stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפה ריבועית
סיבוכיות

סיבוכיות הנפה הריבועית תלויה בגודל הבסיס  B. בסיס ראשוניים הכולל את כל הראשוניים עד  n יביא לכך שכל  Q(x) הוא חלק מעל  B, וכך תהיה הסיבוכיות למציאת  Q(x) מתאים  O(1) בלבד. אולם, גודלה של המטריצה במקרה כזה (כ- {\frac {n}{\log(n)}}) אינו מאפשר לנו ליהנות מהיעילות של השלב הראשון. מצד שני, בסיס ראשוניים קטן מאוד (למשל הראשוניים עד 1000) ייצר לנו מטריצה קטנה ונוחה לפתרון, ועל כך נשלם בסיכוי זעיר למצוא  Q(x) חלק מעל  B.
נסמן ב- \varphi (x,B) את מספר המספרים החלקים מעל  B בטווח  [1,x]. הסיכוי שמספר אקראי בתחום זה יהיה חלק מעל  B הוא  {\frac {\varphi (x,B)}{x}}, ולכן כדי למצוא מספר אחד מתאים אנחנו צריכים לעבור על  {\frac {x}{\varphi (x,B)}} מספרים אקראיים. חשוב להדגיש שהמספרים  Q(x) אינם אקראיים במובן הפורמלי, אך כל הניתוחים ההיוריסטיים של שיטות הפירוק נעשים בהנחה שהם אקראיים במידה מספקת. כיוון שאנחנו צריכים  |B|=k מספרים כאלו לבניית המטריצה (כדי להבטיח פתרון לא טריוויאלי), אנחנו צריכים לעבור על  k{\frac {x}{\varphi (x,B)}} מספרים. עלות הבדיקה שמועמד  Q(x) הוא חלק מעל  B היא ליניארית ב- B, ולכן העבודה הכוללת בייצור היא  k^{2}{\frac {x}{\varphi (x,B)}} פעולות (של ניסיון חילוק מספר בגודל  {\sqrt {n}} בראשוני קטן).
פומרנץ הראה שכדי לקבל את המינימום עבור הנוסחה הזו צריך שהאיבר הגדול ב- B, אותו סימנו  p_{k}, יהיה קרוב ל- \exp \left(0.5{\sqrt {\log(x)\log(\log(x))}}\,\right), והעבודה הנדרשת היא  \exp \left(2{\sqrt {\log(x)\log(\log(x))}}\,\right), כלומר כ-  p_{k}^{4}.
אבל מהו  x?

באלגוריתם הניפוי הריבועי אנחנו מייצרים  Q(x) מסדר גודל של  n^{0.5+\varepsilon } כאשר  \varepsilon  קטן מאוד (מכיוון שמספר המועמדים שנבדוק הוא חזקה קטנה של  n); כלומר  x=n^{0.5+\varepsilon }. לכן סדר הגודל של שלב הניפוי הוא  \exp \left(2{\sqrt {\log(x)\log(\log(x))}}\,\right).
לאחר שהנתונים נאספו במטריצה בגודל  k\times k, צריך למצוא פתרון לא טריוויאלי, בעלות של  O(k^{3}). למעשה החלק הזה של האלגוריתם הוא מהיר בהרבה, מכיוון שהמטריצה דלילה. בכל אופן מדובר בסיבוכיות זניחה ביחס לשלב איסוף המשוואות.
נפת שדה המספרים מול הנפה הריבועית

שיטה נוספת לפירוק מספר לגורמים היא נפת שדה המספרים (Number Field Sieving), זוהי שיטה מהירה יותר אסימפטוטית מהנפה הריבועית (Quadratic Sieve), אך מסובכת הרבה יותר.
שתי השיטות מחולקות לשני שלבים: שלב הניפוי ושלב מטריצה.
סדר הגודל של שלב הניפוי בנפת שדה המספרים הוא  \exp \left(c{\sqrt[{3}]{\log(n)\log(\log(n))^{2}}}\,\right), כאשר  c משתנה לפי סוג הניפוי המדויק בו משתמשים (ברוב המימושים  1.5\leq c\leq 2).
אסימפטוטית זהו סדר גודל קטן יותר משל הנפה הריבועית, אבל במספרים "קטנים" (עד 100 ספרות) עדיף להשתמש בנפה הריבועית בגלל המסובכות של נפת שדה המספרים.
ראו גם

TWINKLE – מכשיר אלקטרואופטי תאורטי, המממש את שיטת הנפה הריבועית לפירוק מהיר לגורמים.
עצם העוקץ

| --- | --- |

 שיוך:  posterior part of pelvis 
 מיקום אנטומי:  posterior part of pelvis 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (106) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  os coccygis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A02.2.06.001 
 TA2 (2019):  1092 
 FMA:  20229 
 קוד MeSH:  A02.835.232.834.229 
 מזהה MeSH:  D003050 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0009194 
 
עצם העוקץ במבט אחורי. 1.קרני העוקץ, 2-5.חוליות העוקץ הראשונה (למעלה) עד הרביעית (למטה)
עצם העוקץ (TA: Os coccygis; Coccyx), המוכרת גם כעצם הזנב, היא חלקו התחתון ביותר של עמוד השדרה של האדם. העצם מורכבת מכארבע חוליות ששלוש התחתונות מהן התאחו לעצם אחת והיא מופרקת בחלקה העליון עם עצם העצה דרך מפרק סחוסי בעל תנועה מעטה. עצם העוקץ היא שריד לזנב הקיים בחלק מבעלי חוליות ובעוברים אנושיים בשבועות הראשונים לקיומם.
בעצם העוקץ נאחזים מספר שרירים, ביניהם שריר העכוז הגדול ושרירי העוקץ. לאחרונים תפקיד בהפרשת צואה.
מבנה אנטומי

לרוב בנויה עצם העוקץ מארבע חוליות, לעיתים קיימות חמש חוליות או רק שלוש. בשלושת החלקים העליונים של העצם נמצאים שרידים לזיזים רוחביים ולזיזים מפרקיים, ולמבנה של גוף חוליה. החלק התחתון הוא פיסת עצם שאינה מזכירה בצורתה חוליה. בכל החלקים נעדרים מבנים אופייניים לחוליות כגון רגליות, לוחות וזיז קוצי.
חוליית העוקץ הראשונה (Vertebrae coccygeae I) היא הגדולה ביותר ולה מבנה הדומה לחוליית העצה התחתונה, לעיתים היא לא מתאחה עם יתר חלקי עצם העוקץ.
מבנה אנטומי > פני העצם

הפן הקדמי של העצם קעור ונושא שלושה חריצים רוחביים המסמנים את אזורי האיחוי של החוליות. העצם פחות קעורה בנשים מאשר בגברים שכן עצם העוקץ היא חלק מפתח האגן התחתון ועל הוולד לעבור דרכו בזמן לידה. בפן הקדמי נאחזים הרצועה הקדמית של העצה והעוקץ והשריר מרים פי הטבעת. הפן הקדמי תומך גם בחלק מהחלחולת.
הפן האחורי של העצם קמור וגם עליו חריצים רוחביים דומים לאלו שבפן הקדמי. לאורך שני צדדיו גבשושיות שהן שרידים לזיזים המפרקיים. הזוג העליון מהגבשושיות גדול במיוחד ומכונה קרני העוקץ (Cornu coccygeum). קרני העוקץ מופרקות עם קרני העצה בדרך המותירה מעבר לשורשי העצב התחתונים של העצה.
מבנה אנטומי > גבולות

לאורך הגבולות הצידיים של עצם העוקץ נמצאות בליטות קטנות, שרידי הזיזים הרוחביים של החוליות. הזוג העליון של הבליטות מכיל את הבליטות הגדולות מכולן, יתר הבליטות קטנות יותר ולעיתים חסרות. לאורך הגבולות נאחזים רצועת העצה והגבשוש, רצועת העצה והקוץ, שריר העוקץ לפני הרצועות ושריר העכוז הגדול מאחוריהן.
החלק התחתון של עצם העוקץ מכונה חוד העוקץ. צורתו מעוגלת ולפעמים חצויה. בחוד נאחז גיד השריר סוגר הטבעת החיצון.
כאבים באזור עצם העוקץ (coccygodynia)

אנשים הסובלים מכאבים באזור עצם העוקץ מהווים כאחוז מתוך אוכלוסיית הסובלים מהפרעות שריר-שלד. הכאב מקושר לעיתים קרובות עם טראומה, צניחת העצם, רכיבה אינטנסיבית על אופניים או לידה (אצל נשים). הסיבה לכאב יכולה להיות הגורמים המתוארים לעיל, אך קיימת גם תופעה של כאבים בעצם העוקץ שמקורם אינו מזוהה, שגורמת לקשיים טיפוליים אצל מומחים משדות מקצוע רבים.
הערות שוליים

↑  Fallon JF, Simandl BK. Evidence of a role for cell death in the disappearance of the embryonic human tail. The American journal of anatomy. 1978 May;152(1):111-29. PMID 677043
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4183078-7  TA98: A02.2.06.001
סלפאיס (סיפור קצר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ה. פ. לאבקרפט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  הקשת
 מקום הוצאה:  ארצות הברית
 תאריך הוצאה:  מאי 1922
סלפאיס (באנגלית: Celephaïs) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה. פ. לאבקרפט הנכתב בתחילת נובמבר 1920 ופורסם במאי 1922 בכתב העת "הקשת". זה הוא סיפורו של קורנס, מתבודד אומלל אשר אינו מבין את העולם והעולם אינו מבין אותו, המוצא נחמה בחלומותיו בהם הוא הולך לבקר את העיר הבדיונית הקרויה סלפאיס.
עלילה

מדי לילה רואה קורנס בחלומותיו את העיר הנפלאה של סלפאיס היושבת בתוך העמק הירוק שמעבר לו שטות מפרשיות מפוארות לעבר המקום שבו הים פוגש את השמיים. אך בכל בוקר הוא נאלץ לקום אל תוך חייו העגומים, כשהוא מתעורר בביתו שבלונדון. גלמוד וחסר כל לאחר שאיבד את משפחתו ורכושו, מסתובב קורנס בעיר הגדולה בחוסר מעש יום אחר יום.
בניסיון למצוא טעם לחייו הוא מתחיל לכתוב על מסעותיו הליליים, אך המעטים שמוכנים לקרוא על חלומותיו רק צוחקים עליו ולועגים לו. תחילה מחליט לשמור את כתביו לעצמו, אך משהוא מבחין שככל שנסיגתו מהמציאות המכוערת גדלה כך חלומותיו נהיים יפים יותר, מפסיק לכתוב בכלל.
הסיפור מתפתל לכדי תיאורים על מסעותיו המעורפלים של קורנס בארץ החלום, על כמיהה לבית ילדותו מכוסה הקיסוס שאבד בנבכי הזמן ועל צוקים זהובים הגולשים מטה לתוך הים הרגוע. אט-אט נפרשת משנתו של הגיבור, אשר טוען שכל היופי והקסם בעולם טמונים במחשבתם של ילדים, היכולים לחלום ולחשוב לעצמם קטעי מחשבות, ואילו אנשים מבוגרים כמוהו מסוגלים רק להסתכל אחורה ולהיזכר, וזה, הלכה למעשה, הוא רעל החיים.
כעבור חודשים רבים בהם חיפש את העיר המסתורית בחלומותיו נהיה קורנס חסר סבלנות מחייו היומיומיים ומההפסקות הארוכות שבין לילה ללילה, ובשל כך מתחיל להשתמש בסמים. הוא מספר כי סם החשיש העניק לו עזרה רבה, ופעם אחת אף שלחו לחלק בחלל שבו "צורות אינן קיימות" ולמעשה לא קיים דבר, פרט לגזים זוהרים הלומדים את סודות היקום ומספרים לו כי הגיע לחלק בחלל הנמצא מחוץ לדבר אותו הוא מכיר בשם "נצח".
לאחר שהוציא את כל כספו נאלץ קורנס לעזוב את עליית הגג בה הוא גר ולצאת אל הרחוב, נידון להתהלך ברחבי העיר ללא מטרה. לבסוף הוא חוצה גשר ומגיע למקום בו "מגיעה ההגשמה", כדבריו, בדמות תהלוכה של אבירים אשר באו מסלפאיס כדי לקחת אותו איתם.
הלכה למעשה, הסיפור מסתיים בתיאור קודר של גופתו של קורנס הנשטפת מהים אל עבר סלעי צוק עליו נמצאת טירה עתיקה, מה שמותיר את הקורא בנקודה בה אין לדעת האם לחלומותיו של קורנס הייתה אי פעם איזו אחיזה אמיתית והוא אכן הלך לסלפאיס עם תהלוכת האבירים, או שהיה זה מחזה שווא פרי דמיונו, והוא מת בים כאביון מרוד.
השראה

בדומה לסיפורים רבים של לאבקרפט, גם מקור השראתו של "סלפאיס" הוא בחלום, אותו תיעד לאבקרפט ביומנו כ"חלום בו עפתי מעל עיר".
קיים דמיון רב בין "סלפאיס" לסיפורו של הלורד דנסאני "הכתרתו של מר תומאס שאפ" בו הדמות הראשית שוקעת יותר ויותר בממלכה הדמיונית הקרויה "לארקר" עד שהיא מתחילה להזניח את עסקיה ואת חייה היומיומיים, ולבסוף נלקחת לבית משוגעים.
עולמו של ה. פ. לאבקרפט

בסיפור "משימת החלום של קאדאת' האבודה" נפגש הגיבור רנדולף קרטר עם קורנס, ומגלה כי "החולם הגדול" נתקף בגעגועים לבית ילדותו שבקורנוול, והפך חלקים נרחבים מסלפאיס למקומות בהם ביקר כילד. קורנס מייעץ לקרטר, הנמצא במשימה משלו בארץ החלומות, להיזהר במשאלותיו - ייתכן שיתגשמו. פרט זה מלמד כי קורנס אמנם מת במציאות שהרי גופתו נשטפה החוצה מהים, אך שכעת הוא חי בעיר החלום של סלפאיס.
הערות שוליים

↑  Cited in Joshi & Schultz, "Celephais", An H. P. Lovecraft Encyclopedia, p. 36.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 9d7ce166-b3ed-4517-8081-e35efba5463d
פיוס הרביעי

האפיפיור פיוס הרביעי (בלטינית: Pius IV‏; 1499 – 1565) כיהן כאפיפיור בשנים 1559 עד 1565.
ביוגרפיה

פיוס הרביעי נולד  ב-31 במרץ 1499, בעיר מילאנו שבאיטליה בשם ג'ובני אנג'לו מדיצ'י. רכש את השכלתו הדתית בעיר בולוניה, ובשנת 1549 מונה לתפקיד קרדינל. בשנת 1559 מונה לאפיפיור והחליף את האפיפיור שקדם לו, פאולוס הרביעי, שבזמנו הוטלו על היהודים הגבלות וגזרות קשות.
פיוס הרביעי אכף חלק מהחלטות קודמו והורה על ריכוזם של היהודים בגטאות בערי איטליה. עם זאת, בשנת 1562, מספר שנים לפני מותו, ביטל חלק מהגזירות שהוטלו על היהודים. לדוגמה, התיר ליהודים לשוב ולפתוח בנקים ב-16 מרכזים קטנים בנסיכות פארמה ופירנצה שבאיטליה. הזיכיון לפתיחת הבנקים חודש מדי שנה, עד מותו, אז חודשו הגזרות על היהודים בידי יורשו פיוס החמישי.
פיוס הרביעי ידוע כמי שהורה לכסות בצבע את המערומים בציורים שבקפלה הסיסטינית בוותיקן, מטעמי צניעות, תוך השחתתם. הציורים שוחזרו ושופצו לאחר מותו.
פול רמון

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1873 סאלין-לה-בן, צרפת 
 פטירה:  24 באפריל 1963 (בגיל 89) ניס, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  כומר קתולי, בישוף קתולי, לוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (2 בדצמבר 1991)  לגיון הכבוד 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פול רמון
 
פול רֶמוֹן (בצרפתית: Jules Narcisse Paul Rémond; ‏1873, סאלן-לה-בן (צר')‏ – 1963, ניס) היה הבישוף של ניס וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים

רמון נולד למשפחה קתולית אדוקה בחבל פראנש-קונטה ולמד במכללה קתולית בבזאנסון, באוניברסיטת בזאנסון ובאוניברסיטת פריבור בשווייץ. הוא קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1899 ותואר דוקטור לתאולוגיה בשנת 1900. בשנה זו התמנה בתור כומר בדיוקסיה של בזאנסון. לאחר מכן כיהן במשרות כמורה שונות באזור מזרח צרפת.
רמון היה פטריוט צרפתי, דמוקרט וליברל, ופעל במסגרות פוליטיות דמוקרטיות וליברליות. במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא ושירת בתור כומר צבאי. בשנת 1921 מונה לתפקיד הכומר הצבאי של צבא הכיבוש הצרפתי של חבל הריין (אנ') וכן של כוחות צרפת ששהו בחבל הרוהר. במסגרת תפקידו שהה במיינץ עד השתלטות גרמניה על חבל הרוהר (אנ') בשנת 1936. מאז היה רמון מתנגד חריף של גרמניה הנאצית.
רמון היה הבישוף של ניס משנת 1930.
לפני מלחמת העולם השנייה השתתף רמון בפעולות מחאה נגד האנטישמיות.
קורות חיים > פעילותו בתקופת השואה

רמון העריץ את המרשל פטן והאיץ בקהילתו לתמוך בפטן. עם זאת, רמון תעב את הגרמנים והתנגד למדיניות האנטישמית של משטר וישי.
בספטמבר 1943, לאחר כניעת איטליה לבעלות הברית, כבשו הגרמנים את אזור ניס. מוסה עבאדי החל לפעול להצלת ילדים יהודים בסיועו של רמון. רמון סיפק לעבאדי שם בדוי, מרסל, ומינה את עבאדי בשמו הבדוי למפקח כללי על מוסדות החינוך של הבישופות בכל אזור ניס. עבאדי-מרסל הקים את רשת מרסל (צר'), שפעלה להצלת ילדים יהודים נוכח המצוד שקיים איש האס אס אלויס ברונר אחרי היהודים.
רמון סייע לעבאדי בהבטיחו שכל המוסדות הקתוליים שבתחום הבישופות שלו יפתחו את שעריהם בפני פליטים יהודים. הוא הבטיח לעבאדי חדר בכנסייתו וכן את סיועם של אנשי הצוות שלו-עצמו בזיוף מסמכי זהות נוצריים על מנת לספקם ליהודים וכך להגן עליהם מפני גירוש. כך הצליחה רשת מרסל להציל מעל 500 ילדים יהודים, במסתורים במעונות ובבתי ספר קתוליים ובחסות תעודות זהות מזויפות.
קורות חיים > אחרי המלחמה

בשנת 1950 מונה רמון על ידי האפיפיור פיוס ה-12 לתפקיד ארכיבישוף.
הכרה

בשנת 1991 הוכר רמון על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
פאבילה, מלך אסטוריאס

פאבילה, מלך אָסטוּריאס (נפטר בשנת 739) היה המלך השני של ממלכת אסטוריאס משנת 737 ועד מותו.
ביוגרפיה

פאבילה היה בנו ויורשו של פלגיוס, המלך האָסטוּרי הראשון, ולא הרבה ידוע על מוצאו, כפי שלא ידוע על מוצאו של אביו.
בשנת 737 הוא ייסד את כנסיית סנטה קרוז, בבירתו קנגס דה אוניס.
אמרו שהוא נהרג על ידי דוב בציד. הציד נועד כנראה לטפח קשרים פוליטיים בחצרו, מנהג נפוץ מימי הביניים.[דרוש מקור] אף על פי כן, כותבי כרוניקה מאוחרים יותר של ה-Cronica ad Sebastianum מתחו עליו ביקורת כמי שנכנע לקלות דעת כשיצא לציד.
פאבילה נקבר עם אשתו פרוילובה בכנסייה שייסד. על פי כתובת היסוד של סנטה קרוז, הוא הותיר ילדים, אך הם לא ירשו אותו. ירש אותו גיסו אלפונסו, בעלה של אחותו ארמסינדה, שהיה בן למשפחת אצולה ותיקה ומובילה בקנטבריה.
הערות שוליים

1 2  Ad Sebastianum, 12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1523553  VIAF: 102342954   WorldCat (עם VIAF): 102342954 
מיניאטורה משנות ה-30 של המאה ה-16, המתארת את פאבילה נהרג על ידי דוב
ספר הזמנות

ספר הזמנות או פנקס הזמנות הוא ספר הכולל הזמנות לסחורות אותו חייבים עסקים מסוימים לנהל. עסקים המספקים את הסחורה באופן מיידי לא חייבים לנהל ספר הזמנות. כיום ניתן לנהל ספר הזמנות ממחושב בתוכנה ייעודית שמוכרת על ידי רשויות המס.
פורמט

ע"פ הוראות מס הכנסה (ניהול פנקסי חשבונות), 1973 ותקנות מס ערך מוסף (ניהול פנקסי חשבונות), 1976, מחובתם של נותני שירותים לנהל ספר הזמנות. 
מתוך החוק:
(ג)	ספר הזמנות יהיה ספר כרוך.
(ד)	בספר ההזמנות יירשמו ­
מספר סידורי של ההזמנה;
תאריך קבלת ההזמנה;
שם המזמין ומענו;  היה מענו של הלקוח ידוע לנישום ­ אין חובה לציינו;
תיאור הטובין או השירות שהוזמנו, או ציון המפרט את התעוד שבו נכלל התיאור האמור.
במילים אחרות, ספר הזמנות הוא מחברת, בה על נותן השירות לרשום לגבי כל הזמנה את התיאור שלה, את שם המזמין, את כתובת המזמין, את התאריך שלה ואת המספר הקטלוגי שלה.
סלעית שחורת-בטן

| סלעית שחורת בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: סלעית
מין:: סלעית שחורת בטן
מינים
 ראו בטקסט
שם מדעי
 Oenanthe Leucopyga ‏ברם, 1855

Oenanthe leucopyga leucopyga
סלעית שחורת בטן (שם מדעי: Oenanthe Leucopyga) היא מין ציפור קטנה, המשתייכת למשפחת החטפיתיים. מקור שמה של הסלעית נובע מהסימן המבדיל אותה מסלעיות אחרות -הצבע השחור של בטנה. פירוש שמה המדעי הוא לבנת זנב. הסלעית היא ציפור "סהרו-ערבית" בשל תפוצתה ממרוקו ועד חצי האי ערב.
תפוצה

תפוצתה של הסלעית שחורת הבטן משתרעת ממרוקו ומזרחה לחצי האי ערב. בישראל היא מצויה בנגב במדבר יהודה וניתן גם למצוא אותה בערבה. הציפור אינה נמצאת בסכנת הכחדה, קבועה במקומה (אינה נודדת). ניתן לראות את הסלעית מתקופת החורף ועד לתחילת הקיץ.
רבייה

סלעית שחורת בטן מקננת לרוב בנקיקים הנמצאים בסלעים מתחת לאבנים. הנקבות הן אלה שבונות את הקן בעזרת עשבים, שערות וצמר. נקבת הסלעית מטילה בין שלוש לחמש ביצים בצבע קרם, או בצבעי ירקרק ותכלת.
מראה ויחוד הסלעית

מראה הסלעית שחורת הבטן שונה משאר המינים בסוג. היא ציפור גדולה ושחורה המתאפיינת בכך שזנבה כולו בצבע לבן. אורכה מגיע עד 17 סנטימטרים, ומשקלה מגיע ל־40 גרם. המראה של הזכר והנקבה דומה - צבעם שחור כמו פחם, וכיפת ראשם וזנבם לבנים.
מזון

הסלעית שחורת הבטן ניזונה מנמלים, מזבובים קטנים, מחגבים, מצרעות מקרציות וממיני חרקים, ולעיתים אוכלת גם פירות. כדי לתפוס את מזונה, היא עומדת במקום גבוה ואז לוכדת את הטרף, או מלקטת את מזונה מן הקרקע.
הערות שוליים

↑  סלעית שחורת בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  מגדיר הציפורים של ישראל - סלעית שחורת-בטן, באתר הצפרות הישראלי
1 2 3 4  סלעית שחורת בטן, באתר המרכז לטיפוח ציפורי הבר בחצר ובגינה
פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג

פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג (בגרמנית: Polyxena von Hessen-Rotenburg; ‏21 בספטמבר 1706 - 13 בינואר 1735) הייתה אשתו של קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה.
ביוגרפיה

פוליקסנה נולדה ב-21 בספטמבר 1706 בבאד שוואלבאך לארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ולאלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, בתם של מקסימיליאן קרל אלברכט, רוזן לוונשטיין-ורטהיים ומריה פוליקסנה, רוזנת קין-בלאזי-ליכטנבורג. ב-23 ביולי 1724 התחתנה פוליקסנה עם קרלו אמנואלה, נסיך פיימונטה על ידי שליח, וב-20 באוגוסט נערך טקס הנישואים הרשמי בטורינו. לפוליקסנה היה קשר הדוק עם חמותה אן מארי ד'אורליאן, שנשמר עד מותה של אן מארי בשנת 1728.
ב-3 בספטמבר 1730 הדיח בעלה קרלו אמנואלה את אביו ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ועלה לשלטון במקומו. בשנת 1734 חלתה פוליקסנה, וב-13 בינואר 1735 היא מתה בארמון בטורינו.
משפחתה

ב-15 במרץ 1722 התחתנה פוליקסנה עם קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
ויטוריו אמדאו (1726–1796).
אלאונורה מריה תרזה (1728–1781).
מריה לואיזה גבריאלה (1729–1767).
מריה פליציטה (1730–1801).
אמנואלה פיליברטו (1731–1735).
קרלו פרנצ'סקו רומואלדו (1733).
פורטסמות' (דומיניקה)

| --- | --- |

 מדינה:  דומיניקה דומיניקה
 מחוז:  סנט ג'ון
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  43 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,167 (2011)
 קואורדינטות:  15°34′06″N 61°27′23″W﻿ / ﻿15.56833°N 61.45639°W﻿ / 15.56833; -61.45639
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דומיניקה מוגדלת) רוזו מריגוט וסלי רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי פורטסמות'(למפת דומיניקה רגילה) רוזו מריגוט וסלי רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי פורטסמות'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פורטסמות' (באנגלית: Portsmouth) היא בירת מחוז סנט ג'ון שבדומיניקה. זוהי העיר השנייה בגודלה במדינה לאחר הבירה, רוזו. היא שוכנת על גדות נהר אינדיאן על חופו הצפון-מערבי של האי. מצפון לעיר משתרע חצי אי שעליו נמצא הפארק הלאומי קבריטס (Cabrits). לעיר יש נמל ים משלה.
פורטסמות' הייתה בירתה של דומיניקה עד לשנת 1760. לאחר שהתפרצה בה מחלת המלריה, הועברה הבירה לרוזו.
ליד העיר שוכן הקמפוס של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת רוס, בו לומדים מעל אלף סטודנטים מארצות הברית וקנדה. מוסד זה מהווה מקור הכנסה חשוב לעיר. קיימות תוכניות תרבות לפיתוח התיירות והכלכלה במקום. ממשלת יפן מממנת את הקמתו של מפעל לעיבוד דגים בפורטסמות'.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של דומיניקה - 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007480104005171  LCCN: n2002163244  NARA: 10037385  VIAF: 125685170   WorldCat (עם VIAF): 125685170
עצם השכם

| --- | --- |

 
 תמונה תלת־ממדית של עצם השכם. אפשר להקיש על התמונה ולסובב עם מקש שמאלי בעכבר לכל הכיוונים, כדי לראות את המבנה המדויק
 שיוך:  bones of pectoral girdle 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (202) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  scapula 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A02.4.01.001 
 TA2 (2019):  1143 
 FMA:  13394 
 קוד MeSH:  A02.835.232.087.783 
 מזהה MeSH:  D012540 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0036277 
 
החיבור למערכת שרירי חגורת הכתף מאפשרת לעצם השכם יכולת תנועה מורכבת ונרחבת
עצם השכם (TA: Scapula) המהווה חלק מחגורת הכתף, היא העצם המחברת בין עצם הזרוע לעצם הבריח. עצם השכם היא עצם שטוחה ודקה (בחלקה היא אף שקופה לאור), בעלת מבנה משולש. היא ממוקמת בחלקו האחורי העליון של כלוב הצלעות כך שהיא מכסה חלק מצלעות שתיים עד שבע.
לעצם השכם יכולת תנועה מורכבת ונרחבת על פני כלוב הצלעות. יכולת תנועה זו היא פועל יוצא מחיבורה מכל צדדיה למערכת שרירי חגורת הכתף ומחיבורה הקשיח היחיד לשלד, דרך עצם הבריח.
קל לזהות את עצם השכם במבט אחורי על גב. בזמן הרמת הזרוע והורדתה בולטים במיוחד קוץ עצם השכם, הגבול השדרתי והזווית התחתונה של העצם. במישוש חלקה העליון של הכתף מורגשת הבליטה הגרמית הנקראת שיא הכתף.
מבנה אנטומי

צורתה האופיינית של עצם השכם, דמוית משולש שטוח, יצרה מספר נקודות ציון המתייחסות לצורה – משטחים או פנים, גבולות וזוויות. בפני העצם נאחזים השרירים סובבי הכתף בגומצים גדולים ומרבית יתר השרירים המניעים את הכתף.
| --- | --- |
תמונה 1 – מבט אחורי: 1.ראש, 2.שיא הכתף, 3.זיז החרטום, 4.קוץ השכם, 5.גומץ הרום קוצי, 6.גומץ המך קוצי, 7.הגבול הבית שחיי, 8. הגבול השדרתי.: תמונה 2 – מבט קדמי: 1.ראש, 2.שיא הכתף, 3.זיז החרטום, 4.הגבשושית המך גומתית, 5.הזווית העליונה, 6.גומץ התת-שכמי, 7.הזווית התחתונה.
בחלקה הצידי, שתי בליטות גדולות ושקע, להם תפקיד מרכזי במפרק הכתף.
מבנה אנטומי > פני עצם השכם > הפן הצלעי (קדמי)

הפן הצלעי (Facies costalis scapulae; Facies anterior scapulae, תמונה 2) צמוד לכלוב הצלעות לפי שמו, מורכב בעיקר משקע רחב וקעור הנקרא הגומץ התת-שכמי (Fossa subscapularis). חלקו התיכון של הגומץ מאופיין במספר רכסים רוחביים, בהם נאחזים החלקים הגידיים של השריר התת-שכמי. בין הרכסים שוכנים החלקים השריריים של השריר.
הגומץ מופרד מהגבול השדרתי של עצם השכם, דרך שני משטחים משולשים וחלקים באזור הזוויות העליונה והתחתונה וכן דרך רכס צר העובר לאורך הגבול השדרתי, בין שתי הזוויות. במשטחים המשולשים וברכס נאחז שריר המסור הקדמי.
מבנה אנטומי > פני עצם השכם > הפן הגבי (אחורי)

המבנה הבולט ביותר בפן הגבי (Facies posterior scapulae, תמונה 1) של עצם השכם הוא קוץ השכם (Spina scapulae), המחלק את הפן לשני משטחים. בקוץ נאחזים שרירי הטרפז והדלתא. המשטח העליון לקוץ הוא גומץ הרום קוצי (Fossa supraspinata) והתחתון יותר הוא גומץ המך קוצי (Fossa infraspinata). הגומץ הרום קוצי הוא נקודת החיבור של השריר הרום קוצי. הגומץ המך קוצי נרחב יותר מהגומץ הרום קוצי, ובו נאחז השריר המך קוצי.
צידי לגומץ המך קוצי מתרומם רכס, מעט תיכון לגבול הבית שחיי. בשטח בין הרכס לגבול הבית שחיי נאחזים השרירים העגולים (השריר העגול הגדול והשריר העגול הקטן). לעיתים קרובות משמש חלקו התחתון של השטח כאזור אחיזה לסיבי שריר הגב הרחיב.
מבנה אנטומי > גבולות וזוויות

שלושת הגבולות של עצם השכם (תמונה 1) נקראים על פי מיקומם: הגבול העליון (Margo superior scapulae), הגבול השדרתי או הגבול התיכון (Margo medialis scapulae) והגבול הבית שחיי או הגבול הצידי (Margo lateralis scapulae). בנקודות המפגש של הגבולות נמצאות זוויות העצם (תמונה 2): הזווית העליונה (Angulus superior scapulae), הזווית התחתונה (Angulus inferior scapulae) והזווית הצידית (Angulus lateralis scapulae), המוכרת יותר בשם ראש עצם השכם.
בין זיז החרטום (Processus coracoideus) לבין הגבול העליון (הקצר מהשלושה) עובר חריץ (Incisura scapulae) המשמש כמעבר לעצב. בחלקו העליון של הגבול הבית שחיי (העבה מהשלושה) נמצאת הגבשושית המך גומתית (Tuberculum infraglenoidale) – נקודת האחיזה של הראש הארוך של שריר הזרוע התלת ראשי. הגבול השדרתי הוא הארוך מהשלושה. לאורכו מתחברים השרירים המעוינים ובחלקו העליון נאחז השריר מרים השכם.
מבנה אנטומי > החלק הצידי

במרכז חלקה הצידי של עצם השכם (איור 1) קיים שקע מעוגל בשם החלל הגומתי (Cavitas glenoidalis scapulae). שפתי החלל הגומתי מועמקות על ידי מבנה סחוסי (Labrum glenoidale scapulae) ליצירת התאמה עם ראש עצם הזרוע, אליה הוא מופרק. מעל החלל הגומתי נמצאת הגבשושית הרום גומתית (Tuberculum supraglenoidale) – נקודת האחיזה של הראש הארוך של שריר הזרוע הדו ראשי.
שתי בליטות גדולות כמו עוטפות את אזור מפרק הזרוע: הראשונה היא זיז קוץ השכמה (Acromion), המשכו של קוץ השכם. שיא הכתף מופרק בחלקו העליון-התיכון, דרך מפרק שיא הכתף והבריח, לעצם הבריח. כמו לקוץ השכם, גם בשיא הכתף נאחזים שרירי הטרפז והדלתא. הבליטה השנייה היא זיז החרטום (Processus coracoideus). בזיז החרטום נאחזות רצועות המחברות אליו את עצם הבריח, כמו גם רצועה אל שיא הכתף, שכמו סוגרת את חלקו העליון של מפרק הזרוע. בזיז החרטום נאחזים גם שריר החזה הקטן, הראש הקצר של שריר הזרוע הדו ראשי ושריר החרטום והזרוע.
ראו גם

אנטומיה טופוגרפית (גו במבט אחורי)
עצמות - מונחים
אקרומיופלסטיה
שכמה מכונפת
שבר בשכמה
איור 1 – עצם שכם שמאל, מבט צידי.
פיוס החמישי

פיוס החמישי (בלטינית: Pius V‏; 1504–1572), היה האפיפיור משנת 1566 עד מותו בשנת 1572. קדוש של הכנסייה הקתולית.
אודותיו

שמו החילוני מלידה היה אנטוניו גיסליירי (Antonio Ghislieri), ומאז הצטרף במסדר הדומיניקני שנת 1518 כונה מיכאלה גיסליירי (Michele Ghislieri).
פיוס החמישי היה דמות מפתח בקונטרה-רפורמציה, ישב בראש המושב השלישי של ועידת טרנט (בשנים 1562-1563) שהגדירה את הנוסח התקני של הסקרמנטים בפולחן הלטיני. עוד כחשמן היה אחד הבולטים שפעלו נגד נפוטיזם בכנסייה, שהתבטא בניסיון למינוי קרוב משפחה קטין של האפיפיור הקודם, פיוס הרביעי לחשמן.
ב-1570 פרסם את הבולה Regnans in Excelsis, שנידתה את אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ככופרת.
ב-1571 ארגן ועמד בראש "הליגה הקדושה" שפעלה נגד התפשטות האימפריה העות'מאנית באמצעות צירוף צבאותיהן של מדינת האפיפיור, ממלכת הבסבורג, ספרד, ממלכת נאפולי, ממלכת סיציליה, הרפובליקה של ונציה, הרפובליקה של ג'נובה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה ומסדר אבירי מלטה ששיאו הניצחון בקרב לפנטו.