stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמי אתיופיה

עמי אתיופיה או אתיופים הוא שם כולל לכל הקבוצות האתניות, הלאומים והשבטים אשר חיים בפדרציה האתיופית אשר אוכלוסייתה מוערכת נכון לשנת 2024 ב-129.7 מיליון נפש, והיא המדינה ה-10 בגודל אוכלוסייתה והמדינה השנייה בגודל אוכלוסייתה ביבשת אפריקה לאחר ניגריה. בחלוקה של מאפייני התרבות והשפה ניתן לחלק את עמי אתיופיה לארבע קבוצות עיקריות דוברי שפות שמיות, דוברי שפות כושיות, דוברי שפות אומוטיות ודוברי שפות נילו-סהריות. העמים הגדולים במדינה הם האורומו, האמהרים והתגרים המהווים יחד כ-71% מהאוכלוסייה המקומית, הדתות הנפוצות הן נצרות (65%), אסלאם (31%), דתות מסורתיות או אנימיסטיות (3%).
דוברי שפות שמיות

ראשיתם של דוברי השפות השמיות המכונים "חבשים" הוא בהגירה של עמים שמיים מחצי האי ערב לצפון קרן אפריקה, עמים אלו הם אלו הם אשר הקימו את ממלכת דעמת, האימפריה החבשית, האימפריה האתיופית ואלו אשר עיצבו את הפדרציה האתיופית כיום. הדומיננטיות של החבשים הייתה רבה עד שהמונח חבשים היה זהה לשם אתיופים, החבשים מרוכזים ברובם באזור ההיסטורי חבש שבצפון הרמה האתיופית במדינות אמהרה ותיגראי וכן מהווים רוב באוכלוסיית המדינה השכנה אריתריאה, כמו כן ישנה אוכלוסייה ערבית אשר הגיע מתימן ומסודאן. דתם של רוב דוברי השפות השמיות היא נוצרית אך ישנו מיעוט גדול של מוסלמים המכונים בשם "ג'ברתים" כמו כן יש לכלול תחת הגדרה זו את קהילת ביתא ישראל שהושפעה והשפיעה רבות על תרבותם של דוברי השפות השמיות. דוברי השפות השמיות מונים כ-34.1 מיליון כ-40% מאוכלוסיית המדינה.
| --- | --- |
 אמהרים - 26.5 מיליון  תגרים - 4.6 מיליון  גורגים - 2.6 מיליון  ערבים - 184 אלף  וולנים - 164 אלף  מריאים - 100 אלף:  ארגובים - 82 אלף  מסקנים - 30 אלף  הררים - 29 אלף  תגרה - 17 אלף  זוואים - 7.2 אלף  וואיטוים - 2.3 אלף
דוברי שפות כושיות

דוברי השפות הכושיות הם הקבוצה הגדולה ביותר ומונים כ-42.5 מילון נפש שהם כ-50% מאוכלוסיית הפדרציה האתיופית, דוברי שפות אלו מרוכזים בעיקר בצפון-מזרח, מזרח, מרכז-מערב ומדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום במדינות עפר, סומלי ואורומיה. רוב עמים אלו הם מוסלמים סונים אך ישנו מיעוט גדול של נוצרים וכמו כן של אנימיסטים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אורומו - 29.1 מיליון  סומלים - 4.5 מיליון  סידאמים - 2.6 מיליון  עפרים - 1.3 מיליון  האדיים - 1.3 מיליון  אגאווים - 960 אלף  גאדוים - 914 אלף |  קמבטים - 840 אלף  קונסוים - 205 אלף  אלבים - 170 אלף  גידולים - 95 אלף  בורג'ים - 60 אלף  ליבידוים - 50 אלף  גוודים - 44 אלף |  ראשיטים - 42 אלף  קאבנים - 38 אלף  אירובים - 30 אלף  צמים - 13 אלף  בוסים - 12 אלף  ארבורים - 8.6 אלף  ביסוים - 4.8 אלף |
דוברי שפות אומוטיות

קבוצת עמי דוברי שפות אומוטיות מרוכזים במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום והם הקבוצה השלישית בגודלה והקבוצה המגוונת ביותר מבחינה אתנית, עמים אלו מהווים יחד כ-5.7 מיליון נפש שהם כ-6.7% מאוכלוסיית אתיופיה. קבוצה זו היא בעיקר נוצרית ואנימיסטית.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  ווליטים - 1.8 מיליון  גמוים - 1 מיליון  קאפים - 860 אלף  דווארוים - 350 אלף  גופים - 350 אלף  אארים - 270 אלף  יאמים - 220 אלף  באנצים - 180 אלף |  קורטים - 140 אלף  שקצ'וים - 70 אלף  בסקטוים - 70 אלף  מלים - 60 אלף  גאילים - 60 אלף  המארים - 60 אלף  שינשים - 45 אלף  שאקוים - 40 אלף |  דורזים - 40 אלף  דיזים - 30 אלף  מאלוים - 25 אלף  אוידים - 20 אלף  זאיסים - 15 אלף  מאוים - 10 אלף  צ'רים - 9 אלף  דימים - 8 אלף |  גנזים - 8 אלף  נוים - 5 אלף  קצ'מים - 5 אלף  באנגים - 4.5 אלף  סאזים - 4.5 אלף  אנפילוים - 2 אלף  קרוים - 1 אלף |
דוברי שפות נילו-סהריות

העמים דוברי שפות נילו-סהריות הן הקבוצה הקטנה ביותר וידועים בשם החבשי "שנקלה" מרוכזים בעיקר בגבול האתיופי-סודאני במדינות מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום, גמבלה ובנישנגול-גומאז, עמים אלו הם כ-740 אלף נפש שהם כ-0.8% מאוכלוסיית אתיופיה. דתה של קבוצה זו היא מסורתית-אנימיסטית וחלקם אף מוסלמים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  בארטים - 165 אלף  גומאזים - 159 אלף  סורמים - 105 אלף  נוארים - 84 אלף  אנוקים - 60 אלף  קומים - 36 אלף |  טורקאנים - 33 אלף  אודוקים - 28 אלף  טופוטים - 22 אלף  מג'נגירים - 20 אלף  דונירוים - 19 אלף  בלים - 5 אלף |  קונמים - 2.4 אלף  אופוים - 1.1 אלף  שבוים - 8 מאות  מורלים - 5 מאות  קווגוים - כמאתיים  בירלים - כמה עשרות בודדים |
הערות שוליים

↑  Oral Traditions of the Wolane's past
| קבוצות אתניות בפדרציה האתיופית |
| --- | --- | --- |
| דוברי שמית | אמהרים • תגרים • גורגים • וולנים • מריאים • ארגובים • מסקנים • הררים • זוואים |  |
| דוברי כושית | אורומו • אווים • סומלים • המתים • סידמים • עפרים • האדיים • כמנתים • גדאוים • קמבטים • קונסוים• אלבים • גידולים • בורג'ים • ליבידוים • גוודים • ראשיטים • קאבנים • אירובים • צמים • בוסים • ארבורים • ביסוים |  |
| דוברי אומוטית | ווליטים • גמוים • קאפים • דווארוים • גופים • ארים • יאמים • באנצים • קורטים • שקצ'וים • בסקטוים • מלים • גאילים • האמרים • שינשים • שאקוים • דורזים • דיזים • מאלוים • אוידים • זאיסים • מאוים • צ'רים • דימים • גנזים • נוים • קצ'מים • באנגים • סאזים • אנפילוים • קרוים |  |
| דוברי נילו-סהרית | בארטים • גומאזים • סורמים • נוארים • אנוקים • מורסים • קומים • טורקאנים • אודוקים • טופוטים • מג'נגירים • דונירוים • בלים • קונמים • אופוים • שבוים • מורלים • קווגוים • בירלים |  |
| אחרים | ביתא ישראל • ביתא אברהם • פוגים • ווייטוים • מנג'וים • ותים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555673105171  BnF: cb124813225 (data)  LCCN: sh85045157
עמק קואה

אתרי אמנות הסלע הפרהיסטוריים בעמק קואה שבפורטוגל כוללים אלפי ציורי תחריט של סוסים, בקר ובעלי חיים אחרים, בני אדם ודמויות אחרות, והם נמנים עם האתרים הגדולים ביותר מסוגם, הפתוחים לציבור הרחב. הציורים מרוכזים ב-16 אתרים שונים המתפרסים על פני קטע באורך של 17 ק"מ בעמק נהר קואה התחתון, ליד העיירה וילה נובה דה פוש קואה בצפון-מזרח פורטוגל.
הציורים התגלו לראשונה בשנות ה-80, והם נחקרו וקוטלגו על ידי קבוצה של ארכאולוגים. על מנת להתמודד עם מספר המבקרים הוחלט להקים במקום פארק. האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1998.
היסטוריה

ההתיישבויות המוקדמות באזור נהר דורו מתוארכות לתקופה שלפני 90,000 שנים, וקיימים מספר ציורי סלע ונקודות יישוב לאורך הדורו ויובליו, בהם נהר קואה. ההתיישבויות שזוהו בעמק קואה שוכנות בקטע שבין קינטה דה בארקה לבין סאלטו דו בוי, אך בשל פעילויות עיבוד שונות שבוצעו באזור בשנים האחרונות, נהרסו חלק מהיישובים העתיקים, ללא כל יכולת לשחזרם.
בבדיקה של השרידים הארכאולוגיים התברר כי העמק אוכלס באופן מחזורי בתקופה הפלאוליתית. האנשים התיישבו על מצע של חלוקים וצפחה, עליהם נמצאה פסולת סיתות של כלי אבן. שרידים אורגניים לא השתמרו עקב חומציות הקרקע. הפעילות העיקרית של תושבי המקום באותה תקופה כללה, בין היתר, שחיטת בעלי החיים הניצודים וסיתות אבנים. לפי פיזור מקורות חומר הגלם לסיתות הוסק כי תושבי האזור התפרסו על פני שטח שאורכו כ-200 קילומטרים. צורת ההתיישבות הזו התקיימה החל משנת 22,000 לפנה"ס, וככל הנראה נמשכה עד סביבות שנת 10,000 לפנה"ס. לאחר מכן אין עדויות להתיישבות כלשהי של בני אדם עד לאלף ה-6 לפנה"ס, כאשר מהגרים מצפון-מערב חצי האי האיברי הגיעו לעמק והחלו לעסוק בחקלאות.
תיארוך

רוב הציורים מתוארכים לתקופה הפלאוליתית העליונה, והקדומים שבהם מתוארכים ל-30,000 שנים לפני זמננו. בשנות ה-90 התעוררה מחלוקת בנוגע לגיל הציורים, וחלק מהמומחים הביע ספק באשר לדיוק התארוך. בעקבות מחקרים נוספים שנערכו במקום ותיארוך פחמן-14 המחלקות יושבה, וכיום סוברים רוב החוקרים כי תיארוך זה נכון.
לא כל הציורים משתייכים לתקופה הפלאוליתית. חלקם מתוארכים לתקופה הנאוליתית ואף לתקופה מאוחרת עוד יותר. חלק מהדמויות שצוירו בתקופה הפלאוליתית מכוסות על ידי דמויות מתקופות מאוחרות יותר. החוקרים יכולים להבחין בין ציורים פלאוליתיים לציורים מאוחרים יותר, ואף להבחין בין תקופות זמן שונות בתוך התקופה הפלאוליתית העליונה.
תיאור

הציורים נוצרו בארבע דרכים: חיתוך עדין על משטח קשה על מנת ליצור קווי מתאר, נקירה בסלע, שריטה של הסלע לצורכי הדגשת הדמות, וקירצוף של שכבות שונות על מנת ליצור אפקט של צבע.
האתרים בקואה מחולקים לשלוש קבוצות ראשיות. בדרום העמק שוכנת קבוצה קטנה של מקלטי-סלע גרניט, המכונה פאיה. במרחק 8 קילומטרים במורד הזרם שוכנת קבוצת ציורי השיסט קינטה דה בארקה ופֶנַשְׁקוֹזָה, ובין ריביירה דה פִּישְׁקוּשׁ להצטלבות עם הדורו נמצאת הקבוצה השלישית. עד כה התגלו 214 פאנלים מקושטים ב-22 קבוצות נפרדות, ומתוכן 17 נמצאות בגבולות השטח שהוכרז על ידי אונסק"ו. 15 פאנלים מתוך הקבוצה הזו כוללים בסך הכל 184 ציורים פלאוליתיים, שעליהם יש כ-1,200 דמויות של בעלי חיים. הדמויות המיוצגות בציורים הללו הן בקר-בר, סוסים, איילים אצילים, יעלים, ודגים. לא נמצא מתאם בין אופי הציורים בפאנלים ובאתרים השונים.
אחד המאפיינים הייחודיים של ציורי קואה הוא ההוספה של יותר מראש אחד לגוף בודד, בניסיון לדמות תחושה  של תנועה. אלמנט זה נפוץ בעיקר בציורי הסוסים. במקרים אחדים התגלו רק קווי המתאר של הציורים, והחוקרים שיערו כי צביעת הציורים נעשתה עם צבעים מינרליים שונים שדהו עם הזמן. התחריטים נמצאים תמיד על משטחי סלע אנכיים, ולא ברור האם היו תחריטים גם על פני סלע אופקיים או משופעים.
מספר תחריטי בקר חופפים
סרג'ו אנדריגו

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1933 פולה, איטליה 
 פטירה:  7 בספטמבר 2005 (בגיל 72) רומא, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  Fonit Cetra 
 בן או בת זוג:  מריה ג'וליה ברטולוצ'י 
 פרסים והוקרה:  פסטיבל סן רמו 
 www.sergioendrigo.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סרג'ו אנדריגו (באיטלקית: Sergio Endrigo;‏ 15 ביוני 1933 – 7 בספטמבר 2005) היה זמר-יוצר איטלקי.
ביוגרפיה

אנדריגו נולד בפולה שבמחוז איסטריה שבאיטליה (כיום פולה בקרואטיה), שם בילה את ילדותו. בפברואר 1947, עקב האירועים שאחרי מלחמת העולם השנייה כשמחוז איסטריה עבר לידי יוגוסלביה, הוא ואימו נאלצו לנטוש את ביתם ולעבור למחנה פליטים בברינדיזי ולאחר מכן לוונציה (אביו ו נפטר ב-1939). על הבריחה מאיסטריה הוא כתב בשירו "1947", וייתכן שזכר אוניית הפליטים המפליגה לאיטליה מובע גם בשירו L'arca di Noè - "תיבת נוח".
לעיתים קרובות השוו אותו, בסגנון ובאופי, לכותבים שנקראו "האסכולה של ג'נובה", כגון ג'ינו פאולי, פבריציו דה אנדרה, לואיג'י טנקו, וברונו לאוצי.
ב-1968 זכה אנדריגו בתחרות השירים פסטיבל סן רמו עם השיר "Canzone per te" ("שיר בשבילך") אותו שר יחד עם רוברטו קרלוס.
באותה שנה ייצג את איטליה באירוויזיון של שנת 1968 עם השיר "Marianne", שסיים במקום העשירי.
להיטים נוספים שלו היו, "L'arca di Noè" ("תיבת נוח"), "Io che amo solo te" ו-"Adesso sì".
אנדריגו נפטר ברומא ב-7 בספטמבר 2005, לאחר שלקה בסרטן הריאה, שאובחן כמה חודשים קודם לכן.
דיסקוגרפיה

אלבומים
1962: Sergio Endrigo
1963, 1966, 1968 : Endrigo
2000: Quando la musica è poesia
2002: I grandi successi originali
2012: Le mie canzoni
2016: Playlist
2016: Io che amo solo te
2016: L'arca di Noè
סינגלים
סעודה שלישית

| --- | --- |
 מקרא:  ספר שמות, פרק ט"ז, פסוק כ"ה ספר ישעיהו, פרק נ"ח, פסוק י"ג
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ז, עמוד ב'–דף קי"ח, עמוד ב'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ל', הלכות ט'–י'
 שולחן ערוך:  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רצ"א
 ספרי מניין המצוות:  ספר יראים, צב
 
קידוש לסעודה שלישית מתוך הסידור
סעודה שלישית (המכונה גם שעת "רעוא דרעוין") היא הסעודה האחרונה מבין שלוש הסעודות שההלכה היהודית מחייבת לסעוד במהלך השבת. זמנה של הסעודה מקביל לזמן תפילת מנחה, כלומר חצי שעה אחרי חצות היום (זמן מנחה גדולה) עד שקיעת החמה.
יש שאוכלים סעודה זו במאכלים קלים, בעיקר בחודשי החורף שסעודה זו קרובה לסעודת הבוקר. המנהג לזמר זמירות בסעודה וכן לומר דברי תורה.
מקור הדין

בתורה נאמר: ”וַיֹּאמֶר מֹשֶׁה אִכְלֻהוּ הַיּוֹם כִּי שַׁבָּת הַיּוֹם לַה', הַיּוֹם לֹא תִמְצָאֻהוּ בַּשָּׂדֶה” (ספר שמות, פרק ט"ז, פסוק כ"ה).
משילוש המילה היום בפסוק אחד העוסק באכילת המן, למדו חז"ל כי בשבת מצווים לאכול שלוש סעודות. חז"ל נחלקו האם הדין הוא, שיש לאכול שלוש סעודות במהלך היום בנוסף לסעודת ליל שבת. או מכיוון שבימים עברו מקובל היה לאכול רק שתי ארוחות ביום: פת שחרית וארוחת ערב, הרי שביום השבת יש להוסיף ארוחה אחת נוספת. להלכה נפסק, כי יש לאכול סעודת אחת בליל שבת, סעודה אחת ביום השבת וסעודה שלישית בשבת אחר הצהריים. לדעת הרמב"ם, ישנה חשיבות לסעודות השבת, בגלל מצוות "עונג שבת", שיש לענג את השבת ולכבדה באמצעות מאכל ומשקה.
נשים חייבות בסעודה זו כגברים, כמו בכל דיני השבת.
אופן ודיני הסעודה

על פי עיקר הדין, יש ליטול ידיים בסעודה שלישית ולאכול לחם משנה כמו בשאר הסעודות ולכן חל חיוב על האדם לתכנן את הסעודה השנייה (בפרט בתקופת החורף, בה יום השבת הוא קצר) באופן שיהיה מסוגל לאכול את הסעודה השלישית לתיאבון. ובדיעבד, אם האדם שבע ביותר, ניתן לקיימה גם בכל מאכל העשוי מחמשת מיני דגן, ויש אומרים שאפילו בבשר ודגים, ויש אומרים שאפילו בפירות. פועל יוצא מדין זה הוא שבניגוד לסעודות השבת הקודמות, שחייב לאכול בהן לחם ולכן הוספת "רצה" בברכת המזון אחרין מעכבת, ואם המברך שכח להוסיפה עליו לברך שנית, בסעודה השלישית, שלדעות אחדות אין חיוב לאכול בה לחם, אם אדם שכח להוסיף "רצה" אינו חוזר.
על פי פסיקת ההלכה לא חלה חובת קידוש בסעודה שלישית כיוון שבמקביל ללילה שבו אומרים קידוש פעם אחת, גם ביום חלה חובה לקדש פעם אחת וכבר התקיימה החובה בסעודת הבוקר. אמנם, טוב לברך על היין בסעודה שלישית (בתוך הסעודה, משום שברכת המוציא קודמת) כדי לכבד את סעודות השבת ויש שכתבו נוסח מסודר לקידוש סעודה שלישית.
מן הדין האחראים על הצדקה בכל עיר מצווים לתת לעניים אוכל או כסף המספיקים לשלוש סעודות בשבת, כשלארוחה השלישית עליהם לספק לעני לפחות כדי אכילת פת לחם בשיעור כביצה ודג קטן.
בערב פסח שחל בשבת, יש בעיה לקיים מצוות סעודה שלישית, מכיוון שאסור לאכול מצה בערב הפסח, ואסור לאכול חמץ לאחר שעה רביעית. על כן, יש נוהגים לקיים סעודה שלישית כבר בבוקר שבת זו[דרוש מקור], יש שמסתפקים בסעודה ללא לחם ואוכלים אותה בשעה הרגילה ויש שמשתמשים במצה עשירה.
זמן הסעודה

מהמשנה משתמע שזמנה של סעודה שלישית הוא במנחה:
מַצִּילִין מְזוֹן שָׁלשׁ סְעֻדּוֹת,

הָרָאוּי לָאָדָם לָאָדָם,

הָרָאוּי לַבְּהֵמָה לַבְּהֵמָה.

כֵּיצַד?

נָפְלָה דְּלֵקָה בְּלֵילֵי שַׁבָּת,

מַצִּילִין מְזוֹן שָׁלשׁ סְעֻדּוֹת.

בְּשַׁחֲרִית, מַצִּילִין מְזוֹן שְׁתֵּי סְעֻדּוֹת.

בְּמִנְחָה, מְזוֹן סְעֻדָּה אַחַת.
אולם בתקופת הגאונים יש עדויות למנהג לאכול את הסעודה השלישית בבוקר, בצמוד לסעודה השנייה. בהלכות גדולות כתוב (נוסח כתב יד מילאנו):
יהודה בן ברזילי הברצלוני מציין את קיום המנהג לאכול את הסעודה השלישית יחד עם סעודת הבוקר וכותב שאין לנהוג כך. בספר אור זרוע מובאת תשובה של "שלמה בן יצחק" התומכת במנהג לאכול סעודה שלישית בצמוד לסעודה שנייה ומציינת שכך גם כתבו נתן מרומי ואחיו אברהם ודניאל, שחיו באיטליה. מנהג זה מוזכר גם בשיבולי הלקט.
על פי הנוהג היום, זמנה של סעודה שלישית הוא מזמן מנחה גדולה, כלומר אחרי שש וחצי שעות זמניות. ברוב הקהילות מקובל לאכול סעודה שלישית אחרי תפילת מנחה קטנה, ובקהילות רבות, בעיקר חסידיות, מתקיימת סעודה משותפת בבית הכנסת. מקובל להאריך בסעודה שלישית אל תוך הלילה מעבר לצאת השבת. ואמנם אפילו שהסעודה נמשכה אל תוך הלילה, מזכירים בברכת המזון את השבת ("רצה והחליצנו"), מכיוון שעדיין לא נאמרה ההבדלה.
זמן הסעודה > רעוא דרעוין

על פי הקבלה הסעודה השלישית היא כנגד הבחינה הקבלית הנקראת "זעיר אנפין" - המהווה כינוי לספירת תפארת. זמנה של סעודה שלישית לעת דמדומי ערב ("בין השמשות") מכונה "רַעֲוָא דְּרַעֲוִין" ("רצון הרצונות") שמשמעותו עת רצון מיוחדת שבה יכולות התפילות להתקבל ברצון, כמבואר בפיוט "בני היכלא". סעודה זו נקראת סעודתו של יעקב ובזכותה ניצולים ממלחמת גוג ומגוג.
תורת החסידות פיתחה רעיון זה למושג חשוב ומרכזי. חסידים רבים נוהגים לשיר שירי נשמה ודבקות בשעת ה'רעוא דרעוין' ורבים מהם אף נוהגים לשבת אז בחושך על מנת לאפשר לאלו שרוצים להרהר בתשובה לתת פורקן לרגשותיהם ואף לבכות מבלי להתבייש מאחרים. כמו מושגים רבים אחרים בתורת הקבלה, גם מושג זה נכתב ונאמר בשפה הארמית שבה נכתב ספר היסוד של הקבלה "ספר הזוהר". פירוש נוסף למושג הוא שהקב"ה הוא "רצון הרצונות", כלומר שהקב"ה הוא סיבת כל הסיבות והרצון הראשון שממנו נוצרים כל הרצונות.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ז, עמוד ב'
↑  דעת רבי חידקא שם בגמרא.
↑  בפוסקים קיימת מחלוקת אם המצוה היא מדאורייתא או מדרבנן.
↑  טעם נוסף הובא בפוסקים, שגם הנשים היו בנס של המן, ומן המן למדים את דין חיוב סעודות השבת.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רצ"א, סעיף ד'. ויש שנוהגים לקחת רק לחם אחד בטענה שביום שישי ירדה מנה כפולה של מן, ממנה הוכנו 4 ככרות, אחת ליום שישי, אחת לליל שבת, אחת ליום שבת, ואחת לסעודה שלישית, הרי שנשארה רק ככר מן אחת לסעודה שלישית.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רצ"א, סעיף א', ובמשנה ברורה, סימן רצ"א, סעיף קטן ב'.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קפ"ח, סעיף ח'.
↑  ספר תיקוני שבת, באתר https://hebrewbooks.org/
↑  ראו פסקי הרא"ש, מסכת פסחים,  פרק י', סימן א' המציין כי כך נהג רבנו תם
↑  הלכות גדולות, מהדורת הילדסהיימר, חלק א', עמ' 189, הלכות הצלה מהדליקה בשבת, באתר היברובוקס
↑  ספר העיתים, קרקוב תרס"ג, סימן קצ"ג, עמ' 284–285, באתר היברובוקס
↑  ראו נוסח דומה ב: שערי תשובה - תשובות הגאונים, לייפציג תרי"ח, סימן קמ"ח, עמ' 15, באתר היברובוקס
↑  אור זרוע, חלק ב', זיטאמיר תרכ"ב, סימן נ"ב, עמ' 22–23, באתר היברובוקס
↑  צדקיה בן אברהם, שבלי הלקט השלם, מכון מנורה, ניו יורק, תשי"ט, סימן צ"ג, עמ' 66, באתר היברובוקס
| סדר השבת |
| --- | --- | --- |
| ערב שבת | מנחה לערב שבת • תוספת שבת • הדלקת נרות |  |
| ליל שבת | קבלת שבת • תפילת ערבית של שבת • קידוש • סעודת ליל שבת |  |
| יום השבת | תפילת שחרית של שבת • תפילת מוסף של שבת • סעודת יום שבת • דרשת השבת • תפילת מנחה של שבת • סעודה שלישית |  |
| מוצאי שבת | תפילת ערבית למוצאי שבת • הבדלה • מלווה מלכה |  |
פורטל שבת ומועדי ישראל
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ערמון (צבע)

| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #800000
 ייצוג RGB:  R=128, G=0, B=0
 ייצוג HSV:  H=0, S=100, V=50
 ייצוג CMYK:  C=0, M=100, Y=100, K=50
 
פרי (אגוז) הערמון
| --- | --- |
 שלשת הקסא:  #C32148
 ייצוג RGB:  R=195, G=34, B=72
 ייצוג HSV:  H=346, S=83, V=76
 ייצוג CMYK:  C=0, M=83, Y=63, K=24
| --- | --- |
 שלשת הקסא:  #8B0000
 ייצוג RGB:  R=139, G=0, B=0
 ייצוג HSV:  H=0, S=100, V=55
 ייצוג CMYK:  C=0, M=100, Y=100, K=45
צבע ערמון, (באנגלית: Maroon) הוא צבע חום-כהה או אדמדם כהה הלוקח את שמו מפרי עץ הערמון.
בצרפתית Maroon משמעותו פשוט "חום-כהה" (והוא גם שם פרי עץ הערמון). באנגלית למילונים שונים, ישנן הגדרת שונות לצבע. המילון האנגלי של קיימברידג מגדיר אותו כחום כהה-סגול-אדמדם ואילו "המילון האמריקאי" מגדיר אותו כחום כהה-אדום. המילון המקוון לקסיקו (Lexico) מגדיר אותו כחום-אדום. באופן דומה, Dictionary.com מגדיר אותו כחום כהה. המילון האנגלי של אוקספורד מתאר אותו כ"ארגמן חום (אדום חזק) או קלרט (גוון עמוק של אדום)", ואילו המילון המקוון Merriam-Webster פשוט מגדיר אותו כאדום כהה.
לפי האקדמיה ללשון העברית, עַרְמוֹנִי הוא בעל צבע חוּם כֵּהה (כצֶבע פרי הערמון).
תמונות

ערמונים
פטריה
אגוזים
עץ
נעליים
הערות שוליים

↑  על המילה עַרְמוֹנִי, באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא שונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| צבעים וייצוגם במחשב |
| --- | --- | --- |
| גוני אפור | לבן • כסף • אפור • שחור |  |
| צבעי היסוד ב-RGB | אדום • ירוק • כחול |  |
| צבעים שניוניים | ציאן • צהוב • מג'נטה |  |
| צבעים שלישוניים | כתום • תרוג • ירוק אביב • תכלת • סגול • ורוד שושנה |  |
| פיגמנטי צביעה | אוכרה • ספיה • כחול פרוסי • וירידיאן • אולטראמרין |  |
| שונות | אינדיגו • ענבר • חום • זהב • נחושת • ארגמן • ורוד • שני • בורדו • בורגונדי • בז' • חאקי • טורקיז • ערמון • פנטון 448c • קרדינל • כתום בטיחותי • ירוק זית |  |
ערמון לרדו

ערמון (עמרם) לרדו (נולד ב-24 במרץ 1930, פאס, מרוקו) היה ראש המועצה המקומית השני של דימונה ומאוחר יותר, ראש עיריית דימונה.
לרדו עלה ארצה בשנת 1948 ומייד גויס לצבא. ב-1958 מונה לראש המועצה של דימונה. ב-1959 זכה בבחירות הראשונות לראשות המועצה והיה לראש המועצה השני, וכיהן בתפקיד עד ל-1966. ב-1974 נבחר שוב לראשות דימונה, לאחר שזו כבר הוכרזה כעיר, וכיהן עד ל-1978.
העלייה ארצה

השמועות על מלחמת העצמאות הגיעו למרוקו, ולרדו רצה לעלות לארץ ישראל על מנת להשתתף במאמץ המלחמתי. בשנים הללו, מרוקו אסרה על נתיניה היהודים להגר ממרוקו. למרות זאת, החליט לרדו לצאת ממרוקו ביחד עם שני חברים. הם עלו על אוטובוס שנסע לכיוון עיירה הגובלת עם אלג'יריה. לרוע מזלם, שוטרים שבדקו את האוטובוס זיהו כי הם צעירים יהודים המנסים לצאת ממרוקו, והם בילו כשבוע במאסר.
לאחר שובו לפאס יצר קשר עם גנרל בדימוס, גנרל זה נסע עם לרדו ברכבת ועל ידי הצגת המדליות שלו גרם לשוטרים להימנע מבדיקת תעודותיו של לרדו. הוא חצה את הגבול לעיר הנמל אוראן שבאלג’יריה ומשם בעזרת תעודת זהות מזויפת הגיע למרסיי שבצרפת. שם בעזרת שליחי עלייה, עלה לספינת מעפילים ולאחר כשבוע הגיע לנמל חיפה.
מיד עם הגיעו ארצה, גויס לרדו לצה"ל וצורף לחטיבת גולני. במהלך שירותו עבר קורס חובשים, קורס מ"כים, קורס רבי סמלים וקורס קצינים.
המעבר לדרום והכניסה לפוליטיקה

לאחר שחרורו מהצבא מצא עבודה במפעלי ים המלח, ועבר לגור בעיירה דימונה. במסגרת עבודתו יצג את עובדי העיר דימונה במפעל.
בשנת 1958 הוחלט להפריד את העיר דימונה מן המועצה האזורית תמר ולרדו מונה לראש המועצה הממונה הראשונה בדימונה.
לאחר כשנה, בנובמבר 1959 נערכו בחירות, ולרדו היה ראש המועצה הנבחר הראשון בדימונה. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה ברצף עד שנת 1966. לאחר מכן פנה לפעילות עסקית.
בשנת 1974 נקרא אל הדגל על ידי חברי מפלגתו, התמודד בבחירות וזכה לכהן פעם נוספת בין השנים 1974–1978. בשנת 1978 לאחר שנים רבות של פעילות ציבורית החליט לפרוש ולעבור לפעילות במגזר הפרטי.
סעודות שבת

שולחן שבת, פולין
שולחן ערוך ליום השבת. שתי חלות, יין וכוס לקידוש.
בשבת ישנה מצווה על אכילת שלוש סעודות: האחת בליל שבת (סעודת ליל שבת), השנייה בבוקר יום השבת (סעודת יום שבת), והשלישית לקראת צאת השבת (סעודה שלישית). מצווה זו מוטלת על גברים ועל נשים בשווה.
מקור המצווה

בעבר נהגו לאכול באופן שגרתי שתי סעודות ביום, אחת בבוקר ואחת בערב. חיוב שלוש סעודות השבת נובע מהצורך לענג את השבת ולכבדה יותר מאשר ביום חול. רמז לשלוש סעודות בשבת נדרש בגמרא מכך שבפסוק לגבי אכילת המן בשבת נכתבה שלוש פעמים המילה "היום": ”ויאמר משה: אכלוהו היום כי שבת היום לה', היום לא תמצאוהו בשדה.” לדעת רבי חידקא שלוש הפעמים שנכתב "היום" הן חיוב רק לסעודות היום, חוץ מסעודת הלילה, ולשיטתו יש חיוב לאכול ארבע סעודות בשבת. על אף ששיטה זו לא נפסקה להלכה, יש הנוהגים לאכול גם סעודה רביעית בשבת הנקראת "סעודה דרבי חידקא".
אף כי החובה היא על סעודה אחת בלילה ושתיים ביום, במידה ולא נאכלה סעודה בלילה, יש לאכול שלוש סעודות ביום.
זמני הסעודות

סעודת ליל שבת: זמנה בליל שבת לאחר תפילת ערבית של שבת. סעודה זו פותחת בקידוש, היות שחכמים הסמיכו את הפסוק "וקראת לשבת עונג" לכך שהקידוש - שהוא הקריאה לשבת, יהיה בסמוך לעונג השבת - שעיקרו הוא סעודת השבת.
סעודת יום שבת: זמנה בבוקר יום השבת לאחר תפילת שחרית של שבת. מפאת אורכה של תפילת שחרית בשבת, סעודה זו מתקיימת לרוב לקראת הצהריים. גם סעודה זו פותחת בקידוש (אך ללא ברכת הקידוש), כדי שלא תיחשב סעודת יום השבת כפחותה מסעודת ליל שבת שבה אומרים את ברכת הקידוש.
סעודה שלישית: זמנה מתחיל מזמן המנחה (לאחר שמתפלל) ועד 13 דקות זמניות לאחר שקיעת החמה. בסעודה זו לא נוהגים לערוך קידוש, אולם יש נוהגים לערוך קידוש גם בסעודה זו.
תוכן הסעודות

בשתי הסעודות הראשונות, כדי לצאת ידי חובת הסעודה יש לאכול פת בשיעור כביצה, אך בדיעבד די בכזית. בסעודה שלישית יש הסוברים (שיטת רבינו תם) שדי בפירות וירקות, אך להלכה נפסק שצריך גם בסעודה זו לאכול פת או לכל הפחות מיני מזונות.
צריך לכבד את סעודות השבת במאכלים חשובים מביום חול. הגמרא בכמה מקומות, מדברת על החשיבות של עינוג השבת, בין השאר בשלש סעודות, בגמרא נאמר שמי שמקיים שלש סעודות בשבת ניצל מחבלי משיח, גוג ומגוג ודינה של גיהנום. יש עניין לאכול דגים בשבת, אבל מי שלא אוהב אין צורך, ויש אמרה נפוצה שמקורה באחרונים שכל האוכל דג ביום דג (בגימטריה ז') ניצל מד"ג (ראשי תיבות - דין גיהנום).
נוהגים לשיר בסעודות השבת זמירות שבת.
בברכת המזון שלאחר סעודות שבת מוסיפים קטע המכונה 'רצה והחליצנו' בסופה של הברכה השלישית.
מאכלים מיוחדים בסעודת שבת

בקהילות מסוימות נהגו לאכול מאכלים מיוחדים בסעודת שבת, המרמזים על עניינים רוחניים. בחסידויות רבות מקפידים על אכילת רגל קרושה בסעודת יום השבת, ונקרא גאלע. נהוג גם לאכול מאכלי קוגל בסוף סעודות השבת. מנהג נפוץ הוא לאכול דג ויש הסבורים כי אכילת דג בשבת מצילה מדין הגיהנום.
בקהילות היהודיות ברחבי העולם, התפתחו מתכונים רבים בבישול או אפיה ארוכים בתנור או על פלטת שבת מהלך כל ליל השבת, על מנת שהאוכל בסעודת השבת יהיה חם, כגון: חמין (טשולנט ביידיש, סחינא במרוקאית או תְבִּית בעיראקית), קוגל ביהדות אשכנז, הלים ביהדות פרס, ג'חנון וכובאנה ביהדות תימן, אושיסבו ביהדות בוכרה, לחם דָאבּו בקהילת ביתא ישראל ועוד.
ראו גם

סעודת מצווה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ז, עמוד ב'
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רע"ד, סעיף ז'
↑  המרכזי שבהם הוא שבת קיח-ט
↑  שבת קיח א
↑  מג"א משנ"ב ועוד או"ח רמב
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
| סדר השבת |
| --- | --- | --- |
| ערב שבת | מנחה לערב שבת • תוספת שבת • הדלקת נרות |  |
| ליל שבת | קבלת שבת • תפילת ערבית של שבת • קידוש • סעודת ליל שבת |  |
| יום השבת | תפילת שחרית של שבת • תפילת מוסף של שבת • סעודת יום שבת • דרשת השבת • תפילת מנחה של שבת • סעודה שלישית |  |
| מוצאי שבת | תפילת ערבית למוצאי שבת • הבדלה • מלווה מלכה |  |
פורטל שבת ומועדי ישראל
חמין, מאכל מסורתי לשבת בכל עדות ישראל
על-ענק לבן

על-ענק לבן הוא כוכב על-ענק, בסיווג ספקטרלי A, אשר התפתח מן הסדרה הראשית ונעשה בהיר הרבה יותר מכוכבי הסדרה הראשית בעלי סיווג ספקטרלי דומה.
על-ענקים אלה פחות גדולים מעל-ענקים אדומים או צהובים וגם יותר נדירים וקיימים מעט מאוד מהם שניתנים לצפייה ללא אמצעי עזר אופטיים - למשל, דנב. בדומה לעל-ענקים כחולים, חלקם הם כוכבים משתנים שמסווגים כ-משתנה α בברבור (על שמו של דנב). בהתאם לסיווג הספקטרלי, הטמפרטורה שלהם נעה בין 7,500 ובין 9,500 קלווין, בעוד עוצמת ההארה (Solar luminosity) שלהם היא החל מפי 1,000 מהשמש ועד לפי 100,000 מהשמש. רדיוסם נע מעשרות רדיוסי שמש ועד כמה מאות רדיוסי שמש. המסה משתנה מאוד, החל ממספר מסות שמש ועד לעשרות מסות שמש.