stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוז'ידאר מליקוביץ'
קריירה כמאמן > יוגופלסטיקה ספליט > 1987–1988: זכייה בליגה היוגוסלבית

במהלך הקיץ שבא בתום עונת 1987, זיהה מליקוביץ' צורך בניסיון רב יותר בסגל השחקנים, על מנת להגיע להישגי פלייאוף מרשימים יותר. לשם כך הביא מליקוביץ' את דושקו איבאנוביץ', סמול פורוורד מנוסה מבודוצ'נוסט פודגוריצה, בן כמעט 30. כוכבי יוגופלסטיקה הצעירים, קוקוץ' וראדג'ה, נבחרו על ידי מאמן נבחרת יוגוסלביה בכדורסל קרסימיר קוסיץ' להשתתף באליפות אירופה בכדורסל 1987 בה זכתה יוגוסלביה במדליית ארד לאחר הפסד לנבחרת יוון בכדורסל בחצי הגמר. מאוחר יותר באותו הקיץ נקראו השניים להשתתף שוב בנבחרת הלאומית, הפעם לנבחרת הלאומית לבני 19 ומטה, שאומנה אז בידי סבטיסלב פשיץ' והשתתפה באליפות העולם לנבחרות עד גיל 19 שהתקיימה בבורמיו שבאיטליה. נבחרת הנוער היוגוסלבית העבירה את מתחרותיה תחת מכבש, בכלל זה את הנבחרת האמריקאית, מולה קלע קוקוץ' 11 שלשות מ-12 ניסיונות. בחזרה לספליט, עם פתיחת העונה בסתיו, קוקוץ' וראדג'ה שפעו ביטחון והפגינו כושר מצוין. יוגופלסטיקה התחילה את העונה בצורה מצוינת כאשר ניצחונותיה בליגה היוגוסלבית נערמים זה על גבי זה. במקביל, בגביע קוראץ' העפילה הקבוצה בקלות לבית רבע הגמר בו התמודדה מול Club Baloncesto Zaragoza, הפועל תל אביב ופלקנסטרו קאנטו. יוגופלסטיקה הפסידה בכל שלושת משחקי החוץ שלה, מה שהביא לכך שסיימה במאזן 3-3 שלא הספיק להעפלה לחצי הגמר. בחזרה לזירת הליגה המקומית, המשיכה יוגופלסטיקה את ריצתה בדרכה לסיים את הליגה במאזן של 21 ניצחונות למול הפסד בודד.
קריירה כמאמן > יוגופלסטיקה ספליט > עונת 1989–1990

במהלך הקיץ שבא לאחר סיום עונת 1989, מליקוביץ' ומנכ"ל המועדון, יוסיפ ביליץ', ניצבו בפני משבר ביחס למעמדו של דינו ראדג'ה, לאחר שהסנטר הצעיר נבחר בדראפט ה-NBA בסוף יוני, על ידי הבוסטון סלטיקס. לראדג'ה בן ה-22 היה חוזה עם יוגופלסטיקה עד שנת 1992, אך הוא הביע רצון לעזוב לבוסטון באופן מיידי, "אם ההצעה הכספית טובה", אך ראשי המועדון היו נחושים בדעתם שלא לשחרר אותו. מליקוביץ' אף קרא בפומבי להתאחדות הכדורסל היוגוסלבית לאמץ "מדיניות הגנתית" המונעת משחקנים בני פחות מ-26 לעבור לקבוצות NBA. לאחר מספר שבועות של התנצחויות על מעמדו, ניסה ראדג'ה לכופף את ידה של יוגופלסטיקה באופן חד צדדי – נסיעה לארצות הברית וחתימה על חוזה לשנה אחת עם הסלטיקס, תמורת 500 אלף דולר אמריקאי, על פי הדיווחים. כך או אחרת, מכיוון שיוגופלסטיקה ראתה את המצב כמקרה מובהק של הסגת גבול ו"ציד בלתי חוקי" מצד בוסטון סלטיקס ומנכ"לה יאן וולק, לא התכוונה הקבוצה היוגוסלבית לוותר על שירותיו של ראדג'ה ללא מאבק משפטי. יוגופלסטיקה לקחה את המקרה לבית משפט אמריקאי שבסוף ספטמבר פסק לטובת הקבוצה היוגוסלבית ואסר על ראדג'ה לשחק בסלטיקס ובכך אילץ אותו להשיג הסכם כלשהו עם יוגופלסטיקה. באמצע הסאגה עם ראדג'ה, ומבלי שיידע את תוצאותיה, הוציא מליקוביץ' לפועל תוכנית מגירה באמצעות הבאתו של זוראן סאביץ' בן ה-22, בעל היכולות לשחק הן כסנטר, הן כפאואר פורוורד, מקבוצתו, צ'ליק זניקה. כמו כן הביא מליקוביץ' את הרכז פטר נאומוסקי ואת הפאואר פורוורד אראמיס נאגליץ'.
בפתיחת העונה החדשה, כאלופת אירופה המכהנת, הוזמנה קבוצתו של מליקוביץ' להשתתף באליפות מקדונלד'ס שהתקיימה באותה השנה בסוף אוקטובר ברומא. לפני הטורניר הוצג מליקוביץ' כזוכה בתואר מאמן השנה. הטורניר הידידותי גם היווה את הזדמנותו הראשונה של מליקוביץ' לאמן נגד קבוצת NBA, כשיוגופלסטיקה מציגה עמידה עיקשת נגד דנוור נאגטס בראשותו של המאמן דאג מו ושחקניו, ביניהם הגארד פאט ליוור ווולטר דייוויס הוותיק, כשבסופו של דבר מפסידה יוגופלסטיקה 129-135.
קריירה כמאמן > ברצלונה

לאחר ארבע עונות מרשימות בספליט הפך מליקוביץ' לאחד המאמנים המבוקשים באירופה. הוא קיבל את הצעתו של מועדון הכדורסל ברצלונה ובקיץ 1990 לקח לידיו את השליטה על המתרחש בקבוצה. לאחר זכיות רצופות בליגה הספרדית, בארסה חיפשה אחר הצלחה אירופאית שחמקה ממנה בעקביות. למעשה, הייתה זו ספליט של מליקוביץ' שהלמה בבארסה פעמיים ברציפות בשלב הפיינל פור – ב-1989 בחצי הגמר וב-1990 בגמר. עם הגעתו של מליקוביץ' עבר המאמן הקודם, אלחו גרסייה, לתפקיד ניהולי כשמונה לשמש מנכ"ל.
קבוצתו של מליקוביץ' הצליחה להעפיל לפיינל פור היורוליג, אך עם זאת כשלה בשלב זה מול קבוצתו הקודמת של מליקוביץ', ספליט.
מאוחר יותר באותה העונה נכשלה ברצלונה גם בליגה המקומית, כשלא הצליחה לזכות באליפות, אך התנחמה בזכייה בגביע המלך הספרדי בכדורסל.
מליקוביץ' התחיל את עונת 1991–1992 כמאמן ברצלונה, אך ב-22 בנובמבר 1991, לאחר 14 משחקי ליגה, החליט להתפטר מתפקידו.
קריירה כמאמן > לימוז'

מליקוביץ' לא נשאר ללא משרת מאמן ראשי למשך יותר מכחודש, כשבינואר 1992 הוא קיבל לידיו, באמצע העונה, את מושכות האימון של קבוצת לימוז'. על המגרש הוביל את הקבוצה רישאר דאקורי הוותיק, בן ה-32, ובעזרתו העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף, שם הפסידה 0-2 לפו אורטז. בקיץ 1992 הצטרפו למועדון מייקל יאנג בן ה-31, הרכז יורי זדובץ' והפאואר פורוורד ג'ים בילבה. הקבוצה הכתיבה משחקים בעלי תוצאה נמוכה, כשהיא מפגינה משחק הגנה שחנק את הקבוצות היריבות ואשר הוביל אותה לזכות באותה העונה הן בתואר הצרפתי, הן ביורוליג. כשהיא מתמודדת מול אריות כדורסל בדמות פאוק סלוניקי בהובלת המאמן דושאן איבקוביץ' ובכיכובם של קליף ליווינגסטון שזה עתה הגיע מן ה-NBA, פנאיוטיס פסולאס שנשאר בקבוצה מהעונה שלפני כן וקני בארלו; וירטוס בולוניה הרעבה לתארים, בראשות המאמן אטורה מסינה ובהובלתו של הכוכב העולה שזה עתה הגיע, פרדראג דנילוביץ'; סגנית אלופת היורוליג, חובנטוד בדאלונה, שהובלה בידי ג'ורדי ויאקמפה ובידי האחים חופרסה; מכבי תל אביב בכיכובם של דייוויד אנקראם, לבן מרסר ודורון ג'מצ'י, וסקאבוליני פזארו בכיכובם של הכוכב העולה קרלטון מאיירס והוותיק וולטר מגניפיקו, מעטים נתנו לסגל הצנוע למראה של לימוז' סיכויים רבים לזכות בתואר האירופי. במהלך העונה ניפקה לימוז' צבירת נקודות בלתי מאוזנת, כאשר יאנג קולע לרוב מעל 30 נקודות למשחק, ואילו שחקנים רבים אחרים קולעים כחמש נקודות למשחק, פחות או יותר. מליקוביץ' ספג ביקורת מסוימת בגין סגנון המשחק של לימוז'; פטר סקנסי, המאמן הראשי של בנטון טרוויזו, הציג אותו כ"משחק אנטי-כדורסל", לאחר גמר היורוליג, באפריל 1993.
קריירה כמאמן > פנאתינייקוס

בקיץ 1995 קיבל מליקוביץ' את ההצעה של המועדון היווני הענק פנאתינייקוס, מועדון שמומן באמצעות העושר של חברת התרופות של האחים ג'יאנקופולוס, אשר השקיעו כספים רבים בחיפוש אחר זכייה ראשונה בתואר היורוליג החמקמק, כמו גם בהצלחה בליגת העל היוונית בכדורסל. מליקוביץ' הגיע לקבוצה לאחר עוד עונה מאכזבת בה סיימה פנאתינייקוס במקום השני והפסידה את אליפות ליגת העל היוונית בכדורסל ליריבתה המרה אולימפיאקוס, כשההפסד בחצי הגמר בפיינל פור היורוליג לאותה אולימפיאקוס, הגיע כגלולה מרה אף יותר. לפיכך, על עבודתו של מליקוביץ' בקבוצה נגזר להשיג או את הזכייה ביורוליג, או את אליפות ליגת העל היוונית בכדורסל, רצוי את שתיהן. מליקוביץ' תפס את מקומו של המאמן אפטימיס קיומורצוגלו, ומצא יחידה שהובלה בידי פנאיוטיס יאנאקיס, פראג'יסקוס אלוורטיס וסטויקו וראנקוביץ', כשמנהיג הקבוצה זארקו פספאלי עזב את הקבוצה יחד עם המאמן קיומורצוגלו, שניהם קורבנות של העונה חסרת התארים. אף על פי כן, הסגל עמד לקבל תנופה גדולה כשהצליחו האחים ג'יאנקופולוס להביא לקבוצה את אגדת ה-NBA, דומיניק וילקינס בן ה-35 והחתימו אותו על חוזה לשנתיים בשווי שבעה מיליון דולר אמריקני. הגעתו של וילקינס יצרה באזז חזק סביב המועדון, כאשר 5,000 אוהדים קיבלו את פניו עם נחיתתו בשדה התעופה באתונה, בספטמבר 1995. ביום שלמחרת הגיעו כ-13,000 אוהדים לצפות באימון הראשון של וילקינס בקבוצה. בעונתו הראשונה של מליקוביץ' במועדון זכתה הקבוצה ביורוליג, הזכייה הראשונה של המועדון בתואר זה בהיסטוריה.
מליקוביץ' אימן את פנאתינייקוס בעונת 1996–1997 והוביל אותה למאזן של 18 ניצחונות מול שמונה הפסדים בעונה הסדירה, מה שהספיק למקום השלישי בליגה ולהעפלה לפלייאוף. עם זאת, כשהפלייאוף עמד להתחיל, שוחרר המאמן מהמועדון ב-13 באפריל 1997, והוחלף בידי מיכאליס קיריטסיס.
קריירה כמאמן > פריז וספרד

בשלב זה פנה מליקוביץ' לאמן בצרפת ובספרד; במדינות אלו אימן את הקבוצות פריז סן-ז'רמן, אוניקאחה מאלגה ואת מועדון הכדורסל ריאל מדריד.
לאחר שעזב מליקוביץ' את ריאל מדריד צצו ספקולציות רבות באשר ליעד האימון הבא שלו. בריאיון ל-Спортски журнал (מגזין ספורט) אמר מליקוביץ' כי הוצע לו תפקיד המאמן הראשי של קבוצת ז'לגיריס קובנה מליגת העל הליטאית, אך הוא ייקח על עצמו את התפקיד רק בקיץ, לאחר שהעונה תסתיים. עוד אמר מליקוביץ', כי הוא קיבל מספר הצעות אחרות, אך סירב לגלות מאילו מועדונים הגיעו פניות אלו. לבסוף, ב-9 במרץ 2007, נחשף שמליקוביץ' הוא המאמן הראשי החדש של קאחה לבורל ויטוריה, שם החליף את ולימיר פראסוביץ' שהתפטר בפתאומיות באמצע העונה בשל סיבות בריאותיות. בצירוף מקרים מעניין, מליקוביץ' אימן את פראסוביץ' במשך ארבע שנים ביוגופלסטיקה ספליט.
עם זאת, לאחר הפסד לפנאתינייקוס בפער של 14 נקודות בפיינל פור היורוליג ב-2007, נמתחה על מליקוביץ' ביקורת בעיתונות הספרדית, והופיעו ספקולציות רבות באשר לעתידו. לאחר סיום העונה, נפרדו דרכיהם של מליקוביץ' ושל המועדון.
ב-12 בדצמבר 2010 מונה מליקוביץ' למאמן נבחרת סלובניה בכדורסל.
קריירה כמאמן > לוקומוטיב קובאן

בקיץ של שנת 2011 לקח מליקוביץ' לידיו גם את אימון המועדון הרוסי לוקומוטיב קובאן. על אף העובדה שהיה קרוב לפיטורים בנובמבר 2011, הורשה בסופו של דבר מליקוביץ' להישאר בקבוצה, ואף הוביל אותה לשלב הפיינל פור של הליגה המאוחדת של VTB.
בסוף העונה, במאי 2012, עזב מליקוביץ' את הקבוצה.
קריירה כמאמן > צדביטה זאגרב

ב-1 ביולי 2012 הוצג מליקוביץ' רשמית כמאמנה החדש של סגנית אלופת ליגת העל הקרואטית בכדורסל, צדביטה זאגרב. ב-20 בנובמבר 2012 התפטר מליקוביץ' מתפקידו זה בהצהירו שאין לו יותר רצון או תשוקה לאמן את הקבוצה.
פרסים אישיים

שתי זכיות בתואר מאמן השנה באירופה (1988–1989, 1989–1990).
שתי זכיות בתואר מאמן השנה באירופה של FIBA Basket Magazine.
שלוש זכיות בתואר מאמן השנה ביוגוסלביה (1987–1988, 1988–1989, 1989–1990).
שתי זכיות בתואר מאמן השנה בצרפת (1992–1993, 1993–1994).
מחלוקת

באוגוסט 2011, במהלך ההכנות לאליפות אירופה בכדורסל 2011, מליקוביץ' פתח במריבה ציבורית עם ולאדה דיבאץ, נשיא הוועד האולימפי הסרבי, כשמליקוביץ' מכנה את השחקן לשעבר "רמאי ושקרן", ביומון הספורט הקרואטי Sportske novosti. זאת בתגובה להערתו של דיבאץ באמצעי התקשורת הסלובנים שסלובניה הייתה יכולה להיות טובה יותר לו הייתה משאירה את יורי זדובץ' כמאמן הראשי של הנבחרת, במקום לשכור את שירותיו של מליקוביץ'. המאמן הטיח עלבונות בדיבאץ באומרו: "דיבאץ אפילו אינו מודע לכך שקיבלתי את המשרה בסלובניה לאחר תקופתו של ממי בצ'ירוביץ', לא אחרי זדובץ'. העיתונאי שדיבר עם דיבאץ לא היה אדיב אליו, כשהתקשר אליו לפני הצהריים. בהתחשב בעובדה שדיבאץ בדרך כלל מתעורר בסביבות שלוש אחרי הצהריים, סביר להניח שהוא עדיין דיבר מתוך הזיות". כשנמסר לו על הערותיו של מליקוביץ', דיבאץ סירב להיגרר לשימוש בשפה מעליבה או פוגענית דרך אמצעי התקשורת, וסירב לומר כל דבר נוסף בנושא. בכל מקרה, מליקוביץ' לא סיים בזאת והגיב להיעדר התגובה של דיבאץ עם עוד האשמות ועלבונות מוסווים: "דיבאץ חצה את הקו. מדי פעם בפעם יש לו הפרזות כמו זו באמצעי התקשורת. אנחנו שני עולמות שונים. זה תלוי בו כעת האם הוא רוצה להתחיל איתי כי יש לי קובץ מפורט שמראה מי הוא באמת. הייתי רוצה להוסיף רק דבר אחד להתבטאות המקורית שלי. דיבאץ הוא רמאי ענק ושקרן ענק". הקטטה אפילו הניעה את בורה סטנקוביץ' בן ה-86, זקן השבט של הכדורסל הסרבי, להביע את מורת רוחו בפומבי ולנזוף בשני הצדדים.
פרסים ורגעי שיא בקריירה

שלוש אליפויות הליגה היוגוסלבית בכדורסל (1987–1988, 1988–1989, 1989–1990)
זוכה הגביע היוגוסלבי בכדורסל (1989–1990)
ארבע פעמים אלוף היורוליג (1988–1989, 1989–1990, 1992–1993, 1995–1996)
זוכה גביע המלך הספרדי בכדורסל (1990–1991)
שתי זכיות באליפות צרפת בכדורסל (1992–1993, 1993–1994)
שתי זכיות בגביע הצרפתי בכדורסל (1993–1994, 1994–1995)
זכייה אחת בגביע היווני בכדורסל (1995–1996)
זכייה אחת בגביע הבין-יבשתי בכדורסל (1996)
זכייה אחת בגביע קוראץ' (2000–2001)
זכייה אחת באליפות ליגת העל הספרדית בכדורסל (2004–2005)
ברונו קיטל

| --- | --- |
 לידה:  1922 אוסטריה אוסטריה
 פטירה:  לא ידוע לא ידוע
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מפלגה:  המפלגה הנאצית
 
ברונו קיטל (גרמנית: Bruno Kittel‏; 1922 – נעלם ב־1945) היה פושע מלחמה אוסטרי-נאצי. מהדמויות הבולטות והנאמנות בשלטון גרמניה הנאצית. פיקד על חיסול גטו וילנה וגטו קובנה ונודע באכזריותו הרבה. שימש כאיש אס אס. היה אחראי לסבלם ורציחתם של אלפים מיהודי ליטא.
קיטל מעולם לא נשפט על התנהלותו ופשעיו במהלך המלחמה. עקבותיו אבדו זמן קצר לאחר סיום המלחמה ב-1945.
חייו

קיטל למד משחק בבית הספר לדרמה באוסטריה. אהב לשיר ולנגן על פסנתר. נהג לנגן בקביעות ברדיו וילנה.
קיטל הצטרף לאס אס והגיע לדרגת אוברשרפיהרר. לפני שנשלח לווילנה עבד בקומיסריון הכללי לענייני יהודים בצרפת ובריגה.
קיטל הועבר לווילנה שבליטא הכבושה ביוני 1943. למעשה, הוא החליף את מרטין וייס ופרנץ מורר. קיטל פיקח על הטבח ביהודים בקינה ובבזדוניס ב־8-9 ביולי: על פי העדויות קיטל פנה ליהודים שהסתתרו בתוך בניין גדול והבטיח להם מזון ומחסה, בשלב זה משתפי פעולה ליטאים חסמו את היציאות מהבניין ולאחר שהנאום הסתיים, הם הציתו את הבניין על יושביו וירו בכל מי שניסה להימלט. כ-240 יהודים נהרגו בקינה ו-300–350 בבזדוניס. בזדוניס הציע סיגריה לספר יהודי שזה עתה גילח אותו ושאל אותו אם הוא צריך אש. הספר השיב שכן וקיטל בתגובה ירה בו. זה היה האות להתחלת הטבח.
כשיצחק ויטנברג, מנהיג הארגון היהודי הפרטיזני FPO, ברח ממעצר של משטרת הגטו היהודית, הציב קיטל אולטימטום שקבע שאם ויטנברג לא ייכנע, כל הגטו יחוסל. ויטנברג הסגיר את עצמו ונמצא מת (אולי עקב התאבדות מציאניד) ב-16 ביולי. ב-24 ביולי, קבוצה של 21 חברי FPO, שכונתה קבוצת ליאון, יצאה מהגטו כדי לצאת לחתוך עצים במחנה עבודה סמוך בווילנה (בפועל הם ניסו להימלט מהגטו; תשעה גברים נהרגו במארב גרמני. הגרמנים הוציאו להורג 32 קרובי משפחה של תשעת הגברים ב־27 ביולי. קיטל הודיע עוד כי יוטלו עונשים קולקטיביים על מנת למנוע בריחות מסוג זה: הגרמנים יוציאו להורג את בני המשפחה ואף את השכנים של כל מי שנמלט.
ההוראה לחיסול גטו וילנה ניתנה על ידי רודולף נוגבאואר, מפקד איינזצקומנדו 3. קיטל פיקח על חיסול הגטו ב־23–24 בספטמבר 1943. היהודים הנותרים הועברו למחנה הריכוז קלוגה באסטוניה (כ-2,000 גברים), למחנה הריכוז קייזרוואלד בלטביה (כ־1,400–1,700 צעירות), והשאר הועברו למחנות ההשמדה, בעיקר לאושוויץ (כ-5,000–7,000 איש שלא היו כשירים לעבודה). לפי עדי ראייה, במהלך חיסול הגטו הורה קיטל להביא פסנתר לחצר. הוא המשיך לנגן בו בידו השמאלית בזמן שירה בידו הימנית בנער יהודי שהתחנן על חייו.
לאחר חיסול גטו וילנה, ביקר קיטל במחנות העבודה הנותרים והטיל אימה על אסירים. ב-15 באוקטובר הוא בדק את מחנה עבודת הכפייה קאיליס וגירש 30 יהודים להוצאה להורג בפונאר. בסוף 1943 עצרו הגרמנים זוג שנמלט ממחנה עבודת הכפייה HKP 562. קיטל ארגן תלייה פומבית של בני הזוג ובתם, אבל החבל נקרע. לאחר מכן הוא ירה אישית בגבר ובאישה; איש גסטפו אחר ירה בילדה. בדצמבר דרש קיטל את מיקומו של סאלק דסלר, סגנו של יעקב גנס שנמלט מהגטו. דסלר נבגד על ידי שוטר יהודי ונעצר עם כ-30 יהודים נוספים; רובם הוצאו להורג. לאחר חיסול גטו וילנה הוצב קיטל במחנה הריכוז קובנה שזה עתה הוקם בגטו קובנה. ברונו שימש כאיש קשר בין מפקד האס אס בגטו לגסטפו בעיר קובנה.
ב-27 במרץ 1944 השתתף קיטל באקציית ילדים בגטו, ריכוז של כ-1,700 ילדים וקשישים שנרצחו לאחר מכן. במהלך אותה אקציה, קיטל חקר שוטרים יהודים על סיועם לפרטיזנים יהודים ובחר 33 מהם להוצאה להורג.
בתום מלחמת העולם השנייה נמלט ועקבותיו אבדו. לא ידוע היכן מת ומתי. הוא מעולם לא נשפט על מעשיו האכזריים.
הערות שוליים

↑  Arad, Yitshak (1980). Ghetto in Flames: The Struggle and Destruction of the Jews in Vilna in the Holocaust. Jerusalem: Yad Vashem Martyrs' and Heroes' Remembrance Authority. pp. 368–369. OCLC 499443649.
↑  Bubnys, Arūnas (2011). "Vilniaus žydų žudynės ir Vilniaus getas". Holokaustas Lietuvoje 1941–1944 m. (בליטאית). Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų centras. p. 36. ISBN 978-609-8037-13-5.
↑  Bubnys Vilniaus žydų žudynės ir Vilniaus getas, p. 50
↑  Buttar, Prit (2013). Between Giants: The Battle for the Baltics in World War II. Osprey Publishing. pp. 123–124. ISBN 978-1-78096-163-7.
↑  Ehrenburg, Ilya; Grossman, Vasily (2009).  Patterson, David (ed.). The Complete Black Book of Russian Jewry (4th ed.). Transaction Publishers. p. 258. ISBN 978-0-7658-0543-0.
↑  "Bruno Kittel (1922 – untergetaucht 1945)". Gedenkorte Europa (בגרמנית). Studienkreises Deutscher Widerstand 1933–1945. נבדק ב-25 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gilbert, Martin (2002). The Routledge Atlas of the Holocaust (3rd ed.). Routledge. p. 163. ISBN 0-415-28145-8.
↑  Kassow, Samuel D. (2014). The Clandestine History of the Kovno Jewish Ghetto Police. Indiana University Press. pp. 2–3. ISBN 978-0-253-01283-8.
↑  Midlarsky, Manus I. (2005). The Killing Trap: Genocide in the Twentieth Century. Cambridge University Press. p. 302. ISBN 978-0521894692.
↑  Voren, Robert van (2011). Undigested Past: The Holocaust in Lithuania. Rodopi. p. 104. ISBN 978-90-420-3371-9.
בלדה על נערי שגדל

נתן סלור - בנה של תרצה אתר, לו הוקדש השיר (הוא הנער שגדל), וכן אחד ממבצעי השיר.
"בלדה על נערי שגדל" הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת תרצה אתר בשנת 1972, הוקדש לבנה נתן סלור והולחן על ידי סשה ארגוב.
השיר מתאר אישה בודדה הממתינה לנער שיגדל ויפרוש את אחריותו עליה, אך כשהנער גדל הוא מתחתן עם אישה אחרת ועוזב אותה. שתי גישות שונות בתכלית לניתוח השיר: הראשונה היא הטריוויאלית וגורסת כי האישה היא נערה שהתאהבה בנער וממתינה להתבגרותו והשנייה גורסת כי מדובר באימו של הנער.
ביצועים

השיר בוצע לראשונה על ידי הזמרת אילנה רובינא בפסטיבל הזמר והפזמון לשנת 1972. השיר יצא באותה השנה במסגרת אלבומה הראשון והיחיד "שני הצדדים" ולאחר מכן באוספים "שרה שירי אהבה" (2001) ו"תמונת רגע - מבחר משירי תרצה אתר" (2008).
מאוחר יותר ביצעו את השיר סשה ארגוב עצמו ואורה זיטנר, כחלק מאלבומם המשותף "סשה ארגוב מנגן משיריו" (1979), בו שרה אורה זיטנר בעוד ארגוב מלווה אותה בפסנתר.
גם הגבעטרון שרו את השיר בביצוע משלהם שנכלל באוספים "חמישים שנות זמר" (1998) ו"אוסף הגבעטרון - 70 השירים הגדולים מכל הזמנים" (2000). בשנת 1998 מיקה קרני שרה את השיר בהופעה חיה שהוקלטה באלבום "כמו ציפור בחדר - מופע משירי תרצה אתר". בשנת 2001 נתן סלור, בנה של תרצה אתר לו היא הקדישה את השיר, הקליט את השיר במסגרת אלבום אוסף בשם "רדיו ב.ל.ה דואגת" (בהפקת ארגון בלה דואגת). השיר הופיע מאוחר יותר באלבומו "25 שעות" שראה אור בשנת 2006. סלור הקליט את השיר בליווי פסנתר, בעיבוד של הפסנתרנית אורית דוקלר, וחתם בשיר זה את אלבומו הראשון. על אף יחוסו המשפחתי של סלור, "בלדה על נערי שגדל" הוא השיר היחיד באלבומו שנכתב על ידי מי ממשפחתו.
בלדה סלאווית

השיר מופיע במקומות רבים כשבסוגריים השם המשני - בלדה סלאווית.
יש דמיון מסוים בין השיר של תרצה אתר לבין "נחל שלי" של לאה גולדברג (גם הוא הולחן על ידי ארגוב, ולחן נוסף של דני ליטני)

שמופיע בספרה של גולדברג עם ההערה [סלבי] בצד סדרה של שירים שליד כל אחד מהם הערה דומה (ליטאי, יהודי, מזרחי..).
ככל הנראה הכוונה לכך שמוטיב האשה המחכה לשווא לנער המת בנחל אופיינית לבלדות עממיות סלביות (לאה גולדברג עצמה נולדה בליטא כשהייתה חלק מרוסיה ואף שהתה זמן מה ברוסיה), ותרצה אתר כתבה את שירה בהשפעתה
.
מיקומי שיא > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1972)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1972)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1972)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1972)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | הגל הקל | 1 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 1 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשל"ב)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשל"ב)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשל"ב)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשל"ב)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד העברי השנתי של הגל הקל | 10 |  |
הערות שוליים

↑  מילות השיר נחל שלי מתוך שירונט
↑  דיון בתפוז בנושא
↑  מיקום שיא במצעד השבועי של הגל הקל (1), 5 ביוני 1972, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2023
↑  מיקום שיא במצעד גלי צה"ל (1), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2023
↑  המצעד השנתי לשנת תשל"ב של הגל הקל, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2023
בסלאן מודראנוב

בסלאן זודינוביץ' מודראנוב (ברוסית: Бесла́н Зауди́нович Мудра́нов; נולד ב-7 ביולי 1986) הוא ג'ודוקא רוסי ממוצא צ'רקסי, האלוף האולימפי מאולימפיאדת ריו 2016 בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג. מודראנוב הוא סגן אלוף העולם משנת 2014 ושלוש פעמים אלוף אירופה מהשנים 2012, 2014 ו-2015. מודראנוב גם היה מתאבק סמבו בין השנים 2003-2008.
ביוגרפיה

מודראנוב נולד ב-7 ביולי 1986 בבקסאן, עיירה ברפובליקת קברדינו-בלקריה שברוסיה. הוא החל להתאמן באמנויות לחימה בגיל 13. לאחר המלצת אחיו הצעיר, החל להתאמן בסמבו ולאחר מכן גם בהיאבקות. לאחר שעבר למייקופ, הוא החל ללמוד באוניברסיטת אדיגיה. בשנת 2006 עבר לארמאביר ושנתיים לאחר מכן עבר להתחרות בג'ודו והחל לנצח בתחרויות מקומיות וארציות.
ב-30 במאי 2009, זכה מודראנוב בתואר הראשון בקריירה המקצועית שלו, כאשר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם מוסקבה לאחר שניצח את הובהנס דבטיאן מארמניה. ב-15 בינואר 2011, מודראנוב זכה במדליית ארד בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בבאקו כאשר גבר על אילגר מושקייב האזרי בקרב על המדליה. כמעט שנה לאחר מכן, ב-14 בינואר 2012, השתתף שוב בטורניר המאסטרס ושוב זכה בארד לאחר שניצח את רישוד סובירוב מאוזבקיסטן.
ב-26 באפריל 2012, השתתף מודראנוב באליפות אירופה שנערכה בצ'ליאבינסק שברוסיה מדינת הולדתו, וזכה בזהב. בחצי הגמר ניצח את אמירן פאפינאשווילי הגיאורגי ובגמר גבר על הובהנס דבטיאן הארמני.
ב-9 בפברואר 2013, השתתף בטורניר היוקרתי גראנד סלאם פריז וזכה במדליית הארד לאחר שניצח את סופיאן מילוס הצרפתי בקרב על המדליה. ב-24 באפריל 2014, זכה שוב באליפות אירופה לאחר שניצח בגמר את אמירן פאפינאשווילי הגיאורגי.
ב-25 באוגוסט 2014, השתתף באליפות העולם וזכה במדליית כסף. בסיבוב הראשון ניצח את חביאר גואדז מוונצואלה, בסיבוב השני את פאבל פטריקוב מצ'כיה, בשמינית הגמר ניצח את אריק טקאבטאקה מברזיל וברבע הגמר גבר על צ'וי אין-היוק הקוריאני. בחצי הגמר ניצח את נאוהיסה טקטו היפני ובגמר הפסיד לבולדבטאר גנבאט ממונגוליה.
ב-25 ביוני 2015, מודראנוב השתתף במשחקים האירופיים בבאקו, המהדורה הראשונה של המשחקים האירופיים, וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את אורחן ספארוב מאזרבייג'ן.
ב-6 באוגוסט 2016, בגיל 30, בסלאן מודראנוב הפך לאלוף אולימפי כאשר זכה במדליית הזהב באולימפיאדת ריו. בקרב הראשון מודראנוב ניצח את יארון מורה ההולנדי, בשמינית הגמר את הובהנס דבטיאן הארמני וברבע הגמר את קים וון-ג'ין הקוריאני. בחצי הגמר ניצח את אמירן פאפינאשווילי הגיאורגי ובגמר גבר על ילדוס סמטוב הקזחי. זכייה זו הייתה מדליית הזהב הראשונה של רוסיה באולימפיאדת ריו.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, מודראנוב זכה במדליית הארד. בקרב הראשון הוא ניצח את ווגאר שירינלי האזרי, בשמינית הגמר ניצח את לוחום צ'חווימיאני הגיאורגי וברבע הגמר הפסיד לארטם לסיוק האוקראיני ונשר לקרבות בית הניחומים שם גבר על פרנסיסקו גאריגוס הספרדי והגיע לקרב על מדליית הארד בו ניצח את אמירן פאפינאשווילי הגיאורגי.
פרסים

מקור:
המשחקים האולימפיים:
אליפות העולם:
המשחקים האירופיים:
אליפות אירופה:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  Беслан Мудранов: "Надеюсь, что на домашнем чемпионате мне удастся показать хорошую борьбу" [בסלאן מודראנוב: "אני מקווה לתת הופעה טובה באליפות הארצית"], ריאיון לאתר www.judo.ru (ברוסית)
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל קל ביותר (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 60 ק"ג | 1980:  תיירי ריי   •   1984: יפן שינג'י הוסוקאווה   •   1988: קוריאה הדרומית קים ג'יי-יופ   •   1992: נאזים חוסיינוב    •   1996: יפן טדהירו נומורה   •   2000: יפן טדהירו נומורה   •   2004: יפן טדהירו נומורה   •   2008: קוריאה הדרומית צ'ה מין-הו   •   2012: רוסיה ארסן גלסטיאן   •   2016: רוסיה בסלאן מודראנוב   •   2020: יפן נאוהיסה טקאטו •  2024: קזחסטן ילדוס סמטוב |  |
ברנט בארי

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1971 (בן 52) המפסטד שבניו יורק 
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של אורגון
 דראפט:  בחירה מספר 15, 1995 דנוור נאגטס
 קבוצות כשחקן
 1995–1998   1998   1999   1999–2004   2004–2008   2008–2009:  לוס אנג'לס קליפרס   מיאמי היט   שיקגו בולס   סיאטל סופרסוניקס   סן אנטוניו ספרס   יוסטון רוקטס
 הישגים כשחקן
 2 אליפויות NBA‏ (2005, 2007)   חמישיית הרוקיז השנייה (1996)   אלוף ההטבעות של ה-NBA‏ (1996)
 
ברנט רוברט בארי (באנגלית: Brent Robert Barry; נולד ב-31 בדצמבר 1971 בהמפסטד שבניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. במהלך הקריירה שלו שיחק בארי בשש קבוצות שונות בליגת ה-NBA, וזכה בשתי אליפויות עם סן אנטוניו ספרס (ב-2005 ו-2007). הוא זכה גם בתחרות ההטבעות ב-1996. בארי הוא בנו של כדורסלן העבר המפורסם ריק בארי, ונחשב לשחקן הטוב ביותר מבין ארבעת בניו.