stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם לאקין טרנר
הערות שוליים

1 2 3
↑  Art UK | Discover Artworks, artuk.org (באנגלית)
↑  "George Turner, British (1843–1910)".
↑  "George Turner". Burlington Art.
↑  Castleton church burial register, Dorset History Centre.
↑  "William Lakin Turner". Art UK. Retrieved 22 July 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 78539  ULAN: 500032307  VIAF: 48313314   WorldCat (עם VIAF): 48313314
וילהלם פון אגלופשטיין

| --- | --- |

וילהלם פון אגלופשטיין
 לידה:  30 באוקטובר 1853 ויימאר, הדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך 
 פטירה:  15 בספטמבר 1925 (בגיל 71) ויימאר, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1870–1918 (כ־48 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-20   מפקד קורפוס המילואים ה-8
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 צלב הברזל
וילהלם פון אגלופשטיין (בגרמנית: Wilhelm Freiherr von und zu Egloffstein; 30 באוקטובר 1853 – 15 בספטמבר 1925), גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון אגלופשטיין נולד ב-30 באוקטובר 1853, בויימאר שהשתייכה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, למשפחת האצולה אגלופשטיין (גר'). בשנת 1870 התגייס לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת צרפת–פרוסיה. בהמשך מילא פון אגלופשטיין תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1901 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הגרנדירים של המשמר ה-3 (אליזבת לודוויקה, נסיכת בוואריה). בשנת 1902 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבת המשמר ה-3. בשנת 1906 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובשנת 1908 מונה למפקד הדיוויזיה ה-20. בשנת 1910 מונה למושל העיר שטרסבורג, והועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון אגלופשטיין למפקד קורפוס המילואים ה-8 שהיה חלק מהארמייה הרביעית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. בינואר 1915 הועבר פון אגלופשטיין לעתודת המילואים, ובשנת 1917 מונה לממלא מקום מפקד הקורפוס ה-6. לאחר המלחמה פרש פון אגלופשטיין לביתו, וב-15 בספטמבר 1925 מת בביתו שבוויימאר.
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
השרפה במנהרת המון בלאן

| --- | --- |

אנדרטה לנספים בשרפה ליד הכניסה הצרפתית למנהרת המון בלאן
 תאריך:  24 במרץ 1999 
 מיקום:  מנהרת המון בלאן 
 קואורדינטות:  45°51′32″N 6°54′30″E﻿ / ﻿45.85885°N 6.9084°E﻿ / 45.85885; 6.9084
 הרוגים:  39 
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי השרפה במנהרת המון בלאן(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי השרפה במנהרת המון בלאן
 
השרפה במנהרת המון בלאן המקשרת בין צרפת לבין איטליה פרצה ב-24 במרץ 1999. משאית עמוסה בחומר דליק עלתה באש במרכזה של המנהרה. באסון נספו 39 בני אדם והשימוש במנהרה הושבת בעקבותיו למשך שלוש שנים.
השרפה

מנהרת המון בלאן היא מנהרת רכב המחברת בין קורמאיור שבאיטליה לבין שאמוני שבצרפת. אורכה הוא 11.6 קילומטר ובה נתיב תנועה אחד לכל כיוון. היא נפתחה לתנועה ב-19 ביולי 1965.
בבוקר 24 במרץ 1999 נכנסה למנהרה מעברה הצרפתי משאית בלגית שנשאה מטען של קמח ומרגרינה. לאחר שנסע מספר קילומטרים הבחין נהג המשאית, ז'ילבר דגראב (Gilbert Degrave) בעשן הנפלט מתחת לרכבו. בשעה 10:53 הוא עצר את המשאית במרכז המנהרה על מנת לכבות את האש, ואז פרצו להבות לתוך תא הנהג והוא נאלץ לנטוש אותו ולברוח.
בשעה 10:55 הפעילו עובדי המנהרה אזעקה והפסיקו את כניסת כלי הרכב לתוכה משני הכיוונים, אך עשרות כלי רכב נוספים הספיקו להיכנס לתוכה. מספר כלי רכב שהגיעו מהצד האיטלקי של המנהרה חלפו ליד המשאית הבוערת מבלי לעצור. עשן כבד החל לאפוף את המנהרה. מכוניות שהגיעו מהצד הצרפתי הצליחו להסתובב במנהרה, אך לא הרחיקו לכת בתוך העשן. למשאיות לא הייתה כלל יכולת להסתובב במנהרה הצרה.
רוב יושבי המכוניות נשארו בתוכן, סגרו את חלונותיהם והמתינו לחילוץ. אחרים שנטשו את כלי הרכב וניסו להימלט הוכרעו במהרה על ידי העשן. מערכת האוורור של המנהרה גרמה לעשן הרעיל להתפשט בתוכה מהר יותר מכפי שיכלו הולכי רגל לרוץ בתוכה כדי להיחלץ. העשן המתפשט גירש את החמצן מן המנהרה, דבר שגרם למנועי כלי הרכב שבתוכה לכבות. כך אירע גם למנועי הכבאיות הראשונות שנזעקו לתוך המנהרה כדי לכבות את האש. האש גם פגעה בכבלי החשמל במנהרה עד שהאורות בה כבו והשתרר בה חושך. 15 כבאים נאלצו לנטוש את כלי רכבם ולהסתגר באחד מחדרי המקלט שהיו ממוקמים לאורך המנהרה במרחק של 600 מטר זה מזה; לכל אחד מהם הייתה דלת חסינה מפני אש. הם חולצו חמש שעות מאוחר יותר על ידי כבאים אחרים, שהגיעו אליהם דרך תעלת אוורור. כל הכבאים סבלו מפגיעות קשות ואחד מהם מת בבית החולים.
השרפה החמירה לאחר שדלק בוער הצית כלי רכב נוספים במנהרה ומכלי הדלק שלהם התפוצצו. חלקם נשאו גם כן מטען דליק שהחל לבעור. האש הגיעה לטמפרטורה של 1,000 מעלות צלזיוס, משום שמטען המרגרינה במשאית הראשונה שנשרפה היה שקול ל-23,000 ליטר של דלק. בשל תנאי מזג האוויר בעת השרפה הוזרם באותה עת אוויר לתוך המנהרה מן הצד האיטלקי שלה. השלטונות דחסו אוויר לתוך המנהרה, אך על ידי כך הם הזרימו חמצן טרי שהזין את השרפה עוד יותר.
בסך הכל נלכדו באש כ-40 כלי רכב, שרובם הגיעו מן הצד הצרפתי של המנהרה. היו בהם כ-50 איש. מקצת הלכודים במנהרה הצליחו כמו הכבאים להימלט אל חדרי המקלט מאש. בסך הכל שרדו 12 איש מבין הלכודים, לרבות נהג המשאית דלגראב. 27 מהנספים מתו בתוך כלי רכבם והיתר מחוץ להם. האש איכלה את גופות הנספים.
האש במנהרה בערה ברציפות במשך 53 שעות. חמישה ימים חלפו בטרם ירדה הטמפרטורה במנהרה במידה מספקת עד כדי לאפשר את תחילת התיקונים בה.
לאחר השרפה

לאחר האסון נסגרה המנהרה לתנועה למשך שלוש שנים, במהלכן היא תוקנה והוכנסו בה שיפורים ושינויים בטיחותיים שונים. הותקן בה ציוד מעקב ממוחשב ונבנו מקלטי חירום נוספים שלהם קשר וידאו עם מרכז הבקרה של המנהרה, פיר חילוץ מקביל שבו מוזרם אוויר נקי ותחנת כיבוי אש במרכז המנהרה. במרחק מה משני פתחי המנהרה הוקמו אתרי בדיקה שבהם נבדקות משאיות לפני כניסתן אליה כדי לוודא שאין בהן סיכון.
חקירת האסון לא הצליחה לקבוע את הגורם המדויק לפרוץ השרפה. סברה אחת היא כי בדל סיגריה בוערת נשאב אל תוך כונס האוויר של מנוע המשאית והצית שם מסנן עשוי נייר. סברות אחרות היו כי התרחש קלקול חשמלי או מכני במנוע המשאית או שנעשתה בו תחזוקה לקויה.
בינואר 2005 נפתח בגרנובל שבצרפת משפטם של 16 אישים וחברות שהואשמו באחריות פלילית לאסון. ביולי באותה שנה הורשעו 13 מהם. ראש שירות האבטחה של המנהרה נדון לשישה חודשי מאסר ולמאסר על תנאי. שבעה אישים נוספים ובהם נהג המשאית נידונו למאסר על תנאי. על שלוש חברות הוטלו קנסות כספיים. עוד לפני פתיחת המשפט העבירה חברת הניהול האיטלקית של המנהרה, SITMB, סכום של 17.5 מיליון דולר לקרן שהוקמה עבור קרובי הנספים באסון.
שני סרטים תיעודיים הופקו אודות האסון, לרבות פרק בסדרת הטלוויזיה שניות מאסון.
וילפריד מרטנס

וילפריד מרטנס ׁ(באנגלית: Wilfried Martens;‏ 19 באפריל 1936 – 9 באוקטובר 2013) היה פוליטיקאי בלגי ממוצא פלמי אשר כיהן כראש ממשלת בלגיה בשנים 1979-1992 (למעט הפסקה למשך מספר חודשים בשנת 1981). מרטנס היה חבר במסדרים רבים וזכה במספר גבוה של עיטורים ובהם מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, לגיון הכבוד ומסדר לאופולד.
ביוגרפיה

מרטנס נולד ב-19 באפריל 1936 בצפון מערב בלגיה. בשנים 1971-1974 כיהן בבית הנבחרים ובשנים 1991-1994 כיהן כחבר הסנאט הבלגי.
ממשלותיו השונות התאפיינו בניהול משברים כלכליים שפקדו את המדינה בתקופה זו. בשנת 1976 היה מרטנס ממיסדי  מפלגת הימין מפלגת העם האירופית. בשנת 1979 הוא החליף את פול ואנדן בוינאנץ בתפקיד ראש ממשלת בלגיה וכיהן בתפקיד במשך שנתיים. בדצמבר 1981 הוא התחיל את הכהונה השנייה שנמשכה כ-10 שנים.
הוא ניהל את סיעה זו בפרלמנט האירופי בשנים 1994-1998.
מרטנס היה דוקטור למשפטים ובעל תואר ראשון בפילוסופיה ולמד מדעי המדינה באוניברסיטת הרווארד. הוא היה נשוי פעמיים ונולדו לו חמישה ילדים. נפטר ב-19 באוקטובר 2013 בצפון בלגיה מסרטן. ראש ממשלת בלגיה אליו די רופו הספיד אותו ואמר כי מרטנס הוא "מדינאי אמיתי ואחד מאבות בלגיה הפדרלית".
וארקסה

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מרכז טרנסדנוביה
 מחוז:  וספרם (מחוז) וספרם
 נפה:  נפת פאפה
 שטח:  6.41 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  148 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  47°25′45″N 17°18′55″E﻿ / ﻿47.429038888889°N 17.315361111111°E﻿ / 47.429038888889; 17.315361111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.varkeszo.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.וארקסה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.וארקסה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וארקסה (בהונגרית: Várkesző) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בוארקסה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 255 ובשנת 2020 רק 148 תושבים.
יהודי וארקסה

בוארקסה חיו שני יהודים בשנת 1880. חלק מילידי הכפר נרצחו בשואה.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
↑  תיעוד יהודים מהכפר שנרצחו בשואה, באתר יד ושם
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת פאפה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פאפה • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • פרקשגייפי • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמשסאלוק • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 242330955   WorldCat (עם VIAF): 242330955
ואשקאוץ

ערך זה עוסק בעיירה באוקראינה. אם התכוונתם לעיירה במולדובה, ראו .
ואשקאוץ (באוקראינית: Вашківці) היא עיירה הנמצאת במחוז צ'רנוביץ שבאוקראינה.
היסטוריה

ב-1989 נמנו בעיירה 5,811 תושבים.
הערות שוליים

↑  Всесоюзная перепись населения 1989 г, באתר "Демоскоп Weekly" (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 243903883   WorldCat (עם VIAF): 243903883
הקיסר קו

ציור של הקיסר קו
הקיסר קוּ (בסינית מפושטת: 帝喾, בסינית מסורתית: 帝嚳, בפין-יין: Dì Kù. לעיתים מתורגם כ"דִי קוּ"), אשר נודע גם בשם "אדון גָאושִׂין", היה שליט אגדי של סין, ואחד מחמשת הקיסרים.
מוצאו

סבו מצד אביו, שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, היה בנה של לֵיידְזוּ, אשתו הראשית של הקיסר הצהוב. אביו נקרא ג'יאוג'י, והיה בן דודו של הקיסר גְ'ווָאנְשׂוּ'. מקורות עתיקים רבים טוענים כי הקיסר ג'וּ'ן (帝俊, אשר סגדו לו בימי שושלת שאנג) הוא למעשה הקיסר קוּ. על פי הערכות הוא שלט בסביבות השנים 2436 לפנה"ס - 2366 לפנה"ס, אולם ישנן הערכות הנותנות שנים שונות.
לפני עלייתו לשלטון

עוד מילדותו היו הליכותיו ומוסריותו של הקיסר קוּ ידועים לשבח, וכן היה ידוע בחכמתו וכישרונו. כשהיה בן 15 נבחר על ידי הקיסר גְ'ווָאנְשׂ'וּ להיות לו לעוזר, ומשקיבל משרה ניתנה לו לנחלה יוּאוּשִׂין (במחוז חנאן של היום). לאחר שמת הקיסר גְ'ווָאנְשׂ'וּ עלה קוּ לשלטון והוא בן 30 שנה.
תקופת שלטונו

על פי המסורת, לאחר שהקיסר קוּ נעשה שליט הארץ, קבע את בָּוֹ כעיר הבירה, ונעשה לקיסר בסגולת העץ. באותה תקופה התחזק אדון גונְגְגונג והתנגד בחריפות להעברת המלוכה אל קוּ. בזעמו נגח גונְגְגונג בהר בּוּג'וֹאוּ (מילולית: "ההר האינסופי"), גרם לעמוד השמיים להישבר ולארץ לנטות לכיוון דרום-מזרח, ואף הנהיג מרד. הקיסר קוּ הורה למפקח-על-האש לִי לאסוף חיילים ולדכא את המרד של גונְגְגונג, אך זה הובס ושב על עקבותיו. הקיסר הוציא להורג את לִי, ומינה את אחיו הצעיר של לִי, ווּחְווֵי, למפקח-על-האש במקומו ושלח אותו שוב בראש צבא לטפל בגונְגְגונג. לבסוף דוכא המרד וגונְגְגונג נהרג.
הקיסר קוּ שלט בארץ בהומניות, וחי חיים צנועים. מראהו הפשוט, הרוגע המכובד שהפגין, ומוסריותו היו לשם דבר. הוא הרעיף על רבים את חסדיו, את אנושיותו, וצבר מוניטין מעולה. הוא הבין את סבלם של האנשים, והתייחס בשוויון לכל בני האדם. הוא סירב לחטוא לעקרונות הטבע, התייחס בכבוד לפולחן הרוחות והשדים ולפולחני האדמה והשמיים, והתפלל לרוחות שייטיבו את דרכי כלל האנושות. מאחר שהליכותיו ומוסריותו היו ללא רבב העם אהב וכיבד אותו, ובתקופת שלטונו החברה שגשגה, והאנשים היו שמחים ושלוים.
הקיסר קוּ ידע גם לרתום את כישרונם של אנשים: לכישורי ירי החצים של הקשת האגדי יִי לא היה אח ורע, והקיסר בחר בו לשמש שר הקשתים, והעניק לו קשת אדומה וחצים מעץ מיוחד. ויִי אכן לא הכזיב, וכאשר מרדו שבטי הבָּאינָאן הוא דיכא אותם במכה אחת. שְׂייֵן חֵיי ודְזְווֹ בּוּ הצטיינו בנגינה וביצירת כלי נגינה, אז הקיסר קוּ ציווה למנותם לשרי המוזיקה, ומאוחר יותר הם כתבו את מוזיקת "תשע ההרמוניות" המפורסמת בסין, והמציאו מספר כלי נגינה חדשים.
על פי המסורת הקיסר קוּ חי 105 שנים (ויש גרסאות שאומרות 92 שנים), ולאחר מותו נקבר באזור מחוז חנאן.
צָאו גְ'ה, בנו של צָאו צָאו, כתב את "שבח לקיסר קוּ" שם נאמר: "זרע שׂוֵ'אנְיְוֵּ'אן, צאצא  שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, נולד באמרו את שמו. שלט בעולם בסגולת העץ. ליטף דום את העולם, נפשו קדושה ורוחו כנועה, למד לעומק את כל המקומות והבהיק אף יותר מן השמש."
נשותיו וצאצאיו

לקיסר קוּ היו ארבע נשים, הראשית הייתה בת לשבט יוּאוּטָאי ונקראה גְ'יָאנְגְיְוֵּ'אן, והיא ילדה לו את צִ'י (棄) הידוע גם בתור הדוכס דוחן, אשר הוא אביה הקדמון של שושלת ג'ואו. אשתו השנייה הייתה בת שבט יוּאסונְג ונקראה גְ'ייֵנדִי, היא ילדה את צ'י (契), אביה הקדמון של שושלת שאנג. אשתו השלישית הייתה בת לשבט צֶ'נְפֶנְג ונקראה צִ'ינְגְדוּ, היא ילדה את פָאנְגְשׂוּ'ן. אשתו הרביעית הייתה בת לשבט ג'וּ'דְזְה ונקראה צָ'אנְגיִי, היא ילדה את גְ'ה. כאשר מת הקיסר קוּ, תפס גְ'ה את השלטון, אך לאחר תשע שנים התפטר לטובת פָאנְגְשׂוּ'ן, אשר נודע לבסוף בתור  הקיסר יָאו.
הערות שוליים

↑  高辛氏
↑  玄囂
↑  蟜極/蟜极
↑  על פי רשומות ההיסטוריון, פרק ראשון.
↑  כפי שחושב אחרי 100  לפנה"ס על ידי המלומד לְיוֹ שִׂין (劉歆).
↑  亳, במחוז חנאן של היום
↑  共工氏
↑  לפי גרסאות אחרות המאבק בגונְגְגונג התרחש בתקופתו של הקיסר שׁוּן, או בתקופתם של קיסרים אחרים. הקושי בזיהוי נובע מכך שאחד הפירושים האפשריים ל"גונְגְגונג" הוא "האחראי על העבודות", אשר היה תפקיד במערכת השלטונית. ייתכן שמספר נושאים בתפקיד קשה זה גילו נטיות מרדניות בתקופות שונות, ומכאן הייחוסים של גונְגְגונג למספר תקופות.
↑  על פי רשומות ההיסטוריון, כרך 40.
↑  羿
↑  על פי 《路史·高辛氏纪》, כפי שמאוזכר ב《全史宫词》.
↑  咸黑
↑  柞卜
↑  九招
↑  הייחוס לשְׂייֵן חֵיי על פי 《吕氏春秋·古乐》 אולם מקורות אחרים מייחסים אותה (בכתיב שונה) דווקא לקיסר שׁוּן.
↑  曹植
↑  帝喾赞
↑  姜嫄
↑  簡狄
↑  ניתן לראות כאן שהבכורה מוקדשת לשושלת ג'ואו. בהחלט סביר להניח שכל הייחוס המובא כאן הוא המצאה מתחילת ימי שושלת ג'ואו, אשר נועדה לחזק את הלגיטימיות שלה בשלטון לאחר הדחת שושלת שאנג.
↑  慶都
↑  放勳
↑  常儀
↑  摯
וילהלם פון טגטהוף

| --- | --- |

וילהלם פון טגטהוף
 לידה:  23 בדצמבר 1827 מרבורג, האימפריה האוסטרית  
 פטירה:  7 באפריל 1871 (בגיל 43) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  Friedhof St. Leonhard 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השתייכות:   הצי האוסטרו-הונגרי
 תקופת הפעילות:  1840–1871 (כ־31 שנים)
 דרגה:   ויצה-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי האוסטרי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אוסטריה-סרדיניה מלחמת שלזוויג השנייה מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת העצמאות האיטלקית השלישית
 עיטורים
 המסדר הצבאי של מריה תרזה 
 
אדמירל טגטהוף (במרכז) על ספינת הדגל שלו "ארכידוכס פרדיננד מקס" (Erzherzog Ferdinand Max) במהלך קרב ליסה, ציור מאת אנטון רומקו
וילהלם פון טגטהוף (בגרמנית: Wilhelm von Tegetthoff;‏ 23 בדצמבר 1827 - 7 באפריל 1871) היה אדמירל אוסטרי. טגטהוף פיקד על הצי האוסטרי במהלך מלחמת שלזוויג השנייה ומלחמת אוסטריה–פרוסיה, ונחשב למפקד מוכשר בעל התמצאות טקטית ומנהיגות מעוררת השראה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

טגטהוף נולד ב-23 בדצמבר 1827 בעיר מרבורג, שבמחוז שטיריה באימפריה האוסטרית. כיום שם העיר מריבור, והיא נמצאת בתחומי סלובניה המודרנית. אביו, קרל פון טגטהוף, היה אוברסטלויטננט בצבא האוסטרי. בשנת 1840 הוא התגייס לצי האוסטרי, ולמד באקדמיה הצבאית הימית בוונציה. ב-23 ביולי 1845 הועלה לדרגת סקדאט (אנ'), והשתתף בדיכוי ההתקוממות הוונציאנית כנג השלטון האוסטרי בין 1848–1849. הוא סיים את לימודיו ב-16 באפריל 1849, ובין מאי ואוגוסט של אותה שנה השתתף במצור על ונציה. ב-16 ביוני 1851 הועלה לדרגת פרגטנלוטננט, וב-16 בנובמבר 1852 הועלה לדרגת קפטן-לוטננט.
בשנת 1854 הוא קיבל את הפיקוד הראשון שלו על הסקונר המלחמתי "אליזבת" (Elisabeth). הוא תמך בהסבה של הצי האוסטרי מאוניות מפרשים לאוניות קיטור. בשנת 1855 קיבל פיקוד על אוניית המשוטה "טאורוס" (Taurus), שסיירה בשפך הדנובה במהלך מלחמת קרים. בשנת 1857 קודם לדרגת קורבטנקפטן, ופיקד על משלחת מדעית רשמית למחצה אל הים האדום. במהלך שירותו הוא התבלט ביכולותיו הדיפלומטיות והארגוניות, ועל כן בדצמבר 1857 הועבר להיות קצין מטה. בשנת 1858 הועבר לפקד על הקורבטה "ארכידוכס פרידריך" (Erzherzog Friedrich) שעגנה בחופי מרוקו.
בשנת 1859, טגטהוף פיקד על הקורבטה שלו במהלך מלחמת אוסטריה-סרדיניה, אשר במהלכה הוכיח הצי האוסטרי כי הוא מסוגל לגבור על הצי הצרפתי בכל הקשור לשליטה בים האדריאטי. לאחר המלחמה ליווה את הארכידוכס פרדיננד מקסימיליאן (שהיה ידידו מאז 1850) במהלך ביקורו אצל פדרו השני, קיסר ברזיל בחורף 1859–1860. ב-27 באפריל 1860 הוא קודם לדרגת פרגנטקפטן, ובשנת 1862 קיבל פיקוד על שייטת שתפקידה היה לעקוב אחרי המתרחש בים התיכון, ובפרט אחרי המהפכה ביוון שהדיחה את אותון, מלך יוון, ואחר הרגשות האנטי-מערביים בסוריה.
ביוגרפיה > מלחמת שלזוויג השנייה

בפברואר 1864, במהלך מלחמת שלזוויג השנייה, קיבל טגטהוף פיקוד על שייטת אוסטרית קטנה אשר הפליגה בים הצפוני במטרה לסייע לכוחות החלשים של הצי הפרוסי כנגד הצי המלכותי הדני המעולה, אשר חסם את הגישות של פרוסיה אל הים. ב-9 במאי התנגשו כוחותיו עם כוחותיו של האדמירל הדני אדוארד סואסון בקרב הלגולנד. הקרב היה שקול פחות או יותר, אולם אוניית הדגל של טגטהוף "שוורצנברג" (Schwarzenberg), עלתה באש ונפגעה קשה במהלך קרב תותחים מטווח קרוב כנגד האוניות הדניות "נילס" (Niels), "ז'ואל" (Juell) ו"יוטלנד" (Jylland). טגטהוף החליט להסיג את כוחותיו, וסואסון נאלץ לוותר על מרדף רק עקב אניות של הצי הבריטי ששמרו בקפדנות על הנייטרליות בהלגולנד (שהיה אז תחת שליטה בריטית). למרות שבפועל הקרב היה ניצחון דני, הרי שהוא התקבל כניצחון באוסטריה בשל העובדה שהוא השיג את מטרתו והצי הדני נצטוה לחזור לקופנהגן. היה זה הקרב האחרון בהיסטוריה שבו עשו שני הצדדים שימוש בספינות עץ, כמו גם הקרב הימי האחרון שבו הייתה מעורבת דנמרק. ב-12 במאי טילגרף פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה אל טגטהוף, והעלה אותו לדרגת קונטראדמירל (מקביל לאדמירל ברוב הצבאות). כמו כן העניק לו הקיסר את אות מסדר כתר הברזל.
ביוגרפיה > מלחמת שבעת השבועות

ב-9 במאי 1866, מונה טגטהוף למפקד הצי האוסטרי. ב-14 ביוני של אותה שנה, פתחו פרוסיה ואיטליה במלחמה כנגד אוסטריה. החזית הגרמנית במלחמה זו, כונתה "מלחמת שבעת השבועות", בעוד החזית האיטלקית כונתה "מלחמת העצמאות האיטלקית השלישית". טגטהוף לא ראה בצי הפרוסי איום, אולם חשש מהצי האיטלקי, אשר היה בעליונות מספרית ניכרת, ויצר איום על הצי האוסטרי בים האדריאטי, בעיקר באזור החוף הדלמטי. עם הכרזת המלחמה של איטליה, הצי האוסטרי לא היה מוכן לה כלל. שיתוף הפעולה הזמני עם פרוסיה שנתיים קודם לכן יצר באימפריה האוסטרית אווירה של רגיעה ו'סיום כל המלחמות', והתחושה הייתה שגם אם יש היגיון בטיפוח מוגבל של צבא קרקעי, ההוצאות הכספיות העצומות הכרוכות בבניית צי צבאי הן בבחינת בזבוז כספים משווע. אשר על כן, רוב הספינות האוסטריות היו במצב מוכנות חלקי, ובאמצעם של תהליכי שיפוץ וחימוש שונים שנעצרו. בנוסף, מספר תותחים ימיים כבדים שהוזמנו ממפעלי קרופ הפרוסיים נעצרו ולא סופקו לאוסטרים, כתוצאה מאמברגו צבאי של פרוסיה.
האיטלקים ביקשו לכבוש את האי ליסה, אשר שליטה בו הייתה מפתח חשוב לשליטה צבאית ומסחרית בים האדריאטי. השייטת האיטלקית שהוכנה לצורך כך, הייתה תחת פיקודו של הרוזן פרסאנו, והיא מנתה 12 אוניות משוריינות ו-17 אוניות לא משוריינות, בעוד השייטת של טגטהוף כללה 7 אוניות משוריינות ו-11 לא-משוריינות. האוסטרים נפלו מיריביהם גם במספר תותחי אוניותיהם (276 לעומת 121). האיטלקים יצאו מנמל אנקונה לכיוון ליסה. טגטהוף עגן אותה עת בפסאנה, אולם כשקיבל מידע על התקדמות הצי האיטלקי מיהר להפליג לכיוון ליסה. ב-20 ביולי התנגש הצי של טגטהוף בצי של פרסאנו בקרב ליסה. היה זה הקרב הימי הגדול הראשון בו השתתפו אוניות עשויות ברזל ומונעות בקיטור, ואחד האחרונים בו נעשה שימוש מכוון בניגוח אוניות היריב. חרף הנחיתות המספרית זכה טגטהוף בניצחון מוחץ, שהקנה תהילת עולם לו ולצי האוסטרי. הוא הועלה מיידית לדרגת ויצה-אדמירל, ועוטר בצלב הצבאי של מריה תרזה (Military Order of Maria Theresa).
ביוגרפיה > אחריתו

חרף הניצחון בליסה, הניצחון הפרוסי בקרב קניגרץ הכריח את הקיסר לחתום על הסכם שלום, שבמסגרתו ויתרה אוסטריה לאיטליה על ונציה. בעקבות כך, דחק טגטהוף בקיסר לפעול לסיפוח אוסטרי של עורף החוף הדלמטי, כדי להגן על בסיסיה הנותרים של אוסטריה מפני האיטלקים. צעד זה הושלם רק בשנת 1908 עם הסיפוח של בוסניה והרצגובינה, זמן רב לאחר מותו של טגטהוף. לאחר שבשנת 1867 הוצא להורג מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו (שהיה אחיו של קיסר אוסטריה), נשלח טגטהוף עם הפריגטה "נוברה" (Novara), כדי להביא את גופתו לווינה.
במרץ 1868, לאחר ייסודה של המונרכיה הכפולה שנודעה בשם "האימפריה האוסטרו-הונגרית", מונה טגטהוף למפקד של הצי החדש שהוקם, "הצי האוסטרו-הונגרי". במקביל מונה לראש מחלקת הצי במיניסטריון המלחמה, והחזיק בשני התפקידים עד מותו. חרף התנגדות של מפקדים אחרים בצי, טגטהוף יזם רפורמה מקיפה שנועדה להסב את כל האניות בצי האוסטרו-הונגרי לאניות משוריינות. הוא נפטר בווינה מדלקת ריאות ב-7 באפריל 1871.
קרב ליסה, ציור מאת אדוארד נזדאד
ויליאם לאסל

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1799 בולטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 באוקטובר 1880 (בגיל 81) מיידנהד, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת, מלטה
 פרסים והוקרה:  המדליה המלכותית (1858)  מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1849)  עמית החברה המלכותית  עמית החברה המלכותית לספרות 
 הערות:  אחת מטבעות נפטון, אסטרואיד לאסל 2636, מכתשים על הירח ועל מאדים
 תרומות עיקריות
 בניית טלסקופים, גילוי ירחים במערכת השמש
 
ויליאם לאסל (באנגלית: William Lassell‏; 18 ביוני 1799 – 5 באוקטובר 1880) היה אסטרונום בריטי שהתפרסם בעיקר בגילוי הירחים של אורנוס ונפטון.
קורות חייו

ויליאם לאסל נולד בבולטון, אז במחוז לנקשייר, כיום במחוז מנצ'סטר רבתי שבצפון-מערב אנגליה ולמד בבית ספר בעיר. בעקבות מות אביו בגיל 15 הוא החל לעבוד בליברפול כשוליית סוחר ולאחר מכן פתח מבשלת בירה והחל לעסוק באסטרונומיה כתחביב. כחלק מתחביבו לאסל בנה בעצמו טלסקופים, הראשונים שבהם נבנו כשהיה בשנות ה-20 של חייו והיו עם מראה בקוטר של 7 אינץ' (17.8 ס"מ) ובעקבותיהם הוא בנה טלסקופים גדולים יותר ויותר עד למראה בקוטר של 24 אינץ' (60 ס"מ). לאסל היה ככל הנראה הראשון להשתמש במעמד משווני על מנת להקל על המעקב אחרי העצמים שבהם צפה בזמן שתנועת כדור הארץ משנה את מיקומם בשמים. בעקבות הישגיו בבניית ציוד תצפית ותצפיותיו הוא התקבל בשנת 1839 לחבר בחברה המלכותית לאסטרונומיה ובשנת 1849 קיבל על הישגיו מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה. באותה שנה הוא התקבל גם כעמית של החברה המלכותית.
בשנת 1852 עבר לאסל למלטה ולקח איתו את הטלסקופ שלו כדי ליהנות ממיקומה הדרומי יותר של מלטה וממזג האוויר שם שהתאים יותר לתצפיות. במלטה לאסל בנה טלסקופ חדש בקוטר של 120 ס"מ שהושלם בשנת 1861 ודיווח על תגליותיו ועל התצפיות שערך לחברה המלכותית לאסטרונומיה על הישגיו אלה קיבל לאסל בשנת 1858 המדליה המלכותית. לאחר שובו לאנגליה הוא קנה בית ליד העיר מיידנהד שבמחוז ברקשייר ובנה בו מצפה כוכבים שבו הציב את הטלסקופ בקוטר 60 ס"מ שלו. בשנת 1870 הוא נבחר לנשיא החברה המלכותית לאסטרונומיה וכיהן בתפקיד זה שנתיים. הוא נפטר בביתו בשנת 1880.