stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפון-מערב סין

המיקום של אזור צפון-מערב סין בסין
אורומצ'י
צבא הטרקוטה
צפון-מערב סין, המכונה בסינית חיביי (西北), הוא אזור בסין הכולל את המחוזות האוטונומיים שינג'יאנג ונינגשיה וכמו גם את המחוזות שאאנשי, גאנסו וצ'ינגהאי. אזור צפון-מערב סין משתרע על פני 3,107,900 קמ"ר.
האזור מאופיין באקלים יבשתי צחיח. האזור מאופיין באוכלוסייה מגוונת הכוללת קבוצות מיעוט גדולות יחסית כמו העמים חווי, אויגורים וטיבטים. מבחינה תרבותית, האזור הושפע במידה ניכרת בעבר מההשפעה של דרך המשי.
ערים שמכילות מעל למיליון תושבים

| # | עִיר | מספר התושבים באזור העירוני | מספר התושבים במחוז | מספר התושבים בעיר עצמה | פרובינציה | תאריך מפקד האוכלוסין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שיאן | 11,904,805 | 12,283,922 | 12,952,907 | SN | 2020 |
| 2 | אורומצ'י | 3,575,000 |  | 4,054,369 | XJ | 2020 |
| 3 | לאנג'ואו | 3,474,858 | 3,042,863 | 4,359,446 | GS | 2020 |
| 4 | ינצ'ואן | 1,901,793 | 1,901,793 | 2,859,074 | NX | 2020 |
| 5 | שינינג | 1,954,795 | 1,954,795 | 2,467,965 | QH | 2020 |
| 6 | באוג'י | 1,862,118 | 1,475,962 | 3,321,853 | SN | 2020 |
| 7 | טיאנשוי | 1,212,791 | 1,212,791 | 1,212,791 | GS | 2020 |
הערות שוליים

↑  Chen, Yaning (2014-03-23). Water Resources Research in Northwest China (באנגלית). Springer Science & Business Media. ISBN 978-94-017-8017-9.
↑  Dillon, Michael (2013-12-16). China's Muslim Hui Community: Migration, Settlement and Sects (באנגלית). Routledge. ISBN 978-1-136-80940-8.
↑  Centre, UNESCO World Heritage. "Chinese Section of the Silk Road: Land routes in Henan Province, Shaanxi Province, Gansu Province, Qinghai Province, Ningxia Hui Autonomous Region, and Xinjiang Uygur Autonomous Region; Sea Routes in Ningbo City, Zhejiang Province and Quanzhou City, Fujian Province - from Western-Han Dynasty to Qing Dynasty". UNESCO World Heritage Centre (באנגלית). נבדק ב-2021-08-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge949822  VIAF: 315160383   WorldCat (עם VIAF): 315160383
צבי אשר כהנא שפירא

| --- | --- |

 לידה:  1853 קרקוב, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  19 בינואר 1938 (בגיל 85 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  קרקוב, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 19 בינואר 1938 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית 
 תחומי עיסוק:  הלכה, קבלה
 חיבוריו:  התורה והמצוה, שו"ת הריצב"א
 צאצאים:  הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב שמואל כהנא שפירא, הרב אליעזר שפירא, הרב יעקב אלעזר כהנא שפירא, הרב שלמה שפירא
 
הרב צבי הירש אשר כהנא שפירא (1853, ה'תרי"ג - 19 בינואר 1938, י"ז בשבט ה'תרצ"ח), היה ממייסדי ישיבת המקובלים שער השמים[דרושה הבהרה], מורה צדק בשכונת הבוכרים, מחבר הספרים "התורה והמצוה" על תרי"ג מצוות ושו"ת הריצב"א. סבו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקרקוב לגיטל פרידא ולרב שמואל יהודה, ראש ישיבת דגל תורה, צאצא של רבי נתן נטע שפירא בעל המגלה עמוקות ודור 25 לרש"י. למד אצל רבי חיים נתן דמביצר. בשנת ה'תר"ל עלה לירושלים בגיל 16 יחד עם אביו ולמד שם בישיבות. שימש שנים רבות כראש ישיבת דגל תורה.
בירושלים היה ממקורביו ובאי ביתו של רבי מאיר אוירבך בעל ה"אמרי בינה". כן התקרב לגאון מלובלין, הרב שניאור זלמן פרדקין בעל ה"תורת חסד", שכתב עליו דברי שבח והערכה בהסכמתו לספר "התורה והמצוה".
ביוזמת ה"תורת חסד" נתקבל לר"מ ובוחן ראשי בישיבת "חיי עולם". לאחר מכן היה מייסד ישיבת דגל תורה ושיעוריו נתפרסמו בין חכמי ארץ ישראל. היה ממייסדי ישיבת המקובלים שער השמים.
בשנת ה'תרנ"ז נשלח מטעם סגל חבורת תלמידי חכמים בירושלים לחו"ל למסור שיעורי תורה, ולגייס תרומות לישיבות וכן לספריו. בהמשך כיהן כמורה צדק בשכונת הבוכרים בירושלים. רוב ימיו ישב בבתי הכנסת בירושלים ולמד תורה עטוף בטלית ותפילין.
נפטר ב-19 בינואר 1938, י"ז בשבט ה'תרצ"ח, ונקבר בהר הזיתים.
משפחתו

הרב כהנא-שפירא נשא לאישה את חיה מיכלא, בת הרב שלמה זלמן לעווי, ממייסדי שכונת מאה שערים, ובנו של הרב יעקב יהודה לייב לעווי, אב"ד בירושלים ומחבר הספר "בית לאבות", ונכדת רבי משה מגיד-ריבלין. כמה מילדיהם:
הרב שלמה זלמן - חבר ב"אגודת בני תורה" (נפטר בי"א בטבת ה'תרצ"ה), אבי הרבנים אברהם אלקנה כהנא שפירא (שבנו הוא הרב יעקב אלעזר כהנא שפירא), ושמואל כהנא שפירא, וסבו של הרב אליעזר שפירא (שבנו הוא הרב שלמה שפירא)
הרב נחום יצחק - מייסד מכון מהרש"ל
משה - חזן ובעל סטודיו לחזנים שהתגורר בלונדון
חנה שפיצר, אמה של שושנה רזיאל
יוכבד דבורה, נישאה לרב דב בער זקס. בניהם הם הרב מנחם בן ציון זקס והרב יהושע פישל זקס (בניו הם ד"ר משה חיים זקס וד"ר יצחק זקס).
לקריאה נוספת

הרב הגאון צבי אשר כהנא שפירא ז"ל, תורת ארץ ישראל, שבט-אדר תרצ"ח, עמ' נ
יוסף יואל ריבלין, מאה שערים, ירושלים תש"ז, עמ' 167–168
הערות שוליים

↑  הרב ר' צבי אשר כהנא-שפירא ז"ל, הצופה, 20 בינואר 1938, עמ' 4
↑  מצבתו באתר הר הזיתים
↑  ישראל שפירא, זיכרון להולכים: הרב ר' נחום יצחק כהנא שפירא זצ"ל, הצופה, 7בינואר 1963, עמ' 3; הספדים להרב נחום-יצחק כהנא-שפירא ז"ל, שם, 24 בינואר 1963, עמ' 3; הרב נחום-יצחק כהנא שפירא זצ"ל: שנה לפטירתו, שם, 2 בדצמבר 1963, עמ' 3
↑  מר משה כהנא-שפירא ז"ל, הצופה, 29 באוגוסט 1962, עמ' 3
↑  הרבנית יוכבד דבורה זקס, תורת ארץ ישראל, תשרי-חשון ה'תש"ח, עמוד י"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303288705171  LCCN: no2010073941  VIAF: 298056282   WorldCat (עם VIAF): 298056282
קאישיאדוריס

| --- | --- |
סמל קאישיאדוריססמל קאישיאדוריס

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז קובנה
 רשות מקומית:  קאישיאדוריס
 שטח:  11 קמ"ר
 גובה:  73 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,590 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°51′N 24°27′E﻿ / ﻿54.85°N 24.45°E﻿ / 54.85; 24.45 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.kaisiadorys.lt/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד קאישיאדוריס(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד קאישיאדוריס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קאישיאדוריס (בליטאית: Kaišiadorys; ביידיש: קושידאר) היא עיר בחבל אוקשטאיטייה, והבירה המנהלית של רשות מקומית קאישיאדוריס במחוז קובנה שבמרכז ליטא.
במלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי העיירה ושבו אליה לאחר המלחמה.[דרושה הבהרה] בשל הגבולות החדשים וניתוק תנועת הרכבות לתוך פולין ורוסיה, התדרדר מצבה הכלכלי של העיירה שהפסיקה להיות צומת דרכים חשובה, ורבים מיהודיה היגרו לארצות הברית, אורוגוואי ודרום אפריקה. היו גם שעלו לארץ ישראל. לפני השואה היו בעיירה רק כ-60 משפחות יהודיות, כמעט כולן נרצחו בשואת יהודי ליטא.[דרושה הבהרה]
במקום הוקם ב-1942  מחנה עבודה לאסירים יהודים (ZALfJ) מגטו קובנה, שהפך בסתיו 1943 למחנה משנה של מחנה הריכוז קאואן עם השתלטות האס אס על הגטו. השימוש ביהודים בקאישיאדוריס מתועד החל מה -2 ביולי 1943. אברהם תורי מזכיר ביומנו מגטו קובנה כי בשלב זה 400 פועלים יהודים עבדו בכריית כבול. שירות המעקב הבינלאומי (ITS) קובע כי האסירים לא רק כרו כבול (וכך גם האסירות) אלא גם עבדו ביערות ובמנסרה.
בסוף ספטמבר 1943 נשלחו עוד 150 פועלים לקושיידאר. ככל הנראה הם היו גברים ונשים. המועד בו נפתח קושיידאר כמחנה רשמי בקאואן אינו ידוע. ככל הנראה, המעבר התרחש בצורה חלקה ובמשך תקופה ארוכה יותר של זמן. אך כמו בתת-מחנות המשנה האחרים של קואן, ההשתלטות על ידי האס-אס פירושה היה החמרה בעבודה ובתנאי החיים של האסירים. הקשר עם גטו קובנה מחנה הריכוז נותק לחלוטין, כמו גם הקשר עם קרוביהם של האסירים. על פי דיווח של עד ראייה, המחנה פונה ביולי 1944.
קוביית פידג'ט

קוביית פידג'ט בצבע שחור
קוביית פידג'ט (באנגלית: Fidget Cube; מכונה גם בשם קוביית לחץ) היא מכשיר ידני קטן (המכונה צעצוע פידג'ט או צעצוע ממריץ), שתוכנן על ידי מת'יוו ומארק מקלאצ'לן, אחים ומייסדים של סטודיו העיצוב של מעבדות אנצ'י. לקובייה כלים חושיים מכל הצדדים: מתג, הילוכים, כדור מתכתי מתגלגל, ג'ויסטיק קטן העשוי מפלסטיק, דיסק מסתובב, "אבן דאגה" וחמישה כפתורים. הקובייה נועדה לספק דרך קלה להעסקת הידיים והחושים האחרים, במיוחד עבור הרגעה-עצמית או עבור ילדים שיש להם נטייה להתעצבן (ומכאן הגיע לקובייה השם "Fidget").
פיאות הקובייה

פיאותיה של קוביית הפידג'ט נושאות התקן אחד או שניים שנועדו לעורר חושים שונים. התכונות כוללות לחצנים, דיסקים, כדורים וגלגלי שיניים, בוררים, ג'ויסטיקים, ושקעים. הפיאות קרויות על פי השימוש המיועד שלהן.
Click (לחיצה): הפאה הראשונה מכילה חמישה לחצנים, עם כפתור אחד בכל פינה ואחד במרכז הפאה, כמו פאת ה-"5" של קובייה רגילה. שניים מהכפתורים הם שקטים, שניים אחרים משמיעים צלילים רועשים בעת לחיצה עליהם והכפתור המרכזי כולל לחיצה שקטה יותר.
Spin (סיבוב): דיסק מסתובב עם שקע קטן שנועד לעזור למשתמש לסובב את החוגה. הדיסק פולט צליל לחיצה עדינה בעת שהוא מסתובב.
Roll (גלגול): מכיל כדור מתכת היושב בתוך חור המתאים לצורתו של הכדור (בדומה לכדור עקיבה) ושלושה גלגלי שיניים משוריינים (בדומה למנעול צירופים), אשר כולם ניתנים לסיבוב. הכדור גם מייצר צליל של לחיצה הנשמע בעת שהוא לחוץ למטה.
Flip (היפוך): מתג נדנדה צבעוני. בחלק מקוביות הפידג'ט, כאשר המתג מועבר במהירות הוא משמיע צליל, ואם הוא נע לאט הוא לא משמיע קול.
Glide (החלקה): ג'ויסטיק הדומה לאלה שנמצאו על כמה שלטי משחק.
Breathe (הירגעות): שקע (בדרך כלל אליפטי) בעומק של כ-2–3 מ"מ. מיועד לשימוש באופן דומה לאחד הנמצא ב"אבן דאגה".
קבלה

בסקירה חיובית, The Verge תיאר את הקובייה כ"צעצוע ילדותי המיועד גם למבוגרים".
לאחר קמפיין ה-Kickstarter שלה ב-2016, קוביית הפידג'ט הייתה אחת מהפרויקטים למימון ההוצאות הגבוהות ביותר (פרויקט Kickstarter בעשור הגבוה ביותר).
ראו גם

ספינר
הפרעת קשב
פיג'טינג (תנועתיות עצבנית)
הערות שוליים

↑  "Are fidget toys legitimately good for your brain, or pseudoscientific snake oil?".‏ Digital Trends. 8 במרץ 2017. בדיקה אחרונה ב-7 במאי 2017.
↑  "This bizarre 'fidget' toy can help you focus at work".‏ Mail Online. בדיקה אחרונה ב-16 באפריל 2017.
↑  "Fidget Cubes Awkward Relationship to Autistic Stimming".‏ 6 בפברואר 2017.
↑  "Fidget Cube".‏ Antsy Labs. בדיקה אחרונה ב-18 באוגוסט 2017.
↑  "The Fidget Cube is basically a baby toy for adults and I love it".‏ The Verge. בדיקה אחרונה ב-7 במאי 2017.
↑  "Fidgeters made this toy one of Kickstarter's most successful campaigns".‏ 12 בספטמבר 2016.
↑  גוצמן, ז'אק (30 בינואר 2017). "This 24-year-old made $345,000 in 2 months by beating Kickstarters to market".
↑  "The Story Behind Fidget Cube, the $4 Million Phenomenon You Didn't Know You Needed"
↑  "The Fidget Cube hit with shipping delays as knockoffs flood market".‏ Polygon.‏ 3 בינואר 2017. בדיקה אחרונה ב-15 באפריל 2017.
ערך זה הוא קצרמרבנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריזתה של קוביית הפידג'ט המציגה את ההתקנים על גבי פיאותיה
קברט וולטייר

| --- | --- |

 שם במה:  The Pressure Company 
 מקום הקמה:  שפילד 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 סוגה:  אינדסטריאל
 חברת תקליטים:  וירג'ן רקרודס, מיוט
 שיתופי פעולה בולטים:  מיניסטרי
 brainwashed.com/cv/
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 Richard H. Kirk 
 
קברט וולטייר הייתה להקת אינדסטריאל וטכנו משפילד, הקרויה על שם קברט וולטר שהוקם בציריך בידי האמן והמשורר הדאדאיסט הוגו באל.
היסטוריה

הלהקה נוסדה בשנת 1973 בשפילד על ידי סטיבן מלינדר, ריצ'רד ה. קירק וכריס ווטסון והייתה בעיקר פרויקט ליצירת צלילים ניסיוניים ולא לכתיבת שירים. בהופעתם הראשונה נתקלו חברי הלהקה בקהל עוין שדחה את הצלילים האלקטרוניים שלהם וציפה לרוקנרול. המוזיקאים אף הותקפו ועצמותיו של סטיבן מלינדר נשברו.
קבלתם בציבור השתפרה רק עם הופעת הפאנק במחצית השנייה של שנות השבעים לאחר שהחותמו בחברת התקליטים Rough Trade Records.
בשנת 1978, זכו האלבומים הראשונים שלהם להצלחה במכירות. לאחר סיבובי הופעות מוצלחים באירופה, אמריקה ויפן, החליט כריס ווטסון לעזוב את הלהקה ב-1983. באותה שנה השתתפה הלהקה בפסקול הסרט ג'וני יסנו מאת פיטר קארי. במקביל, השתנה הסגנון המוזיקלי שלהם לכיוון מסחרי יותר. עם האלבום The Crackdown, שיצא בחברת וירג'ן רקורדס, הם השיגו את מיקומם הגבוה ביותר במצעד הבריטי, מספר 31. באלבומים ובסינגלים כמו I Want You ו-Don't Argue.
הלהקה עירבה השפעות מטכנו, אינדסטריאל, סינתפופ ועוד. בשנת 1988 הקליטה הקבוצה את האלבום Groovy, Laid-Back and Nasty בשיקגו עם מרשל ג'פרסון. תחת השם Acid Horse, עבדו חברי הלהקה יחד עם הלהקה האמריקאית מיניסטרי. בשנת 1989. בשנת 1994 קברט וולטייר התפרקה לראשונה.
לאחר שקירק החיה את ההרכב ללא שני עמיתיו המקוריים, הופיעו שיתופי פעולה עם קורה ו"טיבולי "בשנים 2009 ו-2010. עם זאת, קירק שלל במפורש איחוד עם ההרכב המקורי בשנת 2011. ב-2020 יצא אלבום חדש של קברט וולטייר, Shadow of Fear, ב-Mute Records, אך ריצ'רד ה. קירק בלבד היה זה שיצר אותו בפועל. בספטמבר 2021 הלך ריצ'רד ה. קירק לעולמו.
מורשת

חברי להקות כמו דפש מוד, סקיני פאפי, ניו אורדר, Front Line Assembly, Front 242 ובאוהאוס כינו את קברט וולטייר כהשפעה מוזיקלית חשובה. הקבוצה נחשבת גם מודל לחיקוי חשוב בסצנת הטכנו הבריטית. לדברי אל יורגנסן, קברט וולטייר הייתה גם אחד הכוחות המניעים מאחורי התפתחות מוזיקת ה האוס בצפון אמריקה מסוף שנות השמונים ואילך.
הערות שוליים

↑  אסיד האוס באתר Discogs
↑  אלן קרוס, סקיני פאפי: ההיסטוריה הסודית.
"לאחר שגילו את טרור החבטות והרעשים ברמה התעשייתית של להקות בריטיות כמו סחוס רוטט וקברט וולטייר, ואת מצב הרוח של באוהאוס, Joy Division, New Order מוקדם ו-Depeche Mode, יצאו קי ואוגר ליצירת מותג משלהם של התקפה אלקטרונית."
הרפר קולינס (2012). ISBN 9781927002124.
↑  The new wave of British industrial techno … and you can dance to it
הגרדיאן
↑  It's Not Easy Being Ministry In: Option Januar 19960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012422765905171  BIBSYS: 7022795  BnF: cb139022156 (data)  GND: 16040900-7  ICCU: MODV256798  ISNI: 0000 0000 9009 2519  LCCN: n93116668  MusicBrainz: 439a29ad-f4ef-4857-a7cd-3d4a551056c8  NKC: xx0024404  SUDOC: 083024980  VIAF: 131500280   WorldCat (עם VIAF): 131500280
פרנסיסקו חאווייר

| --- | --- |

הקדוש הנוצרי פרנסיסקו חאווייר, ממייסדי מסדר הישועים
 לידה:  7 באפריל 1506 ממלכת נווארה חאווייר (אנ'), ממלכת נווארה
 פטירה:  3 בדצמבר 1552 (בגיל 46) פורטוגל 1578 שאנגצ'ואן, האימפריה הפורטוגזית
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, הכנסייה הלותרנית, השיתוף האנגליקני
 תארים:  השליח למזרח הרחוק
 ביאטיפיקציה:  25 באוקטובר 1619 על ידי פאולוס החמישי
 קאנוניזציה:  12 במרץ 1622 על ידי גרגוריוס החמישה עשר
 חג:  3 בדצמבר
 תכונות:  קרוסיפיקס; מטיף שלבו בוער; פעמון; גלובוס, ישועי מזוקן עם לפיד
 פטרון של:  בין השאר: מיסיונרים; מיסיונים באפריקה ובאסיה ונווטים
פרנסיסקו חאווייר (7 באפריל 1506 – 3 בדצמבר 1552) היה מחשובי המיסיונרים הקתוליים וממייסדי מסדר הישועים, שהוכרז קדוש נוצרי לאחר מותו. הכנסייה הקתולית רואה בו את גדול מפיצי הנצרות לאחר פאולוס.
פרנסיסקו חאווייר. פרט מתוך תמונה שצייר גוארצ'ינו (ג'ובני פרנצ'סקו ברביירי)
טירת חאווייר, הישועים רכשו את המקום ושחזרו את המצודה
"פרנסיסקו חאווייר יורד לחופי סין", ציורו של ז'וזף-מארי ויין המוצג בארמון ורסאי
פסל פרנסיסקו חאווייר מאת פרדיננד מקסימיליאן ברוקוף בגשר קארל
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

חאווייר נולד כ"פרנסיסקו דה יאסו אי אזפילקוטה" (Francisco de Jaso y Azpilcueta) בטירת חאווייר (בספרדית מודרנית Javier, בבסקית Xabier - "שאבייר" בקטלאנית Xavier -שאבייר) בסמוך לפמפלונה בנווארה שבצפון ספרד. מוצאו ממשפחת אצילים בסקית ואביו שימש כנשיא המועצה של מלך נווארה. בשנת 1512 פלשה ממלכת קסטיליה לנווארה. רבים מהמבצרים הוחרבו, ביניהם המבצר המשפחתי, והאדמות הוחרמו. אביו של פרנסיסקו מת ב-1515.
חאווייר היה צעיר הבנים במשפחתו, וכמקובל בקרב בני האצולה באותה תקופה הוא היה מיועד לשירות בכנסייה. בגיל 19 החל פרנסיסקו חאווייר ללמוד בקולז' סנט-בארב שבאוניברסיטה של פריז, המרכז התאולוגי של אירופה באותו הזמן, שם הוא התרועע עם פייר פאבר, סטודנט צרפתי מסבויה. ב-1530 קיבל חאווייר תואר "Licence ès arts" (המקביל לדוקטורט של ימינו).
ב-1529 צורף לחדר בו התגורר חאווייר, איניגו לופז דה לויולה, סטודנט שהיה בסקי כמוהו. לויולה, חייל לשעבר שהיה מבוגר ב-15 שנים מחאווייר, עבר תהליך של "חזרה בתשובה" וארגן קבוצה של חסידים שהיו שותפים לרעיונותיו. בהדרגה הצליח לויולה לשכנע גם את חאווייר, ביעילות התרגילים הרוחניים שפיתח, וכיצד הם מסייעים להתקרב לאלוהים. ב-15 באוגוסט 1534 באו לויולה, חאווייר, פאבר וארבעה חברים נוספים לקפלה שבראש גבעת מונמרטר שבפריז ונדרו כי מעתה יהיו חייהם חיי עוני ופרישות כחיקוי למעשיו של ישו וכי הם מתחייבים לעלות לרגל לארץ הקודש ואחר־כך יקדישו את עצמם לגאולת המאמינים והלא־מאמינים. מאורע זה נחשב כיום כתאריך ההקמה של מסדר הישועים. שבעת הנודרים הם האבות המייסדים של המסדר ולויולה הוכר לאחר מותו כקדוש נוצרי בשם איגנטיוס מלויולה.
לאחר סיום לימודיו בפריז עבד חאווייר כמורה למשך זמן מה בהמתנה לכך שכל חבריו יסיימו אף הם את לימודיהם. חאווייר וחבריו עזבו את פריז ב-15 בנובמבר 1536 ונסעו לוונציה ועסקו שם בעזרה לחולים. ב-24 ביוני 1537 הוסמך חאווייר ככומר. למרות מאמציהם נכשלו השבעה בניסיונותיהם להגיע לארץ הקודש כפי שנדרו בשל מלחמה בין הרפובליקה של ונציה לאימפריה העות'מאנית, ולכן בנובמבר 1538 נסעו השבעה מלווים בקבוצה של מגויסים חדשים לרעיון לרומא על מנת להעמיד עצמם למרותו הישירה של האפיפיור.
באביב 1539 השתתף חאווייר בכינוסים שארגן לויולה עם חבריו על מנת להכין את תקנון מסדר הישועים. המסדר קיבל את אישור האפיפיור בעל פה ב-3 בספטמבר, אך ב-16 במרץ 1540, חצי שנה לפני שהתקבל האישור הרשמי בבולה אפיפיורית בשם "מסדר צבא הכנסייה", שלח לויולה את חאווייר לליסבון על פי בקשתו של ז'ואו השלישי מלך פורטוגל. המלך הפורטוגלי ביקש לשלוח כמרים חרוצים למושבות פורטוגל שמעבר לים שיטפלו בצורכיהם הרוחניים של הנוצרים וינצרו את העמים שבמושבותיו החדשות באסיה. חאווייר הגיע לליסבון ביוני 1540 ושהה בה כתשעה חודשים.
ביוגרפיה > בהודו

ב-7 באפריל 1541 הפליג חאווייר בחברת שני ישועים נוספים והמשנה למלך החדש מרטים אפונסו דה סוזה (Martim Afonso de Sousa‏; 1571-1500) על סיפון ה"סנטיאגו". הוא שהה במוזמביק מאוגוסט 1541 ועד מרץ 1542 והגיע לגואה שבהודו, אז בירת המושבות הפורטוגזיות במזרח, ב-6 במאי 1542 בתפקיד שגריר האפיפיור (נונציוס אפוסטולי). בשלוש השנים הבאות פעל מהבסיס בגואה.
בחצי השנה הראשונה פעל בגואה בעיקר בהטפה ועזרה לחולים והדרכת נערים בעיקרי האמונה הנוצרית (קטכיזם). ב-20 בספטמבר 1542 החל חאווייר לעסוק בפעילות מיסיונרית.
פעולתו המיסיונרית הראשונה הייתה בקרב ה"פראוואס", קאסטה טמילית של שולי פנינים שחיו לאורך החוף המזרחי של דרום הודו, צפונית לכף קומורין (הקצה הדרומי ביותר של הודו). שבע שנים לפני כן הבטיחו שולי הפנינים כי יתנצרו אם הפורטוגזים יעזרו להם כנגד המוסלמים בהם נאבקו. העזרה ניתנה וכ-20,000 שולי פנינים נטבלו לנצרות, אולם מאז לא הגיע אליהם כומר או מורה דת וההתנצרות הייתה להלכה בלבד. חאווייר סייר בין כפרי הפראוואס והדריך אותם בכללי האמונה תוך שימוש במדריך להליכות הדת והאמונה הנוצרית שתורגם לטמילית בעזרת מתורגמנים. הוא התגבר על הקשיים בתקשורת המילולית בכוח האמונה העזה ובטוב הלב שהפגין. שנתיים אחר־כך הטביל חאווייר לנצרות כ-10,000 מבני עם המאקואן שחיו לאורך החוף הדרום מערבי של הודו. שני עממים אלה נשארו קתוליים עד ימינו.
כמו כן עשה חאווייר מאמצים לשכנע את מלך ונאד, ממלכה קטנה בדרום הודו, להמיר את דתו. ב-1544, בזמן שהותו בוונאד, פלש אליה צבא אימפריית ויג'איאנגר, ביצע טבח בתושבים והחריב יישובים, ואחר כך חזר לבסיסו. על הסיבות לפלישה ועל מה שקרה במהלכה חלוקות הדעות. המסורת הנוצרית טוענת כי המטרה הייתה לכבוש את ונאד וכי חאווייר חולל נס ועצר במו ידיו את הפלישה. חאווייר התגורר אז בקוטאר (כיום חלק מהעיר נגרקויל), הבירה הדרומית של ונאד. כששמע על הפלישה, עלה על גבעה בוודאסרי (Vadasery, אף היא חלק מנגרקויל כיום), כשני קילומטרים מקוטאר, עמד כפסל כשהוא נושא צלב בידיו והמראה הפחיד את הפולשים שנסוגו. המסורת ההינדית טוענת כי הפלישה נועדה להעניש את האוכלוסייה שהתנצרה עקב פעולותיו של חאווייר, וכי לאחר שהמשימה הושלמה בהצלחה חזר הצבא כמנצח. בכל מקרה וודאי שחאווייר הקים כנסייה קטנה בקוטאר על חלקת קרקע שקיבל במתנה ממלך ונאד שהורחבה עם השנים, וכיום היא קתדרלה, מקום מושב הבישוף של הדיוקסיה של קוטאר.
בעקבות התנהגותם המופקרת לטעמו של ראשי הממשל בגואה, וראיות לקיום יהדות בסתר של האנוסים (יהודים שהתנצרו בכפייה) שהתגוררו בגואה, כתב חאווייר ב-1545 למלך פורטוגל ז'ואו השלישי וביקש כי תוקם אינקוויזיציה בגואה. בקשה זו מולאה שמונה שנים לאחר מותו. האינקוויזיציה של גואה שהוקמה ב-1560 ופעלה עד 1774 כונתה "חסרת הרחמים ביותר בכל עולם הנצרות", והוציאה להורג בשריפה אלפי אנשים.
בסתיו 1545 הפנה חאווייר את מאמציו מזרחה ותכנן מסע מיסיונרי למקאסאר שבאי סולאווסי, כיום באינדונזיה. הוא הגיע למלאקה באוקטובר אותה שנה והטיף לאוכלוסייה במרכז מסחרי זה, אך לאחר שחיכה במשך שלושה חודשים לשווא לספינה למקאסאר הוא ויתר על תוכניתו. הוא עזב את מלאקה ב-1 בינואר 1546 ונחת באי אמבון שבקבוצת איי מלוקו (המכונים איי התבלינים), שם שהה באי עד אמצע יוני. הוא ביקר אז באיים נוספים בקבוצת איי מולוקו ובכלל זה טרנאטה ומורוטאי. אחרי חג הפסחא של 1546 הוא חזר לאמבון ואז למלאקה. כמה כותבים מהמאה ה-17 טענו כי במהלך מסעו זה הגיע חאווייר גם למינדנאו שבפיליפינים. טענה זו הופיעה גם בבולה שהכריזה עליו כקדוש והתפרסמה ב-1623 ולכן מכונה חאווייר גם ה"שליח הראשון לפיליפינים", אך אין שום הוכחה כי היה בפיליפינים.
ביוגרפיה > "נס האצ'ין"

בשלהי שנת 1547 חזר חאווייר למלאקה, ופגש לראשונה בפרנאו מנדש פינטו, הרפתקן ומגלה ארצות, שבעקבות המפגש עם חאווייר הפך לחסיד נלהב שלו והקדיש לו קטעים ארוכים בספרו האוטוביוגרפי "מסעות". פינטו מנדש מתאר בספרו כי באותה תקופה היה המושל הפורטוגזי של מלאקה סימאו דה מלו (Simão de mello), שקיבל את מינויו ב-1545 והיה המושל הרביעי של מלאקה בתוך שלוש שנים. בהגיעו למלאקה מצא דה מלו כי כמות החיילים שעמדו לרשותו על מנת להגן על העיר הייתה בלתי מספקת, בין השאר, משום שחיילים שקיבלו תעודות מסע למלאקה העדיפו להציע את שירותם כשכירי חרב לכל מלך באזור שהיה מוכן לשלם. עובדה זו הייתה ידועה גם לאויביהם של הפורטוגזים, ובליל 9 באוקטובר 1547 תקף צי, ובו שבעים ספינות של סולטנות אצ'ה שעל סיפונן כ-5,000 חיילים, את נמל מלאקה והעלה באש שבע ספינות שעגנו בנמל. חבל אצ'ה שבצפון מערב סומטרה (כיום מחוז באינדונזיה) היה אז מקום מושבה של אחת הסולטנות המוסלמיות החזקות בדרום מזרח אסיה שנתכנתה בפי הפורטוגזים אצ'ין (Achin). הצי של אצ'ה לא תקף את המבצר והתרחק מטווח התותחים שבו. בבוקר לכדו האצ'ינים סירה ועליה שבעה דייגים מלאים ממלאקה. לאחר שכרתו את אוזניהם ואפם הם שלחו אותם בחזרה למלאקה בלוויית מכתב שבו התרברב מפקד הצי האצ'יני בכוונתו לסייר לאורך המצרים וללכוד כל ספינה שיחפוץ והתריס בפני מושל מלאקה שינסה לעצור בעדו.
מושל מלאקה התייעץ עם חאווייר, שבתקופה זו כבר יצא שמעו לפניו, שהציע לו לתקוף. מכיוון שלרשות המושל עמדו שבע ספינות בלבד שלא היו ראויות לצאת לים, נשא חאוויר נאום נלהב בפני הקצינים על חובתם כלפי האל. השפעת הנאום על הפורטוגזים הייתה עזה, ובמשך 5 ימים עמלו 700 איש לטפל בספינות. אלא שכשיצא הכוח שמנה 120 לוחמים בלבד לים במטרה לרדוף אחרי הצי של אצ'ין טבעה אחת הספינות מיד, ושאר הספינות חזרו מיד לנמל כשאנשיהם מסרבים להמשיך בטענה שהטביעה היא אות אזהרה מאלוהים. דה מלו שלח לקרוא לחאווייר, והלה הבטיח לחיילים שבתמורה לספינה שאבדה ישלח להם אלוהים עוד באותו יום שתי ספינות אחרות. ואכן, לפנות ערב הופיעו באופק שתי ספינות. בירור העלה שמדובר בספינות עליהן פיקד דיוגו סאורש דה מלו (Diogo Saurez de Mello), שעמד בראש שכירי החרב הפורטוגזים בשירות מלך בורמה. דה מלו היה בדרכו חזרה לבורמה, לאחר שהביא עמו סחורות, ולא התכוון לעגון במלאקה. בתמורה להבטחה של חאווייר כי לא יושת עליו מכס הסכים דה מלו להצטרף למסע העונשין כנגד אצ'ין. שמונה הספינות הפליגו במעלה החוף המערבי של חצי האי המלאי בפיקודו של דום פרנשיסקו דה סה (Dom Francisco de Sá) על מנת לגלות כי הצי של אצ'ה עוגן בנהר פרליס (Perlis, כיום במדינה בעלת אותו שם במלזיה). בקרב שהתחולל ב-25 באוקטובר 1547 השמיד הצי הפורטוגזי את הצי של אצ'ה.
לטענת מנדש פינטו ידע חאווייר מיד באותו רגע על הניצחון, עליו הכריז תוך כדי תפילה, אף על פי שהאישור הרשמי על כך הגיע רק שישה ימים אחר-כך, כשהגיעה ספינה מהירה מהצי הפורטוגזי למלאקה. אירוע זה לכינוי "נס האצ'ין".
ביוגרפיה > ביפן > המפגש עם אנג'ירו

האירופאים הראשונים שהגיעו ליפן היו צמד סוחרים פורטוגזים שנחתו בכף קדוקורה, בקצה הדרומי של האי טנגשימה, דרומית לאי קיושו על סיפונה של ג'ונקה סינית ב-23 בספטמבר 1543. לאחר שנפוצה השמועה על עושרה של יפן החלו סוחרים פורטוגזים לפקוד את נמלי דרום יפן. ב-1547 ביקר רב החובל ז'ורז'י אלוורש (Jorge Alvarez) ביפן. בעת שעמד לעזוב את נמל ימאגאווה (山川町) שליד קגושימה שבקיושו בדרכו בחזרה למלאקה הוא הסכים להעלות לספינתו שלושה יפנים: סמוראי בן 35 ששמו אנג'ירו (או יאג'ירו לפי גרסה אחרת), אחיו ומשרתו. אנג'ירו ביקש להימלט מיפן לאחר שהואשם ברצח. בסוף דצמבר 1547 הפגיש אלוורש בין פרנסיסקו חאווייר, שעצר במלאקה בדרכו מאיי מאלוקו לגואה, לאנג'ירו שכבר ידע לדבר בפורטוגזית רצוצה.
אנג'ירו סיפר לחאווייר על חייו ביפן ועל המנהגים והתרבות של מולדתו, וחאווייר היה מוקסם ממה ששמע על הארץ החדשה שנתגלתה לאירופאים לא מכבר. בעיני רוחו הוא ראה בארץ רבת האוכלוסין ובעלת התרבות העשירה כר פורה לפעילות מיסיונרית, והוא החל לתכנן את הפעילות המיסיונרית לארץ שנתגלתה לאירופאים לראשונה רק חמש שנים לפני־כן. "שאלתי את אנג'ירו האם היפנים יהפכו לנוצרים אם אצטרף עמו לארץ זו, והוא ענה כי הם לא ימירו דתם מיד, ובתחילה ישאלו אותי שאלות רבות ויראו מהן ידיעותיי. מעל לכל הם ירצו להיווכח שאני חי לפי העקרונות שאני מטיף להם. כל הסוחרים הפורטוגליים שביקרו ביפן מבטיחים כי בלכתי לשם אעשה שרות רב לאל, ויותר מאשר בקרב עמי הודו, שכן היפנים הם גזע המושפע בעיקר מההיגיון." כשחזר חאווייר לגואה ב-1548 הוא לקח עמו את אנג'ירו, משרתו ואחיו, ובחג הפנטקוסט של 1548 הוטבלו השלושה לנצרות. אנג'ירו, שנקרא מעתה פאולו דה סנטה פה (פאולו של האמונה הקדושה), ושני היפנים הנוספים החלו ללמוד פורטוגזית בקולג' הישועי של סאו פאולו (Collegio de São Paulo) בגואה.