stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקרית ליברטי
התפתחות התקרית > התקיפה האווירית

המטוסים שהוזנקו דיווחו על אונייה צבאית בצבע אפור בעלת שני תרנים, ארובה אחת ושלושה תותחים. תיאור זה מתאים למשחתת תוצרת בריטית מסדרה Z שנמכרה למצרים. על סמך זיהוי שגוי זה אישר יצחק רהב במפקדת חיל הים לתקוף את האונייה. בשעה שתיים אחר הצהריים תקפו את "ליברטי" שני מיראז'ים בירי תותחים וברקטות. לאחר מכן הפציצו אותה מטוסים אחרים בפצצות נפל"ם.
יפתח ספקטור, הטייס שהוביל את התקיפה האווירית הראשונה, מספר כי הוא ובן זוגו לתקיפה לא הצליחו להבחין בדגלים מתנפנפים על הספינה. בקר הטיסה דיווח לו בקשר שזו אוניית מטען מגויסת של המצרים שתקפה את כוחות צה"ל באל-עריש, והורה לו לתקוף ולעצור אותה. לאחר שנחת ספקטור בבסיס חצור סיפר לו קצין המבצעים התורן, דוד עברי, כי זו הייתה אונייה אמריקאית, מה שלדברי ספקטור גרם לו זעזוע עמוק ויסורי מצפון קשים.
התפתחות התקרית > תקיפת הטרפדות

ספינות הטורפדו התקרבו לאונייה אפופת עשן ולפי הצדודית הבינו שזו איננה משחתת. החל ניסיון לזהותה מחדש באיתות אור שנענה באש מקלעים מצד האונייה. לדברי המפקד האמריקאי, קפטן מקגונאגל, כעשרים דקות לאחר התקיפה האווירית התקרבו אל "ליברטי" שלוש ספינות טורפדו שנשאו דגלים וסימני זיהוי ישראליים. משהבחין מקגונאגל, כי הן נמצאות בעמדות שיגור, הורה לירות אליהן במקלע. מקגונאגל זיהה איתות אור מאחת הספינות הישראליות, אך לא הצליח להבין מה נאמר בהודעה בגלל העשן והאש בספינה. הוא הורה לאנשיו לנצור את נשקם, אך לרוע המזל לא הובנה הפקודה כהלכה עקב הבלבול, ושני מקלעים כבדים נוספים פתחו באש לעבר הספינות.
הפתיחה באש מהאונייה "ליברטי" סיימה את תהליך הזיהוי. הטרפדות דיווחו למפקדת חיל הים ”הוא יורה עלי” וקיבלו אישור לתקיפה. הטרפדות נכנסו לתקיפה וירו חמישה טילי טורפדו. "ליברטי" נקטה בהתחמקות ורק אחד מטילי הטורפדו פגע במרכז "ליברטי" בצידה הימני, ופער בה חור גדול. מפקד האונייה אטם את המדורים הקרובים לפגיעה ומנע את טביעתה. איטום המדורים מנע מאנשי צוות שהיו בהם להיחלץ והם נוספו להרוגים.
בשלב זה סברו הטרפדות כי מדובר באוניית עזר חמושה של הצי המצרי "אל-קוצייר". התקרבו ל"ליברטי" וירו לעבר עמדות המקלעים על הסיפון.
אוניית עזר חמושה של חיל הים המצרי "אל-קוצייר", בעלת צדודית דומה לליברטי.
הליברטי פונה שמאלה במהלך תקיפת הטרפדות.
התפתחות התקרית > ניסיונות לעזרה

כאשר התברר ש"ליברטי" איננה מצרית, חזרו הטרפדות והציעו עזרה אך מקגונאגל סירב. מתוך 294 ימאים אמריקאיים בצוות "ליברטי", נהרגו 34 ונפצעו 171. מייד לאחר ההתקפה, יידעה ישראל את שגרירות ארצות הברית בתל אביב בעניין. הנספח הימי ארנסט קארל קאסל (אנ') הוטס למקום במסוק אך מפקד האונייה לא אישר להתקרב אליה ולא לנחות. כך נמנעה האפשרות להעביר פצועים קשה לבתי החולים בישראל ולהציל אותם.
הטרפדות והמסוקים קיבלו הוראה לפנות את האזור. מטוסי הצי השישי הוזנקו על מנת להגן על האונייה אך כשהגיע מברק של הנספח כי התוקפים היו ישראלים החזיר אדמירל ויליאם מרטין, מפקד הצי השישי, את המטוסים. כשהתגלתה הטעות בזיהוי, התעורר חשש בצה"ל שהספינה שהותקפה הייתה סובייטית. דבר שעלול היה לגרור "תגובה רוסית הולמת" ולסייע בכוונת המצרים להכניס את ברית המועצות למלחמה.
המשחתת USS Davis הגיעה למקום כדי לבצע בקרת נזקים. אף על פי שנפגעה קשה, הצליחה "ליברטי" לעזוב את האזור בכוחות עצמה. ספינות של הצי השישי ליוו אותה למלטה, שם בוצעו בה תיקונים ראשוניים. לאחר כחודש חזרה לארצות הברית. האונייה לא שימשה יותר בכל תפקיד שהוא והוצאה משירות ביוני 1968, שנה וחודש לאחר התקרית. כעבור חמש שנים מכר אותה הצי האמריקאי לסוחרי גרוטאות.
תאוריות קונספירציה

ההכרזה מ-6 ביוני כי אין כלי שיט אמריקניים בקרבת אזור הלחימה שנלקחה כנתון, המידע המלא שנמסר לשגרירות ארצות הברית בתל אביב, ההתנצלות המיידית והצעת הפיצויים למשפחות הנפגעים, התקבלו בהבנה על ידי הממשל. התגובה נראתה לחלקים בציבור האמריקאי, כולל הממסד הביטחוני, כמהירה מדי.
אף על פי שחקירה ראשונית הראתה שהתנהגות מושכלת של מפקד האונייה הייתה מסיימת את התקרית, קיבל מפקד ה"ליברטי" מקגונאגל את מדליית הכבוד, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בארצות הברית.
שאיפת משפחות הנפגעים וצוות ליברטי לייחס חשיבות ליקיריהם שנהרגו ומשמעות לסבלם, השתלבה עם רצון אדמירלים בצי האמריקני לגולל האשמות על מזכיר ההגנה שהצר את צעדיהם בשיטות הבדיקה של העלות מול תועלת שהכניס לניהול תקציבי ההגנה. סביב התקרית התפתחו תאוריות קונספירציה רבות ומגוונות הגורסות שההתקפה הייתה מכוונת נגד האונייה על אף זיהויה כאמריקאית. הומצאו סיבות שונות שהביאו את מדינת ישראל לתקוף את הספינה. השופט האמריקני א. ג'יי קריסטול (אנ') שחקר את הנושא בארצות הברית מציג בספריו The Liberty Incident חלק מתאוריות הקשר ומזים את כולן.
ב-2014 פרסמה רשת הטלוויזיה הקטרית אל-ג'זירה תוכנית דוקומנטרית בשם The Day Israel Attacked America שבה שוב מועלית תאוריית הקונספירציה.
פיצויים מישראל והבעת צער

ב-10 ביוני 1967 הודיעה ממשלת ישראל על נכונותה לשלם פיצויים לנפגעים. ביוני 1968 העניקה ממשלת ישראל פיצוי כספי למשפחות ההרוגים והפצועים. בסך 13 מיליון דולר. ממשלת ישראל וממשל ארצות הברית לא הגיעו להסכמה על הפיצויים בגין נזקים לאונייה. בשנת 1978 הוקם צוות ישראלי למשא ומתן עם ארצות הברית על אירוע "ליברטי" ותשלום נזקים. בשנת 1980 הודיעה ממשלת ארצות הברית שייקבע תאריך למשא ומתן, אך תאריך טרם נקבע.
בשנת 2012, לאחר שידור פרק שעסק בפרשייה בתוכנית הקשר הישראלי של בן כספית, התקיימה תכתובת בין אגודת ותיקי "ליברטי" לגמלאים של חיל הים. מעבר להבעת הצער גם הוצב במוזיאון ההעפלה וחיל הים לוח זיכרון עם שמות ההרוגים בתקרית.
לאחר עשרות שנים הוסר בישראל ובארצות הברית הסיווג מעל מסמכים סודיים שעסקו בתקרית הליברטי. ד"ר מייקל אורן טוען: "מסכת העובדות שנחשפת במסמכים אינה מציירת תמונה של פשע ואפילו לא של רשלנות פושעת, אלא של שרשרת קצרים בתקשורת, טעויות אנוש, צירופי מקרים אומללים וכשל מערכות, הן אצל האמריקנים והן אצל הישראלים. האירוע נראה כמו טעות טרגית מן הסוג השכיח מדי בהמולת הקרב".
ראו גם

פרשת פואבלו – תקיפת ספינת ביון אמריקאית ב-23 בינואר 1968 על ידי הצי של קוריאה הצפונית.
לקריאה נוספת

רנדולף צ'רצ'יל ובנו וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת ששת הימים, פרק עזות מצח ימית, מאנגלית: אריה חשביה, הוצאת מסדה, 1967, עמ' 75–77.
מיכאל אורן, ההתקפה על 'ליברטי': סגירת תיק, תכלת 9 (תש"ס), עמ' 82–105.
אורנה כץ-אתר, פרשת טיבוע אניית הצי האמריקני 'ליברטי': גלגולה של עלילה, קתדרה 142, טבת תשע"ב, 2011, עמ' 111–130.
יפתח ספקטור, רם וברור, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008, עמ' 108–114.
זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 1191-1182
Cristol, A. Jay, The Liberty Incident: The 1967 Israeli Attack on the U.S. Navy Spy
Ship, 2002 Dulles, Virginia: Brassey's
Cristol, A. Jay, The Liberty Incident Revealed The definitive account of the 1967 Israeli attack on the U.S. Navy spy ship, Naval Institute Press, 2013
ביאורים

↑  לשעבר "אל אמירה פאוזיאנה".
הערות שוליים

↑  מקור בספרו של א. ג'יי קריסטול.
↑  א. ג'יי קריסטול, עמ' 149.
↑  פריק אוול  מוחמד פאוזי, מלחמת שלוש השנים 1970-1967 בהוצאת 'דאר אל-מוסתקבל אלערבי', קהיר,  1990 עמ' 149. תרגום של פסח מלובני באתר משמר המורשת הימית.
↑  John Crewdson, New revelations in attack on American spy ship, Chicago Tribune, October 2, 2010 (באנגלית)
↑  א. ג'יי קריסטול ע'
↑  מיכאל אורן, מכון "שלם", מדוע תקפה ישראל את ה"ליברטי"?, באתר ynet, 17 בספטמבר 2008
↑  Cristol, A. Jay, The Liberty Incident: The 1967 Israeli Attack on the U.S. Navy SpyShip, 2002 Dulles, Virginia: Brassey's, p. 19.
↑  אמיר אורן, "אתה תשיג את המטוסים, אנחנו נטפל בקונגרס", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2007
↑  יפתח ספקטור, רם וברור ע' 111.
↑  על פי דו"ח מחלקת המחקר של משרד הביטחון.
↑  א. ג'יי קריסטול עמ' 66.
↑  The Day Israel Attacked America באתר אל-ג'זירה, 30 באוקטובר 2014
↑  אירוע תקיפת ליברטי, באתר עמותת חיל הים.
↑  מיכאל אורן, מכון "שלם", מדוע תקפה ישראל את ה"ליברטי"?, באתר ynet, 17 בספטמבר 2008
טרפדות שהשתתפו בתקיפה
לוח זיכרון ל-34 חללי התקרית, המוצב במוזיאון ההעפלה וחיל הים, ביזמת ותיקי פלגת הטרפדות.
וישגראד (הונגריה)

ערך זה עוסק בעיירה בהונגריה. אם התכוונתם לעיר בבוסניה והרצגובינה, ראו .
וישגראד (בהונגרית: Visegrád) היא עיירה במחוז פשט, הונגריה הנמצאת כ-35 ק"מ מצפון לבודפשט ושוכנת על גדת נהר הדנובה. בווישגראד נמצאים שרידים של ארמון הקיץ של המלך מתיאש וכן טירה מימי הביניים.
היסטוריה

מקור השם "וישגראד" מסלאבית, ופירושו "הטירה העליונה". וישגראד נזכרת לראשונה במאה ה-11. ב-1325 הפך אותה המלך קארוי רוברט לבירת הונגריה, מעמד בו החזיקה עד 1405, כשהועברה החצר המלכותית לבודה.
ב-1335 נערכה במקום פסגה של מלכי הונגריה, פולין, ובוהמיה, ובמהלכה הסכימו השליטים על שיתוף פעולה ביניהם. באופן דומה נערכה בווישגראד בשנת 1991 פגישה בין מנהיגי הונגריה, פולין וצ'כוסלובקיה במטרה ליצור שיתוף פעולה בין המדינות. בתחילה נקראה מסגרת זו "משולש וישגראד", אולם כיום שמה "קבוצת וישגראד", וחברות בה הונגריה, פולין, צ'כיה וסלובקיה.
הארמון, הניצב בעיירה עצמה, והטירה על ראש ההר מעל העיירה, שנשקף ממנה נוף של "ברך הדנובה", הם מוקדי תיירות לטיולי יום מחוץ לבודפשט.
הערות שוליים

↑  Visegrád Visegrád, Visegrád Visegrád, www.visegrad.hu (בהונגרית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555050005171  GND: 4063614-8  LCCN: n81032635  NKC: xx0041404  VIAF: 148930408   WorldCat (עם VIAF): 148930408 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרשימה האדומה של IUCN

| --- | --- |

 תחום:  שמירת טבע
 שפה רשמית:  אנגלית
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום פעילות:  בין-לאומי
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־76 שנים)
 http://www.iucnredlist.org/
 
הרשימה האדומה של IUCN (באנגלית: IUCN Red List; מוכרת גם בשם הספר האדום), הוא ארגון בינלאומי שנוסד ב-1949 על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) ומסונף לו, והוא מחזיק במאגר המידע המקיף ביותר בעולם על מצב השימור העולמי של מינים ביולוגיים. IUCN הוא הסמכות העיקרית בעולם לקביעת מצב השימור של כל מין ומין. לבד מהרשימה האדומה של IUCN, ישנן רשימות אדומות אזוריות שנוצרות על ידי מדינות או ארגונים, ומטרתן להעריך את סיכון ההכחדה של המין באופן ספציפי לגבי מדינה או אזור מסוים.
הרשימה האדומה של IUCN מוגדרת על ידי קריטריונים מדויקים כדי להעריך את הסיכון להכחדה של אלפי מינים ותת-מינים. קריטריונים אלה רלוונטיים לגבי כל המינים בכל רחבי העולם. מטרת הרשימה היא להעביר את נושאי השימור הדחופים למקבלי החלטות ציבוריים ומדיניים, כמו גם לעזור לקהילה הבינלאומית לנסות ולצמצם את הכחדת המינים. על פי IUCN, המטרה המוצהרת הרשמית של הרשימה האדומה היא:
לספק מידע מבוסס מדעית על מצב המינים ותת-המינים ברמה העולמית.
למשוך את תשומת הלב הציבורית לגודל החשיבות של המגוון הביולוגי המאוים.
להשפיע על קבלת ההחלטות של המדיניות הלאומית והבינלאומית.
לספק מידע ולהנחות פעולות לשימור המגוון הביולוגי.
הבודקים והמעריכים העיקריים של מצבי השימור הם הוועדה הבינלאומית להגנה על ציפורים (BirdLife International) המכון לזואולוגיה (חטיבת המחקר של האגודה הזואולוגית של לונדון), המרכז העולמי לשימור וניטור (World Conservation Monitoring Centre), וקבוצות מומחים רבות בתוך ועדת הישרדות המינים של IUCN הידועה בקיצור כ-SSC. באופן קולקטיבי, הרישום של כמעט מחצית מהמינים שברשימה האדומה מבוסס על ההערכות של הארגונים או הקבוצות הללו. IUCN שואף לבצע הערכה מחודשת של קטגורית השימור של כל מין אחת לחמש שנים אם אפשר, או לכל הפחות אחת לעשר שנים. הדבר נעשה באמצעות ביקורת עמיתים בקבוצות המומחים של ועדת הישרדות המינים (SSC) שהן באופן כללי האחראיות לסיווג המין ברשימה האדומה, כשכל קבוצה עוסקת במינים מסוימים או באזור גאוגרפי ובמקרה של הוועדה הבינלאומית להגנה על הציפורים – במחלקה שלמה (עופות).
היסטוריה

האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) הוקם ב-1948. בשנת 1949, בין ההחלטות הראשונות של הארגון היה ליצור ועדה קבועה שתטפל במינים המאוימים (ועדת הישרדות מינים - SSC). המשימה של הוועדה הייתה ללמוד את מעמדם של מיני צמחים נדירים ובעלי חיים בסכנת הכחדה, אומדנים של האוכלוסייה, הקמת פרויקטים עבור אמנות והסכמים בינלאומיים, והכנת המלצות מתאימות עבור ההגנה עליהם. באותו זמן IUCN הוציא לאור ספר קטן על מינים מאוימים המכיל 14 מיני יונקים ו-13 מיני ציפורים.
המטרה העיקרית של הוועדה הייתה ליצור רשימה עולמית מקיפה ומורחבת של בעלי חיים אשר נמצאים מסיבה כל שהיא בסכנת הכחדה. פיטר סקוט יושב ראש הוועדה הציע לקרוא לספר אשר היה אמור להכיל את מידע זה הספר האדום (או "ספר הנתונים האדום") כדי להקנות לו חשיבות רבה, שכן הצבע האדום מסמל בין היתר סכנה. בתקופה מאוחרת יותר, הרשימה הפכה למקוונת וקיבלה את השם הרשימה האדומה של IUCN של מינים מאוימים או בקיצור הרשימה האדומה.
הספר האדום

המהדורה הראשונה של הספר האדום פורסמה בשנת 1963. זו הייתה מהדורת "פיילוט" עם היקף קטן יחסית אשר כללה מידע ותיאור חיצוני של 211 מינים ותת-מינים של יונקים ו-312 מינים של עופות. הספר האדום נשלח דרך הארגון לרשימה של מדינאים ומדענים בולטים. עם הצטברות של מידע חדש כמתוכנן, נשלחו גיליונות נוספים כדי להחליף את אלו המיושנים. המהדורה השנייה של הספר עבור השנים 1966–1971 כללה כבר 3 כרכים, אך הספר עדיין לא תוכנן להיות זמין לכל ונשלח בעיקר למוסדות סביבתיים וארגוני מדענים. מספר המינים המפורטים במהדורה השנייה גדל באופן משמעותי, שכן עד אז הצטבר מידע רב יותר. הכרך הראשון של המהדורה כלל מידע על 236 מינים של יונקים (או 292 כולל תת-מינים), הכרך השני כלל כ-287 מינים של עופות (או 341 כולל תת-מינים) והכרך השלישי כלל כ-119 מיני זוחלים ו-34 מיני דו-חיים. במהדורה השנייה הונהגה לראשונה החלוקה ל-4 קטגוריות מאוימות. בהדרגה, הרשימה של המינים המאוימים הלכה והשתפרה עם הזמן.
במהדורה השלישית של הספר שיצאה לאור בשנת 1972, נכללו 528 מינים ותת-מינים של יונקים, 619 מינים ותת-מינים של עופות ו-153 מינים של זוחלים ודו-חיים. עיצוב פנים הספר השתנה, ולכל מין נרשם מצבו הנוכחי, פיזורו הגאוגרפי, מבנה האוכלוסייה והשפע שלה, מאפיין בית הגידול, הצעדים המוצעים לשימור ומקורות מידע וספרות. המהדורה השלישית החלה להימכר לראשונה באופן מסודר, ותפוצת הספר עלתה בחדות. המהדורה הרביעית של הספר עבור 1978–1980 כללה לראשונה דגים מאוימים (193) וכן תת-מינים של זוחלים ודו-חיים מאוימים. הכמות של היונקים והעופות בספר (305 יונקים ו-258 עופות) הצטמצמה יותר לעומת המהדורה הקודמת, לא רק בשל פעולות שימור מוצלחות אלא גם כתוצאה ממידע מדויק יותר שהושג בשנים שלפני כן. במהדורה החמישית של 1982 נוצרו קבוצות נפרדות עבור פרימטים ופרפרים. מהמהדורה השישית ואילך הושמט התיאור החיצוני של המין מהספר.
מהדורות נוספות של הספר האדום יצאו לאור בשנים: 1990, 1992, 1994 והאחרונה ב-1996. החל מהמדורה של 1992, הספר האדום התרחב מאוד שכן נכללו בו כל שבע קטגוריות השימור - גם של מינים לא מאוימים (EW ,CR ,EN ,VU ,NT,LC ,DD). במהדורה של 1994 נכללו לראשונה גם חסרי חוליות: 1,205 מינים של רכיכות ו-1,184 מינים של חרקים. במהדורה האחרונה של 1996, נכללו 5,205 מינים ולראשונה היה שימוש בקטגוריה של מין נכחד (EX).
קטגוריות שימור

המינים הנמצאים ברשימה האדומה של IUCN מחולקים ל-9 קטגוריות אשר נקבעו באמצעות קריטריונים מסוימים כגון: קצב הירידה, גודל אוכלוסייה, שטח הפיזור גאוגרפי, ומידת הפיצול של האוכלוסייה והתפוצה. הקטגוריות הן כדלהלן:
נכחד (EX) - מין שלא נצפה במשך 50 שנה ונכחד ככל הנראה מן העולם. דוגמאות למינים כאלו: אייל שומבורג, אנטילופת סוס כחולה, בילבי זוטר ובנדיקוט רגלי-חזיר.
נכחד בטבע (EW) - המין שורד רק בשבי או באזור מחוץ לטווח התפוצה המקורי שלו. דוגמאות למינים כאלו: אייל דויד, ראם סהרה וטורומירו.
סכנת הכחדה חמורה (CR) - מין שקיים סיכון גבוה מאוד שייכחד. דוגמאות למינים כאלו צבי יחמורי, אייל קוהל וגאביאל.
סכנת הכחדה (EN) - מין שקיים סיכון גבוה שייכחד. דוגמאות למינים כאלו: אייל אנדים צ'יליאני, נמר השלג ופנדה אדומה.
פגיע (VU) - מין שישנו סיכון מסוים שייכחד. דוגמאות לכך: ברדלס, מושק סיבירי וניבתן.
קרוב לסיכון (NT) - מין שעשוי להיות בסכנת הכחדה בעתיד הקרוב. דוגמאות למינים כאלו: אנטילופה הודית, וולארו שחור ונמר.
ללא חשש (LC) - מין שמצב שימורו יציב ולא נשקפת לו כלל סכנה. דוגמאות למינים כאלו: אוריבי, בבון צהוב ואוביל הדבש.
אין מספיק נתונים (DD) - מין שחסרים נתונים לגבי מצבו האמיתי. דוגמאות לכך: מונטיאק פי, קטלן וגחן מלכותי.
לא הוערך (NR) - מין שטרם הוערך מצב שימורו. דוגמאות לכך הם סלנוית דורל, צביון וולטר ובואה קשת.
בנוסף ישנן מספר קטגוריות אחרות:
סכנת הכחדה חמורה, ייתכן שנכחד (PE) - עבור מין מאוים שייתכן שנכחד מן העולם. דוגמאות לכך הם דולפין נהרות סיני, נמר זנזיבר וקופראי. הקטגוריה הייתה בשימוש בעיקר על ידי הוועדה הבינלאומית להגנה על ציפורים, ובעקבות המלצת IUCN, היא בוטלה ומוזגה עם קטגורית CR.
סכנת הכחדה חמורה ייתכן שנכחד בטבע (PEW) - קטגוריה שכמעט ואינה מוכרת ולא נעשה בה שימוש כיום. דוגמאות למינים כאלו הם אקסולוטל מקסיקני, תנין סיאמי וטיגריס דרום-סין. הקטגוריה אוחדה עם CR.
תלוי שימור (CD) - עבור מין שמאוים במקצת אך קיימת עבורו תוכנית שימור מסודרת. קטגוריה זו בוטלה על ידי הארגון בשנת 2001 לגבי בעלי חיים ומוזגה עם קרוב לסיכון, אך עדיין יש בה שימוש עבור צמחים. דוגמאות למינים כאלו בעבר: אימפלה, דאמאליסק הצבי, וקיימן שחור.
מבוית (DO) - עבור מין שבוית על ידי האדם בימי קדם ואוכלוסייתו מוגבלת כיום לשבי. קטגוריה זו אינה רשמית. דוגמאות לכך הם בקר הבית, כבש הבית, וברווז הבית.
ביקורת

בשנת 1997, הרשימה האדומה של IUCN ספגה ביקורת בטענה שמקורות המידע שלו אפופים בסודיות או מתועדים באופן לקוי. טענות אלו הובילו את IUCN לעשות מאמצים על מנת לשפר את התיעוד והאיכות של הנתונים שלו, ולכלול ביקורות עמיתים לגבי מצב שימור של המינים ברשימה האדומה. הרשימה פתוחה גם לעתירות נגד הסיווגים שלה, על בסיס תיעוד או קריטריונים. ישנה תאוריה כי הנתונים של הרשימה האדומה וארגונים אחרים מוטים לרעה על ידי ממשלות וקבוצות אחרות לצורך יצירת תמונת מצב שונה על מנת לבצע ניצול של משאבי הטבע ללא הפרעה. ביקורת אחרת טוענת שהעלייה במספר המינים המאוימים מדי שנה מוכיחה שהרשימה אינה מצליחה ליצור מודעות בנוגע לשמירת הטבע.
התפלגות המינים המאוימים לפי הרשימה האדומה של שנת 2007.

  מינים פגיעים
  מינים בסכנת הכחדה
  מינים בסכנת הכחדה חמורה
התפלגות המינים הנכללים ברשימה האדומה של שנת 2008 לפי מצבי שימור.
מצבי השימור העיקריים ברשימה האדומה.
The Boring Company

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  אילון מאסק, SpaceX 
 תקופת הפעילות:  17 בדצמבר 2016 – הווה (8 שנים) 
 חברת אם:  SpaceX 
 מיקום המטה:  הות'ורן 
 ענפי תעשייה:  תשתית תחבורה 
  
 boringcompany.com
 
אילון מאסק במהלך חנוכת מנהרת הניסוי בהות'ורן, קליפורניה
(TBC) The Boring Company (תרגום: "חברת הכרייה") היא חברה אמריקאית לבניית תשתיות ומנהרות שנוסדה על ידי אילון מאסק בשנת 2016. לדבריו, את מקור ההשראה להקמת החברה היוו הבעייתיות הכרוכה בהגעה ממקום למקום ברחבי המטרופולין של לוס אנג'לס והמגבלות של רשת התחבורה הנוכחית של לוס אנג'לס. מנובמבר 2019, נשיא החברה הוא סטיב דייוויס, אחד העובדים הראשונים של SpaceX. בנובמבר 2024 עמדה הערכת שווי השוק של החברה על כ-11 מיליארד דולר.
היסטוריה

אילון מאסק הודיע לראשונה על קיומה של החברה בדצמבר 2016. עד פברואר 2017 החלה החברה לחפור תעלת ניסיון ברוחב 9 מטר, באורך 15 מטר, ובעומק 4.6 מטרים באזור מתחם משרדי SpaceX שבהות'ורן, משום שהבנייה באתר זה לא דרש היתרים מיוחדים רבים. בוועידת TED באפריל 2017 העריך מאסק שהפרויקט לקח בסביבות 2-3% מזמנו, והוא בגדר תחביב אישי.
במרץ 2017 הודיע מאסק כי במהלך אפריל 2017 תחל החברה להשתמש במכונה לכריית מנהרות על מנת להתחיל לחפור מנהרה בת שימוש במתחם SpaceX. בסוף אפריל 2017 חשף מאסק לראשונה מכונה לכריית מנהרות במתחם SpaceX אשר מכונה "GODOT". מאסק ציין בהמשך שהמנהרה הראשונה שתיבנה, בפרברי לוס אנג'לס, תחבר בין נמל התעופה של לוס אנג'לס, קולבר סיטי וסנטה מוניקה, ותסתיים בווסטווד. מאסק טען שהנסיעה במנהרה תיקח חמש דקות, לעומת נסיעה בכבישים במסלול דומה שאורכת כ-45 דקות כאשר אין עומסי תנועה. לצורך הנסיעה במנהרה יונח הרכב על מעלית חשמלית אשר תסיע את הרכב דרך המנהרות במהירות של 200 קמ"ש. בנובמבר 2017 הגישה החברה בקשה לרגולטורים של רשויות לוס אנג'לס להיתר לבנות מנהרה מהות'ורן לווסטווד, לאורך הכביש המהיר מס' 405.
ביולי 2017 ציין מאסק שבורינג קיבלה אישור בעל פה מן הממשלה לבנות היפרלופ תת-קרקעי שיחבר בין ניו יורק, פילדלפיה ובולטימור לוושינגטון הבירה. באוקטובר 2017 קיבלה החברה היתר לבניית מנהרת ההיפרלופ בולטימור-וושינגטון ממחלקת התחבורה של מרילנד. ביולי 2017 העלה מאסק סרטון המתעד נסיעת מבחן מוצלחת של מעלית רכב טיפוסית. באוקטובר 2017 חשף מאסק מכונה נוספת לכריית מנהרות בשם "Line-storm".
ביוני 2018 בחרה עיריית שיקגו את הצעת החברה, מבין ארבע הצעות מתחרות, לספק תחבורה במהירות גבוהה בין מרכז שיקגו לבין נמל התעופה או'הייר. באוקטובר 2018 הודיע מאסק כי מנהרת ההייפרלופ הראשונה צפויה להיפתח ב-10 בדצמבר 2018.
במאי 2019 זכתה החברה במכרז של 48.7 מיליון דולר לחפירת מנהרת תחבורה מתחת למרכז הכנסים של לאס וגאס (אנ').
ב-20 באפריל 2022 הכריזה החברה על גיוס הון נוסף בסבב C בהיקף של 675 מיליון דולר, שהעניק לחברה שווי שוק של כ-5.675 מיליארד דולר. בשנת 2022 נרשמו לחברה חמש הפרות של תקנות איכות הסביבה של מדינת טקסס, כפי שצוין על ידי ועדת איכות הסביבה של טקסס.
לפני אפריל 2023, העבירה החברה את משרדי ההנהלה ומתקני ההנדסה שלה לעיר בסטורפ שבטקסס, כ-40 ק"מ מזרחית למפעל Gigafactory בטקסס.
מנהרות המחברות בין חלקים שונים של מרכז הכנסים של לאס וגאס נפתחו, וביולי 2023 החלה לפעול מנהרה המובילה למלון Resorts World. עקב עלויות תפעול גבוהות, קיימת סבירות כי החברה מסבסדת את מערכת הלולאה (Loop) במטרה לשמור על מחירי כרטיסים נמוכים. כרטיס יומי מ-Resorts World עולה 5 דולר, בעוד רשות הכנסים והתיירות של לאס וגאס משלמת לחברה 4.5 מיליון דולר נוספים בשנה, סכום השווה ל-7.50 דולר לנסיעה.
בפברואר 2024, מצאה מינהלת הבטיחות והבריאות בעבודה של ארצות הברית (OSHA) מספר הפרות בטיחות בחברה, כולל שמונה הפרות חמורות. כמו כן, נטען כי עובדים סבלו מכוויות כימיות כתוצאה ממגע עם בוצה בעת עבודתם במנהרות. החברה ערערה על הממצאים, אך כתבה שפורסמה במגזין Fortune חשפה עדויות של עובדים שתיארו את תנאי העבודה במנהרות כ"כמעט בלתי נסבלים".
באפריל 2024 נכללה The Boring Company ברשימת "תריסר המזהמים", שפרסמה המועצה הלאומית לבטיחות ובריאות תעסוקתית, בה צוינו 12 המעסיקים הפוגעים ביותר בבטיחות עובדים בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Division of Corporations (11 בינואר 2017), "TBC - The Boring Company", Department of State, State of Delaware, 6279803 {{citation}}:  (עזרה)
1 2  Chafkin, Max (16 בפברואר 2017). "Elon Musk Is Really Boring". Bloomberg. נבדק ב-16 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Peyser, Eve (30 בינואר 2017). "Elon Musk on Digging Big-Ass Tunnel: 'We Have No Idea What We're Doing'". Gizmodo. נבדק ב-17 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דניס ויטצ'בסקי, נכנס ללופ: העתיד לפי אילון מאסק, באתר ynet, 25 בנובמבר 2018
↑  מנהרת ההייפרלופ הראשונה תיפתח בעוד חודשיים, באתר ישראל היום, 22 באוקטובר 2018
↑  שירות כלכליסט, אלון מאסק זכה בחוזה להקמת מערכת תחבורה תת קרקעית בלאס וגאס, באתר כלכליסט, 26 במאי 2019
↑  Boring Company cited for 3 more TCEQ violations at Bastrop facility, KXAN Austin, ‏2023-04-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  Claire Smith, Technical University of Munich team secures second tunnelling win in Elon Musk’s Not-a-Boring-Competition, New Civil Engineer, ‏2023-04-03 (באנגלית)
↑  Boring Company Vegas Loop station opens at Resorts World (באנגלית), 2022-07-12, נבדק ב-2024-11-24
↑  Tiffany Lane, Nevada OSHA finds multiple safety violations at Elon Musk's Boring Company tunnel worksite, KSNV, ‏2024-02-27 (באנגלית)
↑  Jessica Mathews, ‘We have consistently flirted with death’: Elon Musk wanted the Boring Co. to build a tunnel system below Las Vegas. Former employees say they feared for their lives while working there, Fortune (באנגלית)
↑  Dana Gentry, Nevada Current April 30, 2024, Musk’s Boring Company makes list of 'Dirty Dozen' workplace safety offenders • Nevada Current, Nevada Current (באנגלית אמריקאית)
| אילון מאסק |
| --- | --- | --- |
| חברות | Zip2‏ (1995–1999) • X.com (2000–1999, מאוחר יותר: PayPal)‏ • SpaceX (2002–הווה)‏ • טסלה (2004–הווה)‏ • SolarCity (2006–הווה)‏ • OpenAI (2015–הווה)‏ • ניוראלינק (2016–הווה)‏ • The Boring Company (2016–הווה)‏ • תאגיד אקס (2023–הווה) |  |
| פרויקטים נוספים | הייפרלופ |  |
| משפחה | קימבל מאסק • גריימס (בת זוג) |  |
המאה ה-15

המאה ה-15 היא התקופה שהחלה בשנת 1401 והסתיימה בשנת 1500 (בין התאריכים 1 בינואר 1401 ל-31 בדצמבר 1500).
במהלך מאה זו, פרח הרנסאנס והשפיע על הפילוסופיה, המדע והאמנות, בפרט באיטליה. מאה זו מסמנת גם את עידן התגליות האירופי, מהפכת הדפוס, וראשיתן של תיקוני הדת הפרוטסטנטים. עם זאת, במרבית אירופה שלטה עדיין האדריכלות הגותית שהתבטאה בכנסיות גדולות ומפוארות, וטירות מבוצרות.
באירופה נמשכה מלחמת מאה השנים, שסימלה עבור אנגליה וצרפת את המעבר בין ימי הביניים והרנסאנס. בעקבות המלחמה השתנה מבנה הצבאות ממסגרת פיאודלית זמנית לצבאות של קבע המבוססים על שכירי חרב. המבנה הצבאי והחברתי שקם בצרפת בסיום המלחמה היווה בסיס למונרכיה האבסולוטית של שליטי בורבון במאות הבאות. באנגליה פרצה מלחמות השושנים בדרך לעיצוב ממשל ריכוזי ויעיל תחת בית טיודור המנצח. ברבות ממדינות אירופה סוף המאה עומדת בסימן שינוי מגמה ביחס כלפי מיעוטים, שבאה לידי ביטוי באישורים שהתחילו לתת אפיפיורים לקיום אינקוויזיציות וסוגים אחרים של רדיפה. עם זאת, היכולת לאכוף מדיניות הוגבלה בעיקר לאזורי הערים, ובאזורי הכפר בהם חיה מרבית האוכלוסייה פחות הורגשה רדיפה ממוסדת זו.
בחצי האי האיברי הושלמה הרקונקיסטה וממלכות קסטיליה ואראגון התאחדו למדינה ספרדית אחת. גילוי העולם החדש סימן את ראשיתן של האימפריות הספרדית והפורטוגזית. באמריקה נוסדה ועלתה במאה זו האימפריה האצטקית במקסיקו.
בדרום מזרח אירופה נאבקו מדינות הבלקן בעוצמתה הגוברת והולכת של האימפריה העות'מאנית, שהביאה את הקץ על האימפריה הביזנטית לאחר יותר מאלף שנות קיום.
עלייתם של העות'מאנים שהיו עוינים רבות מממלכות אירופה, חסמו מעשית את נתיב הסחר העיקרי בין אירופה למזרח הרחוק. בעשורים האחרונים של המאה, פורטוגל, הממלכה הדרום־מערבית ביותר באירופה, החלה לשלוח מסעות מחקר במטרה למצוא נתיבים ימיים שיקיפו את אפריקה מדרום, ונקודות עצירה מתאימות בדרך.
ברוסיה השתחררו הנסיכויות הרוסיות סופית מהכיבוש המונגולי, והתלכדו לממלכה מאוחדת סביב נסיכות מוסקבה הדומיננטית.
בעולם היהודי מזוהה המאה ה-15 יותר מכל עם גירוש קהילות ספרד ורדיפות האינקיוויזיציה.