stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגף המודיעין
הערות שוליים

↑  גדעון מיטשניק, ‏לאחר 66 שנים: הכישלון המודיעיני באחת המלחמות הראשונות בישראל, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2021
↑   יניב קובוביץ, באישור ישראל: קטאר העבירה לעזה יותר ממיליארד דולר מאז 2012, באתר הארץ, 10 בפברואר 2019
↑  שליט לוב, מועמר קדאפי, הודה שניסה לייצר נשק כימי וגרעיני וטילים ארוכי טווח, באתר גלובס, 20 בדצמבר 2003
↑   חיים לוינסון, אמ"ן הזהיר את נתניהו במכתבים: "איראן, חיזבאללה וחמאס מזהים הזדמנות לסערה מושלמת", באתר הארץ, 20 בנובמבר 2023
↑   ליאור קודנר, "שלחו לנתניהו את התרעת המודיעין הזו בכתב כדי שהוא לא יוכל להכחיש אחר כך", באתר הארץ, 21 בנובמבר 2023
↑   עמוס הראל, יותר משנה לפני שהחלה, הצבא החזיק במידע על תוכנית המתקפה של חמאס בקיבוצים ובבסיסים, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2023
↑   יזהר באר, היועץ לעניינים פלסטיניים של השב"כ לשעבר: "הסגן של הנייה הבטיח 'מלחמה שתפתיע את ישראל'", באתר הארץ, 13 בדצמבר 2023
↑   האוצר המודיעיני והכישלון: ישראל עלתה על רשת הכספים של חמאס – ולא עשתה דבר, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2023
↑  יואב זיתון ועינב חלבי, בימים שלפני מתקפת הפתע: בכירים בצה"ל אמרו לדרג המדיני שחמאס מורתע, באתר ynet, 7 באוקטובר 2023
↑   גידי וייץ, ב-2014 הזהיר נתניהו מפני התוכנית שחמאס מימש ב-2023: "זו מכה איומה, דמורליזציה ענקית", באתר הארץ, 25 בינואר 2024
↑  צבי יחזקאלי: חמאס פרסם את כל התוכנית לפני חודש, באתר ערוץ 7, 8 באוקטובר 2023
↑   יניב קובוביץ, "מי שיגיד שאי אפשר היה לדעת – משקר": התצפיתניות ראו את חמאס נערך לטבח, אך דבר לא נעשה, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2023
↑  אמיר בוחבוט‏, צה"ל מודה: היו סימנים מעידים לפני המתקפה – אך לא התראה מודיעינית, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2023
↑  אמ"ן: מודיעין רלוונטי ובזמן – סיכום ביניים למלחמת "חרבות ברזל", מבט מל"מ 97, מאי 2024, עמ' 6
↑  נדב איל, כישלון המודיעין – והמסר הישראלי: קואליציה נגד איראן תפחית מהתגובה, באתר ynet, 14 באפריל 2024
1 2  מיכל דניאלי, ‏אמ"ן – אגף המודיעין, באתר ‏מאקו‏, 1 ביולי 2011
↑  תגים – פיקודים זרועות ואגפים, מאורכב מתוך אתר דובר צה"ל
↑  משה דוד, "תופסים צבע", מוסף "המגזין" של מעריב, 11 ביולי 2011, עמ' 4–5
↑  עד 28 בדצמבר 1953, שם התפקיד היה "ראש מחלקת המודיעין"
↑  לילך שובל, "לעד אשא את הכאב": ראש אמ"ן חליוה פורש - מכתב ההתפטרות המלא, באתר ישראל היום, 22 באפריל 2024
| קהילת המודיעין הישראלית |
| --- | --- | --- |
| יחידות מודיעין בצה"ל | אגף המודיעין • חיל המודיעין• להק המודיעין • מספן המודיעין • מחלקות המודיעין בפיקודים המרחביים |  |
| משרד ראש הממשלה | המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים • שירות הביטחון הכללי• המטה לביטחון לאומי |  |
| משרד החוץ | המרכז למחקר מדיני |  |
| משטרת ישראל | אגף המודיעין במשטרת ישראל |  |
| ארגונים לשעבר | נתיב (לשכת הקשר) • הלשכה לקשרי מדע • ש"י • חיל האיסוף הקרבי • משרד המודיעין |  |
| ארגונים נוספים | ועדת ראשי השירותים • המרכז למורשת המודיעין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263278505171  BnF: cb16750612w (data)  GND: 4357584-5  LCCN: n92021499  VIAF: 235201271   WorldCat (עם VIAF): 235201271 
סיכום מסמך ההערכה שהוציאה אמ"ן/מחקר ב-5 באוקטובר 1973, יום לפני פריצת מלחמת יום הכיפורים
סמלו הקודם של אגף המודיעין (שהיה בשימוש עד שנת 2002), כפי שהופיע על תג היחידה אותו ענדו החיילים ששירתו באמ"ן
האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם

| --- | --- |

מראה כללי של כיכר אלברטינה
 מידע כללי
 סוג:  מונומנט 
 על שם:  ההרוגים בתקופת המשטר הנאצי
 כתובת:  Helmut-Zilk-Platz 
 מיקום:  כיכר אלברטינה, וינה
 מדינה:  אוסטריה 
 נגישות:  לכל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1991
 תאריך פתיחה רשמי:  1988 
 יוצר:  אלפרד הרדליקה
 
 קואורדינטות:  48°12′17″N 16°22′08″E﻿ / ﻿48.204622°N 16.368982°E﻿ / 48.204622; 16.368982
  (למפת וינה מוגדלת) האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם(למפת וינה רגילה) האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם
 
פרט: יהודי מקרצף רחוב
האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם (בגרמנית: Mahnmal gegen Krieg und Faschismus) היא אנדרטת זיכרון הממוקמת בכיכר אלברטינה במרכז העיר וינה, אוסטריה.
האנדרטה נוצרה על ידי הפסל האוסטרי אלפרד הרדליקה בשנים 1988-91 להנצחת כל ההרוגים בתקופת המשטר הנאציונל-סוציאליסטי ומלחמת העולם השנייה. אלמנטים שונים, העשויים מאבן גרניט שנלקחה מאזור מחנה הריכוז מאוטהאוזן, מוקמו בכיכר בה שכן בית פיליפהוף. הבית הושמד במהלך הפצצה אווירית ב-12 במרץ 1945, ומעל 300 אנשים נקברו חיים בהריסות. האנדרטה כוללת את הכרזת העצמאות של אוסטריה על "סלע הרפובליקה".
קמפוס הנמל

| --- | --- |


אירוע בקמפוס הנמל ב-2009
 מידע
 עיר:   חיפה
 קואורדינטות:  32°49′14″N 34°59′53″E﻿ / ﻿32.820666666667°N 34.998194444444°E﻿ / 32.820666666667; 34.998194444444
  (למפת חיפה מוגדלת) קמפוס הנמל(למפת חיפה רגילה) קמפוס הנמל(למפת הגליל המערבי רגילה) קמפוס הנמל(למפת הגליל המערבי מוגדלת) קמפוס הנמל
 
בניין מכללת תילתן
בניין האוניברסיטה הפתוחה
קמפוס הנמל הוא מתחם אקדמי, שהוקם במסגרת תוכנית התחדשות עירונית של אזור העיר התחתית בחיפה, בשטח שבין קריית הממשלה, היכל המשפט ונמל חיפה. במסגרת התוכנית שוקמו מבנים כאכסניה למוסדות להשכלה גבוהה וכמעונות סטודנטים.
היסטוריה

את הקמת הקמפוס יזם ראש העירייה יונה יהב בשנת 2005, במטרה למשוך אוכלוסייה צעירה ולהחיות את העיר התחתית, על ידי הפיכתה למרכז של השכלה גבוהה ומוסדות תרבות, בדומה למתחמים דומים בעולם. התוכנית כללה שיקום מבנים מתקופת המנדט הבריטי, חלק מהמבנים הנטושים הוסבו לכיתות לימוד למחלקות של אוניברסיטה ולמכללות, וחלק למעונות סטודנטים. שיפוץ ושיקום המרחב הציבורי – התשתיות ברחובות, החלפת התאורה, שיקום מדרכות, התקנת ריהוט רחוב וצמחייה. העירייה גם הפחיתה את הארנונה לייעודים של מוסדות אקדמיים. מטרה נוספת הייתה שבמתחם ייפתחו חנויות, בתי עסק ובתי קפה ושהוא ימשוך חברות סטארט-אפ.
הפרויקט הראשון שבוצע במתחם היה הסבת מבנה משרדים ישן בדרך העצמאות למעונות סטודנטים. אחריו הוכרז, ביולי 2006, על הקמת "המרכז ללימודים ימיים", פרויקט משותף לאוניברסיטת חיפה ולחיל הים. המוסד הראשון שפתח את שעריו בקמפוס היה תילתן – המכללה לעיצוב ולתקשורת חזותית, במבנה ששופץ בדרך העצמאות 65. במבנה גם הוקמה גלריה לאמנות בה מוצגות תערוכות של בוגרי המכללה.
במסגרת השיקום הוקם מדרחוב בחלק מרחוב הנמל וברחוב שער פלמר הורחב שטח המדרכות, אזור המהווה הלב של הקמפוס. בסך הכל הושקעו כ-100 מיליון שקל, מתוכם 60 מיליון שקל בשיפוץ דרך העצמאות, כולל מבנים ותשתיות, ו-40 מיליון ברחובות הנמל ושער פלמר. התכנון הנופי של קמפוס הנמל בוצע על ידי האדריכליות הנוף אורית אלחייני-פרץ וחוה ברקן-מוזיקנט, כולל עיצוב ספסלי אבן בצורת גל במיוחד לצורך הפרויקט ותכנון שתי מזרקות.
בספטמר 2007 אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה תוכנית משלימה לקמפוס הנמל – "תוכנית מתאר ארצית לפיתוח חזית ים עירונית בחיפה" (תמ"א 3/13/א). מטרת התוכנית ליצור חזית לים שתהווה מוקד לפעילויות עירוניות, תיירותיות ומסחריות בתוך חלקו המערבי של נמל חיפה. במקביל יזמה עיריית חיפה תוכנית למנהור מסילות הרכבת בחיפה כך שבין השאר מתחם "קמפוס הנמל" יוכל להתחבר עם תוכנית "חזית הים". מימוש שתי תוכניות אלו התעכב מאז עקב קשיים תקציביים ותכנוניים.
בשנת 2008 נפתח בקמפוס המרכז האקדמי כרמל, במבנה מנדטורי ששימש במקור כמחסן קירור. המבנה עבר שיפוץ ועיצוב מחדש בתכנון משרדי האדריכלים קנפו־כלימור. חזית המבנה כוסתה בלוחות זכוכית צבעוניים עליהם הודפסו דיוקנות. המרכז האקדמי כרמל נסגר ב-2017 עקב רמה אקדמית ירודה ושיעור הצלחה נמוך.
בשנת 2011 כבר פעלו בבנייני הקמפוס ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה, בהם מחלקות של אוניברסיטת חיפה והטכניון, עם כ-5,000 סטודנטים. באותה שנה גם שופץ בניין המשרדים "שער הנמל", שנמכר תמורת כ-58 מיליון שקל ב-2017, ומותג מחדש בשם "Portown".
בספטמבר 2019 הציגה עיריית חיפה תוכנית מתאר חדשה למתחם, בעריכת האדריכל ברוך ברוך, התוכנית תאפשר תוספת של 1,600 יחידות דיור למתחם, הקמת כיכרות ושטחים ציבוריים חדשים ומימוש תוכנית חזית הים, בשלב הראשון ללא שיקוע מסילת הרכבת על ידי הקמת מעברים מעליה לחזית הים.
קמפוס האוניברסיטה הפתוחה

ביולי 2019 חנכה האוניברסיטה הפתוחה, את קמפוס חיפה בנמל. את התכנון האדריכלי של המתחם עיצבו י.י. גרנות אדריכלים. קמפוס האוניברסיטה הפתוחה נמצא במבנה לשימור עליו נבנו 4 קומות נוספות. הקמפוס מתפרש על פני 6 קומות, ובו כיתות לימוד מאובזרות באמצעי למידה מתקדמים ומחשבים, קומת משרדים, מרחבי למידה וספריה הנמצאת על גג הבניין ומשקיפה לנמל והים. כמו כן, הקמפוס מונגש לבעלי מוגבלויות.
בקמפוס חיפה בנמל נלמדות תוכניות לימוד ללימודי תואר ראשון ותואר שני, ממגוון הקורסים ותוכניות הלימודים של האוניברסיטה הפתוחה. בנוסף מתקיימים בקמפוס לימודי חוץ הפתוחים לקהל הרחב, כגון: בית ספר למנהלים תפנית, בית ספר אסכולות, בית ספר דיפלומה לעיצוב פנים, בית ספר דיאלוג ללימוד שפות, ופעילויות תרבות והעשרה.
קמפוס העיר של אוניברסיטת חיפה

לאחר שאוניברסיטת חיפה פעלה במתחם במשך מספר שנים באופן מצומצם, היא הכריזה בשנת 2017 על תוכנית להעביר אליו פעילות משמעותית. תחילה דובר על העברת הפקולטה למשפטים, אחר כך הוחלט להעביר את בית הספר למדעי הנתונים למבנה ברחוב שער פלמר 4. ואת החוג למדעי המחשב למבנה ששימש קודם את המרכז האקדמי כרמל. החל מאוקטובר 2022 עברו לקמפוס כל פעילות החוג למדעי המחשב והחוג למערכות מידע, כולל מעבדות המחקר ומשרדי הסגלים האקדמי והמנהלי ותוכניות הלימודים לכל התארים.
הערות שוליים

↑  דוד חיון, ‏תוכנית להקמת "קמפוס הנמל" בעיר התחתית, באתר גלובס, 22 במאי 2005
דוד רטנר, הסטודנטים יורדים מההר, באתר הארץ, 24 במרץ 2005
↑  שני שילה, חיפה - בוסטון של ישראל, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2005
↑  פאדי עיאדאת, העיר התחתית בחיפה- מהזנחה לקמפוס?, באתר הארץ, 27 בינואר 2008
↑  פאדי עיאדאת, ובעיר התחתית יקומו 100 סטארט-אפים, באתר הארץ, 15 בינואר 2007
↑  אורלי פלג-מזרחי, ‏משרד השיכון יעביר לעיריית חיפה 10 מיליון שקל להקמת קמפוס הנמל ושיקום שכונות, באתר גלובס, 10 ביולי 2005
↑  אורלי פלג-מזרחי, ‏אקדמיה ימית בחיפה: ייבנה מרכז ללימודים ימיים, באתר גלובס, 9 ביולי 2006
↑  יובל סער, כל אשה צריכה סט פיוזים לרכב, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2008
↑  אבי בר-אלי, פרויקטי הדגל: קמפוס הנמל ופארק הביו-טק, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2007
↑  שני שילה, עבודת נמלים, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2008
↑  אורית אלחייני-פרץ וחוה ברקן-מוזיקנט, קמפוס הנמל: אדוות עיצוביות מהים, באתר כלבו – חיפה והצפון, 22 בפברואר 2019
↑  פאדי עיאדאת, רוצים להחזיר את הים לחיפאים ולהקים רובע במקום הנמל, באתר הארץ, 23 בינואר 2009
↑  פאדי עיאדאת, האם הרכבת בחיפה תעבור מתחת לאדמה?, באתר הארץ, 15 במרץ 2007
↑   עומר כרמון, המיליארדים שיפתחו את הים: מיזם רכבת ענק בחיפה, באתר TheMarker‏, 13 בדצמבר 2021
↑  נועם דביר, ממחסן קירור מנדטורי לבניין אקדמי, באתר הארץ, 15 ביולי 2010
↑   טלי חרותי-סובר, רמה אקדמית ירודה ושיעור הצלחה נמוך: המרכז האקדמי כרמל ייסגר, באתר TheMarker‏, 27 באוגוסט 2017
↑  נועם דביר, האם הסטודנטים הם גלגל ההצלה של העיר התחתית בחיפה?, באתר הארץ, 3 במרץ 2011
↑  מיכל מרגלית, ‏חיפה: 155שקל למ"ר בקמפוס הנמל, באתר גלובס, 22 במאי 2011
↑   ערן אזרן, עסקה רביעית למישורים: רוכשת את בניין "שער הנמל" בחיפה בכ-58 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 19 ביולי 2017
↑  יגאל חי, תוכנית קמפוס הנמל נחשפת: מסחר, בילוי וגם מגורים, באתר כלבו – חיפה והצפון, 15 בספטמבר 2019
↑  שושן מנולה, האוניברסיטה הפתוחה תפתח שלוחה בקמפוס הנמל, באתר כלבו – חיפה והצפון, 4 ביוני 2018
↑  עובדים, לומדים ותורמים לחברה: הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה לא נותנים לקורונה לעצור בעדם, באתר כלבו – חיפה והצפון, 21 בינואר 2021
↑  שושן מנולה, הפקולטה למשפטים בדרך לקמפוס הנמל, באתר כלבו – חיפה והצפון, 10 באוגוסט 2017
↑  יגאל חי, האוניברסיטה תקים את בית הספר למדעי הנתונים בקמפוס הנמל, באתר כלבו – חיפה והצפון, 4 ביולי 2018
↑  האוניברסיטה קיבלה אישור על תנאי להכשיר את בניין דילן, באתר כלבו – חיפה והצפון, 28 בספטמבר 2022
יוסי גורביץ

| --- | --- |
גורביץ, יולי 2011
גורביץ, יולי 2011
 לידה:  17 בינואר 1970 פתח תקווה, ישראל 
 פטירה:  13 בפברואר 2023  (בגיל 53) פתח תקווה, ישראל 
 שם לידה:  יוסף צבי גורביץ 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא נחלים 
 תקופת הפעילות:  2003–2023 (כ־20 שנה)
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  כלכליסט, יש דין 
 סוג כתב:  בלוגר וכתב
 תחום סיקור:  טכנולוגיה
 פרסים והוקרה:  פרס עינת 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  ygurvitz
 החברים של ג'ורג'
 
יוסי גורביץ (17 בינואר 1970 – 13 בפברואר 2023) היה בלוגר ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

יוסף צבי גורביץ נולד ב-17 בינואר 1970 לאברהם שלום ולשולמית, זוג דתי לאומי מפתח תקווה, ולמד בישיבת בני עקיבא נחלים. בנעוריו היה בעל דעות פוליטיות ימניות ושימש כפעיל במפלגת הליכוד במערכת הבחירות לכנסת האחת עשרה. במהלך שנותיו בישיבה יצא בשאלה ושינה את השקפתו הפוליטית. בתום שנות הישיבה התגייס לצה"ל ושירת כאפסנאי ולאחר מכן במנהל האזרחי ברצועת עזה. היה בעל תואר ראשון בהיסטוריה עם התמחות בהיסטוריה של ימי הביניים.
בשנות התשעים היה אחד הכותבים והפעילים הבולטים ברשת אולטינט. בשנת 1998 היה ממייסדי העמותה למשחקי תפקידים בישראל, והיה פעיל בה עד מותו.
גורביץ החל את הקריירה העיתונאית שלו ככתב באתר נענע, שם שימש כסגן עורך מחלקת החדשות החל מ-2004, בין השאר במהלך מלחמת לבנון השנייה. כן שימש כעורך ערוץ הבחירות של נענע במהלך הבחירות לכנסת השבע עשרה יחד עם איתמר שאלתיאל.
בסוף 2006 עזב את נענע, ובדצמבר 2007 הצטרף לכלכליסט, שם שימש, מיולי 2008 עד מאי 2018, בעל טור יומי בנושא טכנולוגיה. בין פברואר 2013 למאי 2017 שימש ככותב הבלוג של ארגון יש דין.
בשנת 2010 השתתף בכנס בלוגרים בשיתוף הקרן החדשה לישראל, וקרא לחשוף את מקורות המימון של ארגון "אם תרצו". זמן קצר לאחר מכן אכן הגיעו לידיו של גורביץ מקורות המימון של ארגון "אם תרצו", אותם פרסם בבלוג שלו, והבליט בין השאר את תרומותיהם של ג'ון הייגי, הקרן המרכזית לישראל והסוכנות היהודית. כמו כן סקר את עמדותיהם הפוליטיות של פעילי הארגון, שהיו כולם אנשי ימין. בהמשך הרבה לתקוף את פעילות הארגון, ובין השאר ביקר את פרסומיו אודות הגדרת הנכבה והצביע על אי-דיוקים היסטוריים ועל כשלים לוגיים בטענות הארגון.
בשנת 2011 השתתף בהפגנה של ארגוני שמאל במתחם הקריה בתל אביב בעקבות הריגתו של מוסטפא תמימי (אנ') בנבי סאלח.
בינואר 2012 נחקר במשטרה בחשד להסתה לאלימות בעקבות פוסט שפרסם בבלוג שלו. תיק החקירה נסגר בחוסר אשמה.
בשנת 2012 פרסם יחד עם עדי אלקין רומן גרפי בסגנון פילם נואר בשם "איך נפלו גיבורים", סיפור בלשי המתרחש בירושלים בשנת 1967, מעט אחרי מלחמת ששת הימים. תחום עיסוק נוסף של גורביץ היה צילום.
בשנת 2022 זכה "בחזרה ללאמיה", סיפור קצר שכתב, במקום השלישי ובפרס חביב הקהל בפרס עינת.
ב-13 בפברואר 2023 נמצא מת בדירתו. לאחר מותו ספדו לו, בין השאר, חבר הכנסת אחמד טיבי, יו"ר סיעת מרצ לשעבר זהבה גלאון, מייסד הקול היהודי אלחנן גרונר, עידן לנדו, מוטי פוגל ואחרים.
ביוגרפיה > דעותיו

גורביץ החזיק בדעות שמאל רדיקליות, אנטי-דתיות, אנטי-ציונות וקרא לפירוק של המשטר הציוני, לא המדינה הישראלית, בדרכי שלום. בשנת 1988 החל לקחת חלק בפעילות רצ, והמשיך להיות פעיל במפלגת מרצ עד 2019. בבחירות ב-2022 תמך במפלגת בל"ד. כמו כן, הוא תמך בתנועת החרם על מדינת ישראל.
הערות שוליים

1 2  נמצא מת בדירתו: הבלוגר והעיתונאי יוסי גורביץ הלך לעולמו בגיל 53, באתר וואלה, 14 בפברואר 2023
↑  יוסי גורביץ, לצאת החוצה - סיפור החזרה בשאלה שלי, באתר חופש - עמותה לחופש מדת, פורסם בסוף שנות ה-90
↑  העמותה למשחקי תפקידים אבלה על פטירתו בטרם עת של יוסי גורביץ, בעמוד הפייסבוק של העמותה למשחקי תפקידים בישראל, 14 בפברואר 2023
↑  יוסי גורביץ, דו"ח טכנולוגי - טור פרידה: באתי לשבש ויצאתי משובש, באתר כלכליסט, 3 במאי 2018
↑  סותמי הפיות, בבלוג "החברים של ג'ורג", ‏5 באוגוסט 2010.
↑  אם תרצו, ואם לא נכפה עליכם הר כגיגית: עוד שתי הערות קצרות, בבלוג "החברים של ג'ורג", ‏5 באוגוסט 2010.
↑  עושים מעשה זמרי ודורשים שכר כפנחס: מסמכי "אם תרצו", בבלוג "החברים של ג'ורג", ‏5 באוגוסט 2010.
↑  אם תחרטטו: על המסמך החדש של "אם תרצו", בבלוג "החברים של ג'ורג", ‏5 באוגוסט 2010.
↑  עלילת הדם החדשה של "אם תרצו", בבלוג "החברים של ג'ורג", ‏5 באוגוסט 2010.
↑  בן שאול, 'אם תרצו' ליועמ"ש: לחקור הסתה של השמאל, באתר ערוץ 7, 15 בדצמבר 2011.
↑  ברק רביד, הבלוג שהביא לחקירה החריגה של פעיל השמאל, באתר הארץ, 6 בינואר 2012
↑  יוסי גורביץ, עינוי, דין, באתר החברים של ג'ורג', ‏19 ביולי 2018
↑  השבוע בעלילונים, באתר "עלילון", ‏21 באוגוסט 2012.
↑  אוסף תצלומים של יוסי גורביץ, באתר פליקר.
↑  הוכרזו הסיפורים הזוכים בפרס עינת, בעמוד הפייסבוק של פסטיבל אייקון, 21 באוקטובר 2022
↑   ציוץ של אחמד טיבי ברשת החברתית אקס (טוויטר), 14 בפברואר 2023
↑   ציוץ של זהבה גלאון ברשת החברתית אקס (טוויטר), 14 בפברואר 2023
↑   ציוץ של אלחנן גרונר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 15 בפברואר 2023
↑  עידן לנדו, לזכרו של יוסי גורביץ, באתר לא למות טיפש, ‏15 בפברואר 2023
↑   ציוץ של מוטי פוגל ברשת החברתית אקס (טוויטר), 15 בפברואר 2023
↑  ישי פרידמן, בציונות הדתית מכינים אפשרות של מחנות השמדה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 במאי 2011
↑  גיל קלנר, ‏השמאל הקיצוני: היה צריך להוציא את שרון להורג, באתר "סרוגים", 2 בינואר 2014
↑  דני אורבך, אדם בלתי מעשי, בבלוג "הינשוף", 30 במאי 2014
↑  תומר ניר, ‏הסתה: היהדות האורתודוקסית היא המקור לנאציזם, באתר "סרוגים", 16 בינואר 2011
↑  יוסי גורביץ, בחוקותי תמותו, באתר החברים של ג'ורג', ‏10 בדצמבר 2022
↑  יוסי גורביץ, הבהרה הכרחית, כמסתבר, באתר החברים של ג'ורג', ‏7 בינואר 2023
1 2  פוסט של יוסי גורביץ ברשת החברתית מסטודון, 10 בינואר 2023
1 2  יוסי גורביץ, למה אצביע בל"ד, באתר החברים של ג'ורג', ‏30 באוקטובר 2022
↑  יוסי גורביץ, נפרדנו כך: הקוראלס של מרצ, באתר החברים של ג'ורג', ‏18 בנובמבר 2022
↑  Yossi Gurvitz, Why the Left shouldn't take boycott law to the High Court, +972 Magazine, ‏2011-07-12 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475336305171  VIAF: 308259729   WorldCat (עם VIAF): 308259729
אנדרטת אליושה (פלובדיב)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט 
 על שם:  חללי ברית המועצות במהלך הכיבוש הגרמני בבולגריה
 מיקום:  גבעת בונארייק שבפלובדיב, בולגריה
 מדינה:  בולגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1954–1957 (כ־3 שנים)
 חומרי בנייה:  גרניט 
 מידות
 גובה:  10.5 מ' 
 
 קואורדינטות:  42°08′37″N 24°44′15″E﻿ / ﻿42.143611111111°N 24.7375°E﻿ / 42.143611111111; 24.7375
 he
 
אנדרטת אליושה (בבולגרית: Альоша) היא אנדרטת בטון מזוין בגובה 11 מטרים השוכנת על גבעת בונארייק שבפלובדיב, בולגריה. הפסל שבאנדרטה כולל כן מרופד בגרניט באורך 6 מטרים. האנדרטה מנציחה את חללי ברית המועצות במהלך הכיבוש הגרמני בבולגריה במלחמת העולם השנייה. היא נבנתה בשנים 1954–1957.
"אליושה (אנ')" הוא גם שם של שיר מאת קונסטנטין ואנשנקין (אנ') ואדוארד קולמנובסקי ששימש כהמנון הרשמי של פלובדיב עד 1989.
שלטונות פלובדיב ביקשו להסיר את האנדרטה לפחות בשתי הזדמנויות, ב-1989 וב-1996. ההחלטה משנת 1989 הובילה למאבק להגנה על האנדרטה שכלל את שמירתה על מנת למנוע את הריסתה.
אליושה סקורלאטוב, חייל מהחזית האוקראינית השלישית ששימש כמודל לפסל, מת בשנת 2013 בגיל 91.
הערות שוליים

↑  Памятник солдату Алеше в Болгарии получил красный плащ, ‏21 בספטמבר 2013
↑  Ivan Dikov, The Lone Soviet Soldier: The Alesha Monument in Bulgaria's Plovdiv, Novinite, ‏10 באוגוסט 2010
↑  Сергей Зюзин, На Алтае умер легендарный "солдат Алеша", Российская газета, ‏4 בנובמבר 2013
יוסף שלמה דיין

| --- | --- |
הרב בצעירותו
הרב בצעירותו
 לידה:  1924 ה'תרפ"ד חלב, סוריה
 פטירה:  28 ביוני 1985 (בגיל 61 בערך) ט' בתמוז ה'תשמ"ה ירושלים
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 28 ביוני 1985 
 תחומי עיסוק:  קבלה, תיקונים, השתטחות על קברי צדיקים
 רבותיו:  הרב מרדכי שרעבי והרב חיים סנואני
 
הרב יוסף שלמה דיין (ה'תרפ"ד, 1924 – ט בתמוז ה'תשמ"ה, 28 ביוני 1985) היה מקובל ומאתר קברי צדיקים.
ביוגרפיה

נולד בעיר חלב שבסוריה בשנת 1924 (ה'תרפ"ד) לרב ניסים ולג'מילה דיין. אביו היה בן למשפחת רבנים מיוחסת שנמנה עם דייני הקהילה ועסק בהוראת תלמידים.
בצעירותו התחנך על ידי אביו ולמד ב"כותאב" שהיה תלמוד תורה קהילתי. בשנת 1934 (ה'תרצ"ד) בהיותו כבן עשר, עלה עם משפחתו לישראל, כאן השתכנה המשפחה בשכונת רחביה שבירושלים, והוא החל ללמוד בתלמוד תורה מקומי, בנוסף לחינוך של אביו.
בהיותו כבן 18, ועם פטירת אביו בשנת 1942 (ה'תש"ב), החל לעבוד כנהג הובלות. לאחר עלילה ומעצר מצד השלטון הבריטי,(על פי הספר "עוד יוסף חי" סיפור חייהם של הרב יוסף וולטוך והרב יוסף שלמה דיין, הסיבה היא שפעם אחת נגנבה משכורתו כשטבל במקווה אבל לא הוזכרה העלילה ואין הספר תח"י) החליט לפרוש מהעבודה ולהקדיש את חייו ללימוד תורת הקבלה וקיום מצוות. עם התקדמותו בלימוד תורת הקבלה, החל ללמוד יחד עם הרב מרדכי שרעבי ביחידות, והתחבר גם לעולם התיקונים. בהמשך נודע גם כתלמידו של הרב חיים סינואני, ולמד מפיו רבות.
בשנת 1984 קיבל את אישורם של גבאי בית הכנסת "נזר אהרון" בבית וגן לבנות היכל על פי תוכניתו ומכספו, לאחר שיוזמה ראשונה שלו בעניין כשלה, ולאחר שחסך את הסכום במשך כעשור. הוא גייס לשם כך קבלן, וליווה אותו בתהליך הבנייה מקרוב.
ביום שישי ה-28 ביוני 1985 (ט' בתמוז ה'תשמ"ה), כשבועיים לאחר שלקה בליבו ואושפז בבית חולים, הוא לקה בליבו בשנית בעת ששהה בביתו. הוא נפל על רצפת החדר, ותלמידו שהגיע לבקרו זמן קצר לאחר מכן, מצא אותו כשהוא ללא הכרה. רופא שהוזעק למקום הורה לפנותו לבית חולים, שם נקבע מותו.
עם היוודע הבשורה, ערכו לו תלמידיו לוויה מזורזת טרם כניסת השבת, והוא נטמן בהר המנוחות שבירושלים.
הנהגתו

במשך חייו דאג להסתיר מעיני הציבור את עיסוקו בלימוד תורת הקבלה, וחי את חייו בסתר ובצנעה. הוא נהג ללבוש בגדים פשוטים הרחוקים במראם מלבושם של רבנים. למשך תקופות ממושכות היה נעדר מירושלים להתבודד על קבריהם של תנאים ואמוראים בגליל ובשאר רחבי הארץ, שם נהג לעשות תיקונים ולקרוא תפילות שונות.
במיוחד נהג לפקוד את קברו של שמואל הנביא בירושלים, מדי יום, יחד עם קבוצות אברכים שארגן. מקומות נוספים אותם נהג לפקוד הם הכותל המערבי, קברו של שמעון הצדיק, הר הזיתים ועוד. בזכות תפילותיו ותיקוניו במקומות אלו, הוא נחשב לבעל מופת בקרב תלמידיו.
מלאכת איתור מספר קברי צדיקים בצפון הארץ מיוחסת לו, והוא נהג מדי קיץ לצבוע ולסייד את מצבות הקברים שמצא. בין היתר נהג לחלק צדקה בסתר למשפחות שהיו במצוקה.
לקריאה נוספת

אברהם לוי, עוד יוסף חי, עובדות הנהגות ומעשים, ירושלים, ה׳תשמ״ו
יום ה-H (איסלנד)

יום ה-H (באיסלנדית: H-dagurinn או Hægri dagurinn) הוא כינוי ל-26 במאי 1968, אשר בו הפכה איסלנד את כיוון התנועה מנהיגה בצד שמאל לנהיגה בצד ימין. השינוי השפיע על כ-40,000 נהגים ובאופן רשמי נכנס לתוקף בשעה 06:00. האות H היא האות הראשונה במילה האיסלנדית Hægri (ימין).
רקע

אף על פי שאיסלנד נשלטה בעברה על ידי ממלכת דנמרק, אשר כבר בשנת 1793 אימצה רשמית את כיוון התנועה בצד ימין, השינוי לא הוחל על ממלכת איסלנד, והתנועה באי המשיכה לנוע בצד שמאל. תוכנית קודמת להחלפת כיוון התנועה הופסקה בעקבות מלחמת העולם השנייה, מאחר שאיסלנד הייתה נתונה תחת כיבוש צבאי בריטי והתנועה הצבאית הייתה גדולה יותר מזו האזרחית - בבריטניה התנועה היא בצד שמאל
ההחלטה על ההחלפה

ב-13 במאי 1964 העביר הפרלמנט האיסלנדי (אלת'ינגי) החלטה לפיה: "אלתי'ינגי מורה לממשלה להתחיל בהכנות הראשונות להעברת כיוון הנסיעה לצד ימין במדינה זו".
החוק התקבל בשנת 1965, לפיו המדינה תעבור לנהיגה בצד ימין בשנת 1968.
בשנת 1963 החליטה שוודיה החלטה זהה, שיישרה קו עם מדינות אירופאיות אחרות ויושמה ביום ה-H השוודי בשנת 1967. החלטה זו של שוודיה הייתה גורם משפיע על החלטתה של איסלנד. בנוסף לכך אירחה איסלנד מספר רב של מבקרים מארצות הברית, שם נהוגה נסיעה בצד ימין, ומשאר אירופה, אשר ברובה גם נהוגה נסיעה בכיוון זה.
יום ה-H

הטיפול במשימה הוטל על ועדת התעבורה. עלות התאמת מערך האוטובוסים הסתכמה ביותר מ-33 מיליון קרונות איסלנדיות ו-12 מיליון קרונות איסלנדיות עבור התאמה ועבודות תשתית. בדומה לשוודיה, גם איסלנד אסרה על תנועה לא חיונית בליל החלפת כיוון התנועה. יוצאים מן הכלל היו עובדי עיריית רייקיאוויק אשר השתתפו בהחלפת כיוון התנועה, ואחרים שהשתתפו במבצע ההחלפה. כמו כן הוחרגו גם רופאים בעלי תג רפואי על רכבם וחלק מנהגי המוניות. שוטרים, כבאים, פקידי מס ועובדי נמל על מדים הוחרגו גם הם. מערך התקשורת שהשתתף בהחלפת כיוון התנועה, וצוותי טלוויזיה ורדיו הוחרגו מאיסור התעבורה. על פי מידע ממשטרת רייקיאוויק, מספר המוחרגים מאיסור התעבורה עמד על כ-800.
לאחר יום ה-H

יום המעבר היה הצלחה. ב-24 השעות הראשונות לא נרשמו תאונות דרכים כתוצאה מהחלפת כיוון התנועה למעט ילד רכוב על אופניים ששבר את רגלו. שיעורי תאונות הדרכים אף ירדו לזמן קצר בעקבות נסיעתם האיטית והזהירה של הנהגים, אשר יצרו עומסי תנועה במדינה ועיכבו את מערך האוטובוסים בניסיונם להתרגל לכיוון הנסיעה החדש.
ראו גם

יום ה-H (שוודיה)
הערות שוליים

↑  45 ár frá hægri umferð, www.mbl.is (באיסלנדית)
↑  Landsbókasafn Íslands- Háskólabókasafn, הודעה בדבר ההחלטה (איסלנדית), באתר timarit.is (באיסלנדית)
↑  Sarasota Herald-Tribune - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com
↑  Morgunblaðið - 107. tölublað (26.05.1968) - Tímarit.is, timarit.is
↑  "Iceland's 40,000 Drivers Shift Easily to Right Side". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1968-05-28. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-05-08.