stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארי פוטר ומסדר עוף החול (סרט)
עלילה

עלילת הסרט זהה לעלילת הספר החמישי בסדרת הספרים הארי פוטר. הארי מתחיל את שנת לימודיו החמישית בהוגוורטס ומגלה כי בעקבות מדיניות ההכחשה של שר הקסמים קורנליוס פאדג', רבים מאוכלוסיית הקוסמים מכחישים את המפגש האחרון שנערך בינו לבין הקוסם הרשע הלורד וולדמורט, והארי נהפך לילד לא פופולרי שהרבה אנשים חושבים אותו למשוגע. אלבוס דמבלדור סובל ממצב דומה: הוא מודח מכל התפקידים בהם נשא חוץ מהיותו מנהל בית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, כי קורנליוס פאדג' מעדיף להתעלם מהראיות המצביעות על כך שוולדמורט אכן חזר כך שעליו תוטל אחריות עצומה. לאור מצבו דמבלדור פרסם בדיוק את המידע הזה. בתגובה להופעתו של וולדמורט בסוף הספר הרביעי, מייסד מחדש מנהל בית הספר הוגוורטס אלבוס דמבלדור את "מסדר עוף החול" - קבוצת קוסמים בוגרים נבחרים הפועלים נגד הלורד וולדמורט ותומכיו - אוכלי המוות.
מחשש לבגידה מצדו של מנהל בית הספר אלבוס דמבלדור, ממנה שר הקסמים קורנליוס פאדג' מורה חדשה להתגוננות מפני כוחות האופל - דולורס אמברידג' - על מנת שהיא תוכל לשים עין על צוות המורים והתלמידים. פאדג' מעניק לאמברידג' סמכויות רחבות היקף ומאפשר לה פעילות חופשית כגון לפטר מורים שלדעתה לא ראויים ללמד. תוכנית הלימודים של אמברידג' משאירה את תלמידי הוגוורטס לא מוכנים להגנה עצמית מתאימה נגד וולדמורט ותומכיו המאיימים על קהילת הקוסמים.
בעידוד חבריו, הרמיוני ורון, הארי לוקח את העניינים לידיו והם פותחים ביחד קבוצת מפגשים חשאית המכנה עצמה "צבא דמבלדור".את ההתגייסות הם ניהלו בפונדק "ראש החזיר" שממוקם בהוגסמיד. במסגרת המפגשים מלמד הארי את התלמידים שהצטרפו לצבא דמבלדור כיצד להתגונן מפני וולדמורט ותומכיו (-התגוננות מפני כוחות האופל) כתחליף לשיעורים שלהם עם אמברידג' העוזרת הבכירה של השר.
לקראת סוף הסרט רואה הארי בחלומו את סנדקו שהוא גם חבר מסדר עוף החול, סיריוס בלק, לכוד בידי וולדמורט. הארי והרמיוני משאירים את אמברידג' עם הקנטאורים ונחלצים ברגע האחרון עם רון, לונה, נוויל וג'יני להצילו. ואולם, כאשר הם סוף כל סוף מגיעים על פגעסוסים למשרד הקסמים מסתבר שהחיזיון של הארי היה מלכודת וכמה מאוכלי המוות תוקפים אותם בהפתעה. אוכלי המוות רוצים את הנבואה שנמצאת בתוך כדור הבדולח שבידו של הארי. מספר חברים במסדר עוף החול נחלצים לעזרתם, בהם גם סיריוס בכבודו ובעצמו. חברי המסדר נלחמים נגד אוכלי המוות יחד עם חברי צבא דמבלדור. גם דמבלדור הגיע, אולם לא לפני שסיריוס נרצח בידי בת דודו, אוכלת המוות בלטריקס לסטריינג'.
הארי רודף אחרי בלטריקס לסטריינג' עד אולם הכניסה, שבו וולדמורט טמן מלכודת להארי. רגע לפני שוולדמורט הורג את הארי, דמבלדור מגיע. הוא ווולדמורט נלחמים בזמן שפסל מהמזרקה הקסומה מגן על הארי ודוחף אותו לפינת החדר, בסופו של דבר וולדמורט לוקח את בלטריקס ומתעתק איתה למיקום לא ידוע, אבל רגע לפני שהתעתק הגיעו השר וכל ההילאים וכולם היו עדים לכך שוולדמורט היה בחדר. בלית ברירה קורנליוס פאדג' היה חייב להודות שוולדמורט אכן חזר. הארי פוטר חוזר להיות ילד פופולרי שכולם אוהבים, אך גם בסוף הזה האבל על מות סנדקו לא יורד מליבו של הארי והשאיפה לנקמה נשארת בליבו גם אחרי תום השנה.
הערות שוליים

↑  HARRY POTTER AND THE ORDER OF THE PHOENIX
↑  לרשימה המלאה, ראו כאן (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007095317  VIAF: 305315235   WorldCat (עם VIAF): 305315235 
פרסום להוצאת ה-DVD מ-2007
כרזה עברית נוספת בה נעשה שימוש בארץ
אמוראים

| --- | --- |
 אזור גאוגרפי:  בבל וארץ ישראל
 אתרים עיקריים:  ישיבת סורא וישיבת נהרדעא שעברה עם חורבנה לפומבדיתא
 תקופה:  חז"ל 
 טווח תאריכים:  188–500 (כ־312 שנים)
 אירוע התחלה:  חתימת המשנה
 אירוע סיום:  חתימת התלמוד הבבלי
 תקופה קודמת:  תנאים
 תקופה הבאה:  סבוראים
 
אַמוֹרָאִים (ביחיד אַמוֹרָא) הם חכמי התלמוד שפעלו בין חתימת המשנה לחתימת התלמוד הבבלי (המאות ה-2–5 לספירה) בשני מרכזים עיקריים, בבל וארץ ישראל. דיוניהם ההלכתיים מתועדים ברובם בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, ודרשותיהם מתועדות במדרשי אגדה אמוראים ובשני התלמודים. קדמו להם התנאים, שרבים מדבריהם הורחבו על ידי האמוראים, או נוסחו מחדש על ידם, ולבסוף הוכללו במפעלם הגדול: התלמוד. אחריהם הגיעו הסתמאים ואחריהם הסבוראים. אלה ערכו את התלמוד עריכות אחרונות וסופיות.
אמוראים שחיו בבבל והוסמכו כחכמים קבלו את התואר "רב" כמו "רב יהודה", "רב יוסף" ועוד. מגדולי אמוראי בבבל היה "רב" (או בשמו האמיתי "אבא בר אייבו" או בכינויו "אבא אריכא") אשר היה תלמידו של רבי יהודה הנשיא שחתם את המשנה. בהתאמה, אמוראים שחיו בארץ ישראל קבלו את התואר "רבי" כמו רבי יוחנן או רבי אמי. אחד מגדולי האמוראים בארץ ישראל היה רבי יוחנן, מאבות התלמוד הירושלמי.
מקור השם

הכינוי "אמורא" שימש במקור לתיאור תפקיד שהיה קיים בבית המדרש – ה"אמורא" היה מבאר את דברי החכם בפני הציבור, ושימש כ"מתורגמן", כמעין רמקול אנושי של החכם שדרש, אך זמן קצר לאחר תקופת התלמוד הפך לכינוי כללי לחכמים שחיו לאחר חתימת המשנה ותפקידם הוגדר כמבארי המשנה.
היסטוריה

האמוראים פעלו בשני מרכזים תורניים, בארץ ישראל ובבבל. בגלל ההבדלים הרבים שבין שני מרכזים אלו, מקובל להבדיל בין אמוראי בבל לאמוראי ארץ ישראל. ידועים כ-500 אמוראים ומעלה, שפעלו בעיקר בארץ ישראל ובבבל.
בארץ ישראל היה המרכז התורני בתקופה זו בטבריה ובקיסריה, ובבבל היה המרכז העיקרי בישיבת סורא וישיבת נהרדעא שעברה עם חורבנה לפומבדיתא. אמוראי בבל ואמוראי ישראל שמרו על קשר ונעזרו זה בזה לדיונים הלכתיים באמצעות אמוראים שנדדו מארץ לארץ וכונו "נחותי" או "נחותאי".
ארץ ישראל הייתה נתונה בתקופה זו תחת שלטון האימפריה הביזנטית שרדפה את היהודים, ולכן סבל המרכז הארצישראלי מהתנכלויות מצד הרשויות. בבבל שלטה האימפריה הסאסאנית שהייתה יחסית נוחה ליהודים ולכן התקיימו בה הלימודים בצורה נוחה יותר ופומבית יותר. בישיבות הבבליות נהגו לפלפל יותר והסוגיות שלובנו בהן היו בדרך כלל סבוכות ומעמיקות יותר, ובישיבות הארצישראליות היה נהוג יותר שיטת הלימוד הפשטנית החותרת לפסיקה ההלכתית.
לפי כמה מהפרשנויות, שררו בין אמוראי בבל יריבויות היררכיות, שלא איפשרו להם ללמוד וללבן סוגיות בצורה שיתופית, ואילו בארץ ישראל נהגו ללבן את הסוגיות בצורה משותפת. לפי פרשנויות אחרות, נעוץ ההבדל בצורת ליבון הסוגיות, אמוראי בבל נהגו להתנצח בפלפולם בצורה חריפה, ואילו אמוראי ארץ ישראל נהגו להתווכח בצורה מכובדת. מטבע הדברים היו רוב אמוראי בבל חניכי הישיבות הבבליות, למדו בשיטותיהן והורו בהן בשלבים המאוחרים של חייהם, ורוב אמוראי ארץ ישראל היו חניכי הישיבות הארצישראליות ומוריהן במשך חייהם.
אמוראי ארץ ישראל פעלו בארץ ישראל מאז חתימת המשנה והתקבלותה, בתקופה המכונה תקופת המעבר, עד לאחר מרד גאלוס, ובערך באותה תקופה נחתם התלמוד הירושלמי. עריכתו של התלמוד הירושלמי מיוחסת במקורות לאמורא רבי יוחנן שהיה מגדולי אמוראי ארץ ישראל, אך חתימתו הסופית אירעה רק כשני דורות אחריו. בסך הכל פעלו אמוראי ארץ ישראל במשך כחמישה דורות.
אמוראי בבל פעלו מאז ירידת רב לבבל וייסוד ישיבת סורא. התקופה נמשכה כשמונה דורות, והסתיימה עם חתימת התלמוד הבבלי על ידי רב אשי ורבינא, שלאחריהם החלה תקופת הסבוראים.
אמוראי ארץ ישראל שנסמכו כונו עם התחילית "רבי", ואילו אמוראי בבל שלא נסמכו (כיוון שניתן לסמוך לרבנות רק בארץ ישראל) כונו עם התחילית "רב".
הביוגרפיה של האמוראים

הביוגרפיה של חכמי התלמוד היא נושא סבוך. שמותיהם לא נזכרים במקורות היסטוריים מקובלים, כנראה בשל העובדה שפעלו בתוך העולם היהודי-תורני, ולא היו מוכרים מחוצה לו. הביוגרפיות המקובלות כיום מתבססות על החומר המצוי בתלמודים ובמדרשים, כפי שהוא לפנינו. חומר זה מצוי בחלקו בספרות האגדה. שאלת המהימנות ההיסטורית של החומר והדרך בה ניתן להפיק מידע היסטורי ממנו אינה מוסכמת כיום על כל החוקרים.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: אמוראים
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
אמוראי ארץ ישראל
אמוראי בבל
מטא (חברה)

| --- | --- |


הכניסה למטה החברה במנלו פארק שבקליפורניה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נאסד"ק: META
 בורסה:  נאסד"ק (9 ביוני 2022–META) 
 מייסדים:  מארק צוקרברג, אדוארדו סברין
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־21 שנים)
 חברות בנות:  Novi Financial
 מיקום המטה:  מנלו פארק 
 משרד ראשי:  ארצות הברית מנלו פארק, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  טכנולוגיית מידע 
 מוצרים עיקריים:  פייסבוק  אינסטגרם  וואטסאפ  Threads  Facebook Messenger  Workplace  Oculus Quest
 שווי שוק:  1.78 טריליון דולר (19 בפברואר 2025)
 הכנסות:  135 מיליארד דולר (2023)
 רווח תפעולי:  46,751,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2023) 
 רווח:  39.1 מיליארד דולר (2023)
 הון עצמי:  124.8 מיליארד דולר (2021)
 מנכ"ל:  מארק צוקרברג
 עובדים:  83,000 (2022)
  
 www.meta.com
 
המשרדים הראשיים של חברת מטא, סמוך לפאלו אלטו, קליפורניה
מארק צוקרברג, מייסד מטא
לוגו החברה עד 2021
מֶטָא בע"מ (באנגלית: Meta Platforms, Inc.‎; לשעבר "פייסבוק בע"מ", .Facebook, Inc) היא חברה ציבורית רב-לאומית אמריקאית, המפעילה בין השאר את הרשתות החברתיות פייסבוק, אינסטגרם ו-Threads, את תוכנות המסרים המיידיים וואטסאפ ופייסבוק מסנג'ר, ואת חברת המחשוב הלביש אוקולוס. החברה נוסדה באמצע 2004, כחצי שנה לאחר הקמת אתר האינטרנט שבבעלותה. האתר הוקם על ידי מארק צוקרברג, אדוארדו סברין, דסטין מוסקוביץ', כריס יוז ואנדרו מקולום בהיותם סטודנטים באוניברסיטת הרווארד, ב-4 בפברואר 2004.
ליבת הפעילות של החברה היא פרסום המבוסס על נתונים הנאספים על המשתמשים, והכנסתה העיקרית נובעת מפרסומות בשירותים שבבעלותה וכן מפרסומות שלה המוטמעות באתרים מכל רחבי העולם, אך חלק מהכנסותיה מגיע גם ממוצרים אחרים, כגון חנות המתנות הווירטואלית או שירותי קרדיט וירטואליים לאפליקציות כגון FarmVille‏. החברה היא אחת מחמש חברות הביג טק – חברות טכנולוגיית המידע הגדולות ביותר בארצות הברית.
היסטוריה > הקמה

ב-4 בפברואר 2004 סטודנטים באוניברסיטת הרווארד, מארק צוקרברג ואדוארדו סברין, ייסדו את אתר "הפייסבוק". ב-2005 שמו של האתר שונה ל"פייסבוק", לאחר שקנו את שם התחום "facebook.com" ב-200,000 דולר. עם הצלחתו המהירה, נתגלעו חילוקי דעות בין סברין וצוקרברג על הכיוון אליו צריכה החברה לשאוף. סברין הגיש תביעה נגד פייסבוק אשר יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט. הפרטים לא ידועים וסברין חתם על הסכם סודיות, אך סברין הוכרז באופן רשמי כמייסד משותף של פייסבוק באתר החברה.
חברת פייסבוק נוסדה באמצע 2004, כחצי שנה לאחר הקמת אתר האינטרנט שבבעלותה. במרץ 2006 דחתה החברה הצעה לרכישתה תמורת 750 מיליון דולר והודיעה שהיא מחכה להצעה של 2 מיליארד דולר. באותה עת אתר מייספייס (MySpace.com), היה אתר הרשתות החברתיות הפופולרי בעולם והוא נרכש ביולי 2005, תמורת 580 מיליון דולר, על ידי תאגיד ניוז קורפ שבבעלות איל התקשורת רופרט מרדוק.
באפריל 2006 גייסה החברה 25 מיליון דולר ממשקיעי הון סיכון. באותה עת מספר המבקרים הייחודיים באתר הגיע ל-10.5 מיליון בחודש. במאי 2006 החלה לאפשר לחברות להקים עמודים עסקיים באתר שלה. לקראת סוף השנה ניסתה חברת Yahoo!, שהפעילה באותה עת את הפורטל הפופולרי בעולם, לרכוש את החברה תמורת מיליארד דולר, אך היא סירבה.
היסטוריה > סכסוכים משפטיים

במהלך 2007 נחשף כי החברה מעורבת מיום הקמתה בשני סכסוכים משפטיים לגבי הרעיון והבעלות על החברה.
בפברואר 2009 החברה חתמה על הסכם פשרה עם חבריו לאוניברסיטה של צוקרברג, האחים קמרון וטיילר וינקלווס ודיוויה נארנדרה, בעלי חברת ConnectU, שטענו כי גנב מהם את הרעיון של רשת חברתית והפר זכויות יוצרים. פייסבוק שילמה להם 65 מיליון דולר בתמורה להסרת התביעה. זאת לאחר שעתירה לפתוח מחדש את הסדר פשרה בין הצדדים נדחתה. במאי 2009 נחתם הסכם פשרה נוסף בין פייסבוק לחברת "Think Computer Corporation" שמייסדה, אהרון גרינשפן, חבר של צוקרברג מהווארד, טען שהוא כבר ב-2003 המציא את השם פייסבוק וטען לבעלות עליו. פרטים לגבי ההסכם לא נמסרו. סיפור הקמת החברה והמאבקים המשפטיים שנלוו לה מתוארים בסרט הקולנוע "הרשת החברתית" (The Social Network) שיצא לאקרנים ב-2010.
היסטוריה > התרחבות מהירה

ביולי 2007 הודיעה החברה כי מספר המשתמשים שלה גדל פי 3 תוך שנה והוא ממשיך לגדול במהירות. באותו חודש גייס צוקרברג שני מנהלים מנוסים לתפקידי סמנכ"ל כספים וסמנכ"ל שיווק. באוגוסט 2007 העריך בנק ההשקעות בר סטרנס שהחברה כבר שווה 6 מיליארד דולר, שלוש שנים לאחר הקמתה.
ב-24 באוקטובר 2007 הודיעה חברת מיקרוסופט כי רכשה 1.6% מהמניות של פייסבוק תמורת 246 מיליון דולר, מה שששיקף לחברה שווי שוק של כ-15.4 מיליארד דולר, משמע, כ-450 דולר למשתמש, על פי מספר המשתמשים בעת הרכישה. באותה עת היו לה 47 מיליון משתמשים, אך עדיין פחות ממובילת השוק מייספייס שהיו לה 110 מיליון משתמשים. במקביל, הצליחה מיקרוסופט להגיע גם להסכם בלעדי עם פייסבוק, לפיו היא תהיה אחראית על הפרסום באתר מחוץ לארצות הברית. בנוסף החלה לשתף פעולה עם חברות מדיה ותיקות בארצות הברית בהפצת תוכן ופרסום.
באוקטובר 2012 עברה פייסבוק את רף מיליארד המשתמשים.
היסטוריה > הנפקה

ב-1 בפברואר 2012 הגישה פייסבוק בקשה לוועדה לניירות ערך בארצות הברית לבצע הנפקת מניות. בתשקיף פרסמה פייסבוק נתונים על מצב החברה נכון לסוף 2011.
כ-845 מיליון משתמשים פעילים בחודש, כ-483 מיליון משתמשים פעילים מדי יום, 100 מיליארד יחסי חברויות בין המשתמשים, 2.7 מיליארד תגובות ולייקים ביום, 250 מיליון תמונות המועלות מדי יום.
הכנסה של 3.7 מיליארד דולרים ורווח נקי של מיליארד דולר. משכורתו השנתית של המנכ"ל מארק צוקרברג הייתה 1.5 מיליון דולר והוא החזיק אז ב-28.4% מהחברה.
ב-15 במאי פייסבוק עידכנה את תשקיף ההנפקה בנאסד"ק, והודיעה כי במסגרתה יועמדו למכירה 337.4 מיליון מניות, במחיר של 34–38 דולר למניה. הדבר העמיד את פייסבוק כהנפקה הכי גדולה שבוצעה עד אז בעמק הסיליקון. בהנפקה נמכרו לציבור מניות בשווי של 16 מיליארד דולר, לפי שווי חברה של 104 מיליארד דולר, במחיר של 38 דולר למניה. שבעה ממייסדי החברה ומהמשקיעים בה, ובראשם צוקרברג, החזיקו במניות ששוויין בעת ההנפקה עלה על מיליארד דולר. במאי 2018 הוערך שווי השוק של החברה בכ-543.23 מיליארד דולר. מארק צוקרברג, החזיק במועד ההנפקה 28.4% ממניות החברה. ב-2 באוגוסט 2012, לאחר פרסום דו"חותיה הכספיים הראשונים של החברה, עזבו קייטי מיטיק ואיתן בירד את החברה.
ביולי 2012 פייסבוק הקימה בלונדון את מרכז הפיתוח הראשון שלה מחוץ לארצות הברית. תוך חמש שנים העסיקה במקום כבר 3,000 עובדים.
היסטוריה > מיתוג מחדש

ב-28 באוקטובר 2021 שינתה החברה את שמה מ"פייסבוק בע"מ" (באנגלית: .Facebook, Inc) ל"מטא פלטפורמות בע"מ" (באנגלית: Meta Platforms, Inc.) כדי למתג עצמה מחדש כחברת מטאברס.
בפברואר 2022, לאחר פרסום הדוחות הרבעוניים של שנת 2021, הודיעה החברה על ירידה במספר המשתמשים היומיים בפייסבוק, לראשונה בתולדותיה. כתוצאה מכך שווי המנייה ירדה ב-26%, והחברה מחקה כ-240 מיליארד דולר משוויה. הירידה החדה ביותר בהיסטוריה של שוק ההון. בנובמבר 2022 ירדה מניית החברה ב-76% מהשיא שנקבע ב-10 בספטמבר 2021 בשווי שוק של למעלה מטריליון דולר, לפחות מ-300 מיליון דולר ב-27 באוקטובר 2022. הייתה זו הנפילה החדה ביותר לחברת ביג טק מאז שנת 1999. עם זאת, עד אמצע השנה העוקבת, המנייה הראתה התאוששות מהירה, וגידול של 184% מאז נובמבר 2022.
ביוני 2022 נודע כי חאבייר אוליבאן יחליף את מנהלת התפעול של החברה, שריל סנדברג, אך היא תשמור על מקומה בדירקטוריון. על פי הוול סטריט ג'ורנל, פרישתה של סנדברג היא על רקע חקירת מעשי שחיתות מצידה, פרסום שהוכחש על ידי "מטא".
ביקורת

ביולי 2019 קנסה נציבות הסחר הפדרלית את חברת פייסבוק בסכום של 5 מיליארד דולר, הקנס הגדול ביותר בו נקנסה אי פעם חברה טכנולוגית, עד לאותה עת בשל מעשיה בפרשת קיימברידג' אנליטיקה.
בסוף יוני 2020, החל קמפיין הקורא לחרם נגד פייסבוק ואינסטגרם בשם "Stop Hate For Profit" (די לשנאה בעד רווח). לקמפיין, אותו יזמה הליגה נגד השמצה, הצטרפו יותר מ-100 גופים ובהם תאגיד יוניליוור, Verizon, פטגוניה, בן & ג'ריס, לנדינג ונורת' פייס. זאת כחלק מביקורת על האלגוריתם של החברה. בתגובה, המנכ"ל מארק צוקרברג הודיע על שורה של שינויים במדיניות הפרסום ברשת החברתית.
בדצמבר 2020 נציבות הסחר הפדרלית וקבוצת מדינות בארצות הברית, בראשות מדינת ניו יורק, הגישו תביעות נגד החברה, בטענה כי ניצלה לרעה את כוחה המונופוליסטי בשוק כדי לחסל מתחרות. הם דרשו לבטל את הרכישות של וואטסאפ ואינסטגרם בשל חוקי ההגבלים העסקיים. בית המשפט הפדרלי של ארצות הברית דחה את התביעה והתיר לפייסבוק להמשיך ולהחזיק בחברות הבת שלה.
ב-4 באוקטובר 2021 נתקלה חברת פייסבוק בתקלה עולמית, בה כל הרשתות החברתיות שבבעלותה הושבתו למשך 7 שעות. בשל התקלה רשמה החברה הפסדים של מיליארדי דולרים. באותו תאריך פרנסס האוגן, מהנדסת שהייתה עובדת החברה, התפרסמה כחושפת שחיתות של פייסבוק. היא חשפה מסמכים פנימיים, המעידים על העדפת האינטרסים הכלכליים של החברה על פני כל שיקול אתי, חינוכי וחברתי.
רכישות ומיזמים

במרץ 2011 רכשה, תמורת 70 מיליון דולר, את חברת "סנאפטו", שעסקה בפיתוח פלטפורמה להרצת אפליקציות על טלפונים פשוטים.
ביוני 2011 רכשה את PostRank, שפיתחה פתרון למדידת שימוש ברשתות חברתיות.
ב-9 באפריל 2012 רכשה פייסבוק את הרשת החברתית אינסטגרם במיליארד דולר.
ביוני 2012 רכשה החברה, תמורת 100 מיליון דולר, את חברת "Face.com", שעסקה בפיתוח כלים לתיוג פנים אוטומטי ברשתות חברתיות. במהרה החברה נסגרה עובדיה שולבו בפייסבוק.
ב-19 בפברואר 2014 רכשה את חברת המסרים המיידיים וואטסאפ תמורת 19 מיליארד דולר.
ב-25 במרץ 2014 רכשה פייסבוק את Oculus VR, שפיתחה משקפי מציאות מדומה.
בשנת 2015 החברה שחררה לשימוש את שפת השאילתות GraphQL, ובשנת 2018 העבירה את ניהולה לקרן עצמאית.
ביולי 2015 רכשה את חברת הסטרטאפ הישראלית "פבלס" המפתחת טכנולוגיית זיהוי מחוות הגוף תמורת 60 מיליון דולר.
ביוני 2019 הודיעה כי תנפיק מטבע וירטואלי בשם ליברה (אנ'), אשר צפוי היה לצאת לשוק בשנת 2020. בהמשך פורסם שהוא יקרא "דיאם". לבסוף המיזם לא יצא לפועל.
פעילות בישראל

חברת פייסבוק ישראל בע"מ נוסדה בשנת 2010 ופועלת בשני תחומים, מחקר ופיתוח וכן פרסום ומסחר. עדי סופר תאני, מנכ"לית החברה, מובילה את תחום הפרסום והמסחר בחברה. עם זאת עיקר הפעילות בישראל הוא מחקר ופיתוח. "פייסבוק ישראל" נולדה עם רכישת "אונבו", חברה ישראלית שעסקה בדחיסת נתונים לגלישה סלולרית. לאחר הרכישה שמה שונה ל"פייסבוק ישראל".
לאורך השנים רכשה פייסבוק מספר חברות ישראליות, בניהן, "סנאפטו", המאפשרת גלישה בפייסבוק בטלפונים זולים, "face.com", העוסקת בטכנולוגיית זיהוי פנים, "פבלס", העוסקת בטכנולוגיית זיהוי מחוות גוף ו"רדקיקס" העוסקת בפיתוח הרחבות למערכות דואר אלקטרוני ארגוניות.
בדצמבר 2014 נחנכו משרדיה החדשים של פייסבוק במגדל רוטשילד 22 בתל אביב. בשנת 2017 שכרה החברה שבע קומות במגדל עזריאלי שרונה.
ראו גם

פייסבוק
אינסטגרם
וואטסאפ
כלכלת תשומת הלב
מעקב קפיטליסטי
לקריאה נוספת

בן מזריץ', מיליארדרים במקרה – הסיפור האמיתי על פייסבוק, הוצאת כנרת, 2010
דייוויד קירקפטריק, אפקט הפייסבוק: מבט מבפנים על החברה שמחברת את העולם, תרגמה מאנגלית: אלה בשן, הוצאת מודן, 2011
הסכסוך בדרום הפיליפינים

הסכסוך בדרום הפיליפינים הוא סכסוך בדרום הפיליפינים, בעיקר באי מינדנאו, בין האוכלוסייה המורית-מוסלמית לשלטון המרכזי בפיליפינים ולאוכלוסייה הנוצרית המקומית, הנמשך, בצורות שונות, מאז מרץ 1968. סכסוכים דומים אירעו במהלך השליטה האמריקאית והספרדית באיים.
רקע

האוכלוסייה המוסלמית בפיליפינים נוצרה על ידי סוחרים מוסלמים ממלזיה ואינדונזיה שראשוניהם הגיעו לאזור בתחילת המאה ה-14, כשהם מתיישבים באי הולו ומקיימים קשרי נישואין עם האליטה המקומית. האסלאם התפשט גם לדרום מינדנאו ולפיליפינים החלו להגיע מטיפים ואנשי דת מוסלמיים. כשהספרדים הגיעו לפיליפינים במאה ה-16, הם מצאו באיים הדרומיים קהילה מוסלמית אותה הם כינו 'מורו', אותו שם בו כינו את המוסלמים בארצם, ויצאו למספר מלחמות בניסיון לנצר את האוכלוסייה המקומית.
בשנות ה-60 החלו להגיע לאזור מטיפים מוסלמים, בעיקר ממדינות המזרח התיכון, שגילו מעורבות בגורל בני המורו. המורו גם הוזמנו להשתתף בכנסים פאן-אסלאמיים והחלו להשתתף במצוות החג'. יחד עם כך יזמו מדינות ערב השקעות ניכרות במבני הדת ובתשתיות המקומיות, דבר שגרם להתחזקות הזהות המוסלמית של המורו וחיזוק קשריהם עם העולם המוסלמי. הקהילות המוסלמיות אינן הומוגניות ואינן חולקות שפה משותפת. בדרך כלל חיות הקבוצות המוסלמיות בנפרד זו מזו ומהרוב הלא מוסלמי, אך ישנן גם קהילות מעורבות.
לצד כך, נוצרים מהאיים הצפוניים של הפיליפינים החלו מהגרים לאזור, ובעקבות סלילת כבישים ובהדברת מחלות על ידי הממשלה, הפכו האיים למושכים עוד יותר עבור המתיישבים מהצפון. בסיום גל ההגירה נשארו המוסלמים רוב רק ב-5 מ-23 האזורים המסורתיים שלהם במינדנאו, סולו ופלאוואן.
הסכסוך

בשנות ה-60 פרץ המתח להתנגשויות ובשנת 1969 הפכו ההתנגשויות לקבועות. עד סוף שנת 1971 אבדה השליטה הצבאית של הממשלה המרכזית בחלקים המוסלמיים של הפיליפינים כאשר הכנופיות הנוצריות והמוסלמיות נלחמות אלו באלו, כשהצבא הפיליפיני מתקשה להשליט סדר ולהפריד בין הניצים. המוסלמים הקימו את החזית הלאומית לשחרור בני המורו – MNLF. החזית התאמנה מחוץ לפיליפינים וקיבלה נשק וכלי-משחית מהמדינות המוסלמיות. היא הוקמה דווקא על ידי קומוניסט לשעבר שהעדיף להקים את החזית וכך לפרוש מהקומוניסטים משום שלפי דעתו לא העניקו הקומוניסטים חשיבות רבה מספיק לבעיית בני המורו.
החל מאמצע שנת 1972 המאבק בין המוסלמים לבין הנוצרים הסלים והפך למעשה למאבק של כוחות הממשלה והנוצרים נגד המוסלמים. החזית של בני המורו מנתה כמה אלפים (5,000–30,000), כאשר חלק מהלוחמים אינם קבועים. לא היה ברור מה היא האידאולוגיה של חזית בני המורו. במניפסט שלה דרשה התנועה את שחרור כל אדמות המורו, הקמת מדינה עצמאית של המורו שתנוהל על פי חוקי האסלאם, כאשר התושבים הבלתי מוסלמים יוכלו להישאר אך רק אם הם יוותרו על האזרחות הפיליפינית שלהם. נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס הבין כי מדובר במאבק רציני ולכן נקט שיטה מורכבת של המקל והגזר המשלבת פיתוח כלכלי של האזורים המוסלמיים עם התקפות צבאיות על בני המורו ועם לוחמה פסיכולוגית כנגד המנהיגות של בני המורו.
נושא המאבק של בני המורו עלה לדיון בוועידת שרי החוץ של המדינות המוסלמיות. ערב הסעודית ולוב לחצו לפעול ולהגן על בני המורו, לעומת אינדונזיה ומלזיה שהתנגדו מתוך חשש שהמודעות האתנית תזרום אליהם ותפלג אותן.
לקראת ועידה נוספת של המדינות האסלאמיות ב-1974 הסכים מרקוס, שחשש מאמברגו נפט מצד מדינות ערב על מדינתו, להעניק לבני המורו אוטונומיה כשהריבונות הפיליפינית בדרום תישאר על כנה. דרישות דומות דרשו מדינות ערב. בשנת 1976 מרקוס הגיע למסקנה כי מי שקרוב ביותר לחזית המורו הוא נשיא לוב מועמר קדאפי, שנתן מחסה למנהיגי התנועה והיה למשקיע העיקרי בחזית המורו. הושג הסכם טריפולי המעניק אוטונומיה מצומצמת למורו, אלא שממשלת הפיליפינים ביקשה לערוך משאל עם האם להעניק אותה או לא, כנדרש על פי החוקה הפיליפינית.
רעיון האוטונומיה והנהגת בני המורו הובאו להצבעה ב-13 מחוזות על ידי משאל עם. בשמונה מהם נדחתה התוכנית על ידי הרוב הנוצרי. האזורים בהם ישבו מורו, הן האזורים בעלי הרוב המוסלמי והן בעלי הרוב הנוצרי, אוחדו וקיבלו אוטונומיה. בינתיים בשנת 1977 התפצלה מהחזית הלאומית לשחרור בני המורו חזית השחרור האסלאמית של המורו (MILF). דעותיהם של המנהיגים הערבים התחלקו, במי יש לתמוך. ממשלת הנשיאה קוראסון אקינו ניסתה להגיע להסכם עם החזית הלאומית לשחרור בני המורו. מנהיג התנועה אף הוזמן לבקר בפיליפינים. הדבר עורר חשד בקרב הנוצרים ומנהיג הלאומנים גם בגד באמון הממשלה הפיליפינית והשתמש בביקור כדי לגייס תומכים חדשים לתנועתו ואפילו הוקם ארגון לאומני של המתיישבים הנוצרים. סבב נוסף של שיחות החל ב-1993 ולבסוף הושג הסדר ולפיו יקבלו החבלים המוסלמיים של הפיליפינים אוטונומיה. החזית הלאומית לשחרור בני המורו הסכימה לקבל אוטונומיה ולא עצמאות מלאה כאשר למעשה מונה מפקד החזית למושל ללא סמכויות תחיקה ועם סמכויות ביצוע בלבד וחלק מאנשיו הפכו לשוטרים. רבים מאנשי החזית עברו לחזית השחרור האסלאמית של המורו ומעשי הטרור של המוסלמים נמשכו.
בשנת 2014 חתמו ממשלת הפיליפינים וחזית השחרור האסלאמית של המורו על הסכם שלום, אשר אושר בקונגרס הפיליפיני בשנת 2018.
בשנת 2019, נערך משאל עם בו הפכו האזורים המוריים באי מינדאו למחוז חדש בעל סמכויות אוטונומיות רחבות יותר.
ראו גם

מרדקה
הערות שוליים

↑  גיורא אלירז, הפיליפינים: מבט על סכסוך ידוע פחות, באתר "הפורום לחשיבה אזורית", ‏11 באוקטובר 2018
↑  סוכנויות הידיעות, משאל היסטורי בפיליפינים על אוטונומיה למוסלמים, באתר ynet, 21 בינואר 2019
↑   הגרדיאן ורויטרס, אחרי 50 שנות סכסוך ואלפי הרוגים, המוסלמים בפיליפינים מצביעים על אוטונומיה, באתר הארץ, 21 בינואר 2019
↑  EJ Roque, PRRD: BARMM ‘realization’ of Moro dreams and end armed struggle, People's Television Network (PTNI), ‏February 22, 2019
ספי שאומן

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1952 ג' בכסלו תשי"ג
 נהרג:  9 ביוני 1982 (בגיל 29) י"ט בסיוון תשמ"ב
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  ספי
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1971–1982 (כ־11 שנים)
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 433 בחטיבה 500  מפקד קורס קציני שריון (קק"ש)
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל
 
חיים-יוסף (ספי) שאומן (ג' בכסלו ה'תשי"ג, 21 בנובמבר 1952 – 9 ביוני 1982) היה סגן-אלוף בצה"ל. לחם כמפקד גדוד שריון במבצע שלום הגליל, ונהרג מירי דו-צדדי בעת שגדודו כבש את הכפר עין א-תינה בלבנון.
ביוגרפיה

ספי שאומן נולד בתל אביב לעדינה ולישראל, ניצולי השואה, מגורשי קפריסין שהגיעו ליפו בפברואר 1949. סבו וסבתו מצד אביו, רבקה וחיים-יוסף שאומן, נספו בשואה. ספי ואחותו רבקה נקראו על שמם. הוא קיבל חינוך דתי לאומי, למד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי עציון בתל אביב, ובישיבת נחלים של בני עקיבא. היה חניך ומדריך בסניף יד אליהו של בני עקיבא. נודע בנעוריו בחיבתו לספורט, בעיקר במשחקי כדור; והתבלט בכושר מנהיגות.
התגייס לצה"ל בפברואר 1971, לחיל השריון. עבר מסלול איש צוות, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. במלחמת יום הכיפורים שירת כמפקד מחלקה בגדוד 195 של חטיבה 401, תחת פיקודו של המח"ט דן שומרון. לחם במסגרת גדודו בקרבות בלימה באזור המעברים גידי ומיתלה, ובקרבת המעוזים "כפיר" ו"המזח". במהלך הקרבות נפצע ואושפז בבית החולים "סורוקה" בבאר שבע, אולם כעבור זמן קצר חזר והצטרף ליחידתו.
באוגוסט 1975 נישא לחנה לבית כץ, חברתו זה שנים.
לאחר המלחמה המשיך לשרת בחיל השריון, ובמקביל השלים תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים, בהצטיינות, באוניברסיטת בר-אילן. מונה על ידי מפקד הגדוד, דני יתום, למפקד פלוגה בחטיבה 401, ולאחר מכן לקצין ההדרכה של עוצבת סיני (אוגדה 252), ולמפקד מדור בבית הספר לשריון. קיבל את הפיקוד על גדוד 433 בחטיבה 500, והועלה לדרגת סגן-אלוף, והוא בן 27.
בעקבות הערכה רבה שזכה לה כמג"ד, מונה לפקד על גדוד 196 - קורס קציני השריון.
ביוגרפיה > לחימת הגדוד במבצע שלום הגליל > קרב ג'זין

שאומן פיקד על הגדוד בימים הראשונים של מבצע שלום הגליל. ב-8 ביוני 1982 כבש הגדוד את העיירה ג'זין בדרום לבנון. בלילה שלפני הקרב תוגבר הכוח הסורי באזור העיירה, וכלל גדוד שריון, שני גדודי חי"ר, ושני גדודי קומנדו. על גדוד 196 הוטל לכבוש את העיירה ואת סביבתה בנוהל קרב קצר, ללא תכנון מספיק, וללא סיוע חיל רגלים או ארטילריה. למרות זאת, כבש הגדוד את העיירה ואת סביבתה בתוך מספר שעות, ועם מספר מועט יחסית של נפגעים.