stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרין (שדה גז)
הערות שוליים

↑  דוד חיון, ‏"גיאולוג מארה"ב חשף שדה גז בים בין אשדוד ועזה", באתר גלובס, 14 בספטמבר 1999
↑  חגי אטקס, ‏בריטיש גז אינטרנשיונל קיבלה רשיון לחיפושי גז מול חופי עזה, באתר גלובס, 10 בנובמבר 1999
↑  דוד חיון, ‏ענק האנרגיה בריטיש גז נכנס לתחום חיפושי הגז בישראל, באתר גלובס, 13 ביוני 1999
↑  דוד חיון, ‏הקבוצה בראשות בריטיש גז תשקיע 40 מיליון דולר בקידוח מול חיפה, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2002
↑  צבי לביא, ‏סוויסה: ברק אישר לרשות הפלשתינית לחפש גז בים מול חופי עזה בלי הסכמת הממשלה, באתר גלובס, 16 במרץ 2000
↑  הארץ, אומדן ראשוני: מאגר הגז שגילתה בריטיש גז בעזה מכיל 25 מיליארד מ"ק, באתר TheMarker‏, 21 בספטמבר 2000
↑  עמירם כהן, שווי מאגר הגז שהתגלה בעזה מוערך ב-8 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 27 בספטמבר 2000
↑  איי אונליין, בריטיש גז ביטלה את הקידוח הימי השני שתוכנן בעזה עקב המצב הבטחוני, באתר TheMarker‏, 25 באוקטובר 2000
↑  הארץ, בריטיש גז במו"מ עם האחים עופר לאספקת גז מעזה, באתר TheMarker‏, 17 באוקטובר 2001
↑  עמירם כהן, חברת החשמל תרכוש גז מעזה מבריטיש גז, באתר הארץ, 28 במאי 2002
↑  דוד חיון, לונדון, ‏בריטיש גז: הסכם השת"פ עם אחים עופר יאפשר לפתח שדות הגז בעזה, באתר גלובס, 13 ביוני 2004
↑  עמירם כהן, צוות שרים החליט: בריטיש גז תהיה ספק הגז השלישי לישראל, באתר הארץ, 8 באפריל 2004
ניצן כהן, שרון לחץ לעסקה עם המצרים, פריצקי רצה את הבריטים, באתר הארץ, 19 ביולי 2004
↑  גל ניסים, ‏מהפך בעמדת שרון: אישר רכישת גז משדות בריטיש גז מול חופי עזה, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2005
↑  שרון קדמי, בריטיש גז ישראל תחל בחודש אוגוסט בקידוח בבאר "עזה מרין 3" שבשדה הגז נועה דרום, באתר הארץ, 30 במאי 2005
↑  עמירם כהן, ים תטיס תשתף פעולה עם בריטיש גז בהפקת גז פלשתינאי מעזה, באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2005
↑  עמירם כהן, בריטיש גז מפסיקה את קידוחיה בישראל, באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2005
↑  שרון קדמי, בריטיש גז חוזרת לשוק הגז הטבעי בישראל, באתר הארץ, 1 בפברואר 2006
↑  ליאור ברון וסטלה קורין-ליבר, ‏בשל המצב ברצועת עזה: יתקיים דיון בנוגע לעסקה עם בריטיש גז, באתר גלובס, 14 ביוני 2007
↑  ליאור ברון, ‏המדינה לחברת החשמל: התחילו במו"מ לרכישת המאגר של בריטיש גז מול חופי עזה, באתר גלובס, 12 בנובמבר 2008
↑  ליאור ברון, ‏מסע הלחצים עזר: בריטיש גז מחדשת המו"מ עם ישראל למכירת הגז מול עזה, באתר גלובס, 27 ביולי 2008
↑  ליאור ברון וסטלה קורין-ליבר, ‏בשל המצב ברצועת עזה: יתקיים דיון בנוגע לעסקה עם בריטיש גז, באתר גלובס, 14 ביוני 2007
↑  לילך ויסמן, ‏נתניהו לאבו-מאזן: לדון בפיתוח מאגרי הגז בעזה, באתר גלובס, 6 במרץ 2011
↑  שירות גלובס, ‏ישראל והפלסטינים שוקלים פיתוח שדה גז טבעי מול עזה, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2012
↑   איתי טרילניק, בריטיש גז במגעים לפיתוח שדה הגז עזה מרין שלחופי עזה, באתר TheMarker‏, 13 במרץ 2013
↑   סוכנויות הידיעות, ישראל צפויה לאשר פיתוח שדה הגז "מרין" שלחופי עזה, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2013
↑   סוכנויות הידיעות, גזפרום עשויה לפתח את שדה הגז "מרין" שלחופי עזה, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2014
↑  הדי כהן, ‏הפלסטינים לא מחכים ללוויתן: מעוניינים לרכוש גז מעזה, באתר גלובס, 12 באפריל 2016
↑   אורה קורן, אחרי 20 שנה: נטישה מפתיעה של שדה הגז מול עזה, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2018
↑  עמירם ברקת, ‏הרשות הפלסטינית בדרך לפתח את מאגר עזה מארין, באתר גלובס, 21 ביוני 2018
↑   אורה קורן, היוונים יזרימו גז מעזה לאשקלון? אנרג'יאן במגעים לפיתוח המאגר הפלסטיני, באתר TheMarker‏, 24 ביוני 2018
ג'קאס

| --- | --- |

מארז ה-DVD
 סוגה:  קומדיה, מציאות
 יוצרים:  ג'וני נוקסוויל ספייק ג'ונס ג'ף טרמיין
 שחקנים:  ג'וני נוקסוויל באם מרג'רה סטיב-או כריס פונטיוס ראיין דאן בראנדון דיקמיליו רייק יון ראאב הימסלף ארן מקגראהני דייב אינגלנד פרסטון לייסי ג'ייסון "ויי-מן" אקונה
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  27
 הפקה
 חברת הפקה:  MTV
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 מוזיקה:  D. Boon 
 אורך פרק:  22-23 דקות
 שידור
 רשת שידור:  MTV
 תקופת שידור מקורית:  12 באפריל 2000 – 17 בפברואר 2002
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הצוות המקורי של "ג'קאס"
ג'קאס (באנגלית: Jackass - תרגום מילולי: אידיוט/חמור) היא תוכנית אמריקאית, שעלתה לשידור ב-MTV בין השנים 2000–2002, ומאוחר יותר אף הופקו לה שלושה סרטי המשך. התוכנית מכילה בעיקר קטעי וידאו שונים של אנשים המבצעים פעלולים מסוכנים, משימות מגוחכות ומתיחות.
בשנת 2011 הועלה לשידור גרסה ישראלית של התוכנית "4X".
הצוות של ג'קאס

ג'וני נוקסוויל (2000 – הווה)
באם מרג'רה (2000 – הווה)
ראיין דאן (2000 – 2011) (נהרג בתאונת דרכים ב-20 ביוני 2011)
פרסטון לייסי (2000 – הווה)
סטיב-או (2000 – הווה)
כריס פונטיוס (2000 – הווה)
ג'ייסון "ויי-מן" אקונה (2000 – הווה)
דייב אינגלנד (2000 – הווה)
ארן מקגראהני (2000 – הווה)
אנשי צוות נוספים

בראנדון דיקמיליו (2000 – 2006)
לומיס סתיו (2000 – הווה)
ברנדון נובאק (2006 – הווה)
ראאב הימסלף (2000 – 2002)
מני פואיג (2000 – הווה)
רייק יון (2000 – הווה)
סטפני הודג' (2000 – 2002)
דון ויטו (2006 – 2015) (נפטר מבעיות בריאותיות ב-15 בנובמבר 2015)
מדיות נוספות בזיכיון > סדרת סרטים

ג'קאס: הסרט Jackass: The Movie (2002)
ג'קאס 2: מספר שתיים Jackass Number Two (2006)
ג'קאס מציגים: המחווה של מאט הופמן לאיוול קניוול Jackass Presents: Mat Hoffman's Tribute to Evel Knievel (2008)
ג'קאס 3: ג'קאס 3D Jackass 3D (2010)
חרא סבא Jackass Presents: Bad Grandpa (2013)
ג'קאס 4: ג'קאס לנצח Jackass Forever (2022)
סדרת .5

סדרת סרטים זו יצאה החל מהסרט השני ויש לה אופי דוקומנטרי הכולל: תעוד של תכנון הפעלולים, ניסיונות כושלים, ראיונות עם יוצרי הסרט וחברי הצוות השונים, קטעי וידאו ופעלולים שלא נכנסו לסרטים הרשמיים.
ג'קאס 2.5 (2007) Jackass 2.5
ג'קאס 3.5 (2011) Jackass 3.5
חרא סבא.5 .Bad Grandpa5 (2014)
ג'קאס 4.5 Jackass 3.5 (2022)
סדרת .5 > משחק וידאו

משחק וידאו של ג'קאס בשם "Jackass: The Game" יצא בשנת 2007 לקונסולת הפלייסטישן 2 וזכה להצלחה רבה בקרב המעריצים
וגיימרים על המשחקיות ועל כך שהמשחק הוא בדיוק כמו הסדרה ואפילו מופרע יותר.
טאץ' עליז לסטרייט שיעיז

| --- | --- |

 סוגה:  מציאות
 יוצרים:  דייוויד קולינס ודייוויד מטסלר
 שחקנים:  טד אלן קאיין דאגלס טום פילישיה קרסון קרסלי ג'יי רודריגז
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  92
 הפקה
 אורך פרק:  60 דק' כולל פרסומות
 שידור
 רשת שידור:  Bravo  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  15 ביולי 2003 – 30 באוקטובר 2007
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
טאץ' עליז לסטרייט שיעיז היא תוכנית מציאות אמריקאית אשר שודרה בין השנים 2003–2007, הצליחה במפתיע, וזכתה בפרס אמי בשנת 2004.
בסדרה מככבים חמישה הומואים מוצהרים. לכל אחד מהם תחום אחריות והתמצאות שונה. החמישייה, המכונה "החמישה המדהימים" (Fab Five), מגיעה כל פעם למועמד אחר שפתוח לקבלת מהפך מבחינת מראה, כיוון חיים, ריהוט דירתו וכדומה. בתחילת הסדרה התמקדו רק בגברים הטרוסקסואלים, והחל מהעונה השלישית גם נשים וגברים הומוסקסואלים השתתפו בתוכנית (בעקבות כך קוצר השם ל-"טאץ' עליז").
בפברואר 2018 עלתה לאוויר ברשת נטפליקס גרסה מחודשת לסדרה בשם "עין קווירית", בכיכובה של חמישייה חדשה.
החמישייה המדהימה

טד אלן (אנ'): "מומחה בישול ויין", לרוב מלמד את המועמד מה לבשל לאהוביו, למשפחתו או לאנשים שירצה להרשים.
ג'יי רודריגז (אנ'): "איש תרבות", מקשר את המועמד עם עולם התרבות הסובב אותו; לרוב מעביר את המועמד חוויה משמעותית בקשר לעיסוקיו או תחביבו.
קרסון קרסלי: "סטייליסט", לוקח את המועמד לקניות בגדים ומנסה ליצור עבורו תחכום וגיוון אופנתי.
טום פילישיה (אנ'): "מעצב פנים", מרהט עבור המועמדים את דירותיהם או משרדיהם.
קאיין דאגלס (אנ'): "טיפוח" – מטפל בתספורות, בטיפולי פנים ויופי.
הערות שוליים

↑  נדב מנוחין‏, סינדרלה דומעת: "עין קווירית" בונה מפגשים מעצימים ומצמיחים, באתר וואלה, 1 ביולי 2018
↑  Queer Eye review
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2002: משפחת אוסבורן | פרס אמי לבידור בפריים-טיים לתוכנית ריאליטי מובנית   2004: טאץ' עליז לסטרייט שיעיז  | הבא: 2005–2006: אקסטרים מייקאובר: ארצות הברית |
משמאל לימין: טד אלן, ג'יי רודריגז, קרסון קרסלי, טום פילישיה וקאיין דאגלס
פילוסופיה של החינוך

כיתה בטאיוואן בעת בוחן באנגלית. הפילוסופיה של החינוך עוסקת בשאלות כגון "מה היא מטרת החינוך?" ו"באילו דרכים ראוי לחנך?"
הציור המפורסם של רפאל, "אסכולת אתונה", מתאר את עולם ההשכלה היווני.
פילוסופיה של החינוך היא תחום בפילוסופיה, העוסק בחינוך, במטרותיו ובדרכי הפעולה שלו. התחום האקדמי עוסק בחקר החינוך כתופעה חברתית, אך הוא משתמש בכלים וצורות חשיבה מתחום הפילוסופיה. ההפרדה בין "חוקר חינוך" לפילוסוף העוסק בחינוך אינה תמיד קבועה וברורה, ויש הסוברים שכל איש חינוך נאלץ לעסוק בפילוסופיה במסגרת עבודתו. באוניברסיטאות, הפילוסופיה של החינוך לרוב אינה נלמדת בחוגים לפילוסופיה, אלא בחוגים ובמכללות לחינוך. בשנות ה־40 של המאה ה־20 הוקמה לראשונה "אגודת הפילוסופים החינוכיים של ארצות הברית" ומאז ישנן עשרות אגודות ברחבי העולם העוסקות בפילוסופיה של החינוך.
הגדרה

פילוסופים מכל התקופות והאסכולות העלו במשך השנים שאלות ורעיונות הקשורים לחינוך. יחד עם זאת, בעוד שתחומים כמו אתיקה, אסתטיקה ואפיסטמולוגיה הוגדרו ועמדו כתחום עצמאי כבר בעת העתיקה, הפילוסופיה של החינוך התגבשה כתחום עצמאי רק במאה העשרים. בשנות ה־20 של המאה ה־20, הופיעה לראשונה הפילוסופיה של החינוך כערך עצמאי באנציקלופדיה; אשת החינוך נל נודינגס הגדירה את הפילוסופיה של החינוך כ־"לימוד הפילוסופי של החינוך ובעיותיו. נושא הדיון הוא החינוך, והכלים הם כלים מתחום הפילוסופיה."
פילוסופיה של החינוך וחקר החינוך שלובים זה בזו, ולעיתים קרובות אין מפרידים ביניהם. בדומה למחשבה מדינית, הפילוסופיה של החינוך היא תחום פילוסופי עם מטרות והשלכות מעשיות, המבוססת על התבוננות בעולם, ולא על מחשבה מופשטת. בכך היא נבדלת מתחומים פילוסופיים כמו אונטולוגיה, אפיסטמולוגיה או לוגיקה.
פילוסופיה של יוון העתיקה > סוקרטס

סוקרטס, הידוע כ־"אבי הפילוסופיה המערבית", עסק בחינוך באופן אקטיבי לאורך חייו. לא השתמר כל תיעוד למשנה חינוכית מגובשת אצל סוקרטס, אך דרך החינוך שלו מתוארת בכתביו של תלמידיו. סוקרטס נהג לחנך באמצעות שאילת שאלות, וניהול דו-שיח דיאלקטי. סוקרטס נתן לבן שיחו לגלות את טעויותיו בעצמו, ולא חשף אותן או הביע דעה. חשיפת הטעויות והניסיון להגיע אל האמת נעשים באמצעות שאילת עוד ועוד שאלות, והסקת מסקנות מתבקשות מדבריו של בן השיח. שיטה זו, המכונה השיטה הסוקרטית, הפכה לאבן פינה בפילוסופיה של המוסר, אך השפעתה על הפילוסופיה של החינוך מועטה. בניגוד לפילוסופים רבים אחריו, סוקרטס לא הציג משנה חינוכית סדורה ומגובשת.
פילוסופיה של יוון העתיקה > אפלטון

אפלטון, תלמידו המפורסם ביותר של סוקרטס, הציג את תפיסתו החינוכית בדיאלוג הידוע שלו: המדינה. על פי המשנה הפרוסה בדיאלוג זה, הדרך טובה ביותר לשרת את היחיד היא להטמיע אותו כנתין בחברה צודקת. על כן, אפלטון תמך בהוצאת ילדים מבית הוריהם, וגידולם כחסויים של המדינה, בבתים משותפים. הוא גרס שיש להבדיל בין התלמידים ע"פ רמת הכישרון שלהם, ולהעניק את החינוך הטוב ביותר לילדים המוכשרים ביותר, על מנת שיוכלו לגדול ולהפוך ל"שומרי העיר", ולשרת את מעוטי היכולת. למעשה, אפלטון הציג לראשונה מודל של חינוך ממלכתי, אלא שהחינוך שהוא הציג היה שונה מאוד מהחינוך הממלכתי המקובל כיום. פילוסופים רבים השוו בין התפיסה המוצגת ב"המדינה" לתפיסות טוטליטריות מודרניות.
אפלטון טען שכישורים אינם תורשתיים, ולכן, במדינתו האידיאלית יצמחו אנשים מוכשרים במידה שווה מכל המעמדות החברתיים השונים. בנוסף, האמין אפלטון בחינוך שוויוני לבנים ובנות. החינוך במדינה האפלטונית יתחיל עבור כולם בגיל בית ספר יסודי, אך יימשך פרק זמן שונה בהתאם לרמת הכישרון. בעוד שחלק יסיימו את הלימודים כבר בגיל 18, המוכשרים ביותר (המיועדים להיות מלכים-פילוסופים) יסיימו את חינוכם רק בגיל 50, לאחר לימודי פילוסופיה, לימודי מתמטיקה, שירות צבאי ועוד. אפלטון דגל בחינוך מקיף, הכולל לימוד עובדות, פיתוח כישורים, חינוך גופני, וגם לימוד אומנות ומוזיקה. השילוב בין לימודי המוזיקה והאומנות לחינוך הגופני נועד למזג תכונות "עדינות" ותכונות "חזקות", על מנת ליצור אדם "הרמוני".
פילוסופיה של יוון העתיקה > אריסטו

אריסטו, תלמידו של אפלטון, הציג ככל הנראה משנה חינוכית רחבה בחיבורו האבוד "על החינוך". ניתן לנסות להבין את משנתו החינוכית דרך ציטוטים והפניות מכתביהם של פילוסופים אחרים. בניגוד לסוקרטס, ששם דגש על שאלות והסקת מסקנות כחלק מתהליך חינוכי, אריסטו גרס שתפקידו העיקרי של המורה הוא להעביר ידע. על כן, תמך אריסטו בלימוד שיטתי של חומר, באמצעות חזרה על עובדות. בדומה לאפלטון, אריסטו שם דגש על שילוב תחומים רבים בחינוך התלמיד. כמו כן, אריסטו שם דגש על שילוב בין החלק התאורטי של הלימוד לחלק המעשי שלו. על פי אריסטו, מטרתו העיקרית של החינוך היא להכשיר אזרחים טובים וחושבים בשביל הפוליס.
פילוסופיה של ימי הביניים > הסכולסטיקה והפרניאליזם

בימי הביניים התגבשה באירופה שיטת הוראה בשם סכולסטיקה. השיטה, שגובשה על ידי תאולוגים נוצרים, הפכה רווחת מאוד בכל רחבי היבשת. מטרתה הייתה לענות על שאלות פתוחות ולהתיר סתירות בטקסטים הנלמדים. בהתאם לרוח התקופה, עיקר הטקסטים שנלמדו היו טקסטים נוצריים, או טקסטים ידועים של פילוסופים "מקודשים" כמו אריסטו או הנאופלטוניסטים. הסכולסטיקה ניסתה, בין השאר, לשלב בין התאולוגיה הנוצרית על רעיונותיה השונים לבין הפילוסופיה היוונית המאוחרת. השיטה הסכולסטית השפיעה מאוד על החינוך באירופה של ימי הביניים, ועד לתקופת הרנסאנס היא הייתה השיטה החינוכית העיקרית והצמיחה פילוסופים חשובים רבים, ביניהם ניתן למנות את ג'ון דנס סקוטוס, ויליאם איש אוקאם, ואת תומאס אקווינס. פילוסופים אלו העלו רעיונות פילוסופיים חשובים, שחלקם מקובלים עד היום על הוגי דעות רבים. למרות זאת, בתחום הפילוסופיה של החינוך כמעט ולא נשאר סימן וזכר לשיטה הסכולסטית, ורעיונותיה אינם מיושמים כמעט בשום מקום.
אקווינס, שנחשב לפילוסוף הנוצרי החשוב ביותר ימי הביניים, פיתח גישה בפילוסופיה של החינוך, המכונה פרניאליזם חינוכי. על פי גישה זו, הקשורה קשר הדוק לפרניאליזם, המורה צריך לנסות להעביר לתלמידיו רק דברים נצחיים ואוניברסליים. על פי עיקרון זה, תפקידו של המורה אינו להעביר עובדות לתלמידיו, שכן העובדות משתנות כל הזמן (בתקופתו של אקווינס טרם דובר על חוקי טבע נצחיים), אלא להעביר עקרונות ורעיונות כלליים יותר. אקווינס הציג את גישתו בחיבורו "המורה" (De Magistro), שדיבר על הקשר בין הוראה לבין אלוהים וחוקי הדת הנוצרית. הפרניאליזם שהציג אקווינס היה קשור קשר הדוק לדת ולאלוהים. במאה ה-20 חוקרי חינוך ופילוסופים (ביניהם ניתן למנות את רוברט האצ'ינס ומורטימר ג'. אדלר) העלו מחדש את רעיונותיו של אקווינס, ללא הפן הדתי. לפרניאליזם החילוני הייתה השפעה רבה על הגישה החינוכית במערב. בפרט יש לציין את אוניברסיטת שיקגו, שבה תוכנית הליבה תואמת את הגישה הפרניאליסטית. תוכנית הליבה גובשה בזמן שאדלר היה נשיא האוניברסיטה.
פילוסופיה של ימי הביניים > אבן סינא

אבן סינא, אחד מהפילוסופים המזרחיים החשובים ביותר בימי הביניים, תרם גם הוא לתחום הפילוסופיה של החינוך. אחד מכתביו, "חלקו של המורה בגידול ואימון ילדים", נכתב כמדריך למורים בבתי ספר מוסלמים יסודיים (בערבית: מכתבּ - بـتــكـمـ), והשפיע רבות על דרך ההוראה בעולם המוסלמי באותה תקופה. אבן סינא ייחס חשיבות רבה ללימוד הילדים בקבוצה, בתוך בתי ספר, בניגוד ללימוד יחידני בבתים. הוא הדגיש את חשיבותן של תחרות ושל למידה על ידי חיקוי - שני אלמנטים שניתן למצוא רק כאשר הלמידה היא קבוצתית. כמו כן, הודגשה חשיבותם של דיונים וויכוחים בתוך הכיתה; הוא היה הראשון שהעלה את עקרון הטאבולה ראסה, על פיו הילד מגיע לעולם כ־"לוח חלק", ומעוצב על פי החינוך שנותנים לו. תפיסה זו אומצה והורחבה לאחר מכן על ידי ג'ון לוק ופילוסופים אחרים, והיא אחד מהרעיונות הבסיסיים ביותר באמפיריציזם.
תוכנית הלימודים ע"פ אבן סינא הופרדה לשני חלקים – חינוך יסודי מגיל שש עד גיל 14, וחינוך מתקדם החל בגיל 14. החינוך היסודי צריך לכלול לימודי קוראן, דקדוק, ספרות ופילוסופיה אסלאמית, בנוסף ללימוד כישורי חיים כלליים. בגיל 14 רצוי שהילד יבחר מקצועות על פי רצונו, ובהתאם לעתידו. הלימודים המתקדמים עשויים לכלול לימודי רפואה, גאומטריה, מסחר, ספרות, וכו', בהתאם לקריירה העתידית שהילד יבחר.
פילוסופיה של העת החדשה > ג'ון מילטון

בשנת 1644 פרסם המשורר הבריטי ג'ון מילטון מאמר באורך 8 עמודים שכותרתו "על החינוך". באותה תקופה כתב מילטון חמישה מאמרים שהביעו התנגדות לצורת ההתנהלות של הכנסייה האנגליקנית בבריטניה, וביקורת על שילובה והשפעתה על החברה. "על החינוך" פורסם במקביל למאמרים אלו, והציע שינוי מהותי בשיטת החינוך והלימוד המקובלת אז. מילטון הציע להחליף את תוכנית הלימודים הדתית והשיטה הסכולסטית המקובלת, בתוכנית לימודים מודרנית יותר, ומותאמת לעידן המודרני. רעיונותיו של מילטון, הושפעו רבות מתנועת הרנסאנס, והם שונים דרסטית מרעיון הלימוד הסכולסטי שהיה מקובל באוניברסיטאות עד אז. על פי מילטון, לחינוך יש שתי מטרות: להתאים את האדם לחברה, על ידי לימוד כישורים והתנהלות נכונה, וללמד את האדם לאהוב את אלוהים.
פילוסופיה של העת החדשה > ג'ון לוק

| --- | --- |
 :  ראו גם – מחשבות אחדות אודות החינוך
הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק, אבי האמפיריציזם, פיתח תפיסה חינוכית שתאמה את משנתו הפילוסופית. את עיקר משנתו החינוכית פרש לוק בספרו מחשבות אחדות אודות החינוך. הדגש העיקרי בעבודתו של לוק היה על השפעתו הכמעט-מוחלטת של החינוך על התפתחות האדם. על פיו, תשע עשיריות מאופיו של אדם ומיכולותיו מעוצבות על ידי החינוך שלו. האדם מגיע לעולם כלוח ריק ("טאבולה ראסה") והחוויות שהוא עובר (ובעיקר החינוך שלו) מעצבות אותו. בעקבות מסקנה זו, הביע לוק תמיכה בחינוך לחשיבה רציונלית כבר מגיל צעיר. לוק טען שהטמעת מנהגים חשובה יותר מהקניית ידע.
נושא נוסף שהדגיש לוק הוא השפעתן המכרעת של חוויות ילדות על תפיסת המבוגרים. על פיו, חוויות ילדות, בעיקר בגיל צעיר מאוד, גורמות לאדם לפתח אסוציאציות בין דברים, ומבנות את התפיסה שלו. דוגמה שהביא לוק: אם אומנת תשכנע ילד שגובלינים ורוחות רפאים מופיעות בלילה, הוא תמיד יקשר בין הלילה לבין דברים שליליים, גם כאשר יגדל. רעיון האסוציאציות של לוק השפיע רבות על התפיסה החינוכית במאה ה-18. מלבד זאת, לוק טען שהשפה משפיעה באופן מכריע על התפיסה של בני אדם, והביע התנגדות לשימוש במושגים מעורפלים, שהגדרתם אינה ברורה. לוק לא הציג תוכנית לימודים סדורה באף אחד מכתביו, אלא שם דגש על פיתוח ערכים ומנהגים חיוניים. עם זאת, ניתן למצוא רמזים בכתביו לתמיכתו בלימוד מדע (לוק היה תומך נלהב של המהפכה המדעית) ואומנות. כמו מילטון, לוק מסמל את עזיבת החינוך הסכולסטי לטובת חינוך מודרני יותר.
פילוסופיה של העת החדשה > ז'אן ז'אק רוסו

| --- | --- |
 :  ראו גם – אמיל, או על החינוך
הפילוסוף הצרפתי ז'אן-ז'אק רוסו הציג את משנתו החינוכית בספר אמיל, או על החינוך, שיצא בשנת 1762. כמו לוק, סבר רוסו שכל בני האדם נולדים דומים או זהים, אבל בניגוד אליו, חשב רוסו שכולם מתפתחים בצורה דומה או זהה, ועוברים דרך שלבים קבועים בהתפתחות. רוסו טען שבכל אדם יש גרעין טוב, "הפרא האציל", שמכיל את צלם אלוהים. החברה עלולה לפגוע בגרעין טוב זה, ותפקיד החינוך הוא למנוע זאת. רוסו חילק את ציר הזמן של חיי האדם לארבעה קטעים, והתאים לכל שלב תוכנית חינוכית:
מן הלידה ועד גיל 5, "שלב החיה", בו זקוק הילד לפעילות גופנית, חופשית בטיבה ומטבעה.
מגיל 5 ועד 12, הוא "שלב הפרא" כלשונו של רוסו, חישובים וחשיבה מסובכת אינם אפשריים ויש לסגל סוגים שונים של משחקים וספורט להקשחת הגוף ולחידוד החושים.
מגיל 12 ועד 15 הוא "השלב הפסטוראלי" בו יש להשחיז את ההיגיון ולשפר את כושר השיפוט.
מגיל 15 ועד 20 הוא "השלב החברתי" בו ראוי לפתח את החשיבה ולטפחה על-מנת לחברת בעזרתה את החניך לחברת בני האדם.
רוסו היה מהפילוסופים הראשונים שעסקו בשאלות מוסריות הקשורות לחינוך ולסמכות של המחנך. הוא טען שהמורה חייב תמיד לומר לתלמיד אך ורק את האמת, ולהבהיר לו שסמכותו נובעת אך ורק מהבדלים פיזיולוגיים. רוסו גם טען שייתכן שעדיף לילד לגדול בלי חינוך, ולהתמודד עם הקשיים שלו בעצמו. כאשר פורסם הספר "אמיל, או על החינוך" הספר הוחרם, עותקים ממנו נשרפו, ורוסו נרדף ונודה, אולם עם חלוף השנים הפכה משנתו הפילוסופית של רוסו לאבן דרך בעלת השפעה מרובה על הפילוסופיה של החינוך.
פילוסופיה בת זמננו > אקזיסטנציאליזם

הפילוסופים הידועים מזרם האקזיסטנציאליזם, שהחלו לפעול במאה ה־19, מעולם לא הציגו משנה חינוכית סדורה. אקזיסטנציאליסטים מעטים בלבד (ביניהם ניתן למנות את מרטין בובר וקארל יספרס) עסקו בחינוך במסגרת עבודתם הפילוסופית. יחד עם זאת, תפיסת העולם האקזיסטנציאליסטים הובילה אנשי חינוך ופילוסופיה מודרניים להציג משנה פילוסופית המבוססת על האקזיסטנציאליזם. תפקידו של החינוך, על פי האקזיסטנציאליזם, הוא לאפשר לכל אדם לפתח את הייחודיות שלו, את המודעות העצמית שלו, ואת אישיותו. מכיוון שכל אדם שונה ומיוחד בבסיסו, החינוך צריך להתאים את עצמו לתלמיד. תפקיד נוסף של החינוך הוא להגביר את תחושת החופש של האדם ולהכין אותו להתמודדות עם סבל, חרדה ודאגה, כדי שיהיה מסוגל "לפגוש את המוות בהנאה" האקזיסטנציאליזם התנגד ל"חינוך לאושר", מכיוון שעל פי האקזיסטנציאליסטים לא יכול להיות אושר ללא סבל. דגש נוסף בחינוך האקזיסטנצאליסטי הוא עידוד הילדים לפתח סולם ערכים קבוע ועקבי, ולהיות נאמנים אליו באופן מוחלט.
האקזיסטנציאליזם לא תמך בתוכנית לימודים קבועה, אלא בתוכנית לימודים מותאמת לכל ילד. יחד עם זאת, הושם דגש על כמה תחומים חשובים, בייחוד תחומים הומאניים כמו ספרות, תיאטרון, מוזיקה, היסטוריה ודת. מדעי החברה חשובים גם הם, אבל חשוב שלימודם לא יוביל להתייחסות מנוכרת בין בני האדם (או התייחסות "אני-לז", כהגדרתו של מרטין בובר.) מדע ומתמטיקה חשובים פחות מהתחומים ההומניים, כי האקזיסטנציאליזם ייחס חשיבות רבה יותר לידע סובייקטיבי מאשר לידע אובייקטיבי.
פילוסופיה בת זמננו > ג'ון דיואי – פרגמטיזם

הפרגמטיזם הוא זרם פילוסופי שקם בסוף המאה ה-19. בבסיסו עומדת ההנחה שהאמת נקבעת על פי תכליות מעשיות, ולא על פי קריטריונים חיצוניים או פנימיים. מייסד הזרם, צ'ארלס פרס, העלה כמה רעיונות חדשניים על ידע והעברת ידע, אולם עיקר התפיסה החינוכית של הפרגמטיזם מבוססת על משנתו של ג'ון דיואי. כתביו של ג'ון דיואי הציגו רעיונות חדשניים על הקשר בין חינוך לחברה, ועל ההשפעה ההדדית שלהם. דיואי טען ש"החינוך, במובן הרחב שלו, הוא המניע העיקרי להמשכיות של החברה, והוא הכרחי למען המשך קיומה של החברה." דיואי השווה בין גישתו החינוכית של אפלטון, שעסקה אך ורק בחינוך הראוי לחברה, לבין זו של רוסו, שעסקה אך ורק בחינוך הראוי ליחיד. גישתו של דיואי עצמו ניסתה לשלב ולאזן בין השניים. דיואי ניסה לשלב גם בין הגישה המסורתית, על פיה המורה צריך להעביר ידע לתלמיד, לבין הגישה על פיה התלמיד מתפתח בעצמו. דיואי הדגיש את חשיבות הלמידה דרך עשייה, מה שהוביל אותו לפיתוח החינוך הפרוגרסיבי (ראו למטה)
פילוסוף פרגמטי חשוב נוסף שעסק בחינוך הוא הפילוסוף האמריקאי ריצ'רד רורטי. רורטי טען שניתן לפתור את כל בעיות זכויות האדם בעולם באמצעות חינוך, ושהחינוך צריך להשפיע על הרגש, שכן בעיות זכויות אדם לא ניתן לפתור באמצעות ההיגיון בלבד.
פילוסופיה בת זמננו > הוסרל והיידגר – פנומנולוגיה

הפנומנולוגיה היא שיטה פילוסופית שפותחה על ידי הוסרל והורחבה על ידי היידגר ואחרים. הרעיון שעומד בבסיסה הוא ניתוח חוויות או התנסויות, וניתוח הדרך שהן מגיעות להכרה של האדם, ללא דעות קדומות או הנחות יסוד. היידגר, ובעיקר ממשיכו הנס גאורג גדמר, חקרו גם את החינוך באמצעות שיטה זו, והציגו מסקנות רבות על מהות החינוך. היידגר טען שמטרת החינוך הגבוה היא לבחון את הנחות היסוד שעליהן בנוי המחקר בתחומי הידע השונים.
פילוסופיה בת זמננו > פוסט מודרניזם

הפוסטמודרניזם, כזרם פילוסופי, מתבטא בדחיית רעיונות מודרניים כמו קידמה, אידאולוגיה, ואמת מוחלטת. תפיסת עולם זו, שהפכה רווחת מאוד במחצית השנייה של המאה ה-20, אתגרה את הפילוסופים העוסקים בחינוך, והביאה אותם לשאול שאלות רבות על מהות החינוך בעולם ללא אמת מוחלטת או ערכים. הפילוסוף הצרפתי ז'אן פרנסואה ליוטר טען שהידע האנושי בנוי מנרטיבים אנושיים רבים, ולא מעובדות אבסלוטיות. על פיו, במאה העשרים קרס "נרטיב העל" של החברה המערבית, והתפרק להמון נרטיבים קטנים ואינדיבידואלים. על כן, גם תפקידו של החינוך השתנה. כעת עליו להציג המון נרטיבים מתחרים, ולתת למושא החינוך "לשפוט ביניהם". פילוסוף צרפתי נוסף, מישל פוקו (פוקו לא הגדיר את עצמו כפוסט מודרניסט, אך הוא מתוייג לרוב ככזה) הציג משנה חדשנית על הקשר בין ידע לכוח חברתי. על פיו, אנשים הרוצים שליטה וכוח מציגים את עצמם כבעלי ידע על מנת לצבור אותה. ניתן ליישם גישה זו גם על תחום הפילוסופיה של החינוך, בהקשר של יחסי מורה-תלמיד.
פילוסופיה בת זמננו > פילוסופיה אנליטית

פילוסופים מהזרם האנליטי, אחד הזרמים הבולטים ביותר במאה ה־20, כמעט ולא עסקו בפילוסופיה של החינוך. פילוסופים מסוימים, כגון ברטראנד ראסל, הגדירו את תחום הפילוסופיה באופן צר יותר משאר הפילוסופים, (למשל, ראסל טען שהאתיקה איננה חלק מהפילוסופיה). ייתכן שכתוצאה מכך האתיקה לא נכללה בתוך תחום העיסוק של פילוסופים אנליטיים רבים. פילוסוף אנליטי אחד שהשפיע רבות על הפילוסופיה של החינוך הוא הפילוסוף ריצ'רד סטנלי פיטרס. פיטרס עסק רבות בקשר בין פילוסופיה לפסיכולוגיה ופסיכולוגיה חינוכית. בנוסף, פרסם פיטרס ספר חשוב בשם "אתיקה וחינוך", שדן בשאלות מוסריות הקשורות לחינוך.
פילוסופיה בת זמננו > פאולו פריירה

המחנך הברזילאי פאולו פריירה לא היה פילוסוף במובן המקובל של המילה, אולם להגותו החינוכית הייתה השפעה עצומה על התפיסה החינוכית במאה העשרים. פריירה, שראה את מצבה של מערכת החינוך והממשל בברזיל, גיבש את גישת הפדגוגיה הביקורתית (ראו בהרחבה בהמשך), וניסה לעמוד על ההשפעה של החברה על החינוך והחינוך על החברה. פריירה טען שלעיתים חינוך הוא כלי להנצחת המצב החברתי הקיים. לדוגמה, בשנות ה־40 בברזיל, היה הכרח לדעת קרוא וכתוב על מנת להשתתף בבחירות. פריירה טען שנוצר מעגל קסמים - הנשיא אינו משקיע בחינוך לעניים, כי הם אינם אלה שבחרו אותו. ללא חינוך, העניים אינם מסוגלים ללמוד קרוא וכתוב, ולכן הם לא ישתתפו גם בבחירת הנשיא הבא, ששוב לא יתחשב בהם וחוזר חלילה.