stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין שנק נגד ארצות הברית

פסק דין שנק נגד ארצות הברית (באנגלית: Schenck v. United States), הייתה החלטה בולטת של בית המשפט העליון של ארצות הברית בנוגע לאכיפת חוק הריגול משנת 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה. בית המשפט העליון פסק פה אחד, בפסיקה שאותה ביטאה חוות דעתו של השופט אוליבר ונדל הולמס הבן, כי הנאשמים שהפיצו עלונים לגברים בגיל הגיוס הקוראים להתנגדות לגיוס מורשעים בניסיון לפגוע בגיוס, ופעילותם זו מהווה עבירה פלילית. התיקון הראשון לא הגן על הנאשמים מתביעה, אך על פי שאלה טענו שהניסיון לפגוע בפעילות למען הגיוס נעשה באמצעות ביטויים המוגנים על ידי התיקון הראשון. בחוות דעת זו אמר הולמס כי ניתן להעניש בעוון אמירת או הפצת ביטויים שבנסיבות העניין עשויים לגרום נזק, ולכן מהווים "סכנה ברורה ומיידית", ולכן הקונגרס זכאי למנוע אותם בחקיקה.
בית המשפט המשיך בהנמקה זו בשורה של הרשעות שנבעו כתוצאה מהעמדה לדין במהלך המלחמה, אך הולמס החל לחלוק על דבריו בתיק אברמס נ. ארצות הברית (1919), וטען שבית המשפט חרג מהתקן שיצר והחל לאפשר ענישה על רעיונות. עם זאת, בית המשפט קבע קו תקדימי נוסף לניהול מקרים שבהם חוקתיותו של חוק מאותגרת. בשנת 1969, פסק דין שנק התהפך חלקית על ידי ברנדנבורג נגד אוהיו, פסיקה שהגבילה את היקף הדיבור האסור לאותן אמירות שמכוונות כלפי פעולה המנוגדת לחוק (למשל מהומה) ועלולות להציתן.
הפסיקה בתיק גררה ביקורות נוספות.
רקע

שנק היה הראשון בשורה של תיקים בבית המשפט העליון שהגדירו את ההבנה המודרנית של התיקון הראשון. שופט בית המשפט העליון הולמס הבן כתב את חוות הדעת המצוטטת בתיק. כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה גרמה לפילוגים עמוקים בחברה, ויצרה התנגדות נמרצת, במיוחד מצד אנשי השמאל הרדיקלי ואלה שהיה להם קשר עם גרמניה. ממשל וילסון פתח באכיפה פלילית נרחבת והגיש אלפי תביעות, רבים מהן כלפי מוחים על מעורבות ארצות הברית במלחמה. במקרה הראשון שהובא לבית המשפט בנושא זה, בלצר נ. ארצות הברית (Baltzer v. United States), 248 ארצות הברית 593 (1918), הנאשמים חתמו על עצומה שמתחה ביקורת על הגיוס שביצע הממשל, ואיימו עליו בתבוסה בקלפי. הם הואשמו בשיבוש הגיוס והורשעו. רוב בבית המשפט אישר את ההרשעה. הולמס ניסח דעה מנוגדת:
[כאשר יש] שיבושים אמיתיים בחוק, הענקת עזרה אמיתית ונחמה לאויב, הייתי צריך להיות שמח לראות [את הפעילים בכך] נענשים בצורה יותר חמורה מכפי שנעשה לפעמים. אבל אני חושב שכוונתנו לגייס את כל כוחותינו לשם סיוע בהצלחה במלחמה, לא צריכה לזרז אותנו לגלות חוסר סובלנות כלפי דעות ודיבור שלא ניתן לדמיין כי יזיקו, אם כי הם מנוגדים לאלה שלנו. עדיף שאלה שיש בידם כוח ללא עוררין וכמעט בלתי מוגבל, יטעו בכיוון החופש [במקום בכיוון שלילתו].
במקום להמשיך לנוכח ההתנגדות של הולמס, השופט העליון אדוארד דאגלס וייט הפסיק את הדיון בתיק. הנושא הגיע ככל הנראה לממשל, מכיוון שהתביעה נטשה את התיק. לאחר מכן ביקש וייט מהולמס לכתוב את חוות הדעת לבית המשפט פה אחד בתיק הבא, בו יוכלו להסכים, שנק נגד ארצות הברית. הולמס כתב חוות דעת זו, וכן כתב שתי חוות דעת נוספות, אותן אישר בית המשפט פה אחד. אלו דנו בהרשעות בשני תיקים נוספים, פרוהורק נגד ארצות הברית ודבס נגד ארצות הברית, ובכך קבע את התקן להחלטת חוקתיות בנוגע להרשעות פליליות המבוססות על חופש הביטוי. אולם הולמס לא אהב פסיקות חקיקתיות ולא חזר על הסגנון של "סכנה ברורה ומיידות" בפסיקותיו הבאות. חוות דעתו בתיק של שנק מובאת לעיתים קרובות כמקור לתקן משפטי זה, הגם שהולמס שינה את דעתו והציע השקפה שונה בהתנגדותו לפסיקה זו, כפי שכתב בפסק הדין אברמס נגד ארצות הברית. האירועים שהובילו לחוות דעתו בפסיקת שנק התגלו כאשר הביוגרף של הולמס, שלדון נוביק, חשף את חוות דעתו בתיק בלצר, חוות דעת שלא פורסמה אך נכללה במסמכיו של הולמס בבית הספר למשפטים בהרווארד.
צ'ארלס שנק ואליזבת באר היו חברים בוועד הפועל של המפלגה הסוציאליסטית בפילדלפיה. שנק היה מזכירו. הוועד הפועל אישר הדפסה ודיוור של למעלה מ-15,000 עלונים לגברים המיועדים לגיוס במהלך מלחמת העולם הראשונה. שנק פיקח על הפצתם. העלונים קראו לגברים שלא להתגייס: "אל תיכנעו לאיום", "עמדו על זכויותיכם","אם אינך עומד על זכויותיך, אתה מסייע לשלול זכויות, או לזלזל בזכויות, ועמידה על זכויות היא חובתם של כל אזרחי ותושבי ארצות הברית". העלונים קראו לגברים שלא להתגייס בטענה כי גיוס צבאי מהווה עבדות, דבר האסור על פי התיקון ה-13.
לאחר משפטי מושבעים הורשעו שנק ובאר בהפרת סעיף 3 לחוק הריגול משנת 1917. הנאשמים פנו לבית המשפט העליון בטענה כי הרשעתם והחוק שהתיימר לאשר זאת מנוגדים לתיקון הראשון. הם הסתמכו רבות על טקסט התיקון הראשון, וטענו כי חוק הריגול משנת 1917 היה בעל "אפקט מצנן" על דיון חופשי במאמץ המלחמתי.
החלטת בית המשפט

בית המשפט, בחוות דעת פה אחד שכתב השופט אוליבר ונדל הולמס הבן, קבע כי הרשעתו הפלילית של שנק היא חוקתית. החוק חל רק על פגיעות מוצלחות בגיוס, אך תקדימים רגילים אפשרו העמדה לדין בגין ניסיונות שהיו קרובים להצלחה. ניסיונות שנעשו בדיבור או בכתיבה היו יכולים להיענש כמו ניסיונות אחרים לפשוע; התיקון הראשון לא הגן על דיבור המעודד גברים להתנגד לגיוס, מכיוון ש"כאשר אומה נמצאת במלחמה, הרבה דברים שאפשר לומר בעת שלום מעכב את מאמציה שלה עד כי אמירתם לא תהיה נסבלת כל עוד גברים נלחמים, ושום בית משפט לא יכול להתייחס אליהם כמוגנים בזכות חוקתית כלשהי." במילים אחרות, בית המשפט קבע שנסיבות המלחמה מאפשרות הגבלות גדולות יותר על חופש הביטוי מאשר בזמן שלום, ולו רק משום שיש סכנות חדשות וגדולות יותר.
הקטע המפורסם ביותר והמצוטט ביותר של הדעה היה זה:
ההגנה המחמירה ביותר על חופש הביטוי לא תגן על אדם הפורץ בצעקות "אש!" כוזבות בתיאטרון וגורם לבהלה. . . . השאלה בכל מקרה היא האם השימוש במילים אלה בנסיבות אלה הוא כזה שיוצר סכנה ברורה ומיידית לכך שייגרמו הרעות המהותיות שיש לקונגרס הזכות למנוע. זו שאלה של קרבה ומידה.
הביטוי "צעקת אש בתיאטרון הומה אדם" הפך מאז למטאפורה פופולרית לסכנות או למגבלות של חופש הביטוי.
ראו גם

פסק דין קורמאטסו נגד ארצות הברית 323 ארצות הברית 214 (1944)
לקריאה נוספת

Kessler, Mark (1993). "Legal Discourse and Political Intolerance: The Ideology of Clear and Present Danger". Law & Society Review. Law & Society Review, Vol. 27, No. 3. 27 (3): 559–598. doi:10.2307/3054105. JSTOR 3054105.
Smith, Stephen A. (2003). "Schenck v. United States and Abrams v. United States".  In Parker, Richard A. (ed.). Free Speech on Trial: Communication Perspectives on Landmark Supreme Court Decisions. Tuscaloosa, AL: University of Alabama Press. pp. 20–35. ISBN 0-8173-1301-X.
Sheldon Novick, "Preface: Honorable Justice at Twenty-five," in Honorable Justice: the Life of Oliver Wendell Holmes (1989, 2013).
Timm, Trevor (2 בנובמבר 2012). "It's Time to Stop Using the 'Fire in a Crowded Theater' Quote". The Atlantic. {{cite journal}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Timm, Trevor (2012-11-02). "It's Time to Stop Using the 'Fire in a Crowded Theater' Quote". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-06-20.
↑  Parker, Garrett (2019). "Ranking the 10 Worst Supreme Court Decisions of All-Time". Money Inc. נבדק ב-10 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staff (14 באוקטובר 2015). "13 Worst Supreme Court Decisions of All Time". FindLaw. נבדק ב-10 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sheldon Novick, "The Unrevised Holmes and Freedom of Expression," 1991 Supreme Court Review 303, 389 (1992)(Appendix)
↑  Schenck v. United States, 249 U.S. 47, 49-51 (1917)
↑  University of Texas at Austin. "The Espionage Act and The Limitations of the First Amendment". edb.utexas.edu., which prohibited willful obstruction of the recently-enacted draft.
↑  Brief of Plaintiffs in Error - Schenk
↑  Holmes, Oliver Wendell. "Schenck v. United States 249 U.S. 47". Opinion. Legal Information Institute. נבדק ב-23 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Albert W. Alschuler, Law Without Values: The Life, Work, and Legacy of Justice Holmes; Chicago University Press, 2000, ISBN 0-226-01520-3, pp 76-77, citing numerous commentaries
↑  Thomas Healey, The Great Dissent: How Oliver Wendell Holmes Changed his Mind--and Changed the History of Freedom of Speech in America (2013)
אוליבר ונדל הולמס הבן
פרדוקס יום ההולדת

ההסתברות לכך ששני אנשים בקבוצה נולדו באותו יום בשנה, כפונקציה של גודל הקבוצה
פרדוקס יום ההולדת הוא שמה של תוצאה בתורת ההסתברות לפיה בקבוצה של 23 אנשים או יותר, שנבחרו באקראי, הסיכוי לכך שלפחות שניים מהם נולדו באותו יום בשנה עולה על 50%. תוצאה זו אינה פרדוקס במובן המקובל של המילה, שכן אין בה סתירה לוגית, אך היא סותרת את האינטואיציה של מרבית האנשים, הסבורים כי ההסתברות תהיה קטנה בהרבה מחצי משום שמספר הימים שבהם אפשר להיוולד (365) גדול בהרבה מ-23.
תוצאה זו היא מקרה פרטי של עובדה כללית יותר, שיש לה חשיבות רבה ביישומים של תורת ההסתברות, ובפרט בהתקפת יום הולדת בקריפטוגרפיה: אם בוחרים ערכים בעלי סיכוי שווה מבין  \ n אפשרויות, אז החזרות הראשונות תופענה כבר כאשר מספר הערכים הוא מסדר גודל של  \ {\sqrt {n}}.
פרדוקס יום ההולדת תואר לראשונה במאמר על ידי הסטטיסטיקאי ריצ'רד פון מיזס ב-1939, אם כי סביר להניח שגרסאות קודמות של הבעיה היו ידועות ונחקרו על ידי מתמטיקאים אחרים. הפרדוקס היה נושא למחקר ודיונים רבים בתחומי ההסתברות והסטטיסטיקה, ויש לו יישומים רבים במדעי המחשב, בקריפטוגרפיה ובתחומים נוספים.
תיאור התופעה

פרדוקס יום ההולדת עוסק בסדרה של ערכים אקראיים המוגרלים ממרחב סופי. במקרה של ימי הולדת, הערכים האפשריים הם 365 ימי השנה. בניתוח התופעה נניח שהאוכלוסייה מפוזרת באופן אחיד בין ימי ההולדת האפשריים. לבסוף, מניחים שתאריכי הלידה של האנשים שנבחרו בלתי תלויים זה בזה – הפרדוקס מאבד את עוקצו אם בין הנבחרים זוג תאומים.
כדי להבטיח שני אנשים שנולדו באותו יום, יש לבחור לפחות 366 אנשים – זהו עקרון שובך היונים. אולם, הדרישה הסטטיסטית להימנע מימי הולדת משותפים הולכת ומכבידה. בבחירה של 23 הסיכוי שכל ימי ההולדת שונים יורד ל-49.3%, בבחירה של 41 אנשים הסיכוי שכל ימי ההולדת שונים הוא 9.7%, וסיכוי זה יורד אל מתחת לאחוז אחד כאשר בוחרים 57 אנשים.
ניתוח מפורט

את תופעת יום ההולדת, או החֲזרה בבחירה מתוך מרחב גדול בעל התפלגות אחידה, אפשר לנתח משלוש זוויות שונות, המביאות, בקירוב, לאותה מסקנה. נניח שזורקים  \ m כדורים באקראי ל- \ n תאים, שההסתברות ליפול לכל אחד מהם שווה.
ניתוח מפורט > מספר ההתנגשויות

אפשר להתייחס לכל זוג כדורים כאל ניסוי עצמאי. הסיכוי שזוג הכדורים  \ i,j ייפלו לאותו תא הוא בדיוק  \ {\tfrac {1}{n}}, ולכן, כשעוברים על פני כל  \ {\tfrac {m(m-1)}{2}} הזוגות, התוחלת של מספר הזוגות שיפלו לאותו תא שווה ל-  \ {\tfrac {m(m-1)}{2n}}. כל עוד מספר הכדורים  \ m הוא קטן, התוחלת קטנה מ-1 ולכן אפשר להניח שלא תהיה אף התנגשות אחת. התוחלת של מספר ההתנגשויות עולה ל-1 כאשר  \ m\approx {\sqrt {2n}}.
ניתוח מפורט > ההסתברות לאי-חזרה

את התנאי לחוסר חזרה אפשר להבין כך: הכדור הראשון אינו מוגבל. הכדור השני יכול ליפול לאחד מבין  \ n-1 תאים, כדי לא לפגוע בראשון; הסיכוי לכך בזריקה אקראית הוא  \ {\tfrac {n-1}{n}}. הכדור השלישי צריך ליפול לאחד מבין  \ n-2 התאים שנותרו לאחר פסילת שני התאים הראשונים, והסיכוי לכך הוא  \ {\tfrac {n-2}{n}}; וכן הלאה. לאחר שנזרקו  \ k כדורים שנכנסו כולם לתאים שונים, הסיכוי לכך שגם הכדור הבא ייפול לתא משלו הוא  \ {\tfrac {n-k}{n}}.
אם כך, ההסתברות לכך ש-  \ m הכדורים הראשונים יפלו לתאים שונים, ללא התנגשות, שווה למכפלה
 \ p_{m}=1\cdot \left(1-{\tfrac {1}{n}}\right)\cdot \left(1-{\tfrac {2}{n}}\right)\cdot \dots \cdot \left(1-{\tfrac {m-1}{n}}\right). כדי להעריך מספר זה, אפשר להיעזר בחסם  \ e^{-x}>1-x (הנובע מפיתוח פונקציית האקספוננט לטור טיילור, ותקף לכל  \ x>0). לפי חסם זה,
 \ p_{m}<e^{-{\frac {1}{n}}}\cdot e^{-{\frac {2}{n}}}\cdot \dots \cdot e^{-{\frac {m-1}{n}}}=e^{-({\frac {1}{n}}+{\frac {2}{n}}+\dots +{\frac {m-1}{n}})}=e^{-{\frac {m(m-1)}{2n}}}, ובקירוב,  \ e^{-{\frac {m^{2}}{2n}}}. הסיכוי לאי-חזרה יורד לחצי, אם-כן, כאשר  \ m\approx {\sqrt {2\ln(2)\cdot n}}. ככל שהיחס  \ {\tfrac {m^{2}}{n}} גדול יותר כך הסיכוי לאי-חזרה קטן יותר, ובסימון אסימפטוטי: עבור  \ m=o({\sqrt {n}}) ההסתברות לאי חזרה היא  \ o(1). מצד שני, לא קשה להראות שאם  \ m=\omega ({\sqrt {n}}) אז ההסתברות היא  \ 1-o(1).
ניתוח מפורט > זמן ההמתנה להתנגשות הראשונה

נסמן ב-  \ T את המשתנה המקרי הסופר כמה כדורים נזרקו, באקראי, עד להתנגשות הראשונה. זהו משתנה העשוי לקבל כל ערך שלם מ-  \ 1 ועד  \ n+1. ידוע שהתוחלת של משתנה כזה שווה לסכום ההסתברויות
 \ E(T)=\sum _{m=1}^{\infty }P(T\geq m)=\sum _{m=1}^{\infty }p_{m-1}\approx \sum _{m=0}^{n}e^{-{\frac {m(m-1)}{2n}}}, שאותו אפשר להעריך בעזרת אינטגרל מתאים. התוצאה מחישוב מדויק היא שכאשר  \ n גדול, תוחלת זמן ההמתנה עד להתנגשות הראשונה היא  \ E(T)\approx {\sqrt {\frac {\pi n}{2}}}.
פתווה

ערך זה עוסק בפסק דין אסלאמי. אם התכוונתם ללשון לא תקנית, ראו .
פתווה (בערבית: فتوى, תעתיק מדויק: פַתְוַא) הוא פסק שריעה שניתן על ידי מופתי, ומספק הנחיה בנושא ספציפי. הפתווה לא מחייבת את כל המאמינים המוסלמים, אלא רק את המופתי שהוציא אותה ואת מאמיניו, שבוחרים לאמץ אותה.
הפתוות עוסקות בכל תחומי החיים, ולעיתים נדירות עוסקות בהכרזת מלחמה או בכוונה להרוג. אחת הפתוות הבולטות ביותר היא הפתווה שהכריז אוסאמה בן לאדן בשנת 1996, ובה הכריז מלחמה על ארצות הברית וישראל.
על אף שהמופתי לא אמור, מבחינה הלכתית, להיות כפוף למדיניות השלטון המוסלמי, היו ניסיונות רבים לאורך ימי הביניים לגייס את המופתים לשירותי המדינה המוסלמית ולפקח על פרסום פסקי הלכה אשר נראו שהם מנוגדים לשלטון הקיים. כך למשל במאה ה-18 רצה השליט העות'מאני לכבוש את העיר בגדאד מידי הפרסים ולכן לחץ על פוסק הלכה בשם נוח אפנדי לפרסם פסק הלכה נגד השיעים.[דרושה הבהרה] בפסק ההלכה טען נוח אפנדי שהשיעים הם כופרים, ועל כן המלחמה אשר מנהלת המדינה העות'מאנית נגד פרס היא מוצדקת ונחשבת כמלחמת מצווה. פסקי הלכה פורסמו גם על מנת להצדיק מהפכות נגד השלטון הקיים.  מוחמד עלי, במהלך מרידתו בשלטון העות'מאני, גייס פוסקי הלכה סורים אשר פרסמו פסק הלכה שנאמר בהם שהשליט העות'מאני מושחת ולא מתנהג בהתאם לשריעה, ולכן המרידה נגדו היא מוצדקת.
בתקופה המודרנית, בעקבות אימוץ החוקים המערביים על ידי מרבית המדינות המוסלמיות וירידת מעמדה של השריעה, הפך מוסד הפתווה לתחליף עיקרי לחוקים השרעים ובכך העביר את סמכויותיו גם לנושאים אשר היו קשורים בשריעה עצמה. המדינות המוסלמיות כיום מנסות להשגיח על המוסד הזה על ידי שיוכו למוסדות השלטון ובכך לפקח על פרסומי פסקי ההלכה השונים.
ניסיון הקודיפיקציה של פסקי ההלכה על ידי המדינות המוסלמיות נבע גם הוא מרצון המדינה לפקח על פרסום פסקי ההלכה. בסוף שנת 2006 התקיים בפרלמנט המצרי דיון על הקודיפיקציה של פסקי ההלכה. בהצעת חוק אשר הגיש חבר הפרלמנט המצרי מצטפא אל-גנדי נאמר שיש צורך בענישת פוסקי הלכה אשר פרסמו פסקי הלכה נגד בני הדתות המונותיאסטיות. הצעת החוק הייתה על רקע פסקי ההלכה השונים אשר פרסמו פוסקי הלכה שונים נגד ביקורי היהודים בחצי האי סיני ונגד הנוצרים אשר חיים במצרים.
ראו גם

פסיקת הלכה
בולה אפיפיורית
פרידון פרח'זאד

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1938 טהראן, איראן
 פטירה:  7 באוגוסט 1992  (בגיל 53) בון, גרמניה
 מדינה:  איראן 
 מקום קבורה:  Nordfriedhof 
 השכלה:  תואר דוקטור במדע המדינה באוניברסיטת מינכן
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקצוע:  מנחה, משורר, שחקן, פעיל פוליטי, זמר, מחבר, אמן
 מספר צאצאים:  1 
 
פרידון פרח'זאד (בפרסית: فریدون فرخزاد; 7 באוקטובר 1938 – 7 באוגוסט 1992) היה מחבר, משורר, זמר, שחקן ופעיל פוליטי איראני. מוכר בזכות עמדותיו הפוליטיות נגד המשטר אותן ביטא ביצירות שונות. לאחר המהפכה האסלאמית בשנת 1979, נאסר פרח'זאד ולאחר מכן גורש לגרמניה, שם נרצח בדירתו. הרצח נותר תיק פתוח, ומיוחס על ידי רבים למשטר האיסלאמי האיראני.
נעוריו וחיים אישיים

פרידון פרח'זאד נולד בטהראן, לקצין צבא בשם מחמד באקר פרח'זאד ואשתו תוראן וזירי-טבר. הוא היה הרביעי מתוך שבעה אחים, ביניהם פורוע' פרוח'זאד ופוראן פרח'זאד. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, הוא עבר לגרמניה ואוסטריה ושם כתב תזת דוקטורט במדע המדינה. בזכות זאת, מעבר לפרסית פרח'זאד שלט בגרמנית, בצרפתית ובאנגלית.
פרח'זאד התחתן והתגרש פעמיים. בפעם הראשונה, התחתן עם אישה גרמניה-פולנייה בשם אניה בוכקווסקי, אותה פגש באוניברסיטת אוקספורד. נולד להם בן בשם רסתם. בשנת 1972, פרח'זאד ובוכקווסקי התגרשו. שנתיים לאחר מכן, התחתן עם אישה איראנית בשם טאראנה, ובהמשך גם הם התגרשו.
לטענתו של אספנדיאר מנפרדזאדה (אנ'), אמן שהעביר גם הוא ביקורת על המשטר, פרח'זאד היה הומוסקסואל. לפיו, "המכשול העיקרי שעמד מולו היה ההומוסקסואליות שהוא לא התבייש בה. הוא ידע את זה ורצה שאנשים יבינו את זה".
קריירה

פרח'זאד היה אמן בולט ופופולרי באיראן בשנות השישים והשבעים. מגיל צעיר התעניין בכתיבה ושירה. בשנת 1962 כתב שירים בגרמנית אשר פורסמו בעיתונים גרמניים. לאחר מכן, בשנת 1964, פרסם אוסף שירים תחת הכותרת "עונה אחרת". אוסף זה זכה לאהדה רבה בקרב משוררים גרמנים, ואף זכה בפרס לשירה של ברלין. בשנת 1966, התחיל להיות מעורב גם ברדיו ובטלוויזיה הגרמנית. שנה לאחר מכן, חזר לאיראן ונתחיל להופיע בתוכניות רדיו וטלוויזיה, כאשר המפורסמות שבהן הן תוכנית הטלוויזיה "Mikhakeh Noghrei" (ציפורן הכסף), ותוכנית הרדיו השבועית "Jom'eh Bazar" (בזאר יום שישי). בתוכנית "ציפורן הכסף" הופיעו ואף התגלו אומנים איראנים רבים, כגון חסן סתאר, שוחרה סולאטי, אברהים חאמדי ורבים אחרים. התוכנית צברה פופולריות רבה, ונצפתה על ידי מיליוני איראנים.
לאחר המהפכה האסלאמית בשנת 1979, בגיל 43, פח'רזאד נאסר ואז שוחרר. בעקבות זאת, ברח מאיראן לגרמניה.
עמדות פוליטיות

פרח'זאד החזיק בדעות ליברליות, דגל בחופש האומנות והתנגד לרעיונות של המהפכה האסלאמית וכפיית הדת על הפרט. מעבר לכך, הוא הואשם בכך שהזדהה עם שלטון השאה, והאמין בגישה מרקסיסטית. כפועל יוצא, המהפכה האסלאמית היוותה נקודת מפנה בחייו ובדרכו המקצועית. הוא הביע עליה ועל מנהיגיה ביקורת בהפגנות נגד המשטר. למרות שברח לגולה, הוא המשיך לעסוק באיראן, ולהביע ביקורת על המשטר. לדוגמה, פרח'זאד השתתף בתוכנית רדיו שבועית איראנית בשם "Voice of the Flag of Freedom Organization", בה הביע את דעותיו הליברליות. יתר על כן, הוא השתתף בסרט "אני אוהב את וינה" (אנ'), שנתפס כסרט אנטי-אסלאמי על ידי גורמים מסוימים באיראן.
מותו

בליל 3 באוגוסט 1992, שוטרים גרמנים נקראו לאזור דירתו של פרח'זאד בבון עקב קריאות לעזרה, אך לא הצליחו לזהות את הדירה ממנה באו הקולות. כמה ימים לאחר מכן, ב-8 באוגוסט, גופתו של פרח'זאד נמצאה במטבח של דירתו לאחר שהכלבים שלו ייללו. פרח'זאד נרצח באלימות, ונדקר פעמים רבות בפנים ובפלג גופו העליון.
טרם מותו, פרח'זאד היה מעורב בבצוע יצירות המתנגדות למשטר, ולכאורה קיבל איומים על חייו. לדוגמה, באחת מהופעותיו בלונדון, הוא העביר ביקורת על ח'ומייני וצחק עליו, ולאחר מכן קיבל מכתבי איום על חייו.
לפי "קול אמריקה", רשת שידורי רדיו וטלוויזיה הממומנת על ידי ממשל ארצות הברית, הרצח מיוחס על ידי רבים למשטר האיראני. עם זאת, הוא נותר תיק פתוח עד היום.
רציחות השרשרת באיראן

רציחות השרשרת באיראן (אנ') הן רצף אירועי רצח והיעלמויות בעשור 1988–1998 של אינטלקטואלים איראניים אשר העבירו ביקורת על המשטר האסלאמי. הם מכונים כך כי לכאורה קיים קשר בין הרציחות. לאחר שהופצה התאוריה על הקשר בין הרציחות, המנהיג העליון של הרפובליקה האיסלאמית של איראן, עלי ח'אמנהאי, הכחיש את המעורבות של הממשל האיראני בהם. מותו של פרח'זאד והנסיבות המסתוריות מאחוריו ידועים ומשמשים פעמים רבות כדוגמה להתנקשות בפעיל פוליטי איראני בגלות, ולביסוס התאוריה על רציחות השרשרת.
השפעה

פרידון פרח'זאד משמש בתור סמל תרבות איראני להתנגדות למשטר, ויצירותיו ממשיכות להתפרסם ברשתות החברתיות גם לאחר מותו. בפרט, השימוש שלו בדמויות גברים "לא נורמטיביות" ביצירותיו בולט בהקשר זה.
הערות שוליים

↑  Farda, RFE/RL's Radio. "The Murder Of Fereydoun Farrokhzad: Persons Of Interest". RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית). נבדק ב-2024-07-16.
↑  Michael C. Hillman, "A Lonely Woman: Forugh Farrokhzad and Her Poetry", Mage Publishers, 1987, p. 7
1 2  Fereydoun Farrokhzad, "Another Season", in: Nima Mina (ed.), Freydoun Farokhzad: Another Season, Mehri Publication, 2019
↑  Nima Mina, "The Early German Poetry of Fereydoun Farrokhzad", lecture, November 3, 2008
↑  Marco Werman, "Pre-Revolutionary Iranian Pop: Googoosh to Farrokhzad", Public Radio International, 20 August 2013
1 2  Harper-Hugo Darling, "Fereydoun Farrokhzad", Making Queer History
1 2 3 4  "Fereydoun Farrokhzad", Journalism is Not a Crime, 11 March 2021
↑  Mahmoud Khoshnam, "A Look at the Book 'Khenyagar Dar Khoon' Under the Pretext of the Death Anniversary of Feridon Farrokhzad", BBC Persian, 5 August 2005
↑  Hooman Askari, Shahriar Siami, Carl Schreck, "Revelations in Grisly Death of Iconic Iranian Dissident: Did Tehran Hire a Friend to Kill Him?", Radio Free Europe/Radio Liberty, 10 December 2021
↑  "Iranian Entertainer Murdered in Germany", United Press International, August 9, 1992
↑  "Chronology of Events: June 1989 - July 1994", Immigration and Refugee Board of Canada, 1 January 1995
1 2  Somerville, Hannah, "Death of a Showman: Film Reveals New Leads on Fereydoun Farrokhzad’s Murder", IranWire, 21 December 2021
↑  Amil Mani "Patriotism Fails Iran, Sets to Breed Islamic Terror", Think and Ask, July 2004
↑  "بیانات در خطبه‌های نمازجمعه", farsi.khamenei.ir, 8 January 1999
↑  Moazami, Morad, "The Politics of Style: Ideology, Fashion, and Popular Culture in Iran from 1965 to 1979", PhD thesis, St. Antony’s College, University of Oxford, 2023
| --- | --- |
ערך טוב: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010357866705171  BnF: cb16901261j (data)  GND: 1019530464  ISNI: 0000 0003 6745 4085  LCCN: nr97045217  MusicBrainz: 72e8d2dd-2655-4438-b55d-8f665085a3cb  SELIBR: 352151  VIAF: 232211013   WorldCat (עם VIAF): 232211013 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרידון פרח'זאד".
פר קירקבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1938 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  9 במאי 2018 (בגיל 79) קופנהגן, דנמרק 
 מקום קבורה:  בית הקברות ביספביירג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קופנהגן 
 תקופת הפעילות:  1955–2013 (כ־58 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 זרם באמנות:  נאו-אקספרסיוניזם 
 יצירות ידועות:  Beacon, Opera per Torino, A Romantic Picture 
 פרסים והוקרה:  מדליית הנסיך אויגן (1990)  מדליית תורוואלסן (1987)  Ingenio et arti (2001)  אבירות במסדר דנבורג 
 צאצאים:  Sophus Windeløv Kirkeby 
 
פסל לבנים מאת פר קירקבי בחזית הספרייה הלאומית הגרמנית בפרנקפורט, מיין, גרמניה, 1999
התקרה בכניסה לספריה הלאומית הדנית
פר קירקבי (בדנית: Per Kirkeby; ‏1 בספטמבר 1938 – 9 במאי 2018) הוא צייר, פסל, משורר ובמאי קולנוע דני.
ביוגרפיה

פר קירקבי נולד בקופנהגן, דנמרק; בוגר לימודי גאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן (1964). עד לפני שסיים את לימודי הגאולוגיה למד בבית הספר הניסויי לאמנות Eks-skolen ועבד כצייר, פסל, סופר ואמן ליתוגרפיה, תחומים בהם הוא דבק מאז ועד היום. גאולוגיה וטבע הן תמות המהוות חלק נכבד מאמנותו של קירקבי.
ב-1974 הציג בגלריית מייקל ורנר בקולון (עדיין מייצגת אותו בגרמניה, בריטניה וארצות הברית) ופרסם את הספר Fliegende Blätter. ב-2005 הציג תערוכת יחיד במוזיאון פוקוואנג שבאסן. ב-1982 הציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית ואן אבסמיוזיאום באיינדהובן שבהולנד.
ב-1988 פרסם ספרי מאמרים על פיקאסו, מאנה ודלקרואה.
הוא לקח חלק בביאנלה של ונציה בשנים 1976, 1980, 1993, 1997 ו-2005.
ב-1999 עיצב את התפאורה לאגם הברבורים עבור ניו יורק סיטי בלט. ב-2007 עיצב את התפאורה והתלבושות של "רומיאו ויוליה" עבור ניו יורק סיטי בלט, הציג תערוכה גדולה ראשונה במוזיאון לאמנות מודרנית שנחאי זנדאי בסין ואת תערוכת "פר קירקבי" במועדון האמנות של שיקגו.
ב-2008 הוצגה תערוכת "רטרוספקטיבה לפר קירקבי" במוזיאון לואיזיאנה לאמנות מודרנית בקופנהגן, דנמרק.
ב-2009 הוצגה תערוכת "רטרוספקטיבה לפר קירקבי" מוזיאון טייט מודרן בלונדון.
עבודתיו הוצגו בתערוכות חשובות ומהוות חלק מאוספים ציבוריים מרכזיים כמו גלריית טייט, לונדון; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק; המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק; מרכז ז'ורז' פומפידו, פריז. קירקבי כיהן כפרופסור באקדמיה לאמנות בקרלסרוהה (1978-89) ובפרנקפורטר שטדלשול (2000-1989).
ב-2013 נפל ונחבט בראשו וספג פגיעה מוחית; ב-2015 הודיע שבעקבות התאונה הפסיק ליצור.
ב-2005 נשא לאישה את מארי אן דוס יונגרסן, ארכיטקטית בעלת שם מקופנהגן עליה כתב. כיום הוא מתגורר בפרוורי קופנהגן, בפרנקפורט ובאיטליה.
פרסים

1990 - פרס האמנות של NORD/LB, הניתן עור תרומה משמעותית לאמנות בת-זמננו
1996 - פרס הנריק סטפנס.
1996 - פרס קרן Coutts לאמנות עכשווית.
2003 - פרס הרברט בוקי על מפעל חיים.
פרנק סטלה

| --- | --- |

ברטרוספקטיבה, ברלין 2012
 לידה:  12 במאי 1936 מלדן, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  4 במאי 2024 (בגיל 87) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  אקדמיית פיליפס 
 תחום יצירה:  ציור ופיסול
 זרם באמנות:  מופשט פוסט-ציורי, מינימליזם 
 הושפע על ידי:  קאראווג'ו 
 יצירות ידועות:  Flin Flon VI 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (12 במאי 2000)  פרס רומא  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרידריך שילר  המדליה הלאומית לאומנויות  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרינסטון 
 בן או בת זוג:  Barbara Rose (1961–1969) 
 צאצאים:  Peter Stella 
 
פרנק סטלה  (באנגלית: Frank Stella‏; 12 במאי 1936 – 4 במאי 2024) היה צייר, פסל ואמן הדפס אמריקאי. השתייך לזרם המינימליזם ולמופשט פוסט-ציורי.
ביוגרפיה

סטלה נולד בעיר מלדן, מסצ'וסטס ארצות הברית למשפחה של מהגרים מאיטליה. אביו היה גניקולוג ואמו אמנית.
בשנה השנייה שלו בתיכון פיליפס החל ללמוד ציור. הוא למד באוניברסיטת פרינסטון לתואר בהיסטוריה, אך לקח שיעורי אמנות והתוודע לסצנה הניו יורקית והושפע מהאקספרסיוניזם מופשט. בסוף שנות ה-50 של המאה הקודמת עבר לגור במנהטן ניו יורק. בשנים 1969–1961 היה נשוי לברברה רוז מבקרת והיסטוריונית אמנות. לזוג שני ילדים. בת נוספת יש לו מחוץ לנישואין ועוד שני בנים מרופאת הילדים הרייט מקגורק איתה התחתן ב-1973.