stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוקדמות מונדיאל 1970
אסיה ואוקיאניה > סיבוב שני > בית 2

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 בספטמבר 1969 |  ישראל | 0-4 |  ניו זילנד | אצטדיון רמת גן, ישראל |
| 28 בספטמבר 1969 | מרדכי שפיגלר  48'   גיורא שפיגל  65'  שייע פייגנבוים  72'  86' |  |  | אצטדיון רמת גן, ישראל |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 באוקטובר 1969 |  ישראל | 0-2 |  ניו זילנד | אצטדיון רמת גן, ישראל |
| 1 באוקטובר 1969 | מרדכי שפיגלר  24'   גיורא שפיגל  33' |  |  | אצטדיון רמת גן, ישראל |
אסיה ואוקיאניה > סיבוב הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 בדצמבר 1969 |  ישראל | 1–0 |  אוסטרליה | אצטדיון רמת גן, רמת גן |
| 4 בדצמבר 1969 | גיורא שפיגל  18' | (סיקור) |  | אצטדיון רמת גן, רמת גן |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 בדצמבר 1969 |  אוסטרליה | 1–1 |  ישראל | סידני, אוסטרליה |
| 14 בדצמבר 1969 | ג'ון ווטקיס  88' | (סיקור) | מרדכי שפיגלר  79' | סידני, אוסטרליה |
ישראל העפילה. העפלה זו, כנציגת אסיה, היא היחידה של ישראל עד כה, וזמן קצר לאחר מכן עזבה ישראל את קונפדרציית הכדורגל של אסיה, וכיום היא מתחרה באזור האירופי לאחר שהתקבלה כחברה באופ"א.
הנבחרות שהעפילו

| נבחרת | הופעות במונדיאלים | רצף | הופעה אחרונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  בלגיה | 5 | 1 | 1954 |
|  ברזיל | 9 | 9 | 1966 |
|  בולגריה | 3 | 3 | 1966 |
|  צ'כוסלובקיה | 6 | 1 | 1962 |
|  אל סלוודור | 1 | 1 | – |
|  אנגליה (אלופה) | 6 | 6 | 1966 |
|  ישראל | 1 | 1 | – |
|  איטליה | 7 | 3 | 1966 |
|  מקסיקו (מארחת) | 7 | 6 | 1966 |
|  מרוקו | 1 | 1 | – |
|  פרו | 2 | 1 | 1930 |
|  רומניה | 4 | 1 | 1938 |
|  שוודיה | 5 | 1 | 1958 |
|  אורוגוואי | 6 | 3 | 1966 |
|  ברית המועצות | 4 | 4 | 1966 |
|  גרמניה המערבית | 7 | 5 | 1966 |
המדינות שהעפילו והישגיהן
מיכאל אבולעפיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בן 57 בערך) 
 ענף מדעי:  פסיכיאטר 
 מקום מגורים:  ישראל
 תרומות עיקריות
 פסיכיאטר ילדים ומרצה לפסיכולוגיה יהודית
 
מיכאל בנימין אבולעפיה (נולד בשנת 1967) הוא פסיכיאטר לילדים ולנוער, מחבר ספרים, ראש מכון "לב אל לב", מרצה לפסיכולוגיה יהודית ב"מכון מאיר" ובמכללות שונות ומלחין.
ביוגרפיה

אבולעפיה נולד בצרפת ב-1967. בילדותו למד בבית ספר כללי והיה חבר בתנועת נוער של הצופים היהודים בצרפת. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, אבולעפיה החל ללמוד רפואה בצרפת (בפקולטה סנט אנטואן, פריז). במהלך לימודי הרפואה ובמסגרת תוכנית לחילופי סטודנטים, הגיע ארצה למשך שנתיים של לימודים והתמחות בבתי החולים שערי צדק, הדסה עין כרם ואיתנים. בסוף אותן שנתיים חזר לצרפת כדי לסיים את שנת הלימודים האחרונה. לאחר סיום לימודי רפואה כללית בצרפת, החל בשש שנים של התמחות בתחום בריאות הנפש. כיום הוא דוקטור מומחה בפסיכיאטריה של הילד והמתבגר.
אבולעפיה התגייס לצבא הצרפתי והוצב כרופא בבית החולים הצרפתי סן לואי בעיר העתיקה בירושלים, בתפקיד אחראי על המחלקה הפנימית.
אבולעפיה הוא בוגר מכון מאיר ומעביר בו שיעור שבועי. בעל מרפאה פרטית בירושלים. אבולעפיה עומד בראש מכון "לב אל לב" – המרכז לטיפול והכשרת מטפלים מתוך אמונה. מרצה במכללות שונות בירושלים כגון במכללת אפרתה, בתל אביב, במדרשת אוניברסיטת בר-אילן ובמקומות נוספים. כתב טור קבוע במשך מספר שנים בעלון השבת "ראש יהודי" וכותב קבוע בעלון השבת "באהבה ובאמונה".
אבולעפיה הלחין ושר באלבום שירים שהוציא בשם 'הנגן והכלי'. מעביר שיעור ושו"ת ברשת מורשת של קול ישראל. מעביר שיעורים בערוץ אורות. הוא שותף להדרכות של "רב גן" של זאבי רוט שנערכות מדי שנה באוניברסיטת בר-אילן.
שימש חבר הנהלה בארגון עצת נפש.
בשנת תשע"ו פתח ועומד בראש רשת בתי ספר 'לב אל לב' ללימודי פסיכותרפיה אינטגרטיבית יהודית בירושלים, בתל אביב, בבית שאן, באריאל, באשקלון ובקרני שומרון.
נשוי לשירה ואב לתשעה. מתגורר בשכונת ימין משה בירושלים.
ספריו

אבולעפיה כתב יותר מעשרים ספרים, המשלבים בין פסיכולוגיה יהודית לפסיכיאטריה.
אמנות ההכלה – המדריך לחינוך מתוך אהבה, בהוצאת ידיעות ספרים
הגנן והפרי רב מכר, תורגם לצרפתית תחת השם "Le jardiner et le fruit"
הרהורי אהבה של מטפל
התנערי
על שפת העדן
ההגדה הטיפולית והחינוכית של פסח
נפשי יצאה בדברו
אמנות החיבוק
שובי נפשי
עצות טבעיות לנפש
הערות שוליים

1 2 3  יוסף ארנפלד, עניין אישי והפעם עם ד"ר מיכאל אבולעפיה, באתר www.inn.co.il
↑  ד"ר מיכאל אבולעפיה , שיעורים של ד"ר מיכאל אבולעפיה, באתר www.meirtv.co.il
↑  אמציה איצן, "'הנגן והכלי', ד"ר מיכאל אבולעפיה", ביקורת בבשבע, 04/08/11
↑  נטיות הפוכות ותורשה גנטית - מאמר מד"ר מיכאל אבולעפיה, באתר FXP
↑  אמנות ההכלה באתר ידיעות ספרים
↑  ביקורת על הספר הגנן והפרי
↑  ביקורת על הספר הרהורי אהבה של מטפל
↑  ביקורת על הספר התנערי
↑  ביקורת על הספר על שפת העדן
↑  ביקורת על הספר ההגדה הטיפולית והחינוכית של פסח
↑  ביקורת על הספר נפשי יצאה בדברו
↑  ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309696505171  LCCN: n2009075484  VIAF: 102946989   WorldCat (עם VIAF): 102946989
מישל דה לה באר

| --- | --- |

 לידה:  1675? פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  15 במרץ 1745 (בגיל 70 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  חליל צד 
 
מישל דה לה באר (בצרפתית: Michel de la Barre‏; 1675 – 15 במרץ 1745) היה מלחין וחלילן צרפתי מפורסם, שנודע בהיותו הראשון שהוציא לאור מוזיקה לחליל סולו.
קורות חייו

דה לה באר נולד בפריז בין 1675-1680. הוא היה תלמידם של פיליבר רבייה ורנה דקוטו. בשנת 1694 פרסם דה לה באר מוזיקה לשני כינורות, חלילים או אבובים. בשנת 1702 פרסם מוזיקה לחליל סולו עם ליווי, היצירות הראשונות לחליל סולו
באירופה. בשנת 1705 צורף דה לה באר לחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לצד קופרן, אנטואן פורקרה וז'אק-מרטין אוטטר. בשנת 1709 פרסם סוויטה לשני חלילים ללא באס.
עוד יצירה של דה לה באר לחליל פורסמה בשנת 1710.
ורסאי

דה לה באר יצר קשר מיידי עם שני נגני "החליל הגרמני", רנה פיניון דקוטו ופיליבר רבייה (Philibert Rebillé) הידוע כ "פילבר" (Philbert, 1650-1712), שנהנו מחסדם המיוחד של ז'אן-בטיסט לולי ולואי ה-14. דה לה באר עלה במהירות בטרקליני ורסאי, לצד פרנסואה קופרן, אנטואן פורקרה (Antoine Forqueray) ואוטטר, בקונצרטים הקאמריים המפורסמים שהיו אהובים על המלך.
דה לא באר פיתח חיבה מיוחדת להרכבי טריו (שני כלים גבוהים ובאסו קונטינואו), שתאמו את הסגנון האנין של המלך
ולולי הביא אותם לוורסאי עבור "משכבי המלך" המפורסמים. כמי שחיקה את מרן מארה, שצבר ניסיון רב בסוגה זו ב-1692, אין זה מפתיע, שהפרסום הראשון של דה לה באר, בידי כריסטוף בלר (Christophe Ballard) בשנת 1694, היה "ספר שלישיות", שהוכתר בדף השער שלו
(frontispiece) בשם "חליל לשכת המלך". האוסף הוקדש ל"גברת G. L. C." אלמונית, וכלל בעיקר פרקים עתירי עדנה ורגש, שבעטיים נאמר לעיתים קרובות על ל-דה לה באר, שיש לו כישרון מיוחד לרגש את נשות החצר:
גברתי, לא השאיפה להציג עצמי לראווה ולא התשוקה לפרסום הן שגרמו לי ליצור את השלישיות שאני עומד להציג לפניך. אמת ויציב, סיבות אלה ראויות לשבח, ובלי להסמיק הייתי יכול להרשות לעצמי להחליק במדרון כה רך; אף על פי כן, יכול הייתי בכל זאת לפנות עורף למתיקותן, אלמלא דחקה בי התשוקה לעשות דבר-מה שימצא חן בעיניך וישעשע אותך. זו המטרה היחידה שהצבתי לעצמי כשכתבתי את יצירותי, ובאותו אופן אני מרשה לעצמי להציען לך: אדע כי מאמצי צלחו, אם תוכל עדינותך להסתפק במתת זו, אם הצלחתי באמצעות יצירותי לשכנע אותך, כי הנני, בכל הכבוד האפשרי, משרתך הצנוע והצייתן עד למאוד, גברתי.
בשנת 1703 צורף דה לה באר באופן רשמי אל נגני החצר (Écurie) ולשכת המלך, שם שירת עד לשנת 1730, אז סיפח אותו לולי כנגן חיזוק עבור ה"שעשועים" (divertissements) שלו. לולי איחד בשנת 1700 את תזמורת האופרה וצירף אליה אחד מטובי הסולנים של "המקהלה הקטנה" (petit choeur) כפי שתואר ב-1713.
בשנת 1700 פורסם הספר השני "טריו לכינורות, חלילים ואבובים של סניור דה לה באר", הפעם ללא הקדשה ועמוד שער. שבע
הסוויטות החדשות הללו דמו בסגנונן ל"סרנדה קונצרטנטית, מחולקת לשלוש סוויטות לכינורות, חלילים ואבובים", מאת מונטקלר (Montéclair) ב-1697. הן גם מחקות את מבנה ה"סונאטה דקייזה" האיטלקית, עם אלמנטים מלודיים ודקורטיביים, חלקם מובלטים וחלקם נסתרים, בטעם צרפתי טיפוסי.
האופרה ויצירות ראשונות לחליל

בעקבות עלייתו של הדוכס מאנז'ו הצעיר לשלטון בספרד ב-1701, בתום מלחמת הירושה הספרדית, ליווה דה לה באר את השליט הצעיר לחזית הספרדית, עם 20 מוזיקאים אחרים. השתתפות המוזיקאים במסע הונצחה במאמר ב-מרקור דה פראנס, המציין באופן מפורש: "מר דה לה באר, נגן חליל גרמני, לאלנד, כינור, ז'אן-פרי רבל (Jean-Féry Rebel), כינור"
,
(מסע זה גם מסביר את השמות בעלי האופי ה"איברי", או הלוחמני, של יצירות מסוימות מן "הספר הראשון לחליל", שהמלחין פרסם ב-1702, אך חיבר כנראה במועד מוקדם יותר.)
האוסף הזה, כנראה הראשון בצרפת עבור הכלי, היה חשוב מספיק כדי שיוצרו יוסיף בהקדמה הודעה מעניינת. הוא כתב שההשראה באה מהיצירות הנהדרות לכינור, שמרן מארה ערך ב-1686 ו-1701, והודה, שמטרתו הייתה להביא את המוזיקה לחליל צד לרמת שלמות כזו של הכינור.
בשנת 1700 תרם דה לה באר לראשונה לאופרה: ניצחון האומנויות, אופרה-בלט בחמש מערכות ללא פרולוג הוצגה ב-16 במאי, לליברית של אנטואן הודר דה לה מוט (Antoine Houdar de La Motte).
הספר השלישי "ספר הטריו" של דה לה באר הופיע ב-1707, והוקדש הפעם לאטיין לאנדה (Étienne Landais), האוצר הראשי של חיל הארטילריה.
שש הסונאטות שהאוסף מכיל הן בעלות 4 פרקים, ויש בהן תערובת של ריקודים (ז'יג, גבוט, רונדו) עם פרלודים בסגנון איטלקי, על פי רוב עם סיום של פוגה.
הראשון לשבח את דה לה באר היה ככל הנראה סבסטיאן דה ברוסר בקטלוג משנת 1724, המעיד כי לה באר הוא "אחד מנגני חליל הצד הטובים ביותר בפריז, והוא זה שגרם לפופולריות שלו".
הערות שוליים

↑  Nancy Toff, The flute book: a complete guide for students and performers, Oxford University Press US, page 193
↑  William Barclay Squire, Catalogue of Printed Music Published Between 1487 and 1800, BiblioBazaar, 2009, page 2
↑  חליל הצד זכה לכינוי "חליל גרמני" במאה ה-17 בצרפת כדי להבדיל אותו מן החלילית שהייתה בשימוש רחב יותר
↑  René Pignon Descoteaux
↑  Noms des Joüeurs d’Instrumens de l’Opera, p.234 '
↑  Orthographe modernisée
↑  ה"פוגות" הללו של דה לה באר לא היו קשורות לתרגילים האקדמיים ב"style savant", ומחוץ לחיקויים ההתחלתיים לא המשיכו ליישום קוהרנטי בפוגות העתידיות.
↑  Sébastien de Brossard, catalogue, 1724 p. 352
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810589333605606  BnF: cb14794282g (data)  GND: 100657249  ISNI: 0000 0001 0896 5489  LCCN: n82063631  LNB: 000039713  MusicBrainz: 85c4c590-850b-43cd-bce6-1dbc17183d21  NKC: xx0162718  NTA: 095479082  SNAC: w6g1940k  SUDOC: 098441531  VIAF: 47026005   WorldCat (עם VIAF): 47026005 
הספר השמיני ליצירות לחליל - מישל דה לה באר 1722
כינוס מוזיקאים - אנדרה בויי, דיוקן שבו ככל הנראה: מישל דה לה באר (פאה שחורה), שני האחים אוטטר ואנטואן פורקרה על החליל
מסנן ND

הדגמת השפעת מסנן ND
מסנן צפיפות נייטרלי או מסנן ND (באנגלית, קיצור של Natural Density) הוא מסנן מקטב אשר משמש בצילום. הוא מורכב על עדשת המצלמה ומפחית או משנה את עצמת כל אורכי הגל של האור באופן שווה, כך שאין שינוי בגוון או בתירגום הצבעים.
באופן זה מתאפשר לצלם לבחור שילובים של אורך מוקד, זמן חשיפה ורגישות שללא המסנן היו גורמים לחשיפת יתר. זה נעשה על מנת לקבל אפקט של עומק שדה רדוד או טשטוש תנועה של נושא בטווח רחב יותר של מצבים ותנאי מזג אוויר.
לדוגמה: ניתן לצלם מפל במהירות תריס נמוכה על מנת ליצור טשטוש של תנועת המים. הצלם יכול להחליט שכדי להשיג אפקט מסוים דרושה מהירות תריס של עשר שניות. ביום בהיר, עלול להיות אור כה רב כך שאפילו בצילום עם מהירות סרט מזערית וגודל צמצם מזערי, אור רב מדי יכנס לעדשה והתמונה תהיה חשופה יתר על המידה. במצב זה, שימוש במסנן ND מתאים, הוא שווה ערך להפחתת כמות האור ב'סטופ' אחד או יותר, כך שמתאפשר לצלם במהירות תריס נמוכה יותר ולהשיג את האפקט המבוקש.
מנגנון

להלן, עבור מסנן ND עם צפיפות אופטית d וכמות של כוח אופטי העובר דרך המסנן, ניתן לחשב לפי הלוגריתם של היחס של העצמה המדידה (I) אחרי השימוש במסנן ND, לבין עצמת האור הטבעית:
עוצמות

קיימים מסננים בעלי דרגות עוצמה שונות, אלו מסומנים בהתאם לטבלה:
| סימון> צפיפות אופטית | סימון> ND1number | סימון> ND.number | סימון> NDnumber | שטח פתיחת העדשה ביחס לגודלה | f-stop (אנ') | יחס המרה (עשרוני ואחוזים) | יחס המרה (עשרוני ואחוזים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 0.0 |  |  |  | 1 | 0 | 100% | 1 |
| 0.3 | ND 101 | ND 0.3 | ND2 | 1/2 | 1 | 50% | 0.5 |
| 0.6 | ND 102 | ND 0.6 | ND4 | 1/4 | 2 | 25% | 0.25 |
| 0.9 | ND 103 | ND 0.9 | ND8 | 1/8 | 3 | 12.5% | 0.125 |
| 1.2 | ND 104 | ND 1.2 | ND16 | 1/16 | 4 | 6.25% | 0.0625 |
| 1.5 | ND 105 | ND 1.5 | ND32 | 1/32 | 5 | 3.125% | 0.03125 |
| 1.8 | ND 106 | ND 1.8 | ND64 | 1/64 | 6 | 1.563% | 0.015625 |
| 2.0 |  | ND 2.0 | ND100 | 1/100 |   \ 6{\frac {2}{3}} | 1% | 0.01 |
| 2.1 | ND 107 | ND 2.1 | ND128 | 1/128 | 7 | 0.781% | 0.0078125 |
| 2.4 | ND 108 | ND 2.4 | ND256 | 1/256 | 8 | 0.391% | 0.00390625 |
| 2.6 |  |  | ND400 | 1/400 |   \ 8{\frac {2}{3}} | 0.25% | 0.0025 |
| 2.7 | ND 109 | ND 2.7 | ND512 | 1/512 | 9 | 0.195% | 0.001953125 |
| 3.0 | ND 110 | ND 3.0 | ND1024 (מכונה גם ND1000) | 1/1024 | 10 | 0.1% | 0.001 |
| 3.3 | ND 111 | ND 3.3 | ND2048 | 1/2048 | 11 | 0.049% | 0.00048828125 |
| 3.6 | ND 112 | ND 3.6 | ND4096 | 1/4096 | 12 | 0.024% | 0.000244140625 |
| 3.8 |  | ND 3.8 | ND6310 | 1/6310 |   \ 12{\frac {2}{3}} | 0.016% | 0.000158489319246 |
| 3.9 | ND 113 | ND 3.9 | ND8192 | 1/8192 | 13 | 0.012% | 0.0001220703125 |
| 4.0 |  | ND 4.0 | ND10000 | 1/10000 |   \ 13{\frac {1}{3}} | 0.01% | 0.0001 |
| 5.0 |  | ND 5.0 | ND100000 | 1/100000 |   \ 16{\frac {2}{3}} | 0.001% | 0.00001 |
מסנן יכול להיות בעל דרגת עוצמה קבועה או משתנה.
מכילתא דרשב"י

מכילתא דרשב"י הוא כינויו של מדרש ההלכה על חומש שמות. על פי המחקר מקורו של חיבור זה באסכולת דבי רבי עקיבא. חיבור זה לא שרד בשלמותו ובשנת 1905 (התרס"ה) שיחזר הרב דוד צבי הופמן את החיבור על פי מובאות מ"מדרש הגדול", וכן על פי קטעי כתבי יד מהגניזה הקהירית.
בשנת 1955 (תשט"ו) ההדירו יעקב נחום אפשטיין ותלמידו עזרא ציון מלמד את החיבור על פי כתבי יד חדשים שנתגלו בינתיים. חוקר מדרשי ההלכה מנחם כהנא מצא קטעי כתבי יד נוספים של חיבור זה. חלקם פורסמו בחיבורו, המכילתות לפרשת עמלק.
שם החיבור

לוי גינצבורג סבר שהמדרש נקרא כך משום שהוא יצא מבית מדרשו של רבי שמעון בר יוחאי. חוקרים אחרים סוברים שחלקים בספר אינם מתאימים לבית מדרש זה, ומקור השם, כמו בכמה מדרשים אחרים, נובע מכך שרשב"י הוא החכם הראשון המוזכר במדרש.
בשנת 2017 יצא הספר לאור במהדורה חדשה על ידי מכון זיכרון אהרן, על פי מהדורת אפשטיין בתוספת הקטעים של כהנא, בנוסף לפירוש, ציונים והערות.
לקריאה נוספת

ענת‏ רייזל‏, "מכילתא דרבי שמעון בר יוחאי", בלקסיקון מבוא למדרשים‏, עמ' 58-50; הוצאת תבונות - מכללת הרצוג, תשע"א. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
ליאורה אליאס בר-לבב, מנחם כהנא (עורך), מכילתא דרשב"י פרשת נזיקין - נוסח, מונחים, מקורות ועריכה, מאגנס, 2013
לקריאה נוספת > מפרשים

מנחם כהנא, המכילתות לפרשת עמלק, ירושלים, תשנ"ט
מירון ביאליק לרנר,  פירושים וחידושים במכילתא דרשב"י לפרשת יתרו בתוך: "יהודים ויהדות בימי בית שני, המשנה והתלמוד", יד בן-צבי, תשנ"ג, עמ' 372-388
מלחמת הולנד–צרפת

מלחמת הולנד–צרפת (נקראת גם מלחמת הולנד, בצרפתית: Guerre de Hollande, בהולנדית: Hollandse Oorlog) נערכה בשנים 1672–1678 בין צרפת ובעלות בריתה (ממלכת אנגליה, שוודיה, מינסטר וקלן) לבין הרפובליקה ההולנדית ובעלות בריתה (האימפריה הרומית הקדושה, ספרד וברנדנבורג שהצטרפו לברית עם הולנד החל מ-1673). המלחמה הסתיימה בהסכמי ניימכן, שבהם שמרה צרפת על רוב כיבושיה בארצות השפלה תוך דחיקת ספרד, וגם השלימה את העברת אלזס, לורן ופראנש-קונטה לשליטתה מידי האימפריה הרומית הקדושה.
הרקע למלחמה

הולנד הייתה בת בריתה של צרפת במשך כמאה שנים שהגיעו לסיומן ב-1668 ביצירת ברית-השלושה (אנגליה, הרפובליקה ההולנדית ושוודיה) שהביאו את צרפת להשיב לספרד את כל כיבושיה בארצות השפלה הספרדיות שהושגו במלחמת דבוליסיון. נחלות שלדעתו של לואי הארבעה עשר שייכת לו, לאחר מות חמיו פליפה הרביעי, מלך ספרד. בגלל יחסי הידידות שהיו בין צרפת לרפובליקה ההולנדית, החשיב לואי הארבעה עשר את תמיכתה של הרפובליקה ההולנדית בספרד כבגידה בצרפת.
בארבע שנות השלום, תכנן מלך צרפת את הנקמה ברפובליקה ההולנדית, כאשר המטרה שלו הייתה לפרק את ברית-השלושה. הצד העיקרי שהוא רצה לצידו היה אנגליה, שכבר ניצחה פעמיים את הולנד בקרבות ימיים במלחמת הולנד-אנגליה הראשונה ובמלחמת הולנד-אנגליה השנייה. כדי להגיע להסכם עם אנגליה, שלח מלך צרפת את גיסתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, לדון עם אחיה צ'ארלס השני, מלך אנגליה. בתחילה סירבה אנגליה לעזוב את ברית השלושה אולם מלך צרפת דחף אותה לעשות זאת על ידי תמיכה כלכלית באנגליה בערך של שלושה מיליון פאונד בשנה. הסכם ההגנה וההתקפה בין המדינות נחתם ב-1670 ונשאר סודי כדי שלא יגיע לאוזני שליטי הולנד.
ב-1671 השיגה צרפת את הסכמתה של שוודיה לתמוך בצורה עקיפה במלחמה בארצות השפלה על ידי תקיפת נסיכות הבוחר מברנדנבורג אם זו תצטרף ללחימה. בנוסף, הצליחה צרפת להשיג תמיכה של בישופות מינסטר ונסיכות הבוחר מקלן מהאימפריה הרומית הקדושה, שאיפשרו לה להגיע לגבול הרפובליקה ההולנדית ללא הצורך לעבור בארצות השפלה הספרדיות. בתחילת שנת 1672 נשלחו 12 אלף חיילים (5,000 פרשים ו-7,000 רגלים) למדינות אלו והתאמנו בערים בון, נויס וקייזרסוורט (בימינו רובע בדיסלדורף).
מיכאל אביעוז

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בן 57 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
מיכאל אביעוז (נולד ב־1967) הוא חוקר מקרא ישראלי. אביעוז מכהן כפרופסור מן המניין במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן ושימש כראש המחלקה בין השנים תשע"ז–תש"ף. הוא נבחר לדקאן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן לשנים תשפ"ה–תשפ"ז.
ביוגרפיה

מיכאל אביעוז השלים בשנת 1996 תואר שני במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן. עבודת המוסמך שלו עסקה בנושא "בעיות מבנה ועריכה בסיפורי המצור על ירושלים בספר ירמיה ומשמעותם התאולוגית וההיסטורית", ונכתבה בהנחייתו של פרופ' שאול זלבסקי. בשנת 2002 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שנכתבה גם היא באותה מחלקה. העבודה עסקה בנושא "המשא ומתן בין דוד ובין נתן בעניין בניית בית המקדש (שמ"ב ז) והשתקפותו בהיסטוריוגרפיה המקראית", ונכתבה בהנחייתו של פרופ' משה גרסיאל.
תחומי התמחותו הם היסטוריוגרפיה מקראית (בייחוד ספרי שמואל, מלכים ודברי הימים), ספרות הנבואה (בייחוד ספר ירמיהו) ופרשנות המקרא הקדומה (בדגש על יוסף בן מתתיהו).
אביעוז מרצה במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן ועד שנת 2020 כיהן כראש המחלקה. במהלך השנים לימד גם במכללת יהודה ושומרון, במכללת אשקלון ובמכללת מורשת יעקב.
ביוגרפיה > משפחתו

נשוי לד"ר חגית אביעוז, מרצה במחלקה ללשון העברית וללשונות שמיות באוניברסיטת בר־אילן. המשפחה מתגוררת בפתח תקווה.
ספריו

נבואתו של ירמיהו, תל אביב 2005
Nathan's Oracle (2 Samuel 7) and Its Interpreters, Bern 2005
I Sat Alone: Jeremiah among the Prophets, Piscataway, NJ, 2009
Josephus' Interpretation of the Books of Samuel, London and New York 2015
Legal Exegesis of Scripture in the Works of Josephus, London and New York 2020
הערות שוליים

↑  הנהלת האוניברסיטה, באתר אוניברסיטת בר-אילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258069105171  BIBSYS: 13011346  BnF: cb150604099 (data)  GND: 130568511  ISNI: 0000 0000 7846 0032  LCCN: n2005081240  NTA: 298596334  RERO: 02-A023782832  SUDOC: 186114346  VIAF: 39664527   WorldCat (עם VIAF): 39664527
מישל דוטריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בספטמבר 1948 (בת 76) קלית'ורפס, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  בית הספר לתיאטרון קורונה 
 בן או בת זוג:  אדוארד וודוורד (1987–2009) 
 צאצאים:  פיטר וודוורד, שרה וודוורד, טים וודוורד 
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל דוטריס (באנגלית: Michele Dotrice; נולדה ב-27 בספטמבר 1948) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד בטי ספנסר, אשתו של פרנק ספנסר בגילומו של מייקל קרופורד, בסיטקום "Some Mothers Do 'Ave 'Em" של ה-BBC שרץ מ-1973 עד 1978, וחזר ב-2016 בפרק ספיישל.
ביוגרפיה

דוטריס נולדה בקלית'ורפס שבלינקולנשייר. אביה היה השחקן רוי דוטריס (נפטר ב-2017) ואמה הייתה השחקנית קיי דוטריס (נפטרה ב-2007). יש לה שתי אחיות, קארן דוטריס (נולדה ב-9 בנובמבר 1955) ואיבט דוטריס (נולדה ב-1960), שאף הן הלכו בעקבות הוריהן והיו לשחקניות.
תפקידה החשוב הראשון היה ב-1962 בעיבוד של ה-BBC לרומן "בית ממכר עתיקות" בו גילמה את דמותה של נל. ב-1966 הופיעה דוטריס בסרט "The Witches" בהפקת סרטי האמר. ב-1970 כיכבה בסרטי האימה "And Soon the Darkness" ו-"The Blood on Satan's Claw". תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרט "ג'יין אייר" בכיכובו של ג'ורג' סי. סקוט ובקומדיה "Not Now, Comrade" מ-1976.
דוטריס זכתה להכרה רחבה בעקבות הופעתה בסיטקום הבריטי "Some Mothers Do 'Ave 'Em" בדמות בטי ספנסר אותה גילמה במשך חמש שנים החל מ-1973. בפברואר 2016 פרסם ה-BBC שהיא תגלם שוב את הדמות בפרק ספיישל שישודר במסגרת תוכנית ההתרמה "ספורט ריליף".
ב-1981 שיחקה דוטריס בתפקיד הראשי בסיטקום קצר הימים "Chintz" ששודר ב-ITV. באמצע שנות התשעים של המאה העשרים הופיעה בפרקים אחדים של סדרת הדרמה התקופתית "ברמוול". ב-1999 שיחקה בסרט "קפטן ג'ק" עם בוב הוסקינס. היא הופיעה במספר רב של סדרות טלוויזיה בריטיות בתפקידי אורח בהן "רציחות במידסומר" (1998), "הולבי סיטי" (2002), "Murder in Suburbia" (בתפקיד סינדי ב-2005), ובדרמה היומית "רופאים" (2008). ב-2004 השתתפה בסדרת הדרמה קומית של ה-BBC בשם "A Thing Called Love" בכיכובם של פול ניקולס ורוי באראקלאף.
ב-2012 הופיעה דוטריס בתפקיד גברת וילברפורס במחזה "The Ladykillers" שהוצג בסיור הופעות. ב-2014 גילמה את פאם צ'נדלר, חשודה ברצח, בפרק האחרון של העונה השלישית של הסדרה "Death in Paradise". ב-2015 שיחקה בתפקיד מריון, אמה של כריסטין בפרק "12 הימים של כריסטין" בסדרה "בתוך מספר 9". ב-2016 גילמה את ננסי, המשרתת הנאמנה של הדמות הראשית, בהפקה בווסט אנד של המחזה "נל גווין". ב-2017 שיחקה בתפקיד ג'סי בהפקה הבימתית של המחזמר "נערות לוח השנה" בתיאטרון פניקס בווסט אנד.
ב-2018 חזרה להופיע בטלוויזיה וגילמה את עדנה פריינדשיפ במיני-סדרה "שערורייה אנגלית למדי".
ביוגרפיה > חיים אישיים

בינואר 1987 התחתנה דוטריס עם השחקן אדוארד וודוורד והייתה נשואה לו עד מותו בנובמבר 2009. לבני הזוג נולדה בת בשם אמילי בת'.
הערות שוליים

↑  The Old Curiosity Shop bbc.co.uk, retrieved 15 October 2017
↑  And Soon the Darkness tcm.com, retrieved 15 October 2017
↑  The Blood on Satan's Claw tcm.com, retrieved 15 October 2017
↑  Jane Eyre tcm.com, retrieved 15 October 2017
↑  Not Now, Comrade tcm.com, retrieved 15 October 2017
↑  Some Mothers Do 'Ave 'Em comedy.co.uk, retrieved 15 October 2017
↑  Some Mothers Do 'Ave 'Em bbc.co.uk, retrieved 15 October 2017
↑  Lewis, Roz. "Where are they now... ? 'Some Mothers Do ’Ave' ’Em actress Michele Dotrice" Express, 22 October 2016
↑  "Michael Crawford to reprise Frank Spencer for Sport Relief". BBC News. 17 בפברואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chintz comedy.co.uk, retrieved 15 October 2017
↑  Paton, Maureen. "I'm the luckiest lady alive says Michele Dotrice" Express, 22 October 2012
↑  " 'Death in Paradise', Episode 8" bbc.co.uk, retrieved 15, 2017
↑  "The 12 Days of Christine". BBC. נבדק ב-15 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Billington, Michael. " 'Nell Gwynn' review – Gemma Arterton sparkles in chaotic comedy" The Guardian, 12 February 2016
↑  Shenton, Mark. " 'The Girls', Musical by Gary Barlow and Tim Firth, to Premiere in West End" Playbill, 16 September 2016
↑  Equalizer Star Dies
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452674205171  ISNI: 0000 0001 1930 8046  LCCN: no2001018970  MusicBrainz: 94e111f3-0034-4db0-9432-9b2115e34fae  VIAF: 9636149296219680670006   WorldCat (עם VIAF): 9636149296219680670006
מחול מודרני

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  מחול 
 מוצא:  ארצות הברית, גרמניה 
 
ריקוד מודרני
מחול מודרני הוא צורת מחול שהתפתחה בתחילת המאה העשרים ואשר מועלית על הבמה לפני קהל.
היסטוריה > ריקוד חופשי

1891- לואי פולר החלה לנסות אפקטים של תאורה על בגדי המשי שלה ופיתחה צורה של תנועה טבעית וטכניקת אלתור.
1903- איזדורה דאנקן פיתחה מחול המושפע ממשנתו הפילוסופית של פרידריך ניטשה, ועל בסיס האמונה שהמחול הטבעי והחופשי של היוונים הקדומים הוא מחול העתיד, היא פיתחה פילוסופיה של מחול המבוססת על תפיסות טבעיות ורוחניות ותרמה לקבלתו של המחול הטהור כאמנות גבוהה.
1905- רות סנט דניס - בהשראת השחקנית שרה ברנאר והרקדנית היפנית שאדאה יאקו, פיתחה ביטוי משלה לתרבות ההודית ולמיתולוגיה. הופעותיה הפכו במהרה לפופולריות והיא ניהלה רצף של מסעות ששולבו בחקר תרבות ואמנויות מן המזרח.
פולר, דנקן וסנט דניס נסעו למסעות באירופה בחיפוש אחר קהל רחב יותר ומקבל יותר. רות סנט דניס חזרה לארצות הברית להמשך עבודתה שם, דנקן חזרה לארצות הברית לגיחות קצרות אבל עבודתה לא התקבלה היטב שם והיא חזרה לאירופה ונפטרה בשנת 1927 בפריז, ואילו גם פולר התקשתה בהשגת תמיכה מחוץ לאירופה.
היסטוריה > מחול מודרני מוקדם

ב-1915 רות סנט דניס יסדה בית הספר ולהקה בשם דנישון ביחד עם בעלה טד שון. רות סנט דניס התמקדה ביצירת מחולות וטד שון התמקד בפיתוח שיטות הוראת טכניקה וקומפוזיציה. מרתה גרהם, דוריס האמפרי וצ'ארלס ויידמן היו תלמידים ורקדנים בבית הספר ובלהקת המחול, לואיס הורסט היה המנהל המוזיקלי.
בשנת 1923 מרתה גרהם פרשה מדנישון ועבדה כסולנית ב"גרינוויץ' ווילג' פולי", בשנת 1926 היא הקימה להקת מחול משלה עם לואיס הורסט כמנהל מוזיקלי. בשנת 1928 האמפרי וויידמן פרשו מדנישון והקימו בית ספר ולהקה בשם האמפרי-ווידמן. בשנת 1933 שון הקים להקת רקדנים גברים בג'קובס פילו במסצוסט. הלן תמיריס שלמדה תנועה חופשית אצל אירן לווינסון ובלט אצל מיכאל פוקין ועברה השתלמות קצרה בסגנון של איזדורה דאנקן, הגיעה לכלל הכרה שעבור כל יצירת מחול בודדת יש לפתח אמצעי הבעה משלה. לסטר הורטון עבד בקליפורניה ופיתח גישה משלו שבסיסה אמריקני ואשר עושה שימוש במוזיקת ג'אז, בטכניקה של הורטון ישנה התייחסות לכל הגוף כולל עבודה על גמישות, כח, קואורדינציה ומודעות לגוף על מנת לאפשר חופש הבעה.
היסטוריה > מחול מודרני ומחול הבעה באירופה

פותח על ידי אמיל ז'ק דלקרוז, רודולף לאבאן, קורט יוס, מרי ויגמן והראלד קרוצברג.