stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופי מרסו
קריירה > בסרטי קולנוע דוברי אנגלית

החל מאמצע שנות התשעים השתתפה בכמה סרטים מצליחים באנגלית:
סרטו של מל גיבסון "לב אמיץ" (1995) בו שיחקה את הנסיכה הצרפתייה איזבל
הסרט חלום ליל קיץ (1999)
הסרט "העולם אינו מספיק" (1999) בסדרת סרטי ג'יימס בונד לצידו של פירס ברוסנן.
במקביל שיחקה גם בסרטים דוברי אנגלית שהצליחו פחות כמו:
הסרט "לאור האש" (1997), בו שיחקה כאישה שווייצרית המוסרת את ביתה לאימוץ בלית ברירה באנגליה של המאה ה-19, כחלק מהסדר כלכלי עם אציל אנגלי, וחוזרת לחייה כאומנת.
הסרט אנה קארנינה (1997), בו שיחקה את אנה קארנינה, אישה יפה וצעירה הנשואה לפקיד מדינה בכיר (ג'יימס פוקס) אך פוגשת רוזן יפה תואר (שון בין) ונשבית בקסמו, הקונפליקט הפנימי בין תשוקותיה לבין המציאות החברתית הכואבת מובילים אותם לצער ודיכאון.
בשנת 2003 חזרה לשחק באנגלית לאחר מספר שנים שבהם שיחקה בסרטים דוברי צרפתית, בסרט "אלכס ואמה", קומדיה רומנטית שביים רוב ריינר.
קריירה > העשור השני של המאה ה-21

בשנת 2021 כיכבה בסרט "הכל עבר בשלום" בבימויו פרנסואה אוזון, על המתת חסד.
קריירה > כתיבה ובימוי

בשנת 1995 כתבה וביימה מרסו סרט קצר של תשע־דקות בשם L'Aube à l'envers. בשנת 1996 כתבה ספר אוטוביוגרפי למחצה בשם Menteuse: Recit (הספר תורגם לאנגלית בשנת 2001 ונקרא Telling Lies); ובשנת 2002 כתבה וביימה את הסרט Parlez Moi D'Amour (דבר אליי על אהבה) בגינו זכתה בפרס בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל מונטריאול.
בספטמבר 2007 הייתה אורחת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה והציגה את הסרט השני שביימה, "הנעלמת מדוביל". הסרט הוא סיפור מתח בלשי עם רוחות רפאים. כריסטוף למברט מגלם בו שוטר המגיע למלון לחקור מקרה של אישה שנעלמה. מרסו גם שיחקה בסרט.
קריירה > כמוזיקאית וזמרת

ב-1981 השתתפה מרסו באלבומו של הזמר הצרפתי פרנסואה ואלרי Dream in Blue, ובשנת 1985 הקליטה את אלבומה הראשון והיחיד לפי שעה Certitude.
חיים אישיים

בשנת 1985, בגיל 19, נישאה מרסו לבמאי הקולנוע הפולני אנדריי ז'ולאבסקי, המבוגר ממנה בעשרים ושש שנים אותו פגשה על הסט של הסרט "שיגעון של מסיבה" בעודה בת 15 בלבד. ביוני 1995 נולד בנם וינסנט. בשנת 2001 התגרשו השניים.
מרסו ניהלה זוגיות עם המפיק האמריקאי ג'ים למלי, ובשנת 2002 נולדה בלונדון בתם המשותפת ג'ולייט.
בשנת 2007 החלה מרסו מערכת יחסים עם הצרפתי-אמריקאי ממוצא יהודי כריסטופר למברט (עמיתה לסרט "La disparue de Deauville"), אך השניים נפרדו ב-2014. בשנים 2014–2016 הייתה בזוגיות עם השף הצרפתי סיריל ליגנק.
פרסים

1983: פרס סזאר לשחקנית המבטיחה ביותר
1988: פרס השחקנית הטובה ביותר, פסטיבל הסרטים הרומנטיים של קאבורג
2000: פרס לסרט הזר, מצלמת הזהב
2000: פרס השחקנית הטובה ביותר, פסטיבל הסרטים הרומנטיים של קאבורג
2002: פרס הבמאית הטובה ביותר, פסטיבל הסרטים של מונטריאול
פילמוגרפיה > שחקנית

שיגעון של מסיבה (1980) La Boum
שגעון של מסיבה 2 (1982) La Boum 2
(1984) Fort Saganne
חג שמח (1984) Joyeuses Pâques
L'Amour braque (1985)
Le Flics (1985)
Descente aux enfers (1986)
L'étudiante (1988)
Chouans! (1988)
Mes nuits sont plus belles que vos jours (1989)
Pacific Palisades (1990)
Pour Sacha (1991) (אנ'), הופץ בישראל בשם "אהבנו את לורה"
La Note bleue (1991)
Fanfan (1993)
המוסקטרית האמיצה (1994) La Fille de d'Artagnan
לב אמיץ (1995) Braveheart
מעבר לעננים (1995) Beyond the Clouds
אנה קארנינה (1997) Anna Karenina
Marquise (1997)
לאור האש (1997) Firelight
חיזור מקורי (1999) Lost & Found
חלום ליל קיץ (1999) A Midsummer Night's Dream
העולם אינו מספיק (1999) The World Is Not Enough
Fidélité (2000)
Belphégor - Le fantôme du Louvre (2001)
אלכס ואמה (2003) Alex and Emma
אישה מאוהבת (2003) Je reste !
Les clefs de bagnole (2003)
A ce soir (2004)
אנתוני זימר (2005) Anthony Zimmer
La disparue de Deauville (2007)
Les Femmes de l'ombre (2007)
L'homme de chevet‏ (2009)
The Curse of Turandot‏ (2021)
"הכול עבר בשלום" (2021)
"I Love America"‏ (2022)
פילמוגרפיה > תסריטאית ובמאית

1995: L'Aube à l'envers (סרט קצר).
2002: Parlez Moi D'Amour
הערות שוליים

1 2 3  חגי לוי, בין בארדו לבונר, חדשות, 5 בספטמבר 1990
↑  שיגעון של מסיבה. צרפת 80׳. הסרט שגילה לעולם את סופי מרסו, חדשות, 5 במרץ 1993
↑  חגי לוי, שום פרוצה, בקושי שוטר, חדשות, 23 בינואר 1992
↑  ג. עיטור, סופי מרסו מצטלמת בקיבוץ בצפון, חדשות, 16 באוקטובר 1990
ג. עיטור, הצרפתים באים, חדשות, 3 בספטמבר 1990
↑  חגי לוי, סרט / הר הבית בידינו, חדשות, 4 במאי 1992
↑  נילי ברקן, ‏מלוקק ואירוני במינון הנכון, באתר גלובס, 15 בדצמבר 1999
↑  פבלו אוטין, ‏לצחוק או לבכות?, באתר גלובס, 16 בפברואר 2004
↑   אורי קליין, "הכל עבר בשלום": צריך להיות במאי אינטליגנטי כדי ליצור סרט על שאלה כה טעונה, באתר הארץ, 3 ביולי 2022
 נירית אנדרמן, פרנסואה אוזון: "כשאתה יכול לקבוע את יום מותך, יותר קל לסיים את החיים", באתר הארץ, 30 ביוני 2022
↑  פבלו אוטין, ‏סופי מרסו - אורחת פסטיבל הקולנוע בחיפה, באתר גלובס, 23 באוגוסט 2007
נירית אנדרמן, סופי מרסו תבקר בישראל כאורחת של פסטיבל הקולנוע בחיפה, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2007
↑  פבלו אוטין, ‏הבשורה על-פי סופי מרסו, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2007
↑  Prisma Média, Sophie Marceau et Andrzej Żuławski : pourquoi leur couple a déjoué tous les pronostics - Gala, Gala.fr, ‏2022-11-22 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423604505171  PLWABN: 9810696472505606  BIBSYS: 4087431  BNE: XX1102339  BnF: cb12520580k (data)  CANTIC: a11853761  CiNii: DA13234310  GND: 129581372  ICCU: RAVV099573  ISNI: 0000 0001 2129 0068  LCCN: no97041447  LNB: 000267990  MusicBrainz: ac0d0968-52c8-4db7-9314-58b061dd65ce  NDL: 00797188  NKC: xx0012027  NLA: 35630591  NLK: KAC201627019  NTA: 146871375  RERO: 02-A022413064  SNAC: w6cz444v  SUDOC: 034451153  Trove: 1021712  VIAF: 39486030   WorldCat (עם VIAF): 39486030
סקוט פארקור

| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1979 (בן 44)
 מדינה:  אוסטרליה 
 מקום מגורים:  דאבל ביי 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו סאות' ויילס
 מעסיק:  אטלסיאן 
 בת זוג:  קים ג'קסון
 מספר צאצאים:  3
 
סקוט פארקור (באנגלית: Scott Farquhar; נולד בדצמבר 1979) הוא מיליארדר ואיש עסקים אוסטרלי, המייסד והמנכ"ל השותף של חברת התוכנה אטלסיאן. פארקור נושא לעיתים קרובות את הכינוי של, "מיליארדר מקרי" לאחר שהוא ושותפו העסקי מייק קאנון-ברוקס הקימו את אטלסיאן במטרה לשחזר את המשכורת ההתחלתית האופיינית בתאגידים של בוגר אוניברסיטה, 48,500 דולר אוסטרלי מבלי שיצטרך לעבוד עבור מישהו אחר.
נכון לשנת 2023, השווי הנקי של רכושו מוערך ב-18.16 מיליארד דולר אוסטרלי.
פארקור הוא חבר במועצת הטכנולוגיה של אוסטרליה.
הקמת אטלסיאן

בשנת 2001, מייק קאנון-ברוקס שלח אימייל לחבריו לכיתה באוניברסיטת ניו סאות' ויילס ושאל אם מישהו מהם מעוניין לעזור לו להשיק סטארט-אפ טכנולוגי לאחר סיום הלימודים, ופארקור היה היחיד שהשיב. הם הקימו את אטלסיאן בשנת 2002.
ב-26 באפריל 2024, פארקור הודיע על התפטרותו כמנכ"ל משותף של אטלסיאן כדי להתמקד בבילוי משפחתי, בפילנתרופיה ובקידום תעשיית הטכנולוגיה העולמית.
הערות שוליים

↑  Fitzsimmons, Caitlin (12 באפריל 2014). "Accidental billionaires: why Atlassian's Mike Cannon-Brookes and Scott Farquhar are so admired in the start-up industry". Financial Review. Australian. נבדק ב-9 ביוני 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kitney, Damon (27 בפברואר 2016). "The Cannon-Brookes: balancing life as accidental billionaires". The Australian. נבדק ב-9 ביוני 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bailey, Michael; Sprague, Julie-anne (26 במאי 2023). "The 200 richest people in Australia revealed". Australian Financial Review. נבדק ב-6 ביוני 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tech Council – Meet Our Board". נבדק ב-13 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Atlassian: Mike Cannon-Brookes and Scott Farquhar". נבדק ב-24 במרץ 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Atlassian Shareholder Letter Q2 FY19" (PDF). Atlassian. 17 בינואר 2019. נבדק ב-19 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Moses, Asher (15 ביולי 2010). "From Uni dropouts to software magnates". The Sydney Morning Herald. ארכיון מ-4 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Asher, Moses (14 ביולי 2010). "From Uni dropouts to software magnates". The Sydney Morning Herald. ארכיון מ-14 בדצמבר 2012. נבדק ב-15 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Barrett, Jonathan (2024-04-26). "Scott Farquhar to resign as joint CEO of Atlassian". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-04-26.
עיוות

עיוות (באנגלית: Distortion) הוא שינוי בצורה כלשהי של אות, אובייקט, תמונה, קול, צורת גל או כל סוג אחר של מידע. העיוות לרוב אינו רצוי. בתחומים מסוימים הוא יכול להיות רצוי, לדוגמה בניגון על גיטרה חשמלית, המגבר יכול להיכנס לעומס יתר מכוון (דיסטורשן) שיגרום לו להפיק את העיוות הרצוי בצליל הגיטרה.
עיוות באותות אלקטרונים

בתקשורת ובעיבוד אותות, מערכת ליניארית בלתי תלויה בזמן ונקייה מרעש מאופיינת על ידי פונקציית תמסורת  H(\omega )=A(\omega )e^{i\phi (\omega )} כך שהמוצא של המערכת  \,y(t) בתגובה לכניסה הרמונית   x(t)=\sin(\omega t) יהיה גם הוא הרמוני, עם הגבר והסטת מופע התלויים אך ורק בתדר הכניסה:
ובנוסף, הכפלה ו/או הזזה של הכניסה גורמת להכפלה ו/או הזזה זהה של המוצא; והתגובה לסכום של מספר כניסות שווה לסכום התגובות לכל כניסה. במערכת המקיימת דרישות אלה, ניתן לנתח את התגובה לכל כניסה שהיא בעזרת אנליזת פורייה.
במציאות, כל מערכת פיזיקלית היא ליניארית רק בתחומי כניסה מוגדרים, ואף זאת רק בקירוב. לדוגמה, במעגלים אלקטרוניים טיפוסיים יש מגבלות על המשרעת ("עוצמה") בכניסה וביציאה; כאשר המשרעת מתקרבת למגבלות אלה נוצרות במוצא הרמוניות שלא היו באות הכניסה המקורי; כתוצאה מכך, כאשר הכניסה היא הרמוניה נקיה, היציאה איננה עוד הרמוניה נקייה וצורת הגל המתקבלת במוצא המערכת היא מעוותת (distorted).
האוזן האנושית רגישה למדי לעיוותים לא-ליניאריים ודוגמאות לכך ניתן למצוא בהתקני אפקטים לגיטרות חשמליות, רעשי מגברים, עיוותי קול במכשירי קשר ועוד.
במערכות תקשורת נתונים מתקדמות מתבצע עיבוד ספרתי של אותות, ובמקרים רבים נדרשת שמירה על ליניאריות כדי לאפשר פיענוח תקין של המידע המשודר. עיוות האותות, למשל כתוצאה משידור בעוצמה גבוהה מדי, עלול לגרום לקצב שגיאות גבוה או אף לניתוק התקשורת.
סוגי עיוות גלים (הגל העליון הוא האות המקורי)
סן-דייה-דה-ווז'

| --- | --- |
סמל סן-דייה-דה-ווז'סמל סן-דייה-דה-ווז'

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  גראנד אסט
 מחוז:  ווז'
 ראש העיר:  כריסטיאן פירט
 תאריך ייסוד:  המאה ה-7
 על שם:  דאודטוס מנבר 
 שטח:  46.15 קמ"ר
 גובה:  310–901 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  19,319 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  489 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  48°17′03″N 6°56′57″E﻿ / ﻿48.284166666667°N 6.9491666666667°E﻿ / 48.284166666667; 6.9491666666667 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.saint-die.eu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי דייה-דה-ווז'(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי דייה-דה-ווז'(למפת גראנד אסט רגילה) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה א. דה פ.  או-דה פראנס  בלגיה לוקס. גרמניה שווייץדייה-דה-ווז'(למפת גראנד אסט מוגדלת) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה איל דה פראנס  או-דה פראנס  בלגיה לוקסמבורג גרמניה שווייץדייה-דה-ווז'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סן-דייֵה-דה-ווז (בצרפתית: Saint-Dié-des-Vosges), נקראת לעיתים בקיצור סן דייֵה, היא עיר בצפון-מזרח צרפת. העיר שוכנת במחוז ווז' שבגראנד אסט, בלב רכס הרי הווז', על גדתו של נהר המרת. בעיר מתגוררים כ-22,569 תושבים. העיר נקראת על שמו של הקדוש דאודטוס מנוור.
חלק מהמפה של ולדזמילר בה רשום AMERICA
בשנת 1500 נוסד במקום חוג תרבותי בשם גימנזיום של הווז' ( Gymnasium Vosagense ). במסגרתו חברו מספר גאוגרפים בראשות מרטין ולדזמילר והוציאו לאור ב-1507 את המפה הראשונה הנותנת את השם "אמריקה" לעולם החדש.
ערים תאומות

גרמניה פרידריכסהאפן, באדן-וירטמברג, גרמניה
ארצות הברית לוול, מסצ'וסטס, ארצות הברית
סקוט סטאפ

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1973 (בן 51) אורלנדו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Anthony Scott Flippen 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של פלורידה, קולג' ולנסיה, תיכון לייק היילנד, אוניברסיטת לי 
 סוגה:  רוק 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  ווינד-אפ רקורדס 
 מספר צאצאים:  3 
 www.scottstapp.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סקוט סטאפ (באנגלית: Scott Stapp; נולד ב- 8 באוגוסט 1973 כאנטוני סקוט פליפן), זמר וכותב שירים אמריקני, אשר התפרסם כסולן להקת הרוק "קריד".
ביוגרפיה

סטאפ נולד באורלנדו, פלורידה לרופא השיניים סטיב סטאפ וללינדה סטאפ, שעזבה את הבית כשסטאפ היה בן 5 . כנער העריץ את להקת הדלתות ובמיוחד את הסולן ג'ים מוריסון. במטרה לרצות את אביו סטאפ החל ללמוד באוניברסיטת לי שבקליוולנד, טנסי. אולם לא סיים את לימודיו משום שנתפס מעשן מריחואנה והורחק לצמיתות. לאחר מכן למד באוניברסיטת המדינה של פלורידה בעקבות ג'ים מוריסון שלמד שם.
ב־1995 ייסד יחד עם חברו לספסל הלימודים את להקת קריד בטאלאהאסי, פלורידה. הלהקה הוציאה שלושה אלבומי אולפן כשסטאפ משמש כזמר וככותב השירים של הלהקה. סטאפ הציג בשיריו תכנים עמוקים, רוויים באווירה דתית ורוחנית ובעל מסרים של אהבה ואופטימיות (לדוגמה, הלהיט "With Arms Wide Open").
ביוני 2004 הכריזה הלהקה על פירוקה. בעוד ששאר חברי הלהקה הקימו להקה משלהם בשם "אלטר ברידג'", סטאפ החל לעבוד על אלבום סולו. אלבום ששמו "The Great Divide", יצא לחנויות בארצות הברית בנובמבר 2005 והמשיך את הקו המוזיקלי של קריד. מפיק האלבום היה ג'ון קורזווג, שהפיק את כל אלבומי קריד. האלבום הגיע למקום ה-19 במצעד האלבומים האמריקני, וזכה להצלחה בינונית במכירות בארצות הברית. בנוסף, הקליט שיר שהופיע באלבום אוסף בשם "הפסיון של ישו - שירים".
ביוגרפיה > חייו האישיים

סטאפ היה נשוי להילרי בארנס במשך שנה וחצי (1998–1999). לזוג נולד בן בשם ג'אגר מייקל סטאפ (נולד ב-1998). ב־10 בפברואר 2006 התחתן עם מיס ניו יורק (במסגרת תחרות היופי "מיס USA"), ג'קלין נשוויט. לזוג נולדה ילדה ב־4 בינואר 2007 ונקראה מילאן חיית סטאפ.
הערות שוליים

↑  Biography for Scott Stapp, באתר IMDb
↑  טל פרי, לורן היל שרה בהשראת "הפסיון של ישו", באתר nrg‏, 21 בספטמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb161652245 (data)  GND: 135130239  ISNI: 0000 0000 7851 5742  LCCN: no2004105156  MusicBrainz: 82ee7141-6b93-42fa-9fbc-faf2fc964870  NKC: js20060317029  SUDOC: 182116727  VIAF: 79981658   WorldCat (עם VIAF): 79981658
סרט טלפון לבן

אסיה נוריס בסרטו של מקס נויפלד -La casa del peccato ‏ (1939)
סרט טלפון לבן (באיטלקית: Telefoni Bianchi) הוא סרט קולנוע המשתייך לזרם קולנועי של סרטים שנוצרו באיטליה שנמשך בין השנים 1936–1943 ושיאו בשנים 1937–1941. בשל משכו הקצר יחסית לזרמים קולנועיים אחרים, בין ארבע לחמש שנים בלבד, ומאחר והשפעתו הייתה חולפת, רבים לא רואים בסרטים אלו כזרם מגובש אלא כטרנד קולנועי חולף.
מאפיינים

סרטי "טלפון לבן" התמקדו בחיי הבורגנות האיטלקית תוך חיקוי הסרטים שנעשו באותה התקופה בארצות הברית, ובעיקר סרטיו של פרנק קפרה. תחת תמיכתו הרחבה של בניטו מוסוליני והמשטר הפשיסטי, שהאמינו בכוחו של הקולנוע לעצב את הקהל, סרטי טלפון לבן היו לרוב שמרניים מבחינה חברתית: מציגים חברה בעלת היררכיה מעמדית נוקשה ומפארים את ערכי המשפחה וכיבוד רשויות השלטון. עלילת מרבית סרטי הטלפון הלבן הייתה כשל טלנובלה ילדותית שבה התככים נרקמים ונפתרים בשיחות טלפון בין הדמויות האליטיסטיות.
מקור השם

באותה תקופה הטלפונים השחורים שהיו נפוצים עד אז יצאו מהאופנה. אחת הדרכים להעביר לצופה את מעמדן האקונומי הגבוה של הדמויות בסרט היה באמצעות הטלפון הלבן בסגנון אר דקו, שהיה סמל סטטוס באותה התקופה. ולכן כמעט בכל סצנה שהתרחשה בחדר סגור, הופיע הטלפון הלבן ברקע. המוטיב החוזר במרבית הסרטים בז'אנר הוא זה שהעניק להם את שמם הלעגני מעט. פרט לטלפון הלבן, מוטיבים רבים נוספים נלקחו מהסרטים האמריקאים, כמו למשל שמלות בסגנון שירלי טמפל.
רקע היסטורי > איטליה תחת הפשיזם

המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה שהסתיימה בשנת 1936 הפכה את איטליה ל"מעצמה" בעיני עצמה. הניצחון על אתיופיה רומם את המורל האיטלקי, וכן נתן זריקת מרץ לכלכלה עם פתיחת השוק החדש. פועלים רבים שעד אז הסתובבו מובטלים נשלחו לקולוניה החדשה או מצאו את פרנסתם בייצוא אליה. המעמד הבינוני התרחב ושוב חזר לפקוד את אולמות הבידור - בתי קולנוע, אולמות קונצרטים ותיאטראות.
רקע היסטורי > הקולנוע האיטלקי משגשג

גם הקולנוע האיטלקי זכה למספר זריקות מרץ. פסטיבל הסרטים של ונציה שהחל בתחילת שנות ה-30 היווה קרש קפיצה לסרטים איטלקיים רבים שזכו בו. ב-28 באפריל 1937 חנך מוסוליני את צ'ינצ'יטה, עיר הסרטים האיטלקית שזכתה לכינוי ה"הוליווד על הטיבר", שפרשה ליוצרים האיטלקיים תפאורה וסביבת עבודה נוחים ומתקדמים לצילום סרטיהם, בתנאי שהם הולכים בתלם המשטר הפשיסטי כמובן. ב-18 בינואר 1939 חוקק חוק אלפיירי המעניק הטבות כלכליות משמעותיות לסרטים בעלי "אופי לאומי".
התפתחות הזרם

הרקע הפוליטי החיובי יחד עם ההשקעה האיטלקית המשמעותית בקולנוע הביאו לגל יצירה של סרטים איטלקיים. הקהל ביקש לראות את האסקפיזם והאתנחתא הקומית שבסרטי טלפון לבן, וליוצרי הקולנוע היו את כל האמצעים לספק את צורכיהם. הטלפון הלבן ייצג בעיניהם את איטליה החדשה, את המעצמה המודרנית המשגשגת.
דעיכת הטלפון הלבן

לקראת סוף שנת 1941, נוכח ההרס והחורבן שזרעו מלחמת העולם השנייה והמשטר הפשיסטי, הקולנוע האיטלקי החל לחפש כיוונים אחרים. התקציבים הלכו ופחתו, התסריטים החלו לחזור על עצמם, ויותר מכל - באווירה הקשה של המלחמה לא היה עוד מקום לסרטי טלפון לבן קלילים. היוצרים פנו לעסוק בשאלות מהותיות הנוגעות לחייהם של מרבית האיטלקים - בני מעמד הפועלים, חיים רציניים, מסובכים ומלאי דילמות מוסריות יום-יומיות שנוצרות מרצונו של הפועל לשרוד.


סרטי הטלפון הלבן הלכו והתמעטו עד להתמוטטות המשטר הפשיסטי ב-8 בספטמבר 1943, אז עלה והחליף אותם הנאו-ריאליזם האיטלקי שפרץ לקולנוע במלוא כוחו בשלהי המלחמה. הנאו-ריאליזם היה הפוך כמעט לחלוטין ממה שייצגו סרטי טלפון לבן: התמקדות במעמד הפועלים ולא בבורגנות, עיסוק בבעיות מציאותיות כמו עוני, אבטלה וסבל על פני עיסוק ברומנים מופרכים. הסגנון הריאליסטי גם הוא הפוך לחלוטין, ובעוד שאת מרבית סרטי הטלפון הלבן צילמו בעיר הסרטים המלאכותית צ'ינצ'יטה בהשתתפות שחקנים מיומנים, הסרטים הנאו-ריאליסטים צולמו על רקע ההריסות שהותירה המלחמה בהשתתפות שחקנים לא-מקצועיים.
ראו גם

נאו-ריאליזם איטלקי
צ'ינצ'יטה
סנדו אלבו

| --- | --- |

צילום שצולם בפריז בשנת 1955
 לידה:  22 באוגוסט 1897 סינאיה, רומניה (ממלכת רומניה)
 פטירה:  22 בנובמבר 1978 (בגיל 81) בוקרשט, רומניה (הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה)
 מוקד פעילות:  מנצח התזמורת הסימפונית המלכותית העיראקית בבגדאד (1958-1950)
 תקופת הפעילות:  מ-1925
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה בבוקרשט   הקונסרבטוריון של פראג
 כלי נגינה:  כינור 
 
סנדו אלבו (השני משמאל) יחד עם כמה מעמיתיו חברי התזמורת הסימפונית בבגדאד, ורטן מנוג'יאן בקצה השמאלי, ומימן לשמאל:אנדרה תוארה, פריד אלאוורדי ויוליאן הרץ. ב-6 במרץ 1953 באולם "מלך פייצל" בבגדאד
אלכסנדרו (סנדו) אלבו (ברומנית Alexandru "Sandu" Albu,‏ 22 באוגוסט 1897 סינאיה – 22 בנובמבר 1978 בוקרשט) היה כנר, ויולן, מלחין, מנצח ומורה רומני. נודע כאחת הדמויות החשובות בחיים המוזיקליים בעיראק בימי המלוכה - בשנים 1937–1958, כפרופסור לכינור בקונסרבטוריון בבגדאד וכמנצח התזמורת הממלכתית בבגדאד.
שנותיו המוקדמות

סנדו אלבו נולד ב-1897 בסינאיה, במחוז פרחובה, ברומניה, כבן הקטן מבין תשעת הילדים של שטפאן טודור אלבו, מוביל של דגנים. למד מנעוריו נגינה בכינור ותאוריה מוזיקלית אצל ג. קונסטנציו ויון קרויטורו. בשנים 1917-1913 למד בקונסרבטוריון (האקדמיה למוזיקה) של בוקרשט אצל אלפונזו קסטלדי (תאוריה-סולפז' והרמוניה), יואן סקרלטסקו (הרמוניה) וצ'צ'יליה ניצולסקו-לופו (כינור).
בהמשך השתלם בשנים 1922-1920 בקונסרבטוריון של פראג אצל הכנרים אוטאקאר שווצ'יק ופרנטישק אונדז'יצ'ק ובמקביל השתתף בקורסים לתולדות המוזיקה, ניתוח וצורות מוזיקליות באוניברסיטה הגרמנית של פראג.
קריירה מוזיקלית ברומניה ובעיראק

בשנים 1930-1929 ו-1936-1934 השתלם אצל ג'ורג'ה אנסקו באמנות הכינור ובהלחנה.
סנדו אלבו ניגן החל משנת 1925 ועד גיל 80 ככנר סולן ברומניה ובחו"ל. בשנים 1928-1927 לימד נגינת כינור וויולה בקונסרבטוריון למוזיקה של ברוקלין, ניו יורק, בשנת 1929- 1928 בבית הספר למוזיקה ע"ש ג'. הארט בהרטפורד, קונטיקט. בשנים 1937-1935 היה אחראי על פיקוח המוזיקלי בשידורי רדיו בוקרשט.
בשנת 1937 הגיע לעיראק והתמנה לפרופסור לכינור במכון לאמנויות בבגדאד. אחרי הפסקה בשנות מלחמת העולם השנייה (1945-1939) חזר ללמד שם עד שנת 1950. בהמשך (1958-1950), עד להפיכה הצבאית משנת 1958 ניצח על התזמורת הסימפונית הממלכתית העיראקית בבגדאד.
תזמורת זו ניגנה בעיקר באולם המכון לאמנויות באולם "מלך פייצל" וכמו כן בעיר כירכוכ.
.
בשובו לרומניה, לימד כינור בבית הספר התיכון למוזיקה מס.2 בבוקרשט (1965-1964 ו 1967–1968), היה מרצה לכינור במכון הפדגוגי בבוקרשט (1965-1962) ומרצה למוזיקה קאמרית (1966-1964) ולוויולה בקונסרבטוריון של בוקרשט.
סנדו אלבו ערך סיורי הופעות בארצות רבות, משנות ה-1920 ועד שנות ה-1950, ערך תוכניות רדיו ופרסם מאמרים מקצועיים בכתב העת "מוזיקה" ברומניה.
יצירותיו

נודע בעיקר ביצירות ווקליות (לידר על מילים ממשוררים רומנים כמו מיכאי אמינסקו,ג'ורג'ה קושבוק, אלכסנדרו מצ'דונסקי, אוקטביאן גוגה, טודור ארגזי ואחרים, מוזיקה למקהלה), מוזיקה לכינור - (סויטה בסגנון קלאסי- 1922, טריפטיך לכינור סולו- 1975, אנדנטה ופוגה לכינור סולו- 1976, קדנצול לכינור סולו לקונצ'רטו מס. 22 מאת ויוטי, לקונצ'רטי מס. 1, 2 ו-3 מאת מוצרט ולקונצ'רטו מס.2 מאת פגניני, מוזיקה לפסנתר, יצירות להרכבים קאמריים ויצירות (למשל 3 קונצ'רטיני לכינור, "געגועים למולדת", סונאטה לכינור ופסנתר בסגנון רומני, מנגינות רומניות לכינור ופסנתר, מנגינה ערבית לכינור ופסנתר, לרגו לוויולה ותזמורת, וכו'), יצירות סימפוניות, וכו'
שונות

לפי עדות הכנר והמורה וסילה פיליפ (שראויין ב-18 ביולי 1980 על ידי דספינה פטצ'ל),סנדו אלבו היה מחונן בזיכרון יוצא דופן, רגישות מוזיקלית רבה, רצון של ברזל ושליטה ברפרטואר רחב מאוד. בעזרת כישורים אלה, הצליח לפתח קריירה מכובדת, למרות שממדי ידיו ואצבעותיו לא היו ממש מתאימות לנגינה בכינור".
אנקדוטה מספרת שבסוף שנות ה-1920 כשהגיע סנדו אלבו כדי להופיע בקונצרט בניו יורק ביקש מג'ורג'ה אנסקו ללוות אותו בפסנתר, אחרי שהמלווה שלו חלה. כשארתור שנאבל הגיע כדי לקחת את אנסקו לקולנוע, נתבקש גם הוא להתלוות אליו קודם לאולם הקונצרטים כדי להפוך את הדפים בשביל אנסקו. למחרת מבקר המוזיקה של "ניו יורק טיימס" כתב:"המוזיקה הייתה טובה מאוד, רק שהייתה איזו בעיה עם הליהוק: היה צריך שאנסקו ינגן בכינור, ששנאבל ינגן בפסנתר ושסנדו אלבו יהפוך את הדפים".

אכן אנסקו ליווה את אלבו לא פעם בפסנתר, למשל, בניו יורק ב-31 במרץ 1933, בסונאטה שלו עצמו לפסנתר וכינור בפה מינור מס. 2.
ספרים

1972 - ספר זכרונות - (עם הכינור בעולם) זיכרונות מספורים מחדש על ידי אלכסנדרו בילצ'ורסקו
פרסים ואותות כבוד

1942 קיבל "ציון ראשון" בתחרות להלחנה ע"ש ג'ורג'ה אנסקו- עבור סויטה לכינור סולו בסגנון קלאסי
מקורות נוספים

1990 ,Despina Petecel - Muzicienii noştri se destăinuie, Editura muzicala, Bucureşti
הערות שוליים

↑  ופאא אל-נאתימה - על תולדות התזמורת הסימפונית של עיראק
↑  Despina Petecel עמוד 237
↑  באתר arielpiano של אריאל לאני מירושלים, 21 במאי 2010
↑  לוח כרונולוגי על חיי אנסקו ברשת
↑  קטלוג ליצירות לכינור סולו בשנים 1921-1945
סטלות

"סטלות" הוא שיר של הראפר הישראלי שרק. השיר יצא לאור ב-31 באוגוסט 2022, כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלו, "ראפרטואר". את השיר כתב שרק והפיק צוקוש, חברו לשעבר לצמד המוזיקלי "שרק וצוקוש", שהפיק גם את שאר שירי האלבום.
ב-21 בנובמבר 2022, פרסם שרק גרסת "לייב סשן" לשיר בהשתתפות הזמר גפן גרינברג. גרסה זו זכתה להצלחה ויראלית בפלטפורמת טיקטוק ובעקבותה זכה השיר למיליוני השמעות. בעקבות זאת, פרסם הזמר עומר אדם גרסת כיסוי לשיר שזכתה אף היא להצלחה.
רקע

בתיאור הווידאו קליפ הרשמי של השיר ביוטיוב, כתב שרק כי השיר עוסק בהתמודדותו עם התמכרות לסמים ולאלכוהול, ועל "הבריחה מהמציאות ומכאבי הלב על ידי השימוש בהם".
גרסתו של עומר אדם

ב-24 באוגוסט 2023, כשנה לאחר צאת השיר המקורי, פרסם הזמר הישראלי עומר אדם גרסת כיסוי לשיר. גרסה זו פורסמה לאחר שסרטון של אדם מבצע את השיר באירוע ביחד עם מבצעו המקורי שרק זכה לוויראליות ברשתות החברתיות. בעקבות זאת, החליט אדם להקליט את השיר ולהוציאו לאור.
גרסתו של עומר אדם > קבלה ביקורתית

דור מאיר מועלם ממאקו טען כי אדם "עושה מעולה" את השיר, אם כי "לא הכל מהודק" בגרסה זו של השיר ומתח ביקורת על כך שאדם ביצע את קטעי הראפ של שרק בשיר, "במקום לתת לשרק את הכבוד שמגיע לו על כתיבת השיר". בביקורת חיובית בוואלה! NEWS סומן השיר כ"מועמד לטופ 10 בקריירה" של אדם, שם נכתב כי בשיר אדם מביא לידי ביטוי את "היכולת הווקאלית הנהדרת שהפכה לסימן ההיכר שלו, ואת התבלין העומר אדמי המיוחד בשירה, שגורם למאזין להזדהות עם המצב המנטלי שלו ולהיזכר בעצמו ברגעים של אכילת סטלה".
גרסתו של עומר אדם > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | היטליסט | 7 |  |
|  ישראל | העשירייה | 7 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | היטליסט | 40 |  |
הערות שוליים

↑   שרק - סטלות // ShrekDiMC - Satlot, סרטון בערוץ "סלים בודהה", באתר יוטיוב (אורך: 03:05)
↑  קיץ ברבנר, ‏"מעשן ת׳מאדאפקינג עשב": עומר אדם פותח הכל בשיר "סטלות", באתר מעריב אונליין, 24 באוגוסט 2023
↑  דור מאיר מועלם, ‏עומר אדם עושה מעולה את "סטלות", וזו בדיוק הבעיה שלו, באתר ‏מאקו‏, 31 באוגוסט 2023
↑  אסף נבו‏, כבר קברתם את עומר אדם? אחרי דקה ועשרים הוא מזכיר שוב כמה הוא מרגש, באתר וואלה, 29 באוגוסט 2023
↑  המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים | היטליסט, באתר web.archive.org, ‏26 בספטמבר 2023
↑  כאן גימל, אושר כהן עדיין בפסגה ועומר אדם עם שני שירים חדשים במצעד!ומה יקרה בשבוע הבא? הצביעו עכשיו לעשירייה והכריעו 🗳, באתר אינסטגרם, ‏28 בספטמבר 2023