stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון זאב רוטשילד
דמותו בפולקלור היהודי

אגדות רבות נכרכו סביב דמותו של הברון האדוק שהיה דמות בלתי שגרתית בנוף משפחתו, כך מסופר על פגישותיו עם רבי שלמה מבאבוב, רבי שמעון סופר ועוד רבים.
אחת האגדות המפורסמות היא על סופר סת"ם מומחה שהביא הברון מרוסיה שיכתוב עבורו ספר תורה. לאחר תקופת מה הם ערכו ביניהם חשבון על גובה התשלום המגיע לסופר, והסופר מנה בקול את חודשי עבודתו לפי החדשים הלועזיים. משנוכח בכך הברון, שילם לסופר על עבודתו למפרע ופיטר אותו ממשרתו מכאן ולהבא, לפי שלא הייתה דעתו נוחה בכך שהסופר מונה לפי חודשים לועזיים. על פי אגדה זו, הברון אף לא רצה להשתמש ביריעות שכבר כתב אותו הסופר.
בין הסופרלטיבים שנקשרו לשמו הוא הפסוק "ידע שו"ר קונהו" המרמז על ראשי התיבות של שמו שמעון וולף רוטשילד.
קיימת גם אגדה על חדר מיוחד שבו היה ארון קבורה ותכריכים, והברון היה מתבודד בו בכל ערב ראש חודש, לובש את התכריכים, נכנס לארון ואומר בבכי את כל התהילים.
סיפור פולקלורי המבטא את מעמדו הרם כבן למשפחת רוטשילד לצד הקפדתו על קיום התורה והמצוות בשלמות, הוא הסיפור על רב שפגש בו בשבת וראה ששערותיו אינן מסורקות, העיר לו הרב כי מי שצריך למלכות הותר לו לסרק בשבת, השיב לו הברון: "אינני צריך למלכות אלא המלכות צריכה לי"
ביאורים והרחבות

↑  שמו הפרטי היהודי היה שמעון זאב (וולף), ושמו הפרטי הלועזי היה וילהלם. השם קרל הוא ייחוס לאביו שנקרא קרל, והתחילית "פון" היא תואר הנוסף למשפחת אצולה.
↑  למעשה, חלק מכותבי ההיסטוריה של משפחת רוטשילד ציינו כי קרל היה האדוק ביותר בשמירת מצוות מבין כל האחים.
↑  בנו שמואל הלל שינקר אף נתן לבנו את השם "שמעון זאב" על שם הברון.
↑  לפי המסורת במשפחת רוטשילד נשמר ניהול עסקי המשפחה בידי היורשים הזכרים בלבד, כאשר הבנות לא הורשו להתערב בעסקים.
הערות שוליים

↑  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו, עמ' 110, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  שלמה בן דוד, הברון רוטשילד, ירושלים תשנ"ה, עמ' 25.
↑  רבי אליהו דוד רבינוביץ תאומים (האדר"ת), חשבונות של מצוה, מצוה תקמ"ה, ירושלים תשס"ה, מכון ירושלים, עמ' שס"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  פאול ארנסברג, ההיסטוריה של היהודים בפרנקפורט מאז המהפכה הצרפתית, כרך 3 - ביוגרפיות, דרמשטט 1983, עמ' 389.
↑  ראה תיאור הביקור אצל הרב פנחס מילר, עולמו של אבא, ירושלים תשד"מ, עמ' ע"ח.
↑  משה מאיר ישר, החפץ חיים חייו ופעלו - א, תל אביב תשי"ח, עמ' רל"ד, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); מאיר הרשקוביץ (מהדיר) ואלס בנדהיים (עורכת ראשית), פרנס לדורו, , מכתבי ה"חפץ חיים", ירושלים תשנ"ב, עמ' 308, 312, 315, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  יצחק אלפסי, החסידות וארץ ישראל, ירושלים תש"ע, עמ' 477.
↑  יהודה לייב פישמן מיימון מדי חודש בחדשו, חלק ו', ירושלים תש"כ, עמ' 130.
↑  דוד ילין, כתבי דוד ילין  - ירושלים של תמול, ירושלים תשל"ח, עמ' 246, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  אברהם משה לונץ, לוח ארץ ישראל.
↑  יהדות ליטא, תל אביב תשכ"ז, חלק ג', עמ' 100.
↑  משה מאיר ישר, החפץ חיים חייו ופעלו - א, תל אביב תשי"ח, עמ' רל"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  הרב משה צבי נריה, חיי הראי"ה, ירושלים תשע"ה, עמ' 167.
↑  רבי שלמה סופר, איגרות סופרים, וינה תרפ"ח, חלק שלישי, עמ' 42-50.
↑  יהודה וירושלם, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים תשט"ו, עמ' 152.
↑  הרב יצחק לוין. אוצר כתבי עת תורניים, ניו יורק תש"מ, עמ' 176.
↑  אברהם מאיר הברמן, אנשי ספר ואנשי מעשה, ירושלים תשל"ד, עמ' 157.
↑  רבי יצחק אייזיק הלוי, דורות הראשונים, חלק ב', ברלין תר"פ - תרפ"ב, באתר אוצר החכמה.
↑  דף השער באתר "בידספריט".
↑  מרדכי ליפסון, מדֹר דֹר, ירושלים תרפ"ט, עמ' 12.
↑  ספר ישעיהו, פרק א', פסוק ג'.
↑  הרב שלמה סופר, החוט המשולש, דרוהוביטש תרס"ח, דף פ"ה, עמ' ב'.
↑  רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, רעווא דרעווין, כי תשא תשמ"א.
↑  יהודה לייב פישמן מימון, מדי חודש בחדשו, חלק ו', ירושלים תש"כ, עמ' 130.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267488705171  PLWABN: 9810541962905606  GND: 116641975  ISNI: 0000 0001 1328 6317  LCCN: nr91019640  VIAF: 40135275   WorldCat (עם VIAF): 40135275 
ארמון גרינבורג אותו ירש שמעון זאב מחותנו אנסלם רוטשילד
הווילה של שמעון זאב רוטשילד בקניגשטיין
תמונה של הווילה בקניגשטיין בספר מאויר משנת 1900
אנדרטה משנת 1996 להנצחת מאה שנה לחנוכת בית הכנסת בקניגשטיין שבנייתו מומנה על ידי שמעון זאב רוטשילד
בית רוטשילד בבתי מחסה
קברם של בני הזוג רוטשילד (שמעון זאב קבור משמאל)
תוקף (תחולה)

תוקף של הוראה - בחוק, בחוזה, בפקודה - הוא הזמן שבו הוראה זו מחייבת ויש לציית לה.
חקיקה > תחילת תוקף

דרך המלך בכל הנוגע לתחילת תוקפו של חוק (וכך גם תחילת תוקפה של חקיקת משנה) היא שהחוק נכנס לתוקף עם פרסומו. בישראל קובע סעיף 2 לחוק המעבר שחוקים יפורסמו ב"רשומות". הפרסום הוא תנאי הכרחי לכניסת החוק לתוקף. חוק המעבר קובע שעל חוק להתפרסם תוך עשרה ימים מיום קבלתו בכנסת, אך אין הקפדה על עמידה בדרישה זו. לפי סעיף 21 לחוק הפרשנות, חוק נכנס לתוקף בשעה 00:01 של יום תחילתו.
העיקרון הבסיסי הוא שנורמות חדשות שקובע המחוקק הן צופות פני עתיד. עיקרון זה נובע מאחד הכללים הבסיסיים של עקרון החוקיות, לפיו אין עונשין אלא אם מזהירין. לפיכך, ברירת המחדל היא כי חוק אינו חל למפרע, אלא אם כן נקבע בו במפורש אחרת. ייתכנו שני סוגים של חקיקה למפרע: חקיקה רטרואקטיבית, שמשנה את המצב החוקי למפרע, וחקיקה רטרוספקטיבית, שאינה משנה את המצב החוקי למפרע, אך היא משנה את תוצאותיהן של פעולות שנעשו בעבר. חוק רטרוספקטיבי, שבא לתת תוקף חוקי למעשים חסרי תוקף כזה שנעשו בעבר, נקרא חוק תשריר.
חקיקה רטרואקטיבית נחשבת קיצונית יותר מחקיקה רטרוספקטיבית, שכן משמעותה היא שאדם נהג בהתאם למצב חוקי מסוים, ובדיעבד התברר שהמצב החוקי היה שונה. עם זאת, ייתכנו גם מקרים שבהם האינטרס הציבורי יצדיק חקיקה מסוג זה. דוגמה בולטת לכך היא החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם. חוק זה נחקק ב-1950, ותחולתו היא לגבי פשעים שהתרחשו בתקופת השלטון הנאצי, בין 1933 ל-1945.
לעיתים נקבעים חוקים אשר מועד תחולתם מאוחר ממועד פרסומם, על מנת לתת לציבור את הזמן הנדרש להיערכות לקיום החוק. חוק איסור צריכת זנות, למשל, אושר בכנסת בדצמבר 2018, אך נכנס לתוקף 18 חודשים מיום אישורו, כלומר ביולי 2020. דברי ההסבר להצעת החוק נימקו דחייה זו:
חקיקה > גמר תוקף

חוק נחקק בדרך כלל ללא הגבלת תוקף, כלומר הוא בתוקף מיום כניסתו לתוקף ועד להודעה חדשה (תיקון החוק או ביטולו, צעדים המצריכים אף הם הליך חקיקה). לעיתים נקבע בחוק גמר התוקף שלו - חוק כזה קרוי הוראת שעה. לקביעתו של חוק כהוראת שעה יש טעמים אחדים:
רצון לתת מענה לסוגיה נקודתית מבלי לשנות את הנורמה הכללית.
קביעת נורמה לתקופת ניסיון, שבסיומה ניתן יהיה לבחון את יעילות החקיקה ואת השלכותיה.
חקיקה בעייתית הנדרשת מאילוצים שונים, בדרך כלל ביטחוניים.
מעצם טיבה של הוראת שעה, תקופת תוקפה היא חודשים ספורים או שנים ספורות. עם זאת, כמה מהוראות השעה בישראל נשארו בתוקף במשך שנים רבות. כך, למשל, הוראת השעה המעמידה את תקופת השירות בצה"ל של גברים על 3 שנים, שנכנסה לתוקף ב-18 ביוני 1995, והוארכה לאחר מכן 14 פעמים, עד לביטולה בשנת 2013.
הוראת שעה, ככל חוק אחר, נחקקת על ידי הכנסת. סעיף 39 לחוק יסוד: הממשלה מעניק לממשלת ישראל דרך נוספת לחקיקה זמנית, שמצריכה רק החלטה של הממשלה, ללא צורך באישור הכנסת. כלי זה הוא תקנות שעת חירום, שהממשלה רשאית להתקינן במצב חירום כדי להגן על המדינה, על ביטחון הציבור ועל קיום האספקה והשירותים החיוניים. תוקפן של תקנות שעת חירום הוא כפי שנקבע בהן ולא יעלה על שלושה חודשים. השימוש העיקרי של תקנות שעת חירום הוא בזמן מלחמה כוללת, למצבים בהם נדרשת הפעלת סמכות שאינה קיימת בחקיקה של הכנסת וכאשר מצב החירום אינו מאפשר להמתין עד להשלמת תהליך החקיקה. לאחר התפרצות נגיף הקורונה בישראל בשנת 2020 התקינה הממשלה קבצים רבים של תקנות שעת חירום במטרה לצמצם את הפעילות במדינה כדי למנוע את התפשטות המגפה.
לעיתים חוק (או סעיף בחוק) אינו מבוטל, אך למעשה איש אינו אוכף אותו בשל שינויים במציאות החיים. חוק כזה מכונה אות מתה.
חוזה

בדומה לחוק, גם בחוזה ברירת המחדל למועד כניסתו לתוקף הוא מועד חתימתו, אך הצדדים רשאים לקבוע להוראותיו תוקף למפרע או תוקף עתידי.
על פי סעיף 27 לחוק החוזים (חלק כללי) ניתן להתנות חוזה בתנאי, שאם התקיימו ייכנס החוזה לתוקף (תנאי מתלה), או שיחדל (תנאי מפסיק). אותו תנאי הוא אירוע עתידי ליום כריתת החוזה, אשר בעת כריתת החוזה אין הצדדים יודעים בוודאות אם יתרחש.
בחוק הסכמים קיבוציים נקבע: "תחילתו של הסכם קיבוצי היא מהיום שנקבע לכך בהסכם, ובאין תאריך קבוע – מיום חתימתו", וכן "הסכם קיבוצי יכול שיהיה לתקופה מסוימת הקבועה בו או לתקופה בלתי מסוימת או מקצתו כך ומקצתו כך." לעיתים הצדדים להסכם קיבוצי קובעים בו תנאי מתלה, לפיו ההסכם הקיבוצי ייכנס לתוקף רק כאשר שר העבודה והרווחה יוצי צו הרחבה להסכם זה. תנאי זה בא כדי שלא לתת יתרון תחרותי למעסיקים שאינם חתומים על ההסכם הקיבוצי.
הערות שוליים

↑  הצעת חוק איסור צריכת זנות (הוראת שעה), התשע"ט-2018, ה"ח הממשלה 1259 מ-15 באוקטובר 2018
↑  גילי כהן, שר הביטחון אישר את קיצור השירות לחיילים: 4 חודשים פחות מ-2015, באתר הארץ, 6 במאי 2013.
תוקידידס

| --- | --- |

 לידה:  460 לפנה"ס בקירוב Alimos Municipality, יוון 
 פטירה:  395 לפנה"ס אתונה, אתונה העתיקה 
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 יצירות בולטות:  תולדות המלחמה הפלופונסית 
 הושפע מ:  הומרוס 
 
תוקידידס
תוקידידס (ביוונית: Θουκυδίδης;‏ 460 לפנה"ס בקירוב – 395 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני איש אתונה, אשר ספרו "תולדות המלחמה הפלופונסית" מתאר את קורות המלחמה שניטשה בין אתונה לספרטה במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס.
קורות חייו

תוקידידס היה אציל אתונאי ובנו של אולורוס, מלך אחת הממלכות בתראקיה. עושרו בא ממכרות בבעלות משפחתו על חוף תראקיה. הוא היה קרוב משפחה של מילטיאדס הצעיר ושל קימון. תוקידידס חילק את זמנו בין שני בתים: אתונה ותראקיה. קשריו המשפחתיים קרבו אותו אל אותם אנשים שעיצבו את ההיסטוריה שעליה כתב.
נאמר עליו שהיה טיפוס יבש, פסימי, ונטול הומור. סביר שהתחנך על ידי הסופיסטים, שהיו מחנכים בני עשירים באתונה של תקופתו. אצלם למד להטיל ספק בדברים ולא לקבלם כפשוטם, כמו גם את טכניקת הכתיבה שלו, ואת כישורי הערכת האמת שלו. עקרונות הכלכלה נעדרים לגמרי מחיבורו, ומכאן שכנראה לא למד דבר על הנושא.
לפני שנת 431, לא נטל תוקידידס חלק בולט בענייני הציבור באתונה. בשנות העשרים לחייו פרצה מלחמת הפלופונסוס, והוא שירת בצבא. בשנת 427 לקה במגפה, והחלים.
בשנת 424 לפנה"ס, נתמנה סטרטגוס (מצביא העיר). הוא לא הצליח להציל את העיר אַמְפִיפּוֹלִיס מידי המצביא ברסידאס במלחמה שנתמשכה באותה שנה. הוא הוּגְלָה למשך עשרים שנים. משנת 423 עד שנת 404 חי בתראקיה. במשך תקופה זו סבב בפלופונסוס, ונעזר במעמדו כגולה מאתונה כדי להתערב בין בני הברית הפלופונסיים. אפשר שהגיע גם לסיציליה והיה עד למערכה הסיקילית, מה שמסביר את ידיעותיו הרבות על המקום. בתקופה זו ערך חקירות חשובות.
בשנת 404 חזר לאתונה, בעקבות חנינה כללית שניתנה אחרי המפלה הצבאית, אך שהה בה רק זמן קצר, וחזר לתראקיה כדי להשלים את חיבורו. ספרו מתאר את קורות המלחמה עד שנת 411. הסוף הפתאומי של החיבור מרמז שאולי מת בפתאומיות, ויש ראיות משכנעות שלא חי מעבר לשנת 399. עצמותיו הוחזרו לאתונה והונחו בחלקת הקבר של משפחתו של קימון.
ההיסטוריון

תוקידידס נחשב כראשון ההיסטוריונים המדעיים, ואחד ההיסטוריונים הראשונים לצד הרודוטוס (שכתב את החיבור "היסטוריות" דור אחד לפני תוקידידס). תוקידידס, בניגוד להרודוטוס, לא מזכיר מעשי אלים וסיפורים מיתיים בחיבורו, אלא מסתמך באדיקות על מסמכים כתובים ועל ראיונות עם עדים לאירועים שהוא מתעד.
אותם שנכחו במאורעות השונים לא סיפרו אותם דברים עצמם על אותם מעשים עצמם אלא כל אחד ואחד סיפר לפי חיבתו לאחד הצדדים ולפי כוח זיכרונו. אפשר שסיפור מאורעות שאין בו כלום מן המיתוס לא יהא בו כדי לענג את השומעים אך כשלעצמי דייני אם ימצאו בו תועלת אותם שירצו לצפות באמת הברורה שבמעשים הנעשים ובמאורעות העלולים לשוב ולהתרחש ביום מן הימים...כי ספר זה נתחבר כקניין לדורות ולא לשם שעשוע לשעה
עם זאת, תוקידידס שם בפי גיבוריו מילים ומשפטים, שלאור פעולותיהם ניתן לשער שנאמרו על ידם באופן כלשהו.
על הנאומים שבספרו כתב: "שמתי בפי הנואמים דברים שהיו צריכים, לפי דעתי, להיאמר על ידיהם לפי מצב העניינים וקרובים ככל האפשר לכוונתם הכללית של הדברים שנאמרו באמת".
תוקידידס הוא ההיסטוריון הראשון הנוקט גישת ריאליזם פוליטי טהור. הוא מתבונן בדמויות שפועלות בעולם בריחוק של עיתונאי, בניגוד לחמלה של יוצרי המיתוסים והמשוררים. בפרק החמישי של חיבורו הוא מביא דיאלוג בעניין הפלישה לאי מלוס, שיכול לשמש לקח לכל המאמין שמנהיגים פועלים תמיד ביושרה.
תוקידידס העריץ את פריקלס ותמך בעוצמתו הבלתי-רגילה מול העם, על אף סלידתו מדמגוגים ככלל. תוקידידס לא תמך בדמוקרטיה בכל לבו, אך חשב שהיא מוצלחת בהינתן מנהיג מוצלח.
חיבורו הידוע ביותר של תוקידידס, "תולדות המלחמה הפלופונסית", לא מקדיש זמן לדיון באמנויות או במאפייני החברה של אותה התקופה ומתמקד באירועי המלחמה עצמה. תוקידידס מתאמץ להציג כל אירוע באופן חי ומדויק ככל הניתן.
לקריאה נוספת

כתבי תוקידידס בפרויקט בן-יהודה
תוקידידס. תולדות מלחמת פילופוניס. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. הקדים מבוא א' פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט (1959).
דוד אשרי. קניין לדורות - היסטוריונים יוונים וכתיבת היסטוריה ביוון וברומא. ערכה דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת מאגנס, תשס"ד.
הערות שוליים

1 2  בנימין שימרון, הרודוטוס וראשית דברי הימים, עמ' 174: "תוקידידס נולד לפי המשוער בשנת 460 בקירוב".
↑  תוקידידס א, כב. תרגום ליזה אולמן לתולדות מלחמת היהודים ברומאים, מבוא מאת יונתן פרייס, עמ' 59.
| תרבות יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תרבות יוון העתיקה | מיתולוגיה • אמנות • פיסול • קדרות • הומוסקסואליות • זנות • חקלאות • כלכלה • מטבח • משפט • עבדות  • פדרסטיה • רפואה • מלחמה |  |
| פילוסופיה ביוון העתיקה | פיתגורס • הרקליטוס • פארמנידס  • פרוטגורס • אמפדוקלס • דמוקריטוס • סוקרטס • אפלטון • אריסטו • זנון מכתיון • אפיקורוס |  |
| מתמטיקה | ארכימדס • אוקלידס • תאלס • פיתגורס • דיופנטוס • ארטוסתנס • תלמי |  |
| ספרות | הומרוס • האיליאדה • האודיסאה • הסיודוס • פינדארוס • הרודוטוס • תוקידידס • קסנופון • פוליביוס |  |
| תיאטרון | אייסכילוס • סופוקלס • אוריפידס • אריסטופאנס • מושגים |  |
| ספורט | המשחקים האולימפיים • תרבות הגוף • המשחקים הפיתיים • המשחקים האיסתמיים • המשחקים הנמאיים • המשחקים הפאן-אתנאיים • גימנסיון |  |
| אדריכלות | מקדש יווני • הסדרים הקלאסיים • הפרתנון • מקדש ארטמיס • אקרופוליס • האגורה • מקדש זאוס באולימפיה • מקדש הפייסטוס • מקדש ארטמיס |  |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269083005171  PLWABN: 9810671278605606  BIBSYS: 90107447  BNC: 000076394  BNE: XX1719702  BnF: cb119266111 (data)  CiNii: DA00579637  GND: 11862234X  ICCU: CFIV009547  ISNI: 0000 0001 2144 141X  LCCN: n79021175  LNB: 000071785  NDL: 00476166  NKC: jn19981002215  NLA: 35549453  NLG: 19146  NLK: KAC2018N9645  NSK: 000014341  NTA: 069297401  RERO: 02-A000162018  SELIBR: 96846  SUDOC: 02716280X  Trove: 992351  ULAN: 500337094  VcBA: 495/3048  VIAF: 95161463   WorldCat (עם VIAF): 95161463 
תוקידידס והרודוטוס בהרמה כפולה עתיקה באוסף פארנזה במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
תוקפנות חמודה

תוקפנות חמודה, או תוקפנות שובבה, היא התנהגות תוקפנית שטחית הנגרמת על ידי ראיית דבר חמוד, כמו ילד צעיר או בעל-חיים. אנשים שחווים תוקפנות חמודה עלולים לחרוק שיניים, לקפוץ אגרופים או להרגיש דחף לנשוך, לצבוט ולסחוט משהו שנראה להם חמוד.
גירויים כמו התמונה לעיל יכולים לעורר נטיות תוקפניות שטחיות המתווכות על ידי שליטה הורמונלית.
מינוח

את המחקר הראשון על תוקפנות חמודה הובילה אוריאנה אראגון. [upper-alpha 1] המונח "תוקפנות חמודה" פורסם באופן נרחב בשנת 2013, לאחר שרבקה דייר ואראגון הציגו את המחקר המוקדם של הצוות שלהן בנושא במפגש השנתי של החברה לאישיות ופסיכולוגיה חברתית ב-18 בינואר בשנת 2015, אראגון ועמיתיה פרסמו את המאמר האקדמי הראשון שלהם בנושא, תוך שימוש במונח החלופי "תוקפנות שובבה", המוגדר כדלקמן:
תוקפנות שובבה מתייחסת לביטויים שאנשים מראים לפעמים באינטראקציה עם תינוקות. לפעמים אנחנו אומרים דברים ואנחנו נראים כועסים יותר מאשר שמחים, למרות שאנחנו שמחים. לדוגמה, אנשים מסוימים חורקים שיניים, מהדקים ידיים, צובטים לחיים או אומרים דברים כמו "אני רוצה לאכול אותך!" יהיה קשה לשאול על כל התנהגות אפשרית של תוקפנות שובבה, אז אנחנו שואלים באופן כללי על דברים מהסוג הזה - קוראים להם תוקפנות שובבה.
מינוח > בשפות אחרות

המושג של תוקפנות שובבה נתפס גם בכמה מונחים שאינם באנגלית. בפיליפינית, למשל, המילה gigil מתייחס ל"חריקת שיניים והדחף לצבוט או לסחוט משהו חמוד בצורה בלתי נסבלת". באינדונזית, המילה gemas מתייחס לתחושה הבנויה שאתה מרגיש כשאתה רואה חפצים חמודים, שמובילה לאחר מכן לחריקת השיניים או לדחף לצבוט. המילה geram במלזית מכילה תוקפנות חמודה אך יכולה גם להיות כעס או תסכול באופן דו-משמעי. בתאילנדית, המושג נקרא man kiao (หมั่นเขี้ยว). בספרד ובכמה מדינות באמריקה הלטינית, הוא מכונה באופן כללי cosa, למשל " Ese gatito me da cosa " (פשוטו כמשמעו "החתלתול הזה נותן לי את הדבר "), ואחריו צביטה או הידוק שיניים ונשיכה שבאות באופן משמח.
תפקוד

תוקפנות שובבה היא סוג של תצוגה "דימורפית", שבה חוויה חיובית מעוררת ביטויים הקשורים בדרך כלל לרגשות שליליים. התנהגות זו מתרחשת בשכיחות גבוהה יותר אצל אנשים שחווים רגשות דימורפיים במגוון מצבים, ועשויה לעזור לווסת רגשות על ידי איזון בין רגש חיובי באופן גורף לתגובה שלילית.
רגשות חיוביים עזים מייצרים לרוב ביטויים שליליים, חיוביים וטיפוסיים באופן משולב. ניתן לראות זאת בדרך כלל במצבים שבהם אדם כה מוצף מאושר עד שהוא מתחיל לדמוע או אפילו לבכות. ויסות כזה של רגש נטבע כמושג של "ביטוי דימורפי". מודל הביטוי הדימורפי מבקש לזהות את תוקפה של התופעה באמצעות מחקר הכולל סדרה של שאלות הנשאלות לנבדקים בתנאים שבהם לא נחשפו לגירוי חמוד ובתנאים שבהם כן נחשפו.
נטיות טבעיות

לבני אדם יש את הנטייה הטבעית של דאגה. כמין, בני אדם מסתמכים במידה רבה על טיפול הורים על מנת שצאצאיהם ישרדו. לבני אדם יש שיעורי רבייה נמוכים מאוד ביחס למינים אחרים, מה שמגביר את חשיבות הטיפול ההורי לקראת הישרדותם של מעט מאוד צאצאיהם. רגשות אלו נוטים להיות בקנה מידה מתמשך ולא בערך סף מסוים. השיפוע הוא חזק ביותר עם אובייקטים שאנו תופסים כחמודים יותר בהשוואה לאובייקטים שאינם חמודים כל כך, אך עדיין יוצרים תגובה.
הערות שוליים

1 2  Anna Brooks and Ricky van der Zwan (2013)
 "Explainer: what is cute aggression?" The Conversation, 10 September 2013. Accessed 2 September 2013.
↑  Stephanie Pappas (2013) "'I Wanna Eat You Up!' Why We Go Crazy for Cute" LiveScience, 21 January 2013. Accessed 2 September 2013.
↑  Amy Smith (2017) "Cute anger management" Lateral magazine, 9 August 2017. Accessed 2 September 2017.
↑  Stavropoulos, Katherine (4 בדצמבר 2018). ""It's so Cute I Could Crush It!": Understanding Neural Mechanisms of Cute Aggression". Frontiers in Behavioral Neuroscience. 12: 300. doi:10.3389/fnbeh.2018.00300. PMC 6288201. PMID 30564109. {{cite journal}}:  (עזרה)
שמעון זאב לוין

שמעון זאב לוין (11 במרץ 1885 – 30 בדצמבר 1980) היה ממיסדי המושבה הרצליה (כיום העיר הרצליה) וראש המועצה השני שלה.
קורות חיים > הולדתו וילדותו

שמעון זאב לוין נולד ב-1885 בעיר פיסוצ'נה שעל גדות נהר הניימן שברוסיה.
בנעוריו עברה משפחתו ליקטורינוסלב שהייתה מרכז יהודי, תרבותי וציוני ובה שמע נאומים של אוסישקין ושמריהו לוין שחיו בה.
קורות חיים > המעבר לארצות הברית

ב-1903, לאחר הפוגרום בקישינב, נסע לוין, לבדו, לארצות הברית שם עבד במשך שנה כפועל רכבת. לאחר מכן עבר לצ'יטונגה שבמדינת טנסי שם פגש את אנני (בתיה), אחותו של שמואל שוידלסון (ילידת 1899) ונישאה לה ב-1911. לוין הצליח בעבודתו ולבסוף קנה את המפעל שבו עבד - מפעל לשיפוץ מכוניות ישנות. בביתם של לוין ואשתו התגוררו גם גיסו חמותו וילדיו ובית זה היה המרכז הציוני בעיר.
קורות חיים > עלייתו לארץ

ב-1922 החליט לוין לעלות לישראל כשבמסיבת הפרידה שלו אמר את הנאום הקצר ביותר של הציונות ובו אמר "ארץ ישראל קוראת- אני הולך". הגיע לתל אביב ופתח מפעל לסיגריות בשם "עשנה". כעבור שנה חזר לוין לצ'טונגה בשביל "לחסל" את נכסיו ומהכסף שקיבל קנה נחלאות בארץ ישראל דרך קהילת ציון. לאחר מכן תר את מדינות דרום ארצות הברית כדי למצוא קונים לנחלות שרכש.
קורות חיים > הקמת הרצליה

ב-1924 עלו שבעת מייסדי הרצליה, ולוין ביניהם, ליישוב והקימו את הצריף הראשון בה. כעבור חודשים אחדים הביא לוין הביא את משפחתו למושבה.
קורות חיים > כהונתו כראש מועצת הרצליה

כאשר קמה המועצה המקומית הראשונה ביקש מושל המחוז הבריטי מלוין לעמוד בראשה. זה סירב ואמר שיהיה מוכן להפוך לראש המועצה המקומית רק אם יבחר וכך היה. ב-1938 נבחר להיות ראש המועצה המקומית ובשנת 1942 נבחר שוב.
קורות חיים > לאחר כהונתו

בשנות קיומה הראשונות של מדינת ישראל שמעון זאב לוין נענה לבקשת יושב ראש המועצה המקומית להקים אזור תעשייה בהרצליה - אזור שסיפק עבודה לרבים מאנשי הרצליה בתקופת המעברות. בנוסף לכך נבחר להיות אזרח הכבוד של הרצליה על ידי המועצה המקומית.
ב-1960 פרש לגמלאות
משפחתו

אנני, רעייתו, תמיד תמכה בו ובאמונה הציונית. אנני הייתה אישה משכילה, נעימת הלכות ואוהבת הבריות. אנני נשאה לשמעון בגיל 18 וחיה עמו באהבה ובהדדיות למשך 65 שנים. דבקותה של אנני באמונה הציונית הייתה חזקה מאוד לכן סירבה לנסוע לארצות הברית לביקור ואמרה "מי שרוצה לראותנו אקבלו בזרועות פתוחות בביתי בארץ ישראל". לזוג נולדו שני בנים:
אברהם חיים – (1914–1989) היה מדען במכון ויצמן.
יוסף נבו – (1919–2001) היה ראש העיר של הרצליה בשנים 1969–1983.
פטירתו

אשתו של שמעון זאב לוין, אנני, נפטרה ב-1976 ושמעון נפטר ב-1980. שניהם נקברו בהרצליה.
הנצחה

בהרצליה רחוב על שמו - רחוב לוין.
לקריאה נוספת

מורשת העיר הרצליה - ממושבה לעיר
אזרח הכבוד הראשון בהרצליה חוגג 95 להולדתו, דבר, 7 במרץ 1980
לוי יצחק הירושלמי, מעשה אבות סימן לבנים בהרצליה, מעריב, 6 ביולי 1973, המשך
הערות שוליים

↑  יש סיכוי לשגיאה
↑  שם זה ניתן למפעל על ידי אחד העם שהיה קונה קבוע
1 2  המידע נלקח מארכיון בית ראשונים
↑  מיסד הרצליה יצא לגימלה, מעריב, 31 באוגוסט 1960
↑  ערב התייחדות עם זכר שמעון זאב לוין במלאת 30 למותו, דבר, 2 בפברואר 1981
תהודה סימפתית

תהודה סימפתית או רטט סימפתי היא תופעה הרמונית שבה מיתר פסיבי או גוף רטט מגיב לרעידות חיצוניות שאליהן יש לו דמיון הרמוני. המקרה הקלאסי מודגם באמצעות שני מזלגות כוונון בתדירות דומה. כאשר מכים במזלג אחד ומחזיקים אותו ליד השני, נגרמות רעידות במזלג שלא הכו בו, אף על פי שאין ביניהם מגע פיזי. באופן דומה, מיתרים יגיבו לתנודות של מזלג כוונון כאשר קיימים יחסים הרמוניים מספיקים ביניהם. ההשפעה בולטת ביותר כאשר שני הגופים מכוונים יחד או באוקטבה זה מזה (בהתאמה להרמוניה הראשונה והשנייה, כפולות שלמים של התדר המושרה), שכן כך יש את הדמיון הגדול ביותר בתדר הרטט. תהודה סימפתית היא דוגמה לנעילת תדרים המתרחשת בין מתנדים מצמודים, במקרה זה מחוברים דרך אוויר רוטט. בכלי נגינה, תהודה סימפתית יכולה לייצר אפקטים רצויים ובלתי רצויים כאחד.
על פי "מילון המוזיקה והמוזיקאים ניו גרוב":
"אנו פוגשים את תכונת הרטט הסימפתטי בצורתה הישירה באקוסטיקה בחדר בשקשוק של זגוגיות חלונות ולוחות נעים בנוכחות צלילים חזקים מאוד, כאלה שעשויים להיות מופקים על ידי אורגן מלא. כשהדברים האלה משקשקים (אפילו אם הם לא משקשקים בקול) אנרגיית הקול הופכת לאנרגיה מכנית, וכך הצליל נספג. חיפויי עץ וכל דבר אחר שהוא קל משקל ויחסית חסר מעצורים הם בעלי אותה השפעה. כושר הספיגה הוא הגבוה ביותר בתדר התהודה, בדרך כלל קרוב או מתחת ל-100 הרץ".
תהודה סימפתית בכלי נגינה

תהודה סימפתית יושמה על כלי נגינה מתרבויות ותקופות זמן רבות, ועל כלי מיתר בפרט. בכלים עם מיתרים לא משוככים (כגון נבל, גיטרות וקוטוס), מיתרים יהדהדו בתדרים הבסיסיים או הצלילים שלהם כאשר מיתרים קרובים אחרים נשמעים. לדוגמה, מיתר A ב-440 הרץ יגרום למיתר E ב-330 הרץ להדהד, מכיוון שהם חולקים צליל על של 1320 הרץ (ההרמוניה השלישית של A וההרמוניה הרביעית של E). תהודה סימפתית היא גורם בגוון של כלי מיתר. גיטרות גשר זנב כמו פנדר יגואר נבדלות בגופן מגיטרות עם גשרים קצרים, בשל התהודה המופיעה בגשר הצף המורחב שלהן.
כלים מסוימים בנויים עם מיתרים סימפתיים, מיתרי־עזר שאינם מנוגנים ישירות אך מפיקים באופן סימפתי צליל בתגובה לצלילים המושמעים על המיתרים הראשיים. ניתן למצוא מיתרים סימפתיים בכלי נגינה הודיים כגון סיטאר, כלי הבארוק המערביים כגון ויולה ד'אמור וכלי נגינה עממיים כגון ה-hurdy-gurdy. חלק מהפסנתרים בנויים עם מיתרים סימפתיים, תרגול המכונה מיתוּר aliquot. תהודה סימפתית היא לפעמים אפקט לא רצוי שיש למתן בעת תכנון מכשיר. לדוגמה, כדי לשכך את התהודה בקצוות המיתרים המחוברים ליתדות, חלק מהגיטרות החשמליות משתמשות בעצי מיתר ליד יתדות הכוונון שלהן. באופן דומה, אורך המיתר מאחורי הגשר חייב להיעשות קצר ככל האפשר כדי לבלום את התהודה.
אזכורים היסטוריים

התופעה מתוארת על ידי ההוגה והדרשן ר' יצחק עראמה (נפטר ב-1494) בספרו "עקידת יצחק" כמטאפורה להשפעה הדו-צדדית בין האדם לעולם. כל דבר שאדם עושה מהדהד עם העולם כולו ובכך גורם למעשים דומים בכל מקום. האדם הוא המיתר הפעיל, זה שפרטו עליו, והעולם הוא הכלי הפסיבי שמיתריו מהדהדים לאותם תדרים שהאדם "פורט" על עצמו.
כי יחס גדול וקשר אמיץ יש בין הפעולות אשר יפעלום כתות האנשים מטוב ועד רע ובין טבע המציאות בכלליו ופרטיו. עד שיאמן כי בתקון ויושר פעולותיהם בכלל יתקיים ויתחזק טבע כל הנמצאות. ובקלקולם והפסדם יתקומם ויתקלקל גם הוא...
ולזה ייתכן שימצא בין שניהם יחס גדול ממין היחס אשר אמרו חכמי הנגון שימצא בין שני כלי זמר השוים והנערכים על ערך א' ויחס א' לגמרי. כי בהניע טור מהאחד יתעורר אל קולו הטור שכנגדו בכלי השני מפני היחס השוה אשר ביניהם. ואולי שעל זה היחס היה כנור דוד מנגן מאליו ומתעורר אל ערבות קולו ונועם שיריו כמו שדרשו חכמינו ז"ל (ברכות ג':) על אומרו עורה כבודי (תהילים נ״ז:ט׳) כי כדאי היה נעים זמירות ישראל לכוין במלאכת המוזיק"א זה השיעור.
והנה בני העולם הכולל הוא כעין הכלי הראשון אשר יש לו סדר וערך קבוע בכל מערכותיו עליונים ותחתונים לגמור על ידיהם מלאכת פרנסות העולם ומעשהו. לעומתם יהיו נערכים ומסודרים טורי סדרי בנין העולם הקטן החלקי לקבל פעולותיהם על נכון. אולם בהיטיב הכלי הקטון סדור מערכותיו יתדותיו ומיתריו לפי הערך הראוי ומתייחס אל סוד המציאות וטבעו בכללו וחלקיו הנה באמת בהניע אותם יתעוררו לעומתם טורי העולם הגדול ומיתריהם. ויוסכמו שניהם יחד זה לפעול וזה להפעל באופן שיושלם על יד שניהם הנהגת המציאות על הצד היותר נאות שאפשר כי כן יסד מלכו של עולם...