stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאמא בינתא סאנה
ביוגרפיה

סאנה גדלה בשכונה תיארו שבדקר, בירת סנגל. היא לא קיבלה חינוך סדיר בבית ספר ועבדה כעוזרת לחייט.
סאנה לא שיחקה באף סרט לפני שנבחרה לתפקיד הראשי בסרט "אטלנטיק", כאשר הבמאית מתי דיופ (אנ') במקרה הסתובבה בתיארו, שכונת מגוריה, ובחרה ללהק את סאנה לסרט הראשון שלה. בסרט סאנה גילמה את התפקיד הראשי של אדה, שאבודה בים בספינה מלאה בגברים צעירים, כולל המאהב שלה. סאנה גילתה שהיא הרגישה מאוד מחוברת לדמות, ובחלק מהסצנות הרגישה שאיברהימה טראור, ששיחק מולה, דיבר ישירות אליה ולא כדמות בסרט.
הסרט אטלנטיק, בכיכוב סאנה, צולם ברחובות דקר עיר הולדתה. הוא זכה לביקורות טובות והוקרן בכמה פסטיבלי סרטים, כולל פסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2019. בפסטיבל הקולנוע בקאן, הסרט זכה בפרס גרנד פרי. בשל תפקידה בסרט, סאנה מונתה לפרס השחקנית המבטיחה ביותר בפרס סזאר ובפרס לומייר, ולפרס הביצוע הפורץ ויוצא הדופן בפרסי Black Reel.
פילמוגרפיה

אטלנטיק (אנ') (2019)
הערות שוליים

1 2  Harding, Michael-Oliver (26 בנובמבר 2019). "Meet the cast of Atlantics, Mati Diop's ghostly love story". Dazed. נבדק ב-24 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Sotinel, Thomas (2 באוקטובר 2019). "Mama Sané, la princesse de Thiaroye qui illumine le film « Atlantique »" [Mama Sané, the princess of Thiaroye who lights up the film "Atlantic"]. Le Monde (בצרפתית). נבדק ב-24 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Qureshi, Bilal (29 בנובמבר 2019). "'Atlantics' Is A Haunting Refugee Story — Of The Women Left Behind In Senegal". Northwest Public Radio. נבדק ב-24 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Atlantics' director's touch of the supernatural is just reality for many Senegalese". Los Angeles Times. 27 בדצמבר 2019. נבדק ב-24 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Cannes: à Dakar, la joie de la jeune héroïne d'«Atlantique», Grand Prix 2019" [Cannes: in Dakar, the joy of the young heroine of "Atlantic", Grand Prix 2019] (בצרפתית). Radio France Internationale. 26 במאי 2019. נבדק ב-24 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Glynn, Paul (14 במאי 2019). "Cannes Film Festival 2019: Nine films to look out for". BBC News. נבדק ב-3 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "45th Cesar Awards (French Academy) (2020) - Films from 2019". Film Affinity. נבדק ב-3 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goodfellow, Melanie (3 בדצמבר 2019). "'Les Misérables' leads nominations in France's Lumière awards". Screen Daily. Screen International. נבדק ב-3 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Neglia, Matt (11 בדצמבר 2019). "The 2019 Black Reel Awards (BRAs) Nominations". Next Best Picture. נבדק ב-3 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מאמא בינתא סאנה".
ישראל עמך תחינה עורכים

יִשְׂרָאֵל עַמְּךָ תְּחִנָּה עוֹרְכִים הוא פיוט מסוג סליחה שנאמר כיום בקהילות ישראל בסדר הסליחות לעשרת ימי תשובה (הן בנוסח פולין והן בנוסח ליטא) ובסליחות לתענית שני קמא.
מחבר הפיוט

הפיוט חתום בשם "יצחק ברבי מאיר". רוו"ה זיהה את המחבר עם ריב"ם, מראשוני בעלי התוספות בצרפת ואחיהם של רשב"ם ורבנו תם, אולם במחקר מקובלת הדעה כי סליחה זו חוברה על ידי פייטן אשכנזי, בעקבות גזירות תתנ"ו.
יש המצביעים על דמיון בין סליחה זו לסליחות של רבי מאיר ש"ץ, שחתם לפעמים בשם בנו יצחק, וטוענים כי אין להוציא מכלל אפשרות שמחברה הוא רבי מאיר ש"ץ.
מבנה הפיוט

בפיוט שמונה בתים, שלכל אחד מהם ארבע צלעות החרוזות זו בזו בחריזה פנימית.
הפייטן חתם את שמו באותיות שבתחילת כל בית ובאמצעו (בתחילת שורות א' וג' בכל בית), למעט הבית האחרון: יצחק הקטן ברבי מאיר חזק ואמיץ.
חלקים מהפיוט הושמדו על ידי הצנזורה ואינם מצויים כיום בסידורים הרגילים, ועקב כך השתבשה גם חתימת המחבר. הפיוט כתוב בשפה נאה וברורה.
תוכן הפיוט

בפיוט מבקש הפייטן מהאל שיושיע את עם ישראל מצרותיהם. בני ישראל מתפללים לקב"ה שיושיעם מכף אויביהם הנוגשים בהם עד שכמעט והם אובדים מן העולם, והפייטן מונה סיבות רבות שמחמתן ראוי שאכן יושיעם ה':
ה' גדול ורב להושיע ויש בידו לגאלם, והוא ”הַלּוֹבֵשׁ צְדָקָה וְלוֹ כַמְּעִיל עֲטוּיָה, וּמִמַּכָּה עַצְמָהּ מְתַקֵּן רְטִיָּה”, וכן ”מֵקִים מֵעָפָר דָּל וְאֶבְיוֹן מֵאַשְׁפָּה”.
ישראל מחזיקים באמונת ה' למרות הצרות, הם ”חֲפֵצֵי קִרְבָתְךָ עַל כָּל הַבָּאוֹת”, יהיה מה שיהיה, ועל אף ש”צָרֵיהֶם עֲלֵיהֶם עֹל מַאֲרִיכִים - כָּל זֹאת הִגִּיעָתַם וְשִׁמְךָ מְבָרְכִים”. הפייטן מזכיר את נסיונותיהם של הנוצרים להמיר את דתם של היהודים לנצרות ולשדל את היהודים להאמין בישו (אותו הוא מכנה ”נֵצֶר נִתְעָב”) ואת עמידת הגבורה של ישראל מולם. יש הרואים בדבריו אלו התייחסות לגזירות תתנ"ו.
גם אם אין ישראל ראויים לגאולה בזכות עצמם - ”בַּעֲבוּר כְּבוֹד עַצְמְךָ וְשֵׁם קָדְשְׁךָ הַמְהֻלָּל, נוֹרָאוֹת הַפְלֵא לְבַל בָּעַמִּים יִתְחַלָּל”.
ישראל ”בֵּין כַּךְ וּבֵין כַּךְ קְרוּאִים לְךָ בָּנִים”, ולפיכך גם ”אִם בְּפִקּוּדֶיךָ מִתְעַצֶּלֶת וּמַרְפָּה, עַל כָּל פְּשָׁעֶיהָ אַהֲבָתְךָ תְּהֵא מְחַפָּה”. בחטאיהם של ישראל הוא מאשים את היצר הרע, השוכן באדם מיום היוולדו.
הגלות קשה ומרה, וכולה ”חוֹלִי וּמַכְאוֹב, לְהִכָּתֵב לֹא נִמְסַר” מפאת ריבוי הצרות. כוחם כבר כשל, ועל ה' למהר ולהושיעם.
מחמת כל זאת מבקש הפייטן מהאל שיושיע את עמו, ולצד זאת - שינקום נקמתו בגויים, בעיקר בנוצרים ובמנהיגיהם: ”רַבָּה מְהוּמָה בֵּינֵיהֶם הַטֵּל, וּמַלְאָךְ אַכְזָרִי דוֹחֶה וּמְטַלְטֵל... יוֹעֲצֵיהֶם וְאֵיתָנֵיהֶם תּוֹלִיךְ שׁוֹלָל, וּבָהֶם תְּעוֹלֵל כַּאֲשֶׁר בִּי הִתְעוֹלָל”.
אמצעים אמנותיים

אקרוסטיכון - האותיות שבתחילת כל בית ובאמצעו (בתחילת שורות א' וג' בכל בית) מרכיבות את חתימת המחבר.
הצגת הנושא המרכזי של הפיוט כבר בבית הראשון: שוועת בני ישראל ותפילתם, בקשת הגאולה, הזכרת הגלות ותיאור דבקותם של ישראל בה' למרות סבלם בגלות.
הפיוט עשיר בהרמזים מקראיים ותלמודיים, וניכרת שליטתו המובהקת של המחבר בתלמוד ובמדרשים.
הערות שוליים

↑  נוסח אחר: טוֹעִים.
↑  נוסח אחר: כְּבֹודְךָ לְהָמִיר וּבַהֶבֶל לְהִתְהַבֵּל. נְטוֹת מִדְּרָכֶיךָ וְתֹהוּ לְקַבֵּל. וְיִרְאָתְךָ הַקְּדֹושָׁה לִנְטֹושׁ וּלְנַבֵּל:.
↑  בית זה הושמט בכמה נוסחים מחמת הצנזורה.
↑  נוסח אחר: עֲצָתָם תְּסַכֵּל, או: עֲצַת הָרָעִים תִמְחֶה.
↑  נוסח אחר: בַּגּוֹיִם.
↑  נוסח אחר: אַל.
↑  רוו"ה, הפיוטים והפייטנים, בראש המחזור לשמיני עצרת ושמחת תורה, רעדלהיים ה'תקס"ה, באתר אוצר החכמה.
↑  ראו למשל: אהרן מירסקי, ילקוט הפיוטים, ירושלים תשי"ח, עמ' רע"ה; דניאל גולדשמידט, סדר הסליחות כמנהג פולין, ירושלים תשכ"ה, תחילת הסליחות ליום שלישי של עשרת ימי תשובה; אברהם ויונה פרנקל, "תפילה ופיוט במחזור נירנברג", עמ' 115.
↑  אברהם ויונה פרנקל, "תפילה ופיוט במחזור נירנברג", עמ' 115.
↑  נוסח מלא נמצא בסידור "עבודת ישראל" שהוציא לאור זליגמן בר, רדלהיים תרכ"ח.
לב סרגייב

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1906 זקטאלה, אזרבייג'ן 
 פטירה:  4 בדצמבר 1994 (בגיל 88) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 דרגה:  קולונל 
 פעולות ומבצעים
 החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום  עיטור הכוכב האדום 
 
לב אלכסנדרוביץ' סרגייב (ברוסית: Лев Александрович Сергеев;‏ 14 בנובמבר 1906, זגאטלה – 4 בדצמבר 1994, מוסקבה) היה קצין המודיעין הצבאי הסובייטי, ראש תחנת המודיעין הצבאי בוושינגטון די. סי. בשנים 1940–1946. ידוע בשם הבדוי המבצעי "מוריס".
ביוגרפיה

הוא נולד ב-14 בנובמבר 1906 בכפר האזרי זקאטלה במשפחתו של איש צבא.
בשנת 1929 עבר למוסקבה, סיים קורסים שנתיים של חיל הרפואה של הצבא. בשנים 1930–1931 היה מדריך רפואי בגדוד התותחנים השני בבאקו.
בשנים 1931–1933 - מנהל עבודה של חברת הכשרה בטביליסי.
בשנים 1933–1936 למד בבית הספר לשריון באוריול. במהלך השנה הוא שימש כמפקד מחלקת טנקים בבית הספר.
במודיעין - מאז 1937. מאפריל 1937 עד יולי 1938 שירת סרגייב במנהלת המודיעין של הצבא האדום. באוגוסט 1938 התמנה למזכיר מנהלת המודיעין.
במרץ 1940 הגיע לוושינגטון די. סי.. הוא עבד במסווה של נהג לנספח הצבאי הסובייטי בארצות הברית. המשימה הראשונית של סרגייב כללה גיוס מלשינים וסוכנים במטרה לשלוח אותם לאירופה, כולל גרמניה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה סרגייב פעל ליצור רשת מרגלים רחבה בבירת ארצות הברית (רשת אומגה) .
הרשת של סרגייב כללה קצינים ממחלקת ההגנה האמריקנית, משירותי המודיעין, ועדות חשובות וועדות קונגרס וכן ארגונים בעלי השפעה שהעריכו את התפתחות המצב הצבאי והפוליטי באירופה, המזרח הרחוק ואזורים אחרים. שמם של רובם לא נחשפו מעולם. סרגייב דיווח למוסקבה על מידע הידוע לממשלת אמריקה ביחס למצב הכוחות הגרמנים בחזית המזרחית, ביחס להתפתחות עמדת ממשלת ארצות הברית בנוגע לבעיית פתיחת חזית שנייה, על יעדי המשלחת האמריקאית בשיחות בטהראן ובנושאים אחרים.
בשנת 1943, מוריס שלח 2,401 מסמכים חסויים למוסקבה, 420 דו"חות דחופים וגייס מקור מידע חשוב. במשך 9 החודשים בשנת 1944, רשת אומגה בראשותו הפיקה בכוחות עצמה 2,420 מסמכים חשאיים יקרי ערך ושלחה למוסקבה 305 דו"חות דחופים יקרי ערך. בחורף 1945 נודע לסרגייב על תכנון המשא ומתן בין אלן דאלס לקארל וולף בנוגע לכניעת קבוצת חיילים גרמנים באיטליה לאמריקנים, עליהם גם דיווח למוסקבה. בסך הכל, לאורך כל תקופת המבצע, הרשת של סרגייב העבירה למוסקבה למעלה מ-20 אלף גיליונות של מסמכים חשאיים.
מינואר 1946 שירת במטה המרכזי של המודיעין הצבאי במוסקבה.
הוא מת ב-4 בדצמבר 1994.
הערות שוליים

1 2 3  На связь выходит Морис
מאיין

מאיין (בצרפתית: Mayenne) הוא מחוז בצפון-מערב צרפת הקרוי על שם נהר המאיין שעובר דרך המחוז. גובל המחוזות מאנש, אורן, מן ולואר, איל ווילן וסארת. בירת המחוז היא לאוואל.
היסטוריה

מאיין הוא אחד מ-83 המחוזות שנוצרו במדינה ב-4 במרץ 1790 לאחר המהפכה הצרפתית, על ידי האספה המכוננת הלאומית. המטרה המקורית של חלוקת המחוזות הייתה ליצור מחוזות השווים אלו לאלו בגודלם, ולכן המחוז חולק לשניים.
גאוגרפיה

המחוז הוא חלק מחבל פיי דה לה לואר. מבחינה טופוגרפית, המחוז מגוון מאוד. רוב המחוז שטוח, אך יש בו גם אזורים הררים מאוד.
כלכלה

רוב הכלכלה המקומית מבוססת על חקלאות. 80% מהתושבים הם כפריים העוסקים במקצועות חקלאיים. ענף החקלאות הדומיננטי הוא גידול חיות המשק. רוב הקרקע במחוז באיכות ירודה, אך באזורים עם הקרקע האיכותית נהוג לגדל תירס, פשתן, פירות וגפנים. המחוז עשיר במשאבים מינרליים: ברזל, צפחה, פחם ואבני שיש, גיר וצור.
התעשייה המקומית כוללת ייצור בד פשתן, קנבס, סיידר וריהוט.
לב פסחיס

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1958 (בן 65) טבר, ברית המועצות 
 הישג בולט:  היה מס' 7 בעולם בשנת 1982
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן משנת 1982
 מד כושר מרבי:  2625 ( 1995)
 מד כושר נוכחי:  2450 (אפריל 2021)
 מקצוע נוסף:  מאמן וסופר שחמט
 מדינה:  ברית המועצות,ישראל
 פרסים והוקרה:  פעמים אלוף ברית המועצות
 
לב פסחיס (ברוסית: Лев Псахис; נולד ב-29 בנובמבר 1958) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן.
היה פעמיים אלוף ברית המועצות בשחמט - בשנת 1980 ביחד עם אלכסנדר בליאבסקי ובשנת 1981 ביחד עם גארי קספרוב.
נכון לאפריל 2021, פסחיס מדורג במקום ה-39 בישראל לפי מד כושר.
ביוגרפיה

לב פסחיס נולד בקרסנויארסק, שבברית המועצות ועלה לישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20.
הוא זכה במספר תחרויות בינלאומיות - מקום ראשון בסרייבו בשנת 1981, בסיינפואגוס בשנת 1983, בשירק בשנת 1986 ובאנדורה בשנת 2002. בשנת 1979 הוא זכה במקום השלישי בסוצ'י (ניצח את נוחים רשקובסקי).
בשנת 1982 הוא זכה במקום שני בתחרות אזורית - קדם לאליפות העולם אך לא הצליח להתקדם בשלב הבא. זכה באליפות אירופה בשנת 1983 כחבר משלחת ברית המועצות וקיבל מדליית זהב בשנת 1999 כחבר נבחרת ישראל.
היה אלוף ישראל בשנים 1997 ו-1999. בשנת 1996 זכה במקום השני באליפות ישראל.
במהלך השנים היה מאמנם של סופיה פולגאר, יהודית פולגאר ואמיל סוטובסקי.
בשנת 1999 דורג במקום ה-57 והודח בסיבוב השלישי.
ב-2000 דורג במקום ה-44 והודח בסיבוב הראשון.
ב-2002 דורג במקום ה-84 והודח בסיבוב השני.
הופעות באולימפיאדות

לב פסחיס ייצג את ישראל שבע פעמים באולימפיאדות השחמט.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1990 | 1 | 2575 | 8 מ-13 | 4+ 8= 1- | 61.5 | 16 קבוצתי |
| 1992 | 1 | 2605 | 6 מ-12 | 2+ 8= 2- | 50 | 11 קבוצתי |
| 1994 | 3 | 2605 | 3.5 מ-8 | 2+ 3= 3- | 43.8 | 14 קבוצתי |
| 1996 | 4 | 2590 | 6.5 מ-10 | 3+ 7= 0- | 65 | 17 קבוצתי |
| 1998 | 4 | 2575 | 5 מ-8 | 2+ 6= 0- | 62.5 | 4 קבוצתי |
| 2000 | 4 | 2624 | 4.5 מ-8 | 1+ 7= 0- | 56.3 | 5 קבוצתי |
| 2002 | 4 | 2588 | 4 מ-7 | 3+ 2= 2- | 57.1 | 9 קבוצתי |
מאייר לונדון

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1871 קלווריה, ליטא 
 פטירה:  6 ביוני 1926 (בגיל 54) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפטים אוניברסיטת ניו יורק 
 מפלגה:  Socialist Party USA, המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה 
 
חבר הקונגרס מאייר לונדון באספה למען עובדי החשמליות השובתים בברוקלין, 1916
מאייר לונדון (ביידיש: לאָנדאָן; באנגלית: Meyer London;‏ 29 בדצמבר 1871 – 6 ביוני 1926) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מניו יורק ואחד משני חברי המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה היחידים שנבחרו לקונגרס של ארצות הברית.
קורות חיים

מאייר לונדון נולד בעיירה קלוואריה שבפלך סובאלק, אז באימפריה רוסית, כיום בליטא, במשפחה יהודית. אביו, אפרים, הפך עם השנים לפעיל פוליטי אגנוסטי. בילדותו למד בחדר מתוקן, ובנעוריו בגימנסיה רוסית בפולטבה. כשהיה בן 17 היגר אביו עם בנו הצעיר לארצות הברית בשל מצבם הכלכלי הירוד, וכשהיה בן 20 הוא הצטרף אליו עם אמו. הוא התגורר בלואר איסט סייד בניו יורק, אזור שהיה מיושב במהגרים יהודים רבים. אביו עסק בהדפסות בשפות יידיש, אנגלית ורוסית, וגם הוציא לאור שבועון רדיקלי קטן משלו, "מוֹרגנשטרן" (1890). חנותו הפכה למרכז פעילות לאינטלקטואלים יהודים רדיקליים, שעמדותיהם השפיעו על גיבוש זהותו של בנו.
לונדון עבד תחילה כמורה פרטי לספרות, ובהמשך כספרן. במהלך עבודתו קרא ספרים רבים ומהם למד היסטוריה, פוליטיקה ומשפטים. במקביל השתתף במפגשים פוליטיים ונאם בדיבייטים ציבוריים. בשנים 1896-1898 למד משפטים באוניברסיטת ניו יורק, והחל לעסוק בדיני עבודה ולהגן על זכויות העובדים.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 הצטרף לונדון למפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה, וב-1896 הציג את מועמדותו לבית התחתון של בית המחוקקים של מדינת ניו יורק. שנתיים אחר כך התמודד שוב, הפעם מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אמריקה. ב-1901 התמזגה מפלגתו לתוך המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה, וב-1904 הוא התמודד שוב בבחירות לבית המחוקקים, מטעמה.
לונדון הושפע מאוד ממהפכת 1905 ברוסיה. הוא החל לנאום בכנסים המוניים שנועדו לגייס תרומות ליהודים שנפגעו בפוגרומים שהתרחשו ברוסיה בתקופה זו, וכן שימש כמגייס כספים למענם מטעם ארגון הבונד היהודי. הוא השתתף בשביתת יצרני הגלימות של 1910 ונתן ייעוץ משפטי לארגון העובדות הידוע ILGWU, פעילויות שבעקבותיהן הפך לאחד ממייצגי המפלגה הסוציאליסטית המוכרים ביותר בציבור. ב-1914 נבחר לקונגרס האמריקאי, והפך לחבר הקונגרס השני שנבחר מטעם המפלגה הסוציאליסטית (לאחר ויקטור ברגר מוויסקונסין).
כחבר קונגרס הוא הצביע נגד הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, אך לאחר הצטרפותה תמך בפעולותיה, דבר שהוביל לביקורת של חברי מפלגתו. כן התנגד בחריפות לחוק הריגול של 1917, שאסר ביקורת על המדינה או השתתפות פעילה בארגונים קומוניסטיים.
באשר לתנועה הציונית, לונדון סירב להביע תמיכה בהצהרת בלפור הבריטית שניתנה ב-1917, אך הביע עמדות חיוביות כלפי הקמת מדינה יהודית סוציאליסטית. הוא עורר את התנגדותם של אישי ציבור יהודים רבים: הציונים התנגדו לו מכיוון שלא תמך בהצהרת בלפור, האורתודוקסים התנגדו לו מכיוון שלא היה דתי, והעשירים ובעלי השררה פעלו נגדו מכיוון שהיה סוציאליסט.
בעקבות מתנגדים רבים שצבר במהלך כהונתו הן מחברי מפלגתו והן מחוצה לה, הוא הפסיד בבחירות לקונגרס של 1918. הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה ב-1920, אך הפסיד שוב בבחירות של 1922.
לונדון מת בתאונת דרכים ב-1926, בגיל 54, בעת שחצה כביש סואן בניו יורק. לפני מותו הספיק להביע את רצונו לשחרר את האיש שגרם למותו.
עשרות אלפי אנשים חלפו על פני גופתו כדי לחלוק לו כבוד אחרון לפני קבורתו, ומאות אלפים השתתפו בהלווייתו. הוא נקבר בשדרת הסופרים בבית הקברות היהודי "מאונט כרמל" בקווינס שבניו יורק.
על שמו נקראו בית ספר בלואר איסט סייד, וכן אחד המבנים ב"כפר הקואופרטיבי" ברובע זה.
ארכיונו שמור בספריית אוניברסיטת ניו יורק.
ההיסטוריון טוני ג'אט היה קרוב-משפחתו.
לקריאה נוספת

Harry Rogoff, An East Side Epic: The Life and Work of Meyer London, New York: Vanguard Press, 1930.
William Joseph Frieburger, The Lone Socialist Vote: A Political Study of Meyer London, PhD diss, University of Cincinnati, 1980.
Gordon J. Goldberg, Meyer London: A Biography of the Socialist New York Congressman, 1871-1926, Jefferson, NC: McFarland and Co., 2013
הלל ראָגאָף, מאיר לאָנדאָן: א ביאָגראפיע, ניו יורק: מאיר לאָנדאָן מעמאָריאל פאנד, 1930. (ביידיש)
הערות שוליים

↑  Guide to the Meyer London Papers TAM.028, Tamiment Library / Wagner Archives, NYU.
↑  Tony Judt, Captive Minds, Then and Now, The New York Review of Books, July 13, 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264753505171  GND: 119261367  ISNI: 0000 0001 1691 223X  LCCN: n2012078272  SNAC: w69024m3  US Congress: L000408  VIAF: 98016062   WorldCat (עם VIAF): 98016062
לוקאס לרגר

לוקאס לרגר (בדנית: Lukas Lerager; נולד ב-12 ביולי 1993) הוא כדורגלן דני, המשחק בעמדת הקשר בפ.צ. קופנהגן.
קריירת מועדונים

לרגר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אקדמיסק בולדקלוב, ובשנת 2010 הצטרף לקבוצהה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הדנית הראשונה. בקיץ 2013, חתם בוויבורג מליגת העל הדנית. בעונת הבכורה שלו, ויבורג ירדה לליגה הראשונה אך כעבור עונה חזרה לליגת העל.
בקיץ 2016, לרגר חתם בזולטה ורכם מליגת העל הבלגית. ב-30 ביולי 2016, לרגר ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד אויפן. ב-24 בספטמבר 2016, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד מכלן.
בקיץ 2017, לרגר חתם בבורדו מליגת העל הצרפתית.
ב-29 בינואר 2019, לרגר הושאל לגנואה מהסרייה א', עם אופציה לרכישה בסיום העונה. בסיום העונה, גנואה מימשה את האופציה על השחקן.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל לפ.צ. קופנהגן.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, לרגר שיחק בנבחרות הצעירות של דנמרק. ב-6 ביוני 2017, לרגר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד גרמניה. ב-16 באוקטובר 2018, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד אוסטריה.
תארים

הליגה הדנית הראשונה: 2014/2015
הגביע הבלגי: 2016/2017
לינקולן אלזוורת'

| --- | --- |
לינקולן אלזוורת'
לינקולן אלזוורת'
 לידה:  12 במאי 1880 שיקגו, ארצות הברית
 פטירה:  26 במאי 1951 (בגיל 71) ניו יורק, ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 תקופת הפעילות:  1933–1939 (כ־6 שנים)
 מספר מסעות:  4
 גילויים בולטים:  הרי אלזוורת', אגם אלזוורת'
 אזורים שחקר:  אנטארקטיקה
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1937)  מדליית היובל של דייוויד ליווינגסטון (1936)  צופה של כבוד  מדליית הזהב של הקונגרס  Honorary Member of the American Polar Society 
 מידע על אלזוורת'
 
לינקולן אלזוורת' (באנגלית: Lincoln Ellsworth;‏ 12 במאי 1880 – 26 במאי 1951) היה חוקר ומגלה ארצות אמריקאי.
קורות חייו

אלזוורת' נולד בשיקגו שבאילינוי, בנם של ג'יימס אלזוורת', בעל מכרה פחם ובנקאי, ושל אווה פרנסיס בטלר. במהלך ילדותו חי גם בהדסון שבאוהיו.
ב-1925 השקיע אביו מאה אלף דולרים במימון מסעו האווירי של מגלה הארצות הנודע רואלד אמונדסן מנורווגיה אל הקוטב הצפוני. המסע היה בספינת אוויר בשם "נורגה" (Norge; נורווגיה), שתוכננה על ידי אחד מטייסיה, אומברטו נובילה האיטלקי. לינקולן אלזוורת' שימש במסע זה כטייס אף הוא. במאי 1926 יצא הצוות לטיסה מאיי סבאלברד, שבצפון נורווגיה, לאלסקה. במהלך הטיסה, ב-12 במאי, חצו חברי המסע את הקוטב הצפוני, צפו בו וקבעו בקרח את דגלי נורווגיה, ארצות הברית ואיטליה. מסע זה הוא הביקור הראשון בקוטב הצפוני שאין חילוקי דעות לגבי עובדת התרחשותו.
ב-23 בנובמבר 1935 גילה אלזוורת' את הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה, הקרויים על שמו, כאשר ערך טיסה מעל היבשת. הוא קרא להרים בשם רכס הזקיף (Sentinel Range), שם שמשמש כיום לתיאור החלק הצפוני של הרכס. הר אלזוורת' ואגם אלזוורת', שניהם באנטארקטיקה, קרויים אף הם על שמו. באותה תקופה הוא גילה גם רכס איטרניטי.
הספר The Boy Scout's Book of True Adventure, Fourteen Honorary Scouts ("ספר הרפתקאות האמת של חניכי הצופים, ארבעה-עשר צופים של כבוד"), שפורסם בניו יורק ב-1931, כולל מאמר בשם "The First Crossing of the Polar Sea" (חציית הקוטב לראשונה) שנכתב על ידי אלזוורת'.
אלזוורת' הוא אחד משני האמריקאים היחידים שעוטרו פעמיים במדליית הזהב של הקונגרס, העיטור הגבוה ביותר לאזרחים אמריקאים באותה עת, ב-1928 וב-1936.
הנצחה

על שמו נקראים ארץ אלזוורת', הרי אלזוורת', והר אלזוורת' - הפסגה הגבוהה ביותר בהרי המלכה מוד, שניהם באנטארקטיקה.
ספינת האוויר "נורגה"
לב סמירנוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביוני 1911 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 במרץ 1986 (בגיל 74) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 השכלה:  אוניברסיטת לנינגרד
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
 פרסים והוקרה
 עיטור לנין  עיטור מהפכת אוקטובר  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  עיטור הכוכב האדום  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
קברו של סמירנוב בבית העלמין נובודביצ'י במוסקבה
לב ניקולאייביץ' סמירנוב (ברוסית: Лев Никола́евич Смирно́в;‏ 21 ביוני 1911, סנקט פטרבורג – 23 במרץ 1986, מוסקבה) היה עורך דין סובייטי, יו"ר בית המשפט העליון של ברית המועצות בשנים 1972–1984, יו"ר איגוד עורכי הדין הסובייטים, גיבור העמל הסוציאליסטי.
ביוגרפיה

הוא נולד בסנקט פטרבורג במשפחת פועלים. בשנים 1929–1936 למד באוניברסיטת לנינגרד בפקולטה למשפט סובייטי ובמכון למשפטים של ניקולאי קרילנקו, וכן (משנת 1939) בבית הספר לתארים מתקדמים, אותו לא השלים בשל פרוץ המלחמה הפטריוטית הגדולה.
מאז 1934 - שימש כחוקר בכיר במשרד התובע של מחוז לנינגרד. בשנים 1935–1938 היה חוקר בכיר בפרקליטות המחוזית במורמנסק. בשנת 1938 היה לחוקר בכיר בנפת פטרוגרד בלנינגרד. בשנת 1939 שימש כחוקר בכיר ומתודולוג בפרקליטות העיר לנינגרד.
ב-23 ביוני 1941 גויס לצבא ונשלח לעבוד כחוקר צבאי במשרד התובע הצבאי בחזית לנינגרד. מספטמבר 1942 עבד במשרד התובע של ברית המועצות (כחוקר מקרים חשובים ביותר, תובע מחלקת החקירות, תובע למשימות מיוחדות בפיקוד התובע הכללי של ברית המועצות). הוא עסק בחקירת פשעי הנאצים בשטחים הכבושים של ברית המועצות. השתתף בעבודת בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג כעוזרו של התובע הראשי מברית המועצות, רומן רודנקו. תמך באישומים בסעיף אחר סעיף:
פשעים נגד אזרחים, פשעים נגד האנושות שבוצעו על ידי הנאצים בשטחים הכבושים של ברית המועצות, צ'כוסלובקיה, פולין, יוגוסלביה, יוון;
אשמה פרטנית של הנאשמים פרנק, קלטנברונר, שטרייכר;
עדות לאשמתם של ארגוני הפשע של אס אס, משטרת המדינה החשאית ושירות הביטחון.
בשנת 1946 הוא היה סגן התובע הסובייטי סרגיי גולונסקי במשפט הבינלאומי בטוקיו באשמת פושעי המלחמה היפניים העיקריים (תוקפנות צבאית באזורי אגם חסן ובנהר חלקין גול). היה תובע ציבורי במשפט חברובסק. בשנים 1957–1962 שימש כסגן יו"ר בית המשפט העליון של ברית המועצות.
בשנים 1962–1972 מונה לכהן כיו"ר בית המשפט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית וניהל את משפטם של המשתתפים באירועי נובוצ'רקסק, ומתן גזר מוות על תשעה עובדי נובוצ'רקאסק. בשנים 1972–1984 כיהן כיו"ר בית המשפט העליון של ברית המועצות.
בשנת 1984 פרש לגמלאות.
היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1945. היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשנים 1976–1986 ושימש כציר הסובייט העליון של ברית המועצות. בנוסף, הוא היה חבר בוועדת החקירה הבינלאומית לחשיפת זוועות האמריקאים בווייטנאם, חבר בוועדה המייעצת הקבועה של האו"ם למומחים למניעת פשע וטיפול בפושעים, חבר במועצה הבינלאומית. ארגון עורכי דין דמוקרטים והיה בעל דוקטורט כבוד למשפטים ממספר אוניברסיטאות זרות.
הוא מת ב-23 במרץ 1986 במוסקבה. נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
לקריאה נוספת

לב סמירנוב, יבגני זייצב. בית המשפט בטוקיו - מוסקבה: ההוצאה הצבאית של משרד ההגנה של ברית המועצות, 1978 - 544 עמודים
סמירנוב לב ניקולאייביץ' - מאמר האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה
סמירנוב לב ניקולאייביץ' // אתר "אנשים וספרים"
אלכסנדר זוויאגינצב, יורי אורלוב. תמות לא ידועות. מסמכים, אירועים, אנשים - מוסקבה: OLMA – PRESS, 2003 - עמודים 401–402 -ISBN 5-224-04224-0
הערות שוליים

↑  Moscow Graves. Lev Smirnov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298350005171  PLWABN: 9810589659605606  BIBSYS: 90526278  CiNii: DA0049068X  GND: 123311993  ISNI: 0000 0001 0060 8217  LCCN: n83058126  LNB: 000078760  NDL: 00456866  NKC: mub20191054438  NTA: 070063648  RERO: 02-A013495837  SUDOC: 093486766  VIAF: 67594822   WorldCat (עם VIAF): 67594822
מאייר קראוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1809 ציקו, הונגריה 
 פטירה:  1894 (בגיל 85 בערך) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 
מאייר (מאיר) קראוס (בהונגרית: Krausz Mayer; ציקו, 1809 – בודפשט, 1894) היה סוחר יהודי-הונגרי, תעשיין אחד התעשיינים הראשונים בממלכת הונגריה.
ביוגרפיה

לאחר שהשלים את בתי הספר המקומיים בכפר הולדתו, קראוס שנולד בכפר קטן בהונגריה שרוב אוכלוסייתו הייתה ממוצא גרמני, הפך לסוחר בעיירה בונהאד הסמוכה. יש להניח שכסוחר כפרי הוא בא בקשר עם המשפחות היהודיות של לוי ופולק, שעסקו באותה עת בסחר סיטונאי באויפשט ובפשט.
בשנת 1838 הצטרף לפירמה פולק לאו ולבנו כחבר צוות ובאותה השנה נשא לאישה את עמליה, בתו של ברנאט לוי, שאביו איז'אק לוי (1793 – 1847) היה בורסקאי, מאסטר לעיבוד עורות, ראש הקהילה היהודית המקומית, הפוגט (שופט) הראשון של היישוב וממייסדי אויפשט, בנו ברנאט היה הבעלים של בית מלאכה לבורסקאות שהקים באויפשט. קראוס, שהפך לאחד הסיטונאים בפשט, הגיש בקשה לתושבות בעיר פשט בשנת 1841, שעבורו הוכיח קיומו של עושר אישי על ידי מלאי הטאנינים בעלי הערך הגבוה שהיה ברשותו.