stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אד הלמס
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002–2006 | הדיילי שואו | כתב | 207 פרקים |
| 2004 | Cheap Seats | בראדלי וואלאס | 2 פרקים |
| 2004, 2013 | משפחה בהפרעה | ג'יימס קאר | 3 פרקים |
| 2005 | Sunday Pants | ניל | דיבוב; פרק: "Weighty Decisions" |
| 2006 | הקולבר ריפור | הקריין | פרק: "Linda Hirshman" |
| 2006 | Samurai Love God | סמוראי | דיבוב; 3 פרקים |
| 2006–2013 | המשרד | אנדי ברנרד (אנ') | תפקיד ראשי (עונות 3–9); 147 פרקים גם ביים שני פרקים (2011–2012) |
| 2008 | אבא אמריקאי | מר באקלי | דיבוב; פרק: "Stanny Slickers II: The Legend of Ollie's Gold" |
| 2008 | Wainy Days | דוקטור | סדרת רשת; פרק: "Angel" |
| 2008–2010 | Childrens Hospital | דוקטור | סדרת רשת; 5 פרקים |
| 2009 | איש משפחה | אל גור | דיבוב; פרק: "FOX-y Lady" |
| 2011 | וילפרד (אנ') | דריל | פרק: "Acceptance" |
| 2011–2013 | NTSF:SD:SUV:: | אדי / אדרואיד | 3 פרקים |
| 2012 | מינדי | דניס | 2 פרקים |
| 2012 | Ugly Americans | המלך של אטלנטיס | פרק: "Mark Loves Dick" |
| 2012 | Comedy Bang! Bang! | עצמו | פרק: "Ed Helms Wears A Grey Shirt & Brown Boots" |
| 2013 | Kroll Show | בחור מ-"סקס והעיר והגדולה" | פרק: "San Diego Diet" |
| 2013 | סאטרדיי נייט לייב | טד פלמס | פרק: "Zach Galifianakis/Of Monsters and Men" |
| 2013 | Tiny Commando | סזאר פקאנו | סדרת רשת; 4 פרקים גם יוצר ותסריטאי |
| 2014 | ברוקלין תשע-תשע | ג'ק דונגר | פרק: "USPIS" |
| 2015–2020 | בוג'ק הורסמן | קייל קרסון | דיבוב; 3 פרקים |
| 2015 | החבובות (אנ') | עצמו | פרק: "Pig Out" |
| 2015 | Jake and Amir | מיקי | סדרת רשת; פרק: "The Auditions" |
| 2016 | היסטוריה שתויה (אנ') | ויליאם מקמסטר (אנ') | פרק: "Scoundrels" |
| 2017 | אנג'י טרייבקה (אנ') | ד"ר קלייב מיסטר | פרק: "Germs of Endearment" |
| 2017 | The Fake News with Ted Nelms | טד נלמס | ספיישל טלוויזיוני של קומדי סנטרל גם יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל |
| 2020 | עלילות הבית של דודה דונה (אנ') | אג הלמס | פרק: "Treasure" גם מפיק בפועל  |
| 2021–2022 | Rutherford Falls | ניית'ן רות'פורד | תפקיד ראשי (2 עונות); 18 פרקים גם יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל |
| 2022 | הפרוגלים: בחזרה לפרוגל רוק (אנ') | לייל קראגל | דיבוב; 2 פרקים |
| 2022 | פה גדול | חבר כנופיה | דיבוב; פרק: "Dadda Dia!" |
| 2022 | True Story with Ed & Randall | מנחה | תוכנית אירוח קומית בשירות Peacock 6 פרקים; גם מפיק בפועל |
| 2023 | מרגל ושמו אלביס (אנ') | רוברט גולה (אנ') | דיבוב; 4 פרקים |
פיאצה דל קמפו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 מיקום:  סיינה 
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  43°19′06″N 11°19′53″E﻿ / ﻿43.3184°N 11.33145°E﻿ / 43.3184; 11.33145
 he
 
פיאצה דל קמפו (באיטלקית: Piazza del Campo) הוא המרחב הציבורי הראשי של העיר סיינה שבאיטליה, ואחת הכיכרות הגדולות באירופה של ימי הביניים. מסביב לפיאצה נמצאים הפאלאצו פובליקו עם הטורה דל מנג'ה, מגדל הפעמונים שלו, ומבנים נוספים. זו אחת הסיבות לכך שאונסקו מכירה בסיינה כהתגלמות אידיאלית של עיר מימי הביניים.
האזור הפתוח היה בעברו שוק שהוקם לפני המאה ה-13 באזור משופע, סמוך למפגש של שלושה יישובים שהתמזגו והפכו לעיר סיינה.
האתר אינו שוכן על חורבות פורום רומי, כפי שנהוג לחשוב לפעמים. הרחבה נסללה בשנת 1349 בלבנים אדומות בצורת אדרה של דג המסודרות בעשר שורות, אשר מחלקות את הפיאצה לתשעה אזורים שונים, הסובבים את פתח ה"גבינונה" (gavinone אזור הניקוז הראשי) מול הפלאצו פובליקו. החלוקה לתשע מסמלת את שלטון התשעה (נובצ'י), שהקימו את הקמפו ושלטו בעיר סיינה בימי הביניים, בתקופת הזוהר שלה, בשנים 1292–1355. מגדל טורה דל מנגיה מתנשא מעל הכיכר וגובהו 102 מטרים עד קצה מוט הברק. הוא נבנה בין השנים 1325 עד 1348, ובנוי מלבנים טיפוסיות בצבע טרקוטה ומעליו טרוורטין לבן. בבסיס טורה דל מנגיה, נמצאת קפלת פיאצה שנבנתה בין השנים 1352 עד 1376 לכבוד לה מדונה, המודה לה על הרחקת ההשפעות של המגפה השחורה משנת 1348.
הכיכר הייתה ונשארה מוקד החיים הציבוריים של העיר. מהפיאצה יוצאים אחד עשר רחובות צרים ומוצלים לתוך העיר. כיום הכיכר עדיין מארחת אירועים מרכזיים, פעילויות סביב הקרנבל בפברואר ובקיץ הממשלה המקומית מארגנת יוזמות רבות בחוץ בערב, תחת הכוכבים. עם זאת במהלך היום, זהו אזור ייחודי בו מגיעים התיירים לשבת, אחרי שהלכו ברחובות הרומנטיים של סיינה, סיירו בדואומו ובמוזיאונים הרבים שלה.
מרוץ הסוסים הדו-שנתי המפורסם, פאליו, נערך בהיקף הפיאצה.
פיאצה דל קמפו - מבט פנורמי
הערות שוליים

↑  discover TUSCANY, Piazza del Campo in Siena
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4759192-4  VIAF: 243881853   WorldCat (עם VIAF): 243881853
אווה קירי

| --- | --- |
איוו (אווה) קירי בגיל 16 (1921)
איוו (אווה) קירי בגיל 16 (1921)
 לידה:  6 בדצמבר 1904 הרובע השלושה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  22 באוקטובר 2007  (בגיל 102) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ève Denise Curie 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת 
 מקום קבורה:  Metairie Cemetery 
 מקום מגורים:  צרפת, ארצות הברית
 השכלה:  קולז' סווינייה 
 מעסיק:  ניו יורק הראלד טריביון, האומות המאוחדות 
 בן או בת זוג:  הנרי לבואיס (1954–?) 
 פרסים והוקרה:  קצינה בלגיון הכבוד (2005)  אבירה בלגיון הצרפתי (1939)  צלב המלחמה 1939-1945 (1944)  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה (2006)  פרס הספר הלאומי (1937)  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה (1939) 
 
איוו (אוו) דניז קירי לבואיס (6 בדצמבר 1904 - 22 באוקטובר 2007) הייתה סופרת עיתונאית ופסנתרנית צרפתייה-אמריקאית. איוו (אווה) קירי הייתה בתם הצעירה של מארי ופייר קירי. אחותה היא אירן ז'וליו-קירי, וגיסה הוא פרדריק ז'וליו-קירי. איוו היא היחידה ממשפחתה שלא בחרה קריירה כמדענית ולא זכתה בפרס נובל. בעלה, הנרי לבואיס, זכה גם הוא בפרס נובל לשלום בשנת 1965 ביחד עם הארגון יוניצ"ף שאותו ניהל. היא עבדה כעיתונאית וכן חיברה את הביוגרפיה של אמה בספר "מאדאם קירי" ובספר "מסע בין לוחמים". בשנת-1960 הצטרפה לשורות יוניצ"ף, ופעלה למען עזרה לילדים ואמהות במדינות מתפתחות.
ילדות

אוו דניז קירי נולדה בפריז, צרפת ב -6 בדצמבר 1904. היא הייתה בתם הצעירה של המדענים מארי ופייר קירי, ואחות צעירה לביתם הבוגרת של הזוג, אירן (ילידת 1897). אוו כמעט שלא הכירה את אביה, שנהרג בשנת 1906 בתאונה, כאשר נדרס על ידי עגלה רתומה לסוס. אחרי תאונה זו, מארי קירי ובנותיה נתמכו במשך זמן מה על ידי הסב, ד"ר אז'ן קירי. כשהסב נפטר גם כן, בשנת 1910, מארי קירי נאלצה לגדל את בנותיה בעצמה ובעזרת אומנות. אף על פי שאוו הודתה מאוחר יותר כי כילדה סבלה מחוסר תשומת לב מספקת של אמה, וכי רק מאוחר יותר, בשנות העשרה שלה, היא פיתחה קשר רגשי חזק אל האם, מארי הקדישה תשומת לב רבה לחינוך ולפיתוח תחומי העניין של שתי בנותיה. בעוד שאירן הלכה בעקבותם של אביה ואמה והפכה למדענית דגולה (הוענק לה פרס נובל לכימיה עם בעלה פרדריק ז'וליו קירי, בשנת 1935), פנתה אוו לתחומים אומנותיים וספרותיים.
מארי קירי דאגה גם להתפתחותן הגופנית של הבנות. בכל מזג האוויר, הם יצאו לטיולים ארוכים ורכיבה על אופניים. הם הלכו לשחות בקיץ, ומארי התקינה ציוד התעמלות בגן ביתם שב"סאקס" ברובע Hauts-de-Seine. אוו ואירן למדו גם גינון תפירה ובישול.
אף על פי שהבנות היו צרפתיות (אוו הפכה מאוחר יותר לאזרחית אמריקאית), והשפה הראשונה שלהם הייתה צרפתית, הם היו מודעות למוצאן הפולני (מצד אימם) ודיברו פולנית. בשנת 1911 הן ביקרו בפולין, שהייתה אז בחלקה תחת שלטון רוסי. המטרה העיקרית של הביקור הייתה להיפגש עם "ברוניסקה שקלודובסקה", אחותה של מארי, אשר שהתה בבית הבראה באותו זמן. במהלך ביקורן בפולין, הן גם רכבו על סוסים, צעדו בהרים. אפילו כילדה הפגינה אוו קירי כישרון מיוחד למוזיקה.
נעורים

בשנת 1921, כשהייתה אוו בת 16, יצאה למסע הראשון שלה על פני האוקיינוס האטלנטי : באביב של שנה זו, הפליגה עם אחותה ואמה בספינה RMS Olympic לעיר ניו יורק. מארי קירי, כזוכת פרס נובל בפעם השנייה, כמגלת ה"רדיום והפולוניום, התקבלה שם בכל הכבוד והטקסיות הראויים. גם בנותיה היו פופולריות מאוד בקרב החברה הגבוהה האמריקאית. ". במהלך הנסיעה גם שימשו אוו ואירן כ"שומרי ראש" לאמן - מארי, שהתמקדה בדרך כלל בעבודת מחקר והעדיפה חיים פשוטים, לא הרגישה תמיד בנוח מול המחוות שהוענקו לה. בעת שהותן בארצות הברית, פגשו מארי, אירן ואוו את הנשיא וורן הרדינג בוושינגטון, ראו את מפלי ניאגרה ויצאו ברכבת כדי לראות את הגרנד קניון. הן חזרו לפריז ביוני 1921.
אוו, כמו אירן אחותה, הייתה בוגרת מכללת "סבינייה" בפריז. שם הוסמכה בשני תארים ראשונים, מדע ופילוסופיה, בשנת 1925. בינתיים, גם שיפרה את מיומנויות הפסנתר וניגנה בקונצרט הראשון שלה בפריז בשנת 1925. מאוחר יותר, הופיעה על הבמה פעמים רבות, בקונצרטים בעיר הבירה הצרפתית, במחוזות וכן בבלגיה.
לאחר שאירן נישאה לפרדריק ז'וליו בשנת 1926, נשארה אוו עם אמה בפריז, טיפלה בה וליוותה אותה בטיולים ברחבי צרפת, איטליה, בלגיה ושווייץ. בשנת 1932, נלוו שתיהן אל נשיא צ'כוסלובקיה טומאש מסריק בנסיעתו לספרד.
עם אהבתה ומסירותה לאמה, הייתה אוו שונה לגמרי באישיותה ממנה (ומאירן אחותה). שלא כמו אמה ואחותה, היא תמיד נמשכה אל תחומי העניין ההומאניים. בעוד מארי בדרך כלל לבשה שמלות שחורות ופשוטות, אוו תמיד הקדישה תשומת לב לבגדים מתוחכמים, לבשה נעלי עקב, התאפרה ואהבה לזרוח במסיבות. עם זאת, סעדו הן אוו והן אירן את אימם במסירות עד לפטירתה. (מארי, חלתה באנמיה אפלסטית, שנגרמה ככל הנראה כתוצאה מחשיפה שלה לטווח ארוך לרדיום, נפטרה ב -4 ביולי 1934.).
כתיבת הביוגרפיה של אמה

לאחר מותה של מארי קירי, החליטה אוו לתת ביטוי לאהבתה אל אמה על ידי כתיבת הביוגרפיה שלה. לשם כך, היא נסוגה זמנית מחיי החברה ועברה לדירה קטנה באוטיי, איוולין, שם היא אספה ומיינה מסמכים ומכתבים שהשאירה אחריה מארי. בסתיו 1935, היא גם ביקרה את משפחתה בפולין, בחיפוש אחר מידע על הילדות ותקופת נערותה של אמה. תוצאת עבודה זו היא הביוגרפיה מאדאם קירי, שפורסמה במקביל בצרפת, בבריטניה, באיטליה, בספרד, בארצות הברית ובמדינות נוספות בשנת 1937.
הביוגרפיה הפכה פופולרית מאוד מיד עם פרסומה, במדינות רבות (כולל ארצות הברית) אף הייתה לרב מכר. הספר זכה בפרס הספר הלאומי 1937 בתחום ה"סיפורת", והוא עובד לקולנוע בשנת 1943 על ידי מטרו גולדווין מאייר בשם מאדאם קירי עם גריר גרסון בתפקיד הראשי.
בשנים שלאחר מכן, לעומת זאת, הביוגרפיה של מארי קירי נתקלה לעיתים קרובות בביקורת של היסטוריונים למדע, שהאשימו את אוו קירי בהצגת אמה ביתר רגשנות ובכשל להציגה כהווייתה, למשל, הרומן של מארי עם פול לנז'בן, תלמידו לשעבר של בעלה. לנז'בן היה אדם נשוי ואב לארבעה, מערכת היחסים שלהם, שהחלה לאחר מותו של פייר קירי, עוררה שערורייה גדולה בתחילת המאה העשרים בצרפת. אוו הואשמה גם כי לא הציגה את כל הצרות והעלבונות שאמה ספגה מהחוגים המדעיים ועיתונות הביבים הצרפתית.
אוו קירי הפכה עסוקה יותר ויותר בעבודה ספרותית עיתונאית. מלבד הביוגרפיה של אמה, היא פרסמה גם ביקורות מוזיקליות בשבועון Candide ומאמרים על תיאטרון, מוזיקה וקולנוע בעיתונים אחרים בפריז.
מלחמת העולם השנייה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, הסופר והמחזאי ז'אן ז'ירודו, אשר הפך לשר התעמולה הצרפתי באותה שנה, מינה את אוו קירי לראש המחלקה הנשית במשרדו. לאחר פלישת הגרמנים לצרפת, עזבה אוו את פריז ב-11 ביוני 1940, ולאחר כניעת צרפת הפליגה עם קבוצת פליטים על סיפון אונייה עמוסה הרבה מעבר לתכנונה, לבריטניה, תוך כדי הפצצות של חיל האוויר הגרמני. בבריטניה הצטרפה אוו לכוחות צרפת החופשית בראשות שארל דה-גול והחלה את מלחמתה הפעילה בנאצים, פעולה שבעקבותיה שלל ממנה ממשל וישי את אזרחותה הצרפתית והלאים את רכושה ב-1941.
את רוב שנות המלחמה העבירה איוו בבריטניה. שם פגשה את וינסטון צ'רצ'יל, העבירה הרצאות וכתבה מאמרים לעיתונות האמריקאית (בעיקר לניו-יורק הארלד טריביון. ב-1940 פגשה את אשת נשיא ארצות הברית אלינור רוזוולט בבית הלבן. בהשפעת ביקור זה נתנה יותר מאוחר סדרת הרצאות בנושא האישה הצרפתייה והמלחמה; במאי 1940 ירחון האטלנטיק פרסם מאמר תחת אותה כותרת.
החל מנובמבר 1941 ועד אפריל 1942, אוו קירי עברה ככתבת צבאית באפריקה, ברית המועצות ואסיה וצפתה במגננה הבריטית במצרים ובלוב בדצמבר 1941 והקרב על מוסקבה בינואר 1942. במהלך מסעות אלו פגשה את השאה האיראני מוחמד רזה פהלוואי, מנהיג סין החופשית, צ'יאנג קאי שק נלחם ביפנים, ואת מהטמה גאנדי. במספר הזדמנויות פגשה את אחייה ללאום הפולני החיילים הפולנים, אשר לחמו לצד הבריטים בצבא הפולני בברית המועצות.
דיווחיה של קירי ממסע זה פורסמו בעיתונות האמריקאית וב-1943 הם נאספו בספר מסע בין לוחמים שהיה מועמד גם לפרס הפוליצר לסיפורת בשנת 1944 (בפרס זכה לבסוף ארני פייל). מאמר בסתיו של שנת 1943 במהדורה של כתב העת "הסקירה הרוסית" ביקר את סיפרה. הכתב מיכאל קרפוביץ', תיאר את סגנונה המתלהב והמחבב על אנשים שפגשה וראיינה בברית המועצות. קרפוביץ' האמין שקירי לא האמינה לרוסים אותם תיארה. ב"מסע בין לוחמים" היא כתבה על שיחותיה עם הבישופ היווני אורתודוקסי, רקדנית מוכרת, גנרל בצבא האדום עובדי מפעל, מנהיגים קומוניסטיים מקומיים ומדענים. קרפוביץ' חשב שהחיות (ויטאליות) של קירי הסיחה את ראייתה ואת שיפוטה בספר.
לאחר חזרתה לאירופה, אוו קירי שירתה כמתנדבת בשרות "פלוגות הרפואה הנשיות" של צבא צרפת החופשי במהלך המערכה האיטלקית של מלחמת העולם ה-II, שם קודמה לדרגת סגן בדיוויזיה המשוריינת הראשונה (צרפת). באוגוסט 1944 היא לקחה חלק עם היחידות אליהם השתייכה בנחיתה בפרובאנס שבדרום צרפת. היא עוטרה בעיטור צלב המלחמה על שירותה זה.
לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרפה אוו קירי לשורות הארגון יוניצ"ף ועזרה למשפחות וילדים נזקקים.
אוו קירי נפטרה ב-22 באוקטובר 2007, בגיל 102, בביתה בניו יורק, ארצות הברית. נקברה בניו יורק.
לקריאה נוספת

אווה קירי, מאדאם קירי, מצרפתית: מרים וגבריאל טלפיר, תל אביב: גזית, 1943.
קלודין מונטיי, מארי קירי ובנותיה, הוצאת שוקן, 2022.
הערות שוליים

↑  Fox, Margalit (25 באוקטובר 2007). "Ève Curie's obituary in New York Times". The New York Times. נבדק ב-7 במרץ 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Ève Curie's biography". נבדק ב-7 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ève Curie's obituary in The Times". London. 26 באוקטובר 2007. נבדק ב-7 במרץ 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Book Reviews, Russian Review, Volume 3, Number 1, Autumn 1943,pg. 104.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297796705171  PLWABN: 9810679584205606  BIBSYS: 90193451  BNC: 000052456  BNE: XX872281  BnF: cb14009081q (data)  CANTIC: a11232547  CiNii: DA01967620  GND: 131488910  ICCU: CFIV117757  ISNI: 0000 0000 8406 6787  LCCN: n80038124  LNB: 000009264  NDL: 00465157  NKC: mzk2002172116  NLA: 35032690  NLG: 69641  NLK: KAC199606133  NSK: 000266033  NTA: 067650155  RERO: 02-A003147688  SELIBR: 304444  SNAC: w6m913sf  SUDOC: 032009836  Trove: 805332  VcBA: 495/347546  VIAF: 109378405   WorldCat (עם VIAF): 109378405 
מארי קירי
שמואל שלמה בוירסקי

אין תמונה חופשית
הרב שמואל שלמה בוירסקי (בערך 1820 – לאחר 1894) היה למדן ליטאי שחי בירושלים. מחבר הספר "עמודי שש".
ספרו עוסק בנושאים תורניים שונים, והוא כולל "שער כתר תורה" על כתר ארם צובא. קטע זה רב עניין לחוקרים, שכן יש בו תיאור של הכתר לפני אובדן חלק גדול ממנו בשנת 1948.
ביוגרפיה

נולד בהורדנה למשה מאיר בויארסקי. אחיו של סבו, היה רבי שמואל בן אביגדור מרבני יהדות וילנה בתקופת הגר"א. אחיו, ישראל חיים (נפטר ב-1988) היה מייסדי כולל הורדנה בארץ ישראל.
הוכר כילד פלא, ונישא לבתו של רבי משה זאב מרגליות, רבה של ביאליסטוק ומחבר הספרים "אגודת אזוב" ו"מראות הצובאות". הוא התגורר אצל חמיו עד פטירתו, ולאחר מכן המשיך ללמוד אצל רבי אליעזר לנדא, מחבר "דמשק אליעזר" בהורדנה.
כשנתיים לאחר פטירת חמיו, התאלמן מאשתו ונותר עם שני ילדיהם, זאב וולף ואביגדור. הוא נישא בשנית לרחל לאה בת ר' ברוך מקובנה, אך לא היו להם ילדים משותפים. רחל לאה תמכה כלכלית בשמואל שלמה ושני ילדיו, ואפשרה לו ללמוד מבלי להזדקק לעבודה כלשהי, אף לא תורנית. היא כתבה או מימנה עבור בעלה כתיבה של התנ"ך כולו על מגילות קלף.
בשנת 1857 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בירושלים המשיך בלימודיו כשהוא זוכה לתמיכתו של אחיו, ישראל חיים, שהתגורר בארץ ישראל בתקופה זו.
יצירתו

בירושלים כתב בוירסקי את יצירותיו שפורסמו:
עבודתו העיקרית, עמודי שש (1894), עוסקת לפי הכתוב בשער: ב"ענייני הקרבנות ועבודת בית המקדש". אך התיאור מתאים רק לחלקו הראשון של הספר, בחלקו השני עסק בוירסקי בדברים נוספים כמו: כתר ארם צובא.
בנוסף לעמודי שש, הוציא בוירסקי גם ספר קטן בשם דמעת העשוקים, בשנת 1864. בשנות ה-70 של המאה ה-19, פרסם כמה מאמרים תורניים בכתבי העת העבריים "חבצלת" ו"שער ציון", אך בסופו של דבר חדל ממנהגו זה מחשש שעיתונים אלו מעצם טבעם עלולים להיזרק לאחר שקראו בהם.
גישה אידיוסינקרטית למגילות מקראיות > מגילות נביאים וכתובים

לבוירסקי הייתה גישה ייחודית כלפי צורת הכתובים. היה אופייני בקרב קהילות יהודיות במשך האלף האחרון להשתמש בקודקסים של כתבי הקודש ברוב המצבים; מאז המצאת הדפוס, אלה היו בדרך כלל קודקסים מודפסים. השימוש במגילות הכתובות בכתב-יד על קלף נשמר רק לספרי תורה ולמגילת אסתר, ואפילו לספרים אלה, המגילות משמשות רק בקריאות ליטורגיות רשמיות. במאה השמונה עשרה, פסק הגאון מווילנה שיקראו את ההפטרות ואת המגילות מתוך מגילות בכתב-יד של ספרי נביאים, והורה על מערך מגילות מלאות מכל ספרי הכתוב, כולל אפילו הכתובים. עם זאת, אין שום ראיות לכך שהגאון נמנע משימוש בספרי קודקס ללימוד אישי. במאה שלאחר חידושו של הגאון מווילנה, החלו באופן מתון בקהלות רבות לכתוב מגילות נביאים, מכיוון שספרי הנביאים משמשים לקריאה ליטורגית של ההפטרה. מצד שני, היה מאוד נדיר לכתוב ספרי כתובים על קלף.
בוירסקי בעצמו כתב סט שלם של מגילות כשרות של כל ספרי נביאים וכתובים (בנוסף לחמשה חומשי תורה) ומסר אותם לבית הכנסת החורבה. הוא גם כתב עותק נוסף של ספר תהלים, ששלח לאחיו שהיה גר בבריסק. בוירסקי התכוון לאמץ את הקריאה ממגילות עם אמירת ברכה מיוחדת: "בא"י אמ"ה אשר קדשנו במצוותיו וצוונו לקרות בכתובים." אף על פי שברכה זו מופיעה במסכת סופרים, היא לא מובאת להלכה בפוסקים הראשונים והאחרונים. פוסקי ההלכה בתקופת האחרונים נוטים להיזהר מאוד מאמירת ברכות שאינן סטנדרטיות, ולכן הפסק לברך ברכה זו נחשבה כחידוש גדול.
בוירסקי מזכיר במפורש כוונות משיחיות של הפרויקט לשחזר את הצורה העתיקה של כתיבת כתבי קודש, כפי שהוא מזכיר את תחייתן של דמויות מהתנ"ך. נראה שזה חלק ממגמה כללית בקרב יהודי המאה התשע-עשרה, שהשיבו מנהגים קדומים - כמו ה"מנהג" לגור בארץ-ישראל, אך גם (בהמשך במאה התשע-עשרה, במזרח אירופה) ניסיונות לחידוש מצוות התכלת בציצית, וניסיונו של הרב צבי הירש קלישר לחדש את עבודת הקרבנות. (העובדה שבוירסקי כתב ספר על הקרבנות - חלק א של עמודי שש, יכולה להיות עוד דוגמה של תופעה זו.)[דרוש מקור]
גישה אידיוסינקרטית למגילות מקראיות > שימוש פרטי בספרי תורה, על ידי יחידים בבית

בוירסקי סבר שכאשר אדם קורא מתוך ספר תורה כשר, חייב לברך לפניו, כמו בקריאה ציבורית. ההלכה המסורתית קובעת שמספיק לברך על לימוד תורה פעם אחת ביום, ושוב אין צורך לברך על לימוד תורה פרטי נוסף שעוסק בה במשך היום.
חשיבות עבודתו לחוקרי המאה העשרים של כתר ארם צובא

על מנת לייצר מגילות כשרות, נדרש בוירסקי לקבל עותק מדויק של אותיות הכתובים, וקטעי הפרשיות, וכן את מסורת הכתיבה של ספרי תהילים, משלי ואיוב. לצורך זה, הוא השתלב בפרויקט של משה יהושע קמחי, חתנו של ר' שלום שכנא ילין; קמחי יצא למסע לעיר חלב במטרה לעיין בכתר ארם צובא. קמחי הקדיש זמן רב לעיון בכתר שם, ורשם את ממצאיו בשולי המקרא העברי המודפס השייך לחמיו.
בשנת 1948, במהלך המהומות בחלב, נגרם נזק לכתר, וחוקרים האמינו שהוא נהרס. בשנת 1957 התגלה שחלק גדול מהקודקס שרד והוברח לירושלים. עם זאת, חוקרים התעניינו בשחזור החלקים החסרים בקודקס, וחיפשו מקורות משניים שיוכלו לעזור במאמץ זה.
אף על פי שחוקרים לא הצליחו לאתר את התנ"ך של ילין וקמחי, הם ידעו על קיומו מתוך התייחסויותיו של בוירסקי אליו ב"עמודי שש". זה היה כל מה שהיה ידוע על תנ"ך זה עד 1989 כשגילה יוסף עופר את התנ"ך בעצמו.
לקריאה נוספת

נחמיה אלוני, העתקי כתר ארם צובא בירושלים ובגולה, בתוך בית מקרא 24 (1979), עמ' 193–204.
הערות שוליים

↑  עמודי שש, חלק א, ד, 1 ע"ב. בוירסקי כותב שהיא כתבה את המגילות, אך אם הן נועדו לשימוש ולא ללימוד עצמי, ייתכן שרק מימנה את כתיבתן בהתאם להלכה הקובעת שספר תורה שנכתב על ידי אשה פסול.
↑  בויארסקי, עמודי שש, חלק א, דף א ע"ב.
↑  ראו: מגילת קהלת, פרק ד', פסוק א'.
↑  לפריט בקטלוג הספרייה הלאומית, עם צילום.
↑  עמודי שש, חלק ב, דף א ע"א.
↑  מסכת סופרים יד:א. יש לציין שבמסכת סופרים שלנו, נוסח הברכה הוא "לקרות בכתבי הקודש" ולא "לקרות בכתובים".  אין גרסה אחרת במהדורות המודפסות של מסכת סופרים של המאה ה-19, ואם כן סביר להניח שבוירסקי צטט את מסכת סופרים בעל פה, ובצורה לא מדויקת.
↑  עמודי שש, חלק ב, דף ב ע"א.
↑  יוסף עופר, כתר ארם צובא והתנ"ך של ר’ שלום שכנא ילין, בתוך ספר היובל למרדכי ברויאר, 1992, עמ' 295-353.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311404905171
רביע (מכשיר)

דגם של רביע
רביע הוא מכשיר מדידה מדעי או אסטרונומי, בסיסי ששימש לביצוע חישובים אסטרונומיים ומדידת זוויות. באמצעותו חישבו את קו הרוחב והגובה של גוף שמימי ובאמצעות גובהו של הגוף השמימי ניתן היה לחשב מדידות שונות, כגון קו אורך, קו רוחב ושעת היום. היו קיימות שלוש גרסאות רביעים בהתאמה: בעלי ייצוג דו-ממדיים של הספירה השמימית, מחשבונים אסטרונומיים ורביעים שעתיים. רביעים אסטרונומיים שימשו בעיקר כדי להניח את גובהו של גוף שמימי מעל האופק. קו הרוחב הגאוגרפי של צופה עשוי להיקבע באמצעות גובה המרידיאנים של הזריחה או כוכב בהיר, או שהצופה יכול לדעת את השעה על ידי מדידת גובה שאינו קרוב מדי לכיוון המרידיאן אם קו הרוחב ידוע. הרביע הוא בעל קשת מדורגת המכסה רבע מעגל שלם או 90 מעלות. גרסאות מוקדמות של המכשיר נגזרו מאצטרולבים, הם נבנו על שטח שגודלו כרבע מגודל פני האצטרולב.
סוגי רביעים

קיימים מספר סוגים של רביעים:
רביע גובה - הרביע הפשוט עם קו אנך, המשמש לקביעת גובה של חפץ.
רביע תותחן – סוג של חיישן הטיה (אינקלינומטר) המשמש ארטילריסט למדידת זווית הגובה או השקע של קנה אקדח של תותח או מרגמה, הן כדי לוודא גובה ירי תקין, והן כדי לוודא את היישור הנכון של מכשירי בקרת האש הצמודים לנשק.
הרביע של גונתר– רביע המשמש לקביעת הזמן וכן את אורך היום, שעת הזריחה והשקיעה, התאריך והמרידיאן באמצעות שנתות ועקומות של הרביע יחד עם טבלאות הקשורות אליו. הוא הומצא על ידי אדמונד גונתר בשנת 1623. הרביע של גונתר היה פשוט למדי, ואפשר את השימוש הנרחב והממושך שלו במאות ה-17 וה-18. גונתר הרחיב את התכונות הבסיסיות של רביעים אחרים כדי ליצור מכשיר נוח ומקיף. התכונה המובהקת שלו כללה הקרנות של אזורי הטרופיים, קו המשווה, האקליפטיקה והאופק.
רביע אסלאמי - קינג, זיהה ארבעה סוגים של רביעים שנוצרו על ידי אסטרונומים מוסלמים:
רביע הסינוס (בערבית: Rubul Mujayyab) - הידוע גם בשם רביע הסינקלי - שימש לפתרון בעיות טריגונומטריות וביצוע תצפיות אסטרונומיות. הוא פותח על ידי אל-ח'ואראזמי בבגדד של המאה ה-9 והיה נפוץ עד המאה התשע-עשרה. התכונה המאפיינת אותו היא רשת דמוית נייר גרפי בצד אחד המחולקת לשישיים מרווחים שווים בכל ציר והתחומה גם בקשת מדורגת של 90 מעלות. לקדקוד הרביע הוצמד חוט עם משקולת (אנך עופרת) ובה נעזרו לחישוב.
הרביע האוניברסלי (בערבית: shakkāzīya) - משמש לפתרון בעיות אסטרונומיות עבור כל קו רוחב: לרביעים הללו הייתה קבוצה אחת או שתיים של רשתות (shakkāzīya). הם פותחו במאה הארבע-עשרה בסוריה.רביע שעון רוחב של כ-51.5° כפי שמתואר בטקסט הדרכה משנת 1744: "כדי למצוא את השעה ביום: הנח את החוט בדיוק על יום החודש, ואז החזק אותו עד שתחליק את החרוז הקטן או את ראש הסיכה. לאורך החוט, עד שייעצר על אחד מקווי השעה 12. לאחר מכן אפשר לשמש לזרוח מהמראה G אל השני ב-D, המשקולת תלויה באופן חופשי, החרוז ינוח בשעה של היום".
הרביע השעתי- משמש למציאת הזמן בעזרת השמש: ניתן להשתמש ברביע השעתי כדי למצוא את הזמן באורך יום שווה או לא שווה (אורך היום חלקי שתים עשרה) . קבוצות שונות של סימונים נוצרו עבור ימים עם שעות שוות או לא שוות. למדידת הזמן בשעות שוות, ניתן היה להשתמש ברביע השעתי רק עבור קו רוחב מסוים ואילו ברביע שנועד עבור שעות לא שוות ניתן להשתמש בכל מקום המבוסס על נוסחה משוערת. קצה אחד של הרביע היה צריך להיות מיושר עם השמש, ולאחר שיושר, המשקולת המחוברת למרכז הרביע הראתה את השעה ביום. גרסה בריטית משנת 1311 נרשמה על ידי כריסטי'ס בדצמבר 2023, עם הטענה שהוא "המכשיר המדעי האנגלי המוקדם ביותר" מבלי להראות שום מקור. קיימת דוגמה נוספת משנת 1396, ממקורות אירופיים ( ריצ'רד השני מאנגליה). הרביע החורפי העתיק ביותר נמצא במהלך חפירה בשנת 2013 בעיירה ההולנדית זוטפן, הוא מתוארך ל 1300 בערך, ונמצא במוזיאון המקומי בזוטפן.
רביע אצטרולב/ אלמוקנטר (מעגל רום)- רביע שפותח מתוך האצטרולב: רביע זה סומן בחצי אחד של לוח אצטרולב טיפוסי שכן לוחות אצטרולב הם סימטריים. חוט המחובר ממרכז הרביע עם משקולת בקצהו השני הוזז כדי לייצג את מיקומו של גוף שמימי (שמש או כוכב). עמדות האקליפטיקה והכוכבים סומנו על הרביע עבור האמור לעיל. לא ידוע היכן ומתי הומצא רביע האצטרולב, רביעי האצטרולב הקיימים הם ממוצא עות'מאני או ממלוכי, כמו כן התגלו חיבורים מצריים מהמאה ה-12 וחיבורים מהמאה הארבע-עשרה בסוריה על רביע האצטרולב. הרביעים הללו התגלו כאלטרנטיבות פופולריות מאוד לאצטרולבים.
שימושים

נוצרו גרסאות של הרביע באופן שתאם את השימושים שלו.
שימושים > ניווט ימי - רביע גאומטרי

רביע גאומטרי הוא מכשיר המשמש למדידת ערכים של עצמים הנמצאים בזוויות של עד 90° ממיקומו של המודד. בניווט ימי השתמשו ברביע גאומטרי. זהו לוח בעל רבע עיגול, עשוי בדרך כלל מעץ או פליז שעליו מסומנות שנתות באופנים שונים. המדידה מבוצעת בעזרת לוח בצורת רבע עיגול. בחלק המעוגל מסומנות שנתות מהקדקוד שמולו נתלית משקולת על חוט. מכוונים צלע אחת של הרביע אל העצם הגבוה ובכך גורמים למשקולת להתנדנד ולנוח על גבי השנתות. השנתות מביעות את הנושא אותו מודדים (רביע גאומטרי).
העדויות המוקדמות ביותר לשימוש בניווט ימי, מובילות לשנת 1460 בערך. הם לא סומנו על ידי שנתות המביעות מעלות, אלא סימנו עליהם ישירות את קווי הרוחב של היעדים הנפוצים ביותר. בעת השימוש, הנווט היה מפליג צפונה או דרומה עד שהרביע היה מציין שהוא נמצא בקו הרוחב של היעד, פונה לכיוון היעד ומפליג אליו תוך שמירה על מסלול של קו רוחב קבוע. לאחר שנת 1480, כלים רבים יותר יוצרו עם לוחות שסומנו במעלות.
לאורך הקצה היו שתי מראות שאפשרו להבחין בעצם מרוחק ולהשתמש בקו הראיה שנוצר (אלידד). בנוסף נתלתה משקולת ממרכז הקשת בחלק העליון.
כדי למדוד את גובהו של כוכב, הצופה היה מסתכל על הכוכב דרך המראות ומחזיק את הרביע כך שמישור המכשיר היה אנכי. המשקולת נתלתה אנכית והקו ציין את הקריאה על השנתות שעל הקשת. היה די נפוץ שהמדידה בוצעה בצוות של שניים: אדם אחד התרכז בהתבוננות במכשיר והחזקתו במצב הנכון והשני קרא את הסימון.
דיוק הכלי הוגבל מגודלו ומהשפעה שהייתה לרוח או לתנועת הצופה על המשקולת. עבור נווטים על סיפון ספינה נעה, מגבלות אלו עשויות היו להקשות.
פותחו גם רביעי דייוויס, מכשירים קומפקטיים וממוסגרים המשמשים נווטים למדידת גובה של עצם אסטרונומי.