stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדוקס אלסברג
מחקר ניסיוני > מאמרו של דניאל אלסברג משנת 1961, "סיכון, עמימות והחלטה"

עם סיום לימודיו בכלכלה באוניברסיטת הרווארד ב-1952 וקבלת תואר דוקטור, אלסברג התגייס לחיל הנחתים אמריקאי, ובשנת 1957 חזר להרווארד כדי להשלים את לימודי הפוסט-דוקטורט בנושא קבלת החלטות תחת אי-ודאות. אלסברג עזב את לימודיו כדי להצטרף למכון ראנד שם עבד בתפקיד אנליסט אסטרטגי, אך הוסיף לעסוק במקביל במחקרו האקדמי. הוא הציג את המאמר פורץ הדרך שלו בכינוס של החברה האקונומטרית בדצמבר 1960. עבודתו של אלסברג, המבוססת על מחקרים קודמים של ג'ון מיינרד קיינס ושל פרנק נייט (אנ'), איתגרה את תאוריית הבחירה הרציונלית (אנ') שהייתה שלטת באותה עת. היצירה פורסמה לציבור הרחב רק בשנת 2001, כארבעים שנה לאחר שפורסמה, בשל שערוריית מסמכי הפנטגון אשר בה שיחק אלסברג תפקיד מפתח ואשר הסיחה את תשומת ליבו ממחקר במשך כל אותן שנים. מאמרו נחשב רב השפעה בעת שפורסם, והוא עדיין נחשב בעל השפעה בחוגי האקדמיה, בתחום של כלכלת אי ודאות, עמימות וסיכון.
הערות שוליים

↑  Ellsberg, Daniel (1961). "Risk, Ambiguity, and the Savage Axioms" (PDF). Quarterly Journal of Economics. 75 (4): 643–669. doi:10.2307/1884324. JSTOR 1884324.
↑  "Experimental Discussion of the Ellsberg Paradox". EconPort. Experimental Economics Center, Georgia State University. 2006. נבדק ב-28 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yasuhiro Sakai, Daniel Ellsberg on J.M. Keynes and F.H. Knight: risk ambiguity and uncertainty. Evolutionary and Institutional Economics Review. 2018. (16): 1-18
שחר ברקאי

| --- | --- |

ברקאי, 2024
 לידה:  1985 (בן 40 בערך) ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד 12   מפקד בא"ח גולני   מפקד חטיבת יהודה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
שחר ברקאי (נולד ב-1985) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת יהודה. קודם לכן שימש מפקד בא"ח גולני ומפקד גדוד 12.
ביוגרפיה

התגייס לצה"ל בשנת 2005 והתנדב ליחידת אגוז. ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בשנים 2017–2018 שימש כקצין אג"ם של חטיבת גולני. בשנים 2019–2020 שירת כראש ענף חי"ר במרכז לאימונים טקטיים. בשנת 2020 מונה למפקד גדוד 12 וכיהן בתפקיד עד שנת 2022. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח גולני. באוקטובר 2023 שב לפקד על גדוד 12 במלחמת חרבות ברזל בעקבות פציעת מפקד הגדוד, סגן אלוף עומר סולימאן. ב-14 בדצמבר 2023 נפצע בינוני בלחימה בח'אן יונס. בפברואר 2024, לאחר החלמתו, שב לפקד על בא"ח גולני עד יולי. ב-1 באוגוסט מונה למפקד חטיבת יהודה בדרגת אלוף-משנה. ב-22 בנובמבר הותקף באירוע שבו מיעוט מתפרעים ניסו להתקרב אל אלוף הפיקוד שהיה בסיור בחברון.
ברקאי בעל תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
ברקאי נשוי ואב לשתיים.
הערות שוליים

↑  מפקד חדש לחטיבה מרחבית "יהודה", באתר ערוץ 7, 1 באוגוסט 2024
↑  כרמל דנגור, ניסיון תקיפת מפקד פיקוד המרכז: כתב אישום הוגש נגד בן 19, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 בנובמבר 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפחת צנעני

| --- | --- |

 בימוי:  בועז דוידזון
 הופק בידי:  מנחם גולן   יורם גלובוס
 תסריט:  בועז דוידזון
 עריכה:  אלן יעקובוביץ
 שחקנים ראשיים:  גבי עמרני   לבנה פינקלשטיין   חיים בנאי   יוסף שילוח
 מוזיקה:  יגאל בשן   פולדי שצמן
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  10 בדצמבר 1976
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט בורקס 
 דף הסרט ב־IMDb
 
משפחת צנעני הוא סרט קומדיה ישראלי מסוגת הבורקס, בבימויו של בועז דוידזון, שיצא לאקרנים בשנת 1976.
תקציר עלילה

הסרט הוא קומדיה של שקרים וסודות. חנות הנעליים של ציון צנעני התימני סמוכה לחנות הנעליים של ישראל בן נעים הפרסי. בנוסף שניהם שכנים. לציון שתי בנות, ובן נשוי שגם הביא לו נכד. למורת רוחו של ציון, בתו, שמשונה, החלה לצאת עם הרצל, בנו של ישראל.
ציון קונה לאשתו, ציונה, טבעת יהלום יקרה לכבוד יום הולדתה, אך מהסס מהו הזמן המתאים להעניק לה את המתנה. משום כך ציונה ממורמרת ויוצאת מהבית, וציון חושד שהיא בוגדת בו עם ישראל. גם אשתו של ישראל חושדת שבעלה בוגד בה, וזאת לאחר שבשעות הלילה ירד אל השכנה מרגלית איתה הוא בוגד באשתו, שם הוא מוצא גם את חנניה, בנו של ציון ששכב אף הוא עם דודתו מרגלית, אחותה של ציונה.
כאשר הטבעת נעלמת, ציון מאשים את ישראל בגנבתה. עד מהרה מתברר שהנכד שמשון בלע אותה.
צוות השחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
גבי עמרני: ציון צנעני
לבנה פינקלשטיין: ציונה צנעני
חיים בנאי: חנניה צנעני
יוסף שילוח: ישראל בן נעים
אלישבע מיכאלי: רוזה בן נעים
דוד מנחם: הרצל בן נעים
גאולה נוני: הדודה מרגלית
רבקה בכר: תקוה צנעני
דורית ארנון: יונה צנעני
אלומה שלום: שמשונה צנעני
זכריה ווהב: מורי יחיא צנעני
רוני רצעני: רמי גרינבוים (חבר של יונה)
פולינה וולוך: סוניה (העוזרת של צנעני)
ברק באשירי: שמשון צנעני (הנכד של צנעני)
דוד כץ: סוחר יהלומים
חיים שנער: שוטר
נתן וולפוביץ': קונה בחנות הנעליים
קבלת הסרט

הסרט זכה להצלחה ניכרת בקופות ומכר 452,000 כרטיסים בישראל. עם השנים הוא צבר פופולריות וזכה למעמד של סרט פולחן, בדומה ל"צ'רלי וחצי" ול"חגיגה בסנוקר", אף הם מאת הבמאי בועז דוידזון.
זאב רב-נוף, מבקר "דבר", כתב כי זהו "בורקס, בשלושה הבדלים: א. הנוסח הוא תימני; ב. אין אשכנזים בכלל, את תפקידיהם המסורתיים ממלאים פרסים; ג. המילוי איננו עוד ההווי הרומנטי, אלא התחושות המיניות של הגיבורים... מי יודע, על אף כל הסתייגויותי, מסתמנת כאן ראשית תהליך ליצירת סרט פולקלור ישראלי טוב יותר. אולי, אך הדרך עוד ארוכה מאוד."
בסוף הסרט בכתוביות הסיום נכתב "המשך יבוא", דבר שהעיד על רצונו של הבמאי לעשות סרט המשך, אך לבסוף רעיון זה לא הבשיל  לידי מעשה.
הערות שוליים

↑  Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 246.
↑  לוח שידורי השבוע, דבר, 26 בדצמבר 1976
אליפות העולם בשחייה 1991

אליפות העולם השישית בשחייה נערכה בפרת', אוסטרליה ב-3–13 בינואר 1991. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, ובנוסף התקיימה תחרות שחייה במים פתוחים. בתחרות השתתפו 1,142 ספורטאים, מ-60 מדינות.
ארצות הברית ניצחה בתחרות עם 17 מדליות זהב, לפני סין עם 8 מדליות זהב. מזרח גרמניה שזכתה באליפות הקודמת ובלטה בכולן, השתתפה יחד עם מערב גרמניה כנבחרת אחת, גרמניה, לאחר נפילת חומת ברלין וזכתה ב-4 מדליות זהב בלבד, אך עם 22 מדליות בסך הכול.
שחייה > השחייניות הבולטות

השחייניות הבולטות בתחרות היו ניקול הייזלט זכתה ב-3 מדליות זהב (אחת אישית במשחה ל-100 מטר חופשי), ג'נט אוונס זכתה ב-3 מדליות (2 זהב 1 כסף), סאמר סאנדרס זכתה ב-3 מדליות (1 זהב, 1 כסף ו-1 ארד) שלושתן מארצות הברית. קריסטינה אגרסגי מהונגריה זכתה ב-2 מדליות זהב. לין לי מסין זכתה ב-2 מדליות זהב. היילי לואיס זכתה ב-4 מדליות (1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד) ולינלי פריים זכתה ב-3 מדליות (1 זהב ו-2 כסף) שתיהן מאוסטרליה, ומנואלה סטלמך מגרמניה זכתה אף היא ב-3 מדליות (1 זהב, 1 כסף ו-1 ארד).
שחייה > השחיינים הבולטים

השחיינים הבולטים בתחרות היו מאט ביונדי שזכה ב-4 מדליות (3 זהב, אחת אישית במשחה ל-100 מטר חופשי ו-1 כסף) וטום ג'אגר זכה ב-2 מדליות זהב, שניהם מארצות הברית. תמאש דארני מהונגריה שזכה ב-3 מדליות (2 זהב עם 2 שיאי עולם חדשים ו-1 ארד). ירג הופמן זכה ב-2 מדליות זהב עם שיא עולם חדש, מיכאל גרוס שזכה ב-4 מדליות (1 זהב, 2 כסף, ו-1 ארד) ושטפן זסנר שזכה ב-3 מדליות (1 זהב, 2 כסף) ושטפן פייפר שזכה ב-3 מדליות (אחת מכל סוג), ארבעתם מגרמניה.
שחייה > שיאי עולם

באליפות נקבעו 7 שיאי עולם כולם בגברים. נוסף לכך, נקבעו 10 שיאי אליפות חדשים (2 לנשים ו-8 לגברים).
שחייה > שיאי עולם > שחייניות

לא ניקבע אף שיא עולם
שחייה > שיאי עולם > שחיינים

ירג הופמן מגרמניה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:50.36 דקות, לפני קירן פרקינס מאוסטרליה שאף הוא שיפר את שיא העולם (14:50.58 דקות).
נורברט רוז'ה מהונגריה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.45 דקות. בשלב המוקדמות הוא שיפר את השיא העולמי לראשונה בתוצאה של 1:01.49 דקות.
מייק בארומן מארצות הברית קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.23 דקות.
מלווין סטיוארט מארצות הברית קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.69 דקות.
תמאש דארני מהונגריה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.36 דקות.
תמאש דארני מהונגריה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:12.36 דקות.
קפיצה למים > קופצות למים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| מקפצה גמישה ממטר אחד | גאו מין   הרפובליקה העממית של סין  סין | 478.26 | וונדי לוסרו   ארצות הברית ארצות הברית | 467.82 | היידימארי בארטובה   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 449.76 |
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | גאו מין   הרפובליקה העממית של סין  סין | 539.01 | אירינה לאשקו  ברית המועצות ברית המועצות | 524.70 | בריטה באדוס   גרמניה גרמניה | 503.73 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | פו מינגקסיה   הרפובליקה העממית של סין  סין | 426.51 | ילנה מירושינה   ברית המועצות ברית המועצות | 402.87 | וונדי ליאן ויליאמס   ארצות הברית ארצות הברית | 400.23 |
קפיצה למים > קופצים למים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| מקפצה גמישה ממטר אחד | אדווין יונגנס   הולנד הולנד | 588.51 | מארק לנזי  ארצות הברית ארצות הברית | 578.22 | וונג יג'י  הרפובליקה העממית של סין  סין | 577.86 |
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | קנט פרגוסון  ארצות הברית ארצות הברית | 650.25 | טאן ליאנגד  הרפובליקה העממית של סין  סין | 643.95 | אלבין קילאט  גרמניה גרמניה | 619.77 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | סאן שואיי  הרפובליקה העממית של סין  סין | 626.79 | קסיונג ני  הרפובליקה העממית של סין  סין | 603.81 | גאורגי חוגובאז'ה  ברית המועצות ברית המועצות | 580.68 |
שחייה במים פתוחים > שחייניות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| משחה ל-25 ק"מ | שלי טיילור-סמית'   אוסטרליה אוסטרליה | 5:21:05.53 שעות | מרתה ג'אן   ארצות הברית ארצות הברית | 5:25:16.67 שעות | קארן בורטון   ארצות הברית ארצות הברית | 5:28:22.74 שעות |
שחייה במים פתוחים > שחיינים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| משחה ל-25 ק"מ | צ'אד האנדבי   ארצות הברית ארצות הברית | 5:01:45.78 שעות | סרג'יו צ'אריאנדיני   איטליה איטליה | 5:03:18.81 שעות | דייוויד אובראיין   אוסטרליה אוסטרליה | 5:08:53.35 שעות |
שחייה צורנית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| יחידות | סילבי פראשט   קנדה קנדה | 201.013 | קריסטין באב-ספראג   ארצות הברית ארצות הברית | 196.314 | מיקאקו קוטאני   יפן יפן | 195.110 |
| זוגות | קארן ג'וזפסון   שרה ג'וזפסון   ארצות הברית ארצות הברית | 199.762 | אקי טאקאיאמה   מיקאקו קוטאני   יפן יפן | 194.307 | ליזה אלכסנדר   קאתי גלן   קנדה קנדה | 192.649 |
| קבוצתי | ארצות הברית ארצות הברית | 196.144 | קנדה קנדה | 193.259 | יפן יפן | 189.753 |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה

5 שחיינים יצגו את ישראל באליפות, 2 נשים ו-3 גברים.
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייניות

| שם השחיינית | משחה | שלב בתחרות | תוצאה | מיקום |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| אירית אפרתי | 100 מטר חזה | מוקדמות | 1:16.42 דקות | 25 |  |  |
| אירית אפרתי | 200 מטר חזה | מוקדמות | 2:41.95 דקות | 22 |  |  |

| טימאה טוט | 100 מטר חופשי | מוקדמות | 1:00.85 דקות | 30 |  |  |
| טימאה טוט | 100 מטר פרפר | מוקדמות | 1:04.43 דקות | 22 |  |  |
| טימאה טוט | 200 מטר פרפר | מוקדמות | 2:20.83 דקות | 26 |  |  |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחיינים

| שם השחיין | משחה | שלב בתחרות | תוצאה | מיקום |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| יואב ברוק | 50 מטר חופשי | מוקדמות | 23.86 שניות | 26 |  |
| יואב ברוק | 100 מטר חופשי | מוקדמות | 52.02 שניות | 27 |  |
| יואב ברוק | 200 מטר חופשי | מוקדמות | 1:53.47 דקות | 27 |  |

| ערן גרומי | 100 מטר פרפר | מוקדמות | 57.47 שניות | 33 |  |
| ערן גרומי | 100 מטר גב | מוקדמות | 59.49 שניות | 28 |  |

| גלעד חן | 200 מטר מעורב אישי | מוקדמות | 2:09.30 דקות | 27 |  |
| גלעד חן | 400 מטר מעורב אישי | מוקדמות | פסילה |  |  |
קהילת יהודי אוסטי נד לבם

אנדרטה שנבנתה בשנת 2005 באתר בית העלמין היהודי הישן בעיר אוסטי לזכר אלף היהודים מאוסטי שנהרגו במהלך השואה, האנדרטה מורכבת ממגן דוד ענק העשוי גרניט, שקבור בחלקו באדמה. חרוט פסוק ה' מדברים פרק ו': "ואהבת את יהוה אלוהיך בכל לבבך ובכל נפשך".
קהילת יהודי אוסטי נד לבם היא קהילה יהודית אשכנזית, השוכנת בעיר אוסטי נד לבם שבחבל בוהמיה, בצ'כיה. הגעת יהודים לעיר באופן מאורגן החלה רק לאחר מתן זכויות אזרח ליהודי חבל בוהמיה בשנת 1848. רבים מיהודי העיר ברחו עוד לפני מלחמת העולם השנייה, בעיקר לאחר סיפוח חבל הסודטים. שאר יהודי העיר שנשארו שולחו החל מנובמבר 1941 למחנות ההשמדה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה הקהילה מחדש על ידי מעטים מהקהילה המקורית ניצולי המחנות, ורבים מיהודי קרפטורוס ומעוד כמה יישובים קטנים.
המאה ה-19 עד להסכם מינכן

יש עדויות מעטות לכך שיהודים התיישבו באוסטי נד לבם כבר במאה ה-16, אך בהמשך נאסר עליהם לגור בעיר מכיוון שהעיר אוסטי זכתה כ"עיר מלכותית" לזכות "שלא לסבול יהודים בין כתליה".
בשנת 1848 ניתנו זכויות אזרח ליהודי בוהמיה, כך שהיהודים היו חופשיים להתגורר באוסטי מבלי להתמודד עם מגבלות מגורים. ארבע משפחות מהעיר טפליצה הסמוכה היו ליהודים הראשונים שהתיישבו בעיר, ובית כנסת נפתח זמן לא רב לאחר מכן.
הקהילה הוכרה על ידי הרשויות בשנת 1869. 'חברה קדישא' נוסדה ב־1872 ו'אגודת נשים' בשנת 1878. בית העלמין היהודי נחנך בשנת 1866 בנוכחות מועצת העיר, בקצה הדרום-מערבי של הפארק העירוני שקיים כיום. הקהילה קברה בשטח זה עד שנת 1893, כאשר הקהילה היהודית קיבלה חלקה משלה בבית העלמין הכללי (עם זאת, בגלל קשיים כלכליים נאלצה הקהילה לסגור את החלקה בשנת 1953), ובשנת 1924 הוקצבה גם חלקה נוספת בבית הקברות בשפרברג.
בשנת 1880, שלושים משפחות יהודיות התכנסו להקמת בית כנסת, ובטקס הפתיחה שלו השתתפו יהודים מהקהילות הסמוכות, וכן השתתפו פקידים לא יהודים מקומיים.
בשנת 1910 כבר מנתה הקהילה היהודית כ-2,000 איש.
בשנת 1918, עם הקמת צ'כוסלובקיה, הכיר הממשל החדש ביהודים שבשטחה כמיעוט לאומי, עם כל הזכויות הנלוות לכך.
ארגון "סוציאטה" וארגון "בני ברית" עסקו במתן שירותי צדקה וסעד ליהודי הקהילה. לאוסטי-נד-לבם באו פליטים יהודים רבים מגליציה, בעיקר אחרי מלחמת העולם הראשונה. יהודי העיר, שלא היו מעוניינים בהצטרפותם לקהילה, שילמו להם כסף כדי שימשיכו בדרכם.
היהודים באוסטי דיברו בעיקר גרמנית, אחר כך השתרשו גם השפה והתרבות הצ'כית. ילדי היהודים למדו בבתי ספר כלליים (בתקופת הקיסרות הם הושבו בספסלים האחוריים).
המאה ה-19 עד להסכם מינכן > הקמת מוסדות הציונות בקהילה

הציונות השתרשה גם בקהילה היהודית באוסטי. בשנת 1911 ארגון הסטודנטים הציוני שהקים תיאודור הרצל פתח סניף בעיר אוסטי. בשנת 1919 הוקמו בעיר שפע של ארגונים ציוניים אחרים, בהם מועדון ספורט מכבי, חברת טיולים 'תכלת-לבן' וארגון 'וההסתדרות הציונית הבינלאומית לנשים'. ביולי באותה שנה, בכנס הציוני הראשון בפראג, נבחר רופא מאוסטי לוועד המרכזי של הארגונים הציוניים. בשנת 1926, מספר יהודי אוסטי רכשו חברות וזכויות הצבעה לקונגרס הציוני ה-15, ובשנת 1937 תועדו 134 מחברי קהילת אוסטי שהצביעו בקונגרס הציוני העשרים. במהלך 1930, מרכז הדרכה לנוער ארגן עליית נוער יהודי לארץ ישראל וכ-20 בני נוער יהודי מאוסטי עלו לארץ והפכו לחלוצים. גם בתקופה זו מספר יהודי הקהילה המשיך לגדול.
המאה ה-19 עד להסכם מינכן > התגברות המפלגה הנאצית והאנטישמיות בצ'כוסלובקיה

ב־1920, כשפעילי המפלגה הנאצית חדרו גם לאגודות הספורט, הוציא בן הקהילה וולטר אייזנמן את היהודים ממועדון הכדורגל הגרמני והקים את קבוצת "הכח".
עם הזמן נעשתה אוסטי-נד-לבם למרכז הפעילות הלאומנית הגרמנית בחבל הסודטים. האגודות הציוניות "תכלת לבן" ו"מכבי", שסניפיהן שכנו מול מועדון הנוער הגרמני, טיפחו בנוער היהודי את הלאומיות היהודית, והשתמשו גם הם במדים, בדגלים ובסמלים. בשנות השלושים הוקם בעיר מרכז הכשרה לקראת עלייה לחלוצים מכל סלובקיה וכעשרים חלוצים מאוסטי-נד-לבם עלו לארץ ישראל. גם בקרב המבוגרים גברה התודעה היהודית-הלאומית, ורבים מחברי הקהילה הכריזו על עצמם כבעלי לאום יהודי. בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה (מרץ 1933) והתגברות האנטישמיות בחבל הסודטים על ידי הגרמניים המקומיים, היגרו יהודים מהעיר לארצות מערב-אירופה ולארצות שמעבר לים.
בשנת 1930 מנתה האולוסייה היהודית 985 איש (למעלה מ-360 משפחות), אך לאחר עליית המפלגה הנאצית בגרמניה, יהודים רבים בקהילה החלו להגר.
הסכם מינכן ומלחמת העולם השנייה

כשנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, כפה הסכם מינכן על צ'כוסלובקיה את סיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית, ביניהם העיר אוסטי.
לאחר מכן, החלו חוקי נירנברג לחול על האוכלוסייה היהודית. מרבית התושבים היהודיים היגרו או ברחו בשלב זה מהאזור חבל הסודטים, חלקם ללטביה, לסלובקיה, לחלקים אחרים של אירופה או לאמריקה הצפונית, ואחרים נמלטו לאזורים אחרים בצ'כוסלובקיה. הירידה באוכלוסייה היהודית בתקופה זו באוסטי נד לבם הגיעה לכ־75%. במרץ 1939 הפכה צ'כיה כולה לפרוטקטורט גרמני.
במהלך חודש נובמבר, התרחשו פוגרומים כלפי האולוסייה היהודית, בית הכנסת הוצת ונהרס בליל 1 בינואר 1939. בדו"ח של מנהל המחוז באוסטי ב-6 בינואר 1939 למשרד הגסטאפו על הפגנות אנטי-יהודיות, נאמר בין היתר כי בסוף 1938 נשארו בעיר 62 חנויות יהודיות שלא נהרסו.
החל מנובמבר 1941, גורשו בכוח חלק מהאוכלוסייה היהודית, בעיקר קשישים, למחנה הריכוז שנוואלד, מחנה שהקים הגסטפו בטירה נטושה בשם 'היער היפה', בכפר ההררי שנוואלד-קראסני, הטירה שופצה חלקית (12 יהודים מאוסטי הוזמנו לתקן אותה), והמדפיס היהודי לוי מונה שם ל"זקן היהודים". היהודים הועסקו בעבודת כפייה ביערות, 103 אנשים עבדו במחנה, 55 מהם מתו בעודם במחנה.
כעבור שישה שבועות שוחררו הנשים והוחזרו לאוסטי. הגברים הועברו לאורניינבורג, ומשם, כעבור זמן, שולחו לגטו טרזין (טרזיינשטט). כמה מהגברים מתו מהמכות שהוכו במהלך העמסתם לרכבת. אחר כך גורשו גם הנשים והילדים לטרזיינשטט. מקצת האסירים מתו בטרזיישטט, אך רובם גורשו למחנות ריכוז והשמדה בלודז' וזמושץ על אדמת פולין ושם נרצחו. מקצת מיהודי חבל בוהמיה גורשו לריגה (בירת לטביה), ולהמבורג שבגרמניה.
לאחר המלחמה

הקהילה היהודית, שהושמדה בשואה כמעט לחלוטין, מנתה 195 חברים לאחר סיומה.
בתום המלחמה, חזרו מהמחנות, לאוסטי נד לבם, רק יהודים מעטים מבני הקהילה המקורית. אך רבים מיהודי רוסיה הקארפטית, שלאחר המלחמה סופחה לברית המועצות, התיישבו בערי מוראוויה ובוהמיה, וכך נוסדה גם באוסטי קהילה חדשה. לקהילה הצטרפו גם יהודים ממקומות כגון: טפליצה, ז'אטץ, מוסט, דצ'ין, חומוטוב, לואוני, ליטומז'יצה ועוד כמה יישובים קטנים, בסך הכל בשנת 1946 מנתה הקהילה כ־1,100 נפש.
בשנים אלו, קהילת אוסטי, בראשות יוסף וסלי, נעשתה למרכז מינהלי של הקהילות היהודיות בצפון-מערב בוהמיה. בעיר פעלו שלושה בתי כנסת, הועסקו חזן ושוחטים, נערכו "שלוש סעודות" בימי שבת, ובחגים - אירועים חגיגיים.
ב־1948, עם תחילת הלאמת עסקים פרטיים על ידי המשטר הקומוניסטי, עזבו יהודים רבים את המקום, מקצתם עלו לישראל ומקצתם היגרו לארצות אחרות. בית הכנסת ברחוב מוסקבסקה היה היחיד שנשאר בשימוש, בית העלמין היהודי נהרס עוד בימי המלחמה ובמקומו הוקם גן צבורי.
המצב הרוח הקשה שלאחר המלחמה בקרב יהודי אוסטי, התבטא בעיקר באובדן האמונה והמודעות לשורשיהם, כמעט חמישית מהם הפסיקו להצהיר על יהדותם, ורבים מהם כיבדו את שמותיהם כפי שהם נשמעים בגרמנית.
לאחר המלחמה > קושי כלכלי

הקהילה היהודית השתנתה גם חברתית-כלכלית כתוצאה מהמלחמה. במהלך המלחמה ירד מספר חבריה ל-10% מהמספר המקורי, מה שהביא עימו בעיות חדשות של מסחר וייצוא עצמי כלכלי. לפני המלחמה בעיה זו לא הייתה, מכיוון שהיו חברים עשירים בעיר, אך לאחר המלחמה רוב חברי הקהילה היו עניים, במיוחד החברים שהתווספו מקרפטורוס. בסוף שנת 1953, נאלצה הקהילה לסגור את החלקה היהודית בבית העלמין המרכזי, מצבות מבית העלמין הונחו על הכביש הראשי ונמכרו למתעניינים, באזור המחלקה היהודית שבוטלה, קיימים כיום מכלי פרופילן להפעלת אפיכלורוהידרין.
הקהילה המשיכה להיות נתמכת על ידי אישים וארגונים בינלאומיים יהודיים שונים. עם זאת, המשטר הקומוניסטי במדינה, נקט בנוקשות בעניין התרומות שהגיעו מבחוץ. כך למשל, בשנות השמונים, התורמים העיקריים היו משווייץ. אך מבין כל התרומות הללו, סכום גבוה באופן לא פרופורציונלי, של כ-30% מכלל התרומות שהגיעו לקהילה משווייץ, הועבר לממשל האזורי באוסטי.
בשנת 1987 עדיין חיו כ־50 יהודים בעיר וקיימו מסגרת יהודית.
לאחר המלחמה > לאחר מהפכת הקטיפה (1989)

התפתחות נוספת חזתה קהילת אוסטי נאד לבם וקהילות דתיות נוספות. לאחר מהפכת הקטיפה וסיום השלטון הקומוניסטי, השלטון החדש סובלני יותר כלפי הדת מאשר הקומוניסטים. נכון להיום הנהלת העירייה מנסה בעיקר להבטיח את זקנתם השלווה של חברי הקהילה. חברים נפגשים באופן קבוע, במיוחד בחגים חשובים. אף על פי כן, חיי העיר כבויים מכיוון שנעדרת נוכחותם של חברים צעירים בקהילה שנכרת עזיבה משמעותית שלהם.
בשנת 2000 היו 50 חברים בקהילה, מתוכם רק 17 איש התגוררו באוסטי נד לבם עצמה. באמצע שנת 2005 היו רק 38 חברים רשומים בקהילה.
התפתחות הקהילה

| שנה | יהודים באוסטי |
| --- | --- |
1872: 37
1880: 295
1890: 479
1800: 840
1910: 984
1921: 976
1930: 985
1939: 955
1942: כ-200
1951: כ-50
1987: כ-50
2000: 17
בית העלמין הישן

בית העלמין היהודי באוסטי נד לבם, הוקם בשנת 1866 בנוכחות מועצת העיר, בקצה הדרום-מערבי של הפארק העירוני. הקהילה נהגה לקבור בשטח זה עד שנת 1893, כאשר הקהילה היהודית קיבלה חלקה משלה, בבית העלמין הכללי.
בשנת 1995, מכרה הקהילה הדתית היהודית את אדמת בית העלמין.
בית העלמין הישן > אנדרטה לזכר קהילת אוסטי

בשנת 2005, הוקמה בשטח בית העלמין היהודי הישן, אנדרטה שהוקדשה לזכר קהילת יהודי אוסטי נד לבם, ואלף היהודים מאוסטי שנרצחו במהלך השואה. האנדרטה מורכבת ממגן דוד גרניט ענק, אשר קבור בחלקו באדמה.
במהלך חשיפת האנדרטה אמר ראש עיריית אוסטי פטר גנדלוביץ':
אנדרטה זו, לא רק מנציחה את האירועים הטרגיים כאשר התושבים היהודיים בעיר היו קרבנות המשטר הנאצי בשנים 1938–1945, האנדרטה תזכיר גם את השנים בהן מילאו אזרחים יהודיים תפקיד משמעותי בחיי העיר, הם עזרו לעצב את פניה של אוסטי נד לבם, ותרמו תרומה רבה לעירנו
בית הכנסת היהודי באוסטי

בית הכנסת באוסטי נד לבם, ממוקם במרכז העיר בצד הצפוני של רחוב מלה הרדני.
את מקום בית הכנסת רכשה הקהילה היהודית כבר בשנת 1866.
אך הבנייה החלה רק בשנת 1880, על פי תוכניותיו של האדריכל אלווין קוהלר, המבנה עוצב בסגנון אוריינטלי, כמבנה אקלקטי גבוה שכללה עזרת נשים, כל המבנה מומנן מתרומות הקהילה, סך התרומות עמד על מטבעות זהב.
בראשית המאה העשרים הורחב הבניין והוסף לו עוגב של חברת 'Rieger'.
לאחר סיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית. על אף שבית הכנסת שרד את אירועי ליל הבדולח, הוא נשרף לבסוף ב־31 בדצמבר 1938, ומהשריפה שרדו רק הקירות החיצוניים של המבנה.
בשנת 1940 נרכש המבנה על ידי חברת אטליזים, שבנתה במקום מפעל ובית ספר לאטליזים.
המבנה נפגע בחלקו במהלך הפצצת העיר בשנת 1945, על ידי בעלות הברית. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, הקימה הוועדה הלאומית של העיר המקומית שירותים ציבוריים במרתף המקורי של בית הכנסת.
בשנת 2005 החלה בניתו של מרכז מסחרי בשטח המבנה, המרכז המסחרי 'Forum' נפתח לקהל בשנת 2009.
תעשיינים ונושאי משרות יהודיים באוסטי

היהודים באוסטי נד לבם היו מעורבים פעילים בתעשייה ובתרבות במשך השנים. בין יהודי אוסטי היו תעשיינים ויזמים, סוחרים, בעלי מלאכה, רופאים ועורכי דין בעלי מוניטין.
יהודי הידוע בשם משפחתו "המרשלאג", מראשוני המתיישבים באוסטי, היה גובה מס-המעבר על גשר הבילה.
יהודי העיר היו שולטים בעיסקי הפחם בעיר, הרמן פולטשק (1858–1926), היה מנהל מכרה הפחם באוסטי נאד לבם. יעקב ויינמן, סוחר פחם, ניהל ב־1874 את עסקי הפחם של "איגוד הבנקים בפראג" וחלקו היה רב בפיתוח תעשיית הפחם בצפון-מערב בוהמיה כולה. ויינמן היה גם נדבן ותרם להקמת בית מחסה, בית יתומים ומעון לילדים, תמך בבית החלמה ליולדות ובבית הספר לעיוורים שבמקום, בנה ספרייה עם אולם קריאה והקים סנטוריום לחולי ריאות בשפיגלסברג.
מפעל "אלקה" למצברים, הגדול מסוגו במרכז אירופה, היה בבעלות היהודי מאוסטי ויקטור לאנגשטיין. ד"ר וילהלם ויטנברג, רופא שיניים מאוסטי, פעל במרכז ההבראה לילדים יהודים. ואיגנאץ פצ'ק, סוחר פחם, פעל לפיתוח העיר.
מאקס פליישר, היה משורר, מחזאי ומבקר אמנותי בשפה הגרמנית וויקטור אולמן, מנצח האופרה המקומית, היו יהודיים בני המקום.
איתן לוסטיג עבד בין השאר כמנצח בתיאטראות ובבתי אופרה באוסטי נד לבם.
כמה יהודים מאוסטי לחמו במלחמת העולם השנייה בשורות הצבא הצ'כי.
בשנת 2010 ירוסלב אחאב היידלר יהודי גר יליד צ'כיה, רץ ללא הצלחה בבחירות המוניציפליות למועצת העיר אוסטי. כעבור ארבע שנים, בבחירות 2014 נבחר כחבר מועצת העיר, הוא התמנה למועצת התרבות והאמנות העירונית, אך פרש בשל ניגוד עניינים.
תעשיינים ונושאי משרות יהודיים באוסטי > משרות הקהילה

ליפמן דלר, ה'מו"ץ' (מורה צדק) הראשון, שרת את הקהילה עד שנת 1879.
לוי וינטרברג, שימש כחזן וכמלמד עד 1888, ומאז ועד 1910 מילא את התפקיד ר' סלמון בס.
תעשיינים ונושאי משרות יהודיים באוסטי > משרות הקהילה > רשימת ראשי קהילת אוסטי

ד"ר אנגלוס באואר (1869–1892)
ד"ר יעקב מנדל (1893–1902)
ד"ר זיגפריד מהלר (1903–1912)
ד"ר וילהלם ויטנברג (1912–1914)
אוסקר פיק (1914–1919)
מוריץ גלאובר (1919–1932)
ד"ר הוגו פיק (? - ?)
המדפיס לוי (שם משפחתו) (1939) מונה על ידי הנאצים ל"זקן היהודים"
יוסף וסלי (ESELYV) (1945 - ?)
בדריך הלר (? - ?)
אנה שופקובה (נובמבר 2016 - מכהנת)
תעשיינים ונושאי משרות יהודיים באוסטי > משרות הקהילה > רשימת רבני קהילת אוסטי

ד"ר ארתור רוזנצווייג (1909–1919), רב הקהילה הראשון, שימש במלחמת העולם הראשונה (1914–1918) כרב צבאי של צבא הקיסר.
ד"ר י' שטוסלר (1 בספטמבר 1921 - ?)
ראו גם

יהדות צ'כיה
טרזיינשטט
לקריאה נוספת

Fedorovič, T., Kaiser, V, ההיסטוריה של הקהילה היהודית באוסטי נאד לבם, 2005, תרגום לאנגלית: Jaroslav Izavčuk