stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בעקבותייך
הערות שוליים

↑  בעקבותייך, פזמונט
| אילן ואילנית |
| --- | --- | --- |
אילן • אילנית
| אלבומי אולפן | אילן ואילנית (1967) • סביב לעולם • יחד לתמיד • אילן ואילנית (1970) • שוב אתכם • Folksongs Der Welt • ישראל שלי חוגגת |  |
| מיני-אלבומים | 4 שירים חדשים להנאתכם • בשנה הבאה • בוא ונשתגע בחולות |  |
| אלבומי אוסף | Songs from Israel • כמו פעם |  |
| סינגלים עבריים | "בעקבותייך" • "כבר אחרי חצות" • "נומה נומה" • "יחד לתמיד" • "סיגליות" • "מעבר להרים" • "בשנה הבאה" • "חמסין בגן חיות" • "עכשיו עכשיו" • "בין שני לבבות" • "רינגולי" • "ושוב אתכם" • "חופשי ומאושר" • "יחזקאל" • "ישראל שלי חוגגת" • "אדון אבוקדו וגברת אבוקדה" • "למה למה" • "דברים שאמרנו" • "גוליבר" |  |
| סינגלים לועזיים | "Sweet Malaika" • "Bang Bang" |  |
בית הכנסת נווה שלום (ירושלים)

| --- | --- |

בית הכנסת בצילום מרחוב שפרעם
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 על שם:  מארי שלום עראקי
 כתובת:  ר' אריה, ירושלים
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 רב בית הכנסת:  הרב שלום יוסף עראקי  הרב שלום חיים צארום  הרב סעדיה צארום
 נוסח תפילה:  נוסח שאמי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ה'תרס"ה (1905)
 תאריך פתיחה רשמי:  1905 
 קואורדינטות:  31°46′45″N 35°12′42″E﻿ / ﻿31.779223°N 35.211644°E﻿ / 31.779223; 35.211644
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הכנסת נווה שלום(למפת ירושלים רגילה) בית הכנסת נווה שלום
 
בית הכנסת נווה שלום הוא בית כנסת בשכונת משכנות ישראל בירושלים, שהוקם על ידי הרב שלום יוסף עראקי בשנת ה'תרס"ה (1905).
היסטוריה

בעליית אעלה בתמר בשנת ה'תרמ"ב (1882) עלו יהודים מהעיר צנעא שבתימן לירושלים. בירושלים לא קיבלו אותם קהילות הספרדים והאשכנזים והתייחסו אליהם בניכור, ורק לאחר שנוצרים תמכו בהם נחלצו לעזרתם יהודי המקום, מפני הפחד מהמיסיון. בתחילה ישבו יהודי תימן בכפר התימנים בשילוח, אך סולקו משם על ידי הבריטים שחששו לחייהם.
בשנת ה'תרמ"ה (1885) יצא הרב שלום יוסף עראקי כשד"ר לתימן ולהודו לאסוף תרומות ליהודי תימן בירושלים, ובשובו רכש חלקת אדמה בשכונת משכנות ישראל, עליה בנה את ביתו ואת בית הכנסת שקרא את שמו "נווה שלום". בתים אלו נחנכו בחודש אלול ה'תרמ"ה. נוסח בית הכנסת שייסד היה בנוסח תימני שאמי, ונקרא על שם אבי משפחתו מארי שלום עראקי.
לאחר פטירתו של הרב שלום יוסף עראקי בשנת ה'תרע"ג (1913) עברה הנהגת בית הכנסת בירושה לנכדו הרב שלום חיים צארום, שגדל בביתו לאחר פטירת אביו בצעירותו. הרב שלום חיים חיבר את בית הכנסת לתשתיות החשמל, ובכך היה הראשון מיהודי תימן תושבי השכונה שחיבר את ביתו ואת בית הכנסת לחשמל. בנוסף חיבר את בתי השכונה ובית הכנסת לתשתיות מים וביוב.
בתקופת פעילות תנועת המרי העברי פעלה בבית הכנסת תחנת קשר אלחוטית של ההגנה.
לאחר פטירת הרב שלום חיים צארום בשנת ה'תשל"ה (1974) עברה ההנהגה לבנו סעדיה.
בבית הכנסת חדלו להתקיים תפילות במניין בשנת ה'תש"ס (2000) בערך, מפני שרוב תושבי השכונה הוותיקים עזבו אותה. בשנת ה'תשס"ו (2006) בערך הקימה נכדתו של הרב סעדיה צארום את קהילת "ואני תפילה" שהתפללה בבית הכנסת כתשע שנים עד שנת ה'תשע"ה (2015), אז עברה הקהילה למבנה אחר.
כיום לא מתקיימות תפילות במניין בבית הכנסת, אך מתקיימים בו שיעורי תורה במשך השבוע.
בית הכנסת

בתקופה מסוימת היו שלושה חזנים קבועים בבית הכנסת: הרב שלום חיים צארום, סעדיה משה שאול, וחיים מנזלי.
הרב שלום חיים לא ראה בעין יפה כניסה לבית הכנסת במכנסיים קצרים או שרוולים מופשלים.
בבית הכנסת בקיר הדרומי תלוי לוח זיכרון גדול עליו רשומים שמות הנפטרים מבית הכנסת.
גלריה

בית הכנסת במבט מרחוב שפרעם
בית הכנסת במבט מרחוב נרקיס
חלונות משובצים בכיפת בית הכנסת
ראו גם

בית הכנסת אהל שלמה
בית הכנסת שבזי
בית הכנסת הגורל
לקריאה נוספת

פרופ' יהודה ניני, תימן וציון – הרקע המדיני החברתי והרוחני לעליות הראשונות מתימן, פרק תשיעי: עולי תימן בארץ ישראל בשנים תרמ"ב–תרע"ד (1882–1914), עמודים 259–260
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  בית הכנסת נווה שלום, אודות: סיפורו של בית הכנסת "נוה שלום" בשכונת משכנות ישראל
↑  פרופ' יהודה ניני, תימן וציון – הרקע המדיני החברתי והרוחני לעליות הראשונות מתימן, פרק תשיעי: עולי תימן בארץ ישראל בשנים תרמ"ב–תרע"ד (1882–1914), עמודים 259–260
1 2 3 4  אליהו שאול, קווים לדמותו של המנוח ר' שלום חיים צארום זצ"ל, בתוך: הוועד הכללי לקהילת התימנים בירושלים: קורות ומעשים, תשל"ג–תשל"ה, עמודים 48–52
↑  יד זיכרון: שלט זיכרון על מבנה בית הכנסת, תמונה שלו באתר שכונת נחלאות
בין (אנטומיה)

בינים ליד פיו של דג קוי
בינים בדג מהמין Scleropages legendrei שבמשפחת הגרום-לשוניים
בִּין (ברבים: בינים; באנגלית: Barbel, "זקנקן") הוא איבר חישה דמוי שפם המצוי בדגים מסוימים.
הבינים הם מעין מחושים הסובבים את פה הדג, ומסייעים לו בנבירה אחר מזון בקרקעית הים, בפרט בתנאי ראות קשים, אז אינו יכול להשתמש בעיניו. בנוסף, הם עשויים לשמש לטעימת המזון ובדיקתו בטרם האכילה. מספר הבינים משתנה ממין למין ועשוי לנוע בין בודדים לכמה עשרות.
הבינים קיימים בין היתר בסדרת השפמנונאים, במשפחת הגרום-לשוניים, בסוגים חִדקן, קרפיון ובינית ובמין דג זברה, וכן בכמה סוגי כרישים.
בימת קדם

בימת קדם היא הוצאת ספרים שהוקמה בשנת 1986. עד כה ראו אור יותר כ-34 כותרים של יצירה מקורית ישראלית, כששליש מהם פרסומים ראשונים למחבריהם.
ההוצאה מהווה ניסיון ליצור הוצאת ספרים מזרחית, וחלק מהפרסומים שבה הפכו לאבני דרך בהגות על מזרחיות בישראל. ההוצאה מפרסמת סיפורת וספרי עיון וכל הספרים עוסקים בחוויה המזרחית בתוך החברה והתרבות הישראלית. נקודת המבט המובעת בספרים נושאת אופי רדיקלי וחתרני. עדות לכך ניתן למצוא אף בשמות חלק מהכותרים - "המהפכה האשכנזית מתה" מאת סמי שלום שטרית, ו"זכרונות אסורים" מאת אלה שוחט.
בימת קדם פרסמה את האנתולוגיה המקיפה ביותר שנעשתה עד כה של הספרות המזרחית בישראל: "מאה שנים מאה יוצרים", בשלושה כרכים (שניים פרוזה ואחד שירה), בעריכת סמי שלום שטרית.
בימת קדם אחראית לפרסום כתב העת "הכיוון מזרח".
ג'אן סאיום, קיסר אתיופיה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־10 אתיופיה 
 
ג'אן סאיום היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת כותב שהוא היה בנו של הקיסר מארה תקלה היימנות אחיו הצעיר של הקיסר טאטדים ואביו של הקיסר לעתיד ימהרנה קריסטוס. שמו אינו מופיע ברשימת הקיסרים הגדולה.
הערות שוליים

↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia, (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 56n
| שושלת זאגווה |
| --- | --- | --- |
תקופת החושך האתיופית
| קיסרים | מארה תקלה היימנות • טאטדים • ג'אן סאיום • גארמה סאיום • ימהרנה קריסטוס • קאדוס חארב • לליבלה • נאקוטו לאב • יטברק • מירארי • חארבי • יטברק |  |
| ראו גם | יהודית המלכה • ירושלים החדשה • השושלת הסולומונית • תקלה גיורגיס השני |  |
מחוז וג
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טאטדים | קיסר האימפריה האתיופית  981–1021 | הבא: גארמה סאיום |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בארלו (אי, איי שטלנד הדרומיים)

ערך זה עוסק באי באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי
 קואורדינטות:  63°52′12.4″S 62°18′53″W﻿ / ﻿63.870111°S 62.31472°W﻿ / -63.870111; -62.31472
 ארכיפלג:  איי שטלנד הדרומיים
 שטח:  0.0528 קילומטר רבוע
 אורך:  380 מטר
 רוחב:  160 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 אוכלוסייה:  0
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהבארלו(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהבארלו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהבארלו(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהבארלו
 
מפה טופוגרפית של האי סמית'; האי בארלו ממוקם בפינה הימנית העליונה של המפה.
האי בארלו (באנגלית: Barlow Island) הוא אי קטן שאינו מכוסה קרח הממוקם למול החוף הצפוני של האי סמית' באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 380 מטרים; רוחבו של האי 160 מטרים.
שטחון של האי 52.8 דונמים (0.0528 קילומטרים רבועים).
האי ממוקם 2.14 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מכף סמית'; 1.06 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מהאי אלפאוס; 2.42 קילומטרים צפונית - מזרחית מפסגת מאטוצ'ינה; 2.48 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת דליאן; ו-11.33 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת גרגורי.
היסטוריה > מיפוי האי

האי מופה על ידי סוקרים בריטיים 1957, על ידי צ'יליאנים בשנת 1962, על ידי ארגנטינים בשנת 1991, ועל ידי בולגרים בשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

האי נקרא על שמו של הפיזקאי והמתמטיקאי הבריטי פיטר בארלו (Peter Barlow).
משלחת חקר משנת 1829 בפיקודו של קפטן הנרי פוסטר, קראה לכף בצידו המזרחי של האי סמית' בשם "כף בארלו".
בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1951- 1952, מופה האי סמית' על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
במסגרת המיפוי התגלה כי פוסטר עשה טעות במיפוי, והכף אינה קיימת. ועל מנת לשמר את השם, נקרא האי בשם זה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר המיפוי בוצע על ידי יחידת ההידרוגרפיה של הצי המלכותי הבריטי.
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
בירלי לאגרן

| --- | --- |

בירלי לאגרן
 לידה:  4 בספטמבר 1966 (בן 58) סופלנהיים, צרפת 
 מוקד פעילות:  אלזס, צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 סוגה:  סווינג, פיוז'ן, פוסט-בופ, ג'יפסי ג'אז
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, כינור, שירה
 חברת תקליטים:  דרייפוס רקורדס, בלו נוט, Jazzpoint Records 
 birelilagrene.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בירלי לאגרן (בצרפתית: Biréli Lagrène; נולד ב-4 בספטמבר 1966) הוא גיטריסט ובסיסט צרפתי צועני. לאגרן פרץ לתודעה הציבורית בשנות השמונים כשניגן בסגנונו של ג'אנגו ריינהארדט ומאז נודע גם בסוגת הסווינג, הפיוז'ן והפוסט-בופ.
קורות חייו

לאגרן נולד בעיר Soufflenheim במחוז בא-רן בחבל אלזס בצרפת למשפחה מסורתית בקהילת צוענים והחל לנגן בגיטרה בגיל ארבע. אביו ואחיו של לגרן, היו אף הם גיטריסטים ולגרן סיפר כי הם השפיעו רבות על נגינתו. בגיל שמונה ניגן את קטעיו של ג'אנגו ריינהארדט ונחשב לילד פלא. בגיל 12 זכה בתחרות נגינה והחל במסע הופעות בגרמניה אשר בעקבותיו הקליט את אלבומו הראשון: Routes to Django: Live.
בהמשך נסע לארצות הברית שם פגש בנגני ג'אז מובילים ובהם סטפן גרפלי, בני גודמן ובני קרטר. בהמשך ניגן עם ג'אקו פסטוריוס ואל דימיולה.
בשנת 2002 חזר לאגרן למקורותיו והקליט שני אלבומי ג'אז צועני.
לאגרן ניגן בהרכבים רבים והקליט יחד עם מייק סטרן, רישאר גליאנו, סילואן לוק ועם ה-WDR Big Band מקלן.
בתרבות

המשורר איתיאל קריספין כתב שיר בשם 'בירלי לגראן' העוסק בין היתר, בלאגרן. השיר פורסם בכתב העת משיב הרוח.
דיסקוגרפיה

1980 - (Routes To Django - Live At The Krokodil (Jazzpoint
1981 - Biréli Swing '81
1981 - Down in Town
1982 - (Fifteen (Antilles
1984 - Live at the Canergie Hall Relica
1985 - A tribute to Django Reinhardt (Live at the Carnegie Hall & Freiburg Jazz Festival) 2 cd
1985 - Live with Vic Juris Inakustik
1986 - Stuttgart Aria
1986 - (Heavy'n Jazz (Jaco Pastorius
1986 - (Special Guests (Larry Coryell, Miroslav Vitous
1988 - Acoustic Moments Blue Note1986 : Lagrene and Guests
1987 - Inferno
1988 - Foreign Affairs
1989 - Highlights
1983 - Down In Town
1990 - 91 Acoustic moments
1994 - Live in Marciac
1994 - The Music of Django Reinhardt IMPORT Bob Wilber Randy Sandke Mike Peters Bireli Lagrene
1992 - Standards Capitol
1995 - My favorite Django
1998 - (The One And Only, together with Jimmy Rosenberg and Angelo Debarre (Hot Club Records
1998 - Mike Reinhardt Choukar
1998 - Blue Eyes
1999 - Duet, together with Sylvain Luc
2000 - A Tribute to Django Reinhardt: at the Carnegie H.and the Freiburg Jazz Fest. reedition
2000 - Frontpage with Dennis Chambers Dominique Di Piazza
2001 - Gipsy Project
2004 - Move
2004 - Bireli Lagrene & Friends Live Jazz à Vienne (DVD). L'intégrale en 32 morceaux du concert donné en 2002 par Biréli Lagrène et les meilleurs Jazzmen manouche.
2005 - Bireli Lagrene & Gypsy Project Live in Paris DVD
2006 - Djangology avec Big Band WDR de Cologne + solo To Bi or not to Bi
2007 - Just the way you are
2008 - Electric side
2009 - Summertime, together with Sylvain Luc
2009 - Gipsy Trio
2010 - Djangologists with The Rosenberg Trio
2012 - Mouvements
Storyteller - 2018
Solo Suites - 2022
הערות שוליים

↑  מתוך אתר allmusic
↑  משיב הרוח, כרך גליון פ"ב, ירושלים, חורף תשפ"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420501605171  PLWABN: 9811423229405606  BnF: cb138962673 (data)  GND: 134438272  ISNI: 0000 0001 1476 566X  LCCN: n85300297  MusicBrainz: 57e0894c-d70d-4026-a001-cf212f8550f2  NKC: xx0026429  NTA: 074203932  SUDOC: 144204339  VIAF: 85464796   WorldCat (עם VIAF): 85464796
באטרוק המזנק

| --- | --- |

באטרוק המזנק, כפי שהופיע בחוברת All-New Captain America #5 ממרץ 2015, אמנות מאת סטוארט אימונן.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Tales of Suspense #75 (מרץ 1965)
 יוצרים:  סטן לי ג'ק קירבי
 גילום הדמות:  ג'ורג'ס סנט-פייר, "קפטן אמריקה: חייל החורף", "הפלקון וחייל החורף"
 מידע
 שם אמיתי:  ג'ורג'ס באטרוק
 כינויים:  המזנק
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  ללא כוחות-על אמן אמנויות לחימה וסבאט, אתלט ברמה אולימפית.
 חבר בקבוצה:  הבריגדה של באטרוק
 חבר לשעבר בקבוצה:  אדוני הרשע, הידרה, לגיון הזרים הצרפתי, דפנדרס (נבלים), צבא ת'נדרבולטס, הלגיון הארור, היוזמה, עבד בשירותו של קינגפין
 אזרחות:  צרפת 
 דמויות קשורות
 משפחה:  רנה דוקיין (אב קדמון אפשרי) אוליבייה באטרוק (סב, מת) מארי באטרוק (בת)
 אויבים:  קפטן אמריקה, פלקון (קומיקס) 
 
באטרוק המזנק (באנגלית: Batroc the Leaper) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברות Tales of Suspense #75 ממרץ 1965 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. אף על פי שהוא הופיע מעל דפי חוברות קפטן אמריקה, הוא משמש גם כיריבם של המעניש, ספיידרמן, דדפול, הוקאיי, איירון פיסט וגמביט.
ג'ורג'ס באטרוק הוא שכיר חרב ואמן אמנות לחימה צרפתית בשם סבאט, שנולד במרסיי, צרפת ושירת בלגיון הזרים הצרפתי. הוא מנהיג קבוצה משלו הנקראת "הבריגדה של באטרוק" שנלחמה בעיקר נגד קפטן אמריקה. בהופעתו הראשונה, באטרוק נשכר על ידי ארגון הידרה המרושע כדי לגנוב רכיב צבאי. בתקופת מלחמת האזרחים של מארוול הוא גויס בעל כורחו לצבא ת'נדרבולטס של ברון זמו, אך כשחזר למעצר פדרלי נרשם כתומך בחוק רישום העל-אנושיים.
הכותב מארק וייד תיאר את הדמות כאחת שהקדימה את זמנה, וכי הוא "ז'אן-קלוד ואן דאם של שנות ה-60".
את דמותו של באטרוק מגלם בסרט הלייב אקשן "קפטן אמריקה: חייל החורף" לוחם ה-UFC ג'ורג' סנט-פייר, ששב לגלם את הדמות בעיבוד הטלוויזיוני "הפלקון וחייל החורף" בשירות הסטרימינג דיסני+.
ביוגרפיה בדיונית > מקור, פעולות ראשונות

כנזכר לעיל, ג'ורג'ס באטרוק נולד במרסיי, צרפת ושירת בלגיון הזרים הצרפתי. הוא התמחה באמנות-לחימה הנקראת סבאט, צורה של קיקבוקס, והפך לשכיר-חרב. בהופעתו הראשונה על דפי הקומיקס, הוא נשכר על ידי ארגון הידרה על מנת לגנוב רכיב צבאי בשם "גליל התופת-42", הוא נאבק לראשונה בקפטן אמריקה, אשר גילה כי שמע על "אדון הסבאט, האמנות הצרפתית של הבוקסינג. מאוחר יותר, הוא נשכר שוב על ידי הידרה, הפעם כדי לחטוף את שרון קרטר. הוא פיתה את קפטן אמריקה לקרב חוזר, שבו התעקש כי הידרה לא התערבו, והובס. כאשר סוכני הידרה פתחו באש על השניים, באטרוק הצטרף לקפטן נגד הידרה בטענה שהם "גברים חסרי כבוד". בשל כך, באטרוק נחשב לאויב קטלני, ובעל כבוד רב.
באטרוק נשכר לאתר "ססמו-פצצה" יחד עם הבריגדה הראשונה שלו - הוא כמנהיג, ולצידו הלייזר החי ואמן החרבות. באטרוק נאבק בקפטן אמריקה פעם נוספת, והושכר - לצד הבריגדה החדשה שלו, הכללה את ויירלוינד והדרבן כמחליפים ללייזר החי ולאמן החרבות - על ידי אנדרואיד של הברון סטרוקר להילחם בקפטן אמריקה. באטרוק יצר קבוצה חדשה של הבריגדה שלו, הפעם עם אנשים עלומי שם ולא נבלי-על, היות שנכשל עימם בעבר. החוצן ג'אקאר שכר קבוצה זו לחטוף ילדים מניו יורק, ולהילחם בקפטן אמריקה ופלקון. אף על פי שבאטרוק לא סבל משום נקיפות מצפון על חטיפת ילדים, אך גילה על כוונתו של ג'אקאר - להשתמש בנשמות הילדים על מנת להחיות את גזעו המורדם - עבר לצידם של קפטן אמריקה ופלקון והציל את הילדים. וורד מיצ'ם שכר את הבריגדה של באטרוק, אשר נאבקו באיירון פיסט ובלוחם נינג'ה; בקרב, חלק מחברי הבריגדה נהרגו. הוא פעל ללא הבריגדה שלו, ולצד שד, ניסה לגנוב טרנסאורניום, אולם השניים הובסו על ידי קפטן אמריקה וספיידרמן. הוא היה חבר בקבוצת נבלי-על שהתחזתה לדפנדרס, והובס יחד עם שאר קבוצתו על ידי הדפנדרס האמיתיים.
ביוגרפיה בדיונית > מיסטר הייד, היוזמה

לצד מיסטר הייד, באטרוק סחט את מנהטן כשאיים להרוג אלפי בני אדם. הוא נאבק בקפטן אמריקה, אך כאשר הייד החליט לממש את האיום, באטרוק סייע לקפטן אמריקה בקרב נגדו. באטרוק יצר קבוצה חדשה של הבריגדה, אליה צירף את זאראן אדון הנשקים ומצ'טה. הצוות נראה לראשונה כאשר הוא מנסה ומצליח לגנוב את מגנו של קפטן אמריקה עבור אובדיה סטיין. הם הושכרו על ידי טריק-שוט להילחם בהוקאיי, וכאשר הושכרו על ידי ברון זמו לגנוב את רסיסי הבלודסטון, נאבקו בקפטן אמריקה ודיימונדבאק. לצד אהרון קאשין, הוא נלחם במעניש. במהלך קרוס אובר של ליגת הצדק והאוונג'רס, באטרוק גויס לצבא נבלי-העל של קרונה. הוא נאבק בבאטמן, והפסיד. מאוחר יותר, הוא הופיע כחלק מצבא נבלי-על קטן, בהנהגת קלו, יחד עם האיש הרדיואקטיבי השני, ריינו, האביר השחור הרביעי והקניבל. מטרתם הייתה לפלוש לוואקאנדה, בפלישה באטרוק הובס על ידי שומריו המלכותיים של הפנתר השחור.
בתו של באטרוק, מארי, חברה אם בתו של טרנטולה. שתי הבנות לקחו את תלבושות אביהם, ואת כינוייהם. טאסקמאסטר מגיע למקום, מביס את השתיים ומציין כי הוא שונא סטריאוטיפים אתניים. במהלך מלחמת האזרחים ביקום מארוול, ברון זמו גייס את באטרוק לצבא ת'נדרבולטס שלו, אך האחרון חזר למעצר פדרלי. שם, הוא נרשם כתומך בחוק רישום העל-אנושיים. הוא נשלח למתקן אימונים בבסיס חיל הנחתים של ארצות הברית בווירג'יניה כדי לאמן את מגויסי היוזמה באמנויות לחימה, עד שהועבר למחנה האמונד. בסופו של דבר, באטרוק החליט כי עבודה ממשלתית אינה מספקת אותו, וחזר לחיי שכיר-החרב שלו. הוא נאבק בקפטן אמריקה החדש, ועבד כדי לגנוב פריט מהאומות המאוחדות. הוא שיתף פעולה עם האדם ללא הפנים, וגנב את שרידיו של הלפיד האנושי המקורי.
ביוגרפיה בדיונית > הבריגדה, דדפול ופלקון

כאשר שדד את המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, באטרוק נקלע למאבק עם פנטומאקס. הוא חובר לקפטן אמריקה נגד גנבים, אך חוזר לדרכיו הרעות כאשר נלחם בקבוצת גיבורים להשכרה וכאשר הוא והבריגדה שלו תקפו תערוכה במדריפור ונלחמו בקפטן אמריקה ובאיירון מן. באטרוק הושכר ועבד עבור ראש המאפיה דניאל גאמפ. גאמפ קיבל כוחות על כשמכר את נשמתו לשד וטיס, איתו דדפול הגיע לעימות. גאמפ שלח את באטרוק להילחם בדדפול, אך דדפול שבר לבאטרוק את רגלו. נוטר טינה, באטרוק יצר קשר עם סוכן S.H.I.E.L.D הבוגד גורמן, גם הוא אויב של דדפול. באטרוק התעמת עם דדפול, שהביס אותו במהירות והבטיח כי אם ייפגשו שנית, באטרוק יהרג. במהלך אירועי "אוונג'רס ואקס-מן: הציר", באטרוק ודדפול נפגשו ברכבת תחתית. באטרוק יצא חי מהמפגש רק בגלל כישוף ההיפוך של דוקטור דום ומכשפת השני, אשר הפך את דדפול לפציפיסט. באטרוק נראה לאחרונה כשהוא עובד עבור ארגון הידרה ונקלע לקרב נגד פלקון, כעת קפטן אמריקה החדש.
הערות שוליים

1 2  Avengers: The Initiative #1, June 2007
↑  Senreich, Matthew (August 1997). "The Wizard Q&A: Mark Waid & Ron Garney". Wizard (72). pp. 68–72.
↑  Tales of Suspense #75-76
↑  Tales of Suspense #85
↑  Captain America #105
↑  Captain America #130
↑  Captain America #149-150
↑  Marvel Premiere #20
↑  Marvel Team-Up #52
↑  Defenders #63-64
↑  Captain America #251-252
↑  Captain America #302-303
↑  Solo Avengers #3
↑  Captain America #357-362
↑  Punisher Vol.2 #67
↑  JLA/Avengers #4
↑  Black Panther Vol.4 #1-6
↑  Agent X #6
↑  Civil War Battle Damage Report #1
↑  Captain America Vol.5 #43
↑  Captain America vol.5 #44
↑  Captain America Vol.5 #45
↑  X-Men: To Serve and Protect #1
↑  Captain America and Batroc #1
↑  Heroes for Hire Vol.3 #6-8
↑  Captain America and Iron Man #633-635
↑  Deadpool Vol.3 #10
↑  Deadpool Vol.3 #21-22
↑  Deadpool Vol.3 #37
↑  All-New Captain America #1
בית (סרט, 1980)

| --- | --- |

עטיפת מארז DVD המאגד את הסרטים "בית" ו"בית בירושלים"
 בימוי:  עמוס גיתאי
 הופק בידי:  עמוס גיתאי
 עריכה:  רינה בן מלך
 צילום:  עמנואל אלדמע
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1980 
 משך הקרנה:  50 דקות
 שפת הסרט:  עברית, ערבית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 סרט הבא:  A House in Jerusalem 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בית הוא סרט תיעודי מ-1980 בבימויו של עמוס גיתאי, הראשון בטרילוגיית סרטים תיעודיים העוסקת בחקירת ההיסטוריה של בית בשכונת "דור דור ודורשיו" שבמושבה הגרמנית בירושלים. הטלוויזיה הישראלית פסלה את הסרט לשידור, אף על פי שהזמינה והפיקה אותו.
תוכן ותגובות

הבית בו עוסק הסרט ננטש במהלך מלחמת העצמאות בידי בעליו, רופא פלסטיני, והפך לנכס נפקדים. בשלב מסוים התגוררו בו זוג יהודים שעלו לישראל מאלג'יריה ומאוחר יותר, עם הפיכתה של המושבה הגרמנית לאזור מגורים יוקרתי, עבר אליו פרופסור מהאוניברסיטה העברית. הסרט מציג ראיונות המתנהלים על רקע עבודות שיפוצים אותן עורך בבית בעליו החדשים. בין הדמויות שהתראיינו בסרט הן בעליהם הקודמים והנוכחיים של הבית, פועלי הבניין המשפצים את הבית ובני אדם שהתגוררו בו מאז שנת 1948. הסרט דומה לסרטים אחרים של גיתאי העושים שימוש במוטיב הבית או במוטיב העיר כסמלים של יציבות, כמו "טרילוגיית הערים" שיצר במהלך שנות התשעים. הסרט מציג את נקודות ההשקפה השונות על הבית של אנשים שונים הנקשרים אליו, כדרך לדון בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני באופן מינימליסטי.
באתר "Senses of Cinema" הועלתה הסברה כי צינזורו של הסרט נבע משמרנותה של הטלוויזיה בישראל באותה התקופה, ומהעובדה כי הראיונות שהוצגו בסרט כללו דברי מחאה כנגד שלטונה של מדינת ישראל בשטחים.
כך למשל סיכם פועל בניין פלסטיני את הראיון עמו בשאלה: "אם שישה צבאות ערביים אינם מסוגלים להביס את ישראל, מהי התועלת במילים שלנו?". גיתאי עצמו העריך כי דרך התנסחותו של פועל הבניין חסר ההשכלה, שהייתה משוכללת יותר לדעתו מזו של בעל הבית הישראלי בעל תואר הפרופסור, גרמה ל"פירוק ההגדרה הישראלית לגבי האחר" והביאה לצינזורו של הסרט.
העיתונאי שלמה פפירבלט טען ב-2003 כי הסרט הציג את השלטון הישראלי בשטחים ככיבוש, דעה שנחשבה לבלתי נסבלת בישראל של שנות השמונים.

בעקבות פסילתו לשידור בישראל של "בית" ושל שני סרטים תיעודיים נוספים אותם יצר ("מיתוסים פוליטיים" מ-1978 ו"יומן שדה" מ-1982) החליט גיתאי להעתיק את מקום מגוריו לצרפת שם התגורר במשך מעל לעשר שנים והמשיך ליצור סרטים תיעודיים וכן סרטים עלילתיים.
הסרט צולם בשחור-לבן. בסרט מהוות מספר דמויות, כל אחת בפני עצמה, מעין "דובר רשמי" עבור מטרה אחת משותפת. כך הופכת מטרה זו למטפורה לנושא מסוים, כתוצאה ממבנה הסרט שנקבע מראש. תבנית זו חזרה על עצמה גם בסרטים מאוחרים יותר של גיתאי.
טרילוגיית הבית

הסרטים הבאים בטרילוגיה היו "בית בירושלים" (1998) ו"חדשות מהבית" (2006) שנוצרו במתכונת דומה. סרטי "טרילוגיית הבית" נחשבים היום לְבולטים ביצירתו של גיתאי. כך למשל פתח "חדשות מהבית" רטרוספקטיבה שערך פסטיבל ברלין לגיתאי ב-2006. באתר "Senses of Cinema" נכתב: "גיתאי חזר אל אותו נושא שוב ושוב בעוד הנסיבות משתנות, עם עיניים ואוזניים טריות וחוש של ארכיטקט לגבי האופן בו ההיסטוריה מצטברת ונבנית בתוך מקום. לפיכך, "בית בירושלים"... ו'חדשות מהבית' הם המשכונים מלאי חיים ופוקחי עיניים לארכאולוגיה החברתית העדיין-מהדהדת של 'בית'".
גיתאי טען כי הוא מחשיב את "בית" גם כחלק מטרילוגיה שונה שחלקיה הבאים הם הסרטים "ואדי" ו"יומן שדה", ששמותיהם מתייחסים למקומות גאוגרפיים כהצהרה על כך שהסכסוך הישראלי-פלסטיני "נסב על טריטוריות מצומצמות".