stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרא הודי
תפוצה ובית גידול > הערכת התפוצה בשנים האחרונות

אוכלוסיות הפרא ההודי גדלות ומרחיבות את טווח התפוצה שלהם, מהמדבר הקטן של קוץ', בו האוכלוסייה העולמית האחרונה של תת-מין זה הצטמצמה בשנים האחרונות, ובהדרגה התפשטה למדינות השכנות, לאזורים הגובלים במחוז ג'אלור (שטח מחייתם), גוג'ראט, המדבר הגדול של קוץ', קאג'ארילאי והסביבה, בה הועבר שטח של 3600 קמ"ר למחלקת היער של ראג'סטאן על ידי רשויות ההכנסות ב-2007.
ביולוגיה והתנהגות

הפרא ההודי רועה מהזריחה עד חשיכה, ותזונתו מורכבת מדשא, עלים ופירות של צמחים, יבול חקלאי, תרמילי ינבוט והלופיט. בנוסף, הוא אחת החיות המהירות ביותר בהודו, ומגיע למהירויות שיא של 70–80 קמ"ש.
פראים זכרים חיים לבד או בקבוצות קטנות של שניים ושלושה, בעוד עדרי המשפחה נשארים גדולים. עונת ההזדווגות היא בעונת הגשמים. כאשר אתון נכנסת לייחום, היא נפרדת מן העדר עם פרא זכר אשר נלחם נגד המתחרים על ההזדווגות איתה. לאחר כמה ימים של הזדווגות, הזוג חוזר לעדר, והאתון יולדת צאצא אחד. זכרי הפרא נוטים להישאר עם העדר עד גיל שנתיים ואז עוזבים, בעוד הנקבה ממשיכה להישאר עם עדר המשפחה.
איומים

לא ידוע איך נעלם הפרא ההודי מהשטחים הקודמים שלו ממערב הודו ופקיסטן, שכן הפרא מעולם לא היה יעד לציידים של הראג'ות ההודים או של הפקידים הבריטיים שחיו בהודו. עם זאת, יש עדויות בספרות לציד בידי הקיסרים של האימפריה המוגולית ואצילים באותה תקופה. לדוגמה, בעותק מאויר ששרד מהספר "אכבר", המספר על הקיסר אכבר הגדול, מופיע איור שלו יורה בפרא הודי עם כמה פראים שנורו על ידו.
בשנים 1958–1960, התפשטה מחלה ידועה בשם "סורה" בין הפראים ההודים, שהועברה על ידי זבובים. המחלה גרמה לירידה דרמטית באוכלוסיית הפראים בהודו. בנובמבר ובדצמבר 1961, אוכלוסיית הפרא ההודי צומצמה ל-870 לאחר ש"מחלת הסוסים" פרצה בדרום אפריקה, מחלה שהתפשטה גם עד הודו.
מלבד המחלות, האיומים האחרים על הפרא כוללים הריסת בתי גידול, הריסת עצי הינבוט, שמשמש מקור מזון חשוב לפרא, על ידי האדם וכן הפרעות ופלישת רועי צאן לבתי הגידול.
שימור

במאה האחרונה, הפרא ההודי חי גם באזורים היבשתיים של צפון מערב ומערב פקיסטן כולל ג'איסלמר, ביקנאר, סינד ובלוצ'יסטן. כיום הוא שורד רק במדבר הקטן של קוץ' וכמה מהם משוטטים לעבר המדבר הגדול של קוץ', ובכמה כפרים הגובלים במחוז ג'אלור שבמדינת ראג'סטאן ההודית.
מפקד האוכלוסין הראשון של הפרא ההודי נעשה בשנת 1940, כשנספרו 3,500 פראים בטבע. אבל עד שנת 1960, האוכלוסייה ירדה באופן דרסטי ל-362 פריטים, והפרא סווג אז כתת-מין בסכנת הכחדה חמורה. בשנים 1973 ו-1976, המדבר הקטן של קוץ' והמחוזות סמוכים הוגדרו כאזור שימור עבור תת-המין הזה. מ-1976, מחלקת היער החלה לנהל את המקלט לפראים בהודו. גשמים יצרו בורות מים, ומחלקת היער החלה בפרויקט לזריעת שדות חציר למען הפראים. ב-1998 נאמדה אוכלוסיית הפראים ב-2,940 פריטים, ועד שנת 2004 היא גדלה ל-3,863. מפקד האוכלוסין שנערך על ידי מחלקת היער בשנת 2009 העלה כי אוכלוסיית הפרא ההודי בהודו נאמדת ב-4,038 פריטים, מה שמהווה גידול של 4.53% לעומת 2004. בשנת 2015, מפקד האוכלוסין של הפרא הראה גידול אוכלוסייה ליותר מ-4,800 פריטים בתוך המקלט לפראים בהודו ומחוצה לו.
מאוחר יותר, אנשים הבחינו בפראים קרוב לאחמדאבאד, בסמוך למקלט הציפורים בנאל סארובאר. נראה שזה לא מוגבל יותר מהשטח (3600 קמ"ר) שהוקצב להגנה על הפראים, אבל אז הגיעו הפראים אפילו עד קאלה דונגר ליד שמורת גראסלאנדס באני. בתוך מדינת גוג'ראט נמצאים הפראים כעת גם במחוזות סורנדראנגאר, ראג'קוט, פאטן, באנאסקאנתה וקוץ'. אוכלוסייה זו של הפרא ההודי היא האחרונה בעולם כולו ואחת מששת תת-המינים של הפרא.
שימור > תוכניות השבה לטבע

האוכלוסייה גדלה מאז 1976, אבל מומחים מזהירים שמגמות ארוכות טווח מראות תנודות חריפות. אזור זה בקוץ' נוטה לבצורות עקב מונסונים בלתי יציבים. אוכלוסיות הבר של הפרא ההודי עלולות להצטמצם בפתאומיות כתוצאה של מוות מאסיבי. אם לא תהיה בצורת קשה, המין צפוי לגדול ולהתפזר למדבר הגדול של קוץ' המצוי בסמוך, בו חיו הפראים ההודים בעבר הרחוק.
דו"ח של הקרן למחקר וחינוך הסביבה של גוג'ראט (GEER) המליץ שמדבר טהאר בראג'סטאן יפותח כאתר חלופי למטרת השבה לטבע של הפרא ההודי, על ידי שחרור מספר פרטים לטבע באזור זה.
הערות שוליים

↑  פרא הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Wild ass population shoots up in Gujarat: Census, The time of India, ‏10 בפברואר 2015 (באנגלית)
זוג פראים הודים במדבר הקטן של קוץ'
עדר פראים הודים רועים ביחד, המדבר הקטן של קוץ'
פרא הודי בגן חיות
עדר פראים הודים
פרא הודי בשטח חקלאות
קולובוס גרזה

| קולובוס גרזה |
| --- | --- |
 קולובוס גרזה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
תת־משפחה:: קולובים
סוג:: קולובוס
מין:: קולובוס גרזה
שם מדעי
 Colobus guereza ‏ראפל, 1835
תחום תפוצה


סירוק פרווה חברתי מתרחש בעיקר בין נקבות והוא עיסוק חברתי חשוב בקבוצות קולובוסי גרזה.
קוף ביער של הקילימנג'רו.
קולובוס גרזה (שם מדעי: Colobus guereza) הידוע גם כגרזה, קולובוס מזרחי, קולובוס מצוי, וקולובוס עטוי הוא קוף במין קולובוס אשר מצוי במזרח ומרכז אפריקה.
תפוצה

קולובוס גרזה נפוץ במספר אזורים של אפריקה המשוונית, לרבות באגן הקונגו. המדינות העיקריות בהן הוא נפוץ הן קמרון, קונגו, גינאה המשוונית, אתיופיה, גבון, קניה, ניגריה, סודאן, טנזניה, אוגנדה.
סביבת מחיה

סביבת המחיה של קולבוסי גרזה היא יערות גשם טרופיים, חורשים או אחו מיוער. קולובוסי הגרזה יכולים לחיות גם בחורש יבש או על גדות נהרות עד גובה של 3300 מטרים. קולובוסי הגרזה הכי נפוצים ביערות משניים או על גדות נהרות. קולובוסי הגרזה מעבירים את רוב זמנם על עצים, ומעדיפים לחיות בעומק היער ולא קרוב לשוליו. כאשר העצים לא צפופים הם יאכלו וינועו גם על הקרקע. לעיתים קולובוסי הגרזה חיים באזורי ביצה ובסביבות מחיה מלאכותיות כגון משתלות אקליפטוס. לכל קבוצת קולובוסים טריטוריה של 128-160 דונם.
מאפיינים פיזיולוגיים

קופי קולובוס הגרזה מתאפיינים בעיקר בפרוותם השחורה לבנה. רוב פרוותם שחורה, עם קווצות ארוכות של פרווה לבנה על צידי הגוף והזנב. פרוותם של הקולובוס נעשית ארוכה מהצוואר ומטה, ועוטפת אותם כמו שכמייה עד תחילת זנבם. זנבם של קולובוסי גרזה ארוך ומסתיים בציצית לבנה שמכסה עד 80% מאורך הזנב. הזכרים גדולים מעט מן הנקבות. הפנים של קופי הקולובוס מכוסות בפרווה לבנה, מלבד חלקים חשופים מפרווה מסביב לעיניים ולפה. בכל יד יש לקולובוסי הגרזה 4 אצבעות. הבוהן חסרה או מנוונת. העדר הבוהן יכול להיות התאמה אבולוציונית לתנועה מהירה בין עצים. הם חסרי כיסי לחיים.
גורי הקולובוס נולדים עם פרווה לבנה לחלוטין ונשארים כך בשבועות הראשונים של חייהם.
הזכרים מגיעים למשקל של 903 עד 13.5 קילוגרם ונקבות שוקלות בין 7.8 עד 9.2 קילוגרם. אורך גופם של הזכרים 61.5 סנטימטר בממוצע (בלי הזנב) בעוד אורך גופן של הנקבות 57.5 סנטימטר בממוצע (בלי הזנב).
תזונה ואורח חיים

תזונתו של קולובוס גרזה מורכבת בעיקר מעלים. יותר מ-58 אחוזים מהתזונה מהווים עלים צעירים, 12.5% עלים בוגרים, 13.5% פירות, את היתר מהווים ניצני עלים ופרחים. ההרכב משתנה בהתאם לעונות השנה. לעיתים הקולובוסים מגוונים את תזונתם גם בקליפת עצים, פרחים, צמחי מים, אדמה, פרוקי-רגליים, ואפילו מעט בטון ממבנים. את המים הקולובוס מקבל מטל, ממזונו וממים שנקווים בחורי עצים או בצמחים.
קיבתו מחולקת לשני מדורים. המדור העליון מתאפיין בחומציות נייטרלית שהכרחית לפירוק של עלים על ידי חיידקים אנארוביים. והוא גדול יחסית. המדור השני הוא חומצי יותר וקטן יותר. בלוטות הרוק הגדולות של הקולובוס מספקות נוזל בופר לאיזון שני מדורי הקיבה. החיידקים שבקיבה מסייעים לקולובוס לעכל תאית ולכן הוא מסוגל לאכול תזונה דלה יחסית. בטנם של הקולובוסים תמיד מלאה ותמיד יש בה אוכל בתהליך של עיכול. תוכן הקיבה מהווה עד כרבע ממשקלו של הזכר ועד מחצית ממשקלו של צעיר.
הקולובוס הוא פעיל יום, והוא מבלה את רוב זמנו על עצים. קולובוסי הגרזה מבלים זמן רב בטיולים בטריטוריה שלהם. לעיתים קרובות הקולובוסים עוזבים את עצי השינה שלהם בבוקר וחוזרים אליהם בערב. טורפיהם העיקריים של הקולובוסים הם עופות דורסים. לעיתים גם שימפנזות מצויות ונמרים צדים את קולובוסי הגרזה.
התנהגות > מבנה חברתי

קולובוסי הגרזה חיים במבנה חברתי יציב בקבוצות של 3 עד 15 פרטים. הקבוצה בדרך כלל כוללת זכר אחד, מספר נקבות, וגורים. באזורים מסוימים נמצאות קבוצות אשר כוללות מספר זכרים. בקבוצות עם מספר זכרים הזכרים נוטים להיות אגרסיביים אחד כלפי השני כשאחד הזכרים דומיננטי יותר. לעיתים קורה שזכרים חלשים מנודים מקבוצות אלה. קבוצות עם מספר זכרים יכולים לכלול אבות ובנים או זכרים שלא קשורים בקשר משפחתי. זכרים שלא חיים בקבוצות עם נקבות חיים לבד או שהם יוצרים קבוצות עם זכרים צעירים אחרים. נקבות נוטות להישאר בקבוצה בה הן נולדו, ולרוב הנקבות בקבוצה יהיו קשורות בקשרי אם - בת ולא ייפרדו מיוזמתן החופשית. הזכרים לעומת זאת, בדרך כלל נפרדים מהקבוצה לפני הגעתם לבגרות מינית. בדרך כלל הם מתחילים לבד או בקבוצת זכרים ומאוחר יותר מצטרפים לקבוצה עם נקבות, או כתחליף לזכר הקודם או כזכרים נחותים.
בגלל האיכות התזונתית הירודה של מזון הקולובוס והקושי במציאתו, חברי קבוצת הקולובוסים מתנהגים בצורה שוויונית אחד כלפי השני. נקבות החיות בקבוצה חיות בצורה שוויונית ללא מעמדות חברתיים בקבוצה. מערכות היחסים בין חברי הקבוצה הן בדרך כלל ידידותיות ורגועות, ורק לעיתים נדירות מראים הקולובוסים סימנים של דומיננטיות חברתית. תוקפנות פיזי תבין חברי הקבוצה היא בדרך כלל לא מזיקה וכמעט אף פעם לא מתפתחת לריב. סירוק פרווה חברתי מתרחש בעיקר בין נקבות והוא עיסוק חברתי חשוב בקבוצות קולובוסי גרזה. לעיתים נדירות זכרים משתתפים בפעילויות הסירוק בקבוצה. למרות שהם לא נוטים להיות טריטוריאליים, קבוצות שונות של קולובוסים יכולות להיות תוקפניות אחת כלפי השנייה. באזורים מסוימים, קבוצות עשויות להגן על אזורים חשובים בטריטוריה שלהם, משאבים ובני זוג. במהלך מפגש בין קבוצות, זכרים יכולים להיות תוקפניים אחד כלפי השני בניסיון להגן על הנקבות שלהם. כשקבוצות מתנהגות בצורה אגרסיבית אחת כלפי השנייה, הדבר בדרך כלל מערב מרדפים, הצגות כוח ומיצגים קוליים יותר מאשר אלימות פיזית ישירה.
התנהגות > רבייה והורות

התנהגות מינית בדרך כלל יזומה על ידי הנקבות המסמנות בחריצות ומצמוצי לשון. תקופת ההריון נמשכת 158 ימים, והנקבות ממליטות כל 20 חודשים. לא ניכרת עונת רבייה, אך ניכר שיא של ילודה מתוזמן כך שהגורים נגמלים כאשר המזון המוצק נמצא בשפע. גור נולד כשעיניו פקוחות והוא נצמד לבטן אימו או אביו. שני ההורים מטפלים בגור. כשהגורים מתבגרים, הם נעשים פחות תלויים בהורים ומתחילים להסתובב לבד, אך גם אז הם חוזרים כל זמן קצר לאמם. נקבות צעירות נשארות בקבוצה ואילו זכרים עוזבים עם התבגרותם. גיל גמילה אינו ידוע.
הערות שוליים

↑  קולובוס גרזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
קנגורו אפור מערבי

| קנגורו אפור מערבי |
| --- | --- |
 קנגורו אפור מערבי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו
מין:: קנגורו אפור מערבי
שם מדעי
 Macropus fuliginosus ‏דמארה, 1817
תחום תפוצה


קנגורו אפור מערבי באוסטרליה הדרומית
קנגורו אפור מערבי (שם מדעי: Macropus fuliginosus; קרוי גם קנגורו שחור פנים) הוא מין קנגורו גדול ונפוץ מאוד ממשפחת הקנגוריים, המצוי ברחבי דרום ומערב אוסטרליה, מדרומית למפרץ הכרישים באוסטרליה המערבית ועד למערב ויקטוריה. בדרום אוסטרליה הם חיים לאורך החוף. הם מצויים גם במדינות ניו סאות' ויילס וקווינסלנד שבאגן מארי-דרלינג.
תיאור

קנגורו אפור מערבי הוא אחד ממיני הקנגורו הגדולים, אך קטן מן הקנגורו האדום והקנגורו האפור המזרחי. משקלו נע בין 28–54 קילוגרמים, אורך גופו מגיע עד מטר, עם זנב של 80–100 סנטימטרים, וגובהו 1.3 מטר. בקנגורו מתקיימת תופעת הדו-צורתיות זוויגית כאשר הזכר גדול פי שניים מן הנקבה. לקנגורו פרווה עבה, גסה, עם צבע הנע בין אפור בהיר לחום. צבע גרונו חיוור, וכך גם צבע החזה והבטן. על פניו צומחים שערות עדינות רבות יותר מאשר אצל שאר מיני הקנגורו. שריריו מפותחים היטב, ומאפשרים לבעל החיים לזנק עד 12 מטרים בקפיצה אחת, ולהגיע למהירות של 60 קמ"ש.
אקולוגיה והתנהגות

כמו שאר מיני הקנגורו, מין זה פעיל בעיקר בלילה ובשקיעה. הוא ניזון בעיקר מעשבים, אך גם משיחים בעלי עלים ומעצים נמוכים. לזכרים הבוגרים ריח נלווה הדומה לתבלין הקארי, עובדה שזיכתה מין זה בכינוי "מסריח".
אקולוגיה והתנהגות > תוחלת חיים

תוחלת החיים המקסימלית של קנגורו אפור מערבי החי בטבע היא לא יותר מעשר שנים, אך בשבי הוא מסוגל להגיע ללמעלה מעשרים שנה.
אקולוגיה והתנהגות > רבייה והתפתחות

הקנגורו חי בקבוצות של עד 15 פרטים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בסביבות 20–36 חודשים, ואילו הזכרים בין 20–72 חודשים. בעונת הרבייה בהזכרים מתחרים על הנקבות. במהלך תחרויות "אגרוף" אלה, הם נועלים את הידיים ומנסים לדחוף האחד את השני. בדרך כלל, משתתפים בתחרויות אלה רק הזכרים החזקים בחברי הקבוצה. למין זה אין עונה מיוחדת לרבייה והם מתרבים בכל ימות השנה, אך שיא העונה היא בתקופת האביב והקיץ. תקופת ההריון אורכת 30–31 ימים, כשבסופה התינוק זוחל אל תוך הכיס, נצמד לפטמה ונשאר בכיס לתשעה חודשים. לאחר שהוא יוצא מהכיס, הוא ימשיך לינוק חלב מכיס האם תשעה חודשים נוספים.
טקסונומיה

הקנגורו היה ידוע בעבר כבר לילידי אוסטרליה האבוריג'ינים. עבור האירופאים, קנגורו אפור מערבי היה נתון זמן רב בבלבול טקסונומי, לעיתים אפילו קומי, למשך כמעט 200 שנה. לראשונה צוין על ידי מתיישבים אירופאים כאשר מגלה הארצות החוקר מתיו פלינדרס נחת על אי קנגורו בשנת 1802. פלינדרס צד כמה קנגורים למזון, אלא שהוא הניח כי מדובר בקנגורו אפור מזרחי שהיה כבר ידוע אז למדע. ב-1803 חוקרים צרפתים לכדו מן האי כמה מהם והובילו אותם לפריז. שם שהו בגן החיות של פריז במשך כמה שנים. בסופו של דבר, חוקר ממוזיאון פריז להיסטוריה של הטבע הבחין בעובדה שמין זה שונה בעצם מן המין המזרחי, ובשנת 1817 קיבל הקנגורו את שמו הרשמי המדעי, Macropus fuliginosus. עם זאת, מסיבות לא ברורות תואר הקנגורו כנפוץ באי טסמניה.
הנושא ירד מהפרק למשך מאה שנים, ורק בשנת 1917 החוקרים הבינו שהקנגורו שתואר כחי בטסמניה הוא למעשה אותו קנגורו מזרחי הנפוץ בדרום-מזרח אוסטרליה. רק בשנות התשעים התפתחה ההבנה הנוכחית והמינים השונים סווגו סופית.
טקסונומיה > תת-מינים

ישנם שני תת-מינים של קנגורו אפור מערבי:
Macropus fuliginosus fuliginosus (הידוע בכינויו קנגורו אי הקנגורו), האנדמי לאי קנגורו, דרום אוסטרליה.
Macropus fuliginosus melanops, הקיים במגוון של צורות שונות בכל אזור דרום אוסטרליה ממערב למזרח.
הערות שוליים

↑  קנגורו אפור מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Mammals at Australia Zoo, www.australiazoo.com.au
1 2 3  Western grey kangaroo videos, photos and facts - Macropus fuliginosus, www.arkive.org (באנגלית בריטית) (ארכיון)
↑  Macropus fuliginosus (western gray kangaroo), Animal Diversity Web
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי זריז • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553970305171 
משפחה של קנגורו אפור מערבי (מתת-המין "קנגורו אי הקנגורו") באביב. הפארק הלאומי פלינדרס צ'ייס, דרום אוסטרליה
Voyage, voyage

"Voyage, voyage" הוא שיר של הזמרת הצרפתייה דזיירלס. השיר יצא כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה François. אף על פי שהשיר מבוצע בשפה הצרפתית הוא זכה להצלחה רבה במצעדים ברחבי אירופה. השיר נותר כלהיט הגדול והיחיד המזוהה עם הזמרת.
הצלחה מסחרית

אף על פי שהשיר מושר בשפה הצרפתית הוא זכה להצלחה במצעדים, גם במדינות בהן השפה לא זוכה בדרך כלל להצלחה רבה, דוגמת הממלכה המאוחדת ואירלנד. בגרמניה המערבית השיר הגיע למקום הראשון והיה השיר ששהה את מספר השבועות הרב ביותר במצעד 20 הגדולים במהלך שנת 1987. השיר הגיע למקום הראשון גם באוסטריה, נורווגיה וספרד. בצרפת הגיע למקום השני, בו שהה במשך ארבעה שבועות במשך ארבעה שבועות.
השיר, בגרסתו המקורית, הגיע למקום ה-53 במצעד הסינגלים הבריטי בנובמבר 1987. באביב 1988 יצא השיר מחדש בגרסת רמיקס שבוצע לשיר על ידי פיט האמונד ופיט ווטרמן. ביוני הגיע הרמיקס למקום החמישי בבריטניה. באירלנד הגיע השיר למקום הרביעי גם בגרסתו המקורית וגם בגרסת הרמיקס.
גרסאות כיסוי

במהלך השנים זכה השיר למספר רב של גרסאות כיסוי. בשנת 1993 הוציא המצד היפני "Wink" גרסה בשפה היפנית. הסינגל מכר כ-69,000 עותקים והגיע למקום ה-19 במצעד הסינגלים היפני. להקת "מגנטו" המקסיקנית הוציאה בשנת 1991 גרסה בשפה הספרדית שנקראה "Vuela Vuela" (בעברית:לעוף, לעוף). השיר הגיע למקום השלישי במצעד השירים הלטיניים של בילבורד. הזמרת הבלגית, קייט ראיין, הוציאה גרסה משלה לשיר בשנת 2007 שנכללה באלבומה "Free". השיר הגיע למקום השני במצעד הבלגי ונכנס לעשרת הגדולים בהולנד, ספרד ופינלנד. להקת המטאל גותי "סירניה" הוציאה גרסה לשיר שנכללה כרצועת בונוס באלבום "Riddles, Ruins & Revelations" שיצא לאור בשנת 2021.
הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן הקליטה ביחד עם הלהקה גרגוריאן את "Voyage, voyage" כחלק מהאלבום, Masters of Chant Chapter III. בשנת 2023, הוציאה את אלבום חג המולד השני שלה Winter in Paris במסגרתו הוחלט לכלול את "Voyage, voyage" כחלק משירי האלבום. בגרסה של האלבום השתתפה הלהקה גרגוריאן גם כן.
War of the Ring (משחק קופסה)

| --- | --- |

קופסת הגרסה השנייה (2011)
 כללי
 תאריך הוצאה:  גרסה ראשונה: 2004 גרסה שנייה: 2011
 סוגה:  אסטרטגיה
 מספר שחקנים:  2-4
 פיתוח:  נקסוס אדיטריצ'ה
 הוצאה לאור:  Ares Games
 ארץ מקור:  איטליה
 שפות:  אנגלית, צרפתית, צ'כית, איטלקית, גרמנית, אוקראינית, קוריאנית, רוסית, סינית מפושטת, פורטוגזית, פולנית, הולנדית, יוונית  וספרדית
 עיצוב:  רוברט די מגליו, מארקו מאגי ופרנצ'סקו נפיטלו
 גילאים:  13+
 זמן המשחק:  גרסה ראשונה: 120 דקות גרסה שנייה: 150-180 דקות
War of the Ring (בתרגום חופשי לעברית: מלחמת הטבעת) הוא משחק קופסה אסטרטגי המבוסס על ספרי שר הטבעות. המשחק נוצר על ידי רוברטו די מגליו, מרקו מאגי ופרנצ'סקו נפיטלו, המשחק הופק לראשונה על ידי Nexus Editrice באיטלקית, וכעת הוא מופץ על ידי Ares Games .
מאז יציאתו, הוא הופק בשפות רבות, Fantasy Flight Games פרסמו את המהדורה הראשונה באנגלית ב־2004. הרחבה בשם Battles of the Third Age ("קרבות העידן השלישי") יצאה ב־2006 ומהדורת אספנים ב־2010 (הרחבות, מיניאטורות, ספר חוקים כרוך בעור וחוקים וקלפים מבוהרים בנוסף למשחק הבסיס). מהדורת Fantasy Flight, הן של משחק הבסיס והן של ההרחבה כבר לא מיוצרות. המהדורה השנייה, פורסמה ב־2011 על ידי Ares Games, כמו גם שלוש הרחבות, אחת בשם Lords of Middle Earth ("אדוני הארץ התיכונה"), אחת בשם Warriors of Middle Earth ("לוחמי הארץ התיכונה") ואחת בשם Kings of Middle Earth ("מלכי הארץ התיכונה")  ב־2012, 2016 ו-2023 בהתאמה.
משחקיות

War of the Ring הוא משחק המיועד לשני שחקנים, אם כי ישנם חוקים המאפשרים לשחק בשלושה וארבעה שחקנים. המשחק, המבוסס על מלחמת הטבעת, מתחיל מהנקודה בסיפור בה אחוות הטבעת יוצאת מריוונדל. שחקן אחד שולט בעמי האופל ומטרתו היא לכבוש את הארץ התיכונה או להשחית את נושא הטבעת. השחקן השני שולט בעמים החופשיים ומטרתו היא לעקב את השחקן השני מספיק זמן כדי שהוא יוכל להביא את האחווה אל הר הגזירה ולהשמיד את הטבעת האחת. ניצחון צבאי של העמים חופשיים אפשרי, אך כמעט ולא אפשרי מחמת גודל כוחם של עמי האופל.
הלוח מתאר את צפון-מערב הארץ התיכונה על פי חלוקה לאזורים. העמים החופשיים מורכבים מצבאות גונדור, רוהן, העלפים (ריבנדל, לוריין, יער אופל והנמלים האפורים), הגמדאים (ארבור, גבעות הברזל וההרים הכחולים) ו"אנשי הצפון" (דייל, קארוק, ברי, והפלך). עמי הצללים מורכבים מצבאותיהם של סאורון ( מורדור, מוריה, אנגמר ודול גולדור), אייזנגארד, הרד וארצות המזרח.
קבלה

War of the Ring קיבלה ביקורות חיובות מאוד, הגרסה השנייה קיבלה דירוג של 8.5/10 ב- BoardGameGeek על ידי למעלה מ־19,000 מצביעים, מספיק כדי לזכות במקום התשיעי ברשימת משחקי הקופסה הטובים ביותר ובמקום הראשון ברשימת משחקי האסטרטגיה הטובים ביותר של האתר. הוא תואר על ידי מבקרים כ"יצירת מופת" ו"משחק יוצא דופן".
הערות שוליים

1 2  Fletcher, Jesse. "War of the Ring Board Game Review" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2022-10-03. נבדק ב-2023-05-12.
↑  War of the Ring first edition, BoardGameGeek (באנגלית)
↑  War of the Ring: Battles of the Third Age, BoardGameGeek (באנגלית)
↑  War of the Ring Collector's Edition, BoardGameGeek (באנגלית)
1 2  War of the Ring: Second Edition, BoardGameGeek (באנגלית)
↑  War of the Ring: Lords of Middle-earth, BoardGameGeek (באנגלית)
↑  War of the Ring: Warriors of Middle-earth, BoardGameGeek (באנגלית)
↑  War of the Ring: Kings of Middle-earth, BoardGameGeek (באנגלית)
↑  "Board Game Geek: Board game rank" (באנגלית). ארכיון מ-2023-05-12. נבדק ב-2023-05-12.
↑  "A Remarkable Marriage of Mechanics and Theme" (באנגלית). ארכיון מ-2023-05-12. נבדק ב-2023-05-12.
חסרי זנב

.
| חסרי זנב |
| --- | --- |
 מיני חסרי זנב שונים
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
תת־מחלקה:: דו-חיים קיימים
סדרה:: חסרי זנב
שם מדעי
 Anura ‏ולדהיים, 1813
תחום תפוצה


צפרדע מהמין Bombina bombina
צפרדע מהמין Pelophylax cerigensis
חסרי זנב (שם מדעי: Anura; מילולית: חסרי-זנב; מיוונית: an - בלי, oura - זנב) היא סדרת דו-חיים מודרניים מפותחים בעלי רגליים חזקות איתן הם מקפצים. בסדרת חסרי הזנב ישנם שתי קבוצות לא-טקסונומיות של יצורים: צפרדעים וקרפדות; חלוקה זו בין הצפרדעים לקרפדות אינה נחשבת לטקסונומית והן נבדלות זו מזו במאפיינים חיצוניים ובדפוסי התנהגות. מבין המשפחות הרבות שבסדרת חסרי הזנב, ישנן שתיים הנקראות צפרדעיים וקרפדיים, אך גם מיני חסרי זנב שאינם במשפחת הקרפדיים מכונים "קרפדות", וכך גם לגבי הצפרדעיים. בקרב הציבור הרחב מכונות לרוב כל חברות סדרת חסרי הזנב "צפרדעים".
המאפיינים של חסרי זנב בוגרים הם רגליים אחוריות ארוכות, גוף קצר, רחב ונמוך יחסית, אצבעות שקרומי-שחייה מתוחים ביניהן, עיניים בולטות וגדולות יחסית והיעדר זנב. לרוב חסרי הזנב אורח חיים מימי-למחצה, אך הם מתניידים בקלות על היבשה בעזרת ניתור או טיפוס. הנקבה מטילה כמות גדולה מאוד של ביצים, לרוב במקווי מים - בשלוליות, באגמים או בבריכות. לאחר בקיעת הביצים, מגיעים חסרי הזנב לשלב הלרווה - ראשנים בעלי זימים החיים במים בלבד. בשלב הבא בהתפתחותם הם מפתחים ריאות ומסוגלים לחיות הן במים והן ביבשה, אך הזנב עדיין קיים. בשלב האחרון הזנב מתכנס אל תוך הגוף וחסר הזנב מגיע לבגרות. חסרי הזנב הבוגרים הם טורפים, ותזונתם מתבססת על פי רוב על פרוקי-רגליים, תולעים טבעתיות וחלזונות.
חסרי הזנב נפוצים מאוד ברוב שטחי כדור הארץ, החל מאזורי אקלים טרופיים ועד לסוב-ארקטיים, אך רוב המינים חיים ביערות גשם טרופיים. עם כ-7,700 מינים ידועים, חסרי הזנב הם בין הקבוצות הגדולות ביותר בקרב בעלי החוליות, אף על פי שאוכלוסיות של מיני חסרי זנב מסוימים מצטמצמות בצורה מדאיגה ואף מגיעות לסף הכחדה.
מורפולוגיה ופיזיולוגיה

בהשוואה לשתי הסדרות האחרות במחלקת הדו-חיים, חסרי הרגליים ובעלי הזנב, המורפולוגיה של חסרי הזנב ייחודית בכך שהם חסרים את אחד מהמאפיינים הבולטים של יתר הדו-חיים, הוא הזנב, ורגליהם מותאמות לניתור יותר מאשר להליכה. מבחינה פיזיולוגית חסרי הזנב דומים לשאר הדו-חיים (אך שונים מבעלי החוליות) מפני שחמצן יכול לעבור בקלות דרך עורם החדיר והם יכולים לנשום דרכו. מכיוון שהחמצן מתמוסס בקרום מימי על עור חסר-הזנב ומשם עובר לדם, עורם חייב להישאר לח כל הזמן. תכונה זו לא מביאה לחסרי הזנב תועלת בלבד, אלא גם מספר חסרונות. כך, למשל, הם רגישים מאוד לרעלים בסביבתם כי גם הם, כמו החמצן, יכולים להתמוסס דרך העור ולעבור לזרם הדם. דבר זה יכול להביא להדלדלות אוכלוסיית חסרי הזנב.
לא כל המאפיינים הפיזיולוגיים והאנטומיים משותפים לכל 5,250 מיני חסרי הזנב הקיימים. אף על פי כן, ניתן להבחין בבירור במאפיינים אחדים שמייחדים אותם משאר הדו-חיים. חסרי הזנב מותאמים היטב לקפיצה ולכן יש להם רגליים אחוריות ארוכות עם עצמות קרסול מוארכות. עמוד השדרה שלהם קצר וקיימות בו לכל היותר 10 חוליות חופשיות. בסופו של עמוד השדרה ממוקמת עצם הזנב (urostyle או coccyx - עצם העוקץ), שבסופה, על פי רוב, לא קיים זנב.
ממדי גופם של חסרי הזנב יכולים להשתנות מאוד ממין למין: בעוד שאורכה של ה-Paedophryne amauensis מפפואה גינאה החדשה אינו עולה על 7 מילימטרים, וגודלן של ה-Brachycepahlus didactylus הברזילאית וה-Eleutherodactylus iberia הקובנית אינו עולה על 10 מילימטרים, הרי שצפרדע גוליית (Conraua goliath) הקמרונית מגיעה לאורך של 30 סנטימטרים. עורם תלוי ברפיון על גופם בשל היעדרה של רקמת חיבור. מרקם עורם משתנה גם הוא: הוא יכול להיות חלק, בעל יבלות או מקופל. לחסרי הזנב שלושה קרומים המכסים על עיניהם: אחד שקוף, שנועד להגן על העיניים מתחת למים, ושניים אחרים אשר נעים בין רמת שקיפות בינונית לבין אטימות. יש להם אוזן אחת בכל צד של הראש, ולעיתים אלו מכוסות בעור.