stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גליי
היסטוריה > 2001–2004

לאחר התקופה הזו, בה הצליחה הלהקה מאוד, ושמרה על סגנון מוזיקלי דומה בשיריה, חלק מהמעריצים התאכזבו מאלבומם ”One Love“, בעיקר בגלל השוני שלו ביחס לאלבומיהם הקודמים. האלבום שילב מוזיקת פופ, אקספירימנטל, ואף R&B. אלבומם ”Unity Roots and Family, Away“ כלל בעיקר שירים בעלי קצב איטי, והושפע מסגנונות מוזיקליים נוספים (גוספל, ראפ), והאלבום כונה באינטרנט ”האלבום הגרוע ביותר אי פעם“.
על אף התגובות על האלבומים האלו, הגיעה גליי אל המקום הראשון עם שני האלבומים, וסיבוב ההופעות שלהם ביפן המשיך להצליח. ב־2003, חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים EMI מיוזיק יפן על סך 4 מיליארד ין. תחת חברת התקליטים הזו, הוציאה גליי את הסינגל-DVD הראשון שלה ”Itsuka“, ואת שני אלבומי הבי-סייד הראשונים שלהם. בנוסף, הוקם ב־2003 מוזיאון אומנות ”Art Style of Glay“ שהוקדש להם. המוזיאון נשאר פתוח עד שנת 2007.
בשנת 2004, חגגה גליי 10 שנים לתחילת פעילותה. ללהקה היו מספר חגיגות לציון התאריך. הלהקה הציגה את סיבוב ההופעות ”Rock Shock vol. 3“ לרגל החגיגות בשנת 2003. במרץ של 2004, הוציאה הלהקה לאור את האלבום ”The Frustrated“, שלווה בסיבוב ההופעות ”Glay Concert Tour 2004 X-Rated“, ומאוחר יותר ”Glay Arena Tour 2004 "The Frustrated" -Extreme-"“.
היסטוריה > Re-Birth

בשנת 2005, הלהקה לקחה הפסקה זמנית מפעילות; בשנה זו, הסינגל היחיד שהוציאה הלהקה היה שיתוף פעולה עם ”Exile“. השיר נקרא ”Scream“. למעשה, היה זה שיתוף הפעולה הראשון של הלהקה. Scream, שיצא לאור תחת חברת התקליטים של Exile, היה לשיר החמישי הנמכר ביותר באותה השנה.
בקיץ של שנת 2005, הקים ג'יירו להקה יחד עם הגיטריסט של הלהקה ”The Pillows“ והמתופף של ”Straightener“. שמה של הלהקה היה ”The Predators“. הלהקה ניגנה בפסטיבלים בקיץ, ואף הוציאה מיני-אלבום בשם ”Hunting!“.‏
Teru ו־Hisashi הקימו להקה בשם ”Rally“ יחד עם מתופף הלהקה ”The Mad Capsule Markets“ והבסיסט של ”Thee Michelle Gun Elephant“. הלהקה הקליטה גרסת כיסוי לשיר ”Aku no Hana“ של ”Buck-Tick“ עבור דיסק מחווה.
על אף שנטען שהלהקה לקחה הפסקה למנוחה, מאוחר יותר התברר שחברי הלהקה התפצלו מהסוכנות הקודמת שלהם. עובדה זו עיכבה במידה מסוימת את עבודתה של הלהקה.
בפברואר 2006, שברה הלהקה את השקט, והופיעה ב־Zepp Tokyo וכן בבודוקן. חברי הלהקה הופיעו עם השירים הישנים שלהם, וכן הציגו חלק מהחומרים החדשים שהם כתבו. זו הייתה התחלה של מסע פרסום בשם ”Re-Birth“ לקידום חזרתה של הלהקה למוזיקה.
ב־12 ביולי 2006 הוציאה הלהקה סינגל בשם ”G4“. בחודש שלאחר מכן, הקליטה הלהקה שיתוף פעולה יחד עם הסולן לשעבר של הלהקה ”Boøwy“,‏ Kyosuke Himuro. השיר נקרא ”Answer“ והוא יצא לאור כסינגל.
לאחר יציאת הסינגלים החדשים שלהם, החלה הלהקה בסיבוב הופעות בשם ”Rock 'n' Roll Swindle -Re-Birth-“ שנמשך מ־2006 עד 2007.
היסטוריה > 2007–2008

ב־31 בינואר 2007 הוציאו גליי את אלבום האולפן העשירי שלהם, ”Love Is Beautiful“. האלבום הגיע למקום הראשון ביפן, והיה העשירי שלהם להגיע להישג זה. עד אז, הייתה גליי להקת הבנים עם מספר האלבומים הגדול ביותר שהגיעו אל פסגת המצעד, אך מאוחר יותר עקפה אותם הלהקה Mr. Children.
באותה תקופה, הופיעו חברי הלהקה בהופעות חיות רבות. גם הלהקות שהקימו ג'יירו ו־Teru ו־Hisashi הופיעו בפסטיבלים שונים.
הערות שוליים

↑  GLAY、デビュー15周年の“特別な1年”の内容とは？,‏ barks.jp, ‏5 בינואר 2009
↑  HISASHI Personal Long Interview (from GROOVY), באתר geocities.com
↑  HANNAH BEECH /TOKYO, ‏The Day the Phones Died, מגזין טיים, 9 במרץ 1998, מאורכב בארכיון האינטרנט
↑  Noriko Shoji, ‏Takuro Interview, באתר geocites.com, ‏1996
↑  TERU Personal Long Interview (from GROOVY), באתר geocites.com
↑  HANNAH BEECH, ‏The Day the Phones Died, טיים מגזין, 9 במרץ 1998, ארכיון האינטרנט
↑  A GLAY RANT, ‏אתר web.pitas, ‏30 בנובמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6925 3727  LCCN: n84163527  MusicBrainz: 051b8830-8aae-4b4e-a48c-ee8d6a2dec50  NDL: 00425961  VIAF: 236120423   WorldCat (עם VIAF): 236120423
גיורגי סיצ'ינווה

גיוֹרגי סיצ'ינַווַה  (בגאורגית: გიორგი სიჭინავა, ברוסית: Георгий Владимирович Сичинава‏; נולד ב-15 בספטמבר 1944) הוא כדורגלן עבר גאורגי מתקופת ברית המועצות; הוא שיחק בעמדת קשר; אחרי סיום קריירת המשחק היה מנהל בית ספר לכדורגל.
ביוגרפיה

גיורגי סיצ'ינווה נולד בשנת 1944 בעיר גגרה שבחבל אבחזיה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות; בשנת 1959 הוא שיחק בקבוצת הנוער טורפדו גגרה.
בשנת 1960 סיצ'ינווה החל לשחק בקבוצת דינמו טביליסי; בשנת 1961 (בגיל 17) הוא הוכר כקשר מרכזי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (נכלל ברשימת 33 המצטיינים כסגן שני של הקשר המרכזי שבין 11 המצטיינים).
בשנת 1962 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי במדליית ארד על מקום שלישי באליפות ברית המועצות; באותה שנה הוא הוכר כקשר שמאלי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (כסגן שני של הקשר השמאלי שבין 11 המצטיינים).
ב-22 בנובמבר של שנת 1964 סיצ'ינווה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק תיקו (1:1) מול יוגוסלביה.
בשנת 1964 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי באליפות ברית המועצות הראשונה של הקבוצה; בנוסף, הוא הוכר כקשר שמאלי השני בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (כסגן ראשון של הקשר השמאלי שבין 11 המצטיינים).
בשנת 1965 סיצ'ינווה השתתף באחד מששת  משחקיה של הנבחרת הסובייטית במוקדמות מונדיאל 1966 (במשחק ניצחון על יוון).
בשנת 1966 סיצ'ינווה הופיע בשניים ממשחקי הנבחרת הסובייטית במונדיאל 1966: במשחק הניצחון (0:3) על צפון קוריאה ובמשחק ההפסד (2:1) לפורטוגל בהתמודדות על המקום השלישי; בעקבות זכייתה של הנבחרת במקום הרביעי, הוא זכה (עם חבריו לנבחרת) בתואר אמן ספורט ברמה בינלאומית של ברית המועצות.
ב-18 בספטמבר של שנת 1966 סיצ'ינווה ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק ההפסד (2:1) ליוגוסלביה; בסך הכול, הוא הופיע במדי הנבחרת בשמונה משחקים.
בשנת 1966 סיצ'ינווה הוכר פעם נוספת כקשר שמאלי השלישי בטיבו בעונת האליפות הסובייטית.
בשנים 1967 ו-1969 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי במדליות ארד נוספות על מקום שלישי באליפות ברית המועצות; בסוף עונת 1969 הוא עזב את הקבוצה; בסך הכול, סיצ'ינווה הופיע במדי "דינמו" ב-162 משחקים והבקיע שמונה שערים לזכותה.
בשנים 1972-1971 סיצ'ינווה שיחק בקבוצת מטלורג רוסתווי, שהתמודדה בליגה השנייה של ברית המועצות (הליגה הסובייטית השלישית בחשיבותה, אחרי ליגת העל והליגה הראשונה).
אחרי סיום קריירת המשחק, סיצ'ינווה חזר לעיר הולדתו גגרה שבחבל אבחזיה; הוא ניהל בגגרה בית ספר לכדורגל עד פרוץ הסכסוך הגאורגי-אבחזי בשנת 1992; בעקבות המלחמה, סיצ'ינווה עזב את אבחזיה וכיום מתגורר בעיר סוצ'י שבדרום רוסיה.
תארים ופרסים

דינמו טביליסי
אליפות ברית המועצות: 1964
ארבע מדליות ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית: 1959, 1962, 1967, 1969
גבעת חרסינה

| --- | --- |

גבעת חרסינה מעל בתי קריית ארבע – מבט מבית השלום צפונה, מרץ 2019
 מידע
 שם נוסף:  גבעת חרסינה
 עיר:  קריית ארבע
 תאריך ייסוד:  1983
 על שם:  אלוני ממרא / אהרן חרסינה
 אוכלוסייה:  5,683 (2012)
 קואורדינטות:  31°31′42″N 35°07′07″E﻿ / ﻿31.5283333°N 35.1186111°E﻿ / 31.5283333; 35.1186111
 
 
לוח זיכרון לאהרן חרסינה בגן חרסינה, הרצליה
גִּבְעַת חַרְסִינָה (שם רשמי רָמַת מַמְרֵא) היא שכונה עירונית בצפון ההתנחלות קריית ארבע, מזרחית ובסמוך לעיר חברון. החלטה רשמית להקימה התקבלה ב-1979 ותושבים ראשונים החלו לאכלסה ב-1983. השכונה נחשבת לשכונת המגורים היהודית הגבוהה ביותר בארץ ישראל המערבית, כאלף מטר מעל פני הים.
מקור השם

גבעת חרסינה נקראת על שמו של אל"ם אהרן חרסינה (1906–1999), ראש מחלקת הגנה מרחבית במטכ"ל ב-1968. הרמטכ"ל דאז יצחק רבין, האלוף רחבעם זאבי ומפקדים נוספים ערכו סיור מסביב לחברון ודנו היכן למקם את היישוב החדש קריית ארבע, שעמדו להקים ליהודים, במקום לאפשר להם לגור בתוככי חברון. כל אחד מהמשתתפים הציע גבעה או הר שולטים אחרים וסימן את הצעתו על המפה ולידה חתם את שמו. אל"ם אהרן חרסינה סימן את הצעתו למקם את קריית ארבע על הגבעה הספציפית הזו, הגבוהה באזור, כאלף מטר מעל פני הים ומאז היא נקראת "גבעת חרסינה". הצעת חרסינה התקבלה תחילה על ידי שלטונות צה"ל, אולם המתנחלים דחו אותה בשל ריחוקה היחסי ממערת המכפלה.
ישנה גרסה נוספת של המתיישבים (שנאמרה מפי מייסדי השכונה בחגיגות ההקמה), שהשם שנבחר הוא לאור ריבוי החרסים העתיקים באזור על הגבעה.
בנסיבות אלה, כאשר הקמת קריית ארבע החלה ב-1971, זה אירע על גבעות דרומיות יותר. גבעת חרסינה עצמה הוכרזה אותה עת שטח צבאי סגור ויועדה להתרחבות עתידית של הקריה. בהמשך אכן הורחבה קריית ארבע צפונה, כך שגבעת חרסינה הפכה לחלק ממנה.
השם הרשמי שנקבע לשכונה היה רמת ממרא, בגלל גובהה המרשים ומשום קרבתה, כקילומטר אחד בלבד, אל האתר ההיסטורי אלוני ממרא, המזוהה כמקום שבו אירח אברהם אבינו את המלאכים (בראשית, י"ח). השם גם תאם את הרעיון שעלה בערך באותה תקופה, לכנות את הגבעות סביב חברון על פי שמות בני בריתו של אברהם במלחמתו בארבעת המלכים: ענר, אשכול וממרא.
היסטוריה

היישוב בגבעת חרסינה החל את דרכו באוגוסט 1976, כהתנחלות בלתי חוקית. כמאה מתושבי קריית ארבע, בראשות הרבנית מרים לוינגר הקימו על ההר הגבוה ביותר בסביבתם מספר מבנים זמניים ולידם שלט – "מדרשה ללימודי ארץ ישראל". השטח היה ריק לחלוטין, אדמת טרשים, וייעודו כבר נקבע כאמור, ב-1971, כחמש שנים קודם לכן, בדיוק למטרה זו. למרות זאת, המתנחלים פונו מהמקום וכך שב ואירע מספר פעמים.
מתנחלי קריית ארבע לא נואשו על אף הפינויים. הם עלו שוב ושוב, עד שב-1979 החליטה הממשלה רשמית על הקמת שכונה יהודית במקום.
עבודות הכשרת הקרקע החלו ב-1 בינואר 1980 ובעקבות זאת הגישו 23 מערביי חברון, בראשות ראש עיריית חברון דאז פאהד קוואסמה עתירה לבג"ץ כנגד העבודות, בטענה כי מדובר באדמה פרטית שלהם. ב-19 בפברואר 1980 נדחתה העתירה והעבודות נמשכו כסדרן.
ב-30 ביוני 2016 חדר מחבל פלסטיני אל השכונה, פרץ לאחד הבתים ורצח בדקירות סכין את הלל יפה אריאל, נערה בת 13.5, בשנתה. הוא נהרג זמן קצר לאחר הרצח בקרב יריות עם כיתת הכוננות של קריית ארבע.
כיום

הבתים הראשונים בשכונה אוכלסו בשנת 1983 וכיום גרות בה מעל 500 משפחות. יש בה עשרה בתי כנסת, ארבעה מעונות יום, שישה גני ילדים, בית ספר יסודי אחד, חטיבת ביניים, ישיבה תיכונית (ישיבה תיכונית קריית ארבע), כולל אברכים לדיינות ועוד מבני ומוסדות ציבור. בנוסף קיים בה יקב נח, חוות סוסים ועוד. הבנייה למגורים בגבעת חרסינה היא בדרך כלל בנייה פרטית והיא נחשבת לשכונת וילות. נכון ל-2018 מקימים בה עוד 25 מבנים בני 3 קומות, עם 6 יחידות דיור בכל מבנה.
הערות שוליים

↑  גבעת "חרסינה", באתר הארץ, 21 בינואר 2003
↑  סוכל ניסיון נוסף להתנחל על "גבעת החרסינה", "דבר", עמ' 2, 2 בספטמבר 1976
↑  פוזרו אנשי קריית ארבע שהקימו מבנים בגבעת החרסינה, "דבר", עמ' 2, 6 בספטמבר 1976
↑  וועדת שרים תדון בקרוב בתפיסת גבעת החרסינה, מעריב, עמ' 6, 20 במאי 1979
↑  הותרה בנייה בגבעת החרסינה ליד קריית ארבע, מעריב, עמ' 16, 7 באוגוסט 1979
↑  מכשירים קרקע לשכונה בגבעת החרסינה בחברון, מעריב, עמ' 4, 2 בינואר 1980
↑  צה"ל סגר אזור גבעת החרסינה, מעריב, עמ' 3, 3 בינואר 1980
↑  בג"ץ דחה עתירת קוואסמה לפינוי גבעת החרסינה, מעריב, עמ' 3, 20 בפברואר 1980
↑  דף לזכר הלל יפה אריאל, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  פיגוע ירי בגבעת החרסינה – הרוגה ופצוע קשה, מגאפון, 30 ביוני 2016
↑  דף מידע של המועצה המקומית קריית ארבע
↑  גיא נרדי, ‏“קריית ארבע היא מיקרוקוסמוס של ישראל”, באתר גלובס, 6 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012423476705171
גבעת טרכייט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  טרכיט 
 גובה:  470 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°17′00″S 166°25′01″E﻿ / ﻿77.2833°S 166.417°E﻿ / -77.2833; 166.417
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת טרכייט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת טרכייט
 
גבעת טרכייט (באנגלית: Trachyte Hill) היא גבעה נישאת, בקצה הצפוני של האי רוס, סמוך לארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הגבעה ממוקמת מדרום לקרחון של; במרכז אזור החשוף מקרח, בחלק הנמוך של המדרונות המערביים של הר בירד.
גובהה של הגבעה 470 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הגבעה

הגבעה התגלה ומופה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הגבעה ניתן לה על ידי המשלחת הסקר הגאולוגי הניו זילנדי.
הגבעה נקראת בשם זה - בשל הסלע הטרכיט ממנה היא מורכבת.
לקריאה נוספת

• J. W. Cole, P. R. Kyle & V. E. Neall (1971), , New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 14:3, 528-546, https://doi.org/10.1080/00288306.1971.10421946
• Dreschhoff, G. A. M.; Siegel, F. R.; Vaz, E.; Zeller, E. J., , Antarctic journal of the United States. 18(5). United States. P.45-46. ISSN 0003-5335
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
↑  ההודעה הרשמית על מתן השמות האנטארקטיים מאת ממשלת ניו זילנד
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
גיל נאור

גיל נאור הוא שחקן טניס כיסאות גלגלים ישראלי.
נאור הוא חבר בית הלוחם בתל אביב.
במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) התחרה בטניס יחידים וזוגות. בטורניר יחידים סיים בשלבים מוקדמים ולא העפיל לשמינית הגמר ובטורניר זוגות (עם אייל שרטוב) הפסידו בשמינית הגמר.
במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) התחרה בטניס יחידים וזוגות (עם אייל שרטוב). בשני הטורנירים לא העפיל לשמינית הגמר.
בשנת 2001 זכה באליפות ישראל בטניס בכיסאות גלגלים. בשנת 2002 גבר על ברוך חגאי ושמר על התואר.
הערות שוליים

↑  ארצית, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2001
↑  שווה שורה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2002
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זיו בר-שירה •  נחמן וולף • יוגב קנזי |  |
|  הרמת משקולות | דותן מישר • ברוך מסאמי |  |
|  טניס | תקווה אהרוני • כנרת וואלך • גיל נאור • אייל שרטוב |  |
|  טניס שולחן | שלמה אהרוני • זאב גליקמן • אליהו עטיה • שגיא צוקרמן |  |
| כדורת דשא |  יצחק בראנס •  תמי כרמלי • עקיבא פרבר |  |
|  כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (רונן אביבי, יאיר בן-דור, חגי זמיר, גיל חבה, חיים פיינטוך, נסים פרנקו, חן צור, אליעזר קלינה, צבי קרש) |  |
|  קליעה | יהורם בן-חיים • אברהם הדסי •  דורון שזירי • אליהו חברה |  |
|  רכיבה | אורי בשה • סיוון מור • איתי צוק • אייל שחר |  |
|  שחייה | שלום אייגר • חנוך בודין • רון בולוטין •  זיו בטר •  יזהר כהן • אוריאל מוזס • ערן שמש |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | נחמן וולף •  יוגב קנזי |  |
|  הרמת משקולות | חגית בריל |  |
|  טניס | גיל נאור • אייל שרטוב |  |
|  טניס שולחן |  זאב גליקמן |  |
|  כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (יאיר בן-דור, אבי בן-שמחון, דניאל גלעדי, גיל גרוס, עדי דויטש, חגי זמיר, גיל חבה, נסים פרנקו, חן צור, אליעזר קלינה, צבי קרש (קפטן)) |  |
|  סיף | אלישע עזרא |  |
|  קליעה | אברהם הדסי •  דורון שזירי • אליהו חברה |  |
|  רכיבה | איתי צוק |  |
|  שחייה | חנוך בודין • רון בולוטין • יזהר כהן •  קרן לייבוביץ' • אוריאל מוזס • יצחק ממיסטבאלוב • ערן שמש |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, דרור כהן, גדי ספקטור) |  |
גיל נתנזון

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1976 (בן 48) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיל נתנזון (נולד ב-13 ביולי 1976) הוא שחקן ומנהל ארגון השמה לאומנים של"ש, אותו יזם בשנת 2008.
ביוגרפיה

גיל נתנזון נולד וגדל ברעננה, אחיו הוא הבמאי גיא נתיב ודודתו היא הבמאית ענת ניב. את שירותו הצבאי מילא בלהקת הנח"ל, ומיד אחר כך החל את לימודיו בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" כמו כן למד משחק מול מצלמה בהוראת רות דייכס. במהלך לימודיו בבית צבי, שיחק נתנזון בתפקידים ראשיים בהצגות "בריטניקוס" (בריטניקוס), מאת ז'אן ראסין (בבימוי ארתור קוגן), "אליזבת מלכת אנגלייה" (לורד אסקס), מאת פרדיננד ברוקנר (בבימוי עידו ריקלין), "קרנפים" (דודאר) מאת אז'ן יונסקו (בבימוי יוסף פיצ'חדזה), "אבות ובנים" (יבגני בזארוב), מאת בריאן פריל (בבימוי עידו ריקלין), "עקומים", "חפש והשמד", "הוליווד".
בתיאטרון הספרייה כיכב נתנזון בתפקיד הראשי בהצגות "דויד" (בתפקיד דויד), "הבחורים בדלת ממול" (ברי קלמפר), "שיער" (ברגר). עם סיום לימודיו עבר נתנזון לשחק בתיאטרון בית ליסין, שם שיחק בהצגות "מירל'ה אפרת" (דוניה), מאת יעקב גורדין ובבימוי מיכה לבינסון. ההצגה זכתה בתואר הצגת השנה בטקס פרסי התיאטרון, כמו כן שיחק בהצגה "צור וירושלים" (העלם), בבימוי יוסי ישראלי.
נתנזון שיחק בתפקיד ראשי ב"תיאטרון הרצליה" במחזמר "רחוב טוב" (גיא), מאת חנן פלד. והופיע במחזמר "בת הים הקטנה" (הנסיך) ובאופרה "הנגנים מברמן" (הנסיך) ובאופרה "על אדונים ומשרתים", בתפקיד ווספונה המספר.
במסך לקח חלק בסדרות הטלוויזיה "משחק החיים" ששודרה בערוץ 3, ב"טיפול נמרץ" ששודרה בטלעד, וב"כנגד כל הסיכויים".
ב-2007 השתתף בסדרה "בשורות טובות", בתפקיד יונתן. באותה שנה הצטרף לעונה השנייה של הסדרה "קצות האצבעות" ו"אלטלנה" בתפקיד יצחק רבין.
ב-2010 שיחק במיני-סדרה "נבלות", ב"קרטושקס" ובפרסומת להיינקן, ב-2016 לוהק לסדרה "עקרון ההחלפה".
בקולנוע שיחק בתפקיד ראשי בסרטים "הנעלם", "שישה מיליון רסיסים", "יום חמישי" ו"חנות האבידות והמציאות של אלקלעי". מ-2003 משמש נתנזון כמדבב, ובין השאר דיבב את מנהיג הצבים לאונרדו בסדרה "צבי הנינג'ה" ואת ריבן ב"מועדון ווינX".
כמו כן הוביל את הפרסומות ל"מעריב לנוער", ל"yes הטלוויזיה בלוויין" (רומיאו), ל"קוקה-קולה" ב-2004, ל"חיש גד" ב-2006 ול"ילו" ב-2007.
בשנת 2005 לקח נתנזון חלק בהקמתו של ארגון השחקנים של"ש - שחקנים למען שחקנים. הארגון נועד לסייע לשחקנים ולשחקניות במציאת עבודה בתחום המשחק. הארגון פועל על בסיס חופש המידע והעיסוק. ארגון השחקנים הוכר רשמי בשנת 2008[דרוש מקור].
גוסטב ברגמן

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1906 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  21 באפריל 1987 (בגיל 80) איווה סיטי, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מנחה לדוקטורט:  Walther Mayer 
 מוסדות:  אוניברסיטת איווה 
 מונחה לדוקטורט:  May Brodbeck 
 זרם:  פוזיטיביזם לוגי
 תחומי עניין:  פילוסופיה של הלשון, פילוסופיה של המדע
 עיסוק:  פילוסוף של המדע, מרצה באוניברסיטה, פילוסוף, עורך דין 
 הושפע מ:  ויטגנשטיין, איינשטיין, קרנפ
 מדינה:  אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, ארצות הברית 
 
גוסטב ברגמן (בגרמנית: Gustav Bergmann; 4 במאי 1906 –  21 באפריל 1987) היה מתמטיקאי, פילוסוף, פסיכולוג ומשפטן יהודי-אמריקאי יליד אוסטריה, חבר החוג הווינאי. ברגמן טבע את הביטוי "המפנה הלשוני".
ביוגרפיה

ברגמן, יליד בווינה, למד מתמטיקה באוניברסיטת וינה, ושם זכה לתואר דוקטור ב-1928. עוד במהלך עבודת הדוקטורט שלו סייע לאלברט איינשטיין במחקריו. בתקופה זו הוזמן ברגמן לפגישות החוג הווינאי, דבר שהביא להשתלבותו בזרם הפוזיטיביזם הלוגי. תוך שימוש בשיטות הניתוח הפילוסופי שנגזרו מאלו של מור,  קרנפ ו-ויטגנשטיין המוקדם, שאף ברגמן לפתור את בעיות הפילוסופיה על ידי דיון לא פורמלי ב"שפה האידיאלית" שמאפייניה יצביעו על המבנה הבסיסי של המציאות. כלומר, כאונטולוג, הוא שאל: "מה חייב להימצא כדי שנוכל ליצור את השפה האידיאלית שבה ניתן יהיה לבטא את הכול בבהירות?"
עליית הנאציזם טמנה בחובה איום של ממש על ביטחונו של ברגמן, וב-1938 היגר לארצות הברית. ב-1940 שימש תחילה כמרצה זוטר באוניברסיטת איווה, ובהמשך קיבל קביעות. הוא פרש ב-1974, אך המשיך ללמד פסיכולוגיה ולעסוק בפילוסופיה עד לפטירתו ב-1987.
עבודות עיקריות

The Metaphysics of Logical Positivism New York: Longmans, Green & Co. 1954. Second edition: Madison, University of Wisconsin Press, 1967.
Philosophy of Science Madison: University of Wisconsin Press 1957.
Meaning and Existence Madison: University of Wisconsin Press 1959.
Logic and Reality Madison: University of Wisconsin Press 1964.
Realism: A Critique of Brentano and Meinong Madison: University of Wisconsin Press 1967.
New Foundations of Ontology Madison: University of Wisconsin Press 1992. Edited by William Heald
.
הערות שוליים

↑  Gustav Bergmann: Logic and Reality. Madison 1964.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258515005171  BIBSYS: 90355052  BNE: XX848982  BnF: cb12193492s (data)  CANTIC: a11112979  CiNii: DA00367945  GND: 116133031  ICCU: UFIV068054  ISNI: 0000 0001 1063 8719  LCCN: n50007487  LNB: 000139248  MGP: 52996  NLA: 35017730  NLK: KAC202321125  NSK: 000609775  NTA: 067720439  RERO: 02-A012336361  SELIBR: 276627  SNAC: w63j4rtn  SUDOC: 030540402  Trove: 792259  VIAF: 56655687   WorldCat (עם VIAF): 56655687 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיא אדגר קמפבל

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1871 Fetterman, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בפברואר 1940 (בגיל 68) ווילובי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  Union Dale Cemetery 
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים של ארצות הברית 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית, המפלגה הדמוקרטית 
 
גיא אדגר קמפבל (באנגלית: Guy Edgar Campbell;‏ 9 באוקטובר 1871 – 17 בפברואר 1940) היה חבר קונגרס דמוקרטי ולאחר מכן רפובליקני בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת פנסילבניה.
ראשית חייו

אדגר קמפבל נולד בפטרמן, שבווירג'יניה המערבית, אביו היה מהגר מסקוטלנד.
בשנת 1889 הוא והוריו העתיקו את מגוריהם לפיטסבורג שבפנסילבניה. בשנת 1893 החל ללמוד במכללת ביזנס איירון סיטי שבעיר מגוריו.
פעילויות עסקיות

קמפבל הועסק כפקיד במשרדי הרכבת של בולטימור ואוהיו בפיטסבורג, עד יוני 1896 כאשר התפטר. הוא החל לעסוק בעסקי הביטוח הכללי עד שנת 1903, הוא גם התעניין בייצור נפט וגז בפנסילבניה ומערב וירג'יניה.
בית הנבחרים של ארצות הברית

קמפבל נבחר כדמוקרטי לבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא כיהן כיו"ר ועדת ההוצאות של ארצות הברית במחלקת העבודה במהלך הקונגרס השישים ושמונה. הוא עסק בתפקיד ייעוץ בוושינגטון הבירה.
מותו

הוא נפטר בווילובי שבאוהיו ונקבר בבית העלמין של הר יוניון שבעיירת רובינסון בפנסילבניה.
גיא אוני (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שולמית לפיד
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית, גרמנית
 הוצאה
 הוצאה:  כתר ספרים
 תאריך הוצאה:  1982
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001082903, 001354167
גיא אוני הוא ספרה החמישי והרומן הראשון של הסופרת שולמית לפיד. הספר מספר את קורות חייה של פאניה סילס, פמיניסטית שגדלה כנערה עצמאית, המחליטה בעצמה את החלטותיה ובורחת מפוגרומים ברוסיה, מגיעה לארץ ישראל עם העלייה הראשונה ומתמקמת בגליל העליון. כמו כן, מסופר על קשייהם של ראשוני המתיישבים בראש פינה, שאז נקראה "גיא אוני", שם הדומה לשמו של הכפר הערבי ששכן באזור זה - ג'עוני.
הספר עובד בידי פנינה גרי להצגה, שעלתה בתיאטרון אורנה פורת בשנים 1998–1999, בבימויו של מישה לוריה.
בינואר 2011 יצא הסרט גיא אוני, המבוסס על הרומן, בבימויו של דן וולמן, להקרנה בבתי הקולנוע בארץ.
תקציר העלילה

פאניה עוזבת את רוסיה בעקבות הפוגרומים שהתרחשו שם. היא חזתה במות הוריה, נאנסה ונכנסה להריון כבר בגיל 15. פאניה החליטה לעלות לארץ ישראל בעקבות חלומו של אביה - לעלות לארץ ישראל, אך הוא עיכב את יציאתו מפני שציפה לבנו לוליק (ישראל), אחיה של פאניה, שנחטף בגיל 12 לשירות בצבא הצאר. מאז חזר לביתם, סבל מבעיות נפשיות המתבטאות בחוסר תקשורת ובפחד מתמיד מאנשים. אחיותיה הגדולות של פאניה היגרו לאמריקה. לבסוף, ביחד עם בתה תמרה שנולדה כתוצאה מהאונס, דודה ואחיה, הם עולים לארץ ישראל. שבועיים לאחר שהגיעה ליפו פגשה פאניה את יחיאל. פאניה הייתה זקוקה למישהו שיעזור לה לגדל את ילדתה. יחיאל, מצד אחר, הוא אלמן ואב לשני ילדים, זקוק לצלע נשית בטיפול בילדיו כשם שפאניה זקוקה ל"גבר" משלה; במיוחד עכשיו, כשיש לה בת וכשהכסף הולך ואוזל ואיננה יכולה לסמוך על דודה הזקן. לכן, יחיאל ופאניה החליטו להתחתן משיקולים של כדאיות. בתחילה, נישואין אלו אינם מחייבים. בהסכם ביניהם דובר על כך שלא יהיו יחסי אישות ושהנישואין יהיו פיקטיביים בלבד, זאת משום שפאניה סבלה מטראומת האונס ולא יכלה לסבול את המחשבה שגבר כלשהו יגע בה. פאניה, יחיאל, תמרה ולוליק רוכבים על פרדות מחיפה לג'עוני, כפר ערבי ליד צפת. שם, ליד ג'עוני הוקמה היאחזות - גיא אוני. החלטתה של פאניה היא לא להזכיר את נסיבות הולדתה של בתה תמרה כדי לא לסמנה באות קלון.
כאשר מגיעה פאניה לגיא אוני היא מתאהבת בהיסטוריה ובנוף של המקום, וכאן היא מתחילה את העלייה הראשונה שלה ונתקלת בקשיים. היא נוקטת בפעולות חריגות ובעבודות שבזמנו נחשבו ל"לא ראויות" לאישה: מכירת טבק ותרופות וסחר במטבעות. כל אלה נחשבו לשבירת הנורמה, מכיוון שנשים עבדו במשק הבית ודאגו לילדים. לפאניה יש כישורים רבים אותם רכשה עוד ברוסיה. כמו כן, יש לה תאוות קריאה ומשיכה למוזיקה שלא אפיינו את הנשים המקומיות. למרות הטרגדיות שפוקדות אותה מצליחה פאניה להתאושש במהרה ולשקם את חייה שוב ושוב.
בנוסף לסיפורה של פאניה מביא הספר את סיפור הקמתה של גיא אוני (ראש פינה) בשנת 1878, שהוקמה על ידי מספר חלוצים מצפת.
לספר נוספו דמויות היסטוריות כמו: לורנס אוליפנט, נפתלי הרץ אימבר, הברון רוטשילד, אליעזר רוקח, דוד שוב וגיסו, מרדכי ברנשטיין.
הדמויות הראשיות

פאניה סילס: הדמות המרכזית בסיפור. נערה בת 16 שמחליטה להגשים את חלום אביה ולעלות לארץ ישראל לאחר שהוריה נטבחו בפוגרום והיא עצמה נאנסה וכתוצאה מכך נולדה בתה תמרה. במהלך הסיפור הופכת פאניה מנערה מפונקת לאישה חזקה ועצמאית שאינה זקוקה לתמיכתו של גבר, ומצליחה לשקם את חייה שוב ושוב למרות האסונות הפוקדים אותה.
יחיאל סילס: אלמן שמגדל לבד את שני ילדיו, משה ובלה. יחיאל מתואר כאדם שתקן ועקשן. שנה וחצי לאחר שאיבד את אשתו החליט להתחתן עם פאניה, לכאורה מטעמי נוחות. אך במהלך הספר מתברר כי הוא התאהב בפאניה ואף מקנא לה כאשר היא מחליטה לכלכל את משפחתה בעצמה.
אלכסנדר שורה מנדלשטם: דודה של פאניה מצד אביה. עורך דין ואידיאליסט ובעל רעיונות שאין הוא מצליח להגשימם. שורה מהווה את הקשר הישיר של פאניה לעברה ואף תומך בה ומייעץ לה בעסקיה.
ישראל לוליק מנדלשטם: האח הצעיר של פאניה שנחטף בגיל 12 על ידי צבא הצאר ומאז שחזר לביתו ברוסיה סבל מבעיות נפשיות. פאניה נוטלת על עצמה את האחריות על לוליק, שכן הוא הקשר היחיד בינה לבין הוריה. מילותיו היחידות בספר היו "יהודים, שרפה!".
רבקה עדיס: אחות רחל, אשת יחיאל שנפטרה. על-פי דעתה של פאניה רבקה מקשה עליה וממררת את חייה מכיוון שחושבת היא שרבקה מאוהבת ביחיאל.
ריבה פרומקין: שכנתה של פאניה שהתייחסה אליה בצורה אימהית ואוהבת, ופאניה באמת הייתה זקוקה לכך עקב נוקשות הגורל בחייה והתגלגלות הדברים לכך שהיא צריכה לדאוג לתינוקת, לאח מטורף ולדוד זקן.
ראו גם

דוד שוב
מרדכי ברנשטיין
חוות העלמות (ספר)
לקריאה נוספת

נורית גוברין, "עוף-החול. שולמית לפיד: 'גיא אוני'", קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, כרך ב, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 249–255.