stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלדו ברונצ'י
הכרה והנצחה

בשנת 1955, שנת העשור לסיום המלחמה, העניקה הקהילה היהודית באיטליה עיטורי כבוד לנוצרים שפעלו למען הצלת יהודים בזמן המלחמה. באסיזי, קיבלו את העיטור הבישוף ניקולני, האב ניקאצ'י, דון אלדו ברונצ'י ועוד.
ב-6 בדצמבר 1977, יד ושם הכיר את האב אלדו ברונצ'י כחסיד אומות העולם וב-11 בדצמבר 1977 קיבל תעודת כבוד מיד ושם ונשתל לכבודו עץ בשדרת העצים של חסידי אומות עולם, הוא היה נוכח בטקס בישראל. בשנת 1978, כתב אלכסנדר רמתי (Alexander Ramati) ספר בשם "המחתרת באסיזי" (Assisi Underground), שמספר את סיפורה של המחתרת. על בסיס הספר הופק סרט בשנת 1985.
ב-27 בינואר 2003 צוין יום זיכרון באיטליה לרדיפות ורצח היהודים במחנות הריכוז במלחמת עולם השנייה. במעמד זה, ניתן אות הצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (OMRI) על ידי נשיא איטליה לדון אלדו ברונצ'י, אות "אביר הצלב הגדול", עבור סיוע, עזרה וסולידריות, אשר הפגין כלפי פליטים נרדפים יהודים במשך המלחמה. הוא אומר כי יצא לעזרתם בשם האנושיות והנצרות, ללא אפליה של דת או לאום, תוך סיכון עצמי ותמידי.
ב-25 במרץ 2004, קיבל ברונצ'י מדליה מהמכון לחקר השואה בווושינגטון, בשל גבורתו.
גם מאוניברסיטת סנט בונאבנטור בניו- יורק קיבל מדליה לאומית, עבור "שירות לאל והומניות ברוח הפרצסיקנית של חמלה והקרבה, שמחה ותקווה". אוניברסיטה זו ממומנת על ידי המסדר הפרנציסקני.
לקריאה נוספת

רמתי, אלכסנדר, המחתרת באסיזי, הוצאת מסדה, 1978.
.Marchione, Margherita. “Yours is a precious witness: memoirs of Jews and Catholics in wartime Italy”. Paulist Pres, New York. 1997
.Raischi, Josef and Cirino, André, Three Heroes of Assisi in World War II: Bishop Giuseppe Nicolini,Colonel Valentin Müller, Don Aldo Brunacci. Vesuvius Press Incorporated. 2014
.Colligere fragmenta (Raccogliere ogni frammento) : sulla vicenda degli ebrei in Assisi (1943-1944)”. Porziuncola. 1990"
אלסנדרו בריקו

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1958 (בן 66) טורינו, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורינו 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 יצירות בולטות:  טירות של כעס, Silk 
 פרסים והוקרה:  פרס מדיסיס זר (1995)  פרס ויארג'יו (1993)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אלסנדרו בריקו (באיטלקית: Alessandro Baricco; נולד ב-25 בינואר 1958) הוא סופר ומחזאי איטלקי.
ביוגרפיה

בריקו נולד בעיר טורינו שבצפון איטליה. אחרי שקיבל תואר אקדמאי בפילוסופיה ובנגינה בפסנתר, פרסם מסות בשטח המוזיקה ובהן "אמנות הפוגה של ג'ואקינו רוסיני" (1988) ו-"נפשו של הגל ופרות ויסקונסין" (1992), מסה שבה עשה ביקורת נוקבת על המוזיקה האטונאלית. ב-1991 פרסם את הנובלה הראשונה שלו "טירות של כעס" שבעבורה קיבל בצרפת את פרס מדיסיס לסופר זר ב-1995. הוא המשיך לכתוב וספריו תפסו את מקומם בראש רשימת הספרים רבי המכר באיטליה ובצרפת.
בריקו פנה לעולם התקשורת והפך לעורך בסוכנות פרסומת, שימש כמבקר לענייני מוזיקה של העיתונים "לה רפובליקה" ו-"לה סטאמפה", ואחר כך כעיתונאי במספר עיתונים איטלקיים. ב-1993 היה אחד המייסדים של בית הספר לכתיבה ביקורתית בטורינו, שבו למדו לכתוב תסריטים לקולנוע, נובלות וסיפורים קצרים, עיתונאות ומשחקי מחשב. הוא שימש כמגיש תוכניות בטלוויזיה האיטלקית בשטחי הספרות והשירה הלירית. המונולוג התיאטראלי שלו "נובצ'נטו" (1994), עובד לקולנוע ב-1998 בבימוי של ג'וזפה טורנאטורה בשם "האגדה של 1900".
ספריו תורגמו לשפות רבות, ובכללן לעברית.
מספריו

טירות של כעס (נובלה, 1991). ספר זה זיכה את בריקו בפרס מדיסיס לסופר זר לשנת 1995
אוקיינוס-ים (נובלה, 1993)
משי (נובלה, 1996)
סיטי (נובלה, 1999)
אנאל חסדן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בנובמבר 1994 (בת 29) קורסק, רוסיה
 מידע כללי
 שם לידה:  אנפיסה חסדן
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון גב, סגנון חופשי, סגנון פרפר
 
אנאל חסדן (נולדה ב-26 בנובמבר 1994) היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
ביוגרפיה

נולדה בשם אנפיסה חסדן בקורסק שברוסיה. בהיותה בת 5 עלתה עם משפחתה לישראל וגדלה בבאר שבע. היא התאמנה בבריכת השחייה בגני עומר בהדרכתו של עדי ולפמן, והייתה חברה בקבוצת הפועל ירושלים ובהמשך בהפועל דולפין נתניה.
ביוגרפיה > 2012

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2012, זכתה חסדן במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.34 שניות, אחרי בת אגודתה אניה גוסטומלסקי (28.09 שניות) ואנה וולצ'קוב ממכבי חיפה (28.79 שניות). נוסף לכך, היא סיימה 3 פעמים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.46 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.25 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:04.53 דקות.
ביוגרפיה > 2013 > אלופת ישראל (בריכת 25 מטר)

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר), שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2013, היא זכתה ב-7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב קבעה חסדן שיא אישי חדש של 2:12.83 דקות, לפני בת אגודתה אניה גוסטומלסקי (2:13.94 דקות) וגיא שילון ממכבי פארק מים רעות (2:14.60 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם נסטיה קורוטקוב, קרן זיבנר וגוסטומלסקי, בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:09.68 דקות, לפני מכבי קריית אונו (4:21.61 דקות) והפועל עמק חפר (4:25.10 דקות), כשחיינית ראשונה היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 1:01.53 דקות, במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי ביחד עם גוסטומלסקי, קורוטקוב וזיבנר, בשיא ישראלי חדש לאגודות של 1:44.17 דקות, לפני מכבי קריית אונו (1:49.09) והפועל עמק חפר (1:49.23), כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 25.85 שניות ובמשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ביחד עם קורוטקוב, זיבנר וגוסטומלסקי, בשיא ישראלי חדש לאגודות של 1:54.30 דקות, לפני הפועל עמק חפר (1:59.30 דקות) ומכבי קריית אונו (2:00.29 דקות). היא קבעה כשחיינית ראשונה שיא אישי חדש של 28.58 שניות. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.60 שניות, אחרי גוסטומלסקי (28.21 שניות) ולפני מיכל ליברמן מהפועל עירוני הוד השרון (29.36 שניות), במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.66 דקות, אחרי גוסטומלסקי (1:01.03 דקות) ולפני ליברמן (1:03.20 דקות), בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 1:01.52 דקות ועלתה ראשונה לגמר ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.70 שניות, אחרי גוסטומלסקי (27.13 שניות) ולפני אליסה ציפין מהפועל בית שמש (29.10 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 27.53 שניות ועלתה ראשונה לגמר.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:54.87 דקות, כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 59.39 שניות, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:15.95 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1.07.24 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר 28.48 שניות, אחרי קרן זיבנר (27.66 שניות) ואניה גוסטומלסקי (27.74 שניות). נוסף לכך, היא סיימה באותה תחרות במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.92 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.12 דקות.
ביוגרפיה > 2014

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בפברואר 2014 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:02.62 דקות, אחרי קרן זיבנר (59.20 שניות) ולפני שירז גילעדי חברתה לאגודה (1:02.97 דקות) ובמדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.96 שניות, אחרי אניה גוסטומלסקי (26.72 שניות) וקרן זיבנר (26.87 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.03 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 29.79 שניות ועלתה שלישית לגמר. הגיעה למקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.66 דקות.
אנודונטוזאורוס

| אנודונטוזאורוס |
| --- | --- |
 מאובני ראש וזנב של Ankylosaurus magniventris
תקופה
קרטיקון עליון 72.8–67 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
משפחה:: אנקילוזאוריים
סוג:: אנודונטוזאורוס
מינים
 Anodontosaurus lambei  Anodontosaurus inceptus
שם מדעי
 Anodontosaurus

אנודונטוזאורוס (שם מדעי: Anodontosaurus; מילולית: "לטאה חסרת שיניים") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האנקילוזאוריים שחי בתקופת קרטיקון עליון, לפני 67–72.8 מיליון שנה.
מאובניו של אנקילוזאור זה התגלו בתצורת קניון הורסשו (Horseshoe Canyon Formation) שבאלברטה, קנדה. המין Anodontosaurus lambei התגלה כבר ב-1929 וקיבל את שמו מהחוקר צ'ארלס מורטרם שטרנברג. הוא נחשב למין היחיד בסוג עד שב-2018 חוקרים מצאו מין נוסף - Anodontosaurus inceptus.
הדינוזאור היה קרובו של האאופלוצפלוס והיה בינוני בגודלו למשפחה עם זנב מחודד בעל קצה דמוי אלה וראש משוריין בכבדות עד לעיניו שכוסו בגבשושיות דמויות-צלחת. חוקרים מסוימים משערים שהפרטים שנמצאו הם של צעירים. בניגוד לשמו לא ברור אם האנודונטוזאורוס היה אכן חסר שיניים או שאלה נשברו ולא הפכו למאובנים.
מאובן של הזנב
אלכסנדר גאוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באוגוסט 1893 (יוליאני) אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 במרץ 1963 (בגיל 69) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 
אלכסנדר גאוק (באנגלית: Алекса́ндр Васи́льевич Га́ук; ‏15 באוגוסט 1893 - 30 במרץ 1963) היה מנצח ומלחין רוסי-סובייטי' ממוצא גרמני. משנת 1930 עד 1934 שימש גאוק כמנצח הראשי של הפילהרמונית של לנינגרד. ב-6 בנובמבר 1931 ניצח על תזמורת זו ועל מקהלת הקאפלה של האקדמיה בביצוע הבכורה העולמי של הסימפוניה השלישית במי במול מז'ור, אופוס 20, "האחד במאי", מאת שוסטקוביץ'.
גאוק שיחזר את הסימפוניה הראשונה של רחמנינוב, שנזנחה ללא שימוש, מתפקידי התזמורת שמצא בארכיב הקונסרבטוריון של מוסקבה לאחר מות המלחין בשנת 1943.
עם תלמידיו נמנו המנצחים יבגני מראווינסקי, קונסטנטין סימונוב, יבגני סבטלנוב,  ניקולאי רבינוביץ', אדואר גריקורוב, אלכסנדר מליק-פאשאייב.
הערות שוליים

↑  באתר odessa memory
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ניקולאי מאלקו | מנהלים מוזיקליים, הפילהרמונית של סנקט פטרבורג 1930-1934  | הבא: פריץ שטידרי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לא היה | מנהלים מוזיקליים, התזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה 1936-1941  | הבא: נתן רחלין |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ניקולאי גולובאנוב | מנהלים מוזיקליים, תזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה  1953-1961  | הבא: גנאדי רוז'דסטוונסקי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404150005171  PLWABN: 9810674655405606  BNE: XX873084  BnF: cb13950273x (data)  CiNii: DA12328077  GND: 13196688X  ISNI: 0000 0000 8130 7186  LCCN: n83044877  LNB: 000256038  MusicBrainz: 8e70f102-6d77-4573-bdab-05daaae92cac  NKC: jn20030924038  NTA: 104110236  SNAC: w6xq9b57  SUDOC: 078619610  VIAF: 51880946   WorldCat (עם VIAF): 51880946
אלכסנדר פופוב (כדורגלן)

אלכסנדר (וראבצ'ו) פופוב (בבולגרית: Александър (Врабчо) Попов‏; 1 באוקטובר 1920, סופיה, ממלכת בולגריה – ?) היה כדורגלן ומאמן כדורגל בולגרי, ששיחק בעמדת הקשר ומזוהה עם קבוצות סלביה סופיה ולוקומוטיב סופיה. פופוב אימן בישראל את קבוצות מכבי יפו, מכבי פתח תקווה ובית"ר באר שבע.
קריירה > קריירת משחק

סאשה פופוב נולד ב-1920 בסופיה. בגיל 17, במהלך עונת 1937/1938 בליגה הלאומית הבולגרית עלה לקבוצה הבוגרת של סלביה סופיה, הוצב בתפקיד קשר, וסיים עם קבוצתו במקום החמישי בליגה, אשר מנתה עשר קבוצות. בעונת 1938/1939 בליגה הלאומית הבולגרית זכה עם קבוצתו ב"גביע המלך"–אליפות בולגריה, כך גם בעונת 1940/1941 ובעונת 1942/1943. הוא שיחק בקבוצה עד 1946 וצבר 106 הופעות בהם כבש 42 שערים. ב-1946 עבר לשחק בקבוצת לוקומוטיב סופיה וב-1948 זכה עמה בגביע בולגריה. בסך הכל הופיע ב-16 משחקים ובהם כבש שלושה שערים. בהמשך, שב לעונה אחת לקבוצת סלביה סופיה, ובסיומה פרש ממשחק פעיל.
קריירה > קריירת אימון

פופוב החל את קריירת האימון שלו ב-1952 כמאמן בלוקומוטיב סופיה. הוא הציב את הקבוצה במערך חדשני של 4–2–4. עם זאת הקבוצה לא זכתה להצלחה ובמהלך העונה, פוטר מתפקידו. בין השנים 1955–1956 אימן את הנבחרת הצעירה של בולגריה(אנ'). באוגוסט 1956 מונה שוב למאמן לוקומוטיב סופיה ושנה מאוחר יותר הוביל אותה לסגנות אליפות בולגריה, כאשר סיימה עם נקודת ליגה אחת פחות מהאלופה צסק"א סופיה. בהמשך אימן את קבוצות מיניור פרניק מהעיר פרניק, ודונאב רוסה מהעיר רוסה.
בעונת 1963/1964 בליגה הלאומית אומנה מכבי יפו על ידי פניוט ולב וסיימה כסגנית אלופת ישראל. לאחר עונת הסגנות הדרדר מצבה הכלכלי של אגודת מכבי יפו. עוזרו של ולב פרסיאדו אביגדור פוטר בשל חוסר יכולת לממן את משכורתו. בכך נותר ולב ללא מתורגמן שיסייע לו, ובהדרגה נוצר קרע בינו לבין חלק משחקני הקבוצה שלא ידעו בולגרית. בנוסף, צברה הקבוצה חובות כבדים כלפיו בשל אי תשלום ועיכוב בתשלום משכורותיו. הנושא הוביל לעימות בין ולב להנהלת הקבוצה, ובמרץ 1965 הודח מאימון הקבוצה הבוגרת והוטל עליו לאמן את קבוצת הנוער. ולב סירב לאמן את קבוצת הנוער ועזב את הקבוצה. במקומו מונה חברו אלכסנדר פופוב, אשר הגיע לישראל באשרת תייר. מינויו של פופוב הוביל לסכסוך אישי בין ולב לפופוב. עונת 1964/1965 בליגה הלאומית הייתה לא מוצלחת מבחינת מכבי יפו והיא הסתבכה במאבקי התחתית, לצד קרע פנימי בתוך הקבוצה ובהנהלתה. בראשית יוני 1965, לקראת המשחק האחרון של העונה מול הפועל ירושלים החליט פופוב "לזעזע" את הקבוצה וניפה מההרכב את ציון דגמי, איינשטיין קליש, בובי קלמי ואפרים פיטל. הניפוי הוביל למרד שחקנים בקבוצה והם סירבו להתייצב למשחק. פופוב נאלץ לעלות עם הרכב הנוער של מכבי יפו, הקבוצה הובסה 1–5, ובסיום העונה פוטר מתפקידו.
בקיץ 1965 מונה למאמן מכבי פתח תקווה במקום ישראל בן דרור שכיהן כמאמן זמני. פופוב אימן את הקבוצה במהלך עונת 1965/1966 בליגה הלאומית וירד עימה לליגה א' שהייתה השנייה בישראל, וזאת לראשונה בתולדות הקבוצה. פופוב סיים את תפקידו בקבוצה, והחל לחזר אחרי קבוצות בכדי שישכרו את שירותיו ובכלל זה פנה להפועל אשקלון. בעונת 1966/1968 בליגה א' עבר לאמן את קבוצת בית"ר באר שבע. לאחר מלחמת ששת הימים ניתקו מדינות הגוש המזרחי ובכללן בולגריה את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל. המאמנים מהגוש המזרחי אשר אימנו בישראל נקראו לשוב למדינתם. אחד מחברי הנהלת מכבי יפו משה "מוניו" קונורטי, כיהן עד לעלייתו לישראל ב-1948 כמנהל הטכני של סלביה סופיה, הכיר את פופוב, היה מיודד עמו ובעל קשרים עם רשויות הספורט בבולגריה. בזכות קשרים אלו קיבל פופוב אישור להמשיך ולאמן בישראל ובכך נותר המאמן היחיד מהגוש המזרחי שהמשיך לאמן בישראל לאחר מלחמת ששת הימים. בקיץ 1967 פיטרה הנהלת מכבי יפו את מאמנה יצחק שניאור אשר אימן בקדנצייה השנייה שלו בקבוצה, וסאשה פופוב נקרא לאמן את יפו. לצידו כעוזר מאמן מונה פרסיאדו אביגדור. יפו הפגינה יכולת חלשה, לפופוב ולאביגדור היו חילוקי דעות נוקבים על דרכה של הקבוצה, ואביגדור טען בפני הנהלת הקבוצה שפופוב לא מתאים לתפקידו. הנהלת יפו פיטרה את אביגדור וחלק מחברי ההנהלה התפטרו בעקבות כך. בנובמבר 1967 התפטר פופוב מתפקידו ובמקומו מונה כמאמן-שחקן זמני צ'וצ'קו לוי. לקראת עונת 1968/1969 בליגה א' מונה פופוב שוב כמאמנה של בית"ר באר שבע במקומו של קרלוס בוסטמנטו. באר שבע הפגינה יכולת פושרת, הסתבכה במאבקי התחתית ב"בית דרום" של ליגה א', אך הצליחה להישאר בליגה. בסיום העונה עזב פופוב את ישראל ללא הודעה מוקדמת, וניתק את קשריו עם הקבוצה.
הישגים > כשחקן

אליפות בולגריה: 1939, 1941, 1943
מחזיקת הגביע הבולגרי: 1948
הישגים > כמאמן

סגנית אלופת בולגריה: 1957(אנ')
הערות שוליים

↑  היום בספורט, באתר topsport.bg (בבולגרית).
↑  Battle with nalami and the duo Kolev - Yanev make CSKA a hegemon, באתר bgfootball.com (בבולגרית).
↑  ש. בן גבריאל, "לוקומוטיב" קבוצה צעירה, דינאמית ומסוכנת, דבר, 10 בינואר 1960.
↑  אברהם טבק, המאמן המודח-"הפכתי שעיר לעזאזל בקבוצה ששחקניה מפולגים לשני מחנות עוינים", מעריב, 11 במרץ 1965.
↑  ה"מרד" במכבי יפו פרץ בגלל דרישות כספיות, מעריב, 7 ביוני 1965.
↑  פופוב יאמן מכבי פ"ת, מעריב, 18 ביולי 1965.
↑  פופוב מקווה להתגבר על השאננות של מכבי פתח תקווה, מעריב, 29 בספטמבר 1965.
↑  יהושע כהנא, מה קרה למכבי פ"ת, מעריב, 16 בפברואר 1966.
↑  אשקלון: סטלמך הציע את שירותו כמאמן-שחקן, מעריב, 5 ביוני 1966.
↑  בית"ר באר שבע, מעריב, 9 בספטמבר 1966.
↑  רון עמיקם‏, בעמדת המתנה: ההתנהלות הספורטיבית בזמן מלחמת ששת הימים, באתר וואלה, 4 במאי 2022.
↑  פופוב החליט להשאר בבאר שבע, מעריב, 21 ביוני 1967.
↑  נכשל המו"מ ינבסקי-יפו, מעריב, 26 ביוני 1967.
↑  אברהם טבק, מכבי יפו חדלה "לדבר", מעריב, 6 בנובמבר 1967.
↑  מכבי יפו "מדבר" שוב, למרחב, 12 בנובמבר 1967.
↑  פופוב מאמן בית"ר באר שבע, מעריב, 29 באוקטובר 1968.
↑  ר.אריה, מאמן הפועל באר שבע מייעץ למאמן בית"ר באר שבע, מעריב, 9 בספטמבר 1969.
אלכס חזנוב

אלכס חזנוב (נולד ב-2 במרץ 1995) הוא מטפס מקצועי בענף טיפוס בולדרינג. זכה במדליית זהב בטיפוס בולדרינג בסבב אליפות העולם (IFSC Climbing Worldcup) בשנת 2018 ופעמיים במדליות ארד בבולדרינג באליפות אירופה לנוער (EPJ Juniors) בשנים 2013 ו-2014. נכון לאפריל 2023 מדורג 31 בעולם בבולדרינג. נמנה עם סגל נבחרת ישראל בטיפוס. זכה במקום שני בעונות הראשונה והשלישית של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" (בעונה השנייה לא התמודד כי נפצע).
ביוגרפיה

נולד וגדל בחיפה בשכונת רמת ספיר, להוריו ויקטור ונטליה, שעלו ממוסקבה (בירת רוסיה) עם אחיו הגדול לאון בשנות התשעים. בגיל 8 נרשם חזנוב לחוג טניס במרכז הטניס בחיפה, אולם לא התבלט. השינוי אירע כשחזנוב שם לב שליד מגרש הטניס - יש קיר טיפוס. הוא החל לטפס בעלות של 25 ש"ח לכניסה, אולם בהמשך אפשרו לו להיכנס בחינם. כשהגיע חזנוב לגיל 10 החל לטפס באופן קבוע, ולאחר ארבעה חודשים השתתף באליפות ישראל לטיפוס לילדים וסיים במקום הרביעי. בגיל 17 זכה חזנוב בפעם הראשונה בתחרות טיפוס, ומאז החל לטפס באופן מקצועני. בהמשך התגייס חזנוב לצה"ל והוכר כספורטאי מצטיין, באופן שאפשר לו לנסוע להתחרות בחו"ל.
בשנת 2012 סיים במקום השמיני באליפות אירופה לנוער שנערכה בסלובקיה. בשנים 2013 ו-2014 זכה במדליות ארד באליפויות אירופה לנוער בענף הבולדרינג שנערכו בצרפת. בשיאו דורג במקום השלישי בעולם לגילאי נוער. בשנים 2015 ו-2018 זכה באליפות ישראל בטיפוס בענף הבולדרינג.
ב-12 במאי 2018 רשם חזנוב את הישגו הגדול ביותר כאשר זכה במדליית זהב בענף הבולדרינג בתחרות בסבב אליפות העולם לטיפוס שנערכה בטאיוואן. בגמר התחרות, שבו ישנם ארבעה מסלולים - צלח חזנוב את המסלול הראשון בניסיון השלישי; במסלול השני הצליח חזנוב להגיע רק לאחיזת ה-zone (אחיזת הזון היא אחיזה באמצע המסלול שנועדה לעזור בהפרדה של התוצאות); במסלול השלישי הוא צלח בניסיון השני שמיקם אותו במקום הרביעי הזמני; חזנוב הוא היה היחיד שהצליח לסיים את המסלול הרביעי, מה שנתן לו את מדליית הזהב.
בשנת 2018 השתתף חזנוב בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" ששודרה בקשת 12 והיה אחד מחמישה מתמודדים שהגיעו לשלב השני בגמר. בתחרות ניצח יובל שמלא ואילו חזנוב ויפתח קושניר (בנו של אבי קושניר) נפלו באותו מקום וסיימו במקומות שני ושלישי. חזנוב נבחר לאחד מ-"30 הצעירים המבטיחים לשנת 2019" של מגזין פורבס הישראלי.
בשנת 2021 התמודד בעונה השלישית של "נינג'ה ישראל", וסיים שוב במקום השני (כשבמקום הראשון יובל שמלא).
בשנת 2022 השתתף בספיישל VIP 3 של תוכנית הטלוויזיה "מאסטר שף" בערוץ קשת 12.
בשנת 2022 התמודד בעונה הרביעית של "נינג'ה ישראל" והגיע עד חצי הגמר.
כיום חזנוב מרצה לילדים ונוער על עקרונות הספורט והטיפוס, ומספר על חייו בתחום הספורט.
חזנוב הוא טבעוני.
הישגים בולטים

נכון לאוגוסט 2020:
הישגים בולטים > בישראל

2015-2018: אלוף ישראל בקטגוריית בולדרינג.
2020: אלוף ישראל בקטגוריית בולדרינג.
2015: מקום 2 בסבב אליפות ישראל בקטגוריית הובלה.
2022: זוכה חזנוב בפעם השביעית באליפות הארץ בטיפוס בולדרינג במקום ה-1.
2022: מקום שני באליפות ישראל בקטגוריית הובלה.
הישגים בולטים > בינלאומי

2018 – מקום ראשון בסבב גביע העולם בטאיאן סין, קטגורית בולדרינג.
2018: מקום 7 בסבב גביע העולם מוסקבה רוסיה, קטגורית בולדרינג.
2018: מקום 12 בסבב הכללי של גביע העולם (4 הופעות בחצאי גמר)
2017: מקום 18 בסבב גביע העולם ביפן, קטגורית בולדרינג.
2016: מקום 18 בסבב גביע העולם בווייל קולורדו, קטגורית בולדרינג.
2015: מקום 23 בסבב גביע העולם במינכן, קטגורית בולגרינג.
הישראלי הראשון שזכה בזהב בתחרות בוגרים בינלאומית בקטגוריית בולדרינג.
הישראלי הראשון שעלה לגמר בתחרות בוגרים בינלאומית בקטגוריית בולדרינג.
הערות שוליים

1 2  ifsc, www.ifsc-climbing.org (באנגלית)
1 2  הדס בשן, ‏"אחרי שזכיתי בפרס אלוף העולם אפילו לא היה לי את מי לחבק", באתר ‏מאקו‏, 8 בנובמבר 2018
↑  הכירו את אלכס חזנוב - mako
↑  הישג מרשים למטפס החיפאי אלכס חזנוב - חיפהחיפה, באתר haifahaifa.co.il
↑  אליסף דעואל, קדחת הטיפוס: אלכס חזנוב מטפס לצמרת, באתר ynet, 27 ביוני 2015
↑  אילת-התאחדות ישראלית לספורט תחרותי לא אולימפי, באתר www.facebook.com
↑  בולדר חיפה, באתר www.facebook.com
↑  אורן אהרוני, טיפוס: מדליית זהב לאלכס חזנוב בגביע העולם בטאיאן, באתר ynet, 13 במאי 2018
↑  הצעירים המבטיחים לשנת 2019, המגזין פורבס
↑  הוצגה נבחרת ישראל בטיפוס: החלה הדרך לטוקיו 2020, אתר הוועד האולימפי
אלכס וינדהם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1981 (בן 43 בערך) וינצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (2005)  וינצ'סטר קולג'  אוניברסיטת אוקספורד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכס וינדהם (באנגלית: Alex Wyndham; נולד ב-1 בינואר 1981) הוא שחקן אנגלי, המוכר מהופעתו בתפקיד גאיוס קילניוס מאיקנס בסדרת הטלוויזיה של רשת HBO "רומא" משנת 2007.
ביוגרפיה

וינדהם התחנך בווינצ'סטר קולג', וסיים תואר בהיסטוריה באוניברסיטת אוקספורד. באוניברסיטה שיחק במספר הצגות סטודנטים. בתקופת לימודיו הרבה להופיע על במת התיאטרון, בין השאר בסיור הופעות ביפן עם OUDS בהפקה של המחזה "עמל אהבה לשווא". את הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וסיים את לימודיו ב-2005. וינדהם השלים את השכלתו בקורסים כגון: משחק מול מצלמה ב-BBC Elstree, קיבל תעודה של BASSC במשחק בלחימה, והגיע לדרגת חגורה שחורה בקראטה בסגנון שוטוקאן. בין המיומנויות שלו ריקוד פלמנקו ושירה בקול בריטון.
הופעתו המקצועית הראשונה הייתה עוד בהיותו בבית הספר למשחק בתפקיד סילביוס בסרטו של קנת בראנה "כטוב בעיניכם", עיבוד למחזה אותו שם מאת שייקספיר. עוד שיחק באופרת הסבון "Totally Frank" בתפקיד בן, במיני-סדרה "קו היופי", ובדרמה התקופתית "דוריט הקטנה". ב-2014 הופיע וינדהם בדרמה הרפואית "The Crimson Field" אודות מלחמת העולם הראשונה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | כטוב בעיניכם | As You Like It | סילביוס |
| 2007 | ארן: אביר מסדר הטמפלרים | Arn – The Knight Templar | ארמאן דה גסקוין |
| 2009 |  | The Hills Run Red | לאלו |
| 2011 | אוכלי הלוטוס | Lotus Eaters | מרלון |
| 2011 |  | Super Eruption | ג'וש |
| 2015 |  | The Messenger | מרטין |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 |  | Totally Frank | בן | עונה ראשונה |
| 2006 | קו היופי | The Line of Beauty | ואני אוראדי | מיני-סדרה |
| 2007 | מוריס | Maurice | מוריס |  |
| 2007 | רומא | Rome | גאיוס קילניוס מאיקנס | סדרת טלוויזיה |
| 2008 | דוריט הקטנה | Little Dorrit | הנרי גאוון |  |
| 2014 |  | The Crimson Field | מייל הסקת'-ת'ורן | מיני-סדרה |
| 2021–הווה | הצהובות | Yellowjackets | קווין | תפקיד משני; 7 פרקים |
משחקי וידאו

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2018 | We Happy Few | ארתור הייסטינגס |
הערות שוליים

↑  "Rome - Maecenas". HBO (באנגלית).
↑  Profile
↑  Cambridge-News: "Adaptation shot the way Branagh likes it," Cambridge-News.co.UK, 9 July 2007
↑  "BBC - Drama - The Line of Beauty". www.bbc.co.uk (באנגלית בריטית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5549763  ISNI: 0000 0000 7707 1940  LCCN: no2010024145  VIAF: 107420433   WorldCat (עם VIAF): 107420433
אליפות העולם בראלי עונת 2018

| --- | --- |
 סוג תחרות:  אליפות העולם בראלי
 תאריך התחלה:  25 בינואר 2018
 תאריך סיום:  15 בנובמבר 2018
 מספר עונה:  46
 מספר מרוצים בעונה:  13
 זוכה באליפות הנהגים:  סבסטיאן אוז'ייה
 נקודות הנהג הזוכה:  219
 זוכה באליפות היצרנים:  טויוטה
 נקודות היצרן הזוכה:  368
 www.wrc.com
 → אליפות העולם בראלי עונת 2017 אליפות העולם בראלי עונת 2019 ← 
 
עונת 2018 היא העונה ה-46 של האליפות העולם בראלי. במהלך העונה התקיימו 13 מרוצים ובסיומה זכה סבסטיאן אוז'ייה בתואר האליפות, בפעם השישית ברציפות לאחר מאבק צמוד שהוכרע רק במהלך המרוץ האחרון בעונה. קבוצת טויוטה זכתה באליפות היצרנים.
לוח זמנים

| סיבוב | תאריכים | מיקום | משטח | מקטעים | אורך | מנצח | Power Stage |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 25–28 בינואר | מונקומונטה קרלו | מעורב | 17 | 394.74 ק"מ | צרפת סבסטיאן אוז'ייה | בריטניה כריס מיק |
| 2 | 15–18 בפברואר | שוודיהשוודיה | שלג | 19 | 314.51 ק"מ | בלגיה תיירי נויביל | פינלנד אסאפקה לאפי |
| 3 | 08–11 במרץ | מקסיקומקסיקו | חצץ | 22 | 344.49 ק"מ | צרפת סבסטיאן אוז'ייה | אסטוניה אוט טאנק |
| 4 | 5–8 באפריל | צרפתקורסיקה | אספלט | 12 | 334.02 ק"מ | צרפת סבסטיאן אוז'ייה | פינלנד אסאפקה לאפי |
| 5 | 26–29 באפריל | ארגנטינהארגנטינה | חצץ | 18 | 360.61 ק"מ | אסטוניה אוט טאנק | בלגיה תיירי נויביל |
| 6 | 20-17 במאי | פורטוגלפורטוגל | חצץ | 20 | 357.75 ק"מ | בלגיה תיירי נויביל | פינלנד אסאפקה לאפי |
| 7 | 10-7 ביוני | איטליהאיטליה | חצץ | 20 | 317.32 ק"מ | בלגיה תיירי נויביל | בלגיה תיירי נויביל |
| 8 | 26–29 ביולי | פינלנדפינלנד | חצץ | 23 | 317.26 ק"מ | אסטוניה אוט טאנק | אסטוניה אוט טאנק |
| 9 | 16–19 באוגוסט | גרמניהגרמניה | אספלט | 18 | 325.76 ק"מ | אסטוניה אוט טאנק | צרפת סבסטיאן אוז'ייה |
| 10 | 13–16 בספטמבר | טורקיהטורקיה | חצץ | 17 | 312.44 ק"מ | אסטוניה אוט טאנק | בלגיה תיירי נויביל |
| 11 | 4–7 באוקטובר | בריטניהבריטניה | חצץ | 23 | 318.34 בריטניה | צרפת סבסטיאן אוז'ייה | פינלנד יארי-מאטי לאטוולה |
| 12 | 28-25 באוקטובר | ספרדקטלוניה | מעורב | 18 | 331.58 ק"מ | צרפת סבסטיאן לב | אסטוניה אוט טאנק |
| 13 | 15–18 בנובמבר | אוסטרליהאוסטרליה | חצץ | 24 | 318.64 ק"מ | פינלנד יארי-מאטי לאטוולה | צרפת סבסטיאן אוז'ייה |
לוח זמנים > שינויים בלוח הזמנים

ראלי פולין הוצא מסבב התחרויות עקב בעיות בטיחות רבות. את מקומו של הראלי תפס ראלי טורקיה, שחזר לאליפות לראשונה מאז שנת 2010.