stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרפיוניים
מאפיינים

המאפיין הבולט של דגים אלה הוא הקשקשים הגרמיים שיש על גופם. הם בעלי סנפיר גב ראשי וסנפירי גחון קטנים יותר. רובם טובים בשחייה אבל חיים בנהרות רדודים וחלקם חיים על קרקעית הנהר. לקרפיונים ישנם "זיפים" מחוץ לפיהם המאפשרים להם לחוש את הסביבה כמו שפמנונים שהם קרוביהם הרחוקים. דגים אלה באים בגדלים, צבעים ובצורות שונות.
דגים אלה חיים במים מתוקים בכל היבשות פרט לאוסטרליה ולדרום אמריקה. הם נפוצים ביותר בנהרות אסיה וחלקם חיים בבריכות גידול מלאכותיות, אותם מגדלים בשביל מזון או לנוי.
המין הגדול ביותר במשפחה הוא קרפיון סיאמי ענק ששוקל עד 300 ק"ג. כמותו גדולים גם המינים משיר זהוב ומנגר שיכולים לשקול עד 140 ק"ג והמין קרפיון זאב קולורדו שאורכו מעל 1.8 מטר והוא הגדול שבקרפיוני אמריקה.
דג מוכר במשפחה זו הוא קרפיון מצוי, ממנו עושים מאכלים שונים, כמו הגעפילטע פיש.
תת-משפחות

Acheilognathinae
Barbinae
Cultrinae
Cyprininae
Danioninae
Gobioninae
Hypophthalmichthyinae
Labeoninae
Leuciscinae
Psilorhynchinae
Rasborinae
Squaliobarbinae
Tincinae
גלריה

דג זהב
לש
דג הצדפנון
טינקה
קנגורו אדום

| קנגורו אדום |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו
מין:: קנגורו אדום
שם מדעי
 Macropus rufus ‏דמארה, 1822
תחום תפוצה


הקנגורו האדום (שם מדעי: Macropus rufus) הוא מין של יונק כיס והמין הגדול ביותר במיני הקנגורו, ביונקי היבשה של אוסטרליה ובכל מיני הכיסאים המודרניים.
תפוצה

הקנגורו האדום הוא היונק הגדול ביותר האנדמי לאוסטרליה ויונק הכיס בעל התפוצה הרחבה ביותר. הוא מצוי בכל רחבי אוסטרליה מלבד באזורים הפוריים שבדרום, בחוף המזרחי וביערות הגשם שבצפון. בתי הגידול של הקנגורו האדום כוללים אזורים מכוסים שיחים, ערבות עשב ומדבריות. על פי רוב, בתי הגידול פתוחים עם מעט עצים המעניקים צל.
מראה ואנטומיה

הקנגורו האדום הוא מין גדול מאוד של קנגורו, הוא בעל אוזניים ארוכות ומחודדות וחרטום מרובע. לזכרים פרווה קצרה בצבע חום אדמדם שהופכת לצהבהבה בהירה בחלק הגחוני של הגוף ובאזור הגפיים. הנקבות קטנות מהזכרים ובעלות פרווה בצבע כחול-אפור שהופכת לאפורה בהירה באזור הגחוני של הגוף, אף על פי שבמקומות צחיחים דומה צבען של הנקבות יותר לצבע הזכרים. לקנגורו האדום זוג גפיים קדמיות בעלות טפרים קטנים, זוג גפיים אחוריות שריריות המשמשות לניתור וזנב חזק המשמש לעיתים קרובות לתמיכה במשקל הגוף בעת עמידה זקופה. לזכרים כתפיים רחבות יותר וזרועות גדולות יותר משל הנקבות.
רגלי הקנגורו האדום פועלות בדומה לגומייה, גיד אכילס נמתח בעת הנחיתה ומשחרר את האנרגיה האצורה בו כדי לדחוף את בעל החיים מעלה וקדימה. כך מתאפשרת תנועת הניתור האופיינית. הזכרים מסוגלים לעבור מרחק של מעל 9 מטרים בניתור אחד.
אורך הראש והגוף של הזכרים מגיע ל-1.3-1.6 מטרים ואורך הזנב מגיע ל-1-1.2 מטרים. הנקבות קטנות באופן ניכר, אורך הראש והגוף מגיע ל-85–105 ס"מ ואורך הזנב מגיע ל-65–85 ס"מ. משקל הנקבות נע בין 18 ל-40 ק"ג, בעוד שמשקל הזכרים בדרך כלל כפול מכך ונע בין 55 ל-85 ק"ג. קנגורו אדום ממוצע מגיע לגובה של 1.5 מטרים בעמדו זקוף. זכרים בוגרים גדולים יכולים להגיע לגובה של 1.8 מטרים, כאשר הפרט הגדול ביותר שתועד הגיע לגובה של 2.1 מטרים ולמשקל של 91 ק"ג. עדויות על פרטים גדולים אף יותר, שחלקן טוענות למשקל של כ- 150 ק"ג, אינן נדירות.

הקנגורו האדום שומר על טמפרטורת גוף פנימית של 36°C תוך שימוש במגוון התאמות פיזיות, פיזיולוגיות והתנהגותיות. התאמות אלו כוללות שכבת פרווה מבודדת, הורדת רמת הפעילות והישארות בצל כאשר הטמפרטורות גבוהות, התנשפות, הזעה וליקוק הגפיים הקדמיות. מיקום עיניו של הקנגורו האדום מעניק לו שדה ראייה של כ- 300°.
אקולוגיה > תזונה

הקנגורו האדום ניזון בעיקר מצמחייה ירוקה, במיוחד עשבים טריים, ומסוגל לספק את צרכיו אפילו כאשר מרבית הצמחים נראים חומים ויבשים. מחקר שנערך על קנגורואים במרכז אוסטרליה חשף כי עשב ירוק מהווה 75-95% מתזונתם, כאשר המין Eragrostis setifolia, הנשאר ירוק גם בעונה היבשה, מהווה 54% מכלל זאת. בעתות יובש, הקנגורואים נשארים בערבות עשב פתוחות וליד נתיבי מים בחיפוש אחר צמחים ירוקים. אף על פי שהקנגורו האדום מעדיף לאכול עשבים, הוא עשוי לאכול גם מינים של כף-אווז ויחפש אפילו שיחים כאשר המזון המועדף עליו אינו בנמצא. הקנגורו האדום מסוגל לשמור על כמות מים מספקת ולמצוא צמחייה טרייה שתאפשר לו לשרוד גם בסביבה צחיחה. הכליות של הקנגורו האדום מצטיינות בריכוז שתן, במיוחד בקיץ.
אקולוגיה > פעילות

קנגורואים אדומים מתכנסים לעיתים במספרים גדולים באזורים בהם יש מזון רב, קבוצות אלו עשויות למנות עד 1,500 פרטים. הקנגורו האדום פעיל בעיקר בשעות הדמדומים ובלילה ומעדיף לנוח בצל במהלך היום, אם כי הוא עשוי לנוע במהלך היום. הקנגורואים האדומים מסתמכים בעיקר על צל של שיחי מלוח ועצי שיטה קטנים, ופחות על צל של מחשופי סלעים ומערות. הפעילות העיקרית שהם מבצעים במהלך היום היא ליחוך.
אקולוגיה > אזור מחיה

בדומה למרבית מיני הקנגורו, הקנגורואים האדומים נשארים בדרך כלל באזור מחיה מוגדר, אם כי שינויים סביבתיים משמעותיים עשויים לגרום להם לנדוד על פני מרחקים גדולים. לקנגורואים בניו סאות' ויילס יש שטחי מחיה שבועיים שגודלם 258–260 הקטאר, כאשר השטחים הגדולים ביותר שייכים לזכרים בוגרים. כאשר יש מחסור במזון ובגשמים, הקנגורואים עשויים לנדוד 25–30 ק"מ למקומות בהם המזון זמין יותר. מחקר נוסף על הקנגורואים במרכז אוסטרליה מצא שמרביתם נשארים קרוב לצמחייה הקיימת, אך מתפזרים כדי למצוא צמחים טריים אחרי ירידת הגשם.
אקולוגיה > טורפים

הקנגורו האדום גדול מכדי שיהיו לו טורפים משמעותיים מלבד האדם (למעט תנין הים). הוא מסוגל להגן על עצמו באמצעות רגליו החזקות וטפריו על ידי בעיטות וחבטות. עם זאת, כלבי דינגו ועיטים עשויים להרוג ולטרוף קנגורואים צעירים, ולכן אלו מוצאים הגנה בכיס של אמם. בעבר היו לקנגורו האדום טורפים משמעותיים שנכחדו, ביניהם אריה הכיס, המגלניה ונחש הוונאמבי. הקנגורו האדום הוא שחיין מצוין, ולעיתים קרובות בורח למקורות מים כאשר הוא מאוים על ידי טורף. אם הטורף רודף אחריו למים, הקנגורו עשוי להשתמש בגפיו הקדמיות כדי להחזיק אותו מתחת למים ולהטביע אותו.
אקולוגיה > התנהגות

הקנגורואים האדומים חיים בקבוצות של 2–4 פרטים, כאשר הקבוצות הנפוצות ביותר הן של נקבות וצאצאיהן. באזורים מאוכלסים בצפיפות עשויות להימצא קבוצות גדולות יותר בהן הנקבות חיות בדרך כלל עם זכר. החברות בקבוצות הללו גמישה מאוד והזכרים אינם טריטוריאליים ונלחמים רק על נקבות מיוחמות. מרבית המאבקים מתרחשים בין זכרים צעירים במסגרת מעין "אגרוף" טקסי. הזכרים בדרך כלל נעמדים על רגליהם האחוריות ומנסים להוציא את יריבם מאיזון באמצעות חבטות או נעילת זרועות, ואם הקרב מסלים, השניים יחלו לבעוט זה בזה. הזכרים נעזרים בזנבם כדי לתמוך במשקל גופם ובועטים באמצעות רגליהם האחוריות החזקות. בהשוואה למיני קנגורו אחרים, קרבות בין קנגורואים אדומים נוטים לכלול יותר היאבקות. הקרבות קובעים את יחסי הדומיננטיות בין הזכרים, וקובעים מי יקבל גישה לנקבות מיוחמות. זכרי אלפא נוטים להיאבק יותר ולהפגין התנהגויות מיניות יותר עד אשר הם מודחים ממעמדם. זכרים מנותקים חיים בגפם ונמנעים ממגע קרוב עם אחרים.
אקולוגיה > התרבות

הקנגורואים האדומים מתרבים כל השנה. לנקבות יכולת יוצאת דופן לדחות את לידת צאצאן עד אשר הצאצא הקודם עוזב את הכיס. תופעה זו נקראת דיאפאוזה עוברית. לקנגורו האדום מערכת הרבייה האופיינית לקנגורואים, וההזדווגות עשויה להימשך עד 25 דקות. הוולד נולד אחרי 33 ימים בלבד, ועל פי רוב, רק צאצא אחד נולד בכל פעם. הוולד עיוור, חסר שיער, ואורכו ס"מ בודדים. רגליו האחוריות אינן מפותחות והוא משתמש בגפיו הקדמיות המפותחות יותר כדי לטפס דרך הפרווה הצפופה שעל בטן אמו ולהיכנס לכיס, תהליך שלוקח שלוש עד חמש דקות. ברגע שהוולד מגיע לכיס, הוא נצמד לאחת משתי הפטמות ומתחיל לינוק. המחזור המיני של האם מתחיל שוב כמעט מיד לאחר מכן, ביצית נוספת יורדת לרחם והנקבה מוכנה להזדווג. אם הנקבה מזדווגת והביצית הנוספת מופרית, התפתחותה מעוכבת באופן זמני. בינתיים, הצאצא בכיס גדל במהירות. לאחר כ- 190 ימים הצאצא גדול ומפותח דיו כדי לצאת מהכיס, לאחר שהוציא את ראשו מהכיס במשך כמה שבועות עד שחש בטוח מספיק כדי לצאת. משלב זה הלאה, הצאצא מבלה פרקי זמן הולכים וגדלים מחוץ לכיס. אחרי 235 ימים בערך הוא עוזב את הכיס בפעם האחרונה, אף שהוא ממשיך לינוק עד גיל שנה בערך. הנקבה יכולה להתחיל להתרבות מגיל 18 חודשים או לכל המאוחר מגיל חמש שנים בעת בצורת, כאשר הגיל הממוצע להתחלת ההתרבות הוא שנתיים וחצי.
נקבת הקנגורו נמצאת בדרך כלל בהריון תמידי, מלבד ביום בו היא יולדת. עם זאת, היא מסוגלת להשהות את התפתחות העובר עד שהצאצא הקודם שלה מסוגל לעזוב את הכיס. הדיאפאוזה הזו מתרחשת בעתות בצורת ובאזורים בהם מקורות המזון אינם מספקים. הרכב חלב האם משתנה בהתאם לצורכי הצאצא. נקבת הקנגורו האדום עשויה לטפל בשלושה דורות של צאצאים בו זמנית, צעיר שחי לצידה ויונק מפטמתה המוארכת, צעיר שחי בכיסה ויונק מפטמתה השנייה ובלסטולה שנמצאת בהשהיה ברחמה.
נקבות קנגורו עשויות לאמץ צאצאים של נקבות אחרות, זוהי התנהגות הורית שנפוצה בקרב מיני בעלי חיים נוספים כגון זאבים ופילים.
הקנגורו האדום והאדם

הקנגורו האדום הוא מין נפוץ מאוד ובדומה לכל החי של אוסטרליה הוא מוגן בחוק. הקנגורו האדום הרוויח מהתפתחות החקלאות ומבורות מים שיצר האדם, אך תחרות עם חיות משק וארנבות מסכנת אותו. לעיתים הוא נורה על ידי חקלאים הרואים בו מזיק, אך לשם כך דרוש רישיון ציד מממשלת המדינה.
קנגורואים אדומים שמסונוורים מפנסי מכוניות או נבהלים מרעש מנועים נוטים לקפוץ לפני מכוניות ולהסב להן נזק כבד, עד כדי הריסת כלי רכב קטנים או בלתי מוגנים. הסכנה הנשקפת למכוניות בפגיעה מסוג זה גדולה הרבה יותר אם מקום הפגיעה הוא השמשה הקדמית. מסיבה זו, תמרורי "קנגורואים חוצים" נפוצים באוסטרליה.
הקנגורו האדום והאדם > שימוש מסחרי

הקנגורואים האדומים רבים כל כך שהם ניצודים באופן מוסדר עבור פרוותם ובשרם. היתרי הציד הפרטיים והציד המסחרי מפוקחים במסגרת תוכניות ארציות שמטרתן לשמור על אוכלוסיות הקנגורו האדום ולנהל אותן כמשאב מתחדש. ציד מסחרי של קנגורואים הוא נושא שנוי במחלוקת, במיוחד בשל הפופולריות של בעלי החיים הללו.
בשנת 2000 ניצודו 1,173,242 קנגורואים, ובשנת 2009 הגבילה הממשלה את מספר הקנגורואים האדומים המותרים לציד מסחרי ל-1,611,216. תעשיית הקנגורואים מגלגלת כ-270 מיליון דולרים בשנה ומפרנסת מעל 4,000 איש. בשר הקנגורו משמש למאכל אדם כמו גם כמזון לחיות מחמד. בשר קנגורו הוא רזה מאוד ומכיל כ-2% שומן בלבד. עור הקנגורו משמש כחומר גלם בתעשיית העור.
הערות שוליים

↑  קנגורו אדום באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי אגיל • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565868305171  NKC: ph820604 
לזכר פרווה אדמדמה
לנקבה פרווה אפרפרה
קנגורו אדום מנתר
ראש של קנגורו אדום
רביצה במהלך היום
קנגורו אדום בבית גידול צחיח
זוג זכרים נאבקים
נקבה מניקה צאצא
קנגורו אדום חוצה כביש
תמרור "קנגורואים חוצים"
מנחם אטלס

אין תמונה חופשית
מנחם אטלס (נולד ב-7 בפברואר 1963) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי. שיחק בעמדת הסנטר, גובהו 2.05.
ביוגרפיה

נולד והתחנך בגבעתיים לאב עולה מגרמניה ואם ילידת ישראל. השני מבין ארבעה אחים. החל את דרכו בגיל 10 במכבי תל אביב, מאמנו הראשון היה פיני גרשון. 
בגיל 15 עד גיל 16 שיחק בהפועל רמת גן ומגיל 19 שיחק בליגה א' בקבוצת אס"א תל אביב. בעונת 1984/85 שיחק בליגת העל בכדורסל בקבוצת מכבי רמת גן. 
בשנים 1985 - 1987 שיחק בליגת המכללות בארצות הברית, וייצג את אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, לצדם של הישראלים גלעד שמחוני ומוטי דניאל.
בשנים 1987 - 1992 שיחק בהפועל ירושלים ולאחר מכן המשיך את דרכו במכבי חיפה והוכתר לשחקן השישי של הליגה. בהמשך  שיחק בבני הרצליה, עמק יזרעאל ומכבי גבעת שמואל.
בין השנים 1989–1992 שיחק בנבחרת ישראל כשחקן בעמדה ארבע.
אטלס הוא בעל תואר ראשון בחינוך גופני מטעם מכללת וינגייט ובעל תעודה להכשרת מאמני חדרי כושר, מטעם מנהל הספורט. 
משמש גם כמאמן כושר מוסמך וכדורסל מוסמך בכיר, מורה לחינוך מוסמך בכיר. מנחם הוא מטפל בילדים עם בעיות יציבה ומאמן כדורשת של חברת אלטשולר שחם.
חיים פרטיים

אטלס נשוי לניקול ואב לשלושה. הוא אחיו של שחקן העבר תומר אטלס ומתגורר בקריית אונו.
מקס זימון

| --- | --- |

מקס זימון, תמונה משנת 1940
 לידה:  6 בינואר 1899 ברסלאו, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  1 בפברואר 1961 (בגיל 62) לינן, גרמניה המערבית גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית  רייכסווהר אס אס ואפן אס אס
 תקופת הפעילות:  1917–1945 (כ־28 שנים)
 דרגה:   גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית האס אס ה-3 מפקד דיוויזיית האס אס ה-16 מפקד קורפוס האס אס ה-13
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גרופנפיהרר מקס זימון (בגרמנית: Max Simonh;‏ 6 בינואר 1899 – 1 בפברואר 1961) היה מפקד בכיר בוואפן אס אס שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, והתפרסם כפושע מלחמה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

זימון נולד ב-6 בינואר 1899 בעיר ברסלאו שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. כיום שם העיר ורוצלב, והיא נמצאת בתחומי פולין המודרנית. הוא קיבל הכשרה כחייט, אולם בשנת 1917, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית כאח צבאי. הוא השתתף בטיפול בפצועים בחזית המקדונית, וקיבל את צלב הברזל דרגה שנייה. וב-9 בינואר 1919 הוא הצטרף לרייכסווהר, וסופח לרגימנט הקירסירים ה-1 (שלזיה - "הבוחר הגדול"). ב-14 באוגוסט של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גפרייטר. הרגימנט שבו שירת עסק בעיקר במשמר גבול באזור שלזיה. ב-24 במרץ 1920 הוא הועלה לדרגת פלודוול. ב-18 באוקטובר 1924 נישא למרתה ברתש, בתו של איש עסקים מברסלאו. ב-4 בספטמבר 1929 הוא פרש מהרייכסווהר, והחל לעבוד כפקיד כספים.
ב-1 באפריל 1932 הצטרף זימון למפלגה הנאצית וקיבל את מספר החבר 1.359.546. ב-1 במאי 1933 הצטרף לאס אס וקיבל את מספר השירות 83.086. הוא סופח לגדוד האס אס ה-47, ובדצמבר של אותה שנה קודם לדרגת האוברשארפיהרר. ב-8 במרץ 1934 קודם לדרגת האופטשארפיהרר, ובנובמבר של אותה שנה קיבל דרגת אונטרשטורמפירר. בין אוגוסט לאוקטובר של אותה שנה היה מפקד מחנה הריכוז זקסנבורג. ב-1935 מונה למפקד הגדוד ה-3 של יחידות גולגולת המת. ב-1938 הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר, והשתתף באנשלוס ובסיפוח חבל הסודטים.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-13 בספטמבר 1939 קיבל זימון את צלב הברזל דרגה שנייה, וב-2 באוקטובר של אותה שנה גם את הדרגה הראשונה. הגדוד שלו סופח לדיוויזיית האס אס ה-3 "גולגולת המת", והוא השתתף עמו במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-1931 לחם הגדוד שתחת פיקודו במבצע ברברוסה כחלק מדיוויזיית האס אס ה-3 שהייתה חלק מהקורפוס הממונע ה-56 בפיקודו של אריך פון מאנשטיין. זימון השתתף במבצע דמיאנסק, ונפצע במהלך הקרבות על קו סטלין. ב-20 באוקטובר של אותה שנה הוא קיבל את צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת אוברפיהרר. בדצמבר 1942 הועלה לדרגת בריגדפיהרר, ובמאי 1943 קיבל פיקוד על דיוויזיית האס אס ה-3. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך הקרבות באזור חרקוב, ותחת פיקודו השתתפה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס השני שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית. הדיוויזיה התבלטה בקרב פרוחורובקה אולם במהלכו נשחקה והועברה לעתודה. לאחר מכן סופחה הדיוויזיה לארמייה השישית שהוקמה מחדש והוצבה בדרום אוקראינה, שם השתתפה בקרבות נגד ראש הגשר הסובייטי על נהר המיוס. זמן קצר לאחר מכן, נאלצה לשוב צפונה על מנת לתגבר את המגננה הגרמנית במבצע רומיאנצב. בראשית ספטמבר הועברה הדיוויזיה אל נהר הדנייפר, ובהדרגה נסוגה אל הגבול הרומני.
ב-3 באוקטובר 1943 קיבל זימון פיקוד על דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-16 "רייכספיהרר-אס אס". הדיוויזיה שלו הועברה לאיטליה ולחמה בקרבות החזית האיטלקית. היא השתתפה בקרב אנציו, הקרבות על הארנו וקרבו כנגד פרטיזנים. תחת פיקודו ביצעה הדיוויזיה מעשי זוועה רבים כנגד האוכלוסייה האיטלקית, ובכלל זה טבח סנטה אנה די סטצמה וטבח מרזבוטו. על פעולותיו, קיבל ב-9 באוקטובר 1944 את הצלב הגרמני בזהב, והועלה לדרגת גרופנפיהרר. ב-24 באוקטובר הועבר לפקד על קורפוס האס אס ה-13, וב-28 באוקטובר קיבל תוספת של עלי אלון לצלב האבירים שלו. הקורפוס שלו לחם בחזית המערבית כנגד כוחות של צבא ארצות הברית והשתתף במבצע נורדווינד כחלק מהארמייה הראשונה. הקורפוס השתתף בקרבות על הריין וסביב נהר הטאובר, וירצבורג ונירנברג. הוא הפר את הפקודות שניתנו לו, ולא הורה על פיצוץ הגשרים מעל הנהרות באזור, כיוון שהאמין שהמלחמה בכל מקרה אבודה.
לקראת סוף המלחמה, הוא התפרסם בשל פרשייה שארעה בעיר ברטהיים. איכר מקומי גנב נשק מ-15 נערי היטלריוגנד שהשתייכו לקורפוס של זימון, והשליך אותו לבריכה מקומית. האיכר הוצא להורג, ויחד עמו ראש העיר ואדם נוסף שסירבו לאשר את ההוצאה להורג. הגופות נתלו על עץ ליד בית הקברות המקומי, וזימון הורה להשאירן שם במשך ארבעה ימים כדי להרתיע אנשים נוספים ממעשים דומים. הדבר גרם לכך שכאשר ב-17 באפריל 1945 נכבשה העיר בידי כוחות אמריקאים, חששו התושבים להניף דגל לבן כי מראה הגופות עדיין הרתיע אותם. הדבר אילץ את האמריקנים לבצע הפצצה על העיר, אשר במהלכה נהרגו 17 תושבים. ב-1 במאי נכנע הקורפוס של זימון לכוחות האמריקניים.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר המלחמה נשפט זימון בפני בית דין צבאי בריטי, ונידון למוות על חלקו בטבח מרזבוטו. גזר דינו הומתק למאסר עולם, ממנו שוחרר כבר ב-1954. לאחר מכן נשפט בגרמניה המערבית על רציחות ברטהיים ופשעי מלחמה נוספים. ההוא נשפט וזוכה שלוש פעמים, מה שעורר זעם ומחלוקות רבות. זימון מת בגיל 62 ב-1 בפברואר 1961 בעיר לינן, זמן קצר לפני שהיה אמור לעמוד למשפט חוזר. HIAG - ארגון של חברי ואפן אס אס לשעבר, ניסה לפרסם מודעת אבל לזכרו, אולם אף עיתון גרמני לא הסכים לפרסם אותה.
מריו חילה

מריו חילה פואנטס (בספרדית: Mario Gila Fuentes; נולד ב-29 באוגוסט 2000 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לאציו מהסרייה א'.
קריירת מועדונים

חילה גדל במחלקות הנוער של סנטה פרפוטואה, סבאדל, מוייט, דאם, אספניול וריאל מדריד. בשנת 2019 החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד. ב-30 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ריאל מדריד, בניצחון 0–4 על אספניול במסגרת המחזור ה-34 בלה ליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-12 ביולי 2022 חתם חילה בלאציו מהסרייה א'. ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד סמפדוריה במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2022/2023.
קריירה בינלאומית

חילה היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023, וערך שלוש הופעות בטורניר.
הערות שוליים

↑  Comunicato 12.07.2022 באתר הרשמי של לאציו, 12 ביולי 2022 (באיטלקית)
מריו לופז

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1973 (בן 50) סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית 
 שם לידה:  Mario Michael Lopez, Jr.
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  Chula Vista High School 
 בן או בת זוג:  אלי לנדרי (2004–2004) 
 מספר צאצאים:  2 
 http://www.mariolopez.net
 פרופיל ב-IMDb
 
מריו מייקל לופז הבן (באנגלית: Mario Michael Lopez, Jr.; נולד ב-10 באוקטובר 1973 בסן דייגו) הוא דוגמן, מנחה ושחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.
קריירה

לופז החל את קריירת המשחק שלו בגיל 11, כשהשתתף בסדרת טלוויזיה של רשת ABC. הוא השתתף בעוד מספר סדרות וסרטים, לפני שפרץ לתודעה בסדרה "הצלצול הגואל" (1989). בסדרה זו גילם את דמותו של איי.סי סלייטר השרירן, שהתחרה על לבן של בנות כיתתו עם זאק מוריס (מארק פול גוסלאר), שהפך מאוחר יותר לחברו הטוב.
לאחר ירידת הסדרה, בשנת 1993, המשיך לופז לגלם את דמותו של סלייטר בסדרת-בת "הצלצול הגואל: שנת קולג'", למשך עונה אחת. לאחר מכן החל להנחות שעשועונים בערוצים שונים, החל ב-ESPN וכלה ב-Animal Planet. במקביל, המשיך בקריירת המשחק שלו. הוא גילם את דמותו של גרג לוגניס בסרט ביוגרפי אודותיו, וכן שיחק בסרט הטלוויזיה של NBC "להרוג את מר גריפין" (1997) לצד מישל ויליאמס.
השתתף בסדרת המשטרה פסיפיק בלו, בה גילם את דמותו של השוטר בובי קרוז (1998-2000). בשנת 2002 שיחק בסרט "המלך ריקי" לצד ג'ון סדה.
בשנת 2006 השתתף במספר פרקים של אופרת הסבון "היפים והאמיצים", ושיחק בסרט "כל הטיסות בוטלו", וכן השתתף בכמה מעונות סדרת הדרמה "ניפ/טאק". במקביל, השתתף בגרסה האמריקאית של רוקדים עם כוכבים, והגיע עד לשלב הגמר בו סיים במקום השני. ב-2009 השתתף לופז באיחוד מיוחד של סדרת הטלוויזיה "הצלצול הגואל", במלאת 20 שנה לעליית התוכנית.
ב-2008 שיחק לראשונה בתיאטרון, בהפקה מחודשת של "שורת המקהלה" בברודוויי, בה גילם את דמותו של הבמאי, זאק.
ב-2012 החל להנחות את העונה השנייה של התוכנית "אקס פקטור" בגרסתה האמריקאית בשיתוף עם קלואי קרדשיאן. בעונה השלישית המשיך להנחות את התוכנית לבדו. לופז הנחה בשנים 2007, 2009 ו-2010 את תחרות מיס אמריקה וב-2007 הנחה את תחרות מיס תבל.
בשנת 2014 שיחק בסרט הילדים "The Dog Who Saved Easter" לצדם של דין קיין וטיפאני ת'ורנטון.
ב-2020 יצר את סדרת הסיטקום "אשלי גרסיה: גאונה מאוהבת" לשירות נטפליקס, בה הוא גם שיחק בתפקיד אורח. באותה השנה חזר על תפקידו של סלייטר בחידוש הסדרה "הצלצול הגואל". בשנת 2021 שיחק בסרט הטלוויזיה של ערוץ לייפטיים "Holiday in Santa Fe" לצדם של איימי גרסיה ואמרוד טוביה.
בשנת 2024 ביצע הופעת אורח בסדרה הקומית "בנות לנצח" בשירות של נטפליקס; לאחר שעונותיה הקודמות שודרו בשירות הסטרימינג של Peacock.
חיים אישיים

לופז היה נשוי לדוגמנית אלי לנדרי במשך שבועיים בשנת 2004. כנער היה מתאבק, וגם למד מחול ונגינה על תופים.
מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט)

ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים שנערכו בין שנת ה'תשכ"ג ל-ה'תשכ"ט.
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט > ה'תשכ"ג-1963

אחרי שבמשך שנים אחדות התקיימו בעיתונים סיכומי שנה ומצעדי פזמונים, החליטו תחנות הרדיו לשדר את האירוע. בשנה זאת חנך "הגל הקל" של קול ישראל מצעד שעירב פזמונים עבריים ולועזיים. במצעד השנתי זכה "שיר השכונה" של להקת התרנגולים. אחריו ניצב "דבר אלי בפרחים" של גאולה גיל. למקום השלישי הגיע השיר "לוס פיקודוס צפונוס" של להקת פיקוד צפון.
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט > ה'תשכ"ד-1964

העורך חיים קינן והחיילת דליה הלר ייסדו את המצעד העברי של גלי צה"ל, "משלנו". במצעד כיכבה שלישיית גשר הירקון עם "אהבת פועלי הבניין", שהפך לשיר העברי המצטיין במצעד המעורב של הגל הקל.
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט > ה'תשכ"ה-1965

השיר "איילת החן" של אריק איינשטיין, שזכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון, זכה גם בתואר "שיר השנה".
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט > ה'תשכ"ו-1966

השיר "שיר הטלפון" של ניקולה פאונה (אנ'), בביצוע שלישיית הגשש החיוור שתרגם ירון לונדון, זכה בתואר "שיר השנה". גם למקומות השני והשלישי הגיעו שירים מתורגמים, "שלגיה" של שלישיית התאומים ו"סימן שאתה צעיר" של שלישיית גשר הירקון.
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט > ה'תשכ"ז-1967

ב"גלי צה"ל" הוחלט להפריד בין השירים העבריים ללועזיים ולמעשה מדובר במצעד הפזמונים העברי הראשון.
"ירושלים של זהב", שירה של נעמי שמר, נעדר מהמצעד. ב"משלנו" זכה השיר "גשם בוא" של להקת הנח"ל בפער גדול ממתחריו.
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט > ה'תשכ"ח-1968

השיר "מלכות החרמון" של להקת פיקוד צפון עם הסולן מוצי אביב זכה בתואר "שיר השנה". הלהקה הגיעה גם למקום השלישי עם השיר "עמק דותן", שניהם מתוך תוכניתה "על הרמה", אך בתואר להקת השנה זכו צמד דרום. בתואר זמר השנה זכה אבי טולדנו, ובתואר זמרת השנה זכתה גאולה גיל.
ראשיד עזוזי

ראשיד עזוזי (בערבית: رشيد عزّوزي, בצרפתית: Rachid Azzouzi, נולד ב-10 בינואר 1971 בפאס שבמרוקו) הוא כדורגלן עבר מרוקאי ששיחק בעיקר בדיסבורג, פורטונה קלן, גרויטר פירט ונבחרת מרוקו בעמדת הקשר.