stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מולדת (יישוב)
תולדות היישוב

היישוב הוקם ב-4 ביולי 1937 במסגרת חומה ומגדל בשם מולדת על שם ארגונם של המייסדים, עולים מגרמניה חברי ארגון "מולדת". המייסדים קבלו את הכשרתם בנהלל, באר טוביה וכפר יחזקאל. הקרן הקיימת רכשה עבור הארגון קרקע ליד טייבה שבעמק יזרעאל ובתחילת 1937 החלו להתכונן לעלייה למקום. בעלייה על הקרקע השתתפו 20–30 חברים מתוך כ-80 משפחות הארגון, ביחד עם מספר נוטרים ובסיוע של חברים ביישובים סמוכים. בחודשים הראשונים הסתמך היישוב על מים שהובאו מכפר יחזקאל. השטח שהוקצה ליישוב היה כ-8,000 דונם, אולם הוא היה מפוזר ונדרשו עוד מאמצים עד לביצוע החלפות שיביאו לריכוזו. חברי הארגון שלא השתתפו בעלייה על הקרקע נותרו זמנית בבאר טוביה. בשלב זה החלו הבירורים לגבי אופי היישוב. ביוני 1938 נתפרסם בעיתון דבר:
לטענת אנשי המקום הרעיון של מושב שיתופי התגבש במקביל להתגבשותו בקרב אנשי "הקוצר" שהקימו את כפר חיטים. לבסוף, בתחילת 1939, הוחלט ללכת לכיוון של מושב שיתופי וחלק מאנשי הארגון שלא השלימו עם הרעיון של מושב שיתופי פרשו ולאחר שבועיים הקימו את שדמות דבורה.
ביוני 1939 עברו חברי הארגון שנותרו בבאר טוביה לנקודת הקבע במולדת. בהמשך החֹדש כילתה שרפה שהחלה כתוצאה מפיצוץ פרימוס את כל הצריפים של היישוב, אך במהרה נבנה היישוב מחדש. בקיץ 1942 תקפה את היישוב מגפת טיפוס ושלושה חברים נפטרו.
את מולדת במיקומה החדש לאחר השרפה תכנן האדריכל ריכרד קאופמן אשר בין היתר תכנן את מושב העובדים הראשון נהלל בצורתו המעגלית.
את מולדת תכנן ריכרד קאופמן בצורת פעמון כאשר הוא מתרחב לכיוון מערב. הענפים החקלאיים נמצאים בחלקו המזרחי של היישוב וזה כדי שהרוחות המערביות יגיעו למרבית הבתים וייקחו את ריחות ענפי החקלאות מזרחה ולא לתוך היישוב.
באמצע שנות ה-70 עזבה מולדת, יחד עם מושבים שיתופיים אחרים את תנועת המושבים ובקשה והצטרף לאיחוד הקבוצות והקיבוצים. בניגוד למושבים השיתופיים האחרים, מולדת לא צורפה לתק"ם כיוון שלא הסכימה לוותר על קבלה פרטית של הרנטות של חבריו.
בשנת 1998 החלה הקמת שכונת הרחבה ראשונה במולדת, ובשנת 2005 נבנתה שכונה נוספת. היישוב מונה כ-1,000 תושבים.
בתחום היישוב, בשטח שבין בית העלמין ובין אזור המשק, קיים אתר זיכרון לזכר נופלים שגרו ביישוב, שנוצר על ידי דליה מאירי ב-1977. האתר מורכב ממעגל פתוח בקוטר של 26 מטרים, המוקף בסלעי בזלת שנבחרו בשדות באזור בידי מאירי.
שם היישוב

בעקבות תרומה של ארגון בני ברית לצורך הקמת יישוב, התחייבו המוסדות הציוניים לקרוא יישוב בשם בני ברית, וועדת השמות החליטה לקרוא למושב של ארגון מולדת "בני ברית". לאחר שאנשי המקום התנגדו לכך ודרשו להקרא בשם סמלי או היסטורי, נקראו אנשי המקום ביולי 1940 לבירור אחרון לפני נקיטת צעדים ואנשי המקום נאלצו להסכים לשם "בני ברית". אולם השם לא תפס ולרוב הופיע בשילוב עם "מולדת", שם הארגון. עד ראשית שנות ה-50 הופיע השם בני ברית עם מולדת בסוגריים ולאחר מכן כבר נקרא המקום "מולדת – כפר בני ברית" וצירופים דומים.
מבנה הציבור המרכזי במושב נקרא "בית בני ברית" והוא תוכנן על ידי האדריכל שמואל ביקלס בשנת 1958. המבנה כולל אולם התכנסות, מועדון, ספרייה וחדר אוכל. סגנונו המיוחד של ביקלס ניכר באופן שבו חודר לבנין אור טבעי מסונן.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מושב מולדת - תעודת זהות באתר היישוב
↑  לעלית ארגון "מולדת", דבר, 16 ביולי 1937
↑  סקירות וסיכומים על סף 1937, דבר, 28 בפברואר 1937
↑  דורה, ארגון מולדת באדמת טייבה, דבר, 30 באוגוסט 1937
↑  תנועת המושבים והארגונים בתרצ"ז, דבר, 1 באוקטובר 1937
↑  ג. בן אריה, חצי שנה במולדת, דבר, 8 במרץ 1938
שנה לארגון מולדת על אדמת טייבה, דבר, 26 באוגוסט 1938
↑  ארגון מולדת נתכנס בנקודת ההתישבות, דבר, 12 ביוני 1938
↑  מולדת, דבר, 5 במאי 1939
↑  עומר בשערה, דבר, 10 באוגוסט 1945
↑  יום שבע העליות, דבר, 30 במאי 1939
↑  אסון שרפה לכפר מולדת, דבר, 27 ביוני 1939
↑  לזכר נעדרים, דבר, 16 באפריל 1944
↑  מושבים שיתופיים יצטרפו לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, דבר, 9 בדצמבר 1975
↑  נישואין עם סייגים, דבר, 2 בפברואר 1983
↑  מיכאל יעקובסון: סיבוב באתר הזיכרון במושב מולדת, באתר 'חלון אחורי', 25 בנובמבר 2024
↑  מושבה על שם בני ברית, דבר, 23 באוקטובר 1936
↑  מפת האזור בהוצאת מחלקת המדידות, 1949, עם ציון שם הישוב 'בני ברית', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  יוסי כץ, ועדת השמות של הקק"ל וקביעת שמות היישובים היהודיים, עיונים בתקומת ישראל 9, 1999, עמ' 310
↑  על חוק המים, דבר, 26 ביוני 1942
↑  מולדת כפר בני ברית, דבר, 23 בפברואר 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467974605171  LCCN: no2011169232  VIAF: 137748433   WorldCat (עם VIAF): 137748433
הר הדרוזים

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,803 מ' 
 מדינה:  סוריה 
 מיקום:  מחוז א-סווידא, סוריהסוריה
 קואורדינטות:  32°40′00″N 36°44′00″E﻿ / ﻿32.666666666667°N 36.733333333333°E﻿ / 32.666666666667; 36.733333333333
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיההר הדרוזים(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיההר הדרוזים
 
תל קני - הפסגה הגבוהה ביותר בהר הדרוזים
הר הדרוזים נמצא בתחומי מחוז א-סווידא (באדום)
הר הדרוזים (בערבית: جبل الدروز, תעתיק מדויק: ג'בל אלדרוז), המכונה בערבית גם "הר חורן" (جبل حوران ג'בל חוראן) או "הר הערבים" (جبل العرب ג'בל אל-ערב), הוא רמה געשית גבוהה בדרום מערב סוריה, על גבול ירדן, הכלול כיום במחוז א-סווידא.
מרבית אוכלוסיית המחוז היא דרוזית, אך גרים בו גם תושבים ערבים-נוצרים. העיר הגדולה באזור היא א-סווידאא, שאוכלוסייתה מונה כ-87,000 נפש, רובם דרוזים ומיעוטם ערבים-נוצרים מהכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
הנקודה הגבוהה ביותר בהר היא תל קני, שגובהו 1803 מטר.
היסטוריה

בסוף המאה ה-17, עקב מלחמותיהם המרובות, החלה נדידה של דרוזים מאזור ריכוזם בהר הלבנון לאזור הר חורן, שישובו היה אז דליל מאוד. אחרי מאורעות 1840 ו-1860 (מעשי טבח שהביאו להתערבות מעצמות אירופה), הפכה הנדידה הדרוזית להגירה המונית ומאז קיבל הר חורן את השם "הר הדרוזים". עם כינון הר הלבנון בהגמוניה נוצרית בשנת 1861, היגרו ממנו דרוזים רבים אל ג'בל א-דרוז. בשנת 1909 פרץ באזור זה המרד הדרוזי בחורן.
תחת המנדט הצרפתי על סוריה הייתה באזור מדינה דרוזית אוטונומית - מדינת ג'בל א-דרוז, שהתקיימה בין השנים 1921 ל-1936. שמה של המדינה היה בתחילה מדינת סווידא על שם העיר הגדולה באזור - א-סווידאא, אך הוא שונה לג'בל א-דרוז בשנת 1927.
ב-1925 פרץ בהר המרד הדרוזי בצרפתים.
בהסכם העצמאות הצרפתי-סורי מ-1936 בוטל מעמדה של ג'בל א-דרוז והיא הפכה לחלק מסוריה.
באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, נמצא בהר הדרוזים הריכוז הטריטוריאלי הגדול ביותר של הדרוזים: כ-75 אלף נפש - למעלה מ-40% מכלל אוכלוסיית הדרוזים, שמנתה באותה התקופה כ-180 אלף נפש.
במלחמת העצמאות של ישראל התארגן בהר הדרוזים גדוד מתנדבים דרוזי בן כ-500 חיילים והתפקד לצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י. הגדוד, בפיקוד שכיב והאב, נלחם בקרבות רמת יוחנן, אך בעקבות הסכם עם ההגנה נסוג. מקצת אנשיו, בהנהגת איסמעיל קבלאן, ברחו מסוריה לישראל והצטרפו לכוחות הביטחון הישראלים.
יגאל אלון, משרי הממשלה הבכירים בעת מלחמת ששת הימים הגה תוכנית להפרדת הר הדרוזים מסוריה והקמת מדינה דרוזית עצמאית שתהווה חיץ בינה לבין ירדן. על פי המסופר בראיונות מוקלטים שערך, דיבר עם מנהיגים כדיין, רבין ואשכול על כיבוש ג'בל א-דרוז, אך ללא הועיל:
"דיברתי על זה עם דדו, הייתי בחפ"ק שלו ודיברתי עם בר-לב וגלילי. עוד יום, מקסימום יום וחצי, אנחנו בג'בל דרוז, כדי לעודד את הדרוזים שיש להם הכרה לאומית. ביקרתי בסויידא כמה פעמים וחלמתי את חלום הרפובליקה הדרוזית שתשתרע על פני דרום סוריה, כולל הגולן, בברית צבאית עם ישראל. בניתי הרבה גם על העדה הדרוזית בארץ, שהייתה מאורגנת כבר בצה"ל, שהם יכולים לשמש גשר בינינו לבין הדרוזים האחרים..."
הדרוזים בהר הדרוזים, שומרים על קשר עם הדרוזים בישראל, ויש ביניהם קרובי משפחה רבים. בשנים 2015-2018, כאשר היה חשש לטבח מטעם דאעש בדרוזים שבהר הדרוזים, הפגינו ופעלו למענם הדרוזים בישראל.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, תושבי ההר נהנו מסוג של אוטונומיה. הם לא התערבו בקרבות ולא התגייסו לצבא, ואף הקימו מיליציות חמושות, אך גם לא סילקו את נציגי הממשל בדמשק.
באוגוסט 2023, החלו הפגנות בהר הדרוזים נגד הממשל בדמשק, שבהן אנשי העדה יצאו בקריאות נגד נשיא סוריה בשאר אל-אסד. הטריגר להפגנות היה המצב הכלכלי הקשה באזור הדרוזי. זאת נוסף על הפגנות בדרעא ומקומות נוספים בדרום סוריה. המנהיג הרוחני של הר הדרוזים, שיח' חיכמת אל-היג'רי, הכריז על איראן וחזבאללה (הפועלים בסוריה) כ"כובשים" ופסק שיש לאסור עליהם ג'יהאד.
ראו גם

דרוזים בסוריה
הערות שוליים

↑  "Christians in Syria's Suwayda discuss history, coexistence with Druze majority". North Press. 18 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ז, עמ' 94.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, עמ' 142.
↑  אמיר אורן, ושוב ויתרתי. אלא מה, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2007
↑   נעה שפיגל, אלפי דרוזים הפגינו היום בעקבות רצף פיגועים של דאעש בהר הדרוזים בסוריה, באתר הארץ, 28 ביולי 2018
↑  אהוד יערי, ‏סוף החלום על הר הדרוזים בסוריה, באתר ‏מאקו‏, 6 בדצמבר 2021
↑  אמיר בר-שלום, משני צדי הגבול, הדרוזים עוברים טלטלה המאיימת לפוצץ את הסטטוס קוו, באתר זמן ישראל, 29 באוגוסט 2023
↑  אסף גבור, ‏"דאעש עם חליפות": עדויות לירי חי בהפגנות ענק נגד אסד בסוריה, בעיתון מקור ראשון, 21 באוגוסט 2023
↑  אהוד יערי, ‏אסור להסס: מסדרון להר הדרוזים ומהר!, באתר ‏מאקו‏, 2 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1146822340707382301   WorldCat (עם VIAF): 1146822340707382301
יחסי דרום אפריקה – קוריאה הצפונית

| יחסי דרום אפריקה – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
דרום אפריקה: קוריאה הצפונית


דרום אפריקה: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 120,538
אוכלוסייה
64,498,985: 26,546,878
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,857: 
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי דרום אפריקה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין דרום אפריקה לבין קוריאה הצפונית.
היסטוריה

קוריאה הצפונית תמכה במפלגת הקונגרס הלאומי האפריקאי במאבקה נגד האפרטהייד בדרום אפריקה. קוריאה הצפונית התנגדה לממשלת המיעוט הלבן וסיפקה אימונים צבאיים ללוחמי הקונגרס הלאומי האפריקאי במחנות באנגולה. בשנת 1998, לאחר סיום האפרטהייד, כוננו קוריאה הצפונית ודרום אפריקה יחסים דיפלומטיים. בפרטוריה הוקמה שגרירות צפון קוריאנית, בעוד שדרום אפריקה הסמיכה את שגרירה בסין לקוריאה הצפונית.
דרום אפריקה מתחה בעבר ביקורת על שימושה של קוריאה הצפונית בנשק גרעיני. בין ה-24 ל-27 בספטמבר 2005, נפגש עזיז פאהד, סגן שר החוץ הדרום אפריקאי, עם בכירי ממשל צפון קוריאניים בפיונגיאנג. זו הייתה הפעם הראשונה שפקיד ממשלתי דרום אפריקאי ביקר בקוריאה הצפונית. לאחר הביקור נפגש פאהד עם מקבילו, קים היונג ג'ון, ביולי 2006 על מנת לשוחח לגבי משבר הטילים באזור. בנובמבר 2009, דחקה דרום אפריקה בממשלת קוריאה הצפונית להפסיק את ניסוייה הגרעיניים ולחדש את המשא ומתן עם ארצות הברית לפירוק הנשק הגרעיני. בנובמבר 2013, ערך סגן השר הדרום אפריקאי ליחסים בינלאומיים, אברהים אברהים, ביקור רשמי בקוריאה הצפונית.
בדצמבר 2015, גירשה דרום אפריקה דיפלומט בכיר צפון קוריאני לאחר שלטענתם, הבריח קרן של קרנף מהמדינה. חקירה של המקרה על ידי צוות עיתונאים עצמאי אשר ביקש להישאר בעילום שם, גילתה מאוחר יותר שהדיפלומט הבריח את קרן הקרנף מתוך אמונה שהקרן תוכל להחלים את בעיית אין האונות של קים ג'ונג און. ממשלת קוריאה הצפונית החליטה שלא להגיב למקרה כיוון שהנושא נחשב רגיש. משלחת של דיפלומטים צפון קוריאניים, בראשות יונג מאן-הו נפגשה עם בכירים מהקונגרס הלאומי האפריקני בוועידת הבחירות ה-54 של המפלגה בדצמבר 2017.
באפריל 2020, פרסמה התקשורת הממלכתית של קוריאה הצפונית את המכתב ששלח המנהיג העליון של המדינה, קים ג'ונג און לנשיא דרום אפריקה סיריל רמפוזה, כדי לציין את יום החירות הדרום אפריקאי.
נציגויות דיפלומטיות

קוריאה הצפונית מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה.
דרום אפריקה אינה מיוצגת כלל בקוריאה הצפונית.
יובל אטיאס

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1993 (בת 31) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקצוע:  סופרת
 www.yuvalatias.com
 
יובל אטיאס (נולדה ב-28 במאי 1993) היא סופרת פנטזיה ומדע בדיוני ישראלית, ומנחת סדנאות כתיבה.
ביוגרפיה

יובל אטיאס נולדה וגדלה בחצור הגלילית. הדריכה במכינה הקדם צבאית "גל", ועבדה בעמותת "אחריי!" במגוון תפקידים, בהם הדרכה וניהול מחוז דרום בפרויקט "אחרייטק". בשנים 2017–2020 למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ובשנים 2020–2024 למדה לתואר שני בספרות עברית במגמה לכתיבה יוצרת.
התחילה לכתוב ספרים וסיפורים קצרים בגיל 14. סיפורה, "שחיטה שעל העץ", זכה בפרס עינת 2021, התפרסם ב"היה יהיה" 2023 והיה מועמד לפרס גפן 2024. סיפוריה, "חג הבנות" ו"ההסכם" זכו במקום הראשון בתחרות הסיפורים הקצרים של כנס "עולמות" (2023, 2020). סיפורים נוספים שלה התפרסמו באתר האגודה הישראלית למד"ב ולפנטסיה.
בשנת 2023 פרסמה את ספרה הראשון, "הרואה" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. הספר, פנטזיה אורבנית לנוער בוגר המתרחשת בבאר שבע, הגיע לרשימת רבי המכר של אתר ע-ברית בקטגוריית ספרי הילדים והנוער בשבוע הראשון לצאתו והיה מועמד לפרס גפן 2024.
אטיאס גרה בבאר שבע, עם בן זוגה ובתה.
הערות שוליים

↑  הוכרזו הזוכים בתחרות פרס עינת 2021! – פרס עינת, באתר einat.sf-f.org.il
↑  סיפורים משנים קודמות – עולמות 2024, באתר 2024.olamot-con.org.il
↑  קרן לנדסמן, פנטזיה אורבנית ישראלית שמתרחשת בבאר שבע? כן, גם זה קרה, באתר ישראל היום, 6 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 25169375253224282099   WorldCat (עם VIAF): 25169375253224282099
סי. ג'יי. ואלרוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1999 (בן 26) אוקלהומה סיטי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר ג'פרי ואלרוי (באנגלית: Christopher Jeffrey Valleroy; נולד ב-11 בינואר 1999) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

ואלרוי נולד באוקלהומה סיטי וגדל באלטמונטה ספרינגס (אנ'), פלורידה, מגיל שישה חודשים. בשנת 2009 עברה המשפחה ללוס אנג'לס, קליפורניה. שם הוא החל לצבור ניסיון במשחק, כדוגמן ורקדן.
קריירה

את תפקידו הקולנועי הראשון קיבל ב-2013 בסדרת הטלוויזיה קצרת המועד "Deadtime Stories", בה שיחק בתפקיד אורח.
בשנת 2014 שיחק ואלרוי בתפקיד לואי זמפריני בילדותו בסרט הדרמה ההיסטורית "לא נשבר", שביימה אנג'לינה ג'ולי.
בשנת 2015 התארח בפרק בסדרת המשטרה "NCIS: לוס אנג'לס". באותה שנה השתתף בפיילוט לסדרת דרמה ברשת ‏TNT, "Lumen" לצד סאם ייגר. בסוף הסדרה לא יצאה לפועל.
בשנת 2017 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "Threads". באותה שנה שיחק בסרט הפעולה "Destruction Los Angeles". שנה לאחר מכן הופיע בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה בול ו-"פוראבר" (אנ').
בשנת 2021 שיחק בסרט "Famous". בשנת 2022 שיחק לצד קובי סמולדרס בסדרת הטלוויזיה "High School".
חיים אישיים

ואלרוי מעורב בפרויקטים חברתיים. כדי לתמוך בדודתו במאבקה נגד הסרטן, הוא התחיל לסרוג לה כובעים. זמן קצר לפני מותה של דודתו, היא ביקשה ממנו להמשיך בכך. כיום, מאות חולים העוברים טיפולים כימותרפיים חובשים כובעים אלו של מקדונלד'ס סיוע לילדים. ולרוי הוא גם חבר בצופים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | לא נשבר | לואי זמפריני הצעיר |  |
| 2017 | Destruction Los Angeles | דרק בנסון |  |
| 2018 | Eve of Abduction | איליי |  |
| 2021 | Famous | ג'ייסון מאסט הצעיר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Deadtime Stories | מקס | פרק: "Along Came a Spider" |
| 2015 | NCIS: לוס אנג'לס | קלהאן | פרק: "Rage" |
| 2017 | Threads | ג'ונתן | פרק: "Manhunt" |
| 2018 | פוראבר (אנ') | כריסטיאן | פרק: "Together Forever" |
| 2019 | בול | לוקאס שוויגר | פרק: "Parental Guidance" |
| 2022 | High School | איוון | 4 פרקים |
הערות שוליים

↑  C.J. Valleroy – Unbroken, Starry Constellation Magazine, ‏2014-12-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Hal Boedeker, ‘Unbroken’: Young actor had Orlando start, Orlando Sentinel, ‏3 בינואר 2015
קונקלווה

Habemus Papam לאחר בחירת האפיפיור מרטינוס החמישי ב-1417
Habemus Papam לאחר בחירת האפיפיור פיוס העשירי ב-1903
קונקלווה (בלטינית: Conclave; מילולית: "האספה") היא תהליך הבחירה של אפיפיור חדש בכנסייה הקתולית.
תהליך הבחירה

הקונקלווה כגוף בוחר יחיד כוננה בבולה In Nomine Domini שפורסמה על ידי ניקולאוס השני ב-1059. ב-1197, בעת ועידת לטראנו השלישית, העמיד האפיפיור אלכסנדר השלישי את הרוב הדרוש על שני שלישים מהקולות.
משתתפים בבחירה כל הקרדינלים שגילם פחות מ-80, אך על פי החלטה של פאולוס השישי, שהתקבלה ב-1975, מספרם מוגבל לעד 120 קרדינלים. על אף שהאפיפיורים לאחר פאולוס השישי הכירו בכלל זה, בפועל מספר הקרדינלים חורג לעיתים קרובות מהמקסימום שנקבע. להלכה כל גבר קתולי יכול להיות מועמד לאפיפיור, אולם ב-600 השנה האחרונות נבחר לתפקיד קרדינל. הקונקלווה מתכנסת בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן בתוך 20 יום ממות או התפטרות האפיפיור הקודם. בקונקלוות הקודמות, מרגע שנכנסו הקרדינלים לקפלה היה אסור להם לעזוב אותה עד בחירת האפיפיור והיא הייתה ננעלת (ומכאן השם קונקלווה – בלטינית, cum clavi = במפתח), אולם יוחנן פאולוס השני שינה את החוק הזה והתיר להם ללון בבית מלון בקריית הוותיקן.
הבחירה נעשית בסדרה של הצבעות חשאיות. כל קרדינל רושם את השם המועדף עליו על פתק ונשבע שבחר בחירה ראויה. התוצאות נרשמות בפיקוח של שלושה קרדינלים. לבחירת אפיפיור דרוש רוב של שני שלישים, ועד שמושג הרוב הדרוש, נערכות בחירות חוזרות ונשנות (ארבע הצבעות בכל יום). יוחנן פאולוס השני קבע שאם לא מושג רוב של שני שלישים אחרי 30 הצבעות, ניתן להסתפק ברוב רגיל. לאחר כל הצבעה נשרפים הפתקים בתנור מיוחד. לבעירה מוסיפים חומר שצובע את העשן העולה: אם לא נבחר אפיפיור, עשן שחור, וכשנבחר האפיפיור – והסכים להתמנות לתפקיד – עשן לבן (מכאן מקור הביטוי "עד שיצא עשן לבן").
כשנבחר האפיפיור, יוצא זקן הקרדינלים בני המסדר הדיאקוני (המסדר הזוטר) אל הקהל הממתין בחוץ ומכריז: Habemus papam – "יש לנו אפיפיור!". אחריו יוצא האפיפיור הנבחר ומברך את הנאספים.
כאמור, על הקרדינלים נאסר כל מגע עם העולם החיצון בעת הקונקלווה. יוצאים מגדר זה שלושה בעלי תפקידים, אם הם גם חברים בגוף הבוחר. אלו הם ראש בית הדין הגבוה לחסד (ה-Sacra Paenitentiaria), הקרדינל-הארכיבישוף בפועל של רומא, ומנהל קריית הוותיקן.
עם כניסתם של הקרדינלים לקפלה הסיסטינית נהוג לשיר את ההמנון "בוא, רוח בורא" (Veni Creator Spiritus).
סיעות הקרדינלים

חבר הקרדינלים מתחלק לסיעות לפי שני קווים עיקריים: תאולוגי ופוליטי.
הקו התאולוגי נחלק בין שמרנים לבין מתונים או ליברלים. מספר קרדינלים שמונו על ידי אפיפיור מסוים נוטים לייצג את שיטתו התאולוגית (ובעבר, היו רבים מהם קשורים אליו משפחתית) ויוצרים קבוצה מלוכדת. הדבר גרם לכך שאפיפיורים שביקשו להשיג השפעה מתמשכת מינו מספר רב של קרדינלים, ככל שיכלו בתקופת כהונתם. בין המאה ה-13 למאה ה-18 נקראה סיעת השמרנים Zelanti. מקור הביטוי בחברי המסדר הפרנציסקני שהתנגדו לכל שינוי והקלה בתקנון בנדיקטוס, בהמשך זוהתה סיעה זו עם תומכי הישועים.
קו חלוקה מקביל לסיעות התאולוגיות היה הקו המדיני. מעורבות המעצמות בבחירת האפיפיור הייתה גדולה ושליטיהן ניסו להשיג אפיפיור כרצונם. עד התיקון שהכניס פיוס העשירי ב-1903 הייתה נתונה לשליטי אירופה (קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך צרפת) זכות וטו על החלטות הקונקלווה (Jus exclusivae), הזכות מומשה בפועל באמצעות קרדינל-נאמן ("קרדינל כתר") של השליט ושלחה את הבוחרים לסבבי בחירות נוספים. גם ללא הפעלת זכות הווטו גייסו שליטים מרכזיים באירופה (כגון צרפת, ספרד, הרפובליקה של ונציה, ממלכת הבסבורג) קרדינלים שיציעו מועמדים מקובלים על הכתר ויחסמו מועמדים שאינם מקובלים.
קואליציות בין הסיעות הביאו לשיתופי פעולה על מנת להגיע למועמד מוסכם או לפחות למועמד של פשרה.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| תאריך | משך בימים | מספר הצבעות | הנבחר |
| 1939 | 1 | 3 | פיוס השנים עשר |
| אוקטובר 1958 | 3 | 11 | יוחנן העשרים ושלושה |
| יוני 1963 | 2 | 6 | פאולוס השישי |
| אוגוסט 1978 | 1 | 4 | יוחנן פאולוס הראשון |
| אוקטובר 1978 | 2 | 8 | יוחנן פאולוס השני |
| אפריל 2005 | 2 | 4 | בנדיקטוס השישה עשר |
| מרץ 2013 | 2 | 5 | פרנציסקוס |
בתרבות

קונקלוות מתוארות ביצירות הבאות:
הסדרה "האפיפיור החדש"
הסרט "האפיפיורים"
הפרקים הראשונים של הסדרה "הבורג'ס"
הסרט "יש לנו אפיפיור" מאת נני מורטי
הסרט "הסנדק חלק שלישי"
הספר "מלאכים ושדים" מאת דן בראון וסרט בשם זה
הספר ״עד שיצא עשן לבן״ והסרט בשם זה
ראו גם

פפאביל
לקריאה נוספת

Michael Walsh, The Conclave: A Sometimes Secret and Occasionally Bloody History of Papal Elections, Sheed & Ward, 2003 מסת"ב 9781580511353
Baumgartner and McNamara, Behind Locked Doors: A History of the Papal Elections,Palgrave Macmillan, 2003 מסת"ב 9780312294632
הערות שוליים

↑  Cindy Wooden, Statistically speaking: How pope's choices change College of Cardinals, USCCB, October 8, 2024
↑  Veni, Creator Spiritus
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565609405171  BnF: cb11946125r (data)  GND: 4320402-8  LCCN: sh85104873  LNB: 000075372  NKC: ph191886
קוזמה פטרוב-וודקין

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1878 (יוליאני) Khvalynsk, רוסיה 
 פטירה:  15 בפברואר 1939 (בגיל 60) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה  Anton Ažbe art school 
 תקופת הפעילות:  1900–1939 (כ־39 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, סצנוגרפיה, גרפיקה, art theory 
 זרם באמנות:  סימבוליזם רוסי, סימבוליזם 
 פרסים והוקרה:  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה 
 בן או בת זוג:  Maria Petrova-Vodkina 
 
קוזמה סרגייביץ' פטרוב-וודקין, רוסית: Кузьма Сергеевич Петров-Водкин: ‏ (5 בנובמבר 1878 – 15 בפברואר 1939) היה צייר רוסי/סובייטי. עבודתו האיקונוגרפית המוקדמת השתמשה באפקטים יצירתיים מיוחדים ותמונותיה נחשבו לחילול השם על ידי הכנסייה הרוסית האורתודוקסית. עם זאת הוא התמנה להיות הנשיא הראשון של איגוד האמנים הסובייטיים של לנינגרד. כתביו האוטוביוגרפיים זכו לשבחים רבים, וזכו לתחייה מאוחרת יותר.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

קוזמה פטרוב-וודקין נולד בחולינסק (מחוז סראטוב) למשפחתו של סנדלר מקומי. החשיפה הראשונה שלו לאמנות הייתה בילדותו המוקדמת, כשלקח כמה שיעורים מזוג ציירי אייקונים ויוצרי שלטים. ובכל זאת, פטרוב-וודקין לא התעניין באמנות באותה תקופה; לאחר שסיים את חטיבת הביניים, הוא לקח עבודה בקיץ במספנה קטנה עם תוכניות להיכנס לקולג' לרכבות בסמארה. לאחר שנכשל בבחינה, הוא פנה ל"שיעורי אמנות של פדור בורוב ב-1896
באפריל 1895 נפטר בורוב ובמשך זמן מה לקח פטרוב-וודקין עבודות ציור שונות בסביבת סרטוב. במקרה, המעסיק של אמו הזמין אדריכל ידוע, רוברט מלצר. פטרוב-וודקין הוצג בפני האורח והרשים אותו מספיק כדי לקבל הזמנה ללמוד אמנות בסנט פטרסבורג. החינוך מומן על ידי איסוף צדקה בקרב סוחרים מקומיים. הוא גם פגש בזמן הזה את ויקטור בוריסוב-מוסטוב, צייר חשוב תושב סרטוב, שעודד את פטרוב-וודקין להמשיך בלימודיו.
פטרוב-וודקין שהה בסנט פטרבורג מ-1895 עד 1897 ולמד באקדמיית שטיגליץ, לפני שעבר לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. שם היה פטרוב-וודקין תלמידם של ולנטין סרוב, יצחק לויתן, ובעיקר קונסטנטין קורובין. ב-1901 נסע למינכן כדי ללמוד שיעורים אצל אנטון אזבה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1904.
ביוגרפיה > תחילת עבודה עצמאית (1899–1912)

בהיותו בפאריס בשנת 1906 הוא הכיר והתחתן עם מריה יובנוביץ' (1885–1960), בת של מלונאי מהגר מסרביה. נולדו להם שתי בנות, אחת מהן מתה בילדותה.
אפילו במהלך שנותיו בקולג', הצליח פטרוב-וודקין להיכנס לעימות עם הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, שהעבירה את עבודתו על קפלה בסמארה ובסופו של דבר השמידה אותה כבלתי מקובלת. מספר מיצירותיו המוקדמות נחשבו לארוטיות מדי. יצירתו הידועה הראשונה הייתה "החלום" (1910), שעוררה דיון בקרב אמנים רוסים בני זמנו. המגן העיקרי על הציור היה אלכסנדר בנואה והמתנגד העיקרי שלו היה איליה רפין (שניים מהציירים הרוסים הגדולים באותה תקופה). יצירות מרכזיות אחרות של אותה תקופה כוללות "בנים במשחק", ובמיוחד, "רחצה של סוס אדום", (1912) שהיא יצירתו האיקונית ביותר - סמל לשינויים החברתיים הקרובים. הציור הזה הפך לקלאסיקה מיידית, ולסימן מסחרי עבור האמן.
במהלך תקופה זו בהתפתחותו האמנותית, פטרוב-וודקין השתמש רבות באסתטיקה של אייקון אורתודוקסי יחד עם צבעים בהירים יותר וקומפוזיציות יוצאות דופן. יצירותיו נחשבו לעיתים קרובות כחילול קודש וארוטיות.
ביוגרפיה > בגרות (1912–1928)

במהלך שנותיו המוקדמות יותר, פיתח פטרוב-וודקין את "הפרספקטיבה הכדורית" שלו: עיוות ייחודי שיצר את התחושה אצל הצופה שמבחין בפועל בצורה הכדורית של כדור הארץ. הוא השתמש בעיוות זה פעמים רבות ביצירותיו מה שגורם למתבונן להיראות מרוחק יותר, אך למעשה קרוב. טוענים שהעיוות הזה נבנה על פרספקטיבה ביזנטית - פרספקטיבה הפוכה המשמשת באיקונוגרפיה.
פטרוב-וודקין השתמש בגוונים כהים יותר עם הזמן, אך ציוריו נעשו יותר מפורטים. הוא החל לצייר טבע דומם ודיוקנאות, והתרחק מהנושאים הקודמים שלו.
בסיוע ממשלת ברית המועצות, הוא ערך מספר נסיעות ברחבי המדינה, והפיק יצירות רבות עם מטרות דידקטיות.
ביוגרפיה > שנים מאוחרות יותר (1928–1937)

בשנת 1927 חלה פטרוב-וודקין בשחפת ריאתית ונאלץ לצמצם את הציור למשך מספר שנים. הוא פנה לספרות וכתב שלושה כרכים סמי-אוטוביוגרפיים מרכזיים, "חלינובסק", "החלל של אוקלידס" ו"סמרקנדיה". השניים הראשונים שבהם נחשבים בקנה אחד עם מיטב הספרות הרוסית של אותה תקופה.
באביב 1932 קבע הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית כי יש לפרק את כל הקבוצות והארגונים הספרותיים והאמנותיים הקיימים ולהחליף אותם באגודות מאוחדות של מקצועות יצירתיים. בהתאם לכך, איגוד האמנים של לנינגרד הוקם ב-2 באוגוסט 1932, מה שהביא לסיום ההיסטוריה של האמנות הפוסט-מהפכנית. החל עידן האמנות הסובייטית. פטרוב-וודקין היה הנשיא הראשון של איגוד האמנים של לנינגרד ב-1932.
בפברואר 1939 מת פטרוב-וודקין משחפת בלנינגרד.
מורשת

עד אמצע שנות ה-60, פטרוב-וודקין כמעט נשכח בברית המועצות לאחר צמצום הציור ופנייתו לכתיבה.
כתבי פטרוב-וודקין פורסמו מחדש בשנות ה-70 וזכו לשבחים רבים, לאחר תקופה ארוכה של הזנחה. יצירותיו הספרותיות המפורסמות ביותר הן שלוש הנובלות האוטוביוגרפיות המאוירות. בהם הוא מסכם את השקפת העולם של פטרוב-וודקין כאמן לפרטי פרטים.
פטרוב-וודקין גם נתן תמיכה מקצועית לרחל קוגן, שהייתה בת חסותו וידידה.