stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כושר נשיאה

כושר נשיאה (באנגלית: carrying capacity) מסומן באות הלועזית K והוא מדד המציין את המספר המרבי של פרטים ממין מסוים היכולים להתקיים לאורך זמן בסביבה נתונה. מספר זה ייקבע על ידי זמינות משאבים כגון: מזון, מקומות מחסה, מים, בני זוג זמינים. אם רמת המשאבים קטנה, האוכלוסייה תתמעט עד התחדשות המשאבים.
מקור המונח הוא הכינוי שנתנו הספנים למשקל המשא שאותו אוניה יכולה הייתה לשאת בבטחה.
תרשים מס' 1- גידול לוגיסטי
הקשר בין גודל אוכלוסייה של מין כלשהו בטבע לבין המשאבים הדרושים לקיומו מתקיים לפי שני מודלים: 1. מודל הריבוי המעריכי, כאשר המרחב והמשאבים בלתי מוגבלים. לפי מודל זה, בכל דור קצב הריבוי עולה, עד אין סוף. 2. המודל השני הוא מודל הריבוי הלוגיסטי (תרשים מס' 1). לפי מודל זה ריבוי האוכלוסייה מוגבל על ידי זמינות המשאבים. כאשר האוכלוסייה גדלה והמשאבים מתדלדלים, גודל האוכלוסייה מתייצב ותוספת הפרטים שווה בגודלה להיקף התמותה של פרטים באוכלוסייה. בגלל התלות במשאבים, אוכלוסיות בטבע מקיימות את המודל הלוגיסטי. כאשר האוכלוסייה נמצאת בראשיתה, הריבוי מעריכי משום מיעוט הפרטים ושפע המשאבים. ככל שהאוכלוסייה גדלה יש צימצום במשאבים וקצב הריבוי יורד עד הגיעו לאפס. זו הנקודה בה גודל האוכלוסייה משתווה לכושר הנשיאה של האקוסיסטמה. בתרשים מס' 1 מצב זה מופיע בצורת קו אופקי בצד העליון. כושר הנשיאה איננו קבוע ויכול להשתנות על בסיס עונתי או כתוצאה מפעילות האדם או בעקבות אסון טבע.
כושר הנשיאה של כדור הארץ לגבי אוכלוסיית האדם

לאדם יש מספר מאפיינים המבדילים בינו לבין יצורים אחרים. הוא יכול לקבוע את רמת צריכת המשאבים, את פיזור המשאבים באוכלוסייה וכן את מספר הצאצאים במשפחה. בנוסף, בני האדם ממציאים ומשנים טכנולוגיות המאפשרות לשנות את הסביבה. לאור זאת, יש צורך בהתייחסות שונה לכושר הנשיאה של כדור הארץ לאוכלוסיית האדם.
במשך 100,000-200,000 שנה, האוכלוסייה של האדם המודרני נותרה מצומצמת, ובעלת השפעה מינימלית על כדור הארץ. לפני כ-4000 שנה היקף האוכלוסייה העולמית החל לעלות. ההרחבה הראשונה באוכלוסייה באה כתוצאה מהמהפיכה החקלאית (המהפיכה הנאוליתית), כאשר האדם החל לביית חיות בר וצמחים והפך מצייד-לקט לחקלאי. שינוי זה הגדיל את זמינות משאב המזון ועודד ילודה ללא שינוי זה, כושר הנשיאה של כדור הארץ מוערך לכ- 10 מיליון בני אדם. המהפיכה השנייה הייתה המהפיכה התעשייתית, במחצית המאה ה-18. זו הביאה להוזלה של מוצרים מועילים והפיכתם לנגישים לשכבות נרחבות באוכלוסייה, כלומר עליה ברמת החיים ועליה בילודה. לכן, המהפיכה התעשייתית גרמה לעליה בצריכת משאבים כדוגמת נפט ופחם, גם בתעשייה וגם במשק הבית. היא גרמה בעיות סביבה כגון: זיהום אוויר וזיהום מים, מידבור, כריתת יערות ופגיעה בפוריות הקרקע. חלק מהמשאבים אינם מתחדשים, כמו דלק מאובנים, וכמותם בעולם הולכת ופוחתת. גם משאבים מתחדשים כגון מים, אוויר ויערות מוגבלים בכושר התחדשותם. עוד שינוי משמעותי חל בעשור הראשון של המאה ה-21, כאשר ההכנסה לנפש בהודו וסין ובמדינות מתפתחות נוספות, עלתה במהירות והעלתה בתלילות את הדרישה למוצרים ושירותים. באותה תקופה תוחלת החיים, בממוצע עולמי, עלתה בכמעט 20 שנה. האוכלוסייה של כדור הארץ עלתה ממיליארד איש ב-1804 ל-8 מיליארד ב-2022 -תרשים מס' 2.
בסוף המאה ה-18, הריבוי המהיר של אוכלוסיית כדור הארץ החל לעורר דאגה והתייחסות מדעית. הכומר תומאס מלתוס, אשר היה גם סטטיסטיקן, פרסם בשנת 1798 ספר בשם An Essay on the Principle of Population. בספר זה הוא העלה את התיאוריה שהמשך התרבות אוכלוסיית כדור הארץ בקצב מהיר תכלה את המשאבים העומדים לרשותה. הוא צפה תהליך מעגלי בו ההתפתחויות הטכנולוגיות יגדילו את כמות המשאבים, בעיקר מזון, ויעלו את רמת החיים. התוצאה תהיה עידוד הילודה, דבר שיחזיר לרמתה הקודמת את כמות המשאבים העומדים לרשותו של היחיד הוא טען שהאוכלוסייה האנושית גדלה בטור גאומטרי בעוד כמות משאבי המזון גדלה בטור חשבוני. על פי תיאוריה זו, כאשר עקומת ייצור המזון ועקומת הילודה יצטלבו, צפויה קטסטרופה של מחסור במזון, מחלות ומלחמות- תרשים מס' 3.
הבהלה

במסגרת המודעות למגבלות כושר הנשיאה של כדור הארץ, חוקר אוכלוסיות בשם פול ארליך תלה את האשם הבלעדי למצב המתדרדר בקצב הילודה. ספרו, The Population Bomb (אנ') שפורסם ב-1968, חזה סכנה ליכולת הקיום של האוכלוסייה האנושית עד שנת 2000, מוות ברעב, זיהום נרחב והתמוטטות חברתית ואקולוגית. ספר נוסף באותה רוח פורסם ב-1971, וגם בו המחבר התריע נגד הריבוי של אוכלוסיית כדור הארץ. ספריו אלה גרמו לבהלה אצל ממשלות שונות. התוצאה הייתה מדיניות דרקונית של הגבלת ילודה בעיקר במדינות מתפתחות, על ידי עיקור נשים וסרוס גברים, לפעמים תחת לחצים בלתי חוקיים. גם מדיניות הילד האחד בסין נבעה מאותה בהלה מפני אכלוס יתר .
מבט לעתיד

האוכלוסייה האנושית מציגה התרבות מעריכית מאז המהפכה התעשייתית. כאשר התרבות מעריכית מתרחשת באוכלוסייה טבעית של מין כלשהו, התוצאה היא גלישה מעבר לכושר הנשיאה של השטח, ועליה בתמותת פרטים בגלל דילול משאבים והגברת התחרות. לכן, סוג כזה של התרבות הופכת את האוכלוסייה לבלתי יציבה ופוגע בסביבה. אולם, כאשר דנים באוכלוסייה האנושית יש לזכור שגודל האוכלוסייה איננו הפן היחיד המעורב, אלא גם התנהלות האוכלוסייה. במבט לאחור, היצירתיות האנושית הגדילה בהתמדה את כושר הנשיאה של הסביבה. כדי להמשיך את המגמה, יש להמשיך בהתקדמות הטכנולוגית לייצר יותר מזון, להקטין בזבוז ולנצל משאבים חדשים, בעלי יכולת התחדשות .
הביולוג החישובי ג'ואל כוהן (אנ') מציע גישה בעלת שלוש רגליים: שיפור טכנולוגיות, האטה מרצון של קצב הילודה ושינוי בהחלטות גלובליות.
כבר היום (ראשית 2024) רואים פתרונות ישומיים, ברוח מסקנותיו של כוהן: שימוש באנרגיות מתחדשות, מיחזור (במשק הבית, ברמה ישובית, במפעלים), צימצום שימוש באריזות ומעבר לאריזות מתכלות, שימוש בשקיות רב פעמיות.
כיוון נוסף לשיפור כושר הנשיאה עשוי לבוא מחווה של ממציא מפורסם, בשם ג'יימס דייסון (אנ'). מהנדס זה,אשר המציא את שואבי האבק הנושאים את שמו, עובד כעת (שנת 2024) על פיתוח משק חקלאי מעגלי, שבו אין בזבוז . החווה אותה הקים באנגליה מתבססת על טכנולוגיה מתקדמת והעיקר בה הוא מתקן לפירוק אנארובי, בו מפורק זבל אורגני ושאריות של גידולים חקלאיים ואלה הופכים לביוגז. אנרגיה מתחדשת זו יכולה לספק את הצרכים האנרגטיים של אלפי בתים. בשלב הנוכחי, הביוגז מנוצל לחימום חממות וליבוש דגנים. שיטות החקלאות המיושמות בחווה עשויות לשמש פיילוט לשיטות עתידיות, אשר יאזנו בין תפוקה חקלאית גבוהה לשמירת הסביבה
תכנון המשפחה (אנ') (מרצון) אשר החל בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוריד את קצב גידול האוכלוסייה האנושית מ-2.05% ל-0.98%.
חידושים טכנולוגיים גלובליים מצביעים על צמצום בניצול משאבים פיזיים. המחשוב על היבטיו צימצם את צריכת הנייר. טכנולוגיות תקשורת מתקדמות צימצמו את הצורך בנסיעות וצריכת דלק פוסילי, וכך גם המעבר לתחבורה מונעת בחשמל., יש שימוש בפסולת להפקת דלק בר קיימא וגם פיתוח משאבות חום לניצול טוב יותר של אנרגיה במערכות שונות.
מכאן ניתן להסיק שקיימות סביבתית אינה נמצאת בהכרח בסתירה לפיתוח כלכלי וצמיחה, וזו גם טענתה של תיאורית הדה קפלינג אותה מקדמים במדינות ה-OECD, הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי.
ראו גם

כדור הארץ
שמירת כדור הארץ
איכות הסביבה
טביעת רגל אקולוגית
מלתוסיאניזם
לקריאה נוספת

M.Giampietro and D. Pimentel, (1992), “Energy efficiency and nutrition in societies based on human labor”. Ecology of Food and Nutrition,28:1-2,11-32
J.Risser, (1981). A renewed thread of soil erosion: it's worse than the dust bowl. Smithsonian, 11, pp:120-130
D.H.Wright (1990). “Human impacts on energy flaws through natural ecosystems, and implications for species endangerment. Ambio, 19, pp:189-194
P.M.Vitousek, P.R. Ehrlich, A.H.Ehrlich and P.A. Matson, P.A. (1986). “Human appropriation of the products of photosynthesis. Bioscience 36, pp:368-373
D.Pimentel and M. Pimentel (1989). "The demographic and environmental consequences of the green revolution". Paper presented at the conference: Human demography and natural resources, Stanford (Ca), February 1-3.
G.Hardin (1991). From shortage to longage: forty years in population vineyards. Population and enviroment, 12 pp:339-349.
Behind the scenes of Dyson Farming with James Dyson-סרטון יוטוב המתאר את העשיה בחווה של דייסון
קישורים חיצוניים-

אסף רוזנטל, ‏שליטה בגודלה של האוכלוסיה האנושית, באתר "הידען", 11 בנובמבר 2014
כושר נשיאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ארץ טרופית משגעת

ארץ טרופית משגעת הוא אלבום שירים ממופע על אותו השם. השירים הם ברזילאיים בנוסח עברי שיצא לאור ב-1987, והמופע היה בהשתתפות להקה ברזילאית. האלבום הוא למעשה המשך הסגנון מ"ארץ טרופית יפה" שהוקלט ב-1977 במסגרת תוכנית הרדיו "דו רה ומי עוד" ב"קול ישראל". התוכנית הפכה מאוחר יותר לאלבום שיצא לאור ב-1978, וגם מופע שהצליח ברחבי ישראל. את הנוסח העברי לשירים ערך אהוד מנור, ומתי כספי עיבד והפיק מוזיקלית, ויחד עם אברהם דשא (פשנל) ביים את המופע. הזמרת ששרה לצד כספי היא סילביניה, ולאה שבת הופיעה בתור אחת מזמרות הליווי של המופע.
רשימת רצועות

כל השירים באלבום תורגמו לעברית ושוכתבו מפורטוגזית על ידי אהוד מנור, ומתי כספי עיבד אותם מוזיקלית.
| ארץ טרופית משגעת> מס' | ארץ טרופית משגעת> שם | ארץ טרופית משגעת> מילים | ארץ טרופית משגעת> לחן | ארץ טרופית משגעת> משך | ארץ טרופית משגעת>  | ארץ טרופית משגעת>  | ארץ טרופית משגעת>  | ארץ טרופית משגעת>  | ארץ טרופית משגעת>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שיר בדואי  | אהוד מנור | מתי כספי | 04:04 |  |  |  |  |  |
| 2. | פוהו בנשמה (Forro Temperado)   | ססאו (תרגום: א. מנור) | ססאו | 02:27 |  |  |  |  |  |
| 3. | ברימבאו (Berimbau)   | ויניסיוס דה מוראיס (תרגום: א. מנור) | באדן פאוול | 02:22 |  |  |  |  |  |
| 4. | סמבה בשניים (Samba em prelúdio)   | ויניסיוס דה מוראיס (תרגום: א. מנור) | באדן פאוול | 03:58 |  |  |  |  |  |
| 5. | שיר ערב (מסתבך והולך)  | נתן זך | מתי כספי | 04:34 |  |  |  |  |  |
| 6. | הו מה יהיה (O Que Sera)   | שיקו בוארקי (תרגום: א. מנור) | שיקו בוארקי | 02:58 |  |  |  |  |  |
| 7. | בשביל דבר אחד אין כח  | אהוד מנור | מתי כספי | 04:16 |  |  |  |  |  |
| 8. | אפילו דקה (Trem das Onze)   | אדונירן ברבוזה (תרגום: א. מנור) | אדונירן ברבוזה | 04:03 |  |  |  |  |  |
| 9. | אצלי בבית (Casa de Bamba)   | מרטיניו דה וילה (תרגום: א. מנור) | מרטיניו דה וילה | 02:43 |  |  |  |  |  |
| 10. | מאסר עולם  | אהוד מנור | מתי כספי | 03:27 |  |  |  |  |  |
| 11. | ארץ טרופית יפה (País Tropical)   | ז'ורז'י בן (תרגום: א. מנור) | ז'ורז'י בן | 04:16 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 39:08 |  |  |  |  |  |
כלים

מתי כספי - שירה
קובי כהן - בס
מיכאל עמר - תופים
חיים רומנו - גיטרה חשמלית
דריו מלכי - קלידים
לואיס קרלוס - כלי הקשה
הומברטו ארואג'ו, מורטון קאם - סקסופון
יוסי רגב, אונופרה - טרומבון
איתמר ארגוב, יצחק אלמוג - חצוצרה
בימוי המופע: אברהם דשא (פשנל)
ראו גם

ארץ טרופית יפה
הערות שוליים

| מתי כספי |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | מתי כספי (1974) • מתי כספי (הפעמון) (1976) • צד א' צד ב' (1980) • צד נוסף (1980) • סוף היום (1981) • מתי כספי שר סשה ארגוב (1982) • מתתיהו ואלכסנדר (1984) • ילדותי השנייה (1985) • צד ג' צד ד' (1987) • אחד לאחד (1988) • שירים במיץ עגבניות (1989) • בובה מתי (1992) • מתי (1993) • עולם אחר (1998) • דואטים (2000) • את האישה שלי (2005) • נפש תאומה (2010) • כמו בריקוד (2017) |  |
| אלבומי אוסף | כולם שרים את מתי כספי (1975) • בפעם הראשונה (1992) • מתי כספי ואהוד מנור: השירים הגדולים (1994) • חלומות שמורים (1995) • האוסף (1999) • בלדות (2003) • משירי מתי כספי (2003) • המיטב (2004) |  |
| שיתופי פעולה | לא אכפת להם (1970) • ארץ טרופית יפה (1977) • מאחורי הצלילים (1973) • קווים (1981) • שיר אהבה רחוק (1983) • מאחורי הצלילים 1984 (1984) • מאחורי הצלילים 2002 (2002) |  |
| תוכניות והופעות | שירי הבלקן (1980) • עמק הנהר האדום (1981) • ארץ טרופית משגעת (1987) • הופעה חיה בערד (1997) • מה זאת אהבה (2012) |  |
בלהה

| --- | --- |

 אב:  לבן הארמי 
 בן או בת זוג:  יעקב 
 צאצאים:  דן, נפתלי 
 עיסוק:  עובדת משק בית 
 
בניין "קברי האמהות" בטבריה בו טמונה, על פי המסורת, בלהה לצד זלפה, יוכבד, אביגיל, צפורה ואלישבע
בִּלְהָה, דמות מקראית, הייתה אמם של דן ונפתלי, שפחתה של רחל ופילגשו של יעקב.
קשרים משפחתיים

כאשר יעקב התחתן עם רחל, נתן לבן לרחל את בלהה שפחתו כמתנה. חז"ל אומרים שבלהה הייתה בתו של לבן שנולדה לשפחתו, ובעצם הייתה אחותה של רחל מצד האב.
כשראתה רחל שהיא עקרה, נתנה את שפחתה בלהה ליעקב על מנת שתלד לו ילדים, אשר ייחשבו במובן מסוים כילדיה של רחל. נוהג זה היה רווח בעמי המזרח באותה התקופה וכן נהגה שרה בנותנה את הגר לאברהם (ספר בראשית, פרק ט"ז). מעשה זה של רחל היה חלק מהמאבק בין רחל ללאה על הולדת בנים ליעקב. הילדים שנולדו לבלהה ויעקב הם דן ונפתלי.
בניגוד לתלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ט"ז, עמוד ב', המונה את ארבע האמהות, כאשר התורה מסכמת את מניין השבטים היא מונה את בלהה וזלפה כחלק מהאמהות (בראשית לה, כב-כו), ואף חז"ל מציינים במספר מקורות שיש שש אמהות ומונים את בלהה וזלפה בתוכן (כך לדוגמה במדרש שיר השירים רבה: "שש עגלות צב... ו' כנגד ו' אמהות- שרה רבקה רחל לאה זלפה בלהה", שם, פרשה ו).
בלהה וראובן

בבראשית ל"ה מסופר כי לאחר מות רחל, ראובן, בכורו של יעקב, שכב עם בלהה: ”וַיֵּלֶךְ רְאוּבֵן וַיִּשְׁכַּב אֶת-בִּלְהָה פִּילֶגֶשׁ אָבִיו, וַיִּשְׁמַע יִשְׂרָאֵל” (בראשית, ל"ה, כ"ב). במסכת שבת מובאת דעתו של ר' שמואל בר נחמני כי אין מדובר במשכב ממש אלא ”מלמד שבלבל מצעו של אביו, ומעלה עליו הכתוב כאילו שכב עמה”. הוא מסביר שראובן קינא לאמו לאה, כאשר לאחר מות רחל העדיף יעקב את בלהה על פני לאה ולכן החליף את מיטותיהן.
במספר מדרשים ומקורות מאוחרים לחז"ל (זוהר, פסיקתא רבא, תרגום יונתן) מוצגת בלהה כאשתו של יעקב לאחר מותן של רחל ולאה. כך גם חלומו של יוסף על השמש, הירח והכוכבים המשתחווים לו מפורש כמכוון לבלהה אשר גידלה את יוסף במקום אמו.
קברה

על פי מסורת אחת, בלהה וזלפה, ביחד עם צפורה אשת משה, יוכבד בת לוי ואלישבע בת עמינדב אשת אהרן קבורות בקבר האמהות בצפון טבריה.
על פי ספר היובלים, בלהה מתה ביום הכיפורים ונקברה עם דינה סמוך לקבר רחל.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
לקריאה נוספת

שלוי, אליס, האמהות האחרות . בתוך רביצקי, רות, (עורכת). נשים ישראליות כותבות על נשות ספר בראשית .תל אביב: למשכל, 2008. עמ' 263–266.
אילת, נגב, אמהות פונדקאיות, בתוך רביצקי, רות, (עורכת). נשים ישראליות כותבות על נשות ספר בראשית .תל אביב: למשכל, 2008 עמ' 266–274.
זקוביץ יאיר ושנאן, אביגדור, לא כך כתוב בתנ"ך בתוך חלק רביעי - פרק כ"ז 'כיצד הגיב יעקב על מעשה ראובן בבלהה?'. תל אביב: למשכל, 2004.עמ' 219–222.
רחל, רייך, האשה אשר נתת עמדי - נשים כעילה לסכסוך ולמלחמה במקרא, הילל בן חיים -הקיבוץ המאוחד, 2005, עמ' 78–82.
חיים חיון, ותצא דינה:קריאה בסיפור המקראי ועיון בזיקותיו, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2011. בתוך פרק שני מעשה דינה וסיפורי יעקב עמ' 66–69.
ליאורה רביד, התנ"ך היה באמת. תל אביב: ידיעות ספרים, 2009. עמ' 268–272.
הצעתו של אליאל סארינן למגדל טריביון

| --- | --- |

הצעתו של אליאל סארינן משנת 1922 (שמעולם לא נבנתה) למגדל טריביון
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  משרדים
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1922
 תאריך פתיחה רשמי:  1922
 אדריכל:  אליאל סארינן
 מידות
 קומות:  29
 
הצעתו של אליאל סארינן למגדל טריביון או מגדל סארינן הם תיאור של גורד שחקים בסגנון מודרניסטי שנוצר בידי האדריכל הפיני, אליאל סארינן, ומעולם לא נבנה או קיבל שם רשמי. הצעה זו הוגשה במסגרת תחרות אדריכלית, שנערכה בשנת 1922, לבניית מטה משרדים חדש למערכת העיתון "שיקגו טריביון". הצעתו של סארינן הגיעה אמנם למקום השני בתחרות, אך היוותה מקור השפעה רב לגורדי שחקים רבים שנבנו בעשורים שלאחר התחרות.
רקע

בין השנים 1921–1922 פורסמה ונערכה תחרות אדריכלית לתכנון מטה משרדים חדש למערכת העיתון שיקגו טריביון, עיתון מטרופוליני נפוץ בארצות הברית. התחרות פורסמה באופן נרחב והזמינה את כלל הציבור להשתתף בה. במסגרת התחרות הוגשו 260 הצעות תכנון שונות וההצעה הזוכה, שתוכננה בידי האדריכלים, ג'ון מיד האוולס (John Mead Howells) וריימונד הוד (Raymond Hood), הציגה גורד שחקים בסגנון נאו גותי. הצעה זו נבנתה בין השנים 1923–1925. למקום השני הגיעה הצעתו של האדריכל הפיני, אליאל סארינן, שאף זיכתה אותו בפרס בשווי 20,000 דולר אמריקאי, אך זו מעולם לא נבנתה. רבים ראו בהצעתו המודרניסטית, המופשטת, ובעלת הנסיגות של סארינן, כמי שהייתה הראויה ביותר לזכות בתחרות ואף להיבנות. הצעה מודרניסטית זו השפיעה על פרויקטי בנייה רבים בעשורים שלאחר התחרות.
סארינן היה אדריכל ותיק עוד בטרם קיום התחרות אך מעולם לא תכנן גורד שחקים עד אז. פיתוח הצעתו המשפיעה החל עם הסגנון הנאו גותי (שנחשב ל"הצעה הבטוחה" באותה תקופה) והתקדם עם יישום עקרונות האנכיות להצעה בסגנון מודרניסטי. סארינן הביע תחושות אלו בעזרת הביטוי "בנייה לוגית", בה כל חלק בבניין נעשה במטרה לשקף את התכנון הכולל, ששם דגש על האנכיות. סארינן היה בן 49 כשהגיש את הצעתו לתחרות ובשנה שלאחר מכן עבר מפינלנד לשיקגו. בארצות הברית תרם בתכנון הרצועה הירוקה לאורך שפת אגם מישיגן, שבשטחה של שיקגו, והרצה באוניברסיטת מישיגן.
עם זאת, אף הצעה שלו לבניית גורד שחקים לא נבנתה מעולם ולמרות זאת, אדריכלים אחרים שילבו את חזונו לעבודותיהם. ריימונד הוד, המנצח בתחרות מגדל טריביון, אימץ את הסגנון של סארינן בחלק מהפרויקטים הבאים שלו. אדריכלים בני זמנו של סארינן כמו טימוטי לודוויג פלוגר (Timothy Ludwig Pflueger), ג'ורג' ויליאם קלהם (George William Kelham), האבל ובנס (Hubbell & Benes), הולאבירד ורוש (Holabird & Roche), אלפרד צ'ארלס פין (Alfred Charles Finn), ג'יימס אדווין רוטין קרפנטר ג'וניור (James Edwin Ruthven Carpenter, Jr) הושפעו ממנו ואף אדריכלים בתקופה שאחריו כדוגמת סזאר פלי.
תגובות להצעה

האדריכל לואיס סאליבן שבח את הצעתו של סארינן באומרו כי הבניין מצביע על כיוון עתידי לאסכולת שיקגו. תומאס טלמיידג' (Thomas Tallmadge) ואירווינג קיין פונד (Irving Kane Pond), אדריכלים משיקגו, השמיעו אף הם שבחים בעדה של ההצעה. לדעתו של פונד, ההצעה של סארינן הייתה הטובה ביותר בתחרות מאחר שהייתה נטולת קישוטיות שטחית (שלא כמו בהצעה הזוכה) וחפה מהצורניות והסגנון (הנאו גותי) שהיו מקובלים באותה תקופה. טלמיידג' צפה שהסגנון המודרניסטי יהפוך למוביל בתכנון גורדי שחקים בארצות הברית באומרו שתחת ידיו של סארינן רוח גורדי השחקים צריכה "להשתחרר מעכבותיה ולהדחיק את רצונותיה...לזנק בחופשיות משמחת לשמיים".
קארול ויליס, היסטוריון של האדריכלות ומנהל מוזיאון גורדי השחקים, ופרנק מרקוריו, יועץ אומנות ואוצר במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו, היו מי שמיתנו את האהדה להצעה. ויליס טען כי הנסיגות שבהצעה מיושמות בגורדי השחקים בניו יורק עקב מהפכת תוכנית בנין עיר משנת 1916, וסארינן רק השתלב במגמה זו. מרקוריו ציין כי להצעתו של האדריכל ברטרם גודו (Bertram Goodhue) אותן תכונות מודרניסטיות כמו בהצעה של סארינן אך בהצעתו ברטרם ישנן נסיגות דרמטיות יותר הפוגעות בחזות הבניין מחד ופישוט חיצוני טוב יותר מאידך. מרקוריו טען כי הצעתו של ברטרם משקפת בצורה טובה יותר את סגנון המודרניסטי מאחר שהיא נטולת קישוטיות לחלוטין. הצעתו של ברטרם זיכתה אותו בציון לשבח אולם ללא פרס כספי.
הערות שוליים

↑  Douglas, George H. (2004). Skyscrapers: A Social History Of The Very Tall Building In America. McFarland. p. 78. ISBN 0786420308.
↑  Solomonson, Katharine (2003). The Chicago Tribune Tower Competition: Skyscraper Design and Cultural Change in the 1920s (2 ed.). University of Chicago Press. p. 245. ISBN 0226768007.
↑  Barkan, Elliott R. (2001). Making it in America: A Sourcebook on Eminent Ethnic Americans. ABC-CLIO. p. 328. ISBN 1576070980.
1 2  Solomonson 2003, p. 175
1 2  Solomonson 2003, p. 247
↑  Solomonson 2003, p. 294
↑  Solomonson 2003, p. 295
↑  Willis, Carol (במרץ 1986). "Zoning and Zeitgeist: The Skyscraper City in the 1920s". Journal of the Society of Architectural Historians. 45 (1): 47–59. doi:10.2307/990128. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Mercurio, Franck (6 בנובמבר 2011). "A tale of two skyscraper designs". Modern Before Mies. נבדק ב-22 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Henry, Jay C. (1993). Architecture in Texas, 1895–1945. University of Texas Press. pp. 217–218. ISBN 0292730721.
1 2 3 4  Poletti, Therese; Tom Paiva (2008). Art Deco San Francisco: The Architecture of Timothy Pflueger. Princeton Architectural Press. pp. 62–65, 72, 106. ISBN 1-56898-756-0.
↑  Federal Writers Project (1940). The Ohio Guide. Best Books. p. 123. ISBN 1623760348.
↑  AIA Guide to Chicago 2004, p. 29
↑  Hitchcock, Henry-Russell (1977). Architecture: Nineteenth and Twentieth Centuries. Pelican History of Art. Vol. 215 (4 ed.). Yale University Press. pp. 483–484. ISBN 0300053207.
↑  Gonzalez, J.R. (26 בנובמבר 2008). "Former Gulf Building gets high honor". Houston Chronicle. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Victor, Sally S. "Gulf Building, Houston". Texas State Historical Association. נבדק ב-22 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fenberg, Steven (2011). Unprecedented Power: Jesse Jones, Capitalism, and the Common Good. Texas A&M University Press. p. 170. ISBN 1603445714.
↑  Korom, Joseph J., Jr. (2008). The American Skyscraper, 1850–1940: A Celebration of Height. Branden Books. p. 375. ISBN 0828321884.
↑  "David Stott Building, Donaldson & Meier, 1929". Preservation: Detroit Art Deco Highlights. Detroit Area Art Deco Society. נבדק ב-12 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hill, Eric J. (2003). AIA Detroit: The American Institute of Architects Guide to Detroit Architecture. Wayne State University Press. p. 78. ISBN 0814331203.
↑  "Northern Life Tower". Seattle: A National Register of Historic Places Travel Itinerary. National Park Service. נבדק ב-22 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wiley, Peter Booth (2000). National Trust Guide – San Francisco: America's Guide for Architecture and History Travelers. John Wiley & Sons. p. 161. ISBN 0471191205.
↑  Alice Sinkevitch, Laurie McGovern Petersen, ed. (2004). AIA Guide to Chicago (2 ed.). Houghton Mifflin Harcourt. p. 427. ISBN 0156029081.
↑  Reed, Henry H. (1971). The Golden City. W. W. Norton & Company. p. 142. ISBN 039300547X.
↑  Henry 1993, p. 314.
↑  AIA Guide to Chicago 2004, p. 85.
התיאטרון העברי

| --- | --- |

סמליל התיאטרון
 נתונים כלליים
 מייסדים:  גדי צדקה, פנינה ברט-צדקה 
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים) 
 קואורדינטות:  32°49′19″N 35°04′27″E﻿ / ﻿32.821944444444°N 35.074166666667°E﻿ / 32.821944444444; 35.074166666667 
 ענפי תעשייה:  תרבות ואמנות 
  
 www.teatron.org.il
 he
 
ערך זה עוסק בתיאטרון בישראל. אם התכוונתם להתיאטרון העברי בא"י, ראו .
התיאטרון העברי הוא תיאטרון רפרטוארי ישראלי שמייסדיו הם המחזאים ובמאי התיאטרון גדי צדקה ואשתו פנינה ברט-צדקה. משכנו העיקרי נמצא בתיאטרון הצפון בקריית חיים.
התיאטרון הוכר בשנת 2011 כתיאטרון רפרטוארי ומאז נתמך על ידי המדינה.
היסטוריה

בשנת 1993 המחזאי ובמאי התיאטרון גדי צדקה בסוף לימודי משחק שנה ב', התקבל לתפקיד רומיאו בהצגה "רומיאו ויוליה" באנסמבל עיתים של רנה ירושלמי, בו שיחק בשנים 1993–1994. בתפקיד יוליה שיחקה פנינה ברט, הם התאהבו, נישאו והקימו ביחד ב-1996 את התיאטרון העברי (בתחילה נקרא "תיאטרון הפקות"), אותו הם מנהלים עד היום. גדי הוא המנהל, מחזאי ובמאי הבית ולפעמים משחק ופנינה היא המנהלת האמנותית, שחקנית ולפעמים מביימת.
כמקובל בתיאטרון רפרטוארי, נדדו שחקני ההצגה בין תיאטראות שונים ברחבי ישראל.
בשנת 2020, לאחר שתיאטרון הצפון נקלע לקשיים כלכליים, רכש אותו צדקה במטרה להפכו לאולם הבית של "התיאטרון העברי". מאז, מלבד היותו הבעלים, צדקה משמש גם כמנכ"ל תיאטרון הצפון.
התיאטרון העלה הצגות רבות ובהן "איש חסיד היה", "בעלת הארמון", "דע מאין באת", "שלומציון" בתפקיד שלומציון המלכה, "אהבת רחל "בתפקיד חיותה, "אנטיגונה" בתפקיד איסמנה, ובקומדיה המצליחה "שוקו וניל", שם גילמה פנינה לראשונה תפקיד קומי, כצפרירה, אימו הפולניה של גדי רוזנברג (ארז שלם), גיבור העלילה.
בנוסף, במסגרת התיאטרון העברי, שיחקו הזוג צדקה בהצגה "הרופא וגרושתו", המספרת על במאי ואשתו השחקנית שנמצאים על סף גירושים ועושים חזרה על "הרופא וגרושתו" מאת ש"י עגנון. בעוד הסיפור המקורי נגמר בגירושים של בני הזוג, ההצגה (בבימויו של גדי צדקה) מסתיימת בהסכמת הזוג לשוב יחד הביתה ולשקם את חייהם הזוגיים.
במסגרת התיאטרון העברי, מככבת פנינה ברט בהצגת היחיד "קברט ז׳בוטינסקי" מאת גדי צדקה, שם היא מגלמת את דמותה של הגננת לאה ישורון, ששומעת ברדיו שראש הממשלה, אהוד אולמרט, שהיה תלמיד בגן הילדים שלה, מכריז על גיוס כללי ומתכוון לצאת למלחמה. לאה מחליטה לעלות למשרד ראש הממשלה בירושלים ולבקש מ"אודי", כפי שהיא קוראת לו, לחזור בו מהחלטתו. הצגה זו היא הראשונה שהוצגה בתיאטרון ומועלית מאז במשך יותר מעשור.
בשנת 2021, לרגל חגיגות עשור לתיאטרון, הועלו המחזות "ברוך ג'מילי", "ברלין", "אהבה", "אור" וכמו כן מחזות הזמר המקוריים "האופנובנק", "איש חסיד היה", "אום כולתום" בכיכובה של הזמרת דקלה וכן "כנר על הגג" בבימויו של נתן דטנר ובכיכובו.
צדקה והבמאים הנוספים העלו בתיאטרון מעל 40 הפקות מקוריות. התיאטרון מפעיל מפעל מינויים והצגות קבועות בתל אביב, בבית ציוני אמריקה.
הערות שוליים

↑  יואב איתיאל‏, גדי צדקה מהתיאטרון העברי קונה את תיאטרון הצפון, באתר וואלה, 20 בספטמבר 2020
↑  מאיה נחום שחל, גדי צדקה: "הבנתי שהקורונה היא הזדמנות לקנות את תיאטרון הצפון", באתר כלכליסט, 5 באוקטובר 2020
↑  מירת פנחס, הצגה שנייה: מנכ"לית תיאטרון הצפון חצתה את הקווים ועברה למתחרה במוצקין, באתר mynet‏ קריות, 10 במרץ 2021
↑  יובל אראל‏, חיים שלי – אינתה עומרי- המחזה והשירים, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 25 ביולי 2022
נישואי יעקב עם רחל ולאה

יעקב מבקש מלבן את בתו, רחל. צ'ארלס פוסטר, 1897
נישואי יעקב עם רחל ולאה הם אירועים מקראיים, שאירעו בעיר חרן שבארם נהריים בעת בריחתו של יעקב מעשו אחיו.
רקע

לאחר שיעקב קיבל במרמה את הברכות בהן ביקש יצחק לברך את עשו, עשו שוטם את אחיו ומתכנן להרוג אותו לאחר שיצחק ימות. רבקה מגלה את תוכניתו של עשו, ואומרת ליעקב לברוח לחרן אל לבן אחיה עד שעשו ישכח את מעשיו של יעקב. כדי לתרץ את עזיבת יעקב את הבית, אומרת רבקה ליצחק שהיא לא רוצה שיעקב יתחתן עם בנות חת. יצחק קורא ליעקב ומצווה עליו לא לקחת אישה מבנות כנען, אלא ללכת לפדן ארם אל לבן אחי רבקה ולקחת לו לאישה את אחת מבנותיו.
ברקע סיפור זה, פרשת לקיחת רבקה בת בתואל  מחרן לאשה ליצחק, גם בה אברהם ביקש לקחת אשה לבנו שלא מבנות כנען.