stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקרס ולנטיה
הערות שוליים

1 2  Andrews, C.F. Vickers Aircraft since 1908. Putnam; First U.S. Edition, First printing edition, 1969. ISBN 0370000056. עמודים 163-171
1 2  Thetford, Owen. Aircraft of the Royal Air Force, 1918-57. Putnam, 1957. עמודים 430-431
1 2  Sharpe, Michael. Sharpe, Mike. Biplanes, Triplanes and Seaplanes: 300 of the World's Greatest Aircraft. Friedman/Fairfax, 2001. ISBN 1586633007. עמוד 296
↑  Niehorster, Royal Air Force in India, Middle East Command, Royal Air Force, 3 September 1939
↑  Niehorster, British Forces in Iraq and Air Headquarters Iraq, Middle East Command, Royal Air Force, 3 September 1939
↑  Pascoe, David. Aircraft. Reaktion Books, 2004. ISBN 1861894686
↑  Joseph, Frank. The Axis Air Forces: Flying in Support of the German Luftwaffe. ABC-CLIO, 2011 ISBN 031339590X. עמוד 196
↑  Crawford, Alex."'X' Flight RAF." web.archive.org
חורבת חוחה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הרומית בארץ ישראל, אמוראים 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°53′42″N 35°41′43″E﻿ / ﻿32.895111111111°N 35.69525°E﻿ / 32.895111111111; 35.69525
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) חורבת חוחה(למפת הגליל העליון רגילה) חורבת חוחה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת חוחה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת חוחה
 
חורבת חוחה הוא אתר ארכאולוגי בשיפולי רמת הגולן, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת המשנה והתלמוד ובית כנסת קדום.
החורבה שוכנת מעל גדתו הדרומית של נחל דליות, בסמוך לצומת הכניסה למושב מעלה גמלא, ברום של כ-100 מטרים מעל פני הים.
שרידי בית הכנסת העתיק שוכנים בדרום החורבה, בנקודה הגבוהה ביותר בה, ונתגלו בשנת 1976. הקיר הדרומי של המבנה, העשוי אבני גזית, השתמר לגובה. סביב המבנה ובתוכו אותרו שרידי עמודים, כותרות ואיפריזים מעוטרים, האופייניים לבתי כנסת קדומים באזור.
בשטח החורבה נמצא מטבע מראשית המאה ה-8 לספירה וכן מטבע מהמחצית השנייה של המאה ה-12.
בסמוך לאתר, לאורך נחל דליות, אותרו בתי כנסת קדומים בעלי מאפיינים דומים לחורבת חוחה, בחורבת בתרה ובחורבת זיתה.
לקריאה נוספת

אלי שילר, אריאל - כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 52 - בתי כנסת בגליל ובגולן, תשמ"ז-1987, 94-92.
חיים מאיר היילמן

בצעירותו, תמונתו כפי שמופיעה ב"בית רבי".
חיים מאיר הֵיילמַן (בכתיב ידי: היילמאן; ה'תרט"ו, 1855 – י"ג בחשוון ה'תרפ"ח, 8 בנובמבר 1927) היה ביוגרף, ומוציא לאור יהודי בלארוסי. עסק בהדפסת סיפורי חסידים וכתבי אדמו"רי חב"ד. כתב את ספר הביוגרפיה המהווה את אחד ממקורות הידע החשובים על אדמו"רי חב"ד - "בית רבי".
קורות חיים

נולד ב-1855 בעיר לפל שבמחוז ויטבסק, כיום בבלארוס, לרב אברהם שמואל היילמן ולאיטה ביילה בת מנחם מנדל מלפל. היה חסיד של אדמו"רי חב"ד, הרב שלמה זלמן שניאורסון מקאפוסט ואחיו הרב שמריה נח שניאורסון מבוברויסק.
הילמן עסק בהוצאה לאור וכתיבה, וההדיר והוציא לאור בין היתר את ספרי האדמו"ר ה"צמח צדק" - 'אור התורה', 'יהל אור' על ספר תהילים, 'מאה שערים' תורות אדמו"רי חב"ד הראשונים, וכן ספרי חסידים - 'חנה אריאל' של רבי יצחק אייזיק אפשטיין ו'פלח הרימון' של רבי הלל מפאריץ'.
ספרו בית ישראל שנדפס בניו יורק בה'תרס"ז עוסק ברבי ישראל מרוז'ין ובאדמו"רי בית רוז'ין.
נפטר בי"ג בחשוון ה'תרפ"ח (1927).
בית רבי

בשנת ה'תרס"ב (1902) נדפס לראשונה בברדיטשוב ספר היסוד הביוגרפי שכתב בית רבי, על שלושת אדמו"רי חב"ד הראשונים - האדמו"ר הזקן, האדמו"ר האמצעי והצמח צדק, בתוספת כתבים וביוגרפיה על בני משפחותיהם, ידידיהם ותלמידיהם.
את הספר כתב במשך 13 שנה ולדבריו השמיט את כל הפרטים שאינם מהימנים דיים. רבים ממקורותיו הם מנכדי הצמח צדק, כשהכוונה לאדמו"רי קאפוסט וליאדי. הספר נדפס בשנים מאוחרות יותר בכמה מהדורות חדשות. הילמן נפגש עם האדמו"ר הרש"ב מלובביץ' ובזקנותו ביקר בהתוועדות של בנו, הרב יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד; חתנו, הרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד כתב על הספר בית רבי: ”בנוגע לספר 'בית רבי' - הן ניכר מאופן כתיבתו גודל הדיוק בכל דבר כו'.” היילמן זכה לשבחים גם מצד אנשי המחקר, והוא מצוטט רבות על ידי מיכלזון, יועץ קים קדיש, אלפסי ועוד.
לקריאה נוספת

בית רבי - הוצאה חדשה ה'תשע"ד (2014), הוצאת הוצאת ספרים מעיינותיך. ראה הקדמת לוי יצחק הולצמן.
הערות שוליים

↑  חיים מאיר היילמן, בית רבי, ברדיטשוב, תרס"ב, באתר היברובוקס
↑  יהושע מונדשיין, "הספר בית רבי ומחברו"קובץ הזיכרון 'עשרה מאמרות' עמודים: 63-69
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299506905171  PLWABN: 9810556932605606  LCCN: nr94041025  VIAF: 303737350   WorldCat (עם VIAF): 303737350
חמש דקות של שקט (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה ומתח
 כותבים:  יבגני קוראטוב ואדים פומיניך מריה ודובנקו איגור שארוב
 בימוי:  אלכסיי פראזדניקוב איגור דראקה  גוזאל קירייבה
 שחקנים:  רומן קורצין איגור ליפאנוב ירוסלאב ז'לנין אנה פסקובה יבגניה דמיטרייבה קונסטנטין וורוביוב ארתור ואחה אולג אנדרייב אנסטסיה סטז'קו ויטלי טאסק איגור גולובין קיריל ז'נדארוב
 פסקול:  איוואן בורליאייב דמיטרי נוסקוב
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  58
 הפקה
 מפיק:  רודיון פאבליוצ'יק פאבל באבין איגור מארין
 חברת הפקה:  PRIOR Production   Green Film
 הפצה:  NTV
 אתר צילומים:  רפובליקת קרליה ומוסקבה
 צלמים:  אלכסנדר בורצב
 מוזיקה:  איוואן בורליאייב 
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  NTV
 פורמט (תמונה):  HDTV i1080
 פורמט (קול):  Dolby Digital
 תקופת שידור מקורית:  20 בפברואר 2017 – הווה
 קישורים חיצוניים
 http://www.ntv.ru/serial/5_minut_tishiny/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כרזת העונה השנייה
חמש דקות של שקט (ברוסית: Пять минут тишины) היא שמה של סדרת טלוויזיה רוסית על חיי היומיום של אנשי יחידת חילוץ מספר 21–42 של המשרד למצבי חירום של רוסיה ברפובליקת קרליה, שבצפון רוסיה בסמוך לפינלנד.
שם הסדרה נובע מהדרישה של מפקד יחידת החילוץ בפרק הבכורה ל"חמש דקות של שקט" בניסיונו לאתר לכוד מתחת להריסות בניין שקרס, על ידי הקשבה ובכך זיהוי רעש שיעיד על סימן חיים מתחת להריסות. דרישה זו היא בפועל אחת משיטות הפעולה האמיתיים של צוותי החילוץ הרוסיים באיתור לכודים. הסדרה קיבלה את תמיכת המשרד למצבי חירום של רוסיה וחלק קטן מהצילומים בוצעו במשרדי הארגון.
פרק הבכורה של העונה הראשונה שודר בערוץ NTV ב-20 בפברואר 2017. החלק הראשון של עונה שנייה (שנקראה בשם "חמש דקות של שקט: השיבה") עלתה לשידור באפריל 2018. החלק השני של העונה השנייה עלה שידור ב-25 בפברואר 2019. צילומי העונה שלישית החלו ביולי 2019. העונה השלישית (שנקראת "חמש דקות של שקט: אופקים חדשים") עלתה לשידור ב-4 במאי 2021. עונה רביעית (בשם "חמש דקות של שקט: קפאון סימבריסק") עלתה בדצמבר 2021. צילומי העונה החמישית ("חמש דקות של שקט: ימים ונהרות") החלו ב-2022.
באוקטובר 2019 חברת Lagardere Distribution רכשה את זכויות ההפצה של הסדרה והודיעה על כוונתה להפיק גרסה צרפתית בת 2 עונות.
תקציר עלילת הסדרה

לוחמי יחידת החילוץ 21–42 ידועים בקרב עמיתיהם, לא רק כמקצוענים ברמה הגבוהה ביותר אלא בשל העובדה שכל מבצע חילוץ והצלה הוא סוג של פעילות ייחודית בפני עצמה. מבצעי החילוץ הופכים לסיפורים, שהם אוהבים לספר מסביב למדורה. כל פעולת חילוץ הם מצליחים לפתור בדרך יצירתית, לפעמים על גבול הטירוף או כחלק מהלצה משותפת. את שגרת מעלליהם של יחידת 21–42 מפרה הגעתו של המתמחה הצעיר, אלכסנדר גרק, שנשלח הישר ממוסקבה כדי לצבור ניסיון שטח לפני שיתקבל לתפקיד משרדי.
שחקנים ודמויות

רומן קורצין – אלכסנדר גרק, מתמחה שנשלח בעל כורחו לשרת ביחידת החילוץ
איגור ליפאנוב – סרגיי סעידוביץ' (סעיד) גירייב, מפקד יחידת החילוץ ובהמשך מועמד לראשות העיר סברוגורסק
ירוסלאב ז'לנין – בוריס, בנו של ראש עיריית סברוגורסק, המאוהב בלינה
אנה פסקובה – טטיאנה בחובה, חברה ביחידת החילוץ. בהמשך רופאה בבית חולים העירוני
יבגניה דמיטרייבה – מריה שימקו, מפקדת יחידת החילוץ אחרי גירייב, איתו מנהלת יחסים רומנטיים.
קונסטנטין וורוביוב – ולדימיר (סטאריק) ביקוב, רופא היחידה ומאמנו של כלב היחידה, הרטריבר "בועה" (פוזיר ברוסית) המגולם על ידי רטריבר בשם אינדי.
ארתור ואחה – פיודור פוליאקוב, מפקד המטה המבצעי של המשרד למצבי חירום ודודו של אלכסנדר
אולג אנדרייב – ניקולאי פטרוב, חבר ביחידת החילוץ
אנסטסיה סטז'קו – לינה, כלתו של אלכסנדר
ויטלי טאסק – מקסים שארול, חבר ביחידה ובהמשך עובד בעירייה
איגור גולובין – סרגייב, רופא בבית החולים העירוני
קיריל ז'נדארוב – גאורגי, ראש עיריית סברוגורסק, אויבו הפוליטי של גירייב
הערות שוליים

↑  У российского сериала «Пять минут тишины» появится французская адаптация
ז'אן דובופה

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1901 לה האבר, צרפת 
 פטירה:  12 במאי 1985 (בגיל 83) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jean Philippe Arthur Dubuffet 
 מקום קבורה:  Tubersent 
 לאום:  צרפתים 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  École supérieure d'art et design Le Havre-Rouen 
 תקופת הפעילות:  1918–1985 (כ־67 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול, ציור, אמנות חזותית, פילוסופיה 
 זרם באמנות:  אמנות גולמית, אינפורמליזם 
 הושפע על ידי:  Artistry of the Mentally Ill 
 יצירות ידועות:  Le Bel costumé, Monument with Standing Beast, Tour aux figures, Jardin d'émail 
 בן או בת זוג:  Paulette Bret (1927–1935)  Émilie Carlu (1937–?) 
 חתימה:   
 
ז'אן פיליפ ארתור דובופה (צרפתית: Jean-Philippe-Arthur Dubuffet‏ ;31 ביולי 1901 – 12 במאי 1985) היה צייר ופסל צרפתי. גישתו האידיאליסטית לאסתטיקה אימצה את מה שנקרא "אמנות נמוכה" ונמנעה מאמות מידה מסורתיות של יופי לטובת מה שלדעתו הייתה גישה אותנטית והומניסטית יותר ליצירת תדמית. הוא אולי ידוע בעיקר בזכות ייסוד התנועה האמנותית ארט ברוט ובאוסף היצירות - Collection de l'art brut - שתנועה זו הולידה. דובופט נהנה מקריירת אמנות פורה, הן בצרפת והן באמריקה, והופיע בתערוכות רבות במהלך חייו.
קורות חייו

דובופה נולד בלה האבר למשפחה של סוחרי יין סיטונאים שהיו חלק מהבורגנות העשירה. חברי ילדותו כללו את הסופרים ריימונד קוונו וג'ורג 'לימבור .  הוא עבר לפריז בשנת 1918 כדי ללמוד ציור באקדמיה ז'וליאן,  והתיידד עם האמנים חואן גריס, אנדרה מסון ופרננד לז׳ה. שישה חודשים לאחר מכן, הגיע למסקנה כי הלמידה באקדמיה היא חסרת טעם ועזב אותה ועבר ללמידה עצמאית. במהלך תקופה זו פיתח דובופה תחומי עניין רבים אחרים, כולל מוזיקת נויז נסיונית,  שירה וחקר שפות עתיקות ומודרניות. דובופה נסע גם לאיטליה וברזיל, וחזר ללה האבר בשנת 1925, התחתן בפעם הראשונה והקים עסק יין קטן בפריז. הוא החל לצייר שוב בשנת 1934 כאשר עשה סדרה גדולה של דיוקנאות בהם הדגיש את האופנות בהיסטוריה של האמנות. אבל שוב הוא עצר, ופיתח את עסקי היין שלו בברסי במהלך הכיבוש הגרמני של צרפת. שנים לאחר מכן, בטקסט אוטוביוגרפי, הוא התגאה בכך שהרוויח רווחים ניכרים על ידי אספקת יין לוורמאכט.
תערוכות

1944: גלריית רנה דרויין, פריז
1946: גלריית רנה דרויין, פריז
1951: גלריית פייר מאטיס, ניו יורק 29 עבודות
1955: המכון לאמנויות עכשוויות, לונדון 56 עבודות
1957: מוזיאון Stadtisches, לברקוזן 87 עבודות
1958: ארתור תות׳ ובניו, לונדון 31 יצירות
1959: גלריית פייר מאטיס, ניו יורק 77 עבודות
1960: ארתור תות׳ ובניו, לונדון 40 עבודות
1960: חברת קסטנר, הנובר 88 עבודות
1960: מוזיאון לאמנויות דקורטיביות, פריז 402 יצירות
1960: גלריית האנובר, לונדון 27 עבודות
1962: המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק 85 עבודות
1962: גלריית רוברט פרייזר, לונדון 60 עבודות
1963: גלריית מרלבורו, רומא 68 עובד
1964: גלריית רוברט פרייזר, לונדון 18 עבודות
1964: פאלאצו גראסי, ונציה 107 יצירות
1964-5: מוזיאון סטדליק, אמסטרדם 198 עבודות
1964-5: גלריית ז'אן בוכר, פריז 18 עבודות
1964-5: גלריית קלוד ברנרד, פריז 46 יצירות
1965: גלריית בלייר, בזל 88 עובד
1965: גלריית גימפל האנובר, ציריך 34 עבודות
1966: המכון לאמנויות עכשוויות, לונדון 76 עבודות
1966: גלריית רוברט פרייזר, לונדון 13 עבודות
2019: MuCEM, מרסיי, צרפת
2021: ז'אן דובופה: יופי ברוטאלי, גלריה לאמנות ברביקאן, לונדון
הערות שוליים

↑  Colin-Picon, M., Georges Limbour: le songe autobiographique, Lachenal & Ritter, Paris, 1994. (Collection of letters between Limbour and Dubuffet, with biographical material.)
↑  (fr)Journal de l'année, 1986
1 2 3  Selz, Peter. The Work of Jean Dubuffet, with Texts by the Artist. New York: New York Museum of Modern Art, 1962. Print.
↑  Kenneth Goldsmith, Duchamp Is My Lawyer: The Polemics, Pragmatics, and Poetics of UbuWeb, Columbia University Press, New York, pp. 238-240
↑  Jean Dubuffet: Un barbare en Europe. Marseille: Mucem. Accessed November 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260490905171  PLWABN: 9810600945305606  AGSA: 9281  BIBSYS: 14060231  BNC: 000047575  BNE: XX1053485  BnF: cb119008529 (data)  CANTIC: a19252213  CiNii: DA03975823  GND: 118527681  HDS: 027710  ICCU: CFIV086308  ISNI: 0000 0001 2136 3204  KulturNav: 56b54570-2da6-4b44-bf21-0be240a9a4bf  LCCN: n79134984  LNB: 000040487  MusicBrainz: 8d1617be-b3ae-4021-90ca-16d9a379691c  NDL: 00438303  NGV: 936  NKC: jn19990001887  NLA: 35047228  NSK: 000170194  NTA: 069099553  PIC: 10915  RERO: 02-A000053358  RKD: 24482  SELIBR: 184117  SNAC: w68k7gsx  SUDOC: 026840359  TePapa: 55633  Trove: 811236  ULAN: 500019113  VcBA: 495/91193  VIAF: 64004844   WorldCat (עם VIAF): 64004844
חומצה גלוקורונית

| --- | --- |

 
 כתיב כימי:  C₆H₁₀O₇ 
 מספר CAS:  6556-12-3
 
חומצה גלוקורונית (באנגלית: Glucuronic acid) היא חומצה קרבוקסילית בעלת מבנה דומה למבנה הגלוקוז, למעט אטום הפחמן השישי המחומצן לחומצה קרבוקסילית. נוסחתה הכימית היא C6H10O7. מלח של חומצה גלוקורונית קרוי גלוקורונט (Glucuronate).
כיוון שחומצה גלוקורונית מסיסה מאוד במים, מחבר אותה הגוף באמצעות קשר גליקוזידי עם חומרים שונים שאותם יש לשנע בגוף כגון הורמונים, או רעלים שאותם צריך להפריש מהגוף במהירות. החיבור הזה מאפשר מסיסות גבוהה יותר מזו שהייתה לחומר המקורי. בנוסף לכך מהווה חומצה גלוקורונית מרכיב דומיננטי של חומרים כימיים שונים המאפשרים תפקוד תקין של הגוף כגון: בילירובין המשמש כנוגד חמצון חזק ביותר ובסיום פעולתו בגוף הוא נותן לצואה את צבעה החום, כונדרויטין סולפט הנמצא בסחוסים, ושל חומצה היאלורונית המהווה חלק עיקרי של הנוזל הסינובי המצוי בחלל המפרקים ומאפשרת את התנועה החלקה.
ז'ואן דה נובה

| --- | --- |
תמונת נוף של האי
תמונת נוף של האי
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מצר מוזמביק
 קואורדינטות:  17°03′16″S 42°43′30″E﻿ / ﻿17.054444444444°S 42.725°E﻿ / -17.054444444444; 42.725
 סוג:  אי נמוך
 שטח:  4.4 קמ"ר
 אורך:  6 קילומטר
 רוחב:  1.6 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC+3
 מגלה:  ז'ואן דה נובה
 תאריך גילוי:  1501
  (למפת האוקיינוס ההודי מוגדלת) ז'ואן דה נובה(למפת האוקיינוס ההודי רגילה) ז'ואן דה נובה(למפת מדגסקר רגילה) אנטננריבו אנצירננה טומאסינה מאהאז'אנגה טוליארה פיאנארנצוה אנטסיראבה מיוט (צרפת)  קומורו מצר מוזמביק  האוקיינוס ההודי ז'ואן דה נובה(למפת מדגסקר מוגדלת) אנטננריבו אנצירננה טומאסינה מאהאז'אנגה טוליארה פיאנארנצוה אנטסיראבה מיוט (צרפת)  קומורו מצר מוזמביק  האוקיינוס ההודי ז'ואן דה נובה מפת האי
 
ז'ואן דה נובה (בצרפתית: Île Juan de Nova) הוא אי נמוך לא מיושב במצר מוזמביק בשלטון צרפת. האי הוכרז כשמורת טבע על ידי צרפת.
היסטוריה

האי התגלה על ידי האדמירל הספרדי בשירות פורטוגל חואן דה נובה שגילה אותו בשנת 1501, ומכאן שמו. צרפת שולטת באי מאז 1897.
כריית גואנו באי החלה בתחילת המאה ה-20 ונסתיימה ב-1970. במהלך מלחמת העולם השנייה האי ננטש והמתקנים שבו הוחרבו כדי שלא יפלו בידי הגרמנים. צוללות של גרמניה הנאצית נהגו לעגון באי.
באי מסלול נחיתה שאורכו 1,300 מטרים.
גאוגרפיה ואקולוגיה

אורכו של האי הוא 6 קילומטרים ורוחבו כקילומטר. מסביב לאי ישנן שוניות אלמוגים בשטח של 40 קמ"ר. פני השטח שלו מיוערים ושטוחים.
האי, זוהה כאזור חשוב לציפורים (Important Bird Area). באי, מושבה של כ-100,000 שחפיות כהות. באי ישנה מושבה קטנה יותר בת 100 שחפיות צהובות מקור.
בני אדם

היישוב האנושי באי החל בתחילת המאה ה-20 לכריית הגואנו. במלחמת העולם השנייה האי ננטש ומתקניו שכללו האנגר, קווי רכבת ובתים הוחרבו כדי שלא יפלו לידי הגרמנים. היישוב באי ננטש ב-1970 עת הופסקה כריית הגואנו.
כיום אין באי תושבי קבע, אך ישנו חיל מצב צרפתי קטן ותחנה מטאורולוגית (המידע מהתחנה נגיש ברשת האינטרנט).
ז'ואן ז'ורדן

ז'וֹאַן ז'וֹרְדָן מורנו (בספרדית: Joan Jordán Moreno; נולד ב-6 ביולי 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה, בהשאלה מסביליה. ז'ורדן חתם בסביליה ב-2019, ומאז צבר מעל 195 הופעות במדי המועדון, שכללו שתי זכיות בליגה האירופית, ב-2020 וב-2023.
קריירת מועדונים

ז'ורדן גדל במחלקת הנוער של אספניול, אליה הצטרף בשנת 2011. בעונת 2012/2013 הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים של אספניול ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-21 באוגוסט 2014 חתם על חוזה לחמש שנים במועדון וקודם לקבוצה הבוגרת. לאחר תשעה ימים רשם את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית, כאשר נכנס כמחליף של אברהם בדקה ה-70 בהפסד הבית 1–2 לסביליה.
את שערו הראשון בקריירה הבוגרת הבקיע ב-10 בינואר 2016 בהפסד 1–2 לאייבר. ב-26 ביולי הושאל לעונה אחת לריאל ואיאדוליד מהליגה הספרדית השנייה.
ב-13 ביולי 2017 חתם על חוזה לשלוש שנים במדי אייבר והפך לשחקן הרכב.
ב-27 ביוני 2019 חתם בסביליה תמורת 14 מיליון אירו.
ב-29 באוגוסט 2024 הושאל לעונה אחת לדפורטיבו אלאבס.
תארים

הליגה האירופית (2): 2019/20, 2022/23
הערות שוליים

↑  ז'ואן ז'ורדן, ההווה והעתיד של אספניול (בספרדית)
↑  ז'ואן ז'ורדן ישחק במדי אייבר עד 2020 (בספרדית)
↑  סביליה ניצחה את ווסטהאם במירוץ להחתמת ז'ואן ז'ורדן
חן עזריאל

חן עזריאל (נולד ב-26 ביוני 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

עזריאל שיחק בילדותו בקבוצת הפועל ירושלים, ולאחר מספר שנים עבר למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. בעונת 2004/2005 שיחק עזריאל בקבוצת נערים א' של המועדון, וזכה איתה באליפות ליגת הנערים ואף בתואר מלך השערים של הקבוצה עם 24 שערים. בעונה זו שיחק עזריאל בעמדת הקשר הימני.
בעונת 2005/2006 התקדם עזריאל לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים בהיותו בן 17 בלבד. בתחילת העונה הוא הוסט לעמדת החלוץ, אך עקב קשייו להשתלב בה חזר בהמשך לעמדת הקשר הימני. בעונה זו סיים עזריאל כמלך שערי הקבוצה עם 25 שערים, ואף זכה איתה בגביע המדינה לנוער לאחר ניצחון בגמר המפעל על הפועל תל אביב בפנדלים. במהלך העונה התגלה עזריאל על ידי הסקאוט של קבוצת היראקלס שביקשה להחתימו. ב-14 במאי 2006 ערך עזריאל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 2–1 על הפועל פתח תקווה במסגרת המחזור האחרון של העונה, ובמשחק זה כבש את שערו הראשון בקריירה.
בעונת 2006/2007 זכה עזריאל עם קבוצת הנוער בדאבל הראשון בתולדותיה. בגמר הגביע לנוער מול מועדון ספורט אשדוד כבש עזריאל שלושער בניצחון קבוצתו 3–0.
ב-15 בפברואר 2007 זומן עזריאל בפעם הראשונה לנבחרת הצעירה של ישראל. ב-23 באוגוסט פתח בהרכב הנבחרת הצעירה שזכתה בפעם השנייה ברציפות בטורניר לובנובסקי, לאחר ניצחון 2–0 על סרביה עד גיל 21.
בעונת 2007/2008 צורף עזריאל לסגל הקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים, וערך את הופעתו הראשונה בעונה זו במשחק מול פ.צ. קופנהגן במסגרת סיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות. עזריאל לא שותף במשחקים רבים בעונה זו, אך היה שותף לזכייה בדאבל הראשון בתולדות המועדון.
בעונת 2008/2009 הושאל עזריאל להפועל פתח תקווה. אף על פי שנפצע במהלך הקיץ ואף התעוררה מחלוקת בינו לבין הקבוצה, הוחלט לבסוף שעזריאל יישאר בפתח תקווה לעונה אחת. הוא נעדר לתקופה ארוכה בעקבות הפציעה, וחזר לשחק בתחילת שנת 2009. באפריל 2009 הוא נפצע שוב, כאשר שבר את קרסולו, ובעקבות כך נעדר עד לסיום העונה.
בעונת 2009/2010 חזר עזריאל לבית"ר ירושלים, והוסט על ידי מאמן הקבוצה, יצחק שום, לעמדת המגן הימני, אולם לאחר שדוד אמסלם מונה למאמן הקבוצה במקומו של שום, חזר עזריאל לתפקידו המקורי.
בתחילת עונת 2011/2012 חתם עזריאל במכבי חיפה, ששילמה עבורו כ-3.8 מיליון שקל. עזריאל לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ולקראת עונת 2012/2013 הושאל בחזרה לבית"ר ירושלים לעונה אחת.
לאחר שחזר למכבי חיפה ולא נכלל בסגל הקבוצה, הושאל ב-7 בינואר 2014 לבני יהודה תל אביב עד תום העונה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגה הלאומית.
לאחר שלא שיחק מאז קיץ 2014, ב-17 בפברואר 2015 חתם במועדון ספורט אשדוד. עזריאל סבל מפציעה ולא שיחק במדי הקבוצה בעונה זו, אשר בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. ב-1 בדצמבר 2015, לאחר יותר משנה וחצי שלא שיחק, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–1 על הפועל פתח תקווה במסגרת חצי גמר גביע הטוטו לליגה הלאומית. את שער הבכורה שלו במועדון כבש ב-18 בדצמבר 2015, במשחק נגד הפועל בני לוד שהסתיים בתיקו 3–3. בסך הכל כבש שישה שערי ליגה עד תום העונה וסייע לקבוצה לחזור לליגת העל. בעונת 2016/2017 כבש שני שערים בליגת העל, ובעונת 2017/2018 מיעט לשחק עקב פציעה ממושכת. בשנת 2019 שוחרר מהקבוצה, ולאחר מכן פרש ממשחק.
תארים

אליפות: 2007/2008
גביע המדינה: 2007/2008
גביע הטוטו: 2009/2010
ז'אן דה רוטרו

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1609 דרה, ממלכת צרפת 
 פטירה:  28 ביוני 1650 (בגיל 40) דרה, ממלכת צרפת 
 שם לידה:  Jean Rotrou 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  קומדיה טראגית, קומדיה, טרגדיה, שירה 
 זרם ספרותי:  בארוק 
 
זַ'אן דֶה רוֹטְרוּ (בצרפתית: Jean de Rotrou; 21 באוגוסט 1609 –  28 ביוני 1650) היה משורר ומחזאי טרגדיות צרפתי.
מכתביו

Agésilan de Colchos, tragi-comédie, 1635.
Amarillis
Amélie, tragi-comédie, 1636.
L'Aveugle de Smyrne
Les Captifs, ou les Esclaves, comedy, 1638.
L'Hypondriaque ou Le Mort amoureux, tragi-comédie, 1628.
La bague de l'oubli, comedy, 1628.
Cléagenor et Doristée, tragi-comédie, 1630.
La Diane, comedy, 1630.
L'Heureuse constance, tragi-comédie, 1631.
Les Ménechmes, comedy, 1632.
La Comédie des Tuileries
Cosroès, tragédie, 1648.
Dom Bernard de Cabrère, tragi-comédie, 1647.
Dom Lope de Cardone, tragi-comédie, 1649.
La Florimonde, comedy, 1649.
Hercule mourant, tragedy, 1632.
Laure persécutée, tragi-comédie, 1637.
Métamorphose des yeux de Philis en astres
La Naissance d'Hercule, ou l’Amphitryon
Les Occasions perdues, tragi-comédie, 1631.
La Sœur, comedy, 1645.
Le Temple de la mort
Venceslas, tragedy, 1647.
Le Véritable Saint Genest, tragedy, 1646.
Antigone, tragedy, 1638
Iphigénie, tragedy, 1640.
La Célimène, comedy, 1633.
L'Heureux naufrage, tragi-comédie, 1633.
La Céliane, tragi-comédie, 1634.
La Belle Alphrède, comedy, 1634.
La Pèlerine amoureuse, tragi-comédie, 1634.
L'innocente infidélité, tragi-comédie, 1635.
Clorinde, comedy, 1636.
Les Deux Sosies, comedy, 1636.
Les deux Pucelles, tragi-comédie, 1636.
Crisante, tragedy, 1639.
Clarice, comedy, 1641.
La Bélisaire, tragédy, 1643.
Célie ou Le Vice-roi de Naples, comedy, 1646.
ביאורים

↑  מלטינית "התיאטרון העולמי" - הסבר מטפיזי של העולם המציג אותו כתיאטרון (המוכר באמירתו של שייקספיר ש"כל העולם הוא במה") שבו אנשים הם דמויות ומעשיהם יוצרים דרמה, עם אלוהים כמחבר
הערות שוליים

↑  Rotrou, Jean de, The New International Encyclopædia
1 2 3 4 5 6 7 8  Rotrou, Jean de, 1911 Encyclopædia Britannica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272089305171  PLWABN: 9810550030405606  BIBSYS: 90544557  BNE: XX1472642  BnF: cb119227209 (data)  CANTIC: a10255175  CiNii: DA0487839X  GND: 118791338  ISNI: 0000 0001 2283 1639  LCCN: n91095710  NKC: kup19950000084434  NLA: 35464853  NLG: 125697  NTA: 071068341  RERO: 02-A003764397  SELIBR: 348374  SNAC: w64n6mnv  SUDOC: 027110273  Trove: 962631  VcBA: 495/132128  VIAF: 95227533   WorldCat (עם VIAF): 95227533 
"La sœur" מאת רוטרו
זוהרו של כוכב

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1962 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Scientific American, גיליון אוקטובר 1962
 
זוהרו של כוכב (באנגלית: Star Light) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזק אסימוב בשנת 1962. הסיפור תורגם לעברית בגיליון 9 של מגזין פנטסיה 2000.
עלילה

ארתור טרנט הוא טייס חללית ושותפו הצעיר של ברנמייר, חוקר מבריק קשיש. במשך שלושים שנה מתכנן ברנמייר לברוח מהממשלה המקומית ולמצוא לעצמו מקום חדש מחוץ לאזור כוכבי הלכת הנוכחי בו הוא מצוי, מאחר שהוא נחשב לפושע מבוקש לאחר שגנב מתכת יקרה המיועדת לייצור רובוטים.
ברנמייר ליקט נתונים רבים על כוכבי לכת מאוכלסים בטווח של אלפי שנות אור, כך שקפיצה אקראית של החללית תביא אותם למקום מיושב, אך הרחק מהישג ידה של המשטרה- שבשל אקראיות הקפיצה לא תוכל לעקוב אחריהם. הוא מעסיק את טרנט בתור טייס, אך טרנט לא רוצה לחלוק בעושר. הוא רוצח את ברנמייר עם סכין ובורח לבדו, בטוח בכך שהמערכות האוטומטיות של החללית יאתרו עבורו כוכב לכת מיושב.
לאחר הקפיצה עובר הזמן, אך החללית לא מוצאת התאמה. טרנט מבין שהחללית התבייתה על כוכב שנעשה נובה, ובלי ברנמייר שיתקן את חישובי החללית אין לטרנט דרך להפנות את החללית לכוכב אחר. טרנט נותר לבדו בחללית, מחכה למוות הבלתי נמנע מרעב או חנק, ומתחרט על כך שהשאיר את הסכין בגופתו של ברנמייר ולא לקח אותה עמו, מה שהיה מאפשר לו להתאבד.
חומצה גופריתית

ערך זה עוסק בחומצה גופריתית (HSO). אם התכוונתם לחומצה גופרתית (HSO), ראו .
| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  H₂SO₃ 
 מספר CAS:  7782-99-2
 צפיפות:  1.03 גרם/סמ"ק
 
חומצה גופריתית היא חומצה חלשה הנוצרת בתגובה של גופרית דו-חמצנית SO2 ומים:
SO_{2}+H_{2}O\to H_{2}SO_{3}
H2SO3 כנראה לא קיימת כמולקולה "עצמאית" בתמיסה אך התגלתה בפאזה גזית. מספר CAS של החומר 7782-99-2
גופרית דו-חמצנית מסיסה מאוד במים אך תוצר התגובה כפי שנרשמה לא נמצא בתמיסה ואינו ניתן להפרדה (בחימום יפלט SO2 גזי).
נראה שהריאקציה של SO2 במים היא
SO_{2}+xH_{2}O\to SO_{2}\bullet xH_{2}O
SO_{2}\bullet xH_{2}O\to HSO_{3}^{-}+H_{3}O^{+}+(x-2)H_{2}O
בריאקציה הראשונה (ההמסה) נוצרה גופרית דו-חמצנית מהודרטת שהיא החומצה שנותנת את היון  HSO_{3}^{-} (ביסולפיט bisulfite) בתמיסה. קבוע החומצה של SO2 הוא 0.013.
אטום המימן ביון הביסולפיט לא קשור לחמצן אלא דווקא לגופרית וקבוע החומצה שלו:  HSO_{3}^{-}\Rightarrow SO_{3}^{2-}+H^{+};K_{a}=1.02\times 10^{-7}L/mol
תמיסות של חומצה גופריתית משמשות כחומר מחזר וכן כמלבין עדין (לחומרים שייפגעו ממלבינים על בסיס כלור).