מחלוקת קיימברידג' על ההון
אידאולוגיה וחזון

שני הצדדים התייחסו למרכיבים האידאולוגיים שנכנסו למחלוקת, וחוסר ההסכמה בלט גם ביחסם לנושא זה:
סולו טען כי הצד ה״אנגלי״ בחר להמשיך ויכוח שהחל במאה ה-19, כאשר לתאוריה הכלכלית אכן היה תפקיד חברתי בהצדקת רעיון ה״רווח״. השאלות שנשאלו אז העלו לדיון את מידת ההצדקה של גביית הריבית. והטרמינולוגיה שהשתמשו בה אז יצרו, בצדק, מידה של רתיעה מניסיון הצדקה זה. אולם הוא איננו מפקפק במידת היושרה המחקרית של ההוגים והמניעים שלהם במחקרם. והוא מגן על הרעיונות הכלכליים שלהם, כלומר, לטענתו, הוויכוח האידאולוגי היה אמנם קיים במאה ה 19, אולם עם התפתחות מדע הכלכלה, האחרון הצליח להשתחרר מהטיות אלו. סיבה נוספת שסולו מונה היא העובדה שנושאה של המחלוקת הוא נושא סבוך וקשה להבנה. כך, הוספת מימד הזמן לתוך המודלים, פתחה פתח מבלבל למגוון של מודלים חלקיים של ייצור, לתאוריות אשר שמות גדש על היבטים מסוימים של קבלת החלטות רב תקופתית, תוך הזנחה של היבטים אחרים. וכך הוויכוח ניצת על אילו היבטים הם העיקריים לבחינה.
בליס גורס שהטענה על פוליטיזציה של הדיון מופרכת, והוא מביא את קאלדור והאייק כדוגמאות להוגים שהביעו דעות שונות מה״מצופה״ מהם. לדעתו, הביקורת צמחה בקיימברידג' בעקבות השפעתו של קיינס. אך הוא איננו מפרט מדוע השפעה זו יצרה מניע כה משמעותי.
כהן והארקוט טוענים כי שני הצדדים לא הצליחו להגיע להסכמה על מידת החשיבות לא של התוצאות התאורטיות ולא של הראיות שתמכו בהם. והם שואלים – מה המשמעות של מודל פשוט, שמסקנותיו החותכות, לא מחזיקות מעמד עם הוספת מורכבות אליו? האם זהו מודל המספק הסבר בעל ערך לניתוח והבנה של בעיות כלכליות? או שמא שגיאה תאורטית, שצריך לעמול ולמצוא לה תחליף הסברי מכיוון אחר? בהיעדר יכולת להכריע בסוגיה, הם טוענים לטובת הטיעון האידאולוגי.
הם מציינים שלושה מופעים בהם לאידאולוגיה היה ביטוי בעשרות השנים של המחלוקת הכלכלית אודות ההון – ראשית, כפי שכבר הוזכר בדבריו של סולו, בדיון על ההצדקה האתית של רווח וריבית. שנית, בשאלות המתודולוגיות העקרוניות סביב השימוש במודלים מבוססי שווי משקל ושלישית, וזהו אולי המקרה הכללי של השניים הקודמים – בהזנת ה'אמונה' של כלל המתווכחים בתאוריות העקרוניות שלהם.
בספרו ״היסטוריה של הניתוח הכלכלי״, עמד ג'וזף שומפטר עמד על אפשרויות הכניסה של אידאולוגיה לתוך המחקר הכלכלי, והגדיר 'חזון' העומד בפני כל חוקר, טרם הוא ניגש למחקר. הוא מזהה שלב מקדים לחקירה האנליטית, שבעזרתו החוקר ניגש לבעיה, ובתוכו הוא בוחר את מושא חקירתו. תהליך זה הכרחי, ומספק את חומרי הגלם לחקירה הכלכלית המדעית. כלומר, על מנת להבין ולנתח את מורכבות עולם התופעות, החוקרים נדרשים לבחור אילו היבטים חיוניים להבנה, ולהתמקד בהם. בעוד האידאולוגיה נעדרת מטיעון לוגי של הוכחה או מניסוח מדויק של תאוריה, הרי שהיא קיימת בבחירת המודלים, בבחירת ההנחות שלהם וכאמור, בבחירת הנושאים לחקירה. התהליך האנליטי של החקירה כולל בתוכו את איסוף הנתונים והעובדות ובניית התאוריה, יחדיו הם נבנים בתהליך של היזון חוזר זה כלפי זו, עד להפקת המודל המדעי. כך, הבחירות הראשונות, בשלב הקדם אנליטי, את אלו לא ניתן להעריך על בסיס קנה מידה של ״נכון״ – ״לא נכון״, ומכאן, שלאידאולוגיה יש מרחב כניסה.
כהן והארקוט מביאים דוגמאות היסטוריות לכניסת האידאולוגיה בשני הרעיונות הראשונים שהוזכרו לעיל. כהן מזהה את ה'אמונה', כמקרה כללי של השניים הראשונים ומציין שני מניעים לתחזוקה של אמונה זו – הראשון, בהיעדרה של אלטרנטיבה, חוקר בוחר להתעלם מאנומליות אשר קיימות בתאוריה שהוא אוחז בה, עד אשר מוכח שיש להן חשיבות אמפירית. המניע השני לתחזוק האמונה הוא המחויבות האידאולוגית לחזון. כהיסטוריון כלכלי, בהתייחסו למחלוקת ההון של קיימברידג', אמר כהן כי ביטויים אלו של אמונה ואידאולוגיה הן תופעות שנדרש להסביר אותן ולא לשפוט אותן.