stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרנד פרי ברזיל
מנצחים בגרנד פרי > ניצחונות לפי נהג

להלן רשימת הנהגים שניצחו את המרוץ פעמיים או יותר.
נהגים המופיעים בכתב מודגש עדיין פעילים
מרוצים המופיעים ברקע ורוד לא היו חלק מאליפות פורמולה 1
| ניצחונות | נהג | שנים |
| --- | --- | --- |
| 6 | צרפת אלן פרוסט | 1982, 1984, 1985, 1987, 1988, 1990 |
| 4 | ארגנטינה קרלוס ראוטמן | 1972, 1977, 1978, 1981 |
| 4 | גרמניה מיכאל שומאכר | 1994, 1995, 2000, 2002 |
| 3 | גרמניה סבסטיאן פטל | 2010, 2013, 2017 |
| 3 | בריטניה לואיס המילטון | 2016, 2018, 2021 |
| 3 | הולנד מקס ורסטאפן | 2019, 2023, 2024 |
| 2 | ברזיל (1968–1992) אמרסון פיטיפלדי | 1973, 1974 |
| 2 | ברזיל (1968–1992) נלסון פיקה | 1983, 1986 |
| 2 | בריטניה נייג'ל מנסל | 1989, 1992 |
| 2 | ברזיל איירטון סנה | 1991, 1993 |
| 2 | פינלנד מיקה הקינן | 1998, 1999 |
| 2 | קולומביה חואן פבלו מונטויה | 2004, 2005 |
| 2 | ברזיל פליפה מאסה | 2006, 2008 |
| 2 | אוסטרליה מארק ובר | 2009, 2011 |
| 2 | גרמניה ניקו רוזברג | 2014, 2015 |
מקור:
מנצחים בגרנד פרי > ניצחונות לפי קבוצה

להלן רשימת היצרנים שניצחו את המרוץ פעמיים או יותר.
יצרנים המופיעים בכתב מודגש עדיין פעילים
מרוצים המופיעים ברקע ורוד לא היו חלק מאליפות פורמולה 1 (1928–1984)
| ניצחונות | יצרן | שנים |
| --- | --- | --- |
| 12 | בריטניה מקלארן | 1974, 1984, 1985, 1987, 1988, 1991, 1993, 1998, 1999, 2001, 2005, 2012 |
| 11 | איטליה פרארי | 1976, 1977, 1978, 1989, 1990, 2000, 2002, 2006, 2007, 2008, 2017 |
| 7 | אוסטריה רד בול | 2009, 2010, 2011, 2013, 2019, 2023, 2024 |
| 6 | בריטניה ויליאמס | 1981, 1986, 1992, 1996, 1997, 2004 |
| 6 | גרמניה מרצדס | 2014, 2015, 2016, 2018, 2021, 2022 |
| 3 | בריטניה ברבהאם | 1972, 1975, 1983 |
| 2 | צרפת רנו | 1980, 1982 |
| 2 | בריטניה בנטון | 1994, 1995 |
מקור:
הערות שוליים

↑  "1972 Brazilian Grand Prix race report". MotorSport. במאי 1972. נבדק ב-2023-10-21. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "1973 Brazilian Grand Prix race report". MotorSport. במרץ 1973. נבדק ב-21 באוקטובר 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "1974 Brazilian Grand Prix race report". MotorSport. במרץ 1974. נבדק ב-2023-10-21. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "1975 Brazilian Grand Prix race report". MotorSport. במרץ 1975. נבדק ב-2023-10-21. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "1976 Brazilian Grand Prix race report". MotorSport. במרץ 1976. נבדק ב-2023-10-21. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Brazilian GP". ChicaneF1. ארכיון מ-14 בספטמבר 2021. נבדק ב-14 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1978 Brazilian Grand Prix - RACE RESULT". formula1.com. נבדק ב-21 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1980 Brazilian Grand Prix race report". MotorSport. במרץ 1980. נבדק ב-2023-10-21. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  "1981 Brazilian Grand Prix race report". MotorSport. בינואר 1981. נבדק ב-2023-10-21. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Highs and lows - which F1 track has the most elevation changes?". formula1.com. נבדק ב-24 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1982 Brazilian Grand Prix race report". MotorSport. באפריל 1982. נבדק ב-2023-10-24. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Haggan, Mark. "The Formula One race where no one finished second". markhaggan.com. נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1988 Brazilian Grand Prix race report". MotorSport. במאי 1988. נבדק ב-2023-10-25. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "1989 Brazilian GP race report". MotorSport. במאי 1989. נבדק ב-2023-10-25. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "'Interlagos always produces spectacular races'". BBC. 23 בנובמבר 2012. נבדק ב-2023-11-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cooper, Adam (25 ביולי 2020). "Angry Brazilian GP promoter hits out at F1 over 2020 cancellation". Motorsport.com. ארכיון מ-14 בספטמבר 2021. נבדק ב-14 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
מסלול Jacarepaguá המקורי, היה בשימוש בשנים 1978 ו־1981–1989
מסלול אינטרלאגוס המקורי, היה בשימוש בשנים 1972–1977 ו־1979–1980
בריכת גלים

בריכת גלים בפעולה
בריכת גלים היא בריכת שחייה בה נוצרים באופן מלאכותי גלים הדומים לאלו הקיימים בים. בריכות גלים קיימות לעיתים קרובות בפארקי מים, בבריכות בתוך מבנים ובריכות חיצוניות.
היסטוריה

בריכות הגלים הראשונות נוצרו בתחילת המאה ה-19, כאשר בונה הטירות לודוויג השני מבוואריה חישמל אגם כדי ליצור גלים.
בריכת הגלים המקורה הראשונה בארצות הברית נפתחה בשנת 1982 במרכז האקווה בולינגברוק בבולינגברוק, אילינוי. דיסני'ס טייפון לגון, שנפתחה בשנת 1989, היא אחת מבריכות הגלים החיצוניות הגדולות בעולם ועוצמת הגלים מאפשרת גלישת גלים.
בשנת 1905, בריכת השחייה "אונדוסה" נבנתה באגם שטרנברג בגרמניה, אשר השתמשה בדוברות גדולות כדי לאלץ את מי האגם ליצור גלים.
בשנת 1912, ה"בילזבאד" שבראדבויל, גרמניה, הייתה בריכת הגלים הציבורית הראשונה שנבנתה על הקרקע. היא השתמשה במכונת גלים, שנקראה גם "אונדוסה", שהוצגה לראשונה שנה קודם לכן בתערוכת ההיגיינה הבינלאומית בדרזדן. היא עדיין פעילה.
בריכת גלים ציבורית נוספת תוכננה ונבנתה בשנת 1927 בבודפשט, הונגריה, במרחצאות גלרט הידועים, והופיעה באחד מסרטי התיעוד של ג'יימס א. פיצפטריק על העיר בשנת 1938, כאחת מאטרקציות התיירות העיקריות. היא עדיין פעילה.
סרטון משנת 1929 הציג "גולשים בתוך הבית" משתעשעים בגלים קטנים שנוצרו באופן מלאכותי בבריכת שחייה במינכן, גרמניה. הגלים נוצרו על ידי מערבלי מים שדחפו את הגלים דרך "אזור הצלילה" אל אזור רדוד - שם ילדים גלשו על גלים קטנים: "זוהי סוג חדש של בריכת שחייה שהופכת ללהיט בגרמניה," נכתב באחת הכיתובים. "לא עוד מים רגועים למתרחצים - המנגנון מאחורי הרשת שומר על תנועה מתמדת."
בשנת 1939, בריכת שחייה ציבורית בוומבלי, לונדון, צוידה במכונות שיצרו גלים קטנים במטרה לחקות את תנועת הגאות והשפל המרגיעה של האוקיינוס. בשנות ה-1940, פארק השעשועים פאליסיידס, ששכן על צוקי נהר ההדסון מול ניו יורק סיטי, התקין מפל מים גדול בקצה אחד של הבריכה המלוחה, שהייתה הגדולה בעולם בזמנו, ויצר גלים קטנים בדומה לאלו בוומבלי.
בשנת 1966, בריכת "סאמרלנד ווייבפול" באקירונו, יפן, שכונתה "סרף-א-טוריום", הייתה בריכת הגלים הראשונה שזמינה לגולשים (אף על פי שהשימוש היה רק 15 דקות בכל שעה).
פעולה

בריכות גלים משחזרות את תנועת האוקיינוס בדרכים שונות, בהתאם לגודל הבריכה ולגודל הגל הרצוי. המנגנון שיוצר את הגלים ממוקם בדרך כלל בקצה המרוחק של הבריכה, שם היא בדרך כלל עמוקה ביותר. בחלק מבריכות הגלים, הרצפה יכולה להיות עמוקה יותר מול מכונת הגלים, ואז לעלות במהירות, מה שיוצר את צורת הגל.
אוויר דחוס: שיטה זו פועלת באמצעות נשיפת אוויר לתוך המים בתא שיש לו פתח תת-מימי. כאשר האוויר פוגע במים, הוא דוחף אותם כלפי מטה ויוצר גלים. השיטה יכולה לפעול באמצעות משאבות אוויר שמתוכנתות להידלק ולכבות ליצירת הגלים, או באמצעות משאבות אוויר שנושפות ברציפות עם שסתומים שנפתחים ונסגרים ליצירת הגלים.
משוט/פאנל: משוט או פאנל דוחף את המים ויוצר גלים. בדרך כלל מאחורי הפאנל יש בוכנה הידראולית או פנאומטית שדוחפת את הפאנל קדימה ואחורה, וכך דוחפת את המים. השיטה יכולה לפעול באמצעות פאנל שממוקם על ציר כך שהוא מסתובב קדימה ואחורה (במקרה זה גם הבוכנה שתדחוף אותו תהיה על ציר), או פאנל שיושב על מסילות. שיטה זו הולכת ונעשית נדירה יותר, בגלל התחזוקה הגבוהה שהיא דורשת.
מכל מים: זהו בדרך כלל סוג מכונת הגלים החזקה ביותר, המנצלת מכלי מים גדולים מאחורי הבריכה, בהם נשאבים המים לפני שנפתח שסתום בבסיסם. זה מאפשר למים לזרום דרך תעלה עם זווית קלה כלפי מעלה כאשר הם נכנסים לאחור הבריכה, מה שיוצר לעיתים גלים גדולים מאוד. כאשר זה קורה, מכונת הגלים יכולה לפעמים להשמיע קול רעם חזק, כאשר האוויר ממלא את התאים המתרוקנים, כמו בבריכת הגלים של דיסני'ס טייפון לגון.
טכניקות אחרות משתמשות ב"מנגנון אקורדיון" שנפתח ונסגר על מנת לשאוב מים לתוך ה"בטנון" (פתיחה) ולדחוף אותם החוצה (סגירה) ליצירת גלים.
בטיחות

מצד מצילי הבריכות, בריכות גלים קשות יותר לשמירה מבריכות רגילות, מכיוון שהמים הנעים (לעיתים בשילוב עם השתקפויות שמש) מקשים על הצפייה בכל המתרחצים. בשונה ממערכות מצלמות בטיחות בריכה פסיביות, מערכות זיהוי טביעה ממוחשבות אינן פועלות בבריכות גלים. כמו כן, ישנם חששות בטיחותיים לגבי איכות המים, מכיוון שבריכות גלים קשות יותר לחיטוי באמצעות כלור.
בריכת הגלים "Tidal Wave" המקורית, בעומק 8 רגל (2.4 מטר) בפארק אקשן בניו ג'רזי, גרמה לשלושה מקרי מוות בשנות ה-80 והעסיקה את המצילים באופן תדיר בהצלת מבקרים שהעריכו יתר על המידה את יכולות השחייה שלהם. ביום הפתיחה הרשמי של בריכת הגלים שלהם, נטען כי נעשו כ-100 הצלות.
בריכות גלים בולטות

בריכת הגלים הגדולה ביותר בעולם לפי שטח היא בשטח של 13,600 מטרים רבועים ונמצאת ב-Siam Park City בבנגקוק.
בריכת הגלים המקורה הגדולה ביותר, "Blue Thunder", היא בשטח של 3,900 מ"ר ונמצאת ב-World Waterpark במרכז הקניות וסט אדמונטון, אדמונטון, אלברטה.
הגלים המלאכותיים הגבוהים ביותר בעולם, שמגיעים לגובה של עד 3.3 מטרים, נמצאים ב-Siam Park באיים הקנריים.
הערות שוליים

↑  Timeline, web.archive.org, ‏2011-07-06
↑  Peter Westwick, Peter Neushul, The World in the Curl: An Unconventional History of Surfing, Crown, 2013-07-23, ISBN 978-0-307-71950-8. (באנגלית)
↑  Volker Helas, Volker Helas, Volker Helas, Stadt Radebeul, Ort nicht ermittelbar: Verlag nicht ermittelbar, 2007, Denkmale in Sachsen / hrsg. vom Landesamt für Denkmalpflege Sachsen. Bearb. von Volker Helas, ISBN 978-3-86729-004-3
↑  Gellért Fürdő, web.archive.org, ‏2010-05-17
↑  British Pathé (2014-04-13), Indoor Surfers! (1929), נבדק ב-2024-08-20
↑  Palisades Amusement Park Historical Society, www.palisadespark.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4189542-3 
פארק המים ראמאיאנה, בנגקוק
ארנסט נייגל

| --- | --- |

ארנסט נייגל, בסביבות 1955
 לידה:  16 בנובמבר 1901 נובה מסטו נאד ואהום, סלובקיה 
 פטירה:  20 בספטמבר 1985 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, הסיטי קולג' של ניו יורק 
 מנחה לדוקטורט:  מוריס רפאל כהן 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  הסיטי קולג' של ניו יורק 
 מונחה לדוקטורט:  ארתור ל. קפלן, אייזק לוי, הנרי א. קייבורג הבן, פטריק סאפס, ג'רום רותנברג 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1934) Carus Lectures (1963) עמית הוועדה למחקר סקפטי 
 
ארנסט נייגל (באנגלית: Ernest Nagel‏; 16 בנובמבר 1901 – 20 בספטמבר 1985) היה פילוסוף יהודי-אמריקאי של המדע. נחשב לאחת הדמויות המרכזיות בתנועת הפוזיטיביזם הלוגי, לצד רודולף קרנפ, הנס רייכנבאך וקרל המפל.
קורות חיים

נולד בעיירה נובה מסטו נאד ואהום (כיום בסלובקיה, אז נקראה ואגאויהיי [Vágújhely] והייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). אמו, פרידה וייס, הגיעה מהעיירה ורבובה (או ורבו) הסמוכה. הוא היגר לארצות הברית בגיל 10 עם משפחתו, והפך לאזרח ארצות הברית בשנת 1919. נייגל קיבל תואר ראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1923, שם למד אצל מוריס רפאל כהן, וקיבל תואר שני (1925) ושלישי (בשנת 1931) מאוניברסיטת קולומביה. הדיסרטציה שלו עסקה במושג המדידה. הוא כותב בה כי ג'ון דיואי הוא הבסיס למרבית מהפילוסופיה שלו. לאורך מרבית הקריירה שלו ניסה נייגל לשלב בין הריאליזם הפילוסופי של כהן עם האינסטרומנטליזם הרדיקלי שבו דגל דיואי. בשנת 1930 שימש מרצה בסגל הזוטר של הסיטי קולג' של ניו יורק, ובשנה שלאחריה קיבל משרה במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1934 כתב עם מוריס כהן את "An Introduction to Logic and the Scientific Method" ("מבוא ללוגיקה ולשיטה המדעית"). פרט לשנה אחת (1966–1967) שבה הרצה באוניברסיטת רוקפלר, בילה נייגל את יתרת הקריירה האקדמית שלו בקולומביה. בשנות הארבעים היה למרצה מן המניין, והוא הפך למרצה ("פרופסור") הראשון לפילוסופיה על שמו של ג'ון דיואי בשנת 1955. היה פרופסור באוניברסיטה משנת 1967 ועד פרישתו בשנת 1970, וגם לאחר מכן המשיך ללמד.
בשנת 1958 פרסם עם ג'יימס ר. ניומן (אנ') ספר קצר בשם "משפט גדל", שבו הבהירו את משפטי אי-השלמות של קורט גדל עבור אנשים שאינם בעלי ידע רב בלוגיקה מתמטית. הוא ערך את כתב-העת "The Journal of Philosophy" בשנים 1939–1956, ואת כתב-העת "Journal of Symbolic Logic"‏ בשנים 1940–1946. היה נשיא האגודה ללוגיקה סימבולית (אנ') בשנים 1947–1949, ונשיא האגודה הפילוסופית האמריקאית (אנ') בשנים 1954–1955. הוא זכה בשתי מלגות גוגנהיים (בשנים 1934 ו-1950), החל משנת 1962 היה חבר החברה הפילוסופית האמריקאית, ונבחר לאקדמיה הלאומית למדעים בשנת 1978.
עבודתו עסקה בפילוסופיה של תחומים מתמטיים כמו גאומטריה והסתברות, במכניקת קוונטים ובתאוריות רדוקטיביות ואינדוקטיביות של המדע. ספרו "The Structure of Science" ("מבנה המדע"; 1961) פתח למעשה את המחקר בתחום הפילוסופיה האנליטית של המדע. הוא הראה כיצד סוגי הסברים שונים משמשים בתחומים שונים, והיה ספקן לגבי ניסיונות לאחד את טיבם של חוקים או הסברים מדעיים. הציע שעל ידי הצבת שוויון-ערך אנליטי (או "חוקים מגשרים") בין המונחים המקושרים עם תחומים מדעיים שונים, ניתן היה לחסל את כל המחויבויות האונטולוגיות, למעט אלה שאותן דורש המדע הבסיסי ביותר. הוא החזיק גם בדעה שמדעי החברה הם מדעיים, ועליהם לאמץ את אותם סטנדרטים כמו מדעי הטבע. לאורך שנים רבות העביר באוניברסיטה קורס על המתודולוגיה של מדעי החברה יחד עם פול לזרספלד.
היה חברו הקרוב של סידני הוק (אנ').
בשנת 1935 נישא לאדית' אלכסנדריה האגסטורם (Edith Alexandria Haggstrom; נפטרה ב-1988), והיו להם שני בנים: אלכסנדר ((אנ') פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון) וסידני נייגל ((אנ') פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת שיקגו). הוא מת בניו יורק ב-1985.
ספריו

On The Logic of Measurement ‏(1930)
An Introduction to Logic and Scientific Method (עם מ. ר. כהן, 1934)
The Formation of Modern Conceptions of Formal Logic in the Development of Geometry (‏1939)
Principles of the Theory of Probability‏ (1939)
The Meaning of Reduction in the Natural Sciences‏ (1949)
Sovereign Reason‏ (1954)
Logic without Metaphysics‏ (1957)
Gödel’s Proof (עם ג'. ר. ניומן, 1958)
בתרגום לעברית: ארנסט נאגל וג'יימס ניומן, משפט גדל, בתרגום יעל הרפז-רובין ונצה מובשוביץ-הדר, ירושלים: מאגנס, 1993.
The Structure of Science: Problems in the Logic of Scientific Explanation ‏(1961, מהדורה שנייה 1979)
Observation and Theory in Science (עם אחרים, 1971)
Teleology Revisited and Other Essays in the Philosophy and History of Science ‏(1979)
הערות שוליים

↑  Suppes, Patrick (בפברואר 2000). "Nagel, Ernest". American National Biography Online. נבדק ב-8 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  Suppes, Patrick (1994). "Ernest Nagel" (PDF). Biographical memoirs of the National Academy of Sciences. האקדמיה הלאומית למדעים. נבדק ב-8 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patrick Suppes, Biographical Memoir: Ernest Nagel: November 16, 1901—September 20, 1985, The Journal of Philosophy 109, 2012, עמ' 470
1 2 3  "Prof. Nagel Appointed to New John Dewey Philosophy Chair". Columbia Daily Spectator. 9 בדצמבר 1955. נבדק ב-2020-03-08. {{cite web}}:  (עזרה) (המשך)
↑  Aaron Preston, Analytic Philosophy: An Interpretive History, Routledge, 2017, עמ' 260, ISBN 978-1-317-55681-7. (באנגלית)
↑  Former Officers, Council Members, and Executive Committee Members, Association for Symbolic Logic (באנגלית)
↑  APA Divisional Presidents and Addresses, American Philosophical Association (באנגלית)
↑  Ernest Nagel, John Simon Guggenheim Foundation (באנגלית)
↑  Abelson, Raziel (1961). "Unifying the Sciences". Commentary (October 1).
↑  Ernest Nagel, Introduction To Logic And Scientific Method, 1934
↑  Ernest Nagel, Sovereign Reason And Other Studies In, 1948
↑  Ernest Nagel, Logic without metaphysics, and other essays in the philosophy of science, Glencoe, Ill. : Free Press, 1957
↑  Nagel, Ernest (1958). Gödel's Proof. New York: New York University Press.
↑  Ernest Nagel, James Newman, La prova di Gödel, 1961. (באיטלקית)
↑  Ernest Nagel, Observation and theory in science, Baltimore, Johns Hopkins Press, 1971
↑  Ernest Nagel, Teleology revisited and other essays in the philosophy and history of science, New York : Columbia University Press, 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265860905171  PLWABN: 9810660438305606  BIBSYS: 90186193  BNE: XX987821  BnF: cb12034527f (data)  CiNii: DA00377858  GND: 119089459  ICCU: PUVV212019  ISNI: 0000 0000 8173 0419  LCCN: n50041346  LNB: 000159887  MGP: 49987  NDL: 00450958  NKC: mzk2004148495  NLA: 35371890  NLK: KAC200107562  NSK: 000115727  NTA: 06883571X  RERO: 02-A013935121  SELIBR: 281003  SNAC: w6hd9d57  SUDOC: 028526775  Trove: 929346  VIAF: 108245652   WorldCat (עם VIAF): 108245652
איוסה פרס

איוסה פרס גוטיירס (בספרדית: Ayoze Pérez Gutiérrez; נולד ב-29 ביולי 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי והחלוץ בויאריאל מהלה ליגה ובנבחרת ספרד.
קריירה > ההתחלה

פרס נולד בעיר סנטה קרוז דה טנריפה, בירת האי הספרדי טנריפה. הוא שיחק בתור נער באקדמיה של הקבוצה המקומית, טנריפה. פרס התחיל לשחק בגיל 18 בקבוצת המילואים של טנריפה בליגה הרביעית בספרד, בעונת 2012/2013 הוא החל לשחק במקביל גם בקבוצה הבוגרת של המועדון, בליגה השנייה בספרד. בעונת 2013/2014 פרס כבש 16 שערי ליגה במדי טנריפה ונכלל בנבחרת העונה של ליגת המשנה בספרד.
קריירה > מעבר לאנגליה

ב-6 ביוני 2014 פרז חתם בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 3 מיליון אירו. פרס כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על טוטנהאם הוטספר במסגרת הפרמייר ליג, פרס גם כבש שני שערים בשני המשחקים לאחר מכן. פרס סיים את העונה עם שבעה שערי פרמייר ליג כאשר ניוקאסל בעונה לא טובה מבחינתה הצליחה לשרוד בליגה במחזורי הסיום. בעונת 2015/2016 פרס כבש שישה שערים אבל ניוקאסל ירדה לצ'מפיונשיפ בסיום העונה. תחת המאמן הספרדי, רפא בניטז, ניוקאסל זכתה באליפות הצ'מפיונשיפ וחזרה לפרמייר ליג אחרי שנה, פרס כבש שבעה שערים באותה עונה. עונת 2018/2019 הייתה עונת השיא של פרס שכבש 12 שערי פרמייר ליג.
ב-4 ביולי 2019 פרס חתם בלסטר סיטי על חוזה לארבע שנים, לסטר סיטי שילמה 30 מיליון ליש"ט לניוקאסל יונייטד. ב-25 באוקטובר 2019 פרס כבש לראשונה במדי לסטר סיטי, באותו משחק הוא כבש שלושה שערים כאשר לסטר סיטי ניצחה 9–0 את סאותהמפטון ניצחון זה היווה ניצחון החוץ הגבוה ביותר בהיסטוריה של הפרמייר ליג.
קריירה > ריאל בטיס

ב-31 בינואר 2023 חזר לאחר שמונה וחצי שנים לספרד והושאל לריאל בטיס עד לסוף עונת 2022/2023 וסיים את שארית העונה עם 3 שערים ב-19 הופעות בליגה אליהן הוסיף שער בשתי הופעות בליגה האירופית. ב-6 ביולי 2023 חתם באופן קבוע בריאל בטיס לארבע שנים. ואת העונה המלאה הראשונה שלו בבטיס  הוא סיים עם 11 שערים ב-38 הופעות בכל המסגרות מתוכם 9 שערים בליגה.
קריירה > ויאריאל

ב-13 באוגוסט 2024 חתם פרס לארבע שנים בויאריאל לארבע שנים.
קריירה בינלאומית

במאי 2024 זומן פרס על ידי המאמן לואיס דה לה פואנטה לסגל המורחב של נבחרת ספרד לקראת משחקי יורו 2024. ב-5 ביוני 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 5–0 על אנדורה במשחק הכנה ליורו ואף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק זה.
תארים

צ'מפיונשיפ: 2016/17
הגביע האנגלי: 2020/21
מגן הקהילה: 2021
אליפות אירופה: 2024
שחקן החודש בליגה הספרדית השנייה בכדורגל: מרץ 2014, אפריל 2014
פריצת השנה בליגה הספרדית השנייה בכדורגל: 2013/14
הקשר ההתקפי המצטיין בליגה הספרדית השנייה בכדורגל: 2013/14
נבחרת העונה בליגה הספרדית השנייה בכדורגל: 2013/14
הערות שוליים

↑  spain-euro-2024-squad-team-line-up-players-germany
↑  Miguel Muñoz, España - Andorra: resumen, resultado y goles del partido amistoso de la Selección española, cadena SER, ‏2024-06-05 (ב־European Spanish)
| נבחרת ספרד – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה |  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה | ספרד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1335653120  VIAF: 951172126408303340003   WorldCat (עם VIAF): 951172126408303340003
מקינטה

מקינטה, בעיצוב המקורי
מבנה המקינטה
A - מכל המים
B - המסנן
C - מכל הקפה המוכן
מקינטה פתוחה, בעת חליטת הקפה
מקינטה (באיטלקית: macchinetta - "מכונה קטנה") הוא הכינוי המקובל בישראל ובנאפולי ל"מוקה" (באיטלקית: Moka) - מכשיר ביתי להכנת קפה על כיריים. המכשיר המורכב מתא מים תחתון, משפך עם מסנן לקפה טחון ותא עליון בו נאגר הקפה המוכן. במקינטות קלאסיות, מקור החום מגיע מלהבת אש גלויה. ניתן למצוא גם מקינטות חשמליות עם גוף חימום מובנה.
טרמינולוגיה

מקור שמו של המכשיר - "מוקה", בעיר הנמל מוח'א שבתימן, שהייתה בעבר נמל יצוא עיקרי לקפה איכותי.
המשקה שמתקבל בבישול במקינטה שונה מאספרסו בכמה פרמטרים מהותיים: לחץ וטמפרטורת מיצוי הקפה. כתוצאה מכך - הטעמים והמרקם המתקבלים שונים. למרות זאת, מקובל לקרוא למשקה בטעות "אספרסו".
בשנים האחרונות, עם התפתחות תרבות הקפה בישראל, ובעקבות הסתמכות על מקורות רבים באנגלית (בה המקינטה מכונה Moka Pot), עלתה המודעות לשם "מוקה". טעות נוספת שהשתרשה היא ההבנה שהמילה הזו מתייחסת למשקה שיוצא מהמכשיר (כאילו moka pot פירושו "קומקום להכנת מוקה", ולא "קומקום מסוג מוקה"), אך לא כך הוא - למשקה המוכן במקינטה אין שם ייחודי באיטלקית. הוא מכונה, בפשטות, "קפה".
על אף שמקורו מאיטלקית, המונח "מקינטה" אינו מזוהה באיטליה עם המכשיר.
במקומות מסוימים מכונה המקינטה גם "קפטיירה" (caffettiera) - מונח מקובל באיטלקית לכלי ביתי להכנת והגשת קפה.
היסטוריה

מקורה של המקינטה באיטליה, והיא הכלי המקובל והנפוץ ביותר להכנת קפה באיטליה, ספרד ובפורטוגל. המקינטה המפורסמת ביותר היא Moka Express של ביאלטי, אשר שומרת על העיצוב המקורי המתומן שלה עד היום.
המקינטות והפרקולטורים השונים היו נפוצים מאוד בעבר, אולם החל משנות ה-70 של המאה ה-20 ירדה הפופולריות שלהם, בעקבות חדירתן לשוק של מכונות קפה אחרות, כמו "קפה פילטר" ומכונת האספרסו. עם זאת, השימוש במקינטה עדיין שכיח, שכן היא מאפשרת הכנת קפה איכותי ומיצוי מלא של גרגירי הקפה, מעבר למה שניתן להשיג בעזרת מכשירים אחרים.
מבנה

צורת המקינטה היא כשל קומקום מתכתי, והיא עשויה, על פי רוב, מאלומיניום או מפלדת אל-חלד (נירוסטה). חומרים אלו מקנים לה שלוש תכונות חשובות, הנדרשות לה: עמידות בחום, לחץ ורטיבות.
המקינטה מורכבת משלושה חלקים עיקריים:
הכוס, הנמצאת בתחתית המקינטה, ובה ממלאים את המים המשמשים לבישול הקפה ("A" בשרטוט).
המסננת, הבנויה בצורת משפך שבתחתית חלקו הגלילי מונחת דיסקה המנוקבת בנקבים זעירים. במסננת שמים את הקפה הקלוי הטחון ("B" בשרטוט).
הכד, המוברג על הכוס והמסננת, הוא החלק העליון של הכלי. צורתו כצורת חלקו העליון של קומקום - עם מכסה וזרבובית. ממרכז הכד מזדקרת ה"מזרקה" (דיזה), צינורית המשמשת להעברת הנוזל מהכוס והמסננת אל הכד ("C" בשרטוט).
כמו כן, קיימים אטמים ומסננים שמטרתם לשמור על הלחץ והצלילות של הקפה (בהתאמה). פותחה מקינטה "בריקה" עם שסתום לחץ ביציאת הקפה על מנת שהקפה יצא בלחץ מסוים וכך יצא משקה סמיך ומרוכז יותר בדומה לאספרסו. בנוסף במקינטה כזו ניתן להפיק "קרמה" דבר שלא אפשרי במקינטה רגילה.
דרך פעולת המקינטה

המקינטה פועלת על פי עיקרון פיזיקלי פשוט. המים שנמזגו לכוס שבתחתית המקינטה מתחממים מלהבת הכיריים, וכבר לפני שהמים רותחים, נבנה לחץ מאוויר הכלוא מעל המים שבאזור A (ראו איור "מבנה המקינטה"). האוויר, שמתרחב בחום הרבה יותר מהמים, יוצר לחץ הדוחף את המים מעלה דרך צינורית הקרובה לתחתית המקינטה, הצינורית מובילה אל המסננת (B) והמים עוברים דרכה בלחץ. בזכות האטמים הלחץ נשמר. המים החמים ממשיכים ועוברים דרך המסננת בה נמצא הקפה הטחון מתערבבים איתו וסופגים את שמני הקפה ומרכיבי הטעם. התערובת ממשיכה לזרום מעלה דרך מסננת נוספת המונעת מגרגרי הקפה לעבור. הקפה זורם בצינורית, ועובר דרך ה"מזרקה" אל הכד (C) שבחלק העליון של המקינטה. התוצאה המתקבלת היא משקה קפה בעל טעם חזק, בשל הלחץ המאפשר חילוץ מוגבר של טעמי הקפה אל המים.
לחץ המים במקינטה הוא בין 100 ל-200 קילו-פסקל, להבדיל מאספרסו הנחלט במכונת קפה בלחץ גבוה בהרבה, של כ-900 קילו-פסקל, קיימים חלקים נרכשים שייעודם להגביר את הלחץ במקינטה. בקפה המוכן במקינטה יש פחות "קרמה" (קצף קפה, Caffè crema) והוא בעל טעם שונה מקפה שייחלט במכונת קפה מאותם הפולים. להכנת קפה במקינטה יש לטחון את הקפה טחינה גסה יותר מאשר קפה לאספרסו.
על מנת להכין קפה במקינטה, מוודאים תחילה שהמכשיר קר. מפרקים את הכוס מהכד, מוציאים את המסננת וממלאים במים קרים עד שסתום הלחץ. לאחר מכן מחזירים את המסננת וממלאים אותה בקפה טחון ללא דחיסה. מפזרים את הקפה בצורה אחידה, ומבריגים בחזרה את המכל אל הדוד. בשלב זה מדליקים את האש ומחממים את המקינטה עד שהקפה מתחיל לצאת מן הפיה. מומלץ לחמם על אש בינונית-קטנה, כדי שחימום המים יהיה הדרגתי. מורידים את המכשיר ממקור החום, ממתינים מעט עד לתום החליטה, ומוזגים לכוס. לפני שימוש ראשון במקינטה חדשה, מומלץ להכין בה מספר פעמים קפה אותו שופכים ולא שותים, כך לפי הוראות היצרן של חברת ביאלטי.
ראו גם

אספרסו
קפה טורקי
הערות שוליים

↑  הערך מוקה בוויקיפדיה האיטלקית
מקינטה, בעיצוב המזכיר את העיצוב המקורי
אנימציה הממחישה הכנת קפה במקינטה
גלידה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח קפוא
 אופן הגשה:  קפוא 
 מרכיבים עיקריים:  לרוב חלב, שמנת וסוכר
 
גלידה איטלקית ברומא
מוכר גלידה על אופניים באינדונזיה
גלידה היא מאכל קפוא ומוקצף, מתוק בדרך כלל, המבוסס על תחליב מוצק (תערובת מים ושומן) המורכב מגבישי קרח, אוויר, ממתיקים, שומן ומוצקים נוספים שאינם שומן (כמו מוצקי חלב וחומרי טעם וריח). התחליב לרוב יהיה מבוסס על חלב פרה (כולל שמנת, או יוגורט), חלב סויה או מים (אז הוא מכונה "סורבה"). הגלידה היא מאכל שמשמש כקינוח או כמרכיב בקינוחים בכל מיני סוגים.
בעולם, צורות רבות של גלידה העשויות ממרכיבים שונים. גלידת השמנת האיטלקית הנקראת "ג'לאטו", נחשבת כגלידה הסטנדרטית והמפורסמת בעולם. בסין, נהוג להכניס גלידות לתוך בצק, לטגן בשמן ולהכין מהם גלידות מטוגנות מתוקות, מלוחות, חריפות וכן בכל הצבעים. במערב, נאכלת גלידה לרוב, בצורת כדורים בתוך קונוס עשוי ופל.