stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אויגן סלומון
קורות חיים

סלומון נולד ב-1888 בעיר וורשטאט שבמדינת הסן בגרמניה ועבר למיינץ עם משפחתו בשנת 1900. ב-1905 היה שותף להקמת "מועדון הכדורגל של מיינץ והסן 1905" וכבר בגיל 17 נבחר ליושב הראש הראשון של הקבוצה. ב-1906 נרשמה הקבוצה בניהולו להתאחדות הכדורגל של דרום גרמניה, ובאוקטובר 1906 שיחקה הקבוצה את משחקה הראשון במסגרת הליגה השנייה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו ללורן שבצרפת ובשנת 1918 חזר עם משפחתו למיינץ. תחת ניהולו כיו"ר, חבר הנהלה ומממן, עברה הקבוצה מספרי תהליכי מיזוג עם קבוצות אחרות, עד שלאחר מלחמת העולם הראשונה בשנת 1919 הוקם מועדון הכדורגל תחת שמו הנוכחי, Fußball-und Sportverein Mainz 05.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נהנתה הקבוצה תחת ניהולו של אויגן סלומון מהצלחה מקצועית וזכתה במספר אליפויות של הליגה הדרום גרמנית. באותן שנים שגשגו עסקיו של סלומון כקמעונאי בתעשיית הטקסטיל.
עם החלת תהליכי הנאציפיקציה (חוקי ההאחדה) בשנת 1933 קוטלגה קבוצת הכדורגל של מיינץ כ"ארגון יהודי", היות שמלבד סלומון, כיהן כחבר הנהלת המועדון גם קארל להנשטיין (1887–1954), דמות מפתח בקהילת היהודית בעיר, ומספר יהודים מילאו תפקידים שונים במועדון. ב-10 באוגוסט 1933 הועבר בעצרת הכללית תיקון לחוק שבמסגרתו הוחלט לסלק את היהודים ממעורבות בכדורגל הגרמני.
אירועי השנים הבאות בחייו של סלומון לוטים בערפל. ידוע כי ב-1934 ספר הטלפונים של העיר מיינץ עוד הכיל את מספר הטלפון שלו אך על פי תיעוד ההגירה, עזבו סלומון ומשפחתו את גרמניה ב-1933. מחקר שבוצע ב-2011 על ידי נציגי ארכיון מיינץ ואגודות הנצחה ממדינת ריינלנד-פפאלץ, עלה כי היגר עם משפחתו לצרפת שם חי עד 1942.
בנובמבר 1942 גורש אויגן סלומון למחנה הריכוז דראנסי ומשם נשלח לאושוויץ, שם נרצח ב-14 בנובמבר 1942.
הנצחה

הרחוב המוביל לאצטדיון אופל ארנה של מיינץ 05 נקרא על שמו של אויגן סלומון (Eugen-Salomon-Straße)
אבני הנגף לזכר משפחת סלומון מחוץ לביתם במיינץ
רחוב אויגן סלומון, ברקע האצטדיון של מיינץ 05 אופל ארנה
מבצר צ'יטורגר

מבצר צ'יטורגר (בהינדית: चित्तौड़गढ़ दुर्ग) או גם צ'יטור היה בעבר בירת אזור מאוור (אנ'), ושוכן כיום בעיר צ'יטורגר (אנ') בראג'סטאן שבצפון-מערב הודו. המבצר משתרע על שטח של 2,800 דונם, אחד המבצרים הגדולים בהודו, על גבעה בגובה של 180 מטרים מעל מישור העמק המנוקז על ידי נהר בראץ'. המצודה כוללת 65 מבנים היסטוריים, בהם ארבעה ארמונות, 19 מקדשים גדולים, 20 גופי מים גדולים, 4 אנדרטאות וכמה מגדלי ניצחון.
בשנת 2013, במושב ה-37 בוועדת המורשת העולמית שהתקיימה בפנום פן בקמבודיה, הוכרז מבצר צ'יטורגר, יחד עם חמישה מבצרים נוספים של ראג'סטאן, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כקבוצת מונומנטים הקרויה מבצרי הגבעות בראג'סטאן.
גאוגרפיה

מבצר צ'יטורגר שוכן בחלק הדרומי של מדינת ראג'סטאן, 233 קילומטרים מהעיר אג'מר (אנ'), באמצע הדרך בין דלהי למומבאי על הכביש הלאומי מספר 8 (הודו), בצומת הכבישים הלאומיים מספר 76 ו-79.
המבצר מתנשא בתלילות מעל המישורים שמסביב ומתפרס על שטח של 2.8 קילומטרים רבועים. המבצר ניצב על גבעה בגובה 180 מטרים. הוא ממוקם על הגדה השמאלית של נהר בראץ' (יובל של הנהר באנאס (אנ')) והוא מחובר לעיר החדשה צ'יטורגר (הידועה בשם 'העיר התחתית') שהתפתחה במישורים לאחר 1568 כאשר המבצר ננטש עקב הכנסת הארטילריה במאה ה-16 (שהפכה את ההגנה עליו לבלתי יעילה), ועל כן הועברה הבירה לאודאיפור המאובטחת יותר, הממוקמת באגף המזרחי של רכס אראוולי (אנ'). דרך מפותלת באורך של יותר מקילומטר אחד עולה מהעיירה החדשה ומובילה לשער הראשי הקרוי רם פול בקצה המערבי של המבצר. כביש מעגלי בתוך המבצר מאפשר גישה לכל השערים והמונומנטים הממוקמים בין חומות המבצר.
המבצר שכלל בעבר 84 גופי מים מכיל כעת רק 22 מהם. גופי מים אלה ניזונים מאגירה טבעי וגשמים, ויש בהם נפח משולב של 4 מיליארד ליטר שיכול לענות על צורכי המים של צבא של 50,000 חיילים, למשך ארבע שנים. גופי מים אלה הם בצורת בריכות, בארות ובארות מדרגות.
היסטוריה

צ'יטורגר (גר (garh) פירושו מבצר) נקרא במקור צ'יטראקוט (Chitrakut). טוענים שהוא נבנה על ידי שליט מורי הראג'פוטי המקומי צ'יטראנגאדה מורי. לפי אגדה אחת, שמו של המבצר נגזר מהבונה שלו. אגדה עממית נוספת מייחסת את בניית המבצר לגיבור האגדי בהימה (אנ'): האגדה מספרת שבהימה פגע כאן בקרקע, מה שגרם לכך שהמים צצו ויצרו מאגר גדול. גוף המים שלכאורה נוצר על ידי בהימה הוא מאגר מים מלאכותי בשם בהימלט קונד (Bhimlat Kund) בקצה אגם ג'אימל פטה (Jaimal Patta). התגלו כמה סטופות בודהיסטיות קטנות המתוארכות למאה ה-9 המבוססות על האגדה.
מספרים כי השליט באפה רוואל (Bappa Rawal) משושלת גוהילה (אנ') כבש את המבצר בשנת 728 או 734 לספירה. באחד התיעודים כתוב שהוא קיבל את המבצר בנדוניה. על פי גרסאות אחרות של האגדה, באפה רוואל כבש את המבצר ממלצ'ינים (אנ') (שם גנאי למי שאינו הודי) או מקלאן הראג'פוטים של המורי. ההיסטוריון ר. מג'ומדר טוען כי חמולת מורי (מאוריה) שלטו בצ'יטור כשהערבים (מלצ'ינים) פלשו לצפון-מערב הודו בסביבות 725 לספירה. הערבים ניצחו את המורים, ובתורם הובסו על ידי קונפדרציה שכללה את באפה רוואל. ר. ו. סומאני משער כי באפה רוואל היה חלק מהצבא של נגבהאטה הראשון (אנ'). כמה היסטוריונים מפקפקים באגדה זו, וטוענים כי שושלת גוהילה לא שלטה בצ'יטור לפני שלטונו של השליט המאוחר יותר אלאטה (Allata). הכתובת המוקדמת ביותר של שושלת גוהילה שהתגלתה בצ'יטור היא מתקופת שלטונו של טג'סימה (Tejasimha, אמצע המאה ה-13); היא מזכירה את "צ'יטרקוטה-מאה-דורגה" (המבצר הגדול של צ'יטור).
היסטוריה > המצור של 1303

הארמון לכאורה של רני פדמיני
ציור מ-1878
צילום מ-2010
בשנת 1303 הוביל שליט סולטנות דלהי, עלאא א-דין אל-ח'לג'י, צבא לכבוש את צ'יטור, שנשלטה על ידי המלך רטסניימה משושלת גוהילה. עלאא א-דין כבש את צ'יטור לאחר מצור בן שמונה חודשים. לדברי איש החצר של עלאא א-דין, אמיר חוסרו, הוא הורה לטבוח 30,000 הינדים מקומיים לאחר כיבוש זה. כמה אגדות מאוחרות יותר קובעות שעלאא א-דין פלש לצ'יטור כדי ללכוד את פדמיני, מלכתו היפה של רטנסימה, אך רוב ההיסטוריונים המודרניים דחו את האותנטיות של האגדות הללו. האגדות גם קובעות כי פדמיני ונשים אחרות התאבדו על ידי ג'אוהר (אנ') (הצתה עצמית). ההיסטוריון קישורי סאראן לאל (Kishori Saran Lal) מאמין כי ג'אוהר אכן קרה בצ'יטור לאחר כיבושו של עלאא א-דין, אם כי הוא מבטל את האגדה על פדמיני כבלתי היסטורית. מאידך גיסא, ההיסטוריון בנארסי פראסאד סאקסנה (Banarsi Prasad Saksena) רואה בנרטיב הג'אוהר המצאה של הסופרים המאוחרים יותר, מכיוון שחוסרו אינו מזכיר שום ג'אוהר בצ'יטור, אף שהתייחס לג'אוהר במהלך הכיבוש הקודם של רנתאמבור.
עלאא א-דין הקצה את צ'יטורגר לבנו הצעיר חיזר חאן (או חידר חאן), ומבצר צ'יטורגר קיבל את השם "חיזראבאד" על שם הנסיך. מכיוון שחיזר חאן היה רק ילד, הממשל בפועל נמסר לעבד בשם מאליק שהין.
היסטוריה > רנה האמיר ויורשיו

שלטונו של חיזר חאן במבצר נמשך עד שנת 1311 לספירה, ובשל הלחץ של הראג'פוטים נאלץ להפקיד את השלטון בידי הצ'יף מלדבה מחמולת סוניגרה שהחזיק במבצר במשך 7 שנים. האמיר סינג (Hammir Singh), לכד את המבצר מידיו, וצ'יטור שב לתפארתו בעבר. לפני מותו בשנת 1364 לספירה, הפך האמיר את מאוור לממלכה גדולה ומשגשגת למדי. השושלת (והחמולה) שהקים אותו נודעה בשם סיסודיה (אנ') על שם הכפר בו נולד, והשליטים של מאוור נודעו בכינוי רנה (Rana), כלומר "מלך". בנו, קטרה סינג, ירש אותו והרחיב את הממלכה. גם לאקה, בנו של קטרה סינג, שעלה על כס המלכות בשנת 1382 לספירה, ניצח במספר מלחמות. נכדו המפורסם רנה קומבה (אנ') עלה לכס המלכות בשנת 1433 לספירה, ועד אז צברו השליטים המוסלמים של מאלווה וגוג'ראט כוח רב, והיו להוטים להשתלט על מדינת מאוור החזקה.
היסטוריה > רנה קומבה והחמולה

הייתה תקומה מחדש של הראג'פוטים בתקופת שלטונו של רנה קומבה במאה ה-15. רנה קומבה, המכונה גם מהארנה קומבהאקרנה, בנו של רנה מוקאל, שלט במאוור בשנים 1433–1468. לזכותו נזקפת בניית ממלכת מאוור ככוח שיש להתחשב בו. הוא בנה 32 מבצרים (84 מצודות שיצרו את ההגנה על מאוור) כולל אחד על שמו, שנקרא מבצר קומבלגר. אחיו, רנה ראימאל, קיבל את מושכות השלטון בשנת 1473. לאחר מותו במאי 1509, סנגראם סינג (הידוע גם בשם רנה סנגה), בנו הצעיר, הפך לשליט מאוור, והתחיל שלב חדש בהיסטוריה של מאוור.
היסטוריה > צ'יטורגר תחת רנה סנגה

רנה סנגה (אנ') עלה על כס המלוכה בשנת 1509 לאחר מאבק ממושך עם אחיו. הוא היה מלך שאפתן שתחתיו הגיעה מאוור לשיא כוחה ושגשוגה. כוחם של הראג'פוטים בראשות רנה סנגה הגיע לשיאו ואיים להחיות את כוחם שוב בצפון הודו. הוא הקים ממלכה חזקה מסאטלוג' בחבל פנג'אב שבצפון ועד הנהר נרמאדה (אנ') בדרום מאלווה. לאחר שכבש את מאלווה ומדבר טהאר ממערב ועד לבאיאנה (אנ') במזרח. בקריירה הצבאית שלו הוא ניצח את איברהים לודהי (אנ') בקרב חטולי והצליח לשחרר את רוב ראג'סטאן, יחד עם זה שהוא השתלט על חלקים מאוטר פרדש כולל צ'אנדוור. הוא העניק את חלקו באוטר פרדש לבן בריתו ראו מאניק צ'אנד צ'אווהאן, שלימים תמך בו בקרב חאנווה. לאחר מכן רנה סנגה נלחם בקרב נוסף עם איברהים לודהי המכונה קרב דולפור והקונפדרציה של הראג'פוטים ניצחה שוב, הפעם לאחר ניצחונו כבש סנגה חלק ניכר ממאלווה יחד עם צ'אנדרי (אנ'), והעניק אותה למדיני ראי, אחד הווסאלים שלו. ראי שלט על מאלווה עם צ'אנדרי כבירתו. סנגה פלש גם לגוג'ראט עם צבא 50,000 חיילים מקונפדרציית הראג'פוטים שאליה הצטרפו שלושת בעלי בריתו. הוא בזז את סולטנות גוג'ראט ורדף אחרי הצבא המוסלמי עד לבירה אחמדאבאד. הוא סיפח בהצלחה את צפון גוג'ראט ומינה את אחד הוואסלים שלו לשלטון שם. בעקבות סדרת הניצחונות על הסולטאנים הוא ביסס בהצלחה את ריבונותו על רג'סטאן, מאלווה וחלקים נרחבים בגוג'ראט. לאחר הניצחונות הללו הוא איחד כמה מדינות ראג'פוטים מצפון הודו כדי לגרש את באבור מהודו ולבסס מחדש את השלטון ההינדי בדלהי. הוא התקדם עם צבא גדול של 100,000 ראג'פוטים הנתמכים על ידי כוחות אפגנים כדי לגרש את באבור ולהרחיב את שטחו על ידי סיפוח דלהי ואגרה. הקרב נערך על השלטון בצפון הודו בין הראג'פוטים למוגולים. אולם הקונפדרציה של הראג'פוטים ספגה תבוסה ניצחת בקרב חאנווה (אנ') ב-16 במרץ 1527 בשל הפיקוד המעולה יותר של באבור והשימוש בטקטיקות מודרניות. הקרב היה היסטורי יותר מקרב פניפאט הראשון (אנ') (שבו הביס באבור את סולטנות דלהי), שכן הוא ביסס את שלטון המוגולים בהודו תוך שהוא מוחץ את כוחם של הראג'פוטים. הקרב היה גם המוקדם ביותר שבו נעשה שימוש רב בתותחים, רובים עם בריח פתיל, תותחי סביבול ומרגמות על ידי הצד המנצח.
רנה סנגה נלקח משדה הקרב כשהוא מחוסר הכרה בעזרת הוואסלים שלו פריתווירג' סינג הראשון מג'איפור ומלדאו רתור ממארוור (אנ'). לאחר שחזר להכרה הוא נשבע שלא לחזור לצ'יטורגר עד שינצח את באבור ויכבוש את דלהי. הוא גם הפסיק ללבוש טורבן ועטף את ראשו בבד. בזמן שהתכונן לנהל מלחמה נוספת נגד באבור הוא הורעל על ידי האצילים שלו שלא רצו עוד קרב עם באבור. הוא מת בקאלפי (אנ') בינואר 1528.
גם מדיני ראי, הוואסל של רנה סנגה, הובס על ידי באבור בקרב על צ'אנדרי, בירת ממלכת ראי, ב-20 בינואר 1528. באבור הציע למדיני ראי את שמסבאד במקום צ'אנדרי מכיוון שהיא הייתה חשובה מבחינה היסטורית בכיבוש מאלווה, אך ראי סירב להצעה ובחר למות בלחימה. הנשים והילדים הראג'פוטים ביצעו ג'אוהר (אנ') (הצתה עצמית) כדי להציל את כבודם מהצבא המוסלמי. לאחר הניצחון באבור לכד את מאלווה שנשלט על ידי ראי.
היסטוריה > המצור של 1535

בהאדור שאה (אנ'), שעלה על כס המלכות בשנת 1526 כסולטאן גוג'ראט, צר על מבצר צ'יטורגר בשנת 1535. המבצר נבזז ושוב תכתיבי האבירות מימי הביניים קבעו את התוצאה. לאחר בריחתו של הרנה (תוארו של השליט) ואחיו אודאי סינג לבונדי, נאמר כי 13,000 נשים ראג'פוטיות ביצעו ג'אוהר (הצתה עצמית על מדורת ההלוויה) ו-3,200 לוחמים ראג'פוטים מיהרו לצאת מהמבצר כדי להילחם ולמות.
היסטוריה > המצור של 1567

המצור האחרון על צ'יטורגר הגיע 33 שנים מאוחר יותר, בשנת 1567, כאשר הקיסר המוגולי אכבר תקף את המבצר. אכבר רצה לכבוש את מאוור, שנשלטה בידי רנה אודאי סינג השני (אנ').
שאקטי סינג, בנו של הרנה שרב עם אביו, ברח והצטרף לאכבר כשהאחרון חנה בדולפור (אנ') והתכונן לתקוף את מאלווה. באחת הפגישות הללו, באוגוסט 1567, נודע לשאקטי סינג מהערה שנאמרה בצחוק על ידי הקיסר אכבר שהוא מתכוון לנהל מלחמה נגד צ'יטורגר. אכבר סיפר בשאקטי סינג בצחוק שמכיוון שאביו לא נכנע לפניו כמו נסיכים ומנהיגים אחרים מהאזור הוא יתקוף אותו. נדהם מהגילוי הזה, שאקטי סינג מיהר לחזור בשקט לצ'יטורגר והודיע לאביו על פלישתו הקרובה של אכבר. אכבר זעם על עזיבתו של שאקטי סינג והחליט לתקוף את מאוור כדי להשפיל את שליטיה.
בספטמבר 1567 יצא הקיסר לצ'יטורגר, וב-20 באוקטובר 1567 חנה במישורים הנרחבים שמחוץ למבצר. בינתיים החליט רנה אודאי סינג, בעצת מועצת יועציו, לצאת מצ'יטור לגבעות גוגונדה (אנ') עם משפחתו. ג'אימל ופאטה נותרו מאחור כדי להגן על המבצר יחד עם 8,000 לוחמים ראג'פוטים ו-1,000 מוסקטרים בפיקודם. אכבר הטיל מצור על המבצר, שנמשך ארבעה חודשים.
ב-22 בפברואר 1568 נהרג ג'אימל מירי מוסקט שנורה על ידי אכבר עצמו. ג'אוהר בוצע בבתיהם של פאטה, אייסר דאס וסאהיב חאן. למחרת נפתחו שערי המבצר והחיילים הראג'פוטים מיהרו לצאת להילחם באויבים. בקרב שהתפתח נהרגו 8,000 ראג'פוטים לצד 20,000–25,000 אזרחים וצ'יטורגר נכבשה.
היסטוריה > הסכם השלום בין המוגולים לראג'פוטים

בשנת 1616, לאחר הסכם בין ג'האנגיר לאמאר סינג הראשון, שבו אמאר סינג נכנע והסכים להיות וסאל של האימפריה המוגולית הוחזר מבצר צ'יטורגר לאמאר סינג.
מבנה > שערים

העלייה אל המבצר עוברת דרך שבעה שערים (בשפה המקומית, השער נקרא פול): פאדן פול, בהירון פול, הנומן פול, גנש פול, ג'ורלה פול, לקשמן פול, והשער הראשי למבצר המכונה רם פול (שער הלורד ראמה). כל השערים נבנו כמבני אבן מסיביים עם ביצורים מאובטחים להגנה צבאית. דלתות השערים עם קשתות מחודדות מחוזקות כדי להדוף פילים ויריות תותחים. בחלקו העליון של השערים מעקות הנותנות הגנה לקשתים שיורים בצבא האויב. כביש מעגלי בתוך המבצר מחבר בין כל השערים ומאפשר גישה למונומנטים רבים (ארמונות הרוסים ו-130 מקדשים) במבצר.
מימין לסוראג' פול (שער השמש, השער המזרחי של המבצר) נמצא הדריחאנה או הסבהא (חדר מועצה) שמאחוריו שוכנים מקדש גנש והזנאנה (אנ') (מגורי נשים, הרמון). מאגר מים מסיבי ממוקם משמאל לסוראג' פול. יש גם שער מוזר, הנקרא ג'ורלה פול (שער מחובר), המורכב משני שערים המחוברים. הקשת העליונה של ג'ורלה פול מחוברת לבסיסו של לקשמן פול. נאמר כי מאפיין זה לא קיים בשום מקום אחר בהודו. הלוקוטה בארי הוא השער בקצה הצפוני של המבצר, בעוד שבקצה הדרומי נראה פתח קטן ששימש להטלת עבריינים לתהום.
מבנה > ויג'אייה סטמב

ויג'אייה סטמב (Vijaya Stambha, מגדל הניצחון) או ג'אייה סטמב (Jaya Stambha), המכונה הסמל של צ'יטורגר והבעה של ניצחון נועזת במיוחד, הוקם על ידי רנה קומבה בין השנים 1458 ו-1468 כדי להנציח את ניצחונו על מחמוד שה ח'לג'י, הסולטאן של מאלווה, בשנת 1440. המגדל נבנה במשך עשר שנים, והוא מתנשא לגובה של 37.2 מטרים, גובה של תשע קומות כשניתן להגיע עד לקומה ה-8 דרך גרם מדרגות עגול צר של 157 מדרגות (גם הפנים מגולף). משם יש תצפית טובה על המישורים והעיר החדשה צ'יטורגר. הכיפה, שהייתה תוספת מאוחרת יותר, נפגעה מברק ותוקנה במהלך המאה ה-19. הסטמב מואר כעת במהלך הערבים ונשקף ממנו נוף של צ'יטורגר מלמעלה.
מבנה > קירטי סטמב

קירטי סטמב (מגדל התהילה) הוא מגדל בגובה 22 מטר הבנוי על בסיס של 9.1 מטרים רבועים ולמעלה מ-4.6 מטרים רבועים בראשו. הוא מעוטר בפסלים ג'יינים מבחוץ והוא עתיק יותר (כנראה מהמאה ה-12) וקטן יותר ממגדל הניצחון. נבנה על ידי ג'אג'אג'י ראתוד, סוחר ג'ייני מבאגהרוול (קהילה של ג'יינים בראג'סטאן) והוא מוקדש לאדינת, הטירתנקרה (אנ') הראשון של ג'יין (מורה ג'יין הנערץ). בקומה התחתונה של המגדל נראים דמויות של הטירתנקרות השונים של הפנתאון של הג'ייניזם בגומחות מיוחדות שנוצרו כדי לשכן אותן. אלה הם פסלים מאסכולת דיגמברה של הג'ייניזם. גרם מדרגות צר בן 54 מדרגות מוביל דרך שש הקומות לקצה המגדל. הביתן העליון שהתווסף במאה ה-15 כולל 12 עמודים.
מבנה > ארמון רנה קומבה

בשער הכניסה ליד ויג'אייה סטמב, נמצא ארמון רנה קומבה (הרוס), המונומנט העתיק ביותר. הארמון כלל אורוות פילים וסוסים ומקדש לאל שיווה. אודאי סינג השני (אנ'), מייסד אודאיפור, נולד כאן; הסיפור העממי הפופולרי הקשור ללידתו הוא שהמינקת שלו פאנה דאי הצילה אותו בכך שהחליפה את בנה במקומו כפיתיון, מה שהביא לכך שבנה נהרג במקומו בידי בנביר. הנסיך הוברח מהארמון בסלסלת פירות. הארמון בנוי באבן מטויחת. המאפיין המרשים של הארמון הוא סדרת המרפסות המכוסות בחופה. הכניסה לארמון היא דרך סוראג' פול המוביל לחצר. גם רני מירה, המשוררת הקדושה המפורסמת התגוררה בארמון זה. זהו גם הארמון שבו נאמר שרני פדמיני השליכה את עצמה למדורת ההלוויה באחד ממרתפי הארמון, כאקט של ג'אוהר, יחד עם נשים רבות אחרות. קרוב אליו שוכן בניין נאו לחה בנדר (Nau Lakha Bandar), הוא בית אוצר המלוכה של צ'יטורגר. מול הארמון נמצא מוזיאון ומשרד ארכאולוגי. גם מקדש סינגה צ'אורי נמצא בקרבת מקום.
מבנה > ארמון פאטה פראקש

הארמון שנבנה על ידי רנה פאטה סינג ממוקם ליד ארמון רנה קומבה, יש במתחמים בתים מודרניים ומוזיאון קטן. בית ספר מקומי לילדים (כ-3,000 מתושבי העיירה גרים בתוך המבצר) נמצא גם הוא בקרבת מקום.
מבנה > מאגר גומוק

מעיין מזין את המאגר מפי פרה המגולפת בצוק. בריכה זו הייתה מקור המים העיקרי במבצר במהלך תקופות המצור שעברו עליו.
מבנה > ארמון פדמיני

ארמון פדמיני או ארמון רני פדמיני הוא בניין לבן ומבנה בן שלוש קומות (שחזור של המקור מהמאה ה-19). הוא ממוקם בחלקו הדרומי של המבצר. צ'טריס (ביתנים) מעטרים את גגות הארמון וחפיר מים מקיף את הארמון. סגנון זה של הארמון הפך למבשר של ארמונות אחרים שנבנו במדינה עם הרעיון של ג'אל מהאל (ארמון מוקף מים). על פי האגדות, בארמון זה הורשה עלאא א-דין אל-ח'לג'י, להציץ בתמונת המראה של רני פדמיני, אשתו של מהארנה ראטן סינג. הדעה הרווחת היא שהצצה זו ליופייה של פדמיני היממה אותו ושכנעה אותו להשמיד את צ'יטורגר כדי שפדמיני תהיה שלו. מהארנה ראטן סינג נהרג ורני פדמיני כביכול ביצעה ג'אוהר. היופי של רני פדמיני הושווה לזה של קלאופטרה וסיפור חייה הוא אגדה נצחית בהיסטוריה של צ'יטורגר. שערי הברונזה לביתן זה הוסרו והועברו לאגרה על ידי אכבר.
מבנה > מונומנטים נוספים

קרוב לוויג'אייה סטמב נמצא מקדש מירה, או מקדש מיראבאי. רנה קומבה בנה אותו בסגנון אדריכלי מעוטר הינדו-ארי. הוא מזוהה עם מיראבאי הקדושה-המשוררת המיסטיקנית שהייתה חסידה נלהבת של לורד קרישנה והקדישה את כל חייה לפולחן שלו. היא הלחינה ושרה סדרה של בהאג'נים (אנ') (שירי קודש) ליריים המכונים "הבהאג'נים של מירה". האגדה הפופולרית המשויכת אליה היא שבעזרת הברכות של קרישנה, היא שרדה לאחר שבלעה רעל ששלח לה גיסה הרשע. המקדש הגדול יותר באותו מתחם הוא מקדש קומבה שיאם (מקדש ואראהה). הצריח של המקדש הוא בצורת פירמידה. במקדש תלויה תמונת מיראבאי המתפללת לפני קרישנה.
מול ארמון פדמיני נמצא מקדש קליקה מאטה. במקור, מקדש שמש המתוארך למאה ה-8 המוקדש לאל השמש ההינדי סוריה שנהרס במאה ה-14. הוא נבנה מחדש כמקדש לאלה קאלי.
מקדש נוסף בצד המערבי של המבצר הוא מקדש האלה העתיקה טולג'ה בהאני (אנ'). בית החרושת טופה חאנה (Tope Khana יציקה לתותחים) ממוקם ליד מקדש זה בחצר, שם עדיין נראים כמה תותחים ישנים.
תרבות

המבצר והעיר צ'יטורגר מארחים את פסטיבל הראג'פוטים הגדול ביותר המכונה "ג'אוהר מלה". הוא מתקיים מדי שנה ביום השנה לאחד הג'אוהרים, אך לא ניתן לו שם ספציפי. מקובל להאמין שהוא מנציח את הג'אוהר של פדמיני, המפורסם ביותר. פסטיבל זה מתקיים בראש ובראשונה להנצחת אומץ לבם של האבות הראג'פוטים ושלושת הג'אוהרים שהתרחשו במבצר צ'יטורגר. מספר עצום של ראג'פוטים, הכולל צאצאים של רוב המשפחות הנסיכותיות, מקיימים תהלוכה לחגוג את הג'אוהר. הוא הפך גם לפורום שבו אנשים מביעים את דעתם על המצב הפוליטי הנוכחי במדינה.
קבוצה של שישה מבצרים של רג'סטאן: מבצר צ'יטורגר, מבצר קומבלגר, מבצר רנתמבור, מבצר גאגרון, מבצר אמבר ומבצר ג'איסלמר נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשם מבצרי הגבעות בראג'סטאן במהלך הישיבה ה-37 של ועדת המורשת העולמית בפנום פן ביוני 2013. הם נכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית כנכס תרבותי סדרתי ודוגמאות לאדריכלות הצבאית של הראג'פוטים.
גלריה

הכניסה למקדש הג'ייני
פרט מתוך המבצר
מקדש קליקה מאטה
מבט על המגדל במקדש מיראבאי
שרידי ארמון רנה קומבה
בתוך ארמן ראטן סינג
הערות שוליים

1 2  Hill Forts of Rajasthan
↑  Joe Bindloss; James Bainbridge; Lindsay Brown; Mark Elliott; Stuart Butler (2007). India. Southern Rajasthan History. Lonely Planet. pp. 124–126. ISBN 978-1-74104-308-2.
↑  "Indian States and Union Territories". Places of Interest in Rajasthan: Chtiiorgarh.
↑  "Chittorgarh Fort of Rajasthan in India". אורכב מ-המקור ב-4 ביוני 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Places and Monuments". אורכב מ-המקור ב-2009-07-17.
↑  "Rajasthan's Water fort". Rainwaterharvesting.Org. נבדק ב-2009-06-24.
1 2  Paul E. Schellinger, Robert M. Salkin, International Dictionary of Historic Places: Asia and Oceania
ציור של המבצר, 1857
פסל של גנש במבצר
הלוחמים הראג'פוטים ראו ג'אימל ופאטה (רג'סטאן) במקדש בבהקטפור בנפאל
הלוחמים הראג'פוטים ראו ג'אימל ופאטה (רג'סטאן) רכובים על זוג פילים משיש שחור שעמדו מחוץ לשער דלהי במצודה האדומה. במקור עמדו מחוץ למבצר באגרה
מקדש סאט ביס דוורי
מקדש ג'ייני סמוך לקירטי סטמב
מבט על המבצר מהעיר צ'יטורגר.
ויג'אייה סטמב
פרטים מתוך קירטי סטמב
מאגר גומוק
מקדש מירה, שם התפללה מיראבאי הקדושה לקרישנה, והחלה את תנועת הבהקטי שלה.
אליפות צרפת בטניס 1957

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  21 במאי 1957 – 1 ביוני 1957 (12 ימים) 
 מספר תחרות:  56 
 עיר מארחת:  אצטדיון רולאן גארוס 
 זוכה:  גברים:סוון דוידסון (שוודיה) נשים:שירלי בלומר (הממלכה המאוחדת) זוגות גברים:מלקולם אנדרסון/אשלי קופר (אוסטרליה) זוגות נשים:שירלי בלומר (הממלכה המאוחדת)/דרלין הארד (ארצות הברית) זוגות מעורבים: ורה פוז'יובה/אירז'י יבורסקי (צ'כוסלובקיה)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1956 אליפות צרפת הפתוחה 1958 ← 
 
אליפות צרפת 1957 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-21 במאי והסתיימו ב-1 ביוני. זו הייתה האליפות ה-56 מאז ייסודה.
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 75 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
לו הוד (אוסטרליה אוסטרליה), מנצח תחרות 1956, הודח בסיבוב השלישי
אשלי קופר (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בחצי הגמר
סוון דוידסון (שוודיה שוודיה), מנצח התחרות
ג'וזפה מרלו (איטליה איטליה), הודח בסיבוב הרביעי
מרווין רוז (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בחצי הגמר
ניקולה פייטרנג'לי (איטליה איטליה), הודח בסיבוב הראשון
באדג' פאטי (ארצות הברית ארצות הברית), מנצח תחרות 1950, הודח בסיבוב הרביעי
הרברט פלאם (ארצות הברית ארצות הברית), הפסיד בגמר
פייר דרמון (צרפת צרפת), הודח בסיבוב השני
ניל פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה), הודח ברבע הגמר
ז'אק ברישן (בלגיה בלגיה), הודח ברבע הגמר
ירוסלב דרובני (מצרים מצרים), מנצח תחרויות 1951–1952, הודח בסיבוב השני
רובר הלה (צרפת צרפת), הודח ברבע הגמר
פול רמי (צרפת צרפת), הודח בסיבוב הרביעי
מייק דייוויס (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב השלישי
לואיס איילה (צ'ילה צ'ילה), הודח בסיבוב השלישי
מנצח תחרות בשנת 1956 לו הוד (אוסטרליה אוסטרליה) הודח בסיבוב השלישי. במשחק הגמר סוון דוידסון (שוודיה שוודיה) נפגש עם הרברט פלאם (ארצות הברית ארצות הברית) וניצח ב-3 מערכות. זו הייתה הפעם השלישית ברציפות של הופעת טניסאי שוודי בגמר, אך ניצחון ראשון לאחר שני הפסדים.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
שירלי בלומר (בריטניה בריטניה), ניצחה בתחרות
דורותי נוד (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידה בגמר
כריסטיאן מרסלי (בלגיה בלגיה), הודחה ברבע הגמר
אדה בודינג (מערב גרמניה מערב גרמניה), הודחה בסיבוב השלישי
דרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה ברבע הגמר
מרי הוטון (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה בסיבוב השלישי
סילבנה לצרינו (איטליה איטליה), הודחה בסיבוב השני
אנליסה בלני (איטליה איטליה), הודחה בסיבוב השלישי
ז'וז'ה קרמצי (הונגריה הונגריה), הודחה ברבע הגמר
הת'ר ברוור (ברמודה ברמודה), הודחה ברבע הגמר
ז'קלין קרמינה (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב השני
ז'ינט בוקאי (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב השני
ורה פוז'יובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחה בחצי הגמר
אריקה וולמר (מערב גרמניה מערב גרמניה), הודחה בסיבוב השלישי
פילר בריל (ספרד ספרד), הודחה בסיבוב השלישי
יולנדה רמירס (מקסיקו מקסיקו), הודחה בסיבוב השלישי
מנצחת תחרות 1956 אלתיאה גיבסון (ארצות הברית ארצות הברית) לא השתתפה בתחרות. במשחק הגמר שירלי בלומר (בריטניה בריטניה) נפגשה עם דורותי נוד (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחה בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו מספר זוגות. במשחק הגמר מנצחי תחרות 1956 דון קנדי ומרווין רוז (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם מלקולם אנדרסון ואשלי קופר (אוסטרליה אוסטרליה) והפסידו ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 31 זוגות. 4 זוגות החזקות זכו בדירוג:
שירלי בלומר (בריטניה בריטניה) ודרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
מרי הוטון (אוסטרליה אוסטרליה) ודורותי נוד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
ז'ינט בוקאי וסוזן שטרייה (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השני
ז'וז'ה קרמצי (הונגריה הונגריה) וכריסטיאן מרסלי (בלגיה בלגיה), הודחו בסיבוב השני
זוג מנצחות תחרות בשנה הקודמת אנג'לה בקסטון (בריטניה בריטניה) ואלתיאה גיבסון (ארצות הברית ארצות הברית) לא השתתפו השנה. במשחק הגמר שירלי בלומר (בריטניה בריטניה) ודרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם הזוג הלא מדורג יולנדה רמירס ורוסי רייס (מקסיקו מקסיקו) ניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות וימבלדון.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 61 זוגות. להלן דירוג של הזוגות החזקות:
דרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית) ומרווין רוז (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו ברבע הגמר
דורותי נוד (ארצות הברית ארצות הברית) ובוב הו (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בחצי הגמר
מרי הוטון וניל פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
הת'ר ברוור (ברמודה ברמודה) ואייב סגל (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בסיבוב השני
מזוג מנצחי תחרות של השנה הקודמת רק לואיס איילה (צ'ילה צ'ילה) השתתף השנה. במשחק הגמר השתתפו שני זוגות לא מדורגים: ורה פוז'יובה ואירז'י יבורסקי (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) נפגשו עם אדה בודינג (מערב גרמניה מערב גרמניה) ולואיס איילה (צ'ילה צ'ילה) וניצחו אותם בשתי מערכות.
סוון דאווידסון, מנצח התחרות