stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של סומליה
הרפובליקה הדמוקרטית של סומליה > ניצני המרד

במהלך שנת 1979, חוקה חדשה הוכרזה בסומליה, וכמו כן התקיימו במדינה בחירות לאספה הלאומית של סומליה. עם זאת, המפלגה הסוציאליסטית המהפכנית בראשות ברי המשיכה לשלוט במדינה ללא עוררין. באוקטובר 1980, בעקבות מחאה הולכת וגוברת מצד הציבור הסומלי נגד השלטון במדינה, המפלגה הסוציאליסטית המהפכנית פורקה, ובמקומה הוקמה מחדש המועצה המהפכנית העליונה, במה שהיה בפועל השבת הממשל הצבאי במדינה.
במאי 1986, הנשיא ברי נפגע בתאונת דרכים ליד מוגדישו, כאשר המכונית בה נסע התנגשה בחלקו האחורי של אוטובוס כתוצאה מגשם כבד. ברי סבל מפגיעת ראש, צלעות שבורות, והלם, והועבר לטיפול בבית חולים בסעודיה לתקופה של חודש. במהלך תקופה זו, לוטננט גנרל
מוחמד עלי סמטאר, סגן הנשיא, שימש דה-פקטו כראש המדינה למשך מספר חודשים.
על אף שברי הצליח להתאושש בצורה מספקת על מנת להציג פעם נוספת את מועמדותו כמועמד יחיד בבחירות לנשיאות סומליה שהתקיימו ב-23 בדצמבר 1986, לתקופת כהונה נוספת של 7 שנים, הבריאות הרופפת שלו וגילו המתקדם הובילו לספקולציות לגבי מי יירש אותו בשלטון. מועמדים אפשריים שנלקחו בחשבון כללו את החתן שלו, גנרל אחמד סולימאן עבדיל, שהיה באותו זמן שר הפנים, וכן את סגן הנשיא, הגנרל סמטאר.
במהלך תקופה זו, משטרו של ברי הפך פחות ופחות פופולרי בקרב הציבור הסומלי, ככל שיותר סומלים התרעמו על החיים תחת דיקטטורה צבאית. המשטר ספג מהלומה נוספת במהלך שנות ה-80, בשעה שהמלחמה הקרה התקרבה לסיומה, ומעמדה האסטרטגי של סומליה בעיני שתי מעצמות העל איבד מחשיבותו. במקביל, הממשלה הפכה ליותר ויותר טוטליטרית, והפגינה נכונות הולכת וגוברת להשתמש בכוח לצורך השגת מטרותיה.
במהלך תקופה זו, ההתנגדות העממית כלפי המשטר הצבאי במדינה הובילה להקמת מספר רב של תנועות התנגדות, שנתמכו על ידי ממשלת אתיופיה, התפתחות שהובילה בסופו של דבר למלחמת האזרחים הסומלית. בין קבוצות ההתנגדות שצמחו בתקופה זו ניתן למנות את חזית הישועה הדמוקרטית הסומלית (SSDF), הקונגרס הסומלי המאוחד (USC), התנועה הסומלית הלאומית (SNM), והתנועה הסומלית הפטריוטית (SPM).
מלחמת האזרחים הסומלית

בעקבות ההתדרדרות המתמשכת במצב הפוליטי במדינה, וחוסר הנחת ההולך וגובר של אזרחי סומליה ביחס למשטר הצבאי, משטרו החד-מפלגתי ארוך השנים של ברי קרס בסופו של דבר בשנת 1991. הצבא הלאומי הסומלי התפרק מיוזמתו זמן קצר לאחר מכן, מה שהוביל לעליית כוחן של המליציות החמושות, שהשתלטו על חלק הארי של המדינה, תוך מאבקים בלתי פוסקים ביניהן, כאשר תושבי המדינה נלכדו פעמים רבות בתווך.
בעקבות התדרדרות המצב בסומליה, החלטה מס' 794 של מועצת הביטחון של האו"ם התקבלה פה אחד ב-3 בדצמבר 1992. ההחלטה אישרה את הקמתה של קואליציה של כוחות השלום של האומות המאוחדות, בהנהגת ארצות הברית, מה שהוביל להקמתו של כוח המשימה המאוחד (UNITAF). כוח המשימה נדרש לפעול לצורך ייצוב השטח ומתן אפשרות לקיום פעולות הומניטריות. הכוח נחת בסומליה בשנת 1993, והחל במבצע של שנתיים, אשר מטרתו הייתה לספק סיוע הומניטרי, בעיקר בדרום המדינה.
מבחינת מספר מיליציות אשר תפסו את השלטון במדינה לאחר התמוטטות משטרו של ברי, נוכחותם של חיילי האו"ם נתפסה כאיום על ההגמוניה שלהן בשטח. כתוצאה מכך, התקיימו מספר קרבות מקומיים, בעיקר במוגדישו, בין כוחות מיליציה חמושים וכוחות שמירת שלום של האו״ם. הקרב המפורסם מבין אלו היה הקרב על מוגדישו, ניסיון כושל של חיילי צבא ארצות הברית לעצור מקורבים למנהיג אחת המיליציות במדינה, מוחמד פרח איידיד. בעקבות ההתדרדרות המתמשכת במצב הביטחוני, חיילי האו"ם בסופו של דבר נסוגו לחלוטין מן המדינה ב-3 במרץ 1995, מה שהוביל לעלייה משמעותית במספר ההרוגים והפצועים בהתנגשויות בין המיליציות השונות.
היסטוריה עדכנית > ממשלת המעבר הלאומית

לאחר תקופה ארוכה של חוסר יציבות, בשנת 2000 עבד אל-קסים סלד חסן נבחר כנשיא החדש של ממשלת המעבר הלאומית (TNG), ממשל ביניים שנוצר במטרה להוביל את סומליה בדרך להקמת הממשל הרפובליקני השלישי בהיסטוריה של המדינה.
ב-10 באוקטובר 2004, בדיון שנערך במסגרת פרלמנט המעבר הפדרלי (TFP), עבדאללה יוסוף אחמד נבחר כנשיא של ממשלת המעבר הפדרלית (TFG), גוף מנהלי פדרלי זמני אותו הוא סייע להקים מוקדם יותר באותה שנה, לאחר שקיבל 189 קולות של חברי הפרלמנט. אחמד הושבע מספר ימים לאחר מכן, ב-14 באוקטובר 2004.
היסטוריה עדכנית > איחוד בתי הדין האסלאמיים וההתערבות האתיופית

ב-2006, איחוד בתי הדין האסלאמיים (ICH), ארגון אסלאמי פונדמנטליסטי, השתלט על חלק ניכר מדרום המדינה, ומיד הכריז על הפיכת השריעה לחוק המדינה. בתגובה, ממשלת המעבר הפדרלית ביקשה לחדש את סמכותה באזור, ובסיוע מצד חיילים אתיופים, ובגיבוי האיחוד האפריקאי ותמיכה אווירית על ידי ארצות הברית, הממשלה הצליחה לגרש את הארגון מהשטחים שכבש, ולשקם את שלטונה באזור.
ב-8 בינואר 2007, נשיא ומייסד ממשלת המעבר הפדרלית, עבדאללה יוסוף אחמד, לשעבר קולונל בצבא הסומלי וגיבור מלחמה מעוטר, נכנסו למוגדישו בפעם הראשונה מאז שנבחר לתפקידו. הממשלה עברה לאחר מכן למושבה החדש במתחם וילה סומליה בעיר הבירה, במקום משכנה הזמני הקודם בבאידוא. התפתחות זו סימנה את הפעם הראשונה מאז נפילת משטרו של ברי ב-1991, שהממשלה המרכזית הסומלית שלטה ביותר ממחצית שטחה של סומליה רבתי.
בעקבות תבוסתו לכוחות הממשלה, ארגון בתי הדין האסלאמיים התפצל למספר פלגים שונים. במקביל, מספר ארגונים קיצוניים, כולל א-שבאב, נערכו מחדש כדי להמשיך את המאבק כנגד ממשלת המעבר, ונגד נוכחותו של הצבא האתיופי בסומליה. במהלך השנים 2007 ו-2008, א-שבאב השיג מספר ניצחונות צבאיים, והצליח להשיג שליטה על ערי מפתח ונמלים במרכז ובדרום סומליה. בסוף 2008, אל-שבאב הצליח לכבוש את באידוא, אבל מוגדישו נותרה בידי הממשלה. בחודש ינואר 2009, א-שבאב ושאר המיליציות הצליחו לכפות על החיילים האתיופים בשטח סומליה לסגת, מה שהותיר בשטח רק את כוח הסיוע מטעם ארגון אחדות אפריקה, כוח צבאי לא מאומן ומצויד בצורה דלה, לצדה של ממשלת המעבר.
בגלל אמברגו נשק שהקשה על הקמתו מחדש של כוח ביטחון לאומי, ואדישות כללית מצד הקהילה הבינלאומית, הנשיא יוסוף פרס אלפי חיילים מפונטלנד ועד למוגדישו לצורך ניהול המאבק כנגד המורדים בחלק הדרומי של המדינה. בשל היעדר מימון, ממשלת האזור האוטונומי של פונטלנד נדרשה לסייע במימון פעילות זו, מה שהוריד את גובה הסכום שהממשלה המקומית יכלה להשקיע בכוחות הביטחון של פונטלנד עצמה, והדבר הותיר את השטח חשוף לארגוני טרור ולפעילותם של שודדי ים.
ב-29 בדצמבר 2008, עבדאללה יוסוף אחמד הכריז בפני הפרלמנט בבאידוא על התפטרותו ממשרת נשיא סומליה. בנאומו, ששודר ברדיו הארצי, יוסוף הביע צער על שלא הצליח לסיים את הלחימה במדינה, שנמשכה מזה שבע עשרה שנה, בהתאם למנדט שניתן לממשלתו. הוא גם הפנה אצבע מאשימה כלפי הקהילה הבינלאומית על חוסר נכונותה לתמוך בממשלה הפדרלית, ואמר כי יו"ר הפרלמנט ימלא את מקומו בתפקיד, כתלות באישורה של ממשלת המעבר הפדרלית.
היסטוריה עדכנית > ממשלת הקואליציה

על מנת לחזק את שליטתה בדרום סומליה, הממשלה הפדרלית כרתה בחודש יוני 2008 ברית עם "החזית לשחרור מחדש של סומליה", מיליציה סונית שנחשבה מתונה יחסית. בתוך חודשים אחדים, ולאחר התפטרותו של הנשיא הקודם, נבחר נשיא חדש, שריף אחמד, מקרב אנשי ״החזית״, ועומר עבדיראשיד עלי שרמקה, בנו של הנשיא הנרצח עבדיראשיד עלי שרמרקה, נבחר כראש הממשלה החדש של המדינה.
בעזרתו של כוח צבאי מצומצם מטעם האיגוד האפריקני, כוחות הממשלה הפדרלית פתחו במתקפה רחבה כנגד המורדים במהלך פברואר 2009, במטרה להשיג שליטה מלאה על מחציתה הדרומית של הארץ. כדי לחזק את שליטתו בדרום סומליה, כרת הממשל המרכזי ברית עם "איחוד בתי הדין האסלאמיים" וחלקים נוספים של הברית לשחרור מחודש של סומליה. כמו כן, א-שבאב. וחזב אל-אסלאם, שתי קבוצות המורדים האסלאמיות המרכזיות, הסתכסכו בינן לבין עצמן באמצע 2009.
בחודש מרץ 2009, בניסיון לפייס את המורדים האסלאמיים, הודיעה ממשלת סומליה כי היא תכפיף מחדש את מערכת המשפט במדינה לחוקי השריעה. אולם העימות המזוין בדרום המדינה ובמרכז המשיך, ובתוך מספר חודשים, ממשלת סומליה, ששלטה בסוף 2008 בכ-70% משטחי דרום-מרכז סומליה, איבדה שליטה על מעל ל-80% מהשטחים המצוים בסכסוך לידי מורדים אסלאמיים.
ב-14 באוקטובר 2010 מונה מוחמד עבדאללה מוחמד לראש ממשלתה החדש של סומליה במקומו של עומר עבדירשיד עלי שארמארק. מוחמד צמצם את גודלה של ממשלת סומליה ל-18 שרים בלבד, לעומת ממשלה בת 39 שרים בעת כהונת קודמו בתפקיד. שר האוצר ושר המסחר והתעשייה היו היחידים מן הממשלה הקודמת אשר המשיכו בתפקידם הממשלתי.
במהלך 50 ימיה הראשונים, ממשלתו החדשה של מוחמד העבירה תשלום לחיילי הממשלה, ויזמה רישום ביומטרי מלא עבור החברים בכוחות הביטחון, בתוך פרק זמן של ארבעה חודשים. הממשלה גם מינתה ועדת חוקה מיוחדת, שכללה עורכי דין, אנשי דת, ומומחים בתחום התרבות הסומלית מכל רחבי המדינה, לצורך ניסוח חוקה חדשה למדינה.
בנוסף, משלחות פדרליות נשלחו לצורך פתרון סכסוכים שונים במספר אזורים במדינה. לדברי ראש הממשלה, ובמטרה להרחיב את השקיפות, שרי הקבינט נדרשו להצהיר על הנכסים העומדים לרשותם, ולחתום על הצהרת קוד אתי.
במטרה לנטר מקרוב יותר את פעילותם של נבחרי הציבור, ולהילחם בשחיתות במדינה, הממשלה הקימה גם ועדת אנטי-שחיתות חדשה, עם הסמכות לנהל חקירות רשמיות. כמו כן, נאסר על חברי הממשלה לנסוע לנסיעות לא הכרחיות לחו"ל, וכל הנסיעות מטעם חברי הממשלה דרשו כעת את הסכמתו של ראש הממשלה.
בגזרת המלחמה, הממשלה החדשה הצליחה להשיג שליטה על כ-60% מבירת המדינה מוגדישו, היכן שכ-80% מהאוכלוסייה בעיר מתגוררת.
ב-19 ביוני 2011, מוחמד עבדאללה מוחמד התפטר מתפקידו כראש הממשלה של סומליה. עבדואלי מוחמד עלי, השר לתכנון ולשיתוף פעולה בין-לאומי לשעבר, מונה לאחר מכן כראש הממשלה החדש.
ב-8 בפברואר 2017, חברי הפרלמנט הסומלי בחרו בראש הממשלה לשעבר, מוחמד עבדאללה מוחמד, לתפקיד נשיא סומליה. ב-23 בפברואר 2017, הנשיא מוחמד מינה עובד הומניטרי ואיש עסקים לשעבר, חסן ח'ירי, לתפקיד ראש הממשלה החדש.
הפרלמנט הסומלי הדיח את ח'ירי ב-25 ביולי 2020, בשל מה שהגדיר ככשלונו בחיזוק ביטחונה של המדינה, וכן ביצירת תוכנית לקיום בחירות דמוקרטיות בסומליה, בשיטת איש אחד - קול אחד, שלא התקיימו כבר חמישה עשורים במדינה (זאת במקום שיטת הבחירות המסובכת הנוכחית, בה נציגים מיוחדים בוחרים בפוליטיקאים שיבחרו בנשיא). ב-17 בספטמבר 2020 נשיא סומליה מינה את מוחמד חוסיין רובלה כראש ממשלת סומליה.
ראו גם

סומלילנד האיטלקית
סומלילנד הבריטית
סומלי (מחוז באתיופיה)
היסטוריה של אפריקה
לקריאה נוספת

Said S. Samatar, ed. (9 בנובמבר 2005). "Somalia Country Studies". Federal Research Division of Library of Congress. {{cite web}}:  (עזרה)
Aidid, Mohamed Farrah; Dr. Satya Pal Ruhela (2001). Somalia: From The Dawn of Civilization To The Modern Times. Civic Webs Virtual Library. נבדק ב-10 בפברואר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
Aidid, Mohamed Farrah; Dr. Satya Pal Ruhela (1993). Somalia: From The Dawn of Civilization To The Modern Times. India: Vikas Publishing House PVT LTD. ISBN 0-7069-8004-2.
הטרובדור

ערך זה עוסק באופרה. אם התכוונתם למועדון, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  ג'וזפה ורדי
 לבריתן:  סלבטורה קמאראנו 
 תאריך יצירה:  1850 
 מבוסס על:  El trovador 
 סוגה:  לירית-טראגית
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  המאה ה-15
 מקום התרחשות העלילה:  ספרד - ביסקאיה (בחבל הבסקים), ואראגון
 תפקידים
 הרוזן די-לוּנַה (בריטון) - אציל בשירות הנסיך מאראגון  מנריקו (טנור) - טרובדור וחייל בשירות הנסיך מאוּרְגֶל  אזוּצֶ'נה (מצו-סופרן) - צוענייה, אימו של מנריקו, לכאורה  לאונורה (סופרן) - אשת אצולה, מאוהבת במנריקו ומחוזרת על ידי די-לונה  פרננדו (בס) - קצין בשירות די-לונה  אינס (סופרן) - אשת סודה של לאונורה  רוּאיז (טנור) - משרת של מנריקו  צועני זקן (בס)  שליח (טנור)  מקהלות - ידידות של לאונורה, נזירות, אוהדי די-לונה, לוחמים, צוענים
 
הטרובדור (Il Trovatore) היא אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית של לאונה עמנואל ברדארה וסלבטורה קמאראנו, המבוססת על מחזה בשם El Trovador מאת המחזאי הספרדי אנטוניו גרסיה גוטיירס (ספ'). הופעת הבכורה התקיימה ב-19 בינואר 1853, בתיאטרון אפולו ברומא.
זוהי אחת האופרות הפופולריות ביותר של ורדי, אשר מוצגת עד היום בבתי אופרה ברחבי העולם. באופרה ישנם קטעים ידועים, ביניהם האריה לטנור ששר מנריקו Di quella pira. באופרה הישראלית הוצגה האופרה בשנים 2007, 2015 ו-2023.
עלילה > מערכה ראשונה – דו-קרב

פרננדו מפקד המשמר מצווה על אנשיו לשמור בעוד הרוזן די-לונה משוטט לפני חלונה של לאונורה, כי הוא מקנא בהצלחותיו של יריבו הטרובדור מנריקו. כדי לשמור על ערנות אנשי המשמר, פרננדו מספר להם את סיפור חייו של די-לונה. לרוזן די-לונה האב שני בנים. צוענייה כישפה את בנו הצעיר והפכה אותו לילד חלש וחולני וכעונש הרוזן האב העלה אותה על מוקד כמכשפה. בגסיסתה ציוותה הצוענייה על בתה אזוצ'נה לנקום את מותה. הבת חטפה את הבן הצעיר מביתו, ואומנם נמצאו עצמות של ילד באפר של המדורה ששרפה את הצוענייה. אולם הרוזן האב סירב להאמין על מותו של בנו הצעיר, וציווה על בנו הבכור, הרוזן די לונה, למצוא את אזוצ'נה.
לאונורה מתוודה בפני אשת סודה, אינס, על אהבתה למנריקו. לאחר שהן עוזבות, נכנס די-לונה, ושומע במרחק את קולו של יריבו מנריקו. בחשכה, מחליפה לאונורה את די-לונה במנריקו, אך כשמנריקו נכנס, היא רצה אל זרועותיו. די-לונה מזהה את מנריקו כיריבו אשר דינו מוות, ומזמין את מנריקו לדו-קרב. לאונורה מנסה להתערב, אך לא מצליחה למנוע מהם את הקרב.
עלילה > מערכה שנייה – הצוענייה

מנריקו יושב ליד המיטה של אימו אזוצ'נה וברקע שירת הצוענים במחנה (Vedi le fosche notturne). אזוצ'נה היא בתה של הצוענייה שנשרפה בפקודת הרוזן די-לונה האב ולמרות גילה המתקדם עדיין נושאת בליבה את רגש הנקם (האריה:Stride la vampa, הלהבות בוערות!). היא מספרת למנריקו שאחרי שחטפה אותו מאביו התכוונה לשרוף אותו יחד עם אמה, אבל זרקה לתוך הלהבות את ילדה שלה. למרות התגלית המרעישה, מנריקו אוהב אותה כאילו הייתה אימו האמיתית, מאחר שהייתה כה אוהבת ונאמנה לו. מנריקו מספר שהוא ניצח בדו-קרב את הרוזן די לונה, אבל לא הרג אותו מסיבה לא ברורה לו, כאילו כוח מסתורי מנע זאת ממנו (דואט: Mal reggendo). שליח מביא איגרת המספרת כי לאונורה החושבת שמנריקו מת בדו-קרב מתכננת אותו הלילה להיכנס למנזר ולנדור את נדר הנזירות. למרות ניסיונה של אזוצ'נה למנוע ממנו במצבו החלוש, מנריקו ממהר ללאונורה, למנוע את כניסתה למנזר.
די-לונה ואנשיו מגיעים בניסיון לחטוף את לאונורה. (אריה: Il balen del suo sorriso, האור שבחיוכה). לאונורה מופיעה צועדת עם הנזירות, אך מנריקו מונע מדי-לונה לבצע את זממו, ולוקח את לאונורה איתו.
עלילה > מערכה שלישית – בן הצוענייה

חיילי די-לונה במחנה (מקהלה: Or co' dadi ma fra poco). חייליו של די-לונה מביאים צוענייה שמשוטטת ליד המחנה. פרננדו המפקד מזהה אותה כאזוצ'נה, חוטפת בן הרוזן, והיא קוראת למנריקו לעזרה. די-לונה גוזר עליה מוות על המוקד.
לאונורה ומנריקו אוהבים עומדים להתחתן. רואיז נכנס ומדווח שאזוצ'נה עומדת להישרף על המוקד. מנריקו מזעיק את חייליו לצאת לעזרתה (Di quella pira l'orrendo foco) ולאונורה מתעלפת.
עלילה > מערכה רביעית - העונש

לאונורה מגיעה לטירה במטרה לשחרר את מנריקו שנשבה על ידי די-לונה. מתוך הטירה בוקעת תפילת הMiserere (מקהלה ודואט). היא מתחננת בפני די-לונה שישחרר את מנריקו ובתמורה היא מסכימה להנשא לו, אך היא בולעת בסתר רעל שהחביאה בטבעתה.
מנריקו ואזוצ'נה ממתינים להוצאתם להורג. מנריקו מנחם את אזוצ'נה הנזכרת בימים טובים יותר בהרים והיא נרדמת. לאונורה מגיעה ומספרת למנריקו שהוא ניצל, אך עליו לעזוב את בית הסוהר בלעדיה. מנריקו חושב בתחילה שלאונורה בגדה בו, אך מבין שבעצם היא הרעילה את עצמה כדי להישאר נאמנה לו. לאונורה גוססת בזרועותיו ומספרת שהיא מעדיפה למות מאשר להתחתן עם מישהו אחר מלבדו. מנריקו מסרב לעזוב. הרוזן די-לונה נכנס ומוצא את לאונורה בזרועותיו של יריבו ומיד מצווה להוציאו להורג. אזוצ'נה מתעוררת והרוזן מראה לה את מנריקו המת. היא זועקת בתרועת ניצחון "הוא היה אחיך! אמא, נקמתי את נקמתך!" והרוזן זועק בכאב "ואני חייב להמשיך לחיות!".
קברו של קופרן

קברו של קופרן (בצרפתית: Le tombeau de Couperin) היא סוויטה לפסנתר סולו מאת מוריס ראוול, שחוברה בין 1914 ל-1917, בשישה פרקים. גרסה לתזמורת נכתבה על ידי המלחין ב-1919, אך היא כוללת רק ארבעה מתוך ששת הפרקים המקוריים. כל פרק ביצירה המקורית מוקדש לזכר אחד (או שניים) מחבריו של המלחין, שנפלו בקרבות מלחמת העולם הראשונה; ראוול עצמו היה נהג בתקופת המלחמה.
כותרת היצירה במשמעותה המילולית עשויה להביא למחשבה, שהסוויטה היא יצירה תוכניתית, המתארת את המראות והרגשות שחווה מי שמבקר את קברו של קופרן. לאמיתו של דבר, tombeau הוא מונח מוזיקלי, שהיה פופולרי במאה ה-17 במובן של "יצירה לזכרו של אדם".  
"קופרן" המסוים (מתוך משפחה שנודעה במוזיקאים שהוציאה במשך כמאתיים שנה), שאת זכרו התכוון ראוול להנציח לצד ידידיו חללי המלחמה, הוא כנראה פרנסואה קופרן "הגדול" (1668-1733). ראוול הצהיר, מכל מקום, שלא התכוון בשום פנים לחקות או לייחס את יצירתו לקופרן עצמו, אלא להקדיש אותה כמנחת כבוד לחינניות המלבבת של סוויטת המקלדת מתקופת הבארוק. כוונתו זו מוצאת ביטוי במבנה, המחקה את סוויטת המחולות הבארוקית. כתרגיל הכנה, עיבד ראוול פורלאן (ריקוד עממי איטלקי) מן הסוויטה הרביעית של "הקונצרטים המלכותיים" של קופרן, ומבנה הפורלאן נשמר בעיבוד של ראוול. ואולם, הנאו-קלאסיציזם של ראוול מגיח ועולה מן המקור הבארוקי במלודיה הדיאטונית והכרומטית שלו בנוסח המאה ה-20 ובהרמוניות הפיקנטיות.
על הביקורת שהושמעה כנגדו על היצירה הקלילה והמהורהרת לעיתים שחיבר על נושא קודר כל כך השיב ראוול: "המתים עגומים דיים בדומייתם הנצחית."
דג השמך (ליד)

דג השמך (בגרמנית: Die Forelle), אופוס 32 (550 ברשימת דויטש) הוא ליד מלא חיים, שפרנץ שוברט הלחין בשנת 1817. היצירה הזו, בעלת הפופולריות העצומה, נועדה לקול סולו ולפסנתר. המילים לקוחות משלושת הבתים הראשונים מבין ארבעה בפואמה מאת כריסטיאן פרידריך דניאל שובארט.
היצירה כתובה במבנה סטרופי משתנה, כלומר, בתי המוזיקה זהים בדרך כלל, עם בית אחד שונה.
השיר הוא הבסיס למערכת וריאציות בפרק הרביעי של חמישיית דג השמך (667 ברשימת דויטש) משנת 1819.
ב-1846 השתמש ליסט בגרסה חופשית ומתועתקת של הליד בשתי גרסאות לפסנתר סולו.
לוין קיפניס כתב שיר בשם "פרחי הצבעונים" לליד זה.
5 בספטמבר (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  טים פלבאום
 הופק בידי:  פיליפ טראואר תומאס וובקה טים פלבאום שון פן ג'ון אירה פאלמר ג'ון וילדרמות'
 תסריט:  מוריץ בינדר  טים פלבאום  אלכס דייוויד
 עריכה:  הנשירג וייסבריך
 שחקנים ראשיים:  פיטר סארסגארד  ג'ון מגארו  בן צ'פלין  ליאוני בנש
 מוזיקה:  לורנץ דנגל
 צילום:  Markus Förderer 
 מדינה:  גרמניה גרמניה ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Projected Picture Works, Constantin Film 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט סרטי קונסטנטין
 הקרנת בכורה:  איטליה 29 באוגוסט 2024 (ונציה) ארצות הברית 13 בדצמבר 2024 ישראל 23 בינואר 2025
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט מתח 
 תקופת התרחשות:  September 5, 1972 
 הכנסות:  205,296 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
5 בספטמבר (באנגלית: September 5) הוא סרט דרמה היסטורי משנת 2024, שנכתב ובוים על ידי טים פלבאום. בסרט מככבים פיטר סארסגארד, ג'ון מגארו, בן צ'פלין וליאוני בנש. העלילה עוסקת בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן מנקודת מבטם של צוות ABC ספורט, שתיעד את האירועים בשידור חי.
עלילה

הסרט מתאר את האירועים הטרגיים שאירעו במהלך אולימפיאדת מינכן, שבה נרצחו 11 ספורטאים ישראלים על ידי ארגון הטרור "ספטמבר השחור". העלילה מתמקדת בעבודת הצוות של ABC ספורט, אשר סיקר את המשבר ותיעד את ההתרחשויות בזמן אמת.
צוות שחקנים

רון ארלדג' (פיטר סארסגארד)
ג'פרי מייסון (ג'ון מגארו) – מנהל חדר הבקרה במינכן
מרווין באדר (בן צ'פלין) – ראש המבצע של ABC ספורט
מריאן גבהרדט (ליאוני בנש) – מתרגמת בעלת ידע בגרמנית ובעברית
ז'אק לסגארד (זינדין סואלם)
גלדיס דיסט (ג'ורג'ינה ריץ')
האנק הנסון (קורי ג'ונסון)
קרטר ג'פרי (מרכוס רתרפורד)
גארי סלוטר (דניאל אדאוסון)
פיטר ג'נינגס (בנג'מין ווקר)
דוד ברגר (רוני הרמן)
בנוסף, מופיעים ג'ים מקיי, פיטר ג'נינגס, דן שילון ונסים קיוויתי בקטעי ארכיון מתוך תוכנית Wide World of Sports.
הפקה

הסרט עושה שימוש נרחב בחומרי ארכיון של ABC, הכוללים את סיקורם מאולימפיאדת מינכן והמשבר במהלכה. הבמאי טים פלבאום וצוותו השקיעו חודשים במחקר מעמיק של האירועים, והפיקו שחזור מדויק של מתקני השידור בהם השתמש צוות ABC בזמן המשבר.
אולפני פרמאונט רכשו את זכויות ההפצה של הסרט.
הפצה

הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-29 באוגוסט 2024, במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה. בהמשך, הוקרן בבתי קולנוע בארצות הברית בהפצה מוגבלת החל מ-13 בדצמבר 2024, וצפוי להתרחב להפצה רחבה ב-17 בינואר 2025.
הסרט הוא בין הסרטים שצוינו כי הם עוסקים בישראל בצורה אוהדת ושיצאו במהלך מלחמת חרבות ברזל. הוא הוקרן בפסטיבל הקולנוע היהודי בירושלים ובפסטיבל הסרטים בחיפה.
ביקורות

הסרט זכה לשבחים מצד מבקרים. באתר Rotten Tomatoes זכה לדירוג של 90% מתוך 92 ביקורות, עם ציון ממוצע של 8.1/10. הביקורות ציינו לטובה את הדרך שבה הסרט מציג את המורכבויות והמאבקים האנושיים בתיעוד חדשותי של משבר עולמי. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 77 מתוך 100, המבוסס על 23 ביקורות, עם ציון כולל של "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
כמה מבקרים ראו בסרט "תעמולה ציונית" ואחרים התמקדו בכך שהוא מתעלם מההקשר הפלסטיני.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 20 בנובמבר 2024 | פרטיטורה מקורית - סרט עצמאי | לורנץ דנגל | מועמדות |  |
| פרס איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס | 8 בדצמבר 2024 | העריכה הטובה ביותר | הנשירג וייסבריך | זכייה |  |
| פרס גלובוס הזהב | 5 בינואר 2025 | סרט הדרמה הטוב ביותר | "5 בספטמבר" | מועמדות |  |
| פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי | 12 בינואר 2025 | התסריט המקורי הטוב ביותר | מוריץ בינדר, טים פלבאום ואלכס דייוויד | בהמתנה |  |
| פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי | 12 בינואר 2025 | העריכה הטובה ביותר | הנשירג וייסבריך | בהמתנה |  |
| פרס אינדפנדנט ספיריט | 22 בפברואר 2025 | העריכה הטובה ביותר | הנשירג וייסבריך | בהמתנה |  |
ראו גם

טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן
אולימפיאדת מינכן 1972
הערות שוליים

1 2 3  אבנר שביט‏, שניים מן הסרטים הבולטים של עונת הפרסים עוסקים בטרגדיה היהודית והישראלית. מה הסיפור שלהם?, באתר וואלה, 24 בדצמבר 2024
↑  דורון פרידמן, נרכשו זכויות ההפצה של הסרט על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, באתר ישראל היום, 16 בספטמבר 2024
↑  דורית אסרף מזרחי, הסרט שחוזר לאסון מינכן 1972 - בעיניים של צוות טלוויזיה אמריקני, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 24 באוקטובר 2024
↑  Chris Willman, Hollywood Music in Media Awards Noms Led by ‘Emilia Pérez’ and ‘Blitz,’ With Elton John, Hans Zimmer and Scores More Among the Nominees, Variety, ‏2024-11-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Glenn Garner, ‘Anora’ Named Best Picture At 50th Los Angeles Film Critics Association Awards: Winners List, Deadline, ‏2024-12-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Matthew Barnard, NOMINATIONS ANNOUNCED FOR 82nd ANNUAL GOLDEN GLOBES®, Golden Globes, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Erik Pedersen, ‘Shōgun’ Leads With Six Critics Choice Awards TV Nominations – Full List, Deadline, ‏2024-12-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  Film Independent, Here Are Your 2025 Film Independent Spirit Awards Nominees, Film Independent, ‏2024-12-04 (באנגלית אמריקאית)
המזכיר הכללי של חזבאללה

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  נעים קאסם
 תאריך כניסה לתפקיד:  29 באוקטובר 2024
 תחום שיפוט:  חזבאללה חזבאללה
 ייסוד המשרה:  1989
 איוש ראשון:  סובחי א-טופיילי
 
המזכיר הכללי של חזבאללה (בערבית: الأمين العام لحزب الله, בתעתיק מדויק: אלאמין אלעאם לחזב אללה), או בקצרה מזכ"ל חזבאללה, הוא מנהיג ארגון הטרור והמפלגה השיעית הלבנונית חזבאללה. המזכיר הנוכחי הוא נעים קאסם, ששימש כסגנו של המזכ"ל הקודם חסן נסראללה שנהרג בסיכול ממוקד במבצע סדר חדש ב-27 בספטמבר 2024.
תפקיד

המזכיר הכללי הוא המנהיג העליון של חזבאללה, האחראי על קביעת המדיניות האידאולוגית, הפוליטית והצבאית של הארגון. תפקידיו כוללים את ניהול הפעילות הצבאית של חזבאללה, קביעת אסטרטגיות ההתנגדות לישראל ולמעורבות המערבית בלבנון, וכן ניהול הקשרים עם איראן, המממן העיקרי של הארגון.
מאז שהוקמה מועצת הג'יהאד של חזבאללה ב-1995, שהיא המפקדה העליונה של הארגון, המזכ"ל עומד בראשה. בנוסף, המזכ"ל מעורב בקבלת החלטות פוליטיות המשפיעות על הפוליטיקה של לבנון, כגון השתתפות המפלגה בפרלמנט הלבנוני ובממשלת לבנון. המזכיר הכללי גם אחראי על שמירת האחדות בתוך הארגון ועל קשריו עם קהילת התומכים השיעים בלבנון.
היסטוריה

מנהיגו הראשון של חזבאללה היה מוחמד חוסיין פדלאללה, שהיה מנהיג דתי מתואלי ונחשב לאחר ממייסדי הארגון ולמנהיגו הרוחני. ב-1989 נוצר תפקיד המזכיר הכללי, ולמזכ"ל הראשון מונה סובחי א-טופיילי, שהיה מקורב למנהיג העליון של איראן, אייתוללה רוחאללה ח'ומייני. הוא דגל בהפיכת לבנון לתאוקרטיה אסלאמית, ולכן התנגד להסכם טאיף, שנחתם ב-1989 במטרה לסיים את מלחמת האזרחים בלבנון. בעקבות כך ביקשה סוריה, שתמכה בהסכם, מאיראן שתדיח את א-טופיילי, והיא אכן עשתה זאת ב-1991.
במקומו של טופיילי מונה עבאס מוסאווי, שנחשב מתון יותר והיה גם הוא ממייסדי חזבאללה. ב-16 בפברואר 1992 הוא חוסל בסיכול ממוקד על ידי חיל האוויר הישראלי במבצע שעת לילה לאחר נפילתו בשבי של הנווט רון ארד.
לאחר חיסולו של מוסאווי מונה חסן נסראללה, שעמד בראש הכוחות החמושים של חזבאללה, לתפקיד המזכ"ל. נסראללה הוביל את הארגון להשתתפותו הראשונה בפוליטיקה של לבנון, בבחירות לפרלמנט הלבנוני ובבחירות המקומיות. הוא הוביל את הארגון בעימותים המשמעותיים שלו עם ישראל, בהם המערכה ברצועת הביטחון, פרשת טננבוים, מלחמת לבנון השנייה ומלחמת חרבות ברזל, שבה לקח הארגון חלק גדול בחזית הצפונית. נסראללה הוביל את הארגון במשך למעלה מ-32 שנים, עד שחוסל בעצמו במבצע סדר חדש ברובע הדאחייה שבביירות ב-27 בספטמבר 2024.
ערוץ החדשות אל-חדת' דיווח ב-29 בספטמבר 2024 כי מועצת השורא של חזבאללה בחרה בהאשם ספי א-דין לתפקיד מזכ"ל חזבאללה במקום נסראללה, אך חזבאללה הכחיש את הדיווח. ספי א-דין חוסל בתקיפת חיל האוויר הישראלי ב-3 באוקטובר 2024. לאחר חיסולו של נסראללה כיהן סגנו נעים קאסם כממלא מקום המזכ"ל, וסגן מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית, מוחמד רזא פלאח זאדה, מונה על ידי איראן לפקח על הארגון ולהחליף את נסראללה בניהול המלחמה מול ישראל. ב-29 באוקטובר מונה קאסם רשמית למזכ"ל.
רשימת המזכירים הכלליים

|  | דיוקן | מזכיר כללי | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | סובחי א-טופיילי (1948–) | 1989 | 1991 | הודח לבקשת סוריה, ומאז הפך למבקר הארגון |
| 2 |  | עבאס מוסאווי (1952–1992) | מאי 1991 | 16 בפברואר 1992 | נהרג בסיכול ממוקד על ידי ישראל במבצע שעת לילה |
| 3 |  | חסן נסראללה (1960–2024) | 16 בפברואר 1992 | 27 בספטמבר 2024 | נהרג בסיכול ממוקד על ידי ישראל במבצע סדר חדש |
| 4 |  | האשם ספי א-דין (1964–2024) | 27 בספטמבר 2024 | 4 באוקטובר 2024 | נהרג בסיכול ממוקד על ידי ישראל כשבוע לאחר מינויו. |
| 5 |  | נעים קאסם (1953–) | 29 באוקטובר 2024 | מכהן | שימש כסגנו של נסראללה |