stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף אלחנן מלמד
תולדות חייו

נולד בעיר בירז' בפלך קובנה של האימפריה הרוסית (כיום בליטא) לאברהם מרדכי מלמד ולפייגה צביה. מצד אביו הוא צאצא ישיר של הרב דוד אופנהיים. אביו היה מורה בתלמוד תורה. יוסף אלחנן קיבל חינוך יהודי מסורתי. בגיל 17 נסע לברלין, שם למד פילוסופיה והיסטוריה. בשנת 1880 קיבל סמיכה לרבנות. קיבל משרת רב בדבינסק. יוסף אלחנן היה פעיל בחוגים הציונים בעיר, נשלח כנציג הקהילה אל הקונגרס הציוני העולמי הראשון. בשנת 1902 היה בין מקימי תנועת המזרחי. כתב ספרים בעברית על ההיסטוריה של עם ישראל. בשנת 1905 עבר לעיר מוזיר ובשנת 1910 - לוויטבסק, שם קיבל משרה של רב מטעם. יוסף אלחנן נטל חלק בכל הוועידות של הקונגרס הציוני העולמי. לאחר המהפכה הבולשביקית הוא נרדף על ידי השלטון הקומוניסטי. בביתו בוצעו חיפושים, בהם הוחרמו ספרי קודש. הרב נאלץ לפעול בחשאי ולעזור ליהודי העיר לנהל עורך חיים דתי. בשנת 1925 השיג לו רבי אברהם יצחק קוק אשרת כניסה לארץ ישראל. הרב יוסף אלחנן עזב את ברית המועצות עם אשתו השנייה וילדיו ממנה (ילדיו מאשתו הראשונה נשארו בברית המועצות) ועלה לארץ. בארץ הוא עבד במערכת מוסדות החינוך של תנועת המזרחי ושימש כמנהל בית הספר בחברון עד למאורעות תרפ"ט.
אלחנן יוסף מלמד נפטר מסרטן הקיבה בתל אביב בג' בטבת תרצ"ב.
משפחתו

יוסף אלחנן התחתן בשנת 1883 עם רחל טראוב מפוניבז'. מנישואין אלו נולדו לו ארבע בנות (גרוניה, יהודית, מרים והנרייטה) ושני בנים (סולומון ואיליה). בשנת 1909 נפטרה רחל. לאחר מותה התחתן עם סופיה נירנברג, ממנה נולדו לו שלושה ילדים: אברהם, רעיה ונחמה. אלחנן יוסף עלה לארץ עם אשתו השנייה וילדיו ממנה. ילדיו מאשתו הראשונה נשארו בברית המועצות. בתו הבכורה גרוניה נפטרה ממחלה בשנת 1930, שני בניו הוצאו להורג בשנת 1938 במהלך הטיהורים הגדולים. בנותיו מרים והנרייטה נספו בשואה. אחד מנכדיו (מבתו יהודית) הוא ויטלי גולדנסקי, מדען סובייטי בתחום פיזיקה גרעינית.
ספריו

משא נינוה, סט. פטרבורג, תרס"ג, 1902
שבטי ישראל, וילנא, תרס"ג
רבן של כל בני הגולא, וילנא, תרע"ד
לקריאה נוספת

יצחק רפאל (עורך), אנציקלופדיה של הציונות הדתית-כרך ג', מוסד הרב קוק, ירושלים, תשכ"ג, עמ' 516–518
אמה מקי

| --- | --- |

מקי, 2019
 לידה:  4 בינואר 1996 (בת 29) צרפת צרפת, לה מאן
 שם לידה:  Emma Margaret Marie Tachard-Mackey 
 סוגה מועדפת:  דרמה
 מדינה:  צרפת, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לידס (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמה מרגרגט טאצ'רד-מקי (באנגלית: Emma Margaret Tachard-Mackey; נולדה ב-4 בינואר 1996) היא שחקנית צרפתיה-אנגלייה.
ביוגרפיה

מקי נולדה ב-4 בינואר 1996 בלה מאן, צרפת לאב צרפתי ואם אנגליה. היא גדלה בקומונה בצרפת בשם סבלה. לאחר סיום התיכון עברה לאנגליה שם למדה ספרות ואנגלית באוניברסיטת לידס.
קריירה

בשנת 2019 החלה מקי לככב כאחת מהדמויות הראשיות בסדרה "חינוך מיני" של נטפליקס. בסדרה היא משחקת את "מייב ויילי", נערה מרדנית ומחוננת שאביה נעלם ואמה נרקומנית. היא מציעה לחבר לתת ייעוץ מיני בבית ספר כאשר היא אחראית על הצד העסקי.
בשנת 2021 שיחקה לצד רומן דוריס בסרט הביוגרפי הצרפתי-גרמני "אייפל" שביים מרטין בורבולון ומתמקד במהנדס גוסטב אייפל שמחליט לבנות את מגדל אייפל, לקראת התערוכה הבינלאומית של שנת 1889.
בשנת 2022 השתתפה בסרטו של קנת בראנה "מוות על הנילוס" לצד גל גדות. באותה שנה שיחקה בסרט הביוגרפי "אמילי", בו היא גילמה את הסופרת אמילי ברונטה.
בשנת 2023 שיחקה מקי בסרט הפנטזיה הקומי "ברבי" שביימה גרטה גרוויג שגם כתבה עם בעלה, נואה באומבך.
חיים אישיים

מקי מתגוררת בלונדון, היא הייתה בזוגיות עם השחקן דן ויטלם.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | The Winter Lake | הולי |  |
| 2021 | אייפל | אדריאנה בורגס |  |
| 2022 | מוות על הנילוס | ז'קלין דה בלפורט |  |
| 2022 | אמילי | אמילי ברונטה |  |
| 2023 | ברבי | ברבי הפיזיקאית |  |
| TBA | Ella McCay | אלה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019–2023 | חינוך מיני | מייב ויילי | תפקיד ראשי (4 עונות); 32 פרקים |
הערות שוליים

↑  Philippa Tonkin, "The Real-Life Partners Of The 'Sex Education' Cast", Elle, January 16 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812842555005606  BIBSYS: 1678691874262  BnF: cb18097167c (data)  GND: 1240847823  ISNI: 0000 0005 1254 9006  LCCN: no2022044383  NKC: xx0305703  NTA: 435540920  SUDOC: 260456802  VIAF: 782163159948101640007   WorldCat (עם VIAF): 782163159948101640007
בריונות והטרדות נגד להט"ב

בריונות והטרדות נגד להט"ב (באנגלית: gay bashing או gay bullying) הן שם כולל לכל פגיעה, התעללות, או תקיפה שבוצעה נגד מי שנתפס/ת על ידי התוקף כהומוסקסואל, לסבית, ביסקסואל/ית, או טרנסג'נדר/ית. הפגיעה יכולה להיות פיזית או מילולית. ניתן לכלול תחת הגדרה זו גם התעללות, בריונות או תקיפות שבוצעו נגד הטרוסקסואל/ית שנתפס/ת על ידי התוקף כלהט"ב.
המונח המקביל באנגלית הוא gay bashing, כאשר הכוונה ב-bashing היא לאירוע אלים ספציפי, לצד שימוש בצורת הפועל bash (למשל במשפט "I was gay bashed"). פגיעות פיזיות נגד להט"בים כוללות לעיתים אלימות קיצונית ואף רצח, כמו במקרה של מת'יו שפרד, שהוכה באלימות קשה שהובילה למותו. פגיעות מילוליות כוללות שימוש בהשמצות מיניות, גידופים, איומים ואיומים בנקיטת אלימות. מצב כזה עשוי להתרחש גם בדיון פוליטי ולכלול סיסמאות אנטי-להט"ביות נפוצות.
בריונות נגד להט"בים כוללת פעולות מכוונות כלפי הקורבן, פעולות שליליות חוזרות ונשנות של אדם אחד או יותר כנגד אדם אחר, וחוסר איזון של כוח פיזי או פסיכולוגי. קיימים מונחים דומים לכך, כמו בריונות נגד הומוסקסואלים (gay bullying), בריונות נגד לסביות (lesbian bullying), בריונות/פגיעות נגד קווירים (queer bullying/bashing) וכו'.
רקע

הומופוביה ובריונות נגד להט"ב הם נושאים ארוכי שנים שרלוונטיים גם בימינו, ותועדו רשמית ברחבי העולם מאז תועדו להט"בים. הומופוביה בארצות הברית תועדה היטב בעיתונות של שנות ה-40 של המאה העשרים ותחילת שנות החמישים, כאשר הומוסקסואלים רבים אולצו לצאת מהממשלה על ידי ועדות שהוקמו על ידי הנשיאים הארי ס. טרומן ודווייט ד. אייזנהאואר. וכפי שההיסטוריון דייוויד ק. ג'ונסון מסביר:
בהלת הלבנדר עזרה ללבות את האש של הבהלה האדומה. בשיח העממי התארגנו קומוניסטים והומוסקסואלים לעיתים קרובות. שתי הקבוצות נתפסו כתתי-תרבויות נסתרות עם מקומות מפגש משלהן, ספרות, קודים תרבותיים וקשרי נאמנות. שתי הקבוצות נחשבו בגיוס לשורותיהן של אנשים חלשים או מעורערים מבחינה פסיכולוגית. ושתי הקבוצות נחשבו בלתי מוסריות וכופרות. אנשים רבים האמינו ששתי הקבוצות פועלות יחד על מנת לערער את הממשלה.
המקור באנגלית
The Lavender Scare helped fan the flames of the Red Scare. In popular discourse, communists and homosexuals were often conflated. Both groups were perceived as hidden subcultures with their own meeting places, literature, cultural codes, and bonds of loyalty. Both groups were thought to recruit to their ranks the psychologically weak or disturbed. And both groups were considered immoral and godless. Many people believed that the two groups were working together to undermine the government.
ג'ונסון מסיק כי הסנטור ג'ו מקארתי, הידוע לשמצה בהתקפותיו על קומוניסטים לכאורה בממשלה, הופעל לעיתים קרובות על ידי בעלי בריתו על מנת להוקיע הומוסקסואלים בממשלה, אך הוא התנגד ולא עשה זאת. בהתבסס על שמועות שנאספו על ידי דרו פירסון, כתב אחד המוציאים לאור בנבדה בשנת 1952 כי גם מקארתי וגם יועצו הראשי, רוי כהן, היו הומוסקסואלים. עורך וושינגטון פוסט, בנג'מין ק. בראדלי, אמר כי "הושקע זמן רב בחקירת [אותן טענות], אף על פי שאיש לא התקרב ללהוכיח זאת". שום ביוגרף מכובד של מקארתי לא קיבל את זה כסביר.
רקע > בריונות נגד נערים להט"בים

הארגון הקנדי Egale Canada למען זכויות להט"ב ערך סקר בקרב מעל ל-3,700 תלמידי תיכון בקנדה מדצמבר 2007 ליוני 2009. הדו"ח הסופי של הסקר, "Every Class in Every School", שפורסם בשנת 2011, מצא כי 70% מכלל התלמידים שהשתתפו שמעו מדי יום בבית הספר את האמירה "זה כל כך הומואי" (that's so gay), ו-48% מהמשיבים שמעו מדי יום את מילות הגנאי "faggot" (מתרומם), "lezbo" (לסבית) ו-"dyke" (לסבית). 58% מהתלמידים ההטרוסקסואלים שהשתתפו בסקר (1,400 מתוך 2,400) מוצאים הערות הומופוביות כמרגיזות. בנוסף, הארגון מצא כי סטודנטים שלא מושפעים ישירות מהומופוביה, ביפוביה או טרנספוביה היו פחות מודעים לכך. הממצא הזה קשור למחקר שמתבצע באזור של פערים באמפתיה לכאב חברתי, שמצביע על כך שאלה שאינם חווים באופן ישיר כאב חברתי (במקרה הזה, בריונות) ממעיטים בעקביות בערכן של ההשפעות שלו, ולפיכך הם עשויים שלא להגיב כראוי לצרכים של אחד שחווה כאב חברתי.
Eagle, יחד עם מחקרים קודמים, מצא כי מורים והנהלת בית ספר עשויים להיות שותפים לבריונות נגד להט"ב, באמצעות שתיקתם או אי-התערבותם בנושא.
גרפיטי שנמצא בשטח בית הספר וברכוש, וה"תמידיות היחסית" שלו, הם צורה נוספת של בריונות נגד להט"ב.
יש חוקרים שמציעים לכלול בני נוער שמטילים ספק במיניות שלהם בכל מחקר על בריונות נגד להט"ב, כי גם הם יכולים להיות רגישים להשפעותיה כמו תלמידים להט"בים.
מחקר שנערך על 78 נערים בני 11 עד 14 בשנים עשר בתי ספר בלונדון בין השנים 1998 ל-1999 העלה כי משיבים שהשתמשו במילה "גיי" כדי לתייג ילד אחר באופן מעליב התכוונו למילה כ"סתם בדיחה" או "סתם קללה", ולא כהצהרה על נטייתו המינית הנתפסת. הסוציולוג האמריקאי מייקל קימל והפסיכולוג האמריקאי גרגורי הרק כתבו כי גבריות היא התנכרות לדברים נשיים וכי גברים מגבירים את תחושת הגבריות שלהם בכך שהם מכפישים את הנשי ובסופו של דבר את ההומוסקסואלים. בהתבסס על רעיון הגבריות, שמגדירה את עצמה על פי מה שהיא לא, יש חוקרים שמציעים שלמעשה ההתנכרות לנשי עשויה להיות מיזוגיניה. הנושאים הללו שלו נבחנו בשנת 2007, כאשר הסוציולוגית האמריקאית ש. ג. פסקו תיארה בספרה Dude, You're a Fag את מה שהיא מכנה "שיח המתרוממים" (fag discourse) בתיכון אמריקאי.
לנערים ונערות הומוסקסואלים ולסביות יש סיכוי גבוה יותר לדווח על בריונות. באחד המחקרים, בנים שהיו קורבן לבריונות שכללה הקנטות על היותם הומוסקסואלים סבלו יותר מבריונות ומהשפעות שליליות בהשוואה לבנים שהיו קורבן לבריונות שכללה הקנטות מסוגים אחרים.
מתח, חרדה ודיכאון בקרב להט"בים

נערים ונערות הומוסקסואלים ולסביות יכולים לפתח צורות חמורות של דיכאון וחרדה כשהם גדלים. כ-70% מהלהט"בים חווים הפרעה דיכאונית מז'ורית (MDD) בשלב כלשהו בחייהם. עבור להט"בים, דיכאון יכול להיגרם על ידי כל אחד מהבאים: הערכה עצמית, לחץ להתאמה (לציפיות חברתיות וכו' – pressure to conform), דחק של המיעוט (Minority stress), יציאה מהארון, דחייה של המשפחה, הורות, יצירת קשרים ואלימות. הערכה עצמית ולחץ להתאמה יכולים לגרום לחרדות בקרב בני נוער להט"בים. כאשר אומרים להם איך להיראות ואת מי לאהוב, זה מכביד על ההערכה העצמית שלהם. כשאנשים מעירים הערות על מי שהם, איך הם נראים, את מי הם אוהבים וכו' זה מתחיל לגרום להם להרגיש חוסר ביטחון, וכאילו הם לא מספיק טובים כפי שהם.
"יציאה מהארון" היא כאשר אדם להט"ב מצהיר/ה כי הוא/היא הומוסקסואל, לסבית וכו'. יציאה מהארון יכולה להיות מאוד מלחיצה, ובני נוער זקוקים לתמיכה משפחתית בשלב הזה. אך לעיתים קרובות הם חווים דחייה, ונשארים בהרגשה שהם לא רצויים ולא אהובים. זה יכול להפוך אותם לספירלה יורדת של דיכאון. הורות וגיבוש קשרים קשורים זה לזה מאוד. רק במרץ 2016 אימוץ על ידי הורים להט"בים הפך לחוקי בכל 50 מדינות ארצות הברית. אי היכולת להרות את ילדם שלהם יכולה כבר לגרום לדיכאון, אך שלילת הזכות לאמץ במדינות רבות בעולם גורמת ללהט"בים כאב ומתח נוספים. דחק של המיעוט הוא מתח שחווים מיעוטים (במקרה זה להט"בים) בשל תכונותיהם (במקרה זה בשל נטייתם המינית או זהותם המגדרית). אלימות יכולה להכניס כל אחד לדיכאון, בין אם האלימות היא סוג של התעללות פיזית, התעללות נפשית או התעללות מילולית. אדם יכול להיות מוטרד (על ידי אחרים) עד כדי מצב שקשה לו לשאת את הדיכאון שלו, והוא כבר לא חווה שום אושר. כל הגורמים הללו עובדים יחד ומקשים מאוד על התרחקות מדיכאון.
השפעות של בריונות על צעירים להט"בים

בריונות יכולה לגרום לקורבנות להרגיש עצובים באופן כרוני ולא בטוחים בעולם. בריונות תשפיע על חוויתו של תלמיד בבית הספר. חלק מהקורבנות עלולים לחוש משותקים ולהפסיק להשתלב בחברה כמנגנון התמודדות. קורבנות אחרים של בריונות נגד להט"ב עשויים להתחיל לחיות עם ההשפעות של חוסר אונים נרכש. סטודנטים להט"בים או כאלה שמטילים ספק במיניותם עשויים לנסות להתחזות להטרוסקסואלים על מנת למנוע בריונות נגד להט"ב. התחזות כזו מבודדת את התלמיד מסטודנטים להט"בים (או כאלה שמטילים ספק במיניותם) אחרים, מבעלי ברית פוטנציאליים ומתמיכה. גם מבוגרים שמנסים להתחזות להטרוסקסואלים עשויים לחוש את ההשפעות, מבחינה רגשית ופסיכולוגית, של מאמץ זה להסתיר את זהותם האמיתית. אצל בני נוער להט"בים וכאלה שמטילים ספק במיניותם שחווים בריונות קיימת שכיחות גבוהה יותר של שימוש בסמים והידבקות במחלות מין וב-HIV, שעשויות להישאר איתם גם בבגרותם. בריונות נגד להט"ב עשויה להיתפס גם כביטוי של מה שהאקדמאי האמריקאי אילן מאייר מכנה דחק של המיעוט (Minority Stress), שמשמעו עקה פסיכולוגית הנובעת מהשתייכות למיעוט מסוים המנסה להתקיים בתוך חברה רחבה יותר ומאתגרת.
במסגרות חינוכיות

ניתן לחלק את האלימות הלהט"בפובית במסגרות חינוכיות למפורשת ומרומזת. אלימות להט"בפובית מפורשת כוללת מעשים גלויים שגורמים ללהט"בים להרגיש לא נעים, פגועים, מושפלים או מאוימים. החברים והצוות החינוכי לרוב לא יתערבו כאשר הם עדים לתקריות אלה. הדבר תורם לנרמול של מעשים כאלה, שהופכים למקובלים כאמצעי משמעת שגרתי או כאמצעי לפתרון סכסוכים בין התלמידים. אלימות להט"בפובית – כמו בכל אלימות מגדרית הקשורה לבית הספר – אינה מדווחת דיו בגלל החשש מהקורבנות לנקמה, בשילוב עם מערכות דיווח, תמיכה ופיצוי לקויות או לא קיימות. היעדר מדיניות, הגנה או פתרונות יעילים תורם למעגל אכזרי בו אירועים מסוג זה הופכים להיות נורמליים יותר ויותר.
אלימות להט"בפובית מרומזת, המכונה לעיתים 'אלימות סמלית' או אלימות 'מוסדית', עדינה יותר מאלימות מפורשת. הוא כוללת ייצוגים או עמדות נרחבים שנראים בלתי מזיקים או טבעיים לקהילת בית הספר, אך מאפשרים או מעודדים הומופוביה וטרנספוביה, כולל הנצחת סטריאוטיפים מזיקים. מדיניות והנחיות יכולות לחזק או להטמיע ייצוגים או עמדות אלה, בין אם במוסד בודד ובין אם במגזר חינוך שלם. בדרך זו הם יכולים להפוך לחלק מהמנהגים והכללים היומיומיים שמנחים את ההתנהגות בבית הספר. דוגמאות לאלימות להט"בפובית משתמעת כוללות:
הקביעה כי חלק מהמקצועות מתאימים יותר לתלמידים מסוימים על סמך נטייתם המינית או זהותם/ביטוים המגדרי (למשל, מדע לתלמידים גברים הטרוסקסואלים, ודרמה לסטודנטים גברים הומוסקסואלים).
לטעון כי זה נורמלי שלתלמידים הטרוסקסואלים תהיה יותר עשייה או השפעה (למשל, לדעותיהם של תלמידים להט"בים מתייחסים כשוליות ולא חשובות).
חיזוק סטריאוטיפים הקשורים לנטייה מינית או לזהות/ביטוי מגדרי בתוכנית הלימודים או בהכשרת מורים, כגון באמצעות דימויים ושיח (למשל, התייחסות להטרוסקסואליות כ'נורמלית').
חיזוק סטריאוטיפים הקשורים לנטייה מינית או לזהות/ביטוי מגדרי במדיניות, בכללים ובנהלים החינוכיים (למשל, אף על ידי אי-הכרה בכך שתלמידים להט"בים הם חלק מקהילת בית הספר ועל ידי אי-פירוטם במדיניות הרלוונטית).
סטטיסטיקות ודוגמאות

בני נוער להט"בים מתמודדים עם הטרדות, איומים ואלימות. מחקר שנערך בארצות הברית בשנת 1998 על ידי עמותת Mental Health America מצא כי סטודנטים שמעו עלבונות נגד הומוסקסואלים, כמו "הומו" (homo), "מתרומם" (faggot) ו"נקבה" (sissy), בערך 26 פעמים ביום בממוצע, או אחת ל-14 דקות. במחקר שערך איגוד המורים והמרצים (Association of Teachers and Lecturers), איגוד של אנשי מקצוע בבריטניה, דווח כי המילה "גיי" (gay) היא המונח הפופולרי ביותר עבור גידופים שנשמע על ידי מורים על בסיס קבוע.
כשני שלישים מהתלמידים ההומוסקסואלים והלסביות בבתי ספר בריטיים סבלו מבריונות אנטי-הומוסקסואלית בשנת 2007, לפי מחקר שנערך על ידי יחידת החינוך בבתי הספר של קבוצת פעילי הלהט"ב סטונוול. כמעט כל אלה שהיו הקורבנות לבריונות חוו תקיפות מילוליות, 41% הותקפו פיזית ו-17% קיבלו איומי מוות. המחקר העלה גם כי למעלה מ-50% מהמורים לא הגיבו לשפה הומופובית שנשמעה בכיתה במפורש, ורק 25% מבתי הספר אמרו לתלמידיהם כי בריונות הומופובית היא שגויה, והראה "תמונה מזעזעת של היקף הבריונות ההומופובית שבוצעה על ידי חבריהם לספסל הלימודים, ובאופן מדאיג, גם על ידי צוות בית הספר", כאשר מחקרים נוספים שנערכו על ידי אותה עמותה בשנת 2012 העלו כי 90% מהמורים לא עברו הכשרה למניעת בריונות הומופובית. עם זאת, המסגרת החדשה לשנת 2012 של אופסטד, מערכת הפיקוח הקיימת על בתי הספר, אכן שאלה את בתי הספר מה הם יעשו על מנת להילחם בנושא.
שיעור ההתאבדויות גבוה יותר בקרב להט"בים. על פי מחקר של Jay and Young שנערך בשנת 1979, 40% מהגברים ההומוסקסואליים ו-39% מהנשים הלסביות בארצות הברית ניסו או חשבו ברצינות להתאבד. באותו מחקר שנערך על ידי היחידה לחינוך בבתי הספר של קבוצת פעילי הלהט"ב סטונוול, סקר מקוון דיווח כי 71% מהמשתתפות שהזדהו כלהט"ביות ו-57% מהמשתתפים שהזדהו כלהט"בים שקלו ברצינות להתאבד. בשנת 1985 העריך פ. פריז כי התאבדויות של בני נוער הומוסקסואלים מהוות עד 30 אחוזים מכלל התאבדויות הנוער בארצות הברית. הדבר תורם לכך שהתאבדות היא הגורם השלישי למוות בקרב בני נוער בגילאי 10–24, על פי דיווח ה-CDC. הארגון האמריקאי למניעת התאבדויות מצא כי בני ובנות נוער הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים מנסים להתאבד בשיעור גדול פי שלושה עד שישה מזה של צעירים הטרוסקסואלים בגילים דומים. היחידה לחינוך בבתי הספר מדווחת גם כי באותו סקר מקוון, 25 אחוז מהאנשים שהזדהו כלהט"בים ניסו להתאבד.
חקיקה

ביוני 2010, מדינת אילינוי שבארצות הברית העבירה חוק (SB3266) שאוסר על בריונות נגד להט"ב וכל צורה אחרת של בריונות בבתי ספר.
בפיליפינים, יישמו המחוקקים את חוק הרפובליקה מס' 10627, הידוע גם בשם חוק נגד בריונות משנת 2013 (Anti-Bullying Act of 2013), בבתי ספר. על פי החוק האמור, בריונות על רקע מגדרי מוגדרת כ"כל מעשה המשפיל או מדיר אדם על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית נתפסת או ממשית (SOGI)".
תמיכה

באירופה, פועלות העמותות סטונוול ו-Anti-Bullying Network שפועלות בבריטניה, והארגון Russian LGBT Network (אנ') שפועל ברוסיה.
בארצות הברית בולט פרויקט It Gets Better, בו ידוענים ולהט"בים מן השורה מייצרים סרטוני יוטיוב ומשתפים מסרים של תקווה לבני ובנות נוער להט"בים. הארגון עובד עם ארצות הברית, פרויקט טרוור ו-GLSEN. קואליציית בתי הספר הבטוחים מספקת משאבים למורים ולתלמידים למקרה של בריונות. Egale Canada עובדת עם להט"בים קנדים. בברזיל, הקבוצה הגאה של באהיה (Grupo Gay da Bahia) מספקת תמיכה. להט"בים דרום אפריקאים יכולים לפנות לנציבות זכויות האדם של דרום אפריקה.
ראו גם

התעללות
בריונות
אונס מתקן
בריונות רשת
פשע שנאה
אלימות נגד להט"ב
ביאורים

↑  לאחר שמקארתי כינה אותו קומוניסט לשעבר, כתב האנק גרינשפן: "מקובל לדבר בקרב הומוסקסואלים במילווקי שנפגשים בפונדק הסוס הלבן, כי הסנטור ג'ו מקארתי עסק לא פעם בפעילות הומוסקסואלית". לאס וגאס סאן, 25 באוקטובר 1952. מאוחר יותר הסביר מקארתי שהוא התכוון לקרוא לגרינספון אסיר לשעבר (מה שהיה נכון), ולא קומוניסט לשעבר (מה שהיה שקר).
↑  הטענות נדחות במפורש בספרו של ריצ'רד רובר, Senator Joe McCarthy‏ (1969) [עמוד 68]; ראו גם רוברט ד. דין, Imperial Brotherhood: Gender and the Making of Cold War Foreign Policy‏ (2001) [עמוד 149] (כולל ציטוטים של ברדלי); קייל א' קורדילאונה, Manhood and American Political Culture in the Cold War‏ (2003) [עמוד 94]; תומאס פטריק דוהרטי, Cold War, Cool Medium: Television, McCarthyism, and American Culture‏ (2003) [עמוד 228]; ג'וף שומאכר, Sun, Sin & Suburbia: An Essential History of Modern Las Vegas‏ (2004) [עמוד 144], מסכם, "גרינספן ירד לרטוריקת פליטת בוץ שתגרום לנשיונל אינקוויירר להחוויר". בידיעה שמקארתי לא יעז להיכנס לנבדה, שם תוגש לו תביעה בגין השמצת גרינספן, העניש גרינספן את מקארתי עם הנשק שלו, של האשמות אנונימיות שערורייתיות.
בני סודקוב

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1969 (בן 55) טביליסי, ברה"מ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  נוגה אלון 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 תלמידי דוקטורט:  Dániel Korándi, Peter Keevash, Jacob Fox, Pedro Vieira, Matthew Kwan, Nina Kamčev, Wenying Gan, Shagnik Das, Humberto Silva Naves, Choongbum Lee, Igor Balla, Hao Huang, Boris Bukh, Po-Shen Loh 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013) 
 אתר רשמי
 
בני סודקוב (נולד באוקטובר 1969) הוא מתמטיקאי ישראלי, המתמחה בתורת הגרפים ובקומבינטוריקה קיצונית והסתברותית.
ביוגרפיה

הוא נולד בטביליסי, גאורגיה, והשלים את לימודי התואר הראשון שלו באוניברסיטת טביליסי ב-1990. לאחר עלייתו לישראל, השלים תואר שני בהצטיינות יתרה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1993, ובשנת 1999 קיבל תואר דוקטור תחת הנחייתו של פרופ' נוגה אלון (זוכה פרס וולף). באוניברסיטת תל אביב. משנת 1999 עד 2002, ביצע את פוסט הדוקטורט והחזיק בתואר פרס מחקר וובלן, תפקיד משותף בין אוניברסיטת פרינסטון והמכון למחקר מתקדם. עד 2007, הוא היה פרופסור עוזר באוניברסיטת פרינסטון. עד 2014, הוא היה פרופסור באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס . ביולי 2013, סודאקוב הצטרף ל- ETH ציריך כפרופסור מן המניין.
לסודקוב יש תחומי עניין רחבים בתחום הקומבינטוריקה, לאחר שכתב מאמרים על קומבינטוריקה קיצונית, תורת רמזי, יישומי קומבינטוריקה במדעי המחשב התאורטיים, גרפים אקראיים, מבנים אקראיים ומשחקי מיקום.
הוא נשא הרצאה מוזמנת בקונגרס הבינלאומי של מתמטיקאים בשנת 2010 בהיידראבאד, בנושא "קומבינטוריקה".
בשנת 2012, הוא הפך לעמית של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
פרס הומבולדט בשנת 2014
חברות באקדמיה האירופית בשנת 2019
מחקריו השפיעו רבות על התפתחות הקומבינטוריקה המודרנית, והוא נחשב לאחד המובילים בתחום זה.
הערות שוליים

1 2  "Biographies of Candidates 2012" (PDF), Notices of the American Mathematical Society, 59 (8): 1140, 2012
1 2 3  "Benny Sudakov's CV" (PDF).
↑  גנאלוגיה מתמטית של בני סודקוב, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
↑  "IAS scholar information site". 9 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Department of Mathematics (27 בספטמבר 2012). "ETH Zurich appoints Benjamin Sudakov". www.math.ethz.ch. נבדק ב-6 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ICM Plenary and Invited Speakers since 1897". International Congress of Mathematicians. אורכב מ-המקור ב-2017-11-08. נבדק ב-2013-08-15.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בני סודקוב".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268512305171  ACM DL: 81350599543  dblp: 77/4142  GND: 1150670843  ISNI: 0000 0004 0224 501X  MGP: 60733  VIAF: 297732887   WorldCat (עם VIAF): 297732887
גירוש פעילי חמאס ללבנון

ב-17 בדצמבר 1992 גירשה ישראל ללבנון 415 פעילי חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לתקופה של בין שנה וחצי לשנתיים. הגירוש אומנם צלח את מבחן בג"ץ, אך ממשלת רבין, שביצעה את הגירוש, החליטה לבסוף לקצר את תקופת הגירוש ולאפשר למגורשים לחזור לבתיהם. נטען שלחץ כבד שהפעיל ממשל קלינטון נגד ישראל (איום מפורש להצביע בעד הטלת סנקציות נגד ישראל במועצת הביטחון) שימש זרז להחלטה זו.
רקע > חטיפת נסים טולדנו ורציחתו

ב-13 בדצמבר 1992 חטפו פעילי חמאס את שוטר משמר הגבול נסים טולדנו וניהלו משא ומתן על דרישתם לשחרור אחמד יאסין תמורתו. טולדנו נחטף בעיר לוד, בעת שעשה דרכו מביתו לבסיסו. יומיים לאחר מכן נתגלתה גופתו של טולדנו בסמוך לכפר אדומים כפותה ודקורה. החוטפים והרוצחים נלכדו כעבור מספר חודשים, נשפטו ונדונו למאסר עולם.
רקע > מעצר אנשי חמאס

לאחר שנמצאה גופת טולדנו והובהר שהוא נרצח מיד עם חטיפתו, עצרה ישראל במבצע רחב היקף כ-1,200 פעילי חמאס וג'יהאד אסלאמי, ובמקביל בדק ראש הממשלה יצחק רבין עם שר המשפטים דוד ליבאי ועם היועץ המשפטי לממשלה, יוסף חריש, אפשרות של גירוש המוני ללבנון. שניהם תמכו משפטית ברעיון, אך פרקליטת המדינה דורית ביניש ומנהלת מחלקת הבג"צים בפרקליטות, נילי ארד, התנגדו לו בתוקף וניסו לשכנע את המעורבים לחזור בהם, כיוון שלטענתן הגירוש לא היה חוקי ולא יכול היה לעמוד במבחן בג"ץ. חרף עמדתן זו, בבוקר 16 בדצמבר 1992 החליטה הממשלה לגרש ללבנון באופן מיידי 415 פעילי חמאס וג'יהאד, ללא הודעה מוקדמת ותוך שלילת זכות הטיעון המוקדם. בנוסף, על פי הדו"ח של ארגון בצלם, לא נאמר לפעילי חמאס להיכן הם נלקחים, ולמשפחותיהם לא נמסרה כל הודעה גם לאחר מעשה. שרי מרצ בממשלה תמכו בגירוש וזכו על כך לביקורת רבה מצד הפעילים במפלגתם. בעקבות זאת, אמרו כי חשבו שמדובר בגירוש של עשרות ולא מאות. לאור זאת תבעה מרצ מהממשלה כמחווה את ביטול חוק איסור המפגשים עם אנשי אש"ף, והדבר נעשה בינואר 1993.
עם המגורשים נמנו מחמוד א-זהאר, עבד אל-עזיז א-רנתיסי, אסמאעיל הנייה, סעיד סיאם, עבדאללה א-זק, עז א-דין שיח' ח'ליל, עבדאללה קוואסמה, עזיז דוויכ, יוסוף סרכג'י ונאיף רג'וב.
בינואר 1993 שקלה ישראל להחזיר תשעה מגורשים שגורשו ללבנון בטעות.
בג"ץ > דיון ראשון

על החלטת הגירוש הוטל איפול, בתקווה שהיא תוכל להתבצע בלי שהדבר יגיע לדיון בבג"ץ. למרות זאת השמועה על הגירוש ההמוני המתוכנן עשתה לה כנפיים, ועורכת הדין לאה צמל והאגודה לזכויות האזרח הגיעו באמצע הלילה והגישו עתירות לביתו של השופט אהרן ברק, ששימש כשופט תורן, עוד באותו הלילה. ברק הוציא צו ביניים שמנע את המשך הגירוש, והאוטובוסים עם מאות המגורשים נעצרו על גבול הצפון. הדיון בעניין נקבע למחרת בעשר בבוקר, אך לאחר שהממשלה דרשה לזרז את התהליכים, התערב נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר והקדים את הדיון באופן חריג לחמש לפנות בוקר. הרכב השופטים כלל בתחילה שלושה שופטים בראשות הנשיא שמגר, ולאחר מכן הורחב לשבעה שופטים. את המדינה נאלץ לייצג היועץ המשפטי לממשלה חריש, כיוון שפרקליטת המדינה ביניש סירבה באופן חסר תקדים להגן על המדינה במהלך שהיה, לדעתה, בלתי חוקי באופן מובהק. לאחר דיון בן 14 שעות, במהלכו נותרו מאות המגורשים על האוטובוסים כשעיניהם קשורות וידיהם כבולות, החליט ההרכב ברוב קולות לבטל את צו המניעה הזמני ולאפשר את המשך הגירוש. הוחלט שלמגורשים תינתן זכות השימוע בדיעבד, בדיון שייערך חודש מאוחר יותר. האוטובוסים חצו את גבול הצפון, אך בינתיים הספיקה ממשלת לבנון להתכונן ולמנוע את כניסת המגורשים לשטחה.[דרוש מקור] מאות המגורשים הקימו מחנה אוהלים במרג' א-זוהור שבשטח ההפקר שמצפון לרצועת הביטחון בתחומי לבנון שבה שלטה ישראל, והתמקמו בו.