stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  סטיבן ספילברג 
 הופק בידי:  ג'ורג' לוקאס פרנק מרשל ארתור ריפולה רוברט ווטס
 תסריט:  ג'ורג' לוקאס מנו מייחס ג'פרי בואם
 עריכה:  מייקל קאן 
 שחקנים ראשיים:  האריסון פורד שון קונרי ג'ון ריס-דייוויס דנהולם אליוט אליסון דודי ג'וליאן גלובר
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  דאגלס סלוקומב 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  לוקאס פילם, פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 במאי 1989 ישראל17 באוגוסט 1989
 משך הקרנה:  122 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית גרמנית יוונית
 סוגה:  סרט קומדיית פעולה, סרט הרפתקאות, סרט חיפוש מטמון 
 תקציב:  48 מיליון דולר
 הכנסות:  474 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   indianajonesandthelastcrusade
 פרסים:  פרס האוסקר על עריכת סאונד הטובה ביותר (בן בארט, Richard Hymns)  פרס הוגו להצגה הדרמטית 
 סרט קודם:  אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור 
 סרט הבא:  אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון (באנגלית: Indiana Jones and the Last Crusade) הוא השלישי בסדרת סרטי אינדיאנה ג'ונס, בבימויו של סטיבן ספילברג, ובכיכובו של האריסון פורד. הסרט צולם בשנת 1989.
בעקבות הסרט יצאו משחק פעולה ומשחק קווסט למחשב.
תקציר העלילה

הסרט מתחיל בפלאשבק לילדותו של אינדיאנה, ביוטה של 1912. הנרי "אינדיאינה" ג'ונס הצעיר, (ריבר פיניקס) יוצא לסיור רכוב של הצופים בפארק הלאומי ארצ'ס ונתקל בשודדי קברים, שגילו צלב מוזהב, שהיה שייך לפרנסיסקו וסקס דה קורונדו. הוא גונב מהם את הצלב כדי להחזירו למוזיאון. השודדים רודפים אחריו על גבי רכבת קרקס מלאה בחיות ובסופו של דבר מצליחים לקחת ממנו את הצלב. במסגרת הפלאשבק הצופים מגלים כיצד קיבל ג'ונס את הצלקת שעל סנטרו (כאשר ניסה בפעם הראשונה להצליף בשוט שהיה באחד הקרונות), את הפוביה מנחשים (כאשר נפל לתוך בור מלא בהם), ואת כובע הפדורה החום (שניתן לו על ידי מנהיג כנופיית השודדים).
עיקר העלילה מתרחש בשנת 1938. ג'ונס (האריסון פורד) מצליח להחזיר לעצמו את הצלב, ונפגש עם אספן העתיקות וולטר דונובן (ג'וליאן גלובר), המספר לו על החיפושים אחר הגביע שממנו שתה ישו בסעודה האחרונה, הוא הגביע הקדוש, שלפי האמונה מעניק לכל השותה ממנו חיי נצח. דונובן מגלה לג'ונס כי אביו, ד"ר הנרי ג'ונס האב, ארכאולוג וחוקר עתיקות בפני עצמו, יצא לחפש את הגביע ונעלם. לאחר שאינדיאנה מקבל בדואר את היומן של אביו, העוקב אחר תעלומת הגביע, הוא מחליט לנסוע ולחקור את התעלומה.
הוא מגיע לוונציה יחד עם ידידו מרכוס ברודי (דנהולם אליוט), שם הוא פוגש את ד"ר אלזה שניידר (אליסון דודי), חוקרת יפהפייה המגלה גם היא עניין בגביע. ביחד הם מגלים קבר שהיה שייך לאביר מתקופת מסע הצלב הראשון, שעל מגינו נמצא הרמז המגלה את מיקום הגביע. אחרי הצמד רודפים אנשים השייכים לאחווה שנשבעה לשמור על סוד הגביע. לאחר מרדף בסירות מנוע ברחבי וונציה, מנהיג הכנופיה מספר לג'ונס שאביו שבוי בטירה בין גרמניה ואוסטריה. ג'ונס ושניידר מגיעים לטירה, ומגלים שהיא מבצר נאצי. ג'ונס מוצא את אביו (שון קונרי), אך ד"ר שניידר מתבררת כנאצית בעצמה, והאב ובנו נשבים בשנית. הם מצליחים לברוח, ונוסעים לברלין, להשיב את היומן שנגנב.
הם בורחים מברלין בצפלין, ונוסעים לכיוון העיר הטורקית איסכנדרון, הבנויה על חורבותיה של אלכסנדרטה, בה נמצא הגביע. בינתיים מגיע ברודי לאיסכנדרון ונפגש עם סלאח (ג'ון ריס-דייוויס), ידידו הוותיק של ג'ונס. ברודי נשבה בידי הנאצים, וג'ונס ואביו נפגשים עם סלאח במטרה לצאת אחריהם למדבר. לאחר מרדף ממושך במדבר, מגיעים הנאצים, ביחד עם שניידר ודונובן, למקדש שבו נמצא הגביע. החבורה של ג'ונס עוקבת אחריהם, ונתפסת שוב על ידי הנאצים. דונובן יורה בחזה של ג'ונס האב, במטרה לגרום לבן להיכנס פנימה עם הגביע, על מנת להצילו. על ג'ונס הבן לעבור שלושה מכשולים כדי להגיע לגביע, והוא עובר אותם בהצלחה. דונובן ושניידר עוקבים אחריו, ושלושתם מגיעים לחדר בו נמצא האביר השומר על הגביע כבר 700 שנים. עליהם למצוא את הגביע הקדוש מתוך מבחר גדול של גביעים. שניידר בוחרת עבור דונובן גביע מפואר במיוחד. הוא שותה את מימיו ומת מיד. ג'ונס זוכר שיוסף, בעלה של מרים אם ישו, היה נגר ולכן הוא בוחר גביע עץ צנוע ושותה ממנו. הוא משקה את אביו במי הגביע, והאב מחלים מפציעתו. האביר מסביר שהגביע הקדוש חייב להישאר במקדש, ושעליהם להישאר שם אם הם רוצים חיי נצח. שניידר מנסה להוציא את הגביע החוצה בניגוד להוראות האביר, ומביאה על עצמה את מותה. אינדיאנה ג'ונס, יחד עם אביו, ברודי וסלאח מצליחים לצאת מן המקדש, ורוכבים לעבר השקיעה.
שחקנים ראשיים

האריסון פורד, ריבר פיניקס- אינדיאנה ג'ונס
שון קונרי - ד"ר הנרי ג'ונס האב
ג'ון ריס-דייוויס - סלאח
דנהולם אליוט - מרכוס ברודי
אליסון דודי - ד"ר אלזה שניידר
ג'וליאן גלובר - וולטר דונובן, הנבל הראשי של הסרט
הערות שוליים

↑  מודעה, חדשות, 17 באוגוסט 1989
| סטיבן ספילברג |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | שוגרלנד אקספרס (1974) • מלתעות (1975) • מפגשים מהסוג השלישי (1977) ‏• 1941 (1979) • שודדי התיבה האבודה (1981) • אי.טי. (1982) • אזור הדמדומים: הסרט (1983) • אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984) • הצבע ארגמן (1985) • אימפריית השמש (1987) • אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון (1989) • תמיד (1989) • הוק (1991) • פארק היורה (1993) • רשימת שינדלר (1993) • פארק היורה: העולם האבוד (1997) • אמיסטד (1997) • להציל את טוראי ריאן (1998) • אינטליגנציה מלאכותית (2001) • דו"ח מיוחד (2002) • תפוס אותי אם תוכל (2002) • טרמינל (2004) • מלחמת העולמות (2005) • מינכן (2005) • אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח (2008) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) סוס מלחמה (2011) • לינקולן (2012) • גשר המרגלים (2015) • העי"ג (2016) •‏ העיתון (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • סיפור הפרברים (2021) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סרטים שהפיק | פולטרגייסט (1982) • גרמלינס (1984) • בחזרה לעתיד (1985) • הגוניס (1985) • סיפור אמריקאי (1986) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יום במלכודת (1987) • המסע לעמק החלומות (1988) • מי הפליל את רוג'ר רביט (1988) בחזרה לעתיד 2 (1989) • ארכנופוביה (1990) • בחזרה לעתיד 3 (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • פסגת הפחד (1991) • פייבל במערב הפרוע (1991) • קספר (1996) • טוויסטר (1996) • גברים בשחור (1997) • פגיעה קטלנית (1998) • המסכה של זורו (1998) פארק היורה 3 (2001) • גברים בשחור 2 (2002) • האגדה של זורו (2005) • זכרונותיה של גיישה (2005) • גיבורי הדגל (2006) • מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) • רובוטריקים (2007) • לכודים ברשת (2008) • רובוטריקים 2 (2009) • רובוטריקים 3: אפלת הירח (2011) • גברים בשחור 3 (2012) • מסע של מאה צעדים (2014) • עולם היורה (2015)  • העי"ג (2016) •‏ העיתון‏ (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • עולם היורה: נפילת הממלכה (2018) • עולם היורה: עולם חדש (2022) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סדרות שהפיק | עלילות טייני טון (1990-92) • אנימניאקס (1993-98) • פינקי והמוח (1995-98) • אחים לנשק (2001) • The Pacific (2010) • השמיים נופלים (2011-15) • עולם היורה: מחנה הקרטיקון (2020-22) • עולם היורה: תאוריית הכאוס (2024-) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no98015504  VIAF: 229017678   WorldCat (עם VIAF): 229017678
PRS (חברת גיטרות)

prs custom
PRS היא חברה אמריקאית לייצור גיטרות המתמחה בגיטרות חשמליות. החברה נוסדה בשנת 1985 על ידי הגיטריסט ובונה הגיטרות פול ריד סמית' (Paul Reed Smith), עובד לשעבר בחברת גיבסון, ממנה ערק ופתח חברה מתחרה משלו.
כיום, מרכז החברה נמצא בעיר סטיוונסוויל שבמרילנד.
נגנים בולטים שמשתמשים במוצרי PRS הם ג'ון מאייר, קרלוס סנטנה, אדם גונטייר מ-ת'רי דייז גרייס וג'ואי סנטיאגו מהפיקסיז.
מוצרי החברה

החברה מתמחה בייצור גיטרות חשמליות אך היא מייצרת גם גיטרות אקוסטיות וגיטרות בס. הגיטרות החשמליות של PRS כוללות לרוב שני פיקאפים כפולי סליל.
עיקר מוצרי החברה מתחלקים לשני סוגים: סדרת ה-SE (סדרת גיטרות מאינדונזיה ומקוריאה) והגיטרות האמריקאיות; ביניהן ה־Hollow Body (גיטרות רבע נפח), Solid Body (גיטרות ללא תיבת תהודה) והגרסאות המיוחדות.
החברה מייצרת הן גיטרות בעלות שני חתכי גוף (cut away) והן גיטרות בעלות חתך אחד.
בנוסף החברה מייצרת גם מגברים מסוגים שונים, לגיטרה חשמלית או אקוסטית.
מוצרי החברה > גיטרות ה-Made in USA

הגיטרות האמריקאיות של PRS נחשבות לגיטרות האיכותיות יותר של החברה. הן מיוצרות בארצות הברית בעיר סטיוונסוויל שבמרילנד. קו זה כולל, נכון ל-2017, את הדגמים הבאים:
PRS Custom - הדגם הראשון שהוצג על ידי PRS, הכולל גוף מהגוני עם חתך כפול ושכבת מייפל עליונה, צוואר מהגוני ולוח אצבוע מרוזווד, וגשר טרמולו. הדגם קיים בגרסאות 22 או 24 סריגים, עם פיקאפ פיאזואלקטרי או בלעדיו, ולדגם Custom 24 יש אף גרסה עם גשר צף ננעל.
PRS McCarty - דגמים המהווים מחווה למנכ"ל גיבסון לשעבר, טד מקארתי, ממנו למד פול ריד סמית' את מקצוע בניית הגיטרות. דגמי מקארתי קיימים עם חתך יחיד או כפול, וכוללים אלקטרוניקה דומה לזו שבגיטרות גיבסון (כפתורי ווליום ועיצוב צליל לכל פיקאפ), גשר מקובע וגוף עבה יותר משל סדרה Custom.
PRS Speciality - גיטרות המבוססות על צורת ה-Custom 22, אך כוללות אלקטרוניקה ייחודית, המאפשרת לקבוע תצורות פיקאפים רבות במיוחד בעזרת מתגים בחזית הגיטרה.
PRS Hollowbody - גיטרות בעלות גוף חלול המבוססות על צורת ה-Custom 22, עם פיקאפ פיאזואלקטרי או בלעדיו. קיימת גרסת 12 מיתרים.
PRS Signature - דגמים שעוצבו עבור נגנים ידועים. דגמי החתימה של קרלוס סנטנה, מיילס קנדי וג׳ון מאיירס הם בעלי צורה ייחודית להם, אך רוב דגמי החתימה האחרים מתבססים על צורה קיימת של PRS
מוצרי החברה > סדרה S2

בשנת 2013 הציגה חברת PRS סדרה של גיטרות המיוצרות בארצות הברית, אך כוללות מספר שינויים על מנת להפוך אותן לזולות יותר. בכך מהווה הסדרה מעין שלב ביניים בין סדרת USA לסדרת SE. בקו זה ההשקעה הקוסמטית בגיטרה פחותה, הפיקאפים מעט שונים, ובחלק מהדגמים האלקטרוניקה מותקנת על לוח מגן גדול המכסה חציבה בחזית הגוף, במקום חציבה בגב הגיטרה והתקנת האלקטרוניקה על הגוף עצמו. הדגמים בקו זה מבוססים רובם על דגמים מקו USA כמו ה-Custom 22/24, אך דגמים כמו ה-Mira, ה-Vela (החל מ-2015) וה-Starla קיימים רק בסדרה S2.
מוצרי החברה > גיטרות ה-SE

גיטרות ה-SE של PRS מיוצרות בקוריאה ובאינדונזיה והן נוצרו כדי לספק גיטרות ברמה גבוהה יחסית אך במחיר נמוך בהרבה ממחיר הגיטרות האמריקאיות. רעיון זה נולד בסוף שנות ה-90, והוצא לפועל בשנת 2000. מקור השם הגיע מ- Student Edition. ההבדל העיקרי בין גיטרות אלה לאמריקאיות הוא הגימורים, מפתחות הכיוון (שבניגוד לקווי USA ו-S2 לא כוללים נעילת מיתרים), הפיקאפים ועוד.
קו ה-PRS SE כולל דגמים רבים, וביניהם:
PRS SE Custom - גיטרה בעלת 22 או 24 סריגים, גרסה מוזלת לדגם הראשון שיוצר על ידי PRS. הדגם כולל גוף מהגוני עם שכבת מייפל עליונה, צוואר מהגוני ולוח אצבוע מרוזווד. לדגם Custom 24 יש גרסת 7 מיתרים וגרסה עם גשר צף ננעל, ולדגם Custom 22 גרסת גוף חלול חלקית, הדגם מיוצר בקוריאה.
PRS SE 245 - סדרת גיטרות בעלות חתך (Cutaway) יחיד ושני פיקאפים. אורך הסקאלה (המרחק בין הגשר העליון והגשר התחתון) בסדרה זו הוא 24.5 אינץ', לעומת 25 אינץ' ברוב הדגמים האחרים.
PRS SE Custom Semi-Hollow - גיטרה בעלת גוף חלול חלקית, זהה בצורתה ל-Custom 22.
PRS SE Korina- עשויות מעץ אגוז אפריקאי עם לוח אצבוע מרוזווד. הדגמים הקיימים הם Korina One ו-Singlecut Korina ולשתיהן 22 סריגים. לגיטרת Korina One יש פיקאפ אחד, הקרוב לגשר. נכון ל-2017 לא מיוצרת יותר.
PRS SE Torero- גיטרת ההבי מטאל של PRS. היא מצוידת בשני פיקאפים מתוצרת EMG, טרמולו, ו־24 סריגים. אינה מיוצרת יותר נכון ל-2017.
PRS SE Singlecut Trem - גיטרה בעלת חתך יחיד וגשר טרמולו. הגיטרה כוללת גוף מהגוני עם שכבת מייפל עליונה וצוואר מהגוני עם לוח אצבוע מרוזווד. נכון ל-2017 כבר לא מיוצרת.
PRS SE signature- סדרת גיטרות שעוצבו עבור נגנים ידועים. גיטרות החתימה בסדרה SE מבוססות לרוב על גיטרת החתימה של אותו אמן בקו ה-USA.
מוצרי החברה > מוצרים אחרים

בנוסף לכל אלו החברה גם מייצרת מגברים, אפקטים, כבלים ומוצרי עזר לגיטרה.
מייק אולדפילד עם custom 24 בדצמבר 2006 ב־Festhalle בפרנקפורט
אנדרטה לזכר הנופלים בקרבות תל מוטילה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 מיקום:  מועצה אזורית עמק הירדן 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1997
 תאריך פתיחה רשמי:  1997 
 אדריכל:  יהודה יהב 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  −18 מ' 
 קואורדינטות:  32°54′29″N 35°36′21″E﻿ / ﻿32.908088°N 35.605972°E﻿ / 32.908088; 35.605972
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) אנדרטה לזכר הנופלים בקרבות תל מוטילה (למפת הגליל העליון רגילה) אנדרטה לזכר הנופלים בקרבות תל מוטילה (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטה לזכר הנופלים בקרבות תל מוטילה (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטה לזכר הנופלים בקרבות תל מוטילה 
 
האנדרטה לזכר הנופלים בקרבות תל מוטילה היא אנדרטה במושב אלמגור שמצפון לכנרת,  לזכר הקרבות שניטשו שם מול צבא סוריה, במאי 1951, ו-41 חיילי צה"ל שנהרגו במהלכם, בהם חיילי גדוד 21 בחטיבת גולני. האנדרטה נבנתה ביוזמת עמותת תל מוטילה ועמותת משפחות חללי הקרב. היא תוכננה על ידי האדריכל יהודה יהב ונחנכה בשנת 1997.
מבנה האנדרטה

האנדרטה ניצבת בשולי המושב, באתר המשקיף אל הכנרת. היא בנויה כבסיס עגול ומשופע שעליו ניצבים זה על גבי זה שני סלעים מוארכים וכהים. על גבי צידיו המשופעים של בסיס האנדרטה נקבעו כעין לוחות תבליט מאבנים ועליהם לוחיות מתכת הנושאות את שמות החללים. מול האנדרטה משתרעת רחבה מרוצפת, המוקפת עצי אקליפטוס. משמאלה של האנדרטה ניצבים תורני דגלים, שעליהם מונפים דגל ישראל ודגל חטיבת גולני, שרוב חללי הקרב נמנו על לוחמיה. מימינה ניצבת חצובה ללהבת זיכרון.
בצד השביל המוביל אל רחבת האנדרטה מוצב לוח מתכת שעוצב כאילו הוא נקוב כדורים, ועליו שלט מתכת עם כתובת תבליט המספרת את סיפור הקרב. בקרבתו נמצאת חפירה באדמה המדופנת בלוחות בטון, המייצגת עמדות לחימה ותעלות קשר המחברות ביניהן. באתר מוצב גם שלט המתאר את תולדות קרבות חטיבת גולני ממלחמת העצמאות ועד למבצע צוק איתן.
הערות שוליים

↑  אריה יצחקי, כיצד הסתיים הקרב העקוב מדם בתל מוטילה, באתר ערוץ 7, ‏8 במאי 2011
חיל ההנדסה של צבא רוסיה

ערך זה עוסק בחיל ההנדסה הרוסי. אם התכוונתם לחילות הנדסה בעולם, ראו .
| --- | --- |
 סמל  דגל
 פרטים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:   צבא רוסיה
 סוג:  חיל הנדסה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  21 בינואר 1701 כבית הספר של פריקאז התותחים – הווה
 מלחמות:  כל מלחמות רוסיה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  רכבי הנדסה קרבית, נגמ"ש הנדסי, טנק גישור, טנק-דחפור, אמצעי מיקוש וחבלה, צמ"ה, אמצעי אב"כ
 פיקוד
 יחידת אם:   כוחות היבשה הרוסיים
 מפקדים:  יורי סטביצקי
חיל ההנדסה (ברוסית: Инженерные войска) הם חיל של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, המיועדים לתמיכה הנדסית: הפעלת ציוד בשטח בעת פעולות צבאיות, סיור הנדסי וליווי חיילים (כוחות) במתקפה וכן הלאה.
כוחות ההנדסה כוללים גופי פיקוד ובקרה, מוסדות, מפעלים, חבלן, מהנדסים, סוללי כבישים, בוני גשרים ותצורות אחרות עבור יחידות צבאיות ויחידות משנה. הכוחות המזוינים הרוסים מפעילים יחידות של מהנדסים צבאיים.
חיילי החיל חוגגים את יום חגם ב-21 בינואר (יום הקמת בית הספר למדעי הניווט והמתמטיקה, שפעל במסגרת פריקאז התותחים שהוקם בשנת 1577).
החל משנת 2010 בראש חיל ההנדסה עומד יורי סטביצקי.
גלריה

מסמלי חיל ההנדסה הקיסרי
מדי הטקס של חיל ההנדסה, 1856.
חיילי חיל ההנדסה, 1812.
לב קיל. קציני חיל המהנדסים מתקופת מלחמות נפוליאון.
מסמלי גדוד המשמר ההנדסי של הצבא הקיסרי, 1917.
חיילי חיל ההנדסה הסובייטי, אוגוסט 1942.
גרסת תג השרוול של כוחות ההנדסה של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, שהיה בשימוש בתקופה שלאחר ביטול הסמלים הניסיוניים של מודל 1998 ולפני אימוץ התג הנוכחי.
הכשרת מומחים זוטרים של כוחות ההנדסה במרכז המתודולוגי להכשרה 66 (ניקולו-אוריופינו).
הדרכה על ידי אנשי הצבא של גדודי הגשר הצף ה-28, בעת בניית גשר צף מעל לנהר אוקה. 2005.
טנק הנדסי רוסי מדגם IMR-3M
חיל רוסי עם ערכת פינוי מוקשים משולבת
חבלני חטיבת מהנדסים רוסית.
לוחמי יחידות ההנדסה בתרגיל, 2016.
הערות שוליים

↑  "Петличный знак Инженерных войск ВС РФ". Mil.ru.
סמל כוחות ההנדסה של צבא האימפריה הרוסית.
פלסי משמר הקיסר. 1853.
עקב אכילס

"מותו של אכילס", פרט מפסל המראה את החץ התקוע בעקבו של אכילס
עֲקֵב אָכִילֵס הוא ביטוי המתאר נקודת חולשה, לרוב אצל מי שחזק וחסין למראית עין.
מקור הביטוי בסיפור מתוך המיתולוגיה היוונית, לפיו כשאכילס היה עולל, הייתה נבואה שימות בגיל צעיר. כדי למנוע את מותו, אמו, הנימפה תטיס, טבלה אותו בנהר הסטיקס שאמור היה לחסנו, מכיוון שחששה שמא יהיה לוחם וימות בקרב. אולם מאחר שאמו החזיקה בעקבו, איבר זה לא נשטף במימיו של הנהר, וכך נעשה כל גופו של אכילס בלתי פגיע מלבד עקבו.
אכילס היה מגיבוריה הבולטים של מלחמת טרויה. ב"איליאדה" של הומרוס, הקטור אמנם חוזה את מותו של אכילס במלחמה, אולם למעשה מותו אינו מתרחש ביצירה זו, אלא מתואר ביצירות שירה ודרמה יווניות ורומיות מאוחרות יותר העוסקות באירועים שהתרחשו אחרי ה"איליאדה", בשלב מאוחר יותר של מלחמת טרויה. במיתוסים שסבבו את המלחמה, נאמר כי אכילס מת כתוצאה מפגיעת חץ, אולי מורעל, שירה פאריס, נסיך טרויה. החץ הונחה על ידי אפולו, ופגע בעקבו של אכילס. כך נהרג גיבור שנחשב בלתי מנוצח מפגיעה פשוטה בעקב. למרות גורלו של אכילס נשארה תהילתו כגיבור שלא נוצח בשדה הקרב.
ישנו אזור בעקב הנחשב פגיע, במקום בו קיים גיד המקשר בין שרירי השוק האחורית לקרסול, ועל כן נקרא "גיד אכילס". המדען ההולנדי פרהיידן, שעסק בתחום האנטומיה, השתמש לראשונה בביטוי זה בשנת 1693 בהקשר לאזור זה בעקב הרגל.
ראו גם

גיד אכילס
מיתולוגיה נורדית
בלדר
הערות שוליים

↑  Galim Pro, pro.galim.org.il
↑  L. Klenerman, The early history of tendo Achillis and its rupture, The Journal of Bone and Joint Surgery. British volume 89-B, 2007-04-01, עמ' 545–547 doi: 10.1302/0301-620X.89B4.18978
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Love Again (שיר של דואה ליפה)

"Love Again" (בעברית: "לאהוב שוב") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הבריטית-אלבנית דואה ליפה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Future Nostalgia. השיר יצא לאור ב-11 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר, כסינגל השישי מתוך האלבום. הוא נכתב על ידי ליפה לצד קלרנס קופי ג'וניור, צ'לסי גריימס, ומפיקו קוז, עם הפקה נוספת של סטיוארט פרייס. ב-11 במרץ 2021 הוא נשלח לרדיו בצרפת כסינגל השישי מתוך האלבום. "Love Again" דוגם צלילים מ-"My Woman"‏ (1932) מאת אל בואלי, ולכן בינג קרוסבי, מקס וארטל ואירווינג ולמן קיבלו קרדיטים ככותבים. "Love Again" הוא שיר דאנס-פופ, דיסקו ואלקטרו המשלב גם הפקה קלאסית ונו-דיסקו מהמאה ה-21. מבחינה לירית, הוא עוסק בנושאי שברון לב וצמיחה אישית, כאשר ליפה מתאהבת שוב במישהו בעקבות פרידה שהסתבכה. היא הכריזה על הקליפ של השיר ב-31 במאי, והוציאה אותו ב-4 ביוני.
מבקרי מוזיקה אחדים ציינו לשבח את הדגימה שנלקחה מ-"My Woman" וציינו שהאווירה שלו מזכירה את הדיסקו של שנות ה-70 של המאה ה-20. מבחינה מסחרית, הוא נכנסה למצעדי מוזיקה רשמיים בליטא, פורטוגל, רומניה, סלובקיה וספרד, כמו גם מצעד שירי הסטרימינג ומצעד השירים הדיגיטליים של חברת המצעדים הרשמית. הרמיקס הרשמי של השיר שנעשה על ידי הורס מיט דיסקו נכלל באלבום הרמיקס, Club Future Nostalgia, שהוציאה ליפה ביחד עם דה בלסד מדונה בשנת 2020.
כתיבה והפקה

"Love Again" נכתב על ידי ליפה ועמיתיה הוותיקים קלרנס קופי ג'וניור, צ'לסי גריימס וסטפן קוזמניוק. הם התחילו לעבוד על השיר בזמן שליפה חוותה פרידה ושברון לב. היא הייתה בקשר עם מישהו שלטענתה היה "לא ישר" כלפיה והבינה שזה כבר לא "בריא" בשבילה. במהלך מערכת היחסים, ליפה לא זיהתה את עצמה והרגישה שאיבדה את "הכוח" שלה, מכיוון שהיא בדרך כלל רואה את עצמה כאישה "חזקה". עמיתיה עבדו עימה באולפן ההקלטות במשך ימים, אך היא לא אהבה דבר ממה שהצליחו לכתוב. באחד מהימים, ליפה איחרה וקוזמניוק היה נחוש ליצור שיר שיספק את כולם, אותו כינה כ"מגניב". כשהוציאה את אלבום האולפן השני שלה Future Nostalgia, רצתה ליפה ליצור מוזיקה "בסגנון ישן" עם טוויסט מודרני, בהשראת אמנים שהאזינה להם בצעירותה. לאחר שהתוודע לכך, החל קוזמניוק ליצור את ההפקה המוזיקלית של "Love Again". הוא השתמש בכלי נגינה שונים כמו גיטרות אקוסטיות ותופים.
קלרנס קופי ג'וניור שרה את הריף של "My Woman" (1932) מאת אל בואלי (תמונה מימין) שנכלל ב-"Love Again" וזיכה את בינג קרוסבי (בתמונה משמאל) ופזמונאים נוספים בקרדיט ככותביו.
כשליפה הגיעה לאולפן, גריימס וקופי ניגנו בגיטרה ושרו "Hotdamn, you got me love again". ליפא דחתה במהירות את השורה ושינתה אותה ל"Goddamn, you got me in love again". היא החלה לבטא את רגשותיה וקופי רצתה לתרגם זאת למילים שישמשו לשיר עצמו. הם החליטו להתחיל את השיר בתפיסה של הפגנת אנרגיה חיובית ולהבין שלפעמים "דברים צריכים להסתיים". ליפה חשבה שאם היא תכתוב על זה, היא עלולה להרגיש טוב יותר. הם התחילו לכתוב את "Love Again" בשילוב גיטרה. לאחר הפגישה, קוזמניוק קרא ספר של סטודיו 54 (אנ') והתעמק בעבודותיה של דונה סאמר. בהשראתה, אמר לדרו יורקה להיות אחראי על כלי המיתר.
בהמשך, קוזמניוק שלח במהירות את קטע כלי המיתר לליפה, וזו טענה שמדובר בקטע "דרמטי". עם זאת, כל הצוות הסכים שלשיר עדיין חסר משהו. לילה אחד בזמן שכולם היו באולפן, קופי החלה לשיר את הריף של "My Woman" מ-1932. ליפה חשבה שהריף הוא ממלחמת הכוכבים, ואילו גריימס חשב שהוא "מפחיד" ו"מבהיל". לאחר מכן, ליפה הציעה להם לשלב את זה ב-"Love Again". קוזמניוק השקיע זמן רב בכך, וביצע תיקוני גובה של הצלילים שכן "Love Again" ו"My Woman" נוצרו והתבססו על סולמות שונים. בשל כך, בינג קרוסבי, מקס וארטל ואירווינג ולמן קיבלו קרדיטים כחלק מכותביו של השיר.
השירה של ליפה הוקלטה באולפני RAK בלונדון. היא הלכה לאולפן עם המפיקה הקולית שלה, לורנה בלאקווד, שאמרה לה לשיר את החלקים העצובים בשיר עם חיוך. ליפה החלה להקליט את השיר כשהיא חשה בעצבנות, אך בהמשך התמוגגו תחושות אלה. קופי וגריימס שאלו את ליפה מה פשר השורה "I'll sink my teeth in disbelief", אך זו העדיפה שלא לענות והתעקשה לכלול אותה בשיר. עם זאת, בהמשך תיארה את השורה כ"קו חזותי המזכיר את הרגעים שהאמן עומד על הבמה ומבצע את שיריו, תוך שהאדרנלין זורם בגופו". ליפה תיארה את "Love Again" כ"שיר בעל רגשות עצובים ושמחים כאחד". מכיוון שהשיר נכתב בכמה חלקים, יצאו לו כמה גרסאות שונות. בשלב מסוים ליפה הציע לשנות את מבנה השיר שלבסוף עובד והופק במשך זמן רב, עד שנוצרה הגרסה הסופית. ליפה תיארה את "Love Again" כשיר האהוב עליה ביותר מ-Future Nostalgia.
מוזיקה ומילים

"Love Again" הוא שיר דאנס-פופ, דיסקו ואלקטרו עם הפקה קלאסית. הפקת הנו-דיסקו המלודרמטית של השיר מהמאה ה-21 תואמת את מילותיו, וכוללת שימוש בכינורות, צלילי תזמורת, גיטרות אקוסטיות, וכן ביטים של דיסקו וסינתיסייזר. כמו כן, נעשה בו שימוש בכלי מיתר שתוארו כ"כאלה המזכירים את הדיסקו של שנות ה-70 של המאה ה-20" וככאלה "המוסיפים רגש למילים של השיר". השיר כולל דגימות מ-"My Woman" ‏(1932) מאת אל בואלי, המושמעות מתחילתו ועד סופו. דגימה זו כוללת חצוצרה וצליל המזכיר צפירה. הרמיקס הרשמי שנעשה על ידי הורט מיט דיסקו תואר ככזה המזכיר את שנות ה-80 של המאה ה-20. וחלק ממבקרי המוזיקה טענו שמדובר ברמיקס מסוגת הפאנק.
מבקרי המוזיקה הסבירו שליפה משתמשת בקולה ה"צרוד" בשיר, על מנת להמחיש את הכאב הכרוך בהתאהבות ופרידה. מבחינה לירית, "Love Again" בוחן נושאים ועוסק בשברון לב וצמיחה אישית. ליפה מבטאת את חוסר האונים שלה במערכת יחסים חדשה, ומסבירה כמה זה יכול להיות מפחיד. בנוסף לכך, מסבירה ליפה שלפעמים קורים דברים טובים גם אם לא מגיעים בדרך בה רצתה. חלק ממבקרי המוזיקה ציינו שהוא מזכיר את "Don't Cha" של להקת הבנות האמריקאית הפוסיקט דולז, שהוציאה אותו במקור ב-19 באפריל 2005 כחלק מאלבומה, PCD.
הוצאה וקידום

"Love Again" יצא לאור באמצעות האחים וורנר ב-27 במרץ 2020 כרצועה השמינית באלבום האולפן השני של ליפה, Future Nostalgia. היא ביצעה את השיר לראשונה ב-30 במרץ 2020 בהופעה וירטואלית עבור אמזון מיוזיק בריטניה. קליפ המילים הרשמי שלו יצא לאור ב-9 באפריל 2020. ב-29 במאי 2020 היא ביצעה אותו בשידור חי במופע צדקה שהתקיים בעקבות מגפת הקורונה. הרמיקס של "Love Again" מאת הורס מיט דיסקו נכלל באלבום הרמיקס, Club Future Nostalgia, של ליפה ודה בלסד מדונה, שיצא לאור ב-28 באוגוסט 2020. הגרסה המקורית של הרמיקס הופצה להורדה דיגיטלית ולסטרימינג ב-11 בספטמבר 2020. ליפה ביצעה את הרמיקס במהלך מופע ה-NPR Tiny Desk Concert שלה, שיצא לאקרנים 4 בדצמבר 2020. ליפה תיארה את ההופעה כביצוע "מיוחד" לשיר; ההופעה צולמה בלונדון במקום בוושינגטון די. סי. שם התקיימו בדרך כלל מופעי הצדקה שנוסדו בעקבות מגפת הקורונה. היא פרסמה שארבעה זמרים בסך הכול גיבו אותה באותה ההופעה. השיר היה לנושא הפרק השני של הסדרה Song Exploder שמשודרת בנטפליקס. ליפה ביצעה את "Love Again" בזמן שהתארחה בפנדורה ב-12 בפברואר 2021. ב-19 בפברואר 2021 היא ביצעה אותו במהלך אירוע הטיים 100 יחד עם "Levitating" משנת 2020. היא גם ביצעה את השיר בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2021.
הצלחה מסחרית

בסמוך להוצאה של Future Nostalgia, הצליח "Love Again" להיכנס למצעדים שונים ברחבי אירופה. במצעד הסינגלים הליטאי הגיע למקום ה-43, במצעד הסינגלים שבפורטוגל הגיע למקום ה-103, במצעד הסינגלים הרומני הגיע למקום ה-86, במצעד הסינגלים שבסלובקיה הגיע למקום ה-69, ובמצעד הסינגלים הספרדי הגיע למקום ה-90. בנוסף לכך, הוא נכנס למקום ה-61 במצעד השירים הדיגיטליים בממלכה המאוחדת ולאותו המקום בדיוק גם במצעד שירי הסטרימינג של המדינה. באפריל 2020 הודיעה חברת התקליטים של ליפה כי צפויים לצאת סינגלים נוספים מהאלבום; באותה העת, היה "Love Again" סינגל פוטנציאלי.
רשימת השמעה

הורדה דיגיטלית וסטרימינג – רמיקס מאת הורס מיט דיסקו
"Love Again" (רמיקס מאת הורס מיט דיסקו) – 5:31
הורדה דיגיטלית וסטרימינג
"Love Again" ‏– 4:18