נושאות המטוסים מסדרת קורייג'וס

| --- | --- |
מבט אווירי של פיוריוס (מימין) וקורייג'וס או גלוריוס מחוץ לגיברלטר, תחילת שנות ה-30
מבט אווירי של פיוריוס (מימין) וקורייג'וס או גלוריוס מחוץ לגיברלטר, תחילת שנות ה-30
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  נושאת מטוסים
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה קודמת:  אה"מ איגל
 סדרה עוקבת:  אה"מ ארק רויאל
 אוניות בסדרה:  קורייג'וס, גלוריוס, פיוריוס
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ארמסטרונג ויטוורת' 
 תחילת הבנייה:  1921
 תקופת הפעילות:  1925–1945 (כ־20 שנה)
 אחריתה:  2 טובעו, 1 נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 24,600 טון, מקסימלי: 27,420 טון (קורייג'וס וגלוריוס)   סטנדרטי: 22,900 טון, מקסימלי: 26,900 טון (פיוריוס)
 אורך:  239.8 מטר
 רוחב:  27.6 מטר
 שוקע:  8.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  30 קשרים
 גודל הצוות:  814 + 403 צוות אוויר (קורייג'וס וגלוריוס)   768 + 438 צוות אוויר (פיוריוס)
 טווח שיוט:  12,280 ק"מ (קורייג'וס וגלוריוס)   13,850 ק"מ (פיוריוס)
 הנעה:  18 דוודים בהספק 90,000 כ"ס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת השריון: 2–3 אינץ' (51–76 מ"מ)   סיפונים: 0.75–1 אינץ' (19–25 מ"מ)   מחיצות: 2–3 אינץ' (51–76 מ"מ)   מחיצות טורפדו: 1–1.5 אינץ' (25–38 מ"מ)
 חימוש:  16 תותחי נ"מ בקוטר 4.7 אינץ' (120 מ"מ) (קורייג'וס וגלוריוס)   10 תותחי 5.5 אינץ' (140 מ"מ), 6 תותחי נ"מ 4 אינץ' (102 מ"מ (פיוריוס)
 מטוסים:  48 (קורייג'וס וגלוריוס)   36 (פיוריוס)
 
נושאות המטוסים מסדרת קורייג'וס, שנקראה לפעמים סדרת גלוריוס, הייתה הסדרה הראשונה של נושאות מטוסים ששירתה בשורות הצי המלכותי. שלוש האוניות - פיוריוס, קורייג'וס וגלוריוס - הונחו במקור כסיירות המערכה מסדרת קורייג'וס כחלק מהפרויקט הבלטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. למרות שהן היו מהירות מאוד, השריון המינימלי והתותחים המעטים שלהם הגבילו את התועלת ארוכת הטווח שלהם בצי המלכותי שלאחר המלחמה, והם הושבתו לאחר המלחמה. הן נחשבו לאוניות ראשה לפי תנאי הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 ונכללו בכמות הטונאז' הכוללת המותרת לצי המלכותי. במקום לבטל אותם, הצי החליט להמיר אותם לנושאות מטוסים כפי שמותר על פי האמנה.
פיוריוס, שכבר הוסבה חלקית במהלך המלחמה, החלה בשיפוץ שלה ב-1921, לפני כניסת האמנה לתוקף. בניסיון למזער את מערבולות האוויר, היא לא קיבלה מבנה עילי או אי. זה לא היה מספק לחלוטין, ואי קטן נוסף ב-1939. בעיה נוספת הייתה שחסרה לה ארובה סטנדרטית; במקום זאת, קולטי הדוודים שלה התפרסו לאורך דפנות האונייה ופלטו מתוך רשתות בחלק האחורי של סיפון הטיסה, או בצידי האונייה אם פעולות נחיתה היו בעיצומן. התעלות הארוכות הפחיתו את קיבולת המטוסים שלה, וגזי הפליטה היו בעיה עבור נחיתת מטוסים כמו המערבולות. אחיותיה למחצה, קורייג'וס וגלוריוס, החלו את הסבתן לנושאות מטוסים כאשר פיוריוס התקרבה לסיום. הם הסתמכו על הניסיון שצבר הצי המלכותי מאז שפיוריוס תוכננה ושילבו אי עם ארובה, מה שהגדיל את קיבולת המטוסים שלהם בשליש והפך אותן לבטוחות יותר לנחיתה.
בתור נושאת המטוסים הגדולה הראשונה שהושלמה על ידי הצי המלכותי, פיוריוס שימשה רבות להערכת נוהלי הטיפול והנחיתה של מטוסים, כולל נחיתת הלילה הראשונה אי פעם על נושאת מטוסים ב-1926. קורייג'וס הפכה לספינת המלחמה הראשונה שאבדה לצי המלכותי במלחמת העולם השנייה כאשר טורפדה בספטמבר 1939 על ידי הצוללת הגרמנית U-29. גלוריוס השתתפה במערכה מערכה בנורווגיה ב-1940, אך היא הוטבעה על ידי שתי אוניות מערכה גרמניות ביוני כשהפליגה הביתה בליווי מינימלי. פיוריוס השתתפה במבצעים גדולים רבים במהלך המלחמה, כולל המערכה בנורווגיה ב-1940, השיירות למלטה ומבצע לפיד ב-1942, ותקיפות אוויריות על אוניית המערכה הגרמנית טירפיץ ומטרות אחרות בנורווגיה ב-1944. האונייה התיישנה עד 1944 והושמה במילואים בספטמבר 1944 לפני שהוצאה משירות ב-1945 ונמכרה לגרוטאות ב-1948.