stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משמר החופים של מלזיה
רשימת מפקדי המשמר לאורך השנים

1. מוחמד בן ניק (30 בנובמבר 2005 – 14 במרץ 2008)
2. מוהד אמדן בן קוריש (5 במאי 2008 - 9 בספטמבר 2015)
3. אחמד פוזי בן אב קהר (9 בספטמבר 2015 – 27 במאי 2017)
4. זולקפילי בן אבו בכר (1 ביוני 2017 – 5 באוגוסט 2019)
5. מוהד זוביל בן מט סום (19 באוגוסט 2019 – 19 במרץ 2023)
6. חמיד בן אמין (6 בנובמבר 2023 – 19 באפריל 2024)
כיום

בשנת 2015, מלזיה חתמה על חוזה בשווי 380 מיליון רינגיט מלזי (96.8 מיליון דולר) להזמנת שש אוניות סיור מדגם ספינת הסיור מסוג Bagan Datuk. הספינה תוכננה על בסיס חברת Fassmer בניית ספינות הגרמנית. הספינה הראשונה צפויה להימסר עד דצמבר 2016 ואילו הספינה האחרונה צפויה להימסר עד יוני 2018. הספינה תצויד גם במל"טים ספרדיים של אירוויזיון פולמר. בספטמבר 2016, ממשלת יפן באמצעות ראש ממשלתה Shinzō Abe הבטיחה לתת למלזיה ספינות סיור שיישלחו במחצית הראשונה של 2017 בעקבות הסכמים דומים עם הפיליפינים ווייטנאם. כלי השיט הצבאיים, ששימשו בעבר את משמר החופים של יפן, יועברו ללא תשלום למלזיה כדי להתמודד עם פעילות צבאית סינית במימי מלזיה. שלוש ספינות סיור חדשות מסוג Tun Fatimah מהחוף שהוזמנו על ידי מלזיה ב-2017 כדי להגביר את יכולות הסיור. בפברואר 2020, משרד הפנים אישר רכישת ארבעה מסוקים בשווי 137 מיליון דולר עבור משמר החופים המלזי. בדצמבר 2023, דווח כי ועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית הסכימה להעביר ספינה קאטר מדגם Reliance למשמר החופים המלזי.
דולומיט

ערך זה עוסק בסוג של סלע משקע. אם התכוונתם למינרל, ראו .
הרי הדולומיטים
דולומיט הוא סוג של סלע משקע קרבונטי (פחמתי), המושקע בסביבה מימית. בדומה לאבן גיר הדולומיט הוא סלע קרבונטי, אך בעוד הגיר בנוי בעיקר מהמינרל קלציט, הדולומיט בנוי בעיקר מהמינרל דולומיט 2(CaMg(CO3 המהווה מעל ל-50% מהרכבו.
מקור השם

הסלע קרוי על שמו של החוקר הצרפתי דאודה דה דולומייה (1801-1750) שזיהה את הסלע לראשונה בשנת 1791, באלפים של טירול. על שם חוקר זה נקראים גם הרי הדולומיטים, שרשרת הרים בצפון איטליה, סמוך לגבול אוסטריה, הבנויה ברובה מדולומיט. המילה דולומיט מציינת הן את הסלע והן את המינרל ויש בכך אפשרות לטעות, לכן נוהגים בארצות דוברות האנגלית לקרוא לסלע בשם דולוסטון (Dolostone), אלא שכינוי זה לא התקבל בספרות הגאולוגית.
הרכב כימי

סלע הדולומיט דומה לאבן גיר, אך בשונה מאבן הגיר המורכבת בעיקר מהמינרל הקרבונטי (פחמתי, כלומר כולל את הקבוצה CO3) קלציט (CaCO3), בנוי סלע הדולומיט בעיקר מהמינרל הקרבונטי דולומיט (2(CaMg(CO3).
עם זאת, קיימים בסלע יחסי תערובת שונים בין קלציט לדולומיט, ולפיכך נקרא הסלע בשם שונה בהתאם לשיעורי המינרלים המצויים בו. השרטוט המצורף מראה את השמות המקובלים לסלע בהתאם ליחסים אלה, בין אבן גיר נקייה (100% קלציט) לדולומיט נקי (100% דולומיט).
לעיתים מחליף ברזל את המגנזיום בדולומיט בשורה האיזומורפית שבין המינרל דולומיט למינרל אנקריט (2(CaFe(CO3). מנגן עשוי אף הוא להחליף את המגנזיום, אך בדרך כלל באחוזים נמוכים ולרוב יחד עם ברזל. חילופים נוספים הקיימים בדולומיט אם כי בכמויות זעירות, באריום ועופרת במקום הסידן ואבץ וקובלט במקום המגנזיום.
כמעט כל היסודות הקיימים נתגלו (גם אם בכמויות זעירות) בסלע הדולומיט. עם זאת, לא ברור מי מהם משתתף במינרל הדולומיט ומי במינרלים אחרים בסלע. בוודאות ידוע רק על מעט מהם המשתתפים בגביש הדולומיט, סטרונציום, רובידיום, בורון ואורניום.
תכונות פיזיות

הדולומיט דומה בתכונותיו לאבן גיר, אולם קיימים כמה הבדלים בין שני סוגי הסלע.
הדולומיט קשה מאבן הגיר. דרגת הקושי של הקלציט המרכיב את אבן הגיר היא 3 על פי סולם מוס בעוד שדרגת הקושי של המינרל דולומיט היא 4-3.5.
הגוון של הדולומיט לרוב כהה יותר מהגוון של אבן הגיר.
אבן הגיר תוססת בחומצת מלח, גם כשהחומצה קרה וריכוזה נמוך. דולומיט יתסוס רק בחומצה מחוממת או כשהסלע כתוש.
המרקם הגבישי של הדולומיט גס יותר מזה של אבן הגיר. מרקם זה גורם לגבישי הדולומיט לנצנץ בשמש, ויש המכנים אותו בשל כך "סוכרי".
סלעי הדולומיט נקבוביים במיוחד. יש הסוברים כי הנקבוביות קשורה לעובדה שהמולקולה הראשית של הדולומיט (MgCO3) קטנה ב-12% מהמולקולה של קלציט (CaCO3) אותה היא מחליפה בתהליך הקרוי דולומיטיזציה (ראו בהמשך), ויש הסוברים שהסיבה נעוצה בהחלפת הקליפה של המאובנים בסלע, שיצרה חללים.
הדולומיט עמיד לבלייה באקלים יבש. באקלים לח מתפתחות על פני השטח של סלעי הדולומיט תצורות קרסט ושפע של מערות תת-קרקעיות.
סוגי סלעי הדולומיט

הדולומיט נפוץ למדי בקרום כדור הארץ, אך אין ודאות לגבי אופן יצירתו. המחקרים מעלים שלוש אפשרויות להיווצרות סלע הדולומיט.
דולומיט סינגנטי – סלע הנוצר מהשקעה של 2(CaMg(CO3 במי־הים. על פי מחקר שנערך במפרץ הפרסי התברר כי תנאי היסוד הנדרשים להשקעה מסוג זה הם אזורים רדודים, שהקשר שלהם לים הפתוח אינו סדיר ולכן בשל התאדות נוצרת תמלחת רוויה שבעטייה מתרחשת השקעה של דולומיט.
דולומיט דיאגנטי (קרוי גם דולומיט סטרטיגרפי או S-doloimite) – זהו סלע שהתרחשה בו החלפה של המינרל קלציט במינרל דולומיט (כלומר ביסוד מגנזיום), תהליך הקרוי דולומיטיזציה. ההחלפה מתבצעת בזמן שבין שקיעת הבוץ הגירי בים לבין כיסויו על ידי משקעים אחרים. בתוך דולומיט זה מצויים מאובנים שקליפתם המקורית הייתה עשויה מקלציט, ובעקבות תהליך ההחלפה היא עשויה דולומיט.
דולומיט אֶפּיגנטי (קרוי גם דולומיט טקטוני או T-dolomite) – סלע בו התרחשה החלפת המינרל קלציט במינרל דולומיט (כלומר ביסוד מגנזיום) אחרי שהתגבש סלע הגיר. תהליך זה מתרחש באזורי הפרעה טקטוניים. משערים כי תמיסות מי תהום עשירות במגנזיום שוטפות את סלע הגיר ובתהליך זה מתבצעת ההחלפה.
לעיתים מתרחשת תופעה הפוכה לדולומיטיזציה, בה מחליף קלציט את הדולומיט. תופעה זו קרויה דֶדולומיטיזציה, והיא נגלית בעיקר בפטרוגרפיה מיקרוסקופית, בה רואים גרעין דולומיט מוקף בגבישי קלציט המוקפים בגבישי דולומיט, דבר המעיד שהקלציט שבמרכז הוא מאוחר יותר.
תפוצה בארץ ישראל

הדולומיט הוא סלע נפוץ בארץ ישראל, בעיקר בשכבות מתקופת הקרטיקון. רוב הסלעים מתקופת הקנומן (בנגב, ביהודה ובגליל) הם דולומיטים. הדולומיט הקדום ביותר בארץ הוא מהקמבריון בתמנע.
הדולומיט ה"צעיר" ביותר בישראל, הוא מתקופת המיוקן ונמצא ליד אופקים.
שימושים

סלע הדולומיט משמש בישראל בתעשיית הבניין כמקור לחצץ וכאבן־בניין. במבנים בירושלים נעשה שימוש באבן דולומיטית אפורה, קשה לחציבה ולסיתות, שהערבים כינוה בלעג "מיזי יָהוּדי" (בערבית "אבן היהודים"), כמשל לקשיות ערפם של היהודים. דולומיט בגוון אדמדם מכונה בפי החוצבים "מיזי אחמר" (בערבית "אבן אדומה"). אבן זו הייתה בשימוש בשכונות הוותיקות של ירושלים, כגון רחביה ורוממה.
הדולומיט משמש גם כמקור למתכת מגנזיום ולמגנזיה (MgO), שהיא מרכיב ביצירת לבנים חסינות אש.
גלריה

סלעי דולומיט באסטוניה
סלעי דולומיט באוסטריה
סלע דולומיט
וילת עארף אל-עארף בבאר שבע, שנבנתה מאבן דולומיט שהובאה מבית לחם, בולטת בנוף המקומי בצבעה האדמדם
הגדרת הסלע על פי שיעור המינרלים קלציט/דולומיט בהרכבו
המינרל דולומיט
חתך של סלע דולומיט
פודילסק

פודילסק (באוקראינית: Подільськ, בשנים 1935-2016: Котовськ, קוטובסק; ברומנית: Birzula, בירזולה) היא עיר במחוז אודסה שבאוקראינה. בפודילסק יש כ-40,000 תושבים (2023).
היסטוריה

שמה המקורי של העיר הוא בירזולה. הייתה עיר הבירה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית מולדובה בין השנים 1928-1929. העיר ידועה בשל היותה מקום קבורת המנהיג הצבאי הסובייטי גריגורי קוטובסקי במאוזוליאום. ב-1935 שמה של העיר שונה לקוטובסק כהוקרה לקוטובסקי. המאוזוליאום הושמד בזמן הכיבוש הרומני של טרנסניסטריה.
העיר הייתה מסלול רכבת מרכזי בקו שעובר בין אודסה לז'מרינקה. הפסל של לנין בעיר הוסר ב-9 בדצמבר 2013 ובמאי 2016, כחלק ממהלך כולל לשינוי שמות מקומות הקשורים לשלטון הקומוניסטי באוקראינה, שמה של העיר שונה לפודילסק, כהוקרה לחבל פודוליה בו היא שוכנת.
יהודי העיר

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר כ-2,700 יהודים, כ-15% מתושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיר בית ספר יידי.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים והרומנים ב-6 באוגוסט 1941, רצחו אלו כמאה מיהודיה, ולאחר מכן, ריכזו את יהודי העיר בגטו שהוקם בה. בנובמבר 1941, חודשיים לאחר סיפוח אזור העיר לחבל טרנסניסטריה הרומני, גורשו יהודי העיר לדובוסרי, תוך רצח כ-50 יהודים בדרך. בדובוסרי עצמה נרצחו כ-600 מיהודי העיר.
מסוף שנת 1941 שימשה העיר כנקודת מעבר ליהודים שגורשו לטרנסניסטריה מבוקובינה ומבסרביה, ואלו רוכזו באופן זמני בגטו שהוקם במבנה של בית ספר מקומי. בהמשך הועברו יהודים אלו למחנות ולגטאות שונים במחוזות גולטה ובלטה, שם רובם נספו. מאות בודדות של יהודים שהושארו בעיר הועסקו בה בעבודות כפייה בתנאי רעב. ב-31 במרץ 1944 שוחררה העיר בידי הצבא האדום.
לקריאה נוספת

אובידיו קראנגה ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), בירזולה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 608–609), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קולומיאה

קולומיאה (באוקראינית: Коломия; בפולנית: Kołomyja; ביידיש: קאלאמיי) היא עיר באובלסט איוואנו-פרנקיבסק אשר באוקראינה שאוכלוסייתה ב-2021 מנתה 61,140 נפש.
העיר השוכנת במערב אוקראינה לגדות נהר פרוט, שימשה כבירת פוקוטיה, אזור השייך לחבל גליציה ההיסטורי, שבמהלך המאות האחרונות עבר מיד ליד. מהווה כיום מרכז מנהלתי של הראיון קולומיאה. בתחום העיר עוברים שלושה נחלים, נחל קולומיקה הזורם ממערב, קריניצה ששימש כמקור המים העיקרי של העיר ופלבניה (או קלבניה) במזרח.
העיר מהווה צומת תחבורה ומרכז תעשייתי (טקסטיל, הנעלה, עיבוד עץ, נייר ומכונות).
אטימולוגיה

יש שתי סברות מהו המקור לשמה של העיר, האחת סוברת שהשם קולומיה הוא שיבוש של המילה קולוניה (מושבה) כי המקום היה בעבר מושבת מסחר והאפשרות השנייה היא שהעיר קרויה על שם מלך הונגרי בשם קולומאן שבא ב-1199 לעזרתו של נסיך רוסי והקים במקום מחנה שממנו התפתחה העיר.
היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה בכתובים ב-1240, בתקופה בה המונגולים חדרו לרוסיה, כאשר השתייכה לרוס של קייב. לאחר התפרקות נסיכות קייב השתייכה העיר לנסיכות גליציה-ווהלין. ב-1340 סופחה לפולין על ידי המלך קזימיר השלישי, באותה תקופה הפכה העיר למרכז סחר אזורי ואוכלוסייתה גדלה. ב-1412 מישכן המלך ולדיסלאב השני עקב המלחמה עם המסדר הטבטוני את פוקוטיה לאלכסנדר, שליט (הוספודר) מולדובה אולם הריבונות על העיר נשארה פולנית. ב-1424 אחרי שהוחזר החוב והעיר חזרה לבעלות המלך, הוענקו לה זכויות מגדבורג. ב-1443 הוענקה לעיר הזכות לסחור במלח בישול.
ב-1540 הורשו היהודים רשמית להתיישב בעיר. בין 1589 ל-1616 העיר הייתה תחת כיבוש עות'מאני.
עם חלוקתה הראשונה של פולין ב-1772 עבר האזור לשליטת האימפריה האוסטרית. עם סיום מלחמת העולם הראשונה והתפרקותה של הקיסרות האוסטרו-הונגרית, לפי הסכם ריגה צורפה קולומיאה לשליטת פולין.
ב-17 בספטמבר 1939 עקב הסכם ריבנטרופ מולוטוב נכבשה קולומיאה על ידי ברית המועצות. ב-1941 נכבשה על ידי הגרמנים שהשמידו את רוב היהודים. לאחר סיום המלחמה סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית עד התפרקותה של ברית המועצות ב-1991 ומאז באוקראינה העצמאית.
הקהילה היהודית

העיר שהייתה עיר מסחר השוכנת על צומת דרכים משכה אליה סוחרים יהודים. ב-1540 הורשו היהודים רשמית להתיישב בעיר. ב-1616 הורשו לרכוש חלקת אדמה לבניית בית כנסת.
ב-1648/9 בגזירות ת"ח ת"ט הרגו כוחות חמלניצקי כ-300 יהודים. הקהילה התאוששה לאיטה וב-1765 מנתה 1,072 נפש.
ב-1772 עם השתלטות אוסטריה הוטל על היהודים מס על נישואים, בשר כשר, בתי כנסת ועוד. אולם הקהילה שהתבססה על מסחר התרחבה וב-1812 מנתה 2,033 נפש. ב-1860 קיבלו היהודים רשות לרכוש נכסי דלא-ניידי. בשנת 1882, אחרי סלילת מסילת הרכבת לבוב-צ'רנוביץ ופריחת המסחר, מנתה העיר 24,000 נפש מתוכם 12,000 יהודים. אחוז זה נשמר עד מלחמת העולם השנייה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 כיהן כרב העיר רבי הלל ליכטנשטיין, שנודע בכינוי "רבי הלל מקולומיאה". רבנים נוספים ששימשו ברבנות העיר היו רבי אורי שרגא פייבל שרייער תלמידו של רבי אברהם דוד מבוטשאטש, שכיהן אחר כך כרבה של ברדשין, רב נוסף ששימש כראב"ד קולומיאה (ובהמשך כראב"ד פשמישל) היה הרב גדליה שמלקיש, מנהיג המזרחי בגליציה ואחיינו של הרב יצחק יהודה שמלקיש. אחרי הרב שמלקיש, כיהן הרב ישראל יוסף לאו שנרצח בשואה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 מנתה קהילת יהודי קולמיאה כ-14,500 יהודים והייתה הקהילה היהודית השלישית בגודלה בגליציה כולה (אחרי קרקוב ולבוב). הקהילה הייתה קשורה ארגונית ותרבותית לקהילות בוצ'אץ' וסניאטין ובבחירות לפרלמנט האוסטרי ייצג את שלוש הקהילות נציג אחד.
ב-17 בספטמבר 1939 סופחה קולומיאה לברית המועצות ואלפי פליטים יהודים נהרו אליה מהשטח שנכבש על ידי הגרמנים.
ב-30 ביוני 1941 עזבו הכוחות הסובייטים את העיר, ובמשך יומיים האוקראינים ערכו פוגרום ביהודים, עד בואו של הצבא ההונגרי שהשליט מעט סדר. בתחילת אוגוסט 1941 הגיעו הגרמנים, הקימו יודנראט, חייבו את היהודים לשאת טלאי מגן דוד צהוב והטילו עליהם קנסות כספיים.
ב-12 באוקטובר 1941 הייתה האקציה הראשונה, בה הובילו הגרמנים כ-3,000 יהודים ליער שליד הכפר שפרוביץ' ורצחום. ב-6 בנובמבר הובלו מאות יהודים נוספים אל בורות ההרג ביער. ב-23 בדצמבר הובאו לבורות ההריגה כל היהודים בעלי אזרחות זרה, כ-1,200 נפש ונרצחו.
אחרי עוד מספר פעולות הרג רוכזו כ-18,500 יהודים בגטו המקומי, חלקם הובאו מאוברטין השכנה אשר באותה עת "נוקתה מיהודים" ומאז לא פסק הרצח. חלק מתו במקום ממחלות. חלק נרצחו בגטו על ידי הנאצים ועוזריהם האוקראינים וכ-16,000 נשלחו לבלזץ. במקביל הזרימו הנאצים אל הגטו את יהודי הכפרים שבסביבה. באקציה של ה-4 בנובמבר 1942 רצחו האוקראינים שלוחי הנאצים למעלה מ-5,000 נפש.
ב-2 בפברואר 1943 הוכרזה העיר כ"נקייה מיהודים". כאשר הגיע הצבא הרוסי ב-29 במרץ 1944 יצאו ממחבואם מספר מועט של יהודים שהצליחו לשרוד.
לקריאה נוספת

חיים צבי תאומים, זיכרון לראשונים, קולומיה, תרע"ד, באתר היברובוקס
ספר זיכרון לקהילת קולומיה והסביבה. בעריכת דב נוי ומרדכי שוצמן, הוצאת ארגון יוצאי קולומיה והסביבה בארץ ובתפוצות, 1972.
עיר ויהודיה מאת שלמה ביקל, תרגם מיידיש שמשון מלצר, בהוצאת מוסד ביאליק, 1967.
אלי וגולד קומיקס

| --- | --- |

לוגו סדרת הספרים אלי וגולד קומיקס
 מידע כללי
 מאת:  אליהו גוט ודוד גולדשמידט
 איורים:  דוד גולדשמידט
 סוגה:  קומיקס חרדי
 סדרה
 מספר ספרים:  14
אלי וגולד קומיקס הוא שם המותג של צמד היוצרים החרדים אליהו גוט ודוד גולדשמידט, כותבי מדור סיפורים בקומיקס בעמוד האחורי של עיתון ילדים של שבועון "משפחה", שהפכו בהמשך לסדרת ספרי קומיקס.
היסטוריה

אלי גוט החל את דרכו כסופר בעיתון משפחה. בשנת 1998, חיפשו במוסף "ילדים" של העיתון מאייר לקומיקס, וגוט הציע את חברו דוד גולדשמידט, שהכיר משנות הלימודים המשותף בישיבת גאון יעקב וידע על חוש הציור שלו, יחד החלו בכתיבת מדור סיפורי קומיקס בהמשכים, כשאלי כותב וגולד מצייר, בתחילה התפרסמו סיפורים מוכרים ובהמשך החל אלי לכתוב סיפורי עלילה וגולד מצייר את הדמויות עם ומתאימם לתקופה ההיסטורית שעליה מסופר.
בדרך כלל הסיפורים עתמם הם מקוריים אך מבוססים על מאורעות היסטוריים ידועים כגון: מלחמת העולם הראשונה, רעידת האדמה בצפת ובטבריה, תקפות התנאים, ועוד.  להרחבה בנושאים העיוניים והדגשת הבסיס ההיסטורי של הסיפור מופיעים בתחתית כל פרק הערות והסברים.
בשנת 2003 יצא ספר הקומיקס הראשון מתוך המדור שתפרסם בעיתון תחת המותג "אלי וגולד קומיקס", שהיה ספר הקומיקס החרדי הראשון שיצא בפורמט גדול ובצבע מלא, ספרי הקומיקס הפכו לסדרת ספרים פופולרית ורבת-מכר במגזר החרדי, ובהמשך החלו הספרים לצאת בתרגום לשפת היידיש ואנגלית.
ספר הקומיקס הראשון יצא בהוצאת ספרים יפה נוף, שאר הספרים בהוצאה פרטית.
סדרת הספרים

גלגולה של מזוזה, 2003 - פרץ וזרח (ובקיצור: פז"ח), צמד תאומים שובבים מטבריה, נוטשים את העיר יחד עם אימם ויהודים נוספים לאחר רעידת האדמה הקשה שפגעה בעיר. הם לוקחים עימם את בית המזוזה היקרה שהייתה בביתם, ותייר יהודי מגרמניה (שהתאומים מכנים 'מר אירנונג') לוקח עימו את קורת העץ שמאחוריה, ובשובו לגרמניה הוא עושה ממנה גמל עץ מהודר. הם מתיישבים באופן זמני בכפר הסמוך לירושלים, בגלל חולשת האם, ואילו זלמן אביהם שמחפש אחריהם מגיע לירושלים. בהמשך מגיעים אף הם לירושלים, והמשפחה מתאחדת, וזלמן מגלה לחרדתו שקורת העץ לא נמצאת, ומגלה לבניו שהמזוזה היקרה לא הייתה בתוך בית המזוזה אלא בתוך הקורה. התייר הגרמני עולה לארץ עם משפחתו ומתיישב בירושלים, והמזוזה חוזרת לבעליה. מסיונר רודף אותם במהלך כל העלילה, ובסיומה נהרג מפגיעת הפרד של המשפחה.
סימן חיים, 2004 - ליפא מיינצר, סוחר קמח נחשד ברצח של בעלי הטחנה, ומשתחרר לאחר שבמשפט בנו, איסר'ל, מוכיח כי הרוצח האמיתי הוא פועל בטחנת הקמח. הוא בורח יחד עם משפחתו מחשש לנקמת הרוצח, חשש שמתברר כנכון, לאחר שהרוצח בורח מכלאו וחוטף את איסר'ל שנשאר בטעות בעיירה. ליפא בורח יחד עם אשתו ושפרינצלה ביתו דרך הונגריה לשווייץ, ומשם ממשיכים הם דרך וונציה ומפליגים לאמריקה. במהלך ההפלגה מכיר ליפא יהודי בשם שמר'ל שנמלט מהצבא האוקראייני, והם מחליטים יחד לבנות בית באמצע שומקום באמריקה. בהגיעם הם קונים שטח ובונים את ביתם, כשלידם מתגוררת משפחת אנוסים מפורטוגל. הרוצח בינתיים בורח גם הוא, מפחד שיתפס, ולוקח עימו את איסר'ל. הם מפליגים לאמריקה, כשהרוצח משנה את חזותו וקורא לעצמו ג'ון. ג'ון מתמנה למפקח על כושים ורודה בהם, והכושים מחליטים לרצוח אותו. כדי שלא תיפול האשמה עליהם הם משחררים את איסר'ל, המשפחה מתאחדת, והם מפליגים יחד בחזרה לעיירה.
בין שתי טיפות, 2005 - עובדיה, בנו של חכם מכלוף, ועבדאללה, בנו של הסולטן, נפגשים ומגלים כי הם דומים, ומחליפים ביניהם בגדים. שומרי הראש של הנסיך לוקחים את עובדיה שלבוש בבגדי הנסיך, ואילו הנסיך הלבוש בגדי עובדיה חוזר עם מכלוף לביתו. שניהם מעוררים חשדות בבתים בהם הם נמצאים. בינתיים המשכילים זוממים לשכנע את הסולטן לחייב את היהודים ללמוד לימודי חול, והיהודים, ובהם מכלוף, נפגשים עם הקיסר על מנת להניא אותו מכך. עובדיה, הלבוש כעבדאללה משכנע את הסולטן כנגד טענות המשכילים, ועבדאללה האמיתי משכנע את הסולטן כי היהודים טובים וראוי לתת להם את מבוקשם.
סוד המטמון העתיק, 2007 - ארבעה חברים הנופשים בגליל יחד עם משפחותיהם מוצאים במערות באזור מגילות ישנות מהתקופה הרומאית, הכתובות בידי עקביה, נער יהודי מהתקופה הרומית. המגילות מתארות את קורותיו של חייל רומאי בשם וריטוס המתנהג באופן מוזר. לבסוף מתברר כי המגילות נכתבו והוטמנו בידי שלומי, אחיו הגדול של אחד החברים, במטרה לארגן להם אטרקציה.
האי האחרון, 2008 - וידאל, ילד יהודי ממגורשי ספרד שעלה בטעות על אניותיו של קולומבוס, נתקע לבדו על אי בודד, ומצליח לקיים אורח חיים יהודי באופן מאולתר. אחיו הוגלה יחד עם מאות ילדים לאיי התמסחים, שם הם חיים לבדם. סבם מקים צי אניות שמטרתו לשדוד אניות ספרדיות כנקמה על הגירוש. וידאל נחלץ באנייתו של סביו, שנקלעה לאי בטעות.
גורל משולש, 2010
הכתר שניצל, 2011
כתב חידה, 2012
רק שתיקה אחת, 2014
המגדל הפורח, 2016
השבט הנעלם, 2017
מערב מפולש, 2019
הבלשים בלע"ז, 2019
תעלומת השמיטוס, 2023
הערות שוליים

↑  מעיין כפיר, אלי וגולד: "ילדים מפנימים כל קו וכל מילה מהקומיקס", באתר הידברות, 17 בנובמבר 2015
↑  ליאור אלפרוביץ, העיתונות החרדית מציגה: עלילות ריגול וקומיקס, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2009
מני להמן

| --- | --- |
Manny Lehman
Manny Lehman
 לידה:  24 בינואר 1925 גרמניה
 פטירה:  29 בדצמבר 2010 (בגיל 85) ירושלים, ישראל
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אימפריאל קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  K. D. Tocher 
 מוסדות:  רפאל - מערכות לחימה מתקדמות IBM אימפריאל קולג'
 תלמידי דוקטורט:  Peter G. Harrison 
 פרסים והוקרה:  פרס סטיבנס (2003)  Harlan D. Mills Award (2001)  עמית ACM (1994) 
 בת זוג:  חווה להמן
 תרומות עיקריות
 חוקי להמן לאבולוציית תוכנה
 
מאיר "מני" להמן (באנגלית: Meir "Manny" Lehman;‏ 24 בינואר 1925 – 29 בדצמבר 2010) היה מדען מחשב יהודי בריטי-ישראלי, חבר האקדמיה המלכותית להנדסה וראש המחלקה למדעי המחשב באימפריאל קולג' בשנים 1972–2002. תרומתו למחקר בתחום מדעי המחשב כוללת את זיהויה המוקדם של תופעת אבולוציית התוכנה וניסוחם של חוקי להמן לאבולוציית תוכנה.
קורות חיים

מאיר להמן נולד בגרמניה למשפחה יהודית ב־24 בינואר 1925 והיגר עם משפחתו לאנגליה בשנת 1931. הוא למד לתואר ראשון במתמטיקה במכללת אימפריאל קולג' והיה מעורב בתכנון היחידה האריתמטית למחשב הדיגיטלי של אימפריאל. לאחר מכן עבד כשנה בחברת פרנטי (Ferranti) בלונדון.
בשנת 1957 עלה לישראל, ועבד עבור משרד הביטחון במחלקה שלאחר מכן הפכה לחברת רפאל – מערכות לחימה מתקדמות, עד 1964. בתקופה זאת הוא היה אחראי על תכנון ובניית SABRAC ("צבר קומפיוטר").
הSABRAK היה מחשב שנוצר תחת מגבלות תקציב כך שיהיה "מחשב עלות מינימלית" והיה המחשב הראשון שתוכנן באופן מלא בישראל, כאשר סימולציות הלוגיקה שלו התבצעה על מחשב הויצק במכון ויצמן למדע. בשל מגבלות תקציב, הסתיימה בניית המחשב רק בשנת 1964 ומעט לאחר מכן הפרויקט בוטל.
בשנים 1964–1972 עבד במחלקת המחקר של יבמ ביורקטאון הייטס, ניו יורק, שם התחיל לפתח את הרעיונות לתאוריה של אבולוציית התוכנה יחד עם לס בלדי. בשנת 1972 חזר לאימפריאל קולג' שם היה ראש המדור ובהמשך ראש המחלקה למדעי המחשב (1979–1984). להמן נשאר באימפריאל כשלושים שנה, עד שנת 2002, כאשר עבר לבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת מידלס. לאחר שפרש ממידלס, עבר לירושלים, שם נפטר ב־29 בדצמבר 2010.
פרסים והצטיינות

עמית האקדמיה המלכותית להנדסה (1989)
עמית ה- ACM (1994)
פרס הרלן ד. מילס (2001)
לקריאה נוספת

מ. להמן. "תוכנות, מחזורי חיים וחוקים של אבולוציית תוכנה", Proceedings of IEEE, עמודים 1060–1076, ספטמבר 1980
Laszlo Belady, M. Lehman: מודל לפיתוח מערכות תוכנה גדולות. ירחון IBM 15 (3): 225–252 (1976)
הערות שוליים

1 2  "List of Fellows".
1 2  Cook, Stephen; Harrison, Rachel; Lehman, Meir M.; Wernick, Paul (בנובמבר 2005). "Evolution in software systems: foundations of the SPE classification scheme". Journal of Software Maintenance and Evolution: Research and Practice. John Wiley & Sons, Ltd. 18 (1): 1–35. doi:10.1002/smr.314. אורכב מ-המקור ב-2013-01-05. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Canfora, G.; Dalcher, D.; Raffo, D.; Basili, V. R.; Fernández-Ramil, J.; Rajlich, V. C.; Bennett, K.; Burd, L.; Munro, M. (2011). "In memory of Manny Lehman, 'Father of Software Evolution'". Journal of Software Maintenance and Evolution: Research and Practice. 23 (3): 137. doi:10.1002/smr.537.
↑  Gay, Hannah (2007). The history of Imperial College London, 1907–2007. Imperial College Press. p. 562. ISBN 978-1-86094-708-7. נבדק ב-12 באוקטובר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  "Prof Manny Lehman, FREng". Debrett's. אורכב מ-המקור ב-25 ביולי 2013. נבדק ב-9 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gay, Hannah (2007). The history of Imperial College London, 1907–2007. World Scientific. p. 291. ISBN 1-86094-709-3.
↑  Lehman. M,Eshed. R & Neter. Z (1963), The checking of computer logic by simulation on computer, The computer Journal, 6(2) 154-162
↑  Leo Corry, Raya Leviathan, WEIZAC: An Israeli Pioneering Adventure in Electronic Computing (1945–1963), Springer, 2019-08-16. (באנגלית)
↑  "ACM Fellow Profile for Meir M. (Manny) Lehman". ACM. 31 במאי 2007. אורכב מ-המקור ב-2011-09-28. נבדק ב-9 ביוני 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Susan Eisenbach (4 בפברואר 2011). "Obituary: Professor Manny Lehman". Reporter. Imperial College London. אורכב מ-המקור ב-2011-06-06. נבדק ב-4 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ACM Fellows". ACM. אורכב מ-המקור ב-30 במאי 2011. נבדק ב-17 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Past recipients for Harlan D. Mills Award". IEEE Computer Society. אורכב מ-המקור ב-2011-01-10. נבדק ב-13 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: l/MeirMLehman  MGP: 135572 
מאיר להמן עם מחשב הSABRAK
הצהרת חובות האדם ואחריותו

הצהרת חובות האדם ואחריותו (באנגלית: Declaration of Human Duties and Responsibilities, או בקיצור DHDR) היא הצהרה הנוגעת לחיזוק יישום זכויות האדם שנכתבה על ידי ארגון אונסק"ו והנציב העליון לזכויות האדם של האו"ם. ההצהרה פורסמה בשנת 1998 לציון 50 שנה להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם בעיר ולנסיה שבספרד. לכן, היא מכונה גם הצהרת ולנסיה.
ההצהרה נכתבה מתוך רצון להתכתב עם השינויים בעולם ומתוך יחס גם לחובותיו של הפרט בחברה. כמו כן, חלקים מן ההצהרה מתכתבים עם הצהרות ואמנות חדשות, וביניהן הצהרת המילניום של האו"ם שהתקבלה בפסגת המילניום, אמנת רומא, הגלובלי קומפקט, אמנת האדמה, פרוטוקול קיוטו והצהרות ואמנות אחרות של אונסק"ו.
ניסוח ההכרזה היה תוצאה של עבודה של קבוצת חברי אונסק"ו ששולבה עם חתני פרס נובל - יוסף רוטבלט, וולה סויינקה דאריו פו ואנשי רוח נוספים - פרופסור, ריצ'רד פאלק, רוד לוברס, לורד פרנק ג'אד, סרגיי קפיצה, יעקב פון אקסקול, פרננדו סבאטר. בראש צוות העבודה עמד ריצ'רד גולדסטון.
אנטוניו נוצ'רינו

אנטוניו נוצ'רינו (באיטלקית: Antonio Nocerino; נולד ב-9 באפריל 1985) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. כיום הוא מאמן את מיאמי.
קריירה

נוצ'רינו החל לשחק ב-1997 בקבוצת הנוער של יובנטוס, אך לא הצליח להשתלב בקבוצה הבוגרת והושאל לקבוצת אבלינו.עונה לאחר מכן הוא עבר לגנואה בעסקה שכללה את דומיניק קרישיטו ופרנצ'סקו וולפה. גנואה שילמה כ-450,000 אירו על חצי מכרטיסו. בעונת 2006 חתם בפיאצ'נצה, ואחרי עונה חזר ליובנטוס.
נוצ'רינו שיחק בנבחרת איטליה עד גיל 20 באליפות העולם לצעירים בשנת 2005, ובנוסף שיחק בנבחרת הצעירה של איטליה בטורניר בשנת 2007. לאחר מכן עבר לנבחרת הבוגרת בה שיחק 9 משחקים רשמיים וכן 11 משחקים באולימפיאדה.
בעונת 2008 חתם בפלרמו בעסקה שכללה את גם את אמאורי. הוא הפך לחלק חשוב בקישור של פאלרמו.
נוצ'רינו חתם ב-2011 במילאן וכעבור פחות מחצי עונה נהפך לשחקן הכרחי למועדון. נוצ'רינו הגיע בסכום נמוך של חצי מיליון יורו, מאחר שזוהי הייתה השנה האחרונה לחוזהו, והישארותו בפאלרמו הייתה גורמת לעזיבה בחינם בסוף העונה. הוא הפך להיות שחקן חשוב ואחת מהפתעות העונה של הקבוצה, כשגם הצליח להבקיע שערים, דבר אותו לא ציפו ממנו לעשות. בעונה זו נוצ'רינו היה אחד הכובשים הבולטים של מילאן באותה שנה, עם 11 שערים רשמיים (הכובש בשני בטיבו במילאן באותה עונה לאחר זלאטן איברהימוביץ').
לאחר שהושאל ממילאן לווסטהאם האנגלית מהפרמייר ליג, טורינו ופארמה, בפברואר 2016 חתם באורלנדו סיטי האמריקאית מה-MLS.
ג'וזף מרפי

ג'וזף מרפי (באנגלית: Joseph Murphy‏; 20 במאי 1898 - 16 בדצמבר 1981) היה אמריקאי ממוצא אירי שהיה כומר, רוקח, פילוסוף ומחברם של ספרי הדרכה לחיים.
מספריו

הניסים של המוח שלך (1953)
שלום בתוכך (1956)
כוחו של התת-מודע (1962) [תורגם לעברית ויצא בהוצאת אור עם, תש"ן]
נס הדינמיקה של התודעה (1964)
תפילה היא התשובה (1965)
ניחנתם ביכולת אין סופית להיות עשירים (1966)
סודות האיי-צ'ינג (1970)
חוקיה המופלאים של התודעה הקוסמית (1974)
האמת הזו תשנה את חייך (1979)
איך להשתמש בחוקי התודעה (1980)
שירי האלוהים (1982)
הבא למקסימום את היכולת הגנוזה בך באמצעות כוחו של התת-מודע [תורגם לעברית ויצא בהוצאת אור עם, תשס"ח]
הערות שוליים

↑  http://www.dr-joseph-murphy.com/bio.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294196305171  PLWABN: 9810530307605606  BNE: XX1044552  BnF: cb119172725 (data)  CANTIC: a11688440  CiNii: DA07939683  GND: 115690107  ISNI: 0000 0000 8369 102X  LCCN: n80049544  LNB: 000033283  NDL: 00450844  NKC: skuk0004247  NLG: 308178  NLK: KAC199619669  NTA: 071185011  SNAC: w6j80870  SUDOC: 027043150  Trove: 928377  VIAF: 32000836   WorldCat (עם VIAF): 32000836