stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופורטוניטי
ציר זמן > 2005 > בעיות בזרוע הרובוטית

הזרוע הרובוטית של אופורטוניטי חוֹוה בעיות מיום המאדים השני לנחיתתו (25 בינואר 2004). טכנאי הרובר גילו כי מחמם שמוקם על ה־azimuth joint של הזרוע, האחראי על תנועתה של הזרוע לצדדים, היה תקוע על מצב מופעל. בדיקה מדוקדקת יותר העלתה כי המתג ככל הנראה נפגע בזמן שהרובר היה בכדור הארץ. עם זאת, אופורטוניטי היה מצויד במנגנון בטיחות אוטומטי בשם "T-stat box" שסיפק הגנה נגד חימום יתר. כשה־azimuth joint היה מתחמם יתר על המידה המנגנון היה מכבה את המחמם זמנית וכשה־azimuth joint היה מתקרר שוב המנגנון היה מאפשר למחמם לפעול מחדש. בצורה זו המחמם פעל במשך כל הלילה אבל לא במשך כל היום.
מנגנון הבטיחות של הרובר עבד עד לחורף המאדים הראשון. כשהשמש החלה לסגת אל תחתית השמים והלוחות הסולאריים של הרובר הפיקו פחות חשמל מבדרך כלל, היה ברור כי אופורטוניטי לא יוכל לשמור על הסוללות שלו טעונות כאשר המחמם "שותה" חשמל כל הלילה. ביום המאדים ה-122 (28 במאי 2004) מפעילי הרובר החלו להשתמש בפרוצדורה בשם "שינה עמוקה" בה הרובר ניתק את עצמו מאספקת חשמל מהסוללות למשך הלילה. השינה העמוקה מנעה מהמחמם, ומכל שאר הרכיבים של הרובר למעט השעונים ומחממי הסוללות, להשתמש בחשמל. כשהשמש עלתה בבוקר היא חיממה את הלוחות הסולאריים, הסוללות חיברו את עצמן אוטומטית, הזרוע הרובוטית נכנסה לפעולה, ה־azimuth joint התחמם ומערכת ההגנה נגד חום הופעלה והפסיקה את פעולת המחמם. כתוצאה מכך, ה־azimuth joint היה חם מאוד ביום וקר מאוד בלילה. תנודות הטמפרטורה הגדולות האלו, שגורמות למנועים חשמליים למות מהר יותר, התרחשו כמעט כל יום.
אסטרטגיה זו עזרה לאופורטוניטי עד ליום המאדים ה-654 (ה־25 בנובמבר 2005) כאשר מנוע ה־azimuth joint נתקע בגלל ההתנגדות החשמלית רבה. מפעילי הרובר הזרימו בתגובה כמויות גדולות יותר של זרם אל המנוע. דרך זו הייתה יעילה אך המנוע המשיך להיתקע מדי פעם. כאמצעי זהירות, הזרוע הרובוטית של הרובר נשארה פרוסה כל הזמן (בדרך כלל היא הייתה מקופלת ומונחת על הרובר) כך שתוכל לפעול לפחות מעט אם מנוע הזרוע יפסיק לפעול לחלוטין. הזרוע קופלה אך ורק בזמן נסיעה ונפרשה מיד בעצירה.
אסטרטגיה זו עזרה לאופורטוניטי עד ליום המאדים ה-1,502 (ה־15 באפריל 2008) כאשר מנוע הזרוע נתקע במהלך פריסת הזרוע בסיום נסיעה, כך שהזרוע נשארה חלקית מתחת לרובר. המנוע המשיך להיתקע שוב ושוב בכל ניסיון של מפעילי הרובר להזיז את הזרוע. מפעילי הרובר ניסו להזיז את הזרוע בשעות שונות של היום ומצאו כי ההתנגדות הייתה הנמוכה ביותר (נורמלית, למעשה) כאשר ה־azimuth joint היה חם ביותר, בשעות בבוקר, אחרי שהמחמם פעל במשך כל הלילה. מפעלי הרובר ניסו להזיז את הזרוע בזמן זה וב־08:30 בבוקר יום המאדים ה-1,531 (ה־14 במאי 2008) הצליחו מפעילי הרובר להניע את הזרוע הרובוטית.
משום שאופורטוניטי ככל הנראה לא יוכל לקפל את הזרוע הרובוטית שלו יותר, פיתחו טכנאי ונהגי הרובר טכניקה לנסיעה בטוחה עם הזרוע במצב פרוס.
ציר זמן > 2006

למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2006 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2006 (אורכב 14.07.2009 בארכיון Wayback Machine)
ב־22 במרץ 2006 (יום המאדים ה-760) עזב אופורטוניטי את מכתש ארבוס והחל במסע אל מכתש ויקטוריה אליו הגיע בספטמבר 2006 ונשאר שם עד אוגוסט 2008. בדרך, עבר במכתש ביגל.
ציר זמן > 2006 > מכתש ויקטוריה

מכתש ויקטוריה הוא מכתש פגיעה הנמצא כ־7 ק"מ מאתר הנחיתה של אופורטוניטי. קוטרו של מכתש ויקטוריה הוא 750 מטרים ומדענים האמינו כי חקירת דפנותיו הפנימיים של המכתש תלמד אותם יותר על ההיסטוריה הגאולוגית של מאדים.
ביום המאדים ה-951 (26 בספטמבר 2006) הגיע אופורטוניטי אל שפת המכתש ושלח תמונות ראשונות של המכתש ושדה הדיונות שבמרכזו. אחר כך החל הרובר להקיף את המכתש, מסע שנמשך עד ל־11 בספטמבר 2007, אז הגיע אל נקודת ההתחלה. המקפת לסקר מאדים (MRO) צילמה את אופורטוניטי ב־6 בנובמבר 2006 כשעמד על שפת המכתש.
תמונה פנורמית של מכתש ויקטוריה שצולמה על ידי אופורטוניטי
ציר זמן > 2007

למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2007 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2007 (אורכב 14.07.2009 בארכיון Wayback Machine)
ציר זמן > 2007 > שדרוג תוכנה

ב־4 בינואר 2007 שני הרוברים ספיריט ואופורטוניטי עברו שדרוג של התוכנה במחשביהם. השדרוג כלל הוספת יכולת לרובר להחליט אילו תמונות לשלוח לכדור הארץ ומתי להפעיל את זרועו הרובוטית כדי לבחון סלעים. שדרוגים אלו עזרו למדענים וחסכו להם זמן רב במיון תמונות חשובות, ובחקירת פני השטח.
ציר זמן > 2007 > אירועי ניקוי

מספר אירועי ניקוי (רוחות שמנקים את הלוחות הסולאריים של הרוברים מהאבק שנצבר עליהם ומאפשרים להם להמשיך לייצר אנרגיה חשמלית) שהחלו ביום המאדים ה-1,151 (20 באפריל 2007) איפשרו לרובר להעלות את הפקת החשמל שלו ליותר מ־800 ואט־שעה ליום. ביום המאדים ה-1,164 (4 במאי 2007) הזרם שהפיקו הלוחות הסולאריים היה יותר מ־4 אמפר, זרימה שלא נמדדה מאז יום המאדים ה־18 (10 בפברואר 2004). עם זאת, סופות החול והאבק הגדולות שהחלו במאדים באמצע 2007 הורידו את תפוקת הכוח של אופורטוניטי ל־280 ואט־שעה.
ציר זמן > 2007 > סופות אבק

לקראת סוף יוני 2007 החלו סופות אבק להאפיל את אטמוספירת מאדים. סופות האבק התגברו וב־20 ביוני אופורטוניטי וספיריט עמדו בפני סכנה ממשית של "מוות" בגלל מחסור בחשמל אותו הם התקשו להפיק עם ענני האבק העבים שהסתירו את אור השמש. ענני האבק העבים הסתירו כ־99 אחוזים מאור השמש הישיר שהיה מגיע אל אופורטוניטי (אל ספיריט, שהיה בצד השני של הכוכב, הגיע מעט יותר אור שמש).
הלוחות הסולאריים של הרוברים היו מפיקים בדרך כלל כ־700 ואט־שעה של אנרגיה ליום אך במהלך הסופות, האנרגיה שהפיקו הלוחות הצטמצמה משמעותית. כאשר הלוחות מפיקים פחות מ־150 ואט־שעה ליום, סוללות הרובר נכנסות לשימוש וכשהן נגמרות, רכיבים שונים של הרובר עלולים לקפוא מהקור ששורר במאדים. ב־18 ביולי 2007 הפיק אופורטוניטי 128 ואט־שעה בלבד (שיא שנשבר בנובמבר 2008 על ידי ספיריט שהסתפק ב־89 ואט־שעה בלבד) ונאס"א הסתפקה בהתקשרות אחת בשלושה ימים כדי לחסוך בחשמל.
סופות האבק נמשכו גם בחודש יולי, ובסוף החודש הודיעה נאס"א כי אף על פי שהרוברים היו במצב בו הם השתמשו בכמות מזערית של חשמל, יכול להיות שהם לא ישרדו. ב־7 באוגוסט 2007 החלו סופות החול להחלש ואף על פי שרמות האנרגיה היו נמוכות הרובר החל לשלוח תמונות. ב־21 באוגוסט רמות האבק המשיכו לרדת, סוללות הרובר נטענו במלואן והרובר נסע בפעם הראשונה מאז שהחלו הסופות.
ציר זמן > 2007 > Duck Bay

אופורטוניטי הגיע אל Duck Bay (נקודת ההתחלה שלו סביב המכתש) ב־11 בספטמבר 2007, אחרי שסיים להקיף את מכתש ויקטוריה. באותו יום נהגי הרובר הסיעו את הרובר כך שכל ששת גלגליו היו על מדרון המכתש ואז הסיעו אותו ברוורס כדי לראות האם הוא יוכל לצאת מהמכתש אחרי שיכנס לחקור אותו. הניסוי עבר בהצלחה והרובר ניכנס כולו אל תוך המכתש ב־13 בספטמבר 2007 והחל לבחון את קירותיו הפנימיים של המכתש.
ציר זמן > 2008

למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2008 ראו ארכיון נאס"א: אופרטונטי 2008 (אורכב 14.07.2009 בארכיון Wayback Machine)
ציר זמן > 2008 > יציאה ממכתש ויקטוריה

אופורטוניטי יצא ממכתש ויקטוריה ב־24 עד ל־28 באוגוסט 2008 לאחר שחווה בעיה מסוימת, דומה לזאת שהובילה להשבתת הגלגל הימני־קדמי של תאומו, ספיריט.
ציר זמן > 2008 > מטרה: מכתש אנדוור

מכתש אנדוור (אנ') הוא מכתש בקוטר 22 ק"מ הנמצא כ־12 ק"מ דרומית־מזרחית למכתש ויקטוריה. נהגי הרובר העריכו כי הנסיעה למכתש תארך כשנתיים. מדענים מצפים לראות במכתש אנדוור ערמות עמוקות יותר של אבנים בעלי שכבות משהיו במכתש ויקטוריה.
ציר זמן > 2008 > "ליקוי מאדים"

ב־29 בנובמבר 2008 החל תהליך שנקרא התקבצות עליונה, בו כדור הארץ ומאדים נמצאים בשני צדדים שונים של השמש, כך שהשמש נמצאת בין מאדים לבין כדור הארץ (או בעצם "ליקוי מאדים"). במהלך תקופה זו, שנמשכה עד ל־13 בדצמבר 2008 (שבועיים), לא נוצרה אף התקשרות עם הרוברים ספיריט ואופורטוניטי על מאדים.
ציר זמן > 2009

למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2009 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2009 (אורכב 22.01.2020 בארכיון Wayback Machine)
ב־7 במרץ 2009 (יום המאדים ה-1,820) ראה אופורטוניטי לראשונה את שפתו של מכתש אנדוור, אחרי שנסע כ־3.2 ק"מ מאז שיצא ממכתש ויקטוריה באוגוסט 2008. אופורטוניטי ראה גם את מכתש לאזו שהיה מרוחק ממנו כ־38 ק"מ וקוטרו כ־7 ק"מ.
ב־7 באפריל 2009 (יום המאדים ה-1,850) אירוע ניקוי העלה את רמת הפקת האנרגיה החשמלית ביותר מ־40% לכמות של 515 ואט־שעה.
ב־18 ביולי 2009 נצפה סלע שחור וגדול בכיוון ההפוך למסלולו של אופורטוניטי. אופורטוניטי הסתובב לכיוון הסלע והגיע אליו ב־28 ביולי. הסלע נחקר והתברר כי הוא מטאוריט וקיבל את השם "Block Island". אופורטוניטי חקר את הסלע עד ל־12 בספטמבר אז חזר אל מסלולו המקורי לכיוון מכתש אנדוור.
ביום המאדים ה-2,022 נתקל אופורטוניטי בעוד מטאוריט שקיבל את השם "Shelter Island" וחקר אותו עד ליום המאדים ה-2,034. לאחר מכן המשיך אופורטוניטי לכיוון מטאוריט נוסף, "Mackinac Island", אליו הגיע כעבור ארבעה ימים ורק צילם אותו כשעבר אל פניו. לאחר מכן המשיך אופורטוניטי אל מכתש אנדוור.
ב־10 בנובמבר 2009 (יום המאדים ה-2,061) הגיע אופורטוניטי אל סלע בשם "Marquette Island" אותו הוא חקר עד ל־12 בינואר 2010 (יום המאדים ה-2,012). חקירת הסלע נמשכה זמן רב מפני שמדענים לא הצליחו להגיע להחלטה מהו הסלע. בסופו של דבר הוחלט כי הסלע הוא הפרשה ממעמקי מאדים ולא מטאוריט.
ציר זמן > 2010

למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2010 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2010 (אורכב 22.01.2020 בארכיון Wayback Machine)
ב־28 בינואר 2010 (יום המאדים ה-2,138) הגיע אופורטוניטי אל מכתש קונספציה (Concepcion) שקוטרו 10 מטרים והקיף אותו.
ב־5 במאי 2010 נבחר מסלול ארוך יותר אל כיוון מכתש אנדוור בגלל חשש מדיונות חול מסוכנות. המסלול הוארך ל־19 ק"מ.
ב־19 במאי 2010 הגיע אופורטוניטי אל יום המאדים ה־2246 למשימתו ושבר בכך את שיא הפעולה של רכב כלשהו על מאדים. התואר נלקח מויקינג 1 שפעל במשך 2245 ימי מאדים.
ב־8 בספטמבר 2010 הגיע אופורטוניטי אל נקודת האמצע במסלולו בן 19 הק"מ בין מכתש ויקטוריה למכתש אנדוור.
ציר זמן > 2010 > מכתש סנטה מריה

ב־15 בספטמבר 2010 הגיע אופורטוניטי אל מכתש סנטה־מריה וחקר אותו במשך מספר שבועות.
מכתש סנטה־מריה כפי שצולם על ידי אופורטוניטי
ציר זמן > 2011

למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2011 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2011 (אורכב 22.01.2020 בארכיון Wayback Machine)
אחרי שהגיע אופורטוניטי לקצהו של מכתש סנטה־מריה, מיקם צוות הרובר את הרובר בשפה הדרום־מזרחית של המכתש והחל לאסוף מידע. באותו זמן התכונן הצוות ל"ליקוי מאדים" נוסף שהתחיל בסוף ינואר ונימשך שבועיים. בסוף מרץ החל אופורטוניטי את המסע בן 6.5 הקילומטרים בין מכתש סנטה־מריה למכתש אנדוור, וב־1 ביוני עבר הרובר את המטר ה־30,000 (30 ק"מ) שלו מאז נחת על מאדים (פי 50 מהמרחק המתוכנן).
ציר זמן > 2011 > מכתש אנדוור

אופורטוניטי הגיע אל מכתש אנדוור ב־9 באוגוסט 2011 למקום בשם "Spirit Point" (על שם הרובר התאום שלו), אחרי מסע בן 3 שנים ממכתש ויקטוריה. בשפת המכתש מצויים סלעים עתיקים ביותר היכולים להעיד על הימצאות בעבר של מים על מאדים. על פי דבריו של ריי ארווידסון, סגן החוקר הראשי של אופורטוניטי, הרובר ככל הנראה לא יכנס אל תוך המכתש מכיוון שתצורות אבנים ועפר דומות נחקרו כבר על מאדים.
עם הגעת אופורטוניטי אל מכתש אנדוור הוא גילה תופעות שלא נצפו קודם לכן על מאדים. ב־22 באוגוסט 2011 (יום המאדים ה-2,694) הרובר החל לבחון את "טיסדייל 2" (Tisdale 2) אבן גדולה שנפלטה מהאדמה. לפי סטיב מאיירס, החוקר הראשי של אופורטוניטי מטעם אוניברסיטת קורנל שבאית'קה, ניו יורק, זוהי אבן מסוג שעוד לא ניצפה כמוהו במאדים. עוד הוא אמר כי ההגעה למכתש אנדוור שוות ערך לנחיתה במכתש איגל.
בתחילת דצמבר אופורטוניטי ניתח שטח קרקע קטן שקיבל את השם "הומסטייק" (Homestake) אשר הוסק כי הוא מורכב מגבס. על ידי שימוש בשלושה מהכלים של הרובר (המצלמה המיקרוסקופית, Alpha Particle X-Ray Spectrometer והפילטרים של המצלמה הפנורמית) קבעו המדענים כי זהו מרבץ של סידן גופרתי שבא במגע עם מים, או גבס, שניהם מינרלים שנוצרים רק בסביבתם של מים.
בסוף 2011 מוקם הרובר כך שהוא נטה 15° לצפון, זווית שתספק יותר אנרגיה סולארית לרובר במהלך החורף המאדימי. חורף זה אמור להיות מאתגר יותר מהחורפים הקודמים מפני שכמות האבק באוויר ועל הלוחות הסולאריים של הרובר גדולה יותר מאשר בשנים קודמות.
מבט על מכתש אנדוור מ־"Spirit Point"
ציר זמן > 2012

למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2012 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2012 (אורכב 27.01.2012 בארכיון Wayback Machine)
ב־25 בינואר 2012 חגג אופורטוניטי 8 שנות פעילות על מאדים.
ב־8 במאי 2012, לאחר 130 ימי מאדים בהם לא נסע, החל אופורטוניטי לנסוע שוב.
ציר זמן > 2018 עד פברואר 2019

ברבע משטחו של מאדים התחוללה סופה שמסתירה לחלוטין את אור השמש; הסופה זוהתה לראשונה ב-30 במאי 2018 והמשימה נכנסה ל"מצב חיסכון" עד אשר יהיה ניתן לצור עמה קשר שוב. באוגוסט אבד הקשר, כאשר ניסיונות "להעיר" את הרובר כשלו. לאחר שניסיונות נוספים בסוף ינואר ובתחילת פברואר של 2019 כשלו אף הם, הודיעו בכירים בנאס"א במסיבת עיתונאים ב-13 בפברואר 2019 על סיומה של המשימה.
הנצחה

כהוקרה לתרומתו העצומה של הרובר אופורטוניטי לחקר מאדים, האסטרואיד 39382 נקרא בשם אופורטוניטי. השם הוצע על ידי האסטרונומים אינגריד ואן הוטן־גרואנוולד, קורנליס ג'והנס ואן הוטן וטום גהרלס שגילו את האסטרואיד ב־24 בספטמבר 1960.
ראו גם

ספיריט
מארס רובר
מארס פאת'פיינדר
תוכנית ויקינג
תוכנית מארס
קיוריוסיטי – רובר מתקדם יותר שנשלח למאדים
פרסווירנס של תוכנית מארס 2020
שפות פינו-אוגריות

עמים דוברי שפות פינו-אוגריות
השפות הפינו-אוּגְריות הן קבוצה של שפות המדוברות בצפון-מזרח אירופה ובצפון-מערב אסיה. השפות המוכרות ביותר במשפחה הזאת הן הונגרית ופינית ועל שמן נקראת המשפחה כולה. הונגרית ופינית כשלעצמן נמצאות בשני ענפים שונים של המשפחה, והן רחוקות למדי זו מזו, אם כי יש הסכמה בקרב הבלשנים בדבר מוצאן המשותף. ההערכה היא שהעמים הדוברים שפות פינו-אוגריות חדרו לאירופה והתיישבו בה בתקופה מאוחרת. בעבר רווחה דעה שדוברי השפות האלה הם צאצאי ההונים שפלשו לאירופה במאות הרביעית והחמישית לספירה, אולם דעה זו כבר איננה מקובלת.
יש חוקרים המקשרים את השפות הפינו-אוגריות למשפחת שפות גדולה יותר המכונה משפחת השפות האוראליות. התאוריה הזו גורסת כי לשפות האוראליות, ולשפות הפינו-אוגריות בתוכה, יש מוצא משותף עם משפחות כגון משפחת השפות הטורקיות, משפחת השפות המונגוליות, משפחת השפות הטונגוסיות ועוד. המשפחה הגדולה מכונה משפחת השפות אוראל-אלטאיות. התאוריה הזאת על כל סעיפיה שנויה במחלוקת בקרב העוסקים בבלשנות היסטורית, והיא נחשבת כיום בגדר הצעה ולא בגדר תאוריה מוכחת.
השפות המוכרות ביותר במשפחה הפינו-אוגרית הן:
הונגרית (Magyar)
פינית
סאמית (מוכרת גם כ"לאפית")
אסטונית
לצדן, קיימות שפות פינו-אוגריות רבות נוספות, כגון מורדובית, ננץ, מארי, קומי ועוד, המדוברות ברפובליקות ובחבלים אוטונומיים שונים בפדרציה הרוסית, בעיקר באזור נהר הוולגה, האוקיינוס הארקטי, הרי אורל ומערב סיביר.
סנאציה

סנאציה (בפולנית: Sanacja; מילולית, "הבראה") הייתה קואליציה של תנועות פוליטיות בימי הרפובליקה הפולנית השנייה בין מלחמת העולם הראשונה לשנייה. הקואליציה הוקמה בידי יוזף פילסודסקי בשנת 1926 כמשקל נגד לתנועות הפרלמנטריות הכושלות אשר הנהיגו את פולין עד אז, ולאחר תפיסתו את השלטון בכוח בשנה זו.
טרי גיליאם

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1940 (בן 83) מיניאפוליס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Terrence Vance Gilliam 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 מקום לימודים:  מכללת אוקסידנטל  תיכון בירמינגהאם 
 בן או בת זוג:  מגי וסטון (1973–?) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס מכונת הזמן (2000)  פרס אינקפוט (2009)  פרס וינזור מקיי (2012)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2001)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הקצר הטוב ביותר (2011)  אביר מסדר האמנויות והספרות  קצין מסדר האמנויות והספרות 
 http://terrygilliamweb.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
טרי גיליאם
טרנס ואנס גיליאם (באנגלית: Terrence Vance Gilliam; נולד ב-22 בנובמבר 1940) הוא במאי קולנוע, אנימטור, קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי.
ב-2012 זכה בפרס וינזור מקיי.
ביוגרפיה

טרנס ואנס גיליאם נולד ב-22 בנובמבר 1940 במיניאפוליס, מינסוטה, בנם של ביאטריס (לבית ואנס) וג'יימס הול גיליאם. אביו היה איש מכירות נודד של מותג הקפה פולגרס לפני שהפך לנגר. זמן קצר לאחר לידתו, הם עברו לעיירה הסמוכה אגם מדיסן, מינסוטה. ב-1952 עברה המשפחה לשכונת פנורמה סיטי בלוס אנג'לס, קליפורניה. גיליאם למד בתיכון ברמינגהאם, שם היה נשיא כיתתו ומלך הנשף הבכיר. במהלך התיכון, הוא החל לקרוא בשקיקה את מגזין Mad, שאז נערך על ידי הארווי קורצמן, שלימים ישפיע על עבודתו של גיליאם.
גיליאם סיים את לימודיו במכללת אוקסידנטל ב-1962 עם תואר ראשון במדעי המדינה.
קריירה > טרי גיליאם ומונטי פייתון

טרי גיליאם החל את דרכו המקצועית כאנימטור וצייר רצועות קומיקס בארצות הברית; באחת מהרצועות המצולמות הראשונות אותן פרסם הופיע ג'ון קליז. לאחר שעבר לבריטניה המשיך בציור קומיקס ולאחר מכן הצטרף ל"קרקס המעופף של מונטי פייתון" כחבר האמריקאי היחיד בצוות. גיליאם זכה גם לאזרחות בריטית ב-1968 ואף ויתר מאוחר יותר, ב-2006, על אזרחותו האמריקאית כמחאה על ממשל ג'ורג' וו. בוש.
גיליאם היה היוצר העיקרי של הדמויות המצוירות המוזרות שליוו את תוכנית הטלוויזיה של מונטי פייתון ואת סרטי החבורה, הוא גם הופיע במערכונים רבים ושיחק תפקידים בסרטיהם. בנוסף בסרטי הקולנוע "הגביע הקדוש", "בריאן כוכב עליון" בנוסף לאנימציות שיצר עבורם שימש בתפקידים של במאי, כותב, מעצב, שחקן וצלם.
סגנון האנימציה הייחודי של גיליאם עשה שימוש רב בצילומים ישנים מהתקופה הוויקטוריאנית שחלקים מהם נחתכו והוזזו באופן משעשע - סגנון שזכה לחיקויים רבים, בין היתר בפרסומת טלוויזיה לבירה "גינס".
קריירה > קריירה כבמאי

טרי גיליאם המשיך ממונטי פייתון את דרכו המקצועית כבמאי קולנוע. סרטו "ברזיל" מ-1985 בכיכוב של רוברט דה נירו, נודע בקרב חובבי הקולנוע כדוגמה מצערת למקרה שבו הבמאי לא זוכה ללטש את סרטו בשל התערבות אולפני יוניברסל, שקיצרו את הסרט ללא הסכמתו. בסיוע המפיק ארנון מילצ'ן פתח גיליאם במאבק נגד יוניברסל והצליח להביא להפצתו של הסרט בגרסתו המקורית.
ברבים מסרטיו, גיליאם מדגיש את התנגדותו העזה לבירוקרטיה ומשטרים פקידותיים. סרטיו מציגים מאבק כנגד כוח חזק, שיכול להיות מצב רגשי, אליל מעשה אדם או אפילו האדם עצמו. לרוב המאבק לא מסתיים בהצלחה. האווירה בסרטיו אפלה ופרנואידית עם מגוון דמויות מוזרות שהיו בעבר אנשים רגילים בחברה.
בנוסף לאווירה האפלה, גם התסריט מציג לרוב חוש הומור שחור, מורשת (כנראה) מימי מונטי פייתון.
סממנים אלו של סרטי גיליאם הופכים אותם קלים לזיהוי אף ממבט קצר, בין היתר בזכות מוטיבים בארוקיים חוזרים (כגון מסכי מחשב עם זכוכיות מגדילות המוצמדות אליהם) והשילוב בין הפכים כמודרניות ויושן או יופי וגועל.
בשנת 2000 החל לביים, בתקציב של 32 מיליון דולר, את הסרט "האיש שהרג את דון קישוט", בכיכובם של ז'אן רושפור, ג'וני דפ וונסה פאראדי, שעל התסריט שלו החל לעבוד בתחילת שנות ה-90. אך בשל שורה של תקלות – ובהם ציוד על הסט שנהרס בגלל שיטפון, מחלתו של ז'אן רושפור וקשיים פיננסיים, ההפקה בוטלה. הכישלון תועד בסרט התיעודי "אבודים בלמנשה" שיצא לאקרנים ב–2002, והיה אמור לעקוב אחרי מאחורי הקלעים של ההפקה, ותיעד בסופו של דבר את הקשיים שהביאו לביטולה. מאז ניסה פעמים רבות לחדש את ההפקה אך נתקל בקשיים שונים. בתחילת 2017 החל שוב בצילומי הסרט בכיכובם של ג'ונתן פרייס ואדם דרייבר. הסרט יצא לאקרנים בסוף 2018.
בשנת 2005 יצאו לאקרנים שני סרטים שביים, "האחים גרים - למבוגרים בלבד", המבוסס באופן כללי על דמויותיהם של האחים גרים, ו"טיידלנד", סיפורה של ילדה הבורחת מהבדידות האיומה של ביתה החדש אל תוך עולם הפנטזיה המתקיים בדמיונה.
בשנת 2006 העלה בישראל את הבכורה העולמית של המופע "דיאבולו" בו שימש כבמאי ואחראי על האפקטים המיוחדים לצד האמן הרוסי סלאבה פולונין. המופע, שבמרכזו עומדים הליצן והשטן, הטוב והרע, כשבכל פעם הם עומדים זה מול זה בסיטואציה שונה, הוצג בתיאטרון גשר עשר פעמים.
בשנת 2010 ביים את "קללת פאוסט" של ברליוז עבור האופרה הלאומית האנגלית. ב-2014 ביים שם את  האופרה "בנוונוטו צ'ליני" של ברליוז.
חיים אישיים

גיליאם נשוי לאמנית האיפור הבריטית מגי ווסטון מאז 1973. היא עבדה על בסדרת טלוויזיה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון", ברבים מסרטי פייתון, וסרטיו של גיליאם עד להרפתקאות הברון מינכהאוזן. יש להם שלושה ילדים: איימי ריינבו (ילידת 1978), הולי דובואה (נולדה באוקטובר 1980), והארי ת'אנדר (נולד ב-3 באפריל 1988), כולם גם הופיעו או עבדו על כמה מסרטיו.
ב-2019 ביקר בפומבי את חברו למונטי פייתון ג'ון קליז, על תמיכתו בברקזיט ועל שאמר כי "לונדון היא כבר לא עיר אנגלית".
בינואר 2020 עורר סערה ציבורית לאחר שהשווה את תנועת Me Too ל"ציד מכשפות".
סרטים בבימויו

מונטי פייתון והגביע הקדוש (בשיתוף עם טרי ג'ונס) (1975)
ג'ברווקי (1977) Jabberwocky
שודדי הזמן (1981)
The Crimson Permanent Assurance ‏(1983) - סרט קצר שהוסף ל Monty Python's The Meaning of Life
ברזיל (1985)
הרפתקאות הברון מינכהאוזן (1988)
פישר קינג (1991)
12 קופים (1995)
פחד ותיעוב בלאס וגאס (1998)
האחים גרים - למבוגרים בלבד (2005)
"טיידלנד (2005)
מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס (2009)
תיאוריית האפס (2013)
האיש שהרג את דון קישוט (2018)
הערות שוליים

1 2 3  אסף גברון, הקרקס המעופף של טרי גיליאם, באתר הארץ, 21 בפברואר 2006
↑  תמר גלבץ, קולנוע - שפכים - "ברזיל", במאי: טרי גיליאם, מפיק: ארנון מילצין, שחקנים: ג'ונתן פרייס, רוברט דה־נירו, קתרין הלמונד, כל העיר, 22 בנובמבר 1985
↑  מאת סטיוארט ג'פריז, טחנות הרוח מתעקשות להפריע, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2002
↑  שני ליטמן, טרי גיליאם ינסה בפעם השביעית לעבד לקולנוע את "דון קיחוטה", באתר הארץ, 19 בפברואר 2014
↑  נירית אנדרמן, לאחר 17 שנה של עיכובים, טרי גיליאם החל לצלם את סרטו על דון קישוט, באתר הארץ, 12 במרץ 2017
↑  אורון שמיר, הם כמעט איבדו את שפיותם בניסיון לסיים את הסרט, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2019
↑  גואל פינטו, סרטים חדשים, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2005
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, טרי גיליאם יורד מהפסים, באתר הארץ, 22 באפריל 2007
אורי קליין, הרפתקאות היתומה ג'לייזה-רוז, באתר הארץ, 26 באפריל 2007
↑  גואל פינטו, טרי גיליאם יבוא לישראל לבכורת המופע "דיאבולו", באתר הארץ, 1 בפברואר 2006
↑  מיכאל הנדלזלץ, קדרות משעשעת, צחוק עצוב, באתר הארץ, 6 במרץ 2006
↑  הניו יורק טיימס, טרי גיליאם יביים את "קללת פאוסט" של ברליוז עבור האופרה האנגלית הלאומית, באתר הארץ, 18 באפריל 2010
↑  חגי חיטרון, טרי גיליאם חוזר לביים באופרה הלאומית האנגלית, באתר הארץ, 6 במאי 2013
↑  הגרדיאן, טרי גיליאם נגד ג'ון קליז, הברקזיט והתקינות הפוליטית, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2019
↑  הגרדיאן, הבמאי טרי גיליאם מעורר מחלוקת אחרי שהשווה את מי טו ל"ציד מכשפות", באתר הארץ, 5 בינואר 2020
| מונטי פייתון |
| --- | --- | --- |
| אריק איידל • טרי ג'ונס ‏(1942-2020)‏ • טרי גיליאם • מייקל פיילין • גרהאם צ'אפמן ‏(1941-1989)‏ • ג'ון קליז | אריק איידל • טרי ג'ונס ‏(1942-2020)‏ • טרי גיליאם • מייקל פיילין • גרהאם צ'אפמן ‏(1941-1989)‏ • ג'ון קליז |  |
| טלוויזיה | הקרקס המעופף ‏(1969-1974)‏ • מערכונים עיקריים • המזלג המלוכלך ‏(1969)‏ • התוכי המת ‏(1969)‏ • המשרד להליכות מטופשות ‏(1970)‏ • שיר חוטב העצים ‏(1969)‏ |  |
| קולנוע | ועכשיו למשהו שונה לגמרי ‏(1971)‏ • הגביע הקדוש ‏(1975)‏ • בריאן כוכב עליון ‏(1979)‏ • הופעה חיה בהוליווד בוול ‏(1982)‏ • טעם החיים ‏(1983)‏ |  |
| שונות | שירים • ספאמלוט ‏(2004)‏ • דמויות • מחוות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437382805171  PLWABN: 9810613985305606  BIBSYS: 90847466  BNE: XX1275804  BnF: cb12050731p (data)  CANTIC: a12007249  CiNii: DA08573383  GND: 119011077  ICCU: RAVV089883  ISNI: 0000 0001 2103 9228  LCCN: n79076049  LNB: 000186876  MusicBrainz: 7fc7a75a-fd8e-4c58-9072-7fa1873ceb3a  NDL: 00467174  NKC: xx0034085  NLA: 35125049  NLK: KAC201201860  NSK: 000465241  NTA: 071066497  RERO: 02-A003296935  RKD: 384618  SELIBR: 247547  SNAC: w6vn28bp  SUDOC: 029927021  Trove: 833799  ULAN: 500249858  VIAF: 113977764   WorldCat (עם VIAF): 113977764
רינה דרורי

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1947 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  7 באוקטובר 2000 (בגיל 53) 
 שם לידה:  רינה סוקוליק 
 ענף מדעי:  מזרחנות, ספרות עברית, ספרות ערבית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  איתמר אבן-זהר 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
רינה דרורי (18 ביוני 1947 - 7 באוקטובר 2000) הייתה חוקרת ספרות ערבית ועברית של ימי הביניים ופרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולדה כרינה סוקוליק וגדלה בשכונת רחביה בירושלים, משפחתה הייתה מהמשפחות הוותיקות בשכונה. רינה התחנכה ב"גמנסיה העברית בירושלים" הייתה פעילה בתנועת הצופים בירושלים שם התיידדה עם יוני נתניהו (התכתבויותיהם מובאות בספר "מכתבי יוני"). סיימה תואר ראשון באוניברסיטה העברית ותואר שני באוניברסיטת תל אביב בהנחייתו של בנימין הרשב (הרושובסקי), שאף התפרסם בשנת 1980 בספר. את הדוקטורט שלה באוניברסיטת תל אביב קיבלה בשנת 1986. נושא עבודת הדוקטורט היה: "ראשית המגעים של הספרות העברית עם הספרות הערבית במאה העשירית" והמחקר נעשה בהנחייתו של פרופסור איתמר אבן-זהר. היא לימדה בוולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד, באוניברסיטה העברית, ובאוניברסיטת תל אביב. החל משנת 1999 שימשה כפרופסור חבר. היא לימדה במחלקה לשפה ולספרות ערבית ונבחרה לכהן כראש בית הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב. כתבה ערכים ב"אנציקלופדיה לספרות ערבית" וכן שירים שהתפרסמו בספר לזכרה שיצא לאור לאחר מותה. הייתה נשואה ליוסף דרורי, פרופסור חבר במחלקה ללימודי ארץ ישראל וערבית באוניברסיטת בר-אילן. נפטרה בתל אביב ב-7 באוקטובר בשנת 2000.
מדי שנה עורך בית הספר למדעי התרבות שבאוניברסיטת תל אביב יום עיון לזכרה, ומחלק פרס על תרומה ייחודית לחקר התרבות.
תרומתה למחקר

במחקריה תרמה רינה דרורי תרומה חשובה להבנת תפקידה ותִפקודה של היצירה הספרותית הערבית והעברית בשדות התרבותיים הרחבים שאליהם השתייכה. כמו כן תיארה וניתחה את חשיבות המודלים הספרותיים הערביים (התימאטיים והצורניים כאחד) עבור יצרני התרבות העברית בקרב יהודי ארצות האסלאם בימי הביניים, תוך הדגשת חשיבותם של המגעים הבין-תרבותיים בתהליך זה. בתחום הספרות הערבית חקרה דרורי בין השאר את החריזה (בשירה ובפרוזה), המקאמה, בניית הקאנון הספרותי בתקופה העבאסית המוקדמת ומוסד החצר בתרבות העבאסית.
בניגוד לחוקרים רבים של התרבות הערבית והעברית בימי הביניים שהתמקדו בניתוח פילולוגי או טקסטואלי צר של יצירות, רינה דרורי לא הסתפקה בקריאה מדוקדקת של טקסטים בלבד, אלא פנתה מעבר לכך לעיגונם בקונטקסט התרבותי הרחב. זאת, תוך כדי דיון במודלים תרבותיים, דגמי התנהגות, מערכת הקשרים בין יצירות או אסכולות שונות בשדה מסוים ובין שדות שונים, בסוכנים התרבותיים (למשל משוררים, מתרגמים ומלומדים) ובאסטרטגיות הפעולה שנקטו בהם. כך למשל הראתה במאמר כיצד עוצב בתקופה העבאסית קאנון השירה הערבית של הג'אהליה (התקופה הקדם-אסלאמית) כתוצאה ממאבק בין סוכנים תרבותיים שונים, ובמאמרה המשותף עם גדי אלגזי על החצר, כיצד שימש המודל התרבותי של האהבה קוד לחיברות בני האליטה העבאסית.