stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה די לאון
חייו

שנת לידתו, שאינה ידועה בוודאות, הוערכה על ידי גרשום שלום. ככל הנראה נולד בעיר לאון, ומכאן שמו (ייתכן גם שנולד בגוודלחרה והשם בא לו בירושה מאביו). בין השנים ה'מ"ו (1286) ועד ה'נ"ג (1293), חי ופעל בעיר גוודלחרה, הנקראת בכתביו בשמה הערבי "ואד אל-חג'ארה". לאחר מכן עבר לעיר ואיאדוליד, ולאחר מכן לאווילה. הוא נפטר בפתאומיות בארבלו בדרך לביתו.
די לאון למד אצל מקובלים נודעים בספרד, כרבי טודרוס בן יוסף אבולעפיה ורבי יוסף ג'יקטיליה, וכתב מספר חיבורים בקבלה. בין חיבוריו נדפסו: "הנפש החכמה", "שקל הקודש", "ספר הרמון", "משכן העדות", "אור זרוע", "שושן עדות", "עשר ספירות", "יסוד המרכבה", "משכיות כסף" ו"שו"ת בענייני קבלה". חיבוריו "תפוחי זהב", "ספר הפרדס", "משל הקדמוני" לא נמצאו.
בהמשך חייו נודע כמגלה ספר הזוהר (שנכתב לדבריו על ידי רבי שמעון בר יוחאי במאה השנייה לספירה), וכמעתיק כתב היד שלו. בנוסף, עשה נפשות בקהילות ספרד ללימוד הספר בקרב חוגי מקובלים.
רמד"ל וספר הזוהר

לפי עדותו של החכם הארץ-ישראלי יצחק דמן עכו, שהסתמך על עדות של אשתו של די לאון, (ונדפסה במהדורה ראשונה ואחרונה של 'ספר יוחסין' לרבי אברהם זכות), ספר הזוהר לא "התגלה" על ידי משה די לאון, ולא הועתק על ידו, אלא נכתב "ממוחו ומליבו". וכך אמרה אשת ר' משה, לדברי ר' יצחק דמן עכו:
כה יעשה לי אלוהים וכה יוסיף אם מעולם ספר זה [כלומר ספר קדמון] היה עם אישי, אבל מראשו ולבו מדעתו ושכלו כתב כל מה שכתב. ואומרה לו בראותי אותו כותב מבלעדי דבר לפניו: מדוע תאמר שאתה מעתיק מספר ואתה אין לך ספר רק מראשך אתה כותב, הלא נאה לך לאמר כי משכלך אתה כותב ויותר כבוד יהיה לך. ויען אלי ויאמר: אילו אודיע להם סודי זה שמשכלי אני כותב לא ישגיחו בדברי ולא יתנו בעבורם פרוטה, כי יאמרו כי מלבו הוא בודה אותם, אבל עתה כאשר ישמעו שמתוך ספר הזוהר אשר חיבר רשב"י ברוח הקודש אני מעתיקם, יקנו אותם בדמים יקרים [בכסף רב] כאשר עיניך רואות.
עם זאת, מספריו המאוחרים של ר' יצחק ניכר כי בסופו של דבר השתכנע בקדמותו של ספר הזוהר. אין לדעת מה הניע אותו להשתכנע בכך, הואיל והאיגרת בה תיאר את פרטי מסעו לספרד נקטעת בדיוק בשלב שבו עומד ר' יצחק לתאר זאת.
במשך מאות השנים שחלפו צבר הספר קדושה רבה, ובמיוחד לאחר הדפסתו במאה ה-16, כמעט בלא ערעור על מקורו הקדום. עם זאת, רבים מהמלומדים היהודים (ביניהם בולט ר' אליהו דלמדיגו בספרו "בחינת הדת") הסכימו לראות את משה די לאון כמקבץ תעודות נפרדות שונות בהן התפרסם החיבור הקדום. רבי יעקב עמדן בספרו "מטפחת ספרים" (אלטונא תקכ"ח), ערער על קדמותם של חלקים מספר הזוהר כחלק ממאבקו בשבתאות ואף טען כי ייתכן ונתחברו חלקים מהזוהר על ידי רבי משה די לאון או על ידי אדם אחר מבני דורו.
במאה ה-19, עקב הקריאה הביקורתית של ספרי יסוד יהודיים של תנועת ההשכלה היהודית, עלה שוב שמו של די לאון כמחברו המקורי של הספר. ההיסטוריון צבי גרץ, שתיעב את הקבלה, קרא לדי לאון "פטפטן עלוב, זייפן ורמאי חסר מצפון".
ב-1851 פרסם אהרן ילינק מחקר מקורי מדעי ראשון בתולדות הקבלה. במאמר זה השווה ילינק את ספר "הנפש החכמה" של די לאון למאמרים בספר הזוהר, והראה תוך שימוש בבלשנות עברית וארמית כי סביר מאוד שדי לאון כתב את ספר הזוהר כיצירה מקורית. הוא סייג את דבריו וציין כי ייתכן שדי לאון עמד בראש קבוצת כותבים, או שעסק הן בקיבוץ תעודות קדומות שונות והן בכתיבה מקורית.
אחד המתנגדים הבולטים למחקר זה היה רבי דוד לוריא, שחיבר חיבור בשם "קדמות ספר הזוהר", בו ניסה להתמודד עם הטענות לפיהן די לאון הוא שחיבר את ספר הזוהר.
גרשום שלום עסק רבות במחקר ספר הזוהר, ובפרט בבירור מחברו המקורי. תוצאות מחקרו הפתיעו אף אותו עצמו, כאשר גילה שכל מאמרי הזוהר טבועים בלשון האופיינית לכתביו של משה די לאון. על אף הסתייגותו הראשונית, קבע לבסוף שלום שלדעתו משה די לאון הוא מחבר יחיד, מקורי ובודד של הספר הקדוש. בעמדה זו הוסיף להחזיק לאורך שנות פעילותו המחקרית ומרבית החוקרים האקדמאיים שבאו בעקבותיו קיבלו את הכרעתו, גם אם בשינויים מסוימים. עם זאת, בשנים האחרונות גברה הביקורת כנגד אבחנתו של גרשום שלום. חוקרי קבלה עכשוויים, כגון יהודה ליבס ורונית מרוז, טוענים כי כתיבת הזוהר נעשתה על ידי קבוצת מקובלים במאות ה-13 וה-14, שכללה גם את רבי משה די לאון, תוך שימוש בטקסטים שהקדומים שבהם היו מהמאה ה-11.
ספריו של הרב משה די לאון

הנפש החכמה, ‏בזיליאה שס"ח, באתר היברובוקס נקרא גם "ספר המשקל". הודפס בידי אבא בומסלא
ספר שקל הקודש, לונדון 1911
ספר משכן העדות - מהד' אבישי בר-אשר, לוס אנג'לס תשע"ד
שושן עדות
ספר הרימון, מהדורת צילום: Atlanta, Go. Scholars Press, 1988
אסי פרבר-גינת (מהדירה) ודניאל אברמס (עורך), פירוש המרכבה, מהדורת פקסימיליה לוס אנג’לס : CHERUB PRESS, תשנ"ח 1998
משכיות כסף
אור זרוע
ספריו של הרב משה די לאון > כתבי יד

ספר השערים, מהדורת צילום, ספריית הבודלינה,
תפוחי זהב (חיבור אבוד)
ספר פרדס (חיבור אבוד)
ספריו של הרב משה די לאון > ספרים מיוחסים לדי לאון

ספר השם, עוסק בעיקר בפירוש קבלי לעשר הספירות, שמותיהם וכינוייהם. וכן דן בתפילות, בברכות, סוד כוונת שמע ישראל, פרוש סוד הקדיש, ברכת הכהנים וסוד הברכות.
קיימים ממנו גם קטעי סודות המפרשים את טעמי המצוות אשר שרדו במספר כתבי יד, רבי משה כלץ הכניסם בהערותיו לספר המוסר.
ראו גם

חיבור ספר הזוהר
ספר האשכול
לקריאה נוספת

ישעיה תשבי, משנת הזוהר, מוסד ביאליק תשל"א, כרך א', פרקי המבוא
גרשום שלום, האם חיבר ר' משה די ליאון את ספר הזוהר, מדעי היהדות חלק א', האוניברסיטה העברית בירושלים - המכון למדעי היהדות, תרפ"ו
גרשום שלום, שני קונטרסים לר’ משה די-ליאון, קובץ על יד ח' (תשל"ו) 325-384
גרשום שלום, תעודה חדשה לתולדות ראשית הקבלה, מחקרי קבלה א' (תשנ"ח) 7-38
רונית מרוז (עורכת), תעודה כא-כב: חידושי זוהר, מחקרים חדשים בספרות הזוהר, הוצאת אוניברסיטת תל אביב
בועז הוס, כזוהר הרקיע - פרקים בתולדות התקבלות הזוהר ובהבניית ערכו הסמלי, מוסד ביאליק, תשס"ח
הערות שוליים

↑  Gershom Scholem, Major Trends In Jewish Mysticism p. 190
↑  גרשום שלום, זרמים מרכזיים במיסטיקה היהודית, ידיעות אחרונות 2011.
↑  כיצד נתחבר ספר הזוהר? - יהודה ליבס
↑  באתר הספרייה הלאומית
↑  אברהם זכות, ספר יוחסין השלם, ירושלים, תשכ"ג. מאמר ראשון, עמוד 89-88, ושוב בנספח בסוף מאמר ראשון, עמודים 96-95.
↑  צבי גרץ, דברי ימי ישראל, ירושלים תשל"ב (תרגום שאול פינחס ראבינאוויץ) V י"ב.
↑  ישעיה תשבי, משנת הזוהר, מוסד ביאליק תשל"א, כרך א' עמוד 62. מחקרו של ילינק התפרסם בגרמנית: Moses ben Shem Tov de Leon und sein Verhältnis zum Sohar, Leipzig 1851
↑  הפרסום הראשון שלו בנושא הוא: גרשום שלום, האם חיבר ר' משה די ליאון את ספר הזוהר, מדעי היהדות חלק א', האוניברסיטה העברית בירושלים - המכון למדעי היהדות, תרפ"ו. וראו גם ישעיה תשבי, משנת הזוהר, מוסד ביאליק תשל"א, כרך א', המבוא.
↑  פרופסור יהודה ליבס, כיצד נתחבר ספר הזוהר? (ארכיון)
↑  ד"ר רונית מרוז, ד"ר רונית מרוז בריאיון עם דב אלבוים
↑  קישור לספר במהדורה הדיגיטלית, באתר ספריית הבודלינה, אוקספורד
↑  ראו: מיכל אורון, ספר השם המיוחס לר' משה די ליאון, הוצאת כרוב, לוס אנג'לס, 2010.
↑  ראו דיון בשאלה האם די לאון חיבר את החיבור אצל גרשום שלום, האם חבר ר' משה די לאון את ספר השם קרית ספר א עמ' 45-52
| ראשוני המקובלים בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| חוג פרובנס | אברהם בן דוד מפושקירה • יצחק סגי נהור • אשר בן דוד •  יהודה בר יקר |  |
| חוג גירונה | רמב"ן • עזרא ועזריאל בני שלמה • יעקב בן ששת |  |
| חוג קסטיליה | משה מבורגוס • טודרוס בן יוסף אבולעפיה |  |
| ספרד | יצחק אבן סהולה • יצחק אבן לטיף • ברוך התוגרמי • אברהם אבולעפיה |  |
| חוג הזהר | משה די ליאון • יוסף ג'יקטיליה • יוסף אנג'לט • בחיי בן אשר • יוסף בן שלום אשכנזי • יוסף הבא משושן הבירה •  דוד בן יהודה החסיד |  |
| בעקבות הזהר | יצחק דמן עכו • מנחם רקנאטי • שם טוב אבן גאון • יהושע אבן שועיב • פרץ הכהן |  |
ראשוני המקובלים נוספים
| ספר הזוהר |
| --- | --- | --- |
| חלקי הספר | רעיא מהימנא • תיקוני הזוהר • זוהר חדש • אדרא • אדרא רבא • אדרא זוטא • ספרא דצניעותא |  |
| דמויות | רבי שמעון בר יוחאי • רבי אלעזר ברבי שמעון • רב המנונא סבא • רבי חזקיה • הינוקא מכפר סכנין |  |
| חיבור ספר הזוהר | רבי משה די לאון‎ • מטפחת ספרים • רבי יצחק דמן עכו |  |
| פירושים | כתם פז • הסולם • מתוק מדבש |  |
| שונות | כגוונא • בריך שמיה • פתיחת אליהו הנביא • פרישי מדברא • עולימתא שפירתא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265650405171  BNE: XX4759235  BnF: cb120671448 (data)  GND: 102794510  ISNI: 0000 0001 1878 4382  LCCN: n85299967  NKC: ola20231202600  NLA: 50043300  NTA: 145004384  RERO: 02-A000116259  SELIBR: 195571  SNAC: w6m61qcg  SUDOC: 028939522  Trove: 1506906  VIAF: 79260667   WorldCat (עם VIAF): 79260667
חתוליים

| חתוליים |
| --- | --- |
 מיני חתוליים. משמאל למעלה שורה ראשונה: טיגריס, שונר קנדי. משמאל שורה שנייה: סרוואל, פומת הרים, חתול דגים נמרי. משמאל שורה שלישית: חתול זהוב אסייתי, אוצלוט, חתול בר אירופי.
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
שם מדעי
 Felidae ‏ולדהיים, 1817
תחום תפוצה


חתול בית
סרוואל
נמרון מרגיי
פומה
זוג ברדלסים
חתול חולות
לביאה
טיגריס
לייגר, הכלאה בין טיגריסית ואריה, הוא החתול הגדול בימינו
שחזור של סמילודון
חֲתוּלִיִּים (שם מדעי: Felidae) היא משפחת בעלי חיים בסדרת הטורפים. החתוליים ניחנים ביכולת ציד משוכללת. במשפחה זו נמנים 43 מינים (לא כולל מינים שנכחדו).
מאפייני המשפחה

יכולות תמרון ומהירות תנועה, אותן מביא הברדלס לשיאים גבוהים ביותר. יכולת זו באה לידי ביטוי בין היתר בעובדה שחתול תמיד נופל על רגליו, דבר שתרם לחיזוקו של מיתוס "תשע הנשמות". החתולים יכולים לפתח מהירויות ריצה גבוהות (הברדלס מסוגל להגיע לכ-93 קמ"ש).
ראיית לילה טובה. יכולת הראייה של החתוליים בלילה היא פי שישה משל האדם. העיניים של חתוליים יכולות להסתגל לאור בצורה הרבה יותר מהירה מאשר עיניים של בני אדם. חתוליים יכולים לראות בחושך כמעט מוחלט, בגלל שכבת "הטפטום לוסידום" בעין שלהם, שמחזירה אור ומסייעת לשיפור הראייה בלילה.
יכולת הסוואה והתגנבות. החתוליים הם הולכי אצבעות, מה שמאפשר להם הליכה קפיצית וחרישית. יכולות אלה חיוניות כדי ליישם כראוי את שיטות הציד החתוליות, הכוללות כמעט תמיד מארב ועיקוב.
כושר טיפוס. הודות לטפרים הנשלפים ומבנה הגוף הקל, מרבית החתוליים מסוגלים לטפס על עצים. יכולת זו מאפשרת להם לצפות בטרפם העתידי ממקום בטוח בטרם יחליטו על שעת הכושר לתקיפה, לברוח מאויביהם, ואף להחביא את טרפם. נמר מסוגל להעלות לעץ בשיניו טרף הכבד ממשקל גופו פי שלושה. אף אריות מסוגלים לטפס על עצים, על אף משקלם. הטיגריס מטפס בכבדות, והברדלס מצליח בטיפוס הודות לגמישותו ולא הודות לטופריו, שאינם מתכנסים כמו אלה של שאר החתוליים, ולכן פחות חדים כתוצאה משחיקה מתמדת.
קשרים חברתיים נמוכים ומחיה בקבוצות קטנות. החתולים הם בעלי חיים יחידאיים, כלומר מעדיפים חיים עצמאיים יותר. עם זאת, החתוליים חיים במרקם חברתי מורכב יחסית שכולל גם קבוצות קטנות. האריות, החיים בלהקות, יוצאים מכלל זה.
סלידה ממים. רוב החתוליים סולדים מהירטבות במים.
ניקיון. החתוליים נחשבים לחיות היגייניות השומרות על ניקיונן. הם נוהגים ללקק את כל גופם כדי לנקותו מכל לכלוך וטפיל. חתולי בית אף נוהגים לכסות את צורכיהם.
מנוחה ושינה מרובה. בעיקר ביום, מכיוון שהם טורפי לילה, דבר הנראה כעצלות כרונית.
חוש כיוון. משפחה זו מתאפיינת בחוש התמצאות גבוה.
אבולוציה

משפחת החתוליים היא חלק מתת הסדרה דמויי החתול, אשר החלה להתפצל לפני 50.6 – 35 מיליוני שנים למשפחות שונות. משפחת החתוליים והלינסנג האסייתי נחשבות משפחות אחיות והתפצלו לפני 35.2 – 31.9 מיליוני שנים.
החתולים המוקדמים ביותר הופיעו כנראה לפני כ-35 – 28.5 מיליוני שנים. פרואילורוס הוא החתול הקדום ביותר הידוע, שנמצא לאחר אירוע ההכחדה האיאוקן-אוליגוקן, לפני כ-33.9 מיליון שנים; שרידי מאובנים נחפרו בצרפת ובמונגוליה. מאובנים שנמצאו, מצביעים על כך שהחתוליים הגיעו לצפון אמריקה לפני 25 מיליון שנים, 20 מיליון שנים אחרי הדוביים והנימרווידיים, וכ-10 מיליון שנים אחרי הכלביים .
במיוקן המוקדם, בערך לפני 20 עד 16.6 מיליון שנים, חיו פסדאלורוסים באפריקה. מאובני לסת מתקופת הוולסיאן נמצאו בחפירות באירופה, באסיה מאובנים מתקופת המיוקן האמצעית ובצפון אמריקה מאובנים מתקופת ההמינגפורדיאן.
במיוקן הקדום או האמצעי, התפתחו השנחרבים, תת-משפחה של יונקים בעלי שיני חרב. הם התפתחו באפריקה והיגרו צפונה במיוקן המאוחר. הניבים העליונים הגדולים שלהם הותאמו לטרוף בעלי חיים גדולים. מיומכיירודוס (Miomachairodus) הוא הפרט העתיק ביותר הידוע בתת-משפחה זו. מטאילורוס חי באפריקה ובאירואסיה לפני 8–6 מיליון שנים בערך. מספר שלדי פרמכיירודוס נמצאו בספרד. הומותריום הופיע באפריקה, אירואסיה וצפון אמריקה לפני בסביבות 3.5 מיליון שנים, ומגנתריאון לפני כ-3 מיליון שנים. סמילודון חי בצפון ודרום אמריקה לפני כ-25 מיליון שנים. תת-משפחה זו נכחדה בפלייסטוקן המאוחר.
בדיקות מיטוכונדריה מצביעות על כך שלכל החתוליים אב קדמון משותף, שמקורו באסיה בתקופת המיוקן המאוחרת. הם היגרו לאפריקה, אירופה ואמריקה במהלך לפחות 10 גלי הגירה במהלך כ-11 מיליון השנים האחרונות. מפלס ים נמוך, ועידני קרח, הקלו על הנדידות האלו. פנתר בליתיה הוא הזן העתיק ביותר הידוע מתת-משפחת הפנתריים, ומתוארך לתקופה של לפני 5.95 – 4.1 מיליון שנים. מאובן גולגולת שלו נמצא בשנת 2010 במחוז זנדה בטיבט. פנתר פלאוסיננסיס (Panthera palaeosinensis) חי בצפון סין כנראה בתקופות המיוקן או הפליוקן הקדום, וגולגולתו דומה לזו של אריה או נמר. פנתר זדנסקי חי בתקופת הגלס (פליסטוקן), לפני 2.16 – 2.55 מיליון שנים. מאובני גולגולות ועצמות לסת שלו נמצאו בצפון מערב סין. יגואר אירופאי הוא החתול הפנתרי הראשון שידוע שחי באירופה לפני בערך 1.95 – 1.77 מיליון שנים.
החתוליים שקיימים כיום מתחלקים לשמונה שושלות אבולוציוניות או קבוצות מינים. השוואת DNA בין כל 41 מיני החתוליים גילתה כי במהלך האבולוציה התרחשה הכלאה בין מינים שונים, בתוך רוב השושלות הללו.
טקסונומיה

סוג ללא מקור פסדאלורוס (Pseudaelurus)
סוג ללא מקור סיבאלורוס (Sivaelurus)
סוג ללא מקור היפראילוריקטיס (Hyperailurictis)
סוג ללא מקור סטיריופליס (Styriofelis)
סוג ללא מקור מיופנתרה (Miopanthera)
תת-משפחה Proailurinae – נכחדה. לעיתים משויכת למשפחה סטנופלסיקטיים
סוג פרואילורוס (Proailurus)
תת-משפחה חתולים קטנים (Felinae )
סוג חתול (Felis )
מין חתול בר אירופי (Felis silvestris)
מין חתול בר אפריקני (Felis lybica)
מין חתול הבית (Felis catus)
מין חתול חולות (Felis margarita)
מין חתול ביצות (Felis chaus)
מין חתול שחור-רגל (Felis nigripes)
מין חתול מדבר סיני (Felis bieti)
סוג ומין יחיד חתול פאלאס (Otocolobus manul)
סוג חתול זהוב (Catopuma )
מין חתול זהוב אסייתי (Catopuma temmincki)
מין חתול זהוב בורנאי (Catopuma badia)
סוג חתול נמרי (Prionailurus )
מין חתול נמרי בנגלי (Prionailurus bengalensis)
מין חתול דגים נמרי (Prionailurus viverrinus)
מין חתול נמרי שטוח-ראש (Prionailurus planiceps)
מין חתול נמרי כהה (Prionailurus rubiginosus)
מין חתול נמרי סונדי (Prionailurus javanensis)
סוג שונר (Lynx )
מין שונר צפוני (Lynx lynx)
מין שונר קנדי (Lynx canadensis)
מין שונר איברי או שונר ספרדי (Lynx pardinus)
מין שונר מצוי (Lynx rufus)
סוג קרקל (Caracal )
מין קרקל (Caracal caracal)
מין חתול זהוב אפריקני (Caracal aurata)
סוג ומין יחיד סרוואל (Leptailurus serval)
סוג נמרון (Leopardus )
מין אוצלוט (Leopardus pardalis)
מין נמרון מרגיי (Leopardus wiedii)
מין נמרון מנוקד (Leopardus tigrinus)
מין נמרון קולוקולו (Leopardus colocolo)
מין נמרון פנטנל (Leopardus braccatus)
מין נמרון הפמפס (Leopardus pajeros)
מין נמרון ג'ופרי (Leopardus geoffroyi)
מין חתול קודקוד (Leopardus guigna)
מין נמרון האנדים (Leopardus jacobita)
מין נמרון דרומי (Leopardus guttulus)
סוג פומה (Puma )
מין פומת ההרים (Puma concolor)
מין יגוארונדי (Puma yaguaroundi)
סוג ברדלס (Acinonyx)
סוג ברדלס אמריקני (Miracinonyx) – נכחד
סוג ומין יחיד חתול שיש (Pardofelis marmorata)
תת-משפחה חתולים גדולים (Pantherinae )
סוג נמר ערפילי (Neofelis )
מין נמר ערפילי מצוי (Neofelis nebulosa)
מין נמר ערפילי בורנאי (Neofelis diardi)
סוג פנתר (Panthera )
מין אריה (Panthera leo)
מין טיגריס (Panthera tigris)
מין יגואר (Panthera onca)
מין נמר (Panthera pardus)
מין נמר השלג (Panthera uncia)
תת-משפחה שנחרבים (Machairodontinae) – נכחדה
חתוליים בארץ ישראל

בארץ ישראל חיים בר שלושה מינים ממשפחת החתוליים:
חתול בר אפריקני (Felis lybica)
חתול ביצות (Felis chaus)
קרקל (Caracal caracal)
ארבעה מינים נוספים חיו בעבר בארץ ישראל, ונכחדו בה, אך לא בעולם:
ברדלס (Acinonyx jubatus)
אריה (Panthera leo)
חתול חולות (Felis margarita)
נמר (Panthera pardus)
ראו גם

כלאי חתוליים
חתולים גדולים
פנתר שחור
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ארז ארליכמן, עצי משחק: האריות בספארי על הגובה, באתר ynet, 21 בנובמבר 2013
| חתוליים |
| --- | --- | --- |
| חתולים קטנים | חתולים קטנים |  |
| חתול | חתול חולות • חתול ביצות • חתול שחור-רגל • חתול מדבר סיני • חתול בר (חתול הבית) |   |
| חתול פאלאס (סוג ומין יחיד) | חתול פאלאס |   |
| חתול זהוב | חתול זהוב אסייתי • חתול זהוב בורנאי |   |
| חתול נמרי | חתול נמרי בנגלי • חתול דגים נמרי • חתול נמרי שטוח-ראש • חתול נמרי כהה • חתול נמרי סונדי |   |
| שונר | שונר צפוני • שונר קנדי • שונר איברי • שונר מצוי |   |
| קרקל | קרקל • חתול זהוב אפריקני |   |
| סרוואל (סוג ומין יחיד) | סרוואל |   |
| נמרון | אוצלוט • מרגיי • נמרון מנוקד • חתול קולוקולו • נמרון הפנטנל • נמרון הפמפס • נמרון ג'ופרי • חתול קודקוד • נמרון האנדים • נמרון דרומי |   |
| פומה | פומת ההרים • יגוארונדי |   |
| חתול שיש (סוג ומין יחיד) | חתול שיש |   |
| חתולים גדולים | חתולים גדולים |   |
| נמר ערפילי | נמר ערפילי מצוי • נמר ערפילי בורנאי |  |
| ברדלס (סוג ומין יחיד) | ברדלס |  |
| פנתר | אריה • טיגריס • נמר • יגואר • נמר השלג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529132905171  BnF: cb119319900 (data)  GND: 4163488-3  LCCN: sh85047696  LNB: 000121072  NDL: 00568071  NKC: ph121919
הפיגוע בצומת יגור (2002)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

פיצוץ האוטובוס בצומת יגור
 תאריך:  10 באפריל 2002
 מקום:  חיפה
 מטרה:  אוטובוס קו 960 של אגד
 קואורדינטות:  32°45′12″N 35°04′16″E﻿ / ﻿32.753267°N 35.071006°E﻿ / 32.753267; 35.071006
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  8
 פצועים:  19
 מבצע:  חמאס חמאס
 מספר מפגעים:  1
  (למפת הכרמל מוגדלת) הפיגוע בצומת יגור(למפת הכרמל רגילה) הפיגוע בצומת יגור
 
הפיגוע בצומת יגור היה פיגוע ההתאבדות שאירע ב-10 באפריל 2002, באוטובוס קו 960 של אגד, כאשר האוטובוס עבר בצומת יגור בצפון ישראל. בפיגוע נרצחו 8 אנשים ו-19 נפצעו.
ארגון חמאס נטל אחריות לפיגוע, אך את הפיגוע ביצע מחבל מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
הפיגוע

בבוקר יום רביעי, 10 באפריל 2002, בסביבות השעה 7:15 בבוקר, מחבל פלסטיני פוצץ את מטען הנפץ שהסתיר מתחת לבגדיו באוטובוס קו 960 של חברת "אגד", שהיה בדרכו מחיפה לירושלים. הפיצוץ אירע בזמן שהאוטובוס עבר ליד קיבוץ יגור. לפי הערכת המשטרה, המחבל עלה על האוטובוס בתחנת מרכזית המפרץ, משם יצא האוטובוס, ופוצץ את הפצצה לאחר חמישה קילומטרים בלבד.
בפיגוע נרצחו שמונה אנשים ו-19 נפצעו, שלושה מהם באורח אנוש. רוב הפצועים היו חיילים ושוטרים ישראלים. ההדף מהפיצוץ גרם נזק לרכבים רבים בקרבת מקום.
מבצעי הפיגוע

ארגון הטרור חמאס נטל אחריות על הפיגוע וציין כי המחבל המתאבד הוא פלסטיני מג'נין בשם אימן אל-חיג'ה.
מאוחר יותר פרסם ארגון הג'יהאד האסלאמי נטילת אחריות לפיגוע. המחבל שביצע את הפיגוע הוא ראע'ב ג'ראדאת מאזור ג'נין.
הערות שוליים

↑  Hamas admit bus bombing | BreakingNews.ie
↑  الاستشهادي المجاهد" راغب أحمد جرادات": من وسط المعركة انطلق وزلزل عرش الصهاينة (בערבית)
↑  אליאור לוי, ישראל תחזיר את גופת המחבל מקו 37, באתר ynet, 24 באוקטובר 2013
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
שלדת האוטובוס
מות המחבר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רולאן בארת 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  עיון, מסה 
 נושא:  death of the author theory, authorial intent 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1967 
 
מות המחבר (בצרפתית: La mort de l'auteur) היא גישה ביקורתית בתורת הספרות המודרנית, שהגה מבקר הספרות רולאן בארת במאמר הקצר "מות המחבר" שפורסם בשנת 1967. טקסט קצר זה הוא אחת מאבני הדרך בשיח הספרותי הפוסטמודרניסטי. לפי גישה זאת, קיימת לגיטימציה לקורא המודרני לפרש לפי אמונתו והבנתו של כל טקסט כתוב, אף אם לא זו הייתה כוונת המחבר. העמדה היסודית של המאמר "מות המחבר" היא עמדה אנטי-הגמונית, המנסחת את היעלמות המחבר מן השיח הביקורתי על הספרות ואת החלפתו בקורא עצמו. משמע, על הקורא להתעלם מקיומו של המחבר בקונטקסט תרבותי והיסטורי מסוים, כדמות המאחדת את יצירת הספרות, כדי שייפתחו לפניו אפשרויות פרשנות בלתי סופיות.
לפי בארת, הקורא החדש של הטקסט הספרותי הוא האחראי על שחרור הפוטנציאל החתרני של הספרות אל העולם. אליו מועברת החובה להביא אל המציאות את האופי הסרבני והאנטי-סמכותני של הספרות. הוא טען כי ברגע שיצירה פורסמה, היא התנתקה מכוונותיו של המחבר ופתוחה לפרשנות מחודשת תמידית על ידי קוראים, המשתמשים בקריאתם בהקשרים שונים. לטענתו: "לתת לטקסט מחבר פירושו להטיל גבול על הטקסט הזה, לספק לו סימן סופי, לסגור את הכתיבה." עבור בארת, ופוסט-סטרוקטורליסטים אחרים כמו ז'אק דרידה, כוונות המחבר אינן ידועות ואינן רלוונטיות לפרשנויות המשתנות ללא הרף של הטקסט שמפיקים הקוראים.
קדם לחיבורו של בארת המאמר כשל הכוונה (The Intentional Fallacy, 1954), שקבע את המונח "כשל הכוונה" על ידי מחבריו, ויליאם קורץ וימסט ומונרו קרטיס ברדסלי, חלוצי ה-anti-intentionalism ("אנטי-התכוונות"), שפרחה במחצית השנייה של המאה ה-20. גישתם שוללת שימוש בביוגרפיית המחבר ובכוונתו בבואנו לקרוא ולפרש טקסט כלשהו.
מות המחבר ותחיית הצלם

על אף האמור לעיל, נראה שכוונת מחבר "מות המחבר" קצת שונה מהמקובל לחשוב:
בארת, בספרו המפורסם מחשבות על הצילום, אותו פרסם סמוך למותו, מאפיין את מושג ה"פונקטום" כסימן חזותי באמצעותו אדם יוכל לשתף בתחושות סובייקטיביות מבלי שיצטרך להשתמש בשפה מילולית אשר מצמצמת את התחושה למשהו כללי.
בשל גישת "מות המחבר" מקובל לחשוב שבארת מתעלם מהצלם (מחבר התמונה) לנושא זה.
למרות זאת, בדצמבר 2024 התפרסם מחקר בשם "הפונקטום: מהצלם לתצלום על פי רולאן בארת". המחקר מראה, כי במסגרת הדיון הסמיוטי שנעשה בספר, בארת מסביר ומדגים במפורש כיצד הצלם יכול לשתף פונקטום כך שהצופה יוכל לשער שלזה הצלם התכוון.
מהדיון של בארת בדבר הקשר האפשרי שבין הפונקטום לבין הצלם, עולה, שיש מקרים שקשר זה הינו מהותי ולעיתים בלתי נמנע לעצם החוויה של הצופה, קרי, הקורא.
ראו גם

מהו מחבר?
תאוריית האוטר (תאוריית המחבר)
כשל הכוונה
לימודי תרבות
תאוריית ההשפעה
הערות שוליים

↑  רולאן בארת, תרגום: דוד ניב, מחשבות על הצילום, ירושלים: כתר הוצאה לאור, 1980, עמ' 22-23
↑  הפונקטום: מהצלם לתצלום | פרק 3, באתר פונקטום (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17827770q (data)  SUDOC: 060897643  VIAF: 200918365   WorldCat (עם VIAF): 200918365
משטרת לטרון
הערות שוליים

↑  פנחס יורמן, בחזרה ללטרון, דבר, 9 ביוני 1967
↑  "יד לשריון" תוקם מול משטרת לטרון, דבר, 20 בספטמבר 1978
קרב בסיאן

קרב בסיאן (גאורגית: ბასიანის ბრძოლა, בּאסיאניס בּרדזוֹלַה) הוא קרב שהתקיים בין הממלכה הגאורגית המאוחדת לבין הסלג'וקים הטורקים של סולטנות רום בבסיאן שנמצאת מזרחית לעיר ארזורום (כיום בטורקיה). הקרב מתוארך לפי מקורות שונים לשנים שבין 1202-1205. ההיסטוריון המוסלמי איבן ביבי ממקם את תאריך הקרב בשנת 598 על פי הלוח המוסלמי. (1 באוקטובר 1201 - 19 בספטמבר 1202). ההיסטוריונים הטורקיים המודרניים מזהים את טירת מנזיקרט כזירת הקרב.
סולימאן השני, סולטאן סולטנות רום, הודאג מההצלחות הגאורגיות של הממלכה הנוצרית. הוא אסף את האמירויות הווסליות שלו באזור וצעד עימן לכיוון הגבולות הדרום-מערביים של הממלכה הגאורגית. אולם המחנה שלו הותקף והושמד בקרב בסיאן בשנת 1203 או 1204.
הצבא הגאורגי, בראשות דוד סוסלן התארגן בעיר החצובה בסלע, ורדזיה, לפני צעידתו לבסיאן.
חיל החלוץ הגאורגי הדף את ההתקפות הנואשות של הסלג'וקים וערך התקפת נגד מוצלחת, אולם נסוג עקב נחיתות מספרית מול כוחות המילואים של הסלג'וקים. בסופו של דבר הכוח הגאורגי העיקרי הדף את המתקפה הסלג'וקית ומחץ אותם בצורה מכריעה. שני הצדדים איבדו מספר אלפי חיילים, שחלקם נהרג וחלקם נפצע. הסולטאן עצמו נמלט לארזורום.
הערות שוליים

↑  בגאורגית: ბასიანი, בּאסיאני
↑  סולימאן השני רוח אד-דין, סולטאן רום נקרא גם רוח אד-דין סולימאן שח (رکن الدین سلیمان شاه).
ערך זה הוא קצרמרבנושא קרבות ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.