התנחלות השבטים
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > ארכאולוגיה של תקופת ההתנחלות (תקופת הברזל 1) > ציר הזמן הארכאולוגי-היסטורי בו ממוקמת תקופת ההתנחלות

על פי המחקר הארכאולוגי, תקופת הברונזה התיכונה מסתיימת בחורבן רחב היקף המיוחס לפרעה יעחמס, מייסד השושלת ה-18 במצרים, בערך בשנת 1550 לפנה"ס. יעחמס איחד מחדש את מצרים, וגבר על שושלות החיקסוס; הללו לא היו אמנם כובשים זרים כפי שנתפשו בעבר בעקבות התעמולה המוצלחת של המנצחים (שושלת 18), אולם אין ספק שמרכזיהם היו באזור הדלתא בו הייתה תמיד אוכלוסייה מעורבת יותר, הכוללת יסודות שמיים כולל בקרב מלכי שושלות החיקסוס. לאלה היה קשר הדוק עם ערי ממלכה שמיות בדרום ארץ ישראל, ועם תבוסת שושלת החיקסוס ברחו הללו לדרום הארץ. יעחמס רדף אחריהם לשם, ובכך ייסד את השלטון המצרי על ארץ ישראל לאורך רובה של תקופת הברונזה המאוחרת.
חורבנות סוף תקופת הברונזה התיכונה מסמנים את תחילת תקופת הברונזה המאוחרת. נראה כי תושבי ערי הממלכה מתקופת הברונזה התיכונה שיקמו את תרבותם, שכן יש המשכיות בתרבות החומרית בין התקופות. אולם רבים מהערים לא שוקמו והיקף היישוב בתקופה זו בארץ ישראל בכלל ובהר בפרט קטן באופן משמעותי. ראוי לציין כי אותה קבוצה אתנית אשר שלטה בערי הממלכה של תקופות הברונזה התיכונה והמאוחרת, מכונה בשמות שונים בשתי תקופות אלה. בתקופת הברונזה התיכונה הם נחשבים כחלק מהתרבות האמורית הגדולה ששלטה בכל הסהר הפורה, ממסופוטמיה דרך סוריה ועד דרום ארץ ישראל, ולכן במחקר הם נקראים תכופות אמורים. בתקופת הברונזה המאוחרת שמה הדומיננטי של ארץ ישראל הופך להיות כנען, אולי בעקבות שמה הקדום של קונכיית הארגמן שבה התפרסמה הארץ, ובהתאם נקראים תושביה כנענים, הן במקורות קדומים והן במחקר.
נראה שלצד אותן מערי הממלכה ששוקמו בתקופת הברונזה המאוחרת עלה מאד חלקה של האוכלוסייה הפסטורלית; מוצאים אותה בין היתר סמוך לערי המלוכה מהתקופה הקודמת אשר נעזבו, ולעיתים מתגלים בתילים אלו קברים מתקופת הברונזה המאוחרת ללא כל יישוב סמוך לידם; כך הוא בחברון וכך גם ערים חרבות אחרות. אזכורים היסטוריים מציינים קבוצות כגון הח'בירו, והשוסים בכנען של תקופת הברונזה המאוחרת, ובעיקר באזורי ההר שלה.
תקופת הברונזה המאוחרת 1 החלה אמנם בכיבוש מצרי של כנען או לפחות חלקה הדרומי, אך בהמשכה נראה ששלטון זה היה רופף ומכל מקום לא ידוע לנו עליו הרבה.
מצב זה השתנה עם מסעו של פרעה תחותמס השלישי בשנת 1462 לפנה"ס, בו כבשה מצרים מחדש את כנען והשליטה בה שלטון מצרי הדוק, אם כי הכנענים קראו עליו תיגר מפעם לפעם. מסע תחותמס מציין את ראשית תקופת הברונזה המאוחרת 2, המוכרת לנו היסטורית מכתובותיו של תחותמס כמו גם של יורשו אמנחותפ השני, ובעיקר ממכתבי אל-עמארנה שעיקרם התכתבות בין פרעה לבין המלכים הוואסאלים שלו בכנען.
בתקופת הברונזה המאוחרת 3, המקבילה בקווים כלליים לימי שלטונה של השושלת ה-19 במצרים, יודעת כנען טלטלות רבות. סתי הראשון, רעמסס השני ומרנפתח ערכו מספר מסעות מלחמה אל כנען וצפונה לה, כחלק ממאבקם באימפריה החיתית על השליטה בסוריה רבתי. בתיאור מסעו של מרנפתח לכנען מוזכר לראשונה במקורות ההיסטוריים השם "ישראל" (מצבת ישראל), אולם לא לגמרי ברור איזו יחידה שבטית, לאומית או מדינית מציין שם זה באותו הקשר.
בשלהי התקופה החלה קריסת מעצמות המזרח הקדום ונדידת עמים גדולה, ובהם העמים המכונים "גויי הים" אשר תקפו לראשונה את מצרים כבר בימי מרנפתח. האימפריה החיתית קורסת ומצרים מתפוררת בשלהי השושלת ה-19, לאחר מות מרנפתח.
פרעה רעמסס השלישי מהשושלת ה-20 משקם את הממלכה במידת מה, ומימיו נותרו לנו עדויות חשובות, היסטוריות וארכאולוגיות, על תולדות המחצית הראשונה של המאה ה-12 לפנה"ס בכנען. בתקופתו מתרחשת הפלישה הגדולה של "גויי הים", ובהם הפלשתים. הופעת הפלשתים שהיו בעלי טכנולוגיית עיבוד ברזל מפותחת מסמנת את תחילת תקופת הברזל בארץ ישראל.