stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארה איסטרפי
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שם | שנה | מיקומי שיא> אוסטריה  | מיקומי שיא> פלנדריה  | מיקומי שיא> בולגריה  | מיקומי שיא> דנמרק  | מיקומי שיא> צרפת  | מיקומי שיא> גרמניה  | מיקומי שיא> ישראל  | מיקומי שיא> הולנד  | מיקומי שיא> לבנון  | מיקומי שיא> שווייץ  | אלבום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "Mani për money" (Money mania) | 2013 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | סינגלים שאינם מתוך אלבום |
|  "A po don?" (האם אתה רוצה?) | 2014 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | סינגלים שאינם מתוך אלבום |
|  "E dehun" (שיכורה) | 2014 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | סינגלים שאינם מתוך אלבום |
| "13" | 2014 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | סינגלים שאינם מתוך אלבום |
| "Njo si ti" (מישהו כמוך) | 2015 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | סינגלים שאינם מתוך אלבום |
| "Shumë pis" (שובבה מאוד) | 2015 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | סינגלים שאינם מתוך אלבום |
|  "Bonbon" | 2016 | 19 | 61 | 1 | 38 | 30 | 10 | 5 | 79 | 10 | 40 | סינגלים שאינם מתוך אלבום |
הערות שוליים

↑  דן גוליק, הריהאנה החדשה שלכם, באתר ynet, 31 במרץ 2016
↑  דיסקוגרפיה של ארה איסטרפי, באתר המצעד האוסטרי
↑  דיסקוגרפיה של ארה איסטרפי, באתר המצעד הפלנדרי
↑  "Bulgarian National Top 40". נבדק ב-18 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דיסקוגרפיה של ארה איסטרפי, באתר מצעד דנמרק
↑  דיסקוגרפיה של ארה איסטרפי, באתר המצעד הצרפתי
↑  דיסקוגרפיה של ארה איסטרפי, באתר המצעד הגרמני
↑  המצעד הישראלי, באתר מדיה פורסט
↑  דיסקוגרפיה של ארה איסטרפי, באתר המצעד ההולנדי
↑  "The Official Lebanese Top 20". The Official Lebanese Top 20. נבדק ב-15 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דיסקוגרפיה של ארה איסטרפי, באתר המצעד השווייצרי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb170632897 (data)  ISNI: 0000 0004 5968 3934  LCCN: n2020055091  MusicBrainz: eded8205-f8ac-4825-af55-8693ddbd7784  VIAF: 121147095080825081856   WorldCat (עם VIAF): 121147095080825081856
אינגווי מלמסטין

| --- | --- |

אינגווי מלמסטין
 לידה:  30 ביוני 1963 (בן 61) סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  Lars Johan Yngve Lannerbäck 
 שם במה:  Yngwie Malmsteen 
 מוקד פעילות:  סטוקהולם, שוודיה
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 סוגה:  מטאל נאו-קלאסי, פאוור מטאל, פרוגרסיב מטאל, רוק אינסטרומנטלי
 שפה מועדפת:  אנגלית, שוודית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית, גיטרה בס, קלידים, סיטאר, צ'לו
 חברת תקליטים:  Polydor, PolyGram, Elektra
 שיתופי פעולה בולטים:  Steeler, Alcatrazz, Rising Force, Hear 'n Aid, G3
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
אינגווי יוהאן מלמסטין (בשוודית: Yngwie Johann Malmsteen; נולד ב-30 ביוני 1963), הוא גיטריסט, מלחין, מוביל הרכב ורב נגן שוודי. מלמסטין ידוע מאז אמצע שנות השמונים בנגינת קטעים אינסטרומנטליים הכוללים שרדינג ולחנים בסגנון מטאל נאו-קלאסי. בשנת 2009 נבחר על ידי המגזין "טיים" כאחד מעשרת הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים ודורג במקום התשיעי.
ביוגרפיה

מלמסטין נולד כלארש יוּהאן אִינְגְוֶוה לַאנֵרְבֵּק בסטוקהולם, שוודיה, למשפחה מוזיקלית. בגיל שבע שמע על מותו של ג'ימי הנדריקס, אירוע שהשפיע על הכיוון המוזיקלי שלו באופן משמעותי. בגיל עשר החליט לשנות את שמו, תוך שהוא מאמץ את שם נעוריה של אימו, מלמסטין, כשם משפחתו. בנערותו, מלמסטין נתקל לראשונה ביצירותיו של כנר המאה ה-19 הווירטואוז ניקולו פאגאניני, אשר היה להשראתו המוזיקלית הגדולה ביותר. בנוסף, הוא הושפע מבחינה מוזיקלית גם מיוהאן סבסטיאן באך ואנטוניו ויוואלדי.
באמצעות חיקוי יצירות הקונצ'רטו של פאגאניני בעזרת השימוש בגיטרה חשמלית, מלמסטין פיתח נגינה טכנית רהוטה. סגנון נגינתו כולל שימוש בוויברטו-דמוי כינור נרחב בהשראת כנרי מוזיקה קלאסית ושימוש במינור הרמוני ובמודוסים מינוריים כפריגי ואאולי. בין ההשפעות הנוספות על מלמסטין ניתן למנות את בריאן מיי מלהקת קווין, סטיב האקט מלהקת ג'נסיס, אולי ג'ון רות' מלהקת ההסקורפיונז וריצ'י בלקמור מלהקת דיפ פרפל.
ביוגרפיה > שנות השמונים

מלמסטין הגיע לארצות הברית בסוף שנת 1982 בזכותו של מייק וארְני מחברת התקליטים "שארפנל רקורדז", ששמע קלטת דמו בביצועו. הוא הצטרף ללהקת "סטילר" לתקופה קצרה בשנת 1983, ומאוחר יותר ללהקת "אלקטרז" למשך שני אלבומיה הראשונים, "No Parole From Rock N' Roll" ו-"Live Sentence". את אלבום הבכורה שלו, "Rising Force", הוציא מלמסטין בשנת 1984. בתקליט השתתפו ברימור בארלו מלהקת ג'ת'רו טאל על התופים וג'ף סקוט סוטו בשירה. עד מהרה עזב מלמסטין את "אלקטרז" והתרכז בקריירת סולו.
האלבום הגיע למקום ה-60 במצעד האלבומים האמריקני וזכה בפרס אלבום הרוק הטוב ביותר במגזין "Guitar Player", בנוסף למועמדות לפרס גראמי. מלמסטין הוציא ארבעה אלבומים נוספים עד לסוף שנות השמונים, כאשר באלבום השלישי "Trilogy" עזב ג'ף סקוט סוטו והוחלף על ידי מארק בואלס בשירה. האלבום הרביעי "Odyssey" זכה להצלחה מסחרית גדולה, והאלבום החמישי "Trial By Fire: Live in Leningrad" הכיל חומר חדש שבוצע במהלך הופעתו של מלמסטין בלנינגראד.
ביוגרפיה > שנות התשעים

במהלך שנות התשעים הוציא מלמסטין תשעה אלבומים – מתוכם אלבום אוסף ואלבום הופעה חיה. למרות הצלחתו באירופה ובאסיה בשנים אלו, סגנונות המטאל הנאו-קלאסי והשרדינג לא היו פופולריים כבעבר, ותנועת הגראנג' מסיאטל החלה תופסת את מקומם. עם צאת אלבומיו המאוחרים יותר, מלמסטין עזב את חברת התקליטים בה היה חתום לטובת חברת התקליטים היפנית "Pony Canyon". בשנת 2000 הוא הצליח להשיג חוזה עם חברת תקליטים אמריקנית, והוציא את אלבומיו לראשונה בארצות הברית, כולל את האלבום "Concerto Suite for Electric Guitar and Orchestra" עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בפראג, שאותו החשיב כיצירת מופת. את האלבומים the seventh sign ו-Magnum Opus הקליט בביתו באולפן הפרטי שלו. באלבומים אלה התרכך סאונד הגיטרה שלו.
ביוגרפיה > שנות ה-2000

לאחר יציאת "War to End All Wars" בשנת 2000, עזב מארק בואלס את ההרכב והוחלף על ידי ג'ורן לאנד, אך עקב מתחים במהלך סיבוב ההופעות עזב אף הוא. לתפקיד הסולן נבחר דוגי וייט, לשעבר מלהקת ריינבו, שנשאר עד היום בהרכב. מלמסטין הצטרף בשנת 2003 לסיבוב הופעות יחד עם ג'ו סטריאני וסטיב ואי כחלק מהרכב "G3", הרכב הופעות של שלושה גיטריסטים. הוא אף השתתף בשני אלבומיו של קלידן ההרכב שלו, דרק שריניאן – "Black Utopia" ו-"Blood of the Snake", שבהם הופיעו גם גיטריסטים אורחים כאל דימיולה וזק ויילד. ב-2004 הופיע מלמסטין בשתי הופעות אורח בסדרה המצוירת למבוגרים "הארווי בירדמן, עורך דין".
בשנת 2005 הוציא מלמסטין את אלבומו "Unleash The Fury".
בפברואר 2008 הוחלף הסולן דוגי וייט בטים אואנס, לשעבר מהלהקות Iced Earth וג'ודס פריסט. מלמסטין כבר עבד עמו בעבר בהקלטת גרסת כיסוי לשירו של אוזי אוסבורן "Mr. Crowley".
ב-14 באוקטובר 2008 יצא אלבום הסולו ה-17 במספר של מלמסטין, "Perpetual Flame", על ידי חברת התקליטים שייסד – "Rising Force Records". ב-10 במרץ 2009 הוא הוציא את אלבומו החדש, "Angels of Love", שכלל בעיקר יצירות אקוסטיות.
ב-27 באפריל 2010 הופיע מלמסטין בישראל בהאנגר 11 בתל אביב. ולאחר מכן, הופיע שוב ב-12 בספטמבר 2018 במועדון רידינג שבתל אביב.
חיים אישיים

מלמסטין נשוי לאפריל ולו בן בשם אנטוניו, על-שם אנטוניו ויוואלדי. הם גרים במיאמי, פלורידה.
דיסקוגרפיה > סטילר

1983 Steeler, חברת תקליטים: Sharpnel
דיסקוגרפיה > אלקטרז

1984 No Parole from Rock N' Roll, חברת תקליטים: Polydor
1984 Live Sentence, חברת תקליטים: Polydor
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

1984 Rising Force, חברת תקליטים: Polydor (מקום 60 ברשימת המצעדים)
1985 Marching Out, חברת תקליטים: Polydor (מקום 54 ברשימת המצעדים)
1986 Trilogy, חברת תקליטים: Polydor (מקום 44 ברשימת המצעדים)
1988 Odyssey, חברת תקליטים: Polydor (מקום 40 ברשימת המצעדים)
1990 Eclipse, חברת תקליטים: Polydor (מקום 112 ברשימת המצעדים)
1992 Fire and Ice, חברת תקליטים: Elektra (מקום 121 ברשימת המצעדים)
1994 The Seventh Sign, חברת תקליטים: CMC International
1995 Magnum Opus, חברת תקליטים: Import Records
1996 Inspiration
1997 Facing the Animal
1998 Concerto Suite for Electric Guitar and Orchestra, Opus 1, חברת תקליטים: Import Records
1999 Alchemy, חברת תקליטים: Pony Canyon
2000 War to End All Wars, חברת תקליטים: Pony Canyon
2002 The Genesis, חברת תקליטים: Pony Canyon
2002 !Attack, חברת תקליטים: Import Records
2005 Unleash The Fury, חברת תקליטים: Spitfire Records
2008 Perpetual Flame, חברת תקליטים: Rising Force Records
2009 Angels of Love, חברת תקליטים: Rising Force Records
2010 Relentless, חברת תקליטים: Rising Force Records
2012 Spellbound, חברת תקליטים: Rising Force Records
2016 World on Fire, חברת תקליטים: Rising Force Records
2019 Blue Lightning, חברת תקליטים: Mascot
2021 Parabellum, חברת תקליטים: Mascot
דיסקוגרפיה > הופעות חיות ואוספים

1989 Trial By Fire: Live in Leningrad, חברת תקליטים: Polydor (מקום 128 ברשימת המצעדים)
1991 The Yngwie Malmsteen Collection, חברת תקליטים: PolyGram
1998 !Double LIVE
2002 Concerto Suite LIVE With the New Japan Philharmonic, חברת תקליטים: Pony Canyon
2004 G3: Rockin' in the Free World, חברת תקליטים: Epic
2009 High Impact
2014 Spellbound Live in Tampa
הערות שוליים

↑  Tyrangiel, Josh. "The 10 Greatest Electric-Guitar Players of All Time". Time.com
↑  רונן צומר, ‏כשהגיטרה מנסרת את ההאנגר, באתר ‏מאקו‏, 28 באפריל 2010
| G3 |
| --- | --- | --- |
| גיטריסט ראשון | ג'ו סטריאני |  |
| גיטריסט שני | סטיב ואי • קני ויין שפרד • אולי ג'ון רות' |  |
| גיטריסט שלישי | אריק ג'ונסון • פול גילברט • אדריאן לג • אינגווי מלמסטין • ג'ון פטרוצ'י • רוברט פריפ • מייקל שנקר |  |
| דיסקוגרפיה | G3: Live in Concert • G3: Live in Denver • G3: Live in Tokyo |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10074285  BNE: XX1549450  BnF: cb13968280b (data)  CiNii: DA19202791  GND: 13445359X  ISNI: 0000 0000 7839 192X  LCCN: n92017352  MusicBrainz: 8fa5d80d-37e8-4133-9d5c-6bad446c63f0  NDL: 001147299  NKC: ola2002151779  NLA: 36020758  NLK: KAC2018O0406  NTA: 073629871  SELIBR: 299944  SNAC: w6tb246t  Trove: 1189125  VIAF: 29518596   WorldCat (עם VIAF): 29518596 
מלמסטין בהופעה, 2008
אשליות

"אשליות" הוא שיר שכתב דוד חלפון בהיותו בן 16, והלחין וביצע ניסים סרוסי. השיר יצא לאור בשנת 1973.
השיר נכלל באלבום הבכורה של סרוסי "מצעד הפזמונים של ניסים סרוסי". מאלבום זה בלטו השירים "אשליות" ו"איני יכול". השיר נמנה עם ז'אנר הרוק המזרחי.
רקע

הדובר בשיר מדבר על אשליות, בהתייחס להצלחה כלכלית וחופש לא מושג. הדובר מזכיר אשליות הקשורות להישגים חומריים כגון דירת פאר ומכונית אדומה לעומת הישגים גשמיים כגון שליטה ("להכריז אני ראש העיר"), עצמאות וחופש ("להתעורר אחר הצהריים, לא לעבוד לעולם").
הדובר חולם על מגורים בדירת פאר, לעומת השיכונים שהיו צורת המגורים הנפוצה במדינת ישראל באותה התקופה. הוא חולם להגיע למצב בו לא יצטרך לקום בכל בוקר כדי להגיע לעבודה.
המכונית שתהיה בבעלותו תהיה בצבע אדום, צבע בולט ומושך תשומת לב לעומת המכוניות הלבנות שהיו בישראל בהתאם למזג האוויר החם.
מלבד האמצעים החומריים המשמשים כסמלים לייצוג עושר, הדובר רוצה "לשיר שירי אהבה ושלום". על פי פרשנות, סרוסי כיוון לילדי הפרחים ולתנועות המחאה בשנות ה-60 וה-70 בארצות הברית. הדובר מקנא בצעירים אלו שגדלו אל השפע, והיו חופשיים. לטעמו, שירת שירי אהבה ושלום היא זכות הנמצאת בידי אנשים עשירים שלאנשים עניים אין זמן לעסוק בה במהלך היום-יום.
השיר מביע את שאיפתו של הדובר לא לעבוד לעולם ולהיות חופשי מעבודה וחיפוש אחר פרנסה. נרמזת גם ביקורת על החברה בה חי הדובר אשר מעמדו הנמוך הוביל אותו להרגיש כאילו הוא משרת אחרים.
בתקופה המתוארת בשיר (שנות ה-70 של המאה ה-20), נסיעות לחו"ל לא היו דבר שבשגרה בעקבות מחירן הגבוה. הדובר שואף לטייל בעולם ובמיוחד בערי האומנות והאופנה, פריז ורומא ולחיות כמו קזנובה האיטלקי.
בבית הרביעי והאחרון מתפכח הדובר ומבין שכל שאיפותיו הן רק אשליות שלא יתגשמו לעולם.
כתיבה מוזיקלית ועיבוד

למרות ששאר השירים שביצע ניסים סרוסי ועיבד ירון גרשובסקי באותה התקופה, נכתבו והולחנו בסגנון פסטיבל סן רמו, השיר "אשליות" מאופיין בצלילי רוק כבד המנוגן בגיטרות חשמליות וכלי נשיפה.
עיבוד השיר כולל קטע מעבר בין הבתים המנוגן בסינתיסייזר מוג ומרמז לרוק הפסיכדלי בארצות הברית (מוזיקה שעיקר מאזיניה היו היפים ששרו על אהבה ושלום). המוג היה חדשני לתקופה בה יצא השיר לעומת השירה הנקייה (אקפלה) שהובילה את מצעד פזמונים בשנים האלו.
גרסאות

בשנת 1998 רמי פורטיס ושלומי ברכה ביצעו חידוש לשיר במסגרת פרויקט עבודה עברית.
בשנת 2003 ביצעו שי גבסו, שירי מימון ונינט טייב גרסת כיסוי לשיר במסגרת הגמר הגדול של התכנית "לא נפסיק לשיר-כוכב נולד".
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, ‏הרחק מהזוהר הפריזאי ולא כגיבור "אשליות": פרידה מדוד חלפון, באתר מעריב אונליין, 26 במרץ 2024
↑  על פי פרשנות של דויד פרץ מאתר תרבות.il
אניטה בראיינט

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1940 בארנסדאל, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בדצמבר 2024 (בגיל 84) אדמונד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Anita Jane Bryant 
 מוקד פעילות:  אוקלהומה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1956–1977 (כ־21 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון ויל רוג'רס 
 עיסוק:  זמרת פופ מלכת יופי פעילה חברתית פעילות נגד זכויות להט"ב
 סוגה:  מוזיקת פופ, גוספל 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  קרלטון רקורדס, קולומביה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  מדליית הכבוד של האליס איילנד 
 www.anitabmi.org
 פרופיל ב-IMDb
 
אניטה ג'יין בראיינט (באנגלית: Anita Jane Bryant,‏ 25 במרץ 1940 – 16 בדצמבר 2024) הייתה זמרת אמריקאית, מלכת יופי ופעילה חברתית נגד זכויות להט"ב. קריירת השירה שלה נסקה בשנות ה-50 וסוף שנות ה-60 כאשר שיריה הובילו במצעדי הפזמונים בארצות הברית.
היא קיבלה הכרה נרחבת בשנות ה-70 עת הקימה את הארגון "הצילו את ילדינו" עמו היא מזוהה, כחלק מקמפיין בולט שיצא נגד הומוסקסואליות במטרה למנוע חקיקה שתאסור אפליה על רקע נטייה מינית במחוז מיאמי-דייד שבפלורידה. פעילותה הציבורית בנושא הביאה לבסוף לירידה בפופולריות שלה ולדעיכת קריירת השירה שלה.
ביוגרפיה

בראיינט נולדה בעיר קטנה בשם בארנסדאל (Barnsdall) במחוז אוסאג' שבאוקלהומה, ארצות הברית. זמן קצר לאחר הולדת אחותה הוריה התגרשו. אביה הצטרף לצבא ארצות הברית ואמהּ החלה לעבוד והשאירה את הילדות להתגורר באופן זמני אצל סבן וסבתן. כשבראיינט הייתה בת שנתיים לימדו אותה הסבים לשיר את מזמור הנוצרי הנפוץ, "Jesus Loves Me". היא שרה לראשונה על הבמה בגיל 6 ביריד מקומי באוקלהומה והמשיכה לשיר מדי פעם בתוכניות רדיו וטלוויזיה. כאשר תוכנית הכישרונות של ארתור גודפרי הגיע לעיר בה התגוררה, רשמו אותה הוריה לאודישן, זאת על אף שאביה התנגד לכך בתחילה. כשהייתה בת 18 זכתה בתחרות "מיס אוקלהומה", תחרות שהזוכה בה מייצגת את המדינה בתחרות מיס אמריקה, ובזו התמודדה שנה לאחר מכן בשנת 1959 וזכתה במקום השני מיד לאחר סיום לימודיה. במהלך השנים היא החלה להופיע בתוכניות טלוויזיה ברשת הארצית NBC.
בשנת 1960 נישאה בראיינט לבוב גרין, די ג'יי ממיאמי ולזוג נולדו ארבעה ילדים. ב-1980, בראיינט התגרשה מגרין. כנוצרייה אדוקה, גירושיה של בראיינט גררו ביקורת מצד קבוצות נוצריות שטענו לצביעות במעשיה לאור ערכי הנישואים הנוצריים האדוקים שהציגה תדיר, ודבריה כנגד "התדרדרות המשפחה" והטפותיה בנושא.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בראיינט הפכה לזמרת פופ מצליחה, ושבעה משיריה נכנסו למצעד "U.S. Hot 100" האמריקאי. ובין השנים 1959 - 1964 היא הוציאה מספר אלבומים בחברות התקליטים קולומביה רקורדס וקרלטון, חלק מהסינגלים מתוכם הגיעו למקומות גבוהים יחסית במצעדי בילבורד. בשנת 1969 היא מונתה לתפקיד דוברת חברת המיצים "Florida Citrus Commission", הופיעה בפרסומות החברה בטלוויזיה הארצית והפכה מזוהה עמה. במקביל היא הופיעה בפרסומות לחברות נוספות כגון קוקה-קולה, הולידיי אין, קראפט וטאפרוור. בראיינט שרה את המנון ארצות הברית בסופרבול בשנת 1969, ואת "מזמור הקרב על הרפובליקה" בטקס הקבורה של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון בשנת 1973. במאי 1978 היא התראיינה למגזין פלייבוי.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בשנת 1977 עברה במחוז מיאמי-דייד שבדרום פלורידה תקנה מקומית האוסרת אפליה על רקע נטייה מינית. בראיינט, כמובילה של הקואליציה "הצילו את ילדינו", השתתפה בקמפיין מתוקשר שנועד להביא לביטול אותה תקנה. ב-7 ביוני 1977 הצביעו תושבי דרום פלורידה לביטול התקנה הזו ברוב של 69 אחוזים, אל מול 31 אחוזים בלבד שתמכו בהשארה. באותה שנה פעלו אניטה בראיינט ו"הצילו את ילדינו" לקידום חוק אחר שעבר בפלורידה ואסר על אימוץ להט"בי. בשנת 1998 העביר בית המחוקקים של המחוז חוק דומה האוסר אפליה על רקע נטייה מינית, והוא אושר ברוב של 7 מול 6. בשנת 2002 היה ניסיון נוסף של קבוצות נוצריות להביא לביטול של התקנה, ניסיון זה לא צלח.
הצלחתה הפוליטית של בראיינט במאבקה נגד קהילת הלהט"ב עוררה תגובות חריפות בקרב מתנגדיה. בשנת 1977, למשל, בעת שהופיעה בתוכנית טלוויזיה בדה מוין, הוטחה בפניה עוגת פאי בתור אקט של מחאה. בראיינט הגיבה באומרה "לפחות היה זה פאי פירות" (באנגלית המילה "פרי" - Fruit, היא מילת סלנג ל"גיי"). בעוד היא מכוסה בשאריות העוגה, פצחה בראיינט בתפילה ופנתה לאלוהים בבקשה שיסלח לאותו אדם על "סגנון חייו הסוטה" והחלה לבכות, כל זאת אל מול המצלמות שהעבירו שידור חי של המקרה. מקרה זה היה יריית הפתיחה לקרב פוליטי שהתרחש בין בראיינט לבין פעילים למען זכויות להט"ב, שהחלו באותה העת בקמפיין נרחב להחרמת חברה "מיצי התפוזים של פלורידה" שבראיינט הייתה הפרזנטורית שלה. אל הפעילים הצטרפו ידוענים רבים כגון ג'יין פונדה, פול ויליאמס, ברברה סטרייסנד, ג'ון ווטרס, בט מידלר, מרי טיילר מור וקרול או'קונור. מתנגדיה של בראיינט האשימו אותה כי היא פועלת ממניעי קנאות דתית והומופוביה. מאבקה של בראיינט זכה לסיקור נרחב בכלי התקשורת ותוכניות רבות עסקו בו.
ביוגרפיה > התדרדרות הקריירה ופשיטת הרגל

נציבות פירות ההדר של פלורידה (Florida Citrus Commission) החליטה בשנת 1979 שלא לחדש את חוזה העבודה של בראיינט עמם לאחר המחלוקת הציבורית בה הייתה מעורבת, ובשל פרסום שלילי שגרר הקמפיין שלה והחרם על חברת המיצים שנלווה אליו. בתקשורת סומן המהלך כתחילתו של סוף הקריירה שלה שנחשבה למזהירה. בהמשך פתחה את "אחוזת המוזיקה של אניטה בראיינט" בטנסי, מקום בו הייתה מופיעה עם הלהיטים מתחילת הקריירה שלה בשילוב עם "חלקים ארוכים בהם הטיפה בנושא אמונתה הנוצרית". למרות המקום העצמאי, נוכחות המבקרים בו הייתה דלה ורבים מעובדי המקום לא קיבלו משכורות. אניטה הגיבה לכך שעליהם לקוות שאלוהים ישלח משקיעים חדשים למקום. לאי-תשלום המשכורות היו השלכות קשות על העובדים שנכסיהם עוקלו, ורבים כעסו על כך שבזמן זה בראיינט התגוררה בבית בשווי 350,000 דולר בשכונה אמידה. "אחוזת המוזיקה" הגישה בקשה לפשיטת רגל בשנת 2001 ובראיינט שהגישה בקשה דומה כבר שלוש שנים קודם לכן בארקנסו, נודעה בכישלון עסקיה המסחריים במדינות חגורת התנ"ך בהן פעלה.
בראיינט חזרה בשנת 2005 לעיר מולדתה שבאוקלהומה לרגל חגיגות 100 השנים לעיר, ובעיר קראו את אחד הרחובות על שמה. בשנת 2007 היא הופיעה בטקס מוזיקה בבית הספר בו למדה כנערה. בשנותיה האחרונות היא התגוררה בעיר אדמונד ועסקה בפעילויות צדקה.
ב-2021, נכדתה של בראיינט, שרה גרין, יצאה מהארון באופן פומבי כשהכריזה על נישואיה לאישה ואף אמרה כי התקשתה להחליט אם עליה להזמין את סבתה לטקס.
בראיינט נפטרה ב-16 בדצמבר 2024, בגיל 84, בביתה שבאדמונד, אוקלהומה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  THOMAS C. TOBIN, Bankruptcy, ill will plague Bryant, St. Petersburg Times, April 28, 2002
↑  Sinclair, Kip (1980). "Anita Bryant Rates Family Bliss Next to Godliness, but After 20 Years She's Divorcing Bob Green". נבדק ב-5 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.upi.com/Audio/Year_in_Review/Sadat-Visits-Israel/12361881614363-1/#title "Miami DEmonstrations, 1977 Year in Review."
↑  BOB KECSKEMETY, Court Stikes Down Ban on Gay Adoption, Florida Agenda, 23 September 2010
↑  פלורידה: החוק נגד אפליית גייז יישאר בתוקפו, GoGay,‏ 15/9/2002
1 2  Philip Marchand, 'For the Bible Tells Me So': Setting us straight, Toronto Star, Jan 13 2008
↑  [http://transcripts.cnn.com/TRANSCRIPTS/0804/26/cnr.04.html CNN NEWSROOM, Transcript Providers, CNN, Aired April 26, 2008 - 22:00]
↑  Anita Bryant, Bob Green, At any cost, Revell, 1978, ISBN 08007094
↑  Louis-Georges Tin, Dictionary of Homophobia: A Global History of Gay & Lesbian Experience (2003), ISBN 978-1551522296
↑  "One Year: 1997 - Anita Bryant's War on Gay Rights". Slate.com. 8 ביולי 2021. נבדק ב-17 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Another Pie in the Face for Anita Bryant: Her Granddaughter Is Gay". Advocate.com. 27 ביולי 2021. נבדק ב-17 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chris Koseluk (January 9, 2025). Anita Bryant, Singer and Crusader Against Gay Rights, Dies at 84. The Hollywood Reporter
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA09323574  GND: 119092948  ISNI: 0000 0000 8318 4976  LCCN: n50041110  MusicBrainz: 7017d69b-ed82-4605-9d71-9be749d3667a  NARA: 10581848  NLK: KAC2018N7552  NTA: 072569220  SNAC: w6ng5k5q  SUDOC: 243383886  VIAF: 79410587   WorldCat (עם VIAF): 79410587 
סיכת-דש ועליה הכיתוב "אניטה בראיינט מוצצת תפוזים", כחלק מהחרם על חברות אותם פרסמה בראיינט, כמו חברת "מיצי התפוזים של פלורידה".
בוני אם

| --- | --- |

 מקום הקמה:  איי הודו המערבית 
 תקופת הפעילות:  1975–1986 (כ־11 שנים) 
 סוגה:  יורודיסקו, איטלו דיסקו, דיסקו, רגאיי, מוזיקת נשמה, מוזיקת פופ, Hi-NRG 
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, MCI, Sony Music Entertainment Germany GmbH, האנסה רקורדס, אריולה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  Goldene Stimmgabel (1983) 
 www.boney-m.tv
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ליז מיטשל בובי פארל מייזי ויליאמס מרסיה בארט רג'י טסיבו
 
בוני אם (באנגלית: Boney M) היא להקת פופ ודיסקו, שהורכבה בשנות ה-70 של המאה ה-20 מארבעה זמרים ורקדנים קריביים: בובי פארל, ליז מיטשל, מרשה בארט, מייזי ויליאמס ורג'י ציבו.
הלהקה, בראשות המפיק הגרמני פרנק פריאן, נחשבת לאחת מחלוצות הדיסקו והפופ של שנות ה-70 ולאחת הלהקות המצליחות ביותר בכל הזמנים. ההרכב והסגנון המיוחדים של הלהקה, הפכו אותה לאחת מהלהקות המוכרות בעולם בתחום הדיסקו עד היום.
היסטוריה

הלהקה הוקמה ב-1975 על ידי המפיק המערב גרמני פרנק פריאן, שגם שר בהקלטות האולפן של הלהקה. שמה של הלהקה נבחר על ידי פריאן לאחר שהקליט את השיר "Baby Do You Wanna Bump" בדצמבר 1974, אולם לא רצה להוציאו לאור תחת שמו האמיתי. הסינגל יצא לאור בפברואר 1975 עם השם "Boney M" כשם האמן.
לאורך השנים הוציאה הלהקה להיטים רבים שהפכו לקלאסיקות דיסקו של שנות ה-70, ביניהם: Ma Baker, Sunny, Rivers of Babylon, Rasputin ועוד רבים אחרים. הלהיט המוכר ביותר של הלהקה הוא השיר Daddy Cool. במרוצת השנים, בוני אם הוציאו להיטים רבים וזכתה להצלחה בכל העולם, כולל באפריקה, באיראן, בדרום-מזרח אסיה ובברית המועצות.
הצלחת הלהקה והשפעתה

כאמור, הלהקה הצליחה להשפיע רבות על הדיסקו בעולם, ולהיטיה הפכו לקלאסיקות בתחום. מכירות התקליטים של הלהקה נאמדות ביותר מ-150 מיליון עותקים, דבר שהפך אותה לאחת הלהקות המצליחות ביותר בכל הזמנים. שיריה של הלהקה מושמעים עד היום בתחנות הרדיו השונות ברחבי העולם ובמסיבות דיסקו רבות.
הרכבה וסגנונה המיוחד של הלהקה, בעיקר בהופעותיה, שהיו מורכבות מכוריאוגרפיה ייחודית שכללה תנועות וריקודים במהלך השירה, עיצבו את הדיסקו המיוחד של שנות ה-70. סולן הלהקה בובי פארל נודע בזכות תנועותיו המרובות במהלך הופעות הלהקה ברחבי העולם.
בין שיריה המוכרים ביותר של הלהקה:
Daddy Cool
Ma Baker
Rivers of Babylon
"Sunny"
Gotta Go Home
Rasputin
Bahama Mama
Hooray! Hooray! It's a Holi-Holiday
El Lute
Brown Girl in the Ring
Children of Paradise
Happy Song
Mary's Boy Child
Kalimba De Luna
Belfast
Still I'm Sad
Painter Man
Boonoonoonoos
Ribbons of Blue
Oh My Lord
Going Back West
Felicidad
Nightflight To Venus
אנריקו מיארומה

אנריקו מיארומה (באיטלקית: Enrico Miaroma, נולד ב-3 בדצמבר 1962 בטרנטו) הוא מנצח מקהלה, מלחין, פסנתרן ומורה איטלקי
הוא מרצה בכיר להוראת המוזיקה בקונסרבטוריון למוזיקה על שם פרנצ'סקו אנטוניו. בונפורטי בטרנטו.
ביוגרפיה

אנריקו מיארומה נולד בשנת 1962 בעיר טרנטו באיטליה.
הוא למד בהצטיינות בקונסרבטוריונים למוזיקה של בולצנו, טרנטו ופיאצ'נצה. למד נגינת פסנתר אצל אנה רוטלה, מוזיקה מקהלתית וניצוח מקהלות אצל ארמנדו פרנצ'סקיני, כמו כן למד הוראת מוזיקה והלחנה. השתלם בהלחנה ומוזיקה לסרטים בפסטיבל צ'יטה די קסטלו, במסגרת קרן רומאניני בברשה, ובאקדמיה קיג'יאנה בסיינה אצל סלבטורה שארינו, אניו מוריקונה ופרנקו דונאטוני.
מיארומה זכה בפרסים בתחרויות רבות, לאומיות ובינלאומיות, - לפסנתר (בברדולינו, רומא ופיזה), להלחנה (בטרנטו, סיינה, ארצו, סרזאנה, לקו ואאוסטה) ותחרויות לניצוח מקהלות באדריה, ויטוריו ונטו, ארצו (הפרס השני - ב-1999), טרנטו, ריווה דל גארדה, איווראה, וביאלה.
במהלך הקריירה שלו ערך סיבובי הופעות באיטליה, אוסטריה, גרמניה, שווייץ, צ'כיה, ספרד, סלובניה, אנגליה, בוסניה, שוודיה, אוקראינה, קרואטיה, פורטוגל, ישראל, ואחרות.
מיארומה היה בשנים 2009–2012 חבר במועצת הפדרציה הבינלאומית למוזיקה המקהלתית וכיום - חבר בוועד האמנותי של פדרציית המקהלות של טרנטינו.
בעבר לימד בקונסרבטוריון בפסקארה ובאדריה וכעת מלמד בקונסרבטוריון "בונפורטי" בעיר הולדתו, טרנטו.
פעילותו המוזיקלית

מיארומה הלחין מוזיקה קלאסית כלית ולפסנתר ובעיקר מוזיקה מקהלתית. בין היתר, הוא עיבד שירים עממיים רבים בעיקר ממסורת השירה בחבל טרנטינו.
כמו כן הלחין מוזיקה למקהלות מעורבות, מקהלות נשים, מקהלות גברים ולמקהלות נערים סופרנים.
מיארומה ניצח תקופה ארוכה את המקהלה הפוליפונית "ווצ'י רוברטאנה" (קולות מרוברה) איתה זכה הישגים חשובים בתחרויות לאומיות ובינלאומית ואת מקהלת צ'יטה די אלה. כיום הוא מנצח את מקהלת הנערים הסופרנים גארדה טרנטינו (Voci Bianche Garda trentino) שזכתה תחת שרביטו במקום ראשון בתחרויות הלאומיות בקוארטיאנו, בוויטוריו ונטו ובארצו. בשנת 2012 זכה כמנצח מקהלת "צ'יטה די אלה" בתחרויות הבינלאומיות של ריווה די גארדה וורונה ובתחרות הלאומית של ביאלה
מיארומה מכהן כמנהל האמנותי של התחרות הלאומית והבינלאומית למקהלות נערים סופרנים "Il Garda in Coro" במלצ'זינה, מנהל האיגוד של ההוצאות לאור למוזיקה מקהלתית האיטלקית, מנהל אמנותי של תחרות מקהלות הגברים "לואיג'י פיגרלי" בארקו, בטרנטינו.
בשנת 2013 כיהן כחבר בחבר השופטים של התחרות הבינלאומית להלחנה ע"ש ג'אני ברגאמו.
פעילותו המוזיקלית > קובצי מוזיקה מקהלתית

Le Morose ‏ - 15 יצירות למקהלת גברים
Senza Parole
Lo Zoo della Fantasia - למקהלה, פסנתר, חלילית וכלי הקשה - על טקסטים מאת ג'וזפה קאליארי
Florilegio di Primavera ‏ 8 יצירות למקהלת ילדים ופסנתר
Trenatrè trentini
Senza parole - לחנים למקהלת נערים סופרנים
פעילותו המוזיקלית > שירי משוררים

על טקסטים מאת ג'אקומו לאופרדי (Era la luna), רבינדרנת טאגור (Light, my light), גבריאלה ד'אנונציו (Acqua)
ת"ס אליוט - (Only through time time is conquered)