stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המתקפה על שגרירות ערב הסעודית בח'רטום (1973)
החטיפה > תגובות

ארצות הברית האשימה את ארגון פת"ח במתקפה. בידי האמריקאים היו עדויות שהמחבלים באו מלוב במטוס של אש"ף, ושהרכב שהביא אותם לשגרירות נשא לוחית זיהוי של הנציגות הדיפלומטית של אש"ף בח'רטום. כמו כן בשדר שהגיע מביירות ושיועד למחבלים נשמעה דרישה להוצאתם להורג של החטופים. השדר נקלט בישראל והועבר לאמריקאים ושימש להוכחה כי הפלסטינים עמדו מאחוריה, האמריקאים דרשו מסודאן להטיל עונש מוות על המחבלים.
ממשלת סודאן הטילה אף היא את האחריות לפיגוע על ארגון פת"ח וברחובות ח'רטום נערכו הפגנות המוניות שקראו קריאות נגד ערפאת ואש"ף, גם רוב מדינות ערב הצטרפו לגינוי הרצח.
בסופו של דבר שניים מן המחבלים שוחררו מיד משום שלא נמצאו נגדם ראיות. ביוני 1974 נשפטו שישה מחבלים למאסרי עולם בעוון רצח הדיפלומטים אך 24 שעות לאחר מכן הם שוחררו בהיחבא והוטסו ללבנון.
זמן קצר לאחר מכן ערך צה"ל בביירות את מבצע אביב נעורים והרג כמה מראשי אש"ף. קיום המבצע התאפשר בין היתר משום שישראל חשה שלאחר הפיגוע בסודאן היא תזכה בגיבוי ממדינות העולם להכות בארגון הטרור.
הערות שוליים

↑  שגרירי ארה"ב, בלגיה, סעודיה וירדן בידי החוטפים בחארטום, דבר, 2 במרץ 1973
1 2  מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, המוסד, עמ' 180
↑  מפגיני חרטום: ערפאת בוגד, דבר, 11 במרץ 1973
הלימות הון

הלימות הון או יחס הלימות ההון (באנגלית: Capital Adequacy Ratio או Capital Requirement) הוא מונח מתחום הבנקאות, הבוחן איזה חלק מההון המשמש את הבנק לפעילות מקורו בהון עצמי ואיזה מהלוואות ופקדונות. היחס מוגדר בין סך נכסי הסיכון של הבנק (נכסי סיכון אשראי, נכסי סיכון שוק ונכסי סיכון תפעולי) ובין ההון של הבנק ומחושב בהתאם להנחיות והוראות המפקח על הבנקים. לדוגמה, אם דרישת הלימות ההון עומדת על 10% ולבנק נכסי סיכון בהיקף של 100 מיליון דולר, עליו להחזיק הון עצמי של לפחות 10 מיליון דולר. הלימות הון הוא מדד חשוב המעיד איתנות הבנק מפני משברים פיננסיים.
המונח נטבע לראשונה ב-1988 על ידי ועדת בזל לפיקוח על בנקים (Basel Committee on Banking Supervision – BCBS). במסגרת ההנחיות שגיבשה אודות ניהול נאות של תאגידים בנקאיים, ובאשר לממשק שעל הרשות המפקחת לקיים עם הבנקים.
יחס אחר המקובל בבנקאות הוא שיעור הנזילות, שמוגדר כיחס בין סוגי הפקדונות לבין סכומי הפקדונות שהבנקים חייבים להפקיד בבנק המרכזי, בריבית נמוכה מזו שיוכלו לקבל בשוק האשראי הפרטי והמסחרי. שיעור זה נועד להבטיח את כספם של בעלי פקדונות הציבור.
בזל 1 ובזל 2

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: חסרים קישורים פנימיים, ניסוח לא בהיר.
ב- 2006 עדכנה ועדת בזל את מסגרת ההנחיות האמורה ולימים קיבלה את השם "משטר" או "פעימת בזל 1" (The Basel I Accord), והשיקה תחתיה מסגרת הנחיות חדשה המכונה "משטר בזל 2" (The Basel II Accord).
משמעות המונח על פי משטר בזל 2 ובדמיון רב להגדרתו על פי משטר בזל 1, הוא היחס בין ההיקף הכספי של בסיס ההון של התאגיד הבנקאי, סכימה של שלושה רובדי הון של התאגיד: "הון רובד 1", "הון רובד 2" ו"הון רובד 3", לבין ההיקף הכספי של נכסי הסיכון (Risk Weighted Assets) של התאגיד ואשר מוגדרים כנכסיו המאזניים והחוץ מאזניים של התאגיד כפי שנמדדו חשבונאית לאחר שקלולם במקדמי המרה (Conversion Factors) מסוימים.
הון רובד 1 (Tier 1 Capital) – ההון החשבונאי, קרי, הון המניות המונפק והנפרע בתוספת רווחים צבורים ומכשירי הון מורכבים העומדים בתנאים מסוימים.
הון רובד 2 (Tier 2 Capital) – מכשירי הון מורכבים שאינם נכללים בהון רובד 1, אג"ח נדחה לזמן קצוב הפרשות קבוצתיות להפסדי אשראי. הון זה נחלק לשני תתי-רבדים: "הון רובד 2 עליון" ו"הון רובד 2 תחתון". כל זאת על פי פילוח פנימי של סוגי הרכיבים הכספיים הנמנים עליו.
הון רובד 3 (Tier 3 Capital) – אג"ח נדחה שהנפיק התאגיד לזמן קצר.
סך נכסי הסיכון על פי בזל 2 מורכב משלושה סוגים: "נכסי סיכון אשראי", "נכסי סיכון שוק" ו"נכסי סיכון תפעולי", בניגוד לקודמו שהגדיר את שני הסוגים הראשונים בלבד. על פי המשטר החדש ניתן להשתמש בשתי גישות אפשריות לחישוב כל אחד משלושת סוגי נכסי הסיכון, והם: "הגישה הסטנדרטית" (Standard Approach), ו"הגישה המתקדמת" (Advanced Approach).
משטר בזל 2, באופן זהה למשטר בזל 1, מגדיר את יחס הלימות ההון של התאגיד שצריך להיות לפחות 8%.
כמו כן, מגדיר המשטר כי על תאגיד בנקאי העומד בראש קבוצה בנקאית, לקיים את יחס הלימות ההון המזערי האמור גם ברמת המאזן המאוחד.
על פי תפיסת העולם של ה-BCBS, הרשות המפקחת במדינה יכולה להחמיר ולקבוע יחס גבוה יותר ואכן בישראל היחס עומד על 9%. יחס הלימות הון גבוה יותר שמקיים תאגיד בהשוואה לתאגיד אחר, אינו בהכרח מעיד על כך כי הראשון חסין יותר בפני הפסדים מהשני, אלא ייתכן שהוא צבר יותר הון כנגד סיכון גבוה יותר.
הלימות ההון בישראל

המפקח על הבנקים בבנק ישראל החיל ב-1 בינואר 2011 את משטר בזל 2 על המערכת הבנקאית הישראלית. לתאריך זה קדמה תקופת הרצה במקביל של שנתיים של משטר החדש יחד עם משטר בזל 1 ואשר היה בתוקף בישראל עד 31.12.10, ערב החלת מחליפו כאמור.
משטר בזל 2 הוסדר בהוראות הניהול הבנקאי התקין מס' 200 עד מס' 211 של המפקח על הבנקים הישראלי. משטר בזל 1 הוסדר בהוראותיו מס' 311 ומס' 341, ואשר בוטלו בעיקרן בתחילת 2011.
בזל 3

בזל III הוא הכינוי של מסגרת העבודה הבינלאומית החדשה שגובשה לאחר המשבר העולמי שחל בשנים 2007–2009 והיא נותנת מענה כלקח לחולשות שנתגלו במערכות הבנקאות בעולם באותן שנים. הפיקוח על הבנקים בישראל החל בישום בזל III לחיזוק האיתנות של המערכת הבנקאית בישראל, לשיפור איכות ההון ומדידת הסיכונים.
הבנק פרסם בתאריך 31 בדצמבר 2012 טיוטה לתיקון נוהל הבנקאי התקין שמשמעותה עדכון הנהלים בנושא יישום בזל III בישראל.
הנושאים המרכזים שהופיעו בפרסום בנק ישראל הם:
יעדי ההון המזעריים הכוללים בהם נדרשים התאגידים הבנקאיים לעמוד בהמשך להנחיה מחודש מרץ 2012, שקבעה כי יחס ההון הכולל (המורכב מהון הליבה, הון רובד 1 נוסף והון רובד 2) לא יפחת מ-12.5% עבור כלל המערכת הבנקאית ומ-13.5% עבור שני התאגידים הבנקאיים הגדולים בארץ.
מבנה ההון הפיקוחי.
קריטריוני כשירות עבור מכשירי ההון בכל אחד מהרבדים. כלומר תנאים מובנים של המרה או מחיקה של המכשיר בתנאים מסוימים. דרישה שכל מכשיר הון הנכלל בהון הפיקוחי, יכלול תנאי המרה למניות רגילות של התאגיד הבנקאי כאשר יחס הון הליבה יורד מ-7% (לגבי מכשיר הון הנכלל בהון רובד 1 נוסף), או מ-5% (לגבי מכשירי הון רובד 2). בנוסף, נדרש שכל מכשיר הון כזה יכלול תנאי של המרה למניות רגילות בנקודת האי-קיימות (Non viability), כהגדרתה בהוראה. זאת על מנת לחזק את עמידות התאגיד הבנקאי ויכולתו לספוג הפסדים לנוכח התפתחות מגמות שליליות, במידה ויהיו כאלה.
התאמות וניכויים שיש לבצע בחישוב ההון הפיקוחי בהתאם לכללי בזל III. בין היתר, נקבע שמרבית ההתאמות והניכויים ייעשו מהון עצמי רובד 1.
תיקונים בחישוב נכסי הסיכון המשמשים לחישוב יחסי הלימות ההון. בין היתר, כחלק מדרישת ההון בגין סיכון אשראי של צד נגדי, נוספה דרישת הון חדשה בגין סיכון להפסדי CVA -Credit Valuation Adjustments.
על מנת לאפשר לבנקים להיערך למסגרת העבודה החדשה ולהמשיך להעמיד אשראי לפעילות הכלכלית על פי צורכי המשק, נקבעו הוראות מעבר לעניין ההתאמות והניכויים מההון אשר לפיהן יישום השינויים ייפרס עד לשנת 2017. כמו כן, נקבע כי מכשירי הון קיימים שאינם עומדים בקריטריונים החדשים, יופחתו מההון בהדרגה על פני תקופת מעבר של 10 שנים.
ראו גם

יחס הרזרבה
סיכון אשראי
הישרדות איי הפנינה

| --- | --- |

הלוגו של הישרדות איי הפנינה
 סוגה:  תוכנית מציאות
 מנחים:  גיא זו-ארץ
 זוכים:  אריק אלפר
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר פרקים:  39
 הפקה
 חברת הפקה:  אבוט המאירי הפקות
 אתר צילומים:  איי הפנינה, פנמה
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  דצמבר 2008 – מאי 2009
 קישורים חיצוניים
 הישרדות: איי הפנינה
 → הישרדות האיים הקריבייםהישרדות הפיליפינים ←
 
הישרדות איי הפנינה היא העונה השנייה של תוכנית המציאות הישראלית "הישרדות". עונה זו, אשר צילומיה החלו ביוני 2008 ושידורה החל ב-24 בדצמבר 2008, צולמה באיי הפנינה שבפנמה. שמות השבטים בעונה זו הם "קניבה", על שם שוכני איי הפנינה המקוריים, שהיו ידועים כאוכלי אדם ו"בארו", על שמו של הר הגעש היחיד בפנמה, בארו, המתנשא לגובה של 3,474 מטר. השבט המאוחד נקרא "קסאיה" על שם אחד מאיי הפנינה. הגמר התקיים ב-23 במאי 2009 בתיאטרון בקיסריה.
לגמר עלו אריק אלפר, מירית וקנין, ונטע-לי זלצרמן (שהודחה בגמר באמצעות הצבעות במסרונים), בין מירית לאריק נעשתה הצבעה של המושבעים, בסופה ניצח אריק עם 6 קולות ובמקום השני זכתה מירית עם 3 קולות.
מאפיינים ייחודיים

משימת חסינות אישית – בשלב הראשון של התוכנית המתמודד שהיה זוכה במשימה זו קיבל חסינות אישית מהדחה במועצת השבט הקרובה.
אי הגלות – מתמודד מכל שבט היה נשלח בסיום משימת החסינות השבטית לאי הגלות. באי זה התמודדו השניים במשימה שהמנצח בה היה מקבל רמז על פסלון חסינות הטמון באי השבט שלו. בשבט המאוחד, הזוכה בחסינות האישית מחליט איזה מתמודד ילך לאי הגלות ומתמודד זה בוחר חבר שבט נוסף שיצטרף אליו. בניגוד לשלב בו היו שני שבטים ושני פסלוני חסינות על האיים, לאחר איחוד השבטים, פסלון החסינות נמצא באי הגלות.
מתמודדים אורחים מהעונה הראשונה – בפרק החמישה עשר הצטרפו למשחק משה דן ונועם טור לקניבה ולבארו בהתאמה ולמשך פרק אחד.
אי המודחים (שבט סנטיאגו) – לאחר כל הדחה, המתמודד נשאל על ידי המנחה אם הוא רוצה לחזור למשחק בשלב מאוחר יותר או לחזור הביתה. המתמודדים שהשיבו שברצונם לחזור למשחק, נשלחו לאי בודד. כל שאר המתמודדים אינם יודעים על "אי המודחים". על אי המודחים שהו נתן בשבקין, מעיין פורטר, דיוה חתמי-גולדוסר, מיכל סיאני ומירית וקנין, שחזרה לשבט קסאיה לאחר משימת החזרה למשחק.
משימת הווטו – משימה שהונהגה לאחר איחוד השבטים. הזוכה במשימה זו, יכול למנוע את זכות ההצבעה לאחד מחברי השבט במועצת השבט.
הדחה על ידי הקהל – בגמר העונה, כאשר נשארו שלושה מתמודדים, הקהל הצביע על ידי מסרונים ובאתר האינטרנט של התוכנית מי הם השניים שיעלו לשלב הבא, בו יכריעו המושבעים את זהות השורד האחרון.
אירועים בולטים

המתמודד גל ארז פונה לבית חולים לאחר שנעקץ על ידי דג טריגון ופרש מהמשחק כתוצאה מכך.
המתמודד מאיר צרפתי הפר את חוקי המשחק והודח על ידי ההפקה. פרטי ההפרה לא פורסמו על מנת לשמור על פרטיות המתמודד.
המתמודד איתי האפרתי זכה באופנוע ים בשווי 100,000 ש"ח במשימת פרס.
המתמודד יואב כספי זכה ברכב שטח חדש במשימת פרס, ופרש כאשר ניתנה לו האפשרות לבחור אם לקחת את הרכב ולפרוש מהמשחק או להישאר במשחק ולוותר על הרכב.
אריק שזכה במקום הראשון זכה במיליון שקלים, ומירית, שזכתה במקום השני זכתה ב-100,000 ש"ח על תואר "מקום שני".
מתמודדים

| מתמודד/ת | שבט מקורי | לאחר מרד | חילוף שבטים | שבט מאוחד | הדחה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אירית וירג 35, תל אביב-יפו | קניבה |  |  |  | 01 !מודחת ראשונה יום 3 |
| נסרין גנדור 29, חיפה | קניבה |  |  |  | 02 !מודחת שנייה יום 6 |
| גל ארז 43, ארסוף | קניבה |  |  |  | 03 !פונה יום 7 |
| סיון ראוך 23, נווה ימין | בארו | בארו |  |  | 04 !מודחת שלישית יום 12 |
| מאיר צרפתי 28, תל אביב-יפו | בארו | קניבה |  |  | 05 !נפסל יום 13 |
| נתן בשבקין 29, ניל"י | קניבה | קניבה |  |  | 06 !מודח רביעי יום 15 |
| מעיין פורטר 26, ליצנית, אילת | בארו | בארו |  |  | 07 !מודחת חמישית יום 18 |
| דיווה גולדווסר 40, כפר ויתקין | בארו | בארו | קניבה |  | 08 !מודחת שישית יום 21 |
| מיכל סיאני 30, תל אביב-יפו | בארו | בארו | קניבה |  | 09 !מודחת שביעית יום 24 |
| מירית וקנין שבה למשחק | בארו | בארו | קניבה |  | 10 !מודחת שמינית יום 27 |
| אפרת יקותיאל 27, ניו יורק | קניבה | קניבה | בארו | קסאיה | 11 !מודחת תשיעית מושבעת 1 יום 31 |
| גיא גיאור 28, נטורופת, תל אביב-יפו | קניבה | קניבה | קניבה | קסאיה | 12 !מודח עשירי מושבע 2 יום 34 |
| עידן חביב 28, מכבים-רעות | בארו | בארו | בארו | קסאיה | 13 !מודח אחד עשר מושבע 3 יום 37 |
| אנסטסיה מירקין 24, טירת כרמל | קניבה | קניבה | בארו | קסאיה | 14 !מודחת שתים עשרה מושבעת 4 יום 40 |
| איגור טיגנר 28, הרצליה | בארו | בארו | בארו | קסאיה | 15 !מודח שלושה עשר מושבע 5 יום 43 |
| אופיר דלאל 33, תל אביב-יפו | בארו | בארו | בארו | קסאיה | 16 !מודח ארבעה עשר מושבע 6 יום 46 |
| איתי האפרתי 23, תל מונד | קניבה | קניבה | קניבה | קסאיה | 17 !מודח חמישה עשר מושבע 7 יום 49 |
| יואב כספי 27, לונדון (במקור מסביון) | בארו | בארו | בארו | קסאיה | 18 !פרש מושבע 8 יום 52 |
| נטע-לי זלצרמן 27, תל אביב-יפו | קניבה | קניבה | בארו | קסאיה | 19 !מודחת שש עשרה מושבעת 9 פרק הגמר |
| מירית וקנין  26, לוד | בארו | בארו | קניבה | קסאיה | 20 !מקום שני השורדת האהובה |
| אריק אלפר 34, תל אביב-יפו | קניבה | קניבה | קניבה | קסאיה | 21 !השורד האחרון |

הופעות עתידיות

מירית וקנין, מעיין פורטר ונתן בשבקין חזרו להתחרות בעונה הרביעית של התוכנית; הישרדות אולסטארס: אוהדים נגד שורדים. עידן חביב חזר להתחרות בעונה העשירית של התוכנית; הישרדות VIP: עונת 2020.
↑  גל פונה ביום ה-7 לאחר שנעקץ על ידי חתול ים, ופרש רשמית ביום ה-9 בהודעה מוקלטת במועצת השבט.
↑  מאיר נפסל על ידי ההפקה מסיבות אישיות, לאחר התנהגות בלתי הולמת בתוכנית. הוא עזב ביום ה-13 טרם החלה משימת הפרס.
↑  ביום ה-28, חמשת המודחים האחרונים מהמשחק (בשבקין, מעיין, דיווה, מיכל ומירית) קיבלו הזדמנות לחזור למשחק על ידי ניצחון באתגר טריוויה על הנרי מורגן. המנצחת באתגר, מירית, חזרה למשחק כחברת שבט קסאיה החדש; השבט המאוחד.
הערות שוליים

↑  נטע-לי, יואב, אופיר, אפרת איגור ועידן
↑  גיא, איתי ואנסטסיה
| הישרדות |
| --- | --- | --- |
| מנחה | גיא זו-ארץ (2007–) |  |
| עונות | 2007–2008: האיים הקריביים • 2008–2009: איי הפנינה • 2009: הפיליפינים • 2010: אולסטארס • 2011: איי קמרינס • 2012: VIP • הונדורס • 2017: פאלאוון • 2019: VIP‏ 2 • 2020: VIP‏ 3 • 2021: VIP‏ 4 • 2022–2023: מנילה |  |
| זוכים | נעמה קסרי (האיים הקריביים) • אריק אלפר (איי הפנינה) • שי אראל (הפיליפינים) • נתן בשבקין (אולסטארס) • אירית רחמים-בסיס (איי קמרינס) • איתי שגב (VIP) • לירון (טילטיל) אורפלי (הונדורס) • ענבר פיניאבסקי-בסון (פאלאוון)  • ג'ובאני רוסו (VIP 2) • אסי בוזגלו (VIP 3) • אלה אייבינדר (VIP 4) • אלית מוסאיוף (מנילה) |  |
החלטה 82 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

תמונת לוויין של חצי האי הקוריאני
 תאריך:  25 ביוני 1950
 ישיבה מספר:  473
 קוד:  S/1501 (מסמך)
 נושא:  תלונה על התוקפנות נגד הרפובליקה של קוריאה
 סיכום הצבעה:  9 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 1 נמנעו 1 נעדרו 
 תוצאה:  אומצה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  טיוואן הרפובליקה הסינית צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1955–1980) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  קובה קובה אקוודור אקוודור מצרים מצרים הודו הודו נורווגיה נורווגיה יוגוסלביה יוגוסלביה
החלטה 82 של מועצת הביטחון של האו"ם הייתה החלטה שאומצה על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות ב-25 ביוני 1950. ההחלטה גינתה את "המתקפה המזוינת על הרפובליקה של קוריאה על ידי כוחות מקוריאה הצפונית", תוך שהיא קוראת ל"הפסקה מיידית של פעולות האיבה" ול"רשויות בקוריאה הצפונית להסיג לאלתר את כוחותיהן המזוינים לקו רוחב 38 צפון". הצעד התקבל בהצבעה של 9 בעד, 0 נגד ונמנעת אחת. ההחלטה התקבלה מפני שברית המועצות החרימה את האו"ם על ההכרה ברפובליקה הסינית כנציגת סין באומות המאוחדות, במקום הרפובליקה העממית של סין.
חצי האי הקוריאני היה מחולק בין כוחות הכיבוש של ארצות הברית וברית המועצות מאז סוף מלחמת העולם השנייה לאורך קו רוחב 38 צפון. כל ממשלה ביקשה להעמיד ממשלה בצדה של גבול הכיבוש, וכשהחלה המלחמה הקרה עלתה המתיחות בין שתי הקוריאות, שהגיעה לשיא בלוחמה גלויה עם פלישת הצפון לדרום ב-25 ביוני. במהלך תקופה זו תמך האו"ם בקוריאה הדרומית וראו בו את השלטון החוקי היחיד.
ההחלטה קראה לצפון להפסיק לאלתר את פלישתו ולהזיז את חייליו בחזרה לקו הרוחב 38, אך ממשל קוריאה הצפונית התעלם לחלוטין מההחלטה, שנתפסה כניצחון דיפלומטי של ארצות הברית. ההתעלמות הביאה את האו"ם ואת ארצות הברית לנקוט בפעולה נוספת, ואלו הכינו את הקרקע למעורבות בינלאומית מסיבית ולהרחבת מלחמת קוריאה.
רקע > חלוקת קוריאה

בתום מלחמת העולם השנייה חולקה קוריאה, שעד אותו שלב הייתה כבושה על ידי האימפריה היפנית, לאורך קו רוחב 38 צפון. מצפון כבשה ברית המועצות את האזור והוקמה בו הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה, מדינה קומוניסטית בהנהגת קים איל-סונג. מדרום נכבש השטח על ידי ארצות הברית, שהקימה בו את הרפובליקה של קוריאה תחת המנהיג האוטורקטי האנטי-קומוניסט לי סינג-מן. עם עליית המתיחות בין ארצות הברית לברית המועצות במסגרת המלחמה הקרה טענו שתי הממשלות בקוריאה לריבונות על חצי האי כולו.
ב-14 בנובמבר 1947 הקימה החלטה 112 של העצרת הכללית של האו"ם ועדה זמנית לפיקוח על בחירות חופשיות בקוריאה. האו"ם התכוון לאחד מחדש את קוריאה תחת ממשלה אחת, אך הוועדה לא הורשתה להיכנס לקוריאה הצפונית. לאחר שהשקיף על הבחירות בקוריאה הדרומית הצהיר האו"ם בהחלטה 195 של העצרת הכללית ב-12 בדצמבר 1948 כי על האומה להתבסס תחת ממשלה אחת בהקדם האפשרי, וכי כוחות הכיבוש האמריקאים והסובייטים צריכים לסגת.
ככל שחלף הזמן הפכה קוריאה הצפונית תוקפנית יותר, והתכתשויות בין כוחות הצפון והדרום הפכו נפוצים. משקיפים צבאיים של האו"ם הוקצו לעקוב אחר המצב ולמנוע הסלמה. החלטה 293 של העצרת הכללית של האו"ם, שהתקבלה ב-21 באוקטובר 1949, הכירה רק בממשלת קוריאה הדרומית כחוקית. קוריאה הצפונית, מצידה, הכחישה את חוקיות פעילות האו"ם בקוריאה והכריזה שתגרש את האו"ם מהמדינה.
רקע > פרוץ המלחמה

בליל ה-25 ביוני 1950 פתחו עשר דיוויזיות של צבא העם הקוריאני בפלישה בקנה מידה מלא לדרום. 89,000 חיילים נעו בשישה טורים ותפסו את הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה מופתעים. צבא הדרום הקטן יותר סבל ממחסור נרחב בציוד, ולא היה מוכן למלחמה. כוחות הצפון התגברו על התנגדות מבודדת של 38,000 חיילים דרום קוריאנים על הגבול לפני שהתחילו לנוע דרומה בהתמדה. רוב כוחות קוריאה הדרומית נסוגו לנוכח הפלישה. הצפון קוריאנים היו בדרכם לבירת הדרום סיאול בתוך שעות, מה שאילץ את ממשלה וצבא הדרום לסגת דרומה יותר.
החדשות על הפלישה התפשטו במהירות ברחבי העולם באמצעות שגרירים וכתבים בקוריאה. עיתונאיים בארצות הברית דיווחו על הפלישה תוך חמש שעות מהמתקפה הראשונית, ושגריר ארצות הברית בקוריאה הדרומית, ג'ון ג'יי מוקיו, שלח מברק למחלקת המדינה האמריקאית ב-24 ביוני בשעה 21:26 (שעון מזרח ארצות הברית, 10:26 ב-25 ביוני שעון קוריאה). לאחר שהקרב התגבר יידע מזכיר המדינה דין אצ'יסון את נשיא ארצות הברית הארי טרומן (שהיה בחופשה בביתו באינדפנדנס, מיזורי) ואת המזכיר הכללי של האומות המאוחדות טריגווה לי. המתקפה הטרידה במיוחד את טרומן, שהשווה אותה למתקפה על פרל הארבור, ואת לי, שנזכר בפלישה הנאצית לנורווגיה במהלך מלחמת העולם השנייה. מחשש שהמתקפה תדרבן מלחמת עולם שלישית החליט טרומן לפעול במהירות האפשרית כדי למנוע הסלמה של הסכסוך. מוקיו נפגש עם נשיא קוריאה הדרומית לי, שהודיע לו שלצבא הדרום תיגמר התחמושת תוך עשרה ימים והוא לא יוכל לעצור את הפלישה בכוחות עצמו. הוא ביקש מהאו"ם ומארצות הברית לסייע לקוריאה הדרומית בסכסוך.
המזכ"ל לי כינס את מועצת הביטחון של האומות המאוחדות לישיבתה ה-473 בשעה 14:00 ב-25 ביוני בניו יורק. הוא פתח את הפגישה בדו"ח מפורט של ועדת האו"ם לעניין קוריאה, הסביר את המצב לצירים והתעקש שהאו"ם יפעל להשבת השלום בקוריאה. לפי ועדת האו"ם המצב קיבל אופי של לוחמה בקנה מידה מלא. לאחר מכן מסר הדיפלומט האמריקאי ארנסט גרוס מסר את הדו"ח של מוקיו על המצב.
ארצות הברית הציגה החלטה הקובעת כי הפלישה של קוריאה הצפונית מהווה הפרה של פרק VII של מגילת האומות המאוחדות. גרוס ביקש ששגריר קוריאה הדרומית באו"ם, צ'אנג מיון, יהיה נוכח בפגישה, בקשה שנענתה. הנציג היוגוסלבי ביקש שיהיה נוכח גם דיפלומט צפון קוריאני, אך בקשה זו סורבה. קוריאה הצפונית לא הייתה חברה באו"ם ולא הייתה לה נציגות בארגון. מיון קרא הצהרה מוכנה הקוראת לפלישה פשע נגד האנושות, ואמר כי מכיוון שהאו"ם מילא תפקיד מרכזי בהקמת קוריאה הדרומית, באחריותו לסייע להגן עליה מפני תוקפנות. מועצת הביטחון דנה בהחלטה וביצעה תיקונים בנוסח שלה לפני העברתה.
השגריר הסובייטי באו"ם לא נכח בפגישת מועצת הביטחון כתוצאה מהחרם הסובייטי נגד האו"ם, מה שגרם לברית המועצות להטיל וטו על החלטה 82.
לאחר ההחלטה

ההחלטה נתפסה כניצחון פוליטי של ארצות הברית, שכן היא זיהתה את קוריאה הצפונית כתוקפת בסכסוך. מוקדם יותר באותו היום, בלי קשר להחלטת האו"ם, הורה טרומן הורה למטות המשולבים ליצור קשר עם גנרל הצבא של צבא ארצות הברית, דאגלס מקארתור, שהיה אחראי על כוחות ארצות הברית במזרח הרחוק. הוא הורה למקארתור להכין ספינות לפינוי אזרחי ארצות הברית מקוריאה, ואישר לו לשלוח תחמושת ואספקה לפוסאן כדי לתמוך בכוחות הדרום באזור סיאול. הוא אף הורה למקארתור לשלוח צוות סקר למדינה כדי להעריך את המצב ולקבוע כיצד לסייע לקוריאה הדרומית. טרומן גם ציווה להניע את הצי האמריקאי לאזור.
מאוחר יותר יצרה המשלחת האמריקנית קשר עם המשלחת הסובייטית ושלחה הודעה שבה ביקשה שהקרמלין ישתמש בהשפעתו על קוריאה הצפונית כדי לחייב אותה לציית להחלטה, אך ברית המועצות דחתה את הבקשה. בשל חוסר האפקטיביות של ההחלטה בהורדת הסלמה של הסכסוך התכנסה מועצת הביטחון ב-27 ביוני כדי לדון בנקיטת פעולות נוספות, ופרסמה את החלטה 83 שלה, שהמליצה על התערבות צבאית של מדינות אחרות החברות באו"ם כדי להחזיר את השלום בקוריאה. תוך ימים ספורים הועברו לקוריאה הדרומית אוניות ומטוסים מכמה מדינות, כמו גם כוחות ראשונים של חיילי ארצות הברית, והיוו את הבמה לסכסוך רחב היקף.
בטור מ-2010 מתח קולום לינץ' ממגזין Foreign Policy ביקורת חריפה על ההחלטה כאחת מעשר החלטות האו"ם הגרועות בהיסטוריה. לאחר שברית המועצות סיימה את החרם על המועצה, היא השתמשה בזכות הווטו שלה כדי לחסום כל החלטה נוספת נגד קוריאה הצפונית. בתגובה הציג אצ'יסון נוהל חדש לעצרת הכללית של האו"ם כדי לאפשר למדינה חברה לעקוף את מועצת הביטחון ולבקש אישור בעצרת הכללית, כולל המלצות על שימוש בכוח. קבלת נוהל זה איפשרה מפגשי חירום פתוחים של העצרת הכללית להתמודדות עם איומים על השלום והביטחון הבינלאומי לגביהם מועצת הביטחון לא הצליחה להעביר החלטה. לינץ' כתב כי יצירת הכלל הזה גרמה לתוצאות שליליות בלתי מכוונות על ארצות הברית ב-1997, כאשר מספר מדינות ערביות פתחו את מושב החירום העשירי של העצרת הכללית של האו"ם כדי לטפל בסכסוך הישראלי-פלסטיני ובכיבוש הישראלי ביהודה ושומרון ורצועת עזה. מושב זה, שהתכנס כדרך לעקוף וטו אמריקאי במועצת הביטחון, השתרע על פני 30 פגישות בעשר השנים הבאות ומעולם לא נסגר רשמית.
הערות שוליים

1 2 3 4  קלר ולנס, Resolutions and statements of the United Nations Security Council (1946–1989), ליידן, הולנד: בריל, 1990, מסת"ב 978-0-7923-0796-9. (באנגלית)
↑  "United Nations Security Council – History". אנציקלופדיה בריטניקה.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  רוי א. אפלמן, South to the Naktong, North to the Yalu: United States Army in the Korean War, וושינגטון די. סי., ארצות הברית: מחלקת הצבא של ארצות הברית, 1998, מסת"ב 978-0-16-001918-0. (באנגלית)
1 2 3 4  ג'ון מ. אדוארדס, Historical Dictionary of the Korean War, לנהאם, מרילנד, ארצות הברית: סקארקרואו, 2010, מסת"ב 978-0-8108-6773-4. (באנגלית)
1 2  בווין אלכסנדר, Korea: The First War We Lost, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית: היפוקרן, 2003, מסת"ב 978-0-7818-1019-7. (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  אלן ר. מילט, The Korean War, Volume 1, לינקולן, נברסקה, ארצות הברית: אוניברסיטת נברסקה, 2000, מסת"ב 978-0-8032-7794-6. (באנגלית)
↑  סטנלי מייזלר, United Nations: A History, Open Road + Grove/Atlantic, 2011, מסת"ב 978-0-8021-9499-2. (באנגלית)
↑  קולום לינץ', The 10 worst U.N. Security Council resolutions ever, Foreign Policy, 2010. (באנגלית)
ראש ממשלת קוריאה הצפונית קים איל-סונג
המשרד למושבות שמעבר לים (צרפת)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  צרפת 
 תחום שיפוט:  צרפת 
 סוכנות אם:  ממשלת צרפת 
 תאריך הקמה:  1710 
 מנהל:  Gérald Darmanin 
 מטה מרכזי:  Hôtel de Montmorin 
 עובדים:  5,719 full-time equivalent (נכון ל־2022) 
 www.outre-mer.gouv.fr
 
המשרד למושבות שמעבר לים (בצרפתית: Ministère des Outre-mer) הוא משרד של ממשלת צרפת, האחראי על הפיקוח על שטחי צרפת שמעבר לים. במשרד עובדים כ-5,500 איש ותקציבו עומד על כ-2.6 מיליארד אירו. מטה המשרד ממוקם ברובע השביעי של פריז.
במקור המשרד היה חלק ממשרד חיל הים כמזכירות ייחודית. המחלקה הפכה למשרד רשמי ב-20 במרץ 1894 כמשרד המושבות (בצרפתית: "Ministère des Colonies"), על פי נוהלי ממשלתו של ז'אן קזימיר-פרייה.
על פי צו מ-26 בינואר 1946, עודכן שמו לשם הנוכחי.
הערות שוליים

↑  Government of the French Republic (20 במרץ 1894). "Loi portant création d'un ministère des colonies". נבדק ב-16 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Government of the French Republic (20 בינואר 1946). "Constitution du Gouvernement provisoire de la République Française". נבדק ב-16 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16192063d (data)  SUDOC: 026637804
המתרחצות הגדולות

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פול סזאן
 תאריך יצירה:  1906
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  250.8 ס״מ 
 גובה:  210.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  Proto-Cubism 
 מספר יצירה:  W1937-1-1 (מוזיאון פילדלפיה לאמנות) 
 מיקום:  מוזיאון פילדלפיה לאמנות, פילדלפיה
 
המתרחצות הגדולות (בצרפתית: Les Grandes Baigneuses) או המתרחצות הוא ציור שמן מאת האמן הפוסט-אימפרסיוניסט פול סזאן.
הציור הוא חלק מסדרה שלמה בנושא זה. שמה של היצירה - "המתרחצות הגדולות" מצביע על גודלה של היצירה, הגדול באופן משמעותי משאר ציורי הסדרה. הציור, הנחשב לאחד מן הציורים החשובים באמנות המודרנית, מצוי כיום באוסף מוזיאון פילדלפיה לאמנות.
תיאור היצירה

הציור מתאר קבוצות של נשים עירומות על גדת אגם או נהר. במישור קדמי של הציור מתוארות כ-14 נשים בשתי קבוצות כשמאחוריהן קבוצה של עצים גבוהים. ברקע בתיאור מופיעה הגדה הנגדית של הנהר ובה דמויות נוספות. דמות נוספת מתוארת שוחה במים.
הדמויות המתוארות הן חסרות תווי פנים או כל סממן אינדיבידואלי. סזאן מצייר אותן באופן הדומה לציור חלקים אחרים בעבודה. תיאור חלק מתנוחות המתרחצות הוא מוגזם ונועד להדגיש את אופי בניית הקומפוזיציה של הציור וזאת תוך שמירה על סימטריות בגופן של המתרחצות.
האלמנט המרכזי בקומפוזיציה הוא שתי קבוצות העצים המתכופפות כלפי מרכז הציור ויוצרות מעין מסגרת מחודדת (משולש) דרכה אנו מביטים על הנוף. אופן הציור של סזאן מטשטש את המרחק בין המישור הקדמי לאחורי והשמיים הנשקפים דרך העצים מתוארים בחומריות זהה לזו של העצים. הנשים, המצוירות בתנוחות שונות ופונות לכיוונים שונים יוצרות אף הן משולשים בין איבריהן.