stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה
ביוגרפיה > קונפליקטים בבוהמיה

בעקבות הסכם השלום הותר לאצילים הקתולים שתמכו במתיאש לחזור לבוהמיה, ומכיוון שוולדיסלב שהיה קתולי בעצמו החליט לשפר את יחסיו עם הכס הקדוש, הוא החל להחליף את חברי המועצות העירוניות ההוסיטים בחברים קתולים.
בספטמבר 1483 פרצה מרידה בפראג, במהלכה נרצחו אנשי דת ואצילים קתולים, והיהודים והגרמנים בעיר נרדפו. ולדיסלב ברח מהעיר, ולאחר שהבין שאינו יכול לדכא את המרידה בכוח צבאי, אישר מחדש את זכויות ההוסיטים. ולדיסלב דאג להתקרבות בין האצילים הקתולים להוסיטים, ובמרץ 1485 הועברה בדיאט בקוטנה הורה החלטה על חופש דת ברחבי הממלכה.
ב-16 בפברואר 1486 נבחר מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה למלך הרומאים בדיאט הקיסרי בפרנקפורט, אולם ולדיסלב ותיאש לא הוזמנו לשם. בתגובה על כך כרתו ולדיסלב ומתיאש ב-11 בספטמבר אותה שנה ברית ביניהם, ובמהלך הפגישה דנו על עניינים נוספים שהיו ביניהם, ובעיקר על מחזור הכסף במדינותיהם. ולדיסלב הבטיח למתיאש שישלח חיילים להילחם בפרידריך השלישי, אולם יועציו שכנעו אותו לא לקיים את ההבטחה. ביוני 1487 הגיע ולדיסלב להסכם שלום עם פרידריך השלישי ועם הנסיכים הבוחרים, ולאחר מכן הכיר בו האפיפיור בוניפקיוס השמיני כמלך בוהמיה.
מתיאש הוניאדי החרים אחוזות גדולות בממלכתו, והעניק אותם לבנו הבלתי חוקי יאנוש קורבינוס, משום שרצה להפוך את יאנוש ליורשו. בניו של ייז'י פודבראדי היו בין האצילים שאיבדו את אחוזותיהם ליאנוש קורבינוס, וב-23 באפריל 1488 הם כרתו ברית עם ולדיסלב שכעס על כך שחלק מהאחוזות היו ממוקמות בנחלות הכתר הבוהמי, וקיבל תמיכה מאביו קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין. באביב 1489 אילץ מתיאש את יאן השני, דוכס ז'אגאן לוותר על נחלותיו לטובת בנו יאנוש. באותה שנה עשה ולדיסלב שלום עם פרידריך השלישי, אולם בנו של פרידריך - מקסימיליאן, מלך הרומאים פתח במשא ומתן לשלום עם מתיאש.
ביוגרפיה > מלחמת הירושה בהונגריה

ב-6 באפריל 1490 מת במפתיע מתיאש הראשון, מלך הונגריה, ובמאי התכנסו אצילי הונגריה לבחור את המלך הבא. ארבעה מועמדים טענו לכס המלוכה; יאנוש קורבינוס בנו של מתיאש נתמך בעיקר על ידי אצילים מאזור הגבול הדרומי, מקסימיליאן, מלך הרומאים טען לזכותו מכוח הסכם השלום של וינר-נוישטאדט משנת 1463, שבו נקבע שאם ימות מתיאש ללא יורשים יירשו אותו פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה או יורשיו, ולדיסלב טען לזכותו מכוח היותו בן אחותו של לסלו החמישי, מלך הונגריה שמלך קודם מתיאש, ואילו הוריו העדיפו שאחיו הצעיר יאן אולברכט יירש את הכתר.
רוב האצילים ההונגרים העדיפו את ולדיסלב כמלך, משום שכבר שלט על ממלכת בוהמיה, ובנוסף התחייב ולדיסלב להתחתן עם ביאטריצ'ה מנאפולי, בתו של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי, ואלמנתו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה. ב-4 ביולי הביסו אישטוואן החמישי באטורי ופאל קיניז'י את יאנוש קורבינוס, וב-15 ביולי בחר הדיאט ההונגרי בוולדיסלב למלך. ב-9 באוגוסט הגיע ולדיסלב לבודה, שם פגש את אחיו יאן אולברכט שהגיע לפשט מעברה השני של הדנובה, אך השניים לא הגיעו לידי פשרה.
ב-18 בספטמבר הוכתר ולדיסלב בסקשפהרוואר כאולסלו השני, מלך הונגריה, והתיישב בבודה כפי שהבטיח לאחר בחירתו. בהיעדרו מבוהמיה ניהלו את המדינה האצילים הבכירים, ובעקר רוזן העיר פראג וקנצלר הממלכה. אף על פי שבשלום אולומואוץ נקבע כי מוראביה, שלזיה ולוסאטיה יהיו חלק מממלכת הונגריה עד שישולם עליהם 400,000 פלורינים זהב, צירף אותם אולסלו בחזרה לכתר בוהמיה ללא ששילם את הכסף האמור.
אחיו יאן אולברכט לא ויתר על טענתו לכתר, ובמהלך ספטמבר כבש את אגר והטיל מצור על קאשה. ב-4 באוקטובר התחתן אולסלו עם ביאטריצ'ה מנאפולי, ואם כי הנישואים נשמרו בסוד, מימנה ביאטריצ'ה את מסעותיו בהונגריה. בנובמבר פלש מקסימיליאן, מלך הרומאים אף הוא להונגריה, וכבש את הערים סומבטהיי, וספרם וסקשפהרוואר. בתחילת דצמבר שחררו כוחותיו של אולסלו את קאשה, ובסוף השנייה עזב מקסימיליאן, מלך הרומאים את הונגריה, לאחר שלא הצליח לממן את מסעותיו. ב-20 בפברואר 1491 ויתר יאן אולברכט על תביעתו לכתר הונגריה, בתמורה לדוכסות גלוגוב ומחצית שלזיה. בסתיו אותה שנה פלש יאן אולברכט שוב להונגריה, אך נהדף על ידי אישטוואן זאפויה. בינתיים כוחותיו של אולסלו הדפו את כוחותיו של מקסימיליאן, מלך הרומאים, ובשלום פרשבורג שנחתם ב-7 בנובמבר ויתר אולסלו על כל השטחים שכבש מתיאש הראשון, מלך הונגריה באוסטריה, ובנוסף הכיר בזכותו של בית הבסבורג לרשת את נחלותיו בהונגריה ובבוהמיה אם ימות בלא בן. ב-24 בדצמבר הכה אישטוואן זאפויה את יאן אולברכט באפרייש, והכריח אותו לוותר על תביעתו לכתר הונגריה.
ביוגרפיה > שלטונו בהונגריה

אף על פי שיאנוש פיליפץ', בישוף וואראד הזהיר את אולסלו, שההונגרים מצייתים רק לשליט תקיף וחזק, ולדיסלב לא המשיך במדיניותו של קודמו מתיאש הראשון, מלך הונגריה, אלא נהג להתחשב בדעתם של האצילים המועצה המלכותית העליונה, והושפע מאוד מיועציו אישטוואן זאפויה ותומאש באקוץ'.
בשנת 1492 מת אביו קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ואולסלו טען לזכותו לכתר, אולם האצילים הפולנים בחרו באחיו יאן אולברכט למלך. מכיוון שקופת האוצר הייתה ריקה, לא היה אולסלו יכול לממן את הצבא השחור, והם החלו לבזוז ערים, ומשום כך פיזר אולסלו ב-3 בינואר 1493 את שרידי הצבא, ורוב שכירי החרב הוצאו להורג.
באותה תקופה צבא האימפריה העות'מאנית החל לבצע פשיטות סדירות נגד הונגריה לאורך הגבול הדרומי, וב-11 בספטמבר 1493 הנחיל תבוסה מוחצת לאצילים הקרואטיים בקרב שדה קרבבה, וסיפח את החוף האדריאטי מצפון הנהר נרטבה עד לאומיש. חודשים ספורים לאחר מכן, התאספו האצילים הקרואטים בביחאץ', וניסו לבקש עזרה מהאפיפיור אלכסנדר השישי וממקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
באביב 1494 הטיל אולסלו מס חריג ללא אישור מהדיאט, ועורר עליו את מחאת האצולה. לורנס או'לאקי שהיה אחד האצילים העשירים בממלכה, הורה על רציחתו של גובה המיסים, וכינה את אולסלו שור - בהמה. בתגובה האשימו אולסלו בשיתוף פעולה עם העות'מאנים, ופתח במבצע צבאי נגדו בתחילת 1495, שהסתיים רק לאחר בקשת רחמים מצד או'לאקי. באפריל אותה שנה חתמו אולסלו ובאיזיט השני על הפסקת אש לשלוש שנים, אולם פשיטות העות'מאנים בקרואטיה נמשכו.
במאי 1496 האשימו האצילים בדיאט את ז'יגמונד ארנוסט, שהיה גזברו של אולסלו, במעילה בכספי האוצר, ובתגובה לכך נעצר ארנוסט עם סגנו, ושוחרר רק לאחר ששילם 400,000 פלורינים זהב. בשנת 1497 ביקר אולסלו בבוהמיה, ובחזרתו ניסו חברי הדיאט להשפיע עליו לעצור את תומאש באקוץ', אולם אולסלו לא שהה לעצתם, ואף הפקיד את החותמת המלכותית בידי ג'רג' סאטמארי שהיה בעל בריתו של באקוץ', וב-20 בדצמבר אותה שנה מונה באקוץ' לארכיבישוף אסטרגום.
ביוגרפיה > האיום העות'מאני

בשנת 1498 פקע תוקפו של הסכם השלום עם האימפריה העות'מאנית, וב-20 ביולי אותה שנה כרת אולסלו ברית עם יאן הראשון אולברכט, מלך פולין ושטפן השלישי, נסיך מולדובה נגד האיום העות'מאני. בנוסף השלים אולסלו עם יאנוש קורבינוס, ומינה אותו לבאן של קרואטיה, והטיל עליו את הגנת קרואטיה.
שלטונו של אולסלו בהונגריה היה יציב, על אף התקפות העות'מאנים בגבול הדרומי, ואף עמד בהצלחה נגד המרד של ג'רג' דוז'ה. ב-11 במרץ 1500 חוקק הדיאט הבוהמי חוקי קרקעות חדשים, ובשנת 1502 אישר זאת אולסלו. בנוסף פיקח אולסלו על בניית הארמון המלכותי הישן (אולם ולדיסלאב) במצודת פראג.
ב-13 במרץ 1516 מת אולסלו בבודה, וכעבור 6 ימים נקבר בקתדרלת סקשפהרוואר. במקומו של אולסלו עלה לשלטון בנו לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה, ומכיוון שהיה קטין נטלו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תחת חסותו, ולאחר מותו בשנת 1519 החליפו גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך.
משפחתו

בשנת 1476 התחתן אולסלו עם ברברה מברנדנבורג, בתו של אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ואלמנתו של הנריק האחד עשר, דוכס גלוגוב, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1490 התחתן אולסלו עם ביאטריצ'ה מנאפולי, בתו של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי, ואלמנתו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1502 התחתן אולסלו עם אן דה פואה, בתו של גאסטון דה פואה, רוזן קנדאל, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אנה, נסיכת בוהמיה והונגריה (1503–1547), התחתנה עם פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה (1506–1526)
הערות שוליים

↑  תואר המשנה למלך בקרואטיה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה   בית יגלו   נולד:1 במרץ 1456 מת:13 במרץ 1516
| ייז'י מפודבראדי | ממלכת בוהמיה   1471–1516 | לאיוש השני |
| מתיאש הראשון | ממלכת הונגריה וקרואטיה   1490–1516 | לאיוש השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810531193905606  GND: 118634453  ICCU: VEAV522560  ISNI: 0000 0003 7421 9251  LCCN: n88065574  NKC: jn20000728804  NTA: 128470836  SELIBR: 370193  SUDOC: 145704599  VcBA: 495/46044  VIAF: 35999262   WorldCat (עם VIAF): 35999262 
מלחמת הירושה בהונגריה
מרחב אילת

| --- | --- |

שוטרי יס"מ אילת בטיילת החוף הצפוני, אוגוסט 2024
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 סוג:  מרחב גאוגרפי משטרתי
 בסיס האם:  ששת הימים 64, אילת
 פיקוד
 יחידת אם:   מחוז דרום
 דרגת המפקד:    ניצב משנה
 מפקד נוכחי:  אליהו שמול
מרחב אילת הוא אחד משלושת המרחבים של מחוז הדרום של משטרת ישראל. מרחב אילת חולש בדרום במעבר מנחם בגין, בצפון צומת מנוחה בכביש 90, במזרח צומת ציחור בכביש 40. מטה המרחב נמצא ברחוב ששת הימים 64, אילת. מפקד המרחב הנוכחי הוא נצ"מ אליהו שמול.
רקע

מרחב אילת נחשב לאזור מיוחד היות שהוא כולל אתרי תיירות ומוקדי בילוי, אזורי סחר וכלכלה ואתרים לאומיים.
בגזרת המרחב אתרים כמו נמל תעופה רמון, מעבר מנחם בגין (גבול מצרים), מעבר יצחק רבין (גבול ירדן), קצצ"א, ונמל אילת.
בגלל המרחק הגאוגרפי ממרכז הארץ גורמי פשיעה פלילית מחשיבים את העיר אילת כ-"עיר מפלט" ועל כן המרחב מתמודד גם עם אתגר זה.
ב-2021 לאחר 50 שנים במשכנה, עברה משטרת מרחב אילת למבנה חדש וחדשני, שהוקם כחלק ממתחם חירום עירוני הכולל כל גופי החירום וההצלה ואת בית מעצר אילת.
תחנות

| תחנה |  | תחום גזרה |
| --- | --- | --- |
| אילת | ששת הימים 64 | בדרום במעבר טאבה, בצפון צומת מנוחה של כביש 90, במזרח צומת ציחור של כביש 40 |
| משטרת התיירות | רחוב רחבעם | החוף הצפוני |
| נקודת רמון | נמל תעופה רמון | נמל תעופה ע"ש אילן רמון |
יחידת בט"פ-מג"ב אילת

יחידה תחת מג"ב דרום אשר ההתמחות שלה היא לוחמה בטרור וטיפול בפשיעה. יחידת מג"ב אילת עוסקת בביטחון השוטף בעיר ומונעת ומצמצמת כניסה של גורמים חבלניים לעיר, הן מהגבול הימי בשיתוף עם חיל הים והן מהגבול היבשתי בשיתוף עם חטיבת יואב של צה"ל.
במסגרת הפעילות מפעילה הפלוגה סיורים וצוותים מסביב לשעון ומבצעת פעילות יזומה למיגור הפשיעה בעיר. בתוך העיר מצטרפים כוחות מג"ב לפעילויות השוטפות עם השוטרים הכחולים של משטרת מרחב אילת ובכלל, הם מסיירים על קו החוף, בטיילת וברחבי העיר וגם בכביש 12 כדי לתת תחושת ביטחון לתושבי העיר ולתיירים.
יס"מ אילת

יחידת הסיור המיוחדת (יס״מ) של משטרת מרחב אילת הוקמה בשנת 2018 במטרה לתת מענה מבצעי מהיר לאירועי פח”ע ואירועים פליליים חריגים המצריכים התערבות של כוח מבצעי לוחם והגדלת נוכחות השוטרים בכדי לשמור על שלום הציבור ולטעת תחושת ביטחון באזרחים.
שוטרי יס"מ אילת בטיילת החוף הצפוני, אוגוסט 2024
שוטרי יס"מ אילת
סייר יס"מ אילת בטיילת החוף הצפוני, אוגוסט 2024
גלריה

שוטרי משטרת התיירות בסיור בטיילת החוף הצפוני
חבלן של משטרת אילת עם רובוט חבלה
חבלן של משטרת מרחב אילת
סירה מדגם "צרעה" של משטרת אילת עוגנת במרינה בחוף הצפוני
הערות שוליים

↑  מרחבים ותחנות במחוז דרום, באתר משטרת ישראל
↑  גיל ממן, מתחם חירום חדשני: נחנך מבנה המשטרה החדש והונחה אבן פינה לתחנת כיבוי אש אזורית, באתר עיריית אילת, ‏14 ביוני 2021
↑  מאיר אוחיון, הכוחות שמגנים על הנופשים באילת: "לאפשר את שגרת החופש", באתר ynet, 24 במרץ 2018
נקודת משטרת התיירות בחוף הצפוני
שוטרי מג"ב בט"פ אילת
בלה השלישי, מלך הונגריה

בלה השלישי, מלך הונגריה (בהונגרית: Béla III או Harmadik Béla, ‏בסביבות 1148 – 23 באפריל 1196) היה מלך הונגריה וקרואטיה בשנים 1196-1172, נציג השושלת מבית ארפאד, בנם של גזה השני, מלך הונגריה ושל אופרוסינה מקייב, ובאמצעות אמו, שהייתה בתו של מסטיסלאב הראשון, נסיך קייב, היו לו שורשים רוסיים. בלה התפרסם כגבר מרשים בקומתו (190 ס"מ) שהצטיין  כבעל כושר מנהיגות וארגון..
בסביבות 1161 העניקו הוריו לבלה דוכסות שכללה שטחי קרואטיה, מרכז דלמטיה ואולי גם סירמיום.  בשנת 1163 בהתאם להסכם שלום שבין אחיו הבכור, אישטוואן השלישי לקיסר הביזנטי מנואל הראשון קומננוס, נשלח בלה לחצר הביזנטית בקונסטנטינופול, שם שונה שמו לאלכסיוס והוענק לו התואר דספוט עם אירוסיו לבתו של הקיסר, מריה. זכויותיו הטריטוריאליות של בלה גרמו בסופו של דבר לעימותים צבאיים בשנים 1167-1164 בין האימפריה הביזנטית לממלכת הונגריה, מכיוון שאישטוואן השלישי ניסה להצר את ניסונות הביזנטים להשתלט על קרואטיה, דלמטיה וסירמיום. בלה-אלכסיוס, שהוכרז בשנת 1165 ליורש הקיסר מנואל, השתתף בשלוש מלחמות נגד ארצו-מולדתו. לבסוף אירוסיו לנסיכה הביזנטית בוטלו על ידי הקיסר, אחרי שבשנת 1369 נולד למנואל בן ראשון (גם כן בשם אלכסיוס). מנואל לקח אז לבלה בחזרה את התואר דספוט והחליף אותו בתואר בכיר אחר, אם כי נחות יותר, של "קייסאר".
ב-4 במרץ 1172 מת אישטוואן השלישי ואז החליט בלה לשוב להונגריה. לפני עזיבתו את קונסטנטינופול, נשבע שלעולם לא ירים ידו נגד האימפריה הביזנטית. אף על פי שהכמרים הבכירים והשועים ההונגרים הכריזו פה אחד על בלה למלך, לוקאש, הארכיבישוף מאסטרגום, הפרימאט של הונגריה, סירב להכתירו בטענה שהיה אשם בחטא הסימוניה.
בסופו של דבר, באישור האפיפיור אלכסנדר השלישי, הוכתר בלה כמלך תחת השם בלה השלישי, על ידי הארכיבישוף מקלוצ'ה, ב-18 בינואר 1173. נאלץ בלה להילחם באחיו הצעיר, גזה, שאותו החזיק בשבי למשך יותר מעשור. בלה השלישי ניצל את ההזדמנות שנוצרה על ידי הסכסוכים הפנימיים באימפריה הביזנטית ובשנים 1181-1180 כבש מחדש את קרואטיה, דלמטיה ואת סירמיום. בשנת 1188 הוא כבש גם את נסיכות האליץ'-וולין (גליציה) שבאוקראינה של ימינו, אך איבד אותה כעבור שנתיים.
בלה השלישי עודד את מלאכת הרישום של תולדות הממלכה ולפי כרוניקנים הונגרים מן המאה ה-14 היה המלך שהקים את הקנצלריה המלכותית ההונגרית. הארמון המלכותי שהוא בנה באסטרגום היה הדוגמה הראשונה לאדריכלות גותית במרכז אירופה. בלה השלישי נחשב בזמנו למלך העשיר ביותר בין מלכי אירופה, לפי רשימה שמנתה את רכושו והכנסותיו, אם כי מהימנותה של אותה הרשימה היא בספק.
ביוגרפיה > ילדותו 1163-1148

בלה השלישי נולד כבנו השני של גזה השני, מלך הונגריה, ואשתו, אופרוסינה מקייב. לא נמצאו רישומים של תאריך לידתו. בעזרת חקר עצמותיו הוערך כי הוא מת בשנת 1196, בסביבות גיל 49, ולפי הערכה זו שנת לידתו נקבעה לסביבות שנת 1148.
לפי הכרוניקה של יואנס קינאמוס, "מעשי יואנס ומנואל קומננוס", הקצה גזה השני לבנו הצעיר, עוד בימי שלטונו, שטחים במרכז דלמטיה עם שיבניק, ספליט וטרוגיר, שנמצאו תחת חסות מלכי הונגריה עוד מזה עשורים רבים. 
לדעת ההיסטוריונים פרנץ מאק וגיולה מורבצ'יק בלה קיבל מאביו גם את קרואטיה. בנוגע לסירמיום אין הסכמה בין החוקרים, אם קיבל אותה עוד בימי חייו של אביו או רק אחרי מותו. לדעת וארן טרדגולד, שטח הדוכסות שהשתייכה לבלה כלל גם את באנות בוסניה. 
לא ידוע מתי בדיוק החליט גזה השני להעניק לבלה את דוכסותו, אך לפי מאק, זה קרה בסביבות שנת 1161.
במותו, ב-31 במאי 1162, הוריש גזה השני את כס המלכות לבנו הבכור, אישטוואן השלישי. נראה כי המלך החדש אישר לבלה את אחיזתו בדוכסות, מכיוון שהכרוניקן קינאמוס מוסר שנחלה זו "הוענקה לפני זמן רב". זמן קצר אחרי עלייתו לשלטון, גורש אישטוואן השלישי על ידי דודיו, לסלו ואישטוואן הרביעי. הקיסר הביזנטי מנואל קומננוס תמך בדודים, אולם אישטוואן השלישי הצליח לשוב להונגריה ולכבוש את הכתר מחדש בכוח באמצע שנת 1163. ככל הנראה בעת מאבק זה בין אחיו לדודיהם נשאר בלה נייטרלי, מכיוון שאין דיווחים על מעשיו בשנים 1162 ו-1163.
בשנת 1163 שלח הקיסר מנואל את הסבסטוס גאורגיוס פאלאולוגוס לשאת ולתת על הסכם שלום עם אישטוואן השלישי. לפי ההסכם שנחתם הסכים הקיסר הביזנטי להפסיק את תמיכתו במתנגדים למלך ההונגרי. בתמורה, הסכים אישטוואן להכיר באחיו בלה כשליט בקרואטיה ובדלמטיה, לשלוח אותו לקונסטנטינופול ולאפשר על ידי כך לביזנטים להשתלט על נחלות אלה של בלה. הקיסר הבטיח גם כן לתת לבלה את יד בתו, מריה קומננה (פורפירוגניטה).
יואנס קינאמוס ציין אחר כך בכרוניקה שלו:
כשהגיע הקיסר מנואל לבלגרד ותפס שלא יוכל אישטוואן הרביעי לשלוט בארץ ההונגרים, (מכיוון שאלו החזירו מהר לשלטון את אישטוואן השלישי, בנו של גזה השני), הוא פנה לרעיון אחר. כפי הסביר, ביקש בכל כוחו לטעון לשליטה בהונגריה, כי היא נמצאת בתווך בין אומות מערביות. לכן התכוון להשיא את בלה, הבן האחר של גזה השני, עם מריה, בתו.
ביוגרפיה > ה"דספוט" אלכסיוס 1169-1163

גאורגיוס פאלאולוגוס ליווה את בלה במסעו לאימפריה הביזנטית. בלה הגיע לקונסטנטינופול בערך בסוף שנת 1163. הוא המיר את דתו לנצרות האורתודוקסית וקיבל את השם היווני "אלכסיוס" ואת התואר "דספוט" (דספוטס = אדון) שרק הקיסרים השתמשו בו בעבר. פורסמה רשמית ההודעה כי ישא לאישה את בת הקיסר.
בינתיים בקיץ 1164 פלש אישטוואן השלישי לסירמיום והקיסר מנואל שלח כוחות נגדו ,בטענה ש"אינו מתכוון ללחום נגד ההונגרים אלא להחזיר לבלה את נחלותיו". הפעם בלה-אלכסיוס הצטרף לדודו, אישטוואן הרביעי, ולעוד קרוב משפחה רחוק, אישטוואן קלמן, וליווה את הקיסר הביזנטי במסע הצבאי נגד אחיו. נחתם לבסוף הסכם שלום חדש, שדרכו ויתר שוב אישטוואן השלישי על הדוכסות של בלה, בעוד הצבא הביזנטי כבש את סירמיום והפך אותה לתמה או מחוז ביזנטי.
אולם באביב 1165 שוב תקף אישטוואן השלישי את סירמיום. מנואל יצא למתקפת-נגד, שוב פעם בליווי חתנו, בלה. אחרי שכבשו הביזנטים את זימון (כיום זמון בשטחי סרביה), שכנע בלה את חמיו לבטל את הוצאתם להורג של השבויים ההונגרים שנלכדו באותו מבצר. כוח ביזנטי אחר כבש גם את דלמטיה. בהסכם שלום חדש בין הביזנטים להונגרים הכיר שוב אישטוואן השלישי בזכויות הקיסר מנואל בנחלתו של בלה. דלמטיה ובוסניה הפכו גם הן בנסיבות אלה ל"תמות" ביזנטיות.
בסתיו 1165 הכריז הקיסר מנואל רשמית על בלה-אלכסיוס ועל בתו מריה כיורשיו ואילץ את כל הנכבדים הביזנטים להישבע להם שבועת אמונים. רק אנדרוניקוס קומננוס, בן דוד של מנואל, העז לגנות את המעשה, באומרו: "איזה שגעון אחז את הקיסר לפסול את כל הגברים הרומאים כבלתי ראויים להתחתן עם בתו, ולבחור לעומת כולם, דווקא את הנוכרי והפולש הזה ולהפכו לקיסר הרומאים ולאדון מעל כולנו?". לפי עדותו של הכרוניקן ניקטס כוניאטס, בשנת 1166 השתתף בלה-אלכסיוס יחד עם הקיסר בסינוד הכנסייה האורתודוקסית ועם פטריארך קונסטנטינופול, לוקס כריסוברגס. באביב 1166 בלה-אלכסיוס ליווה את הפורטוסטראטור אלכסיוס אקסוך במתקפה ביזנטית מחודשת נגד הונגריה כתגובת תגמול על פלישה הונגרית חדשה לסירמיום.
ב-11 באפריל 1166, על אף שלבלה-אלכסיוס ולארוסתו היה קשר קרבה משפחתית, אישר הקיסר את החלטת הפטריארך לפיה נאסרו נישואים בין קרובי משפחה עד הדרגה השביעית. בסתיו 1166, שינה הקיסר את שעתו והציע את בתו למישהו אחר - למלך סיציליה החדש, גוליילמו השני.
ב-1167 פרצה עוד מלחמה בין הונגריה לאימפריה הביזנטית. זאת אחרי שבלה-אלכסיוס הכריז,  לפי הכרוניקה של ראהווין, שטוען את כס המלכות של אחיו. גם היינריך ממיגלן ציין בכתביו שהרבה הונגרים הצטרפו לצבאו של בלה-אלכסיוס, בטענה ש"מלכות הונגריה שייכת לו כחוק". ב-8 ביולי 1167 חל שוב קרב בסירמיום שבו הכחידו הביזנטים את הכוחות ההונגריים. נחתם שוב הסכם שלום, שהפעם שם קץ למלחמות בין הונגריה לאימפריה ואישר את חסותם של הביזנטים בדלמטיה המרכזית, בבוסניה ובסירמיום.
ביוגרפיה > ה"קיסאר" אלכסיוס 1172-1169

הקלפים נטרפו כשב-14 בספטמבר 1169 אשתו של הקיסר מנואל, מריה מאנטיוכיה, ילדה בן בשם אלכסיוס, לימים אלכסיוס השני קומננוס. מנואל ביטל את אירוסי בתו לבלה-אלכסיוס וגם לקח ממנו בחזרה את התואר "דספוט" בהחליפו בתואר הנחות יותר של "קיסאר". באביב 1170 נשא בלה-אלכסיוס את גיסתו של הקיסר, אגנס מאנטיוכיה או אנה לבית שאטיון, לאישה והזוג הצעיר עשה עליית רגל לארץ הקודש. בירושלים הם תרמו 10,000 בזנטים לאבירים ההוספיטלרים כגמול על קבלת פניהם. בתעודת המענק כינה בלה-אלכסיוס את עצמו "הדספוט אלכסיוס, דוכס הונגריה, דלמטיה וקרואטיה" תוך התעלמות מהתואר האחרון שקיבל מהקיסר.
שלטונו > הכתרתו כמלך הונגריה 1173-1172

אחיו של בלה, המלך אישטוואן השלישי מת באסטרגום ב-4 במרץ 1172. ארנולד מליבק ששהה באותם ימים בעיר כתב שנפוצה שמועה כי המלך הורעל על ידי תומכי בלה, אך אף מקור אחר לא אישר זאת. אלמנתו של אישטוורן, אנגס מאוסטריה (1182-1154) עזבה את הממלכה, וכשהיא בהריון מבעלה המנוח.
לדברי קינאמוס, משלחת הונגרית ביקרה אז אצל הקיסר מנואל בסרדיקה (כיום סופיה, בירת בולגריה) וביקשה "לפי עקרון הצדק" שבלה יחזור להונגריה ושיוכתר למלך.
קינאמוס מוסר שהקיסר מנואל הכיר בו כמלך, אחרי שבלה נשבע כי כל חייו יישאר נאמן לקיסר ולאימפריה הביזנטית ולא יפגע באינטרסים שלהם. באיגרת משנת 1196 החתומה על ידי הקיסר איסאאקיוס השני אנגלוס ציין כותב האיגרת שבאותה הזדמנות נשבע בלה שלעולם לא יתמוך במאבק הסרבים נגד האימפריה הביזנטית.
בסוף אפריל או בתחילת מאי 1172 הגיעו בלה ואשתו לסקשפהרוואר. כפי שציין האפיפיור אלכסנדר השלישי במכתב מ-1179 "כל נכבדי ממלכת ההונגרים" בחרו בבלה בפה אחד כמלך. עם זאת טקס ההכתרה נדחה, מכיוון שלוקאש, הארכיבישוף של אסטרגום, סירב לקיים את הטקס. הוא האשים את בלה ב"סימוניה" על כך שהעניק גלימת פאר כמתנה לשליח הארכיבישוף. 
לפי השערת ההיסטוריונים, חשש למעשה לוקאש שהשלטון של בלה יגביר את השפעת הנצרות האורתודוקסית הה"סכיזמטית". אולם רוב הברונים והכמרים הבכירים נשארו נאמנים לבלה. הנסיך עצמו ביקש מזור אצל הכס הקדוש. ואכן האפיפיור אלכסנדר השלישי אישר לארכיבישוף של קאלוצ'ה למשוח את בלה כמלך ו"להניח את הכתר על ראשו". ההכתרה התקיימה ב-18 בינואר 1173. המלך החדש הוציא אז צ'רטר שבו אישר מחדש את זכותם של הארכיבישופים של אסטרגום להכתיר את מלכי הונגריה. נראה שבזמנו של בלה השלישי אוחדו הכתרים הנקראים "יווני" ו"לטיני" ב"כתר הקדוש של הונגריה".
שלטונו > תאריו

Ego Bela Tercius Dei gracia Hungarie, Dalmacie, Croacie, Rameque Rex
אני בלה השלישי בחסד האל מלך הונגריה, דלמטיה, קרואציה וראמה
שלטונו > סכסוכי פנים וחוץ 1173–1178

בשנים הראשונות לשלטונו התעלם המלך בלה מלוקאש, הארכיבישוף של אסטרגום. הארכיבישוף של קאלוצ'ה היה גם זה שבשנת 1174 הטביל את בנו בכורו של בלה, אימרה. ברם, הענקת הסקרמנטים לבני המשפחה המלכותית, נעשתה עדיין, ללא הפסקה, על ידי הארכיבישוף של אסטרגום.
לפי כרוניקה בוהמית (Continuatio Gerlaci abbatis Milovicensis), בלה כלא את אחיו הצעיר, גזה, אולם בשנת 1174 או 1175 הצליח הלה להימלט מן המאסר ולברוח לאוסטריה, בליווי השופט המלכותי לורינץ (או לרינץ).  כשסירב היינריך יאזומירגוט, דוכס אוסטריה, להסגיר את גזה, ארגן בלה השלישי כתגובה, פשיטות ביזה בשטח אוסטריה, יחד עם דוכס בוהמיה, סובייסלב השני. בו זמנית, שלח בלה לקיסר מנואל סיוע צבאי במלחמה נגד הטורקים הסלג'וקים מהסולטנות רום. אולם ב-17 בספטמבר 1176 נחלו כוחותיהם המאוחדים של הביזנטים וההונגרים תבוסה בקרב מיריוקפאלון.
הנסיך הנמלט גזה פנה לסובייסלב השני כדי לתווך לו פגישה עם הקיסר הגרמני פרידריך הראשון, אבל סובייסלב עצר אותו ובשנת 1177 הסגיר אותו לאחיו, המלך בלה. גזה נשלח שוב לכלא, הפעם גם אמם, אופרוסינה הושמה בהסגר. כעונש על תפקידו של סובייסלב בתפיסתו של גזה, הדיח אותו הקיסר פרידריך ומינה בבוהמיה דוכס אחר, פרידריך (בדז'יך) משושלת פשמיסל. כמו כן הורה הקיסר לדוכס אוסטריה החדש, לאופולד החמישי להתערב בבוהמיה. בלה הגיב במהירות, איים על אוסטריה בפלישה, ואילץ את הדוכס לאופולד לסגת מהאדמות הצ'כיות.
שלטונו > שנותיו האחרונות 1196-1194

ב-1194 הפקיד בלה בידי בנו הבכור, אימרה, שכבר הוכתר כמלך יורש, את ניהולן של קרואטיה ודלמטיה. 
אחרי שכוחות מאוחדים של הבולגרים, הקומנים והוולאכים הביסו את הביזנטים בקרב ארקדיופוליס, ביקש בלה לבוא לעזרת האימפריה הביזנטית. אולם מסעו הצבאי נדחה בעקבות הדחת חתנו איסאקיוס השני באפריל 1195 מכס הקיסרות הביזנטית על ידי אלכסיוס השלישי אנגלוס.
היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תכנן באותם הימים להירתם לסייע לקיסר המודח, אבל בלה השלישי אסר על נתיניו להצטרף לתוכנית הקיסר הגרמני.  
בלה הרים את הצלב כסמל למסע צלב חדש שביקש להוביל בארץ הקודש. אולם לא הצליח למלא את שבועתו מכיוון שנפל למשכב והלך לעולמו ב-23 באפריל 1196. הובא לקבורה בקתדרלת סקשפהרוואר. שרידיו זוהו על ידי ארכאולוגים, בדרגה גבוהה של מהימנות, בעת חפירות במאה ה-19. עזרו לכך פרטים שנמסרו על ידי ריצ'רד מלונדון, מקור בן תקופתו, שציין שהמלך ההונגרי היה גבוה במיוחד (190 ס"מ). שאריות גופתו של בלה נקברו מחדש בשנת 1898 בכנסיית מתיאש בבודפשט. צורפו אליהן שרידי גופת אשתו הראשונה, אגנס-אנה.
משפחתו > נשותיו וצאצאיו

אשתו הראשונה - אגנס מאנטיוכיה או אנה לבית שאטיון (1149 -בסביבות 1184) - הייתה בתם של זוג הנסיכים הצלבנים רנו משאטיון, נסיך אנטיוכיה וקונסטנס מאנטיוכיה. בעת החתונה בקונסטנטינופול ב-1170 היא שינתה את שמה לאנה .ילדיהם היו:
אימרה הראשון, מלך הונגריה (יליד 1174)
מרגרטה מהונגריה, (1207-1175) - שינתה את שמה בקונסטנטינופול ל-מריה. נשארה ידועה יותר כמרגרטה מהונגריה. בגיל 9-10 הייתה לאשת הקיסר הביזנטי איסאקיוס השני אנגלוס, שהיה אז בערך בן 30. בעל ראשון זה מת ב-1204 לפני ביזת קונסטנטינופול בעת מסע הצלב הרביעי. היא התחתנה בשנית עם אחד ממפקדי מסע הצלב, בוניפצ'ו ממונפראט, שכבש את סלוניקי אחרי כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים ה"לטינים". אחרי מות בוניפצ'ו, נישאה מרגרטה-מריה בערך בשנת 1210 לניקולאוס הראשון מסנט אומר, אם כי לפי ההיסטוריון פיטר לוק, אשתו של סנט אומר ומרגריטה-מריה לא היו אותה אישה.
אנדראש השני, מלך הונגריה (יליד 1177) היה בנם השני.
סלומון או שאלאמון - מת בינקות
אישטוואן - מת בינקות
קונסטנציה - התחתנה בסביבות 1198 עם אוטאקאר הראשון, מלך בוהמיה ונודעה כקונסטנציה מהונגריה, מלכת בוהמיה.
בת שלישית, ששמה לא ידוע, מתה בינקותה.
אחרי מות אגנס-אנה, ביקש בלה את ידה של תאודורה, נכדתה של תאודורה קומננה, אחות הקיסר מנואל קומננוס. אולם ב-1185 אסר סינוד של הכנסייה הביזנטית על נישואיה, מכיוון שנכנסה למנזר.
בסוף שנת 1185 או בתחילת 1186 ביקש בלה, גם כן ללא הצלחה, את ידה של מטילדה מסקסוניה, בתו של היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה. סבה, המלך האנגלי הנרי השני התנגד לנישואים ומנע אותם.
בסופו של דבר נשא בלה השלישי בקיץ 1187 את כלתו האלמנה של הנרי השני, מרגריט מצרפת.
אשתו השנייה - מרגריט מצרפת או מרגיט לבית קאפה, מלכת אנגליה והונגריה, הייתה בתם של לואי השביעי, מלך צרפת. היא שרדה את מותו של בלה ועברה לחיות את שאר ימי חייה בארץ הקודש (ארץ ישראל).