stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופניים
ההיסטוריה של האופניים

במהלך מאות השנים האחרונות תרמו ממציאים ומפתחים מספר לפיתוח האופניים. לאופניים קדמו הוולוסיפד, ודגמים אחרים של כלי רכב המונעים בכוח האדם. הדגם הראשון המתועד של אופניים הוצג לציבור בפריז בשנת 1818 על ידי הברון הגרמני קארל פון דרייס. אופניים אלה הונעו על ידי דחיפה של רגלי הרוכב כנגד הקרקע, ונודעו כ"אופני דחיפה", או דרייסין על שם ממציאם. לאופני הדחיפה היו שני גלגלים אשר נעו באותו קו, ואשר חוברו על ידי מסגרת עץ. הרוכב ישב בפיסוק בין שני הגלגלים כשכפות רגליו מגיעות אל הקרקע ודוחפות את האופניים, בעוד שההיגוי נעשה בגלגל הקדמי.
בשנת 1839 תרם הנפח הסקוטי קירקפטריק מקמילן לשכלול האופניים, כאשר יצר גל ארכובה להנעת הגלגל האחורי, ובכך למעשה יצר את האופניים המודרניים הראשונים.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 פנו הצרפתים ארנסט מישו ופייר ללמן לכיוון חדש בעיצובם של אופני ה-Boneshaker (מטלטל העצמות) אשר היו האופניים הראשונים שהכילו דוושות. דגם אופניים זה היה עשוי כולו מעץ, ובהמשך הכיל צמיגי מתכת. הכינוי "מטלטל עצמות" התייחס לכך שהנסיעה בכלי התחבורה הייתה מאוד לא נוחה.
במהלך 1870 הממציא האנגלי ג'יימס סטארלי (James Starley) החל לייצר את דגם האופניים "אופני פני-פרת'ינג", אשר התבסס במידה רבה על דגם ה-boneshaker הצרפתי. דגם האופניים החדשני של סטארלי הכיל גלגל קדמי גדול במיוחד (בקוטר של מקסימום 1.5 מטרים), אשר אפשר לרוכב לנסוע במהירויות גבוהות יותר מאופני ה-boneshaker. אופניים אלה היו קשים לרכיבה, המיקום הגבוה של המושב יצר חלוקת משקל גרועה, וסיכן את הרוכב בנפילה מגובה רב. אופני הפני-פרת'ינג זכו להצלחה רבה עד לשנות ה-90 של המאה ה-19 כאשר סוג האופניים הדומיננטי החל להיות אופני הבטיחות אשר הכילו שני גלגלים שווים ושרשרת הנעה.
כמה מן החסרונות של אופני הפני-פרת'ינג תוקנו ב"אופני הבטיחות", מבלי להתפשר על מהירותן, וזאת על ידי הקטנת קוטר הגלגל הקדמי, הוספת הילוכים והזזת המושב לאחור. עם זאת, השילוב של דיווש והיגוי דרך הגלגל הקדמי נותר בגדר בעיה. בעיה זו נפתרה על ידי סטרלי, לאוסון ושרגולד על ידי פיתוח הנעה באמצעות שרשרת. בזכות המושב הנמוך וחלוקת המשקל המשופרת, האופניים מדגם רובר של סטרלי, משנת 1885, מתוארים בדרך כלל כאופניים המודרניים הראשונים. זמן קצר אחר כך פותחה השלדה המשולשת הכפולה המוכרת עד היום באופניים.
העיצובים החדשים תרמו לנוחות הנסיעה ולהרחבת השימוש באופניים עד כי שנות התשעים של המאה ה-19 כונו "עידן הזהב של האופניים". בשנת 1888 הסקוטי, ג'ון בויד דאנלופ הציג לראשונה את הצמיג המנופח באוויר ואשר הפך חיש מהר לצמיג המקובל בעולם. זמן קצר אחר כך פותח מנגנון הגלגל החופשי, המאפשר לגלגל להסתובב בעוד הדוושות נחות, פיתוח זה תרם רבות לבטיחות הנסיעה. פיתוח זה הוביל מצידו אף לפיתוחים נוספים, כגון הילוכי דריילר (המכילים גלגלי שיניים במספר גדלים) וכן לפיתוח מעצורים המופעלים בידית. פיתוחים אלה אומצו רק בהדרגה ולאורך השנים, על ידי רוכבי האופניים. תחילת המאה העשרים הביאה לפריחה של מועדוני אופניים משני עברי האוקיינוס האטלנטי. עד מהרה התפתח גם ספורט מרוצי האופניים וזכה לאהדה רבה בציבור.
השפעותיהם הכלכליות

בראייה היסטורית מתברר כי ייצור אופניים הפך לקרקע נוחה לצמיחת תעשיות אחרות, והוביל להתפתחויות משמעותיות בהליכי עיבוד מתכות, עבור שלדת האופניים ועבור חלקים אחרים כגון מיסבים כדוריים, ברגים, גלגלים ועוד. פיתוחם של הליכי ייצור אלה אפשרו לבעלי מקצוע מיומנים ליישם חלקים אלה אף בפיתוחם וייצורם של הדגמים הראשונים של המכונית והמטוס. החברה שהקים מפתח האופניים סטרלי בסוף המאה ה-19, חברת האופניים רובר בע"מ, הפכה מאוחר יותר ליצרן כלי הרכב רובר. יצרני כלי הרכב מוריס (באנגליה) וסקודה (בצ'כיה) החלו דרכן בייצור אופניים, כך גם הנרי פורד. גם לחלק מאבות התעופה, כמו האחים רייט וריצ'רד פירס, היה רקע של ייצור אופניים.
כמה ממועדוני האופניים הלאומיים ואגודות רוכבי אופניים בעולם המערבי, היו מן התומכים הבולטים בפיתוח כבישים וכבישים מהירים. בארצות הברית "הליגה האמריקאית של רוכבי האופניים" בלטה בפעילותה לשיפור הכבישים בסוף המאה ה-19 וייסדה את "התנועה הלאומית לכבישים טובים". באופן אירוני, הנהנית העיקרית מפעילותם הפוליטית ומפיתוח הכבישים הייתה תעשיית כלי הרכב הממונעים.
עד לשנים האחרונות, יצרני האופניים בעולם המערבי היו בונים בעצמם את שלדת האופניים ומשתמשים בחלקים שיוצרו על ידי אחרים כדי לבנות את האופניים בשלמותן, אף שיצרני אופניים גדולים מאוד (דוגמת ראלי למשל) ייצרו בעצמם כמעט את כל חלקי האופניים. בשנים האחרונות שינו יצרנים אמריקאיים ואירופיים את שיטות הייצור. היום חברות אופניים רבות אינן עוסקות בייצור החלקים כלל, אלא בהרכבת האופניים בלבד, בעוד שהייצור נעשה על ידי יצרנים אחרים. חברות אופניים חדשות, או קטנות רבות, אינן עוסקות כלל בייצור או בהרכבה, אלא בעיצוב האופניים בלבד, כאשר הייצור מתנהל על ידי חברות אחרות. בימינו, כשישים אחוז מכלל הייצור העולמי של אופניים נעשה בסין. זאת בשל עלויות הייצור הנמוכות במדינה זו. אופניים מתוצרת חברת יונה מעופפת הסינית הם כלי הרכב הנמכר ביותר בהיסטוריה עם מעל חמש מאות מיליון זוגות שנמכרו.
תחזוקה של אופניים

חשוב לתחזק את האופניים הן מסיבות בטיחותיות והן כדי לחסוך בהוצאות על תיקונים יקרים.
הפעולות שמומלץ לבצע כדי לשמור על תחזוקה הולמת של אופניים:
ניקיון, הסרת שומן ובוץ והלכלוך שהצטברו על מערכת ההנעה של האופניים.
שימון מערכת ההנעה של האופניים מפחית את החיכוך וכך מאריך את חייה.
בדיקת לחץ הגלגלים בקביעות
בדיקת הבלמים
כיוון ההילוכים מחדש באופן תקופתי
החלפת חלקי אופניים שבלו או נשחקו כמו צמיגים, רפידות בלמים ושרשרת.
השפעותיהם החברתיות

לדעת סוציולוגים שונים האופניים תרמו לגיוון הגנטי של תושבי אזורים נידחים, בכך שאפשר להם להגיע בקלות למקום היישוב הקרוב ולהגדיל את "מעגל החיזור". בערים, סייעו האופניים להפחית את הצפיפות במרכזי הערים על כך שאפשרו לפועלים להתגורר בפרברים ולהגיע לעבודתם ביעילות ובמהירות. האופניים הפחיתו גם את התלות בסוס כאמצעי תחבורה. האופניים אפשרו גם לתושבי הערים לנסוע להנאתם במרחבי הכפר, זאת בזכות היותם של האופניים יעילים וחסכוניים באנרגיה הרבה יותר מהליכה ברגל ואף מהירים יותר.
ישנן ערים שמעודדות את השימוש באופניים על ידי בניית נתיבים ייעודיים לאופניים. יש מועצות אזוריות שמקצות שבילי רכיבה (סינגל) בטבע. ישנן עיריות שמספקות ערכה לטיפול באופניים (הברגות ומילוי אויר) כשירות חינם לתושבים ועוברי אורח.
האופניים וההלכה היהודית

עם המצאת האופניים נידונה בהלכה היהודית סוגיית השימוש באופניים בשבתות וחגים. אחד מהראשונים להתייחס לסוגיה היה הרב יוסף חיים מבגדאד (ה"בן איש חי", 1834-1909), שהשיב לשאלה שנשלחה אליו ממומביי שבהודו אודות "קרון שקורין גאר"י שקבוע בו שני גלגלים, ואינם מושכין אותו בהמות ולא בני אדם, אלא הוא מהלך מאליו על ידי היושב בו שדוחה את הגלגלים ברגליו, ורצינו לדעת אם מותר לרכוב בזה הגאר"י בשבת ויום טוב". הרב השיב שהדבר מותר בתוך העיר ובסייגים נוספים, אולם רוב הרבנים חולקים עליו ואוסרים זאת מטעמים שונים, בין היתר משום שזהו "מעשה של חולין" וממילא אינו מתאים לכבוד השבת. גם בימי חול נתפסת הרכיבה באופניים בקרב חלקים מהחברה החרדית בישראל כשעשוע לילדים בלבד והיא אינה נפוצה אצל מבוגרים. זאת בניגוד לקהילות אחרות, בהן יהדות אנטוורפן שבה אברכים הרוכבים על אופניים הוא מחזה נפוץ.
נושא רכיבת אופניים וצניעות הוא נושא נוסף בו דנו פוסקי ההלכה היהודים בדורות האחרונים: האם ברכיבה של נשים יש משום חוסר צניעות? בסופו של דבר קבעו הפוסקים שצניעות ברכיבה היא תלוית מנהג המקום וכן הלבוש אותו ניתן ללבוש בשעת הרכיבה. במקומות בהם נשים נוהגות לרכוב על אופניים אין ברכיבה משום חוסר צניעות וזאת בתנאי שצניעות הלבוש נשמרת. גם לקביעה זו יש חולקים בקבוצות דתיות שונות ובחברה חרדית הקביעה הזו לא התקבלה.
דגמי אופניים

האופניים נחלקים לדגמים אחדים:
אופני כביש
אופני הרים
אופני "עיר" (אנ')
אופניים נייחים (אופני ספינינג)
אופני טנדם
אופניים ממונעים
אופניים חשמליים
חד-אופן
אופני יד
אופנוח (Recumbent bicycle)
תלת-אופן
אופני פעלולים (BMX)
אופני מסלול
אופני פיקסי
אופני משא
ראו גם

דינמיקה של אופניים ואופנועים
רכיבה על אופניים
שלדת אופניים
הילוכים (אופניים)
פעמון אופניים
טור דה פראנס (מרוץ אופניים)
אוורסטינג - אתגר רכיבה על אופניים
Hlc
באני הופ
לקריאה נוספת

רחל קרליבך, ספר האופניים, הוצאת כנרת, 1985
יאיר רחלי, משאו של רוכב אופניים, הוצאת כנרת, זמורה ביתן, 1991
דיוויזיית הפאנצר אס אס השלישית

ערך זה עוסק בדיוויזיית הואפן אס אס. אם התכוונתם ליחידות האס אס שהפעילו את מחנות הריכוז וההשמדה, ראו .
| --- | --- |

גולגולת, סמל היחידה
 Meine Ehre heißt Treue   (הכבוד שלי הוא נאמנות)
 פרטים
 כינוי:  Totenkopf ('ראש המוות')
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס אס אס
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אוקטובר 1939 – 9 במאי 1945 (כ־5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה המערכה על צרפת  החזית המזרחית
דיוויזיית האס אס השלישית טוטנקופף (בגרמנית: Totenkopf; "גולגולת המת" בתרגום לעברית) הייתה דיוויזיית משוריינת של הוואפן אס אס, חלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. ראשיתה של הדיוויזיה ביחידות האס אס טוטנקופפפרבנדה, אשר הופקדה על השמירה במחנות הריכוז, חילי הדיוויזיה נודעו בקנאותם ובפשעי המלחמה שבצעו.
היסטורית שירות > פולין

בפרוץ מלחמת-העולם השנייה היו ביחידות טוטנקופף ובעתודתם 24,000 איש המאורגנים בשמונה גדודים.
תשעה ימים לאחר פלישת כוחות הגרמנים לפולין נשלחו לשם שלושת הגדודים המקוריים של טוטנקופף  ובעקבותיהם כמה מן הגדודים החדשים.
באכזריות שתאמה היטב את הכשרתם עשו אנשי גה"מ מעשי זוועות שהיו אופייניים לטרור הנאצים באירופה הכבושה.
הדיוויזיה עצמה נוסדה באוקטובר 1939, כחודש לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה. חייליה באו מקרב יחידות גולגולת המת שהייתה אחראית על מחנות הריכוז ובמהלך כל קיומה היה זרם מתמיד של חילופי כוח אדם בין הדיוויזיה לבין שומרי מחנות הריכוז, מקור גיוס נוסף לחיילים היו היחידות להגנת המולדת של דנציג.
הפיקוד נמסר לאס אס אובר גרופן פיהרר תאודור אייקה (Theodor Eicke) מפקד מחנה הריכוז דכאו שהקים את היחידה.
היסטורית שירות > צרפת

בראשית המערכה על צרפת הדיוויזיה הוצבה כעתודה, אך עברה תוך פרק זמן קצר לחזית והשתתפה בלוחמה בבלגיה, שם ביצעה את פשע מלחמה הראשון, רצח 89 שבויי מלחמה בריטים בירי בראשם בטבח לה פאראדי (אנ') לאחר מכן המשיכה וביצעה את טבח החיילים האפריקנים ב Chasselay.
היסטורית שירות > מבצע ברברוסה

באפריל 1941 סופחה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות צפון של גנרלפלדמרשל וילהלם פון לב. מטרת קבוצת ארמיות זו הייתה כיבוש לנינגרד תוך חבירה עם הכוחות הפינים. הלחימה נפתחה ב-22 ביוני והדיוויזיה השתתפה בקרבות בליטא ולטביה. ביולי השתתפה בפריצת קו סטלין ולאחר מכן במהלך אוגוסט בלחימה כבדה באזור דמיאנסק.
במסגרת מבצע דמיאנסק, מתקפת הנגד הסובייטית שיצרה את "כיס דמיאנסק" בתוכו כותרו שש דיוויזיות גרמניות, ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות ביותר ואיבדה כ-80% מכוח האדם המקורי שלה. באפריל 1942 הצליחו הגרמנים לשבור את טבעת הכיתור סביב הכיס ולחבור לכוחות המכותרים. בשל האבדות הכבדות שספגה הועברה הדיוויזיה לצרפת, בה שהתה עד פברואר 1943 לצורך מנוחה וארגון מחדש. במהלך הארגון מחדש גויסו חיילים חדשים לדיוויזיה והוחלף הציוד שנפגע במהלך הלחימה בברית המועצות. בזכות תפקודה במהלך הלחימה בחזית המזרחית, שודרגה הדיוויזיה מדיוויזיית חי"ר לדיווייזיית פאנצרגרנדיר וקיבלה רגימנט טנקים.
היסטורית שירות > החזרה לברית המועצות

בתחילת פברואר 1943 קיבלה הדיוויזיה פקודה להצטרף לקבוצת ארמיות דון בפיקודו של אריך פון מאנשטיין שנועדה לחלץ את הארמייה השישית של הוורמאכט שהייתה מכותרת בסטלינגרד. פון מנשטיין לא הצליח לחלץ את הארמייה המכותרת, והדיוויזיה, שעדיין הייתה תחת פיקודו, עברה צפונה על מנת להשתתף במתקפת הקיץ הנאצית שהגיעה לשיאה בקרב קורסק ביולי 1943. הדיוויזיה נלחמה באגף הדרומי של המתקפה הגרמנית והתבלטה בקרב פרוחורובקה, אך נשחקה והועברה לעתודה.
לאחר קרב קורסק סופחה הדיוויזיה לארמייה השישית שהוקמה מחדש והוצבה בדרום אוקראינה, שם השתתפה בקרבות נגד ראש הגשר הסובייטי על נהר המיוס. זמן קצר לאחר מכן, שבה צפונה על מנת לתגבר את המגננה הנאצית במבצע רומיאנצב, בו ניסו הרוסים לכבוש את חרקוב. למרות הלחימה העקשנית של היחידות הנאציות, הסובייטים הצליחו לאגף את המגינים והנאצים נסוגו.
בראשית ספטמבר 1943 הגיעה הדיוויזיה לדנייפר ונלחמה נגד ארמיית המשמר המשוריינת ה-5 של הצבא האדום, בה נלחמה גם בקרב קורסק. באוקטובר זכתה הדיוויזיה לשינוי ייעוד נוסף, הפעם לדיוויזיית שריון. בנובמבר של אותה השנה, הסובייטים הצליחו לשבור את המגננה הגרמנית והדיוויזיה נסוגה לגבול הרומני.
הדיוויזיה הייתה מעורבת בקרבות סמוך לגבול הרומני כשקיבלה פקודה בינואר 1944 לעבור צפונה על מנת לחלץ כ-56,000 חיילים גרמנים שכותרו בכיס קורסון. הגרמנים הצליחו במאמץ רב לחבור לכוחות המכותרים ורובם נחלצו מהכיס. אחרי פעולה זו, הדיוויזיה שבה דרומה והייתה מעורבת בקרבות כבדים ליד הנהר בוג במרץ 1944. בתחילת אפריל הועברה הדיוויזיה לעתודה, חידשה את ציודה וקיבלה תגבורות. לאחר מכן השתתפה בקרב טרגו פרומוס ותרמה לניצחון הגרמני.
היסטורית שירות > פולין והונגריה

בתחילת יולי עברה הדיוויזיה לאזור גרודנו בפולין והשתתפה בהגנה על ורשה. הדיוויזיה השתתפה בקרבות נגד קורפוס משוריין של הצבא האדום שחוסל כמעט לחלוטין. עקשנותם של יחידות האס אס אפשרה לוורמאכט לייצב את החזית לאורך נהר הוויסלה. בדצמבר 1944 השתתפה הדיוויזיה במבצע קונרד שנועד לחלץ את הכוחות הגרמנים המכותרים באזור בודפשט. למרות ההצלחה הראשונית, המבצע נכשל והכוחות לא חולצו. יתרה מכך, הסובייטים פתחו במבצע לכיבוש וינה. במרץ 1945 כותרה הדיוויזיה יחד עם דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית (ויקינג) כמעט לחלוטין, ורק בעזרת דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית הצליחה להיחלץ מהשמדה. החלקים הנותרים של הדיוויזיה המשיכו להתנגד לצבא האדום בצ'כוסלובקיה ונכנעו לאמריקאים ב-9 במאי. על פי הסכם מוקדם, העבירו האמריקאים את השבויים לידיים סובייטיות ואנשי הדיוויזיה נכלאו בגולאגים בסיביר.
פשעי מלחמה

במהלך המלחמה בצרפת ובבלגיה רצחו אנשי הדיוויזיה 89 חיילים בריטיים שבויים ב לה פאראדי ולאחר מיכן רצחו בין מאות לעשרות חיילים צרפתיים שבויים ממוצא אפריקאי ב צ'לסיי (Chasselay)
דרכה הקרבית של הדיוויזיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| תאריך | קבוצת ארמיות | אזור | מפקד |
| דצמבר 1939 | - | שטוטגרט, גרמניה | תיאודור אייקה |
| ינואר 1940 - מאי 1940 | - | אלצי-ברילון | תאודור אייקה |
| יוני 1940 | B | בורדו וצפון צרפת | תאודור אייקה |
| יולי 1940 - אוגוסט 1940 | C | בורדו, צרפת | תאודור אייקה |
| ספטמבר 1940 - אוקטובר 1940 | C | בורדו | תאודור אייקה |
| נובמבר 1940 - דצמבר 1940 | D | בורדו | תאודור אייקה |
| ינואר 1941 - מאי 1941 | D | דאקס, מונט דה מרסן, צרפת | תאודור אייקה |
| יוני 1941 | צפון | קובנו, ברית המועצות | תאודור אייקה |
| יולי 1941 | צפון | פסקוב, ברית המועצות | תאודור אייקה (עד 7.7),  מתיאס קליינהייסטרקאמפ (עד 18.7),  גאורג קפלר |
| אוגוסט 1941 | צפון | לוגה, ולדאי, ברית המועצות | גאורג קפלר |
| ספטמבר 1941 - אוקטובר 1942 | צפון | דמיאנסק, ברית המועצות | גאורג קפלר (עד 19.9),  תאודור אייקה |
| נובמבר 1942 - פברואר 1943 | D | דרום צרפת | תאודור אייקה |
| מרץ 1943 - אפריל 1943 | דרום | חרקוב, ברית המועצות | הרמן פרייס |
| מאי 1943 | דרום | חרקוב | היינץ לאמרדינג (27.4 - 15.5),  מקס זימון |
| יוני 1943 | דרום | חרקוב | מקס זימון |
| יולי 1943 | דרום | בלגורוד, ברית המועצות | מקס זימון |
| אוגוסט 1943 | דרום | סטלינו | מקס סימון |
| ספטמבר 1943 - אוקטובר 1943 | דרום | דנייפר | מקס זימון (עד 22.10),  הרמן פרייס |
| נובמבר 1943 - ינואר 1944 | דרום | קריבוי רוג, ברית המועצות | הרמן פרייס |
| פברואר 1944 - מרץ 1944 | דרום | צ'רקסי, ברית המועצות | הרמן פרייס |
מפקדים

תאודור אייקה (1 בנובמבר 1939 - 7 ביולי 1941)
מתיאס קליינהייסטרקאמפ (7 ביולי 1941 - 18 ביולי 1941)
גאורג קפלר (18 ביולי 1941 - 19 בספטמבר 1941)
תאודור אייקה (19 בספטמבר 1941 - 26 בפברואר 1943)
הרמן פרייס (26 בפברואר 1943 - 27 באפריל 1943)
היינץ לאמרדינג (27 באפריל 1943 - 1 במאי 1943)
הרמן פרייס (1 במאי 1943 - 20 ביוני 1944)
קרל אולריך (20 ביוני 1944 - 13 ביולי 1944)
הלמוט בקר (13 ביולי 1944 - 8 במאי 1945)
ראו גם

אס אס
לקריאה נוספת

Williamson, Gordon, The Waffen-SS (1): 1. to 5. Divisions, Oxford: Osprey Publishing, 2003.
הערות שוליים

↑  גולגולת המוות, יחידות, באתר יד ושם
↑  גולגולת המוות, יחידות, באתר יד ושם
↑  גולגולת המוות, יחידות, באתר יד ושם
↑  היו סאבג מונטיפיורי, דנקרק, ישראל: דביר, 2010, עמ' 306-311
↑  The Senegalese Tata in Chasselay, .chemins dememoire
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוואפן אס אס  |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות פאנצר | דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה • דיוויזיית אס אס "דאס רייך" • דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף" • דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג" • דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית "הוהנשטאופן" • דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית "פרונדסברג" • דיוויזיית פאנצר אס אס ה-12 "היטלריוגנד" |  |
| דיוויזיות פאנצרגרנדיר | דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-11 "נורדלנד" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-16 "רייכספיהרר-אס אס" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-17 "גץ פון ברליכינגן" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-18 "הורסט וסל" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-23 "נדרלנד" |  |
| דיוויזיות הרריות | דיוויזיית אס אס השישית "נורד" • דיוויזיית אס אס השביעית "פרינץ אויגן" • דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר" • דיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג" • דיוויזיית אס אס הררית ה-23 "קאמא" • דיוויזיית ואפן הררית אס אס ה-24 "קארסטייגר" |  |
| דיוויזיות פרשים | דיוויזיית פרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר" • דיוויזיית פרשים אס אס ה-22 "מריה תרזה" • דיוויזיית ואפן פרשים אס אס ה-33 • דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 "ליצו" • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה |  |
| דיוויזיות חיל רגלים | דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-15 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-19 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-20 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-25 "הוניאדי" • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-26 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-27 "לנגמרק" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-28 'ולוניה' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס רונה • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-29 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-31 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-32 "ינואר" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-33 "שרלמן" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-34 'לנדשטורם נדרלנד' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-36 • דיוויזיית האס אס ה-38 "ניבלונגן" |  |
| דיוויזיות משטרה | דיוויזיית האס אס הרביעית • דיוויזיית האס אס ה-35 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4139283-8  NKC: kn20020322473  VIAF: 245899505   WorldCat (עם VIAF): 245899505 
חיילי הדיוויזיה בדרכם ללנינגרד, 1941.
האנדרטה וקברי החיילים הסנגלים שנרצחו בידי חילי הדיוויזיה ב Chasselay
חיילי הדיוויזיה ברוסיה, 1944.
חיילי הדיוויזיה לצד טנק T-34 הרוס, 1944.
האפוטרופוס הכללי

| --- | --- |
 איוש נוכחי:  בן ציון פיגלסון
 כפוף:  שר המשפטים
 ייסוד המשרה:  26 במאי 1948
 איוש ראשון:  יצחק קיסטר
 האתר הרשמי
 
אגף האפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי הוא אגף במשרד המשפטים, המורכב משלושה מכלולי פעילות שונים בשלושה תחומים עיקריים: פעילות בהליכי חדלות פירעון, פיקוח על אפוטרופוסים ומנהלי עיזבון, והפעלת מערך הרשם לענייני ירושה.
נכון ל-2019 מנוהלים על ידי האפוטרופס הכללי כספים בסך 7.2 מיליארד שקל, שמנוהלים באמצעות 11 קרנות.
תפקידי האפוטרופוס

תפקידיו העיקריים של האפוטרופוס הכללי בישראל הם:
פיקוח על אפוטרופוסים על פי מינוי (מכוח חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962).
אפוטרופסות, בהליכים לפי חוק הסעד, ובהליכים לפי חוק הצהרת מוות.
פיקוח על מנהלי עיזבון (מכוח חוק הירושה, תשכ"ה-1965) – מקבל דיווחים ומפקח על פעילות מנהלי העיזבון. הרשם לענייני ירושה באפוטרופוס הכללי מוסמך למנות מנהל עיזבון כאשר הבקשה מוסכמת על ידי כל היורשים.
גילוי וניהול רכוש נעדרים. הרכוש שבאחריות האפוטרופוס הכללי הוא:
נכסים עזובים "רגילים" – נכסים שהגיעו לידיו במסגרת פעולות שוטפות לגילוי רכוש עזוב.
נכסי הממונה המנדטורי על רכוש האויב – מקרקעין וכספים של תושבים או אזרחים של מדינות שהיו תחת השלטון הנאצי בעת פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנת 1968 הועבר הרכוש לניהול האפוטרופוס הכללי.
נכסים בירושלים שהיו בניהול הממונה הירדני על רכוש האויב – נכסי יהודים בגדה המערבית שבשנת 1967 הוקנו לממשל הצבאי הישראלי ובשנת 1970 הוקנו לאפוטרופוס הכללי.
נכסים עזובים שהתקבלו מגופים הקשורים בסוכנות היהודית – הועברו לידי האפוטרופוס הכללי בהסדר בינו לבין חברת הכשרת היישוב בשנת 1980.
נכסים עזובים שהתקבלו מדווחי הבנקים.
טיפול בקבלת עזבונות ותרומות לטובת המדינה, וחלוקת העזבונות על פי החלטות ועדת העזבונות.
תפיסת רכוש מחולט על פי פקודת הסמים המסוכנים, תשל"ג-1973 וחוק איסור הלבנת הון, תש"ס-2000.
טיפול בנושא קבלת מתנות בידי עובד ציבור.
ייצוג היועץ המשפטי לממשלה בבתי המשפט ובבתי דין דתיים בענייני ירושה, כשרות משפטית, אפוטרופסות, בהליכים לפי חוק הסעד, בהליכים לפי חוק הצהרת מוות, ובענייני זכויות של קטינים, נעדרים, חסויים וחולי נפש.
כונס הנכסים הרשמי - האפוטרופוס הכללי משמש כמפרק זמני בהליכי פירוק חברה לפי פקודת החברות [נוסח חדש], התשמ"ג-1983 וכנאמן זמני בהליכי פשיטת רגל של יחידים לפי פקודת פשיטת הרגל [נוסח חדש], התש"ם-1980, עד למינוי מפרק או נאמן קבועים על ידי בית המשפט. בישראל החלו הליכי פירוק כנגד 10,000 חברות. לעיתים, ובפרט במקרים בהם יש עניין ציבורי מיוחד בהליכים מוטל על הכונס הרשמי לשמש כמפרק או נאמן קבועים. הכונס הרשמי אחראי אף לפיקוח על נאמנים ומפרקים ומדווח לפי הצורך על פעולותיהם לבית המשפט שמינה אותם. כן מבצע הכונס חקירות בנכסיהם של אנשים המצויים בהליכי פשיטת רגל ושניתן לגביהם צו כינוס על מנת לסייע לבית המשפט לקבוע את נכסיהם ואת יכולתם הכספית.
הרשם לענייני ירושה - אליו מוגשות כל הבקשות לצווי ירושה ולצווי קיום צוואה (אם כי בהסכמת כל הצדדים מותר לפנות לבית דין דתי במקום אליו). לרשם סמכות להוציא את הצווים בעצמו ברוב המקרים, ובמקרים בהם ישנה התנגדות לצו או בעיה אחרת - להעבירו לבית משפט לענייני משפחה. במשרדי הרשם מותר אף להפקיד צוואה על מנת להבטיח כי תוודע לכל המעוניינים לאחר הפטירה. עד שנת 1998 הייתה פעילות רישום הירושות מסורה לידי בית המשפט לענייני משפחה, וגם כיום, במידה ומתעוררת מחלוקת בין היורשים, בית המשפט לענייני משפחה הוא הפוסק במחלוקת זו. על פי סעיף 72(א) לחוק הירושה, במידה ואחד היורשים מעוניין לתקן או לבטל צו ירושה או צו קיום, על סמך עובדות או טענות שלא היו בפני הרשם בזמן מתן הצו, רשאי הרשם לתקן את הצו.
הנאמן הציבורי - על פי חוק הנאמנות, התשל"ט-1979, מוסמך בית משפט למנות את הנאמן הציבורי כנאמן של הקדשות ציבוריות במקום שהנאמנים חדלו מלכהן ולא נמצא נאמן מתאים לניהול ענייני ההקדש.
במסגרת זו מנהל הנאמן הציבורי נכסים ברחבי הארץ, ומשמש כנאמן יחיד לתיאטרון הלאומי "הבימה" לצורך ביצוע תוכנית הבראה לתיאטרון במימון הממשלה.
עלון דעת ודין

החל משנת 2006, מוציא לאור אגף האפוטרופוס הכללי, את הרבעון המשפטי, "דעת ודין". בו מתפרסמות הוראות נוהל של האגף, המיועדות בעיקר לעורכי-דין העוסקים בדיני ירושות, אפוטרופסות, כינוס נכסים ושאר התחומים המטופלים עלי ידי האפוטרופוס הכללי. בעלון מובאים אף עדכונים של פסקי דין ייחודיים ותקדימים משפטיים, הנוגעים לתחום האפוטרופוס הכללי, תוך מתן התייחסות, הערות והארות לפסקי הדין בסוגיות המשפטיות השונות.
בשטחים

סמכותו של האפוטרופוס מוגבלת לתחומי מדינת ישראל. הגוף המנהל את הרכוש הממשלתי באזור יהודה ושומרון על פי החוק הוא יחידת הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון, הכפופה למנהל האזרחי.
רשימת האפוטרופסים הכלליים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מספר | שם | תקופת כהונה |
| 1 | יצחק קיסטר | 26 במאי 1948 – 30 ביוני 1948 |
| 2 | חיים קדמון | 1 ביולי 1948 – 1 במאי 1951 |
| בפועל | יצחק במברגר | 2 במאי 1951 – 8 באוגוסט 1951 |
| (2) | חיים קדמון | 9 באוגוסט 1951 – 31 בדצמבר 1965 |
| 3 | שמואל היינריך וינוגרד | 1 בינואר 1966 – 31 בנובמבר 1972 |
| 4 | עמרם בלום | 1 בדצמבר 1972 – 30 באפריל 1994 |
| 5 | שמואל צור | 1 במאי 1994 – 2002 |
| 6 | שלמה שחר | 2002 – 19 ביוני 2011 |
| 7 | דוד האן | 20 ביוני 2011 – 26 ביוני 2017 |
| 8 | סיגל יעקבי | 27 ביוני 2017 – 2022 |
| 9 | בן ציון פיגלסון | 2022 - הווה |
מחלקת עזבונות לטובת המדינה

מחלקת עזבונות לטובת המדינה היא יחידת משנה הכפופה לאפוטרופוס הכללי שתחת משרד המשפטים ומטרתה הקצאת נכסי עזבונות שנמצאים באחריות המדינה בכפוף לרצון המצווים.
הנכסים באחריות המחלקה נתרמים על ידי יהודים ושאינם יהודים ברחבי הארץ והעולם, למטרות ציבוריות וחברתיות במדינת ישראל. דרכי התרומה הנפוצות של כספים שמגיעים לאחריות המחלקה: תרומה בחיים, צוואה לטובת המדינה, או הקמת קרן נאמנות. נכסים אלה אינם חלק מתקציב המדינה, והם מועברים ישירות לייעוד שאותו קבעו התורמים (עזבונות שהוקדשו לארגון מסוים לא מועברים דרך מחלקת העזבונות ומטופלים על ידי האפוטרופוס הכללי). הנכסים אשר מתקבלים מהתורמים ומצווים לטובת המדינה מגוונים – נכסים פיננסיים, נדל"ן, זכויות יוצרים, תכשיטים וחפצי אומנות ועוד.
במסגרת המחלקה פועלים רפרנטים – עורכי דין ומנהלי חשבונות לארצות דוברות אנגלית, גרמנית, צרפתית, ספרדית ועברית – בהתאם למדינות המוצא של רוב התורמים והמצווים.
ועדת העזבונות

ועדת העזבונות היא הגוף המחליט על "שידוך" בין העזבונות לפי מטרתם לבין הארגונים שהגישו בקשות לתרומה, והחלטותיה עוברות לביצוע על ידי המחלקה. ועדת העזבונות מורכבת מעובדי מדינה ומאנשי ציבור, המתכנסים לישיבות תקופתיות שבהן מתקבלות ההחלטות.
ועדת העזבונות מחלקת מדי שנה עשרות מיליוני ₪. מרבית הכספים מחולקים לעמותות ולמשרד הביטחון. חלק ניכר מהבקשות נפסלות על הסף בשל נימוקים טכניים. בהתאם לנוהל, הוועדה מודיעה בכתב על קבלת הבקשה כתקינה או פסולה, ובסופו של תהליך מפרסמת את החלטותיה לחיוב או לשלילה.
בשנת 2003 בעקבות דוח מבקר המדינה, שונו כללי הוועדה ותהליך הגשת הבקשות, והוחלט להקים מנגנון ניהולי מקצועי, לניהולו נבחר מר יוסף שפר, אשר כיהן בתפקיד מנהל ועדת העזבונות בשנים 2004-2012, העלה את ועדת עזבונות על דרך המלך, והנהיג רפורמות לטובת הציבור והעמותות, אשר הציבו את ועדת העיזבונות במקום הראשון בסקרי שביעות הרצון במשרד המשפטים.
בתקשורת פורסמו מספר כתבות על ועדת העזבונות, ובין היתר נטען על ביורוקרטיה מוגזמת, דיונים לא שקופים המקשים על המבקשים, חלוקה לא שוויונית, והקדשים שאינם עומדים במטרה שלשמם הוקמו. כמו כן חברת הכנסת לשעבר, שלי יחימוביץ, ממפלגת העבודה, מתחה ביקורת על מנהל הוועדה בעבר, שמנצל את היכרותו ובקיאותו רבת השנים עם ועדת העזבונות ונהליה המסובכים כדי להצליח בגיוס כספים, ותיארה אותו כ"מגייס הכספים המצליח ביותר".
ראו גם

חוק נכסי נפקדים
דיני פניות ציבור במשרדי מדינת ישראל בנושאי ירושות וצוואות