stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של ארגנטינה
הערות שוליים

↑  Paul G. Buchanan, "State Corporatism in Argentina: Labor Administration under Peron and Ongania", Latin American Research Review 20(1) (1985), p. 103
↑  Daniel G. Kressel, "The 'Argentine Franco'?: The Regime of Juan Carlos Onganía and Its Ideological Dialogue with Francoist Spain (1966–1970)", The Americas 78(1) (2021)
↑  Paul G. Buchanan, "State Corporatism in Argentina: Labor Administration under Peron and Ongania", Latin American Research Review 20(1) (1985), pp. 75-78
↑  Guillermo O'Donnell, Bureaucratic Authoritarianism: Argentina, 1966–1973, in Comparative Perspective, tr. by James McGuire, (University of California Press: 1988), pp. 133ff
↑  Guillermo O'Donnell, Bureaucratic Authoritarianism: Argentina, 1966–1973, in Comparative Perspective, tr. by James McGuire, (University of California Press: 1988), p. 171
↑  Guillermo O'Donnell, Bureaucratic Authoritarianism: Argentina, 1966–1973, in Comparative Perspective, tr. by James McGuire, (University of California Press: 1988), p. 184
↑  Guillermo O'Donnell, Bureaucratic Authoritarianism: Argentina, 1966–1973, in Comparative Perspective, tr. by James McGuire, (University of California Press: 1988), pp. 185-186
↑  Guillermo O'Donnell, Bureaucratic Authoritarianism: Argentina, 1966–1973, in Comparative Perspective, tr. by James McGuire, (University of California Press: 1988), p. 188
↑  Guillermo O'Donnell, Bureaucratic Authoritarianism: Argentina, 1966–1973, in Comparative Perspective, tr. by James McGuire, (University of California Press: 1988), p. 212
↑  Guillermo O'Donnell, Bureaucratic Authoritarianism: Argentina, 1966–1973, in Comparative Perspective, tr. by James McGuire, (University of California Press: 1988), p. 207
↑  Guillermo O'Donnell, Bureaucratic Authoritarianism: Argentina, 1966–1973, in Comparative Perspective, tr. by James McGuire, (University of California Press: 1988), p. 258
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295532405171  BNE: XX466665  LCCN: sh85007036 
בואנוס איירס בשנותיה הראשונות
אחוז התושבים שלא נולדו בארגנטינה על פי שנים
חוסה פליקס אוריבורו
אגוסטין פדרו חוסטו (Agustín Pedro Justo).
רוברטו אורטיס.
רמון קסטיז'ו.
חואן דומינגו פרון.
אדוארדו ארנסטו לונארדי.
פדרו אאוחניו ארמבורו.
ארטורו פרונדיסי.
ראול אלפונסין
קרלוס מנם
פרננדו דה לה רואה
אדוארדו דואלדה
נסטור קירשנר
כריסטינה פרננדס דה קירשנר
מאוריסיו מאקרי
אלברטו פרננדס
התקופה הפרהיסטורית באזור הלבנט

ההגדרות השונות לאזור הלבנט:  הלבנט בהגדרתו ההיסטורית הרחבה  הלבנט בהגדרתו המצומצמת מן המאה ה-20  הלבנט בהגדרתו הרחבה יותר מן המאה ה-21
התקופה הפרהיסטורית באזור הלבנט כללה שינויים תרבותיים רבים, כפי שניתן ללמוד מהממצאים הארכאולוגיים הרבים שנמצאו מהתקופה הפרהיסטורית. הראיות הארכאולוגיות מצביעות על כך שהאדם הנבון ומינים הומינידים אחרים הגיעו לאזור הלבנט מאפריקה, ושאחד מהמסלולים אשר דרכם הם עברו בדרך ליישב את אירואסיה היה מדבר סיני ואזור הלבנט.
תרבויות > תרבויות מוקדמות

הממצאים הארכאולוגיים הקדומים ביותר להימצאות אנושית באזור הלבנט נמצאו בתל עובדיה אשר בחלק הדרומי של בקעת הירדן, ומתוארכים לתקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני כ-1.4 מיליוני שנים. כלי אבן שנמצאו באתר הם מהתרבות האשלית המוקדמת. אתרים פרהיסטוריים בולטים נוספים שנמצאו באזור הלבנט כוללים את גשר בנות יעקב, מערת תנור ואתרים נוספים מהתקופה שבין 1,400,000 לפנה"ס - 250,000 שנים לפנה"ס. באתרים הללו נמצאו העדויות המוקדמות ביותר להימצאות של כלבים מבויתים ושימוש מבוקר באש. שרידים אנושיים מהתקופה הפלאוליתית המאוחרת נדירים יחסית - הם כוללים בעיקר שיניים שנמצאו בתל עובדיה, שברי עצמות שנמצאו באתר גשר בנות יעקב וחלק מגולגולת שנמצאה במערת זוטייה.
במהלך התקופה הפלאוליתית התיכונה (בסביבות 250,000 לפנה"ס עד בסביבות 48,000 לפנה"ס) התקיימה באזור הלבנט התרבות המוסטרית, כאשר ישנם כמה אתרים בולטים בלבנט מתקופה זו (הן מערות והן אתרים פתוחים). שרידי הומינידים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה כוללת את שרידים של האדם הניאנדרטלי (שנמצאו במערת כבארה, במערת עמוד ובטבון), וכן שרידים של האדם הנבון שנמצאו במערת קדומים ובמערת הגדי.
התקופה הפלאוליתית העליונה מתוארכת לתקופה שבין בסביבות 48,000 לפנה"ס - בסביבות 20,000 לפנה"ס.
התקופה האפיפלאוליתית בלבנט החלה לפני כ-23 אלף שנה והסתיימה לפני כ-11,700 שנה. התקופה כוללת מספר תרבויות ארכאולוגיות המתאפיינות בעיקר במיקרוליתים מסותתים לצורות מסוימות, כגון התרבות הכבארית, התרבות הכבארית הגאומטרית, התרבות הרמונית, התרבות המושאבית והתרבות הנאטופית. האחרונה משקפת שינויים מרחיקי לכת במבנה הכלכלי-חברתי של אוכלוסיות פרהיסטוריות, לפי העדויות לישיבה בכפרי קבע.
החלק האחרון של התקופה (בין 12,500 לפנה"ס עד 9,500 לפנה"ס) הוא הזמן בו פרחה התרבות הנאטופית אשר הייתה תרבותם של אחרוני הציידים-לקטים באזור, ומייצגת את המעבר מאורח החיים הנוודי של התקופה הפלאוליתית לקהילות החקלאיות ויושבות-הקבע של התקופה הנאוליתית. הממצא הארכאולוגי העשיר מתרבות זו כולל את התכונות הבאות: בנייה נרחבת של בתים מאבן, בתי קברות מובחנים, תרבות חומרית עשירה הכוללת חפצי אמנות, וניצול אינטנסיבי של משאבי הסביבה.
תרבויות > התרבות הנאטופית

התרבות הנאטופית התקיימה בלבנט מ-13,000 לפנה"ס עד 9,800 לפנה"ס. הרבה חפירות ארכאולוגיות של תרבות זו יצרו הבנה רחבה למדי לגבי התרבויות שהתקיימו באזור בתקופה זו. שני ההיבטים המשמעותיים ביותר של תרבות זו היו צמיחה בגודל הקהילות שלהם ואורח חיי הקבע שלהם. אף על פי שהממצאים של התרבות הנאטופית המאוחרת מצביעה על היפוך קל במגמה זו, כאשר הקהילות התכווצו והם הפכו לנוודים יותר (אולי כתוצאה מתקופת האקלים הקרה המכונה "הדריאס הצעיר"), מאמינים כי המגמות שהחלו בתרבות זו המשיכו לאחר מכן, ושתקופה זו הייתה הבסיס למהפכה הנאוליתית.
תרבויות > התקופה הנאוליתית

התקופה הנאוליתית נחשבת באופן מסורתי לחלק האחרון של תקופת האבן. התקופה הנאוליתית באזור הלבנט החלה עם תחילת החקלאות, והסתיימה עם הופעת כלי ברזל בתקופת הברזל.
לתקופת הנאוליתית קשורים מאפיינים התנהגותיים הכוללים גידול יבולים ושימוש בבעלי-חיים מבויתים. בנוסף, התקופה הנאוליתית והתקופה הכלקוליתית היו מאופיינות במסחר רחב היקף. מ-9000 לפנה"ס עד 7000 לפנה"ס לערך, מדובר היה רק בגידול כבשים ועיזים, אולם החל מ-7000 לפנה"ס החל גם גידול בקר, טיפוח גידולים מבויתים, אזורי ישוב קבועים או קבועים-למחצה, ושימוש בכלי חרס וגם בכלי אבן מושחזים.
התפתחות החקלאות הובילה לשינויים מהותיים בחייהם של בני-האדם בלבנט. במקום לחיות כנוודים ולנדוד ממקום למקום בחיפוש אחר מזון, אנשים נטו יותר ויותר להישאר במקום אחד, מה שהוביל להופעת ישובים, ובהמשך ערים ומדינות.
מיקומו של האזור, במרכז שלושה נתיבי מסחר המקשרים בין שלוש יבשות, הפך אותו במהלך התקופה הנאוליתית למקום מפגש להשפעות דתיות ותרבותיות ממצרים, סוריה, מסופוטמיה ואסיה הקטנה:
דרך החוף – דרך שעברה בין עזה ורצועת החוף הפלשתית, המשיכה ליפו ומשם המשיכה צפונה דרך מגידו, גבל והגיעה עד פניקיה ואנטוליה.
דרך הגבעה – דרך שעברה באזור הנגב, קדש ברנע, חברון ירושלים, ומשם המשיכה צפונה דרך השומרון, שכם, שילה, בית שאן וחצור, והגיעה עד קדש ודמשק.
"דרך המלך" – דרך שיצאה מאילת, המשיכה מזרחית לאזור ירדן דרך עמאן ודמשק, והגיעה אף עד לבונה ותימן.
תקופת הברונזה

תקופת הברונזה בלבנט החלה בשנת 3300 לפנה"ס בערך, עם העלייה בשימוש בברונזה לייצור כלים. סופה של תקופת הברונזה במאה ה-12 לפנה"ס לוותה בהגירה מסיבית שסימנה את תחילת תקופת הברזל.
בתקופה זו הפך אזור ארץ ישראל המודרנית לפרובינציה המצרית כנען, ומופיעים לראשונה הפלשתים והישראלים. זהו גם ראשיתו של הכתב האלפביתי. אתרים ארכאולוגיים בולטים מתקופת הברונזה ניתן למצוא בלבנט בתל אפק, תל חצור, תל מגידו, תל יהודיה, בקעת באר שבע ועוד. ממצאים ארכאולוגיים מראים כי העיר הראשית באזור הלבנט בתקופה זו הייתה העיר חצור, אשר הייתה כנראה בירת האזור כולו במהלך תקופת הברונזה.
ראו גם

ארכאולוגיה של ארץ ישראל
ארץ ישראל בעת העתיקה
היסטוריה של ארץ ישראל
לוח התקופות בארץ ישראל
כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל
אמנות אסיה
הערות שוליים

↑  Bar-Yosef, Ofer (1989). "The origins of sedentism and farming communities in the Levant". Journal of World Prehistory. 3 (4): 447–498. doi:10.1007/bf00975111.
↑  Bar-Yosef, Ofer (1998). "On the nature of transitions: the Middle to Upper Palaeolithic and the Neolithic Revolution" (PDF). Cambridge Archaeological Journal. 8 (2): 141–163. doi:10.1017/s0959774300001815.
מערת גמל אשר בנחל מערות, והתצוגה בתוכה הממחישה את חיי האדם הקדמון (התרבות האשלו-יברודית)
ראש חץ מאבן צור מהתקופה הנאוליתית אשר נוצר על ידי התרבות הירמוכית שהתגלה באזור שער הגולן
ארונות קבורה אנתרופואידים (אנ') מחרס שהתגלו בדיר אל בלח מתקופת הברונזה המאוחרת ומצויים במוזיאון ישראל
פ. מארי אברהם

| --- | --- |

פ. מארי אברהם, (2008)
 לידה:  24 באוקטובר 1939 (בן 85) פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית
 שם במה:  F. Murray Abraham 
 שם לידה:  Murray Abraham 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טקסס באוסטין  תיכון אל פאסו  אוניברסיטת טקסס באל פאסו  סטודיו אייץ' בי 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
פאריד מארי אברהם (באנגלית: F. Murray Abraham; נולד ב-24 באוקטובר 1939) הוא שחקן קולנוע אמריקאי זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1984, על תפקידו בסרט "אמדאוס".
ביוגרפיה

אברהם נולד בפיטסבורג, פנסילבניה, לג'וזפין, עקרת בית, ולפאריד אברהם האב, מכונאי רכב.
אביו של אברהם הוא ממשפחה אשורית-נוצרית-אורתודוקסית מסוריה, והוא היגר לארצות הברית במהלך שנות ה-20 בתקופת הרעב ההמוני. אמו של אברהם היא ממשפחה איטלקית-אמריקאית נוצרית.
אברהם גדל באל פאסו, טקסס, בסמוך לגדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו, והיה חבר בכנופיה מקומית.
הוא למד ב"מכללת מערב טקסס" ולאחר מכן באוניברסיטת טקסס באוסטין. לאחר שסיים את לימודיו עבר אברהם לניו יורק כדי ללמוד ב"ברוקלין קולג'" תחת חסותה של השחקנית ומורת התיאטרון הגרמניה-אמריקאית אוטה האגן.
אברהם התחיל את קריירת המשחק שלו על בימת התיאטרון בלוס אנג'לס, בהפקתו של ריי ברדבורי "חליפת הגלידה הנפלאה".
אברהם היה נשוי לקייט חנן משנת 1962 עד למותה ב-2022. לזוג נולדו שני ילדים.
קריירה קולנועית

אברהם שיחק בסרטו הראשון המשמעותי ב-1975, בתפקיד קטן בסרט "האסיר של השדרה השנייה".
שנה לאחר מכן השתתף בתפקידים משניים בדרמת המתח ההיסטורית זוכת 4 פרסי אוסקר "כל אנשי הנשיא", וכן בעיבוד הקולנועי למחזה "הריטז".
ב-1983 שיחק אברהם בדרמת הפשע של בריאן דה פלמה, "פני צלקת", לצד אל פצ'ינו ומישל פייפר. בסרט גילם את דמותו של סוחר הסמים עומר סוארז.
בשנת 1984 כיכב אברהם בסרטו של מילוש פורמן, "אמדאוס", שזכה בשמונה פרסי אוסקר. אברהם גילם את דמותו של המלחין והמנצח האיטלקי אנטוניו סליירי, אחד המוזיקאים החשובים ביותר בתקופת המאה ה-18 והמאה ה-19.
על תפקידו קיבל אברהם את פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1984, את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס באפט"א.
לאחר זכייתו בפרס האוסקר החל אברהם להתמקד יותר בתחום התיאטרון, וכיכב במיטב המחזות השייקספיריים, בהם "אותלו" ו"ריצ'רד השלישי". כמו כן שיחק במחזותיו של סמואל בקט.
ב-1986 שיחק אברהם בעיבוד הקולנועי של ז'אן-ז'אק אנו לרומן "שם הוורד", בסרט גילם אברהם את דמותו הספרותית של ברנרדו גוּי. ב-1993 שיחק לצד ארנולד שוורצנגר בסרט הפעולה הקומי "אחרון גיבורי הפעולה", ובקומדיית הפשע "מת לצחוק" לצד אמיליו אסטבז.
ב-1995 שיחק אברהם לצד מירה סורבינו בקומדיה המצליחה של וודי אלן, "אפרודיטה הגדולה".
ב-1998 שיחק בחלק התשיעי בסדרת סרטי מסע בין כוכבים, "מסע בין כוכבים 9: מרד", בסרט גילם אברהם את דמותו של אדהר רואפו.
לאחר מכן השתתף בסרטים "למצוא את פורסטר" של גאס ואן סנט לצד שון קונרי, ובסרט האימה "הרוח ה-13" לצד טוני שלהוב.
שיחק בסדרת "הומלנד" בתור דר עאדל, סוכן CIA.
פילמוגרפיה

הם עלולים להיות ענקים (1971) - בתפקיד: קלייד.
סרפיקו (1973) - בתפקיד: בלש שותף (ללא קרדיט).
האסיר של השדרה השנייה (1975) - בתפקיד: נהג מונית.
הריטז (1976) - בתפקיד: כריס.
הבעיה הגדולה (1978) - בתפקיד: אפפיס.
פני צלקת (1983) - בתפקיד: עומר סוארז.
אמדאוס (1984) - בתפקיד: אנטוניו סאליירי.
שם הוורד (1986) - בתפקיד: ברנרדו גי.
המועדף (1989) - בתפקיד: עבדול חמיד.
חף מפשע (1989) - בתפקיד: וירגיל קיין.
סילון המדחף (1989) - בתפקיד: קפטן רמון גרסיה ( ללא קרדיט).
מעבר לכוכבים (1989) - בתפקיד: ד"ר הארי ברטרם / איש הלוייתן.
העין של החלון (1989) - בתפקיד: חארון.
מדורת ההבלים (1990) - בתפקיד: אייב וייס (ללא קרדיט).
מיקצב (1990) - בתפקיד: ליאופולד נטל.
מאפיונרים (1991) - בתפקיד: ארנולד רוטשטיין.
כסף (1991) - בתפקיד: ויל סקארלט.
על פי החרב (1991) - בתפקיד: מקסימיליאן "מקס" סובה.
אחרון גיבורי הפעולה (1993) - בתפקיד: ג'ון פראקטיס.
מת לצחוק (1993) - בתפקיד: הארולד ליצ'ר.
נוסטרדמוס (1994) - בתפקיד: סקאלינגר.
לשרוד את המשחק (1994) - בתפקיד: וולף סיניור.
טרי (1994) - בתפקיד: צ'ס האסטלר (ללא קרדיט).
אפרודיטה הגדולה (1995) - בתפקיד: ראש המקהלה.
נלסון פני תינוק (1995) - בתפקיד: אל קאפונה.
ילדי המהפכה (1996) - בתפקיד: יוסיף סטלין.
מימיק (1997) - בתפקיד: ד"ר גייטס.
התפרצות (1997) - בתפקיד: הנשיא מנדוזה.
מסע בין כוכבים 9: מרד (1998) - בתפקיד: אדהר דואפו.
בובות מהחלל (1999) - בתפקיד: נוח.
למצוא את פורסטר (2000) - בתפקיד: פרופסור רוברט קראופורד.
The Knights of the Quest‏ (2001) - בתפקיד: דלפינלו.
הרוח ה-13 (2001) - בתפקיד: סיירוס קריטיקוס.
ג'ושוע (2002) - בתפקיד: האב טארדון.
השכר (2002) - בתפקיד: הגורו של שדה התעופה.
הגשר של סן לואיס ריי (2004) - בתפקיד: המנהיג של פרו.
קוף הדם (2007) - בתפקיד: האמילטון.
נחיל כרישים (2008) - בתפקיד: פרופ' ביל גרידלר - סרט טלוויזיה
בתוך לואין דיוויס (2013) - בתפקיד: באד גרוסמן.
מלון גרנד בודפשט (2014) - בתפקיד: זירו מוסטפא המבוגר.
אי הכלבים (2018) - בתפקיד: יופיטר (דיבוב).
רובין הוד (2018) - בתפקיד: הקרדינל.
הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר (2019) - בתפקיד: גרימל (דיבוב).
היפפייה והיחפן (2019) - בתפקיד: טוני.
דברים ששמענו וראינו (2021) - בתפקיד: פלויד.
חליל הקסם (2022) - בתפקיד: ד"ר לונגבואו.
Double Soul‏ (TBA) - בתפקיד: מנטור.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

הומלנד (2018-2012) - בתפקיד: דר עדאל.
צ'ימאריקה (2019) - בתפקיד: פרנק סאמס.
Mythic Quest ‏(2020) - בתפקיד: סי. דבליו לונגבוטום.
מון נייט (2022) - בתפקיד: קולו של אל הירח המצרי קונשו.
גיירמו דל טורו מציג: חדר הפלאות (2022) - בתפקיד: ד"ר קארל ווינטרס.
הלוטוס הלבן (2022- הווה) - בתפקיד: ברט די גראסו.
שרברבי הבית הלבן (אנ') (2023) - בתפקיד: ג׳ון סיריקה (אנ').
קרן לב"י

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  קריית אונו 
 מייסדים:  מנחם בגין 
 תקופת הפעילות:  1980–2017 (כ־37 שנים) 
 www.ufis.org.il
 
למען ביטחון ישראל (לב"י) הקרן להתעצמות צה"ל, המוכרת בשם המקוצר קרן לב"י, הייתה עמותה אזרחית שפעלה משנת 1980 עד שנת 2017 ומטרתה הייתה איסוף תרומות למען חיילי צה"ל ולפיתוח אמצעי לחימה בישראל. יו"ר הקרן מונה על ידי ראש ממשלת ישראל ושר הביטחון, ופעל בהתנדבות. פעילי הקרן היו אזרחים מתנדבים וצוות קטן של חיילים וקצינים.
בשנת 2016 הוחלט לאחד את הקרן עם האגודה למען החייל, ולקרוא לגוף החדש "יחד למען החייל".
היסטוריה

קרן לב"י הוקמה בשנת 1980 אך נרשמה בפועל כעמותה רק ביולי 1982. בשלוש השנים הראשונות הצליחה הקרן לגייס כ-45 מיליון דולר, אולם עם השנים הכנסות הקרן ירדו ובדו"ח מבקר המדינה על משרד הביטחון משנת 1989 אף הועלתה השאלה האם יש לה זכות קיום. קרן לב"י (למען ביטחון ישראל) היא עמותה התנדבותית הכוללת מתנדבים מישראל ומרחבי העולם ופועלת לצד יחידה צבאית המונה 7 קצינים.
בשנת 2003 הוציא צה"ל פקודת מטכ"ל שהורתה לנתב את כל התרומות ליחידות צה"ל דרך הקרן על מנת להסדיר את קבלת התרומות ליחידות השונות.
היסטוריה > פעילות בתחום החינוך

לב"י הפעילה פרויקט "בגרות לוחמים" במסגרתו לומדים להשלמת בגרויות, לוחמים ותומכי לחימה. על פי דיווחי לב"י בכל מחזור עברו כ-94% מהחיילים את בחינות הבגרות בהצלחה, כאשר 85% מתוכם מקבלים ממוצע הגבוה מ-85. קרן לב"י מימנה את הפרויקט עד לשנת 2011 בסך של למעלה מ-14 מיליון ₪.
במסגרת פרויקט "עדים במדים" תמכה לב"י בחינוך להנחלת זיכרון השואה לחיילי צה"ל. במסגרת הפרויקט יצאו בכל שנה יוצאות כ-24 משלחות חיילים, בהן משתתפים כ-3,700 אנשי קבע ואנשי מילואים, לפולין.
בפרויקט "חוות השומר", שהוא חלק ממערך המקא"מ (מערך קידום אוכלוסיות מיוחדות), אשר היה ידוע בעבר כפרויקט "נערי רפול", מטופלים צעירים שנפלטו ממערכת החינוך, כדי להעניק להם הזדמנות נוספת להתגייס לצה"ל, ולהשתלב בחברה הישראלית. בפרויקט מטופלים חיילים חסרי כישורי חיים בסיסיים, נטייה להתנהגות תוקפנית, רקע סוציו אקונומי נמוך, קשיי הסתגלות, רקע פלילי והשכלה נמוכה.
בפרויקט "אנחנו בלב" סייעה לב"י לחיילים בודדים, עולים חדשים בישראל בתמיכה בקורסי עברית אותם מקיים חיל החינוך בצה"ל.
לב"י אף תמכה בקורס "אמיר", המיועד לבני הקהילה האתיופית בלבד, כדי להקל על השתלבותם של בני העדה במקצועות צבאיים ובתפקידים איכותיים ומגוונים בצה"ל. במהלך הקורס, האורך כ-5 שבועות, עוברים החיילים ראיונות אישיים, מבחני מצב, אבחונים ולומדים לימודי העשרה.
היסטוריה > פעילות בתחום הרפואה

במסגרת פרויקט "בריאות מכל הלב" מסייעת קרן לב"י לרכישת אמבולנסים וניידות טיפול נמרץ לצה"ל, בהם אמבולנסים ממוגני ירי המצוידים בציוד החייאה מתקדם. הקרן אף מסייעת ברכישת מרפאות שיניים ניידות המותקנות גבי משאית ומגיעות למקומות בהם אין מרפאות שיניים קבועות.
קרן לב"י סייעה להקים מרפאות פיזיותרפיה ביחידות מובחרות, המרפאות מסייעות ללוחמים לקבל טיפול, ליווי רפואי ומעקב ביחידה ומורידות את אחוז הפציעות במידה דרסטית. הקרן גם תרמה מערכות ובובות סימולציה המאפשרות ללוחמים ולצוות הרפואי לדמות מצבים של טיפול ובכך לשפר את הכשירות של הצוותים. ב-10 שנים האחרונות, עד לשנת 2011, תרמה לב"י לתחום הרפואה צה"ל כ- 39 מיליון.
היסטוריה > פעילות בתחום הדת

בשנת 2009 הועברו מיליוני שקלים מכספי תרומות באמצעות קרן לב"י לפרויקטים בתחום היהדות, ביניהם: הכנסת שישה ספרי תורה מהודרים לבסיסי צה"ל בשווי של מעל 800,000 שקלים, הקמת בית כנסת בצורת הסנה הבוער בבה"ד 1 בסך של כחמישה מיליון שקלים, אלפי ספרי תהילים ללוחמים במבצע עופרת יצוקה, ניידת תודעה להפצת תודעה דתית בקרב יחידות לוחמות בשטח, שיפוץ בתי כנסת ועוד.
ראשי הקרן

ישראל סחרוב
מנחם סבידור
מרים גלזר-תעסה
האלוף (במיל') דני מט
אשר גולדשלגר
ראו גם

שירותרום
הערות שוליים

↑  על פי אתר הקרן
↑  לילך שובל, "יחד למען החייל" - האגודה למען החייל וקרן לב"י מתאחדות, באתר ישראל היום, 3 במאי 2016
↑  מבקר המדינה, משרד הביטחון, הקרן למען ביטחון ישראל (לב“י), דוח שנתי 39 לשנת 1988 ולחשבונות שנת הכספים 1987, 4 בדצמבר 1989, עמ' 826
↑  06.0104 - קרן לב"י - הקרן להתעצמות צה"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256709305171
ריצה למרחקים ארוכים

עבור רצים רבים, ריצת מרתון נחשבת לאתגר הגדול של הריצות הארוכות.
ריצה למרחקים ארוכים, או ריצת סיבולת, היא ריצה רצופה למרחקים העולים על 3 ק"מ. מבחינה פיזיולוגית, היא ברובה אירובית באופיה ודורשת כושר גופני וכן כוח רצון. ריצה ספורטיבית למרחקים ארוכים נחשבת לחלק מענף האתלטיקה.
הריצה כוללת שני סוגים של נשימה: נשימה אירובית המתרחשת בעת ריצה בקצב שאינו גבוה במיוחד כאשר קיים חמצן, והגוף מסוגל לנצל אותו כדי לסייע ליצירת אנרגיה ופעילות שרירים, ונשימה אנאירובית המתרחשת כאשר הגוף נטול חמצן, מצב זה נפוץ כאשר רצים בקצב גבוה במיוחד. בסך הכל, שני סוגי הנשימה משמשים את רצי הסיבולת לעיתים קרובות למדי, אך שונים מאוד זה מזה.
מקרב היונקים, בני האדם מותאמים היטב לריצה למרחקים משמעותיים, ובמיוחד בקרב פרימטים. השערת ריצת הסיבולת (אנ') מציעה שסיבולת ריצה אצל האדם נוצרה מכיוון שחלישה על שטחים נרחבים שיפרה את הזדמנויות הציד ואיפשרה ציד בהתשה. היכולת לריצת סיבולת מצויה גם בפרסתנים נודדים ובמספר מצומצם של טורפים יבשתיים, כגון דובים, כלבים, זאבים וצבועים.
בחברה האנושית המודרנית, לריצה למרחקים ארוכים יש מספר מטרות: כפעילות גופנית, למטרות פנאי, כאמצעי תנועה בין מקומות, מסיבות כלכליות או מסיבות תרבותיות. ריצה למרחקים ארוכים יכולה לשמש גם כאמצעי לשיפור בריאות הלב וכלי הדם. ריצה משפרת את הכושר האירובי על ידי הגברת הפעילות של אנזימים והורמונים הממריצים את השרירים והלב לעבוד בצורה יעילה יותר. לעיתים קרובות, משמשת ריצת סיבולת מרכיב באימונים צבאיים. ריצה מקצועית נמצאת לרוב בתחום הספורט, כשבתקופות טרום-תעשייתיות רצים היו מעבירים מידע למקומות מרוחקים. ריצה למרחקים ארוכים כסוג של מסורת או טקס ידועה בין השאר בקרב אנשי הופי וטאראהומרה. ריצה למרחקים יכולה לשמש גם כתרגיל חיבור למשפחה, חברים, עמיתים, ואף נקשרה לבניית אומה (אנ'). האלמנט החברתי של ריצה למרחקים נקשר לשיפור הביצועים.
בספורט האתלטיקה, מרוצים למרחקים ארוכים מוגדרים כמרוצים באורך 3 ק"מ ומעלה. שלושת הסוגים הנפוצים ביותר הם ריצת מסלול, ריצת כביש וריצת שדה, כולם מוגדרים על ידי השטח שלהם - מסלולים לכל מזג אוויר, כבישים ושטח טבעי, בהתאמה. ריצות מסלול למרחקים ארוכים נעות בין 3000 מטר ל-10,000 מטר, מרוצי שדה בדרך כלל באורך של 5 עד 12 ק"מ, מרוצי כביש יכולים להיות ארוכים משמעותית ולהגיע ל-100 ק"מ ומעלה. בריצות שדה תחרותיות במכללות בארצות הברית, רצים גברים למרחק של 8,000 (5 מייל) או 10,000 מטר, ונשים רצות ל-6,000 מטר. המשחקים האולימפיים כוללים ארבעה מרוצים למרחקים ארוכים: ריצת 3000 מטר מכשולים (שכולל גם קפיצה מעל מחסומים ומים), ריצת 5000 מטר, ריצת 10,000 מטר ומרתון (42.195 ק"מ). מאז סוף שנות ה-80 ניצחו הקנייתים, המרוקאים והאתיופיים בתחרויות בינלאומיות גדולות למרחקים ארוכים. הגובה הרב של מדינות אלו הוכח כמסייע לרצים אלו להגיע להצלחה רבה יותר. גובה רב, בשילוב עם אימוני סיבולת, יכולים להוביל לעלייה בכדוריות הדם האדומות, מה שמאפשר אספקת חמצן מוגברת דרך העורקים. רוב הרצים המצליחים במזרח אפריקה מגיעים משלושה מחוזות הרריים לאורך הבקע הסורי-אפריקני.
היסטוריה > ריצה פרהיסטורית > ציד

תצפיות אנתרופולוגיות על קהילות ציידים-לקטים מודרניות סיפקו עדויות לריצה למרחקים ארוכים כשיטה היסטורית לציד בקרב בושמנים, עמים ילידים ביבשת אמריקה, ואבוריג'ינים. בשיטה זו, הצייד רץ בקצב איטי ויציב בין שעה לכמה ימים, באזור שבו אין לבעל החיים היכן להסתתר. בעל החיים, שרץ בקפיצות, צריך לעצור להתנשף כדי לקרר את עצמו. ככל שהמרדף נמשך אין לו מספיק זמן לפני שהוא צריך להתחיל לרוץ שוב, ואחרי זמן מה מתמוטט הציד מתשישות וחום.
היסטוריה > בעת העתיקה

עם התפתחות החקלאות והתרבות, נוספו לריצה למרחקים ארוכים ייעודים חדשים: טקסים דתיים, העברת מסרים למטרות צבאיות וממשל וספורט.
היסטוריה > בעת העתיקה > שליחים

ידוע על שימוש בשליחים רצים כבר מראשית ממלכת שומר, אלה כונו "לאסימו". הם שימשו כאנשי צבא וכן כפקידי המלך שהעבירו מסמכים ברחבי הממלכה בריצה. יוון העתיקה הייתה מפורסמת בשליחי הריצה שלה, אשר נקראו "רצי יום" (ביוונית - hemerodromoi). אחד משליחי הריצה המפורסמים ביותר הוא פידיפידס, שעל פי הסיפור רץ ממרתון לאתונה כדי להכריז על ניצחונה על ממלכת פרס בקרב מרתון בשנת 490 לפני הספירה. ריצת המרתון של 42.195 ק"מ מבוססת על סיפור זה.
פיזיולוגיה של ריצה למרחקים ארוכים

מבין בעלי החיים הרצים, נחשב האדם כרץ הטובים ביותר למרחקים: חיות ציד מהירות יותר למרחקים קצרים, אך יש להן פחות סיבולת מלאדם. בניגוד לפרימטים אחרים שגופם מתאים להליכה על ארבע רגליים או טיפוס על עצים, גוף האדם התפתח להליכה זקופה ולריצה לפני 2–3 מיליון שנים. גוף האדם יכול לסבול ריצה למרחקים ארוכים באמצעות התכונות הבאות:
מבנה עצמות ושרירים: בניגוד ליונקים הולכי על ארבע, שמרכז המסה שלהם לפני הרגליים או הגפיים האחוריות, אצל יונקים דו רגליים כולל אדם נמצא מרכז המסה ממש מעל הרגליים. מה שמוביל לדרישות שונות של עצמות ושרירים במיוחד ברגליים ובאגן.
פיזור חום מטבולי: היכולת של בני אדם לקרר את הגוף על ידי הזעה מספקת יתרונות רבים על פני הלחתה דרך הפה או האף, בשל משטח גדול יותר של אידוי ומחזור הנשימה שמוקדש להכנסת חמצן בלבד ולא כפוף לצורך בקירור הגוף.
הבחנה אחת בין הליכה זקופה לריצה היא צריכת אנרגיה בזמן תנועה. בזמן הליכה, משתמש האדם בכמחצית מהאנרגיה הדרושה לו לריצה. ביולוגים אבולוציוניים מאמינים שהיכולת האנושית לרוץ למרחקים ארוכים סייעה לאדם אוכל הבשר להתחרות בטורפים אחרים. ציד בהתשה הוא שיטה שבה ציידים משתמשים בשילוב של ריצה, הליכה, ומעקב כדי לרדוף אחרי טרף עד כדי תשישות. בעוד שבני אדם יכולים להזיע כדי להפחית את חום הגוף, הטרף הולך על ארבע שלהם יצטרך להאט את דהירתו כדי להתנשף. ציד ההתמדה עדיין מתורגל על ידי ציידים-לקטים במרכז מדבר קלהארי בדרום אפריקה, וסרטו התיעודי של דייוויד אטנבורו "חיי היונקים" (תוכנית 10, "אוכל למחשבה") הראה בושמן צד אנטילופת קודו עד שהתמוטטה.
פיזיולוגיה של ריצה למרחקים ארוכים > יכולת אירובית

צריכת חמצן מרבית היא היכולת לקלוט ולצרוך חמצן בצורה מקסימלית במהלך פעילות גופנית ממצה. רצים למרחקים ארוכים מגיעים בדרך כלל לסביבות 75-85% משיא היכולת האירובית למשך זמן הריצה, בעוד שרצים למרחקים קצרים מגיעים קרוב יותר לשיא.
היכולת האירובית תלויה בהובלה של כמויות גדולות של דם אל הריאות ומהן כדי להגיע לכל הרקמות. כשזו בתורה תלויה בתפוקת לב גבוהה, רמות מספיקות של המוגלובין בדם ומערכת כלי דם אופטימלית לפיזור הדם. בפעילות גופנית מקסימלית, שגדולה עד פי 50 (בצריכת האנרגיה) מאשר במנוחה, נחוצה לספורטאי סיבולת כמו רצי מרתון עלייה של פי 20 בזרימת הדם המקומית בתוך שרירי השלד כדי לעמוד בדרישות החמצן של השרירים.
לרצים למרחקים ארוכים יש לרוב לב גדול ודופק מנוחה נמוך, המאפשרים להם להשיג יכולות אירוביות גדולות יותר. ממדיו המוגדלים של הלב מאפשרים לאדם להשיג נפח תנועות גדול יותר. ירידה במקביל בנפח הפעימה מתרחשת עם העלייה הראשונית בקצב הלב בתחילת הפעילות הגופנית. למרות העלייה בממדים הלבביים, היכולת האירובית של מרתוניסט מוגבלת גם בעקבות דופק גבוה, בעקבות כך קיימים אימוני סיבולת בהם הספורטאי נח בין תרגילים אירוביים על מנת לשפר את הדופק.
כמות החמצן שהדם יכול לשאת תלויה בנפח כדוריות הדם (אנ') הניתן לשיפור באמצעות אימונים, התפלגות כדוריות הדם לאיברים פעילים ולא פעילים, ובכמות ההמוגלובין בדם.
גורמים פיזיולוגיים אחרים המשפיעים על היכולת האירובית של רץ מרתון כוללים את יעילות פעולת הריאות, רמת הפעילות של המיטוכונדריה וצפיפות נימים.
פיזיולוגיה של ריצה למרחקים ארוכים > סף לקטט

מהירותו של רץ למרחקים ארוכים בסף הלקטט קשורה לביצועים שלו. סף הלקטט הוא נקודת המעבר בין ריצה אירובית לאנאירובית והוא נחשב לאינדיקטור טוב ליכולת הגוף לעבד ולהעביר ביעילות אנרגיה כימית לאנרגיה מכנית. עבור רוב הרצים, אינדיקטור לפעילות אירובית הוא דופק העולה על 120 פעימות לב בדקה. אימון סף לקטט כולל אימוני קצב שנועדו לבנות כוח ומהירות, אך לא לשפר את יעילות מערכת הלב וכלי הדם בספיגה והובלת חמצן. על ידי ריצה בסף הלקטט, הגוף יעיל יותר בפינוי חומצת חלב ושימוש חוזר בה כדי לתדלק את השרירים. קיימת אי ודאות ביחס לאופן שבו סף הלקטט משפיע על ביצועי הסיבולת.