stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירי לוטן
ביוגרפיה > יזמות והפקה

בשנת 2020 הקימה את המיזם "שחקנים ויוצרים" - בו שחקנים מקריאים תסריטים ומחזות שיוצרים בודקים לראשונה. המיזם זכה להצלחה רבה והתקיימו בו מעל מאה קריאות. בין המשתתפים במיזם: יהושע סובול, מוטי לרנר, ליאור אשכנזי, רבקה מיכאלי ועוד.
בשנת 2020 הייתה מנהלת ההפקה של הסדרה ״המניע״ של Yes דוקו, מאת ובבימוי טלי שמש ואסף סודרי, הסדרה הוקרנה גם כסרט בפסטיבל ירושלים ונמכרה ומשודרת בנטפליקס.
בשנים 2020-2021 הייתה מפיקה שותפה בפרויקט הניו מדיה ״מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי״.
בשנת 2021 ייסדה את "הבימה 4", אולם בתיאטרון הבימה (ע"ש בלאנש רפפורט), אשר מארח תיאטרון פרינג', פרפורמנס, מחול, סטנדאפ ועוד, מאז מנהלת את האולם.
בשנת 2021 הפיקה את הסרט "תל אביב" מאת ובבימוי מרט פרחומובסקי. הסרט הוקרן בבכורה בתחרות הישראלית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה וזכה בפרס סרט הביכורים.
בשנת 2021 הפיקה את ההצגה "האם יש מקקים בישראל" בתיאטרון הבימה.
בשנת 2022 הפיקה וביימה את ההצגה "התינוק עם מי האמבטיה" בהבימה 4.
בשנים 2022-2023 יזמה והפיקה את הפרויקט "ארבע על ארבע" בהבימה 4. הערב התקיים אחת למספר חודשים ובו 4 במאים הגשימו 4 חלומות שונים על הבמה.
בשנת 2024 ייסדה, יחד עם רועי מליח רשף ובן סיידוף, את "פנתאון", בית הפקות לתיאטרון, השם את המחזה והשחקנים בקדמת הבמה. בית ההפקה קיבל בית מהתיאטרון הלאומי הבימה ויש לו שיתוף פעולה עם חברת גינס.
בשנת 2025 ייסדה והחלה לנהל אמנותית את 'אניסטייג'', תוכנית לליווי והפקת הצגות מקור במרכז תרבות אניס ביפו.
ביוגרפיה > פעילות נוספת

כיהנה כחברה בוועדת השיפוט של פרס קיפוד הזהב בשנים 2019–2021.
עבדה כמדריכת טקסט ושחקנים בתיאטרון גשר ("רווקים ורווקות", "העבד"), בתיאטרון הערבי-עברי ביפו ("מחכים לגודו") ובתיאטרון האוניברסיטה ("הדיבוק", "רצח").
דיבבה בילדותה בערוץ בייבי (״אובי״, ״ברייני בייבי״, ״יוצרים קטנים״) ובערוץ הילדים (״ליגת הצדק״).
הערות שוליים

↑  אודישנים לתפקיד דורותי - גיא פינס
↑  הקוסם 2000 - השירים והסיפורים מאחורי ההצגה
↑  הקוסם 2000 אצל דודו טופז "הראשון בבידור"
↑  דורותי אצל רוני דניאל
↑  ״רצח״ מאת חנוך לוין באתר ScreenSaver
↑  ״רצח״ מאת חנוך לוין באתר פסטיבל ISTF בולגריה
↑  פינטה באתר פסטיבל עכו
↑  "קרקע פורייה למסר מרתק ומרהיב" על ההצגה "התינוק עם מי האמבטיה" באתר "מרתה יודעת"
↑  ""התינוק עם מי האמבטיה": מעמיק לאין שיעור, משוחק היטב, רב-רבדי" בבלוג חי תרבות
↑  מנחם יוצא למלחמה באתר תיאטרון תמונע
↑  "קיצור תהליכים": דרך הפלאות של רועי מליח רשף וארבעת המופלאים
↑  "ממלכת שוליים" ראיון עם ענת עצמון
↑  במטבח עם בריטני - כתבה באתר ynet על "מטבחבחים"
↑  מטבחבחים - שירי לוטן ומריאנו אידלמן
↑  מטבחבחים - שירי לוטן ואורי בנאי
↑  "שחקנים ויוצרים - Actors & Creators" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2025-01-15.
↑  אתר מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי
↑   חגית גינזבורג, משהו צעיר ובועט גדל במרתף בבניין הבימה, באתר הארץ, 9 בפברואר 2022
↑  "ארבע על ארבע" ראיון עם אבי גרייניק
↑  "ארבעה במאים. ארבע הצגות קצרות
שרית ישי לוי

| --- | --- |

שרית ישי לוי ב-2016
 לידה:  27 בנובמבר 1947 (בת 77) ירושלים, המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 עיסוק:  סופרת,עיתונאית, שחקנית
 מעסיק:  את, מוניטין, העולם הזה, חדשות 
 
שרית ישי-לוי (נולדה ב-27 בנובמבר 1947) היא סופרת ועיתונאית ישראלית, ומגישה פינות בטלוויזיה ובאינטרנט בתחומי הבילוי והתיירות. כמו כן, שיחקה ישי-לוי בתיאטרון ובסרטי קולנוע ישראלים.
ביוגרפיה

ישי-לוי נולדה וגדלה בירושלים במשפחה ממוצא ס"ט, דור שמיני בארץ. עם סיום שירותה הצבאי, למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, ולאחר מכן אצל נולה צ'לטון, בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > קריירת משחק

בשנת 1969 השתתפתה במחזה "אדוני השופט" שכתב יגאל לב בבמויו של יוסף כרמון, לצד השחקנים אריה אליאס, רחל רביד ויעקב בנאי. בכורת המחזה הועלתה בפני אסירים בכלא מעשיהו. באותה שנה השתתפה גם במחזמר "הצביעו בעד בודו" פרודיה בכיכובו של יעקב בודו.
בשנת 1971 שיחקה במחזה "הבכחאי" שעלה בתיאטרון הקאמרי, טרגדיה יוונית מאת אוריפידס, שאותה ביים, תרגם ועיבד אריה זקס. במחזה השתתפו בין היתר: ליאור ייני בתפקיד האל דיוניסוס, יאיר רובין, מוטי בהרב ועליזה רוזן. עיריית ירושלים אסרה על הצגתו באולם "בית העם" בלחץ הסיעות הדתיות במועצת העיר, מאחר במהלך ההצגה כלל קטעי עירום, בהם הופיעה יחד עם שחקניות אחרות.
בשנת 1972 שיחקה במחזה "המשיח: עלייתו ונפילתו של שבתי צבי", שכתב וביים יוסף מונדי.
בתחילת שנות השבעים שיחקה בסרטים הישראלים "מלכת הכביש" (1971), "אריאנה"(1971), "ז'אקו והיצאניות" (1972), ו"אני אוהב אותך רוזה" (1972). בנוסף שיחקה בסרט האמריקאי שצולם בישראל "אנא, לחש את שמי" (1970) (שבאנגלית נקרא: "To Catch a Pebble"), ושבוים על ידי ג'ים קולייר ובסרט הקנדי-צרפתי שגם צולם בישראל "אדם וחווה" (שבצרפתית נקרא: "7 fois... par jour").
ביוגרפיה > קריירה עיתונאית

במחצית שנות השבעים השתלבה בעולם העיתונות, כשהחלה לכתוב למגזין הנשים "את" מלונדון. עם חזרתה ארצה, השתלבה בשבועון החדשות "העולם הזה", בו בלטה במדור הראיונות "מה הם אומרים" שבמסגרתו ראיינה באפריל 1979 את מוחמד עלי, אלוף העולם באיגרוף. בתמונתם המשותפת בעיתון נראתה ישי-לוי מכה באגרופה את מוחמד עלי. בסוף 1978 החלה להגיש תוכנית אישית ברדיו "קול השלום" של אייבי נתן.
ביוני 1982, בעיצומה של מלחמת לבנון, עוררו בכירי "העולם הזה" ישי-לוי, אורי אבנרי וענת סרגוסטי סערה, כאשר נפגשו עם ראש אש"ף יאסר ערפאת בביירות הנצורה. פגישה זו ידועה כפגישה הראשונה של ישראלים בכלל, ועיתונאים ישראלים בפרט, עם ערפאת, וזהו הראיון הראשון שהתפרסם עמו. בעקבות מפגש זה, נחקק החוק האוסר מפגש של ישראלים עם אנשי אש"ף. בעת הפגישה ביקשה להיפגש עם הטייס השבוי אהרון אחיעז, הבכיר בשבויי מלחמת לבנון הראשונה, והביאו דרישת שלום חיה ומכתב לבני משפחתו ממנו.
במקביל ובהמשך לעבודתה כמראיינת ראשית של "העולם הזה" בין השנים 1980–1985, עבדה בירחון "מוניטין". שם פורסם הראיון שקיימה ב-1981 עם יו הפנר, הבעלים והמפיק של המגזין הארוטי "פלייבוי" שהתקיים באחוזת פלייבוי.
בשנת 1985 עברה לעיתון "חדשות" של קבוצת הארץ, במסגרתו קיימה סדרת ראיונות בחוות שקמים עם לילי שרון, רעייתו של אריאל שרון, בהם הראיון בו חשפה את הערצתה ואהבתה הרבה לאריאל שרון באמירה "אני הגיישה של שרון".
עם סגירת העיתון "חדשות" עבדה ישי-לוי ככתבת חוקרת תוכנית הטלוויזיה הדוקומנטרית "רשת חוקרת" וכן במגזין סוף השבוע בעיתון הכלכלי "טלגרף".
במחצית שנות התשעים החלה לשמש ככתבת ראשית במגזין "עולם האישה", בו החלה לכתוב את מדור התיירות "סתלבט". בתחילת שנות ה-2000 הגישה פינות תיירות בתוכניות "שישי וחצי" עם עינת ארליך, "נשים קטנות" עם הילה אלפרט ואלימור זילברמן בערוץ 2, ו"אודטה" עם אודטה שוורץ בערוץ 10, ופינות תיירות שהגישה באתר האינטרנט "חיים טוב".
ביוגרפיה > קריירה כסופרת

בשנת 1997 יצא לאור ספרה "שטראוס, סיפור של משפחה ותעשייה", בהוצאת כתר, על משפחת שטראוס, מקימי חברת שטראוס.
בשנת 2006 הוציאה ישי את ספר התיירות "צימרים - צפון", ובשנת 2007 את המשכו, "צימרים - דרום ומרכז", שניהם בהוצאת מודן.
בשנת 2009 יצא ספרה הרביעי, "החיים הטובים בישראל" בהוצאת "דולצ'ה ויטה". ספר המוגדר כמדריך שימושי לחוויית החיים הטובים.
בשנת 2013 יצא לאור הרומן הראשון שלה, "מלכת היופי של ירושלים", בהוצאת מודן. הספר היה לרב-מכר, מכר כ-200 אלף עותקים, והוא תורגם ל-17 שפות, ביניהן אנגלית, גרמנית, איטלקית וטורקית. ישי-לוי פרסה בספרה את המסורות, המנהגים והביטויים שהיו נהוגים בביתה ובמשפחתה הס"ט. בשנת 2021 עלתה לאוויר בערוץ Yes Drama סדרת הטלוויזיה "מלכת היופי של ירושלים", המבוססת על הספר, בכיכובם של מיכאל אלוני, סוול אריאל אור, עירית קפלן, הילה סעדה ואחרים.
בשנת 2019 יצא לאור הרומן השני שלה, "אישה מעבר לים", בהוצאת מודן.
חיים אישיים

ישי-לוי הייתה נשואה למפיק מיכה שרפשטיין, ולעיתונאי גדעון לוי (1985-1995). היא אם לשלושה. בן נוסף שלה, תום, נפטר בגיל שנה מווירוס שתקף את גופו וחדר לגזע המוח.
בתחילת שנות ה-2000 שימשה כדוברת קבוצת "פיזיקל אימורטליטי" בישראל, בראשות רעיה שטראוס בן-דרור ובן זוגה שמואל בן-דרור, קבוצה בינלאומית של אנשים המאמינה בחיי נצח.
ספריה

שטראוס: סיפור של משפחה ותעשייה (ירושלים: הוצאת כתר, 1997) - (הספר בקטלוג ULI)
צימרים: חדרי אירוח, טיולים, מסעדות, ילדים : צפון (הוצאת מודן, 2006) - (הספר בקטלוג ULI)
צימרים: חדרי אירוח, טיולים, מסעדות, ילדים : דרום - מרכז (הוצאת מודן, 2007)
החיים הטובים בישראל - חוויות, צבעים וטעמים (הוצאת דולצ'ה ויטה, 2009)
מלכת היופי של ירושלים (הוצאת מודן, 2013) - (הספר בקטלוג ULI)
אישה מעבר לים (הוצאת מודן, 2019)
הערות שוליים

1 2 3  יפות יפות, מעריב, 10 בספטמבר 1971
↑  נילי פרידלנדר, אדוני השופט, שאלוהים יסלח לך, מעריב, 13 בנובמבר 1969
↑  חוה נובק, אדוני השופט, אדוני השוטר, דבר, 12 בנובמבר 1969
↑  סטאפן גלברט, "הבכחאי" כטואגדיה מודרנית, על המשמר, 3 בפברואר 1971
↑  יעקב העליון, "הצגה שלא תהיה דומה להצגה אחרת" - אומר אריה זקס על הצגתו "הבכחאי", מעריב, 31 בינואר 1971
עדית זרטל, זקס נגד אוריפידס, דבר, 15 במרץ 1971
דב בר-ניר, בכורת השבוע - "הבכחאי" בקאמרי, על המשמר, 15 במרץ 1971
גדעון אפרת, התתלה וסוף ללא אמצע ראוי, למרחב, 19 במרץ 1971
↑  תגובות, למרחב, 29 במרץ 1971
↑  מיכל סנונית, כל כוכב, על המשמר, 28 ביוני 1972
מונדי, דבר, 23 ביוני 1972
↑  נורית ברצקי, "בישראל,היא מתחילה לגעת בחיים", מעריב, 9 בדצמבר 1970
↑  הסגן השחור של אלוהים, "העולם הזה", גיליון 2172 מ-17 באפריל 1979, עמוד 18
↑  עליזה ולך, הקול הנשי של השלום, דבר, 28 בדצמבר 1977
↑  אבנרי לא יועמד לדין ־ על פגישתו עם ערפאת, דבר, 20 באוקטובר 1982
↑  שרית ישי לוי, לילי שרון. ביתו החם, חדשות, 11 בספטמבר 1988
↑  ריקה ליכטמן, ‏ספרים חדשים, באתר גלובס, 21 במאי 2007
↑   שחר בן-פורת, "מי מצפה לכזו הצלחה?", באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2017
↑  אישה מעבר לים, באתר מודן הוצאה לאור;
 יוענה גונן, "אשה מעבר לים": הרומן השני של שרית ישי־לוי אינו משתווה לקודמו, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2019
↑  הדס מנור, ‏"בחברה ציבורית אין מקום לחולל עתיד", באתר גלובס, 9 במרץ 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300514705171  GND: 1084615916  ISNI: 0000 0004 3047 9550  LCCN: no2014011615  SUDOC: 254165206  VIAF: 97445390   WorldCat (עם VIAF): 97445390
רחל רביד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 (בת 88 בערך) פולין
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 בן זוג:  חנן בן-חורין  אייל ברטונוב
 
רחל רביד (נולדה בשנת 1937) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית.
ביוגרפיה

רחל רביד נולדה בפולין, ולה אחות אחת. כשהייתה בת שלוש ברחה משפחתה לרוסיה ואביה גויס לצבא האדום.
בשנת 1942 ברחה המשפחה לגרמניה.
בגיל שבע עלתה עם משפחתה ארצה. הוריה התגוררו במעברה ליד רעננה, והיא עברה להתגורר אצל דודיה בקיבוץ יד מרדכי. מאוחר יותר עברה המשפחה להתגורר יחד ביפו, ורביד החלה ללמוד ב"תיכון חדש", שם השתתפה בחוג הדרמטי. שנה לאחר תחילת לימודיה עברה לקיבוץ ניר דוד. בגיל עשרים נישאה לחבר קיבוץ יפעת ונולדה לזוג בת, טל. רביד החלה ללמוד בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב והחלה לשחק ב"בימת הקיבוץ". כשהייתה בתה בת חמש, התגרש הזוג.
רביד החלה להופיע בתיאטרון "הבימה". היא נישאה למשורר והסופר חנן בן-חורין והשניים עברו להתגורר בירושלים. לאחר 4 שנים התגרשו השניים.
רביד עברה לתל אביב, שם פגשה, בתיאטרון הקומה השלישית, את השחקן אייל ברטונוב, בנו של שחקן הבימה שלמה ברטונוב ונכדו של אחד מוותיקי הבימה יהושע ברטונוב. השניים נישאו והתגרשו לאחר מספר שנים.
עבודתה המקצועית

רביד הייתה חלק ממספר תיאטראות, בין היתר בימת הקיבוץ, תיאטרון סולן, תיאטרון הקומה השלישית, תיאטרון דגן, הבימה והקאמרי.
בין ההצגות, הסרטים והתוכניות בהן השתתפה:
מילקווד (1966)
אות בארץ הפלאות (1968)
אדוני השופט (1969)
מנגד (1970)
הפריצה הגדולה (1970)
מלכת הכביש (1971)
מטורף על הגג (1972)
קזבלן (1973)
בית משותף (1976)
והילד הזה הוא אני (1978)
מבן-גוריון ועד היום (1978)
תקלה בחלום (1979)
כוכב השחר (1980)
רס"ר האוצר (1980)
פצעי בגרות 80 (1980)
רחוב סומסום (1984)
הקיץ האחרון (1986)
בת המלכה הכלואה (1989)
סיפור מקומי (1994)
רק שתדעי לך (1995)
הערות שוליים

1 2 3  יעל פז מלמד, רחל רביד, פספוס, באתר מעריב, ‏8 אוגוסט 1986
↑  שמעון לב-ארי, רחל רביד, באתר מדריך מאה שנה לתאטרון העברי
↑  רחל רביד, באתר ארכיון הבימה
1 2  מי מתחתנת? האם או הבת?, באתר העולם הזה
↑  הקומה השלישית, באתר מעריב, ‏5 יוני 1979
↑  כמה וכמה בצוותא, באתר מעריב, ‏4 יולי 1966
↑  תיאטרון ילדים, באתר מעריב, ‏9 אוגוסט 1968
↑  הצגות בכורה, באתר מעריב, ‏14 נובמבר 1969
↑  מלכת הכביש, באתר אישים
↑  הצגות בכורה, באתר מעריב, ‏27 אוקטובר 1972
↑  ירוחם לב-זהב ומר מוניטין הגדול, באתר מעריב, ‏6 נובמבר 1972
↑  קזבלן, באתר אישים
↑  אנדרלמוסיה ברובע היהודי, באתר מעריב, ‏19 נובמבר 1976
↑  חגיגה ממשית ב"קומה השלישית" ו"הילד הזה הוא אני", באתר מעריב, ‏2 נובמבר 1978
↑  מסך ומסכה, באתר מעריב, ‏12 יוני 1978
↑  תקלה בחלום בתיאטרון כיס, באתר מעריב, ‏25 ינואר 1979
↑  כוכב השחר, באתר אישים
↑  אמש בבידור, באתר מעריב, ‏7 ינואר 1980
↑  "פצעי הבגרות" של זאב רווח, באתר מעריב, ‏27 אוגוסט 1980
↑  רחוב סומסום, באתר אישים
↑  הקיץ האחרון, באתר חדשות, ‏18 מאי 1986
↑  שוקלים להוציא צו מניעה נגד "בת המלכה הכלואה", באתר מעריב, ‏20 נובמבר 1989
↑  סיפור מקומי, באתר אישים
↑  רק שתדעי לך, באתר אישים
דנה צרפתי

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בת 55 בערך) ראשון לציון, ישראל 
 מקום לימודים:  הגימנסיה הריאלית  אוניברסיטת תל אביב 
 תחום יצירה:  עיצוב תלבושות, עיצוב במה 
 הושפעה על ידי:  מנחם מזרחי 
 פרסים והוקרה:  פרס הבמה לילדים ונוער 
 אתר רשמי
 
"ירושלים החדשה", תיאטרון החאן, 2012
"תעלולי סקפן", החאן, 2010
דנה צרפתי (נולדה ב-1970) היא מעצבת תפאורה ותלבושות ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בראשון לציון. אבי סבה של אמה היה הרב יחזקאל עזרא יהושע הלוי, מחכמי בבל, שעלה לארץ ישראל במאה ה-19. הוא התיישב בירושלים, כתב פירוש לתהילים: "תהלה ותפארת" ופירוש להגדה של פסח, כן הקים את בית הכנסת "שושנים לדוד" שקיים ופעיל עד היום בשכונת הבוכרים, מאז ישבה המשפחה בירושלים. הורי אביה עלו לישראל מבסרביה (היום חלק ממולדובה), במסגרת תנועת גורדוניה ב-1931. אביה, שלום כהן שנפטר כשהייתה בת 19, גדל בגן יבנה, היה ממקימי יחידת הקשר 533 בחיל האוויר עליה גם פיקד. אמה, אורה כהן (במקור לוי), עסקה בארגון קבוצות לטיולים מאורגנים בחו"ל.
בוגרת הגימנסיה הריאלית ראשון לציון (1988-1984) במגמה הביולוגית. יצאה לנח"ל במסגרת הנוער העובד והלומד. לאחר הטירונות עזבה את הגרעין ושירתה כפקידת לשכה של ראש להק המודיעין בחיל האוויר.
למדה רישום אצל הצייר מנחם מזרחי.
היא סיימה תואר ראשון בהצטיינות במגמה לעיצוב במה, בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. מוריה העיקריים היו לידיה פינקוס-גני, בן-ציון מוניץ ומרים בילו גורצקי. צרפתי המשיכה לתואר שני בעיצוב במה והתמחתה בעיצוב תפאורה, תלבושות ותאורה, אחר-כך עשתה הסבה לתואר עיוני בחוג לתיאטרון ולמדה במסלול הישיר לדוקטורט, נושא התזה היה: "סימטריה בעיצוב הבמה במאות ה-17-15 באיטליה." בשנת 2006, עם סגירת המגמה לעיצוב במה הפסיקה את לימודי הדוקטורט וב-2010 שבה וסיימה תואר שני עיוני בתיאטרון בהצטיינות.
בין השנים 2006-1996 היא שימשה כמרצה במגמה לעיצוב במה בחוג לתיאטרון שבאוניברסיטת תל אביב. מאז 2006 היא מלמדת במגמה לעיצוב במה בבית הספר לתיאטרון בסמינר הקיבוצים משנת 2015-2017 ניהלה את המסלול לעיצוב במה. בין השנים - 2017-2022 ניהלה את המחלקה לעיצוב במכללת סמינר הקיבוצים. תחומי הלימוד במחלקה: עיצוב מוצר, תקשורת חזותית, עיצוב לדיגיטל ועיצוב במה.
משנת 2022 מרצה בכירה במכללת סמינר הקיבוצים.
עבודת העיצוב הראשונה של צרפתי בתיאטרון הרפרטוארי הייתה במסגרת ההתמחות לתואר שני בעיצוב במה ותלבושות להצגה "1913" בבימויו של גדי רול, כחלק מפרויקט שטרנהיים, שעלה בתיאטרון הבימה בשיתוף עם החוג לתיאטרון ב-1998. מאז עיצבה תפאורה ותלבושות להפקות רבות בתיאטרונים: הבימה, בית ליסין, החאן, באר שבע, חיפה, אורנה פורת, הקאמרי, המדיטק, תמונע ובאופרה הישראלית.
בין הבמאים עמם עבדה היו: גדי רול, חנן שניר, איציק ויינגרטן, דדי ברון, ציפי פינס, רוני פינקוביץ', סיני פתר, יוסי יזרעאלי, נויה לנצט, אודי בן-משה ומשה קפטן.
בשנת 2012 חידשה ביחד עם מעצבים נוספים את פעילות האגודה למעצבי במה בישראל והייתה חברה בוועד המנהל של העמותה במשך 3 שנים.
היא זוכת פרס הבמה לילדים ונוער 2012 על עיצוב התלבושות להצגה "צפרדי וקרפד".
דנה היא אם לשני ילדים.
תמונות מהצגות

"אקסודוס", תיאטרון אורנה פורת, 2012
"דון ג'ובאני", האופרה הישראלית, 2014
"אליסה בארץ הפלאות", האופרה הישראלית, 2010
"הם יורים גם בסוסים", הקאמרי, 2013
"צפרדי וקרפד", "מדיטק", 2012
ציפי פינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוגוסט 1944 (בת 80) ברית המועצות סיביר, ברית המועצות
 תאריך עלייה:  1949
 שם לידה:  פייגה יוזפוביץ' 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1974
 עיסוק:  במאית, מנהלת ומפיקה
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית בית ברל  אוניברסיטת תל אביב 
 צאצאים:  גיא פינס 
 פרסים והוקרה:  יקירת באר שבע (1995)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון (2008) 
 
צפורה (ציפי) פרושן - פינס (נולדה ב-12 באוגוסט 1944 בסיביר, שבברית המועצות בשם פייגה יוזפוביץ') היא במאית, מנהלת ומפיקה ישראלית. מאז שנת 1993, משמשת המנכ"לית והמנהלת האמנותית של תיאטרון בית ליסין.
ביוגרפיה

פינס נולדה בסיביר להוריה שברחו מפולין בזמן השואה. לפני שהוריה נישאו, נספו באושוויץ פייגה אשתו הראשונה של אביה (פינס קרויה על שמה) ובתם-אחותה מלכה בת ה-11. אחותה למחצה השנייה גניה, נשארה בחיים ומתגוררת בישראל. ציפי עלתה לישראל בשנת 1949 עם הוריה וגדלה בכפר סבא. בגיל 20 סיימה סמינר למורים בבית ברל. מאוחר יותר למדה תיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שם סיימה תואר שני בשנת 1974. במחזור שלה למדו בין השאר הלל מיטלפונקט, יונה אליאן וששון גבאי, שלימים הפכו לשותפיה בתחום התיאטרון.
קריירה מקצועית > מנהלת בתיאטרון

בשנת 1976 התקבלה לצוות התיאטרון לילדים ונוער בניהולם של אורנה פורת וגרי בילו. בשנת 1981 מונתה למנהלת תיאטרון באר שבע, בהמלצת בילו, לאחר שביימה מספר הצגות בתיאטרון החל מ-1975. שימשה כמנהלת התיאטרון במשך 12 שנים והרימה תרומה חשובה לפריחתו.
משנת 1993 מנהלת את תיאטרון בית ליסין בתל אביב. תחת ניהולה של פינס הפך בית ליסין מתיאטרון הניזון מכספי ההסתדרות לתיאטרון השלישי בגודלו בארץ. ההשקפה האמנותית אותה קבעה לתיאטרון בית ליסין היא טיפול בחומרים מודרניים ועכשוויים, ודגש מיוחד על יצירות ישראליות, ובכך נהפכה לדמות מפתח בתיאטרון הישראלי.
בשנת 2007 התקיים קמפיין מחאה להחלפתה של ציפי פינס כמנהלת בית לסין לאחר שניהלה את התיאטרון 14 שנים ברציפות ושהגיע הזמן לפנים חדשות[דרוש מקור], אך ציפי פינס לא פינתה את מקומה והמשיכה בתפקידה כמנהלת בית לסין כללית ואומנותית עד היום כבר 27 שנים ברציפות.
בין ההצגות שביימה פינס בבית ליסין היו: "המלאך" מאת אפרים סידון (2009), "רוחל'ה מתחתנת" מאת סביון ליברכט (2010), שזכתה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "הצגת המקור של השנה", "אלה גרוסמן" מאת דפנה אנגל-מחרז (2015), ו"האורחת" מאת סביון ליברכט (2016).
קריירה מקצועית > בטלוויזיה

בשנת 2007 התארחה כשופטת בתוכנית "כוכב נולד 5". בשנת 2008 שפטה בתוכנית "גריז", ששודרה בערוץ 2 ("רשת") הבוחרת את השחקנים לתפקידים של דני זוקו וסנדי להפקת המחזמר העולה בישראל.
ב-2018 לקחה חלק בתוכנית "אף פעם לא מאוחר" ברשת 13.
חיים אישיים

בגיל 18 נישאה פינס לדן פינס, ולהם בן משותף יחיד השדר גיא פינס, אותו גידלה לבד בתל אביב לאחר גירושיה. ב-1981, עברה להתגורר בבאר שבע עם המינוי למנהלת התיאטרון שם, וגיא עבר לחיות עם אביו. נשואה בשנית לעמוס פרושן, רואה חשבון במקצועו. השניים מתגוררים בתל אביב.
פרסים והוקרה

1995 – אות יקירת באר שבע
2008 – תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון.
הערות שוליים

1 2  יואב בירנברג, אנני אדם אמוציונלי. לא פוסעת מעדנות. אני נלחמת, ידיעות אחרונות 7 לילות גיליון 20.5.2022, עמ' 10-11
↑  חוה נובק, שירתו של שלונסקי בתיאטרון לילדים, דבר, 22 באוקטובר 1976
בכורת השבוע: ,שרה גיבורת נילי" בתיאטרון לנוער, דבר, 16 בדצמבר 1976
↑  ציפי פינס תנהל את תיאטרון באר שבע, דבר, 28 במאי 1981
↑  חוה נובק, תיאטרון באר שבע - לילדים ול"אמנות לעם", דבר, 11 ביוני 1975
↑  אבי אובליגנהרץ, ציפי פינס תנהל את בית ליסין, חדשות, 27 ביולי 1993
↑  נרי ליבנה, תיאטרון פינס, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2003
↑   יאיר אשכנזי, ציפי פינס הפכה את בית ליסין להצלחה מסחרית, אבל באיזה מחיר?, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2019
↑  ציפי שוחט, ציפי פינס תביים מחזה לילדים, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2009
ציפי שוחט, מלאכים בשמי תל אביב, באתר הארץ, 21 בפברואר 2010
↑  מיכאל הנדלזלץ, "רוחל'ה מתחתנת": האם אפשר להתגבר על הזכרונות?, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2010
ציפי שוחט, סביון ליברכט חוזרת הביתה, באתר הארץ, 2 ביולי 2010
↑  טל אימגור, עכבר העיר אונליין, הפתעה בטקס פרסי התיאטרון: "רוחל'ה מתחתנת" ניצחה את "גטו", באתר הארץ, 13 במאי 2011
↑  טל לוין, עכבר העיר, אלה גרוסמן: רבותיי, ההיסטוריה גדולה מדי, באתר הארץ, 21 ביוני 2015
 מיכאל הנדלזלץ, "אלה גרוסמן": כשרון להרגיז, באתר הארץ, 18 ביוני 2015
↑  מיכאל הנדלזלץ, "האורחת": לראות את עצמך על הבמה, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2016
↑  שירה מן, עכבר העיר, הגמר של גריז: הבלונדה לקחה, באתר הארץ, 29 במרץ 2008
↑  מרב יודילוביץ', דוקטור ציפי, באתר ynet, 18 בנובמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465418405171  VIAF: 308258312   WorldCat (עם VIAF): 308258312
אהובה קרן

| --- | --- |

אהובה קרן
 לידה:  5 בדצמבר 1952 (בת 72) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  דב קרן 
 פרופיל ב-IMDb
 
אהובה קרן, מתוך "המופע" - ערב שירי יונה וולך בתיאטרון תמונע
אהובה קרן (נולדה ב־5 בדצמבר 1952) היא שחקנית ישראלית, מורה למשחק ומאמנת אישית.
ביוגרפיה

קרן היא בוגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב ובוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. במהלך השנים השתתפה קרן במספר סרטי קולנוע ישראלים. בשנת 1981 הייתה זו הופעתה הקולנועית הראשונה כאשר השתתפה בסרט הקולנוע "סופו של מילטון לוי". בשנת 1990 גילמה את דמותה של "רוזי" בסרט הקולנוע "שורו". באותה שנה שיחקה בסרט הקולנוע האמריקאי "לא בלי בתי".
בשנת 1993 שיחקה בסרט האמריקאי "להט הכלא" (Prison Heat), פרי עטו של יואל זילברג, שצולם בישראל. בשנת 1998 לקחה חלק בסרט הקולנוע "באזז", המבוסס על רצח נהג המונית דרק רוט. ב-2004 עשתה את תפקידה בסרט הסטודנטים "עשה שאדע".
בשנת 2007 גילמה את דמותה של "לאה", בסרט עטור השבחים "ביקור התזמורת". בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה "2.3 בשבוע", ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2013 יצרה יחד עם בעלה והצטלמה בסרט הקולנוע "מפריח היונים", בו גילמה את דמותה של "נעימה", אמו של הגיבור. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אופיר לשנת 2013 בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר של אותה שנה. היא גם תרגמה את התסריט לערבית בגדאדית, וסייעה לשחקנים הישראלים ללמוד את תפקידם בשפה.
קרן שיחקה במספר מחזות בתיאטרון הבימה, בהם: "האוריסטיאה", "נשי טרויה", "סדקים בבטון" ו"תמול שלשום". כמו כן שיחקה בהצגה "מקבת'", בתיאטרון הקאמרי. לאחר מכן הצטרפה לתיאטרון צוותא ושיחקה במחזה "קרם וניל".
היא שיחקה בתיאטרון באר שבע במחזות, כנרת ו"פוטו בגדאד". לאחר מכן הצטרפה לתיאטרון תמונע ושם הופיעה בהצגות: "קשר דם" ו"מסע אל פנים החדר".
קרן נשואה למפיק דב קרן.
פילמוגרפיה

סופו של מילטון לוי (1981)
המרגל הישראלי בדמשק (1987)
רותי נעים (1989)
שורו (1990)
לא בלי בתי (1991)
להט הכלא (1993)
באזז (1998)
ביקור התזמורת (2007)
הבודדים (2009)
מפריח היונים (2014)
בתיאטרון

תיאטרון הבימה: "משיח", "נשי טרויה", "תמול שלשום", "האוריסטיאה", "סדקים בבטון".
תיאטרון הקאמרי: "מקבת".
תיאטרון צוותא: "קרם ווניל" במסגרת הפסטיבל לתיאטרון קצר.
התיאטרון לילדים ונוער: "תרנגול כפרות" ועוד.
תיאטרון באר שבע: "כנרת", תפקיד ראשי ב"פוטו בגדאד".
תיאטרון תמונע: "קשר דם", "המופע"-ערב שירי יונה וולך, "מסע אל פנים החדר", "Heaven", בבימויו של קאלם וויטק (במאי גרמני).
תיאטרון בית לסין: השתתפות בשלושה מחזות במסגרת פסטיבל קריאה.
טלוויזיה

חטופים (2010)
בת ים - ניו יורק (1995–1997)
משפחה וחצי (1998–2001)
החבר'ה הטובים (1999–2002)
החיים זה לא הכל (2009)
הפוך (1996–1998)
סרוגים (2008–2012)
אהובה קרן עם הנשיא שמעון פרס בבכורה של הסרט "מפריח היונים" ב-2014.
מור פרנק

| --- | --- |

מור פרנק
 לידה:  12 באוגוסט 1970 (בת 54) רעים, הנגב
 מדינה:  ישראל 
 
קרן מור ויובל שרף בהצגה "רילוקיישן"
יואב היימן (למעלה) וארז שפריר (למטה), בהצגה "משחיז הסכינים הסיני", בתיאטרון החאן, 2009
מור פרנק (נולדה ב-12 באוגוסט 1970) היא במאית ודרמטורגית ישראלית. מרבית עבודותיה מתבססות על המחזת טקסטים קאנוניים (דיבוקים, הוא הלך בשדות, הזהו אדם, הדבר) ותרגום בימתי לטקסטיים ספרותיים (עיבודים לסיפורים מאת חוליו קורטאסר, ניסים אלוני, ליליאנה הקר, מאיר שלו, עמוס קינן, א.ב. יהושע)
קורות חיים

מור פרנק נולדה לדבורה ולעמי פרנק וגדלה בקיבוץ רעים שבנגב המערבי. סבה, משה פרנק, שימש כתאורן בתיאטרון הבימה בשנות החמישים. לימים הקדישה פרנק לסבה את הצגתה הראשונה שעיבדה וביימה בתיאטרון הבימה, "המוות ישב לידי".
בשנים 1995-1992 סיימה פרנק תואר ראשון בחוג לתיאטרון, במגמה לבימוי, אוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה, החלה לכתוב ולביים הצגות לילדים ולנוער. ב-1997-8 למדה אצל דודי מעיין בתיאטרון עכו. ב-2000 חזרה פרנק לאוניברסיטה ללימודי תואר שני בבימוי וסיימה בהצטיינות את לימודיה. חנן שניר, במאי הבית של תיאטרון הבימה, הזמין אותה לשמש כדרמטורגית בהצגה "קופסה שחורה" בבימויו וכן להשתתף בפרויקט במאים צעירים, הנשען על יצירותיו של נסים אלוני. היא עיבדה את "סיפורי הינשוף" מאת אלוני להצגה מינימליסטית של שחקן ובובה, והפרויקט הועלה לסירוגין בתיאטרון הבימה ובתיאטרון החאן. בעקבות כך המשיכה פרנק לביים בחאן תחת ניהולו האמנותי של מיקי גורביץ'. מאז ביימה בו עוד חמש הצגות: "הזמרת קירחת יותר", "שלוש נשים מחכות", "משחיז הסכינים הסיני", "המקצוען" ו"הזהו אדם". מרבית ההצגות אף עובדו על ידה. בשנים 2002-2000 למדה לתואר שני בחוג לתיאטרון, מגמת בימוי, אוניברסיטת תל אביב וסיימה בהצטיינות.
ב-2008 הוזמנה פרנק על ידי אילן רונן, מנהלו האמנותי של תיאטרון הבימה, ליצור הצגה עבור פסטיבל ישראל 2009 מאסופת סיפורי דיבוק מהמאה ה-16. פרנק התבססה בעבודת הכתיבה על מחקרו של פרופסור יורם בילו ויצרה הצגה המורכבת משמונה סיפורי דיבוק, כשכל אחד מועבר לבמה בסגנון תיאטרלי שונה - תיאטרון בובות אכזרי, תיאטרון תנועה, תיאטרון סיפור ועוד. ההצגה "דיבוקים" הוצגה במסגרת פסטיבל ישראל 2009 בירושלים ובתיאטרון הבימה.
כיום (2024) מלמדת משחק ובימוי בסטודיו למשחק ניסן נתיב ובמכללת סמינר הקיבוצים.