stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויסלה (כלב)

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  הונגריה
 שימושים:  ציד ולוויה
 קבוצה:  כלבי ציד
 תכונות
 משקל:  22-30 ק"ג
 גובה כתפיים:  53-63.5 ס"מ
 גובה:  58 ס״מ 
 תוחלת חיים:  13-14 שנים
 אופי:  כלב ציד רב תחומי: גילוי, הצבעה והבאת הציד לצייד (שילוב תכונות של סטר, פוינטר גרמני ורטריבר). נמרץ, נאמן ומסתגל בקלות לחיי משפחה. נבחן, אך אינו כלב תוקפן. היפראקטיבי, גם בגיל מבוגר.
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  קיימות שתי גרסאות של הגזע הנבדלות זו מזו רק בסוג הפרווה, אבל מוכרות כגזעים נפרדים: ויסלה חלק שיער וויסלה בעל שיער מסומר (נדיר מאוד מחוץ להונגריה). צבעי הפרווה הם: חום-זהבהב, ייתכנו כתמים לבנים קטנים על החזה ובגרון אך מעל 5 ס"מ נחשב כתכונה לא תקנית לפי התקן הרשמי ב Fci Standard.
 
ויסלה הונגרי
ויסלה (בהונגרית: Magyar Vizsla, מבוטא כ-"ויז'לה") הוא גזע של תת המין כלב הבית.
הוויסלה הוא כלב הלאום ההונגרי, ופירוש השם בהונגרית הוא מצביע.
היסטוריית הוויסלה

במאה ה-9 הגיעו לאירופה שבטי המגיארים, שלימים הפכו לעם ההונגרי, מלווים בכלביהם.
כלבי הציד שלהם הוכלאו עם הכלבים המקומיים, וצאצאיהם היוו את הבסיס לפיתוח הוויסלה.
בעלי האחוזות ההונגריים, שפיתחו את הצייד כתחביב, גילו שהוויסלה עונה על כל צורכיהם והמשיכו לטפח ולשמר את גזע הוויסלה.
ניתן למצוא ציורים, ותחריטים של ויסלה באומנות העתיקה של העם ההונגרי כבר במאה העשירית.
הוויסלה היה מוזכר גם בכתבי יד במאה ה-14, בהם הוא מתואר כעוזרו האישי של הבזייר (בזיירות היא אמנות השימוש בבזים או בדורסי יום חזקים אחרים לציד עופות ויונקים).
במלחמת העולם הראשונה כלבי הוויסלה השתתפו בתור מעבירי מידע- הם היו מעבירים חבילות, מודעות ומכתבים מהחיילים בקו האש למפקדים בבסיסי הפיקוד.
משפחות אצולה הונגריות שנמלטו מפני הכיבוש הרוסי ב-1945 לארצות אחרות באירופה ובאמריקה, הבריחו איתן את כלביהן וכך הצילו את הגזע מהכחדה והכירו אותו לעולם.
בשנת 54׳ הוקם מועדון הגזע הראשון בארה״ב ובשנת 1960 הוא הוכר כמועדון הגזע הרשמי.
הגידול והטיפוח של הגזע בארץ החל רק בשנות ה-70 ויותר מאוחר אף החלו להשתמש בו ככלב הצלה בזכות חוש הריח המפותח שלו ואהבתו לבני אדם.
מבנה כללי

לכלב זה אין ריח גוף, גם לאחר מקלחת. הוא משיר שיער. רגיש לרעשים חזקים וגם בעבר קצצו את זנבו למניעת פציעתו בשדה בשעת הציד. תופעת נטילת ידי אדם בפה מוכרת בגזע, משמעותה נתינת "נשיקה".
מבנה גזע הוויסלה אתלטי, שרירי, רזה ואנרגטי והגזע מתמיד להרשים את בעליו.
איווטי סנגלו

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1972 (בת 52) ז'ואזיירו, ברזיל 
 שם לידה:  Ivete Maria Dias de Sangalo 
 שם במה:  Veveta 
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 סוגה:  מוזיקת פופ, פאנק, רגאיי, למבדה
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 בן או בת זוג:  Davi Moraes (10 באוקטובר 2002–30 בספטמבר 2004) 
 פרסים והוקרה:  Latin Grammy Award for Best Portuguese Language Roots Album (2021)  Prêmio da Música Brasileira 
 www.ivetesangalo.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
איווטי בהופעה
איווטי מריה דיאז דה סנגלו (בפורטוגזית: Ivete Maria Dias de Sangalo Cady; נולדה ב-27 במאי 1972) היא זמרת-יוצרת ברזילאית השרה בסגנון אשה (AXE). פרצה לתודעה כזמרת בלהקת בנדה אווה. בקריירת הסולו שלה מכרה 12 מיליון העתקים והפכה לאחד הסמלים של המוזיקה הברזילאית.
קורות חייה

סנגלו נולדה בעיר ז'ואזיירו במחוז באהיה למשפחה של מוזיקאים, והתחילה לשיר עוד כילדה בבית ספר. כשהייתה בת 16 נפטר אביה מהתקף לב ואחיה נהרג בתאונת דרכים. עם מות האב, החלה סנגלו לעבוד כדוגמנית ומוכרת בחנות בגדים בסלבדור, כדי לסייע בפרנסת המשפחה.
בגיל 16 החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בהופעות בברים קטנים. ההופעה הראשונה שלה נערכה בבר קטן בסלבדור שבו הופיעה גם אחותה. לאחר מכן הופיעה במחוז באהיה, ובפרנמבוקו.
1993-1998: סולנית בלהקת בנדה אווה

סנגלו שבה לסלבדור, והוזמנה להשתתף באירוע בעיר מורו דו שפאו. שם הכירה את המפיק ג'ונגה קוניה, המייסד של בלוקו אווה. היא הפכה לסולנית להקת בנדה אווה, והוציאה איתה 6 אלבומים שנמכרו ביותר מ-5 מיליון עותקים.
בשנת 1997 הלהקה נכנסה להיסטוריית המוזיקה הברזילאית עם השקת האלבום Banda Eva Ao Vivo, אשר מכר למעלה מ-2 מיליון עותקים. הלהקה הפופולרית הופיעה 30 הופעות בחודש. ב-1998, לקראת סוף דרכה בבנדה אווה, סנגלו החליפה את שושה בהנחיית תוכנית הטלוויזיה שלה.
1999-2005: קריירת סולו

קריירת הסולו של סנגלו החלה ב-1999. בחודשים אפריל עד יוני של אותה שנה היא הקליטה את אלבום הסולו הראשון שלה, Ivete Sangalo.
האלבום הוכתר כדיסק זהב ב-1999 עם מכירות של מעל ל-100 אלף עותקים. היקף המכירות גדל כאשר השיר הרומנטי Se Eu Não Te Amasse Tanto Assim נכלל כאחד השירים בטלנובלה Uga Uga של רשת Globo. עם יציאת האלבום החליטה סנגלו שסיבובי ההופעות שלה יחלו תמיד בעיר סלבדור.
בשנת 2001 הושק האלבום Festa, ששיר הנושא שלו הפך להמנון נבחרת ברזיל בכדורגל למונדיאל 2002.
היא הוזמנה להשתתף כזמרת אורחת באלבום של Roupa Nova, אחת הלהקות המצליחות בברזיל באותה תקופה. באותה שנה נפטרה גם אימה של איווטי.
2006-2008: DVD באצטדיון המרקנה

בשנת 2006 זכתה בפרס הזמרת הטובה ביותר של Band Folia, תוכנית טלוויזיה המסקרת את הקרנבלים בבאהיה וברסיפה.
כמו כן, זכתה גם בתואר Dodô e Osmar הנחשב לאוסקר הקרנבל (בתואר זה זכתה 8 פעמים ברציפות).
בקרנבל בסלבדור של אותה השנה, ביצעה סנגלו דואט עם הזמר בונו, סולן להקת U2. ביוני השתתפה סנגלו בפסטיבל "רוק בריו" שהתקיים בליסבון, והופיעה גם בגרמניה.
ב-16 בדצמבר הקליטה הזמרת באצטדיון המראקנה את אלבום ההופעה השני שלה. להופעה הגיעו כ-50,000 צופים, והשתתפו בו גם הזמרים הבאים: Samuel Rosa, Saulo Fernandes (Banda Eva), Durval Lelys (Asa de Águia), MC Buchecha e o Alejandro Sanz.
הדיסק הושק במרץ 2007 והשיג מכירות של 120 אלף עותקים ביום ההשקה. בתוך חודש הקלטת והתקליטור ביחד נמכרו ב-220 אלף עותקים. זה התקליטור הנמכר ביותר בברזיל - למעלה ממיליון עותקים, נכון ל-2012.
ב-2008 הופיעה הזמרת במופע הפתיחה של פסטיבל "רוק בריו" שהתקיים בליסבון בפעם השלישית, והופיעה גם במופע הפתיחה של הפסטיבל שהתקיים במדריד בפעם הראשונה. באותה השנה הוציאה את אלבום הילדים "Veveta e Saulinho" ביחד עם סולן להקת בנדה אווה, סאולו פרננדס.
2008-2009: תקופת ההריון ודיסק חדש Pode Entrar

ביוני 2009, בעודה בהריון, השיקה הזמרת את הדיסק העשירי שלה, Pode Entrar. הדיסק הוקלט בביתה, והציג את הזמרת בצורה יותר אינטימית. הדיסק הושק גם בגרסת ה-DVD שלו עם הופעות מיוחדות של זמרים אורחים וביניהם מריה בטניה, קרליניוס בראון, לולו סנטוס ועוד.
במקביל לקריירת השירה, הזמרת השיקה קו אופנה עם הלוגו שלה בשיתוף פעולה עם רשת החנויות Riachuelo .
סנגלו מכרה את מספר קלטות ה-DVD הגבוה ביותר בברזיל בשנת 2007. השיר "Berimbau Metalizado" היה הראשון שקיבל הכרה כסינגל זהב עם 50 אלף הורדות.
מ-2010: הופעה חיה בניו יורק וקריירה בינלאומית

ההופעה הראשונה בארצות הברית ב-4 בספטמבר 2010 אמורה הייתה לקדם את הקריירה הבינלאומית שלה. כחודשיים לפני ההופעה הודיעה הזמרת שאזלו הכרטיסים להופעה במדיסון סקוור גרדן. אלבום ההופעה בניו יורק הושק ב-7 בדצמבר על ידי Universal Music. באלבום השתתפו מספר זמרי אורח: חואנס, סאו ג'ורג'י, דייגו טורס ונלי פורטדו.
בשנת 2016 הוציאה ביחד עם קאלום סקוט סינגל חדש כשיר הנושא הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו (2016).
חיים אישיים

ב-2 באוקטובר 2009, לאחר קשר של שנתיים עם בן זוגה התזונאי דניאל קאדי, היא ילדה את בנם מרסלו. מאז הלידה התגורר הזוג בדירתה של איווטי בסלבדור. ב-2010 נישאו השניים.
סמל קריית הוותיקן

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  קריית הוותיקן 
 תאריך אימוץ:  7 ביוני 1929 
 התקנים
 מגן:  אדום, שני מפתחות זהב וכסף מוצלבים בסאלטייר, כתר האפיפיור מעל
 
סמל קריית הוותיקן הוא מגן אדום, שעליו שני מפתחות המונחים בצורת צלב אלכסוני (סאלטייר) ומעליהם כתר. הסמל משמש את האפיפיור, את הקוריה ואת קריית הוותיקן.
המפתחות מסמלים את מפתחות גן העדן של פטרוס, אותן קיבל מישו. צבעי המפתחות, האחד זהב והשני כסף, מסמלים את הכוח שניתן לכנסייה הנוצרית לקרב ולהרחיק. הצלב המוזהב בראש הכתר מסמל את צליבת ישו. הכתר האפיפיורי (הטיארה) מסמל את שלושת תפקידי האפיפיור:
הרועה הראשי של צאן מרעיתו – הקהילה הנוצרית.
המורה העליון של עיקרי הדת הנוצרית.
כהן הדת העליון של הכנסייה הנוצרית.
קלאוס יוהאניס

קלאוס ורנר יוהאניס (בכתב לטיני: Klaus Werner Iohannis, במקור הגרמני – Johannis, נולד ב-13 ביוני 1959 בסיביו) הוא פוליטיקאי רומני, שכיהן כנשיא רומניה מ-21 בדצמבר 2014 עד 2025.
קלאוס יוהאניס, בן למיעוט הגרמני הסקסוני מטרנסילבניה, כיהן בעבר כראש העיר סיביו החל משנת 2000. בשנת 2014 נבחר ליושב ראש המפלגה הלאומית ליברלית ולמועמד לנשיאות רומניה מטעם "הברית הנוצרית ליברלית" (ACL) (המורכבת מהמפלגה הלאומית ליברלית והמפלגה הדמוקרטית ליברלית). אחרי בחירתו לנשיא שינתה ברית זו את שמה ל"מפלגה הלאומית ליברלית". בהכשרתו הוא מורה לפיזיקה.
ביוגרפיה

קלאוס יוהאניס נולד בשנת 1959 בעיר סיביו, כבנם של גוסטב היינץ יוהאניס, במקצועו טכנאי במפעל, ואשתו סוזאנה, אחות במקצועה. הם בני המיעוט הסקסוני-טרנסילבני והדת הנוצרית לותרנית. תיעוד על אבות משפחת יוהאניס נמצא עוד במאה ה-16 בעיירה צ'יסנדייה בטרנסילבניה. שם המשפחה נכתב בכתיב השגוי Iohannis במקום המקור הגרמני Johannis בגלל החלטה שרירותית בזמנו של פקיד משרד הפנים (אנ') הרומני. אמו של יוהאניס היא בת למשפחה סקסונית-טרנסילבנית מן היישוב בראדו על יד סיביו. ביישוב זה בילה יוהאניס חופשות ילדות אצל סביו.
יוהאניס למד פיזיקה באוניברסיטת באבש-בויאי (אנ') בעיר קלוז'. בתום לימודיו עבד כמורה לפיזיקה במספר בתי ספר - בעיר אגניטה ואחר כך בסיביו והחל משנת 1989 בתיכון על שם סמואל פון ברוקנטל בעיר. בשנת 1997 התמנה כסגן מפקח כללי של מערכת בתי הספר בסיביו ובשנים 1999–2000 כיהן כמפקח כללי של בתי הספר במחוז.
הקריירה הפוליטית

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
בשנת 1990 הוא הצטרף לפורום הדמוקרטי של הגרמנים ברומניה (אנ') (FGDR). החל משנת 1997 נבחר למועצת מנהל החינוך של הפורום בטרנסילבניה והחל משנת 1998 נבחר למועצה המקומית שלו בעיר הולדתו סיביו. בשנים 2002–2013 כיהן יוהאניס כיושב ראש הפורום הדמוקרטי של הגרמנים ברומניה.
הקריירה הפוליטית > ראש העיר סיביו

בשנת 2000 היה יוהאניס מועמד הפורום בבחירות לראשות העיר סיביו. אף על פי שהמיעוט הגרמני בעיר סיביו ירד באותה תקופה ל-1.6% בלבד, עקב ההגירה למולדת ההיסטורית, גרמניה, יוהאניס זכה ברוב - 69.18% מהקולות. הוא היה ראש העיר הגרמני הראשון ברומניה אחרי אלפרד דר שכיהן כראש העיר סיביו בשנים 1940–1945. הוא נבחר שוב ב-2004 עם 88.7% מקולות המצביעים. ב-2008 נבחר בשלישית עם 87.4% מהקולות וב-2012 עם 78.4% מהקולות.
לאורך כהונתו כראש עיר, הצליח יוהאניס לקדם את שיקום תשתיות העיר, את שיקום המרכז ההיסטורי וצמצם את היקף הביורוקרטיה המוניציפלית. בתקופתו הצליח להחזיר לסיביו את מקומה כאחד היעדים התיירותיים החשובים של רומניה. הוא יצר מגעים עם משקיעים זרים רבים לצורך פיתוח מיזמים בעיר. בשנת 2007 סיביו הייתה "בירת התרבות של אירופה" יחד עם העיר לוקסמבורג. שיתופן של שתי הערים במעמד זה נוצר הודות לעובדה שרבים מהסקסונים הטרנסילבנים שהתיישבו במאה ה-13 בטרנסילבניה באו מאזור לוקסמבורג. ב-4 בנובמבר 2005 הארגון אירולינק - מזון דה ל'ארופ" (Eurolink - Maison de l'Europe) בחר ביוהאניס ל"אישיות השנה בעד רומניה אירופית".
הקריירה הפוליטית > יושב ראש המפלגה הלאומית ליברלית ומועמד לנשיאות, 2014

בשנת 2013 הצטרף יוהאניס למפלגה הלאומית ליברלית, בעידודו של מנהיג המפלגה, קרין אנטונסקו. 
אחרי שבשנת 2009 הועלה שמו כמועמד לראשות הממשלה אך המועמדות נפסלה על ידי הנשיא טראיאן בססקו, ובשנת 2013 התפרקה הקואליציה בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למפלגה הלאומית ליברלית, בין השאר גם בגלל סירוב המנהיג של הראשונה, ויקטור פונטה למנות את יוהאניס כשר בממשלה, ב-28 ביוני 2014 נבחר יוהאניס ליו"ר המפלגה הלאומית ליברלית במקום קרין אנטונסקו ואחר כך למועמד לנשיאות רומניה בבחירות בנובמבר 2014. לאורך מסע הבחירות התמקד בהבטחות להיאבק בשחיתות ולערוך רפורמה במערכת המשפט. סיסמתו היא "רומניה של הדברים העשויים היטב".
בסיבוב הראשון ב-2 בנובמבר 2014 יוהאניס זכה ב-30.37% מקולות הבוחרים, במקום השני אחרי המועמד הסוציאל-דמוקרטי, ראש הממשלה ויקטור פונטה, שזכה ב-40.44% מהקולות. בסיבוב השני (שהתקיים ב-16 בנובמבר) הוא הפתיע את הסקרים שניבאו ניצחון ליריבו ויקטור פונטה וזכה במירב הקולות (54.50%) ונבחר לנשיא המדינה.
בראש מטה הבחירות שלו עמד המנהיג הדמוקרט-ליברלי וסילה בלאגה שניהל פעמיים בעבר בהצלחה את מטה הבחירות של הנשיא טראיאן בססקו. יוהאניס קיבל עודף קולות גם הודות לאזרחים הרומנים המתגוררים בחו"ל. בשני סיבובי הבחירות השתתפותם בבחירות בשגרירויות הרומניות השונות התנהלה בתנאים קשים תוך היווצרות תורים ארוכים וזמן המתנה של שעות רבות. בכמה מקומות לא כל הממתינים בתורים הצליחו להגיע לקלפי ולהצביע. הכישלון בארגון הבחירות בחו"ל גרם בקרבם זעם נגד ראש הממשלה פונטה.
הקריירה הפוליטית > נשיא רומניה

טקס השבעתו התקיים ב-22 בדצמבר 2014. יוהאניס עומד להיות הנשיא החמישי של רומניה. במזרח אירופה הפוסט-קומוניסטית היו עוד נשיאים בני המיעוט הגרמני, כמו רודולף שוסטר, צאצא לקהילת הציפסרים, בסלובקיה או בני שורשים גרמנים כמו נשיאי הונגריה פרנץ מאדל ופאל שמיט.
בבחירות לנשיאות בשנת 2019 זכה יוהאניס במקום הראשון בסיבוב הראשון של הבחירות  ואחר כך ניצח ניצחון מוחץ בסיבוב השני מול מועמדת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, עד לא מזמן ראש הממשלה, ויוריקה דנצ'ילה, כשתמכו בו 66.09% מהמצביעים.
יוהאניס הואשם במדיה באחריות העיקרית למשבר הפוליטי ברומניה ב-2021. בנובמבר 2021 בתמיכתו הקימה המפלגה הלאומית-ליברלית קואליציה חדשה עם יריבתה  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שאותה תקף הנשיא בעבר. הברית "הצילו את רומניה" נאלצה לעזוב את הממשלה. הקולאציה החדשה שצירפה אליה גם את האיחוד הדמוקרטי של ההונגרים הקימה ממשלה בראשות ניקולאיה צ'וקה. בעקבות צעד זה מתחו רבים ביקורת על יוהאניס, והביעו חשש שקואליציה זו תוביל לשחיתות, נפוטיזם ולהתחזקות מפלגות הימין הקיצוני ברומניה.
ב-10 בפברואר 2025 הודיע יוהאניס על התפטרותו מתפקיד נשיא רומניה על מנת ש"לא ליצור רומניה מפולגת". איליה בולוז'אן יושב ראש הסנאט הרומני, צפוי למלא את מקומו כנשיאה בפועל של רומניה עד לקיום הבחירות. התפטרותו של יוהאניס תיכנס לתוקפה ב-12 בפברואר 2025.
הקריירה הפוליטית > חייו הפרטיים

הוריו היגרו בשנת 1992 לגרמניה והתיישבו בעיר וירצבורג. יוהאניס נשוי החל משנת 1989 עם כרמן יוהאניס, לבית לזורקה, מורה לאנגלית במכללה הלאומית על שם גאורגה לאזר בסיביו. היא בת למשפחה רומנית מטרנסילבניה נאמנה לנצרות היוונית-קתולית.
פרסים ואותות כבוד

2006 - צלב הפדרלי להצטיינות של גרמניה, בשנת 2014 בדרגת קצין
2007 - אביר המסדר הלאומי "כוכב רומניה"
2008 - מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי
2009 - מסדר ההצטיינות של לוקסמבורג, בדרגת קצין
2009 - הצלב הגדול מכסף להצטיינות - של אוסטריה
2009 - קצין מסדר הכתר הבלגי (אנ')
2010 - מדליית כבוד מטעם פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה
2010 - מסדר ההצטיינות הלאומי של רומניה (אנ'), בדרגת אביר
2014 - מדליית "כוכב הכבוד" של הסקסונים הטרנסילבנים
הערות שוליים

↑  Klaus Iohannis: „Pentru a scuti România de această criză, demisionez din funcția de președinte al României”, www.digi24.ro, ‏2025-02-10 (ברומנית)
| נשיאי רומניה |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה (1974–1989) | ניקולאה צ'אושסקו |   |
| רומניה (מאז 1989) | יון איליאסקו • אמיל קונסטנטינסקו • יון איליאסקו • טראיאן בססקו • קלאוס יוהאניס |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810679637105606  GND: 106274649X  ISNI: 0000 0004 4774 1084  LCCN: nb2015016913  NKC: jo20181011381  NTA: 424292602  SUDOC: 241566371  VIAF: 315535975   WorldCat (עם VIAF): 315535975 
קלאוס יוהאניס בביקורו בישראל עם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין, מרץ 2016
ביאריץ

נמל הדייגים בביאריץ
"החוף הגדול" בביאריץ
סלע הבתולה -Rocher de la Vierge בביאריץ, עם פסל המדונה עם התינוק
ביאריץ ׁ(בצרפתית: Biarritz, בבסקית: Biarritz או Miarritze, באוקסיטנית גסקונית: Biàrritz) היא עיירה בצרפת, במחוז הפירנאים האטלנטיים בחוף האוקיינוס האטלנטי, במפרץ ביסקאיה. העיירה משתייכת לחבל ההיסטורי הגדול של אקוויטניה ובפרט, לאזור לפורדי (לאבור) שבארץ הבסקים הצרפתית או הצפונית. היא ידועה כעיר-קיט, מן היוקרתיות שבחוף האטלנטי הצרפתי. לאוקיינוס יש במקום הזה גלים עזים ולכן האתר מבוקש מאוד על ידי חובבי גלישת גלים.
תושב של ביאריץ נקרא בצרפתית ובגסקונית "ביארו" (biarrot), בבסקית "מיאריזטר" (miarriztar) .
סיסמת היישוב היא: "יש לי הרוחות, הכוכבים והים" (J'ai pour moi les vents, les astres et la mer)
השם

ייתכן כי מקור השם של העיר הוא בסקי:Biarritz או Miarritze, אולי קשור לשורש הבסקי berarr, הבא מ belharr = דשא.
במקרה זה, biarritz עם הסיומת הלוקטיבית -itz מקבל משמעות של "מקום עם דשא". שתי הצורות Biarritz ו Miarritze מוכרות על ידי האקדמיה הבסקית מחבל הבסקים בספרד.
בימי הביניים פוגשים לראשונה את השם, תחת הצורות: Bearridz, (1231) Bearrits ,(1186) 'Bearidz ‏ (1338),
'Bearritz ‏(1498), Sanctus Martinus de Biarriz ‏(1689)
השערה אחרת מיחסת את השם לאנתרופונים "בן של ביאר" Beiarriz, אם כי לא ידוע על שם פרטי Beiar, ושם היישוב הופיע בימי הביניים כ-Bearritz ולא Beiarritz. יש התומכים במוצא הגרמאני של השם, לפי דוגמאות שנמצאו בגליסיה: למשל, היישוב Santa Maria de Beariz שגרסאות ישנות של שמו היו - Viarici, Uiarici ,Uiariz ,Beariz.
אלו קשורים לשם הגרמאני Viaricus, שבו via בא מ-wig = מלחמה, קרב, ו ricus בא מ reiks = עוצמה. לפי השערה זו, הסיומת itz בטופונימים בסקים מקורה ב-reiks הגרמאני. כך למשל בטופונימים Utitz, Oritz ,Alderitz מנווארה. לפי תאוריה זו ייתכן שמקור השם Biarritz זהה למקור השם הגליסיאני Beariz ששורשיו ב"אחוזת של ויאריקוס" (uilla Viarici).
שמות דומים מוצאים לא רק בגליסיה - Santa Magdalena de Baariz, אלא גם בפורטוגל - Viariz.
גאוגרפיה

ביאריץ נמצאת בדרום מערבה של צרפת, לא רחוק מהגבול עם ספרד ומהחוף הבסקי, במפרץ ביסקאיה או המפרץ הגסקוני.
היא גובלת בצפון עם אנגלט, בדרום עם בידאר, ובדרום-מזרח עם ארבון וארקאנג.
הכף סן מרטן, הנשלט על ידי מגדלור, מציין את הגבול בין החוף החולי בצפון, המתחיל בחוד הקיצוני של המחוז ז'ירונד והמסתיים באנגלה, ובין החוף המבוקע בפאלזות של ארץ הבסקים בדרום.
העיר בנויה על שורה של גבעות לאורך החוף. ממנה יורדים ישירות אל ערוצים וחופי חול כמו "החוף הגדול", "חוף הבסקים" או "נמל הדייגים".
הידרוגרפיה

היישוב נחצה על ידי תעלת אצ'ינצ'ה (Atxinetxe) הנשפכת, אחרי שחצתה את אנגלט, אל נהר אדור בבאיון.
אקלים

הודות לעמדתו הגאוגרפית כמו מעין "אמפיתיאטרון" השוכן מול האוקיינוס, חשופה ביאריץ לרוחות מן הים. החורפים נעימים וחום הקיץ הוא מתון. התנאים האטרקטיביים האלה של האקלים הקנו ליישוב, החל משנת 1912, מעמד של עיירה הידרותרמאלית ואקלימית.
מצב הרוחות מושפע משלושה גורמים עיקריים: האוקיינוס האטלנטי, הרי הפירנאים והבריזות המקומיות.
הרוחות מן הים, השולטות, מביאות לחות ואוויר צח בימי הקיץ וממתנות את מזג האוויר בחורף.
הרוחות החמות הבאות מן הדרום נוצרות על ידי אפקט של פן. אכן, אוויר המגיע מכיוון ספרד מאבד את לחותו תוך כדי חציית הפירנאים ומתחמם מחדש תוך כדי ירידה בגובה. בחורפים העיירה נחשפת לטמפרטורות גבוהות לעומת שאר שטח צרפת. ממוצע הטמפרטורות בחורף הוא בסביבות 8°C ובקיץ בסביבות C°20.
הגשמים על החופים הבסקים הם בדרך כלל קצרים, פרט למקרים של סופות חורפיות. לאלו אופי של ממטרים סוערים וקצרים.
טמפרטורת שיא בחורף: -12.7 °C ב 16 בינואר 1985
טמפרטורת שיא בקיץ: +40.6° °C ב-4 באוגוסט 2003
המספר הממוצע של הימים עם שלג: 3
המספר הממוצע של ימים עם סופות רעמים: 34
המספר הממוצע של הימים עם ערפל:30
המספר הממוצע של ימים עם כפור בשנה: 17
דמוגרפיה

בשנת 2009 אוכלוסיית העיירה מנתה 25,397 תושבים.
דמוגרפיה > שפות

מבחינת ההשתייכות הלשונית המקורית ביאריץ והיישובים הסמוכים אנגלה ובאיון מהווים סלע מחלוקת בין חסידי התרבות האוקסיטנית הגסקונית ובין חסידי התרבות הבסקית.
בנוסף לבסקית, בני האזור דיברו גסקונית, כפי שמעיד האטלס הבלשני של גסקוניה משנות 1954–1966 והמחקרים על גבולות תפוצת השפה הבסקית שבוצעו על ידי לוסיין בונפרטה בשנת 1863.
החל מהמאה ה-20 השפה הצרפתית הפכה לשפת הרוב.
אחרי שנות ה-90 של המאה ה-20 המדיניות התרבותית של מועצות העיר הכריזה על התרבות הבסקית כתרבותה המובילה של העיר וקידמו אותה.
חלוקה מנהלית > הקנטונים של ביאריץ

לפי פול רמון, ביאריץ הייתה בשנת 1790 עיר הבירה של קנטון בתוך המחוז "איסטאריץ" (Ustaritz), וכלל את היישובים אנגלט (Anglet), ארקאנג (Arcangues), באסוסיארי (Bassussarry) וביאריץ.
בשנת 1863 ביאריץ הייתה חלק מן הקנטון באיון-צפון-מערב (Bayonne-Nord-Ouest).
בימינו היא בירת הקנטונים ביאריץ-מערב וביאריץ-מזרח.
חלוקה מנהלית > הקהילה החוף הבסקי-אדור

החל משנת 1999 ביאריץ היא חלק מקהילה בין-קומונלית משותפת communauté d'agglomération Côte Basque-Adour יחד עם עוד 4 יישובים: אנגלט, (Anglet), באיון (Bayonne), בידאר (Bidard) ובוקו (Boucau). שני היישובים האחרונים הצטרפו אליה בשנת 2011.
היסטוריה > התחלותיה

ביאריץ היה החל מן המאה ה-11 כפר קטן של דייגי לווייתנים. זאת הסיבה שבסמל היישוב נראית סירה גדולה של דייגי לווייתנים. הכפר כלל שני מוקדי התיישבות: אחד בשכונת הכנסייה סן מרטן והשני בנמל הדייגים או הנמל הישן (פור וייה Port Vieux), המוגן על ידי טירת בלה (château de Belay) או פראגוס.( Ferragus). האוכלוסייה היא ממוצא גסקוני ובסקי. יש מחלוקות לגבי השאלה לאיזו משתי האתניות זכות הבכורה. המגדלור נבנה בשנת 1650.
עד 1790 ביאריץ היה מבחינה מנהלית חלק מן המחוז הבסקי לאבורי.
ויקטור הוגו ביקר בו בשנת 1844 והתרשם מאוד מיופיו. אולם הביע חששות כבדים כי המקום עלול בעתיד להפוך לעיירת קיט, כפי שאכך קרה.
היסטוריה > המאה ה-19 וה"בל אפוק"

אחרי 1784 הרחיצה בים הייתה באופנה ובשנת 1808 בימי מסעו בספרד, נפוליאון בעצמו ניצל לשם כך את שהותו בביאריץ.
ב-1854 הגיעה לעיר למשך חודשיים הקיסרית אז'ני, אשתו של נפוליאון השלישי. גם היא הוקסמה מהמקום והחליטה להקים בה מושב נופש. בעלה בנה כאן בשבילה ארמון. מאז התחילו לנהור לעיר זה אחר זה כל המונרכים של אירופה, לרבות המלכה ויקטוריה (ב-1889) ואדוארד השביעי מלכה של בריטניה (אחרי 1906), מלך ספרד, אלפונסו השלושה-עשר, מלכי בלגיה, פורטוגל ווירטנברג, הקיסרית אליזבט ("סיסי") של אוסטרו-הונגריה, לורדים בריטים וגרנדים מספרד. היישוב שמנה בשנת 1800 כ-200 תושבים, הפך בשלהי המאה ה-19 לעיירת נופש פורחת שארחה בימי הקיץ כ-10,000 מבקרים. ביאריץ התגאה אז בכינוי "מלכת החופים וחוף המלכים". באוקטובר 1868 במהלך תחרויות השיט, על סיפון הספינות "שמואה" ו"ארגוס" התארחו הקיסרית אז'ני ובנה, הנסיך לואי נפוליאון בונפרט. גם אוטו פון ביסמרק בא לעיר בספטמבר 1865 כדי לפגוש את נפוליאון השלישי מתוך תקווה שצרפת תתמוך בשאיפות הפרוסיות.
בדצמבר 1892 מלכת סרביה, נטליה אוברנוביץ', חנכה את אבן הפינה של הכנסייה האורתודוקסית בעלת הכיפה הכחולה, שנפתחה לאחר מכן ביוני 1893. באותה תקופה העיירה הפכה למעין מכה של האריסטוקרטים הרוסים.
ולדימיר נבוקוב מתאר חופשה על חוף הים של ביאריץ לפני מלחמת העולם הראשונה בספרו דבר, זיכרון.
היסטוריה > במאה ה-20

לפי תכנון האדריכל לגארד הוקמו מרחצאות מלח, שניזונו ממכרות המלח מבריסקוס. תעלות תת-קרקעיות הובילו לביאריץ מים בעלי תכולה מוגברת (פי 10 יותר ממי הים) של מלח. מרחצאות אלה נסגרו אחרי שנת 1953 והוחרבו כליל על ידי הרשויות.
בשנת 1894 נחנכה בביאריץ החנות הגדולה "ביאריץ בונר" (Biarritz Bonheur) שהורחבה פעמיים - (ב-1911ו
1930. היא קיימת עד ימינו ונחשבה לתקופה ארוכה ל"מקדש חיי המותרות והאופנה". בהתחלת המאה ה-20 כל עובדיה דיברו אנגלית.
ביאריץ קישרה את שמה לתולדות האופנה הצרפתית ובייחוד לבית האופנה שאנל. קוקו שאנל פתחה בה את הבוטיק השלישי שלה, בשדרות אדוארד השביעי מס.2. בשנת 1901 הוקם הקזינו. בשנות ה-1920 נחשבה ביאריץ גם אחד מבירות הצ'ארלסטון. אריסטוקרטים ובני המשפחה המלכותית הבריטית המשיכו לפקוד אותה גם אחרי מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > במאה ה-20 > הכיבוש הנאצי

בשנת 1940 בימי מלחמת העולם השנייה הכוחות הגרמנים ביצעו בפאלזות של ביאריץ עבודות ביצור החוף במסגרת "החומה האטלנטית" שנועדה למנוע פלישה אפשרית של כוחות בריטיים.
החוף נכבש על ידי כוחות היבשה הגרמנים ב-27 ביוני 1940. בהתחלת יולי הגיע גם הצי הגרמני. בשלהי שנת 1942 הוקם מערך הגנתי בצפון היישוב באזור פואנט סן מרטן ובדרומו - לאורך שדרות פרנס דה גאל. ב-17 במרץ 1944 העיירה הופצצה מן האוויר על ידי מטוסי קרב של בעלות הברית. אחרי השחרור, ביאריץ ארחה למשך כמה חדשים "אוניברסיטה אמריקאית של ביאריץ"
שהוקמה על ידי צבא ארצות הברית לשם הענקת חינוך אקדמי לחייליו.
היסטוריה > האורחים הרוסים

בביאריץ בילו דמויות ידועות מן האריסטוקרטיה ומן התרבות הרוסית.
הזמר פיודור שאליאפין החזיק כאן וילה משלו. בספטמבר 1897 בילה בביאריץ במשך שבועיים הסופר אנטון צ'כוב. ולדימיר נבוקוב הובא לעיר לעיתים קרובות בילדותו על ידי משפחתו והמקום נחקק בזכרונו כ"גן עדן" עלי אדמות.
כאן התגורר מאוחר יותר גם הסופר וסילי אקסיונוב.
היסטוריה > גלישת גלים

בשנת 1957 התסריטאי האמריקאי פיטר פירטל הגיע לביאריץ עם אשתו דבורה קר ועם המפיק דיק זאנוק על מנת לצלם את הסרט "וזרח השמש" The Sun also rises. לרגל הפקה זו הוא גלש על גלים בעזרת ציוד שהביא במטוס מקליפורניה. מאז לאט-לאט הפכה ביאריץ למרכז עולמי של גולשי גלים.
כלכלה

הקהילה המשותפת (communauté d'agglomération) ‏ Côte Basque-Adour הכוללת פרט לביאריץ את העיירות אנגלה ובאיון - ("BAB") מנהלת את שדה התעופה ביאריץ-אנגלט-באיון.
הפעילות הכלכלית המקומית מתמקדת בתיירות, ספורט - ענפי הגולף, גלישת הגלים והראגבי, כמו כן טיפולי ים (תאלאסותרפיה) והתעשייה.
תקופה ארוכה נוצלו בעבר מעיינות המים המלוחים שהובלו בתעלות לביאריץ מבריסקו ושהפכו את המקום לספא תרמי שהתמחה בטיפול ב"לימפטיזם", העייפות של גיל הזקנה.
בעיר נמצאת ההוצאה לאור סגייה (Séguier).
לחברת דאסו תעופה (Dassault Aviation) יש כאן מפעל המייצר חלקים למטוסים "פלקון-דאסו" ומרכיב אותם.
ביאריץ הוא חלק מאזור מקורה של הגבינה אוסו-איראטי (ossau-iraty).
תחבורה

תחנת הרכבת ביאריץ בשכונת לה נגרס משמשת את רשת הרכבות במהירות גבוהה TVG. הנסיעה מפריז לביאריץ ב-TVG נמשכת כ-5 שעות.
בשנים 1948-1888 העיר הייתה מחוברת עם באיון באמצעות שלושה קווים של חשמליות.
שדה התעופה ביאריץ-אנגלט-באיון
קווי אוטובוס (כרונופלוס) של חברת ואוליה Veolia Transport מקשרים את ביאריץ עם אנגלט, באיון, בידאר, בוקו, סן פייר ד, אירובה, ועם טרנוס. שאטלים משרתים את מרכז העיר ואת החופים "חוף הבסקים" ופור וייה.
חינוך

בעיר קיימות שתי מכללות ציבוריות "וילה פאל" ו"ז'אן רוסטאן" ומכללה פרטית קתולית - של ההתעברות הטהורה l'Immaculée-Conception. ניתן לעבור בעיר מסלול של טכנאות מוסמכת בתחום "התמונה והסואנד".
בית הספר התיכון ע"ש אנדרה מאלרו הוא התיכון העיוני היחיד. קיים גם בית ספר תיכון למלונאות ותיירות בגבול המערבי של שכונת לה נגרס (La Négresse).
לימודי מוזיקה מתקיימים בקונסרבטוריון האזור ע"ש מוריס ראוול בבאיון השכנה.
משפט

עד שנת 2009 היה קיים בעיר בית משפט מחוזי. בעקבות רפורמת מערכת המשפט בינואר 2010 בתי המשפט בביאריץ ובסן פאלה התאחדו עם בית המשפט בבאיון.