stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואב ברונר
הערות שוליים

↑  ראובן וייס, מסע כיפה, ידיעות אחרונות, 9 באפריל 2014
↑  גל הירש, "סיפור מלחמה סיפור אהבה", ידיעות ספרים, 2009, עמוד 320
↑  אמיר בוחבוט‏, "בעידן המלחמה של היום המחבל נסתר": הצצה ל"לונה בא"ח" צנחנים, באתר וואלה, 17 ביולי 2017
↑  גל פרל פינקל, הערכת אמ"ן מזהה אפשרות להסדרה עם חמאס, בדרום בינתיים אין רגיעה, באתר זמן ישראל, 23 בינואר 2020
↑  ערן נבון, מצאנו את הגיבורים של תמונות המלחמה, באתר ישראל היום, 22 בספטמבר 2014
↑  גל פרל פינקל, הרמטכ"ל מינה מח"טים חדשים, וכדאי לשים אליהם לב, באתר זמן ישראל, 16 בספטמבר 2020
↑  שורת מינויים בצה"ל, באתר ערוץ 7, 26 בספטמבר 2016
↑   רשימת המינויים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 6 באוגוסט 2018
↑  יואב זיתון, מפקד חטיבה בצה"ל על נהגים מבצעיים: "ערסים, תופעת טבע", באתר ynet, 21 בינואר 2020
↑  מפקד חדש לחטיבה הצפונית בעזה: אלוף-משנה עמי ביטון, באתר ערוץ 7, 31 באוגוסט 2021
↑  מפקד חדש לחטיבת הצנחנים: יואב ברונר, באתר "סרוגים", 13 באוקטובר 2021
קוני סויר

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1912 פואבלו, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בינואר 2018  (בגיל 105) וודלנד הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Rosie Cohen 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1930–2014 (כ־84 שנים)
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
קוני סויר (באנגלית: Connie Sawyer;‏ 24 בנובמבר 1912 – 21 בינואר 2018) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית-יהודייה.
ביוגרפיה

סויר נולדה בפואבלו שבקולורדו לזוג הורים יהודים שהיגרו מרומניה, כשהייתה בת שבע עברה לקליפורניה, שם אביה פתח חנות, מגיל צעיר אמה עודדה אותה לעסוק בשירה ובריקוד ואף רשמה אותה לתחרות כישרונות, בהיותה בת תשע עשרה עברה לניו יורק בתיאטראות וודוויל. ב-1959 הופיעה בסרט חור בראש. ב-1961 שיחקה בסרט הדרמה הפוליטי "Ada". ב-1969 השתתפה בתפקיד קטן במערבון "אומץ אמיתי".
היא הופיעה בסרט כשהארי פגש את סאלי כמרואיינת בסרט תיעודי. ב-1994 הופיעה בסרט טיפשים בלי הפסקה, ב-2004 הופיעה בסרט הישראלי הארץ המובטחת. היא שיחקה את סבתא של מייקל סקוט (סטיב קארל) בפרק של המשרד
היא פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה "I Never Wanted to Be a Star — and I Wasn’t". היא התחתנה עם מרשל שאקר ונולדו להם שתי בנות.
שדה סגור ממשית

שדה סגור ממשית הוא שדה סדור, שאין לו הרחבות אלגבריות סדורות (פרט לשדה עצמו). הדוגמה המוכרת לשדות כאלה היא שדה המספרים הממשיים, ואכן, יש תכונות חשובות של שדה המספרים הממשיים שהן משותפות לכל השדות הסגורים ממשית (התורות שקולות אלמנטרית).
שדה R הוא סגור ממשית אם ורק אם אין בו שורש ריבועי של מינוס אחת, וסיפוח השורש הזה מביא לשדה  \ R[{\sqrt {-1}}] שהוא סגור אלגברית. שדה סדור הוא סגור ממשית אם ורק אם הוא אוקלידי ויש בו שורש לכל פולינום ממעלה אי-זוגית. בפרט, מכיוון שכל שדה סגור ממשית הוא אוקלידי, יש בו סדר יחיד. שדה הוא סגור ממשית אם ורק אם מעלת ההרחבות האלגבריות מעליו חסומה (משפט ארטין-שרייר (שדות סדורים), 1927).
הפונקציות הפולינומיות מעל שדה סגור ממשית הן רציפות, במובן המוכלל המתאים למשפט ערך הביניים: אם פולינום מקבל ערכים a,b בקצוות של קטע, אז הוא מקבל כל ערך בין a ל-b בתוך הקטע.
לכל שדה סדור יש סגור ממשי, שהוא הרחבה אלגברית סדורה גדולה ביותר המכילה אותו. שלא כמו בניית הסגור האלגברי, בניית הסגור הממשי אינה מצריכה את הלמה של צורן. לדוגמה, החלק הממשי של שדה המספרים האלגבריים הוא הסגור הממשי של שדה המספרים הרציונליים. שלא כפי שמשתמע מן הדוגמה הזו, בדרך כלל שדה סדור אינו צפוף בסגור הממשי שלו.
התורה הלוגית של שדות סדורים ממשית היא שלמה, כריעה ו-o-מינימלית. בנוסף, תתי מבנים ותתי מבנים אלמנטריים הם היינו-הך בתורה זו (זאת אומרת  התורה היא model complete), מכיוון ש"עקרון טרסקי" מאפשר חילוץ כמתים בתורה מסדר ראשון שלהם (כשמוסיפים לשפת השדות את יחס הסדר). זוהי אבן היסוד לפתרון קצר ופשוט לבעיה השבע-עשרה של הילברט.
ראו גם

משפט ארטין-שרייר (שדות סדורים)
הערות שוליים

↑  N. Jacobson, Lectures in Algebra III, Chapter
אליפות דובאי בטניס

| --- | --- |
לוגו הטורניר
לוגו הטורניר
 מיקום:  איחוד האמירויות הערביותדובאי, אמירות דובאי, איחוד האמירויות הערביות
 מקום הטורניר:  אצטדיון אולימפיסקי
 משטח:  קשה
 האתר הרשמי
 הסבב העולמי לגברים (ATP)
 קטגוריה:  סבב ה-500 העולמי
 הגרלה:  32S / 32Q/ 16D
 סך פרסים:  כ-2.8 מיליון דולר
 הסבב העולמי לנשים (WTA)
 קטגוריה:  WTA 1000
 הגרלה:  56M / 32Q / 16D
 סך פרסים:  כ-3.6 מיליון דולר
משחק טניס באליפות דובאי, 2006
הטניסאי רוג'ר פדרר באליפות דובאי, 2007
אליפות דובאי בטניס (בשמה הרשמי: אליפות בארקליז-דובאי בטניס; בערבית: بطولة دبي للتنس) נערכת מדי שנה בעיר דובאי שבאמירות דובאי בחסותו של שליט האמירות וראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, השייח מוחמד בן ראשיד אל מכתום.
התחרות היא חלק מסבב ה-ATP מאז 1993 ומסבב ה-WTA מאז 2001. הטניסאים רוג'ר פדרר וז'וסטין הנין זכו בו ארבע פעמים כל אחד. בשנת 2009 חולקו פרסים בסך 2,233,000 דולרים בתחרויות הגברים ובסך כ-2 מיליון דולרים בתחרויות הנשים.
בשנת 2009 התעוררה סערה כאשר שלטונות דובאי סירבו להעניק אשרת כניסה לטניסאית הישראלית שחר פאר, בטענה כי נוכח האווירה השוררת באמירות בעקבות הדיווחים הטלוויזיוניים ממבצע עופרת יצוקה, לא יוכלו המארגנים לערוב לביטחונה, וכי קיים חשש כי צופים רבים יחרימו את התחרות. בעקבות החלטה זו נקנסו מארגני הטורניר ב-300 אלף דולרים, כ-44 אלף מהם הועברו לפאר. גורמים פרטיים שונים נקטו אף הם צעדים נגד מארגני התחרות: ה-Wall Street Journal ביטל את החסות שהעניק לתחרות, וערוץ הטניס האמריקני הודיע כי לא יסקר אותה. הטניסאי האמריקני אנדי רודיק, שזכה בטורניר בשנת 2008, הודיע כי לא ישתתף בו בשל מניעת השתתפותה של פאר. בעקבות המחאות התירו שלטונות דובאי את השתתפותו של טניסאי ישראלי אחר, אנדי רם, בטורניר. בשנת 2010 אושרה כניסתה של פאר למדינה, היא השתתפה בטורניר ואף העפילה לשלב חצי הגמר.
הזוכים בטורניר

| שנה | גברים | נשים | זוגות גברים | זוגות נשים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | צ'כיהקארל נובאצ'ק | - | ארצות הבריתג'ון פיצג'ראלד שוודיהאנדרס יאריד | - |
| 1994 | שוודיהמגנוס גוסטפסון | - | אוסטרליהטוד וודברידג' אוסטרליהמארק וודפורד | - |
| 1995 | דרום אפריקהויין פריירה | - | קנדהגרנט קורנל ארצות הבריתפטריק גלברית' | - |
| 1996 | קרואטיהגוראן איוואנישביץ' | - | קנדהגרנט קורנל (זכייה שנייה) זימבבואהביירון בלאק | - |
| 1997 | אוסטריהתומאס מוסטר | - | הולנדזנדר חרון קרואטיהגוראן איוואנישביץ' | - |
| 1998 | ספרדאלכס קורטחה | - | הודומאהש בופאתי הודולאנדר פאס | - |
| 1999 | צרפתז'רום גולמאר | - | זימבבואהויין בלאק אוסטרליהסנדון סטולי | - |
| 2000 | גרמניהניקולאס קיפר | - | צ'כיהיירי נובאק צ'כיהדוד ריקל | - |
| 2001 | ספרדחואן קרלוס פררו | שווייץמרטינה הינגיס | אוסטרליהג'ושוע איגל אוסטרליהסנדון סטולי (זכייה שנייה) | אינדונזיהיאיוק בסוקי הולנדקרולינה ויס |
| 2002 | צרפתפבריס סנטורו | צרפתאמלי מורסמו | איי בהאמה מארק נואלס קנדהדניאל נסטור | גרמניהברברה ריטנר ונצואלהמריה ונטו-קבצ'י |
| 2003 | שווייץרוג'ר פדרר | בלגיהז'וסטין הנין | הודולאנדר פאס (זכייה שנייה) צ'כיהדוד ריקל (זכייה שנייה) | רוסיהסווטלנה קוזנצובה ארצות הבריתמרטינה נברטילובה |
| 2004 | שווייץרוג'ר פדרר (זכייה שנייה) | בלגיהז'וסטין הנין (זכייה שנייה) | הודומאהש בופאתי (זכייה שנייה) צרפתפבריס סנטורו | סלובקיהיאנטה הוסארובה ספרדקונצ'יטה מרטינס |
| 2005 | שווייץרוג'ר פדרר (זכייה שלישית) | ארצות הבריתלינדזי דבנפורט | צ'כיהמרטין דאם צ'כיהראדק שטפנק | ספרדוירחיניה רואנו פסקואל ארגנטינהפאולה סוארס |
| 2006 | ספרדרפאל נדאל | בלגיהז'וסטין הנין (זכייה שלישית) | אוסטרליהפול הנלי זימבבואהקווין אולייט | צ'כיהקווטה פשקה איטליהפרנצ'סקה סקיאבונה |
| 2007 | שווייץרוג'ר פדרר (זכייה רביעית) | בלגיהז'וסטין הנין (זכייה רביעית) | צרפתפבריס סנטורו (זכייה שנייה) סרביהננאד זימונייץ' | זימבבואהקארה בלאק ארצות הבריתליזל הובר |
| 2008 | ארצות הבריתאנדי רודיק | רוסיהילנה דמנטייבה | הודומאהש בופאתי (זכייה שלישית) איי בהאמהמארק נואלס (זכייה שנייה) | זימבבואהקארה בלאק ארצות הבריתליזל הובר זכייה שנייה לשתיהן |
| 2009 | סרביהנובאק דיוקוביץ' | ארצות הבריתונוס ויליאמס | דרום אפריקהריק דה פוסט רוסיהדמיטרי טורסונוב | זימבבואהקארה בלאק ארצות הבריתליזל הובר זכייה שלישית לשתיהן |
| 2010 | סרביהנובאק דיוקוביץ' (זכייה שנייה) | ארצות הבריתונוס ויליאמס (זכייה שנייה) | שוודיהסימון אספלין אוסטרליהפול הנלי (זכייה שנייה) | ספרדנוריה לגוסטרה ויווס ספרדמריה חוסה מרטינס סאנצ'ס |
| 2011 | סרביהנובאק דיוקוביץ' (זכייה שלישית) | דנמרקקרוליין ווזניאקי | רוסיה מיכאל יוז'ני   אוקראינה סרגי סטחובסקי | ארצות הבריתליזל הובר ספרדמריה חוסה מרטינס סאנצ'ס זכייה רביעית להובר, שנייה למרטינס סאנצ'ס |
| 2012 | שווייץרוג'ר פדרר (זכייה חמישית) | פוליןאגניישקה רדוונסקה | הודו מאהש בופאתי   הודו רוהאן בופאנה זכייה רביעית לבופאתי | ארצות הבריתליזל הובר ארצות הבריתליסה ריימונד זכייה חמישית להובר |
הערות שוליים

↑  שי אלון, ‏מנהל טורניר דובאי: שחר פאר תיצור אנטגוניזם, באתר ONE‏, 17 בפברואר 2009
↑  אלמוג שריד, המחאה נמשכת: אנדי רודיק פרש מטורניר דובאי, באתר nrg‏, 21 בפברואר 2009
פאיזה רושדי

| --- | --- |

 לידה:  1921 אלכסנדריה, מצרים
 פטירה:  29 בינואר 2003 (בגיל 82 בערך) כ"ו בשבט תשס"ג
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 צאצאים:  יפה תוסיה כהן 
 
פאיזה רושדי או פאיזה רוג'די (בערבית: فايزة رشدي;‏ 1921 – 29 בינואר 2003) הייתה זמרת יהודייה מצרייה-ישראלית שנודעה, בין השאר, בהופעותיה עם תזמורת קול ישראל בערבית בניצוחו של זוזו מוסא.
קורות חיים

רושדי נולדה לרחל ודוד באלכסנדריה, מצרים בשם מרים בונן למשפחה בת שלושה ילדים. כשהייתה בת 7 נפטר אביה.
בגיל שמונה זכתה בתחרות כישרונות ארצית. פאטמה רושדי, זמרת ושחקנית מצרית מצליחה באותה עת החליטה לאמץ את מרים ללהקתה. מרים החליטה לנצל את כישרונה בתחום הזמרה לטובת פרנסת המשפחה ואימצה את שם הבמה "פאיזה רושדי" ("אל פאיזה" היא "הזוכה" בערבית). בעקבות ההצלחה עברה המשפחה לקהיר.
היא פיתחה קריירה של זמרת ושחקנית קולנוע בקהיר ובאלכסנדריה והושמעה ברדיו במצרים.
הגיעה לראשונה להופעות בארץ ישראל ב-1946.
בשנת 1951, בעקבות מות האם, עלתה עם שני אחיה לישראל. כשהחל הרדיו הישראלי להשמיע אותה, הפסיקו להשמיע אותה בארצות ערב.
זמן קצר לאחר עלייתה נשאה לראשונה. בעלה היה מהמר כפייתי ובזבז את רוב הכסף שהביאה עמה ממצרים. בני הזוג התגרשו לאחר כארבע שנים.
ב-1954 נכנסה לרשות השידור כזמרת מובילה בתזמורת קול ישראל בערבית בניצוחו של זוזו מוסא. נכתבו לה כ-250 שירים, ביניהם שירים הכוללים בתים ופזמון, וכן מוושאחאת אנדלוסיים, מאוואלים, שירים עממיים מצרים, סורים ועיראקים שנכתבו במיוחד בשבילה. היא הושמעה ברדיו והופיעה בשנות השבעים בתוכניות של הטלוויזיה בערבית עם משה אליהו. בין הכותבים והמלחינים שעבדו איתה: פלפל ג'ורג'י, האחים סלאח ודאוד אל-כוויתי, זוזו מוסא, נעים רג'ואן, אלברט אליאס, זכי סורור ועוד.
ב-1967, במלחמת ששת הימים, נמצא תקליט שלה ברדיו רמאללה, שהובא ממצרים עם שיר שהוקלט במצרים שנקרא 'רחו אל חבאאיב וון'.
בתחילת שנות השישים נישאה בשנית ליצחק תוסיה כהן וילדה את בתה היחידה, יפה תוסיה כהן, לימים שחקנית וזמרת. בעקבות נישואיה הפסיקה להופיע. בשנת 1965 נפרדו בני הזוג ורושדי שבה להופיע.
פאיזה רושדי הופיעה במשך השנים בארץ ובעולם.
היא נפטרה בכ"ו בשבט תשס"ג (29 בינואר 2003) ונטמנה בבית העלמין ירקון.
הסרט התיעודי "אמא פאיזה", שתיאר את מערכת היחסים בין פאיזה לבתה, בבימויה של סיגלית בנאי, הוצג בערוץ 1 במסגרת "הסיפור האמיתי".
בשנת 2011 הוציא המוזיקאי דודו טסה את אלבומו "דודו טסה והכוויתים", המורכב כולו מחומרים של סבו ואחיו, דאוד וסאלח אל כוויתי. בתקליט זה משולבים שניים משיריה של רושדי, כולל דגימות מקולה.
רושדי עדיין מושמעת ברדיו בערוץ הישראלי בערבית ונראית מדי פעם בערוץ הראשון ובערוץ 33 של הטלוויזיה הישראלית בקטעי ארכיון.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008978788605171  VIAF: 3582160364947663680002   WorldCat (עם VIAF): 3582160364947663680002
פסטיבל הצחוק של גארפילד

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  גארפילד מאת ג'ים דייוויס
 בימוי:  מארק א. ז. דיפה
 הופק בידי:  ג'ים דייוויס ג'ון דייוויס
 תסריט:  ג'ים דייוויס
 מדבבים:  פרנק ולקר (גארפילד) גרג ברגר (אודי (גארפילד)) ניל רוס סטפן סטאנסון פט פראלי ג'ניפר דרלינג ג'ייסון מרסדן וולי וינגרט פרד טטצ'יורה טים קונווי גרג איגלס אודריי וואסילוואסקי 
 מוזיקה:  קנת בורגומסטר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  ג'ים דייוויס, The Animation Picture Company 
 חברה מפיצה:  20th Century Studios Home Entertainment, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  5 באוגוסט 2008
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה 
 סרט קודם:  גארפילד הופך לאמיתי 
 סרט הבא:  גארפילד וכח החיות 
 garfield.com/d2v/index.html
 דף הסרט ב־IMDb
 
פסטיבל הצחוק של גארפילד (באנגלית: Garfield's Fun Fest) הוא סרט הנפשה ממוחשבת משנת 2008, בכיכובה של הדמות גארפילד מקומיקס בעל אותו שם. הסרט הופק על ידי ג'ים דייוויס. הוא נכתב על ידי יוצרו של גארפילד, ג'ים דייוויס. זהו סרט המשך לגארפילד הופך לאמיתי וסרט האנימציה המלא השני של גארפילד.
תקציר העלילה

גארפילד וחבריו נרשמים לתחרות כישרונות, פסטיבל הצחוק, אולם הקהל לא התלהב מכשרונותיו כאשר חתול אחר בשם ראמון (עם שרירים ומבטא) הגיע להתחרות בו. גארפילד ואודי יצאו להרפתקה ביער ועלו על הר גבוה על מנת למצוא את "מי הצחוק" האגדיים, אשר אמורים להפוך אותם למצחיקים יותר. הם לקחו כמה מהמים ועפו בחזרה לאולפן באמצעות גלשן אוויר, ומצאו את ראמון רוקד עם חברתו ארלין. כאשר גארפילד עמד להיכנע, פרדי הצפרדע אמר לו לחפש את הכשרון המצחיק שנמצא בו, אז גארפילד הביס את ראמון וניצח בפסטיבל הצחוק. ראמון נחשף בתור רובוט אשר נשלט בידי נרמל, אשר חיפש דרך לזכות בפרס של התחרות.
מדבבים

פרנק ולקר - גארפילד / ג'ף / לאונרד / גמד שליח
טים קונווי - פרדי הצפרדע / אמא דובה / רוג'ר / שומר / קריין
גרג ברגר - אודי / שאקי
ג'ניפר דארלינג - בוניטה סטגמן / בטי / בוני הדובה
גרג איגלס - אלי
ג'ייסון מארסדן - נרמל / ראמון
ניל רוס - וולטר "וולי" סטגמן / צ'ארלס
סטיבן סטנטון - רנדי הארנב / סטאניסלאבסקי
פרד טאטאסקור - בילי הדוב / ג'וניור הדוב
אודרי ואסילוסקי - ארלין / אמא דוב / זלדה
וולי וינגרט - ג'ון ארבוקל
הבחירות הכלליות באיטליה (1948)

ביום ראשון, 18 באפריל 1948 נערכו באיטליה בחירות על מנת לבחור את הרכב הפרלמנט הראשון של הרפובליקה האיטלקית. הבחירות אופיינו בהתערבות זרה של המעצמות ארצות הברית וברית המועצות, כאשר הדמוקרטים-נוצרים זכו בתמיכה כספית ותעמולתית מטעם ארצות הברית ובריטניה, בעוד ברית המועצות התערבה בבחירות דרך שליטתה מקרוב על המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, שהובילה קואליציה משלה - החזית העממית דמוקרטית.
לאחר ההשתלטות הקומוניסטית על צ'כוסלובקיה בפברואר 1948, ארצות הברית החלה לחשוש מפני כניסה של מדינות נוספות לאזור ההשפעה הסובייטי, כאשר ניצחון של הקואליציה השמאלית בהובלת הקומוניסטים היה מסמן התחממות ביחסי איטליה-ברית המועצות. הדבר ניכר מפרסום של מגזין טיים מאותה שנה, שתיאר את האפשרות של ניצחון שמאלי כ"קטסטרופה".
הבחירות הסתיימו בניצחון ימני, כאשר הקואליצייה בהובלת הנוצרים דמוקרטים זכתה ב-48 אחוז מהקולות, לעומת 31 אחוזים לחזית העממית דמוקרטית, שהורכבה מהמפלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאליסטית. לאחר הבחירות, הנוצרים דמוקרטים הקימו ממשלה ללא הקומוניסטים, אשר גורשו מהקואליציה במהלך משבר מאי 1947 (אנ') ונשארו באופוזיציה.
מערכת הבחירות

מערכת בחירות זו לוותה בקיצוניות, אלימות מילולית, וחוסר וודאות יותר מכל מערכת בחירות אחרת בתולדות איטליה הדמוקרטית. הבחירות אופיינו במאבק אידאולוגי מובהק בין שני חזונות שונים לעתידה של איטליה. דה גספרי והמפלגה הדמוקרטית־נוצרית בראשותו שאפו לחברה איטלקית קתולית, שמרנית, וקפיטליסטית, המקורבת לבריטניה וארצות הברית. משמאל, המפלגה הקומוניסטית האיטלקית ובני בריתה הסוציאליסטים שאפו לאיטליה חילונית, מהפכנית וסוציאליסטית, שהשפעתה המרכזית היא ברית המועצות.
הקמפיין הדמוקרטי-נוצרי הזהיר מפני הידרדרות למצב דומה להפיכה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה. הם טענו כי במדינות הקומוניסטיות, "הורים שולחים ילדים לבתי כלא", וכן כי "הילדים הם בבעלותה של המדינה". סלוגן נוסף בו הדמוקרטים-נוצרים השתמשו היה "בחשאיות שבקלפי אלוהים רואה אותך, וסטלין לא." לעומתם, החזית העממית-דמוקרטית התמקדה בשיפור תנאי החיים של האיטלקים. הם נמנעו ממתן מענה לשאלות הנוגעות ליחסי חוץ, כגון אי הצטרפות איטליה לאומות המאוחדות בעקבות וטו סובייטי, השליטה היוגוסלבית במחוז טריאסטה, והאובדן של סיוע כלכלי אמריקאי.
החזית הייתה קואליציה משותפת בין המפלגה הקומוניסטית לסוציאליסטית, שהונהגה בידי המפלגה הקומוניסטית. מפלגה זו הדירה את בני בריתה הסוציאליסטים לשולי הרשימה, כאשר המפלגה הקומוניסטית קיבלה בסוף הבחירות שני שלישים ממושבי הפרלמנט בהם זכתה החזית, מה שגרם לפגיעה משמעותית בכוחה הפוליטי והפרלמנטרי של המפלגה הסוציאליסטית. הסוציאליסטים אף סבלו מפיצול בתוך המפלגה, כאשר קבוצה סוציאל-דמוקרטית בראשות ג'וזפה סארגאט רצה תחת רשימה נפרדת, בשם "אחדות סוציאליסטית".
המפלגה הקומוניסטית התקשתה בריסון חבריה המיליטנטיים ביותר, שביצעו פעולות נקם אלימות. האזורים בהם בוצעו פעולות אלה, כגון ה-"משולש האדום" באמיליה, וכן אזורים בליגוריה מסביב לג'נובה וסאבוניה, סבלו מאלימות עוד בזמן מלחמת העולם השנייה, במהלך גילויי ברוטליות מצד משטרו הפשיסטי של מוסוליני, וכן מצד ההתנגדות האיטלקית.
התערבות בינלאומית

הבחירות הושפעו במידה רבה מהמלחמה הקרה בין בריטניה וארצות הברית לברית המועצות. לאחר תבוסתו בבחירות, טוליאטי, מנהיג המפלגה הקומוניסטית טען כי "הבחירות לא היו חופשיות... התערבות זרה ברוטאלית נעשתה, דרך האיום להרעיב את המדינה ולבטל את הסיוע, אם היא תבחר בחזית הדמוקרטית... דרך האיום להשתמש בפצצה גרעינית נגד ערים ומחוזות שבחרו בקומוניסטים". חוק הביטחון הלאומי משנת 1947, אשר איפשר לארצות הברית לבצע פעולות ריגול במדינות זרות, אושר חצי שנה לפני בחירות אלה, בידי הנשיא טרומן.  על כן, רדיו קול אמריקה, בבעלות ממשלת ארצות הברית, החל לשדר באיטליה תעמולה אנטי קומוניסטית ב-24 במרץ 1948.
כמו כן, ה CIA הודה בעצמו כי נתן סיוע בהיקף מיליון דולר (השווים כיום ל-11 מיליון דולר) למפלגות אשר הוגדרו כ "מפלגות מרכז". לפי וידויי סוכנים לשעבר, ה-CIA גם זייף מכתבים על מנת לפגוע במוניטין המנהיגים הקומוניסטיים. סוכן ה־CIA מארק וויאט טען כי האמריקאים העבירו לפוליטיקאים האנטי קומוניסטים בהם הם תמכו "שקי כסף", אשר כיסו את הוצאותיהם הפוליטיות, וכן את הוצאות הקמפיין, הפליירים והפוסטרים שלהם. בסך הכל, הרשויות האמריקאיות שלחו כעשרה מיליון מכתבים, שידרו מספר רב של שידורי רדיו בתדר גבוה, ומימנו ספרים ומאמרים שהזהירו את האיטלקים מפני תוצאותיו של ניצחון קומוניסטי. המימון הכולל של הקמפיינים הללו מסתכם בכ-10 מיליון עד 20 מיליון דולר (בין 110 מיליון ל-220 מיליון דולר ב 2020). בנוסף למימון הישיר, ה-CIA השתמש במקורות מימון עקיפים יותר כדי לממן את ההתערבות בבחירות. מיליוני דולרים נלקחו ממנהלת השיתוף הכלכלי, המזוהה עם תוכנית מרשל, וכן 10 מיליון דולרים של הון נאצי שנבזז שימשו לצורכי תעמולת בחירות אנטי-קומוניסטית.
הממשלה האירית, אשר הושפעה מהדומיננטיות של הקתולים במדינה, התערבה גם היא בבחירות. שני מיליון דולר נשלחו מהממשלה האירית לשגרירות אירלנד בוותיקן, שבתורה העבירה את הכסף לפוליטיקאים קתולים.
לפי טענות ה-CIA, ברית המועצות מימנה את המפלגה הקומוניסטית האיטלקית. סיוע כזה אכן היה קיים, למרות שתואר בידי הקרמלין כמזדמן וצנוע. פוליטיקאי המפלגה הקומוניסטית פייטרו סקייה נפגש עם סטלין על מנת לדון בסיוע פיננסי. סוכן ה-CIA לשעבר מארק וויאט טוען כי כספי הסיוע הסובייטים יצאו ישירות מהשגרירות ברית המועצות ברומא, במודעות מלאה של שירותי הביטחון האיטלקיים; להערכתו, סכומים אלו, שגדלו ככל שהבחירות התקרבו, הגיעו לכשמונה מיליון עד עשרה מיליון דולר, כאשר חלקם מגיע לאיגודים מקצועיים ולא למפלגה.
הערות שוליים

↑  Dieter Nohlen, Philip Stöver, Elections in Europe: A Data Handbook, Nomos, 2010, ISBN 978-3-8329-5609-7. (באנגלית)
↑  השתתפות רבה בבחירות באיטליה, דבר, 19 באפריל 1948
↑  "ITALY: Fateful Day". Time (באנגלית אמריקאית). 1948-03-22. ISSN 0040-781X. נבדק ב-2021-10-08.
↑  48% - לימין באיטליה 32% - לקומוניסטים, הארץ, 21 באפריל 1948
↑  Robert Ventresca, From Fascism to Democracy: Culture and Politics in the Italian Election of 1948, University of Toronto Press, 2004-01-01, עמ' 4, ISBN 978-0-8020-8768-3. (באנגלית)
↑  "ITALY: Show of Force". Time (באנגלית אמריקאית). 1948-04-12. ISSN 0040-781X. נבדק ב-2021-10-22.
↑  "THE NATIONS: How to Hang On". Time (באנגלית אמריקאית). 1948-04-19. ISSN 0040-781X. נבדק ב-2021-10-22.
↑  "Fertility vote galvanises Vatican" (באנגלית בריטית). 2005-06-13. נבדק ב-2021-10-22.
↑  מספר המושבים לכל סיעה פוליטית במהלך הפרלמנט הראשון, באתר בית הנבחרים האיטלקי (באיטלקית)
↑  Italian elections, 18 באפריל - 24 באפריל, 1948, Facts on File, עמ' 125G
↑  CIA – The Pike Report., Nottingham, England, 1977, 1977, עמ' 204-205
1 2  CNN Cold War - Interview: F. Mark Wyatt, web.archive.org, ‏2001-08-31
↑  Weiner, Tim (2006-07-06). "F. Mark Wyatt, 86, C.I.A. Officer, Is Dead". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-10-23.
↑  Sarah-Jane Corke, US Covert Operations and Cold War Strategy: Truman, Secret Warfare and the CIA, 1945-53, Routledge, 2007-09-12, עמ' 49-58, ISBN 978-1-134-10413-0. (באנגלית)
↑  Operation Paper: The United States and Drugs in Thailand and Burma, The Asia-Pacific Journal: Japan Focus
↑  Stephen Collins, Irish State secretly intervened in Italian 1948 general election, The Irish Times (באנגלית)
↑  Confronting America: The Cold War Between the United States and the Communists in France and Italy, Univ of North Carolina Press, 2011, ISBN 978-0-8078-3473-2. (באנגלית)
↑  Robert Ventresca, From Fascism to Democracy: Culture and Politics in the Italian Election of 1948, University of Toronto Press, 2004-01-01, עמ' 269, ISBN 978-0-8020-8768-3. (באנגלית)
↑  Pons, Silvio, Stalin, Togliatti, and the Origins of the Cold War in Europe, Journal of Cold War Studies 3, מספר 2, 2001, עמ' 3-27
הפארק הלאומי פנץ'

| --- | --- |

שקיעה בפארק הלאומי פנץ'
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1975
 נתונים ומידות
 שטח:  758 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  הודו הודו
 מיקום:  Seoni district 
 קואורדינטות:  21°40′18″N 79°18′12″E﻿ / ﻿21.6716°N 79.3033°E﻿ / 21.6716; 79.3033
 www.penchnationalpark.in
  (למפת מאדהיה פראדש מוגדלת) בופאל אינדורהפארק הלאומי פנץ'(למפת מאדהיה פראדש רגילה) בופאל אינדורהפארק הלאומי פנץ'
 
הפארק הלאומי פנץ' (पेंच नेशनल पार्क; באנגלית: Pench National Park) הוא פארק לאומי במדינת מאדהיה פרדש שבמרכז הודו. לאורך הפארק עובר הנהר פנץ', ממנו קיבל הפארק את שמו. האזור נחשב כמקום מקודש ב-1965 אך הוכרז כפארק לאומי רק בשנת 1975. ב-1992 הוכרז כאזור שימור לטיגריסים.
בפארק ישנה תיירות המפורסמת ברפטינג שלה וישנם כמה כפרים בסביבתו. חלק מהתיירות יכולה להתבצע ברכיבה על גב פילים.
הפארק מכסה 758 קמ"ר (מתוכו 299 קמ"ר הוא לב השמורה והשאר אזור חיץ) ובתוכו שמורה פנימית לטיגריסים. הפארק מכוסה בגבעות קטנות וביערות חמים של עצי טיק. המשקעים עולים על 1,000 מ"מ לשנה בממוצע.
פארק זה ידוע עקב היותו מקור ההשראה לספרו של הסופר האנגלי רודיארד קיפלינג, ספר הג'ונגל. בנוסף צולמה סדרה של דייוויד אטנבורו על חיי הטיגריסים בשמורה.
החי והצומח

הפארק מכוסה בעצי טיק לצד עצים טרופים שונים וכן בשתילים ובעשבים כמו במבוק ובעצים ממין Sterculia urens המכונים "עצי רפאים". צמח חשוב נוסף בפארק הוא Madhuca longifolia, המושך חיות רבות לפרחיו ולפירותיו בעונת היובש ושבטי השמורה מכינים ממנו מזון ובירות.
הפארק הוא בית לחיות בר רבות ויש בו 39 מיני יונקים, 13 מיני זוחלים ו-3 מיני דו-חיים. הפארק הוא מרכז חשוב לשימור הטיגריס הבנגלי וישנם כנראה מעל 40 פרטי טיגריסים בשמורה, לאחר שנולדו בה 6 גורים.
יונקים נפוצים בפארק כוללים אייל נקוד, אייל סמבר, נילגאי, חזיר בר הודי, ארבע קרן ואיילי מונטיאק ואפילו אוכלוסיות של פרי גאור, טורפים כמו נמר הודי, צבוע מפוספס, זאב הודי, דול מצוי, תן זהוב, דוב שפתני, חתול ביצות, גחניים ושועלים, קופים כמו לנגור אפור ודרבניים.
בפארק ישנם מעל 210 מיני עופות שחלקם חולפים בנדידה בפארק ביניהם: טווס הודי, תרנגול בנקיבה, עופות דורסים כמו נשרים ונץ דגים, ברווזים כמו ברווז חד-זנב וברווז שורק קטן, אנפות, חסידתיים, קוקלים, שלדגיים, מגליימיים, כחל הודי, עופות דרונגו, חנקני קוקייה, מיני לונכורה, מיינה ובולבול אדום-שת.
עדר של איילים נקודים בפארק
טיטוס מאקין ג'וניור

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1989 (בן 35) הונולולו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
טיטוס אודל מאקין ג'וניור (באנגלית: .Titus Odell Makin Jr; נולד 10 ביוני 1989) הוא שחקן, ורקדן אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו בתור ג'קסון ווסט בסדרת הטלוויזיה הטירון.
ביוגרפיה

מאקין נולד בהונולולו, הוואי. אביו, איש צבא ולכן המשפחה עברה תכופות במהלך ילדותו. טיטוס החל לשיר ולרקוד, ובגיל תשע השתתף בתחרות כישרונות בבית הספר היסודי שלו. אף על פי שידע שהוא רוצה לעסוק במשחק, לא היה לו ניסיון עד שסיים את לימודיו בבואנה היי בעיירה סיירה ויסטה, אריזונה, ב-2006.
לאחר שסיים את התיכון, הוא התקבל לקונסרבטוריון של ניו יורק לאומנויות דרמטיות. בשנתו הראשונה, הוא נבחר ל"ניו יורק ניקס אקרובקט טאמבלר" והופיע בהופעת המחצית במשחקי הניו יורק ניקס במדיסון סקוור גארדן. לאחר שסיים את לימודיו, הוא עבר ללוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירת המשחק שלו.
קריירה

אחד מתפקידיו הראשונים היה כרקדן בפרק של סדרת הטלוויזיה "ויקטוריוס".
בשנת 2010 הוא נראה כרקדן בשני פרקים של אופרת הסבון "לחיות את החיים". באותה שנה, הוא קיבל תפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה, Glee. הוא שיחק בתפקיד דייוויד בעשרה פרקים עד 2012.
ב-2011 הופיע לצד לוסי הייל ופרדי סטרומה בתפקיד מיקי או'מאלי ב"סיפור סינדרלה: היה היה שיר". בנוסף, התארח בסדרות רבות בהן, "המפענחת", "גרים", "שקרניות קטנות" ו"קאסל".
בסוף פברואר 2013, מאקין ג'וניור לוהק לתפקיד הראשי בתור לוקאס בסדרת הטלוויזיה "חוצה כוכבים", ששודרה בין פברואר למאי 2014.
בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הטירון". בסדרה הוא מגלם את ג'קסון ווסט, טירון בתחנת מיד-וילשיר, בנו של קצין משטרה שמנסה להדמות לאביו, הוא שיחק בסדרה בשלושת עונותיה הראשונות, עד שנת 2021.–
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | ויקטוריוס | רקדן | פרק 1 |
| 2010 | לחיות את החיים | רקדן | 2 פרקים |
| 2010–2012 | Glee | דייוויד | תפקיד חוזר; 10 פרקים |
| 2011 | "סיפור סינדרלה: היה היה שיר" | מיקי או'מאלי | סרט טלוויזיה |
|  | המפענחת |  | תפקיד אורח |
|  | גרים |  | תפקיד אורח |
|  | שקרניות קטנות |  | תפקיד אורח |
|  | קאסל |  | תפקיד אורח |
| 2014 | חוצה כוכבים | לוקאס | תפקיד ראשי |
| 2018–2021 | הטירון | ג'קסון ווסט | תפקיד ראשי; עונות 1–3 |