וינטרופ רוקפלר
מושל ארקנסו

ממשל רוקפלר יצא בהתלהבות לסדרה של צעדי רפורמה, אך נתקל בבית מחוקקים דמוקרטי עוין. רוקפלר סבל מכמה מתקפות אישיות ומקמפיין שמועות מתואם בנוגע לחייו האישים.
החוקרים דיאן בלייר וג'יי ל. ברת' מציינים: "כל עוד הנהיג רוקפלר את הרפובליקנים של ארקנסו, עמד בראש המפלגה צוות פרוגרסיבי ורפורמי, ואלו שרוקפלר הכניס למפלגה המשיכו לשמש בתפקידים בה ולעצב את ההעדפות בבחירות לנשיאות עד 1980", כאשר נבחר רונלד רייגן כמועמד המפלגה ולאחר מכן כנשיא, תוך כדי הצבעה מוצלחת עבורו בארקנסו, ופרנק ד. רייט נבחר אז כמושל ועבר משורות הדמוקרטים אל הרפובליקנים. בסופו של דבר, צמיחתה של המפלגה הרפובליקנית הייתה איטית בארקנסו בהשוואה לשאר מדינות הדרום בעידן שלאחר ההפרדה הגזעית. בלייר וברת' ייחסו את ההתפתחות האיטית של המפלגה ל"מסורת שחשובה עבור אנשי האזורים הכפריים. הם מחפשים אחר דרכים להישאר במפלגה הדמוקרטית".
לדברי הביוגרפית שלו, קאתי קונזינגר אורווין, הצעות הרפורמה ל"ממשלה טובה" של רוקפלר כללו: עדכון חוקת ארקנסו, ארגון מחדש של הממשלה, רפורמה בחוקי הבחירות (איסור על עובדי מדינה מלעסוק בפעילות פוליטית במסגרת עבודתם), קביעות בעבודה למורים, מימון מכספי המיסים לגני ילדים, תוכניות השכלה למבוגרים, שיקום והכשרה מקצועית בבתי הכלא, וניסיונות חוזרים ונשנים לגיוס מיזמי תעשייה. אחד מצעדי הרפורמה של רוקפלר שזכו לפרסום רב היה הפסקת ההימורים הבלתי חוקיים בעיר הנופש הוט ספרינגס. הוא גם קידם מהלכי התייעלות בממשלת המדינה ודאג להעברת חוק שכר מינימום.
אורווין קבעה שמתנגדיו של רוקפלר יצרו ראיה ציבורית שלילית שלו בשל חסרונותיו האישיים ולא בשל הישגיו כמושל או העדרם. כמי שנחשב לאיש ממשל חלש, הוא היה תלוי יתר על המידה באנשי הסגל שלו. הוא התנהל באופן כה בלתי תקין עד שלעיתים קרובות לא עלה בידם של עובדיו לענות על תכתובות הדואר שלו. הוא היה מגיע באופן קבוע לפגישות באיחור. מושב מיוחד של בית המחוקקים שכונס במאי 1968 היה הרה אסון באופן מיוחד. סקר דעת קהל שנערך באותה שנה קבע שרוקפלר נראה "מוזר, נוכרי, וזר" לרבים בקהל המצביעים. הסקר הראה שרבים סברו שרוקפלר שאף לצבור יותר מדי כוח, שהוא נוהג לשתות יתר על המידה, ושהוא בילה מעט מדי זמן במילוי תפקידו. רוב הנסקרים אמור שרוקפלר העשיר, על אף רצונו ב"ממשלה טובה", לא יכול להבין את הבעיות של האנשים מהרחוב בעלי ההכנסה המוגבלת או אלו ממעמד הביניים שהיו מוגבלים באפשרויותיהם להשקעה.
רוקפלר גילה עניין מיוחד ברפורמה במערכת הכליאה של ארקנסו. זמן קצר לאחר בחירתו הוא קיבל דוח מזעזע ממשטרה המדינה של ארקנסו על התנאים הקשים במערכת בתי הסוהר. הוא הכריז על חוסר הצדק שבעניין והקים מחלקת בתי סוהר חדשה. הוא מינה למערכת מנהל חדש, טום מורטון, שהיה פנולוג מקצועי. אף על פי כן, שנה לאחר מכן הוא פיטר את מורטון, כאשר ניסיונותיו האגרסיבי של זה האחרון לחשוף עשרות שנים של שחיתות במערכת גרמו לביזיון של ארקנסו ברחבי ארצות הברית.
רוקפלר גם התמקד במערכת החינוך המדולדלת של ארקנסו והציע את הרחבת המימון עבור בניית בתי ספר חדשים והגדלת משכורות המורים כאשר בית המחוקקים אפשר זאת.
רוב תקופת כהונתו השנייה של רוקפלר כמושל עברה בעימות עם בית המחוקקים הלעומתי. ב-1969 הוא אמר למחוקקים שמשמעות בחירתו לכהונה שנייה בנובמבר האחרון הייתה שרוב דליל של המצביעים אישר את העלאת המיסים. הוא הציע להוציא מחצית מההכנסות המדינה החדשות לחינוך, 12 אחוזים לבריאות ורווחה, 10 אחוזים לממשל המקומי, ואת שאר התקציב על משכורות עובדי המדינה ועל ייעול השירותים הציבוריים. "אין שום קישוטים במה שאני מציע... שום מותרות... שום אנדרטאות עבורי... אני מפציר בכל אחד מחברי האספה הכללית כפי שאני דורש מעצמי: הקשיבו לקולם של האנשים... לא לאינטרסים האנוכיים".
כתב העיתון ארקנסו גזט בליטל רוק, ארנסט דומס, ציין שחבילת ההכנסות של רוקפלר נידונה בהכרח לכישלון בשני בתי בית המחוקקים אף על פי שחלקים ממנה יושמו בממשלו של המושל הבא, הדמוקרט דייל במפרס. דומס מתאר את רוקפלר כ"מושל הליברלי ביותר בתולדות ארקנסו" לאור ניסיונותיו להעלות את המיסים כדי להרחיב את ממשלת המדינה, לתמוך בזכויות האזרח ולהתנגד לעונש מוות.
במהלך תקופת כהונתו זו השלים רוקפלר בחשאי ובהצלחה את מהלכי שילוב האפרו-אמריקאים בבתי הספר של ארקנסו, מהלך שהיה פצצה פוליטית שנים ספורות קודם לכן. הוא הקים את מועצת יחסי האנוש על אף התנגדות בבית המחוקקים. עם סיום כהונתו של רוקפלר כמושל, התהדרה ארקנסו ברמה הגבוהה ביותר של שילוב גזעי מבין כל מדינות ארצות הברית. הוא גם היה היחידי מבין מושלי מדינות הדרום שקיים טקס זיכרון פומבי למרטין לותר קינג, שנרצח בעת כהונתו.