stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורי
שימושים קולינריים

אצות נורי משמשות לרוב לעטיפת סושי ואוניגירי (כדורי אורז). האצה משמשת לאחיזה בכדור האורז מבלי שהידיים יתלכלכו מהאורז.
רצועות או גיליונות קטנים של נורי משמשים בנוסף גם כקישוט למרקים, נודלס ומנות אורז. פתיתי נורי משמשים גם חלק מהתיבול בפוריקאקה, המפוזרת על אורז או מוספת לאוניגירי. פתיתים קטנים מאוד או אבקת נורי יכולים גם לשמש לפיזור מעל מגוון של מאכלים מלוחים.
נורי קלוי (יאקי-נורי) הוא נורי רגיל הנמכר קלוי מראש באריזות אטומות. מוצר מסחרי דומה בשם נורי מתובל (ajitsuke-nori), המוכן על ידי הברשה של אצות נורי קלויות בתערובת של סויה, סוכר, סאקה, מירין ותבלינים, ולאחר מכן תהליך של ייבוש. נורי נאכל גם כמשחה בטעם סויה (nori tsukudani, 海苔の佃煮). לעיתים הוא משמש גם כקישוט מזון, כגון יצירת פרצופים או דמויות אנימה בקופסאות בנטו.
יתרונות בריאותיים

במספר מחקרים נמצא כי מתן תוספי תזונה המכילים חומצות שומן של אצות לפרות, עשוי להעלות את תכולת חומצות השומן מסוג אומגה 3 בחלב, מבלי לפגוע לרעה בהרכב ותנובת השומן בחלב. תוספת של 10 גרם אצות מיובשות, כמו אצת הנורי, לק"ג משקל גוף, נמצאה יעילה בשינוי הרכב חומצות השומן בחלב וגרמה להעשרתו בחומצות שומן.
אצת הנורי מכילה ויטמינים מקבוצת A, B ו-C, בטא-קרוטן ומינרלים חיוניים רבים הכוללים גם יוד.
הנורי הוא המקור הצמחי הבלעדי ליוד בישראל. באופן כללי, יוד נמצא בעיקר בים ולכן במזונות שמקורם בים, גם מוצרי חלב וביצים מכילים כמויות מכובדות של יוד אך אלו מקורות שנויים במחלוקת. צומח עשוי להכיל יוד אך תלוי בכמות היוד באדמה בה גדלים הפירות והירקות וכן בישראל כמות היוד באדמה נמוכה ולא מספקת. על כן, האצה היא המקור היחיד ליוד שהינו צמחי, והיא המקור המומלץ ביותר לאנשים שאינם אוכלים דגים. צמחונים וטבעונים לדוגמה, ונשים בהיריון אשר מומלץ להן לא לאכול הרבה דגים, מכניסים לתפריט שלהם את האצות השונות ובהן אצת הנורי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
כמות לכל 100 גרם
| קלוריות (kcal) | קלוריות (kcal) | קלוריות (kcal) | קלוריות (kcal) | 34 | 34 |
| סה"כ שומן | סה"כ שומן | סה"כ שומן | סה"כ שומן | 0.3 g | 0.3 g |
|  | שומן רווי | שומן רווי | שומן רווי | 0.1 g | 0.1 g |
| כולסטרול | כולסטרול | כולסטרול | כולסטרול | 0 mg | 0 mg |
| נתרן | נתרן | נתרן | נתרן | 48 mg | 48 mg |
| אשלגן | אשלגן | אשלגן | אשלגן | 356 mg | 356 mg |
| סה"כ פחמימות | סה"כ פחמימות | סה"כ פחמימות | סה"כ פחמימות | 5 g | 5 g |
|  | סיבים תזונתיים | סיבים תזונתיים | סיבים תזונתיים | 0.3 g | 0.3 g |
|  | סוכר | סוכר | סוכר | 0.5 g | 0.5 g |
| חלבון | חלבון | חלבון | חלבון | 6 g | 6 g |
| ויטמין C | ויטמין C | 39 mg | סידן | סידן | 70 mg |
| ברזל | ברזל | 1.8 mg | ויטמין D | ויטמין D | 0 IU |
| ויטמין B6 | ויטמין B6 | 0.2 mg | ויטמין B12 | ויטמין B12 | 0 μg |
| מגנזיום | מגנזיום | 2 mg |  |  |  |
סיכונים בריאותיים

אצת הנורי עשויה להכיל ארסן (מתכת רעילה ומסוכנת) ברמה של כ-18 מיליגרם לקילוגרם, כאשר התקן המותר למזון הוא 1 מ"ג לק"ג והתקן לאצות הוא 5 מ"ג לק"ג. חשיפה אקראית מדיי פעם למזון המכיל כמות ארסן גדולה לא תגרום נזק, הבעיה מצויה בחשיפה כרונית ובתדירות גבוהה במשך שנים רבות. הארסן מתחלק לשני סוגים – אורגני ואנאורגני כאשר האורגני פחות רעיל משמעותית ומהווה אחוז מכובד מהארסן בנורי, ואולי בשל כך התקן לא נאכף ומתאפשרת מכירה של אצת הנורי על אף כמות הארסן החריגה מהתקן.
ראו גם

היג'יקי
ואקאמה
קנבו
הערות שוליים

↑  Kyosuke Niwa, Fumina Sano, Takashi Sakamoto, Molecular evidence of allodiploidy in F1 gametophytic blades from a cross between Neopyropia yezoensis and a cryptic species of the Neopyropia yezoensis complex (Bangiales, Rhodophyta) by the use of microsatellite markers, Aquaculture Reports 18, 2020-11-01, עמ' 100489 doi: 10.1016/j.aqrep.2020.100489
1 2 3 4 5  ד"ר עדי לוי, אינג' נעם מוזס, ענף האצות - מנוע צמיחה ירוק לחקלאות הישראלית, 2016
↑  Constance Harris, Kazuhiko Matsuda, David B. Sattelle, Dr. Kathleen Drew-Baker, "Mother of the Sea", a Manchester scientist celebrated each year for half a century in Japan, BioEssays: News and Reviews in Molecular, Cellular and Developmental Biology 35, 2013-09, עמ' 838–839 doi: 10.1002/bies.201300061
↑  William Shurtleff, Akiko Aoyagi, The Book of Tofu: Food for Mankind, Soyinfo Center, 1975, עמ' 327, ISBN 978-0-394-73431-6. (באנגלית)
1 2  ד"ר גיל יוסף שחר, יוד – למה הוא קריטי? מאיפה לצרוך אותו? ומאיפה ממש לא?, באתר המרכז לרפואת הרמב"ם, ‏2021-05-12
↑  FoodData Central, fdc.nal.usda.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00568679 
ייבוש דפי נורי בתלייה, 1921
אישה יפנית מייבשת דפי נורי בשמש
אוניגירי עטוף באצות נורי
ברק יצחקי

יצחקי, 2018
ברק יצחקי (נולד ב-25 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר וכיום מאמן בית"ר ירושלים. ככדורגלן שיחק את רוב הקריירה שלו בקבוצות בית"ר ירושלים ומכבי תל אביב. לזכותו 11 הופעות ושער במדי נבחרת ישראל.
קריירה

יצחקי גדל במחלקת הנוער של הפועל אשקלון. בתחילת עונת 2001/2002 צורף לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגה הארצית (הליגה השלישית), וזכה איתה בגביע הטוטו של הליגה הארצית, בעונה זו ובעונה שלאחר מכן.
בעונת 2003/2004 עבר לבית"ר ירושלים. באותה עונה עמד מאזנו על שלושה שערים ושלושה בישולים. בעונת 2004/2005, תחת הדרכתו של המאמן לואיס פרננדס, זכה יצחקי ליותר דקות משחק, והפך לבורג מרכזי בחוליה ההתקפית של הקבוצה. בסיום עונת 2005/2006 קיבל הצעה מקבוצת ראסינג גנק הבלגית להצטרף לשורותיה. בסופו של דבר, נשאר בבית"ר ירושלים וחתם על חוזה לחמש עונות נוספות. בתחילת עונת 2006/2007 נפצע והחמיץ את מרבית משחקי הליגה. הוא החלים מהפציעה וחזר להרכב הקבוצה במהלך הסיבוב השלישי של הליגה, ועם שובו למגרשים הציג יכולת טובה וכבש מספר שערים משמעותיים שסייעו למועדון לזכות באליפות.
בתחילת עונת 2007/2008 שיחק עם בית"ר ירושלים במוקדמות ליגת האלופות, וב-27 בדצמבר 2007 חתם לשלוש שנים וחצי בראסינג גנק הבלגית, שם שיתף פעולה חלוץ ישראלי נוסף, אליניב ברדה. ב-12 ביולי 2008, לאחר חצי עונה שבמהלכה כבש שלושה שערים לזכות המועדון, שוחרר מגנק לאור בקשתו לחזור לבית"ר ירושלים, וחתם בשורותיה לארבע שנים. בעונת 2008/2009 היה שותף לזכייתה של בית"ר ירושלים בגביע המדינה, ואף סיים כמלך השערים של הליגה בצוותא עם אלירן עטר ושמעון אבו חצירא כשבמאזנו 14 שערים. באותה עונה סיים גם כמלך הבישולים של הקבוצה. בעונת 2009/2010 הבקיע 16 שערי ליגה, מתוך 22 שערים בכל המסגרות, וסיים במקום השלישי בטבלת מלך שערי הליגה אחרי שלומי ארבייטמן ואיתי שכטר.
ב-10 ביוני 2010 חתם במכבי תל אביב לארבע שנים עם אפשרות לשנה נוספת עבור שכר של 550 אלף דולר לעונה. מכבי תל אביב שילמה עבור כרטיסו של ברק יצחקי כשני מיליון דולר, המחיר הכי יקר לשחקן ישראלי במעבר בין קבוצות בישראל באותה תקופה. ב-23 באוגוסט 2010, במהלך מחזור הליגה הראשון בין מכבי תל אביב למכבי חיפה, קרע יצחקי את הרצועה הצולבת בברכו הימנית. בעקבות הפציעה החמיץ כמעט את כל עונת 2010/2011 אך חזר לשחק במחזור ה-33 ב-7 במאי 2011 מול מכבי חיפה. ביולי 2011 בחר בו מאמן מכבי תל אביב, מוטי איווניר, לקפטן הקבוצה.
ביוני 2012 הודיע מנהלה המקצועי החדש של מכבי תל אביב, ז'ורדי קרויף, שאינו בתוכניות הקבוצה לעונה הבאה, ויצחקי חתם על הסכם השאלה לעונת 2012/2013 באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, אליה הובא על ידי המאמן רוני לוי, שפוטר בהמשך העונה.
אחרי עונת השאלה מוצלחת בקפריסין חזר יצחקי למכבי תל אביב. בהופעת הבכורה המחודשת שלו במדי הקבוצה כבש שער בדרך לניצחון 2–0 על גיור ההונגרית, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. במשחק החזרה שלו לליגת העל כבש שער כבר לאחר 48 שניות במחזור הראשון, במשחק החוץ נגד הפועל עכו. במחזור ה-16 לעונת 2013/2014 הבקיע שער במספרת בניצחון 3–1 על מכבי חיפה, אשר נבחר לשער השבוע של אופ"א. ב-27 בפברואר 2014, במהלך חימום לקראת משחק החוץ במסגרת שלב 32 האחרונות של הליגה האירופית בין מכבי תל אביב לפ.צ. בזל, קרע את הרצועה הצולבת בברכו השמאלית וסיים את העונה. יצחקי חזר לשחק רק בדצמבר אותה שנה כשעלה כמחליף במשחק חצי גמר גביע הטוטו מול הפועל חיפה. במהלך תקופתו במכבי תל אביב זכה עם הקבוצה פעמיים באליפות, פעם אחת בגביע המדינה ופעמיים בגביע הטוטו.
ב-14 במאי 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל בסיום עונת 2017/2018, ולמחרת ערך את הופעתו האחרונה בקריירה כאשר נכנס כמחליף במשחק מול קבוצתו לשעבר בית"ר ירושלים.
קריירה > נבחרות ישראל

לזכותו של יצחקי 19 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, בהן כבש שלושה שערים.
ב-2 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ישראל, כאשר פתח בהרכב מול נבחרת מקדוניה במסגרת מוקדמות יורו 2008, והבקיע את שער הבכורה שלו בדקה ה-11 של המשחק. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-9 בספטמבר 2009 במשחק מול נבחרת לוקסמבורג במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, ובסך הכל 11 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שער אחד.
לאחר הפרישה

בתום עונת 2017/2018 מונה לתפקיד בהנהלה של מכבי תל אביב. ב-22 ביוני 2021, מונה יצחקי רשמית למנהל מחלקת הכדורגל במכבי תל אביב. ב-10 במאי 2023, התפטר מתפקידו במכבי תל אביב.
קריירת אימון

החל מה-26 באוקטובר 2021 ועד ה-14 בדצמבר 2021 שימש כמאמן זמני של מכבי תל אביב, עקב פיטוריו של פטריק ואן לוון, ועד מינויו של מלאדן קרסטאיץ'. בתקופה זו אימן את הקבוצה בשישה משחקים בהם צברה הקבוצה 14 נקודות מתוך 18 אפשריות.
ב-19 בפברואר 2024 מונה יצחקי למאמן בית"ר ירושלים, בחוזה לשנתיים וחצי. לאחר הגעתו של יצחקי הציגה בית"ר, ברמה הטקטית - כדורגל לוחץ והתקפי והצליחה להתאושש ולשרוד בליגה לאחר תצוגות כדורגל שהבולטת בהן היא ניצחונה של בית"ר מול יריבתה הפועל תל אביב בבלומפילד בתוצאה 1:5.
תארים

גביע הטוטו לליגה הארצית: 2001/2002, 2002/2003
אליפות: 2006/2007
גביע המדינה: 2008/2009
גביע הטוטו: 2009/2010
אליפות: 2013/2014, 2014/2015
גביע המדינה: 2014/2015
גביע הטוטו: 2014/2015, 2017/2018
מלך השערים של ליגת העל: 2008/2009
הערות שוליים

↑  אופירה אסייג ואסף מרגלית, ‏עכשיו זה סופי: ברק יצחקי חתם בגנק ל-3.5 שנים, באתר ONE‏, 27 בדצמבר 2007
↑  אופירה אסייג, ‏רשמית: ברק יצחקי סיכם ל-4 עונות בבית"ר, באתר ONE‏, 19 ביולי 2008
↑  רענן ברנובסקי‏, יצחקי חתם במכבי תל אביב: "אני מודע לציפיות", באתר וואלה, 10 ביוני 2010
↑  רענן ברנובסקי‏, מכבי תל אביב: ברק יצחקי צפוי להישאר בקבוצה, באתר וואלה, 15 ביוני 2013
↑  שער השבוע של אופ"א: המספרת של יצחקי, באתר ynet, 10 בינואר 2014
↑  יניב טוכמן‏, ברק יצחקי הודיע על פרישה: "מצטרף לצוות המנהל את מכבי תל אביב" - וואלה ספורט, באתר וואלה, 14 במאי 2018
↑  הודעת הבעלים מיץ' גולדהאר - מועדון הכדורגל מכבי תל אביב, באתר מועדון הכדורגל מכבי תל אביב, ‏22 ביוני 2021
↑  רז אמיר, ‏זעזוע: ברק יצחקי החליט להתפטר ממכבי ת"א, באתר ONE‏, 10 במאי 2023
↑  יניב טוכמן‏, ברק יצחקי: "המינוי של קרסטאיץ' הוא לא הימור", באתר וואלה, 13 בדצמבר 2021
↑  תומר לוי, ‏חוזר הביתה: ברק יצחקי חתם בביתר ירושלים, באתר ערוץ הספורט, 19 בפברואר 2024.
שמעון מעתוק

שמעון (מוני) מעתוק (נולד ב־1979) הוא עובד ציבור ישראלי שכיהן כמנכ"ל המשרד לשירותי דת. בעבר מנהל אגפים וסמנכ"ל במשרד הפנים וב־2020 יו"ר ועדה קרואה בטבריה.
שירות ציבורי

שמעון מעתוק הוא בוגר מכינה קדם-צבאית בני דוד שביישוב עלי, ולו תואר ראשון במדע המדינה ובחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת תוכנית עתידים (בהמשך צוערים לשירות המדינה), ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת אריאל בשומרון.
בשנת 2014 היה סגן מנהל אגף כח אדם ושכר ברשויות המקומיות במשרד הפנים, ובשנת 2015 היה מנהל האגף. בשנת 2017 מילא את מקום הממונה על מחוז הדרום במשרד. ביולי באותה שנה מילא את מקומו של סמנכ"ל המשרד לענייני מינהל והון אנושי, בניגוד להמלצת מבקר המדינה יוסף שפירא להימנע ממילוי מקום. לאחר כחודשיים מונה לתפקיד זה באופן קבוע. במקביל היה יושב ראש ועדת המכרזים ומנהל אגף בקרת הון אנושי במשרד.
בינואר 2020 מונה לראשות הוועדה הקרואה בטבריה, לאחר הדחתו של ראש העיר רון קובי. במסגרת תפקידו זה, מילא גם את מקום ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבניה בגליל המזרחי. ב-3 בנובמבר של אותה שנה הוא הוחלף בתפקיד על ידי בועז יוסף.
עם כינון ממשלת ישראל השלושים ושש מינה שר הדתות מתן כהנא את מעתוק למנכ"ל המשרד.
לקראת הבחירות המוניציפליות (2023) הודיע על התמודדותו לוועד היישוב עלי במסגרת רשימת 'טוב' בהנהגת אבידן בית יעקב.
חיים אישיים

נשוי לנעמה, מינהלנית בבית הספר היסודי הממלכתי-דתי שביישוב עלי, בו הם מתגוררים. באוקטובר 2011 הקים עם ניצה פרקש, אז רכזת קהילה, תרבות חברה ונוער ביישוב, את "העמותה לקידום החינוך בעלי", המעסיקה בעיקר מורים, ומקיימת שעות העשרה, חוגים וקייטנות.
בן דודו משה ארבל הוא שר הפנים וחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס.
הערות שוליים

↑  גיא עזרא, ‏מינוי סרוג: מנכ"ל משרד הדתות – בוגר המכינה בעלי, באתר "סרוגים", 14 ביוני 2021
↑  הבחור החמוד פה הוא מוני מעתוק, בעמוד הפייסבוק של החזית לשחרור יוצאי אתיופיה, 16 באפריל 2014
↑  מכתב לראשי רשויות על איסור העסקת עובדים ללא חלקיות משרה, באתר איגוד הגזברים ברשויות המקומיות בישראל, 7 ביוני 2015
↑  יוסי פרטוק, דרישה ממשרד הפנים לבטל את בחירתו של תומר גלאם, באתר אשקלון נט, 8 במאי 2017
1 2  מקורב או אף אחד, באתר כלכליסט, 19 בנובמבר 2017
↑  פרוטוקול ועדת המכרזים, באתר מינהל הרכש הממשלתי, 7 במרץ 2018
↑  נוהל קבלת עובדים, באתר ארמה ניתוח מידע, מאי 2018
↑  יעקב בנדה, ‏השר אלקין החליט להדיח את ראש עיריית טבריה רון קובי, באתר JDN‏, 13 בינואר 2020
↑  ילקוט הפרסומים 9516 (עמ' 4), 5 באפריל 2021 (באתר תקדין)
↑  בועז יוסף מונה לראש הוועדה הממונה בטבריה, פורטל הכרמל והצפון, 4 בנובמבר 2020
↑  אנה ברסקי, ‏שר הדתות מתן כהנא מינה את מוני מעתוק למנכ"ל המשרד, באתר מעריב אונליין, 14 ביוני 2021
↑  מתגייסים להשלמת מתנ”ס עולמות ביישוב עלי, באתר causematch
↑  בית ספר כרמי חן, עלי באתר מדלן
רשימת בתי ספר יסודיים, באתר מועצה אזורית מטה בנימין
↑   ניצה פרקש, ברשת החברתית פייסבוק
ניצה פרקש, באתר לחיות יחד
שלי ניידיץ', נשים לא מסוגלות לבחור תפוח?, באתר סלונה, 13 בינואר 2015
↑  העמותה לקידום החינוך בעלי, באתר "גיידסטאר ישראל"
הרכב קאמרי

"פסאלטריה", רביעיית נשים צ'כית למוזיקת ימי הביניים 20050722
במוזיקה קלאסית, הרכב קאמרי הוא הרכב מוזיקלי קטן יחסית, הכולל קבוצה קטנה של נגנים/זמרים (לרוב שלושה עד שמונה). קיימים הרכבים רבים בשילובים שונים ומגוונים; עם זאת, במוזיקה הקלאסית נשתרשו כמה הרכבים הנחשבים "מקובלים" כמו רביעיית מיתרים או שלישיית פסנתר.
קטעים מתוך יצירה קולית ארוכה (אופרה, אורטוריה וכיוצא בזה) הכתובים למספר זמרים נקראים "קטעי אנסמבל". דוגמה ליצירה בהרכב יוצא דופן היא שירי עם של בריו, לסופרן, חליל צד, קלרינט, נבל, צ'לו וכלי הקשה.
דואט

במונח "דואט" או "דוּאוֹ" (בעברית, על פי החלטות האקדמיה ללשון העברית: "דּוּאִית" - מן המילה "דּוּ", אך מאוד לא מקובל להשתמש במילה זו) משתמשים בכמה מובנים:
קטע באופרה/אורטוריה/קנטטה לשני זמרים (למשל: "o soave fanciulla" מתוך "לה בוהם" מאת פוצ'יני).
גוף מבצע של לידר המורכב משני אנשים, כאשר הקול מלווה בדרך כלל על ידי פסנתר.
יצירה אינסטרומנטלית הכתובה לשני מבצעים. דואט הכתוב על פי מבנה הסונאטה (צורת סונאטה כפרק ראשון, נושא ווריאציות וכיוצא בזה) נקרא לרוב סונאטה ולא "דואט". מרבית הסונאטות לשני מבצעים כוללות פסנתר. הצורות הנפוצות ביותר הן סונאטה לשני פסנתרים (או פסנתר בארבע ידיים), סונאטה לכינור ולפסנתר, וסונאטה לצ'לו ולפסנתר וסונאטה לכלי נשיפה מעץ (כגון חליל, קלרינט או אבוב. פאול הינדמית כתב סונאטות למרבית הקומבינציות האפשריות (בכללן קומבינציות לא שגרתיות, כגון סונאטה לטובה ולפסנתר).
שלישייה

| --- | --- |
 :  ראו גם – שלישיית ג'אז, פאוור טריו
שלישייה או "טריו"/"טרצט" - הרכב מוזיקלי של שלושה נגנים או יצירה שנכתבה להרכב מבצע שכזה. שני סוגי השלישיות הנפוצים: שלישיית המיתרים (כינור, ויולה וצ'לו) ושלישיית הפסנתר (פסנתר, כינור וצ'לו). יצירות ידועות לשלישיית מיתרים נכתבו על ידי מוצרט, בטהובן, שוברט, שנברג, וברן ושניטקה. שלישיות פסנתר מפורסמות נכתבו על ידי היידן, מוצרט, בטהובן, שוברט, מנדלסון, שופן, שומאן, סמטנה, ברהמס, סן-סנס, צ'ייקובסקי, דבוז'אק, רחמנינוב, ראוול ושוסטקוביץ'. עם זאת, נכתבו גם שלישיות להרכבים שונים מאלה: שלישיית הקלרינט המסורתית - קלרינט, צ'לו ופסנתר (דוגמאות ידועות לאלה: שלישיות הקלרינט של בטהובן ושל ברהמס), שלישיות קלרינט בהרכב מעט שונה נכתבו על ידי מוצרט (קלרינט, ויולה, פסנתר, ("שלישיית קגלשטאט") ועל ידי חאצ'טוריאן (קלרינט, כינור, פסנתר). שלישיית קרן ידועה (קרן, כינור, פסנתר) נכתבה על ידי ברהמס. שלישייה לחליל, צ'לו ופסנתר נכתבה על ידי ובר. דבוז'אק חיבר טרצט להרכב של שני כינורות וויולה, פולנק כתב שלישייה לפסנתר, אבוב ובסון, ודביסי חיבר סונאטה להרכב של חליל, ויולה ונבל.
בתקופת הבארוק הייתה מקובלת צורת הטריו סונאטה, לשני כלים וקונטינואו. תפקיד הקונטינואו היה כתוב בדרך כלל לשני כלים, כך שלמעשה היה מדובר בארבעה כלים. באך כתב טריו סונאטות על פי כל הכללים לעוגב בלבד, שניגן את כל התפקידים גם יחד. יצירות אלה מעובדות כיום לביצוע בארבעה כלים. בין המלחינים שכתבו בצורה זו נודעים גם טלמן, ויוואלדי, קורלי והנדל, בין השאר.
במונח "שלישייה" משתמשים גם לתיאור קטע מוזיקלי לשלושה זמרים מתוך אופרה/אורטוריה. (למשל: "soave sia il vento" מתוך כך עושות כולן מאת מוצרט).
רביעייה

רביעייה או "קווארטט" - הרכב מוזיקלי של ארבעה נגנים או יצירה שנכתבה להרכב שכזה. רביעיית המיתרים (רביעיית כלי-קשת) נחשבת להרכב הקלאסי ביותר. היא מורכבת משני כינורות, ויולה וצ'לו. הרכב זה של שני כינורות, ויולה וצ'לו נחשב מאוזן מבחינת הפרישׂה ההרמונית של הקולות, אם כי הטסיטורה הממוצעת בהרכב שכזה מעט גבוהה יותר מאשר בפרישׂה מקובלת מקהלתית (כוראלית) של סופרן-אלט-טנור-באס ("SATB").
כתיבה לרביעיות מיתרים מקובלת מאז התקופה הקלאסית במוזיקה (1720-1800 בקירוב). רביעיות מיתרים ידועות וחשובות נכתבו בין היתר על ידי היידן, מוצרט, בטהובן, שוברט, שומאן, ברהמס, מנדלסון, סמטנה, דבוז'אק, צ'ייקובסקי, בורודין, דביסי, שנברג, ראוול, בארטוק, שימנובסקי, וברן, ברג, פרוקופייב, הינדמית, שוסטקוביץ', בריטן, דיטייה ושניטקה.
רביעיית הפסנתר (פסנתר, כינור, ויולה וצ'לו) - רביעיות פסנתר ידועות נכתבו על ידי מוצרט, מנדלסון, שומאן, ברהמס, סן-סנס, דבוז'אק, פורה וקופלנד. מלבד רביעיות להרכבים אלו, נכתבו גם רביעיות להרכבים שונים, כגון רביעיית כלי נשיפה מעץ (חליל, אבוב, קלרינט, בסון), רביעיית כלי נשיפה ממתכת (חצוצרה, קרן יער, טרומבון, טובה), ואף הרכבים ספציפיים לצורך יצירה מסוימת, כדוגמת ה"רביעייה לאחרית הימים" מאת אוליבייה מסייאן, הכתובה להרכב של כינור, צ'לו, קלרינט ופסנתר.
בתקופה הקלאסית היה מקובל לכתוב רביעיות לאחד מכלי הנשיפה מעץ ולמיתרים (כינור, ויולה וצ'לו). דוגמאות מוכרות הן רביעיות חליל של מוצרט והרביעיות לכלי קשת ולאבוב.
במונח "רביעייה" משתמשים גם לתיאור קטע מוזיקלי לארבעה זמרים מתוך אופרה/אורטוריה (למשל: "Bella figlia dell'amore" מתוך "ריגולטו" מאת ורדי).
חמישייה

.
חמישייה או "קווינטט" - הרכב מבצע של חמישה מבצעים או יצירה מוזיקלית הכתובה להרכב שכזה.
חמישיית פסנתר - פסנתר + רביעיית מיתרים (שני כינורות, ויולה, צ'לו)
חמישיית קלרינט - קלרינט + רביעיית מיתרים.
חמישיית כלי נשיפה מעץ - חליל, אבוב, קלרינט, בסון וקרן (הקרן אמנם כלי נשיפה ממתכת, אך שולבה בהרכב זה עקב הגוון החם והכהה של צלילה, גוון המתאים יותר לכלי נשיפה מעץ).
חמישיית מיתרים מורכבת, לרוב, משני כינורות, שתי ויולות וצ'לו.
חמישיות החורגות מהמבנה המקובל - חמישיית דג השמך מאת שוברט - חמישיית פסנתר בהּ במקום רביעיית כלי הקשת המקובלת יש כינור, ויולה, צ'לו וקונטרבס. חמישיית מיתרים בדו מז'ור מאת שוברט - במקום שתי ויולות וצ'לו - ויולה ושני צ'לי. גם בוקריני כתב חמישיות להרכב זה.
חמישייה לפסנתר ולכלי נשיפה מעץ - שתי חמישיות ידועות נכתבו על ידי מוצרט ובטהובן (לפסנתר, אבוב, קלרינט, בסון וקרן).
חמישייה ידועה של מוצרט בהרכב מעט יוצא-דופן, לקרן, כינור, שתי ויולות וצ'לו.
במונח "חמישייה" משתמשים גם לתיאור קטע מוזיקלי לחמישה זמרים מתוך אופרה/אורטוריה (לדוגמה: "Nel volto estatico" מתוך האופרה "לכלוכית" מאת רוסיני).
שישייה

שישייה או "סקסטט" - הרכב קאמרי של שישה מבצעים או יצירה שנכתבה להרכב מבצע שכזה. דוגמה להרכב מקובל של שישיה - שישיית המיתרים (שני כינורות, שתי ויולות, שני צ'לו).
שישייה ידועה להרכב של פסנתר + חמישיית כלי נשיפה מעץ נכתבה על ידי פולנק.
שישייה להרכב יוצא-דופן של פסנתר, כינור ורביעיית מיתרים, נכתבה על ידי ארנסט שוסון.
במונח "שישייה" משתמשים גם לתיאור קטע מוזיקלי לשישה זמרים מתוך אופרה/אורטוריה.
שביעייה

שביעייה או "ספטט" - הרכב קאמרי של שבעה מבצעים או יצירה שנכתבה להרכב שכזה. שביעיות ידועות (בהרכבים שונים) נכתבו על ידי בטהובן, הומל וסן-סנס.
במונח "שביעייה" משתמשים גם לתיאור קטע מוזיקלי לשבעה זמרים מתוך אופרה/אורטוריה.
שמינייה

שמינייה או "אוקטט" - הרכב קאמרי של שמונה מבצעים או יצירה שנכתבה להרכב שכזה. שתי השמיניות המוכרות ביותר הן שמיניית המיתרים מאת מנדלסון, והשמינייה מאת שוברט, להרכב מעורב של כלי מיתר וכלי נשיפה.
במונח "שמינייה" משתמשים גם לתיאור קטע מוזיקלי לשמונה זמרים מתוך אופרה/אורטוריה (למשל הפוגה הסופית מתוך "פלסטף" מאת ורדי).
תשיעייה

תשיעייה או "נונט" היא הרכב קאמרי של תשעה מבצעים או יצירה שנכתבה להרכב שכזה. תשיעיות הן יצירות נדירות ביותר, וכיום מוכרות בעיקר תשיעייה מאת המלחין לואי שפור (להרכב מעורב), ותשיעייה מאת קופלנד (לשלושה כינורות, שלוש ויולות ושלושה צ'לי).
ראו גם

תזמורת קאמרית
קארל פישר קיישטראנד, "מוזיקה ביתית"
"ערב קיץ", קטע מתמונה של היינריך פוגלר
הרביעייה הישראלית החדשה. משמאל: אלכסנדר טל
קארל שוונינגר הבן, "הקונצרט"
שמעון דייטש

שמעון דייטש
הרב שמעון דייטש (תקע"ד, 1814 - ט' בשבט תרל"ח, 15 בדצמבר 1877) היה מתלמידי החתם סופר בפרשבורג, וממנהיגיה הבולטים ביותר של עליית תלמידי החתם-סופר לארץ-ישראל.
דייטש נולד בעיר רודניץ (אנ') שבבוהמיה, נחשב לאחד מתלמידיו המובהקים של החתם סופר, ובמו ידיו העתיק ספרים רבים מחידושיו של החתם סופר.
מנעוריו השתוקק לעלות לארץ ישראל, ובשנת תר"ב הגשים את חזונו ועלה לארץ, שם נשא אשה מבנות העדה הספרדית, אך הנישואין לא עלו יפה והם התגרשו, והוא נישא שוב ליענטא רייכל בת ר' יחזקאל מפרשבורג (אמה, חיה, הייתה בתו של ר' אליעזר קרא מסומפולנה, ובעלה השני היה רבי נחום משאדיק).
בארץ, נודע בשם "רבי שמעון מפרשבורג", הוא התפאר בכך שמעולם לא יצא מארץ ישראל מיום שעלה אליה.
היה ממייסדי כולל שומרי החומות, שבראשו עמד שנים לאחר מכן חתנו הרב משה נחום ולנשטיין. נפטר בשנת תרל"ח, והותיר אחריו את הקונטרס "דרש לציון על ענייני ירושלים". בשנת תשס"ה יצא לאור הספר על מסכת ברכות "ברכות מציון - אמרי שפר", על פי כתב יד שהשאיר.
משפחתו

אחיו הרב  אהרון דוד דייטש אב"ד יארמוט מחבר הספר "גורן דוד"
חתנו היה הרב משה נחום ולנשטיין המנהל הראשון של רשת כולל שומרי החומות. מצאצאיו, רבי מאיר צבי ברגמן, זקן חברי מועצת גדולי התורה.
אחד מבניו היה יחיאל דוד והוא פעל ליישוב שכונת בתי אונגרין בירושלים.
הערות שוליים

↑  זיכרון לחובבים הראשונים, חוברת י"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509983305171  VIAF: 78702497   WorldCat (עם VIAF): 78702497
ישכר דב וייס

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1886 מוקצ'בו, אוקראינה 
 פטירה:  27 בינואר 1963 (בגיל 76) 
 מדינה:  ישראל 
 
ר' יִשכר דֹב (בֶּריש) וייִס (וַיס) (כ"ב באב תרמ"ו, 23 באוגוסט 1886 – ב' בשבט ה'תשכ"ג, 27 בינואר 1963) היה עסקן ציבור, פעיל "המזרחי" ומנכ"ל משרד הדתות הראשון.
קורות חיים

וייס נולד בעיירה אלשו-ורצקה (ורצקי) שליד מונקאץ' שבהונגריה (באוקראינה המודרנית), בנם של רבקה מרים לבית רוזנברג ושמואל צבי בן הרב יצחק אייזיק וייס (אב"ד סבליאבה (סוואליווע) ובאחרית ימיו אב"ד במונקאץ', מחבר הספרים "בית יצחק" ו"דברי יצחק"). השתייך לחסידות ספינקה, שמייסדה והאדמו"ר הראשון שלה, רבי יוסף מאיר וייס, היה בן דוד של אביו. התחנך בחדרים ובישיבות הונגריה.
היה הפעיל הציוני היחיד במשפחתו בת שלוש-עשרה הנפשות, ובזכות עלייתו לארץ, ניצל מן השואה. בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, שירת בצבא האוסטרו הונגרי. היה פעיל לאומי לפני קום המדינה ופעיל ציבור לאחריה.
בשנת תרע"ב נדד לעיר סטניסלבוב שבגליציה ונישא לרבקה רחל בת רבי יעקב שומר, השתקע בעיר וכיהן שם כראש הקהילה.
מגיל צעיר שאף וייס לעלות לארץ ישראל, והשתייך לתנועה הציונית. בשל התנגדות הוריו, נאלץ ללמוד עברית בחשאי, ולנדוד לסטניסלבוב. בהגיעו לשם, היה חסר אמצעים, ובלית ברירה השתמש בבית הכנסת כמחסה לילה. שם ביקש מהמתפללים שיעזרו לו במציאת שידוך, וכך הכיר את רבקה רחל ולאחר הסכמת אביה נישא לה.
בחלוף השנים, כיהן שם כראש הקהילה והקים מוסדות חינוך עבריים.
וייס היה חבר בהנהלת הוועד הלאומי היהודי במערב אוקראינה, חבר המועצה הארצית של המזרחי בגליציה המזרחית וראש המזרחי בסטניסלבוב.
בשנת ה'תרפ"ה (1924/5) הוזמן לפתיחת האוניברסיטה העברית ובאותה שנה קנה חלקת אדמה בארץ לחלק מיהודי סטניסלבוב.
וייס ייצג את המזרחי בקונגרסים הציוניים ה-15, ה-20 וה-22.
בשנת ה'תרצ"ד (1933/4) עלה לארץ ישראל לבד בתור תייר על מנת לטפל בנושא האדמות של יהודי סטניסלבוב, והחליט לא לעזוב את הארץ. שהה בארץ באופן לא חוקי עד שאשתו ובנותיו יכלו לעלות באופן חוקי. בנו ישראל, קיבל אישור עלייה בשל שיוכו לתנועת נוער ציונית. התגורר תחילה בתל אביב, ולאחר מכן בירושלים.
בשנותיה הראשונות של המדינה, כיהן וייס כמנכ"ל משרד הדתות הראשון, ולאחר מכן כיו"ר ועדת התלונות במשרד ראש הממשלה. כמו כן היה גזבר וחבר הנהלת מפעל התורה.
וייס חיבר ספר ליקוטי פירושים לפרשיות השבוע, שלאחר מותו הודפס על ידי משפחתו בשני חלקים (רק החלק הראשון יצא לאור בהוצאה מסחרית, בעריכת חתנו מאיר מדן). בנוסף, הוא פרסם מאמרים תורניים.
וייס היה אב לשלושה: ישראל וייס, לאה מדן (אשתו של הבלשן העברי מאיר מדן ואמם של הרבנים ברוך ויעקב מדן) ובלה עמירם.
ספרו

בסוד שיח התורה: לקט אמרים לפרשיות השבוע; הביא לדפוס: מאיר מדן, ירושלים: ר’ מס, 1966. (התוכן: בראשית–שמות)
הכרך השני (ויקרא - במדבר - דברים) הודפס בכמות מצומצמת וחולק בין צאצאיו.
לקריאה נוספת

'על המחבר ועל ספרו', בתוך: ישכר דב ויס, בסוד שיח התורה (ירושלים 1966).
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "ישראל ויס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2783.
אלחנן גלט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוקטובר 1960 (בן 64) כ"ו בתשרי ה'תשכ"א ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ישראל 
 מקצוע:  איש חינוך
 תפקיד:  מנכ"ל מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, מנכ"ל המשרד לשירותי דת.
 
אלחנן גלט (נולד ב-17 באוקטובר 1960, כ"ו בתשרי ה'תשכ"א) הוא מנכ"ל מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא. בשנים 2013–2015 היה מנכ"ל המשרד לשירותי דת.
ביוגרפיה

אלחנן גלט נולד בניו יורק ליוסף (איזידור) וצביה (סילביה), בן שלישי במשפחה בת ארבעה ילדים. בשנת 1968 עלה עם הוריו לישראל והמשפחה התיישבה בירושלים. בבגרותו למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ובישיבת ההסדר במעלה אדומים.
נמנה עם הקבוצה הראשונה של תלמידי ישיבות ההסדר שגויסו לצנחנים אחרי מלחמת יום הכיפורים. עבר קורס קציני חי"ר ושימש במילואים כמפקד פלוגה וקצין אג"מ. למד לתואר ראשון ושני בהיסטוריה של עם ישראל ותלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.