stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המודל של קאס
שלב ד': קבלת הזהות

בשלב זה האדם מקבל את עובדת היותו לסבית או הומוסקסואל, אף אם אינו בהכרח סובלני לעובדה זו. בהתאם לקבלת הזהות מורחבים הקשרים עם התרבות והקהילה ההומו/לסבית.
האדם מזדהה עם אחרים משמעותיים שהם הומוסקסואלים. השאלות ששאל את עצמו בשלבים מוקדמים יותר ("מה אני?" "להיכן אני שייך?") נענו.
בשלב זה, משמעותי עבור האדם היחס של הסובבים אותו, ההומוסקסואלים והלסביות, כלפי נטייתם המינית. אם אחרים משמעותיים אלו תופסים את הנטייה המינית כלגיטימית בחלקה ("זה בסדר להיות לסבית/הומו בחיי הפרטיים, אבל אסור לי לחשוף זאת בחברה"), סביר שהאדם שנמצא בקשר אתם יאמץ לעצמו פילוסופית חיים זו, ויחיה את חייו באמצו את אסטרטגיית ה"מעבר" (Passing).
במטרה לצמצם את החשש מתגובות הומופוביות של החברה, יחיה האדם בסביבה שהיא רובה הומוסקסואלית, ובחיי החברה ה"אחרים" (עבודה, חברים סטרייטים) יציג עצמו כהטרוסקסואל בהתבטאויות, התנהגות וכו'. ייתכן ותהיה חשיפה מסוימת מול המשפחה, חברים אחדים, חברים ספציפיים בעבודה, אך הגישה הכללית היא "לא לעשות גלים". אם אסטרטגיה זו יעילה, סביר שהאדם יסיים את תהליך גיבוש זהותו בשלב זה.
אם, מצד שני, האדם נתקל באחרים משמעותיים התופסים את נטייתם המינית כלגיטימית לחלוטין (בחייהם הפרטיים ובציבור), סביר שזו הגישה שיאמץ לעצמו. האדם יתרחק מסביבה חברתית שהיא, עדיין, הומופובית. התייחסויות הומופוביות נחוות עבורו כמעליבות במיוחד. על מנת להתמודד עם הכעס כלפי החברה השוללת הומוסקסואליות, בשילוב עם התגבשות הנטייה המינית, האדם עובר לשלב ה'.
שלב ה': גאווה בזהות

בשלב זה מקבל האדם את פילוסופית החיים הרואה בנטייה המינית ההומוסקסואלית לגיטימית לחלוטין, וכואב את חוסר הסובלנות, ולעיתים אף את ההומופוביה והעוינות, הקיימות מצד החברה. בהתאם לכך, האדם מתקרב יותר ויותר לקהילה לתרבות הלהט"ב, ומוצא פחות עניין בחברה ההטרוסקסואלית.
בשלב זה נוטה האדם לחלק את העולם לשניים : אלו שהם הומוסקסואלים או תומכים בהם, ואלו שלא. כחלק מההתקרבות לקהילה ההומו/לסבית, מתעוררת גאווה על כל הישג שהקהילה משיגה. אולם, חיי היומיום מחייבים התמודדות יומיומית עם החברה ההטרוסקסואלית, ועם חוויות הומופוביות. חוויות אלו מגבירות את תחושת התסכול והניכור מחברה זו. הכעס והגאווה, מובילים את האדם להיות פעיל במאבק לשינויים חברתיים אותם הוא רואה כנכונים.
פעילות כזו, מחייבת את האדם לחשוף ברבים את נטייתו המינית, וכך, אסטרטגיות שהיו נחלת השלבים הקודמים (שמטרתן להסתיר נטייה זו), נזנחות. הנטייה המינית נחשפת לרוב למשפחה ולחברים, ובהמשך אף לחברים הטרוסקסואלים בעבודה.
תגובתם של האחרים המשמעותיים ההטרוסקסואלים, חשובה. במידה ותגובה זו שלילית, היא מאששת את החששות שהיו לאדם, ומחזקת את הראייה הדיכוטומית, את ראיית העולם כמחולק לשנים: ההומוסקסואלים ואוהביהם (שהם "בסדר") מול ההטרוסקסואלים (שהם "לא בסדר"). במקרה כזה, התפתחות נטייתו המינית של האדם נעצרת בשלב זה.
במידה ותגובת האחרים המשמעותיים ההטרוסקסואלים היא חיובית, ולא עולה בקנה אחד עם החששות של האדם מתגובתם השלילית, האדם נוטה לעבור לשלב ו'.
שלב ו': סינתזה בזהות

בשלב זה מתרחשת סינתזה בין הגדרת זהותו של האדם כהומוסקסואל או לסבית, לבין הגדרות אחרות ונוספות בזהותו.
האדם מפתח מודעות לכך שפילוסופית ה"הם ואנחנו", בה כל ההטרוסקסואלים נחווים כשליליים, בעוד ההומוסקסואלים חיוביים, אינה מתיישבת עם המציאות. הוא מקבל את העובדה, שקרובים אליו אנשים הטרוסקסואלים, שיכולים להוות מקור תמיכה כמו חבריו ההומוסקסואלים. הכעס שאפיין את השלב הקודם לעיתים עדיין קיים, אך בעוצמה פחותה. קשרים עם הטרוסקסואלים המספקים תמיכה מובילים לאמון רב יותר. אין יותר צורך לראות את העולם בצורה דיכוטומית, של הומואים מול הטרוסקסואלים. האספקט ההומוסקסואלי/לסבי, יכול לחיות באינטגרציה עם שאר מרכיבי הזהות. התפתחות הזהות העצמית, הקשורה לנטייה המינית - הסתיימה.
ביקורת על המודל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

המודל של פאסינגר לפיתוח זהות הומוסקסואלית ולסבית
לקריאה נוספת

חקלאי, א. (2002). תהליכי גיבוש זהות בקרב לסביות. עבודה לשם קבלת תואר מוסמך. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב.
לוטרינגר, ג. (2006). אודות הקשר בין גיבוש זהות הומוסקסואלית לבין רווחה נפשית ותסריטי עולם עוין בקרב בני/ות נוער וצעירים/ות בחברה הישראלית. עבודה לשם קבלת תואר מוסמך. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב.
נתן, ש. (2004). חווית אי הידיעה בתהליך גיבושה וגילויה של נטייה מינית הומו-לסבית. עבודת גמר לקבלת תעודה בפסיכותרפיה. אוניברסיטת תל אביב: בית הספר לרפואה.
שילה, ג. (2009). גיבוש נטייה מינית בקרב נוער הומו-לסבי: בחינת ממדים סביבתיים המשפיעים על גיבוש נטייה מינית והשפעתם על בריאותם הנפשית של בני הנוער. עבודה לשם קבלת תואר דוקטור. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב.
Vivian Cass (1979, 1984, 1990). In Ritter and Terndrup (2002) Handbook of Affirmative Psychotherapy with Lesbians and Gay Men
הערות שוליים

↑  ואינו נוגע בהכרח לתרבויות או חברות אחרות בהן המערכת המגדרית (Gender System), מאורגנת באופן מעט שונה.
↑  מאמר זה הוא עיבוד ברשות ממאמרו של ד"ר גיא שילה : "גיבוש הזהות הלסבית/ההומוסקסואלית - המודל של Cass", לאחר שנתן הסכמתו לפרסומו בוויקיפדיה. המאמר מופיע באתר המאמרים באינטרנט של עמותת חוש"ן - חינוך ושינוי, וכן באתר המאמרים באינטרנט של שפ"י
| לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב)  |
| --- | --- | --- |
| זהות ונטייה מינית | ביסקסואליות (הקהילה הביסקסואלית) • הומוסקסואליות • הטרוסקסואליות • לסביוּת • פאנסקסואליות • קוויר •  פוליסקסואליות • אומניסקסואליות • מונוסקסואליות • בי-קיוריוס • א-מיניות • הטרופלקסיביליות • דמוגרפיה • סאפיוסקסואליות • א-מיניות אפורה |  |
| זהות מגדרית | מגדר • מגדריזם • התפתחות הזהות המגדרית • ביטוי מגדרי • כינוי גוף מגדרי • התאמה מגדרית • ניתוח להתאמה מגדרית • חרטה על הליך התאמה מגדרית • טרנסג'נדר (אישה טרנסית, גבר טרנס) • סיסג'נדר • טרנסקסואליות • קרוס-דרסינג • ג'נדרקוויר • ביג'נדר • אינטרסקס • אג'נדר • פאנג'נדר • טריג'נדר |  |
| מושגי יסוד | הקהילה הגאה • גיבוש זהות • יציאה מהארון • אאוטינג • מהומות סטונוול • חודש הגאווה • מצעד הגאווה • טיפול המרה • הומופוביה • הומופוביה מופנמת • ביפוביה • טרנספוביה • טרנסמיזוגניה • הטרוסקסיזם • הומונורמטיביות • הטרונורמטיביות • גאווה • פינקוושינג • סטרייטוושינג |  |
| סמלי להט"ב | משולש ורוד • משולש שחור • דגל הגאווה • דגל גאווה • הדגל הלסבי • דגל הגאווה הפאנסקסואלי • דגל הגאווה הביסקסואלי • דגל האינטרסקס • דגלי גאווה נוספים |  |
| שונות | גברים המקיימים יחסי מין עם גברים • נשים המקיימות יחסי מין עם נשים • יחסי מין הומוסקסואליים • יחסי מין לסביים • G0y • דייקס און בייקס • הומופיל • אלימות נגד להט"ב • התאבדויות בני נוער • לסביות פוליטית • פמיניזם לסבי • שבוע המודעות הטרנסג'נדרי • מבטא הומוסקסואלי • סטריאוטיפים על להט"בים • בריונות והטרדות נגד להט"ב • הזדקנות בקהילה הגאה • לימודי להט"ב |  |
לקטגוריה • לפורטל
יללת הזאבים

| --- | --- |

פוסטר הסרט
 בימוי:  משה אלפרט
 הופק בידי:  חיים מקלברג
 תסריט:  משה אלפרט נועה ברמן-הרצברג
 עריכה:  רבקה יוגב
 שחקנים ראשיים:  שמיל בן ארי
 מוזיקה:  גלעד בן עמרם
 צילום:  משה אלפרט
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  תותים הפקות בע"מ
 הקרנת בכורה:  ישראל 18 ביולי 2013
 משך הקרנה:  78 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  טבע, תיעודי
 דף הסרט ב־IMDb
 
יללת הזאבים הוא סרט טבע תיעודי ישראלי, המגולל את סיפור חייו של זאב הודי במשך עשרים שנה מינקותו ועד לזקנתו. הסרט בוים וצולם על ידי משה אלפרט, הופק על ידי אפיקים הפקות ויצא לאקרנים בשנת 2013.
הזאבים המרכזיים בסרט הם זאבים שגידל אלפרט בביתו הפרטי בזכות אישור מיוחד שקיבל מרשות הטבע והגנים לגדל אותם. הוא עקב אחריהם מינקות עד בגרות, כשהקימו להקת זאבים. כמו כן, בסרט מופיעים גם בעלי חיים נוספים כדוגמת: בקר, צבי ארץ-ישראלי, שלדג, שקנאי, צופית, שפן סלע ועוד.
אלפרט ביים וצילם את הסרט בעקבות הצלחת סרט הטבע הקודם שיצר, ארץ בראשית. הסרט מלווה בקטעי קריינות של שמיל בן ארי, וכן בקטעי מוזיקה שהלחין גלעד בן עמרם.
ראו גם

סרטים וסדרות אודות החי בארץ ישראל
קיטוב פוליטי

קיטוב פוליטי הוא סטייה של עמדות פוליטיות הרחק מהמרכז, אל קצוות אידאולוגיים.
במדעי המדינה רוב הדיונים על קיטוב פוליטי מתייחסים לקיטוב בהקשר של מפלגות פוליטיות ומערכות ממשל דמוקרטיות. במערכות ממשל דו-מפלגתיות, הקיטוב הפוליטי מגלם בדרך כלל את המתח של האידאולוגיות הפוליטיות הבינאריות ואת הזהויות המפלגתיות. עם זאת, מספר מדעני מדינה טוענים כי הקיטוב העכשווי תלוי פחות בהבדלי מדיניות בין שמאל וימין ויותר בחלוקות אחרות כמו דתיים נגד חילונים, לאומנים נגד גלובליסטים, מסורתיים נגד מודרניים, או כפריים נגד עירוניים. קיטוב קשור לתהליך הפוליטיזציה.
החוקרים מבחינים בין קיטוב אידאולוגי (הבדלים בין עמדות כלפי מדיניות), לבין קיטוב רגשי (סלידה רגשית וחוסר אמון בקבוצות פוליטיות שנמצאות במחנה אחר).
בשנת 2024 בחר מילון מרים וובסטר במילה polarization (קיטוב) כמילת השנה, על רקע שנת הבחירות בארצות הברית בה התמודדו קמלה האריס ודונלד טראמפ.
הגדרות ומדידות

מדעני מדינה מבחינים בדרך כלל בין שתי רמות של קיטוב פוליטי: אליטות והמונים. "קיטוב אליטה" מתמקד בקיטוב של האליטות הפוליטיות, כמו מארגני מפלגות ונבחרי ציבור. "קיטוב המוני" (או קיטוב עממי) מתמקד בקיטוב של ההמונים, לרוב ציבור הבוחרים או הציבור הרחב.
הגדרות ומדידות > קיטוב אליטה

קיטוב אליטה מתייחס לקיטוב בין מפלגות השלטון למפלגות האופוזיציה. מפלגות פוליטיות מקוטבות הן מלוכדות, מאוחדות, תוכניתיות ומובחנות מבחינה אידאולוגית; בדרך כלל הן קיימות במערכת פרלמנטרית של ממשל דמוקרטי.
במערכת דו-מפלגתית, לבית מחוקקים מקוטב יש שני מאפיינים חשובים: ראשית, אין חפיפה אידאולוגית בין חברי שתי המפלגות; ושנית, כמעט כל מחלוקת לגבי חקיקה ומדיניות נשענת על פער אידאולוגי רחב. פער זה מוביל להתאמה בין זהות מפלגתית לזהות אידאולוגית (כלומר, דמוקרטים ורפובליקנים הופכים למילים נרדפות כמעט מושלמות לליברלים ושמרנים) ולקריסת ה"מרכז" האידאולוגי. עם זאת, מחקר שנערך ב-2022 על 25 מדינות אירופיות, טוען שהגורם שמשפיע על גודל ואופי הקיטוב הרגשי, הוא לא מספר המפלגות, אלא אופן התקשורת בין פלגים שונים.
רובם המכריע של המחקרים על קיטוב אליטה מתמקדים בגופים העוסקים בחקיקה ודיון. במשך עשרות שנים מדענים פוליטיים מדדו את הקיטוב בארצות הברית על ידי בחינת דירוג חברי המפלגה שבוצע על ידי קבוצות אינטרסים, אך כעת רובם מנתחים דפוסים של הצבעה שמית כדי לחקור מגמות בהצבעה בקו המפלגה ובאחדות המפלגה. מחקר משנת 2019 השתמש בתיעוד של דיונים בקונגרס כדי לבחון הבדלים בדפוסי דיבור בין רפובליקנים לדמוקרטים כמדד לקיטוב, ומצא כי החל משנת 1994 יש עלייה דרמטית בדפוסי דיבור מקוטבים.
הגדרות ומדידות > קיטוב עממי

קיטוב עממי (popular polarization), או קיטוב המוני (Mass polarization), מתרחש כשעמדותיו של ציבור הבוחרים כלפי נושאים פוליטיים, מדיניות, דמויות מפורסמות או אזרחים אחרים מחולקים בצורה מסודרת בהתאם לקווים מפלגתיים. במקרה של קיטוב קיצוני, כל מחנה מטיל ספק בלגיטימיות המוסרית של האחר, ורואה במחנה היריב ובמדיניותו איום קיומי על אורח חייהם או על האומה כולה.
ישנם מספר סוגים או מדדים של קיטוב עממי. קיטוב אידאולוגי מתייחס למידה שבה יש לקהל הבוחרים אמונות שונות בנושאים אידאולוגיים (למשל, הפלה או אפליה מתקנת), או אמונות שמרניות או ליברליות באופן עקבי במגוון נושאים (למשל, עמדה שמרנית לגבי הפלות וגם אפליה מתקנת גם אם עמדות אלו לא נחשבות "קיצוניות"). "התמיינות מפלגתית" מתייחסת למידה שבה ציבור הבוחרים "מתמיין" או מזדהה עם מפלגה על סמך מאפיינים אידאולוגיים, אתניים, דתיים, מגדריים או דמוגרפיים אחרים של הציבור. קיטוב רגשי מתייחס למידה שבה ציבור "לא אוהב" או "לא מאמין" לאנשים ממפלגות אחרות.
מדעני מדע המדינה שחוקרים קיטוב המוני מסתמכים בדרך כלל על נתונים מסקרי דעת קהל וסקרי בחירות. הם מחפשים דפוסים ומגמות בדעותיהם של המשיבים בנושא נתון, היסטוריית ההצבעה שלהם והאידאולוגיה הפוליטית שלהם (שמרנית, ליברלית, מתונה וכו'), ומנסים לקשר את המגמות הללו לזיהוי המפלגתי של המשיבים ולגורמים אחרים שעלולים לגרום לקיטוב (כמו מיקום גאוגרפי או דרגת הכנסה). בדרך כלל מגבילים חוקרי מדע המדינה את החקירה שלהם לנושאים ושאלות שנקבעו בעבר, כדי להשוות את המצב כיום לאקלים הפוליטי בעבר. חלק מהמחקרים העדכניים משתמשים גם במשחקי קבלת החלטות (כמו משחק הדיקטטור) כדי למדוד באופן כמותי עד כמה חברי הקבוצה הפנימית מפלים את חברי קבוצת החוץ ביחס לחבריהם בקבוצה.
פרסומים אקדמיים עדכניים טוענים כי חוסר סובלנות משפיע על קיטוב. פחות סובלנות באופן שיטתי בקצוות האידאולוגיים עלולה להוביל לקיטוב פוליטי שבו הדעות מקוטבות עוד יותר מהזהויות. לעומת זאת, חוסר סובלנות בקרב מתונים מסייע ללכידות.
מספר חוקרי מדעי המדינה טוענים שקיטוב מצריך הבדלים במגוון רחב של נושאים, בעוד שאחרים טוענים שנדרשים הבדלים רק בנושאים בודדים.
הגדרות ומדידות > קיטוב רגשי

קיטוב רגשי מתייחס לתופעה שבה רגשות ותחושות של אנשים כלפי חברי המפלגה או הקבוצה הפוליטית שלהם הופכים חיוביים יותר, בעוד שרגשותיהם כלפי חברי המפלגה או הקבוצה הנגדית הופכים שליליים יותר. קיטוב זה יכול להוביל לעוינות מוגברת ולחוסר נכונות להתפשר או לעבוד יחד עם אנשים המחזיקים בדעות פוליטיות אחרות. מחקר משנת 2022 בדק את שכיחות התופעה ב-12 מדינות שחברות ב-OECD על פני 40 שנה, ומצא כי בארצות הברית הקיטוב עלה בצורה החזקה ביותר. הקיטוב עלה גם ב-5 מדינות נוספות בתקופה זו וביתר המדינות הוא ירד. ניתן להבחין בקיטוב זה במערכות מקוונות וגם במצב לא מקוון.
מחקר שהתפרסם ב-2023 ערך ניסוי ב-25 מדינות אירופיות, באמצעות סימולציות אמון כמו משחק הדיקטטור. המחקר מצא כי גודל הקיטוב הרגשי על פני מפלגות חזק בהרבה בהשוואה לפערים בין תכונות אחרות המהוות גורמי מחלוקת מסורתיים, כגון מעמד, דת ואפילו לאום, דבר שמאשש את הבכורה של "מפלגתיות" והכללה שלה על פני מדינות דמוקרטיות. המחקר גם מצא כי קיטוב באירופה נובע בעיקר מהעדפה פנים-קבוצתית ופחות בגלל טינה לקבוצות חוץ. ממצא נוסף של המחקר היה שניתן להפחית קיטוב רגשי באמצעות שותפות קואליציונית, שמפחיתה הטיה בתוך הקבוצה והטיה נגד קבוצות חוץ.
גורמים לקיטוב פוליטי

ישנם גורמים שונים לקיטוב פוליטי ואלה כוללים מפלגות פוליטיות, הקשר פוליטי, אידאולוגיה פוליטית של הציבור, תקשורת ההמונים וחלוקה מחדש של מחוזות בחירה.
גורמים לקיטוב פוליטי > הציבור

בדמוקרטיה ייצוגית, האזרחים מצביעים עבור השחקנים הפוליטיים שייצגו אותם. חלק מהחוקרים טוענים כי הקיטוב הפוליטי משקף את האידאולוגיה של הציבור ואת העדפות ההצבעה. מאמר משנת 2007 טוען שקיטוב פוליטי הוא תופעה טבעית וקבועה. לפי החוקרים, נאמנות מפלגתית היא מרכיב חזק בחשיבה של הבוחרים. אנשים שיש להם ידע פוליטי גבוה יותר לא יושפעו מכל דבר שפוליטיקאי אומר. הקיטוב הוא רק השתקפות של המפלגה שאליה שייך הבוחר, ולאיזה כיוון הוא נע. הם טוענים שיש קשר בין הבדלים ציבוריים באידאולוגיה לקיטוב של נציגים, אך עלייה בהבדלי העדפות היא בדרך כלל זמנית ובסופו של דבר מביאה לפשרה. חוקרים אחרים טוענים במאמר מ-2013 שהקיטוב בציבור הוא תוצאה של אנשים בעלי אמונה מוגזמת ביכולתם להבין נושאים מורכבים. כשביקשו מאנשים להסביר בפירוט את העדפות המדיניות שלהם, הדבר הוביל בדרך כלל לדעות מתונות יותר. אך כשביקשו מהם רק לרשום את הסיבות להעדפותיהם, הדבר לא הוביל למתינות כזו.
מחקרים שנעשו בארצות הברית (2019) ובבריטניה (2022) מצאו כי הקיטוב הפוליטי בציבור הוא בדרך כלל פחות קיצוני ממה שמתואר בתקשורת. לפי החוקרים, חלק מהבעיה היא שלאנשים יש הבנה מעוותת לגבי אנשים שנמצאים בקבוצה אחרת. לפי המחקר מארצות הברית, כשמבקשים מאנשים להעריך עד כמה רפובליקנים או דמוקרטים מחזיקים בעמדות קיצוניות, ההערכה הממוצעת עומדת על 55%, ולעומת זאת מדידות עד כמה אנשים מחזיקים באמת בעמדות אלה מצביעות על שיעור של 30%.
במחקריו מהשנים 2006 ו-2008, Morris P. Fiorina מעלה השערה שקיטוב הוא תופעה שאינה מתקיימת בציבור, אלא נוצר על ידי פרשנים כדי ליצור פילוג נוסף בממשלה. מחקרים אחרים מצביעים על כך שקיים מתאם בין הבדלים תרבותיים, המתמקדים בתנועות אידאולוגיות ובקיטוב גאוגרפי במחוזות הבחירה של ארצות הברית, ובין העלייה בקיטוב הפוליטי הכולל שנצפתה שם בין 1972 ל-2004.
פערים דתיים, אתניים ותרבותיים בתוך הציבור השפיעו פעמים רבות על הופעת קיטוב. לפי מאמר משנת 2005, הפיצול האידאולוגי בין הרפובליקנים והדמוקרטים בארצות הברית מגיע לכדי פער תרבותי ודתי. הם טוענים שהדמוקרטים בדרך כלל הפכו מתונים יותר בהשקפות דתיות ואילו הרפובליקנים הפכו למסורתיים יותר. לדוגמה, מדעני מדינה הראו שבארצות הברית, מצביעים המזדהים כרפובליקנים נוטים יותר להצביע למועמד אוונגליסטי מובהק מאשר מצביעים דמוקרטיים. דבר זה מתואם עם העלייה בקיטוב בארצות הברית. תאוריה אחרת טוענת שהדת אינה תורמת לקיטוב קבוצתי מלא, אלא שקיטוב של פעילי מפלגה וקואליציה גורם לתזוזה של מפלגות לקיצוניות פוליטית.
בחלק מהמדינות שהיו בעבר תחת שלטון קולוניאלי, הציבור עשוי להיות מקוטב לפי חלוקה אתנית שנותרה ממשטר זה. בדרום אפריקה בסוף שנות ה-80, חברי המפלגה הלאומית השמרנית, שהייתה בעד-אפרטהייד, לא תמכו עוד באפרטהייד, ולפיכך, לא היו עוד מיושרים אידאולוגית עם מפלגתם. אפריקנרים הולנדים, אנגלים לבנים ואפריקאים שחורים ילידים התפצלו על סמך חלוקות גזעיות, מה שגרם לקיטוב לפי קווים אתניים.
אי שוויון כלכלי או אבטלה יכולים אף הם להגביר את הקיטוב הציבורי. לדוגמה, בגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, מפלגת הפועלים הקומוניסטית והמפלגה הנאצית, הופיעו כאידאולוגיות הפוליטיות הדומיננטיות, והציעו לטפל בבעיות הכלכליות של גרמניה בדרכים שונות בתכלית. בוונצואלה, בסוף המאה ה-20, המועמד לנשיאות הוגו צ'אבס השתמש באי-שוויון כלכלי במדינה כדי לקטב את הבוחרים, תוך שימוש בנימה עממית ואגרסיבית כדי לזכות בפופולריות.
גורמים לקיטוב פוליטי > שינוי גבולותיהם של מחוזות בחירה

שינוי גבולותיהם של מחוזות בחירה עלול להתבצע מתוך רצון לבצע הטיה בקביעת מחוזות בחירה – הזזה מניפולטיבית של גבולות המחוזות במטרה לסייע למפלגה פוליטית ספציפית. חוקרים בולטים במדע המדינה ערכו מחקר על מחוזות הבחירה בארצות הברית, ומצאו כי לשינוי הגבולות יש השפעה מינימלית על קיטוב פוליטי.
ההיגיון להשפעה המינימלית הזו נובע משני הסברים: ראשית, הטיה כזו מבוצעת בדרך כלל על ידי דחיסה של מצביעי האופוזיציה למעט מחוזות קונגרס באזור, תוך חלוקת מצביעי המפלגה המועדפת על רוב המחוזות ברוב קטן יותר ממה שהיה קיים אחרת (ובכך השגת רוב ביותר מחוזות). התוצאה של זה היא שמספר מחוזות הקונגרס התחרותיים צפוי לגדול, ובמחוזות תחרותיים נציגים צריכים להתחרות עם המפלגה השנייה על הבוחר החציוני, הנוטה להיות מתון יותר מבחינה אידאולוגית. שנית, קיטוב פוליטי התרחש גם בסנאט, שאינו חווה חלוקה מחדש מכיוון שהסנטורים מייצגים יחידות גאוגרפיות קבועות, כלומר מדינות. הטענה שהטיה במחוזות תתרום לקיטוב פוליטי, מבוססת על הרעיון שמחוזות חדשים לא-תחרותיים שנוצרו יובילו לבחירת מועמדים קיצוניים המייצגים את מפלגת הרוב, ללא דין וחשבון לקול המיעוט. אחד הקשיים בבחינת השערה זו הוא להפריד בין השפעות מזדמנות של התקבצות גאוגרפית טבעית של אנשים שעוברים למחוזות קונגרס בעלי הרכב אידאולוגי דומה לשלהם.
מחקר של קרסון ואחרים מ-2007 מצא כי שינוי גבולותיהם של מחוזות בחירה תרם לרמת הקיטוב הגבוהה יותר שקיימת בבית הנבחרים בהשוואה לסנאט, אולם השפעה זו הייתה "צנועה יחסית". התגלה קשר בין שינוי גבולות ממניעים פוליטיים ובין העלייה במפלגתיות בבית הנבחרים של ארצות הברית בין 1992 ל-1994.
גורמים לקיטוב פוליטי > התקשורת ורשתות חברתיות

במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, תקשורת ההמונים גדלה כמוסד. חוקרים בתחום מדעי המדינה טוענים שהדבר השפיע על ציבור המצביעים בשלושת העשורים האחרונים במיוחד, שכן לצופים ניתנות בחירות חדשותיות מקוטבות יותר. הסביבה הנוכחית, של תקשורת ההמונים, שהיא מפוזרת ומגוונת יותר, גרמה לתנועה של הקהל מתוכניות פוליטיות בעלות גוון אחיד וממלכתי יותר, לשידורים ומאמרים יותר אנטגוניסטיים וחד-צדדיים. צופים מפלגתיים נמשכים לתוכניות המקוטבות כמקור אישור-עצמי לשם חיזוק האידאולוגיות שלהם.
לפי חוקרת התקשורת Elaine Yuan ולפי החוקר Kim Su Jung, מדינות עם שוקי תקשורת מגוונים פחות אך מתפתחים, כמו סין או דרום קוריאה, הפכו למקוטבות יותר בגלל הגיוון של התקשורת הפוליטית.
רוב מנועי החיפוש והרשתות החברתיות (למשל, גוגל ופייסבוק) משתמשים באלגוריתמים ממוחשבים שמתאימים את התוכן המוצג בצורה אישית לכל משתמש על סמך מאפיינים אישיים של המשתמש, כגון: היסטוריית החיפוש, מיקום, ודפוסי ההקלקה הקודמים שלו. ההתאמה האישית של מידע שונה לכל משתמש מייצרת גישה מקוטבת יותר למידע.
שיטה זו של התאמה אישית של תוכן אינטרנט גורמת לבועות פילטר, מונח שטבע הפעיל הדיגיטלי אלי פריזר, המתייחס לבועות האידאולוגיות המקוטבות שנוצרות על ידי אלגוריתמי מחשב המסננים מידע לא קשור ודעות מנוגדות.
מחקר משנת 2011 מצא שצריכת חדשות מקוונת מתאפיינת בהפרדה אידאולוגית נמוכה יותר מרוב צריכת החדשות הלא מקוונת, ונמוכה יותר מההפרדה באינטראקציות פנים מול פנים. דבר זה מצביע על כך שההשפעה של בועות פילטר של צריכת מדיה מקוונת קטנה יותר מכפי שנהוג לחשוב. גם מחקרים אחרים מראים שהמדיה המקוונת אינה תורמת לקיטוב המוגבר של הדעות. סולומון מסינג ושון ג'יי ווסטווד טוענים שאנשים לא בהכרח הופכים מקוטבים בגלל התקשורת, מכיוון שלטענתם, האנשים בוחרים בחשיפה שלהם, שנוטה כבר להתאים לדעותיהם. למשל, בניסוי שבו אנשים יכלו לבחור את התוכן שהם רוצים, הם לא התחילו לסלוד יותר מיריביהם הפוליטיים לאחר שבחרו בין תוכן בעד או נגד הגירה. עם זאת, אנשים התחילו להתווכח לגבי התוכן.
מחקרים אקדמיים מצאו שהנגשת מידע אובייקטיבי ולא מוטה לאנשים עשויה להפחית קיטוב פוליטי, אך השפעת המידע על הקיטוב תלויה בהקשר. לדוגמה, הקיטוב בעמדות ביחס להוצאות הממשלתיות הצטמצם כשהציגו לאנשים "קבלה למשלם מיסים", אבל לא הצטמצם כשבנוסף לכך שאלו אותם איך הם רוצים שהכסף ישמש. הדבר מצביע על כך שלגורמים עדינים כמו מצב הרוח והטון של מקורות חדשות עשויה להיות השפעה רבה על האופן שבו המידע מתפרש.
מחקר אחר מאשש תזה זו, בכך שהוא מראה שרגשות שונים שמובעים בתקשורת יכולים להוביל לקיטוב או התלכדות: שמחה מסייעת לקיטוב רגשי, בעוד שעצב ופחד מסייעים להתלכדות רגשית. ממצאים אלה יכולים לעזור לעצב אלגוריתמים אחראיים יותר ולהתמקד בתוכן הרגשי של המלצות אלגוריתמיות.
המחקר על קיטוב פוליטי התמקד בעיקר בארצות הברית, מדינה בעלת קיטוב גבוה שהולך וגדל עם הזמן. בשוודיה, לעומת זאת, רמת הקיטוב האידאולוגי יציבה לאורך זמן. ניסויים וסקרים משוודיה תומכים אף הם במידה מוגבלת ברעיון שקיטוב אידאולוגי או רגשי גדל עקב שימוש בתקשורת.
גורמים לקיטוב פוליטי > שימוש ברשתות חברתיות לצורכי תעמולה

מקרים מהשנים האחרונות מצביעים על כך שגורמי מודיעין משתמשים ברשתות חברתיות לשם הגברת הקיטוב הפוליטי וכדי לבצע הטיית בחירות. ב-2016, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית, ממשלת רוסיה פעלה כדי להטות את הבחירות. הממשלה הרוסית הפעילה גופים כמו "הסוכנות לחקר האינטרנט" (IRA) שהשתמשו באלפי חשבונות ברשתות חברתיות שונות כמו פייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב וטוויטר שהתחזו לחשבונות של אנשים פרטיים או של ארגוני חברה אזרחית. המשתמשים המזויפים הללו הופעלו בקמפיין השפעה ותעמולה במטרה לקדם קיטוב פוליטי, לפגוע לפגוע בקמפיין של הילרי קלינטון, ולסייע לדונלד טראמפ.
השפעת תעמולה זו חורגת מגבולות המשתמשים ברשתות בגלל השפעתה על אנשי תקשורת רבים ופוליטיקאים. לדוגמה, במהלך קמפיין התעמולה של ה-IRA בארצות הברית, פוליטיקאים ואנשי תקשורת רבים הגיבו לציוצים מחשבונות מזויפים אלה מבלי לדעת שהם קשורים לרוסיה, בהם מייקל מקפול שכיהן כשגריר ארצות הברית ברוסיה, ושון האניטי, איש הרדיו ומגיש בולט של רשת פוקס ניוז.
מקרים דומים התרחשו גם בישראל. תחקירים של ארגון פייק ריפורטר החל משנת 2021 מצאו מספר רשתות השפעה של ארגוני ביון זר, שמקורן באיראן, שפעלו לזרוע כאוס וקיטוב פוליטי בישראל באמצעות הרשתות החברתיות. בין היתר על ידי הטעייה של פעילים בליכוד ובידיעות שפורסמו תחילה ברשתות חברתיות ובהמשך גם בעיתונות. בעקבות התחקירים הוחלט לקיים דיון בנושא בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת. מאז בוצעו תחקירים נוספים של ניסיונות לקדם קיטוב פוליטי, שחלקם זוהו כניסיונות של גורמי ביון זרים להסית לאלימות על רקע המחאה נגד צעדי הממשלה לקדם רפורמה משפטית. בין היתר שב"כ אישר כי זיהה פעילות זו כהשפעה איראנית ומסר כי הוא מנסה לסכל אותה.
בדצמבר 2023 חשף פייק ריפורטר כי מאחורי מבצעי השפעה זרה אלו עמדה רשת זרה בעלת תשתית רחבת היקף שפעלה בשלל פלטפורמות – ווטסאפ, טלגרם, טוויטר, פייסבוק, אינטגרם, יוטיוב ואתרי אינטרנט. הרשת הקימה שני גופי חדשות פיקטיביים להפצת פרסומים כוזבים ותאוריות קונספירציה, יצרה קשר עם ישראלים על מנת לשדלם להפיץ את התכנים, פעלה באמצעות גנבת זהותם של ישראלים ויצרה חשבונות וסרטוני "דיפ-פייק" באמצעות בינה מלאכותית.
הרשת הפיצה במקביל תכנים מנוגדים במטרה לשסות קהלים שונים אלה באלה: ימין ושמאל, חילונים ודתיים, תומכי נתניהו ומתנגדיו. מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל הפיצה הרשת תמונות מטבח ה־7 באוקטובר, סרטוני חטופים, טענות על בגידה מבפנים, פעילות בעד ונגד החזרת החטופים וסרטוני "דיפ פייק" של ראש הממשלה בנימין נתניהו ומספר רבנים שזהותם נגנבה בשלב מוקדם יותר, בהם הרב שלמה עמאר והרב המנוח חיים דרוקמן.
גורמים לקיטוב פוליטי > ההקשר הפוליטי

חלק מהמחקרים העדכניים מדגישים את התפקיד של ההקשר האלקטורלי, ואת האופן שבו מפלגות מתקשרות זו עם זו. לדוגמה, מחקר שנערך ב-2023 על קיטוב באירופה מראה ששותפות קואליציונית יכולה למתן את מידת הקיטוב הרגשי על פני מפלגות. עם זאת, מחקר זה לא מצא ראיות לכך שמספר המפלגות הפוליטיות וגודל המחוזות (שתופס את המידתיות של מערכות הבחירות) משפיעים על מידת הקיטוב הרגשי. כמו כן, הקשר אלקטורלי, כגון בולטות אלקטורלית, מעורבות בבחירות, קיטוב אליטה, וחוזק של מפלגות אירו-סקפטיות, יכולים להעצים את הפער.
גורמים לקיטוב פוליטי > פופוליזם

מטבע הדברים, פופוליזם מעודד קיטוב משום שהוא מתבסס על ניגודים כגון "אנחנו" ו"הם", "פשוטי העם" ו"האליטות".
בהולנד נמצא שעלייתה של מפלגת ימין פופוליסטית הביאה לעלייה בקיטוב, ואף למעבר ממחלוקות לגבי סוגיות פוליטיות מגוונות לקיטוב יותר "כללי" בין ימין לשמאל.
במחקר השוואתי שבוצע באירופה, בדרום אמריקה ובארצות הברית בשנת 2021 נמצא שפופוליזם צומח בדרך כלל בחברות ללא קיטוב, וצמיחתו גורמת להגברת הקיטוב – הפופוליזם מעלה לסדר היום נושא חדש שעד כה לא העסיק את הציבור ולא היה נושא למחלוקת, ומייצר קונפליקט סביב הנושא החדש. הוא שואף לגייס תמיכה ציבורית בעזרת העיסוק בקונפליקט שנוצר, ומלבה את הקיטוב סביב אותו נושא.
השלכות

ההשלכות של הקיטוב הפוליטי "אינן ברורות לחלוטין ועשויות לכלול כמה יתרונות כמו גם השלכות מזיקות". קיטוב יכול להיות שפיר, טבעי ודמוקרטי, או שהוא יכול להיות מזיק, בעל השפעות ממאירות ארוכות טווח על החברה ועל דמוקרטיה. במדינות שבהן הבוחרים רואים את המפלגות כדומות יותר זו לזו, עולה ההסתברות שהבוחרים יהיו מרוצים מהאופן שבו הדמוקרטיה שלהם פועלת. ההשפעות המדויקות של קיטוב פוליטי שנויות במחלוקת, אך הוא ברור שהוא משנה את התהליך הפוליטי במדינה ואת ההרכב הפוליטי של הציבור הרחב.