stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריסטין סקוט תומאס

| --- | --- |

צילום מ-2009
 לידה:  24 במאי 1960 (בת 64) רדרות', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Kristin Scott Thomas 
 מדינה:  צרפת, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  הנשים צ'לטנהאם  Leweston School  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות ולטכניקות הבמה 
 בן או בת זוג:  François Olivennes (1987–2005) 
 צאצאים:  Joseph Olivennes 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  קצינה בלגיון הכבוד (2015)  פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר (2008)  אבירה בלגיון הצרפתי (2004)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר (2008)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (18 בדצמבר 2020)  פרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע (2002)  פרס בחירת המבקרים לליהוק הטוב ביותר (2001)  פרס סטלייט לליהוק הטוב ביותר (2002)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2015)  פרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1995)  מפקדת במסדר ההצטיינות הלאומי (24 בנובמבר 2021) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קריסטין סקוט תומאס (באנגלית: Kristin Scott Thomas; נולדה ב-24 במאי 1960) היא שחקנית קולנוע בריטית.
ביוגרפיה

קריסטין סקוט תומאס נולדה ברדרות' שבמחוז קורנוול באנגליה. אביה היה טייס בחיל האוויר המלכותי ונהרג בתאונת אימונים בשנת 1964, אמה הצרפתייה נישאה בשנית, וגם אביה החורג נהרג בתאונה דומה. היא הבת הבכורה במשפחתה ויש לה שני אחים ושתי אחיות, מהן, השחקנית סרנה סקוט תומאס.
היא גדלה באזור הכפרי של דורסט, למדה בבית ספר בכפר ואחר כך במנזר. היא התעניינה במשחק מגיל צעיר ולמדה שנה בבית ספר למשחק בלונדון, למרות התנגדותה העזה של אמה, שדרשה ממנה ללמוד באוניברסיטה מקצוע אחר. היא נרשמה ללימודי הוראה, אך האהבה למשחק גברה ואחרי שנה, בגיל 19 עזבה את אנגליה ונסעה לצרפת, שם נרשמה לקונסרבטואר ברחוב בלאנש בפריז ואחד ממוריה עזר לה לקבל תפקיד ראשון בתיאטרון. מאז היא גרה בצרפת.
ב־1984 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "בתו של מיסטרל", וב־1986 שיחקה בתפקיד המשמעותי הראשון שלה בקולנוע בסרט Under the Cherry Moon של הזמר פרינס. בהיותה דו-לשונית השולטת בצרפתית ובאנגלית לוהקה לסרטי קולנוע וטלוויזיה רבים בצרפת ובבריטניה.
בשני סרטים ברציפות שיחקה לצדו של יו גרנט. ראשון היה "ירח מר" סרטו של רומן פולנסקי משנת 1992 והשני (שהיווה פריצת דרך משמעותית בשבילה) היה "ארבע חתונות ולוויה אחת" שזיכה אותה בפרס BAFTA.
ב־1996 השתתפה בסדרת הטלוויזיה מסעות גוליבר ובסרט "משימה בלתי אפשרית". היא הייתה מועמדת לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה בסרט "הפצוע האנגלי", לצדו של רייף פיינס. עוד שיחקה בסרטים "הלוחש לסוסים" בכיכובו של רוברט רדפורד ו"אהבה מקרית" עם האריסון פורד (1999).
ב־2001 הייתה חלק מצוות שחקנים גדול בסרט עטור הפרסים של רוברט אלטמן "פארק גוספורד".
ב־2007 זכתה בפרס אוליבייה על משחקה בתיאטרון הרויאל קורט בלונדון במחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב, בתפקיד ארקדינה. - שנה אחר כך הופיעה בברודוויי באותו תפקיד. באותה שנה גם כיכבה בסרט הצרפתי "לאהוב אותך מאז" עליו זכתה בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר, ובסרט הבריטי "בת בולין האחרת, דרמה היסטורית, בבימויו של ג'סטין צ'דוויק. הסרט מבוסס על רומן בעל אותו השם מאת פיליפה גרגורי.
ב־2009 כיכבה כדודה מימי בסרט הביוגרפי בבימויה של סם טיילר-ג'ונסון. סרט המספר אודות חיי ההתבגרות של המוזיקאי ג'ון לנון, וההקמה של להקת "החוצבים" שקדמה לביטלס.
ב־2010 כיכבה במותחן הפסיכולוגי "פשע אהבה" של הבמאי אלן קורנו.
ב־2011 הייתה מועמדת לפרס השחקנית הראשית בפרס סזאר על תפקידה בסרט "המפתח של שרה" וזכתה בפרס לומייר.
ב־2012 כיכבה ב"בתוך הבית", סרט צרפתי בבימויו של פרנסואה אוזון, המבוסס על המחזה "הנער בשורה האחורית", מאת המחזאי הספרדי חואן מיורגה.
ב־2013 כיכבה בסרט "האישה הנעלמת" שביים רייף פיינס, העוסק בפרשת האהבים החשאית בין צ'ארלס דיקנס ואלן טרנן, שנמשכה 13 שנה עד למותו של דיקנס בשנת 1870. ושיחקה בסרט "רק אלוהים סולח" של הבמאי ניקולס וינדינג רפן.
ב־2015 גילצה את המלכה אליזבת השנייה במחזהו של הבמאי פיטר מורגן בתיאטרון אפולו בווסט אנד בלונדון. באותה שנה גם כיכבה בסרט "דירה בפריז".
בשנים 2022–2024 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "סוסיים איטיים", סדרת ריגול המבוססת על ספר בעל אותו השם מאת מיק הרון.
חיים אישיים

לקריסטין סקוט תומאס שלושה ילדים מרופא גינקולוג צרפתי (ממנו התגרשה) והיא חיה עם שני ילדיה בפריז.
לינטון טאונס

| --- | --- |
 לידה:  30 בנובמבר 1959 (בן 65) ריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת ג'יימס מדיסון
 דראפט:  בחירה מספר 33, 1982 פורטלנד טרייל בלייזרס
לינטון רודני טאונס (באנגלית: Linton Rodney Townes; נולד ב-30 בנובמבר 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קריירה

טאונס נולד בריצ'מונד וירג'יניה ארצות הברית. שיחק בליגת המכללות בג'יימס מדיסון דיוקס, והיה קפטן הקבוצה. בשנת 1982 נבחר במקום ה-33 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA (דראפט 1982) על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס. בעונתו הראשונה ב-NBA 1982/83 שיחק 55 משחקים במדי פורטלנד והעמיד ממוצעים של 4.5 נקודות למשחק ו-1.2 ריבאונדים. בשנים הבאות הוא נדד בין קבוצות מליגת ה-CBA ומילווקי באקס, סן דייגו קליפרס וסן אנטוניו ספרס מה-NBA בהן מיעט לשחק.
ב-1985 יצא לאירופה, הצטרף לריאל מדריד וזכה איתה באליפות הליגה ובגביע המלך הספרדי בכדורסל. בעונה שאחרי עבר לסאטורן קלן הגרמנית בהדרכתו של המאמן הישראלי רלף קליין וזכה איתה באליפות גרמניה.
ב-1987 הגיע להפועל תל אביב. לאחר שתי עונות בקבוצה, בהן קלע בממוצע 24 נקודות למשחק, עבר לשחק בקבוצת סן-קנטן מצרפת.
בשנת 1992 שב לישראל ושיחק בשורות מכבי ראשון לציון בשורותיה קלע 22.5 נקודות למשחק בליגה הסדירה. לאחר העונה שב לספרד, בה החל את הקריירה האירופית ושיחק עונה בפרול, שלוש עונות במנרסה שאיתה זכה בגביע הספרדי, עונה בלוגו ושנה אחת בחיחון.
ב-1999 פרש ממשחק.
נור אינייאט חאן

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1914 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  13 בספטמבר 1944 (בגיל 30) מחנה הריכוז דכאו, בוואריה, הרייך הגרמני 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הראג' הבריטי 
 השכלה:  אקול נורמל דה מוזיק בפריז  סורבון 
 השתייכות:  חיל העזר האווירי לנשים 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב ג'ורג' (5 באפריל 1949)  צלב המלחמה 1939-1945  חבר במסדר האימפריה הבריטית  ציון לשבח 
 
נור אינייאט חאן (Noor-un-Nisa Inayat Khan; ‏1 בינואר 1914 – 13 בספטמבר 1944) הייתה סופרת צרפתייה ממוצא הודי, ששירתה כסוכנת של מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית (SOE). היא פעלה בצרפת הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, נעצרה על ידי הגרמנים והוצאה להורג. בעבור שירותה עוטרה לאחר מותה בעיטור צלב ג'ורג'.
ראשית חייה

אינייאט חאן נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה, הבכורה במשפחה בת ארבעה ילדים. אביה חזראט אינייאט חאן, שהיה צאצא למשפחה הודית מוסלמית מיוחסת (צאצא בין השאר לשליטי ממלכת מייסור במאה ה-18), היה מוזיקאי ומורה לסופיות. אמה, המשוררת אמינה בגום (שמה במקור היה אורה מינה ריי בייקר) הייתה אמריקאית במוצאה. חודשים אחדים לאחר לידתה עקרה משפחתה ללונדון שבבריטניה. ב-1920 עברו לפריז.
אינייאט חאן למדה בפריז פסיכולוגיה של הילד בסורבון ומוזיקה בקונסרבטואר של פריז והחלה לעסוק בכתיבת שירה וסיפורים לילדים. בשנת 1939 יצא לאור ספרה Twenty Jataka Tales.
באביב 1940, לאחר פלישת גרמניה לצרפת, נמלטה משפחתה לבורדו ומשם לבריטניה.
במלחמת העולם השנייה > שליחותה לצרפת

למרות שהושפעה מההשקפות הפציפיסטיות של אביה החליטו אינייאט חאן ואחיה וילייאט להתגייס למלחמה נגד גרמניה הנאצית. במכתב שכתבה הביעה תקווה שההודים יצטיינו בלחימה במלחמה זו, על מנת שכך ייבנה גשר בינם לבין העם הבריטי. בנובמבר 1940 התגייסה לחיל העזר האווירי לנשים. היא עברה אימונים כאלחוטאית והתנדבה לקצונה.
בהמשך, בזכות השפה הצרפתית שבפיה, שנות חייה בצרפת והכשרתה כאלחוטאית גויסה אינייאט חאן למחלקה F שבמנהלת המבצעים המיוחדים, שתחום פעולתה היה צרפת. בפברואר 1943 החלה באימונים בבסיסי הדרכה שונים של המנהלת. במהלך אימוניה אימצה את השם "נורה בייקר". למרות שחוות הדעת על התאמתה לתפקיד היו מעורבות היא נשלחה לצרפת לאחר תקופה קצרה, כשאימוניה חלקיים בלבד, וזאת בשל המחסור באלחוטאים שם.
בליל ב-16 ביוני 1943 הגיעה אינייאט חאן לצרפת הכבושה במטוס קל מדגם לייסנדר, שנחת במנחת מאולתר בצפון צרפת. שם הקוד שניתן לה היה מדלן ושם הכיסוי שתחתיו פעלה היה ז'אן-מארי רנייה. היא עשתה את דרכה לפריז והצטרפה לרשת הריגול שכינויה היה "רופא" (Physician).
בחודש ומחצה שלאחר מכן עצר שירות האס דה הגרמני את כל מפעילי האלחוט של רשת רופא למעט אינייאט חאן וכן פעילים רבים אחרים של הרשת. היא נותרה האלחוטאית היחידה בפריז והוסיפה לשדר מסרים מהסוכנים הנותרים של הרשת. לדברי מפקד מחלקה F היא גם דחתה הצעה לעזוב את צרפת ולשוב לבריטניה. היא פעלה בתנאים קשים, כשהיא עוברת ממסתור אחד לשני תחת מצוד גרמני מלווה במכשירי איכון שידורי רדיו, שהלך והתהדק סביבה.
במלחמת העולם השנייה > מאסרה והוצאתה להורג

ב-13 באוקטובר 1943 נעצרה אינייאט חאן על ידי האס דה, כנראה בעקבות הלשנה. היא נאבקה קשות בעת המעצר ולכן הוגדרה כעצירה מסוכנת. היא הוחזקה במטה הארגון בפריז ונחקרה, אך לפי עדות של אחד מחוקריה לאחר המלחמה לא מסרה מידע כלשהו וסיפרה לגרמנים שקרים בלבד. עם זאת, ממסמכים שניהלה בניגוד להנחיות ונתפסו אצלה למדו הגרמנים די על מנת להמשיך לשלוח מסרים לבריטניה כביכול בשמה. עקב כך נחשפו ונעצרו על ידי הגרמנים מספר סוכנים אחרים של SOE.
אינייאט חאן ניסתה פעמיים לברוח מהמעצר בפריז. לאחר ניסיון הבריחה השני, בנובמבר 1943, שכמעט והצליח, היא הועברה לכלא בעיר פפורצהיים בגרמניה. במשך עשרת החודשים הבאים היא הוחזקה שם בבידוד בתנאים קשים כשהיא אסורה רוב הזמן בשלשלאות בידיה וברגליה. מנהל הכלא העיד לימים שלכל אורך אותה תקופה היא עמדה בסירובה למסור מידע כלשהו. היא הצליחה להעבירה לאסירה אחרת מסר אודות זהותה שלה.
ב-11 בספטמבר 1944 הועברה אינייאט חאן ביחד עם יולנדה ביקמן ועוד שתיים סוכנות אחרות של בעלות הברית שנתפסו למחנה הריכוז דכאו. ככל הנראה ב-13 לחודש הוצאו ארבע הנשים להורג באמצעות יריות בעורפיהן. גופותיהן נשרפו במשרפת המחנה. קיימת טענה שאינייאט חאן הוכתה מכות קשות לפני שנורתה ושהן שגרמו למותה. אפשר שהיא גם עברה תקיפה מינית.
לאחר המלחמה חקרה מנהלת המבצעים המיוחדים אודות גורלה של אינייאט חאן. עובדת הוצאתה להורג התבררה על פי עדויות של גרמנים ששירתו במחנה דכאו.
עיטורים והנצחה

ב-1946, בעת שעוד הוגדרה כנעדרת, הוענק לאינייאט חאן ציון לשבח. בשנת 1949 היא עוטרה לאחר מותה בעיטור צלב ג'ורג' - העיטור האזרחי הבריטי הגבוה ביותר, כהערכה לאופן שבו נשאה בשליחותה ולהתנהגותה במהלך מעצרה. היא עוטרה גם בעיטור צלב המלחמה הצרפתי.
שמה של אינייאט חאן הונצח באנדרטת נעדרי חילות האוויר בבריטניה וכן על גבי האנדרטה לסוכני מנהלת המבצעים המיוחדים שנפלו בצרפת, הניצבת בוואלאנסה (Valençay) שבצרפת. לוח זיכרון על שמה נקבע במוזיאון באתר מחנה דכאו.
בנובמבר 2012 נחנכה בלונדון פרוטומת ארד של אינייאט חאן, שהוצבה בקרבת הבית בו גרה. במרץ 2014 הפיק הדואר המלכותי הבריטי בול לזכרה.
שתי ביוגרפיות של אינייאט חאן ראו אור ב-1988 וב-2006, כמו גם שני רומנים המבוססים על חייה. סיפורה הובא גם במסגרת ארבעה ספרים שיצאו לאור אודות סוכני ה-SOE.
מיני-סדרה טלוויזיונית ודרמה תיעודית אודות אינייאט חאן הופקו בשנת 1979 וב-2013, בהתאמה. ב-2015 שידר ה-BBC תוכנית תיעודית אודותיה.
הלוח הנושא את שמה של אינייאט חאן באנדרטת נעדרי חילות האוויר
Viasat (חברה אמריקאית)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (VSAT) 
 תקופת הפעילות:  1986–הווה (כ־39 שנים) 
 מיקום המטה:  קרלסבד 
 ענפי תעשייה:  תקשורת 
 הכנסות:  860,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2018) 
  
 viasat.com
 
Viasat Inc. היא חברת תקשורת אמריקאית שבסיסה בקרלסבד בקליפורניה. החברה מספקת שירותי פס רחב מהירים מבוססי לוויינים ומערכות רשת מאובטחות המיועדות לשווקים צבאיים ומסחריים.
לוויינים

ביולי 2013 הוענק לחברה רישיון לתחנות קרקע המשדרות ב-Ka-band מוועדת התקשורת הפדרלית. Viasat מפעילה משאבים על ארבעה לוויינים: ViaSat-1, WildBlue1, Anik-F2 ו-ViaSat-2.
Anik-F2 שוגר בשנת 2004 ונכנס לשירות ביוני 2005 (לפני כן היה בבדיקות). משאבי Ka-band שלו מופעלים על ידי ViaSat. הלוויין עצמו שייך ל-Telesat.
WildBlue-1 שוגר בדצמבר 2006 ממרכז החלל הגיאני בגיאנה הצרפתית. הוא שקל 4,735 קילוגרם. WildBlue-1 נכנס לפעולה בתחילת 2007.
ViaSat-1: חברת Space Systems/Loral בנתה את ViaSat-1 והוא שוגר מקזחסטן באוקטובר 2011 ונכנס לשירות בינואר 2012. ViaSat-1 מכסה את רוב ארצות הברית עם כיסוי נוסף בהוואי, קנדה ואלסקה באמצעות חיבור Ka-band.
ViaSat-2 הרחיב את הטווח הגאוגרפי המכוסה על ידי ViaSat-1. חברת Viasat שיתפה פעולה עם בואינג לבניית הלוויין. ב-1 ביולי 2017 שוגר ViaSat-2 על רקטת אריאן 5. אזור הכיסוי כולל את מקסיקו, מרכז אמריקה, האיים הקריביים, חלקים מצפון דרום אמריקה ומסלולים אוויריים וימיים על פני האוקיינוס האטלנטי. הלוויין נכנס לשירות בפברואר 2018.
ViaSat-3: בנובמבר 2015 הודיעה החברה כי היא מתכננת להזמין את הראשון מבין שלושה לווייני רצועת ViaSat-3 Ka שירחיב את הכיסוי העולמי.
KA-SAT: בנובמבר 2020, Viasat רכשה את כל הנכסים שנותרו, כולל KA-SAT, וסיימה את המיזם המשותף שלה עם Eutelsat. החברה הצהירה שהיא תתחיל להתכונן להשקת ViaSat-3 Americas בסוף 2021, ואחריה עוד ViaSat-3 שתכסה את אירופה, המזרח התיכון ואפריקה ב-2022.
אינטרנט Viasat

Viasat Internet, שהושק בשנת 2012 תחת השם Exede, הוא שירות אינטרנט בפס רחב המכסה אזורים שספקי שירותי אינטרנט יבשתיים מסורתיים לא מגיעים אליהם. בשנת 2013 הוצג שירות Voice home כשירות משלים לשירות הנתונים. החברה גם מפיצה גם שירותי אינטרנט עסקי, שנקרא בתחילה Exede Business, שהושק ב-2014.
שירות Exede של Viasat מופעל על ידי הלוויין ViaSat-1. בתחילה הושק האינטרנט לווייני בפס רחב כתגובה לחוסר הכיסוי שסופק על ידי שירותים יבשתיים. השירות שסיפק 12 Mbit/s היה מהיר יותר מאשר אפשרויות גישה לאינטרנט לווייניות קודמות כמו WildBlue שיכול היה להגיע רק ל-1.5 Mbit/s. בשנת 2016 הוכנסה לשימוש אפשרות למהירות הורדה של 25 Mbit/s באזורים מסוימים, כמו גם מודם חדש התומך בשכבת המהירות החדשה הכולל נתב Wi-Fi משולב ומתאם VoIP. בשנת 2017 החלה החבררה למתג את השירות מחדש כ-Viasat Internet.
שירות האינטרנט מכסה את רוב ארצות הברית והוואי. בדוח 2015, מהירויות ההורדה היו קצת יותר מ-100% מהמפורסמות, בעוד מהירות ההעלאה עלתה על 150% מהמהירויות המפורסמות.
למסלול הלווין של Viasat יש זמן השהיה של למעלה מ-600 אלפיות השנייה, יותר מפי עשרה ממערכות יבשתיות או מבוססות מסלול נמוך כמו Starlink, מה שהופך אותה לתחרותית הרבה פחות עבור יישומים כמו ועידות וידאו ומשחקים.
אינטרנט Viasat > אינטרנט בטיסה

בדצמבר 2013 השיקה Viasat את שירות ה-WiFi בטיסה שלה בג'ט בלו. מאז הרחיבה החברה את השירות לחברות תעופה אחרות בהן יונייטד איירליינס, אמריקן איירליינס, סקנדינביאן איירליינס, דלתא, אל על, אארומקסיקו, ג'ט בלו וקוואנטס.
אינטרנט Viasat > אינטרנט בינלאומי

בשנת 2017 חתמה החברה על הסכם עם Grupo Prosperist, ספקית שירותי תקשורת במקסיקו, לפריסת שירות Wi-Fi קהילתי. שירות Wi-Fi קהילתי משתמש בנקודה חמה מרכזית על מנת להתחבר ללוויין Viasat ולספק שירות אינטרנט במחיר סביר לקהילות מרוחקות במקסיקו. עד 2019 היה שירות Wi-Fi קהילתי נגיש ליותר ממיליון אנשים ברחבי המדינה. בשנת 2019 החלה גם פייסבוק להשקיע ב-Wi-Fi קהילתי כדי לספק אינטרנט מהיר ומופעל באמצעות לוויין למקומות כפריים.
ביולי 2020 השיקה Viasat שירות אינטרנט מהיר בברזיל תוך שימוש בלוויין Telebras SGDC-1.
מערכות אבטחה

כונני Eclypt וכונני USB חיצוניים המיוצרים על ידי Viasat מוצפנים כדי להבטיח שלא ניתן לאחזר את הנתונים המאוחסנים אם התקן האחסון נגנב. כוננים אלו משמשים ממשלות, כוחות צבא וסוכנויות אכיפת חוק.
Viasat עוסקת גם באבטחת תשתיות קריטיות החל משנת 2013, שנועדה לעצור פרצות אבטחה ולנטר רשתות בזמן אמת. במסגרת זו נוספו חיישנים מוצפנים לרשתות התשתית הלאומיות הקריטיות ונעשה ניטור של פעילות חריגה באמצעות מרכז תפעול אבטחה. Viasat עובדת בשיתוף עם אדיסון דרום קליפורניה כדי לשפר את מערכות האבטחה של התשתיות הקריטיות שלהם באמצעות מימון ממשרד האנרגיה האמריקאי שנועד לשפר את ההגנה על רשת החשמל ותשתיות הנפט והגז של המדינה מפני התקפות סייבר.
מערכות אבטחה > תקשורת ממשלתית

Viasat מציעה גם שירותי פס רחב לווייניים דו-כיווניים לממשלת ארצות הברית. במסגרת השירותים היא מספקת לצבא שירותי תקשורת טקטית, מספקת שירותים לתקשורת מאובטחת ומוצפנת על פני רשתות ציבוריות. שירותי תקשורת לוויינית מספרת מודיעין בזמן אמת לשליטה ובקרה.
המהפכה הכתומה

מפגינים במאידאן נזאלז'נוסטי - כיכר הניצחון, בקייב מפגינים עם דגלים כתומים, סמלה של המהפכה, ב-22 בנובמבר 2004
המהפכה הכתומה (באוקראינית: Помаранчева революція) הייתה סדרה של הפגנות, התנגדות בלתי אלימה ומאורעות פוליטיים שהתרחשו ברחבי מדינת אוקראינה בשנים 2004–2005. אירועים אלו נערכו בטענה לשחיתות מסיבית, הפחדת מצביעים וגנבת קולות ישירה בזמן הבחירות לנשיאות בשנת 2004.
קייב, בירת אוקראינה, הייתה אזור המפגש של ההתארגנות עם אלפי מפגינים שמחו מדי יום בכיכר העצמאות "מאידאן נזאלז'נוסטי". ברמה הארצית המהפכה הדמוקרטית הודגשה בשורה של מעשים, ובהם מרי אזרחי, חסימת כבישים והשבתות נרחבות שאורגנו על ידי תנועת האופוזיציה.
המפגינים הונעו על ידי דיווחים ממשגיחי בחירות (מקומיים וזרים), כמו גם מהתפיסה הציבורית שהבחירות לנשיאות שנערכו ב-21 בנובמבר 2004 בין ויקטור יושצ'נקו, מועמד פרו-מערבי, לויקטור ינוקוביץ', מועמד פרו-רוסי, זויפו על ידי הרשויות לטובת האחרון.
המהפכה הצליחה כאשר הבחירות שזויפו בוטלו על ידי בית המשפט העליון והוחלט על קיום בחירות חוזרות ב-26 בדצמבר 2004, תחת השגחה קפדנית, מקומית ובינלאומית. הבחירות החוזרות הוגדרו כ"הוגנות וחופשיות". בבחירות הסופיות ניצח ויקטור יושצ'נקו שקיבל כ-52% מהקולות לעומת 44% לינוקוביץ'. ויקטור יושצ'נקו הוכרז כנשיא אוקראינה רשמית ב-23 בינואר 2005 בקייב.
סרט כתום, סמל של המהפכה
ניתן לראות במהפכה התפתחות של מספר תהליכים - התחזקות ההשפעה המערבית וכן הגלובליזציה באוקראינה והחלשות ההשפעה הרוסית, התעצמות הלאומית במדינה, וכן התעצמות הכוחות הדמוקרטים במדינה. דברים אלו באו לידי ביטוי גם בהמשך ביברומאידאן.
הפגנות

ההפגנות החלו ערב הסיבוב השני של ההצבעה לבחירות, שכן הספירה הרשמית הייתה שונה במידה ניכרת מתוצאות מדגם ההצבעה (שהתקיים ביציאה מהקלפיות) שהעניק ליושצ'נקו יתרון של עד 11%, בעוד שהתוצאות הרשמיות העניקו לינוקוביץ' את הניצחון בבחירות ב-3%.
תומכי ינוקוביץ' טענו כי הקשרים של יושצ'נקו בתקשורת האוקראינית מסבירים את הפער הזה, אך צוות של יושצ'נקו פרסם עדויות על מקרים רבים של הונאה בבחירות לטובת ינוקוביץ' שנתמך על ידי הממשלה, וזאת בהתבסס על ראיות של משקיפים מקומיים וזרים רבים.
קמפיין יושצ'נקו קרא בפומבי למחאה בשחר יום הבחירות, 21 בנובמבר 2004, כאשר האשמות על הונאה החלו להתפשט בצורה של עלונים שהודפסו והופצו על ידי קרן 'יוזמות דמוקרטיות', והודיעו כי יושצ'נקו ניצח - על בסיס מדגם ההצבעות.
החל ב-22 בנובמבר 2004, החלו הפגנות מאסיביות בערים ברחבי אוקראינה: הגדולה ביותר, במאידאן נזאלז'נוסטי (כיכר העצמאות) בקייב, משכה כ-500,000 משתתפים. ב-23 בנובמבר 2004, צעדו אלפי מפגינים בשלווה מול המטה של הפרלמנט האוקראיני, רבים לובשים דגלים כתומים או נושאים דגלים כתומים, בצבע קואליציית הקמפיין של יושצ'נקו.
אחת הפעילות הבולטות של אותה תקופה הייתה פאראסקה קורוליוק שקיבלה לאחר מכן את מסדר הנסיכה אולגה. מ-22 בנובמבר ארגון "פורה!" נטל על עצמו את ניהול ההפגנות בקייב עד תום המהפכה. פורה הייתה תנועת נוער, שבהמשך הפכה גם למפלגה, שטענה כי באוקרינה באותה תקופה התקיים שלטון דכאני, ודגלה בהתנגדות בלתי אלימה כדרך לקדם דמוקרטיה במדינה.
המועצות המקומיות בקייב, לבוב, ובכמה ערים נוספות העבירו, בתמיכה העממית הרחבה של אזור הבחירה שלהן, סירוב סמלי ברובו לקבל את הלגיטימיות של תוצאות הבחירות הרשמיות.
יושצ'נקו נשבע נשיאותית בצורה סמלית. ל"שבועה" זו שנשא יושצ'נקו בחדרי הפרלמנט הריקים למחצה, בהיעדר המניין הנדרש, מכיוון שרק הפלגים הנוטים ליושצ'נקו נכחו, לא הייתה יכולה להיות כל השפעה משפטית. אבל זו הייתה מחווה סמלית חשובה שנועדה להפגין את הנחישות של קמפיין יושצ'נקו שלא לקבל את תוצאות הבחירות. בתגובה, מתנגדיו של יושצ'נקו גינו אותו על שבועה בלתי לגיטימית, ואפילו כמה מתומכיו המתונים היו אמביוולנטיים לגבי מעשה זה, בעוד שצד רדיקלי יותר במחנה יושצ'נקו דרש ממנו לפעול ביתר שאת.
במקביל, פקידים מקומיים במזרח ובדרום אוקראינה, מעוזו של ויקטור ינוקוביץ', החלו בשורה של פעולות הרומזות לאפשרות של התפרקות אוקראינה או פדרליזציה חוץ-חוקתית של המדינה, אם לא תהיה הכרה בניצחונו הנטען של המועמד שלהם. הפגנות תמיכה פומביות בינוקוביץ' נערכו ברחבי מזרח אוקראינה וכמה מתומכיו הגיעו לקייב. בקייב היה מספרם של המפגינים בעד ינוקוביץ' קטן בהרבה מתומכי יושצ'נקו, ששורותיהם גדלו על ידי מפגינים חדשים מאזורים רבים באוקראינה. היקף ההפגנות בקייב היה חסר תקדים. לפי הערכות רבות, בימים מסוימים הם משכו עד מיליון אנשים לרחובות, במזג אוויר קפוא ומושלג. בסך הכול טענו 18.4% מהאוקראינים שהם השתתפו בפועל בהפגנות שהיו במהפכה הכתומה ברחבי אוקראינה.
תסבוכת פוליטית

למרות שיושצ'נקו נכנס למשא ומתן עם הנשיא היוצא ליאוניד קוצ'מה במאמץ לפתור את המצב בדרכי שלום, המשא ומתן התפרק ב-24 בנובמבר 2004.
ינוקוביץ' אושר רשמית כמנצח על ידי ועדת הבחירות המרכזית, שלכאורה הייתה מעורבת בזיוף תוצאות הבחירות על ידי מניעת המידע שקיבלה ממחוזות מקומיים והפעלת שרת מחשבים בלתי חוקי מקביל כדי לתמרן את התוצאות. למחרת בבוקר לאחר ביצוע ההסמכה, יושצ'נקו שוחח עם תומכים בקייב, וקרא להם להתחיל בשורה של הפגנות המוניות, שביתות כלליות בכוונה לשתק את הממשלה ולאלץ אותה להודות בתבוסה. לאור האיום בעליית ממשלה לא לגיטימית לשלטון, הכריז מחנהו של יושצ'נקו על הקמת "ועדת הישועה הלאומית" שהכריזה על שביתה פוליטית כלל ארצית.
ב-1 בדצמבר 2004 העביר הפרלמנט האוקראיני החלטה שגינתה בחריפות פעולות פרו-בדלניות ופדרליזציה, והעבירה הצבעת אי אמון בקבינט השרים של אוקראינה, החלטה שראש הממשלה ינוקוביץ' סירב להכיר בה. לפי חוקת אוקראינה, הצבעת אי האמון חייבה את התפטרות הממשלה, אך לפרלמנט לא היו אמצעים לאכוף התפטרות ללא שיתוף הפעולה של ראש הממשלה ינוקוביץ' והנשיא היוצא קוצ'מה.
ב-3 בדצמבר 2004, בית המשפט העליון של אוקראינה שבר סופית את המבוי הסתום הפוליטי. בית המשפט החליט כי בשל היקף הונאת הבחירות אי אפשר היה לקבוע את תוצאות הבחירות. לכן השופטים פסלו את התוצאות הרשמיות שהיו מעניקות ליאנוקוביץ' את הנשיאות. בית המשפט הורה על קיום סבב שני נוסף של הבחירות ב-26 בדצמבר 2004. החלטה זו נתפסה כניצחון למחנה יושצ'נקו בעוד ינוקוביץ' ותומכיו העדיפו קיום חוזר של כל הבחירות ולא רק את הסיבוב השני, כאופציה השנייה בטיבה ביותר אם ינוקוביץ' לא יזכה בתפקיד הנשיאות. ב-8 בדצמבר 2004 תיקן הפרלמנט חוקים כדי לספק מסגרת חוקית לסבב הבחירות החדש. הפרלמנט גם אישר את השינויים בחוקה, תוך יישום רפורמה פוליטית בגיבוי הנשיא היוצא קוצ'מה כחלק מפשרה פוליטית בין הרשויות הפועלות לאופוזיציה.
בנובמבר 2009 הצהיר ינוקוביץ' כי למרות שניצחונו בבחירות "נלקח", הוא ויתר על ניצחון זה כדי למנוע שפיכות דמים. "לא רציתי שאמהות יאבדו את ילדיהן ונשים את בעליהן. לא רציתי שגופות מתות מקייב יזרמו במורד הדניפרו. לא רציתי לקבל את השלטון באמצעות שפיכות דמים."
סבב בחירות נוסף

ההצבעה לבחירות ב-26 בדצמבר נערכה תחת בדיקה אינטנסיבית של משקיפים מקומיים ובינלאומיים. התוצאות הראשוניות, העניקו ליושצ'נקו יתרון ברור של 51.99% מול 44.20% עבור ינוקוביץ'. צוותו של ינוקוביץ' ניסה להציב אתגר משפטי נרחב לתוצאות הבחירות תוך שימוש הן בבתי המשפט באוקראינה והן בהליכי התלונה של ועדת הבחירות. עם זאת, כל תלונותיהם נדחו כלא ראויות הן על ידי בית המשפט העליון של אוקראינה והן על ידי ועדת הבחירות המרכזית.
ב-10 בינואר 2005 ועדת הבחירות הכריזה רשמית על יושצ'נקו כמנצח בבחירות לנשיאות כאשר התוצאות הסופיות נופלות בטווח של 0.01% מהתוצאות המוקדמות. הודעת ועדת הבחירות פינתה את הדרך להשבעה של יושצ'נקו כנשיא אוקראינה. הטקס הרשמי התקיים בבניין הפרלמנט ב-23 בינואר 2005, ואחריו "השבעתו הפומבית" של הנשיא המושבע הטרי במאידאן נזאלז'נוסטי (כיכר העצמאות) לעיני מאות אלפי תומכיו. אירוע זה הביא את מהפכת התפוזים האוקראינית לסיומה השליו.
לאחר המהפכה

הישגיה של המהפכה הכתומה התמוססו עם בחירתו של ינקוביץ' לתפקיד הנשיאות בשנת 2010, ופתיחתו של מסע רדיפות פוליטיות נגד יוליה טימושנקו שהתמודדה על תפקיד הנשיאות לאחר שכיהנה כראש הממשלה תחת נשיאותו של יושצ'נקו. טימושנקו נכלאה לאחר שהואשמה בכך שהורתה לחברת הגז הלאומית של אוקראינה לחתום על חוזה עם רוסיה, כאשר היא עצמה גרפה רווחים מהעסקה המפוקפקת, כך לפי טענת התביעה.
בעולם המערבי הגיבו בדאגה גוברת לנוכח הרדיפה הפוליטית והפגיעה החמורה בזכויותיה של טימושנקו, שאף נכלאה בפועל עוד לפני שהורשעה בניגוד לחוקה האוקראינית. במקביל העביר הפרלמנט האוקראיני חקיקה הקובעת כי השפה הרוסית תיחשב לשפה רשמית באוקראינה, דבר שיצא נגד ההתעוררות הלאומית של האוקראינים ה'כתומים'.
טימושנקו עתרה לבית הדין האירופי לזכויות אדם בטענה שזכויותיה נרמסו על ידי מערכת המשפט האוקראינית תחת שלטונו של ינקוביץ', אך התביעה האוקראינית הקדימה והאשימה אותה ברצח של חבר פרלמנט בשנת 1996, כדי להשאיר אותה כלואה גם אם עתירתה בנושא עסקת הגז תתקבל בבית המשפט האירופי לזכויות אדם.
בעקבות מאורעות יברומאידאן בשנים 2013-2014, הודח ינקוביץ' על ידי הראדה העליונה וטימושנקו שוחררה. אוקראינה החלה במדיניות פרו-מערבית והידקה את קשריה עם אירופה והמערב בכלל. עם זאת הרצון של רוסיה להשפיע או לשלוט על אוקראינה נמשכה - דבר שהוביל לסיפוח חצי האי קרים ב-2014, ובהמשך למלחמת אוקראינה–רוסיה בשנת 2022.
ראו גם

מאידאן נזאלז'נוסטי
מהפכות הצבע
יברומאידן
האלטרנטיבה הכתומה
נערה שוזרת ורדים במגינים של משטרת ההפגנות, קייב דצמבר 2004
עיר אוהלים בשלג, ברחוב Khreshchatyk בקרבת "כיכר הניצחון" בקייב, 2004
מריה רוגובסקה-פלסקה

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1877 דובנו, אוקראינה 
 פטירה:  7 בספטמבר 1944 (בגיל 67) ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאליסטית הפולנית 
 השקפה דתית:  הכנסייה הרומית-קתולית 
 בן או בת זוג:  לאון פלסקי 
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (14 באפריל 1985)  צלב ההצטיינות המוזהב  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
מרינה פלסקה-רוגובסקה (בפולנית: Maria Rogowska-Falska;‏ 7 בפברואר 1877 – 7 בספטמבר 1944) הייתה מורה פולנייה ושותפתו של יאנוש קורצ'אק בניהול בית היתומים הפולני.