stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול טמפל

| --- | --- |
 יוצרים:  פרנסיס דרברידג' 
 מידע
 מקצוע:  בלש, סופר
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת 
 
פול טמפל (באנגלית: Paul Temple) הוא דמות בדיונית, מאת הסופר הבריטי פרנסיס הנרי דורברידג'‏; 1912–1998), שיצר את הדמות לעיתים בשיתוף פעולה עם סופרים אחרים ולעיתים לבדו, כבסיס לסדרת תסכיתים ששודרה בתחילה ברשת ה-BBC ולאחר מכן במדינות שונות בעולם, ולסדרת ספרים מצליחה, אותה פרסם תחת שם העט "פול טמפל", ואף לסרטי קולנוע.
טמפל הוא בלש פרטי חובב וכותב ספרות מתח. ביחד עם אשתו, לואיז טמפל (Louise Temple) ששם החיבה שלה הוא "סטיב" (Steve), הוא פותר תעלומות מסוג "מי עשה זאת" (whodunnit). המאפיין את העלילה אינו הפעולה, אלא הדיאלוג השנון וההומוריסטי.
טמפל החל את דרכו ברדיו. בין שנות ה-30 לשנות ה-60 שודרו מספר סדרות "פול טמפל" ברשת ה-BBC. השדרים הידועים יותר בגילום הזוג פול וסטיב היו פיטר קוק ומרג'ורי וסטברי. התסכיתים זכו להצלחה רבה, ושודרו גם בגרמניה בין 1949 ל-1967 שם כונו "Straßenfeger" - "מטאטאי רחובות", בשל כך שבעת שידורם התרוקנו הרחובות. בשנת 2006 שידרה תחנת הרדיו BBC-4 סדרה חדשה בת 8 פרקים מעלילות הבלש. הסדרה ניסתה לחקות את איכות הקול הגרועה של סדרות המקור, ושודרה במונו ולא בסטראו, תוך שימוש באפקטים קוליים ובמיקרופונים בנוסח שנות ה-40. הצלחת הרעיון הובילה לשידור סדרה נוספת באותה תחנת רדיו בשנת 2008
בין 1946 ל-1952 צולמו גם ארבעה סרטי פול טמפל. בשלושה מהם גילם את הבלש השחקן ג'ון בנטלי. סדרה נוספת של 64 פרקים שודרה בטלוויזיה בערוץ ה-BBC בכיכובם של פרנסיס מתיוז ורוז דרינקווטר כזוג הבלשים. הסדרה, שהחלה את שידוריה בשנת 1964, הופקה בשיתוף פעולה של ה-BBC עם רשת הטלוויזיה הגרמנית ZDF ובכך הייתה להפקה הבינלאומית הראשונה של עידן הטלוויזיה.
הסדרה הייתה גם נושא לסדרות קומיקס. חוברות קומיקס של פול טמפל יצאו בגרמניה אך לא זכו להצלחה, וכיום הן נדירות ונחשבות לפריטים לאספנים. רצועת קומיקס יומית של פול טמפל הופיעה בעיתון "London Evening News" מאמצע שנות ה-50 עד תחילת שנות ה-60.
בישראל החל קול ישראל בשידור הסדרה ב-21 באפריל 1964 ועד ל-1968, בבימוי ובהפקת ראובן מורגן ובכיכובם של בצלאל לוי כפול טמפל ונילי קינן כאשתו סטיב. הסדרה, ששודרה בימים בהם לא פעלה תחנת טלוויזיה בישראל, זכתה לקהל מאזינים רחב. היא הייתה ידועה גם בשל נעימת הפתיחה "The frightened city" בביצוע הצלליות, שהוסיפה נופך של אימה לתסכיתים.
השען העיוור

| --- | --- |

כריכת הספר בתרגומו לעברית
 מידע כללי
 מאת:  ריצ'רד דוקינס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסה 
 נושא:  ביולוגיה אבולוציונית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  ארצות הברית: 1986 ישראל: 1993
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תרגום:  עמנואל לוטם
 סדרה
 ספר קודם:  הפנוטיפ המורחב 
 הספר הבא:  נהר יוצא מעדן 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001302465
 
השען העיוור (באנגלית: The Blind Watchmaker) הוא ספר מאת ריצ'רד דוקינס.
הספר, אשר פורסם בשנת 1986, מסביר וטוען בזכות תורת האבולוציה באמצעות הברירה הטבעית. כמו כן, מביא הספר טיעונים להפרכת ביקורות מסוימות שנמתחו על ספרו הקודם "הגן האנוכיי". שני הספרים נועדו להציג לקהל הרחב את תפיסת האבולוציה המציבה את הגנים במרכז, ושמים דגש רב על מיקרו-אבולוציה על פני תאוריות המאקרו-אבולוציה.
בבחירת שם הספר התייחס דוקינס לאנלוגיית השען (אנ') המפורסמת, שבה השתמש ויליאם פיילי בספרו "תאולוגיה טבעית" בשנת 1802. פיילי, שהציג את טיעוניו יותר מחמישים שנה לפני שצ'ארלס דרווין פרסם את "מוצא המינים", סבר שמורכבותם של האורגניזמים החיים היא עדות לקיומו של בורא אלוהי, כשם שקיומו של שעון דורש אמונה בשען תבוני. דוקינס הציג את הניגוד וההבדלים בין עיצוב מעשה ידי אדם ואפשרות התכנון הגלומה בו לבין פעולתה נעדרת התכנון של הברירה הטבעית, ולפיכך כינה את התהליך האבולוציוני וספרו - "השען העיוור".
הספר הוא ספר המשך לשני ספרים חשובים ופורצי דרך של דוקסינס בתחום חקר האבולוציה והסברתה לקהל הרחב - הגן האנוכי והפנוטיפ המורחב. הספר זכה בפרס החברה הלאומית לספרות בשנת 1987, ובפרס הספרותי של העיתון "לוס אנג'לס טיימס".
פרקי הספר

פרק 1- להסביר דבר מאד בלתי סביר - הפרק מתאר מורכבות של איברים ותופעות באובלוציה, ומתאר מדוע אין זה סביר כי איברים אלו התפתחו באופן מקרי.
פרק 2- עיצוב טוב - אנשים רבים מתקשים להאמין שתאוריית האבולוציה נכונה בגלל שדברים רבים בעולם החי, כגון ניווט עטלפים על ידי סונאר, יוצרים אשליה של עיצוב טוב, מדהים במרוכבותו.
פרק 3 - שינוי קטן מצטבר - בו מסביר דוקינס מדוע ברירה טבעית מצטברת, או שינויים קטנים לאורך זמן, היא הבסיס לתיאוריה האבולוציונית.
פרק 4- יצירת מסלולים במרחב בעלי חיים - הפרק מסביר כיצד התפתחו איברים מורכבים כמו עיניים בעקבות שורה של מוטציות מקרייות קטנים.
פרק 5- הכוח והארכיון - הפרק מתאר את הקשר בין אבולוציה לבין גנטיקה המבוססת על DNA.
פרק 6 - מקורות וניסים - עוסק במוצא החיים.
פרק 7 - אבולוציה בונה
פרק 8 - פיצוצים וספירלות- תפיקדם של לולאות משוב בהתפתחות אבולוציונית.
פרק 9 - לנקב את המקוטעות (Puncturing Punctuationism ) דוקניס מבקר בפרק את התאוריה של שיווי משקל מקוטע
פרק 10 - עץ החיים האמיתי - הפרק עוסק ב"עץ החיים", מגוון מינים ומיון טקסונמי של מינים
פרק 11 - יריבים שגורלם נחרץ - הפרק עוסק בתאוריות יריבות לתאורית האבולוציה הדארווינסטית - כמו לאמארקיזם, וביריבות שהייתה בעבר בין גנטיקה לבין אבולוציה.
פרק 3 - שינוי קטן מצטבר > תוכנת הסמור

דוקינס מתאר ניסוי דמיוני הדומה למשפט הקוף המקליד, כדי להמחיש את ההבדל בין קצב הופעה של סדר (או תופעה מורכבת) עקב תהליך מקרי לגמרי, לבין קצב התפתחות סדר עקב תהליך שמשלב בחירה מקרית יחד עם בחירה לא-מקרית.
מתנגדי האבולוציה מתארים אותה לעיתים קרובות כתהליך מקרי לגמרי ומגיעים למסקנה נכונה באופן מקומי כי לא סביר שתהליך כזה יגרור הופעה של סדר מורכב. דוקינס מבחין כי אבולוציה אינה תהליך מקרי לגמרי שכן משולבת בה ברירה טבעית ודבר זה משנה מאד את הסיכוי להופעת סדר והתפתחות של סדר כזה. הטיעון לפיו אבולוציה מתקדמת רק עקב תהליך מקרי הוא איש קש (כשל לוגי) והברירה בין מתכנן מרכזי לבין מקריות מוחלטת היא דיכוטומיה כוזבת שכן קיימת אופציה שלישית שבה האבולוציה מתקדמת מכוחה של ברירה טבעית, שאינה מקרית וגוררת מורכבות מצטברת.
פרק 3 - שינוי קטן מצטבר > תוכנת הסמור > לא סביר להגיע לסדר באמצעות מקריות בלבד

דוקינס מתחיל בתיאור ניסוי מחשבתי דומה למשפט הקוף המקליד, שבו מגיעים לכך שהסיכוי לקבל סדר, ואפילו פשוט, עקב תהליך מקרי לגמרי, לוקח מאות מיליארדי שנים. דוקינס שואל מה הסיכוי לקבל את המשפט, "נדמה לי שהוא כמו סמוּר" (METHINKS IT IS LIKE A WEASEL,  מתוך המחזה המלט) על ידי הגרלה מקרית מתוך 26 אותיות באנגלית ומקש רווח. לדוגמה על ידי קוף שמקליד בצורה מקרית על מקלדת מחשב.
במשפט האנגלי יש 28 תווים (כולל רווחים) הסיכוי לנחש נכון את האות הראשונה הוא 1 חלקי 27. הסיכוי לנחש שתי אותיות נכונות באופן מקרי הוא 1 חלקי 27*27, וכך הלאה - כך שניחוש כל המשפט באנגלית הוא 27 בחזקת 28 שהם בקירוב 10 בחזקת 40. גם אם במקום קוף נכניס תוכנת מחשב שתגריל אותיות באופן מקרי בשברירי שנייה, הזמן הממוצע הנדרש להגיע לתוצאה נכונה צפוי להיות מאות מיליארדי שנים - ארוך יותר מגיל היקום.
המסקנה של דונקינס היא כי מאד לא סביר להגיע לסדר באמצעות מקריות בלבד. למסקנה זו מגיעים גם מתנגדים לאבולוציה באמצעות שימוש בטיעונים כמו טורנדו במגרש גרוטאות - מאד לא סביר שטורנדו שיעבור דרך מגרש גרוטאות יסדר באופן מקרי את הגרוטאות וירכיב מטוס בואינג 747.
פרק 3 - שינוי קטן מצטבר > תוכנת הסמור > הוספת בחירה לא מקרית גורמת להופעה מהירה של סדר

דוקינס ממשיך את הדיון בכך שהוספת מימד של בחירה לא מקרית, יחד עם שמירה על מקריות משנה את התוצאה מקצה לקצה. הוא מתאר תוכנת מחשב פשוטה, "תוכנת הסמור", ששומרת על אותיות נכונות מתוך המשפט כאשר היא מאתרת אותן. מגרילים בבת אחת את כל האותיות, אם האות השלישית היא מ', התוכנה תשמור עליה ואז תמשיך להגריל את כל האותיות שלא נכתבו נכון. בעזרת תוכנה כזו ניתן להגיע מכל קלט תחילי של אותיות וניחוש מקרי של אותיות אחרות, למשפט המטרה, תוך כמה עשרות לולאות ריצה של התוכנה, כלומר תוך כמה שניות במקרה של תוכנת מחשב וכמה דקות במקרה של קוף מתקתק. דבר זה מדגים את ההבדל העצום בין מקריות סתם לבין מקריות שמשולבת בסדרת שיפורים קטנים.
פרק 3 - שינוי קטן מצטבר > ביומופרים

"תוכנת הסמור" שונה מאבולוציה במספר היבטים. היבט אחד הוא שמכוונים למטרה מוגדרת מראש,- המתכנת של התוכנה יודע מראש מה יהיה הסדר שיתקבל בסוף. לעומת זאת בתהליך אבולוציוני כל דור רק מנסה לשרוד ולהתרבות ואין לו מטרה סופית ידועה כלשהי בעוד כך וכך דורות. המשותף לשני הדברים הוא שלא מדובר בתהליך מקרי לגמרי - שכן הברירה הטבעית מפעילה תהליך חזק של סלקציה שבו רוב הדגמים הפחות מותאמים לסביבה אינם שורדים או מולידים פחות צאצאים, כך שבכל דור יש יתרון עצום לעיצובים שמותאמים יותר לסביבה.
דוקינס מתאר בהמשך הפרק דוגמאות נוספות לשילובים של החלטות מקריות וחוקים לא מקריים, שמובילים להופעה של סדר מורכבות ומגוון. דוגמה חשובה לכך היא  "ביומופרים" - תוכנה שמייצרת ציורים של מעין "עצים" במחשב. צורות אלו משתנות על פי מספר מצומצם של "גנים". ה"גנים" בתוכנה קובעים לדוגמה את האורך של ענפים, מה הזווית שייווצרו בין בנים בקוקוד מסוים, כמה בנים כאלה יהיו ועוד. ה"גנים" יכולים לעבור "מוטציות" מקריות, והן עוברות סלקציה לא מקרית. הביומורפים מדגימים כיצד תוך מספר קטן יחסית של סלקציות ו"דורות" ניתן להגיע למגוון גדול מאד של צורות של "יצורים" - צורות הנראות כמו עצים, מטוסים, עטלפים, חרקים, עקרבים, יצורים דמוי אדם, פרחים, צפרדעים ועוד. כך על ידי מספר חוקים פשוטים מגיעים לתוצאות מורכבות.
הערות שוליים

↑  הנכונות של "משפט הקוף המקליד" נובעת מכך שמניחים באופן משתמע את קיומו של זמן ארוך ככל שנרצה לסיום התהליך - דבר זה נכון במקרה של משפט מתמטי תאורטי אבל לא מתקיים בשאלות מעשיות
↑  ראו הרחבה בערך "תוכנת הסמור" בוויקיפדיה האנגלית
↑  השען העיוור, מהדורה אנגלית, עמ' 50-73
1 2  ריצ'רד דוקינס מצטט את  Francis Hitching, מתוך ספרו "The neck of the giraffe, or, Where Darwin went wrong", "השען העיוור", מהדורה אנגלית, עמ' 80-81
↑  ריצ'רד דוקינס, השען העיוור, מהדורה אנגלית, עמ' 81
↑  ריצ'רד דוקינס, השען העיוור, מהדורה אנגלית, עמ' 81-84
"ביומורף" המתפתח באקראי בעקבות שינויים של מספר "גנים" מספריים, הקובע את צורתו.
ימאנז'ה

ימאנז'ה (Iemanjá) היא אלת הים והגלים בדת הקנדומבלה ובדתות אפרו-ברזילאיות נוספות ומקורה בדתות הפולחן שבמערב אפריקה שם הימאנז'ה היא אלת המים המתוקים.
מקור

דמותה של ימאנז'ה צמחה בדת היורובה במערב אפריקה בעיקר בניגריה, ובאנגולה. על פי היורובה, לימאנז'ה אין תפקיד מרכזי כל כך והיא אחראית על מי הנהרות והנחלים ועל המים המתוקים, והיא מתוארת כאישה עירומה בעלת כובע עץ בצורת קערה שנמצאת בהריון תמידי.
בברזיל

בברזיל ימאנז'ה היא אלת הים והגלים וגם יצורי המים. האלה מתוארת כאישה יפה, מלאת עצמה ומסתורין, ולכן מלבד זה שהיא אלה חזקה היא גם אישה יפה ומאמיניה מתייחסים אליה כאל אלה, כאם וגם כמאהבת. בתרבות המלחים והדייגים בברזיל טביעה של מלחים נחשבת כמנוחת עולמים יחד עם אלת הים. ימאנז'ה היא אשתו של אושלה והיא אם האלים ובנה הוא אל המלחמה אוגום על פי המיתולוגיה האפרו-ברזילאית. דמותה היא המרכזית ביותר במיתולוגיה והיא בעלת שמות רבים ונקראת על פי אירועים וקבוצות שונות, כלומר שבזמן טקסי פולחן היא מכונה "האם והמלכה של המים", בהקשר של מוות היא מכונה יותר אינאי או הנסיכה איוקה כלומר "המלכה של הארצות מעבר לאופק", הנשים מכנות אותה בשם דונה מאריה והמלחים מכנים אותה ז'אנינה כלומר "ימאנז'ה אם המצולות".
הימאנז'ה מופיעה בהתגלמותן של דמויות שונות - לעיתים כאישה זקנה וחכמה, לעיתים כאישה בעלת רגל צולעת ולפעמים כאישה יפה רוקמת מזימות המחזיקה את חרבו על בנה.
דמותה הייתה שולית באפריקה, אך התפילות שהביאו השחורים ששרדו את המסע באוניות לברזיל לעבדות שיבחו את אלת הים והיא נהפכה לאם בני הילידים האפרו-ברזילאים.
טקסים וחגים

חודש פברואר הוא חודש שבו נערכים טקסים דתיים שונים לכבוד ימאנז'ה גם בכנסית בונפים שבסלבדור ואחר כך על החופים ברחבי צפון מזרח ברזיל יוצאות סירות המשליכות מנחות אל הים, במנחות דברים סימבולים המבטאים את הבקשה כשכל חלק מביעה משהו וכולל פרחים, נרות, קמעות, מאכלים, נוצות, ביצים ועוד. הגלים מסמלים את שערה של האלה ואם המתנה חוזרת אל החוף זה סימן שימאנז'ה דחתה את המתנה ושעתידה להיות שנה לא טובה.
בריו דה ז'יינרו נערך פולחן אומבנדה דומה לכבוד ימאנז'ה והוא נחגג כחלק מחגיגות הסילבסטר בו נערך פולחן דומה.
ימאנז'ה בתרבות ובפולקלור

מלבד הטקסים והאמונה הדתית, דמותם של האלים השונים, בייחוד של ימאנז'ה חדרו עמוק מאוד לתרבות הברזילאית, ז'ורז'י אמאדו הוא הסופר הבולט ביותר, שנהג לחבר בספריו רומנים ואמירות שונות יחד עם טקסי פולחן הקנדומבלה והביא תיאורים שונים של דמותה ימאנז'ה בייחוד ב"דונה פלור ושני בעליה". בספרו "ים המוות", סיפר אמאדו על תרבות המלחים והדייגים בחופים ואמונתם בימאנז'ה.
סירדנה, היא סגנון מוזיקה שמדבר על מלחים ותרבות יורדי הים עם כוחות האלים במיוחד של ימאנז'ה, גם דוריבאל קאיימי כתב שירים שמתעסקים בכך, מלבד כל האלה ישנם מזמורים רבים קיימים בעת ביצוע טקסים המיועדים לימאנז'ה, כמו גם כלי נגינה ייחודים.
ראו גם

קנדומבלה
פולקלור ברזילאי
רומיקו טקהאשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוקטובר 1957 (בת 67) ניאיגטה, ניאיגטה, יפן 
 מקום לימודים:  Japan Women's University  Niigata Junior High School attached to Niigata University  Niigata Prefectural Niigata Central High School  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 תחום יצירה:  אמנית מאנגה 
 יצירות ידועות:  Urusei Yatsura, Rin-ne, Mao, Mermaid Saga, אינויאשה, Maison Ikkoku, ראנמה חצי, One-Pound Gospel 
 פרסים והוקרה:  פרס שוגאקוקן מאנגה (1981)  מדליית כבוד עם סרט סגול (2020)  היכל התהילה של ויל אייזנר (2018)  פרס אינקפוט (1994)  פרס סיון לקומיקס הטוב ביותר (1989)  פרס שוגאקוקן מאנגה (2002)  פרס סיון לקומיקס הטוב ביותר (1987)  אביר מסדר האמנויות והספרות (אפריל 2023) 
 
רוּמִיקוֹ טַקַהָאשִׁי (ביפנית: 高橋 留美子; נולדה ב-10 באוקטובר 1957, ניאיגטה, יפן) היא אמנית מאנגה יפנית.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. רוב הפרק אודות התפתחות הקריירה חסר.
כבר כשהייתה ילדה גילתה טקהאשי עניין במאנגה, ולאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון היא נרשמה לבית ספר למאנגה (במסגרת הקולג' שבו למדה) בניהולו של קזואו קואיקה. תחת חסותו של קזואו פרסמה את עבודותיה הראשונות.
טקהאשי היא אחת מהנשים העשירות ביותר ביפן. 200 מיליון עותקים של עבודותיה נמכרו ברחבי העולם, ולמעלה מ-170 מיליון עותקים של ביפן לבדה.
מאנגות ביצירתה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש לספק רשימה מקיפה של עבודותיה לפי שנים.
אורוסיי יטסורה (1978 - 1987)
מייסון איקוקו (1980 - 1987)
ראנמה ½ (1987 - 1996)
אינויאשה (1996 - 2008)
הערות שוליים

↑  "Japanese Top Tax Payers". Anime News Network (באנגלית). על פי רשימת האנשים המשלמים את שיעור מס ההכנסה הגבוה ביותר בכל יפן, מקור המידע ברשות המיסים הלאומית ביפן. 2005-06-02. נבדק ב-2017-04-20.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
↑  Komatsu, Mikikazu (2017-03-15). "Rumiko Takahashi's Manga Series Have Printed Over 200 Million Copies Worldiwide". Crunchyroll (באנגלית). נבדק ב-2017-04-20.
↑  "Viz Announces Shonen Sunday Imprint". Newsarama (באנגלית). 2009-07-09. נבדק ב-2017-04-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007933279305171  PLWABN: 9810554238605606  BIBSYS: 3109454  BNE: XX1132763  BnF: cb12991183w (data)  CANTIC: a10986996  CiNii: DA07068487  GND: 115525262  ICCU: CFIV144768  ISNI: 0000 0000 7835 5144  LCCN: n94004405  NDL: 00114071  NKC: xx0058826  NLA: 40293156  NLK: KAC200004751  NTA: 256985685  RERO: 02-A006064394  SELIBR: 227555  SNAC: w6qv51r4  SUDOC: 057178186  Trove: 1445493  VIAF: 64138017   WorldCat (עם VIAF): 64138017 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סקאה אסונו

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1973 (בן 51) שיזואוקה, יפן 
 יצירות ידועות:  יומן העתיד, Big Order
 esuno.sakura.ne.jp
 
סקאה אסונו (באנגלית: Sakae Esuno; ביפנית: えすのサカエ; נולד ב-17 בנובמבר 1973) הוא אמן מאנגה יפני. ידוע בעיקר בזכות סדרות המנגה שלו יומן העתיד (Future Diary) ו-Big Order (אנ').
אסונו התחיל לצייר בגיל 15, באותה תקופה היה מעריץ של יצירותיה של רומיקו טקהאשי ובמיוחד מנגת האימה שלה, מרמייד סאגה.
לאחר שעבד כעוזר מנגה במשך שנים רבות הוא הצליח להפוך לאמן מנגה מקצועי כאשר סיפורו Tetsudō Tenshi (מלאך הרכבת; 鉄道天使; Railroad Angel) זכה בפרס בתחרות שערך קדקואווה שוטן ב-2001. בגיליון מאי 2017 של המגזין Monthly Shōnen Ace, הוא השיק מנגה חדשה בשם Tantei Akechi wa Kyōran su, מחווה ליצירותיו של אדוגווה רנפו (Edogawa Ranpo). המנגה הסתיימה בגיליון שפורסם בדצמבר 2018. במאי 2019, הוא החל בהמשכה של עיבוד המנגה לסדרת הרומן הקליל של בוקוטו אונו, Reign of the Seven Spellblades ב־Monthly Shōnen Ace.
הערות שוליים

↑  The Future Diary: Redial Is the Ending the Series Was Missing, Kotaku, ‏2013-08-27 (באנגלית)
↑  Big Order/Future Diary's Sakae Esuno Launches New Manga, Anime News Network, ‏2024-07-19 (באנגלית)
↑  Sakae Esuno im Interview, animepro (בגרמנית)
1 2  Interview de l'auteur, manga-news, ‏2009 (בצרפתית)
↑  "Future Diary" Creator Pens Edogawa Ranpo Tribute, Crunchyroll, ‏31-3-2017
↑  Big Order/Future Diary Creator Ends Tantei Akechi wa Kyōran su Manga, Anime News Network, ‏2024-07-19 (באנגלית)
↑  Big Order/Future Diary's Sakae Esuno Launches New Manga (Updated), Anime News Network, ‏2024-07-19 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810609777505606  BnF: cb161513635 (data)  CANTIC: a1157172x  GND: 1189361701  ISNI: 0000 0000 7155 1783  LCCN: no2010161164  NDL: 00975582  NLK: KAC200707209  SUDOC: 152831711  VIAF: 101030559   WorldCat (עם VIAF): 101030559 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנים ובנושא יפנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רפאל מערכות לחימה מתקדמות

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים)
 מיקום המטה:  קריית ביאליק 
 קואורדינטות:  32°52′06″N 35°05′35″E﻿ / ﻿32.8684°N 35.0931°E﻿ / 32.8684; 35.0931
 משרד ראשי:  ישראל קריית ים, ישראל
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנשק 
 מוצרים עיקריים:  מערכות נשק, אמצעי לחימה ומערכות הגנה אקטיבית
 הכנסות:  מכירות בהיקף של כ-14 מיליארד ש"ח (2023) הזמנות בהיקף של כ-30 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח:  588,000,000 שקל חדש (נכון ל־2023) 
 יו"ר:  יובל שטייניץ
 מנכ"ל:  יואב תורג'מן
 עובדים:  כ-8,500 (2023)
  
 אתר רשמי
 
סמל החברה בעברית
סמל החברה הקודם
ספייק (דורבן) טיל נגד טנקים
SPYDER – מערכת טילי קרקע-אוויר
טיל פיתון 5 (למטה), וטיל שפריר 1 (למעלה) מוצגים בתערוכה בראשון לציון
רַפַאֵל מערכות לחימה מתקדמות בע"מ (בעבר נקראה "רפא"ל – רשות לפיתוח אמצעי לחימה" וקודם לכן, "אמ"ת – האגף למחקר ותיכוּן") היא חברה ממשלתית ישראלית, שעוסקת בפיתוח ובייצור של אמצעי לחימה מתקדמים, לרבות טילים ומערכות הגנה אקטיבית. מטה החברה הוא במכון דוד ששוכן בקריית ים.
החברה הוקמה בשנת 1948, כיחידת סמך (יחידה עצמאית) של משרד הביטחון. בסוף שנות ה-80 נקלעה למשבר כלכלי, ובעקבותיו הפכה לחברה ממשלתית. בתחילת דרכה עסקה בעיקר במחקר ובפיתוח של אמצעי לחימה, ובמהלך השנים החלה להתמקד גם בייצור, עבור השוק הישראלי והשוק הבינלאומי. מפעלי החברה נבנו באזור הגליל והמפרץ, במטרה לתרום לפיתוחו, ונכון ל-2019 היא המעסיקה הגדולה ביותר באזור הצפון.
היסטוריה > חיל המדע

עוד לפני קום המדינה הציב דוד בן-גוריון את המחקר המדעי הביטחוני בראש מעייניו. באמצע 1947, כיושב ראש הסוכנות היהודית, הקים את המחלקה למדע במפקדת ההגנה בראשות שלמה גור. למחלקה היה תקציב שנתי גדול מכפי שיכלו אנשיה להוציא. במרץ 1948 הכיר מטכ"ל ההגנה (שעתיד היה להפוך בתוך כחודשיים למטכ"ל צה"ל) במחלקת המדע כיחידה באגף המבצעים המתאמת את פעילות חיל המדע (חמ"ד), שהוקם זה עתה כמעבדת המחקר והפיתוח הביטחונית הלאומית של ישראל. בשנים 1949–1951 עסקה יחידה מיוחדת של חמ"ד – חמ"ד ג', בפיקודו של רס"ן ד"ר ישראל דוסטרובסקי (לימים פרופ' ויו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית) – בחיפוש אחר שדות נפט ומרבצי עפרות אורניום בנגב, זמן קצר לאחר שצה"ל השתלט על הנגב במלחמת העצמאות. על אף שלא נמצאו באזור כמויות אורניום משמעותיות, פעילות זאת הייתה תחילתו של מיזם הגרעין הישראלי.
היסטוריה > האגף למחקר ותיכוּן

ב־1951 החלה תקופה של שידוד מערכות נרחב בצה"ל ובמשרד הביטחון, ועם קיצוץ תקציבו הוחלט להיפטר מנטל מימונו של חמ"ד – שתרומתו הצבאית לא הייתה מובנת מאליה לאנשי המטכ"ל, וממילא רוב אנשיו היו אזרחים. הצבא היה מעוניין ברכישת אמצעי לחימה מוגמרים מן המוכן, ולא להשקיע את כספיו המוקצבים במחקר לטווח ארוך שתוצאותיו אינן ודאיות. על רקע זאת החליט בן-גוריון על הרחבת המחלקה המדעית הקטנה לאגף אזרחי במשרד הביטחון, וקבע את שמו – האגף למחקר ותיכוּן (אמ"ת). בראש האגף החדש הוצב מאיר (מוניה) מרדור, איש הרכש הוותיק של ההגנה, ולאגף הוכפפו כל יחידות חמ"ד (כולל היחידות שעסקו, לפי פרסומים שונים, במיזם הגרעין).
היסטוריה > הרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל)

ב־1958 הוטל על מרדור להכשיר את אמ"ת לקראת "עידן הפרויקטים החדשים" (ע"פ הגדרתם של בן-גוריון ומנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס). ביצוע שינוי ארגוני, הכולל התרחבות, ושונה שמו ל"הרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל)", כשמרדור בראשה.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 נראה כאילו התמקדה "רפא"ל" בטכנולוגיית טילים, ועובדיה שקדו בין היתר על פיתוח טילי השפריר. במשך השנים, פיתחה "רפא"ל" מערכות לכל זרועות צה"ל.
היסטוריה > רפא"ל – רשות לפיתוח אמצעי לחימה בע"מ

בדצמבר 2001, נחתם הסכם שהפך את "רפא"ל" לחברה בע"מ בבעלות ממשלתית בשם רפא"ל – רשות לפיתוח אמצעי לחימה בע"מ. במסגרת ההסכם לקחה על עצמה ממשלת ישראל התחייבויות כספיות בסך כ-7.5 מיליארד ש"ח, שכללו את עלות הפרישה המוקדמת של עובדי החברה והשתתפות בשכר בין השנים 2010-2001.
היסטוריה > רפאל – מערכות לחימה מתקדמות בע"מ

באוקטובר 2007 שינתה החברה את שמה לרפאל – מערכות לחימה מתקדמות בע"מ ובכך השמיטה סופית משם החברה את ההתייחסות להיותה רשות ממשלתית בעבר. עם זאת, מבנה החברה נשאר זהה וכן השליטה הממשלתית בה, כאשר 50% מרווחיה השנתיים מועברים למדינת ישראל, והיתר נשאר בידי החברה (לצורכי גדילה, מחקר וכולי).
בשנת 2011 רשמה רפאל שתי הצלחות פומביות גדולות כאשר מערכות "מעיל רוח" (מערכת הגנה אקטיבית לטנקים ורק"ם) ו"כיפת ברזל" (מערכת הגנה אווירית וטיל נגד טילים המיירט רקטות וטילים בינוניים) רשמו יירוטים מבצעים ראשונים והיסטוריים, והוכיחו את יעילותן וכשירותן המבצעית. הצלחות אלה הזניקו את המוניטין של החברה והחברה זכתה על כך בפרס ביטחון ישראל לשנת 2012 עבור פיתוח "כיפת ברזל" ולשנת 2014 עבור פיתוח "מעיל רוח".
ב-2018 חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת ROMAERO מרומניה, במסגרתה החברה הרומנית תייצר מערכות הגנה ונשק של רפאל ברישיון, בהן כיפת ברזל. תמורת ההסכם תקבל רפאל מאות מיליוני דולרים ותמלוגים.
ב-13 באוגוסט 2019 הקבינט המדיני-ביטחוני אישר את עסקת הרכישה של חברת "אירונאוטיקס" על ידי חברת רפאל ואיש העסקים אביחי סטולרו בסכום של כ-850 מיליון ש"ח, סטולרו מחזיק ב-50% מ"אירונאוטיקס" ורפאל ב-50% נוספים. עם השלמת תהליך הרכישה, "אירונאוטיקס" נמחקה מהמסחר בבורסה.
בספטמבר 2019 רכשה רפאל 50% מחברת "כנפית" ממגדל העמק, המייצרת חלקי מבנה לכטמ"מים. 50% הנותרים נותרו בידי מייסדי "כנפית", שי ושולה פיין.
בספטמבר 2022 רכשה רפאל את חברת פירסון אנג'ינירינג הבריטית, המייצרת ציוד גישור והנדסה קרבית.
מנהלים כלליים

| --- | --- |
שם: תקופת כהונה כמנכ"ל
מאיר מרדור: 1958–1968
ישעיהו לביא: 1968–1970
זאב בונן: 1970–1978
בן ציון נוה: 1978–1982
זאב בונן: 1982–1987
משה פלד: 1987–1992
יצחק גת: 1992–1998
גיורא שלגי: 1998–2004
ידידיה יערי: 2004–2016
יואב הר אבן: 2016–2024
יואב תורג'מן: 2024–
נתונים כספיים

בשנת 2009 דיווחה החברה על מכירות שהסתכמו בכ־6.3 מיליארד ש"ח (כ־1.6 מיליארד דולר), ורווחיה באותה השנה – כ־441 מיליון ש"ח. מעל ל־50% מההכנסות וההזמנות של החברה מגיעות מלקוחות מחוץ לישראל, ולפי דיווחי החברה כ־8% מההכנסות מושקעות במחקר ופיתוח (מו"פ).
בשנת 2013 דיווחה החברה על מכירות שהסתכמו בכ־2 מיליארד דולר.
בשנת 2014 מכירות החברה הסתכמו בכ-7 מיליארד ש"ח ורווח נקי של 322 מיליון ש"ח.
בשנת 2015 מכירות החברה הסתכמו בכ-7.8 מיליארד ש"ח ורווח נקי 459 מיליון ש"ח.
בשנת 2016 מכירות החברה הסתכמו ב-8.32 מיליארד ש"ח ורווח נקי של 473 מיליון ש"ח.
בשנת 2017 מכירות החברה הסתכמו ב-8.1 מיליארד ש"ח ורווח נקי של 446 מיליון ש"ח.
בשנת 2018 מכירות החברה הסתכמו ב-9.3 מיליארד ש"ח ורווח נקי של 479 מיליון ש"ח.
בשנת 2019 מכירות החברה הסתכמו בכ-9.7 מיליארד ש"ח ורווח נקי של כ-397 מיליון ש"ח.
בשנת 2020 מכירות החברה הסתכמו בכ-9.5 מיליארד ש"ח ורווח נקי של כ-322 מיליון ש"ח.
גרף התפתחות המכירות לאורך השנים במיליארדי ש"ח:
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020