stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנה אהרוני (זמרת)
ביוגרפיה

חנה אהרוני נולדה ב-1933, באסמרה שבאריתריאה, השלישית בין שמונה אחים ואחיות. הוריה, מנצור ומזל, שניהם ילידי תימן שהיגרו לאריתריאה. בשנת 1934 עלתה עם כל משפחתה לארץ ישראל. אהרוני גדלה בשכונת כרם התימנים, ומגיל צעיר נרתמה לעזור לאביה שהחזיק דוכן ירקות בשוק הכרמל בתל אביב, כשהיא מעודדת את הקונים לבוא לדוכן בעזרת קולה המיוחד. האם מזל גידלה גם ארבע בנות משפחה יתומות.
ב-1943, בגיל 10, גילה אותה המלחין נחום נרדי שלימד אותה משיריו, והיא הופיעה לצידו בקונצרטים וברדיו. קונצרט ראשון שלה התקיים ביולי 1946, ולאחריו התקיימו הופעות רבות. בסוכות, באוקטובר 1946, התקיימו 5 הופעות. ההופעה הראשונה כללה "שירי ילדים, שירי חג, שיר רועים, שירי עם, ועוד". ההופעה האחרונה כללה: "זמירות, פזמונים, שירי חג, שירי ילדים, ועוד".
ב-1948, אחרי שלמדה ריקוד, פיתוח קול ומוזיקה, הציע לה האמרגן משה ואלין להצטרף לתיאטרון שלו, לי לה לו. שם הופיעה לצד כוכבי התקופה ושרה להיטים שחוברו במיוחד עבורה, על ידי היוצרים משה וילנסקי, נתן אלתרמן, ויעקב אורלנד, כמו: "זוהרה", "בוקר טוב", ו"זכריה בן עזרא".
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת אילן, צוות הווי של חטיבת גולני. בתקופה זו הוכרה אהרוני כזמרת בעלת כישרון לשיר בארבע אוקטבות, ולמענה חיברה המלחינה דניאלה דור את הלהיט של אותם הימים: "שחורה אני ונאווה", שיר שניצל היטב את כשרונה המיוחד.
לאחר שחרורה מהצבא הצטרפה לתקופה קצרה ללהקתו של עמנואל זמיר, בה שרה את שיריו "בפאת הכפר" ו"ערב שח". אז הציע לה משה ואלין לצאת לסיבוב הופעות בחו"ל.
באפריל 1956 יצאה להופיע בפריז, לונדון, ובמדינות אחרות באירופה. במרץ 1957 הופיעה בפני אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים. אהרוני המשיכה ליבשת אמריקה, וקצרה הצלחה במקסיקו. במאי 1958 שבה לישראל והופיעה בקונצרטים ובתיאטרון. בנובמבר 1958 יצאה להופעות באמריקה. בינואר 1960 הקליטה בניו יורק עבור חברת דקה תקליט להפצה בחצי מיליון עותקים. בהמשך 1960 יצאה להופיע במשך שישה שבועות בלאס וגאס. בתחילת 1962 הופיעה בתוכניתו של אד סאליבן.
בעת שהותה באמריקה הכירה את האמרגן הישראלי חיים טישמן, התחתנה עמו ועברה להתגורר בארצות הברית. בשנות ה-60 וה-70, פרחה הקריירה של אהרוני, כולל הופעות מוצלחות עם אד סאליבן ופול אנקה. בין היתר הנחתה תוכנית טלוויזיה ששודרה ממקסיקו לכל המדינות הלטיניות בדרום אמריקה, הופיעה באולמות ומועדונים, בתוכניות טלוויזיה, והפיקה תקליט ובו השיר "Eviva España"(אנ') באנגלית וספרדית, בגרסאות שהפכו ללהיטים באירופה ובדרום אמריקה. ב-1981 זכתה בברזיל במדליית "זמרת החוץ הטובה ביותר של השנה".
משנות השמונים ואילך, צמצמה אהרוני את הפעילות המוזיקלית שלה, אך המשיכה להפיק תקליטים בשפות שונות, ובהן עברית.
היא מתגוררת בניו יורק, ומגיעה לעיתים קרובות לישראל.
הערות שוליים

↑  קול ירושלים, דבר, 10 בינואר 1947
↑  קונצרט ליצירות נחום נרדי בביצוע חנה אהרוני, המשקיף, 7 ביולי 1946
↑  הופעות חנה אהרוני, הארץ, 4 באוקטובר 1946
↑  חנה אהרוני לנוער ולילדים, הַבֹּקֶר, 8 באוקטובר 1946
רמת גן, משמר, 13 באוקטובר 1946
↑  קונצרט נחום נרדי - חנה אהרוני, הַבֹּקֶר, 16 באוקטובר 1946
↑  בתיאטרון, העולם, 10 בנובמבר 1949
↑  הזמרת ח. אהרוני והאימפרסור ולריו - לחול, הַבֹּקֶר, 26 באפריל 1956
↑  המלכה אליזבט נשקה לחנה אהרוני, חרות, 26 במרץ 1957
↑  ישעיהו אוסטרי דן, חנה אהרוני כובשת את מכסיקו, על המשמר, 14 ביוני 1957
↑  חנה אהרוני כובשת את מקסיקו, הַבֹּקֶר, 29 ביולי 1957
↑  ציבור ויחיד, למרחב, 7 בנובמבר 1958
↑  חנה אהרוני הלחינה והקליטה, הַבֹּקֶר, 21 בינואר 1960
↑  ד"ר י. רובין, חנה אהרוני מגיעה לשיא, הַבֹּקֶר, 4 באפריל 1960
↑  חנה אהרוני זכתה בנקל, מעריב, 21 בינואר 1962
↑  חנה, באתר זמרשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463159905171  BnF: cb16515185r (data)  GND: 134316959  ISNI: 0000 0003 6228 4283  LCCN: no2004100736  MusicBrainz: 82da02d9-b920-4ac6-988a-5bbb73567ca0  VIAF: 225430610   WorldCat (עם VIAF): 225430610
סטיב גורי

סטיב גורי (בצרפתית: Steve Gohouri ‏; נולד ב-8 בפברואר 1981, גופתו נמצאה ב-31 בדצמבר 2015) היה כדורגלן מחוף השנהב ששיחק לאורך הקריירה במספר עמדות, בעיקר כחלוץ וכבלם.
את שנותיו המשמעותיות עשה בליגת העל השווייצרית ובפרמייר ליג, וב-2006 אף זומן לסגל נבחרתו, במדיה רשם 13 הופעות והבקיע 3 שערים. בשנים האחרונות לחייו מיעט לשחק ועבר לקבוצות מליגות נמוכות, כשהקבוצה האחרונה בה הופיע הייתה שטיינבך מהליגה החמישית בגרמניה.
ראשית הקריירה

גורי נולד בחוף השנהב ובגיל 5 עבר עם משפחתו לצרפת וגדל בפרברי פריז. את צעדיו הראשונים בכדורגל עשה כחלוץ בקבוצת הנוער של ברטיני לצד פטריק אברה ולאחר מכן בפריס סן ז'רמן. משלא הצליח להשתלב בקבוצה הבוגרת ואף לא להתאמן איתה באופן סדיר, עבר בחלון ההעברות בינואר 2000 לבני יהודה מליגת העל תחת הדרכתו של שייע פייגנבוים. במשחק הבכורה במדים הכתומים כבש שער מול הפועל חיפה ובמשחק השני צמד מול בית"ר ירושלים. עד תום העונה שיחק גורי לסירוגין גם בקבוצת הנוער, כבש שער אחד נוסף במדי הקבוצה הבוגרת וסייע לשתיהן להישאר בליגה.
חזרה לאירופה

בתום מחצית עונה מוצלחת בבני יהודה עבר גורי לאיוורדון ספורט מליגת העל השווייצרית. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש גורי 9 שערים אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להישאר בליגה. בעונותיו הבאות בקבוצה הוסב בהחלטת מאמנו לעמדת הבלם, ולפרקים תופקד גם כמגן ימני וכמגן שמאלי, תפקידים שאותם מילא גם בהמשך הקריירה.
בינואר 2003 הושאל לבולוניה 1909 מהסרייה א' אך לא רשם במדיה ולו הופעה אחת ובקיץ אותה שנה עבר לואדוץ מליגת המשנה בשווייץ, איתה סיים פעמיים ברציפות במקום השני בליגה.
בספטמבר 2005 חתם גורי על חוזה בן ארבע שנה ביאנג בויז ברן, ובאמצע עונת 2006/2007 חתם על חוזה לשלוש עונות וחצי בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה בהעברה ששווייה 1.5 מיליון אירו. בקיץ 2009 ירד לקבוצת המילואים ובחודש דצמבר שוחרר מהמועדון.
בינואר 2010 חתם גורי עד תום עונת 2009/2010 בוויגאן את'לטיק מהפרמייר ליג ואת שער הבכורה במדיה כבש בחודש מאי מול האל סיטי, ומספר ימים לאחר מכן זכה לחוזה לשנתיים נוספות במועדון. במהלך עונת 2010/2011 הוארך חוזהו בעונה נוספת עד לסוף עונת 2012/2013. אולם, פתיחה לא טובה של עונת 2011/2012 שכללה הרחקה בעקבותיה נדחק לשולי הרוטציה, הביאה לכך שגורי שותף רק ב-10 משחקים עד תום העונה, ולהחלטה לשחררו.
בנבחרת חוף השנהב

גורי החל לשחק בנבחרת חוף השנהב ב-2006. במרץ 2007 הבקיע שני שערים מול מאוריציוס בניצחון נבחרתו 0–3. הוא השתתף במשחקי הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2008. בשנת 2010 נמנה עם סגל הנבחרת במשחקי גביע העולם בדרום אפריקה, אך לא שיחק בפועל. בסך הכל השתתף ב-13 משחקים במדי הנבחרת.
שלהי הקריירה

בראשית עונת 2012/13 שב גורי לישראל כשהצטרף לשורות מכבי תל אביב בעונתו הראשונה של ז'ורדי קרויף כמנהלה המקצועי. גורי שותף ב-10 משחקי ליגה בהם תיפקד כבלם וכמגן על חשבונו של עומר ורד ובאמצע העונה שוחרר מהקבוצה. בקיץ, לקראת עונת 2013/2014 חתם בסקודה קסנתי מליגת העל היוונית. באוקטובר 2014 חתם על חוזה בקבוצת FC Rot-Weiß ארפורט, מן הליגה השלישית בגרמניה. החוזה הוארך עד לסוף העונה.
בתחילת דצמבר 2015 חתם על חוזה עד לסוף העונה בקבוצת TSV שטיינבך, מן הליגה האזורית.
מותו

בתחילת דצמבר 2015, לאחר שהשתתף במסיבת חג המולד של שטיינבך, קיבל גורי אישור ממאמנו לנסוע לפריז כדי לפגוש את משפחתו.
ב-12 בדצמבר, משלא הופיע, מסרה משפחתו שהוא נעדר ויצרה קשר עם משטרת דיסלדורף, שבה התגורר. עד סוף החודש נערכו אחריו חיפושים ופורסם כי קיים חשש לחייו לאחר שבביתו נמצאו תעודות, מסמכים והטלפון הנייד שלו. מקורביו סיפרו לכלי התקשורת כי בתקופה שקדמה להיעלמותו נקלע גורי לבעיות כלכליות וצרך סמים.
ב-2 בינואר 2016 הודיע דובר משטרת דיסלדורף כי גופתו של גורי נמצאה ב-31 בדצמבר בנהר הריין סמוך לקרפלד וכי מנתיחת גופתו עולה כי צרך סמים לפני מותו וכי על הגופה לא נמצאו סימני אלימות, אך לא ברור אם קפץ בעצמו לנהר שבו מצא את מותו.
הערות שוליים

↑  אבדו עקבותיו של סטיב גורי. קיים חשש לחייו, באתר ערוץ הספורט, 17 בדצמבר 2015
↑  נמצאה גופתו של סטיב גורי, לשעבר במכבי ת"א, באתר ערוץ הספורט, 2 בינואר 2016
| נבחרת חוף השנהב – גביע אפריקה לאומות 2008 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בארי •  2 ג'אקפה •  3 בוקה •  4 ק. טורה •  5 זוקורה •  6 גורי •  7 פאה •  8 קאלו •  9 א. קונה •  10 ז'רביניו •   11 דרוגבה •  12 מאיטה • 13 רומאריץ' •  14 ב. קונה • 15 דינדאן • 16 לובואה • 17 טיינה • 18 קייטה • 19 י. טורה • 20 סנוגו • 21 אבואה • 22 זורו • 23 ט. קונה • מאמן: ז'ילי |  1 בארי •  2 ג'אקפה •  3 בוקה •  4 ק. טורה •  5 זוקורה •  6 גורי •  7 פאה •  8 קאלו •  9 א. קונה •  10 ז'רביניו •   11 דרוגבה •  12 מאיטה • 13 רומאריץ' •  14 ב. קונה • 15 דינדאן • 16 לובואה • 17 טיינה • 18 קייטה • 19 י. טורה • 20 סנוגו • 21 אבואה • 22 זורו • 23 ט. קונה • מאמן: ז'ילי | חוף השנהב |
| נבחרת חוף השנהב – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 בארי •  2 אנגואה •  3 בוקה •  4 ק. טורה •  5 זוקורה •  6 גורי •  7 דומבייה •  8 קאלו •  9 טיוטה •  10 ז'רביניו •   11 דרוגבה •  12 גוסו • 13 רומאריץ' •  14 קונה • 15 דינדאן • 16 זוגבו • 17 טיינה • 18 קייטה • 19 יאיא טורה • 20 דמל • 21 אבואה • 22 במבה • 23 יבואה • מאמן: אריקסון |  1 בארי •  2 אנגואה •  3 בוקה •  4 ק. טורה •  5 זוקורה •  6 גורי •  7 דומבייה •  8 קאלו •  9 טיוטה •  10 ז'רביניו •   11 דרוגבה •  12 גוסו • 13 רומאריץ' •  14 קונה • 15 דינדאן • 16 זוגבו • 17 טיינה • 18 קייטה • 19 יאיא טורה • 20 דמל • 21 אבואה • 22 במבה • 23 יבואה • מאמן: אריקסון | חוף השנהב |
אנרכיה

ערך זה עוסק בחברה אנושית המתקיימת ללא ממשלה או שלטון ריכוזי. אם התכוונתם לדמות קומיקס, ראו .
אנרכיה או אַל-מִשְטָר, במובנה הרחב, היא מצב בו חברה אנושית מתקיימת ללא ממשלה או שלטון ריכוזי.
רוב המשתמשים במילה אנרכיה מניחים שמצב של אנרכיה הוא שלילי, ומשתמשים במילה לציון אי-סדר ו"איש הישר בעיניו יעשה". במיוחד משמשת המילה "אנרכיה" בפיהם לציין מצב שבו החברה מתמודדת עם אתגר כמו מלחמה (במיוחד מלחמת אזרחים) או אסון טבע, ואין גורם מרכזי המכוון את התמודדות החברה עם האתגר. אולם תומכי התאוריה הפוליטית של "אנרכיזם", המכונים לרוב "אנרכיסטים", גורסים שהאנרכיה היא חיובית ועדיפה על מצב של שלטון.
מקור השם

המילה אנרכיה באה מהמילה היוונית העתיקה "ἀναρχία", לא, ללא - (אנ) ἀν, שליט - (ארכוס או ארכון) ἀρχός, כלומר "היעדר שליט". השתמשו במונח זה לתאר תקופה שבה לא הצליחו לקיים את הליך הבחירה למשרת הארכונטים באתונה, והעיר התנהלה ללא שליט.
המילה ἀρχός קשורה למילה αρχή (ארכה), שמשמעותה 'ראשית', 'עיקרון בסיסי', 'מקור'.
אנרכיה ופילוסופיות פוליטיות > אנרכיזם

אנרכיזם לרוב מוגדר כפילוסופיה פוליטית שטוענת שקיום המדינה הוא לא מוסרי, או טוענת שסמכות במערכות יחסים בין בני אדם היא לא מוסרית. תומכי האנרכיזם (אנרכיסטים) מצדדים בחברה לא היררכית ומבוססת על עמותות התנדבותיות. ישנם סוגים רבים של אנרכיזם, רובם שונים משמעותית אחד מהשני. הזרמים האנרכיסטים יכולים להיות שונים אחד מהשני בבסיסם, אחדים תומכים באינדיבידואליזם ואחדים בקולקטיביזם מוחלט. צורותיו השונות של האנרכיזם לעיתים מסווגות לפי מידת האינדיבידואליזם והקולקטיביזם שלהם.
אנרכיה ופילוסופיות פוליטיות > עמנואל קאנט על אנרכיה

הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט הגדיר אנרכיה בספרו אנתרופולוגיה מנקודת מבט מעשית כ"חוק וחופש ללא הכרח". אם כך, מנקודת מבטו של קאנט, אנרכיה לא באמת נחשבת כמדינה משום שהחוק הוא רק "המלצה ריקה" אם כוח לא נכלל כדי לגרום לחוק להיות שימושי. בשביל שתהיה מדינה, כוח חייב להיות כלול בזמן שהחוק והחופש פחותים. למדינה שכזאת קאנט קורא רפובליקה.
ככלל קאנט מיין ארבעה סוגים של ממשלות:
אנרכיה: חוק וחופש ללא אלימות
עריצות: חוק ואלימות ללא חופש
ברברים: אלימות בלי חוק וחופש
רפובליקה: אלימות עם חופש וחוק
ראו גם

אנרכיזם
יש דין ויש דיין
אנומיה
הערות שוליים

↑  אַל־מִשְׁטָר במילון מדע המדינה (תשפ"ב), 2022, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4142364-1
יחזקאל פנט (קצין)

| --- | --- |

יחזקאל פנט בעת שירותו בצה"ל
 לידה:  5 במרץ 1909 טרנסילבניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  29 במאי 1984 (בגיל 75) קריית טבעון, ישראל
 תאריך עלייה:  1922
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת כרמלי  מפקד הג"א צפון  ראש הג"א
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מחוז חיפה והצפון במשרד השיכון
 
יחזקאל פנט (5 במרץ 1909 – 29 במאי 1984) היה מפקד בכיר בארגון ההגנה ולאחר מכן שירת כקצין בכיר בצה"ל, בין השאר כמפקד חטיבת כרמלי, מפקד הגנה מרחבית בצפון וראש הג"א. לאחר שחרורו מצה"ל, שימש כמנהל מחוז חיפה והצפון במשרד השיכון.
קורות חייו > תחילת דרכו

פנט נולד ב-1909 למשפחת רבנים ידועה בטרנסילבניה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. אבי סבו, האדמו"ר יחזקאל פנט, שעל שמו הוא נקרא, חיבר את הספר הידוע "מראה יחזקאל" והיה אבי שושלת חסידות דעש כשמייסד החסידות היה בנו הבכור, ר' מנחם מנדל. אביו, חיים בצלאל פנט, נשלח ללמוד בישיבת פרשבורג, אותה עזב כשנתפס לציונות והשתתף בקונגרס הציוני ה-12. הוא נשאר יהודי חרדי אך עזב את החסידות והפך למתנגד. המשפחה חיה ברווחה בעיר קולוזבר (היום קלוז') שבסביבתה עסק אב המשפחה בניהול אחוזות חקלאיות.
עם התפרקות הקיסרות האוסטרו-הונגרית לקראת תום מלחמת העולם הראשונה וסיפוח טרנסילבניה על ידי רומניה, החליט אב המשפחה לעלות לארץ ישראל. הוא מכר את כל רכושו, וב-1922 הפליגה המשפחה באנייה שכורה מקונסטנצה לנמל חיפה דרך מיצרי הבוספורוס. לאחר שנתיים של מעברים השתקעה המשפחה בגבעת עדה. פנט בן ה-13 נשלח ללמוד חקלאות במקווה ישראל, שם גם גויס ל"הגנה".
קורות חייו > פעילות בהגנה

עם תום לימודיו חזר פנט לגבעת עדה, התמנה למפקד האזור ולקח חלק פעיל בהגנת המושבה בתקופת מאורעות תרפ"ט (1929). מכאן ואילך הייתה דרכו רצופה פעילות ענפה ומתמשכת בשורות ההגנה. ב-1931 הגיע להרצליה, נמנה עם מפקדי המושבה, השתתף בהורדת מעפילים שהגיעו לחופיה והסתיר במרתף ביתו מוקד קשר סודי של הארגון. בהרצליה פגש את פסיה לבית בוקטמן והשניים נישאו. הוא עבד כמנהל פרדסים ואורז ראשי והיא עבדה במשתלת הפרחים של משה איכילוב. ב-1940 עזבו בני הזוג את הרצליה ועברו להתגורר בעמק יזרעאל, שם מילא פנט תפקידים פיקודיים – מדריך בנפות יזרעאל וגלבוע ומפקד נפת זבולון.
באחת התקריות עם רועים ערביים ליד אלונים, נפגע פנט בראשו ונותר בשטח פצוע אנוש לאחר שבני ליוויתו ברחו מאימת התוקפים. אחיה בן עמי מנהלל שחזר לבדו לשטח, פינה אותו והציל את חייו. באירועי "השבת השחורה" הצליח פנט, יחד עם אחדים מעמיתיו, לחמוק מהמצוד של הצבא הבריטי ולהסתתר.
בשנים 1944 עד 1947 פיקד על נפת זבולון.
קורות חייו > שרות בצה"ל

בעיצומה של מלחמת העצמאות עבר פנט מההגנה לצה"ל. שימש סגן מפקד חטיבת גולני ולאחר מכן מפקד מחוז העמק. כשהתגייס קיבל דרגת סגן-אלוף. בתקופה שבין ספטמבר 1949 וינואר 1950 פיקד על חטיבת כרמלי והועלה לדרגת אלוף-משנה. בהמשך דרכו בצה"ל היה מפקד מחוז, מפקד הגנה מרחבית צפון ובין השנים 1960-1963 שימש כראש ההגנה האזרחית הארצית (הג"א). ב-1960 פיקד על מצעד צה"ל שנערך בחיפה.
קורות חייו > תפקידים אזרחיים

בשנת 1964 השתחרר מצה"ל והחל לעבוד במשרד השיכון כמנהל מחוז חיפה והצפון. בתפקידו זה פעל רבות לבניית שכונות חדשות ובתי קבע למפוני המעברות ולעולי ברית המועצות שהגיעו לארץ בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים. הקדיש משאבים רבים לבניית מוסדות ציבור, בתי ספר ומרפאות בערי הפיתוח וביישובים הערביים בצפון.
לאחר פרישתו ממשרד השיכון שימש במשך שלוש שנים כמנהל בנק טפחות בסניף הגליל. בין תפקידיו האזרחיים האחרים, כיהן כיו"ר ועדות מל"ח (משק לשעת חירום) וכנשיא מועדון רוטרי בקריית טבעון.
חיים אישיים

לפנט ורעייתו נולדו שלושה ילדים: עמוס פנט (לימים פרופסור לווירולוגיה באוניברסיטה העברית); מיכל פנט-פלג; ויאיר פנט, שנהרג ב-1 בספטמבר 1970 בפעולה של סיירת גולני לביעור קיני מחבלים ב"פתח לנד" בדרום לבנון.
יחזקאל פנט נפטר בקריית טבעון ב-1984.
הערות שוליים

↑  אחיה בן עמי, באתר הפלמ"ח
↑  עמוס כרמל, כל הארץ חזית - משירות התגוננות לפיקוד העורף, 2007-1936, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 2007, עמ' 71-68, מסת"ב 965-05-1387-6
יונה גורן

יונה גורן (7 בפברואר 1921 – 26 בדצמבר 1996) היה עורך דין, פעיל בלשכת עורכי הדין בישראל, חבר מועצת העיר אשקלון ופעיל טבעוני וחברתי.
ביוגרפיה

יונה גורן נולד ב-7 בפברואר 1921 בעיירה דליטין בגליציה המזרחית שבפולין. בספטמבר 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, בה התגוררו בתל אביב. בנובמבר 1947 נישא לחנה (לבית אחבר), ולזוג נולדו שישה ילדים.
בסוף שנת 1947, ערב מלחמת העצמאות, גויס לתפקיד אלחוטאי בחיל האוויר לאור הידע שרכש קודם לכן בטלגרפיה ומורס מתוקף עבודתו בתחום בתקופת המנדט הבריטי. בא.י .  שכונתה אז "פלסטינה א"י" פעמיים כיהן כחבר הוועד המרכזי של לשכת עורכי הדין ופעמיים כחבר המועצה הארצית של הלשכה. בשנת 1953 עבר לאשקלון, שם עבד, ומילא שורה של תפקידים ציבוריים. בשנת 1953 סיים את לימודיו במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1955 הוסמך כעורך דין מטעם לשכת עורכי הדין בישראל.
נפטר בט"ז בטבת תשנ"ז, 26 בדצמבר 1996 בהיותו כבן 75 שנים.  השאיר אחריו 6 צאצאים שנים מהם עורכי דין (עו"ד משה גורן . ואלון גורן). אחד מבניו הוא הרב עמי גורן שחזר בתשובה בצעירותו, ומשמש כיום כרב קהילה חרדית "אור שמואל" בצפת.
פעילותו

היה חבר מועצת העיר אשקלון, כיהן כיו"ר החוג לתרבות וחברה במשך 15 שנים, שימש יו"ר האגודה לשיקום האסיר והעבריין באזור הדרום, יו"ר ועדת הערעורים של מס רכוש וקרן פיצויים רחובות, יו"ר ארגון יוצאי פולין באשקלון, מרכז הוועדה לעידוד התיירות באשקלון. היה חבר העמותה של שוחרי בית החולים ברזילי באשקלון. כיהן כיו"ר ועדת יקיר אשקלון. היה משתתף קבוע בשבועון "סקופ דרום".
היה חבר הוועד המרכזי של תנועת הצמחונים והטבעונים בישראל ושליח תנועת הצמחונים בקונגרסים בינלאומיים. יזם והקים את המרכז הטבעוני הגדול ביותר בישראל (מלון "איתני הטבע").
היה חבר מועדון "רוטרי", חבר "בני ברית" ו"הבונים החופשיים". היה פעיל באגודת אל סם, שופט בבתי הדין המשמעתיים של עורכי הדין, יזם של קופת גמ"ח וסעד לנזקקים, חבר בהנהלת האגודה לטיפוח תרבות וחברה של יהודי תימן בישראל ויו"ר האגודה לגרי-צדק.
הנצחה

על שמו נקרא רחוב "יונה גורן" באשקלון.
הערות שוליים

↑  קונגרס בין-לאומי של טבעונים יקיים בישראל, למרחב, 11 בדצמבר 1967
↑  לשכת עורכי הדין, באתר www.israelbar.org.il
↑  יעשה לגיור בני יפאן, דבר, 11 בנובמבר 1959
↑  להלן במפת אשקלון.
https://www.goren.ml/index.html
יואל אלראי

יואל אלראי (1930 – 21 בספטמבר 2023) היה פוליטיקאי שכיהן כראש עיריית נתניה בשנים 1983–1993 מטעם מפלגת הליכוד. בצעירותו היה כדורגלן בקבוצת מכבי נתניה, ולפני היבחרו לתפקיד ראש העיר כיהן מספר שנים כחבר במועצת העיר.
ביוגרפיה

יואל אלראי נולד ב-1930 בפתח תקווה כיואל שפיגל. כשהיה בן שלושה שבועות עברה משפחתו לנתניה. להוריו היה פרדס ביישוב, שנהרס במאורעות תרצ"ו, ועקב כך סבלה משפחתו מעוני. בבגרותו עברת את שמו לאלראי.
התגייס ל"הגנה" ובהמשך שירת בחיל התותחנים. במבצע סיני השתתף בכיבוש רפיח. לחם גם במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה, ובשנת 1973 עבר לפרקליטות הצבאית.
בשנים 1947–1960 שיחק בעמדת החלוץ בקבוצת מכבי נתניה, ואף העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה בשנת 1954.
למד במשך שנה בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, והמשיך בתיכון "טשרניחובסקי" בנתניה, שאותו סיים ב-1947. התחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת לונדון, והמשיך בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, שבה קיבל תואר שני ב-1954. ובהמשך פתח משרד עריכת דין בנתניה, כשלוחה של משרדו של שמואל תמיר. היה מזכיר ועד עורכי הדין בעיר. בין השאר ייצג בשלב הערעור במשפט קסטנר, וכן ייצג שני חיילי חיל האוויר שהועמדו לדין באשמת גרימת מוות באסון מחניים והביא לזיכוים.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1973 הוצב במקום השני ברשימת הליכוד לעיריית נתניה. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1978 עמד בראש רשימת הליכוד לעיריית נתניה. הוא התמודד בסיבוב שני מול ראובן קליגלר, שנבחר לראש העירייה, ואלראי היה חבר מועצת העירייה באופוזיציה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1983 נבחר לראשות העירייה, כמועמד מטעם הליכוד. במהלך כהונתו הראשונה כראש העירייה עברה העיר נתניה תנופת פיתוח, נבנתה הטיילת סמוך לחוף הים וכן הוקמו מדרחוב הרצל ומדרחוב תל-חי. בתקופתו החלו ניצני הפריחה של הפרוור שהוקם בדרום העיר "רמת פולג", שהפכה במהלך השנים לשכונה היוקרתית ביותר בעיר נתניה. בשנת 1993, לאחר שכיהן במשך שתי קדנציות, הפסיד בבחירות לראשות העיר, ובמקומו נבחר צבי פולג.
בשנת 1998 התמודד שוב, הפעם כמועמד עצמאי (לאחר שבתנועת הליכוד בנתניה, בתמיכת המטה הארצי, עמדו על קיום פריימריז לתפקיד המועמד מטעם התנועה לראשות העיר). בבחירות אלה, בהן נטלו חלק חמישה מועמדים, זכה אלראי בכ־20% מהקולות, ולתפקיד נבחרה מועמדת הליכוד, מרים פיירברג-איכר.
שימש כיושב ראש העמותה למען הקשיש בנתניה, ובשתי מערכות הבחירות המקומיות האחרונות לפני מותו כיהן, מתוקף ניסיונו הרב, כיושב ראש ועדת הבחירות למועצת העיר.
אלראי נפטר ב-21 בספטמבר 2023 והובא לקבורה בנתניה.
הערות שוליים

↑  נפטר יואל אלרואי, ראש העיר לשעבר של נתניה, באתר נתניהנט, ‏21 בספטמבר 2023
↑  יואל אלראי, באתר "מורשת נתניה"
↑  הותקף עורך־דין, חרות, 12 ביוני 1960
↑  2 אנשי חיל־אוויר זוכו מגרימת מוות, בתאונת מסוקים בגליל, מעריב, 6 בספטמבר 1977
↑  הילד הראשון של נתניה גמקוום השני ברשימת הליכוד, מעריב, 24 בדצמבר 1973
↑  ע. פרי-פז, תצלומי בגין לא סללו הדרך למועמד הליכוד בנתניה, דבר, 10 בנובמבר 1978
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות עירית נתניה, ילקוט הפרסומים 4703, עמ' 769, ז' בכסלו התשנ"ט, 26 בנובמבר 1998
↑  ישי פלדמן, "זהו יום חג לקשישי המדינה", באתר "נתניה NOW!", 18 באפריל 2011
מאיר הלוי לטריס

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1800 ז'ובקבה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  19 במאי 1871 (בגיל 70) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  New Jewish Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לבוב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
מאיר הלוי (מקס) לֶטֶריס (בכתיב יידי: לעטעריס; בלועזית: Max Letteris‏; 13 בספטמבר 1800 ז'ולקווה, גליציה – 19 במאי 1871, וינה) היה משורר וסופר עברי ועסקן ספרותי, איש תנועת ההשכלה בגליציה ובאוסטריה.
תולדות חייו

לגבי תאריך הולדתו יש עדויות שונות בין 1800 ל-1807, והוא עצמו העיד על 13 בספטמבר 1800. הוא נולד בז'ולקווה הסמוכה ללבוב, בגליציה תחת שלטון האימפריה האוסטרית. אביו ר' גרשום היה מדפיס, צאצא לשושלת ארוכה של מדפיסים ומוציאים לאור של ספרים עבריים, מיוצאי ספרד שלמדו את מלאכת ההדפסה באמסטרדם ועברו לפולין בסוף המאה ה-17. קיבל חינוך מסורתי מקובל, אך למורת רוח אביו קרא גם ספרי השכלה ומדע ולמד לשונות זרות. עוד בילדותו נפגש עם ר' נחמן קרוכמל (רנ"ק), ובהמשך השנים התחבר למשכילים רבים נוספים, ובהם שי"ר, ריב"ל, שלום הכהן ואחרים. במשך חייו נדד בין השאר בערים ברודי (1819), וינה (1820-1822), לבוב (1826–1830), שוב וינה (1830–1838, שם עבר בבית הדפוס של אנטון שמיד), פרסבורג (1839) ופראג (1840-1848). בסופו של דבר השתקע ב-1848 בווינה, שם גר עד פטירתו ב-1871, למעט נסיעות קצרות לצורך מכירת ספריו.
רוב ימיו סבל מקשיים כלכליים, ונאלץ לקבל עליו משימות תרגום, עריכה והגהה של חיבורים שונים לצורך פרנסה. בין השאר כתב מאמרים אנציקלופדיים ומאמרי ביקורת בגרמנית, תרגם ספרי קודש עבריים (מחזורים, סידורים ועוד) לגרמנית והוציא הוצאות חדשות של חיבורים עבריים מימי הביניים על פי כתבי יד ודפוסים ראשונים. בשנותיו בלבוב, פראג ווינה גם למד באוניברסיטאות המקומיות ובסופו של דבר קיבל תואר דוקטור. כשהשתקע בווינה עבד תקופה קצרה בספריה הקיסרית ואף הרצה באקדמיה של וינה, אך אחר כך פוטר ממשרה זו והתפרנס ממכירת ספריו, ובשלב מסוים אף נזקק לכספי צדקה של הקהילה היהודית בווינה.
ב-1870 נחוג יום הולדתו השבעים, ובאותן שנים כבר הורע מצב בריאותו. הוא נפטר ב-19 במאי 1871. פורסמו עליו הספדים רבים, שהעריכו את דמותו כמשורר, כמתרגם וכמקדם הספרות והשירה העברית.
לקריאה נוספת

יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ב, ירושלים תשי"ב, עמ' 369–400
הערות שוליים

↑  קיימות גם צורות הכתיב: ליטעריס וליטערס במסמך משפטי משנת 1801: הסכם ("מעמד") שנערך בין המדפיסים שבלבוב וזאלקווי בשנת תקס"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264590405171  PLWABN: 9810578269505606  BnF: cb169637353 (data)  CiNii: DA1442863X  GND: 116956267  ISNI: 0000 0001 2118 2278  LCCN: n83158372  NKC: jo2013750576  NTA: 070624151  RERO: 02-A000104301  SELIBR: 70990  SNAC: w67949vj  SUDOC: 124037097  VcBA: 495/293322  VIAF: 3235628   WorldCat (עם VIAF): 3235628 
"תופש כינור ועוגב", וינה 1860
הדסה למפל

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1929 נובי סונץ' פולין פולין
 נהרגה:  31 במאי 1948  (בגיל 19)
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בהר הרצל 
 תאריך עלייה:  אוגוסט 1942
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   פלמ"ח
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1946 – 31 במאי 1948 (כשנה)
 דרגה:  טוראית
 תפקידים בשירות
 אלחוטנית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות
 
במחנה המעבר 'עיינות' בדרכה לארץ ישראל
שנייה משמאל עם חברים לנשק בירושלים 1948
הדסה (הלנה) לֶמְפֶּל (12 בפברואר 1929 – 31 במאי 1948) הייתה ציירת ולוחמת פלמ"ח, שנהרגה בקרב על משטרת לטרון במלחמת העצמאות.