stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן שמש מאוחרת
הערות שוליים

1 2  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, 24 בספטמבר 2003, בדיקה אחרונה ב־19 בספטמבר 2022
1 2  אסף נבו, "קרה עם השיר הזה משהו שלא היה עד אז, בעוצמות ובגלי ההדף", באתר ישראל היום, 15 באפריל 2018, בדיקה אחרונה ב־19 בספטמבר 2022
↑  עמית סלונים‏, יותר משלוש שעות מושלמות לא הספיקו כדי להגיד תודה לשלום חנוך, באתר וואלה, 19 בנובמבר 2019
↑  בועז כהן, ‏30 שנה ל"מחכים למשיח": רלוונטי להפליא גם בשנת 2015, באתר מעריב אונליין, 15 בפברואר 2015
↑  עמוס אורן, ביקורת | שלום חנוך: "תחנה רביעית", באתר habama.co.il, ‏3 במאי 2010, בדיקה אחרונה ב־19 בספטמבר 2022
↑  "התחלתי לכתוב על החוף בלילה את השירים" | יאיא כהן אהרונוב מתארח אצל רבקה מיכאלי, באתר 103fm, 4 בפברואר 2022, בדיקה אחרונה ב־19 בספטמבר 2022
↑  האהבות שלהם, באתר ynet, 1 ביולי 2018
↑  יוסי חרסונסקי, שלום חנוך קרן שמש מאוחרת | את "קרן שמש מאוחרת" גיליתי מחדש אחרי שמעתי גרסה של דני ליטני לשיר, באתר yosmusic.com, ‏3 במרץ 2022, בדיקה אחרונה ב־19 בספטמבר 2022
↑  השיר מוצג למצעד השבועי של רשת ג' (ב"פינה לשיפוטכם"), 10 בדצמבר 1985, באתר פזמונט, 10 בדצמבר 1985, בדיקה אחרונה ב־19 בספטמבר 2022
↑  השיר יוצא מהמצעד השבועי של רשת ג', באתר פזמונט, 4 במרץ 1986, בדיקה אחרונה ב־19 בספטמבר 2022
1 2  מיקום שיא במצעד השבועי של רשת ג' (מקום שני), באתר פזמונט, 28 בינואר 1986, בדיקה אחרונה ב־19 בספטמבר 2022
קרב מירה

קרב מירה (באוקסיטנית: Batalha de Murèth; באנגלית: Battle of Muret) התרחש ב-12 בספטמבר 1213 ליד מירה, 25 ק"מ דרומית לטולוז. זהו הקרב הגדול האחרון של מסע הצלב האלביגנזי ואחד הקרבות הבולטים ביותר של ימי הביניים. הגם שההערכות באשר לגודל הצבאות משתנות במידה ניכרת אפילו בקרב היסטוריונים מודרניים מכובדים, הוא ידוע בעיקר בזכות כוח קטן של אבירים וצלבנים צרפתים בפיקודו של סימון הרביעי דה מונפור שהביס צבא מאוחד גדול בהרבה בראשות פרו השני, מלך אראגון ורמון השישי, רוזן טולוז.
בדומה לקרב הייסטינגס וקרב בּוּבִין (אנ'), קרב מירה נחשב לאחד הניצחונות הטקטיים המכריעים ביותר של שיא ימי הביניים. הקרב הוכיח שלמונפור אין דומה כמפקד בשדה הקרב, לאחר שהביס, כנגד כל הסיכויים, אדם שמעמדו כמלך ריבוני, גנרל וצלבן עלה על המוניטין של הצרפתי עצמו. צ'ארלס אומן (אנ') תיאר את הקרב כאחד הניצחונות המדהימים ביותר אי פעם, בו כוח המורכב כולו מפרשים גבר על אויב שהשתמש גם בפרשים וגם בחיל רגלים.
למותו של פרו השני ולאובדן החיים הכבד בקרב האצולה האראגונית היו השלכות פוליטיות באזור. תוצאת הקרב הסירה את ההשפעה האראגונית על חבל הארץ לנגדוק והמחוזות הסובבים אותו ואפשרה למלוכה הצרפתית להנחיל את שלטונם, מה שהוביל להרחבת תחום המלוכה הצרפתית דרומה יותר.
רקע

סימון הרביעי דה מונפור היה מנהיג מסע הצלב האלביגנזי שמטרתו הייתה להשמיד את הקתרים ולהכניס את לנגדוק תחת שליטת בית קאפה. הוא פלש לרוזנות טולוז והגלה את הרוזן, רמון השישי. הרוזן רמון ביקש סיוע מגיסו, פרו השני, מלך אראגון, שחש מאוים על ידי כיבושיו של מונפור בלנגדוק. הוא החליט לחצות את הרי הפירנאים ולהתמודד עם מונפור במירה.
ב-10 בספטמבר הגיע צבאו של פרו למירה, אליו הצטרפו כוחות מלנגדוק בראשות רמון ואדונים אחרים מדרום צרפת. פרו בחר למקם את צבאו כך שהאגף הימני שלהם היה מוגן על ידי נהר סוֹדרוּן (צר'), והשמאלי על ידי ביצה. הוא הטיל על המיליציה הטולוזית לתקוף את חומות העיר.
צבאות

אין מחלוקת רבה לגבי גודל צבאו של מונפור בהערכות העכשוויות והן נתמכות בדרך כלל על ידי מגוון היסטוריונים מודרניים. לפי לורנס מרווין (אנ'), סימון דה מונפור הוביל צבא של 1,000–1,700 צלבנים צרפתים, כולל קבוצה קטנה של אבירים שהובאו על ידי בעל בריתו, הוויקונט של קורביל. למונפור היו 900 פרשים, מתוכם 260 אבירים. 300–700 חיילי הרגלים שלו נשארו מאחור במירה כדי לשמור על העיירה. ההיסטוריון ספנסר טאקר (אנ') מעריך במפורש 700 חיילי רגלים ו-900 פרשים תחת סימון דה מונפור וסך של 1,600 איש, הערכה קרובה לגבול העליון של ההערכות של מרווין. הערכות אלה של 1,600–1,700 פרשים וחיילי רגלים צרפתים מוערכות גם על ידי היסטוריונים ידועים רבים אחרים. דורלינג קינדרסלי, מעריכה הערכות דומות לגבי מספר הפרשים, אך מעריכה את מספר חיילי הרגלים ב-1,200, כלומר סך הכול 2,100 איש.
ההערכות לגבי מספר החיילים בצבא בעלות הברית משתנות במידה ניכרת מכיוון שהמקורות העכשוויים לא אמינים במיוחד. אין מחלוקת בכך שלפרו השני וצבאו האראגוני והקטאלוני הצטרפו לורדים דרומיים וכוחותיהם; עם זאת, פייר מוו-דה-סרנה, המקור העיקרי למידע הידוע על הקרב, מעמיד את סך צבא בעלות הברית על 100,000 איש וטוען כי מספר האבדות הגיע ל-20,000. מרווין, בהתייחס להערכות של פרדיננד לוט (אנ') ומרטין אלוירה קברר, קובע כי פרו הביא 800 עד 1,000 פרשים אראגונים, אליהם הצטרפו 2,000–4,000 חיילי המיליציה הטולוזית ופרשים של רוזנויות קוֹמֶנְז' ופואה. הכוחות המשולבים תחת פיקודו של פרו הסתכמו בכ-2,000–4,000 פרשים ו-2,000–4,000 חיילי רגלים; כלומר 4,000 עד 8,000 איש בסך הכול, כמות המוערכת גם על ידי קליפורד רוג'רס (אנ'). עם זאת, צ'ארלס אומן קובע שייתכן שהיו 1,900 עד 2,100 פרשים של בעלות הברית ו-15,000 עד 20,000 חיילי רגלים, בעוד שהמיליציה הבורגנית של טולוז היוותה את החלק הגדול בכוח. עומאן רמז לפיכך שחיל הרגלים של בעלות הברית לא היה מלא אך ורק באנשי מיליציה של טולוז, והצביע על כך שעם החדשות על התקרבותו של פרו, אנשי לנגדוק התאגדו מכל עבר והרוזנים של טולוז ופואה הצליחו להרכיב "צבא גדול". ספנסר טאקר ציין כי ייתכן שבשני הקרבות הראשונים של מונפור יחסי הכוחות הגיעו עד פי 30 לטובת צבא בעלות הברית, כאשר הקרב השלישי, של 300 איש, התרחש מחוץ לטווח ראיית הנצורים כדי לאגף אותם. אם הקרב השלישי של מונפור כלל 300 אבירים וסמלים רכובים, שני הקרבות הראשונים יחד מנו 600 איש כדי להתאים לסך של 900 הפרשים, מה שיציב את צבא בעלות הברית על 18,000 איש בסך הכול. הערכות אלה מתאימות לחלוטין להערכות של אומן של 16,900–22,100 חיילים של צבא בעלות הברית. הערכות גבוהות במידה ניכרת של 4,000 פרשים של בעלות הברית ו-30,000 חיילי רגלים של בעלות הברית מוערכות גם על ידי המו"ל הבריטי דורלינג קינדרסלי, אשר נראות גבוהות מאוד שכן כל הערכה מעל 10,000 לוחמים נחשבת מאוד לא אמינה על ידי ג'ונתן סאמפשן (אנ').
הקרב

מונפור הוביל את צבאו אל חוצות העיירה המוקפת חומה וחילק את צבא הפרשים שלו לשלושה קווים, כאשר אחיו למחצה, גיום השלישי דה באר (צר'), פיקד על הקו הראשון ומונפור עצמו פיקד על הקו שלישי למטרות פיקוד ושליטה טקטית. המלך פרו סידר את אנשיו באותו מערך, כאשר הרוזן של פואה פיקד על הקו הראשון והמלך מחופש בחליפת שריון שאולה הוצב בשורה השנייה. לאחר שנפרס, צבאו של פרו נשאר נייח וחיכה להגעת הצלבנים.
פרשיו של גיום השלישי דה באר חצו את הנחל בדרכם למרכז הקו של הרוזן של פואה, כשהקו הצלבני השני מגיע בעקבותיהם. הקו הראשון של בעלות הברית נמחץ בדחף ההסתערות והצלבנים פרצו לקו שני. במקביל, מונפור תמרן את יחידתו כדי לאגף את הפרשים של בעלות הברית משמאל והתנגש בהם. מבולבלים ולא מאורגנים, החלו פרשי הקואליציה לסגת.
ייתכן שהמלך פרו נהרג בהתנגשות הראשונית או שהצלבנים חיפשו והרגו אותו בקו השני במהלך הקרב. הידיעה על מותו תרמה לתבוסת צבאו.
שני הקווים הראשונים של צבאו של מונפור רדפו אחר פרשי בעלות הברית המובסים, בעוד שמונפור עצמו פיקד על הקו השלישי ושמר אותם למקרה שהרודפים יתקלו בהתנגדות. מהלך זה התברר כמיותר, מכיוון שהפרשים הנמלטים לא נלחמו בחזרה.
לאחר מכן חזר מונפור למירה הנצורה. המיליציה מטולוז חידשה את ההתקפה על העיר. כאשר ראו את הפרשים הצלבנים חוזרים ונודע להם כי פרו מלך אראגון נהרג, הם פסקו ונמלטו מהמחנה המבוצר שלהם לכיוון נהר גארון אך נטבחו במנוסה.
לאחר הקרב

זה היה הקרב הגדול האחרון של מסע הצלב האלביגנזי, שלא הסתיים רשמית עד חוזה פריז ב-1229. בנוסף, עם ניצחונו של דה מונפור ומותו של המלך פרו, תמו למעשה השפעותיה של אראגון בלנגדוק.
ביבליוגרפיה > מקורות משניים

Martín Alvira-Cabrer, El Jueves de Muret. 12 de Septiembre de 1213, Universitat de Barcelona, Barcelona, 2002. ISBN 84-477-0796-2
Alvira-Cabrer, Martín (2008). Muret 1213. La batalla decisiva de la Cruzada contra los Cátaros (בספרדית). Ariel, Barcelona. ISBN 978-84-344-5255-8.
Marvin, Laurence W. (2009). The Occitan War: A Military and Political History of the Albigensian Crusade, 1209–1218. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-0521123655.
Jonathan Sumption. The Albigensian Crusade, 2000
Tucker, Spencer C., ed. (2010). A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East. Vol. I. ABC-CLIO.
Hoffman Nickerson, Warfare in the Roman Empire, the Dark and Middle Ages, to 1494 A.D., 1925
לקריאה נוספת

Guillaume de Puylaurens (2003).  Silby, W.A.; Silby, M.D. (eds.). The Chronicle of William of Puylaurens: The Albigensian Crusade and its Aftermath. Suffolk, UK: Boydell & Brewer. ISBN 0-85115-925-7.
קירה קוסרין

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1997 (בת 27) מוריסטאון, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 שם לידה:  קירה ניקול קוסרין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 עיסוק:  שחקנית, זמרת, גיטריסטית
 מעסיק:  ריפבליק רקורדס
 מקום לימודים:  תיכון פיין קרסט  Brighton Hall School 
 יצירות בולטות:  רינה קומאר (שייק)   פיבי תנדרמן (משפחת רעם)   אלי באואר (הפלגה משוגעת אחת)   הנסיכה אוליביאנה (רוק בבית הספר)   קיקי (בית ספר לאבירים)   מליה (הכל על הכביסה)   סטייסי וסרמן (ברוכים הבאים לוויין)
 בן זוג:  מקס צ'סטר
 https://kirakosarin.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
קירה ניקול קוסרין (באנגלית: Kira Nicole Kosarin; נולדה ב־7 באוקטובר 1997) היא שחקנית וזמרת אמריקאית-יהודייה. נודעת בעיקר בזכות תפקידה בתור פיבי ת'נדרמן בסיטקום גיבורי-העל "משפחת רעם".
ביוגרפיה

קוסרין נולדה בניו ג'רזי שבארצות הברית. הייתה רקדנית ומתעמלת בצעירותה, ואף למדה בלט בתיאטרון הבלט בוקה. התחנכה בחטיבת הביניים של בית הספר הפרטי פיין קרסט. הוריה הופיעו בברודוויי, אמה הייתה שחקנית ואביה מנהל מוזיקלי, מנצח ומפיק תקליטים, וע לכן גדלה על הבמה, לשירה ולריקוד. לאחר שהשתתפה בסדנת משחק מול מצלמה, היא התאהבה במקצוע, והחליטה לעבור ללוס אנג'לס, קליפורניה, בשנת 2011 כדי לפצוח בקריירת במשחק. הוריה של קוסרין הם ממוצא יהודי-אשכנזי ונולדו למשפחות שהגיעו במקור ממזרח אירופה.
קריירה > משחק

הופיעה לראשונה בטלוויזיה בשנת 2012 בפרק 'היאבקות' בסיטקום הנעורים "שייק" מבית ערוץ דיסני האמריקאי. בשנת 2013, היא החלה לגלם את פיבי ת'נדרמן בסיטקום  גיבורי-העל של ניקלודיאון "משפחת רעם". בשנת 2015 הייתה מועמדת לפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון בקטגוריית "שחקנית הטלוויזיה האהובה".
בסתיו 2015, שיחקה בסרט הטלוויזיה מבית ניקלודיאון "הפלגה משוגעת אחת" בתור אלי באואר.
בשנת 2017, בספיישל הטלוויזיוני של "מחנה הקיץ הלוהט של ניקלודיאון", בו השתתפה על תקן עצמה.
בשנת 2019 לקחה חלק בסרט האנימציה מבית ניקלודיאון "בר-מזל", שם דיבבה את שאנון. באותה שנה היא השתתפה בעונה השנייה של סדרת האימה "קל כנוצה" מבית שירות הסטרימינג של הולו, בה היא גילמה את נדיה.
וב-2024 שיחקה בסרט המשך של "משפחת רעם" שבו שיחקה את פיבי ת'נדרמן.
קריירה > מוזיקה

לה ערוץ יוטיוב בו היא מפרסמת קאברים ושירים. ב־24 בפברואר 2018, הכריזה שסינגל הבכורה שלה, "Spy", יצא ב־16 במרץ 2018. ב־11 בינואר 2019, הוציאה את הסינגל השני שלה, "ויניל", ביחד עם וידאו קליפ. באפריל 2019 יצא אלבום הבכורה שלה "Off Brand".
חיים  אישיים

ביולי 2023, קוסרין הכריזה על אירוסיה למוזיקאי מקס צ'סטר, לאחר כשלוש שנות זוגיות ביחד.
ב-15 באוקטובר 2018 קוסרין שיתפה על תחושותיה ברשתות: "אני מניחה שאני לא יכולה לצפות מכל הזרים להרגיש את העוצמות שאני מרגישה, בתור יהודייה צעירה שלמדה על השואה וספציפית גם על אנה פרנק במהלך ילדותה... אני לא יודעת. אולי זו אני רגישה יתר על המידה. בכל אופן זה עדיין מפריע לי".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | Supercool | אווה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | שייק | רינה קומאר | פרק: "Wrestle It Up" |
| 2013–2018 | משפחת רעם | פיבי תנדרמן | תפקיד ראשי (4 עונות); 98 פרקים |
| 2015 | One Crazy Cruise | אלי באואר | סרט טלוויזיה מבית ניקלודיאון |
| 2016 | רוק בבית הספר | הנסיכה אוליביאנה | פרק: "A Band with No Name" |
| 2016 | הסוכן הנרי | פיבי תנדרמן | פרק: "Danger & Thunder" |
| 2017, 2019 | Betch | טרינה / קירה | 2 פרקים |
| 2018 | בית ספר לאבירים | קיקי | פרק: "Wish I May, Wish I Knight" |
| 2018 | הוושינגטונים | מליה | פרק: "Yo! Bum Rush The Secret Show" |
| 2018 | אהבה יומיומית | סופי טיילור | פרק: "Superstorm Sophie" |
| 2018 | My Dead Ex | ז'נט | פרק: "The Z Word" |
| 2019 | מזל | שאנון | דיבוב; סרט טלוויזיה מבית ניקלודיאון |
| 2019 | צרות טובות | אריה | פרק: "Parental Guidance Suggested" |
| 2019 | ברוכים הבאים לוויין | סטייסי וסרמן | פרק: "Welcome to the Wassermans" |
| 2019 | קל כנוצה | נדיה | תפקיד ראשי (עונה 2); 12 פרקים |
| 2024 | מופע שנות ה-90 | בטסי קלסו | תפקיד חוזר; עונה 2 |
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Off Brand ‏(2019)
Songbird‏ (2020)
מועמדויות לפרסים

קירה קוסרין הייתה מועמדת לארבעה פרסים בקטגוריית "שחקנית טלוויזיה אהובה": הראשון בשנת 2015, השני בשנת 2016, השלישי בשנת 2017 והרביעי בשנת 2018.
| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון | שחקנית טלוויזיה אהובה | מועמדות |
| 2016 | פרס נבחרי הילדים של ניקלודיאון | כוכבת טלוויזיה אהובה | מועמדות |
| 2017 | פרס נבחרי הילדים של ניקלודיאון | כוכבת טלוויזיה אהובה | מועמדות |
| 2018 | פרס נבחרי הילדים של ניקלודיאון | כוכבת טלוויזיה אהובה | מועמדות |
הערות שוליים

1 2  Kosarin, Kira [@kirakosarin] (15 באוקטובר 2018). "I guess I can't expect every foreigner to feel the magnitude I feel, as a young Jewish girl who's studied the Holocost and specifically Anne since early childhood... I don't know. Maybe I'm being over sensitive. Still bothers me though" (Tweet) (באנגלית). נבדק ב-20 בדצמבר 2022 – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kosarin, Kira [@kirakosarin] (14 ביולי 2017). "Literally same... I spent a hundred bucks just to be told I'm 100% Eastern European Ashkenazi Jewish and nothing else 😑 #IKnewThatAlready t.co/Vs1TywNyT3" (Tweet) (באנגלית). נבדק ב-20 בדצמבר 2022 – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Megan Daley (20 בפברואר 2015). "Meryl Streep gets her first Kids' Choice Awards nomination: See the full list". Entertainment Weekly. נבדק ב-18 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tripwrecked to Star Kira Kosarin and Sydney Park!". Sweetyhigh.com. 6 באוקטובר 2014. נבדק ב-18 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Pedersen, Erik (3 באפריל 2019). "'Light As A Feather' Adds Cast For Season 2 On Hulu". Deadline (באנגלית). נבדק ב-3 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nakamura, Reid (3 באפריל 2019). "'The Walking Dead' Alum Katelyn Nacon Among 9 New Cast Members for 'Light as a Feather' Season 2". The Wrap. נבדק ב-3 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kira Kosarin YouTube Channel". YouTube. נבדק ב-17 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kira Kosarin Teases Upcoming 'Vinyl' Music Video | TigerBeat|date=January 23, 2019|website=BOP and Tiger Beat|language=en-US|accessdate=April 6, 2019".
↑  Kira Kosarin - Biography, IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  "Kira Kosarin on TikTok". TikTok (באנגלית). נבדק ב-2023-09-15.
↑  Kira Kosarin, [https://twitter.com/kirakosarin/status/1680621342213693440 @kirakosarin
a million times yes 💙], טוויטר, ‏16 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 508be898-d61f-4787-bc91-c8c145ccb30e 
קוסרין, 2022
רודי לרוסו

| --- | --- |
 לידה:  11 בנובמבר 1937 ברוקלין שבניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  9 ביולי 2004 (בגיל 66) לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מספר:  35
 מכללה:  דארטמות' קולג'
 דראפט:  בחירה עשירית, 1959 מיניאפוליס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 1959–1967   1967–1969:  מיניאפוליס/לוס אנג'לס לייקרס   סן פרנסיסקו ווריורס
 הישגים כשחקן
 5 בחירות למשחק האולסטאר (1962, 1963, 1966, 1968, 1969)   בחירה לחמישיית ההגנה השנייה (1969)
רודולף אנטון "רודי" לרוסו (באנגלית: Rudolph Anton "Rudy" LaRusso;‏ 11 בנובמבר 1937 – 9 ביולי 2004) היה כדורסלן יהודי אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1959–1969. לאורך קריירת ה-NBA השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 15.6 נקודות, 9.4 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
נחשב לאחד הכדורסלנים היהודים הטובים אי פעם. בשנת 2014 הונצח במוזיאון יד לאיש הספורט היהודי – "היכל התהילה של הספורטאים היהודים".
נעורים וקריירת מכללות

לרוסו נולד ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, לאם יהודיה ואב נוצרי ממוצא איטלקי. בין השנים 1956–1959 למד בדארטמות' קולג', ובשתי עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל שלה העמיד ממוצעים של 17.1 נקודות ו-17.4  ריבאונדים למשחק. בעונות 1958 ו-1959 הוביל את הקבוצה לשתי זכיות באליפות "מחוז ליגת הקיסוס", כאשר במשחק הגמר של עונת 1969 קלע את סל הניצחון בשנייה האחרונה מול אוניברסיטת פרינסטון. כשחקן דארטמות' קבע לרוסו את שיאי הקבוצה בריבאונדים במשחק בודד (32), בעונה (503) ובקריירה (1,239).
קריירה ב-NBA > מיניאפוליס/לוס אנג'לס לייקרס

לרוסו נלקח על ידי קבוצת מיניאפוליס לייקרס בבחירה העשירית של דראפט ה-NBA ‏1959. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA שימש כשחקן חמישייה קבוע, והעמיד ממוצעים של 13.7 נקודות ו-9.6 ריבאונדים למשחק. בכל 8 עונותיו בלייקרס העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, ובכל 4 סדרות הגמר אליהן העפילה, הפסידה לבוסטון סלטיקס. באותה תקופה היה השחקן השלישי בחשיבותו של הלייקרס, אחרי אלג'ין ביילור וג'רי וסט, ובמהלכה נבחר 3 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
במשחק העונה הסדירה האחרון של עונת 1961/1962 קלע לרוסו שיא קריירה של 50 נקודות בניצחון קבוצתו על סנט לואיס הוקס, ובכך קבע את שיא הנקודות לשחקן יהודי במשחק NBA.
קריירה ב-NBA > סן פרנסיסקו ווריורס

בינואר 1967 הועבר לרוסו לדטרויט פיסטונס כחלק מטרייד משולש, במסגרתו נשלח מל קאונטס מבולטימור בולטס ללייקרס, בעוד ריי סקוט עבר מהפיסטונס לבולטס. עד סיום אותה עונה הושבת לרוסו בשל פציעה, ובסיומה נמכר לסן פרנסיסקו ווריורס בטרם שיחק במדי הפיסטונס. בעונתו הראשונה בסן פרנסיסקו הוביל את קלעי הקבוצה עם שיא קריירה של 21.8 נקודות למשחק (שמיני ב-NBA), ובעונה העוקבת המשיך להציג יכולת גבוהה עם ממוצע של 20.7 נקודות למשחק וכן נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. בשתי עונותיו עם הווריורס השתתף לרוסו במשחק האולסטאר, אך בשתיהן הודחה קבוצתו מהפלייאוף על ידי הלייקרס, בסיבוב השני והראשון בהתאמה.
בסיום עונת 1968/1969 פרש לרוסו ממשחק, בגיל 31 בלבד. בעת פרישתו דורג במקום ה-13 בתולדות ה-NBA בסך ריבאונדים בקריירה (6,936), ובמקום ה-22 בסך נקודות בקריירה (11,507).
לאחר פרישתו עבד בבנק השקעות וכסוכן ספורט. בשנת 2004 נפטר לרוסו לאחר מאבק ממושך במחלת פרקינסון, בגיל 66.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של לרוסו, באתר basketball-reference.com
↑  דירוג שמונת הכדורסלנים היהודים הטובים אי פעם, באתר thepostgame.com,‏ 24 בדצמבר 2016
↑  דירוג הכדורסלנים היהודים הטובים אי פעם, באתר ranker.com
↑  רודי לרוסו, באתר היכל התהילה של הספורטאים היהודים
1 2  ההודעה על פטירתו של לרוסו, באתר לוס אנג'לס טיימס, 10 ביולי 2004
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1959, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות הקריירה של לרוסו ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הלייקרס להוקס, באתר basketball-reference.com,‏ 14 במרץ 1962
↑  March 14 - Gamebreakers, Day by Day in Jewish Sports History
↑  מובילי ה-NBA בסך ריבאונדים בקריירה, נכון ל-1969, באתר basketball-reference.com
↑  מובילי ה-NBA בסך נקודות בקריירה, נכון ל-1969, באתר basketball-reference.com
רוג'ר פאוול

| --- | --- |
 לידה:  15 בינואר 1983 (בן 41) ג'ולי שבאילינוי
 עמדה:  פורוורד
 גובה:  1.98 מטר
 מכללה:  אילינוי
 קבוצות כשחקן
 2005-2006   2006-2007   2007   2007-2008   2008   2008-2009   2009-2010   2010   2011:  רוקפורד לייטנינג  יוטה ג'אז   ארקנסו רימרוקרס  קאנטו  שיקגו בולס  הפועל ירושלים   מורסיה   דיז'ון   סקייליינרס פרנקפורט
רוג'ר פאוול הבן (באנגלית: Roger Powell Jr; נולד ב-15 בינואר 1983 בג'ולי, אילינוי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפורוורד.
קריירה

פאוול נולד וגדל בג'ולי ובילדותו שיחק בקבוצות הכדורסל של בית ספרו האזורי. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, פאוול החל בקריירת המכללות שלו והחל לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אילינוי, עימה שותף בזכייתה פעמיים בטורניר הביג 10 בעונת 2002/03 ו-2004/05.
לאחר שלוש עונות במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אילינוי. פאוול נרשם לדראפט ה-CBA ונבחר במקום ה-30 על ידי הרוקפורד לייטנינג. לאחר עונה אחת במדיה של הלייטנינג, חתם אצל קבוצת ה-NBA, יוטה ג'אז לעונה אחת במדיה בה קבע ממוצעים של 2.3 נקודות ו-1.2 כדורים חוזרים ב-34 משחקים.
למרות חוזהו בג'אז, פאוול עזב אותה בתחילת ינואר בטענה לחוסר דקות משחק. פאוול חתם בקבוצת ארקנסו רימרוקרס עימה שותף בהעפלתה לחצי גמר משחקי הפלייאוף של ליגת הפיתוח של ה-NBA. את העונה סיים עם ממוצעים של 9.1 נקודות וכ-3 כדורים חוזרים בכ-30 דקות משחק.
בסיום העונה, פאוול בחר שלא להאריך את חוזהו לעונה נוספת בקבוצה ועבר לשחק במדיה של קאנטו. למרות היותה של קאנטו, קבוצת תחתית, פאוול הוביל אותה אל משחקי הפלייאוף של הליגה האיטלקית.
פאוול עזב את הקבוצה לטובת מחנה האימונים ומשחקי קדם-העונה של שיקגו בולס. אך לא נכלל בסגל הסופי של הקבוצה ונחתך ממנה לאחר מספר שבועות. באוקטובר חתם בקבוצה הישראלית, הפועל ירושלים ולאחר חודש עבר אליה רשמית בחלון ההעברות של פגרת הליגה הישראלית.
הערות שוליים

↑  גילעד פולדש, ‏רוג'ר פאוול חתם בהפועל ירושלים, באתר ONE‏, 3 בנובמבר 2008
קתדרלת סנט מארי באולורון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה לשעבר
 מיקום:  אולורון-סנט-מרי 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1102
 תאריך פתיחה רשמי:  1102 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית, אדריכלות גותית
 קואורדינטות:  43°11′16″N 0°36′58″W﻿ / ﻿43.187778°N 0.616111°W﻿ / 43.187778; -0.616111
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אולורון(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אולורון
 
שער הכנסייה, שריד למבנה הרומנסקי מראשית המאה ה-12
קתדרלת סנט מארי באולורון (בצרפתית: Cathédrale Sainte-Marie d'Oloron, באוקסיטנית: Catedrau d'Auloron) היא כנסייה בעיירה אולורון (אנ') במחוז הפירנאים האטלנטיים שבחבל אקוויטניה ההיסטורי. ראשיתה במאה ה-12, ועד המהפכה הצרפתית הייתה במעמד קתדרלה – מושב בישוף ומרכז דיוקסיה. הכנסייה נכללת מאז 1998 ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו שעל דרכי סנטיאגו בצרפת.
המבנה ותולדותיו

בניית הכנסייה החלה בהוראת הוויקונט גסטון הרביעי מביארן בשובו ב-1101 ממסע הצלב הראשון. המבנה הראשון עוצב בסגנון האדריכלות הרומנסקית, וממנו שרדו מגדל הכניסה והשער המעוטר בתבנית פיסולית מורכבת בסגנון הרומנסקי וכן שלוש כותרות עמודים ששובצו בשימוש משני במבנה המאוחר. הכנסייה ספגה נזקים קשים במהלך השנים. הנזקים הראשונים נגרמו לכנסייה בשנים 1209–1212 במהלך מסע הצלב האלביגנזי, אך הנזק הנרחב אירע ב-1302 בשריפה שכילתה את חלקה המזרחי של הכנסייה והיא נבנתה ברובה מחדש בסגנון האדריכלות הגותית. לאולם התווך מן המאה ה-12 נוספו סיטראות, בית מקהלה וכן אפסיס מפותח בתצורת שווה (Chevet) שממנו מוקרן זֵר קפלות. מלחמות הדת בצרפת במחצית השנייה של המאה ה-16 לא פסחו על המקום, אוצרות הכנסייה נשדדו והמנזר שהיה קשור אליה חרב. ניסיונות השחזור בשנות ה-70 של המאה ה-19 של קטעי פיסול נעשו ללא השגחה נאותה, וכתוצאה מכך הוצאה הכנסייה מרשימת האתרים ההיסטוריים של צרפת (צר') ונכללה בה מחדש רק ב-1939.
השער המפוסל המקדֵם את הכנסייה ממערב, ועליו תפארתה, משמש מוקד למסכת מסרים דתיים ופוליטיים. מעורבותם של שליטי ביארן והבישופים של אולורון במסעי הצלב במזרח ובמלחמות הרקונקיסטה בספרד משתקפת בדימויים המפוסלים ומבטאת אידאולוגיה צלבנית לוחמנית. הבלטת דמותו של יוסף הרמתי במחזה ההורדה מהצלב שבראש הטימפנון באה להנציח את שחרור הקבר הקדוש במסע הצלב הראשון, שהרי יוסף הרמתי נחשב כשומר הנאמן של הקבר. בידו של יוסף הרמתי, הנחשב בספרות האבירים כאבי שושלותיהם, הופקד הגביע הקדוש שמציאתו היא משאת נפשו של כל אביר נוצרי. הכריסטוגרמה של ישו למרגלות הצלב מסמנת את ניצחון הנצרות על הפגניות, ודימויו של שור חורץ לשון מתחתיה עשוי להתפרש כסמל לעבודת אלילים. האטלנטים, הנושאים את עמוד הטרימוֹ שבין שתי דלתות השער, מפורשים כשבויי האויב המובס. במסגרת רעיונית זו ניתן למְנות גם את פסל הפרש שמימין, במוצא קשת הארכיוולט (אנ') הפנימי, כאביר הלוחם (miles christi) הרומס את אויבו המוכרע. בשתי קשתות הארכיוולטים המקיפות את הטימפנון מוצגים שני נושאים שונים. בלוחות הארכיוולט התחתון מתוארות מלאכות שונות האופייניות לאולורון – עיבוד תוצרת חקלאית ושיווקהּ. בלוחות הארכיוולט העליון מוצגים עשרים וארבעה זקני האפוקליפסה המעריצים את השה בבחינת נאמני הכנסייה. ייתכן שהצגתם עונה להתפשטות בדרום צרפת של כתות מינות שכפרו בנצרות הממוסדת וידוכאו כעבור כמאה שנים במסע הצלב האלביגנזי. הדימויים השונים, שרק חלקם נסקרו כאן, היו מוכרים לקהל בתקופה שבה עוצבו פרטי הפיסול והם לא נועדו רק למלומדים.
הכנסייה מהווה תחנה על אחת מארבע דרכי עולי הרגל הראשיות לסנטיאגו דה קומפוסטלה היוצאות מצרפת – "דרך טולוז" (Via Tolosana), היוצאת מארל, עוברת בטולוז וחוצה את הפירנאים לספרד במעבר סוֹמפּוֹרט (Somport). הכנסייה הוגדרה ב-1939 כאתר מורשת לאומית צרפתית, וב-1998 נקבעה על ידי אונסק"ו כאחד מ"אתרי מורשת עולמית שעל דרך סנטיאגו בצרפת".
גלריה

מגדל השער הרומנסקי
אולם התווך של המבנה מהמאה ה-14
מחזה ההורדה מהצלב בראש הטימפנון
האטלנטים נושאי עמוד הטרימו
פרש רומס את אויבו; פסל במקום לידת קשת הארכיוולט הפנימית
אריה בולע אדם; פסל במוצא השמאלי של קשת הארכיוולט הפנימית
הערות שוליים

↑  מאז 1801 איננה עוד בבחינת קתדרלה, אלא כנסייה קהילתית; ב-1809 הוכפפה לדיוקסיה של באיון
1 2  Chemins de Saint-Jacques-de-Compostelle en France (868-019)
↑  נודע בכינויו "הצלבן" ואת רוב ימיו הקדיש לריקונקיסטה בספרד
↑  חזון יוחנן בברית החדשה, פרק ד 4
↑  הדרך נקראת גם Via Arelatensis, Chemin d'Arles
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n97119810  VIAF: 154945811   WorldCat (עם VIAF): 154945811
קתלין בוטזאטו

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1966 (בן 57) אלכסנדריה (עיר ברומניה), רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 cbexclusive.ro
 
קתלין אדריאן בוטזטו (ברומנית: Cătălin Adrian Botezatu; נולד ב-3 בדצמבר 1966) הוא דוגמן, מגיש, מעצב אופנה ואיש עסקים רומני.