stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוויזיון 2013
הרקע לתחרות > היערכות כלל המדינות

מדינות התקשו בעיקר עקב מצבן הכללי הקשה עם חישובים כלכליים של חוסר ממון לתשלום דמי ההשתתפות לאיגוד השידור האירופי ומסע המשלחת לתחרות, לעריכת תחרויות לאומיות ואף להקמת כוח אדם של ועדה לבחירה פרטית בנציגות ולסידור והתאמת לוח השידורים לאירוויזיון. מדינות אשר לא משתתפות כבר שנים והתייחסו גם לגבי השנה, ציינו גם המשך חוסר תקציב אך בעיקר גם חוסר עניין בממשלותיהן וברשתות השידור שלהן או בציבור כך שהתחרות לא תקבל אחוזי צפייה גבוהים המניבים לרשת השידור רווח מההשקעה. גורם נוסף בכמה מהמדינות שלא משתתפות הוא אי שביעות רצון מהתנהלות התחרות.
כל מדינה מיוצגת על ידי רשת שידור אחת, כאשר בכמה מדינות רשתות אזוריות וערוצים שונים האחראים באופנים שונים להשתתפות ולבחירת הנציגות. רשתות עם מספר ערוצים מעורבים בשנה זו כללו את צרפת ויוון. צרפת עם הרשת "France Televisions" הכוללת בתוכה את הערוץ "France 3" כאחראי לנציגות ושידור גמר האירוויזיון, ואת הערוץ "France Ô" האחראי לשידור חצאי הגמר, כאשר הוועדה אשר בחרה את הנציגות בשנה זו כללה אנשים משני הערוצים הללו. יוון עם הרשת "ERT" אשר שיתפה פעולה לראשונה בשנה זו עם גוף שידור נוסף, הערוץ הפרטי MAD TV כמממן ומארגן התחרות הלאומית, עקב קשייה הכלכליים של הרשת כתלויה בתקציב ממשלת יוון המצויה בקשיים גדולים. מדינות הפדרציה שווייץ ובלגיה גם כללו מספר ערוצים או תחלופה של ערוצים, כמדי שנה. שווייץ בעלת הרשת הלאומית "SRG SSR" הכוללת 4 רשתות אזוריות אשר 3 מתוכן, "SF" לדוברי גרמנית, "RTS" לצרפתית ו-"RSI" לאיטלקית, אשר בחרו כל אחת שירים לבחירה פרטית של הרשת הכללית או אשר משתתפים יחד בתחרות גמר ציבורית מאז השתתפותה באירוויזיון הראשון בשנת 1956. הרשת הרביעית שאינה משתתפת היא "RTR" לדוברי רומאנש. בלגיה לעומת זאת בעלת שתי רשתות שידור ראשיות, "RTBF" האחראית בתחרות לשנה זו כמייצגת "ולוניה" - החצי הדרומי שבו מדוברת בעיקר צרפתית, ו-"VRT" כמייצגת "פלנדריה" - החצי הצפוני שבו מדוברת בעיקר הולנדית-פלמית אשר הייתה אחראית לנציגות המדינה בתחרות אשתקד ותהיה אחראית בתחרות השנה הבאה, כאשר שתי הרשתות אחראיות לסירוגין מדי שנה מאז השתתפות המדינה באירוויזיון 1956.
התחרות והציבור

רשת SVT ומעצבי התחרות רצו להעצים את חוויית האירוע כמה שיותר לבאים. זו הייתה אחת הסיבות לבחירה במאלמה, כעיר קטנה יחסית, כאשר יכלו בקלות להקדיש את רחבי העיר לתחרות ולזמן ממושך, בקישוט הרחובות המרכזיים עם סמלי התחרות ובארגון מסיבות ופעילויות שונות במהלך השבועיים שמן החזרות הראשונות ועד לערב הגמר של התחרות. מנגד, לכניסה לאולם כקהל לתחרות התאפשר מספר כרטיסים מצומצם יותר ביחס לשנים קודמות עקב הבחירה באולם קטן, כאשר הכרטיסים לתחרות הגמר אזלו במהרה והיה גם קושי גדול ברכישת כרטיסים לחצאי הגמר. בנוסף בשנה זו נמנעה בחזרות הראשונות נוכחות ציבור ועיתונאים באולם, כדי לאפשר תנאי ריכוז והתרגלות טובים יותר לזמרים בחזרה הראשונה שלהם, והציבור היה יכול להיות נוכח רק מהחזרות השניות והלאה. אולם, נשמרו מקומות בעמידה קרוב לבמה לחברים במועדון החובבים הבינלאומי הרשמי של האירוויזיון "OGAE", כסיפוק מקומות נוספים למעריצי התחרות אשר תואם לרצון ההפקה לקרב את הקהל לבמה ולהדגיש את נוכחותו במופע לצופים בטלוויזיה.
איגוד השידור האירופי פרסם את התפלגות תוצאות הצבעת הציבור והצבעת השופטים, אשר שוקללו יחד באופן שווה בהצבעה בתחרות, כאשר בשנה פורסמו לראשונה נתוני דירוג המקום הממוצע לכל שיר על ידי הציבור ועל ידי השופטים, ולא נתונים של סכום נקודות כמו בשנים קודמות, כהתפלגות של שיטת ההצבעה החדשה המשקללת דירוג של כל השירים על ידי הציבור והשופטים, פרט למדינתם.
לקראת התחרות, נערכו "מסיבות אירוויזיון" גדולות בהן הופיעו רבים מנציגי המדינות לתחרות זו ואחרים, מתחרויות אירוויזיון קודמות. מסיבות כאלה נערכו באמסטרדם, בלונדון ובאתונה. באמסטרדם נערך המופע הגדול "Eurovision in Concert", אשר מתקיים משנת 2009 וב-2013 הופיעו בו 25 מתוך 39 נציגי תחרות זו.
התחרות והציבור > היחס לשירים שנבחרו

מטבלאות יחסי-סיכוי של סוכנויות הימורים שונות וגם בקרב רישומי הימורים של הציבור אשר סוכמו בחודשים מרץ ואפריל, מוקמה דנמרק במקום הראשון ולאחריה קיבלו יחסי סיכוי גבוהים והימורים רבים גם נורווגיה, אוקראינה, הולנד, רוסיה ושוודיה ומנגד דורגו בתחתית מקדוניה, לטביה וליטא.
OGAE, מועדון חובבי האירוויזיון, ערך כמדי שנה הצבעה בכל הסניפים המקומיים במדינות המשתתפות ובאזורים נוספים בעולם, וגם אצלו קיבלה דנמרק את הניקוד הסופי הגבוה ביותר, כאשר סן-מרינו ונורווגיה הגיעו למקומות השני והשלישי בהתאמה.
ארגון "פרסי מרסל בזנסון", על שם מייסד תחרות האירוויזיון, מעניק מאז 2002 שלושה תארים לשלוש משלחות אירוויזיון, ללא קשר למיקומם הסופי בתחרות. ב-2013 אלה היו הזוכים בהם:
"פרס התקשורת" לשיר הטוב ביותר מטעם העיתונאים ואנשי הטלוויזיה המסקרים את התחרות, הוענק לשיר של גאורגיה
"הפרס האמנותי" לביצוע הטוב ביותר, מטעם פרשני רשתות השידור המשתתפות, הוענק להופעה של אזרבייג'ן
"פרס הלחן" מטעם יוצרי השירים המתחרים, הוענק ליוצרי השיר של שוודיה - בהם גם מבצע השיר.
תוצאות הצבעת ודירוג הציבור לעומת דירוג השופטים בנתוני המקום הממוצע לכל שיר:
התחרות והציבור > שידור התחרות

כל רשתות השידור המשתתפות שידרו את התחרות בטלוויזיה, וכמה אף העבירו את השידור בתחנות רדיו במדינותיהן, כאשר כמעט בכל הרשתות ליוו פרשנים את משדרי הגמר וחצאי הגמר בשפת מדינותיהן. בסך הכל צפו בתחרות 170 מיליון איש לערך, על בסיס נתוני צפייה של 36 מרשתות המדינות אשר התחרו.
טורקיה, אשר פרשה בטענה כי מתכונת ההשתתפות וההצבעה בתחרות אינם הוגנים, אך מסרה כי תשדר אותה, לא שידרה את התחרות לבסוף. נטען כי החלטה זו נבעה גם מנשיקה בפה בין שתי בנות בסוף הופעת השיר אשר ייצג את פינלנד.
קזחסטן, הנמצאת על גבול אירופה ואסיה בקצה האזור האירופאי לפי הגדרות ה-ITU, שידרה את התחרות עקב רצונה להצטרף כחברה מלאה באיגוד ולהצטרף גם לתחרות.
סין שידרה את התחרות מתוך מטרה לבחון את היחס אליה בקרב צופי הטלוויזיה בסין, ולאחר שגם בשנה הקודמת החלה במדינות דרום-מזרח אסיה ואוקיאניה תחרות בינלאומית במתכונת דומה לזו של תחרות האירוויזיון.
אוסטרליה שלחה כתבים לסיקור תקשורתי נרחב של תחרות זו ומסיבות גדולות המוקדשות לתחרות נערכו באוסטרליה, כפי שנעשה במדינת היבשת בשנים האחרונות לקראת כל תחרות אירוויזיון.
התחרות הועברה בשידור חי באתר הרשמי של האירוויזיון באינטרנט, Eurovision.TV, אשר נגיש לצפייה מכל מקום בעולם.
ביאורים

↑  מאז התחרות לשנת 2008 מתקיימים שני חצאי גמר, לאחר קיום אירוע חצי-גמר אחד בשנים 2004–2007 אשר כלל השתתפות ישירה בגמר של 10 המקומות הראשונים מתחרות השנה הקודמת לצד "מממנות התחרות הגדולות", במסגרת עליית מספר המשתתפות בתחרות במהלך שנות האלפיים.
↑  לדוגמה, שיר אשר דורג בתחתית או קרוב לכך בהצבעה האחת כגון מקום 25 או 18, ובין עשרת האהובים בהצבעת האחרת כגון 1 או 7, משוקלל בדירוג 26=25+1 או 25=18+7. לעומת זאת, שיר אשר דורג לדוגמה במקום 11 גם בקרב הציבור וגם בקרב השופטים או במקום 11 באחד ו-13 באחר, משוקלל בדירוג 22=11+11 או 24=11+13. כך דוגמת האחרון ממוקם גבוה מדוגמת הראשון לאפשרות כניסה לשקלול עשרת השירים לקבלת ניקוד.
↑  בקבוצה הראשונה מרבית ממדינות הבלקן ורוב יוגוסלביה לשעבר, בעלות שפות משותפות וקרובות ואוכלוסייה גדולה בשווייץ ואלבניה אשר בעלת נתוני הצבעה בעיקר עם שכנותיה מקדוניה ומונטנגרו. בקבוצה השנייה האזור הנורדי ושלוש המדינות הבלטיות מברית המועצות לשעבר יחד עם אירלנד אשר בעלת נתוני הצבעה עם ליטא. בקבוצה השלישית מדינות מברית המועצות לשעבר ומנגד אזרבייג'ן וארמניה המסוכסכות הנוטות לא להצביע זו לזו. בקבוצה הרביעית יוון עם השפעה אתנית ותרבותית על קפריסין ושכנות לבולגריה אשר החליפו ניקוד גבוה ביותר במהלך השנים, והשכנות בלגיה והולנד, ואילו מלטה מצורפת להשלמת הקבוצה. בקבוצה החמישית רומניה עם השפעה תרבותית ואתנית על מולדובה, בעלות נתוני הצבעה גבוהים ביותר, והשאר כנותרות להשלמת הקבוצה לרבות סלובניה עם דפוסי הצבעה נמוכים ביחס לשאר מדינות יוגוסלביה.
סלבדור לוריא

| --- | --- |

סלבדור לוריא ישוב לשולחנו ב-MIT, בסביבות 1969
 לידה:  13 באוגוסט 1912 טורינו, איטליה 
 פטירה:  6 בפברואר 1991 (בגיל 78) לקסינגטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Salvatore Edoardo Luria 
 ענף מדעי:  מיקרוביולוגיה
 מקום מגורים:  איטליה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת טורינו  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 מוסדות:  אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  אוניברסיטת קולומביה 
 תלמידי דוקטורט:  ג'יימס ווטסון, Robert Chin-Yao Ting 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעים (1991)  פרס הספר הלאומי (1974)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (1969)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1969)  מלגת גוגנהיים (1942, 1953, 1963) 
 בן או בת זוג:  Zella Luria 
 
סלבדור אדוארד לוריא (באנגלית: Salvador Edward Luria; ‏13 באוגוסט 1912 – 6 בפברואר 1991) היה מיקרוביולוג אמריקאי ממוצא יהודי-איטלקי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1969 על מחקריו פורצי הדרך בביולוגיה מולקולרית על הבקטריופאג'ים.
תולדות חייו

לוריא, בשמו בלידתו סלבטוֹרֶה אדוארדו לוריא (Salvatore Edoardo Luria) נולד בטורינו שבפִּיֶימוֹנְטֶה, איטליה למשפחה יהודית אמידה. הוא למד בבית הספר הקלאסי מאסימו ד'אדזליו. סיים את לימודיו בבית הספר לרפואה באוניברסיטת טורינו בשנת 1935. בשנים 1936–1937 שירת בצבא האיטלקי כקצין רפואה. לאחר שחרורו למד רדיולוגיה באוניברסיטת רומא. כאן קרא לראשונה את התאוריות של מקס דלבריק על הגן כמולקולה והחל לפתח שיטות כדי לבדוק את התאוריה הגנטית עם בקטריופאג'ים, וירוסים החודרים אל החיידק.
בשנת 1938 קיבל מלגת לימודים בארצות הברית, שם רצה לעבוד עם דלבריק. זמן קצר לאחר קבלת המלגה אסר בניטו מוסוליני על יהודים מלקבל מלגות מחקר אקדמאיות וזו נשללה מלוריא. בשנת 1938, משלא מצא מקורות מימון אחרים לנסיעתו לארצות הברית, עזב את מולדתו לפריז. בשנת 1940, כאשר פלשו הנאצים לצרפת, נמלט על אופניים למרסיי ושם קיבל אשרת הגירה לארצות הברית.
המחקר על הפאג'ים

ב-12 בספטמבר 1940 הגיע לוריא לניו יורק ולאחר זמן קצר שינה את שמותיו הפרטיים. בעזרתו של אנריקו פרמי, שאותו הכיר בעת שלמד באוניברסיטת רומא, קיבל מלגה מקרן רוקפלר לצורך לימודים באוניברסיטת קולומביה. זמן קצר אחר כך פגש את מקס דלבריק ואת אלפרד הרשי (שני שותפיו לפרס נובל) והם החלו לשתף פעולה בניסויים במעבדתו של דלבריק באוניברסיטת ואנדרבילט שבטנסי ובמעבדה בניו יורק.
בשנת 1943 ביצע יחד עם דלבריק את הניסוי שהביא לפרסומו שבו הדגים באופן סטטיסטי כי תורשה בחיידק חייבת להיות על פי עקרונותיו של דרווין ולא של למארק וכי מוטציות בחיידק, המתרחשות באופן אקראי, עדיין יכולות ליצור חסינות לווירוס, אף ללא נוכחותו. העובדה כי ברירה טבעית נכונה גם לגבי חיידקים, היא בעלת משמעויות מרחיקות לכת. לדוגמה, היא מסבירה כיצד חיידקים מפתחים עמידות כנגד אנטיביוטיקה.
החל משנת 1943 ועד 1950 עבד לוריא באוניברסיטת אינדיאנה. תלמיד המחקר הראשון שלו היה ג'יימס ד. ווטסון, אשר גילה את מבנה ה-DNA יחד עם פרנסיס קריק. בחודש ינואר, 1947 הוענקה ללוריא אזרחות אמריקאית.
בשנת 1950 עבר לוריא לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בעודו חוקר כיצד החיידק Escherichia coli יכול לעצור את ריבוי הבקטריופאג'ים, הוא גילה כי משפחות מסוימות של חיידקים מייצרות אנזימים אשר מפרקים את ה-DNA לקטעים מסוימים. אנזימים אלה נודעו בשם אנזימי הגבלה והפכו לאחד הכלים המולקולריים העיקריים בתחום הביולוגיה המולקולרית.
עבודתו המאוחרת

בשנת 1958 בהזמנת ג'ון ביוקנן הוא הגיע למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לשנת שבתון. בשנת 1959 התמנה לוריא לראש המחלקה למיקרוביולוגיה במכון ועבד במכון עד סוף חייו. במסצ'וסטס השתנה מוקד המחקר שלו מן הבקטריופאג' לקרום התא ולרעלנים המיוצרים על ידי חיידקים. בעודו שוהה בשבתון במכון פסטר בפריז, גילה כי רעלני החיידק פוגעים בתפקוד קרום התא. לאחר שובו למעבדתו ב-MIT גילה כי פגיעת הרעלן נגרמת על ידי יצירת חורים בקרום התא המאפשרים ליונים לחדור לחלל התא ולהרוס את הבררנות שלו. בשנת 1972 התמנה לוריא ליושב ראש המרכז לחקר הסרטן ב-MIT. המחלקה שייסד ב-MIT הוציאה מקרבה זוכי פרס נובל נוספים: דייוויד בולטימור, סוסומו טונגאווה, פיליפ אלן שארפ ורוברט הורביץ.
בנוסף לפרס נובל, לוריא קיבל עיטורים ותארים רבים. בשנת 1960 התקבל לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. היה נשיא החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה בין השנים 1968–1969 וקיבל פרס ספרותי על ספרו "חיים - ניסוי שלא נשלם".
במשך כל חייו הביע לוריא את דעותיו הפוליטיות, מחה כנגד ניסויים בנשק גרעיני, התנגד למלחמת וייטנאם ותמך באיגודי עובדים. בשנות השבעים היה מעורב בוויכוח הציבורי בארצות הברית על ניסויים גנטיים ותמך בפיקוח על הניסויים ולא בהפסקתם המוחלטת.
הוא נפטר בשנת 1991 מהתקף לב.
ספרו שתורגם לעברית

סלבדור לוריא, החיים – ניסוי שלא נשלם, תרגם מאנגלית צבי ארד, תל אביב: עם עובד, ספרית אפקים, תשל"ו.
יצחק יואל רבינוביץ

ערך זה עוסק באדמו"ר השלישי בשושלת ליניץ. אם התכוונתם לנכדו, ראו .
רבי יצחק יואל (רבינוביץ) מליניץ (ה'תקנ"ג, 1793 - כ"ה בחשוון ה'תקפ"ח, 1828) היה האדמו"ר השלישי של חסידות ליניץ, כיהן גם ברבנות העיר ליניץ.
נולד ב-1793 לרבי גדליה רבינוביץ מליניץ מייסד חסידות ליניץ, שכיהן בעיר ליניץ כרב ואדמו"ר, כבנו השני והצעיר, ולו חמש אחיות. נשא את ביתו של רבי יעקב (יעקבקא) מלוברטוב. היה מתלמידיו של רבי אברהם יהושע השיל מאפטא שאמר "הנה בגלילותיכם סמכנו שלושה צדיקים: רבי משה צבי מסאווראן, רבי ישראל מרוז'ין ורבי יצחק יואל מליניץ. והחפץ ביראת שמים ילך אל רבי יצחק יואל".
בכ"ט בכסלו ה'תקס"ד (1804) עם פטירת אביו, נתמנה אחיו הבכור רבי שמואל יהודה לייב למלא את מקום אביו ברבנות ובאדמו"רות. ב-1818 נפטר רבי שמואל יהודה לייב בצעירותו ורבי יצחק יואל, שהיה אז בן 25 בלבד, נבחר למלא את מקומו. רבי יצחק יואל נפטר אף הוא בצעירותו. ב-1828, לאחר 10 שנות הנהגה, חלה ונסע להתרפא בעיר מחנובקה ושם נפטר ונקבר בבית הקברות במחנובקה. למרות גילו הצעיר הוא הצליח להגדיל את החצר והותיר חסידים רבים. את מקומו מילא בנו רבי גדליה אהרן מליניץ, ממנה עבר לסוקוליבקה.
ילדיו

רבי גדליה אהרן מליניץ (ה'תקע"ה - ה'תרל"ח) חתן רבי שמואל אברהם אבא שפירא מסאלוויטא. רב בליניץ, סוקוליבקה ופודול-אילואי, מחבר הספר "חן אהרן".
רבי אלטר יוסף אליהו מליפוויץ (ה'תקפ"א - ה'תר"י) חתן רבי אפרים זלמן מביאלה.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, "טרקליני החסידות" כרך א', עמ' 332, הוצאת המודיע.
תשואות חן, עמ' 15, מכון שמן הטוב, 2012.
יוזמה דרך הלב

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים) 
 yozma4u.co.il
 
יוזמה דרך הלב היא חברה עסקית למטרות רווח בבעלות פרטית הפועלת לשינוי חברתי וכלכלי של אנשים עם מוגבלויות, לרוב בתחום בריאות הנפש, ולשילובם בקהילה באמצעות שיקום תעסוקתי.
רקע

החברה הוקמה בשנת 2006 במטרה לסייע לאנשים עם מוגבלויות להשתלב בשוק העבודה.
החברה מעסיקה כ-90 עובדים, כ-25% מהם מתמודדים עם מוגבלויות שונות, ומאפשרים מסלולי התפתחות מקצועית ואישית. הם מסייעים בהשתלבות של מאות משתקמים בשוק העבודה הפתוח. הארגון מפעיל מיזמים ותוכניות ייחודיות המתאימות לצרכים של קהלי היעד, תוך הגשמת הייחודיות שבכל אחד מהם והובלה לשיקום ולשילוב תעסוקתי.
החל מחודש ספטמבר 2022 ורד מרזר ספיר היא מנכ"לית החברה, ורד ניהלה בעבר את תוכנית צרכנים נותני שירות וחזרה לארץ לאחר ניהול מספר ארגונים בתחום הקהילה בארצות הברית.
תוכניות החברה

החברה פועלת בשיתוף ובמימון משרד הרווחה ומשרד הביטחון והאגף לבריאות הנפש במשרד הבריאות וג'וינט ישראל. בין התוכניות:
צרכנים נותני שירות - תוכנית שמטרתה לשלב אנשים עם ידע מניסיון אישי כעובדי שיקום במערך שירותי השיקום והטיפול. התכנית מציעה מערך ליווי תעסוקתי מומחה בפריסה ארצית.
יוזמה - תוכנית המספקת שירותי הדרכה, ליווי אישי, אימון שיקומי וייעוץ עסקי במסלולים להעסקה עצמית, פיתוח קריירה ומיזמים קבוצתיים.
יזמות עסקית חברתית - ליווי ואימון שיקומי לפיתוח עסקים מצליחים ויציבים בתחום השיקום והטיפול המבוססים על ידע מניסיון אישי.
סוקרי איכות - תוכנית העוסקת בביצוע סקר לבדיקת שביעות רצון ואיכות חיים בקרב מקבלי שירותי בריאות הנפש במסגרות השיקום השונות בקהילה.
בוחרים לעבוד - שירותי שיקום תעסוקתי לאנשים עם מוגבלות פיזית או חושית.
אופק משפחתי - אימון שיקומי, כלכלי ותעסוקתי למשפחות תומכות.
הערות שוליים

↑  Family Guide‏, להשתקם בכבוד: הכירו את הארגון שמסייע למתמודדים עם מוגבלויות, באתר וואלה, 19 במאי 2016
↑  איריס ליפשיץ-קליגר, תחרות העסקים הקטנים: הכירו את העסקים החברתיים, באתר ynet, 8 בינואר 2016
↑  בני כהן, נפגעי נפש: מחלימים ועוזרים, באתר doctors, ‏13 בנובמבר 2011
יוסף אבן וירגה

יוסף אבן וירגה (בטורקית: Joseph ibn Verga, בערך רמ"ה, 1485 - בערך שט"ו, 1555) היה רב והיסטוריון טורקי שחי באדירנה.
ביוגרפיה

בעקבות גירוש ספרד בשנת 1492, היגר לליסבון שבפורטוגל וחי שם כאנוס. בשנת 1506 (ה'רס"ו) היגר לאיטליה ולאחר מכן לסלוניקי שבשטח האימפריה העות'מאנית. בסלוניקי למד בישיבתו של רבי יוסף פאסי וכן אצל רבי יוסף טאיטאצאק, והתיידד עם הרופא הנודע משה המון (אנ').
ובסוף ימיו, בערך בשנת ה'ש' עבר לגור באנדירה. הוא היה בן דורם של תם בן יחיא והשתייך למכללת הרבנים של אנדריה.
הוא המשיך את חיבורו של אביו בספר שבט יהודה, והוסיף תיעודים של כמה מהאירועים בני זמנו, וכן מהתקופה שקדמה לו.
ביוגרפיה > חיבורו

רבי יוסף חיבר ספר בשם "שארית יוסף", המהווה מתודולוגיה של התלמוד, הכולל את הכללים שלא הובאו בספר הליכות עולם שחיבר רבי ישועה בן יוסף, ובספר הכריתות של שמשון מקינון. בהקדמתו הוא כותב כי חיבר את הספר על מנת שיישאר לו שם ושארית בארץ, מאחר שנשאר ערירי מילדים.
הספר נדפס לראשונה בשנת ה'שי"ד באדירנה.
עם זאת, וולף מייחס את הספר הזה ליוסף בן וירגה אחר, שחי באבלונה.
הערות שוליים

↑  וירגא, יוסף בן שלמה, שארית יוסף, ‏מנטובה שנג, באתר היברובוקס
↑  כפי הנראה מת בנו בחייו.
↑  ראו בהקדמה לספר בהוצאה זו וירגא, יוסף בן שלמה, שארית יוסף, באתר היברובוקס
↑  ביבל. עברית. א', מס' 880.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294131005171  GND: 1122852398  ISNI: 0000 0003 9025 6765  LCCN: nr97011497  VIAF: 283852832   WorldCat (עם VIAF): 283852832
חוג חזון איש

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 זרם:  יהדות אורתודוקסית 
 מקום ייסוד:  ישראל 
 תאריך ייסוד:  1953 
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  בני ברק 
 
חוג חזון איש (בעגה החרדית: חזונאישניקים) הוא קבוצה בציבור החרדי ליטאי הפוסקת ומדגישה את ההליכה בדרכו של החזון איש, הרב אברהם ישעיהו קרליץ.
לאחר פטירת החזון איש, בשנת תשי"ד (1953), השפיעה הקבוצה, שמרכזה בבני ברק, על היווצרות הפלג ה"בני ברקי" הליטאי ועל פסיקת ההלכה ועל השקפת העולם הליטאית. עם השנים, כשהפך הרב שך למנהיג הציבור הליטאי, פחתה השפעת החוג.
עד לפטירתו, היה הרב חיים גריינימן, אחיינו של החזון איש, מנהיגה של קבוצה בולטת מתוך חוג זה. בעבר נטל הרב גריינימן חלק משמעותי בהנהגת הציבור הליטאי. בסוף שנות השבעים פחת מעמדו בשל מחלוקת עם הרב שך ונוצרה קהילה בראשותו שמרכזה בבני ברק.
היסטוריה

החזון איש נחשב לגדול הדור הליטאי בראשית מדינת ישראל. הוראותיו והנהגותיו בנוגע להנהגת הציבור נחשבות עד היום לאבני דרך בהשקפת הציבור הליטאי ולמשפיעות גם על שאר החוגים החרדיים.
הנהגתו הייתה מאופיינת בפעילות שקטה. הוא פעל בנושאי החינוך החרדי, ביסוס מוסדות התורה בבני ברק, גיוס בנות וגיוס בני ישיבות לצה"ל. הוא הכריע בסוגיות כמו נטילת תקציבים מהמדינה למוסדות החינוך, לימוד בשפת העברית, הצבעה בבחירות ושליחת נציגים חרדיים לכנסת ולעירייה ועוד[דרוש מקור: לכך שהוא זה שהכריע]. על אף שלא שימש בתפקיד רבני רשמי, נחשב לפוסק הלכה בולט ובין היתר פסק בנושאים כמו שמירת שבת ושמיטה במושבים, קו התאריך בהלכה ועוד. הוא לא מסר שיעורי תורה, אך רבים, בעיקר מתושבי בני ברק, באו לדבר עמו בנושאים תורניים.
לצדו של החזון איש, בלטו בציבור הליטאי הרב יצחק זאב סולובייצ'יק וכן מספר ראשי ישיבות ובראשם הרב איסר זלמן מלצר. הנהגתו של החזון איש הייתה נחשבת למחמירה יחסית להנהגתם של ראשי הישיבות, אך מתונה יותר מדרכו של הרב מבריסק.
לאחר פטירתו של החזון איש, היה גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי (המכונה: ה"סטייפלר"), לרב הבולט ביותר בציבור הליטאי בבני ברק. הוא המשיך את הנהגותיו ופסיקותיו של גיסו. רוב רבני בני ברק היו מקורבים לחזון איש והושפעו ממנו (כגון הרב שמואל הלוי ואזנר, הרב אהרן לייב שטיינמן והרב מיכל יהודה ליפקוביץ), וכך רוב הליטאים בבני ברק הושפעו מדרכו של החזון איש בפסיקת הלכה והשקפת עולם.
בנוסף קבוצה מתלמידיו המובהקים של החזון איש התבלטה בציבור הליטאי בבני ברק. בין חבריה: אחייניו הרב חיים גריינימן, הרב נסים קרליץ והרב חיים קניבסקי, הרב יהודה שפירא, הרב גדליה נדל, הרב דוב לנדו, הרב דוד שמידל, הרב יהודה בויאר, הרב שאול קוסובסקי שחור והרב יחזקאל ברטלר. רבים מתלמידי החזון איש התרכזו בשיכון חזון איש ובבית הכנסת המרכזי בשכונה, לדרמן, ולמדו בכולל חזון איש.
רבני בני ברק תרמו לעיצוב דרכה של היהדות הליטאית בישראל, והיוו את הסמן הימני באגודת ישראל, כמו למשל התנגדות לריצה משותפת עם פא"י או חזית דתית. קבוצת תלמידי החזון איש היו פעילים בעיצוב האווירה בבני ברק, כמו למשל השפעה על מוסדות החינוך בעיר לחנך להחמרה הלכתית והשקפתית, פעילות בנושא צניעות וכדומה, לעיתים אף בדרך הפגנות.
במהלך שנות ה-70, עלה כוח חדש בהנהגת בציבור הליטאי, הרב אלעזר מנחם מן שך, ראש ישיבת פוניבז' ונשיא במועצת גדולי התורה. הרב יעקב ישראל קניבסקי, "הסטייפלר", שהעדיף לא לעסוק בהנהגה ציבורית פעילה, החל להעביר שאלות והכרעות לרב שך, וכך החלה לפחות השפעת חוג חזון איש. באותן השנים התגלעו מספר חיכוכים בין הרב שך לרב חיים גריינימן, מהבולטים שבחוג חזון איש. בין הנושאים שהיו שנויים במחלוקת: היחס לתנועת פא"י, מינויו של הרב משה יהודה ליב לנדא כרב העיר בני ברק [דרוש מקור] ועוד. הסטייפלר, דודו של הרב גריינימן, הצטרף לרב שך, ולעומת זאת, קבוצה גדולה מתלמידי החזון איש תמכו ברב גריינימן. בשנות ה-90 החריף הרב שך את התנגדותו לרב גריינימן וחוגו, עד שחוג זה הסתגר ופחתה השפעתו בציבור הליטאי.
פסיקת הלכה

סדרת ספרי החזון איש כוללת פסקי הלכה רבים, ובנוסף, פסקי הלכה רבים הועברו משמו על ידי תלמידיו. החזון איש נהג לפסוק במקרים רבים כהגר"א אף לקולא (כמו לבישת ציצית מכותנה, זמן קריאת שמע וצאת הכוכבים כשיטת הגאונים).
החזון איש נחשב למחמיר מבחינה הלכתית, אך בשונה משיטת בריסק, החמרותיו בדרך כלל הן הכרעה ברורה ולא כהחמרה במקרה של ספק או מחלוקת. במקרים מסוימים הוא הקל על מנת למנוע קולות בדברים חמורים יותר, כמו בנושא השמיטה שבה הקל בנושאים מסוימים על מנת לאפשר לחקלאים לשמור שמיטה ללא הזדקקות להיתר מכירה. אחת מפסיקותיו המפורסמות היא בנושא שיעורי מידות הנפח, האורך והמשקל המופיעות בהלכה. החזון איש פסק כשיטות המגדילות את השיעורים, בניגוד למנהג הנפוץ ברוב הקהילות קודם לכן. פסק הלכה נוסף היה שהדלקת חשמל בשבת היא איסור מן התורה גם במקום שאין הבערה, משום שלדעתו יש בכך מלאכת בונה. דרך פסיקתו ההלכתית נחשבת למחודשת, משום שלעיתים העדיף פסיקה לפי המקורות והסברה ולא לפי המסורת. החזון איש עצמו נהג לא להתפלל ערבית לפני שהחשיכו השמים ונראו הכוכבים. לשם כך היה יוצא בכל ערב לבדוק האם ניתן כבר להתפלל. לדברי תלמידיו הזמן הממוצע שבו החל להתפלל היה בין 35-45 דקות לאחר השקיעה, ולכן הם נוקטים שזמן צאת הכוכבים הוא בערך 40 דקות לאחר השקיעה (תלוי בזווית השמש בייחס לקו האופק), זאת בניגוד למנהג הקדום בארץ ישראל לפסוק כדעת הגר"א שזמן צאת הכוכבים הוא כ-18 דקות לאחר השקיעה.
השפעתו ההלכתית המשמעותית ביותר הייתה בעיר בני ברק, שבה רבים היו תלמידיו. גם רב העיר, הרב יעקב לנדא, אימץ רבים מפסקיו. גיסו הסטייפלר טען שבבני ברק יש חובה לציית לו, משום שהוא נחשב מרא דאתרא. הסטייפלר אף תקף רבנים שחלקו על החזון איש, בטענה שאין בכוחם לחלוק על החזון איש שהיה גדול הדור. כך גם לגבי מגמת ההחמרה ההלכתית כתב הסטייפלר בספרו "חיי עולם", שאילו היה אדם מתייחס לחילול שבת כאל גידול סרטני, בוודאי לא היה סומך על רבנים מקלים או על ספרים שאינם מוסמכים.
הרב נסים קרליץ, אחיינו של החזון איש, היה לפוסק ההלכה המרכזי של הציבור הליטאי בבני ברק. בקרב חוג חזון איש, נחשב החזון איש כפוסק מכריע בכל מחלוקת, גם כנגד רבנים קודמים כמו החפץ חיים. הרב קרליץ פתח בית דין ובית הוראה שבהם כיהנו רבנים נוספים תלמידי החזון איש או כאלה שקיבלו את פסקיו, כמו הרב יעקב אדלשטיין, הרב פנחס שרייבר, הרב יעקב ישראל פוזן והרב בן ציון פלמן. בית ההוראה הכשיר רבנים רבים, המכהנים בריכוזים החרדיים בישראל.
גם בקרב שאר הציבור הליטאי, החזון איש נחשב לפוסק ההלכה המרכזי לאחר ה"חפץ חיים". הוא תרם למגמת ההחמרה ההלכתית אשר כיום נחשבת למאפיין של הציבור הליטאי. עם השנים מעמדו התקבע, עד שלמשל גם הרב יוסף שלום אלישיב הירושלמי החל בשנות ה-90 להחמיר יותר כפסקי החזון איש. בין הפסקים שהתקבלו ברוב הציבור הליטאי: שמירת קדושת שביעית בפירות נכרי מארץ ישראל. כמו כן נפוצות בציבור הליטאי בעקבות פסיקתו הימנעות משימוש בחשמל מחברת החשמל בשבת, החמרה על אי טלטול בשבת אף במקום שיש עירוב (בקרב חוג חזון איש גם נשים מחמירות בכך) ועישור לחומרה אף במוצרים המעושרים על ידי נותני הכשרות. בנושאים אחרים רוב הציבור לא קיבל את פסיקתו, כך בנושא שימוש במים בשבת, אי לימוד לאור החשמל בשבת ללא שומר ואכילת מצות יד, חומרות אלו הן נחלת החוג בלבד.
דרך לימוד

דרך הלימוד של החזון איש הייתה שונה מדרך הלימוד המקובלת בישיבות, שמבוססת, בדרך כלל, על שיטת בריסק. החזון איש שלל המצאת גדרים חדשים כפי שהדבר נפוץ בבית המדרש הבריסקאי. בנוסף, מאופיינת דרך לימודו ב"אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא", כלומר שגם בלימוד התלמוד והראשונים יש לחתור למסקנות הלכתיות מעשיות. דרך זו מבוססת על דרכו של הגר"א. החזון איש הרבה בצעירותו ללמוד טור ובית יוסף, המצטט שיטות שונות עם טעמיהן כדי לפסוק מהן את ההלכה. החזון איש נהג לומר שרבו הוא הבית יוסף.
כאמור, דרך לימודו לא התקבלה בישיבות. אף גיסו, הסטייפלר, למד בדרך הישיבתית וספרו "קהלות יעקב" נלמד רבות בישיבות. רוב תלמידי החזון איש לא עסקו בהוראה בישיבות ונשארו ללמוד בכולל או לעסוק בפסיקת הלכה. הדור הצעיר, שלמד בישיבות, הושפע מדרך הלימוד המקובלת. עם זאת, בכוללים של תלמידי החזון איש בלטה שיטת הלימוד זאת. חלק מתלמידיו שעסקו בהוראה בישיבות, כמו הרב חיים ברים והרב מנדל אטיק, לימדו בדרכו. אחיינו הרב חיים גריינימן הנחיל את דרך לימודו של החזון איש בקהילתו, וספריו "חידושים וביאורים" נכתבו בדרכו הלימודית של החזון איש. בישיבת סלבודקה לימדו ומלמדים חלק מתלמידיו בשיטתו.