stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוקהיד מרטין SR-72
פרסומים לגבי תהליך הפיתוח

לאחר פרישת ה-SR-71 בשנת 1998 נוצר פער ביכולת איסוף מודיעין המגשר בין לוויני ביון, מטוסים מאוישים, ומטוסים בלתי מאוישים לאיסוף ותקיפה. עם התפתחות אמצעים נגד לוויינים, אמצעים נגד מטוסים, ואמצעים מתוחכמים יותר לזיהוי כלי טיס חמקנים, כלי טיס מהירים במיוחד מסוגלים לעקוף את כל האמצעים הללו, להיכנס לאזור מאוים ולאסוף מודיעין לפני שאמצעי הנגד של האויב יוכלו ליירטו. פיתוח כלי טיס מהיר במיוחד מהווה סטייה משמעותית מהנטייה הנוכחית להסתמכות על חמקנות רדיו במטוסי קרב מהדור החמישי ומטוסי בלתי מאוישים.
דיווחים לגבי פיתוח של ה-SR-72 החלו בשנת 2007, כאשר מקורות שונים ציינו שלוקהיד מרטין מפתחת מטוס בשביל חיל האוויר האמריקאי המסוגל לטוס במהירות של מאך 6. עצם העבודה של סדנת הבואשים נחשפה לראשונה במגזין Aviation Week & Space Technology ב-1 בנובמבר 2013.
בשביל להשיג את המהירות הגבוהה, לוקהיד החלה בשותפות עם חברת אארוג'ט רוקטדיין החל משנת 2006 לפיתוח המנוע. קונספט המנוע הושאל מתוכנית ה-HTV-3X שבוטלה בשנת 2008. המנוע מתוכנן לשלב בין פעולת מנוע סילון רגיל המשתמש בטורבינה, ומנוע על-מגח סילוני. שני המנועים ישתמשו באותו כונס אשר ינתב את האוויר לתעלות שונות בהתאם לתנאי הטיסה - מה שמכונה מעגל משולב מבוסס טורבינה (TBCC). טכנולוגיות ייצור חדשניות כגון הדפסה תלת-ממדית יאפשרו ייצור של רכיבים מורכבים כגון מערכת הקירור שתשולב בתוך המנוע עצמו.
בשל החום הרב במהירויות של מאך 5 ומעלה, המסוגל להמיס מתכות המרכיבות את גוף המטוס, המהנדסים מתכננים להשתמש בחומרים מרוכבים מתקדמים כגון חומרים המשלבים פחמן, קרמיקה ומתכות לייצור רכיבים קריטיים. חומרים דומים שימשו למבנה של מעבורת החלל וטילים בין יבשתיים.
במאי 2015 נחשף כי ה-SR-72 מתוכנן כפלטפורמת ביון ותקיפה, אבל לא דווח על מטענים, חימושים ויכולות ספציפיות. סיבה אפשרית לכך שאין, נכון לעכשיו, מכשור, חיישנים ואוויוניקה המסוגלים לבצע את העבודה הנדרשת לביצוע המשימות במהירות של מאך 6, ואלה דורשים פיתוח.
בנובמבר 2013 נחשף כי ההרכבה של מטוס מאויש אופציונלית (בעל יכולת להטסה ידנית ואוטונומית יחדיו) יחל בשנת 2018. המטוס הניסיוני הזה יוכל לטוס דקות בודדות במהירות של מאך 6, אבל ישמש כפלטפורמת ניסוי. המטוס הנ"ל יהיה קטן יותר מהדגם הסדרתי - בגודל של מטוס F-22 לערך. הדגם הסדרתי מתוכנן להיות בגודל של מטוס SR-71  - באורך של ‏30 מטר, וגם בעל טווח דומה.
בדצמבר 2014 נחשף כי לוקהיד זכתה במכרז של נאס"א לבדיקת היתכנות פיתוח מערכת ההנעה ל-SR-72 עם טכנולוגיות קיימות. החוזה על סך 892,292 דולר שואף לבחון אפשרות שילוב של מנועי טורבו-סילון וטורבו מניפה קיימים עם מנוע מגח סילון בעל שני אופני פעולה ויכולת להצתה במספר מאך נמוך (DMRJ). אם תוצאות המחקר יהיו חיוביות, נאס"א מתכוונת לממן מטוס ניסוי לבחינת מערכת זאת.
במרץ 2016, מנכ"ל לוקהיד מרטין, מרלין היוסון הכריזה כי החברה נמצאת על סף פריצת דרך טכנולוגית שתאפשר למטוס ה-SR-72 להגיע למהירות של מאך 6. וכי יהיה ניתן לייצר מטוס הדגמה מוקטן במחיר של פחות ממיליארד דולר.
בנובמבר 2018 לוקהיד מרטין הצהירו כי אב טיפוס של המטוס מתוכנן להמריא בשנת 2025. בשנת 2017 הצהירו שתהליך הפיתוח של הדגם הסדרתי יחל בשנת 2020 וכי המטוס יוכל לשגר טילים היפר-קוליים.
ב-27 בספטמבר יצאה הצהרה מפי חיל האוויר של ארצות הברית שהמטוס מוכן לטיסה.
ראו גם

אורורה (מטוס ריגול)
בואינג X-51
תקיפה גלובלית מיידית
הערות שוליים

↑   USAF Declared SR-72 Darkstar Is Finally Ready To Fly, סרטון בערוץ "Wild Iron", באתר יוטיוב (אורך: 12:54)
הנדריק השלישי, דוכס בראבנט

| --- | --- |

 לידה:  1231 לוון, דוכסות בראבנט 
 פטירה:  28 בפברואר 1261 (בגיל 30 בערך) לוון, דוכסות בראבנט 
 מקום קבורה:  לוון 
 בן או בת זוג:  Adelaide of Burgundy 
 
הנדריק השלישי, דוכס בראבנט (בהולנדית: Hendrik III van Brabant; ‏1231 - 28 בפברואר 1261) היה דוכס בראבנט משנת 1248 ועד מותו.
ביוגרפיה

הנדריק נולד בלוון בשנת 1231, והיה בנם של הנדריק השני, דוכס בראבנט ומריה משוואביה, בתם של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואירנה אנגלינה.
בשנת 1248 מת אביו, והנדריק ירש את תאריו ונחלותיו. הטריטוריה השנויה במחלוקת של לותר, דוכסות לורן התחתית, הוענקה לו על ידי המלך הגרמני אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, כדי לקדם את טענותיו על האימפריה הרומית הקדושה.
הנדריק הלחין כמה קטעי מוזיקה, ביניהם "Amors m'est u cuer entree" ו- "Se kascuns del monde savoit".
ב-28 בפברואר 1261 מת הנדריק בלוון, ובנו הנדריק הרביעי, דוכס בראבנט ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו

בשנת 1251, הוא התחתן עם אדלייד מבורגונדי,  בתם של יו הרביעי, דוכס בורגונדי ויולנדה דה דרו, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
הנדריק הרביעי, דוכס בראבנט (1251–1272) .
יאן, דוכס בראבנט (1253–1294), התחתן עם מרגריט מצרפת, בתם של לואי התשיעי, מלך צרפת ומרגריט מפרובנס, ולאחר מכן התחתן עם מרגריט מפלנדריה, בתם של גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה ומתילדה מבתון.
גודפרי מבראבנט, אדון ארשות (מת ב-1302),  נהרג בקרב דורבנות הזהב, התחתן עם ז'אן איזבו דה ויירזון.
מריה מבראבנט (1256–1321), התחתנה עם פיליפ השלישי, מלך צרפת.
בנוסף היו לו שני בנים לא חוקיים:
יאן לינגווד
ז'יל, אב קדמון של משפחת ואן דר בלש .
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14812255m (data)  GND: 102250847  ISNI: 0000 0000 0296 5456  MusicBrainz: a967b19c-7a7f-4532-83cf-f2535dc4172f  NTA: 170258548  SUDOC: 120688387  VIAF: 15037492   WorldCat (עם VIAF): 15037492
שמעון גלאי

| --- | --- |

הרב שמעון גלאי. אוקטובר 2019
 לידה:  1 ביוני 1949 (בן 75) ד' בסיון תש"ט ישראל
 השכלה:  ישיבת אור ישראל 
 מקום פעילות:  בני ברק
 השתייכות:  חרדי ליטאי
 תחומי עיסוק:  רב ומקובל
 
הרב שמעון גלאי (נולד ב-1 ביוני 1949, ד' בסיוון תש"ט) הוא רב מקובל חרדי ליטאי, רב אזור מתחם אוסם בבני ברק. כיהן כדיין בבית דין צדק בני ברק.
ביוגרפיה

נולד בישראל. אביו רבי שלום היה תלמיד של החפץ חיים וניצול שואה.
למד בישיבה קטנה בישיבת אור ישראל בפתח תקווה, אצל הרב יעקב ניימן והרב יוסף רוזובסקי. בישיבה גדולה למד בישיבת בית מאיר בבני ברק אצל הרב זלמן רוטברג. בהמשך שימש בעצמו כר"מ בישיבת בית מאיר לצעירים.
בצעירותו היה מחסידיו של רבי יחיאל יהושע מביאלא.
היה מתלמידיו של רבי נסים קרליץ שגר בשכנותו, ולאחר הקמת בית דין צדק בני ברק בראשות הרב קרליץ מונה לשמש בו כמו"צ.
היה מקורב לרב ראובן יוסף גרשונוביץ מנתיבות, קרוב משפחת אשתו.
הרב גלאי משמש כרב באזור מתחם אסם בבני ברק ובית כנסת חניכי הישיבות שכון ה' בבני ברק וכאחד מרבני קופת העיר בני ברק.
הרב גלאי נחשב למקובל ונוסע לעיתים קרובות לבקר בריכוזים חרדיים בעולם.
בשנת 2001 עבר הרב גלאי תאונה קשה בשעה שרכב פגע בו ברגליו.
משפחתו

הרב גלאי נשוי לרחל, בתו של הרב אפרים פוטולסקי, מקורבו של החזון איש.
הערות שוליים

↑  קלמן טלר, "תיעוד מרטיט: הגה"צ רבי שמעון גלאי מזמר "אוחילה" • צפו", פורסם בכ"ט באלול תשע"ח 09.09.2018 באתר רדיו קול חי
↑  ראו ראיון עמו בספר "מאיר עיני ישראל", ח"א, עמוד 271 והלאה
↑  סבתה של אשתו ואימו של הרב גרשונוביץ היו אחיות.
↑  גדולי ישראל הכתירו את הרב שמעון גלאי שליט"א לרב מתחם אוסם והסביבה, 31 בדצמבר 2014, באתר JDN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585309705171  VIAF: 10147481570249242878   WorldCat (עם VIAF): 10147481570249242878
אביב פרנקל

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1978 (בן 46)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 
אביב פרנקל (נולד ב-11 באפריל 1978) הוא יזם הייטק, עיתונאי, במאי סרטים דוקומנטריים ומגיש טלוויזיה. בעבר הגיש את התוכניות "גאדג'ט-טים" ו"הצינור", והיה בעל פינת ביקורת הרכב "לילה גלגלי" בתוכנית "לילה כלכלי" בערוץ 10.
ביוגרפיה

אביב נולד בחיפה לחיים (מהנדס בנמל חיפה) ומיה (מורה להנחלת הלשון העברית) פרנקל. לאביב שני אחים ואחות, עומר דגן וחגית.
את ילדותו עשה עם משפחתו בחוף השנהב ובניגריה, שם עבד אביו בניהול פרויקטים הנדסיים. אביב למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.
שירות צבאי

ב-1996 התגייס אביב לגלי צה"ל שם שימש כקריין ושדרן. בין השאר שידר את התוכניות "בוקר טוב צה"ל", "צה"ל יוצא שבת", "לא רוצים לישון" ו"לא על הלוף לבדו" בגל"צ ואת "שתיקת הכבישים" בגלגלצ.
בשנת 1997 היה אביב לחייל הראשון בגלי צה"ל שענד כנפי צניחה אחרי ששידר תוך כדי צניחה צבאית. פרויקט השידור בצניחה נעשה במסגרת סדרת כתבות על חיילי חטיבת הצנחנים, אותם ליווה בתוכנית "קולה של אמא".
קריירה בתקשורת

לאחר השירות הצבאי, הצטרף אביב לרדיו תל אביב בה שידר את תוכנית הצהריים של התחנה.
בשנת 2003 הצטרף אביב לערוץ 10, תחילה כמגיש ועורך של מבזקי חדשות ובהמשך ככתב הספורט של הערוץ וכמגיש.
בשנים האחרונות שימש פרנקל ככתב הטכנולוגיה והרכב של חדשות 10 וכמגיש. במהלך הקריירה ביים מאות כתבות דוקומנטריות למהדורה המרכזית של הערוץ ולתוכניות המגזין של חברת החדשות.
לאביב פינת ביקורת רכב "לילה גלגלי" בתוכנית לילה כלכלי.
הוא היה הבמאי והתסריטאי של סרטי התעודה: "ראלי הפרעונים" ו"צילום פראי" ששודרו בערוץ 10.
אביב כותב במגזינים שונים בענייני רכב וטכנולוגיה והוא מרצה על תחומי הטכנולוגיה, העתידנות והחדשנות ופשעים ברשת. ממרץ 2017 מגיש יחד עם נבות וולק פודקאסט על תעשיית ההיי-טק בשם "30 דקות או פחות".
קריירה בהייטק

בשנת 2016 פרנקל עזב את תפקידו כמגיש וככתב הרכב והטכנולוגיה של ערוץ 10 לטובת הקמה והובלת חברת הסטארט אפ ENROUTE, זאת לאחר שנים שסקר את תעשיית היזמות וההייטק בישראל. בשנת 2024 החברה נמכרה לאחד הלקוחות המרכזיים שלה.
בשנת 2023 הקים פרנקל ביחד עם אביתר סגל את Moonshot AI, חברת בינה מלאכותית גנרטיבית, המבצעת אופטימיזציה אוטומטית של יחסי המרה לאתרי אינטרנט, ללא צורך בצוות עובדים, הטכנולוגיה מיועדת לשיפור ביצועי יחסי ההמרה לבעלי אתרי מכירות. החברה גייסה סיבוב סיד מקרנות הון סיכון מארצות הברית ואירופה ומשרתת לקוחות משלמים ברחבי העולם.
כתבות עיתונאיות

נתי טוקר, אביב פרנקל יגיש מגזין טכנולוגיה בערוץ 10, באתר TheMarker‏, 17 באפריל 2013
לי-אור אברבך, ‏אביב פרנקל יגיש מגזין לייט-נייט שבועי חדש בערוץ 10, באתר גלובס, 17 באפריל 2013
הערות שוליים

↑  נועה פרייס‏, עזיבה נוספת בערוץ 10: אביב פרנקל מקים סטארט אפ, באתר וואלה, 7 ביולי 2016
↑  אביב פרנקל, Aviv Frenkel, לינקדאין
מייק בורשטיין

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1945 (בן 79) ניו יורק, ארצות הברית
 סוגה מועדפת:  מחזות זמר וסרטים מוזיקליים
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1948
 עיסוק:  שחקן, זמר
 בן או בת זוג:  עידית בורשטיין 
 MikeBurstyn.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מייק בורשטיין מימין, לשמאלו שמואל בונים, מדגים לשחקנים תנועה אופיינית לו, ליליאן לוקס אמו של בורשטיין. חזרות להצגת "המגילה", 1965
מייקל (מייק, ביידיש: מאָטעלע) בורשטיין (נולד בכ"א בתמוז התש"ה, 1 ביולי 1945) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי קולנוע וזמר ישראלי-אמריקאי, המשחק ושר בעברית, יידיש, הולנדית ואנגלית. זוכה פרס כינור דוד לשנת 1977. מוכר יותר מכל בשל גילומו את קונילמל בסרט "שני קוני למל".
ביוגרפיה > ילדות ורכישת מקצוע המשחק

מייק בורשטיין נולד בניו יורק למשפחה של שחקנים. הוריו, פסח וליליאן בורשטיין, היו זמרים ושחקני התיאטרון היידי בניו יורק. הופעותיו הראשונות של מייק על הבמה היו בגיל שלוש. הוריו שילבו את מייק ואת אחותו התאומה סוזן במופע שהעלו, והילדים "גנבו את ההצגה" מהוריהם. המשפחה הופיעה בעיקר בניו יורק אך גם ערכה מסעות רבים בעולם והופיעה לפני קהילות דוברות יידיש. הנסיעות התכופות הקשו על מייק וסוזן את הלמידה היעילה בבית הספר ואת שמירת הקשר עם חבריהם, אולם הן עזרו להם לפתח שליטה בשפות רבות. כשהיה בן שבע, עבר עם משפחתו לארגנטינה.
ביוגרפיה > משפחת בורשטיין משתקעת בישראל

בשנת 1954 עלתה משפחתו לישראל והעלתה את הצגות היידיש שלה, המפורסמת שבהן הייתה "חתונה בעיירה", פרי עטו של ויליאם סיגל (שלימים זכתה גם לעיבוד קולנועי). לטענת בני המשפחה, גורמים בחברה הישראלית של שנות החמישים התנכלו לתיאטרון היידי. עקב בעיות כספיות חזרה המשפחה לארצות הברית, ורק בשנת 1962 שבה לישראל והעלתה הצגות בסגנון שבו התמחתה בחו"ל – מלודרמות אידישאיות פרי עטם של כותבים עממיים. בשנת 1965 החליטה המשפחה לנסות ולהעלות הצגה שכתב סופר מוערך והציגה את "המגילה", פרי עטו של איציק מאנגר, במועדון החמאם ביפו. לפני הצגת הבכורה נערכו מספר הצגות הרצה מול הקהל הקבוע של המשפחה, אך קהל זה לא התלהב מהתפנית הסגנונית. בני המשפחה חששו שיאבדו את פרנסתם, אולם בהצגת הבכורה הרשמית האולם היה מלא ונכחו בו שרי הממשלה, הסופר איציק מאנגר שהגיע לארץ לכבוד האירוע, דמויות מפתח מהתיאטרון הישראלי ועיתונאים רבים. ההצגה זכתה לשבחי הביקורת ולפופולריות בקרב הקהל הרחב. הקהל האידישאי הישראלי למד להעריך את ההצגה ולהתגאות בה בעקבות הצלחתה בקרב דוברי העברית. זו הייתה הצגת היידיש בעלת מספר ההופעות הרב ביותר בישראל באותה תקופה (250 הופעות) והיא יצאה גם למסע הופעות בחו"ל שכלל את רובע ברודוויי שבניו יורק. הביקורות סימנו את מייק בורשטיין ככוכב עולה.
מייק בורשטיין נחל הצלחה קולנועית ראשונה ב-1966 בסרט "שני קוני למל" ונהפך לכוכב בישראל. הוא גילם את שתי הדמויות המרכזיות של הסרט במקביל בקומדיה של טעויות על רקע העיירה היהודית. אביו פסח גילם בסרט את העגלון של העיירה. הסרט כלל שירים וריקודים וידוע במיוחד שירו של קוני למל "אומרים שאני אינני אני..." בביצועו של בורשטיין. לאחר ההופעה בסרט "שני קונילמל", מיעט מייק להופיע עם בני משפחתו והתרכז בפיתוח קריירה עצמאית. אחותו סוזן נטשה את מקצוע המשחק והוריו חזרו לניו יורק. סמוך לפרישתם מהעסק המשפחתי, הקימו מייק וסוזן משפחות משלהם. בסרט "הקומדיאנטים", טענה ליליאן כי היא ופסח נאלצו לשוב לניו יורק משום שהקהל האידישאי הישראלי חדל לקנות כרטיסים להופעות המשפחה משום שמייק וסוזן לא השתתפו בהן יותר. פסח נפטר בניו יורק ב-1986 וליליאן נפטרה ב-2005.
ביוגרפיה > קריירה עצמאית בישראל

בורשטיין זכה להכרה על כשרונותיו כזמר כאשר זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1967 עם השיר "מי יודע כמה" למילים של רימונה די-נור, ללחן של יעקב הולנדר ועיבוד של שמעון כהן. בהמשך הקליט אלבום שירי יידיש יחד עם חוה אלברשטיין. בורשטיין הופיע בבסיסי צה"ל במהלך שלוש ממערכות ישראל ובעקבות מלחמת ששת הימים העלה מופע לחיילים עם הבדרן דני קיי שביקר בארץ.
בתקופה זו התחיל לפתח קריירה בינלאומית ויצא למסע הופעות נרחב בארצות הברית. בתחילת שנות ה-70 הופיע בתוכנית יחיד בטלוויזיה הישראלית שבה באו לידי ביטוי כשרונותיו כשחקן, זמר ורקדן. הוא הוציא אלבום שירי ילדים והשתתף מספר פעמים בפסטיבל שירי הילדים: בסוף 1977 עם השיר "היפו היפי" (שזכה במקום הראשון), בסוף 1978 עם השיר "דונלד דק" (מקום שלישי), בסוף 1979 עם "שולם ברוגז" (מקום ראשון), בסוף 1980 עם השיר "השפן הקטן" וב-1982 עם "שלום על העולם" (מקום ראשון).
ב-1976 הופיע בסרט ההמשך הראשון של "שני קוני למל", "קוני למל בתל אביב" (שמדורג תשיעי ברשימת מאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים, עם כ-771,000 כרטיסי קולנוע שנמכרו), וב-1983 בסרט המשך נוסף "קוני למל בקהיר". שלא זכה לאותה הצלחה כמו שני הסרטים הקודמים. ב-1977 כיכב בסרט "הרשלה" לצידו של אריה אליאס, המתאר את קורות הרשלה, אשכנזי יחיד החי בשכונה מזרחית ומביע ביקורת על פוליטיקאים מושחתים. הופעותיו של בורשטיין בסרטים ובפסטיבלי זמר הפכו אותו לדמות מוכרת ופופולרית מאוד בישראל של שנות השבעים.
בשנות 1978–1979 הנחה את התוכנית "תן הזדמנות" בטלוויזיה הישראלית.
ב-1981 השתתף ב"שלכם לשעה קלה" תוכנית רדיו בקול ישראל, ושירי התוכנית הופיעו באלבום באותו שם. באותה שנה השתתף בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "סביב כל העולם" שזכה במקום החמישי.
בשנת 2017 השתתף בסדרה הישראלית "ג'ודה" אשר משודרת בהוט. בשנת 2018 יצא לאקרנים סרטו הראשון כבמאי, "אזימוט", בכיכובם של יפתח קליין וסמי שייק.
בשנת 2020 עלתה לאוויר העונה השנייה של "ג'ודה" בה הוא משתתף.
ביוגרפיה > קריירה עצמאית בחוץ לארץ

בשנים 1978 ועד 1981 הופיע בטלוויזיה ההולנדית בתוכנית בידור ואירוח "המופע של מייק בורשטיין" וזכה להצלחה רבה. התוכנית דורגה בין עשר התוכניות הפופולריות ביותר בהולנד, בלגיה ולוקסמבורג.
במשך הקריירה הארוכה שלו הרבה בורשטיין להופיע במחזות זמר בברודוויי שבניו יורק, כמו "ג'ולסון", "הרוטשילדים", "ברנשים וחתיכות", ב"כנר על הגג" בתפקיד טוביה החולב, ב"לנסקי" בתפקיד איש המאפיה היהודי מאיר לנסקי, וכמו כן גילם את עורך הדין רוי כהן במחזה על המרגלים היהודים יוליוס ואתל רוזנברג. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה כשכיכב במחזמר "בארנום" זוכה פרס הטוני, וחזר על התפקיד בהפקה הולנדית.
בטלוויזיה הופיע בורשטיין בתפקידי אורח בסדרות שונות כגון "כשהעולם מסתובב", "חוק וסדר", "כלב שמירה" ובסדרה הישראלית "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית".
בשנת 2006, מונה בורנשטיין לנשיא ארגון "ידידי ידידים" בלוס אנג'לס, שלוחה של עמותת "ידידים למען הנוער והחברה" הישראלית.
בשנת 2012 הופיע כאמן אורח בתיאטרון יידישפיל במחזמר "הרשלה" ובשנת 2014 במחזמר "רביזור".
בשנת 2017 החל גם לביים סרטים, כאשר סרטו הראשון כבמאי "אזימוט" יצא בשנת 2018.
בשנת 2024 השתתף בסדרת טלוויזיה גרמנית, בת 6 פרקים, בשם משפחת צוויפלר (או: "הצוויפלרים", "The Zweiflers"). הסדרה עוקבת אחר סיפורה של משפחה יהודית בגרמניה בת-זמננו, ובורשטיין מגלם את אבי המשפחה, שמחה צוויפלר, בעל רשת מעדניות בפרנקפורט, שעשה את הונו עם סיום מלחמת העולם השנייה בתעשיית המין. הסדרה זכתה בפרס פסטיבל קאן סירייס לסדרה הטובה ביותר.
ביוגרפיה > הוקרה

ב-1977, זכה בפרס כינור דוד לשחקן הקולנוע, על משחקו בסרט "קונילמל".
ב-1996, הופק הסרט התיעודי "הקומדיאנטים" על בני משפחת בורשטיין, אשר זכה בפרס אופיר. ב-1997 ציין אחד הסינמטקים בישראל את תרומתו של בורשטיין לקולנוע באירוע מיוחד שנערך לכבודו.
ב-2003, הגיע לישראל והופיע במופע מיוחד לציון חמישים שנותיו על הבמה. ב-2012 הופיע בורשטיין בוידאו קליפ לשירו של הזמר שי נובלמן, "כל יום משתנה", בתפקיד רב ישיבה וזקנה נרגנת, דוברי יידיש, המהווה מחווה לסרטי "קונילמל".
ביוגרפיה > חיים אישיים

בורשטיין נשוי ואב לשניים ומתגורר בארצות הברית. במהלך העשור הראשון והשני של המאה העשרים ואחת, הוא משחק בעיקר בהצגות תיאטרון בברודוויי.
פילמוגרפיה חלקית

סאלח שבתי (1964)
שבת המלכה (1965)
שני קוני למל (1966)
הדיבוק (1968)
סוחרי המוות (1973) Tod eines Fremden
קוני למל בתל אביב (1976)
המרגל שמעולם לא היה (1976)
הרשלה (1977)
סאבין (1982) Sabine
קוני למל בקהיר (1983)
כלב שמירה (1996) Dog Watch
מינוטאור (1997) Minotaur
חוק וסדר (1998)
אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית (2005)
להציל את גרייס (2010) Saving Grace
ג'ודה (2017) juda
אזימוט (2018) - סרטו הראשון כבמאי
זמנים טובים (2019) Happy Times
נתראה בשמחות (2019)
הנבחר (2022) The Chosen One
Serial Beauty‏ (2024)
הערות שוליים

1 2  לירון זייד, ‏מייק בורשטיין הופך לבמאי, באתר ‏מאקו‏, 9 בפברואר 2017
1 2  נשיא המדינה אפרים קציר, פרס כינור דוד 1977, באתר ISA-President-LetterCredence-000dkxu, ‏25.2.1978
1 2  קוני למל - וגאה בזה: מייק בורשטיין זוכה לתהילה, גם אחרי 57 שנה, נבדק ב-2023-06-13
↑  בסרט "הקומדייאנטים" מספר מייק שתיאטראות לא עבריים שילמו אז יותר מס ושבמהלך אחת ההופעות של המשפחה נופצו חלונות התיאטרון
1 2  רחל אורן, הטוב שבעונה היה בינוני, דבר, 24 בספטמבר 1965
↑  הינוקא לבית בורשטיין, דבר, 8 ביולי 1966
↑  חיים הנדוורקר, עכבר העיר אונליין, קונילמל בשירות המאפיה, באתר הארץ, 1 בפברואר 2009
↑   נירית אנדרמן, היוצר של "משפחת צוויפלר": "יהודים שהתעשרו מתעשיית המין בגרמניה — זה עוד לא סוּפר", באתר הארץ, 30 בספטמבר 2024
↑  שי נובלמן מארח את מייק בורשטיין בקליפ חדש, באתר ynet, 19 בדצמבר 2012 - כולל הקליפ עצמו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307400005171  BnF: cb16549216s (data)  GND: 1206606975  ISNI: 0000 0001 1948 9895  LCCN: no2001076399  MusicBrainz: accdbe61-a877-4332-b4fb-f0832de5e3f4  VIAF: 20149366283485602062   WorldCat (עם VIAF): 20149366283485602062
XF-103

ריפבליק XF-103 (נקרא גם: מיירט 1954, על שם השנה בה אמור היה לצאת) היה מיזם אמריקני של חברת ריפבליק אוויאיישן לפיתוח מטוס יירוט חמוש טילים רב עוצמה, שיהיה מסוגל ליירט מפציצים סובייטים נושאי נשק גרעיני תוך טיסה במהירות גבוהה. בעקבות מכשולים שונים, בוטל הפרויקט עוד לפני פיתוח אב טיפוס.
פיתוח

הרעיון מאחורי ה- XF-103 היה ליצור מטוס שיכול להמריא במהירות על קולית ולתת תגובה מהירה למפציצים סובייטים, לפני שהם מספיקים להטיל חימושים למטרות.
מאחר שהמטוס נדרש לטוס במהירות של מאך חמש, ובהיעדר פתרונות קירור למטוס באותה התקופה, במהירות כזו מטוס רגיל היה נשרף מהחיכוך, והחומר היחיד שיכל לעמוד בחום כזה גבוה היה טיטניום, אשר לגביו בשנות החמישים לא היה מספיק ידע.
תוך ניסיון לפתור בעיות אלו, עלו תקלות נוספות בפיתוח מנוע ראמג'ט יציב למהירויות גבוהות, בנוסף, עלויות הפיתוח הגבוהות והתחרות על תקציבים עם פרויקטים צבאיים אחרים הקשו על המשך הפיתוח ולבסוף נסגר המיזם.
עלות התוכנית הוערכה במחיר של 104 מיליון דולר (כ-928 מיליון דולר של 2019).
למרות שלא יצא לפועל, ה-XF-103 תרם רבות לפיתוח טכנולוגיות חדשות בתחום התעופה והחלל, והשפעתו ניכרת בפרויקטים עתידיים.
גלריה

דגם בגודל מלא של XF-103 (שנת 1956 לערך)
תרשים ה-XF-103
לקריאה נוספת

Marcelle Size Knaack, Encyclopedia of US Air Force Aircraft and Missile Systems: Volume 1, Post - World War II Fighters, 1945–1973, by Marcelle Size Knaack, Washington, D.C.: Office of Air Force History, 1978. ISBN 0-912799-59-5.
Jenkins, Dennis R. "Titanium Titan: The Story of the XF-103." Airpower, January 2004.
Jenkins, Dennis R. and Tony R. Landis. Experimental & Prototype U.S. Air Force Jet Fighters. Minnesota: Specialty Press, 2008. ISBN 978-1-58007-111-6.
Jenkins, Dennis R. and Tony R. Landis. Valkyrie: North American's Mach 3 Superbomber. North Branch, Minnesota: Specialty Press Publishers & Wholesalers, 2004. ISBN 1-58007-072-8.
Pace, Steve. X-Fighters: USAF Experimental and Prototype Fighters, XP-59 to YF-23. St. Paul, Minnesota: Motorbooks International, 1991. ISBN 0-87938-540-5.
הערות שוליים

↑  Marcelle Size Knaack, Page 309, Encyclopedia of US Air Force Aircraft and Missile Systems: Volume 1, Post - World War II Fighters, 1945–1973, by Marcelle Size Knaack, Washington, D.C.: Office of Air Force History, 1978. ISBN 0-912799-59-5
↑  Republic XF-103 - The Little Aviation Museum, thelittleaviationmuseum.au (באנגלית)
↑  Michael Peck, XF-103: The American Super-Plane That Never Was, The National Interest, ‏2021-07-20 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאלו (כפר)

| --- | --- |

שרדי בית הקשתות שעמד במרכז הכפר
 מדינה:  ירדן ירדן
 שפה רשמית:  ערבית
 על שם:  איילון 
 שטח:  14,992 דונם (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת ששת הימים
 תאריך נטישה:  7 ביוני 1967
 סוג יישוב יורש:  פארק
 יישובים יורשים:  פארק קנדה
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,644 (1961)
 קואורדינטות:  31°50′26″N 35°01′21″E﻿ / ﻿31.8405°N 35.0226°E﻿ / 31.8405; 35.0226 
 אזור זמן:  UTC +2
 ,
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) יאלו(למפת השפלה רגילה) יאלו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יאלו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יאלו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שרידי בית המרחץ הרומי בכפר עמואס בתוך פארק קנדה
טרקטור הורס את בתי הכפר הסמוך עמואס
חיילי צה"ל מגרשים את תושבי הכפר הסמוך עמואס - יוני 1967
מפת הכפר יאלו וסביבתו בשנת 1943
יאלו (בערבית: يالو) היה כפר ערבי ששכן עד שנת 1967 באזור מובלעת לטרון. הכפר נכבש במלחמת ששת הימים, תושביו פונו ובתי הכפר נהרסו על ידי צה"ל, מאוחר יותר הוקם במקום פארק קנדה. חלק מהתושבים גורשו לירדן וחלקם התיישב בכפרים אחרים ביהודה ושומרון.
היסטוריה

בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל התקיימה באתר הכפר העיר איילון, שהייתה היישוב הגדול באזור ומוזכר במכתבי אל עמארנה (המתוארכים לאמצע המאה ה-14 לפנה"ס) כיישוב החולש על צומת הדרכים הראשית בין השפלה להר. ב-1968, במסגרת הסקר הארכאולוגי של ישראל, נמצאו מממצאים שמהם עלה כי היה מיושב החל מתקופת הברונזה. כמו כן, נזכר ברשימת הערים שהחריב שישק הראשון במסעו לארץ ישראל בשנת 925 לפנה"ס לערך. בתקופה הרומית והביזנטית כונה היישוב במקום בשם "אלוס" או "יאלו".
בשנת 1133 הקים פולק מאנז'ו את מבצר "קסטלום ארנולדי" (Castellum Arnoldi) בראש התל, וזה חלש על הדרך העולה לירושלים דרך בית חורון. המבצר חרב בשנת 1187 בידי צלאח א-דין. שרידי החומה הצלבנית המערבית וחלק מהחומה הדרומית עדיין עומדים על תילם במקום.
בשנת 1863 ביקר בכפר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן וכתב שגרו בו כ-400 תושבים "שבתיהם נבנו על גבעה בין שני עמקים. במבנים גדולים ומודרניים, בכפר ניתן לראות שרידי חומרי בניין עתיקים יותר המשולבים במבנים וישנם גם בורות קדומים."
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר על גבעה המוקף במטעי זיתים. אספקת המים לכפר מגיעה מבורות מים".
בשנת 1873 ערך הארכאולוג וחוקר ארץ ישראל הצרפתי שארל קלרמון-גנו חפירות בכפר, וגילה שרידי כנסייה גדולה מימי הביניים.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית יאלו 811 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 מנתה האוכלוסייה 963 תושבים, ששכנו ב-245 בתים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר בכ-1,220 תושבים, ושטחו הוערך כ-14,992 דונם טורקי, מתוכם כ-15 דונם שטחים ציבוריים.
ב-27 בדצמבר 1947 תקף ארגון ההגנה את הכפר ופוצץ שלושה בתים, כתגובה על תקיפת שיירות בדרך לירושלים.
היסטוריה > בתקופת השלטון הירדני

ב-2 בנובמבר 1950 נורו שלושה ילדים תושבי הכפר, שניים מהם למוות, בידי חיילי צה"ל ליד הכפר דיר איוב שבמובלעת לטרון, כ-400 מטר בתוך השטח הירדני. האירוע הכה גלים בירדן ובבריטניה, וירדן עשתה בו שימוש במטרה לגרום לשינוי באופן התנהלותה של ישראל במסתננים, אולם שינוי כזה לא התחולל בעקבות האירוע.
ב-29 בינואר 1951 תקפה מחלקה של צה"ל בית בכפר ואחד מתושביו נפצע מהטלת רימונים. הפשיטה על הכפר נערכה בתגובה לפעולות קטלניות של מסתננים אלימים.
ב-20 במאי 1953 ערך גדוד 890 של צה"ל פשיטה על הכפר והרס מבנים ורכבים, כחלק מפעולות התגמול.
על פי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, מנה הכפר בשנה זו 1,644 תושבים. בשטחי הכפר גידלו התושבים דגנים, עצי זית, שקדיות, קטניות וענבים. מסביב לכפר היו מספר מעיינות מים, והתושבים ניצלו את מימיהם לשתייה, השקיה ולשימוש ביתי. למעיין הראשי בכפר קראו מעיין "אל ג'בּאר", והוא הוביל מים למבנה עתיק שנקרא "בית הקשתות". במעיין נוסף (שנקרא כיום "עין איילון") נבנתה בריכת אגירה מבוטנת בגודל 2.5 על 2.5 מטרים. בכפר היו שני בתי ספר (הראשון נבנה בשנת 1947), מסגד אחד וכמה חנויות.