stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספריות ציבוריות בישראל
היסטוריה > המצב טרם הקמת המדינה

בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 התקיימה בארץ ישראל מערכת ספריות ציבוריות, ששירתה היטב את צורכי האוכלוסייה יוצאת מזרח אירופה. רבים מהספרים היו בשפה הגרמנית או כתובים בעברית מליצית. עם הגעת העליות הגדולות, לאחר קום המדינה, התגלו אוספי הספרים כבלתי רלוונטיים לרבים מתוכם.
באפריל 1942 נערך כינוס באולם "אוהל שם" בתל אביב מטעם הוועד הלאומי בהשתתפות 30 ספרנים ופעילי ספריות מרחבי הארץ. בכינוס הותוו קווים מנחים לפעילות הספריות הציבוריות בארץ. בין ההחלטות שהתקבלו: איחוד רשת הספריות בארץ, קביעת שיטת קטלוג אחידה, הדרכת הספרנים ועוד.
היסטוריה > חוק הספריות הציבוריות

משרד החינוך החל בגיבוש חוק הספריות הציבוריות, לאחר שכבר ב-1958 פנה אליו ארגון ספרני ישראל בהצעה זו. מתווה החוק עורר התנגדויות. במרץ 1967 הודיע מרכז השלטון המקומי שהוא מתנגד להצעת חוק שתחייב את הרשויות המקומיות להקים ספריות ציבוריות מתקציביהן.
כבר ב-1969 הוגשה הצעת החוק לפיה תחויב כל רשות מקומית בהקמת ספרייה ציבורית. כמו כן, יורשו רק ספרנים מקצועיים לנהל ספריות של רשויות מקומיות. חוק הספריות הציבוריות אושר ב-1975. מטרתו העיקרית של החוק הייתה להנגיש את הקריאה לציבור בכל ישוב באופן אוטונומי, ולאפשר את שירותי החלפת הספרים בחינם. החוק קבע כי נטל מימון תקצוב הספריות הציבוריות יתחלק בין תקציב המדינה לרשויות המקומיות. שיעור השתתפות המדינה השתנה במהלך השנים, ונע בין 7% ל-50% מעלות תפעול הספריות.
בשנת 2007 אישרה הכנסת תיקון לחוק הספריות הציבוריות. החוק קבע במקור כי בכל רשות מקומית צריכה לפעול ספרייה ציבורית ששירותיה יינתנו בחינם, אולם בחוק לא נקבע כיצד הן יתוקצבו. בתקופה שבה הוא נחקק, מימנה המדינה 70%-50% מתקציב הספריות, אבל התקציב מהמדינה נשחק והיא מימנה רק 5% עד 10% מהתקציב כל שנה. ב-2007 מימנה רק 17 מיליון שקל מתוך 200 מיליון שקל, עלות התפעול השנתית של הספריות אז בישראל. כך נפל המימון על כתפיהן של הרשויות המקומיות, ולא כולן היו מסוגלות לשאת בעול. רוב הספריות הציבוריות נאלצו לגבות דמי מנוי שנתיים, אף על פי ששירותיהן אמורים להינתן ללא תשלום. תיקון החוק קבע כי המדינה תממן לפחות מחצית מתקציבן של הספריות ותקציבן יעלה בכמה פעימות ל-86 מיליון שקל בשנה, שיצטרפו מתקציב משרד התרבות לתקציב שאותו מקצות הרשויות המקומיות.
הפרטת הרכש לחברות חיצוניות

בין השנים 2019 - 2010 ניהלה חברת "פמי פרימיום", את הליך הרכש במכרז של משרד התרבות והספורט של כל הספריות הציבוריות בישראל. החברה קבעה כללים חדשים לרכישת ספרים. בין השאר קבע תנאי סף שמחזור העסקים הכולל של ההוצאה לאור שממנה יירכשו ספרים, בכל אחת משלוש שנות הכספים האחרונות, לא פחת מ-500,000 ש"ח לשנה. משמעות הדבר היא שמו"לים קטנים לא יכולים יותר לספק ספרים לספריות הציבוריות. החברה גם זכתה, ביולי 2016, במכרז לניהול פעילות אמנות לעם, כולל תקציבי התרבות של הספריות.
החל משנת 2019, הועבר ניהול הרכש של הספריות הציבוריות לחברת "ניטו-טק", אשר מרכזת את ההצטיידות בספרים וכתבי עת, ציוד כללי, ריהוט ומחשוב, מיתוג ופרסום, השתלמויות וימי עיון לצוותי הספריות וביצוע אירועי תרבות בספריות הציבוריות.
לקריאה נוספת

Solomon, Y. (2016). Librarians in Flux: The New Serendipity Agents, Paper presented at #VisDom 2016 Conference, Potsdam, Germany (May 27-28, 2016), 3pp. DOI:10.13140/RG.2.1.3013.2729
הערות שוליים

↑  "סקר הספריות של משרד התרבות - שיאני הקריאה: תושבי גוש עציון וקריית ארבע, במקומות האחרונים: באר שבע ותל אביב", באתר משרד התרבות והספורט, מינהל התרבות
↑  משרד החינוך, התרבות והספורט, מינהל התרבות – המחלקה לספריות, תוכנית-אב לספריות הציבוריות בישראל, ד"ר ישראל כץ, אסנת מדר ואבנר יציב, 1999, בעריכת המועצה לספריות ציבוריות (מתוך אתר הכנסת)
↑  ירח טל, "עם הספר אינו עם הספריות", "הארץ", 29.9.1985
↑  לתקנת מצב הספריות בארץ, הארץ, 9 באפריל 1942
↑  מוקמות ספריות-יסוד ביישובים החדשים, הארץ, 12 בפברואר 1950
↑  "קטלוג מרכזי חדיש לספריות העירוניות", "הארץ", 4.10.1954
↑  ב-1977 עברה למשכנה הנוכחי בספריית בית אריאלה
↑  מאתיים שישים ושמונה יישובים בארץ - בלי ספריות ציבוריות, דבר, 23 ביולי 1964
↑  גם ההסתדרות הקימה ספריות ציבוריות מטעמה. במיוחד בשנים הראשונות לקום המדינה, תוך מתן עדיפות לריכוזי עולים.
↑  "נחנכה הספרייה העירונית בית-אריאלה בתל אביב", "הארץ", 7.4.1977
↑  יד לקורא, כ"ב, עמ' 86
↑  אירן ושמואל סבר, הספרייה בחברה, מרכז ההדרכה לספריות בישראל מהדורה שנייה, תשנ"ז, עמ' 269
↑  כך קבע סקר מטעם משרד החינוך בשיתוף הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. ראה: "מיליון ישראלים מחליפים ספרים בספריות ציבוריות, "הארץ", 22.7.1987
↑   גילי איזיקוביץ, פורסם תקנון התמלוגים החדש על השאלת ספרים: פחות סופרים יתחלקו בכסף, באתר הארץ, 7 במאי 2018
↑  סיבות כלליות נוספות למגמה: ירידה (מינורית) בדפוסי הקריאה ושינויים בהרגלים הצרכניים: האנשים רוכשים את הספרים שברצונם לקרוא
↑  שירי לב ארי, "שקט בספריה", "הארץ", 9 באוגוסט 2000
↑  עודד ירון, הקוראים האלקטרוניים מגיעים לספריות הציבוריות, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2010
↑  ראלי סער, הממשלה אישרה 10 מיליון שקל לספריות ודחתה חוקים לתקצובן, באתר הארץ, 16 ביולי 2001
↑  שירי לב-ארי, ציון, הלוא תשאלי ספרים?, באתר הארץ, 9 בינואר 2007
↑  שירי לב-ארי, דיון בכנסת על תיקון לחוק הספריות הציבוריות, באתר הארץ, 12 בפברואר 2007
↑  שירי לב-ארי, ספרייה לעם, באתר הארץ, 18 ביולי 2007
↑  מיה סלע, הוצאת זיקית לח"כ רות קלדרון: עזרי לנו לספק ספרינו לספריות ציבוריות, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2013
↑   יאיר אשכנזי, רכזי תרבות בפריפריה: אם הקצאת משרד התרבות הוכפלה, למה אנחנו רואים פחות כסף?, באתר הארץ, 12 במרץ 2017
↑   סיון קלינגבייל, מקום המפלט של 1.5 מיליון ישראלים - והסכנה שמרחפת מעליו, באתר TheMarker‏, 8 באוקטובר 2019
מריה לואיסה, דוכסית לוקה

מריה לואיסה, דוכסית לוקה (בספרדית: María Isabella de Borbón‏; 6 ביולי 1782 - 13 במרץ 1824), הייתה בתו של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ואשתו של לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה.
ביוגרפיה > ילדותה ונישואיה

מריה לואיסה נולדה בארמון המלכותי בסגוביה ב-6 ביולי 1782, לקרלוס הרביעי, מלך ספרד, ומריה לואיסה מפארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת.
בשנת 1795 הגיע לספרד בן דודה לודוביקו, נסיך הכתר של פארמה, על מנת להשלים את חינוכו ולשאת אשה. בתחילה היה אמור לודוביקו להתחתן עם אחותה מריה אמליה, אולם לבסוף בחר לשאת את מריה לואיסה, שאמנם הייתה רק בת 12, אך הייתה בעלת אופי עליז ומראה יותר טוב.
ב-25 באוגוסט 1795 נערך טקס הנישואים בין מריה לואיסה ולודוביקו, יחד עם טקס חתונתם של אחותה מריה אמליה עם דודה האינפנטה אנטוניו פסקואל מספרד. לאחר חתונתם נשארו הזוג הצעיר בספרד, ובשנת 1799 נולד בנם קרלו לודוביקו פרדיננדו.
ביוגרפיה > מלכת אטרוריה

במסגרת חוזה ארנחואס (1801) בין בית בורבון לנפוליאון, הועברה השליטה על דוכסות פארמה לשלטון צרפתי ישיר, בתמורה להעברת הדוכסות הגדולה של טוסקנה לידי בית בורבון תחת שליטת לודוביקו, שהוכתר למלך אטרוריה, בעוד פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה קיבל את שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג. לצורך ההכתרה נסעו בני הזוג לפריז, נגד רצונה של מריה לואיסה, ושם הוכתרו על ידי נפוליאון, שהוקסם ממריה לואיסה, אף שהייתה כל זמן שהותם בפריז עם חום והרגשה כללית גרועה. לאחר מכן נסעו בני הזוג לפירנצה, אולם על אף כוונותיהם הטובות הם נתקלו בעוינות מצד האוכלוסייה והאצולה המקומית, שראתה אותם ככלי שרת בידי הצרפתים.
בשנת 1802 נסעו לודוביקו ואשתו לספרד, להשתתף בחתונה הכפולה של פרננדו, נסיך אסטוריאס עם מריה אנטוניה, נסיכת נאפולי וסיציליה, ומריה איזבלה מספרד עם פרנצ'סקו, דוכס קלבריה. בחזרתם מספרד החמירה מחלת האפילפסיה של לודוביקו, וב-27 במאי 1803 הוא מת בפירנצה בגיל 30. לאחר מותו עלה לשלטון במקומו בנם לודוביקו השני, מלך אטרוריה, תוך שמריה לואיסה שולטת כעוצרת בשמו. לאחר פטירתו של לודוביקו הועלתה הצעה שמריה לואיסה תתחתן עם בן דודה האינפנטה פדרו קרלוס מספרד ופורטוגל, בנו של האינפנטה גבריאל מספרד, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל.
מריה לואיסה שיפרה את מערכת המיסים, והקימה בפירנצה את בית הספר הגבוה למדע, ואת המוזיאון להיסטוריה ופיזיקה. ב-23 בנובמבר 1807 פורקה ממלכת אטרוריה על ידי הצרפתים בהסכמת ספרד, ונפוליאון העניק לאחותו אליס בונפרטה את התואר "הדוכסית הגדולה של טוסקנה". ב-10 בדצמבר אותה שנה עזבו מריה לואיסה וילדיה את פירנצה, ושבו למשפחתה בספרד. בדרכם עברו מריה לואיסה וילדיה במילאנו, שם ניסה נפוליאון להבטיח לה שתשלוט על "ממלכת צפון לוסיטניה" בצפון פורטוגל לכשיכבוש אותה, אולם מריה לואיסה סירבה להצעה, משום שלא רצתה להסתכסך עם אחותה קרלוטה ז'ואקינה, מלכת פורטוגל.
ביוגרפיה > בגלות

ב-19 בפברואר 1808 הגיעו מריה לואיסה וילדיה לארנחואס, וב-19 במרץ 1808 התקוממות עממית אילצה את אביה קרלוס הרביעי, מלך ספרד להתפטר לטובת אחיה פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אמה מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה לרומא.
לאחר הדחת אביה ואחיה התגוררה מריה לואיסה בפונטנבלו, ולאחר מכן עברה לקומפיין, תוך שהיא סובלת ממחסור וממחלות. בהמשך היא הועברה לניס, וכשניסתה לברוח משם לאנגליה נעצרה ונשלחה למנזר ברומא, שם הייתה כלואה 4 שנים עד לאחר מפלתו של נפוליאון.
ביוגרפיה > קונגרס וינה

לאחר שחרורה התגוררה מריה לואיסה עם הוריה בארמון ברבריני ברומא, וקיוותה שקונגרס וינה יחזיר את בנה לשלטונו באטרוריה. כשברח נפוליאון מהאי אלבה, ברחו מריה לואיסה מרומא, והסתובבו בכל רחבי איטליה, עד לאחר מפלת נפוליאון בקרב ווטרלו.
במהלך הקונגרס יוצגו האינטרסים של מריה לואיסה על ידי השליח הספרדי המרקיז לברדור, אולם המרקיז היה אדם לא מוכשר ולא הצליח לקדם את האינטרסים של ספרד ושל מריה לואיסה. במהלך הקונגרס החליט קלמנס פון מטרניך שלא להחזיר את דוכסות פארמה לבית בורבון, אלא למסור אותה למריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה ואשתו של נפוליאון. מריה לואיסה התחננה בפני אחיה פרננדו השביעי, מלך ספרד, האפיפיור פיוס השביעי ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, ובסופו של דבר החליט הקונגרס לפצות את מריה לואיסה, והיא קיבלה את דוכסות לוקה הקטנה.
בתחילה סירבה מריה לואיסה להצעה, והמשיכה להתגורר ברומא. אולם יחסיה עם משפחתה נהיו מתוחים, לאחר שסירבה להצעותיהם לחתן את בתה מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת פארמה עם אחיה האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד, ואת בנה קרלו לודוביקו, נסיך פארמה עם אחייניתה מריה כריסטינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, בת אחותה מריה איזבלה מספרד.
לבסוף מתוך כוונתה להשיג עצמאות ממשפחתה, הסכימה מריה לואיסה לפתרון שהוצע בחוזה פריז, ולפיו מריה לואיסה תהיה דוכסית לוקה עד לאחר מותה של מארי לואיז, דוכסית פארמה, ולאחר מכן תחזור דוכסות פארמה לבית בורבון, ואילו דוכסות לוקה תצורף לדוכסות הגדולה של טוסקנה.
ביוגרפיה > דוכסית לוקה

ב-2 בדצמבר 1817 הגיעה מריה לואיסה ללוקה, כשעל פניה ניכר המאבקים הרבים והתלאות הרבות שעברו עליה. בתחילה הועלו הצעות שתינשא לפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה או לפרדיננד קרל יוזף, ארכידוכס אוסטריה-אסטה, או לשארל העשירי, מלך צרפת, אולם ההצעות לא יצאו אל הפועל.
במהלך שלטונה היא קיימה עבודות ציבוריות בדוכסות, ושיפצה את מלון פאלאצו דוקאלה. מריה לואיסה שלטה בדוכסות בצורה אבסולוטית, שלא כמו שהוחלט בקונגרס וינה, אולם שלטונה לא היה ריאקציונרי, ובשנת 1823 אף אישרה חוקה לדוכסות.
ביוגרפיה > מותה

במהלך כל השנים הללו, בילתה מריה לואיסה את הקיץ בלוקה ואת החורף ברומא. ב-23 באוקטובר 1823 נסעה מריה לואיסה לארמונה ברומא, תוך שהיא כבר מאוד חולה. ב-22 בפברואר 1824 חתמה מריה לואיסה על צוואתה, וב-13 במרץ מתה מסרטן ברומא. גופתה נשלחה לספרד, שם נקברה באסקוריאל, ובנה קרלו, דוכס לוקה עלה לשלטון במקומה.
משפחתה

ב-25 באוגוסט 1795 התחתנה מריה לואיסה עם לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה, ממנו היו לה שני ילדים:
קרלו השני, דוכס פארמה (1799–1883), התחתן עם מריה תרזה, נסיכת סבויה
מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת פארמה (1802–1857), התחתנה עם מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה
קרלו השלישי, דוכס פארמה

קרלו השלישי, דוכס פארמה (14 בינואר 1823 – 27 במרץ 1854), היה דוכס פארמה בין השנים 1849–1854.
ביוגרפיה > בצעירותו

קרלו נולד ב-14 בינואר 1823 בלוקה, לקרלו, נסיך לוקה ולמריה תרזה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה. בשנת 1824 מתה סבתו מריה לואיסה, דוכסית לוקה, וקרלו הפך לנסיך הכתר של דוכסות לוקה.
בעשר שנות חייו הראשונות נסע קרלו עם הוריו במסעותיהם התכופים לטירותיהם באושנדורף ובוייססטרופ ליד דרזדן, ולחצר הקיסרית בווינה. בהיותו בן ארבע הוטלה האחריות על חינוכו על כומר הונגרי בשם זיגמונד דאקי, ובנוסף הוא למד היסטוריה ואיטלקית על ידי לזארו פאפי, מנהל הספרייה של לוקה. כמו כן למד קרלו ספרדית, צרפתית, הונגרית, גרמנית ואנגלית.
בשנת 1833 חזרו הוריו ללוקה, וקרלו ניתן לחינוכה של אמו. אולם על אף היותו בן יחיד ואהוב מאוד על הוריו, אמו הקדישה את חייה בעיקר לחיי הדת, ואילו אביו היה אדם נהנתן וגס מאוד, ובשל כך שניהם לא מספיק השקיעו בחינוכו, ומשום כך גדל קרלו כילד מפונק ומרדן מאוד.
עם התבגרותו נשלח קרלו לשרת בצבא כחייל פשוט, ובשנת 1841 בהיותו בן 18, השיג אביו אישור מקרלו אלברטו, מלך סרדיניה שקרלו ישרת בצבא הסרדיני כקפטן בחיל הפרשים. אולם כעבור שנה פוטר קרלו מהצבא הסרדיני, בעקבות סכסוך עם קרלו אלברטו, מלך סרדיניה ובנו ויטוריו אמנואלה, נסיך פיימונט.
ביוגרפיה > נישואיו

ב-10 בנובמבר 1845 התחתן קרלו בשלוס פרוחסדורף על יד וינה, עם קרובתו לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה בתם של שארל פרדינן, דוכס ברי ומריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, בנישואים שאורגנו על פי החלטת אביו, מאחר שהכלה הגיעה עם נדוניה גדולה מאוד שסייעה לשפר את המצב הכלכלי בדוכסות. אולם קרלו מלכתחילה לא רצה להתחתן עמה, משום שהייתה מבוגרת ממנו ב-4 שנים. בני הזוג חגגו את ירח הדבש בגרמניה ולאחר מכן באנגליה, ובשנים לאחר מכן נולדו להם 4 ילדים.
ביוגרפיה > נסיך הכתר של פארמה

ב-17 בדצמבר 1847 מתה מארי לואיז, דוכסית פארמה, ואביו של קרלו ירש את הדוכסות כקרלו השני, דוכס פארמה. דוכסות לוקה צורפה לדוכסות הגדולה של טוסקנה, וקרלו הפך לנסיך הכתר של פארמה.
קרלו השני שלט רק כמה חודשים בפארמה, ובמרץ 1848 פרצה מהפכה בדוכסות שנתמכה על ידי קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. קרלו נמלט מפארמה, אך נעצר בקרמונה ונלקח כאסיר למילאנו, שם שהה במשך מספר חודשים עד שהממשלה הבריטית ניהלה משא ומתן על שחרורו. לאחר שהות קצרה באי מלטה, נסע קרלו לנאפולי ולליבורנו, שם הצטרפה אליו אשתו לואיז מארי, שזה עתה ילדה את בנם הראשון בגלות בפירנצה. לאחר מכן ביקשה המשפחה מקלט בבריטניה, והם התיישבו בקוטג' בסורביטון, דרומית מערבית ללונדון.
ב-5 באפריל 1849 נכנס הצבא האוסטרי לפארמה, והחזיר את קרלו השני, שהיה בגלות בסקסוניה, לשלטון. אולם קרלו ומשפחתו נותרו באנגליה, שכן הלחימה עדיין נמשכה בין הצבא האוסטרי לצבא סרדיניה.
ביוגרפיה > דוכס פארמה

ב-24 במרץ 1849 התפטר אביו קרלו השני, דוכס פארמה מתפקידו, וקרלו, שעדיין חי באנגליה, ירש את התואר "דוכס פארמה ופיאצ'נצה". ב-18 במאי אותה שנה נכנס קרלו לפארמה, אך כעבור יומיים יצא לאולמוץ, על מנת להשיג תמיכה אוסטרית, ורק ב-25 באוגוסט הוא שב לפארמה.
קרלו השלישי היה אמנם שליט סמכותי, אך שלטונו היה פחות ריאקציונרי מאלו של בני דודיו בנאפולי ובטוסקנה. קרלו התנגד בתקיפות לעונש המוות, ושום עונש מוות לא בוצע במשך חמש שנות שלטונו. קרלו אהב את אנגליה, שאותה אף ביקר פעם נוספת אחרי עלייתו לשלטון, אך לא הייתה לו כל אהדה כלפי אוסטריה, אף על פי ששלטונו הושג בעקבות ההתערבות האוסטרית. למרות הקסם האישי שלו, קרלו לא היה אהוב על אזרחיו. קרלו חיבב מאוד את הבלט, והוא היה אהוב על רקדנים, חיילים, איכרים ואזרחים מן השורה. אף על פי שהיה מודע בכל עת לדרגתו - הוא השתמש במקל ההליכה שלו על כל מי שנראה לו בלתי מכובד כלפיו, הוא היה פשוט בנימוסיו, היה נגיש מאוד והיה לו קסם אישי גדול. עם זאת, החלטותיו השרירותיות הרסו את הכבוד שהיה לנתיניו כלפיו וכלפי שושלתו והוא הפך ללא פופולרי, ובשנת 1853 היו שמועות על ניסיונות להדחתו מהשלטון.
גם חייו הפרטיים היו סוערים, והוא חי בנפרד מאשתו שהפכה לשמנה מאוד. הקרע בין בני הזוג התרחב, כאשר קרלו השלישי פתח בגלוי ברומן עם אמה גואדני, גיסתו של מושל טרנטו האוסטרי, שאותה פגש בפירנצה בפברואר 1852, כאשר ביקר באופן רשמי את לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה. בדצמבר 1853 לקח קרלו השלישי את מאהבתו לביקור רשמי אצל איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ובכך גרם להתמוטטות הסופית של נישואיו.
ביוגרפיה > ההתנקשות

ב-26 במרץ 1854, בסביבות ארבע אחר הצהריים, עזב קרלו את ארמון ריסרבה כדי לטייל ברחובות פארמה, כפי שנהג לעשות מדי יום אחר הצהריים. כשהוא מלווה רק על ידי הרוזן באציאנטי. במהלך ההליכה, הוא ראה את אשתו, הדוכסית לואיז מארי, שישבה בכרכרה והקשיבה לקונצרט באוויר הפתוח בכיכר פארמה, והם נופפו זה לזה בנימוס. ב-17:45 חזר קרלו לארמונו, וכשעבר ליד כנסיית סנטה לוצ'יה, עצר לרגע כדי לשאול על זהותה של נערה יפה שראה זה עתה בחלון העליון שמעבר לרחוב. לאחר מכן הוא הצדיע לשני חיילים שחלפו על פניו, ולפתע הותקף מאחור על ידי שני אנשים שעקבו אחריו. אחד מהם הפיל את קרלו באלימות, ודקר אותו עמוק בבטן עם להב משולש. הכל קרה כל כך מהר, שקרלו לא הבין מה בדיוק התרחש, ושניות לאחר מכן התנשף ואמר: "אלוהים, אני גמור, הם דקרו אותי". בתוך הבלבול, שני התוקפים נמלטו בריצה בכיוונים מנוגדים והתערבבו עם הקהל.
קרלו הפצוע נפל על הקרקע בתוך בריכה של דם, כשהלהב עדיין בבטנו. קרלו נישא אל הארמון, ולא התלונן כשהרופאים טיפלו בפצע שלו שהיה עמוק. קרלו שאל את הרופאים אם הם חושבים שחייו בסכנה, אולם הם שיקרו לו שזה לא כך והוא התעלף. לאחר מכן ברגעים של צלילות, חזר קרלו והבין את חומרת מצבו, ואמר: "אני מכין את עצמי למסע ארוך". קרלו קיבל את הטקסים האחרונים, ואף ראה את אשתו וילדיו בפעם האחרונה. לאחר סבל אכזרי, שקרלו סבל באומץ, הוא מת בערב שלאחר מכן, ב-27 במרץ, בשעה 17:30, והוא בן שלושים ואחת. גופתו של קרלו נקברה בקפלה דלה מאצ'יה ליד ויארג'ו, ובנו רוברטו הראשון, דוכס פארמה עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה משמשת כעוצרת בשמו.
משפחתו

ב-10 בנובמבר 1845 התחתן קרלו עם לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה בתם של שארל פרדינן, דוכס ברי ומריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
מרגריטה, נסיכת פארמה (1847–1893), התחתנה עם קרלוס, דוכס מדריד
רוברטו הראשון, דוכס פארמה (1848–1907)
אליצ'ה, נסיכת פארמה (1849–1935), התחתנה עם פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה
אנריקו, רוזן בארדי (1851–1905)
קוואליסיסטמס

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־21 שנים) 
 מיקום המטה:  סנטה קלרה 
  
 www.qualisystems.com
 
קוואליסיסטמס בע"מ (באנגלית: QualiSystems) היא חברת תוכנה ישראלית, הפועלת תחת שם המותג "Quali", המפתחת ומשווקת מערכת לאוטומציה של ניהול סביבות מחשוב ענן פרטיות וציבוריות; מרכז המחקר ופיתוח שלה נמצא בגני תקווה, ויש לה מספר משרדי שיווק ומכירות בצפון אמריקה.
היסטוריה

קוואליסיסטמס נוסדה בשנת 2004 על ידי אלכס אקרמן ששימש כמנכ"ל ומשה מוסקוביץ' ששימש כמנהל טכנולוגיות ראשי בשם Nibea Quality Management Solutions. במרץ 2007 היא שינתה את שמה ל"קוואליסיסטמס". בתחילת דרכה עסקה החברה בפיתוח פתרונות לביצוע וניהול תהליכי בדיקות חומרה באופן אוטומטי. המוצר הראשון שפיתחה - "TestShell", היה חבילת יישומים משולבים לאוטומציה של תהליכי פיתוח וניהול בדיקות חומרה ותהליכי אופטימיזציה של איכות מוצרים. השוק הראשון שאליו נכנסה החברה היה שוק הטלפוניה ותקשורת נתונים.
בשנת 2007 הצטרף היזם הסדרתי אריה פיינגולד לחברה כמשקיע וכיושב ראש. באותה שנה השלימה סבב גיוס בסך 10 מיליון דולר, לפי שווי חברה של 24 מיליון דולר אחרי הכסף, בו השתתפו קבוצת פישמן, חברת טאו תשואות ובית ההשקעות אלטשולר שחם. החברה פתחה משרדים בקליפורניה, לונדון, גרמניה וסינגפור; והקימה רשת של מפיצים באוסטרליה, סין, יפן, קוריאה הדרומית וטייוואן. באפריל 2009 השלימה סבב גיוס של 3.5 מיליון דולר.
בשנים 2008–2012 קיבלה החברה מספר מענקים מלשכת המדען הראשי במשרד המסחר והתעשייה, לצורך המשך פיתוח מוצר הדגל שלה - "TestShell". בנוסף קיבלה מענק מקרן בירד (הקרן הדו-לאומית – ישראלית ואמריקנית – למחקר ולפיתוח תעשייתיים) לצורך תמיכה בפרויקט פיתוח משותף של טכנולוגיה מתקדמת לניהול מעבדות תקשורת עם חברת "OnPath" מארצות הברית.
בסוף 2014 השלימה החברה סבב השקעה של כ-30 מיליון שקלים באותה תקופה שינתה החברה את המיקוד העסקי שלה ועברה לפתח פלטפורמה לניהול תשתיות וירטואליזציה של מערכות מידע בארגונים ואחר כך גם ניהול תשתיות מחשוב ענן. בשנת 2016 החלה לפעול תחת שם המותג "Quali". בשנת 2018 השלימה גיוס של 22 מיליון דולר, בהובלת קרנות הון הסיכון JVP ו"אוורגרין ונצ'רס", ובינואר 2021 גיוס נוסף של 54 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  גיא גרימלנד, פיינגולד: "נעשה את מרקורי מספר 2", באתר הארץ, 8 במרץ 2007
↑  גיא גרימלנד, קוואלי סיסטמס - חברת הסטארט אפ של אריה פיינגולד - גייסה 10 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 4 ביולי 2007
↑  קוואליסיסטמס הישראלית השיקה סניף חדש בסינגפור, באתר "אנשים ומחשבים", 27 ביולי 2011
↑  גיא גרימלנד, קוואלי סיסטמס של אריה פיינגולד השלימה גיוס של 3.5 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2009
↑  מערכת אנשים ומחשבים, ‏קוואליסיסטמס קיבלה מענק של 3 מיליון שקלים מהמדען הראשי, באתר "אנשים ומחשבים", 15 באוגוסט 2010
מערכת אנשים ומחשבים, ‏קוואליסיסטמס זכתה במענק של כ-1.7 מיליון שקלים מהמדען הראשי, באתר "אנשים ומחשבים", 18 בינואר 2012
המדען הראשי העניק יותר ממיליון וחצי שקלים לקוואליסיסטמס, באתר "אנשים ומחשבים", 3 בדצמבר 2012
↑  קרן Bird תשקיע מיליון דולרים בקוואליסיסטמס, באתר "אנשים ומחשבים", 26 בדצמבר 2011
↑  קוואליסיסטמס סיימה סבב השקעה של כ-30 מיליון שקלים, באתר "אנשים ומחשבים", 5 בנובמבר 2014
↑  יוסי הטוני, ‏אלכס הנת'ורן, קוואליסיסטמס: "הדרך לעמק הסיליקון עוברת בישראל", באתר "אנשים ומחשבים", 29 בדצמבר 2013
↑  עירד עצמון שמאייר, סטארט-אפ הענן קוואלי סוגר גיוס שלישי בהיקף 22.5 מיליון דולר בהובלת JVP, באתר TheMarker‏, 11 בדצמבר 2018
טל שחף, ‏הענן גדל: קוואלי סיסטמס הישראלית גייסה 22.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2018
↑  ג'ון בן-זקן, ‏אוטומציה של תשתיות: קוואלי גייסה 54 מיליון דולר, באתר "אנשים ומחשבים", 19 בינואר 2021
אמיתי זיו, קואלי מגייסת 54 מיליון דולר כדי לעשות סדר בענן, באתר TheMarker‏, 19 בינואר 2021
יואב אבני

| --- | --- |

יואב אבני, 2022
 לידה:  24 בנובמבר 1969 (בן 55) גבעתיים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  סופר מתרגם
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קלארק 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  רומן
 יצירות בולטות:  שלושה דברים לאי בודד החמישית של צ'ונג לוי הרצל אמר לחצות נהר פעמיים כשהעולם התהפך
 פרסים והוקרה:  פרס גפן (2010,2012)
 www.yoavavni.com
 
יואב אבני (נולד ב־24 בנובמבר 1969) הוא סופר ומתרגם ישראלי.
קורות חיים

אבני נולד בגבעתיים וגדל במושב שדי חמד. מתגורר בתל אביב. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בתקשורת מאוניברסיטת קלארק. זוכה פרס גפן על ספריו "הרצל אמר" ו"החמישית של צ'ונג לוי".
ספריו

ספרו הראשון, איזה מטומטמים האמריקאים, יצא לאור בשנת 1995 בהוצאת תמוז. סיפורים ממנו התפרסמו גם בכתב העת מאזנים ובמגזינים האמריקניים Zeek ו-Words Without Borders.
מהדורה דיגיטלית של ספר הביכורים שלו יצאה לאור באוגוסט 2013 תחת השם "האורות שלך דולקים".
ספרו השני והרומן הראשון שלו, רב המכר שלושה דברים לאי בודד, פורסם בשנת 2006 בהוצאת כנרת זמורה־ביתן דביר. הספר הוא אגדה מודרנית שגיבורה הוא שכיר היי־טק ישראלי היוצא לנסיעת עבודה לקו־טנ־גנט, אי בדיוני באוקיינוס ההודי. "שלושה דברים לאי בודד" היה מועמד לפרס גפן למדע בדיוני ופנטזיה בקטגוריית ספר המקור הטוב ביותר לשנת 2007.
ספרו השלישי, החמישית של צ'ונג לוי, יצא לאור במאי 2009 בהוצאת כנרת זמורה־ביתן דביר. גיבורו הוא צ'ונג לוי – בן לעובדת זרה מסין ולאב אוהד קבוצת בית"ר ירושלים. הספר מתרחש בישראל, בקיץ של 2017. "החמישית של צ'ונג לוי" זכה ב"פרס גפן" למדע בדיוני ופנטזיה בקטגוריית ספר המקור הטוב ביותר לשנת 2010.
ספרו הרביעי, הרצל אמר, יצא לאור בנובמבר 2011 בהוצאת כנרת זמורה־ביתן דביר. בבסיס הרומן ההנחה כי תוכנית אוגנדה התקבלה וישראל הוקמה במזרח אפריקה. "הרצל אמר" זכה ב"פרס גפן" למדע בדיוני ופנטזיה בקטגוריית ספר המקור הטוב ביותר לשנת 2012.
ספרו החמישי, לחצות נהר פעמיים, יצא לאור במרץ 2016 בהוצאת כנרת זמורה־ביתן דביר. הרומן מתרחש בחורף גשום במיוחד במהלכו מגיח בעל חיים מיתולוגי אל נחל הירקון.
כשהעולם התהפך (2022)
ספר הנוער הראשון של אבני. ראה אור במרץ 2022 בהוצאת כתר.
הספר נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך תשפ"ג.
הספר אושר על ידי ועדת "סל תרבות ארצי".
הספר נבחר ל"רשימה הקצרה" של פרס גפן 2023.
ספרו השביעי, שעוני נוכחות, יצא לאור בדצמבר 2024 בהוצאת כתר.
ספריו > תרגומים

אבני השתתף בסדרת "הרפתקה" של הוצאת אוקיינוס ומודן, שבה סופרים ישראלים מתרגמים קלאסיקות ספרותיות אהובות עליהם. במסגרת הסדרה תרגם מאנגלית בשנת 2010 את ספרו של צ'ארלס קינגסלי "ילדי המים", בשנת 2013 את ספרו של ריצ'רד אדמס "גבעת ווטרשיפ", בשנת 2014 את "משפחתי וחיות אחרות" מאת ג'רלד דארל, בשנת 2016 את ספרה של מרי נורטון "הלקחנים", ובשנת 2018 את ספרו של ג'יימס מתיו ברי "פיטר פן". בשנת 2023 תרגם ספר נוסף של מרי נורטון, המיטה המעופפת.
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי (1970–1979)

ערך זה עוסק במצעדים בשנים 1970–1979. אם התכוונתם לשנים אחרות, ראו .
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי הוא מצעד הפזמונים הלועזיים המרכזי של ישראל. המצעד נערך ומשודר ברדיו ישראל מדי שנה לקראת סוף השנה האזרחית. השירים והמבצעים נקבעים על פי בחירת המאזינים, ולעיתים ניתן גם משקל לדרוג השירים במצעדים השבועיים אשר נערכו במהלך השנה.
רשימת המצעדים השנתיים בשנים 1970 – 1979 > 1970

המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
בשנה זו אלביס פרסלי היה זמר השנה, מרי הופקין הייתה זמרת השנה והביטלס היו להקת השנה.
1. הביטלס – "Let It Be"
2. שוקינג בלו – "Venus"
3. מייק בראנט – "Laisse-moi-t’aimer"
4. ציפור נדירה – "Sympathy"
5. כריסטי – "Yellow River"
6. תחיית קרידנס קלירווטר – "Who’ll Stop The Rain"
7. דניאל ליקארי – "Concerto For One Voice (concerto Pour Deux Voix)"
8. סיימון וגרפונקל – "Cecilia"
9. שיקגו – "25 Or 6 To 4"
10. המרמלדה – "Reflections Of My Life"
11. מונגו ג'רי – "In The Summertime"
12. ביץ' בויז – "Cotton Fields"
13. טום ג'ונס – "Daughter of Darkness"
14א. פופי פאמילי – "Which Way You Goin’ Billy"
14ב. מרי הופקין – "Knock, Knock Who's There?"
15. ג'ימי קליף – "Wild World"
16. לוס דיאבלוס – "Un Rayo De Sol"
17א. קט סטיבנס – "Lady D’Arbanville"
17ב. בי.ג'יי תומאס – "Raindrops Keep Falling On My Head"
18. דנה – "All Kinds of Everything"
19. אלביס פרסלי – "The Wonder of You"
20א. בנה של אפרודיטה – "It's Five O'Clock"
20ב. בוב ומארסיה – "Young’ Gifted And Black"