stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנסיית הדורמיציון
היסטוריה > תכנון ובניה

על פי רישומי רשם בית המשפט העות'מאני של ירושלים, לכנסייה ניתן רישיון בנייה בחודש מרץ 1901, וזאת לבקשת השגריר הגרמני, שישב באיסטנבול. אישור הבנייה כלל הקמת מבנה שמידותיו 60X60X38 מטרים, וכן מגדל פעמונים בגובה 47 מטר. ניתן גם היתר לבניית מבנה נוסף בצמוד למבנה זה, שנועד לשמש כבית הארחה למבקרים ולנזירים השוהים במקום. גודלו של מבנה זה היה 100X93X12 מטר. באישור הבניה נקבע כתנאי, כי בין הכנסייה העתידה לקום על השטח ובין מבנה קבר דוד, תפריד דרך שרוחבה שלושה מטרים ואורכה 55 מטרים.
אבן הפינה לכנסייה הונחה בטקס חגיגי ב-7 באוקטובר 1900. תכנון המבנה ובנייתו הופקדו בידי היינריך רנרד (Heinrich Renard), אדריכל בעל שם מארכידוכסות קלן, שתכנן כבר בניינים בחבל הריין. בתכנון הוא נעזר באדריכל הטמפלרי, תושב ירושלים, תיאודור זנדל. במהלך עבודות הבניה נתגלו באתר שרידים של כנסייה ביזנטית שזוהתה ככנסיית 'ציון הקדושה' (Hagia Sion). כנסייה זו נהרסה ב-614 במהלך הכיבוש הפרסי.
בתכנון הכנסייה השתמש רנרד בתצלומים מרחוק ובתצלומי פנורמה, על מנת להבטיח יחסים מתאימים בין המבנה העתידי של הכנסייה, חומת העיר העתיקה ומגדל המבנה המיוחס לקבר דוד המלך. רנרד שילב בתכנון הכנסייה מאפיינים של 'אר נובו', כמו הגג המדורג, וכן מאפיינים של בנייה מקומית, כפי שניתן לראות בכיפת האבן המקומית שסגנונה מקומי-מסורתי. הוא עשה זאת מתוך הערכה לתכונות הדקורטיביות של האבן ירושלמית, המשמשת באופן מסורתי לבניין ברחבי ירושלים.
הנזירים הראשונים הגיעו מגרמניה ב-1906, וב-10 באפריל 1910 הושלמה סופית מלאכת הבניה באופן רשמי, בטקס חנוכת בית שנחגג ברוב פאר, כש-700 עולי רגל ונכבדים גרמנים קתולים ופרוטסטנטים הגיעו לארץ הקודש לכבוד החגיגות. בין החוגגים היו נסיכים קתולים מממלכת בוואריה ונסיך ונסיכה פרוסיים שהיו נציגים רשמיים של הממלכה הגרמנית המאוחדת. גם נכבדים מקומיים נכחו בטקס, בהם הפטריארך הלטיני של העיר ירושלים, בישופים, ראשי מנזרים בארץ הקודש ואורחים רמי מעלה אחרים. מן החגיגה שלחו ראשי 'איחוד הגרמנים בארץ הקודש' מברק תודה וברכה לקיסר וילהלם השני.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

לאחר כיבוש ירושלים במלחמת העולם הראשונה בידי הבריטים גורשו הבנדיקטינים הגרמנים מהכנסייה, מאחר שהאימפריה הגרמנית הייתה מצויה המלחמה עם הממלכה המאוחדת, ובנדיקטינים בלגים ממרדוס (אנ') החליפום ב־1919. לאחר שנתיים השיג הכס הקדוש את הסכמת הבריטים להשבת המקום לידי הבנדיקטנים הגרמנים.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

במהלך מלחמת העצמאות הפך אזור הר ציון לשדה קרב בין חיילי צה"ל וחיילים ירדניים שהתבצרו על החומה. כתוצאה מהקרבות נגרם נזק לכנסייה. מגדל הפעמונים נתפס על ידי צה"ל ושימש כעמדת תצפית עד לכיבוש העיר העתיקה במלחמת ששת הימים.
היסטוריה > תחת שלטון מדינת ישראל

הכנסייה משולבת בחיי העיר ירושלים, מגדל הפעמונים ואולם התפילה הם חלק מהנוף של העיר העתיקה אליה הם צמודים ובכנסייה מתקיימים אירועי תרבות הפתוחים לקהל הרחב. סמינר אקומני תאולוגי שנתי המיועד לסטודנטים דוברי גרמנית מתנהל בכנסייה מאז שנת 1972. בכנסייה נערכים לפרקים קונצרטים של מוזיקה עתיקה ושל מוזיקת בארוק. הנזירים במקום מעניקים אחת לשנתיים פרס לפועלים למען אחווה ושלום בין העמים.
היסטוריה > פעולות תג מחיר

בעשור השני של המאה ה-21 נפגעה הכנסייה מפעולות תג מחיר:
באוקטובר 2012 רוססו כתובות נאצה בכנסייה, בין היתר את הכתובת "תג מחיר", וכתובת בגנות ישו. המשטרה פתחה בחקירה אך לא מצאה את החשודים במעשה.
במאי 2013 רוססו כתובות "תג מחיר" על קירות הכנסייה. בנוסף נוקבו צמיגים של רכב שחנה בסמוך. המשטרה פתחה בחקירה אך לא מצא את החשודים במעשה.
בפברואר 2015 הוצת מבנה של הכנסייה היוונית האורתודוקסית, הצמוד לכנסיית הדורמיציון ומשמש כסמינר ללימודי דת. קטין שנעצר בגל המעצרים אחרי פיגוע בדומא (אך לא חשוד במעורבות בו) הודה במהלך תרגיל מדובבים בהצתת הכנסייה, וקשר בהודאתו חשוד נוסף במעשה. אולם לאחר שנפתח הליך המשפט שלהם, נפסלה ההודאה בשל כשלים מהותיים, והפרקליטות חזרה בה מכתב האישום בשל חוסר בראיות אחרות.
בינואר 2016 רוססו כתובות כתובות נאצה בגנות ישו והנצרות על קירות ודלתות הכנסייה. בין היתר נכתב: "ימח שמו וזכרו הממזר", "נוצרים לעזאזל", "מוות לנוצרים הכופרים אויבי ישראל" ו"נקמת בני ישראל עוד תבוא". המשטרה עצרה נער בן 16 הלומד בישיבה חרדית בירושלים, שהודה בכתיבת כתובות נאצה בסמוך לשער שכם, אולם הכחיש את מעורבותו בהשחתת כנסיית הדורמיציון. בהמשך נעצר נער יהודי נוסף כבן 15 בחשד למעורבות באירוע. לא הוגשו כתבי אישום נגדם.
מבנה הכנסייה

כנסיית הדורמיציון נבנתה בסגנון הכנסיות הרומנסקיות של מחוז הריין בגרמניה. מתכנן הכנסייה שאף למזג את הסגנון האירופי עם האדריכלות המקומית. הכנסייה ניכרת במבנה רוטונדה עיקרי ומרשים, בקוטר של כ-15 מטר. חלקו הפנימי של המבנה מתנשא לגובה 34 מטר ומשרה על המבקר הרגשה של מרחב. ברוטונדה קבועות מספר קפלות ובהן מוצבים מזבחים. במבנה יש גם בית מקהלה ושני גרמי מדרגות ספירליים המובילים לקריפטה. מהגלריה בה נמצא עוגב הכנסייה ניתן לטפס לשניים מארבעת המגדלים הצמודים למבנה המרכזי ומהם נפתח יציע פתוח, המקיף את המבנה העיקרי וממנו נפרש נוף פנורמי של העיר.
מבנה הכנסייה > מגדל הפעמונים

מגדל הפעמונים של הכנסייה הוקם בנפרד מהמבנה המרכזי וזאת על מנת למנוע מהמגדל להטיל צל על בית התפילה המוסלמי שבחדר הסעודה האחרונה. במרומי המגדל ניצב תרנגול עשוי נחושת, זכר לקריאת התרנגול המוזכרת בברית החדשה בספר הבשורה על-פי לוקאס:
"ויאמר פּטרוֹס: 'בן אדם, לא ידעתי מה אתה אומר', ועודנו מדבר והתרנגול קרא. וייפן האדון ויבּט אל פּטרוֹס, ויזכור פּטרוֹס את דבר האדון אשר דיבר אליו לאמור: 'בטרם יקרא התרנגול תכחש בי שלוש פעמים'. ויצא פּטרוֹס החוצה וימרר בבכי."
בספרו 'ירושלים' מספר זאב וילנאי כי עם השלמת בניית המגדל לא נמצא בירושלים בעל מקצוע שהסכים להכין דמות של תרנגול. רק לאחר קבלת אישור מהרב שמואל סלנט (הרב האשכנזי הראשי של ירושלים), הסכים רב אומן יהודי להכין את התרנגול, ובתנאי שישמש קישוט חיצוני ולא כאיקונין באולם התפילה.
מבנה הכנסייה > אולם התפילה

צורתו של אולם התפילה מעוגלת ובקירותיו קבועים פסיפסים המתארים אירועים מחיי קדושים. באפסיס שמול המבואה מוצב מזבח, ומעליו פסיפס של המדונה והילד. בפסיפס נראה ישו אוחז ספר ועליו רשום "אני הוא אור העולם". מתחתיו נראות דמויות של נביאי ישראל: מיכה, ישעיהו, ירמיהו, דניאל, חגי, זכריה ומלאכי. מעל ראשיהם מופיע בלטינית ציטוט מדברי הנביא ישעיהו: "הנה העלמה הרה ויולדת בן, וקראת שמו עמנואל" (ישעיהו ז' יד).
סביב אולם התפילה מספר קפלות וגם הן מקושטות בעבודות פסיפס. באחת מהן נראית דמותו של בנדיקט הקדוש מייסד המסדר. קפלה סמוכה מוקדשת למדינת בוואריה, זו שלידה מוקדשת לעיר קלן ותמונת הקתדרלה המפורסמת של העיר מופיעה בפסיפס. על הרצפה פסיפס ובמרכזו שלושה עיגולים משולבים - סמל השילוש הקדוש הנוצרי, סימני גלגל המזלות וכתובת מספר משלי.
מבנה הכנסייה > הקריפטה

גרמי מדרגות מובילים אל הקריפטה ובה פסלה של מרים הרדומה. בתקרה מעליה ישנו פסיפס ובו דמויות של נשים מהתנ"ך: חוה, אסתר, רות, מרים הנביאה אחות משה רבנו ועוד. במרכז הפסיפס דמותו של ישו וסביבה ציטטה מספר שיר השירים "קומי לך רעייתי יפתי ולכי לך" (מגילת שיר השירים, פרק ב', פסוקים י'–י"ג). בקפלות שסביב הקריפטה מוצבים מזבחות שהוקדשו על ידי ארצות שונות, לכבוד ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל, בשנת 1964: אוסטריה, הונגריה, חוף השנהב, ארצות הברית, ברזיל וונצואלה. בחלקה הקדמי של הקריפטה נמצאת "קפלת רוח הקודש" ובה תמונה של מרים ושנים-עשר השליחים. שמה של הקפלה מזכיר את ירידת רוח הקודש על הסועדים בחדר הסעודה האחרונה.
גלריה

הדורמיציון מבעד לגגות ימין משה
הכנסייה במבט מכוון הר הבית
כנסיית הדורמציון ב-2024 במבט מאבו תור
הערות שוליים

↑  תצלום פנורמי של ירושלים מראש הדורמיציון הכולל אינדקס (בגרמנית) הופק בגרמניה במיוחד לכבוד ארוע חנוכת המבנה, וחולק למשתתפי הטקס, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  יצחק מינרבי, ‏עילות ממשלת איטליה להשגת הבעלות על 'חדר הסעודה האחרונה' בהר-ציון (1908–1923), קתדרה 25, תשרי תשמ"ג
↑  אנה בורד, כתובות נגד ישו על כנסייה בירושלים, פרס: "סותר את היהדות", באתר nana10‏, 2 באוקטובר 2012
↑  ניר חסון, גילי כהן, חיים לוינסון, בפעם השנייה בתוך שנה: כתובות רוססו במנזר הדורמיציון בירושלים, באתר הארץ, 31 במאי 2013
↑  ניר חסון, ג'קי חורי, חשד לפשע שנאה בירושלים: מבנה של הכנסייה האורתודוכסית עלה באש, כתובות נאצה התגלו במקום, באתר הארץ, 26 בפברואר 2015
↑   חיים לוינסון, מרדכי מאייר נעצר לפני כחצי שנה בצו מינהלי בטענה שהיה מעורב בהצתת כנסיית הדורמיציון בירושלים. הערב שוחרר ממעצרו, לאחר ששני קטינים מעצורי פרשת דומא הודו במעשה, באתר הארץ, 3 בינואר 2016
↑  זוכו הנאשמים בהצתת כנסיית הדורמיציון, באתר ערוץ 7, 11 במרץ 2019
↑  כתובות נאצה בגנות ישו על קירות כנסיית הדורמיציון בירושלים, באתר גלובס, 17 בינואר 2016
↑  יוסי אלי‏, שני נערים נעצרו בחשד לריסוס כתובות נאצה בכנסיית הדורמיציון בירושלים, באתר וואלה, 20 בינואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260420805171  GND: 213850-5  ISNI: 0000 0000 9650 035X  LCCN: n98037492  SUDOC: 114461775  VIAF: 142503221   WorldCat (עם VIAF): 142503221
חיים מלאכותיים

רכב ברייטנברג (Braitenberg vehicle) בעל חיישנים ומספר הוראות הפעלה
חיים מלאכותיים הם דיסציפלינה בין-תחומית המחברת בין מדעי המחשב וביולוגיה ליצירת יישומים בתחומים מגוונים ככלכלה וארכאולוגיה. מטרתה היא ליצור מערכות מלאכותיות בתוכנה ורובוטיקה המושתתות על מערכות דומות הקיימות באורגניזמים חיים
. מערכות אלה מיושמות באמצעות טכניקות של רשת עצבית מלאכותית ואוטומטים תאיים ומסוגלות בחלקן ללמוד בעזרת הסימולציות שהן בונות.
ניתן גם להגדיר חיים מלאכותיים על-פי מאפיינים שחייבים להיות בהם. לפי דוין פרמר מדען העוסק במערכות מורכבות מערכות אלה נוצרות על ידי אדם, הן אוטונומיות, ביחסי-גומלין עם הסביבה ויוצרות דפוסי התנהגות. הן יכולות, אם כי אין זה תנאי הכרחי, להשתכפל ולהיות מסוגלות להסתגל.
היסטוריה

המימוש הראשון של חיים מלאכותיים היה בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי ג'ון פון נוימן שפיתח אוטומט תאי המאפשר שכפול עצמי (וזאת לפני גילוי השכפול על ידי דנא). ב-1950 אלן טורינג פרסם את המאמר "מכונות חישוביות ואינטליגנציה". ב-1970 ג'ון קונוויי הציע לראשונה מערכת מלאכותית המתפתחת למערכת מורכבת מאורגנת לה הוא קרא משחק החיים. במשחק הדו-ממדי, כל תא משתנה בהתאם לשמונת התאים הסובבים אותו על-פי 4 כללים פשוטים עד שהוא מגיע למבנה יציב.
בשנות ה-80 הנטייה לרשתות עצביות, בהנהגתו של מרווין מינסקי, התקרבה למדעים הקוגניטיביים בשימוש שעשתה בעיבוד מקבילי וברשת עצבית מלאכותית. ב-1987 קריסטופר לנגטון (Christopher Langton) ארגן את הכנס הראשון לחיים מלאכותיים במעבדה הלאומית לוס אלמוס.
קארל סימס זוכה פרס עמיתי מקארתור מיישם תחום זה בגרפיקה ממוחשבת תוך שימוש באלגוריתם גנטי. אחד מהם מדגים את "מרוץ המלכה האדומה" בקו-אבולוציה.
ראו גם

אורגניזם דיגיטלי
ביולוגיה סינתטית
רובוט
הערות שוליים

↑  ציטוט של כריסטופר לנגטון ‏ Artificial Life (``AL or ``Alife) is the name given to a new discipline that studies "natural" life by attempting to recreate .biological phenomena from scratch within computers and other "artificial" media
http://www.biota.org/papers/cglalife.html
↑  https://www.csee.umbc.edu/courses/471/papers/turing.pdf  Computing Machinery and Intelligence
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4311694-2  NDL: 00577620  NKC: ph164351 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משחק החיים של ג'ון קונוויי
גביע הפדרציה 2010

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  3 בפברואר 2010 – 7 בנובמבר 2010 (278 ימים)
 מספר תחרות:  48 
 מספר מתמודדים:  80 
 מספר משחקים:  148 
 מדינות משתתפות:  80
 עיר מארחת:  ארצות הברית (משחק הגמר)
 זוכה:  איטליה איטליה (3)
 
 → 2009 2011 ← 
 
גביע הפדרציה 2010 הייתה התחרות ה-48 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
תחרויות אזוריות החלו בפברואר 2010 ומשחק הגמר הסתיים ב-7 בנובמבר 2010.
נבחרת איטליה ניצחה במשחק הגמר את נבחרת ארצות הברית וזכתה בגביע בפעם השלישית בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות

מתכונת התחרות הייתה זהה למתכונת של העונה הקודמת.
כל המפגשים כללו 5 משחקים.
בית עולמי א' כלל 8 קבוצות ועוד 8 קבוצות היו בבית עולמי ב'.
יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה, בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה).
לקראת סיום העונה 4 קבוצות מהבית העולמי א' נפגשו עם 4 קבוצות מבית עולמי ב' על הזכות להתמודד בבית עולמי א' בעונת 2011.
מהלך התחרות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר  6–7 בפברואר  | רבע הגמר  6–7 בפברואר  | רבע הגמר  6–7 בפברואר  |  |  | חצי הגמר  24–25 באפריל  | חצי הגמר  24–25 באפריל  | חצי הגמר  24–25 באפריל  |  |  | גמר  6–7 בנובמבר  | גמר  6–7 בנובמבר  | גמר  6–7 בנובמבר  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | חרקוב, אוקראינה (משטח קשה) | חרקוב, אוקראינה (משטח קשה) | חרקוב, אוקראינה (משטח קשה) | חרקוב, אוקראינה (משטח קשה) | חרקוב, אוקראינה (משטח קשה) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 1 |   איטליה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   אוקראינה | 1 |   |   | רומא, איטליה (משטח חימר) | רומא, איטליה (משטח חימר) | רומא, איטליה (משטח חימר) | רומא, איטליה (משטח חימר) | רומא, איטליה (משטח חימר) |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 1 |   איטליה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
| ברנו, צ'כיה (משטח קשה) | ברנו, צ'כיה (משטח קשה) | ברנו, צ'כיה (משטח קשה) | ברנו, צ'כיה (משטח קשה) |   |   | 4 |   צ'כיה | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   גרמניה | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 4 |   צ'כיה | 3 |   |   |   |   |   |   |   | סן דייגו, ארצות הברית (משטח קשה) | סן דייגו, ארצות הברית (משטח קשה) | סן דייגו, ארצות הברית (משטח קשה) | סן דייגו, ארצות הברית (משטח קשה) | סן דייגו, ארצות הברית (משטח קשה) |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 1 |   איטליה | 3 |  |  |
|   | בלגרד, סרביה (משטח קשה) | בלגרד, סרביה (משטח קשה) | בלגרד, סרביה (משטח קשה) | בלגרד, סרביה (משטח קשה) | בלגרד, סרביה (משטח קשה) |   |   |   |   |   | 2 |   ארצות הברית | 1 |  |  |
|   | 3 |   רוסיה | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   סרביה | 2 |   |   | ברמינגהאם, ארצות הברית (משטח קשה) | ברמינגהאם, ארצות הברית (משטח קשה) | ברמינגהאם, ארצות הברית (משטח קשה) | ברמינגהאם, ארצות הברית (משטח קשה) | ברמינגהאם, ארצות הברית (משטח קשה) |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 3 |   רוסיה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
| ליאבן, צרפת, (משטח חימר) | ליאבן, צרפת, (משטח חימר) | ליאבן, צרפת, (משטח חימר) | ליאבן, צרפת, (משטח חימר) |   |   | 2 |   ארצות הברית | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   צרפת | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 2 |   ארצות הברית | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
מהלך התחרות > משחק הגמר

| איטליה   איטליה   3 | איטליה   איטליה   3 | ארצות הברית, סן דייגו   6–7 בנובמבר 2010  משטח קשה | ארצות הברית, סן דייגו   6–7 בנובמבר 2010  משטח קשה | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 | ארצות הברית   ארצות הברית   1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 |  |  |
| 1 | איטליה | פרנצ'סקה סקיאבונה  |  | 6 | 6 |  |  |  |
| 1 | ארצות הברית | קוקו ואנדוויי |  | 2 | 4 |  |  |  |
| 2 | איטליה | פלאביה פנטה |  | 7  | 6 |  |  |  |
| 2 | ארצות הברית | בת'אני מאטק-סנדס |  | 6 | 2 |  |  |  |
| 3 | איטליה | פרנצ'סקה סקיאבונה |  | 3 | 1 |  |  |  |
| 3 | ארצות הברית | מלני אודין |  | 6 | 6  |  |  |  |
| 4 | איטליה | פלאביה פנטה |  | 6  | 6  |  |  |  |
| 4 | ארצות הברית | קוקו ואנדוויי |  | 1 | 2 |  |  |  |
| 5 | איטליה | שרה אראני/רוברטה וינצ'י |  |  |  |  |  |  |
| 5 | ארצות הברית | ליזל הובר/מלני אודין |  |  |  |  |  |  |
מהלך התחרות > העברות לקראת שנת 2011

בעקבות המשחקים בין 4 נבחרות שהפסידו בשלב הראשון של הבית העולמי א' לבין הקבוצות שניצחו בבית עולמי ב':
צרפת נותרה בבית עולמי א'
אסטוניה המשיכה לשחק בבית עולמי ב'
אוסטרליה, סלובקיה ובלגיה עלו לבית העולמי א'
גרמניה, סרביה ואוקראינה ירדו לבית העולמי ב'
ישראל בתחרות

בנבחרת ישראל השתתפו ציפי אובזילר ושחר פאר. הנבחרת החלה את השתתפותה בבית א' של אזור אירופה/אפריקה א'. הנבחרת סיימה את הבית במקום השלישי ולא המשיכה לשלבים הבאים.
יום ראשון בפארק עם ג'ורג'

| --- | --- |

 מילות השירים:  סטיבן סונדהיים 
 מבוסס על:  יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גרנד ז'אט 
 מוזיקה:  סטיבן סונדהיים 
 שפה:  אנגלית 
 פרסים:  פרס פוליצר לדרמה, פרס אוליבייה 
 
יום ראשון בפארק עם ג'ורג' (באנגלית: Sunday in the Park with George) הוא מחזמר, שאת המוזיקה שלו חיבר סטיבן סונדהיים ואת הטקסט ג'יימס לפיין (James Lapine). המחזמר נכתב בהשראת הציור יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט של הצייר הפוינטיליסטי הצרפתי ז'ורז' סרה. העלילה סובבת סביב ג'ורג', גרסה בדיונית של סֶרָה, שמכניס את עצמו עמוק אל ציור יצירת המופת שלו, וסביב הנין שלו (הקרוי אף הוא ג'ורג'), אמן עכשווי. הפקת הבכורה בברודוויי התקיימה בשנת 1984.
המחזמר זכה בפרס הפוליצר לדרמה לשנת 1985, בשני פרסי טוני על עיצוב (ובמועמדות למחזמר הטוב ביותר), בפרסי דרמה דסק רבים, בפרס אוליבייה למחזמר הטוב ביותר לשנת 1991, ובפרס אוליבייה להפקה המוזיקלית הטובה ביותר לשנת 2007.
עלילה > מערכה שנייה

כאשר נפתח המסך, הדמויות – עדיין בתמונה – מתלוננות על כך שהן תקועות בתוך הציור ("It's Hot Up Here"). הדמויות מספידות בקצרה את ג'ורג', אשר נפטר באופן פתאומי בגיל 31.
הסיפור עובר מאה שנה קדימה לשנת 1984. נינם של ג'ורג' ודוט, גם הוא אמן בשם ג'ורג', נמצא במוזיאון וחושף את יצירתו האחרונה, המשקפת את ציורו על ז'ורז' סֶרָה בעזרת מכונת אור בשם "Chromolume #7". ג'ורג' מציג את העבודה, ומבסס את הקשר שלה לציור באמצעות סבתו בת ה-98, מארי, שתעזור לו להציג את העבודה. מארי מספרת על ההיסטוריה המשפחתית שלה, ומתארת כיצד אמה, דוט, סיפרה לה על ערש דווי שהיא בתו של סרה. ג'ורג' סקפטי לגבי החלק הזה בסיפור, אבל מארי עומדת על כך שההערות בספר הדקדוק של דוט, שבהן מוזכר ג'ורג' סרה, הן הוכחה לכך. לאחר כשל טכני קצר, הכרומולום נחשף.
בקבלת הפנים, פטרונים ואוצרים מברכים את ג'ורג' על עבודתו, בזמן שג'ורג' מרפרף ביניהם, מתלונן על הקשיים בייצור אמנות מודרנית ("Putting It Together"). הוא מתאמץ לנהל מספר שיחות שונות במקביל. הקול היחיד שממנו הוא אינו יכול להתעלם הוא של מבקרת אמנות המעירה לו כי הוא חוזר על עצמו ומייעצת לו לא לבזבז את הכישרון שלו. לאחר שמבקרי המוזיאון הולכים לארוחת הערב, מארי רואה את אמה בציור של סרה, ומדברת איתה על דאגתה לג'ורג'. כאשר ג'ורג' מגיע לקחת אותה הביתה, היא מספרת לו על אמה, ומנסה להעביר לו מסר על המורשת שאנחנו משאירים ("Children and Art"). היא נרדמת, וג'ורג', שנותר לבד עם הציור, מבין שחסר לו קשר אנושי.
שבועות לאחר מכן, מארי מתה וג'ורג' מוזמן על ידי ממשלת צרפת להציג את הכרומולום על האי שתואר בציור. באי מגלה ג'ורג' שחברו דניס דחה את הצעתו לעבוד איתו. ג'ורג' חש חוסר ודאות. הוא קורא מתוך ספר שירש מסבתו, הספר שבו דוט השתמשה כדי ללמוד לקרוא, ומהרהר בדמיון בינו לבין סבא-רבא שלו ("Lesson #8"). דוט מופיעה כחיזיון ומברכת את ג'ורג' לשלום. היא מתייחסת אליו כאל ג'ורג' שהיא מכירה. הוא מתוודה בפניה על הספקות שלו והיא אומרת לו להפסיק לדאוג, לבטוח בבחירותיו ופשוט לבצע אותן ("Move On"). ג'ורג' מוצא כמה מילים שנכתבו בגב הספר - המילים שג'ורג' מלמל לעיתים קרובות בעת שצייר. כאשר ג'ורג' קורא אותן בקול, הדמויות בציור ממלאות את הבמה ושבות להמחיש את הציור ("Sunday"). כאשר הם עוזבים והבמה נראית כבַד קנבס ריק, קורא ג'ורג': "לבן, דף או קנבס ריק אהוב עלי – כל כך הרבה אפשרויות."
שירים

מערכה ראשונה
Sunday in the Park with George
No Life
Color and Light
Gossip
The Day Off
Everybody Loves Louis
Finishing the Hat
We Do Not Belong Together
Beautiful
Sunday
מערכה שניה
It's Hot Up Here
Chromolume #7
Putting It Together
Children and Art
Lesson #8
Move On
Sunday
דמויות

לפי ההפקה המקורית של המחזמר בברודוויי, כל השחקנים מגלמים שני תפקידים שונים במערכה הראשונה ובמערכה השנייה. בסוגריים מצוינים שמות השחקנים של ההפקה המקורית.
ג'ורג' סרה / ג'ורג' (מנדי פטינקין)
דוט / מארי (ברנדט פיטרס)
גברת זקנה / בלייר דניאלס (ברברה בריין)
סלסט 1 / איליין (מרי ד'ארסי)
גברת אמריקאית / צלמת (סו-אן גרשנסון)
לואי / בילי וובסטר (כריס גרונדאל)
איבון / נעמי אייזן (דנה איבי)
איש עם אופניים / עוזר במוזיאון (ג'ון ג'ליסון)
ג'ולס / בוב גרינברג (צ'ארלס קימברו)
אדון אמריקאי / לי רנדולף (פרנק קופיק)
אחות / הרייט פאולינג (ג'ודית מור)
פרידה / בטי (ננסי אופל)
יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט
Test Drive (סדרת משחקים)

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  13 באפריל 2007 
 סוגה:  משחק מרוצים
 פיתוח:  Distinctive Software ‏1987-1989 Pitbull Syndicate‏ 1997-2002 Monster Games ‏2004 Eden Games‏ 2006-2011
 הוצאה לאור:  Accolade 
 הפצה:  Accolade ‏1987-1998 Infogrames ‏1999-2000 Atari ‏2002-2011
 סדרה:  הראשון: Test Drive 1987 האחרון: Test Drive Unlimited 2 11 בפברואר 2011
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  ארקייד, PC, PS, פלייסטיישן 2, פלייסטיישן 3, PSP, Xbox, Xbox 360, Gameboy Color
 
טסט דרייב (באנגלית: Test Drive, בתרגום לעברית: נסיעת מבחן) היא סדרת משחקי מרוצים, אחת מהסדרות הוותיקות בסוגה זו הקיימות כיום. המשחק הראשון הופץ על ידי החברה Accolade, שלאחר מכן נקנתה על ידי Infogrames. כיום, סדרת המשחקים מפותחת על ידי Atari, שמה של Infogrames מאז 2003.
בסדרת המשחקים, השחקן שולט באחת מתוך מבחר מכוניות מרוץ אקזוטיות כשהוא מתחרה נגד אחרים או כנגד הזמן לקו הסיום, בשעה שהוא מתחמק מתנועה או משוטרים.
השנים הראשונות: Test Drive 1-3

המשחק הראשון יצא בשנת 1987. הוא פותח על ידי חברת המשחקים Distinctive Software Inc ‏(DSI), חברה שהוקמה בשנת 1982 והייתה ידועה במשחקי הספורט והמרוצים שפיתחה. בהיותו מרובה פלטפורמות, המשחק שוחרר למחשבי הקומודור אמיגה וקומודור 64, בנוסף למערכות מופעלות MS-DOS ו-Apple II בין היתר, כאשר הגרפיקה הפשוטה שהוצגה נעה בין CGA בעלת ארבעה צבעים לבין EGA בת 16 צבעים.
השחקן יכול היה לבחור בין חמישה כלי רכב - למבורגיני קונטאש, פרארי טסטרוסה, לוטוס אספריט טורבו, פורשה 911 טורבו ושברולט קורבט C4 - ולנהוג בנוף הררי תוך שהוא מתמרן בין מכוניות חולפות. המרוץ עצמו היה נגד השעון והמסלול היה מחולק לחמש נקודות עצירה בדמותן של תחנות דלק.
המשחק השני יצא בשנת 1989, והוא היה האחרון שבפיתוחה של חברת DSI, אשר נקנתה על ידי חברת Electronic Arts בשנת 1991 והפכה ל-EA Canada. כמו קודמו, המשחק שם דגש על נהיגה בכבישים מסוכנים תוך תימרון בין כלי רכב חולפים והתחמקות ממשטרה. בשעה שקודמו כלל נוף אחיד והתחרות נגד השעון, הרי שמשחק זה כלל נהיגה בנוף משתנה ובחירה בין התחרות נגד השעון לבין משתתף אחר שנמצא תחת שליטת המחשב. בנוסף, השחקן יכול היה לבחור את רמת הקושי וכן על הכביש הופיעו לעיתים מכשולים רבים. מטרת השחקן הייתה להגיע לסוף המסלול כאשר ניתנה לו האפשרות שלא לעצור בתחנת העצירה, אם כי בכך גדל הסיכון שהדלק שבמכוניתו יאזל. השחקן מתחיל עם חמש נקודות חיים וכל התרסקות שלו (עם מכשולים שבדרך או בכלי רכב אחרים) הייתה מוסיפה כ-30 שניות נוספות כעונש. שחקנים יכלו לאבד נקודת חיים גם בשימוש בתיבת הילוכים ידנית, כאשר לחיצה מוגזמת מדי על דוושת הגז יכולה להוביל לפיצוץ המנוע. בנוסף במקרה של תאונה עם רכב משטרתי המשחק מסתיים (Game Over).
בגרסת המחשב הוצג מסלול אחיד בעל נוף משתנה בין השלבים השונים. כל שלב כלל אחד משלושה מיקומים אפשריים - הראשון נוף מדברי עם עצי קקטוס לצידי הדרך, השני נוף הררי כאשר בצידו השני של הכביש יש צוק, והשלישי נוף הכולל מדשאות ועצים. שני דיסקים ששוחררו למשחק כללו בנוסף גם נוף קליפורני בן שבעה שלבים וכן נוף אירופאי הכולל את הולנד, גרמניה, שווייץ, איטליה, צרפת וספרד. גרסת הקונסולות הציגה נופים שונים בהתאם לרמת הקושי של המשחק - נוף מדברי ברמה הקלה, נוף עירוני הכולל את הר ראשמור ברמה הבינונית, נוף החוף המזרחי הכולל את קו החוף של ניו אינגלנד ברמה הקשה, ונוף החוף המערבי ברמה הקשה ביותר, שכלל את קו הרקיע של סיאטל ואת מחט החלל.
בין כלי הרכב שהוצגו - פורשה 959, פרארי F40, למבורגיני דיאבלו, קורבט ZR1, פונטיאק GTO ודודג' צ'ארג'ר דייטונה.
המשחק השלישי בסדרה יצא בשנת 1990, והוא מציג אסופת כלי רכב הכוללת את למבורגיני דיאבלו, אקורה NSX, דודג' סטילת' R/T טורבו ורכבי הקונספט פרארי מיתוס של פינינפארינה ושברולט קורבט CERVIII.