stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רג' הראסטי (היסטוריון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1947 נירג'האזה, הונגריה 
 פטירה:  17 במאי 2023 (בגיל 76) 
 ענף מדעי:  יהדות הונגריה, שואת יהודי הונגריה, ביוכימיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (1970)  ELTE Faculty of Humanities (1982) 
 פרסים והוקרה:  פרס שאנדור שייבר (2003)  Hungarian Golden Cross (1996) 
 
ג'רג' הראסטי (בהונגרית: Haraszti György;‏ נירג'האזה 11 בינואר 1947 – 17 במאי 2023) היה היסטוריון יהודי-הונגרי. מחקריו, עבודותיו וספריו העיקריים עסקו בתולדות יהדות הונגריה. הוא היה המנכ"ל של בית הספר האמריקאי בבודפשט והמנכ"ל של המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי בבודפשט. הוא זכה בפרס שאנדור שייבר.
קורות חייו

ג'רג' הראסטי נולד במשפחה יהודית ניצולת שואה ולמד במקור כמהנדס כימי באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה וקיבל תואר כזה ב-1970. ב-1973 סיים את הדוקטורט שלו בביוכימיה. לאחר מכן, החליט שהוא עדיין רוצה לעבוד כהיסטוריון, אז הוא נרשם לפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת אטווש לוראנד. שם הוא קיבל תואר בהיסטוריה ב-1981. בשנת 2004 קיבל תואר דוקטור גם בהיסטוריה ובפילוסופיה דתית, ובשנת 2005 קיבל אישור ומינוי בבית המדרש לרבנים בבודפשט - האוניברסיטה היהודית.
משנת 1982 עבד בארכיון הבירה של בודפשט ומשנת 1987 באוניברסיטת אטווש לוראנד עד פרישתו ב-2012, למעט התקופה שבין 1992 ל-1997, אז היה המנכ"ל של בית הספר האמריקאי והתיכון, ובין 1994 -לבין במקביל לעבודתו האוניברסיטאית ב-ELTE, ניהל את החוג להיסטוריה ופילוסופיה דתית בבית המדרש לרבנים בבודפשט - שנקראת האוניברסיטה היהודית, וכן ערך מספר כתבי עת. הוא גם הנחה נושאי דוקטורט. משנת 2011 כיהן כנשיא חבר הנאמנים של המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי והקרן הציבורית לאוסף הזיכרון והנצחה, ובין השנים 2018–2020 כיהן כנשיא חבר הנאמנים של המוזיאון ההיסטורי היהודי של ארז'בטווארוש.
תחום המחקר העיקרי שלו היה תולדות יהדות הונגריה. עבודתו זכתה להכרה בצלב הזהב של הרפובליקה ההונגרית ב-1996 ובפרס אלכסנדר שייבר ב-2003.
עבודותיו העיקריות

על גבול שני עולמות. (בודפשט, עבר ועתיד, 1999);
קברי יהודים בבודפשט (בודפשטPolgArt Könyvkiadó, 2004);
פרוטוקול אושוויץ (בודפשט, עבר ועתיד, 2005; 2016);
מפאנוניה להונגריה. הכרונולוגיה המוערת של יהדות הונגריה מהזמנים הקדומים ביותר ועד ימינו בארץ האגר הראשון: מראשיתה ועד לחלוקת הארץ לשלושה חלקים. (בודפשט, MTA BTK TTI, 2014.)
(עם מחברים משותפים) ההיסטוריה של יהדות הונגריה (בודפשט, Szent István Társulat, 2018)
פרסומיו (חלק)

| --- | --- |
2021: Haraszti György: Ismerjük meg jobban őket! - Zsidó embermentők 1944-45-ben, In: Hantó, Zsuzsa; Tassy-Becz, Éva (szerk.) Embermentés, sorsok, tények és tanúk, Kráter Műhely Egyesület (2021) pp. 86-111. dokumentum típusa: Könyvrészlet/Könyvfejezet nyelv: magyar
2019: Haraszti György, Negyela László Márk, Hicsik Dóra: Lajos utca 163. Óbuda zsinagógája és annak közössége, Re:Publikáció Kiadó dokumentum típusa: nyelv: magyar
2018: Haraszti György: Nagy várakozások - halványuló illúziók, In: Oláh, János; Zima, András (szerk.) Schöner Alfréd hetven éves, Gabbiano Print (2018) pp. 165-200. dokumentum típusa: Könyvrészlet/Könyvfejezet nyelv: magyar
2017: Haraszti György: Die Emanzipation der Juden in Ungarn im 19.und 20. Jahrhundert Ein historischer Überblick, In: Szécsi, József; Schőner, Alfréd; Haraszti, György; Háberman, Zoltán; Fényes, Balázs; Uhrman, Iván; Szécsi, József (szerk.) Christian-Jewish Theological Yearbook, Keresztény-Zsidó Társaság (2017) pp. 66-79. dokumentum típusa: Könyvrészlet/Könyvfejezet nyelv: német
2014: Haraszti György: Pannóniától Magyarországig, MTA BTK Történettudományi Intézet dokumentum típusa: Könyv/Szakkönyv nyelv: magyar
2014: Haraszti György: Égő titok, RUBICON 25: (3) pp. 64-69. dokumentum típusa: Folyóiratcikk/Szakcikk nyelv: magyar
2014: Haraszti György: Az elme démonai, In: Trachtenberg, Joshua; Haraszti, György; F, Romhányi Beatrix (szerk.) Az ördög és a zsidók, Attraktor (2014) pp. 238-243. dokumentum típusa: Könyvrészlet/Könyvfejezet nyelv: magyar
2013: Haraszti György: Kényszerperegrináció az első világháború után, In: Borsi-Kálmán, Béla (szerk.) Homályzónák, 2000; Sík Kiadó (2013) pp. 213-224. dokumentum típusa: Könyvrészlet/Könyvfejezet nyelv: magyar
2012: Haraszti György: „Talmud-hamisítók”, In: Naftali, Kraus (szerk.) Iránytűvel a Talmud tengerén Misna, Gemára, szóbeli tan, Wesley János Lelkészképző Főiskola (2012) pp. 168-176. dokumentum típusa: Könyvrészlet/Könyvfejezet nyelv: magyar
2011: Haraszti György: Situation of the Hungarian Speaking Jewry in Central-East Europe from the End of World War II to Comminist Takeover (1945-1948/49), In: Ladislau, Gyémánt (szerk.) Studia Judaica, Editura Fundatiei pentru Studii Europene (2011) pp. 70-86. dokumentum típusa: Könyvrészlet/Szaktanulmány nyelv: angol
נגה הראובני

| --- | --- |

נגה הראובני בנאות קדומים
 לידה:  21 בינואר 1924 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  28 באוקטובר 2007 (בגיל 83)
 ענף מדעי:  ביולוגיה, בוטניקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל בשנת 1994
 תרומות עיקריות
 מייסד הגן הלאומי נאות קדומים.
 
נגה הראובני (21 בינואר 1924, ט"ו בשבט ה'תרפ"ד – 28 באוקטובר 2007, ט"ז בחשוון ה'תשס"ח) היה מייסד הגן הלאומי נאות קדומים וחתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
ביוגרפיה

נגה הראובני נולד בירושלים בט"ו בשבט ה'תרפ"ד, בן לחנה ולד"ר אפרים הראובני, אנשי העלייה השנייה. הוריו היו מראשוני המחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים, והקימו בהר הצופים מוזיאון לצמחי התנ"ך, שהיה קיים עד 1948. בני הזוג הראובני יזמו הקמת גן בוטני עברי שיכלול את צמחי התנ"ך, המשנה והתלמוד, אך היוזמה לא יצאה אל הפועל, ולימים הגשים בנם את חלומם.
עניינם של הוריו של הראובני לא היה רק בבוטניקה כאחד ממדעי הטבע, אלא גם בקשר שבינה לבין העברית, אשר במשך השנים נותק הקשר הגשמי בין דובריה לבין האדמה, הצומח והחי. במורשת זו המשיכו נגה ואחותו, איילת השחר.
נגה הראובני ציין, כי בכוונה הוריו בחרו שמות כוכבים ולא צמחים כדי לא לכפות על הילדים עיסוק בתחום הבוטניקה.
בשנת 1945 סיים לימודים לתואר מוסמך באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המוסמך שלו, בהדרכת פרופסור מיכאל זהרי, נשאה את השם "חקירת ההבדלים בין האפיים האקולוגיים של שני מיני ה-Cistus (לוטם) הגדלים בארץ ישראל".
בתחילת שנות הארבעים הצטרף לארגון ההגנה, ובו עסק ב"חינוך שדה" - היכרות עם צמחי ארץ ישראל ותרומתם לחיים בשדה. המשיך בדרך זו בצה"ל, והיה מפקד המדור לחינוך שדה. בשנת 1960 השתחרר מצה"ל, והחל לפעול להקמתה של שמורת נאות קדומים. בשנת 1965 הוקצו לשמורה 2,500 דונם ליד יער בן שמן. הראובני וצוות השמורה נטעו בה מגוון רחב של צמחי ארץ ישראל, והיא נפתחה לציבור בשנת 1984.
על מפעלו זה הוענק לו ולצוות השמורה בשנת 1994 פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. בנימוקי השופטים נאמר:
"בעקשנותו הבלתי נלאית, במשך עשרות שנים, הצליח נגה להביא רעיון רב ערך לכלל הגשמה. הוא השכיל לגייס את תעצומות הנפש ואת המשאבים הדרושים כדי להקים מפעל לימודי המטביע את רישומו על פני חיינו ומחנך ציבור גדול, בעיקר בני נוער, לאהבת הארץ ולהבנת מרכזיותה בחיי העם היהודי."
הראובני נפטר בגיל 83 והותיר אחריו את אשתו ושני ילדיו.
ספריו

אור חדש על ספר ירמיהו – על יסוד מחקרים בנתיבותיו של הנביא בנוף-מולדתו
טבע ונוף במורשת ישראל (קריאה מקוונת של הספר באתר כותר)
מדבר ורועה במורשת ישראל (באתר כותר)
שיח ועץ במורשת ישראל (באתר כותר)
ארבעת המינים
סמל המדינה: שרשיו בטבע הארץ ובמורשת ישראל, באתר כותר
ראש השנה לאילן: סדר לליל ט"ו בשבט בעקבות מסורת המקובלים
הערות שוליים

↑  חתן פרס ישראל נגה הראובני הלך לעולמו, באתר ynet, 28 באוקטובר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262314805171  BIBSYS: 4035816  BnF: cb12674921b (data)  GND: 1142243583  ISNI: 0000 0004 5626 5147  LCCN: n81095993  SUDOC: 159131057  VIAF: 323145067277066631481   WorldCat (עם VIAF): 323145067277066631481
גבי ברמקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1929 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  30 באוגוסט 2012 (בגיל 82) 
 השכלה:  האוניברסיטה האמריקנית בביירות  אוניברסיטת מקגיל 
 מעסיק:  אוניברסיטת ביר זית 
 תפקיד:  נשיא אוניברסיטת ביר זית (1974–1993) 
 
גבי אנטוני ברמקי (3 בנובמבר 1929 - 30 באוגוסט 2012) היה מדען סופר, פרופסור באוניברסיטה ואחד הפעילים הבולטים בבניית מערכת ההשכלה הגבוה הפלסטינית. שימש כנשיא בפועל של אוניברסיטת ביר זית בשנים 1974–1993.
ביוגרפיה

נולד בירושלים, לאנטוני ואוולין ברמקי, משפחה פלסטינית נוצרית (נוצרית אורתודוקסית). אביו היה אדריכל ותכנן מבנים רבים, כולל מבני מגורים וכנסיות ברמאללה ובירושלים. היה נשוי לחיפה אלתרזי ונולדו להם שלושה ילדים חני, סמי והניה. קרוב משפחתו הוא הארכאולוג דימיטרי בראמכי.
בהיותו בן חמש נשלח ברמקי ב-1934 לפנימייה בבית הספר בביר זית, שם למד את השפה הערבית והאנגלית וגם על הלאומיות הערבית. בשנת 1946 סיים ברמקי את לימודיו במכללת ביר זית עם תעודת בגרות.
לאחר מכן, בשנת 1950, המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטה האמריקאית בביירות, שם למד בכימיה. הוא השלים תואר ראשון בשנת 1950 ותואר שני בשנת 1953. ברמקי קיבל מלגה ללימודי דוקטורט באוניברסיטת מקגיל בקנדה (1957–1959), ולאחר מכן חזר לעבוד במכללת ביר זית כמורה.
החל משנת 1953 הוביל ברמקי את הפיכתה של מכללת ביר זית למוסד להשכלה גבוה ושימש גם כדיקן שלה. בשנת 1972 הפכה המכללה רשמית לאוניברסיטה. בשנת 1974 גורש נשיא אוניברסיטת ביר זית, חנה נאצר, על ידי ישראל למשך 19 שנים. אז נבחר ברמקי. להיות נשיא בפועל של האוניברסיטה. למרות המדיניות ישראל שלא אפשרה את פיתוח האוניברסיטה, המחזור הראשון של בוגרי תואר ראשון סיים ב-1976.
בסיום מלחמת ששת הימים החרים קצין צה"ל את מכונית הפיג'ו של ברמקי. הסופר חיים גורי היה מפקד פלוגה במילואים שהוצב ברמאללה וראה את קצין נוסע ברכב, הוא שאל אותו מאין לקחת אותו והראה לו את הבית. גורי וסגנו החזירו את הרכב לברמקי, שאמר לו שאשתו בהיריון, היא יכולה כל רגע ללדת ויש עוצר. גורי נתן לו צו תנועה בין המחסומים, שאכן סייע להם להגיע לבית החולים. לימים פרסם ברמקי את סיפור הפגישה בספרו 'Peaceful Resistance' ‏. 13 שנה לאחר אותו אירוע, נפצעה בתו של ברמקי, האניה, מירי של חיל צה"ל באל-בירה. גורי הלך עם העיתונאי דני רובינשטיין לבית החולים אל־מקאסד בהר הזיתים, לברר מה קרה. כשנכנסנו לחדרה של הנערה בבית החולים, אמרה לי אישה שישבה לידה, 'מר גורי, תכיר את הילדה שלך'. זו הייתה אשתו של ברמקי והילדה הייתה בתו.
בשנת 1977 היה ברמקי ממייסדי המועצה הפלסטינית להשכלה גבוהה. בשנת 1994 נבחר ברמקי כיועץ מיוחד למשרד החינוך וההשכלה הגבוהה. הוא כיהן בתפקיד זה 12 שנים. כמו כן עבד כמזכ"ל המועצה להשכלה גבוהה וסגן נשיא המועצה למחקר מדעי ומונה לנשיא הראשון של הקרן לשיפור האיכות.
הוא נבחר ל-25 שנה כחבר במועצת "פוגוואש" במהלך (1992–2002) וחבר פעיל בקבוצת הייעוץ "שיטות אלטרנטיביות". הוא כיהן כחבר בוועד הפועל של המערכה הפלסטינית, וחבר מייסד של תוכנית שיתוף הפעולה האקדמי הפלסטיני-אירופי בחינוך (PEACE), תוכנית משותפת בין אוניברסיטאות פלסטיניות ליותר מ-40 אוניברסיטאות אירופאיות. ד"ר ברמקי היה גם חבר פעיל במועצת הנאמנים של קרן מווטין (הקרן הפלסטינית לחקר הדמוקרטיה), חבר הנאמנים של אוניברסיטת ביר-זית ובוועד המייעץ של הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה על שם אדוארד סעיד.
במהלך האינתיפאדה השנייה ברמקי עמד בראש קבוצת אינטלקטואלים ועיתונאים, שפורסמו מודעה בעיתונות הפלסטינית בה הופיעה הקריאה לשים קץ לפיגועים נגד אזרחים בתוך ישראל. באוקטובר 2003 השתתף במשלחת של פעילי שלום ישראלים ופלסטינים שביקרו בבית הנשיא. חברי המשלחת הציגו לנשיא משה קצב עצומה הקוראת לשלום צודק על בסיס פתרון שתי המדינות.
ברמקי נפטר ב-30 באוגוסט 2012.
פרסים והוקרה

בשנת 1993 קיבל ברמקי אות שהוענק לו על ידי משרד ההשכלה הגבוהה הצרפתי, כהוקרה על תרומתו לחינוך.
נשיא הרשות הפלסטינית העניק לכבודו את אות "מסדר ההצטיינות הפלסטיני" זמן קצר לאחר פטירתו, "כאות הוקרה על תרומתו להעלאת מעמד ההשכלה הגבוהה ובתרומה לבניית האוניברסיטה הפלסטינית הראשונה".
אוניברסיטת ביר זית הקימה קתדרה לכימיה על שמו, "קתדרת גבי ברמקי", והכריזה על "פרס הצטיינות ברמקי" לבוגרים.
הערות שוליים

↑  הארכיאולוג, מעריב, 1 בדצמבר 1957
↑  יורם בינור, תמונות מביר־זית, כל העיר, 12 בדצמבר 1986
↑  דני רובינשטיין, תהום בין ישראל והשטחים, דבר, 26 בינואר 1975
↑  יורם בינור, ביר־זית, אחרי ההפגנה - מקוויס שצו־הסגירה יצומצם לקאמפוס הישן, כל העיר, 17 באפריל 1987
1 2    אלעד זרט | צילומים: אלכס קולומויסקי, חיים, כמשל, באתר "ידיעות אחרונות", 5 באפריל 2017
חיים גורי, האניה ברמקי, דבר, 21 בנובמבר 1980
↑  הם עמד על הגג וירו בנערים כאילו היו חיות בר, "העולם הזה", גיליון 2256 מ-26 בנובמבר 1980, עמוד 44
↑  דני רובינשטיין, נחשבים לתבוסתנים, באתר הארץ, 24 ביוני 2002
↑  אנשי שלום ישראלים ופלשתינים ביקרו בבית הנשיא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 21 באוקטובר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602164105171  GND: 1177343282  ISNI: 0000 0001 0787 8340  LCCN: no2010032819  NTA: 340373709  RERO: 02-A017575005  SUDOC: 14647032X  VIAF: 108004049   WorldCat (עם VIAF): 108004049
דונלד פיין

דונלד מילפורד פיין ג'וניור (באנגלית: .Donald Milford Payne Jr;‏ 17 בדצמבר 1958 – 24 באפריל 2024) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת ניו ג'רזי, מאז שנבחר בבחירות מיוחדות לקונגרס בשנת 2012 ועד למותו. פיין, שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית כנשיא מועצת העירייה של ניוארק בשנים 2010–2012.
ביוגרפיה

פיין נולד בניוארק שבניו ג'רזי, שם גם גדל עם שתי אחיותיו, וונדה וניקול. אביו, דונלד מ. פיין, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית משנת 1989 ועד מותו ב-2012, האפרו-אמריקאי הראשון שייצג את מדינת ניו ג'רזי בקונגרס. אמו הייזל פיין (לבית ג'ונסון) נפטרה בשנת 1963 כשפיין היה בן חמש. בנעוריו הקים פיין ארגון של צעירים חברי המפלגה הדמוקרטית בשכונת סאות' וורד שבניוארק. באוניברסיטת קיין (Kean University) למד אמנויות גרפיות, והיה יועץ בתוכנית הנוער הממשלתית של ימק"א. פיין עבד ברשות הכבישים של ניו ג'רזי מ-1991 ועד הצטרפותו למועצת שירותי החינוך של מחוז אסקס ב-1996, שם עבד כמפקח על תחבורה של סטודנטים.
בשנת 2005 נבחר פיין לייצג מחוז בחירה כללי במועצה העירונית של ניוארק, וכהונתו החלה ב-1 ביולי 2006 והסתיימה ב-6 בנובמבר 2012. כחבר מועצת העיר, תמך פיין בהורות מתוכננת, במחקר בתאי גזע עובריים, חינוך מסובסד ומדיקר. ביולי 2010 נבחר לנשיא המועצה. לאחר מות אביו ב-6 במרץ 2012, פיין הכריז על כוונתו להתמודד בשתי מערכות בחירות: בבחירות מיוחדות למילוי מקומו ושארית תקופת כהונתו של אביו בבית הנבחרים, ובחירות רגילות בנובמבר 2012 לתקופת כהונה מלאה בת שנתיים. על פי מסמכים שהוגשו לוועדת הבחירות הפדרלית ב-24 במאי 2021, פיין גייס כספים יותר מכל מתמודד דמוקרטי אחר. ב-22 במאי, מנהיגת הסיעה הדמוקרטית ננסי פלוסי הביעה את תמיכתה הרשמית בפיין.
בפריימריז של הבחירות המיוחדות ניצב פיין בפני רונלד רייס וראש עיריית אירווינגטון ויין סמית'. פיין גרף 71% מקולות הבוחרים ונבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית. בפריימריז של הבחירות הרגילות נחלש מעט אך עדיין נבחר למועמד מפלגתו עם 60% מהקולות. לאחר שזכה בבחירות המיוחדות, פיין הושבע לתפקידו ב-15 בנובמבר 2012. בקונגרס ה-117 פיין היה חבר בוועדת התחבורה והתשתיות ובוועדה לביטחון המולדת של בית הנבחרים.
ביוגרפיה > חייו האישיים ומותו

פיין התגורר בניוארק עם אשתו ביאטריס. הם היו הורים לשלישייה.
ב-6 באפריל 2024 אושפז פיין במרכז הרפואי ניוארק בית ישראל בעקבות התקף לב, אשר לפי הודעת אנשי לשכתו אירע כסיבוך של מחלת הסוכרת. הוא נשאר מחוסר הכרה ומונשם עד מותו ב-24 באפריל, בגיל 65.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  דייוויד גיאמבוסו, Nancy Pelosi endorses Donald Payne Jr. to replace late father in N.J.'s 10th District, באתר The Star-Ledger‏, 22 במאי 2012 (באנגלית)
↑  דייוויד גיאמבוסו, Donald Payne Jr. wins Democratic nomination for House seat in N.J.'s 10th District, באתר The Star-Ledger‏, 6 ביוני 2012 (באנגלית)
↑  Payne Takes Office, באתר הרשמי של דונד פיין, 15 בנובמבר 2012 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6q63f0x  US Congress: P000604
בית חינוך - תיכון עירוני ג' (ירושלים)

| --- | --- |

בית הספר "בית חינוך" במשכנו הנוכחי ברחוב עמק רפאים, ירושלים, 2020
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1939–הווה (כ־85 שנים)
 שכבות לימוד:  ז'–י"ב
 מספר כיתות:  15
 בעלי תפקידים
 מנהל:  אילת גולומב פלנר, עו"ד
 באחריות:  עיריית ירושלים
 סגל:  50
 תלמידים
 :  250
 מיקום
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°45′54.54″N 35°13′13.34″E﻿ / ﻿31.7651500°N 35.2203722°E﻿ / 31.7651500; 35.2203722
 beitchinuch.jlm.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית חינוך(למפת ירושלים רגילה) בית חינוך(למפת הרי ירושלים רגילה) בית חינוך(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית חינוך
 
בית הספר "בית חינוך" במשכנו הקודם ברחוב כ"ט בנובמבר, ירושלים, 2013
בית חינוך (תיכון עירוני ג') הוא בית ספר מקיף שש שנתי (כיתות ז'–י"ב) הכולל חטיבת ביניים וחטיבה עליונה ששכן בשכונת קטמון ברחוב כ"ט בנובמבר בירושלים. בית הספר נוסד בשנת תרצ"ט בחסות תנועת העבודה, והיה לבית הספר העברי השלישי שהוקם בירושלים (לאחר בית הספר אוולינה דה רוטשילד - עירוני א' והגימנסיה רחביה - עירוני ב').
לפני שנת הלימודים תשפ"א עבר בית הספר למשכנו החדש ברחוב עמק רפאים בירושלים, שבו שכן בית הספר הממלכתי "הכרמלי" ואחריו בית הספר האנתרופוסופי "אדם".
היסטוריה > מיזמי בית הספר

מראשית ימיו דאג בית הספר להנחיל לתלמידיו את החזון החינוכי-חברתי, מעבר להישגים לימודיים גרידא.
במסגרת המגמה החברתית הקדישו בכל כיתה את 10 הדקות הראשונות בתחילת כל יום לדיון במאמר המערכת, ולהכוונה של צריכה נכונה של תקשורת.
"שחרית אמנותית" - פעמיים בשבוע התכנסה כל שכבה באולם הכנוסים לשירה בציבור בלווי פסנתר, או להאזנה מודרכת של מוזיקה קלאסית מעל גבי תקליטים, או להאזנה של קריאת דף מתוך ספר.
יום חינוך ארוך הונהג בבית הספר לצורך השתתפות בחוגים והכנת שיעורים מודרכת.
בשנות החמישים של המאה ה-20 נלמד בבית הספר המקצוע "תולדות תנועת הפועלים". חגי הפועלים נחגגו בבית הספר, ורוב התלמידים היו פעילים בתנועות הנוער "המחנות העולים" ו"השומר הצעיר".
עם צירופו של בית הספר לרשת בתי-הספר הפועלים בשיתוף קרן תל"י, פעל בית הספר בתחום הזהות היהודית הפלורליסטית, ונלמדו בו תוכניות זהות יהודית כמו "בארי" ו"מארג".
בבית הספר פועל משנת הלימודים תשע"ח מיזם כרובית שהוא מיזם של בישול אוכל ביתי לגיל הזהב ולמשפחות. גם בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל פעל מיזם כרובית, וארוחות חולקו למשפחות לקראת ערב ראש השנה תשפ"א.
בבית הספר פעל מיזם גינון קהילתי שכלל עיצוב שטחים ירוקים סביב בית הספר, עיצוב ובנייה של חממה ויצירת חפצי נוי מחתיכות עץ. התלמידים גם שייפו גזעי עצים והכינו מהם תמונות שהוצגו במסדרונות בית הספר.
מודל האו"ם הוא מיזם בין-לאומי שבו תלמידים בחטיבה העליונה מדמים את האו"ם, לומדים את חוקי הדיון הרשמי של האו"ם ואת הנהלים של כתיבת נייר עמדה.
בבית הספר פעל מיזם Team Up, שבו נוצרו סיטואציות חברתיות, שדרשו מקבוצת תלמידים לתכנן ולפעול יחד על מנת לבצע אותן.
בחטיבת הביניים לומדים תלמידי העתודה המדעית ביולוגיה, כימיה, פיזיקה, מתמטיקה ומחשבים עשר שעות בשבוע ומגלים תחומים מדעיים שונים, כולל הפן המעשי של עולם המדע, כאשר תוכנית העתודה המדעית מאפשרת ללמוד בקבוצה קטנה יותר עם יותר יחס לכל תלמיד.
תקנון בית הספר אוסר על עישון, וקובע אותו כחציית קו אדום בבית הספר גם אחרי המעבר לרחוב עמק רפאים.
היסטוריה > בוגרים ותלמידים בולטים

יוסי שריד – שר וחבר כנסת
עוזי ברעם – שר וחבר כנסת
בברלי ברקת- אשתו של חבר הכנסת ניר ברקת ואמנית בזכות עצמה
סיון קליין – מלכת היופי לשנת 2003, מנחת טלוויזיה
דנה ברגר – זמרת, מלחינה ופזמונאית
משה חריף (מוסה) – חבר כנסת, מזכיר איחוד הקבוצות הקיבוצים
פפי תורג'מן – כדורסלן
פרופ' אליעזר שבייד – זוכה פרס ישראל למחשבת ישראל
פרופ' צבי בן-אברהם - נשיא החברה הגאולוגית הישראלית, פרופ' למדעים פלנטריים וגיאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב
יונתן יבין – סופר, עיתונאי
נחמיה כהן – החייל המעוטר בתולדות צה"ל
יוסף שפירא – מבקר המדינה
שלמה יידוב – זמר
יואב גינאי – שדרן רדיו וטלוויזיה, מנחה, פזמונאי
הילה פליטמן – זמרת, זוכת פרס גראמי לשנת 2009
ד"ר חיים נגיד – סופר, משורר, מחזאי, עורך ומבקר
ד"ר נועם סלונים – מדען, למידה חישובית
פרופ' דינה פריאלניק (קובץ) - סגנית נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, פרופ' לגיאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב
מיכאל כץ - שף
דן אורין - דיפלומט, שגריר ישראל במקדוניה
חיים ברעם – עיתונאי
אורה אחימאיר – סופרת, מנכל"ית מכון ירושלים, יקירת ירושלים
איתן רף – כלכלן, החשב הכללי, יו"ר דירקטוריון בנק לאומי
עו"ד ד"ר אליעד שרגא – יו"ר התנועה למען איכות השלטון בישראל
עליזה עמיר-זהר (פֶלבֶּרבאום) - כיהנה בתפקיד מזכיר הקיבוץ הארצי
פרופ' רון חריס - דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב
פרופ' יעל רונן - משפטנית
אורי עופר - מנכ"ל תיאטרון הקאמרי, מיוזמי ומייסדי האופרה הישראלית החדשה והמשכן לאמנויות הבמה בתל אביב ומנהלם הראשון
שרון דותן (חביב) – סופרת
אריאל מרגלית – עיתונאי
פרופ' צבי פרידלנדר – הדסה עין כרם
נתן שחר – מוזיקולוג, מלחין ומנצח
ד"ר משה מוסק – היסטוריון, סופר, גנז המדינה
ארז תדמור - איש תקשורת
יצחק פרידמן – מנהל מכון הנרייטה סאלד
ד"ר חמדה בן-יהודה – אוניברסיטת בר-אילן, יחסים בינלאומיים
פרופ' איתי בן-פורת – הפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית
אמיר וייסבורד – דיפלומט
עו"ד משה יאיר – "מואיז הקטן"
פרופ' תמר רז נחום – מדענית
זכריה דרוקר – קבלן בניין
פרופ' אוריין שיריחי – מדעי הבריאות, אוניברסיטת בן-גוריון
שמואל שם טוב (שמוליק) – מכותבי מכתב השמיניסטים, תקשורת, עיתונאי ומינהל
ד"ר תמר שטיין (גרשון) – כימיה קוונטית, האוניברסיטה העברית
גלריה

הכניסה ל"בית חינוך" במשכנו הנוכחי ברחוב עמק רפאים
"בית חינוך" במשכנו הקודם ברחוב כ"ט בנובמבר
"בית חינוך" ברחוב כ"ט בנובמבר
הערות שוליים

1 2 3  בשנת הלימודים תשפ"א, לפי מידע שנמסר ממנהלת בית הספר ב-16 באוקטובר 2020
↑  אילת גולומב פלנר, באתר אגמון ושות' רוזנברג הכהן ושות', עו"ד
1 2  בית חינוך במושבה, באתר פייסבוק
1 2  Beit Chinuch Comprehensive High School, הקרן לירושלים
↑  בית ספר אדם חינוך אנתרופוסופי יסודי ותיכון, באתר Adam School
1 2  עדית רובין, הקריה החינוכית של המושבה הגרמנית נפרדת ממנהל תל"י "בית חינוך", באתר מנהל קהילתי גינות העיר (מרכז תרבות העמים)
↑  פוסט בנושא בדף הפייסבוק של בית הספר, 9.2.2013.
↑  רגע לפני השנה החדשה: התיכונים המצטיינים בירושלים נחשפים באתר כל העיר, 29.8.2022.
↑   נאום מיכל לינק מנהלת חטיבת הביניים ליום רבין, סרטון בערוץ "Eli Dahan", באתר יוטיוב (אורך: 4:43), 30 בספטמבר 2013
1 2  מכתב של שלומי בניטה, המנהל החדש של בית הספר, בעמוד הפייסבוק של בית חינוך במושבה, 25 באוגוסט 2016
↑   שלומי בניטה, מנהל תל"י בית חינוך ירושלים, ברשת החברתית פייסבוק
↑  מדלן חינוך ובתי ספר, באתר מדלן
1 2  עירוני ג' (בית חינוך), באתר מדלן
↑  תיכון ליד האוניברסיטה, באתר מדלן
↑  הגמנסיה העברית, באתר מדלן
↑  יובל ניסני, מצוקה קשה בבית חינוך בקטמון – האם התיכון בסכנת סגירה?, באתר כל העיר, "מהעירייה נמסר בתגובה: הקושי שאליו נקלע בית הספר ידוע היטב למינהל החינוך בעירייה, שמלווה את ההנהלה ואת הצוות החינוכי זה זמן רב", ‏13 ביוני 2018
↑  דבר המנהל, באתר ironi-g-jerus.tik-tak.net
1 2  דבר המנהל, באתר ActiveTrail
↑  ראיון עם עו"ד אילת גולומב פלנר בתכנית "נכון להבוקר" בגלי צה"ל, באתר יפעת מידע תקשורתי, "זה היה חלום רחוק שליווה אותי באמת כל חיי, עוד לפני האוניברסיטה", ‏27 באוגוסט 2020(הקישור אינו פעיל)
↑  אילת גולומב פלנר, בית חינוך מתחדש, באתר ActiveTrail, ‏20 באוגוסט 2020(הקישור אינו פעיל)
↑  בהתרגשות גדולה התחדשנו היום רשמית, בעמוד הפייסבוק של בית חינוך במושבה, 1 בספטמבר 2020
1 2  על פי דיווח של סגן מנהל בית הספר לשעבר, מר נסים בן-עמי, שכיהן במוסד כשלושים שנים (1997-1967)
↑  מכון שלום הרטמן, תוכנית בארי, באתר מכון שלום הרטמן
↑  מארג, מצוינות בחינוך יהודי חברתי – מארג, באתר כל ישראל חברים
↑   פרויקט כרובית – חלוקת מזון לקשישים ונזקקים בחגים, ברשת החברתית פייסבוק
↑  פרויקט כרובית, באתר ironi-g-jerus.tik-tak.net
↑  פרוייקט כרובית יצא לדרך בבית חינוך המתחדש, בעמוד הפייסבוק של בית חינוך במושבה, 18 בספטמבר 2020
↑  אומנות בעץ, באתר ironi-g-jerus.tik-tak.net
↑  מודל האו"ם, באתר ironi-g-jerus.tik-tak.net
↑  מה זה team up, באתר ironi-g-jerus.tik-tak.net
↑  חוקת בית הספר בית חינוך – תשע"ט, באתר ironi-g-jerus.tik-tak.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375564205171
בית חינוך עיוורים

| --- | --- |

בניין הפנימייה המקורי; אדריכל: צ'ארלס טגארט
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1902–הווה (כ־122 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′17″N 35°11′53″E﻿ / ﻿31.788194444444°N 35.197944444444°E﻿ / 31.788194444444; 35.197944444444
 ivrim.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית חינוך עיוורים(למפת ירושלים רגילה) בית חינוך עיוורים(למפת הרי ירושלים רגילה) בית חינוך עיוורים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית חינוך עיוורים
 
חזית בית חינוך עיוורים בעת ביקור הנציב העליון ארתור ווקופ ב-1935
בית חינוך עיוורים (בשמו המלא: בית חינוך עיוורים לבני ישראל ירושלים) הוא מוסד ירושלמי להוראה ושיקום של בני נוער ובוגרים הלוקים בעיוורון ובעלי צרכים מיוחדים. המוסד הוקם בשנת ה'תרס"ב - 1902, ומשנת 1932 הוא נמצא ברחוב דגל ראובן אשר בשכונת קריית משה בירושלים.
מטרות

מטרות בית העיוורים, עם הקמתו, היו:
להכניס חיים ואורה בעולם החושך, להביא תקווה וביטחון למתייאשים ולהיות עיניים לעיוור
בית חינוך עיוורים שואף להכשיר עיוורים ולקויי ראייה לחיים עצמאיים ככל הניתן בקהילה. המטרה המרכזית היא יצירת הזדמנויות לאוטונומיה מלאה בתחומים חינוכיים, חברתיים, תוך אישיים ותעסוקתיים, על מנת להביא את העיוור לתפקוד עצמאי מרבי. בית חינוך עיוורים רגיש לצרכים המשתנים של אוכלוסיית העיוורים במציאות המודרנית. מעמדתו המסורתית כ-"מתחזק" עיוורים כל ימי חייהם, הפך למוסד המקנה כלים לימודיים-חברתיים לעיוור לקראת יציאתו מן המוסד ושילובו בקהילה.
ארגון

במוסד שתי חטיבות: החטיבה החינוכית-שיקומית הכוללת בית ספר, פנימייה ומערך טיפולי-שיקומי לילדים ולנוער, והחטיבה לשרותי קהילה, המספקת שירותי טיפול, שיקום ומסגרת חברתית הן למבוגרים והן לתלמידים צעירים המשולבים בחינוך הרגיל. כמו כן כולל המוסד ספרייה המצוידת בספרי ברייל בתחומי לימוד מגוונים, ובספרים מוקלטים - ביניהם ספרים תורניים וספרי קריאה וכן מרכז ספורט ייעודי לעיוורים הכולל בריכת שחיה, אולם ספורט וחדר כושר מפואר.
בתפקיד המנכ"ל משמש מר שבתאי (שאבי) דויטש, מנהלת בית הספר היא גב' מנוחה טרופ.