stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכבל הפסגה
היסטוריה

כבר במהלך המאה ה-19 שימשה הפסגה אתר מגורים ונופש פופולרי בשל הנוף המרהיב הנשקף ממנה לעבר המושבה, בשל האקלים הנוח יותר (הממוזג) ביחס לאקלים הסובטרופי של חלקי האי הנמוכים יותר, ובשל המרחק מהרעש והריחות של נמל ויקטוריה. בשנת 1868 הורה מושל הונג קונג השישי, סר ריצ'רד מקדונל על הקמת מעון קיץ על הפסגה, ובעקבותיו בנו עשירי האי מעונות קיץ על הפסגה. באותה עת הדרך היחידה להגיע אל הפסגה הייתה באמצעות כיסא הנישא על ידי משרתים במעלה השביל הצר.
בשנת 1881 יזם אלכסנדר פינדלי סמית' את הקמת הרכבל וביקש אישור להקמתו מאת מושל הונג קונג. הליכי החקיקה נמשכו כשנתיים, ואושרו בשנת 1883. פינדלי נסע לאירופה ולארצות הברית ולמד את סוגי הרכבל המופעלים בסן פרנסיסקו, סקרבורו, מונטריי, לוצרן, והר הגעש וזוב. עבודות הבנייה של רכבל הפסגה החלו בספטמבר 1885 והרכבל נחנך לפעולה ב-28 במאי 1888 בנוכחות מושל הונג קונג דאז סר ויליאם דה ווקס. בניית הרכבל נעשתה באמצעים ידניים, על ידי עובדים אשר העלו במעלה ההר את הציוד הנדרש, ובלא ציוד מכני כבד.
הקמת הרכבל מומנה על ידי שותפו של סמית', נ. ג'. איד (N.J. Ede) אשר התגורר במבנה הסמוך לתחנת הקצה העליונה של הרכבל, והקים במקום את מלון הפסגה.
ביום הפתיחה עלו ברכבל לפסגת ויקטוריה 800 נוסעים, ובשנה הראשונה השתמשו ברכבל 150,000 נוסעים.
תחנות הרכבל היו תחנות פשוטות, עשויות עץ, ובלא עיטורים. שעון נוסף לתחנת המוצא התחתנה בעשור השני של המאה ה-20.
הקמתו של הרכבל שמשה זרז משמעותי בפיתוח שכונת המגורים היוקרתית שעל הפסגה, ובפיתוח שכונות המגורים במיד לוולס.
במהלך שנות פעולתו נפגע הרכבל פעמיים מאסונות טבע - שיטפונות בשל גשמים כבדים גרפו קטעים ממסילתו בין דרך בוון (Bowen Road) ודרך קנדי. האירוע הראשון אירע בשנת 1899 והאירוע השני אירע ב-12 ביוני 1966.
הרכבל הראשון הופעל על ידי מנוע קיטור. מנוע זה הוחלף במנוע חשמלי בשנת 1926.
ב-11 בדצמבר 1941 במהלך הקרב על הונג קונג נפגע מנוע הרכבל על ידי מתקפה יפנית.
בשנת 1956 הוחלפו קרוניות העץ של הרכבל בקרוניות מתכת קלות יותר, המסוגלות להסיע 62 נוסעים בכל קרון. רכבל הפסגה כלל שלוש קרוניות כאשר בכל עת נעשה שימוש בשתי קרוניות, והשלישית שוכנה במוסך בדרך קנדי.
בשנת 1989 שופץ הרכבל על ידי החברה השווייצרית וון רול: הוקמה מסילה חדשה, הותקנו שתי קרוניות המסוגלות לשאת 120 נוסעים בכל קרונית, והותקן מערך בקרה ממוחשב להפעלת הרכבל. לאחר שיפוצו הסיע הרכבל כ-2 מיליון נוסעים מדי שנה במעלה הפסגה, ונכון לשנת 2009 נוסעים ברכבל כ-4 מיליון נוסעים מדי שנה, ובממוצע 11,000 נוסעים מדי יום.
נתוני הרכבל

אורך מסלול הרכבל 1364 מטרים והוא עולה הפרש גבהים של 368 מטרים. השיפוע המקסימלי של מסלול הרכבל הוא 48%, כאשר מסלול הרכבל נע במעלה זווית של 4 עד 27 מעלות.
הרכבל מסוגל כיום להעלות עד 120 נוסעים בכל קרונית, ובסה"כ 240 נוסעים בשתי הקרונית, כאשר משך הנסיעה במעלה ההר הוא כ-5 דקות. הרכבל נע במעלה המדרון במהירות של 6 מטרים בשנייה.
רסן

ערך זה עוסק ברתמה הנקשרת לראשה של בהמה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סוס עם רסן
רֶסֶן (גם ראשיית רכיבה) הוא שם של ראשייה (רתמה) שקושרים לראשה של בהמת רכיבה כך שהרוכב יוכל לשלוט בתנועתה. הרסן נועד לכבול את המתג בפי הסוס. חלק בלתי נפרד מהרסן הן המושכות שמחוברות למתג ובעזרתן הרוכב שולט בחיה.
מטרת הרסן

השימוש ברסן נועד לשרת מספר מטרות, בהן:
אפשרות לבלום את הבהמה במקרה שהיא מאבדת שליטה.
אפשרות לכוון את הבהמה במקרה שהיא סוטה מהכיוון הרצוי.
חלק מהרסנים כוללים מכסי עיניים שנועדו להבטיח שהבהמה תשמור על מבט מרוכז קדימה לאורך כל הרכיבה. רסנים אחרים לוחצים על השפה והלסת של הבהמה וכך מונעים ממנה לפתוח את הפה למטרות לא רצויות. כמו כן ישנם רסנים שניתן לקשור אותם לאוכף כך שהבהמה לא תוכל להרכין את ראשה יותר מדי. רסנים כאלו מיועדים בעיקר עבור סוסים שעליהם רוכבים ילדים קטנים החסרים את הכוח הפיזי להרים את ראשה של הבהמה.
הרסן עשוי בדרך כלל מפלדת אל־חלד.
ריצ'רד בסל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בן 76 בערך) ספרינגפילד, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  אוניברסיטת אוקספורד 
 מעסיק:  אוניברסיטת יורק 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה ההיסטורית המלכותית 
 
ריצ'רד בסל (באנגלית: Richard Bessel; נולד ב-1948) הוא פרופסור להיסטוריה של המאה ה-20 באוניברסיטת יורק וחבר במערכת כתבי העת למחקר היסטורי "German History" ו-"History Today". הוא מומחה להיסטוריה חברתית ופוליטית של גרמניה המודרנית, לתוצאות מלחמות העולם ולהיסטוריה של שיטור.
בסל סיים תואר ראשון באנטיוק קולג' והגיש מחקר לתואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד. הוא עמית בחברה ההיסטורית המלכותית ובמכון פרייבורג ללימודים מתקדמים.
ביקורות > גרמניה 1945: ממלחמה לשלום (2009)

הספר עוסק במעבר מתבוסה גרמנית בתום מלחמת העולם השנייה לשלום. הספר קיבל סקירה חיובות על ידי ג'פרי דיפנדורף ב-H-Net. המבקר ציין את הרלוונטיות שלו לוויכוחים מודרניים על אודות מדינות כושלות ובניית אומה. בריאן לאד ב"ניו יורק טיימס" ציין את הטיפול המפוכח של בסל בנושא ואת העדפתו לאנדרסטייטמנט על פני פאתוס.
בסל מתאר את "שעת האפס", ראשית המהפך התודעתי בגרמניה שהפך אותה מדיקטטורה פשיסטית לדמוקרטיה ליברלית. ב-1943, כניעת הארמייה של פרידריך פאולוס בקרב סטאלינגרד הייתה הלם לגרמנים, אך לא ערערה את המשק ואת אמונתם בהיטלר, שהוביל אותם מניצחון לניצחון במשך שבע שנים – מהפלישה לחבל הריין ב-1936 ועד כיבוש רוב אירופה. ב-1945, לעומת זאת, חש כל גרמני את התבוסה. בקיץ 1945 ראה כמעט כל גרמני על סף ביתו חייל סובייטי, אמריקני, בריטי או צרפתי, והבין למה הוליכה אותו מנהיגותו של היטלר.
שנת 1945 התאפיינה במחיקה של האידאולוגיה מהתודעה של הגרמני הפשוט, כיוון שהוטל עליו להישרד. המוסדות החברתיים קרסו. בתי ספר ואוניברסיטאות נסגרו או נהרסו. רשויות השלטון חדלו להתקיים. המשטרה התפוררה והפשיעה גאתה. הגרמני הפשוט לא חשב על אידאולוגיה אלא רק על קורת גג, מנת הלחם הבאה ומה עלה בגורל יקיריו. עירו חרבה והמאבק על מזון ועל אמצעי חימום גרם לו להתבצר ביחידה המשפחתית שלו או במה שנשאר ממנה.
כל גרמני רביעי איבד בן משפחה. גרמנים רבים איבדו את כל משפחתם. רבע מהילדים הגרמנים לאחר המלחמה היו ללא אבות. כ-12 מיליון גרמנים איבדו את רכושם או נעקרו מבתיהם במזרח (פרוסיה, שלזיה, חבל הסודטים) שסופחו לפולין ולצ'כוסלובקיה.
1.6 מיליון חיילים גרמנים נפלו בשבי הסובייטי. לפחות 700,000 מהם נספו בשבי. רבים מהשבויים היו צעירים שגויסו כצעד של יאוש ל"פולקסשטורם" (Volks-Sturm) בחודשים האחרונים של המלחמה. אלו ששרדו בלחימה שהו בשבי הסובייטי שנים. הם שבו לגרמניה מרירים ומוכים. חווית ההתבגרות הדומיננטית שלהם לא הייתה העוצמה הנאצית אלא תקופת השבי.
במקרים רבים, אותם המנהיגים הנאציים שקראו ללחימה ללא פשרות ולהחזקת מעמד בערים הגרמניות עד המוות, הם אלה שנטשו ראשונים את שדה המערכה ונמלטו. עקב כך, האמון של העם בהנהגה צנח לרמה אפסית. כל הסמלים הנאציים סולקו, כל בכירי המפלגה ופקידיה המחוזיים נעלמו. חששותיהם של בעלות הברית מארגון מחתרת נאצית עממית שבה יפעלו מיליוני גרמנים, התבדו. הגרמנים היו שבורים וחשו נבגדים. הם חשו אימה מהעתיד. כל מחשבה אידאולוגית נדחקה מפני הצורך למצוא פחם להסקה, בגדים ומזון. 1945 הייתה "שעת האפס" (Stunde Null) של התודעה הקולקטיבית בגרמניה, של התודעה הפוליטית וההומניסטית ושל הספרות, האמנות והתרבות. היא הולידה את קבוצת 47 הספרותית. הטראומה שידע העם הגרמני, תחושת הבגידה מצד ההנהגה והתחושה של אוזלת יד, הובילו להתפוררות הנאציזם כמפלגה.
בספר עונה בסל על השאלה "מה שינה את גרמניה באופן כה טוטלי?" ומציג את טראומת התבוסה כסיבה לראשית ההתפכחות, לשינוי הערכים שהביא לקיומה של גרמניה של היום.
ביקורות > Violence - A Modern Obsession (2015)

הספר עוסק בהיסטוריה של האלימות במאה העשרים. המבקר של הגרדיאן ראה בספר אזהרה מההיסטוריה. איאן בל, בעיתון The Herald, ציין את הדחיסות של החומר ואת גיהנום המאה העשרים שהתווה בסל, אבל ציין גם שהיצירה מהורהרת במקום להיות פולמוסית נגד אלימות.
פרסומים נבחרים

Political Violence and the Rise of Nazism. The Storm Troopers in Eastern Germany 1925–1934. New Haven: Yale University Press, 1984.
Life in the Third Reich. Oxford: Oxford University Press, 1987.
Germany after the First World War. Oxford: Oxford University Press, 1993; paperback edition 1995.
Fascist Italy and Nazi Germany. Comparisons and contrasts. Cambridge: Cambridge University Press, 1996.
Nazism and War. New York: Random House, 2004.
Germany 1945: From War to Peace. Simon & Schuster and HarperCollins, 2009.
Violence: A Modern Obsession. Simon & Schuster, 2015. ISBN 978-0743239578.
הערות שוליים

1 2  Richard Bessel. University of York. Retrieved 17 June 2015.(הקישור אינו פעיל, 18 בינואר 2023)
↑  Prof. Dr. Richard Bessel. Freiburg Institute for Advanced Studies. Retrieved 17 June 2015.
↑  Jeffry Diefendorf. Review of Bessel, Richard, Germany 1945: From War to Peace. H-German, H-Net Reviews. May, 2010.
↑  "Reaping the Whirlwind". Brian Ladd, New York Times, 13 August 2009. Retrieved 17 June 2015.
↑  Germany 1945: From War to Peace. Simon & Schuster and HarperCollins, 2009, p. 336
↑  Germany 1945: From War to Peace. Simon & Schuster and HarperCollins, 2009,  p. 327
↑  Germany 1945: From War to Peace. Simon & Schuster and HarperCollins, 2009, p. 327
↑  אהוד אמיר, ‏כשהמולדת מתפוגגת, באתר "אלכסון",  21 במאי 2023
↑  Violence: A Modern Obsession review – why the west has renounced savagery. Ian Thompson, The Guardian, 31 May 2015. Retrieved 17 June 2015.
↑  Richard Bessel: Violence - A Modern Obsession (Simon & Schuster). Ian Bell, The Herald, 2 May 2015. Retrieved 17 June 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440332705171  PLWABN: 9810691642205606  BIBSYS: 90259269  BnF: cb12377239p (data)  CiNii: DA01790044  GND: 130614106  ISNI: 0000 0001 1036 1705  LCCN: n81061037  NDL: 00463217  NKC: jn20000600842  NLA: 36107122  NTA: 068273177  RERO: 02-A003001106  SUDOC: 032816219  VIAF: 5011670   WorldCat (עם VIAF): 5011670
רכב הנדסה קרבית

רכב הנדסה קרבית (באנגלית: Combat Engineering Vehicle, ובקיצור CEV) הוא רכב קרבי משוריין שמשמש למשימות הנדסה קרבית. ניתן לחלק רכבי ההנדסה הקרבית למספר סוגים, לפי סוג התובה והמרכב:
נגמ"ש הנדסה קרבית: נושא גייסות משוריין שנושא כיתת פלסים ולעיתים קרובות כולל גם אמצעים הנדסיים המאפשרים להם לבצע פעילות הנדסית גם מתוך הכלי. נגמ"שי ההנדסה נעים מנגמ"שים פשוטים שפשוט נושאים פלסים ואינם בעלי יכולת הנדסית (דוגמת ה-M113) עד לנגמ"שים כבדים שעליהם ניתן להתקין אמצעים הנדסיים רבים ואף להילחם מתוכם. דוגמה: נגמ"שי הפומ"ה והנמ"ר ההנדסי של צה"ל.
טנק הנדסה: טנק שהוסב לצורכי הנדסה קרבית על ידי הוספת אמצעים הנדסיים כגון כף דחפור או מגוב. כלי זה נועד למטרות סער, ולפעול בצמוד לכוחות השריון המסתערים, ולכן נדרש למיגון ברמה של טנק ומנוע חזק המספק לו מהירות דומה. לעיתים מוסר צריח הטנק ובדרך כלל הוא לא יכול לשאת חיילים בבטנו מלבד המפקד והנהג. הפומ"ה של צה"ל מבוססת על טנק שוט קל שצריחו הוסר, אך מאחר שהיא יכולה לשאת כיתת פלסים היא מסווגת כנגמ"ש הנדסה קרבית ולא כטנק הנדסה. גם לטנקים רגילים ניתן לחבר אמצעים הנדסיים כגון מגוב נוכרי או גשר מישר, אך בטנקי ההנדסה החיבור הוא קבוע ומטרתו העיקרית של הכלי היא פריצה והנדסה, ולא ירי על מטרות אויב. מבין טנקי ההנדסה בולטים שני סוגים נפוצים:
טנק-דחפור (טד"ח): טנק שכולל בחזיתו כף דחפור, בנוסף לצריח נושא תותח טנק. יתרונו הוא מיגון ומהירות, אך ביצועיו נחותים לעומת דחפור אמיתי.
טנק גישור (טג"ש): טנק שצריחו הוסר והוחלף באמצעי גישור הניתנים לפרישה מהירה בשדה הקרב.
טנק-צמ"ה: כלי הנדסי המבוסס על תובת טנק, אך ללא צריח, שבחזיתו כף (ציוד מכני הנדסי) ולרוב כולל גם זרוע חפירה של מחפר. לדוגמה: טרייר.
ציוד מכני הנדסי ממוגן: כלי צמ"ה אזרחיים – כגון דחפורים, מחפרים ושופלים – שלהם נוסף מיגון וחלונות מזכוכית משוריינת להגדלת שרידותם בשדה הקרב. ברוב כלי הצמ"ה הצבאיים המיגון הוא קל ונועד בעיקר נגד ירי נק"ל ורסיסים, אך יש כלים הכוללים מיגון כבד יותר כגון דחפור די-9 בשירות צה"ל שמיגונו יעיל גם נגד מטעני חבלה כבדים ואף נגד רקטות נ"ט.
כלים בלתי-מאוישים: כלי רכב וכלים הנדסיים בלתי-מאוישים שנועדו לבצע משימות מסוכנות תוך שהם נשלטים מרחוק או פועלים באופן אוטונומי כרובוט צבאי. כלים כאלה מבוססים על מגוון פלטפורמות בהן טרקטורונים, ציוד מכני הנדסי ואף כלי רק"ם.
דוגמאות לרכבי הנדסה קרבית
נגמ"ש הנדסה פומ"ה
טנק-דחפור M4 שרמן
טג"ש על בסיס M60A1
טג"ש MTU-20
AEV 3 קודיאק תוצרת ריינמטאל
טרייר - שופל ומחפר הנדסי משוריין
דחפור משוריין D9 "דובי" על בסיס קטרפילר די-9
רודן (מפלצת)

| --- | --- |

רודאן, כפי שהוצג על הפוסטר של הסרט ״רודאן: המפלצת המעופפת״, משנת 1956
 סוג:  קאייג'ו
 הוצאה לאור:  טוהו
 הופעה ראשונה:  רודאן: המפלצת המעופפת (סרט, 1956)
 הופעה אחרונה:  גודזילה: מלך המפלצות (סרט, 2019)
 יוצרים:  קן קורונומה
 גילום הדמות:  Haruo Nakajima 
 מידע
 כינויים:  המפלצת המעופפת, האחד שנולד מהאש, מלך הפטרוזאורים, אל התעופה, שד האש
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  פטרנודון
 מין:  זכר
 נטייה:  בהתחלה רע, אחר כך טוב
 כוחות:  מהירות תעופה על-קולית הגורמת להרס וחורבן, יכולת מחייה בלוע הר געש, כוחות ריפוי על-טבעיים, כוח וסיבולת רבים
 דמויות קשורות
 חברים:  גודזילה, אנגירוס, מות'רה, קינג קונג, מינילה, קומונגא, גורוזאורוס, מנדה, ג׳ט-יגואר, קינג סיסאר.
 אויבים:  קינג גידורה, הדורה (מפלצת), גייגן, מכה-גודזילה, אבירה, ספייס-גודזילה, דסטורויה, טיטונוזאורוס, קמקורס
 
רודן, או רודאן (ביפנית: ラドン, באנגלית: Rodan (שיבוש של ראדון)) הוא פטרנודון בדיוני מסדרת סרטי גודזילה. בתחילת הדרך נחשב רודאן כאויב של גודזילה, אך החל מגידורה, המפלצת התלת-ראשית, נהיה רודאן בעל ברית שלו. הוא הופיע לראשונה במהלך 26 לדצמבר, 1956, בסרט רודאן: המפלצת המעופפת, מבית היוצר של טוהו. דמותו של רודאן עוצבה בתור פטרנודון-על יפני אשר כנראה חי בתור הטריאס בתחילת המזוזואיקון, אך עצמותיו המאובנות כנראה נחשפו לקרינה רדיואקטיבית, והפך למעין מפלצת-ענק המתגוררת בהר הגעש אסו ונהיה ממפלץ עצום המשמיד כל דבר בדרכו, לסוג של גיבור-על ״מפלצתי״.
למעשה, לפי הכרזה המצוירת של סרטו הראשון, רודאן כנראה התחיל את דרכו כדרקון, אך כנראה יוצר הסרט החליט לעצב את רודאן כ״קדום יותר״. מאז אותו סרט, הפך רודאן לאחת מהדמויות האייקוניות ביותר בעולם, לצד גודזילה, מות׳רה, קינג גידורה, איירון מן, קפטן אמריקה וכולי.
בנוסף, בסרטים המקוריים רודאן קטן יותר ממות׳רה, אך בסרט מ-2019 גודזילה: מלך המפלצות, הגודל הוא הפוך: רודאן יותר גדול ממות׳רה, אם כי לא יותר חזק. דמותו של רודאן מדורגת במקום השישי ברשימת 10 מפלצות-הענק היפניות הגדולות ביותר של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
עיצוב

מראהו של רודאן הוא כשל פטרנודון ענקי, עם קוצים המעוקלים אחורה בחזהו ובבטנו, כנפיים גדולות ובוערות שתעופתן יכולה לגרום לנזק רב, ומקור כשל פטרנודון. בסרט גידורה, המפלצת התלת-ראשית, רודאן הופיע שם עם כל הפרטים, חוץ מפרט אחד: מקור הפטרנודון שלו הוחלף במקור עוף (אם כי עופות אינם דומים כלל לפטרנודונים). בנוסף, לרודן גם הוסיפו שיניים למקורו, מה שגם לא היה כלל לפטרנודונים.
סרטי שוהה

בסדרת סרטי שוהה, רודאן הוא פטרנודון הרסני וענק שהיה קיים כבר 200 מיליון שנה (לכן סביר להניח שהוא נולד בתור הטריאס). הוא ״בוקע״ מהר געש ביפן, כדי להנחיל הרס וחורבן. בדומה לגודזילה, גם הוא התחיל כנבל, אך החל מגידורה, המפלצת התלת-ראשית, גם רודאן סוף סוף קיבל את אישיותו המפורסמת: מושיע נוסף של כדור הארץ המגן עליו מפולשים חיצוניים. בנוסף, הוא גם נהיה בעל ברית לגודזילה ולמות'רה, ונהיה לאויב חזק לקינג גידורה.
"רודאן: המפלצת המעופפת" (1956)
"גידורה, המפלצת התלת-ראשית" (1964)
"הפלישה של האסטרו-מונסטר" (1965)
"השמדת כל המפלצות" (1968)
"גודזילה נגד גייגן" (1972)
"גודזילה נגד המגלון" (1973)
סרטי הייסי

בסדרת סרטי הייסי, רודאן הוא יצור ענקי ומיתולוגי ש״נעלם״ במהלך כשניסה לרפא את גודזילה פיזית. כנראה כשהוא נעלם, הוא בעצם מת.
"גודזילה נגד מכה-גודזילה 2" (1993)
סרטי מילניום

בסדרת סרטי מילניום, רודאן מופיע שם כיצור ענק ומפחיד המחדיר אימה ופחד ללבם של תושבי ערים גדולות.
"גודזילה: המלחמות הסופיות" (2004)
סרטי Legendary Pictures

בסדרת הסרטים החדשה, רודאן הוא מין של זוחלים פרהיסטוריים מעופפים שהיו קיימים בתקופה שבה היה לכדור הארץ פי עשרה יותר קרינה רדיואקטיבית מאשר כיום ואף הצליח לשרוד מספר הכחדות. בהתחלה נראה שהוא נלחם מול גידורה, אך גידורה נכתר לאלפא שלו. בסוף רודאן נשבע אמונים לגודזילה. את רודאן מגלם השחקן ג'ייסון ליילס בלכידת תנועה.
"גודזילה: מלך המפלצות" (2019)
סדרות טלוויזיה

"האי של גודזילה" (1997)
"גודזילנד" (1984)
קומיקס

"Godzilla: kingdom of monsters"- משנת 2011
"Godzilla: gangsters & goliaths" - משנת 2011
"Godzilla: legends" - משנת 2012/2011
"Godzilla" - משנת 2012
"Godzilla: the half-century war" - משנת 2013
"Godzilla: cataclysm" - משנת 2014
"Godzilla: rulers of earth" - משנת 2015
"Godzilla in hell" - משנת 2015
"Godzilla: oblivion" - משנת 2016
"Godzilla: rage across time"- משנת 2016
ריבאונד

איגנסיו דה מיגל, שחקן נבחרת ספרד, זוכה בריבאונד
ריבאונד (מאנגלית: Rebound) או כדור חוזר (על פי האקדמיה ללשון העברית: כַּדּוּר נִתָּר) בכדורסל היא תפיסת הכדור לאחר שזריקה הוחטאה. לריבאונד חשיבות רבה במשחק, שכן הוא מקנה לקבוצה הזוכה בכדור הזדמנות נוספת לקלוע לסל היריבה ומונע מהיריבה הזדמנות כזו. לפיכך קיימים סטטיסטיקות ונתונים על כדורים חוזרים, על קבוצות או שחקנים.
הריבאונד מחולק לשני סוגים: ריבאונד הגנה - מצב בו לאחר שהקבוצה התוקפת החטיאה את הכדור הקבוצה היריבה, המתגוננת, זוכה בכדור; ריבאונד התקפה - מצב בו לאחר שהקבוצה התוקפת החטיאה היא גם זו שזוכה בכדור ומקבלת הזדמנות לתקוף שנית.
סוגים והגדרות

תפיסת הכדור לאחר ניסיון זריקה לסל נחשבת לריבאונד, והכדור עצמו אינו חייב לפגוע בסל, בטבעת או בלוח כדי שהריבאונד ייחשב, ולכן גם תפיסת הכדור לאחר זריקת "אייר בול" נחשבת לריבאונד.  בנוסף, זכייה בכדור לאחר שזריקה נחסמה, נחשבת אף היא לריבאונד.  כדור שלא פוגע בדבר ונוחת על הקרקע, ונקלט על ידי אחד מחברי הקבוצה שזרקה לא ייחשב לריבאונד אלה כ"הצלה" (Recovery).
כדורים חוזרים מחולקים לשני סוגים, ונספרים בסטטיסטיקות בנפרד, "ריבאונד הגנה" (Defensive Rebound) כאשר הקבוצה המגנה מצליחה להשיג את השליטה על הכדור לאחר החטאה של הסל מצד הקבוצה התוקפת; מנגד ישנו "ריבאונד התקפה" (Offensive Rebound), אשר מתאר מצב בו הקבוצה התוקפת מצליחה להשיג את השליטה בכדור לאחר החטאה.
בדרך כלל, מרבית הכדורים החוזרים במשחק מגיעים לקבוצות ההגנה ומיעוטם לקבוצת ההתקפה. הסיבה לכך היא שהקבוצה המגנה נוטה לעמוד בעמדות חילוץ טובות יותר מהקבוצה התוקפת, וקרובה יותר לסל. ריבאונד התקפי מביא לקבוצה התוקפת להזדמנות נוספת לקלוע לסל.
הריבאונד נספר לשחקן הראשון שהשיג שליטה בכדור, או במקרה של ריבאונד התקפה גם לשחקן שהודף את הכדור לכיוון הסל בניסיון לקלוע. קיים גם ריבאונד קבוצתי, הנספר לטובת הקבוצה ולא לאף אחד מהשחקנים, במקרים בהם לאחר החטאה הקבוצה משיגה שליטה בכדור מבלי שאף שחקן יזכה בכדור (למשל אם שחקן יריב מנסה להשתלט על הכדור אך הוא יוצא מתחומי המגרש או אם הכדור עף לאחר הזריקה אל מעבר לתחומי המגרש. לעומת זאת אם שחקן יריב משיג שליטה בכדור החוזר ומיד מאבד אותו או יוצא מתחומי המגרש הדבר לא נחשב כריבאונד עבור הקבוצה אלא ריבאונד ואיבוד ליריבה). גם ריבאונד כזה נרשם עבור הקבוצה, בין השאר בשל חוקי המשחק הקובעים שיש לרשום כל זריקה שלא נכנסה לסל כריבאונד.
ישנם מאפיינים רבים המקנים לשחקן יתרון בתפיסת כדורים חוזרים, העיקריים בהם הם גובה וחוזק. מפני שהגובה הוא אלמנט חשוב, רוב הריבאונדים נקלטים על ידי שחקנים בתפקיד סנטר ופאוור פורוורד, שבדרך כלל ממוקמים בקרבת הסל. על היעדר גובה ניתן לפצות באמצעות כוח פיזי, על ידי חסימת יריבים גבוהים המנסים להגיע אל הכדור וזכייה בו לפניהם.
שחקנים בולטים ב-NBA בתחום הכדורים החוזרים

וילט צ'מברלין - היה מלך הריבאונדים של ה-NBA ב-11 עונות שונות כבעל נתוני הריבאונד הגבוהים ביותר. לצ'מברלין יש את שיא ה-NBA לריבאונדים בעונה הסדירה (23,934), הממוצע הגבוה ביותר לקריירה (22.9), שיא הריבאונדים לעונה אחת (2,149) ושיא ממוצע הריבאונדים במשחק לעונה אחת (27.2), שיא הריבאונדים למשחק בודד (55) ולמשחק פלייאוף (41) ושיא הריבאונדים במשחקי אולסטאר (197).
ביל ראסל - השחקן הראשון שהצליח להגיע לממוצע ריבאונדים למשחק בעונה שעבר את ה-20, שני במספר הריבאונדים הכולל לקריירה בעונה סדירה (21,620) וממוצע הריבאונדים לקריירה פר משחק (22.5), ראסל הגיע לממוצע של מעל 20 ריבאונדים ב-10 מתוך 13 עונות בהן שיחק, הגיע ל-51 ריבאונדים במשחק אחד (שני רק לצ'מברלין), 32 ריבאונדים במחצית אחת בלבד, 40 ריבאונדים בפיינל פעמיים, מוביל הפלייאוף של ה-NBA בסטטיסטיקות ריבאונד בסך הכל (4,104) והממוצע הטוב ביותר לפלייאוף (24.9)
בוב פטיט - בעל הממוצע השלישי בטיבו ב-NBA למספר ריבנאונדים ממוצע למשחק בקריירה (16.2). שיא קריירה לעונה שלו היה ממוצע של 20.3 (בעונת 60–1961). פטיט הוא בעל שתי תוצאות הריבאונד הטובות ביותר לשחקן במשחק אולסטאר: 26 (באולסטאר של 1958) ו-27 (באולסטאר של 1962).
נייט ת'ורמונד - הגיע לממוצע של למעלה מ-20 ריבאונדים למשחק בשתי עונות (לרבות ממוצע של 22 ריבאונדים בעונת 67–1968), ממוצע קריירה של 15.0, מחזיק את שיא ה-NBA לריבאונדים ברבע אחד (18). כמו כן הוא אחד מהשחקנים הבודדים ב-NBA (יחד עם צ'מברלין, ביל ראסל וג'רי לוקאס) שתועד מגיע למעל מ-40 ריבאונדים במשחק יחיד.
שיאי ריבאונדים ב-NBA

ליגת ה-NBA החלה לתעד סטטיסטיקות של ריבאונדים בעונתה החמישית, עונת 1950/1951. הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2020/2021. השחקנים הפעילים מודגשים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ממוצע ריבאונדים למשחק בקריירה: 1. וילט צ'מברלין - 22.89  2. ביל ראסל - 22.45  3. בוב פטיט - 16.22  4. ג'רי לוקאס - 15.61  5. נייט ת'ורמונד - 15.00  6. וס אנסלד - 13.99  7. אנדרה דראמונד - 13.70  8. וולט בלאמי - 13.65  9. דייב קאונס - 13.63  10. אלג'ין ביילור - 13.55 |  ריבאונדים בקריירה: 1. וילט צ'מברלין - 23,924  2. ביל ראסל - 21,620  3. כרים עבדול-ג'באר - 17,440  4. אלווין הייז - 16,279  5. מוזס מלון - 16,212  6. טים דאנקן - 15,091  7. קארל מלון - 14,968  8. רוברט פאריש - 14,715  9. קווין גארנט - 14,662  10. נייט ת'ורמונד - 14,464 |  ריבאונדים בעונה בודדת: 1. וילט צ'מברלין - 2,149 (1960/1961)  2. וילט צ'מברלין - 2,052 (1961/1962)  3. וילט צ'מברלין - 1,957 (1966/1967)  4. וילט צ'מברלין - 1,952 (1967/1968)  5. וילט צ'מברלין - 1,946 (1962/1963)  6. וילט צ'מברלין - 1,943 (1965/1966)  7. וילט צ'מברלין - 1,941 (1959/1960)  8. ביל ראסל - 1,930 (1963/1964)  9. ביל ראסל - 1,878 (1964/1965)  10. ביל ראסל - 1,868 (1960/1961) |  |  |  |  |  |
ראו גם

מלך הריבאונדים של ה-NBA
רשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA
לקריאה נוספת

מילון ה-NBA, מתוך אתר גלים - לגלות, לחשוב, לדעת
מאיר כהן ואיתמר רבינק, צעד וחצי לאדם: מילון הכדורסל, באתר ערוץ 7, 15 במאי 2014
לכסיקון מונחי הכדורסל של "ספסל" , מתוך אתר ספסל, 16 באוגוסט 2005
NBA History - Rebounds Leaders, מתוך אתר ESPN
NBA & ABA Progressive Leaders and Records for Total Rebounds, מתוך אתר basketball-reference.com
הערות שוליים

1 2 3 4  NBA & ABA Progressive Leaders and Records for Total Rebounds מתוך אתר basketball-reference.com
↑  טבלת המובילים בממוצע ריבאונדים למשחק ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  מובילי הריבאונדים לאורך הקריירה ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  מובילי ריבאונדים בעונה אחת ב-NBA, באתר basketball-reference.com
קרניולה

קרניולה או קראנסקה או דֶזֶ'לָה קְרַאנְסְקָה (בסלובנית: Dežela Kranjska או Kranjska, בגרמנית: Krain, בלטינית: Carniola, שמות שמקורם במילה הסלבית "קראינה" - "ארץ ספר") היא חבל ארץ היסטורי בסלובניה, המשתרע לאורך הנהר סאווה מהרי קרוואנקה בצפון ועד לנהר קופה בדרום. קרניולה מורכבת בקירוב מהאזורים ההיסטוריים גורנסקה (קרניולה עילית), דולנסקה (קרניולה תחתית) לרבות האזור הנקרא "קרניולה הלבנה" (בלה קראנסקה), נוטרנסקה (קרניולה פנימית) ומחלקים מפרימורסקה (החוף הסלובני).
בירתו ההיסטורית, ליובליאנה היא בימינו בירת סלובניה העצמאית, והיא וסביבתה מהוות האזור המוביל מבחינה כלכלית, תרבותית ופוליטית במדינה. בשנת 1991 47% מתושבי סלובניה חיו בתוך גבולות קרניולה של פעם.
קרניולה הוזכרה לראשונה בתעודות בשנת 973 כחלק מדוכסות קרינתיה. החל משנת 1002 הייתה קרניולה מארקה או מרקיזות עצמאית ובראשה עמדו שליטים שנקראו מרקגראפים. החל משנת 1362 או 1364 הייתה קרניולה לדוכסות (בסלובנית - ווֹיבודינה) במסגרת האימפריה הרומית הקדושה בעלת לאום גרמני. החל מ-1457 נמצאה בשליטת הארכידוכסים של אוסטריה (כשבין השנים 1564–1619 נחשבה לחלק מאוסטריה הפנימית). החל משנת 1804 הייתה חלק מהאימפריה האוסטרית, ובשנים 1849–1918 הייתה "קרונלנד" (בסלובנית "קרונובינה - "ארץ כתר"), דוכסות בבעלות הכתר ההבסבורגי.
במאות הקודמות תחת השלטון ההבסבורגי, אכלסה האוכלוסייה הסלובנית כמעט את כל שטח קרניולה, פרט למרכזים העירוניים הגדולים כמו ליובליאנה (בגרמנית לייבך), מריבור (מרבורג אן דר דראו) וצליה (צילי) שנשלטו על ידי בני התרבות האתנית הגרמנית-אוסטרית.
במאות 16–18 השם של "בני קרניולה" היה בשימוש (למשל באיטלקית - carniolino, cragnolino) כמילה נרדפת ל"סלובנים" ולשפתם.
בימי מלחמת העולם הראשונה ברית לונדון הסודית (1915) הבטיחה לאיטליה חלק מאזור נונטרנסקה (הנפות ויפאבה, אידריה ואילירסקה ביסטריצה, ללא פוסטוינה). אחרי המלחמה והתפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית רוב שטחי הארצות הסלובניות הפכו לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. בשנת 1920 נחתם הסכם רפאלו (1920) בין הממלכה ה"יוגוסלבית" הזאת לאיטליה, לפיו חלק גדול משטחי קרניולה - הנפות פוסטוינה, אילירסקה ביסטריצה, אידריה, ויפאבה ושטוריה - סופחו לאיטליה.
בימי מלחמת העולם השנייה נכבשה קרניולה על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית. עד 1945 נכבשה על ידי כוחות צבא הפרטיזנים של טיטו והשטח סופח לרפובליקה הפדרלית היוגוסלבית. הסכמי השלום בפריז בשנת 1947 הכירו בכל קרניולה כחלק מיוגוסלביה. אחרי 1991 היא חלק מסלובניה העצמאית.
מקור השם

השם קרניולה משמעותו ברומית-קלטית "קרניה הקטנה". מבחינה גאוגרפית היה מדובר באזור שכלל את מרבית קריינה העליונה עם העיר קרניום, לימים קריינבורג או בסלובנית - קראן (Kranj).
מאוחר יותר התערבב המונח הגאוגרפי הזה עם המילה הסלאבית "קריינה" שמשמעותה "אזור" ובעיקר "אזור ספר" (כמו בשם "אוקראינה") או מרקה, במובן של ה"מארקיה" או מארקה (marchia) הפרנקית.