stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לווייתן מקור ענק ביירד
מאפיינים

לווייתני ענק אלה מגיעים לאורך 12-13 מ' בממוצע ושוקלים עד 14 טון - גדולים יותר מאשר אורקה. הם בעלי לסת תחתונה ארוכה מהעליונה ועם שיניים תחתונות בולטות. הסנפירים קטנים ביותר ומעוגלים והגוף מוארך ודק יחסית למיני המשפחה. בדרך כלל צבעם כהה מאוד עד שחור אם כי לעיתים ישנם פרטים אפורים. אין הרבה הבדלים בין שני המינים אך לשניהם צלקות רבות על הגוף.
לווייתנים אלה חיים רק בצפון האוקיינוס השקט סביב ים ברינג, ים יפן וים אוחוצק. בדרך כלל הם חיים במצולות בקצוות של דפים יבשתיים ולעיתים מגיע גם לאזורי חופים או איים מבודדים. הוא נפוץ מים ברינג בצפון עד איים דרומיים ביפן כמו איי בונין ואיי איזו, בצד המזרחי ועד חצי האי באחה קליפורניה במערב. ייתכן שהם חיים גם בים סין הדרומי וסמוך לחופי סין. אוכלוסייתם ירדה מאוד עקב ציידי לווייתנים יפנים וסינים שצמצמו מאוד את מספרם, אף שהמין מוכרז כמוגן.
התנהגותם של לווייתנים אלה לא נחקרה מספיק, אך ידוע שהם נעים בחבורות קטנות של 3-10 פרטים, כשבמקרים חריגים נתקלו בלהקות של 30 פרטים, רובם הגדול זכרים. הם צוללים לעומק בחיפוש דיונונים ודגים ויכולים לעצור את הנשימה עד חצי שעה מתחת למים.
הערות שוליים

↑  לווייתן מקור ענק ביירד באתר הרשימה האדומה של IUCN
לווייתן מקור פרין

| לווייתן מקור פרין |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: לווייתני מקור
סוג:: מזופלודון
מין:: לווייתן מקור פרין
שם מדעי
 Mesoplodon perrini ‏Dalebout & Mead & Baker & Baker & Helden, 2002
תחום תפוצה


לווייתן מקור פרין (שם מדעי: Mesoplodon perrini) הוא מין ממשפחת לווייתני המקור שבתת-סדרת לווייתני שיניים.
לווייתן זה נחשב בעבר לתת-מין של לווייתן מקור הקטור אך תואר כמין נפרד רק ב-2002. הוא קרוי על שם החוקר ויליאם פרין.
מין זה הוא בעל ראש קטן, לסתות מעט ישרות וגוף מוארך עם זנב קטן. הם לא בולטים מאוד ואפשר להתבלבל בקלות בינם למיני לווייתני מקור אחרים. הלסת ישרה ובינונית אבל השיניים בולטות ביותר. גם המצח גדול יחסית. סנפיר הגב גדול יחסית למינים דומים.
אורכם שנמדד היה 3.9–4.4 מ' אצל הנקבות ו-2.1–2.45 מ' אצל הזכרים. הצבע אפור ולעיתים הבטן לבנה מלמטה.
הם חיים רק בחופים המערבים של ארצות הברית מול קליפורניה, בין הערים סן דייגו למונטריי וכנראה גם עד באחה קליפורניה בדרום ואלסקה בצפון ואולי גם במקומות אחרים בצפון האוקיינוס השקט, אך נמצאים הרחק מהחוף ובדרך כלל צוללים לעומק יותר מ-1,000 מ'. לא ידוע מה גבולות תחומי מחייתו מעבר לחופים אלה, אם כי ייתכן שהוא מגיע עד לקו המשווה.
התנהגות

מעט מאוד ידוע על חייהם של הלווייתנים ממין זה, אך נראה שהם חיים בחבורות קטנות והזכרים נלחמים ביניהם וגורמים אחד לשני פצעים וצלקות גדולים לבנים על הגוף, באמצעות השיניים. צלקות נוספות נגרמות על ידי נשיכות של המין כריש סיגר התוקפני שאינו פוצע אותם קשה מדי.
הם עצמם צוללים לעומק וצדים דיונוני אוקיינוס ודגים. לעיתים האמהות והצעירים לא מצליחים למצוא מספיק מזון ומתים ברעב. ייתכן שזה קשור גם במחלה כלשהי.
הערות שוליים

↑  לווייתן מקור פרין באתר הרשימה האדומה של IUCN
כותונת נסוס

ליכאס מביא את כותונת נסוס להרקולס (במיתולוגיה הרומית), חיתוך עץ מאת זבאלד בהאם, בסביבות 1542–1548.
במיתולוגיה היוונית, כותונת נסוס, הטוניקה של נסוס, גלימת נסוס או חולצתו של נסוס הייתה החולצה המורעלת שהרגה את הרקולס. גלימת נסוס היא רפרנס ספרותי פופולרי. בפולקלוריסטיקה היא נחשבת למופע של מוטיב "שמלת הרעל".
במיתולוגיה

בחששה שהרקולס לקח לו מאהבת חדשה, הנסיכה איולה (Iole), העניקה לו אשתו דייאנירה את הכותונת (למעשה כיתון, Chiton, סוג של טוניקה), שהייתה מוכתמת בדמו של הקנטאור נסוס. נסוס הגוסס הוליך אותה שולל והביאה להאמין שלבישת כותונת זו תגרום לבעלה לשמור לה אמונים. למעשה, הכילה הכותונת את ארס ההידרה שבה הרקולס משח את החץ שהשתמש בו כדי להרוג את נסוס. כשהרקולס לבש את הכותונת, ארס ההידרה החל לשרוף אותו בעודו בחיים. כדי להימלט מהכאב הבלתי נסבל בנה הרקולס מוקד אש והשליך עצמו עליו.
באופן מטאפורי, מייצגת הכותונת "מקור לאסון שאין מנוס ממנו; הווה קטלני; כל מה שפוגע ברגישות" או "כוח או השפעה הרסנית או מגרה".
מקרים היסטוריים > מרד מינסטר

במהלך מרד האנאבפטיסטים במינסטר בשנת 1534, ילדה בת 15 בשם הילה פייקן (Hille Feyken) ניסתה לרמות את הנסיך בישוף מינסטר פרנץ פון ולדק, שפיקד על מצור ממושך על העיר. היא תכננה להעמיד פני עריקה ולפתות את הבישוף בתואנה של מידע על הגנות העיר, ולתת לו חולצה נאה ספוגה ברעל. לפני שביצעה את תוכניתה הסגיר אותה עריק אחר, שהזהיר את הבישוף, ופייקן עונתה ונהרגה.
מקרים היסטוריים > עלילת היטלר

גנרל הנינג פון טרסקו, אחד הקושרים העיקריים במזימת ההתנקשות בהיטלר ב-20 ביולי, התייחס ל"כותונת נסוס" בעקבות ההבנה כי החיסול נכשל וכי הוא ואחרים המעורבים בקנוניה ימותו כתוצאה מכך: "איש מאיתנו אינו יכול להתלונן על מותנו. כל מי שהצטרף למעגל שלנו לבש את כותונת נסוס."
מחוות בספרות > ויליאם שייקספיר

במחזה אנטוניוס וקלאופטרה של שייקספיר, מרקוס אנטוניוס זעם לאחר שהפסיד בקרב אקטיום וקרא: "כותונת נסוס עלי".
מחוות בספרות > נתן פילד, ג'ון פלטשר, פיליפ מסינגר

בספר "עושרו של האדם הכן" (The Honest Man's Fortune, משנת 1612) לונגוויל, המפריז בתיאור בעיותיו בקרב ההמון לשם האפקט הקומי, אומר:
מחוות בספרות > אלכסנדר דיומא

ביצירתו של אלכסנדר דיומא האב, הרוזן ממונטה כריסטו, לאחר שבנדטו מגלה בבית המשפט שתובע הכתר מסייה דה וילפור היה אביו הבלתי חוקי, דה וילפור מבטל את עבודתו והוא מסיר את גלימותיו מכיוון שאלה היו לו לנטל ולמקור ייסורים, והוא משתמש בכותונת נסוס כמטפורה.
מחוות בספרות > ת"ס אליוט

בחלק הרביעי של שירו Little Gidding, האחרון במחזור "ארבע רביעיות", ת"ס אליוט רומז למיתוס נסוס ול"כותונת הלהבה".
ההרקולית בשורותיו:

אהבה היא השם הלא מוכר

מאחורי הידיים שרקמו

כותונת הלהבה הבלתי נסבלת

אותה כוח אנושי לא יוכל להסיר.
מחוות בספרות > ג'ון בארת'

כותונת נסוס (1952) היא כותרת עבודת המאסטר של הסופר הפוסטמודרני האמריקאי המפורסם ג'ון בארת'. עבודה זו כתב במסגרת סמינר כתיבה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אותה ניהל מאוחר יותר. כותונת נסוס אינה עבודת דוקטור אלא רומן קצר או נובלה. היא יכולה להיחשב ליצירה הבדיונית הראשונה באורך מלא של בארת'. בארת', כמספר לא מבוטל של סופרים אחרים, נבוך מהגילוי על קיומה של יצירתו שלא פורסמה מוקדם. כותונת נסוס מוזכרת בקצרה בשני ספרי העיון של בארת', "The Friday Book" (ספר השישי) ו-"Further Fridays" (ימי שישי נוספים), אך מעט ידוע על תוכן הספר. העותקים הידועים היחידים שלא בידי המחבר נשמרו בספריית אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובעותקי עבודת התזה של מחלקת הסמינרים לכתיבה, אך נראה שההעתק שבסמינר הכתיבה בג'ונס הופקינס נעלם באמצע שנות השישים, ייתכן שבארת' יזם העלמה זו. בשנת 2002 התגלה כי הכרך חסר. אגף האוספים המיוחדים הודיע זאת לבארת'. בארת השיב כי הוא "לא מרוצה מכך שאין בספרייה עוד עותק".
מחוות בספרות > רוברט דאנקן

ב"הקדמה" ל"Bending the Bow" (כיפוף הקשת) חיפש עזרא פאונד קוהרנטיות בקאנטו וקונן בקאנטו 116 "ואני לא יכול לגרום לזה להיות בהתאמה". דבריו אלה הם רמז לביטוי "Splendour, it all coheres" של הרקולס ב"נשי טראכיס", ביטוי המהווה הכרה במשמעות הכפולה הפותרת את הבעיה של חולצת נסוס.
ב-Audit/Poetry IV.3, פורסם דיון ארוך של רוברט דנקן בנוגע לתרגומו של רובין בלייזר ל"הכימרות" של ז'ראר דה נרוואל. דנקן סבר שהתרגום משמיט במכוון ובאופן שגוי את הנימוקים המיסטיים והגנוסטיים של המקור, כותב דנקן: "הדוקטרינה המיסטית של הנטורליזם הנאו-פיתגוראי הפכה לחולצת נסוס למתרגם, ובתרגום אנו שומעים את זעקתו המעונה של הרקולס המהדהת מגרסתו של פאונד לנשי טראכיס של סופוקלס: 'הכל מגיע לקוהרנטיות'."
מחוות בספרות > היאם פלוציק

בשירו של פלוציק (Hyam Plutzik) "דיוקן", המופיע באוסף השירים שלו Apples" From Shinar" (תפוחים משנער), כותב המשורר על דמות יהודית-אמריקאית בסוף שנות ה-50 שנטמעה בהצלחה, ומסוגלת "להתעלם מהמפלצת, מההר - / כמה אלפי שנים של היסטוריה". פרט לבעיה אחת, "בגד אחד לא מתאים ... החולצה, החולצה המושאלת / החולצה היוונית." השורה האחרונה חושפת ש"החולצה היוונית" היא "חולצה של נסוס".
מחוות בספרות > הופעות אחרות של כותונת נסוס בספרות

הסופר שטפן צווייג כתב בספרו "העולם של אתמול" על המשורר ארנסט ליסאואר שכתב שיר שנאה לאנגליה במלחמת העולם הראשונה, היה נערץ כל שנות המלחמה אך תהילתו פגה עם תום המלחמה: "בן-לילה זכה ליסאואר בתהילה הזוהרת מכל תהילה שזכה בה משורר במלחמה זו, תהילה שבירה אחר כך על גופו ככותונת נסוס. כי משחלפה המלחמה ושוב רצו הסוחרים לעשות עסקים, והמדינאים טרחו בכנות להגיע לכלל הבנה, הוקדשו מאמצים להוקיע את השיר שדגל בשנאת נצח לאנגלים. וכדי לטהר את עצמם האשימו הגרמנים את "ליסאואר-השנאה" המסכן כאשם יחידי בהיסטריית השנאה המטורפת שהקיפו לאמיתו של דבר בשנת 1914 את כל הגרמנים, מהראשון ועד האחרון שבהם."
בספרו של רוברטסון דייוויס "Fifth Business" (עסק חמישי), דאנסטן קונה חולצת משי יקרה במחיר מעבר ליכולתו, מתוך קנאה ביריבו ועמיתו ללימודים באוניברסיטה, בוי סטאונטון, שחי חיי עושר. "זה שרף אותי כמו כותונת נסוס, אבל לבשתי אותו עד שנהיה סמרטוט, כדי להוציא את כל כספי על זה. זה היה בגד מותרות האשמה שלי."
ב"בת מונטזומה" של הנרי ריידר הגרד, כאשר אוטומי הנסיכה נאלצת ללבוש את בגדה של אישה ממעמד נמוך כדי להימלט ממאסר, כותב הגרד כי "ללבה הגאה, הייתה השמלה הזו כותונת נסוס."
בספרו של ג'יימס בראנץ' קייבל, "יורגן", הגיבור לובש את כותונת נסוס ומועבר על ידה במסעותיו. בסוף הסיפור מותר לו להוריד אותה, בניגוד לקונבנציה הספרותית הנוגעת לכותונת נסוס.
כותונת נסוס מופיעה בשירו של מיכאי אמינסקו, "אודה (במשקל קדום)" (1883, רומנית לאנגלית):
בספרו של פטריק אובריאן "אשת המנתח", סטפן מאטורין מהרהר על קינתו של חברו, סר ג'וזף בליין, על הירידה בתיאבונו המיני. בליין מעיר: "'אתה גבר צעיר ממני, מאטורין, ויכול להיות שאתה לא יודע מניסיון שהעדר ייסורים עשוי להיות עדיין סבל גרוע יותר: ייתכן שתרצה לזרוק חולצת שיער הצידה, מבלי להבין שחולצת השיער לבדה היא שמחממת אותך.' 'כותונת נסוס עשויה להיות מתאימה יותר', אמר סטפן, כמעט בלתי נשמע."
ברומאן של מרי רנו "The Charioteer" (הרכב), מטרת המחלקה של בית החולים הצבאי שבו לורי 'ספאד' אודל מחלים מוצגת כך:
בסדרת הספרים "פרסי ג'קסון" מאת ריק ריירדן נרמזת התייחסות לכותונת נסוס כשהאחים טראוויס וקונר סטול נותנים חולצת טריקו מצופה בדם של קנטאור לאחד הציידים של ארטמיס. בעוד שבסיפור זה הכאב שנגרם אינו בלתי נסבל, הצייד האלמותי חווה סרפדת קשה כתוצאה ממתיחה של האחים.
בסדרת ספר השמש החדשה של ג'ין וולף, העיר שממנה יוצא סבריאן, הדמות הראשית, נקראת נסוס. הדמות הראשית מכונה "השמש החדשה", וניסיונה להחיות את כדור הארץ עם שמש חדשה גורם לעיוות כבידה המציף את כדור הארץ כולו והורס את עיר הולדתו.
בספרה של אסיה ג'באר "פנטסיה: מערכה אלג'ירית" המחברת כותבת שרכישת השפה הצרפתית ושימוש בה היו כמו ללבוש את כותונת נסוס.
ב"סנוניות קאבול" מאת יסמינה חדרה דמות המזלזלת בשימוש בבורקה על ידי קיצונים מוסלמים משווה את לבישת הבורקה ללבישת כותונת נסוס.
הבלדה האנטי-מלחמתית והמתנגדת לעבדות מאת לוסי לארקום "אריגה" היא מונולוג של אשת מפעל צפונית העובדת ליד נול, שמשווה את הבד שהיא אורגת לכותונת נסוס עבור השפחות הדרומיות שסבלו בייצרן את הכותנה.
אזכורים בקולנוע ובטלוויזיה

בסרט "הרקולס בעולם התחתון" מ-1994, בדומה למיתוס המקורי, נסוס מרמה את דייאנירה וגורם לה להאמין שדמו ישמור על הרקולס נאמן לה. כאשר היא חושדת שהרקולס מנהל רומן עם איולה, היא שולחת לו גלימה מרוחה בדם. כשהוא לובש אותה, הכותונת מתעוררת לחיים ומנסה לחנוק אותו, אך הוא מצליח לקרוע אותה ולהשמיד אותה.
בפרק של דרמת הפשע "מחשבות פליליות", "האת'רידג' מנור", שם נערך מצוד אחר רוצח סדרתי שהורג נשים בשמלות (המבוססות על כאלה המשמשות בהפקה מקומית של "נשות וינדזור העליזות") ספוגות בניקוטין. ספנסר ריד מזכיר את כותונת נסוס כדוגמה לבגדים מורעלים.
בסרט "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" משנת 2010, מתבצעת התנקשות במלך שרמן באמצעות חלוק מורעל שניתן במתנה.
אזכורים בספרות עיון

"כותונת נסוס" היא כותרתו של ספר עיון משנת 1956 העוסק בקבוצות אנטי-נאציות בגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הסופר הפולני יאן יוזף ליפסקי פרסם אוסף חיבורים בשם Tunika Nessosa ("כותונת נסוס"), ובו ביקורת על הלאומיות הקתולית הפולנית. ליפסקי כינה את הלאומיות "כותונת נסוס", וטען שהיא הורסת את הגאונות התרבותית של אומה.
תומאס מרטון, בספרו "הר שבעת הקומות: אוטוביוגרפיה של אמונה", כותב על הענווה המזויפת של הגיהנום:
בספרו של רוברט מאסי "קתרין הגדולה, דיוקן של אישה", מוזכר כי מאהבה לשעבר של קתרין, סטניסלב פוניאטובסקי מלך פולין, כותב לקתרין שהכתר שרכשה עבורו יהפוך לכותונת נסוס: "אני אשרף חי, והסוף שלי מפחיד." תמיכתה של קתרין במאמינים האורתודוקסים הרוסים, מיעוט פולני, נגד השליטים הקתולים יצרה מצב בלתי נסבל בפוליטיקה הפולנית שהוביל להתקוממויות רבות נגד ההתערבות הרוסית במריבות הפולניות.
ב"לילי בריסקו: דיוקן עצמי", אוטוביוגרפיה מאת מרי מייגס, היא כותבת:
- הרעיונות שיש לאנשים עלינו רוויים במעין רעל בוער, כמו כותונת נסוס, והם נדבקים לעור ה"אני" שלנו, כי אף על פי שיש קול חיובי שזועק "אתה לא יכול לראות שזה האני האמיתי שלי?" קול אחר של ספק עצמי לוחש בערמומיות, "האם זה יכול להיות נכון?"
לקריאה נוספת

Baughman, Ernest W., Type and Motif Index of the Folktales of England and North America, Walter De Gruyter, June 1966. ISBN 90-279-0046-9.
Mayor, Adrienne, "The Nessus Shirt in the New World: Smallpox Blankets in History and Legend," Journal of American Folklore 108:427:54 (1995).
הערות שוליים

↑  Aarne-Thompson motif D1402.5 "Nessus shirt burns wearer up", as described in Mayor
↑  Biblioteca of Pseudo-Apollodorus, Section 2.7.6
↑  E. Cobham Brewer, Dictionary of Phrase and Fable. 1898. online
↑  Oxford English Dictionary
↑  Mommsen, H., Alternatives to Hitler: German Resistance Under the Third Reich (London: I.B. Tauris, 2003), p. 7.
↑  Beaumont & Fletcher, Folio, 1647, p151
↑  שטפן צווייג, העולם של אתמול, (מחברות לספרות, 2012, ע' 188-187)
חטיפת דייאניירה על ידי נסוס בתבליט מאת ברטל תורוואלסן במוזיאון תורוואלסן בקופנהגן.
לווייתן עדני

| לווייתן עדני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: לווייתני ענק
סוג:: לווייתן
מין:: לווייתן עדני
שם מדעי
 Balaenoptera edeni ‏אנדרסון, 1879
תחום תפוצה


לווייתן עדני (שם מדעי: Balaenoptera edeni) הוא מין קטן יחסית של לווייתן מזיפות מהסוג לווייתן. הוא נפוץ בעיקר באזורים הטרופיים של האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט המערבי. בעבר נחשב לתת-מין של לווייתן בריד אך לאחרונה נכלל במין משלו. קרוי ע"ש החוקר אשלי עדני (1831 – 1887).
מאפיינים

לווייתן זה מזכיר מאוד את לווייתן בריד, אך בעל גולגולת צרה יותר והוא רזה וקטן יותר. האורך הממוצע מגיע ל-10-11.6 מ' ומשקלו 13.6-15 טון. הגוף אפור כהה עם בטן לבנה. הוא מזכיר בצורתו מאוד את לווייתן בריד ואת הלווייתן הצפוני.
לווייתן זה אינו נצפה בטבע, אך מעריכים שחי באזור הטרופי האינדו-פסיסי ממפרץ בנגל ולאורך חופי מינמאר, בנגלדש, הודו, תאילנד וטאיוואן וממשיך לים סין המזרחי ועד לסין ויפן בצפון ולאוסטרליה בדרום.
לווייתנים אלה נחקרו רק מגופות ולא נצפו בטבע כלל. לא ידוע מה מצב שימורם. מעריכים שהם חיים בזוגות, צוללים לעומק רב וניזונים מפלנקטונים ומלהקות דגים.
הערות שוליים

↑  לווייתן עדני באתר הרשימה האדומה של IUCN
מארי לורנסן

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1883 הרובע העשירי של פריז, צרפת 
 פטירה:  8 ביוני 1956 (בגיל 72) הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 תחום יצירה:  ציור, תחריט 
 זרם באמנות:  פוביזם, קוביזם 
 הושפעה על ידי:  מדלן למייר 
 בן או בת זוג:  Otto von Wätjen (?–1920)   גיום אפולינר (1907–?) 
 www.marielaurencin.com
 
מארי לורנסן, פריז, 1912
מארי לורנסַן (בצרפתית: Marie Laurencin; ‏31 באוקטובר 1883 – 8 ביוני 1956) הייתה ציירת ואמנית הדפס צרפתייה. דמות חשובה בתנועת האוונגרד הפריזאית כחלק מקבוצת "חתך הזהב" (אנ') בתנועה הקוביסטית. עבודות שלה מוצגות במוזיאון האורנג'רי.
ביוגרפיה

לורנסן נולדה בפריז, שם גודלה בידי אמה ובה התגוררה מרבית חייה. בהיותה בת שמונה-עשרה למדה ציור על חרסינה (אנ') בסוור שבפאתי פריז. היא שבה לפריז והמשיכה ללמוד באקדמי אימבר (Académie Humbert), שם התמקדה בציור בצבעי שמן.
בראשית המאה העשרים הייתה לורנסן לדמות דומיננטית באוונגרד הצרפתי. הייתה חלק ממעגל חבריו של פבלו פיקאסו ומהקוביסטים הקשורים לזרם "חתך הזהב", שעמו נמנו ז'אן מצנז'ה (Metzinger), אלבר גלז (Gleizes), רובר דלונה, אנרי לה פוקונייה (Le Fauconnier) ופרנסיס פיקבייה.
מאטה אוטו

| --- | --- |

מאטה אוטו, 1862
 מדינה:  צרפת צרפת
 קולקטיב:  ואליס ופוטונה ואליס ופוטונה
 שפה רשמית:  צרפתית 
 גובה:  6.0 מטרים
 דת:  נצרות קתולית
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,075 (2013)
 קואורדינטות:  13°16′58″S 176°10′25″W﻿ / ﻿13.2827°S 176.1737°W﻿ / -13.2827; -176.1737 
 אזור זמן:  UTC+12
 http://www.wallis.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ואליס מוגדלת) מאטה אוטו(למפת ואליס רגילה) מאטה אוטו(למפת ואליס ופוטונה רגילה) ליווהמאטה אוטו(למפת ואליס ופוטונה מוגדלת) ליווהמאטה אוטו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מאטה אוטו (בצרפתית: Mata Utu, בוואליסיאנית: Matāʻutu) היא עיר הבירה של הקולקטיב מעבר לים ואליס ופוטונה. העיר ממוקמת על האי ואליס ובעיר אחד משני הנמלים בוואליס ופוטונה כשהנמל השני נמצא בליווה באי פוטונה. נמל התעופה ואליס היהיפו (היחיד בוואליס והגדול ביותר בקולקטיב) נמצא כ-6 קילומטרים צפונית מערבית לעיר.
היסטוריה

בימי הביניים הגיעו לאי פולשים מאיי טונגה, הכריזו מלחמה על הילידים והשתלטו על האיים השושלת השליטה הייתה שושלת טואי טונגה שאחרון השליטים שלה מת בשנת 1997. חלק מהמבצרים שהטונגים בנו נחשפו במהלך המאות העשרים והעשרים ואחת בחפירות ארכאולוגיות וחלק מהם שופצו כמה וכמה פעמים והפכו לבית מגורים טיפוסי של תושב מאטה אוטו.
מיסיונרים נוצרים קתולים שהגיעו לעיר בשנת 1837 הבטיחו את התנצרותם של כל תושבי האי תוך 5 שנים. ההתנצרות השתלמה לתושבי האי משום שבתמורה המיסיונרים הגנו על האי מפני ניסיונות כיבוש אירופיים ואמריקאים ובנו כנסיות באיים. במלחמת העולם השנייה צרפת החופשית נלחמה נגד צרפת של וישי במקום וניצחה, זה היה סימן ראשון להתפוררות ממשלת הבובות ולהתפוררות היד שמחזיקה אותה, גרמניה הנאצית.
גאוגרפיה

מאטה אוטו היא המרכז העירוני הגדול ביותר בוואליס ומקיפות אותה שוניות אלמוגים. מאטה אוטו היא הבירה המנהלית של ואליס ופוטונה. במאטה אוטו נמצא אחד משני הנמלים שנמצאים בוואליס ופוטונה. שני הכבישים הראשיים RT1 ו-RT3 שמובילים ל"מעבר מאטה אוטו ביי" המוביל לכמה וכמה איים אחרים. "מאטה אוטו בי" נמצא 5 קילומטרים צפונית מזרחית מ"אובאה ביי", מעבר נוסף שמוביל לכמה איים נוספים
דמוגרפיה

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
כלכלה

כלכלת העיר היא בעיקר מסחר ירקות ופירות כמו: קופרה, קסאווה, בטטות, שורשי טארו, ובננות. משק בעלי החיים בעיר מורכב מ-25,000 חזירים ו-7,000 עזים. יחידת המטבע היא פרנק CFP. הייבוא לעיר עולה כמו ייצוא ממנה.
| אקלים במאטה אוטו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במאטה אוטו> ינואר.30.3.24.4.381.4 | אקלים במאטה אוטו> פברואר.30.4.24.5.301.3 | אקלים במאטה אוטו> מרץ.30.3.24.5.373.5 | אקלים במאטה אוטו> אפריל.30.3.24.4.287.6 | אקלים במאטה אוטו> מאי.29.7.24.3.258.4 | אקלים במאטה אוטו> יוני.29.4.24.4.159.3 | אקלים במאטה אוטו> יולי.28.9.24.0.186.5 | אקלים במאטה אוטו> אוגוסט.29.1.24.1.149.9 | אקלים במאטה אוטו> ספטמבר.29.3.24.2.221.1 | אקלים במאטה אוטו> אוקטובר.29.5.24.2.330.4 | אקלים במאטה אוטו> נובמבר.29.9.24.3.322.9 | אקלים במאטה אוטו> דצמבר.30.3.24.4.350.3 | אקלים במאטה אוטו> ... |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
תרבות

במאטה אוטו נחגגים כל החגים הנוצרים ועוד חג אחד, חג עליית מרים הנחגג ב-15 באוגוסט. קרוב למאטה אוטו נמצאים אתרים ארכאולוגים חשובים דוגמת טונגה טוטו. התרבות הוואליסית היא לא תרבות בפני עצמה והיא "שלוחה" של התרבות הפולינזית. ואליסיאנית (הנקראת גם אובאין כשם הלא רשמי של האי - אובאה) השפה המדוברת באי היא שפה הקרובה לשפה הטונגית והשפה הפולינזית, שפת היומיום היא ואליסיאנית ושפת הממשל היא צרפתית.
הערות שוליים

↑  אתר "censos"
↑  ספר מאת דייוויד סטנלי "הירח והתיבות באוקיינוס השקט הדרומי"
↑  ספר מאת המשרד ההידרוגרפי של ארצות הברית "H.O פאב"
↑  ספר מאת ג'יימס ריל "היסטוריה של הבטילון ראשונה מארינס אחת עשרה"
↑  גוגל מפות
↑  סיכום של הפרמטר "אוכלוסייה" מכמה ויקיפדיות
↑  ספר מאת אודמוני אדיקי "bare boat charter ragistation" העוסק בכלכלת האוקיינוס השקט הדרומי
↑  מזג האוויר בואליס ופוטונה
↑  ספר מאת טינה אולטון "Always Another Horizon: A Journey Around the World"
| בירות מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה: קנברה • נורפוק: קינגסטון |  |
| מלנזיה | איי שלמה: הוניארה • ונואטו: פורט וילה • מזרח טימור: דילי • פיג'י: סובה • פפואה גינאה החדשה: פורט מורסבי • קלדוניה החדשה: נומאה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים: קפיטל היל • איי מרשל: מג'ורו • גואם: האגטנה • מיקרונזיה: פליקיר • נאורו: יארן (בירה דה-פאקטו) • פלאו: נגרולמוד • קיריבטי: דרום טאראווה |  |
| פולינזיה | איי קוק: אוורואה • הוואי: הונולולו • ואליס ופוטונה: מאטה אוטו • טובאלו: פונאפוטי • טונגה: נוקואלופה • טוקלאו: (לכל אטול מרכז אדמיניסטרטיבי משלו) • ניואה: אלופי • ניו זילנד: ולינגטון • סמואה: אפיה • סמואה האמריקנית: פאגו פאגו, פאגאטוגו (מושב הממשלה) • פולינזיה הצרפתית: פפאטה • פיטקרן: אדמסטאון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge996338
לירן דנינו (אלבום)

לירן דנינו הוא אלבום הבכורה של הזמר והמוזיקאי לירן דנינו, שיצא לאור ב-16 בפברואר 2012, במהלך שרותו בצה"ל.
האלבום הוקלט בסוף שנת 2011 וראה אור כמספר חודשים לאחר מכן. סינגלים שיצאו מתוך אותו אלבום טרם צאתו והצליחו רבות בראש מצעדי הפזמונים הם: "ללכת" (שזכה ל-6 מיליון צפיות ב-יוטיוב), "עדיין ריק" (שזכה לכ-2 מיליון צפיות ב-יוטיוב), "כל המילים", "אין לי כח" ו"חוזר אלייך" - שירים שנשמעים רבות גם בקרב גולשים רבים באתר יוטיוב. להיטי האלבום נחלו הצלחה רבה במצעדי הסיכום השנתיים בארץ.
שירי האלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אינטרו  |   |   | 0:47 |
| 2. | אין לי כוח  | יאיר עזר ולירן דנינו | אורי אבני ולירן דנינו | 3:09 |
| 3. | כל המילים  | יאיר עזר | יאיר עזר | 3:28 |
| 4. | זמן אחר  | דידי ארז | אורי אבני ולירן דנינו | 3:24 |
| 5. | ללכת  | לירן דנינו ומאיר גולדברג | לירן דנינו | 3:08 |
| 6. | שבר ממולי  | עידו מוסרי | עידו מוסרי | 3:36 |
| 7. | חוזר אלייך  | נעם חורב | גיא מנטש ויהל דורון | 3:36 |
| 8. | לדבר  | נועם חורב ולירן דנינו | לירן דנינו | 4:27 |
| 9. | עדיין ריק  | נתן גושן | נתן גושן | 3:36 |
| 10. | לעצור את הדמעות  | שחר אבן צור | שחר אבן צור | 3:28 |
| 11. | מה שהיה  | לירן דנינו ויאיר עזר | לירן דנינו ואורי אבני | 3:39 |
| 12. | בואי  | טל רביב | לירן דנינו | 3:22 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 37.4 |
וידאו קליפים

ללכת
עדיין ריק
כל המילים
חוזר אלייך
סינגלים

| ללכת |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 23 במאי 2011 | מקום 4 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 4 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
|  | אורך: 3:08 | מקום 4 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 4 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
|  | מפיק: אורי אבני | מקום 4 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 4 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
|  | כותב: לירן דנינו ומאיר גולדברג | מקום 4 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 4 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
|  |  | מקום 4 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 4 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
| עדיין ריק |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 2 בינואר 2011 | מקום 8 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 6 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
|  | אורך: 3:36 | מקום 8 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 6 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
|  | מפיק: אורי אבני | מקום 8 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 6 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
|  | כותב: נתן גושן | מקום 8 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 6 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
|  |  | מקום 8 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה מקום 6 במצעד השנתי של גלגלצ ו-Mako |  |
| כל המילים |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 31 באוקטובר 2011 | מקום 13 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה מקום 36 במצעד השנתי של רשת ג' ו-נענע |  |
|  | אורך: 3:27 | מקום 13 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה מקום 36 במצעד השנתי של רשת ג' ו-נענע |  |
|  | מפיק: אורי אבני | מקום 13 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה מקום 36 במצעד השנתי של רשת ג' ו-נענע |  |
|  | כותב: יאיר עזר | מקום 13 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה מקום 36 במצעד השנתי של רשת ג' ו-נענע |  |
|  |  | מקום 13 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה מקום 36 במצעד השנתי של רשת ג' ו-נענע |  |
| חוזר אלייך |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 14 בפברואר 2012 | מקום 19 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה |  |
|  | אורך: 3:35 | מקום 19 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה |  |
|  | מפיק: אורי אבני | מקום 19 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה |  |
|  | כותב: נועם חורב | מקום 19 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה |  |
|  |  | מקום 19 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה |  |
מארי מאנז'ו

פסל של מארי מאנז'ו
מארי מאנז'ו (בצרפתית: Marie d'Anjou; ‏14 באוקטובר 1404 - 29 בנובמבר 1463) הייתה אשתו של שארל השביעי, מלך צרפת, אמו של לואי האחד עשר, מלך צרפת וסבתו של שארל השמיני, מלך צרפת.