stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גראנד קיימן
תחבורה

באי פועל שדה התעופה הבינלאומי אוון רוברטס המשמש את הטיסות הבינלאומיות המגיעות אל האי. שדה תעופה זה משמש כמרכזה של חברת התעופה קיימן איירוויז.
השכלה

באי שמונה בתי ספר יסודיים, חטיבת ביניים אחת ושני בתי ספר תיכוניים המנוהלים על ידי ממשלת האי. בנוסף באי חמישה בתי ספר פרטיים.
באי פועלות שלוש אוניברסיטאות: אוניברסיטת סנט מתיוס היא אוניברסיטה פרטית המלמדת רפואה; וכן פועלות שתי אוניברסיטאות ציבוריות: המכללה האוניברסיטאית של איי קיימן (University College of the Cayman Islands, ובקיצור: UCCI), והמכללה הבינלאומית של איי קיימן (International College of the Cayman Islands ובקיצור: ICCI).
האי בתרבות

חלק מעלילת ספרו של ג'ון גרישם "הפירמה" (וכן עלילת הסרט שצולם על בסיס הספר) מתרחשת באי. גם עלילת סרטו של פרנק אי. פלוורז "הייבן" בכיכובו של אורלנדו בלום מתרחשת באי.
ג'ימי מקוליס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1935 אתונה, ממלכת יוון 
 פטירה:  28 באוקטובר 2007 (בגיל 72) אתונה, יוון 
 שם לידה:  דימיטריוס מקוליס
 מוקד פעילות:  יוון, גרמניה, אוסטריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1950 
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  יוונית מודרנית, גרמנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
דימיטריוס מקוליס (ביוונית: Τζίμης Μακούλης; 12 באפריל 1935 – 28 באוקטובר 2007), ידוע בשם הבמה שלו ג'ימי מקוליס, היה זמר יווני, שעבד בעיקר בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. מקוליס ייצג את אוסטריה באירוויזיון 1961.
ביוגרפיה

במחצית שנות ה-50, מקוליס התפרסם רבות ביוון, כמה שנים לפני שעבר לגרמניה. בשנת 1956, הוציא מקוליס את הסינגל "Auf Cuba sind die Mädchen braun", שהגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים היוונים. ב-1959, השיר השני שלו, "Gitarren klingen leise durch die Nacht", הגיע למקום הרביעי באותו המצעד.
בשנת 1961, נבחר מקוליס באופן פנימי על ידי רשות השידור האוסטרית לייצג את המדינה באירוויזיון 1961, עם השיר "Sehnsucht". מקוליס הגיע למקום ה-16 והאחרון עם נקודה אחת בלבד, אותה קיבל מחבר השיפוט הבריטי.‏ "Sehnsucht" אף פעם לא הוקלט על ידי מקוליס, ולכן לא יצא כסינגל מעולם.
בשנת 1965, עבר מקוליס לארצות הברית. הוא חזר ליוון בשנת 1985, וב-1990, השתתף בקדם היווני לאירוויזיון 1990. מקוליס הגיע למקום החמישי ולא נבחר לייצג את ארצו בתחרות. בתחילת שנות ה-90, עבר שוב לגרמניה.
ב-28 באוקטובר 2007, נפטר מקוליס בבית החולים באתונה, בגיל 72.
הערות שוליים

↑  "German Chart listings". אורכב מ-המקור ב-1 באפריל 2012. נבדק ב-1 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ESC History 1961
↑  "Sehnsucht" at diggiloo.net
↑  ESC National Finals 1990
↑  Report of death at Esctoday.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4660843  GND: 13459830X  ISNI: 0000 0001 1576 2655  LCCN: no2006029348  MusicBrainz: 0c5861a4-0442-402c-9b4f-d6babe39beb0  VIAF: 79688915   WorldCat (עם VIAF): 79688915
דבורת-הדבש הננסית

| דבורת-הדבש הננסית |
| --- | --- |
 פועלת על סילון קוצני, הרי אילת
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: דבוראים
תת־סדרה:: Apocrita
משפחה:: דבוריים
סוג:: דבורת-הדבש
מין:: דבורת-הדבש הננסית
שם מדעי
 Apis florea ‏פבריציוס, 1787
תחום תפוצה


קן של דבורת-הדבש הננסית
דבורת-הדבש הננסית (שם מדעי: Apis florea) היא דבורה קטנת-ממדים בסוג דבורת-הדבש. המין נפוץ באופן טבעי בדרום-מזרח ודרום-מרכז אסיה, והופץ על ידי האדם גם למזרח התיכון וצפון-מזרח אפריקה. שמה של דבורת-הדבש הננסית נובע מממדי גופה הקטנים בהשוואה לרוב המינים האחרים של דבורי הדבש, כגון דבורת-הדבש האירופית. אורך גופה של פועלת הוא בדרך כלל 7–10 מ"מ. דבורת-הדבש הננסית מקימה מושבות קטנות יחסית, והקן שלה מהווה חלה יחידה הבנויה על מצע חשוף כגון ענף של עץ או קיר. העוקץ שלה חלש יותר מהעוקץ של דבורת-הדבש האירופית. זהו אחד המינים הקדומים בסוג דבורת-הדבש, בעל מאפיינים הדומים יותר לאב הקדמון של הסוג.
דבורי-דבש ננסיות נוטות לבנות את קיניהן בגבהים נמוכים, הרחק מקרינת שמש ישירה, ועל צידם החיצוני של ענפים. מרחקי השיחור שלהן נוטים להיות ארוכים יותר בהשוואה למינים אחרים של דבורי דבש. המלכה מזדווגת בדרך כלל עם 3–4 זכרים. לעומתה, המלכה של דבורת-הדבש האירופית יכולה להזדווג עם עד 25 זכרים, אך רק מיעוטם יצליחו להעביר זרע אל איברי אגירת הזרע (spermatheca) שבגוף המלכה. הריקוד של פועלות דבורת-הדבש הננסית פחות מפותח מהריקוד של דבורת-הדבש האירופית. הוא אינו מכוון לפי כוח הכבידה. הריקוד מבוצע על חלקה העליון האופקי של החלה, בסמוך לחיבור עם ענף העץ התומך. הדבורה רצה בכיוון אחד, המכוון למקור שיחור המזון בו ביקרה. מנגנון דומה של ריקוד משמש לבחירת אתר קינון חדש.
הקינים החשופים של דבורת-הדבש הננסית פגיעים מאוד לתקיפה על ידי בעלי חיים טורפים שונים, ואף נטפלות אליהן אקריות מהמין Euvarroa sinhai. הפועלות נוקטות מגוון של אמצעים להגנה על הכוורת: אזהרת פועלות שכנות על ידי קולות לחישה והרעדת הגוף; הסוואת הקן בתוך עלווה צפופה; הפרשת חומר דביק בתור מחסום נגד נמלים. כאשר פועלת נתקלת בסכנה, היא משמיעה קול אזהרה המכונה piping. הפועלות השכנות מגיבות תוך כמה עשיריות השנייה על ידי השמעת קולות לחישה (hissing) בעזרת הכנפיים. תגובת הלחישה מתפשטת במהירות לפועלות רחוקות יותר, ויוצרת אפקט קולני ומסונכרן. תגובת הלחישה מלווה בהפסקת פעולות המחיה השגרתיות של הפועלות כגון שיחור, ריקוד ועזיבת הכוורת.
דבורת-הדבש הננסית חיה בטבע בלבד ואינה מבויתת. למרות זאת, היא מהווה מאביק חשוב, בעל ערך כלכלי משמעותי באזורי תפוצתה. הדבש של דבורת-הדבש הננסית תופס מקום חשוב בתרבויות של דרום-מזרח ודרום-מרכז אסיה. הוא בעל ערך רב בדת ההינדית, ומוגש במגוון טקסים מסורתיים. בבודהיזם, מקובל להעניק את הדבש לנזירים כמחווה על מעשה טוב. באזורים שונים כגון נפאל, אתרי איסוף דבש הפכו למוקדי תיירות.
דבורת-הדבש הננסית בישראל

דבורת-הדבש הננסית מהווה מין פולש בדרום ישראל ובירדן. היא תועדה לראשונה בעיר עקבה בירדן בשנת 2007, וכעבור זמן קצר נצפתה גם באילת; נכון ל-2016 דווח כי התפשטה צפונה לפחות עד באר אורה. היא הגיעה לאזור ככל הנראה דרך ספינת משא מעומאן שעגנה בנמל עקבה. המין מהווה מטרד מתמשך עבור מגזר התיירות באזור המלונות באילת. כמו כן, קיים חשש כי המשך התפשטות המין צפונה אל אזור המרכז יגרום לתחרות עם דבורי-דבש אירופיות ודבורי בר מקומיות ולהעברת פתוגנים אליהן, ועקב כך לפגיעה בענף הדבוראות, באוכלוסיות דבורי הבר או בהאבקת צמחי בר וחקלאות.
דבח, מלך אקסום

דבח (מבוטא גם כ: אזבה או אדחבה) היה מלך ממלכת אקסום בשנים 230 ~ 240 לערך. הוא ובנו גרמט ידועים מכתובת דרום ערבית שמזכירה את שמיר, מלך דו-רייאדן וחימר מבקשים את עזרתו נגד המלכים הסבאים.
הערות שוליים

↑  סטוארט מאנרו-האי, אקסום: ציוויליזציה אפריקנית לקראת סוף העת העתיקה, עמוד 73.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גדרט | קיסר אקסום  230 ~ 240 | הבא: סאמבראוטאס |
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גוודלקנל

| --- | --- |

אנדרטה לחיילים האמריקאים שנפלו בקרב גוודלקנל
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  9°35′24″S 160°14′06″E﻿ / ﻿9.59°S 160.235°E﻿ / -9.59; 160.235
 ארכיפלג:  איי שלמה
 שטח:  6,500 קמ"ר
 גובה מרבי:  הר פופומנסאו
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איי שלמה איי שלמה
 אוכלוסייה:  109,382 (1 בינואר 1999)
 עיר ראשית:  הוניארה
 על שם:  Guadalcanal 
 מגלה:  אלברו דה מנדניה
 תאריך גילוי:  1568
  (למפת איי שלמה מוגדלת) הוניארה בואלה טולאגי גיזו פפואה גינאה החדשה  ים שלמה ים האלמוגים האוקיינוס השקטגוודלקנל(למפת איי שלמה רגילה) הוניארה בואלה טולאגי גיזו פפואה גינאה הח.  ים שלמה ים האלמוגים האוקיינוס השקטגוודלקנל
  מיקום האי גוודלקנל באיי שלמה
 
מפה טופוגרפית של גוודלקנל
גוודלקנל (בספרדית: Guadalcanal, בשפה המקומית: Isatabu – איסטבו), הוא אי בגודל 6,500 קמ"ר באוקיינוס השקט ומחוז באיי שלמה. האי, אשר רובו מכוסה בג'ונגל, כולל את עיר הבירה של איי שלמה, הוניארה, ואוכלוסייתו עומדת על 161,197 (2021). באי התרחש קרב גוודלקנל במהלך מלחמת העולם השנייה.
סקירה

באי הרים רבים. רוב האוכלוסייה חיה לאורך החוף הצפוני. החוף הדרומי ידוע כ"חוף מזג האוויר". הגשמים בחלק זה של האי כבדים מאוד, ומכאן שמו. באי ישנם יתושים רבים ומלריה באופן מוגבל.
התחבורה נעשית בדרכים לאורך החוף הצפוני. הגישה לחוף מזג האוויר היא ברגל, בסירה או במסוק. נמל התעופה הבינלאומי הוניארה הוא נמל התעופה הראשי של איי שלמה, והוא ממוקם בצד המזרחי של העיר. שמו הישן של הנמל היה שדה הנדרסון והוא נבנה ב-1942.
רוב החלק הצפוני של האי משופע בשוניות אלמוגים תלולים. השפות המדוברות באי הן טוק פיסין וניבים של מלנזית.
היסטוריה > גילוי מערבי

משלחת ספרדית תחת פיקודו של אלברו דה מנדניה גילתה את האי בשנת 1568. האי קיבל את שם עיירת הולדתו של סגן מפקד הספינה פדרו דה אורטגה ואלנסיה (ספ'), גוודלקנל (אנ'), אשר באנדלוסיה. השם, שמקורו בערבית, לא אוית באופן עקבי (Guarcana, Guadalcana, Guadalcanar). מאוחר יותר הפך האי לחלק מהאימפריה הבריטית, ובשנת 1932 קבעו הבריטים את השם גוודלקנל.
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

בעקבות ההתקפה על פרל הארבור וקרב סינגפור, התקדמו כוחות יפנים אל דרום האוקיינוס השקט תוך כיבוש איים רבים, בניסיון לבנות טבעת הגנתית מסביבם. עם הגיעם לגוודלקנל במאי 1942, התכוונו היפנים לאיים על קווי התקשורת בין ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד. כאשר הבחינו בעלות הברית בבנייה של שדה תעופה בגוודלקנל, ביצעה ארצות הברית את מבצע הנחיתה הראשון בזירה. הקרב בגוודלקנל הפך לנקודת המפנה העיקרית במלחמה בכך שעצר את התרחבות היפנים ולאחר ארבעה חודשים אילצו כוחות בעלות הברית את היפנים לנסות שוב ושוב להשיג שליטה באי ללא הצלחה, עד לעזיבתם בפברואר 1943.
מיד לאחר הנחיתה על האי, סיימו בעלות הברית את בניית שדה התעופה אשר הוקם על ידי היפנים, והעניקו לו את השם שדה הנדרסון, על שם טייס ימי אשר נהרג במהלך קרב מידווי, וייסדו את מה שהפך לחיל האוויר קקטוס (אנ').
המומחיות בלוחמת לילה בצי היפני הובילה לפרישת ספינות אמריקניות רבות מהמערכה. במהלך הלילה, ספינות מלחמה יפניות, סיירות ומשחתות סיכנו את השדה בהפגזה על וברחו דרך "חריץ הניו ג'ורג'יה סאונד" לפני עלות השחר. היפנים השתמשו בספינות מהירות עבור הפגזות אלו, מה שהביא לכינוי "טוקיו אקספרס". ספינות רבות משני הצדדים טבעו בקרבות הרבים באזור שרשרת איי שלמה עד שהמים באזור נקראו איירונבוטום סאונד (Ironbottom Sound).
קרב כף אספרנס התרחש ב-11 באוקטובר 1942 באזור החוף הצפוני של גוודלקנל. בקרב, ספינות הצי האמריקני יירטו והביסו את מבנה הספינות היפניות בדרכם אל "החריץ" כדי לחדש את אספקת החיילים והמזון לאי. הקרב הימי על גוודלקנל בנובמבר סימן את נקודת המפנה בה כוחות ימיים של בעלות הברית הביסו את היפנים וגרמו להם לסגת. לאחר שישה חודשים של לחימה קשה בגוודלקנל והתמודדות עם מחלות קשות אשר הובילו לאבדות רבות, בעלות הברית הצליחו לעצור את ההתקדמות היפנית. ב-15 בינואר 1943 נסוגו הכוחות היפנים האחרונים מהאי אל הים. ב-9 בפברואר 1943 הוכרז האי כבטוח על ידי הרשויות האמריקניות.
שתי ספינות אמריקניות נקראו על שם הקרב:
יו.אס.אס גוודלקנל (CVE-60), מוביל מלווה ממלחמת העולם השנייה.
יו.אס.אס גוודלקנל (LPH-7), ספינת תקיפה אמפיבית.
היסטוריה > אירועים משמעותיים במלחמת האזרחים

בתחילת 1999 מתיחות בין אנשי גוויל מקומיים בגוודלקנל ומהגרים מהאי השכן מלאיטה התפתחו לאלימות. צבא המהפכה של גוודלקנל, אשר שינה את שמו מאוחר יותר לתנועת החירות של איסטבו (IFM), החלו בפעולות טרור נגד מלאיטנים באזורים הכפריים באי, כדי שיעזבו את בתיהם. כ-20,000 מלאיטנים ברחו אל עיר הבירה ואחרים עזבו לאי ממנו באו; אנשי גוויל תושבי הוניארה ברחו.
העיר הפכה למובלעת מלאיטית וכוח הנשר המלאיטני תפס את השלטון.
בשנת 2003 ניהל הפורום הפסיפי (אנ') את המשא ומתן להתערבות של RAMSI (אנ') המערב את האוסטרלים ומדינות איים פסיפים אחרים.
ראו גם

קרב גוודלקנל
הקרב הימי על גוודלקנל
לקריאה נוספת

Frank, Richard B. Guadalcanal The Definitive Account of the Landmark Battle Penquin Books, 1990
גווהר ח'אנום

| --- | --- |

 לידה:  כאשאן
 בן או בת זוג:  בהאא אללה 
 
גווהר ח'אנום (گوهر خانم) הייתה אשתו השלישית של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית.
הולדתה ומשפחתה

גווהר ח'אנום נולדה למשפחה באבית בעיר כאשאן. את ילדותה העבירה תחת חסותו של אחיה מירזא מהדי-י כאשאני בבגדאד. אחיה ייעד אותה לשרת בביתה של אסיה ח'אנום (אנ'), אשתו הראשונה של בהאא אללה.
הנישואין לבהאא אללה

בשנת 1853 הוגלה בהאא אללה מאיראן לבגדאד. עשור לאחר מכן קיבל בהאא אללה את התגלותו והכריז על עצמו כשליחו של אלוהים. תאריך נישואיהם אינו ידוע אך בטווח השנים שבין הגעת בהאא אללה לבגדאד לבין התגלותו, גווהר ח'אנום נישאה לו. בשנת 1863, עם התגלותו של בהאא אללה, בהאא אללה עזב את בגדאד אך גווהר ח'אנום נשארה שם עם אחיה. לאחר חמש שנים, בשנת 1868, גווהר ח'אנום ומירזא מהדי-י כאשאני היו מאותם בהאים שסולקו מבגדאד למוסול. במהלך הגלות במוסול, מירזא מהדי-י כאשאני שלח מכתבים לבהאא אללה בבקשה להצטרף אליו בעכו. לאחר מספר פניות בהאא אללה נענה לבקשתו ומירזא מהדי-י כאשאני ביחד עם אחותו גווהר ח'אנום עשו את דרכם לעכו.
גווהר ח'אנום הולידה לבהאא אללה בת אחת בשם פרוע'יה בזמן שהותה בעכו.
ההוצאה מחוץ לדת הבהאית

כשבהאא אללה נפטר בשנת 1892, גווהר ח'אנום ובתה הוגדרו כמפרי-ברית של הדת הבהאית הוצאו מחוץ לקהילה הבהאית. בדת הבהאית מפרי-ברית הם אלה ההולכים כנגד הוראותיהם של ממשיכי דרכו של בהאא אללה, עבד אל-בהאא, שוגי אפנדי, וכיום בית הצדק העולמי.
הגדרת גווהר ח'אנום ובתה, פרוע'יה, כמפרי-ברית הגיע כתוצאה מקשרי הנישואין של פרוע'יה. פרוע'יה התחתנה עם סעיד עלי אפנאן שהיה בנו של מירזא סעיד חסן, גיסו של הבאב. לאחר מות בהאא אללה, קיבל עבד אל-בהאא את ההנהגה על הקהילה הבהאית. סעיד עלי אפנאן תמך במירזא מחמד עלי שהיה בנה של פאטמה ח'אנום, אשתו השנייה של בהאא אללה, לרשת את בהאא אללה במקום עבד אל-בהאא. עקב ההתנגדות של מירזא מחמד עלי לעבד אל-בהאא, תומכיו ובכללם סעיד עלי אפנאן, פרוע'יה וגווהר ח'אנום, הוצאו מחוץ לדת הבהאית והוגדרו כמפרי ברית.
ראו גם

בהאא אללה
עבד אל-בהאא
מירזא מחמד עלי
פאטמה ח'אנום
אסיה ח'אנום
לקריאה נוספת

Baharieh Rouhani Ma'ani, Leaves of the Twin Divine Trees, Oxford, UK: George Ronald, 2008
הערות שוליים

↑  Peter Smith, An Introduction to the Baha'i Faith, Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2008, עמ' 16. (באנגלית)
↑  Abdul Baha, תרגום: Marzieh Gail, Memorials of the Faithful, Wilmette, Illinois: Baha'i Publishing Trust, 1971, עמ' 95. (באנגלית)
↑  Adib Taherzadeh, The Child of the Covenant, Oxford, UK: George Ronald, 2000, עמ' 24. (באנגלית)
↑  Adib Taherzadeh, The Child of the Covenant, Oxford, UK: George Ronald, 2000, עמ' 25. (באנגלית)
↑  Adib Taherzadeh, The Child of the Covenant, Oxford, UK: George Ronald, 2000, עמ' 145. (באנגלית)
ג'ימי וינבלט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1943 (בן 81 בערך) אלכסנדריה, מצרים 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  המכללה האקדמית ספיר 
 בן או בת זוג:  נורית וינבלט 
 מספר צאצאים:  3 
 
ג'ימי וַיְנְבְּלַט (נולד ב-1943) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2010 מונה לתפקיד נשיא המכללה האקדמית ספיר. באוקטובר 2013 הודיע על התפטרותו מתפקיד זה.
אודות

וינבלט, יליד אלכסנדריה מצרים, הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה, תואר שני ותואר דוקטור בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. כיהן משנת 1977 כמרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בין תפקידיו כיהן כראש המחלקה לכלכלה (1987–1989), דיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה (1995–2002). בשנת 2002 נבחר לתפקיד רקטור האוניברסיטה וכיהן בו עד שנת 2010 (שתי קדנציות).
מחקריו עוסקים במסחר בינלאומי, כלכלת פשיעה, מקרו-כלכלה יישומית ואספקטים כלכלים של סוגיות חברתיות (כגון שכר מינימום, ארגונים ללא מטרות רווח).
וינבלט פרסם ארבעה ספרים ועשרות מאמרים, הרצה בכנסים בינלאומיים וזכה במענקי מחקר רבים ביניהם מטעם המדען הראשי, משרד התמ"ת, האיחוד האירופי וקרן פורד. בשנת 2009 עמד בראש "מרכז אפריקה" באוניברסיטת בן-גוריון.
חיים אישיים

וינבלט נישא לנורית וינבלט ואב לשלושה, מתגורר בעומר.
מספריו

כלכלה בינלאומית ריאלית, עם ד"ר ז'ראר עמיאש, האוניברסיטה הפתוחה
כלכלת ישראל בדגש קל, רות לובנטל, עמנואל שרון, ג'ימי וינבלט, יעקב קופ; המרכז לחקר המדיניות החברתית בישראל, 1996
Weinblatt, J., The Economics of Export Restrictions: Free Access to Commodities in the NIEO, Westview Press, Boulder, Co., December 1985.
Arnon, A., I. Luski, A. Spivak and J. Weinblatt, The Palestinian Economy Between Imposed Integration and Voluntary Separation, Brill Publishing Co., Leiden, Holland. (October 97).
ג'ק טראמל

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1928 לודז', פולין פולין 
 פטירה:  8 באפריל 2012 (בגיל 83) סטנפורד, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  פולין, ארצות הברית 
 מקצוע:  יזם איש עסקים
 מעסיק:  קומודור אינטרנשיונל, Atari Corporation 
 מספר צאצאים:  3 
 
ג'ק טראמל (באנגלית: Jack Tramiel;‏ 13 בדצמבר 1928 – 8 באפריל 2012) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי יליד פולין וניצול שואה, שייסד את חברת המחשבים "קומודור" ואת מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, והיה בעליה של חברת המחשבים "אטארי".
ביוגרפיה

ג'ק טראמל נולד ב-1928 בעיר לודז' בפולין, בשם יאצק טרצמיל, וסיים חמש שנות לימוד בבית הספר. בגיל 11 נלקח עם משפחתו לאושוויץ שם עבר מיון על ידי ד"ר מנגלה, נחקק על זרועו מספר, והוא נשלח למחנה עבודה בו שהה עד שחרורו בסיום מלחמת העולם השנייה.
ב-1947 היגר לארצות הברית ושירת בצבא האמריקאי, בו עסק בתיקון מכונות כתיבה. לאחר שחרורו מהצבא בתחילת שנות ה-50 ניהל עם חבר את סוכנות מכונות הכתיבה של זינגר ברובע הברונקס שבניו יורק. הוא נשא לאשה את הלן, ונולדו להם שלושה ילדים.
ב-1956 עבר עם משפחתו לקנדה, שם רכש את חברת "קומודור", אז סוכנות קטנה למכונות כתיבה ידניות. חברת קומודור, שעברה לפעול בפאלו אלטו, ידעה תהפוכות עסקיות רבות מאז הוקמה, אך עיקר פרסומה נבע מייצור המחשב השולחני הראשון, ומייצור סדרת מחשבים שנמכרו ברחבי העולם.
ב-1984 נאלץ להתפטר מהחברה אותה יסד. הוא הקים חברת השקעות ובאמצעותה רכש את חברת אטארי שהייתה במשך שנים יצרנית משחקי וידאו ומחשב פופולריים משנות ה-70 ובשנות ה-90. תחת הנהלתו שיווקה החברה סדרת מחשבים אישיים, ופעלה עד 1996, אז התמזגה עם חברה המייצרת דיסקים למחשבים.
טראמל נמנה עם מייסדי מוזיאון השואה האמריקני שהוקם ב-1993, בוושינגטון ומשמש עד היום כמפעל הנצחה למיליוני יהודים ובני עמים אחרים שנספו בשואה.
טראמל נפטר מאי-ספיקת לב בגיל 83.
דבורת וואלאס

| דבורת וואלאס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: דבוראים
תת־סדרה:: Apocrita
משפחה:: גוזרות עלים
סוג:: Megachile
מין:: דבורת וואלאס
שם מדעי
 Megachile pluto

דבורת וואלאס או דבורת הענק של וואלאס (שם מדעי: Megachile pluto: מכונה גם ראג'ה אופו, פירוש "מלכת הדבורים" באינדונזית) הוא מין אינדונזי גדול ממדים של דבורים ממשפחת Megachilidae ("דבורת רסין"). דבורת וואלאס היא הדבורה הגדולה ביותר המוכרת למדע, אשר נרשמה כמין נכחד כבר בשנת 1982.
להפתעת החוקרים, בשנת 2018 נאספו והוצאו למכירה ב eBay שתי דבורות וואלאס. נקבה חיה אותרה לראשונה בשנת 2019.
הדבורה קרויה על שם אלפרד ראסל וולאס, שגילה ותיאר אותה ב-1858.
תיאור

לנקבות דבורת וואלאס לסתות גדולות במיוחד, אך לא לזכרים, והיא מאופיינת בפער גדול יחסית של דו-צורתיות זוויגית, כאשר נקבות עשויות להגיע לאורך של 38 מילימטרים ומוטת כנפיים של 63.5 מילימטרים, לעומת הזכרים שמגיעים לאורך של עד 23 מילימטרים.
דבורת וואלאס היא הדבורה הגדולה ביותר שנצפתה ותועדה, והיא מגיעה ל"גודל של אגודל של אדם בוגר". ניתן לאבחן יחסית בקלות את דבורת וואלאס בשל הגודל הגדול של לסתותיה, סממן בולט נוסף של דבורת וואלאס (מלבד הגודל החריג והלסתות), הוא רצועה לבנה לרוחב הבטן.
הערות שוליים

↑  דבורת וואלאס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Bolt, Clay (2019-02-21). "Rediscovering Wallace's giant bee". נבדק ב-2019-02-23.
↑  Briggs, Helen (2019-02-22). "World's biggest bee found alive". נבדק ב-2019-02-22.
↑  Simon, Matt (2019-02-21). "The Triumphant Rediscovery of the Biggest Bee on Earth". Wired. ISSN 1059-1028. נבדק ב-2019-02-21.
↑  Quenqua, Douglas (2019-02-21). "The World's Largest Bee Is Not Extinct". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-02-21.
↑  Briggs, Helen (21 בפברואר 2019). "World's biggest bee found alive". BBC News – via www.bbc.co.uk. {{cite news}}:  (עזרה)
נקבת דבורת וואלאס
גרהרד רולפס

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1831 ברמן, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  2 ביוני 1896 (בגיל 65) הקיסרות הגרמנית 
 בת זוג:  (1870) Leontine (Lony) Behrens
 תקופת הפעילות:  ? – 2 ביוני 1896 
 אזורים שחקר:  מדבר סהרה
 פרסים והוקרה:  אות מסדר הכתר הפרוסי (1867)   מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית (1868)  דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת פרידריך שילר ביֶנה (1871)
 חתימה:   
 
גרהרד רולפס בבגדי מקומיים במדבר אלג'יריה; איור בספרו מ-1865
שמות ראשי המשלחת של רולפס בגרפיטי על אחד מעמודי המקדש העתיק (דיר אל-חג'ר) בנווה המדבר דאח'לה לפני צאתם לדרך בינואר 1874
אנדרטת זיכרון לרולפס בעיר הולדתו מעוצבת כעמוד נושא שלטי דרכים; התבליטים בלוחות מציגים דימויים של מסעותיו
פרידריך גרהרד רולפֿס (Friedrich Gerhard Rohlfs‏; 14 באפריל 1831 – 2 ביוני 1896) היה גאוגרף גרמני, חוקר ארצות, סופר והרפתקן. נודע במסעותיו החלוציים בסהרה.
קורות חייו ומסעותיו

רולפס נולד ב-1831 בברמן, שהייתה עיר חופשית במסגרת הקונפדרציה הגרמנית. ב-1848, עוד בימי לימודיו בגימנסיה באוסנבריק, התנדב לצבא, השתתף במלחמת שלזוויג הראשונה ואחרי קרב איסטד (אנ') ביוני 1850 הועלה בדרגה. בדחיפת משפחתו למד רפואה באוניברסיטאות היידלברג, וירצבורג וגטינגן, אך לא הגיע לכלל הסמכה. ב-1856 התגייס ללגיון הזרים הצרפתי, שירת באלג'יריה בתפקיד חובש וצוין לשבח על אומץ לב שגילה במערכה על כיבוש אזור קביליה. במהלך שירותו בצפון אפריקה למד ערבית, וב-1861, אחרי השחרור מהשרות הצבאי, עקר לפאס במרוקו שם ניתן לו לעסוק ברפואה. בתקופה זו יצא למסעות בנאות המדבר של מרוקו, בהם מסע לאורך נהר דרעא (אנ'), ובאחד מהם הותקף בידי מורי הדרך שלו ונפצע קשות. ב-1864 חצה את הרי האטלס והגיע דרך נאות תאפילאלת לנאות המדבר של תואת (אנ') באלג'יריה. רולפס נחשב לאירופי הראשון שהרחיק לשם. לטריפולי בחוף לוב חזר דרך נווה רדאמס.
אחרי ביקור קצר בגרמניה חזר לאפריקה, ובשנים 1865–1867 ערך את מסעו הגדול שבו יצא מטריפולי, חצה את מדבר סהרה, עבר בחבל פזאן ובשטחי אימפריית קאנם בורנו והגיע למערב אפריקה דרך ימת צ'אד ולאורך נהר ניז'ר עד לאגוס לחוף מפרץ גינאה.
דוחותיו של רולפס, שהכילו תצפיות שרשם ביומניו ומפות ששירטט, נערכו בידי הקרטוגרף הגרמני אוגוסט פטרמן (גר'). פרסומם הקנה לרולפס מקום של כבוד בקהיליית הגאוגרפים הגרמנים, ופטרמן אף דאג לתמיכה כספית במיזמיו. ההכרה בהישגיו זיכתה את רולפס ב-1868 במדליית הפטרון מטעם החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית יחד עם פטרמן, שקיבל באותו מעמד את מדליית המייסדים וייצג את רולפס בטקס.
בשלהי 1867, בהוראת מלך פרוסיה (לימים וילהלם הראשון, קיסר גרמניה), צורף רולפס כמשקיף למשלחת העונשין הבריטית לאתיופיה. ב-1869 יצא מטריפולי למסע שבו חצה את מדבר לוב מזרחה לאלכסנדריה במצרים, ובדרכו פקד את נווה המדבר סיווה. אחרי כן חזר לגרמניה, נשא אישה והשתקע לתקופת-מה בעיר ויימאר.
ב-1873–1874 הוצב רולפס בראש משלחת שאורגנה בחסות הח'דיו של מצרים אסמאעיל פאשא במטרה לחקור את מדבר לוב מערבית לנאות המדבר שבקצה עמק הנילוס. בתחילת 1874 יצאו אנשיה מנווה המדבר דאח'לה בכוונה להגיע לאל-כופרה, אך התקדמותם מערבה נבלמה ברכסי החוליות של ימת החול הגדולה שהגמלים התקשו לטפס בהם. המשלחת נאלצה לחזור צפונה בלי שהשלימה את משימתה. בנקודת המפנה של מסעם הקימו רולפס ואנשיו גל-עד, בין היתר לציון אירוע יוצא דופן של גשמים באזור וכינו אותו בשם "שדה הגשם" (Regensfeld). ב-1875 נסע לארצות הברית להרצות על מסעותיו.
ב-1878 הטילה החברה הגרמנית לחקר אפריקה המשוונית על רולפס ועל הזואולוג אנטון שטקר (גר') לנסוע לאזור סולטנות וַדאי (وداي) (אנ') בדרום-מזרח צ'אד ולצאת משם לחקר אגן הקונגו. באוגוסט 1879 הצליחו להגיע לנווה המדבר אל-כופרה, אבל נאלצו להימלט משם על נפשם מאימת הסנוסים וציודם הופקר והושמד. ב-1880 התלווה רולפס לאנטון שטקר במשלחת חקר לאתיופיה, ואחרי מסירת איגרת מקיסר גרמניה ליוהנס הרביעי, קיסר אתיופיה חזר לארצו.
ב-1885, כשהחריפה היריבות בין הבריטים לגרמנים במזרח אפריקה, מינה ביסמרק את רולפס לקונסול גרמניה בזנזיבר. רולפס, שלא היה דיפלומט מנוסה, לא הצליח להתמודד כהלכה עם הנציג הבריטי במקום, ג'ון קירק (אנ'), ונקרא לחזור. מאז לא שב לאפריקה.
אותות הוקרה

רולפס היה יקיר הציבור בתקופתו. תרמו לכך ספרי המסעות הכובשים שלו. למרות העדר הכשרה מדעית, רולפס נחשב לאחד ממגלי אפריקה הגרמנים החשובים בדורו לצד היינריך בארת, גוסטב נכטיגל וגאורג שווינפורט (אנ'), והושווה למגלי הסהרה הצרפתים במאה ה-19, רנה קאייה ואנרי דוברייה (צר').
באותות ההוקרה שקיבל נמנים מדליית זהב של החברה הגאוגרפית הפריסאית (1865), אות מסדר הכתר (הפרוסי), דרגה שלישית (1867), מדליית זהב (הפטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית (1868), חברוּת כבוד בחברה הגאוגרפית הברלינאית (גר'), חברוּת באקדמיה הבווארית למדעים (1870), דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת יֶנָה (1871) וחברוּת באקדמיה לאופולדינה למדעים (1891). רחובות בערים מרכזיות בגרמניה נקראים על שמו, וכך גם בית ספר ברובע הולדתו בברמן. מין של רקפת, אנדמי ללוב, שגרהרד רולפס מצא ב-1879, נקרא בשם "רקפת רולפס" (Cyclamen rohlfsianum).