stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הישבון

הישבון הוא השבת מיסי יבוא ליצרנים יצואנים ישראליים.
מיסי היבוא הזכאים להחזר הם מכס ומס קניה ששולמו בעת היבוא או הרכישה בארץ של חומרי גלם המשמשים לייצור הייצוא. את מס הקניה מקבלים כהחזר על יצוא לכל יעד בעוד שאת המכס מקבלים כהחזר רק בגין יצוא לארצות שאינן בקהיליה האירופית. על מנת לקבל את ההישבון על היצואן להיות רשום במערך ההישבון במכס ולהגיש דו"ח שנתי כנדרש בחוק לגבי המיסים ששילם על חומרי הגלם ונתונים לגבי היצוא לפי יעדיו השונים. שלטונות המכס יערכו בקורת ורק לאחר מכן יאשרו את החזר המיסים. ניתן לתבוע הישבון עד 5 שנים אחורה מיום הגשת התביעה עבור מס ששולם בגין מרכיבים שיובאו לארץ. עבור מס ששולם בגין מרכיבים מייצור מקומי ניתן לתבוע הישבון עד 3 שנים רטרואקטיבית מיום הגשת התביעה. ההישבון יכול להגיע לסכומים נכבדים המשפיעים על רווחיות הייצרן ולכן יש חשיבות רבה למודעות היצרנים לאפשרות לדרוש הישבון.
החלון הסגלגל

| --- | --- |

 שיוך:  tympanic cavity 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1040) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  fenestra vestibuli 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A15.3.02.009 
 TA2 (2019):  6897 
 FMA:  56913 
 קוד MeSH:  A09.246.300.909.551 
 מזהה MeSH:  D010046 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1956188 
 
הַחַלּוֹן הַסְּגַלְגַּל או חַלּוֹן הַפְּרוֹזְדּוֹר (באנגלית: The oval window או fenestra vestibuli) החלון הסגלגל הוא קרום המכסה את הפתח של האוזן הפנימית מכיוון האוזן התיכונה, אשר מהווה את מקום המפגש בין האוזן התיכונה לאוזן הפנימית.
תנודות גלי הקול, אשר הן בעצם שינויים מחזוריים בזמן בלחץ האוויר, פוגעות בעור התוף ומועברות דרך שלוש עצמות האוזן התיכונה אל האוזן הפנימית. העצם האחרונה בשלשה, עצם הארכובה, מעבירה לוחצת במחזוריות של גלי הקול על החלון הסגלגל ומזיזה באמצעות כך את הנוזל בתוך שבלול האוזן. לחיצות עצם הסדן מפעילות לחץ הגבוה פי עשרה מלחץ האוויר אשר פגע בעור התוף.
תמונות נוספות

תרשים מתוך הספר האנטומיה של גריי המתאר את מבנה השבלול בו ניתן לראות את החלון הסגלגל
תמונה של שלושת עצמות האוזן התיכונה ניתן לראות בתמונה התחתונה את עצם הארכובה המסומנת במספר 15 מונחת על החלון הסגלגל.
ראו גם

מערכת השמיעה
התמרה חושית
תא שערה
מגבר
המועצה לביטחון לאומי של רוסיה

| --- | --- |


אולם הישיבות של המועצה בארמון הסנאט בקרמלין
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 משרד אחראי:  נשיא רוסיה
 תאריך הקמה:  5 במרץ 1992
 סוכנות קודמת:  המועצה לביטחון לאומי של ברית המועצות
 יו"ר:  ולדימיר פוטין
 מזכיר המחלקה:  סרגיי שויגו
 מטה מרכזי:  מוסקבה
 www.scrf.gov.ru
 
המועצה לביטחון לאומי של רוסיה, רשמית מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Совет Безопасности Российской Федерации) היא גוף מייעץ לנשיא רוסיה בענייני אסטרטגיה וביטחון לאומי. המועצה הוקמה כפורום מתואם ליישום מדיניות המדינה בנושאי ביטחון לאומי.
חברי המועצה הם שרים בכירים וראשי סוכנויות פדרליות. יושב ראש המועצה הוא נשיא המדינה, המנהל את המועצה וקובע את ישיבותיה. ראש המועצה הוא המזכיר סרגיי שויגו, המכהן כמזכיר המועצה מאז מאי 2024 ונחשב ליועץ הנשיאותי לביטחון לאומי. סמכויות המועצה והמזכיר הורחבו ב-6 במאי 2011 על פי צו הנשיא דאז, דמיטרי מדבדב. בינואר 2020 יצר הנשיא ולדימיר פוטין תפקיד חדש, סגן יו"ר המועצה, והעניק אותו למדבדב.
המועצה יושבת בארמון הסנאט שבקרמלין.
מבנה

הוועדה הבין-גופית לענייני תכנון אסטרטגי - בראשה עומד ראש סגל הקרמלין.
הוועדה הבין-גופית לענייני מדינות חבר העמים - אותה מנהל סגן מזכיר המועצה
הוועדה הבין-גופית לענייני ביטחון כלכלי וחברתי - בראשה עומד סגן נשיא האקדמיה הרוסית למדעים
הוועדה הבין-גופית לענייני ביטחון אקולוגי - בראשה עומד סגן נוסף לנשיא האקדמיה הרוסית למדעים
הוועדה הבין-גופית לביטחון צבאי - בראשה עומד הרמטכ"ל הרוסי
הוועדה הבין-גופית לביטחון הציבור - אותה מנהל ראש באם.וה.דה.
הוועדה הבין-גופית לביטחון מידע - בראשה עומד עוזר מזכיר המועצה
הוועדה הבין-גופית לענייני יצירת מערכות לאומיות להגנה מנגיפים חדשים - בראשה עומד סגן יושב ראש המועצה
המועצה המדעית
חברי קבע במועצה

יו"ר המועצה לביטחון לאומי (נשיא רוסיה)
סגן יו"ר המועצה לביטחון לאומי
מזכיר המועצה לביטחון לאומי
ראש ממשלת רוסיה
יו"ר הדומה הממלכתית (הבית התחתון של האספה הפדרלית-הפרלמנט הרוסי)
יו"ר מועצת הפדרציה (הבית העליון של האספה הפדרלית)
שר ההגנה הרוסי
שר החוץ הרוסי
מנהל סו"ר
ראש סגל הקרמלין
שר הפנים הרוסי
ראש שירות הביטחון הפדרלי
מזכירי המועצה

| שם | תפקיד | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| יורי סקוקוב | מזכיר מועצת הביטחון | 1992 - 1993 |  |
| יבגני שאפושניקוב | ממלא מקום מזכיר מועצת הביטחון | 1993 |  |
| אולג לובוב | מזכיר מועצת הביטחון | 1993 - 1996 |  |
| אלכסנדר לבד | ממלא מקום מזכיר מועצת הביטחון | 1996 |  |
| איוואן ריבקין | מזכיר מועצת הביטחון | 1996 - 1998 | כיהן כיו"ר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית |
| אנדריי קוקושין | ממלא מקום מזכיר מועצת הביטחון | 1998 |  |
| ניקולאי בורדיוז'ה | מזכיר מועצת הביטחון | 1998 - 1999 | כיהן כראש סגל הקרמלין |
| ולדימיר פוטין | מזכיר מועצת הביטחון | 1999 | כיהן כמנהל שירות הביטחון הפדרלי ומונה לתפקיד ראש ממשלה ונשיא |
| סרגיי איבנוב | מזכיר מועצת הביטחון | 1999 - 2001 | מונה לתפקיד שר ההגנה |
| ולדימיר רושאיילו | מזכיר מועצת הביטחון | 2001 - 2004 | מונה לתפקיד שר הפנים |
| איגור איוואנוב | מזכיר מועצת הביטחון | 2004 - 2007 | כיהן כשר החוץ |
| ולנטין סוֹבּוֹלֵב | ממלא מקום מזכיר מועצת הביטחון | 2007 - 2008 |  |
| ניקולאי פטרושב | מזכיר מועצת הביטחון | 2008 - 2024 | כיהן כמנהל שירות הביטחון הפדרלי |
| סרגיי שויגו | מזכיר מועצת הביטחון | 2024 - | כיהן כשר ההגנה הרוסי |
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מקיים ישיבה של המועצה לביטחון לאומי, 30 במרץ 2018
נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב מקיים ישיבה של המועצה לביטחון לאומי, 8 באוגוסט 2008
הכוחות המזוינים של ערב הסעודית

| --- | --- |

 
 זרועות
  הצבא הערבי הסעודי
  חיל האוויר המלכותי הסעודי
  חיל הים המלכותי הסעודי
  כוחות ההגנה האווירית המלכותיים הסעודיים
  חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 דרגות הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ערב הסעודית
 היסטוריה של ערב הסעודית
הכוחות המזוינים של ערב הסעודית (בערבית: القوات المسلحة السعودية, מילולית: "הכוחות המזוינים הסעודיים") מורכבים מחמש זרועות מרכזיות: הצבא הערבי הסעודי, חיל האוויר המלכותי הסעודי, חיל הים המלכותי הסעודי, זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית וחיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי. הרמטכ"ל הסעודי המכהן הוא עבד א-רחמן בן צאלח בן עבד אללה אלבניאן.
הכוחות המזוינים של ערב הסעודית מונים כ-200,000 חיילים, ותקציב הביטחון של המדינה נאמד ב-88 מיליארד דולר (10% מהתל"ג). תקציב הביטחון של ערב הסעודית הוא הגדול מבין מדינות המזרח התיכון.
עם תום מלחמת המפרץ השקיעה ערב הסעודית סכומי כסף גדולים ברכישת מערכות נשק מתקדמות, אימון מתקדם ושדרוג מערכות קיימות. מרבית מערכות הנשק נרכשו מארצות הברית ומבריטניה אם כי בשנים האחרונות בוחנת ערב הסעודית את האפשרות לרכוש מערכות נשק מתקדמות מתוצרת רוסיה כגון טנק T-90, מסוקי מיל Mi-35 ומיל Mi-17[דרוש מקור].
במאי 2017 חתמה סעודיה עם ארצות הברית ותעשיותיה הביטחוניות על עסקת נשק ענקית בשווי של כ-350 מיליארד דולר, הכוללת רכישת מערכות THAAD וסוללות פטריוט, 115 טנקים מסוג אברמס M1A2, ארבע ספינות מלחמה, 150 מסוקי בלאק הוק ועוד.
סעודיה חתומה על אמנה לאי הפצת נשק להשמדה המונית, אך פועלת לקידום תוכנית הגרעין.
הרכב הכוחות המזוינים הסעודיים > הצבא הערבי הסעודי

זרוע היבשה של הכוחות הסעודים נקראת הצבא הערבי הסעודי. זרוע זו היא הגדולה בזרועות הכוחות המזוינים ומונה כ-175,000 חיילים (כ-100,000 מתוכם משתייכים למשמר הלאומי של ערב הסעודית). בראש הזרוע עומד הגנרל סאלח אל-מוחאיה. מבין מערכות הנשק המתקדמות שמפעילה הזרוע היבשתית ניתן למנות את טנק הM1 אברמס ואת מסוק התקיפה AH-64 אפאצ'י.
הרכב הכוחות המזוינים הסעודיים > חיל האוויר המלכותי הסעודי

זרוע האוויר של הכוחות הסעודים נקראת חיל האוויר המלכותי הסעודי. זהו אחד מחילות האוויר הגדולים במזרח התיכון. מטוסי החיל נחשבים לבין המתקדמים מחילות האוויר במזרח התיכון וכוללים בין היתר את הF-15 איגל והטורנדו. החיל אמור לקלוט בתקופה הקרובה[דרושה הבהרה] 72 מטוסי יורופייטר טייפון הנחשבים מבין המתקדמים בעולם[דרוש מקור].
הרכב הכוחות המזוינים הסעודיים > חיל הים המלכותי הסעודי

זרוע הים של הכוחות הסעודים נקראת חיל הים המלכותי הסעודי. החיל מונה כ-12,000 חיילים, מתוכם כ-1,200 נחתים. החיל הוקם ב-1960 ומתפעל 7 פריגטות ו-13 קורבטות.
הרכב הכוחות המזוינים הסעודיים > זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית

זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית היא הזרוע הקטנה מבין ארבע זרועות הכוחות המזוינים הסעודים. נחשבה לחלק מחיל האוויר עד 1981.
מבנה הצבא הערבי הסעודי
הכרה במוסד אקדמי

המונח הכרה בהקשר של מוסדות אקדמיים מתייחס לתהליך של הבטחת איכות שבו נבחנים שירותי המוסד ופעילויותיו על ידי גוף חיצוני, הקובע האם המוסד עומד בסטנדרטים מסוימים. אם המוסד עומד בקריטריונים אלה, הוא מקבל גושפנקא כמוסד אקדמי מוכר. הכרה במוסד אקדמי או בתוכנית אקדמית משפיעה על יכולתם של בוגרי המוסד או התוכנית להשתמש בתארים שהמוסד מעניק, ובמקרים רבים, תעודות שמעניק מוסד אקדמי לא-מוכר הן חסרות ערך, הן כבסיס ללימודים מתקדמים והן בשוק העבודה.
במרבית מדינות העולם, הגוף המפקח על איכותם של המוסדות האקדמיים הוא גוף ממשלתי. בארצות הברית קיימים מספר ארגונים פרטיים ללא כוונת רווח, שבהם חברות האוניברסיטאות והמכללות המוכרות.
בישראל

בישראל מקנה חוק המועצה להשכלה גבוהה את הסמכות להכיר במוסד אקדמי למועצה להשכלה גבוהה. סעיף 25טז לחוק זה קבע כי תואר שניתן על ידי שלוחה של אוניברסיטה זרה בישראל, שניתן לה רישיון מטעם המועצה להשכלה גבוהה, דינו, לכל דבר ועניין, כדין התואר הזהה המוענק על ידי מוסד-האם בארץ-האם. ב-29 במרץ 2005 אישרה הכנסת תיקון לסעיף זה, שבו נוספה, לאחר המילים "לכל דבר ועניין", ההסתייגות "למעט לעניין קבלה לעבודה, לעניין דירוג העובד ודרגתו ולעניין שכר ותנאי עבודה". דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים תיקון זה "לאפשר למעסיק גמישות ושיקול דעת בתגמול עובדים בעלי תארים מסוגי מוסדות שונים". בכך יצרה הכנסת, למעשה שתי רמות של הכרה במוסד אקדמי.
ראו גם

בית חרושת לתארים
היידו-ביהר

היידו-ביהר (בהונגרית: Hajdú-Bihar) הוא מחוז במזרח הונגריה. ממזרח גובל המחוז ברומניה, מצפון במחוזות סבולץ'-סטמאר-ברג ובורשוד-אבאוי-זמפלן, ממערב במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק ומדרום במחוז בקש. בירת המחוז היא העיר דברצן.
במחוז 21 ערים, ובסך הכול 82 יישובים. רוב אוכלוסיית המחוז גרה ביישובים עירוניים.
נופו של מחוז היידו-ביהר אינו אחיד. בצפון-מזרח מאופיין הנוף בגבעות חול ובמערבו משתרע הפארק הלאומי הורטובאג'. הוא נמצא כולו במישור ההונגרי הגדול (אלפלד) וגובהו נע מ-170.5 מטר מעל פני הים בחלקו הצפוני ויורד עד ל-85 מטר מעל פני הים בקצהו הדרום-מזרחי.
היסטוריה

המחוז בשמו הנוכחי הוקם בשנת 1950 מאיחוד שני מחוזות היסטוריים – מחוז היידו ומחוז ביהר, שנוצרו בתקופת ממלכת הונגריה. מחוז היידו נכלל בשלמותו במחוז החדש בעוד רק כ-25% ממחוז ביהר ההיסטורי כלול במחוז החדש. החלק המזרחי של מחוז ביהר הועבר לרומניה בעקבות חוזה טריאנון והפך להיות מחוז עצמאי שם בשם ביהור.
הוועידה הימית בוושינגטון

הוועידה הימית בוושינגטון הייתה ועידה צבאית אשר הוקמה על ידי נשיא ארצות הברית וורן הרדינג ונערכה בוושינגטון בתאריכים 12 בנובמבר 1921‏ - 6 בפברואר 1922. בוועידה זו, אשר נערכה מחוץ לתחום אחריותו של חבר הלאומים, השתתפו תשע מדינות בעלות אינטרסים באוקיינוס השקט ובמזרח אסיה. ברית המועצות לא הוזמנה לוועידה. הייתה זו הוועידה הבינלאומית הראשונה שנערכה בארצות הברית, וועידת פירוק הנשק הראשונה בהיסטוריה.
תוצאות הוועידה היו שלושה הסכמים עיקריים: הסכם ארבע המעצמות, הסכם חמש המעצמות (הידוע יותר כ"הסכם הימי של וושינגטון") והסכם תשע המעצמות, ובנוסף נחתמו מספר הסכמים בעלי חשיבות פחותה יותר. הסכמים אלה סייעו לשמירת השלום במהלך שנות ה-20, אך במקביל הם נחשבים כמסייעים לעליית האימפריה היפנית כמעצמה ימית, דבר שהוביל למלחמת העולם השנייה.
הוועידה

מטרתה העיקרית של המשלחת האמריקאית, בהנהגת מזכיר המדינה צ'ארלס אוונס יוז, הייתה לרסן את התפשטות הצי הקיסרי היפני במימי מערב האוקיינוס השקט, במיוחד בנוגע לביצור איים בעלי חשיבות אסטרטגית. מטרותיה המשניות של המשלחת היו גם הן מכוונות לריסון הצי היפני, אך גם להפיג חששות בדבר איבה אפשרית עם בריטניה. מטרות אלה היו: ראשית, חיסול המתח האנגלו-אמריקאי על ידי ביטול הברית האנגלו-יפנית; שנית, הגעה להסכמה בדבר יחס גודל ציים עדיף אל מול היפנים; ושלישית, להביא את היפנים לידי קבלת מדיניות הדלת הפתוחה בסין.
הבריטים, לעומת זאת, נקטו בגישה זהירה ומחושבת יותר. אמנם, הנציגים הבריטים אכן הגיעו עם מטרות מסוימות לוועידה - להגיע לשלום ויציבות במערב האוקיינוס השקט, להימנע ממרוץ חימוש ימי עם ארצות הברית, לסכל את כניסת היפנים לאזורים תחת השפעתם ולשמור על ביטחון סינגפור, הונג קונג ושאר הדומיניונים באזור - אך הם לא הגיעו עם רשימת דרישות, אלא דווקא עם תמונה מעורפלת למדי לגבי כיצד לדידם צריך מערב האוקיינוס השקט להראות לאחר ההסכם.
הנציגים היפנים, בניגוד למקביליהם הבריטים, התרכזו בנושאים מסוימים, והגיעו לוועידה עם שתי מטרות: ראשית, חתימה על הסכם ימי עם בריטניה ועם ארצות הברית; ושנית, השגת הכרה מיוחדת באינטרסים המיוחדים של יפן במנצ'וריה ובמונגוליה. הנציגים היפנים העלו בוועידה נושאים נוספים - דרישה איתנה להמשך שליטתם ביאפ (אחד מאיי מיקרונזיה), בסיביר ובצ'ינגדאו, וכמו כן חשש כללי מהגברת נוכחותם של ציים אמריקאים באזור.
למשלחת האמריקאית היה יתרון בדמות יירוט ופיענוח ההוראות הסודיות שנשלחו מממשלת יפן לנציגיה. אחד המסרים הכיל את יחס הציים הנמוך ביותר שהיה מקובל על הממשלה בטוקיו, והנציגים האמריקאיים השתמשו בידע זה על מנת לדחוף את היפנים להסכמה. הצלחת מהלך זה, אחד מהנסיונות הראשונים של הממשל האמריקאי בהאזנה ופיענוח צפנים, הביא בסופו של דבר להקמת מספר סוכנויות האמונות על נושא זה.
תוצאות הוועידה > הסכם ארבע המעצמות

נחתם בין ארצות הברית, בריטניה, צרפת ויפן, ב-13 בדצמבר 1921. לפי הסכם זה התחייבו כל החותמות לשמירה על הסטטוס קוו באוקיינוס השקט, על ידי כיבוד השטחים בהם מחזיקות שאר המדינות החתומות, הימנעות מהתפשטות טריטוריאלית נוספת, והתייעצות הדדית במקרה של סכסוך בנושא זה. אולם, התוצאה העיקרית של הסכם זה היה חיסול הברית האנגלו-יפנית מ-1902. הסכם ארבע המעצמות היווה ניסיון מצד ארצות הברית למנוע מלחמות עתידיות, ובכך לשמר את מדיניות הבדלנות ביחסי החוץ שלה.
תוצאות הוועידה > הסכם חמש המעצמות

נחתמה בין ארצות הברית, בריטניה, צרפת, איטליה ויפן, ב-6 בפברואר 1922. בהסכם זה התחייבו המדינות החותמות על הגבלת גודל ציין, קוטר קני תותחי הים שברשותן וגודל האוניות שברשותן. נקבע גם כי היחס בין גודל שלושת הציים הגדולים בעולם דאז - האמריקאי, הבריטי והיפני - יעמוד על 3:5:5. בנוסף, נקבע כי באזורים מסוימים באוקיינוס השקט לא תותר בניית ביצורים, או שיפור אלה הקיימים.
להסכם זה נודעה חשיבות מכרעת בהתפתחות המערכה הפוליטית במערב האוקיינוס השקט. היפנים ראו ביחס ה-3:5:5 כהמשך המדיניות המתנשאת של המערב כלפי יפן, וכך תרם ההסכם דווקא להתחזקות הצי היפני, ובסופו של דבר הביא לפרישתה של יפן מהסכמים אלה בשנת 1936.
תוצאות הוועידה > הסכם תשע המעצמות

נחתם בין ארצות הברית, בריטניה, צרפת, יפן, סין, איטליה, בלגיה, הולנד ופורטוגל, ב-6 בפברואר 1922. מטרת הסכם זה הייתה להפוך את מדיניות הדלת הפתוחה בסין - מדיניות אשר דרשה ממעצמות העולם בעלות אינטרסים בסין לקיים "דלת פתוחה" בנוגע לשוויון הזדמנויות מלא למדינות אחרות בנמלי המדינה - לחוק בינלאומי. בהסכם זה ויתרה יפן גם על שטחיה בסיביר ובשאנדונג, אשר כבשה במלחמת העולם הראשונה ונאלצה להכיר בעצמאותה ושלמותה של סין. הסיבה להצגת הסכם זה הייתה חששה של ארצות הברית מפני המדיניות היפנית במנצ'וריה לאחר מלחמת רוסיה–יפן (1905-1904), אשר נגדה מדיניות זו. אולם, הסכם זה היה חסר כל תקנות אכיפה, ועם הפלישה היפנית למנצ'וריה בשנת 1931, לא יכלה ארצות הברית להגיב.
ביבליוגרפיה

טובי, טל. "לידתו של אויב חדש: ארצות-הברית ויחסיה עם יפן בעקבות המלחמה." מתוך קובנר, רותם. המערכה הנשכחת: מלחמת רוסיה–יפן ומורשתה, מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005.
Andrew Field. Royal Navy Strategy in the Far East, 1919-1939 (2004)
Goldman, Emily O. Sunken Treaties: Naval Arms Control between the Wars. Pennsylvania State U. Press, 1994. 352 pp.
Erik Goldstein. The Washington Conference, 1921-22: Naval Rivalry, East Asian Stability and the Road to Pearl Harbor (1994)
Kaufman, Robert Gordon. Arms Control during the Prenuclear Era: The United States and Naval Limitation between the Two World Wars. Columbia U. Press, 1990. 289 pp.
Carolyn J. Kitching; Britain and the Problem of International Disarmament, 1919-1934 Rutledge, 1999 online
Phillips Payson O'Brien; British and American Naval Power: Politics and Policy, 1900-1936 (Praeger Studies in Diplomacy and Strategic Thought) (1998)
Willoughby, Westel Woodbury. China at the Conference: A Report. Baltimore: Johns Hopkins Press, 1922.
הערות שוליים

1 2  טובי, ט. "לידתו של אויב חדש." עמ' 243-242.
↑  On the Trail of Military Intelligence History: A Guide to the Washington, DC, Area
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00574161 
תותחי אוניית מערכה בדרכם לגריטה, ואוניית המערכה USS South Carolina בתהליכי פירוק, דצמבר 1923
היפרלקסיה

|  קישורים ומאגרי מידע |
| --- | --- |
 MeSH:  C565500
 
היפרלקסיה היא תסמונת או מצבור תסמינים, המאופיינים בהתפתחות ספונטנית של יכולת קריאה אצל ילדים לפני גיל חמש, עם יכולת מועטה להבנת הנקרא. התסמונת מופיעה לעיתים בקרב ילדים בעלי עיכובים התפתחותיים, ומלווה בקשיים בעיבוד והבנת השפה המדוברת, ובקשיי התנהגות אצל חלק מהילדים, ותקשורת בינאישית. לרוב היא מסווגת כתסמונת הקשורה להפרעות הקשת האוטיסטית.
תיאור קליני

רוב הילדים הלוקים בהיפרלקסיה הם בנים. ילדים אלו מראים יכולת זיהוי אותיות וספרות בגיל שנה וחצי עד שנתיים, ולרוב בגיל שלוש הם מזהים קבוצות אותיות כמילים ומתחילים לקרוא. ההקשר שבו המילים מופיעות אינו משמעותי עבורם, והקריאה אינה משפרת כלל את התפתחות שפתם, שהיא נמוכה בהרבה מזו המצופה מבני גילם.
לא לכל הילדים ההיפרלקסים אותן יכולות בקריאה ובהבנה, אך לכולם יכולת גבוהה לזהות מילים מעבר למצופה בהשוואה לקבוצת השווים.
אחד הקשיים של ילדים היפרלקסים היא שהקריאה שלהם הופכת לאובססיבית, הם קוראים כל דבר כתוב - שלטי רחוב, אריזות מזון  וצעצועים, כתוביות על בגדים ועוד. הם מתקשים להתעלם מהגירוי החזותי של אותיות ומילים, משקיעים אנרגיה רבה בעיסוק בקריאה, וממעטים לשים לב לתחומי חיים אחרים.
להיפרלקסים קיים איחור בהתפתחות השפה או הפרעה בשלבי התפתחות השפה. לפעמים מתחילה שפה תקינה ופתאום נוצרת נסיגה בהתפתחות זו. הילד לא תמיד מבין את הנאמר לו, ולפעמים מתפרש דבר זה כחוסר שיתוף פעולה מצד הילד. הוא מתקשה לספר סיפור או לשחזר חוויה, ולענות על שאלות פתוחות כגון למה, איך, ומתי. ילדים הלוקים בהיפרלקסיה נוטים לאקולליה, כלומר חוזרים על כל הנאמר להם ואינם מצליחים להטות הטיות כדי להעביר מסר (לדוגמה, כאשר נאמר לילד "אתה רעב", הוא נוטה לחזור: "אתה רעב", במקום "אני רעב").
היפרלקסיה ואוטיזם

כיום לא ניתנת אבחנה רפואית רשמית של היפרלקסיה לילדים, ורובם מאובחנים כלוקים גם ב-PDD או אוטיזם, כתחלואה נלווית. ילדים אלו לוקים בתסמינים נוספים, כגון: התנהגות בלתי מותאמת וקושי בגמישות בהתנהגות; צורך בסדר ובקביעות במהלך היום; קושי מול שינויים; פחד ממקומות ואנשים לא מוכרים; עניין מועט בסביבתו ובקשר עם אחרים; קשיי קשב וריכוז או מיקוד קשב לאורך זמן בפעילויות מסוימות בלבד; קושי ביצירת קשר עין; פרסברציה ותנועות גוף חזרתיות כמו סיבוב חפצים או נפנוף ידיים; בעיות חרדה; רגישות תחושתית במגע עם מרקמים שונים ובשמיעת קולות חזקים; וכן התפרצויות זעם תכופות.
למרות הופעתן לעיתים קרובות ביחד, ההיפרלקסיה נפרדת מאוטיזם - אוטיזם היא שונות נוירולוגית והיפרלקסיה היא בעיה שפתית. לעיתים ילדים היפרלקסים מראים בגיל 2-3 התנהגויות שנחשבות אוטיסטיות. אך אצל ילדים אלו, ככל שיכולת הדיבור והבנת השפה משתפרות, ההתנהגויות האוטיסטיות נעלמות. לפיכך, על פי סוזן מילר, "פיתוח השפה הוא המפתח להתפתחותו של הילד ההיפרלקס".
גורמים

קיימת מחלוקת בין החוקרים לגבי הגורמים להיפרלקסיה. על פי אליוט ונידלמן (1976), היפרלקסיה אינה הפרעה אלא יכולת מנטלית גבוהה יותר. לעומתם, ארם והיילי (1986) טוענים כי היפרלקסיה קשורה בדרך כלשהי לקשרים גנטיים.
טיפול

אחת משיטות הטיפול המקובלות עם ילדים הלוקים בהיפרלקסיה היא שימוש בקריאה לשם שיפור התסמינים. מכיוון שלא ניתן למנוע מילד היפרלקסי לקרוא כל דבר שנקרה בדרכו, ניתן לסייע לו באמצעות בחירה עבורו מה עדיף שיקרא, וניצול הקריאה לדברים שעליו ללמוד. במקום ליצור קשר ולימוד באמצעות השפה המדוברת, אותה הוא מתקשה להבין, ניתן להיעזר בשפה הכתובה בה הוא עוסק רבות, ככלי שבעזרתו ילמד הילד להבין את השפה המדוברת. השפה הכתובה קלה יותר לילד כי היא אינה תלויה בזמן שבה היא נאמרת ואז מתפוגגת, אלא היא מוצקה ונשארת לאורך זמן רב יחסית, ועל כן היא מאפשרת לילד לתפוש אותה, להבין ולעבד את המשמעות שלה. המבוגר או המטפל מסייע לילד להבין את המשמעות שמאחורי המילה הכתובה, וכך מסייע בלימוד של שיום חפצים ומקומות, בעריכת טבלאות של סדר יום המסייעות גם בהכנה לקראת שינויים בסדר יום זה, ועוד. אלו תורמים להגברת תחושת הביטחון של הילד בסביבתו. ניתן גם להסתייע במילה הכתובה ליצירת משחק משותף עם הילד (המתקשה במשחקי חברה ודמיון), כתיבת חוקי משחק, והקניית מיומנויות של משחק חברתי. במקביל, סיפוק הצורך האובססיבי של הילד לקריאה בצורה מבוקרת ומתאימה לצרכיו יוכל לסייע לילד להתפנות יותר לתחומים אחרים שמוצעים לו.
לקריאה נוספת

סוזן מרטינס מילר, "קריאה בגיל צעיר מדי", 2000, הוצאת א"ח
הטרגדיה של 9 באפריל

קורבנות הטרגדיה של 9 באפריל
הטרגדיה של 9 באפריל או יום ראשון העקוב מדם 1989 מתייחסת להפגנות אנטי-סובייטיות בטביליסי, בירת גאורגיה, שפוזרו בכוח על ידי הצבא האדום, ונהרגו בהן 20 בני אדם ומאות נוספים נפצעו. התאריך 9 באפריל הוא כיום יום זיכרון רשמי של גאורגיה ונקרא יום האיחוד הלאומי (גאורגית: "ეროვნული ერთიანობის დღე", אֶרוֹבנוּלי אֶרתיאנוֹבּיס דרֶ'ה).
מבוא

בשנת 1988 התגברה התנועה האנטי-סובייטית ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה. מספר שביתות ופגישות אורגנו בטביליסי על ידי ארגונים פוליטיים אנטי-סובייטים. הסכסוך בין הממשלה הסובייטית והלאומנים הגאורגים העמיק לאחר מה שנקרא אספת ליחני שהתקיימה ב-18 במרץ 1989. באספה הביעו אלפים אחדים של אבחזים את רצונם לפרוש מגאורגיה ולהשיב על כנו את מעמדה העצמאי כפי שהיה בתקופת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה (1922–1931) קרי רפובליקה עצמאית במסגרת קונפדרטיבית. בתגובה, ארגנו הקבוצות האנטי-סובייטיות סדרת מפגשים לא מורשים ברחבי המדינה בטענה כי הממשלה הסובייטית משתמשות בבדלנים אבחזים כדי שיעמדו כנגד התנועה המצדדת בעצמאות גאורגיה.
המחאה הגיעה לשיאה ב-4 באפריל 1989 כאשר עשרות אלפי גאורגים התקבצו לפני בית הממשל בשדרות רוסתוולי שבטביליסי. המחאה הונהגה על ידי ועדת העצמאות (מרב קוסטבה, זוויאד גמסחורדיה, גיאורגי צ'נטוריה, איראקלי בתיאשווילי, איראקלי צרתלי ואחרים), שארגנו הפגנות שקטות ושביתת רעב, בדרישה להעניש את הבדלנים האבחזים ולהחזיר את עצמאות גאורגיה. השלטונות הסובייטים המקומיים איבדו שליטה על המצב בבירה ולא יכלו לעצור את המחאה.
ההפגנות

על פי החוקים שהיו נקוטים באותה תקופה, ההפגנה הייתה בלתי-חוקית ונחשבה לפגיעה בשלטון. לכן, נדרש הצבא לפזר את הפרות הסדר באופן מיידי.
בערב 8 באפריל 1989 ציווה קולונל-גנרל איגור רודיאונוב, מפקד המחוז הצבאי של עבר הקווקז, על חייליו להתחיל לזוז. רגע לפני ההתקפה של הכוחות הסובייטים, פנה הפטריארך של כל גאורגיה, איליה השני, למפגינים וביקש מהם לפנות את שדרות רוסתוולי וסביבת מבנה הממשל כיוון שהטנקים הסובייטים שהגיעו במהלך היום מהווים סכנה לחייהם. המפגינים סירבו להתפזר על אף דברי הפטריארך. יחידות של המשטרה הגאורגית המקומית (мили́ция, מיליציה), פורקו מנישקם לפני המבצע.
ב-9 באפריל, בשעה 3:45 לפנות בוקר, הקיפו את אזור ההפגנות, טנקים וחיילים סובייטים, תחת הנהגת גנרל אלכסנדר לבד. החיילים הסובייטים נצטוו לפזר את המפגינים ולנקות את הרחוב מהמפגינים בכל דרך שתידרש.
הפלוגה הסובייטית, חמושה באלות ואתי מתכת קטנים, התקדמה לעבר המפגינים כשהם מכתרים אותם מכל עבר כשהם מותירים פתח צר בלבד לנסיגה. במהלך התקדמותם החלו החיילים לתקוף את המפגינים עם אתי המתכת הצבאיים וגרמו לפציעות קלות עד קשות. אחת מקורבנות ההתקפה הייתה נערה בת 16 שניסתה להימלט מהחיילים המתקרבים אבל נתפסה והוכתה למוות למרגלות מבנה הממשל ממכות בראש ובבית החזה. היא נגררה מחוץ לאזור בידי אמה, שהייתה פצועה אף היא. ההתקפה הספציפית הזו תועדה בווידאו ממרפסת בבניין הממוקם בצידה האחר של השדרה. הקלטת נוצלה לצורך חקירת האירוע לאחר מכן. התקפה דומה של החיילים הסובייטים הביאה, על פי אישור של החקירה, למותן של 19 נשים. דווח גם כי נעשה שימוש בגז רעיל כנגד המפגינים שגרמו להקאות, בעיות נשימה ושיתוק זמני של מערכת העצבים.
עשרים איש, מרביתם נערות ונשים, נהרגו בהרעלת הגז, מעל ל-4,000 איש נפצעו. הפצועים, יחד עם כל המפגינים, ספגו מכות אלימות והכאה מהאתים שבידי השוטרים. השוטרים, שלא היו חמושים, ניסו לפנות את קבוצת המפגינים אחוזת הבהלה, אולם, קלטת וידאו שצילמו עיתונאים אופוזיציוניים בחשאי, מעידה כי החיילים לא אפשרו לרופאים ולכוחות החירום לעזור לפצועים. התמונות מראות כי גם האמבולנסים הותקפו בידי החיילים. תמונת איש צעיר המכה את הטנק במקל הפכה לסמל לתנועה הגאורגית האנטי-סובייטית.
ב-10 באפריל פרסמה ההנהגה הסובייטית הצהרה המאשימה את מפירי הסדר בתסיסה ובסכנה לביטחונה של הרפובליקה. ביום למחרת הראתה הטלוויזיה הגאורגית את גופותיהן של 19 הנשים שנהרגו באלימות, כשהיא מציגה את הברוטליות יוצאת הדופן שבה נקטו החיילים הסובייטים. את פניהן של הקורבנות קשה היה לזהות. ההנהגה הסובייטית האשימה כמו כן את המפגינים בהרג הקורבנות בכך שבמנוסתם רמסו אחד את השני בניסיונם לברוח מהחיילים הרוסים.
אולם, חקירת הוועדה הפרלמנטרית לאירועי 9 באפריל 1989 שהחלה על ידי אנטולי סובצ'ק, חבר קונגרס נציגי העם, הובילה למסקנות אחרות. הוועדה גינתה את הצבא שגרם למוות בניסיונו לפזר את המפגינים. הדוח שהנפיקה הוועדה הפך את האפשרות לשימוש באלימות דומה במקרים של אי שקט אזרחי בברית המועצות לקשה יותר. הדוח של סובצ'ק הציג רשומות מפורטות של האלימות שננקטה כלפי המפגינים והמליץ על העמדה מלאה לדין של אנשי הצבא שהיו אחראים לאירועים.