stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשים רדיקליות בניו יורק
השפעה

לפעילות הקבוצה השפעה על התפתחות הגל השני של הפמיניזם ועל המשך צמיחת הפמיניזם הרדיקלי.
פעילות הקבוצה אחראיות על כתיבה של מספר חיבורים וספרים בעלי השפעה על הפמיניזם בנושאים כגון מיניות, תפקידי מגדר ומיזוגיניה. בין אותם חיבורים נכלל המאמר "האישי הוא הפוליטי" של קרול האניש, הספר פוליטיקה מינית של קייט מילט וספרה של שולמית פיירסטון הדיאלקטיקה של המין. חלק מחיבורים אלה ראו אור לראשונה בעלון התנועה שיצא לאור בשנת 1968.
המחאות שארגנו פעילות הקבוצה תרמו להעלאת המודעות הציבורית לפעילות התנועה הפמיניסטית, ובפרט ההפגנה בתחרות "מיס אמריקה" שזכתה להדים תקשורתיים וציבוריים נרחבים. פעילות הקבוצה גם תרמה לבניית התרבות הפמיניסטית של שנות השישים ולחיזוק מחאות של קבוצות פמיניסטיות נוספות ומאבקים כגון הפעילות למען התיקון לשוויון זכויות ומאבקים למען הזכות לבצע הפלות.
חברות בקבוצה

בין החברות בקבוצה נכללו:
רובין מורגן
קרול האניש
שולמית פיירסטון
אלן ויליס
קייט מילט
אליקס קייטס שולמן
קתי שרהצ'יילד (אמטניאק)
הערות שוליים

1 2 3  Karina Bland, How a 1968 Miss America protest propelled the women's movement into national spotlight, wkyc studios, ‏2018
↑  Second-wave feminism, Khan Academy
↑  No More Miss America, Redstockings
1 2  I Was There: The 1968 Miss America Pageant Protest, history.com, ‏2018
1 2 3 4 5 6  Joy Press, The Life and Death of a Radical Sisterhood, The Cut
1 2 3  Ileana V. Nachescu, Radical Feminism and the Nation: History and Space in the Political Imagination of Second-Wave Feminism, Journal for the Study of Radicalism 3, 2009, עמ' 29-59
↑  Kimber Charles Pearce, The radical feminist manifesto as generic
appropriation: Gender, genre, and second wave resistance, Southern Journal of Communication 64, 1999, עמ' 307-315
1 2 3  Kathie Sarachild, Consciousness-Raising: A Radical Weapon, Feminist Revolution, New York: Random House, 1968, עמ' 144-149
1 2  Notes from the First Year, Duke University Library
↑  Linda Napikoski, New York Radical Women: 1960s Feminist Group, ThoughtCo, ‏2019
↑  Laura Tanenbaum and Mark Engler, How ‘No More Miss America’ Announced a Feminist Upheaval, The Nation, ‏2018
1 2 3 4 5  Olivia B. Waxman, 'I Was Terrified': Inside a History-Making Protest With the Women Who Took on the Miss America Competition, Time Magazine, ‏2018
1 2  Karen Heller, The year women refused to stay silent, tossed their bras and redefined politics, The Washington Post, ‏2018
↑  Yxta Maya Murray, Creating New Categories: Anglo-American Radical Feminism's Constitutionalism in the Streets, Hastings Race and Poverty Law Journal 9, 2012
↑  Maggie Doherty, The Courageous Radicalism of Kate Millett, The New Republic, ‏2017
פרנסיס טרשם

| --- | --- |

 לידה:  1567? 
 פטירה:  23 בדצמבר 1605 (בגיל 38 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  אנגליה 
 ידוע בשל:  השתתפותו במזימת אבק השרפה
 בן או בת זוג:  אן טאפטון (1593–?) 
 
פרנסיס טרֶשַם (באנגלית: Francis Tresham‏; 1567 – 23 בדצמבר 1605), בנם הבכור של סר תומאס טרשם מראשטון הול ומריאל ת'רוקמורטון, היה חבר בקבוצת הקתולים המחוזיים האנגליים שתכננה את מזימת אבק השרפה של 1605, מזימת התנקשות בחיי ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, שהידוע מבין קושריה היה גאי פוקס.
טרשם הצטרף למרד הכושל של רוזן אסקס נגד הממשלה ב-1601, ובשל כך נכלא. רק התערבות משפחתו וכספו של אביו הצילו אותו משלילת זכויות עקב מאסר או עונש מוות. למרות זאת, נעשה מעורב בשתי משלחות לספרד הקתולית שיצאו להשיג תמיכה לקתולים האנגליים (שבאותה עת נרדפו קשות), וכן לקושרי "אבק השריפה".
על פי הודאתו, טרשם הצטרף למזימה באוקטובר 1605. מנהיגה, רוברט קטסבי, ביקש ממנו לספק 2,000 £, ואת השימוש בראשטון הול, אבל טרשם ככל הנראה לא סיפק אף אחד מהשניים, ובמקום זאת נתן 100 £ לעמיתו הקושר תומאס וינטור. טרשם גם הביע חשש כי אם המזימה תצליח, שניים מגיסיו ייהרגו. מכתב אנונימי שנמסר לאחד מהם, וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4 מצא את דרכו אל מזכיר המדינה, רוברט ססיל, אירוע אשר בסופו של דבר היה מכריע בכישלון הקשר.
היסטוריונים חושדים מזה זמן כי טרשם הוא זה שכתב את המכתב, אך השערה זו לא אומתה. קטסבי ווינטור חלקו את אותו חשד, ואיימו להרוג אותו, אך הוא הצליח לשכנע אותם שלא הוא זה שכתב. הוא נעצר ב-12 בנובמבר ונכלא במצודת לונדון. בווידויו, ניסה לשכך את החשדות בקשר למעורבותו בעלילה, אולם מעולם לא הזכיר את המכתב.
איגרת מונטיגל

טרשם היה האחרון שגויס למשימה. ב-14 באוקטובר 1605 הוזמן להצטרף לקשר על ידי מנהיג המזימה, רוברט קטסבי, שהיה בן דודו – השניים התחנכו יחד. טרשם היה גם יורשו של הונו הגדול של אביו, שדולדל כתוצאה מקנסות שהוטלו על מתנגדי הכנסייה האנגליקנית, טעם יקר, ומעורבותם של הדודנים, פרנסיס טרשם ורוברט קטסבי, במרד אסקס.
פרטי התוכנית הושלמו באוקטובר בטברנות ברחבי לונדון ודבנטרי. אך כמה מהקושרים הביעו דאגה לביטחונם של עמיתיהם הקתולים שיהיו נוכחים בפרלמנט ביום המתוכנן לפיצוץ, 5 בנובמבר 1605. טרשם הביע דאגה לגיסיו שאחד מהם היה וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4.
בשבת ה–26 באוקטובר קיבל הברון מונטיגל מכתב אנונימי בעת שהיה בביתו, ונכתב בו כך:
"אדוני, מתוך האהבה שאני חש לכמה מחבריך, יש בי דאגה לביטחונך. לכן הייתי מייעץ לך, כשם שאתה חס על חייך, להגות תירוץ כלשהו ולהעתיק את נוכחותך מפרלמנט זה; שכן אלוהים ואדם חברו להעניש את הרשעות בת הזמן. ואל תחשוב אפילו מעט על הודעה זו, אלא תפרוש לאזורך שבו תוכל לצַפּוֹת לאירוע בבטחה. שכן אף שלא תופיע כל תסיסה, עדיין אני אומר שהם יקבלו מכה נוראה בפרלמנט זה, ובכל זאת לא יראו מי פוגע בהם. תוכנית זו בל תגונה, שכן היא עשויה לעשות לך טוב, ולא תוכל לגרום לך כל נזק; שכן הסכנה תחלוף ברגע שתשרוף את האיגרת. ואני מקווה שאלוהים ייתן לך חסד לעשות בה שימוש טוב, לאלה שעל הגנתם המקודשת אני ממליץ."
הברון מונטיגל העביר את האיגרת לרוברט ססיל (הרוזן סולסברי), מזכיר המדינה, והמזימה נחשפה וסוכלה. טרשם לא ברח מלונדון כשאר הקושרים ברגע שנודע להם כי גאי פוקס נתפס. הוא נשאר, נעצר ונכלא במצודת לונדון, שם מת ב–23 בדצמבר 1605 מזיהום בדרכי השתן.
מרדכי זאב חבקין

| --- | --- |
מרדכי זאב חבקין (1920–1929)
מרדכי זאב חבקין (1920–1929)
 לידה:  15 במרץ 1856 ברדיאנסק 
 פטירה:  26 באוקטובר 1930  (בגיל 74) לוזאן, שווייץ 
 ענף מדעי:  אימונולוגיה, בקטריולוגיה
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסיתהאימפריה הרוסית צרפתצרפת הראג' הבריטיהודו הבריטית שווייץשווייץ
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אודסה 
 מנחה לדוקטורט:  איליה מצ'ניקוב 
 מוסדות:  אוניברסיטת לוזאן  מכון פסטר 
 פרסים והוקרה:  עמית מסדר האימפריה ההודית  מסדר האימפריה ההודית  פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו 
 תרומות עיקריות
 פיתוח חיסון נגד כולרה ודבר.
 
מרדכי זאב (ולדימיר) חַבקין (ברוסית: Владимир Ааронович Хавкин, באנגלית: Waldemar Mordechai Haffkine; ‏15 במרץ 1856 אודסה, כ"א באדר ה'תר"ך, האימפריה הרוסית – 26 באוקטובר 1930, ד' בחשוון ה'תרצ"א, לוזאן, שווייץ) היה בקטריולוג ואימונולוג יהודי, שעשה רבות למען שיפור תנאי הבריאות בהודו בפועלו שם. תרומתו המשמעותית למדע היא פיתוח חיסון נגד כולרה ודבר. בסוף חייו הקים את קרן חבקין לתמיכה בישיבות ובמוסדות תורה.
קורות חיים > שנותיו הראשונות

מרדכי זאב נולד בברדיאנסק, רביעי בין חמישה ילדים, לאהרון מנהל בית ספר במשפחה יהודית מתבוללת ולאשתו השלישית, אמו נפטרה בילדותו והוא גדל לבדו. למד בגימנסיה בברדיאנסק. לאחר ריב עם אחד המורים עבר לאוניברסיטת אודסה שם השתתף בשיעורים כשומע חופשי בפקולטה למתמטיקה ופיזיקה. לאחר כשנה חזר לברדיאנסק. בתום לימודיו שוב חזר לאוניברסיטת אודסה (1879). לאחר לימודיו התנדב לצבא, שירת בפלוגה ארטילרית.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 התעניין ברעיונות נרודניקים, אך כשקבוצה זו פנתה לטרוריזם עזב אותה. חבקין היה חבר "הליגה היהודית להגנה עצמית" והגן על בית יהודי במהלך פוגרום. בעקבות פעולה זאת הוא נעצר, אך שוחרר זמן קצר לאחר מכן בעקבות התערבותו של מורו איליה מצ'ניקוב, מגדולי הביולוגים בתקופתו ולימים חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
חבקין סיים לימודיו בהצטיינות באוניברסיטת נובורוסיסק שבאודסה, ובסיום לימודיו הציע לו דיקן האוניברסיטה, פרופסור יסנוגורודסקי, להישאר כפרופסור בפקולטה, בתנאי שיטבול לנצרות. חבקין סירב, ולימים כתב ביומנו ”בהתנגשות בין יהדותי למקצועי, יהדותי חשובה יותר כי היא קודמת למקצוע” במקום עבודה זו החל לעבוד במוזיאון הטבע של אודסה.
בשנת 1889 היגר חבקין לשווייץ ועבד תקופה באוניברסיטת ז'נבה, ושנה לאחר מכן הצטרף למכונו של לואי פסטר לצד מצ'ניקוב.
קורות חיים > מחקרים בפרוטוזואולוגיה

חבקין החל את הקריירה המחקרית שלו בתור פרוטוזואולוג, תחת הנחייתו של איליה מצ'ניקוב באוניברסיטת אודסה ומאוחר יותר במכון פסטר שבפריז. מחקריו הראשונים התמקדו בעיקר בפרוטיסטים מהסוגים: Astasia, ‏Euglena וסנדלית ובחיידקים מהסוג Holospora אשר מהווים טפיל של סנדליות. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 זנח חבקין את מחקרו בפרוטוזואולוגיה לטובת מחקר בבקטריולוגיה, אותו מצא בעל השלכות רבות יותר.
קורות חיים > החיסון נגד כולרה

באותה תקופה, השתוללה מגפת הכולרה באירופה ובאסיה, ולמרות העובדה כי רוברט קוך גילה כבר בשנת 1883 את החיידקים Vibrio cholerae, הוא לא נתפס כגורם המחלה המרכזי על ידי מדענים ורופאים רבים דאז. חבקין פיתח חיסון נגד המחלה שהתבסס על חיידקי Vibrio cholerae מוחלשים. ביולי 1892, תוך סיכון חייו, הוא ערך את הניסוי הראשון אודות יעילות החיסון על גופו, ועל גופם של ארבעה רופאים נוספים. לאחר כמה ימים של חום, נשארו החמישייה בריאים ומחוסנים כנגד הכולרה. ב-30 ביולי אותה השנה חבקין פרסם את מחקריו בכתב העת של האגודה הלינאית של לונדון, אולם למרות הפרסום, מסקנותיו התקבלו בספק גדול בקהילה המדעית, לרבות בקרב פסטר ומצ'ניקוב ובקרב הרשויות הרפואיות של צרפת, גרמניה ורוסיה.
בתגובה לכך החליט לנסוע להודו, שבה חלו ומתו מאות אלפים ממחלת הכולרה. בתחילה נתקל חבקין בהתנגדות עזה, ואף שרד בשנת 1893 ניסיון התנקשות איסלאמיסטי; אולם הוא הצליח לחסן כ-25,000 מתנדבים, ורובם שרדו. חבקין חזר לאירופה לאחר שנדבק במלריה ובאוגוסט 1895 דיווח לקולג' המלכותי לרופאים שבלונדון על תוצאות החיסון ההמוני שערך בהודו והקדיש את הצלחתו בפיתוח החיסון ללואי פסטר.
במרץ 1896, בניגוד להמלצת רופאיו, חזר חבקין להודו וערך כ-30,000 חיסונים נוספים במהלך שבעה חודשים. בתור בקטריולוג ראשי הצליח לחסן תוך שנתיים 42,000 איש. מקרי המוות בין אנשים שחוסנו ירדו פי עשרות.
קורות חיים > החיסון נגד דבר

באוקטובר 1896 פרצה בבומביי (כיום מומבאי) מגפת הדבר וחבקין התבקש על ידי השלטונות לסייע. עבודות הפיתוח של החיסון ארכו שלושה חודשים וב-10 בינואר 1897, לאחר שבדק את החיסון על עצמו ומצא אותו יעיל, הוחלט על ידי הרשויות לערוך ניסוי ביקורת על קבוצת אסירים שהתנדבו לשם כך. החיסון היה אמנם מלווה בלא מעט תופעות לוואי, אך תוצאות הניסוי נמצאו יעילות במניעת הדבר. החיסון שפיתח חבקין יוצר וניתן לתושבי בומביי והצליח לצמצם את מקרי התחלואה והתמותה באופן ניכר.
ב-1902 במסע חיסונים בכפר מולקוואל בהודו 19 מחוסנים מתו מטטנוס הוקמה ועדת חקירה שטענה שהוא האשם לכך והוא גורש לאנגליה, לאחר מספר חודשים בעזרתם של מספר רופאים פורסם מסמך המפקפק באשמתו והוא הורשה לחזור להודו שם המשיך לחסן את התושבים, ב-1907 נוקה שמו לחלוטין, פרשיה זו מוכרת לעיתים בכינוי פרשיית דרייפוס הקטנה.
הודות למשקיפים על פעילותו מארצות שונות התפרסם שמו של חבקין בעולם כמומחה לחיסונים נגד מגפות (לקראת סוף המאה ה-19 הגיע מספר המחוסנים בהודו לבדה לכמיליון). המעבדה לחקר מחלת הדבר שהקים ב-1899 בבומביי, בעת התפרצות המחלה בעיר, נהפכה עם הזמן למרכז בקטריולוגיה ואפידמיולוגיה במזרח אסיה (בשנת 1925 שונה שמה למכון על שם חבקין (אנ')).
ב-1897 המלכה ויקטוריה מינתה אותו כחבר במסדר האימפריה ההודית. ב-1915 זכו החיילים הבריטיים לסדרה של חיסונים נגד שלושה סוגים של מחלות טיפוס לפי המלצתו של חבקין.
קורות חיים > שנותיו האחרונות

ב-1895 כתב לביוגרף אנגלי: "יהיה זה עונג גדול עבורי אם במקום לגרום לאנשים להאמין שאני רוסי או פולני, תוכל לומר שאני יהודי, בן לעם ישראל או עברי – מה שתעדיף מבין אלה".
בפברואר 1908 התמנה לחבר בחברה לפתולוגיה אקזוטית שנה לאחר מכן קיבל את הפרס הגבוה ביותר מטעם האקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1907 קיבל מבית-הספר לרפואה טרופית בליברפול (אנ') אות הוקרה על פעילותו בהודו שהיוותה פתח לחיסונים המוניים אחרים. במלחמת העולם הראשונה היה חווקין חבר המועצה הרפואית שליד מפקדת הצבא הבריטי בצרפת והמשיך במחקריו.
ב- 1916 פרסם מסה גדולה על היהדות, המסה פורסמה במספר כתבי-עת יהודים באנגליה ותורגמה למספר שפות. במסה זו הגיע חווקין למסקנה, שהיהדות היא הערך היחיד שהמדע המתקדם לא סתר, אלא דווקא אישש, וכלשונו: "הסיכום הכולל של כל התגליות המדעיות בכל הארצות ובכל הזמנים הוא התקרבות המדע אל 'אדון עולם' שלנו, השיר הנעלה אשר בו עשה היהודי ועוד יוסיף לעשות בעולם, את המהפכות הנפלאות ביותר".
ב-1919 הוא כתב עצומה בנושא זכויותיהם של יהודים במזרח אירופה, העצומה הוצגה בועידת ורסאי, לאחר תקופה התיישב בפריז, שם כיהן בחבר הנאמנים של מכון המחקר היהודי ושל ארגון 'אליאנס'.
את שנותיו האחרונות בילה בפריז, שם חזר בתשובה. ב-1929 ביקר בברית המועצות ועמד נפעם נוכח השינויים שהתחוללו שם בשנות העדרו. היה בין התומכים ברעיון הציוני, אך טען שהיישוב יוכל לתפקד רק בתנאי שהחוקים שלו יתבססו על תורת ישראל. את הונו הרב, כחמישים מיליון דולר, הקדיש לקרן חבקין, לתמיכה בישיבות מזרח אירופה, באמרו: ”הישיבות הן החיסון המושלם של עם הנצח, המגן עליו לבל ינגף במגפה”. הוא הציע שבישיבות ילמדו גם מעט כימיה ופיזיקה, וכן שתלמידי הישיבה ילמדו מקצוע שיוכלו להתפרנס ממנו, אולם כתב במפורש כי ההחלטה בעניין מסורה בידי גדולי התורה.
בצעירותו בעת לימודיו באוניברסיטת אודסה התאהב בבחורה אך הוריה סירבו לקבלו בשל דלותו, עם פרסומו הוריה הסכימו לשידוך, בתגובה אמר: "אני אינני יכול לשאת אשה. אני צריך לעבוד. אם אאהבנה-פוזמקאותיה המזוהמות אנשק; ואני עלי לעבוד לכך נוצרתי".} נשאר רווק עד פטירתו, נפטר ב-26 באוקטובר 1930 בלוזן.
הנצחתו

זכרו של חווקין הונצח בבולי דואר: ב-1964 הופק בול הודי לזכרו. ב-8 בפברואר 1994, הנפיק דאר ישראל בול להנצחת זכרו של חווקין, שעליו מופיע דיוקנו. בתחתית הבול ועל השובל של הבול מופיע קטע בכתב ידו של חווקין, בשפה האנגלית, מתוך מסמך שהנושא שלו "מה לעשות נגד המגפה בהודו?". האמן אד ואן אויין עיצב את הבול. הבול נמכר ב-1,222,000 פריטים.
שאול טשרניחובסקי חברו לספסל הלימודים פרסם את תולדותיו בעיתון "בוסתנאי".
לקריאה נוספת

Joël Hanhart, Waldemar Mordekhaï Haffkine (1860–1930), Biographie Intellectuelle, Paris, Honoré Champion, 2016, 692 p. ISBN 9782745330741(בצרפתית)
הערות שוליים

↑  לפי שאול טשרניחובסקי, התאריך הרשמי הוא 1860, הורי חבקין רשמו אותו לא בהתאם לגילו האמיתי
↑  Hanhart, Joel. Lausanne University, Faculté de biologie et médecine. Haffkine, une esquisse : biographie intellectuelle et analytique de Waldemar Mordekhaï Haffkine 2013.
↑  אודי אדרי, המוצא האחרון: כך הציל מרדכי זאב חבקין את העולם משתי מגפות, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 19 במרץ 2020
↑  1897 Diamond Jubilee Honours
↑  ר' בקי־קולודני, "חלוץ הרפואה הציבורית: מרדכי ולדימיר חווקין", להתחיל מבראשית, תל אביב 1988, עמ' 77–86.
↑  שאול טשרניחובסקי, מתולדותיו של אדם גדול (ג), בוסתנאי, 24 באוגוסט 1932
↑  אתר התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
↑  שאול טשרניחובסקי, מתולדותיו של אדם גדול, בוסתנאי, 10 באוגוסט 1932; חלק ב, בוסתנאי, 17 באוגוסט 1932; חלק ג, בוסתנאי, 24 באוגוסט 1932
↑  Joel Hanhart, Un ilustre Inconnu, Paris: Lichma, 2017, ISBN 978-2-912553-84-3. (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262260405171  BIBSYS: 90555574  BnF: cb106870089 (data)  Botanist: Khawkine  GND: 133956873  ISNI: 0000 0000 6641 643X  LCCN: n2015181614  NKC: nlk20000087408  NLG: 240540  NTA: 123883156  RERO: 02-A013211939  SNAC: w6ft99p7  SUDOC: 108841154  VIAF: 49216279   WorldCat (עם VIAF): 49216279 
בול הודי לזכר חבקין
שלט זיכרון לזכרו בישיבת קול תורה
חבקין מחסן נגד כולרה, כלכותה מרץ 1984.
קיטי לרוי

| --- | --- |

 לידה:  1850 
 פטירה:  7 בדצמבר 1879 (בגיל 29 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידועה בשל:  נרצחה על ידי בעלה במערב הפרוע
 מקצוע:  בעלת מסבאה, מהמרת, רקדנית, אקדוחנית, זונה
 
קיטי לרוי (באנגלית: Kitty Leroy;‏ 1850 – 6 בדצמבר 1877) הייתה רקדנית, מהמרת, הבעלים של מסבאה מצליחה, זונה ואקדוחנית במערב הישן של ארצות הברית.
לרוי נולדה במישיגן ובגיל 10 כבר הייתה רקדנית מקצועית. בגיל ארבע עשרה היא הייתה מופיעה באולמות ריקודים ובמסבאות. היא גם פיתחה כישורי ירי והייתה מופיעה גם כאקדוחנית. היא התחתנה בפעם הראשונה בגיל 15, על פי המיתוס עם הגבר הראשון אשר הרשה לה לירות תפוחים מעל ראשו. אך הנישואים לא ארכו, במה שהפך לדפוס בחייה. היא נסעה מערבה בחיפוש אחר אורח חיים מרגש יותר ופרנסה, והשתקעה במשך זמן מה בדאלאס, טקסס. בגיל 20, היא נישאה פעם שנייה, ומופע הריקודים שלה היה בין האטרקציות הפופולריות בעיר. כעבור זמן מה היא הפסיקה לרקוד והתחילה לעבוד כמחלקת קלפים במשחרי פארו, והייתה נוהגת ללבוש בגדי גברים. היא הפכה למהמרת מיומנת.
היא ובעלה שמו פעמיהם לקליפורניה, שם הם קיוו לפתוח מסבאה. איפשהו לאורך הדרך, היא עזבה אותו למען גבר אחר, והתחתנה בפעם השלישית. הנישואים היו קצרים מאוד, ויצרו חומר לאגדות המערב הפרוע: על פי הסיפור, השניים התווכחו, והיא הזמינה אותו לקרב אקדחים. כשהוא סירב, ואמר שלא ילחם באישה, היא לבשה בגדי גברים, וחזרה על אתגרה שיילחם בה. היא שלפה את אקדחה, והוא לא, והיא ירתה בו. כשהוא לא מת מיד, היא קראה למטיף, והוא השיא אותם. בעלה הטרי מת תוך כמה ימים.
לרוי אז נסעה לדדווד, בטריטוריית דקוטה, ב-1876, והגיעה לשם באותה שיירת עגלות עם קלמיטי ג'יין וביל היקוק הפראי. שם, היא עבדה בזנות בבית בושת המנוהל על ידי מולי ג'ונסון. היא פתחה מסבאת הימורים, ונישאה בפעם הרביעית, הפעם לפרוספקטור זהב גרמני. אך כשכספו אזל, הם החלו להתווכח לעיתים קרובות, ומערכת היחסים הסתיימה.
המסבאה שלה הייתה הצלחה גדולה. בנוסף להכנסות מהימורים, המקום הציע גם שירותי מין, ולרוי עצמה הייתה עובדת בזה מדי פעם, אך בעיקר ניהלה את הנשים האחרות. ב-11 ביוני 1877, לרוי נישאה בפעם החמישית והאחרונה, לפרוספקטור והמהמר סמואל קרלי. נישואים אלה, כמו האחרים, היו סוערים. קרלי היה קנאי, ולרוי לא הייתה מונוגמית באופייה, ובין היתר ניהלה רומן עם בעלה האחרון, ועל פי השמועה גם עם ביל היקוק. בליל ה-6 בדצמבר 1877, קרלי ירה בלרוי והרג אותה, ואז הפנה על עצמו את האקדח והתאבד. הזוג הונחו צד בצד מול המסבאה כדי שיוכלו לבקרם, ואז נקברו ביחד.
דמותה של קיטי לרוי מופיעה בסדרת הטלוויזיה של HBO, דדווד, כקורבן רצח.
הערות שוליים

↑  Kitty LeRoy Was A Jig Dancer And Much More, MARSHALL TRIMBLE, True West Magazine, August 3, 2016
↑  "News of the Morning". Sacramento Daily Union. 7 בדצמבר 1877. SAMUEL CURLEY killed his wife, and then committed suicide at Deadwood, Dakota Territory, yesterday. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6gc2t13
משפט בורסוק-אולם

בטופולוגיה, משפט בורסוק-אוּלַם הוא משפט מתמטי הקובע שכל פונקציה רציפה מהספירה ה-n ממדית למרחב האוקלידי ה-n ממדי מעתיקה שתי נקודות אנטיפודיות כלשהן לאותה נקודה. למשפט שימושים רבים בטופולוגיה ובתחומים אחרים, כגון בקומבינטוריקה ובמדעי המחשב.
הוכחה ראשונה של המשפט פורסמה ב-1933 על ידי המתמטיקאי הפולני קרול בורסוק. במאמרו ציין בורסוק שסטניסלב אולם שיער את המשפט.
הדגמה והמחשה

ישנן שתי דרכים נפוצות להמחיש את המשפט במקרה הדו-ממדי (n=2). דרך אחת היא לקחת כדור ים, להוציא ממנו את האוויר, למעוכו, לעוותו ולשטחו על הרצפה. משפט בורסוק-אולם קובע שהיו שתי נקודות מנוגדות זו לזו (אנטיפודיות) על הכדור המנופח שכעת נמצאות זו על גבי זו על הרצפה. דרך שנייה להמחיש את המשפט היא לומר שבכל רגע נתון יש על פני כדור הארץ שתי נקודות אנטיפודיות שיש בהן אותה טמפרטורה ואותו לחץ אוויר. זאת בהנחה שטמפרטורה ולחץ אוויר משתנים באופן רציף על פני הכדור.
קל להשתכנע בנכונות המקרה האפס-ממדי והמקרה החד-ממדי. במקרה האפס-ממדי המשפט טוען שפונקציה רציפה מהקבוצה  \{-1,1\} לקבוצה  \{0\} מעבירה נקודות אנטיפודיות לאותה נקודה. במקרה הזה זה נכון באופן טריוויאלי גם ללא דרישת הרציפות. במקרה החד-ממדי המשפט טוען שפונקציה רציפה ממעגל (שאפשר להניח ללא הגבלת הכלליות שהוא מעגל היחידה) לישר הממשי מעתיקה זוג נקודות אנטיפודיות לאותו מספר. אם נניח בשלילה ש- f היא פונקציה רציפה שסותרת את המשפט, אז לכל זוג נקודות אנטיפודיות  x,-x מתקיים  f(x)-f(-x)\neq 0. לכן הפונקציה  g(x)={\frac {f(x)-f(-x)}{|f(x)-f(-x)|}} רציפה. אולם פונקציה זו יכולה לקבל רק את הערכים  \pm 1 והיא מקבלת את שניהם בכל זוגות נקודות אנטיפודיות ( g(-x)=-g(x)), בסתירה למשפט ערך הביניים.
גרסאות המשפט

למשפט בורסוק-אולם גרסאות רבות שכולן נכונות וכולן שקולות זו לזו. נביא כמה מהן:
לכל  f:S^{n}\to \mathbb {R} ^{n} רציפה קיימת נקודה  x\in S^{n} כך ש- f(x)=f(-x).
לכל  f:S^{n}\to \mathbb {R} ^{n} אנטיפודית (ראו מסגרת בצד שמאל) קיימת נקודה  x\in S^{n} כך ש- f(x)=0.
לא קיימת  f:S^{n}\to S^{n-1} אנטיפודית.
לא קיימת  f:B^{n}\to S^{n-1} אנטיפודית על השפה  S^{n-1}=\partial B^{n}.
משפט לוסטרניק-שנירלמן: כל כיסוי של  S^{n} באמצעות n+1 קבוצות שכל אחת מהן פתוחה או סגורה מכיל קבוצה אחת שיש בה זוג נקודות אנטיפודיות.
נוכיח כי כל הגרסאות שקולות:
(1) גורר את (2): תהי  f:S^{n}\to \mathbb {R} ^{n} פונקציה אנטיפודית. לפי (1) והאנטיפודיות קיימת נקודה  x\in S^{n} כך ש- f(x)=f(-x)=-f(x), ולכן  f(x)=0.
(2) גורר את (1): תהי  f:S^{n}\to \mathbb {R} ^{n} פונקציה רציפה. נגדיר  g(x)=f(x)-f(-x). זוהי פונקציה אנטיפודית ולכן לפי (2) קיימת נקודה  x\in S^{n} כך ש- g(x)=0, כלומר  f(x)=f(-x).
(2) גורר את (3):  S^{n-1}\subseteq \mathbb {R} ^{n}, ולכן אם קיימת  f:S^{n}\to S^{n-1} אנטיפודית, אז היא בפרט פונקציה אנטיפודית  S^{n}\to \mathbb {R} ^{n} שאינה מתאפסת, בסתירה ל-(2).
(3) גורר את (2): נניח בשלילה ש- f:S^{n}\to \mathbb {R} ^{n} אנטיפודית ולא מתאפסת. אז  g(x)=f(x)/\|f(x)\| סותרת את (3).
(3) גורר את (4): הפונקציה  h(x_{0},\ldots ,x_{n})=(x,_{1},\ldots ,x_{n}) היא הומאומורפיזם של ההמיספירה הימנית של  S^{n} על הכדור  B^{n} ("שיטוח" של ההמיספירה על מישור). נניח בשלילה ש- f מקיימת את (4). נגדיר:  g:S^{n}\to S^{n-1} כך: בהמיספירה הימנית  g(x)=f(h(x)) ובהמיספירה השמאלית  g(x)=-f(h(-x)). הפונקציה מוגדרת היטב בחיתוך בין ההמיספרות ("קו המשווה") כי זהו שפת  B^{n} שם  f אנטיפודית.  g סותרת את (3).
(4) גורר את (3): נניח בשלילה ש- f מקיימת את (3). אז  g(x)=f(h^{-1}(x)) סותרת את (4).
שקילות עם (5): ראו בערך משפט לוסטרניק-שנירלמן.
הוכחות

ידועות הוכחות רבות למשפט בורסוק-אולם. ההוכחה הסטנדרטית עושה שימוש בהומולוגיה. ידועות גם הוכחות קומבינטוריות, למשל באמצעות הלמה של טאקר השקולה למשפט בורסוק-אולם.
הוכחות > סקיצה של הוכחה הומולוגית

נתאר כאן גישה הומולוגית להוכחת משפט בורסוק-אולם (גרסה (3) שלו). נניח בשלילה כי  f:S^{n}\to S^{n-1} העתקה אנטיפודית. אם מזהים את המרחב הפרויקטיבי  \mathbb {RP} ^{n} כמרחב מנה של הספירה  S^{n} על ידי זיהוי נקודות אנטיפודליות, זיהוי זה משרה העתקה  {\bar {f}}:\mathbb {RP} ^{n}\to \mathbb {RP} ^{n-1}. ניתן להראות כי ההעתקה  {\bar {f}} בתורה משרה איזומורפיזם של החבורות היסודיות המתאימות. ההומומורפיזם הוא זה המושרה מפנקטור החבורה היסודית, וניתן להראות כי הוא איזומורפיזם על ידי שימוש בכך שהחבורה היסודית של המרחב הפרויקטיבי נוצרת על ידי איבר יחיד, והעתקה זו מעבירה יוצר ליוצר.
עבור המקרה  n=2 ההוכחה מסתיימת כאן, כי ידוע  \pi _{1}\left(\mathbb {RP} ^{2}\right)\cong \mathbb {Z} /2\neq \mathbb {Z} \cong \pi _{1}\left(\mathbb {RP} ^{1}\right) ולכן מתקבלת סתירה. עבור  n>2, ניתן להראות כי מושרה איזומורפיזם על חוגי הקוהומולוגיות של המרחבים הפרויקטיביים המתאימים. הסתירה מתקבלת על ידי שימוש בעובדה הלא-טריוויאלית כי המבנה החוגי של הקוהומולוגיה במקדמים מהשדה בעל שני האיברים  \mathbb {F} _{2} של המרחב הפרויקטיבי, הוא  H^{*}\left(\mathbb {RP} ^{n};\mathbb {F} _{2}\right)\cong \mathbb {F} _{2}\left[x\right]/x^{n}.
הוכחות > סקיצה של הוכחה גאומטרית

נתאר כאן גישה גאומטרית להוכחת משפט בורסוק-אולם (גרסה (2) שלו). תהי  f:S^{n}\to \mathbb {R} ^{n} פונקציה אנטיפודית. תהי  g:S^{n}\to \mathbb {R} ^{n} ההטלה צפון-דרום המוגדרת לפי  g(x_{0},\ldots ,x_{n})=(x_{0},\ldots ,x_{n-1}). נסתכל על המרחב  X=S^{n}\times [0,1] - פני השטח של "גליל" שבסיסו הספירה  S^{n} (גאומטרית, הוא משוכן במרחב  \mathbb {R} ^{n+2}). נגדיר פונקציה  F:X\to \mathbb {R} ^{n} לפי  F(x,t)=(1-t)f(x)+tg(x). על בסיס הגליל  F(x,0)=f(x). ככל שעולים במעלה הגליל F משתנה באופן ליניארי מ-f ל-g עד שבסיס העליון  F(x,1)=g(x). מכיוון ש-f ו-g אנטיפודיות F מקיימת  F(-x,t)=-F(x,t) (כלומר היא אנטיפודית על כל חתך שמקביל לבסיס).
נניח בשלילה ש-f לא מתאפסת. נחקור את הקבוצה  F^{-1}(0) המורכבת מכל הנקודות ב-X שעוברות ל-0. אם  f מתנהגת "נחמד" מספיק, מצופה שהקבוצה הזו תורכב מעקומות (יריעות חד-ממדיות) המטיילות על פני הגליל (האפסים של  F(x,t) מתווים קו רציף כש-t משתנה). העקומות הללו צריכות להיסגר על עצמן או שנקודות הקצה שלהן נמצאות על הבסיסים. ל- g יש שני אפסים בדיוק: הקוטב הצפוני והדרומי:  (0,\ldots ,\pm 1). ל-f אין אפסים כלל. לכן העקומה שיוצאת מהקוטב הצפוני של הבסיס העליון (שחייבת להסתיים בנקודת קצה אחרת על בסיס) חייבת להסתיים בקוטב הדרומי של הבסיס העליון. אולם  F^{-1}(0) היא קבוצה סימטרית תחת אנטיפודיות ( (x,t)\in F^{-1}(0) אם ורק אם  (-x,t)\in F^{-1}(0)), ולכן העקומה שמטיילת מהקוטב הצפוני לדרומי עושה זאת באופן סימטרי על פני הגליל, מה שבבירור לא ייתכן.
כדי להשלים את ההוכחה לטיעון ריגורוזי יש להראות שכל פונקציה f ניתן לשנות קצת באופן שיהפוך אותה ל"נחמדה" בלי לייצר אפסים חדשים.
שימושים

מסקנה מיידית מהמשפט היא שהספירה ה-n-ממדית אינה הומאומרפית לתת-מרחב של המרחב האוקלידי ה-n ממדי.
משפט נקודת השבת של בראואר, הקובע שלכל פונקציה רציפה  f:B^{n}\to B^{n} יש נקודת שבת, נובע בקלות ממשפט בורסוק-אולם. נניח בשלילה של- f אין נקודת שבת. אז לכל  x\in B^{n} הקרן היוצאת מ- f(x) לכיוון  x מוגדרת היטב. נסמן ב- F(x) את הנקודה על שפת הכדור  S^{n-1}=\partial B^{n} דרכה עוברת הקרן.  F:B^{n}\to S^{n-1} היא העתקה רציפה ששומרת על איברי  \partial B^{n} במקומם (רטרקט) ובפרט אנטיפודית על  \partial B^{n}, בסתירה לגרסה (4) של משפט בורסוק-אולם.
משפט נוסף הנובע ממשפט בורסוק-אולם הוא משפט הכריך (Ham sandwich theorem) הקובע כי ניתן לחצות n מסות במרחב ה-n ממדי לשני חצאים שווי מסה באמצעות על-מישור יחיד. משפט זה מאפשר לפתור את בעיית חלוקת השרשרת בקומבינטוריקה.
ב-1978 הוכיח לסלו לובאס את השערת קנזר בתורת הגרפים באמצעות משפט בורסוק-אולם. הוכחה מפתיעה זו נחשבת להולדתו של תחום הקומבינטוריקה טופולוגית שמנצל כלים טופולוגיים לפתרון בעיות קומבינטוריות.
הוכחה של משפט נקודת השבת של בראואר: אם ל- f לא הייתה נקודת שבת הפונקציה  F הייתה מוגדרת היטב וסותרת את משפט בורסוק-אולם.