stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשות מקומית בישראל
חובות וסמכויות > מיסוי מוניציפלי

מיסוי מוניציפלי הוא מס המוטל על ידי הרשות המקומית ונגבה ישירות מתושביה, לשם מימון פעילות הרשות. המיסוי חל על בעלים פרטיים כפי שחלה על המדינה ככל והיא מחזיקה בבעלות על שטחים באזור הרשות המקומית, וכפי שעולה מדיוני הכנסת החוק מתאים לכלל שבמשפט העברי "דין המדינה כדין האזרח" שעולה מתוך התלמוד הירושלמי. מיסים אלו כוללים בין השאר את הארנונה - מס האמור לשמש את הרשות למימון פעילותה השוטפת, כגון תשלום משכורות עובדי הרשות, פינוי אשפה, פיקוח מקומי, תחזוקה שוטפת של כבישים וגינות, חינוך, תרבות, ועוד. סוג מס נוסף הוא היטל פיתוח, המשמש להקמת תשתיות מקומיות כגון תשתית מים, צנרת ביוב, סלילת כבישים ומדרכות, ותשתית תיעול מי גשמים. עם זאת, גובה תשלומי הארנונה נקבע בעיקרו בידי משרד הפנים והאוצר, וגם ההנחות והפטורים מארנונה נקבעים בעיקר בידי השלטון המרכזי.
אגרות נוספות הן אגרות שילוט, פינוי אשפה, שמירה, אגרת סלילת כבישים ומדרכות, ואגרת פינוי פסולת ממגרשים.
בניגוד לעבר, אגרות מים וביוב כבר אינן מוטלות כיום ישירות על ידי העירייה או המועצה, אלא על ידי תאגיד מים וביוב.
בישראל אופן השימוש במיסוי נקבע על ידי הרשות המקומית. יש מקומות בעולם בהן התושבים משתתפים בהחלטות באמצעות הצבעה (אנ').
"הוועדה הממלכתית לענייני השלטון המקומי" (ועדת זנבר)

בשנת 1976 הוקמה, מכוח החלטת ממשלת ישראל, "הוועדה הממלכתית לענייני השלטון המקומי". בראש הוועדה עמד משה זנבר ותפקידה הוגדר: ”לבחון את חלוקת התפקידים הקיימת בין הממשלה והרשויות המקומיות, להגדירהּ מחדש ולהציע תפיסת יסוד לחלוקת התפקידים הרצויה, לבחון את מערכת המימון לתקציבי הרשויות המקומיות ולהציע תחומי הכנסה ומיסוי שיבטיחו איזונם ולהמליץ על הסדרי פיקוח ובקרה של הממשלה על הרשויות המקומיות”.
הוועדה הגישה את מסקנותיה בשנת 1981, וקבעה כי תפקידם הראוי של הרשויות המקומיות הוא: ”ייצוגם של תושביהן והשקידה על רווחתם הפיסית, התרבותית והרוחנית על גווניהם השונים, תוך שילובם ביעדים של המדינה.”
מסקנותיה המרכזיות של הוועדה היו:
"לא ייעשו דברים בעניין הנוגע לשלטון המקומי ללא שיתוף או תיאום מוקדם עם נציגיו".
"יוגדר תחום רחב של סמכויות הרשות המקומית והיא תהיה מוסמכת לבצע כל פעולה הנכללת בתחומים אלה".
"בחלוקת התפקידים ותחומי הפעולה בין השלטון המקומי והשלטון המרכזי תהיה התחשבות מרבית בתועלת האזרח הבוחר – משלם המס, ולכן היא תיקבע על פי עקרונות המבטיחים את מעורבות הציבור תוך דחיפה מתמדת לשיפור השירות מחד גיסא ולהפחתת עלותו מאידך גיסא".
"לרשויות המקומיות יובטחו מקורות מימון הדרושים למילוי תפקידיהן".
בנוסף המליצה הוועדה להעניק מעמד שווה לרשויות המקומיות ולממשלה בתחומי פעילות שמשותפים לשתיהן, להעביר תפקידים מסוימים בתחומי החינוך, הרווחה, התחבורה והתרבות לרשויות המקומיות (ובמקביל להדק את הפיקוח הממשלתי עליהן) מבחינה תקציבית, ולהגדיל את ההכנסות העצמאיות של הרשויות המקומיות.
הממשלה אישרה עקרונית את המלצות הוועדה, אך בפועל רובן לא בוצעו.
בחירות לרשויות המקומיות

הבחירות לרשויות המקומיות בישראל מתקיימות מדי חמש שנים. עם זאת, לפרקים נערכות בחירות מיוחדות, כבמקרה של התפטרות ראש המועצה. בבחירות רשאים להצביע כל הרשומים במשרד הפנים כתושבי העיר, בין אם הם אזרחי ישראל ובין אם לאו, שמלאו להם 17 שנים. הבחירות לראשות הרשות הן בחירות אישיות, בהן נדרש המועמד לקבל תמיכתם של לפחות 40% מן המצביעים ואילו הבחירות למועצת הרשות הן בחירות יחסיות.
ראו גם

דיני פניות ציבור בנושאי שירותים עירוניים
לקריאה נוספת

יגיל לוי, אתי שריג (עורכים), השלטון המקומי - בין המדינה, הקהילה וכלכלת השוק, האוניברסיטה הפתוחה, 2014.
הערות שוליים

↑  אתר משרד הפנים
↑  אתר משרד הפנים
↑  אתר משרד הפנים
↑  הרשויות המקומיות בישראל 2018, באתר Data Gov, ‏11 בנובמבר 2020
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בפסיקת בתי המשפט בישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 200–201: האצלת סמכותו של תפקיד ניהולי ברשות מוניציפלית. אתר דעת
1 2  , השלטון המקומי בארץ ישראל 1516–1948: בין שלטון אימפריאלי מסורתי (העות'מני) למודרני (הבריטי), אופקים בגאוגרפיה 76, 2010, עמ' 47–67‏, JSTOR 23716370
1 2  אלעד מלכא, ‏לקראת משילות מקומית, השילוח, 23 בדצמבר 2018
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 241–243: חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (חיוב המדינה בסלילת רחובות), באתר דעת.
↑  הומברטו קוסטה, Zócalo, ‏העם רוצה חדר כושר, באתר "אלכסון", 21 באוגוסט 2023
↑  החלטה מספר 273
1 2 3 4  תום זיו, ‏"על דעת המקומי: הדרך לחירות מתחילה בביזור", השילוח,  16, אוקטובר 2019
אופרת סבון

תמונה מהסדרה ימי חיינו משנת 1968
אופרת סבון (באנגלית: Soap Opera) היא סוגה של סדרות טלוויזיה או רדיו בהמשכים המתאפיינת בסיפר בדיוני, מלודרמטי.
אופרות הסבון עוסקות בדרך כלל ביחסים בין הדמויות המרכזיות, ועלילתן לא חותרת לסיום או מוסר השכל החיצוני ליחסים אלו. הסיפר של אופרות סבון מתמקד לרוב בדמויות רבות, שאף אחת מהן אינה הכרחית, ובקווי עלילה מקבילים שמתפתחים מפרק לפרק. חוקרת התרבות טניה מודלסקי (אנ') תיארה את אופרות הסבון כסדרות המציגות "משפחה הנמצאת במערבולת מתמדת".
באופן מסורתי אופרות סבון לא עסקו בנושאים אקטואליים או חברתיים, אלא התמקדו בעולם הפנימי של הסדרה, שבמקרים רבים ממוקד בבתים או במקומות העבודה של הדמויות. עם זאת, החל משנות השמונים הופקו גם אופרות סבון שעוסקות בין השאר בנושאים חברתיים, כגון איסטאנדרס שעוסקת בנושאים חברתיים בבריטניה וכל ילדיי שהייתה מתוכניות הטלוויזיה הראשונות שעסקו ביחס החברה האמריקנית למחלת האיידס.
מאפיינים

אופרות הסבון מאופיינות בהיעדר קו עלילה בעל קשת סיפורית מוגדרת והן לא חותרות לסיום מוגדר מראש. הסדרה בנויה כפרקים (אפיזודות) העוסקים על פי רוב בחייה של קבוצת אנשים החולקים מקום עבודה, מקום מגורים, קשרי משפחה וכדומה. היא מתרחשת לרוב בתוך מרחב מסוים (כגון הבתים של הדמויות) שהצופים יכולים לזהות. הדרמה מבוססת על הקשרים בין הדמויות וכוללת אהבות, רומנטיקה, בגידות, תככים בין-אישיים ומזימות עסקיות. לרוב מתקיים מתח בין הריאליזם של הדרמה לבין ההגזמה המלודרמטית. במקרים רבים מספר קווי עלילה מתרחשים במקביל, מתערבבים ומשתלבים זה בזה.
הפקה של אופרות סבון קלאסיות, ובמיוחד אלה שמשודרות מספר ימים בשבוע ובשעות הבוקר, צריכה להסתדר עם תקציב נמוך יחסית לפרק, ולכן ערכי ההפקה שלהן עשויים להיות נמוכים יחסית. איכות המשחק והבימוי בסדרות אלה ספגה לעיתים קרובות ביקורת. הצילומים מתבצעים לרוב באולפנים עם תפאורות קבועות. אופרות סבון המשודרות אחת לשבוע ובשעות הפריים טיים עשויות להנות מתקציב גדול יותר, ולהישען על שחקני טלוויזיה וקולנוע מפורסמים יותר.
אופרות הסבון עושות שימוש נרחב יחסית בצילומי תקריב לדמויות, כאלו הנותנים דגש גדול יותר על הבעות הפנים ושפת הגוף של הדמויות.
דמות סטריאוטיפית נפוצה באופרות הסבון – בעיקר באופרות הסבון שנוצרו עד סוף המאה ה־20 – היא דמות "נבל" נשית בעמדת כוח ובעלת ממון. חוקרת התרבות טניה מודלסקי (אנ') סברה כי דמויות אלו מגלמות את האיום ההרפתקני הטמון במשיכה הייצרית לאישה שהיא חזקה ומושכת, על חשבון התא המשפחתי המסורתי.
מאפיינים > קונפליקטים

הקונפליקט הוא אלמנט מרכזי במבנה אופרת הסבון.
חוקרי התרבות קיית' סלביי ורון קוודרי אפיינו ארבעה סוגי קונפליקטים נפוצים באופרות סבון, כאשר כל קונפליקט הוא הבסיס להתפתחות העלילה מעבר לכך:
סדר ואי סדר – הדמויות שואפות להגעה לסדר חברתי, אולם מציאות חייהן מלאה באתגרים המונעים זאת.
קהילה ויחיד – הימצאותה של דמות מסוימת בקונפליקט כחלק מההכרח שלה לקבל את היותה כפופה לתכתיבים הנקבעים על ידי חברים אחרים בקהילה.
צעירים ומבוגרים – נערים וצעירים אשר נאלצים להבין בהדרגה כי עליהם ללמוד מניסיונם וערכיהם של המבוגרים.
שיתוף פעולה ותחרות – אנוכיות ואינדיבידואליות קיצונית המציבות אתגר לדמויות להגשים את עצמן.
סינדרום הגדילה המואצת

"סינדרום הגדילה המואצת" (SORAS - Soap Opera Rapid Aging Syndrome) הוא כינוי להאצה של תהליך ההתפתחות של דמות בסדרה, באופן שאינו תואם את ההתפתחות הכרונולוגית של הסדרה. פרקטיקה זו, שרווחה בעיקר באופרות סבון שמשודרות בשעות הבוקר, מאפשרת ליוצרי הסדרה לדלג על תהליכי התפתחות שחסרים ערך מלודרמטי, כגון התפתחותם של ילדים.
לדוגמה, בסדרה As the World Turns, תום יוז נולד ב-1961 וב-1970 הוא כבר היה סטודנט בקולג' ונלחם במלחמת וייטנאם. בסדרה צעירים חסרי מנוח, בילי אבוט נולד ב-1993 ושש שנים לאחר מכן הוא היה בן 16. בעוד שקפיצות בזמן והתקדמות לא ליניארית של העלילה הם דבר מקובל ביצירות רבות, ה"סינדרום" מתייחס למצב שבו ההתפתחות הכרונולוגית של דמות אחת או יותר אינה תואמת לכרונולוגיה הפנימית לסדרה.
Supersoap

הכינוי "Supersoap" או "סבוניית על" דבק באופרות הסבון שפותחו החל מסוף שנות השבעים ושודרו בפריים טיים, כגון שושלת ודאלאס. בניגוד לאופרות הסבון ששודרו עד אז, סדרות אלה שודרו אחת לשבוע ולא באופן יום-יומי. התקציב וערכי ההפקה שלהן היו גבוהים משמעותית מאלה של אופרות הסבון של שעות היום. בשונה מאופרות הסבון היומיות, סדרות אלה הורכבו מעונות ויצאו להפסקה בקיץ. כדי למשוך את הצופים לחזור לצפות בסדרה בעונה הבאה, פרקי סיום העונה הסתיימו לעיתים קרובות בקליף האנגר, כלומר בסיום מותח במיוחד ובלתי פתור. דוגמה לכך היא הרצח המסתורי של ג'יי אר יואינג בפרק האחרון של העונה השנייה של דאלאס.
טלנובלה

דרמות הטלוויזיה דוברות הספרדית והפורטוגזית, המכונות טלנובלות, החלו להופיע כבר בשנות החמישים באמריקה הלטינית, והן דומות לאופרות הסבון שהתפתחו בארצות דוברות אנגלית מבחינת הנושאים בהם הן עוסקות והנטייה למלודרמה. הטלנובלה הראשונה ששודרה ברדיו היא "הזכות להיוולד", שיצר פליקס קייגנט. הטלנובלה הטלוויזיונית הראשונה היא Sua Vida Me Pertence הברזילאית, ששודרה לראשונה ב-1951. בניגוד לאופרות הסבון דוברות האנגלית, שיועדו להמשיך כל עוד קהל הצופים נשאר נאמן להן, ללא תכנון ארוך טווח של סיום העלילה, רוב הטלנובלות מתבססות על קו עלילה מובנה, בעל קשת סיפורית ברורה יותר, ובהתאם הן מיועדות מראש להסתיים אחרי פרק זמן נתון.
הטלנובלות פופולריות במדינות אמריקה הלטינית, והן שימשו לעיתים את הרשויות במדינות אלה כדי להעביר לקהל הצופים מסרים חברתיים, פוליטיים ותרבותיים. הן מיוצאות כיום למדינות שונות ברחבי העולם כגון ישראל, ספרד, רוסיה וארצות הברית.
ראו גם

סרט ניצול
לקריאה נוספת

אילת ברגור, אופרת הסבון הישראלית - מרמת אביב ג' עד לאלופה, רסלינג, 2011
הערות שוליים

1 2 3  Soap Opera, in Dictionary of Media and Communication Studies
1 2 3  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 111-107, 116-115), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
1 2 3 4 5  Soap Opera, in The Elgar Companion to Consumer Research and Economic Psychology
↑    Neil Midgley, ‏Archers 'no longer educates farmers', The Telegraph, 27 December 2010
↑  Longest Running TV Drama, Guinness World Records, archived
↑  Guinness World Records, Longest running TV soap opera
↑  אופרת הסבון הלפניאחרונה, באתר גלובס, 8 ביולי 1999
↑  ?Post-Trial, Is There Life for the Soaps
1 2  Soap Opera, in The Sage Dictionary of Cultural Studies
↑  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 95), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
↑  בוריס איסאגירה, אל פאיס, פליקס קייגנט, המהפכן הקובני שהמציא את הטלנובלה ושינה את העולם, באתר הארץ, 14 באפריל 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552186505171  GND: 4181712-6  LCCN: sh2008003360
אקס-לה-בן

| --- | --- |
סמל אקס-לה-בןסמל אקס-לה-בן
 המרינה של אקס לה בן
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אוברן-רון-אלפ אוברן-רון-אלפ
 מחוז:  סבואה (מחוז) סבואה
 ראש העיר:  רנו ברטי (Renaud Beretti) (משנת 2020)
 שטח:  12.62 קמ"ר
 גובה:  224 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  32,175 (1 בינואר 2022)
  ‑ צפיפות:  2,147 נפש לקמ"ר (2008)
 קואורדינטות:  45°41′19″N 5°54′54″E﻿ / ﻿45.688611111111°N 5.915°E﻿ / 45.688611111111; 5.915 
 אזור זמן:  UTC +1
 אתר האינטרנט של העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אקס-לה-בן(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אקס-לה-בן(למפת אוברן-רון-אלפ רגילה) ליון גרנובל בור-אן-ברס ואלנס סנט אטיין שאמברי קלרמון-פראן לה פוי-אן-ולה מולן אוריאק סאנטר עמק הלואר  אקיטן החדשה  אוקסיטניה פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור איטליה שווייץ בורגון-פראנש-קונטהאקס-לה-בן(למפת אוברן-רון-אלפ מוגדלת) ליון גרנובל בור-אן-ברס ואלנס סנט אטיין שאמברי קלרמון-פראן לה פוי-אן-ולה מולן אוריאק סאנטר עמק הלואר  אקיטן החדשה  אוקסיטניה פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור איטליה שווייץ בורגון-פראנש-קונטהאקס-לה-בן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אקס-לה-בן (בצרפתית: Aix-les-Bains) היא עיר בדרום-מזרח צרפת, במחוז סבואה שבחבל אוברן-רון-אלפ. זו עיר של מרחצאות וספא הראשונה שהייתה בצרפת (ומכאן שמה), נמצאת בה המרינה הגדולה בצרפת שעל שפת אגם מים מתוקים. נכון לשנת 2007, יש בה 27,782 תושבים, הממקמים אותה במקום ה-162 ברשימה הארצית באשר לכמות אוכלוסייה.
היסטוריה

"אקס" נגזר מן המילה הלטינית "אקווה" (מים). השם מתייחס למעיין החם שהיה כבר בשימוש על ידי הרומאים. בתקופת הבל אפוק הייתה אקס-לה-בן עיירת נופש מקובלת בקרב משפחות המלוכה העשירים.
אף על פי שהעיר שמרה על מעמדה כעיר ספא, ספא הוא כבר לא העיסוק העיקרי של אגן אקס. העיר מאזנת חלקית את אובדן קהל המבקרים בעיר לצורך טיפולים רפואיים בספא, על ידי פיתוח תיירותי נרחב במרכז העיר, בהרים הסובבים אותה ואגם לה בורז'ה השוכן על ידה.
אקס-לה-בן היא עיר תעשייתית, ושוכנים בה משרדיהם של החברות אלסטום (Areva לשעבר, לשעבר Savoisienne) לאון גרוס (אנ'), ואקסם (אנ') - יצרנית גדולה של מכוניות ללא צורך ברישיון. בעיר נמצא אזור תעשייתי חשוב, סבואה אקסאפול (Savoie Hexapole). הדינמיות של העיר וסביבותיה מביאים לעלייה מתמדת של האוכלוסייה שלה.
הישיבה והקהילה היהודית

בעיר מתגוררת אוכלוסייה יהודית אורתודוקסית. רבים מהיהודים עוסקים בצרכי כשרות וחלקם אף מפעילים משחטות ועוסקים בממכר בשר כשר לקהילה היהודית בצרפת בפרט ובאירופה בכלל. נפתחה בה הישיבה הראשונה באירופה לאחר השואה, ישיבת חכמי צרפת, שבראשה עמד במשך כיובל הרב חיים יצחק חייקין. הרב חייקין עמד בראשות ישיבה בכפר ניודורף טרם מלחמת העולם השנייה ופתח את הישיבה מחדש לאחר המלחמה. הוא סייע לרבים מתלמידיו הקודמים שהפכו ליתומים, וכן קיבל לישיבה צעירים חדשים ניצולי השואה שהיו אסירים במחנות הריכוז בוכנוואלד ודכאו.
לאחר שממשלת צרפת התנתה את התמיכה הכספית לישיבה בשילוב לימודי חול בישיבה, פנה הרב חייקין לרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, ששהה בסוף ימיו כמה פעמים בהבראה בז'נבה, כדי לקבל היתר לכך. הרב סולובייצ'יק הורה להמשיך במצב הקיים וכך נתן הסכמה בדיעבד. בכך הפכה הישיבה לייחודית בנוף הישיבות הליטאיות, בכך ששולבו בה לימודי חול כבכל בית ספר תיכון בצרפת, ותלמידי הישיבה, שרובם כיום מעדות המזרח, מקבלים תעודת בגרות. אחוז ניכר מהתלמידים הם בעלי תשובה בעלי רקע אקדמי [דרושה הבהרה], הנוטלים פסק זמן מלימודיהם כדי לרכוש השכלה יהודית. בדרך לימודו הדגיש הרב חייקין את הבקיאות, מטרתו הייתה לצייד את התלמיד בידע הבסיסי הנדרש כדי לנהל חיי תורה ומצוות והישיבה קיבלה גם צעירים שמראש לא שאפו לגדולות בתורה. החל משנת תשס"ב הופסקו בישיבה לימודי החול בהוראת הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן[דרוש מקור: הדברים ביתד נאמן אינם ברורים] כיום מכהן בראשות הישיבה הרב יצחק ווייל.
גאוגרפיה > מיקום

אקס-לה-בן שוכנת בדרום-מזרח צרפת, 107 ק"מ מזרחית מליון. העיר ממוקמת במסדרון שבין הר הרבר (אנ') ממזרח, שהוא ההר הגבוה ביותר ברכס הבוג' (אנ'), וממערבה שוכן אגם בורז'ה (אנ'), שהוא האגם הטבעי הגדול ביותר בצרפת. כתוצאה מכך, העיר משתרעת בעיקר מצפון לדרום. התפתחות העיר גרם לכך שהיא התמזגה עם העיר שאמברי.
שטח העיר הוא 12.62 קמ"ר, וגדול יחסית למחוז סבואה. היישובים הסמוכים הם: גרסי-סור-אקס (Grésy-sur-Aix), טרסרב (Tresserve), פוני-שטנו (Pugny-Chatenod), דרומטה-קלארפון (Drumetaz-Clarefond), מוקסי (Mouxy), ובריזון-סנט-אינוסאן (Brison-Saint-Innocent).
העיר מחולקת לשני חלקים, העיר התחתונה והעיר העליונה. העיר התחתונה תופסת את שפת האגם, ממערב נמצאת העיר העליונה, שם שוכן מרכז העיר המשקיף על אגם בורג'ה. העיר נבנתה בהתחלה בגבעות, כדי למנוע את השיטפונות הרבים של האגם. מאוחר יותר נבנה במקום סכר, על ידי החברה הלאומית של נחל הרון (אנ'). הסכר נבנה בין הרון לשקע הטבעי של האגם, נחל סביאר (אנ').
גובהה הממוצע של העיר הוא כ-320 מטרים מעל פני הים, ואילו החלק התחתון של העיר נמצא בגובה 220 מטר מעל פני הים, שזהו גם מפלס האגם.
מבט מגבוה על אקס לה בן
אקס לה בן על החוף המזרחי של אגם בורז'ה, בצד ימין
הערות שוליים

↑  יעקב לופו, ש"ס דליטא, ההשתלטות הליטאית על בני תורה ממרוקו, הקיבוץ המאוחד 2004
↑  גיליון מסע לארצות הברית מוסף שבת קודש יתד נאמן ויצא תשס"ה עמוד 25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555227905171  BnF: cb15273944g (data)  GND: 4122668-9  LCCN: n83232961  MusicBrainz: 4e8763ad-9840-4619-aaa9-30ee34dbd242  NKC: ge307011  SUDOC: 026490676  VIAF: 148967090   WorldCat (עם VIAF): 148967090
ג'ין קרופה

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1909  שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  16 באוקטובר 1973 (בגיל 64)  יונקרס, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Eugene Bertram Krupa 
 מקום קבורה:  Holy Cross Cemetery and Mausoleums 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  שנות ה-20 – 1973
 מקום לימודים:  Saint Joseph's College, Bowen High School 
 סוגה:  סווינג, ג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  תופים
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ין קרופה (באנגלית: Gene Krupa‏; 15 בינואר 1909 – 16 באוקטובר 1973) היה מתופף ג'אז שניגן בלהקות ביג בנד אמריקאיות, בין היתר בזו של בני גודמן. קרופה נחשב לאחד המתופפים המשפיעים בהיסטוריה ולפורץ דרך כאשר הביא אל קדמת הבמה את מערכת התופים בצורתה המודרנית.
חייו

ג'ין קרופה נולד בשיקגו להורים פולנים. הוא החל לנגן בתופים באופן מקצועי באמצע שנות העשרים. פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה ב-1927 כשהצטרף להרכב טלמה טרי והפליבויים שלה. ההקלטה הראשונה של קרופה הייתה תחת נגן הבנג'ויסט המוביל אדי קונדון. הקלטות הללו נחשבת כיום ליצירת זרם "השיקגו הלבן". כמו כן הקלטות הללו נחשבות להקלטות הראשונות בעלות מערכת תופים שלמה. ב-1928 הופיע קרופה בשש הקלטות של הפלייבויים.
ב-1929 עבר קרופה להתגורר בניו יורק ועבד בלהקתו של רק ניקולס. ב-1934 הוא הגיע לפרסום, כשעבד בביג בנד של בני גודמן בתור המתופף הראשי. לאחר ריב קשה עם גודמן על במה בפילדלפיה בשנת 1938 הוא עזב את הלהקה ועבר לקריירה יותר עצמאית. בנוסף להיותו מוביל של כמה הרכבים, הוא עבד הרבה עם הזמרת אניטה אודיי והחצוצרן רוי אלדרידג'. ב-1941 הופיע קרופה יחד עם להקתו בסרט "כדור האש" שם ניגנו את השיר של קרופה "Drum boggie".
בשנת 1943 נעצר קרופה בגין החזקת מריחואנה ובילה שמונים וארבעה ימים במאסר. לאחר שחרורו הרכיב מחדש את הלהקה שלו שכללה מספר רב מאוד של כלי מיתר ואת הסקסופוניסט צ'ארלי ונטורה. הלהקה הייתה אולי הלהקה הגדולה ביותר של מוזיקת ריקודים באותה תקופה. ההרכב קטן עם הזמן, וב-1952 הוביל קרופה הרכבים קטנים יחסית שמנו בין שלושה לחמישה אנשים. הרכיביו זכו להצלחה רבה והופיעו פעמים רבות בהופעות הג'אז בפילהרמונית.
קרופה עזב את עולם המוזיקה כמעט לחלוטין באמצע שנות השישים, והיה מופיע לעיתים נדירות מאוד, עד שמת מלוקימיה ב-16 באוקטובר 1973.
השפעה

קרופה נחשב בעיני רבים כמתופף הלבן הטוב ביותר בהיסטוריה של הג'אז. מתופפים רבים הושפעו רבות מג'ין קרופה, ביניהם באדי ריץ', קית' מון וג'ון בונהם. בנוסף להיותו מתופף היה קרופה מלחין והוביל להקות רבות במשך חייו. קרופה גם המציא ופרסם טכניקות מצילות רבות שנהיו סטנדרטיות בינתיים ולפי עדויות חולקות היה בין ממציאי מצילת ההיי-האט. השיר "Drummer man" של אניטה אודיי נכתב עליו.
השפעה > מערכת התופים

רבים מחשיבים את קרופה כממציא מערכת התופים המודרנית. בשנת 1927 הוא היה הראשון שהשתמש בפדל לתוף הבס (שהומצא על ידי ויליאם פ. לודוויג). קרופה גם הגה את הרעיון ליצור טמטמים בעלי עור שניתן לכוון. בזמן עבודתו עם חברת המצילות המפורסמת זילדג'יאן הוא תכנן את הסטנד להיי האט וקבע את שמן של מצילות רבות כגון הרייד, שעד אז כמעט שלא היו בשימוש, ומאז נמצאות בכל מערכת תופים.
סגנונו

קרופה ידוע בנגינת הסווינג הווירטואוזית שלו. אחד המאפיינים שלו הוא השימוש הנרחב בתוף הסנר יחד עם שימוש נרחב בטכניקות שונות של הקפצת מקלות ואם זאת, בהרבה מגרסאות הקטע "Sing Sing Sing" של בני גודמן, קרופה משתמש בתוף הפלור טם-טם (דוד), עליו הוא מאלתר לאורך הקטע. זריזות הידיים של קרופה ויכולתו ליצור מקצבים מעניינים על ידי דגשים ברולים אפיינה מאוד את הסולואים שלו. כמו כן קרופה השתמש ביותר מצילות מרוב מתופפי הג'אז.
הערות שוליים

↑  "Gene Krupa, Revolutionary Drummer, Dies (Published 1973)" (באנגלית). 1973-10-17. נבדק ב-2025-01-01.
↑  Modern Drummer, Gene Krupa: The Man Who Made It All Happen, Modern Drummer Magazine, ‏2009-12-08 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434218505171  PLWABN: 9810624572705606  BIBSYS: 4026386  BNE: XX856313  BnF: cb13896182q (data)  CiNii: DA09436978  GND: 118567225  ICCU: TO0V260962  ISNI: 0000 0000 8138 6398  LCCN: n81129496  LNB: 000068454  MusicBrainz: fb23b49b-f964-46d0-a089-ae5e39956321  NARA: 10568053  NKC: ola2002153731  NLA: 36514373  NLK: KAC2020O3422  NTA: 07199565X  RERO: 02-A003476583  SELIBR: 276726  SNAC: w66d68t5  SUDOC: 087452189  Trove: 1265855  VIAF: 59270053   WorldCat (עם VIAF): 59270053
כלכלת גרמניה

| --- | --- |

פרנקפורט היא המרכז הפיננסי של גרמניה
 דירוג עולמי:  תמ"ג: 3; תמ"ג לנפש: 27
 מטבע:  אירו 
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  4,456,081
 תמ"ג לנפש:  52,853
 צמיחה כלכלית:  1.50% (דירוג: 153; הערכה לשנת 2015)
 מדד ג'יני:  27.0 (דירוג: 133; 2006)
 כוח עבודה:  45,040,000 (הערכה לשנת 2015)
 אבטלה:  6.1 אחוז (נכון ל־ינואר 2024) 
 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
כלכלת גרמניה, על פי מדדים כלכליים מקובלים, היא הראשונה בגודלה באירופה. מאז איחוד גרמניה לכדי מדינת לאום, המדינה תועשה במהרה ורשמה זינוק כלכלי עצום. נכון לשנת 2017, היא החמישית בגודלה בעולם במונחי תוצר לאומי גולמי (ביחס לכוח הקנייה), אחרי סין העממית, ארצות הברית, הודו ויפן. נכון לשנת 2016 גרמניה היא היצואנית השלישית בגודלה בעולם, ומייצאת שירותים וסחורות בסך של 1.21 טריליון אירו. שותפות הסחר העיקריות שלה כוללות את צרפת, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, איטליה והולנד.
גרמניה ענייה יחסית במוצרי גלם. רק ליגניט ומלח אשלג זמינים בכמויות משמעותיות מבחינה כלכלית. תחנות כוח לשריפת ליגניט הן ממקורותיה העיקריים בגרמניה להפקת חשמל. נפט, גז טבעי ומשאבים נוספים, על פי רוב, מיובאים ממדינות אחרות. גרמניה מייבאת כשני שלישים של האנרגיה אותה היא צורכת. המדינה ידועה בתעשיותיה בתחום ההנדסה, בעיקר כלי רכב, מכונות, מתכות וסחורות כימיות.
גרמניה היא היצרנית מובילה בעולם של טורבינות הרוח וטכנולוגיית הכוח הסולריות. 37 מתוך 500 החברות בעלות המניות הגדולות ביותר בשוק, הנמדדות על פי פדיון, בסיסן בגרמניה. ב-2010 עשר הגדולות היו קבוצת פולקסווגן, אליאנץ, E.ON‏, דיימלר AG, סימנס, Metro AG, דויטשה טלקום, מינכן רה, BASF ו-BMW.
נכון לספטמבר 2008, כפי שנמדד לפי הסטנדרטים של ארגון העבודה הבינלאומי, שיעור האבטלה הגרמני עמד על כ-4.7%.
היסטוריה כלכלית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה כלכלית > רקע

עד שנת 1800, גרמניה הייתה כפרית ברובה, עם מעט מרכזי מסחר עירוניים. במאה ה-19 חל שלב של צמיחה כלכלית מהירה ומודרניזציה, בייחוד בתחום התעשייה הכבדה. בשנת 1900 היא הפכה לכלכלה הגדולה ביותר באירופה, גורם ששיחק תפקיד מרכזי בכניסתה למלחמת העולם הראשונה ולמלחמת העולם השנייה. בעקבות ההרס שהותירה מלחמת העולם השנייה, גרמניה המערבית הפכה ל"נס כלכלי" בזכות הרפורמות והשינויים שהונהגו בהדרכתו הקפדנית של הקנצלר קונראד אדנאואר, ושר הכלכלה שלו, לודוויג ארהרד, ובעזרת הסיוע של תוכנית מרשל, בין היתר. כיום גרמניה היא הכלכלה הפרטית הגדולה ביותר באיחוד האירופי עם תמ"ג של כ-3 טריליון דולר.
היסטוריה כלכלית > מלחמת שלושים השנים

מלחמת שלושים השנים (1618-1648) הייתה הרסנית עבור עשרים מיליון האזרחים הגרמנים והחזירה את הכלכלה אחורה, כאשר צבאות לא מתפקדים שרפו והרס את מה שלא הצליחו לכבוש. הלחימה הייתה לעיתים קרובות ללא סדר ותכנון מאורגנים, כשלהקות של מאות או אלפי חיילים מורעבים מפיצים מגפות, גזל ורצח. הצבאות שהיו תחת סדר ושליטה נעו הלוך וחזור על פני הכפרים במשך שנה אחר שנה, הטילו מיסים כבדים על הערים, והחרימו את החיות ואת מלאי המזון של האיכרים. הסטייה החברתית האדירה לאורך שלושה עשורים גרמה לירידה דרמטית באוכלוסייה בגלל הריגות, מחלות, כשלים בגידולים חקלאיים, ירידה בשיעורי הילודה, הרס אקראי והגירת אנשים מפוחדים. הערכה אחת מעידה על ירידה של 38% מ-16 מיליון אנשים בשנת 1618 ל-10 מיליון עד 1650, בעוד הערכה אחרת מראה "רק" ירידה של 20% מ-20 מיליון ל-16 מיליון דולר.
לקח דורות עבור גרמניה כדי להחלים לחלוטין ממלחמה זו.
על פי ג'ון גאגליראדו תקופת ההחלמה נמשכה כחמישים שנה עד סוף המאה ונגמרה בסביבות המאה ה-18. באותה תקופה, גרמניה כנראה הצליחה להגיע לאוכלוסייתה לפני המלחמה (אם כי הדבר שנוי במחלוקת). לאחר מכן, הייתה תקופה של צמיחה יציבה אך איטית למדי עד שנות הארבעים של המאה ה-18. לאחר מכן באה תקופה של התרחבות כלכלית מהירה אך לא חריגה, שהתרחשה בעיקר במדינות הגדולות במזרח (אוסטריה, סקסוניה, פרוסיה) ולא במדינות קטנות של מרכז ודרום גרמניה.
היסטוריה כלכלית > המאה ה-20

המיזוג של ארבע חברות גדולות אל תוך "Vereinigte Stahlwerke" (עבודות פלדה מאוחדות) בשנת 1926 היה המודל של תאגיד פלדה בארצות הברית. המטרה הייתה להגיע מעבר למגבלות של מערכת הקרטל הישן על ידי שילוב ההתקדמויות בו זמנית בתוך תאגיד אחד. החברה החדשה הדגישה את הרציונליזציה של מבני הניהול ואת המודרניזציה של הטכנולוגיה; היא השתמשה במבנה רב-מחלקתי והשתמשה בתשואה על ההשקעה כמדד להצלחה שלה.
בשנת 1913 שלטו היצוא האמריקאי והיצוא הגרמני בשוק הפלדה העולמי, בעוד שבריטניה ירדה למקום השלישי.
בתעשיות כמו מכונות, ברזל ופלדה, חברות גרמניות נמנעו מתחרות, ובמקום זאת הסתמכו על איגודי הסחר. גרמניה הייתה מנהיגה עולמית בגלל ה"מנטליות הקורפורטיסטית" שלה, המסורת הביורוקרטית היציבה ועידוד מצד הממשלה. קשרים אלה הסדירו תחרות ואפשרו לחברות קטנות לפעול בצילן של חברות גדולות בהרבה.
היסטוריה כלכלית > המאה ה-20 > מלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה (1914–1918) גייסה גרמניה במהירות את כלכלתה האזרחית למאמץ המלחמתי. הכלכלה סבלה תחת המצור הבריטי, אשר ניתק את גרמניה מאספקה.