stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכוחות המזוינים של צרפת
מבנה הפיקוד

הפיקוד המרכזי כולל את נשיא צרפת כמפקד העליון, שר הפנים האחראי על ענייני ביטחון המדינה, ושר הכוחות המזוינים האחראי להוצאה לפועל של ההחלטות המתקבלות. ההחלטות מתקבלות לאחר התייעצות עם ראש מטה הכוחות המזוינים שקובע את דוקטרינת הצבא.
נשיא הרפובליקה בתפקידו כ"ראש הצבאות" הוא המפקד העליון של הכוחות הצבאיים הצרפתיים. עם זאת, החוקה מעמידה את הכוחות האזרחיים והצבאיים למרות הממשלה. שר הכוחות המזוינים מופקד על ניהול כוחות הצבא על אדמת צרפת ומחוצה לה. תפקידו לארגן ולנהל את מדיניות ההגנה, גיוס כוחות וניהול התשתיות הצבאיות. הוא מייצג את כוחות הצבא בפני הפרלמנט ומדווח לנשיא. ראש מטה הכוחות המזוינים הוא קצין בדרגת גנרל 5 כוכבים והוא מפקד הכוחות המזוינים של צרפת. הוא אחראי על בניית הכוחות והפעלתם, פיקוח על הכוחות, תכנון הכוח ואיסוף וניתוח מודיעין. הוא גם אחראי על מערכות היחסים הצבאיות עם מדינות אחרות. הוא מדווח לשר הכוחות המזוינים. ראשי המטות של הצבא, חיל האוויר והצי מדווחים לראש המטה של הכוחות המזוינים.
היסטוריה

ההיסטוריה הצבאית של צרפת מקיפה מגוון רחב של סכסוכים ומאבקים המשתרעים על פני יותר מ־2,000 שנה על פני אזורים נרחבים, כולל צרפת המודרנית, אירופה הגדולה והקולוניות הצרפתיות מעבר לים. על פי ההיסטוריון הבריטי ניאל פרגוסון, הצרפתים השתתפו ב־50 מתוך 125 המלחמות האירופיות הגדולות מאז 1495, יותר מכל מדינה אירופית אחרת. אחריהם האוסטרים שלחמו ב-47 מהם, הספרדים ב-44 והאנגלים (ובהמשך הבריטים) שהיו מעורבים ב־43 מלחמות. בנוסף, מכל העימותים הידועים מאז שנת 387 לפני הספירה, צרפת נלחמה ב־168 מתוכם, ניצחה ב־109, הפסידה ב־49 וסיימה ללא הכרעה ב־10 עימותים. בכך הייתה צרפת למעצמה הצבאית המצליחה ביותר בתולדות אירופה.
דוקטרינה

הדוקטרינה הצבאית הצרפתית העדכנית מבוססת על מושגים של עצמאות לאומית, הרתעה גרעינית ויכולות התחמשות צבאית עצמאית. צרפת היא חברה בנאט"ו, ועבדה באופן פעיל עם בעלות בריתה כדי להתאים את נאט"ו - פנימית וחיצונית - לסביבה שלאחר המלחמה הקרה. בדצמבר 1995 הודיעה צרפת כי תגדיל את השתתפותה בזרוע הצבאית של נאט"ו, כולל הוועדה הצבאית (צרפת פרשה מהפיקוד המשולב של נאט"ו בשנת 1966, אך המשיכה להשתתף במועצות הפוליטיות של הארגון. היא שבה ב־2008). צרפת תומכת בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ובמאמצים שיתופיים אחרים. פריז אירחה את פסגת נאט"ו ורוסיה במאי 1997, במטרה לחתום על אמנה בנושא יחסים הדדיים, שיתוף פעולה וביטחון. מחוץ לנאט"ו, צרפת השתתפה באופן פעיל בכוחות שמירת השלום וכוחות הקואלציה באפריקה, במזרח התיכון ובבלקן, ולעיתים קרובות לקחה תפקיד מוביל במבצעים אלה. צרפת ביצעה ארגון מחדש לפיתוח צבא מקצועי שיהיה קטן יותר, בעל כושר פריסה מהירה יותר ומותאם יותר לפעולות מחוץ לצרפת.
מאז תום המלחמה הקרה העניקה צרפת עדיפות גבוהה לפיקוח על נשק ועל אי-הפצתו. ניסויים גרעיניים צרפתיים באוקיינוס השקט והטבעת האונייה ריינבו וורייר הקשה על יחסי צרפת עם בעלות בריתה, מדינות דרום האוקיינוס השקט (כלומר ניו זילנד) ודעת העולם. צרפת הצטרפה לאמנה למניעת הפצת נשק גרעיני בשנת 1992 ותמכה בהארכתה הבלתי מוגבלת בשנת 1995. לאחר שערכה סדרה שנויה במחלוקת של שישה ניסויים גרעיניים על מורורואה בדרום האוקיינוס השקט, חתמו הצרפתים על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים בשנת 1996. מאז, הפסיקה צרפת את הייצור והשימוש במוקשי נגד אדם ותומכת באיסור אוניברסלי בנשק זה וחתמה על אמנת הנשק הכימי.
ב־31 ביולי 2007, הורה הנשיא ניקולה סרקוזי על הקמת ועדה לביקורת על כוחות ההגנה של צרפת. הוועדה פרסמה את המלצותיה בספר לבן בתחילת 2008. על פי ההמלצות, החל הנשיא סרקוזי לבצע שינויים מקיפים במדיניות ההגנה הצרפתית ובארגונה כולל מהלכי התיעלות וקיצוצים נרחבים. בהתאם לשינויים שהתחוללו בפוליטיקה האירופית ובמבנה הכוחות לאחר המלחמה הקרה, יתמקדו הכוחות המזוינים בהגנה טריטוריאלית ועמידה באתגרים של סביבת איומים גלובלית. על פי הארגון מחדש, המלחמה בטרור בצרפת ובמושבותיה לשעבר באפריקה, היא המשימה העיקרית של הצבא הצרפתי.
בשנת 2013 פורסם ספר לבן חדש על ההגנה והביטחון הלאומי. זוהי הרפורמה האחרונה בתחום ההגנה של צבא צרפת והספר הלבן הרביעי אי פעם בהיסטוריה הצרפתית. הספר הלבן אישר מחדש את מחויבותה של צרפת לנאט"ו, לביטחון האיחוד האירופי ולהסכמי שיתוף הפעולה הביטחוני עם הממלכה המאוחדת.
גיוס

מבחינה היסטורית, צרפת תמיד הסתמכה על כוח האדם שלה כדי להשיג עוצמה צבאית, ובכך שמרה גם על גיוס סדיר, ולא רק על חיילי הקבע המעטים. לאחר מלחמת אלג'יריה, השימוש בחיילים סדירים נוסף לצבא הצרפתי והם פעלו בכל פעולה צבאית של צרפת. אדם אשר יחידתו נקראת לשירות יכול לבחור בין אם לעזוב את יחידתו (ובכך לוותר על השירות ולדחות אותו לפעם אחרת) או להצטרף ליחידותו ולבצע את המשימה אליה הוא נשלח.
בשנת 1996 ביטלה הממשלה הצרפתית את חוק גיוס החובה במדינה. בפועל החוק התבטל בשנת 2001, דבר אשר ביטל את השירות הסדיר במדינה. כיום מתקבלים מתנדבים, גברים ונשים, בגיל 18–25 לשירות קבע. עם זאת קיימת חובת שירות של שנה.
זרועות > צבא היבשה

צבא צרפת (בצרפתית: Armée de Terre – "צבא היבשה") הוא המרכיב הקרקעי והגדול בכוחות המזוינים של צרפת. נכון לשנת 2020 הצבא מונה 114,500 חיילים סדירים. בשנת 2011 תקציבו עמד על 8.3 מיליארד אירו.
לראש מטה הצבא (Chef d'état-major de l'Armée de terre בקיצור: CEMAT) כפופים הפיקודים הבאים:
פיקוד כוחות היבשה (CFT) - כולל את הכוחות המתמרנים
פיקוד כוחות היבשה המיוחדים (COM FST)
פיקוד התעופה הצבאית הקלה (COM ALAT)
הפיקוד היבשתי לטריטוריה הלאומית (COM TN)
פיקוד לגיון הזרים (COM LE)
זרועות > הצי

הצי הצרפתי (בצרפתית: Marine nationale, 'הצי הלאומי'), באופן לא רשמי "לה רויאל", הוא הזרוע הימית של כוחות הצבא הצרפתיים. הוא מפעיל מגוון רחב של ספינות מלחמה הכוללות את נושאת המטוסים הגרעינית שארל דה גול, כוחות תעופה שונים, צוללות תקיפה וצוללות טילים בליסטיים, פריגטות, כוחות אוויר, סירות סיור וספינות תמיכה. נכון ליוני 2014, הצי הצרפתי העסיק 36,776 עובדים יחד עם 2,800 אזרחים. מרכיב המילואים כלל 4,827 אנשי המילואים המבצעיים.
הצי מאורגן בארבעה כוחות:
כוח הפעולה הימי - צי השטח
כוחות הצוללות - כולל צוללות מונעות גרעין הנושאות טילים בליסטיים וצוללות קונבנציונליות
חיל האוויר הימי - בסיסי אוויר קרקעיים וימיים
נחתים - כוח הגנה וחי"ר כולל הכוחות המיוחדים של חיל הים (Commandos Marine)
משמר החופים - הז'נדרמריה הימית.
זרועות > חיל האוויר

חיל האוויר הצרפתי (בצרפתית: Armée de l'Air 'צבא האוויר' או בקיצור ALA) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של צרפת. החיל נוסד בשנת 1909 והוא הוותיק מבין חילות האוויר בעולם. ראש מטה חיל האוויר (CEMAA) קובע את יישום הדוקטרינות של חיל האוויר והחלל הצרפתי ומייעץ לראש מטה הכוחות המזוינים (CEMA) לגבי פריסתו ואופן השימוש בו.
החיל פועל לפי חלוקה גאוגרפית (הפיקוד הצפוני, הפיקוד הדרומי והפיקוד מעבר לים) ובנוי בשלוש רמות פיקוד:
הפיקוד המרכזי - כולל את נשיא צרפת כמפקד העליון, ראש מטה הכוחות המזוינים ומפקד חיל האוויר.
הפיקודים התפעוליים המורחבים:
פיקוד האווירי האסטרטגי - אחראי בין היתר על הנשק הגרעיני המצוי בחיל
פיקוד ההגנה האווירית ומבצעים אוויריים
פיקוד האוויר המשותף - אחראי לתפקוד הענפים השונים של החיל
פיקוד מעקב אווירי ומערכות מידע ותקשורת
פיקוד האימונים
פיקוד התמיכה המבצעית
פיקוד בסיסי החיל
זרועות > פיקוד המבצעים המיוחדים של צרפת

פיקוד המבצעים המיוחדים של צרפת הוא גוף במשרד הכוחות המזוינים המופקד על מערך הכוחות המיוחדים מכל זרועות הכוחות המזוינים של צרפת. בראשו עומד "המפקד הכללי של הכוחות המיוחדים" (GCOS), קצין בדרגת בריגדיר גנרל, הכפוף לראש מטה הכוחות המזוינים ונתון לסמכותו הישירה של נשיא הרפובליקה. תפקידו לספק לכוחות המיוחדים יכולת מלאה להגן על צרפת ועל האינטרסים שלה, לתכנן ולתאם פעולות כנגד רשתות טרור ולהפעיל את הכוחות המיוחדים למשימות כוחות משולבים, בין-משרדיים ובעלי ברית.
פיקוד הכוחות המיוחדים של הצבא COM FST.
חיל הנחתים והקומנדו של הצי.(Force Maritime des Fusiliers Marins et Commandos).
הקומנדו הימי (Commandos marine).
הקומנדו האווירי המוצנח (Portraits de commandos parachutistes de l’air).
חטיבת מבצעים מיוחדים (DOS)
זרועות > המשמר הלאומי הצרפתי.

המשמר הלאומי (בצרפתית: Garde nationale) נוסד במהלך המהפכה הצרפתית. הוא הוקם מחדש במתכונתו הנוכחית ב־2016 כשירות מילואים צבאי ומשטרתי לאומי, לאחר סדרת פיגועים בצרפת. המשמר המתחדש הוקם כזרוע החמישית של הכוחות המזוינים במטרה לחזק את גורמי הז'נדרמריה הלאומית והמשטרה הלאומית בהבטחת אירועים מרכזיים בפריסה ארצית.
תקציב הקמת המשמר עמד על 311 מיליון יורו ובשנת 2018 הוא תוכנן לכלול 86,000 עובדים.
זרועות > הז'נדרמריה הצרפתית

הז'נדרמריה לאומית היא כוח משטרה צבאי השייך לכוחות המזוינים אך בסמכות משרד הפנים. יש לו גם תפקידים נוספים במשרד הביטחון ומשרד המשפטים
ציוד

מלאי הצבא הצרפתי מורכב כמעט כולו ממערכות נשק מייצור מקומי. חלקן מיוצר במשותף עם מדינות אירופאיות אחרות עם שילוב מוגבל של חימוש ממדינות מערביות אחרות, במיוחד מארצות הברית. מאז 2010, ארצות הברית היא הספקית הזרה המובילה. התעשיות הביטחוניות בצרפת מסוגלת לייצר את כל אמצעי הלחימה הדרושים לצבא, לחיל האוויר ולצי.
מבצעים

לצרפת כ-36,000 חיילים צרפתיים המשרתים מעבר לים, בפעולות חיצוניות המכונות "OPEX". צרפת מספקת חיילים לכוח האו"ם בעקבות המרד בהאיטי משנת 2004, שלחה כוחות מיוחדים לאפגניסטן כדי לתמוך בנאט"ו במאבק בשרידי הטליבאן ואל קאעידה, וב"מבצע ליקורן" שלחה אלפי חיילים אל חוף השנהב, תחת הסכם הגנה הדדי, שהצטרפו בהמשך אל מסגרת משימת שמירת השלום של האו"ם. בנוסף, צרפת משחקת תפקיד מרכזי בכוח יוניפ"ל לאורך גבול לבנון-ישראל. בשנת 2011, צרפת השתתפה במבצע הרמטן במלחמת האזרחים בלוב, לצורך אכיפת אזור אסור לטיסה מעל צפון לוב, כחלק מקואליציה בראשות נאט"ו.
ב-2013 החלה צרפת במבצע סרוואל במאלי כנגד מורדים איסלמיסטים שהכריזו על מדינת אזוואד בצפון מאלי. ב-2014 פתחה במבצע ברקאן, שמטרתו הייתה מלחמה בטרור בסאהל, מבצע שנמשך עד 2022.
מפקדת הכוח המשותף והאימונים הצרפתי בבסיס 110 ליד קריל (près de Crillon) שומרת על כשירות לפקד על מבצע בינלאומי בקנה מידה בינוני או גדול.
פריסות פעילות (2020)
5,100 איש בורקינה פאסו / צ'אד / מאלי / ניז'ר
900 חוף השנהב
1,450 ג'יבוטי
300 המדינות הבלטיות (נאט"ו)
2,000 גיאנה הצרפתית
900 פולינזיה הצרפתית
1,000 הודו המערבית הצרפתית
350 גבון
500 מזרח תיכון (עיראק / ירדן / סוריה)
780 לבנון (יוניפי"ל)
1,400-1,500 קלדוניה החדשה
1,700 ראוניון
350 סנגל
650 איחוד האמירויות הערביות
הערות שוליים

1 2 3 4  EUROPE :: FRANCE, The World Factbook, ‏24 לנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  לקבינט שרים בראשות ראש הממשלה, שאינם בהכרח מאותו צד פוליטי של הנשיא.
↑  Niall Ferguson, The Cash Nexus: Money and Power in the Modern World, 1700-2000, good read
↑  White paper on defence and national security Letter to M. Jean-Claude MALLET, member of the Conseil d'Etat, ‏31 July 2007 (ארכיון)
↑  Henry Samuels, French Military Heads Threaten to Resign Over ‘Grave’ Defense Cuts, Atlantic Council, ‏MAY 23, 2014
↑  French White Paper on Defence and National Security, משרד ההגנה הצרפתי, ‏2013 (באנגלית)
↑  איאן פיליפס, Conscription drummed out as France gets professional, אינדפנדנט, 28 במאי 1996
↑  https://web.archive.org/web/20141213014855/http://www.defense.gouv.fr/content/download/302626/4023685/file/Chiffres%20clés%20de%20la%20Défense%20-%202014%20(GB%29.pdf
| נאט"ו ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (NATO) |
| --- | --- | --- |
| הכוחות המזוינים של המדינות החברות | איטליה • איסלנד • אלבניה • אסטוניה • ארצות הברית • בולגריה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • מונטנגרו • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קנדה • קרואטיה • רומניה |  |
| פעולות צבאיות עיקריות | מלחמת המפרץ • מבצע משמר משותף • מבצע כוח מאוחד • מלחמת אפגניסטן • מלחמת עיראק • מבצע מגן האוקיינוס • התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב • מבצע המאמץ הפעיל • מבצע שומר הים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n79139460   WorldCat (עם LCCN): n79-139460 
חיילי רגימנט הנחתים החמישי של צבא צרפת באימון עם פיקוד אפריקה של ארצות הברית
AMX-56 לקלרק
נושאת המטוסים הצרפתית "שארל דה גול" מפליגה בים התיכון
מטוס קרב משימתי דאסו ראפאל
לוחמי גדוד הדרקונים 13 - הכוחות המיוחדים הצרפתיים
מנת קרב של הכוחות המזוינים של צרפת
חיילים צרפתים פורקים ציוד בבמקו בירת מאלי, מבצע סרוואל
שני מטוסי קרב רפאל של חיל האוויר הצרפתי פועלים מעל מאלי.
אלברט אדוארד קונקווסט

לוח לציון מקום ההתנקשות בשדרות בן-גוריון בחיפה
אלברט אדוארד קונקווסט (באנגלית:  Albert Edward Conquest;‏ 1902 – 26 באפריל 1947) היה מפקד הבולשת הבריטית בחיפה שהוצא להורג על ידי אנשי לח"י בתקופת המנדט.
תולדות חייו

אלברט אדוארד קונקווסט בלוטון שבמחוז בדפורדשייר, אנגליה. בשנת 1929 התגייס למשטרת המנדט והגיע לארץ ישראל. בשנת 1931 הוצב לשרת במחוז חיפה של הבולשת הבריטית, בו שירת 16 שנים עד מותו. בשנת 1941 נתמנה למפקד הבולשת בחיפה. הוא זכה להוקרה על מילוי תפקידו ובמשך השנים הוענקו לו שלושה עיטורים: "עיטור האימפריה הבריטית" (British Empire Medal), "עיטור המשטרה הקולוניאלית" (Colonial Police Medal) ו"עיטור משטרת המלך" (King`s Police Medal). בנוסף לתפקידו בבולשת שימש גם כעוזר מפקד משטרת המנדט.
קונקווסט שמר על יחסים טובים עם כל בני העדות בחיפה, יהודים כערבים[דרוש מקור]. הוא היה אחד מקציני הבולשת הבודדים ששיתפו פעולה עם הש"י, שירות המודיעין של ארגון ההגנה. הוא הגיש לש"י, שעמו עמד גם בקשרי ידידות, עזרה רבה תמורת הבטחה להגנה - לדאוג לכך שהאצ"ל ולח"י לא יתנקשו בחייו. כלפי שני ארגונים אלה נקט עמדה קשוחה ואסר רבים מחבריהם על פי מידע שהגיע אליו מהלשנות.
באביב תש"ז, כאשר התקרב מועד הדיון בעצרת האו"ם על ארץ ישראל, הגביר לח"י את פעולותיו נגד השלטון הבריטי, אנשיו ומתקניו. ב-31 במרץ 1947 ביצעו אנשיו פיצוץ בבתי הזיקוק בחיפה שכתוצאה ממנו עלו באש 20,000 טון דלק. ב-22 באפריל פוצצו ליד רחובות מוקש מתחת לרכבת שהובילה כ-600 חיילים בריטים למצרים אשר גרם לנזק לקרונות האחרונים, ומשעצרה הרכבת עקב הפיצוץ פתחו לעברה באש והרגו 5 חיילים בריטים ו-3 אזרחים, בהם ילד בן 5 ופצעו עשרות חיילים ואזרחים. ב-25 באפריל חדרו למחנה שרונה המבוצר ופוצצו בו מטען של כ-400 ק"ג חומר נפץ. מהפיצוץ נפגעו מתקנים וציוד ונהרגו קצין ושלושה שוטרים.
ההתנקשות בקונקווסט

ארגון לח"י החליט לחסל את קונקווסט. המשימה הוטלה על שני לוחמים: יעקב פנסו (גואל) ואבנר גרושוב (אבנר). גואל שלט יפה בתת מקלע והוחלט לבצע את ההתנקשות האינדיבידואלית הזאת בפעם ראשונה בתת-מקלע ולא באקדח.
ב-26 באפריל 1947 נצפה קונקווסט יוצא מבניין הבולשת הבריטית בדרך המלכים (כיום - דרך העצמאות) ונכנס למכונית עם קצין נוסף. המכונית פנתה לשדרות הכרמל (כיום -שדרות בן-גוריון) ונעצרה מול חנות Spinney's (רשת בריטית של מעדניות ומסעדות שפעלה בארץ ישראל בתקופת המנדט). קונקווסט יצא לבדו מהמכונית ונכנס לחנות. כעבור דקות ספורות הוא נצפה יוצא מהחנות ובידו מצרכי מזון. באותו רגע הגיחה המכונית עם אנשי לח"י התקרבה אליו במהירות ויעקב פנסו הריק עליו את רוב מחסנית הטומיגאן שלו.
המכונית פתחה בדהרה לעבר רחוב ההר (כיום - שדרות הציונות) כשאש ממכוניות בריטיות מוטחת עליהם. גואל נפגע מרסיס בגב והמכונית נתקעה בעמוד חשמל. שני הלוחמים נפרדו וכל אחד ניסה לפלס לו דרך להדר הכרמל. גואל נכנס לבית משפחה יהודית וקבל שם טיפול ואחר כך עבר בשלום את המחסומים הבריטים והגיע למקום המפגש המוסכם לאחר שחבריו חשבו שנהרג.
קונקווסט הוחש לבית חולים צבאי סמוך, שם נותח וניתן לו עירוי דם, אולם בשעה 13:30 בצהריים מת מפצעיו.
לאחר ההתנקשות פרסם לח"י הודעה בזו הלשון:
ראשי קהילת חיפה והנהגת היישוב לא הסכימו עם הגדרתו של קונקווסט כפושע מלחמה וגינו את ההתנקשות בחייו. העיתון דבר, עיתונה של ההסתדרות הכללית שביטא את דעת הנהגת היישוב, כתב במאמר המערכת ב-27 באפריל 1947:
יחס זה לאיש ולמעשה ההתנקשות בו התבטא בהלווייתו שנערכה למחרת ההתנקשות בחלקת המשטרה במתחם בתי הקברות בחיפה (על יד בית העלמין לקהילות המשיחיות בחיפה). מלבד בכירי השלטון הבריטי ובהם ויליאם ניקול גריי, מפקד משטרת המנדט ואריק לואי בולס, מפקד הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית ("הכלניות"), השתתפו בהלוויה יהודים רבים ונציגי מוסדות היישוב ובהם ראש העיר חיפה שבתי לוי וחברי מועצת העיר, דוד בר-רב-האי, חבר הוועד הלאומי ויו"ר ועד הקהילה של חיפה בפועל ואליעזר דוסטרובסקי, מנהל לשכת העלייה של הסוכנות היהודית.
לקריאה נוספת

יעקב בנאי ("מזל"): חיילים אלמונים, הוצאת יאיר עמ' 586, 1987
נתן ילין-מור, לוחמי חרות ישראל, הוצאת יאיר 1999, עמ' 410.
יעקב מרידור, ארוכה הדרך לחרות, הוצאת אחיאסף, 1967, עמ' 221.
Nachman Ben-Yehuda, Political assassinations by Jews, State University of New York Press, 1993, page 240.
הערות שוליים

↑  משום מה ממוקם הלוח בהצטלבות הרחובות הלא נכונה.
↑  ספר תולדות ההגנה, כרך ג' חלק ראשון, עמ' 247
↑  מ.ד., דבר היום, דבר, 27 באפריל 1947
ניקולס ואסקס

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1977 (בן 47) אוליבוס, בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 בת זוג:  מרסדס פונס (2006–2007) חימנה אקרדי (2007–הווה)
 פרסים והוקרה:  Sea Star Awards  פרס מרטין פיירו  ACE Award 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולס דייגו ואסקס מנטובאני (בספרדית: Nicolás Diego Vázquez Mantovani; נולד ב-12 ביוני 1977, אוליבוס, בואנוס איירס, ארגנטינה), הידוע בשם ניקולס ואסקס, הוא שחקן ארגנטינאי. ואסקס ידוע בתפקידו בטלנובלה הארגנטינאית של כריס מורנה, "כמעט מלאכים" שם שיחק את ׳ניקולס באוור׳.
קריירה

ב-1998 ואסקס החל את קריירת המשחק שלו ב־RRDT בה שיחק את איסמעאל ברוטיסיו. מאוחר יותר, באותה שנה, השתתף בטלנובלה "קיץ נצחי" של כריס מורנה, בה שיחק את ליסנדרו לצד אגוסטינה צ'רי, גידו קסקה, ננסי דופלה ואלחו אורטיז.
בין השנים 2002–2003 ואסקס לוהק לתפקיד פטו גיג'אן בסדרה "האהבות שלנו" של אדריאן סואר לצד אגוסטינה צ'רי וניקולס קברה, תפקיד זה גרם לוואסקס לפרסום רב. בנוסף, הוא שיחק ב"האכסניה" לצד לואיסנה לופילטו, ובשנת 2005 בסיטקום "מי הבוס?" לצד ג'ינלה נאיירה, אשר מבוסס על הסדרה האמריקאית "מי הבוס?".
בשנת 2006 ואסקס חזר לעבוד עם כריס מורנה בסדרה "אלמה פיראטה" בתור המחליף של מריאנו מרטינס, ולצד לואיסנה לופילטו ובנחמין רוחאס.
בשנים 2007–2008 ואסקס המשיך לעבוד עם כריס מורנה ולוהק לתפקיד הראשי בסדרת הנוער "כמעט מלאכים", לצד אמיליה אטיאס, מריאנה אספוסיטו, חואן פדרו לנסאני, אאוחניה סוארס, גאסטון דלמהאו וניקולס ריירה בדמות ניקולס. לאחר מכן ואסקס פרש מהסדרה, אך חזר לפרק האחרון של העונה הרביעית בשנת 2010, יחד עם שאר ההרכב.
ואסקס מוכר גם מהתיאטרון, הוא שיחק בהצגה במאר דל פלאטה שנקראת "שמועות" יחד עם קרלין קאלבו וריינה ריצ'. ואסקס גם ידוע כיוצר, הוא כתב מופע קומי וגם כיכב בו לבדו. המופע נקרא "מוטציה". מופע זה נחשב להצלחה גדולה מאוד של ניקו ובעקבות ההצלחה ניקו יצר עוד מופע המשך לראשון שנקרא "מוטציה לתחיה". ואסקס גם הופיע בהצגה שנקראת "חסרי בושה" בה גילם חשפן.
בשנת 2005 ואסקס השתתף בסרט "גורלי הטוב". באותה שנה הוא דיבב את קולו של "ראג'ו מקאווין" בסרט "מכוניות", וב-2009 שיחק נהג מונית בסרט "אבא ליום אחד" לצד ניקולס קאברה, לואיסנה לופילטו וחימנה אקרדי.
בשנת 2011 ואסקס חזר לשחק בטלוויזיה בטלנובלה "היחידים (Los únicos) מבית "פול-קא"' לצד מריאנו מרטינס, ברנדה אסניקר, אאוחניה סוארס וחימנה ברון. הסדרה זכתה להצלחה רבה בארגנטינה וכללה 190 פרקים. בשנת 2012 ואסקס המשיך לעונה השנייה של "היחידים" לצד אמיליה אטיאס, אאוחניה סוארס וברנדה אסניקר, וגילם את דמותו של רובן האגי, אך הסדרה הורדה מהמסכים לאחר 53 פרקים בשל רייטינג נמוך.
בשנת 2013 שיחק בסדרה "mis amigos de siempre" לצד אגוסטינה צ'רי ולקח חלק ב-20 פרקים של הסדרה המצליחה "רק את" (Solamente vos) לצד דמויות מוכרות מאוד בארגנטינה כמו נטליה אוריירו, אדריאן סואר, אאוחניה סוארס, מריאנה אספוסיטו ועוד.
בשנים 2015–2016 השתתף ב-"Milagros en campaña".
ב-2016 השתתף בהצגה "הצד השני של המיטה", לצד בנחמין רוחאס.
חייו הפרטיים

ב-24 באפריל 2006 נישא ואסקס לשחקנית מרסדס פונס איתה הוא ניהל קשר זוגי במשך 6 שנים. אחרי פחות משנה הם התגרשו, ב-20 באוגוסט 2007.
מ-2007, מנהל ואסקס מערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאי חימנה אקרדי, אשר הופיעה לצדו בטלנובלה הארגנטינאית "כמעט מלאכים".
ב-2013 דווח שאקרדי הרתה, אולם היא עברה הפלה טבעית.
ב-10 בדצמבר 2016, נישאו ואסקס ואקרדי. ב-16 בדצמבר 2016, כשישה ימים לאחר נישואיו עם אקרדי, אחיו של ואסקס, השחקן הארגנטינאי סנטיאגו ואסקס, נפטר בפתאומיות בחופשה ברפובליקה הדומיניקנית.
בעליס

בעליס היה, לפי המקרא, מלך בני עמון בזמן חורבן בית המקדש הראשון. הוא נזכר בספר ירמיהו בתור האיש שיזם את רצח גדליה בן אחיקם (ירמיהו, מ', י"ד).
במקרא > רקע

לפי המסופר במקרא, אחר שנחרבה ממלכת יהודה, נותר בארץ יישוב יהודי קטן, מפוזר ומוכה. נבוכדנצר מלך בבל, מחריב הארץ, הפקיד על היהודים את גדליה בן אחיקם לנציב מטעמו.
יום אחד, ניגש אל גדליה בסתר יוחנן בן קרח, משרי החיילים היהודים ששרדו אחר החורבן, ומסר מידע מודיעיני קריטי: בעליס מלך בני עמון שלח אליו את ישמעאל בן נתניה, יהודי מזרע המלוכה, כדי להורגו. הוא קרא לגדליה להיזהר מפני ההתנקשות ואף הציע לו שהוא עצמו יטפל בישמעאל למענו בלי שאיש ידע על כך. גדליה סירב בתוקף לקבל את הדברים.
במקרא > ההתנקשות

כעבור זמן מה, התגשמה אזהרתו של יוחנן. ישמעאל ניצל את הכנסת האורחים של גדליה, רצח אותו וטבח באנשים שאיתו במצפה, יהודים ובבלים כאחד.
אחר הטבח, ישמעאל ואנשיו שבו את הנשים ושאר האנשים שנותרו בחיים במצפה ומיהרו איתם אל ארץ בני עמון. יוחנן בן קרח שמע על הטבח ובלם את ישמעאל בגבעון. הוא הצליח לשחרר את השבויים, אך ישמעאל הצליח לברוח עם שמונה מאנשיו אל מלך בני עמון.
תוצאות הקשר שארגן בעליס היו קשות ביותר. בעקבות הרצח, ברחו רוב יושבי הארץ היהודים מצרימה ונסתם הגולל על היישוב היהודי בארץ מאז כניסתם ארצה בימי יהושע. היישוב היהודי התחיל להתחדש שוב רק עשרות שנים אחר כך בעקבות הצהרת כורש. לזכר אירוע זה, עם ישראל צם במשך אלפי שנים את צום גדליה.
במקרא > המניעים

המקרא עצמו אינו מפרש מדוע ארגן בעליס את הקשר ומה ביקש להרוויח מכך. כוונתו הייתה כנראה להחליש את היישוב היהודי שהלך והתחדש בארץ אחר החורבן, והוא אף קיווה להיות גורם משפיע בארץ בעזרת בעל בריתו ישמעאל בן נתניה.
ארכאולוגיה

שמו המקורי של בעליס עשוי להיות "בעלישע", ועל כך מרמזים שני חותמים, על אחד הכיתוב "למלכם־אור עבד בעלישע" ועל השני "בעליש[ע] מלך ב[נעמ]נ" (קריאת האותיות בכתב נטוי לא וודאית); אך ניתן להשוות את הצורה "בעליס" לשם האוגריתי "בעלס".
ראו גם

מלכי עמון
הערות שוליים

↑  כך כתב למשל המלבי"ם (יחזקאל כא, לג): "שלח בעליס מלך בני עמון את ישמעאל בן נתניה להרוג את גדליה בן אחיקם כדי שלא תהיה שארית בארץ ישראל, אבל זה עצמו גרם לו שבא נבוכדנצר אחר כך ונקם מהם והחריב את בני עמון".
↑  Robert Deutsch, "A Royal Ammonite Seal Impression", in: Yitzhak Avishr, Robert Deutsch (eds.), Michael: Historical, Epigarphical and Biblical Studies, Archaeological Center Publications, 1999, pp. 124
↑  Robert Deutsch, Seal of Ba‘alis Surfaces, Biblical Archaeology Review 25 (2), 1999, עמ' 46–49
↑  מכון ארמסטרונג, King Baalis: First Evidence of a Biblical Ammonite Ruler, Armstrong institute, ‏2022-03-07
↑  Seal of Ba’alis Surfaces (#m7) < Monographs < Robert Deutsch, web.archive.org, ‏2011-05-18
↑  שמואל אחיטוב, ‏שתי כתובות עמוניות, קתדרה 4, 1977, עמ' 189
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1172325715  VIAF: 26154381025630292333   WorldCat (עם VIAF): 26154381025630292333
תהילים ז'

תהילים ז הוא המזמור השביעי של ספר תהילים. מכונה גם שִׁגָּיוֹן לְדָוִד על שם מילות הפתיחה שלו. המזמור עוסק במאבקיו של דוד באויביו, וביטחונו בה'.
תוכן המזמור

המשורר מתפלל שה' יושיע אותו מכל אויביו. הוא נשבע שלא עשה את הדברים הרעים שבהם הוא מואשם בפי רודפיו (ולא מפורטים במזמור), ומביע את ביטחונו שה' יפיל את אויביו, והם ייפגעו כתוצאה מהניסיון לפגוע בו. בחתימת המזמור מודה המשורר לה' על צדקתו.
תוכן המזמור > פסוק הפתיחה

המילה "שִׁגָּיוֹן", מופיעה בצורתה זאת בפעם היחידה בכל התנ"ך (בספר חבקוק מופיעה המילה בהטיית רבים - "שִׁגְיֹנֽוֹת"). ישנם מספר פירושים למילה זו:
מנחם פירש ששיגיון הוא כלי נגינה, בדומה ל"מָחֲלַת", "הַשְּׁמִינִית" או "הַגִּתִּית".
רש"י ופרשנים נוספים פירשו ששיגיון הוא לשון מִשְׁגֶּה - שְׁגָגָה (רש"י מביא מספר אפשרויות לאיזה חטא של דוד מתייחס המזמור).
אבן עזרא מציע ששגיון הוא לשון תענוג (כמו: "בְּאַהֲבָתָהּ תִּשְׁגֶּה תָמִיד", משלי ה, יט).
מלבד המילה שיגיון, מופיע בפסוק הראשון גם שם לא מוכר "כּוּשׁ בֶּן יְמִינִי". אדם בשם זה אינו מופיע בספרי התנ"ך העוסקים בתקופתו של דוד המלך (שמואל, דברי הימים). על פי המדרש, כוונתו של המשורר בשם זה היא למלך שאול, וכנאמר בתלמוד: ”מה כושי משונה בעורו, אף שאול משונה במעשיו”.
שימוש ליטורגי

על פי מסכת סופרים, מזמור זה נאמר בפורים.
הערות שוליים

↑  ספר חבקוק, פרק ג', פסוק א'
↑  לַמְנַצֵּחַ עַל-מָחֲלַת, מַשְׂכִּיל לְדָוִד ספר תהילים, פרק נ"ג, פסוק א'
↑  לַמְנַצֵּחַ עַל-הַשְּׁמִינִית, מִזְמוֹר לְדָוִד ספר תהילים, פרק י"ב, פסוק א'
↑  לַמְנַצֵּחַ עַל-הַגִּתִּית, מִזְמוֹר לְדָוִד ספר תהילים, פרק נ"ג, פסוק א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף ט"ז, עמוד ב'
↑  מסכת סופרים, פרק יח, הלכה ב.
| מזמורי ספר תהילים |
| --- | --- | --- |
| מזמורים בנוסח המסורה | א' • ב' • ג' • ד' • ה' • ו' • ז' • ח' • ט' • י' • י"א • י"ב • י"ג • י"ד • ט"ו • ט"ז • י"ז • י"ח • י"ט • כ' • כ"א • כ"ב • כ"ג • כ"ד • כ"ה • כ"ו • כ"ז • כ"ח • כ"ט • ל' • ל"א • ל"ב • ל"ג • ל"ד • ל"ה • ל"ו • ל"ז • ל"ח • ל"ט • מ'  • מ"א • מ"ב • מ"ג • מ"ד • מ"ה • מ"ו • מ"ז • מ"ח • מ"ט • נ' • נ"א • נ"ב • נ"ג • נ"ד • נ"ה • נ"ו • נ"ז • נ"ח • נ"ט • ס' • ס"א • ס"ב • ס"ג • ס"ד • ס"ה • ס"ו • ס"ז • ס"ח • ס"ט • ע' • ע"א • ע"ב • ע"ג • ע"ד • ע"ה • ע"ו • ע"ז • ע"ח • ע"ט • פ'  • פ"א • פ"ב • פ"ג • פ"ד • פ"ה • פ"ו • פ"ז • פ"ח • פ"ט • צ' • צ"א • צ"ב • צ"ג • צ"ד • צ"ה • צ"ו • צ"ז • צ"ח • צ"ט • ק' • ק"א • ק"ב • ק"ג • ק"ד • ק"ה • ק"ו • ק"ז • ק"ח • ק"ט • ק"י • קי"א • קי"ב • קי"ג • קי"ד • קט"ו • קט"ז • קי"ז • קי"ח • קי"ט • ק"כ • קכ"א • קכ"ב • קכ"ג • קכ"ד • קכ"ה • קכ"ו • קכ"ז • קכ"ח • קכ"ט • ק"ל • קל"א • קל"ב • קל"ג • קל"ד • קל"ה • קל"ו • קל"ז • קל"ח • קל"ט • ק"מ • קמ"א • קמ"ב • קמ"ג • קמ"ד • קמ"ה • קמ"ו • קמ"ז • קמ"ח • קמ"ט • ק"נ |  |
| מזמורים חיצוניים | קנ"א • קנ"ב • קנ"ג • קנ"ד • קנ"ה |  |
פרשת האזינו

איור לפסוקי הפתיחה של שירת האזינו: "הַאֲזִינוּ הַשָּׁמַיִם וַאֲדַבֵּרָה וְתִשְׁמַע הָאָרֶץ אִמְרֵי פִי. יַעֲרֹף כַּמָּטָר לִקְחִי תִּזַּל כַּטַּל אִמְרָתִי כִּשְׂעִירִם עֲלֵי דֶשֶׁא וְכִרְבִיבִים עֲלֵי עֵשֶׂב."
פָּרָשַׁת הַאֲזִינוּ היא פרשת השבוע העשירית בספר דברים. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק ל"ב, פסוק א' ומסתיימת באותו פרק בפסוק נ"ב.
את פרשת האזינו קוראים בשבת שבין ראש השנה לבין יום הכיפורים, היא שבת שובה, או בשבת שבין יום הכיפורים לסוכות.