stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוגל אלפר
ביוגרפיה > עיתונאות וכתיבה

את הקריירה העיתונאית החל כעורך חדשות חוץ בדסק הלילה של העיתון "דבר". בשנים 1992–1998 עבד במקומון
"העיר" ושימש בו בין השאר עורך מדור התרבות ומבקר טלוויזיה. בשנת 1999 החל לעבוד כמבקר הטלוויזיה של "הארץ". משנת 2004 עד 2006 ערך את "מוסף הארץ", ובפברואר 2006 פוטר מעבודתו. חודש לאחר מכן הצטרף ל"מעריב", וכתב טור במוסף "סופשבוע" ובמוסף "תרבות מעריב". בינואר 2009 עזב את "מעריב". בין 2012 ל־2013 כתב טור אישי באתר "mako". מאז 2014 כותב טור במגזין "ליברל", ובינואר 2015 חזר לכתוב ב"הארץ", כמבקר הטלוויזיה הראשי וכפובליציסט. טורי הדעה שלו ב"הארץ" מתאפיינים בביקורת שמאלנית מתריסה על תפיסות הקונצנזוס הישראלי, בעיקר בכל הנוגע לסכסוך הישראלי־פלסטיני, לזהותן היהודית־ציונית של המדינה ושל החברה ולשכול של משפחות חללי צה"ל וקורבנות טרור.[דרוש מקור][מפני ש...]
אלפר עוסק גם בכתיבת קומיקס, וכתב ל"אקטוס טרגיקוס", לקומיקס של משה זר־אביב ב"סטיות של פינגווינים", ואת הקומיקס "המורה חוה". כמו כן כתב תסריטים לפרקים בסדרת הטלוויזיה "פרשת השבוע" ולתוכנית הבידור האקטואלית "הספסל האחורי" של "רשת". ב־2008 קיבל מענק מהקרן הישראלית לקולנוע לפיתוח תסריט.
הוא חיבר ארבעה רומנים: "ספיבק" (2005), "אוי מתוקים שלנו" (2008), "ג'וז בלוז" (2011) ו"כבוד המשפחה" (2015).
כשנשאל מיהם מקורות ההשפעה שלו, ציין את דורון רוזנבלום ואת כתיבתו העיתונאית של טום וולף.
ביוגרפיה > טלוויזיה

בשנת 2010 השתתף באופן קבוע בתוכנית התרבות "דיבור חדיש" בערוץ 8, ובשנת 2011 החל להגיש את ברצועה "הינשופים" של אותו הערוץ. תוכניתו הייתה היחידה מתוכניות הרצועה ששודרה פעמיים בשבוע, ובה התקיים פאנל דיונים על התרבות הפופולרית במגוון תחומים וכן ריאיון יחידני שערך אלפר עם אורח באולפן. התוכנית הורדה מלוח השידורים לאחר שתי עונות בלבד, בעקבות העברת בעלות על הערוץ. אלפר פתח במיזם מימון המונים באתר האינטרנט "מימונה" במטרה לאפשר את המשך את שידורה בפלטפורמה אינטרנטית, אך המיזם לא הגיע לסכום היעד שנקבע.
אלפר היה שותף ליצירת המיני־סדרה הדוקומנטרית "אתם שם בבית", שהקרת את תולדות הטלוויזיה הישראלית, כמגיש, כתסריטאי וכעורך תוכן. ביוני–יולי 2012 הנחה את התוכנית "למה? ככה!" בערוץ הילדים (שאותו ביקר שנים קודם לכן ב"פסיכופת צעיר"). במאי 2013 שימש מנחה זמני של התוכנית "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית, לאחר עזיבתו של עמנואל רוזן. ביולי 2024 החל להגיש את התוכנית "אין לו אלוהים" בערוץ רלוונט.
ביוגרפיה > מוזיקה

אלפר הוא גם מוזיקאי, מלחין ומבצע. כשהיה בן 12 הקים עם הגיטריסט רם אוריון את הצמד "הדה בושס" (על שמה של מבקרת הטלוויזיה). הצמד הקליט שירים רבים שמעולם לא פורסמו והופיע פעם אחת, בשנת 1988. בצמד נוסף, שהוקם בימי האינתיפאדה השנייה, הגיבו השניים לאירועי השעה במוזיקה סאטירית ופרודית – בעיקר בסגנון קאנטרי – שדימתה את השטחים ואת יושביהם למערב הפרוע ולדמויות שאכלסו אותו. במשך ארבע שנים נהגו אלפר ואוריון להקליט מדי שבוע שירים, שחלקם אולתר בתוך כדי ההקלטה, ולהפיץ אותם בעילום שם על גבי תקליטורים צרובים ובאינטרנט (מבחר הקלטות נאסף ביולי 2019 תחת השם "מתי כבר אלוהים יזיין אותם?"). את הרעיון שבבסיס ההרכב ואת שמו, "נוודי האוכף", נתן לו הסופר אסף גברון, ששימש גם "ועדת משוב". גברון ואוריון שיתפו פעולה עם אלפר גם במיזם "פסיכופת צעיר", שהניב אלבום אחד פרי עטו של אלפר. באלבום, שראה אור בשנת 1997, הוא שר וניגן בגיטרות ובקלידים.
עמדותיו וכתיבתו

אלפר מזהה את עצמו כאיש שמאל רדיקלי[דרוש מקור] המתנגד לשליטה הישראלית ביהודה ושומרון ולהתנחלויות. הוא מרבה לתקוף ולכנות גורמים רבים בחברה הישראלית, ובפרט את הימין, בתואר "פשיסטים".
בביקורות הטלוויזיה שלו הוא מתבטא לעיתים בחריפות ובגסות יוצאת דופן, והתבטאויותיו עוררו תגובות נגדו. בפברואר 2015 כתב על איילה חסון כי היא "[...] מכשיר קהה שחובט לעיתים בעילגות באישיות פוליטית בכירה וריאיון בניהולה איננו אתגר אינטלקטואלי לאיש מהמעורבים". על תפקידה של מלי לוי בסדרה "חשודה" כתב כי היא "[...] מתניידת מסצנה לסצנה [...] כשעל פניה אותה ארשת חתומה ואטומה, זומבית כמעט, שהיא בדיוק אותו פרצוף שכבר עטתה אינספור פעמים על המסלול ובצילומי דוגמנות. זה הפרצוף־תחת המתנשא של דוגמניות, מבט ה'אתם־יכולים־להסתכל־אבל־לא־לגעת' האוניברסלי שלהן, היחיד שיש להן ברפרטואר", והוסיף כי אין לה טיפת כישרון וכי לעולם לא תהיה שחקנית. הביקורת החריפה עוררה תגובות: עידו רוזנבלום כתב מאמר תגובה ב"הארץ", ובו ציין כי אלפר לוקה במיזוגניה ואינו מבין כלל במשחק. גיורא חמיצר אמר כי לא הייתה זו ביקורת אלא "אורגיה של אלימות", ואחרים, בהם אסי עזר, אורי פפר והתסריטאי עוזי וייל, תקפו בחריפות את אלפר.
בכתיבתו תקף אלפר כמה פעמים משפחות שכולות, בייחוד של חללי צה"ל ומתנחלים קורבנות טרור פלסטיני, שמצאו נחמה ביהדות ובציונות. הוא גינה אותן כפשיסטיות וכגזעניות, השווה אותן לדאעש וסירב להביע אמפתיה לכאבן.
בדצמבר 2015 פרסם אלפר מאמר דעה שכותרתו "לסלק את 'אם תרצו' מתל אביב". המאמר עסק בכרזה של אם תרצו שנתלתה על פיגומים של בניין בתהליכי שיפוץ בתל אביב. אלפר פרסם את פרטי הקבלן המבצע, טען שהוא איש ימין קיצוני, קרא שלא להרפות ממנו וכן עודד את ריסוס הכרזה בגרפיטי. הקבלן פנה ל"הארץ" והמאמר הוסר מאתר האינטרנט של העיתון. מאוחר יותר תבע את אלפר ואת "הארץ" בנימוק שלא הייתה לו שליטה על תליית הכרזה, ושבעקבות המאמר של אלפר הוא אוים והוטרד ונגרמו נזקים לרכושו בידי מי שהתקהלו במקום והתפרעו. בפברואר 2017 פסק בית משפט השלום בתל אביב שעל הנתבעים לשלם 50,000 ש"ח לקבלן, אחרי שהצדדים הסמיכו אותו לפסוק את גובה הפיצוי.
בדצמבר 2016 כתב אלפר על סרטו של יואב לימור "נעלמים", שעסק בהתבוללות ושמימן משרד התפוצות, ש"לימור הוא כמובן גזען. בדיוק כמו בנט. ולהבדיל, כמו היטלר[...] ההבדל היחיד בין לימור להיטלר הוא שהיטלר גם היה רוצח המונים[...]". יחיאל לימור, אביו של יואב וחבר במועצת העיתונות בישראל, הלין על הפרסום למנכ"ל המועצה. בעקבות זאת פרסם צוות התגובות שלה הודעה שבה כונו הדברים "משוואה מחליאה", נכתב כי בחירת המילים "[...] חוצה את גבול מופקרות הלשון גם במרחב שבו חופש ביטוי ועיתונות הוא נר לרגלינו", ונאמר כי זה "[...] זיהום מילולי שיש לעקור מתרבות הביקורת בתקשורת הישראלית". המועצה הביעה תקווה ש"[...] עורכי 'הארץ' ישקלו, ואם צריך ירסנו, את בחירת הדימויים של מר אלפר בהמשך דרכו כמבקר". דעה אחרת במועצה הייתה שזו הגבלה לא ראויה של חופש הביטוי.
ספריו

ספיבק, הוצאת כתר, 2005
אוי מתוקים שלנו, הוצאת חרגול, 2008
ג'וז בלוז, הוצאת חרגול, 2011
כבוד המשפחה, הוצאת ידיעות ספרים, 2015
כה מעט, כלום כמעט, פרדס הוצאה לאור, 2025
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך‏, רוגל אלפר פוטר, באתר וואלה, 27 בפברואר 2006
↑  ענת קם‏, רוגל אלפר עוזב את מעריב, באתר וואלה, 4 בינואר 2009
↑  דוד אברהם‏, חוזר הביתה: רוגל אלפר ישמש כמבקר הטלוויזיה של הארץ, באתר וואלה, 4 בינואר 2015.
↑   רוגל אלפר, התנצלות בפני רוצחי, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2015,
 רוגל אלפר, יהודי צרפת, הישארו בצרפת, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2015.
↑  רוגל אלפר יקבל 70 אלף שקל לפיתוח סרט קולנוע, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2008
↑  אלפר, רוגל, באתר העין השביעית, 7 בפברואר 2008
↑  נועה הרשקוביץ‏, רוגל אלפר במסע להחייאת תוכנית התרבות "הינשופים", באתר וואלה, 10 באוקטובר 2012
↑  1רועי גולדנברג, ‏רוגל אלפר מגייס כסף מגולשים לעונה חדשה של "הינשופים", באתר גלובס, 15 באוקטובר 2012
↑  אריאנה מלמד, "אתם שם בבית": מפסיקים לבהות במסך, באתר ynet, 6 במאי 2012
1 2 3 4  איתמר ב"ז, יהודים נודדים ופלישתים שבורי גפיים, באתר העין השביעית, 29 באוגוסט 2019
↑  מתי כבר אלוהים יזיין אותם?, באתר Bandcamp
↑  פשיזם עליך ישראל, אתר "pressפקטיבה" 2017
↑   רוגל אלפר, גאולה אבן, מחסום בולשיט בלתי עביר, באתר הארץ, 5 בפברואר 2015.
↑   רוגל אלפר, רק מלי לוי וירושלים יכולות להיות מרוצות מ"חשודה", באתר הארץ, 11 בפברואר 2015.
↑   עידו רוזנבלום, רוגל אלפר מה אתה יודע על טלוויזיה, באתר הארץ, 12 בפברואר 2015.
↑  ערב טוב עם גיא פינס, הביקורת של רוגל אלפר על מלי לוי מולידה סערה: "איש אלים, קח ציפרלקס", באתר nana10‏, 15 בפברואר 2015 .
↑  למה כולם כועסים על רוגל אלפר?, באתר ‏מאקו‏, 12 בפברואר 2015.
↑  חנוך דאום, מילים פוצעות, באתר ynet, 22 באפריל 2016.
↑  אורן פרסיקו, "הארץ" יפצה ב-50 אלף שקל בשל מאמר של רוגל אלפר, באתר העין השביעית, 27 במרץ 2017.
↑   רוגל אלפר, היטלר, היהודים התכווצו: כך הפך בנט לעורך-על בערוץ 2, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2016
1 2   נתי טוקר, מועצת העיתונות גינתה התבטאות של רוגל אלפר, אבל שכחה לציין כמה עובדות חשובות, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2016
↑  יונתן כיתאין, ‏מועצת העיתונות נגד דבריו של רוגל אלפר: "זיהום מילולי", באתר גלובס, 25 בדצמבר 2016.
↑  ביקורות
הגר ינאי, ‏אזור הדמדומים, באתר גלובס, 7 בפברואר 2005
ראובן מירן, אם אין "אני מוחלט" לי, מי לי, באתר הארץ, 21 במרץ 2005
↑  גבי לוין, נשף מסכות של גיבורי טלנובלות ותוכניות ריאליטי, באתר הארץ, 22 באפריל 2008
↑  מתן חרמוני, "ג'וז בלוז", מאת רוגל אלפר | עושים חיים, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2011
↑   עמרי הרצוג, רוגל אלפר צולל אל עומק המחנק של הבדידות, באתר הארץ, 30 ביולי 2015
↑  כה מעט, כלום כמעט, באתר פרדס הוצאה לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302893805171  GND: 1023888998  ISNI: 0000 0000 8113 9725  LCCN: no2005052717  MusicBrainz: d5c2ab76-d43c-4f5b-b0d2-daae3b9e9c7f  VIAF: 34713236   WorldCat (עם VIAF): 34713236
I (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  שאנקר
 הופק בידי:  Viswanathan Ravichandran 
 תסריט:  שאנקר, Subha 
 עריכה:  אנת'וני 
 שחקנים ראשיים:  ויקראם, איימי ג'קסון
 מוזיקה:  א.ר. רחמן
 צילום:  P. C. Sreeram 
 מדינה:  הודו 
 חברת הפקה:  Aascar Films 
 הקרנת בכורה:  14 בינואר 2015
 משך הקרנה:  188 דקות
 שפת הסרט:  טמילית
 סוגה:  סרט מתח, סרט פעולה, סרט להט"בי, סרט רומנטי, מלודרמה 
 מקום התרחשות:  סין 
 תקציב:  ₹110 קרור (16 מיליון דולר)
 הכנסות:  ₹225 קרור (34 מיליון דולר)
 הכנסות באתר מוג'ו:   i2015
 דף הסרט ב־IMDb
 
i (בטמילית: ஐ) הוא סרט מותחן-רומנטי טמילי משנת 2015 שנכתב ובוים על ידי הבמאי ההודי שאנקר. בסרט מככבים השחקנים ויקראם, איימי ג'קסון ונוספים. פסקול הסרט הולחן על ידי א.ר. רחמן. צילומי הסרט נמשכו שנתיים ושמונה חודשים, מרביתם נערכו בסין.
הסרט מגולל את סיפורו של לינגסן (ויקראם), שרירן אשר מטרתו היא לזכות בתחרות "מר הודו". בעקבות השתתפותו בתחרות, נהפך לינגסן לדוגמן-על לצד הדוגמנית בה היה מאוהב עוד לפני כן, דיה (איימי ג'קסון), ורוכש לעצמו אויבים רבים.
Out In Africa

| --- | --- |

 מדינה:  דרום אפריקה 
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־31 שנים) 
 www.oia.co.za
 
פסטיבל הסרטים הלהט"בי בדרום אפריקה Out In Africa (באנגלית: Out In Africa South African Gay and Lesbian Film Festival, או OIA) הוא פסטיבל קולנוע להט"בי אשר נוסד בשנת 1994 כדי לחגוג את ההכללה בחוקת דרום אפריקה של סעיף האוסר אפליה על רקע של נטייה מינית. מטרת הפסטיבל הייתה לשנות את המצב של חוסר הנראות של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ואינטרסקס (להט"ב) בחברה ובתרבות הדרום אפריקאית, אחרי עשרות שנים של דיכוי באפרטהייד, ולהיאבק נגד דימויים שליליים של להט"בים בקהילות מסורתית ודתיות, וכן כדי לשמש פלטפורמה לדיון על המצב של להט"בים בדמוקרטיה החדשה.
הפסטיבל נערך מדי שנה ביוהנסבורג ובקייפטאון, עם פסטיבלי "לווין" קטנים יותר בעיירות אחרות.
הפסטיבל פועל במשך כ-20 ימים בכל שנה, בין סוף ספטמבר עד תחילת נובמבר. מוצגים בו סרטים מקומיים ובינלאומיים, מז'אנרים שונים, כולל סרטים קצרים, תיעודיים, קומדיות ודרמות.
עמנואל שארפ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במרץ 2004 (בן 20) תל אביב-יפו, ישראל 
 עמדה:  קלע 
 גובה:  1.91 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת יוסטון (2022–)
 
עמנואל כריסטופר שארפ (באנגלית: Emanuel Christopher Sharp; נולד ב-7 במרץ 2004) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת כדורסל המכללות של אוניברסיטת יוסטון (אנ').
קריירת תיכונים ומכללות

שארפ נולד בתל אביב בזמן שאביו דריק שיחק במכבי המקומית. הוא גדל בהרצליה עד גיל 13, אז עבר עם משפחתו לטמפה שבפלורידה, ארצות הברית.
הוא למד בבתי הספר התיכוניים בלייק ובישופ מקלוכלין, בהם אימן אביו. בשנת הסופומור שלו, עונת 2019/20 נבחר לשחקן השנה בדרג 5A לאחר שקלע בממוצע 31.9 נקודות למשחק, בין 20 הראשונים בכל ארצות הברית, ובעונה הבאה נבחר לשחקן המצטיין בדרג 3A והוביל את בישופ מקלוכלין לראשונה לגמר. הוא סיים מוקדם את התיכון לאחר שנפצע ולא שיחק את שנתו האחרונה.
שארפ דורג במקום ה-60 במחזור שלו על ידי ESPN וקיבל הצעות לשחק כדורסל מכללות בכ-15 אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אריזונה, אוניברסיטת פלורידה, המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, אוניברסיטת לואיוויל ואוניברסיטת טקסס טק, אך ב-14 במאי 2021 הודיע שהתחייב לאוניברסיטת יוסטון. בעונת 2021/22 לא שיחק עם הקבוצה, אך התאמן ונסע עימה למשחקים.
ב-7 בנובמבר 2022 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במכללות בניצחון על צפון קולורדו וקלע 11 נקודות, כולל 3 שלשות, במשחק הפתיחה של העונה. ב-21 בדצמבר רשם שיא קריירה של 18 נקודות עם 6 שלשות בניצחון 83–44 על מק'ניז, ונבחר לפרשמן השבוע באזור ה-AAC. בעונתו הראשונה במכללות, בה הגיעה יוסטון לגמר טורניר ה-AAC ולשמינית גמר טורניר אליפות המכללות בכדורסל, הוא העמיד ממוצעים של 5.9 נקודות ו-2.2 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הפרשמנים ב-AAC.
בעונת הסופומור שלו הוא הפך לשחקן חשוב יותר בקבוצה, פתח בחמישייה ב-30 מתוך 35 משחקים והעלה את ממוצע הנקודות שלו ל-12.3 למשחק. הוא הגיע עם קבוצתו לגמר טורניר אזור הביג 12 ובסיבוב השני של טורניר ה-NCAA קלע שיא קריירה של 30 נקודות עם 7 שלשות בניצחון 100–95 בהארכה על אוניברסיטת טקסס A&M. בסיבוב הבא הודחה קבוצתו על ידי אוניברסיטת דיוק.
קריירה בנבחרת

לשארפ אזרחות ישראלית והוא שיחק בנבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 16 באליפות אירופה לקדטים 2019, בה סיים כמלך הסלים עם 25 נקודות, לצד 6 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים בממוצע למשחק. בהפסד 80–93 לליטא במשחקי הדירוג הוא רשם דאבל דאבל של 29 נקודות ו-12 ריבאונדים.
חיים אישיים

שארפ הוא בנו של דריק שארפ מאשתו השנייה, שחקנית הכדורסל הקנדית טינה אליסון, ועל כן הוא יכול לשחק בנבחרת קנדה בכדורסל. אחיו למחצה הוא הכדורסלן די ג'יי שארפ, המשחק במכבי חיפה מהליגה הלאומית בכדורסל, ויש לו עוד שלושה אחים: גבריאל, נואה ומאיה.
הערות שוליים

1 2 3 4  פרופיל, באתר אוניברסיטת יוסטון
↑  עמנואל שארפ התחייב למכללת יוסטון היוקרתית, באתר ONE‏, 14 במאי 2021
↑  Houston’s Emanuel Sharp Named The American Freshman of the Week, אוניברסיטת יוסטון
1 2  סטטיסטיקות מכללות, באתר Sports-Reference.com
↑  The American Announces Men's Basketball Honors, theamerican.org
↑  עמנואל שארפ במשחק שיא, יוסטון בסיבוב ה-3, באתר ONE‏, 25 במרץ 2024
↑  נבחרת הקדטים הפסידה 93:80 לליטא, שארפ בלט, באתר ONE‏, 16 באוגוסט 2019
↑  ישראל לא תהנה ממנו? הנבחרת שזוממת על עמנואל שארפ אחרי ההצגה, באתר וואלה, 25 במרץ 2024
רוניה בת השודד (סדרת טלוויזיה, 2024)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "רוניה בת השודד" מאת אסטריד לינדגרן
 סוגה:  פנטזיה, סיפור הרפתקאות
 כותבים:  הנס רוזנפלדט 
 בימוי:  ליסה ג'יימס לרסון
 ארץ מקור:  שוודיה שוודיה
 שפות:  שוודית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  12 
 הפקה
 מוזיקה:  יוהאן סודרקוויסט 
 אורך פרק:  45 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס 
 תקופת שידור מקורית:  28 במרץ 2024 – 24 באוקטובר 2024 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
רוניה בת השודד (בשוודית: Ronja Rövardotter) היא סדרת טלוויזיה שוודית המבוססת על ספר באותו השם מאת אסטריד לינדגרן.
הסדרה עלתה לראשונה לשידור בשירות הסטרימינג נטפליקס ב-28 במרץ 2024. הסדרה מורכבת מ-12 פרקים, המחולקים לשתי עונות. העונה הראשונה, הכוללת שישה פרקים, עלתה לשידור בנטפליקס ב-28 במרץ 2024. העונה השנייה עלתה לשידור בנטפליקס ב-24 באוקטובר 2024.
עלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בעולם פנטזיה בסגנון ימי הביניים, ומתמקדת בהרפתקאותיה של הנערה רוניה, בתו של מטיאס, מנהיג שבט שודדים. רוניה גדלה בטירה מפוארת בתוך יער עתיק וקסום מלא ביצורים קסומים. בלילה בו היא נולדה מכת ברק רבת עוצמה פגעה בטירה ופיצלה אותה לשניים. בהמשך שבט יריב התיישב בחלק השני של הטירה.
כאשר רוניה מתבגרת היא מבלה חלק גדול מזמנה ברחבי היער העצום והמסתורי. במהלך אחת הרפתקאות שלה היא פוגשת את בירק, בנו של מנהיג השבט היריב, והילד היחיד שהיא פגשה בחייה. למרות הסכסוך המתמשך בין השבטים עם הזמן נוצרת ידידות עמוקה בין השניים.
ערב אחד רוניה חוזרת הביתה ומגלה שאביה לקח את בירק בשבי והשודדים מתעללים בו. רוניה אשר נחושב להציל את בירק מסגירה את עצמה למנהיג השבט היריב על מנת להציל את בירק באמצעות חילופי שבויים. עם זאת אביה מחליט כי רוניה בגדה בשבט ובעקבות כך הוא מתכחש לה. רוניה ובירק מחליטים לברוח מהטירה והם מוצאים מחסה במערה נידחת. אך על פי כן, כאשר החורף האכזר מתקרב הם מבינים שהישרדות ביער הקפוא במהלך החורף היא בלתי אפשרית. עם זאת, רוניה מסרבת לחזור הביתה. היא מתכוונת להישאר במערה עם בירק עד ששניהם ימותו.
בירק, אשר לא מוכן לתת לרוניה למות, מחליט לקחת אותה חזרה לטירה. להפתעתו מתיאס מתרצה ומאפשר גם לבירק להישאר בטירה משום שהוא מבין שחייה של בתו תלויה בכך שבירק יהיה איתה.
ידידותם ואהבתם של שני הילדים גורמת בסופו של דבר לשני השבטים להתאחד מול אויב משותף – חיילים חסרי רחמים ממבצר סמוך אשר נוהגים לצוד את השודדים.
צוות השחקנים הראשי

קרסטין לינדן, בתפקיד רוניה
ג'ק ברגנהולץ הנריקסון, בתפקיד בירק
כריסטופר וגלין, בתפקיד מאטיס
קריסטה קוסונן, בתפקיד לוביס
המדינות והטריטוריות של הודו

המדינות והטריטוריות של הודו הן החטיבות הפדרליות של הודו, המחולקת ל-28 מדינות ול-8 טריטוריות איחוד (בהן "טריטוריית הבירה הלאומית" דלהי). גבולות המדינות והטריטוריות ומספרן נתונים לשינוי, אשר נמצא בסמכות הפרלמנט ההודי בכפוף לאישור האספה המחוקקת המדינתית.
מ-1956 קיימות שתי מחלקות של חטיבות מנהל מקומי הודיות: מדינות, בעלות פרלמנט וממשלה הנבחרים על ידי תושביהן, וטריטוריות האיחוד, בהן הממשלה מוקמת על ידי הנציב הכללי הממונה על ידי נשיא הודו.
בתקופת הודו הבריטית

הודו הבריטית התחלקה לשני סוגי מדינות – פרובינציות, בשליטה ישירה של המנהל הבריטי, ונסיכויות, בשליטת נסיכיהן. בשלב בו עברה הודו מידי חברת הודו המזרחית הבריטית לידי הכתר הבריטי, היו בהודו שש פרובינציות אשר נשלטו ישירות על ידי המושל הכללי של הודו, שמינה לכל אחת מהפרובינציות מושל, מפקח או אדמיניסטרטור. מושלי מדינות אלו היו כפופים למושל הבריטי. ערב הכרזת העצמאות היו כבר 17 פרובינציות.
הנסיכויות נוהלו על ידי שליט מקומי, שהכיר בסמכות הבריטית. היו מאות נסיכויות, בגדלים שונים. ברוב הנסיכויות היה נציג של המושל הכללי ש"ייעץ" לראג'ה המקומי בענייני השלטון.
פרט לשלטון הבריטי, שלטו בחלקי הודו שונים בתקופות שונות (בעיקר בערי סחר לאורך החופים) גם ההולנדים, הדנים, הצרפתים והפורטוגזים. ערב הכרזת העצמאות של הודו ב-1947, הודו הצרפתית כללה את פודוצ'רי, קאריקל, ינאון, צ'נדנגאר ומהאה, והודו הפורטוגזית כללה את דאמאן ודיו, דאדרה ונאגר האוולי וגואה.
אחרי הכרזת העצמאות

הקמת הודו ופקיסטן בשנת 1947 לוותה בחלוקת הפרובינציות והנסיכויות בין שתי המדינות החדשות שהוקמו (ראו: חלוקת הודו). היו פרובינציות ונסיכויות שהועברו בשלמותן לפקיסטן או להודו והיו כאלו (כמו פנג'אב ובנגל) שפוצלו בין המדינות, על מדינת ג'אמו וקשמיר ניטש סכסוך שלא נפתר עד היום.
בחוקת הודו, שהתקבלה ב-26 ביוני 1950 נקבעו ארבעה סוגי מדינות, שנודעו על פי הסעיפים שהתייחסו עליהן בנספח לחוקת הודו. מדינות חלק א', שנשלטו בידי מושל שמונה על ידי נשיא הודו ואספה מחוקקת, מדינות חלק ב', שנשלטו על ידי רג'פרמורק ובית נבחרים, מדינות חלק ג' שנשלטו על ידי נציב כללי שמונה על ידי נשיא הודו ומדינות חלק ד', שכללו רק את איי אנדמן וניקובר, שנשלטו על ידי סגן מושל שמונה על ידי ממשלת הודו. בסעיף 370 של החוקה נקבע מעמד מיוחד לג'אמו וקשמיר, והיא הייתה המדינה ההודית היחידה בעלת דגל משלה.
ב-1956 חוקק חוק ארגון מחדש של המדינות, שארגן מחדש את גבלות מדינות הודו על פי קווי חלוקה לשוניים, וכן תוקנה חוקת הודו ליצור שני סוגי מדינות הודיות: מדינות, שנשלטו על ידי בית הנבחרים שלהם ובראשם הועמד מושל, וטריטוריות איחוד שנשלטו על ידי נציב כללי שמונה על ידי נשיא הודו.
במהלך הגדרת המדינות בהודו ניטש מאבק בין הממשל המרכזי לבין הנסיכים (הראג'ות) על מידת עצמאותם, מאבק שנמשך עד שנות ה-60 והסתיים בניצחון השלטון המרכזי.
במהלך השנים שמאז הכרזת העצמאות ויתרו צרפת ופורטוגל בהדרגה על החזקותיהן בהודו, חלק מהשטחים שהוחזרו להודו (כמו גואה) הוכרזו כמדינות או טריטוריות איחוד.
ב־1972 נעשה ארגון מחודש של מדינות צפון-מזרח הודו: מגהלאיה הופרדה מאסאם והפכה למדינה נפרדת, בעוד ארונאצ'ל פרדש, טריפורה ומיזוראם שהיו חלק מאסאם, היו לטריטוריות איחוד. מניפור וטריפורה, שהיו טריטוריית איחוד, הפכו למדינות.
ב־1987, בימי ממשלת רג'יב גנדי, הפכו שלוש טריטוריות האיחוד הגדולות יחסית האחרונות למדינות: גואה, מיזוראם וארונאצ'ל פרדש. גואה הייתה עד אז חלק מטריטוריית איחוד בשם גואה, דאמאן ודיו, אך דאמאן ודיו הפכה לטריטוריית איחוד נפרדת ולא נכללה במדינה החדשה.
בממשלת אטאל ביהארי ואג'פאיי השלישית ב־2000 הוקמו שלוש מדינות חדשות, שלושתן כפיצול אזור שנחשב מוזנח ממדינות קיימות: ג'הרקאנד פוצלה מביהר, צ'האטיסגאר פוצלה ממאדהיה פרדש ואוטראקהאנד שפוצלה מאוטר פרדש.
המדינה האחרונה שהוקמה בהודו היא טלנגאנה, שפוצלה מאנדרה פרדש ב-2014.
ממשלת מודי השנייה קידמה שני שינויים במדינות הודו: מדינת ג'אמו וקשמיר פוצלה ב־2019 לשתי יחידות, שהוגדרו שתיהן כטריטוריות איחוד: ג'אמו וקשמיר ולדאק. ב־2020 אוחדו טריטוריות האיחוד דאמאן ודיו ודאדרה ונאגר האוולי לטריטוריית איחוד אחת, דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו.
מעמד וסמכות המדינות

חוקת הודו קובעת כי בראש כל מדינה יעמוד מושל הממונה בידי נשיא הודו לכהונה בת חמש שנים הניתנת לקיצור. בדומה לנשיא, סמכויות המושל הן טקסיות בעיקרן, והממשל מנוהל בידי מועצת שרים בראש ראש השרים, אשר מקבלת אימון מהאספה המחוקקת המדינתית. במקרה והממשלת המדינה מאבדת את הרוב באספה טרם תום כהונתה מוחל משטר הנשיא על המדינה, כאשר הממשל המרכזי מנהל את עסקיה עד להקמת ממשלה חליפית.
לכל מדינה יש בית מחוקקים עצמאי. בחלק מהמדינות יש בית מחוקקים דו-ביתי, שהבית העליון מכונה מועצה מחוקקת והבית התחתון אספה מחוקקת. במדינות בהן יש בית מחוקקים חד-ביתי הוא מכונה אספה מחוקקת.
חלוקת הסמכויות בין הממשל המרכזי לממשלי המדינות נכללה בנספח התשיעי לחוקת הודו.
רשימת המדינות וטריטוריות האיחוד

הודו מחולקת לקבוצות מדינות על פי מיקומן הגאוגרפי, צפון-מזרח הודו, צפון-מערב המדינה נקרא לרוב צפון הודו, מרכז היבשת הוא גם מרכז הודו והדרום מתחלק לצד המזרחי והצד המערבי.
רשימת המדינות וטריטוריות האיחוד > מדינות

|  | מדינה | מפה | אזור | עיר בירה | שנת הקמה | אוכלוסייה (2023) | שטח (קמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 | אוטר פרדש |  | מרכז | לאקנאו | 1950 | 236,687,000 | 243,286 |
| 27 | אוטראקהאנד |  | מרכז | דהראדון | 2000 | 11,637,000 | 53,483 |
| 19 | אודישה |  | מזרח | בובנשוואר | 1950 | 46,276,000 | 155,820 |
| 1 | אנדרה פרדש |  | דרום | אמראוואטי | 1953 | 53,156,000 | 160,205 |
| 3 | אסאם |  | צפון-מזרח | דיספור | 1950 | 35,713,00 | 78,550 |
| 2 | ארונאצ'ל פרדש |  | צפון-מזרח | איטנגאר | 1987 | 1,562,000 | 83,743 |
| 4 | ביהר |  | מזרח | פטנה | 1960 | 126,756,000 | 94,163 |
| 10 | ג'הרקאנד |  | מזרח | ראנצ'י | 2000 | 39,466,000 | 74,677 |
| 6 | גואה |  | מערב | פאנאג'י | 1987 | 1,575,000 | 3,702 |
| 7 | גוג'ראט |  | מערב | גנדינגאר | 1960 | 71,507,000 | 196,024 |
| 9 | הימאצ'ל פרדש |  | צפון | שימלה | 1971 | 7,468,000 | 55,673 |
| 8 | הריאנה |  | צפון | צ'אנדיגאר | 1966 | 30,209,000 | 44,212 |
| 23 | טאמיל נאדו |  | דרום | צ'נאי | 1950 | 76,860,000 | 130,058 |
| 24 | טלנגנה |  | דרום | היידראבד | 2014 | 38,090,000 | 114,840 |
| 25 | טריפורה |  | צפון-מזרח | אגרטלה | 1972 | 4,147,000 | 10,492 |
| 13 | מאדהיה פרדש |  | מרכז | בופאל | 1956 | 86,579,000 | 308,252 |
| 16 | מגהלאיה |  | צפון-מזרח | שילונג | 1972 | 3,349,000 | 22,720 |
| 14 | מהאראשטרה |  | מערב | מומבאי | 1960 | 126,385,000 | 307,713 |
| 17 | מיזוראם |  | צפון-מזרח | אייזול | 1987 | 1,238,000 | 21,081 |
| 15 | מניפור |  | צפון-מזרח | אימפאל | 1972 | 3,223,000 | 22,347 |
| 28 | מערב בנגל |  | מזרח | קולקטה | 1950 | 99,084,000 | 88,752 |
| 18 | נאגאלנד |  | צפון-מזרח | קוהימה | 1963 | 2,233,000 | 16,579 |
| 22 | סיקים |  | צפון-מזרח | גנגטוק | 1975 | 689,000 | 7,096 |
| 20 | פנג'אב |  | צפון | צ'אנדיגאר | 1966 | 30,730,000 | 50,362 |
| 5 | צ'האטיסגאר |  | מרכז | ראיפור | 2000 | 30,180,000 | 135,194 |
| 12 | קרלה |  | דרום | טריוונדרום | 1956 | 35,776,000 | 38,863 |
| 11 | קרנאטקה |  | דרום | בנגלור | 1956 | 67,692,000 | 191,791 |
| 21 | ראג'סטאן |  | צפון | ג'איפור | 1956 | 81,025,000 | 342,269 |
רשימת המדינות וטריטוריות האיחוד > טריטוריות איחוד

|  | טריטוריית איחוד | מפה | עיר בירה | אוכלוסייה (2023) | שטח (קמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A | איי אנדמן וניקובר |  | פורט בלייר | 403,000 | 8,249 |
| D | ג'אמו וקשמיר |  | סרינגאר, ג'אמו | 13,603,000 | 42,241 |
| C | דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו |  | דאמאן | (2011) 586,956 | 603 |
| G | דלהי |  | ניו דלהי | 21,659,000 | 1,490 |
| E | לדאק |  | לה | 3000,000 | 59,146 |
| F | לקשאדוויפ |  | קאוואראטי | 69,000 | 32 |
| H | פודוצ'רי |  | פודוצ'רי | 1,377,000 | 492 |
| B | צ'אנדיגאר |  | צ'אנדיגאר | 1,231,000 | 114 |