stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן דוידי
ביוגרפיה > בצנחנים

בשנת 1953 הועבר דוידי לצנחנים, והתמנה למפקד פלוגה ב'. ב-1954 מונה לסגן מפקד גדוד 890. השתתף כמפקד בשורה ארוכה של פעולות תגמול ובהן:
פעולת קיביה
מבצע אלקיים בחאן-יונס
מבצע הר געש באזור ניצנה
מבצע עלי זית בחופה המזרחי של הכנרת
פשיטה על מחנה הלגיון הירדני בעזון - במהלך המבצע קיבל את ההחלטה לנטוש בשטח את הלוחם יצחק ג'יבלי שנפל בשבי.
בשנת 1955 השתתף דוידי במבצע חץ שחור ברצועת עזה. לאחר שמפקד הכוח, סעדיה אלקיים (סופפו) נהרג, פרץ דוידי חשוף לאש, ארגן את הלוחמים והמשיך בהסתערות תוך שינוי כיוון, עד שחוסלה ההתנגדות המצרית. על תפקודו הוענק לדוידי צל"ש הרמטכ"ל באותה שנה. בשנת 1973 הומר הצל"ש לעיטור העוז.
כשאריאל שרון התמנה למפקד גדוד הצנחנים, הוא מינה את דוידי לסגנו. בין השנים 1955 ל-1956 פיקד דוידי על שלושה גדודי צנחנים סדירים: גדוד 771 שלחם במבצע עלי זית, גדוד ד' שלחם בקרב המיתלה וגדוד 890 בתקופת פעולות התגמול.
בשנת 1956, אחרי הפיכת כוחות הצנחנים לחטיבה 202 בפיקודו של אריק שרון, המשיך דוידי לפקד על גדוד 890. במבצע קדש פיקד על גדוד ד' שכלל את סיירת הצנחנים, ושתי פלוגות נח"ל 906. הגדוד השתתף בכיבוש המוצבים כונתילה, תמד, נח'ל ובקרב המיתלה בסיני.
ב-1957 יצא להשתלמות בצרפת בבית הספר הצבאי ב "בית הספר הגבוה למלחמה" (École supérieure de guerre) .
בשנים 1958–1962 הופקד על הקמת גדודי המילואים וחטיבת המילואים הראשונה של הצנחנים – חטיבה 80. באוקטובר 1965 מונה לקצין צנחנים ראשי הראשון.
בתחילת מלחמת ששת הימים פיקד על יחידה מיוחדת של מפקדת קצ"ר - "כוח אורים" - שהשתתפה בכיבוש שארם א-שייח'. ביום הרביעי למלחמה, כשמח"ט הצנחנים, רפאל איתן, נפצע קשה מפגיעת כדור בראשו, הוזעק דוידי לפקד על חטיבת הצנחנים הסדירה (חטיבה 35) וכעבור כמה שעות פיקד על כיבוש העיירה קנטרה וגשר פירדאן, שניהם על גדות תעלת סואץ, פעולה שהביאה לסיום הלחימה בחזית זו. ביוני 1968 הוחלף על ידי רפאל איתן ויצא לחופשת לימודים.
בתחילת שנות השבעים שימש דוידי כיועץ למוסטפא ברזאני במסגרת הסיוע הישראלי למורדים הכורדים בעיראק.
בשנת 1972 פרש דוידי משירות סדיר בצה"ל בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה > חייו האזרחיים

לאחר שחרורו מצה"ל למד דוידי באקדמיה, קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון בתרבות דרום-מזרח אסיה, ושימש כמרצה באוניברסיטת תל אביב בתחום זה. היה פעיל בתנועת המתנס"ים, בהתיישבות ברמת הגולן ובגופים התנדבותיים. לפני שהתיישב ברמת הגולן, היה דוידי בין מקימי מועצה אזורית הר חברון. ב-1982 הקים סגן-אלוף במיל' מאיר אינדור ביחד עם הרב יהודה חזני את עמותת "שר-אל", שעוסקת בהבאת מתנדבים לצה"ל מחוץ לישראל. דוידי הוזמן לעמוד בראשה.
בשנת 1978 עמד בראש ועדה לבחינת אבטחת מוסדות החינוך בישראל שהמליצה על אבטחה בידי התלמידים במקום ההורים.
דוידי התגורר ביישוב בני יהודה שברמת הגולן וניהל את המתנ"ס ביישוב. בהמשך עבר לרמת גן. היה מזוהה עם הימין הפוליטי והיה מפעילי גוש אמונים. במהלך השיחות על הסכם השלום בין ישראל למצרים היה חבר בקבוצה של קצינים בכירים שהתנגדה לוויתורים בסיני. בשנת 2007 הצטרף, יחד עם מאיר הר-ציון ל"מפלגת התקווה" שבראשה עומד חבר הכנסת פרופ' אריה אלדד (תת-אלוף במיל').
בשנת 1998 הדליק דוידי משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל כהוקרה על הישגי עמותת שר-אל. ביום ירושלים שבשנת 2010 זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות.
אהרן דוידי נפטר בשנת 2012 ונקבר בבית הקברות גבעת השלושה.
הנצחה

על שמו נקרא בית הספר היסודי בשכונת אגמים בנתניה שנפתח בשנת 2013.
על שמו נקרא בית הספר "עתיד" ברמת גן.
בשיכון הצנחנים ברמת גן הוקמה לזכרו "גינת אהרון דוידי".
נתרם אמבולנס לארגון מגן דוד אדום להנצחתו.
הערות שוליים

↑  עוזי עילם, קשת עילם, ידיעות ספרים, 2009, עמודים 35-36.
↑  עיטור העוז לאהרון דוידי
↑  אריק, דבר, 16 במאי 1969
↑  אל"מ אהרון דוידי: קצין צנחנים ראשי, מעריב, 3 באוקטובר 1965
↑  ש. עין, הצנחנים של רפול ראשונים במתלה ובתעלה, דבר, 28 ביוני 1968
↑  אל"מ ר. איתן - קצין צנחנים ראשי, דבר, 24 ביוני 1968
↑  אמיר אורן, צה"ל שמר על הערכים, דבר, 22 באפריל 1977; המשך
↑  פרוייקט ירחמיאל, מעריב, 17 בדצמבר 1982
תוקם מועצה ציבורית למבצע, דבר, 17 בינואר 1983
↑  ועדת דוידי מבקשת המלצות, דבר, 24 באפריל 1978
האם ייטיבו התלמידים לשמור, מעריב, 16 בינואר 1979
↑  יהודי התפוצות יקראו למילואים, מעריב, 17 בדצמבר 1982
↑  מנחם שמואל, אם לא נעמוד בקונייטרה מי יערוב שנעמוד בירושלים, מעריב, 20 במאי 1974
↑  דני רובינשטיין, מה מריץ את גוש אמונים?, דבר, 5 בדצמבר 1975
↑  יוסף חריף, קצינים בכירים (מיל.) דנו עם בגין נגד ויתורים בסיני, מעריב, 3 באוגוסט 1978
↑  עוזי ברוך, הוכרזו שמות הזוכים בפרס מוסקוביץ', באתר ערוץ 7, 24 במרץ 2010
↑  תא"ל דוידי הובא למנוחות: "סידר עניינים תחת אש", באתר ynet, 13 בפברואר 2012
עדה גלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1888 טלומאץ'
 פטירה:  30 במרץ 1949 (בגיל 60) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  מורה, ומנהלת, רואת חשבון, פעילה למען זכויות נשים
 ידועה בשל:  רואת החשבון הראשונה בארץ ישראל
 
התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. 
עומדות מימין לשמאל: חסיה פינסוד סוקניק, שרה עזריהו, ד"ר רוזה וולט-שטראוס, ד"ר חנה ברכיהו, צפורה קלוזנר, עדה גלר. יושבות: עדה טברסקי, פניה מטמון-כהן, רחל גולומב, נחמה פוחצ'בסקי, מאשה סקיבין
עדה גלר (4 במאי 1888–30 במרץ 1949) הייתה פעילה ציונית, מורה ומנהלת בית ספר ורואת החשבון הראשונה בארץ ישראל המנדטורית.
קורות חיים

גלר נולדה בעיירה טלומאץ' (כיום באוקראינה). אף על פי שלמדה בבית ספר פולני, למדה את השפה העברית ובהמשך אף לימדה עברית לילדות ולנערות. ב-1911 עלתה לארץ ישראל ושימשה כמורה וכמנהלת בית הספר למלאכת יד בירושלים. לאחר שנסגר בית הספר בשנת 1922, יצאה גלר לארצות הברית, שם עברה השתלמויות והכשרות בראיית חשבון ובמסחר. בשנת 1927 חזרה לארץ ישראל, ולאחר משא ומתן עיקש עם רשויות המנדט הבריטי, הצליחה לקבל רישיון עבודה כרואת חשבון. היא הייתה האישה הראשונה בישראל בתחום זה, ולמשך שנים רבות גם היחידה. גלר הייתה חברה בהנהלת בנק שלמה המלך ואף שימשה כמזכירת המרכז.
פעילותה הפמיניסטית

בנוסף לעבודתה כמורה, מנהלת ורואת חשבון, גלר גם הייתה פעילה למען קידום זכויות הנשים ומעמדן. בית הספר למלאכת יד אותו ניהלה נועד לספק אפשרויות לימוד וקידום מקצועיים לנערות מרקע סוציו-אקונומי נמוך, והוא נתמך על ידי הארגון "ברית נשים יהודיות לתרבות" שבראשו עמדה שרה טהון. לאחר שקבלה את רישיון העבודה שלה, הצטרפה גלר לאיגוד נשים אקדמאיות, והייתה פעילה בהתאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. בשנת 1935 עמדה בראש משלחת מטעם ההתאחדות לאיסטנבול, שם נערך קונגרס בינלאומי מטעם ברית נשים עולמית לשווי זכויות.
הנצחה

רחוב עדה גלר בירושלים
רחוב עדה גלר בבאר שבע
לקריאה נוספת

דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך 5, עמ' 2125
איל כתבן, "נשים בטוגה של גבר: נתיב השתלבותן של נשים בפרופסיה המשפטית בארץ ישראל ובמדינת ישראל", בתוך: עיונים בתקומת ישראל (סדרת נושא): מגדר בישראל, עמ' 263–305.
הערות שוליים

↑  מרגלית שילה, "לדמותה של האישה בעלייה השנייה" ישראל 6 (2004), עמ' 93.
↑  העיתון הרשמי של ממשלת פלשתינה (א"י), 13 ביוני 1935, עמ' 505.
↑  מתוך אוסף הספרייה הלאומית.
↑  תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך 5, עמ' 2125
↑  אורלי הררי, "שלוש נשים פורצות דרך יונצחו ברחובות ירושלים", ערוץ 7, 06/11/14.
↑  "רחובות של שכונה שלמה יהיו על שמן של נשים", חדשות באר שבע, 03/03/2017
זאב מתתיהו פרל

זאב מתתיהו פרל
זאב מתתיהו פרל (1888–1948) היה איש צפת, היה פעיל בחיי הציבור בעיר, וגואל אדמותיה.
קורות חיים

נולד לאליקים געצל פרל וביילה לבית יודנפרויינד בפודהייצה שבמזרח גליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. בגיל עשר עלה לארץ ישראל עם הוריו, שהיו מראשוני המתיישבים במחניים. בשנת 1902 עברה המשפחה לצפת.
למד ולימד בישיבת.הרידב"ז בצפת ונישא לחנה בת יואל ברש"ד מצפת. זאב פרל ומשפחתו נהגו להתפלל בבית הכנסת טשורקוב נבנה עבור חסידות טשורקוב שהגיעו לצפת ושימש כבית.הכנסת של המשפחה למעלה מארבעה דורות.
בעידודו של זלמן דוד ליבונטין, שעורר את יהודי צפת ליזמות ולשחרור מהתלות בכספי "החלוקה", ייסדו בשנת 1912 בצפת יחד עם ברוך ברזל ויהודה מייברג את "דפוס הגליל " והעסיק 15 עובדים.
היה ממיסדי "אגודת בוני בתים", שלימים נקראה אגודת "צופיה", קבוצה של חמישים אנשים שרכשו בשנת 1913 מגרשים על הר כנען על מנת לבנות במקום פרוור חדש לצפת במתכונת "עיר גנים". מאוחר יותר היה חבר ב"אגודת צופיה לפיתוח הר כנען" .
ב-1927 פתח יחד עם רעייתו חנה, בתו של יואל ברשד, את מלון הרצליה בצפת. בתקופת המנדט התארחו במלון קצינים בריטיים ובו בזמן הסתירה המשפחה בביתה את מנחם בגין ופעילי מחתרת נוספים. ביתם היה פתוח לנזקקי צפת.
בשנות הארבעים פעל רבות ל"גאולת קרקע", והעברת רכוש בצפת לידי יהודים, בייחוד מבנים של המיסיון האנגלי והסקוטי, שהיו ממוקמים במקומות אסטרטגיים בצפת.
ב-1942 רכשו זאב פרל ויהודה מייברג את בניני הקולג' בצפת מהמיסיון האנגלי והעבירו את הרכוש לקרן הקיימת ולקופ"ח של ההסתדרות. לימים הפך המקום לבית ההבראה של ההסתדרות, "בית בוסל". פעל לרכישת מלון "סיטדל" ורכישת הכנסייה של המיסיון הסקוטי, שעל פסגת "המצודה". בראשית שנות הארבעים היה שותף למאמצים של החברה לפיתוח צפת לחבר את צפת לרשת החשמל הארצית ונתן ערבות עצמית למטרה זו.
ב-1945 רכשו פרל ומייברג מניות של החברה לפיתוח צפת במרכז המסחרי הישן בצפת, בית אשת"ם שנבנה לאחר מאורעות תרפ"ט, והקימו בו את בית הקולנוע המקורה הראשון בצפת, את בית הקולנוע הפעיל יוסף בנדרלי והמקרין היה ג'וני, עולה חדש מסרביה. בבית הקולנוע הוקרנו סרטים הוליוודים, וסרטים מצריים ולבנונים להנאת הקהל היהודי הערבי והחיילים הבריטים. בית הקולנוע נסגר ב-1947, ערב מלחמת העצמאות
ילדיו: משה פרל, שמואל פרל, דניאל פרל וציפורה פאגלין (אשת עמיחי פאגלין).
נכדו הוא זאב פרל, ראש עיריית צפת לשעבר.
יחסי הרשות הפלסטינית – קטר

| יחסי הרשות הפלסטינית – קטר |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: קטר (מדינה)


הרשות הפלסטינית: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 11,586
אוכלוסייה
5,542,720: 3,082,248
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,139: 76,493

יחסי הרשות הפלסטינית–קטר הם יחסי החוץ בין הרשות הפלסטינית וקטר.
סקירה כללית

קטר הכירה במדינה פלסטינית ב־16 בנובמבר 1988, יום לאחר הכרזת העצמאות הפלסטינית.
ב-23 באוקטובר 2012, ביקר האמיר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני בעזה. הוא היה מנהיג המדינה הראשון שביקר בעזה לאחר עליית החמאס לשלטון ברצועה ב-2007.
ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן, האשים שר החוץ הישראלי אביגדור ליברמן את קטר בכך שהיא מחבלת יחד עם טורקיה במאמצים המצריים להשיג הפסקת אש.
במאי 2017 אמיר קטר, שייח תמים בן חמד אל ת'אני, צוטט ברשת "אל-ערבייה" באומרו כי יחסי קטר וישראל "טובים", וכי הוא נחוש לעזור לתווך הסכם שלום בין ישראל לפלסטינים. לאחר פרסום ההתבטאויות סוכנות הידיעות הרשמית הקטרית פרסמה כי אתר הסוכנות נפרץ וכי הופץ פרסום שקרי שיוחס לאמיר. בהמשך אותה שנה הסתייע הלובי למען קטר, הפועל בארצות הברית, בחוות דעתו של המזרחן הישראלי שמעון שפירא, שכתב לקונגרס:
"על בסיס הניסיון והידע שלי אני יכול לומר שקטר לא סיפקה נשק לחמאס. קטר מסייעת במיזמים הומניטריים כמו בניית בתים ושכונות חדשות. החומרים שמסופקים לעזה מפוקחים על ידי מערכת הביטחון הישראלית, בראשות גנרל פולי מרדכי."
בשנת 2018 החלה עבודת הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה, מדיניות קטרית אשר בבמסגרתה מועברים מענקים כספיים מקטר לרצועת עזה באישורה של מדינת ישראל. הכסף מועבר בפעימות, ובכל פעימה מועברים במזוודות 15–40 מיליון דולר במזומן. במאי 2019, מיד לאחר שנורו לעבר ישראל 700 רקטות ו-4 אזרחים נהרגו, אישרה ישראל את העברת 180 מיליון דולר לרצועה. בכירים פלסטינים מחו על העברות הכספים, וטענו כי הם מחזקים את כוח החמאס, מבססים את הפילוג הפלסטיני ומחזקים את כוחן של ארצות הברית וישראל.
באוגוסט 2020 לאחר שאיחוד האמירויות הערביות הכריזה כי בכוונתה לחתום על הסכם נרמול יחסים עם ישראל אמרה עוזרת שר החוץ הקטרי כי "דוחא לא תצטרף לשכנותיה ברכבת הנורמליזציה ותיחפז לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל, עד שיושלם פתרון הסכסוך עם הפלסטינים".
בינואר 2025 אסרה הרשות הפלסטינית על פעילות רשת התקשורת הקטרית אל-ג'זירה בשטחה.
נציגויות דיפלומטיות

הרשות הפלסטינית מחזיקה בקטר שגרירות בדוחא.
קטר מחזיקה ברשות הפלסטינית נציגות בעזה.
ארנונה אקסלרוד

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 באוגוסט 1935 רמת הכובש, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 בפברואר 2019 (בגיל 83) תל אביב-יפו, ישראל 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  חדרי אוכל בקיבוצים
 
ארנונה אקסלרוד (2 באוגוסט 1935 - 26 בפברואר 2019) הייתה אדריכלית ישראלית שפעלה בעיקר בתנועה הקיבוצית בשנות ה-60 וה-70.
ביוגרפיה

אקסלרוד (לבית זריצקי) נולדה בשנת 1935 בקיבוץ רמת הכובש ובגיל צעיר נדדה עם משפחתה בעקבות עבודתו של אביה בצלאל זריצקי שהיה מהנדס חשמל. המשפחה, שכללה בנוסף את אמה רחל זריצקי (לבית פולונסקי) ואחיה אריה זריצקי, התמקמה בתל אביב ובה גרה ארנונה עד לפטירתה. את הכשרתה כאדריכלית קיבלה בטכניון בחיפה, שם למדה במחזור עם האדריכלים אריה פרייברגר וישראל גודוביץ. ב-1958 סיימה את לימודיה ועבדה במשרד שהוקם לצורך תכנון בניין הספרייה הלאומית בגבעת רם. עם סיום העבודה הצטרפה למשרדו של האדריכל שמעון פובזנר, שהיה בין מתכנני הספרייה הלאומית ובמשרדו עבדה שמונה שנים. לאחר מכן, הצטרפה למחלקת התכנון של תנועת הקיבוץ המאוחד, מחלקה שהייתה ממוקמת בבית הקיבוץ המאוחד בתל אביב. בסוף שנות ה-60 התאחדה המחלקה עם המחלקה הטכנית של איחוד הקבוצות והקיבוצים. במחלקה עבדה לצד אדריכלים כמו חנן הברון, נעמי יודקובסקי, ויטוריו קורינלדי ורחל ניסים.
במשך קרוב לחצי יובל שנים תכננה מבנים רבים בתנועה הקיבוצית, ובמיוחד חדרי אוכל שהיוו את מרכז הקיבוץ. אקסלרוד תכננה בקיבוצים בכל רחבי הארץ - החל מכפר גלעדי שבאצבע הגליל, דרך ההתנחלות קליה שבצפון ים המלח ועד לגרופית שבערבה ואור הנר שבעוטף עזה.
השנים שבהן עבדה אקסלרוד במחלקה לתכנון היו שנות השגשוג של התנועה הקיבוצית, אך עם המשבר החברתי והכלכלי הגדול שהתרחש בשנות ה-80 נסגרה המחלקה לתכנון ובתום אותו עשור פוטרו עובדיה ובכלל זה אקסלרוד. מאותה עת עבדה באופן עצמאי והמשיכה לתכנן כמה שנים נוספות עד לפרישתה.
אקסלרוד הייתה נשואה למהנדס אביבי אקסלרוד ששיתף עימה פעולה בכמה מעבודותיה. בתה היא האדריכלית אירית אקסלרוד הפועלת במקביל בישראל ובארצות הברית.
אקסלרוד נפטרה ב-26 בפברואר 2019. ב-2022 פורסם הספר "סעודה אחרונה בקיבוץ - האדריכלות הברוטליסטית של ארנונה אקסלרוד" (הוצאת אסיה) מאת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון המסכם מחקר מקיף שעסק בדרכה המקצועית של אקסלרוד ומתמקד בעבודותיה בקיבוצים ובמיוחד בחדרי האוכל שתכננה לאורך השנים.
פרויקטים נבחרים

אורחן דברת (1971, נהרס)
חדר אוכל קיבוץ גשר (הרחבה) (1974)
חדר אוכל קיבוץ גלעד (1978)
חדר אוכל קיבוץ ניר עם (1979)
חדר אוכל קיבוץ מבוא חמה (1980)
חדר אוכל קיבוץ גרופית (1980)
חדר אוכל קיבוץ אייל (הרחבה) (1982)
חדר אוכל קיבוץ אור הנר (הרחבה) (1985)
חדר אוכל קיבוץ כפר גלעדי (1985)
חדר אוכל, מועדון, בית ספר יסודי אזורי "מגילות" ומבני מגורים קיבוץ קלי"ה
מועדון ומבני מגורים קיבוץ מצפה שלם
גלריית תמונות

חדר האוכל בקיבוץ מבוא חמה
חדר האוכל בקיבוץ מבוא חמה
חזית בניין חדר האוכל בגרופית
חדר האוכל בקיבוץ אור הנר
קיבוץ גלעד, 1978
בתי מגורים דו-קומתיים בקיבוץ גלעד
חדר אוכל בקיבוץ קליה
חדר אוכל בקיבוץ גשר
אתר הנצחה בקבוצת גבע, 1974
חדר זיכרון בקבוצת גבע
סבסטופול

סֵבַסְטוֹ֫פּוֹל (באוקראינית: Севастополь; בטורקית: Akyar; ברוסית: Севасто́поль) היא עיר נמל על חוף הים השחור בחצי האי קרים. סמוך לעיר ממוקם בסיס ראשי של הצי הרוסי. עד 2014 היה בו גם בסיס מרכזי של הצי האוקראיני. אף שהשטח בשליטת רוסיה, מרבית העולם עדיין מכיר בשטח כחלק מאוקראינה ולא מכיר בסיפוח הלא-חוקי שרוסיה ביצעה במרץ 2014. העיר פופולרית כיום בזכות שמורות החוף הרבות באזור ומהווה יעד לתיירים רבים, בעיקר ממדינות ברית המועצות לשעבר.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2012, מונה אוכלוסייתה 475 אלף איש. ביתו של "הצי הסובייטי של הים השחור" לשעבר ובסיס ימי של צי הים השחור של חיל הים הרוסי.
המיקום הגאוגרפי המיוחד של העיר ותנאי הניווט שבאזור הפכו את נמלי העיר סבסטופול למרכז ימי חשוב. בשל עובדה זו עמדה העיר במרכז עימותים צבאיים רבים, ואחד החשובים שבהם מלחמת קרים. במלחמה זו עמדו מגיניה הרוסיים של סבסטופול במשך 11 חודשים במצור שהטילו עליה צבאות האימפריה העות'מאנית, בריטניה צרפת וסרדיניה, עד שלבסוף נכבשה על ידיהם. גם בתקופת מלחמת העולם השנייה עמדה העיר במצור ממושך.
ב-6 במרץ 2014 כחודש לאחר הפלישה הרוסית הכריז שלטון הבובות הרוסי בסבסטופול על עצמו באופן חד-צדדי כגוף פדרלי של הפדרציה הרוסית. ב-18 במרץ סופחה העיר רשמית על ידי רוסיה והייתה ליחידה אדמיניסטרטיבית נפרדת כחלק מהמחוז הפדרלי של קרים, לצד הרפובליקה של קרים. העיר קיבלה מעמד של עיר פדרלית (אחת משלוש הערים הפדרליות של רוסיה), ורוסיה שולטת בה בפועל. ממשלת אוקראינה אינה מכירה בכך וממשיכה לראות בכל חצי האי קרים כשטח שלה.
אטימולוגיה

השם סבסטופוליס נבחר כהשפעת השפה היוונית. השם נובע מהמילה סבסטוס (σεβαστός), שמשמעותה 'בעל ערך' ושם העצם 'פוליס' (πόλις) שמשמעותו עיר. סבסטוס (Σεβαστός) היא המקבילה היוונית המסורתית לאוגוסטוס הרומאי, שם שהוענק במקור לקיסר הראשון של האימפריה הרומית.
חרף מקורותיו היוונים, השם עצמו לא מגיע מזמני יוון העתיקה. קרוב לוודאי שהעיר נקראה על שם השליטה (אוגוסטה) יקתרינה הגדולה שהקימה את העיר בשנת 1783. היא ביקרה בעיר בשנת 1787 בחברת הקיסר האוסטרי יוזף השני ומכובדים זרים אחרים. במערב העיר ישנן חורבות ושרידים של הנמל היווני העתיק חרסונס, שהוקמה במאה ה-5 לפני הספירה או במאה ה-4, על ידי מתיישבי הראקליאה פונטיקה. משמעות השם הוא חצי אי ואינו מתייחס לשם היווני של קרים: חרסונסוס טוריקה (חצי האי הטורקי).
היסטוריה

במאה ה-6 לפני הספירה הוקמה מושבה יוונית בשטח העיר של היום. העיר היוונית חרסונס התקיימה כמעט אלפיים שנה, תחילה כדמוקרטיה עצמאית ואחר כך כחלק מממלכת בוספורוס.
במאות ה-13 וה-14 השטח נכבש על ידי אורדת הזהב המונגולית וננטשה. אומנם לסבסטופול של היום אין כל קשר לאותה עיר, אך שרידיה מהווים עד היום אתר תיירות פופולרי.
היסטוריה > תקופת ברית המועצות

בתקופת מלחמת העולם השנייה סבלה העיר מהפצצות אוויריות של הנאצים, והותקפה על ידי איטליה ורומניה במהלך המצור על סבסטופול. הנאצים השתמשו בארטילריה כבדה מאוד בניסיונות לשבור את הביצורים, ורק לאחר קרב ארוך ומצור שנמשך 250 יום, נפלה העיר המבוצרת לידי כוחות הציר ביולי 1942. הנאצים תכננו לקרוא לעיר תאודוריכשאפן (על שם תיאודריך הגדול והעובדה שחצי האי קרים היה ביתם של הגותים הגרמאנים במאות ה-18 וה-19). העיר שוחררה על ידי הצבא הסובייטי ה-9 במאי 1944, ובהמשך הוענק לה תואר עיר גיבורה.
ב-1957 סופחה לעיר העיירה בלאקלאווה והפכה לרובע בה.
היסטוריה > סבסטופול כחלק מאוקראינה הסובייטית

בתקופת ברית המועצות, סבסטופול הפכה לעיר צבאית סגורה וכל מבקר שלא היה תושב העיר נדרש אישור ביקור זמני מהרשויות לצורך שהייה בעיר.
ב-29 באוקטובר 1948 נשיאות הסובייט העליון הנפיקה צו שהעניק לעיר מעמד מיוחד. בשנת 1954, בעקבות החלטת ניקיטה חרושצ'וב, סופח מחוז קרים והעיר סבסטופול לאוקראינה הסובייטית .
היסטוריה > לאחר התפרקות ברית המועצות

לאחר התפרקות ברית המועצות, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי (קונגרס נציגי העם) תהה בדבר מעמדה החוקי של סבסטופול ודרש מהסובייט העליון להגדירו.
ב-11 בדצמבר 1992 נשיא אוקראינה קרא לבקשת הפרלמנט הרוסי ניסיון שלוקה ב"מחלה אימפריאלית". ב-17 בדצמבר 1992 הוקם משרד הנציג הנשיאותי בקרים, מה שהביא לגל מחאות נגד קייב. חלק ממארגני המחאות היו חברי חזית הישועה הלאומית וארגונים לאומניים רוסיים.
ב-10 ביולי 1993 הפרלמנט הרוסי העביר הצעה להכריז על סבסטופול כעיר פדרלית רוסית.
ב-14 באפריל 1993 נשיאות הפרלמנט של קרים קרא ליצירת תפקיד נשיא קרים. שבוע לאחר מכן, חבר הפרלמנט הרוסי, ולנטין אגאפונוב, הצהיר שרוסיה מוכנה לפקח על הליך משאל עם לעצמאות קרים ולכלול את הרפובליקה כחברה בחבר המדינות. ב-28 ביולי 1993 אחד ממנהיגי החברה הרוסית בקרים, ויקטור פרוסאקוב, הודיע כי ארגונו מוכן למרד מזוין להקמת שליטה רוסית בסבסטופול.
במאי 1997 רוסיה ואוקראינה חתמו על הסכם שלום וידידות שמסיר את תביעותיה של מוסקבה לשטחים באוקראינה. הסכם נפרד שנקרא אמנת החלוקה על מעמדו ותנאיו של צי הים השחור יצר תנאים להחכרה בידי רוסיה שלא מוגבלת בזמן של מתקנים ומשאבים בסבסטופול ובחצי האי קרים.
צי הים השחור הסובייטי לשעבר ומשאביו חולקו בין צי הים השחור הרוסי לזה האוקראיני. שני הציים השתמשו בנמלי העיר. סבסטופול נותרה מטה צי הים השחור הרוסי.
בשאר חלקי חצי האי קרים, השפה הרוסית נותרה דומיננטית גם לאחר עצמאות אוקראינה. החברה הרוסית מעולם לא קיבלה את אובדן סבסטופול והתייחסה לסבסטופול כמי שהופרדה זמנית ממולדתה.
ביולי 2009, יושב ראש מועצת העיר סבסטופול ולרי סראטוב (ממפלגת האזורים) הכריז שעל אוקראינה להגדיל את התשלומים שעליה לקבל מרוסיה על אירוח הצי שלה בסבסטופול.
ב-27 באפריל 2010 רוסיה ואוקראינה חתמו על הסכם שבמסגרתו הוגדלה אפשרות השהייה של הצי לעשרים וחמש שנה לאחר שנת 2017 (ולמעשה עד 2042) עם אופציה להארכת ההחכרה בחמש שנים נוספות.
היסטוריה > משבר קרים 2014

ב-6 במרץ 2014 כתגובה לאירועי יברומאידאן[דרוש מקור], מועצת העיר סבסטופול הכריזה באופן חד צדדי על כוונתה להצטרף לפדרציה הרוסית כסובייקט פדרלי. מועצת העיר הוציאה הצעה משותפת ב-11 במרץ יחד עם המועצה העליונה של קרים לאיחוד כרפובליקה עצמאית מאוקראינה עם אופציה לסיפוח עם רוסיה בכפוף למשאל עם שייערך. השלטון האוקראיני והקהילה הבינלאומית ביקרו באופן חריף את החלטת משאל העם.
ב-16 במרץ 2014 נערך משאל עם שנוי במחלוקת על עזיבת קרים את אוקראינה. במהלך ההצבעה נשלט בניין המועצה העליונה של קרים על ידי חיילי צבא רוסים. דיווחים רשמיים טענו שמרבית המצביעים תמכו בסיפוח לרוסיה ברוב של 95.6%. משאל העם הביא להקמת הרפובליקה של קרים, שסבסטופול היא העיר הגדולה בה.
ב-18 במרץ 2014 החוזה לאימוץ קרים וסבסטופול לרוסיה נחתם וחצי האי קרים והעיר סבסטופול סופחו רשמית לרוסיה, כשבמסגרתו הוחלט:
ששטחה של הרפובליקה האוטונומית של קרים לשעבר הוא הרפובליקה של קרים וחלק מרוסיה.
העיר בעלת המעמד המיוחד סבסטופול היא עיר פדרלית ברוסיה.
שני השטחים הם חלק מהמחוז הפדרלי של קרים.
מעמדה הבינלאומי של העיר לא הוכר. קרים וסבסטופול עדיין מוגדרות על ידי אוקראינה, האיחוד האירופי ומרבית מדינות האו"ם כחלק מאוקראינה.
זמן קצר לאחר הסיפוח מונה הפעיל הלאומני אלכסיי צ'אלי, למושל העיר. כמה שבועות לאחר מכן מונה סרגיי מינאיילו להחליפו עד 2016 כשהועבר למחוז אחר ובמקומו מונה דמיטרי אובסיאניקוב, שכיהן כממלא מקום עד לבחירות למושלות העיר שנערכו בספטמבר 2017, כשנבחר להמשיך לכהן כמושל העיר.
תשתיות

קיימים שבעה סוגים של תחבורה בסבסטופול:
אוטובוס: 101 קווים.
טרוליבוס: 14 קווים.
מיניבוס: 52 קווים.
סירת מפרש: 6 קווים.
מעבורת: קו אחד.
אוטובוס אקספרס – 15 קווים.
HEV-רכבת: {מקומי, קו פרוורי} – קו אחד.
נמל תעופה: 1
פוליטיקה וממשל

בראש העיר סבסטופול עומד מיכאיל רזבוז'אייב שמונה למושל העיר ב-11 ביולי 2019.
העיר מחולקת לארבעה רבעים הנמצאים בשטח המנהלי של סבסטופול. מינהל העיר סבסטופול מכונה רשמית בשם ממשלת סבסטופול והגוף המחוקק העירוני הוא האספה המחוקקת של סבסטופול ובה 24 חברים, הנבחרים אחת לחמש שנים. בבחירות לאספה המחוקקת שנערכו ב-2014 נבחרו 22 חברי מפלגת רוסיה המאוחדת ו-2 חברי מפלגת לדפ"ר. בספטמבר 2017 זכה דמיטרי אובסיאניקוב בתמיכת רוב התושבים בבחירות למושלות העיר לאחר שגרף למעלה משבעים אחוז, מקולות המצביעים ומינויו הפך למינוי קבוע עד לבחירות 2022.
מושל סבטופול הוא ראש הרשות המבצעת בעיר והוא ממונה על ידי הנשיא באישור האספה המחוקקת. קודם לסיפוח חצי האי קרים לרוסיה ראש הרשות המבצעת בעיר היה ראש העיר שכונה יושב ראש מועצת העיר סבסטופול ומועצת העיר סבסטופול (Севастопольська міська рада) תפקדה הן כעירייה והן כמועצה מחוקקת מאז שהוקמה ב-27 במרץ 1917 ועד לפירוקה ב-17 במרץ 2014 עקב סיפוח קרים לרוסיה. בתקופת האימפריה הרוסית פעלה בעיר הדומה העירונית של סבסטופול כגוף עירוני מחוקק. הדומה העירונית הוקמה ב-22 במאי 1816. קודם לכן נוהלה העיר על ידי הצבא. ב-1787 הוקמה מזכירות עירונית שעסקה בניהול תקציב העיר עד הקמת הדומה ב-1816.
רובעי העיר

גבולות העיר הנוכחיים הוגדרו בשנת 1977 בהחלטת מועצת העיר, מה-8 בפברואר 1977.
במסגרת החקיקה הרוסית, העיר מהווה עיר פדרלית המחולקת לארבעה רבעים אדמיניסטרטיביים ואלה מחולקים לעשרה מחוזות מוניציפליים.
| רובע | שטח | אוכלוסייה סך הכל | עירוני | יישוב | מספר במפה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רובע גגארין | 61 | 144 721 | 144 721 | - | 1 |
| המחוז המוניציפלי גגארין | 61 | 144 721 | 144 721 | - | 1 |
| רובע לנין | 26 | 112 220 | 112 220 | - | 2 |
| המחוז המוניציפלי לנין | 26 | 112 220 | 112 220 | - | 2 |
| רובע נחימוב | 233 | 111 101 | 98 654 | 12 447 | 3 |
| המחוז המוניציפלי נחימוב | 99 | 93 831 | 93 831 | - | 3 |
| המחוז המוניציפלי אנדרוס | 24 | 3 070 | - | 3 070 | 4 |
| המחוז המוניציפלי קצ'ינסקי | 67 | 8 876 | 4 823 | 4 053 | 5 |
| המחוז המוניציפלי הגן העליון | 43 | 5 324 |  -  |  5 324  | 6 |
| רובע בלאקלאווה | 545 | 48 221 | 30 182 | 18 039 | 4 |
| המחוז המוניציפלי בלאקלאווה | אין נתונים | 29 098 | 19 978 | 9 120 | 7 |
| מחוז מוניציפלי אורלינובסקי | אין נתונים | 6 369 | - | 6 369 | 8 |
| מחוז מוניציפלי טרנובסקי | אין נתונים | 2 550 | - | 2 550 | 9 |
| איקרמאן | אין נתונים | 10 204 | 10 204 |  -  | 10 |

במסגרת החקיקה האוקראינית, העיר מחולקת לארבעה רבעים, שבשניים מהם (לנין וגגארין) רבעים עירוניים, כששני האחרים (בלאקלאווה ונחימוב) מורכבים מיישובים.
רובע גגארין (מערב העיר)
רובע לנין (מרכז העיר)
רובע נחימוב (צפון העיר; הצד הצפוני והשטחים מצפון לנהר בלבק והיישוב קאצ'ה)
רובע בלאקלאווה (צפון-מזרח העיר והעיר אינקרמאן)
ספורט

בעיר מתקני ספורט רבים רובם ספורט מים. אצטדיון הכדורגל המרכזי הוא SKS ארנה, שנבנה ב-1986 ומכיל 5,576 מושבים.
בעיר פועלים מספר מועדוני ספורט לרבות מועדון הכדורגל סבסטופול שהוקם בשנת 2014 כיורש לקבוצה קודמת שהתמודדה בליגת העל האוקראינית. המועדון החדש מתמודד באליפות האזורית ובליגת העל של חצי האי קרים מכיוון שאופ"א לא מכירה בסיפוח קרים לרוסיה ולא מתירה למועדון להתחרות בליגות הרוסיות.
בעיר פעל מועדון הכדורסל מוסון סבסטופול - שהתמודד בליגה השלישית ברוסיה.
גלריה

מראה העיר סבסטופול.
ספינות צי הים השחור עוגנות בסבסטופול.
כיכר נחימוב
היכל התרבות.
תיאטרון לונאצ'ארסקי.
מפרץ הארטילריה
ראו גם

צי הים השחור
דויד זימה

דויד זימה (בצ'כית: David Zima; נולד ב-8 בנובמבר 2000 באולומואוץ שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סלביה פראג מהליגת העל הצ'כית ובנבחרת צ'כיה.
קריירת מועדונים

זימה גדל במחלקת הנוער של סיגמה אולומואוץ. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצ'כית, וערך שתי הופעות ליגה.
ב-1 בפברואר 2020 הושאל זימה לסלביה פראג מליגת העל הצ'כית עד לתום עונת 2020/2021. ב-3 באוגוסט 2020 חתם על חוזה קבוע במועדון. בסך הכל ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם זימה בטורינו מהסרייה א'. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על סלרניטנה במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2021/2022. בעונתו הראשונה במועדון ערך 20 הופעות ליגה.
ב-31 בינואר 2024 חזר לסלביה פראג וחתם לארבע וחצי שנים.