stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האלימה סולטאן
ולידה סולטאן > כהונה ראשונה

כשמוסטפא הומלך בשנת 1617 היא הפכה לולידה סולטאן וגם לעוצרת והייתה עוצמתית מאוד. גם היא, כבת זוגו של מהמט, סבלה מאותה אלמוניות כמו האנדאן סולטאן, אך היא הייתה מסוגלת בבירור לשמור על מעמד גבוה יותר כולידה סולטאן מהאנדאן. זה היה ככל הנראה משום שהיא הפעילה כוח באופן ישיר יותר, ופעלה כעוצרת לבנה חסר הכשירות, כיוון שמצבו הנפשי לא השתפר. איש לא ציפה שמוסטפא, שסבל מבעיות רגשיות קשות, יהפוך לסולטאן, ולכן היא לא נהנתה מעמדה בעלת מעמד רב בהרמון הקיסרי. היא קיבלה 3,000 אקצ'ה, אף על פי שחמותה ספייה סולטאן הייתה עדיין בחיים. האנדאן סולטאן קיבלה רק 1,000 אקצ'ה כולידה סולטאן. קסם סולטאן, ההאסקי סולטאן של אהמט הראשון, בת זוגו ואשתו האהובה, איבדה את תפקידה בארמון טופקאפי ונשלחה ל"ארמון הישן" לאחר המלכתו של מוסטפא.
קארה דאווד פאשה היה עבורה בעל ברית פוטנציאלי, אך בתקופת שלטונו הראשון של מוסטפא שנמשך שלושה חודשים בלבד, היא לא הצליחה לנצל את קשריה על ידי מינויו של דאווד פאשה לווזיר. אחת מהבריתות הפוליטיות הבודדות שהולידה הצליח לכרות הייתה עם נושא החרב של בנה, מוסטפא אגא, קצין ארמון בכיר, שנשלח מהארמון וזכה בתפקיד היוקרתי והחיוני מבחינה אסטרטגית של מושל מצרים בתנאי שיתחתן עם המינקת של הסולטאן. תוך מספר חודשים הוחזר הפאשה לאיסטנבול כווזיר הגדול.
ולידה סולטאן > מלכותו של עות'מאן

מאוחר יותר הודח מוסטפא, ואחיינו עות'מאן השני הומלך בגלל מצבו הנפשי של מוסטפא. מוסטפא נשלח בחזרה לקפס והאלימה ל"ארמון הישן" עם זאת, היא קיבלה רק 2,000 אקצ'ה במהלך שהותה ב"ארמון הישן" בין שתי תקופות שלטון בנה; במהלך חודשיה הראשונים בארמון, ספיה עדיין הייתה בחיים וגרה גם ב"ארמון הישן", וקיבלה 3,000 אקצ'ה ביום. כמו כן קסם סולטאן קיבלה 1,000 אקצ'ה ביום במהלך שהותה ב"ארמון הישן". בהיותה ב"ארמון הישן", היא הייתה דמות מפתח בהדחתו ובחיסולו של עות'מאן השני. החולשה הבסיסית והחריגה ממנה סבל עות'מאן השני הייתה היעדרו הבולט של בסיס כוח נשי בהרמון. משנת 1620 ועד למותו של עות'מאן, מינקת מונתה לולידה מחליפה, וזו לא הצליחה להפריע למזימותיה של האלימה.
ולידה סולטאן > כהונה שנייה

בניסיון להחליש את השפעת היניצ'רים, עות'מאן השני סגר את בתי הקפה שלהם והחל לתכנן הקמת צבא חדש ונאמן יותר המורכב משכירי חרב אנטוליים. התוצאה הייתה הפיכת חצר על ידי היניצ'רים שנתמכה על ידי האלימה סולטאן שרצתה לשחרר את בנה מהמעצר בארמון ולהפוך לולידה סולטאן. מאוחר יותר ב-18 במאי 1622, עות'מאן הודח בפעם השנייה והמורדים, בינתיים, פרצו לארמון הקיסרי ושחררו את מוסטפא ממעצרו והכריזו עליו כאדונם. היא חזרה שוב מ"הארמון הישן" והפכה לולידה סולטאן. חלק מהיניצ'רים התייעצו איתה בנוגע למינויים שצריכים להיעשות ובעצם זה היה חתנה דאווד פאשה שהפך לווזיר הגדול. בכירי הממשל היו מחויבים למוסטפא והיא לא יכלה להרגיש בטוחה כל עוד עות'מאן השני היה בחיים. דאגתם הייתה מבוססת היטב מכיוון שחלק מהמורדים רצו לחוס על חייו בתקווה ללא ספק שלא ישתמשו בו למטרותיהם במועד עתידי כלשהו. דאווד פאשה נקט במידה קיצונית אחרונה ב-26 במאי 1622, עות'מאן השני נחנק למוות בכלא של ידיקולה באיסטנבול.
ולידה סולטאן > המלכתו של מוראט

לאחר מותו של עות'מאן, המושל הכללי של ארזורום, עבאזה מהמט פאשה, החליט להתקדם לאיסטנבול כדי לנקום ברוצחיו של עות'מאן השני. דאווד פאשה נבחר לשעיר לעזאזל והוצא להורג כדי למתן את חוסר שביעות הרצון ולהשתיק את רוח המרד המתגברת ברחבי האימפריה, אך לשווא; מהמט פאשה, על אף הצעות השליחים מהבירה, המשיך בהתקדמותו. מול המשברים המחריפים, אנשי הדת והווזיר הגדול החדש קמאנקש קארא עלי פאשה דרשו ממנה להסכים להדחת בנה לטובת שהזאדה מוראט בן ה-11, בנו הבכור של אהמט הראשון ששרד. היא הסכימה אך בתנאי שיחוס על חייו של בנה. בעקבות זאת, מוסטפא הודח ונכלא שוב בקפס.
מותה

כשהיא נפטרה, היא נקברה במאוזוליאום של בנה במסגד איה סופיה, איסטנבול.
בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה "המאה המפוארת - קסם" של 2015, האלימה סולטאן מגולמת על ידי שחקנית הטורקייה אסליהאן גורבוז.
פיגוע המחפר בירושלים (2014)

| חלק מפיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2014, המהומות בקרב הפלסטינים וערביי ישראל (2014) |
| --- | --- |
המחפר לצד האוטובוס ההפוך בזירת הפיגוע
המחפר לצד האוטובוס ההפוך בזירת הפיגוע
 תאריך:  4 באוגוסט 2014
 תאריך עברי:  ח' באב ה'תשע"ד, ערב ט' באב
 מקום:  ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°47′23″N 35°13′32″E﻿ / ﻿31.78973°N 35.225423°E﻿ / 31.78973; 35.225423
 סוג:  פיגוע 
 נשק:  מחפר
 הרוגים:  אזרח ישראלי
 פצועים:  5 
  (למפת ירושלים מוגדלת) פיגוע המחפר בירושלים(למפת ירושלים רגילה) פיגוע המחפר בירושלים
 
פיגוע המחפר בירושלים היה פיגוע דריסה שאירע ב-4 באוגוסט 2014 כאשר מחבל פלסטיני השתמש במחפר שנלקח מאתר בנייה על מנת לדרוס ולפגוע בעוברי אורח. המחבל הצליח לרצוח אדם אחד לפני שפנה לאוטובוס ציבורי, הפך את אוטובוס, והכה אותו שוב ושוב באמצעות הזרוע של המחפר. המחבל נורה למוות על ידי שוטר בעודו ישוב במושב הנהג של המחפר ומנסה לתקוף את האוטובוס.
הפיגוע

הפיגוע אירע בתחילת חודש אוגוסט 2014, בשלב השני של מבצע צוק איתן, כאשר הייתה הסלמה בכמות הפיגועים.
המחבל נסע במחפר שלקח מאתר בנייה ברחוב שמואל הנביא, רחוב מרכזי במרכז ירושלים הנמצא בקרבת מלון עץ הזית. המחבל פגע בכמה הולכי רגל לפני שפנה לאוטובוס ציבורי, שהיה ריק, פרט לנהג שהסיע את האוטובוס. אחד מהולכי הרגל, אברהם ולס בן ה-30, נמחץ על ידי המחפר ונהרג במקום, בעוד ששבעה הולכי רגל אחרים נפצעו באירוע. לאחר שהמחבל הצליח להפוך את האוטובוס המשיך הנהג לתקוף את האוטובוס באמצעות הזרוע המכנית של המחפר. המחבל נוטרל ע״י משה פרקש, רס״ן במיל’ בחיל ההנדסה הקרבית.
מבצע הפיגוע

מבצע הפיגוע היה פלסטיני בן 23 בשם מוחמד נאיף אל-ג'עביס אשר התגורר בשכונת ג'בל מוכאבר שבמזרח ירושלים. אל-ג'עביס הועסק כמפעיל מחפר באתר הבנייה. אל-ג'עביס היה מוכר לגורמי הביטחון עוד לפני הפיגוע.
אחרית דבר

סרטון וידאו של הפיגוע פורסם בתקשורת הבינלאומית.
הפיגוע התרחש לאחר חודש שבו היו מעל ל-360 פיגועים נגד יהודים בישראל, אשר לטענת הג'רוזלם פוסט הגיע לשיאו ב-4 באוגוסט 2014 עם ההתקפה הזו ועם פיגוע הירי נגד חייל ישראלי בשכונת הגבעה הצרפתית.
הערות שוליים

1 2  Zion, Ilan Ben (5 באוגוסט 2014). "The Tipping Point". Times of Israel. נבדק ב-6 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Greyson, Wayne (8 באוגוסט 2014). "Excavator used to kill pedestrian, flip bus in terrorist rampage in Jerusalem (VIDEO)". Better Roads. נבדק ב-6 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lewis, Ori (22 באוקטובר 2014). "Palestinian driver rams Jerusalem station killing baby". Reuters. Reuters. נבדק ב-27 באוקטובר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  .
↑   One Israeli killed, 5 hurt as excavator rams Jerusalem bus, August 5, 2014, AFP.
↑  JTA (4 באוגוסט 2014). "Deadly tractor incident in Jerusalem called terror attack". JTA. נבדק ב-7 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Raw: Excavator Used in Jerusalem Bus Attack". USA Today. 4 באוגוסט 2014. נבדק ב-6 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  PolicePrepared (11 באוגוסט 2014). "Police Prepared for Increased Attacks in East Jerusalem". Jerusalem Post. נבדק ב-6 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chandler, Adam (4 באוגוסט 2014). "Jerusalem on High Alert After Dual Terrorist Attacks". The Wire. נבדק ב-7 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
הרצל באזוב

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1904 אוני, גאורגיה 
 פטירה:  12 בספטמבר 1938 (בגיל 33) טביליסי, ברה"מ 
 מדינה:  גאורגיה הסובייטית, האימפריה הרוסית, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי 
 
"האילמים החלו לדבר", בביצוע דוד אבשידזה בתיאטרון מרג'נישווילי, במאי אמנותי קוטה מרג'נישווילי, 1932
"המצורעים"
הרצל בָּאַזוֹב (בגאורגית: გერცელ ბააზოვი; גֶרצֶל בּאאזוֹבי‏; 28 באוקטובר 1904 – 12 בספטמבר 1938) משורר ומחזאי יהודי-גאורגי. בן למשפחה ציונית מראשי הציונים הגאורגים, שהיה קורבן לטיהורים הגדולים.
ביוגרפיה ויצירה

הרצל היה בנו הבכור של הרב דוד באזוב, איש דת ציוני, ממנהיגי הציונות בגאורגיה בתחילת דרכה, וספג את ערכי הדת והציונות משחר ילדותו. הוא נולד בעיר אוני והחל את לימודיו התיכוניים בעיר אוני וסיים אותם בשנת 1923 בטכניקום בטביליסי. בשנת 1927 סיים את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בפקולטה למשפטים. לאחר מכן עבד כמשפטן בביטאון "המשפט הסובייטי" (საბჭოთა სამართლის).
בשנת 1918, בעודו תלמיד בבית הספר הופיעו שיריו וסיפוריו הראשונים, בביטאון החדש "בקול היהודי" (ებრაელის ხმაში), תחת שם העט "גר-בי". עיתון זה היה פרי פעילותו הציונית של דוד אביו של הרצל, שהופיע באוגוסט 1917 בוועידת ציוני הקווקז, שנערכה בבאקו, כנציג יהודי גאורגיה. כתוצאה מנאומו בוועידה זו נוסד בית ספר עברי-ציוני. ונוסד בכותאיסי הביטאון הציוני הראשון בשפה הגאורגית. בין הכותבים בביטאון היו דוד באזוב, בנו הרצל, נתן אליהשווילי, בן ציון אליגולשווילי ועוד.
בשנים 1921–1922 יסד באזוב, יחד עם הצייר או. ג'פרידזה וד. ג'נלידזה (תיאטרון), את הביטאון "אוני", ובשנת 1923 הופיע בטביליסי. שיריו וסיפוריו ותרגומיו פורסמו בעיתונות המקומית בטביליסי, ביניהם תרגום מעברית לגאורגית של שיר השירים (1924). בשנים 1924–1925 הוא מפרסם בעיתון "מכבי" בעריכתו של נתן אליהשווילי,  את: "יהודי", "מכבי", "קין", "הנודד הנצחי" - מונולוג, "אלוור רודריגז" - מחיי יהודי ספרד במאה ה-15, סיפורים ומאמרים הקשורים לחיי היהודים, ההיסטוריה שלהם ורוחניותם. באותה תקופה היה באזוב מעורה היטב בחיים התרבותיים בעיר, והיה היוזם של נשפים, קונצרטים, ומחזות הקשורים בנושאים יהודיים (כל זאת במקביל לפעילותו הציונית של אביו וחברו, נתן אליהשווילי). בתקופה זו הקים באזוב את להקת הדרמה "קדימה" שהציגה ממחזותיו, את: "הדירה הסודית" - על חיי אנוסי ספרד. מחזותיו היו בעיקר על חיי היהודים. ממחזותיו היו "הגיבורה היהודיה" ועוד. באותן שנים ייסד באזוב יחד עם אחרים את האגודה "עבודה", שתפקידה היה הפצת הרעיון הציוני, ויצירת קשר עם החלוצים בשאיפה לעלות לארץ ישראל. ובין כל עיסוקיו, לימוד באוניברסיטה בטביליסי, הוראת מבוגרים בערבים במטרה לחסל את האנאלפביתיות, הוא השתתף בירחון "תיאטרון וחיים".
בניגוד לחברו נתן אליהשווילי שהביא עמו קבוצת עולים מגרוזיה לארץ ישראל ב 1925, החליט הרצל להישאר בגרוזיה ולא לעלות לארץ. במכתב ארוך לנתן אליהשווילי הסביר הרצל את הסיבות להחלטתו, דבר שאכזב את חברו נתן. יחד עם אביו הרצל המשיך במרץ רב את עבודתו הציונית בגרוזיה עד יום מותו. בנו של הרצל נקרא על שם חברו נתן.
בשנת 1928 כתב באזוב (נדפס כספר נפרד בשנת 1929) את המחזה הדרמטי אלגוריה סימבולית "דילאמרי" (დილლეამარი) על המיסטיקה של בן אברהם, הופעת המחזה הציבה את באזוב כסופר מוביל בקרב יהודי גאורגיה.
במשך תקופה קצרה לאחר מכן פרסם באזוב עשרה מחזות, שהמוכרים מביניהם הם: "האילמים החלו לדבר" (მუნჯები ალაპარაკდნენ, 1931), "אדם בלי כבוד" (განურჩევლად პიროვნებისა, 1933), איצקה ריז'ינשווילי (იცკა რიჟინაშვილი, 1936). רובם של המחזות הפכו לחלק מהרפרטואר הגאורגי בשנות השלושים.
בתחילת שנות השלושים הוא פרסם טרילוגיה על חיי יהודי גאורגיה. הראשון מביניהם "פתאים" הופיע בגאורגית בשנת (ფეთხაინი, 1934), וברוסית בשנת (Петхайн, 1936). עבודתו הפוריה הופרעה על ידי הרדיפה הפוליטת הסובייטית תחת שלטונו של סטלין. בשנת 1937 הוא נעצר במוסקבה והוסגר לטביליסי ושם הוא נורה למוות במהלך חקירה. לאחר מותו, בשנת 1955, טוהר שמו. רחוב בעיר הולדתו אוני נקרא על שמו.
הערות שוליים

1 2  האילמים החלו לדבר (მუნჯები ალაპარაკდნენ) הוא מחזה על חיסול הקולאקים והקולקטיביזציה, המחזה הוצג בתיאטרון מרג'נישווילי בשנים 1931–1932. המחזה יצא כספר נפרד בשנת 1937
↑  "המצורעים" סיפרה של פניה באזוב (על הספר רשום פניה באאזוב), אחותו של הרצל באזוב, על תולדות משפחתה בתקופת פעילות התנועה הציונית בגאורגיה, ואת פרשת המאסר, המשפט והמאבק שנאבקה להצלתם, של אחיה הרצל וחיים ואביה דוד
↑  דילמארי (დილლეამარი) הוא מחזה על המצודה שנקראת "המצודה הישנה" המחזה מספר על קוסם שחי במצודה על הר המגיע השמיימה, ומטיל אימתו על התושבים, שסובלים ממצוקות יומיום ומחלות. ריזאל, גיבור המחזה, חודר למצודה ביום החג של הקוסם, במטרה להגיע לקוסם. הדרך רצופה חתחתים. נערה צעירה מסיבה את תשומת לבם שהם הולכים בדרך הלא נכונה וסבה לאחור ורבים מאלה שעדיין נותרו בחיים סבים אחריה. בסופו של דבר מגיע ריזאל לפיסגה ומגלה שבעצם אין שום קוסם, נופל ומת. והצעירה תופסת מקומו כמנהיגה של הממלכה
↑  איצקה ריז'ינשווילי (იცკა რიჟინაშვილი) הוא דרמה הרואית בשלוש מערכות על חייו ומותו של מהפכן גאורגי שנהרג על ידי סוכן המשטרה הצארית. המחזה הוצג בתיאטרון מרג'נישווילי בכותאיסי (פירוט המחזות שהוצגו בשנים 1936–1937 מופיע באתר תיאטרון מרג'נישווילי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518760805171  ISNI: 0000 0000 2773 1752  LCCN: n86094855  VIAF: 75336603   WorldCat (עם VIAF): 75336603
הפיגוע בקו 142 בתל אביב (2012)

| --- | --- |

האוטובוס הפגוע
 תאריך:  21 בנובמבר 2012 
 מקום:  תל אביב, ישראל
 קואורדינטות:  32°04′40″N 34°47′29″E﻿ / ﻿32.07791111°N 34.791525°E﻿ / 32.07791111; 34.791525
 סוג:  פיגוע 
 נשק:  מטען חבלה 
 פצועים:  28
 מבצע:  ערבי ישראלי שהיה פעיל בתא טרור ערבי מיהודה ושומרון
 תבנית:לשוניות2
 
תצלום מ-2009 של רחוב שאול המלך, במיקום בו בוצע הפיגוע
הפיגוע בקו 142 בתל אביב היה פיגוע שבוצע ב-21 בנובמבר 2012 על אוטובוס נוסעים צפוף בעת שנסע במרכז תל אביב. הפיגוע בוצע על ידי ערבי ישראלי, שפוצץ את מטען החבלה מרחוק באמצעות מטען אותו הוא הסתיר באוטובוס מבעוד מועד. בפיגוע נפצעו 28 אזרחים, בהם שלושה במצב אנוש. הפיגוע בוצע ביום השמיני והאחרון של מבצע עמוד ענן, שעות ספורות לפני שהושגה הפסקת האש. בהודעת החמאס נאמר כי הפיגוע בוצע בתגובה להריגת משפחת אל-דאלו בעזה.
זה היה פיגוע רב הנפגעים הראשון בתל אביב מאז הפיגוע בדוכן השווארמה "ראש העיר" ב-2006 בו נרצחו 11 אנשים ו-70 נפצעו.
הפיגוע

בסביבות השעה 12:00 בצהריים הופעל מטען נפץ באוטובוס נוסעים צפוף בלב רובע העסקים של תל אביב. הפיגוע בוצע בקו 142 של חברת דן בעת שהאוטובוס עבר ברחוב שאול המלך.
המטען הכיל כמות גדולה של רסיסי מתכת שנועדו לגרום לכמות נפגעים מרבית. בפיגוע נפצעו לפחות 28 בני אדם, ביניהם שלושה אנשים שנפצעו במצב אנוש.
מבצעי הפיגוע

יומיים לאחר הפיגוע, בעקבות מבצע משותף של השב"כ, משטרת ישראל, וצה"ל, נעצר מוחמד מפרג'י בן ה-18 מטייבה, פלסטיני יליד יהודה ושומרון, שהגיע במקור מהעיירה הפלסטינית בית ליקיא וקיבל אזרחות ישראלית במסגרת תהליך איחוד משפחות. מפרג'י הודה בביצוע הפיגוע ובהכנת המטען, בבחירת יעד הפיגוע, וברכישת הטלפון הנייד שבאמצעותו הוא הפעיל מרחוק את המטען.
לטענת גורמי הביטחון הישראליים מפרג'י היה חבר בתא טרור פלסטיני מבית ליקיא שביהודה ושומרון ואשר מסועף לחמאס ולג'האד האיסלאמי. מנהיג ארגון החמאס ח'אלד משעל דחה באופן חד-משמעי את הטענה שלחמאס יש קשר כלשהו עם הפיגוע.
על פי המסמכים שהוגשו לבית המשפט, החשודים בביצוע הפיגוע כוללים גם את אחמד סלאח אחמד מוסא בן ה-25 מבית ליקיא, פואד רבאח שוכרי אתסי בן ה-27 מבית ליקיא, מוחמד מחפוד סעיד דמרה בן ה-25 מכפר מזרה אשר בקרבת רמאללה. במסמכים שהוגשו לבית המשפט צוין כי מוסא היה ראש תא הטרור. לדברי החוקרים מפרג'י חזר ליהודה ושומרון על מנת ללמוד באוניברסיטת ביר זית, ובחודשיים שקדמו לפיגוע הוא התגורר בבית דודו אשר בבית ליקיא, למד בביר זית ונסע בתדירות לישראל על מנת לעבוד בסניף מקדונלד'ס אשר בקניון שבמודיעין-מכבים-רעות, בסמוך לגבול בין ישראל ליהודה ושומרון. לדברי גורמים ישראליים, במהלך היום השישי למבצע עמוד ענן בעת שמפרג'י היה בחנות המכולת בבעלות מוסא הוא הביע את רצונו להילחם לצד ארגון החמאס. מוסא ביקש ממנו לחזור מאוחר יותר כדי להמשיך ולדון בעניין. כשחזר ביקש ממנו מוסא לשים שקית באוטובוס ישראלי מבלי שנוסעיו ישימו לב על מנת לבדוק אם הוא מוכן לקחת חלק בפיגוע. מפרג'י השלים בהצלחה את המבחן ובעקבות כך השניים החלו לתכנן את הפיגוע. מוסא הכין פצצה שיכולה להתפוצץ באמצעות טלפון סלולרי והסתיר אותה בשקית בגדים, ולאחר מכן לקח את מפרג'י למחסום חרבאטה, שם חצה את ישראל על מנת להיפגש עם המנהל של סניף מקדונלד'ס בו הוא עבד. בעת שהמנהל הסיע אותו למקום העבודה, מפרג'י שיקר למנהל העבודה כאשר טען שקיבל שיחת טלפון ונודע לו שאמו חולה וכי עליו לחזור אליה. לאחר שעזב את המכונית עלה על קו 142 לתל אביב, כאשר הוא נושא עימו את מטען הנפץ אותו הוא החביא מתחת למושב. כשהאוטובוס הגיע לנקודת היעד המתוכננת, יצא מפרג'י מהאוטובוס והתקשר למוסא על מנת לומר לו שהפצצה מוכנה, ומיד לאחר מכן מוסא פוצץ את הפצצה באמצעות הטלפון הסלולרי שלו. לאחר מכן מפרג'י הלך לתחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז, עלה על הרכבת למודיעין, ונכנס לסניף מקדונלד'ס בו הוא עבד על מנת להתחיל את משמרת אחר הצהריים. הוא נעצר ארבע וחצי שעות לאחר הפיגוע.
ב-19 בדצמבר 2012 מוחמד מפרג'י הואשם בבית המשפט המחוזי בתל אביב בניסיון לרצח, בסיוע לאויב בזמן מלחמה ובקשירת קשר לביצוע פשע. בדצמבר 2013 מפרג'י הגיע להסדר טיעון עם התובעים, במסגרתו הסכם הטיעון הודה באשמה בניסיון לרצוח ולסייע לאויב, ובתמורה הוחלט שהוא יקבל עונש שלא יהיה גדול מ-25 מאסר. ב-10 במרץ 2014 הוא נידון ל-25 שנות מאסר.
אחרית דבר

ב-22 באוקטובר 2013 הודיע השב"כ כי מוחמד אסי, איש הג'יהאד האיסלאמי, חוסל בקרב אש בבלעין עם כוחות צה"ל שבאו לעצור אותו בחשד למעורבותו בפיגוע.
ראו גם

פיגועי התאבדות בישראל
הערות שוליים

↑  עוזי ברוך, בעזה מחלקים ממתקים, באתר ערוץ 7, 21 בנובמבר 2012.
↑  "Egypt FM: Israel, Hamas cease-fire to go into effect at 9pm". Jerusalem Post. נבדק ב-21 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Terrorist blows up bus in central Tel Aviv; 10 injured". Jerusalem Post. 21 בנובמבר 2012. אורכב מ-המקור ב-22 בנובמבר 2012. נבדק ב-21 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Terror attack: Blast on Tel Aviv bus; 28 hurt". Ynet News. 21 בנובמבר 2012. נבדק ב-21 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  הפיצוץ בת"א: "חשבנו שזו נפילה בלי אזעקה", באתר ynet, 21 בנובמבר 2012
↑   Israeli Arab man arrested over Tel Aviv bus bombing, The Telegraph, 23 November 2012
1 2  "Tel Aviv bus bomber sentenced to 25 years - Haaretz - Israel News". Haaretz.com. נבדק ב-2019-02-25.
↑  'After bombing bus, terrorist went to work'
↑  Tel Aviv bus bomber convicted in plea bargain
↑  Tel Aviv bus bomber sentenced to 25 years
↑  22 Oct 2013 12:25 GMT (2013-10-22). "Israeli forces kill Palestinian in West Bank | News". Al Jazeera. נבדק ב-2019-02-25.
וילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג

וילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג  (המכונה וילהלם העשיר, בהולנדית: Willem de Rijke;‏ 10 באפריל 1487 – 6 באוקטובר 1559), היה רוזן נסאו-דילנבורג מבית נסאו, ואביו של וילם הראשון, נסיך אורנז'.
ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-10 באפריל 1487 בדילנבורג, ליוהאן החמישי, רוזן נסאו-דילנבורג ולאליזבת מהסן-מרבורג, בתם של היינריך השלישי, רוזן הסן ואנה מקאצנלבוגן. בשנת 1516 מת אביו, ווילהלם ירש את נחלותיו יחד עם אחיו היינריך השלישי, רוזן נסאו-ברדה. בשנת 1538 מת אחיו היינריך, ווילהלם תפס את השלטון ברוזנות לבדו. ב-6 באוקטובר 1559 מת וילהלם בדילנבורג, ובניו וילהלם השני, רוזן נסאו-דילנבורג ויוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג ירשו את נחלותיו.
בנו הבכור, וילם השתקן, ירש את נסיכות אורנז' בדרום צרפת מבן דודו, רנה משאלון, וכן את הנכסים העצומים של בית נסאו-דילנבורג בהולנד, אותם קיבל אנגלברט הראשון, רוזן נסאו בנישואין בשנת 1403. בנו וילהלם הקים את בית אורנז'-נסאו, אולם הענף הזכרי שיצא ממנו נכחד, ומשום כך עברה ראשות הבית ליוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', שהיה נכדו של ארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ, בנו של יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג, בנו הצעיר של וילהלם, אם כי בקו נשי מתייחס בית המלוכה ההולנדי אף לווילהלם.
משפחתו

ב-29 באוקטובר 1519 התחתן וילהלם עם ואלבורגה, רוזנת אגמונט, בתו של יוהאן השלישי, רוזן אגמונט, ממנה נולדו לו שתי בנות:
אליזבת (1520–1523)
מגדלנה (1522–1567), התחתנה עם הרמן, רוזן נוינאהר ומארס
ב-20 בספטמבר 1531 התחתן וילהלם עם יוליאנה משטולברג, בתם של בודו השמיני, רוזן שטולברג-ורניגרודה ואנה מאפשטיין-קניגשטיין, ממנה נולדו לו 12 ילדים:
וילם הראשון, נסיך אורנז' (1533–1584)
הרמינה מנסאו (1534)
יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג (1536–1606)
לודוויג מנסאו (1538–1574)
מריה מנסאו (1539–1599), התחתנה עם וילהלם הרביעי, רוזן ברג
אדולף מנסאו (1540–1568)
אנה מנסאו-דילנבורג (1541–1616), התחתנה עם אלברכט, רוזן נסאו-ויילבורג
אליזבת מנסאו-דילנבורג (1542–1603), התחתנה עם קונראד, רוזן זולמס-בראונפלס
קתרינה מנסאו-דילנבורג (1543–1624), התחתנה עם גינתר הארבעים ואחד, רוזן שוורצבורג-ארשטאדט
יוליאנה מנסאו-דילנבורג (1546–1588), התחתנה עם אלברכט השביעי, רוזן שוורצבורג-רודולשטדט
מגדלנה מנסאו-דילנבורג (1547–1633), התחתנה עם וולפגנג, רוזן הוהנלוהה-וייקרסהיים
היינריך מנסאו-דילנבורג (1550–1574)
ז'אן דה ברוס

| --- | --- |

 לידה:  1375 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 פטירה:  1433 (בגיל 58 בערך) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Jeanne de Naillac, Dame de La Motte-Jolivet 
 פרסים והוקרה
 מרשל צרפת 
 
פסלו של ז'אן דה ברוס במוזיאן הלובר
ז'אן דה ברוס (בצרפתית: Jean de Brosse‏; 1375–1433) היה איש צבא צרפתי, וחבר במועצה המלכותית של שארל השביעי, מלך צרפת. ב-1426 נעשה מרשל צרפת.
ביוגרפיה

ברוס נולד בעיר הוריאל. אביו היה פייר השני דה ברוס ואמו הייתה מרגריט דה מלוואל. לצד בן-דודו לואי דה קולאנט, הוא התגייס לצבא הצרפתי ולחם במלחמת מאה השנים. בהשפעת משפחתו, הוא הפך לעוזרו של הדופן שארל והשניים התיידדו. ב-1419 הוא נישא לז'אן דה ניילק.
בשנת 1422 נפטר אביו של ברוס, והותיר לבנו את תאריו ואחוזותיו. באותה שנה נפטר גם שארל השישי, מלך צרפת, וידידו של ברוס, הדופן שארל הפך למלך החדש, אף על פי שלא הוכתר מכיוון שריימס הייתה בידי האנגלים. ב-14 ביולי 1426, העניק שארל לברוס את התואר מרשל צרפת. הוא לחם לצד שארל בקרבות כנגד האנגלים באמצעות צבא פרטי שהקים. עם זאת, עד מהרה הוא החל לצבור מחסור בכסף, בגלל שיפוצים שערך בטירת בוסאץ' והוצאות צבאו. מלך צרפת לא היה יכול לפצות את ברוס על שירותו, מכיוון שבעצמו היה חסר כסף. בלית ברירה הוא נאלץ למכור את הכלים והתכשיטים של אשתו. הוא גם שחרר את תושבי בוסאץ' משלטונו הפיאודלי, בתמורה לכסף. ב-1428 הוא השתתף במרד נגד המלך, אולם המרד דוכא בקלות. המלך הסכים לסלוח לראשי המורדים, והחזיר את ברוס לצבאו.
ברוס היה מיודד מאוד עם ז'אן ד'ארק. ב-24 במאי 1430, נפלה ז'אן ד'ארק בשבי. ברוס ניסה לשכנע את המלך להציל אותה, אולם המלך סרב. הוא לקח הלוואות נוספות, ויחד עם ז'אן פוטון דה גזנטראי ולה היר, הקים צבא בן 4,000 איש ויצא לקומפיין שם הייתה ז'אן ד'ארק שבויה. הם כבשו את קומפיין רק כדי לגלות שז'אן הועברה כבר לרואן. ב-30 במאי 1431 היא הועלתה על המוקד. ברוס ניסה לנקום את מותה על ידי כיבוש רואן, אולם נכשל בכך ושב מובס לבוסאץ'.
עם הגעתו לביתו, הוא נחרד לשמוע על מות אשתו. הוא לא יצא מהעיר בוסאץ' עד מותו ב-1433. לאחר מותו, הנושים שלו איימו להשחית את גופתו, אולם המלך הצליח לגייס את הכסף שהוא היה חייב. בנו, ז'אן השני דה ברוס ירש את תאריו ואדמותיו.
פיגוע הדריסה בירושלים (נובמבר 2014)

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  5 בנובמבר 2014
 מקום:  ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°47′36″N 35°13′35″E﻿ / ﻿31.793266°N 35.226317°E﻿ / 31.793266; 35.226317
 סוג:  פיגוע דריסה
 נשק:  טנדר
 הרוגים:  3
 פצועים:  13
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת ירושלים מוגדלת) מקום הפיגוע(למפת ירושלים רגילה) מקום הפיגוע
 
ב-5 בנובמבר 2014 אירע פיגוע דריסה כאשר מחבל פלסטיני מארגון החמאס נהג במכוון בטנדר במהירות לתוך קהל, שהמתין בתחנת הרכבת הקלה בירושלים "שמעון הצדיק" שבשכונת ארזי הבירה.
הפיגוע

המפגע נסע בטנדר לתוך קהל שהמתין בתחנת הרכבת הקלה. לאחר מכן יצא מהטנדר, והחל לתקוף עוברים ושבים עם מוט ברזל. שוטרי משמר הגבול ציינו שהמפגע ניסה לתקוף אותם עם מוט הברזל, ובתגובה ירו בו והרגו אותו. שלושה אנשים נהרגו בפיגוע הדריסה ו-13 נוספים נפצעו.
מבצע הפיגוע

המפגע, אבראהים אל-עכרי, היה תושב שועפט, והחזיק באזרחות ישראלית, והיה תומך ידוע של ארגון הטרור חמאס. אחיו, מוסא אל-עכרי, היה חבר בתא החמאס שרצח את שוטר מג"ב ניסים טולדנו ב-1992. אחיו שוחרר מבית הכלא הישראלי במסגרת עסקת שליט והוגלה לטורקיה. הפיגוע אירע זמן קצר לאחר שהמפגע אבראהים אל-עכרי שוחרר מתקופת מאסר שהוא ריצה בשל חששות ביטחוניים. משפחתו קבעה שהוא בחר להיות שהיד בתגובה לדברים שקרו בעת האחרונה שקשורים להר הבית. בהלווייתו נכחו אלפי פלסטינים אשר חלקם נשאו שלטים בהם אל-עכרי כונה גיבור ושהיד, ובחלק נכתב מוות לחיילי צה"ל.
קורבנות

ההרוג הראשון זוהה כקצין משמר הגבול ג'דאן אסד, בן ה-38, מהכפר בית ג'אן. אסד היה אב לילד בן שלוש, ואשתו הייתה בחודש החמישי להריונה עם ילדם השני בעת פטירתו. הנשיא ראובן ריבלין ביקר בבית המשפחה ותיאר את אסד כ"אב משפחה מסור, חייל אדיר" וכינה את העדה הדרוזית "חלק בלתי נפרד מהחוויה הישראלית".
שלום אהרון באדאני, בן ה-17, נפטר מפצעיו במרכז הרפואי הדסה יומיים לאחר הפיגוע. באדאני רכב על אופניו בזמן הפיגוע, כאשר הוא נפגע מהטנדר.
עבד אל-כרים נאפית חמיד, בן ה-60 מענאתא שביהודה ושומרון, נפטר מפצעיו ב-7 בדצמבר. הוא טופל בבית החולים שערי צדק בירושלים לאחר הפיגוע.
בנוסף נפצעו בפיגוע 13 אנשים, כולל שוטרים עם פציעות בדרגות חומרה שונות. לדברי מגן דוד אדום נפצעו בסך הכול 10 בני אדם, אחד במצב אנוש, שניים באופן רציני, שלושה באורח בינוני וארבעה עם פצעים קלים.
תגובות

בעקבות הפיגוע משטרת ירושלים הניחה מחסומי בטון בכל תחנות הרכבת הקלה על מנת למנוע פיגועים דומים בעתיד.
חמאס נטל אחריות לפיגוע וקראה לנהג "שהיד" שהצליח "במבצע הגבורה" שלו. חמאס קרא גם לעם הפלסטיני להמשיך לבצע פיגועים מהסוג הזה נגד ישראלים על מנת להגן על אל-אקצא.