stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליל פיפ
ראשית חייו

גוסטב אליה אהר נולד ב-1 בנובמבר 1996 באלנטאון, פנסילבניה, בנם השני של ליזה וומאק, מורה לכיתה א', וקארל יוהאן אהר, פרופסור להיסטוריה. סבו, ג'ון וומאק הוא כלכלן והיסטוריון תנועות השחרור של אמריקה הלטינית. לגוסטב אח אחד, קארל "אוסקר" אהר.
לפני יום הולדתו החמישי, עבר גוסטב ללונג איילנד שבניו-יורק. הוריו היו שניהם בוגרי הרווארד, כאשר משפחתה של אימו מאוקלהומה ואביו שוודי. הוריו של גוסטב התגרשו ב-2012 כשהיה בן 15. באזור גיל 16 החל לחוות חרדה ועל פי אימו, החל להשתמש במריחואנה וזאנקס. לפיפ ואימו הייתה מערכת יחסים קרובה, עד כדי שקיעקע בגיל 14 את ראשי התיבות של שמה ותאריך הולדתה על זרועו כקעקוע הראשון שלו. בעקבות גירושי הוריו עבר פיפ יחד עם אימו ואחיו הגדול ללונג ביץ' שבניו יורק, שם הקליט את Lil Peep; Part One, Feelz, Vertigo ועוד מספר שירים, בהם גם השיר הפופולרי "Star Shopping".
גוסטב למד בבית הספר היסודי "לינדל" שנמצא היה מעבר לרחוב דירתה של אימו בלונג ביץ'. בכיתה ג' שובץ גוסטב בתוכנית כיתת מחוננים ובחטיבת הביניים למד בכיתות מואצות, כיתות בהן מועבר החומר בצורה מהירה יותר. גוסטב הביע עניין רב באופנה ומוזיקה עוד מגיל צעיר וניגן בטרומבון וטובה. כשגוסטב חזר לבית הספר בשנה שלאחר מכן, הוחלפה ההנהלה שלא הכירה את ציבור התלמידים ותרבותם. מותש גוסטב כבר היה מוכן לנשור מהלימודים אך נעזר במורתו מריה הרטמן כדי לסיים את בית הספר. בעזרת שני מורים אחרים שבהם בטח גם, השלים גוסטב את שני הקורסים האחרונים ההכרחיים שלו באנגלית ומדעי החברה וסיים את התיכון בינואר 2014.
מאוחר יותר באותו ינואר התקבל גוסטב למכללת SUNY Old Westbury שבלונג איילנד אך סירב, ובמקום זאת נרשם כסטודנט במכללת Glendale Community שבפסדינה, קליפורניה. לאחר הסמסטר הראשון שלו במכללה Glendale Community, החליט גוסטב לנשור ובמקום זאת נרשם למכללת Nassau Community College שבלונג איילנד. במהלך הסמסטר המלא היחיד שלו במכללה הוא נבחר למצטיין הדקאן, אך עם זאת החליט שלא להמשיך ללמוד והחל להופיע יחד עם ההרכב המוזיקלי Schemaposse.
במהלך גיל 18 גוסטב קיעקע לראשונה את פניו, לב שבור שקועקע מתחת לעינו השמאלית כאות למחויבות להימנע מחיים רגילים; "קעקוע על הפנים שלך ימנע ממך לקבל הרבה עבודות" הוא אמר. בפברואר 2016 חזר ללוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירת המוזיקה תחת שם הבמה Lil Peep. גוסטב הסביר את המעבר ללוס אנג'לס כי החיים בלונג איילנד דיכאו אותו.
קריירה > ראשית הקריירה

בהיותו נער, פיפ תיאר עצמו כנער בודד שרכש את רוב חבריו באינטרנט. בהשראת אמני אנדרגראונד כגון Seshollowaterboyz ו-iLoveMakonnen, פיפ יצר מוזיקה תחת שם הבמה Trap Goose בזמן שהתגורר בלונג איילנד באופן זמני יחד עם חבר ילדות בשם ברנן סאבאג' עד שהחליטו שניהם לעבור ללוס אנג'לס. בלוס אנג'לס התגורר פיפ תחילה בשכונה Skid Row והיה לחסר בית לפרקים או שהיה שוהה בביתו של סאבאג' בזמן שסאבאג' למד לתואר. השניים פנו לדרכים נפרדות בסופו של דבר ופיפ פגש את הראפר והמפיק JGRXXN, הראפר Ghostmane והראפר Craig Xen; הוא גר יחד איתם בזמן שהקימו את ההרכב Schemaposse. במהלך שנתו הראשונה בלוס אנג'לס למד עדיין פיפ במכללת גלנדייל.
קריירה > 2015–2016: המיני אלבום הראשון, מיקסטייפ הסולו האחרון וסיבוב ההופעות העולמי

ב-2015 הוציא פיפ את המיני אלבום הראשון שלו Feelz. לאחר מכן הוציא גם את מיקסטייפ הבכורה שלו Lil Peep; Part One שצבר 4,000 השמעות בשבוע הראשון שלו, וזמן קצר לאחר מכן, הוציא מיקסטייפ המשך בשם Live Forever. פופולריותו של פיפ צמחה בסתיו 2015 כשהוציא מספר שירים, וביניהם, "Star Shopping". הפופולריות של פיפ המשיכה לצמוח ולעלות גם לאחר יציאת השיר "Beamer Boy", מה שהוביל להופעה החיה הראשונה שלו בפברואר 2016 בטוסון, אריזונה, יחד עם שאר חברי Schemaposse. באפריל של אותה השנה התפרק ההרכב אך נשארו ביחסים טובים. זמן קצר לאחר מכן החל להתחבר עם חברי ההרכב GothBoiClique, אותם אירח במיקסטייפ שלו Crybaby. זמן הקלטת המיקסטייפ ארך כחודש והושלם כמספר שעות לפני יציאתו המקורית לסאונדקלאוד, ביוני 2016; פיפ השלים את רוב עבודת המיקס והמאסטרינג של המיקסטייפ בעצמו. באוגוסט, שיתף פעולה פיפ יחד עם חברת הבידור First Access Entertainment במיזם משותף בו השקיעה וייעצה לו לגבי הקריירה.
בספטמבר 2016 הוציא פיפ את מיקסטייפ הסולו הרביעי והאחרון שלו Hellboy ובו שירים כגון "Girls" ו-"the song they played" שצברו מיליוני צפיות והשמעות ביוטיוב ובסאונדקלאוד. הצלחת המיקסטייפ הובילה לסיבוב ההופעות הסולו הראשון של פיפ שנערך ברחבי ארצות הברית, אירופה וכלל גם מספר הופעות ברוסיה ובפעם הראשונה בקריירה שלו, גם הופעות בבריטניה. זמן קצר לאחר סיום סיבוב ההופעות היגר פיפ ללונדון במהלך פרידה מ-GothBoiClique, והחל להתחבר ולהפגש עם הראפר והזמר האטלנטי ILoveMakonnen והחבר הוותיק הראפר Bexey. בלונדון הקליט את האלבומים Come Over When You're Sober, Pt. 1 ו-Come Over When You're Sober, Pt. 2, את המיני-אלבום Goth Angel Sinner ופרויקט מוזיקלי משותף יחד עם ILoveMakonnen שעדיין לא ראה אור.
קריירה > 2017: אלבום הבכורה, סיבוב ההופעות העולמי השני והמוות

אלבום אולפן הבכורה של פיפ, Come Over When You're Sober, Pt. 1, יצא ב-15 באוגוסט 2017 וב-22 באוגוסט הגיע למקום הראשון במצעד 100 האלבומים בצ'כיה. זמן קצר לאחר מכן יצא פיפ לסיבוב ההופעות העולמי השני שלו. סיבוב ההופעות שהחל בספטמבר באירופה התקיים בין היתר בפולין, גרמניה, בלגיה וצרפת, ולאחר מכן המשיך לארצות הברית בתחילת אוקטובר של אותה השנה. סיבוב ההופעות נקטע בעקבות מותו של גוסטב.
ב-15 בנובמבר 2017, שבועיים לאחר יום הולדתו ה-21, נפטר גוסטב, ליל פיפ, באוטובוס ההופעות שלו לפני הופעה מתוכננת באולם ההופעות The Rock שבטוסון, אריזונה. מותו נקבע בשעה 21:00 על ידי משרד הבוחן הרפואי של מחוז פימה, שערך בדיקות רעילות לליל פיפ, כאשר דווח על ידי ה-"New York Daily News" שסיבת המוות שלו הייתה מנת יתר מקרית של פנטניל, אופיואיד, וזאנקס. מותו נצפה כאבדה גדולה למוזיקה של המאה ה-21 ולמיליוני בני נוער ברחבי העולם, ובמגזין הרולינג סטון נכתב: "הוא יכל היה להיות קורט קוביין של דורו".
קריירה > 2018–הווה: הוצאת המוזיקה שלאחר המוות

לאור העובדה שלפיפ מוסר עבודה והתמדה במוזיקה, גם לאחר המוות נותרו לפיפ מספר שירים ופרויקטים גמורים שעדיין לא ראו אור. ב-12 בינואר 2018 הוציא מרשמלו את שיתוף הפעולה שלו ושל פיפ שנקרא "Spotlight"; חודש לאחר מכן יצא הקליפ לשיר. לאורך המשך השנה יצאו מספר שירים של פיפ או שירים בהם פיפ השתתף, בין היתר: "Got 'Em Like" - שיר של ג'וסי ג'יי יחד עם פיפ וויז קאליפה, "Dreams & Nightmares" - שיר של הראפר Teddy יחד עם פיפ, ובמאי יצא השיר "4 Gold Chains" בו פיפ מארח את Clams Casino.
במרץ 2018 נרכש ארכיון המוזיקה של פיפ על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. באותו הזמן דווח גם כי אלבום משותף של פיפ ו-iLoveMakonnen עתיד לצאת. ב-17 באוגוסט הכריז iLoveMakonnen על סינגל חדש של פיפ בשם "Falling Down", עיבוד מחודש של שיתוף הפעולה שלו עם פיפ בשם "Sunlight on Your Skin" שהקליטו בסתיו 2017. בעיבוד המחודש במקום iLoveMakonnen מופיע הראפר XXXTentacion, שהקליט את החלק שלו בשיר בעקבות מותו של פיפ. השיר "Falling Down" יצא ב-19 בספטמבר 2018 והגיע למקום ה-13 במצעד בילבורד הוט 100; הגרסה המקורית יחד עם iLoveMakonnen יצאה גם היא 8 ימים לאחר מכן.
ב-14 באוקטובר 2018 הוכרז כי אלבומו הראשון שלאחר המוות Come Over When You're Sober, Pt. 2 מוכן ורק נותר לקבל את האישור להוציאו. כ-3 ימים לאחר מכן ניתן האישור על ידי משפחתו של פיפ שהסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום יהיה "Cry Alone"; וכך היה והוא יצא יום לאחר מכן, ב-18 באוקטובר. ב-1 בנובמבר יצא הסינגל השני, "Runaway", וב-9 בנובמבר יצא רשמית האלבום Come Over When You're Sober, Pt. 2. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, ומכר 81,000 עותקים בשבוע הראשון.
ב-31 בינואר 2019 יצא השיר "I've Been Waiting", שיתוף פעולה יחד עם iLoveMakonnen והלהקה פול אאוט בוי (שנוספה לשיר לאחר המוות של פיפ). ב-10 במרץ הסרט התיעודי של פיפ, Everybody's Everything, הוקרן בפסטיבל הסרטים SXSW, וב-15 בנובמבר 2019 יצא הפסקול לסרט. באפריל 2019 שני השירים "Gym Class" ו-"Star Shopping" יצאו מחדש לפטפורמות המוזיקה, וכך היה גם לשאר המוזיקה של פיפ בהמשך השנים 2019, 2020 ו-2021. באותן השנים עלתה המוזיקה הישנה של פיפ לפטפורמות המוזיקה, בין היתר: המיני-אלבום Vertigo, המיקסטייפ Crybaby (שיצא מחדש לסטרימינג ב-2020 לציון 5 שנים לפרויקט), המיקסטייפ Hellboy, המיני-אלבום California Girls, המיני-אלבומים Castles ו-Castles II (מיני אלבומים בשיתוף פעולה יחד עם ליל טרייסי), Feelz ומספר סרטונים מתוך הופעות חיות של פיפ.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2017: Come Over When You're Sober, Pt. 1
2018: Come Over When You're Sober, Pt. 2
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2019: Everybody's Everything
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2015: Lil Peep; Part One
2015: Live Forever
2016: Crybaby
2016: Hellboy
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2015: Garden
2015: In the Bedroom, I Confess
2015: Romeo's Regrets
2015: Feelz
2016: California Girls
2016: Vertigo
2016: Elemental
2016: Dead Broke
2016: Teen Romance
2016: Castles
2017: Castles II
2019: Goth Angel Sinner
גטבורג

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם לקבוצת כדורגל, ראו .
תרשים מפת גטבורג מ-1705, שורטט במהופך כאשר הדרום פונה מעלה
החשמלית הוותיקה של גטבורג, מסמלי העיר
גֶּטֶבּוֹרְג (בשוודית: Göteborg - "יֵטֶבּוֹרְי", ‏האזנהקובץ:Sv-Göteborg.ogg‏Ⓘ‏; בלשונות אירופה נקראת לעיתים גם גוטנבורג) היא העיר השנייה בגודלה בשוודיה, אחרי סטוקהולם; הגדולה ביותר במערב שוודיה, והחמישית בגודלה בסקנדינביה. גטבורג היא עיר המושב של מחוז יטאלנד המערבית, והנמל הראשי של סקנדינביה. נכון ל-2015 התגוררו בה כמעט 550 אלף תושבים, ובאזור המטרופוליני שלה התגוררו 982 אלף תושבים.
העיר נמצאת סמוך לנקודה בה הנהר יטה נשפך אל תוך מצר קטגט שמעברו השני נמצאת דנמרק. הנהר יטה חוצה את גטבורג לשני חלקים, כאשר חלקה הצפוני נמצא על האי היסיניין. מרכז העיר, על מרבית המוסדות החשובים, שוכן על הגדה הדרומית, הוא החלק המוקף בביצורי תעלות מהמאה ה-17 שצורתן זיגזג והן נמתחות בכעין חצי-מעגל סביב למע"ר, העמוס בבניינים עתיקים מלבנים אדומות - גטבורג נחשבת כאחת מהיפות שבערי אירופה.
היסטוריה

לאורך תקופת האבן כבר ישבו אנשים באזור שפך הנהר יֶטָה ('נהר הגותים').
במאה ה-13 היה אזור זה שוודי, כאשר אזור החוף שמצפון לו (חבל בוהוסלן) היה בשליטת נורווגיה, ואילו החוף מדרום (חבל הלנד) בשליטת דנמרק. מציאות זו הקנתה לשוודיה מסדרון יחיד ויקר-ערך, באורך של 15 ק"מ, אל הים שממערב לה והאזור פוּתח כמוקד תחבורת-נהרות. במאה ה-14 נבנתה במים בסמוך לחוף מצודת אֵלבְסבּוֹרג, כדי להגן על ריבונותה של הממלכה. המאות ה-15 וה-16 אופיינו בניסיונות מצד המדינה להקים עיר שתשב בשפך הנהר; אלה בדרך כלל כשלו בשל אי-התאמת האתר הנבחר - ראשית לֶדֶסֵה (Lödöse), אחר כך לדסה-החדשה, ולאחריה ההתיישבות באֵלבסבורג.
המקום בו לבסוף נמצאת גטבורג כיום, סומן למעשה כבר ב-1253, אז עבר בו צבאו של בירגר יארל בדרכו אל מלך נורווגיה (בין היתר במטרה לעשות עמו יד אחת במלחמה מול דנמרק) - מקום זה שימש יעד מועדף להתיישבות קבע לראשונה באמצע המאה ה-16.
ב-1572 ציווה המלך יוהאן השלישי על הבנאי שלו להכין סקיצה עבור תוכנית לבנייתה של עיר מבוצרת, שתהיה בתבנית מרובעת, וגדולה בערך כמו העיר קאלמאר. התוכנית הוכנה, אולם בוששה לצאת אל הפועל. בין יתר הגורמים לכך נמנית העובדה שהצו הורה להשתמש לבנייה אך ורק בלבנים - ופשוט לא היו שוודים רבים שידעו לבנות בלבנים.
העיר הראשונה שקיבלה את השם "גטבורג" בשפך היטה הוקמה על ידי המלך קרל התשיעי ב-1603, על האי היסיניין (Hisingen), כשהיא פונה אל המצודה העתיקה. העיר, "מצודת יטה" - יטה-בורג, קיבלה במהלך העשור הראשון של המאה ה-17 מעמד הדרגתי וזכויות. בשנת 1611 היא נשרפה כה ביסודיות בידי הדנים, עד כי שרידי מבנים מתוכה נמצאו רק במהלך המאה ה-20. העיר של ימינו, שמרכזה על הגדה הדרומית (היבשתית) של הנהר, נחשבת כהמשכה ההיסטורי של העיר מהיסיניין. היא התפתחה תוך שהעניין השוודי הלאומי משחק תפקיד חשוב להקמתה כעיר מבוצרת, עד שב-1621 גטבורג, למודת תלאות, הייתה סופית לעיר. הצו שניתן מאת המלך גוסטב אדולף השני פתח למעשה פרק בהיסטוריה השוודית, וגטבורג של ימינו, של התעלות, הספינות, השערים האלגנטיים והתותחים, היא במידה רבה 'עיר גוסטב אדולף'. החג הפופולרי של העיר, "יום גוסטב אדולף", מצוין בכל 6 בנובמבר מאז ראשית המאה ה-19.
מצודת אלבסבורג נהרסה באמצע המאה ה-17. תחתיה נבנתה "אֵלפסבורג החדשה" - המצודה שבפתחו של הנמל של העיר. בשל סגנון תכנונה של העיר, במשך זמן רב קראו לה ההולנדים "אמסטרדם החדשה". האחרונים גם הביאו לגטבורג את הידע וטכניקת הבנייה, שהיו חסרים לה, בעיקר בבנייה בשטח רווי-מים. המסחר בשוודיה כולה קיבל תנופה. קארולוס ליניאוס, שביקר בעיר הצעירה במסגרת מסעו בחוף המערבי ב-1746, תיאר אותה ברישומיו כיָפה מכל ערי שוודיה. גטבורג פרחה וגדלה לאורך המאה ה-18, וצביונה כעיר תעשייה וסחר הוסיף להתחזק במאה ה-19, כאשר במאה ה-20 היא הייתה לעיר מספנות גדולה.
גאוגרפיה

גטבורג שוכנת במערב שוודיה, לאורך שתי גדותיו של הנהר יטה בסמוך לשפכו אל מצרי הים הצפוני. אורכה המרבי של העיר הוא 47 ק"מ, והיא תופסת חלקים משני חבלי ארץ שונים. החלק הבנוי שמצפון לנהר נמצא על היסיניין, האי הרביעי בשטחו במדינה. ממערב לשפך היטה אל הים הפתוח, משתרע ארכיפלג ובו איים קטנים רבים.
אקלימה של העיר, כנגזר ממיקומה, הוא אקלים ימי מתון, עם ימי קיץ ארוכים שנעים בין 18 ל-25 מעלות צלזיוס וחורף שבו הטמפרטורה לרוב נשארת סביב 0 מעלות. הקיץ בגטבורג הוא הארוך ביותר בשוודיה: 144 ימים בשנה.
מרכזה העתיק של העיר - הרובע ששמו Inom Vallgraven ("בין החפירים") - הוא שטח מוקף בסוללת-תעלות שנבנו במתכונת הולנדית במאה ה-17 ובו חיים נכון ל-2004 כ-3,700 תושבים והוא מספק מעל ל-26,500 מקומות תעסוקה.
אוכלוסייה

העיר גטבורג גדלה והתרחבה החל מהמאה ה-17, והתחברו אליה יישובים סמוכים לכדי רצף עירוני שבו נכללות המועצות (Kommuner) הבאות: גטבורג, מלנדל (Mölndal), פרטילה (Partille) והרידה (Härryda), שבכל אחת מהן מספר יישובים ועיר מרכזית אחת. בקומין גטבורג לבדה ישבו בראשית 2009 מעט יותר מחצי מיליון נפש.
בתחילת 2007 הייתה גטבורג ביתם של כ-133,900 תושבים ממוצא לא-שוודי.
בגטבורג קהילה יהודית ובה כאלף חברים.
אוכלוסייה > דיאלקט גטבורג

תושבי העיר גאים בדיאלקט שלהם, "יטבורסקה", שכולל מבטא, ניבים והטעמה מוזיקלית המייחדת את "החוף המערבי" (Västkusten).
כלכלה

גטבורג היא משכנו של הנמל הגדול ביותר בסקנדינביה, מה שמעניק לעיר אופי מובהק של עיר נמל. זוהי עיר תעשייה שוודית מובהקת. מרבית השטח התעשייתי נמצא על הגדה הצפונית, ואחד המוצרים המזוהים ביותר מגיע מכאן - וולוו, שהיא גם אחת מהמעסיקות הגדולות במשק המקומי. חברות שוודיות ידועות אחרות שבסיסן או ראשיתן בעיר, מונות את קונצרן התעשייה אס-קו-אף (SKF), יצרנית המצלמות האסלבלד א-בה (Hasselblad AB) וחברת המתכת אסאב (ESAB).
בסמוך לעיר פועל נמל התעופה גטבורג-לנדווטר, נמל התעופה הוא השני בגודלו בשוודיה, לאחר נמל התעופה סטוקהולם-ארלנדה.
בנוסף על אלה, העירייה מפעילה 35 תאגידים שבבעלותה - ושותפה בשני קונצרנים הכוללים מספר חברות בתחומי האנרגיה והתשתיות לצד מיזמי תיירות ותרבות. "ביזנס ריג'ן יטבורי" (BRG) היא עמותה המקדמת את צמיחתן הכלכלית של חברות במטרופולין גטבורג ואת התעסוקה באזור.
חברות אופנה רבות קבעו את משרדיהן הראשיים בגטבורג. כמו כן, לאחר שמשקלה של התעשייה הכבדה פחת, רשתות בינלאומיות ביססו פעילותן בעיר הודות ליתרונות של המקום, ולכך שהעלויות בגטבורג זולות משמעותית מאשר בחוף המזרחי.
"נורדסטאן" הוא הקניון הגדול בסקנדינביה, וממוקם במרכז העיר.
תרבות > מוזיקה

גטבורג התפרסמה בקרב חובבי הדת' מטאל המלודי כמקום לידתו של הז'אנר, שראשיתו בתחילת שנות ה-90 בגטבורג ובסטוקהולם. רבות מהלהקות שיצאו מהאזור, כמו At the Gates,‏ Dark Tranquillity ו-In Flames, מפורסמות כיום בעולם כולו. הרכב אחר שמוצאו בעיר הוא הצמד האלקטרוני החשוב "The Knife", של האחים אולוף וקארין דרייר. קארין דרייר ידועה אף בשל קריירת הסולו שלה, תחת שם הבמה "Fever Ray". להקה חשובה נוספת מהעיר גטבורג, היא להקת הפופ "אייס אוף בייס", שהתפרסמה בשנות ה-90 בזכות להיטים כמו "All That She Wants" ו־"The Sign".
התזמורת הסימפונית של גטבורג קיבלה ב-1997 את התואר "התזמורת הלאומית של שוודיה".
תרבות > תיאטרון

"התיאטרון העירוני של גטבורג" (Göteborgs Stadsteater), שנוסד ב-1934, הוא התיאטרון העירוני הוותיק בשוודיה.
תרבות > ספורט

קבוצת הכדורגל אי-אף-קו גטבורג היא מהקבוצות הבכירות בשוודיה, עם 18 זכיות באליפות ליגת העל השוודית וחמש זכיות בגביע השוודי. מגרשה הוא האצטדיון נִיה אוּלֶווִי שבצפון מרכז העיר, שהוא האצטדיון הגדול בסקנדינביה.
גטבורג אירחה את אליפות העולם באתלטיקה ב-1995.
תרבות > אוניברסיטאות

אוניברסיטת גטבורג היא האוניברסיטה שבה מספר הסטודנטים הגדול ביותר בשוודיה.

עוד נמנים עם המוסדות להשכלה גבוהה:
המרכז הטכנולוגי של גטבורג
בית הספר לעסקים של גטבורג
תרבות > פנאי

פארק ליסברג שמשתרע ממזרח למרכז העיר הוא פארק השעשועים הגדול בסקנדינביה.
יער הארמון (Slottsskogen) הוא פארק מיוער רחב-ידיים המשתרע מדרום-מערב למרכז העיר.
מוזיאון רוהסקה (Röhsska Museum) לעיצוב, אופנה ואמנות שימושית שנפתח לקהל בשנת 1916
מוזיאון האמנות של גטבורג שנפתח לקהל בשנת 1921.
מוזיאון גטבורג לאמנות עכשווית משנת 1923.
היקום הוא מרכז מדע ציבורי שנפתח בשנת 2001.
המוזיאון הלאומי לתרבות עולמית שנפתח בשנת 2004.
מוזיאון וולוו
ערים תאומות

נורווגיה ברגן, נורווגיה (מ־1946)
דנמרק אורהוס, דנמרק (מ־1946)
פינלנד טורקו, פינלנד (מ־1946)
רוסיה סנט פטרבורג, רוסיה (מ־1962)
גרמניה רוסטוק, גרמניה (מ־1965)
פולין קרקוב, פולין (מ־1990)
נורווגיה אוסלו, נורווגיה
אסטוניה טאלין, אסטוניה
הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין
ארצות הברית שיקגו, ארצות הברית
דרום אפריקה נלסון מנדלה באי, דרום אפריקה
מדחף, משמש כפסל באוניברסיטת גטבורג
משה סנה

משה סנה (קליינבוים) (6 בינואר 1909 – 1 במרץ 1972) היה איש ציבור ישראלי, ראש המפקדה הארצית של "ההגנה", הוגה דעות, חבר הכנסת, מנהיג ופובליציסט. רופא במקצועו.
קורות חיים > מילדותו ועד העלייה לארץ ישראל

משה סנה נולד בראדזין במזרח פולין (אז חלק מהאימפריה הרוסית) בשם משה קליינבוים להוריו שמעון קליינבוים ו-ינטל ליכטנשטיין. למד רפואה באוניברסיטת ורשה ועסק במקצוע זה בין השנים 1935–1939. מגיל צעיר גילה כישרונות בתחום הנאום, הכתיבה והפעילות הציבורית. בשלב זה של חייו השתייך למפלגת הציונים הכלליים, בעלת הנטייה הציונית ליברלית ועבד לצדו של יצחק גרינבוים. סנה שימש במספר תפקידים במסגרת המפלגה וההסתדרות הציונית בפולין. בין היתר שימש כעורך הפוליטי של עיתון היידיש החשוב בפולין - "היינט". לאחר עלייתו של גרינבוים לארץ ישראל, בשנת 1933, הפך למנהיג הציונים הכלליים בפולין ודגל בהתנגדות לשלטונו האוטוקרטי של יוזף פילסודסקי, תוך מדיניות של שיתוף פעולה עם מפלגות השמאל הפולניות.
במקביל שירת כקצין רפואה בצבא הפולני ונלחם בשורותיו בראשית מלחמת העולם השנייה, נפל בשבי הסובייטי ומכיוון שהיה קצין יועד להירצח על ידי הנ.ק.ו.ד. בטבח יער קאטין, אולם הצליח להימלט מהשבי ולמצוא מקלט בקובנה ומשם עלה לארץ ישראל. אחותו, שעימה נפגש בקובנה שבה לראדזין עיירת הולדתו, לטפל בהוריהם והוריו, ובעקבות כך נספתה יחד עמם בשואה.
קורות חיים > פעילותו במסגרת "ההגנה"

בשנת 1940 הגיע סנה לארץ ישראל ומיד השתלב בפעילות ציבורית במסגרת "ההגנה". בשנת 1941 התמנה לראש המפקדה הארצית של "ההגנה", תפקיד בו שימש עד שנת 1946. בשנת 1944 התמנה לחבר הוועד הלאומי. בשנים אלה הוקמה ופעלה תנועת המרי העברי, אשר מפקדתה כללה ארבעה נציגים – שני נציגים מן "ההגנה": סנה וישראל גלילי; נציג מהאצ"ל: מנחם בגין; ונציג מהלח"י: נתן ילין-מור. התנועה פעלה משנת 1945 עד 1946, ותיאמה את פעולות ההתנגדות המזוינת לשלטון הבריטי. לסנה היה חלק מכריע בפעולות שתרמו להקמתה, ובפעולתה. לאחר פעולות ליל הגשרים, הגיבו הבריטים ב"שבת השחורה" ב-29 ביוני 1946, סדרה של פעולות שבמסגרתן הוטל עוצר על ערים וקיבוצים, נערכו חיפושים מבית לבית, ורבים ממנהיגי היישוב נעצרו. סנה לא נתפס ומיד אחרי השבת השחורה ארגן דוידקה נמרי את הברחתו של סנה מהארץ באניה לצרפת מתחת לאפם של הבריטים. בעקבות "השבת השחורה" הורה דוד בן-גוריון על הפסקת ההתנגדות המזוינת לבריטים. סנה לא קיבל החלטה זו ופרש מתפקידו כראש המפקדה הארצית.
בשנים 1946–1947 שהה בפריז במסגרת תפקידו החדש כראש האגף המדיני של הסוכנות היהודית באירופה וראש "המחלקה לעלייה נוספת ונדידה" דהיינו עלייה ב' ותנועת הבריחה. כפי הנראה בשנים אלו, וייתכן שבעקבות שיחות שהיו לו עם הו צ'י מין, אנה פאוקר וז'אק דיקלו(אנ'), הגיע סנה למסקנה הרדיקלית, כי על מנת להקים ולבסס מדינה יהודית, בעולם הדו-קוטבי שלאחר מלחמת העולם השנייה, על המדינה להצטרף לגוש הסובייטי ולקבל את תמיכתה של ברית המועצות.
בתחילת דצמבר 1947, עקב החלטת הנהלת הסוכנות, בניגוד לדעתו של סנה, לקבל את התכתיב האמריקני בפרשת הפאנים ולמנוע את הגעתן של שתי ספינות המעפילים פאן יורק ופאן קרסנט מרומניה בתואנה שהן שורצות סוכנים סובייטיים, התפטר מתפקידו כממונה על ההעפלה ונטש את מפלגתו, "הציונים הכלליים". בינואר 1948 היה בין מייסדי מפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם), והנהיג בה את האגף השמאלי, תוך שהוא משתלב באוריינטציה הפרו-סובייטית של חוגי השמאל במפלגה.
קורות חיים > שנותיו האחרונות

בשנותיו האחרונות חזר בו סנה מחלק מקביעותיו, מתח ביקורת על ברית המועצות על יחסה אל ישראל, נסוג משלילת הציונות והיה בין הראשונים שצידדו בזכות הפלסטינים להגדרה עצמית. בשל תמיכתו במלחמת ששת הימים נודה על ידי ברית המועצות ויתר המפלגות והארצות הקומוניסטיות שהיו נאמנות לה, כמו כן הוא החל למתוח ביקורת על האנטישמיות שהתקיימה בגוש הסובייטי ועל הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה.
סנה נפטר ב-1 במרץ 1972 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב. בצואתו ביקש לערוך לו טקס לוויה יהודי עם אמירת קדיש.
משה סנה היה נשוי לד"ר חנה סנה, רופאה. ילדיהם הם תמר ואפרים סנה, גם הוא רופא, היה קצין בדרגת תא"ל בצה"ל לאחר מכן ח"כ ושר מטעם מפלגת העבודה.
מורשת והנצחה

יאיר צבן, אשר שימש בראשית דרכו כמזכירו האישי של סנה, והיה בהמשך לשותף קרוב בהנהגת מק"י שלאחר הפילוג מרק"ח, החליף את סנה לאחר מותו בתפקיד יו"ר הלשכה הפוליטית של המפלגה. עד היום (2022) צבן משמש כיושב-ראש הוועד הציבורי להנצחת זכרו של משה סנה.
סיפורו של משה סנה, מוצג בסרט התעודה "משה סנה האיש שלא ויתר" של במאי הסרטים אמיר הר-גיל. הסרט מוצג במוזיאון מחנה המעפילים בעתלית ע"ש משה סנה.
ב-2022 יצא לאור הספר "הספר האדום" שכתב אסף ענברי. הספר מתמקד, באופן ספרותי, באישיותם ובהתפתחותם הרעיונית של יצחק טבנקין, מאיר יערי ומשה סנה, מנהיגי השמאל במדינת ישראל בעשורים הראשונים לתקומתה.
על שמו של  סנה נקראו רחובות בערים הבאות: ירושלים, תל אביב, פתח תקווה, מודיעין מכבים רעות, בת ים, אשדוד, רעננה, חולון, רחובות, ונתניה. נקראו על שמו גם כיכרות ברחבי ישראל, וכן נקרא על שמו המרכז למורשת ההעפלה במקום בו היה מחנה המעצר בעתלית.
סנה הונצח בבול דאר ישראלי. ב- 23 באפריל 1978, דאר ישראל הנפיק סדרה של 5 בולי דאר שעליהם מופיעים דיוקנם של אישים מן ההיסטוריה המודרנית של ישראל. אחד מהבולים האלה הוקדש להנצחת זכרו של ד"ר משה סנה. על השובל של הבול הופיעה הכיתובית:  " 30 שנה לעצמאות ישראל ". האמן צבי נרקיס עיצב את הבול. דאר ישראל מכר 1,140,000 של בול זה  עד להפסקת המכירה.
כתבים

סיכומים בשאלה הלאומית לאור המרקסיזם-לניניזם: הוגשו לוועד המרכזי של מפלגת השמאל הסוציאליסטי בישראל על ידי ... משה סנה ..., תל אביב: מפלגת השמאל הסוציאליסטי בישראל, 1954.
"שברי לוחות שחוקים: על ראשי-הפרקים של מאיר יערי לקראת ועידתה השלישית של מפ"ם", תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 1957. (ספרון)
הכלכלה הישראלית, תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 1960.
לקראת יובל המהפכה: 1917–1967, תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 1967. (ספרון)
"לבעיות הקומוניזם הדמוקרטיה והעם היהודי", תל אביב: הוועד המרכזי של מק"י, 1968. ("ראשי פרקים לקראת הוועידה ה-16 של המפלגה הקומוניסטית הישראלית") (ספרון)
אחרית כראשית: מבחר דברים: 1972–1967; ערך, העיר והוסיף אחרית-דבר: יאיר צבן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ב.
כתבים ; עורך: עמנואל מלצר; תרגום מיידיש ומפולנית: מרדכי חלמיש, 5 כרכים, תל אביב: עם עובד; המכון לחקר הציונות ע"ש חיים ויצמן – אוניברסיטת תל אביב; הוועד הציבורי להנצחת זכרו של משה סנה, תשנ"ה–תשס"ה 1995–2005:
כרך א: 1928–1939 (ביבליוגרפיה מוערת של מאמרי משה סנה בשנים 1925–1939, עמ' 389–431);
כרך ב: 1940–1947; עורך: אלי שאלתיאל, 1997;
כרך ג: 1948–1954; עורכת: ברכה אשל, 1999 (ביבליוגרפיה מוערת של מאמרי סנה בשנים 1948–1952, עמ' 397–425);
כרך ד: 1954–1965; עורך: פנחס גינוסר, תשס"ה 2005 (ביבליוגרפיה מוערת של מאמרי סנה בשנים 1954–1965, עמ' 521–575);
כרך ה: 1966–1972; עורך: מתתיהו מינץ, 2000 (ביבליוגרפיה מוערת של מאמרי משה סנה בשנים 1965–1972, עמ' 423–460).
לקריאה נוספת

הארכיון של משה סנה, באתר הארכיון האינטרנט המרקסיסטי (בעברית)
ברל בלטי, במאבק על הקיום היהודי: לדמותו של משה סנה; הביא לבית הדפוס: זלמן חן, ירושלים: י. מרכוס, תשמ"א 1981.
אלי שאלתיאל, תמיד במרי: משה סנה, ביוגרפיה (1909–1948), תל אביב: עם עובד, 2000.
נתן שחם, שלום חברים; הוצאת דביר, 2004
אסף ענברי, הספר האדום, ידיעות אחרונות/ ספרי חמד, 2022.
אפרים סנה, שנותי עם אבא, הוצאת ידיעות אחרונות, 2022.
ניר מן, משה סנה מנהיג המרי העברי, בן-שמן: מודן – משרד הביטחון, 2024.
לקריאה נוספת > מאמרים

אילן גריילסאמר, ציוני דרך לשיבתו של משה סנה לציונות, מדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים 10, 1977, עמ' 56–71.
שבתי טבת, תרגיל חידה (חמיקתו, בריחתו או הזמנתו של ד"ר משה סנה לפריס, יולי-אוגוסט 1946), זמנים 76, 2001, עמ' 71–89.
ניר מן, "משה סנה: הרַמָּ"א שאֻכָּל בלהב המרי", עלי זית וחרב: 100 ל'הגנה', כ', ירושלים: כרמל והמרכז לחקר כוח המגן מייסודו של ישראל גלילי, 2020, עמ' 263–294.
הילד הבוכה

אחת הגרסאות הידועות של "הילד הבוכה"
"אל תהרסו לו את השכונה" (2008), גרפיטי המוחה נגד בנייה בשכונת פלורנטין.
"הילד הבוכה" הוא כינוי לציור שהיה נפוץ ומוכר מאוד בישראל, בו מוצגת דמותו של ילד לבוש מעיל, שדמעות זולגות על לחייו. ציור זה הוא אחד מתוך סדרת דיוקנאות של ילדים (ברובם בנים, אך גם בנות) בעלי הבעה רצינית או עצובה ודמעות על פניהם, שהיו נפוצים ברחבי העולם בשנות ה-70 וה-80.
הציור מיוחס לצייר האיטלקי ברונו אמאדיו (Bruno Amadio) שנודע גם בשם ג'ובאני בראגולין (Bragolin). בראגולין צייר מאות ציורים בסגנון זה. הציורים ברובם אינם חתומים ותאריכיהם אינם ידועים. התמונות היו מן הראשונות ששוכפלו בצבע בקנה מידה רחב כבר בשנות ה-60, וככל הנראה צוירו שנים לפני כן. ציורי הילדים הבוכים היו פופולריים באירופה ובדרום אמריקה, ונמכרו על פי ההערכה במיליוני עותקים, ללא תמלוגים כלשהם לצייר.