ציר הזמן של השם פלשתינה
הפניות היסטוריות > העת העתיקה הקלאסית > תקופת איליה קפיטולינה הרומית

"סוריה פלשתינה" מוזכר בתעודה צבאית רומית משנת 139 לספירה129 או 135 לספירה: סוריה פלשתינה הייתה פרובינציה רומית בין השנים 135 ל-390 בערך. היא הוקמה במיזוג סוריה הרומית ויהודה הרומית, זמן קצר אחרי מרד בר כוכבא. יש רק ראיות נסיבתיות הקושרות את אדריאנוס עם שינוי השם והתאריך המדויק אינו בטוח. הדעה הרווחת במחקר היא ששינוי השם נועד לנתק את הקשר של היהודים למולדתם ההיסטורית. לואיס פלדמן טוען שלפני שינוי שם הפרובינציה המונח שימש להתייחסות לאזור החוף הקשור לפלשתים וכי מחברי המאה הראשונה הבדילו את יהודה פלשתינה.
130 לספירה: פאוסניאס (גאוגרף), תאוריה של יוון: (1) "בקרבת מקום נמצא מקדש אפרודיטה השמימית; האנשים הראשונים שהקימו את פולחנה היו האשורים, אחרי האשורים, הפאפיים מקפריסין והפיניקים המתגוררים באשקלון שבפלשתינה; הפיניקים לימדו את פולחנה לאנשי קיתרה."; (2) "מול המקדש צומחים עצי דקל, שפירותיהם, אף כי אינם אכילים לחלוטין כמו התמרים של פלשתינה, ובכל זאת הם בשלים יותר מאלה של איוניה."; (3) ו-"(סיבילה עבריה) גודלה בפלשתינה בשם סאבה, שאביה היה ברוסוס ואמה ארימנת'ה. יש אומרים שהיא הייתה בבלית, בעוד שאחרים קוראים לה סיבילה המצרית."
139 לספירה: דיפלומה צבאית רומית מאפיק מאזכרת יחידות צבאיות "בסוריה פלשתינה."
150 לספירה: אייליוס אריסטידס, לאפלטון: להגנת הארבעה: אין לסווג את האנשים האלה לבדם לא בין חנפנים ולא בין בני חורין. כי הם מרמים כמו חנפנים, אבל הם חצופים כאילו היו בדרגה גבוהה יותר, שכן הם מעורבים בשתי הרעות הקיצוניות והמנוגדות ביותר, השפלות והרצונות, מתנהגים כמו אותם אנשים מרושעים של פלשתינה. שכן ההוכחה לחוסר האדיקות של אותם אנשים היא שהם אינם מאמינים בכוחות העליונים. והאנשים הללו ערקו באופן מסוים מהגזע היווני, או יותר נכון מכל מה שגבוה יותר.
150 לספירה: אפיאנוס, היסטוריה רומית: "בכוונתי לכתוב את ההיסטוריה של הרומאים, ראיתי צורך להתחיל בגבולות האומות שתחת שלטונם... כאן אנו מפנים את מסלולנו ועוברים לאחור, אנו לוקחים את פלשתינה-סוריה, ומעבר לה חלק מערב. הפיניקים מחזיקים את הארץ לצד פלשתינה על הים, ומעבר לשטח הפיניקי נמצאים קוילה-סוריה, והחלקים המשתרעים מהים עד לפנים הארץ עד נהר הפרת, דהיינו פלמירה והארץ החולית מסביב, המשתרעת אפילו עד הפרת עצמו."
150 לספירה: לוקיאנוס מסאמוסאטה, פטירתו של פרגרינוס: 11. "אז הוא למד את הידע המופלא של הנוצרים, על ידי התרועעות עם הכוהנים והסופרים שלהם בפלשתינה. ו-איך זה יכול להיות אחרת? כולם נראים כמו ילדים, כי הוא היה נביא, מנהיג כת, ראש בית הכנסת, והכל, לבדו. הוא פירש והסביר כמה מספריהם ואף חיבר רבים, והם כיבדו אותו כאל, השתמשו בו כמחוקק, והעמידו אותו כמגן, אחרי אותו אחר, ללא ספק, לו הם עדיין סוגדים, האיש שנצלב בפלשתינה בגלל שהכניס לעולם את הכת החדשה הזו.
150 לספירה: אריאנוס, אנבסיס: "צור אז נכבשה, בארכיבישופ של אתונה אניקטוס ... אלכסנדר נחוש כעת לצאת עם המשלחת שלו למצרים. שאר פלשתינה הסורית (כפי שהיא נקראת) כבר באו אליו, אבל סריס פלוני, בטיס, שהיה אדון עזה, לא הצטרף לאלכסנדר."
150 לספירה: תלמי, גאוגרפיה (אנ'), כולל מפה.
155 לספירה: האפולוגטיקה הנוצרית (אנ') הראשונה של יוסטינוס מרטיר, מתייחסת ל"פלביה ניפוליס (שכם) בפלשתינה" בפסקת המבוא.
159 לספירה: מטבעות ממטבעת נאפוליס מתקופת אנטונינוס פיוס: פלביה נאפוליס (?), בסוריה, בפלשתינה, שנה 88 (ביוונית).
200 לספירה: אולפיאן, על מיסים, ספר 1. יש לזכור שיש קולוניאות מסוימות הכפופות לחוק האיטלקי. ...למושבת תלמייס, השוכנת בין פיניקיה לפלשתינה, אין אלא שם של מושבה. ...בפלשתינה יש שתי מושבות, אלו של קיסריה ואיליה קפיטולינה; אך אף אחד מאלה לא נהנית מפריבילגיות איטלקיות.
200 לספירה: טרטוליאנוס, יצירותיו של טרטוליאנוס: פלשתינה עדיין לא קיבלה ממצרים את נחיל היהודים שלה (של מהגרים), וגם לא גזע שממנו צמחו נוצרים אף התיישבו שם, כאשר שכנותיו סדום ועמורה נכלו באש מן השמים.
200 לספירה: סקסטוס יוליוס אפריקנוס, איגרת לאריסטידס: כמה שודדים אדומיים תוקפים את אשקלון, עיר פלישתית, מלבד שלל אחר שלקחו ממקדש אפולו, שנבנה ליד החומות, נשאו בשבי אנטיפטרוס אחד, בנו של פלוני, הורדוס, עבד בית המקדש. וכיוון שהכוהן לא היה מסוגל לשלם את הכופר עבור בנו, חונך אנטיפטרוס במנהגי האדומים, ולאחר מכן נהנה מחברותו של הורקנוס, הכהן הגדול של יהודה. ובהיותו נשלח בשגרירות לפומפיוס מטעם הורקנוס, ולאחר שהחזיר לו את הממלכה שהתבזבזה על ידי אריסטובולוס אחיו, התמזל מזלו לקבל את התואר פרוקורטור של פלשתינה.
225 לספירה: דיו קסיוס, היסטוריה רומית: מלחמות המזרח 70 לפנה"ס - "זה היה מהלך האירועים באותה תקופה בפלשתינה; כי זה השם שניתן מימי קדם לכל הארץ המשתרעת מפניקיה ועד מצרים לאורך הים הפנימי. יש להם גם שם אחר שנרכש: הארץ נקראה יהודה, והעם עצמו יהודי." [...] חורבן ירושלים על ידי טיטוס בשנת 70 לספירה - "כך היה מהלך האירועים הללו; ובעקבותיהם הוכרז אספסיאנוס כקיסר גם על ידי הסנאט, וטיטוס ודומיטיאנוס קיבלו את התואר של קיסרים. את המשרד הקונסולרי קיבלו אספסיאנוס וטיטוס בעוד שהראשון היה במצרים והשני בפלשתינה."
300 לספירה: היסטוריה אוגוסטה: על חייהם של פירמוס, סאטורנינוס, פרוקולוס ובונוסוס: "אז אם כן, החזיק בדעה כזו על המצרים אאורליאנוס אסר על סטונינוס לבקר במצרים, מראה חוכמה שהיא באמת אלוהית. כי ברגע שהמצרים ראו שאחד מהדרגים גבוהים הגיע ביניהם, הם מיד צעקו בקול: "סאטורנינוס אוגוסטוס, שהאלים ישמרו עליך!" אבל הוא, כמו אדם נבון, כפי שאי אפשר להכחיש, ברח מיד מהעיר אלכסנדריה וחזר לפלשתינה." על חייו של ספטימיוס סוורוס: "וזמן לא רב לאחר מכן הוא [סוורוס] נפגש עם ניז'ר ליד קיזיקוס, הרג אותו והצעיד את ראשו על כידון... אזרחי נאפוליס בפלשתינה, בגלל שהיו זמן רב במלחמה בצד של ניז'ר, הוא שלל את כל זכויותיהם האזרחיות, ועל אנשים רבים, מלבד חברי המסדר הסנאטורי, שהלכו בעקבות ניז'ר, גזר עונשים אכזריים." על חייו של אורליאנוס: "אורליאנוס, כעת שליט על העולם כולו, לאחר שהכניע את המזרח והגאלים כאחד, ומנצח בכל הארצות, הפנה את צעדתו לכיוון רומא, כדי שיוכל להציג את מבטם של הרומאים ניצחון. ...היו שלוש מרכבות מלכותיות, ...עשרים פילים ומאתיים חיות מאולפות מסוגים שונים מלוב ומפלשתינה."
300 לספירה: איטינראריום אנטונינוס.
311 לספירה: הבישוף אוסביוס מקיסריה, תולדות האנוסים בפלשתינה. בתור "אבי תולדות הכנסייה", השימוש של אוסביוס בשם פלשתינה השפיע על דורות מאוחרים יותר של סופרים נוצרים.