stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוסטב לה בון
הערות שוליים

↑  Saler, Michael (2015). The Fin-de-Siècle World. Routledge. p. 450. ISBN 9780415674133.
↑  Piette, Bernard (2014). The Universe of Maxwell. Lulu Press Inc. p. 67. ISBN 9781291960082.
↑  Beck, Matthias (2013). Risk : A Study of Its Origins, History and Politics. World Scientific Publishing Company. p. 111. ISBN 978-9814383202.
1 2  Rancière, Jacques (2016). The Method of Equality: Interviews with Laurent Jeanpierre and Dork Zabunyan. Polity. p. 95. ISBN 978-0745680620.
1 2  Drury, John; Scott, Clifford (2015). Crowds in the 21st Century: Perspectives from Contemporary Social Science. Routledge. p. 169. ISBN 978-1138922914.
1 2  הפסיכולוגיה של ההמון, באתר ויקיציטוט
↑  Nye, Mary, Gustave Le Bon's Black Light: A Study in Physics and Philosophy in France at the Turn of the Century, 1974, עמ' 163-195
↑  Kragh, Helge., Quantum Generations: A History of Physics in the Twentieth Century, Princeton University Press, 1999, עמ' 11-12
↑  The Crowd: A study of the Popular Mind. Gustave Le Bon. 1841 [1931] Dover Publications, p. 9.
↑  פסיכולוגיה של ההמון ואנליזה של האני, באתר מטח
↑  Jaap van Ginneken, Crowds, Psychology, and Politics, 1871-1899, Cambridge University Press, 1992, pp. 186-187
↑  Ewen, Stuart (1996). PR!: A Social History of Spin. Basic Books. p. 63.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264316405171  PLWABN: 9810633583605606  BIBSYS: 90084818  BNC: 000099904  BNE: XX1054077  BnF: cb119115042 (data)  CANTIC: a10405185  CiNii: DA02355991  GND: 116850094  ICCU: RAVV023828  ISNI: 0000 0001 2100 6485  LCCN: n81014416  LNB: 000018241  Léonore: 217833  NDL: 00514511  NKC: skuk0000774  NLA: 35295124  NLG: 61002  NLK: KAC199616097  NSK: 000086621  NTA: 068595255  RERO: 02-A003502748  RKD: 399676  SELIBR: 261371  SUDOC: 028017196  Trove: 901292  VcBA: 495/265285  VIAF: 36920715   WorldCat (עם VIAF): 36920715
אקסנטיד

| --- | --- |

 שמות מסחריים בישראל
 בייאטה
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C184H282N50O60S 
 מסה מולרית:  4186.6
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  2.4 שעות
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, נכללת בסל הבריאות
 מזהים
 קוד ATC:  A10BX04, A10BJ01 
 מספר CAS:  141732-76-5
 PubChem:  45588096
 ChemSpider:  17314184
 
אקסנטיד (Exenatide) היא תרופה לטיפול בסוכרת מסוג 2, והנציגה הראשונה ממשפחת האגוניסטים לקולטנים ל-1-GLP. התרופה מיוצרת על ידי חברת אמילין פרמאצטיקלס (Amylin Pharmaceuticals) ומשווקת על ידי חברת אלי לילי (Eli Lilly) בשם המסחרי בייאטה (Byetta) וכן על ידי אסטרהזניקה בשם המסחרי ביידוריון (Bydureon).
מקור החומר

אקסנטיד הוא חלבון המיוצר באופן סינתטי. החומר התגלה לראשונה ברוק של הלטאה הארסית הלודרמה מרירית (שם מדעי: Heloderma suspectum), הקרויה על שם נהר חילה (Gila River), הזורם במדינות ניו מקסיקו ואריזונה שבארצות הברית.
מנגנון התרופה

במערכת העיכול מיוצרים ומופרשים הורמונים הנקראים אינקרטינים. הורמונים אלו, ובעיקר GLP-1, מיוצרים ומופרשים מהמעיים אל הדם. הייצור וההפרשה מתבצעים בתגובה למזון המגיע למערכת העיכול. בהשוואה לאנשים בריאים סובלים חולים עם סוכרת מסוג 2 מליקוי בהפרשת הורמון GLP-1.
GLP-1 פועל באופן רב מערכתי, ובאופן דומה לכך גם התרופה.
התרופה מעלה את הפרשת האינסולין מהלבלב בתלות ברמת הגלוקוז בדם, פעילות זו מתאפשרת רק בנוכחות גלוקוז- כאשר רמות גלוקוז יורדות, הפרשת אינסולין יורדת. כמו כן, מביאה לירידה בשחרור גלוקוז מהכבד על ידי הקטנת הפרשת גלוקגון, הורמון שמגביר את ייצור הסוכר ושחרורו לדם ממחסני הסוכר בכבד. בנוסף, התרופה מאיטה את התרוקנות הקיבה, מחזירה את הפאזה הראשונה של הפרשת האינסולין ומשפרת הפרשת אינסולין בפאזה השנייה. התרופה מביאה לדיכוי התיאבון, עלייה בתחושת השובע ולירידה במשקל. התרופה מביאה לעלייה בשגשוג ובמסת תאי ביתא בלבלב.
בחולי סוכרת מסוג 2 אקסנטיד הביאה לשיפור איזון הסוכר על ידי השפעה מיידית ומתמשכת להקטנת רמת הסוכר בצום ולאחר האוכל. בנוסף, אקסנטיד הביאה לירידה בתיאבון ולעלייה בתחושת השובע אשר לוו בירידה במשקל.
התרופה מיועדת לחולי סוכרת מסוג 2, שכבר נוטלים מטפורמין ו/או סולפונילאוראה. כאשר מוסיפים בייאטה לטיפול במטפורמין, מינון המטפורמין ימשיך ללא סכנת היפוגליקמיה כמו בטיפול במטפורמין בלבד. בייאטה אינה משפיעה על שיעור הספיגה של מטפורמין וסולפונילאוראה, לכן אין צורך לשנות את מועד לקיחתן הרגיל.
אקסנטיד מאט את התרוקנות הקיבה ועלולה להשפיע על ספיגת תרופות הניתנות דרך הפה אשר מעברם בקיבה צריך להיות מהיר. מטופלים נדרשים להתייעץ עם הרופא לגבי שעת לקיחת תרופות דרך הפה.
טיפול באנטיביוטיקה או בגלולות למניעת הריון יש ליטול לפחות שעה לפני זריקת בייאטה.
נעשה מחקר קליני כפול סמיות (double blind) - דרוש מקור. עם בקרת פלצבו במשך 30 שבועות בחולי סוכרת מסוג 2 המטופלים במטפורמין בלבד, בסולפונילאוריה בלבד, או במטפורמין בשילוב עם סולפונילאוראה. סך הכל השתתפו בניסוי 1446 חולים. בארבעת השבועות הראשונים כל החולים טופלו בפלצבו. לאחר מכן חולקו ל-3 קבוצות באופן רנדומלי. קבוצה אחת קיבלה אקסנטיד 5 מק"ג, קבוצה שנייה קיבלה אקסנטיד 5 מק"ג בארבעת השבועות הבאים ואחר כך העלו את המינון ל-10 מק"ג, קבוצה שלישית קיבלה פלצבו.
מסקנות המחקר לאחר 30 שבועות: הייתה ירידה ברמת HBA1C בכל המטופלים פרט לקבוצת הפלצבו. ירידה משמעותית סטטיסטית הייתה בקבוצה שקיבלה 10 מק"ג ביחס לקבוצה שקיבלה 5 מק"ג אקסנטיד. הייתה ירידה ברמות הסוכר בדם בצום ושעתיים אחרי ארוחה בכל הקבוצות פרט לקבוצת הפלצבו.
אחוז המטופלים באקסנטיד בשילוב עם תרופות פומיות אחרות שערך HBA1C קטן מ-7% לאחר 30 שבועות מחקר היה גבוה סטטיסטית באופן מובהק ביחס למקבלי הפלצבו. ירידה במשקל הושגה בעיקר במקבלי אקסנטיד 10 מק"ג ביחס למקבלי פלצבו.
מינון וצורת מתן

התרופה ניתנת בהזרקה בעטי הזרקה מוכנים מראש במינונים של 5 מק"ג ו- 10 מק"ג. כל עט מוכן לשימוש מכיל 60 מנות בייאטה להזרקה תת-עורית פעמיים ביום, ל-30 ימי שימוש.
המינון ההתחלתי יהיה 5 מק"ג פעמיים ליום לחודש הראשון, ולאחר מכן ניתן לעלות למינון 10 מק"ג פעמיים ביום, שהוא המינון המומלץ.
ההזרקה נעשית עד 60 דקות לפני ארוחת בוקר וארוחת ערב (או שתי הארוחות העיקריות ביום, בתנאי שמרווח הזמן ביניהן הוא 6 שעות).
ההזרקה היא תת-עורית בבטן, בירך או בזרוע.
העט נשמר בקירור עד תחילת השימוש ו/או תאריך התפוגה. עט ההזרקה טוב לשימוש בטמפרטורה רגילה למשך 30 יום מרגע השימוש הראשון.
תופעות לוואי והתוויות נגד

התרופה גרמה לחלק מהנוטלים אותה בחילות (40%-50%), הקאות ושלשולים (13%). מרבית תופעות אלו היו בדרגה קלה עד בינונית וחלפו עם המשך הטיפול. תופעות לוואי נוספות אפשריות הן כאב ראש, סחרחורות, הפרעה או אי נוחות במערכת העיכול, כאב בטן, אודם באזור ההזרקה, עצבנות, הזעת יתר, חולשה, עייפות, ירידה בתיאבון, ירידה במשקל. תוארו מספר מקרים של פנקראטיטיס חריפה (דלקת חריפה של הלבלב) במטופלים בבייאטה, המתבטאת בכאבי בטן וגב חזקים, לעיתים בליווי הקאות (הסימפטומים האופייניים של פנקראטיטיס חריפה).
חלק קטן של החולים פיתח נוגדנים נגד אקסנטיד, ויש לעקוב אחר סימנים וסימפטומים של תגובות לרגישות יתר. יצירת נוגדנים נגד אקסנטיד גורם לכישלון להשגת היעד הטיפולי באיזון הסוכרת. אם יש החמרה באיזון הסוכרת או כישלון באיזון הסוכרת, יש לשקול טיפול חלופי בתרופות נגד סוכרת.
דווח גם מיעוט טסיות (תרומבוציטופניה), היכולה להתבטא בדימום.
כאשר מוסיפים בייאטה לטיפול בסולפונילאוראה, יש לשקול הפחתת מינון הסולפונילאוראה כדי להקטין את הסיכוי להיפוגליקמיה ('נפילת סוכר'). את רמות הגלוקוז בדם ניתן לנטר בגלוקומטר על מנת להתאים את מינון הסולפונילאוראה. יש להתחשב בסיכון להיפוגליקמיה בכל מצב שבו המטופל עלול לסכן את עצמו או אחרים (לדוגמה בנהיגה במכונית או בתפעול מכונות).
אין לתת את התרופה למי שרגיש לאחד ממרכיבי התרופה.
אין להשתמש בתרופה בנשים בהריון.
אין להשתמש בתרופה בנשים מיניקות.
אין להשתמש בבייאטה או ביידוריון בסוכרת מסוג 1.
אין להשתמש בקרב חולים עם מחלה כלייתית חמורה או מטופלים בדיאליזה.
אין להשתמש בחולים עם מחלה קשה בדרכי העיכול או בעיה חמורה בהתרוקנות הקיבה.
אין להשתמש מתחת לגיל 18 שנים.
אין להשתמש בחולי סוכרת מסוג 2 המטופלים באינסולין עקב אי ספיקת תאי ביתא.
יש להיזהר במתן בייאטה לחולים מעל גיל 70, ויש להעלות את המינון בהדרגה מ-5 מק"ג ל-10 מק"ג בחולים אלה.
הערות שוליים

↑  אסטרהזניקה, עלון לצרכן - ביידוריון, באתר מאגר התרופות - משרד הבריאות, ‏2/2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5161058 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מזרקי ביאטה 10 מיקרוגרם להזרקה עצמית.
הלטאה מפלצת חילה שמהרוק שלה מופק אקסנטיד.
אדגר הילסנראט

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1926 לייפציג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  30 בדצמבר 2018 (בגיל 92) ויטליך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום מגורים:  מינכן 
 שפות היצירה:  גרמנית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  לילה, הנאצי והספר 
 פרסים והוקרה:  פרס אלפרד דבלין (1989)  פרס הספרות ע"ש יעקב וסרמן (1996)  פרס ליון פויכטוונגר (2004)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ירוואן (2006) 
 hilsenrath.de
 
אדגר הילסנראט (בגרמנית: Edgar Hilsenrath;‏ 2 באפריל 1926 – 30 בדצמבר 2018) היה סופר יהודי-גרמני ניצול השואה.
קורות חיים

הילסנראט נולד בלייפציג שבגרמניה ב-1926. ב-1938, לאחר ליל הבדולח, ברחה אמו עם שני ילדיה מרדיפות הנאצים לעיירה סירט בבוקובינה, שם נהנו לזמן מה מהפוגה מהרדיפות. בגיל בו היה אמור להתחיל את לימודיו במוסד להשכלה גבוהה, נכלאו הוא ואימו בגטו צ'רנוביץ.[דרוש מקור]
הוא החל לכתוב על השואה לאחר סיומה, כאשר עבר לגור בפריז. עלה לישראל, אך לא השתלב בחברה הישראלית וחזר לאירופה ומשם לניו יורק ולבסוף שב לגרמניה וקבע את מושבו בברלין.
על פי דגמר לורנץ, ממרכז שמעון ויזנטל:
הילסנראט קורא לדברים בשמות הראויים שמות מתאר את החיים בראש ובראשונה בתורת קיום פיזי, ומיידע את הקורא בפרטיהם לידה, הנקה, האכלה, מין, עשיית צרכים בליווי תחושות של עונג וכאב. הרטוריקה של פוליטיקאים ואנשי תאוריה פוליטית מוצגת ככפופה לחולשות האנוש וצרכי הגוף. הילסנראט מאוד מכוון למחאה כנגד חוסר כבוד כלפי הגופניות והחומריות ונגד העריצות של המוח על החומר.
נפטר ב-30 בדצמבר 2018.
מספריו

"לילה", מתאר את החיים וההישרדות בגטו באוקראינה.
"הנאצי והספר", פורסם בשנת 1971 בארצות הברית, מתואר קצין אס-אס אשר לאחר המלחמה אימץ זהות יהודית בדויה ונמלט לישראל
"הסיפור של המחשבה האחרונה".
הערות שוליים

↑  יואב ספיר, ברלין, השואה כמשל: להיכנס לראשו של קצין אס-אס, באתר nrg‏, 1 במאי 2011
↑  Dagmar C. G. Lorenz (1990). "Hilsenrath's Other Genocide". Simon Wiesenthal Center Annual (7). ISSN 0741-8450. אורכב מ-המקור ב-2011-06-04. נבדק ב-2018-04-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262646705171  PLWABN: 9810620249805606  BIBSYS: 90114591  BNE: XX1675038  BnF: cb12106120z (data)  CANTIC: a10912770  CiNii: DA04608522  GND: 119078805  ICCU: RAVV065530  ISNI: 0000 0001 1027 5954  LCCN: n50034435  LNB: 000148754  MusicBrainz: 1f1e80ca-fa1b-48f6-bf41-a30ef363f834  NDL: 001156485  NKC: jo20010084272  NLK: KAC201227841  NSK: 000034898  NTA: 074316907  RERO: 02-A003372458  SELIBR: 370475  SUDOC: 029432618  Trove: 860484  VIAF: 59113482   WorldCat (עם VIAF): 59113482
אגנס באדן פאוול

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1858 פדינגטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 ביוני 1945 (בגיל 86) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ידוע בשל:  ממקימות תנועת הצופות הבנות
 
אגנס סמית באדן-פאוול (16 בדצמבר 1858 – 2 ביוני 1945) הייתה אחותו הצעירה של רוברט באדן-פאוול, הברון ה-1 באדן-פאוול, וזכורה בעיקר בזכות עבודתה על הקמת תנועת הצופות הבנות בתור תנועת אחות נשית לתנועת הצופים.
נעוריה ותחילת דרכה

אגנס, ילידת פדינגטון בלונדון, הייתה התשיעית מתוך ארבעה-עשר ילדים, והבת השלישית של אביה, רברנד באדן פאוול, שהיה פרופסור לגאומטריה באוניברסיטת אוקספורד. בין אחיה היו וורינגטון באדן-פאוול, סר ג'ורג' באדן-פאוול, פרנק באדן-פאוול ובאדן באדן-פאוול. אמא שלה, הנרייטה גרייס סמית, הייתה אשתו השלישית של רברנד באדן פאוול. הנרייטה גרייס הייתה מוכשרת בתור מוזיקאית ואמנית והייתה בתו של אדמירל ויליאם הנרי סמית ושל אנרלה וורינגטון.
כאשר אגנס הייתה רק בת שנתיים, אביה רברנד באדן פאוול נפטר. על מנת לכבד אותו לאחר מותו, אמה של אגנס הוסיפה את השם "באדן" לשם המשפחה ומאז, ענף זה של המשפחה ידוע בתור באדן-פאוול.
מותו של באדן השאיר את המשפחה תחת חינוכה של הנרייטה, אשר הייתה נחושה להנחיל לילדיה את הרצון להצליח. אחיה של אגנס, רוברט, צוטט באומרו, "כל סוד ההצלחה שלי מתבסס על אמא שלי."
אגנס היתהת מוזיקאית מוכשרת, ניגנה על אורגן, פסנתר, וכינור. תחומי העניין המגוונים שלה כללו היסטוריה ואסטרונומיה, והיא אספה בביתה דבורים, ציפורים ופרפרים.
באפריל 1901 אגנס התארסה לסר ויליאם ביסט ברי, יושב ראש הפרלמנט של דרום אפריקה, אבל הם לא התחתנו. כמה שנים מאוחר יותר היא התיידדה מאוד עם גוליילמו מרקוני.
עם אחיה באדן פלטשר סמית באדן-פאוול אגנס עבדה ויצרה כדורים פורחים, והם בילו יחד בטיסות רבות. מאוחר יותר היא עזרה לו בבניית מטוסים. אגנס הייתה חברת כבוד של החברה האווירונאוטית המלכותית משנת 1938.
היא הייתה במשך כמה שנים נשיאת סניף ווסטמינסטר של הצלב האדום, ועבדה בליגת הרחמים ועבור גילדת הרקמה של המלכה מרי.
תנועת המדריכות

בעקבות הקמת תנועת הצופים, רוברט באדן-פאוול ארגן אספה של הצופים בקריסטל פאלאס בלונדון ב-1909. הוא היה נסער לראות בקרב רבים מהצופים, קבוצה קטנה של צופות בנות שהגיעו לאירוע בלי כרטיסים.
הדעה הרווחת בשלב זה הייתה נגד פעילויות מעורבות של בנים ובנות, אך לחץ גובר והולך שכנע את רוברט באדן-פאוול לשקול הקמה של ארגון נפרד עבור הצופות. מכיוון שנתקל בסירוב על ידי ארגוני עזרה ראשונה, הוא ניגש אל אחותו, אגנס, שהסכימה בחוסר רצון לקחת על עצמה את הארגון החדש של תנועת הבנות המדריכות. אופייה של אגנס באדן-פאוול היה שימושי לנטרול הדעות השליליות על תנועת הבנות המדריכות. חבר כתב לה:
כל מי שהיה נתקל בהשפעתה העדינה, עניינה בכל האמנויות הנשיות, אהבתה לציפורים, חרקים ופרחים, היה מלגלג על הרעיון שהיא נשיאה של סוג כזה של גדודי אמזונות.
בשנת 1909, רוברט באדן-פאוול הוציא לאור שני פרסומים אודות תנועת המדריכות הבנות. כתבים אלו היו סימנים מקדימים לחוברת ההדרכה הראשונה.
עד אפריל 1910 היו 6,000 נערות צעירות רשומות בתור בנות מדריכות. ב-1912, אגנס הקימה את חברת הבודדות הראשונה (1st Lone Company) והייתה למעשה לנשיאה של אגודת הבנות המדריכות.
במהלך הזמן הזה, אגנס הגדירה ויצרה את חוברת ההדרכה הראשונה של הבנות המדריכות. The Handbook for the Girl Guides or How Girls Can Help to Build Up the Empire, שפורסם ב-1912, והיה עיבוד מחדש של צופיות לבני הנעורים שנכתב על ידי רוברט כמה שנים קודם לכן. תנועת הבנות המדריכות קיבלה הכרה רשמית בשנת 1915. ב-1916 נציבי המחוז החדשים בחרו באוליב באדן פאוול לראשות הבנות המדריכות, ולאגנס הוצע תפקיד של כבוד בתור נשיאה, שהיא קיבלה בחוסר רצון.
בשנת 1917, בעקבות לחץ, אגנס פרשה מן הנשיאות לטובת הנסיכה מרי, שהייתה תומכת נלהבת של הצופות.
אגנס המשיכה בתפקיד סגנית-הנשיאה עד מותה ב-1945.
הערות שוליים

↑  http://www.freebmd.org.uk/ Search for Agnes Powell 1858
↑  "The First Girl Guide" by Helen D. Gardner, Amberley Books, 2010
↑  Jeal, Tim (1989).
↑  "Agnes Baden-Powell".
↑  Illustrated London News, 27 April 1901
↑  "Agnes Baden-Powell". olavebadenpowell.org.
↑  http://www.spanglefish.com/olavebadenpowell/index.asp?pageid=531848
1 2  Kerr, Rose (1976).
↑  "Fact Sheet – The Three Baden-Powells: Robert, Agnes and Olave" (PDF).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810553963805606  BnF: cb155576154 (data)  ISNI: 0000 0001 1486 7885  LCCN: no2011017269  NDL: 001123347  NKC: xx0263718  SNAC: w6k08wrr  VIAF: 166941837   WorldCat (עם VIAF): 166941837
קדחת דנגי

| --- | --- |

פריחה טיפוסית לקדחת דנגי
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  Dengue virus 
 תסמינים:  עייפות, אדינמיה, הקאה, אנורקסיה, פריחה מקולופפולרית, ברדיקרדיה, לימפדנופתיה, כאבי שרירים, בחילה, כאב ראש, כאבי מפרקים, דימום 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  215840 
 DiseasesDB:  3564
 MeSH:  D003715
 MedlinePlus:  001374
 סיווגים
 ICD-10:  A90
 ICD-11:  1D2Z 
 
אדום - תפוצת המחלה 
תכלת - תפוצת יתוש האדס המצרי
קדחת דנגי היא מחלה נגיפית הנגרמת על ידי נגיף דנגי ומועברת באמצעות יתושים מהסוג אדס. המחלה נפוצה במיוחד באזורים טרופיים וסובטרופיים, וכן במטיילים באזורים אלה, המביאים את המחלה למדינות המוצא שלהם. זוהי מחלה רב-מערכתית המתבטאת בשלב הראשון בחום, מלווה לעיתים בכאבים ובפריחה, שלאחריהם, במיעוט המקרים, ייתכן שלב קריטי שבו עלול החולה לאבד נוזלים ולדמם, ולבסוף, שלב החלמה המגיע מאליו. במהלך השלב הקריטי עלולה המחלה להסתבך וללבוש צורה של תסמונת הלם דנגי או קדחת דנגי דימומית, במיוחד כאשר מדובר בהדבקה שנייה שלא מאותו זן של הנגיף. הטיפול במחלה הוא טיפול תומך בלבד, בעוד המניעה מתמקדת בעיקר בהתמגנות מפני היתוש המעביר את המחלה ובבקרה על שטחי תפוצתו.[1] נכון לשנת 2024 ישנו חיסון שמאושר להפצה מסחרית - קיודנגה.מספר חיסונים נוספים נמצאים בשלבי ניסוי מתקדמים.
נכון לשנת 2024, קדחת דנגי מוגדרת על ידי ארגון הבריאות העולמי כאחד מעשרת האיומים הגדולים ביותר על בריאות האנושות[2] ואף בתחילת אוקטובר 2024 פרסמו את התכנית למיגור קדחת הדנגי.
קדחת הדנגי מוגדרת אחת מ-17 מחלות טרופית מוזנחות שיש למגר מהעולם [3].
פתוגנזה > העברת המחלה לבני אדם

היתוש שמעביר את הדנגי פעיל בשעות היום ונפוץ בעיקר באזורים עירוניים, בבתי מגורים ובסביבתם. המחלה מועברת על ידי יתוש האדס המצרי, ולעיתים נדירות גם על ידי יתוש הטיגריס האסייתי (אאדס אלבופיקטוס).
תפוצה

המחלה נפוצה בעיקר בעונות הגשומות במדינות בעלות אקלים טרופי כמו בנגלדש והודו. בעקבות שינויים באקלים העולמי, התארכה באופן משמעותי עונת הפעילות של המחלה (למשל, בשנת 2018, כמות קורבנות המחלה בבנגלדש הייתה הגבוהה ביותר מזה שני עשורים). בעקבות שינויים אלו, לאורך העשור השני של המאה ה-21, החלה המחלה להתפשט למדינות ממוזגות יותר כמו נפאל, בהן המחלה לא נמצאה עד אז.
נכון לשנת 2019, כ-40% מאוכלוסיית העולם נמצאת בסיכון לחלות בקדחת הדנגי, וכ-390 מיליון איש בשנה חולים בה בפועל.
תסמינים וסימנים

אחרי העקיצה עובר הנגיף תקופת דגירה של ארבעה ימים עד שבוע, שבסופה מתפרצת המחלה, המתבטאת בתחילה בעלייה פתאומית בחום, כאב ראש, סחרחורות, כאבים עזים בשרירים ובפרקים, וכעבור שלושה או ארבעה ימים מופיעה פריחה. פריחה מיוחדת זו מכונה "פריחת הדנגי" והיא מתאפיינת בכך שהיא מופיעה עם דימום נקודתי בצבע אדום מבריק המופיעה בבית החזה ובגפיים התחתונים; בכמה חולים הפריחה מתפשטת על רוב חלקי גופם. עלולה להופיע גם דלקת קיבה המלווה בכאבי בטן, שלשולים, בחילות, הקאות וחוסר תיאבון. כאשר המחלה מתפרצת בגוף היא תוקפת את טסיות הדם, האחראיות על קרישת הדם. לכן עורכים מעקב צמוד אחר החולים כדי לוודא שרמת טסיות הדם לא נמוכה מדי. בזמן המחלה עלולים החולים לדמם מחלל הפה, האוזניים והעיניים. לכן גם מופיעה הפריחה האופיינית, שהיא למעשה קרישי דם קטנים שנוצרים על פני העור (עדות להתקדמות הווירוס). קדחת הדנגי היא מחלה מסכנת חיים, שאין לה תרופה, ואחוז התמותה בקרב החולים בה עומד על פחות מ-0.1%. החולה בה מקבל תמיכה לגוף על ידי עירוי, נוזלים ומנוחה מוחלטת. חל איסור לטוס בזמן המחלה.
הסיכון המשמעותי במחלה זו הוא לאחר הידבקות בפעם השנייה. לאחר העקיצה הראשונה הגוף מפתח חיסון טבעי לזן הספציפי בו נדבק החולה, אך אם החולה נדבק באחד הזנים האחרים, מערכת החיסון עלולה להגיב בעוצמת יתר ולגרום לדימום פנימי וחיצוני העלולים לסכן את חיי החולה. תופעה זה נקראת הגברה תלויית נוגדנים.
חיסון

החל משנת 2016, שימש חיסון דנגווקסיה לחיסון ילדי בית ספר בני 9-10, החיים באזורים אנדמיים מאוד לדנגי בפיליפינים. לאחר שכ-830,000 ילדים קיבלו לפחות אחת מ-3 מנות מומלצות, דווח על סיכון להגברה תלויית נוגדנים אצל מחוסנים שלא-נדבקו-בעבר-בדנגי (נאיביים) ומבצע החיסונים נעצר. חוקרים העריכו כי ב-5 השנים שאחרי החיסון, עבור כל מקרה מוות שהתרחש מדנגי אצל מחוסנים נאיביים, נמנעו כ-10 מקרי מוות אצל מחוסנים שנדבקו-בעבר-בדנגי. להערכתם, מבין כל מקרי המוות מדנגי בין כלל המחוסנים, כ-28% נבעו מהגברה תלויית נוגדנים בקרב מחוסנים נאיביים.
כיום החיסון אינו משווק בישראל על פי מאגר התרופות של משרה"ב.
בשנת 2024 אושר לשימוש בישראל חיסון קיודנגה (תוצרת טקדה) לגילאי 4 שנים ומעלה שפרופיל הבטיחות של המחוסנים, בין כאלו שלא נדבקו בעבר בדנגי דומה לפרופיל הבטיחות של מחוסנים שנדבקו בעבר.
הערות שוליים

↑  WHO | The human, WHO
↑  Stefan Flasche, Annelies Wilder-Smith, Joachim Hombach, Peter G. Smith, Estimating the proportion of vaccine-induced hospitalized dengue cases among Dengvaxia vaccinees in the Philippines, Wellcome Open Research 4, 2019-10-31, עמ' 165 doi: 10.12688/wellcomeopenres.15507.1 (באנגלית)
↑  חיפוש במאגר התרופות, באתר GOV.IL
↑  טקדה בע"מ, מאגר התרופות - קיודנגה QDENGA, באתר israeldrugs.health.gov.il, ‏2/6/2024
↑  Mehdi Moinzadeh, YOUTOPIA/ABOUT:BLANK, transcript Verlag, 2018-12-31, עמ' 287–302, ISBN 978-3-8394-3955-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547997205171  BNE: XX535983  BnF: cb11946040c (data)  GND: 4149075-7  LCCN: sh85036728  NDL: 00561310  NKC: ph258170  NSK: 006463860 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אגדת אסטריד

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  שהם סמיט
 איורים:  סשה נאומוב
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 הוצאה
 הוצאה:  צלטנר
 תאריך הוצאה:  2015
 
אגדת אסטריד הוא ספר לילדים ומבוגרים שנכתב על ידי הסופרת שהם סמיט ומלווה באיורים מאת סשה נאומוב. הספר פורסם בהוצאת צלטנר בשנת 2015.
תקציר העלילה

"אגדת אסטריד" הוא ספר ביוגרפי שנכתב על ידי, שהם סמיט, הספר מספר את סיפור חייה של הסופרת השוודית, אסטריד לינדגרן. בספר מסופר על חייה של לינדגרן והוא מתאר את ההשפעה של חייה על יצירותיה הספרותיות. הספר כתוב בסגנון כתיבה מיוחד המשלב עובדות ביוגרפיות יחד עם פרשנות אישית ורגשית של הסופרת.
דמויות

הדמויות בסיפור הן אינן דמויות מפורשות, כל הדמויות בסיפור מבוססות על הספרים של הסופרת השוודית "לינדגרן" שעליה מסופר הספר, כל אחד מאופיין של דמויות הסיפור מבוסס על כל אחד מן הספרים שלה.
מסרים

שבירת מוסכמות חברתית: הספר מתאר את חייה של אסטריד לינדגרן כאישה צעירה ששברה מוסכמות חברתיות רבות, כמו הולדת ילד מחוץ לנישואים והתגברות על מכשולים אישיים כדי להיות סופרת מצליחה.
העוצמה של דמיון ויצירתיות: סיפור חייה של לינדגרן מדגים את הכוח של דמיון ויצירתיות, כפי שנראה ביצירותיה המפורסמות כמו "בילבי" ודמויות אחרות.
אומץ ונחישות: הספר מדגיש את האומץ והנחישות של לינדגרן בניהול חייה ובקריירה הספרותית שלה, תוך שהיא מתמודדת עם ביקורות ומכשולים שונים.
אהבה לספרות ולכתיבה: שהם סמיט מביאה לידי ביטוי את האהבה הגדולה שלה ושל לינדגרן לספרות ולכתיבה, דרך תיאור הסיפורים והדמויות שיצרה לינדגרן.
חשיבות החופש והעצמאות: הדמויות של לינדגרן, כמו בילבי, מדגישות את החשיבות של חופש אישי ועצמאות, נושאים שחזרו שוב ושוב ביצירותיה.
ביקורת

הביקורות על הספר "אגדת אסטריד" הן ברובן חיוביות, בחלקן, אומרים הקוראים כי הם אהבו בסיפור את האנרגיה החיובית של בילבי. הקוראים אומרים שהספר מאוד מפורט והומוריסטי ושווה קריאה גם לילדים וגם למבוגרים, הספר כתוב בצורה של עובדות פשוטות ו"עגולות" המתחשב בגיל הקוראים ובקושי של ילדים להבנת הזמן החולף.
הערות שוליים

1 2  המגדלור, אגדת אסטריד ספורה של אסטריד לינדגרן / שהם סמיט - המגדלור ספרים, באתר www.hamigdalor.co.il
↑  לא אגדת סינדרלה אגדת אסטריד מאת שהם סמיט, באתר צלטנר | Zeltner, ‏2016-03-13
↑  אגדת אסטריד : ספורה של אסטריד לינדגרן / מאת שהם סמיט ; איורים: סשה נאומוב | ספר | סמיט, שהם, 1966- מחבר (נאומוב, סשה (מאייר) ) | נאומוב, סשה (מאייר) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  המפרש, ספרות ילדים | אגדת אַסְטְרִיד, באתר הַמִּפְרָשׂ
↑   דוד רפ, "אגדת אסטריד": אמא של בילבי, באתר הארץ, 25 באפריל 2016
↑  ירין כץ, ראיון עם שהם סמיט לרגל צאת הספרים "אגדת אסטריד" ו"דודה לאה", באתר קורא בספרים, ‏2016-04-11
↑  ביקורת ספרותית על אגדת אסטריד : ספורה של אסטריד לינדגרן מאת שהם סמיט (אביבל'ה), באתר סימניה
בילהרציה

| --- | --- |

זוג עלקות בילהרציה מבעד למיקרוסקופ אלקטרונים סורק. ניתן להבחין בנקבה המבצבצת מתוך הכיס של הזכר
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  עלקת הבילהרציה 
 תסמינים:  המטוריה, בחילה, שלשול, צמרמורת 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/228392 
 MeSH:  D012552
 MedlinePlus:  001321
 סיווגים
 ICD-10:  B65
 ICD-11:  1F86 
 
בילהרציה (מלעז: Bilharzia) או סכיסטוסומיאזיס (Schistosomiasis) היא מחלה טפילית אשר נגרמת על ידי תולעת טפילה אשר חיה חלק מחייה בתוך גוף האדם, חלק מהם במים מתוקים וחלק מהם בתוך חלזונות. זוהי מחלה עתיקה שנמצאו לה עדויות עוד במצרים העתיקה. המחלה מועברת על ידי מגע של הטפיל בעור במים מתוקים. המחלה אובחנה על ידי תאודור בילהרץ ב-1851 במצרים, ועל כן שמה. המעגל השלם של המחלה תואר לראשונה על ידי פירז'ה דה סילבה הברזילאי בשנת 1908.
עלקת הבילהרציה

עלקת הבילהרציה היא תולעת השייכת למערכת התולעים השטוחות (Platyhelminthes) ולמחלקת העלקות (Trematoda). הטפיל משתמש בחלזונות של מים מתוקים כמארחי ביניים, בייחוד חלזונות מהסוגים בולינוס (Bulinus), ביומפלריה (Biomphalaria) ואונקומלניה (Oncomelania).
לתולעת עלקת הבילהרציה יש מחזור חיים מורכב ביותר, שיש להבין אותו על מנת להבין את המחלה:
התולעת שחיה בתוך גוף הפונדקאי (לאו דווקא אדם) מטילה ביצים בכמויות גדולות, שחלקן מופרשות בצואה או בשתן, בהתאם למין העלקת, ואם הביצה הגיעה לסביבת מים מתוקים בוקע ממנה זחל עטוף ריסים (מירצידיום) אשר חי בחופשיות במים. כשהזחל נתקל בחילזון הוא חודר לחילזון ומתרבה בו ברבייה אל-זוויגית בתוך שקי נבגים. יש להוסיף שהטפיל לא הורג את החילזון והוא אף גדל, קונכייתו מתעבה ותוחלת החיים שלו גדולה משל חלזונות לא נגועים אך אין הוא מסוגל להתרבות, גלגול זה של התולעת נקרא צרקיה. לאחר מכן חוזרות הצרקיות (כ-200,000 מהן לערך) אל המים, עד שהן נתקלות בפונדקאי וחודרות דרך העור למחזור הדם, בו הם משתנות לצורה אחרת שנקראת שיסטולה, ושם מתחיל מחזור הדגירה שבו הטפיל הופך משסטולה לתולעת בוגרת (בעלת כושר התרבות), כאשר יש מפגש זכר ונקבה מתחיל שלב הטלת הביצים. בשלב הטלת ביצים התולעים מתיישבות, בהתאם למין, באיבר כלשהו בבטן המארח (בהתאם למין העלקת) ניזונות מחומרי המזון שלו ומתחילות להתרבות. התולעת לא מסיימת את חייה בשלב זה אלא מתחילה להתרבות בתהליך שיכול להימשך שנים רבות.
בזמן הרבייה נמצאת הנקבה בתוך גופו של הזכר, בכיס מיוחד והם נמצאים במגע מיני מתמיד.
דבר נוסף שמיוחד בבילהרציה הוא צורת ההתגוננות של העלקת מפני מערכת החיסון. ברגע שהטפיל חודר לגוף המאכסן (במעבר בין צרקיה לשיסטולה) הוא מקיף עצמו במרכיבי הזיהוי (הדטרמיננטה האנטיגנית) של המאכסן, מה שגורם לכך שהגוף לא מזהה אותו כפולש. נמצא שבשלבי החיים שמחוץ למארח לא קיימת שיכבה כזו של מזהים, לכן הסיקו שהדבר קורה בשלב הפיכת הצרקיה לשיסטולה - בשלב חדירת הטפיל לגוף המארח.