stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדן שוחט
ביוגרפיה > פעילות למען קהילת היזמים

שוחט מעורב במגוון מיזמים חברתיים וקהילתיים על בסיס התנדבותי שנועדו לתמוך בקהילת היזמים בישראל. לאורך השנים הוא שימש כמנטור בתוכניות ופרויקטים שונים. בשנת 2004 ייסד יחד עם אילן גרייצר, נמרוד להבי וגילי צגלה את Geekcon, ארגון ללא מטרת רווח המיועד לקידום יצירתיות וחדשנות. מאז מתכנסים מדי שנה מאות מדענים, ממציאים, יזמים ואמנים מישראל ומחו"ל למרתון טכנולוגי בן שלושה ימים, בו הם בונים מוצרים חסרי תכלית שכל מטרתם לפתח את היצירתיות. נכון ל-2016, נערכים חמישה אירועי גיקון בשנה כאשר כל אחד מתרכז בנושא אחר - מרפואה ועד איכות הסביבה ובעלי חיים. נכון לספטמבר 2016, תרמה הפלטפורמה ליצירתן של מספר חברות סטארט-אפ ישראליות, ולפעילות עסקית של מעל 160 מיליון.
בנובמבר 2014, פרסם שוחט את "רשימת האנג'לים", רשימה פומבית הניתנת לעריכה בה מפורטים פרטיהם של מעל ל-150 משקיעים (אנג'לים), לצד פרטי הקשר שלהם, והתחומים בהם הם משקיעים.
שוחט הוא חלק מחבר הנאמנים של Bankinter Innovation Foundation, המארגנים של Future Trends Forum, אשר מורכב משלושים מכוני המחקר המובילים בעולם בתחומי המדע והטכנולוגיה. כמו כן, שוחט משמש כמרצה בתוכנית Zell ליזמות, של המרכז הבינתחומי הרצליה (IDC), וחבר דירקטוריון ברמות, חברת מסחור הטכנולוגיות של אוניברסיטת תל אביב. הוא מרצה במוסדות אקדמיים, בכנסים ובוועידות העוסקות בתעשיית ההייטק והיזמות בישראל.
שוחט אב לשלושה ומתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

1 2   ענבל אורפז, כך גייסו אייזנברג ושוחט 140 מיליון דולר בשישה שבועות: "לא באנו כמו חתול שמן", באתר TheMarker‏, 13 ביולי 2013
↑  מאיר אורבך ואסף גלעד, חברת אטרניטי הישראלית נמכרה לריברבד האמריקאית, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2016
↑  Clay Lacy תטעין בשדות תעופה את המטוס החשמלי של אוויאיישן, באתר TechTime‏, 3 באוגוסט 2016
1 2 3  רועי גולדנברג, ‏אדן שוחט | שותף בקרן ההון סיכון ג'נסיס החיים בגן אדן, באתר גלובס, 1 במרץ 2012
↑  אסף גלעד, מיזמות להון סיכון: "ישראל ממציאה עצמה מחדש עם חברות רזות", באתר כלכליסט, 20 באוקטובר 2010
↑  מורן בר ויניב פלדמן, עכשיו זה רשמי: Face.com נרכשה על-ידי פייסבוק תמורת כ-60 מיליון דולר [אקזיט], באתר גיקטיים, ‏18 ביוני 2012
↑  סוכנויות הידיעות, פייסבוק רכשה את face.com הישראלית בכ-100 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 18 ביוני 2012
↑  מייק בוצ'ר, The Europas – Europe’s Tech Startup Oscars – Showcases A Booming European Scene, Techcrunch, ‏22 בינואר 2013
↑  אסף גלעד, אדן שוחט עוזב את קרן ג'נסיס, באתר כלכליסט, 7 באפריל 2013
↑  הגר רבט, קרן Insight מניו יורק רוכשת את רוב אחזקות ג'נסיס 4 הישראלית, באתר כלכליסט, 26 בפברואר 2019
1 2  מורן בר, המדריך הישראלי המלא למאיצי סטארטאפים (Startup Accelerators), באתר גיקטיים
↑  יניב פלדמן וחן אידן, Yandex רוכשת את Kitlocate הישראלית שתהפוך למרכז הפיתוח שלה בישראל [אקזיט], באתר גיקטיים, ‏18 במרץ 2014
↑  דויד כץ ואיתן לויט, פרויקטים קהילתיים עם אדן שוחט מקרן אלף, באתר שבוע- פודקאסים
↑  מערכת itnews ומאיר עשת, חברת הסטארט-אפ הישראלית אנודות השלימה סבב גיוס בהיקף של 8 מיליון דולר, באתר itnews - פורטל המחשבו העסקי וההייטק בישראל, (הקישור אינו פעיל, 31 בדצמבר 2022), ‏25 בספטמבר 2016 (ארכיון)
↑  גיל קריא, אלף בית של קשרים: כך הפכה קרן "אלף" לידידתם הטובה של היזמים, באתר Forbes ישראלי, ‏04.12.2015
↑   אלירן רובין, אלף מקימה קרן הון סיכון שנייה: השלימה גיוס של 180 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 26 בספטמבר 2016
↑  הילה חיימוביץ', הזוכים הגדולים ב-Geek Awards 2014 [הרשימה המלאה], באתר גיקטיים, ‏25 בינואר 2015
1 2  עוזי בלומר, GeekCon 2015: המדענים המטורפים כבשו את קיסריה, באתר כלכליסט, 12 בספטמבר 2015
1 2  The3D Zone, GeekCon 2016 – האירוע השנתי של המייקרים יוצא לדרך, באתר The3D Zone, ‏5 בספטמבר 2016
↑  יניב אביטל, רשימת המשקיעים משתדרגת: החברות שיקנו את הסטארטאפ שלכם ואיך אפשר להגיע אליהן, באתר גיקטיים, ‏30 בנובמבר 2014
↑  Bankinter innovation foundation
↑  idc מרכז היזמות, אדן שוחט, באתר idc - פורטל אוניברסיטת רייכמן
↑  כתב האתר, פתרונות חדשניים לעיר חכמה ובטוחה בסיום האקסלרטור של מרכז היזמות הרצליה, באתר עריית הרצליה, ‏07 ביולי 2016
↑  http://ramot.org/
יבנה (רשת חינוך)

יבנה הייתה רשת בתי ספר יהודיים דתיים-ציוניים מטעם תנועת המזרחי, שפעלה בפולין בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
רקע היסטורי

ראשיתה של רשת החינוך של תנועת המזרחי בהקמת חדרים מודרניים בשנים 1919–1921, שהיו קרובים באופיים לחדר המתוקן (של אגודת ישראל), ופחות הושפעו מגישות חינוכיות חדשות. בשנת 1920 הקימה המזרחי את בית המדרש לרבנים, "תחכמוני", בוורשה (מוסד ששימש יותר כסמינר להכשרת מורים, מאשר רבנים), ששילב לימודי קודש ולימודי חול.
בשנת 1922 החליטה ועידת המזרחי השלישית, כחלק מהמגמה הצנטרליסטית שהתחזקה על רקע החלת חוק חינוך חובה, והצורך בחזית מגובשת במאבק בשלטונות הפולניים, על הקמת "הסתדרות תרבותית מיוחדת" בשם "תחכמוני", שתהיה אחראית על הקמת רשת בתי ספר דתיים-ציוניים ארצית, שתשלב בלימודי הקודש גם לימודי חול, על מנת לזכות בהכרת הממשלה. בוועידת המזרחי הארצית החמישית הוחלט על הקמת ה"הסתדרות לתרבות ולחינוך דתי לאומי יבנה בפולין", על בסיס ההסתדרות "תחכמוני" הנ"ל, וכך נוסדה "יבנה" בשנת 1927.
היעדים

שלושה היו יסודותיה האידאולוגיים של "יבנה":
היסוד הדתי, לפיו נקבעו לימודי הקודש כעיקר, ולפיו התקיימו הלימודים בבית הספר באווירה דתית, תוך קיום והקפדה על המצוות.
היסוד הלאומי, השונה מהחינוך האורתודוקסי הישן, לפיו יש להבריא את חיי היהודים בגולה, מצד אחד, ולהתכונן לעלייה לארץ ישראל, מצד שני. על בסיס יסוד זה הוכנסו לבתי הספר של "יבנה" לימודי העברית, ספרות ישראל וקורות ישראל.
היסוד החברתי או הכלל-אנושי, על בסיסו הוכנסו לבתי הספר לימודי החול הכלליים ה"שימושיים", שישמשו את התלמיד בחייו העתידיים.
יחסה של "יבנה" לשפה העברית היה אוהד למדי, ולמרות זאת לא הייתה העברית השפה היחידה בבתי הספר שלה, אלא שולבה עם הפולנית, או עם היידיש. הדגש הושם על התוכן, ולאו דווקא על השפה. בעוד שהיו מספר בתי ספר של הרשת, בעיקר בחבלי הספר המזרחי, שהיו חד-לשוניים, בעברית בלבד, היו רוב בתי-הספר דו-לשוניים, כשהעברית משמשת כשפת ההוראה במקצועות העבריים בלבד.
למזרחי הייתה עמדה אמביוולנטית כלפי הגלות – מצד אחד, שלילית (הגלות כגורם מדכא ומשפיל), ומצד שני – חיובית (קריאה להשגת זכויות במסגרת הגולה). הפתרון שהציעה היה רעיון הגולה כפרוזדור לארץ ישראל. כחלק מהתנועה הציונית, חינכו לעלייה ארצה ולהכשרה חלוצית. את הקירות קישטו תמונות מארץ ישראל ותמונות של ראשי הציונות הדתית. כמו כן, טופח שיתוף הפעולה עם הקרן הקיימת, ואף פותח מפעל החלפת מכתבים בין ילדי "יבנה" לילדי ארץ ישראל. השפעתה של תנועת "תורה ועבודה" הציונית-חלוצית, הלכה וגברה.
תפוצה גאוגרפית

בתי הספר של "יבנה" התרכזו בגלילות המרכזיים, וכרבע מהם נמצאו בדרום פולין. מכיוון שהוקמה מאוחר יחסית (בשנת 1927), היו מקומות רבים "תפוסים" כבר על ידי בתי הספר של הזרמים האחרים.
ארגון

"יבנה" הפעילה גנים, בתי ספר עממיים "שלמים" (שמי שלמד בהם היה פטור מהליכה לבית ספר ממלכתי) ותיכוניים לבנים ולבנות (בנפרד), לימודי אחר-הצהרים לבנים ולבנות שלמדו בבקרים בבתי הספר הממלכתיים (גם כן בנפרד), בית מדרש לרבנים ("תחכמוני"), ישיבות, סמינרים למורים, וקורסים ללימודים עבריים למבוגרים. בשלהי התקופה (1938-1939) התחילה "יבנה" אף להוציא לאור עיתון נוער ("האהלה"), וספרי לימוד. במקומות רבים הופעלו בתי ספר עממיים בהם היו ארבע הכיתות הראשונות מעורבות (לבנים ולבנות), בעוד שהכיתות הגבוהות – נפרדות.
כמו כן במסגרת יבנה הוקמה ישיבה בעלת אוריינטציה ציונית דתית בשם "בית שמואל" (על שם הרב שמואל מוהליבר). הישיבה הייתה ממוקמת בבית הכנסת תפארת ציון בורשה (ברח' פויה 40), ובראשה עמד הרב שרגא רייף. רבה של ורשה, הרב שלמה דוד כהנא פרש את חסותו עליה והסמיך את תלמידיה להוראה. ליד הישיבה הוקמה גם "הכשרה חקלאית" שהכשירה את תלמידיה בתחום החקלאות לקראת עלייתם ארצה.
עקב קשיים ארגוניים וכלכליים, לא הצליחה "יבנה" להנהיג מדיניות צנטרליסטית יעילה, הכופפת את האגודות ואת הוועדים המקומיים למרוּת המרכז הגלילי או הארצי. הקשר בין בית הספר המקומי למרכז הארצי היה רופף למדי. ניסיונות שונים להקמת ישיבות לא עלו יפה, ורק בית המדרש לרבנים "תחכמוני" הצליח להגיע להצלחה מסוימת. אחת מהסיבות להקמת "תחכמוני" הייתה המחסור במורים בעלי הכשרה והשקפת-עולם מתאימה, חדורי "רוח דתית", ממנו סבלה "יבנה". בעקבות כישלון הצנטרליזציה, הקמת בית הספר "יבנה" המקומי ו"חדר המזרחי" נשארו באחריות אגודת "המזרחי" או "ועד סניף יבנה" המקומיים, מה שהביא עוד יותר להחלשת הקשר עם המרכז, והוריד את סיכוייו של בית הספר לשרוד (מכיוון שהסניף המקומי היה צריך להאבק עליו לבדו). המרכז הארצי, שלא ידע את הפרטים המדויקים על המתרחש ברשת שלו-עצמו ברחבי המדינה, החל להקדיש יתר תשומת-לב להכשרת המורים, להוצאת ספרים ועיתונים לנוער, ולחיזוק הקשר עם תנועת הנוער הדתית ועם בתי הכנסת, במקום למוסדות עצמם.
בעיירות מסוימות, במסגרת התחרות עם רשת "חורב" של אגודת ישראל, נאלצה "יבנה" לקחת תחת חסותה חלק מבתי התלמוד-תורה, ולהתאים עצמה לדרישות ההורים. לעיתים קרה שבית ספר מסוים (או תלמוד-תורה) השתייך גם ל"יבנה" וגם ל"חורב", כשבפועל לא היה קשור לאף אחת מהרשתות. יסודות חינוכיים של "יבנה" חדרו, לעיתים, לתלמודי-התורה של אגודת ישראל, בעוד שבתי ספר מסוימים של "יבנה" היו דומים יותר לתלמוד תורה מודרני. חלק מבתי הספר של אגודת ישראל בפולין הקונגרסאית אף נטלו לעצמם את השם של "יבנה".
לפי נתוני הג'וינט, בשנת 1936 למדו 15,923 תלמידים, ב-229 מוסדות השייכים לרשת "יבנה".
ארגון > מימון

כמו כל בתי הספר הפרטיים היהודיים, גם "יבנה" לא זכתה לתמיכה כלכלית משלטונות פולין, ונאלצה להתקיים בעיקר משכר הלימוד, אותו שילמו ההורים (שכר הלימוד מימן כ-70% מהתקציב). רבים מההורים לא יכלו לעמוד בתשלומי שכר הלימוד, ונאלצו לשלוח את ילדיהם לחינוך הממלכתי, שניתן חינם. חלק מהמימון הגיע מתרומות של יהודי אמריקה (הג'וינט, שסייע בעיקר לחבלי הספר המזרחי בשנים שאחרי מלחמת העולם הראשונה), וכל צמצום בתרומות הוביל לפיטורי מורים, ואף לסגירת בתי ספר. בנוסף, סייעו מפעלים שונים של הוועדים המקומיים במימון בתי הספר. בתחילה זכו בתי הספר גם לתמיכה מסוימת מהעיריות, אך לאחר שינוי תקנות הבחירות, וצמצום הנציגות היהודית בעיריות, הצטמצמה תמיכה זו כמעט לגמרי. הקהילות תמכו בבתי הספר באופן חלקי למדי, וחילקו את תמיכתן בין הזרמים בצורה בלתי-שווה, תוך העדפה של החינוך הדתי (כך ש"יבנה" יכלה ליהנות מכך יותר). המצב הכלכלי של כל בתי הספר הפרטיים היהודיים היה קשה, ומורים רבים נאלצו לוותר על קבלת שכר מלא.
ארגון > תוכנית הלימודים

המגמה הדה-צנטרליסטית, שתוארה קודם, באה לידי ביטוי גם בתוכניות הלימודים, שהיו שונות ממקום למקום, כך שלא הייתה תוכנית אחת אחידה לכל בתי הספר של הרשת. בשנת 1928 הוכרה תוכנית הלימודים של "יבנה" על ידי השלטונות בפלכי ורשה, קילצה, ביאליסטוק, לובלין ופולישיה, כך שתלמידיה שוחררו מחובת הלימוד בבית הספר הממלכתי הפולני.
מסיבות שונות, ביניהן דרישות הורי התלמידים (מהן לא יכלו להתעלם, בייחוד לאור העובדה שבית הספר נתמך ברובו על ידי שכר הלימוד ששילמו), הועברו המקצועות העבריים בשיטה הישנה של החדרים, על-אף שהמורים עצמם, חניכי בית המדרש "תחכמוני", צידדו בשיטות חדשניות יותר. שבוע הלימודים כלל שעות לימוד רבות (עד שישים שעות בשבוע), בניגוד לגישות הפדגוגיות החדשות המפנות יותר תשומת-לב לצורכי הילד.
הביקורת מצד זרמי החינוך האחרים

קרבתה הרעיונית של "יבנה" הן לחרדים והן לציונים-החילונים, הייתה לה לרועץ: היא נאלצה להילחם על קהלי יעד דומים (חרדים מזה וציונים מזה), מה שהיה קשה עוד יותר לאור עובדת הקמתה המאוחרת (כאמור, "יבנה" הוגדרה סופית רק בשנת 1927). בנוסף, היא סבלה מנחיתות דמוגרפית, שהשפיעה גם על כמות המשאבים שעמדו לרשותה: רוב החרדים מצד אחד, ורוב הציונים מצד שני, לא נטו לדעותיה של "יבנה". מכיוון שהייתה קרובה רעיונית לשני הצדדים, היא התקשתה להילחם בהם מחד גיסא, ולא הצליחה לגייס את תמיכתם במאבק בשלטונות, מאידך גיסא. רק נגד הגוש היידי היא יכלה לצאת למאבק אמיתי.
הזרם החרדי, בראשות אגודת ישראל, פסל את המזרחי, בשל גישתה הציונית-ליברלית, ודחה על הסף ניסיון שיתוף פעולה בין "יבנה" לבין רשתות החינוך של אגודת ישראל. גם בתי הספר הציוניים החילוניים לא צידדו בגישת "המזרחי".
ראו גם

תרבות
ציש"א
שול קולט
בית יעקב
בתי הספר הפולניים-העבריים
שאבאסובקי
פוליטיקה וחינוך ביהדות פולין בין שתי מלחמות העולם
לקריאה נוספת

דב אברון, "אמונות ודעות בחינוך היהודי הדתי-לאומי בפולין בין שתי המלחמות", בתוך משה אישון (עורך): עיטורים, ירושלים, תשמ"ו.
דב אברון, "החינוך היהודי הדתי-לאומי בפולין בין שתי מלחמות העולם במאבקו הציבורי", בתוך מרדכי אליאב (עורך): בשבילי התחייה, כרך ב', ירושלים, תשמ"ז.
"מוסדות חינוך דתיים-לאומיים בפולין", שרגאי, ג', תשמ"ט.
ש' ז' כהנא, "מפעלה החינוכי של היהדות הדתית בפולין", בתוך צבי שרפשטיין (עורך): החנוך והתרבות העברית באירופה בין שתי מלחמות העולם, ניו-יורק, תשי"ז.
עזרא מנדלסון, התנועה הציונית בפולין: שנות ההתהוות 1915-1926, (תרגום: גד לוי), ירושלים, תשמ"ו.
שמעון פרוסט, "חינוך לערכים במוסדות החינוך בפולין (1918 – 1939)", עיונים בחינוך, 57/58, תשנ"ב.
צבי שרפשטיין, תולדות החינוך בישראל, כרך ב', ירושלים, תש"ך.
יוסף גורקה, "ההוה בצל העבר" עמ' 70–80, ירושלים, תשמ"ב.
הערות שוליים

↑  שמואל רוזנהק, על מערכת החינוך היהודי בפולין בין שתי מלחמות העולם, בתוך י' היילפרין (עורך): "בית ישראל בפולין: מימים ראשונים ועד לימות החורבן", כרך ב', ירושלים, תשי"ד.
אירוויזיון הילדים 2007

| --- | --- |
 סלוגן התחרות: "‎Make A Big Splash"

מיקום התחרות
 מספר התחרות:  5
 גמר:  8 בדצמבר 2007
 מנחים:  סיפקה יאן בוסמה   קים-ליאן ואן דר מיי
 רשת השידור המפיקה:  AVRO
 מיקום האירוע:  רוטרדם, הולנד
 המפקח על התחרות:  סוונטה סטוקסליוס
 השיר הזוכה:  בלארוס בלארוס אלכסיי זחיגלקוביץ' - "עם חברים"
 שיטת הניקוד:  8-1, 10 ו-12 מכל מדינה, כל מדינה מקבלת 12 נקודות לפי שההצבעה מתחילה
 מספר משתתפות:  17
 משך התחרות:  שעתיים ו-15 דקות
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  ארמניה ארמניה   בולגריה בולגריה   גאורגיה גאורגיה   ליטא ליטא
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  אין
 מדינות שפרשו מהתחרות:  קרואטיה קרואטיה   ספרד ספרד
 מופעי פתיחה/ביניים:  60 רקדנים צעירים מבצעים את "One World" (מופע פתיחה)   קייטי מלואה, Ch!pz וכל משתתפי התחרות מבצעים את השיר "One World" (מופע ביניים)
 סיימו עם 0 נקודות:  אין
 המדינות המשתתפות
 
   מדינות משתתפות   מדינות שהשתתפו בעבר אך לא השתתפו בשנת 2007
 → אירוויזיון הילדים 2006 אירוויזיון הילדים 2008 ← 
אירוויזיון הילדים 2007 היא התחרות ה-5 של אירוויזיון הילדים. הולנד אירחה את האירוויזיון הזה באהוי רוטרדם.
מדינה מארחת

שלוש מדינות התמודדו על אירוח התחרות ב-2007: CyBC (רשות השידור הקפריסאית) HRT (רשות השידור בקרואטיה) ו-AVRO (רשות השידור ההולנדית).
ב-11 בספטמבר 2006, רשות השידור ההולנדית AVRO נבחרה לארח את התחרות.
מדינות משתתפות

17 מדינות השתתפו בתחרות:
| סדר | מדינה | שפה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | מקום | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גאורגיה גאורגיה | גאורגית | מרים רומלשווילי | "Odelia Ranuni" | אונדיה היא ראנון | 4 | 116 |
| 2 | בלגיה בלגיה | הולנדית | Trust | "Anders" | אחרת | 15 | 19 |
| 3 | ארמניה ארמניה | ארמנית | Arevik | "Erazanq" | חלום | 2 | 136 |
| 4 | קפריסין קפריסין | יוונית | יורגוס יונידס | "I mousiki dinei ftera" | מוזיקה נותנת כנפיים | 14 | 29 |
| 5 | פורטוגל פורטוגל | פורטוגזית | ז'ורז'ה לייריה | "Só quero é cantar" | אני רק רוצה לשיר | 16 | 15 |
| 6 | רוסיה רוסיה | רוסית | אלכסנדר גולובצ'נקו | "Otlichnitsa" | תלמידה מצוינת | 6 | 105 |
| 7 | רומניה רומניה | רומנית | 4Kids | "Sha-la-la" | שה-לה-לה | 10 | 54 |
| 8 | בולגריה בולגריה | בולגרית | Bon-Bon | "Bonbolandiya" | בונבולנדיה | 7 | 86 |
| 9 | סרביה סרביה | סרבית | נבנה בוז'וביץ' | "Piši mi" | תכתוב לי | 3 | 120 |
| 10 | הולנד הולנד | הולנדית | O'G3NE | "Adem in, adem uit" | לנשום, לנשוף | 11 | 39 |
| 11 | מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית | מקדונית | רוזיקה קוליקובה ודימיטר סטוימנובסקי | "Ding Ding Dong" | דינג דינג דונג | 5 | 111 |
| 12 | אוקראינה אוקראינה | אוקראינית | אילונה הליצקה | "Urok hlamuru" | שיעור גלמור | 9 | 56 |
| 13 | שוודיה שוודיה | שוודית | פרידה סאנדן | "Nu eller aldrig" | עכשיו או לעולם לא | 8 | 83 |
| 14 | מלטה מלטה | אנגלית | Cute | "Music" | מוזיקה | 12 | 37 |
| 15 | יוון יוון | יוונית | Made in Greece | "Kapou berdeftika" | אי-שם הייתי מבולבל | 17 | 14 |
| 16 | ליטא ליטא | ליטאית | לינה ג'וי | "Kai miestas snaudžia" | כאשר העיר טובעת | 13 | 33 |
| 17 | בלארוס בלארוס | רוסית | אלכסיי ז'יהלקוביץ' | "S druz'yami" | עם חברים | 1 | 137 |
מדינות אחרות

קרואטיה קרואטיה - למרות העובדה שקרואטיה התמודדה על אירוח התחרות, היא פרשה מהתחרות בשל קשיים כלכליים.
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה - אף על פי שתכננה להשתתף בתחרות, רשות השידור בבוסניה והרצגובינה BHRT החליטה לפרוש מהתחרות.
הערות שוליים

↑  אף מדינה לא סיימה עם ללא נקודות כלל, משום שכל מדינה קיבלה אוטומטית 12 נקודות נוספות
↑  "Georgia replaces Bosnia-Herzegovina". European Broadcasting Union. 21 ביוני 2007. אורכב מהמקור ב-10 בדצמבר 2007. נבדק ב-27 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  Klier, Marcus (2007-01-20). "HRT Withdraw from JESC 2007". ESCToday. נבדק ב-2009-06-10.
↑  "Junior 2007: 18 countries to take part". European Broadcasting Union. 21 במאי 2007. אורכב מהמקור ב-21 באוגוסט 2007. נבדק ב-1 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  "Junior Eurovision Song Contest 2007". Junior Eurovision Song Contest History. European Broadcasting Union. נבדק ב-27 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
סטיב פורניס

סטיבן צ'ארלס "סטיב" פורניס (באנגלית: Steven Charles "Steve" Furniss נולד ב-21 בדצמבר 1952) הוא שחיין עבר אמריקאי. שיאן עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, בעל מדליית ארד אולימפית ומדליית כסף בהן זכה באליפות העולם בשחייה. אחיו הצעיר, ברוס פורניס, הוא אלוף אולימפי ואלוף עולם.
ביוגרפיה

סטיב פורניס נולד במדיסון, ויסקונסין.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה פורניס בשתי מדליות זהב במשחי מעורב אישי. ב-200 מטר בתוצאה של 2:10.82 דקות וב-400 מטר בתוצאה של 4:42.69 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה פורניס במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.45 דקות, המנצח היה גונאר לארסון משוודיה שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 2:07.17 דקות. בן ארצו טים מקיי סיים שני (2:08.37 דקות), רביעי היה גארי הול סניור שיאן העולם (2:08.49 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:35.44 דקות, המנצח היה גונאר שקבע שיא עולם חדש נוסף בתוצאה של 4:31.98 דקות, תוצאה זהה לזו של מקיי, אך הוחלט להעניק לו את מדליית הכסף בגלל ששחה ב-2 אלפיות השנייה יותר לאט, לאחר המשחקים הוחלט שלא יתחשבו יותר באלפיות השנייה. שלישי סיים אנדראש הרגיטאי מהונגריה (4:32.70 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1973 זכה פורניס ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.54 דקות, אחרי סרגיי זאכרוב מברית המועצות (4:37.96 דקות), ב-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.72 דקות, אחרי בן ארצו דייוויד ג'ונסון (2:10.53 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ב-1 בספטמבר 1974 השווה פורניס בקליפורניה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את שיא העולם של דייוויד וילקי מבריטניה שניקבע שבוע קודם לכן (2:06.32 דקות), היה זה שיא העולם היחידי שלו במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. שיא זה החזיק מעמד כמעט שנה עד שברוס, אחיו הצעיר שבר אותו כשקבע תוצאה של 2:06.08 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה ביולי 1975 זכה פורניס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה 2:07.72 דקות, אחרי המנצח אנדריאס הרגטיי מהונגריה (2:07.72 דקות) ולפני אנדריי סמירנוב מברית המועצות (2:08.52 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1975 זכה פורניס בשתי מדליות זהב במשחי מעורב אישי והגן על תאריו. ב-200 מטר בתוצאה של 2:09.77 דקות וב-400 מטר בתוצאה של 4:40.38 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים פורניס במקום השישי בתוצאה של 4:29.23 דקות, ראשון היה רוד סטראכאן בן ארצו שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 4:23.68 דקות. בשלב המוקדמות קבע פורניס שיא אולימפי חדש (4:27.76 דקות) הזמן השני בטיבו, וחמישי בגמר. את המשחה ל-200 מטר מעורב אישי לא שחו בתחרות לאחר החלטה שנויה במחלוקת של הוועד האולימפי הבינלאומי, המשחה החזק שלו ושל אחיו שהחזיק בשיא העולם.
פורניס למד רפואת שיניים באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך עובד ביחסי ציבור של חברת "ארנה".
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
↑  WORLD STUDENT GAMES (UNIVERSIADE) - SWIMMING AND DIVING (MEN)‎, באתר gbrathletics
גליץ'

ערך זה עוסק בסגנון מוזיקלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  נויז, טכנו, צ'יפטיון, מוזיקת דאנס אינטליגנטית, מוזיקה תעשייתית, מוזיקת לואו-פיי, ברייקביט, סינת'-פופ
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-90 בגרמניה, הממלכה המאוחדת ויפן
 מוצא:  אירופה, ארצות הברית 
 כלים:  חומרה, תוכנה, עיקום מעגלים חשמליים, אבלטון, צ'וק, סופר קולידר, ריאקטור, פיור דטא, מקס, ג'סקולה באז, בידיול, אודיו מאלץ'
 פופולריות מיינסטרים:  נמוכה. אופייני למוזיקה ביתית או מחתרתית
 תת-סוגות
 מיקרוהאוס, גליצ'ץ-קור, מינימל גליץ', גליץ' הופ
 סצינות אזוריות
 ארצות הברית, איסלנד ואירופה (בעיקר בגרמניה)
 נושאים קרובים
 מוזיקה אלקטרונית, דוגם צלילים
 
גליץ' (באנגלית: Glitch) הוא ז'אנר במוזיקה אלקטרונית ניסיונית (אקספרימנטלית) אשר התפתח בשלהי שנות ה-90. הסגנון המוזיקלי של הגליץ' מאופיין באווירה מהורהרת ואיטית, ובצלילים שהם תוצרי לוואי ווקאליים של תפקוד לקוי של אלקטרוניקה ספרתית ומכשירים חשמליים, כאלו הנגרמים למשל מבאגים, קריסת מערכות, רעשי חומרה, שגיאות מערכת, "קפיצות" בניגון דיסקים ודיסטורשן דיגיטלי, וגם ממכשירים חשמליים כמו מכשירי פקס ומודמים.
על אף שמדובר בז'אנר מודרני, המקורות האסתטיים של הסגנון נמצאים עוד במניפסט "אמנות הרעש" שכתב לואיג'י רוסולו בשנת 1913, הדן בחשיבותה של המוזיקה האלקטרונית כאמצעי לכינון מחדש של המוזיקה בעידן הפוטוריסטי, והיה הבסיס למוזיקת נויז. המגזין האמריקאי "Computer Music Journal" פרסם בשנת 2000 מאמר מאת מלחין המוזיקה האלקטרונית קים קאסקון, בו עשה קאסקון שימוש במושג "פוסט-דיגיטל" על מנת לתאר ניסויים מוזיקליים שונים הקשורים לאסתטיקה של הגליץ'. קאסקון היה הראשון שהתייחס לגליץ' כתת-ז'אנר של מוזיקה אלקטרונית.
להקות ואמנים רבים מז'אנרים שונים עושים שימוש באלמנטים של גליץ' (למשל ביורק, קוקורוזי, אדם, מום, נוטוויסט, גליצ' מוב אמילי בלו ואחרים), ושימוש זה הוא מהמאפיינים הבולטים של הפולקטרוניקה.
הערות שוליים

↑  Allmusic באתר "Glitch"
↑  Cox, Christoph and Warner, Daniel, eds. (2004). Audio Culture: Readings in Modern Music. Continuum Books. pp. 393
↑  Noise‏ (באנגלית)
↑  אתר האינטרנט של המגזין
↑  Kim Cascone, THE AESTHETICS OF FAILURE: 'Post-Digital' Tendencies in Contemporary Computer Music, Computer Music Journal, 24:4, pp. 12–18, Winter 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537593505171  LCCN: sh2008008517 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבו זנימה

| --- | --- |

 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:   דרום סיני
 שטח:  5,000 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,271 (2006)
 קואורדינטות:  29°02′43″N 33°06′39″E﻿ / ﻿29.045365°N 33.110733°E﻿ / 29.045365; 33.110733 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאבו זנימה(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאבו זנימה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אַבּוּ זְנִימַה (בערבית:  أبو زنيمة) היא עיירה בדרום מערב חצי האי סיני שבמצרים, השוכנת לחופו המזרחי של מפרץ סואץ, כ-80 ק"מ מדרום לראס סודר. העיירה משתייכת למחוז דרום סיני, ותושביה עובדים בבתי חרושת לגבס ובמכרות שבאזור, בהם מכרה המנגן באום בוגמה.
לראשונה כבשה ישראל את אבו זנימה במהלך מלחמת סיני, ב-1956, והחזירה את השליטה בה למצרים עם נסיגת ישראל מסיני. במהלך כיבוש סיני על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים, נכבשה אבו זנימה שנית. במקום פעל מעגן ששימש את ספינות חיל הים הישראלי שפעלו במפרץ סואץ.
בשנת 1971 הקימה ישראל באבו זנימה מחנה מעצר, שאליו הוגלו בני משפחה של מחבלים מבוקשים מרצועת עזה. המחנה נסגר לאחר פחות משנה.
אבו זנימה נותרה בשלטון ישראל עד למימוש הסכם הביניים בין ישראל למצרים בסוף 1975.
הערות שוליים

↑  מכרה המנגן בסיני הפיק 300,000 טונות בשנה, דבר, 26 ביולי 1967
↑  דרור איסמן ועופר רז,	נווי מדבר על גדות מפרץ סואץ, 'בין גלים' 157, אפריל 1982 עמ' 28.
↑   עופר אדרת, בלב המדבר, הרחק מעין הציבור, ישראל הקימה בחשאי מחנות מעצר לחפים מפשע, באתר הארץ, 29 ביולי 2021
↑  60,000 אזרחים מצרים יחזרו לסיני, דבר, 16 באוקטובר 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349388705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסיני. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים אלפרין

| --- | --- |

אלפרין בביתן הזכוכית של מוזיאון ארץ ישראל, 1960
 לידה:  1899 מינסק, האימפריה הרוסית
 פטירה:  28 במרץ 1967 (בגיל 68 בערך) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות קריית שאול
 תאריך עלייה:  1913
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 בן או בת זוג:  ג'ניה אוורבוך (1934–?) 
 
שבעה ממנהיגי היישוב העצורים במחנה המעצר בלטרון, לאחר השבת השחורה. ראשון מימין: חיים אלפרין (למידע על אדם, לחצו עליו)
חיים אלפרין (11 באפריל 1899, א' באייר תרנ"ט - 28 במרץ 1967, ט"ז באדר ב תשכ"ז) היה פעיל ציבור בתל אביב, מפקד משטרת תל אביב מייסודה בשנת 1921 ועד 1927, ממייסדי מגן דוד אדום והמשמר האזרחי בעיר ומנהל "מוזיאון הארץ" בשנותיו הראשונות.