stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת העבודה הישראלית
היסטוריה > בחירות 2021

עמיר פרץ הודיע שלא יתמודד על ראשות המפלגה בבחירות 2021. הפריימריז לראשות המפלגה נערכו ב-24 בינואר 2021, וחברת הכנסת מרב מיכאלי זכתה בהם ברוב של 77.54%. שמונה ימים לאחר מכן, ב־1 בפברואר, נערכו בחירות מקדימות לרשימה לכנסת, והם התקיימו באופן חריג במתכונת פריימריז פתוחים: הן מצביעים והן מתמודדים הורשו להירשם עד ערב ה־30 בינואר (יומיים לפני הבחירות). ההצבעה התנהלה ברובה בהצבעה מרוחקת בעקבות מגפת הקורונה שתקפה באותם ימים את ישראל, אולם הופעלו גם תשע קלפיות. בשני המקומות הראשונים זכו עמר בר-לב ואמילי מואטי. לאחר בחירתה מינתה מיכאלי את ניר רוזן לתפקיד מנכ"ל המפלגה.
המועמדת מספר 7 ברשימה, אבתיסאם מראענה, נפסלה על ידי ועדת הבחירות המרכזית, בין היתר בטענה שקראה להשמיד את העיר זכרון יעקב אך לאחר שהתנצלה בית המשפט העליון אישר את התמודדותה בבחירות.
לאחר בחירתה של מיכאלי ליו"ר המפלגה היא דרשה משרי המפלגה, פרץ ושמולי, כי יתפטרו מתפקידיהם בממשלה. בתגובה הודיעו פרץ ושמולי שהם פורשים מהמפלגה, ובמקביל החליטו להמשיך בתפקידיהם כשרים עד להקמת ממשלה חדשה.
העבודה הציגה מצע לכנסת ה-24, שהתפרסם כחוברת "חזון ועקרונות יסוד" ועם דגש על אזרחות שווה, מאבק באלימות מגדרית, סביבה ואקלים, דת ומדינה, חקלאות והמרחב הכפרי וכמובן בריאות, חינוך, כלכה וחברה ושלום וביטחון ובכלל זה "קידום חזון שתי המדינות ולהצבת גבולות קבע למדינת ישראל".
למפלגת העבודה הצביעו בבחירות אלה 6.09% מהבוחרים, והיא קיבלה 7 מנדטים. עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, מונתה מיכאלי לתפקיד שרת התחבורה והבטיחות בדרכים וחברי המפלגה, עמר בר-לב ונחמן שי מונו לתפקיד השר לביטחון הפנים ושר התפוצות בהתאמה.
היסטוריה > בחירות 2022

הבחירות המקדימות במפלגת העבודה הישראלית בשנת 2022, כללו את בחירת רשימת המפלגה ויו"ר המפלגה במתכונת דו-שלבית.
הבחירות ליו"ר נערכו ב-18 ביולי 2022 ובהן ניצחה מרב מיכאלי, והבחירות לרשימה לכנסת התקיימו ב-9 באוגוסט, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו ב-1 בנובמבר באותה שנה.
לקראת הבחירות הוצע למיכאלי לחבור לרשימה משותפת עם מרצ, כדי להבטיח את מעברן של שתי המפלגות את אחוז החסימה. ראש הממשלה יאיר לפיד ניסה לקדם את המהלך אך מיכאלי התנגדה, וספגה על כך ביקורת רבה לאחר שמרצ לא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות אלו חוותה מפלגת העבודה ירידה דרסטית בכוחה, והשיגה 4 מנדטים, לאחר שרק 3.69% מהבוחרים הצביעו לה.
היסטוריה > הבחירות הפנימיות ב־2024

ב-7 בדצמבר 2023 הודיעה יושבת ראש המפלגה מרב מיכאלי על פרישה מראשות המפלגה והחיים הפוליטיים ועל הקדמת הפריימריז. בהמשך, בחודש פברואר 2024, נקבע מועד הפריימריז ל-28 במאי.
ארבעה מועמדים התמודדו על התפקיד: יאיר גולן, שהכריז על רצונו ליצור איחוד פוליטי במחנה השמאל שזכה לתמיכת חברי הכנסת מהמפלגה נעמה לזימי וגלעד קריב; איתי לשם; איש העסקים ⁠אבי שקד המתנגד לאיחוד עם מרצ אותו מקדם גולן; ועזי נגר. בבחירות זכה גולן ב־95.15% מהקולות.. לאחר בחירתו, מינה גולן את עומר (לובי) לובטון-גרנות לתפקיד מנכ"ל המפלגה.
מוסדות

למפלגת העבודה כמה מוסדות ביצוע. הן וחבריה נבחרו לראשונה כמה שבועות לאחר הקמתה, ב-8 בפברואר 1968.
מוסדות > המשמרת הצעירה

המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה היא הגוף הרשמי אליו שייכים חברי מפלגת העבודה עד גיל 35. במשמרת חברים כ-10,000 חברים מתוכם כ-500 פעילים במוסדות ופעילויות הארגון. למשמרת כ-60 סניפים ביישובים שונים בארץ, וכן כ-15 תאי סטודנטים באוניברסיטאות השונות ובמכללות הציבוריות, הנושאים את השם "תא אופק".
יו"ר המשמרת הצעירה נבחר מדי שנתיים בבחירות, בשיטת "אלקטורים" שנבחרים בסניפי המשמרת, והם הבוחרים את יו"ר המשמרת הצעירה. בין יושבי ראש המשמרת הצעירה בעבר: השר לשעבר עוזי ברעם, השר לשעבר אופיר פינס-פז ויועץ התקשורת וחבר הכנסת לשעבר רונן צור.
יו"ר המשמרת הצעירה, נכון ל-2021, היא נועה חסידוב.
מוסדות > נוער העבודה

נוער העבודה היה ארגון הנוער של המפלגה. נוער העבודה הוקם בשנת 1968 עם איחוד ארגוני הנוער של מפלגת מפא"י ואחדות העבודה - פועלי ציון.[דרוש מקור] הוא התחיל בשם "נוער המערך" וב-1992 השתנה ל"נוער העבודה". בשנת 2013 החליטו יו"ר המפלגה שלי יחימוביץ' ומזכ"ל המפלגה חיליק בר להקים מחדש את הארגון. מאז עבר הארגון כמה גלגולי פעילות ובשנת 2018 חודשה פעילותו ונכתב לראשונה תקנון עבורו.
נוער העבודה היה מקיים סמינרים אחת לחצי שנה, לוקח חלק פעיל בהפגנות ומשמרות מחאה שאת חלקן הוא יוזם, ומשתתף בפעילות התעמולה במסגרת הבחירות המוניציפליות והבחירות לכנסת. הארגון משתתף באירועים כמו העצרת לזכרו של יצחק רבין, מצעדי הגאווה וצעדת אחד במאי, ומקבל ייצוג במוסדות מפלגת העבודה. על פי חוקת מפלגת העבודה, החל מדצמבר 2019, חברי המזכירות ורכזי המחוזות של התנועה הם צירים בוועידת מפלגת העבודה.
ב-12 בספטמבר 2024 התאחד הנוער עם נוער מרצ לנוער הדמוקרטים.
סמל נוער העבודה משנת 1992
סמל נוער העבודה בין השנים 2013–2015
סמל נוער העבודה בין השנים 2015–2018
מוסדות > ועידת המפלגה

מדי ארבע שנים מתקיימות בחירות לחברי (צירי) ועידת המפלגה. ועידת המפלגה היא המוסד העליון שלה, המוסמך לקבל החלטות כגון שינוי חוקת המפלגה, קביעת מתכונת הבחירות הפנימיות והכרעה בדבר הצטרפות לממשלה.
נכון לאפריל 2020 מונה ועידת המפלגה כ-3,700 צירים. כ-3,100 מתוכם נבחרו לכהונתם בדצמבר 2018. כ-200 צירים נוספו מכוח תפקידם (חברי כנסת, מזכירי סניפים, ראשי המשמרת הצעירה, ראשי ערים מכהנים וכו'). 400 נוספים אושרו בוועידה בדצמבר 2019, כמיקשה אחת, על פי רשימה שהגיש יו"ר המפלגה.
באוגוסט 2021 הובילה מיכאלי בוועידת העבודה שינוי בחוקה שיחזק את המתפקדים ויחליש את כוחה של הוועידה. יוקם גוף חדש הכולל את כל המתפקדים ושמו מליאת החברים. הוועידה גם אישרה את הצעת מיכאלי להוסיף כ-300 צירות חדשות בוועידה, כחלק מיישום החלטה להחלת שוויון מגדרי בכל מוסדות העבודה.
ב-26 ביוני 2024 נערכו הבחירות לוועידת המפלגה ה-11.
ב-30 ביוני 2024 החליטו ראשי המפלגה על איחודה עם מפלגת מרצ ליצירת מפלגה חדשה בשם "הדמוקרטים". ב-12 ביולי 2024 אישר מרכז המפלגה את איחודה הפוליטי עם מפלגת מרצ.
בחירות פנימיות

עד 1984 קבעה מפלגת העבודה את רשימת המועמדים שלה לכנסת על ידי ועדה מסדרת של אנשי מפתח במפלגה. ב-1988 המפלגה עברה לבחירות פנימיות על ידי ועידת המפלגה, ומאז 1992 ההתמודדות הפנים מפלגתית נעשית במתכונת של בחירות מקדימות. ההרכב הסופי של הרשימה לכנסת לוקח בחשבון את מספר הקולות בבחירות המקדימות בנוסף להבטחות ייצוג סקטוריאליים (לדוגמה: בהתאם לחוקת המפלגה, כל אחד מהמגדרים, גברים ונשים, ייזכה לייצוג זהה ברשימה) ואיחודים עם מפלגות אחרות.
נכון ליולי 2019, ישנם כ-65,000 מתפקדים למפלגה, הזכאים להשתתף בבחירות המקדימות. בינואר 2021 נותרו רק כ-37,000 מתפקדים. בעקבות ההכרזה על פריימריז לקראת הבחירות לכנסת ה-24 עלה מספר המתפקדים ועמד במאי על כ-48,000.
סמלים

סמל המפלגה עוצב על ידי רובי הרטמן, בוגר המחלקה לעיצוב גרפי של בצלאל, בשנת 1991 עם שינוי שמה של הסיעה בכנסת מ"המערך" ל"העבודה". הסמל כולל את סמל השיבולים של מפא"י בצבע אדום, המזוהה עם התנועה הסוציאליסטית, וכחול, צבעו של דגל ישראל.
ב-2016 עבר הסמל שינוי קל שכלל בחירת גופן חדש, עגול יותר, ישור של האותיות הנטויות וחיתוך פינת השיבולים לצורה עגולה יותר המתאימה לגופן. מדובר בגופן "טקסטילר" של "פונטביט", ישר ללא הטיה.
אידאולוגיה > מדינית-ביטחונית

מפלגת העבודה תומכת בהסדר ובחתימת הסכם עם הפלסטינים במסגרת מתווה קלינטון שיוביל בסיומו להקמת מדינת פלסטין על שטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה ויצירת גבול מדיני חדש לישראל על רקע שנת 1967 לפני תוצאות מלחמת ששת הימים. במשך השנים המפלגה תמכה וקידמה צעדים מדיניים חד-צדדיים כגון הנסיגה מרצועת הביטחון מדרום לבנון בשנת 2000 ובתוכנית ההתנתקות מרצועת עזה בשנת 2005.
כחלק ממתווה קלינטון, המפלגה תומכת בפינוי כלל ההתנחלויות הישראליות ביהודה ושומרון למעט גושי התיישבות במחוז עליהן תחיל ישראל את ריבונותה בתמורה לשטחים ישראלים שיועברו לצד הפלסטיני בנגב להרחבת רצועת עזה ויצירת מסדרון עבור "מעבר בטוח" בין הפלסטינים ביהודה ושומרון לרצועת עזה, בעוד ששאר שטחי יהודה ושומרון יהפכו תחת ריבונות פלסטינית. לא תתאפשר "זכות שיבה" פלסטינית לתוך שטחי ישראל, אם כי שני הצדדים "יכירו בזכות הפליטים לחזור לפלסטין ההיסטורית". ביחס לעיר בירה, המפלגה תפעל להליך חלוקה של ירושלים לשתי בירות, שיהפוך את מזרח ירושלים לבירת פלסטין, ואת מערב ירושלים לבירת ישראל. כחלק מהמתווה, לא תהיה ריבונות ישראלית על הר הבית.
ביולי 2024 חברי המפלגה נעדרו מהצבעה על הצעה המקבעת את עמדתה העקרונית של הכנסת נגד הקמת מדינה פלסטינית, למרות התמיכה בפתרון שתי המדינות שמקובל לשייך להם.
ביחס לשאלת אופייה המדיני של ישראל המפלגה תומכת בביטול חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי שמעגן את מעמדה של ישראל כביתו הלאומי של העם היהודי בחוק יסוד, אותו היא מגדירה כ"גזענות".
ביחס להסתננות מאפריקה לישראל, המפלגה תומכת במתן רישיון ביקור זמני למבקשי מקלט, אשר במסגרתו יינתנו אישורי עבודה ויינתן ביטוח בריאות ועידוד פיזור הנוכחות שלהם ברחבי המדינה כולה.
אידאולוגיה > כלכלה

ההשקפה הכלכלית במפלגה פונה לכיוון הסוציאל-דמוקרטי, בו נכללת מדינת רווחה הדואגת לציבור העובדים ולחלשים בחברה ובהעלאת שכר המינימום כחלק ממאבק בעוני לצד העלאת קצבאות הזקנה והנכות. בנוסף לכך תומכת במגזר ציבורי חזק וקבלת כלכלה מעורבת, רגולציה ממשלתית ופיקוח והתנגדות להפרטת שירותים ציבוריים. בתחום משבר הדיור העבודה תומכת במעורבות ממשלתית בשוק הדירות להשכרה זאת, באמצעות חקיקה אשר תסדיר את מערכת היחסים בין השוכר למשכיר, ותבטיח את זכויות שני הצדדים.
המפלגה הייתה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי ובשנת 2018 פרשה ממנו במחאה על הצטרפות תנועת ה-BDS אליו. העבודה מוגדרת כמפלגה משקיפה במפלגת הסוציאליסטים האירופאים הפועלת במוסדות האיחוד האירופי ובמסגרת תנועת העבודה הציונית העולמית, ופועלת במוסדות הלאומיים בהם הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית וקרן קיימת לישראל.
אידאולוגיה > חירות הפרט

המפלגה תומכת בהפרדת הדת מהמדינה. כתוצאה מכך היא תומכת בהכשרה של נישואים וגירושים אזרחיים וביכולת לרשום נישואים בישראל רק במסגרת אזרחית ובהפעלת תחבורה ציבורית בשבת במסגרת אשר תוגבל על ידי הסדרים אשר ייקבעו ברשויות המקומיות.
המפלגה פועלת עבור שוויון בין נשים לגברים, צמצום פערי השכר, פמיניזם ובהבטחת ייצוג שוויוני ברשימת מפלגות בכנסת בין המינים. המפלגה תומכת בחקיקת זכויות משפטיות שוות לאזרחי להט"ב בישראל בדומה לאזרחים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית, שכוללת הכשרה משפטית של נישואים חד-מיניים, מניעת אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית, תיקון לחוק הסכמים לנשיאת עוברים וחוק אימוץ ילדים והטלת איסור משפטי על ביצועם ופרסומם של הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה.
המפלגה תומכת בלגליזציה של קנאביס בה יתאפשר גידול ביתי מוגבל ומפוקח, הסדרה ופיקוח על שוק הסחר וביטול השוק השחור, הוצאת הסם מפקודת הסמים המסוכנים וביטול הפללת שימוש אישי.
המפלגה מציעה תיקון לחוק יסוד הממשלה שלפיו תוגבל כהונתו של ראש הממשלה לשתי כהונות רצופות.
אידאולוגיה > איכות הסביבה

המפלגה פועלת למען איכות הסביבה בישראל ותומכת במיסוי של מוצרים ושירותים מזהמים ובהטלת מס פחמן. היא תומכת בהענקת סמכויות ואמצעי אכיפה נרחבים בתחום זה לרשויות מקומיות ולאומיות ובחוק שיקום קרקעות מזוהמות שבו ייכללו דרישות מיפוי וריכוז קרקעות מזוהמות אצל רשם המקרקעין והקמת קרן לשיקום קרקעות. בתחום האנרגיה המתחדשת, היא תומכת בהרחבת שילובם של מקורות אנרגיה מתחדשים במערך ייצור החשמל בישראל באמצעות חקיקה שתאפשר הקמתם של מתקנים להפקת אנרגיה סולארית על כלל גגות המבנים בישראל ואיתור שטחי קרקע המתאימים להקמתן של תחנות כוח סולאריות.
המפלגה תומכת בתיקון לחוק צער בעלי חיים שלפיו יוחל צמצום הדרגתי של המשלוחים החיים לישראל עד להפסקתם לחלוטין, לצד איסור סחר מכירת פרוות ללבוש.
ראשי המפלגה

בתחילת דרכה לא היה למפלגה יו"ר פורמלי ומנהיגות המפלגה התחלקה בין המזכ"ל לבין אלה שעמדו בראש הרשימה לכנסת ובראשות הממשלה. לאחר הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 נוצר תפקיד היו"ר. ביולי 2024 בוטל תפקיד מזכ"ל המפלגה ומלוא סמכויותיו הועברו ליו"ר המפלגה.
ראשי המפלגה > מזכ"לי המפלגה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| 1 | גולדה מאיר | פברואר 1968 | אוגוסט 1968 |
| 2 | פנחס ספיר | אוגוסט 1968 | ינואר 1970 |
| 3 | אריה אליאב | ינואר 1970 | יוני 1971 |
| 4 | ישראל ישעיהו-שרעבי | יוני 1971 | מאי 1972 |
| 5 | אהרון ידלין | יוני 1972 | אוגוסט 1974 |
| 6 | מאיר זרמי | אוגוסט 1974 | יוני 1977 |
: התפקיד בוטל
| 7 | חיים בר-לב | יוני 1978 | אוקטובר 1984 |
| 8 | עוזי ברעם | אוקטובר 1984 | פברואר 1989 |
| 9 | מיכה חריש | פברואר 1989 | אוקטובר 1992 |
| 10 | נסים זווילי | אוקטובר 1992 | 1998 |
| 11 | רענן כהן | 1998. | יולי 2001 |
| 12 | אופיר פינס-פז | יולי 2001 | נובמבר 2003 |
: התפקיד לא אויש

| 13 | איתן כבל | יוני 2005 | מאי 2009  |

: התפקיד לא אויש. ויצמן שירי מונה כמנכ"ל

| 14 | חיליק בר | אוקטובר 2010 | ינואר 2017 |
| 15 | ערן חרמוני | ינואר 2017 | יולי 2024 |
תוצאות בחירות

| בחירות | מנהיג | מושבים | +/- | קואליציה/אופוזיציה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1969 | גולדה מאיר | 49 / 120 |  | קואליציה | רצה במסגרת המערך |
| 1973 | גולדה מאיר | 44 / 120 |  5 | קואליציה | רצה במסגרת המערך |
| 1977 | שמעון פרס | 28 / 120 |  16 | אופוזיציה | רצה במסגרת המערך |
| 1981 | שמעון פרס | 40 / 120 |  12 | אופוזיציה | רצה במסגרת המערך |
| 1984 | שמעון פרס | 37 / 120 |  3 | קואליציה | רצה במסגרת המערך |
| 1988 | שמעון פרס | 39 / 120 |  2 | קואליציה (1988-1990) | במהלך הקדנציה פרשה המערך מהקואליציה |
| 1988 | שמעון פרס | 39 / 120 |  2 | אופוזיציה (1990-1992) | במהלך הקדנציה פרשה המערך מהקואליציה |
| 1992 | יצחק רבין | 44 / 120 |  5 | קואליציה | רצה לראשונה במסגרת עצמאית |
| 1996 | שמעון פרס | 34 / 120 |  10 | אופוזיציה |  |
| 1999 | אהוד ברק | 23 / 120 |  11 | קואליציה (1999-2002) | כחלק מישראל אחת |
| 1999 | אהוד ברק | 23 / 120 |  11 | אופוזיציה (2002-2003) | כחלק מישראל אחת |
| 2003 | עמרם מצנע | 18 / 120 |  5 | אופוזיציה (2003-2005) | כחלק מעבודה-מימד, נכנסה לקואליציה במהלך הקנדציה אך פרשה לאחר מכן |
| 2003 | עמרם מצנע | 18 / 120 |  5 | קואליציה (2005) | כחלק מעבודה-מימד, נכנסה לקואליציה במהלך הקנדציה אך פרשה לאחר מכן |
| 2003 | עמרם מצנע | 18 / 120 |  5 | אופוזיציה (2005-2006) | כחלק מעבודה-מימד, נכנסה לקואליציה במהלך הקנדציה אך פרשה לאחר מכן |
| 2006 | עמיר פרץ | 18 / 120 |  | קואליציה | כחלק מעבודה-מימד |
| 2009 | אהוד ברק | 13 / 120 |  5 | קואליציה (2009-2011) | במהלך הקדנציה התפצלו 5 ח"כים מהסיעה והסיעה פרשה מהקואליציה |
| 2009 | אהוד ברק | 8 / 120 |  5 | אופוזיציה (2011-2013) | במהלך הקדנציה התפצלו 5 ח"כים מהסיעה והסיעה פרשה מהקואליציה |
| 2013 | שלי יחימוביץ' | 15 / 120 |  2 | אופוזיציה |  |
| 2015 | יצחק הרצוג | 19 / 120 |  4 | אופוזיציה | כחלק מהמחנה הציוני |
| 2019 א' | אבי גבאי | 6 / 120 |  13 | בחירות בזק |  |
| 2019 ב' | עמיר פרץ | 5 / 120 |  1 | בחירות בזק | רצה במסגרת העבודה-גשר |
| 2020 | עמיר פרץ | בתחילת הקדנציה:3 / 120בסוף הקדנציה:2 / 120 |  2 | קואליציה | רצה במסגרת העבודה-גשר-מרצ, במהלך הקדנציה התפטר אחד הח"כים מהכנסת דבר שהקטין את ייצוג הסיעה ל-2 |
| 2021 | מרב מיכאלי | 7 / 120 |  4 | קואליציה |  |
| 2022 | מרב מיכאלי | 4 / 120 |  3 | אופוזיציה | במהלך הקדנציה התאחדה עם מרצ למסגרת הדמוקרטים וחדלה להתקיים עצמאית |
לקריאה נוספת

אדם דורון, מפלגת העבודה הישראלית: תולדות ובעיות, צופית: בית ברל, 1972.
יוסי ביילין, מחירו של איחוד: מפלגת העבודה עד מלחמת יום הכיפורים, תל אביב: רביבים, 1985.
בנקו אדר, מפלגה אחת – שתי דרכים, תל אביב: חוג אורנים, 2004.
ערן אלדר, הדרך ל–77': קריסתה של הגמוניית מפלגת הפועלים 1977–1965, עם עובד, 2018.
סיגל עוזר-רוייטברג, סוציאל-דמוקרטיה מקומית: עלייתו של דור פוליטי חדש במפלגת העבודה הישראלית (2006–2009), רמת אפעל וירושלים: יד טבנקין ומאגנס, 2020.
אורי ורטמן, התרסקות, מפלגת העבודה 2024-1992, רסלינג, 2025
ביאורים

↑  הצטרפות המפלגה לקואליציה הייתה שנויה במחלוקת. ההחלטה על כניסת המפלגה לקואליציה הייתה על דעת יושב ראש המפלגה ולא הובאה לאישור מרכז המפלגה. בנוסף, רק שנים מחברי הכנסת של המפלגה הצטרפו לקואליציה, ואחת נשארה באופוזיציה מבלי לעזוב את המפלגה.
קיי-פקס

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  קיי-פקס 
 בימוי:  איאן סופטלי 
 הופק בידי:  לורנס גורדון, רוברט פ. קולסברי, לויד לוין 
 תסריט:  ג'ין ברוור צ'ארלס לוויט
 עריכה:  קרייג מקיי 
 שחקנים ראשיים:  קווין ספייסי ג'ף ברידג'ס מארי מקורמק אלפרה וודארד
 מוזיקה:  אדוארד שירמור 
 צילום:  ג'ון מת'יסון 
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Intermedia 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 באוקטובר 2001
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  $48,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   k-pax
 k-pax.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קיי-פקס (באנגלית: K-PAX) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2001, המבוסס על ספר בשם זהה, המספר על חולה נפש אשר טוען שהוא חייזר. החולה/חייזר – "פרוט" מתנהג באופן המעורר השראה בחבריו המטופלים בבית החולים לחולי נפש ובפסיכיאטר המטפל בו.
עלילת הסרט

בתחילת הסרט מופיע באופן מסתורי בתחנת הרכבת המרכזית של ניו יורק אדם המכנה עצמו "פרוט" (קווין ספייסי). כאשר הוא טוען שהוא חייזר מן כוכב הלכת קיי-פקס, הוא מועבר לבית החולים הפסיכיאטרי בעיר. פסיכיאטר ממנהטן בשם ד"ר מארק פאוול (ג'ף ברידג'ס) מנסה לטפל בפרוט ו"לרפא" אותו מאשליותיו. בהמשך, ד"ר פאוול נקשר לפרוט ואף מתחיל להאמין לטענותיו המוזרות.
במהלך שהותו של פרוט בבית החולים הוא יוצר קשר עם החולים במחלקה ומעודד אותם להיאבק במחלתם: ארני (סאול ויליאמס), המפחד מחיידקים ומהאוויר אותו הוא נושם; האווי (דייוויד פטריק קלי), הסובל מטורדנות כפייתית; ודוריס ארצ'ר (סיליה ווסטון) המחכה בחדרה לאהובה שלא הגיע כבר 11 שנה.
ככל שמתקדמת העלילה, מגלה ד"ר פאוול כי ל'פרוט' ישנה היסטוריה "אנושית" וכי אינו חייזר, אלא אדם בשם רוברט פורטר. עם זאת, גם בסיומו הדרמטי של הסרט, הצופים אינם יודעים באמת האם הוא אדם רגיל המעורער בנפשו או שמא התגלם בגופו חייזר.
תביעת הגנבה הספרותית

בנובמבר 2001 הוגשה נגד יוצרי הסרט תביעה משפטית בגין גנבה ספרותית על ידי יוצרי "גבר מביט לדרום-מזרח" (בספרדית: Hombre mirando al sudeste), סרט ארגנטינאי משנת 1986. מבקרים וצופים אכן עמדו על דמיון ברור בעלילת שני הסרטים. עם זאת, התביעה נמשכה לבסוף על ידי מגישיה.
אפרים פיש

| --- | --- |
 לידה:   בריסק, ליטא
 פטירה:  1596 ה'שנ"ו
 מקום פעילות:  בריסק דליטא, ירושלים
 השתייכות:  אשכנזים
 תלמידיו:  רבי יואל סירקיש, רבי שמעון אנשבורג
 בני דורו:  הרדב"ז, המהרי"ט
 בת זוג:  ולנטינה בת המהרש"ל
 צאצאים:  נכדו הרב אפרים הכהן
 
 תפקידים נוספים:  אב"ד בריסק, רב העדה האשכנזית בירושלים
 
הרב אפרים פיש (וויש) אשכנזי (? – 1596 לערך), היה חתנו של המהרש"ל, אב בית הדין בבריסק והרב הראשון לעדת האשכנזים בירושלים.
תולדותיו

הרב אפרים פיש אשכנזי נולד לר' משה יהודה בבריסק, שם היה האב"ד וראש ישיבה שלדברי המהריט"ץ מנתה כ–200 תלמידים, הוא נשא לאישה את ולנטינה, בתו של המהרש"ל. עלה לירושלים בשנת ה'שמ"ט ושימש כרב של עדת האשכנזים שם.
הב"ח מזכירו בספרו: ”חייבים למחות שלא להסיק את התנור עוד עד אחר צאת הכוכבים וכן קיבלתי ממורי הרב מה"ר וי"ש ז"ל מבריסק דליטא”. רבי שמעון אנשבורג מפרנקפורט דמיין מחבר ספר "דבק טוב" על רש"י על התורה הוא תלמידו.
המהרי"ט והמהריט"ץ כתבו בשבחו.
משפחתו

בתו נישאה לרבי יעקב הכהן (כ"ץ), אביו של רבי אפרים הכהן.
לקריאה נוספת

גליס, י. (ירושלים, תשל״ה). אנציקלופדיה לתולדות חכמי ארץ ישראל, חלק א עמוד רכ: 'רבי אפרים פייש ב״ר משה יהודה אשכנזי'
הכהן, נ. י (חיפה, תשכ"ז - תש"ל) אוצר הגדולים אלופי יעקב, חלק ג עמ' קפד-קפה
פרומקין, א.ל., רבלין, א (ע), תולדות חכמי ירושלים, כרך ראשון, ירושלים: דפוס סלומון, תרפ״ט, עמ' 107
הערות שוליים

1 2  רבי יום־טוב צהלון, שו"ת מהריט"ץ [ישנות], יו"ד סימן קס
↑  סירקיש, יואל, בית חדש, אורח חיים, סוף סימן תע״ו, וכן באבה״ע סי' קכט
↑  פרומקין, א.ל. (תשכ״ט). תולדות חכמי ירושלים חלק ראשון. עורך:רבלין, א. תל אביב: דפוס סלומון, ירושלים, תרפ״ט. עמ' 107
↑  מטראני, יוסף, שו"ת מהרי"ט, ח"ב, סימן נ"ב.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לילית (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של ג'.ר. סלמנקה
 בימוי:  רוברט רוסן
 הופק בידי:  רוברט רוסן
 תסריט:  רוברט רוסן
 עריכה:  ארם אבקיאן
 שחקנים ראשיים:  וורן ביטי ג'ין סיברג
 מוזיקה:  קניון הופקינס
 צילום:  יוג'ין שיפטן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באוקטובר 1964
 משך הקרנה:  114 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  1,100,000 ‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
לילית (באנגלית: Lillith) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור לבן משנת 1964 בבימויו של רוברט רוסן (סרטו האחרון), עם וורן ביטי וג'ין סיברג בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב אף הוא על ידי רוברט רוסן והוא מבוסס על הרומן "לילית" של ג'. ר. סלמנקה (אנ') משנת 1961. העלילה היא על המתרחש בכותלי מוסד פסיכיאטרי ובעיקר על קשר אסור בין עובד המוסד ומאושפזת.
ג'ין סיברג הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
תקציר העלילה

וינסנט ברוס (וורן ביטי) חוזר לעירו רוקוויל לאחר שירות צבאי במלחמת קוריאה שהשפיע עליו נפשית. הוא מתקבל לעבודה במוסד פסיכיאטרי יוקרתי כמרפא בעיסוק. מקבלת אותו הפסיכיאטרית ד"ר ברייס (קים האנטר) שעורכת לו סיור במוסד. וינסנט מתקשר במיוחד לשני מאושפזים, לילית ארתור (ג'ין סיברג) וסטיבן אבשבסקי (פיטר פונדה).
לילית היא אישה יפה ומושכת ווינסנט נמשך אליה מינית אף על פי שזה אסור. גם סטיבן נמשך אליה. וינסנט מציג את יחסו ללילית בפני מנהל המוסד ד"ר לברייר (ג'יימס פטרסון) ואומר שמצבה של לילית משתפר הודות לקשריו אתה. המנהל מאשר לו לצאת איתה ליריד סמוך בו מנצח וינסנט בתחרות רכיבה על סוסים. לילית מעריצה אותו והוא לוקח אותה על הסוס למקום מבודד שם הם מקיימים יחסים.
וינסנט נפגש במקרה בעיר בחברתו הקודמת לורה (ג'סיקה וולטר) שמזמינה אותו לביתה ומכירה לו את בעלה נורמן (ג'ין הקמן). לאחר שנורמן יוצא היא מציעה לו לקיים יחסים אך וינסנט עוזב.
וינסנט מגלה שלילית מקיימת יחסים לסביים עם המאושפזת מיס מיהן (אן מיצ'ם) והוא מפסיק את הקשר ביניהן באלימות.
סטיבן מגלף קופסת עץ כמתנה ללילית והיא מדמה זאת כמתנה מאחיה שהתאבד. וינסנט לוקח את הקופסה וכשסטיבן שואל אותו איך הגיבה לילית על המתנה הוא מוסר לו את הקופסה. זה משפיע רע על סטיבן והוא מתאבד. לילית נכנסת למצב קטטוני ווינסנט חושב שהוא אחראי לזה. הוא מחליט לעזוב את המוסד אבל בדרכו הוא רואה את ד"ר ברייס וד"ר לברייר. הוא נעצר, ניגש אליה ומבקש מהם טיפול.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| וורן ביטי | ויסנט ברוס | מרפא בעיסוק |
| ג'ין סיברג | לילית ארתור | מאושפזת |
| פיטר פונדה | סטיבן אבשבסקי | מאושפז |
| אן מיצ'ם | מיס מיהם | מאושפזת |
| קים האנטר | ד"ר ברייס | פסיכיאטרית |
| ג'סיקה וולטר | לורה | ידידה של וינסנט |
| ג'ין הקמן | נורמן | בעלה של לואה |
| ג'יימס פטרסון | ד"ר לברייר | מנהל המוסד |
אליפות וימבלדון 1990

| --- | --- |

המגרש המרכזי
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  25 ביוני 1990 – 8 ביולי 1990 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  104 
 כספי זכייה:  £3,819,730
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:סטפן אדברג (שוודיה) נשים:מרטינה נברטילובה (ארצות הברית) זוגות גברים:ריק ליץ'/ג'ים פיו (ארצות הברית) זוגות נשים:יאנה נובוטנה/הלנה סוקובה (צ'כוסלובקיה) זוגות מעורבים:ריק ליץ'/זינה גריסון (ארצות הברית)
 אתר רשמי
 
 → אליפות וימבלדון 1989 אליפות וימבלדון 1991 ← 
 
אליפות וימבלדון 1990 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-25 ביוני והסתיימה ב-8 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים

משתתפי האליפות קיבלו את הפרסים הבאים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרות | תחרות | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| בודדים | גברים | £230,000 | £115,000 | £57,550 | £29,990 | £16,100 | £9,310 | £5,635 | £3,450 |
| בודדים | נשים | £207,000 | £103,500 | £50,315 | £25,415 | £12,880 | £7,215 | £4,370 | £2,675 |
| זוגות | זוגות גברים | £94,230 |  |  |  |  |  |  | - |
| זוגות | זוגות נשים | £81,510 |  |  |  |  |  |  | - |
| זוגות | זוגות מעורבים | £40,000 |  |  |  |  |  |  | - |
סך הפרסים באליפות היה £3,819,730.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
ריק ליץ' וג'ים פיו (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
פיטר אולדריץ' ודני ויסר (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הפסידו במשחק הגמר
ג'ון פיצג'רלד (אוסטרליה אוסטרליה) ואנדרס יאריד (שוודיה שוודיה), מנצחי תחרות 1989, הודחו בסיבוב הראשון
סקוט דייוויס ודייוויד פייט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
פטר קורדה ותומאס שמיד (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב השני
גראנט קונל וגלן מיצ'יבטה (קנדה קנדה), הודחו ברבע הגמר
גי פורז' (צרפת צרפת) ויאקב חלסק (שווייץ שווייץ), הודחו בסיבוב השלישי
קן פלאק ורוברט סגוסו (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחי תחרויות 1987-1988, הודחו ברבע הגמר
דרן קהיל ומארק קרצמן (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
ג'ים גראב ופטריק מקנרו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
נייל ברוד (בריטניה בריטניה) וגרי מולר (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בסיבוב השני
אודו ריגלבסקי ומיכאל שטיך (מערב גרמניה מערב גרמניה), הודחו בסיבוב השלישי
גוסטבו לוסה (ארגנטינה ארגנטינה) וקסיו מוטה (ברזיל ברזיל), הודחו בסיבוב השני
ג'רמי בייטס (בריטניה בריטניה) וקווין קורן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
גלן ליינדקר וריצ'י רנברג (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
פטריק גלברייט (ארצות הברית ארצות הברית) ודייוויד מקפרסון (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השני
במשחק הגמר ריק ליץ' וג'ים פיו מארצות הברית נפגשו עם פיטר אולדריץ' ודני ויסר מדרום אפריקה וניצחו אותם ב-3 מערכות.