stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ה. ה. הולמס
מעקבי המשטרה והמעצר

לאחר שעזב את שיקגו, החליט מאדג'אט להונות חברת ביטוח, בכך שיזייף את מותו ויקבל פרמיה של עשרת אלפים דולרים. משכשל בניסיונו מאחר שחברת הביטוח סירבה לשלם, החליט למזער את הסיפור ולנסות שוב. הוא שוחח על העניין עם אותו נגר שהכיר, העונה לשם בנג'מין פיצל, והשניים החליטו לזייף את מותו של פיצל. במקום זאת, רצח מאדג'אט את פיצל ולקח את הפרמיה במקומו. הוא פנה לאחר מכן לאלמנתו של פיצל, שלא ידעה דבר על מותו של בעלה, וסיפר לה שבעלה ברח לדרום אמריקה, ואף שכנע אותה לקחת לחסותו שלושה מחמשת ילדיהם, בטענה שאינה מסוגלת לפרנס אותם. הוא סיפר לה שהילדים יגורו איתו במרחק רחובות בודדים, אך במקום זאת ברח איתם לקנדה. האישה פנתה למשטרה וחוקריה החלו לעקוב אחריו. בסופו של דבר, לאחר שרצח גם את שלושת הילדים, נעצר מאדג'אט. הוא נקרא למשטרה בטענה שנשארו מספר שאלות על מעצר ישן שלו באשמת גנבת סוס, וכשהגיע, הבין שמצפה לו האשמה גם ברציחות סדרתיות.
ההערכה הראשונית הייתה כי מספר קורבנותיו נע בין 20 ל-100. למרות זאת, יש הטוענים כי המספר היה מעל 200. הביסוס לטענה זו, היה על סמך למעלה מ-200 תלונות למשטרות המקומיות על אנשים שנסעו לראות את התערוכה בשיקגו, אך מסיבה זו או אחרת, מעולם לא שבו הביתה. המשטרה חיזקה טענה זו, כאשר בחיפוש במרתפי "הטירה" בשיקגו נמצאו גופות במצב גרוע מאוד, עד כי, לטענת השלטונות, "לא יכולנו לדעת אם מדובר בגופה אחת או עשרים".
המשפט וההוצאה להורג

מאדג'אט הואשם ברצח בנג'מין פיצל ושלושת ילדיו. הוא הודה במשפטו, בגאווה יתירה, כי המספר גבוה ומגיע לכשלושים אנשים. הוא הורשע לבסוף ברציחתם של 27 בשיקגו, אינדיאנפוליס וטורונטו (זאת מאחר ששלושה מהאנשים אשר הודה כי רצח נמצאו לאחר מכן חיים). בתמורה להודאה מפורטת, שילם לו העיתון "הרסט" 7,500$ (209,520$ של ימינו). בתחילה עוד טען שהוא חף מפשע, לאחר מכן טען שרצח בגאווה שלושים אנשים ולאחר מכן טען לאי שפיות ושהוא נדרש לעשות כן על ידי השטן. יכולתו יוצאת הדופן לשקר ולתמרן הקשתה על בית המשפט והתביעה לדעת מה מגרסאותיו היא האמיתית. לבסוף נמצא אשם ברצח 27 אנשים ובשישה ניסיונות נוספים לרצח. בכל העת שהמתין להוצאתו להורג לא הראה שום סימני פחד, יראה או דיכאון.
מאדג'אט נתלה ב-7 במאי 1896, בגיל 34. בניגוד לרוב המכריע במקרי התליות, בהם המפרקת נשברת מיידית, צווארו לא ניתק והוא מת לאיטו, במשך לא פחות מרבע שעה עד שהוכרז כמת.
עיבוד קולנועי וסדרות

ב-2010 דווח כי לאונרדו דיקפריו רכש את זכויות ההפקה על ספרו של לארסון.
הולמס שימש מקור ההשראה לדמותו של ג'יימס מארץ' בסדרה "אימה אמריקאית: המלון", רוח רפאים של רוצח סדרתי ובעל המלון "קורטז". את מארץ' גילם השחקן אוון פיטרס.
בשנת 2017 הוצגה דמותו בפרק בסדרה "טיימלס", אשר עסק ביריד העולמי של שיקגו.
בפברואר–מרץ 2018 שודרה ב"ערוץ ההיסטוריה" סדרה על חייו של הולמס עד מותו בתלייה שנקראה "מרטש אמריקאי" בה השתתף גם הרמן מדג'ט, צאצא של הולמס אשר בסדרה חוקר את טענתו שהולמס היה גם "ג'ק המרטש". הסדרה בעלת שמונה פרקים ואת הולמס ו"ג'ק המרטש" מגלם השחקן מארק גראנוויל.
ראו גם

פיטר סאטקליף
לואיס גרביטו
רוצח סדרתי
לקריאה נוספת

אריק לארסון, השטן בעיר הלבנה: רצח, קסם וטירוף ביריד ששינה את אמריקה, הוצאת בבל ומשכל, 2008
Franke, David (1975). The Torture Doctor. New York: Avon. ISBN 978-0-380-00730-1.
הערות שוליים

↑  Leonardo DiCaprio Is 'The Devil In The White City'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435003505171  PLWABN: 9810686773705606  BIBSYS: 1483107587361  BnF: cb177828449 (data)  CANTIC: a19986373  GND: 128484020  ISNI: 0000 0000 6321 2108  LCCN: n85009748  LNB: 000221126  NKC: xx0212338  NLA: 35366820  SELIBR: 242980  SNAC: w6v43611  SUDOC: 233275770  Trove: 927394  VIAF: 13363213   WorldCat (עם VIAF): 13363213
אמא ארמניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי, מונומנט 
 כתובת:  Victory Park 
 מיקום:  ירוואן 
 מדינה:  ארמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1967
 תאריך פתיחה רשמי:  1967 
 חומרי בנייה:  נחושת 
 אדריכל:  Rafael Israelyan 
 מידות
 גובה:  22 מ' 
 
 קואורדינטות:  40°11′43″N 44°31′29″E﻿ / ﻿40.19525°N 44.524817°E﻿ / 40.19525; 44.524817
 he
 
אמא ארמניה (בארמנית: Մայր Հայաստան; מבוטא "מַאייר הִיאַסְטַאן") היא האנשתה של ארמניה. העיבוד החזותי הידוע ביותר של הדמות הוא הפסל המונומנטלי בפארק הניצחון, המשקיף על עיר הבירה של ארמניה.
פסלה של אמא ארמניה בירוואן

הפסל הנוכחי בפארק הניצחון החליף פסל של יוסיף סטלין שנבנה כאנדרטה לזכר הניצחון הסובייטי במלחמת העולם השנייה. במהלך שלטונו של סטלין בברית המועצות, גרגור הרוטיוניאן, המזכיר הראשון של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הארמנית פיקח על הקמת האנדרטה יחד עם עוד חברי הממשלה. הבנייה הושלמה ונחשפה לציבור ב-29 בנובמבר 1950, לכבוד שלושים שנה לשלטון הסובייטי בארמניה. הפסל נחשב ליצירת מופת של האמן סרגיי מרקורוב. המעמד עוצב על ידי האדריכל רפאל ישראליאן. ישראליאן חזה כי מה שישכון מעל המעמד יכול להתחלף, ועיצב את המעמד כיצירה שעומדת בפני עצמה, בדמות שלושה עמודי התווך בבזיליקה של הכנסייה הארמנית. שנים לאחר מכן הוא דיבר על כך: ”ידעתי כי תהילתם של דיקטטורים היא זמנית, אז בניתי [דבר] ארמני”.
באביב 1962 הוסר פסלו של סטלין. הדבר קרה בעקבות ההחלטה לגנות את סטלין בוועד המרכזי במוסקבה בשנת 1956, שבגינה הוסרו כל המונומנטים לכבודו ברחבי ברית המועצות, אך המעשה בארמניה נדחה מספר שנים. היו שמועות שזה היה מפני שמזכ"ל המפלגה הארמנית ניצל את ההזדמנות להראות שאין הוא כפוף למרכז, אך נראה שהסיבה האמיתית הייתה טכנית, מכיוון שהשיטה להסרת הפסל מבסיסו פותחה רק ב-1962. עם זאת, האירוע לא עבר בשלום: הפסל נפל, וחייל אחד נהרג, ורבים נפצעו במהלך ההסרה.
הפסל של "אמא ארמניה", דמות קלאסית של אישה מחזיקה בחרב רחבה בידיה, אשר עוצבה על ידי יעארה הרוטיוניאן, הוצב על המעמד בפארק כעבור חמש שנים. הפסל נישא לגובה של 22 מטרים, ויחד עם הבסיס, הגובה הכולל של האנדרטה הוא 51 מטרים. הפסל בנוי מנחושת מרוקעת, והבסיס מאבן בזלת.
שמו הרשמי של הפארק בו שוכן הפסל הוא "פארק הניצחון", אך לאחר שהוסר הפסל של סטלין, החלו תושבי ירוואן לקרוא לו "פארק המונומנט".
עם השנים, הפסל צבר לכלוך רב. נעשו מספר ניסיונות לנקותו, אך עד כה הצליחו לטפל רק בחלקו התחתון. נאמר על כך בירוואן ש"נאלצים לסמוך על הגשם" לטיפוח הדמות הסמלית.
סמליות

הדמות של אמא ארמניה מסמלת שלום באמצעות כוח. מטרתה, באמצעות הפסל, היא להזכיר לצופים בה דמויות נשים בולטות בהיסטוריה של ארמניה, בהן סוסה מייריג ואחרות, אשר הצטרפו לגברים במאבק המזוין למען שחרור ארמניה נגד החיילים הטורקים והמיליציות הכורדיות. היא מסמלת גם את החשיבות המיוחסת לאישה המבוגרת בקרב המשפחה הארמנית.
מיקומה של "אמה ארמניה" על גבעה המשקיפה על ירוואן – ובה בעת פונה לעבר טורקיה – ממצב אותה כשומרת הבירה הארמנית. ב-9 במאי מדי שנה בשנה מבקרים אלפי ארמנים את "אמא ארמניה" ומניחים פרחים לרגליה, כדי להנציח את הנופלים הארמנים במלחמת העולם השנייה. בבסיס הפסל שוכן "המוזיאון הצבאי - אמא ארמניה", של משרד הביטחון הארמני. בעת הקמתו ב-1970 שכן בו מוזיאון צבאי ייעודי למלחמת העולם השנייה. ב-1995 הוקדש חלק גדול משטח התצוגה למלחמת נגורנו קרבאך הראשונה (1988–1994). המוצגים הם חפצים אישיים – כלי נשק ומסמכים – של הלוחמים, והקירות מעוטרים בדיוקנאות שלהם. בין שאר החפצים ההיסטוריים מוצגת מפה שעליה הכוחות הארמנים תכננו את מבצע הכיבוש של העיר שושה.
הערות שוליים

1 2  "Mother Armenia" needs care (In Armenian), a1plus, May 7, 2010
↑  MOTHER ARMENIA STATUE, iArmenia, Oct 22, 2017
↑  Monuments of Yerevan
אלג'הויוק

| --- | --- |

 נתונים ומידות
 שטח:  0.07 קמ"ר
 גובה ממוצע:  1,080 מ' 
 מיקום
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מיקום:  אלג'ה, נפת צ'ורום 
 קואורדינטות:  40°14′02″N 34°41′44″E﻿ / ﻿40.233895°N 34.695575°E﻿ / 40.233895; 34.695575
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראלג'הויוק(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראלג'הויוק(למפת נפת צ'ורום רגילה) צ'ורום סונגורלו אלג'ה דודורגה צ'נקירי אמסיה יוזגט קרקקלה קרש. אנק. קסטמונו סינופ סמסון טוקטאלג'הויוק(למפת נפת צ'ורום מוגדלת) צ'ורום סונגורלו אלג'ה דודורגה צ'נקירי אמסיה יוזגט קרקקלה קרשהיר אנקרה קסטמונו סינופ סמסון טוקטאלג'הויוק
 
אלג'הויוק וקברי המלכים
אָלָגָ'הויוק (גם אלג'ה הויוק, בטורקית: Alacahöyük) הוא אתר ארכאולוגי, שנמצאו בו שרידי התיישבות שהחלה בסוף האלף הרביעי לפנה"ס, בסוף התקופה הכלקוליתית. שתי התקופות החשובות באתר הן השכבות מתקופת הברונזה הקדומה ותקופת האימפריה החתית. האתר שוכן באזור העיר אלג'ה (Alaca, Çorum) בנפת צ'ורום (Çorum Province) שבמחוז הים השחור בטורקיה, 40 ק"מ מצפון-מזרח לבואזקיי, במקום בו שוכן האתר של חתושש, שהייתה בירת האימפריה החתית, ו-180 ק"מ מזרחית לאנקרה. שמו העתיק של האתר אינו ידוע. בין ההצעות שהועלו לזיהוי האתר היו הערים אַרִינַה וזִיפַלׇנְדַה (Zippalanda) (אנ'). אבל באתר לא נמצאו לוחות כתובים שיכולים לשפוך מידע על זיהוי האתר. שטח האתר הוא 70 דונם. האתר הוא פארק לאומי בטורקיה.
היסטוריה > סכר

כ-1 ק"מ מדרום-מזרח לעיר נמצא סכר שתוארך לתקופת האימפריה החתית, לסוף המאה ה-13 לפנה"ס. הסכר זוהה לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20 והוא נחפר בין השנים 2002–2004. גודלו 130 מטר על 15 מטר, והוא עשוי אבנים קטנות ומצופה בסיד. בעת החפירות נמצאה בו אסטלה ועליה כתובת בכתב הירוגליפי לווי, המציין את שמו של המלך תודחליאש. החוקרים זיהו אותו עם המלך החתי תודחליאש הרביעי, שבנה את הסכר בשמה של האלה חבת. על פי לוחות חתיים בכתב יתדות, תקפה את אזור אנטוליה בצורת שגרמה לרעב, והביאה לכך שהמלך נדרש לייבא חיטה ממצרים. בעקבות כך, יזם המלך את בנייתם של מספר סכרים במרכז אנטוליה. כל הסכרים יצאו במשך הזמן מכלל שימוש. הסכר שליד אלג'הויוק שרד, כי מקור המים שלו שכן בתוך האגם שנוצר בעקבות בניית הסכר. לאחר סיום החפירות הארכאולוגיות, חודש השימוש בסכר העתיק.
ארכאולוגיה והמחקר הארכאולוגי

האתר התגלה בשנת 1836 על ידי הגאולוג והחוקר האנגלי ויליאם ג'ון המילטון (אנ'). בשנת 1861 ביקר באתר הארכאולוג הצרפתי ז'ורז' פרו (אנ') וזיהה תוכנית של מגדל מרובע ליד השער והאורטוסטטים. הוא היה הראשון שהעלה את הרעין שהאתר שייך לתקופה החתית. בהמשך הגיעו לאתר חוקרים נוספים שבדקו אלמנטים שונים באתר. ב-1906 הגיע לאתר הארכאולוג הגרמני הוגו וינקלר, שחפר בחתושש וגם ביצע בדיקה של האתר. ב-1907 נחקר האתר על ידי הארכאולוג העות'מאני תאודור מקרידי (אנ'), שחפר באתר במשך שבועיים. בעשור השני של המאה ה-20, חפרה באתר משלחת גרמנית שגילתה את קברי המלכים שתוארכו לאלף השלישי לפנה"ס ועיר חתית מהאלף השני לפנה"ס. הכניסה לאתר מוקפת על ידי פסלי ספינקסים גדולים. העיר הייתה מבוצרת ומוקפת חומה ומגדלים, כדי להגן על תושבי העיר שהיו מוקפים בשבטי הכשכש, שחיו על ההרים מצפון לעיר. בשנת 1935 חודשה החפירה באתר על ידי צוות טורקי של המכון ההיסטורי הטורקי, שכלל את הארכאולוגים רמזי אריק (Remzi Oğuz Arık) (גר') והמיט קושאי (Hamit Koşay) (אנ'). החפירה בוצעה בהנחייתו האישית של מוסטפא כמאל אטאטורק, שמימן את החפירה. החפירה נמשכה עד 1983. הממצאים גילו יישוב של קהילה עשירה, שהתקיימה עוד לפני התקופה החתית. הממצאים כללו כלי מתכת, תכשיטים, כלי נשק וכן אוסף של ממצאים בעלי צורות מופשטות שפורשו כסמלי שמש. בשנת 1997 חודשה החפירה באתר על ידי אוניברסיטת אנקרה תחת הנהלתו של הארכאולוג הטורקי Aykut Çınaroğlu. מאז 2009 נבחנים הממצאים המתכתיים מהקברים שנמצאים במוזיאון לתרבויות אנטוליה, על ידי צוות של מוזיאון הכרייה הגרמני (German Mining Museum). חלק ממצאי האתר מוצגים גם במוזיאון מקומי באתר שהוקם בשנת 1940 והוא חלק מהיחידה המנהלית של מוזיאון צ'ורום.
החפירות באתר העלו קיומן של 15 שכבות ארכאולוגיות, כששכבה 1 היא העליונה ביותר, ושכבה 15 היא הנמוכה ביותר:
שכבות 15–9 - מתוארכות לתקופה הכלקוליתית, 4000–3000 לפנה"ס.
שכבות 8–5 - מתוארכות לתקופת הברונזה הקדומה, 3000–2000 לפנה"ס.
שכבות 4–2 - מתוארכות לתקופה החתית, 1800–1200 לפנה"ס.
שכבת 1 - התקופה הפריגית, שנת 750 לפנה"ס.
הערות שוליים

1 2  The Oxford Handbook of Ancient Anatolia: (10,000-323 BCE), מאת Sharon R. Steadman,Gregory McMahon, הוצאת OUP USA,‏ 2011, עמ' 1042
1 2 3 4 5 6  The Routledge Handbook of the Peoples and Places of Ancient Western Asia, מאת Trevor Bryce, הוצאת Routledge, ‏ 2009, עמ' 20–21
1 2 3  Alacahöyük באתר משרד התרבות והתיירות הטורקי
↑  Domestication of Plants in the Old World, מאת Daniel Zohary, Maria Hopf, Ehud Weiss, הוצאת OUP Oxford,‏ 2012, עמ' 63–64
↑  The Art of The Middle East, מאמר של לנרד וולי
↑  Ancient Near Eastern Art in Context מאת Jack Cheng, Marian H. Feldman, הוצאת BRILL ‏,2007, עמ' 79
↑  Alacahöyük באתר .Hittite Monuments
↑  Alaca Höyük: Troy of Central Anatolia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 242550067   WorldCat (עם VIAF): 242550067 
קברים מלכותיים באלג'הויוק
אחת מ-13 "דיסקיות שמש" שנמצאו בקברים מתקופת הברונזה הקדומה באלג'הויוק. ככל הנראה לדסקיות חשיבות טקסית כלשהי, אך הסיבה המדויקת בשלה הונחו הדסקיות בקברים אינה ידועה.
אחת מאבני הספינקס בשער הדרומי של העיר
לוח אבן המציג משמאל את האלה היושבת של העיר ארינה
ראא'ד סעד

| --- | --- |

 לידה:  1972, רצועת עזה
 נעדר:  22 ביוני 2024 (בגיל 52 בערך) 
 כינוי:  אבו מועז
 השתייכות:    חמאס  גדודי עז א-דין אל-קסאם 
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת העיר עזה, ראש אגף המבצעים, ראש מטה הייצור
 
ראא'ד סעיד חוסיין סעד (בערבית: رائد سعد, נולד ב-1972) או בכינויו אבו מועז הוא מפקד בכיר במטכ"ל הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם.
תפקידו הנוכחי הוא ראש מטה הייצור, האחראי על ייצור עצמי של משגרי רקטות, טילים, ונשק נגד טנקים. הוא נמנה עם המייסדים של הזרוע הצבאית של חמאס והוא חבר המועצה הצבאית המצומצמת. בעבר היה גם ראש אגף המבצעים ומפקד חטיבת עזה.
בכרוזים שהטיל צה"ל בנובמבר 2023 ברצועת עזה, הוצע על ראשו פרס כספי בגובה 800,000 דולר.
ביוגרפיה

ראא'ד סעד נולד בשנת 1972, מתגורר בעיר עזה. היה עצור בישראל למשך 14 חודשים, וכלוא בכלאי הרשות הפלסטינית למשך 4 שנים. עם סיום פינוי היישובים הישראליים מרצועת עזה במסגרת ההתנתקות בשנת 2005, החמאס חשף בתקשורת את האישים המאיישים את שרשרת הפיקוד העליונה שלו ברצועת עזה. בחשיפה זו כונה ראא'ד בתואר "מפקד חטיבת העיר עזה".
לאחר מבצע עופרת יצוקה, ובמסגרת הפקת הלקחים של חמאס, ביקש ראא'ד סעד מדיראר אבו סיסי לסייע בהקמת אקדמיה צבאית, ואבו סיסי קיבל על עצמו את התפקיד.
לאחר מבצע עמוד ענן, נאם במסגרת מצעד צבאי של הזרוע הצבאית של חמאס בעיר עזה, בו אמר בין היתר כי "יכולות ההתקפה שלנו הן הרבה יותר טובות ממה שהן היו לפני מבצע עמוד ענן".
ב-15 במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות, הפציץ צה"ל את ביתו, אז היה תפקידו ראש אגף המבצעים.
ביוגרפיה > במלחמת חרבות ברזל

ב-2024, במהלך מבצע ניתוח מקומי בבית החולים שיפא במסגרת מלחמת חרבות ברזל, נכללה תמונתו של סעד בתמונות העצורים בבית החולים שיפא, אך לאחר מספר ימים הודיע צה"ל כי התמונה צורפה בטעות, וכי הוא לא נעצר.
ב־22 ביוני 2024 דווח כי צה"ל ניסה לחסל את סעד בתקיפה בשאטי. טרם ידוע אם ניסיון החיסול הצליח.
הערות שוליים

1 2  ראיון עם ראא'ד סעד, באתר גדודי עז א-דין אל קסאם, ‏30.8.2005
↑  שחר קליימן, מס' 10 בארגון, במרץ נפוצו שמועות שנעצר בשיפא: זהו ראא'ד סעד - יעד החיסול בעזה, באתר ישראל היום, ‏22.6.2024
1 2  אל-ערבי, מנהיג באל-קסאם, אותו הכיבוש טוען שחיסל... מיהו ראא'ד סעד?, באתר alaraby.com, ‏22.6.2024
↑  אור פיאלקוב, צה"ל מחלק כרוזים עם הצעות לפרס כספי על בכירי החמאס, ברשימה כל המטכ"ל של החמאס, באתר טוויטר, ‏9.11.2023
↑  ברק רביד, הנהגת החמאס עולה מהמחתרת, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2005
↑  وكالة الرأي الفلسطينية, atyaf.co, القسام: فِعلُنا لن يتوقعه الاحتلال إذا استمر الحصار, https://alray.ps/ar (בערבית)
↑  عربي TRT (2024-06-23), حاولت إسرائيل اغتياله عدة مرات.. آخرها في مخيم الشاطئ. من رائد سعد أحد قيادات القسام؟, נבדק ב-2024-06-23
↑   מבצע "שומר החומות" - סיכום 15.05, באתר צה"ל, 15 במאי 2021
↑  "טעות אנוש": בכיר חמאס צורף לקולאז' המחבלים העצורים בשיפא, באתר ynet, 22 במרץ 2024
↑  דיווח בעזה: צה"ל ניסה לחסל את ראא'ד סעד - אחד מבכירי חמאס, באתר ישראל היום, 22 ביוני 2024
↑  דיווח: בכיר חמאס ברצועת עזה חוסל, באתר "סרוגים", 22 ביוני 2024
מכבי קריית ביאליק (שחייה)

סמל האגודה
מכבי קריית ביאליק  היא אגודת שחייה שהוקמה בשנת 1960. באגודה שחיינים מקריית ביאליק ומהישובים השכנים. האגודה היא בין האגודות הגדולות בארץ ואחת המצליחות.
אודות האגודה

פעילויות האגודה כוללות בית ספר לשחייה לילדים מגיל 5, קבוצות לשיפור סגנונות לכל הגילים וקבוצות שחייה תחרותיות.
האגודה מחזיקה בבריכה משלה ולא משכירה מסלולים מבריכות פרטיות. שחייני האגודה מתאמנים לאורך כל השנה בבריכת מרכז הספורט "אפק" בקריית ביאליק בה קיימת בריכה חצי אולימפית עם תשעה מסלולים, מקורה ומחוממת בטמפרטורה של 29-30 מעלות.
תחרות משחה המילניום שמאורגנת על ידי האגודה בסוף השבוע האחרון של כל שנה אזרחית ב-23 שנים האחרונות היא אחת התחרויות הוותיקות והגדולות בישראל. בין השאר השתתפו בתחרות שחיינים מובילים בעולם ממדינות זרות דוגמת: רנדל בל (מקום 4 במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) ומנצח הליגה העולמית של FINA בשנת 2007), אולג ליסגור (אלוף ושיאן עולם במשחי החזה), דניס סילנטייב (אחד השחיינים המצטיינים בעולם בסגנון הפרפר) ועוד.
באליפות ישראל שנערכה ב-7 באוגוסט 2009 קבעה מכבי קריית ביאליק שני שיאים ישראלים חדשים. במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב לגברים, בתוצאה של 1:39.55 דקות ובמשחה שליחות 4x50 מטר מעורב לנשים, בתוצאה של 1:58.44 דקות.
השתתפות שחייני האגודה באולימפיאדה ובאליפות העולם

| שם | אולימפיאדה | אליפות עולם |
| --- | --- | --- |
| אניה גוסטומלסקי | בייג'ינג 2008 | מלבורן 2007 |
| אלון מנדל | בייג'ינג 2008 | רומא 2009 |
| איתי צ'מה | בייג'ינג 2008 | מלבורן 2007 |
| מיקי מלול |  | מלבורן 2007 |
| קריסטינה צ'רנישב |  | רומא 2009 |
| עידו הבר |  | קאזאן 2015 |
| אנסטסיה גורבנקו | טוקיו 2020, פריז, 2024 | קוואנגג'ו 2019 |
שחיינים מצטיינים נוספים ששחו באגודה

איתן אורבך
איליה אייזנשטוק
תום קרמר
אלעד לנדמן
גלריה

בריכת מרכז הספורט "אפק"
חימום במשחה המילניום, 2006
ראו גם

שחייה בישראל
אנסטסיה גורבנקו
אילן מוסקוביץ'

| --- | --- |
מוסקוביץ' ב-2016
מוסקוביץ' ב-2016
 לידה:  3 באוגוסט 1966 (בן 58) עכו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 http://ilanmoskovitch.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אן פריו, הארץ המובטחת, 2004
קרן מור, 11.9, 2001
אילן מוסקוביץ (נולד ב-3 באוגוסט 1966) הוא יוצר, במאי ומפיק סרטים, מלהק, יועץ אומנותי ומורה למשחק ישראלי.
הערות שוליים

↑  הארץ המובטחת, Unifrance
↑  התנתקות, וראייטי, 6 בספטמבר 2007
↑  Kuriansky, Judy (2007). Beyond Bullets and Bombs: Grassroots Peacebuilding between Israelis and Palestinians (Contemporary Psychology). Praeger. p. 174.
↑  תפוז, אידפא
↑  ארלקינו - מאחורי המסכות, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
↑  מרט פרחומובסקי‏, "לאן נעלם משה איבגי?"  תרגיל שלא היה צריך לראות אור, באתר וואלה, 28 בנובמבר 2012
↑  השגרירים, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
↑  ירמיהו, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
↑  סיפור אפולוני, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
↑  ביקורת מפסטיבל ונציה: 'אנה ערביה', וראייטי, 2 בספטמבר 2013
↑  ביקורת מפסטיבל ונציה: רבין, היום האחרון, וראייטי, 7 בספטמבר 2015
↑  אויר קדוש, קרן הקולנוע הישראלי
↑  'אוויר קדוש': סקירת סרט טריבקה 2017, באתר הוליווד ריפורטר, 20 באפריל 2017
↑  אויר קדוש, פסטיבל פאלם ספרינגס
↑  אויר קדוש, פרס פיפרסקי
↑  סמואל גולדוין רכשו את הקומדיה הישראלית 'אויר קדוש', סקרין דיילי, 23 במאי 2017
↑  רכבת קלה, Epicentre films
↑  ביקורת סרט 'רכבת קלה', פסטיבל ונציה 2018, הוליווד ריפורטר, 6 בספטמבר 2018
↑  לילה בחיפה, קרן הקולנוע הישראלי
↑  ביקורת על 'לילה בחיפה, וראייטי, 8 בספטמבר 2020
↑  אמיר קמינר, שיכון, פסטיבל ברלין
↑  אמיר קמינר, "נחטפנו כאומה על ידי קבוצה של הזויים, שלא מבינים שאנחנו נמצאים באזור מסוכן", באתר ynet, 8 במרץ 2024
↑  התנתקות, ספר הקולנוע הישראלי
↑  אזור חופשי, קרן הקולנוע הישראלי
↑  עדן, האתר של עמוס גיתאי
↑  הארץ המובטחת, ספר הקולנוע הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1061895424  VIAF: 311667063   WorldCat (עם VIAF): 311667063
ריצ'רד קרנה

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1926 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בינואר 2003 (בגיל 76) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard Donald Crenna 
 סוגה מועדפת:  סרט פעולה, מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1937–2003 (כ־66 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  תיכון בלמונט 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (1985)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריצ'רד דונלד קרנה (באנגלית: Richard Donald Crenna; ‏30 בנובמבר 1926- 17 בינואר 2003) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס אמי ומועמד שלושה פרסי גלובוס הזהב. התפרסם בתפקיד קולונל טראוטמן בשלושה מסדרת סרטי "רמבו".
ביוגרפיה

קרנה נולד בלוס אנג'לס להורים איטלקים, אדית' ג'יי, מנהלת בית מלון, והרוקח אנטוני קרנה. 
למד באוניברסיטת דרום קליפורניה ושירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם ה-2.
קריירת משחק

קרנה התחיל את הקריירה שלו בגיל שבע בתוכנית רדיו. התגלה לראשונה בהופעות משניות בדרמת הבייסבול הביוגרפית "הגאווה של סט. לואיס" ובסדרות "מק'וי האמיתי" ו"גברת ברוקס שלנו".
קיבל הכרה ראשונה על תפקידו בסדרה "האנשים של סלטי", תפקיד עליו הועמד קרנה לשני  פרסי אמי ולפרס גלובוס הזהב.
הפך בסוף שנות ה-60 לכוכב קולנוע בזכות הופעותיו בסרט המלחמה "היאנגצה הגועש" בתור קפטן הצי האמריקאי קולינס, בסרט המוזיקלי "כוכבת!" בתפקיד מפיק התיאטרון ריצ'רד אולדריץ', במותחן "בודדה באפלה" בתור הפושע מייק טלמן ובדרמה "נטישה" בתור מפקד צוות האסטרונאוטים ג'ים פרואט.
בתחילת שנות ה-80 שיחק במותחן המסתורין כחום הגוף בתור איש העסקים אדמונד ווקר והתפרסם בתפקיד קולונל סם טראוטמן, שלוקח אחריות על מעשיו של חייל העילית הדחוי ג'ון רמבו (סילבסטר סטאלון) במשחק הדמים.
ב-1984 הועמד קרנה לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בקומדיה "פלמינגו קיד", בתור אלוף משחק הקלפים ג'ין ראמי פיל ברודי.
ב-1985 זכה קרנה בפרס אמי והועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בסרט הטלוויזיה "האונס של ריצ'רד בק" בתפקיד השוטר ריצ'רד בק.
באותה שנה גם שב לגלם את קולונל טראוטמן, המזמן את רמבו למשימה סודית בשטח וייטנאם בסרט הפעולה שובר הקופות " רמבו: משחק הדמים 2 ", ע"פ תסריטם של ג'יימס קמרון וסילבסטר סטאלון.
ב-1988 שיחק בתפקיד קולונל טראוטמן בסרט "רמבו 3", בו הוא נחטף ונכלא בידי הצבא הסובייטי.
ב-1993 שיחק בפרודיה של ג'ים אברהמס על סרטי רמבו, "לרקוד עם לוחמים" בתפקיד קולונל וולטרס המגייס את איש הקומנדו הימי לשעבר הארלי (צ'ארלי שין).
סרטיו האחרונים בהם התפרסם היו הקומדיות " סברינה" של סידני פולאק בתור פטריק טייסון ו"הנמלט מת מצחוק" לצידו של לזלי נילסן. 
הפרויקט האחרון בו היה מעורב לפני פטירתו היה סדרת הדרמה "המשפט של איימי".
חיים אישיים

לקרנה נולדו שני ילדים מאשתו השנייה האנה סמית' סווני וילדה אחד מאשתו הראשונה ג'ואן גרישם.
בשנת 1997 הצליח קרנה להתגבר על מחלת סרטן בלוטת התריס שכמעט גבתה את קולו.
בשנותיו האחרונות סבל קרנה מסרטן הלבלב, אולם נפטר בשנת 2003 דווקא מאי-ספיקת לב, גופתו  נשרפה ע"פ צוואתו.
פילמוגרפיה נבחרת

הגאווה של סט. לואיס (1952)
זה גדל על העצים (1952)
ג'ון גולדפארב, בבקשה תשוב הבייתה (1965)
היאנגצה הגועש (1966)
בודדה באפלה (1967)
כוכבת! (1968)
ריצה לזהב (1969)
נטישה (1969)
איש המדבר (1971)
שמיים אדומים בבוקר (1971)
קאטלו (1971)
לילה על העיר (1972)
ג'ונתן ליווינגסטון השחף (1973)
מעבר שובר לב (1975)
כלב שטן: מרדף הגיהנום (1979)
ספינת מוות (1980)
כחום הגוף (1981)
משחק הדמים (1982)
שולחן לחמישה (1983)
פלמינגו קיד (1984)
רמבו: משחק הדמים 2 (1985)
דירת קיץ (1985)
רמבו 3 (1988)
לוויתן (1989)
מונטנה (1990) - סרט טלוויזיה
לרקוד עם לוחמים (1993)
רציחות הזיכרון (1994) - סרט טלוויזיה
ג'ייד (1995)
סברינה (1995)
20.000 ליגות מתחת למים (1997)
הנמלט מת מצחוק (1998)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

לשרת ולהגן (1999)
המשפט של איימי (2003- 2000)
קרנה עם ברנדט פיטרס בסדרה "All's Fair",‏ 1977
כביש 7212

| --- | --- |

כביש 7212, מבט מערבה לכיוון גבעת נשר
כביש 7212, מבט מערבה לכיוון גבעת נשר
 מידע כללי
 כינוי:  הכביש הישן לאוניברסיטת חיפה
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  6 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  נשר
 נקודת התחלה:  כביש 752
 נקודת סיום:  כביש 672 ליד האנטנה בקרבת גבעת ההגנה
 
 קואורדינטות:  32°45′27″N 35°02′39″E﻿ / ﻿32.7575598°N 35.0440836°E﻿ / 32.7575598; 35.0440836
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת חיפה מוגדלת) כביש 7212(למפת חיפה רגילה) כביש 7212he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 7212 והאזור שמאוחר יותר הוקם בו פארק הכלניות, רואים את היציאה מרחוב הרקפות בגבעת נשר. צילום משנות ה-60 של המאה ה-20


פארק הכלניות בנשר
ניתן ללחוץ על הקישורים לשמות המקומות.
מבט מגבעת
 נשר לעבר כביש 7212, ברקע גבעת העמדות, הבונקרים של מתחם הנ"מ הבריטי ממלחמת העולם השנייה, צריף הפועל ובתי שכונת נשר ותיקה. צולם ב־1963
פארק הכלניות - הכניסה לפארק מרחוב הכלניות כולל שלט של הקרן הקיימת לישראל
שלט המודיע על שדרוג פארק הכלניות ליד בית הספר בית יהושע ברחוב התשבי בנשר
האנדרטה במצפה אורי, משקיפה על שכונת גבעת נשר
תצפית נוף ממצפה אורי לשכונת גבעת נשר מימין, נחל נשר, כביש 705 ושכונת רמות יצחק בעיר נשר באופק לכיוון צפון בתי זיקוק לנפט והלבניות
כביש 7212 והמפגש בצומת עם רחוב העלייה בגבעת נשר
כביש 7212 הוא כביש נופי מתפתל על הר הכרמל אשר נסלל במקורו ב־1942 על ידי מפעל נשר למלט. כל הכביש נמצא בשטח השיפוט של העיר נשר. מהכביש יש תצפיות יפות לעמק זבולון, קריית טבעון, קריית אתא וכל מפרץ חיפה. הכביש מתחיל בעמק זבולון מכביש 752 מול אצטדיון נשר, מתמשך לאורך 6 ק"מ ומתחבר בקו פרשת המים לכביש 672 בקטע הכביש שבין אוניברסיטת חיפה וגבעת ההגנה.