stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוג'ס
יהודי הוג'ס בשואה

הקהילה היהודית נוסדה בשנת 1780 ובית הכנסת של הקהילה נבנה בשנת 1815, הם השתייכו לקהילה האורתודוקסית אך היו בקרבם ציונים. בין מלחמות העולם היו בהוג'ס כ-280 יהודים מתוך כ-3,000 תושבים.
במשך תקופה ארוכה כיהנו בעיר רבנים משושלת גויטיין כאשר הראשון שבהם היה הרב ברוך גויטיין, אחריו בנו הרב צבי הירש גויטיין ואחריו בנו הרב אליהו מנחם גויטיין ואחרון בשושלת הרב יוסף שלמה גויטיין.
במרץ 1944 כבש הצבא הגרמני את הוג'ס ובמאי רוכזו יהודי הכפר וכ-230 יהודים נוספים מנפת שימונטורניה (Simontornya), בגטו. חלק מהגברים היהודים גויסו לשירות העבודה בצבא ההונגרי. ביוני 1944 הועברו תושבי הגטו למחנה צבאי בפץ', ומשם גורשו ביולי לאושוויץ.
ניצולים בודדים חזרו לעיר לאחר השואה וניסו לשקם את מה שנותר, אך תוך שנים ספורות לא נשארו יהודים בקהילה.
ילידי המקום

הנריק שלאמון (1865 – 1944) היה רופא שיניים יהודי-הונגרי, היסטוריון רפואי, פרופסור באוניברסיטה, עורך עיתון.
אתרים בכפר

בכפר קיימת טירת אפוני (Apponyi-kastély), טירה מתקופת הבארוק המאוחר וראשית התקופה הקלאסית, בסגנון הבארוק, מסוף המאה ה-18, ובה אולם כנסייה באורך 41 מטר וברוחב 14 מטר. גובה מגדל הפעמון הוא 44 מטר. המגדל כוסה בכיפות נחושת. בין שלושת פעמוני המגדל, שניים הם מוקדמים לטירה עצמה, והם מאמצע המאה ה-18. בכנסייה שבטירה קיים אורגן מראשית המאה ה-20. באולם הראשי של הכנסייה ניצב מזבח עשוי שיש אדום.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, יוסף שוויצר, עמוד 274-275
הוג'ס, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 132-133. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הדרבי של גלאזגו

אוהדי שתי הקבוצות בעת הדרבי
תמונה מאחד ממשחקי הדרבי
הדרבי של גלאזגו, הידוע גם כ"אולד פירם" (באנגלית: Old Firm), הוא כינוי למשחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות בעיר גלאזגו ובסקוטלנד כולה - ריינג'רס וסלטיק.
היריבות בין שני המועדונים היא מהמפורסמות בעולם, והמשחקים ביניהם רווי רגשות בשני הצדדים, שכן ריינג'רס מזוהה עם הפרוטסטנטים היוניוניסטים, ואילו סלטיק מזוהה עם הקתולים האירים.
היסטוריה

אחת הסברות היא שהביטוי "Old firm" נגזר מהמשחק הראשון של סלטיק ב-1888 ששוחק נגד ריינג'רס. בדיווח בעיתון ביום שלאחר המשחק נכתב כי השחקנים הסתדרו אחד עם השני כל כך טוב, עד כי אפשר לחשוב שהם חברים שנים רבות. אולם, ויליאם ג. מרי טוען כי המונח לקוח מרווחי פרסומת של שני המועדונים כתוצאה מהיריבות ביניהם, אשר שודרה ימים ספורים לפני המשחק הראשון.
שתי הקבוצות הן ללא עוררין המצליחות ביותר בסקוטלנד, כאשר ביחד הן מחזיקות (נכון לשנת 2019) ב-104 אליפויות ליגה (54 אליפויות לריינג'רס ו-50 לסלטיק), 72 גביעים סקוטיים (39 לסלטיק, 33 לריינג'רס) וב-45 גביעי הליגה הסקוטית (27 זכיות לריינג'רס, 18 לסלטיק). השליטה ללא עוררין של שני המועדונים דוכאה זמנית על ידי קבוצות ה-New firm, אברדין ודנדי יונייטד במחצית הראשונה של שנות ה-80. החל מעונת 96–1995, שתי הקבוצות תמיד סיימו ב-2 המקומות  הראשונים בליגה עד לשנת 06–2005 בה הארטס סיימה סגנית לסלטיק על חשבונה של ריינג'רס. נכון לחודש דצמבר 2019, ריינג'רס וסלטיק נפגשו כבר 419 פעמים בשלושת המפעלים המקומיים, כשלריינג'רס 161 ניצחונות למול 159 של סלטיק. 99 משחקים נסתיימו ללא הכרעה. הקבוצות נפגשות דרך קבע 4 פעמים במסגרת הליגה ומוגרלות פעמים רבות האחת נגד השנייה בגביע הסקוטי ובגביע הליגה.
מספר האוהדים הרב של הקבוצות, שהוא גבוה יותר משל כל קבוצות הליגה האחרות, גורם לכך שליגת העל הסקוטית - אשר כמעט תמיד נשלטה על ידי ה-Old firm - הופכת להיות פחות ופחות תחרותית. אפילו בערים האחרות כמו אדינבורו או דנדי, ישנם אוהדים רבים של קבוצות ה-Old firm, בנוסף לאוהדי הקבוצות המקומיות (באדינבורו: הארטס והיברניאן, בדנדי: דנדי יונייטד ודנדי). לכל מועדוני הכדורגל הסקוטיים האחרים הייתה פחות הצלחה מבחינה תחרותית באופן קבוע (למעט מעידות בשנות ה-90 של המאה ה-19, ובשנות ה-50 וה-80 של המאה ה-20), וכמו כן פחות תקציב ואוהדים מאשר לקבוצות ה-Old firm. מצב זה גרם לכך למרירות בקרב אוהדי הקבוצות האחרות בסקוטלנד לבין אוהדי סלטיק וריינג'רס, כאשר בעקבות האהדה הרבה של הסקוטים ל-2 הקבוצות, נאמנותם של הסקוטים היא כבר לא לסקוטלנד, כי אם לאנגליה ואירלנד (היריבות בין סלטיק וריינג'רס היא על רקע דתי, מכיוון שאוהדי סלטיק מזוהים עם האירים-קתולים, ואילו אוהדי ריינג'רס מזוהים עם הפרוטסטנטים-אנגליקנים). מצד שני, שתי הקבוצות גם יחד מכניסות למעלה מ-120 מיליון פאונד בשנה לליגה הסקוטית, ואם הן תעזובנה את הליגה (כמו קבוצות מסוימות בוויילס שמשחקות בפרמייר ליג) יפסידו גם הקבוצות האחרות בסקוטלנד מהמהלך.
היריבות בין שתי הקבוצות היא הרבה מעבר ליריבות ספורטיבית רגילה. בנוסף למתח הדתי בקרב אוהדי שתי הקבוצות, יש גם עניין פוליטי, בו אוהדי ריינג'רס תומכים בעצמאותה של צפון אירלנד (הפרוטסטנטית) לבין אוהדי סלטיק שתומכים בהחזרתה לאירלנד (הקתולית) כישות אחת. דבר זה גורם לטינה רבה בין אוהדי הקבוצות לא רק בתוך גלאזגו עצמה, אלא גם מחוצה לה (זו הסיבה אגב, שיש לשתי הקבוצות אוהדים רבים גם מחוץ לגלאזגו). משחקים רבים בין שתי הקבוצות הסתיימו באירועים אלימים, חלקם אף נסתיים במוות.
היריבות הקשה בין שתי הקבוצות גרמה לכך שדי נדיר למצוא שחקן או מאמן אשר בקורות חייו נמצא כי שיחק (או אימן) בשתי הקבוצות. השחקנים שדווקא כן שיחקו בשתי קבוצות ה-Old firm במהלך חייהם הם: אלפי קון ג'וניור, מוריס ג'ונסטון, קני מילר, סטיבן פרסלי ומארק בראון. ההחתמה של ג'ונסטון בריינג'רס גרמה לכעס רב בקרב אוהדי הקבוצה, כי בנוסף ל"חטאוֹ" בכך ששיחק בסלטיק, הוא גם היה קתולי בעצמו.
סטטיסטיקת "ראש-בראש"

נכון ל-3 באפריל 2022:
| תחרות | מספר משחקים | ניצחונות לריינג'רס | ניצחונות לסלטיק | תיקו |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ליגת העל הסקוטית | 326 | 126 | 112 | 88 |
| הגביע הסקוטי | 52 | 17 | 25 | 10 |
| גביע הליגה הסקוטי | 50 | 25 | 24 | 2 |
| סה"כ | 428 | 161 | 167 | 100 |
דלקת ריאות מרגישות יתר

| --- | --- |

תמונה היסטולוגית של דלקת ריאות מרגישות יתר כרונית
 שמות נוספים:  דלקת נאדיות אלרגית חוצית
 תחום:  פולמונולוגיה
 שכיחות:  משתנה גאוגרפית ובהתאם לעיסוק
 סיבות:  אנטיגנים שונים
 גורם:  pulmonary sensitization 
 גורמי סיכון:  מקצועות שבהם החשיפה לאנטיגנים המחוללים גבוהה
 תסמינים:  קוצר נשימה חום וצמרמורת, עייפות
 אבחון:  ללא קריטריונים מקובלים, אך נדרשת עדות לחשיפה לאנטיגן מחולל בהתאמה להופעת המחלה
 טיפול:  הימנעות מחשיפה לאנטיגן סטרואידים
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  299174/article 
 DiseasesDB:  4630
 MeSH:  D000542
 MedlinePlus:  000109
 סיווגים
 ICD-10:  J67
 
דלקת ריאות מרגישות יתר (hypersensitivity pneumonitis), הנקראת גם דלקת נאדיות אלרגית חוצית (extrinsic allergic alveolitis) היא מחלה דלקתית ריאתית הנגרמת מתגובה דלקתית לשאיפת אנטיגנים בנאדיות ובדרכי האוויר הקטנות.
אפידמיולוגיה

המחלה תוארה לראשונה בשנת 1700 על ידי הרופא האיטלקי ברנרדינו רמציני, שהבחין בתגובה חריפה לאחר חשיפה נשנית לאבק דגן בקרב חקלאים. לימים תופעה זו נצפתה באופן בלתי תלוי על ידי רופאים נוספים.
שיעור ההימצאות של המחלה אינו ידוע במדויק, והוא משתנה באזורים גאוגרפיים שונים וכתלות בגורם החשיפה.
אטיולוגיה

אנטיגנים רבים עלולים לגרום לדלקת ריאות מרגישות יתר, ומקורם בחיידקים, פטריות, עופות וכימיקלים. חלקם מפורטים בטבלה להלן:
| שם המחלה הנקשר בחשיפה לאנטיגן זה | אנטיגן | מקור האנטיגן |
| --- | --- | --- |
| ריאת האיכר (Farmer's lung) | אקטינומיצטים תרמופיליים, אספרגילוס | חציר ודגן |
| בגסוזיס (Bagassosis) | אקטינומיצטים תרמופיליים | קנה סוכר ודבשה |
| ריאת שוחרי הציפורים (Bird fancier's lung) | חלבונים מעופות | נוצות ולשלשת |
| סוברוזיס (Suberosis) | Penicillium glabrum | אבק שעם |
| ריאת העובד בלתת (Malt worker's lung) | Aspergillus clavatus | שעורה תרבותית |
| ריאת העובד בפטריות (Mushroom worker's lung) | אקטינומיצטים תרמופיליים | קומפוסט פטריות |
| ריאת פושט קליפת עץ האדר (Maple bark stripper's lung) | Cryptostroma corticale | קליפת גזע האדר |
| ריאת מזגן ומלחלח (Air-conditioner and humidifier lung) | מגוון חיידקים, פטריות ואמבות | מערכות מיזוג אוויר |
| ריאת העובד בכימיקלים (Chemical worker's lung) | איזוציאנטים | צבע, שרף, פוליאוריתן |
מנגד, נמצא שעישון הוא דווקא גורם מגן מפני פיתוח דלקת ריאות מרגישות יתר.
פתוגנזה

אנטיגנים נשאפים, שגודלם בדרך כלל פחות מ-5 מיקרון, והם קטנים דיים כדי להגיע לדרכי האוויר הקטנות ולנאדיות, משרים תגובה דלקתית המתווכת בידי מערכת החיסון. באנשים בריאים תיתכן תגובה דלקתית קלה בנאדיות, שמדוכאת על ידי תאי T רגולטוריים, אך באנשים עם נטייה גנטית, או כתוצאה מחשיפה מתמשכת לאנטיגן זה, עלולה להתפתח דלקת החורגת מגבולות התגובה הדלקתית הקלה.
מערכת החיסון הנרכשת ממלאת את התפקיד העיקרי במחלה, בדגש על תאי T מסייע מסוג TH1, אם כי לתאי T מסייע מסוג TH17 ישנו תפקיד בהתפתחות המחלה. בנוסף, לזרוע ההומוראלית תפקיד ביצירת נוגדנים מסוג IgG נגד האנטיגנים הנשאפים. מערכת החיסון המולדת נצפתה כממלאת תפקיד אף היא במחלה, דבר שמוביל בפועל לגיוס נויטרופילים לאזור הדלקת.
המנגנון העיקרי המתווך את המהלך החריף הוא תגובת רגישות יתר מסוג III, בעוד המהלכים התת-חריף והכרוני מתווכים על ידי תגובת רגישות יתר מסוג IV.
מאפיין היסטולוגי נפוץ בדלקת ריאות מרגישות יתר הוא גרנולומות לא גבינתיות, סמוך לדרכי האוויר הקטנות, שאינן מתוחמות היטב. עוד נצפים תסנינים, לימפוציטריים ברובם, בפיזור כתמי בנאדיות וברקמת החיבור (אינטרסטיציום). בדלקת כרונית מופיעים שינויים לייפתיים מקומיים, כאשר במחלה מתקדמת הם הופכים להיות נרחבים וחמורים עם מאפייני חלת דבש.
תסמינים וסימנים

מהלך המחלה משתנה מאדם לאדם, כתלות במאפייני החולים במחלה, באנטיגן הנשאף ובדפוס החשיפה לאנטיגן. אולם, באופן מסורתי נחלקים המופעים הקליניים לשלוש קבוצות: מחלה חריפה, תת-חריפה וכרונית. המחלה החריפה מתפתחת תוך מספר שעות מהחשיפה לאנטיגן ובאה לידי ביטוי בקוצר נשימה, מלווה בחום, צמרמורת ותחושה כללית רעה. בחלוף החשיפה לאנטיגן המחלה חולפת מאליה תוך שעות עד ימים ספורים. המהלך התת-חריף, הנובע מחשיפה מתמשכת יותר לאנטיגן, מתבטא בהתפתחות הדרגתית של התסמינים תוך מספר שבועות ובדעיכה הדרגתית של התסמינים על פני מספר חודשים לאחר הפסקת החשיפה. המהלך הכרוני נפרש על פני תקופה ממושכת יותר, ומלבד קוצר הנשימה ההולך וגובר, הוא גם כולל שיעול יבש, תשישות וירידה במשקל. לעיתים ניתן להבחין גם בהתאלות האצבעות. זהו מהלך שעלול להיות בלתי הפיך בחלקו, גם עם הפסקת החשיפה לאנטיגן, לאור הלייפת ברקמת הריאה.
בדיקות עזר > דימות של בית החזה

בדלקת חריפה או תת-חריפה ניתן לראות בצילום חזה הצללות קשריות זעירות או הצללות זכוכית מט מטושטשות העשויות לחלוף זמן מה לאחר הפסקת החשיפה לאנטיגן. יחד עם זאת, ממצאים אלה אינם ייחודיים לדלקת ריאות מרגישות יתר, ולעיתים אף לא נצפה ממצא חריג בצילום חזה. בדלקת כרונית הממצאים בצילום חזה מתאימים יותר ללייפת, כפי שנראית בלייפת ריאתית אידיופתית.
ב-CT חזה ניתן לראות במהלך התת-חריף הצללות מסוג זכוכית מט עם קשריות מרכז-אוניתיות. מעורבות של דרכי הנשימה הקטנות יכולה להתבטא בסימני כליאת אוויר. במהלך הכרוני ישנם לעיתים שינויים רשתיים (רטיקולריים), יחד עם ברונכיאקטזיס ממשיכה (traction bronchiectasis). בקרב אנשים עם מחלה מתקדמת לעיתים ישנו מראה של חלת דבש באזורים תת-אדריים, בדומה ללייפת ריאתית אידיופתית, אולם בניגוד אליה, בדלקת ריאות מרגישות יתר אין מעורבות של בסיסי הריאה. התועלת של CT בדלקת חריפה מוגבלת, מאחר שהמופע הרנטגני פעמים רבות תקין על רקע פער הזמנים שבין החשיפה והופעת התסמינים לביצוע הבדיקה.
בדיקות עזר > תפקודי נשימה

אף שלתפקודי נשימה אין תפקיד בקביעת האבחנה של דלקת ריאות מרגישות יתר, שכן הם יכולים להיות בעלי דפוס חסימתי או רסטריקטיבי, הם משמשים להערכת התגובה לטיפול.
בדיקות עזר > משקעי נוגדנים

משקעי נוגדנים מסוג IgG בנסיוב נגד אנטיגן מסוים עשויים לתמוך באבחנה, אולם אין הם מספיקים לבדם לביסוסה, משום שגם בקרב אנשים ללא תסמינים עם חשיפה מוגברת לאנטיגנים אלה עשויים להיות משקעי נוגדנים. כמו כן, שימוש בבדיקת נוגדנים למדגם אנטיגנים עלול להביא לתשובה שלילית שגויה, מאחר שמגוון האנטיגנים המחוללים האפשריים גדול לאין שיעור.
בדיקות עזר > ברונכוסקופיה ושטיפת הסימפונות

ממצא מאפיין של דלקת ריאות מרגישות יתר הוא לימפוציטוזיס, ובפרט שיעור תאי CD8 גדול מתאי CD4, בשטיפת הסימפונות בברונכוסקופיה, אולם אין מדובר בממצא סגולי אבחנתי לדלקת ריאות מרגישות יתר. במעשנים שיעור הלימפוציטים בשטיפה צפוי להיות נמוך יותר.
אבחנה

בהיעדר קווים מנחים מוסכמים לביסוס אבחנה, האבחנה של דלקת ריאות מרגישות יתר נשענת במידה רבה על שיקול דעת קליני. במסגרת זאת, מספר עקרונות תומכים בגיבוש האבחנה. ראשית, חשיפה לאנטיגן הידוע כמחולל, בין אם בסקירת תולדות החולה ובין אם באמצעות עדות מעבדתית לשקיעת נוגדנים נגד אנטיגנים אלה. לכך מצטרפים מהלך קליני מתאים לאחד מן המהלכים הטיפוסיים שפורטו לעיל וממצאים אופייניים בבדיקות עזר נוספות, דוגמת אמצעי דימות של בית החזה, ברונכוסקופיה או ביופסיית ריאה.
אבחנה > אבחנה מבדלת

המהלך החריף והתת-חריף של דלקת ריאות מרגישות יתר יכול להידמות לשל דלקת ריאות זיהומית, ולכן חשד קליני גבוה, הבא לידי ביטוי, בין היתר, בשאלות על חשיפה תעסוקתית בריאיון הרפואי, עשוי להבחין בין המצבים. בנוסף, מחלות ריאה תעסוקתיות נוספות עשויות לבוא בחשבון בניסיון איתור גורמי חשיפה אפשריים. באבחנה המבדלת למהלך הכרוני נכללים סוגים של מחלות ריאה אינטרסטיציאליות.
התמונה ההיסטולוגית של גרנולומות בריאה מופיעה גם במחלות אחרות, דוגמת סרקואידוזיס, אך סרקואידוזיס היא מחלה עם ביטוי בשאר מערכות הגוף, והגרנולומות בה מוגדרות היטב, בניגוד לדלקת ריאות מרגישות יתר.
טיפול

המרכיב העיקרי בטיפול בדלקת ריאות מרגישות יתר הוא הפסקת החשיפה לאנטיגן, על ההשלכות הכרוכות בכך, לרבות החלפת מקצוע והפסקת תחביבים.
ככלל, המהלך החריף חולף מאליו עם הפסקת החשיפה, בעוד שהמהלכים התת-חריף והכרוני מצריכים לעיתים טיפול בסטרואידים לקיצור משך התסמינים. עם זאת, הטיפול אינו משפיע על ההשלכות ארוכות הטווח. אנשים עם מחלה מתקדמת ולייפת נרחבת עלולים להזדקק להשתלת ריאות.
ראו גם

אבקת הריאות
ביופסיית ריאה בצביעת טריכרום המציגה מאפיינים כרוניים של דלקת ריאות מרגישות יתר: דלקת אינטרסטיציאלית כרונית המורכבת בעיקר מלימפוציטים וכוללת גרנולומות, לייפת אינטרסטיציאלית ומעורבות של חללי אוויר.
הדרבי של בלגרד

אוהדי הכוכב האדום באצטדיון הכוכב האדום, אצטדיונה הביתי של הקבוצה
אוהדי פרטיזן באצטדיון פרטיזן, אצטדיונה הביתי של הקבוצה
הדרבי של בלגרד (בסרבית-קירילית: Београдски дерби; בכתב לטיני: Beogradski derbi), המכונה "הדרבי הנצחי" (בסרבית-קירילית: Вечити дерби; לטינית – Večiti derbi) או "הדרבי של דרום אירופה", הוא הדרבי המקומי בבלגרד, סרביה בין שתי קבוצות הכדורגל הגדולות בבלגרד ובסרביה: פרטיזן בלגרד והכוכב האדום בלגרד.
הדרבי מתאפיין ביריבות בין המועדונים לא רק בתחום הכדורגל אלא גם בכדורסל ובכדוריד ובתחומים אחרים שהקבוצות מתחרות זו בזו. הדרבי החל זמן קצר לאחר הקמת הקבוצות בשנת 1945 ושליטתן הכמעט בלעדית על הליגה הסרבית.
סטטיסטיקה

| תחרות | פרטיזן | הכוכב האדום |
| --- | --- | --- |
| אליפות יוגוסלביה / סרביה | 27 | 34 |
| הגביע היוגוסלבי / הסרבי | 16 | 27 |
| סך הכל | 43 | 61 |
| מאזן הדרבים בכל המסגרות מאז 1947 |  |
| --- | --- |
            ניצחונות לכוכב האדום: 66 (40.0%)    ניצחונות לפרטיזן: 52 (31.5%)    תיקו: 47 (28.5%)  :
סטטיסטיקה > תוצאות ראש בראש

157 משחקים רשמיים שוחקו עד היום בין הקבוצות במסגרת ליגת העל הסרבית. עד עונת 1963/64 כל משחקי הדרבי שוחקו באצטדיון פרטיזן.
|  | הכוכב האדום ניצחונות | תוצאות תיקו | פרטיזן ניצחונות | הפרש שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| באצטדיון הכוכב האדום | 42 | 26 | 16 | 123:83 |
| באצטדיון פרטיזן | 24 | 26 | 31 | 97:102 |
| סך הכל | 66 | 47 | 52 | 220:185 |
האזורים ההיסטוריים של פקצ'ה

האזורים ההיסטוריים של פקצ'ה (בקוריאנית: 백제역사유적지구) הם קבוצה של שמונה אתרים היסטוריים השוכנים בשלוש ערים בקוריאה הדרומית: קונגג'ו (אנ'), בוייאו (אנ') ואיקסאן (אנ'). הם מתייחסים לתקופה האחרונה של ממלכת פקצ'ה, שהייתה אחת משלוש הממלכות ששגשגו משנת 18 לפנה"ס עד 660 לספירה, התקופה שבין 475 ל-660 לספירה. הנכס, שהוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו כולל שמונה אתרים ארכאולוגיים והם: מבצר קונגסנסאונג (공주 공산성) והקברים המלכותיים בסונגסאן-רי, הקשורים לעיר הבירה אונגג'ין (אנ'), כיום קונגג'ו; מבצר בוסוסאנגסאונג (부소산성) ומבני המנהלה של גוואנבוק-רי, מקדש ג'אוגנימסה, קברי המלוכה בניונגסן-רי וחומת העיר נאסאונג בסאבי (אנ'), כיום בוייאו; וארמון וואנגגונג-רי ומקדש מירוקסה באיקסאן, בירה משנית באזור סאבי.
האזורים ההיסטוריים של פקצ'ה הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-8 ביולי 2015 במושב ה-39 של הוועדה. הם נרשמו הן כמורשת תרבותית תחת קריטריון 2, עבור המאפיינים התרבותיים והאדריכליים שהתפתחו בממלכות העתיקות של מזרח אסיה של קוריאה ביחס לשיטות בנייה ובודהיזם וחילופי התרבות עם סין ויפן, ותחת קריטריון 3, עבור האדריכלות יוצאת הדופן, התרבות, הדת והאומנות של ממלכת פקצ'ה בערי הבירה שלה, המקדשים הבודהיסטים, מבני הקבורה ופגודות האבן.
היסטוריה

בפקצ'ה, ממלכה עתיקה של קוריאה ששגשגה במשך 678 שנים משנת 18 לפנה"ס עד 660 לספירה, אפשרה אינטראקציה עם מדינות מזרח אסיה את פיתוח התרבות הייחודית שלה, השונה מזו של שתי הממלכות השכנות האחרות של קוגוריו ושילה. פקצ'ה נוסדה על שטח קטן על גדות נהר האנגאנג, סיאול של ימינו, בשנת 18 לפני הספירה,  עם אוכלוסייה מהגרת מקוגוריו, ובמהלך השנים העיר גדלה לכיוון דרום מערב-המדינה. היא התפרסמה מבחינה תרבותית וכלכלית. בסופו של דבר פרצו מלחמות בין שלוש הממלכות, ובקרב ניצחה קוגוריו וכבשה את פקצ'ה, בירת ממלכת פקצ'ה. לאחר מכן עברה פקצ'ה מהאנסונג לאונגג'ין, שם הוקם מבצר קונגסנסאונג בשנת 475 לספירה,  ונקבעה כבירת הממלכה. מעבר זה הקל על מדינת פקצ'ה הצעירה לספוג את התרבות והאדריכלות הסינית הקשורה לתכנון ערים, והיא גם ספגה את הבודהיזם. פקצ'ה גם העבירה את ערכיה התרבותיים והדתיים ליפן, ואונגג'ין (שנבנתה במרכז נהר גאומגאנג בצורת יהלום, 130 קילומטרים ממזרח לסיאול ) הפכה לעיר רבת השפעה במזרח אסיה.
עם זאת, היה מעבר נוסף של הבירה לסאבי, וממלכה חזקה הוקמה בבוייאו בשנת 538 לספירה. העברה זו הייתה הכרחית מסיבות של סחר ומסחר, משום שלבירה העיקרית לא היה יתרון זה. בסאבי נבנתה עיר עם ארמון מלכותי, מבצרים, שטחי קבורה מלכותיים, וחומת עיר. במהלך המשטר של תקופת סאבי (538–660 לספירה), המלך סאונג העביר את הבירה לבוייאו בשנת 538.  איקסאן הוקמה כבירה שנייה למטרות מנהליות. בשנת 660 לספירה, הובסה פקצ'ה במלחמה עם ממלכת שילה, שהיו בעלי ברית של שושלת טאנג של סין.
הבודהיזם מצא את דרכו אל פקצ'ה מסין בפעם הראשונה בסוף המאה ה-4. במאה ה-6 נסע גיאומיק, נזיר בודהיסטי של פקצ'ה, להודו כדי ללמוד עוד על בודהיזם ולהחזיר את כתבי הקודש, שתורגמו לשפה המקומית. הפילוסופיה הבודהיסטית התפשטה באופן נרחב בכל מגזרי החברה, והשליט הכריז על עצמו כבודהה כדי להצדיק שליטה מלכותית על נתיניו. במהלך תקופה זו, מקדשים ופגודות בודהיסטיות גדולות נבנו בפקצ'ה. זה גם אפשר אינטראקציה הדוקה עם סין ויפן, לא רק בתחומי הדת והפילוסופיה, אלא גם בבניית מקדשים במדינות אלו במהלך המאות ה-5 עד ה-7. תקופה זו הייתה עדה גם לעליית מזרח אסיה כ"מעגל גאו-תרבותי" עם דפוס כתיבה אחיד עם תווים סיניים, אמונה בבודהיזם ואימוץ קודים משפטיים קונפוציאניים.  הממלכה שגשגה במשך כמעט 700 שנים משנת 18 לפנה"ס עד 660 לספירה עם הממלכות השכנות שלה - קוגוריו מצפון ושילה ממזרח.
המונומנטים ההיסטוריים של תקופת פקצ'ה נקברו. כאשר הם נחפרו הם נמצאו במצב שמור היטב. אלה תועדו על ידי ממשלת קוריאה כאתר מורשת תחת חוק הגנת מורשת תרבותית משנת 1962, שתוקן ב-2012, והחוק המיוחד לשימור וקידום ערים עתיקות משנת 2004, שתוקן בשנת 2013. האתרים מוגנים גם במסגרת סמכות מקומית באמצעות צווי ההגנה על מורשת תרבותית של ממשל מחוזות קוריאה הדרומית, למשל מחוז דרום צ'הונגצ'האנג בשנת 2002 ומחוז צפון צַ'אלַּה בשנת 1999.
ארגון מיוחד בשם "הקרן לשימור וניהול אזורים היסטוריים של פקצ'ה" הוקם בשיתוף כל בעלי העניין: רשויות ממשלתיות, מחוזיות ומקומיות ועמותות קהילתיות מעורבות. תוכנית שימור וניהול כוללת לשנים 2015–2019 הוקמה גם כדי להבטיח ש"הערך האוניברסלי יוצא הדופן" של המונומנטים באתר המורשת העולמית יישמר היטב באמצעות תוכנית ניהול תיירות מתאימה לאתרים.
אתר המורשת העולמית

האזורים ההיסטוריים של פקצ'ה נוספו לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו כאתר מורשת תרבותית בשנת 2015 על פי החלטה של הישיבה ה-39 של ועדת המורשת העולמית.
בנימוקים להוספת האתר לרשימת אתרי המורשת העולמית נכתב:
שרידי שלוש ערי בירה מייצגים ביחד את התקופה המאוחרת של ממלכת פקצ'ה כשהיא הגיעה לשיאה במונחים של התפתחות תרבותית הכוללת תקשורת תכופה עם אזורים שכנים. ממלכת פקצ'ה שרדה 700 שנה מ-18 לפנה"ס עד 660 לספירה, והייתה אחת משלוש הממלכות המוקדמות ביותר בחצי האי הקוריאני...יחד אתרים אלה מעידים על אימוץ עקרונות סיניים של תכנון ערים, טכנולוגיית בנייה, אמנות ודת על ידי ממלכת פקצ'ה; עידונם על ידי פקצ'ה והפצתם לאחר מכן ליפן ומזרח אסיה.
ההוספה התבססה על קריטריונים 2 ו-3 לבחירת אתר מורשת עולמית:
קריטריון (II): האתרים הארכאולוגיים והארכיטקטורה של האזורים ההיסטוריים של פקצ'ה מציגים את חילופי הידע בין הממלכות העתיקות של מזרח אסיה בקוריאה, סין ויפן בפיתוח טכניקות בנייה והפצת הבודהיזם.
קריטריון (III): הרקע של ערי הבירה, מקדשים וקברים בודהיסטים, מאפיינים ארכיטקטוניים ופגודות אבן של האזורים ההיסטוריים של פקצ'ה תורמים ביצירת עדות יוצאת דופן לתרבות, הדת והאמנות הייחודיים של ממלכת פקצ'ה.
אתר המורשת העולמית > רשימת המונומנטים

אתר המורשת העולמית מורכב משמונה אזורים נפרדים. אלה מכסים שטח מוגן כולל של 1,351 דונם. אזורי ההגנה הבודדים מוקפים כל אחד באזורי חיץ, ששטחם הכולל 3,036 דונם.
| מספר מזהה | שם האתר | נבנה | מיקום | שטח האתר  בדונם | שטח אזור החיץ  בדונם | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1477-001 | מבצר קונגסנסאונג | אחרי 475 | קונגג'ו 36°27′43″N 127°07′38″E﻿ / ﻿36.461944°N 127.127222°E﻿ / 36.461944; 127.127222 | 203.1 | 210.2 |  |
| 1477-002 | קברים מלכותיים בסונגסאן-רי | אחרי 475 | קונגג'ו 36°27′47″N 127°06′51″E﻿ / ﻿36.463056°N 127.114167°E﻿ / 36.463056; 127.114167 | 16.3 | 204.6 |  |
| 1477-003 | אתר ארכאולוגי בגוואנבוק-רי ומבצר בוסוסאנגסאונג | אחרי 538 | בוייאו 36°17′23″N 126°54′54″E﻿ / ﻿36.289722°N 126.915000°E﻿ / 36.289722; 126.915000 | 606 | 696.6 |  |
| 1477-004 | אתר מקדש ג'אוגנימסה | אחרי 538 | בוייאו 36°16′45″N 126°54′15″E﻿ / ﻿36.279167°N 126.904167°E﻿ / 36.279167; 126.904167 | 15.2 | 65.7 |  |
| 1477-005 | קברים מלכותיים בניונגסן-רי | אחרי 538 | בוייאו 36°16′45″N 126°56′10″E﻿ / ﻿36.279167°N 126.93611°E﻿ / 36.279167; 126.93611 | 21 | 265 |  |
| 1477-006 | חומת העיר נאסאונג | לפני 538 | בוייאו 36°16′45″N 126°56′10″E﻿ / ﻿36.279167°N 126.93611°E﻿ / 36.279167; 126.93611 | 245.2 | 931.7 |  |
| 1477-007 | אתר ארכאולוגי בוואנגגונג-רי | אחרי 600 | איקסאן 35°58′30″N 127°03′20″E﻿ / ﻿35.975°N 127.055556°E﻿ / 35.975; 127.055556 | 123.5 | 125 |  |
| 1477-008 | אתר מקדש מירוקסה | אחרי 600 | איקסאן 36°00′20″N 127°02′50″E﻿ / ﻿36.005556°N 127.047222°E﻿ / 36.005556; 127.047222 | 120.7 | 537.6 |  |
הערות שוליים

1 2 3  "Baekje Historic Areas". UNESCO Organization.
↑  "Evaluation report of the Nomination of the Baekje Historic Areas" (pdf). UNESCO Organization. pp. 12–13.
↑  Baekje Historic Areas
מבצר קונגסנסאונג
שחזור של ארונות הקבורה של המלך מוריונג ואשתו
שחזור של מקדש מירוקסה
האסכולה הוונציאנית (ציור)

שנים עשר השליחים בפרוזדור מקומר 1440, יאקופו בליני, לובר
האסכולה הוונציאנית (באיטלקית: Scuola veneziana; באנגלית: School of Venice) היא תנועה אמנותית שרווחה בצפון איטליה, ובעיקר בוונציה שבחבל ונטו. בתולדות הציור, המונח "האסכולה הוונציאנית", משמש להגדרת דרך ציור מיוחדת שפיתחו ציירי ונציה. ראשון בהם יאקופו בליני והאחרון טינטורטו שהובילו אל שיטת ציור חדשה הקושרת יופי, עושר, יוקרה ופאר שמימי עם פסיכולוגיה, הומניזם ומסתורין.
האסכולה הוונציאנית התפתחה בוונציה משנת 1400 (יאקופו בליני) בערך עד סביבות 1594 (טינטורטו) בשנת 1612 ביקר בוונציה סימון וואה שהעביר את בשורתה לצרפת. היא הייתה למתודה מיוחדת ואחת המשפיעות ביותר בתולדות הציור. האסכולה הוונציאנית תומכת ברנסאנס האיטלקי הכללי, לא שוברת את התפתחותו אבל מוסיפה עליו תורת אור, צבע ותנועה דרמטית. ייחודה בכך שמאפיינת את הרנסאנס של צפון איטליה ומאגדת בתוכו גם את תורת האור (בציור), גם את תורת הצבעים וכן את תורת התנועה שביסודות הרנסאנס והרנסאנס בשיאו.
רקע

חוקי הפרספקטיבה המהפכניים של האקדם רנסאנס כבר גובשו (מזאצ'ו Masaccio), קו הניצב של ג'ונטה פיזאנו סולסל והיה לספירלה, עקרון חשיבות התכנון והרישום המוקדם (לאונרדו דה וינצ'י (1452–1519), רָפָאֵלו סאנציו (1483–1520)) היה ברור, גם תורת ההקצרה והדיוק האנטומי הנפלאים של אַנְדְרֵאָה מַנְטֶנְיָה מוונציה, היו בהישג יד. עולם הציור היה פתוח למשהו גדול וחדש. בתי הספר לציור של ונציה מילאו חלל זה בהתלהבות והרושם הגדול שיצרו על בני הדור ההוא היה כה גדול עד שבמאה ה-16 נחשבה האסכולה הוונציאניות לחשובה באירופה.
לאונרדו דה וינצ'י ביקר בוונציה בשנת - 1500, דירר בא אליה ב-1506 והביא את בשורתה לגרמניה, ומיכלאנג'לו ב-1529. ברתולומאיוס שפרנגר הגיע לצפון איטליה בשנת 1565 והביא את בשורת הרנסאנס הצפוני לפראג שם הייתה האסכולה הוונציאנית למנייריזם, רובנס הגיע לוונציה ב-1600 והביא את בשורתה לפלנדריה שם הייתה האסכולה הוונציאנית לבארוק הפלמי שהתפתח במרכז אירופה.
שמונה שנים אחרי מותו של טינטורטו סימון וואה בא לוונציה (בשנת 1612) והביא את האסכולה הוונציאנית לצרפת (1627) שם הייתה לבארוק הצרפתי, שהסתיים במאה ה-18, ופינה את מקומו, בצרפת לסגנון חדש בשם "רוקוקו".
בספרים רבים של תולדות האמנות נקשרת התחלת הבארוק הצרפתי עם הגעתו של ניקולא פּוּסָן לצרפת. פוסן הצליח מאוד באיטליה. לפריז הוזמן לבוא על ידי המלך לואי השלושה עשר בשנת 1640 ושהה בה שנתיים. אלא שפוסן הגיע לצרפת 13 שנים אחרי סימון וואה ושהותו בה גם ערכה זמן קצרצר, וגם כשלה ולא הביאה לו ברכה רבה. למעשה פוסן ברח מפריז עקב כישלונותיו בה. ההערכה אליו בפריז באה רק מאוחר יותר.