stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפרים חמיאל
תולדות חייו

אפרים חמיאל נולד בירושלים לד"ר חיים חמיאל שעלה מאוסטרולנקה שבפולין לפני השואה, ולחוה לבית הרץ שעלתה מהמבורג. בשכונת בית וגן בירושלים שבה גדל לא היה בית ספר, ואביו דחף להקמת בית הספר 'נווה עציון' שבו למד אפרים שש שנים. בכיתה ז' עבר ללמוד בבית ספר דוגמה-עוזיאל שבעיר. לאחר שנה בתיכון 'דוגמה' המליצו מחנכיו הרב מן ההר ואברהם זלקין להעבירו לישיבה תיכונית והוא נשלח לשלוש שנים לפנימיית מדרשית נעם בפרדס חנה. עם סיום לימודיו התיכוניים עבר לישיבת כרם ביבנה ביבנה ולמד מפי הרבנים גולדוויכט והדרי.
את שירותו בצה"ל מילא כקצין דת בשריון בחטיבה 7 והשתתף כחייל סדיר במלחמת ששת הימים ובמילואים במלחמת יום הכיפורים. השתחרר ממילואים בדרגת רס"ן. למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים כלכלה ומדע המדינה וסיים בשנת 1972 ולתואר שני לימודי תעודה במנהל עסקים וסיים בשנת 1974.
בשנת 1969 נישא לגולי, ביתם של ברוך ועדינה שווייג ונצר לראש"ז, ונולדו להם ארבעה בנים. באותה שנה החל לעבוד בבנק לאומי בו עבד 37 שנה. בתפקידו האחרון היה נציג הבנק באוסטרליה ודרום אפריקה.
בשנת 1992 החל ללמוד מחשבת ישראל באוניברסיטה העברית וסיים תואר שני בשנת 1996 ותואר שלישי בשנת 2007. בין מוריו הפרופסורים שלום רוזנברג, מיכאל סילבר, פול מנדס-פלור, רחל אליאור, יהודה ליבס, משה אידל, אביעזר רביצקי, יהוידע עמיר, אליעזר שביד, בנימין איש-שלום ואחרים. אחרי קבלת הדוקטורט המשיך לעסוק במחקר מחשבת ישראל בעת החדשה ואף לימד שלוש שנים בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
חמיאל הוא חבר הוועד המנהל של האופרה הירושלמית וכן נמנה עם קהילות יהודה הלוי ורמב"ן בשכונת קטמון.
מחקריו

חמיאל עוסק בעיקר במחקר הדתיות המודרנית. עבודת הדוקטור שלו עסקה בתגובות דתיות למודרנה בהגות של מהר"ץ חיות, רש"ר הירש ושד"ל. הוא בדק את התייחסותם של השלושה לתופעות כמו ביקורת המקרא, התפתחות ההלכה, הרפורמה, לימודי חול, חזרה לארץ ישראל, שיפור במעמד האישה וסובלנות לדתות אחרות. הוא מצא שהשלושה שייכים לזרם אמצע מיוחד במחצית הראשונה של המאה ה-19, בין מבקרי המקרא והרפורמים לבין האורתודוקסים, זרם שביקש לשלב את תרבות אירופה עם המסורת, ייחס חשיבות ללימודי חול וראה בחיוב את השיפור במעמד האישה וביחס לדתות מונותאיסטיות אחרות, בעיקר לנצרות. כל אחד מהשלושה הציע דרך שילוב משלו. זרם זה התפצל בהמשך לשניים: הנאו-אורתודוקסי והקונסרבטיבי. על בסיס המודלים של שלום רוזנברג ומשה הלברטל מסווג חמיאל את העמדות של השלושה בתחום התפתחות ההלכה, ועל פי המודל של שלום רוזנברג הוא מסווג את העמדות של השלושה בתחום היחס בין התבונה וההתגלות, בין התורה לפילוסופיה ובין המדע והדת. בנושא התפתחות ההלכה מציב חמיאל את חיות בעמדה הלוגיציסטית של ר"י אלבו, את רש"ר הירש בעמדת הגאונים – עמדת השחזור, ואת שד"ל בעמדת הרמב"ם – עמדת הקודקס המצטבר – עמדת החקיקה, המטרימה את ראשוני הקונסרבטיבים – האסכולה ההיסטורית הפוזיטיבית.
בנושא התבונה וההתגלות הוא מציע שחיות החזיק בעמדת הזהות המגבילה הפונדמנטליסטית, הירש החזיק בעמדת הזהות המגבילה הנאו-פונדמנטליסטית, ושד"ל החזיק בעמדת האמת הכפולה – העמדה הדיאלקטית הבלתי פתירה. לפי עמדה זו קיימות שתי אמיתות סותרות, זו של ההתגלות וזו של התבונה, ולא ניתן לאחותן אלא לחיות בשלום עם שתיהן.
בהמשך דרכו במחקר בדק חמיאל את השפעות שלושת גיבוריו על ההגות היהודית במאה העשרים. לאחר מכן אימץ חמיאל לעצמו את עמדת האמת הכפולה אותה גילה אצל שד"ל ובדק את ההוגים הדיאלקטיים במאה העשרים והעשרים ואחת, אותם הוא מיין בין הדוגלים בעמדה שהסתירה פתירה בדרך זו או אחרת, ובין אלה הסוברים שהמתח בין התבונה לאמונה אינו ניתן לאיחוי בעולמו של האדם אלא רק אצל אלוהים או בזמן אוטופי שמעבר להיסטוריה. במקביל הוא בחן את עמדותיהם של המתנגדים לאפשרות הסתירה הדוגלים בהרמוניה או סינתזה וטוען שזו עמדה אפולוגטית ואשלייתית שמתחמקת מהתמודדות עם הסתירות השונות וביניהן אלו שבין ההלכה והמוסר המערבי. במקביל עסק חמיאל גם בפרשנות התורה ופרסם פירוש מודרני משלו על חמשת חומשי התורה. זוהי סוגה חדשה המציגה קריאת פשט שוטפת ופרפרזה על כל האמור בתורה בכתיבה אישית פופולרית ולא אקדמית. לדעת חמיאל מגמת התורה להדריכנו להיות אנשים טובים יותר על ידי סיפורים חינוכיים על האבות ובאמצעות קביעת נורמות מוסריות.
ספריו

"הדרך הממוצעת": ראשית צמיחת הדתיות המודרנית, תגובות למודרנה בהגות של מהר"ץ חיות, רש"ר הירש ושד"ל, עיבוד (בידי עשהאל אבלמן) של עבודת הדוקטור של חמיאל, הוצאת כרמל, 2011.
לדעת תורה: להבין את פרשת השבוע, קריאה מודרנית בפשט התורה וברעיונותיה (שני כרכים), פירוש על התורה, ערך דורון ליבנה, בהפקת מנדלי מוכר ספרים ברשת, 2013.
האמת הכפולה: עיונים בהגות הדתית המודרנית במאה התשע עשרה ובהשפעתה על ההגות היהודית במאה העשרים, כינוס מאמרים והרצאות, ערך חננאל גולדברג, הוצאת כרמל, 2016.
בין דת לדעת חלק א': העמדה הדיאלקטית בהגות היהודית בת זמננו מהרב קוק עד הרב שג"ר, ערכה דנה שילר, הוצאת כרמל, 2018.
בין דת לדעת חלק ב': עמדת ההתנגדות לסתירה בין התבונה להתגלות בהגות היהודית בת זמננו מאליעזר גולדמן עד יונתן זקס, ערך עמרם פטר, הוצאת כרמל, 2019.
"הויית החכמה וגידולה" - פרקי מחקר ופרשנות, הוצאת כרמל, 2021.
"הויית החכמה וגידולה" - פרקי מחקר ופרשנות, חלק ב', הוצאת כרמל, 2024.
תרגומים לספריו

הדרך הממוצעת – תורגם לאנגלית על ידי ג'פרי גרין ויצא לאור בשנת 2014 בברייטון, בוסטון, ארצות הברית בהוצאת Academic Studies Press בשם "The Middle Way": The Emergence of Modern-Religious Trends in 19th Century Judaism, Responses to Modernity in the Philosophy of Z.H. Chajes, S.R. Hirsch, and S.D. Luzzatt.
האמת הכפולה – תורגם לאנגלית על ידי אבי קלנבך מחברת Academic Language Experts בשם The Dual Truth' Studies on Nineteenth-Century Modern Religious Thought and its Influence on Twentieth-Century Jewish Philosophy ויצא לאור בבוסטון ארצות הברית בשנת 2019, בהוצאת Academic Studies Press.
בין דת לדעת חלק א' – תורגם לאנגלית בידי אבי קלנבך מחברת Academic Language Experts ויצא לאור בשנת 2020 בארצות הברית בהוצאת Academic Studies Press בשם "Between Religion and Reason Part I: The dialectical Position in Contemporary Jewish Thought from Rav Kook to Rav Shagar".
בין דת לדעת חלק ב' - תורגם לאנגלית בידי מיכאל קראסיק מחברת Academic Language Expert ויצא לאור בשנת 2021 בבוסטון ארצות הברית בהוצאת Academic Studies Press בשם Between Religion and Reason Part II: the Position Against Contradiction Between Reason and Revelation in Contemporary Jewish Thought from Eliezer Goldman to Jonathan Sacks
לדעת תורה תורגם לאנגלית על ידי אותה חברת תרגום ויצא לאור בהפקת מנדלי מוכר ספרים ברשת בשנת 2018 בחמישה כרכים בשם "To Know Torah: To Understand the Weekly Parasha, Modern Reading in the Peshat of the Torah and its Ideas".
הערות שוליים

↑    חן קוטס, תפילת נעילה, באתר "ידיעות אחרונות", 23 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312081705171  BnF: cb166363645 (data)  GND: 1069351105  ISNI: 0000 0000 7642 8717  LCCN: no2009206068  SUDOC: 250178257  VIAF: 106832935   WorldCat (עם VIAF): 106832935 
חמיאל מתפלל תפילת שחרית בסיני, בעת ששימש כקצין דת במילואים בחטיבה 274 במלחמת יום הכיפורים, אוקטובר 1973
וימפל

ערך זה עוסק ברצועת בד לספר תורה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
וימפל במוזיאון היהודי של ניו יורק
ילד גולל וימפל בקהילת אהבת תורה. הגלילה מתבצעת מלמטה כלפי מעלה כמנהג פרנקפורט בהתאם לכלל "מעלים בקודש ואין מורידין".
וימפֶּל (בכתיב יידי: ווימפל, ווימפעל; בגרמנית: Wimpel) או מפה הוא כינוי לחיתול ששימש תינוקות בברית המילה שלהם, שעל פי מנהג כמה קהילות בגרמניה, כשהגיע התינוק לגיל שלוש נתנה משפחתו את החיתול מתנה לבית הכנסת כדי שישמש לעיטוף ספר התורה.
רוחבו של ה"וימפל" הוא כ-20 ס"מ ואורכו כ-3 מטרים, הוא היה מקושט ביצירות אמנות ונרקמו עליו שמותיהם של התינוק ואביו. השימוש בווימפל נהג בעיקר בדרום גרמניה אך גם במספר קהילות בצפון גרמניה ובאיטליה.
רוב החיתולים נשרפו בליל הבדולח או הושמדו בשואה, והמעטים שנשמרו נמצאים במוזיאונים בישראל ובעולם.
המנהג היום

ניסיון להמשיך מנהג זה נעשה במושבה "אביגדור" שבארגנטינה, על ידי פליטים מגרמניה שהגיעו לשם בשנת 1937.
גם בישראל נעשו ניסיונות דומים: בקיבוץ חפץ חיים המסורת נמשכת עד היום, כאשר נהוג שהסב מגביה את ספר התורה, האב גולל והילד בן השלוש חוגר את הווימפל סביב ספר התורה. גם בבתי הכנסת "איחוד שיבת ציון" בתל אביב, "מקור חיים" בפתח תקווה, מניין צעירים בבית אל ,"אהבת תורה" בחיפה ובקהילת "קול צופייך" בירושלים ממשיכים מנהג זה.
המנהג נפוץ בכל הקהילות של מכון מורשת אשכנז שהוקמו בארץ, וכן בבתי הכנסת של היקים ברחבי העולם.
בציורו של מוריץ אופנהיים Das Schultragen‏ (1869) נראים אב ובנו בטקס הצגת הווימפל בבית הכנסת.
לקריאה נוספת

בנימין שלמה המבורגר, שרשי מנהג אשכנז, כרך ב, בני ברק: מכון מורשת אשכנז, 2000, עמ' 515.
הערות שוליים

↑  'וימפל' בגרמנית: "לגלול" או "דגל". אפשרות נוספת היא שמדובר בשיבוש של המילה "וינטל" - חיתול.
↑  ראו למשל בעדת ישראל בברלין: חנני ברייטקופף, ‏היסטוריה בברלין: הקהילה היהודית בחגיגה משולשת, באתר כיכר השבת, 23 בדצמבר 2021.
↑  הציור כיום שמור במוזיאון היהודי של ניו יורק: The Presentation at the Synagogue (Das Schultragen), באתר המוזיאון היהודי של ניו יורק.
| ספר תורה |
| --- | --- | --- |
| כתיבת סת"ם | כתב סת"ם • דיו סת"ם • קלף • גוויל • סופר סת"ם • שרטוט בסת"ם • כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות • מכון סת"ם |  |
| קריאת התורה | הוצאת ספר תורה • אתה הראת • ויהי בנסוע • בריך שמיה • קריאת התורה • בעל קורא • עלייה לתורה • ברכו • ברכות התורה • הגבהה • גלילה • מי שברך |  |
| צורת האותיות | קרי וכתיב • אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך • אותיות תלויות • אותיות נקודות • תיוג |  |
| נוסח התורה | מסורה • נוסח המסורה • כתב יד לנינגרד • כתר ארם צובא • כתר דמשק • תנ"ך קניקוט • ספר תאגי • ווי העמודים |  |
| מצוות ואיסורים | מצוות כתיבת ספר תורה • קריאת התורה  • תלמוד תורה |  |
| מנהגים | הכנסת ספר תורה • היכל • ארון קודש • יד • מעיל • עצי חיים • וימפל • בדיקת מזוזות, תפילין וספרי תורה |  |
שיר למענך

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אורנה ומשה דץ
 מתוך האלבום "באותה המיטה"
 יצא לאור:  מאי 1988
 תאריך הקלטה:  1984
 שפה:  עברית
 אורך:  2:58
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  רחל שפירא
 לחן:  נחום היימן
 עיבוד:  רון דרויאן
"שיר למענֵךְ" הוא שיר בביצוע הצמד הישראלי אורנה ומשה דץ. רחל שפירא כתבה את השיר, ונחום היימן הלחין אותו. השיר התפרסם במאי 1988 כסינגל מתוך האלבום הראשון המשותף לצמד, "באותה המיטה", שהתפרסם ב־1987.
התקבלות

השיר הוצג כמועמד למצעד הפזמונים הישראלי השבועי של רשת ג' ב־31 במאי 1988, זכה להצלחה גדולה וצעד 16 שבועות, עד 4 באוקטובר 1988, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום השלישי ב־16 באוגוסט 1988.
במצעד השנתי לשנת תשמ"ח של התחנה השיר דורג במקום ה־44.
התקבלות > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1988)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1988)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1988)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1988)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 3  |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשמ"ח)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשמ"ח)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשמ"ח)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשמ"ח)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 44  |  |
הערות שוליים

1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 31 במאי 1988, באתר פזמונט
↑  שיר למענך – אורנה ומשה דץ (בהערות הסרטון), באתר יוטיוב
↑  האלבום "באותה המיטה", באתר Discogs
1 2 3  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 4 באוקטובר 1988, באתר פזמונט
1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 16 באוגוסט 1988, באתר פזמונט
1 2  המצעד השנתי הישראלי של רשת ג' לשנת תשנ"ד, באתר פזמונט
סנגריה

| --- | --- |

 סוג:  קוקטייל יין 
 מוצא:  ספרד, פורטוגל 
 
כד סנגריה
סנגריה (בספרדית: Sangría שמשמעו "מדמם") היא פונץ' קוקטייל יין, שמוגש קר או חם, ומוצאו מספרד ופורטוגל. העיר המזוהה ביותר עם המשקה היא ברצלונה. הסנגריה מורכבת מכוס יין אדום וחצי ליטר מיץ תפוזים טרי, בתוספת מעט סוכר או דבש, מקלות קינמון, מסמרי ציפורן וכוכבי אניס. אל המשקה נוהגים להוסיף פירות חתוכים לקוביות דקות: בדרך כלל תפוזים ולימונים (עם הקליפה), ולעיתים גם תפוחים ואגסים. במקומות מסוימים נוהגים להוסיף מעט ברנדי כדי לחזק את התחושה האלכוהולית.
היסטוריה

השם סנגריה מקורו במילה הספרדית Sangría ("מדמם") ומתייחס לצבעו האדום של המשקה. מקור המשקה מגיע עד ימי הביניים של אירופה התיכונית. באותה התקופה, המים לא היו ראויים לשתייה, לכן משקאות אלכוהוליים היו פתרון הולם כיוון שהם הורידו את הסיכוי לחולי. באותם זמנים, אנשים היו מערבבים יין, שהיה קליל ופחות חזק ממה שאנו רגילים אליו כיום יחד עם תבלינים כמו קינמון. יוונים ורומאים היו מכינים משקה אלכוהולי באמצעות סוכר, תבלינים ופירות בשם 'היפוקראס' - יין מתובל מימי הביניים, אשר ממנו נגזר מאוחר יותר המשקה הספרדי הידוע כיום כ'סנגריה'.
בראשיתה הייתה מיוצרת הסנגריה בספרד מגפנים שנשתלו על ידי הפניקים בסביבות שנת 1100 לפנה"ס.
כיבוש ספרד על ידי שושלות איסלאמיות הביאו לסיומו של עסק ייצור הסנגריה הספרדי, אשר נמשך עד לשנת 1492. המשקה היה מיוצר גם בבריטניה ובצרפת באמצעות אשכולות ענבים שמקורם בצרפת.
בשנת 1964 הציגה ספרד את הסנגריה בתערוכה העולמית שהתקיימה בניו-יורק וכך הפכה את הסנגריה למשקה בעל תהילה עולמית. מאז, מדינות אירופאיות רבות ומאות מסעדות יצרו גרסאות משלהן של הסנגריה. ספרד לבדה מציעה מספר רב של גרסאות מסורתיות לפי אזורים שונים במדינה, כמו למשל גרסה תוססת באזורים בספרד שבהם מייצרים קאווה.
הסנגריה נזכרת בשיר של נעמי שמר 'אני גיטרה' - "על משבצות אדום לבן, אשכול בשל על השולחן, ואגסים דמויי סזאן, וגם סנגריה". וגם בשיר "just a perfect day" של לו ריד.
ראו גם

טינטו דה וראנו
קלימוצ'ו
יין מתובל
הערות שוליים

↑  Everything You Didn't Know About Sangria, Food & Wine (באנגלית)
↑  Sam, Sangria | Beverage, True Food Fact (באנגלית אמריקאית)
| קוקטיילים |
| --- | --- | --- |
| סוגי קוקטיילים | קוקטייל יין • קוקטיילי שלהבת • קוקטיילי חנקן נוזלי • סאוור • פונץ' |  |
| ציוד וכלים לקוקטיילים | שייקר •  כפית בר • מבחש • מסננת קוקטיילים • מגרסת קרח • ג'יגר |  |
| עיטורי קוקטייל | דובדבן מסוכר • מטריית קוקטייל • קשית שתייה |  |
| סירופים וציוד נוסף | מי סוכר • גרנדין • מכונת קפה • מסחטה • בלנדר |  |
| כוסות לקוקטיילים |  כוס מרטיני •  כוס אולד פאשנד •  כוס ברנדי סניפטר •  כוס הייבול •    כוס יין •  כוס מרגריטה •  כוס קולינס •  כוס שמפניה |  |
| אחר | בר • מסיבת קוקטייל • פליירינג • מוזג • איגוד הברמנים הבינלאומי • אנגוסטורה ביטרס • שמלת קוקטייל |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם בדרשי

| --- | --- |
 לידה:  1240 בזייה, צרפת 
 פטירה:  1296 (בגיל 56 בערך) 
 מדינה:  צרפת, כתר אראגון 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
רבי אברהם בן יצחק בֶּדֶרְשִׂי (לעיתים: אברהם פרופיאט; בצרפתית: Abraham Bedersi;‏ ~ד'תתק"ץ, 1230 – ~ה'ס', 1300) היה רב ומדקדק עברי,  משורר ופייטן מחכמי יהדות פרובנס במאה ה-13.
קורות חיים

מגיל צעיר התגורר בפרפיניאן והיה תלמידו של רבי יוסף האזובי. עמד בקשר מכתבים עם יהודי ברצלונה ועם המקובל רבי טודרוס בן יוסף אבולעפיה.
רבים משיריו קובצו בידי בנו, רבי ידעיה הפניני.
כתביו

החרב המתהפכת - קורות בית אביו ותולדות משוררי פרובנס וספרד שקדמו לו, כלולים בשיר בן 210 ("חרב" בגימטריה) בתים. השיר נדפס כנספח לספרו "חותם תוכנית" מבואר בידי שמואל דוד לוצאטו.
חותם תוכנית: מילון לשמות נרדפים בכתבי הקודש, עם נספחים ומבוא, אמסטרדם תרכ"ה
בקשת אלף אלפין, וילנה תרל"ג, (בקשה ובה 1000 מילים שמתחילות כולן באות א'. נדפסה עם הערות מאת מרדכי מורטרה)
בקשת הלמדין, פפד"א תקעב, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  ראו כאן, אמנם יש שכתבו שבנו רבי ידעיה הפניני הוא המחבר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258307505171  GND: 1124278028  ISNI: 0000 0000 6667 1801  LCCN: nb2007025967  SELIBR: 262194  VIAF: 44700813   WorldCat (עם VIAF): 44700813
דאלאס וינגס

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1998 
 מדינה:  ארצות הברית 
 אולם ביתי:  קולג' פארק סנטר, Kay Bailey Hutchison Convention Center
 ליגה:  ליגת ה-WNBA 
 מאמן:  Fred Williams, Vickie Johnson, Taj McWilliams-Franklin, Latricia Trammell, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
 wings.wnba.com
 
דאלאס וינגס (באנגלית: Dallas Wings) היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בליגת ה-WNBA, במסגרת הבית המערבי. הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות ליגה - בשנים 2003, 2006 ו-2008. הקבוצה משחקת באולם "College Park Center" בעיר דאלאס אשר במדינת טקסס שבארצות הברית. מייסודה בשנת 1998 ועד לשנת 2009 נקראה הקבוצה "דטרויט שוק", ובין השנים 2010–2015 נקראה "טלסה שוק".
הקבוצה נוסדה ב-1998, כשנה לאחר הקמת הליגה, והייתה בין הקבוצות הראשונות שהצטרפו לשמונה המייסדות. היא גם הייתה לקבוצה הראשונה שאינה משמונה הקבוצות המייסדות שזכתה באליפות. הבעלים הראשון היה ביל דוידסון, איש עסקים ונדבן שהיה גם בעליה של קבוצת כדורסל הגברים של דטרויט, דטרויט פיסטונס. דוידסון היה בעליה של הקבוצה עד מותו ב-2009.
פול ריד

| --- | --- |

ריד בשנת 2022
 לידה:  14 ביוני 1999 (בן 25) אורלנדו, פלורידה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.06 מטר
 מספר:  44
 מכללה:  אוניברסיטת דה פול
 דראפט:  בחירה מספר 58, 2020 פילדלפיה 76'
 קבוצות כשחקן
 2020– 2020–2022:  פילדלפיה 76' ←דלאוור בלו קואוטס
 הישגים כשחקן
 MVP של ליגת הפיתוח של ה-NBA‏ (2021) רוקי העונה של ליגת הפיתוח של ה-NBA‏ (2021)
פול ריד (באנגלית: Paul Reed; נולד ב-14 ביוני 1999) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA, בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
קריירת מכללות

ריד נולד בעיר אורלנדו שבפלורידה, ובין השנים 2017–2020 למד באוניברסיטת דה פול אשר בשיקגו, אילינוי. בעונתו האחרונה בקבוצת האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות, 10.7 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק, ונבחר לחמישיית העונה של מחוז Big East.
קריירה ב-NBA > פילדלפיה 76'

ריד נבחר בבחירה ה-58 של דראפט ה-NBA‏ 2020, על ידי פילדלפיה 76'. בעונת הרוקי שלו מיעט לשחק ב-NBA, אך שותף ב-15 משחקים בליגת הפיתוח של ה-NBA עם קבוצת הבת של פילדלפיה – דלאוור בלו קואוטס – וזכה הן בתואר ה-MVP של העונה והן בתואר רוקי העונה, לאחר שרשם ממוצעים של 22.3 נקודות ו-11.9 ריבאונדים למשחק. בעונת 2022/2023 שותף ב-69 משחקי NBA, וקלע 4.2 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של ג'ואל אמביד.
ביולי 2023 חתם ביוטה ג'אז על הצעת חוזה ל-3 עונות עבור כ-23 מיליון דולר, אולם הסיקסרס השוו הצעה זו והשאירו את ריד בפילדלפיה.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020/2021 | פילדלפיה | 26 | 0 | 6.8 | 0.538 | 0.000 | 0.500 | 2.3 | 0.5 | 0.4 | 0.5 | 3.4 |
| 2021/2022 | פילדלפיה | 38 | 2 | 7.9 | 0.563 | 0.250 | 0.429 | 2.4 | 0.4 | 0.9 | 0.4 | 3.1 |
| 2022/2023 | פילדלפיה | 69 | 2 | 10.9 | 0.593 | 0.167 | 0.745 | 3.8 | 0.4 | 0.7 | 0.7 | 4.2 |
| קריירה |  | 133 | 4 | 9.3 | 0.574 | 0.150 | 0.658 | 3.1 | 0.4 | 0.7 | 0.6 | 3.7 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020/2021 | פילדלפיה | 3 | 0 | 3.7 | 0.500 | 0.000 | 0.000 | 2.7 | 0.0 | 0.0 | 0.3 | 1.3 |
| 2021/2022 | פילדלפיה | 12 | 0 | 11.7 | 0.528 | 0.667 | 0.571 | 3.8 | 0.8 | 0.8 | 0.5 | 3.7 |
| 2022/2023 | פילדלפיה | 11 | 2 | 14.3 | 0.579 | 0.000 | 1.000 | 5.5 | 0.6 | 0.5 | 0.4 | 4.6 |
| קריירה |  | 26 | 2 | 11.8 | 0.551 | 0.667 | 0.786 | 4.4 | 0.7 | 0.6 | 0.4 | 3.8 |
עווני עבד אל-האדי

| --- | --- |
עווני עבד אל-האדי בשנות ה-40 של המאה ה-20
עווני עבד אל-האדי בשנות ה-40 של המאה ה-20
 לידה:  1889 
 פטירה:  15 במרץ 1970 (בגיל 81 בערך) קהיר, מצרים 
 מדינה:  ירדן 
 השכלה:  סורבון 
 תפקיד:  סנאטור ירדן 
 מפלגה:  מפלגת אל-איסתקלאל 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  טרב עבד אלהאדי 
 
עווני עבד אל-האדי (בערבית: عوني عبد الهادي; 1889 – 15 במרץ 1970) היה מדינאי פלסטיני ופאן-ערבי לאומי בולט וחלוצי,
הבולט ביותר מבני משפחת עבד אל-האדי במחצית הראשונה של המאה ה-20.
עמד בראשות מפלגת אל-איסתקלאל והיה מנהיגה בכל שנות קיומה. במסגרת זו היה בין האחראים המרכזיים למרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939. לאחר 1948 היה שר בממשלת ירדן ושגרירה לקהיר.
לקריאה נוספת

יעקב שמעוני, ערביי ארץ ישראל, תל אביב תש"ז, עמוד 230
משה חננאל, הירושלמים, ירושלים 2007, עמוד 278
הערות שוליים

↑  לעומת זאת, לפי מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 48, הערה 15: נולד בשנת 1882.
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, עמ' 230.
↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 48, הערה 15.
↑  תום שגב, ימי הכלניות : ארץ ישראל בתקופת המנדט, עמ' 225.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, נספח א', עמ' 251–254.
↑  תום שגב, ימי הכלניות, עמ' 256–257.
↑  יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1939-1929, עמ' 156.
↑  יהושע פורת, ממהומות למרידה, עמ' 204.
↑  אביבה חלמיש, העלייה כאבן נגף וראש פינה, קתדרה 66, דצמבר 1992
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק יד, עמ' 317–318.
↑  יעקב ורנה שרת (עורכים), שוחר שלום – היבטים ומבטים על משה שרת, עמ' 297, הערה 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257208505171  GND: 1146428162  ISNI: 0000 0003 5860 3106  LCCN: nr95036077  SUDOC: 075705982  VIAF: 12200012   WorldCat (עם VIAF): 12200012 
עבד אל-האדי (משמאל) עצור במחנה סרפנד, 1936. מימין: עזת דרוזה.
עווני עבד אל-האדי
ז'אק קופו

| --- | --- |

צילום משנת 1936, סטודיו ארקור
 לידה:  4 בפברואר 1879 פריז, צרפת 
 פטירה:  20 באוקטובר 1949 (בגיל 70) בון, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (1935)  Prix Paul Hervieu (1924) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קופו, 1917
ז'אק קופו (בצרפתית: Jacques Copeau;‏ 4 בפברואר 1879 – 20 באוקטובר 1949) היה שחקן, מחזאי, דרמטורג ובמאי תיאטרון צרפתי, מבקר תיאטרון ומורה לדרמה, מן המשפיעים ביותר על עיצובו של התיאטרון המודרני בצרפת. יחד עם כותבים כאנדרה ז'יד וז'אן שלומברגר ייסד ב-1909 את כתב העת הספרותי "נובל רווי פרנסז" (Nouvelle Revue Française - NRF) ממנו צמחה ב-1911 הוצאת גלימאר. ב-1913 ייסד את תיאטרון וייה-קולומבייה (Théâtre du Vieux-Colombier) בפריז ולאחר מלחמת העולם הראשונה ייסד בית ספר למשחק. שיטתו ביקשה ליצור קשר עמוק בין הקהל לשחקן באמצעות הדגשת מיומנויות משחק כתנועה ושימוש בדיבור להדגשת הטקסט והמקצב. הוא התנגד לריאליזם מוגזם ונטה לסימבוליזם ובכך השפיע גם על עיצוב התפאורה בתיאטרון המודרני שנטה לכיוון במה עירומה, אף זאת על מנת למקד את הדרמה בשחקן. שיטתו דרשה חזרות מרובות ועבודה רבה על טכניקות משחק, תרגילי אימפרוביזציה, שימוש באביזרים ומסכות. כמנהל תיאטרון ביקש לייצר גישה מודרנית לרפרטואר לשילוב שחקני אנסמבל בהצגות רבות במהלך השנה, קלאסיות ומודרניות, צרפתיות-מקוריות ומתורגמות ובכך לפתוח בפני השחקנים והקהל מגוון רחב של התנסויות. לקראת סוף ימיו ביקש לחזור אל המסורות הקדומות של התיאטרון כמו תיאטרון הנו היפני והקומדיה דל'ארטה.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

קופו נולד בפריז, בן למשפחה בורגנית בעלת אמצעים. כבר מגיל צעיר נמשך לתיאטרון, ומחזהו הראשון, Brouillard du matin ("ערפילי בוקר") הוצג כבר כאשר היה בן 18. הוא למד פילוסופיה בסורבון, אך לא סיים. בשנת 1902 נשא לאשה בקופנהגן את אגנס תומסן, אישה מבוגרת ממנו במספר שנים, בה התאהב עוד כאשר שהתה בפריז כאשר היה בן 17. עם שובם לצרפת ב-1903, עם בתם מריאן-הלן, השתלב קופו בניהול עסקי משפחתו בארדנים. כך פגש את הסופר אנדרה ז'יד שהתגורר באנז'קור הסמוכה. ב-1905 נולדה בתו השנייה, הדוויג. בנסיעותיו לבירה, שהלכו ותכפו, ביקר קופו בתיאטרון, כתב ביקורות תיאטרון למספר כתבי עת ועשה לו שם כמבקר תיאטרון. הצלחת המפעל המשפחתי סיפקה לקופו גב כלכלי איתן, הוא רכש אחוזה במחוז סן ומארן ליד פריז ועבר להתגורר שם עם משפחתו באופן קבוע. ב-1909 יסד עם ז'יד את כתב העת "נובל רווי פרנסז" (Nouvelle Revue Française - NRF), שהיה לאחד הנחשבים בצרפת ופרסם בו את ביקורותיו שהלכו והפכו למשנה סדורה על התיאטרון.
ביוגרפיה > תיאטרון וייה-קולומבייה והמניפסט

ב-1910 החל את עבודתו כדרמטורג כאשר עיבד לבמה את הרומן "האחים קרמזוב" מאת דוסטויבסקי עבור "תיאטרון האמנויות" (Théâtre des Arts), עם שארל דולן בתפקיד סמיֶרדיָקוֹב ולואי ז'ובה בתפקיד זוסימה. קופו התנגד לתיאטרון הפריזאי המסחרי של התקופה, לצורת המשחק האופנתית המוגזמת והמלאכותית ולדגש שהושם על פרשנות ריאליסטית מודגשת, אותה ראה כשטחית וכמכשלה בדרך להבנה עמוקה של הטקסט והדמויות. קופו ביקש לנקות את המשחק מקישוטיות וממלאכותיות ולייצר תיאטרון שיתבסס על פשטות, כנות ונאמנות לטקסט המחזה. על מנת לבצע את תוכניתו רכש תיאטרון ברחוב וייה-קולומביה בגדה השמאלית, הרחק מהמרכז התיאטרוני בשדרות האופנתיות והמלאכותיות של הגדה הימנית וסמוך למרכזי האוניברסיטה והסטודנטים, האינטלקטואלים והאמנים. נאמן לפשטות ולשקיפות בה דגל, קרא לו על שם הרחוב "תיאטרון וייה-קולומבייה" (Théâtre du Vieux-Colombier; מילולית: "תיאטרון שובך היונים הישן"). בשנת 1913 גיבש את אנסמבל השחקנים הצעירים, בהם דולן, ז'ובה, רוז'ר קארל וסוזן בינג, אותם ביקש לעצב ברוחו. בחזרות, שהתקיימו במהלך הקיץ באחוזתו, הדריך קופו את שחקניו לקריאה מדויקת וקפדנית של הטקסט, בד בבד עם תרגילי משחק, תנועה ואימפרוביזציה יומיומיים. הלהקה שבה לפריז בספטמבר, ובאותה עת פרסם קופו ב-NRF את המניפסט של תאטרונו החדש "חיבור על החידוש הדרמטי: תיאטרון וייה-קולומבייה " (Un essai de rénovation Dramatique: le théâtre du Vieux-Colombier).
את התיאטרון ביקש לבסס על קהל של מנויים, שיתן לו בסיס כלכלי קבוע ויאפשר הוזלה של הכרטיסים לקהל צעיר, בעל נטייה אמנותית. שנית, דרש קופו מגוון של לפחות שלוש הפקות שונות בשבוע, מן הרפרטואר הקלאסי והמודרני כאחד, שיקסום לקהל רחב ויאפשר לשחקנים להתנסות בתפקידים רבים ושונים. בצד עידוד העלאת מחזות מהקלאסיקה של התיאטרון הצרפתי משל מולייר וז'אן רסין, בהפקה תקופתית וללא עיצוב מודרניסטי, עודד קופו מחזאים צעירים וחדשניים לשלוח לו מחזות. מבחינת עיצוב התפאורה ביקש קופו במה פנויה ככל האפשר לשחקנים, ללא עומס ויזואלי וטכני ראוותני, שהיה מקובל בתיאטרון הרפרטוארי של התקופה. מודעת הפרסום לתיאטרון החדש, שפורסמה באוקטובר 1913, עוצבה כמנשר מהפכני הקורא לצעירים להפנות עורף לתיאטרון המסחרי.
ואכן, התיאטרון הציג בשנתו הראשונה שלל הפקות קלאסיות (בהן "הקמצן" של מולייר והלילה השנים עשר של שייקספיר) ומודרניות (משל רוז'ה מרטן די גאר, פול קלודל, אלפרד דה מיסה ואחרים) וקנה לו קהל נאמן וביקורות נלהבות. אולם, בעת תכנון העונה השנייה פרצה מלחמת העולם הראשונה. קופו ניסה להעלות הפקה מצומצמת של אגדת חורף עם סוזן בינג, אך החדשות המרות מהחזית פגמו בהמשך ההצגות.