הצבת גבולות בגיל הרך
הצבת גבולות והתנהגות הורית

הורים מאמצים שיטות וסגנונות שונים לניהול יחסיהם עם ילדיהם. דיאנה באומרינד (Diana Baumrind) ‏(אנ') מציגה ארבעה סגנונות הורות, שלכל אחד מהם גישה חינוכית אחרת בעלת השפעה מכרעת על התפתחות הילד. סגנונות ההורות מסווגים בהתאם לשני ממדים: תגובתיות, כלומר מידת החום, התמיכה והקבלה שההורים מעניקים לילד; תובענות, כלומר מידת הפיקוח ההורי, אכיפת גבולות והצבה של סטנדרטים ברורים.
שלושה מתוך ארבעת סגנונות ההורות מתארים בעיות בהצבת גבולות:
מתירני (Permissive): מתאפיין ברמה גבוהה של תגובתיות וברמה נמוכה של תובענות. הורים מתירניים מתעניינים ברגשות ילדיהם, קשובים לצורכיהם ונענים להם במהירות, מהצד האחד, אך אינם דורשים מהם לווסת את עצמם ולציית לסטנדרטים מוגדרים חיצוניים. הורה מתירני אינו מציב גבולות אלא מבטל את רצונו בפני רצונו של הילד. להורה מתירני אין ציפיות התנהגותיות מהילד, הוא מקבל באופן חיובי את דחפיו של ילדו, בקשותיו ופעולותיו, מתייעץ עמו בקבלת החלטות ונותן לו הסבר לגבי כללי המשפחה. גישת ההורות המתירנית עשויה להביא לשליטה מוחלטת של הילד בהוריו ולהתנהגות חסרת גבולות של הילד גם בהמשך חייו.
סמכותני (authoritarian): מתאפיין ברמה גבוהה של תובענות וברמה נמוכה של תגובתיות. הורים סמכותניים אינם קשובים לצורכי ילדיהם ולרגשותיהם. הם דורשים צייתנות ונוטים לאכוף את מרותם באמצעות איומים ועונשים. הורה סמכותני אינו מביע תמיכה רגשית בילדיו, הוא משדר פחות חום ואהבה, ומשתמש לעיתים קרובות בענישה ובביטויים אחרים של כעס. מהמחקרים עולה שילד הגדל באווירה סמכותית קיצונית עתיד להתנהג באותה דרך כלפי בני משפחתו.
דוחה-מזניח (neglecting-rejecting): מתאפיין ברמה נמוכה של תובענות וגם של תגובתיות. הורים דוחים-מזניחים אינם מציבים גבולות לילדיהם, אינם מפקחים על התנהגותם ואינם תומכים בהם.
לעומת שלושת סגנונות אלו, סגנון אחד מתואר כשילוב הנכון בין הצבת גבולות ומתן חום לילד:
סמכותי (authoritative): מתאפיין ברמת תובענות נכונה של הצבת גבולות וגם תגובתיות מותאמת. הורים סמכותיים מציבים לילדיהם גבולות וסטנדרטים ברורים ואוכפים אותם בנחישות, אך באותה עת מאפשרים להם מידה רבה של אוטונומיה בתחומי הגבולות שהוצבו ומעודדים משא ומתן מילולי לשם התאמת הדרישה לצרכים ולהבנה של הילד. יתרה מזו, הם קשובים ונענים לצורכי הילד, מתחשבים בו, מכבדים את נקודת המבט שלו, ומשתפים אותו בקבלת החלטות ובסיבות מאחורי המדיניות שלהם. כך לומד הילד את מקומו ואת תפקידו ויודע תמיד למה לצפות. ההורים הם עדיין המפקחים, המעצבים והמחנכים, ומבקשים ללמד את הילד להיות אחראי למעשיו. ההורים הם הקובעים את הכללים ומציבים את הגבולות.
ניתוח של סגנונות הורות אלה ושל השפעתם על התפתחות ויסות עצמי בקרב ילדים מראה כי הסגנון הסמכותי, בניגוד לסגנון הסמכותני, המתירני או הדוחה-מזניח, מסייע לילד להפנים קווים מנחים חברתיים. איזון בין הענקת חום להכוונה תקיפה באופן ההולם את גיל הילד ואת הבנתו מסייע בפיתוח שליטה עצמית ומוביל לעצמאות ולחברותיות. ילדיהם של הורים סמכותיים נוטים להצליח לשלוט בהתנהגותם בהתאם לציפיות המבוגרים, ומפגינים התנהגות אנטי-חברתית במידה מעטה מאוד. הם בטוחים בעצמם, ורמת כישוריהם החברתיים גבוהה. תכונות אלה שהתגלו בגיל הילדות השתמרו גם בגיל ההתבגרות. לעומתם, הורים נוקשים מדי שאינם מעניקים הזדמנויות לוויסות אוטונומי, עלולים לפגוע ביכולות ילדיהם להתווסת באופן עצמאי.
אין סתירה בין הורות חמה ואוהבת, לבין הצבת גבולות. מחקרים שנערכו על ידי דיאנה באומרינד הראו כי הורים סמכותיים אשר מחד הציבו גבולות לילדיהם ומאידך הפגינו הורות מותאמת ורגישה, גידלו ילדים שהצטיינו ביכולתם לשתף פעולה עם בני גילם, השתלבו יפה במסגרות חברתיות וגילו שמחת חיים.