stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרוח במעטפת (סרט, 2017)
הערות שוליים

↑  ‘Ghost in the Shell’ Is Racist in Unexpected Ways, Matt Goldberg, March 31st 2017
↑  Asian American Media Group Accuses Scarlett Johansson of ‘Lying’ About ‘Ghost in the Shell’ Whitewashing Controversy, Sarah Ahern, March 31st 2017
↑  Will ‘Ghost in the Shell’ Be the Last Racially Insensitive Blockbuster? — Critics Survey, David Ehrlich, April 3rd 2017
↑  'Ghost in the Shell' review: post-racism an excuse for Asian erasure, Anne Halliwell, April 5th 2017
↑  Casting controversy, reviews blamed for Ghost in the Shell failure at box office, Zulekha Nathoo, April 2nd 2017
↑  ‘Ghost In The Shell’ Will Lose $60 Million-Plus: Here’s Why, Anthony D'Alessandro], April 5th 2017
↑  Japan Box Office: ‘Ghost in the Shell’ Opens Behind ‘Sing’, Mark Schilling, April 10th 2017
↑  https://www.rottentomatoes.com/m/ghost_in_the_shell_2017 Ghost in the Shell], Rotten Tomatoes]
↑  The ravishing sci-fi noir 'Ghost in the Shell' is fascinating, and not without its glitches, Justin Chang, March 30th 2017
↑  In 'Ghost in the Shell,' dazzling visuals support a drab plot, Richard Roeper, March 31st 2017
↑  Ghost in the Shell Delivers a Beautiful but Ultimately Empty Adaptation of an Anime Classic, Evan Narcisse, March 30th 2017
↑  Ghost In The Shell Really Bummed Us Out, Cecilia D'Anastsio, March 31st 2017
↑  Review: 'Ghost in the Shell' does not compute, Brian Truitt, March 30th 2017
↑  Review: In ‘Ghost in the Shell,’ a Cyborg With Soul, Manohla Dargis, March 30th 2017
↑  The original Ghost in the Shell is iconic anime, and a rich philosophical text, Peter Suderman, April 4th 2017
↑  Ghost in the Shell Has the Look of the Original, But Not Its Brain, Emily Yoshida, March 30th 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810534797405606  LCCN: no2018047645  VIAF: 42152380032401760903   WorldCat (עם VIAF): 42152380032401760903
קדם ערבה

| --- | --- |

תמונה מהיישוב
 מדינה / טריטוריה:  ישראל
 מחוז:  יהודה ושומרון
 קואורדינטות:  31°48′26″N 35°29′59″E﻿ / ﻿31.80724°N 35.49982°E﻿ / 31.80724; 35.49982 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) קדם ערבה(למפת הרי ירושלים רגילה) קדם ערבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קדם ערבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קדם ערבה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מראה היישוב
קדם ערבה הוא יישוב קהילתי מעורב, הנחשב באופן רשמי לשכונה בבית חגלה, השוכן במקום בו שכן קיבוץ בית הערבה בשנים 1986–2000. קדם ערבה היישוב הוא האחרון שהוקם במועצה האזורית מגילות. בקצה היישוב ברום 335 מטר מתחת לפני הים, ממוקמת תחנה מטאורולוגית "בית הערבה".
היסטוריה

במשך שנים התקיים במקום קיבוץ בית הערבה. במהלך שנת 2000 עבר הקיבוץ למיקומו הנוכחי, כקילומטר מערבית. עד לשנת 2015 שכנו במקום העובדים הזרים של קיבוץ בית הערבה.
בשנת 2016 הועברה החזקה על המקום לידי תנועת אמנה, במסגרת הסכם מחיקת חובות של קיבוץ בית הערבה.
בשנת 2014 החל תהליך גיבוש קבוצה של כ-20 משפחות שהיו עתידות לעלות לקרקע בתמיכת תנועת אמנה ובינואר 2017 עלתה קבוצה ראשונה לקרקע.
בקיץ 2022 התגוררו ביישוב 47 משפחות.
ביולי 2024 אישרה מועצת התכנון העליונה תוכנית מתאר למקום כחלק מהיישוב בית חגלה.
גאוגרפיה

קדם ערבה שוכן סמוך לכביש 90, צפונית לצומת בית הערבה וים המלח, דרומית לבקעת הירדן ודרומית-מזרחית לעיר יריחו.
הערות שוליים

↑  תחנה מטאורולוגית "בית הערבה" הנמצאת בתחומי היישוב קדם ערבה

בית הערבה | Israel Meteorological Service
↑  המתחם נרכש בהליך מעורר מחלוקת[דרוש מקור], בסיוע ותיווך של זאב חבר, מידי קיבוץ בית הערבה.
ההיסטוריה חוזרת - החל תהליך גיבושה של קהילה חדשה בצפון ים המלח
↑  חגית עופרן, מועצת התכנון אישרה 5,255 יחידות דיור והקמת שלוש התנחלויות חדשות, באתר שלום עכשיו, ‏4 ביולי 2024
↑   יעל פרידסון, המדינה אישרה את קידומן של יותר מ-5,000 יחידות דיור בגדה המערבית, באתר הארץ, 4 ביולי 2024
אויגן באודר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1986 (בן 38) אלמטי, קזחסטן, ברית המועצות ברית המועצות 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 http://www.eugen-bauder.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אויגן באודר (בגרמנית: Eugen Bauder; נולד ב-5 במרץ 1986) הוא דוגמן ושחקן גרמני.
ביוגרפיה

באודר נולד בקזחסטן למשפחה גרמנית, בגיל חמש עבר לגרמניה וגר במספר מקומות במדינה.
לאחר סיום התיכון הוא למד תקופה בבית ספר למקצועות טכניים.
הוא דגמן לספר מותגי אופנה ובהם הוגו בוס וקלווין קליין, הוא גם הוביל בין היתר קמפיין של ארמני.
בישראל הוא דגמן לרשת "קרוקר".
ב-2008 שיחק תפקיד קבוע בסדרה "Eine wie keine" בערוץ Sat.1.
ב-2011 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "Bild von ihr", בסרט גילם אמן עני הפוגש אשת עסקים עשירה המשלמת לו על מנת שיקיים יחסי מין עמה.
באותה שנה גם הופיע בפרק של הסדרה "Das Traumschiff", המשודרת בגרמניה מ-1981.
בשנת 2019 שיחק בסרט "Rate Your Date" בדמותו של ג'אניס.
הערות שוליים

↑  יוג'ין באודר, באתר וואלה, 8 במאי 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1062377834  ISNI: 0000 0001 3332 1896  VIAF: 311714194   WorldCat (עם VIAF): 311714194 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה ליבר

ערך זה עוסק בדרמטורג, מחזאי, עיתונאי ובמאי ישראלי. אם התכוונתם לפוליטיקאי ישראלי המשמש כראש מועצה אזורית חבל יבנה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1887 קולומיאה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1962 (בגיל 75 בערך) גלעד, ישראל 
 שם לידה:  משה שמואל רוזנקרנץ 
 מדינה:  ישראל 
 
משה ליבר (1887–1962) היה דרמטורג, מחזאי, עיתונאי, במאי, איש תרבות, הוגה דעות והעורך הראשי של השבועון "החיים הללו".
ביוגרפיה

משה ליבר נהג לפרסם תחת שמות עט שונים: בן-זאב ליבר (BenZew Lieber), משה לב ער, משה בן זאב. הוא נולד בשם: משה שמואל רוזנקרנץ, בעיירה קולומיאה באוקראינה בשנת 1887. אביו וואלף זאב רוזנקרנץ (1845–1915) היה מתרגם, סופר ומורה ידוע בעיירתו. משה ליבר נולד למשפחה דתית ומעורה היטב במסורת הקהילה ובציונות בניצניה הראשונים. משה ליבר קיבל את שם משפחת אשתו ברטה ליבר. בנעוריו פרש מלימודי המדרש ועבר לווינה שם נפגש עם הספרות והתרבות של תקופת ה"אר נובו". לאחר נישואיו עברה המשפחה ב-1915 לאמסטרדם, שם עסק במסחר אך גם בתיאטרון ובבימוי. משה ליבר ביים את חגיגות 500 שנה לעיר רוטרדם. שם גם החלה פעילותו הציונית, והוא יסד את סניף ההסתדרות הציונית באמסטרדם. באמסטרדם החל לנסות להקים תיאטרון עברי ביחד עם אבל הרצברג.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חזרה המשפחה לקמניץ בגרמניה. ביתם הפך למרכז תרבות וציונות. בשנת 1929 עזב משה ליבר את עסקי המשפחה והתמסר לכתיבה ובימוי. תחילה בברלין ובהמשך גם לאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת 1934.
בארץ התמסר לכתיבת מחזות, אותם ניסה לשלב בתיאטראות הראשונים כמו האוהל, הבימה, תיאטרון חיפה. כרבים מאמני אשכנז, ובמיוחד יוצאי גרמניה (בנו פרנק, ריכרד רוזנהיים, אסתר טאובר, מרים בן גבריאל, הרמן הויזר ואחרים), התקשה להשתלב בסגנון המקומי ועם האג'נדה של התיאטרון הארץ ישראלי שנשלט בעיקר על ידי קבוצת אמנים מרוסיה, מפולין ומישראל .
בשנת 1935 ייסד יחד עם סאלו בומס (Salo Bomse) ואהרון פרידלר (Aaron Friedler) שבועון מצויר בשם החיים הללו. השבועון הקיף בתמונות אירועים בארץ ובעולם, מאמרים וביקורות על אירועי תרבות, קטעי מחזות, מדורי צילום, אופנה ובישול. משה ליבר ערך את העיתון בשם "בן זאב ליבר", וכתב בו פרשנות ביקורת, סקירות ומחזות, בשמות העט: "בזל", "בן זאב", "בן ליבר", "בבל", "משה בן זאב" ועוד .
לאחר שמאמציו להציג את מחזותיו בארץ לא צלחו, פנה בשנת 1957 לבימוי בגרמניה, אך גם שם נדחה בעקבות מחלתו. בשנת 1960 כתב משה מיצג ב-2 פרקים לטלוויזיה הבריטית על פי הספר "The world of that summer" מאת רוברט מולר(אנ'). הספר מתאר נער יהודי שהצטרף ל"היטלריוגנד", הנוער ההיטלראי, הצליח להימלט, ומצא דרכו לחברת נוער בקיבוץ.
בערוב ימיו בהיותו חולה על ערש דווי כתב משה לפרופ' דב סדן:
25 שנה אני מסתובב בין שתים או שלש הבמות ואינני מצליח שיעלו אף אחת מיצירותי על הבמה... הסיכויים שאראה אותם (את המחזות מועלים על הבמה) עוד בחיי, פוחתים וחושש אני מאד כי עמל של כל כך הרבה שנים - ואני רואה את עבודתי כעבודה חלוצית - ילכו לאיבוד ואין שועה אחרי זה כאבן...
מחזותיו

אף כי שלט בעברית היטב, את מרבית מחזותיו כתב משה ליבר בגרמנית ומרביתם תורגמו לעברית על ידי בן-ציון ידידיה, אפרים טרוכה, וגם על ידי בנו, מנחם ליבר. משה ליבר כתב עשרות מחזות וכן דיאלוגים, קטעי הומור שחלקם פורסמו בשבועון "החיים הללו" שערך, בשנים 36–1935.
ההולכים בעלטה, מחזה ב-9 מערכות, על שבתאי צבי.
אליהו ואיזבל, מחזה היסטורי ב-4 מערכות, תורגם לעברית בידי מנחם ליבר.
המשכון (Das pfund), דרמה ופרולוג.
הרצל בירושלים (Herzel in Jeruzalem), מחזה ב-4 מערכות (מאת בן ליבר).
איזהו הגיבור (AJAX BESIEFT AJAX) קומדיה ב-3 מערכות (מאת משה לב-ער)
הבילויים, (AUFSTAND DER BILU VOLKSSTUCK IN DREI AKTEN UND EINEM PROLOG), מחזה היסטורי ב-3 מערכות, תורגם לעברית בידי מנחם ליבר, (מאת בן ליבר)
עופרה, טרגדיה ודרמה מחיי הקיבוץ בתקופת הפילוג.
ילדי ההפקר, ב-17 בנובמבר 1937 הוצג ב"קולנוע מוגרבי" בתל אביב, מחזה ב-6 מערכות, בבימויו של בנו פרנקל. מאת בן זאב ליבר. תורגם מגרמנית על ידי אפרים טרוכה.
הכוהן מקדש ברנע (בגרמנית) (Der Ketzer Von KadeshBarbea), דרמה היסטורית.
המחזה: ילדי ההפקר

ההצגה הועלתה בקולנוע מוגרבי בתל אביב בשנת 1937, מאת בן-זאב ליבר. בבימוי של בנו פרנקל.
השחקנים ברובם היו נערים מ"מעון עירוני לילדים עובדים" של עיריית תל אביב. המחזה בא להמחיש את הקושי של הנערים לחזור ולהשתלב בחברה. לאחר ההצגה הראשונה, התערבה העירייה ודרשה לאסור על השתתפות הנערים בהצגה. הסיבה שהוצגה על-יד נציגי העירייה הייתה פגיעה בעתיד השיקום של הנערים. לאחר ההצגה השנייה, שהופיעה בפני מורים, אמנים ואנשי תיאטרון בלבד, בתאריך 12 בדצמבר 1937, עמדה העירייה בהחלטתה לאסור על הנערים להשתתף במחזה וההצגה ירדה מהבמה, למגינת ליבם של הנערים ומחנכיהם. ההחלטה עוררה ויכוח שנמשך כשנה מעל דפי העיתון דבר.
ספר

משה ליבר, "שתי יצירות אודות" שבתאי צבי, (מחזה, עמ' 34 - 135). שמשון ויעקב רויטרך (תסריט, 136 - 320). עורך מהדוּרה: יעקב ברנאי, הוצאת כרמל, 337 עמ'. תשע"ז 2017. המחזה והתסריט עוסקים בנושא שבתאי צבי, שהופיע כמשיח בעולם היהודי במאה ה־17, הסעיר וזעזע אותו עם המרתו לאסלאם. מאז ממשיכה דמותו להיות נוכחת.
לקריאה נוספת

תום לוי, היקים והתיאטרון העברי - מאבק בין מערב למזרח אירופה, הוצאת רסלינג, 2017
מיכאל הנדלזלץ, אנשי התיאטרון היקים שנשארו בארץ מאחורי הקלעים, סדרת מאמרים בגיליון אלקטרוני "הארץ" ינואר 2017
גדעון עפרת, ברלין-ירושלים: אמנות העלייה מגרמניה, קרן לוין לאומנות ישראלית, ירושלים, 2015
משה צימרמן ויותם חותם, בין המולדות - היקים במחוזותיהם, כנרת זמורה-ביתן דביר, מרכז זלמן שזר 2006
מנפרד גאיז, הצגת בכורה ביקורת על המחזה "ילדי ההפקר", בעיתון דבר גיליון 2 דצמבר 1937
ביקורת אודות הצגת המחזה "ילדי ההפקר", עיתון דבר גיליון 26 נובמבר 1937 עמ' 3.
הערות שוליים

↑  תום לוי, היקים והתיאטרון העברי, בכתב עת יקינתון MB, גיליון 247, מס. כ"ד, אוגוסט 2011
1 2  אורי קיסרי, בן זאב חולם ולוחם, באתר מעריב, מתוך אתר הספרייה הלאומית בישראל, ‏10 באוקטובר 1962
↑  המכתב של משה לפרופ' דב סדן נמצא בעזובת משה ליבר, כטיוטה. כנראה העתק ממה ששלח ליבר לדב סדן. ונמסר יחד עם כל כתבי היד שלו ל"ארכיון התיאטרון ע"ש גור" באוניברסיטה העברית, ירושלים. נמצא גם בארכיון דב סדן באתר הספרייה הלאומית)
↑  כתביו המקוריים שמורים בארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור. ירושלים
↑  כל המחזות מקור וטיוטות בכתב ידו של משה ליבר נמצאים ב"הארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור", האוניברסיטה העברית
↑  המחזה ההולכים בעלטה לא הוצג, ולטענת ליבר חלקים ממנו הועתקו ושולבו בהצגת המחזה "שבתאי בן צבי" בתיאטרון אוהל. בתאריך 31.6.1936 שלח ליבר מכתב לנתן ביסטריצקי, שכתב את "שבתאי בן צבי", ולמשה הלוי, מנהל תיאטרון האוהל, בטענה לפלגיאט. לטענת ליבר כל ההעתקים של המחזה שלו שמסר לביקורת לנתן ביסטריצקי ומשה הלוי נעלמו.
↑  תום לוי, "ילדי ההפקר", בכתב העת יקינתון, 2011. וגם, מנפריד גאיז, "להקת צעירים ילדי ההפקר" של ב.ז ליבר. ב"שבועון 9 בערב", מדור "הצגת בכורה" ,2.12.1937. וגם, דיון בעיתונות: מכתבים למערכת דבר בתאריך: 26.11.1937 עמ' 3. וגם בתאריך 9.12.1937, דבר עמ' 6 (בעניין איסור ילדי ההפקר - מאת גרט קאופמן, ו-"הילד העזוב גבור להצגות" מאת א.פ. וכן גם, "לעניין "ילדי הפקר" שאלה גלויה לעירית ת"א", דבר 13.12.1937 עמ' 3, מאת מ. פנימי. וגם בעיתונות יהודית היסטורית: "הפקרות ותיקונה" - ציטוט מתוך דבר 14 בינואר 1938 מאת עמנואל בן-גוריון.
1 2  ראו סעיף 6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356596905171  VIAF: 71149841834602840174   WorldCat (עם VIAF): 71149841834602840174
מקסוס V90

| --- | --- |

מקסוס V90
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מקסוס (אנ')
 שנות ייצור:  2019 - הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מודל קודם:  LDV Maxus (אנ')
 חברת אם:  סאיק מוטור
 אורך:  5,546 מ"מ (דגם standard)  5,940 מ"מ (דגם LWB)
 רוחב:  2,062 מ"מ (דגם standard)  2,110 מ"מ (דגם LWB)
 גובה:  2,555 מ"מ (דגם standard)  2,525 מ"מ (דגם LWB)  2,740 מ"מ (גרסת גג גבוה)
 בסיס גלגלים:  3,366 מ"מ (דגם standard)  3,760 מ"מ (דגם LWB)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2.0 ליטר המפיק 150 כ"ס (מגדש טורבו)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 6 מהירויות
"מקסוס V90" (באנגלית: Maxus V90) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית מקסוס (אנ') (שם רשמי: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של סאיק מוטור אשר מיוצרת משנת 2019. הדגם החליף את מקסוס V80 ונמכר בשווקים מסוימים באירופה תחת השם מקסוס דליוור 9. הגרסה החשמלית נמכרת תחת השם מקסוס אי-דליוור 9.
סקירה

המקסוס V90 הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבין-לאומית של שאנגחאי בשנת 2019 ושווק ללקוחות בהמשך אותה השנה. הדגם צויד במנוע טורבודיזל בנפח 2 ליטרים בעל הספק של 150 כוח סוס. מחיר הרכב בסין בעת ההשקה נע בין 150,000 - 290,000 רנמינבי.
הגרסה החשמלית משווקת במספר שווקים באירופה ואוסטרליה תחת השם מקסוס אי-דליוור 9 ומציעה שלוש אפשרויות של נפח סוללה וטווחי נסיעה.
תמונות

"מקסוס V90"
"מקסוס V90"
"מקסוס V90"
הערות שוליים

↑  דגמי "מקסוס V90" (בסינית) autohome.com.cn/news/201904
↑  Maxus launches new flagship Deliver 9 panel van, Auto Express, 15 June 2020
בוריס פיגובט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1953 (בן 71) אודסה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית למוזיקה על שם גנסין 
 http://www.pigovat.com/
 
דוקטור בוריס פּיגוֹבָט (נולד ב-26 באוקטובר 1953, אודסה) הוא מלחין ישראלי. הוא למד באקדמיה ע"ש גנסין (אנ') במוסקבה ובין 1978 ל-1990 חי בטג'יקיסטן. ב-1990 עלה לישראל, ומאז הוא חבר באיגוד הקומפוזיטורים בישראל.
בוריס מלמד הלחנה בקונסרבטוריון פתח תקווה. פיגובט הוא חתן פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים וזכה שלוש פעמים בפרס אקו"ם.
ביוגרפיה

בוריס פיגובט נולד בשנת 1953 באודסה שברפובליקה העממית של אוקראינה. אביו היה מהנדס בחברת טקסטיל ואמו הייתה רופאה. הוא התחיל להלחין בגיל 12 בקוסרבטוריון ועבר ללמוד מוזיקה במוסקבה בגיל 15. הוא סיים לימודי קומפוזיציה באקדמיה ע"ש גנסין (אנ') במוסקבה ובין 1978 ל-1990 היה מרצה בכיר באקדמיה לאומנויות בטג'יקיסטן. בשנת 1990 עלה פיגובט לישראל. בשנת 2002 השלים פיגובט דוקטורט בקומפוזיציה באוניברסיטת בר-אילן.
חיים אישיים

פיגובט נשוי, אב לשני בנים וסב לשישה נכדים. מתגורר בראש העין.
בכורות של יצירותיו ופרסים

בשנת 1988, זכה בתחרות המלחינים הבינלאומית בבודפשט בדיפלומת הצטיינות על יצירתו, "מוזיקה דולורוזה מספר 2" לרביעיית טרומבונים.
בשנת 1995, זכה בפרס אקו"ם על יצירתו - "רקוויאם השואה" לוויולה ותזמורת.
בשנת 2000, זכה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים. באותה שנה בוצעה יצירתו "מצדה", פואמה לתזמורת כלי נשיפה, בפסטיבל ISCM למוזיקה בת-זמננו בלוקסמבורג, וב-2003 במסגרת כנס תזמורות כלי נשיפה עולמי (WASBE - World Association for Symphonic Bands and Ensambles) ביונקופינג (אנ'), שוודיה.
יצירה נוספת לתזמורת כלי נשיפה, "wind of yemen", בוצעה במגוון הופעות, ביניהן: ב-2003 בפסטיבל המוזיקה האסיאתית בטוקיו, ב-2008 בכנס WASBE בסינסינטי וב-2018 בפסטיבל תזמורות כלי נשיפה בסינגפור.
בשנת 2005 זכה פיגובט בפרס אקו"ם בשנית, על יצירתו "song of the sea", פואמה לתזמורת כלי נשיפה. היצירה בוצעה באולם הקרנגי הול בניו יורק.
ב-14.12.2024 בוצעה הסונאטה לבסון ולפסנתר מאת בוריס פיגובט, בבכורה עולמית, על ידי נגן הבסון עוזי שלו והפסנתרנית ענת פבריקנט, במסגרת קונצרט בסדרה הקאמרית של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, באולם צוקר שבהיכל התרבות, תל אביב.
בשנת 2024 זכה פיגובט בפרס אקו"ם בפעם השלישית על מפעל חייו.
רשימת יצירות חלקית > יצירות לתזמורת סימפונית

"רקוויאם השואה" (1994-1995) לויולה ולתזמורת סימפונית
"פואמת השחר" (2010) לויולה ולתזמורת סימפונית
"שמא שכחנו" (2010) פואמה לתזמורת סימפונית
"הגן הקסום" (2009) פואמה לתזמורת סימפונית
רשימת יצירות חלקית > יצירות לתזמורת מיתרים

"חתונה יהודית" (2008) לקלרינט ותזמורת מיתרים
"ניגון" (1996) לתזמורת מיתרים
"בסגנון ארגנטינאי" (2008) לתזמורת מיתרים
"צפת" (2004) - רפסודיית כליזמר לכינור ותזמורת מיתרים
רשימת יצירות חלקית > יצירות לתזמורת כלי נשיפה סימפונית/כלי נשיפה מעץ/כלי נשיפה ממתכת

"רוחות תימן" (2000) תמונה לתזמורת כלי נשיפה סימפונית
"שירת הים" (2005) פואמה לתזמורת כלי נשיפה סימפונית
"מצדה" (1997) פואמה לתזמורת כלי נשיפה סימפונית
"על הר סיני" (2004) פואמה לתזמורת כלי נשיפה סימפונית
"מארש קונצרטי" (2006)
רשימת יצירות חלקית > יצירות להרכבים קאמריים

"מגניפיקט של בוטיצ'לי" (2010) לוויולה ופסנתר
"מסע מוזיקלי קצר" (2008) לשתי מרימבות
"האביב של בוטיצ'לי" (2007) לפיקולו ונבל
"שולמית" (1996) לחליל, בסון ונבל
סונטה לבסון ופסנתר (2023). הוקדשה לנגן הבסון עוזי שלו, שביצע אותה, עם הפסנתרנית ענת פבריקנט ב-14.12.24, בבכורה עולמית.
רשימת יצירות חלקית > יצירות לכלי סולו

"ניגון" לכינור סולו/ויולה סולו
"ירושלים" (1991/2009) לפסנתר סולו
"קולות ירושלים" (2004) לגיטרה סולו
"כוכבים משוטטים" (1996) לנבל סולו
רשימת יצירות חלקית > יצירות למקהלה מלאה (SATB) א-קפלה

"קינת ירמיהו החמישית" (2001)
"על נהרות בבל" (1991)
הערות שוליים

↑  א. "איכה" - אורטוריה לקריין, סופרנו, מקהלה ותזמורת סימפונית; ב. תבניות מלודיות ב- Passio Et Mors Domini Nostri Jesu Christi Secundum Lucam מאת קשישטוף פנדרצקי (תשס"ב) | המחלקה למוזיקה, באתר music.biu.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266677205171  BNE: XX5005174  GND: 1053380755  ISNI: 0000 0003 8208 9813  LCCN: n88158263  LNB: 000196854  NKC: xx0188870  SUDOC: 244871167  VIAF: 263200383   WorldCat (עם VIAF): 263200383
הרקולס (סרט, 2014)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Hercules: The Thracian Wars 
 בימוי:  ברט ראטנר 
 הופק בידי:  ברט ראטנר ברי לוין ביו פלין
 תסריט:  איוון ספיליוטופולוס 
 עריכה:  מארק הלפריך 
 שחקנים ראשיים:  דוויין ג'ונסון  איאן מקשיין  רופוס סוול  אקסל הני  אינגריד בולסו ברדל  ריס ריצ'י  טוביאס סנטלמן  רבקה פרגוסון  פיטר מולאן  ג'וזף פיינס  אירינה שייק ג'ון הרט
 מוזיקה:  פרננדו ולאסקה 
 צילום:  דנטה ספינוטי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פורום הונגריה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 25 ביולי 2014  ישראל 24 ביולי 2014
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט פנטזיה, סרט חרבות וסנדלים 
 מקום התרחשות:  יוון 
 הכנסות באתר מוג'ו:   hercules2014
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרקולס (באנגלית: Hercules) הוא סרט פעולה ופנטזיה אמריקאי שיצא בתלת-ממד בשנת 2014 בבימויו של ברט ראטנר ובכיכובן של דוויין ג'ונסון, איאן מקשיין ורופוס סוול. הסרט עוסק בחיי הרקולס, גיבור יוון העתיקה. הסרט מבוסס על קומיקס בעל 2 כרכים שיצא בידי חברת "Radical Studios". הסרט יצא ב-25 ביולי 2014 בארצות הברית, סמוך לצאת סרט דומה - הרקולס: האגדה מתחילה (אנ').
סרט זה זכה להצלחה בקופות והרוויח מעל ל-244 מיליון דולר בקופות, אם כי הפקתו עלתה 100 מיליון דולר. הוא קיבל ביקורות מעורבות אשר מצד אחד ציינו לשבח את המשחק ואת האקשן בסרט, בייחוד של דוויין ג'ונסון ומצד שני ביקרו את הפן האנושי.
עלילה

כאשר זאוס, מלך האלים היווני, התעבר עם בת תמותה הדבר הכעיס את אשתו הרה ששילחה בו 2 נחשים אך הילד הצעיר - הרקולס הצליח להרוג אותם. הוא גדל והאלים שלחו אותו לעבור 12 משימות מסוכנות כמו להרוג את ההידרה, את החזיר מהר ארימנתו ואת האריה מנמאה, הקטלני מכולם אותו הרג בעזרת חניקה.
הרקולס הפך לדמות מוכרת המלווה בחמישה חברים קבועים היוצאים איתו למלחמה ולטפל בשודדים אך מוטרד מתקרית בה חזר לביתו באתונה ומצא את אשתו ובניו שוכבים מתים ומדממים. לאחר קרב למען מלך מקדוניה מגיעה אל החבורה הנסיכה ארגניה, נסיכת תראקיה ומבקשת שילכו לטפל עבור מדינתה במורדים בראשות המצביא לשעבר, רזאוס תמורת זהב. הרקולס מגיע לתראקיה ונפגש עם הגנרל סיטאקלס, מלכה של אתונה, אריסתאוס והמלך קוטיס, מלכה של תראקיה. הוא מאמן עבור המלך חיילים חסרי ניסיון אך צבאו של רזאוס מתקדם במהירות עבורם והם נאלצים להילחם איתו בכפר קרוב, לפני שהחיילים הוכשרו.
בקרב הם מופתעים מחיילים שהתחפשו לגופות ומובילים עליהם בפער גדול. הם מתחילים לנצח ולהגיע למלך המצוי במרכז ההגנה אך הרקולס וחבריו מביאים כרכרת סוסים ומשמידים את מרבית התוקפים ומנצחים. המלך מחליט לאמן את חייליו לפני שהם מתקרבים לעוד קרב. בלילה הרקולס מדמיין את קרברוס, כלב השאול מגיע לעברו ומבין שיצטרך לפתוח את עברו.
צבא תראקיה משלים את האימונים ומחליט להתקדם עבור בסיס צבאו של רזאוס, אשר לכאורה נשלט בידי אנשים, קנטאורים ועוד מפלצות. בקרב מתברר שאין קנטאורים אלא הרבה פרשים וביניהם רזאוס, מצביא מורד של המלך. הרקולס ואנשיו מפתיעים את הפרשים והורגים את רובם בעוד הצבא נערך בטור שחוסם את לחימת הרגלים. הקרב מסתיים מהר אך רזאוס נע לקרב אחד על אחד נגד הרקולס ומפסיד.
רזאוס וחייליו נלקחים כאסירים לבית המלך ובה הוא מתעמת עם הרקולס בטענתו שהוא הולך נגד האיש הלא נכון ומכתיר את הכובש שפגע בעמו. במהלך חגיגה לכבוד הניצחון. הרקולס קולט שארגניה פונה לעבר רזאוס השבוי והיא מגלה שרזאוס צדק והיא מחויבת לעזור למלך המאיים על חיי בנה, אריוס, אם כי היא מחכה ליום בו תיפסק המלחמה ביוון. ברגע זה המלך קוטיס מצווה על הגנרל להכתיר אותו למלך המאוחד של יוון. המלך פונה להרקולס וקורא לו להיות מצביא ראשי בצבאו, אך הרקולס מעדיף לקבל את זהבו וללכת.
עם זאת בלילה הוא וחבריו מחליטים להישאר ולמרוד במלך האכזרי, למעט אותוליקוס הרוצה להנות מהזהב. הם פונים לשחרר את רזאוס בעזרתה של ארגניה אך נתפסים בידי אנשי הצבא והגנרל ונשלחים לכלא. לכלא מגיע המלך של אתונה, אריסתאוס המספר להרקולס על כך שבאתונה הוא סימם את הרקולס בלילה בו חזר מהמלחמה ושיסע 3 זאבים שחורים באשתו ובבניו עד שנהרגו. מאותו לילה גרם להרקולס להזיות. המלך קוטיס מחליט להוציא להורג את בתו אך הרקולס מקבל כוחות בעידודו של החוזה אמפיאראוס, משתחרר מהכבלים, מציל את ארגניה, נלחם והורג את שלושת הזאבים השחורים ומשחרר את כל הכלואים. המלכים נמלטים מהכלא והרקולס ואנשיו אחריהם.
הרקולס דוחק לפינה את אריסתאוס והוא מתחנן לחייו אך ללא הועיל. מאחוריו מגיע הגנרל סיטאקלס, חונק אותו עם שוט אך נהרג בידי לודאוס, אחיינו הצעיר של הרקולס. הם מגיעים לעצור את המלך אך הוא נמלט החוצה לעבר הצבא ומחזיק באריוס, נכדו ויורש הכתר. החבורה מהססת להילחם אך מטר יריות על קשתים מבשר על חזרתו של אותוליקוס. הקרב מתחיל ותידאוס הברברי מחזיר את אריוס לאמו אך נפצע קשה מהחצים ומת. הלוחמים של המלך נעים לעבר הארמון כדי לתפוס את הרקולס אשר נעמד מאחורי פסל אדיר של האלה הרה ובכוחות האלים מניף אותו ממקומו ומפיל אותו על מאות החיילים ועל המלך קוטיס למותם. החיילים שנשארו זורקים את הנשק וכורעים ברך להרקולס ואריוס מקבל את הכתר של סבו.
שחקנים

מרבית הדמויות בסרט מוכרות בתרבות יוון העתיקה:
דוויין ג'ונסון - הרקולס בן זאוס.
איאן מקשיין - אמפיאראוס, חוזה המתקשר עם האלים וידידו הטוב של הרקולס.
רופוס סוול - אותוליקוס, שכיר חרב אכזר וחברו של הרקולס.
אקסל הני - תידאוס, ברברי ומחברי הרקולס.
אינגריד בולסו ברדל - אטלנטה, ציידת אמזונה וחברה של הרקולס.
ריס ריצ'י - לודאוס, אחיינו של הרקולס המשמש כמספר סיפורים.
טוביאס סנטלמן - רזאוס, מצביא שמרד במלך.
רבקה פרגוסון - ארגניה, הנסיכה של תראקיה.
פיטר מולאן - גנרל סיטאקלס, הגנרל של צבא תראקיה.
ג'וזף פיינס - המלך אריסתאוס, מלך אתונה בה נולד הרקולס.
אייזק אנדרוס - אריוס, בנה של ארגניה.
ג'ון הרט - המלך קוטיס, מלכה של תראקיה ואביה של ארגניה.
השחקנית אירינה שייק מופיעה בכמה סצנות כמגרה, אשתו של הרקולס שנפטרה.
גיבורים במצולות

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  תומאס וינטרברג 
 תסריט:  רוברט רודט 
 עריכה:  ולדיס אוסקרסדוטיר 
 שחקנים ראשיים:  לאה סדו Martin Greis פרנילה אוגוסט Peter Plaugborg Bjarne Henriksen Martin Swabey Katrine Greis-Rosenthal Helene Reingaard Neumann Morten Rose Josse De Pauw זלאטקו בוריץ' לארס בריגמן יואל בסמן מקס פון סידוב מיקאל ניקוויסט מתיאס שונארטס קולין פירת' Gustaf Hammarsten פיטר סימוניצ'ק אוגוסט דיהל מרטין ברמבץ' מתיאס שווייגהופר סטיבן וודינגטון Eva Van der Gucht בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה 
 צילום:  אנתוני דוד מנטל 
 מדינה:  צרפת, בלגיה 
 חברת הפקה:  EuropaCorp 
 חברה מפיצה:  Big Bang Media, STX Entertainment 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בנובמבר 2018 
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אסונות 
 מקום התרחשות:  רוסיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גיבורים במצולות (באנגלית: Kursk) הוא סרט דרמה בלגי-צרפתי בשפה האנגלית משנת 2018 בבימויו של תומאס וינטרברג, המבוסס על ספרו של רוברט מור, "זמן למות", שעוסק בסיפור האמיתי של אסון הצוללת קורסק בשנת 2000. בסרט מככבים מתיאס שונארטס, קולין פירת', לאה סדו, פיטר סימונוניצ'ק, מקס פון סידוב, מתיאס שווייגהופר ומיכאל ניקוויסט.
עלילה

עלילת הסרט מבוססת על אסון טביעת הצוללת קורסק K-141, שבו מתו 118 מלחים רוסים.
קורסק טבעה במהלך תרגיל ימי של הצי הרוסי בים ברנץ, לאחר פיצוצים בתוך הצוללת. עשרים ושלושה מלחים שרדו את הפיצוצים וחיכו נואשות לעזרה בעוד החמצן שלהם הולך ואוזל. ממשלת רוסיה סירבה לעזרה מממשלות זרות במשך חמישה ימים לפני שהסכימה לסיוע מממשלות בריטניה ונורווגיה, אך זה כבר היה מאוחר מדי.