בניאס (אתר ארכאולוגי)
היסטוריה > העת העתיקה

המקום נזכר לראשונה סביב שנת 200 לפסה"נ בשם Paneion או Paneas, ובהגיה הערבית המשבשת את האות פ', הפך שמו של המקום ל"בניאס". על פי השם, נראה כי האתר שימש לפולחן האל פאן. עד כה לא נמצאו באתר שרידי מבנים מהתקופה ההלניסטית, אך עדות החרסים והמטבעות מצביעה על פעילות אנושית במקום, כנראה בהקשר פולחני. במתחם פעל מקדש פאן.
האזכור ההיסטורי הבא של המקום הוא בספרי יוסף בן-מתתיהו, המספר כי הקיסר אוגוסטוס העניק את השטחים סביב פניאס למלך הורדוס סביב שנת 19 לפסה"נ, וכי הורדוס בנה לכבוד הקיסר מקדש מפואר:
כאשר העניק לו קיסר, לצד המתנות הקודמות, חבל ארץ נוסף ליד מקורות הירדן, בנה לו הורדוס גם שם מקדש משיש לבן, ושם המקום הוא פניון. שם יש הר שראשו מתנשא לגובה עצום; למרגלות צלע ההר יש מערה שפתחה מכוסה בצמחייה עבותה; בפנים המערה יורד מצוק תלול לתהום שאין לה שיעור, מלאה מים עומדים, וכל מי שניסה למדוד את עומק המים לא מצא חבל ארוך דיו להגיע עד לתחתיתה. מחוץ למערה מפכים המעיינות שלדעת אחדים הם מקורות הירדן.
אחרי מות הורדוס שלט באזור בנו פיליפוס, וזה הקים את בירתו בפניאס וקרא לה קיסריה, ועל מנת להבדילה מהעיר קיסריה שעל חוף הים, נודעה בשם 'קיסריה פניאס' או 'קיסריה פיליפי'. לאחר מותו עברה העיר לשליטת אחיינו אגריפס הראשון, ובהמשך לבנו אגריפס השני, אשר קבע בה את בירת ממלכתו. אגריפס השני הפך את העיר הקטנה לפוליס רומית-יוונית, בנה בה מבני פאר וארמון נרחב, ואף ניסה לשנות את שמה ל'נירוניאס' על שם הקיסר נירון, אך שם זה לא התקבל ונשכח.
בעת שובו של טיטוס ממסע דיכוי המרד הגדול בירושלים, הוא שהה ב"קיסריה פיליפוס", בה הוא ערך משחקי גלדיאטורים בהשתתפות השבויים היהודים, כשהם נאלצים להתגושש אלו עם אלו, או עם חיות טרף, לחיים או למוות.
אחרי מותו של אגריפס השני עברה העיר לשליטת הפרובינציה הסורית, ואחר כך הפרובינציה הפיניקית. בתקופה זו, בין המאה הב' לסה"נ למאה הה' לסה"נ, השתרעה העיר על שטח נרחב של כ-730 דונם, וכללה מרכז עירוני, אזור מקודש ורבעי מגורים. האזור המקודש השתרע למרגלות המצוק שמעל המעיין, על פני טרסה מוגבהת, לאורך המצוק שמפתח המערה ומזרחה. המרכז העירוני השתרע מדרום לאזור המקודש ולמעיין, עד לערוץ נחל סער מדרום, ורבעי המגורים השתרעו ממזרח, מדרום וממערב למרכז העירוני. השכונות הגבוהות ממפלס מעיין הבניאס ניזונו ממים שהובאו באמת מים ממעיינות מזרחית לבניאס. ממערב ומדרום לעיר נחצבו ונבנו קברים רבים.
האזור המקודש נבנה החל מסוף המאה הא' לסה"נ, תחילה בפתח המערה כמתחם אירוח פתוח בסגנון 'טריקליניום-נימפאום' רומאי, כנראה על ידי אגריפס השני. במהלך המאות הב'-ג' לסה"נ נבנו על גבי הטרסה שלמרגלות המצוק, מזרחית למערה, מקדש ומתחמי פולחן פתוחים, המוקדשים לפולחן האלים פאן וזאוס. נראה כי גם המערה, שהייתה מלאה במים, שימשה כחלק מהפולחן. עדות מהמאה הד' לסה"נ מתארת טקס השלכת קורבנות אל המים. אם הקורבן נעלם במצולות ולא עולה אל פני המים, היו אומרים שהתפילה התקבלה.
במרכז העירוני נחשפו בחפירות שרידי רחוב מרכזי (קארדו) בציר צפון-דרום, מבנה עמודים גדול ומפואר סמוך למעיין הבניאס, וכן ארמון רחב ממדים ששימש אולי כארמונו של אגריפס השני. אחרי מותו של אגריפס השני הוסב הארמון לשמש כבית מרחץ.
במאה הרביעית לסה"נ, עם התפשטות הנצרות, נזכרת העיר כמושב של בישוף בפרובינציה הפיניקית. העיר מוזכרת במספר מקורות היסטוריים בתקופה הביזנטית, ועד כה נחשפו בתחומה שתי כנסיות: בזיליקה גדולה ומפוארת שניצבה בשטח המרכז העירוני (על חורבות מבנה העמודים הרומי), ומבנה התכנסות אליו צמודה כנסייה או קפלה קטנה שנבנו על יסודות המתחם הרומי שבפתח המערה. החל באמצע המאה הה' לסה"נ מסתמנת ירידה במעמדה של העיר, וניכרת נטישה של חלק מרבעי המגורים. גם אמת המים המגיעה ממזרח יצאה משימוש.
בתקופה המוסלמית הקדומה הפכה העיר להיות בירת מחוז הג'ולאן, ומוזכרת במספר מקורות היסטוריים. העדות הארכאולוגית לתקופה זו מועטת ונראה כי שטח היישוב באותה תקופה הצטמצם מאוד, והתרכז כנראה באזור הסמוך למעיין וברובע הצפון-מערבי של העיר. הגאוגרף המוסלמי אלמוקדסי, בן המאה העשירית, מזכיר את בניאס כאסם התבואה של דמשק, ונראה כי מצבה הכלכלי בתקופה זו היה טוב למדי, כפי שמעידים ממצא של מטבעות זהב וזוג צמידי כסף. העדויות ההיסטוריות והארכאולוגיות מראות כי בעיר התקיימו, לפחות עד סוף התקופה האומאית, קהילות של יהודים, נוצרים ומוסלמים. אחד המבנים שנחפרו זוהה על ידי החופרים כבית כנסת שהוקם במאה הי"א לסה"נ, והוסב מאוחר יותר למסגד.