stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאקאב ולטנר
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1692/1873. folyószáma alatt".
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest IV. ker. polgári házassági akv. 237/1904. folyószáma alatt.
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest VIII. ker. polgári házassági akv. 259/1907. folyószám alatt.
↑  Gratz Gusztáv: A forradalmak kora. Magyarország története 1918–1920. Budapest, 1935., 1992., 153.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281195305171  GND: 1172053286  ISNI: 0000 0003 8594 618X  LCCN: n94064801  NKC: uk2013772100  RERO: 02-A023964788  VIAF: 136197824   WorldCat (עם VIAF): 136197824
יוקו אובוצ'י

יוקו אובוצ'י (ביפנית: 小渕 優子; נולדה ב-11 בדצמבר 1973 ברובע בונקיו שבטוקיו) היא חברת בית הנבחרים של יפן משנת 2000. בשנים 2009-2008, כיהנה כשרה לענייני קצב הילודה והשוויון בין המינים בממשלת טארו אסו ובשנת 2014 כיהנה זמן קצר כשרת הכלכלה, מסחר ותעשייה. אובוצ'י, בתו של ראש ממשלת יפן לשעבר קייזו אובוצ'י היא השרה הצעירה ביותר (גבר או אישה) בתולדות יפן המודרנית.
ביוגרפיה

אובוצ'י, הצעירה מבין שלושה ילדים למשפחת אובוצ'י, סיימה ב-1996 לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת סייג'ו, עבדה שנתיים ברשת הטלוויזיה הציבורית TBS ושימשה כמזכירה במשרד של אביה. היא למדה באוניברסיטת אוקספורד כשאביה לקה בפתאומיות בשבץ מוחי ונפטר לאחר חודש. אובוצ'י נבחרה על ידי משפחתה להמשיך את השושלת הפוליטית והתמודדה בשנת 2000 על המושב החמישי במחוז גונמה, מטעמו כיהן אביה בבית הנבחרים. למרות שחסרה כל ניסיון פוליטי משמעותי, נבחרה אובוצ'י ברוב גדול לתפקיד ומאז עסקה בעיקר בענייני חינוך, היא הייתה חברת ועדת החינוך בפרלמנט ועוזרת השר לענייני חינוך, מדע וטכנולוגיה. לאחר בחירתו של טארו אסו כראש ממשלת יפן ב-24 בספטמבר 2008, מונתה לשרה בממשלה, תפקיד בו נשאה עד למפלת המפלגה הליברלית-דמוקרטית בבחירות 2009. לאחר חזרת המפלגה לשלטון בדצמבר 2012, מונתה אובוצ'י לסגנית שר האוצר טארו אסו, בממשלה שהקים שינזו אבה. בספטמבר 2014 מונתה לשרת הכלכלה, המסחר והתעשייה בקבינט של אבה. היא התפטרה לאחר כחודש ימים בעקבות אי סדרים כספיים שהתגלו במערכת הבחירות שלה.
אובוצ'י נשואה למפיק ברשת TBS ולזוג שני ילדים. ב-2007 סיימה תואר במנהל ציבורי באוניברסיטת ואסדה.
הערות שוליים

↑  רויטרס, יפן: התפטרו שתי שרות שהואשמו בשחיתות, באתר ynet, 20 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA16895432  ISNI: 0000 0003 7918 6989  NDL: 01193366  VIAF: 257684072   WorldCat (עם VIAF): 257684072
יוסף בולוף

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1899 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 בפברואר 1985 (בגיל 86) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ליטא, ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש (1974) 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסף בולוף (ביידיש: בולאָוו; באנגלית: Joseph Buloff; בפולנית: Józef Bulow ‏;1899, וילנה – 27 בפברואר 1985, מנהטן, ניו יורק) היה שחקן, במאי ומפיק יהודי שפרסומו העיקרי היה כאמן תיאטרון יידיש וקולנוע יידיש, אך הופיע גם באנגלית על בימות ברודוויי וביותר משלושים סרטים.
ביוגרפיה

נולד בווילנה בשנת 1899 והיה מבכירי השחקנים של 'הלהקה הווילנאית' עוד בתחילת דרכה. 
בולוף נישא לליובה קדישזון, בתו של מייסד הלהקה, לייב קדישזון, ב-1925 בבוקרשט. השתתף בסרטו של זיגמונט טורקוב "תקיעת כף" על פי מחזהו של פרץ הירשביין, סרט שבו נטלו חלק גדולי הבמה היידיש של אותם הימים, כגון: אידה קמינסקה, רחל לאה קמינסקה וזיגמונט טורקוב.
בשנת 1927 היגר לארצות הברית יחד עם רעייתו והשתתף שם בלמעלה ממאתיים וחמישים הצגות ביידיש. שיתף פעולה עם התיאטרון היידי האמנותי (Yiddish Art Theater) של מוריס שוורץ.
בשנת 1936 החל להופיע בברודוויי והחל משנת 1940 הופיע בסרטים הוליוודים רבים (אחד הנודעים שבהם הוא "מישהו שם למעלה אוהב אותי", בכיכובו של פול ניומן).. בולוף הופיע באחד הסרטים הראשונים שהופקו ביידיש בארצות הברית, "אהבת הסנדלר".
סייר רבות במדינות דרום אמריקה ובעיקר בארגנטינה. במספר הופעות שערך בישראל הופיע יחד עם השחקן היידי יעקב אלפרין. ב-1957 שיחק בסרט "גרבי משי" של קול פורטר.
בשנות ה-50 ושנות ה-60 בולוף הופיע בקביעות בישראל, בעיקר בהפקות שהעלה קודם בניו יורק:
ב-1958 העלה בישראל את המחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר, אותו גם תרגם וביים, ואת המחזה "יומנה של אנה פרנק".
ב-1961 כיכב בהפקה של "טוביה החולב", בשם "טוביה ושבע בנותיו", בתיאטרון היידי בניו יורק, שגם הופיעה בישראל באולם "הבימה".
ב-1962 העלה 3 מערכנים של 3 מערכוני אנטון צ'כוב.
ב-1963 ביים ושיחק במחזה בשם "האיש מפקיסטן".
ב-1969 נעשה ניסיון, שלא יצא לפועל, להקים איתו בישראל תיאטרון יידי.
בשנת 1974 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
יוסף בולוף נפטר בפברואר 1985 בניו יורק. בתו היא השחקנית ברברה בולוף.
האוטוביוגרפיה שלו, 'מכיכר השוק הישן', יצאה לאור בתרגום עברי בהוצאת זמורה ביתן בשנת 1986. בשנת 1995 ראתה אור גם בגרסה היידית ('פון אלטן מארקפלאץ'), בהוצאת י"ל פרץ.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
לקריאה נוספת

יוסף בולוף, מכיכר השוק הישן (תרגם מיידיש: יוסף כרוסט), תל- אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ו-1986.
הערות שוליים

↑   "Shoemaker's Romance", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  השחקן י. בולוף יצאה את הארץ, קול העם, 15 באוקטובר 1956
↑  חיים גמזו, אמש בתיאטרון: יוסף בולוף - ב"מות הסוכן" (באידיש), הארץ, 10 בפברואר 1958
סטאפן גלברט, בולוף ב"מות הסוכן־, על המשמר, 11 במרץ 1958
↑  חיים גמזו, אמש בתיאטרון : יוסף בולוף - מציג את אנה פרנק, הארץ, 3 ביוני 1958
↑  חיים גמזו, אמש בתיאטרון: יוסף בולוף — בהצגת "טוביה ושבע בנותיו" (ב״בית הבימה"), הארץ, 25 במאי 1961
להקת י. בולוף נתקבלה בתשואות, על המשמר, 26 במאי 1961
↑  חיים גמזו, אמש בתיאטרון:  יוסף בולוף ב-3 מערכוני צ'כוב (ב"אהל שם"), הארץ, 23 בדצמבר 1962
↑  דב בר-ניר, "האיש מפקיסטאן" בהשתתפות יוסף בולוס, על המשמר, 27 בדצמבר 1963
בולוף ב"האיש מפקיסטאן", קול העם, 25 בנובמבר 1963
↑  יסייעו לבולוף להקים בארץ תיאטרון באידיש, על המשמר, 13 ביולי 1969
↑  יהודה אפרוני, "עם כל יהודי שמת, אובד לי אהד מהקהל", חדשות, 6 במרץ 1985
↑  ספרים חדשים - מכיכר השוק הישן - יוסף בולוף (מיידיש - יוסף כרוכט, זמורה ביתן -  אוטוביוגרפיה מקורית של השחקן היידי יוסף בולוף, חדשות, 17 באוקטובר 1986
↑  ארכיון יוסף בולוף, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310063905171  PLWABN: 9810645140705606  BNE: XX868756  BnF: cb125083529 (data)  GND: 119055414  ISNI: 0000 0001 1059 8913  LCCN: n82089153  MusicBrainz: 54795984-08f0-476a-86ca-8e76bcee65d2  NKC: js2011618500  NTA: 146941144  SUDOC: 034315985  VIAF: 44404716   WorldCat (עם VIAF): 44404716
טרסטוזומב

| --- | --- |

 שמות מסחריים בישראל
 הרצפטין - herceptin
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C6470H10012N1726O2013S42 
 מסה מולרית:  145531.5 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  2-12 ימים
 בטיחות
 מעמד חוקי:  בישראל תרופת מרשם הנכללת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D 
 דרכי מתן:  אינפוזיה
 מזהים
 קוד ATC:  L01XC03 
 מספר CAS:  180288-69-1
 
צביעה אימונו-היסטוכימית לחלבון HER-2, רק גידולי סרטן בעלי חלבון זה רגישים לטרסטוזומב
טרסטוזומב הוא החומר הפעיל בתרופה הרצפטין (herceptin) לסרטן השד.
ייחודה של התרופה בהיותה תרופה ביולוגית ולא תרופה כימותרפית היא יכולתה לפגוע באופן ממוקד בתאים המבטאים את החלבון HER-2 (הקרוי גם ErbB2 או c-neu). מאחר שרק תאי סרטן מבטאים את החלבון בכמויות משמעותיות תופעות הלוואי שהתרופה גורמת להן פחותות מאלו הנגרמות על ידי תרופות כימותרפיות קלאסיות. התרופה ניתנת על ידי הזרקה תוך-ורידית באינפוזיה.
שימוש בתרופה

התרופה מיועדת לשימוש בנשים שלהן סרטן שד גרורתי, מצב בו הסרטן התפשט מן הגידול הראשון בשד לאיברים מרוחקים, המבטא HER-2 ובסרטן לא גרורתי. התרופה יכולה לשמש כתרופה לקו ראשון או כקו שני, כלומר לאחר כישלון תרופות אחרות בחולות אלו.
ביולי 2005 התפרסם ניסוי קליני שלב II שהשווה את הזמן ליצירת גרורות בנשים חולות סרטן השד גרורתי (כל הנשים ביטאו את החלבון HER-2 על הגידול הראשוני). הניסוי השווה בין נשים מטופלות בטרסטוזומב וכימותרפיה רגילה (docetaxel) לעומת נשים המטופלות בכימותרפיה בלבד. נמצא שהוספת טרסטוזומב מאריכה את הזמן החציוני עד להידרדרות המחלה מ-22.7 חודשים ל-31.2 חודשים (בסה"כ 8.5 חודשים זמן נוסף בהפוגה). עם זאת התרופה משפיעה רק על כ-30% מן החולות, וגם באלו התרופה לא הגדילה את סך כל החולים בהם המחלה נשארה בנסיגה עד תום הניסוי (50 חודשים) כיוון שחולים אלו מפתחים מנגנוני עמידות לתרופה בתוך זמן קצר.
בישראל התרופה נמצאת בסל התרופות לחולות מקו שני, והחל משנת 2005 התרופה מאושרת לשימוש גם כתרופת קו ראשון לחולות גרורתיות (כלומר, החולות יוכלו לקבל טרסטוזומב כברירה ראשונה, מבלי לעבור קודם טיפול כימותרפי רגיל). נכון לשנת 2010, עלות השימוש בתרופה גבוהה מאוד ויעילותה בטיפול בסרטן גרורתי נמוכה. מחקר שנעשה באנגליה קובע כי עלות הטיפול השנתית לאישה עולה על ששים אלף לירות שטרלינג. כל עוד לא יהיו שיפור ביעילות התרופה או ירידה בעלותה ימשיך השימוש בתרופה להיות במחלוקת.
באוקטובר 2005 פורסם מחקר המצביע כי שימוש בטרסטוזומב על נשים שחולות בסרטן שד לא גרורתי (חולות שעברו כריתה של הגידול הסרטני אך לא נמצאו בגופן גרורות) מוריד באופן מובהק את הסיכוי להתפתחות מחלה גרורתית ב-46%. פרסום זה הוא ראשוני ומכיל תוצאות מוקדמות למחקר שאמור להמשך מספר שנים. אם תוצאותיו יאושרו לאורך זמן, ניתן יהיה להשתמש בטרסטוזומב כתרופה מונעת בחולות לפני היווצרות גרורות.
בעקבות התוצאות המבטיחות בניסויים, אושר השימוש בתרופה כטיפול מונע על ידי רשות התרופות האירופית והיא נמצאת בתהליך אישור מזורז במנהל המזון והתרופות האמריקאי, FDA. בישראל הוכלל הטרסטוזומב בסל הבריאות כטיפול מונע ב-1 ביולי 2006.
תופעות לוואי

ככלל טרסטוזומב מלווה בתופעות לוואי קלות בהרבה מרוב התרופות הכימותרפיות. תופעת הלוואי העיקרית הנגרמת כתוצאה מנטילת טרסטוזומב קשורה לבעיות לב (קרדיומיופתיה) הנגרמת ב-2%-7% מן המקרים.
המנגנון המולקולרי של התרופה

HER-2 הוא חלבון ממשפחת receptor for epidermal growth factor המבוטא ביותר בכ-30% מחולות סרטן שד ראשוני. כמו שלושת החלבונים האחרים במשפחה, HER-2 עובר זירחון (קישור יון זרחתי) על שיירי טירוזין וכך מאותת לתא להתחלק. בניגוד ליתר החלבונים במשפחה, HER-2 הוא קולטן יתום, כלומר הוא אינו נקשר לליגנד. במקום זאת HER-2 עובר זירחון כתוצאה מקישור (יצירת הטרודימר) לחלבונים אחרים מן המשפחה.
טרסטוזומב הוא נוגדן חד שבטי מואנש, נגד האזור החוץ תאי של החלבון האנושי HER-2. על ידי קישור טרסטוזומב ל-HER-2 נמנעת יצירת ההטרודימר שבין HER-2 לחלבונים אחרים, ולכן נמנע זירחונו של HER-2. ללא זירחונו של HER-2 מעוכבת חלוקת התא הסרטני, מעוכבת צמיחת הגידול, ובשל קישור הנוגדן לחלבון חוץ קרומי, מופעלת המערכת החיסונית של הגוף נגד התאים הסרטניים.
הקישור שבין טרסטוזומב ל-HER-2
יוקו קמיקאווה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
יוקו קמיקאווה (ביפנית: 上川陽子; נולדה ב-1 במרץ 1953), היא פוליטיקאית יפנית המשמשת כשרת החוץ היפנית מאז ספטמבר 2023. היא הייתה שרת המשפטים במשך מספר קדנציות והשרה לשוויון מגדרי ועניינים חברתיים. היא חברה בבית הנבחרים של יפן מאז 2000. קמיקאווה היא חברה במפלגה הליברל-דמוקרטית.
ביוגרפיה

קמיקאווה נולדה בעיר שיזואוקה במחוז שיזואוקה, יפן. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת טוקיו ב-1977. ב-1977 הצטרפה למכון המחקר של מיצובישי ועבדה כחוקרת. בשנת 1988 היא קיבלה תואר שני במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פ. קנדי, באוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן היא שימשה כחברת צוות המדיניות הציבורית של הסנאטור האמריקני מקס בוקוס מהמפלגה הדמוקרטית. מאוחר יותר ב־1988 חזרה ליפן ונכנסה לתפקיד נשיאת מכון המחקר היפני Globalink.
היא נבחרה לבית הנבחרים של יפן לראשונה ביוני 2000.
בין 2007 ל-2008 הייתה שרת המדינה לשוויון מגדרי ולעניינים חברתיים בממשלתו של יאסואו פוקודה. בתקופה זו יזמה אמנה שנחתמה בדצמבר 2007 בין הממשלה, המעסיקים ואיגודי העובדים ומטרתה לשבור את הדימוי המסורתי של חלוקת המשימות בתוך המשפחה היפנית. האמנה נחתמה במטרה לעודד חלוקת משימות בבית ולאפשר לנשים שהפכו לאימהות להמשיך בקריירה המקצועית שלהן ובמקביל להעלות את שיעור הילודה, שירד ב-2006 לממוצע של 1.32 ילדים לאישה. האמנה מעודדת יוזמות תאגידיות להקלת העסקת אמהות (כגון בניית מעונות יום או העסקת נשים אחרות במשרה חלקית כדי להחליף עובדים שחזרו הביתה מוקדם כדי לטפל בילדיהם). עם זאת, העובדה שצעדים אלו נותרו לרצונן החופשי של חברות, ללא אמצעים מגבילים, זכתה לביקורת הן מצד ארגונים פמיניסטיים והן מצד האופוזיציה.
היא הייתה שרת המשפטים בכמה תקופות: בין 2014 ל-2015, בין 2017 ל-2018 ובין 2020 ל-2021.
ביולי 2018 במהלך תקופת כהונתה כשרת המשפטים, הורתה קמיקאווה על הוצאות להורג של חברי כת יום הדין של אום שינריקיו, שפעולות הטרור שלהם כללו בין השאר את מתקפת הגז ברכבת התחתית של טוקיו ב-1995.
היא חזרה לממשלה בספטמבר 2023 כשרת החוץ. ב-2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, ביקרה בישראל ונפגשה עם שר החוץ אלי כהן ועם שר החוץ הפלסטיני ריאד אל-מאלכי.
הערות שוליים

↑  Profile of Minister for Foreign Affairs KAMIKAWA Yoko, Ministry of Foreign Affairs in Japan
↑  "Japanese justice minister's 16 execution orders the most since end of death penalty moratorium in 1993". 26 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יפן: הוצא להורג מנהיג הכת שבצע מתקפת גז ברכבת התחתית, באתר ישראל היום, 7 ביולי 2018
↑  שרת החוץ של יפן לפני הביקור בישראל: "מצפה לדבר על המצב ההומניטרי בעזה", באתר ynet, 2 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  The CINII id DB00003888 is not valid.  NDL: 001176577  VIAF: 309864294   WorldCat (עם VIAF): 309864294
יונה ראם

| --- | --- |

 לידה:  1871 
 פטירה:  17 בספטמבר 1922 (בגיל 51 בערך) כ"ד באלול ה'תרפ"ב 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בספטמבר 1922 
 
הרב רפאל יונה ראם (מבוטא: רוֹם; ה'תרל"א/ה'תרל"ב, 1871 – כ"ד באלול ה'תרפ"ב, 17 בספטמבר 1922) היה רב ירושלמי, חבר בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים, חבר מועצת הרבנות הראשית הראשונה, דיין בבית הדין לערעורים ורב שכונות בעיר.
ביוגרפיה

נולד בבירז' שבליטא לרב שלמה רום וחווה רבקה לבית מגיד, נינת הרב אליהו, בנו של רבי אברהם אחי הגר"א. אחיו הצעיר היה הרב אליהו ראם. בשנת ה'תרמ"ג או ה'תרמ"ד, כשהיה כבן 13, עלה עם משפחתו לירושלים. למד בישיבת עץ חיים בחורבת רבי יהודה החסיד אצל הרב שמואל סלנט, ועם הקמת ישיבת תורת חיים עבר ללמוד בה. בין השאר, למד בחברותא עם הרב יעקב משה חרל"פ והרב צבי פסח פרנק, ובין השניים נותרו קשרי חברות אמיצים עד לפטירת הרב ראם. כמו כן, הצטרף ל"ישיבת אור חדש", בית מוסר מיסודם של תלמידי רבי שמחה זיסל זיו מקלם. בשנת ה'תרנ"ב התחתן עם גולדה בתו של הסוחר והלמדן ר' אברהם קרצ'מר שעלה מביאליסטוק ליפו, והיה ממקימי הקהילה האשכנזית ביפו ומייסדי השכונות נווה שלום ונווה צדק. גיסיו היו הרבנים נפתלי הירץ קרצ'מר (בעל "נעם המצוות") ויוסף גרשון הורביץ (לימים רב שכונת מאה שערים, ראש ישיבת מאה שערים וחבר בית הדין של הפרושים בירושלים). לתקופה מסוימת שימש כר"מ בישיבת אור חדש. לצד לימודו בתורת הנגלה, התקרב למקובלי ירושלים, ובפרט לרבני ישיבת המקובלים בית אל ולרב שמעון צבי הורוביץ, עד שהחל להתפלל בסידור עם כוונות הרש"ש. עם זאת, נהג להסתיר את עיסוקו בקבלה.
בי' בתמוז ה'תרס"ו התמנה (בברכת ר' שמואל סלנט) לרב השכונות כרם, בתי הורודנא, בית יעקב ומחנה יהודה. הוא עבר להתגורר בשכונת שערי צדק, מול בית החולים שערי צדק. בשנת ה'תרע"ז, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, נפטר הדיין הרב אריה לייב הרשלר, והרב ראם נבחר על ידי הרב פרנק למלא את מקומו כחבר בית הדין הפרושי, על אף התנגדותם של חלק מעסקני העדה. בשנת 1919 היה חבר משרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים. כשהוקמה הרבנות הראשית לישראל בשנת ה'תרפ"א, התמנה לחבר המועצה הראשונה מטעם העדה האשכנזית. באותה התקופה, חברי מועצת הרבנות הראשית היו גם דייני בית הדין לערעורים. מסופר, שכאשר באו לבית הדין בעלי דין שאינם אשכנזים והוא לא הבין את לשונם, היה לומד בזמן שאמרו את טענותיהם למתורגמן, וכך הספיק לגמור ספרי שו"ת רבים. בשנת ה'תרפ"ב חלה במחלת כליות, ולאחר מספר חודשים, בכ"ד באלול, נפטר, בגיל 52. נקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
בתו חיה גיטל נישאה לרב ישראל מאיר טיקוצ'ינסקי. בנם הוא הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי ויצחק טיקוצ'ינסקי.
מתלמידיו

הרב שמואל גדליה ניימן – מראשי ישיבת עץ חיים ובעל "גידולי שמואל" על הש"ס.
הרב שמואל אהרן שזורי – מזכיר הרבנות הראשית לישראל ועורך "קול תורה".
לקריאה נוספת

הרב שבתי דב רוזנטל (עורך), אדרת אליהו: ספר זיכרון לרב אליהו ראם, ירושלים תשנ"א, פרק י"א.
הערות שוליים

↑  הרב יעקב משה חרל"פ זצ"ל אתר ישיבת מרכז הרב
↑  כיצד מתמנים דיינים?, הצופה 27 בנובמבר 1964
↑  עדות עמיתו הרב בן ציון אברהם קואינקה, "אדרת אליהו" עמ' קיט
יאיר ורדי

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1948 (בן 76) כפר בלום, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2009) 
 
יאיר ורדי
יאיר ורדי (נולד ב-29 במאי 1948) הוא רקדן, כוריאוגרף ומורה. כיהן כמנכ"ל מרכז סוזן דלל למחול ולתיאטרון בין השנים 1989 ל-2020. שימש בעבר גם כראש המחלקה למחול באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה

ורדי, יליד כפר בלום, החל את דרכו כרקדן וכוריאוגרף בלהקת בת שבע, ב-1977 יצר ורדי את ריקוד הביכורים שלו ״אשר אליו נכספתי״, דואט ללהקת בת שבע בו רקד לצד רקדנית הלהקה תמר צפריר. המחול הועלה במסגרת פסטיבל ישראל. יצירה זו זכתה להצלחה גדולה וזיכתה אותו בפרס כינור דוד. בקיץ של אותה שנה הוזמן להצטרף כסולן לבלט רמבר בלונדון. ורדי רקד בבלט רמבר בין השנים 1977–1983. ב-1981 יצר את הריקוד השני שלו לבת שבע ״אנשים שדים״ למוזיקה מאת אסטור פיאצולה. מאוחר יותר רקד בלהקות שונות ברחבי העולם. ורדי חבר ועד "הארגון למען תיאטרון עכשווי".
בשנת 2002 זכה בפרס רוזנבלום מאת עיריית תל אביב יפו על תרומתו למחול בעיר תל אביב.
ב-23 ביוני 2009 זכה ורדי באות מסדר האמנויות והספרות של ממשלת צרפת בתחום התרבות על קשריו הבינלאומיים עם אמנים בצרפת.
ב-5 בפברואר 2014 קיבל ורדי את תואר "מסדר ההצטיינות האזרחי" (Order of Civil Merit) מאת מלך ספרד, פליפה השישי.
בשנת 2018 קיבל את פרס שרת התרבות והספורט לאמנים ותיקים ע"ש אריק איינשטיין בקטגוריית מחול ואת פרס שרת התרבות על מפעל חיים בתחום המחול.
יאיר ורדי הוא חתן פרס א.מ.ת בתחום התרבות לשנת 2009.
בשנת 2010 ביום העצמאות התש"ע, קיבל מרכז סוזן דלל, בו יאיר ורדי מנכ"ל מיום הקמתו, את פרס ישראל בתחום המחול. בשנת 2020 פרש ורדי מתפקידו כמנכ"ל מרכז סוזן דלל לאחר כהונה בת 30 שנים. הוא יוזם ומנהל אמנותית סדרות מחול בארץ ובחו״ל, מייעץ לגופי תרבות בתחילת דרכם, ומכהן בוועדים אמנותיים וגופי תרבות ציבוריים דוגמת המרץ2.
הערות שוליים

↑  nrg מעריב, גם מנהל סוזן דלל יהיה אביר, באתר nrg‏, 13 במאי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012412069205171  LCCN: n97864542  VIAF: 315208040   WorldCat (עם VIAF): 315208040
יוסף בוסל

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1891 לאחוביץ, האימפריה הרוסית 
 נהרג:  30 ביולי 1919 (בגיל 28) הכנרת, המנדט הבריטי 
 מקום מגורים:  דגניה
 בת זוג:  חיותה בוסל
 
יוסף וחיותה בוסל
המצבה על קברו של יוסף בוסל
יוסף בוסל חמישי מימין, בקצה גרם המדרגות של הצריף באום ג'וני. צילם אברהם סוסקין
בית ההבראה על-שם בוסל בצפת
בית בוסל כיום, כחלק ממתחם אידה קבקוף להוראה והכשרה במקצועות הבריאות במכללה האקדמית צפת
יוסף בּוּסֶל (3 ביולי 1891, כ"ז בסיוון תרנ"א – 30 ביולי 1919, ג' באב תרע"ט) היה מנהיג פועלים וממייסדי קבוצת דגניה.
ביוגרפיה

יוסף בוסל נולד בשנת 1891 בעיירה לאחוביץ שבקרבת העיר בָּרָנוֹבִיץ' באזור רוסיה הלבנה שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז ברסט בבלארוס). בילדותו התייתם מאביו. למד בישיבה, שבה היה תלמיד מצטיין, והתכונן לקראת הסמכה לרבנות. נתפס לרעיון הציוני, ללימוד השפה העברית ולפעילות בתנועת הנוער הציוני "התחייה". בוסל שאף להיות חקלאי בארץ ישראל, ולצורך הכשרה חקלאית יצא לעבוד אצל איכר יהודי בפלך חרסון.
בשנת 1908 עזבו בוסל וחברתו חיותה גבזה את עיירתם ונסעו דרך אודסה לארץ ישראל באנייה של צליינים נוצרים רוסים ליפו. הם היו מראשוני היהודים בעיירה שעלו לישראל. בארץ ישראל עבד בחקלאות בפתח תקווה וברחובות. בסוף שנת 1908 עבר לגליל כדי לעבוד בחוות כנרת עם קבוצה של חברים מהעיר רומני שבאוקראינה ("הקומונה הרומנאית"). יוסף הצטרף לחבריו בחוות כנרת שפעלה בהנהלת האגרונום משה ברמן. בשנת 1910 הסתכסכה הקבוצה עם ברמן, עברה לחדרה לצורך הכשרה חקלאית וייסדה את הקומונה החדרתית. יוסף בוסל בלט במנהיגותו ובהשפעתו על החברים. בסתיו באותה השנה, נקראה הקבוצה על ידי ארתור רופין להתיישב באדמת אום ג'וני.
בשנת 1910 עלו חברי הקבוצה, שמנתה עשרה חברים ושתי חברות, בראשותו של יוסף בוסל, על אדמות אום ג'וני, וקראו למקום דגניה. יוסף היה זה שהודיע למשרד הארצישראלי על שם היישוב דגניה, שנקרא כך על שם חמשת הדגנים שבעמק. יוסף היה גזבר, מנהל חשבונות, בא כח הקבוצה והמנהיג הרוחני שלה. בתום השנה הראשונה בדגניה, התעורר ויכוח בין אנשי החבורה בנושא המשך דרכם. היו חברים שחשבו שמשימתם כקבוצת כיבוש בדגניה הושלמה ועליהם לצאת למשימות כיבוש נוספות של אדמות לאום, בעבודה ובשמירה, בארץ ישראל, זאת לפי התפיסה המסורתית של מחנה פועלים שאין יעודם של הפועלים התיישבות של קבע.
ליוסף בוסל הייתה גישה שונה והוא חשב לאחד את הפועלים עם הקרקע על ידי התיישבות קבע והפסקת הנדידה ממקום למקום. עם הקמתה של דגניה נוצרה דרך חדשה של התיישבות היא הקבוצה, מתכונת המבוססת על עקרונות של עבודה עצמית, של ניהול עצמי, של עבודת אדמה, של שותפות ושל קרבה הדוקה בין החברים. הקמת דגניה נתנה משמעות והתוותה דרך חדשה לתנועת הפועלים בארץ ישראל.
בימי מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 עסק יוסף בטיפול בפליטי המלחמה שהגיעו לגליל ולצמח לאחר גירוש היהודים מתל אביב ומיפו הוא הקים בתי יתומים בסג'רה ובמנחמיה. יוסף לחם לשוויון החברות בעבודה בקבוצה ולחלוקת נטל עבודות הבית גם בין החברים. היה בין הראשונים שדגלו ברעיון החינוך המשותף בקיבוץ. יוסף בוסל התחתן עם חברתו חיותה בשנת 1915. בשנת 1919 נולדה בתם הדסה. בקיץ שנת 1919, מספר חודשים לאחר הולדת בתו, כשחזר בשיט מטבריה לדגניה, התהפכה הסירה שבה שט, ובוסל טבע למוות בכנרת. יוסף חיים ברנר הספיד אותו במילים: "איש, אשר היה סמל החיוב, סמל הבניה, יסוד שביסוד".
על שמו בית בוסל בצפת, שתוכנן בשנות ה-60 על ידי האדריכל יעקב רכטר וששימש כבית הבראה (כיום המבנה משמש את המכללה האקדמית צפת ) ורחובות בקריית חיים, בנתניה ובחולון.
נכדו הוא יוסי ורדי שהיה ראש מועצה אזורית עמק הירדן. נינו הוא מואב ורדי, עורך חדשות החוץ של כאן 11.
לקריאה נוספת

שמעון קושניר, אנשי נבו, הוצאת עם עובד, 2004
קדיש לוז, הראשונים להגות הקבוצה: יוסף בוסל, יוסף טרומפלדור, צבי שץ, נדפס בכתב העת "ניב הקבוצה", תש"ל-1970
שלום וורם (עורך), ספר בוסל, הוצאת תרבות וחינוך, תשכ"א, 1960
'בוסל, יוסף', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 533–534. (הספר בקטלוג ULI)
חיותה בוסל, מחייו ומותו של יוסף בוסל (מתוך ספר העלייה השנייה, בעריכת ברכה חבס ואליעזר שוחט, הוצאת עם עובד, 1947, עמודים 752–757)
הערות שוליים

↑  ברוסית: Ляховичи, בבלארוסית: Ляхавічы, לחביצי; בפולנית: Lachowicze, לאחוביצ'ה;‏ ראו עוד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810610668805606  VIAF: 300677529   WorldCat (עם VIAF): 300677529
טריסטן דה סילבה

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 2001 (בן 23) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 גובה:  2.06 מטרים
 מספר:  23
 מכללה:  אוניברסיטת קולורדו (2020–2024)
 דראפט:  בחירה 18, 2024 אורלנדו מג'יק
 הישגים כשחקן
 החמישייה הראשונה All-Pac 12 ‏(2023)  החמישייה השנייה All-Pac 12 ‏(2024)
 
טריסטן דה סילבה (נולד ב-15 במאי 2001) הוא שחקן כדורסל גרמני ממוצא גרמני-ברזילאי המשחק באורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA. במכללות שיחק בקולורדו באפלוס.
ראשית חייו

דה סילבה נולד וגדל במינכן שבגרמניה לאב ברזילאי ולאם גרמנייה. ב-2019 הוא שיחק במקביל בקבוצת שוואבינג בליגה הרביעית בגרמניה, ובקבוצת האקדמיה הבינלאומית לכדורסל במינכן, בליגת ה-NBBL, הליגה הבכירה לנוער. ב-12 משחקים באקדמיה של מינכן, הוביל דה סילבה את הקבוצה בקליעה עם 16.9 נקודות למשחק תוך שהוא קולע ב-53.2 אחוזים מהשדה.
במהלך מגפת הקורונה, ביצע דה סילבה את המעבר לכדורסל המכללות האמריקאי, כשהתחייב לאוניברסיטת קולורדו.
קריירת מכללות

במהלך עונתו הראשונה בקולורדו, שיחק דה סילבה ב-24 משחקים והעמיד ממוצעים של 2.7 נקודות וריבאונד אחד למשחק. הוא הפך לשחקן פותח במהלך עונתו השנייה, והעמיד ממוצעים של 9.4 נקודות ו-3.5 ריבאונדים ב-31 משחקים.
בעונתו השלישית, נבחר דה סילבה לחמישייה הראשונה של All-Pac 12 כשהעמיד ממוצעים של 15.9 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות למשחק. בשנת 2023, נרשם לדראפט ה-NBA, אך בסופו של דבר חזר לקולורדו לעונה רביעית. בעונתו האחרונה בקולורדו, העמיד ממוצעים של 16.0 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק, תוך שהוא קולע שיא קריירה באחוזים משלוש, עם 39.5% ב-4.8 ניסיונות במשחק. בעונה זו נבחר לחמישייה השנייה של All-Pac-12.
ב-29 באפריל 2024, לאחר עונתו הרביעית, נרשם שוב לדראפט ה-NBA.
קריירה מקצועית > אורלנדו מג'יק (2024-הווה)

ב-26 ביוני 2024 נבחר בבחירה ה-18 על ידי אורלנדו מג'יק בדראפט ה-NBA ‏2024. הוא נבחר לצד חבריו לקבוצה קודי ויליאמס וקיי ג'יי סימפסון, ובכך הייתה קולורדו לאחת משלוש מכללות שהוציאו תחת ידיהן שלוש בחירות דראפט לפחות בדראפט 2024.
חיים אישיים

אחיו הגדול של דה סילבה, אוסקר, שיחק כדורסל מכללות בסטנפורד וכיום משחק בברצלונה מהליגה הספרדית והיורוליג. אביו, ולדמאר דה סילבה, הוא מתאגרף מקצועי לשעבר. בשנות ה-90 עבר אביו למינכן ופתח מסעדה ברזילאית: Ver o Peso Bar. דה סילבה דובר חמש שפות: גרמנית, פורטוגזית, ספרדית, צרפתית ואנגלית. בנוסף מנגן בחצוצרה.