stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיפורת אימה
היסטוריה > המאה ה-20

ריבוי של כתבי עת זולים בסביבות תחילת המאה הוביל לפריחה בכתיבת סיפורת האימה. לדוגמה, גסטון לרו ו"פנטום האופרה" משנת 1910. סופר אחד שהתמחה בסיפורת אימה והפיכתם לסרטי מיינסטרים, היה טוד רובינס, שהסיפורת שלו עסקה בנושאים של טירוף ואכזריות. ברוסיה, הסופר אלכסנדר בלייב הפך את הנושאים הללו לפופולריים בסיפורו "ראשו של פרופסור דאוול" (1925), שבו רופא מטורף מבצע השתלות ראש ניסיוניות והנפשה מחדש על גופות שנגנבו מחדר המתים; הוא פורסם לראשונה כסדרת מגזין לפני הפצתו הרשמית ברחבי העולם כרומן. מאוחר יותר, הופצו כתבי עת כדוגמת "סיפורים מוזרים" ו"עולמות לא ידועים".
סופרי אימה משפיעים בתחילת המאה ה-20 זכו להצלחה עם רומנים שונים שהוציאו לאור באותה העת. במיוחד, סופר האימה הנערץ ה.פ. לאבקרפט, והמיתוס שלו אודות קת'ולהו. אותו המיתוס שינה והפך את סוגת האימה הקוסמית (אנ') לפופולרית וזאת, בנוסף למ. ר. ג'יימס (אנ') שהגדיר מחדש את סוגת סיפורי הרפאים (אנ').
נושא הרוצח הסדרתי הפך לנושא חוזר ונפוץ ברומנים שהופצו באותה המאה. עיתונות צהובה וסנסציוניות של רוצחים שונים, כמו ג'ק המרטש, ופחות מכך, קארל פאנזרם, פריץ הארמן ואלברט פיש, הנציחו את התופעה הזו. המגמה נמשכה בעידן שלאחר המלחמה, והתחדשה בחלקה לאחר הרציחות שביצע אד גיין. בשנת 1959, רוברט בלוך, בהשראת הרציחות, כתב את "פסיכו". הפשעים שבוצעו ב-1969 בידי משפחת מנסון השפיעו על סיפורת האימה של שנות ה-70. ב-1981 כתב תומאס האריס את "הדרקון האדום", והציג בו את ד"ר חניבעל לקטר. ב-1988 יצא לאור ספר ההמשך לאותו הרומן, "שתיקת הכבשים".
הקולנוע הקדום קיבל השראה מהיבטים רבים של סיפורת האימה, והחל מסורת עוצמתית של סרטי אימה ותתי סוגות קולנועיות. את התיאורים הגרפיים של אלימות וגור בקולנוע נהוג לקשר עם סרטי סלאשר וסרטי גור משנות ה-60 וה-70, ספרי קומיקס כמו אלה שפרסמו EC קומיקס (בעיקר "סיפורים מהקריפט"). הדימויים האלה הפכו את הקומיקסים האלה לשנויים במחלוקת, וכתוצאה מכך, הם צונזרו לעיתים קרובות.
סיפורי הזומבים המודרניים העוסקים במוטיב המתים החיים נראו ביצירות שונות, כולל הסיפורים של ה.פ. לאבקרפט "אוויר צונן" (1925), "בכספת" (1926), ו"האאוטסיידר", ו"קונפליקט מוזר" (1941) של דניס ויטלי. הרומן "אני אגדה" של ריצ'רד מת'סון (1954) השפיע על סוגה שלמה של סיפורת זומבים אפוקליפטית שסומנה והוזכרה לעיתים קרובות בסרטיו של ג'ורג' א. רומרו.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, ההצלחה המסחרית העצומה של שלושה ספרים – "תינוקה של רוזמרי" (1967) מאת איירה לוין, "מגרש השדים" מאת ויליאם פיטר בלטי ו"האחר" מאת תומאס טריון – עודדה מוציאים לאור להתחיל להפיץ מספר רב של רומני אימה אחרים, ובכך נוצרה הסוגה "בום הורור".
אחד מסופרי האימה הידועים ביותר של סוף המאה ה-20 הוא סטיבן קינג, הידוע בשל הרומנים "קארי", "הניצוץ", "זה", "מיזרי" ועוד כמה עשרות רומנים וכ-200 סיפורים קצרים. החל משנות ה-70, סיפוריו של קינג משכו קהל רב, ועל כך הוא זכה בפרס מטעם הקרן הלאומית של ארצות הברית בשנת 2003. בין מחברי האימה הפופולריים באותה העת נמנו: אן רייס, בריאן לאמלי, גרהאם מאסטרטון, ג'יימס הרברט, דין קונץ, קלייב בארקר, רמזי קמפבל, ופיטר שטראוב.
היסטוריה > המאה ה-21

סדרות הספרים הנמכרות ביותר בתקופות העכשוויות קיימות בסוגות הקשורים לסיפורת אימה, כמו ספרי הפנטזיה האורבנית של קארי ווהאן. מרכיבי האימה ממשיכים להתרחב מחוץ לסוגה עצמה. ההיסטוריה החלופית של האימה ההיסטורית המסורתית יותר ברומן "הטרור" של דן סימונס משנת 2007, ניצבת במדפי חנויות הספרים לצד שילובים של רומנים כדוגמת "גאווה ודעה קדומה וזומבים" (2009), וקומיקסים היסטוריים של פנטזיה ואימה כמו "הלבלייזר" (1993 ואילך) ו"הלבוי" של מייק מיגנולה (1993 ואילך). אימה משמשת גם כאחד הסוגות המרכזיות ביצירות מודרניות מורכבות יותר כמו "בית העלים" של מארק ז. דניאלבסקי (2000), שהועמד לפרס הספר הלאומי. ישנם רומני אימה רבים לבני נוער, כמו "המונסטרולוג" מאת ריק יאנסי (2009). בנוסף, סרטים רבים, במיוחד סרטים מונפשים, משתמשים באסתטיקה של אימה. אלה הם מה שניתן לכנות ביחד "אימת ילדים". על אף שלא ידוע בוודאות מדוע ילדים נהנים מהסרטים הללו (כפי שזה נראה מנוגד לאינטואיציה), התיאוריה היא שהמפלצות הגרוטסקיות הן שמרתקות ילדים. משנית לכך, ההשפעה המופנמת של תוכניות טלוויזיה וסרטי אימה על ילדים אינה נחקרת למדי, במיוחד בהשוואה למחקר שנעשה בנושא הדומה של אלימות בהשפעת הטלוויזיה והקולנוע על "המוח הצעיר". מעט המחקר שנעשה אודות כך נוטה להיות לא חד-משמעי לגבי ההשפעה שיש לצפייה במדיה כזו.
פרסים ועמותות

הישגים בסיפורת האימה זוכים להכרה בפרסים רבים. אגודת סופרי האימה מגישה את פרסי ברם סטוקר להישג שראוי לשבח, על שמו של ברם סטוקר, מחבר רומן האימה, "דרקולה". איגוד סופרי האימה האוסטרלי מגיש מדי שנה את טקס פרסי הצללים האוסטרליים. פרס גילדת האימה הבינלאומית מוענק מדי שנה ליצירות אימה ופנטזיה אפלה מ-1995 עד 2008. פרסי שירלי ג'קסון הם פרסים ספרותיים על הישג יוצא דופן בספרות המתח הפסיכולוגי, האימה והיצירות הפנטזיות האפלות. פרסים חשובים אחרים לספרות אימה נכללים כתתי-קטגוריות בפרסים כלליים לפנטזיה ומדע בדיוני בפרסים כמו פרס אאורליס.
ג'סיקה סימפסון

| --- | --- |
ג'סיקה סימפסון, אפריל 2011
ג'סיקה סימפסון, אפריל 2011
 לידה:  10 ביולי 1980 (בת 44) אבילין, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'סיקה אן סימפסון
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון ע"ש ג. ג. פירס 
 סוגה:  פופ, פופ-רוק
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Geffen Records
 בן או בת זוג:  ניק לאשיי (2002–2006) Eric Johnson (2014–2025)  ג'ון מאייר (2006–מאי 2007) Tony Romo (2007–2009) 
 מספר צאצאים:  3 
 jessicasimpson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סיקה אן ג'ונסון (באנגלית: Jessica Ann Johnson; נולדה ב-10 ביולי 1980) היא זמרת ושחקנית אמריקאית. סימפסון התפרסמה לראשונה בסוף שנות התשעים של המאה העשרים. שבעה משיריה הפכו ללהיטים שנכנסו למצעד Billboard Top 40 האמריקאי, והיא הוציאה חמישה אלבומי זהב ושני אלבומי פלטינה. סימפסון הופיעה בתוכנית המציאות "Newlyweds", ששודרה בערוץ MTV בקיץ 2003 ועסקה בחייה כנשואה טריה. גם אחותה הצעירה, אשלי סימפסון היא זמרת.
ביוגרפיה

נולדה בשם ג'סיקה אן סימפסון (Jessica Ann Simpson) באבילין, טקסס שבארצות הברית למשפחה נוצרית-בפטיסטית. הוריה הם ג'ו, פסיכולוג, וטינה אן. יש לה אחות צעירה בשם אשלי סימפסון. לאחר מספר שנים עברה המשפחה לדאלאס. בגיל 12, נתן לה אביה טבעת "טוהר" וסימפסון מספרת כי בעקבות כך נשארה בתולה עד ליום חתונתה. הוריה התגרשו ב-2012.
קריירה

בגיל 12 התמודדה סימפסון על תפקיד בתוכנית "מועדון מיקי מאוס" לצד בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה אך פרשה בשלב הסופי של ההתמודדות. את קריירת השירה החלה בעקבות שירתה במקהלת כנסייה. חברת תקליטים קטנה שמה לב לכשרונה והציעה לה להקליט אלבום. לאחר סיום ההקלטות התפרקה החברה וסימפסון לא הצליחה להוציא את אלבומה. בעזרת מימון פרטי יצא אלבומה הראשון ב-1999 בהפקת קולומביה רקורדס. האלבום נקרא "Sweet Kisses" ומכר למעלה מ-4 מיליון עותקים ברחבי העולם.
בשנת 2001 הקליטה את "Irresistible", אלבומה השני. שנה לאחר מכן הופצה גרסת הכיסוי שלה לשיר "Part of Your World" כחלק מהאלבום "Disneymania".
בשנת 2003 יצא אלבומה השלישי, "In This Skin". האלבום לא זכה להצלחה גדולה בשבוע הראשון להוצאתו: רק 64 אלף עותקים נמכרו. הדבר גרם לבעיות אצל סימפסון אשר קיבלה אולטימטום מאולפני "קולומביה" לקדם את האלבום בצורה טובה או לאבד את החוזה. לאחר תקופה מסוימת הוצא דיסק מיוחד לאספנים ובעקבות הצלחת סדרת המציאות, הצליח האלבום והגיע לרמה של פלטינה מרובעת בארצות הברית ומכר מעל לשבעה מיליון עותקים בכל רחבי העולם והוכרז כאלבום השני הטוב ביותר בשנת 2004 בארצות הברית.
בשנת 2004 הוציאה את אלבום שירי חג המולד המיוחדים שלה ומכירותיו עלו בסופו של דבר למעל ל-1.5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
בשנת 2005 צילמה לראשונה וידאו-קליפ חושפני למדי אשר שיפר בצורה משמעותית את מעמדה והפך את סימפסון לסמל מין. היה זה הווידאו לשיר "These Boots Are Made For Walkin'" - חידוש לשיר ישן מאת ננסי סינטרה, הווידאו זכה להצלחה רבה והסינגל עבר מיליון הורדות חוקיות ברשת ומעל 1.5 מיליון עותקים בחנויות והוא הסינגל המצליח ביותר שלה; חודשים לפני שיצא הייתה אמורה בריטני ספירס להחליף את סימפסון בווידאו זה.
בשנת 2006 כתוצאה משירה מאומצת ובעיות בריאותיות שהתגלו בגרונה, הפסיקה את סיבוב ההופעות כחלק מקידום האלבום A Public Affair. האלבום יצא מהחנויות לאחר שנה עם מכירה של מיליון עותקים ברחבי העולם.
בספטמבר 2008 יצא אלבום הקאמבק שלה Do You Know עם נטייה לקאנטרי ורוקנרול בהפקתם של ג'ון שאנקס ובראט ג'יימס. הסינגל Come On Over שפורסם בחודש אוגוסט עבר יותר מחמשת אלפים הורדות חוקיות באינטרנט. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי של ארצות הברית לאחר קידום אגרסיבי ביותר בכל תוכניות האירוח הנחשבות, ביניהן "רוקדים עם כוכבים", "בוקר טוב, אמריקה" ו"המופע המוקדם". בנוסף, ביולי פתחה סימפסון סיבוב הופעות לקידום האלבום עם להקה של 9 נגנים.
קריירה > קריירת המשחק

בשנת 2002, התארחה סימפסון בשלושה פרקים בסדרה "מופע שנות ה-70".
בשנת 2005 סימפסון הוציאה את סרטה הראשון "הדיוקס קורעים את האזרד", קומדיה לצד שון ויליאם סקוט.
בעקבות הסרט הוציאה את השיר "'These Boots Are Made for Walkin" שזכה להצלחה גדולה, עקב שיר זה סימפסון הוכרזה כסמל מין. סימפסון חתמה חוזה עם מפיק סרטים מצליח, היא קיבלה 2 סרטים בתשלום של 30 מיליון דולרים לסרט.
בשנת 2006 סימפסון כיכבה בסרט "סופר בלונדינית" בו שיחקה את השחקנית הראשית, הסרט מדבר על עובדת חדשה שמגיעה לסופרמרקט ו-2 עובדים נלחמים על ליבה. בעקבות סרט זה, סימפסון יצאה מרשימת 10 הזמרות-שחקניות הגרועות ביותר.
בשנת 2008 הופיעה סימפסון בסרט "בלונדינית בעיר הגדולה" לצד לוק וילסון. ושיחקה בקומדיה "ד.צ הוליווד" בו מגלמת שחקנית שעוזבת את תחום הבידור ומחליטה להתגייס לצבא ארצות הברית.
קריירה > אימפריית מכירות\פרסומים וקמפיינים

משנת 2004 ועד היום משתתפת סימפסון בפרסומות ל"פיצה האט" לצד הדמויות מהסדרה החבובות, השימוש בדמותה הציבורית הביא לחברה הצלחה רבה ושיווק מכירות גדול יותר מאי פעם.
כמו כן בשנת 2004 חתמה חוזה קידום למכירת ג'ינסים במחירים נמוכים ונתבעה על סך 100 מיליון דולר עקב הפרת חוזה. בשנת 2005 משפט זה נגמר בפשרה ותשלום של חמישית מהסכום מצד סימפסון.
בשנת 2005 לקחה חלק בקמפיין למכירה של מוצר שנלחם באקנה בשם Proactiv Solution לצד קלי קלארקסון. בשנת 2007 חתמה את החוזה מחדש תמורת 3 מיליון דולר.
בשנת 2006 הושקו בחסותה סדרת מוצרי קוסמטיקה תחת המותג Dessert Beauty וקולקציית הנעלה אשר התחרתה במותגים גדולים וחדשים של המעצב קלווין קליין ולהפתעת כולם הצליחה להגיע למקום הראשון במכירות ובהצלחה. פרט לשיווק הפכה את הקולקציה לאופנה גדולה ברחבי העולם וגרמה לחיקוי קולקציות דומות מצד כוכבת כמו פריס הילטון. בשנת 2006 הוציאה גם קולקציית משקפי שמש מצליחה.
בשנת 2007 יצאה בקולקצית בגדי ים לנשים ובתכנון לצאת בקו בשמים משלה בסוף שנת 2007.
נתונים מראים כי מכירות הרשת של סימפסון נכון לשנת 2006 עומדות על סך 79 מיליון דולר ומעל 50 מיליון דולר ברחבי החנויות באמריקה.
חיים אישיים ותוכנית המציאות

באוקטובר 2002 התחתנה סימפסון עם הזמר ניק לאשיי. ב-2004 עלתה לאוויר תוכנית ריאליטי בכיכובם בשם "זוג טרי", התוכנית שעקבה אחרי חיי הזוג הייתה להצלחה: 1.4 מיליון צופים בארצות הברית בממוצע. שיא הצפייה בתוכנית הגיע ל-4 מיליון צופים. הפרק האחרון בתוכנית שודר במרץ 2005. בנובמבר 2005 הכריזו סימפסון ובעלה על פרידתם.
לאחר מכן יצאה עם שחקן הפוטבול מקבוצת דאלאס קאובויס, טוני רומו ועם הזמר בילי קורגן.
במאי 2010, החלה סימפסון לצאת עם שחקן הפוטבול אריק ג'ונסון. הזוג התארס ב-11 בנובמבר 2010. הם נישאו ב-5 ביולי 2014, ומאז שינתה את שם משפחתה לשלו. לזוג שלושה ילדים: בת בשם מקסוול (נולדה ב-1 במאי 2012), בן בשם אייס (נולד ב-30 ביוני 2013) ובת בשם בירדי (נולדה ב-19 במרץ 2019). בינואר 2025, פורסם כי סימפסון וג'ונסון נפרדו וכי הם חיים בנפרד.
דיסקוגרפיה

| שם אלבום | שנה | מכירות | מעמד אלבום | סינגל ראשון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sweet Kisses | 1999 | מכר 4 מיליון עותקים | פלטינה מרובעת | I Wanna Love You Forever |
| Irresistible | 2001 | 3 מיליון עותקים | פלטינה משולשת | Irresistible |
| In This Skin | 2003 | 7 מיליון עותקים | פלטינה X 7 | Sweetest Sin |
| Rejoyce | 2004 | 2 מיליון עותקים | פלטינה כפולה | Let It Snow |
| A public affair | 2006 | מיליון עותקים | פלטינה | A Public Affair |
| Do You Know | 2008 |  | - | Come on over |
| Happy Christmas | 2010 | 500 אלף עותקים |  | My Only Wish |
סיבובי הופעות

Heat It Up Tour - 2000
Dream Chaser Tour - 2001
Reality Tour Live - 2004
Tour of Duty - 2005
פילמוגרפיה

2005 - הדיוק'ס קורעים את האזרד
2006 - סופר בלונדינית
2007 - בלונדינית בעיר הגדולה
2008 - ד.צ הוליווד
הערות שוליים

↑  Sandra Gonzalez, Jessica Simpson welcomes new daughter, CNN, ‏2019-03-20 (באנגלית)
↑  Gil Kaufman, Jessica Simpson Husband of 10 Years Eric Johnson Living Separately During ‘Painful Situation’ in Their Marriage, Billboard, ‏2025-01-14 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810559366805606  BNE: XX4697180  BnF: cb140304907 (data)  GND: 135165954  ISNI: 0000 0001 1568 7165  LCCN: no2001044076  LNB: 000291222  MusicBrainz: fe37acd4-893c-4b2c-8ad2-7fd394280354  NKC: ola2002150686  NLK: KAC201957319  NTA: 306683679  VIAF: 44499448   WorldCat (עם VIAF): 44499448
דוקטור סליפ (סרט, 2019)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "דוקטור סליפ" מאת סטיבן קינג
 בימוי:  מייק פלנגאן 
 הופק בידי:  טרבור מייסי ג'ון ברג
 תסריט:  מייק פלנגאן
 עריכה:  מייק פלנגאן 
 שחקנים ראשיים:  יואן מקגרגור רבקה פרגוסון קיילי קארן ברוס גרינווד זאן מקלרנון
 מדבבים:  Kaitlyn McCormick 
 מוזיקה:  האחים ניוטון 
 צילום:  מייקל פימוגנרי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Intrepid Pictures, Vertigo Entertainment, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  אולפני האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 8 בנובמבר 2019   ישראל 7 בנובמבר 2019
 משך הקרנה:  152 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה דרמה מותחן
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי 
 תקציב:  30–55 מיליון דולר
 הכנסות:  72.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   doctorsleep
 סרט קודם:  הניצוץ 
 www.doctorsleepmovie.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוקטור סליפ (באנגלית: Doctor Sleep) הוא סרט אימה אמריקאי המבוסס על רומן אימה באותו השם שנכתב בשנת 2013 על ידי סטיבן קינג. זהו המשכון לסרט "הניצוץ" של סטנלי קובריק. הסרט בוים על ידי הבמאי מייק פלנגאן, שגם אחראי לשכתוב התסריט, לאחר שהטיוטות הראשונות נכתבו על ידי התסריטאי עקיבא גולדסמן. בסרט מככב יואן מקגרגור כדני טורנס, איש בעל יכולות על-טבעיות שנאבק באלכוהוליזם.
הרומן "דוקטור סליפ" הוא המשכו של רומן האימה משנת 1977, "הניצוץ", בו דמותו של דני טורנס הופיעה לראשונה כילד בעל יכולות על-חושיות שנקראו "הניצוץ". בעוד שהסרט הוא עיבוד ישיר לרומן ההמשך, פלנגאן הצהיר שהסרט מכיר באופן חלקי בהמשכיותיו של "הניצוץ" בבימויו של קובריק.
אולפני האחים וורנר החלו לעבוד על פיתוח עיבוד קולנועי זמן קצר לאחר שהרומן יצא לאור. המפיק והתסריטאי עקיבא גולדסמן כתב תסריט עבור העיבוד, אך האולפנים לא יכלו להבטיח תקציב להפקת הסרט עד להצלחתו הקופתית של סרט האימה "זה" בשנת 2017, שגם הוא מבוסס על רומן מאת קינג. פלאנגן נשכר על מנת לשכתב את התסריט של גולדסמן ולביים את הסרט. הצילומים החלו בספטמבר 2018 במדינת ג'ורג'יה, כולל אטלנטה והסביבה, והסתיימו בדצמבר 2018.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-8 בנובמבר 2019, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-7 בנובמבר 2019.
רקע

הסרט עוקב אחר דמותו של דני טורנס (שהופיע לראשונה בתור ילד ברומן "הניצוץ" של סטיבן קינג משנת 1977), גבר בשנות הארבעים לחייו בעל יכולות על-חושיות, להן הוא קורא "הניצוץ", שמתמודד עם אלכוהוליזם כמו אביו לפניו ובמקביל נאלץ להתמודד עם כת על-טבעית שמזינה את עצמה באמצעות ילדים בעלי יכולות על-חושיות דומות לשלו.
עלילה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: הגהה וניסוח.
דן טורנס, נשאר בטראומה ממקרה משפחתו מאירועי (הניצוץ), דן מודרך מרוחו של "דין האלורן" ללכוד את רוחות הרפאים עם קופסאת מנעולים.
ב-2011 דן הפך לאלכוהליסט מדוכא, לאחר זמן מה שעבר לעיירה בניו המפשייר, דן מתאושש מהדיכאון שנמצא בו באמצעות קבוצה של אלכוהוליסטים אנונימיים, הקבוצה הוקמה על ידי חברו בילי פרימן.
בינתיים "רוז ה- כובע", מאריכה את תוחלת חייה באמצעות "ניצוץ" שנמצאים בתוך בני האדם.
בשנת 2019 רוז מבינה שאת ה-"ניצוץ" קשה להשיג, רוז והכת שלה מוצאים ילדה אשר אף אחד לא מצא את גורל הילדה.
נערה בשם "אברה סטון" מתקשרת ב-טלפתיה עם דן, עם זאת ה-"ניצוץ" של אברה יותר חזק משל דן, בזמן שרוז וקבוצתה חוטפים ילד הם מענים אותו כאשר "ניצוץ" הילד יוצא מפיו ובכך הם נושמים ושואבים את הניצוץ וכך הם מאריכים את חייהם.
אברה רואה בחלומה "ניצוץ" את מות הילד אשר היא מתריעה לדן בטלפתיה על מות הילד, רוז חשה בניצוצה של אברה (רוז חשה שאברה צפתה בהם מענים והורגים את הילד), רוז חודרת אל מוחה של אברה אך רוז נפצעת ממלכודות שאברה הטילה.
אברה מספרת לדן על רוז וקבוצה במעשיהם, דן נחוש לעצור אותם, בזמן שקבוצתה של רוז נמצאת ביער הם רואים את אברה, ורוז לא נמצאת איתם אך עוזרת להם עם טלפתיה וחזיונה, הקבוצה באה להרדים את אברה אך מגלים זאת כ- מלכודת, בילי ודן הורגים את כל הקבוצה בהצלחה אך בילי מת מטלפתיה של אחת מחברי הכת.
לאחר זמן מה דן ואברה נוסעים למלון מאירועי הטראומה שחווה דן, לבינתיים רוז מתמלאת במלא ניצוצות כדי לחזק את עצמה, כאשר הם מגיעים למלון אותם חזיונות וטראומות יתגלו לדן, רוז הגיעה למלון ובו היא נאבקת בדן, דן מגן על עצמו עם אותו קופסאת ("רוחות רפאים") מנעולים בו "דין האלורן" נתן לו ומוציא את כל הרוחות שחווה באירועי (הניצוץ), הם מענים את רוז ושואבים ממנה את ה-"הניצוץ" שלה ומתה.
הרוחות "נדלקות" ונאבקות בדן כדי שיהרוג את אברה, לאחר שהרוחות שטפו את מוחו של דן הוא רודף אחרי אברה (כמו אביו שרדף אחריו), אך שניות ספורות לאחר שתוקף אותה אברה עוצרת אותו באמצעות הטלפתיה, דן מתחרט זאת ואומר לאברה לברוח מהמלון לפני שהוא מתגבר באש.
דן נשאר במלון ושטיפת מוחו הופסקה, דן מתעלף ומת בזמן שרואה את אמו כשהיה צעיר.
לאחר זמן מה אברה מדברת לרוחו ומבטיחה לו שהיא "בסדר", מאוחר יותר אברה נכנסת אל האמבטיה ושם נמצאת הרוח של חדר 237 וסוגרת את דלת השירותים.
צוות השחקנים

יואן מקגרגור – דני טורנס, גבר בשנות הארבעים לחייו בעל יכולות על-חושיות, אותן הוא מכנה "הניצוץ". דמותו של דני גולמה לראשונה בסרט "הניצוץ" על ידי דני לויד.
רבקה פרגוסון – רוז בעלת הכובע, אישה מסתורית העומדת בראש הכת "קשר אמיתי", הניזון מילדים בעלי "הניצוץ".
קיילי קארן – אברה סטון, ילדה בעלת "הניצוץ", אפילו יותר חזק משל דני עצמו, שנמלטת מ"קשר אמיתי".
ברוס גרינווד – ד"ר ג'ון דלטון, רופא המשפחה של משפחת סטון.
זאן מקלרנון – אבא עורב, יד ימינה של רוז בעלת הכובע.
אמילי אלין לינד – אנדי נשיכת-נחש, חברה ב"קשר אמיתי".
קארל למבלי – דיק הלורן, טבחו לשעבר של מלון האוברלוק בעל "הניצוץ" ואביו הרוחני של דני שלימד אותו על "הניצוץ". דמותו של דיק גולמה לראשונה בסרט "הניצוץ" על ידי סקטמן קרוצ'ס.
אלכס אסו – ונדי טורנס, אמו של דני ואלמנתו של ג'ק. דמותה גולמה לראשונה בסרט "הניצוץ" על ידי שלי דובאל.
ג'ייקוב טרמבלי – בראדלי טרבור, ילד שנרצח בעינויים על ידי "קשר אמיתי".
ג'וסלין דוניו
זאכרי מומו
הקשר בין "הניצוץ" ל"דוקטור סליפ"

הסרט מבוסס על רומן האימה משנת 2013 באותו השם שנכתב על ידי סטיבן קינג. הרומן הוא ספר המשך לרומן "הניצוץ" שנכתב על ידי קינג בשנת 1977. בשעתו, הרומן עובד למסכים תחת בימוייו של הבמאי סטנלי קובריק. קינג נקט בביקורתיות ובתיעוב לגרסתו של קובריק ל"הניצוץ" עד כדי כך שכתב וביים עיבוד משלו לרומן כמיני-סדרה. אף על פי שהסרט הנוכחי נועד להיות עיבוד ישיר לרומן ההמשך, הבמאי מייק פלנגאן הודה שהסרט עדיין "יכיר בגרסתו של קובריק להניצוץ בדרך כלשהי".
פלנגאן ציין כי הסרט הוא "עיבוד של הרומן דוקטור סליפ, שהוא ספר המשך שסטיבן קינג כתב לרומן שלו, הניצוץ. אבל הסרט גם מתקיים במידה רבה באותו היקום הקולנועי שקובריק יצר בעיבודו להניצוץ". פלנגאן הסביר שהוא עבד עם כל המקורות שעמדו לרשותו: "ההתאמה בין שלושת המקורות הללו, שהיו גם שונים מאוד בו בעת, היה די החלק המאתגר והמרגש ביותר מבחינתנו באופן יצירתי". פלנגאן קרא תחילה את הרומן ואז ניהל שיחה עם קינג על התאמת שני המקורות. כחלק מהתהליך, פלנגאן שיחזר סצנות פלשבק מהסרט המקורי, למעט סצנת הלובי בה נשפך דם מהמעלית. בנוסף, פלנגאן בחר להימנע מסצנות הג'אמפ-סקרס מהסרט המקורי.
הפקה > פיתוח

אולפני האחים וורנר החלו לעבוד על פיתוח עיבוד קולנועי לרומן "דוקטור סליפ" כבר בשנת 2014. בשנת 2016, המפיק והתסריטאי עקיבא גולדסמן הודיע שהוא יכתוב את התסריט לסרט עבור האחים וורנר. במשך כמה שנים, אולפני האחים וורנר לא יכלו להבטיח תקציב עבור הפקת הסרט או עבור הפקת פרויקט פוטנציאלי בשם "מלון אוברלוק", שיהווה פריקוול עבור הסרט "הניצוץ". לקראת סוף שנת 2017, האולפנים הפיצו את הסרט "זה", עיבוד קולנועי לספרו של קינג באותו השם משנת 1986, והצלחתו הקופתית הגדולה נתנה לאולפנים את היכולת לקדם את תהליכי ההפקה של הסרט. אולפני האחים וורנר שכרו את הבמאי מייק פלאנגן בינואר 2018 כדי לשכתב את תסריטו של גולדסמן ולביים את הסרט. פלאנגן אמר שהעובדה שהסרט "נוגע בנושאים הכי אטרקטיביים אליי, שהם טראומת ילדות המובילה לבגרות, התמכרות, ולהתמוטטות המשפחה, והשפעותיה לאחר עשרות שנים". מיוני עד לנובמבר 2018 צוות השחקנים לוהק.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו בספטמבר 2018 במדינת ג'ורג'יה; הלוקשיינים כללו את אטלנטה ואת סנט סיימונס. באזור אטלנטה, לוקשיינים ספציפיים כללו קובינגטון, קנטון, סטון מאונטיין, מידטאון, פורטרדייל, ופייטוויל. צילומי הסרט תמו בדצמבר 2018. עד ינואר 2019, פלנגאן עבד על עריכת הסרט.
הפקה > פסקול

הפסקול של הסרט יולחן על ידי האחים ניוטון (אנדי גראש וטיילור סטיוארט), שעבדו בעבר עם פלנגאן על יצירותיו הקודמות.
יציאה לאקרנים

הסרט עלה לאקרנים ב-8 בנובמבר 2019, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר. במקור, הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-24 בינואר 2020. "Deadline Hollywood" ציין שהעובדה שאולפני האחים וורנר הקדימו את תאריך יציאת הסרט לאקרנים מצביעה על האמון הגדול שהאולפנים נותנים בסרט.
ביקורות ותגובות

ההתרגשות לסרט הייתה גבוהה, אך הסרט ביציאתו לאקרנים קיבל ביקורות מעורבות. אתר Mako כתב על הסרט "סרט אימה אינטליגנטי שמסרב להיגמר," בעוד שאתר 'הארץ', רשם על הסרט "אולי מוגזם לתאר את הסרט כטעות, אך הוא מאוד מתקרב לכך". אתר IMDb, דירג את הסרט 7.4 מתוך 10, ואתר ROTTEN TOMATOES, דירג אותו 77 מתוך 100.
אליוסקה לופס

אליוסקה יאנירה לופס פדרוסו (בספרדית: Aliuska Yanira López Pedroso; נולדה ב-29 באוגוסט 1969) היא אצנית קובנית, אלופת העולם באולם (ברצלונה 1995) בריצת 60 מטר משוכות, 3 פעמים ברציפות אלופת המשחקים הפאן אמריקאים (1991, 1995 ו-1999) ורביעית באליפות העולם (שטוטגרט 1993) בריצת 100 מטר משוכות. החזיקה בשיא עולם לגיל 18 בריצת 100 מטר משוכות במשך כ-30 שנים (1986–2015).
ביוגרפיה > 1986

באליפות העולם לנוער הראשונה עד גיל 20 שהתקיימה באתונה ב-1986 היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בשיא עולם לנוער עד גיל 18 של 13.14 שניות. שיא זה נשבר לאחר כ-30 שנים על ידי בריטני אנדרסון מג'מייקה.
ביוגרפיה > 1987

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 היא סיימה במקום שביעי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.25 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בזאגרב ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.84 שניות וסיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.06 שניות. חודש לאחר מכן, במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכה באינדינפוליס באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.91 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא בתחילת ספטמבר אותה שנה היא סיימה במקום 15 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.31 שניות במקום שביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.66 שניות.
ביוגרפיה > 1988

באליפות העולם לנוער שנערכה בשנת 1988 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 13.23 שניות ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.04 שניות.
ביוגרפיה > 1989

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 1989 היא סיימה במקום שביעי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.08 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג, גרמניה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.87 שניות.
ביוגרפיה > 1990

במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסיאטל, ארצות הברית ביולי 1990 היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.99 שניות ובמקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.35 שניות
ביוגרפיה > 1991

באליפות העולם באולם שנערכה בסביליה, ספרד ב-9 במרץ 1991 היא זכתה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.03 שניות, אחרי לודמילה נרוז'ילנקו מברית המועצות (7.88 שניות) ומוניק אוונג'ה-אפה מצרפת (7.90 שניות).
ביוגרפיה > 1991 > אלופת אמריקה

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בהאוונה בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.99 שניות, לפני בת ארצה אודליס אדמס (13.06 שניות) וארניטה מאיירקס מארצות הברית (13.23 שניות). שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטוקיו בסוף אוגוסט תחילת ספטצבר באותה שנה היא סיימה במקום שביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.06 שניות ובמקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.75 שניות.
ביוגרפיה > 1992

באולימפיאדת ברצלונה (1992) היא סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.87 שניות. כחודשיים לאחר מכן, בתחרות הגביע העולמי שנערכה בהוואנה בסוף ספטמבר אותה שנה, היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 משוכות בתוצאה של 13.06 שניות.
ביוגרפיה > 1993 > מקום רביעי באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בסוף אוגוסט 1993 היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.73 שניות ובמקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.89 שניות.
ביוגרפיה > 1994

בתחרות הגביע העולמי שנערכה בלונדון בספטמבר 1994 היא זכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 100 משוכות בתוצאה של 12.91 שניות.
ביוגרפיה > 1995 > אלופת עולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בברצלונה במרץ 1995 היא זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.92 שניות, לפני אולגה שישיגינה מקזחסטן (7.92 שניות) ובריגיטה בוקובץ' מסלובניה (7.93 שניות). שבוע לאחר מכן, במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בסוף מרץ אותה שנה היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.68 שניות (מהירות רוח גבית מעל המותר), לפני דונלדה דופריי מקנדה (13.16 שניות) ואודליס אדמס (13.17 שניות)
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בתחילת אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 12 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.98 שניות. נוסף לכך, בריצת שליחות 4x100 מטר, הרביעייה מקובה פסלה.