stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרו באטלר
ביוגרפיה > הסנאט האמריקאי

באטלר מונה למושב הסנאט של ארצות הברית בשנת 1846 כדמוקרט התומך בזכויות המדינות ולאחר מכן נבחר להשלים את כהונתו ב-1849. הוא נבחר מחדש על ידי בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית לכהונה מלאה ב-1848 ושוב נבחר מחדש ב-1854. הוא כיהן בסנאט למשך שארית חייו והיה יושב ראש ועדת המשפט של הסנאט במהלך חלק ניכר מתקופת כהונתו.
באטלר היה תומך נלהב של העבדות. הוא ניסח יחד עם סטיבן א. דאגלס את חוק קנזס נברסקה משנת 1854. חוק זה סיפק התרחבות מערבה, אך כדי לזכות בתמיכת הדרום, הוא ביטל את הפשרה של 1820 בכך שקבע שכל טריטוריה שמבקשת להצטרף לאיחוד תוכל לקבוע בבחירות עצמאיות האם להתיר את העבדות.
הקריירה של באטלר בסנאט ידועה באירוע שבו הוא לא נכח. הסנאטור צ'ארלס סאמנר ממסצ'וסטס, במהלך נאומו "הפשע נגד קנזס" במאי 1856, השפיל את קרוליינה הדרומית ופגע בבאטלר באופן אישי במונחים שנחשבים חורגים מהתקינות הפרלמנטרית. סאמנר השווה את באטלר לדון קישוט ואמר כי באטלר: "בחר במאהבת שנדר לה את נדריו, ושהיא, על אף שהיא מכוערת בעיני אחרים, תמיד יפה בעיניו; על אף שהיא מזוהמת בעיני העולם, היא טהורה בעיניו. אני מתכוון לזונה, העבדות." הסנאטור סטיבן דאגלס, שגם הוא היה מושא לביקורת במהלך הנאום, אמר לעמית בזמן שסאמנר נאם ש"הטיפש הארור הזה [סאמנר] הולך לגרום לעצמו לספוג ירייה על ידי איזה טיפש ארור אחר".
חבר הקונגרס מקרוליינה הדרומית, פרסטון ברוקס, בן דודו הראשון של באטלר, ראה בנאומו של סאמנר מתקפה על כבוד המשפחה שלו. יומיים לאחר הנאום, ברוקס הכה באכזריות את סאמנר במליאת הסנאט עם מקל הליכה, בעוד עמיתו מקרוליינה הדרומית לורנס קייט הניף אקדח כדי למנוע מסנאטורים אחרים להתערב, אפילו כשסאמנר שכב חסר הגנה על הרצפה וברוקס המשיך להכות אותו. מאוחר יותר העיר באטלר שאם היה נוכח במהלך הנאום, הוא היה קורא לסאמנר לסדר, בתקווה למנוע פגיעה נוספת.
ביוגרפיה > מותו

מותו של באטלר באדג'פילד, קרוליינה הדרומית ב-25 במאי 1857 בגיל 60 יוחס לבצקת. הוא נקבר בבית הקברות של משפחת באטלר ליד סלודה.
מורשתו

מחוז באטלר, קנזס נקרא על שמו. אחיו ויליאם באטלר ואחיינו מת'יו באטלר כיהנו גם הם כחברי הקונגרס של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Weil, Julie Zauzmer (10 בינואר 2022). "More than 1,800 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post. נבדק ב-5 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה) Database at "Congress slaveowners", The Washington Post, 13 בינואר 2022, נבדק ב-29 באפריל 2024 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Historic Preservation Division Staff and Motte J. Yarbrough (באוקטובר 1974). "Butler Family Cemetery" (PDF). National Register of Historic Places - Nomination and Inventory. נבדק ב-1 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364004805171  GND: 1149091622  ISNI: 0000 0000 5067 0548  LCCN: nr90000559  NARA: 185849638  SNAC: w6m9088d  US Congress: B001173  VIAF: 14617682   WorldCat (עם VIAF): 14617682 
דאגרוטיפ של הסנאטור אנדרו פ. באטלר, 1849
אנדרו פיקנס

אנדרו פיקנס (באנגלית: Andrew Pickens‏; 13 בספטמבר 1739 – 11 באוגוסט 1817) היה מנהיג מיליציה במהפכה האמריקאית. כבעל מטעים ובעל עבדים, הוא פיתח את מטע הופוול שלו בצד המזרחי של נהר קיווי מול עיירת הצ'רוקי איסוניגו (סנקה) במערב קרוליינה הדרומית. הוא נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממערב קרוליינה הדרומית. מספר הסכמים עם שבט הצ'רוקי נערכו במשא ומתן ונחתמו במטע שלו בהופוול.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פיקנס נולד ב-13 בספטמבר 1739 במחוז באקס בפרובינציית פנסילבניה. הוא היה בנם של מהגרים סקוטים-אירים, פרסביטריאנים ממוצא סקוטי בעיקר מקאריפרגוס במחוז אנטרים, ממלכת אירלנד (בצפון אירלנד של ימינו) הוריו היו אנדרו פיקנס האב ואן (לבית דייוויס). אבל סבו וסבתו מצד אביו היו הוגנוטים צרפתים אתניים: רוברט אנדרו פיקנס (רובר אנדרה פיקון) היגר לאנגליה ולצפון אירלנד; אשתו אסתר-ז'אן, הייתה מלה רושל, ממלכת צרפת והתיישבה בפרובינציית קרוליינה הדרומית יחד עם פליטים הוגנוטים אחרים שנמלטו מרדיפות דתיות כפרוטסטנטים.
משפחתו נסעה בדרך העגלה הגדולה בעמק שננדואה בתקווה למצוא בית חדש. רישומים מראים שהם התיישבו לראשונה בעמק שננדואה בווירג'יניה. בשנת 1752 עברה משפחתו למשפחת ווקסהאו בגבול קרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה > מעבר לגבול קרוליינה הדרומית

פיקנס מכר שם את החווה שלו ב-1764 וקנה קרקע במחוז אבוויל, קרוליינה הדרומית, ליד הגבול עם פרובינציית ג'ורג'יה. הוא התחתן שם עם רבקה קלהון והם הקימו משפחה. בנוסף למפגש עם סקוטים-אירים אתניים אחרים ומהגרים חדשים לאזור, הוא התוודע לשכניו משבט הצ'רוקי. הוא בנה בלוקהאוס כבסיס לאימונים.
הוא הקים את מטע הופוול בצד המזרחי של נהר הקיווי. בחווה נערכו כמה פגישות למשא ומתן על הסכמים עם שבט הצ'רוקי. ממש מעבר לנהר הייתה העיירה איסוניגו של בני שבט הצ'רוקי, הידועה גם בשם "סנקה".
כאדם דתי, פיקנס היה ידוע בתור "הקשיש הלוחם" בגלל אמונתו הפרסביטריאנית החזקה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

פיקנס שירת במלחמת אנגלו-צ'ירוקי בשנים 1760–1761. כשהחלה מלחמת העצמאות, הוא צידד במיליצית המורדים ומונה לקפטן. הוא עלה לדרגת בריגדיר גנרל במיליציה של קרוליינה הדרומית במהלך המלחמה.
הוא הופיע כמנהיג צבאי בלונג קין, ונלחם נגד הצ'רוקי שחברו ללויאליסטים. בשנת 1779 הנרי קלינטון פרס חיילים בריטים הן בקרוליינה הדרומית והן בקרוליינה הצפונית כדי לעודד את תמיכת הלויאליסטים. ב-14 בפברואר 1779, קולונל פיקנס והמיליציה שלו, בת 300 איש, ניצחו את הכוח הבריטי הגדול יותר של 700–800 איש בפיקודו של קולונל בויד בקרב קטל קריק במחוז וילקס, ג'ורג'יה, ממש דרומית ל-Long Canes. ניצחונו ב-Kettle Creek האט את הגיוס של הלויאליסטים. עם זאת, כאשר הבריטים הביסו את הצבא הקונטיננטלי הדרומי בשנת 1780 במצור על צ'ארלסטון, פיקנס מסר את כניעת המבצר במחוז תשעים ושש. הוא, יחד עם 300 אנשי המיליציה שלו, שוחררו על תנאי, והסכימו להיוותר מחוץ למעגל הלחימה.
אולם שחרורו של פיקנס לא החזיק מעמד. לאחר שפושטים טורים השמידו את רוב רכושו והפחידו את משפחתו, הוא הודיע לבריטים שהם הפרו את תנאי השחרור על תנאי. הוא הצטרף שוב למלחמה. במהלך תקופה זו, פיקנס הצטרף לפרנסיס מריון (המכונה שועל הביצות) ותומאס סאמטר כמנהיגי הפרטיזנים הידועים ביותר בקרוליינות. סאמטר גם חידש את הלחימה בנסיבות דומות. הוא השתתף בקרב קאופנס, המצור על אוגוסטה, המצור על תשעים ושש, וקרב יוטאו ספרינגס.
פיקנס גם הוביל מערכה בצפון ג'ורג'יה נגד הצ'רוקי בסוף המלחמה; הם כרתו ברית עם הבריטים במאמץ לגרש אמריקאים אירופאים משטחם. מסע הניצחון שלו הביא לכך שהצ'רוקי ויתרו על חלקים משמעותיים מהאדמה בין הנהרות סוואנה וצ'טהוצ'י בהסכם הביצות הארוך, שנחתם במחוז פיקנס, ג'ורג'יה של ימינו. פיקנס הוביל מיליציה מנותקת של 25 איש לקרב נגד כוח צ'רוקי של כ-150 איש במה שזכה לכינוי "קרב הטבעות". פיקנס זכה להערכת הילידים הללו. לאחר המלחמה, הוא זכה להערכה רבה על ידי אינדיאנים שלחם בהם; הוא קיבל את השם Skyagunsta, "ינשוף הקוסם", שלפי הדיווחים הוא שם המבוסס על צ'יף קודם נחשב של הצ'רוקי.
קאופנס, קרוליינה הדרומית: 17 בינואר 1781:
פברואר עד מרץ 1781:
אוגוסטה, ג'ורג'יה: 22 במאי - 5 ביוני 1781:
תשעים ושש, קרוליינה הדרומית: 22 במאי - 19 ביוני 1781:
יוטאו ספרינגס, צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית: 8 בספטמבר 1781:
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בתום המלחמה, פיקנס נבחר לתפקיד ציבורי בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית בין השנים 1781 ל-1794. הוא היה נציג קרוליינה הדרומית לוועידת החוקה. פיקנס נבחר מאוחר יותר לקונגרס השלישי, וכיהן בין 1793 ל-1795 כחבר אנטי-מינהלי, המתנגד למדיניותו של שר האוצר האמריקני אלכסנדר המילטון. הוא היה אחד מתשעה נציגים, והנציג היחיד של המפלגה האנטי-מנהלית, שהצביעו נגד התיקון ה-11 לחוקת ארצות הברית.
ביוגרפיה > משפחתו

פיקנס התחתן עם רבקה פלורייד קלהון ב-1765. נולדו להם 12 ילדים: מרי פיקנס (1766–1836); יחזקאל פיקנס (1768–1813), אן פיקנס (1770–1846), בן (1772), ג'יין פיקנס (1773–1816); מרגרט פיקנס (1777–1830); אנדרו פיקנס הבן (1779–1838), בן (1782); רבקה פיקנס (1784–1831); קתרין פיקנס (1786–1871) וג'וזף פיקנס (1791–1853). יחזקאל פיקנס נבחר לסגן מושל קרוליינה הדרומית, וכיהן בין השנים 1802–1804. אחיו הצעיר אנדרו פיקנס הבן הלך גם הוא לפוליטיקה; הוא נבחר כמושל קרוליינה הדרומית, וכיהן בשנים 1817–1819. נכדו היה פרנסיס וילקינסון פיקנס, שנבחר גם כמושל קרוליינה הדרומית, וכיהן בין השנים 1860–1862.
פיקנס מת ליד טמאסי, קרוליינה הדרומית, במחוז אוקוני, ב-11 באוגוסט 1817. הוא נקבר בבית הקברות אולד סטון צ'רץ' בקלמסון, קרוליינה הדרומית.
פיקנס היה דוד (באמצעות נישואיו לרבקה פלורידה קלהון) של ג'ון קלהון (1782–1850), שהיה פוליטיקאי ותאורטיקן פוליטי אמריקאי מוביל מקרוליינה הדרומית במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19. ביתו של קלהון, פורט היל, ממוקם כעת בקמפוס של אוניברסיטת קלמסון במחוז פיקנס, קרוליינה הדרומית. זהו ציון דרך היסטורי ידוע במדינת קרוליינה הדרומית.
מורשתו והנצחתו

פורט פיקנס בפלורידה נקרא על שמו. על שמו נקראים גם מחוזות פיקנס באלבמה; ג'ורג'יה וקרוליינה הדרומית, והעיר פיקנס, קרוליינה הדרומית. תיכון פיקנס גם הוא נקרא על שמו.
מטע הופוול שהיה בבעלותו נמצא כעת בבעלות ומתוחזק על ידי אוניברסיטת קלמסון.
פיקנס היה סבא רבא מדור שביעי של הסנאטור האמריקאי לשעבר והמועמד לנשיאות ב-2004, ג'ון אדוארדס.
פיקנס ומעשיו שימשו כאחד המודלים לדמותו הבדיונית של בנג'מין מרטין בסרט "הפטריוט", סרט קולנוע שיצא בשנת 2000. בסצנה שקדמה לקרב קאופנס, בנג'מין מרטין (דמות) מבקש מהמיליציה לירות שני מטחי אש לפני שהם נסוגים, ומזכיר את דניאל מורגן בקרב קאופנס.
הערות שוליים

1 2  "Andrew Pickens". National Park Service. נבדק ב-11 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Andrew Pickens – Revolutionary War Hero & US Representative". South Carolina Information Highway. נבדק ב-11 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Patriot Milita General Andrew Pickens". The Patriot Resource. נבדק ב-11 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Who Was Andrew Pickens?". United States Department of Agriculture.
↑  "AndrewPickens". National Park Service. נבדק ב-11 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brigadier General Andrew Pickens". נבדק ב-5 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "South Caroline ETV". Youtube. נבדק ב-17 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Voteview | Plot Vote: 3rd Congress > House > 9". voteview.com. נבדק ב-2023-08-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 103771718X  ISNI: 0000 0000 2656 768X  LCCN: n83314847  NARA: 10569502  NTA: 182799034  SNAC: w6r5034d  US Congress: P000320  VIAF: 1534160668380603560002   WorldCat (עם VIAF): 1534160668380603560002 
הופוול, קלמסון (מחוז פיקנס, קרוליינה הדרומית)
הקבר של אנדרו פיקנס בבית הקברות של כנסיית אולד סטון
מחלבות רמת הגולן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  תעשייה
 תקופת הפעילות:  1984–הווה (כ־41 שנים) 
 בעלות:  קיבוצים: אורטל, עין זיוון, וסאסא ואיש העסקים יובל איתן
  
 http://mrh.co.il
 
מחלבות רמת הגולן היא חברה מסחרית המייצרת מוצרי חלב, באזור התעשייה קצרין ברמת הגולן.
המחלבות נמצאות בקצרין, ונכון ל-2022 בבעלות הקיבוצים אורטל וסאסא (מחזיקים ביחד כ-77%), עין זיוון (19%) ובבעלות קבוצת עסקים מיסודו של רפי איתן (4%). המחלבות מייצרות מוצרי חלב טריים ועמידים ותחליפי חלב טריים ועמידים תחת המותג "מחלבות רמת הגולן".
היסטוריה

המחלבות הוקמו בשנת 1984 ביוזמה משותפת של החברות טרה, שטראוס ומושב נוב. מושב נוב נקלע כעבור זמן קצר לקשיים כלכליים חריפים ונאלץ למכור את חלקו לתנובה.
המחלבות התמקדו ביצור חלב טרי וחלב עמיד ושימשו למשך זמן רב הן כמשווקות עצמאיות, תחת המותג שלהן, והן תחת מותגי המחלבות הגדולות האחרות. המחלבות קולטות חלב מרפתות מקומיות ברמת הגולן.
עד 2011 היו מחלבות רמת הגולן בבעלות שלוש המחלבות הגדולות בישראל: תנובה, טרה ושטראוס (כל אחת 33%). בעקבות המחאה החברתית של שנת 2011 הורתה לתנובה הממונה על ההגבלים העסקיים, רונית קן, למכור את אחזקותיה, עקב ניגוד עניינים כיצרנית חלב עמיד שיוצר גם על ידי מחלבות רמת הגולן. בתגובה, החליטו גם השותפות האחרות למכור את חלקן.
בשנת 2015 החלו מחלבות רמת הגולן לשווק לראשונה חלב מתחת למחיר המפוקח עבור מספר רשתות (כדוגמת שופרסל, אשר שיווקה את החלב תחת המותג העצמאי שלה, ומגה וסופר קופיקס ששמרו על מותג מחלבות רמת הגולן). נכון ל-2015, קלטו מחלבות רמת הגולן 13 מיליון ליטרי חלב בשנה, ולטענתה היקפיה יכלו לצמוח עד ל-22 מיליון ליטרים בשנה.
בתחילת נובמבר 2020 התמזגו מחלבות רמת הגולן ומחלבת השומרון.
ב-21 בנובמבר 2022 ביקשו המחלבות מבית המשפט צו להקפאת הליכים, לאחר שצברו חוב של 42 מיליון ש"ח שהן מתקשות בהחזרו. במרץ 2023 נמכרו המחלבות לחברת זנלכל, תמורת 33 מיליון ש"ח, ונקבע שהעסקה תושלם עד 30 באפריל 2023.
הערות שוליים

1 2  עמירם כהן, מנצלת את המחאה: מחלבות רמת הגולן תייצר חלב טרי, באתר TheMarker‏, 10 בספטמבר 2011
1 2  נורית קדוש, על סף קריסה: מחלבות רמת הגולן נערכת להקפאת הליכים, באתר כלכליסט, 21 בנובמבר 2022
↑  מיכל הולצמן, שופרסל וקו־אופ מבקשים את מחלבות רמת־הגולן, מעריב, 18 בדצמבר 1985
1 2  אילנית חיות, ‏שופרסל: מחלבות רמת הגולן תספק לנו את כל החלב שיידרש, באתר גלובס, 4 במאי 2015
↑  אורנה יפת, מחלבות רמת הגולן במו"מ לייצר חלב טרי לשופרסל ולמגה, באתר כלכליסט, 19 ביוני 2012
↑  מירב קריסטל, הסופר של קופיקס: חלב יותר זול משופרסל, באתר ynet, 2 ביוני 2015
↑  נווית זומר, מחלבות רמת הגולן ומחלבת השומרון מתמזגות, באתר כלכליסט, 8 בנובמבר 2020
↑  נורית קדוש, מחלבות רמת הגולן מאשימות את ליברמן, שופרסל ויוחננוף, באתר כלכליסט, 22 בנובמבר 2022
↑  נווית זומר, הבעלים החדשים של מחלבות רמת הגולן: "נעצור את הדימום ונעבור למותג משלנו", באתר ynet, 10 במרץ 2023
↑  דיווח מיידי בדבר קבלת הצעת החברה לרכישת מחלבות רמת-הגולן בע"מ, באתר "מאיה", 11 במרץ 2023
בית המשפט העליון של קוריאה הצפונית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מאפיינים
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 ערכאה מעל:  אספת העם העליונה
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 1948 – הווה (כ־76 שנים) 
 שופטים
 נשיא:  פאק מיונג-צ'ול
 גאוגרפיה
 כתובת:  פיונגיאנג
 קואורדינטות:  39°01′58″N 125°41′11″E﻿ / ﻿39.03287°N 125.68641°E﻿ / 39.03287; 125.68641
 he
 
בית המשפט העליון של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (בקוריאנית: 조선민주주의인민공화국 최고재판소; ובשמו הקודם: בית המשפט המרכזי) הוא בית המשפט העליון והערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר במערכת המשפט בקוריאה הצפונית.
בית המשפט העליון כפוף ומחויב במתן דין וחשבון לאספת העם העליונה (הפרלמנט הצפון-קוריאני), כאשר האספה היא זו שממנה את הרכב השופטים, מה שמבטא את כפיפותה של הרשות השופטת לרשות המחוקקת במדינה. זאת בניגוד לעיקרון הפרדת הרשויות, הנהוג במדינות בעלות משטר דמוקרטי.
מרבית התיקים הנידונים בבית המשפט העליון הם ערעורים על החלטות המתקבלות בערכאות שיפוטיות נמוכות יותר, אך במקרים חריגים, בית המשפט העליון דן בתיקים כערכאה ראשונה. מתוקף מעמדו, החלטתו של בית המשפט העליון היא תמיד החלטה סופית ולא ניתן לערער עליה, גם במקרים בהם בית המשפט פוסק כערכאה ראשונה.
בהתאם לחוק, שופטי המדינה מחויבים לפסוק ״משפט צדק״, ונושאים באחריות פלילית אם מתרשלים במלאכתם.
הנשיא והשופטים נבחרים על ידי אספת העם העליונה לתקופת כהונה של חמש שנים.
נשיא בית המשפט העליון מאז שנת 2023, הוא צ'ו קון-יאנג.
תפקידים וסמכויות

בתור בית המשפט העליון של קוריאה הצפונית, מדובר בערכאה השיפוטית החשובה ביותר ברשות השופטת של המדינה.
בניגוד לבתי משפט עליונים במדינות דמוקרטיות, בית המשפט העליון של קוריאה הצפונית אינו מפקח על פעילות הרשות המבצעת או המחוקקת (להן הוא כפוף בפועל), ואין לו תפקיד פעיל בהגנה על זכויותיהן החוקיות של אזרחי המדינה. תפקידו של בית המשפט העליון הוא לפקח אחר פעילות בתי המשפט הנמוכים במדינה, לרבות אופן התנהלות ההליכים המשפטיים השונים, לשמש כערכאת הערעור העליונה, וכן לבחון את אופן ההכשרה של השופטים בערכאות השונות. בית המשפט העליון גם מופקד על מינוי שופטים לבתי המשפט המיוחדים, שאינם חלק ממערכת המשפט הכללית, כגון בתי המשפט הצבאיים
בית המשפט העליון פועל בכפיפות לאספת העם העליונה, ובמקרים בהם האספה מצויה בפגרה, בית המשפט כפוף ישירות לנשיא האספה.
בית המשפט העליון ממוקם בבירת קוריאה הצפונית פיונגיאנג, כאשר בנייתו של המבנה המרכזי בו שוכן בית המשפט הושלמה בשנת 2010.
החלטות

בית המשפט העליון כולל הרכבי שיפוט נפרדים לדיון בנושאים פליליים, אזרחיים, ונושאים מיוחדים.
מרבית התיקים הנידונים בבית המשפט העליון הם ערעורים על החלטות המתקבלות בערכאות שיפוטיות נמוכות יותר, וזאת מתוקף תפקידו של בית המשפט העליון כערכאת הערעור הגבוהה ביותר במדינה. עם זאת, במקרים מסוימים, כגון פשעים כנגד המדינה או כתבי אישום המוגשים כנגד תושבים זרים, בית המשפט העליון דן בתיקים כערכאה ראשונה.
בית המשפט העליון משתתף בקביעת גזר הדין של אסירים פוליטיים. עם זאת, מחלקת ביטחון המדינה של קוריאה הצפונית מחזיקה בסמכות להטיל עונשים על עבריינים פוליטיים, בשמו של בית המשפט.
מקרים בהם מעורבים תושבי חוץ תמיד נידונים בפני בית המשפט העליון ביושבו כערכאה ראשונה. זאת על אף שבהתאם לחוק סדר הדין הפלילי של קוריאה הצפונית, פשעים כנגד המדינה (בהם מרבית הזרים מואשמים), אמורים להתדיין בערכאה ראשונה בבית משפט מקומי.
לאורך השנים, מספר אזרחים אמריקאים ניצבו בפני בית המשפט העליון בקוריאה הצפונית בגין פשעים כנגד המדינה. מקרה אחד לדוגמה היה זה של אוטו וורמבייר, תייר אמריקאי אשר נעצר על ידי השלטונות בשנת 2016 בגין ניסיון לגנוב כרזת תעמולה פוליטית ממלונו, נידון ל-15 שנה של מאסר עם עבודת פרך, וחודשיים לאחר תחילת המאסר נכנס לתרדמת, ממנה לא התאושש.
ראו גם

מערכת המשפט בקוריאה הצפונית
חוקת קוריאה הצפונית
הערות שוליים

↑  The Europa World Year: Kazakhstan – Zimbabwe. London: Europa Publications. 2004. p. 2482. ISBN 978-1-85743-255-8.
↑  "New DPRK Central Court". 25 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Han-Kyo Kim (1980). Studies on Korea: A Scholar's Guide. Honolulu: University Press of Hawaii. p. 344. ISBN 978-0-8248-0673-6.
↑  Schwekendiek, Daniel (2011). A Socioeconomic History of North Korea. Jefferson: McFarland. p. 86. ISBN 978-0-7864-8541-3.
↑  צ' קוריאה: אמריקני נידון ל-15 שנות מאסר ועבודות פרך כי "גנב שלט", באתר ynet, 16 במרץ 2016
↑  לאחר שנה בכלא הצפון קוריאני: שוחרר התייר האמריקני שגנב שלט, באתר ynet, 13 ביוני 2017
↑  אורלי אזולאי, טראמפ על מותו של הסטודנט שחזר מצפון קוריאה: "חרפה מוחלטת", באתר ynet, 20 ביוני 2017
אשת חיל (סדרת טלוויזיה, 2018)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה, סרט היסטורי 
 שחקנים:  סבטלנה איוואנובה  Anatoly Gushchin  Boris Kamorzin  Vyacheslav Manucharov  Dmitry Mulyar  סרגיי פוסקפאליס  ניקולאי קוזאק 
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית 
 מספר עונות:  1 
 הפקה
 מוזיקה:  אלכסיי שליאגין 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אשת חיל (ברוסית: Декабристка) היא סדרת טלוויזיה רוסית המבוססת על סיפור מאת זינאידה לוויצקאיה.
העלילה מספרת את סיפורה של אישה שרצתה להשיג את אושרה – לאחר שהחליטה על מעשה נואש, לנסוע לסיביר להיות עם חתנה העצור בגולאג.
עלילה

תחילת שנות ה-50, מוסקבה. מזכירת בית המשפט זינאיידה "זינה" אובארובה עברה הרבה צער בחייה: בעלה נפטר במלחמה והאישה נשארה לבדה עם בנה הקטן מישה. עכשיו הילד כבר בן 11 וזינאיידה רוצה למצוא שוב אושר נשי. היא מתכננת להינשא לעורך הדין אלכסיי לוויצקי. הוא מוכשר מאוד, מכיר היטב את הליכי החקיקה והמשפט וחצוף בדרכו שלו. ואף על פי שלוויצקי מגן עד כה רק על הפועלים, הוא כמעט תמיד מנצח בתיק. התובע גרומוב לא אוהב את "העילוי מלנינגרד". הוא עובד במוסקבה זמן רב, תומך בפרקליטות בתיקים פליליים ולוויצקי מנפץ את כל טיעוניו. לגברים יש גם אבן נגף נוספת: "זינה". במשך שנים רבות חיפש גרומוב את טובתה של זינה, אך היא מסרבת לו. ברגע שמתרחש עימות בין לוויצקי לגרומוב, מחליט התובע להשתמש בכל השפעתו כדי לנקום בסנגור הצעיר. הוא ממציא האשמה, ומחסל הן את קריירת עורך הדין המוצלחת של אהובה והן את החתונה הקרובה. לוויצקי נשלח למחנה עבודה של בגולאג במחוז אירקוצק לעשר שנים ארוכות. זינה יודעת רק דבר אחד: היא לא יכולה להישאר במוסקבה כאשר אהובה נמצאת בסיביר באשמת שווא.
שחקנים ודמויות

סבטלנה איוואנובה – זינאיידה ג. אוברובה, מזכירת בית המשפט.
דמיטרי מוליאר – אלכסיי קונסטנטינוביץ' לוויצקי, עורך דין.
סרגיי פוסקפאליס – סרגיי פטרוביץ' אילין, השופט הראשי.
ויאצ'סלב מנוצ'רוב – לרי מיכאילוביץ' סובולב, סגן ראש המחנה, רב-סרן בנ.ק.ו.ד..
פולינה סירקינה – יקטרינה פטרובנה דדשקינה.
מקסים קרושב – מיכאיל "מישה" אוברוב, בנה של זינאיידה.
ניקולאי קוזאק – קרבצ'נקו, משקיף בצריף.
הפקה

העלילה מבוססת על סיפורה של אישה אמיתית, אלמנה, שעבדה בשנים 1949–1951 בבית המשפט המחוזי באירקוטסק כראש המשרד ושחררה יותר מארבע מאות אסירים מהמחנות בהוראות מזויפות. שנה לפני מעצרה עבדה בבית המשפט בשם הנעורים רוגובה בדנייפרופטרובסק. בשנת 1952 נגזרו עליה עשרים שנות מאסר. שוחררה בשנת 1956 בחנינה, עבדה עד מותה בשנת 1992 כמנקה. היא שחררה 410 אנשים: 240 אסירים פוליטיים ו־170 עבריינים.
בשנת 1988, העיתונאי ויטאלי יריומין ראיין את זינאידה גריגורייבנה לוויצקאיה למגזין "סמנה" בספטמבר, בשנת 2012 המפיק יפים ליובינסקי למד על הסיפור. הבמאית אירינה גדרוביץ' ביקרה בקברה בעיר וולז'סקי ושוחחה עם אחייניתה, קראה שוב ספרות דוקומנטרית על תקופתו של סטלין. במהלך יצירת הסרט הסבירה הבמאית: "רצינו שהצופה יבין שהאישה השברירית הקטנה הזו, באופן עקרוני, עשתה מעשה עילאי". את הדיאלוגים בתסריט עזר לכתוב אלכסנדר סידורוב.
הצילומים התקיימו מ-11 בפברואר עד 8 במאי 2017. רוב הסדרה צולמה בקלוגה וסביבותיה מפברואר עד סוף מרץ ובחודש מאי. בתוך שבועיים הפכה אחת היחידות הצבאיות של מוסקבה למושבת עונשין קפדנית עם צריפים, מזנון, יחידה רפואית, ארונית קטנה ומשרד ראש המחנה. הצילומים התקיימו בין התאריכים 20–30 באפריל, 27 ו-30–31 במרץ. צילומי חוץ התקיימו מה־3 עד 15 באפריל במושבת העונשין מספר 51 בעיר ימווה (רפובליקת קומי) בשטח בית סוהר שנבנה בשנת 1937 ונסגר בשנת 2016. בשטח המושבה נבנו מגדלים, גדרות, והמתקנים הקיימים תוקנו ונצבעו והפכו לצריפים.
בסצנות המוניות של הסדרה, עובדי שירות בתי הסוהר ואסירים אמיתיים וביצירת תפאורה נעזרו בכרזות, דיוקנאות של אותן שנים ומבנים קטנים.
על הסט, בשל המחסור העצום בשלג, יצרו את מראה החורף בעזרת אביזרים; באביב, בשל שלג, הם הפסיקו לצלם במשך כמעט חודש. צילומי אולם המשפט התקיימו באחד ממתחמי מוסקבה ב-19 במרץ, במסדרון בית המשפט במיקום אחר ב-1 במרץ.
הסדרה זכתה לביקורות מעורבות.
הערות שוליים > ביאורים

↑  הסדרה משודרת בשם זה בספריית ה־VOD של yes
הערות שוליים > סימוכין

↑  "Декабристка (сериал)". www.vokrug.tv (ברוסית). נבדק ב-2018-11-14.
↑  "ВИДЕО. Телесериал «Декабристка». О сериале". Телекомпания «НТВ» // ntv.ru. נבדק ב-2018-11-14.
↑  Ерёмин В. "Ангел-спаситель". Смена — сентябрь 1989. — №(1497). נבדק ב-2010-02-24.
↑   אשת חיל, בביצוע ВИДЕО. Телесериал «Декабристка» (Россия, 2018 год) «1 серия», סרטון  באתר יוטיוב
↑  Список Шиндлера по-советски. Премьера сериала «Декабристка» // «הד מוסקבה», 18 ноября 2018
↑  Светлана Иванова считает новую работу большой удачей // «7 дней», 12 ноября 2018
↑  Дек 211 фотографий // «flickr.com», Владимир Мокров
↑  Княжпогостскую колонию превратили в съёмочную площадку // «КомиОнлайн», 6 апреля 2017
↑  В Коми воссоздали сталинский лагерь // «רוסיסקאיה גאזטה», 7 апреля 2017
↑  На НТВ выходит фильм «Декабристка», в котором роль зэков исполнили жители Коми // «קומסומולסקאיה פראבדה», 8 ноября 2018
↑  Зеки научили актёров резать руки топором // Ndn.info, 16 ноября 2018
↑  Актёры сериала «Декабристка» рассказали о своих впечатлениях о Емве // «ПроГород», 5 апреля 2017
↑  В Коми сняли ГУЛАГ-пародию на песню Грибов «Тает Лед» // «ПроГород», 18 мая 2017
↑  Японец, варенный в кисло-сладком соусе // «Литературная газета», 18 ноября 2018 № 48 (6669)
המסגד הגדול בעזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 כתובת:  רובע א-דראג' 
 מיקום:  עזה 
 מדינה:  עזה, הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־5
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־5 
 תאריך פירוק:  7 בדצמבר 2023 
 חומרי בנייה:  כורכר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית, אדריכלות ממלוכית, אדריכלות נורמנית 
 מידות
 שטח:  1,800 מ"ר
 
 קואורדינטות:  31°30′14″N 34°27′52″E﻿ / ﻿31.504°N 34.4644°E﻿ / 31.504; 34.4644
 www.omary.in
  (למפת עזה מוגדלת) המסגד הגדול בעזה(למפת עזה רגילה) המסגד הגדול בעזה
 
המסגד הגדול בעזה (בערבית: جامع غزة الكبير, גַ֫'אמֶע עַ֫'זַּה אל-כַּבִּ֫יר), הידוע גם בשם "אל-מסג'ד אל-עומַרִי אל-כביר", "המסגד העומרי הגדול", הוא המסגד העתיק והגדול ביותר ברצועת עזה וממוקם בעיר העתיקה של עזה.
על פי המסורת המקומית, באתר עמד מקדש פלשתי קדום, שעל חורבותיו נבנתה כנסייה במאה ה-5 על ידי האימפריה הביזנטית. לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל במאה ה-7 הפך המקום למסגד, שיופיו תואר במאה ה-10 על ידי הגאוגרף הערבי מוקדסי. צריח המסגד התמוטט ברעידת אדמה בשנת 1033. בשנת 1149 בנו הצלבנים כנסייה גדולה במקום, אך היא נהרסה ברובה על ידי השושלת האיובית בשנת 1187, ולאחר מכן שוב נבנה במקומה מסגד על ידי הממלוכים בתחילת המאה ה-13. המסגד נהרס על ידי המונגולים בהנהגת הולאגו חאן בשנת 1260, ואז שוב נבנה על ידי תושבי עזה המוסלמים, אך נהרס ברעידת אדמה בשנת 1294. הוא נבנה מחדש עד ידי הסולטנים הממלוכים, ושופץ על ידי העות'מאנים במאה ה-16. במהלך מלחמת העולם הראשונה המסגד נפגע קשות בהפצצות של הצבא הבריטי, אך הוא שוקם בשנת 1925 על ידי המועצה המוסלמית העליונה.
ב־7 בדצמבר 2023, דווח כי המסגד נהרס בהפצצות צה"ל במהלך התמרון הקרקעי בעזה במלחמת חרבות ברזל.
מיקום

המסגד הגדול ממוקם ברובע א-דרג' בעיר העתיקה במרכז עזה, בקצה המזרחי של רחוב עומר אל-מוח'תאר, מדרום-מזרח לכיכר פלסטין. מדרום למסגד נמצא שוק הזהב של עזה.
היסטוריה > מקדש פלשתי

על פי המסורת המקומית, המסגד ניצב באתר שבו היה מקדש פלשתי לאל דגון. אגדה מקומית טוענת שקבר שמשון נמצא מתחת למיקומו הנוכחי של המסגד.
היסטוריה > כנסייה ביזנטית

בשנת 406 לספירה נבנתה במקום כנסייה ביזנטית גדולה על ידי הקיסרית אליה אודוקיה, רעייתו של תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, אם כי ייתכן גם שהכנסייה נבנתה על ידי הקיסר מרקיאנוס. הכנסייה הופיעה במפת מידבא מהמאה ה-6.
היסטוריה > מסגד מוסלמי קדום

הכנסייה הביזנטית הפכה למסגד במאה השביעית על ידי הח'ליפה עומר בן אל-ח'טאב, ועל שמו הוא נקרא כיום "מסגד אל-עומרי".
בשנת 985, בתקופת שלטון בית עבאס, כתב הגאוגרף הערבי מוקדסי כי המסגד הגדול הוא "מסגד יפהפה". ב-5 בדצמבר 1033 רעידת אדמה גרמה להתמוטטות הצריח במסגד.