stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד גרייבר

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1961 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בספטמבר 2020 (בגיל 59) ונציה, איטליה 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ייס  אוניברסיטת שיקגו  אקדמיית פיליפס 
 מנחה לדוקטורט:  מרשל סהלינס 
 מוסדות:  אוניברסיטת ייל (1998–2007)  גולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון (2007–2013)  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 תלמידי דוקטורט:  Jonathan Vincent Doherty 
 פרסים והוקרה:  תוכנית פולברייט  Bread and Roses Award 
 בן או בת זוג:  Nika Dubrovsky (2019–2 בספטמבר 2020) 
 davidgraeber.org
 תרומות עיקריות
 חקר וביקורת החברה הקפיטליסטית
 חתימה:   
 
דייוויד רולף גרייבר (באנגלית: David Graeber; נולד ב- 12 בפברואר 1961 – 2 בספטמבר 2020) היה אנתרופולוג, סופר ופעיל אנרכיסט יהודי-אמריקאי, הידוע בספריו "חוב: 5000 השנים הראשונות" (2011), "האוטופיה של הכללים" (2015) ו"עבודות בולשיט" (2018). ו"מהם מלכים?"
בתפקידו האחרון שימש כפרופסור לאנתרופולוגיה בבית הספר לכלכלה של לונדון, שבאוניברסיטת לונדון.
ביוגרפיה

הוריו של גרייבר, שהיו בשנות הארבעים לחייהם כשנולד, היו אינטלקטואלים יהודים אוטודידקטים ממעמד הפועלים. אמו של גרייבר, רות רובינשטיין, הייתה תופרת בגדים במפעל. אביו של גרייבר קנת`, שהיה קשור לליגה הקומוניסטית לנוער בקולג`, השתתף במהפכה הספרדית בברצלונה ולחם במלחמת האזרחים בספרד. בהמשך עבד כפועל דפוס. גרייבר גדל בפן סאות', קואופרטיב דיור שהוקם בחסות האיגוד המקצועי של פועלות תעשיית הבגדים, הממקום בצ'לסי, מנהטן, ושתואר על ידי המגזין "ביזנסוויק" כ"מלא בפוליטיקה רדיקלית".
גרייבר השתתף לראשונה בפעילות של אקטיביזם פוליטי בגיל שבע, כאשר השתתף בצעדות שלום בסנטרל פארק בניו יורק. הוא היה אנרכיסט מגיל 16, על פי ראיון שהעניק לשבועון "וילג' ווייס" בשנת 2005.
גרייבר סיים את לימודיו התיכוניים באקדמית פיליפס, פנימייה הממוקמת באנדובר, מסצ'וסטס, בשנת 1978. קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ס בשנת 1984. הוא קיבל תואר שני ותואר שלישי (דוקטורט) מאוניברסיטת שיקגו, שם זכה במלגת תוכנית פולברייט לביצוע 20 חודשי מחקר שדה אתנוגרפי בבטאפו, מדגסקר, החל משנת 1989. כתוצאה מהמחקר כתב עבודת דוקטורט בהדרכת מרשל סהלינס שכותרתה "הרפתקה הרת אסון משנת 1987: זיכרון ואלימות במדגסקר הכפרית".
קריירה אקדמית > אוניברסיטת ייל (1998–2005)

בשנת 1998, שנתיים לאחר סיום הדוקטורט, מונה גרייבר לעוזר פרופסור באוניברסיטת ייל, ואחר כך פרופסור חבר. במאי 2005 החליטה המחלקה לאנתרופולוגיה של ייל שלא לחדש את חוזהו של גרייבר, ובכך למנוע ממנו קביעות שהייתה צפויה בשנת 2008. תומכיו (כולל עמיתים אנתרופולוגים, סטודנטים לשעבר ופעילים) אמרו כי ההחלטה הייתה ממניע פוליטי. יותר מ-4,500 איש חתמו על עצומות שתמכו בו, ואנתרופולוגים כמו מרשל סהלינס, לורה ניידר (אנ'), מייקל טאוסיג(אנ') ומוריס בלוך(אנ') קראו לייל לבטל את החלטתה. בלוך, שהיה פרופסור לאנתרופולוגיה בבית הספר לכלכלה של לונדון ובקולז' דה פראנס, וחוקר מדגסקר, שיבח את גרייבר במכתב לאוניברסיטה. הנהלת ייל טענה כי פיטוריו של גרייבר תואמים את מדיניותו של המוסד להעניק קביעות לסגל זוטר מועט (וייצרה את הרושם המוטעה שמדובר בעניין של תקציב וקביעות) ולא נתנה שום הסבר רשמי להחלטתה. גרייבר הציע כי החלטתה של ייל עשויה הייתה להיות מושפעת מתמיכתו בתלמיד שלו המיועד לגירוש בגלל חברותה ב-GESO, התאחדות הסטודנטים הבוגרת של ייל. בדצמבר 2005 הסכים גרייבר לעזוב את ייל לאחר שנת שבתון בתשלום. באותו אביב העביר שני קורסים אחרונים: "מבוא לאנתרופולוגיה תרבותית" (בהשתתפות למעלה מ-200 סטודנטים) וסמינר, "פעולה ישירה ותיאוריה חברתית רדיקלית".
ב-25 במאי 2006 הוזמן גרייבר להרצות בבית הספר לכלכלה של לונדון. בכל שנה, המחלקה לאנתרופולוגיה בבית הספר מבקשת מאנתרופולוג בשלב מוקדם יחסית של הקריירה שלו להעביר את הרצאת מלינובסקי, ומזמינה רק את מי שנחשב לחוקר בעל תרומות משמעותיות לתיאוריה האנתרופולוגית. הרצאתו של גרייבר נקראה "מעבר לכוח / ידע: חקר יחסי הכוח, הבורות והטיפשות". שבהמשך עיבד למאמר אקדמי - "אזורי דמיון מתים: על אלימות, ביורוקרטיה ועבודה פרשנית". באותה שנה התבקש גרייבר להגיש את הנאום המרכזי בפגישת יובל ה-100 של התאחדות האנתרופולוגים החברתיים. באפריל 2011 העביר את ההרצאה השנתית של המחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובמאי 2012 העביר את ההרצאה השנתית השנייה על שם מרילין סטרתרן באוניברסיטת קיימברידג' (הראשונה הועברה על ידי סטרתרן).
קריירה אקדמית > גלות אקדמית בלונדון

לאחר פיטוריו מייל, גרייבר לא הצליח להשיג תפקיד נוסף באוניברסיטה אמריקאית. הוא הגיש בקשה ליותר מעשרים אוניברסיטאות, אך למרות רקורד חזק ומכתבי המלצה של כמה אנתרופולוגים בולטים, מעולם לא עבר את הסיבוב הראשון של ראיונות העבודה. במקביל, מספר אוניברסיטאות זרות פנו אליו בהצעות. במאמר על "גלותו האקדמית" מארצות הברית, The Chronicle of Higher Education ראיין כמה פרופסורים לאנתרופולוגיה שהסכימו כי האקטיביזם הפוליטי של גרייבר יכול היה למלא תפקיד בדחייה שלו מצד הממסד האקדמי בארצות הברית, ותיאר את התחום כ"רדיקלי במופשט" (כלשונה של לורה ניידר) אך לא סובלני לפעולה פוליטית ישירה.
גרייבר עצמו פירש את הדרתו מהאקדמיה האמריקאית כתוצאה ישירה מפיטוריו מייל, והשווה זאת ל"כבשה שחורה במועדון חברתי", וטען כי האישום בגין אי-קולגיליות היה תירוץ להתנגדות לאקטיביזם הפוליטי ורקע של מעמד הפועלים, שסימן אותו כגורם צרות בתוך ההיררכיה האקדמית. לורה ניידר, שהרהרה על המקרה של גרייבר בין דוגמאות אחרות ל"השתקה אקדמית" באנתרופולוגיה, שיערה שהסיבות האמתיות יכולות לכלול את המוניטין ההולך וגדל של גרייבר כאינטלקטואל ציבורי, ואת נטייתו לכתוב באנגלית בהירה ולא בז'רגון האקדמי.
בשנים 2008–2013 עבד גרייבר כמרצה במכללת גולדסמית באוניברסיטת לונדון. בשנת 2013 קיבל משרת פרופסור בבית הספר לכלכלה של לונדון. גרייבר היה חבר מייסד של המכון לאמנויות ניסיוניות ביוון. הוא העביר הרצאה עם הכותרת "כיצד המבנה החברתי והכלכלי משפיע על עולם האמנות" בפסטיבל הבינלאומי לשירה מולטימדיה שארגן המכון לאמנויות ניסיוניות הנתמך על ידי המחלקה לאנתרופולוגיה של בית הספר לכלכלה של לונדון.
מחקריו וספריו

גרייבר הוא מחברם של הספרים "לקראת תאוריית ערך אנתרופולוגית: המטבע השקרי של חלומותינו" (Toward an Anthropological Theory of Value) משנת 2002 ו"שברי אנתרופולוגיה אנרכיסטית" (Fragments of an Anarchist Anthropology) משנת 2004. הוא ביצע עבודות אנתרופולוגיות מקיפות במדגסקר, וכתב את עבודת הדוקטורט שלו על החלוקה החברתית המתמשכת בין צאצאי האצילים לצאצאי העבדים לשעבר באי. ספר שהתבסס על עבודת הדוקטורט שלו, "אנשים אבודים: קסם ומורשת העבדות במדגסקר" (Lost People Magic and the Legacy of Slavery in Madagascar), ראה אור בהוצאת אוניברסיטת אינדיאנה בספטמבר 2007. ספר מאמרים, "אפשרויות: מאמרים על היררכיה, מרד ותשוקה", פורסם בנובמבר 2007.
בדצמבר 2017 פרסם גרייבר ומורו לשעבר מרשל סהלינס אוסף מאמרים שכותרתו "מלכים", המתארים תאוריה בהשראת האנתרופולוג ארתור מוריס הוקארט (אנ'), על מקורות הריבונות האנושית בטקס הקוסמולוגי. גרייבר תרם מאמרים על ממלכות שילוק ומרינה, ומסה אחרונה שבדקה את מה שכינה "המלחמה המכוננת בין המלך לעם". הוא עבד על עבודה היסטורית על מקורות האי-שוויון החברתי עם דייוויד וונגרו (אנ').
מינואר 2013 ועד יוני 2016 היה גרייבר עורך במגזין "באפלר" בקיימברידג', מסצ'וסטס. משנת 2011 ועד 2017 הוא היה העורך של כתב העת - HAU: The Journal of Ethnographic Theory, שעבורו הוא וג'ובאני דה קול כתבו יחד את ההצהרה התאורטית והמניפסט המכונן של בית הספר ל"תאוריה אתנוגרפית".
מחקריו וספריו > האוטופיה של הכללים

בספרו "האוטופיה של הכללים", שיצאה לאור בשנת 2015, גרייבר מתאר את העידן העכשווי כ"עידן הביורוקרטיזציה המוחלטת", שבו ביורוקרטיות ציבוריות ופרטיות, השזורות ביניהן עד כדי אי-הבחנה, הפכו למנגנונים העיקריים לרווחי וול סטריט, ומתאר כיצד הביורוקרטיזציה מביאה לאיום באלימות (באמצעות אכיפה משפטית ומשטרתית) כמעט בכל היבט בחיי היומיום במדינות העשירות. הספר מתרכז בהשלכות הפוליטיות של הביורוקרטיות ופתרונות אפשריים להן.
גרייבר מציין כי האמריקאים בעיקרון לא אוהבים ביורוקרטיות, אך למרות זאת הם אינם פועלים לשנות אותן. הוא קורא בדחיפות להסיר את הגבולות הביורוקרטיים המעכבים את היצירתיות. הוא טוען שהסדר והקביעות של הביורוקרטיה מזיקים יותר מאשר יוצרים ערך, ומפרט כי הכללים אינם חלים באופן שווה בפועל, והם יותר מכשירים שדרכם נופץ הדמיון האנושי ונפץ.
מחקריו וספריו > בירוקרטיה, מנהלתנות ו"עבודות בולשיט"

חלק ניכר ממחקריו האחרונים של גרייבר התמקדו בנושא בירוקרטיה מקצועית, מנהלתנות - managerialism (כלומר ניהול לשם ניהול שאינו מוסיף ערך), ועבודות שאין בהם צורך אמיתי (שכינה "עבודות בולשיט" - "bullshit jobs"). עבודות אדמיניסטרטיביות שהתרחבו בעידן המודרני במה שגרייבר מכנה "פיאודליזם ניהולי". זו הייתה אחת הנקודות שהעלה בספרו "פרויקט הדמוקרטיה" משנת 2013, על הגידול במשרות אלו, אשר גם מי שמחזיק בהן מרגיש שאין בהן צורך. עבודות כאלה בדרך כלל מרוכזות בעובדים מקצועיים, מנהלים בדרג הביניים, פקידות, מכירות ושירותים. כפי שהסביר גם במאמר בירחון- STRIKE: "שטחי ענק של אנשים, באירופה ובצפון אמריקה, מבלים את כל חייהם המקצועיים בביצוע משימות שלדעתם, בסתר ליבם, לא באמת צריכות להתבצע".
בגלל הפופולריות של המאמר, גרייבר כתב אז את הספר "Bullshit Jobs: A theory", שפורסם בשנת 2018. בספר הרחיב את הדיון בתאוריה שפיתח לפיה, האוטומציה והתפתחות טכנולוגיית המידע הפחיתו את הצורך במשרות בתעשייה ובחקלאות, אבל במקום שהמגמה הזו תיצור לאנשים זמן פנוי, העבודות האלו מוחלפות על ידי ניפוח של הסקטור המנהלי, השירותי והניהולי וליצירת מגזרי פעילות חדשים כמו "שירותים פיננסיים" או "טלמרקטינג", או התרחבות חסרת תקדים של מגזרים כמו משפט עסקי, מנהל אקדמי, מנהל בריאות, משאבי אנוש ויחסי ציבור. לדעתו עליית האוטומציה הייתה צריכה להוביל לעידן פוסט-קפיטליזם.
מחקריו וספריו > "על מלכים" ו"מה הם מלכים?"

גרייבר הוצאי שני ספרים העוסקים במלוכה.  יחד עם  האנתרופולוג מרשל סהלינס הוא כתב ספר "על מלכים" (On Kings).
בהתבסס על הספר "על מלכים" הוא הוציא ספר עיון מאיור לילדים שנקרא "מה הם מלכים?" (באנגלית: ?What are Kings) . הספר עוסק בניתוח אנתרופולוגי ביקורתי של מלכים בתרבויות שונות שיצא לאור בשנת 2020. הספר נכתב על גרייבר בשיתוף פעולה עם אשתו, האמנית ניקה דוברובסקי שאיירה את הספר. בהקדמה לספר הילדים מתאר גרייבר כי "זהו ספר על מלכים. מאיפה הם באו? איך מישהו בכלל חשב שזה יהיה רעיון מבריק לקחת אדם אחד אקראי למדי ולתת לו לעשות מה שהוא רוצה? מה ההשלכות ומדוע כל כך קשה להפליא להיפטר מהן?" . הספר הוא חלק מסדרת הספרים "אנתרופולוגיה לילדים" מטרת הפרויקט היא "לחלוק את הידע של המומחים עם הלא-מומחים במספר נושאים חברתיים". קבוצת המחברים כוללת בין היתר את האמן בריאן אינו (What is Art), האנתרופולוג קית' הארט (Money), הארכאולוג דייוויד ווינגרו (What is Civilization?) ואחרים.
הספר מציע נקודת מבט ביקורתית ומקיפה על מלכים ומלוכנות לאורך ההיסטוריה ובתרבויות שונות. גרייבר מצליח למצוא דפוסים דומים של מלכים סמלים ומוסדות הקשורים בהם תרבויות שלא הכירו זו את זו - כגון מלכים במרכז אמריקה, מלכים באירופה ומלכים באפריקה. למרות השוני בהתפתחות ההיסטורית והתרבותית נוצרים מוסדות וטקסים דומים (דוגמה לאבולוציה מתכנסת).
גרייבר שואל שאלות שונות ומנסה לענות עליהן בקצרה. לדוגמה הוא שואל מה מגדיר בכלל מישהו כמלך? כמו האם תמיד היו מלכים ומלכות? מהיכן הגיעו המלכים הראשונים? איך אנחנו יודעים לזהות אנשים בתור מלכים? האם מלכים דומים לילדים ועוד. שאלות אלה עדיין רלוונטיות גם במאה ה-21 בגלל מדינות דיקטטוריות שקיימות כיום ועקב מאפיינים תרבותיים של מלוכנות שקיימים לפעמים גם במדינות דמוקרטיות כמו הערצת מנהיגים או הראיה של חלק מהציבור את ראשי הממשלה או שרים כמי שנמצאים מעל החוק.
גרייבר מצביע על הקשר בין אמונה דתית ותפיסות מוסר לבין שיטת הממשל המלוכנית (זכותם האלוהית של מלכים). לפני גרייבר, "מלך הוא מישהו שמרשים לו לפעול כמו אלוהים, מלכים זוכים ליצור כללי התנהגות אבל הם לא חייבים לציית לכללים שהם לא רוצים לציית להם." בהמשך הספר גרייבר מתאר כיצד מלכים מתנהגים באופן מכוון בצורה אכזרית, מפוארת ומוזרה כדי לבדל את עצמם מאנשים רגילים. דוגמה אחת לכך היא התלבושות הססגוניות שיש למלך, או אביזרים כמו כתר, שרביט, כתר-נוצות, גלימה צבעונית וכו' המקשטים את המלך. דוגמה אחרת היא הקפת המלך בגמדים, ענקים או אנשים בלתי רגילים אחרים. דוגמה אחרת היא שמלכים מדי פעם מוציאים אנשים להורג בצורה שרירותית ואכזרית. אנשים רגילים וכן מנהיגים דמוקרטים נוהגים לאותת שהם חלק מקבוצה של בני עמם - לדוגמה לבוש דומה, נורמות, השתתפות בטקסים, לעומת זאת המלך מאותת לבני עמו שהוא שונה ונבדל מהם - שכן הוא שליחו של האל.
אקטיביזם

בנוסף לעבודתו האקדמית, גרייבר היה מעורב באופן ישיר ועקיף באקטיביזם ופעילות פוליטית. הוא היה חבר איגוד מקצועי בינלאומי -פועלי התעשייה של העולם (IWW), מחה בפורום הכלכלי העולמי בניו יורק בשנת 2002, תמך בהפגנות הסטודנטים בבריטניה נגד העלאת שכר הלימוד פי שלושה בשנת 2010, והיה מעורב בשלבים המוקדמים של תנועת כיבוש וול סטריט. בנובמבר 2011, מגזין רולינג סטון יחס לגרייבר את יצירית סיסמת תנועת "כיבוש וול סטריט": "אנחנו ה-99 אחוזים". גרייבר טטן אחר כך כי הסיסמה "הייתה יצירה קולקטיבית". על פי "רולינג סטון" גרייבר עזר בארגון המפגש הראשון של התנועה בעיר ניו יורק, בו היו 60 משתתפים בלבד, ב-2 באוגוסט 2011. הוא בילה את ששת השבועות הבאים בארגון התנועה, כולל הנחיית אספות, השתתפות בישיבות של קבוצות עבודה, ארגון הכשרה משפטית ורפואית ושיעורים בנושא התנגדות לא אלימה. גרייבר טען כי חוסר ההכרה של תנועת "כיבוש וול סטריט" בלגיטימיות של מוסדות פוליטיים קיימים או של המבנה המשפטי, חייבה קבלת החלטות בקונצנזוס, והיא הייתה לא היררכיות, עובדות אלו הפכו אותה לפרויקט אנרכיסטי ביסודו. גרייבר צייץ בטוויטר ב-2014 כי הוא פונה מדירת משפחתו, בה גרו הוא והוריו במשך למעלה מ-50 שנה, בגלל מעורבותו בתנועת "כיבוש וול סטריט". הוא הוסיף כי פעילים נוספים הקשורים לתנועה סבלו מבעיות דומות.
ב-11 באוקטובר 2019 נאם גרייבר במחאת המרד בהכחדה בכיכר טרפלגר, בלונדון, על הקשר בין "עבודות בולשיט" ופגיעה בסביבה, והציע כי התנועה הסביבתית צריכה להכיר בקיום עבודות אלה בשילוב עם פרויקטים מיותרים של בנייה או תשתית כסוגיות משמעותיות. בנובמבר 2019, יחד עם אישי ציבור אחרים, גרייבר חתם על מכתב התומך במנהיג מפלגת הלייבור ג'רמי קורבין, וקרא לו "מגדלור של תקווה במאבק נגד לאומיות ימנית קיצונית, שנאת זרים וגזענות ברוב העולם הדמוקרטי". בבחירות הכלליות בבריטניה, בדצמבר 2019, יחד עם 42 אנשי תרבות מובילים נוספים, הוא חתם על מכתב תמיכה בהנהגתו של קורבין את מפלגת הלייבור. במכתב נאמר כי "מניפסט הבחירות של המפלגה בהנהגתו של ג'רמי קורבין מציע תוכנית טרנספורמטיבית המעדיפה את צורכיהם של אנשים ושל כדור הארץ על פני רווח פרטי ואינטרסים של מעטים.
פרסומים > ספרים

Toward an Anthropological Theory of Value: The False Coin of Our Own Dreams. New York: Palgrave. 2001. ISBN 978-0-312-24044-8.
Fragments of an Anarchist Anthropology. Chicago: Prickly Paradigm Press (distributed by University of Chicago Press). 2004. ISBN 978-0-9728196-4-0.
Lost People. Bloomington: Indiana University Press. 2007. ISBN 978-0-253-34910-1.
Possibilities: Essays on Hierarchy, Rebellion, and Desire. Oakland, California: AK Press. 2007. ISBN 978-1-904859-66-6.
Direct Action: An Ethnography. Edinburgh; Oakland: AK Press. 2009. ISBN 978-1-904859-79-6.
Debt: The First 5000 Years. Brooklyn, New York: Melville House Publishing. 2011. ISBN 978-1-933633-86-2.
Revolutions in Reverse: Essays on Politics, Violence, Art, and Imagination. London; New York: Minor Compositions / Autonomedia. 2011. ISBN 978-1-57027-243-1.
The Democracy Project: A History, a Crisis, a Movement. New York: Spiegel & Grau. 2013. ISBN 9780812993561.
The Utopia of Rules: On Technology, Stupidity, and the Secret Joys of Bureaucracy. Melville House Publishing. 2015. ISBN 978-1-61219-375-5.
Graeber, David; Sahlins, Marshall (2017). On Kings. Hau Books. ISBN 978-0-9861325-0-6.
Bullshit Jobs. Penguin. 2018. ISBN 978-0241263884.
The Dawn of Everything: A New History of Humanity 2021, Penguin Books.
פרסומים > מאמרים

מאמרים של דייוויד גרייבר שתורגמו לעברית:
על תופעת משרות הבולשיט, 21 במאי 2015
תבונה עוינת: הרהורים מתוך ביקור בגדה המערבית, אתר "אחדות", 25 באוגוסט 2015
להחתים שעון, פיגומים: מגזין להגות סוציאליסטית עכשווית, ספטמבר 2020
"The new anarchists". New Left Review. II (13). בינואר–בפברואר 2002. {{cite journal}}:  (עזרה)
"Turning Modes of Production Inside Out: Or, Why Capitalism is a Transformation of Slavery" (PDF). Critique of Anthropology. 26 (1): 61–85. במרץ 2006. doi:10.1177/0308275X06061484. {{cite journal}}:  (עזרה)
"The Divine Kingship of the Shilluk: On Violence, Utopia, and the Human Condition, or, Elements for an Archaeology of Sovereignty". HAU: The Journal of Ethnographic Theory. בספטמבר 2011. doi:10.14318/hau1.1.002. {{cite journal}}:  (עזרה)
"Dead Zones of the Imagination: On Violence, Bureaucracy, and Interpretive Labor. The 2006 Malinowski Memorial Lecture". HAU: The Journal of Ethnographic Theory. בדצמבר 2012. doi:10.14318/hau2.2.007. {{cite journal}}:  (עזרה)
ראיונות

ראיון עם דייוויד גרייבר לאור משבר הקורונה - חלק א', 16 במאי 2020
ראיון עם דייוויד גרייבר לאור משבר הקורונה - חלק ב', 16 במאי 2020
The Weaponisation of Labour Antisemitism | David Graeber, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 10:01)
הערות שוליים

↑  Bennett, Drake (26 באוקטובר 2011). "David Graeber, the Anti-Leader of Occupy Wall Street: Meet the anthropologist, activist, and anarchist who helped transform a hapless rally into a global protest movement". Business Week. ארכיון מ-22 באוגוסט 2020. נבדק ב-4 בדצמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mamatas, Nick (31 במאי 2005). "Take It From the Top: Speaking with anarchist professor David Graeber, canned from Yale". Village Voice. אורכב מ-המקור ב-29 ביוני 2011. נבדק ב-4 בדצמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Graeber, David (2004). "David Graeber". Yale University Department of Anthropology. Yale University. אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2004. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bloch, Maurice. "Letter from Maurice Bloch, London School of Economics". Solidarity with David Graeber. אורכב מ-המקור ב-27 באוקטובר 2009. נבדק ב-27 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frank, Joshua (במאי 13–15, 2005). "Without Cause: Yale Fires An Acclaimed Anarchist Scholar". Counterpunch.org. אורכב מ-המקור ב-29 ביוני 2011. נבדק ב-4 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Strathern Lecture". Department of Social Anthropology. University of Cambridge. ארכיון מ-9 בספטמבר 2020. נבדק ב-4 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shea, Christopher (15 באפריל 2013). "A Radical Anthropologist Finds Himself in Academic 'Exile'". Chronicle of Higher Education. ארכיון מ-17 באפריל 2013. נבדק ב-17 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Graeber, David (4 בספטמבר 2019). "How social and economic structure influences the Art World". Youtube. ארכיון מ-26 בספטמבר 2020. נבדק ב-4 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Graeber, David (2007). Possibilities: Essays on Hierarchy, Rebellion and Desire. AK Press. ISBN 9781904859666.
↑  Graeber, David; Wengrow, David (2 במרץ 2018). "How to change the course of human history". Eurozine. ארכיון מ-10 בספטמבר 2020. נבדק ב-4 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Giovanni da Col; David Graeber (2011). "The return of ethnographic theory". HAU: The Journal of Ethnographic Theory. 1 (1). ארכיון מ-24 בספטמבר 2016. נבדק ב-23 בספטמבר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  תומאס מיני, ניו יורק טיימס, "חוב: 5,000 השנים הראשונות": מרתק וחצוף, באתר הארץ, 11 במרץ 2012
↑  אורי פסובסקי, עובדים בבולשיט, באתר כלכליסט, 19 בנובמבר 2013
↑  צחי שדה וסוכנויות הידיעות, עבודה על כלום: האם רוב העבודות שלנו הן סתם בולשיט?, באתר ynet, 3 ביוני 2018
↑  גיא רולניק, דאבוס בניו יורק, באתר הארץ, 31 בינואר 2002
↑  דפנה מאור, משבר, צנע, מחאה ותקווה לעתיד, באתר הארץ, 4 בינואר 2011
↑  שנה אחרי: מה נשאר מתנועת "לכבוש את וול סטריט"?, באתר גלובס, 17 ביוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567929105171  PLWABN: 9810687750805606  BIBSYS: 2048354  BNE: XX5243122  BnF: cb14474712r (data)  CANTIC: a11351469  CiNii: DA13492655  GND: 136471862  ICCU: RMSV486610  ISNI: 0000 0001 1038 8449  LCCN: no97027235  LNB: 000218365  MusicBrainz: db19fd7f-b33c-462e-ae9c-a0d94d0ca329  NDL: 01065395  NKC: vse2012732250  NLG: 309505  NLK: KAC200902065  NSK: 000586104  NTA: 165644389  RERO: 02-A024838408  SELIBR: 359211  SUDOC: 083374418  VIAF: 12531284   WorldCat (עם VIAF): 12531284
המפלגה הקומוניסטית הלבנונית

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון 
 תקופת הפעילות:  1924–הווה (כ־100 שנה) 
 אידאולוגיות:  מרקסיזם, קומוניזם 
 מטה:  ביירות 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 
 www.lcparty.org
 
המפלגה הקומוניסטית הלבנונית (ערבית: الـحـزب الشـيـوعـي اللبـنـانـي) היא מפלגה מרקסיסטית הפועלת בלבנון.
המפלגה הקומוניסטית הלבנונית לא הצליחה להפוך למפלגת המונים והיא השאירה חותם קטן על הפוליטיקה הלבנונית, אבל הייתה לה השפעה גדולה על האינטלקטואלים בלבנון. בשנות קיום ברית המועצות היא נודעה בנאמנותה הבלתי מתפשרת למוסקבה.
היסטוריה > המפלגה הסורית-לבנונית

המפלגה הקומוניסטית הלבנונית היא אחת מהמפלגות הרב עדתיות הוותיקות ביותר בלבנון. היא הוקמה תחילה כמפלגה הקומוניסטית הסורית-לבנונית בשנת 1924 על ידי קבוצת אינטלקטואלים.
המפלגה הוצאה מחוץ לחוק בשנת 1939 על ידי שלטונות המנדט הצרפתי. האיסור הוקל בשנת 1943.
בעשרים שנות קיומה הראשונות המפלגה הקומוניסטית הסורית-לבנונית הייתה מוקד הפעילות הקומוניסטית בלבנון ובסוריה, עד שבשנת 1944 המפלגה התפצלה ומפלגה קומוניסטית נפרדת הוקמה בכל אחת מן הארצות.
היסטוריה > אחרי עצמאות לבנון

בשני העשורים הראשונים לעצמאות לבנון, ההצלחה של המפלגה הקומוניסטית הייתה מוגבלת. בשנת 1943 המפלגה השתתפה בבחירות אבל נכשלה בניסיון לזכות במושב בפרלמנט הלבנוני. המפלגה התמודדה בבחירות בשנת 1947 אבל שוב נכשלה בניסיון להיכנס לפרלמנט. בשנת 1948 המפלגה הוצאה מחוץ לחוק.
במשך שנות החמישים המדיניות של המפלגה בנוגע לרעיונות הפאן-ערביות ונאצריזם לא היו עקביות, דבר שעלה לה בתמיכה וגרם לבידודה, המפלגה השתתפה בהתקוממויות של 1958 כנגד הממשלה. בשנת 1965, המפלגה, שבשלב זה פעלה במחתרת, החליטה לסיים את בידודה והצטרפה לתנועה הלבנונית הלאומית, חזית של כוחות השמאל הלבנונים בהנהגת כמאל ג'ונבלאט.
במהלך שנות השבעים המפלגה נהנתה מתחיה, ההוצאה שלה מחוץ לחוק בוטלה באוגוסט 1970 והיא התמודדה בבחירות באפריל 1972, המפלגה זכתה רק בכמה אלפי קולות ולא הצליחה להיכנס לפרלמנט.
היסטוריה > מלחמת האזרחים

בשנות השבעים המפלגה הקימה מיליציה חמושה, המשמר העממי, שהשתתף בלחימה בתחילת מלחמת האזרחים הלבנונית. למרות שרובם של חבריה היו נוצרים, המפלגה נלחמה לצד המחנה הרדיקלי שהיה ברובו מוסלמי.
במשך שנות השמונים כוחה של המפלגה נחלש. בשנת 1983 הקבוצה הסונית תחוויד, שהייתה ממוקמת בטריפולי, הוציאה להורג חמישים קומוניסטים. בשנת 1987 המפלגה התאחדה עם המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית. המפלגה נלחמה שבוע בקרב בדרום ביירות מול אמל עד שהלחימה הופסקה על ידי חיילים סורים.
בשנת 1987 המפלגה קיימה את הקונגרס ה־50 שלה וכמעט הדיחה את המזכ"ל היווני אורתודוקסי שלה, ג'ורג' חאווי לטובת השיעי כרים מורווחה, אבל לחץ סורי מנע את ההדחתו של חאווי שהייתה מקורב לדמשק[דרוש מקור]. נמתחה עליו ביקורת שהוא מנהל סגנון חיים ראוותני ומבלה יותר זמן בסוריה מאשר בלבנון. למרות היחסים הטובים של מורחווה עם הקבוצות השיעיות, עד שנת 1987 הרבה חברי מפלגה הוצאו להורג על ידי קיצונים איסלאמיים.
היסטוריה > מלחמת ישראל-לבנון השנייה

במהלך מלחמת ישראל-לבנון השנייה, המפלגה תמכה בחזבאללה[דרוש מקור] וקראה לכל אזרחי לבנון לגלות התנגדות לכוחות צה"ל. אחרי התקרית בכפר קאנא, המפלגה יעצה לראש ממשלת לבנון פואד סניורה לבטל את ביקורה של מזכירת המדינה האמריקאית קונדוליזה רייס ולסלק את השגריר האמריקאי בלבנון, שלטענתם עובד בשירות הישראלים ומנסה לגרום לפירוד בקרב הלבנונים.
מספר חברי מפלגה נהרגו בעימותים עם כוחות צה"ל והמפלגה התנגדה להסדרים שנוצרו אחרי הפסקת הלחימה, בטענה שהם מהווים התערבות זרה ופגיעה בריבונותה של לבנון.
ההתנקשות בחאווי

ביוני 2005, ג'ורג' חאווי (שבזמן זה כבר עזב את המפלגה) טען בראיון באלג'זירה שרפעת אל-אסד היה אחראי לרציחתו של כמאל ג'ומבלט. חאווי נרצח מספר ימים אחרי מתן הראיון על ידי הטמנת פצצה במכוניתו. החשודים העיקרים כאחראים לרצח הם סוריה, למרות שגורמים במפלגה הקומוניסטית האשימו גם את ישראל[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  Lebanon 1972 Electuons
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304912705171  LCCN: n82268061  SUDOC: 050575341  VIAF: 267961361   WorldCat (עם VIAF): 267961361
חדק

חֵדֶק הוא נספח מוארך בחלק הקדמי של ראש בעלי חיים. אצל החולייתנים כדוגמת הפיל, החדק הוא בדרך כלל אף או זרבובית מוארכים, אצל חסרי חוליות החדק הוא בדרך כלל הארכה צינורית של הפה.
אטימולוגיה

משמעות המילה "חדק" בתנ"ך ובלשון חכמים היא קוץ (אולי הלחם: חד ודק), בעברית החדשה קיבלה המילה הישנה משמעות של נספח מוארך לראש בעלי החיים, לפי האקדמיה ללשון העברית, אליעזר בן יהודה חידש את המשמעות הזו על סמך טעות דפוס שנפלה בספר.
הגדרה

חדק הוא טפולה צינורית בראש בעלי החיים. חדקי בעלי החיים השונים אינם איברים הומולוגיים בהכרח, ואינם תוצא של תהליך אבולציוני בודד. הגדרת החדק היא הגדרה המבוססת על דמיון צורני ולא על פונקציונליות משותפת.
המונח "חדק" בעברית אינו כולל בדרך כלל אף או זרבובית של בעלי חיים, אם אין להם צורה צינורית מובהקת, גם אם האף גדול או מוארך במיוחד כמו אצל פיל הים, הקוף החוטמני או הנומבט, אך בשפות אחדות נעשה שימוש במונח הכולל גם את אלה (Proboscis).
פונקציונליות

בחסרי חוליות החדק הוא מחלקי הפה ומשמש למציצה ולשאיבת מזון. צורתו הארוכה והדקה מתאימה למקורות התזונה כמו צוּפני הפרחים, או חדירה אל מקורות המזון כמו צינורות ההובלה של הצמחים (כנימות), גוף החרק הנטרף (חדקוניתיים), או דרך העור אל כלי הדם (יתושים). חלק מחסרי החוליות אף משתמשים בחדק להזריק ארס אל הטרף (פשפשים) או חומרים נוגדי קרישה (יתושים).
טפילים משתמשים בחדק גם להיאחזות במאכסן.
בחולייתנים בעלי השלייה החדק הוא לרוב הארכה של האף או הזרבובית. בפיל משמש החדק כעין זרוע, לליקוט מזון מענפים גבוהים, להעביר מזון ממקום למקום, להעברת מזון ומים לפיו, להתזת מים לקירור, לכיסוי בכפק וחול להגנה מפני חרקים עוקצים, לנשימה מעל המים בזמן שחייה, להשמעת קולות רמים וליצירת קשרים חברתיים.
ביונקי הביב ובחיות הכיס החדק עשוי לכלול גם את הפה. חדק הקיפודן ודב הנמלים משמש לנשימה, ולאכילה, וצורתו המוארכת מתאימה לאכילת נמלים וטרמיטים.