stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרולד סידני הרמסוורת', ויקונט רות'רמר הראשון
פוליטיקה

במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת הרמסוורת' זמנית כנשיא המועצה האווירית בממשלת לויד ג'ורג' והעמיד את עיתוניו לשירות תעמולת המלחמה של מדינות ההסכמה נגד מעצמות המרכז. לאחר שכבר הפך לברונט שתוארו עובר בירושה מהורזי (Horsey) במחוז נורפוק, בשנת 1910, קיבל הרמסוורת' תואר אצולה העובר בירושה בשנת 1914 בתור הברון רות'רמר (אנ'), מהמסטד שבמחוז קנט. בשנת 1917 הוא קודם לוויקונט רות'מר, של המסטד במחוז קנט.
לאחר שאיבד שניים מבניו במלחמה, הרמסוורת' הפך למתנגד חריף של המלחמה בשנות ה-20 של המאה ה-20. הוא גם בלט כמבקר מחויב של הסכמי פריז, במיוחד חוזה טריאנון (ההסכם עם הונגריה), וזו הסיבה שבגללה אפילו הוצע לו הכתר ההונגרי ב-1927, אותו דחה הרמסוורת'.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הרמסוורת' תמך מאוד במדיניות הפייסנות של הממשלות הבריטיות בראשות בולדווין וצ'מברלין, שאת גישתן הוא גם אימץ בעיתוניו. במהלך תקופה זו הוא פגש את אדולף היטלר מספר פעמים, לו אישר את רצונו לשלום. ב-1934 עיתוני רות'רמר אף תמכו זמנית במפלגה הפשיסטית הבריטית, איגוד הפשיסטים הבריטי, בראשות אוסוואלד מוסלי. לפי מסמכי ממשלה סודיים שפורסמו רק ב-2005, אהדתו לנאציזם הגרמני הגיעה עד כדי כך שהוא שלח להיטלר מברק ברכה ב-1938 לרגל סיפוח חבל הסודטים כחלק מהסכם מינכן.
הרמסוורת' קידם את התעופה הפרטית בשנות ה-30. לעצמו הוא הזמין מטוס מחברת המטוסים בריסטול שהיה מהיר יותר מכל מטוסי הקרב הבריטיים שהיו בשירות באותה תקופה. הוא העמיד את המטוס הזה לבדיקה של חיל האוויר המלכותי, שפיתח אז את הבריסטול בלנהיים.
פרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה אכזבה קשה עבור הרמסוורת', והוא נפטר זמן קצר אחר כך.
לקריאה נוספת

Bingham, Adrian. "‘Stop the Flapper Vote Folly’: Lord Rothermere, the Daily Mail, and the Equalization of the Franchise 1927–28." Twentieth century British history 13.1 (2002): 17-37.
Bingham, Adrian, and Martin Conboy. Tabloid Century: The Popular Press in Britain, 1896 to the present (2015)
Brendon, Piers. The life and death of the press barons (Atheneum Books, 1983).
Koss, Stephen E. (1984). The Rise and Fall of the Political Press in Britain: The Twentieth Century, Volume 2. University of North Carolina Press.
Olmsted, Kathryn S. The Newspaper Axis: Six Press Barons Who Enabled Hitler (Yale UP, 2022)online also online review
ביאורים

↑  גודל דף של 420 על 280 מילימטרים, קרוב אך לא זהה ל-A3
הערות שוליים

↑  טים בוברי, תרגום: כרמית גיא, לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, עמ' 63, מסת"ב 978-965-13-2964-7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294140805171  BnF: cb12573969x (data)  GND: 120131978  ISNI: 0000 0000 7983 1851  LCCN: nr90028649  NTA: 163409366  Trove: 1291176  VIAF: 358149106259068492010   WorldCat (עם VIAF): 358149106259068492010
ח'ודאדאד עזיזי

ח'ודאדאד עזיזי (בפרסית: خداداد عزیزی; נולד ב-22 ביוני 1971) הוא כדורגלן עבר איראני ומאמן כדורגל בהווה.
קריירה

עזיזי נולד בעיר משהד שבאיראן. הוא שיחק עם נבחרת איראן במשחקי גביע אסיה 1996 (נבחר למצטיין הטורניר), במונדיאל 1998 ובמשחקי גביע אסיה 2000. עזיזי שיחק 46 משחקים בנבחרת וכבש 11 שערים. בשנת 1996 נבחר לכדורגלן השנה באסיה. שנה לאחר מכן כבש שער שוויון נגד נבחרת אוסטרליה, וכתוצאה מכך עלתה איראן למונדיאל 1998 על חשבונה. פרש מכדורגל בשנת 2006.
ויליאם רמזי

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1852 גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 ביולי 1916 (בגיל 63) היי ווייקום (אנ'), הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גלאזגו (1871)  אוניברסיטת טיבינגן (1872)  אוניברסיטת טיבינגן  The Glasgow Academy 
 מנחה לדוקטורט:  וילהלם רודולף פיטיג 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון  אוניברסיטת בריסטול  אוניברסיטת סטרת'קלייד  אוניברסיטת גלאזגו 
 תלמידי דוקטורט:  מוריס טרוורס 
 פרסים והוקרה:  מדליית ברנרד על שירות ראוי לשבח למדע (1895)  פרס לונגסטאף (1897)  מדליית אוגוסט וילהלם פון הופמן (1903)  מדליית דייווי (1895)  מדליית אליוט קרסון (1913)  מדליית מאטאוצ'י (1907)  פרס לקונט (1895)  פרס נובל לכימיה (1904)  פור לה מריט  עמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו  אביר מפקד במסדר האמבט  עמית החברה המלכותית  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 בן או בת זוג:  מרגרט ג'ונסטון מרשל 
 הערות:  חתן פרס נובל ירוסלאב היירובסקי היה בין תלמידיו.
 תרומות עיקריות
 גילוי היסודות הגזיים האינרטיים באוויר, בנוסף, גילה יחד עם ג'ון ויליאם סטראט ריילי את גז הארגון (יסוד).
 
סר ויליאם רמזי (באנגלית: William Ramsay‏; 2 באוקטובר 1852 – 23 ביולי 1916) היה כימאי בריטי. מוכר בעיקר עבור עבודתו בבידוד גזים מהאטמוספירה. חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1904, "על גילוי היסודות הגזיים האינרטיים באוויר".
חייו

רמזי נולד בגלאזגו שבסקוטלנד. הוא למד באוניברסיטת גלאזגו. הוא היה פרופסור לכימיה באוניברסיטת בריסטול מ-1880 עד 1887 ובאוניברסיטת לונדון מ-1887 עד 1913.
בשנת 1895 היה הראשון לבודד את הגז הליום. הוא גילה גם את הגזים ארגון (יחד עם ג'ון ויליאם סטראט ריילי), ניאון קריפטון קסנון ורדון. היה נשיא האגודה הכימית בשנים 1907–1909.
ואבי-סאבי

גינת זן של רייואן-ג'י. הוא נבנה במהלך תקופת ההיגאשייאמה. קיר החימר, אשר עם הזמן הוכתם בגווני חום וכתום, משקף "סאבי" ואבני הגן משקפות "ואבי".
בית תה יפני הבית אשר משקף את אסתטיות הוואבי-סאבי בגן קנרוקו-אן (Kenroku-en (兼六園)
קערת תה ואבי-סאבי, תקופת האזוצ'י-מומויאמה, המאה ה-16
במסורת האסתטיקה היפנית, ואבי-סאבי (ביפנית: 侘寂) היא השקפת עולם המתרכזת בקבלת הארעיות וחוסר השלמות. האסתטיות מתוארת לעיתים כיופי ש"אינו מושלם, ארעי וחסר", כך שהדבר הפגום הופך למושלם משום שאיננו מושלם. המושג נגזר מבודהיזם המורה על ארעיות.
מאפייני אסתטיקת הוואבי-סאבי כוללים א-סימטריה, חספוס, פשטות, צניעות, אינטימיות, והערכה של יושר תמים וטבעי בעצמים ותהליכים.
באמנויות היפניות

במשך אלפי שנים, אמנויות יפניות רבות הושפעו על ידי זן ופילוסופיית המהאיאנה, במיוחד קבלה והתבוננות של אי-שלמות, השטף הקבוע והארעיות של כל הדברים. אומנויות כאלה יכולות להדגים אסתטיות ואבי-סאבי. הדוגמאות כוללות:
הונקיאונו (מוזיקת שאקוהאצ'י מסורתית של נזירי זן נודדים)
איקבנה (סידור פרחים)
הגנים היפניים, גני זן ובונסאי (מגש גנים)
שירה יפנית
קדרות יפנית, כלי האגי, כלי ראקו
טקס התה היפני
קינצוגי - אמנות תיקון כלי חרס
הערכה יפנית עכשווית של מושג זה נמצאת מאמר בעל השפעה בשבחו של צללים שכתב ג'וניצ'ירו טניזאקי.
השימוש בעולם המערבי

המעצב לאונרד קורן (נולד ב-1948) פרסם בשנת 1994 ואבי-סאבי לאמנים, למעצבים, למשוררים & פילוסופים, כבחינה של הוואבי-סאבי, בעימות עם האידיאלים המערבים של יופי. לפי פנלופה גרין, ספרו של קורן "הפך לשיחה על תרבות הכוונה בזבזנית על חרטה ועל אבן בוחן עבור מעצבים מכל הזרמים".
הקדר ברנרד ליץ' (1887–1979), שהושפע עמוקות מאסתטיקה וטכניקה יפנית, ייסד תנועה אסתטית אירופאית משפיעה שכללה גם את גברת לוסי רי ואת הנס קופר.
מספר הייקו באנגלית מאמצים את אסתטיקת הוואבי-סאבי, באמצעות שירים מינימליסטיים המעוררים תחושות של בדידות וזמניות כמו שירו של ניק וירגיליו "דמדומי סתיו/זר על הדלת/עולה ברוח".
עבודתו של האמן האמריקני ג'ון קונל (נולד ב-1940) מרוכז ברעיון הוואבי.
במהלך שנות ה-90 הקונספט הושאל על ידי מפתחי תוכנת מחשב שהועסקו בפיתוח ויקי או תכנות אג'ילי כדי לתאר קבלה של מצב מתמשך של אי-שלמות כתוצר של שיטות אלה.
ב-16 במרץ 2009, מרסל ת'רו הציג את "החיפוש אחר הוואבי סאבי" בערוץ 4 של ה-BBC, במסגרת הסדרה יפן המוסתרת. ת'רו נסע ברחבי יפן בניסיון להבין את הטעם האסתטי של אנשיה, החל בהמחשות קומיות של אתגר מתוך הספר לחיות ואבי סאבי (טארו גולד) כדי "לבקש מאנשים ברחובות טוקיו לתאר את הוואבי סאבי". ת'רו הראה שכמו שגולד חזה, "הם מושכים את כתפיהם בנימוס ומסבירים שהוואבי סאבי אינה ניתנת להסבר".
ואבי-סאבי הוזכרה בסדרה המלך היל בפרק שבו בובי היל לתחרות גידול ורדים. נותני חסותו היו חנות עישון שהראו לבובי שחוסר השלמות של הורד עשה אותו טוב יותר.
ג'ק דורסי, המיליארדר שייסד את טוויטר ואת סקוור, מקדם את פילוסופיית העיצוב של הוואבי-סאבי.
ביבליוגרפיה

Crowley, James and Sandra (2001). Wabi Sabi Style. Gibbs Smith, Publisher. ISBN 1-58685-753-3.
Suzuki, Daisetz T. (1959). "Chapter 2: General Remarks on Japanese Art Culture". Zen and Japanese Culture. New York: MJF Books. pp. 19–38. ISBN 1-56731-124-5.
טירני, לנוקס (1999), ואבי סאבי, לייטון, יוטה: גיבס סמית', המוציא לאור. ISBN 0-87905-849-8
בת' קמפטון, וואבי סאבי, הוצאת תכלת 2020.
ראו גם

Clinamen
מצער
היגאשייאמה קנדה בתקופת הMuromachi
איקי (יפני אסתטי אידיאלי)
קינצוגי (הידוע גם בשם Kintsukuroi)
Mono no aware
שיבויה למחרת
Teaism
ואבי-צ'ה
הערות שוליים

↑  森神逍遥 『侘び然び幽玄のこころ』桜の花出版、2015年 Morigami Shouyo,"Wabi sabi yugen no kokoro : seiyo tetsugaku o koeru joi ishiki" (Japanese) ISBN 978-4434201424
↑  "What Is Wabi-Sabi?". nobleharbor.com. אורכב מ-המקור ב-2019-07-01. נבדק ב-2017-07-13.
↑  Juniper, Andrew (2003). Wabi Sabi: The Japanese Art of Impermanence. Tuttle Publishing. ISBN 0-8048-3482-2.
↑  Powell, Richard R. (2004). Wabi Sabi Simple. Adams Media. ISBN 1-59337-178-0.
↑  Gold, Taro (2004). Living Wabi Sabi. Andrews McMeel Publishing. ISBN 0-7407-3960-3.
↑  Koren, Leonard (1994). Wabi-Sabi for Artists, Designers, Poets and Philosophers. Stone Bridge Press. ISBN 1-880656-12-4.
↑  Jack (2016-04-11). "Wabi-Sabi and Understanding Japan". Tofugu (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-07-13.
↑  錆びをめぐる話題,井上勝也,裳華房, 1994
↑  さびの文字 on the Kinugawa Chain Mfg.
↑  Brown, Simon (2007). Practical Wabi Sabi. Carroll & Brown. ISBN 1-904760-55-4.
↑  Green, Penelope. "An Idiosyncratic Designer, a Serene New Home". New York Times. נבדק ב-25 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cor van den Heuvel, editor.
↑  Hess Art Collection, Hatje Cantz, 2010
↑  "Wabi Sabi". נבדק ב-2006-11-19.
↑  Levy, Steven (22 ביוני 2012). "The Many Sides of Jack Dorsey". Wired. נבדק ב-2013-05-24. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph627660 
כלי תה מודרני שנעשה בסגנון הוואבי-סאבי
וילה אדריאנה

בריכת קנופוס (מספר 14 במפה) בוילה אדריאנה
וילה אדריאנה (איטלקית Villa Adriana), חווילתו המפוארת של הקיסר הרומאי אדריאנוס, בטיבולי, איטליה, הייתה אחת מהחווילות המפוארות ביותר בעולם העתיק. הווילה שכנה בטיבור (Tibur), כיום העיר טיבולי, ונבנתה במהלך המאה ה-2 כאתר מגורים לקיסר אדריאנוס ולבני לווייתו. בשנותיו האחרונות של אדריאנוס נוהלה האימפריה מהווילה, והתגורר בה צוות גדול של משרתים שתחזק את המקום.
הווילה של אדריאנוס הייתה עצומה בגודלה. שטחה הכולל הגיע לכקילומטר מרובע אחד, גדול יותר מזה של פומפיי. שרידי הווילה עדיין לא נחשפו במלואם.
היו בה כ-30 מבנים, ובכלל זה ארמונות, מרחצאות, תיאטרון, מקדשים לאלים, ספריות ורבעים שלמים למגורי הפמלייה, השומרים והעבדים.
בווילה מִגוון סגנונות בנייה שהבולטים ביותר הם הסגנון היווני והסגנון המצרי. הוצבו בשטחהּ, לדוגמה, העתקים של קריאטידות (עמודי תמך בצורת פסלי נשים) מהארכתאון באתונה. בביוגרפיה של אדריאנוס צוין כי הוא קרא לאתרים בווילה בשמות מקומות שבהם ביקר במסעותיו ברחבי האימפריה. כך למשל הבריכה, אחד האתרים היפים והשמורים בווילה, והמערה המלאכותית שלצידה נקראו בשם קנופוס (Canopos) וסרפיאום (Serapeum).
האדריכל הבריטי בניסטר פלטשר (אנ') כתב בחיבורו "היסטוריה של האדריכלות" (A History of Architecture) מ-1896: ”בהתהלכנו בשטח הווילה כיום עדיין ניתן לחוות משהו ממגוון הצורות הארכיטקטוניות והדרכים בהן אדריאנוס והאדריכל שלו תכננו את מפגשי הצירים, ההפתעות שמעבר לפינה והנוף הפתוח"”.
ראו גם

הווילה הרומאית בקזאלה
הערות שוליים

↑  עיר מצרית עתיקה ששכנה על גדות הנילוס, כ-25 קילומטר מאלכסנדריה
↑  מקדש מצרי לאל סראפיס במצרים ההלניסטיתְְ; בעיר קנופוס היה סרפיאום שהוקדש לאלה איסיס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119564891 (data)  GND: 4094403-7  NKC: xx0156580  SUDOC: 032043597  VIAF: 207992749   WorldCat (עם VIAF): 207992749 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דגם האתר
הרפובליקה ההלנית הראשונה

הרפובליקה ההלנית הראשונה (ביוונית: Α' Ελληνική Δημοκρατία) הוא השם שניתן למדינה הזמנית שהתקיימה ביוון במהלך מלחמת העצמאות היוונית (1821-1827). זהו מונח היסטוריוגרפי בלבד, המדגיש כי אופי המשטר הזמני שקדם לייסודה של ממלכת יוון העצמאית היה חוקתי ודמוקרטי, ועל ידי כך קושר תקופה זו בתולדות יוון עם הרפובליקות ההלניות השנייה והשלישית שקמו מאוחר יותר.
היסטוריה

בשלבים הראשונים של המרד הוקמו בחלקים שונים של יוון מועצות אזוריות נבחרות, שניהלו את הלחימה בשלטון העות'מאני. הן הוחלפו בראשית 1822 על ידי ממשל מרכזי - האספה הלאומית הראשונה, שהתכנסה באפידברוס ואישרה את חוקתה הראשונה של יוון. המדינה החדשה לא זכתה להכרת המעצמות הגדולות של התקופה, ולאחר הצלחות ראשוניות איימה להתרסק הן בשל מלחמת אזרחים פנימית הן בשל ניצחונות הצבא הטורקי-מצרי בפיקודו של אבראהים פאשא, שנשלח לדכא את המרד.
ברגעי משבר אלה הצילה התערבותן של המעצמות הגדולות – בריטניה, צרפת ורוסיה – את מאבקם של היוונים לחירות. הצעתן, שנוסחה בהסכם לונדון (1827), להעניק ליוונים אוטונומיה תחת ריבונות עות'מאנית, נדחתה על ידי הסולטאן הטורקי. קרב נאווארינו (1827), שניטש על רקע ניסיונן של המעצמות לאכוף את תנאי ההסכם, הסתיים במפלת הצי העות'מאני-מצרי וקירב את היוונים עוד יותר להשגת מטרתם – עצמאות מלאה.
ב-1827 נתכנסה האספה הלאומית בפעם השלישית בטריזינה (טרויזן), הכריזה על הקמתה של "המדינה ההלנית" (Ελληνική Πολιτεία) ובחרה ברוזן יואניס קפודיסטריאס למושל יוון. קפודיסטריאס החל בכינון סדרי שלטון חדשים כדי לפתור את בעיותיה של הארץ מוכת המלחמה, אך בתוך זמן קצר נקלע לעימות עם החמולות והמנהיגים המקומיים החזקים, שנפגעו מן הרפורמות והסדרים החדשים שהנהיג. ב-1831 נרצח קפודיסטריאס על ידי יריביו הפוליטיים, ויוון הוטלה שוב למלחמת אזרחים. אחיו אבגוסטינוס, שמילא את מקומו, נאלץ להתפטר לאחר שישה חודשים. שוב התערבו שלוש המעצמות הגדולות, ובוועידת לונדון, שנתכנסה ב-1832, הכריזו על הפיכתה של מדינת יוון למונרכיה ומינו למלכה הראשון את הנסיך הבווארי  אוטו מוויטלסבך.
ראשי המדינה > נשיאי הוועד הפועל של המנהל הזמני של יוון

אלכסנדרוס מברוקורדטוס (Αλέξανδρος Μαυροκορδάτος)‏ 13 בינואר 1822- 10 במאי 1823
פטרוס מברומיכאליס 10 במאי 1823 - 31 בדצמבר 1823
גאורגיוס קונטוריוטיס (Γεώργιος Κουντουριώτης)‏ 31 בדצמבר 1823 - 26 באפריל 1826
אנדריאס זאימיס (Ανδρέας Ζαΐμης)‏ 26 באפריל 1826 - 14 באפריל 1827
ראשי המדינה > ראשי ממשלה

ועדה מושלת (מבחירתו של קפודיסטריאס ועד כניסתו לתפקיד, 14 באפריל 1827 - 23 בינואר 1828)
יואניס קפודיסטריאס (נבחר ב-30 במרץ 1827), נכנס לתפקיד ב-24 בינואר 1828 - 9 באוקטובר 1831
אבגוסטינוס קפודיסטריאס, 9 באוקטובר 1831 - 9 באפריל 1832
3 ועדות מושלות שונות, 9 באפריל 1832 - 25 בינואר 1833
הרפובליקה ההונגרית השנייה

הרפובליקה ההונגרית השנייה (בהונגרית: Magyar Népköztársaság) התקיימה לאחר שחרור הונגריה מידי הנאצים, על ידי הצבא האדום, עד להשתלטות הקומוניסטים על המדינה באוגוסט 1949.
היסטוריה > הונגריה עם תום המלחמה

בספטמבר 1944 חדר הצבא האדום לגבולות הונגריה. כיבושה של הונגריה הסתיים באפריל 1945. בשלב זה הייתה הונגריה מדינה חרבה. שחרורה של בודפשט מידי הנאצים היה לאחר מצור שנמשך שבועות, וארך חודשיים ימים. העיר עצמה הייתה הרוסה, הגשרים על פני הדנובה נחרבו, והתשתית הכלכלית במדינה כולה עמדה בחורבות. אנשי מפלגת צלב החץ, ביחד עם הצבא הגרמני הנסוג, נקטו במדיניות של "אדמה חרוכה" שמשמעה שוד וביזה של כל העומד בדרכם, משלוח לגרמניה של כל חפץ שניתן לשנע, והריסת כל היתר. הצבא האדום נהג בהונגרים כבאויבים, והשלטון שנתבסס מיד לאחר המלחמה היה שלטון כיבוש.
בשנת 1947 חתמו ההונגרים על חוזה פריז, בו שבה הונגריה לגבולות שנקבעו בחוזה טריאנון בשנת 1920, לאחר שבמהלך בריתם עם אדולף היטלר הרחיבו ההונגרים מאוד גבולות אלו. כל הישגיהם הטריטוריאליים אבדו. הן ברית המועצות והן מדינות המערב, תמכו בהחזרת הונגריה לגבולות אלו. אזור זקרפטיה, שנגזל על ידי הונגריה מצ'כוסלובקיה במהלך "בוררות" שקוימה בשנת 1938 ובמהלך מלחמה קצרה שנוהלה בשנה זו עם סלובקיה, סופח על ידי ברית המועצות, ומהווה כיום חלק מאוקראינה. הסכמי פריז שנחתמו ב-10 בפברואר 1947 הכריזו על בוררות זו כמבוטלת, והשיבו את הונגריה לגבולות שבהם הייתה ב-1 בינואר 1938. כל שביקשו ההונגרים להשיג בבריתם עם אדולף היטלר ירד לטמיון. בנוסף לכך נהרגו מאות אלפי הונגרים במהלך המלחמה עם ברית המועצות, ומאות אלפי יהודים הונגרים הושמדו בשואה.
היסטוריה > השתלטות המפלגה הקומוניסטית

על אף שהרוסים הכריזו בעיר דברצן בדצמבר 1944 על הקמת ממשלה חלופית לממשלת         צלב החץ, עם כיבושה של בודפשט הוקמה ממשלת קואליציה המורכבת מנציגי מפלגות המרכז והשמאל, ביניהן מפלגת "האיכרים הזעירים" בראשות הכומר זולטאן טילדי. טילדי היה ממתנגדי הברית שכרת מיקלוש הורטי עם היטלר, ועוד בימי שלטון הורטי קרא בפומבי ליציאתה של הונגריה ממלחמת העולם השנייה. לאחר כיבוש הונגריה על ידי הנאצים בשנת 1944 ירד טילדי למחתרת, אך מששוחררה הונגריה על ידי הרוסים, שב לפעילות והוכרז כראש הממשלה.
ממשלת הקואליציה בראשות טילדי החלה בפעילות נמרצת לשיפור מצבה של הונגריה. האינפלציה הודברה, התשתית נבנתה מחדש, הגשרים שנהרסו הוקמו, והחלה רפורמה אגררית שבה חולקו האחוזות הגדולות לאיכרים היושבים בהן.
בבחירות שנערכו בנובמבר 1945 (אנ') זכתה מפלגתו של טילדי ב-57% מן הקולות. המפלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית זכו ב-17% כל אחת. לכאורה יכול היה טילדי לשלוט בהונגריה על בסיס תוצאת הבחירות, אך הממשל הרוסי לא ראה בעין יפה אפשרות זו ואילץ את טילדי להמשיך בקיומה של ממשלת הקואליציה עם הקומוניסטים. ב-1 בפברואר 1946 הוכרז על הקמת רפובליקה חדשה. טילדי הוכרז כנשיא, איש מפלגתו פרנץ נאדי הוכרז כראש הממשלה, והקומוניסט מתיאש ראקושי כסגנו. כשר הפנים שימש הקומוניסט לאסלו רייק.
רייק השתמש בתפקיד זה על מנת להקים משטרה חשאית (שכינויה "ÁVH"). בפברואר 1947 החלה המשטרה לעצור מנהיגים של מפלגת טילדי, ושל מפלגת האיכרים הלאומית, שאף היא הייתה חברה בקואליציה.
בבחירות שהתקיימו באוגוסט 1947 היו הקומוניסטים למפלגה הגדולה ביותר. ב-26 במרץ 1948 הולאמו כל מפעלי התעשייה בהונגריה והקומוניסטים נטלו שליטה מלאה על המדינה. ביוני 1948 התאחדו הקומוניסטים והסוציאל-דמוקרטים למפלגה אחת היא "מפלגת הפועלים ההונגרית". בהדרגה החלו הקומוניסטים להחזיק בכל המשרות הבכירות במדינה, והסוציאל-דמוקרטים חדלו מלהתקיים. מנהיגם בלה קובאץ' נאסר ונשלח לגלות בסיביר. מנהיגי מפלגת האיכרים הזעירים ומפלגת האיכרים נאסרו אף הם. טילדי התפטר בעקבות שערוריית שחיתות, ונשלח למאסר בית. רבים ניסו לברוח מהונגריה לאוסטריה ובמאי 1949 הקימו השלטונות גדר תייל על הגבול כדי למנוע בריחה מהונגריה. ב-18 באוגוסט 1949 הכריז הפרלמנט ההונגרי על קבלת חוקה חדשה למדינה, שבה הוכרזה המדינה כרפובליקה עממית ועל אימוץ סמל חדש עם מוטיבים קומוניסטיים.
הערות שוליים

↑  Monthly Review - Immigration and Naturalization Service, August 1950, page 20
↑  בריחה מהונגריה, המשקיף, 23 בדצמבר 1948
↑  גדר תיל למניעת הבריחה מהונגריה, הצופה, 12 במאי 1949
גדר תיל לאורך הגבול הונגריה־אוסטריה, דבר, 19 ביוני 1949
| היסטוריה של הונגריה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה והיסטוריה מוקדמת | פאנוניה • הונים • אווארים • התיישבות המדיארים במרכז אירופה | הונגריה |
|  | הנסיכות הגדולה של הונגריה • ממלכת הונגריה תחת בית ארפאד • ממלכת הונגריה בימי הביניים המאוחרים • ממלכת הונגריה ההבסבורגית • הונגריה העות'מאנית | הונגריה |
| המהפכה והממלכה הדואלית | מהפכת 1848 בהונגריה • הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 • ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש | הונגריה |
|  | הונגריה במלחמת העולם הראשונה • הרפובליקה ההונגרית הראשונה • הרפובליקה הסובייטית ההונגרית • הרפובליקה ההונגרית • תקופת העוצרות • הונגריה במלחמת העולם השנייה • הרפובליקה ההונגרית השנייה • הונגריה הקומוניסטית • דמוקרטיה ורפורמה | הונגריה |
הרפובליקה ההוצולית

| --- | --- |
דגל

 ממשל
 משטר:  רפובליקה
 ראש הרשות המבצעת:  ראש ממשלה (גולובה)
 ראש ממשלה (גולובה):  סטפאן קלצ'וראק
 שפה נפוצה:  אוקראינית
 עיר בירה:  יאסיניה (פראסין)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 העיר הגדולה ביותר:  ראחיב
 היסטוריה
 הקמה:  כישלון מו"ם עם הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה
 תאריך:  8 בינואר 1919
 פירוק:  כיבוש על ידי צבא רפובליקת המועצות ההונגרית
 תאריך:  11 ביוני 1919
 ישות קודמת:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 ישות יורשת:  אוקראינה הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 שונות
 
 
אזור זקפרטיה במפה של אוקראינה בימינו
הרפובליקה ההוצולית (באוקראינית: Гуцульська республіка) הייתה ישות מדינית קצרת ימים שלא זכתה להכרה, שהתחילה להתארגן בחודשים האחרונים של שנת 1918 והתקיימה במזרח אוקראינה הטרנסקרפטית (מזרח זקפרטיה או מזרח "רוטניה"), באזור ראחיב, בין ינואר-יוני 1919 בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית.
אחרי כישלון המשא ומתן לגבי איחוד אוקראינה הטרנסקרפטית (סובקרפטית) עם הרפובליקה של אוקראינה המערבית, פטריוטים הוצולים מקומיים הכריזו ב-8 בינואר 1919 על הקמת הרפובליקה ההוצולית.
בליל 7–8 בינואר 1919 מרדו תושבי ראחיב נגד גדוד של ז'נדרמריה הונגרית ולקחו כבני ערובה כ-500 שוטרים הונגרים.
הרפובליקה קמה על שטח שהשתייך עד אז לממלכת הונגריה שבמסגרת אוסטרו-הונגריה, אך מייסדיה הביעו טענות טריטוריאליות גם בנוגע לשטחים אחרים הידועים כ"ארץ ההוצולים" בפוקוטיה ובחלקים מדוכסות בוקובינה לשעבר שהשתייכה לחלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בירת הרפובליקה ההוצולית נקבעה בעיירה יאסיניה או פראסין. סטפאן קלוצ'וראק נבחר לראש הממשלה של המדינה החדשה. הוא פעל בעד הקמת כוח צבאי של הרפובליקה שבו גויסו כמעט אלף חיילים. הם השתתפו בלחימה קצרה בשטחי מרמורש.
הקמת הרפובליקה ההוצולית

בנובמבר 1918 המונרכיה האוסטרו-הונגרית התפרקה. בתחילת נובמבר 1918 הוקמה בכפר יאסיניה באזור ראחיב של זקפרטיה מיליצה הוצולית מקומית "ההגנה העממית" במטרה להגן על התושבים מפני מעשי שוד של חיילים אוסטרו-הונגרים לשעבר, שעברו במקום בחזרתם מה המלחמה במזרח אירופה. התגייסו בה כ-250 אנשים בפיקודו של סטפאן קלוצ'וראק, הוא בעצמו קצין לשעבר בצבא האוסטרו-הונגרי.
ב-8 בנובמבר בחג דמיטרי הקדוש נציגי התושבים ביאסיניה והיישובים מסביב הצביעו בעד האיחוד של חבל זקרפטיה עם אוקראינה ובחרו אספה לאומית הוצולית. האספה בראשות סטפאן קלוצ'וראק הורכבה מ-42 חברים, מתוכם 38 אוקראינים, 2 גרמנים ו2 יהודים. נבחר פורום ממשלתי שכלל משרדים לענייני חוץ, פנים, כלכלה, רווחה. בראש בית המשפט התמנה ראש הכפר. אורגנו בתי ספר בשפה האוקראינית, מקהלה עממית וחוגים ב"בית העם". השלטונות החדשים יצרו קשרי חוץ עם הרפובליקה העממית המערב אוקראינית, דאגו לייבוא לחם מקולומיה ולייצוא עצים לשאר גליציה, כשהסחר התנהל בכתרים הונגרים ובגריבנות אוקראיניות.
נציגים של האספה הלאומית ההוצולית השתתפו בקונגרסים שהתקיימו ב-10 בדצמבר 1918 בבודפשט וב-18 בדצמבר בסיגט ואשר כונסו על ידי ממשלת הונגריה בראשות הרוזן מיהאי קארואי על מנת לקבוע את עתיד חבל זקפרטיה. ההוצולים הביעו התנגדות תקיפה להשארת אזורם במסגרת הונגריה, מה שעורר את מורת רוחה של הממשלה ההונגרית. 
ב-22 בדצמבר 1918 היא שלחה ליאסיניה גדוד ז'נדרמים הונגרים. בכפר הושכן משטר כיבוש והמוסדות הלאומיים ההוצולים - כולל האספה הלאומית ירדו למחתרת. בחג המולד, לפי הלוח היוליאני, פרץ מרד.
בליל 7 - 8 בינואר 1919 ההוצולים לקחו בשבי את 500 השוטרים ההונגרים כמעט ללא קרב.
ב-10 בינואר המועצה ההוצולית הכריזה שוב על רצונם של אלפי תושבי הוצוליה להסתפח אל הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, זאת אף-על-פי שב-28 בנובמבר 1918 המועצה הלאומית הרומנית של בוקובינה הצביעה ברובה על איחוד בוקובינה עם ממלכת רומניה. החלטה זו של הרומנים לא הייתה מקובלת על נציגי המיעוט האוקראיני. האוכלוסייה ההוצולית ביישובים כמו איזווארלה סוצ'ביי ביקשה להסתפח לרפובליקה ההוצולית החדשה.
הרפובליקה ההוצולית התבטלה ב-11 ביוני 1919 כשכוחות רומניים כבשו את אזור אוקראינה הטרנסקרפטית. אולם בהתחלת יולי 1919 באישור מעצמות ההסכמה, האזור שבו חיים הוצולים התחלק בין שלוש מדינות: צ'כוסלובקיה, מדינה עצמאית חדשה, שסיפחה את כל אוקראינה הטרנסקרפטית, רומניה שהבטיחה לעצמה את השליטה בבוקובינה ופולין, שסיפחה את פוקוטיה.
הקמת הרפובליקה ההוצולית > ניסיון חדש לעצמאות: הרפובליקה הקרפטית-האוקראינית בשנת 1939

במרץ 1939 בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית ובני בריתה המקומיים, באזור אוקראינה הטרנסקרפטית או רוטניה הוכרזה מדינה אוקראינית בשם "הרפובליקה הקרפטו-אוקראינית", אבל שטחה נכבש כעבור 24 שעות על ידי צבא המשטר ההונגרי של מיקלוש הורטי. בתום מלחמת העולם השנייה סופח האזור על ידי ברית המועצות והפך לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
לקריאה נוספת

Magocsi, Paul Robert; Pop, Ivan I.Encyclopedia of Rusyn History and Culture Toronto: University of Toronto Press.2002 pp. 237–238. ISBN 978-0-8020-3566-0.
Klochurak, Stepan Do Voli (Strive for freedom : Memories). New York: The Carpathian Alliance 1978 (באוקראינית)
ח'וואלד

| --- | --- |
הכניסה לכפר
שם בערבית: الخوالد
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: זבולון
גובה ממוצע: ‎62 מטר
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 773 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎6.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) ח'וואלד(למפת הגליל המערבי רגילה) ח'וואלד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'וואלד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'וואלד32°46′13″N 35°08′12″E﻿ / ﻿32.7703418598239°N 35.1366698299036°E﻿ / 32.7703418598239; 35.1366698299036  heמפת היישובים של מועצה אזורית זבולון (in English: Zevulun Regional Council) באדום - ח'וואלד בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 2 מתוך 10

חַ'וואלִד או אלחַ'ואלִד (בערבית: الخوالد) הוא יישוב כפרי ערבי-בדואי בעמק יזרעאל אשר קיבל הכרה בשנת 1993. עד להסדרת מעמדו של היישוב בתים בו נהרסו מספר פעמים, בעקבות צווי הריסה שהוציא מינהל מקרקעי ישראל.
משמעות השם היא ה"ח'אלדים", כלומר צאצאיו של המצביא ח'אלד בן אל-וליד מבני לווייתו של הנביא מוחמד.
היישוב נמצא בתוואי נחל ציפורי בסמוך ליישוב נופית. בכפר נולד וגדל איסמעיל חאלדי, השגריר הבדואי-ישראלי הראשון. הוא שימש שגריר ישראל באריתראה.