stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להיות אריקה
דמויות > מטופלים אחרים

השלב השני של הטיפול של אריקה עם דוקטור טום כולל מפגשים בסגנון טיפול קבוצתי עם ארבעה מהמטופלים האחרים של דוקטור טום. בטיפול הקבוצתי, המטופל העובר פגישה רשאי לבחור באחד מחבריו לקבוצה שילווה אותו אל העבר לצורך תמיכה והכוונה. בעוד שמפגשי טיפול קבוצתי מתוארים באופן קבוע בתוכנית בשלב זה של הטיפול, מפגשי מסע בזמן אמיתיים מתוארים רק כשאריקה או אדם (או שניהם) מעורבים כמטופל או כאורח.
אדם פיצפטריק (אדם פרגוס) - ממוצא אירי-קנדי, מופיע בעונה השלישית כמטופל נוסף. הוא ואריקה מפתחים במהירות כימיה חזקה. הייתה לו ילדות אומללה, בה הוא ואחיו ג'ון חוו התעללות פיזית מצד אביהם וניתוק רגשי מאמם. הוא עבד כמה שנים בפשע מאורגן כגורם אכיפה לכריש הלוואות, אך עזב את העבודה וכעת הוא עובד כפועל בחברת אדריכלות נוף, עם שאיפות חדשות ללמוד להיות אדריכל נוף. החינוך המשפחתי הטראומטי שלו הוביל את אדם לפחד ממחויבות ונטייה לסטוצים. אדם פוגש את ביאטריס (שהייתה אשתו ואם ילדו בציר זמן חלופי) ומבקש ממנה לצאת לדייט. אך בסוף הפרק הבא, אדם נפרד מביאטריס והולך לדירתה של אריקה כדי להצהיר על רגשותיה כלפיה. אדם ואריקה סוף סוף מתחילים מערכת יחסים. במהלך העונה הרביעית, הם מתחילים לריב ללא הרף ובסופו של דבר נפרדים. אריקה משתמשת בכרטיס המסע בזמן שלה במשך 24 שעות כדי לשנות את יומה עם אדם ללא הסכמתו. מותש מהציפיות שלה, אדם יוצא מדירתה ומשאיר אותה בוכה. אדם מופיע שוב בחתונתם של דייב ואיבן ונתקל באריקה. עם זאת, הם חוזרין לאחר שהיא מבקשת הזדמנות נוספת לקשר ביניהם. בעזרתה של ג'ני, אדם ואריקה קונים דירה וכך מתחילים את חייהם החדשים יחדיו.
רבקה (מלאני סקרופאנו) - הייתה שחקנית כושלת וכעת היא הבעלים של חנות בגדים בשוק קנסינגטון .
דאריל (ג'ף גדיס) - דאריל הוא אדם שקט שמתחרט שלא עמד מול אנשים ולקח סיכויים. הוא חנון. רק אחת מחרטותיו מוצגת במהלך העונה; הוא חוזר עם אדם ועומד מול קבוצת בריונים שגנבה את הווקמן שלו.
קמילה (קים רוברטס) - קמילה היא אלכוהוליסטית לשעבר ואם חד הורית שגידלה שני ילדים והחלה בטיפול לאחר שכמעט נכנסה עם האוטובוס שבו נהגה בעמוד, תוך שהיא נמנעת מלהרוג את נוסעיה. בחרטה אליה היא חוזרת עם אריקה, היא מתעמתת עם קולגה שגנב כל כך הרבה כסף עד שמעסיקם פשט את הרגל. מתוך חמשת המטופלים הקבוצתיים של דוקטור טום, רק קמילה ואריקה עוברות את המבחן האחרון ומתחילות בהכשרת המטפלים. כמשתמע מדוקטור טום, קמילה כבר סיימה את לימודיה והופכת רשמית למטפלת.
פרקים

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (קנדה)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (קנדה)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 13 | 13 | 5 בינואר 2009 | 1 באפריל 2009 |
|  | 2 | 12 | 12 | 22 בספטמבר 2009 | 8 בדצמבר 2009 |
|  | 3 | 13 | 13 | 21 בספטמבר 2010 | 15 בדצמבר 2010 |
|  | 4 | 11 | 11 | 26 בספטמבר 2011 | 12 בדצמבר 2011 |
עיבודים מחודשים

מפיקי טלוויזיה בארצות הברית ובבריטניה הכריזו על תוכניותיהם בשנת 2010 לייצר עיבודים מחודשים של התוכנית במדינותיהם.
הגרסה הבריטית, שתופק על ידי Big Talk Productions ושמה "You Again" (בעברית: שוב אתה), הייתה אמורה להיות להתרחש בגלאזגו ולהתמקד באישה בשם זואי. ניקול טיילור הוכרזה כתסריטאית הראשית.
ב־16 בדצמבר 2010, ABC הכריזה על תוכניותיה להפיק גרסה מחודשת אמריקאית של להיות אריקה. מגי פרידמן הייתה אמורה להיות הכותבת של פיילוט התוכנית.
ב־10 בדצמבר 2020 הוכרז כי אליסון ויליאמס תככב ותשמש כמפיקה בפועל עבור גרסה מחודשת אמריקאית. שום רשת לא רכשה את הפרויקט מאז.
פסקול

חברת EMI קנדה הוציאה את פסקול הסדרה ב־22 בספטמבר 2009 בקנדה.
לילי פרוסט – "All I Ever Wanted (Theme)"
מלאני דויין – "Every Little Thing"
צוות שחקני הסדרה – "Single and Unemployed"
בליינד מלון – "No Rain"
דה נורת'רן פייקס – "Girl with a Problem"
צוות שחקני הסדרה – "The Answer Is"
חסוס ג'ונס – "Right Here, Right Now"
צוות שחקני הסדרה – "Collective Disapproval"
אימג'ס אין ווג – "Lust for Love"
צוות שחקני הסדרה – "Yes or No"
רוז בל – "Yesterday Man (I'm So Lonely)"
נורה ג'ונס – "Don't Know Why"
מארק ג'ורדן – "Rhythm of My Heart"
צוות שחקני הסדרה – "You Just Have To Decide"
סטארס – "Reunion"
רייט סאיד פרד – "I'm Too Sexy"
פאטבוי סלים – "Praise You"
צוות שחקני הסדרה – "Hot Dog Vendor"
אם סי האמר – "U Can't Touch This"
צוות שחקני הסדרה – "Snowflakes"
ג'סטין היינס – "Another Way to Cry"
צוות שחקני הסדרה – "Girls Just Wanna Have Fun!"
לילי פרוסט – "All I Ever Wanted (Being Erica Theme Song)"
הערות שוליים

↑  "It's ladies night every night/CBC unveils new series Wild Roses and Being Erica". טורונטו סאן. 28 באוקטובר 2008. נבדק ב-16 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  סדרת הלהיט הקנדית "להיות אריקה", שהפכה להצלחה בארצות-הברית ובבריטניה- החל מה-3.2 ב-HOT3
↑  עונה 3, פרק 33.
↑  Heather Hughes (15 באפריל 2010). "Being Erica Moves To Britain". tv.com. אורכב מ-המקור ב-8 באוקטובר 2010. נבדק ב-3 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ABC to adapt Canadian series 'Being Erica' – On The Air on Variety.com". Variety. אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2010. נבדק ב-21 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Weinman, Jaime. "More popular in the States, Exhibit A: 'Being Erica' – TV Guidance". Macleans.ca. אורכב מ-המקור ב-12 בפברואר 2021. נבדק ב-21 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Peter White (10 בדצמבר 2020). "Allison Williams To Star In & Exec Produce Adaptation Of Canadian Series 'Being Erica' With Boat Rocker Studios". Deadline Hollywood. נבדק ב-10 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 453bf620-bcd9-488c-a88e-791f37732bd9 
ארין קרפלוק מגלמת את הדמות הראשית בסדרה, אריקה סטריינג'.
מייקל ריילי מגלם את דמותו של המטפל של אריקה, דוקטור טום.
אלון חברת הדלק לישראל

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  ארגוני הקניות של הקיבוצים
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־35 שנים)
 משרד ראשי:  יקום
 מוצרים עיקריים:  חברת החזקות
 מנכ"ל:  אבי גפן
  
 www.alon.co.il
 
אלון חברת הדלק לישראל בע"מ, המוכרת בשם קבוצת אלון, היא חברה שהוקמה בישראל בשנת 1990 כחברה לשיווק דלק, והתפתחה לחברת החזקות, שבאמצעות חברות בנות שבשליטתה, בהן הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובבורסה לניירות ערך בניו יורק, פעילה בשלל תחומים במשק הישראלי, ולה פעילות גם בארצות הברית.
מנכ"ל הקבוצה במשך כעשרים שנים, עד תחילת 2015, היה דודי ויסמן, שהוחלף בידי אביגדור קפלן. ששנה אחר כך הוחלף בידי אבי גפן.
היסטוריה

"אלון חברת הדלק לישראל" הוקמה ב-1990 על ידי התנועה הקיבוצית על מנת לייעל את אספקת הדלק ולהוזיל את עלותו לקיבוצים. חברת "דור אנרגיה" הוקמה ב-1988 והייתה לחברה הראשונה שפרסה תחנות תדלוק באופן נרחב לאחר שבמשך שנים שווק הדלק רק באמצעות שלוש החברות פז, סונול ודלק. ב-1993 רכשה חברת "ביילסול" את השליטה ב"אלון". ב-1999 רכשה "אלון" 65% מ"דור אנרגיה", וכעבור שנתיים הושלמה הרכישה. במסגרת הרכישה צורפה לחברה החדשה גם חברת "דורגז", העוסקת באספקת גז פחמימני מעובה.
בשנת 2000 הרחיבה החברה את פעילותה לארצות הברית עם רכישתה של חברת "טוטאל פינה" האמריקאית והקמת "אלון USA". החברה מפעילה בתי זיקוק בדרום ארצות הברית וכן חנויות רשת סבן אילבן בטקסס ובניו מקסיקו.
בשנת 2003 רכשה החברה, בשיתוף אנשי העסקים מתיו ברונפמן ושולם פישר, 78% ממניות רשת "הריבוע הכחול", אחת משתי רשתות הסופרמרקטים הגדולות בישראל, תמורת 1.368 מיליארד ש"ח. כשנתיים מאוחר יותר השלים ויסמן את ההשתלטות על הרשת, כשרכש כמחצית מחלקם של ברונפמן ופישר בשותפות.
ב-2006 רכשה קבוצת אלון את רשת AM:PM ב-143 מיליון ש"ח ונקלעה ללב הוויכוח הציבורי סביב המסחר בשבת. לאחר הרכישה הורה ויסמן להפסיק מכירת מזון לא כשר בסניפי הרשת, אך סניפיה נותרו פתוחים בשבת ובשל כך נאלץ ויסמן להתמודד עם חרם צרכנים חרדי על עסקיו, ובהם רשת "שפע שוק" הפונה למגזר החרדי. בסופו של דבר נאלץ ויסמן לסגור את רשת "שפע שוק" ובמקומה הוא פתח את רשת "זול בשפע", אך גם היא נחלה כישלון והציבור החרדי הדיר את רגליו מהרשת.
חברת דור אלון, המרכזת החל מינואר 2005 את כל פעילות האנרגיה בישראל של קבוצת אלון, עברה במאי 2010 לשליטת החברה האחות אלון רבוע כחול ישראל.
ביולי 2009 הייתה הבעלות בקבוצה בידי ביילסול (39%), ארגוני הקניות של הקיבוצים (34%) ואפריקה ישראל להשקעות (26%). בספטמבר 2009 יצאה אפריקה ישראל להשקעות מהבעלות על קבוצת אלון, בתמורה למניות ב"אלון USA" ואופציות לרכישת מניות חברת הדלק דור אלון. בעקבות זאת השתנה נותרה הבעלות על קבוצת אלון בידי ביילסול (53%) וארגוני הקניות של הקיבוצים (47%).
איגרות חוב פרטיות של הקבוצה, בסכום של 2.4 מיליארד ש"ח, הונפקו למשקיעים מוסדיים. באפריל 2015 אישרו מחזיקי איגרות החוב של הקבוצה שינוי בתנאי איגרות החוב, בהיקף של 2.2 מיליארד ש"ח.
היסטוריה > הסדר חוב

ב-29 בינואר 2016 הודיעה קבוצת אלון על מכירת 72.71% מהחזקותיה ב"אלון רבוע כחול ישראל" לחברת "גינדי ישראל 2010" שבשליטת גינדי החזקות, תמורת 115 מיליון ש"ח. להשלמת העסקה נדרשת קבוצת אלון לעמוד בתנאים אחדים, ובהם הסדר חוב עם בעלי האג"ח של "אלון רבוע כחול ישראל" והבנקים. ב-15 בפברואר 2016 הכריעו מחזיקי האג"ח של החברה בהצבעה שקיימו, לקבל את הצעתו של מוטי בן משה לרכישת החברה, ולדחות את הצעתה של גינדי.
ביוני 2017, השלימה קבוצת אלון את הסדר החוב שלה, בהיקף של כ-2 מיליארד שקל, עם נושי איגרות החוב. זאת לאחר שבית המשפט המחוזי מרכז-לוד אישר את תנאי ההסדר, ונתן לו תוקף של פסק דין. הסדר החוב קובע כי עד 1 באוקטובר 2017, תגייס קבוצת אלון לפחות 120 מיליון שקל ממשקיע אחד או יותר, באמצעות הנפקת מניות (אחרת תעבור השליטה למחזיקי איגרות החוב). לאחר הסדר חוב מכרה קבוצת אלון את מלוא החזקותיה בדור אלון ו"אלון USA".
בעלי עניין

החברה הייתה בבעלות משותפת של חברת "ביילסול" (52%-53%) וארגוני הקניות של הקיבוצים (48%-47%). הבעלות על "ביילסול" נמצאת בידי שרגא בירן ובניו (80%) ודודי וייסמן (20%). באוקטובר 2017 עברה השליטה ב"אלון חברת הדלק לישראל" לידי מחזיקי איגרות החוב של החברה.
חברות בת

חברות בנות של קבוצת אלון הן:
אלון חיפושי גז טבעי בע"מ, עוסקת בחיפושי נפט וגז ומחזיקה ב-4% משדה הגז "תמר". קבוצת אלון מחזיקה 80% ממניות אלון חיפושי גז.
חברת דרך ארץ - החברה שמפעילה את כביש 6 ומנהרות הכרמל. קבוצת אלון מחזיקה ב–29% ממניות דרך ארץ.
החזקות שנמכרו:
אלון רבוע כחול ישראל בע"מ, מפעילה, באמצעות חברות בנות, בתחומי קמעונאות מזון, קמעונאות וסיטונאות בתחומים שאינם מזון, תדלוק ואנרגיה, נדל"ן ותקשורת.
דור אלון אנרגיה בישראל (1988) בע"מ, חברת בת של אלון רבוע כחול, המפעילה רשת של כ-210 תחנות תדלוק "דור אלון".
רשת AM:PM נרכשה על ידי דור אלון בסוף 2006 תמורת 143 מיליוני ש"ח.
"אלון USA", הפועלת בתחום האנרגיה בארצות הברית. קבוצת אלון החזיקה ב-48% ממניות "אלון USA". באפריל 2015 הוסכם שחברת "דלק US" תרכוש מקבוצת אלון את מניותיה ב"אלון USA", תמורת 200 מיליון דולר במזומן ומניות של "דלק US" בשווי של כ-228 מיליון דולר, כך שקבוצת אלון תחזיק כ-9% מ"דלק US". בפברואר 2018 השלימה "דלק US" את רכישת מלוא הבעלות על "אלון USA".
הערות שוליים

↑  גולן חזני, דודי ויסמן מנמק הקרע עם שרגא בירן: "לחץ למשוך דיבידנד ענק", באתר כלכליסט, 7 בינואר 2015
↑  קבוצת אלון-ברונפמן השלימה רכישת 78% ממניות הריבוע הכחול ב-1.368 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 24 ביוני 2003
↑  אלי שמעוני, ויסמן רכש השליטה בריבוע הכחול ב-30 מיליון דולר, באתר ynet, 22 באוגוסט 2005
↑  אלי שמעוני, דודי ויסמן רוכש את רשת AM:PM, באתר ynet, 1 בנובמבר 2006
↑  אורנה יפת, AM:PM מפסיקה למכור מזון לא כשר, באתר ynet, 15 בינואר 2007
↑  גולן חזני, בלעדי - לבייב מחפש נזילות: התוכנית של אפריקה להשגת 750 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 16 ביולי 2009
↑  הודעה של אפריקה ישראל להשקעות על העסקה, באתר "מאיה", 14 בספטמבר 2009
↑  לבייב נפרד מהאחזקה באלון של דודי ויסמן תמורת 60 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 14 בספטמבר 2009
↑  רון שטיין, ‏אושר שינוי תנאי החוב באג"ח אלון בהיקף 2.2 מיליארד ש', באתר גלובס, 30 באפריל 2015
↑  הילה ציאון, גינדי החזקות הודיעה על רכישת 72.7% ממניות אלון ריבוע כחול, באתר ynet, 29 בינואר 2016
ALON BLUE SQUARE ANNOUNCES AGREEMENT BY ITS CONTROLLING SHAREHOLDER, ALON ISRAEL OIL COMPANY, TO SELL ITS HOLDINGS IN ALON BLUE SQUARE, באתר "מאיה", 29 בינואר 2016
↑   יורם גביזון, בן משה על סף רכישת אלון רבוע כחול; הנאמן על האג"ח דחה את בקשת גינדי לשינוי מועד ההצבעה, באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2016
↑  עומרי כהן , ‏קבוצת אלון השלימה הסדר חוב בהיקף של כ-2 מיליארד שקל, באתר גלובס, 27 ביוני 2018
↑   ערן אזרן, הזינוק של דלק US סייע לאלון לפרוע 500 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 28 בינואר 2018
↑  יניב רחימי, השלב הבא בסכסוך בין בירן וויסמן: בתחילת 2015, באתר כלכליסט, 3 בדצמבר 2014
↑    רועי ברגמן, שרגא בירן איבד את השליטה באלון ישראל, באתר "ידיעות אחרונות", 2 באוקטובר 2017
↑  גולן חזני, עסקת אלון USA יוצאת לדרך: ויסמן ימונה לתפקיד בכיר בחברה הממוזגת, באתר כלכליסט, 16 באפריל 2015
↑  עומרי כהן , ‏דלק US משלימה את רכישת הבעלות בשותפות אלון פרטנרס, באתר גלובס, 30 בפברואר 2018
ישיבת הגולן

| --- | --- |


 ישיבת הסדר
 השתייכות:  ישיבת הסדר ציונות דתית
 תקופת הפעילות:  ה'תשל"ב–הווה
 מייסדים:  הרב אריה בינה
 בעלי תפקידים
 מנכ"ל:  יונתן דובב
 ראש הישיבה:  הרב יואל מנוביץ
 תלמידים
 :  300
 מיקום
 מיקום:  חיספין
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°50′39″N 35°47′30″E﻿ / ﻿32.844055555556°N 35.791666666667°E﻿ / 32.844055555556; 35.791666666667
 www.ygolan.org
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) ישיבת הגולן(למפת הגליל העליון רגילה) ישיבת הגולן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת הגולן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת הגולן
 
ישיבת הגולן היא ישיבת הסדר השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא. הישיבה משלבת לימוד תורה עם שירות צבאי בכל יחידות צה"ל. הישיבה שוכנת ביישוב חיספין שבדרום רמת הגולן. בראשות הישיבה עומד הרב יואל מנוביץ. הישיבה ממשיכה את האידאולוגיה של ישיבת מרכז הרב וחלק מהרבנים, הם בוגרי ישיבה זו.
היסטוריה

הישיבה נוסדה בשנת 1973 בשטח מחנה צבאי סורי נטוש בתחום היישוב רמת מגשימים, ביוזמת הרב אריה בינה, ראש הישיבה התיכונית נתיב מאיר, על ידי קבוצת בחורים מבוגרי נתיב מאיר. בשנים הראשונות הרב אריה בינה עמד בראש הישיבה, ולאחריו כיהנו מספר ראשי ישיבה בהם הרב מרדכי הלפרין והרב יגאל אריאל. הרב אמנון שוגרמן, תלמיד הרב צבי יהודה הכהן קוק, עמד בראשות הישיבה עד שנת ה'תשע"ב, בה פרש והתמנה לנשיא הישיבה. הרב יואל מנוביץ, ששימש לפני כן כר"מ בישיבה, החליף אותו.
בי"ז בכסלו תשל"ו (20 בנובמבר 1975) בוצע בישיבה הפיגוע ברמת מגשימים בו חדרה לישיבה חוליית מחבלים מסוריה ורצחה שלושה תלמידים: מיכאל נדלר, בן ציון ליבוביץ' ונחום פניגשטיין (שני האחרונים - אורחים, תלמידי ישיבת הר עציון). בשנת 1976 עברה הישיבה ליישוב חיספין הסמוך, על מנת לחזקו. ביישוב הוקמה קריית הישיבה, ובה בית המדרש "היכל השלושה" הקרוי על שם הנרצחים.
בין רבני הישיבה: הרב אהרן איזנטל רב היישוב חיספין, הרב משה לסקר, הרב ישי סמואל רב המושב יונתן, הרב עודד שוגרמן בנו של הרב אמנון שוגרמן, הרב טוביה שלמה בר-אילן, הרב נתנאל אריה, הרב מנשה שמרלובסקי, הרב מרדכי פרנקו, הרב מרדכי גרוס, הרב שי וינטר, הרב גדעון ביר, הרב עוז מסוורי והרב יוסף סוראני רב המושב נוב.
בעבר כיהנו כר"מים: הרב אליעזר מילר שאף כיהן כראש הישיבה בפועל, הרב יובל שרלו, הרב חיים ירוחם סמוטריץ', הרב יהושע ויצמן, הרב ציון טוויל, הרב יעקב מרגלית, הרב יהושע ון דייק, הרב יחזקאל דאום, הרב אליעזר שנוולד והרב אברהם שילר (כיום רב היישוב עלי).
פעילות הישיבה

במסגרת הישיבה פעל בעבר "מכון הראל", על שם בוגר הישיבה סגן הראל שרם, היוזם ימי פעילות ערכית וחווייתית לתלמידי בתי ספר תיכוניים מכל רחבי הארץ. כמו כן מטפח המכון את אתר תל סאקי, אתר מורשת קרב ממלחמת יום הכיפורים.
קבוצה מתלמידי הישיבה ובוגריה עברה ליישוב מבוא דותן, בו הוקמה שלוחה של הישיבה שנועדה לחזק את ההתיישבות היהודית בצפון השומרון. כיום גרעין תורני זה כבר אינו שייך לישיבה.
בישיבה פועלת תוכנית "ממריאים בגולן", תוכנית שמשלבת בעלי צרכים מיוחדים בישיבת הגולן והתנדבות בצבא. הבחורים בתוכנית מתנדבים מדי יום בצבא ומשתלבים בישיבה.
כתב עת "קול ברמה". נכון לשנת ה'תשפ"ד יצאו 36 גליונות.
בוגרים ידועים

הרב אליעזר שנוולד, ראש ישיבת ההסדר במודיעין
הרב אברהם שילר, רב היישוב עלי
הרב יואל קטן, ראש מכון 'שלמה אומן'
הרב דוד גבריאלי, ראש ישיבת נווה דקלים
הרב אייל ורד, ר"מ במכון מאיר וסופר
דני הירשברג, מזכ"ל בני עקיבא
בני נכטיילר, מזכ"ל בני עקיבא
הרב יונה גודמן מזכ"ל בני עקיבא
עמית סופר, ראש מועצה אזורית מרום הגליל
עו"ד רז נזרי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (חקיקה)
תא"ל ארי סינגר - קצין מילואים ראשי
תא"ל מרדכי כהנא
אשר קולה, שופט בבית המשפט המחוזי בנצרת
מתי דן, ממובילי התיישבות היהודית ברובע המוסלמי
הרב חיים איזנטל, ראש ישיבה תיכונית חספין
הרב אליהו שיינפלד רב קהילה בגבעת זאב ור"מ בישיבת חורב
יובל מורגנשטרן, יועץ תקשורת, ומנהל משרד פרסום ויחסי ציבור.
הערות שוליים

↑  תמונת הבוגרים.
↑  [* http://akko.gal-ed.co.il/view_files/HeapItem_pic/029517/HP_029517_30.jpg תמונה]
↑  מאמרים מכתב העת קול ברמה, באתר ספריית אסיף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311658205171  LCCN: no2010072991   WorldCat (עם LCCN): no2010-072991
2.4 ילדים בממוצע

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  אנדרו מרשל
 כותבים:  אנדרו מרשל
 בימוי:  ריצ'רד בודן
 שחקנים:  בלינדה לאנג גארי אולסן ג'וליה הילס קלייר וודגייט קלייר באקפילד ג'ון פיקרד
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  לונדון 
 מספר עונות:  8
 מספר פרקים:  56
 הפקה
 מפיק:  ריצרד בודן
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 תקופת שידור מקורית:  3 בספטמבר 1991 – 30 בספטמבר 1999
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
2.4 ילדים בממוצע (באנגלית: 2point4 Children) היא קומדיית מצבים בריטית של ה-BBC שנוצרה ונכתבה בידי אנדרו מרשל. הסדרה עוקבת אחרי חייהם של בני משפחת פורטר, לכאורה משפחה ממוצעת אבל לעיתים קרובות נהפך עליהם עולמם בשל מזל רע ואירועים מוזרים.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ BBC One בשנים 1991 עד 1999, במשך שמונה עונות, והסתיימה ב-30 בדצמבר 1999 בפרק "The Millennium Experience". מותו של גארי אולסן, שגילם את דמות אב המשפחה, בספטמבר 2000 מנע את האפשרות להפקת פרקי ספיישל נוספים. הסדרה משודרת בשידורים חוזרים בבריטניה בערוצי "Gold" ו-"Drama", ובאוסטרליה בערוץ UKTV.
צוות שחקנים > תפקידים ראשיים

ביל פורטר – בלינדה לאנג
בן פורטר – גארי אולסן
ג'ני פורטר – קלייר וודגייט (עונות 1 ו-2); קלייר באקפילד (עונות 3 - 8)
דייוויד פורטר – ג'ון פיקרד
רונה האריס – ג'וליה הילס
כריסטין אטקינס – קים בנסון (הופעת אורח בעונה ראשונה, תפקיד קבוע בעונות 2 - 8)
דקלאן – מיטצ'ל ריי (הופעת אורח בעונה 7); אלכס קיו (עונה 8)
צוות שחקנים > תפקידי משנה

טינה – פטרישה ברייק (עונה 1); סנדרה דיקינסון (עונות 2–8)
הדודה פרל – ברברה לוט
גרי – לאונרד או'מאלי (עונה 1)
טוני – טום רוברטס (עונות 3 והלאה)
בט גייטס – ליז סמית'
הדודה בל – ליז סמית'
דורה גרימס – אנט קר
אדם – פול ראפילד (עונה 3)
ג'ייק "קינגון" קינגר – רוג'ר לויד-פק (עונות 3–6)
ג'וס (Wheelchair Racer) – מיק סקרלט (הופעת אורח בעונה 2)
תקציר העלילה

בהתחלה בני משפחת פורטר נראים רגילים למדי. האם ביל היא אשה נבונה, מעשית ומיושבת בדעתה. היא מבשלת ומנקה את הבית ובו בזמן היא מנהלת עסק של קייטרינג, יחד עם חברתה רונה הרעבה לסקס. בן הוא אב המשפחה, ולרוב הוא ילדותי כמו הילדים. הוא מנהל עסק של תיקוני מערכות חימום יחד עם כריסטין העוזרת העוקצנית שלו.
הבת ג'ני היא בת עשרה טיפוסית, להוטה אחר בנים, ומתעניינת בצמחונות. דייוויד הבן הוא אחיה הצעיר השובב, שאוהב סרטי אימה, חייזרים ולהציק לאחותו הגדולה.
עם זאת בני המשפחה נתקלים באירועים משונים של מזל רע. הכל נראה אפשרי בעולמם של משפחת פורטר.
הערות שוליים

↑  "Sitcom star Olsen dies". BBC News. 13 בספטמבר 2000. נבדק ב-6 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
גבול ישראל–לבנון

גבול ישראל–לבנון (בישראל נקרא גם גבול הצפון) הוא קו גבול זמני הידוע בשמו הנוסף, 'הקו הכחול', העובר בחלקה הצפוני של מדינת ישראל, מראש הנקרה במערב ועד הר דב במזרח, ומפריד בינה ובין לבנון.
עד מלחמת העצמאות > הסכם סייקס–פיקו

עד לימי המנדט הבריטי היו ארץ ישראל, סוריה ולבנון חלק מן האימפריה העות'מאנית. עוד במהלך מלחמת העולם הראשונה פעלו המעצמות לחלוקת השטח ביניהן: הסכם סייקס–פיקו משנת 1916, שנחתם בין הדיפלומטים מארק סייקס הבריטי ושארל פרנסואה ז'ורז'-פיקו הצרפתי, קבע את גבולו הצפוני של השטח הבינלאומי שאמור היה להיות בשטחה של ארץ ישראל, בניהולן המשותף של בריטניה, צרפת, איטליה, רוסיה ונציג ערבי בקו העובר מחוף הים התיכון, מעט צפונית לעכו באזור אכזיב ועד לצפון מערב הכנרת, באזור טבחה. בריטניה אמורה הייתה לקבל לשליטתה הישירה את מפרץ חיפה עם הערים חיפה, עכו ועמק זבולון. צרפת הייתה אמורה לקבל לשליטתה הישירה את כל השטח מצפון לשטח הבינלאומי. זאת כדי לשלוט על לבנון וחוף הים שלה.
עד מלחמת העצמאות > המאבק על אצבע הגליל

לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה בו נכבש כל האזור על ידי חיל המשלוח המצרי בפיקודו של הגנרל הבריטי אדמונד אלנבי, נוצר מצב שבו לא ראתה עצמה בריטניה מחויבת לאמור בהסכמי סייקס–פיקו ככתבם וכלשונם, ולעומת זאת, מדיניותה הרשמית, המוצהרת בהצהרת בלפור צידדה בהקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. התנועה הציונית הפקידה את דרישותיה הטריטוריאליות בידי ועידת השלום בפריז (1919) שבצפון כללו את השטח עד מצפון לנהר ליטני, שבו ראתה מקור מים חיוני לבית הלאומי העתידי, וכן את מקורות נהר הירדן, שבצפון מזרח כללו את החרמון ורמת הגולן עד למרחק של כ 16 ק"מ מערבית למסילת הברזל דמשק–מדינה (המסילה החג'אזית).
ההסכם שנחתם בעיירה דוביל, בספטמבר 1919, בין לויד ג'ורג', ראש ממשלת בריטניה, לבין ז'ורז' קלמנסו ראש ממשלת צרפת קבע את תחום האחריות הצבאית באזור. לפי הסכם זה פינו האנגלים את האזורים שכבשו מצפון ל"קו דוביל" שנמתח בין ראש הנקרה לבין בואזיה בחולה (מעט צפונה מאיילת השחר של היום). השטח שמצפון לקו זה, ועד לצור היה בשליטה צבאית צרפתית אך הפך למעשה לשטח הפקר, ובו ארבע נקודות יהודיות מבודדות: תל חי, מטולה, חמארה וכפר גלעדי.
צרפת לא ביססה את שלטונה באזור ולא שלחה אליו כוחות צבא מספיקים אלא נאחזה בתחילה לאורך החוף, באזור צור וצידון. את המצב ניצלו ערביי המקום כדי למרוד בשלטון הצרפתי, ואף להתנכל לכפרי הנוצרים באזור עליו פרשה צרפת את חסותה. כנופיות רבות של בדואים פעלו באזור, בעידוד מסוים של הבריטים. על רקע זה, ועל רקע הרצון ליצור "עובדות בשטח" מצד היהודים והערבים כאחד הותקפה תל חי במרץ 1920 והבדואים התקיפו את צמח ב-24 באפריל 1920. במקביל, התנהלו דיונים בין בריטניה לצרפת על מיקומו של הגבול. ב-24 באפריל 1920 הוחלט בוועידת סן רמו לתת לבריטניה מנדט לניהולה של ארץ ישראל (ומסופוטמיה – עיראק) ולצרפת מנדט לנהל את סוריה ולבנון, כדי לקדם את השטחים הללו לקראת עצמאות.
עד מלחמת העצמאות > סימון הגבול המנדטורי

ב-23 בדצמבר 1920 נחתם בפריז הסכם "האמנה הפרנקו-בריטית" בין בריטניה לצרפת. צרפת נסוגה מדרישתה לקבוע את קו הסכם סייקס–פיקו כקו תיחום בין שטחי המנדט של צרפת ובריטניה, ובכך ויתרה על מקצת משטחי הגליל, אך הותירה בידיה את נהר הליטני, חלק ממקורות הירדן, את מרבית הגולן ואת הר החרמון. הנימוק הצרפתי היה הצורך באפשרות לנצל את מי הליטני כדי לפתח את לבנון וכן שמירת רצף דמוגרפי של המתואלים השיעים שישבו משני צידי נהר הליטני.
הגבול יצא מצמח, חצה את הכנרת, עלה עד לשפך נחל משושים לכנרת ומשם מעל מורדות הגולן עד נקודה בסמוך לכפר בניאס תוך שמירת שטחים נרחבים מצדו המזרחי של הירדן מצפון לכנרת בידי צרפת, ומשם פנה מערבה, שמר את מטולה בשטח המנדט הבריטי, וירד דרומה עד לנקודה המצויה בסמוך לכפר הגדול סאסא, ומשם, תוך פיתולים מסוימים, מערבה לנקודה מדרום לראש הנקרה. התוצאה הייתה יצירתה של אצבע הגליל, וכך נשארו בשטח המנדט הבריטי מטולה, תל חי חמארה וכפר גלעדי, שבמשך שנתיים היו מצויות מחוץ לתחומיו. רבים ייחסו את שינוי הגבול והכללת אצבע הגליל בתחומי ארץ ישראל, ומכאן בתחומי המדינה היהודית העתידית, להתיישבות היהודית במטולה ובתל חי, אך למעשה לנוסחה התנכ"ית "מדן ועד באר שבע" וההסכמה להשאיר את כל הנהר הקדוש לנוצרים, נהר הירדן, בתחומי הארץ הקדושה – ארץ ישראל, היה משקל מרכזי בהחלטה.[דרוש מקור] שיקול נוסף בקביעת הגבול היה כלכלי, כך שהכפרים ובעלי הקרקע שסביבם יהיו מאותו צד של הגבול, אך במקרים רבים הדבר לא התאפשר.
במרץ 1921 הסכימו צרפת ובריטניה על יצירת ועדת סימוּן למתווה הגבול הבינלאומי החדש, על פי הסיכום מדצמבר 1920, אך נקבע כי התוואי הסופי של הגבול כפוף לשינויים בעקבות מדידות מפורטות שתערכנה בשטח. את המדידות ערכה ועדה בראשות הצרפתי פּוֹלֶה (Paulet) והבריטי ניוּקוֹמב (Newcombe), וההסכם שנוסח בעקבות פעולתה זכה לשם הסכם ניוּקוֹמב–פּוֹלֶה. הוועדה פעלה בין מרץ 1921 לפברואר 1922. כל עוד נמשכו המדידות היה קו הגבול המדויק בלתי ברור. במפקד שערכו השלטונות הבריטיים בארץ ישראל בשנת 1922 לא נכללו התושבים שמצפון לקו דובייל כולל תושבי מטולה וכפר גלעדי שאף הצביעו בבחירות לפרלמנט הלבנוני שישב בביירות כך גם תושבי הכפר הגדול חלסה (היום קריית שמונה) ושאר הכפרים הערביים בסביבה. ב-7 במרץ 1923 נקבע סופית מיקום קו הגבול בשטח. זאת לאחר שמסמני הגבול ניסו להביא לכך שכל אדמות הכפרים שנשארו בצד אחד של הקו, יישארו עם הכפרים. וכן להשאיר את כל שטחי השבט הבדואי הגדול בני פדיל בתחום אחד – הצרפתי. כתוצאה מכך צרפת ויתרה על שטח מחצית הכנרת, שטח קרקע גדול במזרח הכנרת מהכפר נוקייב ועד לחמת גדר ושטח באזור קיבוץ ברעם (אז הכפר בירעם), זאת תמורת העברת הקו מול סוריה עד לאזור ממזרח וקרוב לנהר הירדן כולל השטחים ברמת הגולן ממזרח לירדן. כן שמרה צרפת בידיה את כביש קוניטרה – בניאס – צור (דבר שגרם להותרת מעיינות הבניאס והחצבאני בשטח הצרפתי). לעומתם קיבלו לידיהם הבריטים את כל הכנרת ואת נהר הירדן ומקורו הראשי, מעיין הדן (כנראה מתוך רעיון לנצל אותה למפעל הידרו אלקטרי). גבול זה, שנקבע במשא ומתן בין המעצמות, הפך לקו שביתת הנשק בין ישראל ללבנון לאחר מלחמת העצמאות.
עד מלחמת העצמאות > הסכם שכנות טובה בגבולות המנדט הבריטי והצרפתי (1926)

לאחר חתימת הסכם ניוקומב פולה ב-1923 החל משא ומתן בין הצדדים שנועד לפתור בעיות מנהליות לאורך הגבול שהותווה וב-2 בפברואר 1926 חתמו בירושלים הנציב העליון הבריטי לארץ ישראל והנציב העליון הצרפתי לסוריה וללבנון על הסכם שכנות טובה בין ארץ ישראל ובין סוריה ללבנון.