stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל שאלתיאלי
ביוגרפיה

שאלתיאלי נולדה בטבעון, במקור יעל ליפפלד. למדה בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג, הצטרפה לקיבוץ נווה אור בעמק בית שאן במסגרת שירות בנח"ל ומאז היא חברת הקיבוץ. בעלת תואר ראשון בגאוגרפיה ובכלכלה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1971 מונתה למזכירת הקיבוץ, בשנת 1988 מונתה לגזברית המועצה האזורית בקעת בית שאן וב-1995 מונתה לרכזת משק נווה אור.
בשנים 1996 עד 2006 כיהנה כראש המועצה האזורית בקעת בית שאן.
ביולי 2006 מונתה למנכ"לית משרד החקלאות ופיתוח הכפר וכיהנה תחת השר שלום שמחון. ב-2009 מונתה למנכ"לית קרן קיימת לישראל והיא כיהנה בתפקיד עד 2012. ב-2015 נבחרה ליו"ר הוועד המנהל של סמינר הקיבוצים. היא מכהנת כדירקטורית חיצונית בחברת מהדרין וכדירקטורית מטעם הציבור בחברת תוצרת הארץ - חברת שוק סיטוני לישראל.
שאלתיאלי אלמנה ואם לשני בנים.
הערות שוליים

↑  קובי דוד, כבשה את פסגת קק"ל, באתר mynet‏ העמק, 9 במרץ 2009 - המקור לא זמין נכון ל-22 בדצמבר 2023
החצי הכחול - הרפורמה להצלת הים התיכון

החצי הכחול - הרפורמה להצלת הים התיכון הוא מיזם הים של החברה להגנת הטבע, אשר חותר להטמעת רפורמה להצלת הים התיכון ולמימוש חזון של ים תיכון בריא, אשר מתקיימות בו מערכות אקולוגיות מאוזנות השומרות על בתי גידול ומינים ייחודיים בים התיכון. המיזם מנסה לספק תועלות ושירותים חיוניים עבור האדם, וללא עלות לפרט.
המיזם החל לפעול בשנת 2012 תחת הקמפיין "דגים באחריות", אשר קידם את הרפורמה בענף הדיג בים התיכון. בשנת 2018, הקמפיין התרחב למיזם החצי הכחול שכיום, בנוסף להמשך הובלת רפורמת דיג בת-קיימה, פועל להקמה של שמורות טבע ימיות, הגנה על מינים בסכנת הכחדה, קידום תכנון ימי נכון מול גורמי פיתוח, קידום הסדרה סביבתית והגנה על הטבע במים הכלכליים, ויצירת מערך הסברה בתחום הים התיכון באמצעות מאגר מידע אינטרנטי.
החצי הכחול הוביל את גיבוש תכנית האב לשמורות טבע ימיות באזור הכלכלי הבלעדי של הים התיכון, במשותף עם המשרד להגנת הסביבה, רשות הטבע והגנים, רשות העתיקות ושורה של גופים אקדמיים ומחקריים.
קשר עם הציבור

המיזם מפעיל יישומון בשם SeaWatch המהווה מוקד המאפשר לציבור לדווח על מפגעים אקולוגיים בים התיכון ובמפרץ אילת בזמן אמת, כגון דיג לא חוקי, חיה ימית פצועה, פסולת, זיהום ים ועוד. דיווחים אלה מועברים באופן מידי לגורמי הפיקוח והטיפול. כך למשל, בדצמבר 2021 נערכה פעולה מורכבת להוצאת רשתות רפאים מהים התיכון - רשתות שנעזבו על ידי דייגים, אך הם ממשיכים להוות מלכודת מוות לשוכני הים.
ביאורים

↑  מדובר בעתירות לבג"ץ כאשר נדרש, איסוף נתונים לצורך כך, הפקת סרטונים ויצירת תכנים נגישים, שבין השאר משמשים להכנת תוכניות חינוכיות לחינוך סביבתי ושמירת טבע.
הערות שוליים

↑  ארז ארליכמן, קמפיין חדש למען דיג בטוח בים התיכון, באתר ynet, 26 בדצמבר 2013
↑  אילנה קוריאל, "בים העמוק של ישראל רב הנסתר על הגלוי - חייבים לשמור עליו", באתר ynet, 1 ביוני 2023
1 2  החברה להגנת הטבע תובעת דיבה לראשונה בתולדותיה, באתר העין השביעית, 23 באוגוסט 2022
1 2  החצי הכחול (2024-12-22), "הצינור" חוזרים בהם מהפרסום המכפיש נגד החברה להגנת הטבע, נבדק ב-2024-12-31
↑  בבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט גבוה לצדק, בג"ץ 16/2, 20 אפריל 2016.
↑  משה כהן, יובל בגנו, רשת חדשה: הוחמרו ההגבלות על הדיג, באתר מעריב, ספטמבר 2016.
↑  יאיר קראוס, חסר תקדים: הגבלות חמורות על ענף הדיג בארץ, באתר nrg
↑   אורה קורן, סופית: אושרו הגבלות הדייג בים התיכון - הדייגים יפוצו ב-16 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 27 בנובמבר 2016
↑  בג"צים" 2677/16; 3366/16; 3237/16; 3126/17; 7716/17; 5281/18; עת"מ 39848-06-20 ו- עת"מ 48776-03-21.
↑   צפריר רינת, החברה להגנת הטבע דורשת לבטל חיפושי נפט וגז באזור אקולוגי ייחודי, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2019
↑  עמיר בן דוד, משרד הגנת הסביבה יאבד הפיקוח על קידוח הגז הטבעי, באתר הארץ, 23/07/2017
↑  נעה פישר, אתר "גלישת פלמחים" יוכרז כאזור ימי מוגן, באתר ynet, 30 במאי 2022
↑  עדי זריפי, ‏בצעד שרבים ציפו לו - הוכרזה גלישת פלמחים כשמורה ימית ייחודית ראשונה בלב ים, באתר ‏מאקו‏, 22 בספטמבר 2022
↑  שני אשכנזי, ‏דגי הדקר יהפכו למין מוגן מפני דיג. עם כוכבית, באתר גלובס, 12 באפריל 2021
↑  אזורים ימיים מוגנים בים התיכון | יד הנדיב, באתר www.yadhanadiv.org.il
↑  "הצינור" חזר בו מהפרסומים נגד החברה להגנת הטבע, באתר העין השביעית, 26 בדצמבר 2024
↑  ת"א 40859-08-22 החברה להגנת הטבע נ' ג'ארבן ואח', ‏20 בפברואר 2025
↑  יובל בגנו, ‏עבירות דיג, זיהום, רשתות רפאים: השנה הקשה של חופי הים התיכון, באתר מעריב אונליין, 13 בינואר 2022
↑  נעה פישר, צפו: פינוי רשתות רפאים מסוכנות מול חופי ישראל, באתר ynet, 29 בדצמבר 2021
↑  גיל לוין, "חשיבות אדירה": המסע להצלת הדולפינים מרשתות הדיג, באתר חדשות 13, 6 בדצמבר 2021
↑  יאיר קראוס, בלחיצת כפתור: לבלות ולשמור על הים בזמן אמת: 'סי ווטש', אפליקצייה חדשה לדיווח על מפגעים בים, תאפשר למתרחצים לדווח בקלות על דייג לא חוקי, ובעלי חיים פגועים, באתר nrg
המושבה היוונית

| --- | --- |

בית אפקלידס
 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1900 
 קואורדינטות:  31°45′41″N 35°12′49″E﻿ / ﻿31.76128611°N 35.21354167°E﻿ / 31.76128611; 35.21354167
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) המושבה היוונית(למפת ירושלים רגילה) המושבה היוונית(למפת הרי ירושלים רגילה) המושבה היוונית(למפת הרי ירושלים מוגדלת) המושבה היוונית
 
המושבה היוונית ממעיף הציפור
פסל אריה ברח' יואב במושבה היוונית
המושבה היוונית היא שכונה באזור עמק רפאים בדרום ירושלים, דרומית למושבה הגרמנית וקטמון. הרחוב הגובל בין שתי השכונות הוא רחוב רחל אמנו. ממזרח תוחם אותה רחוב עמק רפאים וממערב רחוב אלעזר המודעי ושכונת קטמון. רחובה הראשי הוא רחוב יהושע בן נון (לשעבר אפתימיוס) המקביל לרחוב עמק רפאים.
היסטוריה

השכונה נוסדה ב-1900 על ידי בני העדה היוונית-אורתודוקסית שחיפשו מענה לצפיפות המגורים שלהם ברובע הנוצרי בעיר העתיקה, שם חיו סביב מתחם הפטריארכיה היוונית, ותוכננה בדגם של רשת רחובות מקבילים וניצבים זה לה. בני הקהילה היוונית הוזמנו להשתתף בהגרלת חלקות אדמה, והמשפחות שזכו בהגרלה התחייבו לממן ולדאוג לביצוע הבנייה. השכונה התפתחה במיוחד בשנות ה-20 וה-30, כאשר לארץ ישראל הגיעו מהגרים יוונים אורתודוקסים רבים שגורשו מטורקיה. בשכונה גרו גם משפחות ערביות וארמניות וכן משפחות של פקידים וקציני צבא בריטיים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות ב-1948 מצאו רוב תושבי המושבה מקלט במנזרי העיר העתיקה. עם שוך הקרבות בנובמבר אותה שנה, לא יכלו הבורחים לחזור, עקב חלוקת העיר בין ירדן וישראל. רבים מאלה שמצאו עצמם בירושלים הירדנית היגרו אל מעבר לים ולא חזרו. המושבה הפכה לשכונה ישראלית, ואוכלסה במהירות בעולים חדשים אשר לא שמרו על הסדר והטיפוח שהשכונה הייתה בנויה בהם. תוספות מאולתרות קלקלו את צורתם של הבתים ויש גם עדויות לביזה והרס מכוונים שנעשו. חלקים גדולים של השכונה הפכו למשכנות עוני.
מספר זעום של משפחות יווניות נותר במושבה במהלך המלחמה ולאחריה, אך רק לאחר 1967 חודשה הפעילות החברתית והתרבותית במועדון היווני שברחוב יהושע בן נון 8 שבמרכז השכונה. המועדון עבר שיפוץ והחייאה מחדש בתחילת שנות ה-80 בידי התושבים שנשארו במקום, ובידי אלה שחזרו מהעיר העתיקה. כיום נמצא המועדון תחת חסות ממשלת יוון ומתקיימות בו פעילויות הקשורות בתרבות יוון, כמו לימוד השפה היוונית וריקודים יווניים. בשנים 1984–2014 שימש הארכאולוג ד"ר וסיליוס צפיריס כנשיא הקהילה.
בתים רבים מן השכונה המקורית לא נשמרו או שנעשתה בהם תוספת בנייה שלא תמיד היטיבה עם חזותם האסתטית. עם זאת במשך השנים עלתה קרנה של השכונה וניתנה תשומת לב לערכם המיוחד של הבתים, בדומה לתהליך שעברה בקעה הסמוכה. בעקבות כך הפכה המושבה היוונית לשכונה השנייה ביוקרתה בירושלים (אחרי טלביה), והיא נחשבת לשכונה מטופחת במיוחד ובעלת ייחוד. בחלקה הפונה לרחוב עמק רפאים נפתחו חנויות, מסעדות ובתי קפה ובהם קפה הנס וגרץ (עמק רפאים 44), שפעל בשנים 1979-1981, וקפה הלל בו התרחש פיגוע התאבדות ב-2003.
בתים בעלי ערך ארכיטקטוני

בית ד"ר פוטיוס אפקלידס (רח' רחל אמנו 3 פינת רח' בן נון) - נבנה על ידי אדריכל ספירוס חורי. שופץ ב-2000 על ידי אדריכל ד"ר איליאס מסינס. הבית הוא מוזיאון קטן המנציח את חיי היום-יום של המושבה היוונית בעבר.
בית ח'רופה (רח' בן נון 13)
בית יואנידיס ("הבית הלבן", רח' עמק רפאים 56)
מועדון הקהילה היוונית (רחוב בן נון 8)
גלריה

בית ח'רופה (בית נתיב - מרכז שלם), רחוב יהושע בן נון.
בית מיסרליס
בית במושבה
אריות בשער של הבית ברחוב יואב 4.
בית ברחוב מגיד 19 בית זה נמצא בפינת רחוב שמואל קליין ורחוב המגיד במושבה הגרמנית
בית נטוש זה (כרגע) נמצא ברחוב דוד אלרואי שייך לשכונת קטמון. בעבר בחלקו היה ביה״ס חורב בנים.
בית ברחוב מישל 5
גלריה > מועדון היווני

שער הכניסה לבית הקהילה היוונית
בית הקהילה היוונית
שלט בכניסה לבית הקהילה היוונית
חצר בית הקהילה היוונית
הערות שוליים

↑  מפת אזור ירושלים, 1918 (באנגלית) הוכנה על  ידי צבא בריטניה. כוללת כיתוב Greek Settlement, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471773005171  LCCN: n2002058317  VIAF: 151464689   WorldCat (עם VIAF): 151464689 
השער למתחם המועדון היווני בשכונה
אביהו מדינה

| --- | --- |

מדינה, 2007
 לידה:  19 באוגוסט 1948 (בן 76) ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 סוגה:  מוזיקה מזרחית זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  א.מ. הפקות האחים ראובני
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל לזמר עברי פרס שר החינוך והתרבות לתרבות יהודית
 avihumedina.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אביהו מדינה (נולד ב-19 באוגוסט 1948) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי. חתן פרס ישראל לתחום הזמר העברי לשנת 2022 (ה'תשפ"ב). תרם רבות להפיכת המוזיקה הים-תיכונית לחלק בלתי נפרד מהזמר העברי.
כשזכה בפרס ישראל בנימוקיה למתן הפרס, ציינה הוועדה כי "מדינה הביא לפריצת דרך משמעותית במוזיקה הישראלית. את מרבית זמנו הקדיש אביהו למען פיתוחו וביסוסו של סגנון המוזיקה הישראלית הנובע מתוך שורשים יהודיים מסורתיים ותרבותיים".
ביוגרפיה

מדינה נולד בשכונת שבזי בתל אביב כבנם השלישי של לאה לבית מיסק, ילידת ירושלים שהוריה עלו ארצה מתימן, ואהרן לוי מדינה, יליד תימן שעלה ארצה בשנת 1939. בהמשך עברה משפחתו לגור בחולון.
כשהיה מדינה בן 12 נפטרה אמו. שנה לאחר מכן התחתן אביו מחדש, ומדינה סיפר שמאז לא הרגיש בנוח בבית. הוא עבר להתגורר עם אחיו הגדול נדב, ובהמשך הלך לעליית הנוער, ביקש להשתלב בקיבוץ והופנה לקיבוץ כיסופים, שם חי מגיל 14 עד הגיוס לצבא. מדינה אהב מאוד את החיים בקיבוץ, בעיקר את החופש שחווה לראשונה, חופש שהיה חסר לו בבית. בקיבוץ ספג השפעות מוזיקליות שרווחו בשנות ה־60, כגון מוזיקת רוק, "הביטלס" ועוד. לימים הדגיש מדינה עד כמה הרוק נטמע בו ונוכח בשיריו ואף תיאר את המוזיקה שלו במילים ”פחות מזרח ויותר רוק מערבי”. הוא טען כי חלק מהייחודיות שלו כמחבר שירים היא שילוב בין המוזיקה שספג בבית התימני המסורתי שבו גדל, שבו היו שירת קודש, טקסטים של רבי שלום שבזי ולחנים של הדיוואן, לבין הרוק שספג בקיבוץ.
בשנת 1967 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון כמפקד טנק. במלחמת יום הכיפורים נקרא למילואים במסגרת גדוד 113 של חטיבה 217. במהלך המלחמה שימש כמפקד ותותחן בחזית הדרום והחליף מספר טנקים לאחר שהטנקים עליהם פיקד נפגעו. השתתף גם במלחמת לבנון הראשונה אף שיכול היה להשתחרר מהשירות בשל היותו אמן.
בין השנים 2006–2011 כיהן כיו"ר אקו"ם.
ביוגרפיה > כותב שירים

מדינה החל לכתוב שירים ב-1970. שירו הראשון "יעקב התמים" (הידוע כ"אל תירא ישראל") זכה במקום השלישי בפסטיבל הזמר המזרחי ב-1971, בביצוע משה הלל. לפסטיבלי הזמר המזרחי הבאים נכנסו עשרה שירים נוספים של מדינה, וכולם הגיעו לשלושת המקומות הראשונים.
ביוגרפיה > זמר

הקריירה של מדינה כזמר התחילה בפסטיבל הזמר המזרחי 1980, כאשר ביצע את שירו "רחל".
את אלבום הסולו הראשון שלו הוציא רק ב-1990, בגיל 42.
ביוגרפיה > מיצירותיו

בין יצירותיו של אביהו מדינה: "הפרח בגני" (מקום ראשון בפסטיבל הזמר המזרחי 1982 בביצועו של זוהר ארגוב), "אליך אלוהי", "כינור דוד" (מקום שני בפסטיבל הזמר המזרחי 1978 בביצועו של שימי תבורי), "לבד יושבת", "להיות אדם", "כבר עברו השנים", "אל תשליכני", "סוד המזלות", "למה אל", "שבחי ירושלים", "חידה את לי", "רעיה", "נשים וחופשיות", "אבי", "בין הטוב והרע", "נעלה", "ברכנו", "יום שישי הגיע", "שבת מתנה", "געגועים", "תן לזמן ללכת", "חלום", "הייתי ילד", "ארץ אהובה", "אנא אלי", "לו הייתי", "אם תבואי", "יש לי נערה", "שב אל אדמתי", "אמא אותך אני אוהב", "הסירי צל", "כואב ושר לך", "זוהי ראש העין", "לשיר בקול ערב" ועוד. שירים אלה בוצעו על ידי חיים משה, ישי לוי, זוהר ארגוב, דקלון, אורי שבח, ציון גולן, בועז שרעבי, שימי תבורי, אלי לוזון, אייל גולן, נתנאל נגר, ראובן ארז, אבנר גדסי, רמי דנוך, אורן חן, חופני כהן.
ביוגרפיה > מאבקו נגד הדרת המוזיקה הישראלית הים־תיכונית

מדינה היה מהדוברים הבולטים נגד הדרתם של מוזיקאים מהסגנון הים-תיכוני, כבר מראשית דרכו. להשקפתו, המוזיקה המכונה "מזרחית" היא חלק בלתי-נפרד מהזמר העברי בכלל, וראויה לקבל במה מרכזית בכלי התקשורת. לדבריו, יצירתו היא בראש ובראשונה יצירה ישראלית, וכשם שאין מכנים את מתי כספי "יוצר מערבי" כך אין לראות בו "יוצר מזרחי". לאחר שחרורו ממילואים, בתום מלחמת יום הכיפורים, החל במאבק כדי ששיריו ושירים אחרים בסגנון הים-תיכוני יושמעו בתחנות הרדיו של קול ישראל, ייכללו במצעדי הפזמונים הכלליים ויבוצעו בפסטיבלים מרכזיים כפסטיבל הזמר והפזמון, שלא קיבל אף אחד משיריו, במקום שיידחקו לתוכניות נפרדות ולאירועים משלהם. ב-1980 האשים את רשות השידור בכך שזמרים כמו ג'ו עמר, בעז שרעבי ועליזה עזיקרי עזבו את ישראל, ואחרים נאלצו לוותר על הז'אנר הים-תיכוני כדי למצוא חן בעיני עורכי המוזיקה. ב-2013, במהלך ראיון שערך עמו ניב רסקין בגלי צה"ל, מתח ביקורת קשה על גל"צ וגלגלצ ואמר: "למה אתם מציגים אותי כמזרחי ולא כישראלי? שמים אותנו בגטו, כמו משהו שאמור לעבור מהעולם. אתם עד היום לא רואים בנו חלק לגיטימי של עם ישראל ומהתרבות הישראלית".
ביוגרפיה > חיים אישיים

מדינה גרוש מיהודית, גיורת ממוצא גרמני, ואב לשלוש בנות. מתגורר בקריית מטלון בפתח תקווה. אחותו היא השחקנית והזמרת נאווה מדינה. לצד פעילותו האמנותית, עסק גם בליטוש יהלומים ואף היה בעליה של מלטשה, כדי שפרנסתו לא תהיה תלויה בהכנסותיו ממוזיקה.
ספרו

בשנת 2021 הוציא לאור את הספר "קורות ומנגינות" (הוצאת א.מ.ל. הפקות בע"מ) – אוטוביוגרפיה שכתב במהלך תקופת מגפת הקורונה.
פרסים והוקרה

בשנת 2015 נבחר להדליק משואה ביום העצמאות.
בשנת 2016 הוענק לו פרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום המוזיקה.
בשנת 2020 הוענק לו תואר "יקיר העיר פתח תקווה".
בשנת 2022 זכה בפרס ישראל בתחום הזמר העברי לשנת ה'תשפ"ב.
דיסקוגרפיה

1988: אלבום כפול – "פרחי גני" – הכולל דואטים עם שימי תבורי באלבום היה אמור להשתתף גם זוהר ארגוב, אך מותו הטרגי של האחרון מנע את השתתפותו.
1990: "אשר אהבתי" – כלל את "אישה ילדה", "שיר לאחותי" (בדואט עם אחותו נאוה), "בלדה לחבר" (לזכר זוהר ארגוב) ו"שמחי עניה" (מילים: רבי שלום שבזי). אביהו מדינה ניהל מוזיקלית, ועיבודי השירים נחלקו בין יעקב למאי ואריה ברקוביץ'.
1992: "מה יהיה?" – כלל את שיר הנושא, "אישה משגעת", "לב זהב", וביצועים של מדינה לשירים שכתב לחיים משה וישי לוי; "רעיה", למה אל" ו"לבד יושבת". יעקב למאי עיבד את שירי האלבום.
1995: אלבום כפול – "סימנים של דרך" – הכולל בין היתר שירים מסורתיים. האלבום כולל שיר לכבוד אביו, "תפילה של אבא".
1996: הגדה של פסח – סדר פסח בלחן מקורי, ביחד עם עוזי חיטמן.
1998: "אני נשבע לך" – שיר הנושא הפך ללהיט המושמע עד היום בתחנות הרדיו והטלוויזיה.
2004: "אין לי מנוח" – האלבום כולל חידוש ללהיט "אל תשליכני", וכן דואטים עם ג'ו עמר ושימי תבורי.
2012: "המיטב – קלאסיקה ישראלית" – אוסף כפול הכולל 36 משיריו הגדולים של אביהו מדינה בביצועים של מיטב האומנים.
2014: "רק אלוהים יודע" – 12 שירים חדשים, חלקם דואטים עם זמרים כגון שימי תבורי, יואב יצחק ופאר טסי.
לקריאה נוספת

תומר לויסמן, בשדה הקרב של הזיכרון, כנרת זמורה-ביתן דביר, נובמבר 2020, עמוד 515
ביאורים

↑  כדוגמאות ציין את השירים "כינור דוד", שבו טען שאין "שום דבר" מזרחי, "אל תשליכני" ו"ברכנו", שעליהם אמר "זאת בכלל חזנות אשכנזית" ו"יעקב התמים" ("אל תירא ישראל"), שעליו אמר: "זה בכלל קצב של מארש".
הערות שוליים

↑  [https://www.maariv.co.il/culture/music/Article-904516 "הביא לפריצת דרך במוזיקה הישראלית": אביהו מדינה הוא חתן פרס ישראל לזמר העברי
], באתר מעריב אונליין, 15 במרץ 2022
↑  מאיה נחום שחל, אביהו מדינה יקבל את פרס ישראל בתחום הזמר העברי, באתר כלכליסט, 15 במרץ 2022
↑  אביהו מדינה, ביוגרפיה, באתר אביהו מדינה – האתר הרשמי, ‏2012
1 2  בן שלו, אביהו מדינה עדיין לא סלח לתקשורת, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2012
↑    נועם אמיר, ‏"עלה לנו בדם יקר": הדו"ח של אביהו מדינה התגלה בארכיון מלחמת יום כיפור, בעיתון מקור ראשון, 31 במאי 2023
↑  אביגדור קהלני, אני נשבע לך:שיחות אישיות עם לוחמים על מלחמת יום הכיפורים, הוצאת כתר 2004, עמ' 47-55
↑  שמעון כהן, כשאביהו מדינה "גנב" טנקים ושעט לקרבות, באתר ערוץ 7, ‏בתאריך 3 לאוקטובר 2022, עודכן ב-19 לספטמבר 2023
↑  אביהו מדינה, "המלחמה שלי": אביהו מדינה חוזר לתופת של יום כיפור, באתר ישראל היום, 26 בנובמבר 2020
1 2  אסף נבו, ‏אביהו מדינה: "גלי צה"ל לא רואים בנו חלק מעם ישראל", באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2013
↑  אביהו מדינה: ערב אחד בשנה על המפה, מעריב, 9 בדצמבר 1980
↑  יובל אברמוביץ', אני ניצחתי, באתר ישראל היום, 17 באפריל 2015
↑  יעקב בר-און, ‏אביהו מדינה: בגל"צ נתנו לי להרגיש לא שייך. ילדים החליטו שם, באתר מעריב אונליין, 14 באוקטובר 2013
↑  שגיא בן נון‏, אביהו מדינה: "אני לא עלה תאנה", באתר וואלה, 8 במרץ 2015
↑  מתן דויטש, כבוד גדול: אלה 22 יקירי ויקירות העיר פתח תקוה לשנת 2020, באתר mynet‏ פתח תקוה, 7 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298086205171  ISNI: 0000 0000 7724 6106  LCCN: n96043707  MusicBrainz: 72542ff0-bba0-4783-bf30-a1c58db5e177  VIAF: 107500606   WorldCat (עם VIAF): 107500606 
[[[קטגוריה:סגל ערוץ 20]]
[קטגוריה:פזמונאים ישראלים]]
אביהו מדינה באולפן 103fm, אפריל 2022
כתר ארם צובא

כתר ארם צובא, ספר ישעיהו. ניתן להבחין בסימני נזק כתוצאה מעובש
דף מכתר ארם צובה, פרשת וזאת הברכה. באדיבות מכון בן צבי.
כֶּתֶר אֲרַם צוֹבָא הוא כתב יד חשוב של התנ"ך שנכתב בטבריה, על פי כל כללי המסורה הטברנית, בתחלת המאה העשירית. חוקרי המקרא רואים בכתב יד זה את הנוסח המדויק ביותר של התנ"ך, בשל ההתאמה הפנימית המדויקת בין הנוסח עצמו לבין הערות המסורה הנמצאות בו. לדעת חלק מהחוקרים, זהו ספר התורה שהרמב"ם השתמש בו כדי לפסוק את רשימת הפרשיות.
הספר נדד בין קהילות יהודיות שונות, בתחילה בירושלים ובקהיר ולאחר מכן בחַלַבּ עד שנעלם בפרעות ביהודי חַלַבּ בסוף 1947. כעבור כעשר שנים הגיע "הכתר" כשהוא קרוע וחסר לידי נשיא מדינת ישראל, יצחק בן-צבי. כתב היד הופקד במכון בן צבי ובהמשך הועבר לספרייה הלאומית ולאחר מכן למוזיאון ישראל. כיום הוא מוצג בהיכל הספר. מאז חזרתו לישראל פורסמו כמה מהדורות חדשות של התנ"ך המבוססות על "כתר ארם צובא".
ב־9 בפברואר 2016 הוכרז הכתר על ידי אונסק"ו כנכס תרבות עולמי.
תוכנו וייעודו

הכתר נכתב בטבריה על ידי שלמה בן־בויאעא הסופר בצורת "מִצְחָף". לאחר כתיבת נוסח האותיות על ידי ה"סופר", הוסיף ה"מסרן" אהרן בן אשר את שלושת המרכיבים המובהקים של המסורה הטברנית: ניקוד, טעמים וציוני מסורה, וגם תיקן את נוסח האותיות (שכתב הסופר בן־בויאעא) על פי הערות המסורה.
הספר נועד להיות מעין מדריך ומראה מקום ולכן נכתב בספר כרוך ולא בצורת מגילה, כדי שניתן יהיה לדפדף בו ללא המאמץ הכרוך בגלגול הקלף. זאת אנו למדים מכתובת ההקדשה של הכתר שנכתבה ככל הנראה כמה עשרות שנים לאחר פטירתו של אהרן בן אשר:
"זה המצחף השלם של עש'[רים] וארבעה ספרים ... הקדיש אותו השר הגדול... ממדינת בצרה בן מר רב שמחה בן מר רב סעדיה בן מר רב אפרים רוח יי תניחם, לירושלים עיר הקדש על זרע ישראל קהילת יעקב עדת ישרון...השכנים בהר ציון... כדי שיוציאוהו אל המושבות והקהלות שבעיר הקדש בשלשה רגלים חג המצות וחג השבועות וחג הסכות לקרות בו ולהתבונן וללמד ממנו כל אשר יחפצו ויבחרו... בכל ימות השנה לראות בו דברי יתר או חסר או סתור או סדור או סתום או פתוח או טעם מהטעמים האילו יוציאוהו אליו לראות ולהשכיל ולהבין לא לקרות ולדרוש וישיבוהו למקומו וישמרוהו.
הוא נכתב בדיו שאי אפשר למחקו בלי להשאיר סימנים, המורכב משרף עצים טחון מעורב בברזל גופרתי ובפיח שחור, על דפי קלף עשויים מעור פרה או עז. בשולי הדפים כתב בן אשר אלפי הערות זעירות, חלקן בנות אות אחת בלבד, למשל: האות ל' פירושה, שהמילה עליה מופיע העיגול, היא מילה שאינה מופיעה בשום מקום אחר בתנ"ך והאות ב' מעידה על מילה המופיעה פעמיים.
כמאה שנה לאחר שנכתב, נוסף לכתר קולופון (הערת בעלות) בנוסח זה:
זה המצחף השלם של עשרים וארבעה ספרים שכתב... שלמה הנודע בן־בויאעא הסופר... וניקד ומסר אותו... החכם הנבון, אדון הסופרים ואבי החכמים וראש המלמדים... מר רב אהרן בן מר רב אשר... [מצחף זה הוא] סגולת הקראים השוכנים בהר ציון... קודש לה' לא ימכר ולא יגאל... ברוך ה' לעולם אמן ואמן.
נדודי הכתר > ארץ ישראל ומצרים

הספר נכתב כאמור בטבריה, אך נקנה כמאה שנה לאחר מכן על ידי יהודי קראי, שהעבירו לבית הכנסת של הקראים בירושלים. בשלהי המאה ה-11, בעקבות כיבוש ירושלים על ידי הסלג'וקים (ב־1071) או על ידי הצלבנים (ב־1099), הספר נשדד ונפדה על ידי הקהילה היהודית במצרים, שם נשמר בבית הכנסת של עדת הירושלמים בפוסטאט (לימים בית הכנסת בן עזרא). במצרים ראה אותו הרמב"ם, שסמך עליו בקביעת הפרשות הפתוחות והסתומות בספר התורה:
וספר שסמכנו עליו בדברים אלו הוא הספר הידוע במצרים, שהוא כולל ארבעה ועשרים ספרים, שהיה בירושלים מכמה שנים להגיה ממנו הספרים, ועליו היו הכול סומכין, לפי שהגיהוֹ בן אשר ודקדק בו שנים והגיהוֹ פעמים רבות כמו שהעתיקוּ (כמו שנמסר במסורת), ועליו סמכתי בספר תורה שכתבתי כהלכתו.
אין הסכמה גורפת שהספר שאליו מתייחס הרמב"ם הוא הכתר, וישנם הטוענים שהרמב"ם התייחס לספר אחר (ראו להלן).
נדודי הכתר > חַלַבּ

בשנת 1375 יצא דוד בר יהושע, נכד נינו של הרמב"ם, לסוריה, ומסיבות שאינן ידועות לקח איתו את "הכתר". יהודי חַלַבּ הטמינו את הספר היקר ב"היכל אליהו הנביא", אחד משבעת ההיכלות בבית הכנסת המרכזי של חלב, וכינוהו "כתר אֲרַם צוֹבָא", על שם קהילתם. הוא שכן יחד עם "כתרים" עתיקים נוספים של המקרא, בהם "כתר דמשק" ו"כתר" שיוחס לעזרא הסופר. בהיכל שבבית הכנסת העתיק נשמר "הכתר" בקפדנות במשך כ־600 שנה. יהודי חלב האמינו שביום שבו ייצא מרשותם יבואו עליהם חורבן ופורענות. מסורת זו הסתמכה על אזהרות המופיעות בדף הפתיחה של הספר: ”קודש לה', לא יימכר ולא ייגאל לעולם ולעולמי עולמים. ברוך שומרו וארור גונבו וארור מְמַשְכְּנוֹ!”. לשם כך הם אף נעלו אותו בדורות האחרונים בכספת, ולא נתנו כמעט לאיש להביט בו. חכם יצחק שחייבר, בן הקהילה, סיפר על השמירה ההדוקה של הכתר: ”אנשי הקהילה חששו פן הכתר ייגנב, לכן ייחדו לו ארגז גדול מברזל שהיו לו שני מנעולים, שמפתחותיהם לא נמסרו ביחד לגבאי אחד, אלא רק לשני אמידים וחשובים, כדי שלא ייפתח הארגז הנ"ל אלא בנוכחות שניהם יחד, ותחת השגחת ועד הקהילה.”
חקירות ועדויות על הכתר מתקופת חַלַבּ > רבי יעקב ספיר ושלוחו רבי יעקב מלוצין

החוקר יעקב ספיר שלח שאלות אל הרב מנשה סתהון, מראשי קהילת חלב, וקיבל תשובות לשאלות על נוסח המקרא שאותן כתב במקומות שונים. השליח לחלב היה רבי יעקב מלוצין שנשלח על ידי חכמי ירושלים לבדוק את שנויי הנוסחאות, ומועד שליחותו הוא בזמן כלשהו בין השנים תרט"ו (1855) - תרי"ט (1859). יעקב ספיר מספר על שליחותו בספרו "אבן ספיר", ולדבריו השליח אינו מהחוקרים, ובדק את התנ"ך לשם קביעת המסורה. השליח רבי יעקב מלוצין כתב גם תיאור על קהילת ארם צובא של אותם ימים. תיאור שליחותו ועדויות מנוסח הכתר על חומשים בראשית ושמות נדפסו בעיתון הלבנון בשנת 1863. ספיר חיבר גם חיבור עם כל התשובות שקיבל על נוסח הכתר שנקרא "מאורות נתן". החיבור פורסם לאחרונה על ידי משה גושן־גוטשטיין, וכן על ידי ד"ר רפי זר.
חקירות ועדויות על הכתר מתקופת חַלַבּ > אברהם פירקוביץ'

החכם הקראי אברהם פירקוביץ' ביקר בחלב בשלהי שנת 1863, ובתחילה נתנו לו רשות לראות את הכתר, ולדבריו אף הציעו לו לכהן כרב בקהילתם, אך לאחר מכן נעשה יחסם אליו חשדני והסכימו רק להעתיק על ידי סופר שלהם את הרשימות שבראש וסוף הכתר. העתק של ההעתק נמצא בארכיונו של יצחק זליגמן בר, ופורסם על ידי יוסף עופר.
חקירות ועדויות על הכתר מתקופת חַלַבּ > רבי שלום שכנא ילין וחתנו רבי משה יהושע קמחי

חוקר נוסף שהעתיק חלקים מהכתר, היה הרב שלום שכנא ילין (מחכמי רוסיה וירושלים באמצע המאה ה-19). הרב ילין נסע לחלב עם בנו יהושע והעתיק שם את מסורת ה"כתר" על החלקים שקוראים בהם בתורה ברבים, והם התורה, הנביאים וחמש מגילות. לפי הנוסחאות שהביא עמו לירושלים נכתב שם נוסח של נביאים וכתובים בהשגחת רבי שמואל מסלנט, וממנו העתיקו סופרי הסת"ם שבירושלים נביאים וכתובים לנוהגים (כדעת הגר"א) לקרוא את ההפטרות מתוך קלף.
בניגוד למקורות לפיהם הרב ילין אכן הגיע לחלב, סבור החוקר יוסף עופר כי בפועל תוכנית הנסיעה של הרב ילין לא התממשה מעולם, וכל ההעתקות מה"כתר" שעל התנ"ך שלו הן מעשה ידיו של חתנו, משה יהושע קמחי.
לא לפני שנת תרכ"ד (1864) - שלח הרב ילין את חתנו הרב משה יהושע קמחי לחלב בליווי הוראות עבודה, כדי שיעתיק מה"כתר" גם את מסורת הכתובים. קמחי העתיק בשולי עותק התנ"ך של רבי שלום שכנא שהביא עמו את מסורת ה"כתר" בכל הספקות שסימן חותנו.
הרב שמואל שלמה בוירסקי, שספרו עמודי שש כולל תיאור של ה"כתר", כתב על כך:
ברם זכור לטוב התם והישר פעלו הרמ"י [-ר' משה יהושע קמחי] מביאלאסטאק אשר נדבה רוחו ליסע לארם צובה עם התנ"ך שנקד ומסר לו חותנו המדקדק הגדול בדורינו הרב ר' שכנה מסקידול להעתיק עליו מה'כתר'... והתנ"ך נמצא בפה עיר הקודש, ומי שיש לו איזה דבר ספק לשאול או במסורת קטנה וגדולה יבוא במכתב להגאון הרב ר' שמואל סלאנט וימלא חפצו.
תורה, נביאים וחמש מגילות לפי נוסחאות ה"כתר" שהובאו לירושלים בידי רבי שלום שכנא נמצאו לקראת סוף המאה ה-20 בכמה בתי-כנסת ישנים בירושלים, חלקם הובאו לשם מ"החורבה" וחלקם הועתקו לפי נוסח התנ"ך שנכתב על פי גרסאות הרב ילין וקמחי.
ספר התנ"ך המקורי שעליו סומנו ההעתקות מהכתר נעלם, ורק בשנת ה'תשמ"ז (1987), התגלה עותק כמעט-שלם של התנ"ך האבוד עם רשימותיו של הרב ילין. תנ"ך זה שהה שנים רבות בעליית גג ביתו של יצחק יעקב ילין, ללא ידיעתו, בשכונת קריית משה בירושלים, וכמעט הועבר לגניזה כאשר עמד הבית להיהרס. הוא ניצל על ידי שמואל לורנץ, באותה עת תלמיד ישיבת הר עציון, שהעבירו לידי יוסף עופר.
הרב דוד יצחקי והרב יעקב יששכר טשינגל פרסמו לפי תנ"ך זה רשימת פרשיות פתוחות וסתומות, וכן את כתבי השליחות שמסרו חכמי ירושלים לרבי שלום שכנא. גם התנ"ך עצמו סרוק וזמין לעיון.