בית הקברות היהודי בוורינג
היסטוריה

בשל פקודת התברואה של קיסר רומא הקדושה יוזף השני, כל בית קברות בווינה בתוך חומות העיר היה צריך להיסגר. במקום בתי הקברות המקומיים הישנים שהתפתחו סביב כנסיות הרובע, נבנו בתי קברות חדשים מחוץ לחומות העיר. גם הקהילה היהודית הושפעה מהצעד הזה, ובית הקברות היהודי ברוסאו נסגר. מסיבה זו, בשנת 1784 רכשה הקהילה היהודית חלקת אדמה בגודל 20 דונם ליד בית הקברות הכללי שהוקם לאחרונה בוורינג; שם, באותה שנה, פתחו את בית הקברות היהודי החדש, שתוחם בחומה. במקור, בית הקברות כלל רק את החלק שממערב לכניסה; אולם בהמשך הורחב פעמיים מזרחה באמצעות רכישת קרקעות נוספות. עד להשלמת החלק היהודי של בית הקברות המרכזי בווינה בשנת 1879 נבנו כ-8000 עד 9000 קברים. שלא כמו בבית הקברות היהודי ברוסאו, שבו ניתן למצוא רק כתובות בעברית, בבית הקברות וורינג קיימות מצבות עם כתב עברי וגם גרמני. קבורות אחרונות בבית הקברות התקיימו מדי פעם בכספות המשפחה בסוף שנות ה-80. לאחר מכן לא התקיימו עוד קבורות בבית העלמין. בסביבות שנת 1900 ניטעה שדרת עצי ליים באמצע בית הקברות שאינו בשימוש. זהו סימן להלך רוחה הליברלי של הקהילה היהודית בווינה באותה תקופה, שכן עצי ליים הנטועים ליד קברי כוהנים אמורים למוסס את ההפרדה בין הקברים הללו לקברים שמסביב במסורת היהודית המסורתית.
בית הקברות הכללי השכן ( Allgemeiner Währinger Friedhof), הפך בשנות ה-20 של המאה ה-20 לפארק וורינג. בית הקברות היהודי לעומת זאת, נותר על כנו בשל ההלכה האוסרת להזיז קברים ממקומם. אולם בתקופה הנאצית חלק ניכר מבית הקברות נהרס. כ-1,500–2,000 קברים נהרסו בעבודות חפירה של בריכת הגנה מפני שריפות שמעולם לא נבנתה. הקהילה חילצה את הקברים שנפגעו עד כמה שניתן לפני כן, והעבירה את השרידים לבית הקברות המרכזי לאחר ארגון רחב היקף של משאיות ודלק, שם נקברו בקבר אחים. שרידיהם של 200 נקברים נוספים הובאו על ידי הנאצים למוזיאון הטבע ההיסטורי בוינה (אנ') לניתוח ומחקר בתחום "לימודי הגזע". השרידים נקברו מאוחר יותר בבית הקברות המרכזי. בשנת 1942 בעקבות הפקעת כל חלקת האדמה; הקהילה היהודית נאלצה למכור את בית הקברות לעיר. עובד מדינה הצליח לשמר חלק משטח בית הקברות לאחר שגרם לכך שיוכרז כמקום מקלט לציפורים.
לאחר מלחמת העולם השנייה ולאחר משא ומתן קשה, הוחזר בית הקברות לקהילה היהודית, אך היה צריך לתת לעיר בתמורה את חלקו ההרוס. לאחר מכן החליטה העירייה לפתח את חלקת האדמה שנרכשה בזול ככר דשא; לאחר מכן בנתה עליה מבנים. בינתיים, החלה הידרדרות מהירה של בית הקברות, שכן הקהילה היהודית לא יכלה להרשות לעצמה לשמר אותו. גם לאחר שהרפובליקה של אוסטריה התחייבה בשנת 2001, בהסכם וושינגטון, להעניק סיוע לשימור ושיקום בתי קברות יהודיים, לא ננקטו צעדים לשימור בית קברות זה. תשלומי הממשלה ליהודים לתחזוקת בתי הקברות היהודיים משמשים לשימור שני החלקים היהודיים של בית הקברות המרכזי, ולכן כמעט ואין כספים זמינים לתחזוקת בית הקברות היהודי בוורינג. אף לאחר ההכרזה של נציב השיקום של וינה, קורט שולץ, כי יתאפשר השימוש באתר כפארק, רק כמה עצים רקובים נכרתו. בעקבות קריאות של הירוקים של וינה לניקוי בית הקברות, בסוף פברואר 2006 חבר מועצת העיר האחראי אז על כספי העיר, ספ רידר (מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית), הציע כפתרון קרן כספים, שבה יהיה חלק לפדרציה, לעיר ולתורמים הפרטיים. עם זאת, ביוני 2006 קרא ראש העיר, מייקל האופל, לממשלה הפדרלית לשלם עבור התיקונים, ותיאר כל תרומה אפשרית מצד המדינות כ"תרומה מרצון טוב" לכל היותר. לפיכך לא ננקטו צעדים קונקרטיים.
מאחר שלא בוצעה תחזוקה נוספת של אוכלוסיית העצים, נהרסו מצבות נוספות עקב נזקי הרוח. בתחילת 2007 העריכה הקהילה היהודית את עלות תיקון בית הקברות ב-14 מיליון יורו. בינואר 2007, יחד עם מכון החינוך, הקהילה החלה יוזמה שתכננה הוצאת ספר, לוח שנה שכולל תצלומים וכן תערוכה, שיתרמו לשיקום הנכס. כמו כן, מוצעים כיום סיורים מודרכים בלתי סדירים בבית העלמין על בסיס חודשי. ב-2 במרץ 2007, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPÖ) ומפלגת העם האוסטרית (ÖVP) הסכימו לבסוף להצעה של הירוקים במועצת העיר, לפיה יש לפנות את "הסכנות והנזקים הגרועים ביותר" בבית הקברות על ידי עיריית וינה. עם זאת, כדי לשחזר ולשמר את הנכס לטווח ארוך, וינה מסתמכת במידה רבה על השתתפות הפדרציה. נשיאת המועצה הלאומית, ברברה פראמר, עם קבוצת עבודה של נציגי הפדרציה, המדינות הפדרליות והרשויות המקומיות, מתכננים גיבוש פתרון כלל אוסטרי.