stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל קליינר (מתמטיקאי)
עבודותיו

Excursions in the history of mathematics, Springer 2011
A history of abstract algebra, Birkhäuser 2007
Rigor and proof in mathematics - a historical perspective, Mathematics Magazine, Vol. 64, 1991, pp. 291-314 (1992 Allendoerfer Award)
The Evolution of Group Theory: A Brief Survey, Mathematics Magazine, Vol. 59, 1986, pp. 195-215 (1987 Allendoerfer Award, reprinted in Alexanderson The harmony of the world - 75 years of Mathematics Magazine, MAA 2007)
Evolution of the function concept: a brief survey, College Mathematics Journal, Vol. 20, 1989, No. 4 (1990 Polya Award)
with Nitsa Movshovitz-Hadar The role of paradoxes in the evolution of mathematics, The American Mathematical Monthly, Vol. 101, 1994, p. 963 (1995 Lester R. Ford Award)
The roots of commutative algebra in algebraic number theory, Mathematics Magazine, Vol. 68, 1995, pp. 3–15, reprinted (with The evolution of group theory and Evolution of the function concept) in Victor Katz, Robin Wilson, Marlow Anderson Who gave you the epsilon? And other tales of mathematical history, MAA, Spectrum Series, 2009
The genesis of the abstract ring concept, American Mathematical Monthly, Vol. 103, 1996, p. 423
A sketch of the evolution of (non-commutative) ring theory, L´Enseignement Mathematique, Vol. 33, 1987, pp. 227–267
From numbers to rings - an early history of ring theory, Elemente der Mathematik, Vol. 53, 1998, pp. 18–35
Field theory: from equations to axiomatization, Part 2, American Mathematical Monthly, Vol. 106, 1999, pp. 677–684, 859-863
Emmy Noether- highlights in her life and work, L´Enseignement Mathematique, Vol. 38, 1992, pp. 103–124
From Fermat to Wiles, Elemente der Mathematik, Vol. 55, 2000, pp. 19–37
Thinking the unthinkable - the story of complex numbers (with a moral), Mathematics Teacher, Vol. 81, 1988, pp. 583–582
The teaching of abstract algebra - an historical perspective, in Frank Swetz, Otto Bekken, Bengt Johansson, John Fauvel, Victor Katz (eds.) Learn from the masters, MAA 1994
A historically focused course on abstract algebra, Mathematics Magazine, Vol. 71, 1998, pp. 105–111
The principle of continuity- a brief history, Mathematical Intelligencer, 2006, No. 4
הערות שוליים

↑  Israel Kleiner at the Mathematics Genealogy Project
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572090005171  BIBSYS: 8017223  BnF: cb15593668k (data)  CiNii: DA1643230X  GND: 133618234  ISNI: 0000 0000 4565 8763  LCCN: no2007143868  MGP: 15642  NDL: 01228298  NKC: jx20111206010  NLK: KAC201312023  SUDOC: 123906253  VIAF: 17544558   WorldCat (עם VIAF): 17544558
מאיזאורה

| מאיזאורה |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 76.7 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
על־סדרה:: דינוזאוריה
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
משפחה:: הדרוזאוריים
סוג:: מאיזאורה
שם מדעי
 Maiasaura ‏הורנר, 1979

שחזור
מאיזאורה (שם מדעי: Maiasaura פירוש שמו: אמא לטאה טובה) הוא סוג של דינוזאור הדרוזאור בעל "מקור ברווז" וקרוב משפחתם של האדמונטוזאורוס וההדרוזאורוס.
מאפיינים

דינוזאור זה התגלה במונטנה, ארצות הברית, ב-1979 בידי החוקרים רוברט מקלה וג'ק הורנר (היועץ המדעי של סרטי פארק היורה) והוא חי בה לפני 76 מיליון שנה. הוא הגיע באורכו ל-9 מטר והיה מהגדולים בבני המשפחה. פיו היה גדול ובעל שיניים חזקות ללעיסת מזון צמחי קשה ונראה שהיה יכול לנפח את גרונו כמו קרובי משפחתו. הרגליים הסתיימו בכפות שטוחות שהזכירו פרסות. הצעירים כנראה נעו על רגליהם האחוריות אך הבוגרים נאלצו להיתמך בארבע רגליים.
מאובני הדינוזאור נמצאו סמוך לקינים עם צעירים, מה שמרמז על כך שהדינוזאור בנה קינים ושמר עליהם ועל הצעירים. מאפיין זה העניק לו את שמו המדעי: "לטאת אמא טובה". ככל הנראה דינוזאורים אלה חיו בעדרים גדולים סמוך לגדות נהר ונדדו יחדיו. להגנתם מטורפים הם הסתמכו על העדרים ועל זנבם הארוך והחזק.
בתרבות

המאיזאורה הוא המאובן הלאומי של מונטנה.
הוא מופיע בספר העולם האבוד ומוזכר בפארק היורה של מייקל קרייטון אך לא נראים פרטים בסרטים (ג'ק הורנר המגלה שלו הוא היועץ המדעי של הסרטים), אם כי נראה שהתקיימו בפארק. בסרט השני נעשה ניסיון להכניס אותו אך הוא הוחלף בפרזאורולופוס. הוא נראה גם במשחקים: פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution, Jurassic World Evolution 2 וJurassic World: Alive.
נראה גם בכמה מסרטי המסע לעמק החלומות וגם ברוב פרקי הסדרה בעלת אותו השם.
הוא נחתך מהסרט דינוזאור של דיסני.
הוא הופיע בכמה מפרקי רכבת הדינוזאורים.
המאיזאורה הופיע גם בסדרות הדינוזאורים! וכוכב הדינוזאורים.
מגפת הקורונה בפינלנד

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  ינואר 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  פינלנד פינלנד
 מוקד התפרצות:  אוסימה
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  הרפובליקה העממית של סין ווהאן, סין
 מקרי מוות:  9,589‏
 מקרי הדבקה:  1,478,305‏   • 4,186 מהם חולים פעילים     • 21 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  1,464,530‏ רענון נתונים
 קואורדינטות:  65°N 27°E﻿ / ﻿65°N 27°E﻿ / 65; 27
  
 
מגפת הקורונה, שבה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בפינלנד, התפשטה אל המדינה בסוף ינואר 2020.
מבעד לחלון

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אריה ארוך
 תאריך יצירה:  1938
 טכניקה וחומרים:  צבע שמן על בד
 ממדים בס"מ
 אורך:  75
 רוחב:  54
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
"מבעד לחלון" (1938) הוא ציור שמן מאת האמן הישראלי אריה ארוך. הציור, הנמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, אופייני ליצירתו המוקדמת של ארוך.
"מבעד לחלון" צויר בשנת 1938 באמסטרדם, שם שהה ארוך בין השנים 1938–1939. הוא הוצג בתערוכת היחיד הראשונה של ארוך, שנפתחה ב-21 בינואר 1939 בגלריה "סנטה לאנדוור" באמסטרדם, ואף מופיע על ההזמנה לתערוכה.
הציור מציג מבט מתוך חדר אל הנוף העירוני שבחוץ. מבעד לחלון נחשף חלק ממבנה בית הולנדי טיפוסי, אולם מבט זה מאפשר צפייה רק על קומותיו העליונות של המבנה. פנים החדר איננו מתואר כלל, לבד מחלק מן התריס הצבוע כחול. זווית המבט שבחר ארוך מדגישה את חלוקת הפורמט למשטחים גאומטריים. משיכות המכחול האקספרסיביות משקפות את השפעת "אסכולת פריז" ועבודתו של וינסנט ואן גוך על ארוך בשנים אלו.
ליליאן קלאפיש

| --- | --- |

ליליאן קלאפיש (1979)
 לידה:  1933 (בת 91 בערך) קאשן, צרפת צרפת
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  אקדמיה רנסון (1953) 
 תחום יצירה:  ציור
 פרסים והוקרה:  פרס ירושלים (1977)  פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום (1998)  פרס סנדברג (1983)  פרס ישראכרט לאמן ישראלי (1998)
 בן זוג:  סטפן מוזס
 צאצאים:  עמנואל מוזס
 
ליליאן קלאפיש (מוזס) (נולדה ב-1933) היא ציירת ישראלית.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קלאפיש נולדה בקאשן (Cachan) (אנ'), פרבר של פריז, בירת צרפת, להורים יהודים אורתודוקסים  ילידי פולין שהיגרו לצרפת ב-1910. משפחתה,  שכללה מלבדה את הוריה ושלושת אחיה, שרדה את שנות מלחמת העולם השנייה. תחילה הסתתרה המשפחה בתוך העיר פריז ולאחר מכן הסתתרה במקומות שונים ברחבי צרפת. לאחר המלחמה נשלחה לשווייץ להבראה ושם גילתה לראשונה עניין בציור. עם שובה החלה ללמוד נגינה על פסנתר, אולם בעצת מורתה לפסנתר עברה חיש מהר ללמוד ציור באופן פרטי. בין השנים 1948–1949 למדה אמנות באקדמיה רנסון בפריז ובמקביל רשמה רישומים חופשיים באקדמיה גראנד שומיאר. בתחילת דרכה התמקדה בציור מופשט עם דגש על ציור בסגנון מופשט לירי, הסגנון ששלט בציור הפריזאי באותה עת. בשלב מסוים עשתה הפסקה, רשמה במוזיאון הלובר לפי תבליטים הלניסטיים, גילתה את ציוריו של ניקולא פוסן ועברה לצייר בסגנון פיגורטיבי. היא נתקלה בביקורת עקב שינוי זה שהיווה בשעתו הליכה כנגד הזרם.
בשנת 1957 נישאה לפילוסוף פרופ' סטפן מוזס. בשנת 1958 ערכה מסע באיטליה ובין השנים 1959-1958 חיה בקזבלנקה, מרוקו, בעקבות שירותו הצבאי של בעלה והושפעה שם מאורו העז של המקום. בשנת 1969 עלתה לישראל, השתקעה בירושלים והשתלבה בעשייה האמנותית המקומית.
עבודותיה הפיגורטיביות והאקספרסיביות, אותן יצרה החל משנות השבעים של המאה ה-20, היוו אלטרנטיבה לאמנות הישראלית של אותה עת. על אף שנחשבה כזרם של אדם אחד, זכו עבודותיה להערכה רבה וכמעט מידית.  בנוסף לציוריה, קלאפיש יצירה עובדות רבות בתחום ההדפס, בטכניקות של הדפס-אבן, תחריט והדפס-רשת.
על עבודתה זכתה בשנת 1983 בפרס סנדברג ובשנת 2001 זכתה בפרס שר המדע, התרבות והספורט. יצירותיה מצויות באוספי מוזיאונים רבים כגון מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות ועוד.
חיים אישיים

לקלאפיש ובעלה, שנפטר ב-2007, נולדו שלושה ילדים: עמנואל מוזס - סופר, משורר ומתרגם, אנוש שרמן - סופרת ומשוררת, ורחל מוזס – אמנית ופעילת שמאל רדיקלית. כיום היא חיה ויוצרת במקביל בפריז ובישראל.
לקלאפיש שלשה אחים, רוברט, שנפטר ב-2020, שהיה מראשי ה-CERN- פרויקט האטום האירופי, מרסל - פיזיקאי, והרב אפרים דוד קלאפיש - מראשי הקהילה החרדית במרסיי, ומנהל בית המדרש למורות שם, וכיום במתגורר בבני ברק.
מבחר תערוכות יחיד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
1972 קלאפיש - ציורים, גלריה בינט, תל אביב-יפו
1976 ליליאן קלאפיש - ציורים: 1976-1967, מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו
1977 ליליאן קלאפיש: ציורים ורישומים 1977-1974, מוזיאון ישראל, ירושלים
1979 עבודות על נייר, פרינטר'ס, גלריה לאמנות, ירושלים
1982 ציורים 1977-1981, גלריה בינט, תל אביב-יפו
1985 רישומים, משכנות שאננים, ירושלים
1986 בין חוץ לפנים, גלריה בינט, תל אביב-יפו
1987 טמפרה על נייר, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב (ירושלים)
1989 רישומים בפחם, גלריה בינט, תל אביב-יפו
1990 ליליאן קלאפיש: רישומים בגיר קאראן דאש, מוזיאון ישראל, ירושלים
1991 ליליאן קלאפיש - ציורים חדשים, גלריה בינט, תל אביב-יפו
1993 שמן על נייר 60-63, הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה, חיפה
1994 ליליאן קלאפיש - עבודות על נייר, גלריה שרה לוי, תל אביב-יפו
1995 ציורים מוקדמים 1952-1962, גלריה בינט, תל אביב-יפו
1996 ליליאן קלאפיש, גלריה בינט, תל אביב-יפו
1998 פרויקט מס.18: מעשה הים - ספר אמן מאת מיכל גוברין, תחריטים: ליליאן קלאפיש, גלריה משרד בתל אביב, תל אביב-יפו
1998 ליליאן קלאפיש - כביש מס' 4, גלריה בינט, תל אביב-יפו
1998 תחריטים לספרה של מיכל גוברין מעשה הים כרוניקת פירוש, הראל מדפיסים ומוציאים לאור, תל אביב-יפו
2002 מעשה הים, כרוניקת פירוש, גלריה דוויק, משכנות שאננים, ירושלים
2003 ליליאן קלאפיש: ציורים 2001-1949, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו
2007 Il Peint: עבודות 2007-2004, גלריה בינט, תל אביב-יפו
2009 ליליאן קלאפיש: יצירות משנת 1969 ועד 2009, גלריה Protée, פריז, צרפת
2012 ניירות 1950- 2012, גלריה גורדון, תל אביב-יפו
2017 הרוב חדש, גלריה גורדון, תל אביב-יפו
2018 ליליאן קלאפיש: מגע יד, מוזיאון ישראל, ירושלים
2020 ליליאן קלאפיש: נופי שמים, גלריה גורדון, תל אביב-יפו
2021 ליליאן קלאפיש: חֲפָצִים נִבָּטִים, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים
פרסים

1977 - פרס ירושלים לציור
1983 - פרס סנדברג לאמן ישראלי
1998 - פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום
1998 - פרס ישראכרט, מוזיאון תל אביב
2001 - פרס שר המדע, התרבות והספורט
2001 - פרס בהרב למחקר, תיעוד והוצאה לאור של אמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
ספרים וקטלוגים אודות יצירתה

יונה פישר, ליליאן קלאפיש - ציורים ורישומים, ירושלים, 1974.
חיים גמזו, ליליאן קלאפיש - ציורים: 1976-1967, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1976.
יונה פישר, ליליאן קלאפיש - ציורים ורישומים 1977-1974, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1977.
אריאל הירשפלד, ליליאן קלאפיש: ציורים 1996-1993, הוצאת גלריה בינט, תל אביב, 1996.
איה לוריא, ליליאן קלאפיש: ציורים 2001-1949, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2003.
ליליאן קלאפיש: הרוב חדש, הוצאת גלריה גורדון, תל אביב, 2017.
אמיתי מנדלסון, ליליאן קלאפיש: מגע יד, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2017.
הערות שוליים

↑  על פי ריאיון עם קלאפיש במסגרת תוכנית הרדיו בגלי צה"ל, "צבעי המוזיקה", בעריכת אהוד בן ש"ך, 26 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276990  NLI: 987007263895905171  BnF: cb155282207 (data)  GND: 128881003  ISNI: 0000 0000 7847 2885  LCCN: n78052450  RKD: 298439  SUDOC: 185647987  ULAN: 500483080  VIAF: 15833981   WorldCat (עם VIAF): 15833981 
קלאפיש בסדנת ההדפס ירושלים (2017)
ירוסלב פופוביץ'

ירוסלב פופוביץ' (באוקראינית: Попович Ярослав; נולד ב-4 בינואר 1980) הוא רוכב אופני כביש (רוכב עבר) אוקראיני.
קריירה > ראשית הקריירה

פופוביץ' נחשב לאחד מרוכבי האופניים הכישרוניים ביותר כאשר רכב במרוצים לנערים ולרוכבים עד גיל 23, והשיג 35 ניצחונות במרוצי אופניים בשנים 2000 ו-2001.‏ הוא ניצח במרוץ הכביש עד גיל 23 באליפות העולם באופניים ב-2001, לאחר שסיים במקום השני במרוץ בשנה שלפני כן. הוא ניצח גם במרוץ פריז - רובא לרוכבים מתחת לגיל 23.‏ פופוביץ' הפך למקצוען בשנת 2002, כאשר הצטרף לקבוצה הבלגית לנדבוקרדיט-קולנגו. במדי הקבוצה הוא הפגין כוח רכיבה ויכולות מרשימות. הצלחותיו הבולטות היו המקום השלישי בג'ירו ד'איטליה ב-2003 והמקום החמישי במרוץ זה ב-2004, שנה שבה לבש גם את החולצה הוורודה למשך שלושה קטעים.
קריירה > דיסקברי צ'אנל

פופוביץ' עבר לקבוצת דיסקברי צ'אנל בשנת 2005, והוזכר כמועמד אפשרי להחליף את לאנס ארמסטרונג בתור מוביל הקבוצה. באותה שנה השיג פופוביץ' את אחד מניצחונותיו המרשימים ביותר, כאשר ניצח בוולטה אה קטלוניה, מרוץ חשוב הנערך לפני הטור דה פראנס. יחד עם שאר קבוצת דיסקברי צ'אנל, הוא ניצח בטור דה פראנס של 2005 את הקטע הקבוצתי נגד השעון. במהלך המרוץ הוא חשף את הפוטנציאל שלו, כשהצליח גם לזכות בחולצה הלבנה של הרוכב המוביל מתחת לגיל 25 וגם לסייע ללאנס ארמסטרונג להשיג את זכייתו השביעית ברציפות בטור, תוך שהוא משמש כפועל האחרון המוביל את ארמסטרונג בקטעים ההרריים המכריעים.
לקראת הטור דה פראנס של 2006, לאחר פרישתו של ארמסטרונג, היה פופוביץ' אחד מארבעת הרוכבים המובילים של דיסקברי צ'אנל, יחד עם ז'וזה אזוודו, פאולו סבולדלי וג'ורג' הינקאפי. הוא לא הצליח להתמקם גבוה בדירוג הכללי של הטור לאחר הקטעים ההרריים בפירנאים, אך ניצח בקטע ב-12 לאחר שתקף לעיתים קרובות. במהלך עונת 2006 הוא ניצח קטעים גם במרוצים וואלטה קסטיליה לאון והטור של ג'ורג'יה, שבו הוא סיים במקום השלישי.
פופוביץ' שימש בעיקר כפועל בעונת 2007, וסייע לאלברטו קונטדור לזכות במרוץ פריז - ניס ובטור דה פראנס. בתחילת השנה, פופוביץ' ניצח בקטע החמישי במרוץ פריז - ניס, בזכות תקיפה 33 קילומטרים לפני קו הסיום. הוא הוביל את הקבוצה בג'ירו ד'איטליה באותה שנה, אך פרש מהג'ירו בקטע ה-12 לאחר שנפל פעמיים במהלך המרוץ. בטור דה פראנס של 2007, הוא סיים במקום השמיני, לאחר שעבד עבור חבריו לקבוצה, אלברטו קונטדור ולוי ליפהיימר.
קריירה > סילנס-לוטו (2008), אסטנה (2009) ורדיושק (2010)

ב-2008, עבר פופוביץ' לקבוצת סילנס-לוטו, לאחר שערוץ דיסקברי הודיע שלא ימשיך לממן את קבוצת האופניים המקצוענית לאחר שנת 2007. פופוביץ' היה חבר בסגל קבוצת סילנס-לוטו בתור פועל, בעיקר על מנת לתמוך ברוכב הקבוצה המוביל קאדל אוונס. אף על פי כן, שנת 2008 הייתה מאכזבת מאוד עבור פופוביץ', והישגו היחיד היה המקום השלישי במרוץ פריז - ניס. בסיום השנה, פורסם כי פופוביץ' החליט לעבור לקבוצת אסטנה מקזחסטן בעונת 2009. הוא חבר בקבוצה למנהלו הספורטיבי בדיסקברי צ'אנל, יוהאן ברוינל.
פופוביץ' הצטרף לאסטנה יחד עם לאנס ארמסטרונג שחזר מפרישה, וחבר לרוכבים רבים ולאנשי צוות מקצועי מקבוצת דיסקברי צ'אנל, שעברו לאסטנה יחד עם ברוינל בשנה שלפני כן. פופוביץ' סייע לאלברטו קונטדור לסיים במקום הרביעי בפריז - ניס, ובעצמו סיים במקום ה-23 הכללי במרוץ. בטור דה פראנס באותה שנה הוא סייע לקונטדור לזכות גם במרוץ החשוב ביותר.
בפתיחת עונת 2010 עבר פופוביץ', יחד עם ברוינל ועם מרבית מחבריו לאסטנה, לקבוצת רדיושק שהוקמה על ידי לאנס ארמסטרונג. בשנים שלאחר מכן (2013-2010) תפקידו המרכזי של פופוביץ' בקבוצה היה כפועל. במרוץ גנט - וולגם ב-2013 סיים במקום ה-9, בדבוקה שסיימה אחרי המנצח פטר סאגאן. הוא פרש ב-2016 בסיום מרוץ פריז - רובה בו נטל חלק.
האשמות על שימוש בסמים

ב-2011 נכלל שמו של פופוביץ' בתביעת פלויד לנדיס נגד קבוצת דיסקברי צ'אנל, לאחר שמגזין האמריקאי ספורטס אילוסטרייטד פרסם ידיעה בה נאמר כי ב-2010 נערכה פשיטה על ביתו של פופוביץ' באיטליה ונמצאו שם, לכאורה, מסמכים הקושרים אותו לסימום ספורטיבי ולקשר עם רופא הספורט מיקלה פרארי ששמו נקשר לפרשיות של שימוש בחומרי אמרוץ אסורים. פופוביץ' הכחיש את כל ההאשמות הללו.
הערות שוליים

1 2  "Yaroslav Popovych bio"
↑  "Interviews - Tour de France 2006 - Johan Bruyneel"
↑  "Popovych rides glorious day away"
ישראל קירזנר

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1930 (בן 94) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייפטאון  ישיבת רבי חיים ברלין  ברוקלין קולג'  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת לונדון 
 מנחה לדוקטורט:  לודוויג פון מיזס 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניו יורק 
 תלמידי דוקטורט:  Donald Charles Lavoie 
 פרסים והוקרה:  Clarivate Citation Laureates (2014)  Global Award for Entrepreneurship Research (2006) 
 
ישראל מאיר קירזנר (נולד ב-13 בפברואר 1930) הוא כלכלן יהודי בריטי-אמריקאי המזוהה עם האסכולה האוסטרית.
קירזנר לימד במשך שנים רבות באוניברסיטת ניו יורק.
ראשית חייו

ישראל קירזנר נולד בלונדון. אביו כיהן כרב קהילה והיה מומחה לתלמוד. בשנות החמישים היגר קירזנר לארצות הברית דרך דרום אפריקה.
השכלה

קירזנר הוא בעל הסמכה לרבנות אורתודוקסית, בוגר ישיבת רבינו חיים ברלין החרדית-ליטאית בברוקלין (ניו יורק). למד באוניברסיטת קייפטאון בשנים 1947–1948 ובתוכנית בינ"ל של אוניברסיטת לונדון בשנים 1950–1951. קיבל B.A בהצטיינות יתירה מברוקלין קולג' ב-1954. סיים את המאסטר ב-1955. ב-1957 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק, שם ערך מחקר תחת חסותו של לודוויג פון מיזס.
השכלה > כלכלה

קירזנר הוא פרופסור אמריטוס בכלכלה באוניברסיטת ניו יורק וממשיכו הרוחני באופן החשיבה והמתודולוגיה שהנהיג בחייו לודוויג פון מיזס. מחקרו בנושא יזמות כלכלית המשלב יזמות עסקית עם תאוריה נאו-קלאסית מוכר ומוערך והתקבל באופן רחב יותר מאשר רוב הרעיונות האוסטרים מסוף המאה ה-20. ספרו "תחרות ויזמות" שראה אור ב-1973 נחשב לאחת היצירות הכלכליות החשובות של המאה העשרים. בספרו מבקר קירזנר את התאוריה הנאו-קלאסית על עיסוקה במודל של תחרות מושלמת ושיווי משקל של השוק, שמזניח את התפקיד החשוב של היזמות בחיים הכלכליים. ב-2006, הוענק לקירזנר פרס יזמות מחקר עבור פיתוח התאוריה הכלכלית המדגישה את חשיבות פיתוח היזמות הכלכלית ויעילות הגישה הקפיטליסטית בכלכלה. בעוד רעיונותיו של קירזנר השפיעו על תחום לימודי היזמות, הוא מזוהה בעיקר עם תאוריית זיהוי ההזדמנויות שפיתח. בדומה לבן ארצו, הכלכלן ג'וזף שומפטר, ניתן להפריד גם את עבודתו לשני מחקרים שונים: קירזנר-מארק המוקדם וקירזנר-מארק המאוחר, האחד מתמקד בגילוי והשני ביצירה. עבודתו המרכזית של קירזנר היא אודות כלכלת היזמות ואתיקת השוק. קירזנר הודה כי הוא מסכים עם הצהרתו של רוג'ר גרייסון כי עבודתו לוקחת את שביל הביניים, בניגוד לעמדה השכיחה והמקובלת של חלק מבתי הספר האוסטרים לכלכלה אשר מתנגדים לרלוונטיות של שיווי משקל השוק במחקר הכלכלי. אוניברסיטת פרנסיסקו-מרוקין (UFM) העניקה לו תואר דוקטור של כבוד על תרומתו למחקר הכלכלי וכן החליטה לקרוא למכון היזמות שלה על שמו.
השכלה > יהדות

קירזנר מוסמך לרבנות וחוקר תלמוד. הוא ממשיכו של אביו כרב קהילת ברוקלין החרדית. הוא היה מתלמידיו של הרב יצחק הוטנר, ראש ישיבת רבינו חיים ברלין בברוקלין, שם למד במקביל להכשרתו האקדמאית. קירזנר הוא בר סמכא לכתביו של הרב הוטנר ואחד מעורכי כתבי הוטנר שסודרו לספר "פחד יצחק".
מאיי

| --- | --- |
סמל מאייסמל מאיי

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת מישקולץ
 שטח:  11.28 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,307 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°00′53″N 20°49′24″E﻿ / ﻿48.014661111111°N 20.823311111111°E﻿ / 48.014661111111; 20.823311111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.malyi.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מאיי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מאיי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מאיי (בהונגרית: Mályi) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי מאיי

במאיי חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי. תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בהייצ'בה שבמישקולץ.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 25 |  |
| 1880 | 22 | 552 |
| 1910 | 30 |  |
| 1920 | 19 |  |
| 1930 | 31 |  |
| 1941 | 17 | 1,117 |
מבנים תחביריים

מבנה תחבירי הוא תיאור וניתוח האופן בו משפט דבור מורכב מקישור של צירופים לשוניים אחד לשני באופן שלכל צירוף לשוני יש תפקיד המשלים את הפעולה שהיא במרכז המשפט, ובכך יוצר רצף לכיד וקוהרנטי, בעל משמעות ומובן.
ישנם שני סוגי מבנה תחבירי:
מבנה העומק המופשט הנקרא גם המבנה הבסיסי - המתוכנן בשכל, או העומד בבסיס הדיבור לפני שהופק.
מבנה שטח - המבע כפי שהוא מופק במציאות.
מבנה השטח הוא בעיקר תוצאה של נוהלי דיבור מוסכמים והכרחיים לצורך הדיבור הטבעי המתואם בין בני אדם, וכן מהרגלי דיבור שהדובר רכש במהלך חייו בהשפעת הסביבה או כאימוץ עצמי. מבנה השטח כולל לעיתים גם טעויות דיבור ושגיאות לשון, ומבעי קישור שאינם שייכים ישירות לנושא השיחה.
מתוך אוסף נרחב של מבני שטח שהופקו בשיח של דוברים רבים, ניתן להצביע על תבניות ומהן לחקור ולזהות את מבנה העומק המופשט העומד בבסיסם.
מונחים אלו פותחו בשנות החמישים בידי הבלשן בן ימינו נעם חומסקי ואחרים בעקבות מורו של חומסקי הבלשן היהודי אמריקאי זליג הריס (אנ') יליד באלטה וסברותיו בתחום הדקדוק היצרני (הגנרטיבי) (אנ').
ניתוח המשפטים והצגת המבנה התחבירי שלהם נעשה על ידי עץ של צירופים לשוניים המתחברים לרכיבים משפטיים, וכולם יחד למשפט מורחב הכולל את נימת המשפט כשאלה או אמירה. לפי המתברר מניתוח המבנים הבסיסיים המתקבלים ממבני השטח, מתברר שבכלל השפות שבעולם ישנו מבנה אחיד של רצף על פי כמה כללים פשוטים אשר סטיה מהם משאיר את המשפט בלתי תקין באוזני השומע או בעיני הקורא.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  מבוא היסטורי לבלשנות מערבית פיטר סורן הוצאת בלאקוול אוקספורד 1998 (בכרטסת הספריות הבינלאומית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585708105171  BnF: cb329503889 (data)  GND: 1088026621  VIAF: 310212063   WorldCat (עם VIAF): 310212063
מאיטה קאפאק

מאיטה קאפאק (קצ'ואה: Mayta Qhapaq, אולי עשיר) היה הסאפה אינקה הרביעי של ממלכת קוסקו (1290 - 1320).
משפחה

כבנו של המלך יוקי יופאנקי, מאיטה קאפאק הייתה יורשו, ואביו של קאפאק יופאנקי (אנ'). אשתו נקראה מאמה טנקארי יאצ'י, טאקוקריי, או מאמה קוקה. ילדיו האחרים (חוץ ממאיטה קאפאק) היו טרקו הואמן, אפו קונטי מאיטה, קואקו אבקיילי, ורוקה יופאנקי.
אמו של מאיטה קאפאק הייתה מאמה קורה אוקלו קויה. היא מתה בקוסקו.
שלטונו

מאיטה קאפאק נחשב לממציא לוח השנה. הכרוניקנים מתארים אותו כמצביא גדול שכבש שטחים עד אגם טיטיקקה, ארקיפה ופוטוסי. בעוד שלמעשה, ממלכתו עדיין הייתה מוגבלת לעמק קוסקו. בשנת 1134, מאיטה קאפאק הכניס את אזורי ארקיפה ומוקגואה (אנ') לשליטת האינקה.
ההישג הצבאי הגדול שלו היה הכניעה של שבטי האלקביסה והקולונכימה.
הערות שוליים

↑  Felipe Guamán Poma de Ayala and Roland Hamilton, The First New Chronicle and Good Government
1 2  Inca Garcilaso de la Vega, The Incas: the royal commentaries of the Inca
1 2  de Gamboa, P.S., History of the Incas, 2015, ISBN 9781463688653
↑  Bollaert, William, Observations on the History of the Incas of Peru, on the Indian of South Peru, and Some Indian Remains in the Province of Tarapaća, כתב העת של האגודה האתנולוגית של לונדון, 1854‏, JSTOR 3014140
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הסאפה אינקה ה-3: יוקי יופאנקי | הסאפה אינקה ה-4  1290-1320 | קאפאק יופאנקי: הסאפה אינקה ה-5 |
| קיסרי האינקה |
| --- | --- | --- |
| קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת הורין | מאנקו קאפאק • סינצ'י רוקה • יוקי יופאנקי • מאיטה קאפאק • קאפאק יופאנקי |  |
| שושלת פנקה | אינקה רוקה • יאואר ואקאק • ויראקוצ'ה אינקה • פאצ'אקוטי • טופאק אינקה יופאנקי • ואיינה קאפאק • ואסקאר • אטוואלפה |  |
| קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת חנן קוסקו | טופאר ואלאפה • מאנקו אינקה יופאנקי • פאויו אינקה • סאיירי טופאק • טיטו קוסי • טופאק אמארו |  |
| אחר | אחר |  |
| ממלכות האינקה | ממלכת קוסקו • אימפריית האינקה • מדינת נאו-אינקה |  |
מאסקפאיצ'ה • דת האינקה
לואיס אראגונס

חוסה לואיס אראגונס סוארס (בספרדית: José Luis Aragonés Suárez;‏ 28 ביולי 1938 – 1 בפברואר 2014) היה כדורגלן ספרדי, מאמן נבחרת ספרד, עמה זכה ביורו 2008.
אראגונס נולד במדריד שבספרד. עיקר הקריירה שלו היה באתלטיקו מדריד – הן כמאמן והן כשחקן. הוא היה שחקן בולט בהרכב הקבוצה בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 ומיד לאחר פרישתו כשחקן הפך למאמנה. הקבוצה זכתה באליפות הליגה הספרדית ארבע פעמים, הגיעה לגמר גביע אירופה ב-1974 וזכתה בגביע הביניבשתי. בין 1964 לבין 1974 שיחק ארגאונס ב-265 משחקי ליגה במדי אתלטיקו מדריד והבקיע 123 שערים. במדי נבחרת ספרד הופיע 11 פעמים והבקיע שלושה שערים. אראגונס הוא אחד מ-8 שחקנים בלבד אשר קיבלו את תואר "מעמד האגדה" היוקרתי של המארקא, העיתון הנפוץ ביותר בספרד.
קריירת משחק

אראגונס החל את קריירת הכדורגל שלו בחטאפה ב-1957. ב-1958 חתם אראגונס בריאל מדריד, אך לא זכה לשחק במדי הקבוצה הבוגרת. הוא הושאל למספר קבוצות שונות, בהן רקראטיבו ולבה והרקולס אליקנטה. ב-1960 הצטרף אראגונס לריאל אוביידו, עמה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית. בין 1961 לבין 1964 היה שחקנה של ריאל בטיס, שבמדיה הבקיע 33 שערים ב-86 משחקים. לאראגונס היה חלק בזכיית נבחרת ספרד ביורו 1964 – הוא נכנס כמחליף ברבע הגמר מול נבחרת אירלנד.
בעת משחקו באתלטיקו מדריד זכה אראגונס לכינוי "Zapatones" שמשמעו "מגפיים גדולים". במדיה הבקיע שערים רבים, וב-1970 אף זכה בתואר הפיצ'יצ'י – מלך השערים של הליגה הספרדית (אם כי חלק אותו עם שני שחקנים נוספים). ב-1974 הבקיע את שערה היחיד של קבוצתו בתיקו מול באיירן מינכן בגמר גביע אירופה לאלופות, אך במשחק החוזר הפסידה קבוצתו 4:0.