stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהויכין יוסף
ניסוי MEIDEX

יוסף היה מחלוצי חקר מעבר הקרינה באטמוספירה. לאחר קבלת ההחלטה על שיגור אסטרונאוט ישראלי ותחילת אימוניהם של אילן רמון ויצחק מאיו בשנת 1997 החליטה הממשלה בלחץ ממשלת ארצות הברית כי האסטרונאוט הישראלי יבצע גם ניסוי עבור מוסד מחקר ישראלי ולא יהיה סתם טרמפיסט כפי שהיו האסטרונאוט הסעודי, ובני לאומים אחרים. וכך הוטל על מנהל סוכנות החלל הישראלית דאז אבי הר-אבן לבחור את הניסוי, בתיאום עם רמון (שנשאר בשלב זה כבר לבדו באימונים ביוסטון). לאחר בחינת הצעות מחוקרים ישראלים בתחומי מחקר שונים הוחלט לבחור בהצעתם של יוסף ופרופ' זאב לוין, חברו למחלקה, לחקור את סופות האבק במזרח התיכון. מאוחר יותר התפתח הניסוי וכלל גם תופעות אטמוספיריות אחרות ובראשם שדוני ברקים ושריפות יער במקומות שונים בעולם.
במהלך ההכנות התקיים מפגש בהשתתפות רמון והחוקרים בביתו של יוסף בת"א. הר-אבן, שיזם את המפגש מספר כי רמון התרגש למראה ספר התורה הזעיר ולמשמע סיפורו של יוסף והוא ביקש לכלול את הספר בין החפצים שיעלו עמו לחלל. במהלך הטיסה קיים רמון מסיבת עיתונאים מהחלל, בהשתתפות ראש הממשלה דאז אריאל שרון ובכירים רבים, ובהם פרופ' יובל נאמן. במהלך מסיבת העיתונאים הקדיש דקות אחדות לספר התורה, ששלף מתוך שקית איטום שבו נשמרה עד אז, וסיפר בקצרה את סיפורו של ספר התורה ושל פרופ' יוסף, כנער בשואה שהיום עומד בראש הפרויקט המדעי החשוב וכיצד הדבר מראה על חוזקו של יהויכין ועל חוסנו של העם, ספר התורה לא נמצא בין הריסות הקולומביה, ככל הנראה הוא נשרף באטמוספירה.
עד יום מותו המשיך פרופ' יוסף לפרסם מאמרים בעיתונות המדעית, שברבים מהם ניתח ביחד עם תלמידיו ועם עמיתיו לניסוי ממצאים ששודרו מהקולומביה במהלך הטיסה. הוא היה גם זה שהתעקש על שידור נתונים רבים ככל האפשר למרות מגבלות רוחב הפס לצורכי גיבוי ולמקרה שתתרחש תקלה טכנית שתמנע את שיחזור הנתונים ממחשבי החללית, ובסופו של דבר, הציל בכך את הניסוי.
יוסף נפטר ב-1 באוקטובר 2008 לאחר מחלה קשה ממנה סבל בחצי השנה האחרונה לחייו.
לקריאה נוספת

תמי ליימן-וילציג בתרגום לעברית של מירה מאיר (איורים: וולף בולבה), לקיים הבטחה : מסעו של ספר תורה, ספריית פועלים, בני ברק תשס"ד - ספר מנוקד לילדים על מסעו של אלוף-משנה אילן רמון לחלל עם ספר התורה הזעיר שהבריח הרב דסברג לברגן-בלזן והעניק ליוסף יהויכין שקרא בו בחגיגת בר המצווה שלו במחנה.
הערות שוליים

↑  העלאות ומינויים באוניברסיטת ת"א, דבר, 17 בספטמבר 1970
↑  אברהם פלג, מדענים ישראליים משתתפים בתכנית החלל האמריקנית החדשה, מעריב, 6 באוגוסט 1972
↑  אברהם פלג, הפרפר המגלה אוצרות הארץ, מעריב, 18 באוגוסט 1972
↑  ארנון מגן, קוהוטק - הצגת חינם בשמים, דבר, 10 בדצמבר 1973
↑  אברהם פלג, מדענים ישראליים מרגיעים: הסכנה מנפילת החללית סקאילב מזערית, מעריב, 10 ביולי 1979
↑  מדען ישראלי, מעריב, 28 בינואר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450892405171  ISNI: 0000 0004 5828 8641  LCCN: nb2016004642  VIAF: 213698956   WorldCat (עם VIAF): 213698956
יהונדב פרלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 64 בערך) קבוצת יבנה
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  משורר, מורה ואיש תיאטרון
 
יהונדב פרלמן (נולד ב-1960 בקבוצת יבנה) הוא משורר, מורה ואיש תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

פרלמן הוא בוגר לימודי משחק בבית צבי משנת 1986. בשנת 2004 סיים לימודי תואר ראשון בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה, ובשנת 2007 סיים בהצטיינות תואר שני בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, במגמה העיונית. בהמשך, שיחק בכעשרים הצגות בתיאטרון המקצועי. ב-1989 שיחק בסרט "יוסל'ה, איך זה קרה?" בבימויו של טל רון.
לימד בתיכון לאמנויות בירושלים, הקים וריכז את מגמת התיאטרון בגימנסיה רחביה בירושלים והחל משנת 2001, היה רכז מגמת התיאטרון בבית הספר השש-שנתי לאמנויות "רעות" (בעת שנשא את השם "תיכון ויצו חיפה"), לימד שם "תאוריות בתיאטרון" ו"סדנת בימוי" והנחה הפקות גמר לבגרות.
פרסם שירה בעיתונים מעריב, ידיעות אחרונות, על המשמר ודבר ובכתבי העת "עכשיו", "דימוי", "משיב הרוח", "עמודים" ו"מטען". בשנת 1995 היה ממייסדי כתב העת "עמדה".
היה חבר בוועדה האמנותית של פסטיבל הצגות הילדים בחיפה.
ניהל את פסטיבל נווה יוסף לתיאטרון קהילתי.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, פרלמן מלמד ספרות, קולנוע ותיאטרון באקדמית גורדון ומנחה קורסים בנושא תיאטרון באוניברסיטה הפתוחה. לימד גם בחוג ללימודי תיאטרון במכללה האקדמית גליל מערבי.
פרסם ארבעה ספרי שירה וספר ילדים אחד. על ספריו, זכה פעמיים בפרס קרן תרבות חיפה.
נשוי ואב לשלושה. מתגורר בחיפה.
ספריו

"אלישבע כובשת את שער ברנדנבורג" - ספר שירה, הוצאת "עמדה", 1996
"טנגו עם זקף קטן" - ספר שירה, הוצאת "סצנה / עמדה", 1999
"ריקוד השמיניות" - ספר ילדים, הוצאת הקיבוץ המאוחד – ספרית פועלים, 2004
"על פי הדיבור" - ספר שירה, הוצאת "כרמל / עמדה", 2007
"חדר הכתיבה" - ספר שירה, הוצאת "עמדה", 2013
לקריאה נוספת

שי חורב, יהונדב פרלמן, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 298–299, 2018.
הערות שוליים

1 2  צוות ההוראה במגמה לתיאטרון, באתר בית הספר השש-שנתי לאמנויות "רעות" (בשלב זה, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is")
↑  פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים 2014, באתר "HaifaHaifa.co.il"
↑  index, theatre.haifa.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309559805171  ISNI: 0000 0000 6696 9747  LCCN: n98082793  MusicBrainz: 8e2fc2c4-cfa5-47dc-9370-e17ad6ee18db  VIAF: 73173774   WorldCat (עם VIAF): 73173774
יונקים לאומיים בארצות הברית

יונקים לאומיים מצוינים בסמלי מרבית מדינות ארצות הברית, אך לא בכולם. במקרים רבים מדובר במונח לא רשמי, בניגוד לציפורים לאומיות למשל. באופן כללי יונקים אלה נפוצים במדינה ומהווים סמל סטטוס עבורה. הם נבחרו בשנה בה הצביעו על אימוצם, בדרך כלל לאחר בחירתם של ציפורים לאומיות וסמלים לאומיים נוספים.
בחלק מהמדינות ישנם מספר קטגוריות ליונקים כשקטגוריה אחת היא ל"יונקי יבשה" ואחרת ל"יונקים ימיים". כמה מדינות מוסיפות יונק שני לכל קטגוריה, בנוסף על יונק מהקטגוריה השנייה. במישיגן ישנה גם קטגוריה ל"יונק ציד לאומי".
אייל פרדי לבן-זנב הוא היונק הלאומי של הכי הרבה מדינות - 11 בסך הכל.
ראו גם

החי בארצות הברית
זוחלים לאומיים בארצות הברית
דינוזאורים לאומיים בארצות הברית
ציפורים לאומיות בארצות הברית
הערות שוליים

↑  ייתכן שהוא מין נפרד
יונקרס

ערך זה עוסק בחברה גרמנית לייצור כלי טיס. אם התכוונתם לעיר במדינת ניו יורק, ארצות הברית, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  הוגו יונקרס
 תקופת הפעילות:  1895–1969 (כ־74 שנים)
 מיקום המטה:  דסאו, גרמניה
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית
 מוצרים עיקריים:  מטוסים, מנועי מטוסים
  
 www.junkers.de
יוּנקֶרְס (בגרמנית: Junkers Flugzeug und Motorenwerke - "יונקרס מפעל למטוסים ומנועים") הייתה חברה גרמנית גדולה מאוד לייצור כלי טיס. במשך מעל חמישים שנות פעילות בדסאו, ייצרה החברה כמה מהמטוסים הידועים והחדשניים ביותר, בהם מטוס התובלה והנוסעים העיקרי של שנות ה-30 וה-40, יונקרס Ju 52.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1895 על ידי הוגו יונקרס כחברה לייצור דודי חימום ורדיאטורים. ב-1913 פתח יונקרס מפעל לייצור מנועים במגדבורג.
ב-1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, החל יונקרס לפתח את היונקרס j-1, מטוס חד כנפי וחד מנועי, אך פיתוחו נפסק בגלל שהיה כבד ובעל תמרון גרוע. במקומו פיתחה החברה את היונקרס j-4, שהיה המטוס עשוי המתכת הראשון שיצא בייצור המוני (החל מ-1917) - נבנו ממנו 227 יחידות ששימשו את צבא גרמניה כמטוסי תצפית ותקיפה. באוקטובר 1917, בלחצן של רשויות התעופה הגרמניות, התאחדה חטיבת המטוסים של יונקרס עם פוקר ומטה החברה המשותפת נקבע בדסאו.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם הראשונה

לאחר שהמלחמה הסתיימה, ב-1919 התפרקה החברה המשותפת כשמפעלי פוקר עברו להולנד. באותה שנה בנתה החברה את מטוס הנוסעים הראשון בעולם שיוצר כולו ממתכת, היונקרס F-13. מאחר שחוזה ורסאי אסר בשלב הראשון על בניית מטוסים בגרמניה, וגם לאחר שהוחל ב-1922 עדיין כלל מגבלות על הייצור, כמו יצרניות מטוסים גרמניות אחרות, ייצרה החברה את המטוסים מחוץ לגרמניה באמצעות סניפים או בשיתופי פעולה. לצורך כך ייסדו מפעלי המטוסים של יונקרס בשנת 1922 סניף בפילי (פרבר של מוסקבה), ובשנת 1924 סניף בשוודיה. למרות שההסכם עם רוסיה הסובייטית נחתם לשלושים שנה, סיימה אותו ברית המועצות לאחר ארבע שנים בלבד. כתוצאה מכך, סיים יונקרס את שיתוף הפעולה הזה בהפסד של 10 מיליון רייכסמארק.
לקראת אמצע שנות ה-20 הקימה יונקרס את חברת התעופה Junkers Luftverkehr AG שפעל גם במזרח התיכון ובדרום אמריקה. בסביבות 1925, 40% מרשת התעבורה האווירית העולמית נעשתה במטוסי יונקרס, שנחשבו מהימנים ביותר.
אך עסקי התעופה לא היו כלכליים בגלל המספר המועט של מושבי הנוסעים (ארבעה ב-F 13, למשל), וחברת התעופה הפכה להיות תלויה יותר ויותר בסבסוד ממשלתי. לאחר כישלון העסקה עם ברית המועצות, דרש הרייך הגרמני את מניות החברה בתמורה לכיסוי חובותיה.
בינתיים, המשיכה יונקרס לפתח מטוסים חדשים. ב-1925 יצא היונקרס G-23, מטוס תלת מנועי ובו 10 מקומות ישיבה, וב-1929 נבנה היונקרס G-38 בעל ארבעת המנועים, שלאחר שדרוגו הטיס אף 30 נוסעים, אולם רק שני מטוסים מדגם זה נבנו. אולם המטוס המצליח ביותר של החברה היה היונקרס Ju 52 שטס לראשונה באוקטובר 1930. עם השנים יוצרו מדגם זה 4,845 יחידות, והשימוש בו נמשך עד אמצע שנות ה-80.
במהלך המשבר הכלכלי העולמי (1929), נקלעו בתחילת שנות ה-30 מפעלי היונקרס לקשיים, שהגיעו לשיא בחדלות פירעון ב-1932.
לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, נאלץ הוגו יונקרס להעביר את הפטנטים שעדיין היו לו ולמסור 51% ממניות החברה שלו למשרד התעופה של הרייך ללא פיצוי. במקביל, נאסר על יונקרס להיכנס למפעליו. למנכ"ל החדש מונה היינריך קופנברג, והחטיבות השונות של החברה אוחדו והורחבו לאחת מקבוצות החימוש הגדולות ברייך הגרמני.
היסטוריה > תחת המשטר הנאצי

במהלך מלחמת העולם השנייה, ייצרה החברה כמה ממטוסי הלופטוואפה המוצלחים ביותר, בהם Ju 87, שהיה למטוס המוכר ביותר של החברה, וה-Ju-88, מפציץ דו מנועי ורב משימתי. כן ייצרה מנועי סילון ומנועי בוכנה למטוסים.
החברה נקנתה ומוזגה סופית לתוך "מסרשמיט־בולקוב־בלום" בשנת 1969 ובכך חדלה להתקיים.
הערות שוליים

↑  גרמניה-א"י דרך האויר, דבר, 12 בדצמבר 1927
↑  קו אוירי בין בגדאד ואנגורה, דואר היום, 3 בספטמבר 1930
↑  חברת יונקרס במצב כספי קשה, דואר היום, 25 במרץ 1932
↑  סיכומים למערכות האויר, הצופה, 4 בנובמבר 1940
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 90509-4  LCCN: no95028627  NARA: 10665182  NKC: ko20211128724  VIAF: 295711404   WorldCat (עם VIAF): 295711404 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יונקרס Ju 87 "שטוּקה" מתוצרת החברה
יהויקים פאפוריש

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1906
 פטירה:  19 בינואר 1992 (בגיל 85)
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום מגורים:  ישראל
 תרומות עיקריות
 עריכת אטלסים וספרי לימוד
יהויקים פאפוריש (16 במאי 1906 - 19 בינואר 1992) היה גאוגרף ואיש חינוך ישראלי, מסגל "תיכון חדש" בתל אביב. נודע בזכות תרומתו הגדולה לחינוך והוראת הגאוגרפיה, בעיקר בעשרות ספרי הלימוד על חבלים שונים בעולם, שחיבר במשך שנים ארוכות החל משנות ה-40.
תולדות חייו

פאפוריש נולד בגליציה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית) למשפחה חילונית-ציונית, והיו לו עוד שלוש אחיות. בגיל בית הספר היסודי עבר לבירת האימפריה וינה, ושם למד בבית ספר כללי, ובראשית מלחמת העולם הראשונה נכנס ללמוד בגימנסיה כללית, שבה היה דגש על לימודים קלאסיים, כולל יוונית ולטינית. בשנת 1924 סיים את לימודיו בתיכון.
במקביל לחינוך הכללי, אביו דאג לחינוך הציוני, ושכר עבורו מורה פרטי ללימוד עברית ותנ"ך, החל מגיל בר המצווה. באותה העת נכנס לתנועת "השומר הצעיר בווינה", בה הרבה לטייל בהרי האלפים ובאזורי יערות אחרים באוסטריה. אהבתו לטיולים הייתה גדולה, ועד גיל 18 כבר טייל ברוב רובה של מערב אירופה ודרומה. כניסתו ללימודים באוניברסיטת וינה, ללימוד גאוגרפיה והיסטוריה, הייתה פועל יוצא של אהבתו לטיולים ולנוף. מאחר שתכנן לעלות לארץ ישראל, הוא למד במקביל גם חינוך, כי התכוון לעסוק בארץ בהוראה. בלימודיו אלה המשיך עד סיומו של התואר השלישי. בשנת 1929, סיים את עבודת הדוקטורט שלו, שהייתה בנושא "הגאוגרפיה הרגיונלית של אגן וינה". בגישה מחקרית זו, גאוגרפיה רגיונלית (גאוגרפיה חבלית) דגל עד סוף ימיו.
בהיותו באוניברסיטה הצטרף לאגודת ספורט "הכח וינה", והיה פעיל בתנועת "החלוץ", ופעיל בתנועה הציונית ואף השתתף בקונגרסים הציוניים של סוף שנות העשרים. בהם נפגש עם אישים מרכזיים כמו משה שרת וישראל גלילי שדחפו אותו לעליה לארץ ישראל. ואמנם, מששמע על הטבח ביהודי חברון בשנת 1929 החליט לעלות לארץ ישראל, ובאוקטובר אותה שנה הגיע ליפו.
הדבר הראשון שקנה בארץ ישראל היה ספרו של אברהם יעקב ברור "הארץ", שהופיע באותם ימים. ספר זה השלים את ידיעותיו בגאוגרפיה של הארץ, אותן רכש עוד בהיותו בווינה, מתוך הכרות עם העבודות המדעיות שנעשו בארץ, כגון הסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF). כדי לשפר את הכרת הארץ, ואת ידיעותיו באנגלית ויהדות, בשנת 1930 הגיע לאוניברסיטה העברית בירושלים ועבד כעוזר אצל יהודה ליאו פיקרד. לאחר כשנתיים קיבל משרת הוראה בבית הספר בכפר מאיר שפיה, כמחנך וכמורה למקצועות כלליים. שם הכיר את נתן שלם, והמשיך לטייל איתו עוד שנים רבות בארץ וברחבי המזרח התיכון.
באמצע שנות ה-30 יצא פאפוריש לסיור בברית המועצות בדרכו להשתלמות בלונדון אצל ד' סטאמפ (Stamp) בתחומים של גאוגרפיה חבלית (רגיונלית) וגאוגרפיה כלכלית. עם חזרתו לארץ, בסוף שנות ה-30, הקים יחד עם מורים נוספים את בית הספר תיכון חדש בתל אביב, בו ניסו ליישם רעיונות חדשים בחינוך.
לצד פעילויות ההוראה, בזמן מלחמת העולם השנייה, ניהל פינה קבועה ברדיו בנושא הגאוגרפיה של המזרח התיכון, וכאשר פרצה מלחמת השחרור הוא גויס לארגון "ההגנה", ושירת בחיל המודיעין. במקביל גם שימש גם כפרשן ברדיו בנושא הקרבות בארץ והקשרם הגאוגרפי.
בשנת 1956 ו-1955 יצא לשנת שבתון בארצות הברית, שבמהלכה אסף חומר לכתיבת ספרו המונומנטלי על הגאוגרפיה הרגיונלית של ארץ זו. במשך השנים השתתף בקונגרסים גאוגרפים בישראל ומחוצה לה, ובמקביל סייר ברחבי העולם באזורים נידחים באותם ימים כמו מרכז אפריקה, מרכז אסיה ועוד.
פאפוריש כיהן כמנהל השלישי של "תיכון חדש" בין השנים 1972-1964 עד צאתו לגמלאות.
דרכי הוראתו

תפיסתו הגאוגרפית של פאפוריש ניזונה מהרקע האקדמי שבו צמח - "וינה של ראשית המאה". הוא היה חניך האסכולה הדטרמניסטית בגאוגרפיה, וראה בגאוגרף כאיש מדע שצריך ללמוד את "מאבקו של האדם באיתני הטבע". מאחר שנוכח לדעת, כי פרט לספרו של ברוור אין שום ספר רציני בגאוגרפיה למערכת החינוך, החליט לכתוב את ספרו על ה"גאוגרפיה של ארץ ישראל", שיצא בהוצאת צ'צ'יק בשנת 1943. בעשרות ספרי הלימוד שחיבר לאחר מכן, הביא את השקפת העולם הנזכרת, אך הבין כי אין אפשרות להקיף את כלל התופעות באזור מסוים, כפי שדרשה הגישה הרגיונלית ובחר בהדגמה של תופעות ולא בסקירה של כל התופעות.
פאפוריש יצר סכמה קבועה של ספרי הלימוד שלו, מאחר שהם נכתבו כספרי לימוד בגישה רגיונלית, הוא העדיף לקיים בהם מנגנון ברור של נושאים קבועים. כחניך האסכולה הגרמנית, הוא דגל "בעליונות המפה" ככלי של גאוגרף, ולכן הדגיש את מיומנות השליטה באטלס ובמפות, כאמצעי חשוב ללימוד גאוגרפי. עד אמצע שנות ה-50 כתב בעיקר ספרי לימוד לבתי ספר התיכוניים: גאוגרפיה של ארץ ישראל, גאוגרפיה כלכלית, גאוגרפיה של המזרח התיכון ועוד. באמצע שנות החמישים החל לכתוב ספרים גם לבתי ספר היסודיים - סידרה שהיוזמה אליה באה מצד הסתדרות המורים. חיבר כעשרים ספרי לימוד, שחלקם הופיעו במהדורות רבות במשך כשלושים שנה.
פרט לספרי הלימוד כתב עשרות מאמרים בתחומי הוראתה הגאוגרפיה בביטאונים שונים, וכן הוציא שתי מונוגרפיות גדולות: האחת על מצרים והשנייה על ארצות הברית ובשנות ה-60 פרסם גם ספר כללי על מתודיקה של גאוגרפיה.
מספריו

ארצות הברית - ברית המועצות: גאוגרפיה רגיונלית לבתי ספר תיכוניים, (הוצאת יבנה - 1960)
ארצות-הברית - גאוגרפיה פיזית, כלכלית וישובית, (הוצאת יבנה - 1959)
בעיות ודרכים בהוראת הגאוגרפיה, (הוצאת אורים - 1953)
גאוגרפיה של ארץ-ישראל (גאוגרפיה פיזית, כלכלית, ישובית), (ספר לימוד - הוצאת צ'צ'יק)
גאוגרפיה של המזרח התיכון
המזרח התיכון ומדינותיו : גאוגרפיה של האזור ומדינותיו
המזרח התיכון, גאוגרפיה של האזור והמדינות
תת-יבשה הודו, גאוגרפיה כללית ורגיונלית, (הוצאת צ'צ'יק - 1961)
חצי האי סיני והימים והמפרצים המקיפים אותו, (הוצאת צ'צ'יק - 1957)
הערות שוליים

↑  מנהלי תיכון חדש, באתר בית ספר תיכון חדש על שם יצחק רבין תל אביב, ‏2013-10-12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298547405171  ISNI: 0000 0000 6696 0785  LCCN: n85142660  VIAF: 28507574   WorldCat (עם VIAF): 28507574
יחסי גואטמלה–צ'ילה

| יחסי גואטמלה–צ'ילה |
| --- | --- |
גואטמלה: צ'ילה


גואטמלה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
108,889: 756,102
אוכלוסייה
18,476,916: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
102,050: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,523: 16,956
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי גואטמלה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גואטמלה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה

צ'ילה וגואטמלה חולקים קשרים היסטוריים מאחר ששתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית, בתור הקפיטניה חנרל של צ'ילה והקפיטניה חנרל של גואטמלה, בהתאמה. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות לאחר קבלת העצמאות החלו שנת 1830, כאשר ממשלת צ'ילה מינתה את חואקין קמפינו כנציגה לממשלות מקסיקו וגואטמלה. הדיפלומט הראשון של גואטמלה בצ'ילה היה ניקולאס דה איריסרי. נראה כי במהלך מלחמת האוקיינוס השקט הודיעה ממשלת גואטמלה למשרד החוץ הצ'יליאני על "נייטרליות מוחלטת" בנוגע לסכסוך, בתגובה למידע הכלול במסמכים רשמיים שנמצאו על ידי צבא צ'ילה שכבש את לימה, שפגעה בנייטרליות גואטמלה.
ההסכמים הראשונים שנרשמו בין שתי המדינות הם האמנה להפעלת מקצועות חופשיים (1907), האמנה ביחס להחלפת תכתובות רשמיות לחילופי דמי חילופי פרסומים רשמיים, מדעיים, ספרותיים ותעשייתיים (1909) והאמנה על דואר דיפלומטי שאומצה בשנת 1937. השגריר הצ'יליאני הראשון שהגיש רשמית את אמנתו בגואטמלה, היה אלברטו סראנו פיה, ב-21 ביוני 1943 לפני הנשיא חורחה אוביקו קסטניידה. ב-10 ביולי אותה שנה הופיע שגריר גואטמלה הראשון בצ'ילה, וירחיליו רודריגס, בפני ממשלת צ'ילה. במהלך עימות מקסיקו-גואטמלה (אנ') (בשנים 1958–1959), גואטמלה ביקשה מצ'ילה לייצג את האינטרסים שלה במקסיקו, עד לחידוש היחסים בין שתי המדינות.
מאז שנות ה-80 שתי המדינות חתמו על הסכמי סחר, תרבות, דיפלומטיה וסביבה. בשנת 1997 נחתם הסכם ליצירת ועדה דו-לאומית לשיתוף פעולה דו-צדדי, שבעקבותיה באו הסכמים בנושא קידום והגנה הדדית על השקעות, הגנה לאומית, תיירות, כרייה ותובלה אווירית. בשנת 1998 החלו שיחות בין צ'ילה למדינות מרכז אמריקה לניהול משא ומתן על הסכם סחר חופשי (FTA), אשר לאחר חמישה סבבי משא ומתן נחתם ב-18 באוקטובר 1999 בגואטמלה סיטי. בשנת 2007 נחתם פרוטוקול נוסף בין צ'ילה לגואטמלה ל-FTA, שנכנס לתוקפו במלואו ב-23 במרץ 2010.
בשנים האחרונות פותחו יוזמות שיתוף הפעולה העיקריות בין שתי המדינות בתחומי חיזוק ומודרניזציה מוסדיים, מדע, טכנולוגיה וחדשנות, ביטחון הציבור וצדק והכשרת משאבי אנוש. בשנת 2018 הציעה צ'ילה תמיכה בגואטמלה בתכנון רשת ניטור הר געש המופעלת על ידי שירות הגאולוגיה והכרייה הלאומי של צ'ילה.
ביקורים רשמיים

ב-30 בינואר 2015 ביקרה נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ביקור ממלכתי בגואטמלה, שם התקבלה על ידי הנשיא אוטו פרס מולינה.
יחסי סחר

המגעים המסחריים הראשונים בין שתי המדינות מתוארכים לשנת 1899, כאשר ספינת הקיטור הראשונה תחת דגל צ'ילה הגיעה לגואטמלה. באותה שנה, גואטמלה החלה לייצא קפה לצ'ילה. כיום, היחסים הכלכליים והמסחריים בין שתי המדינות מעוגנים על ידי הסכם הסחר החופשי שנחתם בין צ'ילה ומרכז אמריקה, ועל ידי הפרוטוקול הדו-צדדי בין צ'ילה וגואטמלה של אזור סחר חופשי האמור, שנכנס לתוקף ב-23 במרץ 2010. המוצרים העיקריים שמייבאת גואטמלה מצ'ילה הם נייר, מזון מעובד, פירות, עץ, כימיקלים, שקיות, יינות ותרופות, ואילו גואטמלה מייצאת בעיקר סוכר קנים, גומי טבעי ומוצרי מזון לבעלי חיים. בשנת 2013 גואטמלה ייצגה 0.2% מהסחר בצ'ילה, עם סך של 238 מיליון דולר. לאחר חתימת הסכם הסחר החופשי, היצוא של גואטמלה לשוק הצ'יליאני גדל בכמעט 18%, בהתחשב בתקופה 2010–2013.
נציגויות דיפלומטיות

גואטמלה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
צ'ילה מחזיקה בגואטמלה שגרירות בגואטמלה סיטי.
יחזקאל סגל

ערך זה עוסק ברבה של אונסדורף. אם התכוונתם ל"הנודע ביהודה", ראו .
הרב יחזקאל סג"ל (תקכ"ד, 1764 - ל' בניסן תקצ"ח, 1838) היה רב הונגרי. כיהן כרבן של אונסדורף וטרנטשין. מחבר הספר "תורת יחזקאל".
ביוגרפיה

נולד בליפטא-סנט-מיקלוש (כיום בסלובקיה) לרבי יוסף, צאצא לשל"ה. בבחרותו למד אצל רבי שמואל קעלין, ה"מחצית השקל" בבוסקוביצה שבמוראביה. באותה תקופה התיידד ולמד עם ה"חתם סופר" שבא לבוסקוביץ' יחד עם רבו רבי נתן אדלר שהתקבל לרב העיר. בנוסף למד עם הרב חיים דייטשמן (לימים אב בית דין קעלין) ועם הרב סיני סימאנדל ("ר' סיני למדן", לימים ראב"ד מיקלוש).
נישא לשיינדל, בת הרב יצחק פריד-חיות, ראש הקהל באונסדורף וצאצא של רבי יצחק חיות. לאחר נישואיו עסק במסחר, אך לא הצליח. בשנת תקע"ח, לאחר שנפטר הרב יקותיאל זאב (ר' זלמן וואלף) רב העיר ומחוז ציפסן ומחבר "עמק המלך", מונה לממלא מקומו כרב והחל לכהן גם כראש ישיבה. בני העיר התמסרו לפרנסו ואת ישיבתו.
בשנת תקפ"ד נקרא לכהן ברבנות טרנטשין על מקום גיסו ר' אהרן סג"ל שפיץ שעבר לכהן בהאליטש. לאחר תקופה קצרה סבל מרעדה, והוא שלח את בנו ר' יוסף שמואל שיקבל היתר הוראה מהחתם סופר. בנו החל לכהן כדומ"צ ובהמשך כראב"ד. בשנת תקצ"ח נפטר ממחלה ממושכת.
הספידוהו ידידו החתם סופר ואחיינו הרב אברהם שאג. החתם סופר התבטא עליו שהוא ראוי לשבת בסנהדרין. הוא השאיר חיבורים רבים, אך רובם נשרפו בשריפה שפרצה באונסדורף. הרב אברהם זינגר רבה של ווארפלאטא (נכדו של בנו ר' יוסף שמואל) הדפיס את הספר "תורת יחזקאל" על הש"ס והשולחן ערוך.
בין תלמידיו ר' מאיר פערלס לימים רבה של קרולי, רבי דב בער וישניץ מטרנטשין ורבי נתן צבי בלומגרונד רבה של בלשוב (בנו של רבי דב בער וחתנו של חתנו ר' מרדכי שפיץ).
אחיו היה הרב אברהם, רבה של רסנביץ.
לקריאה נוספת

עלים לתרופה, גיליון תתק"י, ב' באייר תשע"ד.
הערות שוליים

↑  על פי מצבתו שהתגלתה בבית הקברות בטרנטשין על ידי ארגון "אבותינו".
↑  ראו עליו דרשות חתם סופר ח"ב דף שע"ח עמוד א'.
↑  ראו תורת משה פרשת ויחי, דרוש לח' טבת תקצ"ט.
↑  מליצי אש בערכו
יוסף ענבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 במאי 1913 האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  19 בדצמבר 1989 (בגיל 76) גבעת חיים איחוד, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1932
 מקצוע:  כדורגלן עסקן ספורט
 
יוסף "יושו" ענבר (בורשטיין) (17 במאי 1913, י' באייר תרע"ג – 19 בדצמבר 1989, כ"א בכסלו תש"ן) היה יו"ר הוועד האולימפי בישראל, יו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל (1961–1963), מזכ"ל "הפועל" (1962–1976), יו"ר חברת ספורטוטו, גזבר איגוד הכדורסל בישראל (1980–1982), יו"ר איגוד הכדורסל (1982–1986), גזבר הוועד האולימפי בישראל (1980–1989) ויו"ר "ספורטוטו".
הישגו הבולט הוא ביטול הסכם ה"פיפטי פיפטי" בכל מוסדות הספורט, שהיה הסדר של פשרה שהיה נהוג בין "מכבי" ל"הפועל".
קורות חיים

ענבר נולד וגדל באוסטריה בשם יוסף בורשטיין למשפחה דתית בת שבעה ילדים, בנם של רבקה ושמואל בורשטיין. בהיותו בן שנה עברה משפחתו לגראץ. הוא התחיל לשחק כדורגל בגיל עשר בקבוצת "הכח גראץ" ובשנים 1929–1932 שיחק בתפקיד שוער הקבוצה. הוא שימש בתפקיד ראש קן השומר הצעיר בגראץ ובוגר האקדמיה למסחר בשנים 1930–1932. בשנת 1932 הוא עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ ג' שתוך שנה עלה לקרקע בגבעת חיים. בשנים 1932–1934 שיחק כשוער כדורגל בהפועל חיפה ונבחרת "הפועל" והשתתף למסע לאירופה.
ענבר ייסד וניהל בשנים 1937–1952 את "קואופרטיב עמק חפר", המשותף לכל קיבוצי עמק חפר. בשנת 1940 הוא נבחר למזכירות מרכז הפועל וכיהן בה 50 שנה עד לפטירתו. הוא נישא לשרה ובשנת 1943 נולד בנם הבכור, עמרי. יומיים לפני השבת השחורה נולד בנו יאיר, שאותו הוא ראה לראשונה כעבור חמישה שבועות, רק לאחר ששוחרר מהמעצר בלטרון.
בשנים 1952–1955 שימש בתפקיד מזכיר קיבוץ בגבעת חיים (איחוד). בשנים 1956–1962 הוא ניהל את משרד "תחבורה", שהיה תאגיד הגג של הקואופרטיבים להובלת משאות בישראל.
בשנת 1961 נבחר לתפקיד יו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל וכיהן עד שנת 1963. בשנים 1962–1976 שימש בתפקיד מזכ"ל "הפועל", יו"ר הוועד האולימפי בישראל ויו"ר "ספורטוטו".
ענבר היה יו"ר ראש המשלחות הישראליות למשחקי אסיה בשנים 1966, 1970 ו-1974. לאחר הרחקתה של ישראל מהוועד האולימפי של אסיה, הצליח ענבר לצרף את ישראל להתאחדויות הספורט של אירופה וכך נתקבלה ישראל לפיפ"א, פיב"א ולכל יתר התאחדויות הספורט באירופה.
ענבר עמד בראשן של ארבע משלחות ישראליות למשחקים האולימפיים (טוקיו 1964, מקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976).
בשנים 1980–1989 שימש כגזבר הוועד האולימפי בישראל, גזבר איגוד הכדורסל בישראל (1980–1982) ויו"ר איגוד הכדורסל (1982–1986).
משפחה

בניו של ענבר, עמרי (נולד בשנת 1943), יאיר (נולד בשנת 1946), שנפל במלחמת יום הכיפורים וגדי (נולד בשנת 1949) מחזאי, במאי ורעיונאי. נקבר בבית הקברות בקיבוצו.
הערות שוליים

↑  ראשי הפועל לדורותיהם, באתר "הפועל" – התאגדות לתרבות גופנית
↑  בשנות החמישים נחתם הסכם בין ראשי "מכבי" ו"הפועל" על שיתוף "הפועל" במוסדות לפי עקרון פיפטי-פיפטי. הסדר הפיפטי פיפטי היה סוג של פשרה ונבע מכך, שכל מוסדות הספורט בארץ הוקמו על ידי "מכבי" ונוהלו במשך שנים רבות על ידי "מכבי".
↑  הפועל החליט לפעול לפירוק "הפיפטי פיפטי", מעריב, 4 בפברואר 1963
↑  משלחת ישראל טוקיו 1964, באתר one
↑  משלחת ישראל מקסיקו סיטי 1968, באתר one
↑  משלחת ישראל מינכן 1972, באתר one
↑  משלחת ישראל מונטריאול 1976, באתר one
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297089305171  GND: 1287223672  ISNI: 0000 0000 7133 2441  VIAF: 100883310   WorldCat (עם VIAF): 100883310
יחזקאל סקוורר

| --- | --- |
סקוורר במדי הפועל תל אביב
סקוורר במדי הפועל תל אביב
 לידה:  24 בפברואר 1989 (בן 35) ארגנטינה באיה בלנקה, ארגנטינה
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.80
 מספר:  13
 קבוצות כשחקן
 2007–2012   2012–2013   2013–2014   2014–2015  2015–2016  2016–2019   2019–2020:  מ.כ. הבקעה   הפועל אילת   הפועל חולון   הפועל תל אביב   עירוני נס ציונה   הפועל גלבוע גליל   הפועל עפולה
 הישגים כשחקן
 תגלית העונה בליגת העל (2012)
יחזקאל (אסקיאל) סקוורר (בספרדית: Ezequiel Skverer; נולד ב-24 בפברואר 1989 בבאיה בלנקה) הוא כדורסלן עבר ישראלי-ארגנטיני גובהו 1.80 מ',אשר שיחק בעמדת הגארד.