stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלטי
ראו גם

הרי סקנדינביה
הערות שוליים

↑  Store norske leksikon. "Halti" (בנורווגית). נבדק ב-2010-04-04.
↑  https://seura.fi/asiat/tutkitut/norja-ehdottaa-etta-halti-saisi-uuden-huipun-suomen-puolella/
↑  https://www.is.fi/kotimaa/art-2000001052534.html
↑    Richard Orange, ‏Norway launches campaign to give Finland a mountain, The Telegraph, 17 December 2015
↑  "Norway considers giving mountain to Finland as 100th birthday present". The Guardian. 28 ביולי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Halti plan halted: Norway will not gift mountain top to neighbour Finland". The Guardian. 15 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 305929802   WorldCat (עם VIAF): 305929802
הכף המזרחי

הכף המזרחי (באנגלית: Eastern Cape) היא אחת מתשע פרובינציות דרום אפריקה. בירת הפרובינציה היא בישו. העיר הגדולה ביותר בה היא פורט אליזבת.
הפרובינציה שוכנת בדרומה של דרום אפריקה, וגובלת מצפון במדינת לסוטו, המדינה החופשית, והכף הצפוני, ממזרח בקוואזולו-נטאל, מדרום באוקיינוס ההודי וממערב בכף המערבי.
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמוגרפיה > התפלגות גזעית

| הקבוצות הגזעיות באוכלוסיית הכף המזרחי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שחורים | 5,660,230 | 86.26% |   |  |
| צבעוניים | 541,850 | 8.26% |   |  |
| לבנים | 310,450 | 4.73% |   |  |
| אסייתים | 27,929 | 0.43% |   |  |
| אחר | 21,595 | 0.33% |   |  |
דמוגרפיה > התפלגות לשונית

| השפות המדוברות באוכלוסיית הכף המזרחי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קוסה | 5,092,152 | 78.85% |   |  |
| אפריקאנס | 683,410 | 10.58% |   |  |
| אנגלית | 362,502 | 5.61% |   |  |
| סותו | 158,964 | 2.46% |   |  |
| אחר | 161,297 | 2.50% |   |  |
דמוגרפיה > פריסת אוכלוסין

| פריסת אוכלוסיית הכף המזרחי |
| --- | --- | --- | --- |
  פחות מ-1 נפש לקמ"ר  1–3 נפש לקמ"ר  3–10 נפש לקמ"ר  10–30 נפש לקמ"ר  30–100 נפש לקמ"ר  100–300 נפש לקמ"ר  300–1000 נפש לקמ"ר  1000–3000 נפש לקמ"ר  יותר מ-3000 נפש לקמ"ר:
חלוקה מנהלית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| מפתח | שם | שם מלא רשמי | בירה | שטח (בקמ"ר) | אוכלוסייה (2011) | מספר רשויות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29–33 | מחוז אור טאמבו | OR Tambo District Municipality | מת'את'ה | 15,968 | 1,364,943 | 5 |
| N | מטרופולין פורט אליזבת | Nelson Mandela Bay Metropolitan Municipality | פורט אליזבת | 1,959 | 1,152,115 | 1 |
| 10–16 | מחוז אמאטהול | Amathole District Municipality | איסט לונדון | 21,043 | 892,637 | 7 |
| 34–37 | מחוז אלפרד נזו | Alfred Nzo District Municipality | מאונט אייליף | 6,859 | 801,344 | 4 |
| 17–24 | מחוז כריס האני | Chris Hani District Municipality | קווינסטאון | 36,695 | 795,461 | 8 |
| B | מטרופולין איסט לונדון | Buffalo City Metropolitan Municipality | איסט לונדון | 2,536 | 755,200 | 1 |
| 1–9 | מחוז שרה בארטמן | Sarah Baartman District Municipality | פורט אליזבת | 58,194 | 450,584 | 9 |
| 25–28 | מחוז ג'ו גקאבי | Joe Gqabi District Municipality | בארקלי איסט | 25,663 | 349,768 | 3 |
ראו גם

כף התקווה הטובה (פרובינציה)
הערות שוליים

↑  Mid-year population estimates, 2015 (PDF) (Report). Statistics South Africa. 31 July 2015. p. 3. Retrieved 11 August 2015.
1 2 3  Census 2011: Eastern Cape, Statistics South Africa
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533467105171  GND: 4998562-0  LCCN: no95037420  MusicBrainz: b0f5a1fc-2f41-4c64-9383-19074799469c  NKC: ge595990  VIAF: 138671690   WorldCat (עם VIAF): 138671690 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החוויה הישראלית (יפו)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מרכז מבקרים 
 כתובת:  לואי פסטר 4 
 מיקום:  יפו העתיקה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1984
 תאריך פתיחה רשמי:  1984 
 תאריך פירוק:  1990 
 מידות
 שטח:  610 מ"ר 
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  32°03′10″N 34°45′08″E﻿ / ﻿32.052639692942°N 34.752281679472°E﻿ / 32.052639692942; 34.752281679472
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) החוויה הישראלית(למפת יפו רגילה) החוויה הישראלית(למפת גוש דן רגילה) החוויה הישראלית(למפת גוש דן מוגדלת) החוויה הישראלית  he החוויה הישראליתhe החוויה הישראליתמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
החוויה הישראלית הייתה מרכז מבקרים ביפו העתיקה.
היסטוריה

ב-1984 נחנך ברחוב לואי פסטר 4 ביפו בניין בן 3 קומות. על שטח בנוי של 610 מ"ר הוקמו אולם קולנוע ובו 310 מושבים, מסעדות וחנויות. באולם המרכזי הוקרן מופע אור-קולי באמצעות 3 מקרנות קולנוע ו-48 מקרני שקופיות הנשלטים על ידי מחשב. המופע באורך 45 דקות סיפר את תולדות ארץ ישראל ומדינת ישראל. המיזם החל לפעול באוגוסט 1984.
במקום נערכו גם הופעות, הצגות והקרנות סרטים.
היסטוריה > דעיכה

ב-1987 הפסידה החברה 744 אלף ש"ח. בספטמבר אותה שנה הפכה לחברה ציבורית כאשר מכרה שליש ממניותיה תמורת 813 מיליון ש"ח.
ביוני 1988 פורסם כי החברה סובלת מקשיי נזילות. בעקבות זאת הוחלט להפסיק את פעילות המופע ולהעמיד להשכרה את הבניין.
ב-1989 הפסידה החברה 1.12 מיליון ש"ח.
באוגוסט 1990 מכרה החברה את זכויות החכירה שלה בבניין לחברת עוז השקעות.
ביום המסחר ב-7 בינואר 1992 קרסה מניית החברה ב-90%.
בפברואר 1992 נודע כי החברה שינתה את שמה ל"פוסידון", לאחר שרכשה את מפעל שימורי הדגים "דג פרוסט".
משנת 2008 פועל בבניין מרכז חייק לאמנות עכשווית.
ראו גם

מעלית הזמן
היינריך זוסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בנובמבר 1904 טרנופול, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  12 בדצמבר 1986 (בגיל 82) וינה, אוסטריה 
 תחום יצירה:  ציור, איור, אמנות חזותית
 
היינריך זוסמן (בגרמנית: Heinrich Sussmann;‏ 20 בנובמבר 1904, טרנופול, אוסטרו-הונגריה – 12 בדצמבר 1986, וינה) היה צייר יהודי אוסטרי, מאייר ואמן חזותי ניצול השואה.
חייו

זוסמן נולד וגדל בטארנופול, אז בגליציה תחת שלטון אוסטרו-הונגריה, שם חווה בילדותו אנטישמיות. כשהיה בן עשר עברה משפחתו לווינה, שם למד בבית ספר תיכון. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה עבר לפריז, שם רכש את השכלתו ביסודות הציור והגרפיקה ב"אקדמיה גראנד שומיאר". בשנת 1927 המשיך את לימודיו בבית הספר לאמנויות שימושיות בווינה (אנ'). תחת הדרכתו של אוסקר סטראנד (אנ') רכש תובנות בתחומי עיצוב פנים ועיצוב במה. בגלריות פריז "סלון du Caire" ו-"Au Sacre du Printemps" הציג יצירותיו הראשונות. לאחר מכן ניהל את מחלקת הפרסום בחברת סיגריות מצרית בקהיר. הוא עבד כמתכנן במה בבמות שונות - "הבמה הפרולטרית", "Künstlerspielen Faun" ("סיפורי האמנים המפורסמים"), "Kammerspiele", וכן "התיאטרון העממי של וינה" ("Volkstheater Wien"). הוא עבד גם בעיתונים שונים.
בשנת 1929 נסע זוסמן לברלין והפך לשרטט בבית ההוצאה לאור אולשטיין. בברלין פגש את הרברט סנדברג, והפך לחבר ב-KPD. הוא עשה סקיצות באולפני UFA, וכך הפך לאחד הקריקטוריסטים המפורסמים ביותר במרחב הדובר גרמנית. בין היתר אייר ויצר מצגות במה ליצירותיהם הבימתיות של הנס אייזלר, אליזבת ברגנר והאנס אלברס. הוא עיצב יצירות של אדריכלות פנים ועיצובי פנים עבור מועדון הלילה "Bal Musette" בברלין. יצירתו יוצגה בתערוכה "הומור בציור", שאורגנה על ידי קבוצת האמנים הגרמנית "Berlin Secession" (אנ').
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, השמיד הגסטפו את הסטודיו שלו, וכל עבודתו בברלין הושמדה. הוא נמלט לווינה, אך עקב האווירה הנאצית, עבר דרך פראג וציריך לפריז. הוריו מתו בווינה ב-1938, כשהוורמאכט נכנס לווינה. דירתו ועבודתו בווינה הוחרמו.
עם התקרבות הוורמאכט לפריז ב-1940, נמלט זוסמן ל"אזור החופשי" (משטר וישי), ושם חי בשם הבדוי "הנריסה". יצירותיו ואוספיו בדירתו בפריז נהרסו על ידי הגסטפו. במרסיי פגש את אשתו לעתיד, אני, גם היא יהודיה יוצאת וינה. הוא עסק באיורי ספרים ובעבודות קרמיקה. ב-1942 הצטרף למחתרת, שהורתה לו לחזור לפריז. באפריל 1944 נעצר ונכלא בבית הכלא הצבאי פרן (Fresnes) (אנ'). משם גורש לאושוויץ.
באושוויץ-בירקנאו זיהה את אשתו ההרה על הרמפה, מבלי שיוכל ליצור עמה קשר. תינוקם נרצח מיד לאחר לידתו. זוסמן ואשתו שוחררו עם שחרור מחנה ההשמדה על ידי הצבא האדום. עם שחרורם, איש מהם לא ידע שהשני ניצל.
לאחר השואה שב זוסמן לצרפת, שם מצא את אשתו. בסוף 1945 שבו לווינה. הוא שב ליצור, ותכנן את "Künstlerhaus" וכן תערוכה ראשונה על פשעי המשטר הנאצי - "לעולם אל תשכח!" ("!Niemals vergessen"). בעקבות זאת הוצגו תערוכות אחרות שלו, כגון "מרד גטו ורשה" ועוד. בשנים שלאחר מכן שב ליצור סדרות לבמה, איורים, קריקטורות, כרזות, פסיפסים, גרפיקה וציורים. התנסותו באושוויץ באה לידי ביטוי בכרך היצירות "אני זוכר את אושוויץ" שנדפס ב-1960. במחזור "Ecce homo" מופיעים זיכרונות אלה. הוא עיצב את חלונות הזכוכית של החלק היהודי של בית הקברות המרכזי בווינה. הוא יצר את חלונות האנדרטה האוסטרית של מוזיאון אושוויץ וכן את האנדרטה לזכר קורבנות הפשיזם, שהוקמה ב-1981 ב-Reumannplatz (גר') בווינה.
תערוכות

1926, פריז: גלריה סאקר דו פרינטמפס (Sacre du Printemps)
1927, קהיר: Salon du Caire
1928, ברלין: "Berliner Secession"
1936, פריז: "סטודיו"
1937, פריז: "תערוכת סטודיו" ("Atelierausstellung")
1941, מרסיי: "סלון אמן"
1946, וינה: "לעולם אל תשכח", Künstlerhaus
1947, וינה: "תערוכת האמנות האוסטרית", Künstlerhaus
1948, וינה: "תערוכת פוסטרים בינלאומית", Künstlerhaus
1948, וינה: "Karikaturenschau",‏ Künstlerhaus
1954, וינה, Wiener Festwochen:‏ "Bühnenbild", Künstlerhaus
1954, וינה: "התנגדות ואמנות", Künstlerhaus
1954, ורשה: "תערוכת אמנות עכשווית"
1955, וינה: "תערוכת הקריקטורה הבינלאומית"
1956, וינה, Wiener Festwochen:‏ "הופיע ועוצב" ("Erschaut und gestaltet")
1957, וינה, Wiener Festwochen:‏ נוף, אדם ובעלי חיים
1959, וינה: "תערוכת סתיו", Künstlerhaus
1960, וינה: "תערוכת אביב", Künstlerhaus
1960, וינה: "תערוכת סתיו", Künstlerhaus
1960, וינה: "בניית העיר הקוסמופוליטית של וינה בקריקטורה", Bauzentrum
1961, וינה: "תערוכת אמנות BVÖ", לשכת העבודה
1961, פריז: תערוכה עצמית "Maison de la Pensée Francaise"
1962, ירושלים: תערוכה עצמית "סטודיו נורה"
1963, וינה: "במובנים רבים", ציורים ואיורים (Kupferstichkabinett)
1964, וינה: תערוכה עצמית: "גלריה קטנה"
1965, פריז: "Galerie du Passeur"
תמונות וגרפיקה באוספים > אוספים ציבוריים

תמונותיו ויצירותיו של זוסמן שמורות בין היתר במוזיאון אלברטינה, הגלריה האוסטרית Österreichische Galerie Belvedere (אנ'), המחלקה לתרבות בווינה (Kulturamt der Stadt Wien), הקהילה היהודית וינה, יד ושם, בצלאל, מוזיאון לוחמי הגטאות, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות ועוד.
תמונות וגרפיקה באוספים > אוספים פרטיים

פריז - מארסיי - ליון - ניו יורק - ניו ברנזוויק - מקסיקו סיטי - בריסל - ציריך - בלגרד - ירושלים - תל אביב - חיפה - רמת גן - ברלין - ורשה - קרקוב - אושוויץ - האג - וינה.
פרסים

תג אנטיפה "לעולם אל תשכח", 1946
"תערוכת פוסטרים בינלאומית", 1948
"תערוכת הקריקטורה הבינלאומית", 1955
"פרס תאודור קרנר" (אנ')‏, 1962
"פרס תאודור קרנר", 1966
עזבונו

באוסף המוזיאון היהודי בווינה נמצא חלק נרחב מאוספו האמנותי של זוסמן. קרן היינריך זוסמן בווינה תורמת לקידום אמנים אוסטרים צעירים. תערוכה פומבית של יצירותיו של היינריך זוסמן נפתחה שלוש שנים לאחר מותו ב-26 באפריל 1989 באוטו-נאגל-האוס (ארכיון יצירות המורשת הוויזואליות הפרוסיות) (אנ') בברלין, תחת ארגונו של איגוד האמנים הפלסטיים של גרמניה המזרחית. חלקים נוספים מאוספיו נמצאים בהחזקת איגוד האמנים האוסטרי (בית האמנים), קרן היינריך זוסמן וקרן "בית הכנסת החדש בברלין - Centrum Judaicum". מקרן על שמו הופרשו כספים למתן פרס על שמו - פרס זוסמן - לאמנים בנושא השואה. הפרס הוענק על ידי יד ושם בין סוף שנות השמונים לשנות האלפיים.
לקריאה נוספת

Peter Michel: Ankunft in der Freiheit. Essays gegen den Werteverlust der Zeit, Verlag am Park Berlin 2011
Bildende Kunst Heft 8/1985: Votivfenster für Auschwitz (Judenverbrennung) . 220 x 150 cm . Bleiglas
Who's Who in Austria, Intercontinental Book & Publishing Co. Ltd., Montreal 1967
Ich erinnere mich wieder an Auschwitz, Europa Verlag Wien 1963
Vollmer Künstlerlexikon, Bd. 6, Verlag E. A. Seemann, Leipzig 1962
הכף המערבי

| --- | --- |
סמל הכף המערביסמל הכף המערבי

 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 מושל:  Alan Winde
 רשות מחוקקת:  Western Cape Provincial Parliament 
 בירת הפרובינציה:  קייפטאון (והעיר הגדולה)
 שפה רשמית:  אנגלית, אפריקאנס, קוסה 
 תאריך ייסוד:  27 באפריל 1994
 שטח:  129,462 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  Seweweekspoortpiek (2,325 מטר) 
  ‑ הנקודה הנמוכה:  גובה פני הים (0 מטר) 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרובינציה:  7,113,776 (1 ביולי 2021)
  ‑ צפיפות:  47.9 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  34°0′0″S 20°0′0″E﻿ / ﻿34.00000°S 20.00000°E﻿ / -34.00000; 20.00000
 אזור זמן:  UTC +2
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת הכף המערבי מוגדלת) קייפטאון ג'ורג' אאודטסהורן ביופורט וסט ורדנדאל ורדנבורגהכף המערבי(למפת הכף המערבי רגילה) קייפטאון ג'ורג' אאודטסהורן ביופורט וסט ורדנדאל ורדנבורגהכף המערבי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הכף המערבי (באנגלית: Western Cape) היא אחת מתשע פרובינציות דרום אפריקה. בירת הפרובינציה והעיר הגדולה ביותר בה היא קייפטאון.
הפרובינציה שוכנת בדרום-מערבה של דרום אפריקה, וגובלת מצפון בכף הצפוני, ממזרח בכף המזרחי, מדרום באוקיינוס ההודי, וממערב באוקיינוס האטלנטי.
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמוגרפיה > התפלגות גזעית

| הקבוצות הגזעיות באוכלוסיית הכף המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צבעוניים | 2,840,404 | 48.78% |   |  |
| שחורים | 1,912,547 | 32.85% |   |  |
| לבנים | 915,053 | 15.72% |   |  |
| אסייתים | 60,761 | 1.04% |   |  |
| אחר | 93,969 | 1.61% |   |  |
דמוגרפיה > התפלגות לשונית

| השפות המדוברות באוכלוסיית הכף המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אפריקאנס | 2,820,643 | 49.70% |   |  |
| קוסה | 1,403,233 | 24.72% |   |  |
| אנגלית | 1,149,049 | 20.25% |   |  |
| סותו | 64,066 | 1.13% |   |  |
| אחר | 238614 | 4.2% |   |  |
דמוגרפיה > פריסת אוכלוסין

| פריסת אוכלוסיית הכף המערבי |
| --- | --- | --- | --- |
  פחות מ-1 נפש לקמ"ר  1–3 נפש לקמ"ר  3–10 נפש לקמ"ר  10–30 נפש לקמ"ר  30–100 נפש לקמ"ר  100–300 נפש לקמ"ר  300–1000 נפש לקמ"ר  1000–3000 נפש לקמ"ר  יותר מ-3000 נפש לקמ"ר:
חלוקה מנהלית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| מפתח | שם | שם מלא רשמי | בירה | שטח (בקמ"ר) | אוכלוסייה (2011) | מספר רשויות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| C | מטרופולין קייפטאון | City of Cape Town Metropolitan Municipality | קייפטאון | 2,460 | 3,740,026 | 1 |
| 6–10 | מחוז קייפ ווינלנדס | Cape Winelands District Municipality | ווסטר | 22,309 | 787,490 | 5 |
| 15–21 | מחוז אדן | Eden District Municipality | ג'ורג' | 23,331 | 574,265 | 7 |
| 1–5 | מחוז וסט קוסט | West Coast District Municipality | מורסבורג | 31,104 | 391,766 | 5 |
| 11–14 | מחוז אוברברג | Overberg District Municipality | ברדאסדורפ | 11,405 | 258,176 | 4 |
| 22–24 | מחוז הקרו המרכזי | Central Karoo District Municipality | בופורט וסט | 38,854 | 71,011 | 3 |
ראו גם

כף התקווה הטובה (פרובינציה)
הערות שוליים

1 2 3  Census 2011: Western Cape, Statistics South Africa
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7583481-9  MusicBrainz: 2c2a555d-7e53-4dd2-aa2b-eddc9376c9bf 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלגיון הרביעי מקדוניקה

| --- | --- |
לבנה עם חותמת הלגיון שנמצאה בריינזאברן
לבנה עם חותמת הלגיון שנמצאה בריינזאברן
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הרומית
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 בסיס האם:  לא ידוע
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  48 לפנה"ס – לא ידוע
 מקים היחידה:  יוליוס קיסר
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קר, בעיקר פילום, גלדיוס, סקוטום, לוריקה לוריקה סקוומטה (שריון שרשראות)
הלגיון הרביעי מקדוניקה (בלטינית: Legio IIII Macedonica) היה לגיון רומאי.
היסטוריה

הלגיון הוקם ככל הנראה בשנת 48 לפנה"ס בידי יוליוס קיסר, במהלך מלחמתו כנגד פומפיוס מגנוס. הלגיון השתתף בקרב דיראכיום (באותה שנה) ולאחר מכן נשלח למוקדון וקיבל את הכינוי "מקדוניקה". קיסר תכנן להשתמש בלגיון בפלישתו המתוכננת אל האימפריה הפרתית, אולם עם רציחתו באידו של מארס בשנת 44 לפנה"ס, נגנזו תוכניות הפלישה. עם מותו של קיסר פרצה ברומא מלחמת אזרחים חדשה בין סיעתו של מרקוס אנטוניוס אשר חפצה לשמר את מורשתו של קיסר, לבין סיעת רוצחיו של קיסר שהונהגה בידי גאיוס קסיוס לונגינוס ומרקוס יוניוס ברוטוס. אנטוניוס זימן את הלגיון הרביעי לאיטליה כדי להילחם בקסיוס וברוטוס, אולם אז הצטרף למלחמה גורם חדש ומפתיע: אחיינו של קיסר אוקטביאנוס אשר הכריז על עצמו כיורש הליגיטימי של דודו. כמה לגיונות, ובתוכם הלגיון הרביעי, הצטרפו אל אוקטביאנוס והנחילו לאנטוניוס תבוסה ניצחת בקרב מוטינה.
בשנת 42 לפנה"ס החליט אוקטביאנוס לכרות ברית עם אנטוניוס במטרה להביס את אויביהם המשותפים, היינו רוצחיו של קיסר. הלגיונות הנאמנים להם, ובתוכם הלגיון הרביעי, הפליגו בחזרה למוקדון ושם הביסו את צבאם של רוצחי קיסר בקרב פיליפי. לאחר הקרב חזר הלגיון עם אוקטביאנוס לאיטליה, שם סייע בדיכוי המרד של לוקיוס אנטוניוס. בשנת 31 לפנה"ס הפר אוקטביאנוס את בריתו עם מרקוס אנטוניוס ותקף את נחלותיו במצרים. הלגיון הרביעי השתתף בפלישה זו, ובין היתר נכח בקרב אקטיום. לאחר ניצחונו במלחמה, הציב אוקטביאנוס (שכעת קיבל את התואר אוגוסטוס) את הלגיון הרביעי בהיספניה טארקוננסיס והשתמש בו כדי לדכא מרידות של שבטים מקומיות. החל משנת 13 לפנה"ס הגזרה הייתה שקטה, ובמשך קרוב לחמישים הבאות הועסקו חיילי הלגיון בעיקר בעבודות תחזוקה שונות.
לאחר מכן הועבר הלגיון לגרמאניה סופריור והוצב באזור שהוא כיום מיינץ. על פי השערה אחת הקיסר קליגולה היה זה שהעביר את הלגיון מהיספניה לגרמאניה מכיוון שנזקק לתגבורת במלחמתו כנגד שבט הקאטים. השערה אחרת גורסת שהלגיון הועבר רק בשנת 41 בידי הקיסר קלאודיוס. הסיבה להעברה הייתה ככל הנראה מכיוון שקלאודיוס נאלץ להוציא הלגיון הארבעה עשר גמינה למלחמתו בבריטניה וחיפש לגיון חדש שימלא את מקומו. על כל פנים, בגרמאניה נאלצו חיילי הלגיון לחלוק את המחנה שלהם עם חיילי הלגיון העשרים ושניים פרימגיניה. חיילי הלגיון הרביעי קיבלו את הצד הימני המכובד יותר של המחנה, בעוד החיילים הוותיקים של הלגיון העשרים ושניים נאלצו לעבור לחלק השמאלי.
בשנת 68 התאבד הקיסר נירון, ובכך נפתחה מלחמת האזרחים אשר נודעה בתור "שנת ארבעת הקיסרים". הלגיון הרביעי והלגיון העשרים ושניים הכריזו על תמיכה בטוען לכתר ויטליוס והצטרפו אליו בצעדתו מגרמאניה לאיטליה. הם הביסו את אנשיו של הטוען לכתר אותו בקרב קרמונה, והשתלטו על רומא. חלק מהחיילים תוגמלו על נאמנותם בכך שהועברו למשמר הפרטוריאני. אולם באותה שנה צעד אספסיאנוס עם לגיונותיו מארץ ישראל והביס את צבאותיו של ויטליוס. הלגיון הרביעי הוחזר בחזרה למיינץ ובמשך כמה שנים המשיך להגן על גבולות האימפריה מפני השבטים. בשלב מסוים החליט אספסיאנוס כי הלגיון איננו אמין, ולפיכך פרק אותו והקים משרידיו את הלגיון הרביעי פלביה פליקס.
הילה בג'יו

אין תמונה חופשית
הילה בג'יו היא זמרת סופרן ישראלית.
ביוגרפיה

בג'יו למדה באקדמיה למוזיקה בתל אביב וסיימה את לימודיה בהצטיינות. היא הייתה חברה בסטודיו של האופרה הישראלית ומאז מופיעה בקביעות באופרה. בין התפקידים ששרה באופרה הישראלית: טיטניה ב"חלום ליל קיץ" (בריטן), לוצ'יה ב"לוצ'יה די למרמור" (דוניצטי), יוליה ב"רומיאו ויוליה" (גונו), סוזנה ב"נישואי פיגארו" (מוצרט), נורינה ב"דון פסקואלה" (דוניצטי), ליזט ב"לה רונדינה" (פוצ'יני), אדינה ב"שיקוי האהבה" (דוניצטי), מארי ב"בת הגדוד" (דוניצטי), ג'ילדה ב"ריגולטו" (ורדי), רוזינה ב"הספר מסביליה" (רוסיני), התפקיד הראשי ב"שועלה ערמומית" (יאנאצ'ק), הילד ב"הילד חולם" (גיל שוחט), פמינה ופפגנה ב"חליל הקסם" (מוצרט), אולימפיה ב"סיפורי הופמן" (אופנבך), דספינה ב"כך עושות כולן" (מוצרט), פרסקיטה ב"כרמן" (ביזה), אאורידיצ'ה ב"אורפאו ואאורידיצ'ה" (גלוק) עם מנצחים ידועים כמו: דניאל בארנבוים, דניאל אורן, זובין מהטה, דן אטינגר, אשר פיש, פרדריק שאזלן, עומר מאיר ולבר, דניאל קאלגרי דייוויד שטרן, אלברטו זדה, ועוד.
הילה בג'יו הופיעה כסולנית עם תזמורות ישראליות שונות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית הישראלית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע וסימפונט רעננה. כמו כן הופיעה בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים.
בגרמניה הופיעה בברלין עם דניאל בארנבוים בביצוע "פיירו הסהרורי" (שנברג), בסמפוניה 8 של מאהלר בפסטיבל דרזדן בניצוחו של עומר וולבר, בתפקיד הילד החולם (גיל שוחט) בפסטיבל ויסבאדן, בקונצרט גאלה בפסטיבל הבינלאומי בבית האופרה גרה-אלטנבורג ובתפקיד "אולימפיה" (סיפורי הופמן) בבית האופרה של מקלנבורג. כמו כן, שרה בוולנסיה ברקוויאם גרמני של ברהמס, בתפקיד השועלה הערמומית באופרה של ברגן בנורווגיה, בתפקיד ג'וליה בסולם המשי (רוסיני) בפסטיבל רוסיני בפזרו באיטליה ואת המיסה בסי מינור של באך עם התזמורת הפילהרמונית של מקסיקו סיטי.
הופיעה בקונצרטים ורסיטלים בניו יורק, לונדון, רומא, סט. פטרסבורג, קרואטיה ואזרבייג'ן.
הילה בג'יו מופיעה מדי שנה בבית ביאליק בתל אביב עם פרופסור יהואש הירשברג בערב של הרצאה וקטעי שירה מאופרות איטלקיות, בליווי הפסנתרנית יעל קרת.
פרסים ואותות הוקרה

2001 - ציון לשבח בתחרות פאול בן-חיים באקדמיה למוזיקה בתל אביב
2002 - פרס שר המדע, התרבות והספורט על ביצוע יצירה ישראלית
2004 - פרס שני בתחרות בלוודר בווינה בקטגוריית אופרטה
2012 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה
מלגות מקרן התרבות אמריקה-ישראל והמכון הישראלי לזמרה אמנותית, וכן מלגות גרבוב, מלגת בסר ומלגת סילוורמן.
הלגיון הראשון פלביה מרטיס

| --- | --- |
חותמת הלגיון על פי נוטיטיה דיגניטטום
חותמת הלגיון על פי נוטיטיה דיגניטטום
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הרומית
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 בסיס האם:  גאליה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  לא ידוע
 מקים היחידה:  קונסטנטינוס כלורוס
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קר, בעיקר פילום, גלדיוס, סקוטום, לוריקה לוריקה סקוומטה (שריון שרשראות)
הלגיון הראשון פלביה מרטיס (בלטינית: Legio I Flavia Martis) היה לגיון רומאי, אשר פעל במהלך המאה הרביעית.
היסטוריה

המידע על הלגיון מועט. ידוע שהוא היה לגיון עצמאי שהוצב בגאליה. השם "פלביה" מעיד על כך שמקימו של הלגיון השתייך לשושלת הקיסרים הפלבאיים. השם "מרטיס" משמעו "מוקדש למרס". אי לכך, מקים הלגיון היה כנראה הקיסר קונסטנטינוס כלורוס, כיוון ששאר קיסרי השושלת היו נוצרים ובוודאי לא היו קוראים ללגיון על שם אל פגאני. ידוע על יחידות בשם "מרטיס" ששרתו בתקופה מאוחרת יותר באזור ארמוריקה ולאורך הריין, אולם אין זה ודאי שהן אכן השתייכו ללגיון זה.
הערות שוליים

↑  בצבא הרומי המאוחר היו שני סוגי לגיונות. הלימיטאני, שהיו מרותקים בדרך כלל לפרובינקיה מסוימת, והלגיונות העצמאיים (Comitatenses) אשר היו בדרך כלל בפיקוד בכיר ונועדו להגיב על מקרי חירום ביטחוניים. הלגיונות העצמאיים נחשבו ליוקרתיים יותר.
הילה אלפרט

| --- | --- |

הילה אלפרט
 לידה:  24 בפברואר 1965 (בת 59) מַעֲלֵה הַחֲמִישָּׁה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
הילה אלפרט (נולדה ב-24 בפברואר 1965) היא עיתונאית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
קורות חייה

אלפרט נולדה למשפחה יוצאת מרוקו וגדלה בקיבוץ מעלה החמישה. החלה את דרכה בשנות ה-90 של המאה ה-20, בלימודי אפקטים מיוחדים בקולנוע ברומא, איטליה, ובשנת 1993 השתלבה בעולם העיתונות, כשהחלה לכתוב בעיתון "חדשות". לאורך השנים כתבה אלפרט, אשר התמקדה בתחום האוכל, המסעדנות והבישול, ב"עולם הספורט" (אותו גם ערכה תקופה), "שף", "עיתון תל אביב", "Time Out תל אביב" ו"ישראל היום", בו כתבה עד 2017 טור בנושא אוכל.
לאורך השנים השתלבה אלפרט בעולם הטלוויזיה. אלפרט הגישה פינת אוכל ב"יומן תרבות" בערוץ הראשון, ערכה והגישה ב"סטייל" בערוץ 2, הגישה את "טעמים" בטלוויזיה החינוכית, הגישה פינת אוכל ב"קפה טלעד" של זכיינית הערוץ השני "טלעד", יצרה והגישה את "נשים קטנות", יחד עם אלימור זילברמן, בערוץ השני, ושימשה חברה בפאנלים של תוכניותיהם של מרב מיכאלי ורפי רשף. בשנת 2007 הייתה אלפרט כתבת החוץ של "שום פלפל ושמן זית" בערוץ הראשון, וב"קשת" של הערוץ השני הגישה את "צו בישול", "זמן איכות", ולצד גיל חובב את "מצעד האוכל הישראלי".
אלפרט הופיעה כשחקנית בשנת 2002 בסרט הטלוויזיה "אבא שחור לבן" לצד דן תורן, בשנת 2005 בסדרת הטלוויזיה "חדר מלחמה", שיצר יאיר לפיד, ל"רשת" של הערוץ השני, לצד ליאור אשכנזי ואיילת זורר, ובשנת 2007 בתפקיד אורח בסדרה "להוציא את הכלב" ב"הוט 3".
בנוסף לכתיבה ולהגשה בנושאי אוכל ומסעדנות, אלפרט מייעצת לחברות מזון בנושא פיתוח וניתוח מגמות, מנחה פסטיבלי אוכל ומרצה בנושא.
בשנת 2009 השתתפה אלפרט בתוכנית הטלוויזיה "אחד נגד מאה" והגיעה לשלב המתקדם ביותר שמתמודד הגיע אליו בתוכנית עד אז כאשר נשארה להתמודד מול אדם אחד בלבד, בשלב זה החליטה אלפרט לקחת את כ-130 אלף השקלים שצברה ולא להמשיך להתמודד על מיליון השקלים.
בשנת 2009 הצטרפה אלפרט לעונה השלישית של הסדרה "האלופה" שעלתה בספטמבר.
בנובמבר 2010 הצטרפה אלפרט לתוכנית הריקודים רוקדים עם כוכבים כמתמודדת, ובן זוגה לתחרות היה הרקדן חיים פרשטיין.
ב-2012 ראה אור ספרה "יש מקום בעיר התחתית: יומן אוכל חיפאי".
חיים אישיים

אלפרט הייתה נשואה לאיש העסקים יעקב ליפשין (בעלה לשעבר של טליה שפירא), ולה שני ילדים. קודם לכן נישאה לשחקן צעיר והייתה במשך כמה שנים בת זוגו של המסעדן שאול אברון.