אה"מ רינואון (1916)
בנייה ושירות > 1926–1939

רינואון סיימה את השיפוץ בספטמבר 1926 והיא שובצה בשייטת סיירות המערכה עד שהאונייה נותקה כדי לשאת את הדוכס והדוכסית מיורק לאוסטרליה בין ינואר ליולי 1927. בנסיעה חזרה, חדר דוודים עלה באש ב-26 במאי, ושרף ארבעה מלחים לפני כיבויו. עם שובה הצטרפה שוב לצי האטלנטי. רינואון הפכה לאוניית הדגל של שייטת סיירות המערכה כאשר הוד עברה שיפוץ בין 1929 ל-1931. הוד חידשה את התפקיד כאוניית הדגל לאחר שנכנסה לשירות מחדש ורינואון עברה שיפוץ משלה. מערכת בקרת זווית גבוהה Mark I (HACS) צוידה במנהל בקרת האש על גג החלק הקדמי שהחליף את מד הטווח הזווית הגבוהה ופלטפורמת מגדל הניווט הוגדלה כדי להכיל זוג צריחים Mark V לתותחי 40 מילימטרים (1.6 אינץ') QF 2 פאונד Mark VIII. צריחי ה-Mark V יכלו להנמיך ל-10° ולהתרומם למקסימום של 80°. התותח Mark VIII 2 פאונד ירה פגזים במשקל 2 ליברות (0.91 קילוגרם) במהירות לוע של 2,040 רגל לשנייה (620 מטר לשנייה) למרחק של 3,800 יארד (3,500 מטרים). קצב האש של התותח היה כ-96–98 פגזים לדקה. אולם רק צריח אחד היה זמין בתחילה, והוא, יחד עם מנהל בקרת האש שלו, הותקנו בצד הימני. רינואון הסירה את הצריח המשולש של תותחי 4 אינץ' באמצע האונייה כדי לפנות מקום למעוט מטוסים שלא הותקן עד 1933. הצריח השמאלי Mark V של תותחי 2 פאונד הותקן לבסוף, אם כי ללא מנהל בקרת האש שלו, באותה שנה. האונייה נשאה כעת מטוס צף פיירי III למטרות סיור. גם סיפוני הטיסה הוסרו.
רינואון התנגשה בהוד ב-23 בינואר 1935 בעת אימונים מול חופי ספרד. הנזק לחרטום שלה תוקן באופן זמני בגיברלטר והאונייה הפליגה לפורטסמות' לתיקונים קבועים בין פברואר למאי. קברניטי שתי האוניות הועמדו למשפט צבאי, וכך גם מפקד השייטת, אדמירל משנה סידני ביילי. ביילי והקפטן של הוד טאואר זוכו, אך הקפטן של רינואון סוברידג' שוחרר מהפיקוד. האדמירליות התנגדה לפסק הדין, החזירה את סוברידג' לתפקידו וביקרה את ביילי על אותות מעורפלים במהלך התמרון.
האונייה השתתפה בסקירת צי לרגל יובל הכסף של המלך ג'ורג' החמישי בספיטהד ב-16 ביולי. יחד עם הוד, נשלחה רינואון לגיברלטר כדי לתגבר את צי הים התיכון במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה של 1935–1936 והועברה לאלכסנדריה בינואר 1936 שם שובצה בשייטת אוניות המערכה הראשונה. היא חזרה הביתה במאי והצטרפה מחדש לצי הבית.
רינואון החלה בשיפוץ יסודי הרבה יותר בספטמבר 1936, בהתבסס על זה של אוניית המערכה אה"מ וורספייט. המבנה והארובות שלה נהרסו עד לגובה הסיפון העליון, תרניה הוצאו והחימוש הראשי והמשני של האונייה הוסר. נבנה מבנה עילי גדול של מגדל חסין ריסוק, ובראשו מגדל פיקוח של מנהל בקרת האש לחימוש הראשי ושני מנהלי בקרת אש HACS Mark IV. התא המשוריין שהותקן בעבר מעל מגדל הניווט הותקן מחדש על המבנה האחורי. המנועים והדוודים של האונייה הוחלפו בטורבינות גיר של פארסונס ושמונה דוודים תלת-תופים של האדמירליות הפועלים ב-400 PSI (2,758 קילו-פסקל; 28 קילוגרם-כוח. זה חסך כ-2,800 טונות ארוכות (2,800 טונות) של משקל ואיפשר להמיר את שני חדרי הדוודים הקדמיים למחסני פגזים 4.5 אינץ' (110 מילימטרים) ושימושים אחרים. הגנת הסיפון של רינואון שודרגה במידת מה על ידי הוספת שריון לא מוצק במקום בו לא התווסף קודם לכן והגנה על מחסני הפגזים 4.5 אינץ' החדשים. כמו בריפאלס נבנו האנגרים לצד הארובה האחורי שלה והותקן מעוט בין הארובה האחורית למבנה העל האחורי.
צריחי התותחים בקוטר 15 אינץ' של האונייה שונו לתקן Mark I (N) כשההגבהה שלהם גדלה ל-30°. 20 תותחי QF 4.5 אינץ' Mark III דו-תכליתיים בצריחים תאומים של BD Mark II החליפו את כל תותחי ה-4 אינץ'. שישה מצריחי התותחים, שלושה מכל צד, היו לצד הארובה הקדמית ואילו ארבעת הנותרים הורכבו לצד התורן הראשי. לצריחי BD Mark II היו מגבלות הגבהה של -5° עד +80°. התותחי מארק III ירה פגזים סופר נפיצים במשקל 55 ליברות (25 קילוגרם) במהירות לוע של 2,457 רגל לשנייה (749 מטר לשנייה) בתותח חדש. קצב האש שלו היה 12 פגזים לדקה. הייתה להם תקרה אפקטיבית מקסימלית של 41,000 רגל (12,000 מטרים). התותחים נשלטו על ידי ארבעה מנהלי בקרת אש Mark IV דו-תכליתיים, שניים הותקנו בחלקו האחורי של מבנה הגשר והשניים הנותרים על המבנה האחורי. הם הזינו נתוני מעקב למחשב אנלוגי HACS Mark IV עבור מטרות בזווית גבוהה ושעון בקרת אש של Admiralty Fire Mark VII עבור מטרות זווית נמוכה. כל תותח סופק עם 400 פגזים. הותקנו שלושה צריחים Mark לתותחי VI 2 פאונד, שניים על פלטפורמה בין הארובות והשלישי בחלק האחורי של המבנה האחורי. כל אחד צויד עם מנהל בקרת אש Mark III*. כמו כן נוספו ארבעה צריחים למקלעי ויקרס 0.50 קליבר Mark III, שניים על המבנה הקדמי ושניים על המבנה האחורי. צינורות הטורפדו השקועים הוסרו ונוספו שמונה צינורות טורפדו מעל לקו המים. שיפוץ זה, ב-3,088,008 ליש"ט, היה יקר פי שלושה מהשיפוץ הקודם שלה.