stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Positions
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 5 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 2 |
|  איסלנד | הפלייליסט | 3 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 8 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 7 |
|  דנמרק | היטליסטן | 2 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 2 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 1 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 9 |
|  יפן | אוריקון | 21 |
|  נורווגיה | VG-lista | 1 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 5 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 6 |
|  פולין | ZPAV | 2 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 4 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 3 |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 5 |
|  צרפת | SNEP | 8 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 3 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 4 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 28 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 42 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 22 |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| בריטניה (BPI) | כסף | 60,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | גרסה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 30 באוקטובר 2020 | תקליטור • הורדה דיגיטלית • סטרימינג • קלטת שמע | סטנדרטית | ריפבליק |  |
| עולם | 19 בפברואר 2021 | הורדה דיגיטלית • סטרימינג | דלוקס | ריפבליק |  |
| עולם | 9 באפריל 2021 | אריך-נגן | סטנדרטית | ריפבליק |  |
חוקיות כפירה באסלאם לפי מדינה

מפת המעמד המשפטי (דה יורה) של כפירה באסלאם ברחבי העולם: (נכון לשנת 2020)  עונש מוות  מאסר  המרה של מוסלמי היא עבירה פלילית  אובדן משמורת ילדים/נישואים/ירושה
חוקיות כפירה באסלאם לפי מדינה על ידי מוסלמים לשעבר משתנה במידה ניכרת בין אזורים בעלי מיעוט מוסלמי ואזורים בעלי רוב מוסלמי ברחבי העולם.
איחוד האמירויות הערביות

על אף הזכות בחוקת איחוד האמירויות הערביות שמצהירה על "חופש הביטוי" (סעיף 30) ו-"חופש הפולחן" (סעיף 32), עזיבה של האסלאם נענשת (דה יורה) במוות על פי דין השריעה (הדין האסלאמי) שמוגדר בסעיף 7 בחוקה כ-"רקע לחקיקה במדינה", לא קיימת הכרה משפטית בהמרה מאסלאם לאמונה אחרת (על אף שקיימת הכרה בהתאסלמות) בעוד שהצגה של אמונה שאיננה האסלאם בקרב מוסלמים מוגדרת כעבירה פלילית.
בשנת 1978 החלה איחוד האמירויות בתהליך האסלאמיזציה של חוקי המדינה, לאחר שמועצת השרים שלה הצביעה על מינוי ועדה עליונה שתשנה את כל החוקים הקיימים שמתנגשים עם דין השריעה. בין השינויים הרבים שבאו לאחר מכן איחוד האמירויות שילבה הפללה של עבירות "חודוד" (אנ') של דין השריעה בחוק העונשין שלה, שנענשים במוות, כאשר כפירה באסלאם מהווה אחד מהם. מאז, סעיף 1 וסעיף 66 לחוק העונשין של איחוד האמירויות הערביות חייבו עונש מוות על עבירות חודוד. עם זאת, הצו הפדרלי (15) שהוצא בשנת 2020 הצהיר כי סעיפים 1 ו-66 של חוק העונשין אינם נכללים עוד בהגדרה של עבירות חודוד.
איראן

כפירה באסלאם לא מופללת במפורש בחוק הרפובליקה האסלאמית של איראן. עם זאת, סעיף 167 בחוקת המדינה קובע כי כל פסיקה שיפוטית מחויבת לעשות שימוש בדין השריעה בנושאים שבהם החוקים האיראנים לא מספקים מענה - שקובע עונש מוות על כפירה. בשנת 2022 חוק העונשין קבע עונש מוות על כל ניסיון של לא-מוסלמים להציג אמונה שאיננה האסלאם עבור מוסלמים.
בשנת 1990 ממשלת הרפובליקה האסלאמית הוציאה להורג בתלייה את חוסיין סודמנד על רקע כפירה באסלאם, מוסלמי לשעבר שכפר באמונה באסלאם והתנצר בגיל 13. תחת כהונתו של הנשיא מחמוד אחמדינז'אד (2005–2013) קבוצות שונות דיווחו כי המשטר האסלאמי השתתף במערכה שיטתית למעקב אחרי כופרים באסלאם על מנת לאסלאם אותם בכפייה או להתנקש בהם במידה והם מתנגדים, בעוד שמקורות נוצריים שונים טוענים שבין 250,000 ל-500,000 כופרים באסלאם התנצרו באיראן במהלך 1960–2010.
אינדונזיה

לא קיים באינדונזיה חוק שמפליל במפורש כפירה באסלאם בעוד שחוקת המדינה קובעת בתוכן שלה בסעיף 29 משנת 1945 "חופש דת" שמצהיר באומרו כי "המדינה מבטיחה לכל אדם את חופש הפולחן, כל אחד על פי דתו או אמונתו". עם זאת, למדינה קיים צו נשיאותי (משנת 1965) וסעיף השלמה שלו בחוק העונשין (סעיף 156א) שמתירים העמדה לדין של מי שמורשעים על רקע "חילול קודש האסלאם" עד 5 שנות מאסר, שדווח לאורך השנים כמפורש באופן רחב ואוסר בפועל על הבעת ביקורות כלשהן ביחס לאסלאם. סעיף החוק הוחל בין היתר באוגוסט 2018 נגד אישה בודהיסטית בשם מייליאנה ממוצא סיני שנענשה במאסר למשך שנה וחצי על רקע "חילול קודש האסלאם" בעקבות תלונה שהגישה ביולי 2016 על עוצמת הקול של מואזין מסגד ליד הביתה שלה בעיר טנג'ונגבלאי (אנ'), במחוז צפון סומטרה. ההערה שלה עוררה את המהומות האנטי-סיניות הקשות ביותר במדינה מאז 1998 שכללו שרפה וביזה של מקדשים בודהיסטים על ידי מוסלמים אינדונזים רבים שטענו כי "נעלבו מדבריה". באפריל 2019 דחה בית משפט את ערעורה של מייליאנה על גזר הדין. קודם לכן באוקטובר 2009 קבוצה של עותרים שכללה מספר ארגונים ביקשה מבית המשפט החוקתי באינדונזיה לבחון את חוקתיות סעיף "חילול הקודש" שהובילה באפריל 2010 לפסיקת בית המשפט על התנגדות להיענות לעתירה בטענה כי ביטול הסעיף "יוביל לחשש של שימוש לרעה וסכסוכים בחברה".
ביוני 2005 האשימה המשטרה באינדונזיה מרצה מוסלמי לשעבר באוניברסיטת מוחמדיה בעיר פאלו (אנ') בכפירה באסלאם. המשטרה החזיקה אותו במעצר במשך 5 ימים לפני שהכניסה אותו למעצר בית לאחר שאלפיים מוסלמים אינדונזים הפגינו נגד מאמר שפרסם תחת הכותרת "אסלאם, דת כושלת". בהמשך הוא שוחרר מהמעצר והודח על ידי האוניברסיטה. ב-10 באפריל 2007 עצרה המשטרה בעיירה פסורואן (אנ'), מזרח ג'אווה, זוג גברים מוסלמים לשעבר על רקע כפירה באסלאם שלדברי התושבים המקומיים הצהירו כי "האסלאם זו דת של ערבים, תפילות 5 פעמים ביום הן מיותרות וכי הקוראן מלא בשקרים". לפי סקר שנערך בשנת 2010 על ידי מרכז המחקר פיו 30% מהנשאלים המוסלמים האינדונזים תמכו בעונש מוות למי שכופרים באמונה באסלאם. במאי 2018, אברהם בן מוזס, הידוע גם כסייפודין איברהים, איש דת נוצרי שכפר באמונה באסלאם והתנצר, נידון ל-4 שנות מאסר בגין "לשון הרע" וקנס של 50 מיליון רופיה אינדונזית על רקע התפקיד שמילא בהתנצרות של מוסלמי אינדונזי שכפר באמונה באסלאם.
אינדונזיה > מחוז אצ'ה

חוק אינדונזיה מספר 18 משנת 2001 בנושא "אוטונומיה מיוחדת באצ'ה" העניק סמכויות רחבות יותר למחוז האינדונזי אצ'ה, כולל את הסמכות ליישם את דין השריעה האסלאמי באופן רשמי במערכת המשפט שלו בכלל הנושאים בחיי היום יום על רקע הזהות הייחודית של המחוז משאר המדינה שבין היתר כוללת את היותו האזור הראשון שהפיץ את האסלאם בשאר אינדונזיה. חוק מספר 11 משנת 2006 קבע במפורש את יישום השריעה לחובתה החוקית של ממשלת אצ'ה.
בעקבות העברת "קאנון אצ'ה מספר 6" משנת 2014, הוחלט במחוז להחיל את דין השריעה שנהוג בו מאז 2001 בקרב המוסלמים גם על האוכלוסייה הלא מוסלמית בכפייה, כאשר מרגע יישומה של אותה החלטה יוכלו להישפט מבצעי "עבירות" על ידי בתי דין מוסלמיים על פי פרשנותם לשריעה כאשר העונשים על עבירות נאים מקנסות, ענישה גופנית ומאסר. לא קיימת בהוראות המשפט של המחוז אפשרות לסקילה באבנים (ראג'ם (אנ')) בתור עונש, על אף ניסיון לחוקק אותו ב-2009 שנתקל לבסוף בווטו של מושל המחוז, והוביל להעברת קאנון מספר 6 שהטיל את השריעה על כלל התושבים במחוז. בנוסף, בהשוואה לקאנון משנת 2003, קאנון מספר 6 משנת 2014 הגדיל את מספר העבירות שניתנות לענישה לפי הדין השרעי כמו גם את חומרת הענישה. בין היתר, על פי קאנון 2003, המספר המקסימלי של הלקאת מלקות עמד על 40 בניגוד לקאנון 2014 שקבע את המספר המקסימלי של הלקאות על 150. באפריל 2016 התקיים אירוע ההרשעה הראשון נגד לא מוסלמי במחוז על פי הקאנון החדש שכלל אישה נוצרייה בת 60 שנענשה בהצלפה פומבית של 30 מלקות בגלל מכירה של משקאות אלכוהול.
אלג'יריה

באלג'יריה, חוקת המדינה מכריזה כי "חופש המצפון והדעה יהיו בלתי ניתנים להפרה" בסעיף 51. בפועל, בעוד שכפירה באסלאם אינה מופללת במפורש בחוקי המדינה, ניתן להחיל עונש של עד 5 שנות מאסר וקנס נגד מי שממלאים תפקיד בהמרה של מוסלמי לאמונה אחרת שהיא לא האסלאם ללא התייחסות לגיל של האדם על רקע סעיפי חוק איסור "חילול קודש האסלאם" שנאכפים ומפורשים באופן רחב.
מאז תחילת העשור השני של המאה ה-21 מעצרים בוצעו על רקע סעיפי החוק בגין אי צום במהלך הרמדאן, למרות שזו אינה חובה על פי החוק האלג'ירי. אנשים שאינם צמים דווחו כמי שנתקלים שוב ושוב בהטרדה מצד המשטרה והחברה האזרחית, בעוד שמי שכופרים באסלאם עלולים להיכלא, להיקנס או להיאלץ לחזור להאמין בתוכן האסלאם בכפייה. לפני תיקונים שהוכנסו לקוד המשפחה הלאומי (אנ') בשנת 2005, דיני המשפחה קבעו כי אם ייקבע שאחד מבני הזוג כופר באמונה באסלאם, הנישואים יוכרזו כבטלים. עם כניסת התיקונים לתוקף המונח "כופר" הוסר, אולם, בני זוג כופרים מנישואים שנקבעו ככאלה לפני 2005 אינם זכאים לקבל כל ירושה.
ארצות הברית

"חופש דת" היא זכות מוגנת חוקתית בארצות הברית שקבועה בסעיפי הדת בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
עם זאת, שנה לאחר פיגועי 11 בספטמבר על ידי פעילי ארגון הטרור האסלאמי סוני אל-קאעדה במדינה, מאמר משנת 2002 בוושינגטון טיימס תיאר את המצב הרעוע של כופרים באסלאם שהצטרפו לנצרות ברחבי המדינה: "חלקם פשוט נדחו על ידי המשפחות שלהם. אחרים נחטפו על ידי בני משפחה וחברים, והועלו על מטוס חזרה הביתה. כולם חוששים לבקש הגנה מפני אכיפת החוק בארצות הברית, במיוחד אלה שהתנצרו עם שמות משפחה בערבית שחוששים להצהיר על השמות שלהם בדו"ח במשטרה. עם זאת, אין מקרים ידועים של מי שהתנצרו מהאסלאם שנרצחו בארצות הברית על רקע ההחלטה שלהם לעזוב את האסלאם". למרות זאת, הסופר והפעיל הפקיסטני יליד הודו אבן ווראק, מוסלמי לשעבר ומחבר הספרים "למה אני לא מוסלמי" (אנ') משנת 1995 ו-"עזיבת האסלאם: הכופרים מדברים" משנת 2003, הצהיר ב-2003 על מעמד כופרים באסלאם בארצות הברית באומרו: "הם מאוימים. הם מותקפים פיזית. אני מצטט מקרים של סטודנטים צעירים שהתנצרו והותקפו אך ניצלו בדיוק בזמן". על רקע סקר מטעם מרכז המחקר פיו בשנת 2017 בנושא כופרים באסלאם העיתון וול סטריט ג'ורנל פרסם מאמר שבו קבע כי כ-100,000 בני אדם בארצות הברית עשויים לעזוב את האסלאם מדי שנה, בעוד שגם אם מתאסלמים יצטרפו במספרים דומים, אלו שיעזבו ישפיעו בסופו של דבר על מעמד האסלאם במדינה יותר ממה שיעשה כל מתאסלם. לדברי מחקר של האקונומיסט משנת 2018 נתונים מדויקים לגבי כמות הכופרים באסלאם בארצות הברית אינם ידועים מאחר שרבים מהם בוחרים לשמור על זהותם בסוד מחשש להוות מטרה לעוינות ולערער את היחסים שלהם עם הסביבה הקרובה שלהם.
בלגיה

בבלגיה "חופש הדת, הפולחן והביטוי" מוגדרים כזכויות חוקתיות בסעיפים 19 ו-20 בחלק ב' של חוקת המדינה.
עם זאת, קיים טאבו חברתי רחב על כפירה באסלאם בקרב מוסלמים במדינה, שמהווים כ-7% מכלל האוכלוסייה נכון לשנת 2021. הסטנדאפיסט הבלגי יליד מרוקו סם טוזאני מהווה דוגמה נדירה לכופר ידוע באסלאם בבלגיה. לאורך השנים הוא היווה מטרה לפסקי פתוואות הרג שהוצהרו נגדו על ידי אימאמים, תקיפות פיזיות ואלפי איומי מוות באינטרנט לאור היותו כופר בתוכן האסלאם ומבקר גלוי שלה, ביקורת שבין היתר כוללת את התנגדותו לשימוש במונח "אסלאמופוביה" שאותו הוא תיאר כ-"משמש להפוך כל ביקורת על האסלאם לבלתי אפשרית". לאחר פיגועי נובמבר 2015 בפריז שתוכננו על ידי תושבים בעיר הבלגית מולנבק שבמחוז בריסל (שידועה מאז תחילת המאה ה-21 כעיר עם קהילה מוסלמית רחבה ומקום בולט שממנו הופצו פיגועי טרור אסלאמיים ברחבי אירופה לאורך השנים) טוזאני יצר מופע חדש בשם "ילדיו של דון חואן" (בצרפתית: Les enfants de Dom Juan) שנכתב בשיתוף השחקן בן חמידו, כביקורת על האסלאם והמניעים של הפיגועים שבה קרא "לשבור את הטאבו על כפירה באסלאם" ודרש מהקהילה המוסלמית בבלגיה "להרהר בביקורתיות על האמונה והתרבות שלה". בעקבות פרסום המופע הפוליטיקאי הבלגי פיליפ מור (אנ') מהמפלגה הסוציאליסטית וראש עיריית מולנבק לשעבר בין 1993–2012 שכיהן באותה עת כשר-נשיא (אנ') של ממשלת הקהילה הצרפתית (אנ'), אסר על טוזאני להופיע בעיר למשך 10 שנים.
בשנת 2011 הוקם הארגון "תנועת המוסלמים לשעבר של בלגיה" כדי לתמוך בכופרים בלגים באסלאם ועל מנת "להיאבק באינדוקטרינציה האסלאמית" לדברי הארגון. נכון לשנת 2014, פעילי הארגון הצהירו כי הם נאלצים "לפעול בזהירות" ולעיתים קרובות בעילום שם על מנע "להימנע מקבלת עוינות". ב-16 בנובמבר 2017 מקרה ידוע של כפירה באסלאם במדינה כלל את הריאיון של חמזה בן ה-25, שמשפחתו דחתה אותו על רקע זהותו, שהצהיר על היותו כופר באסלאם בטלוויזיה הבלגית. בדצמבר 2018 העיתון הפלמי דה מורגן (אנ') דיווח כי כופרים בלגים באסלאם "מקיימים פגישות סודיות בקביעות במקומות מאובטחים בבריסל" מאז סוף 2017.
ברוניי

חוקת ברוניי איננה מבטיחה את הזכות עבור "חופש דת" אבל קובעת כי מלבד האסלאם שמוגדרת כדת המדינה "ניתן לקיים את כל הדתות האחרות בשלום ובהרמוניה" בסעיף 1 בחלק ב' בתוכן החוקה. מאז קבלת העצמאות שלה בשנת 1984 המדינה מפעילה מערכת משפט כפולה, אזרחית ושרעית, כאשר בתי הדין השרעים מוגדרים כמי שניתנים לאכיפה רק על מוסלמים. עם זאת, צו חוק העונשין השרעי שהוצא בשנת 2013 טשטש את המדיניות הזו וניתנת מאז פרשנות שהדין השרעי עלול להיות מוטל גם על לא מוסלמים. חוק העונשין (שנכנס לתוקף באופן מלא בשנת 2019) קובע בסעיף 112(1) כי מוסלמי שמכריז על עצמו שאינו מוסלמי עוד (כופר) מבצע פשע שדינו מוות (עם אפשרות לסקילה) אם הפשע הוכח על ידי שני עדים או הודאה מטעמו, או עם עונש מאסר לתקופה שלא תעלה על 30 שנה והצלפת מלקות עד 40 פעמים אם הפשע הוכח בראיות אחרות.
האיים המלדיביים

ב-27 באפריל 2014 פרלמנט האיים המלדיביים אשרר סעיף חדש (1205) בחוק העונשין של המדינה שהטיל עונש מוות מאתה ואילך עבור מספר עבירות "חודוד" כולל כפירה באסלאם עבור מורשעים מגיל 7 ומעלה. הסעיף החדש הוביל לביקורת חריפה של הפרת זכויות אדם מצד משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם והנציג העליון של האיחוד האירופי, שהצהירו על כך שהוא מפר את האמנה בדבר זכויות הילד ואת האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות שהאיים המלדיביים אשררה שאוסרות להוציא להורג כל אדם בגין עבירות שבוצעו לפני גיל 18.
באיים המלדיביים מוסלמים מהווים כ-99% מאזרחי המדינה, אסלאם מוגדרת כדת רשמית של המדינה ועל מנת להפוך לאזרח חובה על כל אדם להיות מוסלמי. תושבים לא מוסלמים ממדינות זרות רשאים לתרגל את האמונות שלהם באופן פרטי בלבד וחל עליהם איסור להציג אותן בפומבי. מוחמד נאצים, מלדיבי כופר באסלאם, השתתף בשנת 2010 במפגש פומבי שבו הצהיר על היותו מוסלמי לשעבר. בעקבות ההצהרה הוא נעצר מייד ונאלץ לאחר מכן להכריז פומבית מול עיתונאים על חזרתו לאסלאם. במקרה אחר באותה שנה, איסמעיל מוחמד דידי נמצא תלוי במקום עבודתו ממגדל פיקוח בנמל התעופה הבין-לאומי ולנה באירוע שנחשב כהתאבדות לאחר שנחשף כמי שכופר באמונה בתוכן האסלאם. מוקדם יותר באותו היום שבו נמצאה גופתו של דידי אתר החדשות המלדיבי "Minivan News" דיווח שדידי שלח הודעות מהדואר האלקטרוני שלו לארגון בריטי שבהן הצהיר על היותו כופר באסלאם וביקש עזרה בקבלה של מקלט מדיני בממלכה המאוחדת מחשש לקבלת רדיפה באיים המלדיביים על רקע זהותו. בכך, נחשפה הכפירה באסלאם של דידי.
ב-10 בדצמבר 2011 קבוצת מפגינים מלדיביים תחת הכינוי "סולידריות שקטה" התאספו באחד החופים במדינה כדי למחות נגד מדיניות הרדיפה של לא-מוסלמים במדינה. כעבור זמן קצר המפגינים הותקפו ואוימו ברצח.
בשנת 2019 מלדיבי מוסלמי לשעבר נרצח על ידי ארגון טרור אסלאמי שקשור לאל-קאעדה בעקבות חשיפת הכפירה שלו באסלאם.
הודו

"חופש הדת" בהודו היא זכות שמוגדרת כאחת משורת זכויות היסוד שמובטחות בסעיפים 25–28 של חוקת הודו.
מאז תחילת המאה ה-21, תנועה לא מאורגנת של כופרים באסלאם החלה להופיע בהודו, בדרך כלל בקרב נשים וגברים צעירים בשנות ה-20 וה-30 לחייהם, בעלי השכלה גבוה שמתגוררים באזורים עירוניים, שמאופיינים ברקע משותף של קרבה ואנשי דת שלא העניקו להם תשובות מספקות על הטלות הספק שלהם בתוכן האסלאם. עם גישה לפרשנויות אחרות באינטרנט של האסלאם ממה ששמעו כל חייהם מאנשי דת מוסלמים, כמו גם היכולת לתקשר זה עם זה באמצעות מדיה חברתית, הם החלו לכפור באמונה שאיתה גדלו מינקות. ב-16 במרץ 2017 פעיל בשם פארוק חאמד מקוימבטור, שניהל קבוצת וואטסאפ של מוסלמים לשעבר, נרצח בביתו בדקירות סכין על ידי שכניו וחבריו הקרובים לאחר שהצהיר בגלוי על היותו כופר באמונה באסלאם. קרלה, מדינה הודית עם 26% תושבים מוסלמים שידועה במגמה גוברת של כפירה באסלאם, כוללת מספר רב של פעילים וארגונים שמנהלים דיונים ציבוריים בנושא. פעילי הארגון "מוסלמים לשעבר של קרלה" שנוסד בשנת 2019 מציינים מדי שנה ב-9 בינואר את "יום המוסלמים לשעבר של קרלה".
לדברי העיתונאי ההודי סולטן שאהין (אנ'), כופרים באסלאם בהודו "חיים בפחד רב מהקהילה המוסלמית שלהם" שכן עצם הצהרת אי האמונה שלהם באסלאם "עלולה להוביל להאשמות של כפירה וחרם קהילתי". לדברי הכתב ההודי פ. סנדיפ אנשי דת מוסלמים בהודו נוטים להשתמש בסוגים שונים של טקטיקות בריונות כדי להציק למוסלמים לשעבר שכפרו באמונה באסלאם, כאשר לעיתים קרובות תרגילי ההפחדה הללו מפרים את זכויות האדם הבסיסיות שלהם. סנדיפ מסביר שבדרך כלל טקטיקות הלחץ הללו כוללות לסלק אותם מהבתים שלהם, לבצע לחץ חברתי על משפחות הכופרים לנתק איתם כל קשר, לכפות על בני הזוג של הכופרים להתגרש מהם, למנוע מהכופר ליצור קשר עם הילדים שלו, לשלול מהכופר גישה לירושה ועוד. תמרונים אחרים כדי למנוע הבעות של כפירה וביקורת על האסלאם כוללים האשמות והגשת תיקים כוזבים נגד כופרים בבתי משפט. המחקר של פ. סנדיפ מצהיר שלמרות הסיכונים הללו המדיה החברתית מעניקה מרווח של פרטיות עבור מוסלמים לשעבר מכיוון שהיא מאפשרת שימוש בשמות בדויים, מה שמסייע בהפחתת הסיכון לגילוי הזהות שלהם.
הממלכה המאוחדת

זכות "חופש הדת" בממלכה המאוחדת מסופקת באמצעות חוקים ואמנות שונות עליהן חתומה המדינה.
"מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה" (CEMB) היא ארגון שמשמש כסניף של הממלכה המאוחדת של "המועצה המרכזית של מוסלמים לשעבר" (אנ') שהוקמה בגרמניה בשנת 2007 שמייצג ומעניק תמיכה עבור כופרים באסלאם שעזבו את האמונה מסיבות שונות ולרוב נמצאים בסכנה לחייהם. הארגון הושק בווסטמינסטר ב-22 ביוני 2007 ומוחה נגד מדינות מוסלמיות שעדיין מפלילות באמצעים שונים מוסלמים לשעבר שכופרים באסלאם. המועצה מסייעת לאלפי כופרים באסלאם בשנה, שפונים עבור תמיכה מפעילי הארגון בעקבות איומי מוות שקיבלו מצד מוסלמים מקומיים או בני משפחה. עם זאת, מספר הכופרים שפונים לארגון אינו ידוע במדויק בשל היעדר מחקרים סוציולוגיים בנושא וחוסר הרצון של מוסלמים לשעבר מלדון במעמד שלהם בגלוי. סקר שנערך באותה שנה שבה הוקמה המועצה על ידי צוות החשיבה הבריטי "Policy Exchange" חשף כי 31% מהמוסלמים המרואיינים האמינו כי כל מי שעוזב את האמונה באסלאם בבריטניה צריך להיות מוענש במוות.
במאמר שכתב לעיתון הבריטי האובזרבר בשנת 2015, אנדרו אנתוני טען כי כופרים באסלאם בממלכה המאוחדת "לא משיגים תמיכה מצד קבוצות ואנשי שמאל פוליטי במדינה" עקב "זהירות" של אותן קבוצות ופעילים מלהיות "מתויגים" בתור "אסלאמופובים או גזענים". בנובמבר 2015 מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה השיקה את קמפיין המדיה החברתית "#ExMuslimBecause" (בעברית: מוסלמי לשעבר בגלל #) שעודד כופרים באסלאם להצהיר על הזהות שלהם ולהסביר מדוע הם עזבו את האסלאם. בתוך שבועיים מהשקת הקמפיין נעשה שימוש בהאשטאג מעל 100,000 פעמים. התומכים של הקמפיין טענו כי "חובה לכל אחד להיות רשאי להתנגד להשפעות האסלאם" בעוד שמתנגדים טענו כי הקמפיין הוא "אסלאמופובי".
טורקיה

חוקת טורקיה כוללת בסעיף 24 את "חופש הדת" כאחת משורת זכויות היסוד בפסקה 2 בתוכן החוקה.
על אף הצהרות מצד ממשלות שונות שהמדינה לא מבוססת על חוקה שרעית ואינה אוכפת עונשים נגד מוסלמים לשעבר על כפירה באסלאם, לאורך השנים דווח על מספר מנגנונים רשמיים ובלתי רשמיים שמקשים על אזרחים טורקים להירשם משפטית כלא מוסלמים. סעיף 216 לחוק העונשין הטורקי מוציא מחוץ לחוק פגיעה באמונה דתית שדווח כמי שמשמש לעיתים קרובות בפועל כחוק לאיסור "חילול קודש האסלאם" שמונע מאזרחים להביע ביקורת פומבית כלפי האסלאם. דוגמה ידועה בנושא התרחשה בשנת 2012 שבה הפסנתרן הטורקי והמוסלמי לשעבר פאזיל סאי הואשם ב-"העלבת האסלאם" בעקבות ציוץ של בדיחה ששיתף בטוויטר ביחס לתפילת יום שישי האסלאמית, אף על פי שההרשעה בוטלה בהמשך על ידי בית המשפט העליון של טורקיה שקבע שדעותיו של סאי הן "ביטוי מוגן לחופש המצפון". כמו כן דווח לאורך השנים שטורקים מוסלמים לשעבר מופלים לרעה במקומות תעסוקה, שכן קיימת הנחה כללית שטורקים הם מוסלמים מלידה בקרב מעסיקים והאוכלוסייה, בעוד שמונחים כגון "לא מאמין באסלאם" משמשים לעיתים קרובות כעלבונות במרחב הציבורי. בינואר 2006 קמיל קירוגלו נודע ככופר באסלאם שהתנצר והפך לכומר שהוכה עד חוסר הכרה על ידי 5 מוסלמים ברחוב ואוים ברצח אם יסרב לדחות את אמונתו הנוצרית ולחזור להיות מוסלמי.
דו"ח בתחילת אפריל 2018 של משרד החינוך הטורקי ציין כי מספר הולך וגדל של תלמידים בשורת בתי הספר האימאם האטיפ (אנ') כופרים באמונה באסלאם. פרסום הדו"ח יצר מחלוקת רחבת היקף בקרב קבוצות מוסלמיות במדינה. מאמר באתר החדשות המזרח תיכוני אל-מוניטור באפריל 2018 ציין כי רוב הפרשנים הטורקים, אפילו מספר מתוכם שידועים כתומכים של הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן, הגיעו למסקנה כי: "הסיבה האמיתית לאובדן האמונה באסלאם היא לא המערב אלא טורקיה עצמה. זוהי תגובה לכל השחיתות, היוהרה, צרות האופקים, הקנאות, האכזריות והגסות שמבוצעים על רקע האסלאם".
ירדן

חוקת ירדן מעניקה את החופש לקיים טקסי דת ואמונה "בהתאם למנהגים הנוהגים בממלכה" בתנאי שהם אינם "מפרים את הסדר הציבורי או המוסר" בסעיף 14 בחלק ב' של החוקה ואת חופש הדעה בסעיף 15.
עם זאת, אם בית דין שרעי מרשיע אדם שהמיר את אמונתו בכפירה באסלאם, יש לו סמכות לגזור עליו עונש מאסר, לבטל את הנישואים שלו, להחרים את הרכוש שלו ולפסול אותו מזכויות ירושה. מכיוון שהשריעה שולטת במעמדם האישי של מוסלמים (שמוגדרים ככאלה מלידה) כפי שכתוב בסעיפים 103-106 של החוקה, אסור להם להצטרף לאמונה אחרת שאיננה האסלאם, כאשר מוסלמים שממירים את אמונתם מתמודדים עם ההשלכות המשפטיות הללו על רקע דין השריעה, שמחשיב אותם ככופרים. הממשלה אינה מכירה במי שממירים את אמונתם מהאסלאם כמי שנכללים בסמכות השיפוט של חוקי הקהילה הדתית החדשה שלהם בנושאי מעמד אישי, וממשיכה לראות אותם בתור מוסלמים שנמצאים בסמכות השיפוט של בתי המשפט השרעים. השריעה, דה יורה, קובע עונש מוות למוסלמים שכופרים באסלאם. עם זאת, לא תועדה אכיפה ידועה של עונש כזה במדינה.
בספטמבר 2004, בהוראת בית דין שרעי, עצרו השלטונות הירדניים ירדני מוסלמי לשעבר שהתנצר, והחזיקו אותו במעצר במשך לילה באשמת כפירה באסלאם. בנובמבר 2004 קבע בית הדין שהנאשם אשם בכפירה, ופסק הדין אושר בינואר 2005 על ידי בית משפט שרעי לערעורים. בעקבות פסק הדין נשללו ממנו זכויות האזרח והקניין השונות שלו והנישואים שלו בוטלו. בית הדין קבע כי הוא איבד בנוסף את כל זכויות הירושה שלו ואינו רשאי להתחתן בשנית עם אשתו אלא אם כן ישוב לאמונה באסלאם ושלל ממנו את הזכות להיות מוגדר משפטית כנוצרי או תחת כל אמונה אחרת שהיא איננה האסלאם. בהמשך, הכופר הירדני עזב את המדינה וקיבל מעמד של פליט בארצות הברית.
דוגמה ידועה נוספת להרשעה על רקע כפירה באסלאם התרחשה בשנת 2009, כאשר המשורר הירדני אסלאם סמהאן הואשם בכפירה באסלאם על רקע ההכללה שלו של פסוקים מהקוראן ביצירות שירה שכתב בשנת 2008 ונידון בעקבות זאת לעונש מאסר. לפי סקר שנערך בשנת 2010 על ידי מרכז המחקר פיו, 86% מהנשאלים המוסלמים הירדנים תמכו בעונש מוות למי שעוזבים את האסלאם.
כווית

חוקת כווית קובעת בסעיף 35 "חופש מוחלט של אמונה וחופש עיסוק דתי" בתנאי שהם "אינם מתנגשים עם מדיניות ציבורית או מוסר".
עם זאת, בתי משפט לענייני משפחה רשאים להעמיד לדין מוסלמים שהמירו את אמונתם באשמת כפירה באסלאם, כאשר לבתי המשפט יש סמכות לבטל את זכויות הנישואים, הקניין והירושה של מורשעים. בשנת 1996 האזרח הכוויתי בן ה-45 חוסיין קמבר עלי הועמד לדין בבית משפט לענייני משפחה באשמת כפירה לאחר שעזב את האמונה באסלאם והצטרף לנצרות.
מאוריטניה

סעיף 306 בחוק העונשין של מאוריטניה מכריז על כפירה באסלאם כעבירה פלילית וקובע גזר דין מוות על מורשעים. חוק העונשין מספק הוראה שבה ניתנת לאשמים הזדמנות להינצל ולחזור לאמונה באסלאם תוך 3 ימים כאשר אי ביצוע של הפעולה מטיל פירוק נישואים, החרמת רכוש על ידי הממשלה וגזר דין מוות. עם זאת, גם במידה והכופר חוזר לאמונה באסלאם, החוק מצהיר שעליו להיות במעצר ולהיכלא לתקופה זמן מסוימת. באפריל 2018, האספה הלאומית של מאוריטניה ביטלה את סעיף 306 ואת האפשרות שהעניק למי שמואשמים בכפירה באסלאם להינצל מעונש המוות בתנאי שהם חוזרים להיות מוסלמים בפומבי ולשאת בעונש מאסר במקום, והעבירה סעיף חדש שמרחיב את תחולת הפרשנות למה היא כפירה באסלאם ומחייב הטלת עונש מוות על "חילול קודש האסלאם". כמו כן הסעיף קובע עד שנתיים מאסר וקנס של עד 600,000 אוגיות מאוריטניות בגין "פגיעה במתינות ציבורית ובערכים אסלאמיים" או "הפרת איסורי אללה" או סיוע בהפרתם. לפי סעיף 11 לחוק העיתונות שאוסר על פרסום "כל חומר הנוגד את האסלאם, סותר או מאיים על האסלאם", ממשלת מאוריטניה מגבילה ייבוא, הדפסה או הפצה פומבית של ספרים בעלי תוכן דתי שאינם אסלאמיים ומפלילה הצגה של אמונה שאיננה האסלאם בקרב אזרחי המדינה.
בשנת 2014, ג'מאל אומאר, עיתונאי מאוריטני, נעצר בגין אשמה של כפירה באסלאם, לאחר שפרסם ביקורת באינטרנט על מייסד האסלאם מוחמד. בזמן שהרשויות החזיקו אותו במעצר עד תום ההליכים, התקשורת המאוריטנית דיווחה על הצעות של מוסלמים מקומיים לתגמול כספי לכל מי שירצח את אומאר. במקרה אחר מאותה שנה, מוחמד מחאיטיר, עיתונאי, בלוגר ומהנדס מאוריטני, נעצר באשמת כפירה ו-"חילול קודש" האסלאם בעקבות מאמר שפרסם על מדיניות הקאסטה הגזענית בחברה המאוריטנית עם דימוי להיסטוריה האסלאמית, שבו טען כי גם מוחמד "הפלה ביחס שלו אנשים משבטים וגזעים שונים". בעקבות ביקורות רבות מצד פעילים ודיפלומטים זרים התיק של מחאיטיר נבדק מספר פעמים תוך כדי הפגנות אזרחיות שקראו להוציא אותו להורג. ב-8 בנובמבר 2017 החליט בית המשפט לערעורים להמיר את עונש המוות שלו במאסר של שנתיים, שאותו כבר ריצה במעצר עד תום ההליכים, ולפיכך היה צפוי להשתחרר בקרוב. עם זאת, הוא שוחרר לבסוף רק ביולי 2019 ונמלט לבורדו, צרפת.
מלזיה

על אף שחופש דת מעוגן רשמית בחוקת מלזיה בסעיף 11 שמקנה את הזכות "להכריז ולעסוק בכל דת", ישנם חוקים שמגבילים את הפצה של אמונות שאינן האסלאם למוסלמים, ישנה חובה חוקתית על מלאיים אתניים (אנ') להיות מוסלמים בלבד על פי סעיף 160 לחוקה, בעוד שעזיבה של האסלאם מוגדרת כעבירה פלילית ב-6 מתוך 13 המדינות שמרכיבות אותה, בהן: קלנטן, מלאקה, פהנג, פננג, סבה וטרנגנו. בקלנטן וטרנגנו כפירה באסלאם נענשת דה יורה בעונש מוות, אבל העונש אינו בר אכיפה עקב הגבלה שקיימת בחוק הפדרלי בנושא. לפיכך, כפירה ב-2 המדינות נענשת דה פקטו בעונש מאסר.