stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלשן
סוגי גלשנים

Shortboard – מאז סוף שנות השישים (כשגורדון קלרק מצא את השילוב האופטימלי של קצף פוליאוריתן) רוב הגלשנים הנמצאים בשימוש הם מסוג זה. אורכם נע בין 1.8 מטר ל-2.4 מטר, והם בעלי חרטום מחודד וירכתיים מעוגלים או מרובעים, בדרך כלל עם שלושה סנפירים, אך לעיתים עם אחד, שניים, ארבעה או אף חמישה. גולשים סבורים שגלשן מסוג זה הוא זריז ומתמרן במהירות לעומת גלשנים אחרים.
Longboard – גלשן ארוך יותר - לונגבורד קלאסי מוגדר החל מ-2.74 מטר (9 רגל) ומעלה, ולו חרטום מעוגל. מספר הסנפירים יהיה בין 1 ל-5 כשהלונגבורד הקלאסי מגיע עם סנפיר אחד גדול וארוך. גלשן זה צף טוב יותר מאחיו הקצר, ושטח הפנים שלו גדול יותר ומאפשר לגולש כניסה מהירה יותר לגל וגלישה קלאסית עם מעט יותר תמרונים. הוא גם מאפשר לגלוש על גלים שהיו קטנים מכדי להניע את השורטבורד. בתנאים מתאימים יכול גולש מנוסה לרכב על הגלשן כשהוא עומד ממש על חרטומו, תרגיל זה נקרא "חמש על החרטום".
Funboard – זהו גלשן שמשלב את האורך של השורטבורד עם העיצוב של הלונגבורד - חרטום מעוגל ו-3 סנפירים.
Fish – גלשן קטן מאוד ורחב, המאפשר גלישה בעיקר על גלים נמוכים אם כי העיקר בארץ משמש גם לגלים יחסית גבוהים. מספר הסנפירים בפיש נע בין 2 ל-5, זנבו יהיה מסוג "סוואלו".
Gun – גלשן גדול מאוד ויחסית צר משמש לגלישה בגלים גבוהים במיוחד. לרוב נראה סימטרי כאשר חרטומו וזנבו נעשים צרים בקצותיהם ולרוב מגיע בארבע חרבות.
ראו גם

גלשן שלג
גלגשת
גלשן אוויר
לדאק

מפת לדאק וחבל קשמיר
מנזר תיקסיי (Thiksey) בלדאק
אישה מקומית בלדאק
לדאק היא טריטוריית איחוד השוכנת בצפון הודו, בין רכס קארקוראם להרי ההימלאיה הגבוהים. עד 2019 הייתה חלק ממדינת ג'אמו וקשמיר, והפחות מיושבת מכל מחוזות הודו. ב-31 באוקטובר 2019 קיבלה לדאק מעמד של טריטוריית איחוד עצמאית, לאחר שלילת מעמד מדינה מג'אמו וקשמיר, לאחר החלטה של הפרלמנט ההודי באוגוסט.
לדאק מחולקת לשני מחוזות, קרגיל ולה, ובירתה היא העיר לה.
היסטוריה

בשנים 2002 – 2003 החלה דרישה בלדאק להפרדתה מג'אמו וקשמיר להפיכתה לטריטוריית איחוד.
גאוגרפיה

גובה החבל נע בין 3,000 מטר מעל פני הים בעמקים שבין ההרים, ועד ל-6,500 מטר בפסגות. זהו אזור מבודד, שרק שני כבישים סלולים (אחד ממנאלי ואחד מקשמיר, שניהם בין הכבישים הגבוהים בעולם) מגיעים אליו, והם חוצים מעברי הרים בגובה העולה על 5,000 מטר.
שלושת מעברי ההרים לרכב מוטורי הגבוהים בעולם נמצאים בלדאק, הגבוה מביניהם הוא מעבר קרדונג-לה המוביל מלה לעמק הנוברה.
ברכב ניתן להגיע לשם רק בעונת הקיץ, בין יוני לאוקטובר. בשאר עונות השנה הדרכים חסומות על ידי שלגים. כתוצאה מכך, עד לפני שנים לא רבות, היו הקשרים של תושבי לדאק עם העולם מעטים מאוד. החברה בלדאק היא חברה מסורתית חקלאית, שתושביה התאימו את אורחות חייהם לתנאי הטבע הקשים.
אורח החיים בלדאק

רוב תושבי לדאק מתגוררים בכפרים קטנים המפוזרים בחבל, ועיסוקם העיקרי הוא בחקלאות.
האקלים הקשה, העונה החקלאית הקצרה הנמשכת חודשים ספורים בלבד, ומיעוט הקרקעות והמדרונות התלולים, מגבילים מאוד את האפשרויות החקלאיות ומחייבים את החקלאים להתאים את הגידולים לתנאי הטבע בחבל. את הגידולים החקלאיים מגדלים בעיקר באפיקי נחלים, שם אפשר למצוא אדמת סחף הראויה לעיבוד חקלאי, ועל מדרגות חקלאיות רחבות (טרסות), הנבנות בעבודת ידיים קשה. בין הגידולים: שעורה כגידול ראשי (בשל עמידותה בטמפרטורות נמוכות), חיטה, כמה סוגי ירקות, ועצי משמש ואגוז שאותם מגדלים באזורים הנמוכים יותר.
הגידולים מושקים במי הפלגים, המועברים לכפרים ולשדות באמצעות תעלות.
ענף חשוב נוסף בחקלאות של לדאק הוא גידול בעלי חיים, כגון עיזים, כבשים, פרות, סוסים, יאק הבית ודזו. הדזו הוא בעל חיים נפוץ בחבל ומהווה מעין הכלאה בן יאק לפרה. הדזו עמיד בפני הטמפרטורות הנמוכות השוררות בלדאק, ונוח יותר לאילוף מאשר היאק.
בחורף משכנים את עדרי בעלי החיים בקומת הקרקע של בתי המגורים בני שתיים עד שלוש קומות, ובקיץ הם מובלים אל שטחי המרעה הגבוהים. לבעלי החיים בהם משתמשים החקלאים בלדאק יש חשיבות רבה, כי הם עושים עבודות חקלאיות חשובות: הובלת משאות, חרישה ודיש, גלליהם משמשים לדישון השדות, החלב שלהם משמש כמזון והצמר שלהם משמש כלבוש.
בעונת הקיץ הקצרה תושבי לדאק עובדים עבודה מאומצת וקשה בשדותיהם, מהבוקר ועד הערב. גם במשך תקופת החורף הארוכה, כאשר לא ניתן לעבד את השדות, הם עובדים עבודה קשה (קישוש זרדים ועצים בחורף המושלג של לדאק הוא עבודה קשה, שאיבת מים לשתייה, איסוף וייבוש הגללים של בעלי החיים, וגם את הטיפול עצמו בבעלי החיים). עונת החורף היא גם הזמן המתאים לעיבוד חומרי גלם שונים, למשל סריגת צמר, עיבוד עורות ועוד.
קשיי המעבר בחבל ההררי, גם של בני אדם וגם של סחורות, הביאו לכך שהמזון של תושבי לדאק מבוסס ברובו על ייצור מקומי. המאכלים האופייניים מבוססים על מלח וחמאה. תושבי לדאק אינם אוכלים דגים לעולם, מתוך אמונה שהריגת בעלי חיים למאכל נעשית רק כשאין ברירה אחרת, ולפיכך הם הורגים רק בעלי חיים שבשרם יספיק לאנשים רבים ככל האפשר. גם הבתים בלדאק בנויים מחומרים מקומיים בצורה הזו: הבסיס בנוי מאבן וקירות הבית (החיצוניים והפנימיים) מלבני בוץ שהתייבשו בשמש.
חיי הקהילה של התושבים הבודהיסטים מנוהלים על ידי נזירים החיים במנזרים הרבים שבחבל. הנזירים עורכים את טקסי הדת, מנהלים את טקסי החתונות, ומלמדים את התושבים קרוא וכתוב וכן את התרבות הבודהיסטית. בחורף בעיקר נוהגים תושבי לדאק הבודהיסטים להתכנס ולהקשיב לסיפורים ולדקלומים של הנזירים במשך שעות.
ההתמודדות היומיומית של התושבים עם תנאי הטבע הקשים בחבל מבודד זה, מחייבים שיתוף פעולה והדדיות ברבים מתחומי החיים. ואומנם, בלדאק הבנייה של בתי המגורים מתבצעת בעבודה משותפת – בעת הצורך נאספים יחדיו כמה בתי אב ועוזרים למשפחה בבנייה; את בעלי החיים מקבצים יחד לעדר גדול, המובל לשדות המרעה כל פעם על ידי רועה ממשפחה אחרת; ולמבצעים הגדולים, כמו בניית תעלות וסלילת כבישים, נרתמים כל בני הכפר.
התחלת המודרניזם בלדאק

במשך תקופות ארוכות הייתה אוכלוסיית לדאק מצומצמת מאוד. הסיבות העיקריות לכך הן בידודו של החבל, שחסרו בו שירותי רפואה ותברואה, שבהיעדרם מספר התינוקות שמתו סמוך ללידה היה גבוה; וחיי הנזירות, הנפוצים בלדאק גם בקרב נשים וגם בקרב גברים, שגרמו לכך שתושבים רבים בלדאק לא נישאו ולא ילדו ילדים.
משנות ה-70 ואילך, מתרחשים בלדאק שינויים. מאפיינים של חברה מודרנית הולכים ובאים לידי ביטוי, בעיקר בבירת החבל, לה, ובסביבותיה, אך גם בכפרים. תחבורה אווירית המקשרת את לדאק עם העולם החיצון בכל עונות השנה, מפחיתה מן הבידוד והניתוק של החבל. מערכות מים, ביוב וחשמל הוקמו בעיר לה, ולאט לאט הם מגיעים לכפרים בחבל. הטלוויזיה והקולנוע, ההופכים לאמצעי מבוקש לבילוי בכל שעות הפנאי, והתיירים מכל רחבי העולם שממלאים את המקום – מחזקים גם הם את הקשרים של תושבי לדאק עם "העולם שבחוץ". גם פיזור האוכלוסייה בלדאק הולך ומשתנה כתוצאה מנהירה גדולה של תושבים מהכפרים לערים השוכנות בחבל.
הערות שוליים

↑  יואב קרני, ‏זבנג וגמרנו: הודו מחלקת את קשמיר במהירות מסחררת, באתר גלובס, 8 באוגוסט 2019
↑  Abhishek De, Ladakh streets erupted in joy in 2019. They are seeing anger now. Here is why, India Today, ‏7 בפברואר 2024
| המדינות והטריטוריות של הודו |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוטר פרדש • אוטראקהאנד • אודישה • אנדרה פרדש • אסאם • ארונאצ'ל פרדש • ביהר • ג'הרקאנד • גואה • גוג'ראט • הימאצ'ל פרדש • הריאנה • טמיל נאדו • טלנגאנה • טריפורה • מאדהיה פרדש • מניפור • מגהלאיה • מהאראשטרה • מיזוראם • מערב בנגל • נאגאלנד • סיקים • פנג'אב • צ'האטיסגאר • קרנאטקה • קרלה • ראג'סטאן |  |
| טריטוריות איחוד | איי אנדמן וניקובר • ג'אמו וקשמיר • דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו • טריטוריית הבירה הלאומית דלהי • לדאק • לקשאדוויפ • פודוצ'רי • צ'אנדיגאר |  |
| מדינות לשעבר | איחוד המדינות המזרחיות • איחוד מדינות פטיאלה ופנג'אב המזרחית • אג'מר • אנדרה • בומביי • בופאל • בילספור • ג'אמו וקשמיר (מדינה) • היידראבאד • וינדהיה פרדש • טרוונקור-קוצ'ין • קוץ' ביהאר • מאדהיה בהרט • מדראס • מייסור • סאורשטרה • פנג'אב המזרחית • קוץ' • קורג |  |
| טריטוריות איחוד לשעבר | ארונאצ'ל פרדש • גואה, דאמאן ודיו • דאדרה ונאגר האוולי • דאמאן ודיו • הימאצ'ל פרדש • טריפורה • מיזוראם • נאגאלנד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557469205171  BNE: XX461241  GND: 4073939-9  LCCN: n82026672  NKC: ge129755  SUDOC: 027350053  VIAF: 132456712   WorldCat (עם VIAF): 132456712 
נוף בלדאק
מעבר ההרים קרדונג-לה, שהוא מעבר ההרים הגבוה בעולם לרכב ממונע
יבגני רטנר

| --- | --- |

ז'נקה רטנר בשנת 1968, השתחרר מהצבא בדרגת אלוף-משנה
 לידה:  17 באוגוסט 1909 ציריך, שווייץ 
 פטירה:  25 במרץ 1979 (בגיל 69) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 צאצאים:  רות אשל 
 דרגה:    אלוף-משנה
 עיטורים
 פרס ביטחון ישראל (1959) 
 
רטנר על אופנועו בו טייל בקשמיר שבצפון הודו בתחילת שנות ה-30
מימין לשמאל: ז'נקה רטנר, הרמטכ"ל חיים לסקוב, ראש הממשלה דוד בן-גוריון ומיכאל שור, בטקס הענקת פרס ביטחון ישראל ב-1959 לרטנר ושור
יֶבְגֵנִי (זֶ'נְקָה) רַטְנֶר (17 באוגוסט 1909 – 25 במרץ 1979), הידוע גם בשמו המעוברת גִּדְעוֹן רַבְטַל, היה מהנדס וממציא ישראלי, ממייסדי חיל המדע, חתן פרס ביטחון ישראל.
קורות חיים

רטנר נולד בציריך שבשווייץ לזוג סטודנטים יהודים רוסים שלמדו שם רפואה. עם סיום הלימודים ב-1913 חזרה המשפחה לרוסיה. ב-1914, כשהיה בן 5, התייתם מאמו. במלחמת העולם הראשונה שימש אביו רופא צבאי, והמשפחה נדדה ברחבי רוסיה ביחד עם האב.
בשנת 1922, בהיותו בן 13, עלה לארץ ישראל עם סבו. אביו הקומוניסט נשאר ברוסיה, והוא לא ראה אותו יותר. סבו היה פרופ' אלכסנדר איליוב, שייסד את הפקולטה לכימיה בטכניון, והמשפחה התגוררה בחיפה. בשנת 1928 סיים רטנר את לימודיו בבית הספר הריאלי, ובשנת 1932 סיים את לימודיו בטכניון, שם למד הנדסה אזרחית. בסיום לימודיו עבד במשך שנתיים כמהנדס מכונות במחלקה לעבודות ציבוריות של ממשלת המנדט הבריטי. במקביל ערך מסעות אופנוע הרפתקניים לארצות ערב, אירופה, סהרה, סודאן והודו.
בשנים 1935–1942 עבד כמהנדס מכונות בחברת הנפט העיראקית (IPC, כיום בתי הזיקוק). במקביל, החל לפעול בארגון "ההגנה" בתכנון אמצעי חבלה, והוכשר במסגרתו כטייס במטוסים קלים. כחבר הפלוגה לפעולות מיוחדות, פעל רטנר ביחידת הנדסה, ועסק בתכנון כלי לחימה, ובין השאר היה בצוות שהכין את המוקש לפיצוץ אוניית הגירוש פאטריה. בעקבות שיתוף הפעולה שהכריז דוד בן-גוריון עם הבריטים במלחמה בנאצים, נחשפו הבריטים למוקש המטרייה שתכנן, והוא גויס בשנת 1942 לשורות הצבא הבריטי, ונשלח לאנגליה לבסיס המחקר ופיתוח של האדמירליות בעיר פורטסמות' לעסוק בפיתוח נשק נגד צוללות. בין היתר היה מעורב בפיתוח ה-Squid (אנ'), מרגמה ללוחמה נגד צוללות, שפגעה קשות בצוללות הגרמניות.
בשנת 1947 נקרא על ידי בן-גוריון לחזור לארץ ישראל; הבריטים סירבו לאשר לו חזרה ארצה והציעו לו נתינות בריטית. לאור זאת, רטנר התחזה כחולה סופני המבקש להיקבר בארץ ישראל. לאחר הגיעו לארץ ישראל, הוא לא הצטרף לתע"ש בגלל העדר שפה משותפת עם חיים סלבין, מנהל התע"ש, והצטרף למחלקה המדעית של "ההגנה". רטנר היה ממייסדי חיל המדע של צה"ל והפך למהנדס הראשי של החיל. במסגרת תפקידו בחיל המדע פיתח אמצעי לחימה רבים כגון מוקשים, מרגמה 6 אינץ' ומטול נגד טנקים. כל הכלים האלה שימשו במלחמת העצמאות.
בעקבות פיזור חיל המדע עבר לגוף המחליף, אגף מחקר ותיכון במשרד הביטחון. לאחר הקמת רפא"ל, בשנת 1958, עבר לעבוד בה ועסק בפיתוח אמצעי לחימה. ברפא"ל הקים את חטיבת החימוש, שבה שימש ראש פרויקט מרכזי. בראיון שהעניק יצחק יעקב לחוקר הגרעין הישראלי אבנר כהן ובספרו של מוניה מרדור על תולדות רפא"ל תואר רטנר כאחד האחראים על הרכבת מערכת הנשק הגרעינית של ישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20. בגין עבודתו הוענק לו פעמיים פרס ביטחון ישראל, באחת מהן הוענק לו הפרס בשנת 1959 על פיתוח הרב-בזוקה.
בשנת 1968 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה והמשיך לעבוד ברפא"ל כיועץ למנהל רפא"ל בנושאי חימוש. בתפקידו כיועץ המשיך לפתח אמצעי לחימה ולהשתתף באופן פעיל בניסויי הערכה שלהם בשדה הניסויים 'שדמה' בנגב. רטנר ביקש בצוואתו להיקבר שם אך הדבר לא התאפשר. הוא המשיך לעבוד עד יום מותו. בצוואתו כתב שהוא מבקש שבהלווייתו לא ישתתפו יותר ממניין אנשים ומהיתר ביקש ”לכבד את זכרי בעבודה מאומצת כמו בימים ההם”.
רטנר נפטר במרץ 1979. הוא הונצח במוזיאון רפא"ל הקרוי על שמו. בתו היא הרקדנית רות אשל.
אחרי מותו הועבר חלק גדול מתצלומיו לארכיון העיר חיפה.
הערות שוליים

↑  בתכניון, דבר, 16 באוקטובר 1932
↑  ראומה זיסקינד, התינוקת של "פאטריה" הגיעה בסלסלה לחוף, מעריב, 22 בנובמבר 1985
↑  אורי מילשטיין כתב שהיה זה בעקבות שכלול לטורפדו שנעשה בחברת הנפט. ראו: אורי מילשטיין, אמונה מיסטית במדע, דבר, 26 באוקטובר 1979
↑  אורי מילשטיין, אמונה מיסטית במדע, דבר, 26 באוקטובר 1979
↑  עמוס לבב, מלאכי תחבולה, מעריב, 9 באוקטובר 1987
↑  ראיון שהעניק יצחק יעקב לאבנר כהן
↑  אמיר אורן, חוטי ברזל, שני ברגים וקצת אטום, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2011
↑  מוניה מרדור, רפא"ל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1981, עמ' 498-499
↑  פרסי "בטחון ישראל" הוענקו לאל"מ גדעון רב־טל ולמהנדס מיכאל שור, למרחב, 29 במאי 1959
↑  נפטר אל"מ (מיל) י. רטנר, מעריב, 30 במרץ 1979
↑  ארכיון העיר חיפה, ‏10/8/2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416096205171  VIAF: 343155103940476201276   WorldCat (עם VIAF): 343155103940476201276
אפקט מגנוס

הדגמה של אפקט מגנוס במקרה של כדור. V מייצג את מהירות הרוח, והחץ F מראה את הכוח הנוצר לעבר הצד שבו הלחץ הנמוך.
אפקט מגנוס או כוח מגנוס הוא התופעה שלפיה מוצק גלילי או כדורי מסתובב שקוע בזורם, יוצר מערבולת של זורם סביב עצמו, וחווה כוח בניצב לקו תנועתו. ההתנהגות הכללית דומה לזו סביב כנף (ראה כוח עילוי) עם סירקולציה הנוצרת על ידי הסיבוב המכני, ולא על ידי פעולה אווירודינמית. אפקט מגנוס נחשב לעיתים קרובות הדגמה של עיקרון ברנולי, אבל הדגמה זו היא שגויה, כיוון שצמיגותו של האוויר, אשר תונח כי היא זניחה בעיקרון ברנולי - היא מרכזית להבנת עוצמתו של הכוח.
במשחקי כדור רבים, אפקט מגנוס הוא האחראי לתנועה המעוגלת של כדור מסתובב. האפקט משפיע גם על טילים מסתובבים, ונעשה בו שימוש באוניות ומטוסי רוטור.
עיקרון

כאשר גוף (כמו כדור או גליל עגול) מסתובב בזורם צמיג, הוא יוצר שכבת גבול סביב עצמו, ושכבת הגבול גורמת לתנועה מעגלית נרחבת יותר של הזורם. אם הגוף נע דרך הנוזל במהירות V, המהירות של השכבה הדקה של הנוזל הקרובה לגוף היא קצת פחות מ-V בצד הנע קדימה, וקצת יותר מ-V בצד הנע לאחור. הסיבה לכך היא המהירות המושרית בשל שכבת הגבול המקיפה את הגוף הנע נגרעה מ-V בצד הנע קדימה והוספה ל-V בצד הנע לאחור. אם הגוף הנע נחשב למשאבת אוויר לא יעילה, האוויר יבנה בצד הנע קדימה שגורם ללחץ גבוה יותר שם מאשר בצד הנגדי. הסבר נוסף של אפקט מגנוס הוא שיש פחות האצת אוויר (קדימה) בצד הנע קדימה מאשר בצד הנע לאחור, יש יותר לחץ בצד הנע קדימה, וכתוצאה מכך יופעל רכיב כוח ניצב מהאוויר לעבר הצד הנע לאחור. שכבה זו של אוויר מסתובב, בכל אופן, מאוד דקה, וזה סביר שרוב אפקט המגנוס קורה עקב ניתוק מוקדם יותר של זרימת האוויר בצד הנע קדימה, שמוביל להסטת הזרימה (תאוצה של אוויר) עם רכיב כוח מאונך לעבר לכיוון הצד הנע לאחור, לצד כוח אווירודינמי נגדי עם רכיב ניצב לכיוון הצד הנע לאחור.
הסבר אינטואיטיבי לאפקט מגנוס הוא באמצעות החוק השלישי של ניוטון - כאשר גוף מסתובב נע בתוך אוויר (או נוזל) הסיבוב גורם להסטת זרימת האוויר שסביבו - בהתאם לכיוון סיבובו (ראו איור למעלה). בהתאם לחוק השלישי של ניוטון, האוויר המוסט מפעיל על הגוף כוח הפוך בכיוונו ושווה בעוצמו. כלומר אם גוף מסתובב המתקדם באוויר גורם להסטת אוויר כלפי מעלה, יפעל עליו כוח מגנוס כלפי מטה (כמו באיור למעלה). אם הגוף יסתובב בכיוון ההפוך, תתרחש הסטה של אוויר כלפי מטה, וכוח מגנוס כלפי מעלה. באותו אופן אפשרית הסטה של אוויר ימינה או שמאלה, שגורמת לכוח בכיוון הפוך בהתאם, מה שמאפשר זריקה או בעיטה של כדורים מסתובבים הנעים בקו לא ישר.
היסטוריה

הפיזיקאי הגרמני היינריך מגנוס תיאר את האפקט בשנת 1852. בכל אופן, בשנת 1672, אייזק ניוטון תיאר זאת ושיער נכונה את הסיבה לאחר התבוננות בשחקני טניס בקיימברידג' קולג' שלו. בשנת 1742, בנג'מין רובינס, מהנדס ארטילריה בריטית, הסביר את הסטיות במסלולם של כדורי מוסקט במונחים של אפקט מגנוס.
חישוב של כוח מגנוס

נתון ווקטור המהירות הזוויתית  {\vec {\omega }} ומהירות  {\vec {v}} של האובייקט, הכוח הנוצר  {\vec {F_{M}}} יכול להיות מחושב בעזרת הנוסחה הבאה:
{\vec {F_{M}}}=S({\vec {\omega }}\times {\vec {v}})
כאשר  S הממוצע של מקדם התנגדות האוויר על פני השטח של האובייקט. ה- \times  מציין את המכפלה הווקטורית.
חישוב של כוח מגנוס > דוגמה של כדור מסתובב באוויר

המשוואה הבאה מדגימה את כוח העילוי המושרה על כדור שמסתובב על ציר הסיבוב בניצב לכיוון המהירות הטרנסלטיונלית שלו:
מקדם העילוי CL יכול להיקבע מגרפים של נתוני הניסוי תוך שימוש במספרי ריינולדס ויחסי סיבוב. לכדור חלק עם יחס סיבוב (spin ratio) של בין 0.5 ל-4.5, טווח מקדם עילוי אופייני הוא מ-0.2 ל-0.6.
בספורט

אפקט מגנוס מסביר סטיות הנצפות בדרך כלל ממסלולים או נתיבים אופייניים לכדורים מסתובבים בספורט, בעיקר בכדורגל, טניס שולחן, טניס, כדורעף, גולף, בייסבול, קריקט ובפיינטבול.
המסלול המעוגל של כדור גולף ידוע כסלייס או הוק בעיקר בשל התנועה הסיבובית של הכדור (על הצירו האנכי) ואפקט מגנוס, הגורם לכוח אופקי המזיז את הכדור ממסלול הקו הישר שלו. בק-ספין (פני השטח העליונים מסתובבים אחורה מכיוון התנועה) בכדור גולף גורם לכוח אנכי שפועל בצורה שמבטלת את כוח הכבידה במקצת, ומאפשרת לכדור להישאר באוויר מעט יותר זמן מאשר אם הוא לא היה מסתובב: זה מאפשר לכדור להגיע רחוק יותר מאשר בלי הסתובבות הכדור (על צירו האופקי).
בטניס שולחן, אפקט מגנוס נצפה בקלות יותר, בגלל מסה וצפיפות נמוכים של הכדור. שחקן מנוסה יכול לחבוט מגוון רחב של צורות של סיבוב בכדור. מחבטי טניס שולחן בדרך כלל מכילים פני שטח מגומי שנותנים למחבט מקסימום אחיזה בכדור, על מנת להעניק לכדור ספין.
באיירסופט, במערכת הידועה כהופ אפ האפקט משתלב כדי ליצור בק-ספין לכדור BB שנורה, מה שמגדיל משמעותית את הטווח שלו, בשימוש באפקט מגנוס באופן דומה לשימושו בגולף.
בבייסבול, הסיבוב של כדור הבייסבול מהזריקה משפיע על פעולת האוויר על הכדור, ביצירת לחץ אוויר נמוך בצד אחד של הכדור, והכדור יטה לכיוון המעוגל לכיוון צד הלחץ הנמוך של הכדור.
הערות שוליים

↑  כוח מגנוס, ריצ'רד פיצפטריק, פרופסור לפיזיקה, אוניברסיטת טקסס באוסטין
↑  Clancy, L.J., Aerodynamics, Section 4.6
↑  The Science of Soccer by John Wesson (Institute of Physics Press, Bristol), 2002 p65
↑  http://web.archive.org/web/20071018203238/http://www.geocities.com/k_achutarao/MAGNUS/magnus.html
↑  G. Magnus (1852) "Über die Abweichung der Geschosse," Abhandlungen der Königlichen Akademie der Wissenschaften zu Berlin, pages 1-23. See also: Gustav Magnus (1853) "Über die Abweichung der Geschosse, und: Über eine abfallende Erscheinung bei rotierenden Körpern" (On the deviation of projectiles, and: On a sinking phenomenon among rotating bodies), Annalen der Physik, vol. 164, no. 1, pages 1-29.
↑  Isaac Newton, "A letter of Mr. Isaac Newton, of the University of Cambridge, containing his new theory about light and color," Philosophical Transactions of the Royal Society, vol. 7, pages 3075-3087 (1671-1672). (Note: In this letter, Newton tried to explain the refraction of light by arguing that rotating particles of light curve as they moved through a medium just as a rotating tennis ball curves as it moves through the air.)
↑  Gleick, James. 2004. Isaac Newton. London: Harper Fourth Estate.
↑  Benjamin Robins, New Principles of Gunnery: Containing the Determinations of the Force of Gun-powder and Investigations of the Difference in the Resisting Power of the Air to Swift and Slow Motions (London: J. Nourse, 1742). (On page 208 of the 1805 edition of Robins' New Principles of Gunnery, Robins describes the experiment in which he observed the Magnus effect: A ball was suspended by a tether consisting of two strings twisted together, and the ball was made to swing. As the strings unwound, the swinging ball rotated, and the plane of its swing also rotated. The direction in which the plane rotated depended on the direction in which the ball rotated.) See also: Tom Holmberg, "Artillery Swings Like a Pendulum..." in "The Napoleon Series". Available on-line at: http://www.napoleon-series.org/military/organization/c_velocity.html . See also: Steele, Brett D. (April 1994) "Muskets and pendulums: Benjamin Robins, Leonhard Euler, and the ballistics revolution," Technology and Culture, vol. 35, no. 2, pages 348-382.
↑  Newton's and Robins' observations of the Magnus effect are reproduced in: Peter Guthrie Tait (1893) "On the path of a rotating spherical projectile," Transactions of the Royal Society of Edinburgh, vol. 37, pages 427-440.
↑  http://fy.chalmers.se/~f3aamp/f1/bollprojekt/fotboll.pdf
↑  Bearman, P W, and J K Harvey. "Golf Ball Aerodynamics." Aeronautical Quarterly. XXVII. (1976):112-122. Print.
↑  Lord Rayleigh (1877) "On the irregular flight of a tennis ball," Messenger of Mathematics, vol. 7, pages 14-16.
↑  Clancy, L.J., Aerodynamics, Section 4.5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543553405171  GND: 4168611-1  LCCN: sh85079809
מוזיאון ההעפלה וחיל הים

| --- | --- |
סמליל המוזיאון  סמליל המוזיאון

מוזיאון ההעפלה וחיל הים
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה ימית וצבאית
 כתובת:  דרך אלנבי 204, חיפה
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  משרד הביטחון
 מייסדים:  סא"ל יוסף אלמוג
 מנהל:  ערן מוזס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 תאריך פתיחה רשמי:  1969 
 
 קואורדינטות:  32°49′48″N 34°58′17″E﻿ / ﻿32.83°N 34.97138889°E﻿ / 32.83; 34.97138889
 המוזיאון באתר "יחידת המורשת והמוזיאונים"
  (למפת חיפה מוגדלת) מוזיאון ההעפלה וחיל הים(למפת חיפה רגילה) מוזיאון ההעפלה וחיל הים(למפת הגליל המערבי רגילה) מוזיאון ההעפלה וחיל הים(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מוזיאון ההעפלה וחיל הים
 
מפת אזור מוזיאון ההעפלה וחיל הים
מוזיאון ההעפלה וחיל הים ע"ש דוד הכהן הוא מוזיאון בעיר חיפה, הסוקר את ההיסטוריה הימית הצבאית של מדינת ישראל - מימי ההעפלה - העלייה הבלתי ליגאלית לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי ודרך ההיסטוריה של חיל הים הישראלי מאז הקמתו ועד ימינו.
המוזיאון קרוי על שם דוד הכהן, ממנהיגי היישוב העברי. הוקם על ידי סא"ל יוסף אלמוג ונפתח לקהל ב-1969, הוא ממוקם סמוך למוזיאון הימי הלאומי ושייך ליחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. במוזיאון מתקיימים סיורים והדרכות מיוחדות לבני נוער במטרה להמחיש את ההיסטוריה של ההעפלה ושל חיל הים. כמו כן מתבצעת בו פעילות מורשת ומפגשי ותיקים בהפקת עמותת חיל הים שמשרדיה ממוקמים במתחם.
היסטוריה

החלטה להקים מוזיאון להעפלה נתקבלה על ידי עיריית חיפה בשנת 1951, ולצורך כך הוחלט לשמר את האונייה אקסודוס.
אגפי המוזיאון > אגף ההעפלה

במרכז המוזיאון מוצגת ספינת המעפילים "אף על פי כן" של המוסד לעלייה ב' שהשתמרה במלואה. הספינה הפליגה ב-1947 עם 434 מעפילים, וסופה שיורטה בידי משחתת בריטית ומעפיליה הוגלו לקפריסין. לאחר מלחמת העצמאות הוסבה כאוניית חיל הים ושירתה אותו עד שנת 1958, אז הוצאה משירות. לאחר מכן נחתכה לארבעה חלקים והועברה למקום המוזיאון, שם חוברה מחדש. בבטן הספינה מצויים דרגשי השינה של המעפילים ומוצג חיזיון אורקולי על ההעפלה.
במוזיאון מצויים מוצגים וכלים הממחישים את סיפור מפעל ההעפלה, המאבק בבריטים לעלייה חופשית וסיפורם של המעפילים, כולל מסמכים, צילומים, קטעי עיתונות, דגמי אוניות ההעפלה, מפה ממוחשבת של נתיבי ההעפלה ומיצגים שונים המשחזרים את הווי החיים במחנות המעצר בקפריסין. כמו כן מוצג חלק מדופן אוניית הגירוש "פאטריה" שטובעה בנמל חיפה.
אגפי המוזיאון > אגף חיל הים

המוזיאון מציג את הקשר הישיר בין ההעפלה, הפלי"ם והשירות הימי של ההגנה לפני הקמת המדינה, לבין ראשית הקמתו ופועלו של חיל הים.
באגף חיל הים מתואר תפקודו של החיל בכל מלחמות ישראל ובין המלחמות. המבקרים יכולים להיכנס לסיור בתוך ספינת הטילים הראשונה של חיל הים, אח"י מבטח, ולתוך הצוללת אח"י גל המצויות בחצר המוזיאון והוסבו לצורך הצגתן. כמו כן מוצגים בחצר תותחי החיל, ספינות אויב וסירות מחבלים. במוזיאון מתוארת ההיסטוריה של הקומנדו הימי ושייטת הצוללות, סיפורו של מבצע שודד, סיפור הכנעת המשחתת המצרית "איברהים אל אוול" במלחמת סיני, סיפורה של המשחתת "אח"י אילת" שהוטבעה ב-1967 על ידי המצרים, וכן מכל להברחת נשק שנמצא על גבי סיפון האונייה "קארין איי", שנתפסה בעת האינתיפאדה השנייה.
בכניסה למוזיאון מצוי גשר הצוללת "אח"י דקר", שנמשה מן הים ב-1999, 31 שנים לאחר טביעתה.
מנהלי המוזיאון

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות | תמונה |
| יוסף אלמוג | 1969–1993 |  | יוסף אלמוג ומצוף הצוללת דקר |
| דרור דורון | 1993–1994 |  |  |
| יוסף אלמוג | 1994–1997 |  | יוסף אלמוג |
| ארנון אורי | 1997–2003 |  |  |
| ניר מאור | 2003–2019 |  | ניר מאור |
| ערן מוזס | החל מ-2019 |  |  |
גלריה

הצוללת אח"י גל במוזיאון
שרידי גשר הצוללת אח"י דקר במוזיאון
ציוד ומכשירי היגוי מחדר ההגה במשחתת אח"י חיפה (ק-38), מוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה
המוזיאון במבט על
לקריאה נוספת

מאיר שפיר, פתיחת מוזיאון ההעפלה וחיל הים, 'מערכות ים' 96, נובמבר 1969, עמ' 29.
ג. לוריא - מנהל מוזיאון צה"ל,	הקמת מוזיאון ההעפלה וחיל הים - עבודת צוות 'מערכות ים' 97, פברואר 1970, עמ' 4.
מוזיאון ההעפלה וחיל הים, בתוך: אריאל, גיליון 37–39: חיפה ואתריה, 1985, עמ' 157–158
דורון סולומון, חגיגות 50 שנה למוזיאון ההעפלה וחיל הים, ידיעות חיפה 11 באוקטובר 2019.
ביאורים

↑  התמונה מתקופה מוקדמת יותר.
הערות שוליים

↑  פוגעים באונייה שהוכרזה כמוזיאון, מעריב, 13 באוגוסט 1951
↑  שמעון רפפורט, "אף על פי" ממתינה ל...מוזיאון, מעריב, 24 ביולי 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301506105171  VIAF: 123704096   WorldCat (עם VIAF): 123704096
מאיה סונדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1983 (בת 41 בערך) ברמינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאיה סונדי (באנגלית: Maya Sondhi; נולדה ב-1983) היא שחקנית ותסריטאית בריטית.
ביוגרפיה

סונדי נולדה בעיר ברמינגהאם שבאנגליה. היא התחילה להתעניין במשחק כשלמדה לבחינות הבגרות (A-levels), ולמדה במרכז האמנויות מידלנדס. אחר כך במשך שלושה שבועות הופיעה עם התיאטרון הלאומי לנוער. היא המשיכה בלימודי משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
היא ידועה בעיקר מהופעותיה בסדרות הטלוויזיה "האזרח קהאן", "Family Affairs" ו"שחיתות".
ביוגרפיה > חיים אישיים

לסונדי יש שני ילדים.