סיבתיות כפולה
הערות שוליים

↑  אוריאל סימון, יוסף ואחיו - סיפור של השתנות, בקש שלום ורדפהו, 2002, עמ' 58
↑  י. קויפמן, תולדות האמונה הישראלית, ירושלים-תל אביב תרצ"ז, כרך ח' עמ' 445–446 (הדפסה שביעית, תשכ"ז). רעיון זה הדריך אותו גם בפירושו לס' יהושע: "המאורעות מתרחשים והולכים מתוך סיבתיות כפולה: מתוך קשרי-סיבות טבעיים רגילים ובכוח עצת האלוהים הקובעת למאורעות תכלית". י. קויפמן, ספר יהושע, ירושלים תשכ"ו עמ' 128.
↑  ראו: י. ה. היינמן, 'חופש הרצון', אנציקלופדיה מקראית ג' ירושלים 1958, טור 54.; J. Licht, Storytellingt the Bible, 1978, pp.139-40; י. זקוביץ, חיי שמשון, ירושלים תשמ"ב עמ' 238; ב. אופנהיימר, הנבואה הקדומה בישראל, ירושלים תשמ"ד, עמ' 58. אופנהיימר מצביע על התפיסה אך לא מכנה אותה כ'סיבתיות כפולה'. פ. פולק, הסיפור במקרא, ירושלים תשנ"ד, עמ' 254-251; י"א זליגמן, "סיבתיות כפולה", בתוך:א. הורביץ, ע. טוב, ש. יפת (עורכים), מחקרים בספרות המקרא, י"א זליגמן ירושלים 1992, עמ' 62–81.
↑  . אמית, "סיבתיות כפולה – היבט נוסף", בית מקרא ל"ח (תשמ"ג), עמ' 55-54.
↑  סוג אחר של אמירה מפורשת כי אלוהים מעורב באירועים הוא מניעת אפשרות התשובה והסליחה מפרעה (ספר שמות, פרק ד', פסוק כ"א; ספר שמות, פרק ז', פסוקים ג'–ד'), מבני עלי (ספר שמואל א', פרק ב', פסוק כ"ה) ועוד.
↑  אוריאל סימון, "יוסף ואחיו – סיפור של השתנות", בתוך: בקש שלום ורדפהו, תל אביב 2002, עמ' 58.
↑  רבים כתבו על כך, ראו למשל: R. H. Pfeiffer, Introduction to the Old Testament, New York 1948, pp. 549-550.; י. ה. היינמן, (לעיל הערה 3), טורים 53–55. היינמן מציין ש"גם חז"ל וגם הפילוסופים היהודים הודו בחופש הרצון", שם, טור 55. אומנם, כאשר האל מציג לאדם אפשרות להחליט על דרכו והתנהגותו, הוא מזהיר אותו "לבחור בטוב" (ספר דברים, פרק ל', פסוק י"ט), כך ש'חופש הבחירה' הוא מצומצם למדי, אבל עדיין יכול האדם 'לעשות הרע' אם ירצה בכך גם במחיר העונש הצפוי, ראו האכילה מפרי עץ הדעת ותוצאותיה כאירוע מכונן ספר בראשית, פרק ג').
↑  כך משתמע מדברי ישעיה על מלך אשור, (ספר ישעיהו, פרק י', פסוקים ה'–כ"ז, ראו במיוחד פסוק ז: "הוא לא כן ידמה ולבבו לא כן יחשוב..." וקטעים נוספים שם.
↑  קיימת גם אפשרות שלישית – ששתי האמונות מצויות במקרא ומבטאות רעיונות סותרים.. אין בכוונתי לדון בנושא במלוא היקפו, אלא להצטמצם בסעיף אחד בלבד מתוך המכלול. נציין רק שיש טקסטים שמהם משתמע שהכול נגזר מראש, כמו ספר בראשית, פרק ט"ו, כאשר אלוהים מודיע לאברהם על שעבוד ישראל במצרים ועל הצלתו, או במל"ב כג, 27-26, כאשר נמסר בשם האל על אובדן תקוות הצלה לממלכת יהודה בגלל חטאי מנשה ועוד. לדעת ש. יפת, ספר דברי הימים הוא יוצא דופן בספרות המקרא והוא גורס שרצון האל הוא הסבר יחיד לאירועים על פני האדמה. ראו:. ש. יפת, אמונות ודעות בספר דברי הימים, ירושלים תשל"ז, עמ' 119.
↑  סיפור יוסף עוצב על פי המסורת החוכמתית
↑  S. Talmon, 'Wisdom' in the Book of Esther, V T XIII (1963), pp. 419-455.
↑  רק לאחר ששאול לא סירב להועדה, 'הפך' לו אלוהים לב אחר (שמואל א', י', ט').
↑  דוגמאות נוספות לאפשרות הבחירה של בני ישראל הן הטפות הלקח בויקרא כו ובדברים כח, וכן מקרים פרטניים בסיפורת הדויטרונומיסטית הבאים לידי ביטוי בנסיבות חיוביות ובנסיבות שליליות. נסיבות חיוביות: אלוהים מופיע לשלמה בחלום בגבעון אבל שלמה בוחר איזו ברכה יעניק לו אלוהים (מלכים א', ג', ד'–י"ד); אחאב הכיר בחטאו בהריגת נבות ולכן הוקל עונשו (מלכים א', כ"א, כ"ט). יהוא האמין בשליחות בן הנביא ובחר לפעול להגשמתה (מלכים ב', ט', א'–י"ג). נסיבות שליליות: עלי בוחר שלא להעניש את בניו על התנהגותם הקלוקלת ולכן הכהונה נלקחת מצאצאיו (שמואל א', ב', י"ב–ל"ו. ראו במיוחד דברי איש האלוהים בפס' 29). דוד מחליט לספור את ישראל, למרות התנגדות יואב והוא נענש בידי שמים (שמואל ב', כ"ד).
↑  כך מסבירה י. אמית את אחת ממטרות האל במתן אותות. ספר שופטים, אומנות העריכה, ירושלים-תל אביב תשנ"ט, עמ' 31.
↑  לפעמים האל מוודא שנסיבות האירוע לא יחרגו מהגבולות שנקבעו. כך, כאשר יוסף פותר את חלומות השרים, הוא פותר תחילה, לכאורה במקרה, את חלום שר המשקים. אם היה פותר את חלום שר האופים תחילה, העלילה הייתה מקבלת כיוון אחר. ברור שסדר הפתרונות מעיד על מעורבות אלוהית. כך צריך להבין את ה'מקריות' בפתיחת ספר הזכרונות של אחשוורוש דווקא ברשומה של גילוי הקשר נגד המלך בידי מרדכי. במקרים אלה ההתערבות האלוהית היא משתמעת אבל אינה מצוינת במפורש.