stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התאחדות קהלות החרדים
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, היסטוריה: מינויים חדשים ב'התאחדות קהילות החרדים', באתר בחדרי חרדים, ‏10.11.22
| יהדות אורתודוקסית |
| --- | --- | --- |
| זרמים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסיה מודרנית • נאו-אורתודוקסיה |  |
| ארגונים רבניים | ק"ק כנסת ישראל • OU‏ • אגודת הרבנים • מועצת גדולי התורה • הרבנות הראשית לישראל • אגודת הרבנים בפולין • העדה החרדית • התאחדות קהלות החרדים • חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי • התאחדות הרבנים • ועידת רבני אירופה • מועצת חכמי התורה • מרכז רבני אירופה |  |
| הגות | עיקרי האמונה היהודית • תורה מן השמים • נצחיות התורה • אמונת חכמים • דעת תורה • טיעון העד (יהדות) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269148505171  LCCN: no00011454  VIAF: 136311034   WorldCat (עם VIAF): 136311034
יוזף מריה אולבריך

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1867 אופבה 
 פטירה:  8 באוגוסט 1908 (בגיל 40) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 יצירות ידועות:  Secession Building 
 
יוזף מריה אולבריך (בגרמנית: Joseph Maria Olbrich‏; 22 בדצמבר 1867 - 8 באוגוסט 1908) היה אדריכל אוסטרי וממייסדי "הזצסיון הווינאי".
משפחה

אולבריך נולד באופבה שבשלזיה האוסטרית, בנם השלישי של אדמונד ואלואיזיה אולבריך. היו לו שתי אחיות שמתו לפני שנולד, ושני אחים צעירים יותר, ג'ון ואדמונד. אביו היה קונדיטור ויצרן שעווה, שהיו בבעלותו גם עבודות בנייה, שמהם, כנראה, צמח העניין המוקדם של יוזף אולבריך בענף הבנייה.
קריירה

אולבריך למד בתיכון ועזב אותו לפני שסיים את לימודיו ואז עבד כשרטט אצל קבלן בניין. בשנת 1882 נסע לווינה כדי להיכנס לשיעור אדריכלות. אולבריך למד אדריכלות באוניברסיטה לאמנויות יישומיות בווינה (Wiener Staatsgewerbeschule) ובאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם זכה בכמה פרסים. אלה כללו את "פרי דה רומא", בעזרתו נסע לאיטליה ולצפון אפריקה.  בשנת 1893 החל לעבוד אצל אוטו וגנר, האדריכל האוסטרי, וכנראה ביצע את הבנייה המפורטת עבור מרבית בנייני רכבת המטרופוליטן של וגנר.
בשנת 1897 הקימו גוסטב קלימט, אולבריך, יוזף הופמן וקולומן מוזר את הקבוצה האמנותית "הזצסיון בווינה". אולבריך תכנן את בניין התערוכה שלהם, אולם הזצסיון המפורסם, שהפך לנקודת ציון של התנועה. בשנת 1899 ייסד ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן את מושבת האומנים של דרמשטאדט, שעבורה אולבריך תכנן בתים רבים.
מושבת האמנים הפכה לשדה ניסיוני עבור אולבריך, שם גם בנה את הבניין הראשי, ארנסט-לודוויג-האוס. בנוסף נבנו לתערוכות בנייני מגורים שונים ומבנים זמניים. הנס הלר (1884–1917), שהגיע ממגדבורג, עבד בסטודיו של אולבריך מאז 1901, שם התמחה וקבל פרופסור לעיצוב פנים בבית הספר לאמנויות יישומיות בהמבורג בשנת 1907. אולבריך עיצב גם כלי קרמיקה למושבת האמנים, שיוצרו בווכטרסבאכר קרמיק, רהיטים ליצרן הרהיטים יוליוס גלוקרט וכלי נגינה כמו הפסנתר כנף מנד אולבריך. אולבריך נשאר נאמן למושבה זמן רב יותר מחברים רבים אחרים. אולבריך קיבל אזרחות גרמנית בשנת 1900 ומונה לפרופסור על ידי הדוכס הגדול.
בשנת 1903 התחתן אולבריך עם קלייר מורווה, אשתו הגרושה של הסופר כריסטיאן פרדיננד מורווה, בוויסבאדן.
תכנון הביתנים שלו ביריד העולמי של סנט לואיס (1904) זכה בפרס הגבוה ביותר בתערוכה.  לאחר מכן מונה לחבר חוץ במכון האמריקאי לאדריכלים כנראה ביוזמתו של פרנק לויד רייט.  ליצירותיו האדריכליות, ובמיוחד לבנייני התערוכה שלו עבור וינה ודרמשטאד, היו השפעה חזקה על התפתחות סגנון האר-נובו.
בשנת 1906 הוא קיבל את ההזמנה האחרונה והגדולה ביותר: חנות הכלבו טיץ בדיסלדורף. באותה שנה הושקה ספינת הקיטור של דואר אקספרס Kronprinzessin Cecilie. בנוסף לאולבריך, ברונו פול וריצ'רד רימרשמיד, תרמו לעיצוב פנים ולציוד של האניה הטרנס-אטלנטית הזו.
זמן קצר לאחר לידתה של בתו מריאן ב־19 ביולי 1908, אולבריך נפטר מסרטן הדם בדיסלדורף ב־8 באוגוסט, בן 40.
גלריה

בניין הזצסיון בווינה
בית אולבריך בדרמשטאט
בניין התצוגה בדרמשטאט
בניין תערוכה
בית וילהם דיטר
בית גלוקארט
מודל מושבת האמנים
בניין הנשואים
בית הרנסט לודוויג
כלבו בדיסלדורף
הערות שוליים

↑  Joseph Maria Olbrich., www.architektenlexikon.at
↑  Sembach, Klaus-Jürgen (2002). Art nouveau: utopia: reconciling the irreconcilable. Taschen. p. 142.
↑  Teaching Art Nouveau: Images and Activities - Joseph Maria Olbrich, web.archive.org, ‏2012-09-25
↑  Abbildung „Haus Max Clarenbach“, Architekt Joseph Maria Olbrich, digital.ub.uni-duesseldorf.de
↑  Robert Judson Clark, The Shaping of Art and Architecture in Nineteenth-century America, Metropolitan Museum of Art, 1972, ISBN 978-0-87099-024-3. (באנגלית)
↑  Clark, R.J. (1972). The Shaping of art and architecture in nineteenth-century America. New York: Metropolitan Museum of Art. p. 72
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437262205171  BIBSYS: 90120027  BnF: cb12173439x (data)  CANTIC: a1156605x  CiNii: DA02953246  GND: 118589768  ISNI: 0000 0000 8118 9415  KulturNav: c8cad5ca-3b68-4f63-be79-7b0ba681c2b0  LCCN: n80112940  LNB: 000337265  NGV: 21964  NKC: jn20000720207  NLA: 35826174  NTA: 069739935  RERO: 02-A003654297  RKD: 60400  SNAC: w6zs3p19  SUDOC: 030285879  Trove: 1105117  ULAN: 500120003  VIAF: 39646235   WorldCat (עם VIAF): 39646235
דייוויד גומז

דייוויד גומז פימנטה (בפורטוגזית: David Gomez Pimenta; ‏נולד ב־5 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן ברזילאי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה

גומז נולד בסאו פאולו שבברזיל. במהלך עונת 2008/2009 נבחן גומז בבית"ר ירושלים, לאחר שהגיע אליה מהליגה השנייה בברזיל, אולם לא הצליח להרשים את הצוות המקצועי וחתם בסופו של דבר בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. גומז כבש חמישה שערים ב-15 משחקי ליגה. לקראת העונה הבאה נבחן גומז פעם נוספת בבית"ר ירושלים, ובסופו של דבר הוחתם בקבוצה מליגת העל, לאחר שהצליח להרשים את מאמן הקבוצה יצחק שום. גומז זכה לדקות משחק מועטות במדי הקבוצה, ועבר בחלון ההעברות למכבי נתניה עד לסיום העונה, ושם כבש שלושה שערים ב-16 משחקי ליגה, ושער אחד במסגרת גביע המדינה.
לקראת עונת 2010/2011 עבר גומז להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. גומז כבש בעונה זו 14 שערים, והיה אחד השחקנים המשמעותיים ביותר בקבוצה שבאותה עונה העפילה לליגת העל. בעונה שלאחר מכן כבש 7 שערים בליגת העל, שלא סייעו לקבוצה להינצל מירידה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2012 עבר גומז לקבוצת הפועל עכו, ובחלון ההעברות של ינואר 2013 עבר לקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 פתח בהרכב הקבוצה בכל 37 משחקי הליגה, כבש תשעה שערים והעפיל עם הקבוצה לליגת העל.
לקראת עונת 2014/2015 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, וב-24 הופעות במדי הקבוצה כבש שער ליגה אחד. ב-7 ביולי 2015 חתם בהפועל עפולה שם כבש שער ליגה אחד ב-15 הופעות. בדצמבר 2015 חתם במכבי שעריים עימה עלה להליגה הלאומית בתום העונה אחרי היעדרות של 23 שנים.
בנובמבר 2016 חתם בעירוני נשר. ב-17 בינואר 2018 חתם בבית"ר נורדיה ירושלים מליגה א'.
חייו האישיים

ביוני 2011 נישא גומז לישראלית, ולזוג ארבעה ילדים.
רפאל יהודה צבי ורבלובסקי

| --- | --- |

 לידה:  1924 פרנקפורט, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  9 ביולי 2015 (בגיל 91 בערך) ירושלים 
 ענף מדעי:  דתות משוות, מדע הדתות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונדון  אוניברסיטת ז'נבה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2005) 
 בן או בת זוג:  עליזה וירץ 
 צאצאים:  יסכה הרני 
 מספר צאצאים:  5 
 
רפאל יהודה (ר"י) צבי וֶרבּלוֹבסקי (באנגלית: Raphael Jehudah Zwi Werblowsky;‏ 3 בינואר 1924, כ"ט בטבת ה'תרפ"ד – 9 ביולי 2015, כ"ב בתמוז ה'תשע"ה) היה פרופסור בקתדרה למדעי הדתות ע"ש מרטין בובר באוניברסיטה העברית בירושלים, ודקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה. חתן פרס א.מ.ת במדעי הרוח לשנת 2005.
ביוגרפיה

נולד ב-1924 בפרנקפורט שבגרמניה ליוטל ואברהם יחזקאל ורלובסקי. סבו אבי אמו הוא הרב יונתן בנימין הלוי הורוויץ. בסוף שנות ה-30 עלה לארץ ישראל עם משפחתו ולמד בישיבות שונות.
למד לתואר ראשון בהתכתבות באוניברסיטת לונדון וסיים בשנת 1945. עם תום מלחמת העולם השנייה ניהל בית יתומים לילדים ניצולי השואה בהולנד. בהמשך למד במסלול ישיר לדוקטורט בספרות אנגלית באוניברסיטת ז'נבה וסיים בשנת 1951 עם פרסום עבודת הדוקטורט כספר "לוציפר ופרומתאוס" (אנ'), אשר זכה להקדמה מאת קארל יונג.
לימד באוניברסיטאות מנצ'סטר ולידס, ובשנת 1956 קיבל משרת מרצה בכיר באוניברסיטה העברית, בה היה ממקימי החוג למדע הדתות. בשנת 1962 הועלה לדרגת פרופסור חבר. בשנים 1969-1965 שימש דקאן הפקולטה למדעי הרוח, וב-1971 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
במשך השנים שימש מרצה אורח באוניברסיטאות רבות, בהן אוניברסיטת קוקוגאקויין ואוניברסיטת צוקובה ביפן, האוניברסיטאות בראון, הרוורד, סטנפורד, ייל, ואוניברסיטת שיקגו בארצות הברית, ברן, מינכן בגרמניה, נטאל בדרום אפריקה, מנצ'סטר בבריטניה, קומפלוטנס בספרד ומלבורן באוסטרליה. כמו כן כיהן כעמית במכוני מחקר רבים, ביניהם המכון ההולנדי למחקר מתקדם, המכון למחקר מתקדם בברלין, המכון הגבוה למדעי הדתות באוניברסיטת נוטרדאם, המכון האנתרופולוגי המלכותי של בריטניה והמרכז לחקר מוסדות דמוקרטיים בסנטה ברברה, קליפורניה.
בין השנים 1985-1975 כיהן כמזכיר הכללי של האגודה הבינלאומית להיסטוריה של הדתות (IAHR), ובין 1995-1985 כיהן בה כסגן-נשיא. בין 1991-1978 היה גם עורכו של כתב העת Numen לחקר הדתות היוצא מטעמה.
בין 1988-1984 כיהן כסגן-נשיא המועצה הבינלאומית לפילוסופיה ומדעי הרוח (CIPSH) (אנ') של ארגון אונסק"ו.
ב-1958 הקים את האגודה להבנה בין-דתית בישראל ועמד בראשה במשך כמה עשורים. בנוסף הקים את מועדון הקשת בענן להידברות בין אינטלקטואלים יהודים ונוצרים.
צבי ורבלובסקי נישא לעליזה וירץ, ולזוג נולדו חמישה ילדים. נאוה איסרוב (מורה לחינוך גופני בבית ספר לחינוך מיוחד ומורה לשחייה), פרופ' נעמה קונסטנטיני (רופאת ספורט ומנהלת המרכז לרפואת ספורט "הדסה אופטימל"), יסכה הרני (מורת דרך ומומחית לנצרות), עו"ד יהונתן צבי (שחקן כדור מים פעיל) ועו"ד נועם צבי (יו"ר איגוד השחייה בישראל).
פרסים והוקרה

חבר לשם כבוד לכל החיים באגודה הבינלאומית להיסטוריה של הדתות (IHRA)
2005 - פרס א.מ.ת בתחום מדעי הרוח
2009 - עיטור מסדר השמש העולה מטעם קיסר יפן
מחקריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מחקריו של ורבלובסקי משתרעים על פני תחומים רבים הנוגעים להיבטים השונים של התופעה הדתית. החל בנושאים רחבים בפנומנולוגיה של הדת, דרך עיון בדתות מזרח-אסייתיות בדגש על יפן ותרבותה, עבור בנזירות הנוצרית והבודהיסטית, וכלה במיסטיקה היהודית בימי הביניים ובגילויים של מודרניזציה וחילון.
מחקריו > ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספר יובל

S. Shaked, D. Shulman, G. G. Stroumsa (eds.), Gilgul / גלגול: Essays on Transformation, Revolution and Permanence in the History of Religions, dedicated to R. J. Zwi Werblowsky (Studies in the History of Religions 50), Leiden: E. J. Brill, 1987.
לקריאה נוספת

ביבליוגרפיה של פרסומיו:
'Bibliography of R.J. Zwi Werblowsky,' Gilgul (Studies in the History of Religions 50), 1987, pp. 1-10.
הערות שוליים

↑  תיאורו מתוך חילופי מכתבים עם תומאס מרטון
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, על המשמר, 16 באוגוסט 1962
↑  מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, דבר, 29 באוגוסט 1971
↑  רפאל יהודה צבי ורבלובסקי באתר האוניברסיטה העברית בירושלים.
↑  כתבה על צליחה משפחתית של הכנרת
↑  אתר האגודה הבינלאומית להיסטוריה של הדתות
↑  פרופ' רפאל יהודה צבי ורבלובסקי באתר פרס א.מ.ת.
↑  מקבלי עיטור מסדר השמש העולה באתר שגרירות יפן בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269734605171  PLWABN: 9811338652005606  BNE: XX865807  BnF: cb12053885m (data)  GND: 118839896  ISNI: 0000 0001 1022 4292  LCCN: n50002486  LNB: 000032407  NKC: jn19990009063  NTA: 072983752  SELIBR: 324132  SUDOC: 028771451  VcBA: 495/237101  VIAF: 22161397   WorldCat (עם VIAF): 22161397
אווה צ'מברלין

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1867 טריבשן, שווייץ 
 פטירה:  26 במאי 1942 (בגיל 75) ביירוית, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 מקום קבורה:  Stadtfriedhof Bayreuth 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 בן או בת זוג:  יוסטון סטיוארט צ'מברלין 
 פרסים והוקרה:  אות הזהב המפלגתי 
 
אווה מריה צ'מברלין (17 בפברואר 1867 – 26 במאי 1942) הייתה בתם של ריכרד וגנר וקוזימה, אשתו של יוסטון סטיוארט צ'מברלין ונכדתו של פרנץ ליסט. יחד עם אחיה, איזולדה וזיגפריד, אווה גדלה בחזקת המיינקת.
בשנת 1906, אווה טיפלה באופן מסור באימה קוזימה בביירוית. היא הייתה בן המשפחה היחידי בעל גישה לדואר ולארכיון לקוזימה. בשנת 1908, נישאה ליוסטון סטיוארט צ'מברלין. בשנת 1916, השניים עברו לגור במוזיאון ז'אן פול. בשנת 1933, קיבלה אזרחות כבוד מהעיר ביירוית. היא גם קיבלה את אות הזהב המפלגתי מהמפלגה הנאצית. היא נפטרה ב-1942 מסרטן.
גלריה

ריכרד וגנר עם אווה 1867
קוזימה וגנר עם בתה אווה, 1906
הערות שוליים

↑  Whitman, Alden (1975-07-13). "Bayreuth Will Make Diaries Of Wagner's Widow Public (Published 1975)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-23.
↑    Rupert Christiansen, ‏Houston Stewart Chamberlain: was this British 'philosopher' the first Nazi?, The Telegraph, 10 January 2017
↑  Whitman, Alden (1975-07-13). "Bayreuth Will Make Diaries Of Wagner's Widow Public (Published 1975)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-23.Whitman, Alden (1975-07-13). "Bayreuth Will Make Diaries Of Wagner's Widow Public (Published 1975)". The New York Times. ISSN 0362-4331. Retrieved 2021-02-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399070405171  BnF: cb161040720 (data)  GND: 116482036  ISNI: 0000 0000 3287 7406  LCCN: n98105731  SUDOC: 168512203  VIAF: 22894805   WorldCat (עם VIAF): 22894805
נחלת שבט דן

מפת חלוקת הארץ לשבטים – נחלת שבט דן: בירוק כהה ליד חוף הים בדרום
נַחֲלַת שֵׁבֶט דָּן היא החלק מארץ ישראל שנקבע בהגרלת נחלתם של שבטי ישראל כנחלתו של שבט דן.
ההגרלה עצמה נערכה בטקס פומבי על ידי יהושע בן נון, לאחר סיום הכיבוש של ארץ כנען.
הנחלה המוצגת בספר יהושע לא עמדה בפועל לרשות שבט דן. העם האמורי, שחי בארץ כנען לא איפשר לשבט דן לנחול את עריו. וכך נאמר בספר שופטים: "וַיִּלְחֲצוּ הָאֱמֹרִי אֶת-בְּנֵי דָן, הָהָרָה: כִּי לֹא נְתָנוֹ, לָרֶדֶת לָעֵמֶק" (ספר שופטים, פרק א', פסוק ל"ד). יהודה אליצור ויהודה קיל בספרם אטלס דעת מקרא מגדירים את הנחלה "בגדר חזון... ומעשה (ולמעשה) נאחזו (רק) בקרן זווית בחֵבֶל צרעה ואשתאול". בשירת דבורה, נטען כלפי שבט דן: "וְדָן, לָמָּה יָגוּר אֳנִיּוֹת" (ספר שופטים, פרק ה', פסוק י"ז) – מכאן שהיה לשבט דן מוצא לים תיכון.
מרכזו של השבט היה בשפלה המרכזית, מולדתו של שמשון הגיבור אשר מתוארת כך: "וַתָּחֶל רוּחַ ה', לְפַעֲמוֹ בְּמַחֲנֵה דָן, בֵּין צָרְעָה, וּבֵין אֶשְׁתָּאֹל" (ספר שופטים, פרק י"ג, פסוק כ"ה) – דהיינו מחנה דן היה בין צרעה לאשתאל שהיו במחנה יהודה. משפחת מנוח אבי שמשון הייתה בין המשפחות שגרו ב"צָרְעָה וְאֶשְׁתָּאוֹל".
עוד מספר הכתוב בספר יהושע כי הם עלו לצפון וכבשו את "לְלֶשֶׁם דָּן" (ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק מ"ז).
יוצא מכאן שנחלת שבט דן הייתה מורכבת מהחלקים הבאים:
מחנה דן בין צרעה לבין אשתאול שבנחלת יהודה.
גוש דן בהווה, מנחל הירקון עד נחל שורק.
תל דן ליד מקורות נהר הירדן.
נחלת שבט דן המקורית היא הנחלה שזכתה לתקומה בעת חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל. יפו הייתה הנמל המרכזי אליו הגיעו יהדות התפוצות וסביבה הוקמו ה"מושבות הראשונות", העיר העברית הראשונה תל אביב וגוש דן – המטרופולין של תל אביב.
תיאור הנחלה

נחלת שבט דן לפי ספר יהושע היא כדלקמן
לְמַטֵּה בְנֵי-דָן, לְמִשְׁפְּחֹתָם, יָצָא, הַגּוֹרָל הַשְּׁבִיעִי. וַיְהִי, גְּבוּל נַחֲלָתָם צָרְעָה וְאֶשְׁתָּאוֹל, וְעִיר שָׁמֶשׁ. וְשַׁעֲלַבִּין וְאַיָּלוֹן, וְיִתְלָה. וְאֵילוֹן וְתִמְנָתָה, וְעֶקְרוֹן. וְאֶלְתְּקֵה וְגִבְּתוֹן, וּבַעֲלָת. וִיהֻד וּבְנֵי-בְרַק, וְגַת-רִמּוֹן.   וּמֵי הַיַּרְקוֹן, וְהָרַקּוֹן; עִם-הַגְּבוּל, מוּל יָפוֹ. וַיֵּצֵא גְבוּל-בְּנֵי-דָן, מֵהֶם; וַיַּעֲלוּ בְנֵי-דָן וַיִּלָּחֲמוּ עִם-לֶשֶׁם וַיִּלְכְּדוּ אוֹתָהּ וַיַּכּוּ אוֹתָהּ לְפִי-חֶרֶב, וַיִּרְשׁוּ אוֹתָהּ וַיֵּשְׁבוּ בָהּ, וַיִּקְרְאוּ לְלֶשֶׁם דָּן, כְּשֵׁם דָּן אֲבִיהֶם. זֹאת, נַחֲלַת מַטֵּה בְנֵי-דָן לְמִשְׁפְּחֹתָם:  הֶעָרִים הָאֵלֶּה, וְחַצְרֵיהֶן.
השלוחה הצפונית

לקראת סיום ספר שופטים נאמר : "בַּיָּמִים הָהֵם, אֵין מֶלֶךְ בְּיִשְׂרָאֵל; וּבַיָּמִים הָהֵם, שֵׁבֶט הַדָּנִי מְבַקֶּשׁ לוֹ נַחֲלָה לָשֶׁבֶת כִּי לֹא נָפְלָה לּוֹ עַד היּוֹם הַהוּא בְּתוֹךְ-שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל, בְּנַחֲלָה (שם, י"ח, א').
בני השבט מ"מִצָּרְעָה וּמֵאֶשְׁתָּאֹל" עלו לצפון ארץ ישראל, ל"ליש" היום דן ומגלים "מָקוֹם אֲשֶׁר אֵין שָׁם מַחְסוֹר, כָּל-דָּבָר אֲשֶׁר בָּאָרֶץ". הם כובשים את העיר "וַיָּבֹאוּ עַל-לַיִשׁ עַל עַם שֹׁקֵט וּבֹטֵחַ, וַיַּכּוּ אוֹתָם לְפִי חָרֶב וְאֶת-הָעִיר, שָׂרְפוּ בָאֵשׁ. וְאֵין מַצִּיל כִּי רְחוֹקָה הִיא מִצִּידוֹן, וְדָבָר אֵין לָהֶם עִם-אָדָם, וְהִיא, בָּעֵמֶק אֲשֶׁר לְבֵית-רְחוֹב, וַיִּבְנוּ אֶת-הָעִיר, וַיֵּשְׁבוּ בָהּ. (מקור:שם, כ"ז, כ"ח).
כך הוקמה השלוחה הצפונית של השבט.
גבולות הנחלה

הגבול הצפוני - הוא דרומית לנחל הירקון ולתוואי המערבי של נחל קנה. היום ניתן לראות את הגבול בקרבת התוואי של כביש חוצה שומרון, החל בכביש 5 (חוצה שומרון) הנמצא מדרום לנחל הירקון, וכלה בכביש 505 (חוצה שומרון הישן) הנמצא מדרום לנחל קנה. המשכו המזרחי של התוואי הוא בכביש הישן לירושלים (לשעבר "כביש 1"), דרך גזר ועד בית חורון תחתון.
הגבול המזרחי - הוא בתוואי הנוכחי של כביש האורך, כביש 4, העובר ליד מחלף מסובים - היא בני ברק עד לצפון מפתח תקווה - נחל הירקון ומשם לים תיכון. הגבול המזרחי של מחנה דן נושק לנחלת שבט בנימין ולנחלת שבט יהודה לאורך כביש 38 מצומת בית חורון דרומה לבית שמש.
הגבול הדרומי - נושק לגבול לנחלת שבט יהודה.
גבולות יחזקאל

יחזקאל הנביא בתיאור הגבולות באחרית הימים מציב את נחלת שבט דן בצפון סוריה של ימינו, כפי שנאמר: "וְאֵלֶּה, שְׁמוֹת הַשְּׁבָטִים: מִקְצֵה צָפוֹנָה אֶל-יַד דֶּרֶךְ-חֶתְלֹן לְבוֹא-חֲמָת חֲצַר עֵינָן גְּבוּל דַּמֶּשֶׂק צָפוֹנָה, אֶל-יַד חֲמָת, וְהָיוּ-לוֹ פְאַת-קָדִים הַיָּם, דָּן אֶחָד. וְעַל גְּבוּל דָּן, מִפְּאַת קָדִים עַד פְּאַת יָמָּה אָשֵׁר אֶחָד (מקור:ספר יחזקאל ל"ח, א').
"מבוא חמת" מזוכרת בתור הקצה הצפוני אליו הגיעו המרגלים בימי משה, כפי שנאמר בספר במדבר: "וַיַּעֲלוּ, וַיָּתֻרוּ אֶת-הָאָרֶץ, מִמִּדְבַּר-צִן עַד רְחֹב, לְבֹא חֲמָת" (מקור:י"ד, כ"א). מכל מקום, יוצא כי הגבול העתידי למושב שבט דן הוא מהמדבר הסורי עד שפת הים. אם נקבל נהר או נחל בתור גבול, ואכן זה המצב במקרים רבים, הרי הגבול הוא נחל פרת, התואם את גבולות ההבטחה.
הרב אליהו מאלי מציין כי במקביל למושבו של שבט דן ברצועת הרוחב הצפונית, יחד עמו התיישבו גם שאר השבטים שנמנו על "מחנה דן" במדבר סיני ואף הם חלקו עמו את צפון ארץ ישראל.
ראו גם

הרקון
לקריאה נוספת

יהודה אליצור ויהודה קיל, אטלס דעת מקרא, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים 1993
זכריה קלאי, נחלות שבטי ישראל, מוסד ביאליק ירושלים, 1967
זקוביץ יאיר ושנאן, אביגדור, לא כך כתוב בתנ"ך. תל אביב: ידיעות ספרים, 2004. עמ' 112–122.
הערות שוליים

↑  מצודות דוד על הפסוק
↑  אשר מביא רעיון זה במאמרו נחלת שבט דן בספר יהושע ובספר יחזקאל
| ספר יהושע |
| --- | --- | --- |
| הכניסה לארץ | שליחת המרגלים ליריחו • מעבר הירדן • ברית המילה בגלגל • מפגש יהושע עם המלאך |  |
| כיבוש הארץ | מלחמת יריחו • מעשה עכן ולכידתו • כיבוש העי • מעמד הר גריזים והר עיבל • ברית הגבעונים • מלחמת מלכי הדרום • שמש בגבעון דום • מלחמת מלכי הצפון |  |
| חלוקת הארץ לשבטים | נחלת שבט ראובן • נחלת שבט שמעון • נחלת שבט יהודה  (רשימת ערי יהודה) • נחלת שבט יששכר • נחלת שבט זבולון • נחלת שבט דן • נחלת שבט נפתלי •  נחלת שבט גד • נחלת שבט אשר • נחלת שבט אפרים • נחלת שבט מנשה •  נחלת שבט בנימין • ערי הלויים • ערי המקלט |  |
| סיום ספר יהושע | מזבח שניים וחצי השבטים • נאום יהושע • הברית בשכם |  |
| דמויות בספר יהושע | יהושע בן נון • רחב • עכן בן כרמי • אדני צדק • הוהם מלך חברון • דביר מלך עגלון • יפיע מלך לכיש • פראם מלך ירמות • הורם מלך גזר • יבין מלך חצור • כלב בן יפונה • אלעזר הכהן • עתניאל בן קנז • עכסה |  |
נחלת שבט דן - אתרי ערי הגבול: בכחול
זאב וולף הלוי טירנואר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  תרל"ט או תרמ"ב סטמר
 פטירה:  כ"ז באדר ב' תשי"ט צפת
 כינוי:  "הצדיק משוץ"
 מקום קבורה:  צפת
 מקום פעילות:  שימלאו סילבאניי, שאמקוט, לספז, סוצ'אבה, פלטיצ'ן, צפת
 השתייכות:  רבני רומניה, רבני בוקובינה, רבני טרנסילבניה, רבני ארץ ישראל, רבני צפת, חסידות
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, ש"ס, הלכה, מוסר, קבלה, חסידות
 רבותיו:  הרב יהודה גרינוולד, (ראב"ד סטמר), והרב משה גרינוולד, בעל "ערוגות הבושם" וראב"ד חוסט
 תלמידיו:  בנו, הרב יוסף,  חתנו, ר' אהרן יחיאל לייפר, הרבי מנדבורנה-באניה-צפת
 חיבוריו:  שו"ת "אגודת אזב", 'ט"ל אורות' (הלכות שבת), "טל תורה" (תורה ומועדים), חידושים על הש"ס ועל משנה תורה של הרמב"ם, חיבור של דרשות ושו"ת וחידושים על הש"ס והשו"ע
 
הרב זאב וולף הלוי טירנואר (תרל"ט או תרמ"ב-כ"ז באדר ב' תשי"ט, 6 באפריל 1959) היה רבן של הערים לספז, שאמקוט, סוצ'אבה ופלטיצ'ן. מחבר הספר "ט"ל אורות" על הלכות שבת.
קורות חיים

טירנואר נולד בסאטמר כבנם הבכור של הרב יעקב הלוי טירנואר ואסתר. היה תלמיד מובהק של הרב יהודה גרינוולד, ראב"ד סטמר, שהסמיכו לרבנות בבחרותו. כמו כן היה תלמידו של הרב משה גרינוולד, רבה של קהילת חוסט ומחבר ספר "ערוגות הבושם".
במשך שימש כמה שנים כדיין בשימלוי שבטרנסילבניה בתקופת הרב שלמה זלמן אהרנרייך, ולאחר מכן כיהן כראב"ד בכמה ערים, בהן לספז בחבל מולדובה, שאמקוט בטרנסילבניה, סוצ'אבה ופלטיצ'ן בבוקובינה. בסוצ'אבה כיהן כרב בתחילת המאה ה-20. עלה לישראל וישב בצפת וכיהן כרב בית-הכנסת "שארית הפליטה". מסופר עליו[דרוש מקור] שבהיותו רב במחוז סוצ'אבה (בסוצ'אבה או פלטיצ'ן) הייתה בצורת והרב טירנואר קיבץ מניין וארגן תפילה להורדת גשם, כשכולם עטופים בטליתות ועטורים בתפילין. מסופר שלאחר זמן קצר ירד הגשם, והיהודים והגויים תושבי הסביבה הודו לו והעניקו לו מתנות.
התמיד בלימודו יומם ולילה בתנאים קשים ביותר: במשך שנים רבות היה אוכל בימות החול חלה יבשה טבולה במים, כי לא היה מה לאכול חוץ ממה שנותר מחלות השבת. גם בתקופת השואה המשיך בלימודו אף שנאלץ לברוח ממקום למקום. בשואה נפטרו שתיים מבנותיו, רבקה ופראדיל, ונרצחו שניים מבניו, חיים אלתר יעקב וצבי.
לפני עלותו לארץ ישראל היה נוסע לצדיקי הדור כמו רבי ישכר דב רוקח מבלז, רבי ישראל צבי רוטנברג מקאסאני, רבי ישראל הגר מויז'ניץ (ישב בשנותיו האחרונות בגרוסוורדיין).
ב-17 שנותיו האחרונות לא אכל בשר מסיבה לא ידועה. נפטר ב-1959 ונטמן בבית הקברות היהודי העתיק בצפת.
היה חותנו של האדמו"ר מנדבורנה-צפת רבי אהרן יחיאל לייפר, שנישא לבתו ליבא. בן נוסף שניצל מהשואה היה הרב יוסף שהיה רב ושוחט ברדאוץ שבמחוז סוצ'אבה כשהוריו היו בארץ.
חיבוריו

ט"ל אורות על הלכות שבת (שני חלקים).
שו"ת אגדת אזוב לפי ארבעת חלקי השו"ע
טל תורה על התורה והמועדים
חידושים על הש"ס ועל משנה תורה של הרמב"ם
חיבור הכולל דרשות לשבתות וימים נוראים מהשנים תרע"ו-תרצ"ז, שו"ת וחידושים על הש"ס והשו"ע. 80 עמודים המורכבים מקונטרסים ודפים בודדים. נכתב בהיותו רבה של שאמקוט.
חיבור שרובו המכריע דרשות של רבו הרב גרינוולד מהשנים תר"ס-תרס"א ומה שדרש הוא בהקדמת תורת רבו. בנוסף לכך הביא דברים ששמע מרבנים אחרים ובהם רבו "ערוגת הבושם", האדמו"ר מקאסאני, רבי ישראל צבי רוטנברג, האדמו"ר מספינקה, רבי יצחק אייזיק וייס (ה"חקל יצחק"), ועוד.
יצא לאור עד היום רק 'ט"ל אורות' בשתי מהדורות: מהדורה ראשונה בירושלים תשט"ו-תשי"ח בידי חתנו, האדמו"ר מנדבורנה-צפת, ומהדורה שנייה בירושלים תשמ"א על ידי נכדו ובנו הבכור של חתנו, ר' משה מאיר לייפר, שירש את אביו כאדמו"ר מנדבורנה-צפת ומאוחר יותר האדמו"ר מנדבורנה-ירושלים. בסיסה של המהדורה השנייה הוא דפוס צילום של הראשונה ועליו נוספו הוספות שונות. את חיבורו זה כתב הרב טירנואר בהיותו רבה של סוצ'אבה וסיימו ביום י"ג בניסן תרס"ח.
על ספרו 'ט"ל אורות' קיבל הרב טירנואר הסכמות נלהבות ובהם כתבו לו: "הרב הגאון חריף ובקי, צדיק ונקי" (הרב מרדכי יהודה לייב וינקלר), 'הרב המאוה"ג חסיד ויר"א כש"ת מו"ה' ("הרב המאור הגדול חסיד וירא אלוקים, כבוד שם תורתו/תפארתו מורנו ורבנו הרב" - הרב אהרנרייך משימלוי), 'הרה"ג גדול בתורה ומפורסם בחסידות וביראה טהורה צנא מלא ספרא חריף ובקי טובא (=מאוד) מו"ה הרז"ה' (הרב שאול בּרוֹך, הרבי מקאשוי ורב המקום והיה גם ראב"ד נייטרה), "הרב המאור הגדול חריף ובקי בחדרי התורה מצוין בחסידות ויראת ה' טהורה" (הרב חיים מרדכי רולר מניאמץ). וכן כתב לו הסכמה נלהבת הרב שמואל אנגיל מראדומישלה (או ראדימישלה) שהסכמתו אינה מופיעה בדפוס אך מוזכרת בשתיים מהסכמות שהודפסו ובהקדמת המחבר.
משפחתו

ילדיו:
חיים אלתר יעקב - נרצח בשואה.
צבי - נרצח בשואה.
רבקה - נפטרה בשואה.
פראדיל - נפטרה בשואה.
הרב יוסף הלוי טירנואר - היה רב ושוחט ברומניה במחוז סוצ'אבה בעיר רדאוץ והתפלל בבית הכנסת הגדול של רדאוץ לאחר השואה ונפטר שם מהתקף לב בגיל צעיר.
ליבה - אשת ר' אהרן יחיאל לייפר, הרבי מנדבורנה-צפת/באניה שהיה בן ר' דוד לייפר מבאניה שנרצח בשואה. עלתה עם הוריה ובעלה לארץ והשתכנו בצפת.
מחתנו, הרבי מנדבורנה-צפת, שנשא לאישה את בתו ליבה, נולדו נכדיו:
ר' משה מאיר לייפר - הרבי מנדבורנה-ירושלים. חתן הרב שלמה זלמן אהרנרייך משימלוי. מחבר "משמרת השבת", "משמרת המועדות", "אורות משה". יש לו קהילות גם בבני-ברק, בית שמש ולונדון.
ר' חיים אלתר דוד לייפר - הרבי מנדבורנה-חיפה. למד בישיבת צאנז בנתניה ומכהן כרב קהילת צאנז בחיפה משנים לפני היותו אדמו"ר.
ר' מרדכי יצחק לייפר מקאלוש - חתן ר' דוד משה רוזנבוים מקרצ'ניף, המכהן כאדמו"ר מקאלוש ברמת בית שמש ג' ולפני כן בשכונת הר נוף בירושלים ובבורו פארק.
ר' ישכר דב בר פנחס לייפר - הרבי מנדבורנה-צפת. חתן ר' שמעון נתן נטע בידרמן מללוב. מתגורר בבית אביו ושם פועל בית הכנסת אורחים.
ר' ישראל יעקב צבי לייפר.
בת, אשת ר' ישראל שנייבלג, הרבי מזידיצ'וב-באלחוב בבית שמש שנפטר בניסן תשע"ג.