stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוברון מדיה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית משחקי וידאו 
 מוצרים עיקריים:  casual game, תוכנה 
  
 אתר רשמי
 
אוברון מדיה (באנגלית: Oberon Media) הייתה חברת תוכנה, שפיתחה משחקי מחשב מזדמנים (Casual game) לפלטפורמות שונות כגון משחקי רשת, משחקים חברתייים, משחקי מובייל, ומשחקים לטלוויזיה אינטראקטיבית. המשחקים של החברה הופצו על ידי חברות אינטרנט ומדיה גלובליות, כגון: מיקרוסופט, .Acer Inc, AT&T, Yahoo!, Electronic Arts ו-אורנג'. החברה הוקמה בישראל אך בהמשך רוב הפעילות שלה עברה לארצות הברית ואירופה.
היסטוריה

החברה הוקמה ב-2003 על-ידי תומר בן-קיקי, ששימש כמנכ"ל החברה, עופר ליינדר, שהיה מנהל הפיתוח העסקי וטל קרת ששימש כיושב ראש החברה. לפני הקמת אוברון מדיה, היו בן-קיקי וקרת ממקימי חברת ריץ' אף אקס (RichFX) שפיתחה בתחילה טכנולוגיה לדחיסת סרטי וידאו תלת־ממדיים ושידורם באינטרנט ברוחבי פס צרים.
המשקיע הראשון בחברה היה זוהר גילון, עם קרן הון הסיכון שלו תמר ונצ'רס. משקיע נוסף היה ג'ף סקול, העובד הראשון של חברת eBay ונשיאה לשעבר, באמצעות חברת ההשקעות שלו - קפריקורן מנג'מנט. משקיעים נוספים היו הבנקים גולדמן סאקס, מורגן סטנלי וחברת ההשקעות Oak Investment Partner.
אוברון פיתחה מערכת בשם Game Center, להפצה ולשיווק של משחקים באינטרנט. היא הותקנה תוך שנים ספורות בכ-150 אתרים בעולם ותמכה ב-14 שפות. ב-2006 ביקרו כ-420 מיליון שחקנים במשחקים הקשורים למערכות של אוברון והיא דורגה במקום החמישי ברשמית החברות המבטיחות של העיתון הכלכלי "גלובס". חברת מיקרוסופט אף שילבה משחקים שאוברון פיתחה במערכת ההפעלה שלה, Windows Vista. החברה גייסה במשך השנים כ-200 מיליון דולר, וצברה הכנסות משמעותיות תוך זמן קצר, דבר שאפשר לה לרכשו שש חברות עד שנת 2007, בסכום כולל של 150 מיליון דולר. בתום סדרת הרכישות הזו בסוף 2007, הגיע מניין העובדים בחברה לכ-650 איש. מתוכם 200 בישראל.
הרכישה הראשונה של אוברון מדיה התבצעה בסוף 2005 כאשר רכשה את חברת C-Mate, חברה ישראלית שפתחה פלטפורמה ליצירת משחקי סלולר רבי משתתפים. רכישה שנייה הייתה של חברת בלייז (Blaze) מקלפורניה שהיו לה גם משרדים בשוודיה ובבריטניה, בנובמבר 2006. בלייז פיתחה משחקי מובייל עבור 150 מפעילים סלולריים, ששירתו 500 מיליון לקוחות. הרכישה הגדולה ביותר של החברה הייתה במאי 2007, חברת איי-פליי (I-play), שהייתה אחת השחקניות הגדולות בעולם בתחום המשחקים לסלולר, תמורת סכום שנאמד בלמעלה מ-100 מיליון דולר. לחברה זו היו משרדים בלונדון וקליפורניה; מרכזי פיתוח בסקוטלנד ורומניה ומשרדי מכירות במספר ערים ברחבי העולם. ביולי 2007 רכשה את חברת פיקסל פליי (PixelPlay) הישראלית שפיתחה פלטפרומה להפצה של משחקים ותכנים בידוריים באמצעות ערוצי טלוויזיה אינטראקטיביים. החברה נוסדה בשנת 2002 כתוצאה מאיחוד בין שתי חברות - Pixel Technologies, שנוסדה על ידי רמי וייץ וג'ף בראון, ו-PlayTV, שנוסדה על ידי רון חיימוביץ'. החברה פיתחה פלטפורמה טכנולוגית בשם JIVE שמאפשרת יצירה, אינטגרציה וניהול של משחקים מרובי משתתפים על גבי רשתות דיגיטליות. בנוסף חתמה החברה על הסכם עם רשת החברתית המקוונת מייספייס, שהייתה אז הייתה הרשת החברתית הגדולה בעולם, להיות ספקית בלעדית של פלטפורמת משחקים ותוכן עבורה. עם זאת רוב המשחקים הופצו בחינם על ידי אוברון מדיה.
באוקטובר 2007, החלה החברה להעביר את פעילות הפיתוח שלה מישראל לשתי בתי תוכנה שרכשה ברוסיה ואוקראינה. באוגוסט 2008 העבירה פעילות נוספת ממרכז הפיתוח בתל אביב לרומניה.
באוקטובר 2008, גייסה החברה 20 מיליון דולר ונכנסה לפעילות בשוק הסיני. עם זאת החברה התקשתה לפעול ברווחיות, למרות שמשחקי המחשב המזדמנים שלה היו פופולריים הם הופצו במקרים רבים בחינם למשתמש הסופי (לדוגמה משחקים ששולבו בתוך מערכת הפעלה) או תמורת תשלום נמוך. בדצמבר 2009 פיטרה החברה כ-100 עובדים.
בסוף 2010 עזבו שלושת היזמים הישראלים שהקימו את החברה, לאחר שהמשקיעים מינו הנהלה חדשה בארצות הברית. ההנהלה החדשה החליטה להפסיק לעסוק בפיתוח משחקים ולהתמקד בפיתוח ושיווק של הפלטפורמה שלה להפצת משחקים. בנוסף נסגרה בהדרגה כל הפעילות בישראל. באוגוסט 2013, הנכסים של אוברון מדיה נרכשו על ידי חברת iWin, Inc.
ראו גם

Chess Titans - משחק מחשב פיתחה החברה עבור חברת מיקרוסופט, שנכלל ברוב גרסאות מערכות ההפעלה חלונות 7 וחלונות ויסטה.
הערות שוליים

↑  גיא גרימלנד, הסטארט אפ ריץ' אף אקס - בו הושקעו 60 מיליון דולר - יימכר ל-ChannelAdvisor תמורת 3 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 24 במרץ 2008
↑  גיא גרימלנד, נשיא eBay לשעבר משקיע בחברה ישראלית, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2006
↑  גתית פנקס, ‏הדגים הקטנים שיהפכו ללווייתנים, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2006
↑  גיא גרימלנד, השותפה הסודית של מיקרוסופט, באתר TheMarker‏, 10 בספטמבר 2006
↑  שמוליק שלח, רועי גולדנברג, גלי וינרב, צחי הופמן ועידן רבי, ‏מה קרה ל-80 החברות המבטיחות של "גלובס"? /, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2013
↑  גיא גרימלנד, אוברון מדיה הישראלית רוכשת את בלייז האמריקאית במיליוני דולרים, באתר TheMarker‏, 21 בנובמבר 2006
↑  גיא גרימלנד, שוק הגיימינג הישראלי מתפתח: אוברון מדיה רוכשת את איי-פליי בעסקה המוערכת בלמעלה מ-100 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 31 במאי 2007
↑  יזהר גביש, אוברון מדיה רוכשת את חברת פיקסל פליי הישראלית בעשרות מיליוני דולרים, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2007
↑  הארץ, 110 מיליון גולשי מייספייס ישתמשו במשחקים של אוברון מדיה הישראלית, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2007
↑  גיא גרימלנד, אוברון מדיה פיטרה 25 עובדים בישראל; רוכשת שני בתי תוכנה לפיתוח משחקים במזרח אירופה, באתר TheMarker‏, 17 באוקטובר 2007
↑  גיא גרימלנד, אוברון מדיה מעבירה פעילות מינורית של פיתוח משחקים לסלולר מת"א לרומניה, באתר TheMarker‏, 13 באוגוסט 2008
↑  שמוליק שלח, ‏יש משבר? אוברון כנראה לא שמעה עליו: גייסה 20 מיליון דולר מקרן אינפיניטי ונכנסת לשוק הסיני, באתר גלובס, 6 באוקטובר 2008
↑  פז וייסמן, אוברון מדיה מפטרת כ-100 עובדים בעולם, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2009
↑  גיא גרימלנד, ההחמצה של אוברון מדיה: שלושת היזמים הישראלים איבדו את השליטה לטובת משקיעים אמריקאים, באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2011
↑  צחי הופמן, ‏אוברון מפסיקה לפתח משחקים; עוד עובדים יילכו הביתה, באתר גלובס, 4 באפריל 2011
↑  אסף גלעד, סוף למיזם המשחקים: אוברון נסגרת ומוכרת את נכסיה במחיר הפסד, באתר כלכליסט, 21 באוגוסט 2013
אדמונד ברטון

סר אדמונד ברטון QC, GCMG‏ (באנגלית: Edmund Barton;‏ 18 בינואר 1849 – 7 בינואר 1920) היה פוליטיקאי ושופט אוסטרלי שהיה ראש ממשלת אוסטרליה הראשון, ובין השופטים שהקימו את בית המשפט העליון של אוסטרליה. נחשב לאבי האומה האוסטרלית.
כמי שכיהן ראשון בתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה, הפך במהרה ברטון לסמל לאומי, והוא זכור בשל הצהרתו "בפעם הראשונה יש לנו אומה עבור יבשת, ויבשת עבור אומה".
תרומתו הגדולה ביותר להיסטוריה של אוסטרליה היא ניהול התנועה ששאפה להקים פדרציה של מדינות אוסטרליה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19. ברטון נבחר בבחירות הכלליות הראשונות שנערכו באוסטרליה ב-1901 לפרלמנט ולמשרת ראש ממשלת אוסטרליה והתפטר מתפקידו זה ב-1903 על מנת לכהן כשופט בבית המשפט העליון של אוסטרליה.
ראשית חייו

אדמונד ברטון נולד בשנת 1849 בגלבה (Glebe), פרבר של סידני, כילדם התשיעי של מרי לואיז ברטון וּויליאם ברטון שהיה במקצועו ברוקר. הוא התחנך בבית הספר Fort Street High School ו-Sydney Grammar School ובשניהם סיים כתלמיד הטוב ביותר בכיתת הגמר (באנגלית Dux) וכחניך ראשי (באנגלית School Captain) ופגש שם את ריצ'רד אוקונור שעתיד היה להיות חברו לחיים ועמיתו לספסל בית המשפט העליון. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת סידני כשהוא לומד לימודים קלאסיים וסיים בהצטיינות כשהוא זוכה בתואר הכבוד המיוחד לאוניברסיטה זו "first class honours and the University Medal". בנוסף ליכולת שהפגין בלימודים הצטיין ברטון גם כחובט (אבל לא כשחקן שדה) בקריקט. ברטון התמנה לפרקליט ב-1871. במסגרת מסע עם קבוצת הקריקט לניוקאסל שבניו סאות' ויילס בשנת 1870 הוא פגש בג'יין מייסון רוס (Jane Mason Ross) והשניים נישאו ב-1877.
ב-1879 שימש ברטון כשופט במשחק קריקט במגרש הקריקט של סידני בין נבחרת ניו סאות' ויילס ונבחרת אנגליה שבה שימש הלורד ג'ורג' האריס כקפטן. לאחר החלטה מעוררת מחלוקת של השופט הנוסף במשחק, פלש הקהל למגרש אירוע שכונה אחר־כך ""מהומת הקריקט הבינלאומית הראשונה"". ברטון עזר להרגיע את המצב, וזכה לפרסומת אוהדת רבה עקב מאמציו, שיש הטוענים כי עזרה לו בדרכו הפוליטית.[דרוש מקור]
פוליטיקה מדינתית

ב-1876 עמד ברטון לבחירה לאספה המחוקקת של ניו סאות' ויילס במסגרת הצבעה של הבוגרים של המחוז המיוצג על ידי אוניברסיטת סידני (שחויבו ללבוש גלימות סטודנטים לכבוד האירוע), אך הפסיד לוויליאם צ'ארלס וינדאייר (William Charles Windeyer)‏ 43 לעומת 49. הוא הובס שוב בבחירות לאותו מושב ב-1877, אך זכה באוגוסט 1879. כשמושב זה בוטל ב-1880, הוא יצג את מחוז הבחירה של העיירה ולינגטון מנובמבר 1880 ועד 1882 ואחר־כך את מחוז הבחירה של מזרח סידני, מנובמבר 1882 ועד ינואר 1887. בשלב זה הוא התייחס כ"כמעט בלתי הכרחי" לציין שהוא תומך בסחר חופשי. ב-1882 התמנה ליושב ראש האספה וב-1884 התמנה לנשיא איגוד הסטודנטים של אוניברסיטת סידני. ב-1887 התמנה ברטון למועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס בעידודו של סר הנרי פרקס (מהאבות המייסדים של הפדרציה של אוסטרליה). בינואר 1889, הוא הסכים להתמנות כשר המשפטים בממשלתו של ג'ורג' דיבס (George Dibbs) ממפלגת הפרוטקשניסטים (Protectionist - כלומר תומכי מכסי המגן), למרות תמיכתו בעבר בסחר חופשי. ממשלה זו החזיקה מעמד עד מרץ בלבד שעה שפרקס הצליח להקים ממשלה שוב.
המערכה למען הפדרציה

ברטון היה בין ראשוני התומכים ברעיון הפדרציה של אוסטרליה, שהפכה לנושא פוליטי רציני לאחר נאום טנטרפילד (Tenterfield Oration‏ 24 באוקטובר 1889) שנשא הנרי פרקס ושבו העלה את עיקרי רעיונותיו לאיחוד המדינות השונות של אוסטרליה לפדרציה תחת הכתר הבריטי. כנציג בכינוס הלאומי האוסטרלי במרץ 1891 הבהיר ברטון היטב את תמיכתו בעיקרון ש"מסחר ויחסים ... יהיו חופשיים לחלוטין" באוסטרליה הפדרלית. הוא גם דגל ברעיון שגם הבית העליון ולא רק הבית התחתון יהיה נבחר ושמנגנון הערעורים המסתמך על בית הדין לערעורים הבריטי (באנגלית Privy Council) כערכאה אחרונה יבוטל. הוא גם נטל חלק בהכנת טיוטת חוקה, שהייתה דומה בצורה משמעותית לחוקה של אוסטרליה שנחקקה בשנת 1900.
עם זאת אנשי מפלגת הפרוטקשניסטים הפגינו תמיכה פושרת ברעיון הפדרציה וביוני 1891 התפטר ברטון מהמועצה ועמד לבחירה במחוז מזרח סידני והצהיר כי "כל עוד תמיכה במכסי המגן פירושו ממשלה של אויבים לפדרציה, הם לא יקבלו אף קול ממנו". הוא זכה בהצבעה ואחר־כך הצביע יחד עם פרקס, אבל סירב להצטרף לממשלת המיעוט שהקים. לאחר שמפלגת העבודה האוסטרלית הסירה את תמיכתה והממשלה הופלה באוקטובר 1891, שכנע פרקס את ברטון לקחת על עצמו את הנהגת התנועה הפדרלית בניו סאות' ויילס.
שר המשפטים בפעם השנייה

דיבס הקים ממשלה בראשות מפלגת הפרוטקשניסטים וברטון הסכים להיות בה שר משפטים בתנאי שיוכל להמשיך בעיסוקיו הפרטיים כעורך דין. ההסכם שלו התבסס על הסכמתו של דיבס לתמוך בהחלטה בעד הפדרציה בבחירות הבאות למועצה. ניסיונותיו לערוך טיוטה של הצעת ההחלטה על הפדרציה נדחו בשל התקופה בה כיהן כראש ממשלה זמני של ניו סאות' ויילס, אז נאלץ לעסוק בשביתת הכורים של ברוקן היל (Broken Hill) ב-1892, ובהובלת החוק המורכב שדן ברפורמה בבחירות. הוא הציג לראשונה את הצעת ההחלטה בדבר פדרציה לבית הנבחרים ב-22 בנובמבר 1892 אך לא הצליח להעבירה לדיון בוועדה. בינתיים הוא החל במסע תעמולה להרחיב את התמיכה העממית ברעיון הפדרציה באמצעות כנסים בקורוואה (Corowa) ובאלבורי (Albury) שבניו סאות' ויילס בדצמבר 1892. למרות שבסופו של דבר הצליח ברטון להביא את הצעת הפדרציה לדיון בוועדה באוקטובר 1893 הוא לא הצליח להביאה לדיון בבית הנבחרים. בדצמבר נחקרו ברטון וריצ'רד אוקונור בשל הסכמתם לשמש כפרקליטים פרטיים בתביעה כנגד המדינה בתיק "פראודפוט נגד נציבי הרכבת". למרות שברטון התפטר מהתיק, הוא הפסיד בהצבעה על זכותם של שרים לפעול במסגרת תפקידם המקצועי כעורכי דין במשפטים כנגד הממשלה, והתפטר מיד מתפקידו כשר המשפטים.
ב-1894 עמד ברטון לבחירה מחדש במחוז הבחירה של רנדוויק (Randwick, מחוז הבחירה הקודם של ברטון, מזרח סידני, שבו נבחרו כל פעם כמה מועמדים, בוטל) והפסיד. הוא לא העמיד את עצמו לבחירה ב-1895 בשל הצורך לתמוך במשפחתו הגדולה בתקופה שבה לא נהגו לשלם משכורת לחברי הפרלמנט. עם זאת הוא המשיך במסע התעמולה להקמת הפדרציה ובתקופה שבין ינואר 1893 לפברואר 1897 נאם ברטון ב-300 כינוסים בניו סאות' ויילס, כולל הכינוס בפרבר אשפילד (Ashfield) של סידני שבו הכריז כי "בפעם הראשונה בהיסטוריה יש לנו אומה למען יבשת ויבשת למען אומה". במרץ 1897 הוא תואר כ"המנהיג המוכר של התנועה הפדרלית בכל אוסטרליה".
הוועידה האוסטרלאסית הפדרלית ומשאלי העם

ב-1897 היה ברטון בראש רשימת הנציגים שנבחרו מניו סאות' ויילס לוועידה החוקתית שבו נוצרה החוקה לפדרציה המוצעת. על אף שסר סמואל גריפית' כתב את מרב הטקסט של החוקה, היה ברטון המדינאי המנהיג שהוביל לתמיכה בו בכנס.
במאי 1897 נבחר ברטון בפעם השנייה למועצה המחוקקת על בסיס המלצתו של ריד (Reid), ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, על מנת שיוביל את חקיקת חוק הפדרציה בבית העליון. מינוי זה אפשר לשר המשפטים בממשלת ריד, ג'ון הנרי וונט (John Henry Want), יד חופשית להתנגד לחוק. בספטמבר 1897 התכנסה הוועידה בסידני על מנת לדון ב-286 תיקונים שהציעו המושבות לחוק המוצע. הוועידה השלימה את טיוטת החוקה במרץ 1898 וברטון חזר לניו סאות' ויילס להוביל את מסע התעמולה למען הצבעה בעד אישור החוק במשאל העם של יוני. על אף שהחוק זכה לתמיכת הרוב הוא קיבל רק 71,595 קולות של תומכים מתוך המינימום של 80,000 תומכים שהיה נדרש על מנת לעבור.
ביולי 1898 התפטר ברטון מהבית העליון על מנת לעמוד לבחירה למועצה המחוקקת כשמתחרהו היה ריד, והפסיד במספר קטן של קולות. בספטמבר הוא זכה בבחירות המשנה של מחוז הבחירה של הסטינגס ומקלאי (Hastings and Macleay) ונבחר מיד לראש האופוזיציה, שהורכבה מתערובת של פרוטקשניסטים שחלקם היה בעד הפדרציה וחלקם נגדה. בינואר 1899 השיג ריד ויתורים משמעותיים משאר מדינות אוסטרליה והצטרף לברטון במסע התעמולה במשאל העם השני של יוני 1899, כשברטון מנהל מסע תעמולה בכל רחבי המדינה. ההחלטה התקבלה במשאל העם ברוב של 107,420 כנגד 82,741.
באוגוסט 1899 כשהיה ברור כי ניתן לתמרן את מפלגת הלייבור האוסטרלית כך שתפיל את ממשלת ריד, התפטר ברטון מראשות האופוזיציה שכן מבחינת מפלגת העבודה הוא היה בלתי קביל ובמקומו התמנה ויליאם ליין (William Lyne). הוא סירב להצעה להתמנות שר המשפטים פעם נוספת. בפברואר 1900 הוא התפטר מהפרלמנט על מנת שיוכל לנסוע ללונדון יחד עם אלפרד דיקין (Alfred Deakin) וצ'ארלס קינגסטון (Charles Kingston)  להסביר את חוק הפדרציה לממשלת בריטניה. הממשלה הבריטית הייתה תקיפה בהתנגדותה לביטול סמכותו של בית הדין הבריטי לערעורים (Privy Council) כערכאה העליונה לערעורים כפי שנוסחה בטיוטת החוקה. בסופו של דבר ניאות ברטון להסכים כי נושאים חוקתיים יקבעו סופית בבית המשפט העליון של אוסטרליה, אך ניתן לערער על נושאים אחרים בפני בית הדין הבריטי לערעורים.
ראש הממשלה הראשון

מעט אנשים פקפקו בזכותו של ברטון כפדרליסט המוביל במדינה הוותיקה ביותר לכהן כראש הממשלה הראשון של הפדרציה, אך כשהמושל הכללי החדש של אוסטרליה, לורד הופטון, הגיע הוא הזמין במקום זאת את ויליאם ליין, ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, להקים ממשלה. מכיוון שטרם קם פרלמנט פדרלי, הכלל המקובל של מינוי המנהיג של המפלגה הגדולה ביותר בבית התחתון, לא יכול היה להיות מיושם ואכן לא יושם. על ההחלטה של הופטון המכונה "השגיאה הגסה של הופטון" ניתן היה להגן כי לליין היה הוותק הרב ביותר, אך כמתנגד לפדרציה לא היה ליין קביל על פדרליסטים בכירים כמו דיקין, שסירב לשרת תחתיו. לאחר דיונים מתוחים התמנה ברטון לראש ממשלה וגיבש את ממשלתו.
המשימה העיקרית של ממשלת ברטון הייתה לארגן את הבחירות הפדרליות הראשונות, שנערכו במרץ 1901. ממשלתו כללה אותו כראש ממשלה ושר החוץ. ג'ורג' טרנר היה שר האוצר, אלפרד דיקין היה שר המשפטים, ג'ון פורסט היה שר הביטחון, ויליאם ליין - שר הפנים, צ'ארלס קינגסטון - שר המסחר והמכס וג'יימס דרייק - שר הדואר. ריצ'רד אוקונור כיהן כסגן הנשיא של המועצה המבצעת ואליוט לואיס כיהן כשר בלי תיק. ברטון נבחר בלא מתחרים למושב בפרלמנט החדש מטעם הנטר (Hunter) ומפלגתו הפרוטקשוניסטית זכתה במספר מספיק של מושבים על מנת להקים ממשלה עם תמיכת מפלגת הלייבור האוסטרלית. כל שריו נבחרו, למעט אליוט לואיס, שלא העמיד את עצמו לבחירה והוחלף על ידי סר פיליפ פיש.
החוק הראשון שחוקקה ממשלת ברטון היה חוק הגבלת ההגירה, שהפך את מדיניות אוסטרליה לבנה (הגבלת ההגירה לאוסטרליה לאירופאים בלבד) לחוק. מפלגת העבודה דרשה חקיקה להגביל את ההגירה מאסיה כחלק מהסכמתה לתמוך בממשלה, למרות שלמעשה ברטון כבר הבטיח ליישם כחוק את מדיניות אוסטרליה לבנה כחלק ממסע הבחירות שלו. ברטון הצהיר "הדוקטרינה של שוויון האדם מעולם לא התכוונה להיות מיושמת לשוויון בין האנגלי לסיני". רפורמה ראויה לציון שהוביל ברטון היא הכללת זכות הנשים לבחור בבחירות הפדרליות של שנת 1902.
במשך רוב שנת 1902 שהה ברטון באנגליה לכבוד הכתרת אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. מטרת הנסיעה הייתה גם לנהל משא ומתן על החלפת ההסכמים הימיים הצבאיים בין המושבות באוסטרליה לבין הממלכה המאוחדת (שבו מימנה אוסטרליה את ההגנה שהעניק לה הצי המלכותי הבריטי בפני איומים שעלולים ציים זרים להעמיד בפניה) בהסכם בין חבר העמים הבריטי לממלכה המאוחדת. דיקין, ראש הממשלה השני של אוסטרליה לא אהב הסדר זה, וב-1908 ביטל אותו ובמקומו פעל להרחבה משמעותית של הצי האוסטרלי המלכותי.
ברטון היה שמרן מתון, והליברלים המתקדמים במפלגתו לא אהבו את גישתו הנינוחה לחיים הפוליטיים. ברטון היה איש עליז, גדול ממדים, ויפה תואר וחיבב ארוחות ארוכות ויין טוב. משום כך נהג השבועון האוסטרלי "דה ביולטין" (The Bulletin) לכנות "טובי טוספוט" (Toby Tosspot – השתיין השמנמן). בספטמבר 1903 עזב ברטון את הפרלמנט על מנת להיות אחד מהשופטים שהיו האבות המייסדים של בית המשפט העליון של אוסטרליה. דיקין החליף אותו בתפקיד ראש הממשלה ב-24 בספטמבר.
קריירה משפטית

בשבתו על ספסל המשפט נחשב ברטון כשופט טוב ו"נטול פניות מצפוני" והוא אימץ אותה עמדה של שמרנות מתונה בה נהג בדרכו הפוליטית. יחד עם עמיתיו לחבר השופטים, סמואל גריפית (Samuel Griffith), וריצ'רד אוקונור, הוא ניסה לשמר את האוטונומיה של המדינות שהרכיבו את הפדרציה האוסטרלית ופיתח דוקטרינה של "חסינות משתמעת של אמצעים", שמנעה מהמדינות למסות את פקידי הממשל של הממשלה המרכזית, אך גם מנעה מהממשלה המרכזית לשמש כבוררת בסכסוכי עבודה בחברות הרכבות של המדינות. בנוסף הם גם נהגו לפרש בדרך המצמצמת ביותר את סמכותה של הממשלה הפדרלית בענייני תעשייה ומסחר. לאחר שנת 1906 התנגש ברטון במידה הולכת וגוברת בדעותיהם של השופטים אייזק אייזקס (Isaac Isaacs) והנרי ברנס היגינס (Henry Bournes Higgins), שני ליברלים מתקדמים שמונו לבית המשפט העליון על ידי דיקין.
מותו ומשפחתו

ברטון מת מהתקף לב בבית מלון הידרו מז'סטיק (Hydro Majestic Hotel) שבמדלאו בת' (Medlow Bath), עיירת תיירות קטנה המצויה בהרים הכחולים בניו סאות' ויילס. ברטון השאיר אחריו אישה, ארבעה בנים ושתי בנות.
תארים

ברטון סירב לקבל תוארי אצולה ב-1887, 1891 ו-1899, אך ניאות לקבל את דרגת אביר מפואר (Grand Cross) במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בשנת 1902. ברטון קיבל תואר דוקטור לשם כבוד (LL.D.) מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1900.
ב-1905 העניקה הממשלה היפנית לברטון את עיטור מסדר השמש העולה – דרגה ראשונה, ואישרה לסר אדמונד לשמור ולענוד את העיטור. העיטור ניתן לברטון כהוקרה על תפקידיו האישיים בפתרון העימות בנושא חוק העובדים מאיי האוקיינוס השקט (Pacific Island Labourers Act ) שהועבר בפרלמנט של אוסטרליה ב-1901, ובפרוטוקול קווינסלנד בברית האנגלו-יפנית של 1902.
ב-1951 ושוב ב-1969 כיבד הדואר של אוסטרליה את סר אדמונד בהנצחת דמותו על בולי דואר.
הערות שוליים

↑  קיצור של Queen's Counsel עורך דין שקיבל את מינויו מהמלכה.
↑  הבול של 1951, הבול של 1969 מאתר Australian Stamp and Coin Company
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603720205171  ADB: barton-sir-edmund-toby-71  GND: 1069962260  ISNI: 0000 0000 6394 128X  LCCN: n2001035001  NLA: 35651910  SNAC: w6rx9ppm  SUDOC: 05662204X  Trove: 551057  VIAF: 75658770   WorldCat (עם VIAF): 75658770 
ארוחה שערכה אגודת ילידי אוסטרליה (Australian Natives' Association) בשנת 1901 לכבוד ברטון לאחר שחזר מאנגליה
פתיחת המושב הראשון של בית המשפט העליון של אוסטרליה ב-1903. ברטון החתום על תמונה זו ראשון משמאל בשורה העליונה
Who Says

"Who Says" (בעברית: "מי אומר") הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ האמריקאית סלינה גומז & הסצנה. השיר יצא לאור ב-14 במרץ 2011, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום, When the Sun Goes Down.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד השירים שבפלנדריה.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי עמנואל קירייקו ופריסילה רינה והופק על ידי עמנואל קירייקו לבדו. השיר זכה להצלחה בארצות הברית, תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה המשולשת, על מכירות של למעלה משלושה מיליון עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-140 מיליון השמעות.
וידאו קליפ

את הווידאו קליפ הרשמי של השיר ביים כריס אפלבאום, והוא צולם בלוס אנג'לס, קליפורניה, בין התאריכים 12–13 בפברואר 2011. טיזר של שלושים ושש שניות מהקליפ יצא לאור ב-9 במרץ 2011 והקליפ עצמו הוקרן בבכורה עולמית ב-VEVO ב-11 במרץ 2011.
נכון לפברואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-344 מיליון צפיות.
הופעות חיות

גומז ביצעה את השיר כחלק מסיבובי ההופעות "Stars Dance Tour" ו-"Revival Tour".
ב-16 במרץ 2011 ביצעה את השיר בתוכנית הלילה של דייוויד לטרמן.
ב-18 במרץ 2011 ביצעה את השיר בתוכנית "The Seven".
ב-20 במרץ 2011 ביצעה את השיר כחלק מסט שירים ב-"Concert for Hope".
ב-22 במרץ 2011 ביצעה את השיר בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס, "המופע של אלן דג'נרס".
ב-5 באפריל 2011 ביצעה את השיר בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים".
ב-14 במאי 2011 ביצעה את השיר במופע השנתי וונגו טנגו שנערך בלוס אנג'לס.
ב-17 ביוני 2011 ביצעה את השיר בתוכנית הבוקר האמריקאית "בוקר טוב אמריקה" לצד השירים "Love You like a Love Song" ו-"Naturally".
ב-19 ביוני 2011 ביצעה את השיר בטקס פרסי הווידאו קליפים של מאץ' מיוזיק.
ב-19 ביוני 2011 שודרה הופעה מוקלטת של גומז בה היא מבצעת את השיר בתוכנית "לגמרי במקרה!" של ערוץ דיסני.
ב-24 ביוני 2011 ביצעה את השיר בתכונית הלילה של ג'ימי פאלון.
ב-29 ביוני 2011 ביצעה את השיר בתכונית אירוח "שידור חי! עם רג'יס וקלי".
ב-22 בנובמבר 2011 ביצעה את השיר בהופעת אורח בסיבוב ההופעות של טיילור סוויפט, "Speak Now World Tour".
ב-1 בדצמבר 2011 ביצעה את השיר כחלק מסט שירים במופע הג'ינגל בל השנתי בסקרמנטו.
ב-19 בינואר 2013 ביצעה גומז את השיר כחלק מסט שירים במופע התרמה של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים בניו יורק סיטי.
ב-20 ביולי 2013 ביצעה את השיר כחלק ממופע בחסות חברת וולמארט האמריקאית לצד השירים "Hit the Lights" ,"Love You like a Love Song" ,"Come & Get It" ו-Naturally".
ב-14 בדצמבר 2013 ביצעה את השיר כחלק מסט שירים בסדרת ההופעות השנתית ג'ינגל בל בבוסטון.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 62 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 57 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 36 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 21 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 37 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 17 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 44 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 51 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 68 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 15 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 90 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 8 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 17 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2011)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2011)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2011)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2011)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 78 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 27 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 91 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה | 70,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 3× | 3,000,000 |
| בריטניה (BPI) | כסף | 200,000 |
| נורווגיה (IFPI Norway) | פלטינה | 10,000 |
הערות שוליים

↑  Selena Gomez & The Scene - Naturally, Discogs (באנגלית)
↑  Selena Gomez & The Scene - Naturally (Remixes), Discogs (באנגלית)
↑  Selena Gomez & The Scene - Naturally (The Remixes), Discogs (באנגלית)
↑  Selena Gomez & The Scene - Who Says, Discogs (באנגלית)
↑  Selena Gomez & The Scene - Who Says, Discogs (באנגלית)
↑  Selena Gomez & The Scene - Who Says (Remix), Discogs (באנגלית)
↑  ultratop.be - ULTRATOP BELGIAN CHARTS, ultratop.be
↑  Selena Gomez & The Scene – Who Says (באנגלית), נבדק ב-2020-05-07
1 2  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
↑  Who Says, נבדק ב-2020-05-07
1 2  Chris Applebaum | Credits, web.archive.org, ‏2013-08-28
↑  PHOTOS: Selena Gomez Wows, HuffPost, ‏2011-03-21 (באנגלית)
↑  Selena Gomez & The Scene - Who Says
↑  http://www.aria.com.au/pages/aria-charts-accreditations-singles-2013.htm, www.aria.com.au
↑  Award, BPI (באנגלית)
↑  Trofeoversikt – IFPI (ב־)
| סלינה גומז & הסצנה |
| --- | --- | --- |
| סלינה גומז • גרג גרמן • ג'ואי קלמנט • דיין פורסט • דרו טובנפלד   אית'ן רוברטס • ניק פוקסר | סלינה גומז • גרג גרמן • ג'ואי קלמנט • דיין פורסט • דרו טובנפלד   אית'ן רוברטס • ניק פוקסר |  |
| אלבומי אולפן | Kiss & Tell • A Year Without Rain • When the Sun Goes Down |  |
| אלבומי רמיקס | The Club Remixes |  |
| סינגלים | "Falling Down" • "Naturally" • "Round & Round" • "A Year Without Rain" • "Who Says" • "Love You like a Love Song" • "Hit the Lights" |  |
| סינגלים שיווקיים | "Bang Bang Bang" |  |
| סיבובי הופעות | Live in Concert • A Year Without Rain Tour • We Own the Night Tour |  |
| ערכים קשורים | דיסקוגרפיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f2357b21-5dc0-47d3-bafe-34b7d6c3e6d4  MusicBrainz work: 0b2a7f26-a3ff-4dd5-b40a-e2e53799032f