stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיגל קפלן
לקריאה נוספת

רותם שטרקמן, שיחת פנים "אגרות גודש זה רעיון גרוע. אנשים יצטרכו לחסוך כדי להגיע לעבודה", באתר TheMarker‏, 8 באוקטובר 2021
ד"ר ורד בלאס, צרויה שבח, ד"ר ענת מנס צ'צ'יק ופרופ' סיגל קפלן, שינוי בשימושי תחבורה בעקבות משבר הקורונה בתל אביב–יפו, דו"ח מחקר עבור עריית תל אביב
דף אישי של סיגל קפלן, באתר הפקולטה להדסה אזרחית, הטכניון
מוזיאון הטבע (ירושלים)

| --- | --- |

מוזיאון הטבע במבט מדרום
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לטבע
 כתובת:  רח’ מוהליבר 6, ירושלים
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1962
 תאריך פתיחה רשמי:  1962 
 קואורדינטות:  31°45′59″N 35°13′13″E﻿ / ﻿31.766388888889°N 35.220277777778°E﻿ / 31.766388888889; 35.220277777778
 tevamuseum.110mb.com
  (למפת ירושלים מוגדלת) מוזיאון הטבע(למפת ירושלים רגילה) מוזיאון הטבע(למפת הרי ירושלים רגילה) מוזיאון הטבע(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מוזיאון הטבע
 
דגם של דינוזאור בחצר המוזיאון
התצוגה הגאולוגית
תצוגת גוף האדם
תצוגת פוחלצי העופות. משמאל - קמין מקורי של הבית
תצוגת פוחלץ עגל בעל שני ראשים
אח במוזיאון הטבע בירושלים שנמצא במבנה של וילה דקאן
מוזיאון הטבע הוא מוזיאון השוכן בבית אבן עתיק ליד המושבה הגרמנית בירושלים, וכולל תצוגות מתחום מדעי הטבע, הסביבה וגוף האדם. התצוגה הגדולה ביותר היא של פוחלצי עופות, יונקים וזוחלים בארץ ישראל בעבר ובהווה. חדר אחד מוקדש לעולם הדינוזאורים, ואגף אחד עוסק בגוף האדם ומערכותיו. במוזיאון מתקיימות גם תערוכות מתחלפות ופעילויות לילדים.
תולדות המבנה והמוזיאון

מוזיאון הטבע שוכן בבית אבן ישן, שנבנה במאה ה-19 בריחוק ניכר מחומות העיר העתיקה של ירושלים. בונה הבית, איש עסקים ארמני אמיד, לזארוס פאול מרגאריאן (Lazarus Paul Margharian) הקימו כבית קיץ מפואר מחוץ לעיר, ונטע סביבו גן ענק ובו עצים רבים וירק. הגן הוקף בגדר גבוהה, ולה שני שערים גדולים, האחד מדרום והשני ממערב. במפות משלהי התקופה העות'מאנית מסומן הבית כ"וילה דֶקָאן", וסביבו שדות חקלאיים. בשלהי המאה ה-19 החלה להיבנות מדרום לבית המושבה הגרמנית, ומאוחר יותר נבנתה ממערבו המושבה היוונית. בימינו שוכן הבית בלב הכרך הירושלמי, ברחוב מוהליבר 6. סביב המוזאון הוקמה גינה קהילתית גדולה ומטופחת, הכוללת משתלה, מתקנים לילדים (כמו מטבח מעץ) בריכות דגים, והפעלות שונות.
בתחילת המאה ה-20 הועבר הבית לידי השלטון העות'מאני ושימש כביתו של מושלה הטורקי של העיר. בעיתון "השקפה" מיום 5.9.1906 מתארים מנדל קרמר ואחרים בהתרגשות, את החגיגה המפוארת שנערכה בחצר הבית "משכן כבוד השר הפחה בקטמוניה" לכבוד מלאת שלושים שנה ליום עלותו לכס השלטון של השולטאן הטורקי. לאחר מלחמת העולם הראשונה הפך המושל הבריטי את הבית למשך זמן קצר למעונו, ובמשך כל ימי המנדט הוא שימש כמרכז תרבות, ספרייה ומועדון קצינים בריטי. לאחר מלחמת העצמאות ננטש המקום והוזנח מאוד, אך לאחר כמה שנים נפתחה בו מרכזייה פדגוגית. אחד מעובדי המרכזייה, צבי לב, יצר בגן מרכז ללימודי החי והצומח, שהתפתח מאוד עם השנים, ופעילותו התרחבה לתחומי טבע רבים. לב הזמין יוצרי דגמים מהעיר קלן שבגרמניה, כדי שיבנו עבורו דגמי חיות וצמחים מעץ ומפלסטיק. האמנים התגוררו במקום במשך כמה חודשים, והדגמים שהכינו מוצגים עד היום במוזיאון. 'וילה דקאן' המוזנחת שופצה, אך ניתן לראות בה פריטים מימיה כבית מגורים: רצפות אריחים צבעוניות, טבעות ברזל בתקרה ששימשו למנורות שמן, קמינים מסוגננים עשויים שכבת ברזל, וקישוטי שיש וקרמיקה המעידים על פארו המקורי של הבית.
מוזיאון הטבע נפתח רשמית לקהל בשנת 1962, במטרה להציג לקהל הצעיר והבוגר תצוגות ותערוכות בתחומים שונים במדעי הטבע, תוך דגש על החי בארץ ישראל. הגן הגדול הפך לשדה חקלאי זעיר, והוקמה בו פינת חי, בה טיפלו ילדי השכונה.
התצוגות והתערוכות > גאולוגיה

תצוגות הקבע מוקדשות לתחום הגאולוגיה ומבנה כדור הארץ, ומוצגים בהם סלעים, סוגי אדמה ומחצבים הנפוצים בארץ ישראל. כן מוצגים בהם תכשיטים המורכבים מאבני חן ומינרלים, כמו טופז, קוורץ, נחושת ואם הפנינה. חלק קטן מהתצוגה מוקדש לדגמים שונים של מיקרוסקופים, כולל דגם של המיקרוסקופ של רוברט הוק משנת 1665, שבאמצעותו חשף לראשונה את מבנה תאי האורגניזמים החיים.
התצוגות והתערוכות > גוף האדם

תצוגה נוספת מוקדשת לעולם הדינוזאורים, וכוללת דגמים מוקטנים של אלה על רקע בתי גידולם, וישנו אגף שלם העוסק בגוף האדם ובמערכותיו. אגף זה מציג את מערכת הדם, הלב, הנשימה, החושים, הרבייה, השלד והשרירים, והוא מלווה במוצגים אינטראקטיביים ומודלים, כמו של מוח אנושי או של עובר בן שישה חודשים.
התצוגות והתערוכות > אוסף הפוחלצים

האטרקציה הגדולה של המוזיאון היא אוסף פוחלצים של חיות טרף ושאר יונקים, שנוצרו עבור המוזיאון בחוץ לארץ, והם מוצגים על רקע ציורי נוף המתארים את סביבתם הטבעית. בחלוף השנים גדלה מעט תצוגת הפוחלצים, בעיקר בזכותו של מנהל המוזיאון האחרון, סידני קוקרוס, שהשתלם באומנות הפחלוץ, והעשיר את התצוגה בפוחלצים מעשי ידיו.
רובן המוחלט של החיות המפוחלצות נמצאו מתות, אך לא כולן. הדוב הסורי המוצג במוזיאון, נלכד על ידי ציידים בראשית המאה, פוחלץ, ונתרם מאוחר יותר למוזיאון. מין זה נכחד כבר לפני כמאה שנים עקב ציד רב. הפרט האחרון בארץ ניצוד ליד הכנרת בימי מלחמת העולם הראשונה, וב-1945 ניצוד הדוב האחרון על יד העיר חומס שבסוריה. גם האריה והלביאה ניצודו באפריקה, הובאו ארצה לאחר שפוחלצו, וניתנו במתנה לטדי קולק, על ידי שליט אוגנדה, אידי אמין בשנות ה-70, כאשר היחסים הדיפלומטיים בין ישראל ואוגנדה היו טובים. במחווה זו ביקש אמין לחלוק כבוד לראש העיר של ירושלים, שסמלה הוא האריה. אריה אפריקני זה נכחד מאזורנו כבר בימי הביניים, והאריות הארצישראליים, שאף הם נכחדו זה מכבר, היו תת-מין שלו.
התצוגות והתערוכות > פינת החי

פינת החי של המוזיאון שוכנת בצדו הצפוני-מזרחי של הגן, והיא כוללת עופות מים, מכרסמים, מעט זוחלים וכדומה. המקום מטופח בידי מתנדבים וילדים מהשכונות הסמוכות, אך הוא פתוח לקהל בתיאום מראש בלבד.
קירות פינת החי מעוטרות בציוריו של האמן דמיטרי ברנובסקי, שהיה פעיל במוזיאון, ונפטר בדמי ימיו. ברנובסקי השתדל לצייר לכל חיה את הנוף האופייני לאזור הגידול שלה, אך בשל מוצאו, זכו כמה חיות ברקעי נוף חוץ לארץ, בעיקר מערבות רוסיה.
התצוגות והתערוכות > תצוגות מתחלפות

במבנה השוכן בחצר המוזיאון ישנו אולם קטן, בו מוצגות תערוכות מתחלפות בנושאי טבע וסביבה, כגון תערוכה בנושאי רעידות אדמה, שהוצגה בשנת 2007.
פיתוח המוזיאון

מאז שנות ה-60 לא השתנתה, למעשה, באופן מהותי תערוכת הקבע של המוזיאון, והיא מיושנת למדי ואפילו מוזנחת. באגף המוקדש לגוף האדם, למשל, המודלים האינטראקטיביים שחוקים ומיושנים, ורובם אינם פועלים, וזאת כנראה בשל היעדר תקציב ומימון. יתרה מכך, מיקומו הנדל"ני האטרקטיבי של המקום בלבה של שכונת יוקרה ירושלמית, מעלה לא פעם לכותרות העיתונות המקומית את שאלת נחיצותו של המוזיאון, ואת האפשרות לסוגרו או להעבירו למקום אחר.
בשנת 2010 הסכים ראש העירייה, ניר ברקת, להפוך את מתחם המוזיאון למרכז קיימות. אולם על אף הבטחה זו בתחילת שנת 2011 העלה ראש העירייה אפשרות כי מתחם המוזיאון יימסר לידי מרכז שלם לשם הקמת קולג' ברוח מייסדי המכון.
בשנת 2012 זכו שני משרדי אדריכלים בתחרות לתכנון מבנה חדש למוזיאון בשדרת המוזיאונים שבגבעת רם, גבול קריית הלאום.
הערות שוליים

↑  הגינה הקהילתית במוזיאון הטבע בירושלים - הגינה הקהילתית, ‏2020-09-05
↑  יהודק הפיקוח על גיוס עובדים זרים בחו"ל, באתר Xnet‏, 7 ביוני 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296429705171  VIAF: 137742738   WorldCat (עם VIAF): 137742738
סיגמונד מובינקל

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1884 Kjerringøy, נורווגיה 
 פטירה:  4 ביוני 1965 (בגיל 80) אוסלו, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה 
 השכלה:  אוניברסיטת אוסלו 
 מעסיק:  אוניברסיטת אוסלו 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 פרסים והוקרה:  פרס פריטיוף ננסן להישג יוצא דופן במחקר, קטגוריית היסטוריה-פילוסופיה (1924)  מדליית בורקיט (1949)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שטרסבורג 
 
סיגמונד אולף פליט מובינקל (בנורווגית: Sigmund Olaf Plytt Mowinckel;‏ 4 באוגוסט 1884 – 4 ביוני 1965) היה פרופסור, תאולוג וחוקר מקרא נורווגי. הוא צוין בזכות מחקריו בנושא פולחן דתי בישראל העתיקה.
ביוגרפיה ומחקריו

סיגמונד מובינקל למד באוניברסיטת אוסלו החל מ-1908 עד לקבלת תואר דוקטור לתאולוגיה (Thd) ב-1916. משנת 1917 ואילך היה שם מרצה עד לפרישתו בשנת 1954.
משנות העשרים של המאה העשרים עמד מובינקל בראש אסכולה הנוגעת לספר תהילים שלעיתים התנגשה עם חקר הסוגים של הרמן גונקל ושל תלמידיו. בהכללה, גונקל ראה את תהילים כצירוף של שני מקורות: היהוויסטי והאלוהיסטי. מובינקל הסביר את מזמורי התהילים כבאים ממקור פולחני מתוך כוונה. הוא ניסה לקשר יותר מ-40 מזמורי תהילים לפסטיבל ראש השנה. בדומה לראש השנה הבבלי בו הומלכו המלכים הבבליים, כך בראש השנה היו טקסים מלכותיים והמזמורים בתהילים היו קשורים לטקסים אלו.
בנוסף לעבודותיו על תהילים, המונוגרפיה העיקרית שלו על שורשי הברית הישנה של המשיחיות היא בעלת משמעות במחקר עד היום.
מובינקל היה בין חוקרי המקרא הראשונים אשר זיהו שני סוגי נבואה במקרא, ויצרו את ההבחנה בין הנביאים הראשונים לאחרונים וכינם נביאים עממיים ונביאים קלאסיים.
לקריאה נוספת

Dahl, Niels A. (1988). Sigmund Mowinckel historian of religion and theologian. (Scandinavian Journal of the Old Testament: An International Journal of Nordic Theology Volume 2, Issue 2. pages 8–22)
Hjelde, Sigurd (2006). Sigmund Mowinckel Und Seine Zeit: Leben Und Werk Eines Norwegischen Alttestamentlers. (Mohr Siebeck Verlag) ISBN 9783161487347
Smend, Rudolf (1999). Mowinckel und Deutschland. (Studia Theologica, Volume 53, Number 2, 20 December 1999, pp. 79–96(18) Routledge, pp. 79 – 96)
Hayes, John Haralson (1974). Old Testament Form Criticism. (Trinity University Press) ISBN 978-0911536447
Koch, Klaus (1969). The Growth of the Biblical Tradition: The Form-Critical Method. (New York: Charles Scribner's Sons) ISBN 0-684-14524-3
הערות שוליים

↑
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300228105171  BnF: cb156221947 (data)  GND: 118901060  ISNI: 0000 0001 0837 5761  KulturNav: 82641cc7-85c7-4fec-8dae-ebeb47a1fda3  LCCN: n85065349  NKC: skuk0004211  NTA: 06964022X  SELIBR: 312693  SUDOC: 090317017  Trove: 1123718  VcBA: 495/231809  VIAF: 64805936   WorldCat (עם VIAF): 64805936 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נורווגים ובנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרולד יום פיפרד

| --- | --- |

 לידה:  1867 
 פטירה:  1939 (בגיל 72 בערך) בית החולים סיינט תומאס, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1895–1899 (כ־4 שנים) 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 
הרולד יום פיפרד (באנגלית: Harold Hume Piffard‏; 10 באוגוסט 1867 – 17 בינואר 1939) היה אמן בריטי, מאייר ואחד הטייסים הבריטיים הראשונים.
חיים אישיים

הרולד יום פיפרד נולד במרילבו לצ'ארלס פיפרד ולאשתו אמילי, לבית יום, בתו של ג'יימס יום, עורך דין ושופט בכלכותה. הם נישאו בכלכותה ב-1 ביוני 1858. צ'ארלס קיבל תואר ראשון בקלייר קולג', קיימברידג' בשנת 1848, מונה ללשכת עורכי הדין ב-17 בנובמבר 1854, והוענק לו תואר שני מקלייר קולג' ב-30 ביוני 1856. צ'ארלס היה פקיד הכתר בבית המשפט העליון של כלכותה. ארבעת אחיו הגדולים של פיפרד נולדו כולם בהודו.
פיפרד היה בנם השישי של בני הזוג. הוא התחנך ב-Lancing College, ונשלח לשם יחד עם אחיו הגדול לורנס ב-1877. הוא נסע להודו בפברואר 1884 והמשיך זמן מה בנסיעות בתוך הודו ועבד במטעי תה. ב-1889 הוא חזר ללונדון והחל ללמוד אמנות בבית הספר של האקדמיה המלכותית, והציג את הציור הראשון שלו באקדמיה המלכותית ב-1895.
ב-4 ביוני 1895, הוא התחתן עם הלן קתרין דוצ'טי ווקר (1 באוגוסט 1871 – 27 בנובמבר 1900) – בתו של פיטר גדס ווקר, יצרן יוטה. הם גרו רב הזמן בלונדון, ונולדו להם ארבעה ילדים. הבן הבכור שהיגר לניו-זלנד, נהרג במלחמת העולם הראשונה. בתם דורותי הלן, הייתה אומנית. בנם הרביעי נפטר סמוך ללידה, וכן גם אשתו הלן נפטרה.
הרולד התחתן שנית ב-8 בינואר 1902, שוב בסקוטלנד. כלתו הייתה אלינור מרגרט הויל בתם של ג'ון הויל סוחר יוטה אחר וקתרין רוברטסון קירקלנד. לפיפרד ואלינור היה בן אחד.
פיפרד מת ב-17 בינואר 1939.
הוא קבור בבית הקברות של צ'יזוויק אולד, כמו הלן אשתו הראשונה. אשתו השנייה אלינור שרדה אחריו כמעט 20 שנה.
טייס > טיסות ראשונות באקטון

פיפרד החל לייצר דגמי מטוסים בשנת 1907, וזכה בפרס עבור אחד מהם באולימפיה בשנת 1909. הוא החל לטוס בשנת 1909. הוא שכר סככה ליד ביתו כדי להרכיב את המטוס, שהיה דו-כנפי, ומדחף בעל גובה משתנה. מספטמבר 1909 הוא בחן את המטוס בשדה שכור באילינג במה שהיה אז האנגר היל. הוא הצליח להעלות את המטוס לטיסה ולטוס "מטר או שניים מהקרקע למרחק של מאה מטרים בערך." אולם ב-3 בדצמבר 1909 הושמדו המטוס והאנגר שלו בסערה.
טייס > טיסה בשורהם

פיפרד הקים אז (יחד עם ג'ורג' וינגפילד, עורך דין) את חברת Aviator, אשר קיבלה חוזה חכירה על קרקע בשורהאם-ביי-סי ליד בית הספר הישן שלו. עם אדואר באומן ושני עוזרים, הם עיבדו מחדש את עיצוב המטוס והיה להם דגם מוכן ב-3 במאי 1910. הוא הצליח להמריא בקפיצות קצרות, ווקרא למטוס ״יונק הדבש״, שקיבל את הכינוי "החרגול" בזכות קפיצותיו. המטוס התרסק לעיתים קרובות בגלל התעלות הנסתרות בעשב.
בספטמבר 1910 הוא טס בגובה של 10 או 15 מטר לאורך כמעט קילומטר, והצליח לטוס מעבר לשדה לבית המלון הסמוך, "בערך 40 שניות". הוא לא למד איך לסובב את המטוס באוויר, והיה צריך לגרור את המטוס בחזרה להאנגר, מכיוון שלא היה מקום להמריא ליד המלון, אבל הוא חגג עם שמפניה.
חברת קולנוע מקומית ביקשה לצלם את הטיסה, והוא נענה בחיוב. קולין מנטון מתאר זאת כהיבריס אופייני. תוך התעלמות מאזהרות על תעלה מסוכנת, הוא ניסה לטוס מעליה, והרס את המטוס ב"ריסוק טוטאלי" אשר תועד בסרט. הצלם ציין כי ״פיפרד עדיין לא נראה מאוכזב; למעשה, חשבתי שראיתי ברק של סיפוק בעיניו".
בשנת 1911 ניסו פיפרד ללא הצלחה מטוס חדש, ולאחריו הוא לא פיתח יותר מטוסים ולא ניסה לטוס שוב ועבד כאמן ומאייר וזכה להצלחה ופופולריות בשני התחומים האלה.
הערות שוליים

↑  Kirkpatrick, Robert J. (11 July 1905). "Harold Piffard". The Men Who Drew For Boys (And Girls): 101 Forgotten Illustrators of Children's Books: 1844–1970. London: Robert J. Kirkpatrick. pp. 355–362.
↑  Harold Piffard of Bedford Park, Artist and Aviator Extraordinaire | Brentford & Chiswick Local History Society, brentfordandchiswicklhs.org.uk
↑  National Records of Scotland (22 October 1897). "1897 Docetti, Meta (Statutory registers Deaths 282/1 425)". ScotlandsPeople
↑  Deaths". The Times (48206). 18 January 1939. p. 1. Piffard.-On Jan. 17, 1939, Harold Hume Piffard, of 18, Addison Road, Bedford Park, W.4.
1 2 3  Manton, Colin (2006). "Harold Piffard of Bedford Park, Artist and Aviator Extraordinaire". Brentford & Chiswick Local History Journal. 15
↑  "The Clarion : Armistice Centenary Edition" (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 3968 7874  LCCN: nr2001038581  NLA: 35666224  NTA: 067467997  RERO: 02-A006476281  RKD: 208238  SUDOC: 07719912X  Trove: 1033427  ULAN: 500082620  VcBA: 495/362135  VIAF: 207040030   WorldCat (עם VIAF): 207040030 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הרולד יום פיפרד".
הרולד פיפרד, דיוקן
דיאן דה פרימה

| --- | --- |

דיאן דה פרימה, 2004
 לידה:  6 באוגוסט 1934 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוקטובר 2020 (בגיל 86) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 מקום לימודים:  מכללת סווארת'מור, תיכון האנטר קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית
 זרם ספרותי:  דור הביט 
 תקופת הפעילות:  1958–2020 (כ־62 שנים)
 צאצאים:  Dominique di Prima 
 
דיאן דה פרימה (באנגלית: Diane di Prima;‏ 6 באוגוסט 1934 – 25 באוקטובר 2020) הייתה משוררת ואמנית אמריקאית. כמו כן, הייתה סופרת פרוזה, מחזאית, פעילה חברתית ומורה. די פרימה חיברה מעל ארבעים ספרים ויצירותיה תורגמו ליותר מ-20 שפות.
ראשית חייה

דה פרימה נולדה בברוקלין, ניו יורק ב-1934. היא למדה בתיכון האנטר קולג', שמנוהל וממומן על ידי מכללת האנטר, ובמכללת סווארת'מור לפני שעזבה כדי להיות משוררת בעיר מנהטן. הביבליוגרפיה האינטרנטית הרשמית שלה בשם "a second generation American of Italian descent" (סבה מצד אמה, דומניקו מלוצ'י, היה אנרכיסט פעיל, שנקשר לקרלו טרסקה ואמה גולדמן)." די פרימה החלה לכתוב כבר כילדה ועד גיל 19 בהדרכה של עזרא פאונד וקנת פצ'ן. ספר השירה הראשון שלה, This Kind of Bird Flies Backward, פורסם בשנת 1958 על ידי אתי ולירוי ג'ונס' טוטם.
מעורבות בתנועת הביט

די פרימה בילתה את שנות ה-50 המאוחרות וה-60 המוקדמות במנהטן, שם היא לקחה חלק בפעילות של תנועת הביט. היא בילתה גם זמן בקליפורניה בסטינסון ביץ' וקניון טופנגה, חזרה לניו יורק אך בסופו של דבר עברה לסן פרנסיסקו לצמיתות. די פרימה הייתה דמות מגשרת בין תנועת הביט והיפים, כמו גם בין אומני החוף המזרחי לאומני החוף המערבי.
היא ערכה את "The Floating Bear" עם אמירי ברקה (לירוי ג'ונס), והייתה שותפה לייסוד של התיאטרון הפואטי והוצאת השירה. בכמה הזדמנויות היא התמודדה עם האשמות וגינואים מצד ממשלת ארצות הברית בשל עבודתה עם ה-"New York Poets Theatre" וה-"newspaper The Floating Bear". ב-1961 היא אף נעצרה על ידי הבולשת הפדרלית על פרסום של שני שירים ב-"The Floating Bear". על פי די פרימה, המשטרה הטרידה אותה בשל אופי השירה שלה. ב-1966, היא בילתה קצת זמן במילברוק עם קהילת הפסיכדלית של טימותי לירי. באביב 1966 הדפיסה את שתי מהדורות הראשונות של "Psychodelic Prayers".
ב-1969 היא כתבה, בשם בדוי, את הזכרונות שלה מתקופת פעילותה בתנועת הביט: "Memoirs of a Beatnik." משנת 1974 ועד שנת 1997, די פרימה לימדה שירה בבית ספר ג'ק קרואק לפואטיקה ערטילאית, השייך למכון נרופה שבבולדר, קולורדו, היא חלקה את התוכנית עם חברים מהביט, אלן גינסברג (מייסד ושותף של התוכנית), ויליאם בורוז, גרגורי קורסו, ואחרים. בשנת 2001 היא פרסמה את "Recollections of My Life as a Woman: The New York Years."
קריירה

בשנות ה-60 המאוחרות, היא עברה להתגורר לקליפורניה (שם היא התגוררה מאז ועד למותה). בקליפורניה, די פרימה הייתה מעורבת בתנועת הדיגרים, למדה בודהיזם, סנסקריט, גנוסטיקה ואלכימיה. ב-1966 היא חתמה על הסכם התנגדות למלחמת וייטנאם. היא גם פרסמה את עבודותיה העיקריות, The long poem Loba, ב-1978, במהדורה מוגדלת ב-1998. ספר עם מבחר שירים בשם "Pieces of a Song", אשר פורסם בשנת 1990 והוציאה גם ספר זכרונות, "Recollections of My Life as a Woman", בשנת 2001. בשנת 2009, די פרימה הייתה מועמדת לפרס המשורר של סן פרנסיסקו. בסן פרנסיסקו יש היום תנועה שמקדמת קריאה של רחוב בעיר על שמה של די פרימה. ב-1960 החלה לעבוד כצלמת וכאמנית קולאז. בשנותיה האחרונות היא אף ציירה ציורים בצבעי מים.
די פרימה שיתפה פעולה עם הבמאית מלאני לה רוסה כדי להפיק את הסרט התיעודי "עיסוק בשירה: סרט עם דיאן די פרימה." לסרט יש משמעות היסטורית משום שהוא הסרט היחידי שהתמקד אך ורק בעבודה של די פרימה, תכנים נדירים, קטעי ארכיון והקלטות של די פרימה קוראת קטעים שלה משנת 1974. הסרט נרכש על אוניברסיטת נרופה, אוניברסיטה לה היו קשרים עמוקים עם די פרימה. הסרט הוצג בפרויקט השירה בניו יורק, Poetry Center at San Francisco State University. הסרט כולל גם קריאה של חומרים חדשים של די פרימה, אשר נקראים על ידיה ועל ידי אנשים נוספים, כולל קריאה ספונטנית מ-2007 של "The Poetry Deal" אשר די פרימה מקריאה בסלון שלה, כמו גם הקלטה מ-2009 של די פרימה מפסטיבל גלוסטר, "Song for Baby-o". נוסף על כך גם כמה סרטי שירה שונים צולמו כדי להראות את האסתטיקה המיוחדת של די פרימה. בתגובות לסרט נאמר שניתן לשים לב כי סרט זה מאפשר לצופה "חוויה של מיוחדת של יצירות מאת די פרימה" ו"אירוע מדהים הנובע מליבה השופע של די פרימה, מראה אינטימי ליצירת השירים שלה", הסרט מציג דרך עבור כל מי שמחפש לדעת יותר של החיים והעבודה של די פרימה.
על פי האתר הרשמי של די פרימה, היא לימדה בסדנאות, שהפופולרית ביניהן הייתה סדנה שבה היא לימדה איך לשלב בין ציורים או תמונות למילים. לדי פרימה היו כמה יצירות בתהליך כתיבה, כולל פרסום של "הנשימה האחרונה" (Last Gasp), המהדורה מורחבת של Revolutionary Letters, אשר כללו למעלה מ-20 שירים חדשים. על פי קרן השירה, די פרימה "לימדה בבית הספר "ג'ק קרואק לפואטיקה ערטילאית", לאומנויות מלאכותית שבקליפורניה, ובתוכנית מאסטר בפואטיקה בניו קולג', קליפורניה. עבודותיה של די פרימה מוצגות ונלמדות באוניברסיטת לואיוויל, אוניברסיטת אינדיאנה, אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל בספריות צ'פל היל."השירה שלה לעיתים קרובות הציגה מאבקים חברתיים ופוליטיים שהתרחשו בשנות ה-60 ו-70. למרות שרוב שיריה הציגו בעיות חברתיות ופולטיות, היו לה גם עבודות רבות על יחסיים בין-אישיים וסיפורים מחייה. רוב החומרים האחרונים שלה עסקו בנושאים נשיים ונושאים דתיים, במיוחד פילוסופיות המזרח.
די פרימה נפטרה ב-25 באוקטובר 2020. הותירה אחריה חמישה ילדים: ז'אן די פרימה, דומיניק די פרימה, אלכס מרלו, טרה מרלו, רודי די פרימה. היא נישאה לאלן מרלו ב-1962 (התגרשה ב-1969), ובשנת 1972 התחתנה עם גרנט פישר (והתגרשה ב-1975).
רשימת כתבים

This Kind of Bird Flies Backward, Totem Press, New York, 1958
Dinners and Nightmares (short stories), Corinth Books, 1961 (reissued Last Gasp, 1998)
Seven Love Poems from the Middle Latin (translations), The Poets Press, 1965
Poems for Freddie, 1966
War Poems (editor), Poets Press, New York, 1968
Memoirs of a Beatnik, Olympia Press, 1969 (reissued with new afterword, Last Gasp, 1988)
The Book of Hours, 1970
"The Bell tower", No Mountains Poetry Project, Evanston, Il, 1976
Selected Poems: 1956-1975, North Atlantic Books, Plainfield, 1975
Loba, Part II, Eidolon Editions, Point Reyes, 1976
Selected Poems: 1956-1976, North Atlantic Books, 1977
Loba, Parts 1-8, 1978
Revolutionary Letters, City Lights, 1971
Pieces of a Song: Selected Poems, City Lights Bookstore, 1990
Recollections of My Life as a Woman The New York Years, Viking Press, NY, 2001
The Poetry Deal, City Lights Bookstore, 2014
לקריאה נוספת

Charters, Ann (ed.). The Portable Beat Reader. New York: Penguin Books, 1992. ISBN 0-670-83885-3 (hc); ISBN 0-14-015102-8 (pbk)
di Prima, Diane, and Jones, LeRoi [Imanu Amiri Baraka], eds. The Floating Bear, a newsletter: Numbers 1-37, 1961-1969. Introduction and notes adapted from interviews with Diane di Prima. La Jolla, California: Laurence McGilvery, 1973. ISBN 0-910938-54-7} (library binding)
di Prima, Diane. Recollections Of My Life As A Woman. Viking USA (2001). ISBN 0-670-85166-3
הערות שוליים

↑  "BIOGRAPHY OF DIANE DI PRIMA". Diane di Prima. אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Diane Di Prima Papers, Archives & Special Collections at the Thomas J. Dodd Research Center.
↑  "Time Has Come, The .... We Will Refuse to Pay Our Federal Income Taxes Voluntarily".
↑  "The people’s poet", City Insider, SFGate.
↑  Diane di Prima biography at Poetry Foundation.
↑  "Diane di Prima", The Beat Page.
↑  Diane di Prima Papers, University of Louisville Archives & Special Collections.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426400405171  PLWABN: 9810659051505606  BIBSYS: 7024016  BnF: cb12200733p (data)  CiNii: DA05589966  GND: 119313545  ICCU: SBLV193800  ISNI: 0000 0001 0920 0672  LCCN: n79026861  MusicBrainz: 7e38c563-1ec3-43e8-8b65-f9e1956c51c9  NDL: 00437825  NKC: jn19981000644  NLA: 35035379  NSK: 000339972  NTA: 071103414  PIC: 15979  RERO: 02-A003177929  SNAC: w6dn470h  SUDOC: 078066328  ULAN: 500350241  VIAF: 83981636   WorldCat (עם VIAF): 83981636
מכון קאהן-סגול-מכבי

| --- | --- |


משרדי מכון קאהן-סגול-מכבי למחקר ולחדשנות
 משרד ראשי:  יחזקאל קויפמן 4, תל אביב, ישראל
 מנכ"ל:  ד"ר טל פטלון
 www.ksminnovation.com
מכון קאהן-סגול-מכבי למחקר ולחדשנות (באנגלית: Kahn Sagol Maccabi (KSM)) הוא מרכז לקידום מחקר רפואי ובריאות של מכבי שירותי בריאות.
היסטוריה

המכון נוסד במכבי שירותי בריאות,בשנת 2016, בעזרת תרומתם של מוריס קאהן וסמי סגול, לשם קידום העיסוק במחקר רפואי.
המכון נוהל על ידי פרופ׳ ורדה שלו וכיום מובל על ידי ד"ר טל פטלון (רופאה מומחית לרפואת משפחה ורפואה דחופה וחוקרת), כולל ארבע מחלקות מחקר בתחומים של: ביג דאטה, ביו-בנק – מאגר הדגימות הביולוגיות הגדול בישראל, מחקרים קליניים ומחקרים אפידמיולוגיים.
למכון שותפויות עם חברות טכנולוגיה, חברות הזנק, מוסדות אקדמיים ומדענים ברחבי העולם, והסכמים לשיתופי פעולה מחקריים עם משרדי הבריאות של מדינות רבות, בהן איחוד האמירויות ובחריין.
פעילויות ושירותים > מחקרים רפואיים

המכון מבקש להביא לשיפורים במערכות הבריאות, באמצעות מחקרים עצמאיים ושיתופי פעולה עם חוקרים בינלאומיים, מוסדות אקדמיים, חברות תרופות, סטארט-אפים וחברות טכנולוגיה.
מאז הקמתו, התבצעו במכון מאות מחקרים, שהובילו לפיתוח כלים עבור מטופלים ורופאים, לשיפור ולשינוי במדיניות הרפואית של מדינות רבות, לרבות בתקופת מגפת הקורונה.
במכון יחידת מחקרים קליניים ויחידת מחקרים אפידמיולוגים.
בין המחקרים שנערכו באמצעות המכון, ניתן לציין:
מחקרים בנושא מגפת הקורונה - במסגרת המכון נערכו בתקופת מגפת הקורונה מספר מחקרים מדעיים בינלאומיים, שהתבססו על מאגרי המידע של המכון. בהם מחקרים על הדבקה חוזרת בילדים, התחסנות טבעית, דעיכת השפעת החיסון השלישי והשפעת החיסון על הדבקה תוך ביתית.
מחקר בנושא אבעבועות הקוף - בשנת 2023, פורסם מחקר בנושא אבעבועות הקוף שהתבסס על מידע של המכון.
מחקר בנושא אוטיזם - בשנת 2023, פורסם מחקר בנושא אבחון מאוחר של אוטיזם.
Parvovirus B19 - בשנת 2023, ערך המכון מחקר, אשר פורסם בכתב העת המדעי Viruses, שחשף לראשונה התפרצות נגיף חדש הנקרא "Parvovirus B19". ממצאי המחקר מראים כי ישראל נמצאה, נכון לשנת 2023, בעיצומה של ההתפרצות הגדולה והארוכה ביותר של הנגיף, שדווחה עד כה.
פעילויות ושירותים > מאגר מידע רפואי

פעילותו המחקרית של המכון מתבססת על פעילות מחקר עצמאית ועל מאגר הידע הרפואי של מכבי שירותי בריאות, הכולל מסד נתונים שעבר תהליך התממה (אנונימיזציה) של 2.7 מיליון מבוטחים במשך 30 שנים של איסוף נתונים דיגיטלי.
בנוסף למחקרים שהמכון מבצע בעצמו, הוא מאפשר לחוקרים מרחבי העולם לערוך מחקרים, אנליזות וניבוי רפואי, על בסיס מאגר הנתונים.
מחלקת החדשנות והביג דאטה של המכון מבוססת על מאגרי נתונים וטכנולוגיות בינה מלאכותית, ומאפשרת לחוקרים לבצע מחקר, אנליזה וניבוי רפואי.