המחלוקת על הטקסים הסיניים
יחס הכנסייה הקתולית לשילוב הטקסים הסיניים בפולחן הקתולי > הצו של קלמנס האחד עשר

אף על פי שבתקופתו של האפיפיור קלמנס האחד עשר הוסיפה להישמע הטענה כי הקונפוציוניזם בסין הוא פילוסופיה ולא דת, משום שהוא אינו תואם למודל של האמונות המערביות, החליט קלמנס האחד עשר כי הפולחנים הקונפוציאניים מנוגדים לאמונה הנוצרית, וב-1704 הוציא בעניין זה צו (decrees), שבו אסר על קיום הפולחן הקונפוציאני. ב-1705 שלח האפיפיור משלחת לקיסר סין קאנגשי על מנת לבשר לו על האיסור על קיום הטקסים הסיניים אצל הנוצרים. המשלחת בראשות שארל-תומא מאיאר דה טורנון (Charles-Thomas Maillard De Tournon) מילאה את משימתה ודיווחה לקיסר על האיסור בינואר 1707 – ובתגובה גורשה בחזרה למקאו.
ב-19 במרץ 1715 פרסם האפיפיור קלמנס האחד עשר את הבּוּלַה "אקס אילה דיאה" (Ex Illa Die – "החל מיום זה"), שבה גינה רשמית את הטקסים הסיניים:
I. המערב קורא לדאוס (לטינית: Deus – אלוהים), יוצר השמים, הארץ וכל אשר ביקום. מכיוון שבשפה הסינית מצלצלת המילה "דאוס" לא נכון, עשו אנשי המערב בסין והמתנצרים הקתולים הסינים במשך שנים רבות שימוש במונח "שליט שמיימי" ("טְייֵנְג'וּ"). מעתה ואילך אין לעשות שימוש במונחים "שמים" ו"שאנגדי". יש לפנות אל דאוס כאל אדון השמים, הארץ וכל אשר ביקום. חל איסור על תליית הלוח הנושא את הכתובת בסינית "יראת כבוד לשמים" בתוך כנסייה קתולית ויש להסירה אם היא תלויה בה.
II. סגידת האביב והסתיו לקונפוציוס, והסגידה לאבות הקדמונים אסורה על מתנצרים קתולים. חל איסור על מתנצרים גם להשתתף כצופים מן הצד בטקסים כאלו, משום שלהיות צופים מן הצד בפולחנים אלו פירושו להיות פגאנים כמו מי שנוטל חלק פעיל בפולחן.
III. חל איסור על פקידים סינים ומועמדים שעברו בהצלחה את הבחינות המחוזיות, הפרובינציאליות או העירוניות, אם המירו את דתם לנצרות קתולית, לסגוד במקדשים קונפוציאניים ביום הראשון והחמישה עשר של כל חודש. איסור דומה חל על כל הקתולים הסינים שכפקידים זה עתה קיבלו את משרותיהם, או כתלמידים שזה עתה עברו בהצלחה את הבחינות המחוזיות, הפרובינציאליות או העירוניות.
IV. חל איסור על נוצרי קתולי סיני לסגוד לאבותיו במקדשים המשפחתיים.
V. חל איסור על קתולי סיני לערוך את טקס הסגידה לאבות הקדמונים, בין אם הוא בביתו או בבית הקברות או בזמן ההלוויה. אסור לו לעשות זאת גם אם הוא בחברת מי שאינם נוצרים. טקס זה הוא בטבעו עבודת אלילים בלא תלות בנסיבות.
למרות ההחלטות דלעיל, הבהרתי כי אין לפרש מנהגים ומסורות סיניים אחרים כעבודת אלילים ויש להרשות את המשך השימוש בהם בין המתנצרים הסינים. אין להתערב בדרך בה הסינים מנהלים את משק ביתם או שולטים על ארצם. בנוגע לאלו מנהגים בדיוק יש לאסור או להרשות להמשיך בהם, יקבל שליח האפיפיור בסין את ההחלטות הנדרשות. בהיעדרו של שליח האפיפיור, תיפול האחריות על קבלת החלטות אלו על ראש המיסיון לסין והבישוף של סין. בקצרה, אנו נרשה מנהגים ומסורות שאינם נוגדים את הקתוליות ולא נסבול בשום מצב את אלו הסותרים את הדת בעליל.
בניסיון לשכך את התגובה הנסערת בסין לבולה, שלח האפיפיור שליח אפיפיורי חדש, הבישוף קרלו אַמְבְּרוֹג'וֹ מֶצַאבַּארְבַּה (Mezzabarba). מֶצַאבַּארְבַּה ביקר בבייג'ינג בדצמבר 1720, ואף נפגש עם הקיסר קאנגשי. המנדט שקיבל מהאפיפיור אִפשר לו להציע הקלות בצווי הבולה, והוא הצליח למנוע זמנית את פיטורי כל המיסיונרים וגירושם מסין. הקרדינל חזר למקאו, ומשם פרסם איגרת פסטורלית ובה פירוט של הקלות לסעיפים שבבולה – הקלות שככל הנראה לא נכללו במנדט שקיבל.
בשנת 1742 חזר האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר על הצווים של קלמנס האחד עשר בבולה "אקס קוו סינגולארי" (Ex quo singulari), שבה הודיע כי ההקלות שעליהן בישר מֶצַאבַּארְבַּה בטלות ומבוטלות. בנדיקטוס דרש שמיסיונרים בסין יתחייבו בשבועה שלא לדון בנושא זה שוב.