stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן תורן
דיסקוגרפיה > אלבומי אינטרנט > אוספים

"איים אבודים" (מארז של 5 אלבומים) 2012
"לא ארזתי לבד" (אלבום כפול) (2016)
דיסקוגרפיה > עם להקת שונרא

נופל על ארבע (1989)
דיסקוגרפיה > עם להקת בלאגן

גן עדן עירוני (1992)
דיסקוגרפיה > עם להקת הזבובים

בזזז... (1998)
רדיו חזק (1998)
דיסקוגרפיה > עם לואי מרשל

כל הסימנים מראים (2014)
פילמוגרפיה (רשימה חלקית)

סיפור אינטימי (1981)
דורית - חשיפה איטית (1983)
בחינת בגרות (1983)
עתליה (1984)
פוטו רומן (1987)
המובטל בטיטו (1987)
תלווה לי את אשתך (1989)
אחד משלנו (1989)
שנת אפס (2006)
הגננת (2014)
פילמוגרפיה (רשימה חלקית) > טלוויזיה

רצח בשבת בבוקר (1991)
אבא שחור לבן (2002)
משחק החיים (2003)
בפינה "על הברזלים" בתוכנית "זהו זה!"
הנחיה בערוץ הילדים
אביהם של לירון (מייקל לואיס) ורחלי (אליענה בקייר) ב"ראש גדול"
ספרים

"וכל הדרך שר שירים", הוצאת מיתוס מסחר אלקטרוני בע"מ, 2004 - קובץ ראשון של 38 שירים, המסכם מעל עשרים שנות כתיבת פזמונים.
"חוזר לשם עכשיו", הוצאת פרדס (2021)
יצחק יציב

| --- | --- |

יצחק יציב
 לידה:  2 במאי 1890 סוחוצ'ין, רפובליקת פולין 
 פטירה:  26 במאי 1947 (בגיל 57) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 השכלה:  המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין 
 מעסיק:  דבר 
 
יצחק יציב, ברל כצנלסון, אברהם קאהאן, דוד בן-גוריון, זלמן רובשוב ואברהם הרצפלד, בביקורו של קאהאן בארץ ישראל ב-1925
יצחק יציב (שפיגלמן) (2 במאי 1890 – 26 במאי 1947, ז' בסיוון תש"ז) היה סופר עברי, עורך ועיתונאי. כתב גם ביידיש.
קורות חיים

יצחק יציב נולד בעיירה סוחוצ'ין שמצפון-מזרח לעיר פלונסק שבפולין (אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית) למשפחה יהודית מתקדמת. אביו היה עורך דין, ויצחק למד ב"חדר מתוקן", והשלים את לימודיו בישיבה של פלונסק. במקביל למד לימודי חול. בשנת 1910, בהיותו כבן עשרים, עלה לארץ ישראל. הוא עלה לירושלים, וסיים את לימודיו בבית המדרש למורים מיסודו של דוד ילין. עבר ליפו, ושימש שם מורה בבית הספר לבנים שבשכונות היהודיות הראשונות.
לקראת סופה של מלחמת העולם הראשונה התנדב לגדוד העברי הבריטי "הראשון ליהודה", ונטל חלק בפעולות הכיבוש של ארץ ישראל מידי העות'מאנים. לאחר שחרורו מהצבא הבריטי יצא לברלין בירת גרמניה, והשלים שם את לימודי העיתונאות שלו. משחזר לארץ, בראשית שנות העשרים, החל לקחת חלק פעיל בעיתונות העברית.
יצחק יציב ערך את שבועונה של מפלגת "אחדות העבודה", "קונטרס", משנת 1923 עד שנת 1929. ובאותה השנה הצטרף למערכת היומון "דבר", שם עבד עד ימיו האחרונים, כעשרים שנה. הוא פרסם ב"דבר" רשימות קצרות, ביקורות, פרקי זכרונות ועוד.
בשנת 1931 היה יציב, יחד עם ברכה חבס והצייר-הסופר נחום גוטמן, בין מייסדי השבועון "דבר לילדים". הוא ערך את העיתון ברציפות כשש-עשרה שנים, עד מותו המוקדם. יציב היה בין מטביעי החותם המובהקים ביותר על ספרות הילדים העברית בארץ. הוא הקים וטיפח דורות של יוצרים לילדים, הן במסגרת "דבר לילדים" והן מחוצה לו. עם הקמת הגה נמנה עם חבר עורכיו.
יציב נפטר בתל אביב בשנת 1947, ממחלת לב שממנה סבל מספר שנים. בן 57 במותו. נקבר בבית העלמין הישן}.
אשתו, מרי יציב (רוזובסקי), הייתה עסקנית וסופרת. הייתה מעורבת בקליטת עולים, ופרסמה את רשמיה במדור קבוע בשם "עם עולים". רשימותיה ראו אור בשני קבצים מרשמיה.
הנצחה

לזכרו של יציב הוקם "פרס יציב" לספרות ילדים.
נקרא על שמו רחוב בקריית חיים.
המרכז הלימודי "בית יציב", הכולל גם אכסניית נוער, בבאר שבע.
ספריו

אהרון אטקין: פרקי חייו מסֻפרים מאת חבריו וערוכים בידי י' יציב, תל אביב: המרכז לנוער של הסתדרות העובדים בארץ-ישראל, תרצ"ט 1939.
דב הוז: פרקי חיים / כתובים בידי י' יציב, תל אביב: הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, תש"ב 1942.
במעגל הימים (הציורים: נחום גוטמן), תל אביב: דבר לילדים, תש"ט 1949. (רשימות לילדים)
בין עין לנפש: רשימות, מאמרים, מסות; הסדיר והקדים דב סדן, תל אביב: דבר, תשי"ג. (יצא לאחר מותו)
הערות שוליים

1 2  מת יצחק יציב (שפיגלמאן), הארץ, 27 במאי 1947
↑  יצחק יציב ז"ל הובל לקבורות, הארץ, 28 במאי 1947
↑  ראו סדר נשים: הסופרת וידידיה העולים, מעריב, 31 ביולי 1964; וביקורת על הקובץ השני: איזה פרליס, זכרונותיה של עסקנית, מעריב, 16 באוקטובר 1970.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523179505171  LCCN: no2009072970  VIAF: 88498359   WorldCat (עם VIAF): 88498359
יצחק יצחק

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1906 ב' באב תרס"ו ברסלב (עיר), אוקראינה 
 פטירה:  7 במאי 1979 (בגיל 72) י' באייר תשל"ט יפעת, ישראל 
 שם לידה:  יצחק שפאק 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  יפעת 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 מספר צאצאים:  3 
 
יצחק יצחק הוא שם העט של יצחק בן-ישראל (שפָּאק) (24 ביולי 1906 – 7 במאי 1979) היה הומוריסטן, פזמונאי, משורר וסופר ילדים.
קורות חיים

יצחק יצחק נולד בברסלב, שאז הייתה שייכת לרוסיה (כיום שייכת לאוקראינה), בנם של חוה וישראל שפאק. למד לימוד מסורתי, ב"חדר מתוקן", המשיך לגימנסיה העירונית בברסלב, ובמקביל המשיך במחתרת בלימודי עברית ויהדות. לאחר מהפכת 1917 נאסרו לימודי העברית והיהדות בברסלב, ומי שהמשיך לעסוק בהם הסתכן. ואמנם הוא נעצר, אך שוחרר בשל גילו הצעיר.
שנתיים לאחר המעצר הראשון נעצר שוב, בגיל 18, בידי השלטונות הסובייטים, אך הפעם הוגלה למשך שנתיים לקירגיזיה. ובשנת 1925, לאחר נדודים ותלאות רבות עלה לארץ ישראל. בארץ הוא הצטרף לגרעין הכשרה של חלוצים צעירים שישב בגבעת-עדה, והיה בין מקימי "קבוצת השרון" שהתיישבה לימים ברמת דוד, בעמק יזרעאל.
התגייס לבריגדה היהודית, ובמסגרתה זכה להצלחות רבות ולפרסום ארצי. הוא היה בין מייסדי להקת הבידור הצבאית "מעין זה". בלהקה שרתו שחקנים וזמרים ידועים, מצמרת האמנים בארץ. הוא כתב בשביל הלהקה כמה מפזמוניה הידועים, ובהם הפזמון המפורסם "כל הדרכים הן מובילות לרומא", בביצועם של חנה מרון ויוסף ידין.
לאחר שהשתחרר מהבריגדה שב לקיבוצו, והיה מדריך של נוער עולה וחקלאי מסור. הוא הרבה באותן שנים להסתובב בארץ, וערך ערבי זמר בידור וקריאה. בשנת 1952 עבר, יחד עם יתר חברי קבוצת השרון, לקיבוץ יפעת וחי בו עד יומו האחרון.
יצחק יצחק החל בכתיבתו כבר בשנת 1934. שיריו המחורזים ופזמוניו העוקצניים והמשעשעים נדפסו בעיתונות מחנה העבודה בארץ, ובעיקר ביומון "דבר". לימים הפך לפיליטוניסט והומוריסטן מוכר, ודבריו נתפרסמו בבמות נוספות. בכתיבתו חברו עוקצנות והומור, שעשועי לשון מבריקים וביקורת רצינית סמויה ומוסווית. כתב גם סיפורים לילדים, ופרסם ב"דבר לילדים".
בן-ישראל היה בן-זוגה של אטקה לבית פרלמן עד פטירתה בראשית שנת 1971, ואב לשלושה: יואב, עפרה ונעם.
נפטר באביב 1979, בגיל 73, בקיבוצו, שם גם נקבר.
ספריו

הנשק הסודי: פזמונות חילים, תל אביב: הוועד הארצי למען החייל היהודי, תש"ד.
מחיל אל חי"ל: דפים מחיי הגדודים העבריים, תל אביב: הוועד הארצי למען החייל היהודי, תש"ה.
אלף לילה: שירי מלחמה, תל אביב: הוועד הארצי למען החייל היהודי, תש"ז. (שירי מלחמה ממלחמת העולם השנייה)
הגדת לבנך: ... במזל של ליל פסח תרפ"ב–תרפ"ז, יפעת; תל אביב: דפוס אחדות, תשט"ו. (הומורסקות)
בעין שוחקת; הקדים: דב סדן; ציירה הגר חורן, תל אביב: איחוד הקבוצות והקיבוצים וקבוצת יפעת, תשכ"ה. (אוסף פרקי הומור על חיי הקבוצה)
חרוזים עליזים: ספורים לילדים ומערכונים לחגים ומועדים, תל אביב: תרבות וחינוך, תשכ"ו.
ששת הימים, [תל אביב?]: מח' התרבות וההסברה של איחוד הקבוצות והקיבוצים, 1968. (הגדה הומוריסטית)
אגלי טל: מחרוזת אמרות ילדים, יפעת: [חמו"ל], תשל"ג.
בית חיי – הקבוצה: 50 שנה להתיישבותנו בעמק יזרעאל המערבי, כסלו תרפ"ז–תשל"ז, יפעת: [חמו"ל], תשל"ז.
הערות שוליים

↑  על הספר: "הנשק הסודי", משמר, 3 בינואר 1944.
↑  ביקורת: א. מש, "בעין שוחקת", דבר, 8 באפריל 1965.
↑  ביקורת: שולמית לפיד, חרוזים עליזים – ועליזים פחות, מעריב, 13 בינואר 1967.
| התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| כללי | התנדבות היישוב לצבא הבריטי • היישוב במלחמת העולם השנייה • הבריגדה היהודית • לוי בנימין - מפקד הבריגדה • הפלמ"ח • צנחני היישוב • מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי • שבויי היישוב במלחמת העולם השנייה • הרבנים הצבאיים • אות ההתנדבות |  |
| היחידות | פלוגת ההובלה 462 • פלוגת הנדסה 745 ("סולל בונה") • מתנדבי היישוב בחיל החפרים  •  מתנדבי היישוב בבאפס • הרגימנט הארץ-ישראלי • חיל העזר לנשים • פלוגת מובילי המים 148 • יחידת הקומנדו 51 • קבוצת החקירה המיוחדת |  |
| אתרים | פיוג'י • טרוויזיו • בריזיגלה • המערכה על נהר סניו • בית הקברות הצבאי ברוונה |  |
| אישים | משה שרת • יוסף אלמוגי • יצחק בן-אהרן • מרדכי מקלף • עזר ויצמן • חיים הרצוג • אהרן רמז • חיים לסקוב • מאיר זורע • שלמה שמיר |  |
ראו גם פורטל היישוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304296905171  ISNI: 0000 0001 0774 8159  LCCN: no92007798  MusicBrainz: ba7d2c4b-2259-4d80-9aeb-3a7029090019  VIAF: 97188243   WorldCat (עם VIAF): 97188243
סמירה סרייה

| --- | --- |

סרייה בהופעה עם סיסטם עאלי, 2017
 לידה:  15 בדצמבר 1975 (בת 49) חיפה, ישראל 
 שם לידה:  سميرة سرايا 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
סמירה סרייה (בערבית: سميرة سرايا, תעתיק: סמירה סראיא; נולדה ב-15 בדצמבר 1975) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ערבייה-ישראלית. נוסף על כך היא כותבת שירה, קטעי ראפ וספוקן וורד. לפני כן עבדה כאחות-מוסמכת בבית חולים ובקליניקה פרטית בישראל.
ביוגרפיה

סרייה נולדה בחיפה, למשפה ערבית-מוסלמית. הוריה הם נימר וסובחייה, והיא הצאצא ה-11 מתוך 13 ילדיהם.
בגיל 19 עברה להתגורר בירושלים לשם לימודי הסיעוד (אחות) באוניברסיטה העברית.
סרייה מגדירה עצמה גם להט"בית פלסטינית.
קריירה > אחות בבית חולים ובמרפאה פרטית בישראל

את הקריירה המקצועית שלה החלה כאחות במשרה מלאה בבית חולים איכילוב בתחום אונקולוגיה-המטולוגיה. היא מילאה כמה תפקידים בבית החולים הכללי איכילוב, ובכלל זה מדריכה קלינית, רכזת הדרכה ומתאמת אימונותרפיה. לצד זאת עבדה כמורה וכמדריכה בבית-הספר האקדמי לאחיות ע"ש שיינברון שבמרכז הרפואי ת"א, וניהלה קליניקה פרטית לטיפולים חדשניים בתחום האימונותרפיה.
קריירה > כשחקנית > קולנוע וטלוויזיה

בשנת 1997 השתתפה סרייה בסדנת משחק במתנ"ס בלוד בהנחיית השחקן יונתן צ'רצ'י. בדצמבר 1998, לאחר שעברה להתגורר בתל אביב, התחילה להתעניין בעשייה משחקית במסגרת תרבות הפרינג' של תל אביב, השתתפה בסדנאות למשחק והופיעה במגוון סגנונות, כולל דראג. אז גם גילתה את כישרונה לכתוב ראפ ולהופיע איתו.
הופעתה הקולנועית הראשונה הייתה בשנת 2008, בסרט הקצר "געוואלד" של נטעלי בראון, אך לפרסום של ממש זכתה לראשונה ב-2011, כאחת השחקניות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "30 ש"ח לשעה", בה שיחקה את אמל, אחת משלוש עובדות ניקיון קשות יום. הסדרה נחלה הצלחה רבה וזכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר ובפרס הבימוי הטוב ביותר לשנת 2012, הצלחה שזיכתה את הסדרה בעונה שנייה שעלתה ב-2014.
סרייה כיכבה לצידה של שרה אדלר בסרט "בורג" של שירה גפן, שיצא אף הוא ב-2014. הסרט מציג סיפורי מראה של אישה ישראלית יהודייה ואישה ערביה פלסטינית מן השטחים, שאט-אט מחליפות מקום. סרייה ליוותה את הסרט להקרנות בפסטיבלי סרטים, כולל פסטיבל קאן ופסטיבל סרטי נשים בהודו.
בינואר 2015 זכתה בתפקיד הראשי בסרט "סמירה", המספר את סיפורה של אישה פלסטינית בתחילת שנות ה-40 לחייה אשר מגויסת לביצוע פעולת התאבדות בישראל, אך משנה את דעתה ברגע האחרון. ואולם, לבסוף החליטה סרייה לא לגלם את הדמות בסרט, שהיה בעיניה אנטי-ערבי ואסלאמופובי. היא פרסמה מאמר בנושא באתר "המקום הכי חם בגיהנום".
ביוני 2015 זכתה בתחרות התסריט הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה.
ב-2016 חזרה ללימודי קולנוע בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, בין היתר כדי לכתוב ולביים סרט פיצ'ר.
בשנת 2017 גילמה את תפקיד ראודה בסרט "געגוע" של שבי גביזון.
באותה שנה הופיעה גם בסרט "מות המשוררת" של דנה גולדברג ואפרת מישורי. הופעתה זו זיכתה אותה בפרס חג'ג' לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2017. הסרט עוקב בשני צירים מקבילים אחר יסמין (סרייה), אחות סיעודית מיפו, ויומה האחרון של לנה שדה, חוקרת מוח בעלת שם עולמי, אשר דרכיהן מצטלבות ונשזרות.
נוסף לכך השתתפה סרייה בתפקידי אורחת בעונה השנייה של הסדרות "בתולות" ו"פאודה", הופיעה בסרטי סטודנטים רבים וכן בצילומי הסרט הגרמני-ישראלי "The Valley of the Cross", סרט ניסיוני המגולל סיפור אהבה לסבי בשנות העשרים בפלסטין. הסרט צולם בגרמניה.
ביוני 2017 זכתה במענק מקרן גשר לקולנוע רב תרבותי להפקת וצילום סרטה הקצר הראשון.
בשנת 2018 יצא לאקרנים הסרט "מות המשוררת", בבימוין של דנה גולדברג ואפרת מישורי, וסרייה מופיעה בו באחד משני התפקידים הראשיים, לצד יבגניה דודינה.
בשנת 2020 שיחקה וביימה את הסרט הקצר "פוליגרף", המספר על אחות לסבית ערבייה המנהלת רומן עם קצינת מודיעין הצעירה ממנה. הסרט הוקרן במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה.
בשנת 2021 שיחקה בעונה השנייה של פמתא ובסרט רסיסים של דינה פרלשטיין.
קריירה > כשחקנית > תיאטרון ובמה

סרייה היא הדראג קינג הפלסטיני הראשון, והייתה מופיעה בשם הבמה סמימו. היא התחילה להופיע ב-2003 במסיבות של הקהילה הקווירית הרדיקלית.
תפקידה הגדול הראשון בתיאטרון היה בהפקה "הטווס מסילואן" בבימויים של חן אלון וסיני פתר. בהצגה גילמה צעירה ערבייה שנאלצת לגשר בין אינטרסים של רשויות המדינה, מתנחלים, ותושבים ערבים במקום שהופך לאתר חפירה היסטורי, תפקיד שזיכה אותה בציון לשבח על משחק מיוחד בפרמיירת ההצגה בפסטיבל עכו באותה שנה. ההפקה עצמה זכתה בין היתר בפרס קיפוד הזהב.
סרייה הופיעה בכמה הפקות שעלו בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, ובכללן "חוצבמה" בבימויו של רן בכור, הצגה אשר זכתה בפרס הנועזות (2013), בהצגה "סלים, סלים" בבימויה של סתיו פלטי-נגב, שזכתה בפרס המחזה הטוב ביותר והשחקן הראשי (ג'ורג' אסקנדר) הטוב ביותר (2014), ובהצגת האוונגרד "שרבר" של רן בכור, שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל (2016).
קריירה > שירה, ראפ וספוקן וורד

סרייה מבצעת היפ-הופ, ראפ וספוקן וורד הן כסולנית והן לצד אמנים אחרים, ובהם הראפר תאמר נפאר, הרכב ההיפ-הופ סיסטם עאלי ועוד.
קריירה > אקטיביזם

את מעורבותה הפוליטית החברתית התחילה סרייה בפעילותה בקבוצה הקווירית "כביסה שחורה". היא נמנתה גם עם מקימות ארגון הפלסטיניות הקוויריות "אסוואת", שבמסגרתו פעלה במשך שנים לטובת הנראות והקבלה של הקהילה הלהט"בית בחברה הפלסטינית, בעיקר בגבולות מדינת ישראל. היא גם הייתה חלק מהסצנה הקוויר-פוליטית של תל אביב בעשור הראשון לשנות האלפיים, וממארגנות קולקטיב "קווירחנה", שהייתה עורכת מסיבות ללא מטרת רווח שנועדו לספק לקהילה הקווירית אלטרנטיבה לליינים מסחריים, א-פוליטיים והומוסקסואליים בעיקרם. הקולקטיב גם פעל לייצר אלטרנטיבות למצעד הגאווה התל אביבי הממוסחר והא-פוליטי. הפעילות של קווירחנה תועדה בסרט הדוקומנטרי Nation Monsters and Super Queers, בהשתתפותה של סרייה.
בדצמבר 2018, הופיעה סרייה על שער המגזין "GenderTuck". בראיון שהתפרסם בגיליון שוחחה על נושא הגיליון, "משפחה", ועל משפחה מולדת ומשפחה נבחרת.
פילמוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | פוליגרף | יסמין | סרט קצר |
| 2017 | מות המשוררת | יסמין | סרט |
| 2017 | געגוע | ראודה | סרט |
| 2016 | Nation Monsters and Super Queers | עצמה | סרט דוקומנטרי |
| 2014 | בורג | נאדין נסראללה | סרט |
| 2012-2014 | 30 ש"ח לשעה | אמל | סדרת דרמה |
| 2009 | City of Borders | עצמה | סרט דוקומנטרי |
| 2009 | געוואלד | סמירה | סרט קצר |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | סילוואן בין הזמנים | שרונה |  |
| 2016 | שרבר | האחות | פרס המחזה הטוב ביותר בפסטיבל עכו |
| 2014 | סלים, סלים |  | פרס המחזה הטוב ביותר בפסטיבל עכו |
| 2013 | חוצמבה |  | פרס נועזות ופרס תפאורה בפסטיבל עכו למחזה |
| 2012 | הטווס מסילואן | אמל | פרס קיפוד הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ציון לשבח למשחק, פסטיבל עכו |
פרסים

2017 - פרס קיפוד הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, שרבר
2017 - פרס השחקנית הטובה ביותר, פסטיבל הקולנוע ירושלים, מות המשוררת
2015 - פרס קיפוד הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, הטווס מסילואן
2015 - מועמדת לשני פרסי מדיה של הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה לקידום נראות להט"בית
2012 - זכייה בציון לשבח על משחק ייחודי בפסטיבל עכו, הטווס מסילואן
הערות שוליים

↑  סמירה סרייה, החיים ה"רגילים" של פלסטינית מתאבדת, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 10 ביולי 2016
↑  שני שחם, ‏לסבית פלסטינית גאה: "החיים הכפולים חנקו אותי", באתר ‏מאקו‏, 9 באפריל 2013
↑  "ספוקן וורד על להטביות וזהות פלסטינית כאקט של כפירה | סמירה סרייה", באתר YouTube, נבדק ב-2023-11-02
↑   דורון חלוץ, הפריצה של סמירה סרייה: מאחות לכוכבת קולנוע, באתר הארץ, 16 באפריל 2015
↑  פלסטינית ולסבית: סמירה סרייה מסתובבת בקאן, גלית עדות, מעריב, 19 במאי 2014
↑  הבורג המשלים, קובי סרדס, TLV Times,‏ 6 ביולי 2015
↑  סמירה סרייה, החיים ה"רגילים" של פלסטינית מתאבדת, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 10 ביולי 2016
↑  הטווס מסילוואן الطاووس من سلوان, תיאטרון יפו
↑  מגזין GenderTuck בסימן משפחה, WDG, ‏26 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 9886 0630  LCCN: no2017159829  SUDOC: 232449961  VIAF: 166151351989452601274   WorldCat (עם VIAF): 166151351989452601274
אחמד חילמי עבד אל-באקי

| --- | --- |

 לידה:  1882 צידון, לבנון 
 פטירה:  1963  (בגיל 81 בערך) Souk El Gharb, לבנון 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, פלשתינה (א"י), מצרים
 מקום קבורה:  ירושלים 
 מקום מגורים:  טולכרם 
 השכלה:  בית הספר א-פדיליה 
 מפלגה:  מפלגת העצמאות הערבית 
 
אחמד חילמי באשא בשורה הראשונה של נכבדי הוועד הערבי העליון
אחמד חִילמי עבד אל-באקי - באשא (בערבית: أحمد حلمي عبد الباقي - باشا; 1882–1963) היה בנקאי פלסטיני וראש ממשלת הבובות שנקראה 'ממשלת כל פלסטין' משנת 1949 ועד פירוקה בשנת 1959.
ביוגרפיה

נולד בצידון, בן לאב שהיה קצין בצבא האימפריה העות'מאנית. גדל בשכם ולמד באיסטנבול. בשנת 1916 נלחם במלחמת העולם הראשונה בחזית סוריה.
עם הקמת ממשלת פייסל בסוריה בשנת 1918 היה מזכיר משרד הכספים, ובשנת 1919 היה שר האוצר עד נפילת מדינה זו ביולי 1920. לאחר מכן הוא התמנה לשר הכספים של עבר הירדן, תפקיד ממנו התפטר בדצמבר 1923 "מסיבות בריאותיות", בעקבות ביקורת שפורסמה עליו.
בשנת 1926 הגיע לירושלים, שם מונה על ידי המופתי אמין אל-חוסייני לממונה על הווקף. לאחר רעידת האדמה בארץ ישראל ביולי 1927 הוא נתמנה לוועדה לענייני אשראי לסיוע לנפגעי הרעש.
בשנת 1930 ייסד עם חתנו עבד אל-חמיד שומאן את הבנק הערבי, וכיהן כמנהלו הראשון. בשנת 1933 הקים את הבנק החקלאי הערבי שנפתח בתחילת 1934. הבנק הערבי סייע בפיתוח כלכלי של ערביי ארץ ישראל על ידי השקעות בפיתוח מסחר ותעשייה. בהתאם שותף חילמי בישיבות שעסקו בפרויקטים שונים כמו פיתוח אדמות החולה והקמת נמל בעזה. עד סוף שנות ה-30 היה חילמי מנהל הבנק הערבי. לאחר מכן הוא נפרד מהבנק הערבי ונהיה מנהל הבנק החקלאי הערבי שהתחרה בבנק הערבי.
בשנות ה-30 היה חילמי פעיל בניסיונות למנוע מכירת קרקעות ליהודים. הוא הבטיח לכפריים סיוע כלכלי לנזקקים לכך, כדי שימנעו ממכירת אדמותיהם ליהודים. בין השאר הוא רכש מכספי הבנק אדמות עבור ערביי אום ח'אלד למניעת מכירת הקרקעות לקרן הקיימת. הוא היה פעיל בהקמת ועמד בראש "קופת האומה להצלת הקרקעות" על מנת למנוע מכירת אדמות ליהודים-ציונים. בשנת 1943 הוא היה מעורב ברכישת קרקעות בכפר ענאן כדי למנוע את מכירתם ליהודים ובחידוש פעילות קופת האומה.
החל משנת 1931 עמד חילמי בראש ועדה שארגנה תערוכות של תוצרת ערבית לעידוד קניית תוצרת ערבית והימנעות מרכישה מיהודים. עם הקמת חברה שארגנה את התערוכה הועמד חילמי בראשה.
חילמי היה מזוהה עם מפלגת אל-איסתקלאל הפאן-ערבית.
עם הקמת הוועד הערבי העליון בשנת 1936, נמנה חילמי על חבריו, בתור מומחה לענייני כספים. בסוף ספטמבר 1937, בעקבות רצח לואיס אנדרוס, הוא נעצר על ידי שלטונות המנדט יחד עם חברים נוספים בוועד הערבי העליון, והוגלה לאיי סיישל. הוא שוחרר בדצמבר 1938 והתיישב בקהיר, בה השתתף בדיונים עם הבריטים לפרסום הספר הלבן. הוא הורשה לשוב לארץ ישראל בתחילת 1940. בסוף שנת 1943 הוא היה שותף בדיונים לחידוש הוועד הערבי העליון.
לאחר שחזר כיהן כסגן נשיא הוועד הערבי העליון וכאחראי על גזרת ירושלים במלחמת העצמאות. לאחר קום מדינת ישראל נמלט לקהיר, שם נבחר על ידי מועצת הליגה הערבית לראש ממשלת כל פלסטין.
הוא כיהן בתפקיד זה בשנים 1948–1963.
מת בלבנון ביוני 1963, ונקבר במתחם הר הבית ב-30 ביוני 1963.
הערות שוליים

↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 54, הערה 3: "1882–1963".
1 2 3 4 5  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 54, הערה 3.
↑  במזרח הירדן, דואר היום, 26 בדצמבר 1923
↑  התפטרות, דואר היום, 21 בדצמבר 1923
1 2  ר. מוצרי, מי היו חברי הועד הערבי העליון?, הארץ, 6 באוקטובר 1937
↑  קרן סיוע לנגועי הרעש, דואר היום, 24 ביולי 1927
↑  נאסר עבדול שומאן, הארץ, 21 בפברואר 1938
↑  יוזמים ליסד בנק חקלאי, דואר היום, 3 במאי 1933
↑  במושבות הערבים, הארץ, 2 בינואר 1934
↑  עוד קול קורא בעניין החולה, הארץ, 6 בפברואר 1935
↑  רוצים לבנות נמל בעזה, הארץ, 24 בפברואר 1937
↑  פטורי אחמד חילמי פחה, הארץ, 21 בנובמבר 1939
↑  משלחת של בידואי באר שבע אצל המופתי, הארץ, 7 בדצמבר 1934
↑  ההסתה בכפרים מתחדשת, הארץ, 22 בינואר 1935
↑  ערביי אום חאלד לא מצאו את הכסף, דואר היום, 4 ביולי 1934
חלוקת 1000 דונם אדמה לבני אום כאלד, הארץ, 8 בנובמבר 1934
↑  הדגשת החרם נגד העברים, דואר היום, 1 באפריל 1931
↑  "קופת האומה" הערבית אוחזת בכל האמצעים למניעת העברת קרקע ליהודים, המשקיף, 20 בפברואר 1944
↑  קרן ערבית עממית להצלת קרקעות ערביים, המשקיף, 25 באוגוסט 1943
↑  "מלווה לאומית" ערבית בארץ, הארץ, 2 בפברואר 1944
↑  החלטות הועדה לאמוץ התוצרת הערבית, דואר היום, 25 באוקטובר 1931
↑  מישיבת הועה"פ של ועידת הנוער הערבי, הארץ, 10 באפריל 1932
↑  חברת התערוכה הערבית נוסדה, הארץ, 15 ביוני 1932
מסביב לתערוכה הערבית, דואר היום, 8 בפברואר 1934
↑  שיחות לונדון בראשית פברואר, דבר, 12 בינואר 1939
↑  מי השתתף באספת הועד הערבי?, הארץ, 26 באוגוסט 1936
↑  הועד הערבי החליט לבטל את החרם, הארץ, 7 בינואר 1937
↑  לגולי סיישל נאסרה הכניסה ללבנון, הַבֹּקֶר, 22 בדצמבר 1938
↑  הדיונים בקאהיר נסתיימו, המשקיף, 1 במאי 1939
↑  אחמד חילמי חוזר ארצה, הַבֹּקֶר, 25 בינואר 1940
↑  חידוש הוועד הערבי העליון?, משמר, 2 בדצמבר 1943
↑  הוקמה ממשלה פלשתינאית - נגד עבדאללה, מעריב, 11 ביולי 1948
↑  מת אחמד חילמי, ראש "ממשלת כל פלשתינה", על המשמר, 1 ביולי 1963
↑  ראש "ממשלת פלשתינה", דבר, 5 ביולי 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310991905171  ISNI: 0000 0001 0799 7112  LCCN: no2008121240  VIAF: 44117782   WorldCat (עם VIAF): 44117782
רכש ביטחוני במלחמת העצמאות

הרכש הביטחוני במלחמת העצמאות, הוא שם כולל לכלל המאמצים שנעשו על ידי היישוב ומאוחר יותר מדינת ישראל לצייד את כוח המגן העברי וצה"ל במלחמת העצמאות. היחס להיבטים רבים במלחמת העצמאות, ובעיקר לסוגיית הרכש, כפוף לשני שלביה העיקריים וכן לשתי ההפוגות שלה.
ראו גם

עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית
הערות שוליים

↑  פנחס וזה, המשימה: רכש, עמ' 198–199; יהודה בן-צור, צבי בן-צור טבלת ההפלגות  של אוניות הנשק במלחמת העצמאות באתר הפל"ים.
1 2  דוד בן-גוריון, יומן המלחמה תש"ח תש"ט, עמ' 50, 685.
↑  אניית הנשק הזקן, באתר הפל"ים.
↑  פנחס וזה, המשימה -רכש, עמ' 200–233.
↑  עמיצור אילן, עמ' 208.
↑  יהודה בן-צור, אניית הרכש הזקן באתר הפלי"ם.
↑  יהודה בן-צור, סיפורה של הדרומית באתר הפלי"ם.
קרלוס קיירוש

קַרְלוּש מָנוּאֵל בְּריטוּ לֶאאַל קֶיירוֹש (בפורטוגזית: Carlos Manuel Brito Leal Queiroz‏, מוכר גם כקרלוס קיירוש; נולד ב-1 במרץ 1953 בנמפולה, מוזמביק) הוא מאמן כדורגל פורטוגלי המאמן את נבחרת קטר.
ביוגרפיה

קיירוש נולד במוזמביק ועבר לפורטוגל ב-1975. שם למד לתארים ראשון ושני בחינוך גופני, ב"אוניברסיטה הטכנית של ליסבון". לאחר סיום הלימודים, הצטרף לאוניברסיטה כמרצה אורח. ב-1984 שימש כעוזר מאמן במועדון אשטוריל.
ב-1987 הוזמן קיירוש על ידי פדרציית הכדורגל הפורטוגלית לאמן את הנבחרות הצעירות. הוא גילה מספר שחקנים שעתידים היו להפוך לכוכבים בינלאומיים, כגון לואיש פיגו, רוי קושטה, ויטור באיה ופאולו סוזה. תחת שרביטו של קיירוש זכתה נבחרת הצעירים עד גיל 20 פעמיים (ב-1989 ו-1991) בתואר אלופת העולם.
בעקבות הזכייה באליפות בשנת 1991, מונה קיירוש למאמן הנבחרת הבוגרת. עם זאת, הוא פרש מהתפקיד לאחר כישלון הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1994.
ב-1994 החל קיירוש לאמן לראשונה מועדון כדורגל - ספורטינג ליסבון. ב-1995 הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע פורטוגל.
ב-1996 פתח קיירוש בקריירה בינלאומית, כאשר החל לאמן את הקבוצה האמריקאית מטרוסטארס. עוד ב-1996 עבר ליפן, בה אימן את הקבוצה נגויה גרמפוס איית עד ל-1997. ב-1998 אימן את איחוד האמירויות הערביות במשך כשנה.
בשנים 1999 ו-2000 לא עסק באימון קבוצות. בתקופה זאת יעץ להתאחדות הכדורגל של מוזמביק ופעמיים הוזמן לאמן את נבחרת העולם של פיפ"א.
ב-2002 חזר קיירוש לאמן נבחרת, הפעם זו של דרום אפריקה. בהובלתו העפילה הנבחרת למונדיאל 2002.
עוד בשנת 2002 קיבל קיירוש את תפקיד עוזר המאמן של אלכס פרגוסון במנצ'סטר יונייטד. בכך תרם לזכיית הקבוצה בליגה האנגלית בעונת 2002-‏2003. אחרי עונה (2003-‏2004) בריאל מדריד (בה זכתה הקבוצה בסופר קאפ הספרדי), חזר קיירוש למנצ'סטר יונייטד והמשיך לעזור לפרגוסון. בתקופה שבין 2004 ו-2008, זכתה הקבוצה במספר תארים, ביניהם פעמיים באליפות אנגליה (2007 ו-2008) וליגת האלופות (2008).
ב-11 ביולי 2008 החליף את פליפה סקולארי כמאמן נבחרת פורטוגל, במטרה להובילה למונדיאל 2010. ב-18 בנובמבר 2009 אכן הצליחה פורטוגל להעפיל למונדיאל. במהלך שלב הבתים במונדיאל 2010 השיגה פורטוגל את התוצאה 0–7 על צפון קוריאה, אחת המרשימות בתולדות התחרות, אשר תרם להעפלתה לשלב שמינית הגמר. אולם שם הפסידה פורטוגל לספרד בתוצאת 0–1 והודחה מהתחרות.
קיירוש פוטר מאימון נבחרת פורטוגל ב-9 בספטמבר 2010 לאחר פתיחה חלשה של הנבחרת במוקדמות יורו 2012.
באפריל 2011 מונה למאמן נבחרת איראן. הוא הוביל את הנבחרת לעלייה למונדיאל 2014 ולגביע אסיה בכדורגל 2015 שם הודחה ברבע הגמר בבעיטות 11 מטר על ידי עיראק. המשיך לקדנציה נוספת כמאמן הנבחרת והוליך אותה למונדיאל שני ברציפות כשהעפיל איתה למונדיאל 2018, שם הודחה הנבחרת בשלב הבתים, וכן הוביל אותה לאליפות אסיה 2019, שם הודחה בחצי הגמר על ידי יפן.
ב-7 בפברואר 2019 הוכרז כמאמנה החדש של נבחרת קולומביה.
קרלוס קווירוז מונה למאמן נבחרת מצרים ב-8 בספטמבר 2021. בגביע אפריקה לאומות 2021 העפיל עם הנבחרת המצרית למשחק הגמר בו הפסידה מצרים לסנגל בדו-קרב פנדלים.
הישגים

1989 - אליפות העולם - נבחרת פורטוגל עד גיל 20
1989- אליפות אירופה - נבחרת פורטוגל עד גיל 17
1991 - אליפות העולם - נבחרת פורטוגל עד גיל 20
1994–1995 - גביע פורטוגל - ספורטינג ליסבון
2002‏-2003 - גביע אנגליה - מנצ'סטר יונייטד (עוזר מאמן)
2002–2003 - הליגה האנגלית - מנצ'סטר יונייטד (עוזר מאמן)
2003‏-2004 - גביע ספרד - ריאל מדריד
2005‏-2006 - הגביע האנגלי - מנצ'סטר יונייטד (עוזר מאמן)
2006‏-2007 - הליגה האנגלית - מנצ'סטר יונייטד (עוזר מאמן)
2007‏-2008 - הליגה האנגלית - מנצ'סטר יונייטד (עוזר מאמן)
2007–2008 - ליגת האלופות - מנצ'סטר יונייטד (עוזר מאמן)