stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרישה

ערך זה עוסק בירק מאכל ממשפחת השומיים. אם התכוונתם לנקבת הכריש, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  ירק 
 
כְּרֵישָׁה, או בשמה העממי לוּף או פּראסה, היא ירק מאכל, שתורבת מהשום הגבוה (שם מדעי: Allium ampeloprasum) שבמשפחת הנרקיסיים. בעבר שימשה הכרישה ברפואה העממית למניעת כאבי בטן ומיחושים. ביהדות היא משמשת כאחד מסימני סדר ליל ראש השנה בשם כרתי.
היסטוריה ותפוצה

בחפירות במצרים נמצאו שאריות כרישה עתיקים וכן ציורי קיר של הצמח, שהובילו את פרופסור דניאל זוהרי להסיק עם עמיתיו למחקר, כי הכרישה תורבתה כבר באלף השני לפני הספירה. הכרישה הייתה הירק האהוב ביותר על נירון קיסר.
הכרישה היא אחד הסמלים הלאומיים של ויילס, ובייחוד ביחידות ולשיות בצבא בריטניה.
כרישת הבר ידועה בשמה האנגלי Ramps.
הכרישה ביהדות

הכרישה אינה מוזכרת בתנ"ך, אולם תרגום אונקלוס (וכן התרגום ירושלמי) מזהה אותה עם "הֶחָצִיר" (במדבר פרק י"א פסוק ה'), הנזכר יחד עם הבצל והשום כמין הגדל במצרים, וכן נזכר פעמים רבות בספר ישעיהו. הכרישה מוזכרת פעמים רבות במשנה ובתלמוד. במשנה מוזכרת בתור "כרישין", ובתלמוד מוזכרת בשמה הארמי "כרתי" (בחילוף אותיות ת' וש', שמתחלפות תדיר בין השפות).
הכרישה (בצורות הגשה שונות, כולל קציצות כרישה בעדות מסוימות) משמשת כאחד ה'סימנים' בשולחן המסורתי של סדר ליל ראש השנה ונוהגים לברך עליה: "שיכרתו אויבינו ושונאינו וכל מבקשי רעתינו".
בימינו ישנם מומחי כשרות, כגון הרב יוסף זריצקי, הממליצים לא לאכול כלל את הכרישה מטעמי כשרות, מכיוון שאין אפשרות לנקותם כליל מחרקים.
כרישה בתרבות

בפוקימון, הכרישה משמשת ככלי נשקם של פוקימון ברווז הבר, פרפצ'ד וכמו כן, גם כאמצעי לבניית קן. וכן, גם לצורה המפותחת של גרסת אחרת שלו, סרפצ'ד.
קטע אנימציה קצר בשם Leekspin פורסם באביב שנת 2006 ונעשה פופולרי מאוד.
הערות שוליים

↑  Santa Cruz Sentinel, In the Bins: Leeks — Heck, even Nero liked ”em!, Santa Cruz Sentinel, ‏2011-10-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  ספר ישעיהו, פרק מ"ד, פסוק ד'
↑  מילון BDB - חציר, באתר על התורה
↑  כרישין, באתר מכון התורה והארץ
↑  תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף ו', עמוד א'
↑  כשרות של כרישה בימינו, באתר דין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000187223  NKC: ph392389
פיל בורנאי

| פיל בורנאי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN)   (לפי ארגון הWWF)
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: בעלי חדק
משפחה:: פיליים
סוג:: פיל
מין:: פיל אסייתי
תת־מין:: פיל בורנאי
שם מדעי
 Elephas maximus borneensis ‏דראניאגאלה, 1950
תחום תפוצה
   תפוצה היסטורית   תפוצה כיום 

פיל בורנאי (שם מדעי: Elephas maximus borneensis; קרוי גם פיל ננסי בורנאי), הוא תת-מין נדיר של פיל אסייתי האנדמי לאי בורנאו המחולק בין אינדונזיה ומלזיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1950 על ידי פאולס אדוארד פיליס דראניאגאלה. ישנה מחלוקת בקשר למוצאו של הפיל הבורנאי האם הוא היה מאז ומקדם באי, או שהוא מהווה למעשה אוכלוסייה של פיל הודי או פיל ג'אווני שהובאה לאי על ידי סולטני ג'אווה או על ידי ההולנדים. בעוד שבעבר הדעה הרווחת שהפיל הבורנאי הוא חלק מתת-המין ההודי, בעקבות ניתוחים גנטים בשנת 2003, הוכח שהפיל הבורנאי מהווה תת-מין בפני עצמו עם קרבה גדולה לפיל הג'אווני שנכחד. הפיל הבורנאי סובל מאובדן בית גידול וחדירה ליערות שבהם הוא חי. בעוד שבארגון השימור IUCN הוא אינו מסווג בפני עצמו אלא נכלל תחת מצב השימור של הפיל האסייתי, בארגון ה-WWF הוא מסווג כמין בסכנת הכחדה (EN).
היסטוריה

מספר מאות לפני הספירה, היה נפוץ ברחבי אינדונזיה השימוש בפילים בתור מתנות לאדם ממעמד גבוה, ואף העבירו אותם דרך הים מאי אחד למשנהו. הגעתם של הפילים לאזור קאלימנטן בצפון בורנאו עולות בקנה אחד עם השלטון של סולטני סולו במדינת סבה המלזית. סולטנות סולו הייתה בקשרי ידידות עם הסולטנות ההינדית של ג'אווה, וכאות הוקרה שליטי ג'אווה שלחו להם בשנת 1395 לערך שני פילי ג'אווה - מה שגם מסביר את נוכחות שרידי פילים עד היום במספר איים בפיליפינים כמו מינדנאו. הסולטן של סולו ומשפחתו מכרו חלק מהפילים שלהם ליצרני ספינות שיסייעו להם בגרירה בולי עצים מהיער - וזאת בשל העובדה שהיה להם מחסור בקרקע לצורך מחיית הפילים. כאשר השימוש בפילים הסתיים, הפילים הקטנים והביישנים שהועסקו על ידי סוחרים ובוני ספינות בסולו שוחררו ליערות כדי שיוכלו לחיות במעבה הג'ונגל ללא הפרעה. ייתכן שפילים אלה הם הבסיס לאוכלוסיית הפילים הנוכחית בבורנאו.
המפגש הראשון של האירופאים עם הפיל הבורנאי אירע בשנת 1521. שרידי האניות מהמשלחת של פרדיננד מגלן הספרדי עגנו בפעם הראשונה בסולטנות ברוניי בצפון האי, ואנטוניו פיגאפטה שתיעד את המסע סיפר שהמשלחת הספרדית ביקרה בארמונות של השליט שבו היו פילים עטויי משי. מנהג זה הופסק כנראה מאוחר יותר על ידי שליטי האי בשל ציד הפילים, בהתחשב בכך שמגלי ארצות אחרים שביקרו באי ב-1770 וב-1840 לא דיווחו בין חוויותיהם על צפייה בפילים בפורט רויאל. בקצה האחר של בורניאו, חוקרים מ-1850 ו-1880 ציטטו מקור סיני שהסולטן של באנג'ארמאסין נהג לרכוב על פיל. אף שהפילים היו נפוצים בתקופות הקדומות בחצרות השליטים, לא היה ידוע על לכידת פילים לצורך אילוף הפיל על ידי המקומיים בבורנאו.
מעמד טקסונומי

במשך שנים רבות מעמדו הטקסונומי של הפיל הבורנאי לא היה מוסכם. אחת הסיבות לכך היא שלא היה ברור האם אוכלוסיית פילי בורנאו היא ילידת האי, או שמקורה בצאצאי פילים שניתנו על ידי סולטנות ג'אווה לסולטנות סולו. בנוסף הייתה אפשרות שהפיל הובאה לאי בשנת 1750 על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית.
במאה ה-19, מחקר זואולוגי קבע כי אכן התרחשו פילי בר באופן טבעי באזור מוגבל של צפון מזרח בורניאו. למרות זאת מעמדם וייחודם הטקסונומי של הפילים בורניאו היה שנוי במחלוקת מאז. בשנת 1940, החוקר פרדריק שאן הניח שהפילים הם צאצאים של פילים שהובאו לאי בתקופה מאוחרת יחסית והוא החשיב אותם כחלק מתת-המין פיל הודי. הזואולוג השוודי - רג'ינלד אינס פוקוק שבחן דגימות במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון לא הסכים עם הנחה זאת בשנת 1943, וסיווג את כל הפילים באיי אינדונזיה כשייכים לתת-המין פיל סומטרי. בשנת 1950, הזואולוג הבריטי פאולס אדוארד פיאריס דראניאגאלה טען בדומה לחוקרים מהמאה ה-19 שפילי בורנאו שייכים לתת-מין נפרד - בין השאר לטענתו על בסיס השוני בין הניבים הישרים יחסית של פילי בורנאו לניבים המעוקלים של הפילים ההודים - והוא נתן להם את השם המדעי "Elephas maximus borneensis".
בשנת 2003, הדיון נפתח מחדש לאחר שהוצע כי הפילים בצפון מזרח בורנאו הובאו על ידי סולטנות סולו מהאי ג'אווה ובהתאם לכך הפילים צריכים להיות מקוטלגים תחת תת-המין הנכחד פיל ג'אווני (Elephas maximus sondaicus) שתואר אף הוא על ידי דראניאגאלה. השערה זו מבוססת על חוסר בעדות ארכאולוגית מספקת לנוכחות היסטורית של הפילים בבורניאו, ובכך נתנה אישוש לפולקלור שפילי בר לא היו נפוצים מלכתחילה בבורנאו.
בסופו של דבר במהלך שנת 2003, הנתונים שעלו מניתוח DNA מיטוכונדריאלי של הפילים בבורנאו הראו כי מקורה של האוכלוסייה היה כנראה בג'אווה וסונדה, אולם הם התפתחו באי בצורה שונה מפילי ג'אווה - ייתכן בשל עליית פני הים שכיסתה את גשר היבשה שקישר בין ג'אווה לבורנאו. על סמך נתונים אלה, הפיל הבורנאי קיבל סופית מעמד של תת-מין בפני עצמו.
תיאור ומאפיינים

הפילים האסייתים ובכללם הפיל הבורנאי, נבדלים מהפילים האפריקנים בכך שקצה הקודקוד הוא הנקודה הגובהה אצלם בגוף. יש להם מבנה גוף עגלגל וקומפקטי יותר ואוזניים קצרות ועגלגלות.
מאז פרסום המאפיינים הגנומיים של פילי בורנאו ב-2003 ללא נתוני גובה ואורך, זה הפך לדבר שבשגרה להתייחס אליהם בתור תת-מין "ננסי". אף על פי שחלק מפילי בורנאו נמוכים, בדרך כלל פילים בוגרים משני הזוויגים שנמדדו במחוז סבאח דמו בגובהם לעמיתיהם בחצי האי המלאי. חמש מדידות של גולגולות פילות בוגרות לחלוטין בשמורת יער גומאנטונג היו קטנות מעט מהמדידות הממוצעות עבור הפילים בסומטרה (בסביבות 90-70%), אולם מדידות זמינות מועטות הראו כי פילי בורניאו זהים בגודלם לפילי סומטרה ומלאיה.
מדידות מורפולוגיות של חמישה עשר פילים בשבי מחצי האי המלאי ושישה פילים מסבאח שנעשו בין אפריל 2005 לינואר 2006, חזרו על עצמם 3 פעמים עבור כל פיל והוכיחו מעל כל ספק כי אין הבדלים משמעותיים בן האוכלוסיות. ביחס לפילים ההודים והסרי לנקים לעומת זאת, הפיל הבורנאי נחשב כקטן יחסית - עד כחמישית מגודלו. במדידות מסוימות שנעשו עלה כי הפיל ההודי גבוה מהפיל הבורנאי ב-20 ס"מ, והפיל הסרי לנקי גבוה ממנו ב-12 ס"מ. ייתכן שההתייחסות לפיל הבורנאי כתת-מין ננסי השתרשה על סמך צפייה בפילים קטנים במעט וצעירים או על סמך ההשוואה בינו לבין הפיל ההודי. לפילי בורנאו יש אופי פסיבי, ובאופן פלאי הם די מאולפים ונינוחים יחסית לפילים אסייתים אחרים כך שיש המשתמשים בזה כדי לחזק את טענתם שהם צאצאים של פילים שבויים ששוחררו באי.
תפוצה ואקולוגיה

הפיל הבורנאי כשמו, אנדמי לאי בורנאו שבמחולק בין אינדונזיה ומלזיה.
מאז הגילוי של האוכלוסייה בבורניאו, הפילים היו מוגבלים לחלקים הצפוניים והצפון-מזרחיים של האי. בשנת 1980, היו שתי אוכלוסיות נפרדות במדינת סבה המלזית אשר היו נעות על שמורת טבע שכללה יער בשטח תלול. האוכלוסיות קיימות עד היום בסאבח בעומק האזורים ההרריים המיוערים הנמצאים בגבהים של 300 עד 1,500 מטר. מסיבה זאת, הפילים באזור חיים כמעט באין מפריע, להוציא מקרים שבהם הם יורדים לאזורים נמוכים הסמוכים ליישובים ושטחים חקלאיים. הנפות שבהם מצויים הפילים בסאבח הם: בלוראן, סאנדאקאן, קינאבאטאנטנגן, להד-דאטו, טאוואו ופנסיאנגאן. בחלק האינדונזי של בורנאו המכונה קאלימנטן, הטווח שלהם מוגבל יותר ונמצא לאורך שפתו של נהר סמבאקונג בצפון מזרח קלימנטן (נפת טידונג). הטמפרטורה בתחומי המחייה של הפיל הבורנאי - 20–30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת היא 4,000-2,000 מילימטר לשנה.
הטווח של פילי בורניאו בסבח וקלימנטן התרחב מעט מאוד ב-100 השנים האחרונות למרות נוכחות גבוהה של בתי הגידול מתאימים בכל חלקי בורנאו. ישנה סברה כי מאחר שהקרקע של בורניאו היא אדמת סחף צעירה ולא פורייה, הנוכחות של מינרלים טבעיים בבטן האדמה לא זמינה יתר על המידה וכתוצאה מכך הפילים מוגבלים לאזורים שבהם יש מקורות זמינים של מינרלים.
בשנת 1992, אומדן האוכלוסייה של פילי בורנאו בסאבח נע בין 500 ל-2,000 פרטים, המבוסס על עבודת סקר שנערכה בשמורת הטבע תבין, בלואר קינאבאטאנגאן ובשמורת יער דראמאקוט. מפקד אוכלוסין של פילים שנערך בסבאח בין יולי 2007 לדצמבר 2008, ספר ערימות גללים לאורך 216 קטעים שסומנו מראש בחמישה טווחים עיקריים של הפילים, המשתרעים על 186.12 קילומטר. הנתונים שעלו מהסקר נתנו הערכה של 1,184 עד 3,652 פילים המאכלסים את שמורת הטבע תבין, קינאבאטאנגאן התחתית, קינאבאטאנגאן הצפונית, שמורת יער דראמאקוט, שמורת יער אולו קאלומפנג והיער המרכזי של סבח. גודל האוכלוסייה, וצפיפות הפילים השתנה לאורך האזורים בהתאם להמרת יער השפלה לשטח חקלאי, פיצול בית גידול ופעולות אנושיות בקרקע. בשמורת היער אולו סגאמה הייתה את הצפיפות הגבוהה ביותר של פילים עם 3.69 פילים לכל קמ"ר. אזור היער המרכזי בסבח שמוגן יחסית על ידי הרשויות תומך כנראה באוכלוסיית פילים המונה למעלה מ-1,000 פרטים.
בשנת 2005, חמש פילות צוידו בשבבי מעקב על מנת ללמוד את דפוסי התנועה והטווח שלהם בסבח. מהנתונים עולה כי עדרי הפילים חיים בטווח ביתי בגודל של 250–400 קמ"ר ביער לא מקוטע, עם מספר קמ"רים נוספים ביער מקוטע. הטווח הביתי השנתי של הפילים ברחבי בורנאו (כולל אזורי הנדידה) מוערך בסביבות 2,600 קמ"ר.
מצב > איומים

האיומים הידועים עבור המין האסייתי בכללות הם אובדן בית גידול, פיצול וניצול של בית הגידול אשר מונע על ידי התרחבות האוכלוסייה ועלייה בשכיחות הקונפליקטים בין הפילים ובני האדם בשל כך שהאחרונים עשויים לאכול ולרמוס יבולים ולחולל שמות במטעים. מאות בני אדם ופילים נהרגים מדי שנה כתוצאה קונפליקטים כאלה. ההתפתחות האנושית בבורנאו משבשת את נתיבי הנדידה של הפילים, מכלה את מקורות המזון שלהם, והורס להם את בית הגידול. המקומיים פורסים לעיתים קרובות מלכודות במטעי הדקלים כדי לתפוס בעלי חיים שבאים אליהם, ופילים רבים נפצעים כתוצאה מכך. בקינאבאטנגאן התחתית לפחות 20% מהפילים נפצעו בדרך זו או אחרת כתוצאה מהמלכודות.
אוכלוסיית הפילים בקלימנטן ממשיכה להידלדל כתוצאה מנזקים ליערות מוגנים. החל מחודש אפריל 2012, ישנה הערכה שבסביבות 20 עד 80 פילים נעים סביב ובסמיכות ל-22 כפרים בנפת סאבוקו של מחוז נונוקאן במזרח קלימנטן כתוצאה מצמצום היערות המאלץ את הפילים להתקרב למגורי האדם.
מצב > שימור

הפיל האסייתי ובכללו תת-המין הבורנאי רשום בנספח א' של אמנת CITES; פירוש הדבר הוא שכל מסחר לא חוקי בפיל או במוצריו אסור לחלוטין. במלזיה, פילי בורנאו מוגנים תחת הנספח השני של החוק לשימור חיות הבר. כל אדם שנמצא אשם בציד פילים עשוי לקבל קנס של 50,000 ראם או מאסר של חמש שנים ולעיתים גם לקבל את שני העונשים יחדיו. ייחודם הגנטי של פילי בורניאו גורם להם להיות אחת האוכלוסיות עם העדיפות הגבוהה ביותר לשימור מבין תת-המינים של הפיל האסייתי. בעוד שבארגון השימור IUCN הוא אינו מסווג בפני עצמו אלא נכלל תחת מצב השימור של הפיל האסייתי, בארגון ה-WWF הוא מסווג כמין בסכנת הכחדה (EN).
גן החיות היחיד שמחזיק פיל בורנאי מחוץ לתחומי בורניאו הוא גן החיות של אורגון בארצות הברית אשר ברשותו פילה אחת בת 21 שנה בשם צ'אנדרה. הפילה היתומה נמצאה כשהיא בודדה, רעבה ופצועה לאחר שהעדר שלה פשט על יבול של מטעי שמן דקלים. ישנן תוכניות להרבות את צ'אנדרה עם הפיל ההודי טוסקו הנמצא אף הוא בגן החיות אך תוכניות אלו עדיין לא יצאו לפועל.
הערות שוליים

1 2  WWF: Borneo elephant
1 2 3 4  DNA Analysis Indicates That Asian Elephants Are Native to Borneo and Are Therefore a High Priority for Conservation
↑  Elephas maximus
↑  New elephant subspecies discovered
1 2  Asian Elephant Action Plan Sabah (Malaysia)
↑  "Density and population estimation of the Bornean elephants (Elephas maximus borneensis) in Sabah"
↑  "Home Range and Ranging Behaviour of Bornean Elephant (Elephas maximus borneensis) Females."
↑  "Borneo Elephants: A High Priority for Conservation"
↑  "Kalimantan elephant population continues to dwindle, says official"
עדר של פילים בורנאים.
פילה ופילון שותים מים.
פיל בורנאי זכר מתרץ במים.
פיל בורנאו בסבך הצמחייה.
דודו פלמה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950 (בן 74 בערך) אשדות יעקב מאוחד, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
דוד (דודו) פלמה (נולד ב-1 בפברואר 1950 בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד) הוא סופר עברי, משורר, צייר פובליציסט ועורך.
ביוגרפיה

דודו פלמה, בן לניצולי שואה, את שירותו הצבאי עשה בסיירת אגוז. מאז שנת 1971 הוא מתגורר בקיבוץ כפר הנשיא. היה חבר במדרשה (מכללת) באורנים, ומנהל לימודים במדרשה למנהיגות, במכינה קדם-צבאית בגליל העליון. פלמה משלב חינוך והוראה עם יצירה ספרותית, איור גרפי וציור.
בשנות ה-70 למד ציור אצל אברהם אילת. תערוכתו הראשונה 1980, "זרדים מתכות", הייתה תערוכת פיסול בחומרים מעורבים ורישומים בגלריה "הקבוץ", ומאז ערך כמה תערוכות יחיד בגלריות שונות.
בשנת 1982, הצטרף למערכת כתב העת "שדמות", כעורך וכעורך גרפי. בשנת 1984 כתב וביים קברט סאטירי, "כמו בתוך קופסה". בשנת 1987 כתב מחזה, בשם "רק הכוכבים היו קרובים כל כך", שהועלה בפסטיבל עכו. בשנת 1992, היה בין מקימי "בית המדרש החילוני" במדרשה שבמכללת אורנים, ובעקבות ההצלחה שם, הקים את בית המדרש החילוני לנוער, בבית הספר "עינות ירדן", שבקיבוץ עמיר בעמק החולה.
בשנת 1983, סירב לשרת במילואים בלבנון בעקבות אירועי טבח סברה ושתילה, ונכלא ל-35 יום בכלא 6. בהמשך היה פעיל בתנועת יש גבול
בשנות ה-90 שימש במזכיר קיבוץ כפר הנשיא.
בשנת 1996 ייסד וערך את כתב העת "רוח אחרת", במה לחינוך חברתי, שיצא לאור כמה שנים על ידי "מרכז המורים", במכללת תל-חי.
בשנת 1998 העלה בתיאטרון הבימה מחזה בשם "ילדי הקירות" כפרויקט מיוחד ליום הזיכרון.
בינואר 2019 פורסמה באתר מקור ראשון כתבת תחקיר על פרסומיו של פלמה בפרופיל האישי אותו הוא מפעיל ברשת החברתית פייסבוק. בתחקיר הובאו איורים פרי עטו, שמציגים את מנהיגי הימין בארץ באופן שעלול להתפרש כהסתה. בתגובה אמר פלמה: "אני מנסה לעורר בכל האמצעים שאני מכיר,, אם זה בשפה או בגרפיקה או בציורים וקריקטורות, או במכלול של תחומים. אני יורה בכל הכלים. אני רק לא יורה באש חיה, אלא בכל הכלים שנקראים אומנות ... בינתיים, לא ראיתי שמישהו ירה בביבי בגלל קריקטורה שלי. אני לא הולך יותר מדי רחוק מהמציאות ... יש לי הרבה מאוד שותפים, אנחנו [אנשי השמאל] חיים בצורה של חיה נרדפת". בתגובה הודיעה עמותת מכינת גליל עליון בה לימד פלמה בעשרים השנים האחרונות על ניתוק מיידי של כל קשר עמו.
ספריו

טהיטי, סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989.
מחלקת נביאים סגורה, שירים, תג, 1994.
המקום ינחם, שירי בית קברות, מחברת שדמות, 2005.
כמו שור בלי ראש, שירים, הוצאת פרדס, 2010.
מסכת (לימוד וקריאה): 'המוצא', 'לרגל הכניסה', 'במתים חופשי', מאת יוסף חיים ברנר, עם פירוש מאת עלי אלון ויריב בן אהרון, מדרש תמונה מאת דודו פלמה. המדרשה - אורנים, תשנ"ח 1998.
כשהגענו מן הים, ספר שירים, הוצאת עמדה, 2020.
אין לה מנוחה אפילו בקבר, ספר שירים, הוצאת עמדה, 2023
לקריאה נוספת

הומור חתרני : על סיפוריו של דודו פלמה, מאת חנן חבר, נדפס ב"סימן קריאה", 21, 1990.
הערות שוליים

↑  אתר ותיקי אגוז: סיירת פיקוד צפון 1963 - 1974
↑  יאיר שלג, "אליטה - הגיע הזמן להפסיק להתבייש במלה הזאת", באתר הארץ, 6 במאי 2003
↑  מדברים המון על חנה סנש, חדשות, 11 באוקטובר 1987
↑  דודו פלמה, שמונה שסירבו - פגישת מחזור כלא 6, כותרת ראשית, 6 ביולי 1983
שמעון וייס, מחצר המשק לחצר כלא־שש, דבר, 24 ביוני 1983
↑  להתקרנף או למחות, חדשות, 9 בדצמבר 1988
↑  מנחם הורוביץ, "כפר־הנשיא מדרדר עפר וסלעים לירדן", חדשות, 10 ביולי 1991
↑  ספרים חדשים, באתר הארץ, 17 ביולי 2001
↑  ישי פרידמן, איורי המחנך למנהיגות: נתניהו ובנט שואבים השראה מהיטלר, באתר מקור ראשון, ‏22 בינואר 2019
↑  פוסט של דוד פלמה ברשת החברתית פייסבוק, 24 בינואר 2019
 נעה שפיגל, מחנך במכינה קדם צבאית הושעה בשל פרסום קריקטורות פוליטיות בפייסבוק, באתר הארץ, 24 בינואר 2019
↑  ביקורות: תמר משמר, סיפורי ספסל, מעריב, 9 בפברואר 1990
אריאנה מלמד, פרוזה, חדשות, 28 בנובמבר 1989
↑  ביקורות:  יותם ראובני, "כשהגענו מן הים": ספר שירים על כאב פרטי וייאוש פוליטי, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2020
אודי בן סעדיה, למה לי פוליטיקה עכשיו, באתר זמן ישראל, 24 ביולי 2020
אורה ערמוני, "כשהגענו מן הים" רוצה לקרוא את הספר, באתר הזמן הירוק, 6 באוגוסט 2020
↑  רן יגיל, אין לה מנוחה אפילו בקבר, דודו פלמה, שירים מתוך ספר חדש בהוצאת עמדה בלוויית הערה | רן יגיל - רן יגיל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311720505171  LCCN: n89121037  VIAF: 12720199   WorldCat (עם VIAF): 12720199
מושיתיים

.
| מושיתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
תת־מערכה:: בעלי לסתות
על־מחלקה:: שש-רגלים
מחלקה:: חרקים
על־סדרה:: בעלי גלגול מלא
סדרה:: חיפושיות
תת־סדרה:: Polyphaga
משפחה:: מושיתיים
שם מדעי
 Coccinellidae ‏לטריי, 1807

מוֹשִׁיתִיִּים (שם מדעי: Coccinellidae; מוכרות בשם העממי פרות משה רבנו) הן משפחת חיפושיות נפוצה בעלת גלגול מלא. המושיתיים נפוצות ברחבי העולם, עם כ-4,500 מינים שונים שזוהו; יותר מ-450 בצפון אמריקה בלבד.
המושיתיים הן חיפושיות קטנות גוף יחסית, ואורכן נע בין מילימטר אחד לעשרה מילימטרים. צבעיהן משתנים בין אדום, כתום או צהוב בוהקים, עם עיגולים שחורים על גבי השלד החיצוני שלהן. בחלק ניכר מהמינים ישנן שמונה נקודות, אולם כשהכנפיים סגורות נראות לעין רק שבע נקודות, ומכאן מקור שמה של אחת ממיני המושיתיים המוכרות ביותר - מושית השבע.
צבעי האזהרה בהם צבוע שריון המושית נועדו להזהיר טורפים פוטנציאליים פן יפגעו במושיות; הגנה זו מועילה להן משום שבעולם החי צבעים בוהקים מזוהים לרוב עם רעל או חומרים מזיקים אחרים.
בארץ ישראל נפוצים כ-70 מיני מושיתיים, המוכרת שבהם היא מושית השבע, שמזוהה עם צבע האדום-בוהק והנקודות השחורות על שלדה החיצוני (ראו בטבלה). פחות נפוצה היא מושית נקודתיים הנפוצה בעיקר באביב, אולם קיימים בעולם גם אלפי מינים רבים אחרים בצורות וצבעים שונים (ראו בגלריה מטה). כל המושיות בארץ, למעט מושית השתים עשרה שמזיקה לצמחים, טורפות כנימות עלים ומועילות לחקלאות.
בשל היותן יפות יחסית לחיפושיות אחרות, ולא מזיקות לאדם אלא אף מועילות לו היות שהן ניזונות מכנימת מגן וכנימות עלים המזיקות לגידולים החקלאיים, צברו המושיתיים מוניטין של בעלי חיים חמודים, ויש אף שמאמינים שהן מביאות מזל טוב. המושיתיים מגודלות גם באופן מסחרי לצורך הדברה ביולוגית, וחלקן מתפשטות כמין פולש בטבע.
גלריה

המין Coccinella septempunctata
המין Psyllobora vigintiduopunctata
המין Propylea quatuordecimpunctata
המין Calvia quatuordecimguttata
המין Scymnus rubromaculatus
המין Coccinula quatuordecimpustulata
המין Harmonia conformis
המין Sospita vigintiguttata
רצועת אורינוקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ונצואלה ונצואלה
 יבשתי/ימי:  יבשתי
 שטח:  55,314 קמ"ר
 קואורדינטות:  8°12′00″N 64°44′13″W﻿ / ﻿8.2°N 64.73694°W﻿ / 8.2; -64.73694
 מפעיל:  חברת הנפט הממלכתית של ונצואלה
 סוג הנפט:  ביטומן - נפט אקסטרה-כבד
 כבידת מכון הנפט האמריקאי:  < API °‏10
 רצועת האורינוקו
 
רצועת אורינוקו (בעבר נודעה כ'רצועת הזפת'; בספרדית: Faja Petrolífera del Orinoco, מילולית 'רצועת הנפט של אורינוקו') נמצאת בוונצואלה, מצפון לנהר האורינוקו, מדרומן של המדינות גואריקו, אנסואטגי, מונגס, ודלטה אמקורו, ומשתרעת על שטח של 55,314 קמ"ר.
אורכה 600 ק"מ, רוחבה נע בין 50 ל-100 ק"מ, והיא נחשבת למאגר הגדול בעולם של נפט כבד מאוד או נפט אקסטרה-כבד (< API של °‏10). מעבר להיותו בעל צפיפות גבוהה (בין 934 ל-1,050 ק"ג למטר מעוקב), הנפט של אורינוקו הוא גם עתיר גופרית (35,000 מיליגרם לליטר בממוצע) ובעל תכולה גבוהה של ונדיום וניקל, אך דווקא בעל צמיגות נמוכה (מה שמבדיל אותו מנפט כבד אחר). המכון הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) העריך בשנת 2009 שהרצועה אוצרת 513 מיליארדי חביות נפט כבד בנות הפקה מבחינה טכנית (באמצעות הטכנולוגיה הקיימת). ונצואלה עקפה בשנים האחרונות את ערב הסעודית כמדינה בעלת עתודות הנפט המוכחות הגדולה בעולם בזכות העתודות של רצועת האורינוקו. בשנת 2012 העריכה חברת BP הבריטית את העתודות המוכחות ברצועה (נכון לסוף 2011) ב-220 מיליארדי חביות מתוך סך הכל העתודות של ונצואלה הנאמדות ב-296.5 מיליארד חביות.
ראו גם

אורימולסיה
רשימת מדינות על-פי עתודות הנפט המוכחות
פאול קאלה

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1875 Olsztynek, רפובליקת פולין 
 פטירה:  24 בספטמבר 1964 (בגיל 89) בון, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  בלשנות, מזרחנות
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 מוסדות:  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת גיסן 
 תלמידי דוקטורט:  יחיאל יעקב וינברג, לאה גולדברג 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  אמריטוס  עמית האקדמיה הבריטית 
 תרומות עיקריות
 חקר המקרא ושיטות הניקוד של העברית
 
פאול ארנסט קאלֶה (Paul Ernst Kahle‏; 21 בינואר 1875 – 24 בספטמבר 1964) היה בלשן, חוקר המקרא, חלוץ מחקר שיטות הניקוד של העברית.
תולדות חייו

קאלה נולד בהוהנשטיין שבפרוסיה המזרחית בגרמניה (כיום אולשטינק שבפולין). למד שפות שמיות באוניברסיטת האלה, וסיים את לימודי הדוקטורט שלו שם בשנת 1902.
הוא הצטרף לשורות הכנסייה ונעשה לכומר פרוטסטנסטי, תחילה בברילה שברומניה ולאחר מכן בקהיר, שם נשאר עד 1908. בשנת 1918 מונה למרצה באוניברסיטת גיסן, ובשנת 1923 נקרא להקים את החוג לשפות המזרח באוניברסיטת בון.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נקלע קאלה לעימותים חוזרים עם השלטונות, שהתערבו בחיי האקדמיה. הוא התבטא נגד המשטר, סירב לחתום על תעודת ייחוס ארי והמשיך להדריך דוקטורנטים יהודים, בתקופה שבה נדחקו היהודים מכל עמדה ציבורית בגרמניה. בין הדוקטורנטים שהדריך היו מנחם זולאי ולאה גולדברג, שניהלה עמו התכתבות ממושכת בשנות השלושים ושוב לאחר המלחמה, והושפעה מדמותו. בשנים הראשונות נזהרו השלטונות בכבודו ובנסותם לפתות אותו לעמוד לצידם אף מינו אותו ליו"ר אגודת המזרחנים הגרמנים.
כמה ימים לאחר ליל הבדולח נתפסו אשתו ובנו בשעה שסייעו באופן הפגנתי לסדר את הסחורה בחנות של יהודי שנפגעה בליל הבדולח. בעקבות זאת הם נחקרו על ידי הגסטפו ונודע שקאלה סייע ליהודים במשך שנים. הוא אולץ לפרוש ממשרתו ומכל תפקידיו המדעיים והציבוריים, ומשפחתו סבלה מהתנכלויות הגסטפו. בשנת 1939 הוא עזב את גרמניה יחד עם בני משפחתו, והתיישב באוקספורד, שם העביר את שנות מלחמת העולם השנייה, בתנאי מחסור. קאלה נשאר בלונדון גם לאחר המלחמה ורק בשנת 1963 שב ללמד בבון, שבה נפטר בשנת 1964.
מחקר

קאלה הקדיש את רוב חייו לחקר תולדות נוסח המקרא. במסגרת זו עסק בתולדות הניקוד, בעברית השומרונית, ובתרגומי המקרא העתיקים.
מחקריו רחבי ההיקף ביותר עוסקים בהתפתחות הנוסח המקראי ושימורו באמצעות הערות מסורה, ובהתפתחות ההגיה ושיטות הניקוד. מחקרים אלו נחשבים עד היום פורצי דרך בתחומם. אלו פורסמו בשני ספרים בשפה הגרמנית: "בעלי המסורה של המזרח" (Masoreten des Ostens) משנת 1913, והספר "בעלי המסורה של המערב" (Masoreten des Westens) משנת 1927.
בספרו "בעלי המסורה של המזרח" – הראה שנוסח המסורה המקובל כיום למקרא הוא בעיקרו נוסח שהתקיים בבבל (המזרחי) לעומת הנוסח היהודי הארצישראלי (המערבי) שהשתמר בחלקו בנוסחים השומרונים הראשונים, והנוסח היהודי-מצרי שהשתמר בתרגום השבעים. בספר זה עסק בהרחבה בניקוד הבבלי והתפתחותו.
בספר "בעלי המסורה של המערב" דן בין היתר בנוסח השומרוני של התורה ובהתפתחות הניקוד הארצישראלי. מאז 1815 כשוילהלם גזניוס פרסם את מאמרו בגרמנית על תולדות הלשון העברית (Geschichte der hebräischen Sprache) הדעה המקובלת הייתה שהנוסח השומרוני אינו מקורי אלא אסופת תיקונים לנוסח היהודי העתיק שהשתמר אצל היהודים. קאלה, לעומת זאת, הראה שהנוסח השומרוני משמר לעיתים נוסח עתיק מקביל "ארצישראלי" שעדויות ושרידים לו נותרו גם במדרשים יהודים ובתרגום השבעים. לאחר מציאת מגילות מדבר יהודה עסק קאלה בבדיקת ההבדלים בינם לבין נוסח המסורה ומנה 3500 שינויי כתיב ו-1500 הבדלי תוכן בין מגילת ישעיהו לנוסח המסורה של ספר ישעיהו.
בשל מומחיותו הרבה בתחום הניקוד הוזמן לכתוב את הפרק על הכתב בדקדוק ההיסטורי של באואר וליאנדר, שיצא בשנת 1922. כמו כן שימש אחד מעורכיו הראשונים של ה"ביבליה הבראיקה".
פעילותו המדעית של קאלה ותרומתו למחקר אינה מוטלת בספק, אולם שמו מועלה, שלא בטובתו, בעיקר בשל טענה אחת שטען ואשר הוכחה כבלתי נכונה – שהניקוד הטברני משקף בחלקו שחזור מלומד של הגייה תאורטית, ולא שיקוף של הגייה קיימת. טענה זו קוממה עליו חוקרים רבים, ועוררה ויכוח סוער שהדיו נשמעים גם בתחילת המאה ה-21. בין השאר טען קאלה, על סמך קטעי מקרא בגניזה שבהם לא נתנקדו האותיות הגרוניות, שניקוד האותיות הגרוניות הוא חידוש של בעלי המסורה בהשפעת הערבית, שאינו מבוסס על מסורת הגייה קדומה, שכן לשיטתו האותיות הגרוניות כלל לא נהגו.
פאולה עסק גם בחקר כתבים יהודיים מימי המשנה והתלמוד. הוא פרסם קטעים מתרגום התורה הארצישראלי לארמית ועל קטעי משנה מנוקדים בנוסח בבלי.
פאול קאלה עסק גם בחקר השפה והתרבות הערבית, במיוחד בארץ ישראל ובמצרים בימי הביניים.
עם האנס שמידט פִרסם קובץ של סיפורי-עם של כפריים ערבים, בעיקר מאזור ביר זית, שנקבצו בעזרתו של החוקר יוסף ג'רעיוס (Jusif Dschirius)‏ (1918, 1930, גטינגן).