stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב עבר הירדן השלישי
מהלכי הקרב

ב-22 בספטמבר פעלו הכוחות הבריטים ב-3 ראשי חץ לכיבוש מעברים על הירדן:
הבריגדה הניו זילנדית (של דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק) בסיוע בטליון מהאיים הקריבים, נעה צפונה, על הגדה המערבית של בקעת הירדן, כבשה את גשר דמיה והשתלטה על הכביש משכם. פעילות זו הביאה לבלימה ושבי של הדיוויזיה ה-53 (מהארמייה ה-7 הטורקית) שנסוגה משכם.
הגדוד ה-38 של הגדודים העבריים כבש את מעבר הירדן באום שורט.
כוחות שכללו בטליון מהאיים הקריבים ורגימנט רכוב מדיביזיית אנזא"ק כבשו את מעבר הירדן במאפיד ג'וזל (בין א-דמיה ואום שורט).
ב-23 בספטמבר החלה התנועה של הכוחות הבריטים מזרחה על מורדות הרי מואב:
הבריגדה הרכובה הניו זילנדית (מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק) חצתה את גשר דמיה לכוון א-סאלט. לאחר קרבות נגד עמדות מבוצרות של הטורקים כבשה הבריגדה את העיר בשעות אחר הצהריים.
הבריגדה הרכובה ה-1 (מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק) חצתה את הירדן במעבר אום שורט והתקדמו גם הם לכוון א-סאלט. כוחות הבריגדה ה-1 נכנסו לעיר בחצות הלילה.
הבריגדה הרכובה ה-2 (מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק) והבריגדה ההודית ה-20 (בחיזוק של מקלעים רבים) חצו את גשר גורנייה (גשר אלנבי) והתקדמו מזרחה כשהכוחות המתנייעים נעו ישירות לעיירה בעוד שהכוחות הרכובים עקפו את העיירה מדרום.
הגדודים העבריים ה-38 וה-39 התקדמו בעקבות הבריגדה ההודית ה-20 לכוון שונת נימרין.
סיוע אווירי תקף שיירות נסוגות של טורקים בין א-סאלט ועמאן.
במהלך 24 בספטמבר השלימו הכוחות את אחיזתם במורדות הרי מואב ונערכו לכיבוש עמאן.
הקרב לכיבוש עמאן עצמה החל בשעות הבוקר המוקדמות של 25 בספטמבר על ידי שלוש הבריגדות של דיביזיית אנזא"ק (ה-1, ה-2 וניו זילנד) והושלם בשעות אחר הצהריים. לאחר הכיבוש הסתדרו הבריגדות כדלקמן:
הבריגדה הרכובה ה-1 הגנה על תחנת הרכבת.
הבריגדה הרכובה ה-2 הגנה על עמאן ממערב.
הבריגדה הניו זילנדית הגנה על העיר מדרום.
הבריגדה ההודית ה-20 נקראה לסייע בהגנה על העיר (אליה היא הגיעה ב-26 בספטמבר).
ב-26 בספטמבר וב-27 בספטמבר הורחבה פעילות הבריגדות שבעמאן כדלקמן:
הבריגדה ה-1 נשלחה צפונה להשתלט על מקורות המים של ואדי אל-חמאם ובכך למנוע מהכוחות הטורקים הנסוגים השגת מים. אחד הרגימנטים של הבריגדה כבש את תחנת הרכבת בעיר זרקא (מצפון מזרח לעמאן) ובהמשך כבש את תחנת הרכבת בעיר מפרק (כ-80 ק"מ מצפון לעמאן).
הבריגדה ה-2, הבריגדה הניו זילנדית והבריגדה ההודית ה-20 נערכו לבלום את הקורפוס ה-2 הטורקי במהלך נסיגתו ממען (ירדן) צפונה.
ב-28 בספטמבר פגשו הכוחות הבריטים את כוחות החלוץ של הקורפוס ה-2 בתחנת הרכבת של זיזה (Al-Jizah) כ-32 ק"מ מדרום לעמאן. במפגש זה הציעו הבריטים לטורקים להיכנע.
רק ב-29 בספטמבר נכנעו חיילי הקורפוס ה-2 (כ-4,000) למפקד הבריגדה הרכובה ה-2 ליד העיירה זיזה. התנאי של הטורקים לכניעה הייתה הגנה בפני הבדואים (אנשי שבט בני-סאכר) שצרו על הטורקים.
ב-30 בספטמבר הובלו הטורקים השבויים לעמאן.
תוצאות הקרב

כיבוש עמאן וניתוק הקשר בין מען ודרעא.
מניעת הגעה של כוחות טורקים מהארמייה ה-4 לתגבר את הכוחות של הארמיות ה-7 וה-8.
תחילת המרדף אחר הארמייה ה-4 צפונה.
שבי של כ-11,000 חיילים טורקים (כולל חיילי הקורפוס ה-8 והקורפוס ה-2)
שלל של כ-60 תותחים, כ-150 מכונות ירייה, כ-120 קטרים וקרונות וכ-140 כלי רכב.
במקביל לפעולות של כוחותיו של צ'ייטור בבקעת הירדן והרי מואב להסגת הכוחות צפונה, כבשו כוחות של קורפוס המדבר הרכוב את בייסן עד 22 בספטמבר ובלמו נסיגה של כוחות טורקים מאזור גשר דמיה צפונה ואילצו אותם לסגת מזרחה אל מעבר לירדן.
לקריאה נוספת

פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007. עמודים 195–193
רחל הבר

| --- | --- |

רחל הבר
 לידה:  5 באוגוסט 1967 (בת 57) כ"ח בתמוז ה'תשכ"ז
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  ירושלים
 פעילות בולטת:  יו"ר עמותת מתנת חיים
 מקצוע:  מורה
 בן זוג:  אברהם ישעיהו הבר
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:   פרס ישראל לשנת ה'תשפ"ג
רחל הֶבֶּר (נולדה ב-5 באוגוסט 1967, כ"ח בתמוז ה'תשכ"ז) היא אשת חינוך ויושבת ראש עמותת "מתנת חיים", כלת פרס ישראל בתחום מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת ה'תשפ"ג (2023).
ביוגרפיה

נולדה בירושלים לאברהם ושרה כץ, אנשי חינוך, בת בכורה מתוך חמש בנות. בגיל 12 נסעה עם משפחתה לשליחות בשיקגו שבארצות הברית. לאחר שנתיים חזרה המשפחה לישראל.
בגיל 19 התחתנה עם אברהם ישעיהו הבר. למדה הוראה בסמינר בית יעקב ועבדה כמורה, כמחנכת וכמנחת סטודנטיות להוראה בסמינר "בית יעקב".
בשנת 2009 ייסד בעלה יחד איתה את עמותת "מתנת חיים", שמטרתה לסייע במציאת תורמי כליה למען חולי כליות בישראל. הבר הגיע לעיסוקו זה לאחר שנאלץ לעבור בעצמו השתלת כליה וראה את סבלם של החולים הממתינים בתור.
במהלך מגפת הקורונה בישראל נדבק בעלה בנגיף, וב-23 באפריל 2020 נפטר מסיבוכי המחלה. לאחר מותו מונתה רחל ליושבת ראש העמותה, ובמקביל המשיכה לעבוד בהוראה.
במסגרת פעילותה בעמותה נפגשת רחל הבר עם מנהלי מחלקות ומתאמי השתלות במרכזים רפואיים, מעבירה הרצאות על תרומת כליה, נמצאת בקשר עם ממתינים להשתלה ועם תורמים בתהליכי תרומה, ומבקרת תורמים בבתי חולים. בנוסף, היא מנהלת את עובדי המשרד ומתנדבי העמותה.
מתחילת כהונתה ועד שנת 2023 בוצעו מעל 600 תרומות כליה באמצעות העמותה.
בשנת 2023 זכתה בפרס ישראל למפעל חיים על פעילותה. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה כי היא "מפיחה בחולי הכליה רוח חיים ותקווה לחיים: היא מלווה את התורמים, המושתלים ובני משפחותיהם לאורך כל הדרך, ועד להחלמתם".
בחודש יוני 2024 קיבלה תואר ד״ר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת אריאל.
מתגוררת בשכונת הר נוף בירושלים ואם לשניים.
הערות שוליים

1 2  הרבנית רחל הבר באתר פרס ישראל
↑  מתנת חיים, מי אנחנו?
ראמנסקויה

ראמנסקויה (ברוסית: Ра́менское) היא עיר בפרברי מוסקבה, המהווה למרכז המינהלי שלמחוז המשנה ראמנסקויה, השוכן במרחק 46 קילומטרים מדרום-מזרח למוסקבה.
אוכלוסייה: 119,903  (על פי מפקד 2019).
אטימולוגיה

שמה של העיר נובע מהמילה הסלאבית העתיקה "раменье" (ראמניה), כלומר "בקצה היער".
היסטוריה

האזור בו נמצאת העיר כיום הוזכר לראשונה בשנת 1328. כנסיית אבן הוקמה כאן על ידי הרוזן פלאטון מוסין-פושקין בשנים 1725–1730. בשנות השבעים של המאה העשרים, כפר נובו-טרויצקוי (Ново-Троицкое) הוקם כאן; לאחר מכן שמו שונה לראמנסקויה.
בשנת 1831, מפעל טקסטיל נוסד כאן ועד המחצית השנייה של המאה ה-19, גדל להיות לאחד המפעלים הגדולים באימפריה הרוסית. במרץ 1926, קיבלה ראמנסקויה מעמד של עיר.
במסגרת החלוקה המינהלית של המחוז משמשת ראמנסקויה כמרכז המינהלי של מחוז המשנה ראמנסקויה. יחד עם הכפר דרגאייבו, הוא שולב בתוך מחוז ראמנסקויה. העיר מהווה לחלק מהיישוב העירוני ראמנסקויה.
אזור מגורים בראמנסקויה.
כלכלה

בעיר פועלים מספר מפעלי תעשייה וחברות לרבות חברת "טכנוקומפלקס" המאגדת מספר חברות רוסיות ובהן גם "לשכת ראמנסקויה לבניית רכיבים". בנוסף פועל בעיר תאגיד "אוויאוניקה" שמספק רכיבים לתעשייה האווירית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ולחברות שונות בתעשייה הצבאית הרוסית והיא מהווה לאחת החברות האסטרגיות בכלכלה הרוסית.
תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי ז'וקובסקי, שבעבר נשא את השם "ראמנסקויה" משמש כנמל תעופה בינלאומי ומשרת את מכון המחקר גרומוב.
ספורט

סאטורן ראמנסקויה הוא מועדון כדורגל מקומי המתמודד בליגה המקצוענית. בעבר התמודד בליגת העל הרוסית במשך 12 עונות רצופות כשהישג השיא הוא מקום 7.
הערות שוליים

↑  Раменский концерн «Авионика» внесён в перечень стратегических предприятий (אורכב 21.12.2007 בארכיון Wayback Machine)
| מחוז מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| מרכז אדמיניסטרטיבי | קרסנוגורסק |   |
| יישובים | אודינצובו • אוזיורי • אורחובו-זויבו • איוואנטייבקה • איסטרה • אלקטרוגורסק • אלקטרוסטאל • אלקטרואוגלי • אפרילבקה • בארוויחה • בלאשיחה • ברוניצי • גוליצינו • דדובסק • דזרז'ינסקי • דמיטרוב • דולגופרודני • דומודדובו • דרזנה • דובנה • וריה • וידויה • וולוקולמסק • ווסקרסנסק • ויסוקובסק ז'וקובסקי • זראיסק • זווניגורוד • חימקי • חוטקובו • טלדום • יאחרומה • יגורייבסק • ליקינו-דוליובו • לובניה • לוסינו-פטרובסקי • לוחוביצי • ליטקארינו • ליוברצי • מוז'איסק • מיטישצ'י • נארו-פומינסק • נוגינסק • סרגייב פוסאד • סרפוחוב • סולנצ'נוגורסק • סטראיה קופאבנה • סטופינו • פאבלובסקי פוסאד • פרסווסט • פודולסק •  פריאזינו • פרוטווינו • פושקינו • פושצ'ינו • צ'רנוגולובקה • צ'כוב • קאשירה • קלין • קולומנה • קורוליוב • קוטלניקי • קרסנוארמייסק • קרסנוזאבודסק • קרסנוזנאמנסק • קובינקה • קורובסקויה • ראמנסקויה • ראוטוב • רושאל • רוזה •  שאטורה • שצ'לקובו |   |
| מושלים | אנטולי טיאג'לוב • בוריס גרומוב • סרגיי שויגו • אנדריי וורוביוב |   |
| שונות | סמל • דגל • חלוקה מנהלית • הדומה המחוזית • ממשלת המחוז • משטרת המחוז |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4533467-5  MusicBrainz: acd14323-c552-4033-b405-b7e02ef83302
רבע לאפריקה

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-2014
 סוגה:  אתנית • עולם • אפריקאית • ג'אז • פאנק
 חברת תקליטים:  Tuff Beats
 שיתופי פעולה בולטים:  אליעד נחום, רביד פלוטניק, אבישי כהן, אסתר רדא
 q2africa.com
 חברים
 יקיר ששון אליסף בשארי תובל חיים, מקס שצ'דרוביצקי, מאי שם טוב
רבע לאפריקה (באנגלית: Quarter to Africa) הוא הרכב מוזיקלי ישראלי היוצר מוזיקת אפרו-פאנק מזרח תיכוני.
היסטוריה

ההרכב הוקם בשנת 2014 על ידי יקיר ששון ואליסף בשארי.
ב-2015 הוציאו את השיר "גם כי אלך", שהפך לשיר הנושא של הסדרה "כיפת ברזל" ששודרה בקשת 12.
בפברואר 2017 הוציא ההרכב את אלבומו הראשון, "הלייבק" (The Layback). כל שירי האלבום נכתבו במסעם האישי של ששון ובשארי בהודו וחלקו הושלם ביפו. האלבום יצא בחברת התקליטים הסינית "Tuff Beats" וזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. מתוך האלבום הצליחו במיוחד השירים "תהביל תרבח" ו"הלייבק".
במאי 2017 הוציאו יחד עם הזמר אליעד נחום גרסת כיסוי לשיר "התחלה חדשה". הביצוע הוקלט לכבוד עלייתה לאוויר של תחנת הרדיו כאן גימל.
ב-2020 הוציאו את האלבום "Falafel Pop", וכמו כן השתתפו בפרויקט צו השעה עם חידוש לשיר "שלום עליכם" של מתי כספי ובעז שרעבי, שביצעו לצד אסתר רדא.
הלהקה ביצעה וניגנה ב"שיר לעצמי" אשר כתב אלכסנדר פן, כחלק מפרויקט "גורע וזורח" ויצא לאור ב-2021.
ב-2023, אליסף עזב את ההרכב, ולאחר מכן יצא האלבום: "Singles Album", הכולל בתוכו סינגלים שונים, ביניהם: "מרגיש את זה בבטן", "Money", "כולם לים".
דיסקוגרפיה

2017: הלייבק - The Layback
2020: פלאפל פופ - Falafel Pop
2023: Singles Album
הערות שוליים

↑  הכירו את הלהקה שאחראית על הפתיח של 'כיפת ברזל', באתר "סרוגים", 18 בינואר 2018
↑  רבע לאפריקה, The Layback, באתר יוסמיוסיק, ‏2017-04-17
↑  'התחלה חדשה': אליעד ורבע לאפריקה בסינגל מיוחד ל'כאן גימל', באתר "סרוגים", 15 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423511105171  VIAF: 569149066698665601638   WorldCat (עם VIAF): 569149066698665601638
קרשניק

קרשניק (בפולנית: Kraśnik) היא עיר מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, על גדות נהר סטרוז'נקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היסטוריה

לקרשניק הוענקו זכויות עיר בשנת 1377, ונקבעו בה ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. משנת 1604 הייתה העיר בבעלות משפחת האצולה הפולנית זמויסקי, ובאמצע המאה ה-17 נהרסה בידי הקוזקים.
בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיר בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. עם חיבור העיר לרשת מסילות הברזל בסוף המאה ה-19, הואץ פיתוחה.
היסטוריה > אזור חופשי מלהט"ב

במאי 2019 אושרה במועצת העיר קרשניק, הנשלטת בידי מפלגת השלטון השמרנית "חוק וצדק", הצעה לסדר היום להכריז על העיר כאזור חופשי מלהט"ב, כדי להגן על עצמה מפני "קיצוניים ששואפים למהפכה תרבותית". בעקבות קרשניק שש ערים נוספות, ומאה רשויות מקומית בפולין, הנשלטות בידי חברי "חוק וצדק", הוכרזו "אזור חופשי מלהט"ב". במרץ 2021, הרשויות בפולין מנעו משר בממשלת צרפת, שהוא הומוסקסואל מוצהר, להגיע לאזור.
יהודי קרשניק

עד שנת 1580 נאסרה ישיבת יהודים בקרשניק. לאחר מכן, החלו יהודים לשבת בה, אך קהילה זו הוחרבה לחלוטין במהלך פרעות ת"ח ות"ט. כעבור מספר שנים התחדשה הקהילה בעיר, וזו תרמה לפיתוחו הכלכלי של היישוב. בשנת 1885 נשרף בית הכנסת בעיר שנוסד עוד במאה ה-17, ובשנת 1887 נחנך בה בית כנסת חדש.
עם כיבוש העיר בידי הרוסים בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נמלטו ממנה רוב יהודיה, ואלו שבו אליה עם חזרת האוסטרים ליישוב, ומצאו כי בתיהם נבזזו.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,200 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
יהודי קרשניק > בשואה

ב-15 בספטמבר 1939 נכבשה קרשניק בידי הגרמנים, ואלו חיללו מיד את בתי הכנסת ואת בית העלמין בה, החרימו רכוש רב מיהודיה, הטילו על היהודים תשלומי כופר גבוהים, וחטפו אותם לעבודות כפייה. בד בבד, הובאו לעיר מאות פליטים יהודים ממערב פולין. באוקטובר 1939 מונה בעיר יודנרט, שנצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים, והוטל על היהודים לענוד סרט זרוע.
באוגוסט 1940 רוכזו כ-5,500 היהודים ששהו בעיר בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה, ורבים מיושבי הגטו מתו ממגפות שפרצו בו. חלק מהיהודים הועברו לרדומישל על נהר סן.
ב-11 עד 12 באפריל 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי ס"ס וכוחות עזר אוקראיניים, ושילחו כ-2,000 מיושביו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן, העבירו הגרמנים יהודים מהגטו למחנה העבודה בודזין, ובד בבד, הובאו לגטו מאות יהודים נוספים מיישובי הסביבה כולל זקז'ובק, עד שמספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש.
ב-1 בנובמבר 1942 חוסל גטו קרשניק, עם שילוח רוב יושביו לבלז'ץ. כ-300 יהודים מהעיר, שעברו סלקציה, הורשו להישאר בשני מחנות עבודה שהוקמו בה, אליהם הובאו גם כ-300 יהודים נוספים. עד יוני 1944 חוסלו שני מחנות אלו.
בתרבות

בנובלה 'סיפורי אלף לילה ולילה' - שהיא בת 14 פרקים, כנגד 14 ימי הנסיעה של אונית מהגרים מקופנהגן לניו יורק, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, מספר יהודי בשם יענקל יונבר מקרושניק לשלום עליכם המסב עמו על הסיפון, את התופת שעברה על משפחתו והחורבן והכיליון של קהילתו שנקלעו בין הפטיש של האנטישמיות הפולנית לסדן הניסיונות של גרמניה ורוסיה
לסגור ביניהן יריבויות על אדמת פולין והיהודים היו ל'כפרה' - "כל מי שלבו נדבו נקם בנו וטבל בדמנו", של כל הצדדים.
ערים תאומות

אוקראינה קורוסטן, אוקראינה
הונגריה היידובסרמן, הונגריה
הערות שוליים

↑   רויטרס, עיר בפולין הצביעה: נשארים אזור נטול להט"ב, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2020
↑   ניו יורק טיימס, האיחוד האירופי שלל מימון לערים בפולין שהכריזו על עצמן "אזור נקי מלהט"ב", באתר הארץ, 31 ביולי 2020
דרור בלילטי, ‏זוהי המציאות הטרגית של החיים בפולין ב"אזור ללא להט"בים", באתר ‏מאקו‏, 10 במרץ 2020
↑   איי.פי ורויטרס, בכיר בממשלת צרפת: הרשויות בפולין מנעו ממני להגיע ל"אזור נטול להט"ב", באתר הארץ, 9 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533291605171  GND: 4351284-7  LCCN: no95003993  MusicBrainz: b5047e68-789d-4e8a-962e-ea7878c4bd1a  VIAF: 123450791   WorldCat (עם VIAF): 123450791
רוזה קלב

| --- | --- |

לוטה לניה המגלמת את דמותה של קלב בסרט "מרוסיה באהבה"
 סוג:  נבלת
 שם ספר:  סדרת ספרי ג'יימס בונד
 שם סרט:  סדרת סרטי ג'יימס בונד
 הופעה ראשונה:  מרוסיה באהבה (1963)
 הופעה אחרונה:  מרוסיה באהבה (1963)
 יוצרים:  איאן פלמינג 
 גילום הדמות:  לוטה לניה
 מידע
 תאריך לידה:  1899 
 מקום לידה:  אוקראינה 
 אזרחות:  ברית המועצות 
 תאריך פטירה:  1963 
 מקום פטירה:  ונציה 
 דמויות קשורות
 אויבים:  ג'יימס בונד
 
קולונל רוזה קלב (באנגלית: Colonel Rosa Klebb) היא האנטגוניסטית הראשית בספר "מרוסיה באהבה" בסדרת ספרי ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג ובסרט בעל אותו השם. את דמותה בסרט מגלמת השחקנית לוטה לניה. קלב הייתה מסכלת ריגול סובייטית בסמרש אך לאחר מכן הצטרפה לארגון הטרור הבין-לאומי ספקטר.
שמה הוא משחק מילים של הסיסמה הסובייטית הפופולרית למען זכויות האישה, khleb i rozy (באלפבית קירילי: хлеб и розы), שהיא תרגום ישיר לרוסית של הסיסמה "לחם ושושנים (אנ')".
הערות שוליים

↑  Brendan Plant, Top 10 Bond villains, The Times, ‏1 באפריל 2008
רבנוס מאורוס

| --- | --- |

רבנוס מאורוס (מימין) מגיש את יצירתו לאפיפיור גרגוריוס הרביעי
 לידה:  שנות ה־80 של המאה ה־8 מיינץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  4 בפברואר 856 מיינץ, נסיכות הבוחר ממיינץ 
 חג:  4 בפברואר 
 
ספר In honorem sanctae crucis, בספרייה הלורנציאנית
רבנוס מַאוּרוּס (Rabanus Maurus) או הרבנוס מאורוס (Hrabanus Maurus; ‏780 לערך – 4 בפברואר 856) המכונה "מגנטיקוס" (Magnentius) היה נזיר בנדיקטיני פרנקי. אחד המלומדים הנודעים ביותר של הרנסאנס הקרולינגי. תאולוג, משורר, אנציקלופדיסט והוגה דעות בתחומים רבים בהם צבא ומלחמה, דקדוק, פרשנות המקרא ועוד. כיהן כארכיבישוף מיינץ. מחברה של האנציקלופדיה De rerum naturis ("על טבע הדברים").
תולדות חייו

מעט ידוע על ילדותו וגם שנת לידתו אינה ודאית. ידוע שנולד למשפחת אצולה במיינץ, שהייתה חלק מפרנקיה המזרחית באותה עת. בשנת 801 היה לנזיר במנזר פוּלדה. ב-803 למד אצל אלקווין בעיר טור ושב למנזר פולדה, שם נתמנה לאחראי על הלימוד והעתקת הספרים. רבנוס הפך את המנזר לאחד המרכזים הלמדניים החשובים באירופה, שתרם להפצתם של ספרים רבים, בין היתר ספרי דקדוק לטיני ופרשנות מקראית.
ב-814 הוסמך לכמורה וזמן קצר לאחר מכן עזב את מנזר פולדה, ככל הנראה על רקע תמיכתו בלודוויג הגרמני, שהובילה לסכסוך עם אותגר, ארכיבישוף מיינץ, אשר תמך בלואי החסיד. אין עדות על מעשיו בשנים שבהן לא היה בפולדה. בעבר סברו היסטוריונים שבתקופה זו הוא עלה לרגל לארץ ישראל, על סמך פירוש שגוי לאמירה הנמצאת בפירושו של רבנוס לספר יהושע, אך הדבר התברר כטעות, וכי מי שנסע לארץ ישראל היה אוריגנס, אותו הוא מצטט.
ב-817 שב לפולדה וב-822 היה לאב המנזר. הוא התפטר ממשרתו ב-842 על מנת להקדיש עצמו ללימוד ולכתיבה. בשנת 847 מונה כארכיבישוף מיינץ, לאחר מותו של אותגר.
עבודות

המנונים, בהם "בוא, רוח בורא" ודברי שירה, בהם מחזור השירים De laudibus sanctae crucis ("השבחים של הצלב הקדוש"), הכולל יצירות שיריות מתוחכמות ומשוכללות ביותר לזמנן.
שירים גרפיים וחידות של טקסט צורני (In honorem sanctae crucis) שבו הטקסט מסודר בצורת צלב.
פרשנות מקרא (מבראשית ועד ספר יהושע, מגילת רות, ספר מלכים, דברי הימים, מגילת אסתר, תהילים, קהלת, ירמיהו, מגילת איכה ויחזקאל) והברית החדשה והספרים החיצוניים (הבשורה על-פי מתי, איגרות פאולוס, האיגרת אל העברים, ספר יהודית, חכמת שלמה, משלי בן סירא, ספרי מכבים).
דרשות בהן המחזור De institutione clericorum המכיל דרשות מוסר והתעלות רוחנית ברוח אוגוסטינוס.
האנציקלופדיה De rerum naturis, סיכום ההיסטוריה האינטקלטואלית מראשית הידע ועד המאה התשיעית, ב-22 כרכים, מבוססת במידה רבה ה"אטימולוגיות" של איזידורוס מסביליה.
מילונים ולקסיקונים, בהם Glossaria Latino-Theodisca - מילון גרמני-לטיני, בעל חשיבות רבה למחקר השפה הגרמנית.
De institutione clericorum - ספר לימוד מקיף לתלמיד הנוצרי של שבע האמנויות החופשיות, הכולל סיכומים של אפלטון, אריסטו, אוגוסטינוס ואבות הכנסייה.
De arte grammatica - על הדקדוק, סיכום הדקדוק הלטיני מבוסס על אלקווין ובדה המכובד.
כתבים תאולוגיים למדניים: De sacris ordinibus ,De disciplina ecclesiastica ,Martyrologium
תרגומים לגרמנית, בהם Diatessaron, תרגום הדיאטסרון, סיכום מאוחד של ארבע הבשורות של הברית החדשה שחיבר טטיאנוס במאה השנייה (מיוונית וסורית).
איגרות רבות למלומדים ואנשי כנסייה רמי-דרג בכל אירופה, כולל אפיפיורים.
כל עבודותיו ראו אור (לא במהדורה מדעית) ב-1864 במסגרת הסדרה Patrologia Latina (בעריכת J.P. Migne) כרכים 107-112. כרך איגרותיו ראה אור ב-1898 בעריכת Ernst Dümmeler.
לצורך פירושיו למקרא ולברית החדשה, עשה רבנוס שימוש נרחב בתרגום הלטיני לחיבורו של יוסף בן מתתיהו "קדמוניות היהודים", ולדבריו אף השתמש בחיבור יהודי שנכתב בתקופה הקרולינגית. חוקרים מזהים את החיבור היהודי הזה עם החיבור האנונימי "שאלות עבריות על ספרי מלכים ודברי הימים" (Quaestiones Hebraicae in libros Regum et Paralipomenon), הדן במסורות היהודיות של פירוש ספרי מלכים ודברי הימים, ועורך השוואה בין הטקסט העברי לתרגום הוולגטה, אולם חיבור זה ככל הנראה נכתב בידי נוצרי שהתייעץ עם יהודים.
הערות שוליים

↑  Puzzling Scribes and Medieval Puzzles: Guest post by Dr Eleanor Jackson
↑  גישה ישירה לטקסטים ברשת
↑  יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 7, עמ' 178.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266714205171  PLWABN: 9810681722305606  BIBSYS: 95002399  BNE: XX1080744  BnF: cb12120736z (data)  CANTIC: a10143063  CiNii: DA01005542  GND: 118553909  ICCU: MILV078678  ISNI: 0000 0001 2144 1065  LCCN: n81125846  MusicBrainz: 33b5b2e0-7789-4b8b-b6dc-689b325547c7  NKC: jn20030819036  NLA: 47753468  NLG: 67559  NSK: 000384428  NTA: 070292582  RERO: 02-A000081558  SELIBR: 326560  SNAC: w6ws8zw3  SUDOC: 029620074  Trove: 1489431  VcBA: 495/56508  VIAF: 95147534   WorldCat (עם VIAF): 95147534
רדיבוי קוראץ'

רַדיבוֹי קוֹראץ' (בסרבית: Радивој Кораћ; ‏5 בנובמבר 1938 – 2 ביוני 1969) היה כדורסלן יוגוסלבי ששיחק באירופה בין השנים 1954–1969, בעמדת הפאוור פורוורד. בשנת 1969 נהרג קוראץ' בתאונת דרכים על יד סרייבו שבבוסניה, בגיל 30.
קוראץ' מחזיק בשיא הנקודות למשחק אחד ביורוליג (שבאותה תקופה היה קרוי גביע אירופה לאלופות בכדורסל), אותו קבע בעונת 1964/1965 כאשר קלע 99 נקודות במשחק של קבוצתו אוקק בלגרד מול אלוויק.
קריירת מועדונים

קוראץ' נולד בעיר סומבור שבסרביה, עת הייתה חלק מממלכת יוגוסלביה. בגיל 16 החל לשחק עבור קבוצת אוקק בלגרד, ובמהרה הפך לשחקן מפתח בקבוצה וזכה לכינוי זוּקוֹ (Žućko) אשר ליווה אותו לאורך הקריירה. בתקופתו בבלגרד זכה עם קבוצתו ארבע פעמים באליפות ליגת העל היוגוסלבית, והוביל את כל קלעי הליגה בשבע עונות שונות, עם ממוצע כולל של 32.7 נקודות למשחק. כמו כן הוביל את קבוצתו שלוש פעמים לשלב חצי גמר גביע אירופה לאלופות, שהייתה ליגת הכדורסל הבכירה למועדוני כדורסל באירופה.
בשלב שמינית גמר גביע אירופה 1964/1965 קלע קוראץ' 71 נקודות במשחק הראשון בסדרה (מתוך שניים) מול קבוצת אלוויק, ובמשחק השני קבע את שיא הליגה עם 99 נקודות מתוך ה-155 שקלעה קבוצתו.
בעונת 1967/1968 עבר לשחק בקבוצת סטנדרד לייז', אותה הוביל לזכייתה הראשונה באליפות ליגת העל הבלגית. בעונה העוקבת שיחק בפטררקה פדובה מהליגה האיטלקית, והוביל את כל קלעי הליגה עם 581 נקודות.
נבחרת יוגוסלביה

קוראץ' החל לשחק עבור נבחרת יוגוסלביה בכדורסל באליפות אירופה 1959, ובתשע השנים הבאות זכה עם נבחרתו במדליית כסף באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), שתי מדליות כסף באליפויות העולם (1963 ו-1967) ושתי מדליות כסף (1961 ו-1965) ומדליית ארד (1963) באליפויות אירופה.
באולימפיאדת רומא (1960) הוביל קוראץ' את כל הקלעים בטורניר עם 23.6 נקודות בממוצע למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום השישי. כמו כן בטורנירי אליפות אירופה 1959, 1961 ו-1963 הוביל קוראץ' את טבלת הקלעים (עם ממוצעים של 27.6, 24.0 ו-26.4 נקודות למשחק, בהתאמה), ובאליפות אירופה 1961 אף נבחר ל-MVP של הטורניר.
מורשתו

בשנת 1971 נקרא על שמו גביע קוראץ', אשר היה טורניר הכדורסל השלישי בחשיבותו באירופה. בשנת 2002, לאחר שהתפרק טורניר גביע קוראץ', שינתה פדרציית הכדורסל של סרביה את שם גביע הליגה הסרבית ל"גביע רדיבוי קוראץ'".
בשנת 1991 נכלל ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א, בשנת 2007 הוצג כחבר בהיכל התהילה של פיב"א ובשנת 2008 נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג.
ב-2022 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
הערות שוליים

↑  לזכרו של רדיבוי קוראץ', באתר היורוליג, 3 ביוני 2009
1 2  על שיא הנקודות שקבע קוראץ', באתר היורוליג, 12 בינואר 2011
1 2  סטטיסטיקות משחקי עונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות, באתר Pearlbasket
1 2 3  דף השחקן בהיכל התהילה של פיב"א, באתר הרשמי
↑  דף השחקן, באתר פיב"א
↑  גביע קוראץ', באתר פיב"א
↑  50 התורמים הגדולים ליורוליג, באתר היורוליג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2019053033  VIAF: 4505156858648749780003   WorldCat (עם VIAF): 4505156858648749780003
רשם המשכונות

רשם המשכונות הוא בעל תפקיד ברשות התאגידים שבמשרד המשפטים בישראל, המפעיל מאגר מידע על משכונות שנרשמו על פי דין.
מישכון

מישכון הוא שעבוד נכס כערובה לחיוב. על פי חוק המשכון, תשכ"ז-1967, ברוב המקרים יפה כוחו של משכון רק עם רישומו בהתאם לתקנות. ההצדקה לכך היא ליצור מצב בו ניתן יהיה לצד שלישי הרוכש את הנכס לוודא אם קיים עליו משכון אם לאו. כך, למשל, אם אדם רכש מכונית לאחר קבלת הלוואה מהבנק, ולשם הבטחת ההלוואה רשם הבנק משכון על המכונית עד להחזרת ההלוואה, נכנס המשכון לתוקף עם רישומו אצל רשם המשכונות. אם צד ג' רכש מאותו אדם את המכונית מבלי לבדוק אצל רשם המשכונות, לא יוכל לבוא בטענות כאשר ירצה הבנק לממש את המשכון. ולהפך - אם בדק צד ג' את הרישום ולא נמצא שם משכון, אין כוחו של המשכון יפה כלפיו ברוב המקרים.
היסטוריה

על אף שחוק המשכון, תשכ"ז-1967 נחקק עוד בשנת 1967, הוסדר מעמד רשם המשכונות באופן בו הוא מקובל כיום רק עם התקנת תקנות המשכון (סדרי רישום ועיון), התשנ"ד-1994, אשר הסדיר מערכת ארצית של רישום משכון, בחמש לשכות בירושלים, תל אביב, חיפה, נצרת ובאר שבע. רשם המשכונות כמאגר מידע ממוחשב וארצי הוקם ב-1 באפריל 1994. בשנת 2006, רשם המשכונות יחד עם רשמים נוספים במשרד המשפטים, אוגדו תחת רשות התאגידים. החל משנת 2007 עומד לרשות הציבור מאגר מידע ממוחשב שמפעיל רשם המשכונות.
רבנית

ערך זה עוסק במנהיגה ביהדות האורתודוקסית ללא-הסמכה, או כינוי לאשת רב. אם התכוונתם למנהיגה ביהדות הרפורמית והליברלית עם הסמכה, ראו .
רַבָּנִית הוא תואר כבוד לאישה המנהיגה, מלמדת או מורה את הציבור ביהדות. לרוב אין הסמכה מסודרת לתפקיד זה, ובניגוד לתפקיד ה"רב", שלו הגדרה מובחנת הנקבעת על ידי הסמכה או מבחני הרבנות הנהוגים כיום, לתפקיד הרבנית אין הגדרה אחת, והוא נקבע לרוב על פי ההתנהלות בפועל או תפיסתה בידי הציבור (למשל, אישה הכותבת פרשנות או מעבירה שיעורים ביהדות, תכוּנֶה רבנית).
התואר "רבנית" משמש פעמים רבות גם לתיאור לרעיית הרב, כמקבילה לתוארו של בעלה הרב, גם אם היא אינה עוסקת בהוראה או בהדרכת הציבור.
הרבנית כמנהיגה תורנית

על אף שהדבר היה נדיר, במהלך הדורות ידועות נשים שהנהיגו מבחינה רוחנית את הציבור. כך למשל דבורה הנביאה שהייתה "שֹׁפְטָה את ישראל", ומכאן שהייתה מנהיגה ציבורית, ולחלק מהדעות גם מורת הלכה.
דמויות בולטות נוספות שתפקדו בדומה למושג "רבנית" של ימינו הן ברוריה התנאית, שהורתה הלכה וכן בענייני מוסר ודרך ההלכה; ואסנת ברזאני, שעמדה בראש ישיבה בכורדיסטן במאה ה-17;.
בשלהי המאה ה-20 החלו במדינת ישראל לקרוא בשם רבנית לנשים אורתודוקסיות, הרבנית מיכל טיקוצ'ינסקי למשל, לא בזכות נישואין עם רב אלא כי הן משמשות בתפקידי הוראת יהדות, תלמוד, הלכה, הנהגת קהילה, ופסיקת הלכה.
הרבנית כמנהיגת היהדות הנשית

רבניות רבות לאורך הדורות התמקדו בעשייה למען נשים בקהילתן, או הנהגה תורנית של כלל הנשים. כך למשל הרבנית רבקה בת מאיר טיקטינר (שנפטרה בפראג בשנת 1605) חיברה ספרים לנשים והעבירה דרשות שהיו מיועדות לנשים; ושרה בת-טובים (שפעלה בראשית המאה ה-18) חיברה ספרי תחינות לנשים, שהיו נפוצים בקרב נשות אשכנז.