stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-אחסא
אטימולוגיה

אל-אחסא הוא צורת הרבים של המילה "אל חיסא" (ٱلْحِسَى) המתייחס לחול המצטבר שמתחתיו שכבה אטומה. לפיכך, כאשר ירד גשם, המים יספגו דרך החול, מוגנים מפני אידוי על ידי החול, ויישמרו על ידי שכבת הבסיס, ויצרו אקווה. משום כך בקידוח יפרצו מים קרים לפני השטח.
בעבר היה קרוי פיט-ארדשיר (בסורית קלאסית: ܦܝܛܐܪܕܫܝܪ) בפי האשורים והפרסים.
היסטוריה > היסטוריה קדומה

אל-אחסא היה מיושב מאז התקופה הפרהיסטורית, בשל שפע המים שלו באזור צחיח. מעיינות מים מתוקים טבעיים צצו בנאות המדבר באזור במשך אלפי שנים, ואפשרו התיישבות קבע וחקלאות (במיוחד גידול תמרים) מאז התקופה הפרהיסטורית.
אזור נווה המדבר והשם הג'ר עשויים להיות קשורים ספציפית לאזור במזרח הקדום הקרוי אגארום (אנ') המוזכר בכתובות דילמוניות כמשכנו המקורי של האל הראשי שלהם אינזק (אנ'). אם כך, כנראה השם אגארום מתייחס לחלק היבשתי שממול לאי בחריין. על פי ההשערה, מקורה של תרבות דילמון בנווה המדבר של מזרח חצי האי ערב, אך מאוחר יותר עברה לאי בחריין. עם זאת, פרשנות זו אינה חפה מביקורת, ומקורות אחרים מציבים את אגארום באי פילכה.
היסטוריה > התקופה המוסלמית

מזרח חצי האי ערב נכבש על ידי ח'ליפות ראשידון המתהווה במהלך המאה ה-7. מאוחר יותר הוא עבר בירושה לח'ליפים מבית אומיה ומבית עבאס. בשנת 899 לספירה, האזור עבר לשליטתו של מנהיג הקרמטים, אבו טאהיר אל-ג'נאבי (ער'), והוכרז עצמאי מהח'ליפות העבאסית של בגדאד. בירתו הייתה באל-מומיניה ליד חופוף המודרנית. בסביבות שנת 1000, אל-חסה הפכה לעיר ה-9 בגודלה בעולם עם קרוב ל-100,000 תושבים. בשנת 1077, הופלה מדינת אל-אחסה הקרמטית על ידי השושלת האויונית (אנ'). אל-אחסא נפלה לאחר מכן תחת שלטון השושלת הבחרנית (אנ') של השושלת העוספורית (אנ'), ואחריה קרוביהם, השושלת הג'אברית (אנ'), שהפכו לאחת המעצמות האימתניות ביותר באזור, כשהם כבשו מחדש את איי בחריין מידי נסיכי הורמוז (אנ'). השליט הג'אברי האחרון של בחריין היה מוקרין אבן זמיל (אנ').
בשנת 1521 כבשה האימפריה הפורטוגזית את איי אוול (האיים המרכיבים את בחריין של ימינו) מידי השליט הג'אברי מוקרין אבן זמיל, שנהרג בקרב. הג'בארים נאבקו לשמור על מעמדם ביבשת מול האימפריה העות'מאנית ובני בריתה השבטיים, המונטפיק (אנ'). בשנת 1550 עברו אל-אחסא וקטיף הסמוכה לריבונות האימפריה העות'מאנית בראשות הסולטאן סולימאן הראשון. אל-אחסא היה איילט לאהסה במערכת המנהלית העות'מאנית, ובדרך כלל הייתה וסאל של השער הנשגב. קטיף אבדה מאוחר יותר לפורטוגזים.
העות'מאנים גורשו מאל-אחסא ב-1670, והאזור עבר לשליטתם של ראשי שבט באני ח'אליד (אנ').
אל-אחסא, יחד עם קטיף, שולבו באמירות א-דרעיה הווהאבית ב-1795, אך חזרו לשליטה עות'מאנית ב-1818 עם פלישה בהוראת מוחמד עלי ממצרים. באני ח'אליד היו שוב שליטים של האזור, אך בשנת 1830, כבשה אמירות נג'ד (אנ') מחדש את האזור.
השלטון העות'מאני הישיר הוחזר בשנת 1871, ונווה המדבר אל-אחסא הוצב תחילה תחת וילאייט בגדאד ועם החלוקה של וילאייט בגדאד הוא הוצב מחדש תחת וילאייט בצרה בשנת 1875. בשנת 1913, אבן סעוד, מייסד ערב הסעודית המודרנית, סיפח את אל-אחסא וקטיף לתוך תחום שלטונו בנג'ד.
היסטוריה > מעצמאות ערב הסעודית

אזור אל-אחסא נלקח מהעות'מאנים ב-1913, והביא לסעודים את השליטה בחוף המפרץ הפרסי ובמה שיהפוך לעתודות הנפט העצומות של ערב הסעודית.
ב-2 בדצמבר 1922 הודיע מייג'ור גנרל פרסי קוקס (אנ'), הנציב העליון הבריטי של מסופוטמיה מטעם משרד המושבות, רשמית לאמיר כווית השייח' אחמד אל-סבאח כי גבולות כווית שונו. מוקדם יותר באותה שנה, רב-סרן ג'ון מור, הנציג הבריטי בכווית, נפגש עם אבן סעוד מסעודיה כדי להסדיר את סוגיית הגבול בין כווית לנג'ד. התוצאה של הפגישה הייתה אמנת עוקייר משנת 1922, שבו הכירה בריטניה בריבונותו של אבן סעוד על שטחים שנתבעו על ידי אמיר כווית.
כלכלה

מבחינה היסטורית, היה אל-חסה היה אחד האזורים הבודדים בחצי האי ערב שבו גידלו אורז. בשנת 1938 התגלו מרבצי נפט ליד דמאם, מה שהביא למודרניזציה המהירה של האזור. בתחילת שנות ה-60, רמות הייצור הגיעו למיליון חביות (160,000 מ"ק) ליום. כיום, מקיף אל-אחסא מקיף את שדה הנפט הקונבנציונלי הגדול בעולם, שדה ע'וואר.
אל-אחסא ידוע בעצי הדקל ובתמרים. באל-אחסא יש למעלה מ-2.5 מיליון עצי דקל המייצרים למעלה מ-100 אלף טון תמרים מדי שנה.
אתרי תיירות

בנווה המדבר אל-אחסא יש בין 60 ל-70 מעיינות או מקורות מים מתוקים.
בנווה מדבר אל-אחסא יש מספר רב של אתרים ארכאולוגיים המעידים על חשיבותו של האזור.
קאסר איברהים, נבנה ב-1556
12 מקומות הוגדרו במסגרת אתר המורשת העולמית כ"הנוף התרבותי של נווה המדבר אל-אחסא":
נווה המדבר המזרחי (الواحة الشرقية, 25°24′08″N 49°37′50″E﻿ / ﻿25.402167°N 49.630567°E﻿ / 25.402167; 49.630567) – שטח 38.85 קמ"ר
נווה המדבר הצפוני (الواحة الشمالية, 25°29′11″N 49°35′26″E﻿ / ﻿25.486300°N 49.590536°E﻿ / 25.486300; 49.590536) – שטח 20.10 קמ"ר
א-סייף (السِيف, 25°22′43″N 49°34′33″E﻿ / ﻿25.378519°N 49.575714°E﻿ / 25.378519; 49.575714) – שטח 1.08 קמ"ר
קאסר איברהים (قصر إبراهيم, 25°24′08″N 49°37′50″E﻿ / ﻿25.402167°N 49.630567°E﻿ / 25.402167; 49.630567) – שטח 19.7 דונם
סוק אל-קייסרייה (سوق القيصرية, 25°22′35″N 49°35′21″E﻿ / ﻿25.376411°N 49.589147°E﻿ / 25.376411; 49.589147) – שטח 9.3 דונם
קאסר חוזם (قصر خزام, 25°22′05″N 49°34′37″E﻿ / ﻿25.368025°N 49.576917°E﻿ / 25.368025; 49.576917) – שטח 6.7 דונם
קאסר סאהוד (قصر صاهود, 25°24′51″N 49°35′00″E﻿ / ﻿25.414133°N 49.583367°E﻿ / 25.414133; 49.583367) – שטח 12 דונם
האתר הארכאולוגי ג'אוותה (موقع جواثا الأثري, 25°24′08″N 49°40′14″E﻿ / ﻿25.402167°N 49.670483°E﻿ / 25.402167; 49.670483) – שטח 2,840 דונם
מסגד ג'אוותה (مسجد جواثا, 25°28′11″N 49°40′43″E﻿ / ﻿25.469808°N 49.678481°E﻿ / 25.469808; 49.678481) – שטח 0.8 דונם
כפר אל-עיון (قرية العيون, 25°36′15″N 49°34′15″E﻿ / ﻿25.604083°N 49.570825°E﻿ / 25.604083; 49.570825) – שטח 633.5 דונם
האתר הארכאולוגי עין קאנס (موقع عين قناص الأثري, 25°35′32″N 49°36′00″E﻿ / ﻿25.592336°N 49.599958°E﻿ / 25.592336; 49.599958) – שטח 188 דונם
אגם אל-עספר (بحيرة الأصفر, 25°31′54″N 49°47′40″E﻿ / ﻿25.531711°N 49.794358°E﻿ / 25.531711; 49.794358) – שטח 21.7 קמ"ר
אקלים

לאל-אחסא אקלים מדברי חם (סיווג BWh בשיטת קפן), כשהקיץ ארוך וחם במיוחד, והחורפים קצרים ומתונים מאוד. כמות המשקעים השנתית שמקבל נווה המדבר נמוכה מאוד: 83.3 מילימטרים, היורדים בחורף ובאביב.
| אקלים באל-אחסא (1985–2010)> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> ינואר.21.2.8.5.15.0 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> פברואר.24.2.10.6.11.6 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> מרץ.28.9.14.3.16.2 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> אפריל.35.1.19.6.10.7 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> מאי.41.5.24.9.2.1 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> יוני.44.4.27.6.0.0 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> יולי.45.7.29.4.0.0 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> אוגוסט.45.4.28.9.0.9 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> ספטמבר.43.3.25.3.0.0 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> אוקטובר.37.6.21.1.0.6 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> נובמבר.29.9.15.6.5.1 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> דצמבר.23.4.10.5.21.1 | אקלים באל-אחסא (1985–2010)> שנה.35.0.19.7.83.3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: מרכז האקלים של ג'דה
הערות שוליים

↑  "Largest oasis". Guinness World Records.
↑  Rima Al Mukhtar (9 בנובמבר 2012). "Traditional & modern: The Saudi man's bisht". Arab News. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Al-Ahsa Oasis, an evolving Cultural Landscape". UNESCO.
↑  Al-Ahsa
↑  Marshall Cavendish (2007). "Geography and climate". World and Its Peoples. Vol. 1. Cavendish Square Publishing. pp. 8–19. ISBN 978-0-7614-7571-2.
↑  "The Syriac Gazetter".{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "About". אורכב מ-המקור ב-23 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Khaled al-Nashef: "The Deities of Dilmun" (pp. 340–342, 346, 349), in Bahrain Through the Ages: The Archaeology, edited by Scheich ʿAbdāllah Bahrain, Haya Ali Khalifa, Shaikha Haya Ali Al Khalifa & Michael Rice. Routledge, 1986. ISBN 9780710301123.
↑  Sa'ad and Sae'ed Area in Failaka Island
↑  Al-Ahsa City Profile - UN-Habitat, Page 16
↑  World and its peoples. London: Marshall Cavendish. 2006. p. 29. ISBN 0-7614-7571-0.
↑  "Climate Data for Saudi Arabia". Jeddah Regional Climate Center. אורכב מ-המקור ב-12 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567041905171  GND: 4095968-5  SUDOC: 050249754  VIAF: 153655696   WorldCat (עם VIAF): 153655696 
מלון אינטרקונטיננטל באל-אחסא
שרידי מסגד ג'אוותה
דיקינסוניה

| דיקינסוניה |
| --- | --- |

תקופה
סוף אדיקר 567–550 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: Proarticulata
מחלקה:: Dipleurozoa
משפחה:: Dickinsoniidae
סוג:: דיקינסוניה
שם מדעי
 Dickinsonia ‏ספריג, 1947

דיקינסוניה (שם מדעי: Dickinsonia) הוא סוג של בעל חיים פרהיסטורי שחי בסוף תקופת האדיקר שבסוף עידן העל פרקמבריון, לפני 567 עד 550 מיליון שנה. נכללים בו 5 מינים.
מאובן של Dickinsonia Costata מהביוטה של האדיקר
תיאור

רוב המאובנים של דיקינסוניה הם מאובנים שהתכסו בחול. אורך המאובנים נע בין מילימטרים יחידים ליותר ממטר. המאובנים של דיקינסוניה הם סימטריים ובצורת ביצה. המקטעים דמויי הצלעות פונים מאמצעה לכיוון הקצוות הרחבים והצרים. המקטעים מתרחבים ככל שהם מתקרבים לקצה המאובן. הקטעים מופרדים על ידי רכס דק לאורך ציר הסימטריה לחצאים ימניים ושמאליים. הקטעים מאורגנים בתבנית מתחלפת על פי סימטריית השתקפות החלקה (אנ') ולא על פי סימטריה דו-צדדית. לפיכך מקטעים אלה הם איזומרים (אנ'). השתקפות החלקה זו נמצאת גם במינים אחרים של בעלי חיים מהאדיקר.
גילוי

המאובנים הראשונים של הדיקינסוניה התגלו בגבעות אדיקרה שבאוסטרליה הדרומית. מאובנים נוספים התגלו באוקראינה, סין, הודו ורוסיה. רג'ינלד קלוד ספריג (אנ'), שגילה את הביוטה של האדיקר (אנ') באוסטרליה, תיאר את הדיקינסוניה בשנת 1947 וקרא לה על שם בן דיקינסון (אנ').
סיווג

הסיווג של דיקינסוניה עדיין לא ידוע. בעל החיים סווג בעבר כקרוב למדוזות סוכך, אלמוגים, תולעים טבעתיות, תולעים שטוחות, פרוטיסטים, אקואלומורפה, חזזיות, שושנות ים ולמערכה מיתרניים. החוקר אדולף סיילכר (אנ') שייך את רוב בעלי החיים שחיו באדיקר כולל דיקינסוניה לקבוצה נכחדת בשם Vendobionta. מחקר אחר שייך את דיקינסוניה למערכה פלקוזואה ומחקר נוסף משנת 2018 שייך את הדיקינסוניה לקבוצה הנכחדת Petalonamae שהייתה קרובה לקבוצה המודרנית רב-תאיים אמיתיים.
הערות שוליים

↑  Fedonkin M. A.; Gehling J. G.; Grey K.; Narbonne G. M.; Vickers-Rich P. (2007). The Rise of Animals. Evolution and Diversification of the Kingdom Animalia. Johns Hopkins University Press. p. 326. ISBN 978-0-8018-8679-9.
↑  Fedonkin, M. A. (1983). "Non-skeletal fauna of Podoloia, Dniester River valley". In Velikanov, V. A.; Assejeva, E. A.; Fedonkin, M. A. (eds.). The Vendian of the Ukraine (in Russian). Kiev: Naukova Dumka. pp. 128–139.
↑  Wang, Xiao-Peng; Chen, Zhe; Pang, Ke; Zhou, Chuan-Ming; Xiao, Shuhai; Wan, Bin; Yuan, Xun-Lai (2021). "Dickinsonia from the Ediacaran Dengying Formation in the Yangtze Gorges area, South China". Palaeoworld. 30 (4): 602–609. doi:10.1016/j.palwor.2021.01.002. S2CID 234254399.
↑  Retallack, Gregory J.; Matthews, Neffra A.; Master, Sharad; Khangar, Ranjit G.; Khan, Merajuddin (1 February 2021). "Dickinsonia discovered in India and late Ediacaran biogeography". Gondwana Research. 90: 165–170. doi:10.1016/j.gr.2020.11.008. ISSN 1342-937X. S2CID 229451488.
↑  Retallack, Gregory J. (2007). "Growth, decay and burial compaction of Dickinsonia, an iconic Ediacaran fossil" (PDF). Alcheringa: An Australasian Journal of Palaeontology. 31 (3): 215–240. doi:10.1080/03115510701484705. S2CID 17181699.
↑  Retallack, Gregory J. (2004). Death, decay, and destruction of Dickinsonia. Geological Society of America 2004 Annual Meeting. Abstracts with Programs. Vol. 36. Geological Society of America. p. 521. Archived from the original on 2016-03-06
↑  Dzik, Jerzy (2000). "The origin of the mineral skeleton in chordates". In Hecht, Max Knobler; MacIntyre, Ross J.; Clegg, Michael T. (eds.). Evolutionary Biology. Vol. 31. Springer. pp. 105–146. ISBN 0-306-46178-1. Retrieved 10 February 2007 – via Google Books.
↑  Seilacher, Adolf (1992). "Vendobionta and Psammocorallia: lost constructions of Precambrian evolution". Journal of the Geological Society, London. 149 (4): 607–613. Bibcode:1992JGSoc.149..607S. doi:10.1144/gsjgs.149.4.0607. S2CID 128681462. Retrieved 2007-06-21
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טקס פרסי אוסקר ה-6

| --- | --- |
 תאריך:  16 במרץ 1934
 מיקום:  מלון אמבסדור, לוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  ויל רוג'רס
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  תהלוכה
 זכייה במספר הפרסים הרב:  תהלוכה (3)
 מספר המועמדויות הרב:  תהלוכה, פרידה לנשק וגברת ליום אחד‏ (4)
 אתר רשמי
 →5 7← פרס אוסקר
 
טקס פרסי אוסקר ה-6 (באנגלית: 6th Academy Awards) נערך ב-16 במרץ 1934 במלון אמבסדור בלוס אנג'לס, קליפורניה. את הטקס הנחה ויל רוג'רס והיה גם מי שהעניק את הפרסים.
ויל רוג'רס העניק את פרס הבמאי הטוב ביותר, וכאשר פתח את המעטפה הוא הכריז "בוא וקבל את זה, פרנק!" פרנק קפרה, היה בטוח שהוא המנצח ורץ אל הבמה כדי לקבל את הפרס, רק כדי לגלות שפרנק לויד, הוא זה שזכה עבור הסרט תהלוכה.
זו הייתה הפעם האחרונה במאה ה-20 שתקופת הזכאות לאוסקר נפרסה על פני שנתיים קלנדריות שונות. זה יצר את מסגרת הזמן הארוכה ביותר שעבורה ניתן היה למנות סרטים: 17 החודשים מ-1 באוגוסט 1932 עד 31 בדצמבר 1933 (במאה ה-21 קרה מצב דומה בעקבות מגפת הקורונה בטקס פרסי אוסקר ה-93, שנערך ב-25 באפריל 2021)
זכיות ומועמדויות

המועמדים הוכרזו ב-26 בפברואר 1934. הזוכים רשומים ראשונים ומודגשים.
| הסרט הטוב ביותר | הבמאי הטוב ביותר |
| --- | --- |
 תהלוכה – וינפלד שיהאן (אנ'), עבור סרטי פוקס (אנ') רחוב 42 – דריל זאנוק, עבור האחים וורנר  הקץ לנשק (אנ') – אדולף צוקור, עבור סרטי פרמאונט  I Am a Fugitive from a Chain Gang (אנ') – האל ואליס, עבור סרטי פרמאונט  Lady for a Day (אנ') – פרנק קפרה, עבור סרטי קולומביה:  פרנק לויד – תהלוכה פרנק קפרה – Lady for a Day (אנ')  ג'ורג' קיוקור – נשים קטנות
השחקן הטוב ביותר: השחקנית הטובה ביותר
 צ'ארלס לוטון – The Private Life of Henry VIII (אנ') לסלי הווארד – Berkeley Square (1933 film)  פול מוני – I Am a Fugitive from a Chain Gang (אנ'):  קתרין הפבורן – Morning Glory (1933 film) (אנ') מאי רובסון (אנ') – Lady for a Day (אנ')  דיאנה ויניארד (אנ') – תהלוכה
הסיפור הטוב ביותר: התסריט המעובד הטוב ביותר
 One Way Passage (אנ') – רוברט לורד (אנ') The Prizefighter and the Lady (אנ') – פרנסיס מריון  Rasputin and the Empress (אנ') – צ'ארלס מקארתור:  נשים קטנות – ויקטור הירמן (אנ') ושרה מאסון (אנ'), מבוסס על הרומן שכתבה לואיזה מיי אלקוט Lady for a Day (אנ') – רוברט ריסקין ופרד ניבלו ג'וניור, מבוסס על "Madame la Gimp" מאת דיימון ראניון  State Fair (1933 film) (אנ') – פול גרין (אנ') וסוניה לוין, מבוסס על הרומן מאת פיל סטונג (אנ')
הקלטת הקול הטובה ביותר: עיצוב ההפקה הטוב ביותר
 הקץ לנשק (אנ') – פרנקלין הנסן (אנ') רחוב 42 – נתן לוינסון (אנ')  Gold Diggers of 1933 – נתן לוינסון  I Am a Fugitive from a Chain Gang (אנ') – נתן לוינסון:  תהלוכה – ויליאם דרלינג (אנ') הקץ לנשק (אנ') – הנס דרייר (אנ') ורונלד אנדרסון (אנ')  When Ladies Meet (1933 film) (אנ') – קדריק גיבונס (אנ')
הצילום הטוב ביותר: הסרט הקצר הטוב ביותר, קומדיה
 הקץ לנשק (אנ') – צ'ארלס לאנג (אנ') Reunion in Vienna (אנ') – ג'ורג' פלוסי (אנ')  The Sign of the Cross (1932 film) (אנ') – קארל שטראוס (אנ'):  So This Is Harris (אנ') – לואיס ברוק (אנ') ו-RKO Mister Mugg (אנ') – וורן דואן וסרטי יוניברסל  A Preferred List (אנ') – לואיס ברוק ו-RKO
הסרט הקצר הטוב ביותר, רומן: הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר
 Krakatoa (film) – ג'ו רוק (אנ') ו-Educational Pictures (אנ') Menu (film) – פיט סמית' (אנ') ומטרו גולדווין מאייר  The Sea (1933 film) (אנ') – אדולף צוקור, ו-Educational Pictures:  שלושה חזירים קטנים – וולט דיסני ויונייטד ארטיסטס בונים בניין – וולט דיסני ויונייטד ארטיסטס  The Merry Old Soul (אנ') – וולטר לאנץ (אנ') וסרטי יוניברסל
פרס אוסקר לעוזר הבמאי הטוב ביותר (אנ'): 
 צ'ארלס ברטון (אנ')} – סרטי פרמאונט  סקוט ביל (אנ') – סרטי יוניברסל  צ'ארלס דוריאן (אנ') – מטרו גולדווין מאייר  פרד פוקס (אנ') – יונייטד ארטיסטס  גורדון הולינשהד (אנ') – האחים וורנר  דיווי סטארקיי (אנ') – RKO  ויליאם טאמל (אנ') – אולפני המאה ה-20 אל אלבורן (אנ') – האחים וורנר  סיד ברוד (אנ') – סרטי פרמאונט  אורוויל דול (אנ') – מטרו גולדווין מאייר  פרסי איקרד (אנ') – אולפני המאה ה-20  ארתור ג'ייקובסון (אנ') – סרטי פרמאונט  אדוארד קילי (אנ') – RKO  ג'וזף מקדונו (אנ') – סרטי יוניברסל  ויליאם רייטר (אנ') – סרטי יוניברסל  פרנק שאו (אנ') – האחים וורנר  בן סילבי (אנ') – יונייטד ארטיסטס  ג'ון ס. ווטרס (אנ') – ג'ון ווטרס:
מספר מועמדויות ופרסים

שמונה הסרטים הבאים קיבלו מספר רב של מועמדויות:
* 4 מועמדויות: תהלוכה, הקץ לנשק (אנ') ו-Lady for a Day (אנ')

* 3 מועמדויות: I Am a Fugitive from a Chain Gang (אנ') ו-נשים קטנות

* 2 מועמדויות: רחוב 42, The Private Life of Henry VIII (אנ') ו-State Fair (1933 film) (אנ')
שני הסרטים הבאים קיבלו מספר רב של זכיות:
* 3 זכיות: תהלוכה

* 2 זכיות: הקץ לנשק
וינפלד שיהאן (אנ'), ההפקה הטובה ביותר
צ'ארלס לוטון, השחקן הטוב ביותר
קתרין הפבורן, השחקנית הטובה ביותר
ויקטור הירמן (אנ'), התסריט המעובד הטוב ביותר
פליפה גואמן פומה דה איילה

| --- | --- |

דיוקן עצמי של פליפה גומאן פומה דה איילה, המאזין ליחסים ולאגדות של האינדיאנים הקדמונים, אשר לפי כיסויי הראש שלהם מגיעים ממספר מחוזות וממספר מעמדות
 לידה:  סביבות 1535 סן קריסטובל דה סונטונטו במחוז אייקוצ'ו בפרו
 פטירה:  אחרי 1616 לימה בפרו
 מדינה:  האימפריה הספרדית 
 פעילות בולטת:  סופר, היסטוריון
 
פליפה גואמן פוֹמה דה איילה (בספרדית: Felipe Guaman Poma de Ayala; סביבות 1535 – אחרי 1616) היה אציל בן קצ'ואה שנודע ככרוניקן שהוקיע את היחס הרע לילידים של הרי האנדים על ידי הספרדים לאחר הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה. כיום ידוע גואמן פומה בכרוניקה המאוירת שלו, "כרוניקה חדשה וממשלה טובה" (Nueva corónica y buen gobierno).
ביוגרפיה

פליפה גומאן פומה דה איילה היה בן למשפחת אצולה של האינקה ממחוז לוקנאס (Lucanas) המרכזי בדרום פרו, הממוקם במחוז אייקוצ'ו של ימינו. הוא דיבר באופן שוטף כמה דיאלקטים של קצ'ואה ואיימרה, וכנראה למד את השפה הספרדית בילדותו או כמתבגר. הוא למד לקרוא ולכתוב בשפה, אף שלא השיג הבנה מושלמת בדקדוק הספרדי. הוא תיאר את עצמו כ"בן שמונים" בכתב היד שלו משנת 1615, מה שהוביל רבים להסיק שהוא נולד בשנת 1535, לאחר הכיבוש הספרדי של פרו ב-1533. אולם נראה שהוא השתמש במספר "80" כמטאפורה לזקנה, ואזכורים רבים אחרים בטקסט שלו מצביעים על תאריך לידה אפשרי של 1550 או זמן קצר לאחר מכן.
המידע הידוע על חייו של גואמן פומה מגיע ממגוון מקורות כתובים. סביר להניח שהוא נולד במחוז לוקנאס ובילה את רוב חייו בוואמנגה (Huamanga), מחוז מרכזי בפרו, או בסמוך לו. משערים כי הפעם הראשונה בה עזב את עיר הולדתו הייתה כאשר שימש כמתורגמן בסיור הביקורת של כומר ספרדי בשם כריסטובל דה אלבורנוס (Cristóbal de Albornoz), שניסה לחסל את עבודת האלילים בעיירות הקצ'ואה הקטנות. בסוף שנות השמונים עד תחילת שנות התשעים של המאה ה-16, הוא היה עוזרו של הנזיר מרטין דה מורואה (Martin de Murúa), איש דת ספרדי נוסף. בשנת 1594 הוא הועסק על ידי השופט הספרדי של ואמנגה שהיה אחראי על זכויות קנין הקרקע. אולם בסוף שנת 1600, הוחרם כל רכושו והוא גורש מוואמנגה, אירוע שהוביל למסעותיו ברחבי הארץ וככל הנראה לחיבור יצירת המופת שלו.
כרוניקות

קומץ מסמכים מהמאה השש-עשרה מעידים שגואמן פומה שימש בשנות ה-60–70 של המאה ה-16 כמתרגם קצ'ואה של הנזיר קריסטובל דה אלבורנוס במסעו למיגור הכפירה המשיחית, המכונה טאקי אונקוי (אנ'), מהדוקטרינה הנוצרית של המאמינים המקומיים.
גואמן פומה הופיע כתובע בסדרת תביעות משפטיות מסוף שנות ה-90 של המאה ה-16, שבהן ניסה לקבל קרקע ותואר פוליטי בעמק צ'ואפס (Valle de Chupas) שלדעתו היו שלו בזכות המשפחה. תביעות אלה התבררו בסופו של דבר כאסון עבורו; לא רק שהוא הפסיד בתביעות, אלא שבשנת 1600 נשלל מכל רכושו ונאלץ לגלות מהערים שבהן שלט פעם כאציל.
היצירה הגדולה של גואמן פומה הייתה ה-El primer nueva corónica [sic] y buen gobierno (הכרוניקה החדשה הראשונה והממשלה הטובה), מסמך בן 1,189 עמודים שנכתב ברובו בספרדית, עם חלקים בקצ'ואה. הוא כתב את המילה כרוניקה כ-corónica במקום כ-Crónica, צורה של המילה שהייתה נפוצה בימי הביניים. ספרו נותר הביקורת הממושכת ביותר על השלטון הקולוניאלי הספרדי שהופק על ידי נתין ילידי בכל התקופה הקולוניאלית. הכרוניקה, שנכתבה בין השנים 1600 ו-1615 ופונה לפליפה השלישי, מלך ספרד, מתארת את עוולות השלטון הקולוניאלי וטוענת שהספרדים היו מתיישבים זרים בפרו. "זו ארצנו", אמר, "כי אלוהים נתן לנו אותה." המלך מעולם לא קיבל את המסמך.
הכרוניקה יוצאת דופן במובנים רבים. ראשית, יש בו שילוב מבריק של כתיבה וציורים בקווים עדינים (398 עמודים של הספר מורכבים מהרישומים המפורסמים של גואמן פומה על עמוד שלם). העבודה כוללת גם את "מפת העולם של ממלכת האינדים" (Mapa Mundi de Reino de las Indias), ייצוג קרטוגרפי של אימפריית האינקה שצויר בסגנון מפה מונדי המקובל על יצרני מפות אירופאים מימי הביניים, שהציב את קוסקו, בירת פרו, במרכז העולם. שנית, כתב היד מבטא את השקפתו של אציל פרובינציאלי על הכיבוש, בעוד שרוב הביטויים האחרים הקיימים של דעות ילידים מהתקופה הקולוניאלית מגיעים מהאצולה של קוסקו, הבירה העתיקה של האינקה. שלישית, המחבר מרבה להשתמש במילים ובביטויים של קצ'ואה ביצירה הספרדית בעיקרה, שסיפקה חומר לחוקרים ללמוד עוד על קצ'ואה.
גואמן פומה הציע כיוון חדש לממשל של פרו: "ממשלה טובה" שתלמד ממבנים חברתיים וכלכליים של האינקה, טכנולוגיה אירופית ותאולוגיה נוצרית, המותאמים לצרכים המעשיים של עמי האנדים. הוא כותב שממשלות ילידים התייחסו לנתיניהן הרבה יותר טוב מהספרדים ומתחנן בפני המלך פיליפה למנות אינדיאנים לתפקידים סמכותיים. אף על פי שהוא דוחה את השלטון הספרדי, הוא לא דוחה את המלך הספרדי. במהלך אותה תקופה, המלכים נתפסו בדרך כלל כצאצאים של אלוהים, וגואמן פומה, בהיותו קתולי אדוק, חלק כבוד רב למלך הספרדי. בכתיבתו, הוא לא רק רוצה להציע שינויים בחברה, אלא גם להציג עוולות כפי שהוא הבין אותן לידיעת המלך, שכנציג האל בוודאי לא היה מאפשר להן להתרחש אילו ידע.
כתב היד המקורי של הכרוניקה נשמר בספרייה המלכותית הדנית לפחות מאז תחילת שנות ה-60 של המאה ה-17, אם כי הוא הגיע לידיעת הציבור רק בשנת 1908, כאשר התגלה על ידי החוקר הגרמני ריכארד פיטשמן (Richard Pietschmann). לאחר פרויקטים רבים של פקסימיליה שהופסקו, הופקה מהדורת פקסימיליה שעברה ריטוש כבד בפריז ב-1936, על ידי פול ריווה (אנ'). בשנת 1980, תמלול של הספר, המבוסס על ניתוח של כתב היד ולא על הפקסימיליה משנת 1936, פורסם על ידי ג'ון מורה ורולנה אדורנו (עם תרומות של חורחה אוריוסטה) בשם "פליפה גומאן פומה דה איילה, כרוניקה חדשה וממשל טוב" (Felipe Guaman Poma de Ayala, Nueva crónica y buen gobierno). פקסימיליה דיגיטלית באיכות גבוהה של כתב היד המקורי פורסמה באינטרנט בשנת 2001 על ידי הספרייה המלכותית הדנית, עם רולנה אדורנו כעורכת אקדמית.
הנזיר מרטין דה מורואה וגואמן פומה

חוקרים מהמאה העשרים העלו לעיתים קרובות השערות שיש קשר כלשהו בין הכרוניקה של גואמן פומה לבין "ההיסטוריה הכללית של פרו" (Historia general del Piru) של הנזיר מרטין דה מורואה (אנ') (1616), בהנחה שגואמן פומה שימש כמודיע או שותף למורואה. ב-1967 השווה קונדארקו מוראלס (Condarco Morales) את הטקסטים והגיע למסקנה שגואמן פומה השתתף בספר שכתב מורואה. קשר ישיר בין גואמן פומה ומורואה אושר בשנים 2007–2008 על ידי פרויקט במכון המחקר גטי (אנ'). החוקרים העיקריים של הפרויקט כללו את חואן דה אוסיו, תומאס קאמינס וברברה אנדרסון, בשיתוף פעולה של רולנה אדורנו ואיבן בוסרופ. לאחר השוואה בין שני כתבי היד הקיימים של "ההיסטוריה הכללית של פרו" (האחד בבעלות Getty והשני של אספן פרטי באירלנד), הוכיחו חוקרים אלה שהכרוניקה של מורואה כוללת איורים מאת גואמן פומה. הם הגיעו למסקנה שגואמן פומה היה אחד מצוות של סופרים ואמנים שעבדו עבור מורואה. בעוד שהפרויקט של מורואה החל מתישהו בשנות ה-80 של המאה ה-16, גואמן פומה היה מעורב רק כמאייר ורק מעט לפני 1600. ובכל זאת, תרומתו להיסטוריה הכללית של פרו משמעותית מאוד. ממצאים אלה היו הבסיס לתערוכה וסימפוזיון במרכז גטי באוקטובר 2008.
גואמן פומה תוקף במיוחד את מורואה בכרוניקה שלו, כולל תיאור כיצד הנזיר מכה ובועט באישה ילידית שישבה ליד נול. תמונה זו נקראת "הנזיר מרטין דה מורואה ממסדר הבתולה מריה הברוכה של החסד מתעלל בבני הקהילה שלו ולוקח את הצדק לידיו." לדברי רולנה אדורנו, "...כאשר הפך לסופר, לאחר שנת 1600, היה [גואמן פומה] ביקורתי מאוד על יצירה של מורואה שהוא אייר זמן קצר קודם לכן. גואמן פומה הרגיש דחף לכתוב את הדיווח שלו בניגוד למה שהוא הבין שהיא הפרספקטיבה המצומצמת של מורואה, בה הוא נתקל ב[כתב היד המקורי של "ההיסטוריה של פרו"].
גואמן פומה כתב על ההיסטוריה של הרי האנדים עד לתקופה שקדמה לאינקה. הוא גם הרחיב סקר ארוך וביקורתי מאוד על החברה הקולוניאלית, ייחודי בין כתבי יד אחרים של התקופה. הטווח האמנותי של גואמן פומה, שהוצג בכמעט 400 רישומיו, התבסס על הניסיון שצבר במהלך העבודה עם מורואה, אך הוא גם התפתח לכיוונים חדשים. הוא חשף נטייה פולמוסית וסאטירית חזקה שהוא כיוון נגד התעללויות קולוניאליות. "אף על פי שהעדויות מצביעות על כך שהם עבדו באופן עצמאי לאחר 1600, לא ניתן להפריד את המאמצים של מורואה וגואמן פומה, והכישרונות שלהם, בנפרד וביחד, הניבו שלוש עדויות בולטות לאינטראקציה בין סופר מיסיונר לסופר אמן יליד בתחילת התקופה הקולוניאלית בפרו.
שם

פירוש השם גואמן הוא "בז" או "Aguila" בתרגום לעברית וספרדית בהתאמה. בזמנו, לבז הייתה משמעות של ייצוג של "קיום עליון". אנשים שכונו עם התואר "בז" זכו להערכה הגבוהה ביותר בתרבות האינקה ובתרבויות שקדמו לה באזור. פירוש השם פוֹמה הוא "פוּמה" בקצ'ואה. בכתיבתו הוא חתם עם שמו בקצ'ואה בין שמו הספרדי פליפה, כפי שנטבל, לבין שם המשפחה של קונקיסטאדור ספרדי הקשור להיסטוריה המשפחתית שלו, לואיס אבלוס דה איילה (Luis Ávalos de Ayala). גומאן פומה כותב בספרו על הסמליות של כל שמותיו. נראה היה שהוא מחשיב את צורת שמו כהצהרה שזהותו כבן לעם הקצ'ואה נותרה לב שמו, אף שהוא מוקף בשמות ספרדיים.