stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'טורנגה

| כלי צ'טורנגה |
| --- | --- |
: מלך ראג'ה (מלך)
: מלכה מאנטרי (שר)
: צריח ראטה (מרכבה)
: רץ גאזה (פיל)
: פרש אשווה (סוס)
: רגלי פאדאטי (חייל רגלי)

צ'טורנגה הוא משחק לוח הודי עתיק מהמאה ה-6, הנחשב לאביהם הקדמון של משחק השחמט המודרני, השוגי היפני והמקרוק התאילנדי, הסיטויין הבורמזי ועוד. כמו כן, משערים שמשחקים נוספים דוגמת שיאנג-צ'י, התפתחו ממשחק הזה. צ'טורנגה הוא האב הישיר של משחק השאתראנג', שהוא המשחק שהביא את השחמט לאירופה בימי הביניים [דרושה הבהרה].
החוקים המדויקים לא ידועים, אך מניחים שהם דומים למשחק השחמט - לכל שחקן 16 כלים בעלי יכולות תנועה שונות. לכל צד שמונה רגליים הנקראים Padàti/Bhata (חיילים רגלים) ו-8 קצינים. הניצחון מושג על ידי לקיחת כל הכלים של היריב למעט המלך.
עמדת הפתיחה במשחק צ'טורנגה: שימו לב שהמלכים לא נמצאים זה מול זה. המלך הלבן עומד ב-ה1 והמלך השחור ב-ד8.
בסנסקריט פירושה המילולי של המילה צ'טור-אנגה-באלה הוא צבא המורכב מארבעה מרכיבים, דהיינו פילים, מרכבות, פרשים וחיל רגלים. המשחק משקף חלוקה זו לארבעה מרכיבים של הצבא ההודי העתיק. חוץ מהמלך והיועץ או הגנרל שלו במרכז, הצבא מורכב מהיחידות הבאות:
חיל רגלים המיוצג על ידי שורה על רגלים מתקדמים
פילי מלחמה ליד מרכז הצבא. מאוחר יותר סברו שכלים חלשים אלו לא מהווים ייצוג מתאים לכוחו של הפיל האמיתי במלחמות הודו. לכן בוצע שינוי בצורת התנועה ובשם הכלי, ולעיתים קרובות הצריח מכונה פיל ואילו הרץ מכונה גמל. (השם גמל משמש גם לכלי אגדתי בעל יכולת תנועה שונה)
פרשים רכובים מיוצגים על ידי הסוס שתנועתו מקילה על פעולת האיגוף
מרכבות או אוניות שממוקמות בצידי הלוח שנעות במהירות אך בתנועות ליניאריות והופכות לצריח באירופה או לאוניה כאשר השחמט נודד צפונה לרוסיה.
את הצ'טורנגה שיחקו על לוח משובץ. בן שמונה שורות ושמונה עמודות (8*8) שנקרא אשתהפאדה (Ashtāpada). על הלוח היו מספר סימנים שמשמעותם לא ידועה כיום. הסימנים לא היו קשורים לצ'טורנגה אלא צוירו על הלוח מטעמי מסורת. היסטוריון השחמט מוריי שיער שבאשתהפאדה נעשה שימוש גם למשחק קוביות עתיק, שבו לסימנים הייתה משמעות.
לוח אשתהפאדה
אזכור קדום של משחק דמוי שחמט מיוחס לסובאנדהו ביצירתו ואסאואדאטה (סביבות שנת 600):
"זמן הגשמים שיחק את משחקו עם הצפרדעים ככלי שחמט עם צהוב וירוק כצבעים, כאילו נומרו על ידי לק, קפצו על המשבצות השחורות."
למרות האמור ביצירה זו, לא ברור שמדובר בשחמט, גם לפי אלו שתומכים ברעיון שמקור השחמט בהודו. המילה שתורגמה לכלי שחמט, nayadyutair, איננה ספציפית לשחמט ויכולה לציין כלים של כל משחק לוח. הצבעים אינם אלו של שני המחנות, אלא פירושם שלצפרדעים לבוש בעל שני צבעים - צהוב וירוק. לבסוף, יש המפרשים במקום "משבצות שחורות" - "קצוות שחורים של שדות מושקים", ומכל מקום, לוח השחמט שהיה בשימוש בהודו היה בעל צבע אחד - המשבצות השחורות הן המצאה אירופאית מימי הביניים.
המלומד ההודי מהמאה ה-7 באנאבהטה כתב בביוגרפיה של הקיסר ההודי הארשה את האזכור המוקדם ביותר לצ'טורנגה:
"בשלטונו של קיסר זה, רק הדבורים רבו מי יאסוף את הטל; הרגלים היחידות שנוסרו היו אלו של המדידות, ורק מהאשתהפאדה ניתן היה ללמוד כיצד לשרטט צ'טורנגה; לא קצצו יותר את ארבעת גפיהם של פושעים שנידונו..."
כל הטקטס מעלה מלא משחקי מילים. אם יש ספק קטן שהאשתהפאדה הוא משחק 8*8 משבצות, הרי המשמעות הכפולה של הצ'טורנגה, כצבא בעל ארבעה חלקים, שנוי במחלוקת. יש סיכוי שהאב הקדמון של השחמט מוזכר כאן, אך יש כאלו שאינם מסכימים ורואים בטקסט זה רמיזה לענק פורושה, שמיוצג לעיתים קרובות כמי שארבעת גפיו מקופלות על לוח 8*8 או 9*9. המיתולוגיה הוודית אומרת שהאלים תפסו אותו עם רשת, ושבקורבנו העולם נברא. נקודה זו נשארת פתוחה.
חוקי המשחק

החוקים המדויקים של משחק הצ'טורנגה אינם ידועים. היסטוריוני השחמט מאמינים שלמשחק היו חוקים זהים או דומים מאוד לאלו של השאתראנג'. מכל מקום אין ודאות לגבי טיב תנועתו של הגאזה (פיל), קודמו של הרץ בשחמט המודרני.
הראג'ה (מלך) זז כפי שזז המלך בשחמט, זהה לשאתראנג'.
המאנטרי (שר), ידוע גם כיועץ וכגנרל (סנפאטי) זז משבצת אחת באלכסון, כמו הפארס בשאתראנג'.
הראטה (מרכבה) שלעיתים מאויתת סאקאטה, נעה כמו הצריח בשחמט, כמו בשאתראנג'.
לגבי הגאזה (פיל) מתוארים שלושה מסעים שונים בספרות הקדומה:
שתי משבצות לכל כוון אלכסוני תוך דילוג על משבצת אחת, כפי שעושה האלפיל בשאתראנג'. זהו כנראה המסע העתיק ביותר. אותו המסע משמש עבור האוניה בגרסת ארבע הידיים של הצ'טורנגה.
גרסת ארבע הידיים של הצ'טורנגה - צ'טורג'י
הפיל בשחמט הסיני (שיאנג-צ'י) נע באופן דומה, אך ללא הקפיצה. (השם פיל משמש גם הוא לכלי אגדתי שאיננו יכול לקפוץ מעל כלי חוסם)
משבצת קדימה או משבצת לכל כוון אלכסוני - חשוב על ארבעת הרגלים והחדק של הפיל. זהו אותו המסע כמו הגנרל הכסוף בשוגי. במקרוק (שחמט תאי) וסיטואין (שחמט בורמזי) הפיל נע באופן דומה. המסע תואר בשנת 1030 לערך על ידי בירוני בספרו ההודי.
שתי משבצות בכל כוון אנכי, דילוג מעל משבצת אחת. כלי שנע באופן זה מכונה דאבאבה בסוגי שחמט שונים. המסע תואר על ידי אמן השחמט הערבי אל-אדלי בערך בשנת 840 בספרו על עבודת השחמט (חלק מהספר אבד). פירוש המילה הערבית דאבאבה היה בימים עברו כלי מצור מוגן ששימש להתקפת מבצר מוקף חומות וכיום פירושו טנק. ההיסטוריון הגרמני יוהנס קוהץ (1843–1918) טוען כי זהו המסע המוקדם ביותר של הראטה.
אשווה (סוס) נע כמו הפרש בשחמט, כמו בשאתראנג'. זהו אותו מסע מיוחד שמציין את המשחק כמי שמוצאו ההגיוני מהצ'טורנגה.
פאדאטי (חייל רגלי) ידוע גם כסאיניק (לוחם?) נע כמו הרגלי בשחמט, כמו בשאתראנג'.
אל-אדלי מציין שני הבדלים נוספים ביחס לשאתראנג':
הפט היה ניצחון לצד שנעשה עליו פט. חוק זה נראה לא הגיוני, אך הוא הופיע שוב בגרסאות שחמט באנגליה של ראשית המאה ה-17 (שנת 1600). על פי מקורות מסוימים, לא היה פט, הגם שזה לא סביר.
השחקן שהיה הראשון לחשוף את המלך היריב (ללכוד את כל כליו למעט המלך) - ניצח. בשאתראנג' זו גם זכייה, אך רק בתנאי שהצד היריב לא יכול לחשוף את המלך היריב במסעו הבא.
פלופונסוס (מחוז)

מחוז פלופונסוס (ביוונית: Περιφέρεια Πελοποννήσου) הוא אחד משלושה עשר המחוזות של יוון, המשתרע על פני מרבית שטחו של חצי האי פלופונסוס שבדרום יוון. המחוז גובל במחוז מערב יוון בצפון, ובמחוז אטיקה במזרח ובדרום.
המחוז מתחלק לחמש יחידות אזוריות: ארקאדיה, ארגוליס, קורינתוס, לאקוניה ומסיניאה.
כבירת המחוז משמשת העיר טריפולי, העיר הגדולה במחוז היא קלמטה.
דוי אינתנון

| --- | --- |
תמונת אחד המקדשים על ההר.
תמונת אחד המקדשים על ההר.
 מידע כללי
 גובה:  2,565 מטר
 מדינה:  תאילנד תאילנד
 מיקום:  צ'יאנג מאי
 רכס הרים:  גבעות שאן 
 קואורדינטות:  18°35′32″N 98°29′12″E﻿ / ﻿18.59222°N 98.48667°E﻿ / 18.59222; 98.48667
  (למפת תאילנד מוגדלת) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה פוקט קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן דוי אינתנון(למפת תאילנד רגילה) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה פוקט קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן דוי אינתנון
 
דוי אינתנון - הנקודה הגבוהה בתאילנד 2,565 מטר.
הטלסקופ בדוי אינתנון
דוי אינתנון (בתאית: ดอยอินทนนท์) הוא ההר הגבוה ביותר בתאילנד, גובהו 2,565 מטרים. ההר נמצא במחוז צ'יאנג מאי והוא מורכב מבתולית גרניטי.
זהו האזור הקר ביותר במדינה והטמפרטורות בו יורדות לעיתים אף מתחת ל-0.
בשנת 1954 הוכרז אזור ההר כפארק לאומי ובשנים 1972 ו-1975 שטח הפארק הורחב עד לגודלו היום - 482 קמ"ר.
הפארק הלאומי מקיף שטחים מגובה 800 מטר ועד לפסגת ההר ונקרא הפארק הלאומי דוי אינתנון.
בשנים 1987 ו-1992 נבנו על ההר 2 מקדשים לכבוד ימי ההולדת 60 של המלך והמלכה.
הוברן

| --- | --- |

הוברן בארז, הנהלת חברת הביטוח פרודנשיאל
 מידע
 עיר:  קמדן 
 קואורדינטות:  51°31′13″N 0°06′49″W﻿ / ﻿51.5204°N 0.1136°W﻿ / 51.5204; -0.1136
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהוברן(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהוברן(למפת קמדן רגילה) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר הוברן(למפת קמדן מוגדלת) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר הוברן
 
הוברן (באנגלית: Holborn; כיום נהגה לעיתים כ-הולברן; בעבר נהגה כ-הובן) היא שכונה במרכז לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת בחלקה ברובע הסיטי של וסטמינסטר, בחלקה ברובע קמדן ובחלקה בתחום הסיטי של לונדון.
היסטוריה

האזור מוזכר לראשונה בצו מלכותי הדן באדמות מנזר וסטמינסטר. צו זה הוצא על ידי המלך אדגר ומתוארך לשנת 959. הצו מזכיר את "כנסיית העץ של אנדרו הקדוש" הממוקמת בהוברן. הכנסייה נחשבה חלק ממחוז מידלסקס, מחוץ לתחום השיפוט של הסיטי. במסמך מהמאה ה-12 מצוין כי הכנסייה ממוקמת ב"הולברנסטראטה", היינו ב"רחוב הולברן".
ככל הנראה מקורו של השם במילה "הול" שמשמעה "חלול" ו"ברן" שמשמעה "פלג נחל" כאשר הכוונה לנהר פליט שעבר בעמק צר מזרחית לאזור הוברן.
הקרטוגרף ויליאם רוברט שפרד, במפה המתארת את לונדון כפי שהייתה בשנת 1300 מציין כי שם הרחוב הוא "הול בורן" (Hole Bourn).
ההיסטוריון ג'ון סטו בן המאה ה-16 מציין כי מקור השם במילים "אולד בורן" (Old Bourne - "הפלג הישן"). מיקומו המדויק של הפלג אינו ידוע כיום בשל הטיית הנהרות התת-קרקעיים של לונדון. על פי סטו, הפלג עבר בסמוך ל"הובורן באר" - "מחסום הובורן" - מחסום מכס ששימש כגבול הצפוני של הסיטי של לונדון.
מחסום הובורן שימש כגבול הצפוני של העיר מאז שנת 1223. מחסומים אלה ניצבו במרחק מה מחומת העיר בימי הביניים, וכללו למעשה מבנים רבים מחוץ לחומה בתחומה של העיר. בשנת 1394 הוקם אזור מנהלי פארדינגטון של הסיטי אשר כלל חלק משטחי הוברן, בעוד שחלק אחר היה "מעל המחסום" (above Bars) - ולמעשה מחוץ לשטח השיפוט של העיר. כנסיית סנט אנדרו, לב אזור הובורן, הייתה "מתחת למחסום" (below Bars), ולכן נכללה בשטח השיפוט של העיר (בשל עובדה זו, כאשר הוקם הרובע המטרופוליני של הוברן בשנת 1899, היה הלב ההיסטורי של האזור מחוץ לתחום הרובע ובתוך תחום הסיטי של לונדון).
במאה ה-18 פעל באזור בית הקפה של מרגרט קלאפ שנודע בכינויו "בית מולי" ושימש מקום מפגש חשאי לקהילה ההומוסקסואלית של לונדון. במהלך המאה ה-19 הפך אזור רחוב היי הוברן למרכז בילוי ופנאי. במחצית המאה ה-19 נבנה ויאדוקט הוברן. בשנות ה-60 של המאה ה-19 תועדו ברחוב 22 פאבים, ובין השנים 1857–1960 פעל ברחוב אתר הבילוי והתיאטרון הוברן אמפייר. השימוש במבנה פסק לאחר שנפגע במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, והוא נהרס בשנת 1960. תיאטרון זה היה התיאטרון בו הוצג לראשונה סרט הדרמה הראשון שהיה באורך מלא (50 דקות) ובצבע: "העולם, ההבזק והשטן", בשנת 1914.
הסופר צ'ארלס דיקנס התגורר באכסניית פרניוואל (Furnival's Inn), ובשל חוויותיו ממגוריו במקום, בספרו "תקוות גדולות" הדמות פיפ מתגוררת באכסניית בארנארד (Barnard's Inn) אשר ממוקם מול פונדק פרניוואל. בסמוך ממוקם גם אכסניית סטייפל (השלושה יחד מהווים את אכסניות האוצר. אכסניית גריי, כמו גם אכסנית לינקולן שתיהן אכסניות משפט, ממוקמות בהוברן.
בהוברן ממוקמת כנסיית סנט אתלדרדה (אשר בעבר שימשה ככנסייה של הארמון בלונדון של בישוף אילי) - כנסייה זו משמשת ככנסייה קתולית מאז אמצע המאה ה-19.
בכיכר הוברן ממוקמת כנסיית סנט אנדרו הוברן - כנסייה ששרדה את השרפה הגדולה של לונדון, אולם שופצה על ידי כריסטופר רן לאחר השריפה על מנת שתחודש בסגנון הדומה לייתר הכנסיות החדשות שנבנו בלונדון. מרכז הכנסייה נהרס בבליץ, ושוקם לאחר מלחמת העולם השנייה על פי תוכניותיו של רן.
הנהלת חברת המזון סיינסבריז בכיכר הוברן
בניין סטייפל אין בסמוך לתחנת הרכבת התחתית צ'נסרי ליין
היי הוברן
הערות שוליים

↑  מפת לונדון בשנת 1300
| הסיטי של וסטמינסטר |
| --- | --- | --- |
| שכונות | בייזווטר • בלגרביה • הוברן • הייד פארק • וסט אנד • ליסון גרוב • מיידה וייל (ונציה הקטנה) • מייפייר • מילבנק • מרילבון • נייטסברידג' • סוהו וצ'יינה טאון • סנט ג'ונס ווד • סנט ג'יימס • פדינגטון • פימליקו • פיצרוביה • קובנט גרדן • קווינז פארק |  |
| אתרים בעלי חשיבות | ארמון בקינגהאם • בית הגילדות של מידלסקס • בית הסעודות • בית קלרנס • הגלריה הלאומית • וייטהול • כיכר טרפלגר • מוזיאון טייט בריטניה • מנזר וסטמינסטר • רחבת משמר הסוסים • קתדרלת וסטמינסטר • מגרש הקריקט לורדס • בית ברלינגטון • טייברן |  |
| פארקים | גני קנזינגטון • הייד פארק • גרין פארק • פארק סנט ג'יימס • ריג'נטס פארק |  |
| אזורי בחירה | ריג'נטס פארק וקנזינגטון צפון • הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר |  |
| ראו גם | אתרים נוספים בווסטמינסטר |  |
| רובע קמדן של לונדון |
| --- | --- | --- |
| שכונות | בלסייז פארק • בלומסברי • ברונדסברי • קמדן טאון • צ'וק פארם • קובנט גרדן • דרטמות' פארק • פיצרוביה • פורטצ'ן גרין • פרוגנל • גוספל אואוק • הוברן • המפסטד • הייגייט • קנטיש טאון • קילברן • קינגס קרוס • גבעת פרימרוז • סאפרון היל • סומרז טאון • סנט פנקראס • דרום המפסטד • סוויס קוטג' • טאפנל פארק |  |
| אתרים בעלי חשיבות | הספרייה הבריטית • המוזיאון הבריטי • מרכז האמנויות קמדן • מוזיאון פונדלינג • בית פנטון • מוזיאון פרויד • בית קנווד • מוזיאון סר ג'ון סואן • בית הקברות הייגייט |  |
| שווקים | שוק קמדן |  |
| אזורי בחירה | הולבורן וסנט פנקראס • המפסטד והייגייט • המפסטד וקילברן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: pv1097190
ציון לוז

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1963 (בן 61)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא אהל שלמה  מכללת מורשת יעקב  ישיבת כרם ביבנה  ארץ חמדה 
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  הרב אברהם סילברט, הרב חיים יעקב גולדויכט, הרב משה דימנטמן והרב שאול ישראלי
 
הרב ציון לוז (אילוז) (נולד ב-5 באפריל 1963) הוא דיין ישראלי, ציוני דתי, חבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים, ואב"ד בית הדין הרבני בבאר שבע לשעבר.
ייסד ועומד בראש ישיבת "תפארת ישראל" ביד בנימין יחד עם הרב משה אמסלם,
ביוגרפיה

נולד במרוקו בשנת 1963 לשמעון ולאסתר אילוז. בשנת לידתו עלה לישראל ומשפחתו התיישבה בבאר שבע. למד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה, שם היה לתלמידו של הרב אברהם סילברט, ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה, שם היה תלמידו של הרב חיים יעקב גולדויכט. כמו כן למד במכון להכשרת מורים "מורשת יעקב". בשירותו הצבאי שירת בחיל השריון.
קיבל סמיכה לרבנות בשנת 1992 ובשנת 1997 קיבל כושר לדיינות. למד בכולל ארץ חמדה במשך שש שנים והיה לתלמידו של הרב שאול ישראלי. במסגרת לימודיו שם סיים את מבחני הדיינות בהצטיינות.
לאחר סיום לימודיו בארץ חמדה, שימש כר"מ בישיבת כרם ביבנה עד למינויו לבית הדין הרבני.
ב-29 באוקטובר 2007 מונה לדיין בבית הדין הרבני בבאר שבע.
ב-25 באוקטובר 2015 התמנה לאב בית הדין הרבני בבאר שבע, וב-12 ביולי 2016 מונה כחבר בית הדין הרבני הגדול לערעורים בירושלים. הוא נודע בין הדיינים כעילוי.
במשך שנים היה חוקר במחלקה למשפט העברי במשרד המשפטים, בפרויקט "חוקה לישראל". כמו כן לימד במכללות דתיות לחינוך.
בשנת 2023, הקימו הרב לוז והרב משה אמסלם, אב"ד באשדוד, את הישיבה הגבוהה "תפארת ישראל" ביד בנימין, והם עומדים בראשה.
הרב לוז הוא חבר הוועדה של קרן אחד לאחד שהקים הרב יצחק נריה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי לרונית אילנה, יועצת חינוכית, בתו של הרב ד"ר הושע רבינוביץ, ואב לשמונה, גר ביד בנימין. חתנו הוא אבישי גרינצייג, כתב לענייני משפט בi24.
הערות שוליים

↑  ידיעה על מינויו באתר כיכר השבת
↑  סרוגים משפיעים: הרב אליעזר איגרא, הרב שלמה שפירא והרב ציון לוז
↑  דביר עמר, ישיבה חדשה ביד בנימין: תפארת ישראל, באתר ערוץ 7, 23 באוגוסט 2023
↑  ראו: הרב הושע רבינוביץ, מאורות הרצי"ה, אלקנה תשע"א, כרך א, עמ' 19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285386805171  LCCN: n2013015063  VIAF: 299120990   WorldCat (עם VIAF): 299120990 
הרב ציון לוז (אמצעי) בטקס יום ירושלים בישיבת מרכז הרב יחד עם הרב קלמן בר והרב משה אמסלם, תשע"ה
מימין:הרבנים; קלמן בר, ציון לוז, משה אמסלם ומשה ביגל בעצרת לציון יום ירושלים בישיבת מרכז הרב
הרב ציון לוז והרב רצון ערוסי משוחחים בסוכות תשע"ח
Emilia Pérez (Original Motion Picture Soundtrack)

| --- | --- |

 פסקול מאת קלמנט דוקול וקמיל
 יצא לאור:  1 בנובמבר 2024
 שפה:  ספרדית
 אורך:  92:18
 חברת תקליטים:  Why Not ‏•‏‏ Masterworks ‏•‏‏ סוני מיוזיק
Emilia Pérez (Original Motion Picture Soundtrack) הוא אלבום הפסקול של הסרט "אמיליה פרז". הוא יצא לאור ב-1 בנובמבר 2024 תחת הוצאת חברות ההפקה של הסרט וחברת סוני מיוזיק.
רקע

הסרט "אמיליה פרז" בבימויו של ז'אק אודיאר מספר את סיפורו של ברון סמים מקסיקני, מניטס דל מונטה, שמחליט לפרוש ולעבור ניתוח לשינוי מגדר כדי להפוך לדמות הראשית בסיפור. בסרט מככבים זואי סלדנה בתפקיד ריטה, סלינה גומז בתפקיד ג'סי, וקרלה סופיה גסקון בתפקיד מניטס דל מונטה/אמיליה פרז. הסרט מתאר את מערכות היחסים בין הדמויות, במיוחד בין מניטס לעורכת הדין ריטה, ובינה לבין אשתה ג'סי.
המוזיקה בסרט, שנכתבה על ידי קלמנט דוקול וקמיל, קשורה באופן הדוק לעלילה ומביאה לידי ביטוי רגשות והתפתחות הדמויות. הסרט מתרחש בעיקר במקסיקו סיטי, אך צולם באולפנים בפריז, מתוך כוונה לשלב בין ריאליזם לבין סצנות מוזיקליות שמנתקות את הצופה מהמציאות ומעבירות מסרים עמוקים דרך תנועה, מוזיקה ותפאורה. הוא לא כמשלב מוזיקה מסורתית מקסיקנית, אלא כזה שמשקף את הסיפור ואת ההקשר התרבותי דרך השפה והמוזיקה. שירי הסרט הוקלטו מראש באולפן, אך חלקם שולבו עם הופעות חיות של השחקנים במהלך הצילומים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן בחודש מאי 2024 והוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו.
תהליך היצירה

תהליך כתיבת המוזיקה החל עוד לפני סיום כתיבת התסריט, כאשר אודיאר העביר למלחינים מסמך בן 20 עמודים בלבד, ונמשך לאורך תהליך הצילום ואף לאחר מכן. השירים נכתבו בשפה הספרדית בעזרתם של יועצים לשוניים כמו קרלה אבילס ואיגנסיו צ'אבז, על מנת לשמר דיוק תרבותי ושפה עשירה. תהליך כתיבת המוזיקה לווה בדיונים מתמשכים בין הבמאי למלחינים כדי להתאים את השירים לנרטיב, לדמויות ולרגשות שמועברים בכל סצנה.
השירים בסרט נכתבו על ידי קלמנט דוקול וקמיל, כשהשיר הראשון שנכתב היה "Para", המוגדר כהמנון לצדק חברתי. בסך הכל, המלחינים כתבו 16 שירים מקוריים עבור הסרט, לצד פסקול המבוסס על צלילים קוליים.
הרכב

עלילת הסרט מוצגת באמצעות קטעים מוזיקליים מגוונים המשלבים רוק, פופ, ראפ, בלדות, קריוקי וסגנונות שונים וכל השירים מבוצעים בספרדית. המוזיקה בסרט אינה מוגדרת בז'אנר ספציפי אלא מתפתחת בהתאם לשינויי הדמויות והעלילה.
הוצאה

לפני צאת הפסקול הרשמי, יצא לאור מיני-אלבום הכולל חמישה שירים מקוריים שהולחנו על ידי קלמנט דוקול וקמיל ונכתבו בשיתוף פעולה עם ז'אק אודיאר. השירים בפסקול הם: "El Alegato", "Para", "Papa", "El Mal" ו-"Las Damas que Pasan".
הפסקול המלא של הסרט שוחרר ב-1 בנובמבר 2024 על ידי Sony Masterworks וכולל שירים מקוריים בביצוע השחקנים זואי סלדנה, קרלה סופיה גסקון, סלינה גומז, מארק איווניר, אדריאנה פאז ואחרים, לצד פסקול שנכתב על ידי קלמנט דוקול וקמיל.
רשימת רצועות

| מס' | שם | בביצוע | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | El Alegato  | זואי סלדנה | 3:32 |
| 2. | Todo y Nada  | סלדנה | 2:16 |
| 3. | El Encuentro  | קרלה סופיה גסקון | 1:13 |
| 4. | La Vaginoplastia  | סלדנה | 2:34 |
| 5. | Lady  | סלדנה ומארק איווניר | 2:46 |
| 6. | Deseo  | גסקון וקמיל | 2:34 |
| 7. | Por Casualidad  | קמיל, גסקון וסלדנה | 2:05 |
| 8. | Bienvenida  | סלינה גומז | 2:14 |
| 9. | Mis Siete Hermanas y Yo  | סיומארה אהומדה קיטו | 1:48 |
| 10. | Papa  | חואן פאבלו מונטרוביו וגסקון | 2:22 |
| 11. | Para  | איצה טרן איבן רואיז דה ולסקו והמקהלה המקסיקנית | 2:48 |
| 12. | El Mal  | קמיל, גסקון וסלדנה | 3:38 |
| 13. | El Amor  | אדריאנה פאז וקמיל וגסקון | 3:26 |
| 14. | Mi Camino  | גומז | 3:43 |
| 15. | Perdóname  | קמיל וגסקון | 2:13 |
| 16. | Las Damas que Pasan  | פאז והמקהלה המקסיקנית | 4:07 |
| 17. | Fierro Viejo - Choir Version  | קמיל והמקהלה המקסיקנית | 1:09 |
| 18. | El Alegato - Piano Version  | קמיל, גסקון וסלדנה | 1:29 |
| 19. | Subiendo - Part 1  | קמיל, קלמנט דוקול והמקהלה המקסיקנית | 2:29 |
| 20. | Fierro Viejo / La Ciudad  | קמיל והמקהלה המקסיקנית | 1:46 |
| 21. | Fantasmas  | קמיל והמקהלה המקסיקנית | 0:25 |
| 22. | El Rapto  | קמיל ודוקול | 1:51 |
| 23. | Claroscuro - Part 1  | דוקול | 2:00 |
| 24. | Claroscuro - Part 2  | גסקון ואיווניר | 1:54 |
| 25. | El Rayo  | דוקול | 0:37 |
| 26. | El Despertar  | קמיל | 1:43 |
| 27. | Subiendo - Part 2  | קמיל | 2:03 |
| 28. | Cara a Cara  | דוקול | 1:05 |
| 29. | Desire - Alternate Version  | קמיל | 1:32 |
| 30. | El Reclutamiento  | קמיל, דוקול והמקהלה המקסיקנית | 1:43 |
| 31. | Disonancia - Part 1  | קמיל | 1:01 |
| 32. | Disonancia - Part 2  | גסקון | 2:25 |
| 33. | La Pelea  | קמיל, דוקול והמקהלה המקסיקנית | 2:21 |
| 34. | El Trio  | גסקון וסלדנה | 2:03 |
| 35. | 3 Dedos  | קמיל, דוקול והמקהלה המקסיקנית | 2:03 |
| 36. | Beatificación - Part 1  | קמיל, דוקול והמקהלה המקסיקנית | 5:03 |
| 37. | Beatificación - Part 2  | קמיל, דוקול והמקהלה המקסיקנית | 2:19 |
| 38. | El Fuego  | קמיל | 1:34 |
| 39. | Desire  | קמיל | 2:05 |
| 40. | Subiendo - Strings Version  | דוקול | 1:05 |
| 41. | Subiendo - Choir Version  | קמיל והמקהלה המקסיקנית | 1:01 |
| 42. | Desire - Strings Version  | דוקול | 1:52 |
| 43. | Desire - Choir Version  | קמיל, פאלומה פראדל ו-YADAM | 1:58 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 92:18 |
ביקורות והכרה

המלחינים קיבלו את פרס הפסקול בפסטיבל קאן, וכן זכו להכרה נוספת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ביקורות והכרה > תגובות המבקרים

בביקורת שפורסמה בניו יורק טיימס, נכתב כי הפסקול של הסרט משמש ככלי נרטיבי משמעותי ותורם לאווירה הכוללת של הסרט וכי שיר הניתוח "La Vaginoplastia" הוא דוגמה בולטת ליצירתיות הפסקול, המשלב מילים טכניות של ניתוחים עם מנגינה קליטה ותנועות מצלמה תיאטרליות, מה שמוסיף למימד הוויזואלי והרגשי של הסצנה. בפרט צוין כי הביצועים של זואי סלדנה וקרלה סופיה גסקון משולבים היטב בשירים, מה שמחזק את הדמויות ומעשיר את עומקן. אך עם זאת, נכתב כי לעיתים הפסקול מרגיש עמוס יתר על המידה, מה שעלול להקשות על הצופה לעקוב אחר המתרחש ולהתמקד בנרטיב וכי השימוש הרב בז'אנרים מוזיקליים שונים יכול להיות מבלבל לחלק מהצופים ולא תמיד מצליח לייצר אחידות מוזיקלית לאורך הסרט. יש ביקורת על כך שהשירים, אף שהם מרשימים, לעיתים חורגים ממבנה הסיפור ונותנים תחושה של הפסקה מהעלילה.
בביקורת שפורסמה באמפייר, הפסקול זכה לשבחים על מקוריותו, וצוין כי השילוב של שירים בתוך הסיפור הופך את הסרט לנדיר בנוף הקולנועי, במיוחד בז'אנר המוזיקלי. עם זאת, נכתב כי חלק מהשירים מתמקדים יתר על המידה בהיבטים פיזיים של הדמויות (כמו בניתוחים), באופן שנתפס כ"מסורבל ולא מתחשב", בפרט, שיר שבו דמות הרופא שר על איברים אינטימיים נתפס כלא רגיש ועורר תחושת אי נוחות.
בביקורת של אתר "Vulture", צוין כי הפסקול משקף את סגנון הסרט ומשתלב אורגנית בתוך העלילה במקום להיות אלמנט חיצוני שמוסיף "מתיקות" בלבד וכי יש לו איכות חזקה שמתאימה לקצב ולרוח הסרט, עם מנגינות שמרגישות כאילו הן נולדו מתוך המיליה הקולנועי של הסרט. בנוסף נכתב כי הביצועים של השחקנים לשירים, במיוחד של גסקון, מצליחים להחיות את המוזיקה ולהדגיש את השינויים הרגשיים והזהותיים של הדמויות. עם זאת, יש ביקורת על כך שהמוזיקה, אף שהיא נועזת, עלולה להיתפס כ"כבדה" או מוגזמת לחלק מהצופים, במיוחד כשמדובר בשירים עם מילים טכניות כמו "לרינגופלסטי" ו"ננו-פלסטי" וכי חלק מהביצועים המוזיקליים, כגון סצנת הטעינה של רובים בליווי שיר, עשויים להיראות לא מותאמים להקשר התרבותי או הפוליטי של הנושאים שהם מתארים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Griselda Flores, How the ‘Unbelievable’ Story of ‘Emilia Pérez’ Became ‘Believable’ Through Compelling Musical Numbers, Billboard, ‏2024-11-04 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  It’s hard to pin down the music of ‘Emilia Pérez’, Los Angeles Times, ‏2024-11-19 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4  Emilia Pérez Music: Singer Camille and Composer Clément Ducol Explain Songs, Netflix Tudum, ‏9 בדצמבר 2024
1 2 3 4  Jazz Tangcay, ‘Emilia Pérez’: Clément Ducol and Camille On Crafting an Emotional Music Arc for Selena Gomez and Zoe Saldaña, Variety, ‏2024-09-05 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Fred Topel, Selena Gomez Documentary Inspired An ‘Emilia Pérez’ Song, Composer Reveals – Sound & Screen Film, Deadline, ‏2024-11-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  David Canfield, How ‘Emilia Pérez’ Pulls Off Its Audacious Musical Numbers, Vanity Fair, ‏2024-11-14 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4 5 6 7  Greg MacArthur, Every Song On Emilia Pérez's Soundtrack Explained: When They Play, What They Mean & Where To Listen, ScreenRant, ‏2024-11-13 (באנגלית)
↑  First Songs from ‘Emilia Pérez’ Soundtrack Released | Film Music Reporter (באנגלית אמריקאית)
↑  ‘Emilia Pérez’ Soundtrack Album Details | Film Music Reporter (באנגלית אמריקאית)
↑  Dargis, Manohla (2024-11-13). "'Emilia Pérez' Review: A Crime Boss Who Can Sing and Dance". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2025-01-06.
↑  Emilia Pérez, Empire, ‏2024-10-31 (באנגלית)
↑  Bilge Ebiri, We’ll Be Yelling About Emilia Pérez for a Long Time to Come, Vulture, ‏2024-05-19 (באנגלית)
ערים בישראל

שטחי שיפוט של ערים בישראל (בוורוד) 2006
ירושלים
שיעור האוכלוסייה העירונית בישראל הוא 91%, והוא בין הגבוהים בעולם. נכון לשנת 2023, 74% מתושבי המדינה התגוררו ב-82 ערים, ו-17% נוספים ביישובים עירוניים אחרים במדינה.
בישראל ניתן לזהות ארבע מטרופולינים עיקריות: מטרופולין תל אביב, בה מתגורר כשליש מאוכלוסיית המדינה; מטרופולין ירושלים, המשתרעת משני צידי הקו הירוק ומתגוררים בה כ-14% מהאוכלוסייה; מטרופולין חיפה, בה מתגוררים כ-9% מהתושבים ומטרופולין באר שבע, הקטנה מבין הארבע, שבה מתגוררים כ-7% מאוכלוסיית המדינה. בסך הכול, בארבע המטרופולינים מתגוררים מעל ל-60% מאוכלוסיית המדינה.
מעמד של עיר אינו מעיד בהכרח על גודל האוכלוסייה בתחום שטח הרשות המקומית הרלוונטית. קיימות בישראל מספר מועצות מקומיות, כגון גדרה, פרדס חנה-כרכור ומבשרת ציון, אשר מספר תושביהן עולה על מספר התושבים בחלק מערי ישראל. כמו כן, בהרבה יישובים שאינם מוכרים כעיר, פרנסת התושבים אינה חקלאית ואורח חייהם הוא עירוני לכל דבר.