stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וי הרג'ו
אקטיביזם

בנוסף לפעילותה האמנותית, הרג'ו גם פעילה בנושאים פוליטיים וחברתיים. האתר שלה מפרסם בלוגים ומאמרים המביעים עמדות לגבי נושאי אקטואליה ובתמיכה לנושאים פמיניסטים וזכויות נשים. היא גם חברה פעילה באומת הקריק, וכותבת בין היתר שירה בתור "קול של העם הילידי".
בשירתה, הרג'ו בוחנת נושאים כמו אימפריאליזם וקולוניאליזם, ואת ההשפעות שלהם על אלימות נגד נשים. גם כשהיא מתארת מצבים יומיומיים, היא שוזרת לתוך עבודתה סוגיות תרבותיות ופוליטיות ילידיות, כגון ריבונות, הגזעה, ותנאים סוציאליים.
היא עוסקת בנושאים כמו רוחניות של אומת הקריק, בהשוואה וניגוד לתרבות המיינסטרים, וכן בנושאים אקטואליים יותר כמו הזכות הילידית לאדמותיהם, רצח העם והכחדותו, והחייאת היסטוריה ילידית.
הרג'ו כותבת על הסביבה הידועה לה - האומה שלה והסביבה של דרום-מזרח ארצות הברית, בו חיים רוב האינדיאנים, אך היא מכוונת לכך שהעקרונות שהיא מביעה יהוו כוח מאחד לכל סוג של אוכלוסייה מדוכאת, ותצית מודעות לא רק לנושאים פמיניסטיים וילידיים, אלא לנושאים הוליסטיים יותר, שכן היא רואה את החיבור בין הכל - כל סוגי בני האנוש וכן עולם החי והצומח והשמיים והארץ.
פרסים והכרה > שנות ה-1970

1st and 2nd Place Awards in Drawing, University of New Mexico Kiva Club Nizhoni Days Art Show (1976)
Writers Forum at the University of Colorado, Colorado Springs, Colorado (1977)
Outstanding Young Women of America (1978)
National Endowment for the Arts Creative Writing Fellowships (1978)
פרסים והכרה > שנות ה-1980

1st Place in Poetry in the Santa Fe Festival of the Arts (1980)
Outstanding Young Women of America (1984)
New Mexico Music Awards (1987)
NEH Summer Stipend in American Indian Literature and Verbal Arts, University of Arizona (1987)
Arizona Commission on the Arts Poetry Fellowship (1989)
פרסים והכרה > שנות ה-1990

The American Indian Distinguished Achievement in the Arts Award (1990)
Delmore Schwartz Memorial Award, New York University: In Mad Love and War (1991)
Oakland PEN, Josephine Miles Poetry Award (1991)
William Carlos Williams Award from the Poetry Society of America (1991)
American Book Award from the Before Columbus Foundation: In Mad Love and War (1991)
Honorary Doctorate from Benedictine College (1992)
Woodrow Wilson Fellowship at Green Mountain College in Poultney, Vermont (1993)
Witter Bynner Poetry Fellowship (1994)
Lifetime Achievement Award from the Native Writers Circle of The Americas (1995)
Oklahoma Book Award: The Woman Who Fell from the Sky (1995)
Bravo Award from the Albuquerque Arts Alliance (1996)
Wordcraft Circle of Native Writers and Storytellers Musical Artist of the Year: Poetic Justice (1997)
New Mexico Governor's Award for Excellence in the Arts (1997)
Lila Wallace-Reader's Digest Fund Writer's Award for work with nonprofit group Atlatl in bringing literary resources to Native American communities (1998)
Finalist for the Oklahoma Book Award: Reinventing the Enemy's Language (1998)
National Endowment for the Arts Creative Writing Fellowships (1998)
פרסים והכרה > שנות ה-2000

Writer of the Year/children's books by the Wordcraft Circle of Native Writers and Storytellers for The Good Luck Cat (2001)
Oklahoma Book Award for Poetry How We Became Human: New and Selected Poems 1975–2001 (2003)
Arrell Gibson Award for Lifetime Achievement from the Oklahoma Center How We Became Human: New and Selected Poems 1975–2001 (2003)
Storyteller of the Year  Native Joy for Real by the Wordcraft Circle of Native Writers and Storytellers. (2004)
Writer of the Year – Poetry How We Became Human: New and Selected Poems 1975–2001 (2004)
Wordcraft Circle of Native Writers and Storytellers "Writer of the Year" for the script A Thousand Roads (2005)
United States Artists Rasmuson Fellows Award (2008)
Eagle Spirit Achievement Award (2009)
Nammy Native American Music Award (2009)
פרסים והכרה > שנות ה-2010

Mvskoke Women's Leadership Award (2011)
John Simon Guggenheim Memorial Foundation Fellowship (2014)
Wallace Stevens Award in Poetry by the Academy of American Poets Board of Chancellors
פרסים והכרה > אחרים

University of New Mexico Academy of American Poets Award.
Mountains and Plains Booksellers Award
Featured in Pushcart Prize Poetry Anthologies XV & XIII
עבודות נבחרות > שירה

I Give You Back
When the World As We Knew It Ended
The Last Song, Puerto Del Sol, 1975.
What Moon Drove Me to This?, I. Reed Books, 1979, ISBN 978-0-918408-16-7
Remember, Strawberry Press, 1981.
She Had Some Horses, Thunder's Mouth Press, 1983, ISBN 978-1-56025-119-4 ; W. W. Norton & Company, 2008, ISBN 978-0-393-33421-0.
New Orleans, 1983.
The Woman Hanging from the Thirteenth Floor Window, 1983.
Secrets from the Center of the World, University of Arizona Press, 1989, ISBN 978-0-8165-1113-6.
In Mad Love and War, Wesleyan University Press, 1990, ISBN 978-0-8195-1182-9
Fishing, Ox Head Press, 1992.
The Woman Who Fell From the Sky, W. W. Norton & Company, 1994, ISBN 978-0-393-03715-9
A Map to the Next World, W. W. Norton & Company, 2000, ISBN 978-0-393-04790-5
How We Became Human New and Selected Poems: 1975–2001, W. W. Norton & Company, 2004, ISBN 978-0-393-32534-8.
Conflict Resolution for Holy Beings: Poems, W. W. Norton & Company, 2015, ISBN 978-0-393-24850-0 . (shortlisted for the 2016 Griffin Poetry Prize)
עבודות נבחרות > כעורכת

Reinventing the Enemy's Language: Contemporary Native Women's Writings of North America, W.W. Norton & Company, 1998, ISBN 978-0-393-31828-9
עבודות נבחרות > עיון

Soul Talk, Song Language: Conversations with Joy Harjo, Wesleyan University Press, 2011, ISBN 978-0-8195-7151-9
Crazy Brave: A Memoir, W. W. Norton & Company, 2012, ISBN 978-0-393-07346-1
עבודות נבחרות > ספרי ילדים

The Good Luck Cat, Houghton Mifflin Harcourt, 2000, ISBN 978-0-15-232197-0
For a Girl Becoming, University of Arizona Press, 2009, ISBN 978-0-8165-2797-7
עבודות נבחרות > דיסקוגרפיה > סולו

Native Joy for Real ‏(2004)
She Had Some Horses ‏(2006)
Winding Through the Milky Way ‏(2008)
Red Dreams: A Trail Beyond Tears ‏(2010)
Crossing the Border
עבודות נבחרות > דיסקוגרפיה > Joy Harjo and Poetic Justice

Letter From the End of the Twentieth Century ‏(1997)
לקריאה נוספת

Bochynski, Pegge (2002). "She Had Some Horses".  In Jason, Philip K. (ed.). Masterplots II: Poetry (revised ed.). Pasadena, CA: Salem Press. pp. 3369–3371. ISBN 978-1-58765-037-6.
Bochynski, Pegge (2003a). "Joy Harjo".  In Parini, Jay (ed.). American Writers: A Collection of Literary Biographies, Supplement XII. New York: Charles Scribner's Sons. pp. 215–234. ISBN 978-0-684-19785-2.
Bochynski, Pegge (2003b). "Review of How We Became Human: New and Selected Poems: 1975–2001 by Joy Harjo".  In Wilson, John D.; Kellman, Steven G. (eds.). Magill's Literary Annual 2003: Books of 2002. Pasadena, CA: Salem Press. pp. 379–383. ISBN 978-1-58765-129-8.
Stone, Louise M.; Bochynski, Pegge (2006). "Joy Harjo".  In Kellman, Steven G. (ed.). Magill Survey of American Literature (revised ed.). Pasadena, CA: Salem Press. pp. 980–988. ISBN 978-1-58765-285-1.
Azfar Hussain. "Joy Harjo and Her Poetics as Praxis: A 'Postcolonial' Political Economy of the Body, Land, Labor, and Language." wicazo sa review: A Journal of Native American Studies 15.2 (2000) 27-61 https://muse.jhu.edu/article/36264
הערות שוליים

↑  Joy Harjo 1951–, Gale Virtual Reference Library
1 2  "Lifetime Achievement Awards from the Native Writers Circle of America". Storytellers: Native American Authors Online. Karen M. Strom.
↑  Pogrebin, Robin (21 באפריל 2009). "New Group Is Formed to Sponsor Native Arts". הניו יורק טיימס. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "NACF National Leadership Council Members". Nativeartsandcultures.org. אורכב מ-המקור ב-24 באפריל 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Current News, American Indian Studies Program, University of Illinois at Urbana-Champaign". Ais.illinois.edu. University of Illinois at Urbana-Champaign. אורכב מ-המקור ב-29 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joy Harjo". Poetry Foundation.
↑  "About". Joy Harjo.
↑  Scarry, John (1994). "Joy Harjo: Overview". Reference Guide to American Literature.
↑  Goeman, Mishuana (2013). Mark My Words: Native Women Mapping Our Nations. U of Minnesota P. p. 119.
↑  Valenzuela-Mendoza, Eloisa (2014). ""Tending to the past": The Historical Poetics of Joy Harjo and Natasha Trethewey". Iowa Research Online. 1 (7).
↑  "Joy Harjo". Poetry Foundation (באנגלית אמריקאית). 2017-04-18.
↑  "Joy Harjo – 2014 John Simon Guggenheim Memorial Foundation Fellow". GF.org. אורכב מ-המקור ב-17 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wallace Stevens Award". נבדק ב-9 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454861105171  PLWABN: 9812220588105606  BIBSYS: 90545363  BnF: cb120283923 (data)  CiNii: DA10512053  GND: 132250314  ICCU: UFIV084886  ISNI: 0000 0001 2126 4257  LCCN: n81068743  MusicBrainz: 8bae7ec5-3390-4259-ae9a-7c7c4409cc36  NKC: xx0018605  NLA: 35491685  NLK: KAC2019G2345  NSK: 000096291  NTA: 296778842  RERO: 02-A003348234  SNAC: w6010shd  SUDOC: 028451449  Trove: 972387  ULAN: 500487632  VIAF: 30693197   WorldCat (עם VIAF): 30693197
ג'ק בטלר ייטס

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1871 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  28 במרץ 1957 (בגיל 85) דבלין, אירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט ג'רום 
 מקום לימודים:  Sligo Grammar School  ד'ה הייסקול 
 תקופת הפעילות:  1890–1957 (כ־67 שנים) 
 יצירות ידועות:  Men of Destiny 
 בן או בת זוג:  Mary Cottenham White 
 
ג'ק בטלר ייטס (באנגלית: Jack Butler Yeats; ‏ 29 באוגוסט 1871 - 28 במרץ 1957) היה אמן ומדליסט אולימפי אירי. ויליאם בטלר ייטס היה אחיו. סגנונו המוקדם של ייטס היה איור; הוא החל לעבוד על ציורי צבע בשמן, רק בשנת 1906. ציוריו המוקדמים מהווים תיאור לירי פשוט של נופים ודמויות, בעיקר ממערב אירלנד — במיוחד מבית ילדותו ששכן בעיר סלייגו. יצירתו של ייטס כוללת אלמנטים הלקוחים מזרם הרומנטיציזם.
ביוגרפיה

ייטס נולד בלונדון, אנגליה. הוא היה בן הזקונים של צייר הדיוקנאות האירי ג'ון בטלר ייטס וכן אחיו של חתן פרס נובל לספרות לשנת 1923, ויליאם בטלר ייטס. הוא גדל בעיר סלייגו, בבית הוריה של אמו, סוזן מרי פולקספן, זאת לפני חזרתו ללונדון, לבית הוריו, בשנת 1887. בתחילת הקריירה שלו, הוא עבד כמאייר עבור מגזינים כגון Boy's Own Paper ו-Judy, כאשר הוא מאייר רצועות קומיקס, למשל רצועת קומיקס פרודית על שרלוק הולמס, צ'אב-לוק הומס, עבור מגזין ה-Comic Cuts וכמו כן כתב מאמרים עבור המגזין פאנץ', תחת הפסבדונים וו. בירד. ב-1894, הוא נישא למרי קוטנהאם, אשר הייתה גם היא ילידת אנגליה ומבוגרת ממנו בשנתיים וביחד השתקעו בוויקלו, זאת לפי המפקד האירי, 1911.
החל משנת 1920 בערך, הוא פיתח את סגנונו האמנותי ופנה לכיוון אקספרסיוניסטי, כשהוא עובר מאיור לסימבוליזם. הוא אהד את מטרותיה של התנועה הרפובליקנית האירית, אך לא השתתף בפועל בפעילות פוליטית. אולם, הוא האמין ש”אמן חייב להיות חלק מהארץ ומהחיים אותם הוא מצייר” וההתפתחות האמנותית האישית שלו כמודרניסט ואקספרסיוניסט, עזרה לו לתאר את דבלין המודרנית של תקופת המאה העשרים, חלקית באמצעות הבעה של נושאים איריים ספציפיים, אך גם באמצעות הבעתם של נושאים אוניברסליים כמו בדידותו של הפרט והאוניברסליות של מצבו העגום של האדם. סמואל בקט כתב ש”ייטס הוא בין הגדולים של זמננו...מפני שהוא מביא אור, כשאיפה היחידה להביא אור, לסיטואציה הקשה וחסרת העניין של הקיום.” מבקר האמנות והסופר המרקסיסטי ג'ון ברגר הילל אף הוא את יצירתו של ייטס, אולם מנקודת מבט שונה לגמרי, כשהוא משבח אותו כ”צייר גדול הניחן בראייה לגבי העתיד ובמודעות לגבי אפשרות קיומו של עולם אחר לגמרי מזה שאנו מכירים.”
נושאי יצירתו המועדפים עליו, כללו את הנוף האירי, סוסים, קרקס ושחקני תיאטרון נוודים. ציוריו ואיוריו המוקדמים ניחנים בפשטות אנרגטית של צבע וקו, בעוד שציוריו המאוחרים ניחנים בגישה ניסיונית ונמרצת במיוחד אל מול הצבע הדחוס בו הוא השתמש לרוב על לוח הציור. ברבות הזמן הוא החל לזנוח לחלוטין את המכחול, תוך שהוא משתמש בצבע במגוון רחב של דרכים והוא התעניין באופן עמוק מאוד בכוחה ההבעתי של הצביעה. למרות מעמדו כצייר האירי החשוב ביותר של המאה העשרים (והראשון למכור את יצירותיו בסכום של מעל מיליון פאונד), הוא לא העניק שיעורי ציור לאף תלמיד ולא אפשר לאף אחד לצפות בו מצייר, כך שלמעשה הוא נשאר דמות ייחודית. הצייר שסגנונו האמנותי דמה באופן הקרוב ביותר לזה של ייטס, היה חברו האמן האוסטרי, אוסקר קוקושקה.
לצד ציור, ייטס התעניין באופן משמעותי בתיאטרון ובספרות. הוא היה חבר קרוב של סמואל בקט. הוא עיצב תפאורות עבור תיאטרון אבי ושלושה ממחזותיו הופקו שם. הוא כתב נובלות בזרם התודעה שג'יימס ג'ויס הוקיר ואף כתב כמה מסות. יצירותיו הספרותיות כוללות את The Amaranthers (יצירה שהייתה מאוד נערצת על סמואל בקט), The Careless Flower, Ah Well, A Romance in Perpetuity, And To You Also ו-The Charmed Life. ציוריו של ייטס, נושאים לרוב שמות פואטיים ומעוררים דמיון. ואמנם, אביו הכיר בכך שבנו, ג'ק, היה צייר הרבה יותר טוב ממנו והוא אף האמין ש”יום אחד אני אזכר כאביו של משורר גדול והמשורר הוא ג'ק.” הוא נבחר ב-1916, כחבר האקדמיה ההיברנית המלכותית. הוא נפטר בדבלין, ב-1957 ונקבר בבית הקברות מאונט ג'רום שבעיר.
ייטס מחזיק בהישג כמדליסט האולימפי הראשון של אירלנד, במסגרת המשחקים האולימפיים, עם לידתה של מדינת אירלנד החופשית. במסגרת המשחקים האולימפיים שהתקיימו בפריז, 1924, הוענקה לציורו של ייטס, The Liffey Swim, מדליית כסף, בקטגוריית התרבות והאמנויות של המשחקים. ברשומות התחרות הציור נקרא פשוט Swimming.
יצירותיו

בנובמבר 2010, אחת מיצירותיו של ייטס, A Horseman Enters a Town at Night, אשר אותה ייטס צייר ב-1948, ואשר הייתה קודם לכן בבעלותו של הנובליסט גרהם גרין, נמכרה במכירה פומבית בכריסטי'ס, בסכום של קרוב ל-350,000₤, לונדון. יצירה נוספת, קצת פחות חשובה, Man in a Room Thinking, אשר אותה צייר ייטס ב-1947, נמכרה בעבור סכום של 66,000₤ במסגרת אותה מכירה פומבית. ב-1999, הציור, The Wild Ones, נמכר בסותבי'ס, לונדון, בסכום של 1.2 מיליון פאונד, המחיר הגבוה ביותר ששולם עד כה במסגרת מכירה פומבית של ציוריו של ייטס. מנהלי המכירות הפומביות מטעם חברת אדם, מחזיקים בשיא האירי של המחיר ששולם במסגרת מכירה פומבית, שמגיע לסכום של 1,000,000€, משנת 2011, עבור הציור A Fair Day, Mayo (משנת 1925), מאת ייטס.
יצירותיו > מוזיאונים מארחים

The Hunt Museum, Limerick
The National Gallery of Ireland, Dublin
The Hugh Lane Gallery, Dublin
Crawford Art Gallery, Cork
Irish Museum of Modern Art, Dublin
Walters Art Museum, Baltimore
The Swinford Funeral at the Walters Art Museum
Model Arts and Niland Gallery, Sligo
The Municipal Art Collection, Waterford
Ulster Museum, Belfast
The Snite Museum of Art, University of Notre Dame
Driftwood in a Cave at the Snite Museum of Art
הפניות

Samuel Beckett. 1991. Jack B. Yeats: The Late Paintings (Whitechapel Art Gallery)
John Booth. 1993. Jack B. Yeats: A Vision of Ireland (House of Lochar)
John W. Purser. 1991. The Literary Universe of Jack B. Yeats (Rowman & Littlefield Publishers)
Hilary Pyle. 1987. Jack B. Yeats in the National Gallery of Ireland (National Gallery of Ireland)
Hilary Pyle. 1989. Jack B. Yeats: A Biography (Carlton Books)
T.G. Rosenthal. 1993. The Art of Jack B. Yeats (Carlton Books)
Jack B. Yeats. 1992. Selected Writings of Jack B. Yeats (Carlton Books)
Declan J Foley (2009), ed. with an introduction by Bruce Stewart,The Only Art of Jack B. Yeats Letters and essays (Lilliput Press Dublin).
הערות שוליים

↑  Pyle, 106
↑  https://www.lambiek.net/artists/y/yeats_jack.htm
↑  Brennan, Séamus. "The Work of Jack B. Yeats Archived 7 June 2011 at the Wayback Machine". Speech at the National Gallery of Ireland, 17 July 2007. Retrieved on 1 July 2009.
↑  Berger, John. Permanent Red. Methuen, 1960 repr. Writers & Artists Collective, 1979. 148. ISBN 0904613-92-5
↑  W. J. Gillan & McCormack, Patrick. The Blackwell Companion to Modern Irish Culture. WileyBlackwell, 2001. 624. ISBN 0-631-22817-9
↑  p.318, McCarthy, Kevin Gold Silver And Green: The Irish Olympic Journey 1896-1924 Cork: Cork University Press 2010
↑  Mike, Cronin. "The State on Display: The 1924 Tailteann Art Competition". New Hibernia Review. Volume 9, Number 3, Autumn 2005. 50-71
↑  "Jack B Yeats paintings net £415,300 at auction". BBC Northern Ireland News (12 November 2010). 12 November 2010. Retrieved 14 November 2010.
↑  "Jack B Yeats work sells for record €1m at auction". 29 September 2011. Retrieved 4 August 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462876705171  PLWABN: 9810641481705606  BNE: XX5321487  BnF: cb125619902 (data)  CANTIC: a11085514  CiNii: DA02751977  GND: 118771590  ISNI: 0000 0000 8380 8910  LCCN: n50020999  NKC: ola2003192360  NLA: 36103752  NTA: 070095868  RKD: 85933  SELIBR: 208594  SNAC: w6gf10qf  SUDOC: 034918876  Trove: 1212888  ULAN: 500002320  VIAF: 49340985   WorldCat (עם VIAF): 49340985
ג'וליו גאודיני

ג'וליו גאודיני (באיטלקית: Giulio Gaudini;‏ רומא, 28 בספטמבר 1904 – רומא, 6 בינואר 1948) היה סייף חרב איטלקי. הוא השתתף באולימפיאדות 1924, 1928, 1932 ו-1936 וזכה בשלוש מדליות זהב, ארבע מדליות כסף ושתי מדליות ארד. גאודיני היה נושא הדגל של איטליה במשחקים של 1936. באליפויות העולם הוא זכה ב-17 מדליות בין 1929 לבין 1938. הוא מת מסרטן, בגיל 43.
לקריאה נוספת

אגדות הספורט האיטלקי - שדרת התהילה
רשימת זוכי מספר מדלייות אולימפיות
נבחרת הסיף הלאומית של איטליה - מדליסטית מרובים
רשימת זוכי מספר מדליות זהב באולימפיאדות הקיץ
הערות שוליים

↑  "Giulio Gaudini". Olympedia. נבדק ב-24 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
ג'ון גרגורי

ג'ון צ'ארלס גרגורי (באנגלית: John Charles Gregory; נולד ב-11 במאי 1954 בסקנת'ורפ שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן כדורגלן בהווה.
בעבר שיחק גרגורי בקבוצות אנגליות בכירות כגון אסטון וילה, קווינס פארק ריינג'רס ודרבי קאונטי, כאשר את שתי האחרונות הוא אף הוביל לזכייה באליפות הפוטבול ליג ולהעפלה לפרמייר ליג. בשנת 1989, לאחר כ-16 שנים כשחקן, פצח בקריירת אימון, אך עד מהרה שב לשחק ופרש סופית בשנת 1990. במהלך קריירת האימון שלו אימן גרגורי בין היתר בפורטסמות', דרבי קאונטי ואסטון וילה, עימה זכה בגביע האינטרטוטו בשנת 2001.
קריירה כשחקן

בשנת 1972 ערך גרגורי את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של נורת'האמפטון טאון, ששיחקה אז בליגת המשנה האנגלית. במשך חמש עונות שיחק עבור נורת'האמפטון וכבש שמונה שערים ב-187 משחקים. ב-1977 נקנה על ידי אסטון וילה מהפרמייר ליג, במדיה זכה להצלחה רבה עם עשרה שערים ב-65 משחקים בשתי עונות בקבוצה.
ב-1979 עבר לברייטון אנד הוב אלביון, לה זו הייתה העונה הראשונה בפרמייר ליג, לאחר שהעפילה מליגת המשנה בעונה הקודמת. בברייטון כבש גרגורי שבעה שערים ב-72 הופעות, אך עזב אותה לאחר שנתיים ושוב ירד לליגת המשנה וחתם בקווינס פארק ריינג'רס, במדיה הגיע לשיאו. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, הוביל אותה לגמר גביע ה-FA, שם הפסידה לטוטנהאם הוטספר. בעונתו השנייה בקווינס פארק הבקיע 15 שערים ב-42 הופעות והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ליגת המשנה ולהעפלה לפרמייר ליג. לאחר עונה זו זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה וערך שש הופעות במדיה.
בעונת 1983/1984 הוביל את קווינס פארק לאחד מהישגיה הגדולים ביותר, כאשר הקבוצה סיימה את העונה במקום החמישי בליגה והעפילה לגביע אופ"א, ממנו הודחה בסיבוב השני על ידי פרטיזן בלגרד. עונת 1984/1985 לא הייתה טובה עבור גרגורי, הן מבחינה אישית והן מבחינה קבוצתית. על אף שכבש חמישה שערים ב-37 משחקי ליגה, לא הצליח להפגין את היכולת שאפיינה אותו בשנים קודמות וקבוצתו הידרדרה עד למקום ה-19, כאשר היא מבטיחה את הישארותה בליגה רק במחזור הסיום. בעונה שלאחר מכן המשיך להידרדר ביכולתו ושותף רק ב-11 משחקים במשך העונה כולה ולא כבש אף לא שער אחד. בעקבות זאת, עזב את קווינס פארק וחתם בדרבי קאונטי שבעבר זכתה פעמיים באליפות הפרמייר ליג, אך הידרדרה עד לליגה השלישית.
כבר בעונתו הראשונה בדרבי היה גורם משמעותי בקבוצה ועם ארבעה שערים ב-22 משחקים הוביל אותה להעפלה לליגה השנייה. בעונה שלאחר מכן המשיך להפגין יכולת מצוינת ועם 12 שערים ב-42 משחקים הוביל את קבוצתו להעפלה לפרמייר ליג ובכך להשלים שנתיים רצופות שבהם מעפילה דרבי מהליגה השלישית לליגה הראשונה.
בעונת 1987/1988 הוביל את דרבי להישארות בליגה עם 43 נקודות שמיקמו אותה במקום ה-15, נקודה אחת בלבד יותר מצ'לסי שירדה לליגה השנייה. לאחר עונה זו הודיע גרגורי על פרישתו ממשחק פעיל כשלזכותו 22 שערים ב-103 משחקים במדי דרבי.
ב-17 בינואר 1989 פצח גרוגורי בקריירת אימון כאשר מונה לתפקיד מאמן קבוצת פורטסמות' מליגת המשנה, אך שוחרר כשנה לאחר מכן בעקבות מאזן גרוע של 10 ניצחונות בלבד ב-50 משחקים כמאמן הקבוצה. לאחר מכן חזר לשחק והופיע עוד שלוש פעמים במדי פליימות' ארגייל ושבע פעמים במדי בולטון וונדררס לפני שפרש סופית מהמשחק.
קריירה כמאמן

לאחר פרישתו השנייה החל גרגורי לתפקד כעוזר המאמן של בריאן ליטל, תחילה בלסטר סיטי ולאחר מכן באסטון וילה. בספטמבר 1996 מונה למאמן קבוצת ויקומב וונדררס. ויקומב שלפני מינויו של גרגורי הייתה אחת הקבוצות הגרועות בליגה האנגלית השלישית השתפרה משמעותית עם הגעתו והפכה לקבוצת אמצע טבלה יציבה. עם זאת, הקבוצה הושפלה בגביע ה-FA ‏1998, כאשר הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי באסינגסטוק טאון. בפברואר 1998 שב לאסטון וילה, הפעם כמאמן הראשי של הקבוצה. גם בווילה חולל שינוי גדול והקבוצה סיימה את העונה במקום השביעי והעפילה לגביע אופ"א, ממנו הודחה כבר בסיבוב השני על ידי סלטה ויגו. את העונה הבאה פתחה הווילה בצורה מצוינת ובאמצע העונה דורגה ראשונה בפרמייר ליג. אף על פי כן, יכולת רעה במיוחד בחצי השני של העונה הורידו אותה עד למקום השישי, מרחק 22 נקודות מהאלופה מנצ'סטר יונייטד. עונת 1999/2000 הייתה עונת השיא של הווילה בתקופת גרגורי, היא הגיעה עד לגמר גביע ה-FA, שם הפסידה לצ'לסי וסיימה במקום השישי בליגה, ממנו העפילה למשחקי גביע האינטרטוטו, בו הגיע עד לחצי הגמר. בעונה שלאחר מכן הידרדרה הקבוצה למקום השמיני בליגה, אך בכל זאת העפילה לגביע האינטרטוטו, וזו הפעם אף זכתה בו לאחר ניצחון בגמר על פ.צ. בזל.
בינואר 2002 הודיע גרגורי על עזיבתו לאחר ארבע שנים בווילה, ומספר שבועות לאחר מכן חתם בקבוצת התחתית דרבי קאונטי. שני ניצחונות ותיקו נגד מנצ'סטר יונייטד מיד עם הגעתו של גרגורי העלו את דרבי מעל ל"קו האדום", אך שבעה הפסדים בשמונת מחזורי הסיום הורידו את הקבוצה למקום ה-18, ממנו ירדה לליגת המשנה. גם בעונה הבאה לא זכה להצלחה רבה והוביל את דרבי למקום ה-18 בליגת המשנה, מרחק 6 נקודות בלבד מירידה לליגה השלישית. לאחר שנתיים לא מוצלחות, לקח גרגורי הפסקה של שלוש שנים בהן לא אימן אף קבוצה.
בספטמבר 2006 שב לאמן וחתם לעונה אחת בקווינס פארק ריינג'רס, במדיה הגיע לשיאו כשחקן. בקווינס פארק החליף את גרי ודוק, אשר הוביל את הקבוצה לתחתית ליגת המשנה. גרגורי הביא לשינוי משמעותי ביכולת הקבוצתית של קווינס פארק והקבוצה סיימה את עונת 2006/2007 במקום ה-18 עם 53 נקודות, כאשר היא מבטיחה את הישארותה בליגה כבר מספר מחזורים לסיום. לאחר עונה זו שוב פרש זמנית ושב לאמן בדצמבר 2009, כאשר החליף את אלי מחפוד במכבי אחי נצרת הישראלית.
באחי, שלפני הגעתו של גרגורי הייתה הקבוצה הגרועה בליגת העל, הפך גרגורי לאחד המאמנים המוערכים בישראל, בעיקר בזכות עבודה שקטה, הסתפקות בתקציב נמוך וסגל שחקנים בינוני, ולחימה עיקשת על ההישארות בליגה. הלחימה בסופו של דבר לא צלחה, ואחי ירדה לליגה הלאומית. עם זאת, גרגורי קנה לעצמו שם של מאמן שקול ומנוסה ולקראת עונת 2010/2011 מונה למאמן קבוצת מועדון ספורט אשדוד. גרגורי התפטר מהקבוצה עם סיום הסיבוב השני, עקב חוסר הצלחתה תחת הדרכתו. לאחר מכן אימן תקופה קצרה את קבוצת קאיראט אלמטי מקזחסטן.
סטטיסטיקות קריירה > סטטיסטיקות כשחקן

| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נורת'המפטון טאון | 1972/1973 | 9 | 0 | ? | ? | ? | ? | 9 | 0 |
| נורת'המפטון טאון | 1973/1974 | 46 | 0 | ? | ? | ? | ? | 46 | 0 |
| נורת'המפטון טאון | 1974/1975 | 41 | 1 | ? | ? | ? | ? | 41 | 1 |
| נורת'המפטון טאון | 1975/1976 | 45 | 3 | ? | ? | ? | ? | 45 | 3 |
| נורת'המפטון טאון | 1976/1977 | 46 | 4 | ? | ? | ? | ? | 46 | 4 |
| נורת'המפטון טאון | סך הכול | 187 | 8 | ? | ? | ? | ? | 187 | 8 |
| אסטון וילה | 1977/1978 | 26 | 3 | ? | ? | ? | ? | 26 | 3 |
| אסטון וילה | 1978/1979 | 39 | 7 | ? | ? | ? | ? | 39 | 7 |
| אסטון וילה | סך הכול | 65 | 10 | ? | ? | ? | ? | 65 | 10 |
| ברייטון אנד הוב אלביון | 1979/1980 | 33 | 0 | ? | ? | ? | ? | 33 | 0 |
| ברייטון אנד הוב אלביון | 1980/1981 | 39 | 7 | ? | ? | ? | ? | 39 | 7 |
| ברייטון אנד הוב אלביון | סך הכול | 72 | 7 | ? | ? | ? | ? | 72 | 7 |
| קווינס פארק ריינג'רס | 1981/1982 | 34 | 9 | 2 | 0 | ? | ? | 36 | 9 |
| קווינס פארק ריינג'רס | 1982/1983 | 42 | 15 | ? | ? | ? | ? | 42 | 15 |
| קווינס פארק ריינג'רס | 1983/1984 | 37 | 7 | ? | ? | ? | ? | 37 | 7 |
| קווינס פארק ריינג'רס | 1984/1985 | 37 | 5 | ? | ? | ? | ? | 37 | 5 |
| קווינס פארק ריינג'רס | 1985/1986 | 11 | 0 | ? | ? | ? | ? | 11 | 0 |
| קווינס פארק ריינג'רס | סך הכול | 161 | 36 | ? | ? | ? | ? | 163 | 36 |
| דרבי קאונטי | 1985/1986 | 22 | 4 | ? | ? | ? | ? | 22 | 4 |
| דרבי קאונטי | 1986/1987 | 42 | 12 | ? | ? | ? | ? | 42 | 12 |
| דרבי קאונטי | 1987/1988 | 39 | 6 | ? | ? | ? | ? | 39 | 6 |
| דרבי קאונטי | סך הכול | 103 | 22 | ? | ? | ? | ? | 103 | 22 |
| פליימות' ארגייל | 1989/1990 | 3 | 0 | ? | ? | ? | ? | 3 | 0 |
| פליימות' ארגייל | סך הכול | 3 | 0 | ? | ? | ? | ? | 3 | 0 |
| בולטון וונדררס | 1989/1990 | 7 | 0 | ? | ? | ? | ? | 7 | 0 |
| בולטון וונדררס | סך הכול | 7 | 0 | ? | ? | ? | ? | 7 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 598 | 83 | ? | ? | ? | ? | 600 | 83 |