stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרג'יו אדלשטיין
פעילות אוצרותית

בשנת 1987 הקים אדלשטיין את גלריה "ארטיפקט" ("Artifact Gallery"). הגלריה פעלה תחילה בבית האדום ברחוב נחמני 43 בתל אביב ובהמשך עברה לרחוק אפ"ק 12 ביפו. הגלריה פעלה בין השנים 1987 – 1996, והתמקדה בהצגת אמנים ישראלים כדוגמת דיתי אלמוג, פיליפ רנצר, יצחק ליבנה, הילה לולו לין, יהושע בורקובסקי ואחרים. ארכיון הגלריה נתרם בשנת 2013 על ידי אדלשטיין למרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
בשנת 1995 אדלשטיין ערך והנחה סדרת טלוויזיה ראשונה מסוגה בישראל, שעסקה בהתפתחות אמנות הווידאו. הסדרה מנתה 16 פרקים ושודרה בערוץ 8.
בשנת 1997 ייסד אדלשטיין את המרכז לאמנות עכשווית (CCA) בתל אביב, במטרה לקדם את האמנות העכשווית, תוך שימת דגש בעיקר על אמנויות וידאו ומיצג.
בשנת 1997 יזם ואצר אדלשטיין את הביאנלה הבינלאומית הראשונה למיצג בישראל בשם ערפול 1 (Blurrr 1). אדלשטיין שימש כאוצר גם של הביאנלות הבינלאומיות הנוספות למיצג בישראל (ערפול Blurrr 6-2), אשר התקיימו מדי שנתיים עד לשנת 2007. בשנת 2000 ייסד המרכז ארכיון וידאו, אשר התמקד בעבודות וידאו ניסיוניות. בין השנים 2002 - 2010 ערך המרכז בהנהגתו של אדלשטיין סדרת ביאנלות בינלאומיות בשם וידאו זון (VideoZone), אשר הוקדשו לאמנות וידאו. בשנת 2009 אצר אדלשטיין תערוכה של אמנית המיצג הסרבית מרינה אברמוביץ' 8 שיעורים על ריקות עם סוף טוב. אדלשטיין שימש כמנהל המרכז עד לשנת 2017.
אדלשטיין אצר תערוכות בישראל וברחבי העולם. בין השאר, נבחר לשמש כאוצר מטעם ישראל בביאנלה הבינלאומית ה-24 בסאו פאולו (1998, האמן - צבי גולדשטיין) ובביאנלה בוונציה (2005, האמן - גיא בן נר; 2013, האמן - גלעד רטמן).
אדלשטיין עסק לאורך שנות פעילותו גם בהוראה ובמתן הרצאות במוסדות שונים בישראל ובעולם. בין השאר, שימש כמרצה לתולדות האמנות בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה (1985-1984); לימד פרקטיקות אוצרותיות ב-Piet Zwart ברוטרדם, הולנד; וייסד את התוכנית ללימודי אוצרות בסמינר הקיבוצים ושימש בה כמרצה (2012-2008). במהלך 2020 שימש אדלשטיין כמרצה בבית לאמנות ישראלית, במסגרת הקורס "סוגיות בהתפתחות הווידאו ארט בישראל".
לקריאה נוספת

אסנת צוקרמן רכטר, אוצרות עכשווית בישראל 2010-1965, הוצאת רסלינג, 2020, עמ' 145, 171-169.
חן תמיר (עורכת), להשיב מבט לשמש: אמנות וידאו מישראל 2012-1970, קטלוג, המוזיאון הלימודי והגלריה לאמנות ע"ש פרנסיס טאנג וארטיס, 2019.
הערות שוליים

↑  מרכז המידע לאמנות ישראלית, "גלריה ארטיפקט"
↑  המרכז לאמנות עכשווית CCA
↑  "סרג'יו אדלשטיין משוחח עם מרינה אברמוביץ', באתר טרמינל 39 כתב עת לאמנות המאה ה-21
↑  24TH BIENAL DE SAO PAULO
↑  דנה גילרמן, גיא בן נר ייצג את ישראל בביאנלה בוונציה, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2004
↑  הארץ, "ערפול 6 הביאנלה הבינלאומית השישית למיצג"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260740505171  PLWABN: 9810638550905606  GND: 1019910836  ISNI: 0000 0000 7097 1591  LCCN: nr2007007457  SUDOC: 16385372X  VIAF: 97789336   WorldCat (עם VIAF): 97789336
בתי אהובתי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  איתן גרין 
 תסריט:  איתן גרין 
 עריכה:  אריק להב ליבוביץ 
 שחקנים ראשיים:  ששון גבאי אוולין הגואל אלברט אילוז סיון לוי עידו ברטל 
 מוזיקה:  שם טוב לוי 
 צילום:  דניאל מילר
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  20 ביולי 2023 
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  עברית, צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בִּתִּי אהובתי הוא סרט קולנוע עלילתי ישראלי שביים וכתב איתן גרין. הסרט בכיכובם של ששון גבאי וסיון לוי דובר צרפתית ועברית והוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2023.
עלילת הסרט

שמעון אוחיון (ששון גבאי) מגיע לפריז לבקר את בתו אלמה (סיון לוי) הנשואה לדורי (עידו ברטל) ואת בנם (נכדו). דורי עובד בזמן זה על הגשת עבודת הדוקטורט שלו ואלמה לומדת אנימציה אצל מורה בשם ז'ורז'.
במהלך הביקור מגלה האב שבתו ובעלה חווים משבר בנישואיהם, אך מה שנראה לכאורה כרומן מחוץ לנישואים של הבעל מתברר כדבר אחר לחלוטין וכסיפור מורכב יותר. תוך כדי הביקור האב ובתו חווים משברים משותפים ומגלים זה על זו תכונות, רצונות ותשוקות שונות.
ברקע ניצבת חברותו החזקה של שמעון עם חברו הטוב ניסים (אלברט אילוז) ואשתו ויוי (אוולין הגואל).
קבלה > ביקורות

הסרט זכה לביקורות משבחות. שני ליטמן מ"הארץ" כתבה: "'בִּתִּי אהובתי' של איתן גרין הוא סרט עדין ומשוחק היטב על אב הלומד שהוא אינו אחראי לחיי בתו על קשייהם וכישלונותיהם. נקודות החוזקה העיקריות של הסרט הן המשחק המדויק והנוגע ללב כתמיד של ששון גבאי, וגם של סיון לוי שזכורה מהתפקיד המצוין שגילמה בסרט "שש פעמים", וגם כאן היא מתאפיינת בעידון ובעומק רגשי. גם דמויות המשנה משורטטות באמפתיה רבה בידי הבמאי והשחקנים".
מרלין וניג מ"פורטפוליו" כתבה: ״׳זו יצירה קולנועית בעלת מבע מאופק ונקי, שדורשת מהצופים מבט מעמיק, אבל כזה שהם כנראה ישמחו שהעניקו לו. באופני המבע האסתטיים שומר גרין על מבע מאופק ונקי. צירופים סימטריים של פריימים, לצד הינדוס מדוקדק של העדשה, שפורטת על מרקמם של צירופי הצבעים והפוזיציות של הדמויות והפעולות שלהן. סיון לוי, שמגלמת את אלמה, מצליחה לגבש הופעה בלתי נשכחת של נשיות מפוצלת וסדוקה. ניכר שהבימוי אורג ניואנסים של רגש בעבודת בימוי נקייה, באופן מופתי, שממשיך ומהדהד אחרי הצפייה. קריאת התיגר שלו על הציפיות המובנות מאליהן מאלמה, היא נועזת ופמיניסטית. ששון גבאי בתפקיד שמעון עושה את אחד מתפקידיו המרשימים בקולנוע הישראלי, כשגם הוא מתפצל בין הגבריות המעודנת לבין בחירת האקט המצופה ממנו כאב.
לגלות את היופי במבט אחד קצר של אב אל בת – זה לגלות את מה שאי אפשר להגיד בדרך ארוכה של מילים. יצירות כאלו כמו בתי אהובתי דורשות מהצופה מבט מעמיק, באופן שגם אם יערערו עליהן או ימצאו שאינן חפות מפגמים, יגלו שהן נושאות אמת, רצינות ומחויבות למורכב. אלו היצירות שמחויבות לאמנות הקולנוע, כמו גם לשבחים".
יאיר הוכנר מסרט כתב "הקולנוען הוותיק איתן גרין חוזר עם סרט חדש ואפשר לכתוב עליו שהוא אולי סרטו המסחרי ביותר. הסרט הזה הוא סרט של שחקנים ובראשם ששון גבאי, סיון לוי, אלברט אילוז, עידו ברטל ואוולין הגואל הנותנים כאן את נשמתם ועושים עבודה נפלאה בתפקידים המתלבשים עליהם כמו כפפה ליד. לוי יוצרת דמות רבת רבדים של אישה צעירה שהתכתיבים החברתיים סותרים את רצונותיה ותשוקותיה. גבאי נפלא כאב הלומד את כאבה וחלומותיה הלא ממומשים של בתו ואינו יודע כיצד לסייע."
גם מבקר הקולנוע שמוליק דובדבני מynet החמיא לסרט: "בתי אהובתי״ זהו סרט על ישראלי בפריז, סרט ישראלי בפריז, סרט שמזכיר לנו את המסורת שממנה מגיע גרין, מיוצרי ומורי הקולנוע הוותיקים בישראל, שפנתה אי-אז בשנות ה-60 אל הקולנוע האירופאי, במיוחד זה הצרפתי, כמקור של השראה. "בתי אהובתי" הוא סרט נבון ומאופק על רגש. כמיטב הקולנוע הצרפתי, אבל ישראלי כל כך."
למרות הביקורת הטובה מצד מבקרים ישראלים, הסרט זכה לציון הנמוך 6.0 ב-IMDb ונכשל בקופות.
הערות שוליים

↑   שני ליטמן, "בתי אהובתי": זה לא בגללך אבא, זה בגללי, באתר הארץ, 23 בפברואר 2024
↑  מרליו וניג, "״בתי אהובתי״: סיפור משפחתי עם תבלינים בלשיים, טרגיים וקומיים, באתר "פורטפוליו", 8 בפברואר 2024
↑  יאיר הוכנר, ", באתר "סרט (אתר אינטרנט)", 23 בפברואר 2024
↑  שמוליק דובדבני, "בתי, אהובתי": סרט נבון ומאופק על רגש כמיטב הקולנוע הצרפתי, אבל ישראלי כל כך, באתר ynet, 26 בפברואר 2024
↑  My Daughter My Love, 2024-02-22, נבדק ב-2024-08-12
את לי לילה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אסף קורמן
 הופק בידי:  חיים מקלברג אסתי יעקב מקלברג משה אדרי לאון אדרי
 תסריט:  לירון בן-שלוש
 עריכה:  אסף קורמן
 שחקנים ראשיים:  דאנה איבגי לירון בן-שלוש יעקב זדה-דניאל
 צילום:  עמית יסעור
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  3 בספטמבר 2014
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  2,127,678 ש"ח
 הכנסות:  1,778,562 ש"ח (מהקרנות בבתי קולנוע בארץ במהלך 2015 בלבד)
 פרסים:  פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - דאנה איבגי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
את לי לילה הוא סרט ישראלי מסוגת דרמה בכיכובן של לירון בן-שלוש ודאנה איבגי. בוים על ידי אסף קורמן ונכתב על ידי לירון בן-שלוש ויצא למסכים ב-3 בספטמבר 2014. נתמך על ידי קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. עלילת הסרט מתרחשת בחיפה ובמרכזה גיבורת הסרט אשר מנסה להתמודד עם גידול אחותה הסובלת ממוגבלות שכלית התפתחותית והניסיון לתמרן בין גידול האחות לבין רומן אשר מתפתח לה במקביל עם מורה להתעמלות בבית הספר שבו היא עובדת.
הסרט זכה לרוב בביקורות חיוביות ונחשב לקשה לצפייה. איבגי זכתה לביקורות משבחות על הופעתה בסרט, עליו קיבלה את פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הסרט זכה בפרס קרן תרבות חיפה לסרט ישראלי עלילתי במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
עלילה

הסרט מספר על קשר בין שתי אחיות, שהצעירה בהן, גבי (דאנה איבגי) היא בעלת מוגבלות שכלית התפתחותית, והגדולה, חלי (לירון בן שלוש), מקדישה את חייה לטיפול בה, עד שהיא נאלצת להפסיק לעשות זאת והאיזון בחייה מופר.
שחקנים

חלי (לירון בן-שלוש): אחותה הגדולה של גבי האחראית עליה, המעדיפה לטפל בה בבית, ולא לשלוח אותה למעון יום, המתאים לה. היא עובדת כמאבטחת בבית ספר תיכון ושם מכירה את זהר, מורה לספורט וביניהם מתפתחת מערכת יחסים רומנטית. קשייה בהתמודדות עם הטיפול בגבי משתלטים על חייה ומעיבים על חיי האהבה שלה. עקב כך, היא מחליטה לבסוף לקחת את גבי למעון יום, ובכל זאת היא לא רגועה בשעות שהיא שם. זמן מה לאחר שגבי החלה לשהות במעון מדי יום, חלי מחליטה להוציא אותה משם, ואז היא מגלה שגבי בהיריון - מה שמסבך את מערכת יחסיה עם זהר.
גבי (דאנה איבגי): בחורה בעלת מוגבלות שכלית התפתחותית קשה. אחותה הקטנה של חלי. לגבי דפוסי התנהגות ילדותיים ונטולי עכבות. היא נוהגת להרוס חפצים בבית, לדפוק את ראשה ברצפה ולהתפשט, לעיתים גם בפומבי. לאור קשייה של חלי בטיפול בה, היא מכניסה אותה למסגרת יומית במעון יום; במהרה מתברר לחלי שדאגותיה לא פחתו, ולא עוד אלא שהיא מגלה שאחותה בהריון.
זוהר (יעקב זדה-דניאל): מורה מחליף להתעמלות, בהמשך בן זוגה של חלי. פוגש אותה בעבודתו בבית הספר, שם היא מועסקת כמאבטחת. זוהר מגיע לביתה של חלי, שם הוא פוגש את אחותה. הוא גר עם אימו, אך כשמתהדקים יחסיו עם חלי, הוא מחליט לעבור לגור איתה ועם אחותה.
סבטה (סופיה אוסטריצקי): המנהלת/מטפלת במעון היום.
(ורדה בן חור): אימו של זוהר.
הקרנות בבתי קולנוע בארץ

על פי ספר הקולנוע הישראלי צפו בסרט זה 59,472 צופים בבתי הקולנוע ברחבי הארץ.
לקריאה נוספת

פבלו אוטין, שיעורים בקולנוע - שיחות עם יוצרות ויוצרים ישראלים, הוצאת אסיה, 2017, הפרק "את לי לילה / שיחה עם לירון בן-שלוש ואסף קורמן", עמ' 124–151.
הערות שוליים

↑  על פי ספר הקולנוע הישראלי
↑  על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק".
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, הסרט "את לי לילה" זכה בפסטיבל חיפה 2014, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2014
יעקב חזן מלונדון

יעקב בן יהודה חזן מלונדון (לונדריש), היה רב ימי-ביניימי מיהדות אנגליה, תלמידו של רבי ברכיה מניקולא ומחברו של הקודקס ההלכתי 'עץ חיים' (1287), המכנס יחדיו הלכות פסקים ומנהגים.
ביוגרפיה

בפתיחת ספרו, המחבר מכנה את עצמו "יעקב ב"ר יהודה חזן מלונדרש ב"ר יעקב הארוך". אולם, שמו אינו נזכר במסמכים משפטיים ובתעודות על יהדות אנגליה מאותו הזמן, ומלבד המידע העולה מספרו אין ידוע עליו דבר. אף לא ידוע אם התואר "חזן" שייך לו או לאביו, או מה משמעותו של תפקיד זה.
מן הספר עולה שהיה בקשר אישי עם רבי ברכיה מניקולא ושלח אליו שאלה הלכתית בדיני כתיבת גט. מנושא השאלה נראה שעסק באופן מעשי בכתיבת גיטין, ואולי היה בעל תפקיד בבית הדין של לונדון או היה מקורב אליו.
בספרו הוא מזכיר הרבה ממנהגי יהדות צרפת (הצפונית) ומנגיד אותם עם מנהגי ארצו אנגליה, ולעיתים הוא מעיד עליהם מכלי ראשון. מכאן נראה, ששהה תקופה מסוימת בצרפת ולמד שם מפי חכמיה, ביניהם אולי רבי יצחק מקורביל (הסמ"ק).
בנוסף לכך, שלח רבי יעקב את ידו גם בכתיבת פיוטים, ובספרו משולבים מעט פיוטים שכתב.
הספר "עץ חיים"

הספר "עץ חיים" נועד להיות ספר הלכה למעשה, האוסף את פסקי ההלכה בכל תחומי התורה. המחבר מתאר בהקדמתו את הצורך בחיבור ספר פסקי הלכה, בשל הקושי ללמוד הלכה למעשה מדברי התלמוד. הוא מזכיר את מפעלו של הרמב"ם בתחום זה בכתיבת "משנה תורה", ואת החוסרים שהיו בו (בעיקר העובדה שלא ניתנו נימוקים לפסקים, ודברים שונים שעליהם נחלקו חכמי צרפת), שהביאו את רבי משה מקוצי לכתוב את חיבורו הוא – ספר מצוות גדול. אולם, הסמ"ג השמיט דינים רבים שהופיעו בדברי הרמב"ם, וגם דינים אחרים ששניהם לא הביאו, ועל כן החליט המחבר לכתוב חיבור חדש ולכנותו "עץ חיים".
עיקרו של "עץ חיים" הוא העתקה מלשון הרמב"ם או קיצור של דבריו, ובמידה מועטה יותר גם של הסמ"ג. על אלה הוסיף המחבר דינים מן הרי"ף, התוספתא, בה"ג וסדר רב עמרם גאון שנשמטו משני החיבורים, וכן תשובות של רבנו תם, ר"י הזקן ושאר חכמי צרפת, במקומות שהם חולקים על דברי הרמב"ם. מרבית הספר הוא העתקה, סידור ותמצות מכלי שני של המקורות הנזכרים, אולם לעיתים המחבר גם מכריע בין דעות חלוקות. חשיבות יתרה נודעת לתוספות שהוסיף המחבר מפסקי רבותיו, חכמי אנגליה ושאר רבני דורו (למשל מהר"ם מרוטנבורג). למשל, הוא מביא רבות מדברי רבי יום טוב מלונדריש, בנו רבי משה מלונדריש, בניו רבי אליהו מנחם מלונדריש ורבי ברכיה מניקולא, רבי יוסף מניקול, ורבי יצחק בן פרץ מנורהטון. פעמים רבות זהו המקור היחיד לתורתם של חכמי אנגליה, ואף לעצם מציאותם של חלק מחכמים אלה.
המחבר חילק את הספר לשני חלקים, "ספר התורה", העוסק בהלכות דתיות הנוהגות בזמן הזה, ו"ספר המשפט", העוסק בדיני המשפט העברי הפלילי והאזרחי, וכן בדיני מצוות התלויות בארץ, דיני העבודה במקדש ושאר הדינים שאינם נוהגים בזמן הזה. כל אחד מהספרים מתחלק לחטיבות של הלכות לפי נושאים, כאשר לעיתים הוא הולך בעקבות חטיבות ההלכות במשנה תורה לרמב"ם, ולעיתים הוא מחלק אותן באופן עצמאי.
הספר חובר בשנת ה'מ"ז (1287 בקירוב), כשלוש שנים קודם לגירוש יהודי אנגליה. הספר לא נודע רבות בידי חכמי הדורות הבאים, אך ציטוטים ממנו מצויים בכתבי חכמים מארצות שונות: ב"קריית ספר" של רבי יצחק בן יעקב די לאטיש, בהגהות שונות לספר המרדכי, ב"מרדכי קצר" לרבי שמואל משליצטט, ב"ים של שלמה" למהרש"ל וב"שלטי הגבורים" לרבי אברהם הרופא פורטלאונה. ידוע רק כתב יד יחיד של החיבור, שייתכן שהוא אוטוגרף, ומתוכו הוא יצא לאור במהדורה מדעית מוערת על ידי הרב ישראל ברודי בהוצאת מוסד הרב קוק.
לקריאה נוספת

רבי יעקב חזן מלונדרץ, עץ חיים: הלכות פסקים ומנהגים, יוצא לאור על פי כתב-יד יחיד בעולם עם הערות וציוני מקורות על ידי הרב ישראל ברודי. ירושלים : מוסד הרב קוק, תשכ"ב–תשכ"ז (1962–1967).
הערות שוליים

↑  הרב ישראל ברודי, מבוא, עץ חיים, ג, מוסד הרב קוק, ירושלים תשכ"ז, עמ' IX–XI, באתר אוצר החכמה.
1 2  יעקב בן יהודה חזן, הקדמה, עץ חיים, א, מוסד הרב קוק, ירושלים תשכ"ב, עמ' ב, באתר אוצר החכמה.
1 2  הרב ישראל ברודי, מבוא, עץ חיים, ג, מוסד הרב קוק, ירושלים תשכ"ז, עמ' XI–XII, באתר אוצר החכמה; אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, מוסד ביאליק תשל"ו, כרך שני, עמ' 518–519.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448015605171  VIAF: 9759712   WorldCat (עם VIAF): 9759712 
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יעקב אלאמשאטי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
גט - המשפט של ויויאן אמסלם

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רונית אלקבץ, שלומי אלקבץ 
 הופק בידי:  אפרת ביגר
 תסריט:  רונית אלקבץ, שלומי אלקבץ 
 עריכה:  ג'ואל אלכסיס
 שחקנים ראשיים:  רונית אלקבץ מנשה נוי ששון גבאי סימון אבקריאן
 מוזיקה:  דיקלה, שאול בסר
 צילום:  ז'אן לפוארי 
 מדינה:  ישראל צרפת גרמניה
 חברה מפיצה:  קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת צרפת: 16 במאי 2014
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  עברית מרוקאית יהודית צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט תיעודי 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 הכנסות באתר מוג'ו:   gett
 פרסים:  ראו פסקה הפקה ופרסים
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
גט – המשפט של ויויאן אמסלם הוא סרט קולנוע ישראלי בשיתוף עם הפקות מצרפת וגרמניה, בבימויים של שלומי ורונית אלקבץ, שיצא לאקרנים בשנת 2014.
"גט" הוא השלישי והסרט החותם את הטרילוגיה של האחים אלקבץ, כאשר קדמו לו הסרטים: "ולקחת לך אישה" ו"שבעה". הסרט מתאר את תלאותיה של ויויאן אמסלם, גיבורת שני הסרטים הקודמים, הנקלעת למאבק מתיש לקבלת גט מבעלה אליהו בבית הדין הרבני.
עלילה

עלילת הסרט כולו מתרחשת באולם ובמבוא של בית הדין לאורך מספר שנים, כאשר רוב הדמויות (המתדיינים והעדים) ילידות מרוקו.
ויויאן אמסלם (רונית אלקבץ) נשואה לבעלה אלישע (סימון אבקריאן) למעלה מעשרים שנה. היא פונה אתו. בית הדין מורה שיעשו שלום בית. לאחר מספר ניסיונות למלא את הצו, מחלוקת הנישואין כה קשה שויויאן מתעקשת על פרידה ומשפט הגירושין מתחיל.
במשך כמה שנים ויויאן נאבקת להתגרש גם כשבעלה עושה כמיטב יכולתו להאט את התהליך. אף על פי שהוא מנסה להוכיח שהוא בעל טוב ואדם אדוק, עדים מגלים שאלישע נקמן וקטנוני וכי ויויאן למעשה לא מרוצה ממנו במשך שנים. אחרי שאח של אלישע, שמשמש כנציגו, מאשים את עורך דינה של ויויאן, כרמל, בכך שהוא מאוהב בה, מתפתחת בין שני האחים מריבה ואליהו מנסה להימנע מעוד הופעות בבית המשפט. לאחר מכן הוא מוחזק במאסר ולבסוף מסכים להתגרש מאשתו אם ההרכב השיפוטי הרבני יורה עליו. עם זאת, כאשר הם עושים זאת הוא מסרב להעניק את הגט. ויויאן מבקשת עזרה ורחמים מההרכב, אך הם אומרים לה שהם אינם מסוגלים לעזור לה.
זמן מה לאחר מכן ויויאן ואליהו חוזרים לבית המשפט לאחר שהגיעו להסכם גירושין. עדים חותמים על הגט והרבנים מוסרים את המסמך לאליהו למסור לויויאן. עם זאת, במהלך טקס הגירושין אליהו לא מצליח לומר כי ויויאן חופשייה להיות עם גברים אחרים. ויויאן ואליהו מוצאים מחוץ לבית המשפט. אליהו מבקש לדבר עם ויויאן ברגע האחרון, ומסכים להעניק לה את הגט אם היא תבטיח שלעולם לא תהיה עם גבר אחר. ויויאן מבטיחה והשניים חוזרים לאולם כדי לסיים את גירושיהם.
הפקה ופרסים

הסרט הופק בעזרת קרן הקולנוע הישראלי וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
ביולי 2014 זכה הסרט בשלושה פרסי וולג'ין במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים: בפרס על הסרט העלילתי הטוב ביותר, על השחקן הטוב ביותר (מנשה נוי) ובפרס חביב הקהל.
בספטמבר 2014 זכה הסרט בשני פרסי אופיר: בפרס הסרט הטוב ביותר (אולם לא העפיל למועמדות לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר) ובפרס לשחקן המשנה (ששון גבאי).
כמו כן, היה מועמד בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרס גלובוס הזהב שהתקיים בינואר 2015.
הסרט התקבל למסגרת "שבועיים של מבקרים" ב"פסטיבל קאן" 2014 והוקרן גם במסגרת "פסטיבל הסרטים בטורונטו" וב"פסטיבל קולנוע דרום" של מכללת ספיר.
שחקנים ודמויות

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
רונית אלקבץ: ויויאן אמסלם
סימון אבקריאן: אלישע אמסלם, בעלה של ויויאן
מנשה נוי: כרמל בן-טובים, הטוען של ויויאן
ששון גבאי: שמעון אמסלם, אחיו של אלישע והטוען בשמו
רמי דנון: הרב שמואל דנינו, חבר בית הדין ומתרגם מצרפתית
רוברטו פולק: הרב אברהם אבוטבול, חבר בית הדין
אלי גורנשטיין: הרב שלמה, אב בית הדין
זאב רווח: סימו אבוקסיס
דליה בגר: דונה אבוקסיס
רובי פורת-שובל: ראשל אמזלג
אוולין הגואל: אוולין בן-שושן
שמיל בן ארי: יעקב בן-הרוש
אלברט אילוז: אמיל אמזלג
גבי עמרני: חיים בוזגלו, שמש בית הדין
אברהם סלקטר: שמואל אזולאי
לקריאה נוספת

פבלו אוטין, שיעורים בקולנוע - שיחות עם יוצרות ויוצרים ישראלים, הוצאת אסיה, 2017, הפרק "גט: המשפט של ויויאן אמסלם / שיחה עם שלומי אלקבץ", עמ' 48–71.
צחי כהן, לְמה דומה קולנוע? קריאות תרבותיות בקולנוע בן־זמננו, הוצאת כרמל, 2021, הפרק "מתירה את עצמה", עמ' 140–144.
הערות שוליים

↑  עמרי בן-יהודה, טרילוגיית האחים אלקבץ: מערכת של תשוקה וכבוד שנרמס, באתר "שיחה מקומית", 27 בנובמבר 2014
↑  גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2013), באתר קרן הקולנוע הישראלי
↑  אמיר בוגן, הזוכים בפסטיבל ירושלים: "גט" ו"פרינסס", באתר ynet, 19 ביולי 2014
↑  ליאה לוין, עכבר העיר, הסרט "גט" של האחים אלקבץ זכה באופיר 2014, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2014
↑  גם האחים אלקבץ ואסף קורמן בפסטיבל קאן, באתר ynet, 22 באפריל 2014
↑  קאן: "גט" – הזעקה הנועזת של האחים אלקבץ, באתר גל"צ
↑  מערכת ערוץ התרבות, ‏הסרטים של פסטיבל דרום שאסור לכם להחמיץ, באתר ‏מאקו‏, 29 במאי 2014
| פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שורו (1990) • מעבר לים (1991) • החיים על פי אגפא (1992) • נקמתו של איציק פינקלשטיין (1993) • שחור (1994) • חולה אהבה בשיכון ג' (1995) • קלרה הקדושה (1996) • עפולה אקספרס (1997) • קרקס פלשתינה (1998) • החברים של יאנה (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | ההסדר (2000) • חתונה מאוחרת (2001) • כנפיים שבורות (2002) • האסונות של נינה (2003) • מדורת השבט (2004) • איזה מקום נפלא (2005) • אביבה אהובתי/אדמה משוגעת (2006) • ביקור התזמורת (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • עג'מי (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | שליחותו של הממונה על משאבי אנוש (2010) •  הערת שוליים (2011) • למלא את החלל (2012) • בית לחם (2013) • גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2014) • באבא ג'ון (2015) • סופת חול (2016) • פוקסטרוט (2017) • האופה מברלין (2018) • ימים נוראים (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה העשרים ואחת | אסיה (2020) • ויהי בוקר (2021) • סינמה סבאיא (2022) • שבע ברכות (2023) • קרוב אלי (2024) |  |
הקושר (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  "הקושר" של המפרי סלייטר
 בימוי:  ויקטור סאביל 
 הופק בידי:  ארתור הורנבלאוו ג'ונייר 
 תסריט:  סאלי בנסון
 עריכה:  פרנק קלארק 
 שחקנים ראשיים:  אליזבת טיילור רוברט טיילור 
 מוזיקה:  ג'ון וולדרידג' 
 צילום:  פרדי יאנג 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר 
 הקרנת בכורה:  9 בדצמבר 1949
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ריגול, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  1,832,000 דולר
 הכנסות:  1,591,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקושר (באנגלית: Conspirator) הוא מותחן אפל בריטי משנת 1949 בבימויו של ויקטור סביל, עם אליזבת טיילור ורוברט טיילור בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "The Conspirator" מאת המפרי סלייטר (אנ') משנת 1948.
תקציר העלילה

לונדון, 1949, מלינדה גייטון (אליזבת טיילור), יפהפייה בת 18 מארצות הברית מבלה עם חברתה ג'ויס (הונור בלקמן) ומכירה מייג'ור נאה בשם מייקל קארה (רוברט טיילור) שמזמין אותה לרקוד. היא נמשכת אליו ולא יודעת שיש לו גם צד אפל. הוא מרגל למען הרוסים. כל פעם הוא מקבל גלויה עם תצלום של גשר על התמזה, אז הוא חובש כובע, לובש מקטורן ומרכיב משקפיים ומגיע לדירת מסתור שם הוא נפגש עם אלק (ניקולס ברוס) ועוזרו (קרל שטפנק) ומוסר להם פתק מגולגל בשטרות כסף ובו ידיעות על ישיבות המטה הכללי בהן הוא משתתף.
היחסים בין מייקל ולינדה מתחממים והוא נוסע בפתאומיות לויילס ונפגש עם דודתו ג'סיקה (מרג'ורי פילדינג) שמייעצת לו להתחתן. החתונה נערכת ברוב פאר ומלינדה עוברת לגור בדירתו שמנוהלת על ידי העוזרת ברודרס (ת'ורה הירד).
מלינדה שמה לב להיעדרותיו של מייקל וגם לגלויות מסתוריות שהוא מקבל. כאשר היא מוצאת במכנסיו פתק מוסתר בתוך חבילת שטרות היא מבינה שהוא מרגל לטובת הקומוניסטים. הוא מתוודה כי הוא חבר המפלגה מאז שהיה באירלנד חבר במחתרת אנטי בריטית. היא מבקשת ממנו להפסיק עם זה והוא מבטיח.
בינתיים הוא מקבל נזיפה חמורה מאלק וממזכירו שמסתבר שהוא ראש הרשת, ראדק. הם גוערים בו על זה שנשא אישה ללא רשות המפלגה ופוקדים עליו לרצוח אותה.
מייקל ומלינדה יוצאים עם חברים לצייד ציפורים. מלינדה מתרחקת ומייקל יורה לעברה אך מחטיא היא נופלת ומתעלפת. היא בטוחה שמייקל ניסה לרצוח אותה ומספרת זאת לחברתה ג'ויס. מלינדה מתחילה לארוז ומייקל רוצה למנוע זאת ומתחיל לתקוף אותה אך אז נכנסת העוזרת ברודרס והוא עוזב אותה ורץ לפגישה בדירת הסתרים. הוא מוצא את המקום נטוש ומטלפן לשגרירות הרוסית אך משם עונים לו שמייקל קארה מת. מייקל מבין את הרמז, ממהר לדירתו ונכנס לחדרו. מלינדה ואנשי הבולשת נכנסים ואז נשמעת ירידה ומודיעים לה שהוא התאבד. כדי למנוע שערורייה מציעים לה לאשר את הסיפור כי הוא התאבד בגלל שאיימה לעזוב אותו והיא מסכימה בחוסר ברירה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אליזבת טיילור | מלינדה גרייטון/קארה |  |
| רוברט טיילור | מייג'ור מייקל קארה | מרגל קומוניסטי |
| הונור בלקמן | ג'ויס | חברה של מלינדה |
| מרג'ורי פילדינג | דודה ג'סיקה | דודה של מייקל |
| ת'ורה הירד | גב' ברודרס | עוזרת בדירת קארה |
| קארל שטפנק | ראדק | ראש רשת ריגול רוסית |
| ניקולס ברוס | אלק | המפעיל של מייקל קארה |