טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
אינטרסקסואליות ובדיקות לאימות מין > בדיקות גופיף בר > הפסילה של מריה פטינו

בשנת 1983, במסגרת אליפות העולם באתלטיקה, האתלטית הספרדייה, מריה פטינו, עברה את הבדיקה לאימות מין בהצלחה וקיבלה תעודת נשיות. בשנת 1985, במסגרת משחקי אוניברסיאדת קובה, נאלצה לעבור שוב את הבדיקות לאימות מין משום ששכחה את תעודת הנשיות שלה בבית. לא הייתה לה שום סיבה לחשוש שהיא לא תעבור את הבדיקה משום שלא הייתה לה שום אינדיקציה למצבה האינטרסקסואלי, ובבדיקה זו היא נכשלה. המאמן שלה ייעץ לה לזייף פציעה וכך לפרוש בשקט מהתחרות בלי לחשוף את מצבה לתקשורת, וכך אכן עשתה. בשנת 1986, היא רצתה להתחרות באליפות ספרד לאתלטיקה. הרופא שלה הציע לה לא להתחרות אלא לזייף פציעה חמורה כדי לפרוש מעולם הספורט לצמיתות, אולם פטינו, שגדלה כל חייה כאישה, סירבה לעשות כן והשתתפה בתחרות. לאחר השתתפותה, הבוחנים שבדקו אותה בשנת 1985, הדליפו לתקשורת את תוצאות הבדיקה שלה, והעיתונות לעגה לה וכתבה עליה שהיא למעשה גבר. לאחר שהמקרה שלה נחשף בתקשורת, נשללה ממנה לצמיתות הזכות להתחרות, היא נודתה מהנבחרת הספרדית, המאמן, חבריה והארוס שלה נטשו אותה, הסדר המגורים ומענק המחיה שקיבלה כספורטאית עלית בוטלו, וכל הישגיה נמחקו מהרשומות. פטינו חוותה השפלה ועגמת נפש רבה, אולם במקום להסתתר היא הייתה לספורטאית הראשונה שהחליטה למחות בפומבי נגד פסילתה ופצחה במאבק להשבת זכאותה להתחרות. פטינו אמרה: "אני חייבת להאבק. מה שקרה לי זה היה כמו לעבור אונס. אני בטוחה שזו אותה התחושה המהממת של בושה וחילול. ההבדל היחיד הוא שבמקרה שלי – כל העולם צפה". לאחר מספר חודשים, התברר שפטינו היא אינטרסקסואלית עם AIS. הייתה לה גנטיקה זכרית טיפוסית (כרומוזומי מין XY), אשכים פנימיים ומאפיינים חיצוניים טיפוסיים נקביים: איברי מין חיצוניים נקביים, חזה נקבי טיפוסי ומראה טיפוסי נקבי. אם פטינו הייתה נתונה לבדיקות אימות מין ויזואליות וגינקולוגיות – היא הייתה עוברת אותן בהצלחה. עקב ה-AIS שמתבטא בעמידות לאנדרוגנים, גופה לא היה מסוגל לעבד את הטסטוסטרון שייצרה, ומומחה לאתלטיקה טען כי "היא נפסלה בגלל יתרון שלא היה לה".
למאבקה התגייס הגנטיקאי הפיני מהמחלקה לרפואה גנטית של אוניברסיטת הלסינקי, אלברט דה לה שאפל. דה לה שאפל פרסם מחקר וחוות דעת לפיהם הבדיקות לאימות מין אינן מדויקות, אינן מוסריות ופוגעות בזכויות אדם, וקרא לביטולן. לפי מחקרו, בדיקות לאימות מין כושלות בשני מובנים מרכזיים: בדיקות אלו אוסרות על השתתפות של נשים בתחרויות ספורט עקב אבנורמליות כרומוזומלית אף על פי שהדבר אינו מספק שום יתרון על פני נשים אחרות, ולכן החלטה זו מפלה שלא בצדק. בנוסף טען כי בדיקות ויזואליות של נשים עם גוף מאוד שרירי ממחישות תפיסות חברתיות לגבי ביולוגיה ומגדר. בשנת 1988, לאחר שגופי הספורט הכירו בכך שה-AIS של פטינו לא מקנה לה שום יתרון על ספורטאיות אחרות, הם הפכו את החלטתם, ופטינו הייתה לספורטאית הראשונה שקיבלה בחזרה את זכאותה להתחרות אחרי שלילה עקב כישלון בבדיקות לאימות מין, אולם לאחר שנעדרה מהתחרויות במשך שלוש שנים, היא לא הצליחה לשחזר את הצלחתה המקצועית, ולא העפילה לאולימפיאדת ברצלונה. עשרים שנה אחרי שקלובקווסקה נפסלה בנסיבות דומות, פטינו הייתה הראשונה שהצליחה לערער על אמינות המבדקים האלו, ואמרה: "ידעתי שאני אישה. בעיניים של המדע, של אלוהים והכי חשוב: בעיניים שלי. אם לא הייתי ספורטאית, מעולם לא היו מטילים ספק בנשיות שלי". מאבקה צלח בזכות תמיכתם של פעילי זכויות אדם, רופאים וגנטיקאים שהתנגדו לבדיקות לאימות המין בטענה שהן לא אמינות.
למרות הביקורת של דה לה שאפל ושל הקהילה המדעית, יו"ר הוועדה הרפואית של הוועד האולימפי, אלכסנדר דה מרוד, המשיך לשבח את הבדיקות לאימות מין, גם כאשר גורמים בתוך הוועד האולימפי החלו להטיל בהן ספק. הוועד האולימפי וה-IAAF נאלצו להודות שאין בדיקה ביולוגית חד משמעית לקביעת מין, ולמרות זאת – הם המשיכו בהפרדה המגדרית. בשנת 2005, פטינו אמרה: "הורו לי לזייף פציעה ולפרוש מהתחרות, אולם סירבתי, ואז המקרה שלי דלף לתקשורת, והדירו אותי מהמגורים, מענק הספורט שלי בוטל, וההישגים הספורטיביים שלי נמחקו מהרשומות. חשתי אשמה ובושה, איבדתי חברים, איבדתי את הארוס שלי ואיבדתי תקווה וכוחות, אבל ידעתי שאני אישה, וידעתי שהשונות שלי לא מעניקה לי יתרון לא הוגן. בקושי יכולתי להתחזות לגבר, יש לי חזה מפותח ואיבר מין נשי. מעולם לא רימיתי. נלחמתי נגד הפסילה שלי". המקרה של פטינו היווה נקודת מפנה: פטינו, שלא ידעה שהיא אינטרסקסואלית עד הכישלון בבדיקה לאימות מין, הביאה לתשומת הלב הציבורית את ה-AIS‏, והדיון בתקשורת ערער את מעמדה של בדיקת גופיף בר והוביל בסופו של דבר לביטולה על ידי הוועד האולימפי וה-IAAF‏.