stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חורבת דיר סמען
ממצאים > ממצאים נוספים

החווה עשירה מאוד בשרידי עיטורי-אבן מסוגננים, שעליהם תבליטים צמחיים וצלבים. נראה כי עיטורים אלה שובצו במשקופים ובקירות החווה, והם מעידים שהדת של בעליה הייתה הנצרות. בין היתר ניתן למצוא גם אגני טבילה וכלי פולחן נוצריים, וכן תבליט של שעון שמש, הקבוע בגת הענקית שבצפון החווה.
ברוב חדרי החווה השתמרו חלקים נכבדים מרצפת הפסיפס, המורכבת מאבנים בצבע לבן אחיד. באחד החדרים הדרומיים השתמרו שני תנורים, ששימשו כנראה לבישול. חדר זה, הוא היחיד בחווה שקירותיו שרדו מעל לגובה של כמה נדבכי אבן, ומשקוף הכניסה לחדר עומד שלם.
ממצאים > היישוב לשם

תושבי היישוב לשם נטעו בט"ו בשבט ה'תשע"ט עצים בדיר סמען, והתקינו בדיר צלייה, ספסלים וחוטים ושלטים במקומות מסוכנים. היישוב לשם שתל עשרות עצים סמוך לחורבה, ונוער היישוב עשה בשנת ה'תשפ"א מספר שבילי אופניים בדיר סמען ובסביבתו המיועדים לרוכבי אופניים ולהולכי רגל.
מצב משפטי

בעבר, החזיקו בקרקע פלסטינים מכפר א-דיכ. בשנת 2020 הוציא המנהל האזרחי צו הפקעה למקום
גלריית תמונות

אחד מרחובות החווה
המבנה המאוחר (כנראה מן התקופה הערבית)
עיטור בסגנון רומי ובתוכו צלב
תצפית לדרום-מערב
בור מים ומערכת הניקוז שלו
תנור בישול
שרידי הכנסייה
בור מים
ראו גם

דיר קלעה
לקריאה נוספת

י' הירשפלד, דיר קלעה ומנזרי מערב השומרון, בתוך יהושע בן אריה ואלחנן ריינר (עורכים), "וזאת ליהודה", הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2003, עמ' 209–252
יואל אליצור וחיים בן דוד, דֵיר ונווה ושמות מקומות מטיפוס דֵיר-X בארץ-ישראל, בתוך קתדרה גיליון 123, ניסן תשס"ז
הערות שוליים

| אתרים בשומרון |
| --- | --- | --- |
| צפון השומרון | תל דותן • עמק דותן • קסטלום בליסימום • יער ריחן • מצפה שלפים - עמק דותן • שומרון • יער שקד |  |
| מרכז השומרון | בריכת ישמעאל • עין מח'נה (מעיין עמשא) • האלות האטלנטיות • מצפה יוסף • מצפה הדר • מצפור רבבה • שכם הקדומה • קבר יוסף • הר גריזים • מוזיאון השומרונים • מקדש השומרונים בהר גריזים • יקב הר ברכה • הר עיבל • מזבח הר עיבל • באר יעקב (שכם) • עין כפיר • עיינות בידאן • הר כביר •  בור הציפורים • סבסטיה • גבעת פינחס • קברי אלעזר ואיתמר • אלוני יצהר • קבר השייח' סלמאן אל-פארסי |  |
| מערב השומרון | המרפסת של המדינה • נחל קנה • גתות ברקן • דיר קלעה • פארק הצנירים • חורבת כורכוש • חורבת דיר סמען • חורבת צרידה |  |
| מזרח השומרון | מצפה שלושת הימים • מצפה מתן • תל חייא • שמורת נבי נון • חורבת עורמה • בריכת אירוס השומרון • מצפה אילן (אלון מורה) • מצפה בניו • בוסתן שלמה • טנא א-תחתא |  |
| דרום השומרון | קבר יהושע בן נון • קבר כלב בן יפונה • מעיין אייל • ח'ירבת סמארה • יקב טורא |  |
טריטוריית מיסיסיפי

| --- | --- |


 
 ממשל
 עיר בירה:  נאצ'ז
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  7 באפריל 1798 
 תאריכי פירוק:  10 בדצמבר 1817 
 ישות קודמת:   אדמות יאזו   ספרד החדשה מערב פלורידה    רפובליקת מערב פלורידה   צ'וקטאו
 ישות יורשת:  מיסיסיפי (מדינה) מיסיסיפי    טריטוריית אלבמה
 
בול דואר משנת 1948 המתאר את טריטוריית מיסיסיפי
טריטוריית מיסיסיפי הייתה טריטוריה מאוגדת מאורגנת של ארצות הברית שנוצרה במסגרת החוק המקורי שנחתם בחוק על ידי הנשיא ג'ון אדמס ב-7 באפריל 1798. היא פורקה ב-10 בדצמבר 1817, כאשר המחצית המערבית של השטח התקבלה לאיחוד כמדינת מיסיסיפי. החצי המזרחי סומן מחדש כטריטוריית אלבמה; היא התקבלה לאיחוד כמדינת אלבמה ב-14 בדצמבר 1819. נהר הצ'אטהוצ'י שיחק תפקיד משמעותי בהגדרת גבולות השטח. האוכלוסייה גדלה בתחילת המאה ה-19 מהתיישבות, כאשר כותנה הפכה ליבול זמין חשוב.
היסטוריה

ארצות הברית וספרד היו חלוקות על אדמות אלו ממזרח לנהר המיסיסיפי עד שספרד ויתרה על תביעתה עם הסכם מדריד, שנחתם תחילה ב-1795 על ידי נציגי שתי המדינות. טריטוריית מיסיסיפי אורגנה בשנת 1798 מאדמות אלו, באזור המשתרע מקו הרוחב 31° צפון עד 32°28' צפון - או בערך המחצית הדרומית של המדינות הנוכחיות של אלבמה ומיסיסיפי.
מדינת ג'ורג'יה שמרה על תביעתה כמעט על כל שטח המדינות הנוכחיות של אלבמה ומיסיסיפי (מ-31° צפון עד 35° צפון), עד שהיא ויתרה על תביעתה ב-1802 בעקבות שערוריית הקרקע של יאזו. בשנת 1804, הקונגרס הרחיב את גבולות טריטוריית מיסיסיפי כדי לכלול את כל הוויתור של ג'ורג'יה.
החל מ-1808 בערך קיים בית המחוקקים של טריטוריית מיסיסיפי את פגישותיו הרשמיות באחד הבתים שבבעלות צ'ארלס דה-פרנס ממחוז נאצ'ז. בית דה-פרנס, הידוע גם בשם היכל האספה, היה ממוקם בוושינגטון, מיסיסיפי, כ-16 קילומטרים מהעיר נאצ'ז.
בשנת 1812, ארצות הברית סיפחה את מחוז מוביל של מערב פלורידה, בין נהר פרדידו לנהר פרל. ארצות הברית הכריזה שהוא נכלל ברכישת לואיזיאנה (1803).  אבל ספרד חלקה על כך ועמדה בטענה שלה על האזור.
בשנה שלאחר מכן, נחקק בחשאי חוק פדרלי המסמיך את הנשיא להשתלט על אזור זה במלואו תוך שימוש בכוח צבאי ("וכוח ימי") כפי שיצטרך.  בהתאם לכך, הגנרל ג'יימס וילקינסון כבש את המחוז הזה עם יחידה צבאית; המפקד הקולוניאלי הספרדי לא הביע התנגדות. סיפוח זה הרחיב את טריטוריית מיסיסיפי דרומה עד למפרץ מקסיקו, כאשר הגבול הצפוני היה הגבול של מדינת טנסי, תוך שהוא משתלט על כל שטחי אלבמה ומיסיסיפי של ימינו.
החוקים הפדרליים שנחקקו ב-1 וב-3 במרץ 1817, סיפקו תוכנית לחלוקת טריטוריית מיסיסיפי למדינת מיסיסיפי במערב וטריטוריית אלבמה במזרח (עם סנט סטפנס, על נהר הטומביגבי, כמקום מושבה הזמני של הממשלה הטריטוריאלית של אלבמה).   ב-10 בדצמבר 1817, החלוקה הושלמה כאשר החלק המערבי התקבל לאיחוד כמיסיסיפי, המדינה ה-20.
גבולות

הגבול הסופי בין ג'ורג'יה לטריטוריית מיסיסיפי הוגדר כעוקב אחר נהר הצ'אטהוצ'י צפונה מהגבול עם פלורידה הספרדית. עם זאת, המסלול העליון של הצ'אטהוצ'י סוטה לצפון מזרח, עמוק לתוך ג'ורג'יה. לכן הגבול הוגדר כעוקב אחר הנהר עד שהוא פונה לצפון-מזרח, ומנקודה זו להמשיך בקו ישר צפונה לקו הרוחב ה-35 (שתפקידו בגבולות המדינה מתחיל בפיצול של צפון ודרום קרוליינה ב-1730). הקו לא עבר ישר צפונה אלא היה בזווית כדי לפגוש את הגבול הצפוני של הטריטוריה בשליש מהדרך מערבה, והשאיר את שני השליש האחרים לשתי מדינות עתידיות, אלבמה ומיסיסיפי (הגבול הזוויתי שלהן נעצר בנהר טנסי).
הקונגרס התווה את הגבול בין מיסיסיפי לאלבמה על ידי חלוקת השטח לחלקים שווים בגודלם, הדומים בגודלם לג'ורג'יה. האדמות היצרניות החקלאיות חולקו על ידי קו ישר העובר דרומה מהפינה הצפון מערבית של מחוז וושינגטון (כפי שהוגדר אז) למפרץ מקסיקו. הגבול מצפון לנקודה זו היה בזווית מערבה על מנת לשמור על מיסיסיפי ואלבמה שוות בערך בגודלן. בקצהו הצפוני, גבול זוויתי זה עוקב אחר קטע קצר של נהר טנסי. הקונגרס בחר בגבול זה מכיוון שאם הקו הישר היה מתנהל עד לגבול טנסי, למיסיסיפי תהיה סמכות שיפוט על פיסת אדמה גבעה קטנה המנותקת משאר המדינה על ידי נהר טנסי הרחב.
התיישבות

המשיכה של כמויות אדירות של אדמת כותנה איכותית וזולה משכה המוני מתיישבים, בעיקר מג'ורג'יה והקרוליינות, ומאזורי הטבק של וירג'יניה וקרוליינה הצפונית בתקופה שבה גידול טבק בקושי הרוויח. מ-1798 עד 1820, האוכלוסייה זינקה מפחות מ-9,000 ליותר מ-22,000. ההגירה הגיעה בשני גלים די ברורים - תנועה קבועה עד פרוץ מלחמת 1812, ושיטפון לאחר מכן מ-1815 עד 1819. השיטפון שלאחר המלחמה נגרם על ידי גורמים שונים, כולל מחירים גבוהים לכותנה, ביטול זכויות אינדיאניות לחלק גדול מהאדמה, כבישים חדשים ומשופרים ורכישת נקודות מכירה ישירות למפרץ מקסיקו. המהגרים הראשונים היו סוחרים ולוכדים, אחר כך רועי צאן ולבסוף נוטעים. הרמות הגבוהות בגבול הדרום-מערבי פיתחו חברה דמוקרטית יחסית.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית של 1810, 11 מחוזות בטריטוריית מיסיסיפי (8 במיסיסיפי ו-3 באלבמה) דיווחו על ספירות האוכלוסייה הבאות (לאחר שרק 3 דיווחו על הספירות הבאות במפקד ארצות הברית של 1800:
| 1810 דרגה | מחוז | 1800 אוכלוסייה | 1810 אוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אדמס | 4,660 | 10,002 |
| 2 | ווילקינסון | – | 5,068 |
| 3 | עמית | – | 4,750 |
| 4 | מדיסון | – | 4,699 |
| 5 | ג'פרסון | 2,940 | 4,001 |
| 6 | Claiborne | – | 3,102 |
| 7 | וושינגטון | 1,250 | 2,920 |
| 8 | פרנקלין | – | 2,016 |
| 9 | בולדווין | – | 1,427 |
| 10 | וויין | – | 1,253 |
| 11 | וורן | – | 1,114 |
|  | טריטוריית מיסיסיפי | 8,850 | 40,352 |
התיישבות > כותנה

לאחר 1800, התפתחותה של כלכלת כותנה בדרום שינתה את היחסים הכלכליים של אינדיאנים ילידים עם לבנים ועבדים בטריטוריית מיסיסיפי. ככל שהאינדיאנים ויתרו על אדמותיהם ללבנים, הם התבודדו יותר מהלבנים והשחורים. גל גדול של מכירות פומביות של אדמות אינדיאניות לשעבר בתוספת הגירה לבנה (עם עבדים) לטריטוריית מיסיסיפי הבטיח את הדומיננטיות של חקלאות הכותנה המתפתחת.
התיישבות > ממשלה

הנשיא ג'ון אדמס מינה את וינתרופ סרג'נט כמושל הראשון של טריטוריית מיסיסיפי, החל ממאי 1798 עד מאי 1801. ויליאם קלייבורן (1775–1817), עורך דין וחבר קונגרס דמוקרטי-רפובליקני לשעבר מטנסי (1797–1801), היה מושל ומפקח לענייני האינדיאנים בטריטוריית מיסיסיפי מ-1801 עד 1803. למרות שהוא העדיף לרכוש קצת אדמה מהצ'וקטאו והצ'יקסאו, קלייבורן היה בדרך כלל סימפתי ופייסני כלפי האינדיאנים. הוא עבד זמן רב ובסבלנות כדי ליישר את ההבדלים שנוצרו, ולשפר את רווחתם החומרית של האינדיאנים. הוא גם הצליח בחלקו לקדם את כינונו של חוק וסדר, שכן הצעתו לתגמול של אלפיים דולר סייעה להשמיד כנופיית פורעי חוק בראשות סמואל מייסון (1750–1803). עמדתו בנושאים הצביעה על השקפה לאומית ולא אזורית, אם כי הוא לא התעלם מבוחריו. קלייבורן הביע את הפילוסופיה של המפלגה הרפובליקנית ועזר למפלגה זו להביס את הפדרליסטים. כאשר פרצה מגפת אבעבועות שחורות באביב 1802, פעולותיו של קלייבורן הביאו לחיסון ההמוני המתועד הראשון בשטח והצילו את נאצ'ז מהמחלה.
ג'ורג' מתיוס, מושל ג'ורג'יה לשעבר, מונה לתפקיד המושל, אם כי המינוי בוטל לפני שנכנס לתפקידו. המושל השלישי היה רוברט ויליאמס, שכיהן ממאי 1805 עד מרץ 1809.
דייוויד הולמס היה המושל האחרון של טריטוריית מיסיסיפי, 1809–1817. הולמס הצליח בדרך כלל בטיפול במגוון עניינים, כולל התרחבות, מדיניות קרקעות, אינדיאנים, מלחמת 1812 והוועידה החוקתית של 1817 (שממנה נבחר לנשיא). לעיתים קרובות דאג לבעיות בנוגע למערב פלורידה, היה לו תפקיד מרכזי בשנת 1810 במשא ומתן שהוביל לכיבוש שליו של חלק מאותו שטח. מקיין (1967) מסיק שהצלחתו של הולמס לא התבססה על כריזמה, אלא על אדיבות, חוסר אנוכיות, שכנוע, אומץ, יושר, דיפלומטיה ואינטליגנציה.
החצי המזרחי של טריטוריית מיסיסיפי סומן כמחוז טומביגבי ומאוחר יותר מחוז וושינגטון. בהתעלמות הממשלה הטריטוריאלית, התושבים היו מוטרדים על ידי שכנים עוינים, אינדיאנים לוחמניים, ובעיות הגבול הרגילות של תביעות מתחרות על קרקע וכינון חוק. הפתרונות לקשיים הללו הגיעו לאט, ולא נפתרו לחלוטין כאשר השטח זכה למדינה כמדינת אלבמה בארצות הברית ב-1819.
התיישבות > חוק

המשפט המקובל האנגלי שלט בהתפתחות מערכת המשפט בטריטוריית מיסיסיפי. האזרחים ראו בחוקים שהוטלו על ידי וינתרופ סרג'נט, מושל השטח, כמדכאים ובלתי חוקתיים. 'קוד סרג'נט', לא פופולרי ככל שיהיה, כונן את מערכת המשפט הראשונה בשטח ושימש תקדים לתיקונים מאוחרים יותר. האזור היה זקוק מאוד לשופטים מוסמכים בסוף המאה ה-18, בתקופה שבה המושל ושלושה שופטים היו אמורים לכתוב חוק שישלוט בשטח החדש. ב-1798 כתב סרג'נט לטימות'י פיקרינג, שר החוץ, שזהו "המקור הגדול לאי-נחת" שלו; הוא חיכה בקוצר רוח לבואו של שופט חדש, ויליאם מקגווייר - אבל מקגווייר, שלא הגיע לשטח בסתיו 1799, חזר לביתו בווירג'יניה לאחר מספר שבועות בלבד. שני השופטים הנוספים היו השופט טילטון, אדם שמעולם לא עסק בעריכת דין ואולי למד משפטים רק שנה (הוא עזב לאחר מחלוקת מוקדמת עם המושל, וחזר מאוחר יותר לזמן קצר), והשופט ברויאן, סוחר שסרגנט אמר שהוא "אדם ראוי והגיוני [אך] חסר כל ספק". "מלבד התמימות שלו בידע המשפטי, [הוא] היה כל כך הרבה פעמים שיכור או נעדר או שניהם" (והיה עליו להתפטר כדי להימנע מהדחה), לפי המבקר של מחקר משנת 1954 של ויליאם בסקרוויל המילטון על תומאס רודני, השופט הפדרלי. שהגיע לשטח ב-1803 ועזר בארגון עד מותו ב-1811.
חוק המשפט משנת 1802 פישט במידה ניכרת את מערכת בתי המשפט. מספר פעולות לארגון מחדש של מערכת המשפט התרחשו בשנים 1805, 1809 ו-1814, אם כי צורה שונה של מערכת המשפט המחוזית של סרג'נט והכוח הנכבד שבידי השופטים נמשכו. בעוד שהסמכות של חברי בית המשפט הטריטוריאלי הראשון היו מוטלות בספק, איכות השופטים בבתי המשפט המאוחרים יותר גדלה בהתמדה.
התיישבות > דת

בעוד שהכנסייה הקתולית, שהכתה שורש בתקופות הקולוניאליות הצרפתית והספרדית, הייתה פעילה לאורך החוף, לאחר 1799 נכנסו פרוטסטנטים אמריקאים נוספים לשטח, והביאו איתם את הדרך הדתית שלהם. מחשבה חופשית, ספקנות, דאיזם או אדישות לדת אופיינו לבעלי הון העשירים ולספקולנטים של קרקעות, שכן מהגרים חדשים התעניינו הרבה יותר בחיפוש עושר בעולם הזה מאשר בעולם הבא. ככל שמספר המהגרים האמריקאים גדל, המתודיסטים, הבפטיסטים והפרסביטריאנים יצרו את שלוש העדות המובילות בשטח. שרים פרוטסטנטים, קידמו לעיתים קרובות חינוך, והייתה להם השפעה מסוימת בשיפור היחס לעבדים.
התיישבות > מלחמת 1812

אנשי טריטוריית מיסיסיפי העדיפו מלחמה עם בריטניה ב-1812. עד 1810, האמונה במדיניות הלאומית של כפייה כלכלית הלכה ודעכה במה שכונה אז הדרום-מערב, בעוד התשוקה לסחר בלתי מוגבל והצדקת כבוד לאומי גברה, מהולה ברצון לפלורידה הספרדית. עם זאת, בעיות של תביעות קרקע, אינדיאנים, שיפורים פנימיים ונושאי מדינה המשיכו לעורר עניין מקומי יותר מאשר בוא המלחמה. רובם לא ראו סתירה בין נושאי מלחמה לבין אינטרסים מקומיים; למעשה, חלקם חזו במלחמה כדרך לפתור בעיות מקומיות מסוימות.
לאחר התקפה מוצלחת על משלחת לבנה בקרב בארנט קורן, ה-Red Sticks, פלג עוין של שבט הקריק, היה נחוש לתקוף ולהרוס את פורט מימס בחלק המזרחי של טריטוריית מיסיסיפי (אלבמה המודרנית). סיור חלש, התקפה בצהריים כשרוב חיל המצב אכל, תפיסת האשנבים על ידי האינדיאנים וחוסר יכולת לסגור את השערים הראשיים היו כולם מרכיבים בתבוסה ב-30 באוגוסט 1813. מתוך 275 עד 300 לבנים ואנשים רב-גזעיים בפורט מימס בזמן התקיפה, בין 20 ל-40 נמלטו; לכן, כ-235 עד 260 לבנים ואינדיאנים ידידותיים נהרגו בקרב. אבדות שבט הקריק היו לפחות 100 הרוגים.
לטבח היו השפעות משמעותיות לטווח הקצר והארוך. זה עורר מלחמה אינדיאנית גדולה שכללה הצטברות משמעותית של כוח צבאי אמריקאי באזור - מה שכנראה מנע מהבריטים לכבוש חוף מפרץ לא מוגן ב-1814. חשוב מכך, היחסים בין האמריקאים לאינדיאנים הדרומיים השתנו באופן דרסטי. בני שבט הקריק, שחיו בשלווה ובקשר הדוק עם מתיישבי טריטוריית המיסיסיפי, איבדו יותר ממחצית אדמתם, ותוך עשרים שנה נאלצו לנוע מערבה לנהר המיסיסיפי.
בריגדיר גנרל פרדיננד ל. קלייבורן, מפקד המיליציה של מיסיסיפי, לא היה אשם בטבח, אבל מייג'ור דניאל ביזלי הואשם ברשלנות חמורה. בקרב פרסה בנד ב-27 במרץ 1814, כוחות אמריקאים ובני ברית אינדיאנים בפיקודו של גנרל אנדרו ג'קסון הביסו את ה-Red Sticks, הרגו את רוב הלוחמים ושלחו את השאר לברוח לפלורידה, שם הצטרפו לשבט הסמינול.
הערות שוליים

↑  "An Act for an amicable settlement of limits with the state of Georgia, and authorizing the establishment of a government in the Mississippi territory"
↑  "An Act supplementary to the act intituled 'An act regulating the grants of land, and providing for the disposal of the lands of the United States, south of the state of Tennessee'"
↑  "An Act to enlarge the boundaries of the Mississippi territory"
↑  "An Act authorizing the President of the United States to take possession of a tract of country lying south of the Mississippi territory and west of the river Perdido"
↑  "An Act to enable the people of the western part of the Mississippi territory to form a constitution and state government, and for the admission of such state into the union, on an equal footing with the original state"
↑  "An Act to establish a separate territorial government for the eastern part of the Mississippi territory"
↑  "Resolution for the admission of the State of Mississippi into the Union". A Century of Lawmaking for a New Nation: U.S. Congressional Documents and Debates, 1774 - 1875. Statutes at Large, 15th Congress. Library of Congress. n.d. p. 472 of 798. נבדק ב-1 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Stein, Mark (2008). How the States Got Their Shapes (paperback ed.). HarperCollins. pp. 11–17. ISBN 978-0-06-143138-8.
↑  Lowery (1968)
↑  Daniel H. Usner, Jr., "American Indians on the Cotton Frontier: Changing Economic Relations with Citizens and Slaves in the Mississippi Territory", Journal of American History 1985 72(2): 297–317 in JSTOR
↑  Hatfield (1965)
↑  Laura D. S. Harrell, "Preventive Medicine in the Mississippi Territory, 1799–1802", Bulletin of the History of Medicine 1966 40(4): 364–375
↑  William D.; McCain, "The Administrations of David Holmes, Governor of the Mississippi Territory, 1809–1817", Journal of Mississippi History 1967 29(4): 328–347
↑  Robert V. Haynes, "Early Washington County, Alabama", Alabama Review 1965 18(3): 183–200
1 2  Guice (1986)
↑  Farley, Robert J. (1954). "Reviewed Work: Anglo-American Law on the Frontier: Thomas Rodney and His Territorial Cases by William Baskerville Hamilton". Columbia Law Review. 54 (4): 661–663. doi:10.2307/1119561. JSTOR 1119561.
↑  Moore (1967)
↑  Robert V. Haynes, "The Southwest and the War of 1812", Louisiana History 1964 5(1): 41–51
↑  Frank L. Owsley, Jr., The Fort Mims Massacre. Alabama Review; 1971 24(3): 192–204
טושינו הצפונית

טוּשִׁינוֹ הצפונית (ברוסית: Северное Тушино) הוא ראיון של המחוז הצפון-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 9.4 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 166,217 תושבים (2020).
המצב האקולוגי בראיון נחשב לטוב בגלל אזורי הפארק הרבים ומאגר חימקי שנמצא בשטח הראיון, וכן היעדר אזורי תעשייה.
בראיון אין מפעלי תעשייה גדולים, אך תושבים רבים עובדים במפעלים במוסקבה, חימקי וקרסנוגורסק.
בראיון ממוקמת תחנת מטרו "פלנרנאיה" ואולם הכניסה הצפוני של תחנת "סחודנסקאיה".
אתרים ראויים לציון

בית החולים העירוני לילדים טושינו
האוניברסיטה הרוסית לטכנולוגיה כימית ע"ש מנדלייב
פארק "טושינו הצפונית"
פארק היער אליושקינסקי
מכון המחקר המדעי לתעבורת דרך
ראו גם

טושינו
טוני לביא

טוני לביא
ד"ר טוני לביא (נולד 3 בפברואר 1940) הוא חוקר במרכז שלמה מוסיוף לחקר הקבלה באוניברסיטת בר-אילן ומרצה לשעבר במכללת לוינסקי לחינוך. עבודת הדוקטור שלו עוסקת במחשבת הבריאה על פי משנת המקובל הרב יהודה אשלג, "בעל הסולם".
קורות חייו

לביא נולד בתל אביב. למד בבית הספר היסודי גאולה. יצא לעבודה בגיל 13 ובמקביל למד בתיכון ערב. שיחק כדורגל בקבוצת הנערים של מכבי תל אביב, ובגיל 17 שיחק בקבוצה הבוגרת. בשנת 1958 התגייס לצה"ל ושירת במחנה ג'וליס. השתתף כחייל מילואים במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור בגזרה המרכזית של מדבר סיני.
עם שחרורו מצה"ל (1961) למד את מקצוע היהלומים והחל לעסוק בתחום. בשנת 1965 רכש מפעל ברחוב עמק יזרעאל בתל אביב, ועסק בייצור וייצוא יהלומים. בשנת 1967 התקבל כחבר בורסת היהלומים הישראלית.
ספריו

מסע במערה האפלטונית - אדם בסוד נגלה ונסתר, ישראל 2019
מסע עשר הספירות בקבלה - מאלוהות לאנושות ובחזרה, ישראל 2013
מלכודת הדבש והעוקץ בקבלה – אלוהים, אדם ונחש, כנרת זמורה-ביתן, ישראל 2011
סוד הבריאה – תורת האלוהות ותכלית האדם בקבלת הרי"ל אשלג, מוסד ביאליק, ירושלים תשס"ח
אלוהים הרב והפילוסוף – סודות הבריאה בספר הזהר ובתורת האר"י (שיחות בין טוני לביא ובין המקובל הרב עקיבא אורצל), כנרת זמורה-ביתן, ישראל 2004
מחשבת הבריאה במשנת ר' יהודה לייב הלוי אשלג, עבודת דוקטור אוניברסיטת בר-אילן
מה שלמעלה ומה שלמטה (דיאלוגים בין ישעיהו ליבוביץ ובין טוני לביא), ספרית מעריב, אור יהודה 1997
זעקת הממשות - הויה אלוהים אדם, רשפים, תל אביב 1986
אדם אייכה – מחשבה רגש אמונה אידיאל, רשפים, תל אביב 1985
התודעה השבויה – מסה על הבחירה החופשית, רשפים, תל אביב 1984
משפחתו

נשוי (1963) לצפורה לבית בן-אהרן, ולהם שלושה ילדים. לביא הוא נצר של המקובל הרב שמעון לביא מחבר השיר "בר-יוחאי".
הערות שוליים

1 2 3  ראיון בתוכנית "חוצה ישראל", באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית
↑  ד"ר אברהם אלקיים, מאמר ביקורת על הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264328805171  LCCN: n88119146  VIAF: 61802131   WorldCat (עם VIAF): 61802131
טושיהיקו קוגה

טושיהיקו קוגה (ביפנית: 古賀稔彦; באנגלית: Toshihiko Koga;‏ 21 בנובמבר 1967 – 24 במרץ 2021) היה ג'ודוקא יפני, אשר התחרה בקטגוריית המשקל הבינוני, האלוף האולימפי מברצלונה 1992 וזוכה מדליית הכסף באטלנטה 1996. היה שלוש פעמים אלוף עולם, בשנים 1989, 1991 ו-1995 והחזיק במדליית ארד ממשחקי אסיה. קוגה נחשב לבין המבצעים הגדולים אי פעם של תרגיל האיפון סיאו-נגי (אנ').
הערות שוליים

↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  פיליפ ניקסן, ‏ "Koga the mystic of the mat", ‏ 14 ביולי 1996, 'האינדפנדנט'
↑  הקרב נגד דג'מל בורס בגמר האולימפי באטלנטה 1996, אתר JudoInside.
↑  ‏ "Toshihiko Koga, Olympic judo champion, dies at 53", ‏ 24 במרץ 2021, Nikkei Asia
↑  https://www.ijf.org/news/show/tribute-to-toshihiko-koga
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל קל (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 68 ק"ג | 1964: יפן טאקהידה נקטאני |  |
| עד 63 ק"ג | 1972: יפן טקאו קוואגוצ'י   •   1976: קובה הקטור רודריגס |  |
| עד 71 ק"ג | 1980:  אציו גמבה   •   1984: קוריאה הדרומית אן ביונג-קון   •   1988: צרפת מארק אלכסנדר   •   1992: יפן טושיהיקו קוגה   •   1996: יפן קנזו נקאמורה |  |
| עד 73 ק"ג | 2000: איטליה ג'וזפה מדלוני   •   2004: קוריאה הדרומית לי וון-הי   •   2008: אזרבייג'ן אלנור ממאדלי   •   2012: רוסיה מנסור איזייב   •   2016: יפן שוהיי אונו   •   2020: יפן שוהיי אונו   •   2024: אזרבייג'ן הידאייט היידרוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA13007250  NDL: 00622857  VIAF: 257868997   WorldCat (עם VIAF): 257868997
טק'לאפי

| --- | --- |
 
 מאכלים
 מוצא:  גאורגיה 
 מרכיבים עיקריים:  שזיף דובדבני
 
טק'לאפּי (בגאורגית: ტყლაპი) הוא ממתק מהמטבח הגיאורגי העשוי מרסק של שזיף דובדבני (טקמאלי) מיובש בשמש. דומה ל"שטיחים" הנמכרים לילדים בישראל (ללא ציפוי הסוכר) או ללדר משמש.
להכנתו משתמשים בשזיפים דובדניים בשלים, החצויים לשניים. השזיפים מבושלים במים ולאחר מכן נטחנים למחית. לאחר הטחינה מתייבשת התערובת במשך 24 שעות. בגרסאות אחרות של המאכל משתמשים במשמש ובאפרסק.
ראו גם

המטבח הגאורגי
לדר
טק האוס

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  מוזיקת האוס, טכנו, טכנו מינימלי, דיפ האוס
 מקורות תרבותיים:  אחרי 1986 בארצות הברית וספרד (בעיקר דטרויט, שיקגו ואיביזה)
 מוצא:  ארצות הברית, ספרד 
 תת-סוגות
 דז'רט האוס, דיפ טק
 סוגות היתוך
 הארקדור טכנו, טראנס ווקאלי, אלקטרו האוס, מוזיקת טראנס
 נושאים קרובים
 מיקרוהאוס
 
טק האוס (באנגלית: Tech House) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת האוס ומוזיקת טכנו. המונח הופיע לראשונה על שם הכינוי שניתן לחנויות תקליטים, שמכרו תקליטי מוזיקת דאנס אלקטרונית, ששולבו עם היבטים מוזיקליים של מוזיקת טכנו. תת-ז'אנר זה, במקור, היה סגנון הפקה נקי ומינימלי, שהיה מזוהה בעיקר עם טכנו מדטרויט והממלכה המאוחדת.
באמצע וסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, סביב תת-ז'אנר זה נפתחה סצנה מוזיקלית במועדוני מוזיקה בממלכה המאוחדת, בין היתר המועדון The Drop, שנוהל על ידי מר סי. ופול "ריפ" סטון, המועדון Heart & Soul and Wiggle, שנוהל על די טרי פרנסיס ונייתן קולס, והמועדון The End, שנוהל על ידי מר סי. ולאיו פסקין.
הערות שוליים

1 2  Aaron, Charles (2000), "Whose House?
1 2  Bogdanov, Vladimir (2001), All Music Guide to Electronica: The Definitive Guide to Electronic Music, Backbeat Books, UK; 4th Revised edition, (page xiv).
↑  Plink Plonk (אורכב 25.10.2022 בארכיון Wayback Machine) profile on Discogs
טושינו הדרומית

טושינו הדרומית (ברוסית: Южное Тушино) הוא ראיון של המחוז הצפון-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 7.94 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 109,708 תושבים (2020).
בטושינו הדרומית ישנם מספר אצטדיונים וחדרי כושר, היכל הקרח "זבזדה", בית הספר לספורט לילדים ונוער מס' 103 "יוז'נויאה טושינו". בית הספר זה עוסק בשני סוגים של ענפי ספורט: רוגבי והיאבקות בסגנון יווני-רומי. על בסיס בית ספר לספורט זה, פועל מועדון הרוגבי "יוזנויאה טושינו", המשחק באליפות הרוגבי של מוסקבה, שהיא ליגת "מוסקבה" של ליגת הרוגבי הפדרלית, הליגה השלישית בענף הרוגבי ברוסיה. ישנם מועדוני כדורסל וכדורגל לילדים כמעט בכל בית ספר ציבורי.
אתרים ראויים לציון

מרכז קניות ובידור "קליידוסקופ"
אנדרטה לטבע "סחודניצסקאיה צ'אשה" (חלק מהפארק "טושינסקי")
אחוזת בראטצבו, כיום בית מנוחה של איגוד עובדי התיאטרון של הפדרציה הרוסית.
מפעל טושנסקי לבניית מכונות
תחנת מטרו "סוחודנסקאיה"
ראו גם

טושינו
טלאנט דושיבאייב

טלאנט מושאנבטוביץ' דושיבאייב (ברוסית: Талант Мушанбетович Дуйшебаев; ‏נולד ב־2 ביוני 1968) הוא כדורידן עבר רוסי וכיום מאמן את אתלטיקו מדריד. בעברו שיחק בעמדת המרכז.
קריירה

דושיבאייב נולד בברית המועצות לשעבר, והתחיל את הקריירה שלו בצסק"א מוסקבה. הוא השתתף באולימפיאדת ברצלונה 1992 כחבר בנבחרת המשלחת המאוחדת. הוא גם כבש 47 שערים בטורניר זה והפך למלך השערים של הטורניר, וגם נבחר ל"נבחרת החלומות" של אולימפיאדת ברצלונה 1992 בתחום הכדוריד. שנה לאחר מכן השתתף גם באליפות העולם בכדוריד, כחבר בקבוצה הרוסית וזכה שוב במדליית הזהב.
לאחר אולימפיאדת ברצלונה 1992, חתם בטקה קאנטבריה (קבוצה בליגה הספרדית הראשונה) ולאחר כמה שנים קיבל אזרחות ספרדית. לאחר מכן הוא שיחק בנבחרת ספרד קרוב לעשור, צבר 2 מדליות ארד בשנות 1996 וב-2000, ומדליות כסף וארד באליפויות אירופה. בשנת 1997, כששיחק בנבחרת ספרד במסגרת אליפות העולם בכדוריד, נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר, למרות שספרד סיימה רק במקום ה-4.
ב-2001, אחרי מספר שנות משחק בליגה הגרמנית, חזר טלאנט דושיבאייב לליגה הספרדית, כשחתם בBM ריאל סיודד, שם סיים את הקריירה בשנת 2007. ב-2005 הוא הפך לשחקן/מאמן בריאל סיודד, אך כאשר פרש ממשחק פעיל ב-2007, הוא מונה למאמן מלא בריאל סיודד. דושיבאייב הוביל את סיודד לסדרת הצלחות בליגה הספרדית וכן לשלוש זכיות בליגת האלופות (ב-2005, 2007 וב-2008).
ב-2006 הוא חזר חלקית לשחק, כאשר מרכז BM ריאל סיודד נפצע, והחליף אותו למשך חצי שנה.
דושיבאייב נבחר פעמיים לשחקן העונה בעולם של IHF, ב-1994 וב-1996.
טאטא 407

| --- | --- |

Tata 407  מכלית
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  TATA SFC-407
 יצרן:  טאטא מוטורס
 שנות ייצור:  1986 - היום
 הרכבה:  הודו הודו
 חברת אם:  קבוצת טאטא
 אורך:  5,015 מ"מ (דגמי מסחריות)
 רוחב:  1,906 מ"מ
 גובה:  2,270 מ"מ
 משקל:  2.2 טון  4.2 טון  4.45 טון  5.3 טון  5.6 טון
 בסיס גלגלים:  2,700 מ"מ  2,955 מ"מ  3,100 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 2,956 סמ"ק (מנוע דיזל)
טאטא 407 (באנגלית: Tata 407) הם סדרות של משאיות קלות ומסחריות מתוצרת טאטא מוטורס, חברת בת של קבוצת טאטא המיוצרות בהודו משנת 1986 ועד היום.
בשנת 2011 נמכרו יותר מ-500,000 יחידות מדגמי "טאטא 407".
"טאטא 407"

הנעה: 4x2.
הנעה כפולה 4x4.
"טאטא 407" > דגמים

"Ex".
"Ex2" (מיוצר משנת 2009).