stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק זימר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1932 (בן 92 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבה יוניברסיטי 
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
יצחק (אריק) זימר (נולד ב-16 ביולי 1932) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן, המתמחה בחקר תולדות הרבנות ביהדות גרמניה ובחקר המנהג בקהילות אשכנז.
ביוגרפיה

נולד בפרנקפורט, גרמניה. בגיל 4 היגרה משפחתו לארצות הברית.
למד בישיבה יוניברסיטי ובשנת 1965 הגיש את עבודת הדוקטור שלו. במקביל ללימודיו אלה הוסמך לרבנות. בשנים 1959–1971 כיהן כרב קהילת "אהבת תורה" (מאוחר יותר "אהבת תורה ותקוה חדשה") של יוצאי גרמניה בניו יורק.
ב-1971 עלה לארץ ישראל, וכיהן כמרצה במחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
תחומי המחקר העיקריים שלו הם חקר התפתחותם של מנהגי קהילות אשכנז בימי הביניים ובראשית העת החדשה וחקר תולדות הרבנות בקהילות אלה.
במקביל לעבודתו באוניברסיטה החל ללמוד בכולל בית אריאל, ולאחר שיצא לפנסיה, החל ללמוד שבוע שלם בכולל בית אריאל ואף הוסמך שם לדיינות.
חתנו הוא פרופ' שמחה עמנואל מהחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
מספריו

Harmony and Discord – an Analysis of the Decline of Jewish Self-Govemment in 15th Century Central Europe, New York 1970
פרקים בתולדות היהודים בנסיכות אנסבך במאות השבע-עשרה והשמונה-עשרה, רמת גן תשל"ה.
Jewish Synods in Germany During the late Middle Ages (1286–1603), New York 1978
מתולדות הרבנות בגרמניה במאה הט"ז – הסכסוך בין רבני פרנקפורט לרבני שוואבן (שכ"ד–שכ"ה), ירושלים תשמ"ד.
רבי חיים ב"ר בצלאל מפרידברג: אחי המהר"ל מפראג, ירושלים תשמ"ז.
עולם כמנהגו נוהג – פרקים בתולדות המנהגים, הלכותיהם וגלגוליהם, ירושלים תשנ"ו.
גחלתן של חכמים – פרקים בתולדות הרבנות בגרמניה במאה השש-עשרה ובמאה השבע-עשרה, באר שבע וירושלים 1999.
ספר יובל לכבודו

מחקרים בתולדות יהודי אשכנז: ספר יובל לכבוד יצחק (אריק) זימר, בעריכת דניאל שפרבר, גרשון בקון ואהרן גימאני, רמת גן תשס"ח.
הערות שוליים

↑  קהילת אהבת תורה באתר קהילת "שערי התקוה".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי אוסטרליה–וייטנאם

| יחסי אוסטרליה–וייטנאם |
| --- | --- |
אוסטרליה: וייטנאם


אוסטרליה: וייטנאם
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 331,210
אוכלוסייה
26,778,707: 101,141,305
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 429,717
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 4,249
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה סוציאליסטית חד מפלגתית

שרת החוץ האוסטרלית ג'ולי בישופ נפגשת עם ראש ממשלת וייטנאם בהאנוי, 2014
יחסי אוסטרליה–וייטנאם הם היחסים בין אוסטרליה לבין וייטנאם.
היסטוריה

היחסים בין המדינות החלו במאה ה-19 כאשר הבריטית הקדישה תשומת לב למושבות באסיה, אולם הקולוניזציה הצרפתית שלאחר מכן של וייטנאם ניתקה כל קשר רשמי בין וייטנאם לאוסטרליה. עד סוף מלחמת העולם השנייה היחסים בין אוסטרליה לווייטנאם כמעט ולא התקיימו.
היסטוריה > מלחמת וייטנאם ותוצאותיה

החשש לאחר מכן מפני התפשטות קומוניסטית משך את אוסטרליה לקראת מלחמת וייטנאם, בה השתתפה אוסטרליה כחלק מהתערבות אנטי-קומוניסטית בווייטנאם כדי לסייע לדרום וייטנאם נגד צפון וייטנאם. אוסטרליה שלחה 50,000 חיילים נגד הקומוניסטים, אשר 520 מתוכם נהרגו. למלחמה הייתה השפעה עמוקה על החברה האוסטרלית.
לאחר סיום מלחמת וייטנאם קלטה אוסטרליה הרבה פליטים וייטנאמים שנמלטו בעקבות נפילתה הכלכלית של המדינה ובידודה הפוליטי. הפליטים הווייטנאמים היו הקבוצה הגדולה הראשונה של מהגרים שאינם אירופאים לאוסטרליה בעקבות הסרת מדיניות אוסטרליה הלבנה.
יחסים מודרניים

בסוף המלחמה הקרה ונורמליזציה של יחסי חוץ בווייטנאם, אוסטרליה התקרבה במהרה ליחסים עם וייטנאם ובסופו של דבר ביססה את היחסים בשנות התשעים. וייטנאם היא כיום אחת הכלכלות הצומחות ביותר בעולם, ושותפה אסטרטגית של אוסטרליה, שתיהן חברות ב-CPTPP ויעד פופולרי עבור האוסטרלים, שרבים מהם חיילים לשעבר במלחמת וייטנאם. עם זאת, אוסטרליה היא גם אחת המדינות הערות ביותר לפגיעה בזכויות האדם בווייטנאם שנעשתה על ידי הממשלה הקומוניסטית במדינה.
לאחרונה, וייטנאם נהפכה יותר ויותר לתומכת באוסטרליה נגד השפעה סינית גוברת ועמדות אגרסיביות בים סין הדרומי, שלעיתים עוררו כעסים מצד ממשלת סין על גישתה של אוסטרליה.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בווייטנאם שגרירות בהאנוי וקונסוליה בהו צ'י מין סיטי.
וייטנאם מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה.
ראו גם

ביקור נו דין דיים באוסטרליה
כיבוש מלחה

אנדרטה (ברמת שרת, הסמוכה) לשמונה עשר חיילי האצ"ל שנפלו בכיבוש מלחה במלחמת העצמאות
צריח המסגד במלחה
כיבוש מלחה במלחמת העצמאות היה קרב קשה על הכפר הערבי אל-מאלחה ממערב לירושלים (שכונת מלחה כיום), שבו נפלו 18 חיילי האצ"ל.
רקע היסטורי

לקראת תום ההפוגה הראשונה התרכז המטכ"ל באזור המרכז בתכנון מבצע גדול להרחבת השליטה במרכז הארץ (מבצע דני) והורה לכוחות באזור ירושלים כי תפקידם העיקרי הוא להגן על העיר אבל איפשר ליזום כמה מבצעי התקפה מקומיים.
מפקד המחוז דוד שאלתיאל בחר להתקיף בגזרה הדרומית -מערבית כדי להרחיב את פרוזדור היציאה מירושלים.
בליל 10 ביולי 1948 כבשה פלוגת יהונתן (פלוגת הגדנ"ע של המחוז) את חירבת חמאמה (שלוחה של רכס הר הרצל) בפעולה נהרג מפקד הפלוגה עודד חי. התקפות הנגד של הערבים נהדפו. בליל 12 ביולי 1948 נכבשה גבעת בית מזמיל (כיום - קריית היובל).
עם כיבוש בית מזמיל התקרבו הכוחות לכפר מלחה (או בערבית - אל מאלחה). בכפר זה היה ריכוז גדול של אוכלוסייה ולוחמים ערבים והוא שימש חוליית חיבור בין בית ג'אלא ועין כרם.
כיבוש מלחה

שאלתיאל הטיל את משימת כיבוש מלחה על פלוגת אצ"ל בצירוף שתי מחלקות מפלוגת יהונתן. על פלוגת יהונתן הוטל לכבוש את חלקו המזרחי של הכפר ואת בית הספר ועל האצ"ל היה לכבוש את מרכז הכפר ואת גבעת "א-ראס" החולשת עליו מדרום בין מלחה לפסי הרכבת.
ההתקפה החלה אור ל-14 ביולי 1948 בהרעשה של מרגמות האצ"ל מקטמון ומרגמות צה"ל מבית וגן. לאחר ההרעשה החלה ההסתערות. הערבים גילו התנגדות שבמהלכה נהרג לוחם האצ"ל יהודה סלונימסקי. לבסוף נשברה ההגנה הערבית והם נסוגו לבית ג'אלא ולבית צפאפה. בידי התוקפים נפלו שבויים ושלל רב שהועבר למחסני האצ"ל. במקביל כבשו כוחות פלוגת יהונתן את הר אורה-"מיס קרי", והקו מלחה-מיס קרי הפך לקו ההגנה הדרומי של ירושלים, אל מול הכוחות המצריים שישבו מעבר לנחל שורק, על הר התעלה.
הקרב בגבעת א-ראס

גבעת א-ראס (בעברית - הראש) הייתה גבעה סלעית במרחק של כ-200 מטר דרומית למלחה. הכוחות הגיעו למקום באיחור ולא הספיקו להתחפר באדמה הסלעית והחשופה.
כוחות הלגיון הערבי פתחו למחרת בהפגזה קשה ובהסתערות על גבעת א-ראס. אנשי האצ"ל לא הספיקו להתחפר והשטח בינם ובין מלחה כוסה באש ולא ניתן היה לעזור להם. חלק קטן הצליח להימלט אבל רוב הכוח נלכד על הגבעה. הפצועים הוכנסו למערה שהייתה במקום אבל תוך זמן קצר שטף כוח של הלגיון את הגבעה. הם נכנסו למערה ודקרו למוות בכידונים את כל הפצועים פרט לאחד שהתחזה למת.
הלגיון המשיך בהתקפתו לעבר מלחה אך נהדף. תוך מספר שעות הגיעה תגבורת מבסיס האצ"ל בקטמון והחלה התקפת הנגד. כוחות הלגיון נסוגו וגבעת א-ראס נכבשה שוב. במערה נמצאו גופותיהם של 17 חיילי האצ"ל.
הנצחה

בשכונת רמת שרת הסמוכה, בפינת הרחובות אליהו גולומב ומשה שרת נמצאת בתוך גינה קטנה אנדרטה לזכר 18 חיילי האצ"ל שנפלו בכיבוש מלחה.
הכיכר הסמוכה נקראת על שמם "כיכר הח"י"
לקריאה נוספת

דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי במלחמה גלויה 1947-1948, הוצאת "הדר", 1980
יצחק לוי (לויצה), תשעה קבין, הוצאת מערכות, 1986
עבדאללה א-תל, זכרונות עבדאללה א-תל, 1960, עמ' 133, 139, 220
אהוד אמיר, גדנ"ע ירושלים בתש"ח, 2003, עמ' 179–183
קרני אלדד, ‏כך הופקרו פצועי האצ"ל למותם במערה בפאתי ירושלים, בעיתון מקור ראשון, 23 בספטמבר 2019
הבניה החדשה בשכונת מלחה, על גבעת "א-ראס", מדרום לגרעין הכפר ההיסטורי
ראובן ריבלין ומזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ בטקס האזכרה ללוחמי האצ"ל שנפלו בקרב על הכפר "מלחה"
כיבוש לבבות ומוחות

חייל בצבא ארצות הברית מברך ילדים עיראקים בזמן סיור במהלך כיבוש עיראק ב-2009
כיבוש לבבות ומוחות הוא מושג המתבטא מדי פעם בפתרון מלחמה, התקוממות וסכסוכים אחרים, שבהם צד אחד מבקש לנצח לא על ידי שימוש בעליונות צבאית, אלא על ידי פניות רגשיות או אינטלקטואליות כדי להשפיע על תומכי הצד השני.
המונח "לבבות ומוחות" שימש לראשונה על ידי הגנרל הצרפתי הוברט ליאוטי .
השימוש במונח לבבות ומוחות בהתייחסות לשיטה של הצבת אוכלוסייה בלתי מעורבת, שימש לראשונה על ידי הגנרל הצרפתי והמנהל הקולוניאלי הוברט ליאוטי כחלק מהאסטרטגיה שלו להתמודד עם מרד הדגלים השחורים במהלך מסע טונקין ב-1895.  המונח יוחס גם לאסטרטגיה של ג'רלד טמפלר בתקופת מצב חירום במלאיה.
שימושים > הממלכה המאוחדת

המונח שימש בתקופת מצב החירום המלאי על ידי הבריטים שהפעילו שיטות כדי לשמור על אמון המלאים ולהפחית את הנטייה לצדד בצבא השחרור הלאומי של מלאיה (MNLA), במקרה זה, על ידי מתן סיוע רפואי ומזון למלאים. שבטים ילידים.   ג'רלד טמפלר הצהיר זמן קצר לאחר הגעתו למלאיה כי:
הצד הירי של העסק הזה הוא רק עשרים וחמישה אחוז מהצרות. שבעים וחמישה האחוזים האחרים מביאים את האנשים במדינה הזו מאחורינו. התשובה אינה טמונה בהזרמת חיילים נוספים לג'ונגל אלא בלב ובמוחם של האנשים
ביקורת שנמתחה נגד תפיסת ה"לבבות והמוחות" הבריטית הייתה ש"[יש הרבה דיבורים על מאבק למען "הלב והמוח" של המלזים, אבל רק ציות עיוור נדרש מהם".
בתחילת שנות ה-90, ההיסטוריוגרפיה נתקלה בביקורת כלפי הנחת היסוד שבריטניה נשענת על אסטרטגיות "כיבוש לבבות ומוחות" במאבקה נגד מרידות. מבקרים זעקו כי הספרות ההיסטורית המסורתית נטתה להקטין או להסתיר את הרמה בה היה השימוש הבריטי בכוח צבאי. היסטוריונים כמו דייוויד פרנץ', אשלי ג'קסון, יו סטראצ'ן, פול דיקסון, אלכס מרשל, ברנדון פירס וקרוליין אלקינס הדגישו והחזירו למרכז הבמה את הטענות שהעלה במקור ניוזינגר לגבי השימוש הבריטי בכוח.
לדברי ההיסטוריונית קרוליין אלקינס, בריטניה הסתירה במכוון ובאופן מסודר מסמכים ועדויות המתעדות את השימוש באלימות על ידי כוחותיה. המסמכים שאותרו בקניה על ידי אלקינס הפכו לזירת הוכחה מכרעת בתביעות משפטיות שהוגשו נגד הממשל הבריטי בתום שנות ה-2000 ותחילת שנות ה-2010.
שימושים > רוסיה

בהערכתו של יורי ז'וקוב, מדען המדינה מאוניברסיטת מישיגן, רוסיה נקטה מאז המהפכה הבולשביקית של 1917 במודל נגד התקוממות שניגודי בתכלית לגישת "כיבוש לבבות ומוחות". ז'וקוב מצביע על כך שלמרות התמודדות עם כישלונות קשים באפגניסטן ובמהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, לרוסיה יש מוניטין מהטובים ביותר במאבק נגד מרידות מודרניות.
שימושים > ארצות הברית

השימוש בביטוי "כיבוש לבבות ומוחות" בהקשר של ארצות הברית נראה כאילו הוא מושרש בציטוט מפיו של ג'ון אדמס, פטריוט מלחמת העצמאות והנשיא השני של ארצות הברית. במכתב מה-13 בפברואר 1818, אדמס כתב: "המהפכה בוצעה לפני תחילת המלחמה. המהפכה הייתה במוחם ובלבם של האנשים; שינוי ברגשות הדתיים של חובותיהם וחובותיהם... השינוי הרדיקלי הזה בעקרונות, בדעות, ברגשות ובחיבה של האנשים, היא המהפכה האמריקאית האמיתית." דבריו מדגישים את החשיבות של שינוי בתפיסות וברגשות של האוכלוסייה ככלי מרכזי להשגת מטרות פוליטיות וחברתיות.במהלך מלחמת וייטנאם, ארצות הברית יזמה קמפיין שנקרא "לבבות ומוחות", בהשראת הנשיא לינדון ב. ג'ונסון. ג'ונסון עצמו השתמש בביטוי באחד מנאומיו המפורסמים ביותר, במפגש ארוחת ערב עם Texas Electric Cooperatives, Inc., ב-4 במאי 1965, שם הכריז: "אנחנו חייבים להיות מוכנים להילחם בווייטנאם, אבל הניצחון האולטימטיבי יהיה תלוי בלבם ובמוחם של האנשים שחיים בפועל שם בחוץ. בכך שאתה עוזר להביא להם תקווה וחשמל אתה גם מכה חשובה מאוד למען מטרת החופש בכל העולם". הקמפיין התמקד בניסיון לזכות בתמיכת האוכלוסייה המקומית דרך פרויקטים שיפוריים וסיוע הומניטרי, במטרה לסכל את התמיכה בוייטקונג.
דרך אמריקאית נוספת להסתכל על המושג באה לידי ביטוי במשפט, "אם יש לך אותם בביצים, בלב ובמוח הם ילכו בעקבותיך".
ראו גם

הפרד ומשול
לחימה בעצימות נמוכה
פעולות צבאיות לא-מלחמתיות
הערות שוליים

↑  Douglas Porch, "Bugeaud, Gallieni, Lyautey: The Development of French Colonial Warfare", in Makers of Modern Strategy: From Machiavelli to the Nuclear Age, ed Peter Paret (Princeton University Press, USA, 1986), 394.
1 2 3  Elkins, Caroline (2022). Legacy of Violence: A History of the British Empire (באנגלית). Knopf Doubleday. ISBN 978-0-593-32008-2.
↑  Bartlett, Vernon (1955). "Report from Malaya". p. 109. One impressive result of this campaign has been the extent to which Malay women are now taking part in political and social affairs — something still very uncommon among a Moslem people. So much for official measures to encourage racial unity. But both General Templer and his successor, Sir Donald MacGillivray, have insisted time after time that Malayan patriotism cannot be imposed from without or from above; it must develop in the hearts and minds of the Malayans themselves.
↑  Hembry, Boris (2011). Malayan Spymaster: Memoirs of a Rubber Planter, Bandit Fighter, and Spy. Singapore: Monsoon Books. p. 414. ISBN 978-981-08-5442-3. Although many believe the Americans to have coined the phrase [winning hearts and minds] in Vietnam .., I maintain that those words were first used simply as a throw-away remark by [Officer Administering Malaya] Del Tufoe (sic) while we were chatting informally prior to a Federal War Council meeting he chaired in November 1951 ... I repeated the phrase during the ensuing meeting
↑  Kilcullen, David (2010). Counterinsurgency. Oxford University Press. p. 212.
↑  John Eber, Malaya's Freedom is Vital to Britain (1954), p. 14.
↑  Brendon, Piers (2010). The Decline and Fall of the British Empire 1781-1997. Random House. p. 457. ISBN 9781409077961.
↑  French, David (2011). The British Way in Counter-Insurgency, 1945-1967 (באנגלית). Oxford University Press. p. 5.
↑  Elkins, Caroline (2005). Imperial reckoning : the untold story of Britain's Gulag in Kenya. Henry Holt. ISBN 0-8050-7653-0. OCLC 55884905.
↑  "Uncovering the brutal truth about the British empire | Marc Parry". the Guardian (באנגלית). 2016-08-18. נבדק ב-2022-09-18.
↑  "A Reckoning". www.chronicle.com. ביוני 2016. נבדק ב-2022-09-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zhukov, Yuri M. (2012). "Counterinsurgency in a non- democratic state: the Russian example". The Routledge Handbook of Insurgency and Counterinsurgency. Routledge. pp. 293–307. doi:10.4324/9780203132609-32. ISBN 978-0-203-13260-9.
↑  Bernard Bailyn (1992). The Ideological Origins of the American Revolution. Harvard University Press. p. 160. ISBN 9780674443020. נבדק ב-20 בינואר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Remarks at a Dinner Meeting of the Texas Electric Cooperatives, Inc. | The American Presidency Project". www.presidency.ucsb.edu. נבדק ב-2022-08-19.
↑  Moorcraft, Paul L.; McLaughlin, Peter (2010). The Rhodesian War: A Military History (באנגלית). Stackpole Books. pp. 66, 196. ISBN 978-0-8117-0725-1.
↑  "If you've got them by the balls... - phrase meaning and origin". www.phrases.org.uk (באנגלית). 27 במאי 2007. נבדק ב-2022-01-21. {{cite web}}:  (עזרה)
יעקב אבישר

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1921 יקטרינוסלב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 פטירה:  15 במרץ 2005 (בגיל 83) 
 מדינה:  ישראל 
 דרגה:   סגן-אלוף
 
יעקב אבישר (27 בדצמבר 1921 – 15 במרץ 2005) היה טייס קרב ותובלה בחיל האוויר, חניך בקורס הטיס הראשון של החיל, מפקד "טייסת הפילים" בחיל האוויר בזמן מבצע קדש, וסופר.
רקע משפחתי

אביו של יעקב אבישר, יהודה קוזלובסקי, נולד ביקטרינוסלב שבאוקראינה בשנת 1894. בשנת 1914, במלחמת העולם הראשונה, הוא גויס לצבא הרוסי ונשלח לחזית ללא כל הכשרה צבאית. לאחר המלחמה יהודה קוזלובסקי וחבריו מהצבא חזרו ליקטרינוסלב והחלו לארגן את היהודים להגן על עצמם בעקבות הפרעות ביהודים בעיר. הם השתמשו בידע הצבאי שלהם, ארגנו כלי נשק קר וחם, והתאמנו במטרה להגן על אחיהם. כפועל יוצא החלה להתארגן גם פעילות ציונית, אשר הסתעפה גם לערים אחרות. הפעילות הציונית הייתה בלתי חוקית ברוסיה הבולשביקית, ורבים נאסרו והוגלו לסיביר בשל כך.
יהודה ויהודית נישאו ב-9 בספטמבר 1919. הם רצו לממש את החלום הציוני ולעלות לארץ ישראל, אבל בגלל מגבלות של השלטון הסובייטי התממש החלום רק שש שנים מאוחר יותר, עם שני ילדיהם, נעמי ויעקב.
ספרים שכתב

וילה במרוקו, 1987, הוצאת רשפים.
אנשים מכוכב אחר, 1988, הוצאת רשפים.
טייסת הפילים, 1993, הוצאת רשפים.
100 ק"מ מבגדד, 1993, הוצאת רשפים.
אנשי הפלדה, 1994, הוצאת רשפים.
מסתרי ג'בליה, 1994, הוצאת רשפים.
The Road to Zion - 2004
ראו גם

קרב המיתלה
הערות שוליים

↑  חניכי קורס הטייס הראשון של שירות האויר, באתר עמותת חיל האוויר amutaiaf.org.il, ‏נלקח ב-15 באפריל 2018. (ארכיון)
↑  הצנחה במיתלה, באתר חיל האוויר iaf.org.il, ‏נלקח ב-15 באפריל 2018.
↑  אליעזר צ'יטה כהן, "השמיים אינם הגבול", ספרית מעריב, 1990, עמודים 157–169.
↑  ממריאים מעל למציאות: הטייסים שכתבו מד"ב, באתר חיל האוויר iaf.org.il, ‏נלקח ב-15 באפריל 2018.
↑  הספר: טייסת הפילים, באתר הספרייה הדיגיטלית למורשת חיל האוויר
↑  ROAD TO ZION, אמזון, ‏נלקח ב-15 באפריל 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305811605171  ISNI: 0000 0000 6696 5930  LCCN: nr88007250  VIAF: 53991821   WorldCat (עם VIAF): 53991821
יצחק זייד

| --- | --- |
יצחק זייד, 1947
יצחק זייד, 1947
 לידה:  1 ביולי 1928 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  9 באפריל 2013 (בגיל 84)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  משי
 השתייכות:   פלמ"ח    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1944–1980 (כ־36 שנים)
 דרגה:  
 תפקידים בשירות
 מ"פ בגדוד 12  מפקד בה"ד 4  סמח"ט חטיבת יפתח  סמח"ט חטיבת הבקעה  ראש הג"א 
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות     מלחמת סיני     מלחמת ששת הימים     מלחמת ההתשה     מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
 יקיר נתניה 
 
יצחק זייד (1 ביולי 1928 - 9 באפריל 2013) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כראש הג"א וקצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר הראשון.
קורות חייו > ראשית חייו והצטרפות לפלמ"ח

זייד נולד וגדל בחיפה. אביו זאב הגיע מארצות הברית לשם ברח בעקבות הפוגרומים ברוסיה ואמו עלתה עם משפחתה מרוסיה. למד בבית הספר יסודי עממי א', בגיל 14 הצטרף לגדנ"ע ובשנת 1944 התגייס לפלמ"ח, כחלק מקבוצת נערים שקיבלה אישור מיוחד מיגאל אלון, לאור גילם הצעיר. עבר אימונים בקיבוץ איילת השחר ואחר כך הוצב בגבעת חיים כחלק מפלוגה ה' של הגדוד השני של הפלמ"ח, סיים קורס מ"כים בג'וערה בפיקודו של יצחק רבין והשתתף בפעולות הורדת מעפילים בחוף שפיים ובקיסריה, בפיצוץ תחנת הרדאר על הכרמל ובתפקידי הדרכה. ב-1946 עבר לפלוגה ו' מהגדוד השלישי, והשתתף בפיצוץ גשר מטולה צפון מערב. בפעולה זו נקבע לו הכינוי "משי".
קורות חייו > שירות כקצין

לאחר קורס מפקדי מחלקות מונה למ"מ במחלקת דגניה ב' בפלוגה ג' של הגדוד השלישי ועסק באבטחת יישובים וצירים בגליל העליון ובהגנה על משגב עם במלחמת העצמאות. עם הקמת חטיבת עודד הצטרף אליה והשתתף במבצע חירם.
לאחר המלחמה עבר לשרת כמפקד פלוגה בגדוד 12 בחטיבת גולני ונטל חלק בקרב תל מוטילה. פיקד על יחידה בנח"ל והדריך בקורס מפקדי פלוגות בשנים 1954‏-1955. במלחמת סיני היה סגן מפקד גדוד חי"ר, ואחר כך קצין אג"ם חטיבתי. בשנים 1962–1963 פיקד על בסיס ההדרכה המרכזי לטירונים. בהמשך הדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. במלחמת ששת הימים היה סגן מפקד חטיבת יפתח והשתתף בקרבות כיבוש רצועת עזה. יצא בשליחות מערכת הביטחון לסינגפור וסייע בהקמת חיל הרגלים של הצבא המקומי. בשובו מונה לסגן מפקד חטיבת הבקעה ובהמשך שירת כמפקד מחוז חיפה.
ביולי 1974 מונה לראש הג"א וב-1977 היה לראשון קציני חיל ראשיים להג"א והגמ"ר (קחל"ר), חיל שהוקם ואיחד את מערך ההגנה האזרחית עם מערך ההגנה המרחבית. בספטמבר 1979 סיים את תפקידו ויצא ללימודים וב-1980 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר שחרורו עבד כראש מטה מערך מל"ח (משק לשעת חירום) בפיקוד המרכז. בעקבות השרפה בכרמל (1989) מונה על ידי שר הפנים, אריה דרעי, לעמוד בראש ועדה שתחקור את הנסיבות לפרוץ הדליקה והתנהלות כוחות כיבוי האש. הוועדה בראשותו חקרה את הכשלים בשיתוף הפעולה בין כוחות הכיבוי השונים, וקבעה שעל משטרת ישראל, כאחראית לאירועים מסוג זה, להקים מפקדת שליטה שתכלול את כל הגופים המטפלים באירוע, מפקדה שתצויד באמצעים מתאימים לפיקוד ולשליטה.
במשך השנים היה חבר הנהלה ב"צוות", אגודת גמלאי שירות הקבע בצה"ל, ובשנת 2000 מונה ליו"ר ועדת ההתנדבות בהנהלת הארגון, תפקיד בו כיהן במשך 8 שנים. ב-1987 יזם יחד עם אריה בירו את הקמת העמותה לטיפוח מורשת חיל העורף לדורותיו.
היה נשוי לדינה, התגורר בנתניה והיה יקיר העיר.
הערות שוליים

↑  מטוס סורי נפל בשטח בנוי בנהריה, דבר, 21 באוקטובר 1973
↑  ת"א יצחק זייד מפקד הג"א, דבר, 7 ביולי 1974
↑  תא"ל אריה בירו, דבר, 26 בספטמבר 1979
↑  דו"ח מבקר המדינה - היבטים בנושאי המוכנות למצבי חירום ולמלחמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584924705171  VIAF: 20147266660535481020   WorldCat (עם VIAF): 20147266660535481020
ירוזלם (סלובניה)

| --- | --- |

 מדינה:  סלובניה סלובניה
 אזור:  פומורסקה
 נפה:  ליוטומר
 שטח:  0.6 קמ"ר
 גובה:  328.5 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  32 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  46°28′28.63″N 16°11′18.9″E﻿ / ﻿46.4746194°N 16.188583°E﻿ / 46.4746194; 16.188583
 אזור זמן:  UTC +1
 www.jeruzalem.si
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סלובניה מוגדלת) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. ירוזלם(למפת סלובניה רגילה) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. ירוזלם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ירוזלם (בסלובנית: Jeruzalem, השם הסלובני של ירושלים) הוא כפר בנפת ליוטומר (Ljutomer) באזור פומורסקה בחבל שטיריה תחתית בסלובניה. נכון לשנת 2020 מתגוררים בו 32 תושבים.
באזור בו נמצא הכפר מגדלים גפנים ומייצרים יין, יש ליד הכפר יקב המייצר יין בשם "ג'רוזלם".
כנסיית הכפר הוקמה ב-1652 ולאחריה שאר הכפר.
ראו גם

יישובים הקרויים על שמה של ירושלים
כידון קסום

| --- | --- |

ירי רקטת כידון קסום ממשגר LYNX
 מידע בסיסי
 ייעוד:  ארטילריה
 ארץ ייצור:  ישראל ישראל
 יצרן:  אלביט מערכות יבשה תעש מערכות (בעבר)
 פלטפורמת שיגור:  משגר רקטות נייד LYNX ("כותש")
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  דלק מוצק
 ממדים
 קוטר:  160 מילימטר
 ביצועים
 טווח:  40 ק"מ
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  35 ק"ג חומר נפץ מרסק
 ניווט:  משולב GPS ו-INS
כידון קסום (באנגלית: AccuLAR-160) היא רקטה ארטילרית מונחית מתוצרת תעש מערכות ויורשתה אלביט מערכות יבשה.
הרקטה היא בעלת פולסרים (מערכת ניהוג ותיקון סטייה) ומונחית באמצעות מערכת GPS. לרקטה טווח מקסימלי של כ-40 קילומטר ודיוק פגיעה גבוה במיוחד (הסטייה מהמטרה (CEP) היא עד 10 מטר). קוטרה החיצוני של הרקטה הוא 160 מ"מ (זהו קוטר המנוע, שהוא החלק הגדול ביותר של הרקטה). כידון קסום היא רקטה מתקנת מסלול, שמתקנת את מעופה לפי קואורדינטות שהוזנו בעת הירי, אך אינה נחשבת לטיל מאחר שהיא אינה כוללת ראש ביות אקטיבי, המאפשר לעקוב אחרי מטרה נעה ולפי זה לעדכן את מסלולה.
ניסויים ושימוש מבצעי

בשנים 2010 ו-2011 התקיימו ניסויים מוצלחים של המערכת, ובהם פגעו הרקטות במטרות בדיוק של מטרים ספורים. בשנת 2012 פורסם כי צה"ל מקים גדוד בחיל התותחנים, שיצויד בנשק זה. מטרת הגדוד היא לתת מענה ארטילרי לכוחות היבשה בטווחים ארוכים וכן לסייע בפגיעה במטרות טרור נקודתיות, משימה שנפלה עד כה בעיקר על כתפי חיל האוויר.
במהלך השנים 2014–2016 נקלטה בצה"ל ה"רומח", גרסה של "כידון קסום" המותאמת לירי ממשגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" שנמצא בשירות חיל התותחנים.
הערות שוליים

↑  חשיפה: סרטון ניסוי "כידון קסום", באתר Israel Defense‏, 19 במאי 2011
↑  גילי כהן, צה"ל מקים גדוד שיתמחה בירי רקטות לעבר ריכוזי אוכלוסין , באתר הארץ, 3 באפריל 2012
יחסי אוסטרליה–טאיוואן

| יחסי אוסטרליה–טאיוואן |
| --- | --- |
אוסטרליה: טאיוואן


אוסטרליה: טאיוואן
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 35,980
אוכלוסייה
26,778,707: 23,188,420
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: דמוקרטיה נשיאותית

היחסים בין חבר העמים של אוסטרליה לטאיוואן החלו בשנת 1909, כאשר טאיוואן נשלטה על ידי שושלת צ'ינג. מאז 1972, מעמדה הפוליטי והמעמד המשפטי של טייוואן הם נושאים שנויים במחלוקת.
עמדתה הנוכחית של אוסטרליה כלפי טאיוואן מבוססת במידה רבה על הקומוניקט המשותף עם הרפובליקה העממית של סין שנחתמה על ידי ממשלת הלייבור בראשות וויטלם בשנת 1972 על פי החלטת האו"ם 2758 כשהמצב הבינלאומי פנה נגד ROC, אף על פי שאוסטרליה הצביעה על תמיכה במושב הרפובליקה של סין באו"ם במקום סין הקומוניסטית. על פי הסכם זה, ממשלת אוסטרליה מכירה ברפובליקה העממית של סין (PRC) כ"ממשלה הלגיטימית היחידה של סין". נכון לעכשיו, רק 14 מדינות החברות באו"ם והכס הקדוש מכירות רשמית בטאיוואן. הקומוניקט המשותף קובע הנחיות (דיפלומטיות) למגע רשמי של אוסטרליה עם טייוואן, בקביעה מפורשת כי אוסטרליה אינה רואה (דיפלומטית) בטייוואן (השם הלא רשמי של ROC) מעמד של ממשלה לאומית. למרות שממשלת אוסטרליה לא מנהלת מערכת יחסים דיפלומטית רשמית עם טאיוואן, התייעצות כלכלית רשמית דו-צדדית מתקיימת מדי שנה על ידי בכירי משרד הכלכלה של שני הצדדים וקיימת מערכת יחסים בלתי רשמית משמעותית באמצעות קשרים תרבותיים ומסחריים. עם זאת, מלבד התעשייה הקונבנציונלית, חברות אוסטרליות מסתמכות על שוק פיננסי בינלאומי נרחב כדי לנצל את המחקר הטכני המדעי / ההולך וגדל בטאיוואן.