stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנחנו על השחור: סיפורה של חטיבה 500 במבצע שלום הגליל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אבירם ברקאי
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון, מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  2016
 מספר עמודים:  526
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655663624
 הספרייה הלאומית:  003952222
אנחנו על השחור: סיפורה של חטיבה 500 במבצע שלום הגליל הוא ספרו של אבירם ברקאי אשר יצא לאור בשנת 2016, המגולל את ימי הלחימה הראשונים של מבצע שלום הגליל ומתאר את חוויותיהם של לוחמי חטיבת השריון 500 והיחידות המסופחות לה.
העלילה מתארת את משימתה של חטיבה 500, בפיקודו של מפקדה הטרי דורון רובין, להוביל את אוגדה 162 לכביש ביירות-דמשק ("השחור") תוך עימותים תכופים עם כוחות שריון וקומנדו סורים.
הספר מבוסס על מקורות ראשוניים: הקלטות קשר וראיונות עם 170 לוחמי החטיבה. כמו כן, משובצות בו תמונות שצולמו על ידי לוחמי החטיבה בזמן המבצע. לעיתים מובעת בספר ביקורת מתונה על הדרגים המדיניים והצבאיים מצד המחבר.
ראו גם

הגזרה המרכזית במלחמת לבנון הראשונה
אנט אוגוסט

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1940 
 פטירה:  17 באפריל 2020 (בגיל 80 בערך) 
 מוקד פעילות:  האיטי 
 
אנט אוגוסט (הידועה גם בשם סו אן; בקריאולית האיטית: Annette Auguste; ‏1940 – 17 באפריל 2020) הייתה זמרת ופעילה חברתית האיטית.
אוגוסט הייתה ממקימות המפלגה משפחת לוואלאס.
אוגוסט נעצרה על ידי חיל הנחתים של ארצות הברית ב-9 במאי 2004 והוחזקה בכלא, בשל טענות למעורבות בתקיפה בדצמבר 2003 באוניברסיטת האיטי. הארגון אמנסטי אינטרנשיונל אמר כי היא אסירה פוליטית. היא שוחררה לאחר 20 חודשים.
בשנת 2015, היא עזבה את משפחת לוואלאס, עקב חילוקי דעות פנימיים והיא התמודדה לאחר מכן, מטעם המפלגה ההאיטית טט קאלה.
הערות שוליים

↑  juno7, Décès de Annette Auguste dit "Sò Anne", une militante d'exception - Juno7, www.juno7.ht (בצרפתית)
↑  [http://www.ijdh.org/AI%201-10-06%20Annette%20Auguste.pdf [Release political prisoner Annette Auguste
20 months of arbitrary detention]]
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכסנדרינה, נסיכת באדן

אלכסנדרינה, נסיכת באדן (בגרמנית: Prinzessin Alexandrine von Baden‏, 6 בדצמבר 1820 - 20 בדצמבר 1904), הייתה בתו של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן, ואשתו של ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
ביוגרפיה

אלכסנדרינה נולדה בקרלסרוהה ב-6 בדצמבר 1820, ללאופולד, הדוכס הגדול של באדן ולסופיה, נסיכת שוודיה, בתם של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ופרדריקה מבאדן. בצעירותה חיזר אחריה אלכסנדר ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה, אולם לבסוף הוא נפגש בהסן עם מריה, נסיכת הסן והתחתן עמה.
ב-13 במאי 1842 התחתנה אלכסנדרינה עם ארנסט, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה, ואחיו של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה - בעלה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ובשנת 1844 נסעו לבקר בבריטניה את אלברט וויקטוריה. בשנת 1844 מת חמיה ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, ובעלה עלה לשלטון במקומו.
ארנסט לא שמר על אמונים לאלכסנדרינה, והחל משנת 1859 אף לא התעניין בה עוד, אך היא שמרה על אמונים לארנסט, מכיוון שהרגישה רגשות אשמה על עקרותה, על אף שנראה שהייתה זו אשמתו, בשל היותו חולה קודם לכן במחלת מין. בשנת 1891 מת בעלה ארנסט, וב-20 בדצמבר 1904 מתה אלכסנדרינה בקובורג.
אלפבית פונטי בין-לאומי

ערך זה עוסק באלפבית המשמש בלשנים לייצג כל צליל. אם התכוונתם לאלפבית המשמש לאיות מילים, ראו .
.
אָלֶפְבֵּית פוֹנֵטִי בין-לאומי (באנגלית: International Phonetic Alphabet, ובראשי תיבות: IPA; בספרדית: Alfabeto Fonético Internacional, ובראשי תיבות: AFI) הוא מערכת אותיות וסמלים פונטית המבוססת בעיקרה על האלפבית הלטיני והאלפבית היווני. המערכת נבנתה בידי האגודה הבין-לאומית לפונטיקה כדי לשמש תקן לייצוג צלילי-דיבור בכתב. ב-IPA משתמשים מורים ולומדי שפות זרות, בלשנים, קלינאי תקשורת, זמרים, שחקנים, מִילונאים, יוצרי שפות מתוכננות ומתורגמנים.
ה-IPA נועד לייצג את מאפייני הצלילים שמהם מורכב הלקסיקון (ובמידה מוגבלת, הפרוזודיה) של השפה המדוברת: הגאים, פונמות, אינטונציה והפרדת מילים והברות. כדי לייצג מאפיינים נוספים של דיבור (כגון: חיכוך שיניים, גמגום, וצלילים המושמעים בעקבות שפה שסועה) ניתן להשתמש בתוספת של סימנים הנקראת "תוספות ל־IPA".
ה־IPA מייצג צלילים על ידי אותיות בודדות או על ידי צירופי אותיות וסימנים דיאקריטיים (סימני הֶבְחֵן). לדוגמה, הצליל של האות האנגלית "t" ניתן לייצוג ב־IPA בעזרת האות האחת [t] או בשילוב של אות וסימנים דיאקריטיים [t̺ʰ]. הדיוק הוא בהתאם לרצון לדייק. לעיתים תכופות משתמשים באות אחת לייצוג מגוון של צלילים בתוך שפה אחת (הדבר תלוי במידת הדיוק הנחוצה למתעתק). לדוגמה, האות "t" שאינה ייחודית לצליל מסוים יכולה לסמן את הצליל [t̺ʰ] או את הצליל [t] בהתאם לשימוש בשפה מסוימת.
האגודה הבין-לאומית לפונטיקה מוסיפה, משמיטה או משנה מדי פעם אותיות או סימנים דיאקריטיים. מאז השינוי האחרון בשנת 2005 יש 107 אותיות, 52 סימנים דיאקריטיים ו־4 סימנים פרוזודיים. כל אלה מוצגים באתר ה־IPA.
היסטוריה של האלפבית הפונטי הבין-לאומי

בשנת 1886 הוקם הארגון שמשנת 1897 ואילך ייקרא "האגודה הבין-לאומית לפונטיקה" (בצרפתית: l’Association phonétique internationale) על ידי קבוצה שבין חבריה היו מורי שפות בריטים וצרפתים, ובראשם הבלשן פּוֹל פּאסי (אנ'). האלפבית התבסס במקור על רפורמה בשיטת הכתיבה עבור השפה האנגלית הידועה בשם "אלפבית רומי". על מנת להפוך את השיטה לשימושית בשפות אחרות איפשרו לצלילי התנועות להשתנות משפה לשפה. בשנת 1888 שונה האלפבית כך שיהיה אחיד לכל השפות, ובכך הציבו תנאי מקדים לכל שינוי עתידי.
מאז היווצרותו עבר האלפבית מספר שינויים. האלפבית עבר שינויים והרחבות גדולות בשנים 1900 ו־1932 ונותר ללא שינוי עד כנס קיל בשנת 1989. שינוי מזערי נעשה בשנת 1993 בכך שנוספו ארבע אותיות עבור תנועות אמצעיות מרכזיות והוסרו אותיות שסימלו עיצורים מפונמים "אטומים". השינוי האחרון של האלפבית היה בשנת 2005 בהוספת אות עבור עיצור שפתי־שיני, מקיש (). מלבד הוספה והסרה של סמלים, שינויים באלפבית כוללים בעיקר מתן שמות חדשים לסמלים ולקטגוריות ושינוי צורות של אותיות קיימות.
תוספות לאלפבית הן יחסית חדשות. "תוספות ל־IPA" (אנ') היא מערכת של סמלים שנוצרה בשנת 1990. המערכת אומצה באופן רשמי בידי "האגודה הבין-לאומית לקליניקה פונטית ובלשנות" (אנ').
טבלת האלפבית הפונטי הבין-לאומי וטרפז התנועות

בתמונה להלן מופיעה טבלת האלפבית הפונטי הבין-לאומי המציגה את הסימנים הפונטיים של העיצורים הממוינים על פי ערכיהם הפונטיים. בצד ימין במרכז מופיע טרפז התנועות המציג את הסימנים הפונטיים של התנועות המסודרות בהתאם לערך הפונטי של כל תנועה.
ראו גם

רשימת עיצורים
רשימת תנועות
פונולוגיה
פונמה
טבלת האלפבית הפונטי הבין-לאומי וטרפז התנועות (2020)
אמנת אדיס אבבה

אמנת אדיס אבבה היא אמנה אשר נחתמה ב-23 באוקטובר 1896, וסיימה באופן רשמי את המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה בתנאים שהטיבו עם אתיופיה. אמנה זו החליפה הסכם סודי בין אתיופיה ואיטליה שהוכן מספר ימים לאחר ניצחון אתיופי מוחץ בקרב עדווה במרץ של אותה השנה, בו הביסו הכוחות האתיופים תחת פיקודו של מנליק השני את האיטלקים. הצעד המשמעותי ביותר שהאיטלקים אולצו לבצע הוא ביטול הסכם ווצ'אלה והכרה באתיופיה כמדינה עצמאית.
לאחר חתימת ההסכם ובתוך כשנה, הממלכה המאוחדת וצרפת, שהיו להן מושבות לצד אתיופיה, חתמו אמנות נוספות עם אתיופיה שהכירו בה כמדינה שווה. ההסכם עם צרפת נחתם בסוף ינואר 1897, בזמן שההסכם עם הממלכה המאוחדת נחתם ב-14 במאי 1897.
מהלך חתימת ההסכם

על פי הסכם אוצ'ילי בנוסחה האיטלקי, אתיופיה חויבה להעביר את הסמכות על מדיניות החוץ שלה לאיטליה, מהלך זה הפך את אתיופיה למדינת חסות איטלקית דה פקטו, בשעה שהנוסח האמהרי שם את הממשלה האיטלקית כצד מתווך בלבד. כאשר מנליק השני גילה את הסטייה מהנוסח האמהרי הוא האמין כי האיטלקים הוליכו אותו שולל; ועל כן יצא למלחמה. בנוסף, האיטלקים הסיטו את קו הגבול שהוחלט עליו בהסכם על דעתם עצמם, דבר אשר פגע קשות ביחסי המדינות, שהיו מעורערים ממילא.
ובכל זאת, אף על פי היתרון שהיה לאיטלקים לפני המלחמה, קרב עדווה גרם לכ-3,000 חיילים איטלקים ליפול בשבי, בנוסף לכוחות אתיופים אשר ניצחו את שאריות הצבא האיטלקי באריתריאה, כשהאחרונים חששו להיזרק לים על ידי אויביהם. יתר על כן, החדשות על ההפסד המביש הגיעו גם כן לאיטליה עצמה, וגרמו לסערה פוליטית שהכריחה את פרנצ'סקו קריספי להתפטר מתפקידו כראש ממשלת איטליה. כל הגורמים הללו הביאו את קיסר אתיופיה, מנליק, לבצע את שיחות השלום כאשר ידו על העליונה.
ההצעה האיטלקית הראשונה, אשר הוצגה על ידי הגנרל טומאסו סלסה ב-11 במרץ, הציעה למנליק את ביטול הסכם אוצ'ילי ויצירת אמנה חדשה בתנאים אשר יטיבו עם אתיופיה, אך אתיופיה לא תוכל להפוך למדינת חסות של שום מעצמה אחרת. מנליק סירב להצעה בטענה כי הוא "יצא למלחמה על מנת לשחרר את האימפריה שלו, ולא על מנת להחליף השפלה אחת באחרת". כתוצאה מכך, מנליק החזיק את סלסה כאסיר עד סוף השיחות.
עד ל-23 באוגוסט סירבו האיטלקים לביטול הסכם אוצ'ילי ללא תנאים, והכרה בריבונותה העצמאית של אתיופיה. מרגע שהאיטלקים ויתרו בעניין זה, השיחות נוהלו במהירות ובקלות. השבויים האיטלקים, שנהנו מתנאים סבירים על פי ההיסטוריונים, יוחזרו לאיטליה, ואיטליה תשלם פיצוי של 10 מיליון לירות איטלקיות על החזקתם. באופן די מפתיע, האיטלקים שמרו על רוב, אם לא על כל הטריטוריות שמעבר לנהר מרב-בלסה ונהר מוני שנכבשו על ידם; מנליק השאיר בידי האיטלקים שטח גדול מטיגארי, שנחשב במשך דורות כאתיופי.
גבול אתיופיה-אריתריאה שונה לאחר מכן שוב ושוב בסדרת הסכמים בשנים 1900, 1902, ו-1908.
הערות שוליים

↑  Harold Marcus, The Life and Times of Menelik II: Ethiopia 1844-1913 (Lawrenceville: Red Sea Press, 1995), pp. 174-177
↑  Marcus, Harold G. (בינואר 1995). The life and times of Menelik II: Ethiopia, 1844-1913 (באנגלית). Red Sea Press. p. 175. ISBN 9781569020098. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Margery Perham, The Government of Ethiopia, second edition (London: Faber and Faber, 1969), pp. 58f; Marcus, Menelik II, p. 175
אנדרו מייקל רמזי

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1686 אייר, סקוטלנד
 פטירה:  6 במאי 1743  (בגיל 57) איל דה פרנס, צרפת
 מדינה:  סקוטלנד 
 מקום מגורים:  צרפת
 כינויים נוספים:  שבלייה דה-רמזי
 השכלה:  אוניברסיטת אדינבורו 
 מקצוע:  סופר
 מפלגה:  יעקוביטית
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 חתימה:   
 
אנדרו מייקל רמזי (באנגלית: Andrew Michael Ramsay‏; 9 בינואר 1686 – 6 במאי 1743) היה סופר יליד סקוטלנד. מכונה גם שבלייה דה-רמזי.
קורות חייו

רמזי, בנו של אופה, נולד באייר, סקוטלנד ב-9 בינואר 1686. בצעירותו נמשך רמזי לדרכו של ג'ורג' גארדן שהיה מנהיג בכנסייה האפיסקופלית. רמזי למד בקהילה של גארדן ברוזהארטי, סקוטלנד, שם תרגלו שקט. ה"שקטיזם" (Quietism) היה פופולרי בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-17 לפני שנאסר על ידי האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר מאחר שנחשב לכפירה. השקט מעודד התבוננות במקום מדיטציה, מחשבה שקטה במקום תפילה קולית. הוא גם מחליף את השילוש הקדוש בשכינה. "השקט" הוביל את רמזי לחיות ברחבי אירופה, במיוחד בצרפת. בשנת 1710 נסע רמזי ופגש את מאדאם גויון (Madame Guyon), שהייתה מיסטיקנית צרפתייה ומנהיגה ב"תנועת השקט".
שלא כמו שחשבו 30 ל -40 שנה קודם לכן, מאדאם גויון הורתה למאמיניה להתמקד ברעיון של אהבה טהורה. אף על פי שמעולם לא דרשה מאף אחד מאנשי קהילתה להמיר את דתו לקתולית, היא עודדה את רמזי והוא המיר את אמונתו לקתוליות. בזמן שהותו בצרפת היה רמזי מעורב בפעילותה של התנועה היעקוביטית.
בשנת 1721 כתב רמזי מאמר, שהורחב ויצא לאור מחדש שנה לאחר מכן בנוגע לפוליטיקה של בריטניה. במאמר הוא דגל בהחזרתו של ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט לכס המלוכה. הוא גם תמך בהדחת בית הנבחרים לטובת סנאט אריסטוקרטי שייעץ למלך. הוא ריכך את הרעיון של סילוק בית הנבחרים במאמר שהתפרסם מאוחר יותר.
בשנת 1723 קיבל רמזי תואר אבירות ממסדר סנט לזרוס בירושלים, שהיה במקור קבוצה של אבירים צלבנים שהגנו על עולי רגל בדרכם לארץ הקודש במהלך מסעי הצלב. שנה לאחר מכן הוא נסע לרומא, שם הפך למורה פרטי של צ'ארלס אדוארד סטיוארט המכונה, "הנסיך היפה צ'ארלס", (הידוע גם בשם "הטוען לכתר הצעיר") אשר היה בן 3 וחצי. רמזי אף תמך בתביעה של אביו של צ'ארלס, ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, לכס המלוכה הבריטי יחד עם יעקוביטים אחרים. תככי החצר גרמו לרמזי לחזור לפריז באותה שנה.
כשחזר לפריז, החל רמזי לכתוב את יצירתו המפורסמת ביותר "מסעות סיירוס" שיצאה לאור בשנת 1727. הספר הביא לפרסומו ולהכרה בינלאומית. בשנת 1729 נסע ללונדון ונבחר לחבר בחברה המלכותית.
הבנייה החופשית

לא ברור מתי רמזי הצטרף לבנייה החופשית. משערים, כי הפך לחבר במסדר כאשר נסע ללונדון בשנת 1729. ללא קשר לכך, בצרפת הוא התחבר לבונים החופשיים והיה הנואם הגדול של המזרח הגדול של צרפת, (Le Grand Orient de France). ב-1737 הוא כתב את חיבורו הנודע הנקרא "ברכה למתקדשים - מאת מסייה דה רמזי, הנואם הגדול של המסדר", אותו נשא כנאום. בנאום זה הוא קישר לראשונה את הבונים החופשיים עם האבירים הצלבנים. הייתה זו סטייה מהדעה הרווחת שהתפתחה בלשכות האופרטיביות של אירופה. בנאומו הוא לא הזכיר את אבירי הטמפלרים, אם כי ניתן היה להבין, כי התייחסותו לאבירים הצלבנים הייתה למעשה התייחסות מרומזת לאבירים הטמפלרים.
בשנת 1737 שלח רמזי את הנאום לקרדינל אנדרה-הרקול דה פלורי, השר הראשי של לואי ה-15, שהיה הסמכות הדתית העליונה בצרפת. בהתכתבותו הוא ביקש מהקרדינל ברכה כנסייתית על עקרונות הבונים החופשיים וקבע כי "החובות המוטלות עליך על-פי צו, הן להגן על אחיך בתוקף סמכותך, להאיר את עיניהם בידיעותיך, לחזק אותם בהתאם מעלותיך, לספק את צורכיהם, לשכוח כל הטינה האישית, ולשאוף לכל מה שעשוי לתרום לשלום ואחדות החברה."
באותה תקופה, לכנסייה כבר היו בעיות עם העקרונות השונים של אגודת ישו (הישועים), ובהתחשב בעובדה, כי הטקסים של הבונים החופשיים נתפסו בחברה אז כמגוחכים, סירב הקרדינל פלורי לתת את ברכתו. הוא גם האמין כי בהתייחסות מרומזת לאבירי הטמפלרים, עלול הדבר להראות לא טוב בצרפת. כל זה גרם לאפיפיור לאסור את פעילותם של הבונים החופשיים בשנה שלאחר מכן.
רמזי נפטר ב-6 במאי 1743 בסן-ג'רמן-אן-לה, אשר באיל דה פרנס.
לקריאה נוספת

Andrew Michael Ramsay
השליח הפוליטי הסורר- כתבה
ANDREW MICHAEL RAMSAY AND HIS MASONIC ORATION
הערות שוליים

↑  Collections Online | British Museum, www.britishmuseum.org
↑  Manchester University Press - Ideas of monarchical reform, Manchester University Press (באנגלית אמריקאית)
↑  The Travels of Cyrus, to which Is annexed a Discourse Upon the Theology and Mythology of the Pagans, www.goodreads.com
↑  Chevalier Andrew Michael Ramsay and Ramsay's Oration of 1737, www.freemasonryresearchforumqsa.com
↑  Andrew Michael Ramsay | Biography, www.freemasons-freemasonry.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266983005171  PLWABN: 9810645596005606  BIBSYS: 2129994  BNE: XX870027  BnF: cb11921111f (data)  CANTIC: a10679807  CiNii: DA06412113  GND: 124053165  ICCU: SBLV319591  ISNI: 0000 0001 0881 4453  LCCN: n85250682  NKC: mzk2008469299  NLA: 35962460  NLG: 156095  NSK: 000275537  NTA: 070850550  RERO: 02-A000135742  SELIBR: 292736  SNAC: w6qs2bf0  SUDOC: 027089169  Trove: 1164928  VcBA: 495/77049  VIAF: 27070583   WorldCat (עם VIAF): 27070583
אנפה שורקת

| אנפה שורקת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: Syrigma
מין:: אנפה שורקת
שם מדעי
 Syrigma sibilatrix ‏טמינק, 1824
תחום תפוצה


אנפה שורקת (שם מדעי: Syrigma sibilatrix) היא מין של אנפה החיה באמריקה הדרומית, מין יחיד בסוג Syrigma. אנפה זו היא קרובת משפחה רחוקה של אנפת הלילה.
מאפיינים

אנפה זו מגיעה לאורך 53–64 ס"מ ומשקל 521–546 גרם. היא בעלת נוצות בצבע קרם עם גב וכנפיים אפורים, לחיים כתומות, עורף וכיפת ראש שחורים וציצת ראש שחורה. הפנים כחולות והמקור אדום-ורוד עם קצה שחור. הרגליים שחורות וארוכות.
לאנפה השורקת יש שני תת-מינים:
תת-המין הצפוני Syrigma sibilatrix fostersmithi נפוץ באדמות מוצפות וביצות בלוס יאנוס וגדות האורינוקו בוונצואלה וקולומביה. תת-המין הדרומי Syrigma sibilatrix sibilatrix נפוץ במזרח בוליביה, פרגוואי, מערב ומזרח ברזיל, באורוגוואי, צ'ילה וצפון ארגנטינה.
האנפה ניזונה בקבוצות קטנות או בבדידות מטרף מימי שהיא אורבת לו. לעיתים היא גם חוטפת מזון מעופות אחרים.
שמה ניתן לה כי קריאותיה דומות לשריקה.
תת-מינים

Syrigma sibilatrix fostersmithi
Syrigma sibilatrix sibilatrix
הערות שוליים

↑  אנפה שורקת באתר הרשימה האדומה של IUCN
אליפות העולם בג'ודו 2023

| --- | --- |
 ענף:  ג'ודו 
 ארגון מפעיל:  איגוד הג'ודו העולמי 
 תקופת התחרות:  7 במאי 2023 – 14 במאי 2023 (8 ימים) 
 מספר תחרות:  41 
 מספר מקצועות:  15
 מספר מתמודדים:  657 
 מדינות משתתפות:  99
 כספי זכייה:  €998,000
 מדינה מארחת:  קטר
 עיר מארחת:  דוחה
 אצטדיון:  אולם עלי בן חמד אל-עטייה
 judodoha2023.com
 → אליפות העולם בג'ודו 2022 אליפות העולם בג'ודו 2024 ← 
 
אליפות העולם בג'ודו בשנת 2023 נערכה בין התאריכים 7 עד 14 במאי 2023 באולם עלי בן חמד אל-עטייה בדוחה, קטר. באליפות השתתפו כ-658 ג'ודוקא מכ-99 מדינות. בשבעת ימי התחרות הראשונים נערכו התחרויות בקבוצות המשקל האישיות, כשביום האחרון נערכה תחרות לקבוצות מעורבות.
המחלוקת בדבר השתתפותם של ספורטאים רוסים ובלארוסים

איגוד הג'ודו העולמי הודיע ב-29 באפריל 2023, יום ההרשמה האחרון לתחרות, שספורטאים רוסים ובלארוסים יורשו להשתתף בה כספורטאים יחידניים ונייטרליים בכפוף לבדיקות רקע. בעקבות ההודעה, עשרים ספורטאים רוסים ובלארוסים נרשמו לתחרות. מבין העשרים, דווח כי לחמישה לפחות יש קשרים לכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית למרות המלצת הוועד האולימפי הבין-לאומי להימנע משיתוף ספורטאים להם קשרים חוזיים עם הכוחות המזוינים של רוסיה ובלארוס או עם סוכנויות הביטחון הלאומי שלהן. במחאה על כך, הנבחרת האוקראינית פרשה מהתחרות.
טבלת המדליות

מקרא
מדינה מארחת (קטר)
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכול |
| 1 | יפן יפן | 5 | 2 | 4 | 11 |
| 2 | צרפת צרפת | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 3 | גאורגיה גאורגיה | 2 | 1 | 1 | 4 |
| - | ספורטאים יחידניים ונייטרליים | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | ישראל ישראל | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 5 | קנדה קנדה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 | ספרד ספרד | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | שווייץ שווייץ | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 9 | איטליה איטליה | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 10 | בלגיה בלגיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | גרמניה גרמניה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | סלובניה סלובניה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | צ'כיה צ'כיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | ברזיל ברזיל | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 14 | הולנד הולנד | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 14 | מונגוליה מונגוליה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 14 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 18 | אוסטריה אוסטריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | הונגריה הונגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | קרואטיה קרואטיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | שוודיה שוודיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
רשימת הזוכים > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| משקל |  זהב |  כסף |  ארד |
| 48 ק"ג | נאטסומי צונודה   יפן יפן | שירין בוקלי   צרפת צרפת | וואקנה קוגה   יפן יפן  אסונטה סקוטו   איטליה איטליה |
| 52 ק"ג | אוטה אבה   יפן יפן | דיורה קלדיורובה   אוזבקיסטן אוזבקיסטן | אמנדין בושארד   צרפת צרפת  אודט ג'ופרידה  איטליה איטליה |
| 57 ק"ג | כריסטה דגוצ'י   קנדה קנדה | הרוקה פונאקובו   יפן יפן | לחאגבאטוגוגין אנחרילן   מונגוליה מונגוליה  ג'סיקה קלימקייט   קנדה קנדה |
| 63 ק"ג | קלריס אגבניינו   צרפת צרפת | אנדריאה לסקי   סלובניה סלובניה | סופי אוזבאש   הונגריה הונגריה  יואנה ואן ליסהוט   הולנד הולנד |
| 70 ק"ג | סאקי ניזואה   יפן יפן | ג'יאובאנה סקוקסימרו   גרמניה גרמניה | מיכאלה פולרס   אוסטריה אוסטריה  ברברה מאטיץ'   קרואטיה קרואטיה |
| 78 ק"ג | ענבר לניר   ישראל ישראל | אודרי צ'ומאו   צרפת צרפת | חושה סטינהאוס   הולנד הולנד  אליצ'ה בלאנדי   איטליה איטליה |
| מעל 78 ק"ג | אקירה סונה   יפן יפן | ג'וליה טולופואה   צרפת צרפת | רז הרשקו   ישראל ישראל  ביאטריס סוזה   ברזיל ברזיל |
רשימת הזוכים > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| משקל |  זהב |  כסף |  ארד |
| 60 ק"ג | פרנסיסקו גאריגוס   ספרד ספרד | דילשודבק בראטוב   אוזבקיסטן אוזבקיסטן | גיורגי סרדלאשווילי   גאורגיה  גאורגיה  לי הא-רים   קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |
| 66 ק"ג | היפומי אבה   יפן יפן | ג'ושירו מרויאמה   יפן  יפן | יונדונפרנליין בשקו   מונגוליה מונגוליה  וואליד חיאר   צרפת צרפת |
| 73 ק"ג | נילס סטאמפ   שווייץ שווייץ | מנואל לומברדו   איטליה איטליה | סואיצ'י השימוטו   יפן יפן  מורוג'ון יולדושב   אוזבקיסטן אוזבקיסטן |
| 81 ק"ג | טאטו גריגאלאשווילי   גאורגיה גאורגיה | מתיאס קאס   בלגיה בלגיה | טקאנורי נאגאסה   יפן יפן  לי ג'ון-הוואן   קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |
| 90 ק"ג | לוקה מאיסורדזה   גאורגיה גאורגיה | לאשה בכאורי   גאורגיה גאורגיה | מרכוס נימן   שוודיה שוודיה  סנשירו מוראו   יפן יפן |
| 100 ק"ג | ארמן אדמיאן   ספורטאים יחידניים ונייטרליים | לוקאש קרפאלק   צ'כיה צ'כיה | פיטר פלצ'יק   ישראל ישראל  זלים קוטסוייב   אזרבייג'ן אזרבייג'ן |
| מעל 100 ק"ג | טדי רינר   צרפת צרפת | אינאל טסוייב   ספורטאים יחידניים ונייטרליים | אלישר יוסופוב   אוזבקיסטן אוזבקיסטן  רפאל סילבה   ברזיל ברזיל |
רשימת הזוכים > נבחרות מעורבות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| קטגוריה | זהב | כסף | ארד |
| נבחרות מעורבות | יפן יפן | צרפת צרפת | גאורגיה גאורגיה  הולנד הולנד |
לוח זמנים

כל הזמנים לפי שעון מקומי (UTC+3).
האירוע ישודר בחינם באתר איגוד הג'ודו העולמי.
| יום | תאריך | קבוצות משקל> גברים | קבוצות משקל> נשים | קרבות מקדימים | קרבות מדליה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 7 במאי | 60 ק"ג | 48 ק"ג | 11:00 | 18:00 |
| 2 | 8 במאי | 66 ק"ג | 52 ק"ג | 10:30 | 18:00 |
| 3 | 9 במאי | 73 ק"ג | 57 ק"ג | 10:30 | 18:00 |
| 4 | 10 במאי | 81 ק"ג | 63 ק"ג | 10:30 | 18:00 |
| 5 | 11 במאי | 90 ק"ג | 70 ק"ג | 10:30 | 18:00 |
| 6 | 12 במאי | 100 ק"ג | 78 ק"ג | 11:30 | 18:00 |
| 7 | 13 במאי | 100+ ק"ג | 78+ ק"ג | 11:30 | 18:00 |
| 8 | 14 במאי | קבוצות מעורבות | קבוצות מעורבות | 10:30 | 18:00 |
פרסים כספיים

הסכומים הרשומים הם פר מדליה בקבוצת משקל, מה שמביא את סך הפרסים בתחרות ל-€798,000 עבור התחרויות האישיות ו-€200,000 עבור התחרות הקבוצתית. (נלקח מ:)
| מדליה | תחרות אישית> סכום | תחרות אישית> ג'ודוקא | תחרות אישית> מאמן | תחרות קבוצתית> סכום | תחרות קבוצתית> ג'ודוקא | תחרות קבוצתית> מאמן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | €26,000 | €20,800 | €5,200 | €90,000 | €72,000 | €18,000 |
|  | €15,000 | €12,000 | €3,000 | €60,000 | €48,000 | €12,000 |
|  | €8,000 | €6,400 | €1,600 | €25,000 | €20,000 | €5,000 |
אמנות מדיה חדשה

אמנות מדיה חדשה או אמנות ניו מדיה (New media art) היא סוגה הכוללת יצירות אמנות שנוצרו באמצעות טכנולוגיות מדיה חדשה, A.I (בינה מלאכותית), אמנות דיגיטלית, גרפיקה ממוחשבת, אנימציית מחשב, אמנות רשת, אמנות משלבת טכנולוגיות אינטראקטיביות, רובוטיקה ממוחשבת ואמנות ביוטכנולוגית.
אמנות מדיה חדשה היא התפתחות של האמנות המסורתית כגון ציור או פיסול. חשיבותה של אמנות מדיה חדשה היא במעורבות תרבותית וחברתית גלובאלית. התפתחות אמנות מדיה חדשה הביאה בתי ספר ואוניברסיטאות רבות בעולם להכליל סוגה זו בתוכניות הלימודים.
נושאי יצירות מדיה חדשה נגזרות לרוב מטלקומוניקציה, מדיה המונית, אינטרנט, ותרבות דיגיטלית. היצירה משלבת היבטים של אמנות מושגית, אמנות וירטואלית, מיצג ומיצב. אמנות מדיה חדשה משלבת לעיתים קרובות אינטראקציה בין האמן לצופה, היצירה אינה מתקיימת ללא אינטראקציה זו.
עידן הגלובליזציה הדיגיטלית והמהפכה הדיגיטלית גרמו לשינוי, הן ביחס לעיתונות הכתובה, והן ביחס לאמנות. צרכני האמנות וביקורת האומנות, אינם מקבלים יותר את הסמכות הישנה והריכוזית. מהפכת האינטרנט הביאה לשפע מקוון של מידע אודות אמנים, יצירות, ותערוכות, ולחשיפה רבה וממוקדת. במקביל גברה החשיפה לביקורת על האמנות, שהייתה בעבר נחלתם של מבקרי אומנות במערכות העיתונים, וכיום נגישים לכל אדם המעוניין לכתוב את ביקורתו בבלוגים, בפורומים, בטוקבקים, ואף במאמרים מקוונים.
היסטוריה

אמנות המדיה החדשה התחילה במאה ה-19 בהמצאות שכללו תמונות נעות כגון זואיטרופ (1834), פרקסינוסקופ (1877) והזואופרקסיסקופ (1879) של אדוארד מויברידג'. בין השנים 1920 ל-1950, ניתן לראות מגוון צורות של אמנות קינטית ושל אמנות אור כיצירות הראשונות של אמנות המדיה החדשה. החל ב'לומיה' ואורגן האורות 'קלאוילוקס' של תומאס וילפרד (1919) ועד הפסל ההורס את עצמו 'מחווה לניו יורק' (1960) של ז'אן טינגלי.
בשנת 1958 וולף ווסטל היה האומן הראשון להכניס טלוויזיה לאחת מיצירותיו. במהלך שנות ה-60 פיתוח של טכנולוגיות וידאו שהיו חדשות אז שימש את וולף ווסטל ואת נאם ג'ון פייק ביצירותיהם. התפתחות הגרפיקה הממוחשבת בשנות ה-80 וטכנולוגיות זמן אמת בשנות ה-90 בשילוב עם התקדמות האינטרנט דחפה סוגים שנים של אמנות מדיה חדשה. כך למשל האמנות האינטראקטיבית של לין הרשמן ליסון, דייוויד רוקבי, דון ריטר ופרי הוברמן, אמנות טלמטית של רוי אסקוט, אמנות אינטרנט של ווק קוסיק וג'ודי, אמנות וירטואלית של ג'פרי שאו ומוריס בניון, ואמנות אורבנית בקנה מידה גדול כמו של רפאל לוזנו האמר.
התקדמות הביו-טכנולוגיה שהתרחשה באותו זמן אפשרה לאמנים דוגמת אדוארדו כק להשתמש בגנטיקה ובדנ"א כמדיום לאמנות חדשה.
מספר תאוריות השפיעו על התפתחות אמנות המדיה החדשה, ובמיוחד כאלו שנכתבו על היפרטקסט, בסיסי נתונים ורשתות. בין הוגי הדעות שהשפיעו על התחום ניתן לציין את וניבר בוש וטד נלסון. רעיונות נוספים הופיעו בכתביהם של חורחה לואיס בורחס, איטלו קאלווינו וקורטסר. החדשנות ברעיונות אלו היא בהתייחסותם לנרטיבים לא ליניארים ולנראטיבים אינטראקטיביים שעומדים לא פעם בבסיס יצירות מדיה חדשה.
ראו גם

וידאו ארט
אמנות דיגיטלית
אמנות ASCII
הנפשה ממוחשבת
אפקטים מיוחדים בקולנוע
אמנות מבוססת בינה מלאכותית