stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאנוש הראשון זאפויה
לקריאה נוספת

2010 Paul Lendvai Die Ungarn.Eine tausendjährige Geschichte
("ההונגרים. היסטוריה בת אלף שנים" - בתרגום לרומנית מאת מריה ויון נסטסיה - מהדורה שלישית Ungurii, Editura Humanitas București 2011)
יוניס הונאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 פטירה:  2 ביוני 2015 עזה, מדינה פלסטינית 
 השקפה דתית:  אסלאם סוני 
 
יוניס הונאר היה מנהיג ארגון ג'יהאד אסלאמי בשם "חטיבת שייח' עומר חדיד", שפעל בעיקר נגד חמאס ברצועת עזה.
הוא חוסל על ידי חמאס בפעילות נרחבת למיגור פעילים וקבוצות המזדהות עם המדינה האסלאמית.
ביתו של הונאר בעזה נפרץ על ידי משטרת חמאס ב-2 ביוני 2015,. לאחר הפשיטה הודיעה חמאס כי הוא היה המנהיג של צבא המדינה האסלאמית (כונה גם "דאעש בעזה".) הוא נעצר ולאחר מכן נורה למוות על ידי חמאס.
הערות שוליים

↑  "After Security Services Killed a Man While Attempting to Arrest Him, PCHR Calls Upon Attorney Genera". UNDPI: Ref: 27/2015 On Tuesday 02 June 2015, security Services in the Gaza Strip killed Yunis Sa'id al-Hunnar while attempting to arrest him from his house in Shaikh Redwan neighborhood in Gaza City. UNDPI. 4 ביוני 2015. נבדק ב-10 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Blade, Elizabeth (9 ביוני 2015). "Worse Than Hamas? ISIS in Gaza". IsraelToday: Earlier this month Hamas “police” stormed the Gaza home of Yunis Hunnar, believed to be a member of a Salafi group linked to ISIS. A Hamas spokesman later said Hunnar had carried out attacks against the ruling group in May. Nor was it the first time Hamas’ rule had been challenged by Islamists more radical than itself. נבדק ב-10 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  J.Xenakis, John (2 ביוני 2015). "Hamas and ISIS turn on each other in the Gaza Strip". WorldView: A Gaza Strip group claiming to be linked to the Islamic State (IS or ISIS or ISIL or Daesh) has given Hamas, the governing authority of the Gaza Strip, a 48-hour deadline to stop cracking down on the members of the group. The group calls itself the “Islamic State supporters in Bayt al-Maqdis (Jerusalem)” (ISIS in Gaza), and is linked to Ansar Bayt al-Maqdis (Supporters of Jerusalem), a group in Egypt’s Sinai that has committed numerous terrorist bombings that we have reported on several times. נבדק ב-10 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
חלוקת הפרקים בתנ"ך

תרגום התנ"ך לארמית מהמאה ה-11, מגניזת כורדיסטן. בתחתית הטור הימני מסומן תחילת סדר.
חלוקת הפרקים בתנ"ך ומספור הפסוקים הם פיתוחים מאוחרים מימי הביניים, והם מיוחסים לראשונה לתאולוג הנוצרי סטיבן לנגטון. במסורת היהודית ספרי המקרא מחולקים לסדרים, פסוקים ולפרשיות, אולם אלו לא ממוספרים. החלוקה לפרקים שנעשתה במקורה בביבליה במהדורת הוולגטה הלטינית, סייעה רבות בהתמצאות הטכנית בספרי המקרא. עם זאת, חוקרים רבים מצביעים על אלמנטים תאולוגיים נוצריים שחלוקה זו מבטאת. למרות היותה נוצרית ביסודה, הוכנסה החלוקה למהדורות הדפוס הראשונות של התנ"ך במהדורות "יהודיות", ומאז היא קיימת בכל המהדורות למיניהן.
חלוקת התנ"ך במסורת היהודית

במסורת היהודית קיימות שלוש חלוקות עיקריות שונות של המקרא:
חלוקה לפרשיות, פרשה פתוחה או פרשה סתומה, על פי גודל הרווח בין הפסקאות.
חלוקה לסדרים, התורה, על פי מחזור הקריאה התלת-שנתי שהיה נהוג בארץ ישראל והנ"ך ע"פ מחזור שנתי.
חלוקת התורה לפרשיות הנקראות כיום פרשת השבוע, על פי מחזור הקריאה השנתי שהיה נהוג בבבל.
חלוקת התנ"ך במסורת היהודית > פרשה פתוחה וסתומה

חלוקה אחת היא החלוקה לפרשיות, המתחלקות לפרשה פתוחה ופרשה סתומה, ואשר סימונה בטקסט הוא ריווח בין שתי הפרשות, כאשר פרשה סתומה מתחילה באותה שורה, ומסמלת ככל הנראה הפסקה מועטת, ופרשה פתוחה מתחילה בשורה חדשה, ומסמלת ככל הנראה הפסקה גדולה יותר. במספר חומשים מודרניים פרשה סתומה מסומנת באות ס' ופרשה פתוחה מסומנת באות פ'. חלוקה זו היא עניינית, וכל קטע מכיל מספר לא קבוע של פסוקים (מחלק של פסוק (כמו בעשרת הדיברות) ועד עשרות רבות של פסוקים). חלוקה זו מקודשת ברמת הקדושה של הכתוב עצמו, שכן על פי המסורת היא ניתנה למשה רבנו ביחד עם המקרא.
חלוקת התנ"ך במסורת היהודית > מחזור הקריאה הארץ-ישראלי

חלוקה אחרת היא החלוקה לסדרים, חלוקה שהשתמרה בספרות המדרשית ונקראה לעיתים 'סימן', 'רמז', או בארמית 'פרשתא'. בחלק מכתבי היד העתיקים של התנ"ך ביניהם כתר ארם צובא סומנה החלוקה באות ס'. חלוקה זו נקראת נוסח ארץ ישראל, והיא שימשה את תושבי ארץ ישראל לעליה בתורה בשבתות, כאשר בכל שבת קראו סדר אחד. בצורה זו סיימו את התורה בשלוש וחצי שנים. חלוקה זו הייתה בשימוש עד המאה השתים עשרה.
החלוקה לסדרים בתורה היא עניינית ברוב המקרים, ובספר דברים אף זהה לחלוקה לפרשות השבוע. בניגוד לחלוקה בתורה, בנ"ך לא ניתן לומר כי החלוקה לסדרים עניינית, אך היא בגודל אחיד למדי, ויש המשערים שהחלוקה נקבעה על פי דפי מהדורת מקרא מסוימת, ללא הקפדה תוכנית מהותית. בהקדמה לתנ"ך קורן מובאת השערה נוספת בשם רבי שאול קוסובסקי, הוא בדק וגילה שבנ"ך ישנם סדרים כמניין ימות החול בשנה (293), ומכך הוא הסיק שייתכן שנהגו בתקופות שונות לסיים כך את קריאת התנ"ך במחזור שנתי. על בסיס תובנה זו נוסד בימינו מחזור לימוד "נ"ך יומי". הסבר נוסף שמובא שם לעצם החלוקה שנראית לעיתים אקראית הוא שהמחלק ניסה לסיים ולהתחיל את הסדר בפסוק בעל תוכן חיובי.
חלוקת התנ"ך במסורת היהודית > מחזור הקריאה הבבלי

חלוקה נוספת, של התורה בלבד, הייתה על פי סדר קריאת התורה בבבל, שם נהגו לקרוא את כל חמשת חומשי תורה מדי שנה. חלוקה זו נפוצה בכל תפוצות ישראל וידועה כיום בשם "פרשות השבוע" (כגון: פרשת בראשית, פרשת נח, פרשת לך לך ועוד). כל פרשה מחולקת לשבעה חלקים המכונים "עליות", באורך משתנה, בעיקר מצורך פרקטי של עלייה לתורה בשבת. ברוב המקרים עלייה תפתח ותסתיים בפסוק שתוכנו "טוב" לישראל. לעולם לא תחל עלייה כזו בקללה כנגד ישראל.
חלוקת ספר תהילים

החלוקה של הפרקים בספר תהילים מוקדמת, ואיננה חלוקה נוצרית אלא מבוססת בעיקרה על המזמורים השונים המרכיבים את הספר, כשכל מזמור הוגדר כפרק. הספר חולק הן אצל הנוצרים והן אצל היהודים לפי מספר המזמורים שהוא מכיל. אולם יש חילוקי דעות במספר הפרקים: הנוצרים מחלקים את הספר ל-150 פרקים ואילו במסורת היהודית יש גרסאות שונות.
בתלמוד מוזכרים מאה ארבעים ושבעה מזמורים כנגד מניין שנותיו של יעקב אבינו, אך לא ברור כיצד בדיוק הייתה החלוקה, ובמה היא הייתה שונה מהחלוקה ל-150 מזמורים. וכך סופרים עד היום יהודי תימן את מספר פרקי התהילים.[דרושה הבהרה]
יש שבעה מקומות עיקריים שבהם אולי הייתה החלוקה המקורית שונה:
לפי אחת הדעות בגמרא פרקים א-ב הם פרק אחד, והיא מביאה ראיה מכך ש"פתח בה באשרי וסיים בה באשרי". כך הוא גם מנהג יהודי תימן עד היום.
פרקים ט-י מחוברים בתרגום השבעים ואולי סברו כך גם חלק מחז"ל (אם כי הדעה המובאת לעיל לא סברה כך). ראיה לכך מהעובדה שבפרק י' אין כל פתיחה, בניגוד לפרקים שלפניו ולאחריו שפותחים ב"למנצח".
בשל אותה ראיה, ומשום שיש פזמון החוזר בשניהם, ייתכן שפרקים מב-מג הם למעשה מזמור אחד. (בנוסח הספרדים שני המזמורים נחשבים יחד כמזמור של סוכות).
ייתכן שפרקים ע-עא היו מזמור אחד, ולכך אותה ראיה המוזכרת בשתי הדוגמאות הקודמות. וכך מסורת יהודי תימן.
בתרגום השבעים פרקים קי"ד-קט"ו מחוברים כמזמור אחד. כך הוא גם בכתב היד כתר ארם צובא, וכן הוא במנהג התימני בקריאת ההלל.
מזמור קי"ז הוא בן שני פסוקים בלבד, ושייך כנראה למזמור שלפניו או לאחריו. בדרך כלל מחברים אותו עם זה שלפניו.
פרקים קל"ד-קל"ה נראים כחלק ממזמור אחד.
החלוקה במהדורות עבריות בימינו

החלוקה המקובלת היום היא זו הנוצרית, המחלקת כל ספר למספר פרקים ולא לפרשות, אולם אין היא שווה בחלוקת הפסקאות לפרשיות על-פי המסורה. רבים מהפרקים מתחילים באמצע פרשייה. החל מהמצאת הדפוס הוטמעה החלוקה הנוצרית והמספור בכל המהדורות המודפסות, והיא מופיעה בכל מהדורות התנ"ך בעברית. אם כי ישנם שינויים קלים בין המהדורות השונות. שינויים בין המהדורות לא פסחו אף על המהדורות האחרונות והמהודרות שיצאו בעשורים האחרונים, כמו תנ"ך קורן, עדי, ברויאר, קאסוטו ואחרים. בין השינויים ישנם הבדלים במספור הפסוקים בעשרת הדיברות שבספר שמות ובספר דברים. פסוק בין בראשית, ל' ו-ל"א, בין ירמיה, ל' ו-ל"א, בין יחזקאל, י"ג ו-י"ד ועוד.
מהדורת תנ"ך קורן היה התנ"ך הראשון המודפס, שהציג את החלוקה לסדרים בציון האותיות (לצידו של הכתוב), אף שכאמור חלוקה זו אמנם הופיעה בספרי המדרשים ובמהדורות של פרשנות לתנ"ך. לתנ"ך קורן צורפה הקדמה המסבירה את השתלשלות החלוקה היהודית לסדרים, ההשערות לגביה, וחשיבותה לישראל כיום.
הוצאת קורן הייתה הראשונה לשנות את החלוקה והעימוד, ולהשיב את החלוקה לפי המסורת היהודית, ואף כללה את החלוקה הארץ ישראלית הקדומה לפרשיות, שהיו נקראות במחזור של שלש שנים. עם יציאת תנ"ך זה לאור, מדינת ישראל וצה"ל אימצו הוצאה זו כתנ"ך שיוגש לחיילי צה"ל בטקסי ההשבעה, וכן כתנ"ך שישמש באופן רשמי בטקסים של המדינה. מאוחר יותר יצא תנ"ך על פי כתר ארם צובא (בהוצאת מוסד הרב קוק ובעריכת הרב מרדכי ברויאר), המחולק על פי החלוקה היהודית. בשתי ההוצאות הפרקים צוינו בראש הדף, והפסוקים וחילופי הפרקים בצד הדף, במספור עברי. מבנה תנ"ך זה, ואף הגופן שלו הועתקו פעמים רבות ללא רשות, וכיום תנ"ך זה נפוץ מאוד.
ברוב החומשים המודפסים כיום, לצורך מעקב קריאת התורה בבתי הכנסת בשבת (בדרך כלל עם תרגום אונקלוס, פירוש רש"י, ולפעמים הערות מסורה, ופירוש 'בעל הטורים' על דרך הרמז והגימטריה), נשמר המבנה של מקראות גדולות, כשהפרקים משמשים לחלוקה, אלא אם פרשת השבוע מתחילה באמצע פרק, ומספורם (העברי) בולט, כמו גם מספור הפסוקים (העברי) בגוף הכתוב, ולא לצדו.
ראו גם

חלוקת התנ"ך לסדרים
לקריאה נוספת

ישעיהו מאורי, חלוקת התנ"ך לפרקים, לסדרים ולפרשיות, על המקרא ועל הוראתו א, תשנ"ג, עמ' 28-32 (מידע בקטלוג רמב"י)
הרב נתן דוד רבינוביץ(אנ'), חלוקת התורה לפרקים, ניו יארק: מוסדות אהבת התורה, תשע"ו/ 2016.
הערות שוליים

↑  ר' לדוגמה כתר ארם צובא בתחילת פרשת 'ניצבים' (עמוד 2 בדפים הסרוקים שפורסמו)
↑  הושע י"ד: על חלוקת הפרקים בתנ"ך יהודה איזנברג, שיחות בספר הושע
↑  שמואל הכהן וינגרטן, חלוקת התורה לפרקים, סיני מב, עמ' רפא-רפב
↑  סיכומים אלו מודפסים בתנ"כים נוצרים, בעיקר בסופם של ספרים, גם לגבי הברית החדשה. וראו מאמרו של הרב שמואל הכהן וינגרטן: חלוקת התורה לפרקים, סיני, מב, תשי"ח
↑  ר' במאמרו של הרב הכהן-וינגרטן
↑  ספר ישעיהו, פרק ל"ג, פסוק ב'
↑  ספר תהלים, פרק ל"ז, פסוק ל"א
↑  ספר בראשית, פרק כ"ו, פסוק ג'
↑  ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק כ"ט
↑  ספר תהלים, פרק קי"א, פסוק א'
↑  מגילת שיר השירים, פרק ד'
↑  מגילת שיר השירים, פרק ה', פסוק א'
↑  אנציקלופדיה יהודית דעת - חלוקת התנ"ך לפרקים ;, באתר www.daat.ac.il
↑  ספר דברים, פרק י"ג, פסוק א'
↑  ספר דברים, פרק י"ב בסוף הפרק
↑  ספר ישעיה, פרק נ"ב-פרק נ"ג
↑  על פי ספר ישעיה, פרק נ"ב, פסוק י"ג
↑  ספר ישעיה, פרק נ"ג, פסוק א'
↑  יוחנן יב 38
↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוקים י"ב–י"ח
↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוקים א'–י"א
↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק י"ט ואילך
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שבת,  פרק ט"ז, הלכה א'.
↑  האפשרויות השונות למניין קמ"ז המזמורים נדונו וסוכמו בידי יוחנן קפאח, ‏"הדרכים למניית קמ"ז מזמורי תהילים", JSIJ‏ 14, 2018.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ט', עמוד ב'
↑  עמנואל טוב, ביקורת נוסח המקרא, עמ' 3
↑  הקדמה לפירוש המלבי"ם - מהדורת פרשנות שנדפסה על פי ספרי המדרשים לפי ה"פרשתאות" שסומנו באותיות
תמונת פרשת איסור עבודה והוראה בשכרות. הציווי נכתב כפרשה פתוחה
עמוד מתוך תנ"ך שהודפס בגרמניה בשנת 1779
ספר תהלים משנת 1300, ספרד
תנ"ך משנת 1909 המשלב את החלוקה הנוצרית לפרקים עם החלוקה היהודית לפרשיות.
יונה ורודה

| יונה ורודה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יוניים
סוג:: Nesoenas
מין:: יונה ורודה
שם מדעי
 Nesoenas mayeri ‏Prévost, 1843

יונה ורודה (שם מדעי: Nesoenas mayeri) היא מין ממשפחת היוניים החיה באי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי. היא נמצאת בסכנת הכחדה. יונה זו נתמעטה משנת 1991 וחשבו שהיא נכחדה כמעט והייתה על סף הכחדה. כיום היא ניצלה מהכחדה מוחלטת אך עדיין מצויה בסכנה.
מאפיינים

אורכה של היונה 38-36 ס"מ ומשקלה עד 340 גרם. היא בעלת גוף לבן, רגליים ורודות, כנפיים כהות ומקור ורוד. העין גדולה וצהובה אך סביבה צבע אדום.
היונה מצויה ברחבי האי מאוריציוס ביערות הגשם וחיה בין הענפים. היא פעילה ביום ואוכלת פירות, גרגירים וזרעים.
היונה מצויה בסכנה בטבע עקב הבאת מינים פולשים כמו חתולים, חולדות, נמיות וקופי מקוק הטורפים את הביצים והגוזלים והבאת מיני צמחים המתחרים במיני הפירות אותם אוכלת היונה. גם השמדת יערות האי הביאו את היונה לסכנה גדולה. רק 2% מהיער המקורי של מאוריציוס נותר כיום.
הערות שוליים

↑  יונה ורודה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph519300
טרברסו

טרברסו מאת בונה-החלילים בועז ברנאי, על פי כלי של תומאס לוט, פריז, בסביבות 1740
אותו החליל כשהוא מפורק, ולידו מפרק אמצעי גדול יותר המאפשר להנמיך את החליל בחצי טון.
חלילי רנסאנס, הדפס מתוך תֵיאַטְרוּם אִינְסְטְרוּמֶנטוֹרוּם מאת מיכאל פרטוריוס
טְרָבֶרְסוֹ הוא אחד משמותיו ההיסטוריים של חליל הצד, וכיום הוא משמש לציין חלילי-צד היסטוריים (או העתקים מודרניים שלהם), להבדיל מחליל המתכת המודרני. השם הוא קיצור המונח האיטלקי Flauto traverso (חליל רוחבי, כלומר המוחזק במאוזן להבדיל מן החלילית המוחזקת במאונך). שמות נפוצים אחרים כיום מתייחסים לתקופה הספציפית של החליל: חליל בארוק, חליל רנסאנס, חליל קלאסי וכו'. בשיח המוזיקלי, משמש המונח טרברסו בדרך-כלל לחליל בארוק.
חלילים רבים מתקופות היסטוריות שונות שרדו עד ימינו, חלקם במצב המאפשר נגינה בהם. כמו כן, בעקבות התפתחות התנועה למוזיקה עתיקה, פועלים כיום בוני כלים הבונים העתקים של חלילים כאלה, ונעשה בהם שימוש רב בקונצרטים ובהקלטות של מוזיקה עתיקה.
חלילי רנסאנס בנויים לרוב מחתיכה אחת של עץ, ובה שישה חורים לאצבעות, ללא מפתחות. חלילים אלו נוצרו לרוב ב"משפחות" של ארבעה כלים בגדלים שונים, ושימשו לנגינה בקונסורט חלילים.
בחלילי בארוק בדרך כלל מתווסף מפתח אחד בנוסף לשישה חורים נוספים לאצבעות. הם בנויים משלושה מפרקים (עד ראשית המאה ה-18) או מארבעה מפרקים (התצורה הנפוצה ביותר כיום). לעיתים המפרק האמצעי בא בכמה גדלים שונים, כך שאותו החליל יכול לשמש לנגינה בגבהים שונים. חליל הבארוק הטיפוסי הוא בסולם רה מז'ור, אך הוא מכוון בכוונון בארוק - חצי טון נמוך מהכוונון המודרני.
ככל שהתפתחו החלילים נוספו בהם מפתחות בהדרגה, וכן חורים נוספים כדי לשנות את הכוונון ולקרבו לכוונון המושווה. המערכת של בונה הכלים תאובלד בהם (Böhm), המבוססת על 15-17 חורים, הופיעה באמצע המאה ה-19 והובילה, בסופו של דבר, להתפתחות חליל הצד המודרני.
יום הביצות הבין-לאומי

ציון יום הביצות הבינלאומי בישראל (בשלוליות החורף במורד נחל שורק)
יום הביצות הבין-לאומי, או יום רמסר מצוין מדי שנה ב-2 בפברואר.
יום זה מציין את התאריך של חתימת "אמנת בתי הגידול הלחים", הידועה כאמנת ראמסאר ב-2 בפברואר 1971, בעיר האיראנית ראמסאר, שלחופי הים הכספי. יום רמסר נחגג לראשונה בשנת 1997.
מדי שנה, סוכנויות ממשלתיות, ארגונים לא-ממשלתיים ואזרחים בכל רמות החברה מארגנים פעילויות שמטרתן להעלות את המודעות הציבורית לערכם של בתי הגידול הלחים. פעילויות ברחבי העולם כוללות הרצאות, סמינרים, טיולים, תחרויות אומנות לילדים, תחרויות סירות מפרש, ימי ניקיון ושידורים בטלוויזיה וברדיו.
ב-12 במרץ 1977 הצטרפה גם מדינת ישראל לאמנה זו.
הערות שוליים

↑  World Wetlands Day, The Convention on Wetlands
↑  Israel, The Convention on Wetlands
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טעות בכיוון 5: קשרי דם

| --- | --- |

 מבוסס על:  דמויות מאת אלן ב. מקלרוי
 בימוי:  דקלן אובראיין
 הופק בידי:  ג'פרי ביץ' ופיליפ רות'
 תסריט:  דקלן אובראיין
 עריכה:  שטיין מהרסטאד  לודמיל קאזאקוב
 שחקנים ראשיים:  דאג בראדלי  קמילה ארפוודסון  סיימון ג'ינטי  רוקסן מקי  פול לובקה  אוליבר הואר  קייל רדמן ג'ונס  פין ג'ונס
 מוזיקה:  קלאודי פויזי
 צילום:  אמיל טופוזוב
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית בולגריה בולגריה (אתר צילומים)
 חברת הפקה:  Summit Entertainment  Constantin Film
 חברה מפיצה:  פוקס המאה העשרים
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  23 באוקטובר 2012
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה, סלאשר, גור, בי מובי
 תקציב:  1.5 מיליון דולר
 סרט קודם:  טעות בכיוון 4: ההתחלה
 סרט הבא:  טעות בכיוון 6: מפלט אחרון
 דף הסרט ב־IMDb
 
טעות בכיוון 5: קשרי דם (באנגלית: Wrong Turn 5: Bloodlines) הוא סרט סלאשר וגור אמריקאי משנת 2012 אשר בוים על ידי דקלן אובראיין. מדובר בסרט החמישי בסדרת סרטי טעות בכיוון, והוא מהווה גם המשכון לקודמו וגם פריקוול לשאר הסרטים. העלילה עוקבת אחר שלושת האחים היליקר, קניבלים מוטאנטים רצחניים שלאחר מאורעות הסרט הקודם, הצטרפו לרוצח סדרתי ויחד הם מטילים את אימתם על עיירה קטנה.
שחקנים

דאג בראדלי - מיינארד אודטס
קמילה ארפוודסון - שריף אנג'לה קרטר
סיימון גינטי - בילי
רוקסן מקי - ליטה
פול לואבקה - גאס
אוליבר הואר - ג'וליאן
איימי לנוקס - קרוז
דאנקן ויסביי - מוס
קייל רדמונד-ג'ונס - סגן קווין ביגס
בוריסלב אילייב - "שלוש אצבעות" (אשר גילם אותו גם בסרט טעות בכיוון 3: נותרים למות)
רדוסלאף פרבאנוב - "עין אחת" (גילם את "שלוש אצבעות" בסרט הבא)
ג'ורג' קרלוקובסקי - "שיני מסור"
אמיליה קליין - קאלין וובר
פין ג'ונס - טדי
פיטר ברוק - ג'ייסון קרטר
הפקה

צילומי הסרט נערכו בסופיה, בולגריה וארכו 19 ימים. הסרט דורג R בסולם סיווג הצפייה, עקב אלימות, שפיכות דמים, מין, שפה בוטה ושימוש בסמים.
במאי הסרט, דקלן אובראיין, אשר ביים את טעות בכיוון 3: נותרים למות וטעות בכיוון 4: ההתחלה, גם עבד על התסריט. מבחינה כרונולוגית, עלילת הסרט ממשיכה את קודמו ויחד הם מהווים פריקוול לשלושה הסרטים הראשונים. הסרט הבא, טעות בכיוון 6: מפלט אחרון, היה אמור לסיים את טרילוגיית הפריקוולים, אך עקב שהבמאי דקלן אובראיין הוחלף, התסריט שונה והסרט מהווה כמעין ריבוט.
הערות שוליים

↑  Wrong Turn 5: Bloodlines, 2013-02-22, נבדק ב-2020-10-24
יונה זרצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1928 גרודנו, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  11 בפברואר 1988 (בגיל 60 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סורבון 
 פרופיל ב-IMDb
 
יונה זרצקי (1928 – 11 בפברואר 1988) היה במאי ומפיק עצמאי, בעל חברה להפקת סרטים.
חייו

נולד בגרודנו שבפולין. למד בימוי והפקה בצרפת ב"אידק" ובמכון לפילמולוגיה באוניברסיטת פריז.
בשנת 1949 עלה לישראל. את דרכו בארץ התחיל כצלם ביחידת ההסרטה של הגדנ"ע. אחר-כך עבד שנים אחדות במכון לפריון העבודה והייצור. התמחותו בנושאי חקלאות ותעשייה הקנתה לו מעמד מיוחד בתחום זה.
בשנת 1968 ביים, והפיק בשיתוף עם מוטי סלונים, את הסרט העלילתי "אסירי החופש". ייחודו של הסרט בכך שמשתתף בו לראשונה בקולנוע הישראלי, בצורה בולטת ומשמעותית, שחקן ערבי (יוסף פרח) והעלילה עוסקת בנושא ערבי. הסיפור סובב סביב שלושה אסירים שיצאו מבית הסוהר לחופשה בת 24 שעות, בהם אסיר ערבי החוזר לכפרו ולמשפחתו. הסרט זכה להדים חיוביים והוצג בפסטיבלים ברחבי העולם: בברלין, אדינבורו, מלבורן, ובפסטיבל סרטים בנושא זכויות האדם בשטרסבורג. כן שודר בתוכנית יוקרה של ה-BBC, "הקולנוע העולמי". הסרט זכה בפרס בפסטיבל פנום פן.
בזכות "אסירי החופש" הפך יונה זרצקי להיות מעין מומחה לנושאים ערביים והוא ביים עשרות סרטי שירות על נושאים ערביים לטלוויזיה.
בין הסרטים הדוקומנטריים שהפיק וביים:
"המפגש" (על התעשייה הכימית בישראל),
"שחור על גבי לבן" (על דפוס ופועלי דפוס),
"המחשב ואנחנו",
"חקלאי של המאה העשרים",
"העיקר הבריאות",
"בלי ידיים",
"הזמן עושה את שלו".
"שני צדי האשנב", צילום: יעקב יונילוביץ', 1962
"דיוקנו של אמן - מרדכי ארדון, 1980.
"דיוקנו של אמן - משה קסטל, (תסריט ובימוי), 1984.
התמחותו בשטח החקלאי הביאה לו הזמנה מטעם ממשלת תאילנד, שעבורה הפיק שלושה סרטים על נושאי הפיתוח החקלאי.
עסק גם בנושאי אמנות והפיק עבור שירות הסרטים הישראלי סרטים על הציירים ראובן רובין, נחום גוטמן, משה קסטל ומרדכי ארדון.
יונה זרצקי נפטר בישראל מהתקף לב בגיל 60 בשנת 1988.
לקריאה נוספת

נתן ויעקב גרוס, הסרט העברי – פרקים בתולדות הקולנוע והראינוע בישראל, הוצאת המחברים, 1991
יהדות אירופה במאה ה-19

במאה ה-19 עברו על העם היהודי באירופה שני תהליכים מקבילים עיקריים: השתלבות והגירה. יהודים, במיוחד ממזרח אירופה, החלו להגר למערב היבשת ולאמריקה. אחרים, בעיקר במערב אירופה קיבלו זכויות רשמיות מהמדינה והתחילו להשתלב בתעשייה, במסחר ומלאכה. חלקם אף התבוללו וניתקו את הקשר עם היהדות. יציאת היהודים מההסתגרות שאפיינה אותם נתקלה בגל חדש של אנטישמיות ושנאת ישראל.
אמנציפציה

בעקבות המהפכה התעשייתית ומגמות העיור, יהודים רבים עברו מן הכפר (השטעטל) לגור בעיר ובכך גברה התערותם באוכלוסייה הנוצרית המקומית. המהפכה הצרפתית שהדגישה סיסמאות של שוויון, חירות ואחווה היוותה זרז לקידום הליכי אמנציפציה ליהודים שהקנו להם באזורים רבים, בעיקר במערב אירופה, זכויות מלאות, אזרחיות, חברתיות ומדיניות, שהם לא נהנו מהם קודם לכן. השתלבות היהודים יצרה שיפור משמעותי במעמדם הכלכלי והחברתי, אך האנטישמיות והאפליה כלפי היהודים לא נעלמה והדת עדיין היוותה "מכשול" לקבלת משרות מסוימות ורכישת נכסים. בשל כך רבים החליטו להתבולל במטרה לקבל "כרטיס כניסה" לחברה האירופאית, לזכות במשרה ממשלתית או אקדמית וליטול חלק פעיל בחיי הציבור והפוליטיקה הממלכתית. בנג'מין דיזראלי (1881–1804), לדוגמה, שהיה ראש ממשלת בריטניה בין השנים 1874-1868, נולד למשפחה יהודית אמידה ומשכילה, וכשמלאו לו 13 המיר אביו את דתו לנצרות. מאז קיבל הנער בנימין, לצד החינוך הרגיל, גם חינוך נוצרי אדוק. למרות שהמיר את דתו, לא הפסיק ד'יזראלי להתגאות במוצאו היהודי ואף תמך מאוד בזכויות היהודים גם בבריטניה וגם בארצות אחרות.
האמנציפציה הביאה רבים לאמץ את השיח בלשון האירופאית המקומית במקום יידיש, אימוץ לבוש מערבי, וכניסה למקצועות חדשים שלא היו פתוחים בעבר בפני יהודים- הן בשל ביטול המונופולין של גילדות בעלי המלאכה, שמנעו מהיהודים כניסה אליהן ועיסוק בתחומן, והן בשל הקפיטליזם. חלק ניכר מיהודי מרכז ומערב אירופה פנו לעיסוק ב"מקצועות חופשיים"כגון רופאים, עורכי דין, עיתונאים, מורים, סוחרים ובנקאים- תחום שבו בלטו במיוחד אנשי עסקים יהודים, כגון משפחת רוטשילד, משה מונטיפיורי, גרשון בלייכרדר ועוד. גם באקדמיה, שעד אז הייתה סגורה ברובה בפני יהודים, חל גידול משמעותי במספרם, ובהמשך בהשפעתם על המחקר המדעי העולמי. בתחום הצבאי הייתה השפעתם של היהודים נמוכה יותר ומעטים הצליחו להשתלב בצבא ולהגיע לדרגות בכירות. דוגמה לכך היה אלפרד דרייפוס, שהגיע לדרגת קצין בכיר בצבא הצרפתי. בפוליטיקה גם החלה מעורבות רבה יותר של יהודים. באיטליה – נודע לואיג'י לוצאטי, שהיה ראש הממשלה. בצרפת- בנוסף לצירים יהודים, שימש מיכאל גודשו כשר האוצר היהודי הראשון בממשלה צרפתית לפני מהפכת 1848, ואדולף כרמיה שימש כשר המשפטים ופעל גם למען היהודים.
אמנציפציה > האמנציפציה בארצות אירופה

בעוד שבארצות מרכז אירופה התגלתה התנגדות עממית נרחבת לאמנסיפציה, הרי שבמערב אירופה לא הייתה התנגדות, וליהודים היה קל יותר להתמזג בחיים החברתיים, הכלכליים והתרבותיים.
הפרלמנט הצרפתי אישר את רעיון השוויון של הדת היהודית אל הדת הנוצרית הקתולית, וכך נכתב בחוקת 1848 כי כל התושבים חופשיים לבחור את דתם. בסוף המאה ה–19, היהודים בצרפת היוו פחות ממחצית האחוז: כ-150 אלף יהודים מתוך כ-40 מיליון צרפתים. אולם בעקבות החופש והשוויון שניתנו להם, הצליח חלק מהם להגיע לעמדות בכירות במוסדות השלטון והמנהל הציבורי.
בהולנד ובלגיה התקבלה האמנסיפציה במהרה והיהודים זכו לשוויון אזרחי ודתי. לעומת צרפת, הולנד ובלגיה, בהן נטמעו היהודים בחברה הכללית במהירות יחסית, באנגליה היה תהליך השוויון הדרגתי, והחוקים המפלים בוטלו אט אט.
בשנת 1866, נתקבלה ההחלטה בפרלמנט הגרמני על איסור האפליה הדתית. יהודים יכלו מעתה להשתלב בפוליטיקה, בחינוך ובחברה ביתר קלות וכמעט ללא הגבלות. באיטליה ניתן שוויון חוקי ליהודים בשנת 1870. בשנת 1874 קיבלה שווייץ על עצמה את עיקרון השוויון, וההגבלות על היהודים הוסרו.
מזרח אירופה
יצחק בר לוינזון, אבי ההשכלה היהודית ברוסיה היה בין אלה שהטיפו לידיעת לשון המדינה ועיסוק במלאכות יצרניות, בכדי להשתלב במדינה ולא למשוך את טינת הסביבה. המשכילים רצו להאמין, שעל ידי השתלבותם בחברה ותרומתם לה – השנאה כלפיהם תלך ותעלם, אך אכזבתם הייתה קשה. במדינות מזרח אירופה היה הציבור היהודי נתון בטבעת חנק של גזרות, גרושים ותקנות מגבילות שהונחתו עליו מראש הפירמידה - משלטון הצאר.
מרבית יהודי רוסיה חיו בערים. באזורים כפריים נאסר על היהודים לעסוק בחקלאות, ולכן הם פנו למסחר זעיר ולתעשייה (נפחים, נגרים, בנאים, סנדלרים, עובדי טקסטיל, דפוס ונייר). כאשר חדרה המהפכה התעשייתית לתחומי רוסיה, השתלבו יהודים רבים במקצועות החדשים והפכו לפועלי חרושת.
השכלה ושינויים בחברה הדתית

במאה ה-19 גם התעצמה תנועת ההשכלה היהודית ששורשיה במאה ה-18. ההשכלה כיוונה ליעד כפול: מחד שימור היהודים כקבוצה מובדלת בעלת זכויות משלה, יחד עם פעולה לתחייה והתחדשות תרבותית ורוחנית ויצירת ספרות ועיתונות בעברית, שהתנועה הייתה אחראית לתחייתה כלשון ספרותית לצורכי חולין; ומאידך השתלבות מיטבית שלהם במדינותיהם, תוך הקניית השפה, התרבות והערכים של הסביבה. התנועה קידמה רעיונות של רציונליזם, ליברליזם, חופש המחשבה וביקורתיות, ובתוכה עצמה התקיים מנעד רחב בין מתונים שביקשו שמרנות ופשרנות מרביות לקיצונים ששאפו לתמורה מן השורש. היא נתפשת על פי רוב כענף היהודי של מגמת הנאורות הכללית. ההשכלה בתחום המושב התפתחה בראשיתה בשני מרכזים: וילנה, בה הייתה אליטה רבנית גדולה שהיוותה לה מצע נח ושמשכיליה התאפיינו בשמרנות ואף באדיקות ממש; ואודסה, עיר תוססת בה התיישבו סוחרים גליציאנים שהביאו עמם את הנופך המשכילי של מולדתם.
בגלגוליה השונים, שיחקה ההשכלה תפקיד ניכר במודרניזציה של יהודי מרכז ומזרח אירופה. נציגיה קראו ופעלו לרפורמות תרבותיות, רוחניות, חינוכיות וציבוריות באורחות הקהילה והפרט. על רקע זה התנגשה התנועה הן עם האליטה הרבנית השמרנית, שניסתה להגן על עולם המסורת בשלמותו, והן עם הדוגלים בטמיעה גורפת שביקשו לצמצם או לבטל את היותם של היהודים קולקטיב מובחן.
מגמה נוספת שחלה היא השינויים בתוך החברה הדתית- המסורתית. לצד תהליכי ההתבוללות והחילון, גם חל פילוג בתוך היהדות הדתית עצמה בין היהודים האורתודוקסים המחזיקים בדעה שעל היהדות לשמר את דמותה המסורתית והדבקות בהלכה, לבין זרמים ליברליים ובראשם התנועה הרפורמית והקונסרבטיבית שאף שהתנגדו להתבוללות, עודדו שינויים בפולחן הדתי היהודי והתאמתו לרוח המודרניזם. גם בקרב היהודים האורתודוקסים, החלו להיווצר קווי שבר בין אלו שדגלו בהתבדלות מוחלטת ואי קבלת המודרנה, ברוח הביטוי שתבע החת"ם סופר "חדש אסור מן התורה", לבין הנאו אורתודקסיה, שמובילה, הרש"ר הירש דגל בשילוב בין תורה ומודרנה, תוך שמירת ההלכה. לקראת סוף המאה ה-19 התבטאה מחלוקת זו גם ביחס לתנועה הציונית. מחד, מרבית היהדות החרדית שהתנגדה לציונות, ומנגד הציונות הדתית שתמכה בעליה לארץ ישראל ובהקמת מדינה יהודית.