בלדסארה קסטיליונה
ביוגרפיה

קסטיליונה נולד בקזאטיקו (Casatico), ליד מנטובה (לומברדיה) למשפחה של אצולה זוטרה, הקשורה באמצעות אימו, לואיג'ה גונזגה (Luigia Gonzaga), לבית גונזגה של שליטי מנטובה.
בשנת 1494, בגיל שש עשרה, נשלח קסטיליונה למילאנו, אז תחת שלטונו של הדוכס לודוביקו ספורצה, כדי להתחיל את לימודיו ההומניסטיים בבית הספר של המורה הנודע ליוונית ועורך הספר של הומרוס דמטריוס צ'לקוקונדילס (אנ'), וגאורגיוס מרולה (אנ'). אביו של קסטיליונה מת במפתיע בשנת 1499, וקסטיליונה חזר לקזאטיקו כדי לתפוס את מקומו כראש המשפחה הגברי. ככזה, כללו תפקידיו של קסטיליונה מספר רב של משלחות רשמיות ודיפלומטיות שייצגו את חצרו של פרנצ'סקו השני גונזגה, מרקיז מנטובה (אנ'), שאותו ליווה קסטיליונה באותה שנה בכניסתו המלכותית (אנ') של לואי השנים עשר, מלך צרפת למילאנו. בשליחות דיפלומטית ברומא, פגש קסטיליונה את גיסו של פרנצ'סקו גונזגה, גווידובלדו דה מונטפלטרו (אנ'), דוכס אורבינו (אנ'), בעלה של אחותו של פרנצ'סקו, אליזבטה גונזגה (אנ'); ובשנת 1504, התיר פרנצ'סקו בעל כורחו לקסטיליונה לעזוב ולהתגורר בחצרו של דוכס אורבינו.
באותה תקופה הייתה החצר של אורבינו אחת המעודנות והאלגנטיות באיטליה, מרכז תרבותי מנוהל ומנוהל על ידי הדוכסית אליזבטה וגיסתה אמיליה פיה (Emilia Pia), שדיוקנאותיהן, יחד עם אלו של רבים מאורחיהם, צוירו על ידי רפאל, בעצמו יליד אורבינו. אורחים קבועים כללו את: פייטרו במבו (אנ'); לודביקו די קנוסה (אי'); ג'וליאנו דה מדיצ'י (אנ'); הקרדינל ביביאנה (אנ'); האחים אוטאביאנו (אנ') ופדריגו פרגוסו (אנ') מהרפובליקה של ג'נובה; פרנצ'סקו מריה דלה רוברה (אנ') (אחיינו והיורש המאומץ של הדוכס והדוכסית מאורבינו); וצ'זארה גונזגה, בן דוד של קסטיליונה ושל הדוכס. המארחים והאורחים ארגנו תחרויות אינטלקטואליות, טקסים, ריקודים, קונצרטים, דקלומים, הצגות ופעילויות תרבותיות אחרות, והפיקו יצירות ספרותיות מבריקות. סגולתיה ויכולותיה של אליזבטה העניקו השראה לקסטיליונה להלחין לכבודה סדרה של שירי אהבה אפלטוניים וסונטות. היא השמיעה אותם לבעלה, אף על פי שמצבו כנכה גרם לכך שהם לעולם לא יכלו להביא ילדים לעולם.
בשנת 1506 כתב קסטיליונה מחזה פסטורלי (ואף שיחק בו) האקלוגה (אנ') טירסי (Tirsi), שבו הוא תיאר את חצר אורבינו באופן אלגורי באמצעות דמויותיהם של שלושה רועי צאן. היצירה מכילה הדים לשירה עתיקה ובת זמנו כאחת, המזכירה את פוליציאנו (אנ') ויאקופו סנאדזארו (אנ') וכן את ורגיליוס.
קסטיליונה כתב על יצירותיו ושל אורחים אחרים במכתבים לנסיכים אחרים, תוך שהוא מקיים פעילות קרובה מאוד לדיפלומטיה, אם כי בצורה ספרותית, כמו בהתכתבות שלו עם ידידו וקרוב משפחתו, לודוביקו דה קנוסה (לימים הבישוף של באייה).
בשנת 1508 ירש פרנצ'סקו מריה דלה רוברה (אנ') את דוכסות אורבינו במותו של גווידובלדו וקסטיליונה נשאר בחצרו. הוא והדוכס החדש, שמונה למפקד העליון (capitano generale) של מדינת האפיפיור, השתתפו במערכה הצבאית של האפיפיור יוליוס השני נגד ונציה, אפיזודה במלחמות איטליה. על כך העניק הדוכס לקסטיליונה את התואר רוזן נובילרה (Novilara), עיירת גבעה מבוצרת ליד פזארו. כאשר האפיפיור לאו העשירי נבחר בשנת 1512, נשלח קסטיליונה לרומא כשגריר מאורבינו. שם היה מיודד עם אמנים וסופרים רבים; כולל רפאל, שאותו כבר הכיר מאורבינו, ושבקש את עצתו תדיר. כהוקרה לידידותם, רפאל צייר את דיוקנו המפורסם של קסטיליונה, כיום במוזיאון הלובר.
בשנת 1516 חזר קסטיליונה למנטובה, שם התחתן עם איפוליטה טורלי (Ippolita Torelli) הצעירה מאוד, בת למשפחה אצילה אחרת של מנטובה. על כך שאהבתו של קסטיליונה לאיפוליטה הייתה בעלת אופי שונה מאוד מההתקשרות האפלטונית הקודמת שלו לאליזבטה גונזגה, מעידים שני המכתבים הנלהבים מאוד שכתב לה ששרדו. לצערו, איפוליטה מתה רק ארבע שנים לאחר נישואיהם, בזמן שקסטיליונה היה הרחק ברומא כשגריר של הדוכס ממנטובה. בשנת 1521 העניק לו האפיפיור לאו העשירי את הטונסורה (אנ') (טקס הקודש הראשון) ולאחר מכן החלה הקריירה השנייה, הכנסייתית, של קסטיליונה.
בשנת 1524 שלח האפיפיור קלמנס השביעי את קסטיליונה לספרד כנונציו (שגריר הכס הקדוש) במדריד, ובתפקיד זה הוא עבר בעקבות חצרו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לטולדו, סביליה וגרנדה. בשנת 1527, בזמן ביזת רומא, חשד האפיפיור קלמנס השביעי שיש בין קסטיליונה לבין הקיסר הספרדי "ידידות מיוחדת". קסטיליונה, סבר האפיפיור, היה צריך להודיע לכס הקדוש על כוונותיו של קרל החמישי, שכן זה היה חובתו לחקור מה ספרד מתכננת נגד עיר הנצח. מנגד, אלפונסו דה ואלדס (אנ'), אחיו התאום של ההומניסט חואן דה ואלדס (אנ') ומזכירו של הקיסר, הכריז בפומבי שהביזה הייתה עונש אלוהי על חטאי הכמורה.
קסטיליונה ענה הן לאפיפיור והן לוואלדס בשני מכתבים מפורסמים מבורגוס. הוא נזף ארוכות בוואלדס בחומרה, בתגובתו להערותיו של האחרון על ביזת רומא. בעוד במכתבו לאפיפיור (מיום 10 בדצמבר 1527), הייתה לו ההעזה לבקר את מדיניות הוותיקן, בטענה שחוסר העקביות וההתלבטויות שלו פגעו במטרתו המוצהרת לשאוף להסכם הוגן עם הקיסר ועוררו את קרל החמישי לתקוף.
כנגד כל הציפיות, קסטיליונה קיבל התנצלות מהאפיפיור והקיסר כיבד אותו בהצעת תפקיד הבישוף של אווילה (אנ'). היסטוריונים של ימינו מאמינים שקסטיליונה ביצע את חובותיו כשגריר בספרד בצורה מכובדת ולא נשא באחריות לביזת רומא. הוא מת מדבר בטולדו ב-1529.
לאחר מותו ב-1529 הוקמה לכבודו אנדרטה בכנסיית סנטה מריה דלה גרציה, מחוץ למקום הולדתו מנטובה. היא תוכננה על ידי הצייר והאדריכל המנייריסט ג'וליו רומנו (אנ'), תלמידו של רפאל, ועליה נכתבו המילים הבאות בלטינית על ידי פייטרו במבו:
בלדסארה קסטיליונה ממנטובה, שניחן מהטבע בכל מתנה וידע של דיסציפלינות רבות, מלומד של הספרות היוונית והלטינית, ומשורר בשפה האיטלקית (טוסקנית), קיבל טירה בפזארו בשל כושרו הצבאי, לאחר מכן הוא ניהל משלחת כשגריר הן לבריטניה הגדולה והן לרומא. בעת שעבד בחצר הספרדית מטעם קלמנט השביעי, ערך את ספר החצרן לחינוך האצולה; ובקיצור, לאחר שהקיסר קרל החמישי בחר בו להיות הבישוף של אווילה, הוא מת בטולדו, שכל העם חולק לו כבוד. הוא חי חמישים שנה, חודשיים ויום. אמו, לואיג'ה גונזגה, שלצערה האריכה חיים על פני בנה, הציבה לו אנדרטה זו ב-1529.