stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יבגני חורושבצב

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1944 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  13 בדצמבר 2020 (בגיל 76) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 השכלה:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 תקופת הפעילות:  1960–2020 (כ־60 שנה) 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית  עיטור הידידות (רוסיה)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  אמן העם של הפדרציה הרוסית  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  Commendation of the Government of Russia 
 
יבגני אלכסנדרוביץ' חורושבצב (ברוסית: Евгений Александрович Хорошевцев‏; 23 ביולי 1944, מוסקבה – 13 בדצמבר 2020, מוסקבה) היה קריין רוסי נודע, הקריין הרשמי של נשיא רוסיה והאירועים הנשיאותיים בסגל הקרמלין משנת 2000 ועד 2020 ושימש במשך 14 שנים בתור הקריין הרשמי של מצעדי יום הניצחון במוסקבה, משנת 2007 ועד שנת מותו.
ביוגרפיה

חורושבצב נולד בקיץ 1944 במוסקבה והחל לעסוק בתיאטרון מגיל 10. בגיל 16 התקבל לעבודה במוסקונצרט והתחנך שם כשחקן ובהמשך סיים לימודיו בפקולטה לאומנות האסטרדה במכון הממלכתי לאומנות התיאטרון. שימש משנת 1968 כבמאי תחנת הרדיו הסובייטית ויחד עם יורי לויטן הנחה את האירועים הממלכתיים כולל אלה לציון 1 במאי וחגיגות השנה למהפכת אוקטובר שנערכו בככר האדומה. שימש תקופה מסוימת כמרצה במכון הממלכתי לתרבות במוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות עבד בקולנוע ובטלוויזיה. בשנים 1996–1997 שימש כמנכ"ל תחנת הרדיו "רדיו-1" וב-2001 הוכר כאמן עממי ומונה להיות לקריין הרשמי של נשיא רוסיה. בשנים 2003—2004 היה ראש תחנת הרדיו RTV-מחוז מוסקבה. מאז מאי 2000 עד דצמבר 2021 עבד כקריין האירועים הרשמיים של נשיא רוסיה, תחילה תחת ולדימיר פוטין (2000–2008, 2012–2021) ולאחר מכן תחת דמיטרי מדבדב (2008–2012). משנת 2007 עד 2020 שימש בתור הקריין של מצעדי הניצחון במוסקבה. בנוסף, יחד עם אנה שאטילובה הנחה את הטקסים המיוחדים לציון מצעד ה-7 בנובמבר 1941. משנת 2009 עד מותו שימש בתור הקריין הראשי של פסטיבל המוזיקה הצבאית מגדל ספאסקאיה.
הוא הלך לעולמו ב-13 בדצמבר 2020, בגיל 77, בשל סיבוכי מחלת הקורונה. נקבר ב-15 בדצמבר בבית העלמין טראוקורובסקי שבמוסקבה.
פילמוגרפיה

1960 – מישקה, סריוגה ואני
1985 – העולם המופלא הזה. פרק 11: המקרה עם הקולונל דרווין – דוקטור סקוט
1996—2002 – הדירה הישנה – ארכיוואריוס
2005 – ללא דחייה-2, פרק 4: המנהל
2007 – הבלש פוטילין, פרק 7: חבר הסינוד הקדוש — האובר-פרוקורור של הסינוד
2008 – משטרת הוקאידו – גנרל שירות הביטחון הפדרלי
2020 – יומן המצור – קריין הרדיו
טימפניה (רפואה)

| --- | --- |

 סיווגים
 ICD-10:  R14 
 
טימפּניה או טימפניות (באנגלית: Tympany), המכונה גם מטאוריזם (במיוחד בבני אדם), היא מצב רפואי שבו עודף גז מצטבר במערכת העיכול וגורם להתנפחות הבטן. המונח הוא מיוונית τύμπανο (שפירושו "תוף"). אין לבלבל את זה עם דלקת האוזן התיכונה (נקרא גם טימפניטיס).
הגורמים למטאוריזם (כללית טימפניה)

הגורם העיקרי למטאוריזם הוא אירופגיה, שהיא צריכת אוויר גדולה במהלך ארוחה בשל העובדה שאנשים מדברים בזמן שהם אוכלים או אוכלים מהר מאוד בגלל לחץ או חרדה.
סיבות נוספות הן:
צריכה מוגברת של משקאות קלים.
צריכה מוגברת של פחמימות.
שימוש באנטיביוטיקה, מכיוון שהם משנים את פלורת המעיים וכתוצאה מכך את תהליך התסיסה על ידי חיידקי המעי.
דלקת במעי.
סיבות נוספות אפשריות

חסימת מעיים
אבנים בכליות
הפרעה תפקודית
אכילת יתר
גידול יתר של חיידקים
דלקת של המעי
טראומה קהה בכליות
דַלֶקֶת הַצֶפֶק
וֶסֶת
ראו גם

נפיחות
קוושיורקור (מחלת מחסור חריפה בילדות המתפתחת עקב צריכת חלבון ואנרגיה לא מספקת (כלומר הרעבה איכותית וכמותית כרונית).
הערות שוליים

↑  Dorland's (2012). Dorland's Illustrated Medical Dictionary (32nd ed.). Elsevier. p. 1992. ISBN 978-0-19-856878-0.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph559422 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
טניה פרמינגר

| --- | --- |
טניה פרמינגר - פסלת באבן
טניה פרמינגר - פסלת באבן
 לידה:  12 בנובמבר 1944 (בת 79) טאגאנרוג, ברה"מ 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות ע"ש סוריקוב, מוסקבה
 תחום יצירה:  פיסול סביבתי, אמנות אדמה (LAND ART), אמנות בת חלוף, פיסול באבן
 www.tanyapreminger.com
 
טניה פרמינגר (נולדה ב-12 בנובמבר 1944) היא פסלת ואמנית ישראלית העובדת במדיומים שונים, ביניהם: פיסול סביבתי, אמנות אדמה (LAND ART), אמנות בת חלוף, פיסול באבן, אמנות מיצג ומיצב וצילום.
פרמינגר עובדת במגוון חומרים, מרביתם טבעיים. הפסלים המוקדמים שלה נעשו מחימר, עץ ואבן, אך לאחר מכן החלה להשתמש באדמה, דשא, מים, שלג וחומרים אחרים. עבודותיה ממזגות חומרים ומדיומים, משלבות שיטות קלאסיות עם חדשנות, מעבירות ביקורות ונוקטות עמדה. פסלי האדמה שלה פורצים הגדרות ונוגעים בפיסול ארכאיסטי, בפופ ארט, ובמינימליזם גאומטרי.
פרמינגר זכתה בפרס עידוד היצירה לשנת 2016 של משרד התרבות ובפרס אריק איינשטיין לאמן ותיק לשנת 2022.
קורות חיים

טניה (טטיאנה) פרמינגר נולדה בעיר טאגאנרוג שברוסיה לניקולאי נובוז'ילוב, חתן פרס לנין למדע, ולאינה פרוחסקה, מהנדסת. היא סיימה לימודי אמנות באקדמיה לאמנות ע"ש סוריקוב במוסקבה.
ב-1972 עלתה לישראל עם בעלה אוסיפ פרמינגר (יליד 1945) ושלוש בנותיהם. המשפחה התגוררה בבת ים וב-1975 עברו לעיר ימית והיו ממקימי העיר ושם גם נולדה בתם הרביעית. המשפחה הייתה מאחרוני המפונים מהעיר ימית ובעלה נודע בכינוי ה"נגר מימית" והתפרסם מכיוון שסירב לקבל את כספי הפיצויים. המשפחה התגוררה בסביון ובאור יהודה ולבסוף השתקעה בארסוף קדם.
לאורך השנים לימדה אמנות במוסדות שונים, ביניהם מכון אבני בתל אביב ובית הספר ויצ'"ו צרפת.
עבודתה האמנותית

פרמינגר הציגה ב-33 תערוכות בישראלבגלריות ומוזיאונים שונים, ביניהם מוזיאון הנגב, המוזיאון לאמנות ישראלית רמת גן, המוזיאון הפתוח עומר, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, בית האמנים בתל אביב, גלריה טובה אוסמן, גלריה שרת, גלריה אפרת, בית האמנים בירושלים ועוד.
עבודות אבן שלה מוצבות בערים רבות בישראל, ביניהן מודיעין, חדרה, הרצליה, מעלות תרשיחא, נתניה, גני תקווה, פתח תקווה, באר שבע ועוד.
פרמינגר השתתפה פעמיים בפסטיבל "אבן בגליל", ובסימפוזיונים נוספים לפיסול באבן ברחבי ישראל.
עיקר פרסומה הגיע מעבודות האמנות הסביבתית וה- LAND ART ומפעילותה בזירה הבינלאומית.
פרמינגר ייצגה את ישראל ב-242 סימפוזיונים, תחרויות ותערוכות קבוצתיות בעולם. מאות עבודות סביבתיות ומונומנטליות שלה מוצבות ב: ישראל, רוסיה, נפאל, צרפת, סין, פולין, ארגנטינה, רומניה, הודו, טורקייה, צ'ילה, אוקראינה, איטליה, גרמניה, מונטנגרו, ברזיל, בולגריה, יפן, דרום קוריאה, סלובניה, אסטוניה, ספרד, בלגיה ודנמרק.
בין העבודות בנות-החלוף בולטות "איזון עגול" בצרפת, "חתך טקסי" בלטביה, "עיניים לאוקיינוס" בקוריאה, "חראקירי" ברוסיה, ו"אדם אקולוגי" בהודו.
עבודות סביבתיות בולטות – "וודהנ'ג" באוסטריה, ו"גשר בפליק פלאק" בצרפת ו"סטראטום" ביפן.
פסלים רבים מסדרת "מזבח לאמהות" מוצגים באירופה, אמריקה הדרומית והמזרח הרחוק.
בשנת 2007 הקימה ביחד עם דניאל מנהיים את הגלריה הירוקה (פארק דינה) בשטחי שמורת נוף של ארסוף קדם. שש תערוכות של אמנות סביבתית ואמנות בת חלוף הוצגו בגלריה. בין האמנים שהשתתפו סטיוארט איאן פרוסט, קיי נקמרה, אוגרס פלדברגס, דליה מאירי, יגאל מרון, יעל קפלן, גילה קרוקר, דניאל פלאיי ועוד.
פרסים

| שנה | פרטים | אופי הפרס | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | "ספונביל קאפ" תערוכת אמנות במרחב ציבורי | פרס הצטיינות | סין |
| 2018 | "ארשן קאפ" תערוכה בינלאומית לפיסול בקרח | פרס כבוד | סין |
| 2016 | משרד החינוך והתרבות | פרס עידוד היצירה | ישראל |
| 2014 | "סקולפ אולימפ" תחרות פתוחה לפיסול בקרח ושלג | מקום שלישי | מוסקבה, רוסיה |
| 2013 | הסימפוזיון הבינלאומי השני לפיסול באבן "מרקוסול" | מקום ראשון | בנטו גונקלבס, ברזיל |
| 2013 | "סקולפ אולימפ" תחרות פתוחה לפיסול בקרח ושלג | מקום שני | מוסקבה, רוסיה |
| 2011 | התחרות הסינית הבינלאומית הראשונה לפיסול במרחב ציבורי | מקום שלישי | סין |
| 2011 | תחרות בינלאומית - פסטיבל לאמנות ים | פרס מיוחד | בוסנן, קוריאה |
| 2011 | תחרות פיסול באבן "פורמה ויוה" | מקום ראשון | סלובניה |
| 2010 | תחרות "נאשה אוצ'סטבו" | זוכה | מוסקבה, ישראל |
| 2010 | תחרות בינלאומית לפיסול בשלג | מקום שלישי | וואלוור, צרפת |
| 2007 | תחרות בינלאומית לפיסול באבן "לה פיירה מוסה אגרסטה" | מקום שני | איטליה |
| 2003 | תחרות פיסול מפעל הפיס | מקום ראשון | ישראל |
| 2003 | תערוכה בינלאומית לפיסול עירוני | עבודה מצטיינת | פוג'ו, סין |
| 2001 | תחרות בינלאומית לפיסול באבן | פרס הפסלים | סן צ'ונג, דרום קוריאה |
| 1999 | תחרות בינלאומית לפיסול באבן "ננופייטרה" | מקום ראשון | ננטו, איטליה |
| 1998 | ביאנלה בינלאומית לפיסול | פרס כבוד | רסיסטנסיה, ארגנטינה |
| 1997 | תחרות בינלאומית לפיסול באבן | מקום ראשון | פננו, איטליה |
| 1996 | תחרות בינלאומית לפיסול באבן | מקום שלישי | קאורלה, איטליה |
| 1995 | תחרות בינלאומית לפיסול באבן | פרס הצטיינות | הואליין, טאיוואן |
מענקים

| שנה | פרטי המענק | מדינה |
| --- | --- | --- |
| 2013 | מענק שהייה "ארטיס" לטריאנלה בסטוצ'י | יפן |
| 2009 | מענק שהייה של המוזיאון הפתוח בפדבלה | לטביה |
| 2002 | מענק שהייה של אוניברסיטת יוסטון, טקסס | ארצות הברית |
| 2001 | מענק שהייה של במיס, מרכז לאמנות עכשווית באומהה | ארצות הברית |
עבודות נבחרות > אמנות סביבתית

"לולאה באויר". במבוק, 2010. פיליפינים.
"גשר בפליק פלאק". עץ 2009. מאסיף דה סנסי, צרפת.
"אדם אקולוגי". קש, כיסא, חבל, טלפון, 2017. הודו.
"חראקירי". אדמה, קצף פוליאוריתן, 2015. מוסקבה, רוסיה.
"פירמידה". אדמה, 2009. הגלריה הירוקה, ישראל.
"סטראטום". אדמה, דשא, 2013. שמיג'ימה, יפן.
"קרונשטאט". אבן, גרניט, 2014. קרונשטאט, רוסיה.
"איזון עגול". אדמה, דשא, 2008. סנט-פלור, צרפת.
"וודהנג'". עץ, פלדה, חצץ, 2007. פורסטנפלד, אוסטריה.
"חתך טקסי". אדמה, דשא, 2009. פדבלה, לטביה.
עבודות נבחרות > פיסול באבן

"מאמא נוסטרה". שיש, 1998. אנטליה, טורקיה.
"קולקציית סתיו אביב". שיש, 2003. הגלריה הירוקה, ישראל.
"ילדי הטבע". דיאבס, 2013. טורקיה.
"ההר בא אל מוחמד". שיש, 2002. ורנון, קנדה.
"אירופה-אסיה". שיש, 2019. אורל, רוסיה.
"קונטיינרים". שיש, 2018. סין.
"נוף". בזלת, 2013. ברזיל.
"כפית". שיש, כפית, 1995. ישראל.
"מיוצר על ידי אלוהים". אבן, 1999. צרפת.
"לעבודה ולמלאכה". שיש, 2013. הגלריה הירוקה, ישראל.
הערות שוליים

↑  מרכז המידע לאמנות ישראלית - טניה פרמינגר - עמוד תערוכות, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  מרכז המידע לאמנות ישראלית, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  פסלים בעיר, באתר עיריית מודיעין מכבים רעות, ‏13 אוקטובר 2021
↑  פסלים בכיכרות העיר, באתר עיריית חדרה, ‏18 ינואר 2017
↑  ישראל זלר, פסל ברמת השרון, באתר ויקיפיקי, ‏21 דצמבר 2020
↑  אמן טניה פרמינגר, באתר עיריית גני תיקווה
↑  Bienal Internacional de Escultura Competition Chaco, Bienel, ‏2016
↑  גרייס אברט, Grassy Inclines Embedded in the Ground by Tanya Preminger Throw the Earth Off Balance, COLLOSAL, ‏3 אפריל 2012
↑  Land Art By Tanya Preminger Will Make You Lose Your Balance, Design You Trust, ‏2015
↑  The Sea Art Festival 2011, E-Flux Art Magazine, ‏20 ספטמבר 2011
↑  טניה פרמינגר "חראקירי" 2015., באתר קולטואובזור, ‏ספטמבר 2015
↑  Horizons - Art Nature en Snacy, הוריזונס-סנסי, ‏2009
↑  דיויד בילה, טניה פרמינגר בשמיג'ימה, באתר סטוצ'י אקספלורר, ‏3 פברואר 2013
↑  The 3rd Shenzhen "Spoonbill Cup" Public Art Award Ceremony was held in Longgang, Shenzhen News, ‏20 דצמבר 2019
↑  רונית ברנגה, תערוכת הזוכים בפרסי משרד התרבות תוצג במוזיאון בת ים, באתר פורטפוליו מגזין לאמנות, ‏11 דצמבר 2017
↑  תחרות פסלי שלג "סקולפט-אולימפ", באתר Moscow Walk, ‏2 פברואר 2014
↑  Tanya Preminger, Stone Sculpture Museum Hualien
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 281217  NLI: 987007517094605171  ISNI: 0000 0001 0249 3388  LCCN: no2010128788  ULAN: 500480206  VIAF: 152856587   WorldCat (עם VIAF): 152856587
חריטדינה בנדרס-לטבוהר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1909 אמבת אלמלו, הולנד 
 פטירה:  13 במרץ 1980 (בגיל 70) אמסטלפיין, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  לוחמת מחתרת 
 בן או בת זוג:  יוהאן בנדרס 
 צאצאים:  מארט בנדרס 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (27 במרץ 1997) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  חריטדינה בנדרס-לטבוהר
 
חריטדינה בנדרס-לטבואר (בהולנדית: Gerritdina Benders-Letteboer;‏ 1 בספטמבר 1909 – 13 במרץ 1980) הייתה חברת ההתנגדות ההולנדית, שהגנה באופן פעיל על אזרחים יהודים הולנדים רבים מפני רדיפות וגירוש נאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. היא ובעלה, יוהאן בנדרס הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות עולם לאחר מותם היא ובעלה זכו לכבוד גם על ידי קרן ראול ולנברג, שהציבה את שמותיהם ב"רשימת המושיעים ההולנדים".
ביוגרפיה

בנדרס לטבוהר נולדה ב-1 בספטמבר 1909 אמבת אלמלו, המועצה מקומית לשעבר במחוז אוברייסל.
חריטדינה לטבוהר התחתנה עם יוהאן בנדרס (1907–1943) מתישהו במהלך אמצע עד סוף שנות ה-30. יליד בלומנדייל, חבר פעיל בתנועת ההתנגדות ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה תוך שהוא ממשיך בעבודתו כמורה. הם התיישבו באמסטלפיין שבצפון הולנד. בתם הראשונה נולדה בשנת 1939.
מלחמת העולם השנייה

חריטדינה בנדרס-לטבוהר ובעלה, יוהאן בנדרס, הפכו לחברים פעילים בתנועת התנגדות ההולנדית בתגובה לפלישה וכיבוש הולנד על ידי גרמניה במאי 1940, וגירושם של סטודנטים יהודים מאמסטרדם ליסאום במסגרת סדרה של חוקי רדיפות שנחקקו נגד אזרחים יהודים הולנדים.
בנדרס לימד את תלמידיו לזייף תעודות זהות ותעודות מזון עבור יהודים. כדי לעזור להם להימנע מגירוש, יוהאן בנדרס עודד את אשתו להפוך את ביתם למסתור עבור גברים, נשים וילדים יהודים. בין אלה שמצאו מקלט בבית בנדרס היו שתיים מתלמידיו לשעבר של בנדרס, רוזאלי וקייטי ווינברג, אחיות יהודיות שעזבו את בית הוריהם באיי הודו המזרחיים ההולנדיים להתגורר אצל דודתם בהולנד, ולפתע מצאו את עצמם בסכנת גירוש. הם נשארו בבית בנדרס עד שחרורה של הולנד מידי הנאצים.
בשנת 1941 נולדה בתם השנייה. עד 1943 הם סיפקו מחסה לור פולק, ששרדה בסופו של דבר את המלחמה והיגרה לארצות הברית.
באותה שנה (1943), שכן הלשין לשלטונות הגרמנים על פעילות ההתנגדות של בנדרס. בתגובה פשט הגסטפו על בית בנדרס ב-4 באפריל 1943, עצר את יוהאן בנדרס, לור פולק וקייטי ווינברג וכלא אותם. בעת מעצרו היה ליוהאן בנדרס רשימה בכיס עם שמות וכתובות מקודדים של 18 אנשים יהודים שעזר להסתיר. חריטדינה בנדרס-לטבואר הייתה בהריון ואם לשתי בנות צעירות.
לור פולק וקייטי ווינברג נשלחו למחנה המעבר בווסטרבורק כדי להמתין לגירוש למחנה ריכוז גרמני.
לאחר מעצרו ומותו של בעלה המשיכה חריטדינה בנדרס-לטבוהר במלאכת ההתנגדות וההצלה שהחלו שניהם. אחרי שחיפשה ומצאה את לור פולק, שנמלטה ממחנה הריכוז אליו גורשה, היא החזירה אותה בשלום לביתה, ואז חיפשה אחר תלמידה לשעבר של בעלה, יאן דוידנס, והביאה אותה לביתה. כדי למנוע את הצבתה לעבודות כפייה, קייטי ווינברג הפכה אז גם לחלק מהמשפחה המחודשת כששוחררה מווסטרבורק.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה החלה חריטדינה בנדרס-לטבוהר לבנות חיים חדשים לא רק לה ולבנותיה, אלא גם לאחת הנערות שהגנה מפני רדיפות וגירוש נאצים, לור פולק, שגילתה שכל משפחתה נרצחה במהלך השואה. לור התגוררה בביתה במשך ארבע שנים לפני שהיגרה לארצות הברית.
מותה

חריטדינה בנדרס-לטבואר נפטרה באמסטלפיין, צפון הולנד, הולנד ב-13 במרץ 1980.
פרסים

ב-27 במרץ 1997 הוכרזו לאחר מותם חריטדינה בנדרס-לטבוהר ובעלה יוהאן בנדרס על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם.
בני הזוג זכו גם לכבוד כאשר רחוב באמסטלפיין נקרא על שמם כהוקרה לפעילותם בזמן מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  ”Benders, Johan & Gerritdina Letterboer,” in “Righteous Among the Nations Honored by Yad Vashem 1 January 2017.” Jerusalem, Israel: Yad Vashem.”
↑  ”Benders, Johan & Gerritdina (Letterboer),” in “Righteous Among the Nations.” Jerusalem, Israel: Yad Vashem, 1997.
↑  “Benders, Johan (Netherlands) (אורכב 29.04.2018 בארכיון Wayback Machine)”, in “The Righteous During the Holocaust.” Farmington Hills, Michigan: Holocaust Memorial Center, Zekelman Family Campus, retrieved online April 27, 2018.
↑  ”Johan Benders.” De geschiedenis van het Humanitarisme in Nederland: Retrieved online April 27, 2018.
↑  Johan Benders and GerrItdina Benders-Letterboer,” in “List of Dutch Saviors.” Jerusalem, Israel and New York, New York: The International Raoul Wallenberg Foundation.
↑  "Johan Benders" (bio). Jerusalem, Israel and New York, New York: The International Raoul Wallenberg Foundation.
↑  Gerritdina Letteboer, Johan Letteboer, Janna Letteboer, and Johanna Liese, in “Gerritdina (Benders) Letteboer.” Geni: Retrieved online April 27, 2018.
1 2 3 4 5 6  Johan Benders, The International Raoul Wallenberg Foundation.
1 2 3 4  ”Gerritdina Benders-Letteboer and Johan Benders, De geschiedenis van het Humanitarisme in Nederland.
1 2 3 4 5 6 7  Benders, Johan & Gerritdina (Letterboer), Righteous Among the Nations, Yad Vashem.
1 2 3 4  Johan Benders, The Righteous During the Holocaust, Holocaust Memorial Center, Zekelman Family Campus.
↑  ”Bep Meijer Zion (middle), on her honeymoon in New York, poses on a park bench with her sister, Renee Meijer Beck (left), and a friend, Lore Polak” (photograph number: 25315). Washington, D.C.: United States Holocaust Memorial Museum.
↑  Lore Polak, in photo of Bep Meijer Zion on her honeymoon in New York (photograph number: 25315), United States Holocaust Memorial Museum.
↑  Gerritdina Benders-Letteboer, Geni.
↑  Benders, Johan & Gerritdina Letterboer), Righteous Among the Nations Honored by Yad Vashem 1 January 2017.
מחנה מעבר ווסטרבורק, הולנד (1940–1945, תצלום צבאי)
חן מלך מרחביה

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1910 כ"ה בסיון ה'תר"ע ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 ביולי 2003 (בגיל 93) י"ג בתמוז ה'תשס"ג ירושלים 
 שם לידה:  חן מלך הֶלֶר 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 שפות היצירה:  עברית 
 
חֵן מֶלֶךְ מֶרְחַבְיָה (כ"ה בסיון ה'תר"ע, 2 ביולי 1910 – י"ג בתמוז תשס"ג, 13 ביולי 2003) היה מחנך, הוגה דעות, מסאי, מתרגם, עורך ספרותי, חוקר ההגות היהודית בימי הביניים והיסטוריון התנועה הרוויזיוניסטית ותנועת הנוער בית"ר. נודע גם בשמותיו הספרותיים: ח' מ' בן-ירוחם, ח' בן-ירוחם, מ. אוסטאו, מ' חן, ט' לביא וב. ביאלי. בעל הפרס ע"ש ילין של עיריית ירושלים.
קורות חיים

חן מלך מרחביה נולד לשפרה וירוחם פישל הֶלֶר, בביאליסטוק (אז באימפריה הרוסית, כיום בפולין). בילדותו ובנעוריו למד מרחביה, במסגרות חינוך יהודיות מסורתיות: עברית, הלכה ותנ"ך. ובשנת 1928 סיים בהצטיינות את לימודיו בגימנסיה העברית בעיר הולדתו. אביו היה סופר וחבר באגודת "חובבי ציון" ומשוחריה של הציונות המדינית מיסודו של בנימין זאב הרצל, ובערוב ימיו שוחר התנועה הרוויזיוניסטית. חן מלך ואחותו טוֹבָה, הצטרפו לתנועת הנוער בית"ר בביאליסטוק. חן מלך מרחביה היה ממעריציו של המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי.
בשנת 1930, עלה לארץ ישראל. ונשא את גוטה, ציירת (נפטרה בשנת 1999). גם הוריו ואחותו טובה, עלו לארץ ישראל. טובה נשאה לדוד גולדצוויג. והמשפחות התגוררו בשכונת רחביה. עבד לפרנסתו שלושים ושתיים שנים כמזכיר הגימנסיה העברית רחביה, ולימים ערך ספר היובל שלה, שראה אור בשנת 1962.
בראשית שנות השלושים, הצטרף אל "ברית הבריונים", אשר הקים הוגה הדעות והפובליציסט ד"ר אב"א אחימאיר ולצדו המשורר אורי צבי גרינברג. מרחביה היה חבר בהנהלה הארצית של פלוגות הגיוס שהקימה תנועת בית"ר בארץ ישראל, וניהל בהן בהתנדבות פעולות תרבות והסברה. לאחר הפילוג הראשון באצ"ל היה בין הפועלים לאיחודו והקמתו מחדש, באפריל 1937. בין חבריו הקרובים אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, אנשי בית"ר יוסף כצנלסון ויצחק ז'רז'בסקי, מראשי מפעל ההעפלה "אף-על-פי". ותיאר את דמותו של כצנלסון והשפעתו על בני דורו בימיו האחרונים בוורשה, בירת פולין, הכבושה בידי צבאות גרמניה הנאצית, בינואר 1940, כשהוא נתון כל כולו במערכה נואשת על הצלת יהודים, ובו זמנית במאבק נואש עם מחלתו: "חן היה נסוך עליו, קצב אמרה כל אישיותו, נכונות הייתה כל הכרתו".
בתקופת הסזון, ב-11 בינואר 1945, בשעות הבוקר הגיעו שלושה בני אדם לבושים במדי המשטרה הבריטית, אל ביתו. הם ערכו חיפוש והפכו את כל חפצי הבית, אולם לא מצאו דבר.
מאז בואו לירושלים, למד באוניברסיטה העברית היסטוריה, ספרות עברית וסוציולוגיה, ונושא התמחותו לתואר שני היה ימי הביניים. כמו כן, למד בשיעורי המשפט של ממשלת המנדט. בשנת 1965, לאחר שהגיש לסנט האוניברסיטה עבודת הדוקטור, הוענק לו תואר ד"ר.
אחיינו חנן גולדצוויג ("חנני"), בנם של אחותו טובה ואִישהּ דוד, נהרג ב-28 באפריל 1968, כאשר פיקד על יחידת סיור של צה"ל בבקעת הירדן. חן מלך מרחביה התאבל על אחיינו, וכתב עליו דברי זיכרון בפרסומים אחדים.
מרחביה חי רוב ימיו בצנעה סגפנית. תשומת לבו ומעייניו היו נתונים להגות יהודית קדומה ולמחשבה מדינית מודרנית, למחקר ספרותי והיסטורי ולתיעוד מסודר ושיטתי של מקורות מעצבים בתולדות עם ישראל.
מפרסומיו > ספרים ומאמרים מפרי עטו

לקראת המדינה! לשאלות החלוציות והבניין, ביאליסטוק: תנועת בית"ר, תר"ץ 1930
(עם טוביה ויטקובסקי), משמר הירדן (הוספה להירדן): ברית טרומפלדור, ירושלים: נציבות בית"ר בארץ ישראל, תרצ"ד 1934
(ח' בן ירוחם), מדינה? - לא, יותר מזה! : המאקסימאליזם של בן-גוריון, ירושלים : דפוס רוהלד, תרצ"ז 1937
(מ' אוסטאו), מתסביכי המלחמה ומבעיות השלום, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"א 1941
(ח' בן ירוחם), העם והמעמד, לבקורת דרכי השמאל, תל אביב: הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הלאומית בעזרתה של קרן תל חי בארץ ישראל, תש"ב 1942
(ח' בן ירוחם), בנים גדלה הציונות, כלפי השומר הצעיר ותנועות השעטנז, ירושלים: קרן תל חי בארץ ישראל מטעם מחלקת ההסברה על ידי הצ"ח, תש"ב 1942
עם ומולדת : אוצר תעודות בענייני האזרחות העברית, הציונות והישוב, ירושלים: הוצאת הלוי, תש"ט 1949
מערכות החינוך בישראל: בחינה ממלכתית של בעיות החינוך, ארגונו ומעמדו, הישגיו וצרכיו, ירושלים, הוצאת אחיאסף, תשי"ז 1957
(עם יהודה רוזנטאל), מלחמות השם, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, תשכ"ג 1963
כתב-היד 'אכסטראקציונס דה תלמוד': מקור פולמוס נגד תורת היהדות בימי-הביניים, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1965
התרגומים הלאטיניים בשולי התלמוד: כ"י פירנצי וכ"י פריז 16558, קריית ספר, מ"א, תשכ"ו 1966, עמ' 545–556
עוד לשאלת רש"י לפרק "חלק", תרביץ, ל"ה, תשכ"ו 1966, עמ' 278–294
שתי מובאות מן המדרש הנעלם בכתב יד לטיני, קריית ספר, מ"ג, תשכ"ח 1968, עמ' 560–568
(עם יוסף דן), ספר הרזים מהדורת מרגליות, תרביץ, ל"ז, תשכ"ח, עמ' 208–214
התלמוד בראי הנצרות: היחס לספרות ישראל שלאחר המקרא בעולם הנוצרי בימי הביניים (500 – 1248), ירושלים, הוצאת מוסד ביאליק, תשל"א 1970
ה"שמתא" בספרות הפולמוס הנוצרית בימי הביניים, תרביץ, מ"א, תשל"ב 1972, עמ' 95–115
לזמנו של החיבור 'מלחמת מצווה', תרביץ, מ"ה, תשל"ו 1976, עמ' 296–302
על נוסחאותיו העבריות של ספר "פוגיו פידיאי" בכ"י סט. ז'נבייב, קריית ספר, נ"א, תשל"ו 1976, עמ' 283–288
כלום העליל ניקולאס דונין את עלילת הדם?, תרביץ, מ"ט, תש"ם 1980, עמ' 111–121
(ח' בן-ירוחם), ספר בית"ר, קורות ומקורות, א-ג, ירושלים ותל אביב: הוועד להוצאת ספר בית"ר, תשכ"ט-תשל"ג 1969–1973
(ח' בן-ירוחם), העלילה הגדולה, לפני רצח ארלוזורוב ולאחריו, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי, תשמ"ב 1982
רבי יוחנן בן זכאי : מה היה ומה לא היה, ירושלים, מכון מרחביה, תשמ"ב 1982
"כל נדרי" - בן בעיה לחידה, ספר יובל לכבוד מורנו הגאון רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ’יק כרך א-ב, (עורכים: שאול ישראלי, נחום לאם, יצחק רפאל), ירושלים: מוסד הרב קוק; ניו-יורק: ישיבה-אוניברסיטה, תשמ"ד 1984
למעורבותו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ביישוב ארץ-ישראל, שלם, כרך ד, תשמ"ד 1984, עמ' 555–564
מפרסומיו > ספרים שערך

הציונות, אוצר התעודות הפוליטיות, (הקדמה: דוד בן-גוריון), ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ד 1944
חירות ומשטר: אדם - עם - מדינה - מעמד, אוצר תעודות היסטוריות ופוליטיות, (הקדמה: חיים יהודה רות), ירושלים: הוצאת גורן, תש"ו 1946
ספר היובל (של הגימנסיה העברית בירושלים): תרס"ט-תשי"ט, ירושלים : הוצאת אגודת שוחרי הגימנסיה העברית בירושלים, תשכ"ב 1962
(עם חיים שכטר), אוצר הניבים האנגליים, ירושלים, הוצאת עבר, תש"ח 1948
"ציונים" מקרב הבריטים באמצע המאה התשע-עשרה, הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 7, תולדות עם ישראל באירופה, תשל"ז 1977, עמ' 185–210.
קולות קוראים לציון, (לזכר יונתן נתניהו, גיבור מבצע יונתן – ה' בתמוז תשל"ו, 3 ביולי 1976), ירושלים: מרכז זלמן שזר, החברה ההיסטורית הישראלית, 1977
(ח' בן ירוחם, עם חיים עמנואל קוליץ), שלילה לשמה כלפי ישעיהו ליבוביץ : קובץ עיונים ורשימות, ירושלים: הוצאת אל השורשים, תשמ"ג 1983
מפרסומיו > ספרים שתרגם

דנטה אליגיירי, על המונארכיה לדאנטי, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשכ"ב 1961
בצלאל רות, היהודים בתרבות הריניסאנס באיטליה, ירושלים : הוצאת מוסד ביאליק, תשכ"ב 1962
לקריאה נוספת

יוסי אחימאיר, בשם הציונות ולמען הציונות, האומה, 153, סתיו תשס"ד 2003, עמ' 64–70.