stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חגית שמלי
ביוגרפיה

שמלי למדה קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב והיא בוגרת החוג למדעי הרוח והחברה באוניברסיטה הפתוחה. שמלי עבדה למעלה מ-13 שנים בישראל ובארצות הברית בעולמות הטלוויזיה והפרסום. והייתה גם מפיקה עצמאית של תוכניות טלוויזיה, פרסומות וסרטי תדמית, ניהלה והפיקה סרטוני אנימציה לפרסומות בניו יורק ובשיקגו. לאחר מכן חזרה לישראל וניהלה את יחסי הציבור והדוברות בהוצאת ידיעות ספרים, את מחלקת הפרסום בתיאטרון חיפה ועשתה שיווק ומרקום לעסקים קטנים ובינוניים כפרילנסית.
קריירה

כשחקנית
ב-1992 הופיע לראשונה בסרט "סיפורי תל אביב" בתור חברת להקה.
בשנים 1995־1996 שיחקה בסדרת דרמת הנוער של הטלוויזיה החינוכית "עניין של זמן" בתפקיד מיכל, חברתו של ויצמן, אותה הוא מכנה "מופלטה". באותן השנים השתתפה גם בלהקת הבנות "בנות יעקב", הלהקה השתתפה בקדם-אירוויזיון 1995, ובפסטיגל של שנת 1996.
ב-1997 הופיעה בתוכנית הילדים "המחסן של כאילו" ששודרה בערוץ הילדים שיחק בתפקיד אחראית תפאורה. באותה השנה שיחקה בתפקיד ראשי בתוכנית "איץ ומיץ" ששודרה בערוץ 2 גילמה את שולי. בנוסף באותה השנה שיחקה בקלטת הילדים "יום הולדת לברל'ה" בתפקיד סבתא.
כמדבבת
בשנים 2002־2010 דיבבה בסדרת הילדים "קאיו" ששודרה בערוץ הופ! דיבבה את אמא של קאיו.
ב-2010 דיבבה דמויות שונות בסדרת הילדים "רחוב סומסום" ששודרה בערוץ הופ!.
חיים אישיים

כיום שמלי עוסקת בפיתוח משאבים וקשרי קהילה.
הערות שוליים

1 2 3  הביוגרפיה האישית והמקצועית שלי - חגית שמלי - ייעוץ לעמותות, באתר חגית שמלי - ייעוץ לעמותות, ‏3 בנובמבר 2021
מועצת תנועות הנוער בישראל

סמל המועצה
מועצת תנועות הנוער בישראל (בראשי תיבות מת"ן; באנגלית The Israeli Council of Youth Movements) מאגדת בתוכה חלק מתנועות וארגוני הנוער בישראל. המועצה, שנוסדה ב-1974 ונרשמה כעמותה ב-1982, מהווה מקום לדיונים בנושאי החינוך הבלתי פורמלי בפרט והחברה הישראלית ככלל, ומגדירה עצמה כארגון גג לתנועות הנוער הציוניות. כמו כן מהווה המועצה גוף מתאם בין התנועות השונות ופעילותן. המועצה פועלת בשיתוף ובתאום עם מנהל חברה ונוער במשרד החינוך.
מפעילות הארגון

מבין הפעילויות בשטח במהלך השנה, מקיים הארגון אירוע הוקרה למסיימי שנת שירות, קונגרס תנועות נוער ביד ושם, טקסי זיכרון, פעילות משותפת עם צה"ל, מפגשי גישור בין דתיים לחילונים, מעמד אמירת "סליחות" מרכזי בכיכר ציון, יום הנהגות בבית הנשיא ושבוע תנועות הנוער.
המועצה יוזמת פרויקטים רבים כגון "פרויקט מגשרים בקהילה" בשיתוף הקרן לידידות, פרויקט ש"ש לאומי ועוד.
מבנה המועצה

בראש הארגון עומד יו"ר, הנבחר מידי כמה שנים. את המועצה מנהל מזכ"ל המועצה, נפתלי דרעי, ובמועצה פועלות ועדות שונות, כגון ועדת הדרכה, מפעלים, גזברים שנת שירות, קשרי חוץ ועוד הכפופות להנהלה, לכל ועדה יש יו"ר משלה הנבחר לתקופת זמן.
מזכ"ל המועצה הוא עובד המועצה, ואחראי על מעקב ביצוע החלטות המתקבלות בהנהלה ובוועדות.
המועצה פועלת בשיתוף ובתאום עם משרד החינוך, מנהל חברה ונוער, שיתוף פעולה המקנה הצלחה בעקבות הגישור בין החינוך הבלתי פורמלי לפורמלי.
תנועות הנוער החברות בארגון

נכון לשנת 2023, חברות בארגון 13 תנועות נוער, המאגדות ביחד כחצי מיליון חניכים.
תנועות הנוער החברות בארגון הן:
הצופים העבריים
הנוער העובד והלומד
בני עקיבא
השומר הצעיר
עזרא
המכבי צעיר
האיחוד החקלאי
תנועת הצופים הערבים והדרוזים
המחנות העולים
הנוער הלאומי-בית"ר
אריאל
היכלי ענ"ג
הנוער הדרוזי
כניסת תנועות נוער לא-ציוניות למת"ן

עד לשנת 2005 היו חברות במת"ן רק תנועות נוער שהוגדרו כציוניות, הדבר היה מעוגן בתקנונה.
בשנת 2005 לאחר שמשרד החינוך אימץ את דו"ח שפירא (שניכתב על ידי ועדה שהקימה שרת החינוך ב-2003 בראשות פרופ' רינה שפירא) שבדק את מאפייני תנועות הנוער כבסיס לקביעת קריטריונים לתמיכה, והציע שיטת בדיקה אחת להכרה בתנועת נוער ( על ידי ביטול שלוש ההגדרות השונות שהיו לתנועות נוער: תנועות ציוניות, תנועות ממלכתיות ותנועות אחרות), דרש משרד החינוך את פתיחתה של מת"ן לתנועות נוער חרדיות וערביות שאינן ציוניות.
מת"ן, במזכ"לות יניב שגיא (שכיהן גם כמזכ"ל השומר הצעיר) שתמך בהצעה, קיימה על כך הצבעה וקיבלה עליה את דרישת משרד החינוך. בעקבות החלטה זו הוסרו אזכורי המילה "ציונות" מתקנון מת"ן.
תנועות הנוער שנאבקו במהלך הן הנוער הציוני, הנוער העובד והלומד והמחנות העולים. תנועת הנוער העובד והלומד ותנועת המחנות העולים הקימו בעקבות קבלת השינוי את "מעגל תנועות הנוער הציוניות-חלוציות-מגשימות" ופועלות בתוכו במקביל לפעולתן במת"ן.
הוקרה

פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים לשנים 1996/1997 הוענק למועצת תנועות הנוער, על "הגברת העלייה, מניעת הירידה והקלת הקליטה".
בשנת תשס"ח (2008), ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל, הוענק למועצת תנועות הנוער פרס ישראל בתחום מפעל חיים עבור תרומה לחברה ולמדינה.
הערות שוליים

↑  השרה לבנת והמנכ"לית תירוש אימצו את דו"ח וועדת שפירא - מאפייני תנועות הנוער (לשכת דובר משרד החינוך)
↑  פרוטוקול מס' 456 מישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט
↑  יניב שגיא: "אני הובלתי את פתיחתה של מת"ן לא משום שחשבתי שעלינו להתכופף לתכתיב של משרד החינוך, כי אם מתוך תפיסה שפתיחתה של מת"ן לתנועות לא ציוניות היא המעשה הציוני ביותר בישראל של ראשית שנות ה-2000." ~ כנס הנהגות תנועות הנוער - באתר שבט תדהר
↑  הודעה לעיתונות מטעם ועדת החינוך, התרבות והספורט בנוגע לתקצוב תנועות הנוער
חגית אהרונוף

| --- | --- |

חגית אהרונוף, 2018
 לידה:  18 באפריל 1949 (בת 75) י"ט בניסן תש"ט תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ספרות ילדים ונוער
 סוגה:  פרוזה, שירה, חינוך
 זרם ספרותי:  פרוזה
 נושאי כתיבה:  נוער- סוגיות חברתיות, תוכניות לימודים
 יצירות בולטות:  גיבור על חזקים, לא רואים עליה. להיות כמוהם, מעשה שקרה בארץ לחם,
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  מקום ראשון במצעד הספרים -גיבור על חזקים
 https://hagit-aharonof.github.io/
 
חגית אהרונוף (נולדה ב-18 באפריל 1949) היא סופרת ילדים ונוער, מפתחת תוכניות לימודים, חוקרת ותסריטאית ישראלית.
קורות חיים

נולדה בתל אביב ישראל וגדלה ברמת גן, שם למדה בתיכון הדתי הרא"ה. שירתה בצה"ל כסמלת סעד ברצועת עזה. בעלת תואר ב.א. בספרות, לשון ואמנות מטעם אוניברסיטת חיפה, ובעלת תואר מ.א. בחינוך, במגמת פיתוח תוכניות לימודים מטעם אוניברסיטת תל אביב.
עבדה שנים רבות כמפתחת תוכניות לימודים במשרד החינוך, בתחומים: ספרות, לשון ומולדת וחברה (מדעי החברה לבית הספר היסודי).לפני כן עסקה בתחומי חינוך שונים: הנחלת הלשון, הוראה, ניהול והדרכת מורים. נמנתה על הצוות הפדגוגי של הטלוויזיה הלימודית, ועבדה כתסריטאית במחלקת הילדים והנוער של הטלוויזיה הכללית.
כותבת לילדים ונוער. בספרי הנוער בולטות סוגיות חברתיות. ספריה נבחרו להשתתף במצעד הספרים של משרד החינוך, והיו ברשימת הספרים המומלצים של משרד החינוך.
מספריה לילדים ונוער

להיות כמוהם הוצאת הקיבוץ המאוחד 2018
לא רואים עליה הוצאת הקיבוץ המאוחד 2008
מה זה יכול להיות? הוצאת הקיבוץ המאוחד 2007
גיבור על חזקים הוצאת הקיבוץ המאוחד 2000
מעשה שקרה בארץ לחם, הוצאת ספרים בית-אל, 1998
גבעת ההיפופוטם, ספריית פועלים, 1983
שתי גומות חן, הוצאת טרקלין, 1977
תסריטים

"ריץ' רץ' " עבור הטלוויזיה הכללית, המח' לתוכניות ילדים
"מה לעשות?" (מתוך העֶרכה "למשפחה"), שירות הסרטים הישראלי עבור משרד החינוך, האגף לתוכניות לימודים, 1997
מאמרים ומחקר

חינוך- "הערכה מעצבת לתוכנית ביתא ישראל" משרד החינוך, 1989 תקציר המחקר במאמר: דפוסי התנהגות של הלומד האתיופי הצעיר"בשדה חמד" (ביטאון לענייני חינוך והוראה) חוברת א-ב, תשנ"ב, עמ' 44-60.
היסטוריה -"הייקים באים" - חדשות בן עזר המאמר נמצא גם במוזיאון לתולדות פתח תקווה
לשון - "עם אחד ודברים אחרים", בשדה חמד תשס"ג עמ' 153–160.
לשון -"עם אחד ושפה אחת" הד החינוך ינואר 2003, טבת תשס"ג
חיים אישיים

חגית אהרונוף היא אם לשלושה, וסבתא לנכדים. גרה ביישוב נווה צוף במועצת מטה בנימין יישוב אשר היא ומשפחתה נמנים עם מייסדיו ב-1977.
חורשת הסרנים

המצבה בחורשת הסרנים שביער אשתאול, לזכר ששת הסרנים, בוגרי הפנימייה הצבאית (לפיקוד) תל אביב שליד הגימנסיה העברית "הרצליה", שנפלו בקרבות מלחמת יום הכיפורים.
"חורשת הסרנים" היא חורשה שהוכרזה לזכר שישה קציני צה"ל בדרגת סרן, בוגרי המחזור הראשון של הפנימייה הצבאית תל אביב שליד הגימנסיה העברית "הרצליה", שנפלו בקרבות במלחמת יום הכיפורים. החורשה ממוקמת ביער הפנימייה הצבאית תל אביב, בין צומת נחשון לצומת הר טוב והיא מהווה חניון ביער אשתאול של קק"ל (פארק יצחק רבין).
ראשית הדבר

בקיץ 1965 נפתחה פנימייה צבאית נוספת לזו שליד בית הספר הריאלי בחיפה – היא הפנימייה הצבאית (לפיקוד) תל אביב שליד הגימנסיה העברית "הרצליה". בקיץ 1969 הסתיים מחזור א', המחזור הראשון של פנימייה זו שנקרא "פלוגת נגב". במסדר הסיום של מחזור זה, שהתקיים ב־22 יולי של אותה שנה, נכחו ראש הממשלה הגב' גולדה מאיר, שר הביטחון משה דיין ומפקדה הראשון של הפנימיה ומייסדה ברוך לוי. הימים היו ימי מלחמת ההתשה, ופעילותו של מזכיר המדינה האמריקאי ויליאם רוג'רס הייתה בעיצומה, וקהל עיתונאים רב מהארץ ומחו"ל הגיע למסדר הסיום בציפייה להצהרה מדינית מפי רוה"מ. תקוות העיתונאים נכזבה, ורוה"מ הסתפקה ב"ברכה אימהית" לבוגרים שישמרו על עצמם. למסדר הסיום התייצבו 29 בוגרי המחזור, כולם מוסמכים כבר כמפקדי כיתות (מ"כים) חי"ר, לאחר שהתחילו אותו 4 שנים קודם לכן 80 שוחרים. 4 שנים מאוחר יותר, בעת פרוץ מלחמת יום הכיפורים, נמנו רוב בוגרי המחזור על שדרת מפקדי הפלוגות הסדירות של צה"ל: בחיל השריון, בחיל הרגלים והצנחנים ובחיל התותחנים. מיעוטם שירתו בצוותי האוויר של חיל האוויר ובחיל המודיעין.
הקמת החורשה

ביום 3 אוגוסט, 1975, שש שנים (פחות יום) מיום גיוסם לצה"ל, נחנכה חורשת הסרנים במעמד המשפחות ואורחים נוספים. מדובר בחורשה שהייתה קיימת כבר, ועציה ניטעו בשנת 1951, שנת לידתם של השישה. זו הסיבה העיקרית שבגינה נבחרה דווקא החורשה הזו ביער אשתאול. ששת הסרנים הם: נמרוד גאון, מ"פ טנקים שנהרג בקרבות הבלימה בסיני; ירון מרדיקס (רוני), מ"פ טנקים שנהרג בקרבות הבלימה בסיני; איתן סגל שהיה עוזרו של מפקד אוגדת סיני (אחרי שסיים תפקיד מ"פ), נהרג בקרבות בסיני יחד עם מפקד האוגדה, האלוף אלברט מנדלר; חנוך סנדרוב (חנוכי), מ"פ טנקים שנהרג בקרבות הבלימה בסיני; גבי רפאלי, מ"פ טנקים שנהרג בקרבות הבלימה ברמת הגולן, אפי שניאור, מ"פ בחטיבת גולני, שנהרג בקרב הראשון לכיבוש החרמון ועוטר בעיטור העוז – שישה נופלים, מתוך 29 בוגרים שסיימו את הפנימייה ארבע שנים קודם לכן.
ראו גם

פארק יצחק רבין
הערות שוליים

↑  חורשת הפנימייה הצבאית תל אביב – יער אשתאול (פארק רבין), באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  חורשת הסרנים, באתר חניונים.com
↑  חורשת הסרנים (הפניה מדף זיכרון של סרן גבי רפאלי ז"ל), באתר עיריית תל אביב, 3 אוגוסט, 1975
מסדר הסיום לעת צעידת הבוגרים לקראת ההצדעה לרוה"מ ולשר הביטחון שעמדו על בימת הכבוד: הראשון בטור הימני ירון (רוני) מרדיקס, מ"פ טנקים; אחריו גבי רפאלי, מ"פ טנקים; הראשון בטור האמצעי איתן סגל, מ"פ טנקים ועוזר מפקד האוגדה; השלישי בטור השמאלי (מאחורי הבוגר הממושקף) אפרים (אפי) שניאור, מ"פ גולני; נושא הדגל (ואשר מוסתר על ידו) הוא נמרוד גאון, מ"פ טנקים וחנוך (חנוכי) סנדרוב, גם כן מ"פ טנקים – מוסתר בתוך הקבוצה.
חיים בן-עטר (עיתונאי)

ערך זה עוסק בעיתונאי ישראלי. אם התכוונתם לאדם אחר הנושא שם זה, ראו .
חיים בן-עטר
חיים בן-עטר (29 באוקטובר 1885 – 26 בנובמבר 1918) היה פעיל ציוני, עיתונאי, עורך ומתרגם בתקופת היישוב.
קורות חיים

נולד באזימור שבמרוקו בכ' בחשוון ה'תרמ"ו לרב יעקב בן עטר שהיה צאצא של משפחת הרב חיים בן עטר. בעודו תינוק עלה לישראל עם משפחתו. בתחילת שנת ה'תרמ"ז יצא אביו לשליחות כשד"ר מטעם כוללות המערבים לערי חו"ל, ואמו גידלה אותו לבדה. בהמשך הקים אביו ישיבה בירושלים ונמנה עם ראשי עדת "המערביים" (יוצאי המגרב, צפון אפריקה). בגיל 5 נכנס ללמוד בבית הספר דורש ציון ולאחר כשנתיים עבר לתלמוד תורה של העדה הספרדית. בגיל 13 למד באופן עצמאי את השפות לדינו, ערבית, צרפתית וטורקית, וכנער הצטרף אל "אגודת צעירי ירושלים" שסייעה בהוצאתו לאור של כתב העת "השקפה" של אליעזר בן-יהודה.
בגיל 17 החל לעבוד בדפוס עזריאל שתפקד גם כהוצאה לאור, ולקח שם חלק מרכזי באיסוף מאמרים וידיעות, עריכה ותרגום של רומנים, ספרים ומבחר כתבי עת בלאדינו שראו אור בדפוס ויועדו בחלקם לקהילות הספרדים באירופה. מתוקף עבודתו התקרב לתחום הספרות, והחל לכתוב שירים וסיפורים בעברית ובלאדינו. במקביל החל לפעול בעיתונות העברית, ובחודש ינואר 1909 (טבת ה'תרס"ט) הצטרף כשותף לעיתון הלאדינו "איל ליביראל" שיזם והוציא לאור משה עזריאל, כשבתחילה שימשו שניהם כעורכי העיתון.
בחודש אוקטובר 1910 החל לשמש כעורך עיתון "החֵרות" (לשעבר איל ליביראל) שראה אור בירושלים בשנים 1917-1909. רוב העורכים והמשתתפים בעיתון היו "ספרדים"; אולם "לא היה זה עיתון עדתי - הוא אף מילא תפקיד כלל-יישובי בכמה תחומים". העיתון הביע תמיכה רבה בתנועה הציונית וביעדיה. והיה היומון העברי היחיד בפרקי זמן בשנים 1914-1913 ו-1917-1915. בתפקיד עורך "החרות" שימש עד לסגירת העיתון, בעקבות תלאות מלחמת העולם הראשונה. 'החרות' היה העיתון העברי היומי היחידי ביישוב היהודי שהמשיך לצאת לאור לאורך רוב שנות מלחמת העולם. בתקופה שבה שימש כעורך העיתון התחוללה מלחמת השפות - הפולמוס העז על מהות השפה שבה ילמדו, לועזית או עברית, בבתי הספר ובטכניון. שוחרי חברה "עזרה", שצדדו בהוראה בגרמנית, אף הציעו ממון לבן-עטר, על מנת שיחדל "החרות" מתמיכתו הנחרצת בשפה העברית. בשנת 1912 נעצר לפרק זמן קצר על ידי השלטונות העות'מאניים שחשדו בפעילותו הציונית, בקהילות בארץ ישראל, אשר כללה הרצאות והטפה ללימוד עברית.
בן-עטר נפטר בשנת 1918 (כ"ב בכסלו) בגיל 33 בלבד, לאחר שחלה בדלקת ריאות.
לקריאה נוספת

יצחק בצלאל, חיים בן-עטר, בתוך: העלייה השנייה, כרך ג: "אישים" (עורך: זאב צחור), ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח 1998, עמ' 78–79.
יצחק בצלאל, ‏על ייחודו של "החרות" (תרס"ט-תרע"ז) ועל חיים בן-עטר כעורכו, פעמים 40, תשמ"ט, עמ' 155-121
יצחק בצלאל, ‏חמישה מכתבים מאת חיים בן-עטר, פעמים 40, תשמ"ט, עמ' 155-148
יצחק בצלאל, 'הלבנטינים הראשונים ביישוב העות’מאני: זהותם הציונית ויחסם לערביות', פעמים, 125–127, תשע"א, עמ' 75–95.
"חיים בן-עטר", בתוך: יעקב שביט, יעקב גולדשטיין וחיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799-1948, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשמ"ג.
שמעון רובינשטיין, מלחמת העולם הראשונה - שעתם הקשה והיפה של "החרות" ושל עורכו חיים בן-עטר, האומה, 121, תשנ"ו, עמ' 68–74.
משה דוד גאון, "חיים ב"ר יעקב בן עטר", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 515–517, באתר היברובוקס
עוזי אלידע, העולם בצהוב, לידת עיתונות ההמון הארץ-ישראלית,1884-1914; אוניברסיטת תל אביב,2015. ראה אינדקס.
הערות שוליים

↑  יצחק בצלאל, חיים בן-עטר, בתוך: העלייה השנייה, כרך ג: "אישים" (עורך: זאב צחור), ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח 1998, עמ' 79-78.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295207505171  VIAF: 298237211   WorldCat (עם VIAF): 298237211
איתמר אייכנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במרץ 1968 (בן 56) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, Ynet, עתי"ם 
 תחום סיקור:  אקטואליה ופוליטיקה
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  itamar.eichner
 טוויטר:  itamareichner
 
איתמר אייכנר (נולד ב-12 במרץ 1968) הוא עיתונאי ישראלי, מוותיקי הכתבים המדיניים בידיעות אחרונות ובישראל. עומד בראש תא הכתבים המדיניים.  זוכה בפרס למצוינות בסקירת התפוצות בתקשורת הישראלית של ארגון בני ברית לשנת 2023.
ביוגרפיה

אייכנר נולד בירושלים לשולה, מזכירת מערכת ידיעות אחרונות בעיר. כתלמיד תיכון עבד כמפיק ו"מאזין" במערכת.
כנער עבד ככתב צעיר בעיתון הנוער "חמצן".
בשנת 1993 סיים תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית. שירת בצה"ל בחטיבת בנימין.
קריירה

בשנת 1990 לאחר השחרור, עבד ככתב בסוכנות הידיעות הישראלית עתי"ם ומנהל המערכת באזור ירושלים.
בשנת 1994 עבד כשנה בתור כתב בעיתון מעריב בתחומי סיקור נושאי דת והתנחלויות.
בשנה לאחר מכן התקבל לידיעות אחרונות, ככתב לענייני ירושלים ובית הנשיא.
מאז שנת 1997 משמש ככתב מדיני והוא ותיק הכתבים המדיניים בישראל. הוא מסקר את משרד ראש הממשלה ולשכתו, משרד החוץ, בית הנשיא, הקשר בין מדינת ישראל ליהדות התפוצות, אנטישמיות והמאבק הגלובלי באנטישמיות. במסגרת זו כותב כתבות רבות על קהילות יהודיות בינלאומיות ומדווח על תופעות אנטישמיות ברחבי העולם.
ב-2017 מונה כראש תא הכתבים המדיניים, גוף שמאגד 30 כתבים מדיניים בישראל ודואג לתדרוכים של בכירי המדינה ושגרירים.
בשנת 2023 זכה בפרס בני ברית למצוינות בסיקור התפוצות. הוא זכה בפרס על סיקורו הנרחב בשנת 2022 של המלחמה באנטישמיות והנעשה בקהילות היהודיות ברוסיה, ספרד, פולין ואוקראינה בזמן מלחמת רוסיה אוקראינה.
הישגים עיתונאיים בולטים

כחלק מעבודתו העיתונאית הוא מסקר את בית הנשיא, משרד ראש הממשלה, ואישים בכירים אחרים בישראל. בין אלו זכו חלק מחשיפותיו לפרסום רב. הוא מרבה לבקר שחיתות ופעילות ציבורית בעייתית ובשל כך ספג תגובות וביקורות.
בשנת 1995, שבועיים בלבד לפני רצח יצחק רבין, חשף אייכנר בעיתון ידיעות אחרונות לראשונה את איתמר בן גביר, אז פעיל תנועת כ"ך בן 19, שהעיד כי הוא וחברו הגיעו עד למכונית הקאדילק של ראש הממשלה יצחק רבין וגנבו את סמלה. בן גביר אף הכריז ”כמו שהגענו לסמל הזה – אנחנו יכולים להגיע לרבין”.
ב-2012 דיווח שמפלגת הליכוד שילמה 80 אלף שקל לזמרת שרית חדד כדי שתבצע את השיר "אתה תותח" בכנס בחירות של בנימין נתניהו. מפלגת האופוזיציה יש עתיד פנתה אליה לוועדת הבחירות בראשות אליקים רובינשטיין שמצא את התלונה מוצדקת וקנס את הליכוד ב-80 אלף ש"ח.
במרץ 2013, בשעת ביקור נשיא ארצות הברית ברק אובמה, פגש אותו נתניהו בשדה התעופה וכאשר הסיר אובמה את הז'קט שלו, תלה גם נתניהו את הז'קט על הכתף בצורה דומה שזכתה לפרסום רב. אייכנר פרסם בשער ידיעות אחרונות כי התמונה שצולמה בוימה מראש בכדי להביע את אהדת הנשיא לנתניהו.
ב-2017 תיעד את נשיא המדינה רובי ריבלין ורעייתו נחמה משחזרים סצנה מפורסמת מסרט הטיטאניק במהלך הפלגה בעת ביקור ממלכתי בווייטנאם.
בשנת 2018 זכה לחשיפה בינלאומית, כשחשף את שערוריית הקינוח כאשר אירח בנימין נתניהו את ראש ממשלת יפן שינזו אבה במעון ראש הממשלה, לארוחת ערב רשמית וחגיגית, הגיש השף משה שגב קינוח בצורת נעליים. זאת אף על פי שמדובר בחפץ נחות בתרבות היפנית והיפנים אף חולצים את נעליהם בכניסה לבית. תגובת הלשכה הייתה שמדובר בפריט אומנות ייחודי שעיצב האמן טום דיקסון (אנ') ושהקינוח כלל אצות ים כמחווה לראש הממשלה היפני.
בדצמבר 2019 חשף ב-ynet שראש הממשלה נתניהו ורעייתו שרה הביאו 11 מזוודות בעת ביקור בסך 31 שעות בלבד בפורטוגל בכדי לנצל את שירותי הכביסה במלון על חשבון כספי ציבור. נתניהו ספג ביקורת רבה בעקבות המהלך.
חיים אישיים

אייכנר נשוי לנירית, ד"ר לסוציולוגיה ומרצה בכירה, ולהם שני ילדים.
הערות שוליים

↑  לירן תמרי, פרס עיתונות לכתב "ידיעות אחרונות" ו־ynet איתמר אייכנר, באתר ynet, 5 ביולי 2023
↑  נינה פוקס, פרס מצוינות בסיקור התפוצות יוענק לעיתונאי ynet ו"ידיעות אחרונות" איתמר אייכנר, באתר ynet, 9 באפריל 2023
↑  נועה פרייס‏, סיבוב נוסף בקרב בין נתניהו ל"ידיעות אחרונות", באתר וואלה, 5 ביולי 2016
↑  "הצלחתי למרוח את איתמר אייכנר" - כך נשמעה היועצת המשפטית של משרד רה"מ בהקלטות של ניר חפץ - אייכנר הגיב, 103fm, 25 ביוני 2018
↑  "מעולם לא בדקו אותי ככה, אפילו לא בימי ביבי", באתר אייס, 18 באוגוסט 2021
↑  איתמר אייכנר, "גנבנו לרבין את סמל הקאדילק", ידיעות אחרונות, 1995
↑  מערכת וואלה‏, צפו: שרית חדד שרה לבנימין נתניהו את "אתה תותח", באתר וואלה, 25 בדצמבר 2012
↑  תלם יהב, כתב ו"ידיעות אחרונות", "הופעת שרית חדד בליכוד - עבירה על החוק", באתר ynet, 4 בינואר 2013
↑  כששרית חדד עלתה לנתניהו בעשרות אלפי שקלים: השירים שהשפיעו על הבחירות, באתר מעריב אונליין, 16 ביולי 2022
↑  יהושע בריינר‏, יחסים חמים? אובמה הוריד הז'קט - נתניהו אחריו, באתר וואלה, 20 במרץ 2013
↑  איתמר אייכנר, וייטנאם, רובי ונחמה ריבלין עושים "טיטאניק" בווייטנאם, באתר ynet, 23 במרץ 2017
↑  איתמר אייכנר, קינוח בנעליים לראש ממשלת יפן: "חוסר כבוד ממדרגה ראשונה", באתר ynet, 7 במאי 2018
↑  איתמר אייכנר, 11 ל-31 שעות: תעלומת המזוודות למסע בני הזוג נתניהו, באתר ynet, 8 בדצמבר 2019
זרח ראובן ברוורמן

| --- | --- |

 לידה:  1857 ה'תרי"ז הורדנה 
 פטירה:  8 בינואר 1938 (בגיל 81 בערך) ו' בשבט ה'תרצ"ח 
 מקום קבורה:  הר הזיתים
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 8 בינואר 1938 
 השתייכות:  רבני ירושלים
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, גמילות חסדים
 רבותיו:  הנצי"ב, הרב מנחם נחום קפלן והרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין
 תלמידיו:  הרב בן ציון ידלר, הרב דוד סולובייציג בעל "אוצר ההדרנים"
 
הרב זרח ראובן ברוורמן (בראווערמאן) (ה'תרי"ז (1856-7) – ו' בשבט ה'תרצ"ח (8 בינואר 1938)) היה ממייסדי החינוך התורני בארץ ישראל בעת החדשה וממייסדי וראש ישיבת מאה שערים ומגדולי הרבנים בירושלים.
משפחתו

נישא בב' באלול תרל"ט בעיירה גריווא למרת חיה פיגא לאה, בתו היחידה של הרב פלטיאל צ'רנווינסקי מהעירה גירווא הסמוכה ללומז'א (שפעל עם ר' זרח יחד בערי ליטא). בין ילדיהם:
הרב ישראל דוד ברוורמן - ממנהיגי הקהילה התורנית בפתח תקווה ואגודת שומרי תורה.
בלומה-רחל - אשת הרב יצחק יעקב וכטפויגל.
הרב נחום אליהו, תלמיד חכם, ממייסדי פתח תקווה, נפטר בשנת ה'תרפ"ב ממחלה קצרה ונטמן בפתח תקווה, בנו יחידו בן ציון - מבוני פתח תקווה.
בת נוספת הייתה להם שנפטרה בילדותה בשנות המלחמה אולם לא נודעו פרטים אודותיה.
אחיו הם: רבי בצלאל ברוורמן - נטמן בהר הזיתים, רבי ברוך ברוורמן - ראש ישיבת דגל תורה, ראש המנקרים בארץ ישראל וראש המנקרים ושובי"ם (ענייני הכשרות) בירושלים וחברון. (בתו של ר' ברוך, חינקה, נישאה לנכדו של הרב זרח - רבי יצחק בן הרב ישראל דוד ברוורמן. בנוסף מחותנו של ר' זרח, הג"ר אברהם דב שקול - חמיו של רבי ישראל דוד ברוורמן, השיא את בנו הגדול רבי ישראל יצחק שקול לבתו של רבי ברוך. נטמן בהר הזיתים לצד רבי זרח).
אדם ברוך היה נינו, בן נכדתו נחמה רוזנבלום שהייתה בתו של הרב וכטפויגל.
לקריאה נוספת

התפילה של מוצאי שבת, "ישמחו - עלון שבועי להנחלת נועם השבת וקדושתה", גיליון 67, ערב שבת משפטים, כ"ג בשבט, ה'תשע"א, עמ' 3 - המדור "מעשה לשבת" (עלון בקובץ PDF שמופץ בדוא"ל ואינו מודפס)
האתר של אדם ברוך(הקישור אינו פעיל), טור הכולל סיפור נסים שאירע לרב ראובן זרח ברורמן מאבותיו של אדם ברוך.
ר' זרח בראוורמאן ז"ל, הצופה, 13 בינואר 1938
הספר "וזרח בחושך אורך": תולדות חייו ומפעליו של איש ירושלים הגאון הצדיק רבי זרח ראובן ברוורמן זצ"ל - פרקי זריחת החינוך התורני בארץ הקודש, נדפס בירושלים, אדר ה'תשע"ז (עמית, אור החיים 5 ירושלים 02–6289148, פרסום גיל)
הערות שוליים

↑  תלמיד חכם גדול שהיה מזכיר ישיבת "אור חדש" ומלמד בתלמוד תורה עץ חיים והיגר לארצות הברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412327505171  LCCN: n2020069766  VIAF: 40153288260132650327   WorldCat (עם VIAF): 40153288260132650327
חיים שלמה עראקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1888 ה'תרמ"ח ירושלים
 פטירה:  22 בפברואר 1978  (בגיל 90 בערך) ט"ו באדר א' ה'תשל"ח ירושלים
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 30 בספטמבר 1971 
 תחומי עיסוק:  פעילות ציבורית ודיינות
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה
 
מצבתו בהר המנוחות
הרב חיים סלימאן (שלמה) עראקי הכהן (ה'תרמ"ח – ט"ו באדר א' ה'תשל"ח; 1888 – 22 בפברואר 1978) היה איש ציבור ירושלמי, ראש ישיבה ודיין, מייסד שכונת נחלת אחים בעיר.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לשלמה (סלימאן) עראקי, בן למשפחה שמוצאה בתימן. בצעירותו למד בישיבת "אוהל מועד", ולאחר מכן בבית הספר דורש ציון. בסיום לימודיו למד את מקצוע השחיטה, ושימש כשוחט מוסמך של העדה התימנית בעיר.
נמנה עם עסקני העדה התימנית בירושלים, ובשנת ה'תרפ"ג (1923) ייסד בעיר את שכונת נחלת אחים יחד עם יעיש נדאף. בשכונה הקים בית לעולים, תלמוד תורה ובית כנסת מרכזי, שנקרא "מקור חיים" על שמו. הוא עצמו התגורר בצמוד לבית הכנסת (כיום: נרקיס 28).
בשנת ה'תרפ"ט (1929) מונה לשמש כחבר בית הדין של העדה התימנית בעיר, בראשותם של הרב שלום אלשיך והרב יהודה חבשוש, ובהמשך שימש כראש ישיבת "חיי שלום" בשכונת נחלת צבי בעיר.
בשנת ה'תרצ"ז (1937) הוציא לאור בירושלים יחד עם הרבנים שלום חבשוש ויהודה נג'אר את הספר "אמונת ה'" (שככל הנראה נכתב על ידי הרב יחיא ערוסי הלוי), העוסק באמיתות הזוהר כמענה לספר "מלחמות ה'" של הרב יחיא קאפח.
בשנת ה'תש"ה (1945) שימש כחבר האספה הבוחרת של מועצת הרבנות הראשית לישראל, ולקראת הבחירות לעיריית ירושלים בשנת ה'תש"י (1950) נמנה עם מועמדי רשימת "יהודי תימן" לעירייה. בשנת ה'תשט"ו (1955) נבחר לשמש כחבר הוועד הרוחני של העדה התימנית, ובשנת ה'תשי"ט (1959) נבחר לשמש כנשיא הכבוד של מועצת הרבנות של העדה התימנית בישראל.
נפטר בט"ו באדר א' ה'תשל"ח (22 בפברואר 1978), ונקבר בבית הקברות הר המנוחות בירושלים. על מצבתו נכתב: ”פ"נ [פה נטמן] הרה"ג [הרב הגאון] חיים ב"ר [בן רבי] שלמה עראקי הכהן (ז"ל) איש רב פעלים (מבוני) ירושלים, מייסד שכונת נחלת אחים, מוותיקי השוחטים בירושלים, מקובל על כל העדות, רב מורה ומנהיג בעדתו, טובת הציבור עמדה לנגד עיניו תמיד בכל אשר פעל והעדיפה על טובתו הפרטית. נולד בשנת תרמ"ח בירושלים, נלב"ע בט"ו אדר א' תשל"ח. תנצב"ה”.
הערות שוליים

↑  על פי מצבתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008919261905171  GND: 131460803  ISNI: 0000 0000 3647 2406  LCCN: n95013128  VIAF: 62681540   WorldCat (עם VIAF): 62681540
בג"ץ יעל ארן נגד ממשלת ישראל

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  20 באפריל 2009
 החלטה
 קבלת העתירה - ביטול המינוי של יאיר גלר למנכ"ל הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול ובחינה מחודשת של רה"מ את המועמדים שוועדת האיתור הציעה.
 חברי המותב
 חברי המותב:  אדמונד לוי, מרים נאור ויורם דנציגר
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  השופטים פסקו כי לא הוקדשה חשיבה מספקת לקידום רעיון הייצוג השוויוני בהליך מינוי המנכ"ל לרשות ויש לערוך הליך מינוי חוזר. הם נתנו דגש לחשיבות ההעדפה מתקנת לנשים.
 תקדימים
 בג"ץ ייצוג הולם בדירקטוריונים של חברות ממשלתיות ובג"ץ שדולת הנשים בישראל נ' שר העבודה והרווחה
 
בג"ץ 5755/08 יעל ארן ושדולת הנשים בישראל נגד ממשלת ישראל ואחרים הוא פסק דין שניתן בישראל בשנת 2009 על ידי בית המשפט העליון בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק. השופטים לוי, נאור ודנציגר ביטלו את מינוי יאיר גלר למנכ"ל הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול, והורו לראש הממשלה לשוב ולבחון את המועמדים אותם איתרה ועדת האיתור. עוד קבעו השופטים כי יש להעדיף נשים על גברים בעלי כישורים דומים כאשר באים לאייש תפקידים ציבוריים.
פסק הדין נחשב לאחת העתירות החשובות העוסקות בקידום נשים והעדפה מתקנת של נשים במגזר הציבורי, ובהעלאת המודעות לחובת הייצוג ההולם לנשים במשרות בכירות בשרות המדינה.