stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד גמבורג
ביוגרפיה > 2016

באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 הוא סיים במקום 14 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.14 שניות, במקום 32 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:03.71 דקות ובמקום 45 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.22 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם תום קרמר, לירן קונובלוב ועידו הבר בתוצאה של 7:16.82 דקות. בשלב המוקדמות הרביעייה הישראלית קבעה שיא ישראלי חדש של 7:16.25 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.45 שניות, לפני תום קרמר (49.53 שניות) ולירן קונובלוב (49.81 שניות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.10 דקות, אחרי יעקב טומרקין (1:59.09 דקות) ולפני ארתור פולק מהפועל ירושלים (2:01.22 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.05 דקות, אחרי לירן קונובלוב (1:49.39 דקות) ותום קרמר (1:50.00 דקות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של אחרי גיא ברנע (54.42 שניות) ויונתן קופלב ().
הערות שוליים

↑  שחייה: שיא ישראלי חדש ב-4X100 מעורב, באתר ערוץ הספורט, 20 בפברואר 2010
↑  סער הס, זהב ישראלי: טומרקין אלוף אירופה לנוער...גמבורג השלים היסטוריה כשזכה בארד, באתר ynet, 15 ביולי 2010
↑  שחייה: גמבורג סיים חמישי באליפות אירופה, באתר nrg‏, 7 ביולי 2011
↑  רק שני שחיינים מכל מדינה רשאים להשתתף בשלב חצי הגמר. אף על פי שהתברג בין 16 השחיינים המהירים במשחה ולכן אמור היה להשתתף בשלב חצי הגמר, דוד גמבורג סיים שלישי מבין השחיינים הישראלים.
דליה לוין

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1946 (בת 78) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 
דליה לוין (נולדה ב-18 בספטמבר 1946) היא המנהלת והאוצרת הראשית לשעבר של מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
ביוגרפיה

דליה לוין נולדה בתל אביב ולמדה בתיכון חדש. את שירותה הצבאי עשתה במשטרה הצבאית. סיימה תואר במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, והתמחתה אצל השופט דב לוין (אין קשר משפחתי). מאחר שלא מצאה עניין בתחום המשפטי, פנתה ללמוד אמנות ולימודי תעודה במוזיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב. כמו כן למדה ציור אצל אליהו גת. במקביל החלה לעבוד כאוצרת של מוזיאון פתח תקווה לאמנות, שהיה מוזיאון מקומי צנוע, ושימש אכסניה להצגת תערוכות של בתי ספר מהעיר. לוין החלה להציג במוזיאון תערוכות של אמנות עכשווית, תערוכות שנדדו בין מוזיאונים שהשתייכו ל"פורום הפריפריה".
בשנת 1993 נבחרה לנהל את מוזיאון הרצליה.
כמו כן הייתה לוין חברה במספר ועדות שיפוט, ובהן: ועדת השיפוט של פרס ישראל בקטגוריה אמנות פלסטית, ועדת השיפוט הבינלאומית של פרס אריה הזהב במסגרת הביאנלה של ונציה ה-50, וכן בוועדה של הקרן למצוינות בתרבות.
לוין היא אם לשתי בנות ולבן.
מנהלת מוזיאון הרצליה

בתחילת תקופת ניהולה היה המוזיאון חלק מבית יד לבנים בהרצליה (בדומה למוזיאון הקודם אותו ניהלה). לוין אמרה בראיונות שמתחילת עבודתה היא שאפה להציג במוזיאון יצירות אמנות עכשוויות, ואילו ראש העירייה החדשה דאז, יעל גרמן, ביקשה לקדם בעיקר אמנים תושבי העיר. לוין שכנעה את גרמן שהקריטריון הראוי לבחירת העבודות הוא איכותן, ולא מקום מגורי האמן. בכך ביקשה לוין למצב את המוזיאון כבימה ניסיונית לאמנות עכשוויות. החל מאז, תמכה העירייה כספית במוזיאון והגדילה אותו באופן משמעותי. המוזיאון קיבל גם תרומה גדולה שכללה אוסף פרטי ותרומה כספית מידי תושב העיר, יעקב אלקוב. הגדלת התקציב איפשרה למוזיאון עצמאות מקצועית, ותכנון לטווח ארוך, בהיותו משוחרר משיקולים מסחריים. בניהולה של לוין שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית", המבנה שופץ והורחב מאוד, והוכנסו לשימוש מסכי וידאו מתקדמים, שאיפשרו להציג מיצגי וידאו ארט, שבו רואה לוין מרכיב חשוב של האמנות החזותית של העתיד.
בניהולה של לוין, פעל המוזיאון בעיקר כדי לקדם אמנים צעירים בתחילת דרכם, חלקם מיד עם סיום לימודיהם. לדבריה, המוזיאון עשה זאת על חשבון השקעה ברכישה של יצירות אמנות חשובות שכבר זכו להכרה. היא עשתה זאת על ידי ביקורים בתערוכות סיום של בתי ספר ופקולטות לאומנות, והתרשמות אישית אינטואיטיבית, מיצירות של האמנים הבלתי מוכרים לציבור ואפילו לאוצרים. בין האמנים המקומיים הצעירים שהמוזיאון טיפח, ושזכו להכרה ולהצלחה: יהודית סספורטס, גיא בן נר, מיכל הלפמן, אפרת שוילי, אליעזר זוננשיין, סיגלית לנדאו, אורי ניר, ג'אסר אבו רביעה. בתמורה לתמיכה בהם, תרמו האמנים מיצירותיהם למוזיאון. לוין גם השקיעה מאמץ בגילוי אמנים מחו"ל, והפכה את המוזיאון למוכר בחו"ל.
כיום (2014) משתרע המוזיאון על שטח של 3000 מ"ר, פי שלושה משהיה בתחילת עבודתה של לוין, והוא מקבל תקציב קבוע של 2.5 מיליון ש"ח מעיריית הרצליה.
לוין יזמה את קיומן של שלוש ביאנלות במשך העשור הראשון של המאה ה-21. הביאנלות התקיימו בתמיכתה הפעילה של ראש העירייה הקודמת של הרצליה, יעל גרמן. הביאנלה הרביעית לא התקיימה בעתה, לאחר שראש העירייה סיימה את תפקידה ומונתה לשרה.
בסוף 2013 פרשה לוין מתפקידה כמנהלת המוזאון. רבקה סקר, מנהלת עמותת "ארטיס" לקידום האמנות הישראלית בעולם, וראש הסניף הישראלי של סותבי'ס, אמרה על לוין: "בעבודתה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, דליה שינתה את פני האמנות בישראל. היא חשפה שורה ארוכה של אמנים צעירים לקהל הרחב וקידמה אותם, מקצועית וכלכלית. בזכותה, הציבור בארץ ואף מוסדות אמנות משפיעים בחו"ל, מכירים טוב יותר אמנות ישראלית עכשווית."
ראו גם

וידאו ארט בישראל
הערות שוליים

↑   איתן בוגנים, האוצרת שנפרדת ממפעל חייה, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2013
↑  אורית לוטרינגר, "אחרי 20 שנה", "ידיעות השרון", 7 בפברואר 2014
↑  אוסף אלקוב באתר מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
↑  בילי בסרגליק, "האמנות יוצאת לרחוב", באתר "קהילה", 24 בספטמבר 2009
↑  איתן בוגנים, אחרי 20 שנה: דליה לוין פורשת ממוזיאון הרצליה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2013
דייוויד וייט

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1937 פיטשבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בנובמבר 2006 (בגיל 69) אית'קה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  היסטוריה של מזרח אסיה, היסטוריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת בוסטון  אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת מישיגן  בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
דייוויד וייט (אנגלית: David K. Wyatt‏; 21 בספטמבר 1937 - 15 בנובמבר 2006) היה היסטוריון אמריקאי, שהתמחה בנושאי דרום-מזרח אסיה, במיוחד בתאילנד. ספרו תאילנד: היסטוריה קצרה (Thailand. A Short History) מהווה ספר יסוד על ההיסטוריה של תאילנד בשפה האנגלית.
חייו

נולד בפיצ'בורג שבמסצ'וסטס וגדל באיווה. וייט למד פילוסופיה באוניברסיטת הרווארד, שם הוא קיבל את התואר הראשון שלו ב-1959. הוא המשיך ללמוד באוניברסיטת בוסטון, שם הוא קיבל מאסטר בהיסטוריה בשנת 1960. הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קורנל ב-1966.
לפני סיום לימודי הדוקטורט הוא קיבל משרה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון
שם הוא לימד עד 1968. לאחר שנת הוראה באוניברסיטת מישיגן הוא שב למחלקה להיסטוריה שבאוניברסיטת קורנל ב-1969, ושירת במשך זמן מה כראש המחלקה, שם הוא נותר עד לפרישתו בשנת 2002.
באוקטובר 2005 הוא מכר את ספרייתו המכילה 15,000 כרכים לאוסף מזרח אסיה של אוניברסיטת אוהיו.
וייט אובחן ב-1995 כחולה בטרשת נפוצה והמשיך לעבוד במרץ עד למותו. הוא נפטר מכשל בתפקוד ריאותיו ומכשל בתפקוד הלב במעון מרפא באיתקא שבניו יורק. הוא הותיר אחריו את אשתו אלין וילסון וייט ושלושה בנים.
ביבליוגרפיה

The Politics of Reform in Thailand, 1969
Thailand: A Short History, 1984, 2003. ISBN 978-0-300-08475-7
Siam in Mind, 2002. ISBN 978-974-7551-72-3
הוא אף תרגם מספר ספרים מתאית לאנגלית.
דייוויד ויימן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 במרץ 1929 ויימאות', ארצות הברית 
 פטירה:  14 במרץ 2018 (בגיל 89) אמהרסט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת בוסטון  אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט  אוניברסיטת הרווארד  המכללה לאמנויות ומדעים של אוניברסיטת בוסטון 
 מעסיק:  אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט 
 פרסים והוקרה:  פרס אניספילד-וולף (1985) 
 
דייוויד ויימן (אנגלית: David Wyman;‏ 6 במרץ 1929 - 14 במרץ 2018) היה היסטוריון אמריקאי, פרופסור מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, שנודע בזכות מחקריו בנוגע לתגובתה של ארצות הברית לגרמניה הנאצית. עמד בראש מכון ויימן לחקר השואה בוושינגטון די. סי.
אודות

נולד בוויימאות' מסצ'וסטס, נכד לשני כמרים פרוטסטנטים. הוא סיים תואר ראשון מאוניברסיטת בוסטון ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1966 ל-1991 לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג' ומישיבה יוניברסיטי.
נפטר ב-14 במרץ 2018.
מספריו

Paper Walls: America and the Refugee Crisis, 1938-1941 (University of Massachusetts Press, 1968).
The Abandonment of the Jews: America and the Holocaust, 1941-1945 (Pantheon, 1984).
בעברית - הפקרת היהודים אמריקה והשואה 1941–1945, הוצאת יד ושם, 1993.
A Race Against Death: Peter Bergson, America, and the Holocaust (with Rafael Medoff; The New Press).(מרוץ נגד המוות:פיטר ברגסון, אמריקה והשואה - יחד עם רפאל מדוף
דירקציה קינו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת מניות סגורה
 מייסדים:  אנטולי מקסימוב ז'אניק פאיזייב
 תקופת הפעילות:  12 באוגוסט 2005 – הווה (19 שנים)
 מיקום המטה:  Zander street 
 משרד ראשי:  רחוב צנדרה 4, מוסקבה, רוסיה
 בעלות:  דמיטרי יגורוב   סרגיי אבאסוב
 ענפי תעשייה:  קולנוע וטלוויזיה
 מוצרים עיקריים:  סרטים וסדרות טלוויזיה
 מנכ"ל:  אנטולי מקסימוב
 
דירקציה קינו (ברוסית: Дирекция кино) הוא שמה של חברת סרטים רוסית המתמחה בהפקת סרטים וסדרות טלוויזיה לקהל הרחב. נוסדה ב-12 באוגוסט 2005 על ידי המפיקים אנטולי מקסימוב ודז'אניק פאיזייב לאחר שעזבו את הערוץ הראשון, שם עמדו בראש הנהלת הקרנת סרטים והפקות הקולנוע של הערוץ.
דירקציה קינו הוא אחד האולפנים המובילים ברוסיה וזוכה לתמיכה ממשלתית רבה. זהו אחד האולפנים הבודדים ברוסיה שמקבלים מימון חוזר בלתי ניתן לפרעון מקרן הקולנוע הממשלתית, משום שהסרטים שמפיקה חברת הסרטים הופכים לשוברי קופות, כגון "צחוק הגורל 2" ,"ויסוצקי. תודה שאני חי" ו"ויקינג". נכון לשנת 2015, הכנסות האולפנים עמדו על 134.8 מיליון רובל, ההפסד הנקי עמד על 30 מיליון רובל בלבד.
הנהלה

בעלי החברה הם דמיטרי יגורוב (המחזיק ב-75% מהמניות) והמנהל הראשון שלה סרגיי אבאסוב (25%), מנכ"ל החברה (מאז אפריל 2007) הוא אנטולי מקסימוב, שאומנם עזב את הערוץ הראשון אך ממשיך לשתף עמו פעולה בהפקות הקולנוע והטלוויזיה. עד שנת 2010, דז'אניק פאיזייב היה סמנכ"ל החברה ויחד עם מקסימוב, הפיק פרויקטים עבור האולפנים.
הפרות מקור > קולנוע

| סרט | תאריך שחרור | מפיץ | רווחים ברוסיה ובחבר העמים | תאריך הבכורה בטלוויזיה | ערוץ טלוויזיה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צחוק הגורל 2 | 21 בדצמבר 2007 | פוקס המאה ה-20 | 1.222 מיליארד רובל. | 1 בינואר 2010 | הערוץ הראשון |
| מלאך השלג | - | - | - | 6 בינואר 2008 | הערוץ הראשון |
| אדמירל | 9 באוקטובר 2008 | פוקס המאה ה-20 | 876 מיליון רובלים | 12 ביוני 2011 | הערוץ הראשון |
| חופשות באבטחה כבדה | 25 באוגוסט 2009 | פוקס המאה ה-20 | 553 מיליון רובל | 4 בנובמבר 2010 | הערוץ הראשון |
| הדמה | - | - | - | 17 ביוני 2011 | הערוץ הראשון |
| ויסוצקי. תודה שאני חי | 1 בדצמבר 2011 | WDSSPR | 868 מיליון רובל | 25 בינואר 2013 | הערוץ הראשון |
| שליח מגן העדן | 28 בנובמבר 2013 | WDSSPR | 181 מיליון רובל | 25 במאי 2014 | ערוץ 1+1 |
| ויקינג | 29 בדצמבר 2016 | סנטרל פרטנרשיפ | 1.511 מיליארד רובל | 11 במרץ 2018 | הערוץ הראשון |

| ברית ההצלה | 26 בדצמבר 2019 | פוקס המאה ה-20 |  |  | הערוץ הראשון |
הפרות מקור > טלוויזיה

| שם | תאריך שחרור | ערוצי טלוויזיה | ז'אנר |
| --- | --- | --- | --- |
| בדרך אל הלב | 24 בספטמבר - 9 באוקטובר 2007 | רוסיה ערוץ 1 | מלודרמה |
| החתרן 2: סוף המלחמה | 14 - 29 בנובמבר 2007 | רוסיה ערוץ 1 | דרמת מלחמה |
| בני גרומוב. בית התקווה | 28 בינואר - 14 בפברואר 2008 | רוסיה ערוץ 1 | מלודרמה |
| לילה לבן, לילה עדין | 28 - 29 באפריל 2008 | רוסיה ערוץ 1 | מלודרמה |
| שני גורלות. חיים חדשים | 1 - 18 בספטמבר 2008 | רוסיה ערוץ 1 | מלודרמה |
| נעלמת | 9 במאי 2009 | רוסיה ערוץ 1 | דרמה מלחמה |
| הנחיתה | 31 באוגוסט - 10 בספטמבר 2009 | רוסיה ערוץ 1 | סרט פעולה |
| אדמירל | 19 באוקטובר - 3 בנובמבר 2009 | רוסיה ערוץ 1 | דרמה היסטורית |
| קשה להיות מאצ'ו | 5 בנובמבר 2009 | רוסיה ערוץ 1 | סדרה בלשית |
| בית על האגם | 21-29 בדצמבר 2009 | רוסיה ערוץ 1 | מלודרמה |
| אהבה תחת כיסוי | 20 בפברואר 2010 | רוסיה ערוץ 1 | מלודרמה ופשע |
| קיץ הזאבים | 16-18 במאי 2011 | אוקראינה Inter | דרמת מלחמה |
| חופשות באבטחה כבדה | 4 במרץ 2012 | רוסיה ערוץ 1 | קומדיה, פשע |
| מעבר תת-קרקעי | 21-24 במאי 2012 | אוקראינה Inter | מלודרמה |
| ירי אזהרה | 17 - 27 בספטמבר 2012 | רוסיה ערוץ 1 | מלודרמה ופעולה |
| העולם השלישי | 5 באוקטובר 2013 | אוקראינה אוקראינה | דרמה |
| ויסוצקי. תודה שאתה חי | 30 - 31 באוקטובר 2013 | רוסיה ערוץ 1 | ביוגרפיה |
| הטבע הנוטש | 8 - 11 בדצמבר 2014 | רוסיה ערוץ 1 | מלודרמה |
| ביטחון | 28-31 באוגוסט 2017 | רוסיה ערוץ 1 | סדרת מתח בלשית |
| פורגה | 7 בינואר 2018 | רוסיה ערוץ 1 | קומדיה של ראש השנה האזרחית |
| ברית ההצלה: זמן הזעם | 2022 | רוסיה ערוץ 1 | גרסה מורחבת של ברית ההצלה |
מאבק בפיראטיות

ראש החברה, המפיק אנטולי מקסימוב, התבטא כנגד ההורדות הבלתי חוקיות ואמר כי "אתרים, שמציעים טורנטים, מרוויחים ואוספים את הקהל שלהם על חשבון חומר גנוב. כל ספק [אינטרנט] יכול לעקוב איזה סרטים הורדתם. אתם צריכים לשלם על מה שהורדתם. לא תשלמו — ינתקו את האינטרנט."
ב-13 באוגוסט 2013, 13 יום לאחר כניסת החוק נגד פירטיות לתוקף, הגישו האולפנים שתי בקשות לבית המשפט העירוני של מוסקבה להגביל את הגישה לסרטים "ויסוצקי. תודה שאתה חי", "אדמירל" וסדרות הטלוויזיה "החתרן 2: סוף המלחמה" ו"הנחיתה", שהביאו לחסימת שני אתרים שהפיצו באופן לא חוקי את הפרויקטים הנ"ל.
פרסים

בשנת 2008 הסרט "צחוק הגורל 2" זכה בשלושה פרסי MTV רוסיה בקטגוריות "הסרט הטוב ביותר ","השחקן הטוב ביותר" (לסרגיי בזרוקוב) ו"התפקיד הקומי הטוב ביותר" (לקונסטנטין חבנסקי).
ב-2009 זכתה הסדרה "החתרן 2: סוף המלחמה" בפרס "נשר הזהב" בקטגוריית "סרט הטלוויזיה הטוב ביותר או מיני סדרה (עד 10 פרקים סך הכל)".
בשנת 2009 הסרט "אדמירל" קיבל ארבעה פרסי "נשר הזהב" בקטגוריות "התפקיד הגברי הטוב ביותר בקולנוע" (קונסטנטין חבנסקי), "הצילום הטוב ביותר" (אלכסיי רודיונוב, איגור גריניאקין), "עיצוב התלבושות הטוב ביותר" (מריה מורדיקוביץ ', יקטרינה גמיריה, נטליה סטיציוק, לודמילה פלטניקובה), "הסאונד הטוב ביותר" (אלכסנדר קופיקין, ולדימיר ליטרוניק) וארבעה פרסי MTV רוסיה בקטגוריות "הסרט הטוב ביותר", "השחקן הטוב ביותר" (חבנסקי) "השחקנית הטובה ביותר" (בויארסקאיה) ו"הסצנה המרהיבה ביותר".
בשנת 2012 הסרט "ויסוצקי. תודה שאתה חי" קיבל 2 פרסי ניקה בקטגוריות הסאונד הטוב (ולדימיר ליטרובניק) והגילוי של השנה (דמיטרי אסטרחן) ופרס ז'ורז' בקטגוריית הדרמה הרוסית של השנה.
בשנת 2013 הסרט "ויסוצקי. תודה שאתה חי" קיבל את פרס נשר הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר (אנדריי סמוליאקוב).
בשנת 2018 הסרט "ויקינג" שהרוויח מעל מיליארד דובלים והפך לשובר קופות קיבל שלושה פרסי "נשר הזהב" בקטגוריות "הצילום הטוב ביותר" (איגור גריניאקין), "מעצב התלבושות הטוב ביותר" (יקטרינה שפקאיץ) ו"הסאונד הטוב ביותר "(ולדימיר ליטרוניק, פאבל דוראולי) .
הערות שוליים

↑  "ЗАО «Дирекция кино»". Коммерсантъ Картотека.
↑  "Фаст-худ". Огонёк.
↑  "Фонд кино расширил список лидеров до 10 кинокомпаний". Бюллетень кинопрокатчика.
↑  "«Ирония судьбы-2» показала рекордные сборы. В кино пошли даже те, кто не был там 20 лет". Коммерсантъ.
↑  "«Высоцкий» стал лидером проката. В первый уикенд фильм собрал рекордное количество зрителей". הקומסומולץ המוסקבאי.
↑  "Фильм «Викинг» стал лидером российского проката". RT.
1 2  "«Фильмы хорошо идут, жаль только, что денег не собирают»". Коммерсантъ.
↑  "Сериалы и кризис: что ждет российское телевизионное кино". הד מוסקבה.
↑  לא כולל ערוצים בכבלים ואזוריים
↑  "Карточка фильма «Ирония судьбы. Продолжение»". Бюллетень кинопрокатчика.
↑  "Карточка фильма «Адмиралъ»". Бюллетень кинопрокатчика.
↑  "Карточка фильма «Каникулы строгого режима»". Бюллетень кинопрокатчика.
↑  "Карточка фильма «Высоцкий. Спасибо, что живой»". Бюллетень кинопрокатчика.
↑  ויסוצקי: תודה שאני חי
↑  "Карточка фильма «Курьер из „Рая"»". Бюллетень кинопрокатчика.
↑  "Карточка фильма «Викинг»". Бюллетень кинопрокатчика.
↑  "О компании «Дирекция кино»". Ассоциация продюсеров кино и телевидения. אורכב מ-המקור ב-2017-05-07. נבדק ב-2019-02-18.
↑  "Мосгорсуд заблокировал по антипиратскому закону фильм о Высоцком". Мой район.
↑  "Узнаёшь сестрёнку Ксюшу? Вручение кинонаград MTV-Россия". Газета.Ru.
↑  "«Золотого орла» за операторскую работу получил фильм «Адмиралъ»". רי"א נובוסטי.
↑  "«Адмиралъ» — лучший фильм года по версии MTV". Film.ru.
↑  "Вручение «Ники»: 6 статуэток досталось «Бабе», а Собчак освистали". Mediananny.
↑  "Лауреаты «Жорж 2012»". Жорж.
↑  "Лауреаты «Золотого Орла 2018»: «Салют-7» — лучший фильм года". The Hollywood Reporter.
דין

ערך זה עוסק בנורמה משפטית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דין הוא כינוי לכלל הנורמות המשפטיות החלות במערכת משפטית מסוימת, או לגבי שאלה משפטית מסוימת. כך, למשל "הדין האנגלי" כולל את כלל הנורמות החוקיות החלות בתחום השיפוט של הממלכה המאוחדת, ו"הדין בשאלת הארנונה העירונית" כולל את החוקים, התקנות, הצווים פסקי הדין המהווים תקדים בנושא, והמנהג אם הוא קיים.
הגדרות מצומצמות יותר למונח "דין" בחוק הישראלי, ישנן בסעיף 1 לחוק הפרשנות שלפיו:
"דין" - כל אחד מאלה:
וכן בסעיף 1 לפקודת הפרשנות שלפיו:
"'דין' - לרבות כל אחד מאלה:
הגדרות אלה הן הגדרות טכניות ומצומצמות השונות במקצת מן השימוש הנרחב יותר המקובל במילה בתאוריה המשפטית, וייעודן לפרש חיקוקים המשתמשים במילה דין, כגון סעיף 57ב לפקודת הראיות לפיו "כל דין הוא מן המפורסמות שאינן צריכות ראייה", כאשר הכוונה היא שאת חוקי הכנסת, למשל, אין בעל דין צריך להוכיח.
דושאן שבנטו

דושאן שבנטו (בסלובקית: Dušan Švento, נולד ב-1 באוגוסט 1985 ברוז'ומברוק שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק כקשר. ייצג את הנבחרת הסלובקית ביורו 2016.
קריירת מועדונים

שבנטו החל את קריירת המשחק המקצוענית שלו בשנת 2003, במועדון עיר הולדתו מ.פ.ק. רוז'ומברוק. לאחר שנתיים, חתם במועדון הצ'כי סלביה פראג. שבנטו שיחק בסלביה במשך 4 שנים, במהלכן זכה בשתי אליפויות (2008 ו-2009). במהלך תקופתו בצ'כיה, זומן בשנת 2007, למבחנים בדרבי קאונטי האנגלית, ולאחר מכן עורר עניין בעוד כמה מועדונים אנגליים. אך כאמור, לבסוף נשאר לשחק בסלביה פראג. ב-16 ביוני 2009, שבנטו הצטרף למועדון האוסטרי רד בול זלצבורג תמורת סכום של 2 מיליון אירו. לאחר 5 שנים מוצלחות באוסטריה, בהן זכה ב-2 אליפויות וגביע, שבנטו חתם בקבוצת פ.צ. קלן מגרמניה.
בקיץ 2016 חזר שבנטו לסלביה פראג.
קריירה בינלאומית

ב-15 באוגוסט 2006, שבנטו ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הסלובקית, במשחק ידידות מול נבחרת מלטה. ב-7 באוקטובר 2006, כבש שער בודד במדי הנבחרת, במשחק מוקדמות יורו 2008 מול ויילס.
תארים > מועדונים

הבונדסליגה האוסטרית (רד בול זלצבורג): 2009/2010, 2011/2012
הגביע האוסטרי (רד בול זלצבורג): 2011/2012
ליגת העל הצ'כית בכדורגל (סלביה פראג): 2008, 2009
תארים > אישיים

הכדורגלן הזר הטוב בצ'כיה: 2006
דייוויד וורן

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1925 Groote Eylandt, אוסטרליה 
 פטירה:  19 ביולי 2010 (בגיל 85) מלבורן, אוסטרליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סידני  Launceston Church Grammar School  אוניברסיטת מלבורן  אימפריאל קולג'  Trinity Grammar School 
 מוסדות:  בית ספר גילונג  אימפריאל קולג'  המכון המדעי-טכנולוגי להגנה  מטווח הטילים וומרה  אוניברסיטת סידני  בית הנבחרים של ויקטוריה 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר אוסטרליה (26 בינואר 2002)  מדליית יובל המאה האוסטרלית 
 
דייוויד רולנד דה מיי וורן (באנגלית: David Ronald de Mey Warren;‏ 20 במרץ 1925 – 19 ביולי 2010) היה מדען אוסטרלי, שהמציא את הקופסה השחורה המשמשת להקלטה ותיעוד בתא טייס ומסייעת בחקירת אירועי תאונה אווירית.
חייו

וורן נולד באי סמוך לחופי הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה. הוא למד בטסמניה ובסידני. ב-1935 נהרג אביו בתאונת מטוס במצר בס, כשלא היו כל תיעוד או עדים לאירוע. במהלך לימודיו פיתח וורן תחביב, שהיה משותף לו ולאביו, של בניית מכשירי רדיו, וציוד לשידור והקלטת קול.
ב-1953, כשעבד כחוקר במכון המדעי-טכנולוגי להגנה של אוניברסיטת מלבורן, חקר וורן תאונת מטוס מסוג דה-הבילנד קומט, והגה רעיון של הקלטת השיחות בתוך תא הטייס כדי לסייע לחוקר תאונות אוויריות, במקרי חירום. באותם ימים הוקלטו אמנם פרמטרי הטיסה מתוך המכשירים, אך לא הוקלט מידע קולי - וקשה היה להבין מתוך המידע מה אירע בעת תאונה. כמו כן ניתן היה להשתמש בקופסה רק באופן חד-פעמי, מה שהגביל את השימוש בה והיה יקר מדי בעידן שבו התעופה המסחרית האזרחית פרחה והייתה להמונית.
המצאתו של וורן הייתה פשוטה: הקלטה על גבי סרט מגנטי סטנדרטי שניתן לפיענוח והשמעה באמצעות ציוד רגיל, וכן לשימוש חוזר. ההמצאה שאיפשרה הקלטת מידע בכל טיסה סדירה, הוכיחה עצמה ככלי עזר רב חשיבות לחוקרי תאונות אוויריות. ב-1958 הוזמן וורן לבריטניה להצגת ושכלול המוצר; במהלך טיסה הוא ערך הדגמה של ההקלטה. לאחר תאונת מטוס אוסטרלי ב-1960 (טיסת Trans Australia Airlines Flight 538) קבעה ועדת חקירה שמומלץ מאוד להתקין "קופסה שחורה" בכל הטיסות הסדירות. התקנים אלה הותקנו במטוסי חברות תעופה רבות באוסטרליה, בריטניה וארצות הברית. וורן פרסם את המצאתו באופן מפורט בכתבי עת מדעיים וטכנולוגיים ואיפשר לחברות שונות לייצר "קופסאות שחורות", ללא בקשת תמורה ובלי שרשם פטנט, ובלא הפקת כל רווח מהמצאתו.
במהלך יתרת חייו המקצועיים עסק וורן בכימיה, בחקר דלקים ובחינוך.
מותו

וורן נפטר ב-19 ביולי 2010, בגיל 85, במלבורן.
הנצחתו

ב-20 במרץ 2021, לכבוד יום הולדתו ה-96, גוגל השיק עליו דודל.
דת מאורגנת

האפיפיור פרנציסקוס, ראש הכנסייה הקתולית, אחד מהארגונים הדתיים הגדולים בעולם.
דת מאורגנת היא דת שבה מערכות אמונה וטקסים מאורגנים ומאושרים באופן ריכוזי ורשמי. הדת המאורגנת מתאפיינת בדרך כלל בדוקטרינה (או דוגמה) רשמית, במבנה מנהיגות היררכי או בירוקרטי וחיקוק חוקים והלכות באופן מאורגן ובעלות תוקף רשמי. לדתות מאורגנות לרוב יש גם בית דין דתי.
דת עממית היא דת בה אין הסדרה מוסדית של הפולחן ואין ארגונים המייצגים את הדת.
הגדרה

הפילוסוף האמריקאי וויליאם ג'יימס הגדיר את הדת המאורגנת, או את הפן הארגוני של הדת, כנדבך משני של הדת, הצומח מתוך האמונה הדתית שקיימת לפניו ומכילה אותו.
דת מאורגנת הפכה להיות צורת הפולחן המרכזית בעקבות המהפכה הנאוליתית וצמיחתן של התרבויות החקלאיות הראשונות. דתות ממלכתיות הן סוג של דתות מאורגנות, אך ברוב המדינות הדמוקרטיות מתקיימות מספר דתות מאורגנות, חלקן מוכרות כדת על ידי המדינה וחלקן לא. בשל צורתן המובנית, הסטנדרטית והקלה לשעתוק, דתות מאורגנות זכו להיות הדתות הגדולות בעולם (נצרות, אסלאם, הינדואיזם).
הערות שוליים

↑  William, James (1902). "Lecture II: Circumscription of the Topic". The Varieties of Religious Experience. Arc Manor LLC. pp. 30–31.
דיולה בוביש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוקטובר 1909 קצ'קמט, הונגריה 
 פטירה:  24 בינואר 1972 (בגיל 62) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מידע כללי
 מדינה:  הונגריה 
 ספורט
 ענף ספורט:  היאבקות 
 
דיולה בוביש (בהונגרית: Bóbis Gyula;‏ קצ'קמט, 7 באוקטובר 1909 – בודפשט, 24 בינואר 1972) היה מתאבק אלוף אולימפי, אביה של אילדיקו בוביש, סייפת מדליית כסף אולימפית שלוש פעמים.
קורות חייו

דיולה בוביש החל את קריירת הספורט שלו כשחקן כדורגל ב-Kecskemét TE, ואז הפך למתאבק עבור BVSC בבודפשט. הוא זכה באליפות הלאומית הראשונה שלו ב-1934, ומאז ואילך היה בחזית ההיאבקות ההונגרית במשך שש עשרה שנים. הוא התחרה בשני הסגנונות הן היווני-רומי והן החופשי. ב-1934 הוא זכה באליפות הלאומית הראשונה שלו. בין 1936 לבין 1950 הוא היה חבר בנבחרת הונגריה שלושים ואחת פעמים. הוא השיג את הצלחתו הגדולה ביותר באולימפיאדת לונדון (1948), שם זכה במדליית הזהב מתוך תשעה מתחרים במשקל כבד. בגמר ניצח את ברטיל אנטונסון (אנ') השוודי, שהיה צעיר ממנו ב-12 שנים.
לאחר פרישתו, הוא עבד כפקיד רכבות הונגריה (מ.א.ב) . בשנת 1971 קיבל את אות ההצטיינות של פדרציית ההיאבקות הבינלאומית (FILA).
הישגיו

אלוף אולימפי:
בסגנון חופשי, משקל כבד: 1948, לונדון
אליפות עולם מקום 2:
סגנון יווני-רומי, משקל כבד: 1950, סטוקהולם
אלוף אירופה כפול מקום 3
בסגנון חופשי, משקל כבד: 1937, מינכן
יווני-רומי, משקל כבד: 1939, אוסלו
אליפות אירופה מקום רביעי:
בסגנון חופשי, משקל קל: 1946, סטוקהולם
עשרים ואחת פעמים אלוף הונגריה:
יווני-רומי, קל משקל: 1934
יווני-רומי, משקל כבד: 1935, 1938, 1939, 1940, 1946, 1947, 1948, 1950
משקל קל כבד בסגנון חופשי: 1942, 1943
משקל כבד בסגנון חופשי: 1935, 1936, 1937, 1938, 1939, 1940, 1946, 1947, 1949, 1950
אלוף קבוצתי הונגריה חמש פעמים:
יווני-רומי: 1934, 1935, 1946, 1948, 1950)
הנצחה

בשנת 2001 ברובע 17 של בודפשט נקראו על שמו כיכר,
כיכר ואולם אימונים בקצ'קמט.
לוח זיכרון ב-Kristinaváros (5-7 Mátray u.)
פרסים והוקרה

עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה העממית ההונגרית (1951)
ספורטאי מצטיין של הרפובליקה העממית ההונגרית (1951)
לקריאה נוספת

לאסלו הווש: ספר הזהב של הספורט ההונגרי - בודפשט, 1982 - מסת"ב 9632535723
Endre Kahlich – László Gy Papp – Zoltán Subert: המשחקים האולימפיים 1896–1976 – בודפשט, 1977 – מסת"ב 963253526x
Révai új lexikona III. (הלקסיקון החדש של רוואי).
László Lukács – György Szepesi: 112. ההיסטוריה של מדליות הזהב האולימפיות של הונגריה – בודפשט, 1980 – מסת"ב 9632535537
אלופי המדינה בהיאבקות בהונגריה (PDF)
תמונה מאת דיולה בוביש
הפרופיל של דיולה בוביש באתר האינטרנט של MOB
אלופי המדינה בהיאבקות ההונגרית (PDF)
Nándor Heltai : איש הרנסאנס. דיולה בוביש הוא האלוף האולימפי הראשון מקצ'קמט ; מעגל החברים האולימפיים של Gyula Bóbis של Kecskemét, 2010
הערות שוליים

↑  Korábban Zöld Sándor tér
לוח הזיכרון שלו ב-Kristinaváros (5-7 Mátray u.)
דונלד גלייזר

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1926 קליבלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בפברואר 2013 (בגיל 86) ברקלי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Donald Arthur Glaser 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונטן ויו 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב  תיכון קליבלנד הייטס 
 מנחה לדוקטורט:  קארל דייוויד אנדרסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת מישיגן 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1960)  מדליית אליוט קרסון (1961)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מלגת גוגנהיים 
 בן או בת זוג:  Ruth Bonnie Thompson  Lynn Bercovitz 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 בנה את "תא הבועות".
 
דונלד ארתור גְלֶיְיזֶר (באנגלית: Donald Arthur Glaser; ‏21 בספטמבר 1926 - 28 בפברואר 2013 בקליבלנד שבאוהיו) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1960.