stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'וליאן קלר
ביוגרפיה

קלר נולד ברובע ה-19 בפריז. אביו, פול לקלר, היה בעל תפקיד בכיר באונסק"ו והרבה להשמיע לבנו מוזיקה קלאסית, בעוד אמו אוולין מרלו, ילידת גוואדלופ, הכירה לו את המוזיקה של זמרים כגון ז'ורז' ברסנס ואדית פיאף. הוריו התגרשו כשהיה בן שנתיים, ואביו, שזכה במאבק המשמורת עליו, נישא שוב - מנישואים אלה נולדו לקלר שני אחים למחצה ושלוש אחיות למחצה. קלר ראה את עצמו כבן גוואדלופ, וציין בראיונות שלסבו, אלכסנדר מרלו, היה צבע עור כמו של יאניק נואה, וכי יצירתו המוזיקלית הייתה בהשראת סבו.
קלר התגורר אצל אביו בבור-לה-רן. אמו החורגת, ז'יסלן טרי, שהייתה נגנית צ'מבלו, רשמה אותו בגיל 6 ללימודי נגינה בפסנתר, ולקחה אותו להאזין לקונצרטים בתיאטרון שאנז אליזה. בגיל 13 נהג קלר לנגן משמיעה את כל מה ששמע ברדיו.
בתקופת בית הספר התיכון והאוניברסיטה, פגש קלר את מוריס ואלט ואת אטיין רודה-גיל, אשר לימים כתבו רבים משיריו, והלחין את שיריו הראשונים. הוא שינה את שמו לז'וליאן קלר כאשר חתם לראשונה על חוזה עם חברת התקליטים "פאטה-מרקוני", והוציא את אלבומו הראשון במאי 1968.
האלבום זכה בפרס אקדמיית שרל קרו לשיר הצרפתי הטוב ביותר לשנת 1969. בשנה זו, עלה גם קלר לראשונה על במת תיאטרון אולימפיה כמופע פתיחה למופע של ז'ילבר בקו. למרות ותק של שנה אחת בלבד בעסקי הבידור, ההופעה הייתה הצלחה גדולה. מאוחר יותר הוא חזר לאולימפיה שוב ושוב לסדרת הופעות.
ממאי 1969 עד פברואר 1970 הוא כיכב בגרסה הפריזאית המצליחה מאוד של המחזמר "שיער", וכתוצאה מכך התפרסם אף יותר.
בגיל 24, היה קלר כבר כוכב מצליח, והקליט להיטים רבים, שרבים מהם נמכרו גם מחוץ לצרפת, ותורגמו והופצו בשפות אחרות, ביניהם גם השיר "c'est ne rien", שתורגם מאוחר יותר גם לעברית בשם "זה חוזר" בביצועו של דני גרנות.
בשנת 1979, השתתף קלר בשני מיזמים שיתופיים חדשים. הוא שר את שיר הנושא של המחזמר לילדים, "אמילי ז'ולי" והשתתף ב-"החזית העממית 36", מחזמר באורך אלבום כפול על תקופה היסטורית סוערת. במהלך השנים, הרפרטואר של קלר נע בין יצירות משלו לשירים צרפתיים קלאסיים כמו "Comme Hier" של ז'ורז' ברסנס ו-"L'hymne à l'amour" של אדית פיאף. הוא הופיע ברחבי אפריקה, אמריקה ואירופה.
בינואר 1999 עלה קלר לבמת תיאטרון שאנז אליזה למופע אקוסטי שהיה רחוק ממופעי הרוק/פופ שנתן בשנים הקודמות. בשנת 2000 הופיע, יחד עם אמנים רבים אחרים, במספר מופעים למען Restaurants du Coeur, ארגון צדקה של מזון לחורף.
בשנת 2003 הקליט קלר אלבום חדש של שירים אמריקאיים קלאסיים בצרפתית. בנוסף התמנה קלר לשגריר רצון טוב של נציבות האו"ם לפליטים בטקס בפריז בנובמבר 2003 לאחר שעבד במשך כמעט שנתיים עם הסוכנות בפרויקטים שונים למען פליטים. במרץ 2004 הוא לקח על עצמו את משימתו הראשונה בשטח - להיפגש עם פליטים ועובדי סיוע בצ'אד. שליחותו תועדה ושודרה בערוץ הטלוויזיה הצרפתי France 2 באפריל 2004.
משפחתו

לקלר יש חמישה ילדים: שתיים מהן, הבנות אנז'ל (מאומצת) וז'אן (הבמאית והשחקנית ז'אן הרי), עם השחקנית הצרפתייה מיו-מיו; הבת וניל והבן ברנבה עם אשתו לשעבר וירז'יני קופרי; והבן לאונרד עם אלן גרמיון, שאיתה התחתן ב-2012. אחיו למחצה הוא שדרן הרדיו והטלוויזיה ז'ראר לקלר, הנשוי למגישת הרדיו והטלוויזיה ז'ולי לקלר.
פרסים

1969: פרס אקדמיית שרל פרו לשיר הצרפתי הטוב ביותר
1974: חמישה מאלבומיו הגיעו למעמד של אלבום זהב
1991: פרס Victoires de la musique על שירו "Fais-moi une place".
1993: פרס ונסן-סקוטו על שירו Utile
1998: פרס רולף מרבו, המוענק מטעם איגוד הכותבים, המלחינים והעורכים המוזיקליים בצרפת, על הלחנת וביצוע השיר "Les Séparés" שכתבה המשוררת בת המאה ה-19 מרסלין דבורד-ולמור.
דיסקוגרפיה

אלבומים וסינגלים
1970: Julien Clerc - Premier Album
1970: Des jours entiers à t'aimer
1971: Julien Clerc
1971: Olympia 70
1971: Niagara
1972: Liberté, égalité, fraternité ... ou la mort
1973: Ca fait pleurer le bon dieu
1974: Terre de France
1974: N°7
1976: A mon âge et à l'heure qu'il est
1978: Jaloux
1979: 36 Front populaire (comédie musicale)
1980: Quand je joue
1980: Sans entracte
1982: Femmes, indiscrétion, blasphème
1984: Aime-moi
1987: Les aventures à l'eau
1990: Fais-moi une place
1992: Utile
1994: Julien
2000: Si j'étais elle
2003: Studio (album de reprise 13 titres)
2005: Double enfance
2008: Où s'en vont les avions ?
2009: Tour 09 (live)
2011: Fou, Peut-être
2011: Hôtel des Caravelles (סינגל)
2012: Le temps d'aimee (סינגל)
2012: Symphonique - À l'Opéra national de Paris - Palais Garnier (live)
2014: Partout la musique vient
2014: On ne se méfie jamais assez (סינגל)
2016: Entre elle et moi (סינגל)
2016: Fans, je vous aime (סינגל)
2017: À nos amours
2021: Terrien
אלבומים בהם השתתף:
1979: Emilie Jolie מאת פיליפ שאטל
הערות שוליים

1 2  "Julien Clerc". נבדק ב-31 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Julien Clerc - Biographie, discographie et fiche artiste". RFI Musique (בצרפתית). 2011-03-03. נבדק ב-2020-01-23.
↑   איתמר זהר, הגרסה הגברית של אדית פיאף, באתר הארץ, 14 בפברואר 2017
↑  "Julien Clerc". UNHCR. UNHCR.
↑  Mokrane, Sally. "Julien Clerc: découvrez les femmes de sa vie". Closer. נבדק ב-30 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Durand, Thomas. "Julien Clerc: qui est son épouse Hélène Grémillon?". Gala. נבדק ב-30 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Julien Clerc - Discography Albums".
↑  "Julien Clerc Discography". Discogs. Discogs. נבדק ב-31 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12067681v (data)  GND: 122451406  ISNI: 0000 0000 7830 4398  LCCN: n85066236  MusicBrainz: 8b74c6be-1f8d-4893-8526-1be4a3686f7a  NKC: xx0114976  NTA: 073553247  SNAC: w66974gc  SUDOC: 059759194  VIAF: 120126486   WorldCat (עם VIAF): 120126486 
ז'וליאן קלרק ב-2008.
איילת לטוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1972 (בת 52) ישראל
 סגנון בישול:  מטבח ישראלי  מטבח ים-תיכוני
 השכלה:  בית הספר לבישול של פרו לית' בלונדון.
 מסעדות:  Beta caffe
 טלוויזיה:  "שום, פלפל ושמן זית"  "הכי טעים שיש"  "מדריך האוכל"  "בישול ביתי עכשווי"
 ספרים:  "שמש ים ואוכל גם"  "מה אוכלים היום?"  שולחן לחג
איילת לטוביץ' (נולדה ב-31 ביולי 1972) היא שפית ומחברת ספרי בישול ישראלית.
ביוגרפיה

לטוביץ' נולדה בחולון. בבית הספר היסודי למדה בכיתת מחוננים בבית הספר היסודי א.ד. גורדון בחולון, ולאיר מכן בבית הספר התיכון אילון במגמת קולנוע. לאחר סיום שירותה הצבאי כעורכת ביחידת ההסרטה של צה"ל למדה בבית הספר לבישול של "פרו לית'" בלונדון. בסיום לימודיה החלה לעבוד אצל שגריר בריטניה בישראל ולאחר מכן במסעדת "קרן" של חיים כהן. היא ניהלה את מסעדת "דיאדה", ששמה דגש על אוכל טרי ובריא. משנת 2005 ועד היום משמשת איילת כשפית של ביתא קפה, קפה-מסעדה שלו ארבעה סניפים.
לטוביץ' הגישה בצוותא עם גיל חובב את העונה הראשונה של תוכנית הבישול שום, פלפל ושמן זית של הערוץ הראשון בטלוויזיה והופיעה גם בתוכניות הכי טעים שיש בערוץ השני ומדריך האוכל בערוץ עשר.
כמו כן היא עורכת ומתרגמת ספרי בישול ואחראית לתרגום ולעריכה של סדרת ספרים בשם "מה אוכלים היום?".
ללטוביץ' בת מנישואיה לשף הצרפתי בנואה וינוז. כיום היא בת זוגה של הזמרת אליוט.
הערות שוליים

↑  דורון חלוץ וינאי יחיאל, ענייני פנים, באתר הארץ, 14 ביוני 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301453705171  VIAF: 298068857   WorldCat (עם VIAF): 298068857 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגם אוזלבו

| --- | --- |

2024
 לידה:  29 בנובמבר 2000 (בן 24) גני תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 פרופיל ב-IMDb
 
אגם אוזלבו (נולד ב-29 בנובמבר 2000) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון, זמר-יוצר ישראלי.
ביוגרפיה

אגם נולד וגדל בעיר גני תקווה.
אגם למד בתיכון בן צבי קריית אונו במגמת תיאטרון.
ב-2021 השתחרר משירות צבאי כשחקן בתיאטרון צה"ל.
קריירה > טלוויזיה

ב-2011 שיחק בתפקיד הראשי בפרסומת לדגני בוקר של תלמה "קוקומן".
ב-2012 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "מבצע קיפוד" של ערוץ לוגי.
ב-2018 השתתף בסדרה "דור ה wi-fi" בערוץ רשת 13.
ב-2021 שיחק בתפקיד מרכזי בסדרה "בני אור" של yes הטלוויזיה בלוויין, בהפקת יואב גרוס, בתפקיד "אלרן", לצידם של עדן פינס, גיא עמיר, עמיר בניון. בבימויים של שי כנות וגיא בלילה. 
הסדרה זכתה בפרס התסריט הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה.
באותה שנה, שיחק בתפקיד משני בסדרה "מנגן ושר" של yes הטלוויזיה בלוויין בהפקת "אבוט המאירי הפקות", בתפקיד "נאור", לצדם של ששון גבאי, קים אור אזולאי, בר צברי, בבימויו של יבגני רומן.
ב-2022 שיחק בתפקיד משני בעונה השלישית של הסדרה "מקיף מילאנו" של כאן חינוכית, בהפקת סומויוקו בתפקיד "איתמר", בבימויו של יונתן בר-אילן.
קריירה > קולנוע

ב-2009 החל אגם את קריירת המשחק בתפקיד משני בסרט קצר "חופים רחוקים", סרט גמר של מגמת קולנוע בתיכון בן צבי.
ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הקפות" של סרטי יונייטד קינג את הילד "אהרון ניניו". בהשתתפותם של ליאור אשכנזי, אסי לוי, יעקב כהן, אורי גבריאל, אלברט אילוז, בבימויה של לי גילת, בהפקת דוד מנדיל.
ב-2015 שיחק בתפקיד משני בסרט "נדיה - שם זמני", של תותים הפקות. לצד נטע שפיגלמן, עודד לאופולד וג'ון הרט, בבימויה של טובה אשר.
קריירה > תיאטרון

ב-2021 נבחר להצטרף לסטודיו גשר, של תיאטרון גשר.
קריירה > בתיאטרון גשר

| שנת בכורה | הצגה | מחזאי | במאי | מתרגם | לצד השחקנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | רומיאו ויוליה | ויליאם שייקספיר | אילאיל סמל | דורי פרנס | אורי יניב, גלעד קלטר ונטע רוט |
| 2022 | חומות של תקווה | סטיבן קינג | נועם שמואל | רועי חן | אורי יניב, יובל ינאי, אלכסנדר סנדרוביץ' ומיקי לאון |
| 2023 | התנצלויות פומביות | ג'ון דונלי | נעם פרנק | נעם פרנק | בר מיניאלי וניר כנען |
| 2024 | Salome | אוסקר ויילד | Maxim Didenko | אוסקר ויילד | דורון תבורי ונטע רוט |
| 2024 | שמשון | רועי חן על פי ספרו של זאב ז'בוטינסקי | נועם שמואל | רועי חן | אורי יניב, יובל שרף, יובל ינאי ואלכסנדר סנדרוביץ' |
קריירה > מוזיקה

בספטמבר 2024 הוציא את שירו הראשון, "לבד", שכתב והלחין.
אגם אוזלבו - לבד, בביצוע  Agam Ozalvo, סרטון  באתר יוטיוב
פילמוגרפיה

| שנה> סרטים | שם> סרטים | דמות> סרטים | הערות> סרטים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | הקפות | אהרון ניניו | סרט קולנוע |
| 2017 | נדיה - שם זמני | אסף | סרט קולנוע |
טלוויזיה
| 2012 | מבצע קיפוד |  | תפקיד אורח |
| 2021 | בני אור | אלרן | סדרת טלוויזיה של Yes |
| 2021 | מנגן ושר | נאור | סדרת טלוויזיה של Yes |
| 2022 | מקיף מילאנו | איתמר | סדרת טלוויזיה של כאן חינוכית |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן אהוב בסדרת נוער | מקיף מילאנו | מועמדות |
הערות שוליים

↑   פרסומת של תלמה - שיגעון הקוקומניה הגדול!!, סרטון  באתר יוטיוב, 10 ביולי 2011
↑   טריילר לסדרה של Yes "בני אור", סרטון  באתר יוטיוב, 14 ספטמבר 2020
↑   הכירו את אלרן מהסדרה של Yes "בני אור", סרטון  באתר יוטיוב 11 במאי 2021
↑   טריילר לסרט "הקפות", סרטון  באתר יוטיוב, 12 במאי 2015
↑   "נדיה שם זמני" - טריילר, סרטון  באתר יוטיוב 25 בדצמבר 2016
↑  סטודיו גשר באתר תיאטרון גשר
↑   אגם אוזלבו - לבד, בביצוע  Agam Ozalvo, סרטון  באתר יוטיוב, 9 בספטמבר 2024
↑  "טקס נבחרי פרוגי לשנת 2022". 27 בדצמבר 2022. נבדק ב-27 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
מתוך הסדרה "בני אור"
שירו הראשון של אגם - "לבד"
חותם הארבעה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ארתור קונאן דויל
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות בלשית
 הוצאה
 הוצאה:  Lippincott's Monthly Magazine 
 תאריך הוצאה:  1890
 מספר עמודים:  122
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ראו בהמשך
 סדרה
 סדרת ספרים:  שרלוק הולמס
 ספר קודם:  חקירה בשני 
 הספר הבא:  הרפתקאותיו של שרלוק הולמס 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000958159, 001844853, 000883917
 
חותם הארבעה (באנגלית: The Sign of the Four) הוא רומן בלשי באורך מלא פרי עטו של ארתור קונאן דויל, ובו עלילה מעלילותיו של הבלש שרלוק הולמס, יציר רוחו של קונאן דויל. זהו הספר השני בסדרת ספרי שרלוק הולמס, לאחר חקירה בשני ולפני כלבם של בני בסקרוויל.
עיבודים לקולנוע

הספר זוכה לעיבודים רבים לקולנוע. ב-1905 יצא לאקרנים הסרט האילם האמריקאי "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", וב-1913 סרט אילם אמריקאי נוסף בשם "שרלוק הולמס פותר את חותם הארבעה". ב-1923 הסרט הבריטי "חותם הארבעה", וב-1932 סרט בריטי נוסף באותו השם. הסיפור זכה להתייחסות גם בסדרה "שרלוק הולמס" מ-1965. ב-1974 יצא סרט גרמני-צרפתי בשם "חותם הארבעה" (בגרמנית: Das Zeichen der Vier בצרפתית: Le signe des quatre). ב-1983 גילם איאן ריצ'רדסון את שרלוק הולמס בסרט "חותם הארבעה". ריצ'רדסון גילם את הולמס גם בסרט ההמשך אשר מבוסס על הספר כלבם של בני בסקרוויל. באותה שנה יצא באוסטרליה סרט בשם "שרלוק הולמס וחותם הארבעה". הפרק הרביעי בסדרה הסובייטית "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס ודר' ווטסון" נקרא "אוצרות אגרה" ומבוסס על חותם הארבעה. גם אחד מפרקי סדרת הטלוויזיה "שרלוק הולמס" מ-1984 עוסק בספר זה. ב-2001 יצא לאקרנים בקנדה הסרט "חותם הארבעה". בסדרת הטלוויזיה "שרלוק", המציגה גרסה מודרנית לסיפורי שרלוק הולמס, הפרק השני בעונה השלישית נקרא "חותם השלושה" ומציג את אותה עלילה. שרלוק הולמס מגולם בידי בנדיקט קמברבאץ' ודוקטור ווטסון בידי מרטין פרימן.
תרגומים לעברית

חותם הארבעה או תעלומת בית שולטו, תרגם שלמה ערב, הוצאת צ'צ'יק, 1951.
סימן הארבעה, תרמו שלומית קדם וחדוה גיל, הוצאת לדורי, 1982.
חותם הארבעה, תרגם אורי בלסם, הוצאת זמורה ביתן, 1983 (תרגום מחודש לתרגומו של בלסם: מאיה פלדמן, 2012)
הנסיך לואי מוויילס

הנסיך לואי מוויילס (באנגלית: Prince Louis of Wales; שם מלא: לואי ארתור צ'ארלס; באנגלית: Louis Arthur Charles; נולד ב-23 באפריל 2018) הוא ילדם השלישי של נסיך ונסיכת ויילס, ויליאם וקתרין. הוא הרביעי בתור לכתר המלוכה הבריטי, אחרי אביו, אחיו הבכור הנסיך ג'ורג' מוויילס ואחותו הנסיכה שארלוט מוויילס. הנסיך הוא הנין השישי של המלכה אליזבת השנייה ובעלה, הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.
הנסיך נקרא על שם לואי מאונטבאטן, דודו של הנסיך פיליפ, אדמירל בריטי וראש מטה ההגנה של בריטניה, שנרצח על ידי המחתרת האירית.
לידה

ב-4 בספטמבר 2017 הודיע ארמון קנזינגטון שהדוכס והדוכסית מקיימברידג' מצפים לילדם השלישי. התינוק נולד ב-23 באפריל 2018, בשעה 11:01, שעון לונדון. משקלו בעת הלידה היה 3.8 קילוגרם. הדוכס מקיימברידג' נכח בלידה, שנוהלה על ידי ד"ר גאי ת'ורפ-ביסטון. שבע שעות לאחר הלידה שוחררו בני הזוג לביתם, והתינוק הוצג לראשונה לציבור הרחב, כשהוא בזרועות אמו, על מדרגות אגף לינדו בבית החולים סנט מרי שבלונדון.
בלידתו היה החמישי בסדר הירושה לכתר הבריטי, אחרי סבו, אביו, אחיו הבכור ואחותו. הנסיך לא מקדים את אחותו הבכירה ממנו בסדר הירושה עקב יישום הסכם פרת' מ-2011 המבטל את העדפת הבן הבכור ומחליף אותה בהעדפת הצאצא הבכור, והוא הנסיך הראשון שלא מקדים את אחותו בסדר הירושה.
תוארו ומקומו בסדר הירושה לכתר

מלידתו נושא הילד את התואר נסיך הממלכה המאוחדת וזכאי להיקרא בתואר "הוד מעלתו", מתוקף מכתב הרשאה שכתבה אם סבו, המלכה אליזבת השנייה ב-31 בדצמבר 2012 לפיו כל ילדיו של בנו הבכור של נסיך ויילס, יהיו זכאים לתארים הללו.
מלידתו תארו: הוד מעלתו, הנסיך לואי מקיימברידג׳.
מ־9 בספטמבר 2022 תארו: הוד מעלתו, הנסיך לואי מוויילס.
הערות שוליים

↑   התרגשות בממלכה הבריטית: קייט מידלטון ילדה בן, באתר הארץ, 23 באפריל 2018
↑  אלעד שמחיוף, ‏צפו: הנסיך החדש הוצג לעולם, באתר ‏מאקו‏, 23 באפריל 2018
↑  "Duchess of Cambridge expecting third child". BBC News. 4 בספטמבר 2017. נבדק ב-23 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Duchess gives birth to baby boy". BBC News. 23 באפריל 2018. נבדק ב-23 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Duke and Duchess of Cambridge's third baby". The Royal Family. London: Buckingham Palace. 23 באפריל 2018. נבדק ב-23 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   Meet the doctors who delivered the Duchess of Cambridge's new baby boy, The Telegraph, 23 April 2018
↑  "Kate Middleton Steps Out with New Royal Baby Just 7 Hours After Giving Birth: See the Photos!". PEOPLE.com (באנגלית). נבדק ב-2018-04-23.
↑  January 8, 2013, Crown Office
↑  "Royal baby: Duchess of Cambridge gives birth to new prince". BBC News. 23 באפריל 2018. נבדק ב-23 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1267724269  VIAF: 2042166360566607070005   WorldCat (עם VIAF): 2042166360566607070005 
מטחי כבוד בהייד פארק בלונדון לציון הולדתו של לואי
ורושה

| --- | --- |

ורושה מבעד לגדרות, 2007
 מדינה:  קפריסין קפריסין
 גובה:  1.0 מטר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרוור:  226 (2011)
 קואורדינטות:  35°06′39″N 33°57′13″E﻿ / ﻿35.110833333333°N 33.953611111111°E﻿ / 35.110833333333; 33.953611111111 
 he
ורושה מפאראלימני, 2017
שלטי האזהרה והגדרות בוורושה
מלונות נטושים בורושה
בית נטוש בוורושה, 2020
רחוב הדמוקרטיה, שנסלל בשנת 2020, בתחילת חידוש הפרוור (מימין הבניין הנטוש של בית הספר לאמנויות)
וַרוֹשָׁה (השם היווני; ביוונית: Βαρώσια) או מאראס (השם הטורקי; בטורקית: Maraş) הוא פרוור חצי נטוש בדרום העיר פמגוסטה שבצפון קפריסין. לפני 1974, זה היה אזור התיירות המודרני של העיר. תושבי העיר ברחו במהלך הפלישה הטורקית לקפריסין בשנת 1974, כאשר העיר פמגוסטה הייתה בשליטת טורקיה, והיא נותרה נטושה מאז. יש שתיארו את הפרוור כ"עיר רפאים".
ב-20 ביולי 2021, הודיעה טורקיה שתקים בוורושה עיירת תיירות.
השם ורושה מגיע מהמילה הטורקית Varoş (פרוור).
היסטוריה

בשנות השישים ובתחילת שנות השבעים, פמגוסטה היה האזור התיירותי ביותר בקפריסין ובפרט ורושה. בין השנים 1970–1974, ורושה הייתה אחד היעדים התיירותיים הפופולריים ביותר בעולם. ורושה כונתה אז "היהלום של הים התיכון".
לפני אוגוסט 1974, התגוררו בוורושה 39,000 תושבים.
באוגוסט 1974, התקדם הצבא הטורקי עד לקו הירוק, המהווה את הגבול של ימינו בין שני החלקים של קפריסין. שעות ספורות לפני שהצבאות הטורקים והיוונים בקפריסין החלו להילחם ברחובות פמגוסטה, כל האוכלוסייה ברחה משם מחשש לטבח. את פינוי התושבים ביצע הבסיס הצבאי הבריטי בקפריסין. פליטים רבים ברחו דרומה לפאראלימני, להריניה ולרנקה. פאראלימני הפכה מאז למעין עיר הבירה של מחוז פמגוסטה. סך הכל, ברחו 15,000 פליטים.
בקרב ניצח הצבא הטורקי, שגידר את האזור. מאז לא הותרה כניסה מלבד לאנשי צבא טורקיה ולעובדי האומות המאוחדות.
בשנת 2004, הועלתה הצעת אנאן, ליישב את האזור. ההצעה נדחתה, לאחר שנעשה בנושא משאל עם בקרב הקפריסאים היוונים. החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 550 קובעת כי היא "רואה בניסיונות ליישב כל חלק בוורושה על ידי אנשים שאינם תושביה כבלתי קבילים וקוראת להעביר את האזור הזה לממשל האומות המאוחדות".
בית הדין האירופי לזכויות אדם פסק ששמונה קפריסאים יוונים צריכים לקבל מטורקיה בין 100,000 ל-8,000,000 אירו בגין תפיסת בתיהם ורכושם כתוצאה מהפלישה הטורקית ב-1974.
בהיעדר מגורים ותחזוקה, מבנים ממשיכים להתפורר במקום. עם הזמן, חלקים מהעיר נמלאו בצמחייה, חלונות נשברו ושורשי צמחים גדלו אל תוך הקירות והמדרכות. בשנת 2014 דיווח ה-BBC כי צבי ים נצפו מקננים בחופי העיר.
במהלך משבר הטילים בקפריסין (1997–1998), המנהיג הצפון קפריסאי, ראוף דנקטאש, איים להשתלט על ורושה אם ממשלת קפריסין לא תיסוג.
סקירה

המאפיינים העיקריים של ורושה כללו את שדרת ג'ון פ. קנדי, רחוב שנמשך קרוב לנמל פמגוסטה. לאורך השדרה היו הרבה בתי מלון רבי קומות ידועים, כולל מלון קינג ג'ורג', מלון אסטריאס, מלון גרסיאן, מלון פלורידה ומלון ארגו.
רחוב מרכזי נוסף בוורושה היה ליאונידס, רחוב מרכזי שירד משדרת ג'ון פ. קנדי ופנה מערבה לכיוון פינת וינה. ליאונידס היה רחוב קניות ופנאי מרכזי בוורושה, שהורכב מברים, מסעדות, מועדוני לילה וסוכנות רכב של טויוטה.
תיקים משפטיים ותביעות

לטענת קפריסאים יוונים, 425 חלקות קיימות בחוף וורושה, שתושביהם גורשו. מספר המגורשים המלא בוורושה הוא 6082.
ישנם 281 מקרים של קפריסאים יוונים שהגישו פיצוי לנציבות הרכוש הלאומי (IPC) בצפון קפריסין.
בשנת 2020, קפריסאי יווני פתח תיק נגד ממשלת צפון קפריסין. הוא ביקש פיצוי ממלכתי בגין הפסדים כספיים גדולים עקב הפלישה בשנת 1974.
גלריה

ורושה, 2016
ורושה, 2016
ורושה, 2016
מלון בוורושה
שלט המפנה לוורושה
מבנה בוורושה
הערות שוליים

↑  A.K. Bhushan, FTP and Network Mail System, 1973-03
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  אתר למטייל, צפון קפריסין, מבט וסיור לאורך גדרות 'עיר הרפאים' ורושה בפמגוסטה Varosha Famagusta, An Overview of the “Ghost City” - הבלוגים של למטייל, באתר למטייל
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  רויטרס, טורקיה הודיעה על פתיחה מחדש של עיירת רפאים בצפון קפריסין, תוך הפרת הסטטוס קוו, באתר הארץ, 21 ביולי 2021
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  סוכנות הידיעות, זעם על ארדואן: עיירת הרפאים בקפריסין נפתחת, באתר ynet, 21 ביולי 2021
1 2 3 4 5 6  סוכנות הידיעות, הפיקניק של ארדואן מרתיח את קפריסין, באתר ynet, 15 ביולי 2021
1 2 3 4 5  פמגוסטה: עיר הרפאים של קפריסין, באתר ynet, 18 בפברואר 2015
1 2  AnyNews | טורקיה הודיעה על פתיחה מחדש של עיירת רפאים בצפון קפריסין, תוך הפרת הסטטוס קוו - הארץ, באתר anynews.co.il
1 2  עיר רפאים של varosha להיות מחדש כמו קפריסין הסכם השלום הצפוי - חדשות 2021, באתר New smart traveller
1 2 3  Nearly 50 Years On, a Forbidden Seaside Ghost Town is about to Re-Open, Messy Nessy Chic, ‏2020-07-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Maraş'ın vakıf malı olduğu gayri ciddi", YENİDÜZEN, ‏2019-06-30 (בטורקית)
1 2 3  ארכיון ורושה, באתר קפריסין
1 2  פמגוסטה, קפריסין הטורקית - המדריך המלא לחופשה משפחתית, באתר טיולי משפחות - פאמיליטור, ‏2017-04-27
1 2  קפריסין, באתר קפריסין
↑  טורקיה הודיעה על פתיחה מחדש של עיירת רפאים בצפון קפריסין, תוך הפרת הסטטוס קוו – מוקו, באתר www.moko.co.il
1 2  דין שמואל אלמס, סערת ורושה: קפריסין התלוננה על טורקיה במועצת הביטחון, באתר ישראל היום, 21 ביולי 2021
↑  קפריסין 2021 - מטיילים: זעם על ארדואן: עיירת הרפאים בקפריסין נפתחת, באתר ne-np.facebook.com (בנפאלית)
↑  חיים איסרוביץ', ‏בישראל מביעים "דאגה עמוקה" על המהלך האזורי של טורקיה, באתר מעריב אונליין, 21 ביולי 2021
↑  הצעדים וההצהרות החד צדדים של תורכיה בנוגע לסטטוס של ורושה, באתר GOV.IL
אמנון יריב

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1930 (בן 94) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  אלקטרואופטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מנחה לדוקטורט:  Jay Ralph Singer 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  מעבדות נוקיה בל 
 תלמידי דוקטורט:  Kam Y. Lau, אברהם גובר 
 פרסים והוקרה:  פרס IEEE לפוטוניקה (2011)  המדליה הלאומית למדעים (2009)  מדליית אסתר הופמן בלר (1998)  פרס הארווי (1992)  מדליית פרדריק אייבס (1986)  פרס הארולד פנדר (1985)  פרס האלקטרוניקה הקוונטית (1980) 
 
אמנון יריב (נולד ב-13 באפריל 1930) הוא פיזיקאי אמריקאי, המשמש כפרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא אחד המדענים המובילים בעולם בתחום הלייזרים ובשנת 2010 זכה במדליה הלאומית למדעים על תרומתו לחקר האלקטרואופטיקה. יריב היה בין מקימי חברת אורטל קורפ, שנמכרה לחברת לוסנט ב-2.95 מיליארד דולר.
קורות חייו

יריב נולד ב-1930 בשכונת כרם התימנים בתל אביב להורים שעלו מפולין, שרגא והניה יורבורסקי. הוא שיחק כדורסל בקבוצת "מכבי עתיד". הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון גאולה במגמה ריאלית. במלחמת העצמאות שירת ביחידת תותחנים שהוצבה בלטרון והשתחרר לאחר שנתיים בקיץ 1950. בסתיו אותה שנה החל ללמוד בטכניון, אולם כעבור שנה נסע לארצות הברית לאחר שהתקבל לאוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. הוא למד שם הנדסת חשמל ורדיו וסיים תואר ראשון ב-1954, תואר שני ב-1956 ובשנת 1958 סיים את עבודת הדוקטורט בתחום המייזרים, לייזרי מיקרוגל.
בשנת 1960 עבר למעבדות בל בניו ג'רזי שם המשיך בחקר הלייזרים ביחד עם ג'יימס גורדון. בשנת 1964 שב לקליפורניה והצטרף לסגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה. בשנת 1967 הוא פרסם את "קוואנטום אלקטרוניקס", אחד מהטקסטים הראשונים שעסקו בתחום האלקטרוניקה הקוואנטית של פיזיקת הלייזרים.
בשנת 1980 הוא יסד את חברת אורטל Ortel Corporation, אשר נמכרה לחברת לוסנט בשנת 2000. בשנת 1991 התקבל כחבר לאקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים.
בשנת 1992 זכה בפרס הארווי מטעם הטכניון על תרומות פורצות-דרך בתחום האלקטרואופטיקה, התפשטות גלים בגבישים, והאופטיקה הלא-ליניארית. בשנת 1999 היה ממייסדי חברת Orbits Lightwave.
הוא שימש כעמית במכון סאקלר באוניברסיטת תל אביב וביקר בה פעמים רבות. יריב רשם במהלך הקריירה כ-60 פטנטים שונים על שמו.
פרסים והוקרה

1985 - פרס הרולד פנדר מטעם אוניברסיטת פנסילבניה
1992 - פרס הארווי מטעם הטכניון
2010 - המדליה הלאומית האמריקאית למדעים על תרומתו לחקר האלקטרואופטיקה
פרסומיו

Amnon Yariv: Introduction to Optical Electronics, Holt 1971, ISBN 0030846943
Amnon Yariv: Introduction to Theory and Applications of Quantum Mechanics, Wiley 1982, ISBN 0471060534
Amnon Yariv: Optical Electronics, Holt 1984, ISBN 0030702895
Amnon Yariv, Pochi Yeh: Optical Waves in Crystals, Wiley 1984, ISBN 0471091421
Amnon Yariv: Quantum Electronics, 3. Auflage, Wiley 1989, ISBN 0471609978
Amnon Yariv, Pochi Yeh:  Photonics Optical Electronics in Modern Communication, 6. Auflage, Oxford University Press 2006, ISBN 0195179463
Amnon Yariv: Catching the wave, IEEE Journal of Selected Topics in Quantum Electronics 6(6), S. 1478 (2000), – אוטוביוגרפיה
סימון רמו

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1913 סולט לייק סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  27 ביוני 2016  (בגיל 103) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל, פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת יוטה 
 מנחה לדוקטורט:  רויאל ואסון סורנסן 
 מוסדות:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 פרסים והוקרה:  מדליית ג'ון פריץ (1986)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מדליית המייסדים של IEEE (1980)  מדליית החירות הנשיאותית  המדליה הלאומית למדעים (1979) 
 תרומות עיקריות
 פיתוח תחום גלי המיקרו  והטיל הבליסטי הבין-יבשתי
 
סימון "סי" רמו (באנגלית: Simon "Si" Ramo;‏ 7 במאי 1913 – 27 ביוני 2016) היה פיזיקאי, מהנדס ואיש עסקים יהודי אמריקאי.
רמו היה מוביל הפיתוח של טכנולוגיות מתקדמות רבות, והוא ידוע בעיקר כאבי הטיל הבליסטי הבין-יבשתי והמיקרוגל. היה שותף להקמת שתי חברות-הענק האמריקאיות Ramo-Wooldridge (כיום TRW) ו-Bunker-Ramo (כיום חלק מ-Honeywell), שנכללו שתיהן ברשימת  חמש מאות החברות הגדולות ביותר בשנות ה-70 של המגזין פורצ'ן.