stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איילת גלבוע
מבחר מפרסומיה > Tel Dor preliminary publications

Stern, E., Sharon, I. and Gilboa, A. 1988-89 Tel Dor – 1987. Excavations and Surveys in Israel 7 – 9: 43 – 49.
Stern, E., and Gilboa, A 1993, Tel Dor –1991. Excavations and Surveys in Israel 13: 37-40.
Stern, E., Gilboa, A. and Berg, J. 1997, Tel Dor – 1994. Excavations and Surveys in Israel 16: 64–66.
Stern, E., Berg, J., Gilboa, A., and Sharon, I. 1998, Tel Dor – 1995. Excavations and Surveys in Israel 18: 37–40.
Stern, E., Gilboa, A., and Sharon I. 2000, Tel Dor – 1996. Excavations and Surveys in Israel 20: 30*–33*.
Stern, E., Gilboa, A., Sharon, I., Berg, J., Zorn, J. F., Mack, R., Har-Even, B., Kranot, N. and Tzivolsky, S. 2000, Tel Dor —,111: 23*–30*. 1997–1998. Hadashot Arkheologiyot/Excavations and Surveys in Israel
Stern, E., Sharon, I., Buchwald, Sh., Har-Even, B., Kranot, N., and Gilboa, A. 2000, Tel Dor – 1999. Hadashot Arkheologiyot/Excavations and Surveys in Israel 112: 29*–33*.
Sharon, I., Gilboa, A. and Karasik, A. 2006. Tel Dor – 2004. Hadashot, Arkheologiyot/Excavations and Surveys in Israel 118.
. Sharon, I., Gilboa, A., Stewart, A., Bloch-Smith 2009, Tel Dor — 2000, 2002, 2003, Preliminary Report. Hadashot Arkheologiyot/ Excavations and Surveys in Israel 121.
Sharon, I., Gilboa, Shalev, Y. 2009, Dor 2005 – Preliminary Report. Hadashot Arkheologiyot/Excavations and Surveys in Israel 121.
Gilboa, A., Sharon, I., Shalev, Y. 2009, Dor 2006 – Preliminary Report. Hadashot Arkheologiyot/Excavations and Surveys in Israel 121.
, A., Sharon, I. and Shalev. Y. 2010, Dor 2007-2008. Preliminary Report. Hadashot Arkheologiyot/Excavations and Surveys in Israel 121
ליאור גרוסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1962 (בת 62)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה, פרהיסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 ביוני 2005) 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 ביוני 2011) 
 
ליאור גרוסמן (נולדה בשנת 1962) היא ראש המדור לארכאולוגיה פרהיסטורית וראש המעבדה לארכאולוגיה חישובית בחוג לארכאולוגיה וללימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית.
חיים מוקדמים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  משפחה, מקומות מגורים וילדות.
גרוסמן למדה באוניברסיטה העברית החל משנת 1985. לאחר סיום תואר בוגר בארכאולוגיה, אגיפטולוגיה ומתמטיקה ב־1992, החלה בלימודי התואר השני בארכאולוגיה והגישה את עבודת התזה שלה, "המכלולים הליתיים של האתרים הנאטופיים בעמק הירדן התחתון: סליביה I ו-פצאל IV" ב־1998. ב־2005 הגישה את עבודת הדוקטורט שלה, "Computer simulation of variables in models of the origin of agriculture in the Levant" בהנחיית אנה בלפר-כהן ואילן שרון. בשלוש השנים הבאות עסקה בפוסט-דוקטורט במכון ויצמן, תחת הנחייתו של עוזי סמילנסקי.
קריירה

גרוסמן היא פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה במדור לארכאולוגיה פרהיסטורית ומכהנת כראש המדור לארכאולוגיה פרהיסטורית וראש המעבדה לארכאולוגיה חישובית בחוג לארכאולוגיה וללימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית. במעבדה לארכאולוגיה חישובית היא עוסקת בפיתוח שיטות חדשות לעיבוד ממוחשב של מודלים תלת־ממדיים של ממצא ארכאולוגי.
בשנים 1997–2008 ניהלה את החפירה הארכאולוגית במערת חילזון תחתית. בחפירה נחשף בית קברות מהתקופה הפלאוליתית השייך לתרבות הנאטופית בן 12,000 שנה. בית הקברות שנחשף לימד שאנשי התרבות הנאטופית השקיעו מאמצים רבים בבית קברות ובקבורה. הם הקימו בשקע שבמערה שני מבנים ושלושה בורות שאותם חפרו ברצפת המערה. בתוך המבנים התגלו שלוש קבורות ראשוניות כאשר בבורות התגלו שרידי קבורה של 25 אנשים נוספים. הממצאים הראו שהם נהגו לעשות קבורה ראשונית ולאחר מכן הם פתחו את הקברים ומתוכם הוצאו הגולגולות והעצמות הארוכות. בשנת 2008 בחפירות שנעשו באתר, נחשפו 28 שלדים שנקברו במערה. הקבר הייחודי ביותר שנמצא באתר הוא של האישה השאמאנית, שלד של אישה נכה שבזמן מותה הייתה בת כ-45.
החל משנת 2010 מנהלת את החפירה המחודשת בנחל עין גב II. החפירה נכון להיום (2020) עדין מתנהלת.
פרסומים

ליאור גרוסמן, התרבות הקדומה ששופכת אור על תחילת הציוויליזציה האנושית, פורסם 15 אוקטובר 2015 באתר קרן הלאומית למדע.
הערות שוליים

↑  ליאור גרוסמן, נטלי מונרו, אנה בלפר-כהן, L. Grossman, The Female Shaman from the Lower Galilee / השמאנית מהגליל התחתון, Qadmoniot: A Journal for the Antiquities of Eretz-Israel and Bible Lands / קדמוניות: כתב-עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא מב, 2009, עמ' 22–24 doi: 10.2307/23682965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524123805171  ORCID: 0000-0002-6976-6202  ResearcherID: C-7010-2014  VIAF: 3780165396160221520005   WorldCat (עם VIAF): 3780165396160221520005
שם הוורד (מיני-סדרה)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 מבוסס על:  שם הוורד
 סוגה:  מותחן, סרט היסטורי, סדרת דרמה, מסתורין, סדרה המבוססת על ספר 
 כותבים:  Francesco Frigeri 
 בימוי:  Giacomo Battiato 
 שחקנים:  דמיאן הארדונג  פיטר דייוויסון  ג'ון טורטורו  ריכרד זאמל  רופרט אוורט
 ארץ מקור:  איטליה איטליה גרמניה גרמניה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  פטריציה מאסה הרברט ג.קלויבר הרברט ל. קלויבר ג'ון טורטורו גוונדלינה פונטי
 מפיקים בפועל:  מטיאו לוי קרלו אספוסטי
 חברת הפקה:  11 Marzo Film Palomar Rai Fiction
 הפצה:  Tele München Group, Rai Fiction 
 מוזיקה:  האושקה
 אורך פרק:  50-54 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Rai 1
 תקופת שידור מקורית:  4 במרץ 2019 – 25 במרץ 2019
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שם הוורד (באנגלית: Il nome della rosa בגרמנית: Der Name der Rose) היא מיני-סדרת דרמה היסטורית איטלקית-גרמנית, המבוססת על ספרו בעל אותו השם של אומברטו אקו.
הסדרה שודרה באיטליה בין 4 ל-25 במרץ 2019 וכללה שמונה פרקים.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בשנת 1327. נזיר גרמני צעיר בשם אדסו ממלק, מגיע יחד עם מורו האנגלי ויליאם מבסקרוויל למנזר קזאלה בצפון איטליה. מטרת הביקור של ויליאם ואדסו הוא לתאם במנזר פגישה בין נציגי המסדר הפרנציסקני לנציגי האפיפיור היושב באביניון, כדי לדון בשאלות תאולוגיות ופוליטיות קריטיות. עם זאת, עד מהרה הם מגלים שתעלומה מסתורית רודפת את המנזר, ונזירים נרצחים בזה אחר זה. ויליאם נענה לבקשת אב המנזר, ומנצל את כישוריו כאינקווזיטור לשעבר כדי לנסות ולפענח את התעלומה.
דמויות

אדסו ממלק (דמיאן הארדונג) – פרח כמורה גרמני צעיר מהמסדר הבנדיקטיני. תלמידו של ויליאם ומנסה לעזור לו בפיענוח התעלומה. הסיפור מסופר מנקודת מבטו כאדם זקן (מגולם בידי פיטר דייוויסון).
ויליאם מבסקרוויל (ג'ון טורטורו) – נזיר אנגלי מהמסדר הפרנציסקני, תלמידו של רוג'ר בייקון, עובד בשירותו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מנצל את הידע שלו כאינקווזיטור לשעבר ואת הידע המדעי הנרחב שלו כדי לפענח את תעלומת המנזר.
רמיגיוס מוורנה (פבריציו בנטוויגולו) – נזיר איטלקי המסתיר סודות אפלים מעברו.
מלאכי מהילדסהיים (ריכרד זאמל) – הספרן הראשי של הספרייה. דמות מסתורית ומטרידה.
סלווטורה (סטפנו פריזי) – נזיר גיבן ומגמגם, הלוקה בנפשו.
ברנרדו גי (רופרט אוורט) – אינקווזיטור צרפתי המגיע למנזר כמפקד כוח הקשתים של מלך צרפת אשר אמור להגן על שליחי האפיפיור.
ישראל חופשית

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 מייסדים:  ניצן הורוביץ 
 מנכ"ל:  אורי קידר
 עובדים:  10 (נכון ל-2022)
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־16 שנים) 
 bfree.org.il
 
ישראל חופשית היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 2009, המגדירה את מטרתה כ"כינון חברה ישראלית המקיימת פלורליזם תרבותי ודתי במדינת ישראל, תוך שמירה על זכויות הפרט, על ערכי הדמוקרטיה ועל עקרונות הציונות כפי שנכתבו במגילת העצמאות".
הקמה ופעילות

התנועה הוקמה בשנת 2009. עם מקימי התנועה נמנו פעילי מרצ כח"כ ניצן הורוביץ. יושב ראש הוועד המנהל של התנועה הוא עופר קורנפלד והמנכ"ל הוא אורי קידר.
התנועה מארגנת הפגנות וקמפיינים הקשורים למטרותיה ומתלווה לאירועים שונים כמו מצעד הגאווה ומחאת האוהלים. בין פעילותיה ניתן למנות הפגנות בעד תחבורה ציבורית בשבת, הפגנות בעד נישואים אזרחיים, והפגנות נגד הפרדה מגדרית. התנועה ערכה מספר קמפיינים בשיתוף ידוענים כמו דרור קרן, אלון נוימן, יעל לבנטל ואבי גרייניק. במסגרת "קמפיין הסטירות", פרסמה התנועה סרטון שמציג ידוענים שונים מקבלים סטירת לחי, ובנוסף הפעילה "דוכני סטירות" ברחבי הארץ, כמחאה על מה שתיארו כפגיעת הממשלה ברוב הדומם.
השנים הראשונות
בדצמבר 2010, מיד לאחר השרפה בכרמל, התנועה יצאה בקמפיין נגד שר הפנים אלי ישי. הקמפיין כלל פרסום מודעות המאשימות את ישי באחריות לאסון, והרצת עצומה מקוונת הדורשת ממנו להתפטר. במרץ 2011, בעקבות החלטת עיריית ירושלים להקים בתי קולנוע שיפעלו בימי חול בלבד, ארגנה התנועה הקרנת סרט קולנוע בשבת עבור החילונים בעיר. באוקטובר 2011 הפגינו כ-20 מאנשי ישראל חופשית בשכונת מאה שערים נגד הפרדה מגדרית. ההפגנה גררה הפגנת נגד אלימה מצד תושבים ממאה שערים, אשר פוזרה בכוח בידי המשטרה. בינואר 2012 הפיצה התנועה שמות של גינקולוגים שהיו עתידים להשתתף בכנס השנתי של מכון פוע"ה וקראה לנשים להחרים אותם, על רקע אי הזמנת נשים להרצות בכנס. בשנת 2013 הגישה התנועה עתירה לבג"ץ נגד החלטת משרד החינוך להשתתף במימון הפרדת מגדרית בבתי ספר. בעקבות העתירה הודיע משרד החינוך כי יפסיק לתקצב הפרדה מגדרית בכיתות קטנות וההורים יצטרכו לשלם את התוספת הדרושה בעצמם.
במהלך שנת 2015 צירפה התנועה לשורותיה את מרכז 'הויה' העורך טקסים יהודים אלטרנטיביים, לרבות חתונות, בר מצווה ובת מצווה, לידה וברית, אבלות וזיכרון. למרכז נלווה מערך משפטי אשר מנפיק תעודות זוגיות, כחלופה לנישואים ברבנות. בשנת 2016 השיקה התנועה בשיתוף פעולה עם התנועה הרפורמית והקונסרבטיבית את קמפיין "חתונה שווה" שקרא לזוגות להתחתן מחוץ לרבנות, באמצעות תשדירי רדיו ברשת קול ישראל. בתגובה לקמפיין הרבנות הראשית פנתה לרשות השידור בדרישה להסיר את הקמפיין בטענה להטעיית הציבור, אף שהתשדירים כללו הבהרה שחתונה כזו אינה מוכרת על ידי משרד הפנים.  בקיץ 2017 קראה התנועה להחרים את הפסטיגל בחנוכה לאחר שבפסטיגל הודיעו שלא יקיימו הופעות בשבת עקב רצונו של הזמר עומר אדם לא להופיע בשבת.
מדד החופש העירוני

החל משנת 2018 העמותה מוציאה את מדד החופש העירוני - מדד שנתי אשר בא למדוד ערים בישראל עם רוב יהודי בשאלות שונות הקשורות ביחסי דת ומדינה. המדד מתמקד בתחומים שבהם יש לעמדת העירייה ולראש העיר יכולת השפעה על תושבי העיר. על פי המדד עיר בה יש תחבורה ועסקים פתוחים בשבת, גופים דתיים אינם יכולים להיכנס לבתי הספר ויש בהן תמיכה לזרמים לא אורתודוקסים וללהט"ב תקבל דירוג גבוה.
מרכז תשתית

בשנת 2015 התנועה הקימה את מרכז "תשתית", במטרה להכשיר אזרחים לביצוע שינוי חברתי ופוליטי בישראל, בין היתר בעזרת הדרכה בתחום עולם התקשורת ויחסי הציבור ופיתוח חשיבה יצירתית. המרכז הוקם ומנוהל על ידי סמנכ"ל העמותה, אייל אקרמן. המרכז מקיים:
סדנאות פוש: סדנאות יומיות הדוחפות את המשתתפים לצעד הראשון ביזמות ואקטיביזם אזרחי. הסדנאות מותאמות לקהל יעד ספציפי (חברי ארגון מסוים / בעלי תפקידים דומים בארגונים שונים) ונותנות כלים מעשיים ותאורטיים. חלק מהסדנאות נעשות כיום בשיתוף עם הפורום החילוני
חממת תשתית: סביבה המפתחת ומטפחת יוזמות עצמאיות בתחום הדת והמדינה.
ארגון הבוגרים של תשתית: מעביר קורסים, סמינרים ופעילויות מתקדמות לבוגרי ההכשרות.
מרכז הויה - טקס ישראלי

הֳוָיָה הוקמה בשנת 2006 כמרכז לטקסים של חיים המשותף לשלושה ארגוני חינוך ותרבות ותיקים: המדרשה באורנים, בינה ומכון הטקסים החילוני. הֳוָיָה הוקמה כמרכז ללא מטרות רווח, במטרה להוביל ולקדם את תהליך פיתוחם ועיצובם של טקסי חיים ישראלים, רלוונטיים ונגישים לציבור מגוון. החל משנת 2015 פועלת הֳוָיָה במסגרת תנועת ישראל חופשית. תפקידו העיקרי של המרכז לאפשר לזוגות לקיים טקס ישראלי מחוץ לרבנות, בהתאם לרצון הזוג, ערכיו ואורחות חייו; והלכה למעשה לקדם חופש בחירה בנישואים בישראל על-ידי יצירת חלופה אמיתית למונופול הרבנות שמאפשר רק דרך אחת להתחתן בישראל.
דרך מרכז הֳוָיָה מתחתנים מדי שנה מאות זוגות שבוחרים בטקס חתונה ישראלי שוויוני וחותמים על תצהיר ׳חיים משותפים׳ ביחידה המשפטית שמעיד על הזוג כידועים בציבור. עורכי ועורכות הטקסים בהֳוָיָה הם אנשי ונשות רוח, אקדמיה ומקצועות חופשיים, בעלי ידע בעולם היהודי על שלל גווניו, שמלווים את הזוגות ביצירת הטקס לפני וגם בטקס החופה עצמו. בנוסף, מקיים המרכז עשרות הרצאות משפטיות מדי שנה לזוגות לפני החתונה. מטרת ההרצאות היא להנגיש ידע משפטי חשוב אודות נישואים בישראל על מנת שכל זוג וזוג יעשה את בחירותו באופן מושכל.
תקציב

לפי דוחות העמותה, מחזור הפעילות השנתי לשנת 2020 עמד על 2,952,559 ש"ח. פעילותה נתמכת על ידי קרנות פילנתרופיות רבות בישראל ובעולם, ביניהם: הפדרציה היהודית בניו יורק, קרן שוסטרמן, הקרן החדשה לישראל וחברות עסקיות כמו "ביג" "דיזנגוף סנטר", ותורמים פרטיים אחרים.
הערות שוליים

↑  חזון התנועה
↑  איטל קציר, פרצופם של פעילי "ישראל חופשית" נ.., באתר כיכר השבת, ‏2011-02-05
↑  עופר קורנפלד, באתר www.facebook.com
↑  עסק משפחתי, סרטון של התנועה נגד חוק טל וקצבת ילדים
↑   ישראל חופשית, סרטון  באתר יוטיוב
↑  מוטי לוי ופנחס וולף‏, אלפים חתמו על עצומה: "אלי ישי, תתפטר מיד!", באתר וואלה, 6 בדצמבר 2010
↑  ירושלמים, צאו מהסרט! הקרנה של Fight Club
↑  עומרי אפרים, חרדים ממאה שערים יידו בלוקים ופצעו שוטרים, באתר ynet, 22 באוקטובר 2011
↑  ynet, הדרת גניקולוגיות: "להחרים רופאים שישתתפו", באתר ynet, 5 בינואר 2012
↑   אור קשתי, עתירה נגד מימון הפרדה בבתי ספר דתיים: "שר החינוך נכנע לקיצוניים", באתר הארץ, 19 באוגוסט 2013
↑  אפרת קרסנר, משרד החינוך יפסיק לתקצב כיתות נפרדות בחמ"ד, 3 בפברואר 2016, באתר כיפה
↑  קובי נחשוני, הרבנות נגד קמפיין "חתונה שווה": "הוא עלול להטעות", באתר ynet, 2 באוגוסט 2016
↑   איתי שטרן, עומר אדם סירב להופיע בשבת; תנועת "ישראל חופשית" קוראת להחרמת הפסטיגל, באתר הארץ, 29 ביוני 2017
↑  הפורום החילוני-פעילויות
פעילי העמותה מפגינים למען נישואים אזרחיים במהלך מצעד הגאווה בתל אביב בשנת 2014
הרצאה למשתתפי קורס תשתית
המלחמה על הכוח

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  Alfonso Gomez-Rejon 
 הופק בידי:  טימור בקממבטוב, בזיל איבניק 
 תסריט:  מייקל מיטניק 
 עריכה:  David Trachtenberg, Justin Krohn 
 שחקנים ראשיים:  בנדיקט קמברבאץ' (תומאס אלווה אדיסון) קונור מקנייל (ויליאם קמלר) Louis Ashbourne Serkis (תומאס אלווה אדיסון ג'וניור) סיימון מניונדה (Lewis Howard Latimer) ג'ון שווב סטנלי טאונסנד (Franklin Leonard Pope) מת'יו מקפדיין (ג'יי. פי. מורגן) טום הולנד (סמואל אינסול) מייקל שאנון (ג'ורג' וסטינגהאוס) טאפנס מידלטון (מרי סטילוול אדיסון) ניקולס הולט (ניקולה טסלה) קורי ג'ונסון (צ'סטר ארתור) קתרין ווטרסטון Celyn Jones בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  האושקה
 צילום:  צ'ונג הון-צ'ונג 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Bazelevs, Thunder Road Pictures 
 חברה מפיצה:  Lantern Entertainment 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 באוקטובר 2019
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, דרמה היסטורית 
 מקום התרחשות:  Menlo Park, פיטסבורג, באפלו, הבית הלבן, ניו יורק, שיקגו 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-80 של המאה ה-19, מלחמת הזרמים, שנות ה-90 של המאה ה-19, התערוכה העולמית של שיקגו 
 הכנסות באתר מוג'ו:   thecurrentwar
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלחמה על הכוח (באנגלית: The Current War) הוא סרט דרמה היסטורי אמריקאי משנת 2019, בהשראת התחרות מהמאה ה-19 בין תומאס אדיסון לג'ורג' וסטינגהאוס, על השימוש במערכת אספקת חשמל בארצות הברית (המכונה לעיתים קרובות "מלחמת הזרמים"). הסרט בוים על ידי אלפונסו גומז-רחון ונכתב על ידי מייקל מיטניק, מככבים בו בנדיקט קאמברבץ' כאדיסון, מייקל שאנון כווסטינגהאוס וניקולאס הולט בתפקיד ניקולה טסלה, לצד טום הולנד, קתרין ווטרסטון, טאפנס מידלטון, מת'יו מקפדיין ודמיאן מולוני. מרטין סקורסזה וסטיבן זאיליאן שימשו כמפיקים בפועל.
גומז-רחון הוכרז במאי 2012. קאמברבץ', שאנון והולט הצטרפו לצוות השחקנים עד אוקטובר 2016 והצילומים החלו באנגליה בדצמבר. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2017.
הסרט שהופץ על ידי חברת ויינסטין בנובמבר 2017, נגנז ונמכר בעקבות ההאשמות כנגד הארווי ויינסטין. הסרט נקנה בסופו של דבר על ידי Lantern Entertainment (היורש של TWC), שמכרה אז את זכויות ההפצה לאולפני 101. לאחר שגילה סעיף הרשאות קיצוני בחוזה של סקורסזה, גומז-רחון שכנע אותו לאפשר ביצוע צילומים מחודשים ולקצץ עשר דקות מהגרסה המקורית, והביא לכך שהסרט יצא לאור בסופו של דבר לבתי הקולנוע. הסרט יצא בבכורה בארצות הברית ב-25 באוקטובר 2019.
עלילה

בשנת 1880 תומאס אדיסון חשף את הנורה החשמלית שלו והחליט שזרם ישר (DC) הוא זול ונקי יותר מאור הגז אף על פי שהוא מוגבל בטווח ויקר. ג'ורג' וסטינגהאוס איש עסקים וממציא בעצמו, מבקש ללמוד עוד ומזמין את אדיסון לארוחת ערב. לאחר שנדחה על ידי אדיסון, ווסטינגהאוס מתכוון להוכיח כי זרם חילופין הוא הטכנולוגיה הטובה יותר מכיוון שהיא יכולה לעבוד במרחקים גדולים יותר ובעלות נמוכה משמעותית. אדיסון ו-ווסטינגהאוס מתחרים כדי לגרום לערים ברחבי ארצות הברית להשתמש במערכת שלהם. הממציא המבריק ניקולה טסלה מגיע לארצות הברית ומתחיל לעבוד עם אדיסון, אך מאוכזב מאי-נכונותו של אדיסון לשקול מחדש את רעיונותיו ולהגשים את מה שטסלה חשב כהבטחה כספית שאדיסון פטר כסתם בדיחה. לאחר מכן טסלה עוזב את הצוות של אדיסון. אדיסון שומר בתוקף על הפטנטים שלו ותובע את ווסטינגהאוס.
אדיסון מציע כי זרם חילופין מסוכן ויוצא במלחמת פרסום, ואילו ווסטינגהאוס עומד מאחורי היתרונות הטכניים של זרם החילופין. כאשר אדיסון נאבק למצוא דרכים להפוך את הזרם הישר ליותר נוח, וסטינגהאוס מנסה לגרום למערכת זרם חילופין מתח גבוה שיעבוד עם מנועים. אשתו של אדיסון נפטרת, ווסטינגהאוס נפגע גם בטרגדיה אישית כאשר חברו פרנקלין לאונרד פופ מת בתאונת חשמל. שניהם מתמודדים עם סיכון פיננסי משמעותי. כדי לייצר כספים אדיסון מוכר באופן מסחרי את מכונת הדיבור שלו "הפונוגרף". כדי לפגוע במוניטין של זרם חילופין, אדיסון מראה כיצד זו בקלות מחשמלת חיות, ובסתר עובד כדי לסייע ליצרני המכשור של הוצאת להורג בכיסא חשמלי, למרות ההתנגדויות הקודמות שלו לייצור נשק או מכונות אחרות של מוות. האדם הראשון שמת בהתחשמלות הוא ויליאם קמלר ועיתונים מכנים את האירוע כ"גרוע בהרבה מלהיתלות". ווסטינגהאוס מגלה את מעורבותו של אדיסון וחושף זאת לעיתונות.
לאחר ניסיון לא מוצלח להתמודד לבדו, פוגש טסלה את ווסטינגהאוס שמציע לעבוד יחד ולבנות מנוע זרם חילופין מעשי. תפקידו של אדיסון בחברת החשמל שלו הופך להיות שולי יותר ויותר וג'יי.פי מורגן ממזג את חברת אדיסון אלקטריק אל תוך ג'נרל אלקטריק. המערכות המתחרות עולות בראש כששניהם מעלות הצעות להאיר את התערוכה העולמית בשנת 1893 בשיקגו. סמואל אינסול מציג את ההצעה מטעם אדיסון, ווסטינגהאוס מציג את הצעתו המתחרה. זוכה המכרז על היריד מתגלה כווסטינגהאוס. ביריד וסטינגהאוס ואדיסון נפגשים בקצרה. אדיסון דן כיצד היה זה להשיג המצאה נהדרת ומציע שההמצאה הבאה שלו (הסרט הנע) יכולה להיות כה מדהימה שאנשים עשויים לשכוח ששמו אי פעם היה קשור לחשמל.
שחקנים ודמויות

בנדיקט קאמברבאץ' כתומאס אדיסון
מייקל שאנון כג'ורג' וסטינגהאוס
ניקולס הולט כניקולה טסלה
קתרין ווטרסטון כמגרגייט ארסקין ווקר
טום הולנד כסמואל אינסול
סיימון מניונדה כלויס לטימר
סטנלי טאונסנד כפרנקלין לאונרד פופ
טאפנס מידלטון כמרי אדיסון
מתיו מקפדיין כג'יי. פ. מורגן
קונור מק'ניל כויליאם קמלר
דמיאן מולוני כבורק קוקרן
ג'ון שווב כרודולף הצעיר
לויס אשבורן סרקיס כדאש המבוגר
הערות שוליים

↑  ריאיון עם הסופר מייקל מיטניק
↑  המלחמה על הכוח באתר "היסטוריה לעומת הוליווד"
↑  הכוח שלו: בנדיקט קאמברבץ' כתומס אדיסון
↑  "Mary Stilwell Edison (1855 - 1884)". Find a Grave. נבדק ב-11 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
טובה גמליאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל
 פעילות בולטת:  חוקרת ומרצה
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
טובה גמליאל (נולדה ב-1965) היא  פרופסור לאנתרופולוגיה במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וראש המגמה לחברה ותרבות במחלקה. תחומי התמחותה העיקריים הם: אנתרופולוגיה קיומית ואנתרופולוגיה פסיכולוגית. מחקריה עוסקים בהיבטים הקיומיים של התרבות, באנתרופולוגיה של התיאטרון, באנתרופולוגיה של רגשות, ביחסים בין-דוריים ובטכנולוגיה, בתרבויות קינה ובטקסי מוות, בזהות ובזקנה.
מחקריה

גמליאל הגישה את עבודת המוסמך במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1997, בנושא: "זיקנה לפי צו האופנה - אסטרטגיות של זהות א-זיקנתית בדיור מוגן". את עבודת הדוקטורט הגישה באותה מחלקה בשנת 2001 בנושא: "חווית הקרבה למוות: מחקר אנתרופולוגי בקרב זקנים בבית אבות", בהנחיית חיים חזן, סשה ויטמן וחוה גולנדר.
הרצאותיה ומחקריה עוסקים בהיבטים הקיומיים של התרבות, בזיקה שבין רגשות וביצועים תרבותיים ובסוגיית הזהות בזקנה. גמליאל מרבה לעסוק באנתרופולוגיה קיומית, ובמחקריה על זקנה ועל תרבות אבל היא מבקשת להציב את המצב האנושי במרכז הדיון הפנומנולוגי-תרבותי. ספרה "סוף הסיפור: משמעות, זהות, זיקנה" מתאר את "תרבות מוות" של דיירי בית אבות, ומזמין את הקורא למסע במחוזות שבהם תודעת הסוף אינה ניתנת עוד להדחקה. בניגוד לציפייה החברתית מראה גמליאל כי תרבותם של דיירי בית האבות אינה מבטאת תבוסתנות וחידלון. התרבות שהם בונים היא רבת פנים, ומפתיעה בגילוייה החיוביים. סמליה ומשמעויותיה המעמיקים אצורים בדבריהם ובמעשיהם של זקנים, היכולים לשמש לנו כמראה. המחברת מתארת את חיי היומיום בבית הזקנים על אורותיהם וצלליהם ומנסה להבין מה נותן משמעות לחייהם, לסבלם ולמותם של בני אדם.
ספרה "יומני זהרה" הוא רומן אנתרופולוגי המשלב כתיבה מחקרית לצד טקסט ספרותי, ומבקש לחבר בין תאוריות באנתרופולוגיה חברתית לצד סיפור על אישה. הספר מספר על שתי אנתרופולוגיות, האחת ורדה, דוקטורנטית בראשית דרכה, והשנייה זהרה אנתרופולוגית שנפטרה והותירה אחריה יומנים המתעדים את קורות חייה האישיים והמקצועיים. במהלך הספר מתחקה ורדה אחר סיפור חייה של זהרה בסיועו של דניאל, מו"ל בהוצאת ספרים פרטית ודרך שלוש הדמויות הללו מלבנת סוגיות באנתרופולוגיה עכשווית ומעוררת נקודות מבט על דרכו של מסע מחקר אנתרופולוגי.
פרסומים

ספרים
יומני זהרה: הזמנה נשית לאנתרופולוגיה, חיפה: פרדס, 2014
אסתטיקה של הצער: תרבות הקינה של נשות תימן בישראל, ירושלים: מכון בן צבי, המרכז לחקר יהדות תימן ותרבותה, 2010. גרסה באנגלית (התפרסם ב-2014): The Aesthetics of Sorrow: the Wailing Culture of Yemenite-Jewish Women, Detroit, Michigan: Wayne State University Press.
סוף הסיפור: משמעות, זהות, זקנה, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 2005
זיקנה עם זיק בעיניים: מחקר אנתרופולוגי במוסד לדיור מוגן, תל אביב: דיונון, 2000
בעריכתה
ילדים של הלב: היבטים חדשים בחקר פרשת ילדי תימן (עם נתן שיפריס), רסלינג, 2019.
ממאמריה
טובה גמליאל, "תהלוכת מוות: טקסים של מות העצמי בבית האבות" (עם חיים חזן), בתוך: סוציולוגיה ישראלית: כתב-עת לחקר החברה הישראלית, 5 (2): 395-416, 2003.
"מגידי הגירה: זקנים בסצנת הגן הציבורי", בתוך: גרונטולוגיה: כתב-עת בנושאי הזיקנה מ (2-3) 2013, 23-20.
"הפחתת אלימות צעירים באמצעות פרויקט 'הקשר הרב-דורי'", גדיש: ביטאון לחינוך מבוגרים יא 2008, 288-286.
"ערכו של "ביצוע": הזיקה בין תרבות הקינה הנשית ובין דימוייהם חברתיים של זקנות (וזקנים) בימינו", מגמות: כתב עת למדעי ההתנהגות 45(2) 2007, 402-370.
בחיפוש אחר משמעות בגיל השלישי", נפש: רבעון לפסיכולוגיה, לטיפול, לטיפוח רגשי ולחינוך יצירתי 21-24 2006, 140-137.
"סטיגמה כמוניטין: על זהות עצמית במוסדות לזקנים" (עם חיים חזן), גרונטולוגיה: כתב-עת בנושאי הזיקנה ל (3) 2003, 45-31.
הערות שוליים

↑  סוף הסיפור: משמעות, זהות, זיקנה, באתר www.text.org.il
↑  טובה גמליאל, באתר האגודה האנתרופולוגית הישראלית (ארכיון)
↑   דורית שילה, "יומני זהרה": האנתרופולוגית גברה על הסופרת, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2014
↑  אתי סהר, יומני זהרה: הזמנה נשית לאנתרופולוגיה, באתר דני ספרים, ‏5 באוקטובר 2014
אבנר דה-שליט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 68 בערך) רחובות, ישראל 
 ענף מדעי:  מדעי החברה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים אוניברסיטת אוקספורד
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תלמידי דוקטורט:  נחומי יפה
 פרסים והוקרה:  פרס רוטשילד (2014) פרס א.מ.ת (2019)
 www.avnerdeshalit.com
 
אבנר דה-שליט (נולד ב-1957) הוא פרופסור מן המניין למדע המדינה ולשעבר דיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

אבנר דה-שליט נולד בעיר רחובות, לפרופ' עמוס דה-שליט, וד"ר נחמה דה-שליט, והוא אח לפרופ' אהוד דה-שליט. בגיל 12 התייתם מאביו. הוא גדל בירושלים וניגן בפסנתר. במסגרת שירותו בנח"ל נשלח לגרעין המקים של קיבוץ סמר, בו גר כשבע שנים. ב-1986 קיבל את התואר הראשון במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית. ב-1990 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד.
דה-שליט כיהן כראש המחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים וכעמית מחקר במרכז אוקספורד לסביבה, אתיקה וחברה בשנים 1995 עד 2004. בשנת 1998 הקים יחד עם פרופ' נתן זוסמן ופרופ' דניאל אטאס את התוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (פכ"מ) באוניברסיטה העברית, והיה עורכו הראשון של כתב העת "פוליטיקה".
בשנת 2009 מונה לדיקן הפקולטה למדעי החברה וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2012. זכה בפרס רוטשילד לשנת ה'תשע"ד. בשנת 2019 זכה בפרס א.מ.ת. בשנת 2020 זכה בפרס מרצה מעורר השראה מהתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות הארצית. ובשנת 2023 זכה בפרס על מפעל חיים מהאגודה הישראלית למדע המדינה.
דה-שליט הוא בין מקימי התנועה החדשה שהצטרפה למרצ. בנוסף, עמד בראש צוות של כעשרים פעילים סביבתיים אשר בשיתוף עם אנשי משרד האוצר הגישו למשרד האוצר "חזון ירוק לישראל", מסמך שעיקרו המלצות למדיניות סביבתית בתחומים שונים. בנוסף, דה-שליט מרצה בהתנדבות במכללה החברתית כלכלית.
דה-שליט חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-96 ברשימת התנועה החדשה מרצ. בבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב במקום ה-95 ברשימת מרצ.
בבחירות לכנסת ה24 הוצב במקום 97 ברשימת מפלגת מרצ.
בשנת 2009 הוציא לאור דיסק בשם "אינטימי" בהפקת ארז יולביץ'. בדיסק מספר שירים שחיבר בשנים האחרונות בביצועה של הזמרת מעיין הירשביין.
כיום דה-שליט מתגורר במבשרת ציון. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.