stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההספד לרועי רוטברג
הערות שוליים

↑  מרדכי נאור, ספר המאה: היסטוריה מצולמת של ארץ ישראל במאה העשרים, תל אביב: עם עובד; משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997, עמ' 300; נסים משעל, ואלה שנות ---: 50 למדינת ישראל, תל אביב: ידיעות אחרונות, 1997, עמ' 68.
↑  רוביק רוזנטל, האם השכול מת?, ירושלים: כתר ('הישראלים – הסדרה'), 2001, עמ' 48, בגוגל ספרים.
↑  אלון גן, 'חשופים בצריח' ו'שיח לוחמים' כצירי זהות מתפצלים, ישראל 13 (2008), 267.
1 2 3 4 5 6 7 8  אלוף בן,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'מיליטריסטי ופוסט-ציוני, באתר הארץ, 12 במאי 2011.
1 2 3  מרדכי בר-און, משה דיין: קורות חייו 1915–1981, תל אביב: עם עובד; שדרות: המכללה האקדמית ספיר (ספריית ספיר), תשע"ד 2014, עמ' 127–129.
1 2  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 406.
1 2 3 4 5 6  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 404.
1 2 3 4 5 6  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 407.
↑  ראו תמונתם של השניים: בועז ואמירה רוטברג, באתר אלבום מעוז חיים.
↑  על פי עדות מרדכי נאור, דיין שיכתב את ההספד מיד לאחר ההלוויה והקליט את הנוסח המתוקן באולפן גלי צה"ל ברמת גן, מיכאל יעקובסון, סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ נחל עוז, באתר "חלון אחורי", 24 באוגוסט 2019
↑  על משפטי הרוצחים: החלה חקירת הנאשמים ברצח רועי רוטברג מנחל-עוז, דבר, 7 בדצמבר 1956; דין הנאשמים ברצח רועי רוטברג – לביהמ"ש המחוזי, דבר, 9 בדצמבר 1956; שאלת קו הגבול במשפט רצח רועי רוטברג, דבר, 25 בינואר 1957; גופת רועי רוטברג נגררה – מודה אחד הנאשמים ברצח, דבר, 4 בפברואר 1957; הנאשם ברצח רועי: הקצינים המצרים כפו עלי לצאת לפעולה, דבר, 6 בפברואר 1957; אורי דן,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'רוצחים מהרצועה לדין בירושלים, מעריב, 5 בינואר 1959; רוצחי רועי רוטברג נידונו למאסר עולם, דבר, 6 בינואר 1959; מאסר עולם לרוצחי רועי רוטברג, מעריב, 6 בינואר 1959; בית המשפט העליון דחה ערעורים של רוצחי רוטברג, מעריב, 19 במאי 1960; אושר פסק-הדין נגד רוצחי רועי רוטברג, דבר, 20 במאי 1960.
↑  גזירת דורנו: הרמטכ"ל משה דיין סופד לסגן רועי רוטברג, באתר nrg‏, 9 במאי 2011.
↑  אל"מ משה שריר,'"`UNIQ--nowiki-00000026-QINU`"'‏צה"ל כמנחיל ערכים לנוער יהודי בארץ ובגולה, מערכות 287, יוני 1983
↑  אלי לנדאו,'"`UNIQ--nowiki-00000028-QINU`"'דיין מצטט את ד"ר א. רופין: "נגזר עלינו לחיות במצב לוחמה מתמדת עם הערבים", מעריב, 2 באוגוסט 1968
↑  נדיר צור, רטוריקה פוליטית: מנהיגים ישראלים במצבי לחץ, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('קו אדום'), 2004, עמ' 73.
↑  ברוך קימרלינג,'"`UNIQ--nowiki-0000002B-QINU`"'‏מיליטריזם בחברה הישראלית, תיאוריה וביקורת 4 (סתיו 1993), 123.
↑  עמוס עוז,'"`UNIQ--nowiki-0000002E-QINU`"'כמו גאנגסטר בליל סכינים אבל קצת בתוך חלום (דף המשך המאמר), דבר, 22 ביוני 1979, ציטוט מתוך ספרו באור התכלת העזה: מאמרים ורשימות, תל אביב: ספריית פועלים, תשל"ט 1979, עמ' 28.
↑   יצחק הרצוג - נשיא מדינת ישראל ה-11: ״אנחנו במלחמה על הבית - וגם הפעם ננצח״ (החל מ-1:52 דקות לאחר תחילת הסרטון), סרטון  באתר יוטיוב
תמונת רועי רוטברג בפינת ההנצחה לנופלים במערכות ישראל בבית הספר התיכון שבח מופת בתל אביב, שבו למד
רועי רוטברג רכוב על סוס/ה בנחל עוז בראשית שנות ה-50. תצלום מאת בוריס כרמי.
בארי קיוגאן

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1992 (בן 32) דבלין, אירלנד
 מדינה:  אירלנד אירלנד
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  שחקן
 בן או בת זוג:  סברינה קרפנטר (2023–?) 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר (2023) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בארי קיוגאן (באירית: Barry Keoghan; נולד ב-18 באוקטובר 1992) הוא שחקן קולנוע אירי. תפקידיו המוקדמים בקולנוע כוללים את "71'" (אנ') (2014), "דנקרק" (2017) של כריסטופר נולאן ו"להרוג אייל קדוש" (אנ') (2017) של יורגוס לנתימוס וקיבל מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט עבור האחרון. הוא המשיך לככב בסרטים " חיות אמריקאיות" (אנ') (2018), ו-"Calm with Horses"‏ (2019), עבורו קיבל מועמדות לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
בשנת 2021, הוא גילם את דרואיג בסרט "נצחיים" מבית היקום הקולנועי של מארוול וגילם את סקאוונג'ר בסרט הפנטזיה-אפי "האביר הירוק". בשנת 2022 הוא הופיע בתור הג'וקר בסרט גיבורי העל "באטמן" מבית DC קומיקס ושיחק בסרט "רוחות אינישרין" של מרטין מקדונה, עליו זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה וקיבל מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
קורות חייו

קיוגאן נולד וגדל בשכונת סאמרהיל (אנ'), דבלין, אירלנד. אמו נאבקה בהתמכרות לסמים לאורך חייה הבוגרים ומתה כשקיוגאן היה בן 12. עם אחיו אריק, הוא בילה שבע שנים באומנה, ב-13 בתי אומנה שונים לפני שגודלו על ידי סבתם, דודתם ואחותם הגדולה ג'מה.
הוא למד בבית הספר התיכון או'קונל (אנ') שם שיחק לראשונה בהצגות בית הספר. הוא מייחס את השכלתו הקולנועית להתגנבות לסרטים עם חברים. קיוגאן למד משחק ב-Bow Street Academy (אנ'), מרכז לאומנויות הבמה בדבלין וסיים את לימודיו בשנת 2013. הוא זוכר ש"אפילו לא היה לו 2.20 אירו כדי להגיע לאוטובוס למרכז" בזמנו.
קריירה

קיוגאן התחיל את קריירת המשחק שלו ב-2011 בכך שהשיב על הודעת ליהוק בחלון ראווה ברחוב שריף לסרט הפשע Between" the Canals", כשגילם את איידו בתפקיד קטן בסרט, שיצא לאקרנים ב-2011. באותה שנה הופיע באופרת הסבון האירית "Fair City".
בשנת 2013, שיחק בעונה הרביעית של הסדרה "Love/Hate" בתור וויין. התפקיד זיכה את קיוגאן בהכרה באירלנד, והוא המשיך להופיע בסרט המתח הבריטי "'71" (אנ') משנת 2014 ובסרטים "Mammal" בתור ג'ו, ו-"Trespass Against Us" בתור וינדוס; שניהם מ-2016.
בשנת 2017 הוא הופיע בתור ג'ורג' מיילס בסרט המלחמה של כריסטופר נולאן "דנקרק" המתרחש בתקופת מלחמת העולם השנייה ומתמקד בפינוי דנקרק. בהמשך השנה כיכב בתור מרטין לאנג בסרט האימה הפסיכולוגי "להרוג אייל קדוש" (אנ') של הבמאי היווני יורגוס לנתימוס, לצד קולין פארל וניקול קידמן. הוא זכה בפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי לשחקן המשנה הטוב ביותר על עבודתו בסרט ואף היה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2018 הוא הופיע בסרט הדרמה התקופתי "47 שחור" (אנ') בתור הובסון, חייל אנגלי שהוצב באירלנד במהלך רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. באותה השנה הוא גם כיכב בסרט הפשע "חיות אמריקאיות" (אנ'), הוא גילם את ספנסר ריינהארט בסרט, המבוסס על שוד אמיתי של ספרים נדירים מספריית אוניברסיטה. קיוגאן, שקצר שבחים עבור תפקידו בסרט, היה מועמד לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר, ובאותה השנה, הוליווד ריפורטר כינה את קיוגאן כ"דבר הגדול הבא" עבור עבודתו הקולנועית בשלוש השנים הקודמות ובשנת 2019 הוא היה מועמד לפרס באפט"א לכוכב העולה.
בשנת 2019 הוא השתתף במיני-סדרה "צ'רנוביל" מבית HBO, שנוצרה ונכתבה על ידי קרייג מזין (אנ'), ובבימויו של יוהאן רנק ומגוללת את אסון הגרעין בצ'רנוביל ואת מאמצי הניקוי חסרי התקדים שאחריו. באותה שנה כיכב קיוגאן בסרט הפשע "Calm with Horses" בתור מתאגרף לשעבר שעובד אצל של משפחת פשע באזורים הכפריים של אירלנד בזמן שהוא מפרנס את בנו האוטיסט. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-8 בספטמבר 2019 ושוחרר לאקרנים בבתי הקולנוע ב-13 במרץ 2020. קיוגאן קיבל מועמדות לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה לשנת 2021.
בשנת 2021 גילם את דרואיג בסרט גיבורי העל "נצחיים" הסרט ה-26 של היקום הקולנועי של מארוול, המתבסס על גזע בדיוני באותו השם המתקיים במארוול קומיקס. הוא הופיע גם באותה שנה בסרט האפוס והפנטזיה האמריקאי "האביר הירוק" בתור סקאוונג'ר.
בשנת 2022 גילם את דמותו של הג'וקר בסרטו של מאט ריבס "באטמן" המבוסס על דמותו של באטמן מבית DC קומיקס ומשמש כאתחול מחודש לסרטי "באטמן". ב-24 במרץ 2022, שלושה שבועות לאחר יציאת הסרט, פרסמו האחים וורנר סצנה שנמחקה הכוללת את הג'וקר של קיוגאן ואת באטמן של רוברט פטינסון. עוד בשנת 2022, קיוגאן כיכב בסרט הקומדיה השחורה של מרטין מקדונה "רוחות אינישרין" בתור דומיניק קירני. קיוגאן קיבל מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע וזכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
הסרט Hurry Up Tomorrow, מותחן בכיכובם של דה ויקנד, ג'נה אורטגה וקיוגאן, יעלה בבתי הקולנוע ב-16 במאי 2025.
חיים אישיים

קיוגאן הוא מתאגרף חובב.
מ-2017 עד 2020 קיוגאן היה במערכת יחסים עם שונה גרין, שאותה פגש ביום שישי הטוב בפאב בו עבדה.
בספטמבר 2021, קיוגאן החל לצאת עם אליסון קיירנס, רופאת שיניים ממחוז קאוואן. כמה חודשים לאחר מכן, ביום האם של אירלנד, ב-27 במרץ 2022, הוא הודיע כי בני הזוג מצפים לילד משותף. בנם הבכור, ברנדו, נולד ב-8 באוגוסט 2022. המשפחה עברה להתגורר בכפר ברוטי פרי (אנ'), ליד דנדי, סקוטלנד בנובמבר 2022.
במרץ 2022, פורסם כי קיוגאן הוא השגריר החדש של ארגון הצדקה לילדים "Barretstown" שהקים השחקן ההוליוודי פול ניומן.
במרץ 2024 פורסם כי קיוגאן נמצא בזוגיות עם סברינה קרפנטר, היא גם הוציאה כמה שירים עליו כגון- Please Please Please, Bed Chem, Juno
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Between the Canals | איידו |  |
| 2012 | Stalker | טומי |  |
| 2012 | King of the Travellers | בחור צעיר |  |
| 2013 | Life's a Breeze | שליח פיצה |  |
| 2013 | Stay | שון מיהאן |  |
| 2014 | '71 (אנ') | שון באנון |  |
| 2014 | Standby | קראסטי |  |
| 2015 | Norfolk | ילד |  |
| 2015 | Traders | קן |  |
| 2016 | Mammal | ג'ו |  |
| 2016 | Trespass Against Us | וינדוס |  |
| 2017 | Light Thereafter | פבל |  |
| 2017 | להרוג אייל קדוש (אנ') | מרטין לאנג | מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2018) |
| 2017 | דנקרק | ג'ורג' מיילס |  |
| 2018 | חיות אמריקאיות (אנ') | ספנסר ריינהארט | מועמד פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2018) |
| 2018 | 47 שחור (אנ') | הובסון |  |
| 2019 | Calm with Horses | דימפנה | מועמד פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (2021)  מועמד פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2020) |
| 2021 | האביר הירוק | סקאוונג'ר |  |
| 2021 | נצחיים | דרואיג |  |
| 2022 | באטמן | הג'וקר |  |
| 2022 | רוחות אינישרין | דומיניק קירני | זוכה פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') |
| 2023 | סלטברן | אוליבר קוויק |  מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (2024)  מועמד פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (2024)  מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסרט קומדיה או מחזמר (2023) |
| 2024 | בירד | באג |  מועמד פרס הקולנוע הבריטי העצמאי להופעת המשנה הטובה ביותר |
| 2024 | Bring Them Down | ג'ק |  |
| 2025 | באטמן: חלק 2 | הג'וקר |  |
| 2025 | כנופיית ברמינגהאם |  |  |
| 2025 | Hurry Up Tomorrow | לי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Fair City | דייב דונוהו | 3 פרקים |
| 2013 | Jack Taylor | בחור בשכונה | פרק: "Priest" |
| 2013 | Love/Hate | וויין | תפקיד ראשי (עונה 4); 6 פרקים |
| 2016 | מרד | קורמק מקדוויט | 4 פרקים |
| 2019 | צ'רנוביל | פאבל | 2 פרקים |
| 2023 | טופ בוי | ג'וני | 3 פרקים |
| 2024 | אדוני האוויר | לוטננט קרטיס ברידיק | 3 פרקים |
הערות שוליים

↑  Barry Keoghan: 'You release your problems, playing another person', the Guardian, ‏2018-09-03 (באנגלית)
↑  Barry Keoghan's story of growing up in foster care is harrowing, but the strength he took from it is inspirational, JOE.ie (באנגלית)
↑  Ethan Shanfeld, The Weeknd’s ‘Hurry Up Tomorrow’ Movie With Jenna Ortega, Barry Keoghan Gets May Release Date, Variety, ‏2024-12-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Creepy Kid from 'The Killing of a Sacred Deer' Will Punch You Out, www.vice.com (באנגלית)
↑  Leo Barraclough, Jacques Audiard’s ‘Emilia Pérez’ Wins Best Film, Director, Screenwriter and Actress at European Film Awards, Variety, ‏2024-12-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Irish Film Board/Bord Scannán na hÉireann - About Irish Film / News / IFB and IFTA Announce Rising Star Award Nominees for 2017, web.archive.org, ‏2017-08-09
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402058605171  PLWABN: 9812692390505606  BNE: XX5810752  GND: 116024877X  ISNI: 0000 0004 8645 9751  LCCN: no2017166963  NKC: xx0235884  NLK: KAC2020M9115  NTA: 417220170  SUDOC: 226547132  VIAF: 7151533684502771544   WorldCat (עם VIAF): 7151533684502771544
בראד גארט

| --- | --- |

גארט ב-2011
 לידה:  14 באפריל 1960 (בן 64) ארצות הברית וודלנד הילס, קליפורניה, ארצות הברית
 סוגה מועדפת:  קומדיה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 מקום לימודים:  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע  תיכון אל קמינו ריל  וודלנד הילס 
 בן או בת זוג:  Jill Diven (1999–2007)   Isabella Quella (2008–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (2002)  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (2003)  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (2005) 
 https://www.bradgarrettcomedy.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בראד גארט (באנגלית: Brad Garrett; נולד ב-14 באפריל 1960) הוא שחקן אמריקאי-יהודי. מוכר בזכות תפקידיו בסדרות הקומיות "כולם אוהבים את ריימונד", "עד המוות" ו"חד הוריים". זוכה שלושה פרסי אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (2002, 2003, 2005).
ביוגרפיה

נולד בשם בראד ה. גרסטנפלד (Brad H. Gerstenfeld) בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה יהודית. הוריו הם ברברה (לבית קולטון), עקרת בית, ואלברט גרסטנפלד, משווק מכשירי שמיעה.
הוא למד בתיכון אל קמינו ריל והחל לימודים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אותם הפסיק לאחר חודשיים מתוך מטרה להתמקד בקריירה שלו כקומיקאי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-1998 הוא הציע נישואים לחברתו דאז ג'יל דיבן על הסט של הסדרה "כולם אוהבים את ריימונד", והם התחתנו ב-18 במאי 1999. ילדם הראשון נולד ב-14 באוקטובר 1998, ובתם השנייה נולדה בינואר 2000. גארט ודיבן נפרדו ב-2005.
אנט מסאז'ה

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1943 (בת 81) בת'ון, צרפת 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות הקישוט  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 פרסים והוקרה:  מפקדת בלגיון הכבוד (13 ביולי 2022)  קצינה בלגיון הכבוד (31 במרץ 2013)  מפקדת במסדר ההצטיינות הלאומי (14 בנובמבר 2016)  קצינה במסדר ההצטיינות הלאומי (21 בינואר 2009)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (17 ביולי 2015)  Golden Lion (2005)  פרימיום אימפריאל (13 בספטמבר 2016)  The Order of the Rising Sun, Gold and Silver Rays (2018) 
 בן או בת זוג:  כריסטיאן בולטנסקי 
 
אנט מסאז'ה (בצרפתית: Annette Messager; נולדה ב-30 בנובמבר 1943 בברק, שבצרפת) היא אמנית מיצב צרפתייה, פסלת וצלמת. בשנת 2005 היא זכתה בפרס אריה הזהב בביאנלה בוונציה על יצירותיה בביתן הצרפתי. בשנת 2016, היא זכתה בפרס Imperiale International Arts Arts. מסאז'ה חיה ועובדת בצרפת.
ביוגרפיה

אנט מסאז'ה נולדה ב-30 בנובמבר 1943 בברק (Berck), צרפת . בין השנים 1962 ל -1966 למדה מסאז'ה באקולה דס ארטס דקורטיף בפריז, צרפת.
קריירה

אנט מסאז'ה ידועה בעיקר במיצבי האמנות שלה אשר לעיתים קרובות משלבים צילומים מרובים, הדפסים וציורים, חומרים סרוגים, חוטים וחומרים נוספים. עבודותיה הוצגו בתערוכות רובת ברחבי העולם.
בשנת 2005, היא ייצגה את צרפת בביאנלה בוונציה, שם היא זכתה באריה הזהב עבור עבודתה, שנעשתה בהשראת פינוקיו והפכה את הביתן הצרפתי לקזינו.
מסאז'ה משתמשת בעבודותיה בתמונות ובשפה מקוטעת, ומשלבת מגוון רחב של אמצעים כדי לחקור את סוגיית הזהות, הן הקולקטיבית והן האישית. המתח בין ההגדרה החברתית והאישית של הפרט הוא נושא המלווה את עבודותיה לאורך השנים. בחלק מעבודותיה היא משתמשת בצילומים שאספה כדי להגדיר ולקודד את זהותה ביחס לתמונות של נשים שפגשה בעיתונים, בכתבי עת ובטקסטים חינוכיים. בעבודה עינויים וולונטריים (1972), תמונות של נשים הנשלחות לטיפולי יופי ממחישות את הקורבן של הזהות האישית כשהאשה מנסה להתאים את עצמה לסטנדרטים החברתיים. בהרפתקאות המחרידות של אנט מסאז'ה, טריקסטר (1975), האמנית, על ידי ציור מחדש של תמונות פורנוגרפיות בידה וצילומן לאחר מכן, מציגה פנטזיות פופולריות כאילו היו שלה, וחותרת תחת המשמעות המקורית שלהן.
עבודתה של מסאז'ה מושפעת ממקורות רבים, ביניהן תנועות הסימבוליזם והסוריאליזם, ספרי הדרכה, מאמרים בעיתונים ומגזינים, פרסומות, אסטרולוגיה, אמנות דתית, אמנות ברוט וספרות מהמאות השמונה-עשרה והתשע עשרה. השפעת הצילום הסוריאליסטי, עם פיצול הגוף האנושי וההיבט המשופע, ניכרת בנדריי (1988-91), שבו תמונות רבות של חלקי גוף תלויים על מיתרים, חופפים ומסתירים חלקית זה את זה. "נדריי" מורכבת ממאות תצלומים קטנים המתארים תקריבים של חלקי גוף נשיים וגבריים. כל התצלומים תלויים על חוטים כעדות לפעולה עמלנית אשר במלאכת מחשבת מייצרת את הצורה הסופית. העבודה חושפת ממד מציצני, ארוטי ופסיכולוגי כחלק מעיסוקה החוזר של מסז'ה בגוף כנקודת מוצא ובשאלות של נשיות הן מבחינה מינית והן מבחינה מגדרית.
באחת מיצירותיה המפורסמות בתערוכה "שליחים", מסאז'ה הציגה הצבה מרובת חדרים הכוללים צילומים ועבודות סרוגות שנראות כמו צעצועים. העבודות הסרוגות כללו חיות לבושות בחליפות, חלק מראשי החיות הוחלפו בראשים של בעלי חיים ממולאים אחרים כדי לשקף את הדרכים שבהן בני אדם מסווים את עצמם או משנים את זהותם עם תחפושת.
אנט מסאז'ה היא זוגתו לחיים של האמן כריסטיאן בולטנסקי.
קריירה > מבחר תערוכות יחיד

Galerie mfc-michèle didier, פריז, נובמבר 2012 - ינואר 2013. "אוסף הפתגמים של מא"
Galerie mfc-michèle didier, פריז, 2011. "Mes dessins secrets, Mon guide du tricot, Ma collection "de champignons bons et de champignons mortels
המוזיאון לאמנות מודרנית דה לה ויל דה פריז, 1974.
גלריה אייסי בראכות, בריסל, 1977.
Galerie Gillespie-Laage, פריז, 1979, 1980.
מוזיאון לאמנות סנט לואיס, 1980.
מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית, 1981.
Musee de Beaux-Arts, Calais, 1983.
המוזיאון לאמנות מודרנית דה לה ויל דה פריז, 1984.
גלריה לאמנות, ניס, 1986.
Musee de Grenoble, 1989.
Musee Departmentale, שאטו דה Rochechouart, 1990.
דאגלס הייד גלריה, דבלין, 1992.
ארנולפיני, בריסטול, 1992.
FRAC Picardie, 1993.
חדירה, המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק, 1995.
מוזיאון מחוז לוס אנג'לס, 1995.
השליחים, מרכז ז'ורז 'פומפידו, פריז, 2007.
מוזיאון לאמנות מורי, טוקיו 2008.
מסאז'ה, גלריית הייוורד, לונדון 2009.
Museo de Arte Contemporaneo (MARCO), מונטריי 2010.
הגלריה הלאומית זאכטה, ורשה 2010.
Antiguo Colegio de San Ildefonso, מקסיקו סיטי 2011.
קריירה > מבחר תערוכות קבוצתיות

זוגות. מומה PS1, ניו יורק, 1978.
צילום אמנותי. המכון לאמנות עכשווית, לונדון, 1979.
האמנות של היום והארוטיות. Kunstverein, בון, 1982.
תמונות במעבר. המוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית, קיוטו . 1990.
חזיונות מקבילים. מוזיאון מחוז לוס אנג'לס, לוס אנג'לס, 1992.
A visage decouvert. פארטיון קרטייה לאפ ארט קונטמפוראין, פריז, 1992.
ילדים נעורים. המרכז לאמנות עכשווית, צפון מיאמי, 1994.
עבודות חדשות למרחב חדש. ArtPace, סן אנטוניו, טקסס, 1995.
elles @ centrepompidou. מרכז ז'ורז 'פומפידו, פריז 2010.
חיות מתות וההתרחשות המוזרה של פחלוץ באמנות עכשווית. גלריה אוניברסיטת בראון, פרובידנס, רוד איילנד.
קריירה > ספרים

סודות מה דסינסMBruxelles, mfc-michèle didier, 2011.
Ma collection de champignons bons et de champignons mortels,, Bruxelles, mfc-michèle didier, 2011.
Mon guide du tricot, Bruxelles, mfc-michèle didier, 2011.
בשנת 2006 פורסם ספר תחת הכותרת מילה במילה: טקסטים, כתבים וראיונות (1971-2005). הספר סוקר את הכתיבה הקיימת ביצירותיה של אנט מסאז'ה, ואוסף טקסטים רבים שפורסמו אודותיה בכתבי עת ובקטלוגים, וכן כתבים שטרם פורסמו על עבודתה ואת השקפותיה האישיות על אמנות ועל החיים. כל הראיונות שנעשו איתה מ -1974 ועד היום נכללים גם הם בספר.
קריירה > מבחר מהדורות

Ma collection de proverbes, Bruxelles, mfc-michèle didier, 2012. מהדורה של 24 עותקים ממוספרים וחתומים ו - 6 עותקי אמן.  mfc-michèle didier
הערות שוליים

↑  "אנט מסאז'ה", גלריה מריאן גודמן, אחורה 24 דצמבר 2014.
1 2  "אנט מסאז'ה", סולומון ר' גוגנהיים, 24 בדצמבר 2014.
↑  "אנט מסאז'ה", מוזיאון שטרסבורג לאמנות מודרנית ועכשווית, מיום 24 בדצמבר 2014.
↑  אוטה Grosenick, אמניות במאה ה -20 של המאה ה -21, Taschen, 2001, p354.
↑  רייט, קארן.
1 2  Annette Messager, The Museum of Modern Art'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'
↑  My Vows, Guggenheim, ‏1990-01-01'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-0000000B-QINU`"'
1 2  רכיבה, אלן.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000E-QINU`"'Magdalene Perez (3 במרץ 2006). "Caught On Video: Annette Messager Star of New Artist Bio-Pic?". Louise Blouin Media. נבדק ב-2008-05-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "חדירה", המוזיאון לאמנות מודרנית, מיום 24 בדצמבר 2014.
↑  "אנט מסג 'ה ", מרכז פומפידו, 24 דצמבר 2014.
↑  "אנט מסאז'ה", מרכז סאותבנק, 24 דצמבר 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272631005171  PLWABN: 9810653076805606  AAG: 7039  BIBSYS: 4103674  BNE: XX1343357  BnF: cb12128092f (data)  CiNii: DA10145790  GND: 118581325  ISNI: 0000 0000 8086 2591  KulturNav: 3713a97c-26ef-457f-8a57-dd61434c1912  LCCN: n85065499  LNB: 000209682  NDL: 01137811  NKC: jx20090507006  NLA: 35694980  NLG: 329028  NSK: 000258343  NTA: 143796658  PIC: 288848  RERO: 02-A003587026  RKD: 55486  SELIBR: 328380  SNAC: w68p6sbg  SUDOC: 029716373  TePapa: 33941  Trove: 1046109  ULAN: 500071198  VIAF: 7424082   WorldCat (עם VIAF): 7424082 
2018
הנס בלומנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביולי 1920 ליבק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  28 במרץ 1996 (בגיל 75) Altenberge, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  קתרינאום 
 מוסדות:  אוניברסיטת המבורג  אוניברסיטת רוהר בוכום  אוניברסיטת מינסטר  אוניברסיטת גיסן 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 פרסים והוקרה:  פרס זיגמונד פרויד (1980) אזרחות כבוד של ליבק (2006) פרס קונו פישר (1974) 
 צאצאים:  Tobias Blumenberg 
 
הנס בלומנברג (בגרמנית: Hans Blumenberg;‏ 13 ביולי 1920, ליבק – 28 במרץ 1996, אלטנברג) היה פילוסוף ואינטלקטואל גרמני ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

בלומנברג סיים את מבחן הקבלה שלו לאוניברסיטה בשנת 1939 ב-Katharineum zu Lübeck, כתלמיד היחיד שקיבל את הציון "Auszeichnung". אף שהיה קתולי הוא סווג כ"חצי יהודי", משום שאמו הייתה יהודיה, ותחת חוקי נירנברג נאסר עליו להמשיך את לימודיו בכל מוסד לימודים רגיל בגרמניה. במקום זאת, בין 1939 ל-1941 הוא היה אמור להמשיך את לימודי הפילוסופיה שלו באוניברסיטאות התאולוגיות בפדרבורן ובאוניברסיטת גתה בפרנקפורט, שם נאלץ לעזוב לקראת סוף תקופה זו. בחזרה בליבק הוא נרשם לכוח העבודה ב-Drägerwerk AG. ב-1944 נעצר בלומנברג במחנה ריכוז, אך שוחרר בזכות היינריך דרגר. בתום המלחמה הוא הוחבא על ידי משפחתה של אשתו לעתיד אורסולה. בלומנברג תיעב את השנים שלטענתו נגנבו ממנו על ידי הנאצים. חברו אודו מרקווארד (אנ') מדווח כי לאחר המלחמה, בלומנברג ישן רק שש פעמים בשבוע כדי לפצות על הזמן האבוד. כתוצאה מכך, הנושא של חיים סופיים וזמן מוגבל כמכשול ללמדנות חוזר לעיתים קרובות בחלק 2 של ספרו ה"לגיטימיות של הזמן המודרני" (Die Legitimität der Neuzeit).
לאחר 1945 בלומנברג המשיך בלימודי פילוסופיה, גרמניסטיקה ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטת המבורג, וסיים ב-1947 עבודת גמר על מקור האונטולוגיה של ימי הביניים באוניברסיטת קיל. הוא קיבל פוסט-דוקטורט ב-1950, עם עבודת גמר על שכותרתה "מרחק אונטולוגי: חקירה אודות משבר הפנומנולוגיה של אדמונד הוסרל" (Die ontologische Distanz: Eine Untersuchung über die Krisis der Phänomenologie Husserls). המנחה שלו בשנים אלו היה לודוויג לנדגרבה (אנ'). במהלך חייו של בלומנברג הוא היה חבר בסנאט של קרן המחקר הגרמנית, פרופסור במספר אוניברסיטאות בגרמניה ומייסד משותף של קבוצת המחקר "פואטיקה והרמנוטיקה".
פילוסופיה > הפרויקט המטאפורולוגי

בלומנברג יצר את מה שזכה לכינוי 'מטפורולוגיה', הקובעת שמה שנמצא מתחת למטאפורות ולמודיזם לשון, הוא הקרוב ביותר לאמת (והרחוק ביותר מאידאולוגיות). יצירותיו האחרונות, במיוחד "דאגה חוצה את הנהר" (Die Sorge geht über den Fluss), הן ניסיונות לתפוס את המציאות האנושית באמצעות המטאפורות והביטויים הלא רצוניים שלה. בלומנברג חקר אנקדוטות חסרות משמעות לכאורה בתולדות המחשבה והספרות המערבית, ומיפה ביטויים, דוגמאות ומחוות, שהיו מקובלים בדיונים אודות מה שנחשב חשוב. בבסיס מחקרו עומד חשש מפני כוחה המדומה של "האמת הנגלית" האובייקטיבית, והעדפה לבחון על פיה עולם חסר סדר.
הגותו הפילוסופית של בלומנברג הייתה בעלת אופי היסטורי בעיקרה והתאפיינה בסגנון כתיבה חד ומדויק. חיבורו המוקדם "פרדיגמות למטאפורולוגיה" מסביר את רעיון ה"מטפורות המוחלטות", בדרך של דוגמאות מההיסטוריה של הרעיונות. לטענת בלומנברג, מטפורות כמו "האמת העירומה", צריכות להיחשב כהיבט יסודי של השיח הפילוסופי, שאינו ניתן להחלפה בהמשגה לא מטפורית כדי לנכס מחדש את ההיגיון של ה"ממשי". מובחנותן ומשמעותן של המטאפורות הללו מהוות את תפיסת המציאות כולה, תנאי הכרחי להתמצאות, מחשבה ופעולה אנושית.
בחקירותיו הרבות של בלומנברג על תולדות הפילוסופיה הסף של ימי הביניים המאוחרים והרנסאנס המוקדמים מהווה מוקד להתייחסותו. למשל, ב"לגיטימיות העידן המודרני" ו"בראשית העולם הקופרניקאי". נקודת המבט הפונקציונלית של ארנסט קסירר על תולדות הרעיונות והפילוסופיה, וההשקפה הנלווית של סידור מחדש בתוך היחסים הרוחניים הספציפיים לעידן, הייתה בין היתר השראה עבור בלומנברג לדחיית המהותניות של ההמשכיות ההיסטורית, והבסיס למה שנקרא. "משפט החילון". העידן המודרני מייצג לדעתו עידן עצמאי המנוגד לעת העתיקה ולימי הביניים על ידי שיקום הסקרנות האנושית בתגובה לאבסולוטיזם תאולוגי. בלומנברג הופך את הטיעון של קרל לוויט לפיו הקידמה היא חילון של אמונות עבריות ונוצריות וטוען שהעידן המודרני, כולל אמונתו בקידמה, צמח מתוך אישור עצמי חילוני חדש של התרבות נגד המסורת הנוצרית. וולפהארט פאננברג, תלמידו של לוויט, המשיך בוויכוח נגד בלומנברג.