stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקנון עקיף

גורמים המשפיעים על תחלואה ותמותה באוכלוסייה, המהווים ערפלנים נפוצים במחקר אפידמיולוגי
תקנון עקיף (בלתי ישיר) (באנגלית: indirect standardization) היא שיטה באפידמיולוגיה המאפשרת לקבל מדד להשוואה בין אוכלוסיות. שימוש במדד זה נעשה במחקר מסוג סקר (survey) או מחקר חתך. אוכלוסיות נחקרות עלולות להיות שונות זו מזו בתכונות רבות המשפיעות על תחלואה ותמותה, ולכן ישנו צורך לבצע תקנון לאחד מהגורמים הללו, על מנת שלא יהווה ערפלן ויטה את תוצאות המחקר. התקנון נעשה בעזרת השוואה לאוכלוסייה כלשהי המוגדרת כאוכלוסיית התקן. אוכלוסיית התקן תהיה אוכלוסייה גדולה (אוכלוסיית המדינה או העולם) אליה נשווה את האוכלוסייה הנחקרת, במטרה לנטרל את הערפלן. אחד מהגורמים המהווים ערפלן שכיח בעת ביצוע מחקר הוא למשל הגיל, המשתנה באופן ניכר עם הזמן ובין אוכלוסיות שונות, לגורם זה השפעה ישירה על תמותה ותחלואה ולכן השפעה ישירה על אמינות תוצאות המחקר.
השימוש בתקנון עקיף אפשרי כאשר באוכלוסייה הנחקרת ידוע מספר מקרי התחלואה/תמותה הכולל ולא ידועה התפלגות מקרי התחלואה/תמותה לפי שכבות גיל. באמצעות שימוש במקרי התחלואה/תמותה בכל שכבת גיל באוכלוסיית התקן, ניתן לחשב את שיעור התחלואה/תמותה הצפוי בכל שכבת גיל באוכלוסייה הנחקרת, לבסוף מתקבל ערך המהווה את סך כל המקרים הצפוי באוכלוסייה הנחקרת לאחר התקנון לגיל. לאחר חילוק מספר זה במספר הנצפה שידוע לנו, מתקבל ערך הנקרא standard morbidity rate - SMR, או-SIR standard incidence rate. הSMR עבור אוכלוסיית התקן הוא תמיד 1 היות שמספר המקרים הצפוי באוכלוסייה זו תמיד זהה למספר המקרים הנצפה, באשר לאוכלוסייה הנחקרת, אם הSMR המתקבל גבוה מ1 הרי שהתחלואה/תמותה באוכלוסייה הנחקרת גבוהה יותר בהשוואה להתפלגות המקרים הצפויה לפי אוכלוסיית התקן. בתקנון עקיף, להבדיל מתקנון ישיר, אין אפשרות להשוות בין שתי אוכלוסיות שונות אלא רק בין האוכלוסייה הנחקרת לאוכלוסיית התקן.
דוגמה - לחישוב תקנון עקיף לגיל - השוואה בין ערים > בחירת אוכלוסיית תקן

כדי להשוות שיעורי תחלואה בסרטן בעיר מסוימת בהשוואה לעיר אחרת/מדינה ולבחון האם ייתכן כי ההבדל נובע כתוצאה מזיהום האוויר בשתי הערים, ולא מהתפלגות גיל שונה בין הערים, יבוצע תקנון עקיף. (ייתכן והאוכלוסייה בעיר זו מבוגרת מלכתחילה ולכן שיעור התחלואה בסרטן גבוה יותר לאו דווקא כתוצאה מזיהום האוויר).
תחילה נבחנים בשיעורים הסגוליים של התחלואה בסרטן בשתי הערים לפי התפלגות הגילאים, בשימוש בתקנון עקיף התפלגות מקרי התחלואה עבור פלחי הגילאים השונים באוכלוסייה הנחקרת אינה ידועה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אוכלוסיית עיר א׳-אוכלוסיית התקן | אוכלוסיית עיר א׳-אוכלוסיית התקן | אוכלוסיית עיר ב׳ - האוכלוסייה הנחקרת | אוכלוסיית עיר ב׳ - האוכלוסייה הנחקרת |
| קבוצת גיל | מספר תושבים | מספר מקרי סרטן לפי גיל | מספר תושבים | מספר מקרי סרטן לפי גיל |
| 0-20 | 100,000 | 200 | 200,000 | לא ידוע |
| 21-40 | 180,000 | 180 | 120,000 | לא ידוע |
| 41-50 | 60,000 | 300 | 40,000 | לא ידוע |
| 51-60 | 30,000 | 450 | 20,000 | לא ידוע |
| 61-70 | 20,000 | 900 | 15,000 | לא ידוע |
| 70+ | 10,000 | 500 | 5,000 | לא ידוע |
| סה״כ | 400,000 | 2530 | 400,000 | 2340 |
נאמר ובעיר א׳ נצפו סה״כ של 2530 מקרי סרטן ובעיר ב׳ נצפו סה״כ של 2340 מקרי סרטן, ומספר התושבים בערים אלו זהה. כדי לבדוק האם ההבדל לא נגרם כתוצאה מהתפלגות גילאים שונה (שאוכלוסייה א' מבוגרת מאוכלוסייה ב'), נבצע תקנון עקיף לפי השלבים הבאים:
דוגמה - לחישוב תקנון עקיף לגיל - השוואה בין ערים > 1. חישוב שיעור תחלואה סגוליים באוכלוסיית התקן (שיעור לשכבת גיל)

נבחר אוכלוסיית תקן, לדוגמה אוכלוסיית עיר א׳. לפי התחשבות במספר התושבים לכל שכבת גיל והיארעות מקרי הסרטן בשכבת הגיל המסוימת, נחשב את מספר מקרי התחלואה לכל אלף איש.
חישוב עבור אוכלוסיית התקן (הנתונים המחושבים בכתב מודגש) -
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
אוכלוסיית עיר א׳ (אוכלוסיית התקן)
| קבוצת גיל | מספר התושבים | מספר מקרי סרטן | שיעור סגולי לאלף (שיעור לשכבת גיל) |
| 0-20 | 100,000 | 200 | 2 |
| 21-40 | 180,000 | 180 | 1 |
| 41-50 | 60,000 | 300 | 5 |
| 51-60 | 30,000 | 450 | 15 |
| 61-70 | 20,000 | 900 | 45 |
| 70+ | 10,000 | 500 | 50 |
| סה״כ | 400,000 | 2530 | 6.33 |
דוגמה - לחישוב תקנון עקיף לגיל - השוואה בין ערים > 2. חישוב שיעור מקרי תחלואה צפוי באוכלוסייה הנחקרת

נחשב את מספר מקרי הסרטן הצפוי באוכלוסייה הנחקרת שבחרנו (עיר ב'), נכפול את השיעור הסגולי באוכלוסיית התקן (עיר א'- חושב בשלב הראשון) במספר תושבים לשכבת הגיל באוכלוסייה הנחקרת,
החישוב מתבצע לפי המספרים המתקבלים המייצגים את מספר מקרי הסרטן לאלף, הצפויים בכל שכבת גיל באוכלוסייה הנחקרת (הנתונים המחושבים בכתב מודגש) -
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | אוכלוסיית עיר א׳ (אוכלוסיית התקן) | אוכלוסיית עיר ב׳ (האוכלוסייה הנחקרת) |  |
| קבוצת גיל | שיעור סגולי של סרטן לאלף | מספר התושבים | מספר מקרים צפוי של סרטן |
| 0-20 | 2 | 200,000 | 400 |
| 21-40 | 1 | 120,000 | 120 |
| 41-50 | 5 | 40,000 | 200 |
| 51-60 | 15 | 20,000 | 300 |
| 61-70 | 45 | 15,000 | 675 |
| 70+ | 50 | 5,000 | 250 |
| סה״כ |  |  | 1945 |
דוגמה - לחישוב תקנון עקיף לגיל - השוואה בין ערים > 3. חישוב SMR

נחשב את הSMR- על ידי חלוקת מספר המקרים הנצפה הכולל בסך מספר המקרים הצפוי (ההיפותטי) שחישבנו :
SMR = observed/expected
SMR = 2340/1945 = 1.2
20%≈100*1.2
כלומר מספר מקרי הסרטן הצפוי בעיר ב׳ גבוה בכ - 20% ממספר המקרים הצפוי בעיר א׳ (אוכלוסיית התקן) אילו התפלגות הגילאים בשתי הערים הייתה זהה.
ניתן לראות כי המסקנה שקיבלנו לאחר התקנון לגיל שונה מהמסקנה טרם התקנון.
יתרונות וחסרונות של תקנון עקיף > יתרונות

תקנון עקיף מאפשר השוואה של אוכלוסיות גם כאשר אינם נתונים השיעורים הסגוליים עבור האוכלוסייה הנחקרת, מספיק לדעת את סך כל המקרים, להבדיל מתקנון ישיר, בו נדרש ידע עבור השיעורים הסגוליים של התחלואה לכל שכבת גיל.
שימושי כאשר האוכלוסייה הנחקרת היא קטנה ורוצים לבצע תקנון לאוכלוסייה גדולה בהרבה, לדוגמה, עובדי מפעל מסוים בארץ ביחס לכלל תושבי הארץ (במקרה זה השימוש בתקנון ישיר הוא בעייתי).
ספק מדד מספרי נוח להשוואה לאוכלוסיית התקן - SMR.
יתרונות וחסרונות של תקנון עקיף > חסרונות

אין אפשרות להשוות בין ערכי SMR עבור שתי אוכלוסיות שונות, ההשוואה מתבצעת רק כלפי אוכלוסיית התקן אליה מושווה האוכלוסייה הנחקרת.
המדד המתקבל אינו מפרט מידע לגבי כל שכבת גיל בנפרד, כלומר מסתיר מידע מפורט לשכבות ומסתיר אינטראקציות, כמו כל ממוצע או שיעור מסכם.
תקנון תיאורי ולא אנליטי, בכך הוא אינו בוחן שאלה של אטיולוגיה, כלומר לא מנסה לענות מה גורם לאפקט הנראה אלא רק מה אינו גורם לתוצאות הנצפות, אין המשך התייחסות לערפלן לאחר התקנון אליו.
כאשר משתמשים באוכלוסיית תקן שונה מתקבלות תוצאות שונות - נותן את יחס התחלואה בין האוכלוסייה הנחקרת לבין אוכלוסיית התקן הספציפית.
מדד פיקטיבי (נכון גם לגבי תקנון ישיר) - המדד המתקבל הוא מדד התחלואה הספציפי לגיל של אוכלוסייה מסוימת אילו היה קיים באוכלוסיית תקן, עם התפלגות גיל כמו באוכלוסיית התקן, כלומר המדד הוא היפותטי ואינו משקף בהכרח את התחלואה באוכלוסייה הנחקרת.
נטייה גבוהה לטעויות בעקבות בלבול עם תקנון ישיר.
שיקולים בבחירת אוכלוסיית תקן

דומה בתכונותיה במידת האפשר לאוכלוסייה הנחקרת בפרמטרים שונים, לאו דווקא אלו הנבדקים. כזו שהממוצע המשוקלל שלה בפרמטרים שונים דומה לממוצע המשוקלל של האוכלוסייה הנחקרת באותם הפרמטרים, למשל ממוצע הפרטים המעשנים באוכלוסייה זו קרוב לממוצע המשוקלל של הפרטים המעשנים באוכלוסייה הנחקרת
אינה משתנה בתנודות חדות לאורך זמן מבחינה מספרית או מבחינת תכונות אחרות, כלומר שיעורים סגוליים ידועים ויציבים של התחלואה/תמותה.
נתוניה עקביים וזמינים לטווח ארוך על מנת לאפשר בעתיד שימוש חוזר אם נרצה לבדוק שינוי לאורך זמן באוכלוסייה הנחקרת.
לקריאה נוספת

Sharon Anderson, Ariane Auquier, Walter W. Hauck, David Oakes, Walter Vandaele, Herbert I. Weisberg, "Statistical Methods for Comparative Studies",Toronto, John Wiley & Sons, 1980.
Techniques for Bias Reduction, 235-260.
הערות שוליים

↑  J.H Abramson, Z.H Abramson, "Making sense of data", New York, Oxford University Press, third edition 2001
↑  1.	Sharon Anderson, Ariane Auquier, Walter W. Hauck, David Oakes, Walter Vandaele, Herbert I. Weisberg, "Statistical Methods for Comparative Studies",Toronto, John Wiley & Sons, 1980., "Statistical Methods for Comparative Studies", Toronto, John Wiley & Sons, 1980
1 2  Choi, 1999., Look before you leap: stratify before you standardize, Am J Epi
↑  Lion Gordis, "Epidemiology", Philadelphia, Saunders Elsevier, fourth edition 2009.
תהילים קל"ה

תהילים קל"ה הוא מזמור בספר תהילים הפותח במילים ”הַלְלוּיָה הַלְלוּ אֶת-שֵׁם ה' הַלְלוּ עַבְדֵי ה'". המזמור מפאר את גדולת הבורא ומעשיו, תוך ציון אירועים היסטוריים מיציאת מצרים וקריאה לקבוצות בעם ולעם כולו להלל את שם האל.
לדעת תוספות שני הפסוקים הראשונים במזמור, ”הַלְלוּ יָהּ הַלְלוּ אֶת שֵׁם ה' הַלְלוּ עַבְדֵי ה'. שֶׁעֹמְדִים בְּבֵית ה' בְּחַצְרוֹת בֵּית אֱלֹהֵינוּ.”, הם חלק ממזמור קל"ד, ואילו מזמור קל"ה מתחיל במילים ”הַלְלוּ יָהּ כִּי טוֹב ה'” (בנוסחנו פסוק ג').
תוכן המזמור ומבנהו

המזמור פותח בפסוקים שבהם תופעת האפיפורה, דהיינו סיום זהה ובו שם האל בסוף מחציתו הראשונה של ששת הפסוקים הראשונים:
א הַלְלוּיָהּ הַלְלוּ אֶת-שֵׁם ה' הַלְלוּ עַבְדֵי ה'.

ב  שֶׁעֹמְדִים בְּבֵית ה'בְּחַצְרוֹת בֵּית אֱלֹהֵינוּ.

ג  הַלְלוּ יָהּ כִּי-טוֹב ה' זַמְּרוּ לִשְׁמוֹ כִּי נָעִים.

ד  כִּי יַעֲקֹב בָּחַר לוֹ יָהּ יִשְׂרָאֵל לִסְגֻלָּתוֹ.

ה  כִּי אֲנִי יָדַעְתִּי כִּי-גָדוֹל ה' וַאֲדֹנֵינוּ מִכָּל-אֱלֹהִים.

ו  כֹּל אֲשֶׁר חָפֵץ ה' עָשָׂה:
פסוקים ו' ו-ז' מזכירים את גדולת הבורא במעשיו בטבע.
מפסוק ח' ועד פסוק יג מתוארים מעשי הבורא החל ממכת הבכורות במצרים, ולאחר מכן שאר המכות, המלחמה בסיחון ועוג מלך הבשן ולבסוף קבלת הארץ כנחלה לעם ישראל.
מפסוק יד עד יז מתוארים הגויים שאינם מאמינים בבורא, שהם עובדי אלילים שאין באלוהיהם ולא כלום. והמשורר מבטיח – "כְּמוֹהֶם, יִהְיוּ עֹשֵׂיהֶם--    כֹּל אֲשֶׁר-בֹּטֵחַ בָּהֶם".
פסוקים יט ו-כ קוראים לבית ישראל, בית אהרן, בית הלוי ויראי ה' – לברך את האל.
וסיום המזמור: "בָּרוּךְ ה' מִצִּיּוֹן שֹׁכֵן יְרוּשָׁלִָם הַלְלוּ-יָהּ."
מקבילות למזמור

למזמור מקבילות בספר דברים ובספר תהלים:

בפרקנו פסוק יד:

כִּי יָדִין ה' עַמּוֹ וְעַל עֲבָדָיו יִתְנֶחָם:
ספר דברים, לב לו

כִּי יָדִין ה' עַמּוֹ וְעַל עֲבָדָיו יִתְנֶחָם כִּי יִרְאֶה כִּי אָזְלַת יָד וְאֶפֶס עָצוּר וְעָזוּב.
| תהילים קט"ו | תהילים קל"ה |
| --- | --- |
   ד  עֲצַבֵּיהֶם כֶּסֶף וְזָהָב מַעֲשֵׂה יְדֵי אָדָם.  ה  פֶּה לָהֶם וְלֹא יְדַבֵּרוּ עֵינַיִם לָהֶם וְלֹא יִרְאוּ.  ו  אָזְנַיִם לָהֶם וְלֹא יִשְׁמָעוּ אַף לָהֶם וְלֹא יְרִיחוּן.  ז  יְדֵיהֶם וְלֹא יְמִישׁוּן רַגְלֵיהֶם וְלֹא יְהַלֵּכוּ לֹא יֶהְגּוּ בִּגְרוֹנָם.  ח  כְּמוֹהֶם יִהְיוּ עֹשֵׂיהֶם כֹּל אֲשֶׁר בֹּטֵחַ בָּהֶם.  ט  יִשְׂרָאֵל בְּטַח בַּה' עֶזְרָם וּמָגִנָּם הוּא.  י  בֵּית אַהֲרֹן בִּטְחוּ בַה' עֶזְרָם וּמָגִנָּם הוּא.   יא  יִרְאֵי ה' בִּטְחוּ בַה' עֶזְרָם וּמָגִנָּם הוּא	:    טו  עֲצַבֵּי הַגּוֹיִם כֶּסֶף וְזָהָב מַעֲשֵׂה יְדֵי אָדָם.  טז  פֶּה לָהֶם וְלֹא יְדַבֵּרוּ עֵינַיִם לָהֶם וְלֹא יִרְאוּ.  יז  אָזְנַיִם לָהֶם וְלֹא יַאֲזִינוּ אַף אֵין יֶשׁ רוּחַ בְּפִיהֶם.   יח  כְּמוֹהֶם יִהְיוּ עֹשֵׂיהֶם כֹּל אֲשֶׁר-בֹּטֵחַ בָּהֶם.  יט  בֵּית יִשְׂרָאֵל בָּרְכוּ אֶת ה';     בֵּית אַהֲרֹן בָּרְכוּ אֶת ה'.  כ  בֵּית הַלֵּוִי בָּרְכוּ אֶת ה'   יִרְאֵי ה' בָּרְכוּ אֶת ה'. 
הפסוק האחרון (כא) – "בָּרוּךְ ה' מִצִּיּוֹן שֹׁכֵן יְרוּשָׁלִָם הַלְלוּיָהּ". כתוב במגילת תהלים שנמצאה בקומראן – "יברככה  ה' מציון שוכן ירושלים הללויה" – תחילתו דומה דומה לתהלים קכ"ח פסוק ה' – "יְבָרֶכְךָ ה' מִצִּיּוֹן וּרְאֵה בְּטוּב יְרוּשָׁלָ‍ִם כֹּל יְמֵי חַיֶּיךָ".
המזמור בליטורגיה

פרק זה והפרק הבא אחריו נחשבים לפי דעת ר' אחא בר יעקב להלל הגדול הנאמר בליל הסדר.
המזמור נאמר בסדר פסוקי דזמרה בשבתות ובחגים לפני תפילת שחרית.
לדעת הגר"א ולמנהג הפרושים, מזמור זה הוא שיר של יום ביום השישי של פסח (למעט שנה שבה ערב פסח חל בשבת), בשל סיפור עשר המכות ויציאת מצרים המופיע בו.
המזמור בתרבות

כי יעקב - זאנוויל ויינברגר באלבום מן השמים בלחן של שמעון יואל וועבער.
כי יעקב - בני פרידמן בלחן של ר' ישראל באדאנסקי, באלבום טביעת אצבע.
הערות שוליים

↑  תוספות, מסכת פסחים, דף קי"ז, עמוד א', ד"ה ה"ג.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ח, עמוד א'.
↑  מעשה רב, הלכות פסח, סעיף קצד.
1833 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1832   1831  1830 |  דגל ארצות הברית | 1833  בארצות הברית |  »»»  1834   1835   1836 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1833 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1833
1833 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 57 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: אנדרו ג'קסון (המפלגה הדמוקרטית)
סגן הנשיא: התפקיד לא היה מאויש עד 4 במרץ, מרטין ואן ביורן (המפלגה הדמוקרטית)
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
4 במרץ – אנדרו ג'קסון הושבע לכהונה השנייה שלו בתור נשיא ארצות הברית.
6 ביוני – הנשיא אנדרו ג'קסון הופך לנשיא האמריקני הראשון שנוסע ברכבת.
12 באוגוסט – היישוב שיקגו נוסד בשפך של נהר שיקגו על ידי 350 מתיישבים.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
11 באוגוסט – רוברט אינגרסול, פוליטיקאי אמריקאי, נואם, אתאיסט, קולונל במלחמת האזרחים האמריקאית (נפטר ב-1899)
20 באוגוסט – בנג'מין הריסון, הנשיא ה-23 של ארצות הברית (נפטר ב-1901)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
1807 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1806   1805  1804 |  דגל ארצות הברית | 1807  בארצות הברית |  »»»  1808   1809   1810 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1807 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1807
1807 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 31 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: תומאס ג'פרסון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית)
סגן הנשיא: ג'ורג' קלינטון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית)
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
19 בפברואר – סגן הנשיא לשעבר ארון בר נעצר במיסיסיפי באשמת בגידה. הוא הואשם בכך שזמם להקים רפובליקה עצמאית חדשה בלואיזיאנה ומקסיקו.
3 באוגוסט – סגן הנשיא לשעבר ארון בר הועמד לדין בפני בית משפט פדרלי בריצ'מונד שבוירג 'יניה באשמת בגידה.
17 באוגוסט – ספינת הקיטור "קלרמונט" של רוברט פולטון יוצאת לשייט מניו יורק לאולבני לאורך נהר הדסון. זהו שירות ספינות הקיטור המסחרי הראשון בעולם.
15 בספטמבר – סגן הנשיא לשעבר ארון בר היא זוכה מאשמה שבועיים לאחר שהוא נמצא חף מפשע.
22 בדצמבר – הקונגרס מעביר את חוק האמברגו אשר אסר על יצוא לבריטניה ולצרפת במטרה להגן על האינטרסים האמריקניים ולמנוע מלחמה.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
19 בינואר – רוברט אדוארד לי, קצין צבא אמריקאי, מהחשובים בקציני צבא הקונפדרציה (נפטר ב-1870)
27 בפברואר – הנרי וודסוורת' לונגפלו, משורר אמריקאי (נפטר ב-1882)
11 באוגוסט – דייוויד רייס אטצ'יסון, עורך דין וסנאטור אמריקני ממדינת מיזורי (נפטר ב-1886)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
26 בנובמבר – אוליבר אלסוורת', ממנסחי חוקת ארצות הברית, נשיא בית המשפט העליון (נולד ב-1745)
17 באוגוסט: ספינת הקיטור "קלרמונט" של רוברט פולטון יוצאת לשייט מניו יורק לאולבני לאורך נהר הדסון. זהו שירות ספינות הקיטור המסחרי הראשון בעולם.
תהילים י"ט

תהילים י"ט הוא המזמור ה-19 בתהילים (מזמור י"ח בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה). המזמור חתום בידי דוד, והוא עוסק בשני נושאים: כבודו של האל המשתקף במעשה ידיו, הם השמיים והשמש, שבחי התורה ותפילת השתוקקות לקיימה בשלמות. בלטינית ידוע מזמור זה בשם: "Caeli enarrant gloriam Dei" (הַשָּׁמַיִם מְסַפְּרִים כְּבוֹד אֵל).
מבנה המזמור

המזמור מחולק לשני חלקים, העוסקים בנושאים שונים, וכל חלק מחולק אף הוא לשני בתים, העוסקים בנושאים דומים.
מבנה המזמור > חלק א' (פסוקים ב'-ז')

הבית הראשון בחלק זה (פסוקים ב'-ה'), עוסק בסיפור מעשיו של האל על ידי השמיים, המתפשט ללא מילים בכל הארץ. בית זה בנוי משני חרוזים בעלי ארבע צלעות (ב'-ג'; ד'-ה'). מבחינה תוכנית, כל אחד מארבעת פסוקיו בנוי משתי צלעות המקבילות זו לזו בתקבולת נרדפת או משלימה. התקבולת בפסוק הראשון היא תקבולת כיאסטית, ושאר התקבולות הן תקבולות ישרות.
הבית השני (פסוקים ו'-ז') עוסק בפעולתו של השמש המקיף את העולם מקצה לקצה, ועושה זאת בשמחה, כחתן וגבור. בתי זה בנוי משני חרוזים, האחד בעל שתי צלעות והשני בעל שלוש צלעות (ו'; ז'). צלעותיהן של שני החרוזים מקבילות זו לזו בתקבולת משלימה, החרוז הראשון בתקבולת ישרה, והשני בתקבולת כיאסטית, שייתכן שבאה לבטא כיצד השמש מקיפה את השמים מקצה לקצה.
בין שני הבתים נמצאת הצלע ”לַשֶּׁמֶשׁ שָׂם אֹהֶל בָּהֶם” (ה'), שאף על פי שמבחינת חלוקת הפסוקים היא שייכת לבית הראשון, מבחינה עניינית היא שייכת לבית השני. בהתאם, יש הרואים אותה כשייכת לחרוז שבפסוק ו', ולכן לדעתם שני החרוזים בבית השני הם בעלי שלוש צלעות. לעומת זאת, יש הרואים צלע זו כעומדת בפני עצמה, בתור כותרת לבית הבא, וחולית מעבר בין הבתים, שכן היא מבהירה את הקשר בין השמים לשמש. הסיבה לכך שצלע זו מחוברת לבית הראשון ולא לשני אינה ברורה מספיק, וייתכן שחלוקה זו נעשתה כדי למנוע קישור בין הפועל 'שׂם' המוסב על הבורא, לבין הכינוי 'והוא' המוסב על השמש, והבנה מוטעית שהשמש הוא הבורא.
בשני הבתים מוזכרות המילים 'שמים' (המשמשת כמסגרת לחלק זה של המזמור) ו'קצה', ופעלים מהשורש יצ"א, ובכך מתבטא הקשר ביניהם גם ברובד המילולי. אך בעוד בבית הראשון קצה תבל משמש כמרחב בו יוצא קַוָּם של השמים (סיפורם על כבוד האל), בבית השני קצה השמים משמש כמרחב בו השמש יוצא להאיר על הארץ.
מבנה המזמור > חלק ב' (פסוקים ח-י"ד)

הבית הראשון (פסוקים ח'-י"א) עוסק בשבחה של תורת ה' ומצוותיה, והיא כוללת שישה חרוזי שבח דו-צלעיים המקבילים בתקבולת משלימה, המרבים בתיאור מהותם ופעולתם של התורה והמצוות, וחרוז דו-צלעי נוסף, שגם שתי צלעות מקבילות, המעיד שהם נחמדים ומתוקים יותר מזהב ונופת צופים.
הבית השני (פסוקים י"ב-י"ד) הוא תפילה אישית של המשורר על קיום מצוות התורה. המשורר פותח בהצהרה שהוא נזהר במצוות התורה בגלל השכר הרב שמבטיח קיומן, ולאחר מכן מבקש מהאל שיעזור לו להינצל מן העוונות והפשעים הרבים שהוא עלול להיכשל בהם, תוך התנצלות על הקושי לקיים את המצוות בשלמות: ”שְׁגִיאוֹת מִי יָבִין / מִנִּסְתָּרוֹת נַקֵּנִי”. בית זה כולל שני חרוזים בעלי שתי צלעות, וחרוז אחד בעל שלוש צלעות.
מלבד הצלע הפותחת את הבית השני, ”גַּם עַבְדְּךָ נִזְהָר בָּהֶם” - במצוות התורה, המקשרת בינו לבין הבית הראשון, יש בין שני הבתים קשרים לשוניים נוספים: בשני הבתים מוזכרת המילה 'רָב', בתור תואר למצוות או לעברות, ולפי רוב הפירושים, גם למילה "תְּמִימָה" בבית הראשון, המוסבת על התורה, יש מקבילה בבית השני, במילים "אָז אֵיתָם" (אז אהיה תם), המוסבות על המשורר.
מבנה המזמור > חתימה (פסוק ט"ו)

הפסוק החותם של המזמור הוא חרוז בעל שלוש צלעות, בו המשורר מבקש שאמרי פיו, ואף הגיון ליבו - המחשבות והרעיונות שלא הצליח לבטאם במילים - יהיו לרצון לפני ה', המכונה ”צוּרִי וְגֹאֲלִי”. אזכור זה של ה', הוא השביעי בסדרת אזכרות שלו בחלק השני של המזמור, לעומת החלק הראשון, בו שם ה' לא מוזכר כלל. שתי צלעותיו הראשונות של הפסוק מקבילות זו לזו באופן כיאסטי.
רוב הפרשנים רואים פסוק זה כחתימה לתפילה שבסוף החלק השני של המזמור. לעומתם, יש הרואים בפסוק זה חתימה למזמור כולו. ראיה לדבריהם הם מוצאים בכך שהמילה ”אֹמֶר”, המוזכרת פעמיים בחלק הראשון של המזמור, מוזכרת גם בחתימתו, בהטיה ”אִמְרֵי פִי”. לדעתם, ייתכן שבקשתו של המשורר שהגיון ליבו יהיה לרצון, כוללת גם שאיפה להבנת הקשר בין שני חלקי השיר (שהוא "הגיון ליבו"), וקבלת המסר הרעיוני העולה ממנו.
היחס בין חלקי המזמור

מאחר שאין בין שני חלקי המזמור זיקה עניינית ישירה, והם שונים זה מזה גם מבחינה סגנונית, חוקרים רבים הפרידו בין שני חלקי המזמור וטענו שבמקור הם היו שני מזמורים שונים, שאוחדו על ידי עורך מאוחר. אחרים, בעיקר פרשנים מסורתיים, עמלו לבאר את היחס בין חלקי המזמור, וחלקם אף ניסו להוכיח את אחדותו בעזרת המבנה הצורני הדומה של שני חלקיו, ומעט קשרים לשוניים ביניהם.
היחס בין חלקי המזמור > במדרש

התייחסות לקשר בין חלקיו של מזמור י"ט קיימת כבר בספרות המדרשית, באזור המאה ה-6. על אף ששאלת היחס בין חלקי המזמור לא נשאלה במפורש במדרש, מפירושו על המזמור עולים שני קשרים סמויים בין החלקים. הקשר הראשון שהמדרש מצביע עליו הוא הקשר בין תיאור פעולתה של השמש בבית השני (ו'-ז'), לבין שבח התורה ותיאור פעולתה בבית השלישי (ח'-י"א):
אמר רבי יהושע: צדקה עשה הקב"ה בעולם שלא נתנו (=את השמש) ברקיע הראשון, שאלמלי נתנו ברקיע הראשון לא היה כל בריה תחתיו צל שנאמר (ז'): "אֵין נִסְתָּר מֵחַמָּתוֹ". אבל לעתיד לבוא מי נסתר מחמתו? מי שהוא עוסק בתורה. מה כתיב אחריו? (ח') "תּוֹרַת ה' תְּמִימָה מְשִׁיבַת נָפֶשׁ"...
המדרש מפרש שהמילים המסיימות את חלקו הראשון של המזמור, ”אֵין נִסְתָּר מֵחַמָּתוֹ”, מוסבות על השמש, ומתארות את חומה הגדול של השמש, שאף אדם לא היה יכול לעמוד בו אם ה' היה נותן את השמש ברקיע הראשון. לפי המדרש, הצמדת מילים אלו לפסוק העוסק בתורת ה', מלמדת שביום הדין, כשהקב"ה ישלוף את השמש מנרתיקה, וילהט (ישרוף) על ידה את הרשעים, התורה תגן על לומדיה מאותו להט. המדרש מסתמך על נבואתו של מלאכי: ”כִּי הִנֵּה הַיּוֹם בָּא בֹּעֵר כַּתַּנּוּר, וְהָיוּ כָל זֵדִים וְכָל עֹשֵׂה רִשְׁעָה קַשׁ, וְלִהַט אֹתָם הַיּוֹם הַבָּא... וְזָרְחָה לָכֶם יִרְאֵי שְׁמִי שֶׁמֶשׁ צְדָקָה וּמַרְפֵּא בִּכְנָפֶיהָ...” (מלאכי, ג', י"ט–כ').
הקשר השני שהמדרש מצביע עליו, הוא קשר בין השבח לה' על הטבע והתורה בשלשת הבתים הראשונים של המזמור (ב'-י"א), לבין תפילתו של המשורר להצליח לשמור את התורה בשלמות בבית הרביעי (י"ב-ט"ו):
תני רבי שמעון בן יוחאי: מה גבורים הם הצדיקים, שהן יודעין לפתות את בוראן, ויודעין היאך לקלס. ראה דוד היאך מקלס את בוראו - התחיל מקלס בשמים, שנאמר (ב') "הַשָּׁמַיִם מְסַפְּרִים כְּבוֹד אֵל". אמרו השמים שמא אתה צריך כלום? "וּמַעֲשֵׂה יָדָיו מַגִּיד הָרָקִיעַ". אמר לו רקיע: שמא אתה צריך כלום? היה מזמר והולך. התחיל לקלס בתורה שנאמר (י') "יִרְאַת ה' טְהוֹרָה". אמר לו הקב"ה: דוד מה את בעי? (=מה אתה צריך) אמר לו "שְׁגִיאוֹת מִי יָבִין"...
לפי המדרש, עיקרו של המזמור הוא התפילה שבסופו, וחלקיו הראשונים של המזמור הם דברי שבח המקדימים את תפילתו של דוד (המשורר) בסוף המזמור. מטרתו של מבנה זה היא 'לפתות' את הקב"ה לשמוע לתפילתו של דוד, "כדרך השואל לנדיב שמאריך בתחלה בשבחו מי שיבקש ממנו... ולכוונה זו ספר בשבחיו וגלה נפלאות מתורתו".
היחס בין חלקי המזמור > השוואה בין תועלת השמש לתועלת התורה

בדברי הפרשנים הראשונים הועלה הפירוש, הטוען שהמזמור בא להשוות בין תועלתה הגדולה של השמש לעולם, שבזכותה העולם קיים, לבין תועלתה של התורה, שהיא ”תְּמִימָה מְשִׁיבַת נָפֶשׁ”, "וקיום הנפש בה - כמו שקיום העולם בשמש", ואף היא, כמו השמש המאירה לעולם - ”בָּרָה מְאִירַת עֵינָיִם”. פירוש זה עשוי לקבל חיזוק מכך שהתואר 'בָּרָה", שניתן במזמור זה לתורה, מופיע בשיר השירים בתיאור הרעיה שהיא ”יָפָה כַלְּבָנָה בָּרָה כַּחַמָּה” (מגילת שיר השירים, פרק ו', פסוק י').
חלק מהפרשנים פיתחו את הפירוש הזה, וטענו שהמזמור בא להראות כיצד תועלתה של התורה יותר גדולה מתועלתה של השמש, בעיקר על סמך המילים ”וְאֵין נִסְתָּר מֵחַמָּתוֹ”, שרומזות לכאורה על חסרון מסוים של השמש. לשיטתם, התיאורים הרבים של התורה במזמור זה, למעשה מקבילים את התורה לשמש, על מנת להראות את יתרונותיה הרבים של התורה על השמש. כך למשל, התורה ”מְשִׁיבַת נָפֶשׁ”, בעוד השמש לעיתים מחממת יותר מדאי וגורמת לאדם למות ולאבד את נפשו; התורה ”מַחְכִּימַת פֶּתִי”, בעוד השמש לפעמים "יכנס במוחו של אדם וישתגע"; התורה ”מְאִירַת עֵינָיִם”, בעוד השמש מסנוורת את עיני המסתכל בה; והתורה ”טְהוֹרָה עוֹמֶדֶת לָעַד”, בעוד השמש פעמים רבות מכוסה בעננים, ובלילה היא כלל לא מאירה.
פירוש זה מניח שאת הקשר בין שני חלקי המזמור יש לאתר בדברים הנאמרים סמוך לקו התפר שבין שני החלקים, והוא מסביר רק את הקשר בין הבית השני לשלישי, או לכל היותר את הקשר בין שלשת הבתים הראשונים. פירוש זה, אינו מבאר את מבנהו של המזמור השלם, ובמיוחד את תפילת המשורר בבית הרביעי. כמו כן, פירוש זה מסתמך על ההנחה שהמילים ”וְאֵין נִסְתָּר מֵחַמָּתוֹ” רומזות לחסרונה של השמש, אך יש הטוענים שאין הכרח לפירוש זה, וייתכן ש'חמה' בא רק בתור כינוי לשמש, שאין בארץ מקום הנסתר מאורה.
היחס בין חלקי המזמור > הקבלה בין הטבע לתורה כשתי דרכים להכרת האל

על פי פירוש נפוץ, שהועלה כבר בתקופת הראשונים, מזמור י"ט מציג את הטבע והתורה כשתי דרכים מקבילות להגיע לאמונה בה'. הדרך הראשונה, היא הסתכלות בנפלאות הבריאה, והקשבה לסיפור שהשמים והשמש מספרים בעצם קיומם - סיפור חכמתו של האל שבראם. בכל אלה יחד, ניתן למצוא "עדות על האלהות ולהכיר מעשיו". הדרך השנייה היא לימוד תורתו ומצוותיו של האל, שגם "מעידות על חכמתו ועל ישרו".
לדעת רוב המפרשים בדרך זו, השבחים הרבים של התורה, מלמדים שהמשורר נוטה להעדיף את דרך הכרת ה' על ידי התורה. כך למשל, לפי האבן עזרא, הביטוי ”עֵדוּת ה' נֶאֱמָנָה” רומז לכך שהתורה מעידה על האל באופן יותר נאמן מן הטבע. הסיבה להעדפת התורה היא, שהטבע מגלה את האמונה באופן חלקי ביותר, ואילו התורה היא ”תְּמִימָה” - שלמה ללא חסרון, וכוללת את כל חלקי הדעות והאמונות. השמים מספרים רק על עצם קיומו של האל, אך כיון ש”בְּלִי נִשְׁמָע קוֹלָם”, הם אינם מלמדים את האדם את שאר עקרונות האמונה כמו בריאת העולם, ההשגחה, והנבואה, ותורה מן השמים. כמו כן, השמים אינם מודיעים לאדם כיצד האל רוצה שבריותיו יתנהגו בעולמו. התורה, לעומת זאת מלמדת את האדם כיצד עליו להתנהג, בעזרת המצוות, שהם קוד מוסרי מפורט המכוון את האדם לדרך הישר, כמו שכתוב במזמור ”פִּקּוּדֵי ה' יְשָׁרִים”.
רוב הפרשנים שעסקו בפירוש זה לא התייחסו בדבריהם לקשר בין שתי דרכים אלו להכרת האל לבין תפילת המשורר על שמירת התורה, בבית האחרון של המזמור. לדעת הרב חנן פורת, חלק זה של המזמור מלמד שעל אף שהתורה מורה את הדרך הטובה ביותר כיצד לפעול בעולם, היא אינה מהווה "תעודת ביטוח" להליכה בדרך הנכונה, שכן גם ההוגה בה עלול לשגות, ועליו להתפלל ולבקש להצליח לשמור אותה בשלמות.
הרב יעקב משה חרל"פ, בפירושו על המזמור, פיתח רעיון זה באופן שונה במקצת, והציע שהדמיון בין ההויה (הטבע) לתורה הוא ששניהם מכונות 'שירה': ההויה כולה אומרת שירה בעת שהיא מספרת את כבודו של ה', וגם התורה מכונה שירה, כמו שכתוב בפסוק העוסק בה: ”וְעַתָּה כִּתְבוּ לָכֶם אֶת הַשִּׁירָה הַזֹּאת” (דברים, ל"א, י"ט). לדבריו, כינויים אלו מורים על כך שכל חיסרון קטן בפרטיהן של ההויה או התורה, גורם לחיסרון ב'נגינה העליונה', כמו שחיסרון של תו אחד בשיר יכול לקלקל את השיר כולו; מטרת המצוות היא 'לפרוט על התווים', וכל מי שמזלזל בפרט קטן מפרטי המצוות, הרי הוא ”מעוות את הזמרה ומשחית את השירה, שם שמים נשחת אז, ובמקום הילולים באים חילולים”.