stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
IC3
IC3 ברכבת ישראל > תחזוקה

באוקטובר 2013 זכתה חברת אלסטום הצרפתית במכרז לתחזוקת הקרונועים למשך 15 שנה. זאת לאחר שתוכנית ראשונית לרכוש קרונות חדשים יחד עם שירותי תחזוקה למשך כ-15 שנה, בוטלה לאור התנגדות עזה של עובדי הרכבת, שחששו לפגיעה בפרנסתם. לאחר שהושגה פשרה נחתם הסכם קיבוצי חדש, בו נקבע כי הקרונועים הישנים מדגם IC3 יהיו אלה שיתוחזקו במיקור חוץ.
IC3 ברכבת ישראל > פרטים נוספים

לכל קרונוע ללא יכולת הנעה יש שם של אחד משבטי ישראל (יששכר, כהן וכו').
ראו גם

ציוד נייד ברכבת ישראל
רכבת נוסעים
הערות שוליים

↑  לדוגמה, נעשה שימוש במערך בן 5 קרונועים בקו הרכבת ת"א-ירושלים ביום ההלוויה של הרב עובדיה יוסף, באוקטובר 2013
↑  רענן בן-צור וניר כהן, גם בכירים עשויים להיחקר: למה הדלתות נתקעו?, באתר ynet, 28 בדצמבר 2010
↑  שחר הזלקורן, שריפה ברכבת: "שנים התרענו, וכלום לא קרה", באתר ynet, 28 בדצמבר 2010
↑  גיא לשם, פרשיות רכבת ישראל: מפגישות שכנוע בבית שר התחבורה ועד רכישת קרונות משומשים במחיר חדשים, באתר הארץ, 9 במאי 2007
↑  יוסי ריבלין, הוזמנו 30 קרונועים מדנמרק לרכבת ישראל, חדשות, 27 בפברואר 1991
↑  Page Capture, www.rail.co.il (באנגלית)
↑  דרור מרום, ‏רמתא תספק 5 מערכי קרונועים עבור רכבת ישראל, באתר גלובס, 9 ביוני 1997
↑  דרור מרום, ‏התעשייה האווירית תספק לרכבת ישראל קרונות בכ-14 מיליון דולר, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2002
↑  הארץ, מבקר המדינה בודק: מדוע שילמה רכבת ישראל מחיר מופרז עבור קרונות משומשים?, באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2006
↑  גיא לשם, מבקר המדינה והיועץ המשפטי שוקלים לעצור את הארכת מינויו של יו"ר דירקטוריון הרכבת לתקופת כהונה נוספת, באתר TheMarker‏, 26 באפריל 2006
↑  דניאל שמיל, חצי שנה לאחר ההפרטה החלקית: 45% מקרונות הרכבת שבהסכם מושבתים, באתר הארץ, 2 ביולי 2014
קרון הרכבת הדנית מבפנים
מספר מערכי IC3 דניים
2 מערכי IC3 בדרך לבית שמש
ארבעה מערכי IC3 סמוך למושב הבונים
טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני

הטקס שהתקיים בשנת 2017 - מבט על הקהל
מקהלת הנשים היהודית-ערבית שיראנא מופיעה בטקס שהתקיים ב-2016 עם השיר "חד גדיא" מאת חוה אלברשטיין
טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני (בערבית: مراسم يوم الذكرى المشترك, נקרא בעבר: יום הזיכרון האלטרנטיבי) הוא טקס זיכרון משותף של ישראלים ופלסטינים המתקיים בחפיפה לערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה.
הטקס נערך בפעם הראשונה בשנת 2006 בתיאטרון תמונע והיה יוזמה של תנועת "יזכור", שחדלה לפעול בסתיו 2006, ומאז שנת 2007 מארגנת את הטקס תנועת "לוחמים לשלום" בשיתוף "פורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני". המסר העיקרי שעולה מהטקס הוא קריאה לסיום מעגל הדמים.
מהלך הטקס

טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני מתקיים בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, החל מהשעה תשע בלילה. הטקס משודר באינטרנט, וצופים בו בשידור ישיר במקומות ציבוריים רבים בעולם כולו. הטקס כולל נאומים וקטעי שירה ומוזיקה ומתורגם לעברית וערבית. הדוברים, בני משפחות שכולות, ישראלים ופלסטינים. כך למשל, בטקס בשנת 2012 נאמו מוטי פוגל שאחיו נרצח בפיגוע באיתמר יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם וסיהאם אבו עוואד, שאחיה, יוסוף, נהרג מירי של חיילי צה"ל בכניסה לכפר בית אומר בפברואר 2000. בכל שנה משתפים הדוברים את משתתפי הטקס בחוויות האישיות שלהם וקוראים לסיים את ההרג משני הצדדים.
היסטוריה

את הטקס יזמה ב-2006 תנועת "יזכור", שבין מקימיה היו דניאלה בירמן, שנפצעה בפיגוע ההתאבדות במדרחוב בן-יהודה בירושלים ב-1997, אייל שירן, ששכל שניים מבני משפחתו בפיגוע במסעדת מצה בחיפה, בומה ענבר, שבנו נפל בלבנון בשנת 1995 ושמרי צמרת, שנפצע בדקירה. התנועה התפרקה בסתיו של אותה שנה, ומאז שנת 2007 מארגנת את הטקס תנועת "לוחמים לשלום" בשיתוף עם "חוג ההורים - פורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני". בכל שנה דואגים המארגנים הישראלים לאישורי כניסה למשתתפים הפלסטינים בטקס. אולם ב-2017 בוטלו אישורי הכניסה לכ-200 פלסטינים בעקבות אירוע דקירה שהתקיים בתל אביב לפני כן. משנה לשנה מושך האירוע יותר קהל ויותר תשומת לב תקשורתית, ובשנים אחדות נאלץ להתמודד עם הפגנות וניסיונות לטרפד את האירוע. ב-2011 נאלצו המארגנים להעתיקו לאולם גדול יותר בנמל תל אביב, והחל משנת 2016 הוא נערך בהיכל קבוצת שלמה. הגידול במספר המשתתפים הביא לכך שב-2018 התקיים הטקס במקום פתוח, גן הוורדים בפארק הירקון. הטקס בשנים האחרונות במימון המונים.
בתחילת 2023 הייתה הופעתו התקשורתית האחרונה של המשורר והסאטריקן יהונתן גפן טרם פטירתו, במסגרת צילומי מאחורי הקלעים לקראת "טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני", בו גפן הקליט והקריא משירו "היונה הלבנה כבר זקנה", לצדה של הזמרת אפרת גוש.
פירוט הטקסים

| מספר | שנה | אולם | אמנים משתתפים | משתתפים נוספים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2006 | תיאטרון תמונע | מנשה נוי, שילה פרבר, רונה קינן |  | לאירוע הגיעו כ-200 איש. |
| 2 | 2007 | תיאטרון תמונע | נעם רותם, דן תורן |  | הזמרת סיון שביט ביטלה השתתפותה ברגע האחרון. |
| 3 | 2008 | תיאטרון תמונע | שלומי שבן, עמיר לב, מירה עווד | אגי משעול |  |
| 4 | 2009 | תיאטרון תמונע | אחינועם ניני, מירה עווד, רונה קינן, שלומי שבן |  |  |
| 5 | 2010 | תיאטרון תמונע | מרים טוקאן, נפתלי אלטר, עמיר לב | מירי חנוך, מאיה בז'רנו |  |
| 6 | 2011 | נמל תל אביב | יוני רכטר, רות דולורס וייס, נעם רותם, יאיר דלאל | מוטי פוגל, רם לוי |  |
| 7 | 2012 | האנגר 11 נמל תל אביב | להקת הבילויים, אלון אולארצ'יק, מרים טוקאן, קבוצת תיאטרון רות קנר הנחתה: שירה גפן |  |  |
| 8 | 2013 | ביתן 10 גני התערוכה | יהלי סובול, מרים טוקאן | אווה אילוז |  |
| 9 | 2014 | ביתן 10 גני התערוכה | עמיר לב, נעם רותם, יעל דקלבאום, מירה עווד, אדם שפלן | רוביק רוזנטל |  |
| 10 | 2015 | ביתן 10 גני התערוכה | יאיר דלאל, רות דולורס וייס |  | זוכה פרס נובל לשלום, הכומר הדרום-אפריקאי דזמונד טוטו, שלח ברכה מוקלטת. |
| 11 | 2016 | היכל קבוצת שלמה | שאנן סטריט, שילה פרבר, דנה ברגר | אוהד נהרין | מעל 3,000 בני אדם נכחו. |
| 12 | 2017 | היכל קבוצת שלמה | ערן צור, אחינועם ניני, מירה עווד, יעל דקלבאום | אליעזר יערי | באירוע נכחו כ-4,000 איש. |
| 13 | 2018 | גני יהושע תל אביב | להקת TheAngelcy, מרים טוקאן | דויד גרוסמן | באירוע נכחו כ-7,500 איש. |
| 14 | 2019 | גני יהושע תל אביב | עומר קורן, שמרית דרור ומיכאל גריילסאמר | לאה שקדיאל | באירוע נכחו כ-9,000 איש. |
| 15 | 2020 | טקס מקוון | אחינועם ניני, מירה עווד, לאורה ריבלין, מכרם ח'ורי |  | צפו באירוע כ-200 אלף איש. שליח האו"ם למזרח התיכון, ניקולאי מלדנוב שלח נאום מצולם. |
| 16 | 2021 | טקס מקוון ופיזי | יוסי צברי, תמר פייקס, גילי מייזלר, ליילא אלשיח', מונא אבו שרה | מוברק עווד, ריצ'רד גיר | צפו באירוע כ-250,000 איש. האירוע התקיים במקביל בתיאטרון צוותא. |
| 17 | 2022 | טקס מקוון ופיזי | יוסי צברי, רבקה מיכאלי | יולי נובק | צפו באירוע מאות אלפים. האירוע התקיים במקביל באודיטוריום סמולרש |
| 18 | 2023 | גני יהושע | הנחו: יוסי צברי וראידה אדון | נטע זיו | באירוע נכחו מעל ל-10,000 איש וצפו בו מאות אלפי אנשים דרך האינטרנט. |
| 19 | 2024 | טקס מקוון | הנחו: גיא אלחנן ורימא ג'ואברה ח'אטיב | יעל דקלבאום וליאן חאווילה, עדי רנרט ועוד | באירוע השתתפו מאות אלפי אנשים צפו בשידור אינטרנטי בישראל, פלסטין ורחבי העולם. |
פולמוס סביב הטקס

הטקס מעורר מחלוקת בקרב הציבור הישראלי. ב-2015 קרא ועד מתיישבי השומרון לשר הביטחון שלא להתיר כניסת פלסטינים לאירוע ואף עלתה הדרישה להוסיף לחוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל סעיף האוסר לקיים "אירועים עם מחבלים". ב-2017 הגיעו מספר פעילי ימין בולטים ובהם "הצל", איתמר בן-גביר, ומיכאל בן ארי למחות כנגד קיום הטקס בטענה שמשתתפיו משתפים פעולה עם אויבי ישראל, משווים בין המחבלים הפלסטינים לחיילי צה"ל, ונותנים לגיטימציה לרצח יהודים. לטענות אלו הגיבו המארגנים כי הטקס לא מנציח את מי שהרגו חפים מפשע. חלק מהמשתתפים בטקס הותקפו ביריקות, אבנים, מקלות ובוץ.
ב־2018 אסר שר הביטחון, אביגדור ליברמן, על כניסתם לישראל של כל 110 המשתתפים הפלסטינים אשר כניסתם אושרה ביטחונית, ונימק את החלטתו: "זהו לא טקס זיכרון אלא מפגן של טעם רע וחוסר רגישות שפוגע במשפחות השכולות היקרות לנו מכל". מארגני הטקס עתרו לבג"ץ, אשר התיר כניסת 90 פלסטינים לטקס בתנאי שאין לכך מניעה ביטחונית או פלילית. בטקס הצהיר דויד גרוסמן כי יתרום מחצית מסכום זכייתו בפרס ישראל לפורום המשפחות השכולות ולעמותת אליפלט.
ב-2019 אסר ראש הממשלה ושר הביטחון, בנימין נתניהו על כניסתם לישראל של 176 פלסטינים על מנת להשתתף בטקס הזיכרון. מארגני הטקס עתרו לבג"ץ, וזה ביטל את החלטתו של שר הביטחון, והורה לאפשר מתן היתרי כניסה ייעודיים לישראל, לצורך השתתפות בטקס המשותף, ל-100 פלסטינים, תוך קביעה שהשר יכול למנוע את מעברם של אלה הקיימת מניעה ביטחונית לגביהם. בפסק הדין נאמר: "אל לשר הביטחון להתערב בדרך בה משפחה מבקשת לבטא את השכול הפרטי שלה, את העצב והיגון על לכתו ללא עת של אהוב
ליבה. העותרות שבפנינו מאגדות משפחות שכולות אשר בחרו לבטא את כאבן ולציין את זכרם של יקיריהן בטקס המשותף. לא לנו להתערב בבחירתם זו."
לקראת הטקס של שנת 2023 אסר שר הביטחון יואב גלנט על משתתפים פלסטינים להיכנס לישראל על מנת להשתתף בטקס, בנימוק שאין לאפשר את כניסת המשפחות השכולות הפלסטיניות לישראל עקב "המציאות הביטחונית המורכבת", ובשל העובדה שיוטל סגר כללי על יהודה ושומרון במועד האירוע. בעתירה לבג"ץ שהוגשה נגד החלטתו התייצבה היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, לצד העותרים. שר הביטחון לא ביקש ייצוג נפרד, וכיוון שלא הוצגה בפני בית המשפט הצדקה לחרוג מפסיקות העבר - העתירה התקבלה, והטקס התקיים בנוכחות יותר מעשרת אלפים אנשים.
בתחילת 2023 הופעתו התקשורתית האחרונה של המשורר והסטריקן יהונתן גפן טרם פטירתו, הייתה במסגרת צילומי מאחורי הקלעים לקראת "טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני", בו גפן הקליט והקריא משירו "היונה הלבנה כבר זקנה", לצדה של הזמרת אפרת גוש.
ראו גם

פורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני
הערות שוליים

↑  בת"א ציינו גם את יום הזיכרון האלטרנטיבי, באתר וואלה, 19 באפריל 2010
↑  יהושע בריינר‏, אח הנרצח באיתמר ינאם לצד פלסטינית ביום הזיכרון, באתר וואלה, 2 במאי 2011
↑  רונה טל, הערב: טקס זכרון ישראלי-פלסטיני, באתר ynet, 24 באפריל 2012
↑   גילי כהן, למרות המחאה, טקס יום הזיכרון הישראלי־פלסטיני מציין עשור, באתר הארץ, 21 באפריל 2015
↑   גילי כהן, 225 פלסטינים לא קיבלו היתרי כניסה ולא יוכלו להשתתף בטקס הזיכרון המשותף, באתר הארץ, 28 באפריל 2017
1 2  שבתי בנדט‏, דרישה לביטול טקס הזיכרון הישראלי-פלסטיני: "ביזוי הנופלים", באתר וואלה, 19 באפריל 2015
↑  שי ניר, ‏זיכרון משותף במחלוקת, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 17 באפריל 2018
↑  "צפו: טקס יום הזיכרון המשותף הישראלי - פלסטיני | שיחה מקומית". שיחה מקומית. 2016-05-11. נבדק ב-2017-05-23.
↑  אבשלום ששוני, ‏פעילי ימין ניסו לשבש את טקס "יום הזיכרון האלטרנטיבי", המשטרה התערבה, באתר מעריב אונליין, 30 באפריל 2017
↑  "ישראל היא פחות בית": הנאום המלא של דויד גרוסמן בטקס הזיכרון הישראלי-פלסטיני, באתר הארץ, 18 באפריל 2018
1 2  אור קשתי, נעה שפיגל, אלפים השתתפו הערב בטקס הזיכרון הישראלי-פלסטיני; עשרות הפגינו במקום, באתר הארץ, 17 באפריל 2018
↑  איתי בלומנטל, גרוסמן בטקס האלטרנטיבי: "אויבים יכולים להתחבר מתוך האבל", באתר ynet, 17 באפריל 2018
↑  יואב איתיאל‏, במקביל לקריאות "בוגדים": טקס הזיכרון הישראלי פלסטיני התקיים בת"א, באתר וואלה, 7 במאי 2019
↑  איתי בלומנטל, "הכאב הוא אותו כאב": טקס הזיכרון הישראלי-פלסטיני, באתר ynet, 28 באפריל 2020
↑  יותר ממאתיים אלף איש צפו בטקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני ה-16, באתר שיחה מקומית, ‏2021-04-13
↑  מאות אלפים צפו פיזית ואונליין בטקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני, באתר "שיחה מקומית", 3 במאי 2022
↑  קורין אלבז-אלוש, טקס הזיכרון המשותף הישראלי-פלסטיני התקיים בת"א: "הרצון לנקום התחלף ברצון לשלום", באתר ynet, 24 באפריל 2023
↑  דרישה: למנוע קיום טקס הזיכרון ה"אלטרנטיבי", באתר ערוץ 7
↑  לוחמים לשלום: לא משווים בין לוחמים למחבלים, באתר ערוץ 7
↑  דפנה ליאל, גלעד שלמור, עימותים בטקס ישראלי-פלסטיני: "משת"פים של האויב", חדשות 2, 30 באפריל 2017;
דנה ירקצי ואלי אשכנזי‏, מפגינים תקפו משתתפי טקס זיכרון לישראלים ופלסטינים: "אתם נאצים", באתר וואלה, 1 במאי 2017
↑  יניב קובוביץ, אור קשתי, ליברמן אסר על 110 פלסטינים להשתתף בטקס יום הזיכרון: "מפגן של טעם רע", באתר הארץ, 10 באפריל 2018
↑  בג"ץ 2964/18 חוג ההורים – פורום המשפחות ואחרים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־17 באפריל 2018;
אור קשתי, יניב קובוביץ, בג"ץ חייב את ליברמן לאפשר לפלסטינים להשתתף בטקס יום הזיכרון, באתר הארץ, 17 באפריל 2018
↑  בג"ץ 3052/19 לוחמים לשלום ואחרים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־6 במאי 2019
↑  אמיר בוחבוט‏, גלנט אסר כניסת פלסטינים לטקס הזיכרון המשותף בשל "המציאות הביטחונית המורכבת", באתר וואלה, 13 באפריל 2023
↑  גלעד מורג, קורין אלבז-אלוש, היועמ"שית נגד גלנט: לאפשר לפלסטינים להגיע לטקס יום הזיכרון המשותף, באתר ynet, 21 באפריל 2023
↑  בג"ץ 3030/23 לוחמים לשלום ואחרים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־23 באפריל 2023
↑  קורין אלבז-אלוש, טקס הזכרון המשותף הישראלי-פלסטיני התקיים בת"א: "הרצון לנקום התחלף ברצון לשלום", באתר ynet, 24 באפריל 2023
↑  רן בוקר, שבועיים לפני מותו: הביצוע של יהונתן גפן עם אפרת גוש, באתר ynet, 19 באפריל 2023
מאיר בידרמן

| --- | --- |

אל"ם מאיר בידרמן בטקס מינויו למפקד חטיבת הבקעה, אוגוסט 2021
 לידה:  28 באוקטובר 1984 (בן 40) ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 53  מפקד גדוד 195  סגן מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבת הבקעה  מפקד חטיבה 401
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
מאיר בידרמן (נולד ב-28 באוקטובר 1984) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המכהן כמפקד עוצבת ״עקבות הברזל״ (401). קודם לכן שימש כסגן מפקד אוגדה 162, מפקד חטיבת הבקעה, סגן מפקד חטיבת הצנחנים, מפקד גדוד 195 ומפקד גדוד 53.
ביוגרפיה

בידרמן נולד וגדל בירושלים. למד בתיכון הדתי הימלפרב והוא בוגר ישיבת מעלה גלבוע של הקיבוץ הדתי.
קריירה צבאית

התגייס לצה"ל לחיל השריון בשנת 2003, ושובץ בגדוד 53 בחטיבה 188. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. בסיום הקורס שב לגדוד 53 ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בהמשך שירת כסגן מפקד פלוגה, והשתתף בין היתר במלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה א' בגדוד 53, והוביל את הפלוגה בין היתר במבצע עופרת יצוקה. בהמשך שירת כקצין המבצעים (קמב"ץ) הגדודי. יצא ללימודים במהלכם שימש כמפקד פלוגת חי"ר במילואים השייכת לחיל השריון. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 53 בין השנים 2013–2014, בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. לאחר מכן מונה לראש לשכת מפקד פיקוד הצפון, אביב כוכבי בין השנים 2014–2016. בסיום תפקידו יצא ללימודים בפו"ם.
בשנת 2017 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 53, תפקיד בו שירת עד 4 ביולי 2018. ביולי 2018 מונה למפקד גדוד 195, תפקיד אותו מילא עד 30 ביולי 2020. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת הצנחנים בין השנים 2020–2021, בכך היה לקצין שריון הראשון שמילא תפקיד זה. ב-9 באוגוסט 2021 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הבקעה וכיהן בתפקיד עד 18 ביולי 2023. [דרושה הבהרה]
באוגוסט 2024 מונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה (אוגדה 162) ושירת בתפקיד זה כמה חודשים. באוקטובר 2024, בעקבות נפילתו של מפקד חטיבה 401 אחסאן דקסה, בקרב בג'אבליה במסגרת מלחמת חרבות ברזל, מונה בידרמן כממלא מקום מפקד החטיבה, וזמן קצר לאחר מכן קיבל מינוי קבוע.
חיים אישיים

בידרמן נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הערות שוליים

↑   גל פלוק רוה, הם סטו מהמסלול כדי להציל את חבריהם. זו הייתה הפעם האחרונה שקולם נשמע, באתר צה"ל, 15 באוגוסט 2021
↑  חנן גרינווד, השריונר יהפוך לסמח"ט צנחנים, ישראל היום, 11 באוגוסט 2020
↑  דידי אלאלוף, אלוף משנה מאיר בידרמן הוא מפקדה החדש של חטיבת "הבקעה והעמקים", באתר חדשות מבזק לייב, ‏9 באוגוסט 2021
↑   נכנס לתפקידו המפקד החדש של חטיבת הבקעה והעמקים, באתר צה"ל, 9 באוגוסט 2021
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 18 במרץ 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחבורה בלונדון

אוטובוס, מכוניות ורוכבי אופניים בלונדון
התחבורה בלונדון כוללת רשת של אמצעי תחבורה ציבוריים ופרטיים. 37% מהנסיעות מבוצעות בתחבורה הציבורית, לעומת 36% מהנסיעות שמבוצעות ברכב פרטי, 24% מהנסיעות נערכות בהליכה ו-2% ברכיבה. לונדון משמשת כמרכז תחבורתי ראשי עבור בריטניה בכל הקשור לרכבות, תעופה אווירית וכבישים.
שירותי התחבורה הציבורית בלונדון מנוהלים בידי הסוכנות Transport for London ‏(TfL). לסוכנות יש סמכויות בקשר לרוב התחבורה הציבורית, לרבות ההרכבת התחתית, אוטובוסי לונדון, הטראם של לונדון, הרכבת הקלה דוקלנדס, שירותי הנהר של לונדון, קו אליזבת והרכבת העילית של לונדון. שירותי רכבות אחרים הם היורוסטאר והית'רו אקספרס שמופעלים בגישת הפעלה חופשית(אנ'). TfL עוסקת גם ברוב הכבישים הראשיים בלונדון, אך לא בכבישים המשניים והקטנים. בנוסף, קיימים מספר נמלי תעופה בלונדון, ביניהם נמל התעופה הית'רו, העמוס ביותר באירופה.
היסטוריה

התחבורה הציבורית המוקדמת ביותר בלונדון החלה בשירותי אומניבוס, אוטובוס עם סוס, כבר משנת 1829, והם הוחלפו בהדרגה על ידי אוטובוסים מכניים ב-1902. במהלך השנים, החברות הפרטיות שהפעילו את שירות האומניבוס התמזגו ליצירת חברה אחת בשם חברת האומניבוס הכללית של לונדון. במקביל, ב-1902 הוקמה גם חברת הרכבת התחתית של לונדון, שמיזגה את החברות הפרטיות שבנו את הרכבת התחתית. ב-1912 השתלטה חברת הרכבת התחתית על חברת האומניבוס הכללית וב-1913 גם על חברת החשמליות של לונדון. קבוצת הרכבת התחתית הפכה לחלק ממועצת התחבורה בלונדון ב-1 ביולי 1933, והשתלטה גם על חברת הרכבת מטרופוליטן. רכבות תחתיות, טרוליבסים וחשמליות החלו לפעול כתחבורה של לונדון.
ניהול אמצעי התחבורה השתנה מספר פעמים. מועצת התחבורה של לונדון פעלה בין 1933 ל-1947, אז אורגנה מחדש כמנהל התחבורה של לונדון, עד 1962. לאחר מכן הועברו תחומי האחריות שלו הועברה לחבר המנהלים של התחבורה בלונדון שפעל עד 1969, למועצת לונדון רבתי בין 1970 ל-1984 ולתחבורה האזורית של לונדון בין 1984 ל-2003.
אחרי הפרטת שירותי האוטובוסים בלונדון ב-1986, עברה העיר לשיטת המכרזים התחרותיים על כל אזור בנפרד. ב-3 ביולי 2000, כחלק מהקמת הרשות החדשה לתחבורה בלונדון, הועברה אליה האחריות על ניהול כלי התחבורה בעיר, והיא פועלת עד היום.
עם זאת, בשל מחלוקת בנוגע לשותפות ציבורית–פרטית בקשר לתחזוקת הרכבת התחתית, רשות לונדון רבתי, שאחראית על TfL, לא הורשתה לנהל גם את הרכבת התחתית עד לחתימה על הסכמי שותפות ציבורית–פרטית. רשות התחבורה האזורית של לונדון נסגרה ב-15 ביולי 2003.
| שנים | ארגון | גוף מפקח |
| --- | --- | --- |
| 1933–1947 | מועצת תחבורת הנוסעים של לונדון | מועצת מחוז לונדון |
| 1948–1962 | מנהל התחבורה של לונדון | נציבות התחבורה הבריטית |
| 1963–1969 | חבר התחבורה של לונדון | מזכיר התחבורה |
| 1970–1984 | מנהל התחבורה של לונדון (לונדון רבתי בלבד) | מועצת לונדון רבתי |
| 1984–2003 | התחבורה האזורית של לונדון | מזכיר התחבורה |
| 2003–הווה | התחבורה של לונדון (TfL) | ראש עיריית לונדון |
רכבת קלה ותחתית

TfL מפעילה שלושה סוגים של רכבות בלונדון. הרכבת התחתית והרכבת הקלה דוקלנדס אחראיות ל-40% מהנסיעות בין מרכז ופרברי לונדון, והן מערכות התחבורה הציבורית הפופולריות ביותר בלונדון. שלושת השירותים הרכבתיים מגיעים לרוב לונדון, למעט דרום לונדון, שם כלי התחבורה הפופולרי יותר הוא הרכבת הפרברית.
רכבת קלה ותחתית > הרכבת התחתית של לונדון

הרכבת התחתית של לונדון היא הראשונה מסוגה בעולם, והחלה לפעול כבר ב-1863. יותר מ-3 מיליון נוסעים עוברים באנדרגראונד מדי יום, ולמעלה ממיליארד בשנה. הרכבת התחתית מורכבת מ-11 קווים שיוצרים רשת מסועפת ברחבי לונדון. כתוצאה מתנאים גאולוגיים, תחרות היסטורית מצד הרכבות העיליות וההיסטוריה הגאוגרפית של לונדון, היא פעילה יותר בצפון לונדון לעומת הדרום.
רכבת קלה ותחתית > הרכבת הקלה דוקלנדס

הרכבת הקלה דוקלנדס היא רכבת קלה אוטומטית המשרתת את אזור דוקלנדס. היא משלימה את הכיסוי של הרכבת התחתית, חולקת איתה במערכת התעריפים ומתחברת אליה במספר נקודות.
הרכבת הקלה מסיעה מדי שנה 101 מיליון נוסעים ומהווה תשתית חיונית במזרח לונדון.
הרכבת הורחבה מספר פעמים בעבר, בין היתר הודות להקמת מתחם קנרי וורף וכעת יש לה חמישה ענפים המחברים את אייל אוף דוגס ורויאל דוקס אחד לשני וכן לסיטי של לונדון, סטרטפורד, וולוויץ' ולואישם. היא מתחברת גם לנמל התעופה לונדון סיטי ולתחנת הרכבת הבינלאומית סטרטפורד. הצעה להרחיב את הרכבת בוטלה ב-2008 על ידי ראש העירייה לשעבר בוריס ג'ונסון. נשקלת ההרחבה של הרכבת הקלה למקומות נוספים.
רכבת קלה ותחתית > הטראם של לונדון

הטראם של לונדון היא שירות חשמלית ורכבת קלה שפועלת ברובע קרוידון וסביבתו. בשנת 2011 היא הסיעה 28 מיליון נוסעים, עלייה מ-18 מיליון ב-2001.
לשירות 39 תחנות על פני 28 ק"מ של מסילה. המסילה פועלת במספר צורות. בחלק מהזמן הנסיעה משולבת עם יתר התנועה, בחלק מהזמן מדובר על מסלול ייעודי ובמסלולים שאינם על רחוב קיים ומהווים זכות דרך בלעדית, לרוב על מסילות רכבת ישנות. במקטע אחד היא נוסעת במקביל לקו מחושמל של Network Rail.
המערכת פועלת באופן עצמאי, היא מקושרת עם הרכבת התחתית ומערכת הרכבות הלאומית. מתוכננות מספר הרחבות לטראם כדי להגדיל את הכיסוי שלה ולצרף אותה לרכבת התחתית.
רכבת פרברית

לונדון היא מוקד רשת הרכבות הבריטית, ויש בה 18 תחנות מרכזיות המספקות שירותים פרבריים, בין עירוניים ובין לאומיים. 14 מהתחנות האלו הן תחנה סופית בקווים שלהן, ו-5 הן תחנות שניתן לעבור דרכן; בנוסף, שתיים הן שילוב של שני הסוגים. רוב אזורי העיר שאינם מכוסים על ידי הרכבת הקלה או התחתית נהנים מכיסוי של הרכבת הכבדה. שירותי הרכבת הכבדה אינם מנוהלים על ידי TfL, אלא מופעלים על ידי חברות פרטיות שמכבדות את האויסטר.
רכבת פרברית > רכבות אזוריות ופרבריות

לונדון היא מרכזה של רשת רכבות רדיאלית נרחבת, אשר יחד עם פריז, נחשבת לעמוסה באירופה, ומשרתת את המטרופולין המקיף את לונדון. כל תחנה סופית משויכת לשירותי הסעות מאזור מסוים. רוב הנוסעים למרכז לונדון מגיעים ברכבת התחתית (400 אלף מדי יום) או ברכבת הכבדה העילית (860 אלף ביום).
בשל המבנה ההיסטורי של לונדון, רשת רכבות הנוסעים של לונדון מסודרת במבנה רדיאלי, וכתוצאה מכך רוב הנסיעות מסתיימות בתחנה סופית הנמצאת בקצה מרכז העיר. שני קווי רכבת לאומיים בלבד חוצים כיום את לונדון. הראשון שנוסע מבדפורד שבצפון לברייטון שבדרום, דרך לונדון מצפון לדרום וכן דרך נמל התעופה לוטון. קו נוסף, קו אליזבת, עובר ממזרח למערב, בין רדינג לשנפילד.
העומס הגובר והולך על מערכת הרכבת התחתית הוביל לבניית קו אליזבת, קו קרוסרייל שנפתח במאי 2022 וחוצה את לונדון ממערב למזרח.
רכבת פרברית > רכבות אזוריות ופרבריות > הרכבת העילית של לונדון

בנוסף לקווים שחוצים ומקיפים את לונדון, קיימים מספר קווי רכבת המקשרים בין פרברי לונדון ומרכזה. קווים אלה מנוהלים על ידי TfL מאז 2007 ומופעלים בזיכיונות תחת השם לונדון אוברגראונד. מערכת זו מופעלת כתחבורה מהירה בתדירות גבוהה ונועדה להפחית את הלחץ מהרכבת התחתית של העיר, מבלי להעביר את הנוסעים דרך אזור 1 הפנימי בעיר.
הלונדון אוברגראונד נוצרה באמצעות הסבת רשת קווי רכבת קיימים ליצירת תוואי מעגלי מסביב לעיר, ועושה שימוש במנהרת התמזה, החלק הישן ביותר בהיסטוריה של הרכבת התחתית, שנחפרה כבר ב-1843.
רכבת פרברית > רכבות לנמלי תעופה

לנמלי התעופה הית'רו, גטוויק ונמל התעופה לונדון סטנסטד הוקמו קווי רכבת ייעודיים. קו הרכבת הית'רו אקספרס יוצא מתחנת הרכבת פדינגטון, וקו הרכבת גטוויק אקספרס מתחנת הרכבת ויקטוריה ורכבת סטנסטד אקספרס יוצאת מרחוב ליברפול.
רכבת פרברית > מפעילים

בניגוד לרכבת התחתית, שמופעלת על ידי TfL בלבד, קווי הרכבת הלאומיים בלונדון ובסביבתה מופעלים על ידי מספר חברות נפרדות שפועלות בזיכיון. המעבר לשיטה זו התרחש אחרי הפרטת הרכבת בשנות ה-90 במטרה להגביר את התחרות. כיום הזיכיונות מוענקים כשהממשלה לוקחת על עצמה את הסיכון המסחרי.
בין החברות שמפעילות שירותי רכבות נוסעים בלונדון ניתן למצוא חברות זרות או בבעלות ממשלות אחרות באירופה.
רכבות בין–עירוניות

רכבות בין–עירוניות בבריטניה עוצרות בין השאר בתחנות רכבת בלונדון. מכיוון שהרכבות הבין–עירוניות נבנו ברובן על ידי חברות מתחרות, תחנות רבות משרתות ערים ואזורים חופפים.
את לונדון משרתות מספר תחנות רכבת:
פנדינגטון: בסמוך להייד פארק. שירות רכבות למערב אנגליה: בין היעדים אשר התחנה משרתת: אוקספורד, בריסטול, באת', וויילס וחבל קורנוול. שירות נוסף הוא ההית'רו אקספרס. רכבת ישירה לנמל התעופה.
יוסטון: רכבות למערב המידלנדס: בין היתר למנצ'סטר, ליברפול, ברמינגהאם, וקובנטרי.
קינגס קרוס: רכבות לסקוטלנד, קיימברידג' וליורקשייר ולערים של מרכז אנגליה: לסטר, נוטינגהאם, שפילד ודרבי. במתחם קיים גם תחנת הרכבת סנט פנקראס. המספקת קישור לרכבת הבינלאומית יורוסטאר שעוברת דרך דרך מנהרת התעלה ומגיעה לערים פריז, בריסל, אמסטרדם, ליון ומרסיי. זמן הנסיעה בין לונדון לפריז עומד על כשעתיים ורבע, ואילו זמן הנסיעה לבריסל הוא שעה ו-50 דקות.
ליברפול סטריט: בסיטי של לונדון. רכבות למזרח אנגליה: בין היתר לנוריץ' ואיפסוויץ. וכן רכבות ללונדון סטנסטד.
גשר לונדון, ווטרלו וויקטוריה: רכבות לדרום אנגליה: בין היתר לברייטון, לונדון גטוויק, וינצ'סטר פורטסמות', וסאות'המפטון. וכן לרבעים הדרומיים של לונדון אליהם לא מגיעה הרכבת התחתית.
כרטיסים

הנוסעים בלונדון מקבלים גישה לרוב שירותי התחבורה בעיר על ידי שימוש באחד הכרטיסים שמנפיקה Transport for London. כרטיס אויסטר הוא בגודל של כרטיס אשראי ומאפשר שימוש כמעט בלתי מוגבל ברכבת התחתית, העילית, הרכבת הקלה, החשמלית, בשירותי האוטובוסים וברכבות בלונדון רבתי. נוסעים שנכנסים ללונדון מאזורים אחרים משתמשים לרוב ב-Travelcard, כרטיס ישן יותר שמציע את אותן אפשרויות אך תקף גם בתחנות שבהן עדיין לא מקבלים כרטיסים אלקטרוניים. האויסטר לא תקף בדרך כלל מחוץ לאזורי התעריפים של לונדון או בשירותים מסוימים של נמלי התעופה.
התעריפים מחושבים בהתאם לאזורי התעריפים ומחלקים את רשת התחבורה של לונדון ל-6 טבעות. מפעילי תחבורה עשויים להציע גם תעריפים משלהם באמצעי תחבורה יחיד.
כרטיס הלונדון פאס מציע לתיירים שמבקרים בלונדון שילוב בין ה-Travelcard וכניסה למספר אטרקציות תיירותיות בתשלום מראש.
כבישים > כבישים ראשיים

בשל ההתנגדות לכביש הטבעת ולהצעות אחרות, קיימים מעט כבישים בהפרדה מפלסית שנכנסים למרכז העיר. קיימת הבחנה טכנית בין כבישים מהירים, המתוחזקים על ידי סוכנות הכבישים המהירים, לבין כבישים מרכזיים אחרים, שבאחריות רשת הכבישים תחבורה ללונדון (TLRN).
כבישים > כבישים מאספים וקטנים

הכבישים הראשיים מחוברים לכבישים משניים וקטנים, המקשרים לרוב פרברים זה עם זה או מעבירים תנועה אל מרכז העיר. בנוסף לכך קיימים גם הכבישים הקטנים והמקומיים, שמתוחזקים על ידי הרשויות המקומיות, ומעבירים תנועה מקומית בלבד.