stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דנטה אליגיירי
תכונות יצירתו > פרפקציוניזם

דנטה, כורגיליוס, היה אמן גדול השואף לשלמות. הוא קרוב יותר ברוחו לעולם העתיק מאשר לעולם המודרני, וכקלסיקנים יצק את יצירתו בצורה מוקפדת, כזו שתשמש מופת לדורי דורות.
אמר צ'זארה פוליניו: "בעידן של מוסכמות ופורמילזם, דנטה הלך ללמוד מורגיליוס; בעידן בו לא הייתה סיבה לקוות להופעת יצירת מופת, הוא יצר כזו יצירה. יצירתו עולה ללא ערך על התיאוריות שלו, אך גם הן מראות, היאך, למרות מגבלות הפילוסופיה והרטוריקה של זמנו, הצליח לחמוק מבעד לסבך הרשת שסביבו, ולהביא את השפה העממית של איטליה, בהיותה עדיין בערש הולדתה, לפסגות של שלמות שלעיתים רחוקות השתוו אליהן ומעולם לא התעלו עליהן."
תכונות יצירתו > מיסטיות

דנטה היה איש-חזון ומיסטיקן. למרות המאמץ הפרשני העצום, במהלך הדורות, להבין את יצירתו; היא הייתה ונותרה חידתית.
כתב דה סנקטיס: "הקומדיה הא-להית היא האחדות העצומה ביותר שהשכל האנושי יצר, עולם שירי עם חוקים וצווים משלו... העולם הדנטסקי איננו מבואר עד כה אלא באופן עקיף, איננו רואים אלא את השטח, מה שפנימי חומק מאיתנו."
פרשנות דנטה

באיטליה, עוד בדורו של דנטה, החל מפעל עצום של פרשנות ל"קומדיה האלוהית". על מפרשיה הראשונים והחשובים (במאה ה-14) נמנים ג'קופו דלה לאנה (הנחשב לאבי פרשנות הקומדיה), בוקאצ'ו (שגם חיבר את הביוגרפיה המקיפה הראשונה שלו), בנוונוטו דה אימולה, פרנצ'סקו דה בוטי, ואחרים.
האופי האנציקלופדי של שירת דנטה הביא בהדרגה את הדורות הבאים לעיסוק אנציקלופדי ביצירתו. בתקופת הרנסאנס מפרשי דנטה נעזרו בתחומי לימוד ובמחקרים על מנת להבין את יצירתו. כך לנדינו פירש את "הקומדיה" על פי הפילוסופיה האפלטונית ועל סמך מחקר תולדות פירנצה והתרבות הטוסקנית; וולוטלו פירשה בזיקה לשירה הפרובנסאלית שהשפיעה על דנטה; ג'ובאן בטיסטה ג'לי השתמש בתאולוגיה, בבלשנות ובמדעים כדי להסביר את רעיונותיו. הפירוש ל"קומדיה" מאת ההומניסט הפלורנטיני לנדינו, שיצא לאור ב-1481, נהיה לפירוש המרכזי המצורף למהדורותיה בדורות הבאים. במאה ה-16 האקדמיה של פירנצה העבירה במשך שנים הרצאות שבועיות על "הקומדיה"; על המרצים נמנו הפילוסוף ג'ובאן בטיסטה ג'לי והמדען גלילאו גליליי.
במאה ה-17 וה-18 העניין ביצירתו של דנטה שכך, עד שהתעורר מחדש מהמאה ה-19 ואילך, כשגדולי המשוררים והמבקרים והבלשנים האיטלקים, כגון ליאופרדי, ג'ובאני פסקולי, פרנצ'סקו דה סנקטיס, וניקולו תומאסאו, הדגישו את ערכה הגדול של יצירתו, ומהדורות מבוארות חדשות של יצירתו יצאו לאור. באנגליה ורנון ויליאם וורן חיבר פירוש מקיף ל"קומדיה" על יסוד פירושו של בנוונוטו דה אימולה.
בשלהי המאה ה-19 המבקר האיטלקי-שווייצרי סקרטציני חיבר את "אנציקלופדיה דנטסקה", מילון ביקורתי מקיף לחיי דנטה ויצירתו, הכולל בערכיו גם תמצית מיטב הפירושים ל"קומדיה". בשנת 1921 הפילולוג מיקלה ברבי ייסד את כתב-העת המדעי "לימודים דנטסקים". בשנים 1978-1970, לרגל שבע-מאות שנה להולדת דנטה, בשיתוף פעולה עולמי, יצאה לאור "אנציקלופדיה דנטסקה" חדשה בשישה כרכים בעריכת המבקר והיסטוריון הספרות אומברטו בוסקו, העוסקת ביצירת דנטה, לשונה וביקורתה, וכוללת גם ערכים על אישים שעסקו ביצירת דנטה במהלך הדורות, ומאמרים על חייו ויצירתו.
ביקורת דנטה

האקלקטיות של דנטה גררה ביקורות על יצירתו. רבים ביקרו את יצירתו של דנטה על שאינה שירה טהורה, אלא פילוסופיה מעורבת בשירה. פטרארקה העריך את לשונו וסגנונו ומחשבתו של דנטה, אולם לא התרשם מהערצת ההמונים את שירתו, וסבר שדנטה יכל לחבר שירה לתכלית נעלה יותר. בתחילת המאה ה-16 פייטרו במבו הסתייג מהמרכיבים הלשוניים והסגנוניים הרבים של לשונו. לדעת סבריו בטינלי, מבקר ספרות מהמאה ה-18, אף על פי שדנטה היה אדם גדול, הרי שבהשפעת זמנו הברברי היה חסר טעם טוב והבחנה, כך שכל הקטעים הראויים ב-'קומדיה' מסתכמים לכל היותר לחמישה שירים (מתוך מאה). המשורר האנגלי הרומנטי קולרידג' ביקר את דנטה על שמיזג ביצירתו תוכן מדעי, בעוד שלדעתו שירה צריכה לשכון רק במה שיציב ונצחי. וורדסוורת', ששירתו פשוטה יותר מזו של דנטה, התפעל מהצמצום והאון והרציפות של סגנונו, אולם סבר שהבדיות של דנטה לעיתים תכופות גרוטסקיות ופנטסטיות באופן פוגעני, שהעמיס יותר מדי תוכן כך שנפגם ההוד והחוזק של השירה האיטלקית, וששירו מייגע. המבקר לי האנט הסתייג ממרירות שטבועה במתיקות שירתו ומאבסורדיות מוסרית ודתית המצויה בה.
להלן קטע מביקורתו של לנדור על דנטה:
מארוול: כמעט כל הדמויות ב"תופת" וב"צור המצרף" הן חדלי אישים שלא מעוררים שום סימפתיה, ולא מקדמים שום מעשה. לאחר ציונם, עמוד אחר עמוד, הטובים, הרעים, והאדישים, אני מוצא בקושי חמישית מהם ראויים לקריאה שנייה. זה איננו כך באיליאדה, באודיסיאה, ובגן העדן האבוד.
מילטון: המשורר הגדול של איטליה - גדול באינטנסיביות של מחשבתו ובהבנה - בנה גיהנום וכור מצרף לשכן בו אפיפיורים, בישופים, ומכובדים אחרים. נועז ככל שהיה, הוא חשש מהאש הקרובה אליו יותר מאשר האש שלמטה; לפיכך לסאטירה התמציתית שלו קרא קומדיה א-להית. מעולם לא היה תיאטרון כה נרחב עם כל כך הרבה שחקנים.
מארוול: באמת! זו קומדיה בה השחקנים לא מוצאים אף בדיחה.
מילטון: אליגיירי ביקש גמישות שרירית ועטה מסיכת ברזל; אך מה חמות הדמעות שהזיל אוהבה של ביאטריצ'ה על פרנצ'סקה דה רימיני, ועל ילדי אוגולינו! הייתי מעדיף לחבר שתי סצנות כאלה מאשר עשרים שירים כמו "מלכת הפיות".
מארוול: האלגוריה הפכה למעייפת.
השפעת דנטה על שירת המערב

עוד בתחילת הרנסאנס, יצירתו של דנטה השפיעה על הספרויות של הלשונות הלטיניות (איטלקית, קטלונית, אנדלוסית, צרפתית, ספרדית), ועל התפתחות אמנות הציור האיטלקית. בחצי השני של המאה ה-15 יצירתו הייתה מרכזית למשוררי חצר בית מדיצ'י בפירנצה. ההשפעה הלכה והתרחבה לשאר אירופה בעיקר בדורות מאוחרים יותר, ובמיוחד בתקופה הרומנטית. באנגליה לדנטה הייתה השפעה על היצירה של צ'וסר ("בית התהילה") מילטון ("גן עדן האבוד"), בלייק (שאף אייר ציורים ל"קומדיה"), לנדור ("פנטאמרון"), קולרידג', שלי, ביירון ("נבואת דנטה"), טניסון, ואחרים. לדעת ג'ון ראסקין, הקומדיה של דנטה היא הנקודה שסביבה נעה כל התרבות המערבית. לדעת טי. אס. אליוט: "דנטה ושייקספיר מחלקים ביניהם את העולם. אין שלישי זולתם". בצרפת ויקטור הוגו החשיב את עצמו כתלמיד של דנטה. בגרמניה שלגל תרגם חלק מהקומדיה. המשורר האמריקאי לונגפלו תרגם את כולה לאנגלית. על הכותבים המודרניים שהושפעו מיצירת דנטה נמנים אמרסון, בורחס, אלכסנדר בלוק, אנה אחמטובה, אוסיפ מנדלשטם, מריו לוצי, יוסף ברודצקי, ואחרים.
השפעת דנטה על השירה העברית

לדנטה הייתה השפעה משמעותית על השירה העברית באיטליה. עמנואל הרומי, בן דורו של דנטה, חיבר את "מחברת התופת והעדן", ככל הנראה בהשראת "הקומדיה". בהשראת "גן עדן" של דנטה, משה ריאטי חיבר את "מקדש מעט". כמו-כן "תפתה ערוך" מאת רבי משה זכות, והמחזה "עדן ערוך" מאת יעקב דניאל אולמו, חוברו בהשפעתו. שד"ל חיבר שיר בשבחו ביום מלאת שש-מאות שנה להולדתו, וחיקהו בשירו "עמק החרוץ".
בתקופת ההשכלה חוברו כמה יצירות בהשפעתו, כגון "מחזה ש-די" לשמואל רומנלי, ו-"קהל רפאים" למשה לייב ליליינבלום.
דנטה היה המשורר האהוב ביותר על זאב ז'בוטינסקי, שהיה נושא בכיסו את "הקומדיה" בשני כרכים, כמעט תדיר, ובכל שעה שהיה פנוי היה מוציאם מכיסו ומעיין בהם. הוא אף תרגם שירים מתוך "תופת". טשרניחובסקי התפעל מתרגום ז'בוטינסקי והתכתב עמו על מנת שיתקן את תרגומו לפי השגותיו, אך ז'בוטינסקי לא הסכים לתיקוניו של טשרניחובסקי ועמד על דעתו.
לאה גולדברג העריצה את שירת דנטה, תרגמה מקצתה, וחקרה ולימדה את יצירתו. השפעתו ניכרת על ספר שיריה "שארית החיים". בשנת 1965 "קול ישראל" שידר הרצאה של גולדברג על דנטה, לציון שבע-מאות שנה להולדתו.
בשנת 1990 יצא לאור ספר השירה "האש המעדנת" מאת אלון אלטרס, מחזור שירים שנושאם קשור ל"קומדיה".
תרגום שירת דנטה

קשה מאוד לתרגם כראוי את שירת דנטה מהסיבות הבאות:
ליצירתו חיוניות של לשון בתחילת התהוותה, מה שקשה להקנות ללשונות שעברו כבר כברת-דרך ארוכה.
יצירתו גשר בין העולם העתיק לעולם המודרני, בין העולם של ימי הביניים לעולם הרנסאנס. לפיכך, תרגום שירתו בנוסח מודרני, או בנוסח עתיק, מפספס את ייחודה.
דנטה בורר את מילותיו בקפידה, תוך חיבור שירה המחורזת להפליא באופן טבעי. לעומת זאת, בתרגום, דיוק במשמעות עלול לבוא על חשבון החריזה, בחריזה על חשבון המשמעות, ומכל מקום החריזה עלולה להישמע מאולצת.
לשונו של דנטה פשוטה ואצילית, תכונות שנדיר למוצאן יחדו בהשלמה אצל משורר, ושאצל רוב האנשים סותרות זו את זו.
דנטה היה משורר גדול וקלסיקן. מתרגמיו אינם כאלה.
לפיכך, כדי לתרגם את שירת דנטה, מתרגמיו נקטו באיזושהי פשרה (רובם ויתרו על החריזה בהעדיפם את הדיוק). למרות האתגר הגדול בתרגום יצירתו, יש יותר מ-400 תרגומים ל"קומדיה" ב-52 שפות.
לדעת ישורון קשת, ורבים סבורים כמוהו, עצום הוא ההבדל בין טעמה ורושמה של "הקומדיה" במקורה האיטלקי, ובין הטעם והרושם שאפשר להפיק מתרגומה, אפילו המשובח ביותר, כי לשונה של "הקומדיה" לשון מאוד סינתטית, הן בגלל הצמצום השירי של שפת דנטה, בגיבוש שאין למעלה ממנו, והן בגלל "האוניברסליות" של הלשון האיטלקית העתיקה. משוררים אנגלים סברו שהלשונות הלטינית והאיטלקית הרבה יותר מוזיקליות מהלשון האנגלית, וממילא אי-אפשר להגיע בה לאותה צליליות פיוטית והרמוניה מוזיקלית.
| הקומדיה במקור האיטלקי | תרגום אנגלי של הנרי פרנסיס קרי |
| --- | --- |
Noi andavam per lo solingo piano Com’uom che torna a la perduta strada, Che infino ad essa li pare ire in vano. Quando noi fummo dove la rugiada Pugna col sole, per essere in parte Ove adorezza, poco si dirada; Albo le mani in su l’erbetta sparte Soavemente il mio maestro pose; Ond’io che fui accorto di su'arte, Porsi ver lui le guance lagrimose: Quivi mi fece tutto discoperto Quel color che l’inferno mi nascose.: We travers’d the deserted plain, as one Who, wander’d from his track, thinks every step Trodden in vain till he regain the path. When we had come, where yet the tender dew Strove with the sun, and in a place, where fresh The wind breath’d o’er it, while it slowly dried; Both hands extended on the watery grass My master plac’d, in graceful act and kind. Whence I of his intent before appriz’d, Stretch’d out to him my cheeks suffus’d with tears. There to my visage he anew restor’d That hue, which the dun shades of hell conceal’d.
תרגום שירת דנטה > דנטה בעברית

התרגום העברי העיקרי ל"קומדיה" הוא זה של עמנואל אולסבנגר, שעמל עליו במשך שנים רבות, ותרגם את יצירת דנטה בחרוז לבן יאמבי, בהתחשב במיטב חוקריו, מפרשיו ומתרגמיו, מתוך כוונה ברורה שחשובה יותר הנאמנות לביטוי והשמירה על הקצב מן החרוז.
לדעת ישורון קשת, מספר הפגימות בתרגומו מועט הוא, ומרובות בו שורות שיריות להפליא. פנינה נוה שיבחה את תרגומו ככולו אומר פשטות של יצירת מופת אמיתית, תוך נאמנות לרוחו של דנטה כפי שהעלו אותה דורות של חוקרים; ואת סגנונו העברי-איטלקי, שרוח המקרא ניכרת בו, בלי מאמץ להשגת רושם כלשהו. לדעת עמנואל בן גריון, התרגום המקראי של שאול פורמיגיני יותר חיוני ועברי ממנו, והתרגום של ז'בוטינסקי יותר אמנותי ממנו, אולם לאולסבנגר עומד יחס היראה-שלו לגבי יצירת הענק המקורית. אהרון בר שמואל הסתייג מהתרגום כמאולץ, ומצורות דקדוקיות קשות שאינן מוצדקות בהיעדר חרוזים; ולעומתו כינה את תרגומו של ז'בוטינסקי ניסיון מאלף, שיש בו פה ושם אומץ פיוטי. בדורות מאוחרים יותר הסתייגו מלשונו הגבוהה של אולסבנגר ומהפרוזודיה הסבוכה של שירתו, מלאכותית ביחס לפשטות שירת דנטה המקורית.
לאה גולדברג, בתרגמה סונטות של דנטה, השתמשה במרכיבים לשוניים של שירת עמנואל הרומי, כדי לקרב את התרגום לרוח העולם של ימי הביניים.
דנטה בתרבות

ברחבי העולם פועלות אגודות דנטה אליגיירי במטרה להנחיל את השפה האיטלקית ואת תרבות האומה האיטלקית לתושבי המדינה. מרכז האגודה ברומא ולו יותר מ-500 סניפים ברחבי איטליה ובמרבית מדינות העולם.
במאה ה-19 הולחנו יצירות מוזיקליות בהשראת יצירתו, ביניהן "סימפוניית דנטה" ו-"פנטזיה בצורת סונטה בעקבות דנטה" מאת ליסט, ו-"פרנצ'סקה דה רימיני: סימפוניה פנטסטית בעקבות דנטה" מאת צ'ייקובסקי.
ספרים וסרטים רבים נוצרו בעקבות יצירתו. בין היתר כתב בשנת 2013 הסופר דן בראון מותחן בדיוני בשם "התופת", המתכתב לכל אורכו עם דמותו וכתביו של דנטה. באוקטובר 2016 הוא יצא גם כסרט בשם זה. בשנת 2016 פרסם הבמאי לואיס נרון (אנ') את הסרט הדוקומנטרי המסתורין של דנטה (אנ'), בהשתתפות זוכה האוסקר פ. מארי אברהם ורבה של רומא שמואל די-סיני.
במטבעות בערך של 2 אירו שהוטבעו באיטליה בשנים 2008-2023, מוטבעת דמותו של דנטה, כשלראשו זר דפנה.(הצמח ער אציל)
גלריית ציורי דנטה

ג'וטו, דיוקן של דנטה בקפלה של ארמון ברג'לו (פירנצה, 1299–1300)
דיוקן של דנטה (מיניאטוריסט איטלקי, לאחר 1436)
דנטה בפרסקו של אנדראה דל קסטאנו, בערך 1450 (גלריית אופיצי)
דנטה בין הר כור המצרף פרי יצירתו "הקומדיה האלוהית" לפירנצה, מתוך ציור של דומניקו די מיקלינו בקתדרלת סנטה מריה דל פיורה, (פירנצה, 1465)
יוסטוס ואן ג'נט ופדרו ברוגטה, דנטה (1475-1473)
סנדרו בוטיצ'לי, דיוקן של דנטה (1495)
דנטה, מתוך פרסקו שצייר לוקה סיניורלי (1499–1504~)
הומרוס, ורגיליוס ודנטה מתוך הפרסקו "פארנסוס" שצייר רפאל (1509–1511)
ג'ורג'ו וזארי, דנטה לצד פטרארקה בציור "דיוקן של ששה משוררים טוסקנים" (1544)
דנטה אליגיירי (אסכולה בריטית, סוף המאה ה-16 / תחילת המאה ה-17)
רוטילו מנטי, דנטה ו-ורגיליוס בגיהנום (1618–1620)
ויליאם בלייק, ורגיליוס ודנטה בשער הר "כור המצרף" (1824)
ז'אן-איפוליט פלנדרן, דנטה מנחם את נשמות הקנאים (1835)
אניבלה גאטי, דנטה בגלות (הגלריה לאמנות מודרנית, פירנצה, 1854)
דנטה גבריאל רוזטי, ג'וטו מצייר את הדיוקן של דנטה (1852)
פרדריק לייטון, דנטה בגלות (1864)
ז'אן לאום ז'רום, דנטה מהרהר בגן שבפירנצה (1864)
רפאלה ג'ינטי, הפגישה של דנטה וביאטריצ'ה (1877)
אנטוניו קוטי, דנטה ב-ורונה (1879)
ג'ובאני מוקי, דנטה מציג את ג'וטו בפני גידו דה פולנטה (הגלריה לאמנות מודרנית, פירנצה, המאה ה-19)
רפאלו סורבי, הפגישה של דנטה וביאטריצ'ה (1897)
איליה רפין, דיוקן של דנטה (1897)
צ'זארה סאקאגי, דנטה וביאטריצ'ה בגן (1903)
אודילון רדון, דנטה וביאטריצ'ה (1921)
גלריית פסלי דנטה

פסלו של דנטה בגלריית אופיצי בפירנצה
פסל דנטה ב-ורונה
פסל דנטה בחזית בזיליקת סנטה קרוצ'ה
פסל דנטה בכיכר דנטה בנאפולי
פרוטומה מאת אוגוסטוס ריבלטה (אנ') בפתח ביתו של דנטה בפירנצה
פרוטומה בארמון ספנוקי בסיינה
ראו גם

הקומדיה האלוהית
מידות טובות
ג'ון מילטון
ורגיליוס
מיקרוקוסמוס (פילוסופיה)
גוסטב דורה
לקריאה נוספת > יצירות דנטה בעברית

דנטה אליגיירי, הקומדיה האלוהית, בתרגום עמנואל אולסבנגר, ירושלים: תרשיש תש"ד - תשט"ז.
דנטה אליגיירי, הקומדיה האלוהית, תרגום ומבואות מאת אריה סתיו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.
דנטה אליגיירי, הקומדיה האלוהית, תרגום ומבואות וביאורים מאת ראובן כהן, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס: ירושלים, תשע"ד (2014).
דנטה אליגיארי, ספר מראות אלוהים, תרגום שאול פורמיגיני ל-"תופת", טריאסטי תרכ"ט (1869).
דנטה אליגירי, מזמורים מתוך "תופת", בתרגום זאב ז'בוטינסקי, ב-"התקופה", יט 193-162, כד 293-273, בהוצאת שטיבל, ורשה
דנטה אליגיירי, החיים החדשים, בתרגום עמנואל אולסבנגר, תרשיש: ירושלים תשי"ח (1957).
דאנטי אליגיירי, על המונארכיה, בתרגום ח. מרחביה, ירושלים תשכ"ב.
דנטה אליגיירי, "המשתה" – פרק י (מאיטלקית: שירלי פינצי-לב), דחק – כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013.
לקריאה נוספת > תרגומי מאמרים של מלומדים איטלקים

ג'ובאני בוקאצ'ו, בשבח דנטי, בתרגום אריאל רטהאוז, כרמל: ירושלים 2020.
רפאלו ראמט, אחדותה של פואימה הירואית, ב-"דבר", 28 במאי 1965.
ג'יאואקינו פאפארלי, דאנטה - ובעיית "הניב ההמוני", ב-"הארץ", 18 ביוני 1956.
לקריאה נוספת > ספרים

יהודה אריה קלוזנר, “הקומדיה האלוהית” לדאנטה אליגירי, ירושלים תשי"א.
לאה גולדברג, מבוא לקומדיה האלוהית, תשי"ג.
ישראל קרניאלי, דנטה אליגרי, תל אביב תרפ”ט (ביוגרפיה מעובדת לנוער).
ליאון יעקובוביץ'-עפרון, עולמו של דנטה, בן-שמן: מודן – אוניברסיטה משודרת – הוצאת משרד הביטחון, 2014.
משה דוד קאסוטו, דאנטה ועמנואל הרומי, הוצאת מוסד ביאליק, 1965.
שאול טשרניחובסקי, עמנואל הרומי, אשכול: ברלין תרפ"ה (1924).
ג'ורג'ו בטיסטוני, דנטה, ורונה והתרבות היהודית, 2004 (באיטלקית).
לקריאה נוספת > מאמרים, פרקים מספרים

ד. א. פרידמן, דנטה אליגירי, בתוך "התקופה", ספר שנים-עשר, ורשה: שטיבל תרפ"ב (1922), ע' 407–432
לאה גולדברג, "מדור ומעבר" – בחינות וטעמים בספרות כללית, על "הקומדיה האלוהית", ספרית הפועלים, תשל"ז / 1977
שלמה שריידר, ספר תולדות אנשי השם מחכמי העמים, דאנט, וילנה תרל"ג.
ר' בנימין, דנטי ושירתו, ב-"הארץ", 11 ו-14 בנובמבר 1921.
ח. פלאום, מבנה הקומדיה האלוהית לדעת דנטה, ב-"ספר מאגנס", ירושלים תרח"ץ.
עמנואל בן גריון, במחצית נתיב חיינו, ב-"מאזנים" י"ח, ב'-ג', ע' 120-118 (תש"ד).
אהרון בר-שמואל, בשבילי הפנתיאון: חבלי דאנטי, ב-"על המשמר", 21 באפריל 1944.
מאיר הלל בן-שמאי, "התפת" של דאנטי, ב-"הארץ", 22 בספטמבר 1944.
ט. סבי, שיחה עם עמנואל אולסבנגר, ב-"על המשמר", 25 באוקטובר 1946.
ישורון קשת, דאנטי בעברית, ב-"הארץ", 7 במאי 1954.
פ. נוה, "הקומדיה האלוהית" בתרגומה העברי, ב-"הארץ", 18 ביוני 1956.
חירם פרי (פלאוס), הקומדיה האלוהית - שירת האדם, ב-"הארץ", 18 ביוני 1956.
ורה לוין, תקופתו של דאנטה, ב-"הארץ", 18 ביוני 1956.
ורה לוין, "החיים החדשים" וביאטריצ'י, ב-"הארץ", 20 ביוני 1958.
אב"א אחימאיר, דאנטה, משורר ימי הביניים, ב-"הבקר", 8 ביוני 1956.
פאול לנדאו, הומניסטים, דאנטה, דביר: תל אביב 1958.
אמיל פויירשטיין, שבעה סופרי מופת, דאנטי אליגיירי, תל אביב: אודים תשי"ח-תשי"ט.
גבריאל מוקד, חלום המונארכיה העולמית, ב-"דבר", 27 באוקטובר 1961.
צ. ל תירוש, דאנטי על ממשל עולמי אחד, ב-"הבקר", 17 בנובמבר 1961.
מ. אג"ף, "על המונרכיה" לדנטי אליגיירי, ב-"חרות", 17 בנובמבר 1961.
יוסף כרוסט, דאנטה אליגיירי - 700 שנה להולדתו, ב-"חרות", 16 באפריל 1965.
דוד קוטלר, גדול משוררי איטליה, ב-"הצפה", 21 במאי 1965.
אהרן גרינהוט, מבשר אביב העמים, ב-"למרחב", 28 במאי 1965.
א. נוף, מבשר הזמן החדש, ב-"קול העם", 16 ביולי 1965.
ליאו לוי, דנטה אליגיירי והקיום היהודי, ב-"הבקר", 4 ביוני 1965.
מנשה רבינא, הקומדיה האלוהית והמוזיקה, ב-"דבר", 4 ביוני 1965.
יוחנן טברסקי, מראש המיגדל: 700 שנה להולדת דאנטה אליגירי, ב-"מאזנים", אלול תשכ"ה - תשרי תשכ"ו, ע' 415-410.
דוד לאזר, בעולמו של דאנטה וה"קומדיה", ב-"מעריב", 13 בפברואר 1970.
יורם ברונובסקי החמדה לדנטה: "על הקומדיה", ב-"מאזנים", טבת תשמ"ב (ינואר 1982), ע' 29-26.
הרולד שימל, "'מסה על דנטה עברי' (חלק א'); מסה פואטית בעקבות תרגומו של הרופא היהודי שאול פורמיג'יני איש טריאסטי לספר 'מראות האלוהים'", דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך א', 2011. חלק ד' של המסה פורסם בכרך ח' של כתב העת, 2017.
גור זק, הַמּוּסָךְ מוסף לספרות, 700 שנה ל"קומדיה האלוהית": חמלה, תשוקה וקהילה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 28 באוקטובר 2020
שלמה אבינרי, רשות הרבים: שיחות על מחשבה מדינית, ספרית הפועלים, 1966.
הערות שוליים

↑  הקומדיה, גיהנום, שיר 15, שורה 76.
↑  הקומדיה, גן עדן, שיר 15, שורה 135.
↑  Stanley C. Oaks, Jr., Violaine S. Mitchell, Greg W. Pearson, and Charles C.J. Carpenter. (1991). Malaria: Obstacles and Opportunities. National Academies Press. p.38. ISBN 978-0309045278
↑  רפאלו ראמט, אחדותה של פואימה הירואית, דבר, 28 במאי 1965
1 2  חירם פרי (פלאוס), הקומדיה האלוהית - שירת האדם, הארץ, 18 ביוני 1956
1 2  בנדצטו קרוצ'ה, השירה של דנטה, בארי: ג'וס, לאטרצה ובניו, 1922, עמ' 167-165
↑  התקופה, ספר שנים-עשר, ע' 407–432, ורשה: שטיבל, תרפ"ב (1922)
↑  סמואל טיילור קולרידג', הרצאות על שייקספיר ומשוררים ומחזאים ישנים אחרים, לונדון: דנט ובניו, 1907
↑  פרסי ביש שלי, הגנה על השירה, בוסטון: ג'ון, 1891
1 2  תומאס קרלייל, על גיבורים, עבודת גיבורים, ומידת הגבורה בדברי הימים, קמברידג': הוצאת האוניברסיטה, 1911
1 2  ישורון קשת, דאנטי בעברית, הארץ, 7 במאי 1954
↑  משה דוד קאסוטו, תורת התעודות וסידורם של ספרי התורה, ירושלים: חברה להוצאת ספרים על יד האוניברסיטה העברית, 1942, עמ' 58
1 2  לי האנט, המשוררים האיטלקים, חלק ראשון, לונדון: צ'פמן והאל, 1846
↑  ג'ון ראסקין, הציירים המודרנים, חלק שלישי, לונדון: ג'ורג' אלן, 1906
↑  צ'זארה פוליניו, דנטה: המשורר, לונדון: האקדמיה הבריטית, 1921
↑  פרנצ'סקו דה סנקטיס, הרצאות על הקומדיה הא-להית, בארי: ג'וס, לאטרצה ובניו, 1955
↑  פייטרו במבו, פרוזה של שפה עממית, טורינו: אוטט, 1996
↑  סמואל טיילור קולרידג', ביוגרפיה ליטרריה, פרק XV, לונדון: ויליאם פיקרינג, 1847
↑  כך כתב במכתבים לבומון ב-1804, וללנדור ב-1824.
↑  וולטר סוואג' לנדור, "שיחות דמיוניות", מילטון ומארוול
↑  טשרניחובסקי על תרגום "דאנטה" לז'בוטינסקי, המשקיף, 12 במרץ 1944
↑  פ. נוה, "הקומדיה האלוהית" בתרגומה העברי, הארץ, 18 ביוני 1956
↑  עמנואל בן גריון, במחצית נתיב חיינו, מאזנים, תש"ד, עמ' 120-118
↑  אהרון בר-שמואל, בשבילי הפנתיאון: חבלי דאנטי, על המשמר, 21 באפריל 1944
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260382005171  PLWABN: 9810587892205606  BIBSYS: 90051395  BNC: 000035504  BNE: XX1153531  BnF: cb118985852 (data)  CANTIC: a10438804  CiNii: DA00360083  GND: 118523708  ICCU: CFIV008732  ISNI: 0000 0001 2144 6210  LCCN: n78095495  LNB: 000021265  MusicBrainz: 6c5a8114-cc72-43bc-a741-00756b317e0e  NDL: 00437214  NKC: jn19990001625  NLA: 36583628  NLG: 138158  NLK: KAC199606278  NSK: 000001650  NTA: 068727046  RERO: 02-A000046952  RKD: 424139  RSL: 000082493  SELIBR: 183027  SNAC: w6t15227  SUDOC: 026811081  TePapa: 37618  Trove: 1305746  ULAN: 500265888  VcBA: 495/345466  VIAF: 97105654   WorldCat (עם VIAF): 97105654 
התמונה העתיקה ביותר של פירנצה (1342)
מוזיאון דנטה בפירנצה
מסיכת המוות של דנטה
סנדרו בוטיצ'לי, דיוקן של דנטה (1495)
"המשתה", 1521
קודקס מאויר של ה-"קומדיה" מ-1340
מיכלאנג'לו קטאני, הצורה הכללית של "הקומדיה"
השיר הראשון של ה-"קומדיה" באיור גוליילמו ג'ירארדי (1478-1482~)
איור לכור המצרף, שיר 28, מתוך מהדורת ברשיה 1487 של הקומדיה
העותק הראשון של הקומדיה, הכולל הערות של פייטרו אליגיירי, בנו של דנטה
אנציקלופדיה דנטסקה

אוסף תרגומי הקומדיה במוזיאון דנטה
מתוך תרגום ז'בוטינסקי את הפתיחה לקומדיה
רוברטו בניני במופע "טוטו דנטה", פדובה 2008
הרפובליקה הדומיניקנית במשחקים האולימפיים

הרפובליקה הדומיניקנית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964), ומעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. לאורך השנים צברו הספורטאים הדומיניקנים 12 מדליות אולימפיות, בהן שלוש מדליות זהב.
במשחקים הראשונים שבהם השתתפה הרפובליקה הדומיניקנית, היו הישגי הספורטאים שייצגו אותה סמליים בלבד. הספורטאי הדומיניקני הראשון שזכה במדליה אולימפית היה המתאגרף פדרו נולאסקו שזכה במדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה נבחרת הבייסבול במקום החמישי.
באולימפיאדת אתונה (2004), 20 שנה לאחר שהושגה המדליה הראשונה, זכה האתלט פליקס סאנצ'ס במדליית הזהב האולימפית הראשונה לזכות הרפובליקה הדומיניקנית, בריצת 400 מטר משוכות. לוחם הטאקוונדו גבריאל מרסדס סיים במקום החמישי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה המתאגרף מנואל פליקס דיאס במדליית זהב, ולוחם הטאקוונדו גבריאל מרסדס זכה במדליית כסף. שתי ספורטאיות נוספות הגיעו להישגים נאים באותם המשחקים - מרימת המשקולות יודלקיס מרידאלין סיימה במקום החמישי, וטניסאית השולחן נייווס שוּאֶה העפילה לשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) השיב לעצמו סאנצ'ס בן ה-35 את התואר בריצת 400 מטר משוכות. לוגלין סנטוס בן ה-18 זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, ויאמילט פניה הייתה למתעמלת הדומיניקנית הראשונה שמעפילה לגמר. היא סיימה במקום השישי בתרגיל הקפיצות. נבחרת הנשים בכדורעף העפילה לשלב רבע הגמר, והודחה בידי נבחרת ארצות הברית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה לוחם הטאקוונדו לואיסיטו פייה במדליית ארד, שהייתה המדליה הדומיניקנית היחידה במשחקים. מרימת המשקולות באטריס פירון סיימה במקום הרביעי, יודרקי קונטרראס סיימה במקום השישי ולואיס גרסיה סיים שמיני. הג'ודוקא ואנדר מתאו סיים במקום השביעי. לוגלין סנטוס לא הצליח לשחזר את הישגו. הוא סיים את חצי הגמר בריצת 400 מטר בתוצאה העשירית בטיבה, ולא העפיל לגמר.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה האתלטית מריליידי פאולינו במדליית כסך בריצת 400 מטר ונבחרת השליחים המשולבת שכלל את פאולינו זכתה במדליית כסף במירוץ שליחים 4X400 מטר. בהרמת משקולות זכה זאגריאס בונט במדליית כסף וכריסמרי סנטנה זכתה במדליית ארד. במדליית ארד נוספת זכתה נבחרת הבייסבול.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): 0
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 1 | 1 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 1 | 1 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 0 | 3 | 2 | 5 |
| סך הכל | 3 | 5 | 4 | 12 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 2 | 3 | 0 | 5 |
|  אגרוף | 1 | 0 | 1 | 2 |
|  הרמת משקולות | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  טאקוונדו | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  בייסבול | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 3 | 5 | 4 | 12 |
ראו גם

הרפובליקה הדומיניקנית במשחקים הפאראלימפיים
הרפובליקה הדומיניקנית במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-1 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-1 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)