stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנן עזרן
הערות שוליים

↑  העיתונאי חנן עזרן: מזיכרון פרטי לזיכרון קולקטיבי
↑  חנן עזרן באתר ידיעות ספרים
↑  חנן עזרן בעקבות המזימה הסובייטית, אלי אשד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258159705171  ISNI: 0000 0000 7150 9198  LCCN: no00023237  NTA: 298170205  VIAF: 53690966   WorldCat (עם VIAF): 53690966
נבות פפושדו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במרץ 1980 (בן 44) חיפה, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 תחום יצירה:  קולנוע
 זרם באמנות:  סרטי אימה
 יצירות ידועות:  כלבת (2010) מי מפחד מהזאב הרע (2013)
 פרסים והוקרה:  פרס פסטיבל הקולנוע של סיטגס לבמאי הטוב ביותר (2013) 
 
נבות פפושדו (נולד ב-4 במרץ 1980) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי, בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה

בשנת 2010 יצא לאקרנים סרט הבכורה שלו - "כלבת" - אותו כתב וביים ביחד עם אהרון קשלס. בשנת 2013 יצא סרטם המשותף השני - "מי מפחד מהזאב הרע". בשנת 2014 יצר הצמד סרט קצר בשם "F is for Falling" במסגרת אנתולוגיית האימה הבינלאומית "ABCs of Death 2".
בנובמבר 2017 פורסם ב-ynet שפפושדו וקשלס עובדים יחד על 3 סרטים נוספים: "We are All Monsters", "אמבולנס" ו-"היו זמנים בפלשתינה".
בשנת 2019, החל בהפקת סרט הפעולה האמריקאי "מילקשייק אבק שרפה". בתחילה היה אמור פפושדו לביים גם את הסרט הזה בשיתוף אהרון קשלס, אבל מאוחר יותר פורסם כי קשלס פרש מהפרויקט. הסרט נרכש בידי שתי חברות בינלאומיות מובילות: סטודיו קאנל ו-The Picture Company. הצילומים נערכו בברלין במהלך יוני-אוגוסט 2019, בהשתתפות השחקניות קארן גילאן, לנה הידי, אנג'לה באסט, מישל יאו, והשחקן פול ג'יאמטי. הסרט יצא לבתי הקולנוע בחודש יולי 2021.
בשנת 2021 לקח חלק בכתיבת התסריט והפקת הסרט "דרומית לגן עדן", הפקה אמריקאית בכיבובם של אוונג'לין לילי וג'ייסון סודייקיס שביים אהרון קשלס.
הערות שוליים

↑  Ido Rosen, F is for Female: The Woman Soldier and the Horror of the Israeli-Palestinian Conflict in Keshales and Papushado’s F is for Falling, Monstrum 5.2, 2022, עמ' 161-171
↑  הפרויקט ההוליוודי של יוצרי "כלבת": אהרון קשלס עזב, נבות פפושדו יביים לבד, באתר ynet, 12 במאי 2019
↑  פרויקט הוליוודי חדש לפפושדו וקשלס: סרט פעולה שבמרכזו דמות נשית, באתר וואלה, 23 באפריל 2018
↑  Christopher Marc, EXCLUSIVE: Female-Led Action Flick ‘Gunpowder Milkshake’ Starring ‘Avengers: Endgame’s Karen Gillan and ‘Game of Thrones’ Lena Headey To Shoot June-August In Berlin | HN Entertainment (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601378905171  PLWABN: 9810649993905606  BnF: cb16676438q (data)  GND: 1066386528  ISNI: 0000 0003 6782 5835  LCCN: no2012045689  NLK: KAC201621751  NTA: 38133452X  SUDOC: 184089379  VIAF: 233094488   WorldCat (עם VIAF): 233094488 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף פיצ'חדזה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1965 (בן 59) טביליסי, ברה"מ 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסף פיצ'חדזה (נולד ב-28 במרץ 1965 בגאורגיה) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי. משמש כראש מגמת הפקה ובימוי בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש.
קורות חייו

פיצ'חדזה נולד וגדל בטביליסי שבגאורגיה. בשנת 1971, כשהיה בן שש שנים, עלה עם משפחתו לישראל. לאחר שירותו הצבאי, סיים לימודיו בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. את סרטו הראשון יצר ב-1990, סרט קצר בשם "חולם ברוסית" שאותו כתב, ביים והפיק. ב-1993 כתב, ביים והפיק סרט קצר נוסף בשם "ימים רעים".
סרטו העלילתי הארוך הראשון של פיצ'חדזה היה הסרט "לנגד עיניים מערביות", שאותו כתב, ביים והפיק בשנת 1996. בסרט שיחקו השחקנים אייל שכטר, ליאת גליק, עזרא כפרי וכרמל בתו. הסרט צולם על ידי שי גולדמן בשחור לבן.
בשנת 2000 כתב, ביים והפיק את סרטו "בסמה מוצ'ו" בכיכובם של מנשה נוי ומוני מושונוב, סרט שגם הוא כקודמו צולם על ידי שי גולדמן. הסרט זכה להצלחה ולביקורות חיוביות בעיתונות והשתתף במספר פסטיבלים לקולנוע בעולם, ביניהם בצרפת.
בשנת 2002 שיחק פיצ'חדזה בסרט הטלוויזיה "הערב: הניצול", וביים את ההצגה "קרנפים" בתיאטרון הספרייה שברמת גן. בשנת 2003 ביים את ההצגה "בגידה" בתיאטרון הספרייה.
בשנת 2004 כתב, ביים והפיק סרט נוסף בשם "שנת אפס", בכיכובם של שרה אדלר, קרן מור, מוני מושונוב ומנשה נוי.
ב-2006 ביים ההצגה "דרך גגרין", מאת גרגורי בארק בבית ציוני אמריקה.
פיצ'חדזה זכה בפרס לנדאו לאמנויות הבמה לשנת 2007, בתחום הקולנוע האמנותי.
ב-2014 יצא לאקרנים סרטו "סוכריות".
כיום משמש כראש מגמת הפקה ובימוי בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. פיצ'חדזה לימד בעבר בקמרה אובסקורה שבתל אביב, בבית הספר לקולנוע סם שפיגל שבירושלים ובבית ספר מנשר לאמנות בתל אביב.
פיצ'חדזה הושפע בעיקר מקולנוע הניסיוני ומהאוונגרד, בעיקר מבמאים כמו פיטר גרינוויי, לואיס בוניואל, עבאס קיארוסטמי ואווה בול.
פילמוגרפיה

"חולם ברוסית" (1990). סרט קצר.
"ימים רעים" (1993). סרט קצר.
"לנגד עיניים מערביות" (1996). השתתף בפסטיבל ברלין וזכה בפרס האקומני; הסרט זכה גם בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
"בסמה מוצ'ו" (2000).
"שנת אפס" (2004). זכה בפרס תא מבקרי הקולנוע לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2006.
"סוכריות" (2014).
הערות שוליים

↑  הוכרזו הזוכים בפרסי מפעל הפיס, אתר הבמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584163705171  GND: 14198256X  LCCN: no2010125576  VIAF: 156699790   WorldCat (עם VIAF): 156699790 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד טרבאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בפברואר 1977 (בן 47) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  ישראל, הונגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, תלמה ילין 
 שפות היצירה:  עברית, הונגרית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2016) 
 
דוד טרבאי (נולד בבודפשט, הונגריה, ב-11 בפברואר 1977) הוא סופר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה

דוד טרבאי נולד בבודפשט, בירת הונגריה, לאביו אדה, שהיה סופר ילדים ידוע בארצו, ולאימו, אנה סלאי, עורכת ספרים בעבר ומרצה לספרות הונגרית באוניברסיטה העברית. דוד עלה ארצה בגיל 14 עם אמו. הוא למד מוזיקה במשך שנים רבות ובוגר מסלול התסריטאות בחוג לקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב.
טרבאי, ששפת אמו הונגרית, כותב בעברית ומתרגם מהונגרית לעברית (את שני ספריו הראשונים הוא עוד תרגם מעברית להונגרית). בנוסף, תרגם טרבאי מחזות, סרטי תעודה ומאמרים, פרסם ביקורות מוזיקה וספרות במספר עיתונים, ביניהם עיתון 77, ידיעות אחרונות וטיים אאוט תל אביב. יצירותיו הספרותיות זכו לשבחים. ב-2005 זכה בפרס נשיא המדינה לספרות על ספרו "סטלקר". ב-2016 זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים.
ספריו

אדוניס (חלונות,  2001; עריכה - יעל שכנאי), (Adonisz / Tarbay Dávid (Kortárs, 2001
סטלקר (עם עובד, 2004; עריכה - תרזה בירון-פריד), (Eklipszis / Tarbay Dávid (Kortárs, 2004
הקיסרים חולמים (כתר, 2010; איורים - אהוד שחורי ; עריכה - יערה שחורי)
המעברים המאושרים (כתר, 2014; עריכה - יערה שחורי)
הרביעייה (עם עובד, 2019ֿ; עריכה - דבורה נגבי)
תרגומים - ספרות יפה

סיפורו של כבוד עצמי / אנדור אנדרה גלרי (סיון, 2005)
הסוף של רומן משפחה / פטר נדש (עם עובד, 2006)
שעשועים בשאול: שתי נובלות / טיבור דרי (עם עובד, 2007)
ספר האבות / מיקלוש ואמוש (מחברות לספרות, 2009)
רחוב קטלין / מגדה סאבו (כתר, 2011)
המורדים / שאנדור מאראי (כתר, 2013)
חלמתי לךָ / ג'רג' שפירו (עם עובד, 2013)
התמימות / רובין סילארד (עם עובד, 2018)
תרגומים - מאמרים וספרי עיון

מדיניותו של ממשל סלאשי כלפי היהודים / לסלו קרשאי (יד ושם, 2012)
התחנות העיקריות בקריירה העיתונאית של הרצל לפני ה-Neue Freue Presse / הדוויג אויבארי (כתב העת קשר, 2013)
הרצאה על האוריינטליזם / איגנץ (יצחק יהודה) גולדציהר (האוניברסיטה הפתוחה, 2016)
בלה פסטור, בידור בין עולמות / אנה סלאי (ספרא, 2018)
מורשת הונגרית בישראל / אטילה נובק, ז׳וז׳ה שירי (מרכז הידע ע״ש יוז׳ף אנטל, 2019)
תרגומים - תיאטרון

מדיאה / תרגום לעברית לעיבוד מאת ז׳וז׳ה רקובסקי, תיאטרון קטונה (2006)
מלחמה / לארס נורן, עיבוד להונגרית (תיאטרון הבימה, 2007)
שחק אותה סם / עיבוד להונגרית (תיאטרון באר שבע, 2011)
פראך /  ג'רג' שפירו  (התיאטרון הקאמרי, 2013)
ביקורות וראיונות > ״הרביעייה״

״הרביעייה״ מאת דוד טרבאי, ביקורת של קרן אגמון, 8 בנובמבר 2019
״הרביעייה״ מאת דוד טרבאי, עונג של שבת, סלונה, 2 בדצמבר 2019
״הרביעייה״ מאת דוד טרבאי, ביקורת של גדי איידלהייט, 10 בדצמבר 2019
״הרביעייה״ מאת דוד טרבאי, ביקורת של עופרה עופר אורן, 31 בדצמבר 2019
ביקורות וראיונות > ״המעברים המאושרים״

רונן דורפן על ״ספר האבות״ מאת מיקלוש ואמוש, בתרגומו של דוד טרבאי, ישראל היום, 19 בינואר 2012
״אולי הסופר הכי טוב שאתם לא מכירים״, ביקורת של שלומית ליקה, 26 בנובמבר 2014
״המעברים המאושרים״ מאת דוד טרבאי, ביקורת של קרין מילשטיין, 21 בינואר  2015
חן שטרס, שלטון ביומטרי ואפוקליפסה: מבט אל ישראל של 2026, באתר הארץ, 29 בינואר 2015
״המעברים המאושרים״ מאת דוד טרבאי, ביקורת של מוטי פוגל, 19 בפברואר 2015
איריס גנור על ״המעברים המאושרים״(הקישור אינו פעיל), 2015
ביקורות וראיונות > ביקורות נוספות

״מחשבה ללא גבולות״, ביקורת על ״הקיסרים חולמים״ 9 באפריל 2010
רונן טל על ״המורדים״ מאת שנדור מאראי (אורכב 27.05.2020 בארכיון Wayback Machine), בתרגומו של דוד טרבאי, תרבות מערבי, 28 בנובמבר 2013
איריס גנור על ״המורדים״ מאת שנדור מאראי(הקישור אינו פעיל), בתרגומו של דוד טרבאי, 16 בנובמבר 2013
אתי סרוסי על ״התמימות״ מאת רובין סילארד, בתרגומו של דוד טרבאי, 5 ביוני 2018
יעל נעמני, דוקו-פשע פואטי על רצח חמש נערות בהונגריה, באתר ynet, 30 ביוני 2018
״ימי התום״, אהרון לפידות על ״התימות״ מאת רובין סילארד, בתרגומו של דוד טרבאי, ישראל היום, 14 ביוני 2018
ביקורות וראיונות > ראיונות

דליה קרפל, בהונגרית זה נשמע יותר טוב, באתר הארץ, 5 במאי 2004
עמיחי שלו, "הרצון להמציא עתיד מלווה אותי מהילדות", באתר ynet, 25 במרץ 2010
הישראלים החדשים, ריאיון עם דפנה לוי, 13 ביוני 2013
״מרד ללא סיבה״, ריאיון לכבוד יציאתו לאור של ״המורדים״ מאת שנדור מאראי, בתרגומו של דוד טרבאי, טיים אאוט תל אביב, 18 בנובמבר 2013
ריאיון עם נטע הלפרין, באתר ישראל היום, 11 בדצמבר 2014
״האמת שמאחורי הקונצרט״, ריאיון עם מתן אורן, ישראל היום, 15 בדצמבר 2019
עמוס טלשיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בינואר 1950 (בן 75) מעלה החמישה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1968
 עיסוק:  סופר, פרסומאי, שחקן קולנוע
 פרופיל ב-IMDb
 
עמוס טלשיר (נולד ב-5 בינואר 1950) הוא סופר, אמן, פרסומאי ושחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

עמוס טלשיר נולד בקיבוץ מעלה החמישה וגדל בבאר שבע. הוריו, קייזי ואריה טישלר, היו ניצולי השואה: אביו היה מזכיר מועצת פועלי באר שבע ואמו עקרת בית ותופרת. במשפחה עוד אח, ואחות, הסופרת רחל טלשיר.
בשנת 1968 התגייס ללהקת הנח"ל והיה למפקד הלהקה. יחד איתו שירתו מירי אלוני, אופירה גלוסקא, טליה גולדברג, דסי הדרי, מוטי פליישר, אלי מגן, מיכל בר זיו, אמוץ ברונטמן, דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין, גידי גוב, ענת גוב, נחום שגיא, רותי הולצמן, אסתי כץ וירדנה ארזי. השתתף בתקליט "כל הכבוד לנח"ל" (1968) אשר שיחזר את להיטי הלהקה. במסגרת שירותו הצבאי השתתף בתוכניות "קרנבל בנח"ל" (1969) ו"בהיאחזות הנח"ל בסיני" (1970). את קולו הבולט ניתן היה לשמוע בשיר "אחות לנו קטנה", "סלח המפקד" ובשיר לשלום. לאחר שחרורו מהלהקה למד בימוי קולנוע וכתיבה יוצרת בחוג לקולנוע וטלוויזיה
באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > קריירת משחק

בשנת 1971 שיחק בסרטו של יואל זילברג "חסמבה ונערי ההפקר" (ע"פ ספרו של יגאל מוסינזון) בתור אחד מנערי כנופיית המטפחת השחורה "דיליג'נס היפה". באותה שנה שיחק בהצגה "אירמה לה דוס מיפו" בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל) לצד רבקה זהר וגדי יגיל. בשנת 1972 כיכב במופע "שוקולד מנטה מסטיק - קונגרס הצחוק הציוני" יחד עם ההרכב המוזיקלי שוקולד מנטה מסטיק, ציפי שביט ועזרא דגן שסיפר את סיפורי תל אביב הקטנה בשנות השלושים. המופע הועלה בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל). באותה שנה גם שיחק במחזמר "אני שאיש לא מכיר" תרגום של המחזמר האמריקאי "The Me Nobody Knows".
בשנת 1973 שיחק בסרטו של מנחם גולן "קזבלן" לצידו של יהורם גאון, ובסרט "מתנה משמיים" (1973) של גד בן ארצי.
בשנת 1975 השתתף בהצגה "יום אחד לפני" שכתב וביים מוטי בהרב, ובהצגת הבידור "הגנרלית בחרמון", הצגת המשך ל"אמי הגנרלית".
בשנת 1976 השתתף בהצגה "ילדי הירח" בתרגומו של אהוד מנור בתיאטרון הקאמרי, לצד חנה לסלאו, מתי סרי וראובן שפר.
בשנת 1977 יצא לאור את ספרו הראשון "כמו כלבים מחוברים", שעוסק בסיפורו של נער בן 16 בגיל ההתבגרות. באותה שנה שיחק בתיאטרון הקאמרי במחזה אילוף הסוררת מאת ויליאם שייקספיר.
בשנת 1978 הוציא את ספרו השני "מאמין קטן", שעוסק בגירושיו מירדנה ארזי ואת סיפורו של גבר בשנות העשרים לחייו אחרי שחרורו מהצבא והחיים בחו"ל. באותה שנה שיחק לצד גידי גוב ודליק ווליניץ בדרמת הטלוויזיה "חרבת חיזעה" בבימויו של רם לוי על פי ספרו של ס. יזהר בתפקיד "אריה". ושיחק בשני מחזות ב"הבימה", "ניקול" מאת יצחק בן-נר, ו"מוסה והפרעונית" מאת מתי רגב.
ביוגרפיה > קריירת פרסום

בשנת 1978 החל עמוס טלשיר לעבוד כקופירייטר במשרד הפרסום "אריאלי" אחרי פרסום הרומן השני שלו. כעבור עשר שנים הפך למנכ"ל החברה, ושותף בה. הוא היה הפרסומאי הישראלי הראשון שהנפיק חברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק, בספטמבר 1995, לפי שווי שוק של 14 מיליון דולר. ובמרץ 1997 מכר את השליטה בחברה לחברת הפרסום הבינלאומית "פובליסיס". גם מהלך זה, של שותפות עם קבוצת פרסום בינלאומית, נעשה לראשונה בישראל על ידי טלשיר, כמו גם השקעה בחברת הפרסום האינטרנטית "אידיאולוג'יק". בינואר 2005 פרש מתפקיד המנכ"ל ומונה ליו"ר הקבוצה. ב-2007 פרש טלשיר סופית מענף הפרסום והתמסר לכתיבה ספרותית.
בפברואר 2008 התפרסם ספרו השלישי, "אלוהים אוהבת אותי", מותחן רומנטי על רקע התנפצות בועת הדוט-קום בשנת 2000. בנובמבר 2008 יצא לאור ספרו הרביעי - "אריה פצוע״.
בינואר 2011 הוציא את ספרו החמישי, "טרזן יופיע פתאום". באותה שנה הוציא את ספרו השישי, ״אחד מהפרובינציה״ ובצמוד לו הוציא את ספר שיריו הראשון ״שירים מהפרובינציה״ העוסק בדיאלוגים בין נשות הסיפור עם בן, שהגיע מהפרובינציה לעיר הגדולה. בד בבד עם יציאת ספר שיריו הראשון יצא במופע קברט ספרותי עם שרהל'ה שרון.
באפריל 2013 יצא לאור ספרו השביעי "האצטדיון" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, רומן דיסטופי על 100 אלף אוהדי כדורגל, באצטדיון באירופה, מגלים שהם לא יכולים לעזוב את המגרש, ונותרים כלואים בו במשך שנים.
במהלך 2019 פרסם את סיפור הקומיקס בהמשכים "לילות יפו" בעיתון "הארץ", בשיתוף המאייר עומר פורת.
חיים אישיים

בשנת 1972 נישא לזמרת ירדנה ארזי, אותה הכיר בעת השרות בלהקת הנח"ל. השניים התגרשו לאחר כשש שנות נשואין.
בשנת 1982 נישא בשנית לעיתונאית ענת ינוקא וכעבור שנים, השניים נפרדו. לזוג שלושה ילדים.
טלשיר מתגורר ביפו.
ספריו

כמו כלבים מחוברים (1977)
מאמין קטן (1978)
אלוהים אוהבת אותי (2008)
אריה פצוע (2008)
טרזן יופיע פתאום (2011)
אחד מהפרובינציה (2011)
שירים מהפרובינציה (2011)
האצטדיון (2013)
רומן שחור לבן (2017)
הגורדוניסטים (2024)
הערות שוליים

↑  משה בן-שאול, הקדמה למועד־, מעריב, 4 בפברואר 1971
↑  צביה בן-שלום, שכונה בכיס, על המשמר, 31 במאי 1972
↑  סיפורי הפרברים, "העולם הזה", גיליון 1821 מ-25 ביולי 1972, עמוד 38
↑  "בימת בית־לסין" מעלה את ההצגה "יום אחד לפני", מאת מוטי בהרב, ובבימוי, על המשמר, 26 בנובמבר 1975
↑  הגנרלית - פרק ב', דבר, 8 בדצמבר 1975
↑  גיורא מנור, "ילדי הירח" ב"קאמרי", על המשמר, 24 באוקטובר 1976
דב בר-ניר, "ילדי הירח" בקאמרי, על המשמר, 8 בדצמבר 1976
↑  שקספיר ועגנון מסיימים את העונה ב"קאמרי", דבר, 12 ביוני 1977
↑  נעמי מרגלית גל, "לעשות את זה" - על ספרו של עמוס על-שיר "מאמין קטן", מעריב, 16 בפברואר 1979
↑  מתחדשת פעילות ה"בימרתף", דבר, 10 באפריל 1978
↑  מחזה חדש ב"הבימה", דבר, 21 במאי 1978
↑  עופרה קפלן-דורון, "המשקיעים מתפכחים" - עמוס טל־שיר, מנכ"ל פרסום "אריאלי", חדשות, 6 בספטמבר 1992
↑  אביבה קרול, ‏אריאלי: ירידה ברווח ב-96', ל-1.4 מיליון דולר, באתר גלובס, 19 במרץ 1997
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏סוכנות פובליסיס הבינלאומית תרכוש 51% מאריאלי, באתר גלובס, 30 ביולי 1997
מסוכנות צרפתית לקונצרן אחזקות, באתר גלובס, 10 במרץ 2002
↑  רוני קורן-דינר, לפובליסיס-אריאלי דרוש מנכ"ל: עמוס טל שיר ימונה ליו"ר קבוצת פובליסיס ישראל, באתר TheMarker‏, 9 במרץ 2004
↑  ענת ביין, פובליסיס תגדיל אחזקותיה בסופר פוש, אי.בי.דאטה ואידיאולוג'יק, באתר TheMarker‏, 25 באוקטובר 2001
מיכל שדה, פובליסיס אריאלי מקדם פעילותו באינטרנט: סיים המו"מ בינו לבין אידיאולוג'יק, באתר TheMarker‏, 20 ביולי 2000
↑  איילה צורף, לאחר 15 שנה: עמוס טל שיר מסיים את תפקידו כמנכ"ל פובליסיס אריאלי; יוסי ירקוני ימונה למנכ"ל, באתר TheMarker‏, 10 בינואר 2005
↑  איילה צורף, אחרי 29 שנה: עמוס טל שיר פורש מתעשיית הפרסום; "אשקיע את כספי במיזמי תקשורת טכנולוגיים", באתר TheMarker‏, 22 בפברואר 2007
↑  ספרים חדשים - פרוזה - מקור, באתר הארץ, 2 במרץ 2008
↑  עלית קרפ, שלושה ספרים בקצרה, באתר הארץ, 23 בפברואר 2011
↑  ספרים חדשים, באתר הארץ, 6 במאי 2013
↑  "לילות יפו" באתר "הארץ"
↑  סוף צפוי, "העולם הזה", גיליון 2094 מ-19 באוקטובר 1977, עמוד 50
↑  עמוס טל־שיר התחתן בשנית, "העולם הזה", גיליון 2345 מ-11 באוגוסט 1982, עמוד 48
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297706005171  BnF: cb15852090j (data)  ISNI: 0000 0000 6664 4432  LCCN: n81002429  MusicBrainz: 751cea42-0c62-46cd-889a-1b521bfda646  SUDOC: 180970194  VIAF: 82486608   WorldCat (עם VIAF): 82486608
אליאב לילטי

| --- | --- |

אליאב לילטי
 לידה:  20 באוקטובר 1964 (בן 60) באר שבע
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
אליאב לילטי (נולד ב-20 באוקטובר 1964) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

אליאב לילטי נולד וגדל בבאר שבע. בצה"ל שירת כמדריך חובשים. בתום שירותו הצבאי נסע לחו"ל לשנתיים וחצי. בשובו, החליט ללמוד קולנוע בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ביים שלושה פרקים בסדרה המוקומנטרית, "דו"ח איבגי סויסה", בכיכובם של משה איבגי ומאיר סויסה (1999). ביים חמישה פרקים במסגרת העונה הראשונה של התוכנית הקומית "זבנג!" (2000).
היה במאי תשדירי בחירות 1999 ובחירות 2001 עבור אהוד ברק וקמפיין מפלגת העבודה.
ערך סרטים תיעודיים שביימה אריאלה אזולאי.
כתב, ביים וערך את "המון לא מלוכד נשלט ביתר קלות" – תערוכת יחיד של וידאו ארט, בגלריה "היינריך בל". התערוכה התעסקה בהמון והתייחסה לשפת הגוף ולהתנהגות במרחב הציבורי. היא התבססה במידה רבה על עולם הריקוד וספרי ההדרכה לריקוד.
עבד במשך שש שנים כמנהל קריאטיב במחלקת פרומו, "שידורי קשת" (2007-2001). במסגרת זו היה אחראי על קידום מרבית תוכניות "קשת" המרכזיות, השקת וקידום ערוץ "ביפ" ואתר "קשת".
ביים פרסומות, פרומואים וקמפיינים עבור כל ערוצי הטלוויזיה; בהם קמפיין לחמישייה הקאמרית שזכה בפרסים בניו יורק ובישראל.
ביים את תוכנית המציאות "פרויקט מסלול", בהנחיית שירז טל (2009). ביים את הסדרה התיעודית "אבודים" שהנחתה צופית גרנט בערוץ 2, התוכנית איחדה בני משפחה שהקשרים ביניהם אבדו (2011).
ביים את סדרת הטלוויזיה התיעודית "כך ראינו", המבוססת על סרטים ביתיים שצולמו בישראל משנות השלושים ועד סוף שנות השבעים ומנסה להציג באמצעותם את ההיסטוריה המקומית. הסדרה הוסבה לסרט בן מאה דקות עבור פסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט הוקרן בסינמטקים ברחבי הארץ.
בשנים 2012-2007 עבד על סרט הקולנוע העצמאי "מעשייה אורבנית", הסרט הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום 2012 וייצא להקרנה בסינמטקים בראשית 2013.
ביים את הסדרה "קישון - שמו הולך לפניו" עבור ערוץ 8 .
ב-2020 ביים ועורך עבור "יס דוקו" סרט דוקומנטרי על חייו של מאיר אריאל - "מאיר אריאל — שיר כאב". ובשלבי הפקה ראשונים של "האלגוריתם הגנטי". פיצ'ר עלילתי.
חיים אישיים

אליאב לילטי נשוי, מתגורר ביפו ולו שני בנים ובת.
פילמוגרפיה > קולנוע - תסריט, בימוי ועריכה

| סרט | סוגה | מפיק | היכן הוצג ומתי |
| --- | --- | --- | --- |
| מעשייה אורבנית | סרט קולנוע עצמאי | שי ורקר | הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום 2012, ייצא לסינמטקים ב-2013 |
| כך ראינו | סרט תיעודי | אריק ברנשטיין, "עלמה הפקות" | סדרה תיעודית שתוקרן בערוץ 2 ב-2013 והוסבה לסרט שהוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובסינמטקים בשנת 2012 |
| המון לא מלוכד נשלט ביתר קלות | וידאו ארט |  | תערוכת יחיד בגלריה "היינריך בל" בשנת 2001 |
| יש לי חלום | סרט קצר |  | במסגרת פרויקט מבטים, עבור פסטיבל הקולנוע ירושלים |
| שלוש דקות לארבע | סרט קצר |  | במסגרת פרויקט מבטים, עבור פסטיבל הקולנוע ירושלים |
פילמוגרפיה > טלוויזיה - בימוי

| סדרה/תוכנית | חברת הפקות | סוגה ומספר פרקים | מנחה/כוכב | ערוץ | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כך ראינו |  | סדרה תיעודית |  | ערוץ 2 | 2013 | הוסבה לסרט שהוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובסינמטקים |
| אבודים |  | סדרה תיעודית | בהנחיית צופית גרנט | ערוץ 2, רשת | 2011 |  |
| מקצועות |  | תוכנית תיעודית | בהנחיית טלי מורנו | ערוץ 2, קשת |  |  |
| אפס בהתנהגות | ארצה הפקות | סדרה תיעודית בת שמונה פרקים |  | ערוץ 2, רשת | 2010 |  |
| פרויקט מסלול |  | תוכנית מציאות | בהנחיית שירז טל | ערוץ 2, רשת | 2009 |  |
| חקירה פנימית | יולי אוגוסט | מיני-סדרת מתח בת ארבעה פרקים | בכיכובה של ענת וקסמן | Yes | 2008 |  |
| מכירת חיסול |  | סרט קולנוע (50 דקות) |  | ערוץ 2, קשת |  |  |
| זבנג! |  | סדרה קומית לנוער, בימוי חמישה פרקים |  | ערוץ 2, קשת | 2000 |  |
| דו"ח איבגי סויסה |  | סדרה מוקומנטרית, בימוי שלושה פרקים | בכיכובם של משה איבגי ומאיר סויסה | הערוץ הראשון | 1999 |  |
פילמוגרפיה > עורך סרטי תעודה

| שם הסרט | במאי | היכן ומתי הוקרן |
| --- | --- | --- |
| סימן משמיים | אריאלה אזולאי (50 דקות) | 1999 |
| מלאך ההיסטוריה | אריאלה אזולאי (50 דקות) | הסרט ליווה תערוכה בשם שהציגה אזולאי במשכן לאמנות, עין חרוד בפברואר 2000 ובמוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית 2000. הוקרן במסגרת קטגורית "טריטוריות חדשות" בפסטיבל ונציה |
| גם בתוך עמכם אני חי: שיחות עם עזמי בשארה | אריאלה אזולאי (50 דקות) | סינמטקים של תל אביב וירושלים (2005), הביאנלה לאמנות עכשווית הרצליה 2007 |
הערות שוליים

↑  יהודה שנהב, מה אנחנו רואים כאן, באתר "העוקץ", 19 באוגוסט 2012
↑  אורי קליין, "כך ראינו": הסרט שמגלה איך באמת נראו החיים בארץ במאה הקודמת, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2012
↑   נירית אנדרמן, הכי ישראלי, הכי אאוטסיידר: למה מאיר אריאל נולד רק אחרי שמת?, באתר הארץ, 11 ביולי 2020
צביקה קרצנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בפברואר 1954 (בן 70) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 בן או בת זוג:  רונית קרצנר 
 
צביקה קרצנר (נולד ב-18 בפברואר 1954) הוא ראש המחלקה לתסריטאות בבית הספר סם שפיגל בירושלים,  תסריטאי, במאי קולנוע, במאי טלוויזיה ומורה לתסריטאות.
ביוגרפיה

קרצנר נולד בתל אביב וגדל בחולון. למד בתיכון הדתי יבנה ובהמשך בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו כתב וביים את "גבור במילים",  סרט קצר שזכה בפרס בתחרות הסרט הקצר ב-1978.  בשנת 1983 כתב וביים עבור הטלוויזיה הישראלית את הדרמה "סחרור". מאז תחילת שנות השמונים עובד קרצנר כתסריטאי וכמורה לתסריטאות במוסדות לימוד אחדים - בית הספר לתסריטאות בתל אביב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בית הספר חשיפה.
במהלך השנים כתב עשרות תסריטים לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה: "עתליה", ״זהו זה!״, "שתי אצבעות מצידון",  "החצי השני", "סלבריטי", "20 פלוס", "שערורייה", "רחוב סומסום", "האישה האחרת", "הירושה", "טיפול נמרץ" ו"כתב פלילי". בשנת 2018 כתב את סדרת הדיגיטל IMMORTALITY שהופקה על ידי בלקפילס ועלתה לאתר החברה באפריל 2018, והשתתף בתפקיד משנה בסרט העצמאי הקצר "יום רגיל" לצד ליטל שוורץ ובת-אל מוסרי.
קרצנר מתגורר בתל אביב, היה נשוי לבמאית רונית קרצנר עד למותה ב-2020. אב לשתי בנות.
עודד נפחי

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1971 (בן 53) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 עיסוק:  איש תוכן, חוקר ויזם
 מספר צאצאים:  2 
 
עודד נפחי (נולד ב-27 במאי 1971) הוא איש תוכן, יזם וחוקר. נפחי הוא אחד ממקימי גלגלצ, ניהל את גלגלצ ואת ערוץ הילדים וייסד שתי חברות הזנק הירו מדיה וואליס.
ביוגרפיה

עודד נפחי נולד בתל אביב לרות ממקימות מכון רודי לפסיכולוגיה ואביקם, איש תעשיית הדפוס. בצעירותו היה ממקימי שבט הצופים רמת אביב ג'. את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל.
ביוגרפיה > תקשורת

ב 1990 החל את הקריירה שלו ברדיו. נפחי שימש כמפיק הראשי של גלי צה"ל וחתום על הפקות שונות ביניהן "שוב יוצא הזמר", גרסאות רוק לשירי עבריים קלאסיים אשר הפיק עם תמר מרום וסדרת מסיבות גיוס. לקראת סוף שירותו הצבאי, יחד עם ארז טל ומשה שלונסקי, הקימו את גלגלצ. בשנת 1994, לאחר עזיבת המנהל הראשון של גלגלצ נועם אבירם, מונה למנהל גלגלצ. בתקופה זו, התחנה שילשה את כמות המאזינים והפכה לתחנת המוזיקה המצליחה בישראל.
בשנת 1995 הצטרף לערוץ הילדים כעורך התוכנית "עולמו של הוגו". בשנת 1996 מונה נפחי לעורך ראשי של ערוץ הילדים. בתקופה זו הקים גם את אתר וקהילת ערוץ הילדים. בהמשך, נפחי מונה למנהל תוכן של חברת האם של ערוץ הילדים נגה תקשורת ובמסגרת זו שם דגש על יצירת סדרות מתוסרטות, נפרד מרבים מכוכבי הערוץ והיה בין מובילי המיתוג מחדש של ערוץ הילדים כ"מקום האמיתי". 
נפחי יצר גם את התוכנית "קיץ על החוף" ברשת וערך את "מהקליפיה באהבה" עם אברי גלעד.
ביוגרפיה > יזמות ומחקר

בשנת 1999 פרש מערוץ הילדים וייסד את חברתו הראשונה, ואליס. החברה הקימה רשת חברתית סלולרית מבוססת מיקום. המערכת זכתה להצלחה באירופה ואומצה כפתרון החברתי הרשמי של רשת וודאפון.
בשנת 2003 נמכרה ואליס לחברת אקסיס.
בשנת 2005 חבר לשותפיו מואליס בחברת הירו מדיה. הירו מדיה זכתה פעמיים להיכלל בין 20 החברות הצומחות ביותר באירופה וניהלה קמפיינים במחזורים של מאות מיליוני דולרים. בשנת 2020 נמכרה חברת הירו מדיה. נפחי חתום על ארבעה פטנטים טכנולוגיים בתחום מכרזים בזמן אמת.
בשנת 2023 חבר לגיורא חמיצר, ויחד זכו במכרז של רשת טיקטוק לסדרת דרמה והעלו בטיקטוק את איחוד השמינייה. הסדרה זכתה למעלה מ-100 מיליון צפיות ולביקורות חיוביות.
נפחי חוקר בתחומי הפילוסופיה המעשית ובמיוחד ביחסי הגומלין בין טכנולוגיה לתוכן. מספר מאמרים פרי עטו התפרסמו, וביניהם ניתוח של מערכות המלצה מבוססות רגשות, סיבות לירידת הצפייה בסטרימינג ומנגנוני קבלת רעיונות חדשים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

עודד נשוי לדפנה ואב לבן ובת.