stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מורס (מיתולוגיה)
הערות שוליים

↑  Perseus Digital Library, Tufts University, Latin Dictionary Headword Search Results
↑  (341520) Mors-Somnus, IAU Minor Planet Center
↑  Somnus: The Personification of Sleep | History Cooperative, The History Cooperative, ‏2 באוקטובר 2022
"שינה ואחיו-למחצה מוות" (אנ'), מאת ג'ון ויליאם ווטרהאוס
מעוז (רחפן)

"מעוז" (משווק תחת השם Spike Firefly) הוא כינויו בצה"ל של חימוש משוטט למשימות איתור ותקיפה טקטיות, תוצרת חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
משקלו של הרחפן 2.6 ק"ג, והוא בעל מבנה גלילי הניצב על-גבי שלוש רגליים. הוא נעזר בשני זוגות מדחפים מתקפלים כדי לרחף ומשתמש בשתי מערכות סריקה ואיתור מטרות: CMOS/IR וחיישני קרבה. ל'מעוז' מהירות טיסה של עד 46 קמ"ש ומהירות צלילה למטרה של 72 קמ"ש, והוא נושא מטען נפץ במשקל 350 גרם, עם ראש מתפוצץ רב-כיווני. טווח הטיסה בשטח פתוח הוא עד 1,500 מטר מיחידת הבקרה ו-500 מטר בשטח בנוי.
מערכת הנשק כוללת מארז נשיאה ייעודי ללוחמים שכולל שלושה מעוזים, סוללות, מטענים ויחידת בקרה.
החימוש פותח על ידי חברת רפאל ומשרד הביטחון, על בסיס רעיון של יקי חץ, מהנדס בחברת רפאל. הוא נכנס לשימוש ביחידות צה"ל ב-2021. השימוש המבצעי הראשון שלו נעשה במהלך מבצע שומר החומות, בו הפעילה פלוגת חשיפה-תקיפה של חטיבת הצנחנים את המעוזים לאיתור ופגיעה במטרות חמאס.
הערות שוליים

↑  ניר דבורי, ‏"הרחפן המתאבד" שפותח על ידי צנחן וותיק - ונכנס לשימוש בצה"ל, באתר ‏מאקו‏, 31 בדצמבר 2019
↑  לילך שובל, מפקדי פלוגות בצה"ל יקבלו "להקת רחפנים", באתר ישראל היום
↑  להקות הרחפנים של צה"ל השתתפו בלחימה בעזה, וחוקי המשחק צפויים להשתנות, באתר וואלה, 5 ביוני 2021
| ישראל אמצעי לחימה מתוצרת רפאל מערכות לחימה מתקדמות |
| --- | --- | --- |
| טילים ורקטות | אנקור (אנקור כחול • אנקור כסוף • אנקור שחור) • ברק • גיל • גיל 2 • דרבי • לוז • מטאדור • סיימון • ספייק • פופאי • פיתון • שפריר • משגר השביט • תמוז • ‏CARPET • ‏Sea Breaker |  |
| עמדות שליטה מרחוק בנשק | טייפון • מאג רפא"ל • קטלנית • רואה-יורה |  |
| מערכות הגנה אווירית | ברק • כיפת ברזל • כיפת מגן • מגן אור • קלע דוד ("שרביט קסמים") • קלע חד • SPYDER • ‏כיפת רחפן |  |
| לויינים | אביר • ונוס |  |
| רכבי שטח, כלי שיט וכלי טיס | גולן • זאב • חצצית • סקיילייט • פרוטקטור • רקון • מעוז |  |
| שונות | אזוב • מאמין • מאמין קל • "מעיל רוח"/TROPHY • ספייס • לייטנינג‏ • Sky Shield‏ • THOR – מערכת סילוק פצצות |  |
מטפחת

ערך זה עוסק בפיסת בד המשמש לצורכי היגיינה ומוחזקת לרוב בכיס. אם התכוונתם לפיסת בד המשמשת ככיסוי ראש, ראו .
מטפחת
מטפחת היא פיסת בד מרובעת מקופלת אותה נהוג לשאת בכיס או בתיק יד.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קיימות ראיות לכך שהמטפחת הומצאה על ידי ריצ'רד השני, מלך אנגליה.
שימושים > היגיינה ואופנה

המטפחת משמשת למטרות היגיינה כקינוח האף או מחיית זיעה, אך גם כפריט אופנתי לגברים לובשי חליפה חגיגית הנוהגים לשאת מטפחת קטנת ממדים מקופלת על פי כללים מחייבים שהשתנו עם האופנה ומבצבצת מכיס החזה של החליפה, שנקראת באנגלית 'ריבוע כיס' [Pocket square] . עם נפוצות השימוש בממחטות נייר לשימוש חד פעמי, שבניגוד למטפחת הבד, אותה יש לכבס ולגהץ לשימוש חוזר, התמעט השימוש במטפחת לצורכי היגיינה, ועיקר השימוש בה הוא אופנתי. מטפחת קטנה, המשמשת רק לקינוח האף נקראת "ממחטה".
הישרדות

בתנועת הצופים שייסד באדן פאוול הייתה מטפחת חלק מתלבושת הצופה, שכן המטפחת יכולה להועיל במקרי חירום כאשר אדם נמצא לבדו בטבע, אפשר לחבוש עמה פצע, או לכרכה סביב נקע ולהרטיב בעזרתה ראש חם. במקרה הצורך אפשר לסנן עמה מים, או לכסות מזון מזבובים. אפשר לקשרה למוט לצורך סימון וקריאה לעזרה, אפשר לכסות עמה את הצוואר. טוב שכל אחד ישא עמו תמיד מטפחת.
הישרדות > תזכורת

קשר במטפחת שימש כרמז לכך שיש לזכור משהו. דוגמה לכך מופיעה בסיפורו של דוד פרישמן, "פסח": "מאחרי שכח-הזיכרון של אותו צעיר לא היה מצוין בייחוד, הלך ועשה לו קשר במטפחת כיסו לסימן".
שימושים ספרותיים

בימים עברו, לפי הספרות הרומנטית, כלל ציוד החובה של גבר חזק ומגונן מטפחת צחה ולבנה, מקופלת ומגוהצת למשעי, שאותה היה שולף מכיסו ברגע המתאים ומושיט לנערה הממררת בבכי, לבושתה ולכלימתה, משום שממחטות הנשים הזעירות, עטורות התחרה, נועדו רק למחות דמעה יחידה, אך לא לסכור שטף דמעות גואה. כהמשך טבעי להשתלשלות הדברים, הייתה היא מכבסת ומגהצת את המטפחת ומשיבה אותה לבעליה – תירוץ מצוין להמשך הקשר. יש מקום להניח, שהופעת ממחטות הנייר המעשיות וההגייניות שמה קץ למנהג הרומנטי הזה. מקומן של אלה בספרות על פי רוב על שולחנותיהם של יועצי נישואים/גירושין, עורכי-דין ופסיכולוגים – בדרך כלל באריזות גדולות וחסכוניות.
באותלו של ויליאם שייקספיר נכון למטפחת, עקב תככיו של יגו, תפקיד מכריע בהתפתחות העלילה ובמותה של דסדמונה.
עוד תפקיד היה למטפחת הבד – בספרות המתח של הימים ההם[דרושה הבהרה], יכול היה השוטר (או הבלש החובב) לצפות למציאת ממחטה עטורת מונוגרמה בזירת הפשע.
בספר חלף עם הרוח מסגירה מטפחת גברית עטורת מונוגרמה את קשריו של רט באטלר עם בל ווטלינג, אשת התענוגות של אטלנטה, כשזו מסתייעת בתום ובטוהר הלב של מלאני כדי לתרום את חלקה למאמץ המלחמתי של הדרום – סכום כסף ראוי להתכבד בו, צרור בממחטה נושאת ראשי תיבות, שאת תאומתה השאיל רט לסקרלט לעטיפת צרור פרחים בטיול משותף. נשות אטלנטה הכבודות דחו את התרומה המפוקפקת בשאט נפש, אך לא כן מלאני.
המטפחת בתרבויות שונות

יש היסטוריונים הטוענים שמטפחות היו כבר בשימוש של שושלת זו [Zhou] כבר ב-1046-256 לפנה"ס. ושהם השתמשו בהם לכיסוי ראשם מפני השמש.
אצל ההוטרים נשים צעירות נוהגות לתת מטפחת רקומה לגבר שהן מקוות להינשא לו. הריקמה יכולה לכלול משפטים כגון "זהו שי צנוע, אבל אהבה מכילה הכל", את שם הבחור ושם הבחורה, זוג יונים, טווס, לבבות, פרחים ושאר סמלים לאהבה.
מטפחות אף היו חשובות מאוד בתרבות הטורקית מאז ימי הביניים, הצייר ג'נטילי בליני [Gentile Bellini] צייר את הסולטאן העות'מאני מהמט השני עם מטפחת אף בידו. בעזרת מטפחות האף אוהבים יכלו להעביר מסרים שונים: מטפחת עם פינה שרופה סימנה אהבה לוהטת, אם נערה הראתה לאהוב מטפחת אחוזה באמצעיתה היא סימנה שהיא תפגוש אותו בחצות. צבעים שונים העבירו מסרים שונים.
המטפחת בתרבויות שונות > המטפחת ביהדות

קניין סודר הוא קניין סמלי הבא לסמל השלמת עסקת חליפין. לעיתים קרובות נהוג להשתמש במטפחת לקניין זה.
בקהילות יהודיות מסוימות הייתה אישה צדקת לוקחת בידה מטפחת אדומה ויוצאת לחזר על פתחי בני העדה, לקבץ תרומות להכנסת כלה, לסיוע לאלמנות ויתומים או לעזרת חולים.
איכות הסביבה

במאה ה-21, עם המודעות לאיכות הסביבה יש שיבה לשימוש במטפחות אף מבד.
איכות הסביבה > מיחזור משביח למטפחות

יש אנשים שאוספים מטפחות אף מבד, בגלל צבעיהן, הריקמה או התחרה שעליהן או סתם מחיבה אליהן. יש אנשים שרואים במידתן וברב גווניות הקישוטים שלהן ובכך ששוליהן כבר מעובדים, אפשרות ליצירת משהו חדש. מקפלים למשולש ומחברים לחבל דגלונים, קולעים מהם צמידים או אפילו ענק לצוואר, שקית לתכשיטים מחברים כמה לווילון קצר על חלון, תופרים ככיס או קישוט על בגד להסתיר כתם או קרע. אפשר לתלותן כתמונה על הקיר, כיד הדמיון של היוצר.
ראו גם

מטפחת ראש
תפירה
תחרה
רקימה
צעיף
רעלה
הערות שוליים

↑  ברברה טוכמן, ראי רחוק – המאה ה-14 הרת הפורענויות, הוצאת דביר
↑  Sam I., The basic Pocket Square and Handkerchief Rules, Gentleman Clothing, ‏1 בספטמבר 2018 (באנגלית)
↑  [Handkerchiefs: The secret language of love Why a Handkerchief Should Be In Your Survival Kit], Prepping To Survive. com, ‏17.11.2011 (באנגלית)
↑  דוד פרישמן, פסח, באתר של פרויקט בן-יהודה
↑  Michael Leung, The Handkerchief, Medium, ‏7/2/2016 (באנגלית)
↑  Jim Mcleod, Hutterite Sweetheart Handkerchiefs, PIECEWORK VII number4, Interweave, 2000, עמ' 21-25
↑  Ekrem Bugra Ekinci, Handkerchiefs: The secret language of love, Daily Sabah, ‏19/2/2016 (באנגלית)
↑  Shia, Use Handkerchiefs instead of Tissues #SimpleSwap #ChooseReuse, Wasteland Rebel, ‏22/10/2015 (באנגלית)
↑  Cate Misczuk, 11 nifty ways to reuse old vintage handkerchiefs, DIY Everywhere (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548376505171  BnF: cb119708204 (data)  GND: 4184485-3  LCCN: sh85058728 
מטפחת בידו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י בציור של אניולו ברונזינו מהמאה ה-16
שימוש במטפחת לעצירת דימום
ריקוד מוריס (אנ') עם מטפחות בטירת קיימברידג' (אנ')
שימוש במטפחת לכיסוי הראש, ציור משנת 1874
מוקצה ביום טוב

מוקצה הוא מושג הלכתי, שמשמעותו היא: דבר שאדם מקצה מדעתו את השימוש בו, כלומר הוא מוקצה (=מורחק לקצה) מתודעת האדם. חכמים גזרו שדברים מסוימים שהעיסוק בהם פוגע במנוחת השבת והחג, וממילא אדם אינו אמור לעשות בהם שימוש בזמנים אלו, ייחשבו למוקצים מדעתו של אדם, ואסור יהיה לטלטלם בשבת וביום טוב. הפגיעה במנוחת השבת והחג מתבטאת בשתי בחינות: א. עיסוק מרובה בדברים שאינם מאפשרים מנוחה, כגון סידור חפצי הבית והמחסן. ב. עיסוק בדברים שעלולים להביא לביטול השביתה ממלאכה בשבת ויום טוב, למשל טלטול כלים שבאמצעותם נעשות מלאכות בימות החול, כגון עפרונות ועטים, מספריים וכדומה, שההתעסקות עמם עלולה להביא בלי משֹים לשימוש בהם לשם עשיית איסור, או לטלטול ברשות הרבים.
הבדלי המוקצה בין שבת ליום טוב

בשלושה תחומים ישנו שוני בין הלכות מוקצה בשבת להלכות מוקצה ביום טוב:
א. בשבת נאסר טלטול מאכלים שאינם כשירים לאכילה ללא בישול או אפייה, שהרי בישולם או אפייתם נאסרו בשבת. ואילו ביום טוב הכשרתם לאכילה מותרת (מלאכת אוכל נפש), וממילא גם טלטולם לשם כך. למשל טלטול בשר חי או תפוח אדמה חי אסור בשבת, אך מותר ביום טוב. ואף טלטול בעל חיים הכשר לאכילה מותר ביום טוב, מאחר שאפשר לשחוט אותו ביום טוב ולאכול מבשרו.
ב. טלטול מוקצה בשבת אסור גם אם המטרה היא לצורך אוכל נפש. אולם ביום טוב, שמלאכת אוכל נפש הותרה, גם טלטול מוקצה לשם מטרת אוכל נפש הותרה. אמנם היתר הזה הוא רק לטלטל מוקצה כדי להגיע לצורכי אוכל נפש, אבל אסור לאכול או להשתמש בדברים שהם עצמם מוקצים. למשל, פירות שגוי קטף בחג – אסורים באכילה, וכן דגים ועופות שגוי צד בחג – אסורים באכילה, שכן הוקצו מדעתו של ישראל, הואיל ואסור ליהודי לקטוף ולצוד בחג. וכן גזרי עצים יקרים שנועדו לבנייה, אסור להבעיר בהם אש לצורך מאכלי החג, הואיל והם מוקצה מחמת חסרון כיס.
ג. מאחר שבשביתת יום טוב ישנן קולות שונות על פני שביתת השבת, החמירו חכמים בכמה דברים בהלכות שביתת יום טוב, כדי שלא יבואו לזלזל בשביתה בו. אחד הדברים שהחמירו בהם הוא טלטול נולד (שהוא סוג של מוקצה), כגון טלטול עצמות שנותרו לאחר אכילת הבשר.
מקור הדין

מקור הסוגיה בתלמוד הבבלי במסכת ביצה, הגמרא מביאה את חידוש הדין לפיו סתם משנה ביום טוב, הלכה כרבי יהודה, שאוסר מוקצה.
'גבי יום טוב, דסתם לן תנא כרבי יהודה, דתנן: א"אין מבקעין עצים מן הקורות ולא מן הקורה שנשברה ביום טוב", מוקים לה לבית הלל כרבי יהודה'.
לפי דברי הגמרא, הטעם שבית הלל אוסרים, ומחמירים באיסור מוקצה ביום טוב יותר מאשר בשבת, משום שחששו שמא מתוך שמותר לעשות ביום טוב מלאכות לצורך אוכל נפש, יבואו להקל במלאכות שאסורות בחג, וכשיראו שמחמירים במוקצה יותר, יזהרו לברר בכל דין מה מותר ביום טוב ומה אסור, ולכך איסור סילוק קליפות ועצמות מעל השולחן ביום טוב חמור יותר מאשר בשבת
חומרת מוקצה ביום טוב

בדברים מסוימים בדיני מוקצה החמירו חכמים ביום טוב יותר מאשר בשבת, משום שחששו שמא מתוך שמותר לעשות ביום טוב מלאכות לצורך אוכל נפש, יבואו להקל במלאכות שאסורות בחג, וכשיראו שמחמירים במוקצה יותר, יזהרו לברר בכל דין מה מותר ביום טוב ומה אסור.
חומרת מוקצה ביום טוב > נולד

ישנה דעה לפיה מוקצה של 'נולד' חמור יותר ביום טוב. כלומר, כאשר הדבר נולד לגמרי, כמו אפר שנוצר מעצים שנשרפו בשבת, גם בשבת הוא מוקצה. אבל כאשר ה'נולד' אינו חדש לגמרי, כמו למשל עצמות שנותרו לאחר אכילת הבשר, הואיל והן ראויות עדיין למאכל בעלי חיים, אינן מוקצה בשבת. אבל ביום טוב הן מוקצה, מפני שיש בהן בחינה מסוימת של 'נולד', שבתחילה הבשר היה מוכן לאכילת אדם והעצמות היו בלועות בו וטפלות אליו, ואילו לאחר האכילה נולד דבר חדש – עצמות שראויות למאכל בעלי חיים. לפיכך, מותר לטלטל בשבת את העצמות שנותרו לאחר האכילה, וכן נוהגים רבים לטלטל עצמות אלה כדי להביאן לכלבים וחתולים. אבל ביום טוב העצמות הללו מוקצה, וממילא אסור לטלטל אותן ולהביאן לבעלי חיים. אמנם מותר להסירן מהשולחן כפי שמותר להסיר קליפות וכל דבר שמפריע לאדם.
מחלוקת הראשונים עד כמה מחמירים

נחלקו הראשונים עד כמה מחמירים יותר ביום טוב. יש אומרים שרק במוקצה של 'נולד' מחמירים. ויש אומרים שחומרת יום טוב כוללת את כל הדברים שמצד אחד האדם לא דחה לגמרי מדעתו, ומאידך לא חשב להשתמש בהם. בשבת הם אינם מוקצה, כיוון שלא דחה אותם מדעתו. אבל ביום טוב שמחמירים בו יותר, הם מוקצה, כיוון שלא חשב עליהם במפורש.
דעה נוספת היא דעתו של בעל המאור לפיה בכל הדברים שמותרים בטלטול בשבת (כמו הדוגמה המובאת בתלמוד של תמרים המיועדים למסחר), יום טוב אינו חמור משבת, ורק בדברים שבלאו הכי טלטולם בשבת אסור (כמו עוף המיועד להטלת ביצים שבשבת הוא מוקצה משום שהשחיטה נאסרה) קיימת ההחמרה ביום טוב. בכל עונה בעל המאור על השאלה וכי ייתכן שיהיה דבר שמותר בשבת ואסור ביום טוב.
מחלוקת הראשונים עד כמה מחמירים > דוגמאות למעשה

למשל, מי שיש לו פרה שנועדה לחלב או תרנגולת שנועדה לביצים, וביום טוב חזר בו ורצה לשוחטן. לדעת המקילים, אינן מוקצה, מפני שלא דחה אותן במפורש ממחשבתו. ולדעת המחמירים, הן מוקצה, כיוון שלא חשב במפורש לפני יום טוב שהן מיועדות לשחיטה. ואם הפרה נעשתה חולה מסוכנת, ואם לא ישחטו אותה תמות ויפסיד את בשרה, כיוון שזו שעת הדחק, גם הנוהגים להחמיר רשאים לסמוך על דעת המקילים ולשוחטה ביום טוב.
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תקט"ו, סעיף א', משנה ברורה, סימן תקט"ו, סעיף קטן ה'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"ב, סעיף ג'
↑  ב,א
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תצ"ח, סעיף ט"ו; משנה ברורה, סימן תצ"ח, סעיף קטן ע"ז
↑  משנה ברורה, סימן תצ"ה, סעיף קטן ז'
↑  מדין גרף של רעי כיוון שכבר מפנים אותן מותר להוציאן אל בעלי החיים. אלא שאם מעורבים עם העצמות עוד סוגים של פסולת, אסור לאחוז בהן כדי להפרידן, אלא צריך להניח את הכל בפח, או את הכל בחצר.
↑  רבנו תם, רמ"א
↑  רי"ף, רמב"ם, שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תצ"ה, סעיף ד'
↑  בעל המאור למסכת ביצה דף ב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י"ט, עמוד ב'; משנה ברורה, סימן תצ"ה, סעיף קטן ט"ו
↑  חזון עובדיה עמוד יט
מחוזות לואיזיאנה

במדינת לואיזיאנה שבארצות הברית ישנם 64 מחוזות.
הגדול שבמחוזות לואיזיאנה הוא מחוז פלאקמיינס (6,291 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז מערב באטון רוז' (526 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז מזרח באטון רוז' (כ-440,171 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה, באטון רוז', נמצאת במחוז מזרח באטון רוז'.
מערת לה קובסייה

מערת לה קובסייה (בספרדית: Cueva de La Covaciella) שוכנת במועצה העירונית קברלס (ספ') בקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
זוהי מערה עם גלריה באורך ארבעים מטרים המסתיימת בחדר עם ציורי מערה פלאוליתיים מתקופת התרבות המגדלנית בת 14,000 שנה. היא התגלתה בשנת 1994 כאשר פיצוץ בגלל עבודות דרך פער פתח אל המערה. עובדת היותה מערה סגורה וגילויה המאוחר תרמה לאיכות הגבוהה של השתמרות הציורים, והם נחשבים לציורי הביזונים השמורים ביותר בחוף קנטבריה.
המערה סגורה לקהל והיא מוכרזת כנכס בעל עניין תרבותי.
בפארק הפרהיסטורי של טברגה (ספ') בעיירה טברגה (ספ') יש העתק של מערה זו.
מליכה בלביי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 ביוני 1974 (בת 50) תיארת, אלג'יריה
 מדינה:  אלג'יריה 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 פרופיל ב-IMDb
 
מליכה בלביי (בערבית: مليكة بلباي, בתעתיק מדויק: מליכה בלבאי; נולדה ב-15 ביוני 1974) היא שחקנית אלג'יראית ששיחקה בסרטים ובסדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה

בלביי נולדה בתיארת במערב אלג'יריה. היא למדה בבית ספר האלג'יראי לאומנויות הבמה והתחילה את הקריירה שלה בתיאטרון בהפקה של "נג'מה" שהותאם מהספר של כאתב יאסין ובבימויו של זיאני עיאד. היא שיחקה לראשונה בסדרת טלוויזיה בשנת 2004 בסדרה השחקן. היא הופיעה לראשונה בקולנוע בשנת 2006 בסרט ברכאת. בשנת 2007, היא שיחקה בסרט "מוריטורי",[דרושה הבהרה] המבוסס על ספר של יסמינה חדרה ומספר על שוטר שחוקר קבוצת טרוריסטים בזמן מלחמת האזרחים האלג'יראית. בלביי גם הופיעה בסדרות הטלוויזיה "משפחת ג'מעי" בשנת 2008 ו"א-ד'יכרא אל-אח'ירה" בשנים 2010–2011.
במרץ 2014, בלביי כובדה בפסטיבל הרדיו והטלוויזיה של המפרץ ה-13 שהתקיים בבחריין. בשנת 2019, היא שיחקה שני תפקידים בסרט "Reconnaissance" של סלים חמדי וזכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל סרטי מגרב שהתקיים באוג'דה במרוקו. בשנת 2020, היא כיכבה בתפקיד של נבילה בסדרת הטלוויזיה "ימא". היא תיארה את הדמות כאישה שסבלה מחוסר צדק רב, אבל הצליחה לבנות מחדש את החיים שלה ולבנות בית למרות שהותה בכלא למשך 10 שנים. לאחר קריאת התסריט, בלביי פחדה שהתפקיד יהיה דומה לאופרות סבון ועבדה עם הבמאי מדיח באלעיד לבסס את הדמות.
פילמוגרפיה > סרטים

ברכאת (2006)
מוריטורי (2007)
Le dernier passager (2008)
Point final 1er novembre 1954 (2009)
Reconnaissance (2019)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

השחקן (2004)
Le printemps noir (2006)
Rendezvous with Destiny (2008)
משפחת ג'מעי (2008)
א-ד'יכרא אל-אח'ירה (2010-2011)
וליד מאמא (2015)
ללה זינב (2018)
ראיס קורסו (2019)
וולאד לחלאל[דרושה הבהרה] (2019)
אחוואל א-נאס (2020)
ימא (2020)
הערות שוליים

↑  "Biographie Malika Belbey". Cineserie.com (בצרפתית). נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Algerian actress Malika Belbey to be honoured at Gulf Radio, TV Festival in Bahrain". Arab Today. 12 במרץ 2014. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "«Le temps n'était plus en notre faveur»". L'Expression (בצרפתית). 14 במאי 2020. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mitchell, Wendy (22 במאי 2007). "Cinexport starts sales for Algerian story Morituri". Screen Daily. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "«Reconnaissance» de Salim Hamdi sélectionné". Medias-dz.com (בצרפתית). 12 ביוני 2020. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "« Yema » le feuilleton dramatique qui dominera le ramadhan 2020 sur EL Djazairia One". DIA (בצרפתית). 17 באפריל 2020. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מליכה בלביי".
מוקצ'בו

בית העירייה
טירת מונקאץ
טירת מונקאץ
אנדרטה לזכר יהודי מונקאץ' שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
מוקצ'בו (באוקראינית: Мукачево; בסלובקית: Mukačevo; בהונגרית: Munkács, מונקאץ'; בגרמנית: Munkatsch; ביידיש: מונקאטש, קרי "מוּנקאץ'") היא עיר הבירה של נפת מוקצ'בו במחוז זקרפטיה שבאוקראינה. אוכלוסיית העיר, שמנתה 86,061 נפש ב-2015, מורכבת מרוסינים, אוקראינים והונגרים.
גאוגרפיה ואוכלוסייה

מוקצ'בו שוכנת על שתי גדות נהר הלאטוריצה, רובה בשמאלית, בנקודה בה משיקה שפלת הטיסה להרי הקרפטים. בסביבה קיימים מיני צמחייה אנדמיים לקרפטים המזרחיים. העיר נמצאת 42 ק"מ מבירת המחוז אוז'הורוד, בערך 50 ק"מ לכל כיוון מהגבולות עם הונגריה וסלובקיה ו-100 ק"מ מאלה של רומניה ופולין. מיקומה הפך אותה למרכז העירוני השני בגודלו בזקרפטיה ולצומת תנועה חשוב בין המדינות: מסילות הברזל המחברות את קייב לבודפשט ופראג עוברות בה.
במפקד 2001 עלה כי 77% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם כאוקראינים (אף כי רבים מאוד הם רוסינים, שממשלת אוקראינה לא מכירה בהם כקבוצה נפרדת). כמו כן היו 9% רוסים ו-8.5% הונגרים. אלה האחרונים היוו לפני מלחמת העולם הראשונה רוב בעיר אך התדלדלו עקב הגירה, גירוש והטמעה. כמו כן, נמנו מ-2001 1.9% גרמנים (שהיו בעבר קבוצה משמעותית) ו-1.4% בני רומה. מבחינה דתית, מתפלגת האוכלוסייה בין הכנסייה האורתודוקסית, הקתולית והאוניאטית, ויש אף אחת קלוויניסטית. במקום שוכן מנזר ניקולאוס הקדוש לנשים, הקיים מן המאה ה-11.
במוקצ'בו שורר אקלים ימי ממוזג (Cfb), והטמפרטורות נעות סביב ממוצע של 20 °C בשיא הקיץ ו3°C- בקרת חורף. יורדים בה כ-700 מ"מ משקעים מדי שנה.
היסטוריה

בין המאה ה-9 למאה ה-11 הייתה מונקאץ' חלק מנסיכות קייב. כחלק מהתפוררות הנסיכות, האזור שבו שוכנת העיר נכבש על ידי ההונגרים ב-1018. ב-1397 מסר מלך הונגריה זיגמונד את חבל הארץ לנסיך פודוליה פיודור קוריאטוביץ', שעודד הגירת סלאבים לחבל הארץ. במאה ה-14 נבנתה על גבעה סמוכה מצודת פלנוק.
ב-1445 אחרי שהעיר הפכה למרכז אומנות, אמנות ומסחר היא זכתה למעמד של עיר קיסרית חופשית, כלומר עיר הנמצאת תחת חסותו הישירה של הקיסר ובעלת זכות לקיים שלטון עצמי פוליטי וכלכלי. במאה ה-16 היה האזור חלק מנסיכות טרנסילבניה, מדינת-חסות של האימפריה העות'מאנית. ב-1683 גירשו ההבסבורגים את הטורקים וסיפחו אותו שוב לממלכת הונגריה תחת שליטתם. נסיכת טרנסילבניה אילונה זריני, אמו של פרנץ ראקוצי, התבצרה בפלנוק וכוחותיה עמדו במצור הבסבורגי שנמשך שלוש שנים. לאחר כישלון המרד של ראקוצי הבן ב-1711, העביר הקיסר את הנחלות לבישוף לותר פון שנבורן, שמשפחתו יישבה גרמנים רבים באזור.
ב-1867, עם כינון השלטון האוסטרו-הונגרי המשותף, שכנה העיר במחציתה ההונגרית של הקיסרות עד לסיום מלחמת העולם הראשונה. ב-1919 סופחה לצ'כוסלובקיה, אך ב-1939 שבה לשליטה הונגרית לאחר הפרת הבנות הסכם מינכן.
ב-1944 גורשו יהודי העיר לאושוויץ. ב-26 באוקטובר 1944 נכבשה מוקצ'בו על ידי הצבא האדום והועברה שוב לצ'כוסלובקיה. ב-1945 סופחה לרפובליקה הסובייטית האוקראינית.
בתקופה שלאחר המלחמה (11 בינואר 1945) אוחדו לתוך המטרופולין של מוקצ'בו, חמישה כפרים ועיירות שהיו בקרבת העיר:
פאלאנוק (באוקראינית: Паланок; בגרמנית: Plankenburg; בהונגרית: Várpalánka)
רוזביהובו (באוקראינית: Росвигово (קרי: רוסביגובו); ברוסית: Росвегове; בהונגרית: Oroszvég (קרי: אוֹרוֹסוֵג), ביידיש: ראסוויגעף)
פידהורוד (באוקראינית: Підгород; בגרמנית: Kroatendorf; בהונגרית: Munkácsváralja)
פידמונסטיר (באוקראינית: Підмонастир; ברוסית: Подмонастирь; בהונגרית: Klastromalja)
פידהורני (באוקראינית: Підгоряни (קרי: פידגוראני); ברוסית: Подгоран; בהונגרית: Őrhegyalja)
מ-1991 העיר היא חלק מאוקראינה העצמאית.
יהודים במוקצ'בו

בשנות ה-20 של המאה העשרים חיו בעיר מעל 10,000 יהודים שהיוו מחצית מתושביה. רובם ניספו בשואה.
התיעוד הראשון של יהודי בעיר היה ב-1649, היא שנת ת"ט, לאחר פרעות ת"ח ות"ט. מס יהודים נגבה עוד ב-1760, ומכאן שהיה כבר בית-כנסת. לפי מסורת אחת, אביו של רבי שניאור זלמן מלאדי, ברוך, שימש כמלמד בעיר. הרב הראשון המוכר נקרא יהודה לייב. ב-1825 מונה האדמו"ר צבי אלימלך שפירא. הוא סולק לאחר ארבע שנים, משום שאסר על פיטום אווזים מנימוק של צער בעלי חיים, דבר שקומם עליו את הרבים שעסקו בכך.
ב-1866 מונה הרב חיים סופר, קנאי קיצוני שנאבק בנאולוגים אך היה גם מתנגד לחסידות. ב-1880 נאלץ לפרוש בשל התנגדות החסידים. ב-1882 החלה פעילותה של חסידות מונקאטש. רבי שלמה שפירא, נכדו של רבי צבי אלימלך היה האדמו"ר הראשון. לאחר מותו ירשו בנו הרב צבי הירש שפירא, שכיהן ללא אישור הממשלה בגלל חוסר ידיעתו בהונגרית. ב-1913 כיהן נכדו, רבי חיים אלעזר שפירא, מתנגד קיצוני של אגודת ישראל והציונות, ויוזם הקמת שכונת "בתי מונקאטש" בירושלים. לאחר פטירתו החליף אותו חתנו הרב ברוך יהושוע ירחמיאל רבינוביץ', שנמלט לארץ ישראל בשואה.
בעיר התקיימה גם פעילות ציונית, והוקמה בה גימנסיה עברית ב-1924, בניהול הד"ר חיים קוגל. הוטלו עליה חרמות וקללות מצד האדמו"ר. העסקנים הציוניים בעיר הוציאו כתב עת בשם "יידישע שטימע". בין מלחמות העולם מנו היהודים 40% מתושבי העיר.
ב-1939 הושב החבל להונגריה, שגירשה יהודים בעלי אזרחות זרה (בייחוד מגליציה) ואלה נמסרו לגרמנים בקמניץ פודולסק ונרצחו. בשנים הבאות סבלה הקהילה מרדיפות ורבים גויסו לעבודת כפייה. באפריל 1944, לאחר הפלישה הגרמנית, רוכזו יהודי הפלך בשני גטאות. אחד יועד לשארית בני העיר, והשני לכ-15 אלף יהודים מהאזור כולו. בסוף אפריל פרצה במקום מגפת טיפוס, ומ-15 במאי ועד 24 במאי 1944 נשלחו כל יהודי העיר ברכבות להשמדה, רובם לאושוויץ-בירקנאו, וחלקם לפלאשוב. חלק מהניצולים שבו למוקצ'בו, וכיום מתגוררים בה כ-300 יהודים. בשנת 1990 נוסדה מחדש הקהילה היהודית בעיר ובית הכנסת ברחוב הקוסמונאוטים שוחזר.
אנדרטה לזכר יהודי העיר שנספו בשואה הוקמה על ידי תורמים אמריקאים.
בשנים האחרונות מקבלת הקהילה היהודית בעיר סיוע מהקהילות בז'יטומיר ובדניפרו.
ילידי המקום

יוז'ף קורנאי, במקור קרונמר, (1889 – 1929) היה צייר יהודי-הונגרי.
ערים תאומות

הונגריה מאטסלקה, הונגריה
גרמניה נאילה, גרמניה
סלובקיה פרשוב, סלובקיה
פולין מיילץ, פולין
הונגריה קישווארדה, הונגריה
הונגריה צלדמלק, הונגריה
לקריאה נוספת

ישעיהו ילינק, הגולה לרגלי הקרפטים : יהודי קרפטו-רוס ומוקצ׳בו 1848-1948, תל אביב : אוניברסיטת תל אביב, המרכז לחקר התפוצות, 2003. 318 עמ׳
רז סגל, ימי חורבן: המרכז היהודי במונקאץ' בתקופת השואה, ירושלים: הוצאת יד ושם, ,2011, 148 עמ׳
מונקאץ', בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 223–226 (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  סטלין מודיע על כבוש מונקץ', דבר, 27 באוקטובר 1944
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560244005171  BnF: cb15535022v (data)  GND: 4133240-4  LCCN: n88215715  LNB: 000245870  NKC: ge160079  SUDOC: 196930677  VIAF: 130294964   WorldCat (עם VIAF): 130294964
מראני טביליסי

מראני טביליסי (בגאורגית: მერანი თბილისი, מֶראני תבּיליסי) הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה. קבוצת הכדורגל משחקת באצטדיון סינתלה שבטביליסי.
הקבוצה נוסדה במקור בשם מילאן-מראני צנורי ובשנת 2005 שינתה את שמה למראני טביליסי לאחר שעברה לטביליסי.
בעונה 2002/03 סיימה הקבוצה במקום ה-12 (האחרון) בליגת העל הגאורגית, וירדה ליגה. בעונה 2003/04 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה השנייה של גאורגיה (פירוולי ליגה), אך בעונה 2004/05 סיימה הקבוצה רק במקום ה-14 (מתוך 16) וכמעט ירדה שוב לליגה השלישית של גאורגיה אולם היא נותרה בליגה, עקב הגדלת מספר הקבוצות המשחקות בליגת העל הגאורגית ועליית ארבע קבוצות (במקום שתיים) לליגת העל. בעונה 2005/06 סיימה הקבוצה במקום השני ועלתה שוב לליגת העל הגאורגית.
בעונה 2006/07 עלתה הקבוצה לליגת העל הגאורגית. הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-11. במחזור 24, במאי 2007, הפסידה הקבוצה בדרבי לאמרי טביליסי 6:0.