stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט האיינזצגרופן
פרטי המקרה

האַיְינְזַצְגְרוּפֶּן (מגרמנית: Einsatzgruppen - "קבוצות משימה") הוא השם הכולל לעוצבות המבצע של האס דה והסיפ"ו, אשר שימשו כגורם מרכזי בהשמדת יהודי אירופה בתקופת השואה. הן הורכבו ממספר רב של יחידות חיסול ממונעות שהתקדמו אחרי הצבא הפולש בחזית המזרחית, וביצעו מעשי רצח של למעלה ממיליון יהודים, וכן פולנים, צוענים קומוניסטים רוסים. 24 הנאשמים במשפט זה היו כולם קצינים באיינזצגרופן אשר הואשמו בביצוע רצח המוני. בהכרעתו ציין בית הדין הצבאי:
במקרה זה הנאשמים לא רק הואשמו בתכנון או בהנחיה של מעשי רצח סיטונאים בצינורות תקשורת. הם לא הואשמו בכך שישבו במשרד מאות ואלפי מילין מן השחיטה. כאן נטען בפרוטרוט כי אנשים אלה היו בשטח כשהם מפקחים באופן פעיל, שולטים, מכוונים, ולוקחים חלק פעיל בקציר הדמים.
אב בית-הדין במשפט האיינזצגרופן היה השופט מיכאל א. מוסמאנו מפנסילבניה. ראש צוות התביעה היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור והתובע הראשי במשפט היה בנג'מין פרנץ. כתב האישום הוגש ביום 3 ביולי ותוקן ב-29 ביולי 1947, כאשר הוספו שישה נאשמים נוספים. המשפט התנהל מ-3 ביולי 1947 עד 10 באפריל 1948.
מתוך 24 נאשמים, 14 נדונו למוות, אולם גזר הדין בוצע רק בארבעה מקרים: אוטו אולנדורף שהודה באחריות לרצח 90,000 בני אדם, פאול בלובל, אריך נאומן וורנר בראון הוצאו להורג בתלייה; כל הנאשמים האחרים נדונו לתקופות מאסר שונות. כולם שוחררו מהכלא ב-1958 כולל ארנסט ביברשטיין שתחילה נדון לעונש מוות.
מתוך פסק הדין

[העובדות] הן כל כך מעבר לניסיון של האדם הרגיל וקשת התופעות יצירות-אדם עד שרק החקירה המשפטית השלמה ביותר, והליך משפטי ממצה, יכול לאמת את התרחשותן. אף שהאישום העיקרי הוא רצח, ...האישום של רצח בכוונה תחילה במקרה זה עולה לממדים כה דמיוניים ועובר כל גבול בר-אמון, עד שהיכולת לתת אמון חייבת להיות מחוזקת בביטחונות החוזרות על עצמן מאות פעמים.
...פשע בברוטליות חסרת תקדים שכזו ובאכזריות בלתי נתפסת עד כי המוח מתמרד כנגד התמונות העולות במחשבה והדמיון כושל בהגותו בהתדרדרות האנוש מעבר לכוחה של השפה לתאר באופן נאות.
מספר מקרי המוות שאירעו כתוצאה מפעילויות בהן נקשרו נאשמים אלה ואשר התביעה טוענת שהם מגיעים למיליון, הוא רק מספר מספר מופשט. האדם אינו יכול לתפוס את הטרור המצטבר של רצח החוזר על עצמו מיליון פעמים.
רק כאשר אותו מספר מסכם גרוטסקי מפורק לחלקים שהתפיסה יכולה לקלוט, יכול אדם להבין את המפלצתיות שבדברים שעליהם אנו חושבים במשפט הזה. צריך ליצור תמונה, לא של מיליון, אלא של עשרה בני אדם - גברים, נשים וילדים, אולי כולם ממשפחה אחת - הנופלים לפני רובי המוציא להורג. אם מחלקים מיליון בעשר, התמונה הזו חייבת לחזור על עצמה מאה אלף פעם, וכאשר אדם יוצר תמונה חוזרת של הזוועה, האדם מתחיל להבין את המשמעות של מילות התביעה, "בעצב ובתקווה אנו חושפים כאן את הטבח המכוון של יותר ממיליון גברים, נשים וילדים חפים מפשע וחסרי ישע.
הערות שוליים

1 2  The "Einsatzgruppen Case". Mazal Library
↑  אף שבית הדין מצא את פנדלר אשם בכל סעיפי כתב האישום, בית הדין התחשב בכך שעל פי הראיות שהוצגו לא ניתן היה להוכיח כי תכנן או פקד על הרציחות. נראה שעיקר עבודתו הייתה במשרה משרדית.
↑  רוהל נמצא אשם רק בסעיף אישום מספר 3 וזוכה מסעיפים 1 ו-2 לכתב האישום, לאחר שהתקבלה טענתו כי כקצין בדרגה נמוכה לא היה אחראי לזוועות שבוצעו על ידי איינזצגרופה ד' ולא היה מסוגל למונען, אף שידע על הרציחות, לא הוכח כי השתתף בהן באופן אישי.
↑  גראף נמצא אשם רק בחברות באס דה. הוא הודח מן האס אס על "אדישות כללית לארגון" ומאוחר יותר ניסה אף להשתחרר מן האס דה. הוא נמצא זכאי בסעיפים 1 ו-2 לכתב האישום כיוון שהיה קצין זוטר ללא סמכויות פיקוד כלשהן ואף סירב לקבל תפקיד פיקודי.
| סדרת משפטי נירנברג |
| --- | --- | --- |
| המשפט הראשי | משפט פושעי המלחמה בנירנברג |  |
| משפטי נירנברג הנוספים | משפט הרופאים בגרמניה • משפט מילך • משפט השופטים בגרמניה • משפט פוהל • משפט פליק • משפט אי גה פארבן • משפט בני הערובה • משפט RuSHA • משפט האיינזצגרופן • משפט קרופ • משפט השגרירים • משפט הפיקוד העליון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533686405171  GND: 4226695-6  LCCN: sh85041415
נוף חנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1922
 תאריך פתיחה רשמי:  1922 
 קואורדינטות:  32°48′48″N 34°58′57″E﻿ / ﻿32.81336°N 34.982437°E﻿ / 32.81336; 34.982437
  (למפת חיפה מוגדלת) נוף חנה(למפת חיפה רגילה) נוף חנה(למפת הגליל המערבי רגילה) נוף חנה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) נוף חנה
 
נוף חנה הוא מבנה היסטורי ברחוב יפה נוף 34 בחיפה, שנבנה בתחילת המאה ה-20 והיה מראשוני הבניינים על הר הכרמל. המבנה הנוכחי הוא על שמה של הציירת חנה אייכינגרין, וניתן לו בשנת 2005 בידי בנה, משה אלון, לאחר ששיפץ את הבית. המבנה הוכר על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל כאתר מורשת.
המבנה שוכן בקרבת טיילת לואי, ונשקף ממנו נוף נרחב של מפרץ חיפה.
הבניין נבנה בשנת 1922 ושימש בתחילה כבית מגורים פרטי. מאז החליף בעלים מספר פעמים, ולאחרונה שופץ מבפנים תוך כדי שימור האדריכלות החיצונית הייחודית.
היסטוריה

בין השנים 1922–1928 שימש כבית מגורים פרטי. משנת 1928 שכן בו מלון הרצליה, ששכן לפני כן ברחוב קלר במרכז הכרמל והיה אחד משלושת בתי המלון מרשת "מלונות הרצליה". בית המלון נודע כאחד מבתי המלון האיכותיים ביותר על הכרמל ואירח אישים ידועים, בהם חיים נחמן ביאליק, שלום אש, ארתור בירם, שמריהו לוין, הלורד בלפור, חיים ויצמן ועוד.
בין השנים 1936-1932 היה ידוע כ"פנסיון בית טלטש". בשנת 1936 עבר המבנה לידי הצבא הבריטי ושכנה בו המפקדה הצפונית של הצי הבריטי.
בשנת 1948 השתלט ארגון אצ"ל על המבנה והפך אותו למחנה צבאי לאימון אנשי הארגון. בשנות החמישים של המאה ה-20 הועבר הנכס לאפוטרופוס על נכסי נפקדים. לאחר מכן עבר לשימוש צה"ל, ובתקופה זו נקרא גם "בית המילואים".
בשנת 2005 רכשה חברת "אלון גלובל בע"מ" את המתחם, והוא שופץ ושומר ומשמש כבית מגורים. מאחוריו נבנה במסגרת אותו פרויקט מבנה מודרני בן תשע קומות.
גלריה

מבנה מלון הרצליה, היום נוף חנה בשנת 1927
המבנה לפני השיפוץ שעבר בשנת 2005
מבט מהצד
משמר הירדן (מושב)

| --- | --- |
מראה היישוב מכיוון חורבת ירדה ממערב, 2013
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מבואות החרמון
גובה ממוצע: ‎231 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: חרות בית"ר
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 885 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.8% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) משמר הירדן(למפת אצבע הגליל רגילה) משמר הירדן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משמר הירדן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משמר הירדן33°00′17″N 35°35′57″E﻿ / ﻿33.0046241001927°N 35.5992006429634°E﻿ / 33.0046241001927; 35.5992006429634  heמפת היישובים של מועצה אזורית מבואות החרמון (in English: Mevo'ot HaHermon Regional Council) באדום - משמר הירדן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

מבט מכיוון מערב, 2007
מִשְׁמַר הַיַּרְדֵּן הוא מושב ברמת כורזים, במדרון הצפוני של רמת כורזים מדרום לעמק החולה, בתחום המועצה האזורית מבואות החרמון. הוא ממוקם לצד כביש 91 בין מחניים לגדות.
היסטוריה

בקרבות משמר הירדן במלחמת העצמאות, פלשו הסורים לשטח מדינת ישראל, כבשו את המושבה משמר הירדן והחריבו אותה. בכפוף להסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה, שנחתם ב-20 ביולי 1949, פינתה סוריה את צבאה מן האזורים שעל פי תוכנית החלוקה נועדו להיות בתחום המדינה היהודית. נקבע שהשטחים שפונו, שכללו את האזור בו שוכנים מושב משמר הירדן וקיבוץ גדות, יכללו בשטח מפורז. לפי הפרשנות הסורית, שטח מפורז היה שטח הפקר, שאין להקים בו יישובים חדשים אלא רק לשמר את המצב שהתקיים לפני המלחמה, ואילו לפי הפרשנות הישראלית היה זה שטח ריבוני ישראלי שאסור להחזיק בו צבא. הבדלי פרשנות אלה ורצונה של ישראל לבטא את ריבונותה בשטח היו אחד הגורמים להקמת משמר הירדן, יחד עם הרצון ליישב מחדש את המושבה משמר הירדן שחרבה.
לאחר המלחמה הועלו לאדמות המושבה שחרבה שני ארגוני התיישבות: ארגון של הנוער העובד מדרדרה שהתמקם על בתי המושבה החרבה והקים את גדות, שנקרא בתחילה משמר הירדן ב', וארגון "בני צפת" הבית"רי שהתמקם כ-2 קילומטרים מערבית למושבה שחרבה והקים את מושב משמר הירדן, שנקרא בתחילה משמר הירדן א'.
המושב נוסד בנובמבר 1949 על ידי חברי ארגון "בני צפת", שהורכב מאנשי בית"ר הצעירה מצפת ותל אביב ונספחים, שעברו הכשרה בשוני.  בתחילה התנגדו פקחי האו"ם להקמת היישוב בשטח המפורז ועל כן בשבועות הראשונים נאלצו המתיישבים להתגורר באוהלים וטקס חנוכת הבתים התקיים רק בינואר 1950. הטקס התקיים בנוכחות מנחם בגין ורבים מאנשי בית"ר. המושב ביקש להתקבל למועצה אזורית הגליל העליון אולם נדחה, למרות הוראה של משרד הפנים, ממניעים פוליטיים. לאחר שתושבי המושב הגישו עתירה לבג"ץ שפסק לטובתם, החליטו במועצה האזורית לקבל את המושב. אולם אז קיימו במועצה האזורית בחירות נוספות שהוציאו את נציג המושב. בדצמבר 1951 הנושא נדון בוועדת הפנים של הכנסת.
ב-1951 הצטרפו למושב חברים מבית"ר בצפון אפריקה, אולם המושב נשאר קטן. בסוף 1952, עת היו במקום שישה בתים, החליטו חברי המושב לנטוש את דרך המושב השיתופי והפכו למושב לא שיתופי החל מתחילת 1953. בשנת 1953 מנעו אנשי המושב מהסוכנות להשתמש במלט מגרמניה בבניית הבתים במקום. המושב המשיך לסבול מקשיים ובדצמבר 1958 קיימו אנשי המושב שביתת שבת במשרדי הסוכנות בצפת. אנשי משמר הירדן שבו להפגין בתחילת 1962.
בגלל קרבתו לגבול עם סוריה סבל המושב מגנבות בידי מסתננים ומהפגזות. גם במלחמת ששת הימים סבל המושב מהפגזות.
סמוך למושב נמצא האתר הארכאולוגי ואתר הקרבות חורבת ירדה, וממנו תצפית רחבה לעבר עמק החולה ורמת הגולן.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  נספח I להסכם שביתת הנשק הישראלי-סורי 1949
1 2  א. קלאוס, משמר הירדן מתחילה מבראשית, מעריב, 15 בדצמבר 1949
↑  בני צפת התנחלו, חרות, 28 בנובמבר 1949
↑  י. גת, בני צפת- חקלאים לעתיד, חרות, 26 באוגוסט 1949
↑  ארגון בני צפת התנחל במשמר הירדן החרבה, חרות, 19 בינואר 1950; המשך
↑  מועצה אזורית בגליל העליון מפירה בגלוי את החוק, חרות, 20 באפריל 1951
↑  בקשה לצע"ת על סירוב לשתף את משמר הירדן א' במועצת הגליל, חרות, 21 במאי 1951
↑  בני צפת הוזמנו למועצה האזורית, חרות, 13 ביוני 1951
1 2  בהתיישבות הלאומית - משמר הירדן, חרות, 3 באוגוסט 1951
↑  בועדת הפנים, חרות, 31 בדצמבר 1951
↑  משמר הירדן, חרות, 18 במרץ 1953
↑  משקי תנועת החרות ובית"ר נועדו למועצה ארצית, חרות, 29 בספטמבר 1953
↑  נמשכת שביתת השבת של תושבי משמר הירדן, מעריב, 24 בדצמבר 1958
פשרה בסכסוך עם בני צפת, דבר, 25 בדצמבר 1958
↑  נח סביר, משרד החקלאות תיכנן - והמפגינים באים לסוכנות, מעריב, 8 בפברואר 1962
↑  שומרי בני צפת הניסו מסתננים, מעריב, 25 בפברואר 1958; מסתננים מסוריה שדדו עדר כבשים, דבר, 23 בפברואר 1958; סורים גנבו עדר, דבר, 13 בפברואר 1959
↑  אש סורית על משמר הירדן, דבר, 22 במרץ 1962
↑  צה"ל שיתק מושבים סוריים שהמשיכו בהפגזת יישובים, דבר, 8 ביוני 1967
הפגזה סורית כבדה נמשכה כל יום אתמול בגבול הצפוני, מעריב, 8 ביוני 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463739105171  VIAF: 313287978   WorldCat (עם VIAF): 313287978
נחל פארן

| --- | --- |
שפך נחל פארן
שפך נחל פארן
 מידע כללי
 אורך:  150 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  נחל אכזב. ספיקה מרבית: ב-6 בנובמבר 1970, 1,150 מ"ק לשנייה
 מוצא:  מדבר פארן
 יובלים:  נחל ציחור, נחל סירה, נחל ערוד, נחל כרכום, נחל יחם, נחל חדוד, נחל אוביל, נחל ורדית, נחל שזר, נחל חרוז, נחל חצצים, נחל פחמי, נחל אשל, נחל שגיא, נחל עורקן, נחל סעיף, נחל עשת 
 שפך:  נחל הערבה
 מדינות באגן הניקוז:  מצרים מצרים ישראל ישראל
 
 תוואי הנחל
 
נַחַל פָּארָן (בערבית: ואדי אל-גֵ'רַאפִי) הוא נחל האכזב הגדול ביותר[דרושה הבהרה] בישראל, והשלישי בגודלו בין כלל הנחלים אחרי נהר הירדן ונהר הירמוך. כמו כן, הוא הנחל הרחב ביותר בישראל.
אורכו כ-150 קילומטר, החל ממקורותיו בחצי האי סיני (במדבר פארן) ועד לשפכו בנחל הערבה. בין יובליו נמנה גם נחל אשל. בנחל זה קיימת זרימה רק בעת שיטפונות בזק. אגן הניקוז הגדול של הנחל, ששטחו אלפי קמ"ר, יוצר מישורים רחבים שמפרידים בין הרי הנגב הגבוהים שבצפון, לבין הרי אילת שבדרום.
בעבר, בזמן שיטפונות, כמו שאר הנחלים הגדולים של הנגב, הזרימה בנחל פארן הציפה את כביש הערבה (הדרך הראשית לאילת), עד הקמתו של גשר מעל הנחל. בנחל זה נרשמה הספיקה הגבוהה ביותר בישראל, בשיעור 1,150 מ"ק/שנייה, ב-6 בנובמבר 1970. ב-2004 נשבר שיא זה בספיקה של 1,280 מ"ק לשנייה שנמדדה בנחל צין. ב-18 בינואר 2010, במהלך שיטפונות שאירעו בנחל ניצנה, נמדדה ספיקת שיא של 1,420 מ"ק/שנייה. מדובר בספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בישראל. זוהי ספיקה של יותר ממחצית הספיקה הממוצעת של נהרות כדוגמת הריין (2,290 מ"ק/שנייה) והנילוס 2,830 (מ"ק/שנייה). לשם השוואה, הספיקה הממוצעת בנהר הירדן העליון היא 16 מ"ק/שנייה.
קרוב לכניסתו לערבה, מתבצעים קרוב לנחל קידוחי מי תהום שמספקים מים בכמות נאה ליישובי הערבה. המים מלוחים מעט ולכן הם עוברים התפלה.
הערות שוליים

↑  רשות המים, הודעה לתקשורת: 1,420 מ"ק/שנייה - הספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה בארץ אי פעם, 1 בפברואר 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473845205171  VIAF: 316601910   WorldCat (עם VIAF): 316601910 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפט קרתיאודורי (פונקציות קונפורמיות)

משפט קרתיאודורי הוא משפט באנליזה מרוכבת הקובע כי העתקה קונפורמית מתחום פשוט קשר החסום על ידי עקומת ז'ורדן אל מעגל היחידה מורחבת באופן רציף אל שפת התחום, ומהווה הומיאומורפיזם בין עקומת הז'ורדן לבין שפת העיגול.
תוצאה זו, המהווה תוצאת המשך למשפט ההעתקה של רימן, היא משפט חשוב באנליזה מרוכבת, המהווה בסיס למחקר של התנהגות פונקציות קונפורמיות ואוניוולנטיות באזור השפה של תחום הגדרתן. טענה זו הוכחה על ידי קונסטנטין קרתיאודורי בשנת 1913. מהות המשפט היא, שתחום פשוט קשר החסום על ידי עקומת ז'ורדן לא יכול להיות "מסובך מדי", שכן הוא שקול במובן חזק לעיגול, תחום דיי פשוט.
דרישת המשפט להיותה של השפה עקומת ז'ורדן אינה הכרחית לקיומה של העתקה קונפורמיות המשרה הומיאומורפיזם על השפה. למשל, ההעתקה  z\mapsto z^{2} מחצי המישור המרוכב העליון אל  \mathbb {C} \setminus \mathbb {R} ^{+} היא קונפורמית ואכן מורחבת להעתקה הומיאומורפית (ואפילו אנליטית) בין השפות, אך אלו אינן עקומות ז'ורדן (אינן סגורות וחסומות).
משפחת אפרוסי

"וילה אפרוסי-דה-רוטשילד" בריביירה הצרפתית
"ארמון אפרוסי" בווינה
משפחת אפרוסי הייתה שושלת של בנקאים וסוחרים יהודים שעלו לגדולה במאה התשע-עשרה באירופה.
שם המשפחה "אפרוסי" מקורו בהגייה אשכנזית של השם "אֶפְרָתִי", ובאופן מסורתי נכתב "אפרתי" באותיות עבריות.
מוצאה של המשפחה באודסה, שם הם ניהלו בית עסק לסחר בתבואה, ונכנסו עם הזמן לסחורות אחרות, ביניהן נפט. בהמשך דרכה של "חברת אפרוסי ושות'" היא התחילה להלוות כספים ולממן גופים ממשלתיים, בין השאר את האימפריה האוסטרו-הונגרית, וכך הפכה החברה לבנק חשוב, שהיו לו סניפים בווינה, פריז, לונדון וסנקט פטרבורג.
בדומה למשפחת רוטשילד, משפחת אפרוסי השתלבה בחיי החברה הגבוהה באירופה, וכמה מבניה זכו בתוארי אצולה שונים. היו להם נכסים שונים ברחבי אירופה, וכמה מבני המשפחה החזיקו באוספי אמנות חשובים, שרבים מהם נתרמו מאוחר יותר למוזיאונים או למטרות ציבוריות אחרות.
המשפחה נפגעה מאוד מבחינה כלכלית במלחמת העולם הראשונה, ואיבדה את רוב כספה ונכסיה במלחמת העולם השנייה, שבה הוחרם כל רכושם וכספם של בני המשפחה. בנק אפרוסי עבר אריזציה.
בספר הארנבת עם עיני הענבר מתאר אדמונד דה ואל, אמן אנגלי ונצר למשפחת אפרוסי, את קורות המשפחה ואוספי האמנות שלה.
בני משפחה ידועים

מישל אפרוסי - ראש חברת התבואה של משפחת אפרוסי באודסה שנחשבה אז לחברת התבואה הגדולה בעולם. לפי דעות שונות הפעיל לחץ כלכלי על ממשלת רוסיה בזמן פרעות הסופות בנגב להחלפת שר הפנים ודיכוי הפוגרומים.
מוריס אפרוסי - בנקאי צרפתי-רוסי וביאטריס דה רוטשילד-אפרוסי - בתו של אלפונס ג'יימס דה רוטשילד. ביאטריס נישאה למוריס בגיל  19 בשנת 1883. לאחר מכן טענה שבעלה הדביק אותה במחלה שגרמה לכך שאיננה יכולה ללדת וכי הוא מהמר כפייתי ששקע בחובות והצליח לבזבז 12 מיליון פרנק זהב. משפחת רוטשילד תבעה אותו למשפט אך רק כאשר הייתה ביאטריס בת ארבעים הצליחה להתגרש.
שארל אפרוסי - אספן אמנות חשוב, פטרונם של אמנים והיסטוריון של האמנות. לפי דעות שונות שימש כהשראה לדמותו של סוואן בספרו של מרסל פרוסט, "בעקבות הזמן האבוד".
בוריס אפרוסי - גנטיקאי מפורסם
פאני ריינאך - אשתו של חוקר העתיקות והפוליטיקאי תאודור ריינאך
לקריאה נוספת

אדמונד דה ואל, הארנבת עם עיני הענבר, ידיעות ספרים, 2012
נועדנו (שיר)

"נועדנו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי גלעד שגב בהשתתפות דין דין אביב ויהודה קיסר. את השיר הוציאה לאור בשנת 2009 חברת התקליטים היי פידליטי, והוא נכלל כרצועה הרביעית באלבום האולפן, נועדנו.
על השיר

השיר נכתב על ידי גלעד שגב, שגם הפיק אותו לצד גלעד שמואלי. הלחן שלו תואם לזה של "Marble House" של להקת The Knife, שיצרו קארין דרייר, אולוף דרייר וג'יי ג'יי יוהנסון. ב-5 בנובמבר 2009 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע לאחר מכן דורג במקום השביעי (הכניסה הגבוהה ביותר לשבוע זה). ב-10 בדצמבר עלה למקום הראשון, שם שהה ארבעה שבועות רצופים. ב-11 בפברואר 2010, לאחר שלושה-עשר שבועות צעידה, יצא מהמצעד השבועי. במצעד הפזמונים העברי השנתי של ה'תש"ע של גלגלצ ו-ynet דורג במקום ה-34.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 34 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 5 בנובמבר 2009, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 12 בנובמבר 2009. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 10 בדצמבר 2009. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 17 בדצמבר 2009. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 24 בדצמבר 2009. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 31 בדצמבר 2009. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 11 בפברואר 2010. פזמונט
| דין דין אביב |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | סודותיי • חופשיה בין עולמות |  |
| אלבומי אוסף | האוסף |  |
| סינגלים | "כבר אחרי חצות" • "סודותיי" • "חולמת" • "מוכרת לי מפעם" • "אף לא מילה" • "ספרי לי אהובה" • "שיבוא אליי" • "על כל עלה נושר (הלוואי הלוואי)" • "נועדנו" • "מאחורי השער" |  |
| השתתפות בסינגלים | "אם תלך" • "יש בי עוד כוח" |  |
נוף מושלג

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1888
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  46 ס״מ 
 גובה:  38 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  84.3239 (מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים) 
 מיקום:  מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, ניו יורק, ארצות הברית
 
נוף מושלג (בהולנדית: Landschap met sneeuw) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1888. זוהי אחת מהיצירות הראשונות של הצייר בעיר ארל, בה הוא צייר כמה מיצירותיו הנודעות ביותר. כמו כן, זוהי אחת מלפחות עשר יצירות של ואן גוך המתארות נוף מושלג. בציור מתוארים נופי מישור לה קרו וגבעות מונטמג'ור ברקע.
אודות היצירה

ואן גוך יצר את נוף מושלג בגיל 35 בארל שבדרום צרפת. בתקופה זו הצייר יצר את יצירותיו הנודעות ביותר. ארל הייתה שונה מאזורים אחרים שבהם התגורר הצייר, כגון פריז וערים שונות בהולנד. אנשי ארל היו כהי שיער ועור, והם דיברו צרפתית שנשמעה יותר כמו ספרדית. האזור היה משופע בצבעים בהירים ובנופים מגוונים, ממישורים להרים.
כשהצייר הגיע לארל בפברואר 1888, העיירה הייתה מכוסה בשלג עקב טמפרטורות נמוכות באופן חריג לאזור. כשהוא התחיל לצייר את הנוף, השלג כבר התחיל להפשיר. ציור זה הוא אחד מהראשונים שואן גוך צייר בארל. ב-24 בפברואר באותה שנה הצייר שלח לאחיו, תיאו, מכתב שבו סיפר כי הוא הצליח להשלים שלושה ציורים ביום ואחד מהם עם נוף מושלג. הציור מתאר את נוף מישור לה קרו ואת גבעות מונטמג'ור. עין הצופה נמשכת ישר לכביש המתחיל בחלק השמאלי התחתון של הציור וממשיך לכיוון הגבעות, העצים וההרים שברקע. ואן גוך השתמש ביצירה בציור קווים אופקיים כדי להדגיש את המישור המתואר, אולם הוא השתמש בקווים אנכיים ליצירת הכביש באופן המשרה מתח בין הרכיבים השונים בציור. ביצירה נעשה שימוש בצבעים כדי לתאר את הנוף המושלג; לבן וסגול עבור השלג, חום ירוק וכחול עבור השלוליות שנוצרו משלג שנמס וצהוב עבור הדשא. הנוף מודגש על ידי הגגות האדומים ברקע ועל ידי האיש והכלב המטיילים בשדה.
ואן גוך הושפע מהדפסי העץ היפניים בציוריו עם הנוף המושלג. למרות זאת, הוא עדיין עשה שימוש במוטיבים הולנדיים לתיאור הנוף המושלג. הוא השתמש בצבעים כהים לחזית היצירה ובכחול להדגשת השמיים. השוני מהאמנות ההולנדית מתבטא בכך שואן גוך מיעט לצייר את השמים. רוב הציור מתמקד בשדה הרחב, וניתן אף לחשוב כאילו ואן גוך עצמו הלך אחרי האיש והכלב בשדה. מספר ימים לאחר השלמת היצירה התרחשה סופת שלגים נוספת באזור, והאמן צייר ציור נוסף של נוף מושלג אך בפחות פירוט מיצירה זאת.
בספטמבר 2017, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ורעייתו מלאניה טראמפ ביקשו מהנהלת מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים לשאול את היצירה לצורך קישוט אגף מגוריהם בבית הלבן. מנהלת המוזיאון ננסי ספקטור סירבה לבקשה, אך היא הציעה במקום את יצירתו של מאוריציו קטלאן, "אמריקה" (אסלה מצופה זהב). בסופו של דבר, לא הועברה שום יצירת אמנות לבית הלבן.
הערות שוליים

↑  Hansen, Nichols, Sund, Knudsen, Bremen (2003). Van Gogh: Fields. Hatje Cantz Publishers for Toledo Museum of Art Exhibition. pp. 52–53. ISBN 3-7757-1131-7.
↑  "The Trumps asked to borrow a Van Gogh for the White House. The Guggenheim offered an 18K gold toilet instead", The Washington Post (באנגלית)
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
משמר הלילה (סרט, 2004)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  משמר הלילה 
 בימוי:  טימור בקממבטוב 
 הופק בידי:  קונסטנטין ארנסט, אנטולי מקסימוב 
 תסריט:  סרגי לוקייננקו טימור בקממבטוב
 עריכה:  דימיטרי קיסלב
 שחקנים ראשיים:  קונסטנטין חבנסקי מריה פורושינה
 מוזיקה:  יורי פוטיינקו 
 צילום:  סרגיי טרופימוב 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Bazelevs, הערוץ הראשון (רוסיה) 
 חברה מפיצה:  ג'מיני פילמס רוסיה פוקס ארצות הברית
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 ביולי 2004 (חבר המדינות)
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית, ישנן גרסאות דיבוב אנגלי
 סוגה:  סרט מתח, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט ערפדים, סרט פנטזיה, סרט פעולה 
 תקציב:  $4,200,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   nightwatch05
 סרט הבא:  משמר היום 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ה"דוב", בגילומו של אלכסנדר סמוילנקו
משמר הלילה (ברוסית: Ночной дозор, "נוצ'נוי דוזור") הוא סרט מתח ופעולה רוסי מסוגת הפנטזיה. הסרט נוצר ב-2004 על ידי הבמאי טימור בקממבטוב, יליד קזחסטן. הסרט מבוסס באופן רופף על ספר באותו שם, מאת סרגיי לוקיאננקו (ראה אור ב-1998) ולאחריו יצא הסרט "משמר היום".
תקציר הסרט

בין בני האדם הרגילים חיים ה"אחרים". אלו בני אדם הניחנים בכוחות על-טבעיים ומתחלקים בין מחנה בני האור ומחנה בני החושך. לאחר קרבות עקובים מדם ביניהם, חתמו שני המחנות על שביתת נשק ביניהם לפני מאות בשנים.
במוסקבה המודרנית ה"אחרים" האפלים משוטטים כערפדים ושאר יצורי סיוט אפלים, בעוד "משמר הלילה" של כוחות בני האור, ובהם אנטון, הדמות הראשית בסרט, מפקחים עליהם ומגבילים את מעשיהם האפלים.
בעולם הסרט כל אחד מה"אחרים" חופשי לבחור את מעשיו ואת השתייכותו. אנטון גורודצקי פונה למכשפה קשישה בשנת 1992 כדי שתטיל קללה על ארוסתו הבוגדת בו, ונושאת ברחמה את תינוקו של מאהבה. רגע לפני שהקללה קוטלת את עוברה, משמר הלילה מצליח לעצור את המכשפה בזממה והתינוק ניצל. אנטון מסוגל לראות את חברי משמר הלילה (אנשים רגילים אינם רואים אותם) והם מבינים כי הוא אחד מה"אחרים" ומציעים לו להצטרף לשורותיהם, אז הסרט עובר 12 שנים קדימה.
הילד שניצל, יגור, אינו ילד רגיל, הוא ה"אחר הגדול" אשר יכול להפר במעשיו את האיזון בין האופל והאור בעולם אם יבחר לצדד באחד מהם. שני הצדדים מעוניינים בו ומנסים לגייסו לשורותיהם. אנטון נשלח לאתר את יגור, אשר הערפדית לריסה מושכת אותו תת-הכרתית אליה. במסגרת שיטוטיו הוא גם מוצא את סבטלנה, אישה צעירה אשר קללה נוראה הרובצת עליה מרכזת סביבה סופה העתידה לרסק מטוס נוסעים אל תוך העיר.
דמויות עיקריות

אנטון גורודצקי, איש משמר הלילה וגבור הסרט (קונסטנטין חבנסקי)
גסר, מנהיג משמר הלילה במוסקבה (ולדימיר מנשוב)
זבולון, מנהיג משמר היום במוסקבה ודמות הרשע הראשית (ויקטור וורז'ביצקי)
הילד יגור (דמיטרי מרטינוב)
סבטלנה (מריה גורושינה)
אוליה (גלינה טיונינה)
הערפד קוסטיה (אלכסיי צ'אדור)
הערפד הקצב, אביו של קוסטיה (ולרי זולוטוחין)
הערפד אנדריי (איליה לגוטנקו)
הערפדית לריסה, חברתו של אנדריי (אנה דוברובסקאיה)
סמיון (אלכסיי מקלקוב)
המכשפה (רימה מרקובה)
לנה "גורת נמרים", משנת צורה ממשמר הלילה (אנה סליוסריובה)
איליה "הדוב", משנה-צורה ממשמר הלילה (אלכסנדר סמוילנקו)