stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viasat Hockey

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תאריך השקה:  1 בספטמבר 2009
 תאריך סגירה:  2017, 2011 
 בעלות:  Modern Times Group
 משרד ראשי:  סטוקהולם
 אזור קליטה:  אסטוניה אסטוניה לטביה לטביה ליטא ליטא נורווגיה נורווגיה פינלנד פינלנד שוודיה שוודיה
 פורמט תמונה:  16:9
 https://www.viasatsport.se/
 
Viasat Hockey הוא ערוץ טלוויזיה נורדי הנמצא בבעלות Modern Times Group, והוא אחד מערוצי הספורט של חבילת Viasat Sport. שידורי הערוץ הושקו ב-1 בספטמבר 2009.
רקע

על השקת הערוץ הוכרז רשמית ב-7 במאי 2009 במהלך אליפות העולם בהוקי לגברים ב-2009. הערוץ נכלל בחבילת הספורט של Viasat ומשודר דרך הלוויין. הערוץ זמין גם דרך רשתות הכבלים השונות וברשתות ה-IPTV.
תחרות

הגרסה האירופית של הערוץ האמריקאי ESPN החלה לשדר הוקי קרח בשוודיה דרך המתחרה של Viasat, רשת הכבלים Canal Digital. משמעות הדבר היא שלערוץ Viasat Hockey כבר לא היו זכויות בלעדיות לשידור NHL בשוודיה.
הפצה > המדינות הבלטיות

במדינות הבלטיות אסטוניה, לטביה וליטא מועבר הערוץ דרך שידורי Viasat.
הפצה > פינלנד

הערוץ זמין דרך Viasat ו-Anvia.
הפצה > שוודיה

ערוץ Viasat Hockey משודר ב-Tele2, Com Hem, Viasat ו-Telia Digital-tv.
אישים

פר פורסברג - פרשן
האקן סידרגן - פרשן מומחה
אולה וונסטרום - מנהלת התוכנית
ניקלס ג'יהדה - מנהל תוכניות
מטיאס נורסטרים - פרשן מומחה
ראו גם

Viasat Nature
TV4 Sport
Viasat History
אוכם מדברי

| אוכם מדברי> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: צמחים
מערכה:: מכוסי זרע
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: סלקיים
סוג:: אוכם
מין:: אוכם מדברי
שם מדעי
 Suaeda asphaltica ‏בואסייה, 1879
אֻכָּם מדברי (שם מדעי: Suaeda asphaltica) הוא מין בסוג אוכם, בן שיח רב שנתי. גובהו עד 60 ס"מ. גבעוליו ישרים, העלים בשרניים ודמויי גליל, מסודרים לסירוגין על הגבעול. הפרחים לבנים, קטנים, צומחים מחיקי העלים.
הצמח אנדמי לארץ ישראל, צומח באדמות חוואר, פוספט וקירטון ולכן נמצא בארץ במדרונות מדבר יהודה, צפון הנגב ובקעת הירדן. הצמח עמיד מאוד למליחות, על ידי מהילת המלח בנוזל שבעלים, ונשירתם לאחר זמן. פורח בחודשים ינואר-מאי, הפרחים ירוקים, יוצאים מחיקי העלים.
בדומה לאוכמניה, מקור השם העברי מושאל מן הארמית: "אוּכָּמָא" בהוראת כהה, שחור. השם התקבל בשל הגוון השחור או הכהה של עליו היבשים. שמו המדעי, Suaeda, גזור גם הוא מצבעו השחור של הצמח: בערבית עתיקה הצמח קרוי "סוידא", כלומר: "שחור" (בדומה ל־أَسْوَد – שחור).
ברפואה הבדואית משתמשים בו לדלקות עור קשות, ובשימוש פנימי הוא מומלץ נגד הפרעות בדרכי העיכול, צהבת והרעלות קיבה.
הערות שוליים

↑  אוכם חופי : בסכנת הכחדה, באתר www.wildflowers.co.il
אויגן ויידמן

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1908 פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  17 ביוני 1939 (בגיל 31) ורסאי, צרפת 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 מקום קבורה:  בית הקברות דה גונר 
 
אויגן ויידמן (5 בפברואר 1908 – 17 ביוני 1939) היה פושע גרמני שהוצא להורג בגיליוטינה בצרפת, הייתה זו ההוצאה להורג הפומבית האחרונה שבוצעה במדינה. הוצאות להורג באמצעות גיליוטינה נמשכו במדינה אך לא בפני קהל צופים, עד להוצאתו להורג של חמידה ג'נדובי ב-10 בספטמבר 1977.
ביוגרפיה

ויידמן נולד בפרנקפורט על המיין, גרמניה, שם למד את לימודיו היסודיים, למשפחת אנשי עסקים שעשו את הונם בתחום הייצוא. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח לגור עם סבו וסבתו ובתקופה זו החלה לגנוב חפצים. בשנות העשרים שלו ריצה עונש מאסר של 5 שנים בבית כלא בעיר זארבריקן בגין פריצה.
במהלך מאסרו פגש שני אסירים שלימים יהיו "הוריו" לפשע, רוג'ר מיליון וג'ין בלנק. לאחר שחרורם מן הכלא, החליטו לפעול יחד ולחטוף תיירים המבקרים בצרפת ולגנוב את כספם. הם שכרו למטרה זו וילה בסיינט-קלאוד ליד פריס.
חטיפות

חטיפתם הראשונה הסתיימה בכישלון מאחר שקורבנם נאבק היטב וגרם להם לשחררו. ביולי 1937, הם ניסו לבצע חטיפה נוספת, הקורבן הייתה רקדנית בת 22 מניו יורק, ג'ין דה קובן, שויידמן בדיוק הכיר, והיא באה לבקר את דודתה אידה סקהיים בפריס. היא הוקסמה ממראהו החיצוני של ויידמן וכתבה לחברתה: "פגשתי גרמני מקסים ואינטליגנט בשם זיגפריד. אני הולכת לבקר אותו מחר בוילה באזור יפייפה ליד אחוזה מפורסמת שנפוליאון נתן לז'וזפין". במהלך פגישתם הם עישנו ו"זיגפריד" נתן לה כוס חלב. היא הצטלמה עמו במצלמתה החדשה (התשלילים נמצאו לאחר מכן ליד גופתה ובפיתוחם ראו את הרוצח שלה). ויידמן חנק אותה וקבר אותה בגן הוילה. בבגדיה היו 300 פרנקים ו-430 דולרים בצ'קים, אותם הקבוצה שלחה למשרתת של מיליון, קולט טריקוט. דודתה קיבלה מכתב כופר ובו דרישה של 500 דולרים כדי שתוכל לראות את אחייניתה. אחיה של ג'ין הגיע לפריס והציע פרס של 10,000 פרנק מכספי אביו לכל המוסר מידע על היעלמותה.
ב-1 בספטמבר של אותה שנה, ויידמן שכר את שירותיו של נהג בשם ג'וזף קאופי שיסיע אותו לריביירה הצרפתית. שם, הוא ירה בצווארו של הנהג מאחור ביער בפאתי טור, גנב את מכוניתו ו-2,500 פרנקים. הרצח הבא אירע ב-3 בספטמבר, לאחר שויידמן ומיליון פיתו את ג'ין קלר, אחות פרטית, למערה באזור מיוער. גם אותה ויידמן רצח באמצעות ירייה לצוואר מאחור, וגנב 1,400 פרנקים ואת טבעת היהלום שלה. ב-16 באוקטובר מיליון וויידמן קבעו פגישה עם מפיק תיאטרון בשם רוג'ר להבלונד, והבטיחו להשקיע כסף רב באחת מהצגותיו. הוא נרצח בירי לצוואר, הפעם השלל עמד על 5,000 פרנקים. ב-22 בנובמבר שדד ורצח את פריץ פרומר, גרמני צעיר שאותו פגש בכלא. פרומר, שהיה יהודי, נכלא בשל דעותיו ומחאותיו נגד הנאציזם. גם אותו ויידמן רצח בכך שירה בו מאחור ירייה מדויקת לצוואר. גופתו נקברה במחסן הוילה בסיינט קלאוד, מיקום הירצחה של דה קובן. חמישה ימים לאחר מכן ויידמן ביצע את רציחתו האחרונה. ריימונד לסובר, סוכן נדל"ן, נורה כמו יתר הקורבנות כאשר הראה לויידמן נכס באזור סיינט קלאוד. גם ממנו נשדדו 5,000 פרנקים לאחר הרצח.
מעצר

קציני משטרה ובראשם מפקח צעיר בשם פרימבורן איתרו את ויידמן הודות לכרטיס ביקור שהשאיר במשרדו של לסובר. בהגיעו לביתו, ויידמן מצא שני שוטרים מחכים לו בפתח. הוא הזמין אותם לדירתו ומיד הסתובב וירה שלוש יריות לעברם באקדח שהחביא. השוטרים, שלא נפצעו מן הירי, הלמו בויידמן בפטיש שהיה בקרבתם והכניעו אותו. הוא נלקח לחקירה ולמאסר ונהיה אסיר למופת, הודה בכל רציחותיו, כולל רציחתה של דה קובן, הרצח היחיד שעליו הביע חרטה. על הרצח הראשון שלו (דה קובן) אמר: "היא הייתה עדינה ולא חשדה בכלום...כאשר נגעתי בצווארה היה נפלה כמו בובה".
משפט הרצח של ויידמן, מיליון, בלנק וטריקוט נפתח בורסאי במרץ 1939, והיה המשפט הארוך ביותר בצרפת מאז משפט הרצח של אנרי דזירה לאנדרו, "כחול הזקן" המודרני, שנערך 18 שנים לפי כן. אחד מעורכי דינו של ויידמן, וינסנט דה מורו-ג'פרי, ייצג גם את לנדרו במשפטו. במשפט הרצח נכחה גם הסופרת הצרפתייה קולט.
ויידמן ומיליון נידונו למוות בעוד שבלנק נידון למאסר של שנתיים וטריקוט זוכתה. גזר דינו של מיליון הומתק למאסר עולם.
הוצאה להורג

ב-17 ביוני 1939, ראשו של ויידמן נערף מחוץ לכותלי בית הסוהר סיינט-פייר בורסאי. "התנהגותם ההיסטרית" של הצופים בביצוע גזר הדין הובילה את אלבר לברן לאסור על הוצאות פומביות להורג. ללא ידיעתם של הרשויות, ההוצאה להורג הוסרטה מדירה המשקיפה לאתר הגיליוטינה. השחקן הבריטי כריסטופר לי, שהיה אז נער בן 17, צפה במתרחש.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה
אויגן גרימינגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביולי 1892 קריילסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 באפריל 1986 (בגיל 93) שטוטגרט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 ידוע בשל:  פעיל התנגדות אנטי נאצי בתנועת ההתנגדות הוורד הלבן
 
פרנץ איוגן גרימינגר (בגרמנית:Franz Eugen Grimminger;‏ 29 ביולי 1892 – 10 באפריל 1986) היה חבר בקבוצת ההתנגדות של הוורד הלבן נגד גרמניה הנאצית.
ביוגרפיה

איוגן גרימינגר, בנו של נהג רכבת, התנדב במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הועסק כעובד מדינה בקריילהיים. לאחר המלחמה הוא הפך לפציפיסט. הוא קרא ספרים על מהטמה גנדי ובודהיזם ועזב את הכנסייה הפרוטסטנטית. לדברי גרימינגר, הוא דבק באמונות בודהיסטיות.
בשנת 1922 נישא לג'ני שטרן בשטוטגרט. הנישואין עם יהודייה לא התקבלו בסביבתו הקרובה. הזוג הצעיר התיישב בשטוטגרט, שם הועסק גרימינגר כמבקר עבודה באיגוד הקואופרטיבים החקלאיים. בשנת 1925 הפך למפקח ענף החלב של העמותה וב-1930 היה מבקר ראשי וראש המחלקה.
פעילותו בתנועת הוורד הלבן

בשנת 1935 איבד גרימינגר את עבודתו בגלל היותו נשוי ליהודייה. שנתיים לאחר מכן עסק בהנהלת חשבונות כעצמאי. הוא עזר לאנשים לברוח לשווייץ, לשם כך היה צורך במסמכים מזויפים. בשנת 1942 השתלט גרימינגר על משרד הנהלת החשבונות של חברו רוברט שול, שהועמד לדין בגין "הצהרות נגד המדינה" ונאלץ לרצות עונש מאסר של ארבעה חודשים. משרד זה היה ממוקם בבניין המגורים של משפחת שול. כתוצאה מכך פגש גרימינגר את אינגה, הנס וסופי שול ובא במגע עם תנועת ההתנגדות הוורד הלבן. הקבוצה נתמכה על ידי גרימינגר בעיקר על ידי תרומות כסף, שאסף גם ממכריו. הוא תרם לקבוצת ההתנגדות סכום נכבד, כאלף רייכסמארק וסיפק להם נייר להדפסת העלונים ומעטפות. בהמשך תרם גרימינגר מאות מארקים מעת לעת. גרימינגר לא חשף מעולם את מכריו שעזרו בתרומות ואלו לא ידעו לאיזו מטרה מיועדים כספי התרומה. הוא נעזר במזכירתו טילי האן ובכך עזרו להגדיל את תפוצתם של העלונים.
ב-18 בפברואר 1943 עצר הגסטפו את הנס וסופי שול על הפצת עלוני תעמולה אנטי נאציים. במהלך החקירות, הוזכר שמו של גרימינגר. ב-2 במרץ 1943 הוא נעצר וב-19 באפריל 1943, במשפט השני נגד חברי הוורד הלבן, הוא נידון לעשר שנות מאסר. התובע הציבורי דרש להטיל על גרימינגר עונש מוות, אולם בסופו של דבר יכול היה להוכיח רק העברת כסף, לא את אופן השימוש בכסף. אשתו היהודייה, שעד אז הייתה מוגנת מרדיפות, נעצרה ב-10 באפריל 1943, ואז גורשה ונרצחה באושוויץ. גרימינגר נכלא בכלא לודוויגסבורג עד אפריל 1945.
אחרי המלחמה

לאחר המלחמה הפך לנשיא ההתאחדות האזורית של קואופרטיבים חקלאיים בשטוטגרט, ובשנת 1947 נישא לטילי האן. בשנת 1958 פרש לגמלאות. הוא היה מעורב בארגונים למען בעלי חיים והיה יושב ראש האגודה למען בעלי חיים בשטוטגרט במשך שנים רבות. הוא הקים את קרן גרימינגר לחקר האנתרופוזונוזיס למחקר ובקרה של מחלות בעלי חיים שהן ניתנות להעברה לבני אדם. לימים שונה שם הקרן לקרן גרימינגר למחקר מחלות זואונותיות.
לקריאה נוספת

ינינה אלטמן, הוורד הלבן, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2007.
קלאוס, יגרפה, צעד אחד לפני הגסטאפו, באתר הארץ, 12 במרץ 2003
הערות שוליים

1 2  Otnad, Bernd (2007). Grimminger, Eugen Franz, in: Baden-Wurttembergische Biographien Bd. 4. Stuttgart : Kohlhammer Verlag. pp. 107–109. ISBN 978-3-17-019951-4.
↑  Eugen Grimminger, Gedenkstätte Deutscher Widerstand
↑  Kissener, Michael (1993). Geld aus Stuttgart: Eugen Grimminger. In Rudolf Lill, Klaus Eisele, Wolfgang Altgeld, Hochverrat? die "Weisse Rose" und ihr Umfeld. Uni.-Verl. Konstanz. pp. 121–. ISBN 978-3-87940-456-8.
↑  ינינה אלטמן, הוורד הלבן: סטודנטים ואנשי רוח בגרמניה לפני ואחרי עלייתו של היטלר לשלטון, פרדס, תל אביב, 2007 עמ' 221–222
↑  Newborn, Jud; Dumbach, Annette (2006). Sophie Scholl and the White Rose (appendix 6). Oneworld Publications. pp. 209–. ISBN 978-1-78074-050-8.
↑  Deutsche Biographie: Eugen Grimminger
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431465205171  GND: 122053893  ISNI: 0000 0000 7865 8081  LCCN: no2002062995  VIAF: 61215294   WorldCat (עם VIAF): 61215294
אבולוציה של אאוסוציאליות

דבורי דבש שבקרבן התפתחה עקרות, עובדות בשיתוף פעולה על יערת דבש. אבדן האפשרות להתרבות הוא ביטוי קיצוני של אאוסוציאליות.
אבולוציה של אאוסוציאליות התרחשה שוב ושוב בסדרות שונות של בעלי חיים, ובמיוחד בקרב דבוראים (צרעות, דבורים ונמלים). התופעה של "סוציאליות אמיתית" בקרב בעלי חיים, כאשר פרטים עקרים פועלים למען קידום רבייתם של אחרים, אובחנה בקרב טרמיטים, חיפושיות אמברוזיה, כנימות, תריפסאים, שרימפס החיים בספוגים (Synalpheus regalis), חולד עירום, דבוראים (כולל דבורים, צרעות, נמלים) ועוד. התנהגות זו התפתחה פעמים רבות בקרב דבוראים (בין 8 ל-11 פעמים), אבל נדירה בכל שאר ממלכת החיים. עובדה זו הפכה את האבולוציה של האאוסוציאליות לנושא לדיון נרחב בין ביולוגים אבולוציוניים.
התנהגותם של אורגניזמים אאוסוציאליים נראית בתחילה כמנוגדת לחלוטין לפרשנויות שגרתיות של אבולוציה דארווינית: שהרי העברת גנים לדור הבא, כלומר כשירות, היא הרעיון המרכזי בביולוגיה האבולוציונית.
תאוריות עכשוויות מציעות שהאבולוציה של אאוסוציאליות אירעה עקב ברירת שארים, כפי שהציע ויליאם המילטון, או עקב ברירה קבוצתית, כפי שהציעו אדוארד וילסון ועמיתיו. אין תכונה אחת או מודל אחד שמספיקים לשם הסבר האבולוציה של האאוסוציאליות, וסביר להניח שהדרך לאאוסוציאליות עברה בקומבינציה של נתונים מוקדמים, גורמים אקולוגיים והשפעות גנטיות.
סקירה של אאוסוציאליות

אאוסוציאליות מאופיינת על ידי ארבעה קריטריונים עיקריים: דורות חופפים, טיפול משותף בצאצאים, פילופאטריה (אנ') – הנטייה להישאר בסביבת בית הגידול – ואלטרואיזם רבייתי. "דורות חופפים" – פירוש הדבר הוא כי מספר דורות חיים יחד, וצאצאים בוגרים עשויים לסייע להורים לגדל את אחיהם של הצאצאים. "טיפול משותף בצאצאים" הוא כאשר פרטים נוספים מלבד ההורים מסייעים בגידול הצאצאים באמצעים כגון איסוף מזון והגנה.
בקטגוריה האחרונה, אלטרואיזם רבייתי, מתבטא השוני הרב ביותר לעומת סדרים חברתיים אחרים. אלטרואיזם מתרחש כאשר יחיד מבצע התנהגות שנותנת יתרון לנמען אחר בדרך כלשהי, אבל על חשבונו. אלטרואיזם רבייתי הוא אחת הצורות הקיצוניות של אלטרואיזם. הוא קורה כאשר רוב חברי הקבוצה מוותרים על הזדמנויות רבייה על מנת להשתתף ברבייתם המוצלחת של אחרים. אלה שמוותרים על רבייתם חיים כמעמד עובדים עקר בתוך הקבוצה. בקרב מין שבו קיים אלטרואיזם רבייתי, כל קבוצה נשלטת בידי מלכה, שהיא הנקבה המתרבה היחידה, והיא גדולה משאר הנקבות. יתר החברה מורכב ממספר זכרים פוריים, זכרים ונקבות עקרים ועובדים ("פועלים"), וצעירים.
היפותזות מוקדמות

דרווין התקשה לגבש תאוריה לגבי התנאים שבהם יכולה הייתה אאוסוציאליות להתפתח. בספרו "מוצא המינים" תיאר את קיומן של שכבות חברתיות של עובדים עקרים בקרב מינים של חרקים חברתיים בתור "הקושי האחד הייחודי, שבתחילה נדמה בעיניי כקושי שאין להתגבר עליו, וכגורלי עבור כל התאוריה שלי." בפרק הבא של ספרו תיאר דרווין פתרון: אם תכונת העקרות יכולה להינשא על ידי מספר פרטים בקבוצה החברתית בלא שהיא תבוא לידי ביטוי, ואם אותם פרטים שאכן מבטאים את תכונת העקרות עוזרים לקרוביהם המתרבים, עשויה תכונת העקרות להישאר ואף להתפתח.
השערתו של דרווין הייתה נכונה, להוציא העובדה שעקרות היא תכונה שאינה משותפת לכל המינים האאוסוציאליים. פועלים עקרים במינים אאוסוציאליים רבים אינם עקרים באופן פיזיולוגי. פועלים זכרים עדיין יכולים לייצר זרע ופועלות עשויות לייצר ביציות, ובמינים מסוימים יכולה אחת מנקבות אלה אף להחליף את המלכה כשהמלכה מתה. תופעה זו נצפתה בקרב טרמיטים וחסילונים.
תובנה זו הובילה את חוקרי האבולוציה לניסוח תאוריית ברירת השארים והכשירות הכוללת (אנ') – תאוריות שסייעו להסביר את האאוסוציאליות במהלך המאה ה-20. "כשירות כוללת" היא צירוף של מכלול ההצלחה הרבייתית של פרט מסוים וכן של פרטים נוספים החולקים גנים דומים. בעלי חיים עשויים להגדיל את כשירותם הכוללת באמצעות ברירת שארים. "ברירת שארים" היא המצב שבו פרטים מסייעים לקרוביהם ברבייה, מכיוון שקרובים אלה חולקים עמם את אותם גנים וכך מקדמים את הפצתם של אותם גנים. "חוק המילטון" (אנ') קובע שאם התנהגות של העוזר מביאה תועלת למקבל העזרה, תוך שקילת קרבתם הגנטית של השניים, יותר מכפי שהיא מכבידה על נותן העזרה, הרי שהתנהגות זו תורמת לטובתו הגנטית של העוזר. כך מסבירות תאוריות אלה, של ברירת השארים והכשירות הכוללת, את קיומה של זולתנות בקרב בעלי חיים אאוסוציאליים.
הערות שוליים

↑  Andersson, M (1984). "Evolution of eusociality". Annu. Rev. Ecol. Syst. 15: 165–189.
↑  Hamilton, W.D. (1964). "The genetical theory of social behaviour, I,II". Journal of Theoretical Biology. 7: 1–52.
↑  Honeycutt, R (1992). "Naked mole-rats". Am. Scientist. 80: 43–53.
↑  Honeycutt, R (1992). "Naked mole-rats". Am. Scientist. 80: 43–53.
אבי ורבורג

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1866 המבורג, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  26 באוקטובר 1929 (בגיל 63) המבורג, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסדורף 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון, יוהאנאום 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 תקופת הפעילות:  1889–1929 (כ־40 שנה) 
 בן או בת זוג:  Mary Warburg 
 צאצאים:  Marietta Braden, Max Adolf Warburg, Frede Warburg 
 
אברהם (מוריץ) ורבורג (בגרמנית: Abraham Moritz Warburg;‏ 13 ביוני 1866, המבורג – 26 באוקטובר 1929, המבורג), מכונה אַבּי ורבורג (Aby Warburg), היה היסטוריון יהודי גרמני של האמנות ושל תולדות התרבות ומייסדה של ספריית ורבורג לתולדות התרבות. נושא המחקר שלו היה חיים לאחר המוות בעת העתיקה באזורים שונים בתחום התרבות המערבית עד הרנסאנס. הוא אחד מאבות האיקונולוגיה כשיטה עצמאית.
ורבורג תיאר את עצמו:
Amburghese di cuore, ebreo di sangue, d'anima Fiorentino. (בן המבורג בלב, יהודי מלידה, ואיש פירנצה ברוח).
חייו

אבי ורבורג נולד למשפחת בנקאים אמידה. אבותיו היגרו במאה ה-17 מאיטליה לגרמניה והתיישבו בעיר ורבורג בווסטפאליה וממנה בא שם משפחתם. במאה ה-18 עברו בני משפחת ורבורג לאלטונה. שני אחים ייסדו בהמבורג את הבנק מ"מ ורבורג ושות' ב־1798. הבנק קיים בהמבורג עד היום בבעלות המשפחה. אבי ורבורג היה הראשון מבין שבעה ילדים של מנהלי הבנק אז מוריץ ורבורג ורעייתו שרלוטה. בעוד שאבי התעניין עוד מגיל צעיר בספרות והיסטוריה הרי ששלושת אחיו מקס, פאול ופליקס הלכו בדרכי אביהם והיו גם הם לבנקאים.
חייו > ילדות ונעורים

אבי ורבורג גדל במשפחה יהודית דתית. בגיל צעיר התגלה כבעל טמפרמנט לא יציב וקצר רוח, מזג חם והיעדר יציבות נפשית. גם בריאותו הייתה רופפת, ולכן התייחסו אליו בסבלנות. כבר בגיל מוקדם התמרד נגד הפולחן הדתי הנוקשה במשפחתו וסירב להישמע לתכנוני הקריירה של הוריו עבורו: לא להיות רב כפי שרצתה סבתו ולא רופא או עורך דין. החלטתו ללמוד את תולדות האמנות נתקלה בהתנגדות עזה מצד בני משפחתו, אך ורבורג הצליח בתוכניתו. אחיו מקס מספר שאבי היה קורא נלהב מילדות. הוא סיפר על מקרה שנעשה חלק מאגדת ורבורג:
כשמלאו לו 13 הוא הציע למכור לי את הבכורה. הוא כבן הבכור היה מיועד להצטרף לחברה. הייתי אז בן 12 ועדיין לא בעל יכולת לתכנן והסכמתי לקנות ממנו את הבכורה. הוא הציע לי אותה לא בעבור נזיד עדשים כי אם ביקש ממני הבטחה שאקנה לו, תמיד, את כל הספרים שיצטרך. הסכמתי לכך אחרי חישוב קצר. אמרתי לעצמי שאחרי הכל אוכל תמיד לממן את ספרי שילר, גתה, לסינג ואולי אפילו קלופשטוק והבטחתי לו מבלי לדעת, כפי שאני חייב להודות היום, הלוואה גדולה מאוד ללא ביטחונות. האהבה לקריאה, לספר ... הייתה ההתלהבות הגדולה הראשונית שלו. העובדה היא שמשפחת ורבורג מימנה תמיד את רכישות הספרים היקרות של אבי.
חייו > לימודים

ב־1886 התחיל ללמוד תולדות האמנות, היסטוריה וארכאולוגיה בבון ושמע הרצאות על היסטוריה של הדתות מפי הרמן אוזנר (Hermann Usener), תולדות התרבות מפי קרל למפרכט (Karl Lamprecht) ותולדות האמנות אצל קרל יוסטי (Carl Justi). הוא המשיך את לימודיו במינכן ואצל הוברט יאניצ'ק בשטרסבורג שהדריך אותו בעבודת הדוקטורט על התמונות הולדת ונוס ופרימוורה של הצייר סנדרו בוטיצ'לי. בשנים 1888 עד 1889 הוא שהה במכון לתולדות האמנות בפירנצה כדי לחקור תמונות אלה. העניין שלו התמקד עתה בדרכים ליישם שיטות מדעיות על מדעי הרוח. הדיסרטציה שלו הוגשה ב-1892 וב־1893 הודפסה. במחקר של ורבורג הוכנסה שיטת חדשה במחקר תולדות האמנות – איקונוגרפיה ומקבילתה איקונולוגיה. הדיסרטציה שלו נחשבה אבן דרך בהיסטוריה של מקצוע זה. אחרי שקיבל את תואר הדוקטור למד ורבורג שני סמסטרים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת ברלין שם שמע הרצאות על פסיכולוגיה. באותו זמן יצא למסע נוסף בפירנצה.
חייו > נסיעה לארצות הברית

בסוף 1895 נסע לארצות הברית ושהה שם עד 1896. בתחילה נסע לניו יורק לחתונת אחיו פאול עם נינה לב, בתו של סלומון לב. הוא נמשך למערב, שם יצר, לראשונה, קשר עם מוסד הסמית'סוניאן, נפגש עם חשובי האנתרופולוגים של התרבות כמו פרנץ בועז, ג'יימס מוני ופרנק המילטון קאשינג (Frank H. Cushing). חוקרים אלו עוררו בו התעניינות בתרבותם של האינדיאנים. הוא התעניין בפולחנים שלהם ובסמליות של מחוותיהם.
חייו > חוקר עם הזוני בניו מקסיקו

ורבורג נסע לדרום-מערב ארצות הברית לכפרים אינדיאניים שונים בניו מקסיקו. ביקר בפואבלו אקומה, פואבלו לגונה, סן אילדפונסו שם צילם ריקוד אנטילופה, קוצ'יטי ולבסוף נסע לשבט הזוני. קלאו יורינו (Cleo Jurino) צייר לוורבורג את הקוסמולוגיה של עמו. ציור זה נמצא בלונדון, במכון ורבורג. לאחר מכן שהה זמן מסוים אצל האינדיאנים משבט ההופי באריזונה וחקר את תרבותם. בתחילה בקימס קניון (Keams Canyon) שם ערך ניסויים עם ציורים עם ילדי בית ספר משבט ההופי ואחרי כן אצל המיסיונר המנוניטי היינריך ר. פות (Heinrich R. Voth) שלימד אותו רבות על דת ההופי ואישר לו להשתתף בפולחנים שלהם. פות היה אנתרופולוג מוכשר אם כי השיטות שלו נראות היום ברוטאליות. ורבורג חש תיעוב אמיתי ל"אסתטיזציה של תולדות האמנות" שהתבטאה בזרם המרכזי של היסטוריונים של האמנות שרק חזרו על שבחים לאמנים הגדולים של הרנסאנס. "הגישה הפורמלית לתמונה הנעדרת הבנה של הצורך הביולוגי בה כמוצר הנמצא בין דת ואמנות נראה לי כמוביל רק לעקרות מילולית".
בחזרתו לגרמניה הרצה על שראה בליווי שקופיות בהמבורג ובברלין. את ציורי הילדים וחפצי האינדיאנים שאסף תרם למוזיאון לאתנולוגיה בהמבורג. הערותיו על ריקוד הנחש נשארו לא מעובדות במשך עשרים השנים הבאות.
חייו > פירנצה

ב־1897 התחתן ורבורג, נגד רצון הוריו, עם הציירת והפסלת מרי הרץ, בתו של בעל אניות וסנטור מהמבורג וחבר במועצת הכנסייה האוונגלית-לותרנית בהמבורג. לזוג נולדו שלושה ילדים. ב־1898 הם עברו להתגורר בפירנצה. לחוג החברתי שלהם בפירנצה השתייכו הפסל אדולף פון הילדברנד, הסופרת איזולדה קורץ (Isolde Kurz), הארכיטקט האנגלי הרברט הורן. גם המומחה הגדול ביותר בזמנו לרנסאנס ברנרד ברנסון שהה אז בפירנצה. שיחות עם אנשי רוח ואוהבי אמנות המריצו את ורבורג, מצד אחד אבל מצד שני הוא דחה את האסתטציזם בקשר לאמנות. העניין שלו באמנות לא היה באמנות כשלעצמה כי אם כדרך להבין את ביטוייו של השכל. כבר בתחילת דרכו הוא דחה את הנטייה ללמוד רק את הצדדים הפורמליים של תולדות האמנות. לדעתו לימוד זה יוצר אסתטיקן מוכשר. דעה זו גרמה לנתק בינו לבין גישה הידען שהתגשמה אצל ברנרד ברנסון". תפיסה זו בוטאה גם בהערותיו וכתביו הפולמוסיים נגד ההתלהבות מן האמנות ונגד פרשנותו של יעקב בורקהרדט של האדרת הרנסאנס כמרומם האינדיבידואליות, כביכול, ברוח האדם העליון של ניטשה.
בזמן שבתו בפירנצה חקר ורבורג את אורח החיים ומצבם הכלכלי של אמני הרנסאנס ובמיוחד את המצב הכלכלי בפירנצה בתחילת תקופת הרנסאנס ואת בעיות המעבר מימי הביניים לרנסאנס המוקדם. תוצאה נוספת של שהותו בפירנצה הייתה סדרת הרצאות על לאונרדו דה וינצ'י שנישאה ב־1899 במשכן לאמנויות (Kunsthalle) בהמבורג. בהרצאותיו אלה הוא דן, בין השאר, במחקרו של לאונרדו את ספרי החיות ועל ויכוחיו נגד תורת הפרופורציה הקלאסית על פי ויטרוביוס. אף על פי שהרצאותיו על לאונרדו נחלו הצלחה הוא לא המשיך, כמקובל, בסקירת התפתחותו של האמן. העניין שלו כהיסטוריון היה בכוחות שאינם אישיים כי אם בטעם ואופנה שהאדם צריך לעמוד מולם.
חייו > חזרה להמבורג

ב־1902 חזרה המשפחה להמבורג וורבורג הציג את תוצאות מחקריו בפירנצה בסדרת הרצאות. בתחילה הוא לא הסכים לקבל משרת פרופסור או תפקיד אקדמי אחר. הוא סירב למשרת פרופסור באוניברסיטת האלה בשנת 1912. הוא היה חבר במועצת המנהלים של המוזאון לאתנולוגיה וקידם, יחד עם אחיו מקס, את הקמת המוסד המדעי של המבורג (Hamburger wissenschaftlichen Stiftung) (1907 ופעל לקידום חידושה של אוניברסיטת המבורג שהוקמה, לבסוף ב־1919. שם הוא הסכים לקבל משרת פרופסור. כבר באותה תקופה נראו סימנים ראשונים של מחלת הנפש שלו שהשפיעה על מחקריו והוראתו.
אחרי שחזר מהסנטוריום בקרויצלינגן הוא הרצה בין 1925 ו- 1929 כמה הרצאות וסמינרים שהיו, פחות או יותר, בחוג פרטי ונערכו בספרייה שלו.
חייו > אמונה בכוכבים ואסטרונומיה

בהרצאתו על לוח שנה מאת המדפיס מהמבורג שטפן ארנדס (Steffen Arndes) שפורסם ב־1519 שהיו בו חיתוכי אלים בעלי שמות של כוכבי לכת. ב-1908 התחיל ורבורג לחקור את הדימויים האסטרולוגיים. כמו ברשימותיו על פולחן הנחש של ההופי ובהרצאתו בקרויצלינגן הוא הוקסם מההשפעה של האסטרולוגיה ושל הסמלים שלה ובמתח שבין הפחד מדמונים אצל בני האדם ואיך הם מטפלים בו ביצירת תמונות וסמלים מצד אחד ובפיתוח רציונליות שנובעת מאותו פחד בדיוק. הוא התעניין איך מדע ופסבדו-מדע השפיעו על הידע ועל הביטוי הוויזואלי שלו.
בנוסף לאסטרולוגיה חקר ורבורג את תפיסת העולם הבא בעולם העתיק. הוא חקר את האסטרונומיה אצל היוונים שעדיין לא הפרידה בין אסטרונומיה לאסטרולוגיה ועסק בשורשי האסטרונומיה היוונית במזרח ובמצרים העתיקה. הוא הניח שהעם ראה בגרמי השמיים יצורים מיתולוגיים כחלק מדחף רציונלי ומתמטי לנקוב בשמות לכוכבים ולצורות הכוכבים בשמות של אלים. משתמשים בשמות האלה עד היום באסטרונומיה והם מוצגים כסמלים בעלי עוצמה. הוא חקר את ההתפתחות והשינוי בימי הביניים (ורבורג כינה אותם העת העתיקה המאוחרת), כולל העיסוק בימי הביניים בכישוף וברפואה ובתחיית צורתם ויופיים של האלים האולימפיים העתיקים ברנסאנס האיטלקי ובכך שהאסטרולוגיה נשארה עד היום.
רק חלק מתוצאות מחקריו על אסטרולוגיה פורסמו. פורסם המאמר "על האלים הפלנטריים בלוח שנה בגרמנית תחתית מ-1519 (Über Planetengötterbilder im niederdeutschen Kalender von 1519), 1910, תיאור אסטרונומי של גרמי השמיים בחדר תשמישי הקדושה העתיק בסן לורנצו ונבואות של עובדי אלילים במילים ובתמונות בזמנו של לותר (Eine astronomische Himmelsdarstellung in der alten Sakristei von San Lorenzo und Heidnischantike Weissagungen in Wort und Bild zu Luthers Zeiten), 1921. הוא ראה בלותר חלוץ של ההשכלה, דמות הרואית הנלחמת עבור השכלה ושחרור של האמונה מאזיקי הדוגמה. ב־1927 פרסם עוד מאמר על האסטרולוגיה המזרחית (Orientalisierende Astrologie).