stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בורקין
תיירות

בשנת 1997, מחלקת העתיקות של הרש"פ ביצעה עבודות שיקום מקיפות בכנסייה, במימון ממשלת הולנד, בשיתוף עם ועד הכנסייה של העיירה.
בשנת 2015 החלו עיריית בורקין, משרד התיירות הפלסטיני ואונסק"ו לפעול כדי שהכנסייה תהפוך ליעד תיירותי. הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי מימנה שיפוץ בניין ישן בעיירה, כדי שישמש מרכז תיירות.
הערות שוליים

↑  West Bank hopes to make ancient church popular tourist destination, The Jerusalem Post - Christian World, ‏2015-04-01 (באנגלית)
↑  Palmer, E.H, The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer., Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 146
↑  גרשון גליל, ‏ערי הממלכה הכנעניות במאה הי"ד לפה"ס: היקפן ומעמדן המדיני, קתדרה 84, יולי 1997, עמ' 10
↑  Zertal, A., The Manasseh Hill Country Survey. Vol. 1, Boston: BRILL, 2004, עמ' 105-104
↑  הבשורה על־פי לוקאס, פרק י"ז, פסוקים 12–19
1 2 3  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. p. 128   (הועתק מוויקיפדיה במהדורה האנגלית)
1 2  Victor Guérin, Description géographique, historique et archéologique de la Palestine, Paris, Imprimé par autorisation de l'empereur à l'Impr. impériale, 1868, עמ' 224-223
↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H., The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 2, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1882, עמ' 47-46
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 16
↑  2007 Locality Population Statistics Archived December 10, 2010, at the Wayback Machine. Palestinian Central Bureau of Statistics. p. 105.
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics - PCBS, Preliminary Results of the Population, Housing and Establishments Census, 2017, State of Palestine, 2018, עמ' 82-64
↑  Government of Palestine, Department of Statistics., Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, S. (1970). Village Statistics of 1945: A Classification of Land and Area ownership in Palestine. Palestine Liberation Organization Research Center, 1970, עמ' 54, 98, 148
↑  West Bank hopes to make ancient church popular tourist destination, The Jerusalem Post - Christian World, ‏2015-04-01 (באנגלית)
| Flag of Senegalיישובי נפת ג'נין |
| --- | --- | --- |
| ערים | ג'נין • קבאטיה |  |
| מועצות מקומיות | עג'ה • עראבה • בורקין • דאחיית סבאח אל-ח'ייר • דיר אבו דעיף • ג'בע • כפר דאן • כפר ראעי • מיית'לון • סילת אל-חארית'יה • סילת א-ד'אהר • יעבד • אל-יאמון • א-זבאבדה |  |
| כפרים | עאנין • ענזה • ערקה • עראנה • עטארה • ברטעה • בית קאד • ביר אל-באשא • דיר ע'זאלה • פחמה • פנדקומיה • פקועה • ג'למה • ג'לבון • ג'לקמוס • ג'ודידה • כופיראת • מִרְכָּה • מיסיליה • אל-מוע'ייר • נזלת זייד • ראמה • רומאנה • סנור • מת'לת' א-שוהדא • סיר • סיריס • ח'ירבת א-טייבה • תיעניכ • טורה אל-ע'רביה • אום א-ריחאן • אום אל תות • זובובא • יעבד |  |
| מחנות פליטים | מחנה הפליטים ג'נין |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584329305171 
הכנסייה בכפר בורקין
צבי פלדה

| --- | --- |

צבי פלדה - נאום בוועידה באירופה, 2010
 לידה:  28 באוגוסט 1935 פולטוסק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  2 בנובמבר 2018 (בגיל 83) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
קטע מתְּרִיס וֶנֶצְיָאנִי
צבי פלדה (28 באוגוסט 1935 - 2 בנובמבר 2018) היה תעשיין, מנכ"ל, דירקטור ישראלי ועסקן ספורט. חלוץ הקמת ענף תריסי הגלילה בישראל. בשנת 1974 זכה פלדה בתואר "יצואן מצטיין". בשנת 1981 זכה בפרס התעשייה, ובשנת 2012 זכה לקבל את אות יקיר התעשייה.
פלדה היה פעיל בהתאחדות התעשיינים בישראל והיה חבר נשיאות ההתאחדות ויושב ראש ועדת תובלה אווירית, ימית ויבשתית שלה.
ביוגרפיה

צבי פלדה נולד ב-28 באוגוסט 1935, בעיר פולטוסק בפולין, בשם Hersz Jacob Falda. הוריו היו יוסף (בעל חנות ומסגר) ואסתר פלדה. כשהחלה מלחמת העולם השנייה, גורשה משפחתו (שכללה אז גם את אחותו, כיום חנה שילוח) לסיביר. חיי המשפחה, ששהתה במחנה עבודה עד סיום המלחמה, היו קשים (במיוחד עם הולדתו של האח הקטן, אברהם), כשהאב עבד כחוטב עצים.
לאחר סיום המלחמה, נדדה המשפחה דרך כמה מדינות באירופה, מאחר שחזרתם לפולין נמנעה, בשל החשד שהם קומוניסטים[דרושה הבהרה]. אנשי תנועת הבריחה סייעו להם להגיע למחנות עקורים, ורק שם, בגיל 13, התחיל פלדה ללכת לבית ספר. אביו נשלח לתקופה מסוימת לכלא, לאחר הלשנה של מבריחים.
ממחנות העקורים, עברה המשפחה לאיטליה, משם הפליגו על גבי האונייה נגבה, שהביאה אותם ארצה באפריל 1949.
המשפחה שוכנה במעברת בנימינה, אך זמן קצר לאחר מכן, עברה למנשייה, ביפו, שם שיפץ האב בית נטוש ואף בנה סככה לבית מלאכה. פלדה למד בבית ספר יסודי עממי יפו ואחר כך בתיכון גימנסיה גאולה. בהיותו תלמיד התגלה כישרונו כשחקן בהצגות בית-הספר ובחופשים עבד במאפיית מצות דננברג, כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
פלדה שירת בצה"ל כחייל סדיר בחטיבות גבעתי וגולני והשתתף במלחמת סיני. בהמשך, שירת במילואים כאיש מטה, כולל במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1957 החל פלדה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים כלכלה ויחסים בינלאומיים. תוך כדי לימודים פגש את אשתו לעתיד, נאלי (ילידת 1940, להוריה יעקב ולאה מהרצליה) והם התחתנו ב-28 באוקטובר 1958 וגרו בשכונת רסקו. במהלך לימודיו, שימש פלדה כמורה להתעמלות בבית ספר בבית שמש.
בתחילת שנות ה-60 עברה המשפחה לרמת גן. בירושלים נולדה בתו הבכורה, ליאת וברמת גן נולדו גם עירית ויובל.
פלדה עבד כשנתיים ככלכלן אזרח עובד צה"ל במפקדת קצין חימוש ראשי בתל השומר ואחר כך כרמ"ד תקציבים במרכז ציוד לחימה וחלפים בצריפין.
הצטרף ב-1961 לחברת אמקור כעוזר למנהל הכספים, ובתוך שנתיים הפך לכלכלן הראשי של קונצרן אמפא.
פלדה נפטר ב-2 בנובמבר 2018 ונקבר בבית העלמין כפר נחמן, רעננה.
כמנכ"ל > בחברת צלון

ב-1970, פלדה מונה למנכ"ל חברת צלון בבת ים, חברה בבעלות דב ביגון, שעיסוקה בייצור ויצוא של תריסי גלילה (תְּרִיס וֶנֶצְיָאנִי) מאלומיניום. בשנת 1974 זכה פלדה בתואר "יצואן מצטיין", בשל גידול בהיקפי היצוא של צלון: בתוך שנתיים, תחת ניהולו של פלדה, עבר המפעל לרווח, וליצוא בהיקף של שבעה מיליון דולר (בעיקר לארצות הברית, אירופה ולמזרח הרחוק). בתקופת היותו מנכ"ל, עבדו בחברה כ-250 עובדים והחברה שגשגה והגדילה את קו מוצריה, שכללו גם "צלונית לרכב", שהמציא פלדה.[דרוש מקור]
בעת שקיבלה החברה הזמנה גדולה מאוד של צלונים לייצוא לאוסטרליה, קיבל פלדה אישור מיורם ארידור להקים בית מלאכה בבתי כלא, ולהעסיק אסירים בייצור צלונים. בשל יוזמתו ופעילותו להקמת מרכזי ייצור בבתי הסוהר במדינת ישראל זכה פלדה בשנת 1981 בפרס התעשייה.
בשנת 1989 עזב פלדה את חברת צלון.
כמנכ"ל > בחברת קריסטל

משנת 1990 ובמשך כשנתיים כיהן פלדה כמנכ"ל חברת קריסטל מוצרי צריכה, עד למכירתה בשנת 1993. חברת "קריסטל" נוסדה בשנת 1955 על ידי אלחנן פרידמן. בתחילת דרכה עסקה בייצור מכונות כביסה ותנורים, במפעל שהיה ממוקם במתחם הבורסה ברמת גן. המפעל נהרס בשנת 1993 לאחר שהחברה הפסיקה לייצר ועברה ליבוא מוצרים, שחלקם עדיין תחת שם המותג "קריסטל". על שטח המפעל הוקם מגדל המשרדים בית הקריסטל.
כמנכ"ל > בחברת גמא אלומיניום

פלדה יזם והקים באזור התעשייה הדרומי באשקלון בתחילת שנות ה-90, את חברת "גמא אלומיניום" ושימש כבעל המניות היחידי בחברה וכמנכ"ל שלה. החברה ייצרה סרטי אלומיניום (צביעה בתנור ללא שריטות, עם כיפוף) וייצאה אותם מחוץ לישראל, כולל לסין.
החברה נרכשה על ידי חברת הוליס-Holis‏, שרכשה גם את חברת אורגון וגם את חברת צלון.
פלדה שימש בחברת האם הוליס כמשווק של מוצריה בעולם.
התנדבות ופעילות חברתית > בהתאחדות התעשיינים

היה חבר נשיאות התאחדות התעשיינים, משנת 2006 ויושב ראש ועדת תובלה אווירית, ימית ויבשתית של התאחדות התעשיינים, החל משנת 2006. פלדה היה גם חבר דירקטוריון אגף המתכת ויושב ראש ועדת סחר חוץ.
פלדה היה פעיל גם באיגוד תעשיות מתכת, חשמל ותשתית, ובשנת 2006 קיבל מהאיגוד אות הערכה לתעשיין הפעיל באיגוד ובהתאחדות. פלדה היה חבר הנהלה באיגוד המשתמשים בהובלה ימית.
פלדה נודע כאחד הגורמים המגשרים והמפשרים בסכסוכי העבודה בנמלי הים, ולא פעם שימש איש קשר כמעט יחיד בין פקידי האוצר לבין ראשי הוועדים.
בין השנים 2009–2013, כיהן כחבר מועצת המנהלים של מכון היצוא הישראלי וכחבר ועדת הביקורת של המכון.
כיהן כיו"ר לשכת המסחר ישראל-אוסטרליה, כיו"ר לשכת המסחר ישראל-פולין וכיו"ר לשכת המסחר ישראל-תאילנד.
כציון על כלל פועלו, זכה פלדה לקבל בשנת 2013 את אות יקיר התעשייה 2012[דרוש מקור].
התנדבות ופעילות חברתית > בספורט

כיהן בהתנדבות שנים רבות כגזבר מכבי תל אביב, בתקופת כהונתו של אלדד בוקשפן כיושב ראש אגודת הכדורגל מכבי תל אביב[דרוש מקור].
לאחר מכן[דרושה הבהרה], בתקופה בה כיהן עו"ד רמי הורביץ כמנכ"ל קבוצת הכדורסל מכבי רמת גן, כיהן פלדה, כגזבר המועדון[דרוש מקור].
היה חבר בנשיאות תנועת מכבי העולמית. כמו כן, כיהן כיושב ראש הנהלת כפר המכביה וכחבר מועצת המנהלים שלה, בהתנדבות.
התנדבות ופעילות חברתית > ארגון יוצאי פולטוסק

פלדה היה שנים רבות חבר הנהלת עמותת ארגון יוצאי פולטוסק בישראל.
פרסים ואותות

1974 - תואר "יצואן מצטיין".
1981 - פרס התעשייה.
2006 - קיבל מאיגוד תעשיות מתכת, חשמל ותשתית אות הערכה לתעשיין הפעיל באיגוד ובהתאחדות.
2008 - אות נשיא התאחדות התעשיינים.
2012 - אות יקיר התעשייה, על פעליו לחינוך וייצור מוצרי מתכת.
2013 - תעודה על פועלו כחבר מועצת המנהלים של מכון היצוא הישראלי וכחבר ועדת הביקורת של המכון.
2013 - מגן מנהל רשות הספנות והנמלים, כהוקרה על שנים רבות של שיתוף פעולה ותמיכה בספנות ובנמלי ישראל.
גלריה

צבי פלדה - כילד על אופניים
צבי פלדה - פרס ישראל
צבי פלדה אות יקיר התעשייה
צבי פלדה- חתן פרס התעשייה.
הערות שוליים

1 2  מודעת אבל לזכר צבי פלדה באתר התאחדות התעשיינים
↑  פלדה היה דירקטור בסינאל תעשיות ובחב' מפעלי ע. שנפ ושות' בע"מ בשנים 2008–2016
↑  פלדה כיהן שנים רבות כגזבר מכבי תל אביב וכגזבר מכבי רמת גן בכדורסל. היה חבר בנשיאות תנועת מכבי העולמית וחבר בהנהלת כפר המכביה בהתנדבות.
1 2 3  משה קפלינסקי, נבחר לתפקיד יו"ר ועדת התובלה החדש של התאחדות התעשיינים, באתר כאן ישראל, 19/05/2013
1 2 3 4 5  חנוך ויניקמין, איש הפלדה נדם, באתר "המטען", 4/11/2018
1 2  צבי פלדה, דירקטור חיצוני בסינאל תעשיות בע"מ
↑  מנחם רביצקי, "העיר פולטוסק ותולדותיה", בתוך: קהילת פולטוסק, ספר יזכור; עורך המהדורה העברית: יצחק עברי, הוצאת ארגון יוצאי פולטוסק בישראל, תשס"ז 2007
↑  כמנכ"ל צעיר, היה הנציג הישראלי הראשון באיגוד ‏Young PO, 1/2/76
↑  חברת צלון
↑  על פעילותו של צבי פלדה, באתר פורבס
↑  פרס התעשייה – 1981 - צבי פלדה ז"ל – יו"ר צלון באתר התאחדות התעשיינים
↑  ברכות ליובל קריסטל, מעריב, 16 בדצמבר 1980
↑  צ'ק פוינט במגעים לשכירת 6,000 מ"ר בבית פרידמן בר"ג בכ-18 דולר למ"ר, באתר גלובס, 23 במרץ 1998
↑  אתר חברת הוליס
↑  אודות חברת אורגון, באתר שלה
↑  צבי פלדה קיבל מכתב משרגא ברוש, נשיא התאחדות התעשיינים בישראל ב-17/8/06: "...מביע את הערכתי המלאה על פעילותך ללא לאות, לילות כימים, בטיפול ... בנמל חיפה בזמן הלחימה בצפון... בתבונתך הרבה, השכלת לגשר על החסמים שנוצרו, למען פעילות תקינה של סחר החוץ של ישראל..."
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צבי פלדה".
נאלי וצבי פלדה ביום חתונתם
מפעל צלון
צבי פלדה - תעודה על זכייה במקום ראשון בשם חברת קריסטל
טקס פרס יקיר התעשייה 2013, צבי ונאלי פלדה עם ילדיהם
מגן כפר המכביה לצבי פלדה
ברוך הגר (סופר יידיש)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בינואר 1898 צ'ודיי, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 ביוני 1985 (בגיל 87) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
ברוך הגר (ביידיש: האגער; 2 בינואר 1898, צ'ודי (בוקובינה) – 2 ביוני 1985, בואנוס איירס) היה סופר יידי.
ביוגרפיה

הגר נולד בעיירה צ'ודין (או צ'ודיי (אנ')) בבוקובינה במחוז צ'רנוביץ ליעקב יצחק דוד הגר שכיהן כרב בעיירת הולדתו וכאדמו"ר בסטורוז'ינץ. אביו היה בנו של האדמו"ר השני מוויז'ניץ – רבי ברוך הגר. אמו הייתה בת האדמו"ר רבי יששכר בעריש מדולינה.
עד גיל 15 התחנך במוסדות לימוד מסורתיים. בעשר השנים הבאות הוא למד בווינה. מ-1933 התגורר בבוקרשט שם החל בפרסום יצירותיו בעיתונות היידיש ובהדפסת ספריו. בזמן מלחמת העולם השנייה גורש למחנה עבודה בטרנסניסטריה. בסוף המלחמה חזר לבוקרשט. מסוף שנת 1947 ועד קיץ 1952 שהה בצרפת. אז עבר להתגורר בבואנוס איירס בה גר עד פטירתו. בבואנוס איירס היה חבר ועדת התרבות של הקהילה היהודית המקומית. בכל מקום שם התגורר היה פעיל בחוגי ספרות היידיש ופרסם ספרים ומאמרים ספרותיים בכתבי עת. עיקר יצירותיו התבססו על זיכרונות ילדותו וזיכרונות ממשפחתו המיוחסת על חיי החסידים ורבניהם.
הגר פרסם מאמרים בכתבי העת היידיים הבאים: בוקארעשטר זאמלביכער (בוקרשט), קיום (פריס), צוקונפט (אנ') (ניו יורק), די גאלדענע קייט (תל אביב).
נפטר בבואנוס איירס, בי"ג בסיון תשמ"ה -2 ביוני 1985 בגיל 87.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים
ספריו

אויפן וועג, בוקרשט, 1946
אויף דער קאטש, בוקרשט, 1947
מלכות - חסידות, בואנוס איירס, 1955
אין גאולה-אוּם רוּה, תל אביב, 1969
לקריאה נוספת

חיים לייב פוקס, (בתוך) לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור, ניו יורק, כרך 3, עמ' 3
הערות שוליים

↑  ידיעה בדי גאלדענע קייט, תל אביב, 1985, כרך 116–117, עמ' 270
↑  ארכיון ברוך הגר, באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428668005171  CiNii: DA19004200  GND: 115806795X  ISNI: 0000 0000 5212 2385  LCCN: no00000781  SELIBR: 235314  VIAF: 2883561   WorldCat (עם VIAF): 2883561
מיכאיל אוסייבסקי

מיכאיל אדוארדוביץ' אוסייבסקי (Осеевский Михаил Эдуардович; נולד בלנינגרד ב-30 בנובמבר 1960) הוא כלכלן ומדינאי רוסי. כיהן כסגן מושלת סנקט פטרבורג, ולנטינה מטוויינקו וכיהן כסגנהּ בכל משך כהונתה כמושלת העיר.
בינואר 2012, דמיטרי מדבדב מינה אותו לתפקיד סגן שר לפיתוח כלכלי של רוסיה. בשנת 2012 מונה לסגן יו"ר דירקטוריון הבנק למסחר חוץ. ב-3 במרץ 2017 מונה לנשיא חברת רוסטלקום.
ביוגרפיה

מיכאיל אוסייבסקי נולד בלנינגרד לאדוארד אוסייבסקי ב-30 בנובמבר 1960.
בשנת 1983 סיים את לימודיו במכון הפוליטכני של לנינגרד ע"ש מיכאיל קלינין. עד 1986 היה מזכיר הוועדה של הקומסומול בפקולטה למכניקת החשמל במכון הפוליטכני של לנינגרד והתקדם בעבודה עד לתפקיד של מהנדס בכיר.
מ-1986 ועד 1993 היה מהנדס בחברת "אלקטרופיזיקה".
בשנים 1993–1999 היה סגן מנהל הבורסה לניירות ערך בסנקט פטרבורג וכיהן במקביל גם כחבר במועצה המומחית של הוועדה הפדרלית לניירות ערך.
בספטמבר 1999 היה סגן יו"ר מועצת המנהלים של בנק התעשייה והבנייה (Промышленно-строительный банк) בסנקט פטרבורג.
בנובמבר 2003 התמנה לסגן מושל סנקט פטרבורג, והיה ליועץ הכלכלי של ולנטינה מטוויינקו שהתעסק בפיתוח הכלכלי של העיר. בנובמבר 2005 התמנה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת "מטרוקום" והיה חבר מועצת המנהלים של בנק VEB-Invest.
ב-2008 הוא ביקר בישראל בראש משלחת של כ-160 איש, על מנת לחתום על הסכם שיתוף פעולה ייחודי בין ממשלת העיר סנקט פטרבורג לעיריית חיפה והיה זה הסכם שיתוף הפעולה הראשון מסוגו שנחתם בין עיר רוסית לעיר ישראלית.
ביוני 2010 מונה לראש האדמיניסטרציה של מושלת סנקט פטרבורג והיה ממייסדי התחרות הלאומית לאנשי העסקים המוצלחים ביותר של רוסיה, הנערכת מדי שנה מאז 2010.
כשכיהן כסגן מושל העיר, אוסייבסקי היה ממארגני פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה, מתוקף תפקידו כמחזיק תיק הכלכלה במועצת העיר ויו"ר ועדת התיאום של הפורום.
באוגוסט 2011, מפלגת רוסיה המאוחדת קידמה אותו כמועמד לתפקיד מושל העיר סנקט פטרבורג, לצד ואדים טיולפאנוב וגאורגי פולטאבצ'נקו, שנבחר לבסוף למושל העיר. בינואר 2012 היה לסגן השר לפיתוח כלכלי של רוסיה.
מאז 2012 הוא סגן יו"ר דירקטוריון הבנק למסחר חוץ ובמרץ 2017 מונה לנשיא חברת "רוסטלקום".
חייו האישיים

מיכאיל נשוי ויש לו שני בנים.
הערות שוליים

↑  Ministério do Desenvolvimento Econômico da Rússia ganha novo vice-ministro  (בפורטוגזית)
↑  שיתוף פעולה ייחודי בין חיפה וסנט פטרסבורג באתר Zepo, ‏ 20 במאי 2005
ז'אן-אנרי סיאן

ז'אן-אנרי סיאן (בצרפתית: Jean-Henry Céant; בקריאולית האיטית: Jean-Henry Ceant; נולד ב-27 בספטמבר 1956) הוא נוטריון ופוליטיקאי מהאיטי שכיהן כראש הממשלה בין השנים 2018–2019.
ביוגרפיה > לימודים

סיאן נולד במחוז המערב בשנת 1956. בשנת 1977 נרשם לפקולטה למשפטים ולכלכלה באוניברסיטה הממלכתית של האיטי, כיום אוניברסיטת האיטי. בשנת 1981 נבחר לנשיא ועדת הסטודנטים של הפקולטה. בד בבד ללימודי המשפטים, הוא למד חשבונאות בבית ספר לעסקים, סטטיסטיקה במכון האיטי וספרדית. בשנת 1997 הלך ללמוד קורסים מיוחדים במשפטים נוטריונים בספרד.
ביוגרפיה > קריירה משפטית ואקדמית

בשנת 1980 הוא מונה לראש השירות הסטטיסטי במשרד לקידום סחורות יצוא. בשנת 1986 הוסמך לנוטריון ופתח משרד בפורט-או-פרנס. בשנת 1995 החל לכהן כנציג של האיטי באיגוד הבינלאומי לנוטריונים לטיניים. לאחר זמן מה, מונה לסגן נשיא ועדת אמריקה הצפונית, המרכזית והקריביים של האיגוד. בסביבות שנת 1993 החל בקריירה מקבילה כמרצה. הוא לימד באוניברסיטת קיסקייה, באוניברסיטת GOC ובבית הספר הלאומי למנהל פיננסי. בשנת 1995, הפך לחבר מן המניין באיגוד הבינלאומי של נוטריונים ונכון ל-2021, משמש שם כיועץ כללי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 2010, התמודד סיאן לנשיאות האיטי וקיבל 3.07% מהקולות. בשנת 2015 התמודד שוב והשיג 2.50% מהקולות, ולאחר מכן 0.75% בשנת 2016, לאחר ביטול ההצבעה של 2015. ב-6 באוגוסט 2018, כמעט חודש לאחר התפטרותו של ז'אק גאי לפונטנט, מונה סיאן לראש ממשלה על ידי הנשיא ז'ובנל מואיז. הרכב ממשלתו פורסם ב-6 בספטמבר 2018 ואושר על ידי הסנאט ב-15 בספטמבר ועל ידי לשכת הצירים מספר ימים לאחר מכן.
ב-18 במרץ 2019, פחות משישה חודשים לאחר מינויו, הוא פוטר עקב משבר כלכלי. בהצבעת אי-האמון 93 הצביעו בעד הפלת הממשלה, 13 נגד ו-6 נמנעו בלשכת הצירים. לאחר מספר ימים מונה במקומו ז'אן מישל לפין.
הערות שוליים

1 2 3 4  Who is Jean-Henry Céant, Haiti’s New Prime Minister Nominee?, CounterPunch.org, ‏2018-08-10 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Haiti - FLASH : Moïse chooses Jean Henry Céant as new Prime Minister - HaitiLibre.com : Haiti news 7/7, www.haitilibre.com
1 2 3  Jamaica Observer Limited, Jamaica Observer
↑  Jean Henry Ceant nominated as Haiti's next PM, www.yahoo.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Haiti's President Chooses Jean Henry Ceant as Country's Next PM, VOA (באנגלית)
↑  Haiti Parliament ousts Prime Minister Jean Henry Ceant in no-confidence vote prompted by govt maladministration-World News , Firstpost, Firstpost, ‏2019-03-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020108908  VIAF: 11160120618440440930   WorldCat (עם VIAF): 11160120618440440930
השתלת פנים

השתלת פנים היא הליך רפואי להשתלת חלקים בפניהם של אנשים בעלי עיוותים קשים. בתהליך זה נלקחות רקמות מפניו של אדם מת ומושתלות על פניו של המטופל. במקרים מסוימים, כאשר ישנו צורך בהשתלת פנים מלאה, נלקחות פני התורם בשלמותן ומושתלות על פני המטופל. השתלת הפנים הראשונה שבוצעה על אדם חי הייתה בשנת 2005 בצרפת. בשנת 2010 נעשתה השתלת הפנים המלאה הראשונה. המדינות המובילות בעולם בתחום השתלות הפנים הן טורקיה, צרפת, ארצות הברית וספרד, על פי אחוזי ההצלחה במדינות אלו. נכון לשנת 2015 בוצעו כ-23 השתלות פנים חלקיות ומלאות ברחבי העולם.
היסטוריה של השתלות פנים באדם

בעבר, כדי לתקן עיוותים בפנים נעשו השתלות עור בריא בחלק הפגוע בפנים. השתלות עור אינן אסתטיות ולא מאפשרת תחושה זהה לזו המוכרת בפנים. התוצאה הנראית של השתלות פנים היא ריאליסטית ואסתטית יותר מאשר שתלי עור. עם זאת, למרות העובדה שהשתלות הפנים מניבות תוצאות אסתטיות עבור אנשים רבים, ישנן בעיות רפואיות ואתיות רבות. כדי שיוכלו לצבור ניסיון וטכניקה בתחום, ביצעו המנתחים פעמים רבות ניסויים על בעלי חיים וגוויות.
ההליך הרפואי

הליך ההשתלה מצריך מספר שלבים אותו עובר המטופל המועמד לניתוח. מועמדים להשתלת פנים עוברים תהליך מקדים לניתוח שנמשך מספר חודשים. התקופה הקודמת לניתוח כוללת תמיכה סוציאלית ופסיכיאטרית וסדרת הערכות ומבחנים העוזרים להסיק את מוכנותו הפיזית והמנטלית של המטופל. לאחר מציאותו של המטופל כשיר להשתלת הפנים, מתחיל תהליך של איתור תורם המתאים לרקמות המטופל על פי טווחי גיל, סוג דם וכו'. במהלך הניתוח צוות רפואי אחד מטפל בהסרת הרקמות הנתרמות מפני התורם המנוח. כמו כן, בעת הסרת רקמות עור פניו של התורם ובהתאם לרמת הפגיעה אצל המטופל, יוסרו גם רקמות שומן, רקמות שריר, סחוס, עצבים, עורקים וורידים. במקביל צוות נוסף מכין את האזורים הפגועים על פניו של המטופל לקראת ההשתלה. בזמן ההשתלה יחוברו למטופל עצבים וכלי דם במטרה שיוכל לחוש מגע מסוים באזור המנותח, ובהמשך לתפקד כפי שעשה לפני ההשתלה. לאחר הניתוח המטופל מועבר למעקב וטיפול אינטנסיבי לצורך תצפיות.
ההליך הרפואי > מועמדים לניתוח

לפני ביצוע הניתוח ישנה חשיבות רבה לבחירת המטופל ומציאת התאמתו להשתלה. ישנה עדיפות למטופלים שהנזק בפניהם לא יכול להיות משוחזר בטכניקות ניתוח מורכבות פחות. קריטריונים נוספים למועמדותו של מטופל:
על המטופל להיות מעל גיל 18.
מועמדים שאיבדו למעלה מ-25% מרקמות פניהם, תוך דגש על מועמדים שזקוקים להשתלת אף ושפתיים.
מטופל אשר מועמד לניתוח ההשתלה מחויב להסכים ליטול תרופות אשר ימנעו מהגוף לדחות את ההשתלה למשך כל חייו.
נשים לאחר לידה צריכות להמתין כשישה שבועות לפחות לפני ביצוע ניתוח.
ההליך הרפואי > מציאת תורם פוטנציאלי

ישנה חשיבות לפער הגילאים בין התורם למטופל.
צבע ומרקם עורו של התורם צריך להיות זהה למטופל.
טווח השעות מרגע הסרת הרקמות ועד להשתלת הרקמות על פני המטופל לא יעלה על 4 שעות. התורם צריך להימצא ברדיוס המאפשר את תחילת הניתוח.
סיכונים אפשריים לאחר הניתוח

דחייה- קיימת האפשרות שהשתלת הפנים תידחה על ידי המערכת החיסונית של המטופל. אם מצב זה חל, ישנו צורך בהסרת השתל מפני המטופל וכי תימצא חלופה להשתלה שהוסרה.
תופעות לוואי מנטילת התרופות שלאחר הניתוח- נטילת התרופות המסייעות לגוף לקבל את ההשתלה לאחר הניתוח עלולות להגדיל את הסיכון של המטופל לחטוף זיהומים, לפתח סוכרת, נזק בכליות ולחלות בסוגים שונים של סרטן.
בעיות זהות- קיים חשש לתחושת תסכול של המטופל לאחר קבלת השתלים לאור המראה החדש שלו. כמו כן, החשש גדל בעת השתלות פנים מלאות בהן המטופל מקבל את פניו של התורם. דבר זה יכול להוביל למשברי זהות משמעותיים.
התמודדות המשפחה וקשיים פסיכולוגיים- קיים חשש לגבי נזק פסיכולוגי העלול להיגרם למשפחות המטופל והתורם, שכעת עליהם להתמודד עם מראה חדש לגמרי או לחלופין מראה ישן של אדם שמת.
אתיקה

עקב השתלות הפנים עולות בעיות אתיות רבות. הראשונה מתייחסת לתורם, שמשפחתו נאלצת להסכים לנתקו ממכשירי ההחייאה. כלומר, ישנה דילמה מוסרית בקביעת גורלו של בן המשפחה. הבעיה השנייה מתייחסת למורכבותו של ההליך הרפואי, בו לוקחים אדם שאינו בסכנות חיים ומכניסים אותו לניתוח מורכב בעל סיכונים רבים. כמו כן, ישנן ספקולציות הטוענות כי בעתיד, עם הקדמה הרפואית, יהפכו ניתוחי השתלת הפנים לעניין קוסמטי בלבד, ללא צורך מקדים עקב עיוותים או פגיעות בפנים. בשנת 2003, הקולג' המלכותי לרופאים בבריטניה הוציאה דוח בו הזהירו את הרופאים שלא לבצע ניתוח השתלת פנים, עד שידעו על הסיכונים האפשריים וההשלכות האתיות הנגזרות מעשיית ניתוח זה. שנה לאחר מכן, ועדת האתיקה הארצית בצרפת הוציאה אזהרה נגד ביצוע ההליך, ולמרות חששות אלו החלו השתלות פנים חלקיות והכנות לקראת השתלות פנים מלאות.
מקרי השתלות פנים

ניתוח ההשתלה החלקי הראשון בוצע בנובמבר 2005 בצרפת. את ההשתלה עברה איזבל דינואר בת ה-38, שפניה הושחתו לאחר שננשכה על ידי כלב. לדינואר הושתלו אף חדש, סנטר, ושפתיים מתורם מת. מקרה הצלחה זה פרץ את תחום השתלות הפנים ברפואה והפך את הנושא לנפוץ יותר. מקרה זה, יחד עם השתכללות הרפואה והטכנולוגיה, והכרת הנושא בקרב הרופאים, תרם לקיצור ההליכים הרפואיים בניתוחים כיום.
בשנת 2006 עבר לי גאושינג בסין השתלת פנים חלקית לאחר שהותקף על ידי דוב. בניתוח שערך 14 שעות הושתלו בפניו לחי, שפה עליונה ואף מתורם מת. בשנת 2010 בוצע בברצלונה ניתוח השתלת הפנים המלאה הראשון בהיסטוריה. הניתוח בוצע בצעיר שנפגע אנושות בפניו. צוות המנתחים בבית החולים התכונן במשך שנתיים להשתלה בה הוחלפו כל פניו של המטופל, כולל שרירים, אף, שפתיים, לסת עליונה, חך, שיניים, עצמות לחיים ולסת תחתונה. הניתוח היה מורכב, וארך 24 שעות על ידי 30 אנשים צוות.
בשנת 2012 עבר ריצ'רד נוריס השתלת פנים מלאה לאחר שעבר תאונת ירי מחרידה שהשחיתה את פניו. הניתוח המורכב כלל החלפת רשתות העצבים העדינות, השרירים והתאמת הגולגולת למבנה הפנים החדש. ניתוח זה נמשך 36 שעות והשתתפו בו כ-150 אנשי צוות. בשנת 2015 נחשף סיפורו של נוריס בתוכנית "60 דקות" בה הפגישו את אחותו של התורם המנוח לבין נוריס.
ראו גם

השתלת איברים
תרומת איברים
ניתוחים פלסטיים
לקריאה נוספת

מרדכי קרמר, השתלות איברים, תל אביב: משכל, 2001
לאה שילה, חיים כמתנה: השתלות איברים וזכויות הפרט, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1999
ג'ים מאקי (בשמאל התמונה) לאחר שעבר השתלת פנים
משואות יצחק (גוש עציון)

משואות יצחק בסמוך לעלייתו על הקרקע
מראה כללי של קיבוץ משואות יצחק בגוש עציון בשנת 1947
חוות משואות היום
משואות יצחק היה קיבוץ בגוש עציון, שנחרב במלחמת העצמאות.
בניית טרסות, הכנה לנטיעות -משואות יצחק. ינואר 1946
הקמה

הקיבוץ הוקם בשנת ה'תש"ו - 1945 בגוש עציון שבין חברון לבין ירושלים. המתיישבים היו צעירים כבני 20 בממוצע שעלו לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה מארצות אירופה (הונגריה, צ'כוסלובקיה וגרמניה), וקיבלו בארץ את חינוכם במוסדות עליית הנוער. ממטרתם הייתה להקים יישוב בארץ ישראל - משואה לזכר קהילות ישראל שהושמדו בגולה. השם "משואות" נועד גם להזכיר את המשואות שהיו משיאים על פסגות ההרים כחלק מקידוש החודש בימי הבית השני. בסוף אוקטובר בשנת 1945 שונה שם הקיבוץ ל"משואות יצחק", על שם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שהיה רבה הראשי של ארץ ישראל, במלאת לו 50 שנה[דרוש מקור], כאות הוקרה על פעלו למען העם היהודי בארץ ובתפוצות בסוף אוקטובר 1945 התקיים טקס בו נקרא הקיבוץ ע"ש הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שהיה הרב הראשי לישראל. חברי משואות יצחק התמודדו בהצלחה עם קשיי ההתיישבות בהר, בנו בתים ונטעו חורשות ומטעים. בשנת תש"ח, קטעה מלחמת העצמאות את כל התוכניות.
במלחמת העצמאות

גוש עציון נכבש בידי הלגיון הערבי. מלבד לוחמי כפר עציון שנטבחו לאחר שנכנעו, נלקחו שאר תושבי הגוש, ובהם חברי משואות יצחק, לשבי בירדן. הם שהו שם כ-9 חודשים.