stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טול (נהר)
אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו

מקורו של הנהר הוא בהר בורחאן חלדון, שהוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2015, עקב חשיבותו הדתית. הר קדוש נוסף ששוכן בסמוך לנהר טול הוא "בוגד חאן" שבפאתי אולן בטור. ההר הוכרז כאזור מוגן בשנת 1783, ונכלל ברשימה של אתרים מועמדים של מונגוליה לצירוף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 1996 תחת הכותרת "הרים קדושים של מונגוליה".
באזור הוקם מרכז תיירותי לזכר ג'ינגיס חאן עם פסל ג'ינגיס חאן על הסוס בגובה של כ-40 מ'.
פגיעה בנהר

העיור המתגבר במונגוליה, שמוביל לעלייה בתושבי אולן בטור, מוביל לשאיבה מוגברת של מי הנהר, דבר הגורם להתייבשותו בחודשים מסוימים בשנה. בנוסף לכך, השפכים הרבים המופנים אל הנהר, פוגעים באופן ניכר באיכות המים בו.
מכרות הקיימים בסמוך לנהר, בין היתר מכרות לכריית זהב, משפיעים לרעה על איכות המים.
הערות שוליים

↑  Tuul River Mongolia, WWF
↑  מסלול הנהר טול, באתר mapcarta.com
↑  TUUL RIVER, https://mongolia-guide.com/
↑  TUUL RIVER, http://www.touristinfocenter.mn/
↑  THE NAADAM FESTIVAL OF MONGOLIA, Mongolia Quest
↑  Great Burkhan Khaldun Mountain and its surrounding sacred landscape
↑  Sacred Mountains of Mongolia
↑  Environmental literacy of the Tuul River, Mongolia
↑  A Healthy Tuul River for Mongolia, World Wildlife Fund
↑  B. Byambaa & Y. Todo, Impact Of Placer Gold Mine Technology On Water Quality: A Case Study Of Tuul River Valley In The Zaamar Goldfield, Mongolia, WIT Transactions on Ecology and the Environment, ‏2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574959205171  LCCN: sh2011005673  VIAF: 315168077   WorldCat (עם VIAF): 315168077 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של מונגוליה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית מגורי העיתונאים

ערך זה עוסק בשיכון העיתונאים בשכונת יד אליהו בתל אביב. אם התכוונתם לשיכון העיתונאים בשכונת טלביה בירושלים, ראו .
| --- | --- |

בית מגורי העיתונאים, רחוב יצחק שדה 56, תל אביב, 2021
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים
 שימוש:  מגורים
 כתובת:  רחוב יצחק שדה 56 והפלמ"ח 13
 מיקום:  שכונת יד אליהו בתל אביב
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1963
 תאריך פתיחה רשמי:  1963 
 אדריכל:  אברהם יסקי ושותפו אמנון אלכסנדרוני
 סגנון אדריכלי:  ברוטליזם. לבני סיליקט לבנות עם חגורות בטון בין הקומות
 מידות
 קומות:  4 ברחוב יצחק שדה, 3 ברחוב הפלמ"ח
 מידע טכני
 קיבולת:  14 דירות
 
 קואורדינטות:  32°03′49″N 34°47′38″E﻿ / ﻿32.0637°N 34.794°E﻿ / 32.0637; 34.794
 תבנית:לשוניות2
 
בית מגורי העיתונאים, שנקרא גם שיכון העיתונאים, הוא כינוי לשני בנייני מגורים ברחוב יצחק שדה 56 וברחוב הפלמ"ח 13 בשכונת יד אליהו בתל אביב שנבנו בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ואוכלסו על ידי עיתונאים ישראלים, בהם עיתונאים בולטים, כגון יוסף לפיד, יגאל לב ושבתאי דון-יחיא.
המבנה הוכרז מבנה לשימור על ידי ועדת השימור של עיריית תל אביב-יפו, בישיבתה מיום 9 במאי 2021.
"מעונות העיתונאים" הראשון בתל אביב ולמעשה בארץ, היה בית העיתונאים ברחוב מרגולין 21 (או לה גרדיה 34 מצידו השני) שהוקם בשנת 1945 לערך על אדמה עירונית שנמסרה לעיתונאים.
היסטוריה

בתחילת שנות השישים התארגנה קבוצת עיתונאים בעלי משפחות בשיתוף מסוים של אגודת העיתונאים בתל אביב לבנייה של שני בנייני מגורים. הקבוצה רכשה שטח גדול בשכונת יד אליהו בתל אביב, לא רחוק מהמקום שבו שכנה "הסינרמה", שעוד לא נבנתה באותן שנים. ב-1963 נכנסו העיתונאים לביתם החדש. בבניין ברחוב יצחק שדה גרו 8 משפחות עיתונאים ובבניין ברחוב הפלמ"ח 6 משפחות עיתונאים. לשני הבניינים הייתה חצר משותפת עם מדשאה ענקית בה שיחקו ילדי העיתונאים וחבריהם מהשכונה. האווירה במקום הייתה משפחתית ורבים מהעיתונאים הכירו זה את זה עוד קודם מעבודתם המשותפת ומחברותם באגודת העיתונאים.
בית מגורי העיתונאים היה שיכון סקטוריאלי המוקף סביבו בכמה שיכונים סקטוריאליים נוספים. ממערב לו נמצא "שיכון עובדי עיריית תל אביב" שנבנה עבור עובדי עיריית תל אביב. ממול "שיכון מפ"ם", שיכון מפלגתי שנבנה כעשר שנים קודם עבור חברי מפלגת הפועלים המאוחדת, ברחוב הגשר 53–61. ממערב נמצא "שיכון הפועל המזרחי" שנבנה עבור חברי המפלגה הדתית לאומית.
לא בכדי נבחר מיקום "שיכון העיתונאים" דווקא באזור זה. המיקום היה אידיאלי עבור העיתונאים שהתגוררו בו, שכן היה קרוב גאוגרפית לרוב מערכות העיתונים הראשיות שהתרכזו אז, סביב הרחובות יצחק שדה, המסגר, קרליבך ורחוב הרכבת, מרחק הליכה של 10–15 דקות משיכון העיתונאים. מערכת מעריב שכנה ברחוב קרליבך 2, מערכת הצופה ברחוב המסגר 66, מערכת ידיעות אחרונות שכנה אף היא באזור, מערכת על המשמר ברחוב בן אביגדור 4. מערכות העיתונים לעצטע נייעס ביידיש ואוי קלט בהונגרית שכנו ברחוב הרכבת 52 ליד התחנה המרכזית הישנה. בהיעדר תחבורה ציבורית הולמת למערכות העיתונים, נהגו עיתונאים רבים ללכת ברגל למקום עבודתם.
ברבות השנים נפטרו העיתונאים או עברו למקומות אחרים, ובשנת 2021 לא גר בבניינים אף דייר מהדיירים המקוריים, אם כי חלק מהדירות עדיין שייך ליורשיהם.
בשנת 2013 נערך במקום סיור של המחלקה לשימור בעיריית תל אביב. בשנת 2021 נערך סיור נוסף של המחלקה לשימור.
מעונות העיתונאים, שהיה בית מגורי העיתונאים הראשון, שוכן במרגולין 21 בשכונת יד אליהו בתל אביב ובו התגוררו עורכי עיתונים ועיתונאים, 18 משפחות. בין הדיירים יש לציין את שלום רוזנפלד, שמואל שניצר, חביב כנען, שבתי פורטנוי, עמנואל כץ, אייזיק רמבה, אהרון קלאוס, צבי אמיתי, צבי רותם, מאיר בן גור, מרדכי כץ שעימו התגורר מדי חצי שנה גם אחיו הצייר הנודע מאנה כץ שהיה תושב פריז ברוב ימות השנה.
ארכיטקטורה

קבוצת העיתונאים שהתארגנה לבניית המגורים שלה, רכשה חלקה שצדה האחד פונה לרחוב יצחק שדה 56 (אז רחוב הגשר) וצדה השני לרחוב הפלמ"ח 13. שני הבניינים תוכננו על ידי האדריכלים אברהם יסקי, חתן פרס ישראל לשנת 1982, ושותפו אמנון אלכסנדרוני. במקום בנייני מלט, שנבנו באזור באותו זמן, תכננו השניים את הבניינים מלבני סיליקט לבנות, עם חגורות בטון בין הקומות, שנועדו לחיזוק הבניין. הלבנים בנויות בבנייה נקייה ללא סימנים של שאריות טיט עליהן, ואינן מכוסות בטיח. הבניינים נבנו בסגנון הברוטליזם (בנייה בבטון חשוף), ועד המאה ה-21 הם בולטים בשוני שלהם מסביבתם.
ברחוב יצחק שדה בנוי הבניין מארבע קומות על קומת עמודים, וברחוב הפלמ"ח הוא בנוי משלוש קומות על קומת עמודים. על הקיר החיצוני של הבניין ברחוב יצחק שדה נבנו סביב החלק העליון של החלונות מסגרות בצורת ח' מזיזי בטון למטרת הצללה, ועל גבי חגורות הבטון נבנו הגבהות בטון המשמשות כמעקות לחלונות הגבוהים בסלון שנבנו ממפלס הרצפה עד התקרה. בבניין ברחוב הפלמ"ח נבנו המרפסות מבטון חשוף עד לגובה המעקה, כאשר חגורות הבטון מהוות תמיכה קונסטרוקטיבית למרפסות אלו, ועל החלונות אין אלמנטי הצללה. בפינות של שני הבניינים בנויים חלונות צרים וגבוהים מהרצפה עד התקרה.
הדיירים

עם אכלוס הבניינים התגוררו בהם העיתונאים הבאים:
הדיירים > ברחוב יצחק שדה

יגאל לב - עיתונאי במעריב וסופר, יושב ראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל
משה אפרתי - עיתונאי בהבקר. חתנו הוא פרופסור בני מוריס הנשוי לבתו לאה
מאיר פרבר - עיתונאי ועורך בעיתונות בשפה הגרמנית בישראל
ברוך אדלר - עיתונאי, עורך לילה וכתב בעיתון "הצופה"
נפתלי קראוס - עיתונאי בשערים ומאוחר יותר במעריב
דוד לאזר - עיתונאי ועורך המוסף הספרותי במעריב, זוכה פרס סוקולוב לשנת 1960
מאוחר יותר רכש את דירתו לוי יצחק הירושלמי, עיתונאי במעריב ויושב ראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל
נתן ברון - עיתונאי בידיעות אחרונות, מייסד בית ספר לעיתונאות בתל אביב וחבר הוועד המנהל של רשות השידור. אשתו היא השופטת ציפורה ברון
יוסף לפיד - עיתונאי במעריב וסופר. לימים סגן ראש ממשלת ישראל ושר המשפטים. אשתו היא הסופרת והמחזאית שולמית לפיד
מאוחר יותר שכר את דירתו אוטו רפפורט (הו'), עיתונאי ועורך העיתון ההונגרי אוי קלט, עיתון בו כתב לפיד בתחילת הקריירה שלו.
הדיירים > ברחוב הפלמ"ח

משה רון - המזכ"ל הראשון של אגודת העיתונאים בתל אביב וממקימיו של בית העיתונאים על שם סוקולוב
זמן קצר לאחר מכן עברה להתגורר בדירה בתו, העיתונאית שולה רון, אשתו לשעבר של שמוליק קראוס
יצחק בראט - עיתונאי ולימים עורך לעצטע נייעס
שלמה ניצן - עורך עיתון הילדים משמר לילדים וסופר. זוכה פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
עובדיה פלד - עיתונאי בלעצטע נייעס ובעיתון בפולנית נוביני קורייר
שבתאי דון-יחיא - עורך הצופה. לימים חבר הכנסת מטעם המפד"ל בכנסת השישית וחבר בוועדת החינוך והתרבות
פנחס רייכמן - ניצול שואה שרכש את הדירה מיחיאל קימלמן שהיה עורך ירחון הרכב אך מעולם לא גר בה. היה חבר בוועד מחנות המעצר בקפריסין לאחר שנתפס עם האונייה התקוה והיה היהודי האחרון שעזב את קפריסין. היה הבעלים של מפעל לייצור דבקים בשם "ברקרק".
הדיירים > ילדים

בבית מגורי העיתונאים גדלו מספר ילדים שהתפרסמו מאוחר יותר, ובהם:
עמרי ניצן - במאי תיאטרון ישראלי, בנו של שלמה ניצן
בני דון-יחיא - עורך דין ישראלי המתמחה בדיני משפחה, בנו של שבתאי דון-יחיא
יאיר לפיד - ראש ממשלת ישראל לשעבר. מייסד ויושב-ראש מפלגת "יש עתיד", סופר ועיתונאי, בנם של יוסף לפיד ושולמית לפיד
דניאל פרבר - ממקימי חברת המחשבים קונטרול דאטה בישראל, בנו של מאיר פרבר
אורי אדלר - זמר-יוצר, בסוגת מוזיקה יהודית מקורית, סופר ועורך. בנו של ברוך אדלר
איתי ברון - תת-אלוף במיל', כיהן כראש חטיבת המחקר באמ"ן. בנם של ציפורה ברון ונתן ברון
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: שיכון לעיתונאים ביד אליהו, באתר ישראל היום, 23 במאי 2023
1 2 3  אלי אלון, שיכון העיתונאים ביד אליהו , באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 במאי 2018
לוחית זיכרון בכניסה לביתו של שלמה ניצן, בית מגורי העיתונאים, ברחוב הפלמ"ח 13 שבתל אביב
יאיר לפיד התגורר בילדותו בבניין ברחוב יצחק שדה 56. כאן בתמונה מ-2012
פרגולה (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אביתר בנאי
 מתוך האלבום לשונות של אש
 יצא לאור:  22 באוגוסט 2016
 שפה:  עברית
 אורך:  4:20
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  אביתר בנאי
 לחן:  אביתר בנאי
 הפקה:  תמיר מוסקט
 עיבוד:  תמיר מוסקט
 
"פרגולה" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי. השיר נכתב והולחן על ידי בנאי, עובד והופק בידי תמיר מוסקט ויצא לאור ב-22 באוגוסט 2016. בפברואר 2017 נכלל השיר בתור הרצועה השלישית מתוך אלבום האולפן השישי של בנאי, "לשונות של אש", על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
רקע

השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי ועובד והופק בידי תמיר מוסקט. עם יציאת השיר לאור ב-22 באוגוסט 2016, פרסם בנאי הסבר על משמעותו:
יש שאדם רוצה דברים ועד שלא ישיג אותם הוא יישאר רעב וחסר. למשל הצלחה וקהל.

יש שאדם צריך הצלחה וקהל ועד שלא ישיג את זה הוא יישאר רעב וחסר.

אני מכיר את זה. מכיר את זה טוב. רעב אין סופי ובלתי מסופק.

נשען על דברים שמחוץ לי. ואם אין לי אותם אני יכול ליפול.

זה מסוכן כי על דברים שמחוץ לי קשה לסמוך. היום הם פה מחר לא.

משענת קנה רצוץ.

איזה פחד זה להיות מארדונה. יום אחד כולם משתחווים למחרת אתה הזיית המאה.

קסיוס קליי. כריסטופר ריב...ועוד ועוד..

שנים שאני מנסה לבנות בתוכי משען אחר. קיים. נצחי. פנימי ובלתי מותנה.

אני מאמין שבתוך נשמה של כל אחד יש יופי ואוצרות גדולים. כשהוא מכיר בהם ולומד אותם
ומקשיב להם הוא כבר לא זקוק להכרה או למשען מדומה וחולף אחר.

לפעמים על הבמה זה קורה לי. ואז אני מתמלא במוזיקה ובאהבה ואני טועם חירות אמיתית.

לרוב אני לא שם ולכן עדיין אני מקנא ומפחד.

אבל אני הולך לשם. וגם אם לא אגיע. לשם אני הולך.

פרגולה זה שיר על אחד שתפוס בדברים חיצוניים והוא מת להשתחרר מזה.

אני לא בועט בדברים האלה שאני מדבר עליהם בשיר.

הדברים האלה הם מתנות מופלאות שאני מודה עליהן מאד,
אני רק מבקש לא להיות תלוי, מבקש לעשות את הדברים ממקום נכון. חופשי, מאמין..
בפברואר 2017 נכלל השיר בתור הרצועה השלישית מתוך אלבום האולפן השישי של בנאי, "לשונות של אש", שיצא על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, והיה לסינגל הראשון ששוחרר מתוך האלבום.
ניתוח מוזיקלי

בשיר מונה בנאי את שלל הישגיו החומריים; רכב מדגם יונדאי סנטה פה, תחושת הטעם המתוק, בגדים יפים, בית בגודל 130 מטרים מרובעים, משכנתה, וילה בעלת 2 קומות, סושי כשר בשכונת שערי חסד, מקום קבוע בבית הכנסת, אנשים שעוצרים אותו ברחוב על מנת להצטלם איתו, קבלת מחמאות, הופעות מלאות בזאפה, תחושת שליחות, תפקיד בתרבות בישראל, אלבומי זהב, הופעה על שלטי חוצות, כרס, נעליים שחורות מחודדות, עצים גזומים בצורה עגולה ושתי פרגולות אשר האזכור שלהן מהווה את פזמון השיר: ”פרגולה למעלה, פרגולה למטה”.
בריאיון לשלומי שבן הסביר בנאי כי בביתו ישנן שתי קומות שבכל אחת מהן מרפסת, וכשאשתו הציעה כי יבנו פרגולה במרפסת התחתונה מה שלדעתו היה מיותר שכן לדעתו היה להם להסתפק בפרגולה העליונה. בשירו מתייחס בנאי גם למקומו בתעשיית המוזיקה: ”ויש גם תחרות, אני לא יכול לתת להם להפסיד, סתם לתת להם לעקוף, נגן חזק בתוף”. לאחר כל זאת מכריז בנאי בשיר כי הוא ”עבד לגוף, עבד לפחד”, ובספק הצעה ספק תחינה קורא לאשתו להניח לכל אלה ולפרוש מהמרוץ באומרו: ”בואי החוצה, בואי נצא”.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי הצביע על כך שהקצב בשיר מאפשר לבנאי למנות את רשימת הדברים שעושים טוב ומשעבדים אותו, תוך שהוא מכניס את השומע למעין מתח, אותו מתח שקיים במרוץ להשיג את הטוב, וכי ישנן שורות קצרות בשיר בהן מנסה בנאי להפיג את המתח ולמלאו במעט רוך מנחם כמו: ”אני אביא יין אביא קרן שמש, אני אביא לחם אביא עץ ומים”. כמו כן, על פי סער גמזו מ"ישראל היום" השיפוט העצמי בשיר מרוכך על ידי הלחן העליז שבו.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר מכיל צילומים ביתיים שצילם בנאי בעצמו בהם מככבים הוא ומשפחתו במספר סיטואציות כשבמקביל נראים גם קטעים שלו מופיע על במת מועדון הבארבי בתל אביב. הקליפ בוים בידי על ידי דורון צברי, נערך בידי עידו נצר, ויצא לאור עם צאת השיר, ב-22 באוגוסט 2016.
וידאו קליפ > קבלה

מנדי גרוזמן ויעלי נגיד מזרחי מ"מקור ראשון" כתבו כי נראה שהקליפ מהווה שיא חדש של חשיפה עבור אביתר. כך, בעטיפת אלבומו הראשון נראית דמותו מטושטשת, באלבומו השלישי כבר נראים פניו בבירור כשהוא חובש כיפה, באלבומו החמישי "יפה כלבנה", נראית דמותה של אשתו רות כאשר היא מוצללת, ובקליפ של "פרגולה" נראים בבירור כל בני משפחתו בסיטואציות יומיומיות בסביבתם הטבעית.
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר מ"כיכר השבת" אמר כי הקליפ מהווה קפיצת דרך ממצב שהקהל לא ידע הרבה על חייו האישיים למצב שבנאי מרגיש בנוח להראות את ילדיו, אשתו וביתו בפני כל.
ביצועים

ב-7 במרץ 2017 התארח בנאי בתוכנית האירוח "היום בלילה עם גורי אלפי" במהלכה ביצע הקומיקאי גורי אלפי גרסה משלו לשיר "פרגולה".
קבלה

על פי נדב מנוחין מ"וואלה" השיר מזכיר במשהו את הטקסטים מאלבומו הראשון של בנאי; המילים הנשפכות לחלל האוויר והבוז העמוק לדברי הבל. מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב כי זה אינו הרוק האלטרנטיבי שנהוג למצוא אצל בנאי, אלא מבע מוזיקלי ישיר ופשוט.
בן שלו מ"הארץ" כתב כי אמנם האופן בו אביתר הצביע על הבעיה שלו בצורה הישירה והמפורשת ביותר משדרת כנות, אך היא איננה אמנות גבוהה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9   אביתר בנאי ♊ פרגולה - קליפ, סרטון בערוץ "אביתר בנאי", באתר יוטיוב (אורך: 04:21)
↑  nrg תרבות, אביתר בנאי מכניס אתכם אליו הביתה בקליפ חדש, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2016
1 2 3 4 5  nrg תרבות, אביתר בנאי מכניס אתכם אליו הביתה בקליפ חדש, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2016
1 2  וואלה! תרבות, ‏לרגל יום ההולדת ה-50 של אביתר בנאי: חזרה אל השירים שלא יישכחו לעולם, באתר מעריב אונליין, 8 בפברואר 2023
↑  אלעד בילו, רב הנסתר: האלבום החדש של אביתר בנאי הוא אלוהי ומשובח, באתר כלכליסט, 19 במרץ 2017
1 2  סער גמזו, החדש של אביתר בנאי, באתר ישראל היום, 23 בפברואר 2017
↑   חי בגימל מהיכל התרבות | שלומי שבן מארח את אביתר בנאי, סרטון בערוץ "כאן | גימל", באתר יוטיוב (אורך: 39:36)
1 2  פרגולה - יוסמיוסיק, באתר יוסמיוסיק, ‏22 באוגוסט 2016
1 2  עמי פרידמן, סושי כשר ומשכנתא מטורפת: אביתר בנאי חושף את חייו בקליפ חדש, באתר ynet, 22 באוגוסט 2016
↑  קוביס, אביתר בנאי באלבום חדש: לשונות של אש, באתר ערוץ 7, 23 בפברואר 2017
1 2  מנדי גרוזמן ויעלי נגיד מזרחי, הקליפ של אביתר הפתיע את כל מי שמכיר אותו, באתר nrg‏, 25 באוגוסט 2016
↑  צפו: גורי אלפי ואביתר בנאי בביצוע משעשע ל'פרגולה', באתר "סרוגים", 8 במרץ 2017
↑  היום בלילה עם גורי אלפי, הערב ב 23:15: שיר התשובה של גורי לשיר "פרגולה" של אביתר בנאי, באתר פייסבוק, ‏7 במרץ 2017
↑  נדב מנוחין‏, פרגולה של מעלה: אביתר בנאי מצא את נקודת המשקל שלו, באתר וואלה, 9 במרץ 2017
↑   בן שלו, הכנות וההומור העצמי של אביתר בנאי כבר לא מספיקים, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2016
↑  המצעד השבועי, באתר מדיה פורסט, ‏10-09-16
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 1 בספטמבר 2016, באתר פזמונט
↑  מצעד השנתי תשע"ז (2017), באתר פזמונט
| אביתר בנאי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | "אביתר בנאי" (1997) • "שיר טיול" (1999) • "עומד על נייר" (2005) • "לילה כיום יאיר" (2009) • "יפה כלבנה" (2013) • "לשונות של אש" (2017) • "החיים מתחילים לנגן" (2021) • "עוגן במים" (2023) • שיחות שלום (2024) |  |
| אלבומי הופעה | "Live at TEDER" ‏(2022) • "בחזרה לאלבום הראשון" (2023) |  |
| שירים נבחרים | "מתי נתנשק" • "שמתי לי פודרה" • "תיאטרון רוסי" • "כלום לא עצוב" • "תחרות כלבים" • "אבא" • "אותיות פורחות באוויר" • "לילה כיום יאיר" • "עד מחר" • "יפה כלבנה" • "פרגולה" • "עד האהבה" • "רחמים" |  |
שיקום (רפואה)

שיקום הוא תהליך אינטנסיבי בו משתתפים אנשי מקצוע מגוונים, המסייע לאנשים בעלי לקות (לקות פיזיות, נפשית, חושיות או קוגניטיביות) לשפר את התפקוד שלהם באופן משמעותי. מטרת השיקום היא עצמאות תפקודית ואיכות חיים. מיצוי הפוטנציאל מתייחס לשאיפה לשחזר ולאחזר בצורה המיטבית את היכולות הקודמות, תוך כדי פיתוח אסטרטגיות התמודדות ופיצוי עם היכולות שנותרו או שוקמו בחלקן. במקרים רבים השיקום כולל פיתוח יכולות המאפשרות למשתקם להשתלב בסביבה המתאימה ביותר להגשמת מאוויו האישיים בנוגע לעצמאות פיזית, אינטלקטואלית וכלכלית, וזאת דרך התערבות פסיכולוגית, ארגונית, חברתית והתנהגותית.
ברוב המקרים שיקום נעשה בשילוב של צוות רב תחומי: רופאים, אחיות, פיזיותרפיסטים, פסיכולוגים, מרפאים בעיסוק, עובדים סוציאליים ועוד שמתמחים במדעי השיקום. תהליך זה מתרחש בהקשר מערכתי, ולכל ההיבטים המערכתיים ישנה השפעה המשתלבת לכדי תמונת התמודדות כללית.
גישות שיקומיות בעבר לעומת גישות שיקומיות כיום

החוקר פלדג'ר משווה בין הפרדיגמות הישנות לעומת הפרדיגמות החדשות בהתייחסות לנכות. הפרדיגמה הישנה ידועה כמודל הרפואי, שעל פיו הדגש הוא על הפתולוגיה, על המגבלה ועל ליקויי הנכה. לעומת זאת, הפרדיגמה החדשה מדגישה את האינטראקציה הדינאמית הקיימת בין המשתנים הסביבתיים ולבין המאפיינים האינדיבידואליים של הנכה וכיצד אינטראקציה זו משפיעה על חוויית הנכות.
החוקרים מאקי וריגר מציינים את ההבדלים המרכזיים בין הגישות הטיפוליות שהיו נהוגות בעבר לעומת הגישות העכשוויות: בעבר, כחלק מהתפיסה "הישנה", הקפידו על הפרדת בעלי מוגבלויות מהחברה ואכלוסם במוסדות נפרדים; זאת לעומת הגישות הנוכחיות, אשר דוגלות בשילוב בקהילה (למשל: סביבה של דיור מוגן). כיום נוטות התוכניות השיקומיות יותר ליישום גישה של פתרון בעיות בהקשר סביבתי. כמו כן, המוטיבציה לשיקום בעבר, לפני שהתפתחו תנועות חברתיות לקידום בעלי המוגבלות, הייתה כי יש לספק את השירות השיקומי מתוך נדבה. זאת לעומת ההבנה המוסרית שזוהי זכות בסיסית של הנכה. במישור התעסוקתי, ההכשרה המקצועית בעבר הייתה נפרדת, ואילו כיום הדגש הוא על שילוב תעסוקתי בקהילה.
גישות שיקומיות בעבר לעומת גישות שיקומיות כיום > שפה מקצועית

המושגים "פתופיזיולוגיה", "לקות", "מגבלה תפקודית", "מוגבלות" ו"מגבלות חברתיות" הם מונחים מקצועיים בסיסיים בשדה השיקומי. ההבנה והיכרות עם מונחים הקשורים לנכות מסייעת להבין טוב יותר את המציאות היומיומית של המשוקם ואת ההתמודדות עם המציאות, הן הפנימית והן החיצונית. השימוש בכללי השפה מושפע גם הוא מן הפרדיגמה החדשה. זוהי שפה המדגישה את נקודות החוזקה ואת הצדדים הבריאים ולא את הצדדים הפגועים.
מחקרים מראים כי קצב התמותה בארצות הברית בשנת 1990 פחת בכ-50% יחסית לשנים קודמות. הרפואה המודרנית, שיפור ההיגיינה, התפתחות תחום התזונה ועלייה בתוחלת החיים תרמו לכך שיותר אנשים שבעבר מתו בשל חוסר יכולת של הרפואה להצילם – נשארים בחיים. מצב זה יצר אוכלוסייה חדשה של אנשים בעלי נכויות מסוגים שונים, שיש צורך לאפשר להם רמת תפקוד אופטימאלית, הן במישור הפיזי והבריאותי והן במישור הנפשי.
מומחים בתחום מאוגדים בארגון הבינלאומי לרפואה שיקומית (ISPRM). חיים רינג היה נשיא הארגון בשנים 2002–2004.
הנחות יסוד בשיקום

הגישה השיקומית כיום מתבססת על מודל ביו-פסיכוסוציאלי של ה- WHO (2001) הנשען על מספר הנחות יסוד:
בסיס מוסרי חברתי-ליברלי והומאני מהווה תנאי לשיקום אמיתי.
שיקום הוא פונקציה של דאגת הכלל (המדינה והחברה) לפרט.
שיקום הוא מקצוע רפואי, רב תחומי המנסה להחזיר לאדם שנפגע את מירב התפקודים שאבדו לו, להחזירו לעבודה, לחברה ולחיים פוריים- וכן מנסה ללמדו כיצד למנוע סיבוכים וכיצד לחיות עם ולמרות הנכות.
שיקום הוא תהליך התפתחותי.
פגיעה בחלק אחר של הגוף תשפיע על חלקים אחרים. הגישה השיקומית היא כוללנית, אינטגרטיבית והוליסטית.
הרציונל השיקומי

ידיעת מגבלות התפקוד משמעותית על מנת להבין את מצבו של האדם ולדעת מה יוכל לעשות או לא בתהליך השיקום ולהבין את התהליכים שהוא עובר בשל מגבלות אלו. רייט מביאה במאמרה רשימה של מושגים המבטאים מגבלות תפקוד ביניהן: ליקוי חושי, הופעה לא טיפוסית (שונה מהנורמה המקובלת), מגבלה בלתי-נראית, שימוש בחומרים (בין אם בעצת רופא ובין אם בצורה אישית). זיהוי מגבלות אלו אצל המשתקם, לצד הערכת היכולות שנשמרו והכישורים ברי היישום, והתחשבות בתחומי העניין, רצונותיו ונטיותיו של האדם - כל אלו מהווים את הבסיס לתכנון השיקום.
תהליך השיקום

תהליך השיקום כולל מספר מרכיבים: איתור האוכלוסייה, אבחון כוללני, טיפול, סיפוק שירותים שיקומיים עם אפשרות לאשפוז בית, השמה בקהילה ומעקב.
ראו גם

רפואה פיזיקלית ושיקום
פיזיותרפיה
פסיכולוגיה שיקומית
שיקום פסיכיאטרי
שיקום הידרותרפי
שיקום גריאטרי
סיפור חוזר
קרן - רשת מרכזי אבחון ושיקום מקצועי
לקריאה נוספת

יורם עשת-אלקלעי, אדם הולך הביתה, הוצאת כתר, 2010 - סיפור אוטוביוגרפי על שיקומו של לוחם שנפגע אנושות במלחמת יום הכיפורים
עשהאל לובוצקי, מן המדבר והלבנון, הוצאת ידיעות ספרים, 2008 - סיפור אוטוביוגרפי על לחימתו ושיקומו של קצין גולני שנפגע באורח קשה במלחמת לבנון השנייה
הערות שוליים

↑  Pledger, C. (2003). Discourse on disability and rehabilitation issues: Opportunities for psychology. The American Psychologist, Vol. 58, Iss. 4; pg. 279
1 2  Maki, D. B., & Riggar, T. F. (1997). Rehabilitation counseling: Profession and Practice.  Rehabilitation Counseling: Concepts and Paradigms (Maki and Rigger), pp. 3-31. New York: Springer
↑  Wright, B. A. (1980). Developing constructive views of life with a disability.
Rehabilitation Literature, Vol 41(11-12), 274-279
תזונה צבאית

חייל יהודי בחיל האוויר המלכותי, במלחמת העולם השנייה, מציג תפריט לארוחת צהריים, בשלוש שפות.
ניהול התזונה הצבאית היא מטלה לוגיסטית אשר ההתמודדות איתה שונה בין צבאות ולאורך ההיסטוריה. אספקת מזון היא קריטית במיוחד במהלך לחימה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התזונה הצבאית תפסה מקום מהותי החל משחר ימי ההיסטוריה הצבאית. הסופר הרומאי וגטיוס כתב כי "בכל מסע יש נשק אחד בעל עוצמה: כמות מספקת של מזון לכוחות הצבא שלך, כי העדר אספקה תשמיד את הצבא".
בעת העתיקה התבססה התזונה הצבאית על שימוש בשדות האויב והאכלת הכוח הצבאי מהתפוקה החקלאית שגדלה בשדות אלו. בעת קיום מצור על עיר מרוחקת ממיקום הכוח הצר, היה השימוש בשדות הכרח שהיה יכול לקבוע את גורל המלחמה. לעיתים רבות היו תושבי העיר שורפים את השדות שמחוץ לעיר ומשמידים את התבואה החקלאית, על מנת למנוע את צבא האויב מלהתקיים על מזון זה, ולהקשות עליו את הלחימה באזור המרוחק מהשטח הטריטוריאלי שלו. אפשרות אחרת להאכלת הצבא הייתה בשימוש במקורות מזון מבעלי ברית סמוכים. אימפריות מאוחרות יותר, כמו האימפריה הרומית, החלו לשנע מזון בשיירות מסודרות אל קו האש. מקור המזון היה משטחים שבבעלותם או בבעלות בעלי בריתם. ככל שגדלה והשתכללה יכולת השינוע, כך היו גדלים סיכויי הצבא להמשיך בלחימה ממושכת ולהביא לניצחון. חבלה ושיבוש השיירות היו בין הפעולות הנגדיות שביצע הכוח המותקף. בשלב זה התפתח עולם הלוגיסטיקה בצבאות בעולם, לדאוג לאספקה יעילה של הכוחות הלוחמים במזון לצד תחמושת, בייחוד כאשר החילות מתקדמים וקווי האספקה מתארכים. בצבאות יוון העתיקה, רומא העתיקה ובאימפריה הביזנטית, היו קציני צבא שתוארם "לוגיסטיקס" (Logistikas) אשר נשאו באחריות לצרכיהם הכלכליים ולאספקתם של הכוחות הלוחמים.
תפריט המזון הרומי בשעת מלחמה או בעת מסע, היה מצומצם למינימום הנדרש. על פי ממצאים ארכאולוגיים ועדויות ספרותיות הוא הכיל דגים, עופות, חזירים, בקר וצאן. המרכיב המרכזי היה לחם, שלרוב נטחן ונאפה על ידי החיילים עצמם. כתוסף ותיבול השתמשו בגבינה, ירק, חומץ, מלח ושמן. סך מנת המזון היומית של החייל הרומי הייתה כ-850 גרם חיטה, וכ-500 גרם משאר מצרכים.
בזיזת שדות הייתה פעולה נפוצה לכל אורך ההיסטוריה הצבאית, והייתה בשימוש להאכלת הצבא בעיקר לאורך קו המסע של הצבא עד בואו למקום הלחימה.
בצבאות עתיקים מקובל היה כי גדודים שהיו עוברים בתוך שטחים שבגבול הטריטוריה שלהם, בין אם בשטחי כיבוש ובין אם בשטחים מקוריים, היה על תושבי המקום לספק את מזון החיילים.
בתקופה המודרנית התבססה התזונה הצבאית על אספקה סדירה של הצבא, הן בימי שגרה והן בימי לחימה. בהמשך אף הוקמו מטבחים צבאיים.
בארצות הברית הגדיר הקונגרס הקונטיננטלי ב-1775 הקצבת מזון לחיילים שכללה בין השאר לחם, בשר, ירקות כגון אפונה או שעועית, חלב ואורז (וכן נרות וסבון). בעקבות מקרי מוות של חיילים מתת-תזונה ומחלות כמו צפדינה נוספו לתפריט כרוב כבוש, ירקות נוספים, חומץ, בירה וסיידר.
לאור אמרתו כי "הצבא צועד על קיבתו" הציע נפוליאון ב-1795 פרס כספי על מציאת דרך לשימור אוכל והעניק אותו בינואר 1810 לקונדיטור ניקולא אפר. באותה השנה פיטר דיורנד המציא עטיפה מתכתית שהחליפה את בקבוקי היין בהם השתמש אפר ופתחה אפשרות לשימורים ניידים. תחילה השתמשו בעטיפות שכללו עופרת רעילה ועם הזמן עברו לפלדה מיוחדת.
במהלך מלחמת העולם השנייה קבוצת פיתוח בצבא האמריקאי ברשותו של פרופסור ג'ורג' דוריו גיבשה שיטות חדשות לאספקת מזון לחיילים בחזית שהתבטאו בין השאר בפיתוח אריזות מנות הקרב הראשונות שכללו בשר, מאפה יבש, שקית עם תרכיז להמסה, סוכרייה, מסטיק, סיגריות ומארז נוח להובלה ופירוק.
גלריה

מטבח שדה של צה"ל במבצע חורב, 1949
בית ספר צבאי לבישול במחנה אלדרשוט, בריטניה, ב-1939
מטבח של צבא ארצות הברית בגרמניה, 2011
מטבח במשחתת של הצי המלכותי הבריטי, 2013
ראו גם

מערך המזון
מנת קרב
שקם
הערות שוליים

↑  וגטיוס, 3.3: 129.
↑  גרשון בר כוכבא, "מצור טיטוס על ירושלים – הצעת שחזור מנגנון האספקה הרומי", מחקרי יהודה ושומרון, כה 1 תשע"ו, עמ' 80.
↑  Journals of the Continental Congress --SATURDAY, NOVEMBER 4, 1775