מארק וורנר
מושל וירג'יניה > כהונתו

לאחר תחילת כהונתו ב-2002, התבסס וורנר על 900 מיליון הדולר של "הקרן ליום גשום" שהושארה על ידי קודמו בתפקיד ג'ים גילמור. במערכת הבחירות הבטיח וורנר שתי העלאות מיסים אזוריים, במיוחד בצפון וירג'יניה ובהמפטון רודס כדי לממן מיזמים בתחום התחבורה. בשני משאלי עם דחו תושבי וירג'יניה את העלאת מס המכירות.
ב-2004 פעל וורנר עם המחוקקים הדמוקרטים והרפובליקנים המתונים ועם הקהילה העסקית לבצע רפורמה בדיני המיסים, להורדת חלק ממס ההכנסה ובמקביל להעלות את מס המכירות ואת המס על סיגריות. חבילת המיסוי שלו השפיעה על העלאת המס בשיעור של כ-1.5 מיליארד דולר מדי שנה. לזכותו של וורנר נזקפו ההכנסות הנוספות ושמירת דירוג האג"ח AAA, שבאותה עת היה הדירוג של חמש מדינות נוספות, ואפשר את ההשקעה היחידה הגדולה ביותר בחינוך ה-K-12 בהיסטוריה של וירג'יניה. וורנר גם נכנס להסכם עם הדמוקרטים ועם הרפובליקנים המתונים בסנאט של וירג'יניה להגביל את החזרי המס על כלי רכב לרשויות המקומיות.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, השפיע וורנר על חיי הספורט במוסדות להשכלה גבוהה. "וורנר עשה שימוש בסמכותו כמושל וירג'יניה ב-2003 כדי להפעיל לחץ על ועידת החוף האטלנטי (Atlantic Coast Conference) לבטל את ההזמנה שהיא כבר הרחיבה לאוניברסיטת סירקיוז. וורנר ביקש שהוועידה, שכבר כללה את אוניברסיטת וירג'יניה, תוסיף אליה במקום זאת את וירג'יניה טק - והוא קיבל את שלו".
הפופולריות של וורנר סייעה לדמוקרטים להשיג מושבים בבית הנבחרים של וירג'יניה ב-2003 ושוב ב-2005, ובכך צמצם את הרוב שנוצר על ידי הרפובליקנים בשנות ה-90. בשנים 2004–2005 הוא שימש כיושב ראש אגודת המושלים הלאומית, והוביל את הרפורמה הלאומית בבתי הספר תיכוניים. הוא היה גם יושב ראש אגודת המושלים הדרומיים וחבר באגודת המושלים הדמוקרטים. בינואר 2005, דירג מחקר שארך שנתיים, "מיזם הביצועים הממשלתית", בשילוב עם המגזין Governing וקרן הצדקה Pew, את כל אחת מהמדינות בארבע קטגוריות ניהול: כספים, אנשים, תשתיות ומידע. וירג'יניה ויוטה קיבלו את ממוצע הדירוג הגבוה ביותר כששתי המדינות קיבלו דירוג A כולל, הישג שגרם לוורנר לכנות את וירג'יניה "המדינה המנוהלת באופן הטוב ביותר באומה".
חוקת וירג'יניה מונעת ממושלי המדינה לכהן ביותר מתקופת כהונה רצופה אחת, כך שוורנר לא יכול היה להתמודד בבחירות 2005. מערכת הבחירות הפכה למאבק בין שתי דמויות מרכזיות בווירג'יניה ששירתו לצד וורנר, סגן המושל וראש עיריית ריצ'מונד שלעבר טים קיין, והתובע הכללי מזכיר הבטיחות הציבורי לשעבר ג'רי קילגור. וורנר תמך בקיין הדמוקרט והיה פעיל במסע הבחירות שלו מול קילגור הרפובליקני.
ב-8 בנובמבר נבחר קיין ברוב של 52 אחוזים מהקולות. קילגור קיבל 46 אחוזים וראס פוטס, רפובליקני מתון שהתמודד כמועמד עצמאי, קיבל שני אחוזים. פרשנים ארציים רבים החשיבו את ניצחונו של קיין כעדות נוספות לכוחו הפוליטי של וורנר בווירג'יניה.
בשלהי כהונתו, ב-19 בנובמבר המתיק וורנר את עונש המוות של רובין לוויט למאסר עולם ללא אפשרות חנינה. לוויט הורשע ברצח קלייטון דיקס באולם ביליארד בארלינגטון ב-1999. לאחר משפטו ב-2001, הודיעו עורכי דינו שפקיד בית המשפט השמיד שלא כחוק עדות שבה נעשה שימוש נגד לוויט במהלך המשפט, אך זו יכלה לזכותו עם בדיקת DNA נוספת. גזר דין המוות של לוויט היה אמור להיות עונש המוות ה-1,000 שהוצא לפועל בארצות הברית מאז שבית המשפט העליון קבע ב-1976 שעונש המוות מותר על פי התיקון השמיני לחוקה. וורנר אמר, "מעשיו של עובד המדינה, באופן הנוגד את הוראות החוק, באים על חשבון התמודדותו של הנאשם מול העונש החמור והסופי ביותר של החברה". ב-11 מקרים אחרים של עונש מוות שהובאו בפניו כמושל, לא העניק וורנר חנינה.
וורנר גם דאג לביצוע בדיקות DNA מהעדויות שנותרו בתיק של רוג'קר קית' קולמן, שהוצא להורג בווירג'יניה ב-1992. קולמן הורשע במקרה של רצח בדקירה ואונס מ-1981 של גיסתו בת ה-19 ונדה מקוי. הוא משך את תשומת הלב הלאומית, ותמונתו הגיעה גם לשער המגזין טיים, כאשר טען שוב ושוב לחפותו ומחה נגד חוסר ההגינות של עונש המוות. תוצאות DNA מ-12 בינואר 2006 אישרו את אשמתו של קולמן.