המנון הונדורס
המנון הונדורס

| תרגום לעברית | ספרדית |
| --- | --- |
פזמון  דגלך מואר באופן שמיימי  ונחצה על ידי פס מושלג;  ואי שם, במעמקים הקדושים,  ניתן לראות חמישה כוכבים בהירים;  בסמלך, אשר בו ים סוער  מוגן על ידי גליו הרחבים,  מאחוריי פסגתו החשופה של הר הגעש,  נוצץ לו כוכב.    כמו הודית בתולה ויפה ישנת,  תחת שיר הערש שהשמיעו הימים,  כאשר, תחת בקעותייך הזהובות,  הנווט הנועז מצא אותך;  ובעת צפייה, והתמלאות באושר, ביופייך,  והרגשת קסמך,  הוא הביא נשיקה מלאת אהבה,  לקצה גלימתך הכחולה המרהיבה.    ממדינה בה השמש זורחת,  מעל הכחול האטלנטי,  האיש אשר חלם עלייך  בחיפוש אחרייך הוא הפליג לים.  כשהרמת את מצחך הבהיר,  בחרדה המתמשכת לתקוותך,  תחת כיפת השמיים העדינה שלך,  הונף כבר דגל משונה.    זה היה מיותר שההודי אהוב שלך  מיהר לקרב בזעם,  משום שגאול בדמו, למפירה,  אל מעמקי הלילה שקע;  ומעשה הגבורה שלו, בזיכרון,  האגדה עליו נשמרה,  קבורת אבן במקום נשכח,  ומראה קשה של צדודית מצוק הר.    במשך שלוש מאות ילדייך שמעו  את קול המנדט הרודני של השליט;  במשך שלוש מאות תביעתך חסר האונים  נעלמה אל האטמוספירה הכחולה  אבל ביום אחד בהיר אוזנך  שמעה, קול חזק ורחוק,  ששם, הרחק מכאן, מעל האוקיינוס האטלנטי  אריה שואג בהתרעמות.    זו הייתה צרפת, החופשית, הגיבורה,  שלאחר חלומות שחלמה במשך מאות,  התעוררה נזעמת לחיים  בכוח מחאתו של דנטון:  זו הייתה צרפת, ששלחה למותו  את ראשו של המלך המקודש,  ואשר בנתה בגאווה לצידה,  את מזבח אלת התבונה.    הו מדינתי! קומי  התעוררי משנתך העמוקה והכנועה;  הראת לעולם,  את השלשלאות הידועות לשמצה נשברות.  ובאדמתך הקדושה, מעל  היער הפרוע והעבה המתפרס כשיערך,  כציפור בעלת נוצות שחורות,  הקולוניה החולפת הפסידה.    כדי להגן על סמלך הקדוש,  עלינו לצעוד, הו אדמת המולדת, למותינו;  מותינו יקודש,  אם נמות בחושבינו על אהבתך.  בעת שהגנו על דגלך הקדוש,  והתעטפנו בכפליו המפוארים,  רבים, תושבי הונדורס, ימותו בפנייך,  אך יפלו בכבוד.: Coro  Tu bandera, tu bandera es un lampo de cielo  Por un bloque, por un bloque de nieve cruzado;  Y se ven en su fondo sagrado  Cinco estrellas de pálido azul;  En tu emblema, que un mar rumoroso  Con sus ondas bravías escuda,  De un volcán, de un volcán tras la cima desnuda  Hay un astro, hay un astro de nítida luz.    India virgen y hermosa dormías  De tus mares al canto sonoro,  Cuando echada en tus cuencas de oro  El audaz navegante te halló;  Y al mirar tu belleza extasiado  Al influjo ideal de tu encanto,  La orla azul de tu espléndido manto  Con un beso de amor consagró.    De un país donde el sol se levanta,  Mas allá del Atlante azulado,  Aquel hombre te había soñado  Y en tu busca a la mar se lanzó.  Cuando erguiste la pálida frente,  En la viva ansiedad de tu anhelo,  Bajo el dombo gentil de tu cielo  Ya flotaba un extraño pendón.    Era inutil que el indio tu amado  Se aprestara a la lucha con ira,  Porque envuelto en su sangre Lempira,  En la noche profunda se hundió;  Y de la épica hazaña, en memoria,  La leyenda tan sólo ha guardado  De un sepulcro el lugar ignorado  Y el severo perfil de un peñón.    Por tres siglos tus hijos oyeron  El mandato imperioso del amo;  Por tres siglos tu inútil reclamo  En la atmosfera azul se perdió;  Pero un día gloria tu oído  Percibió, poderoso y distante,  Que allá lejos, por sobre el Atlante,  Indignado rugía un León.    Era Francia, la libre, la heroica,  Que en su sueño de siglos dormida  Despertaba iracunda a la vida  Al reclamo viril de Dantón:  Era Francia, que enviaba a la muerte  La cabeza del Rey consagrado,  Y que alzaba soberbia a su lado,  El altar de la diosa razón.    Tú también, ¡oh mi patria!, te alzaste  De tu sueño servil y profundo;  Tú también enseñaste al mundo  Destrozado el infame eslabón.  Y en tu suelo bendito, tras la alta  Cabellera del monte salvaje,  Como un ave de negro plumaje,  La colonia fugaz se perdió.    Por guardar ese emblema divino,  Marcharemos Oh! Patria a la muerte,  Generosa será nuestra suerte,  Si morimos pensando en tu amor.  Defendiendo tu santa bandera  Y en tus pliegues gloriosos cubiertos,  Serán muchos, Honduras tus muertos,  Pero todos caerán con honor.