stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט גלטין
ביוגרפיה

גלטין נולד ב-29 בינואר 1761 בז'נבה שבשווייץ למשפחה אריסטוקרטית. הוריו נפטרו עוד בילדותו. בצעירותו הושפע רבות מכתבי וולטר וז'אן-ז'אק רוסו. לאחר שערכי החירות האמריקאיים משכו אותו, גלטין החליט להגר לארצות הברית בקיץ 1780 והתיישב בפנסילבניה.
אחד מתפקידיו הראשונים של גלטין בארצות הברית היה עבודת הוראה באוניברסיטת הרווארד. כשהיה בן 28, נבחר לאספת פנסילבניה. התחתן בשנת 1789 אך אשתו נפטרה כמספר חודשים לאחר מכן, דבר אשר השפיע עליו לרעה והוא אף שקל לחזור לז'נבה. בשנת 1793 נבחר גלטין לכהן בסנאט מטעם מדינת פנסילבניה. הוא התגלה כמתנגד בולט לתוכנית הכלכלית של אלכסנדר המילטון. הוא גורש בתחילת 1894 מהסנאט לאחר שהתברר שלא היה אזרח מבחינה רשמית בתשע השנים שקדמו להיבחרו. בנובמבר 1793 הוא גם התחתן בשנית ובהמשך נולדו לו כשני בנים וארבע בנות. הוא הפסיד את רוב אדמותיו בעסקאות כושלות, מה שגרם למשפחתו לגור בפילדלפיה.
בתקופה זו פעל רבות להרגעת הרוחות במרד הוויסקי כנגד הנשיא ג'ורג' וושינגטון. תפקידו בהרגעת המרד חיזק את תדמיתו ועזר לו להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1795. הוא נחשב למתנגד חריף להתנהלותה הכלכלית של ארצות הברית במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת.
בבחירות הנשיאותיות שנערכו בשנת 1800 עזר גלטין לתומאס ג'פרסון להיבחר על פני ארון בר. בחודשים שלאחר הבחירות גלטין נחשב לבחירה המתבקשת לתפקיד מזכיר האוצר, ועם המינוי הוא הפך לאישיות מפתח בממשליהם של הנשיאים ג'פרסון וג'יימס מדיסון. בזמן שג'פרסון ומדיסון בילו את מרבית חודשי הקיץ באחוזותיהם, נשאר גלאטין לעיתים קרובות לפקח על פעולות הממשל הפדרלי. בנוסף על כך, גלטין הוא זה שארגן את הכספים לרכישת לואיזיאנה.
עם כניסתו של מדיסון לתפקיד מזכיר המדינה אך האופוזיציה מהסנאט שכנעה אותו להשאיר את גלטין כמזכיר האוצר ולתפקיד מזכיר המדינה התמנה רוברט סמית'. גלטין לא היה מרוצה ממינוי זה ואף שקל להתפטר. הוא ניסה ללא הצלחה לשכנע את הקונגרס לחזק את הבנק המרכזי של ארצות הברית. הצלחתו המרכזית באותה התקופה הייתה הזרמת עשרות מיליוני דולרים לחיזוק התעשייה האמריקאית.
בשנת 1813 נשלח גלטין (יחד עם הנרי קליי וג'ון קווינסי אדמס) לסנקט פטרבורג שבאימפריה הרוסית לייצג את ארצות הברית בשיחות לסיום מלחמת 1812. בתקופת השיחות מדיסון העביר את גלטין מתפקידו מתוך ציפייה שיחזור לתפקידו עם החזרה לארצות הברית. עם החזרה של גלטין לארצו בספטמבר 1815, הוא סירב לחזור למחלקת האוצר.
גלטין שימש כשגריר ארצו בצרפת במשך שבע שנים (1816-1823) והצליח בקושי לשפר את היחסים בין המדינות. בנוסף על כך, כיהן כשגריר בממלכה המאוחדת. בשנת 1824 ניסה להתמודד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית אך פרש כשהתברר לו כי אין לו תמיכה רחבה בקרב הציבור. בשנים 1826–1827 והצליח לקדם בשנתיים אלו כמספר חוזים. לאחר שחזר מתפקיד זה לארצות הברית, הוא פעל להקמת אוניברסיטת ניו יורק.
בגין פעילותו האקדמית באחרית ימיו, הוא נחשב ל"אבי האתנולוגיה האמריקאית". עיקר מחקריו כאתנולוג עסק באינדיאנים ובתרבותם, והיה לו חלק בתכנון הסוגיות למחקר אודות העמים הילידים שבצעה משלחת לואיס וקלארק. בתקופה זו גם התנגד רבות למלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
גלטין נפטר ב-12 באוגוסט 1849 בניו יורק בגיל 88. הוא היה האחרון מהקבינט של ג'פרסון והסנאטור האחרון מן המאה ה-18 שנשאר בחיים בעת מותו. על שמו נקראות עיירות במונטנה ובטנסי. כיום ביתו מתוחזק על ידי שירות הפארקים הלאומיים. פסלו של גלטין מוצב בכניסה הצפונית של מחלקת האוצר.
הערות שוליים

↑  James P. Ronda, Lewis and clark among the Indians (עמ' 2), ‏1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463232505171  PLWABN: 9812484442705606  BIBSYS: 13004635  BNE: XX1355835  BnF: cb13327785b (data)  GND: 119467143  HDS: 025658  ISNI: 0000 0000 8095 519X  LCCN: n50015401  NARA: 10580307  NDL: 00742896  NKC: vse2015876385  NLA: 35110283  NTA: 250442329  SNAC: w6h132s3  SUDOC: 035661305  Trove: 829593  ULAN: 500329566  US Congress: G000020  VIAF: 15580820   WorldCat (עם VIAF): 15580820
אחי בן בנימין

אֵחִי (נקרא גם אֲחִירָם) הוא דמות מקראית, בנו השישי של בנימין ונכדם של יעקב ושל רחל. לאחי היו תשעה אחים: בלע, בכר, אשבל, גרא, נעמן, ראש, מפים, חפים וארד. למשפחתו של אחי קראו משפחת האחירמי על שם שמו "אחירם".
על פי המדרש, בנימין קרא לאחי על שם יוסף, שהיה אחיו וראשו, ואחירם על שם שהיה אחיו ורם ממנו.
הערות שוליים

1 2  רש"י, ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק ל"ח
↑  ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק כ"א
↑  ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק ל"ח
↑  רש"י, ספר בראשית, פרק מ"ג, פסוק ל'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ו, עמוד ב'
אישטוואן קבשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוקטובר 1911 ואצראטוט, הונגריה 
 פטירה:  28 בפברואר 1981 (בגיל 69) 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
אישטוואן קבשי (בהונגרית: Kövesi István;‏ ואצראטוט, 14 באוקטובר 1911 – בודפשט, 1981) היה אספן אמנות משמעותי יהודי-הונגרי, קצב במקצועו, עם תהפוכות רבות ודרמטיות בחייו. על אף חוסר השכלתו האמנותית הוא הצליח לבנות את אחד האוספים הפרטיים הגדולים (230 פריטים) של תמונות ציירים הונגרים מהשורה הראשונה, תופעה ייחודית ואולי היחידה בתקופת הונגריה הקומוניסטית.
קורות חייו

אישטוואן קבשי נולד במשפחה יהודית, כילדם רביעי של הקצב יוז'ף קבשי ושל אירן פיק. הוא הודח מכיתה ו' עקב מתיחות ושובבויות של תלמידים ולאחר מכן החל לעבוד בשמחה בחנות המשפחתית. בשנות ה-30 של המאה ה-20 כבר ניהל אטליז משלו, עם אחיו שהיה מבוגר ממנו בשש שנים ועסק אף הוא במקצוע זה. הם סיכמו ביניהם שהוא ישווק רק בשר כשר למינהו ואחיו בחנות אחרת ימכור בשר לא כשר לציבור הרחב.
לאחר חקיקת החוקים ה (אנטי) יהודיים (למשל החוק היהודי השני) במיוחד משנת 1939, הוא נלקח בשל מוצאו היהודי, תחילה למחנות שירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) אחר כך נשלל ממנו כל רכושו, פרנסתו, ולבסוף גורש למחנה הריכוז מאוטהאוזן. הוא היה היחיד ממשפחתו ששרד וחזר ב-1945, במשקל 33 קילו עם מחלת הטיפוס. הוריו ואחיותיו נספו באושוויץ, בעוד אחיו, לפי הזיכרון המשפחתי, היה בין קורבנות טבח רכניץ שבוצע בטירת רכניץ על גבול אוסטריה-הונגריה.
קבשי, שאיבד את כל משפחתו, חזר לבית בכפר הולדתו כדי לגלות שהבית על תכולתו נבזז כולו. עד מהרה פגש את קלרה וייס בת כפרו, שחזרה הביתה מאושוויץ, שם הייתה עדה להשמדת רוב משפחת קבשי המורחבת. הם התחתנו בנובמבר 1946, פתחו מחדש את הקצבייה והחלו לעבוד גם במשק חקלאי שהקימו. נולדו להם שני ילדים, אבל כשהם התחילו להתבסס ולצבור רכוש ונכסים, הגיעה תקופת ההלאמה והיישוב מחדש במשטר הקומוניסטי. שוב נגזל כל רכושו וקבשי עבר עם משפחתו לאנגיאלפלד (רובע של בודפשט) והפך לעובד שכיר במפעל. עם זאת, הוא עדיין נמשך לסחר הבשר, וכשהוקלו ההגבלות על המגזר הפרטי, הוא לקח תחילה עבודה כעוזר של סוחר אווזים יהודי, ולאחר מכן ב-1957 לקח לידיו את הקצבייה הכשרה ברובע 13 בבודפשט מסוחר שברח לחו"ל מהונגריה במהלך המרד ההונגרי (ונקרא "עריק" בטרמינולוגיה של אז). כך הפך למנהל העסקים של מחלקת הבשר של הקהילה היהודית של בודפשט עד מותו. מאוחר יותר הצליח להשיג את הדירה שהייתה מעל החנות שלו ועבר לשם עם משפחתו. קבשי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
פעילותו כאספן אמנות

עם שיפור מצבו הכלכלי התעורר בו מחדש העניין באפשרות ההשקעה החוקית היחידה שהייתה אז, באוצרות אמנות בעלי ערך לא גבוה וגם בציורים. בדירתו הקטנה נאספו עוד ועוד ציורים שנרכשו בשוקי יד שנייה. טעמה המצוין של אשתו גם סייע בידו להתגבר על המעידות הראשוניות שלו, והוא קנה תמונות איכותיות יותר ויותר. סוחר הבשר הסקרן והפתוח לדעת הציבור והמבקרים קיבל ברצון את עצת מכריו ושל השמאים המקצועיים, יצא למכירות פומביות, ועד מהרה השיג תמונות איכותיות מאוד שהלכו והושבחו כל העת. האוסף שלו עלה בסופו של דבר על 230 יצירות וכלל יצירות של ציירים הונגרים מהשורה הראשונה כמו לאיוש קשאק, שאנדור בורטניק, יאנוש ואסארי, יוז'ף ריפל-רונאי, יוז'ף קוסטה, יאנוש טורנאי, איז'אק פרלמוטר, אימרה אמוש, מרגיט אנה וילמוש אבא-נובאק. הוא הגיע לאמנים וכך ליצירותיהם דרך היכרות אישית איתם ואלה הסכימו למכור לו ישירות.
הנצחתו

לאחר עשר שנים של שכנוע, הסכימו יורשיו כי גלריית האמנות הגדולה והמפורסמת קיזלבך תיפתח תערוכה ב-25 עד 30 בנובמבר 2013. להצגת האוסף הייחודי והגדול של 230 התמונות. התערוכה זכתה להצלחה גדולה.
לקריאה נוספת

חומר מידע של גלריה קיזלבך על התערוכה
ראו גם

NOL: Interjú Kieselbach Tamással a gyűjtőről és a gyűjteményről (ראיון עם תמאס קיזלבך על האספן והאוסף)
Vaszary képek az uborkásüvegből (תמונות ואסארי מצנצנת המלפפונים הונחו בארכיון ב-6 בינואר 2014)
Kincsesbánya a húsbolt felett (אוצר של מכרה זהב מעל הקצבייה)
Friderikusz-interjú Kieselbach Tamással és Molnos Péterrel a műgyűjtőről (ראיון של פרידריקוס עם טמאש קיזלבך ופטר מולנוש על אספן האמנות)
אי-שוויון התמורות

אי-שוויון התמורות הוא אי-שוויון שימושי המאפשר למצוא תמורות שנותנות ערך מקסימלי.
אם נתונות שתי N-יות סדורות  a,b בעלות  n איברים, כך שאיברי  a מסודרים מהקטן לגדול (נסמן אותם  a_{1},a_{2},\ldots ,a_{n}) ו- b בסדר מסוים (נסמן אותם  b_{1},b_{2},\ldots ,b_{n}), אז הביטוי  a_{1}b_{1}+a_{2}b_{2}+\cdots +a_{n}b_{n} מקבל ערך מקסימלי כאשר גם איברי  b מסודרים מהקטן לגדול. ערך מינימלי מתקבל כאשר הם מסודרים מהגדול לקטן.
הוכחה

טענת עזר: אם  a_{1}<a_{2},b_{1}<b_{2}, אז  a_{1}b_{2}+a_{2}b_{1}<a_{1}b_{1}+a_{2}b_{2}.

הוכחה: ביטוי שקול הוא  a_{1}b_{1}+a_{2}b_{2}-a_{1}b_{2}-a_{2}b_{1}>0 או  (a_{1}-a_{2})(b_{1}-b_{2})>0. כיוון שהביטויים בסוגריים הם שליליים, המכפלה שלהם חיובית.
הוכחת האי-שוויון: ניקח תמורה כלשהי על  b ונחשב את הביטוי. נשים לב שאם קיימים שני מספרים  i>j עבורם  b_{i}<b_{j}, אז נוכל להחליף ביניהם ולהגדיל את ערך הביטוי (על פי טענת העזר). נמשיך בתהליך עד שנגיע למצב שאיברי  b מסודרים לפי הסדר. כיוון שבכל שלב הגדלנו את ערך הביטוי, הרי שבסיכומו של דבר הגדלנו אותו ולכן בתמורה שבה איברי  b מסודרים לפי הסדר הערך גדול יותר מאשר זאת שבחרנו. כיוון שהסבר זה לא תלוי מאיזה תמורה התחלנו, הוא נכון לכל תמורה, ולכן התמורה בה איברי  b מסודרים לפי הסדר היא זאת שנותנת את הערך המקסימלי.
ההוכחה שכאשר איברי  b מסודרים מהגדול לקטן מתקבל ערך מינימלי אנלוגית לחלוטין.
אלברט גזל

אלברט גזל (נולד ב-14 בדצמבר 1949) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר. את מרבית הקריירה עשה בקבוצת מכבי נתניה, שעמה זכה בארבע אליפויות ובגביע היחיד שבו זכתה הקבוצה.
קריירה

גזל נולד במצרים ועלה עם משפחתו לישראל בגיל חודש. בגיל 11 החל את דרכו במחלקת הילדים של מכבי נתניה. את הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך בגיל 16 במחזור הסיום של עונת 1965/1966. בשנת 1968 היה חלק מנבחרת הנוער שלקחה חלק בגביע אסיה לנוער והגיעה עד לחצי הגמר במשחקים שנערכו בסיאול. שנה לאחר מכן היה שותף למשחקים שהתקיימו בבנגקוק, שבהם הגיעה הנבחרת למקום הרביעי.
בעונת 1970/1971 היה שותף לזכייה הראשונה באליפות בתולדות הקבוצה. בשנת 1972 פנה גזל בדרישות כספיות לקבוצה, כולל סיוע ברכישת דירה. על רקע זה הפסיק בשלב מסוים את פעילותו בקבוצה ואף פתח במגעים עם קבוצת "רד סטאר" הצרפתית, אך בסופו של דבר השתכנע להישאר בקבוצה. בעונת 1973/1974 זכה עם הקבוצה באליפות בפעם השנייה, ובהמשך זכה בתואר עוד פעמיים. גזל היה שותף לזכייה בדאבל לאחר ניצחון בגמר הגביע על בני יהודה.
במהלך עונת 1981/1982 עבר למכבי יפו ולקראת סיום העונה פרש ממשחק פעיל.
בנו, רביד גזל, היה גם הוא כדורגלן ומשמש כעוזר מאמן.
תארים

אליפות (4): 1970/1971, 1973/1974, 1977/1978, 1979/1980
גביע המדינה (1): 1977/1978
הערות שוליים

↑  ישראל רוזנבלט, נקבעו "18 המאושרים" שימריאו ביום ד' לסיאול, דבר, 21 באפריל 1968, עמ' 22
↑  קוריאה, פיליפינים ולאוס יריבות ישראל בבנאגקוק, על המשמר, 13 באפריל 1969, עמ' 4
↑  יצחק בן חורין, גזל וטופולנסקי העלו שוב תביעות כספיות, מעריב, 6 במרץ 1972, עמ' 5
איגור פלוטניצקי

איגור ונדיקטוביץ' פלוטנצקי (באוקראינית: Ігор Венедиктович Плотницький, נולד ב-26 ביוני 1964) הוא פוליטיקאי אוקראיני. היה ממנהיגי של הרפובליקה העממית של לוהנסק מה-12 לאוגוסט 2014 ל-24 בנובמבר 2017.
קורות חיים

פלוטנצקי נולד או בלוהנסק או בעיירה בקלמנצי, להוריו ונדיקט ונינה פלוטנצקי. בנוסף יש לו אח בשם מיכאליו שמתגורר כיום בקייב.
פלוטנצקי רכש השכלה בבית ספר בקלמנצי, אחד מחבריו לספסל הלימודים העיד שפלוטנצקי עבר ללוהנסק כאשר הצטרף לצבא. מקורות אחרים טוענים שהוא הועבר במסגרת הצבא לשרת בפנזה שם רכש השכלה בבית הספר לארטילרייה והנדסה של פנזה. בשנת 1991 פלוטנצקי פרש מהצבא בדרגת מייג'ור ועבר ללוהנסק.
פלוטנצקי המשיך כקצין במילואים בצבא הסובייטי והחל להתמסר לפעילות עסקית לאחר נפילת ברית המועצות. לבסוף פלוטנצקי פתח עסק למסחר בדלק וחומרי סיכה. בין השנים 2004 ו 2012 עסק כמפקח במנהל האזורי להגנת הצרכן.
בשנת 2018 דווח שפלוטנצקי נעצר במסגרת קדם משפטית בכלא בסנקט פטרבורג.
הרפובליקה העממית של לוהנסק

עם פרוץ מלחמת האזרחים באוקראינה בשנת 2014, פלוטנצקי תמך במהפיכה. באפריל של אותה שנה הוא פיקד על גדוד המורדים "זריה", וב-21 במאי 2014 מונה לשר ההגנה של הרפובליקה. לאחר פרישתו של ולרי בולטוב ב-14 באוגוסט 2014 פלוטנצקי ירש את תפקיד ראש הרפובליקה.
פלוטנצקי ניצח בבחירות הראשונות של הרפובליקה ב-2014 כאשר גרף 63% מהקולות. משרד החוץ הרוסי הכיר בתוצאות למרות הסכמי מינסק עליו חתמו. למרות השתתפותו וזכייתו בבחירות, ציין פלוטנצקי מאוחר יותר כי מונה לתפקיד, אך לא ציין על ידי מי. תחקיר עיתונאי מצביע על קשר בין פלוטנצקי ופקיד אוקראיני לשעבר בשם אלקסנדר יפרמוב (המושל של מחוז לוהנסק לשעבר), ממנהיגי מפלגת האזורים. ב-30 באוקטובר 2014 התובע הכללי של אוקראינה פרסם הצהרה שפלוטנצקי ואלקסנדר פופוב חשודים בחטיפת נדיה סבצ'נקו. החל מ-10 בנובמבר 2014 פלוטנצקי מבוקש בידי שירותי הביטחון של אוקראינה על פעילותו כראש הרפובליקה העממית של לוהנסק.
במכתב שפורסם ב-19 בנובמבר 2014 פלוטנצקי הזמין את נשיא אוקראינה פטרו פרושנקו לעימות בטלוויזיה כאשר המנצח יכתיב את התנאים לצד השני. פלוטנצקי טען שאם הוא ינצח הוא יסיים את העימותים במזרח אוקראינה ויגלה כל כוח חמוש חוקי, חצי חוקי וכלל לא חוקי מהמדינה.
ב-11 בפברואר 2015 חתמה הנהגת הרפובליקה על הסכם מינסק השני שהתווה את השילוב מחדש של השטח שבשליטת המורדים באוקראינה ותיקון החוקה האוקראינית כדי להעניק לה מעמד מיוחד בגבולות אוקראינה. בשבוע לאחר מכן אמר פלוטנצקי כי "אם אוקראינה תמשיך לפעול כפי שהתנהלה עד עכשיו, לעולם לא נהיה ביחד", אבל אם ממשלת אוקראינה תבצע את הרפורמות שנקבעו בהסכם מינסק "הזמן יגיד אם נהיה חלק מהאוקראינה עתידית, חדשה ומתחדשת."
בשנת 2015 התגלו קשרים של פלוטניצקי עם פוליטיקאית אוקראינית פרו-רוסית נטליה קורולבסקאיה
ב-18 בינואר 2017 הכריז פלוטנצקי: (באתר הרשמי שלו) "לעולם לא נחזור לאוקראינה!" וכי הרפובליקה "חוזרת לביתה - רוסיה, העולם הרוסי".
ב-22 בנובמבר 2017 כלי תקשורת רוסים שציטטו מקורות לא רשמיים ציינו שפלוטנצקי הודח על ידי שר הפנים לשעבר ב-21 בנובמבר 2017 וברח לרוסיה בעוד כלי תקשורת רוסים אחרים דיווחו שהוא לא עזב את לוהנסק. ב-24 בנובמבר 2017 קבע אתר הרפובליקה כי פלוטנצקי התפטר "מסיבות בריאותיות. פציעות מלחמה מרובות, והשפעות של פציעות פיצוץ עשו את שלהם". עוד פורסם באתר כי שר הביטחון לאוניד פסצ'ניק מונה למנהיג בפועל "עד הבחירות הבאות". פלוטנצקי עצמו לא פרסם הצהרה פומבית באותו יום. למחרת אישרה מועצת העם פה אחד את התפטרותו של פלוטנצקי.
ניסיון ההתנקשות ב-2016

ב-6 באוגוסט 2016 התפוצצה מכוניתו של פלוטנצקי, הנוסעים ופלוטנצקי נפצעו. לטענת הבדלנים, מטען חבלה הוטמן והתפוצץ ליד מערכת רמזורים. הם גם טענו שחבלנים אוקראינים עשויים לעמוד מאחורי התקפת הטרור - טענה שהוכחשה על ידי השלטונות האוקראינים. ב-7 באוגוסט 2016 פורסם כי מצבו של פלוטנצקי יציב לאחר שקיבל טיפול בבית החולים.
אנטישמיות

בינואר 2015 פלוטנצקי נשא דברים באוניברסיטה רוסית ובין היתר טען שמהפיכת היברומאידן הוקמה על ידי חבורה של יהודים, וכי השם "יברומאידן" הוא באמת "אברימאידן", שמתורגם מרוסית ל"יהומאידן". בנוסף הוא גם התייחס לנשיא אוקראינה פטרו פורושנקו כ"ולצמן" (בעקבות אגדה אורבנית לא מוכחת לפיה אביו של פורושנקו נקרא למעשה ולצמן עד שאימץ את שם המשפחה של אשתו). בנאום הוא גם אמר "אין לי שום דבר נגד היהודים כעם, בתור 'העם הנבחר', נוכל לדבר על זה בנפרד אם יש לנו זמן". מנהיגים יהודים שהגיבו על דבריו הסכימו שהם אנטישמיים. גם הליגה נגד השמצה גינתה את פלוטנצקי.
הערות שוליים

↑  https://meduza.io/news/2017/11/24/glava-lnr-igor-plotnitskiy-ushel-v-otstavku
1 2  Р. И. А. Новости, Биография Игоря Плотницкого, РИА Новости, ‏20140820T2126 (ברוסית)
1 2 3  Що думають про лідера "ЛНР" на рідній Буковині, BBC News Україна, ‏2014-09-11 (באוקראינית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Досье на 10 главных террористов Донбасса /, web.archive.org, ‏2015-12-14
↑  Был в медалях, теперь в "Крестах". Сообщения об аресте Игоря Плотницкого, Радио Свобода (ברוסית)
↑  Глава ЛНР «временно» ушел в отставку из-за ранения :: Политика :: РосБизнесКонсалтинг, web.archive.org, ‏2014-10-27
↑  Luhansk Republic Council open for cooperation with Ukrainian parliament, TASS
↑  МИД России назвал состоявшимися выборы на юго-востоке Украины: Украина: Бывший СССР: Lenta.ru, web.archive.org, ‏2015-12-14
↑  Главная, www.mid.ru (ב־)
↑  Тінь Єфремова над “ЛНР”, Українська правда (באוקראינית)
↑  Двом викрадачам Надії Савченко оголошено про підозру - Новини - Генеральна прокуратура України, web.archive.org, ‏2015-12-14
↑  МВС України, web.archive.org, ‏2015-12-14
↑  poroshenko challenged to duel by east ukrainian rebel leader
↑  Ukraine ceasefire agreed at Belarus talks, the Guardian, ‏2015-02-12 (באנגלית)
↑  Комплекс мер по выполнению Минских соглашений, www.osce.org
↑  Militia leader not sure if unrecognized Luhansk republic will remain part of "new Ukraine", TASS
↑  https://hvylya.net/news/genprokuratura-podozrevaet-korolevskuyu-v-finansirovanii-terrorizma.html
↑  [https://glava-lnr.su/content/zayavlenie-glavy-luganskoy-narodnoy-respubliki-0 К сожалению, запрашиваемая страница не существует
Подробнее тут: https://glava-lnr.su/content/zayavlenie-glavy-luganskoy-narodnoy-respubliki-0]
↑  Kremlin 'Following' Situation In Ukraine's Russia-Backed Separatist-Controlled Luhansk, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
↑  Plotnitsky did not leave "LPR" – Russian media, www.unian.info (באנגלית)
1 2 3  "Ukraine rebel region's security minister says he is new leader". Reuters (באנגלית). 2017-11-24. נבדק ב-2022-02-22.
↑  Народный совет ЛНР единогласно проголосовал за отставку Плотницкого, www.mk.ru (ברוסית)
1 2 3  "Ukraine crisis: Blast injures Luhansk rebel leader Plotnitsky". BBC News (באנגלית בריטית). 2016-08-06. נבדק ב-2022-02-22.
↑  UNIAN: News of Ukraine this year - the last days in Ukraine, www.unian.info (באנגלית)
↑  https://twitter.com/christopherjm/status/761822778009980928, Twitter
1 2 3 4  Top rebel leader accuses Jews of masterminding Ukrainian revolution, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  "Profile of Petro Poroshenko in the Run Up to the Ukraine Elections". Der Spiegel (באנגלית). 2014-05-22. ISSN 2195-1349. נבדק ב-2022-02-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810639023505606  VIAF: 8757151778240418130000   WorldCat (עם VIAF): 8757151778240418130000
אוניות המערכה מסדרת באיירן

| --- | --- |
אוניית הצי הגרמני הקיסרי "באיירן"
אוניית הצי הגרמני הקיסרי "באיירן"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הגרמני הקיסרי
 דגל הצי:  
 סדרה קודמת:  אוניות המערכה מסדרת קניג
 סדרה עוקבת:  אוניות המערכה מסדרת L 20e α (מתוכנן)   אוניות המערכה מסדרת שרנהורסט (בפועל)
 אוניות בסדרה:  "באיירן", "באדן", "זקסן", "וירטמברג"
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Vulkanwerft 
 הושקה:  1913–1917
 תקופת הפעילות:  1916–1919 (כ־3 שנים)
 אחריתה:  2 בוטלו, 2 הוטבעו על ידי צוותיהן בסקפה פלו, 21 ביוני 1919
 מידות
 הֶדְחֶק:  28,580 טון (סטנדרט)
 אורך:  180 מטר
 רוחב:  30 מטר
 שוקע:  9.39 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשרים
 גודל הצוות:  1,187–1,271 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  9,300 ק"מ במהירות 12 קשר
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 55,200 כוחות סוס (35 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  3 טורבינות
 כמות הדלק:  3,400 טון פחם, 620 טון דלק
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 170–350 מ"מ   צריחי תותחים 350 מ"מ   תותחים משניים 170 מ"מ   מגדל הניווט 400 מ"מ
 חימוש:  שמונה תותחים בקוטר 15 אינץ' (380 מ"מ)   16 תותחים בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   2 תותחים 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   5 צינורות טורפדו 24 אינץ' (60 ס"מ)
 
אוניות המערכה מסדרת באיירן (בגרמנית: Bayern-Klasse) הייתה סדרה של ארבע אוניות מערכה סופר-דרדנוט שנבנו על ידי הקיסרות הגרמנית (הצי הקיסרי הגרמני). הסדרה כללה את האוניות באיירן, באדן, זקסן ווירטמברג. בניית האוניות החלה זמן קצר לפני מלחמת העולם הראשונה; באדן הונחה בשנת 1913, באיירן וזקסן לאחר מכן ב-1914, ווירטמברג, הספינה האחרונה, הונחה ב-1915. רק באיירן ובאדן הושלמו, עקב שינוי סדרי העדיפויות של בניית ספינות ככל שהמלחמה נמשכה. נקבע שצוללות היו בעלות ערך רב יותר למאמץ המלחמתי, ולכן העבודה על אוניות מערכה חדשות הואטה ובסופו של דבר הופסקה כליל. כתוצאה מכך, באיירן ובאדן היו אוניות המערכה הגרמניות האחרונות שהושלמו על ידי הצי הקיסרי הגרמני.
באיירן ובאדן נכנסו לשירות בצי ביולי 1916 ומרץ 1917, בהתאמה. זה היה מאוחר מדי עבור כל אחת מהאוניות להשתתף בקרב יוטלנד ב-31 במאי וב-1 ביוני 1916. באיירן הוקצתה לכוח הימי שגירש את הצי הרוסי הקיסרי ממפרץ ריגה במהלך מבצע אלביון באוקטובר 1917, אף על פי שהספינה נפגעה קשות על ידי מוקש ונאלצה לסגת לקיל לצורך תיקונים. באדן החליפה את פרידריך דר גרוסה כאוניית דגל של צי הים הפתוח, אך לא השתתפה בקרב.
באיירן ובאדן גם נכלאו בסקפה פלו לאחר שביתת הנשק בנובמבר 1918. קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, מפקד הצי הגרמני הכלוא, הורה להטביע את ספינותיו ב-21 ביוני 1919; באיירן הוטבעה בהצלחה, אולם השומרים הבריטים הצליחו להעלות לחוף את באדן ולמנוע ממנה לטבוע. האונייה הוצאה כמטרה לירי ב-1921. זקסן ווירטמברג, שתיהן בשלבים שונים של סיום כשהמלחמה הסתיימה, נגרטו לגרוטאות מתכת. באיירן נמשתה ב-1934 ונגרטה בשנה שלאחר מכן.
תכנון

עבודת התכנון על הסדרה החלה כבר בשנת 1910, תוך התייחסות רבה לחימוש הכלים החדשים. התברר כי ציים אחרים עוברים לתותחים גדולים מ-30.5 סנטימטרים (12 אינץ'), וכך גם אוניית המערכה הגרמנית הבאה תצטרך לשלב תותחים גדולים יותר. מחלקת הנשק הציעה תותחי 32 סנטימטרים (12.6 אינץ'), אבל במהלך פגישה ב-11 במאי 1910, אדמירל אלפרד פון טירפיץ, מזכיר המדינה של משרד הצי הקיסרי (גר'), החליט כי אילוצים תקציביים מונעים אימוץ של כלי נשק גדולים יותר. בשנה שלאחר מכן, לאחר משבר אגאדיר, טירפיץ אימץ במהירות סערה ציבורית על המעורבות הבריטית במשבר כדי ללחוץ על הרייכסטאג להקצאת כספים נוספים לצי. זה סיפק את הפתח לספינות קרב חזקות יותר, אז טירפיץ דרש כספים עבור ספינות חמושות בתותחי 34 סנטימטרים (13.4 אינץ') באמצע 1911.
באוגוסט אותה שנה, צוות התכנון הכין מחקרים עבור ספינות חמושות בתותחי 35 סנטימטרים (13.8 אינץ'), 38 סנטימטרים (15 אינץ'), ו-40 סנטימטרים (15.7 אינץ'); תותחי ה-40 ס"מ הוגדרו כמקסימום, שכן ההנחה (שגויה) הייתה שלא ניתן לבנות תותחים בריטיים מחורקים גדולים מזה. במהלך פגישה בחודש שלאחר מכן, התכנונים המועדפים היו ספינה חמושה בעשרה תותחי 35 ס"מ בחמישה צריחים או שמונה תותחי 40 ס"מ בארבעה צריחים. מחלקת הנשק תמכה באונייה חמושה בתותחי 35 ס"מ, וציינה כי יהיה לה סיכוי גדול יותר ב-25% לפגוע במטרה שלה. טירפיץ בירר לגבי סוללה מעורבת של צריחים תאומים ומשולשים, אך לאחר בחינת צריחי התותחים של הדרדנוטים האוסטרו-הונגריים מסדרת טגטהוף, נקבע כי לצריחי התותחים המשולשים עדיין יש יותר מדי בעיות. בין הליקויים הללו היו הגברת המשקל, הפחתת אספקת התחמושת וקצב האש, ואובדן כושר הלחימה אם אחד הצריחים הושבת.
מחקרי תכנון העלו שהאוניות עם תותחי ה-35 ס"מ יהיו בעלות הֶדְחֶק בסביבות (28,540 טון ארוך) ועלות בסביבות 59.7 מיליון גולדמרק, בעוד האוניות עם תותחי ה-40 ס"מ יעלו בערך 60 מיליון מארק ויהיו בעלות הדחק של 28,250 טונה מטרית (27,800 טונות ארוכות), אך שתי הספינות הללו נחשבו יקרות מדי. מחלקת הבנייה הציעה אונייה בהדחק של 28,100 טונה מטרית (27,700 טונות ארוכות) חמושה בשמונה תותחי 38 ס"מ, מה שהוזיל את העלות ל-57.5 מיליון מארק לכל כלי שיט. תכנון זה אומץ כבסיס לסדרה הבאה של אוניית מערכה ב-26 בספטמבר, וההחלטה לאמץ את תותחי ה-38 ס"מ התקבלה רשמית ב-6 בינואר 1912. העבודה נמשכה על התכנון עד 1912, וכללה פיתוח נוסף של פריסת השריון שאומצה בסדרת קניג הקודמת. האוניות תוכננו במקור להיות חמושים בשמונה תותחי 8.8 סנטימטרים (3.5 אינץ') נגד מטוסים, אף על פי שהם לא הושלמו עם אף תותח. מכיוון שפיתוח מנועי דיזל התברר כבעייתי, צוות התכנון אימץ טורבינות קיטור מסורתיות עבור הספינות, אם כי קיוו שעד שהאונייה השלישי בסדרה תהיה מוכנה להתחיל בבנייה, מנועי דיזל אמינים יהיו זמינים.
המימון לכלי השיט הוקצה במסגרת חוק הצי הרביעי, שהתקבל ב-1912. חוק הצי הרביעי הבטיח מימון לשלוש אוניות דרדנוט חדשות, שתי סיירות קלות ותוספת של 15,000 קצינים ואנשים נוספים בשורות הצי לשנת 1912. אוניות הראשה שהושקו ב-1912 היו סיירות המערכה מסדרת דרפלינגר; מימון באיירן ובאדן הוקצה בשנה שלאחר מכן. מימון עבור זקסן הוקצה בתקציב 1914, ואילו וירטמברג מומנה בהערכות המלחמה. האונייה האחרונה פרה-דרדנוט שנותרה מסדרת ברנדנבורג, ורת, הייתה אמורה להיות מוחלפת, כמו גם שתי האוניות הוותיקות מסדרת קייזר פרידריך השלישי, קייזר וילהלם השני וקייזר פרידריך השלישי. באדן הוזמנה כמחליפה של ורת, וירטמברג כמחליפה של קייזר וילהלם השני, וזקסן כמחליפה של קייזר פרידריך השלישי; באיירן נחשבה כתוספת לצי, והוזמנה תחת השם הזמני "T".