stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאפיה (משחק חברתי)

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  משחק חברה, conversation game, לארפ, משחק סלון, social deduction game 
 מספר שחקנים:  2–30
 
מאפיה (מוכר גם בשמות העיירה, איש זאב, הרוצח) הוא משחק חברה, בו כל השחקנים צריכים להכריע על פי רוב, מי הוא האשם ב"רצח". המשחק פותח לראשונה בברית המועצות על ידי דמיטרי דוידוב בשנת 1986, ובמהלך השנים נוצרו לו גרסאות מרובות.
המשחק דורש מהשחקנים כישורי משחק וכריזמה כמו גם חשיבה ואסטרטגית בלשית. עיקר המשחק, למעט גרסאות מסוימות, מורכב מדיון בין כל המשתתפים שבסיומו עליהם להחליט מי הוא האשם.
השתתפות ה'רוצחים' בדיון זה וניסיונם להטות את ההחלטה לכיוון אחד מהאזרחים החפים מפשע היא בעלת השפעה רבה על אופי המשחק. השיקולים בדיון מושפעים, מההתנהגות החזותית של המשתתף החשוד (שפת גוף, צורת דיבור), תוכן דבריו וטענותיו, והאסטרטגיה המיוחסת לו. נהוג לשחק את המשחק עם מספר גדול של שחקנים, על מנת ליצור משחק מעניין ולהגיע למספר סיבובים רב.
בערך זה יופיעו רק כמה מן הגרסאות העיקריות. גרסאות אחרות מאופיינות בדרך כלל שינויים באמירות, בשמות התפקידים, בשם המשחק, בכמות ההצבעות (יש המשחקים עם מספר סיבובים ללא הצבעות), וכן בהוספת תפקידים אחדים. לעיתים קיים צורך בעזרים שונים לצורך המשחק דוגמת קלפים או אפליקציה ייעודית.
המשחק הפופולרי Among Us שהושק ב-2018 וזכה להצלחה ב-2020 בזמן משבר הקורונה מבוסס על הרוצח.
גרסה 1

גרסה זו היא הנפוצה ביותר במועדוני מאפיה בארץ. המשחק מורכב מ-10 שחקנים + מנחה. השחקנים מחולקים אקראית ל-7 בני עיירה ו-3 "מאפיונרים", כאשר בכל אחת מהקבוצות ישנו תפקיד מפתח, אחד מבני העיירה ממונה ל"שריף", ואחד ה"מאפיונרים" ממונה ל"דון". המשחק מתנהל במתכונת של שלב "לילה" שלאחריו שלב "יום", וחוזר חלילה עד לניצחון אחת הקבוצות.
במהלך ה"לילה" תפקידם של בני המאפיה הוא "לרצוח" את אחד מבני העיירה. בשלב זה עיניהם של כל השחקנים מכוסות, והמנחה עובר על מספרי השחקנים בזה אחר זה. על המאפיונרים לסמן בידיהם תנועת חיסול בעת הקראת מספר השחקן שבכוונתם "לרצוח". רק במידה וכל המאפיונרים סימנו יחדיו את אותו מספר, השחקן הרלוונטי "ירצח" ויצא מהמשחק. בנוסף, במהלך הלילה ניתנת ל"דון" האפשרות לברר אצל המנחה האם שחקן ספציפי הוא השריף, ובאופן דומה ל"שריף" ניתנת האפשרות לברר לאיזו קבוצה משתייך שחקן ספציפי.
הלילה הראשון של המשחק שונה מיתר הלילות. בלילה זה אין רציחה, אך למאפיונרים ניתנת האפשרות להסיר את כיסוי עיניהם למשך דקה, שבה עליהם לתאם ביניהם את סדר הרציחות בלילות הבאים באמצעות סימוני ידיים וללא דיבור. התיאום יכול להיעשות באופן סטטי, שבו הם מסמנים את שחקן X, ולאחריו שחקן Y וכו', בעוד שחקנים מתקדמים נוהגים לבצע תיאום דינמי שבו זהות הנרצח נקבעת תוך כדי המשחק בהתאם לכללים מוגדרים. כמו כן, בלילה הראשון הדון והשריף לא זכאים לחשיפת תפקידי שחקנים יריבים.
שלב ה"יום" מתחיל בסבב שבו לכל שחקן ניתנת דקה שבה עליו לשכנע את יתר המשתתפים בהיותו בן עיירה, ולהטות את חבריו להצביע להדחת שחקנים הנחשדים בעיניו כמאפיונרים. בשלב זה המאפיונרים מתחזים לבני עיירה ומנסים לשדל את בני העיירה להדיח את אחד מחבריהם. בסיומו של הסבב מתקיימת הצבעה, שלאחריה מודח השחקן שקיבל את מירב הקולות.
המשחק מסתיים בניצחונם של בני העיירה, במידה והודחו כל המאפיונרים. לאידך, ניצחון למאפיונרים יוכרז כאשר מספרם של בני העיירה שנותרו בשולחן השתווה למספרם של המאפיונרים.
גרסה 2 > הכנות

יש לקבוע לפני תחילת המשחק מנחה (שנקרא לפעמים גם ראש העיר) שינהל את המשחק. המשחק מורכב מ"לילה" ומ"יום". בלילה כל המשתתפים מרכינים ראשם ועוצמים עיניהם בזמן שהמנחה מנהל את המשחק. ביום כל המשתתפים "ערים" ומנהלים דיונים. בלילה הראשון מנחה המשחק קובע את התפקידים במשחק - מי יהיו האזרחים, הרוצחים והבלש/שוטר (לדוגמה בלש אחד, 2 רוצחים, והשאר אזרחים) - הבחירה תעשה על ידי טפיחה על ראשי השחקנים: פעם אחת לאזרח, פעמיים לרוצח, ושלוש פעמים לבלש. אם רוצים שהבחירה תעשה בצורה אקראית ולא תקבע על ידי המנחה, משתמשים בחלוקת קלפים, כאשר נקבע מראש איזה תפקיד מסמל כל קלף. במקרה זה נשמר הקלף אצל בעליו במהלך כל המשחק, ומשמש כראיה לתפקידו של השחקן. התפקידים חסויים וידועים לבעל התפקיד ולמנחה בלבד.
גרסה 2 > מהלך המשחק

בתחילת כל לילה המנחה מכריז "לילה טוב עיירה" וכל השחקנים מורידים את ראשם ועוצמים עיניים. כשכולם "ישנים" מכריז המנחה "בוקר טוב בלש" והבלש מרים את ראשו. בשלב זה יכול הבלש לבחון את חשדו בקשר לאחד מהמשתתפים (הוא לא מדבר כדי שקולו לא יסגיר את זהותו), אלא רק מצביע על חשוד אחד בלבד והמנחה מסמן לו את תפקידו של זה: רוצח נתעב\אזרח תמים (יש להתייחס אל אותו משתתף ללא ציון מינו, על מנת שלא לרמוז על זהותו). לאחר מכן, מכריז המנחה "לילה טוב בלש" - הבלש חוזר "לישון", והמנחה מכריז "בוקר טוב רוצח א" - רוצח א' (בלבד) קם ומצביע על משתתף שירצה "לרצוח". לאחר שהצביע אומר המנחה "לילה טוב רוצח א". אחר כך אומר "בוקר טוב רוצח ב'", רוצח ב' מצביע על מי שירצה "לרצוח". לאחר שהצביע אומר המנחה "לילה טוב רוצח ב'". אחר כך אומר "בוקר טוב עיירה" וכלל השחקנים קמים. אם שני הרוצחים (בלא ידיעה אחד עם השני) הצביעו על אותו שחקן, שחקן זה מת. אם כל אחד הצביע על משתתף שונה, אף אחד לא נרצח באותו סיבוב.
לאחר מכן השחקנים רשאים לדבר ולדון בחופשיות בניסיון לברר את זהותו של הרוצח. הבלש יכול לתת הכוונות ושמות בהתבסס על דעתו האישית, מבלי לחשוף את זהותו. בכל שלב של היום אחד השחקנים יכול להכריז על חשדותיו ולהעלות להצבעה ראשונה את אחד המשתתפים. לאחר דיון מתבצעת הצבעה שבה בוחרים את החשוד. אם בהצבעה יש רוב - החשוד "מוצא להורג". אם אין רוב - הדיונים ממשיכים עד שמגיעים להחלטה. אחרי שהוחלט על האשם וזה חשף את זהותו ויצא מן המשחק - עוברים ללילה.
כך ממשיכים הלילה והיום לסירוגין, עד סיומו של המשחק. לפי חלק מהגרסאות, לרוצחים בלילה הראשון לא ניתנת הזדמנות לרצוח, אלא רק לקום כדי לראות אחד את השני - כדי שבימים הבאים יוכלו לשתף פעולה. במהלך המשחק לא רצוי לאיש לחשוף את זהותו, אך לפעמים זה כדאי מבחינה אסטרטגית (הבלש מודיע שהוא הבלש כי הוא יודע מי הרוצח). כל משתתף, כאשר הוא חי וער, רשאי להגיד מהו תפקידו, כמו גם לשקר לגבי עובדה זו.
גרסה 2 > דגשים

אסור לשחקן שיוצא מהמשחק לדבר, לצחוק, להצביע או לעשות פעולה שיכולה לרמוז על זהותם של האחרים. ברגע ששחקן "נרצח" הוא יכול להיות עם העיניים פקוחות ובכך רואה מי הבלש והרוצחים. לעיתים על מנת למנוע רמיזות, השחקן היוצא מתבקש לעזוב את השולחן או המקום.
על המנחה להמשיך לשאול ולדבר אל הרוצחים והבלשים גם אם נרצחו (כלומר, אם בהצבעה קבוצתית נרצח רוצח, המנחה אומר לו בוקר טוב, מחכה כמה שניות כדי שייראה כאילו הצביע על מישהו, ואומר לו לילה טוב. כך גם עם הבלש, המנחה שואל את הבלש את מי ברצונו לבדוק ותמיד עונה אזרח תמים ואז אומר לו לילה. זה סימן לעיירה שאם בכל לילה נאמר אזרח תמים אז זה אומר שהבלש כנראה כבר לא חלק מהמשחק. וכנ"ל אם בכל לילה יש רצח אז או שהרוצחים ממש מתואמים או שכנראה שנשאר רק רוצח אחד).
גרסה 2 > סיום המשחק

האזרחים והבלש מנצחים כאשר הם חושפים את זהותם של כל הרוצחים ורוצחים אותם. הרוצחים מנצחים אם הם מצליחים לגרום להוצאתם להורג של כל האזרחים.
גרסה 3

בגרסה זו יש רק "לילה" בתחילת המשחק, וכל שאר הזמן, עד סופו של המשחק, הוא יום.
כל המשתתפים יושבים במעגל. בתחילת המשחק המנחה מודיע לכולם להרכין את ראשם ולעצום עיניים. המנחה נוקש לאזרח על הגב פעם אחת ולרוצח פעמיים. אחר-כך המנחה אומר "סיימתי" ואז כולם מרימים את הראש והמשחק מתחיל. מטרת הרוצח היא לקרוץ לאזרח, על מנת לרוצחו, אך הרוצח צריך להשתדל שלא יראו שהוא עושה זאת. ברגע שקורצים לכיוון אזרח, הוא חייב לומר "נרצחתי" ובכך יוצא מן המשחק. כאשר אזרח חושב שהוא יודע מי הרוצח הוא אומר "אני חושב שאני יודע" ואז הולך למנחה ולוחש לו בסוד. אם הוא טעה הוא יוצא מהמשחק אבל אם צדק הוא ניצח. במקרה שנשארו 2 אנשים ולא חשפו את הרוצח, הרוצח ניצח במשחק.
גרסה 4

גרסה זו, הקרויה לרוב המאפיה, מומלץ לשחק רק עם שבעה שחקנים ומעלה, עם עדיפות למספר שחקנים אי זוגי. כל השחקנים יושבים במעגל, ואחד השחקנים, או המנחה, מחלק קלפים שהוכנו מראש לפי מספר המשתתפים. כל שחקן מקבל קלף, אשר מייצג את הזהות שלו במשחק. אין להראות לשחקנים האחרים את הקלף.
ערכי הקלפים הם:
נסיך - מאפיה קטנה
מלך - מאפיה גדולה
אס - בלש
כל שאר הקלפים - אזרחים
במשחק תיערך מלחמה בין המאפיות לאזרחים, כאשר האס, הבלש, נחשב גם הוא אזרח ונמנה עמם. לעיתים ישנם אזרחים בעלי תפקידים נוספים.
גרסה 4 > מהלך המשחק

לאחר שכל השחקנים קיבלו את הקלפים וכולם יודעים את תפקידם במשחק, המנחה, מתחיל ב"נאום ההתחלתי" ואומר לכולם להוריד ראשים. כאשר הראשים של כולם למטה, הוא ממשיך ואומר: "מאפיות, להרים ראש". בשלב זה רק אנשי המאפיה מרימים את הראש, ורואים אחד את השני, ובכך מכירים את הקבוצה. עליהם לעשות זאת בשקט מוחלט על מנת שלא יחשפו את עצמם. לאחר מכן המנחה אומר "מאפיות, להוריד ראש". בשלב זה כל הראשים למטה. לאחר מכן המנחה אומר "מאפיה קטנה להרים יד, ובלש להרים ראש". בשלב זה הבלש, שהוא אזרח רואה את המאפיה הקטנה מבלי שהיא תראה אותו, ובכך יש רמז לאזרחים מיהן המאפיות. לאחר מכן המנחה אומר "מאפיה קטנה להוריד את היד, בלש להוריד את הראש". וכעת שוב כל השחקנים עם הראש למטה. כעת המנחה אומר "כולם להרים ראשים". שלב הקריינות נגמר, וכעת המשחק מתחיל.
בכל סיבוב של המשחק הורגים שני אנשים: הראשון נהרג ברוב בהצבעה של המשתתפים - ההרג עצמו מתבצע על ידי לקיחת הקלף של השחקן ההרוג והנחתו באמצע מעגל השחקנים עם גבו לכיוון המשתתפים. ההרג מתבצע אחרי דיון בין השחקנים. לאחר שהוחלט להרוג את אחד השחקנים ברוב קולות, יש לו "מילים אחרונות", בדומה לגרסה 1. לאחר השכנוע הסופי שלו, עורכים שוב נגדו הצבעה, אם עדיין רוב השחקנים רוצים להרוג אותו, שמים את הקלף שלו באמצע, כשגבו לכיוון השחקנים. אם אין עליו רוב קולות, ממשיכים בוויכוח עד שמגיעים לרוב קולות עם שחקן אחר. אחרי שהוא נהרג, המנחה אומר "כולם להוריד ראשים".
לאחר שכולם מורידים ראשים, הוא מוסיף "מאפיות להרים ראש, מאפיות להרוג". אנשי המאפיה הורגים אזרח על ידי לקיחת הקלף של השחקן הנבחר והנחתו באמצע המעגל.
לאחר שסיימו להרוג המנחה ממשיך - "מאפיות להוריד ראשים", ולאחר מכן "כולם להרים ראשים".
רק לאחר שכל השחקנים הרימו את הראשים, המנחה מערבב את שני הקלפים של הנרצחים, וחושף אותם, ועל ידי כך נוצרת תחושה של מסתורין - של איזה הרוג כל קלף. על ההרוגים אסור לחשוף את זהותם.
כעת היום מתחיל שנית, ולאחריו התבנית חוזרת על עצמה.
אם אנשי המאפיה נהרגו במהלך המשחק, האזרחים נצחו. אם מישהו מאנשי המאפיה שורד עד סוף המשחק, אז המאפיה מנצחת. שחקן שנהרג אינו צריך להוריד יותר את הראש עם כולם אך חלה עליו חובת השתיקה עד סוף המשחק.
למאפיה מותר להתייעץ עם אנשי-מאפיה שנרצחו.
גרסה 4 > דוגמאות לאסטרטגיות אפשריות

הבלש יכול לא להזדהות מיד ובכך "להפיל" את המאפיה הקטנה. הוא יכול לחכות ולראות עם מי המאפיה משתפת פעולה ועם מי היא לא, כדי לנסות ולהבין מי המאפיה הגדולה.
אנשי המאפיה יכולים לשכנע בדיונים להרוג אחת את השני וזאת על מנת להסיר ספק שהם משתפים פעולה.
כשנשארים שלושה שחקנים אחרונים: שני אזרחים ומאפיה, המאפיה יכולה לנסות להעמיד פני מתלבטת "מי המאפיה" בין שני האזרחים הנותרים, ולא ישר תחליט על אחד מהן, וזאת על מנת לחזק את הרעיון שהיא אזרחית תמימה.
גרסה 5

בגרסה זו הקרויה "העיירה", נמצאים 4 תפקידים עיקרים:
האזרח - שאר השחקנים שהמנחה נגע בגבם פעם אחת.
הרוצח - שחקן אחד שהמנחה נגע בגבו פעמיים.
הבלש - שחקן שהמנחה נגע בגבו שלוש שעמים.
הרופא/המלאך - שחקן שהמנחה נגע בגבו ארבע פעמים, מכונה לעיתים המלאך.
הגרסה הזו מותאמת ל-7 שחקנים ומעלה (אזרחים, רוצח, בלש, רופא ומנחה).
גרסה 5 > מהלך המשחק

בתחילת המשחק נבחר מנחה. המנחה אומר: "לילה טוב עיירה" כל השחקנים מרכינים את ראשם ועוצמים עיניים. המנחה אומר; "בוקר טוב בלש", הבלש מצביע על מי שהוא חושב שהוא הרוצח. המנחה אומר; "לילה טוב בלש" והבלש עוצם עיניים. המנחה אומר; "בוקר טוב רוצח" והרוצח מצביע על האדם שהוא רוצה לרצוח והמנחה אומר; "לילה טוב רוצח" והרוצח עוצם את העיניים. המנחה אומר; "בוקר טוב רופא", הרופא מצביע על האדם שהוא חושב שהולך להירצח בכוונה להצילו. המנחה אומר; "לילה טוב רופא" והוא עוצם את העיניים. המנחה אומר; "בוקר טוב עיירה", כל השחקנים מרימים את ראשם. המנחה מספר האם הרוצח נתפס (אם הבלש צדק במי שחשד או שטעה). המנחה מספר "אף אדם לא נרצח הלילה" זה אומר שהרופא והרוצח הצביעו על אותו האדם אז האדם ניצל. אך אם המנחה מספר; "הלילה נרצח אדם נוסף" זה אומר שהרופא והרוצח לא הצביעו על אותו האדם והרופא לא הציל את הנרצח. אם לא נרצח אדם בלילה אז מתחיל סיבוב חדש ואם נרצח אדם בלילה כל התושבים מצביעים על אדם שהם חושבים שהוא הרוצח, אם הרוב הצביע וצדק המשחק נגמר ואילו אם האדם שקיבל את רוב ההצבעות והוא לא הרוצח (הוא אזרח, בלש, רופא) אז אותו האדם מתוודה על תפקידו, יוצא מהמשחק והמשחק ממשיך.
גרסה 5 > דגשים

עם הירצחו של שחקן (כשהמנחה מודיע) עליו לצאת מהמשחק. אם לאחר ההצבעה נבחר אדם והוא לא הרוצח (אזרח, בלש, רופא) עליו לצאת גם כן מהמשחק ולא לרמוז, לדבר ולהצביע על השחקנים האחרים כדי לתת רמז.
אם הבלש הצביע על אדם שחשב שהוא הרוצח וצדק בחשיבתו המשחק יסתיים ואם טעה המשחק ימשיך.
אם נשארו שני שחקנים הרוצח ינצח במשחק.
אם לאחר הצבעה של העיירה נבחר אדם בעל תפקיד רופא או בלש אז המנחה בלילה לא יעיר את הרופא או הבלש ותפקידם יעלם מהמשחק.
מומלץ מאוד למנחה בזמן המשחק להשתמש בדף ולרשום את ההצבעות בגלל מורכבות המשחק.
הערות שוליים

↑  The Original Mafia Rules
↑  Werewolf
לאחר שכל השחקנים מרכינים את ראשם והמנחה עובר ונוגע בכל אחד מהם מספר פעמים הם מתחלקים לרוצח, רופא, בלש ואזרח.
אין להגיד לאחר חילוק התפקידים (על ידי המנחה) את התפקיד של כל משתתף.
מגלן אתיופי

| מגלן אתיופי |
| --- | --- |
 מגלן הסוואנה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
סוג:: מגלן אתיופי
שם מדעי
 Bostrychia ‏גריי, 1847

מגלן אתיופי (שם מדעי: Bostrychia) הוא סוג של עופות מתת-משפחת המגלנים שבמשפחת הכפניים החיים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה וכן במדגסקר. בסוג ארבעה מינים, שרובם נפוצים למעט המין מגלן זיתי גמד, האנדמי לסאו טומה ופרינסיפה.
מאפיינים

מינים אלה בינוניים עד גדולים יחסית, כשחלקם שוקלים מעל לקילו וחצי ובעלי נוצות חומות-ירוקות בהירות ומקור אדום קצר מעט יותר משל שאר המגלנים. לרוב הם חיים על הקרקע אך בעת הצורך יכולים לעוף. כמו מרבית המגלנים הם אוכלי כל המחפשים עם מקורם המעוקל מזון על הקרקע או במים.
מיון

מגלן זיתי (Bostrychia olivacea)
מגלן זיתי גמד (Bostrychia bocagei)
מגלן מנוקד-חזה (Bostrychia rara)
מגלן הסוואנה (Bostrychia hagedash)
מגלן מדולדל (Bostrychia carunculata)
מעבדות פייר פאבר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  פייר פאבר 
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־62 שנים) 
 חברות בנות:  פייר פאבר הממלכה המאוחדת  Laboratoire de Biodiversité et Biotechnologies Microbiennes  Pierre Fabre (Germany) 
 מיקום המטה:  קאסטר 
 ענפי תעשייה:  activities of head offices, תעשיית התרופות 
 מוצרים עיקריים:  תרופה 
 יו"ר:  Roch Frédéric Doliveux 
  
 www.pierre-fabre.com
 
מעבדות פייר פאבר (Laboratoires Pierre Fabre) היא חברת קוסמטיקה ותרופות רב-לאומית שמטה נמצא בעיר קאסטר שליד טולוז בצרפת. מחזור החברה בשנת 2012 היה כ-1.978 מיליארד יורו.
החברה הוקמה בשנת 1963 על ידי פייר פאבר, והיא פועלת ביותר מ-130 ומעסיקה יותר מ-10,000 עובדים, מתוכם כשליש מחוץ לצרפת.
החברה מוכרת בזכות הגרסה של ל-Vinorelbine, בשם Navelbine, תכשיר הנלחם בסרטן.
בשנת 1975 רכשה החברה את Avène, המוכרת בזכות משחות ההגנה נגד שמש.
מחנה ישראל

ערך זה עוסק בשכונה יהודית בירושלים מחוץ לחומות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

רחוב המערבים בלב השכונה
 מידע
 עיר:  ירושלים ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  הרב דוד בן שמעון (הצוף דב"ש)
 קואורדינטות:  31°46′36″N 35°13′17″E﻿ / ﻿31.7766°N 35.2215°E﻿ / 31.7766; 35.2215
  (למפת ירושלים מוגדלת) מחנה ישראל(למפת ירושלים רגילה) מחנה ישראל(למפת הרי ירושלים רגילה) מחנה ישראל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מחנה ישראלמיקומה של מחנה ישראל על פי מפת שיק
 
מדרגות ומעברים בשכונה
סמטה במחנה ישראל
ציור קיר בשכונת מחנה ישראל
שכונת מחנה ישראל היא השכונה היהודית השנייה מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים (אחרי משכנות שאננים) והראשונה שהוקמה על ידי תושבי העיר העתיקה עבור עצמם, בתהליך שכונה "היציאה מן החומות". מחנה ישראל נבנתה על ידי קבוצת יהודים יוצאי צפון אפריקה (מערבים, מוגרבים), ומאוחר יותר עברו לפעול בה גם מוסדות ועד העדה המערבית בירושלים.
הרקע להקמת השכונה

במהלך המאה ה-19 גדלה עדת המערביים באופן משמעותי, עד כי הפכה לכ-25% מכלל אוכלוסיית היהודים הספרדיים בירושלים. גידולה המהיר של העדה הביא להפרדתה לבסוף מן הספרדים וארגונה מחדש תחת הנהגתו של הרב דוד בן שמעון (המכונה רדב"ש, או 'צוף דב"ש' על שם ספרו). הלה עלה ב-1854 לירושלים ממרוקו עם קהל תלמידים גדול, וב-1860 הגיע להסכם ("פשר") עם הנהגת כולל הספרדים,  בו הוחלט בין היתר על זכות העדה המערבית לשלוח שד"רים משלה לחו"ל ולנהל את קופתה באופן נפרד מהספרדים. הסכם זה איפשר לרדב"ש ליזום באופן עצמאי את הקמתה של שכונה נפרדת לבני קהילתו מחוץ לחומה.
בניית השכונה ומאפייניה

בכספי תרומות שהגיעו מיהודי צפון אפריקה, רכש הרדב"ש בשנת 1865 חלקת אדמה ליד בריכת ממילא באזור שסבל מהצפות בעונת הגשמים. המיקום הלא-אטרקטיבי נבע משיקולים כלכליים: קופת העדה המדולדלת לא איפשרה רכישת קרקע טובה יותר בקרבת ירושלים. בלב השכונה הוקם בית כנסת שנקרא "צוף דב"ש" על שם ספרו של הרדב"ש. בית כנסת זה היווה המשך לבית כנסת בעל שם זהה ברחוב מעלה חלדייה בגבול הרובע היהודי והרובע המוסלמי בירושלים.
מספר היושבים בשכונה היה מועט (כ-30 בתי אב בסוף המאה ה-19) והיא נבנתה לאט בגלל מצבה הכלכלי הרעוע של העדה. השכונה נבנתה סביב חצר מרכזית ובה בור מים. בשכונה היו, כנראה, שערים שננעלו בלילות. 
משבר חברתי בקהילה לאחר מות הרב ומאבקים על ירושה פגעו בשכונה. היא נעזבה מספר פעמים ונתיישבה מחדש גם במאה ה-20.
מוסדות בשכונה

המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה
המפעל (מרכז אמנות) השוכן בבית סראפים-לורנצו
בית מקום לשירה ובית הספר הגבוה לאמנויות המילה
ראו גם

בית המערבים
לקריאה נוספת

יעקב ברנאי, העדה המערבית בירושלים 1918-1830, עבודה לתואר מוסמך, תשל"א, האוניברסיטה העברית ירושלים
יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה: ירושלים החדשה בראשיתה, כרך ב, תשל"ט, יד יצחק בן-צבי, ירושלים
עוזיאל חזן, "שכונת מחנה ישראל, השכונה הראשונה מחוץ לחומות ירושלים שהוקמה ביוזמת יחידים", הוצאת המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה, תשס"א - 2001
עוזיאל חזן, זה לא אותו הבית, רומן תיעודי היסטורי, הוצאת ביתן, 2003
מומיית סן אנדרס

מומיית סן אנדרס היא מומיה השייכת לתרבות הגואנצ'ים, תושביו הקדומים של האיים הקנריים.
ייחודה של המומיה היא בכך שהיא אחת מהמומיות היותר שמורות: גבר בסביבות 25-30 שנים, עטוף ב-6 רצועות של עורות עזים. המומיה נמצאה במערה בגיא סמוך לכפר סן אנדרס. האזור של האי טנריפה בו נמצאה המומיה, רכס אנאגה, הוא אזור עשיר בממצאים ארכאולוגים. משערים שהמומיה היא של אחד ממלכי הגואנצ'ים או דמות מובילה באותה תקופה בחברה הגואנצ'ית.
שנת הגילוי המדויקת של המומיה אינה ידועה. המומיה הייתה מוצגת במוזיאון העירוני של סנטה קרוז בטנריפה, עד שב-1958 היא הפכה לחלק מהאוסף במוזיאון הארכאולוגי של טנריפה, והיא נחשבת למומיה השמורה ביותר מבין הנמצאות שם.
ראו גם

מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה)
מומיה גואנצ'ית
מגלן הסוואנה

| מגלן הסוואנה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
סוג:: מגלן אתיופי
מין:: מגלן הסוואנה
שם מדעי
 Bostrychia hagedash ‏לאת'אם, 1758
תחום תפוצה


מגלן הסוואנה בדרום אפריקה
Bostrychia hagedash
מַגְלָן הסָוָואנָה המכונה גם מגלן הדדה (שם מדעי: Bostrychia hagedash) הוא מין של מגלן ממשפחת הכפניים החי באפריקה.
מאפיינים

אורכו של מגלן זה 76 ס"מ ומשקלו 1.25 ק"ג והוא בעל נוצות אפורות כהות, כנפיים חומות שבאמצען אזורים ירוקים. הראש והצוואר כהים עם פס לבן מעל הסנטר, המקור מעוקל ואדום וקצוותיו שחורים. העיניים גדולות ושחורות. צוואר המגלן כבד וקצר והגוף עגלגל עם רגליים קטנות חומות ואצבעות ורודות.
המגלן חי בביצות וערבות עשב וכן סוואנות ברחבי אפריקה עד לדרום אפריקה. המגלן חי גם באזורים עירוניים ובפארקים.
הוא מסנן עם מזונו יצורי מים קטנים כתולעים, וכן חרקים גדולים, עכבישים, צפרדעים, דגים ולטאות. הוא ניזון גם מחלזונות ומפירות גדולים כמו אבוקדו.
תת-מינים

B. h. brevirostris
B. h. hagedash
B. h. nilotica
הערות שוליים

↑  מגלן הסוואנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
מוראד פרג

| --- | --- |

מוראד פרג לאחר טקס קבלת התואר "ביי"
 לידה:  1867 
 פטירה:  1956 (בגיל 89 בערך) קהיר, מצרים 
 מדינה:  מצרים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
מראד פרג (משמאל) לצד הסופר מוריס שמאס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מוראד פרג  (בערבית: مراد فرج; מראד פרג; 1867–1956; לפי הערבית המצרית יש לבטא את שמו פָרָג) היה משורר, עיתונאי, משפטן ותאולוג יהודי-קראי, מחשובי היוצרים היהודים במצרים בעת החדשה.
מספריו

שיר עברי ממשורר עברי, קהיר: אולימפיה, 1945.
הקדשיות, קהיר: דפוס אשיר, 1928.
ديوان مراد، مصر : مطبعة كوهين وابراهيم روزنتال، ١٩١٢-١٩٣٩.
ملتقى اللغتين العبرية والعربية، مصر : المطبعة الرحمانية، ١٩٣٢-١٩٤٥.
مقالات مراد، مصر : مطبعة روزنتال، ١٩١٢.
تفسير التوراة، مصر : المطبعة الرحمانية، ١٩٢٨.
كتاب المجموع في شرح الشروع ؛ على القانون المصري الاهلي، مصر : مطبعة المحروسة، ١٨٩٤.
לקריאה נוספת

זכאי אהרן, 'מוראד פרג ז"ל, פעליו ויצירתו', מחברת (יוני 1958), עמ' 134–136.
נחם אילן, "הערבית-היהודית הפוסט-אסימילטורית", בתוך: א' אטינגר וד' בר-מעוז (עורכים), מטוב יוסף: ספר היובל לכבוד יוסף טובי, אוניברסיטת חיפה, 2011, כרך 3, עמ' 250–265. (על תרגום פרג של ספרי התנ"ך לערבית)
Leon Nemoy, “A Modern Karaite-Arabic Poet: Mourad Farag,” Jewish Quarterly Review 70 (1979–80): 195–209.
Leon Nemoy, “Mourad Faraj and His Book: The Karaites and the Rabbanites,” Revue des Etudes Juives 135 (1976): 87–112.
Sasson Somekh, “Participation of Egyptian Jews in Modern Arabic Culture and the Case of Murad Farag,” in The Jews of Egypt: A Mediterranean Society in Modern Times, ed. Shimon Shamir (Boulder, Colo.: Westview Press, 1987.
הערות שוליים

1 2 3  זכאי אהרן, 'מוראד פרג ז"ל, פעליו ויצירתו', מחברת (יוני 1958), עמ' 134-136.
↑  https://www.hsje.org/Whoswho/Mourad_Farag_Lichaa/mfarag3.pdf
↑  למשל: ספר מעמד האישי : לוקט מהמקרא, ספרי ההלכה, התקנות האחרונות וכללי החקר ויסודות הצדק / מאת מורד "בק" פרג אלישע, רמלה: היהודים הקראים בישראל, 1970
↑  Sasson Somekh, “Participation of Egyptian Jews in Modern Arabic Culture and the Case of Murad Farag,” in The Jews of Egypt: A Mediterranean Society in Modern Times, ed. Shimon Shamir (Boulder, Colo.: Westview Press, 1987.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260918105171  BnF: cb17754457d (data)  ISNI: 0000 0001 2213 7647  LCCN: n86006949  NTA: 128507330  SUDOC: 244123748  VIAF: 96998836   WorldCat (עם VIAF): 96998836
מבצר המלך

| --- | --- |

 מידות
 שטח:  5 דונמים
 היסטוריה
 נבנה:  תחילת המאה ה-12
 סוג:  קסטרום
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  מעיליא, הגליל העליון
 קואורדינטות:  33°01′30″N 35°15′34″E﻿ / ﻿33.025°N 35.25944444°E﻿ / 33.025; 35.25944444
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מבצר המלך(למפת הגליל המערבי רגילה) מבצר המלך(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבצר המלך(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבצר המלך he
 
מבצר המלך הוא מבצר צלבני מסוג קַסטרוּם שנמצא בכפר מעיליא שבגליל העליון. הוא נבנה על ראש התל ושטחו הגיע לכחמישה דונם. נוסעים שהגיעו למקום במאה ה-19 טענו כי ניתן לזהות מבנה בעל ארבעה מגדלי פינה מרובעים.
המבנה

לפני הבניה היה צורך להכשיר את הקרקע הסלעית לבניה על ידי חציבה ופילוס של האבנים. בלב המבצר היה בור מים שקיבל מים מבורות מחוץ למבצר, אשר הזרימו מים לתוכו והמבצר נבנה סביבו. בתוך המבנה הייתה חצר פנימית ובה נבנה אולם אורך גדול אשר חולק לאולמות נוספים.
הצלבנים השקיעו בחומה ההיקפית ובנו חומה מסיבית בגובה כמעט אחיד של שתי קומות. לחומה היה פתח אחד ומסביב לחומה נחפר חפיר על מנת להקשות על אויב לכבוש את המבצר. מסביב לחומה נבנתה חלקלקה שירדה לחפיר. בפינות המגדל ניתן לראות אבן עם סיתות בשני הכיוונים, כאשר יש חמש שורות אבנים בפינה עם סיתות שוליים. בהמשך המבנה ניתן להבחין באבנים ממקור צלבני ושנעשה באבנים שימוש משני. בקסטרום היו שתי קומות עם קמרונות, וגם בצד המערבי של המבצר נמצא חרך ירי בגובה מטר ומתחתיו אבנים עם סיתות שוליים.