stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקפיטניה חנרל של צ'ילה

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש הרשות המבצעת:  Royal Governor of Chile 
 שפה נפוצה:  ספרדית   מאפוצ'ה
 עיר בירה:  סנטיאגו דה צ'ילה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הדרומית 
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  1541
 פירוק:   
 עצמאות צ'ילה:  12 בפברואר 1818
 ישות יורשת:  הרפובליקה השמרנית
 כלכלה
 מטבע:  פסו
 
דייגו דה אלמגרו
פדרו דה ואלדיביה
ייסודה של סנטיאגו דה נואבה אקסטרמדורה, 12 בפברואר 1541.
הקפיטניה חנרל של צ'ילה (בספרדית: Capitanía General de Chile), שנקראה גם ממלכת צ'ילה (בספרדית: Reino de Chile) הייתה קפיטניה חנרל במלכות המשנה של פרו במסגרת האימפריה הספרדית בין השנים 1541 ו-1818 עת זכתה בעצמאותה והפכה לרפובליקה של צ'ילה.
גילוי

האירופאים הראשונים שהגיעו לצ'ילה היו פרדיננד מגלן, חואן סבסטיאן אלקנו (Elcano) ואנשיהם. אלו חצו את מצר הים שלו קראו בשם מצר כל הקדושים, ונקרא כיום מצר מגלן, ב-1 בנובמבר 1520, ובכך היו האירופאים הראשונים שהגיעו לשטח הנמצא כיום ברפובליקת צ'ילה.
אף על פי כן נהוג לייחס את גילוי צ'ילה בידי האירופאים לדייגו דה אלמגרו (Almagro), שהיה שותפו של פרנסיסקו פיסארו ואשר קיבל לידיו את הפיקוד על חלקה הדרומי של ממלכת האינקה (אשר זכתה לשם טולדו החדשה). דה אלמגרו ארגן משלחת אשר יצאה מקוסקו דרומה בחודש יולי 1535, על בסיס דרכי האינקה. לאחר שחקר אזורים הנמצאים כיום בדרום בוליביה וצפון ארגנטינה, חצה את הרי האנדים לערבה. רבים מאנשי המשלחת איבדו את חייהם במסע כתוצאה מחום נמוך, אולם לאחר תשעה חודשי מסע, ב-21 במרץ 1536, הגיעה המשלחת לעמק קופיאפו (Copiapó). אולם אלמגרו לא מצא ערך רב בחבל ארץ זה, שנעדר את אוצרות הזהב והכסף של האינקה בפרו. לאחר שהתרשם מעוניים של הילידים שב דה אלמגרו לפרו, מרד כנגד פיסרו ומת מאוחר יותר במלחמת אזרחים.
כיבוש

לאחר משלחת ראשונית זו לא גילו השלטונות הקולוניאליים או המתיישבים הספרדיים עניין רב בחקירתה או ביישובה של צ'ילה. היה זה פדרו דה ואלדיביה (Valdivia) שהבין את הפוטנציאל הגלום בהרחבת האימפריה הספרדית דרומה, וביקש את אישורו של פיסרו לפלוש ולכבוש את האדמות שמדרום. משלחת ספרדית שנייה זו פתחה את פרק הכיבוש הספרדי בתולדותיה של צ'ילה. ולדיביה יצא למסע בלווית כמאתיים איש, אך לא פסע בעקבות אלמגרו, אלא הגיע לצ'ילה דרך מדבר אטקמה. בהגיעו לעמק קופיאפו תבע את השטח בעבור מלך ספרד ונתן לו את השם אקסטרמדורה החדשה, על שם אקסטרמדורה, ספרד, ארץ מולדתו. משם המשיך ולדיביה את התקדמותו דרומה עד לעמק אקונקגווה (Aconcagua), שם ניסה הקסיקה מיצ'ימלונגו (Michimalongo) לעצור אותו, אך ללא הצלחה. ב-12 בפברואר 1541 ייסד את העיר סנטיאגו דה נואבה אקסטרמדורה, ששינתה לימים את שמה לסנטיאגו דה צ'ילה, בירת צ'ילה של ימינו, לרגלי גבעת לוסיה הקדושה (Cerro Santa Lucía). תוך חודשים ספורים הוכרז ולדיביה כמושל צ'ילה וכקפיטן-חנרל של אקסטרמדורה החדשה בידי הקבילדו של העיר. תחילה דחה ולדיביה את המינוי, אולם לבסוף קיבל אותו ב-11 ביוני 1541. הספרדים תחת הנהגתו של ולדיביה ביססו את אחיזתם באזור והמשיכו בכיבוש השטח וייסדו למעלה מתריסר ערים נוספות, בהן לה סרנה (La Serena; בשנת 1544), קונספסיון (Concepción; בשנת 1550), לה אימפריאל (La Imperial; בשנת 1552), ולדיביה (Valdivia; בשנת 1552), וייהריקה (Villarrica; בשנת 1553) ולוס קונפינס (Los Confines; בשנת 1553). בו בזמן העניק ולדיביה לנאמניו את האנקומיינדות הראשונות.
במהלך התפשטותם נתקלו הספרדים בהתנגדותם של השבטים המקומיים, בהנהגתם של לאוטארו וקאופוליקאן, מנהיגיהם הצבאיים של המפוצ'ה. הארץ שתחת שליטת הספרדים הוכנעה עד לשנת 1553, אולם התפשטותם של הספרדים דרומה נעצרה עת נתקלו בהתנגדותם העזה של השבטים בני תרבות המפוצ'ה. התנגדות זו נמשכה עד לשנות ה-80 של המאה ה-19, עת הכניעה אותם המדינה המודרנית של צ'ילה, ומקובל לכנות התנגדות ממושכת זו בשם מלחמת האראוקו. פדרו דה ואלדיביה עצמו הובס ונהרג בקרב טוקאפל (Tucapel;‏ 25 בדצמבר 1553), אולם הכיבוש האירופי עמד בעינו. המושל החדש, גרסיה אורטדו דה מנדוסה אי מנריקס (García Hurtado de Mendoza y Manríquez), שמאוחר יותר היה למשנה למלך של מלכות המשנה של פרו (1589–1596) שיקם את הערים שנהרסו בלחימה, אולם ניסיונותיהם החוזרים ונשנים של הספרדים להכניע את המפוצ'ה, הן במלחמה והן בדרכי שלום, כשלו.
ביום 16 בדצמבר 1575 פגעה במושבה הצעירה רעידת אדמה, וגל צונאמי שטף אותה מיד לאחר מכן. פגעי הטבע הרסו את האזור הדרומי והרסו את הערים לה אימפריאל, וייהריקה, ולדיביה וקסטרו. מחקרים מודרניים מעריכים, על סמך תיאורי בני הזמן והנזק שנגרם, כי מדובר היה ברעידת אדמה בעוצמה הקרובה ל-8.5 בסולם ריכטר.
בהתקוממות גדולה בשנת 1598, שנודעה בשם קרב קורלאבה (Desastre de Curalaba), כמעט והביאו המפוצ'ה כליה על המושבה הספרדית שבצ'ילה. המפוצ'ה החריבו את כל היישובים הספרדיים שמדרום לנהר הביוביו, להוציא את העיר ולדיביה ואת קסטרו שבאי צ'ילואה. לאחר שלושה קרבות נוספים התבסס הנהר כקו הגבול שבין אזור השליטה הספרדית ואדמות המפוצ'ה.
ראו גם

היסטוריה של צ'ילה
מלכות המשנה של פרו
הערות שוליים

↑  בספרדית: "guardar, cumplir y ejecutar sus órdenes, y avisarle de todo lo que allí se ofreciese de consideración"
הקהילה הבין-לאומית

הקהילה הבין-לאומית הוא מונח המשמש לעיתים קרובות בעיתונות ובדיפלומטיה בהתייחס למגעים המתנהלים בין מדינות העולם בפורומים דיפלומטיים שונים, ולהחלטות המתקבלות בפורומים האלה. למונח אין הגדרה משפטית או אקדמית ברורה, ומשמעותו עשויה להשתנות על-פי ההקשר שבו משתמשים בו. יש המשתמשים במונח במשמעות של כלל מדינות העולם. משמעויות אחרות שעשויות להיות למונח הן כלל המעצמות או הארגונים הבין-לאומיים הגדולים.
במילון האנגלי של קיימברידג' המונח מוגדר כך: מדינות העולם המגבשות דעה או פועלות יחד כקבוצה. לדוגמה, "חטיפת בני ערובה אינה מקובלת והקהילה הבין-לאומית חייבת להתנגד לכך בתוקף."
הביטוי "הקהילה הבין-לאומית" משקף תפיסה שעל-פיה לכל מדינה בעולם יש חובות וזכויות הבאות לידי ביטוי ביחסיה עם מדינות אחרות, וכי ארגונים בין-לאומיים הם מעין רשויות להסדרת היחסים בין המדינות. למעשה, נובע מהתפיסה הזאת כי מדינות העולם מתייחסות זו לזו באופן דומה לאזרחים בתוך מדינה מסוימת, וכי הארגונים הבין-לאומיים הם המקבילה לרשויות השלטון במדינה. השקפה זו נעשתה נפוצה לאחר מלחמת העולם הראשונה, והתבטאה בהקמת חבר הלאומים, ובהתערערות שיטת הבריתות הצבאיות שהייתה נפוצה באירופה לפני המלחמה (ותרמה במידה רבה לפריצתה). ניצנים ראשונים להשקפה הזאת הופיעו עוד קודם לכן עם הקמת הצלב האדום ב-1864.
בשנת 1999 כתב המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, קופי אנאן, מסה בשם "משמעות הקהילה הבין-לאומית" בה פרש את השקפתו בנושא זה. בין השאר כתב: ”מה מחבר את כולנו לקהילה בין-לאומית? במובן הרחב ביותר זהו חזון משותף של עולם טוב יותר עבור כל האנושות, כפי שנקבע, למשל, במגילת האומות המאוחדות. יש תחושה רווחת של פגיעוּת לנוכח ההתחממות הגלובלית, והאיום הנשקף מהתפשטותו של נשק להשמדה המונית. ישנם כללי מסגרת למשפט בין-לאומי פומבי, יש את אמנות ז'נבה והסכמים אחרים בנושאי זכויות האדם. באותה מידה קיימת תחושה שיש הזדמנויות המשותפות לכולנו, ולכן אנו בונים שווקים משותפים ומוסדות בין-לאומיים כמו האו"ם. ביחד אנחנו חזקים יותר.”
הערות שוליים

↑  the international community meaning in the Cambridge English Dictionary, באתר מילון קיימברידג'. (באנגלית)
↑  קופי אנאן, "The Meaning of International Community", במאגר המידע של האו"ם., ‏30 בדצמבר 1999 (באנגלית)
ג'ון מאק

ג'ון אדוארד מאק (באנגלית: John Edward Mack;‏ 4 באוקטובר 1929 - 27 בספטמבר 2004) היה פסיכיאטר אמריקאי, סופר ופרופסור לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
מאק, זוכה פרס פוליצר עבור הביוגרפיה שחיבר על לורנס איש ערב, תרם במהלך חייו להגברת המודעות לנושאים רוחניים שונים בתחום המיסטיקה.
בשנת 1994 פורסם ספרו "חטיפה" (Abduction), שעורר עניין והפך לרב-מכר ידוע, ואף שימש בהכנת סדרת המתח הפופולרית "תיקים באפלה".
קריירה מוקדמת

מאק נולד בניו יורק. הוא קיבל תואר ברפואה בשנת 1955 מאוניברסיטת הרווארד. כמו כן סיים את לימודיו במכון "החברה לפסיכואנליזה בבוסטון", והוסמך כפסיכואנליטיקאי לילדים ולמבוגרים.
מאק עסק בתחילת דרכו במחקר בשאלה כיצד פרספקטיבה אחת על העולם יכולה להשפיע על מערכת יחסים ודעה אחרת. הוא עסק בשאלה זו במסגרת מחקרים על חלומות, סיוטי לילה והתאבדות בני נוער.
תופעת החטיפות על ידי חייזרים

כבר משנות החמישים נרשמו דיווחים של אנשים על חטיפות שונות על ידי חייזרים, אך אלה כמעט ולא זכו לתשומת הלב של הממסד האקדמי למעט תשומת לב מועטה בתחילת שנות השישים על ידי ד"ר רונלד ספרינקל (Ronald Sprinkle) שחקר מעט את הנושא. ג'ון מאק החל לעסוק בתחום זה באינטנסיביות בתחילת שנות התשעים, והפך לחוקר הידוע ביותר בתחום זה.
מאק ערך ראיונות לקבוצה של יותר מ-200 נבדקים שטענו כי נחטפו על ידי חייזרים. בתחילה ניגש מאק למחקר מתוך עמדה כי נחקריו סבלו מהפרעה נפשית חמורה, אך עם הזמן השתנו עמדותיו כאשר גילה כי הנבדקים עברו חוויות שונות ויש להם תסמינים שלא נבעו מתוך הפרעה נפשית כלשהי.
בשנת 1994 דיקן בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד הקים ועדה לבדיקת מחקרו של מאק. במאמר של ה-BBC נכתב באותם זמנים כי זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של אוניברסיטת הרווארד בה נושא שנוי במחלוקת שכזה נחקר ברצינות רבה. מאק תיאר את מחקרו כנושא המזכיר את פרנץ קפקא, מצב אשר בו לא ניתן לדעת בדיוק לאן הולך מחקרו, מצב של אי ודאות שלט בתחילת תהליך המחקר.
לאחר 14 חודשי מחקר התרבו השאלות מכיוון הקהילה האקדמית לגבי מחקרו של ג'ון, אך לבסוף יצאה הכרזה של הדיקן כי ג'ון מאק עומד במחקרו עם חופש אקדמי, ובנוסף כי ג'ון מאק נשאר עדיין בעמדה טובה כחבר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת הרווארד.
אחר כל זאת, כל הדעות והמחלוקות, קיבל ג'ון את אישורה של אוניברסיטת הרווארד לפרסום תוצאות מחקרו, ובנוסף עזרת מימון מקרן רוקפלר של סכום 250 אלף דולר כל שנה.
מחלוקת ידועה הייתה כשמנגד לדעותיו של ג'ון מאק עמדה ד"ר סוזן קלנסי, עמדות מנוגדות בהקשר לזיכרון הנחקרים בחטיפות על ידי חייזרים.
סוזן קלנסי הגיעה למסקנה כי לאנשים בעלי זכרונות משוחזרים יש נטייה לזכרונות שגויים, ולפיכך נראה כי לא בהכרח התקיימו זכרונותיהם הטראומטיים בצורה כה קשה, אם בכלל התקיימו. בניגוד לדעתה טען ג'ון כנגד מחקריה של קלנסי כי לא ניתן להשתמש במבחן מילים קצר שערכה על הנבדקים, וממנו להסיק מסקנות.
מותו

ביום שני ה 27 בספטמבר שנת 2004, עת היה בלונדון כמרצה בוועידת לורנס נהרג ג'ון על ידי נהג שיכור  כשחזר מארוחת ערב אצל חברים בשעה 23:25 בלילה.
נהג המכונית הודה בשכרותו והועמד לדין, כמו כן הודיעה משפחתו של ג'ון בבית המשפט כי הם מבינים כי נהג הרכב לא התכוון לבצע את הנעשה בהתנגשות.
הכורדים בטורקיה

כורדי רוכב על סוסו באזור ימת ואן בטורקיה
הכורדים בטורקיה הם קבוצה אתנית גדולה הדוברת שפה הודו-אירופית השונה מהשפה הטורקית, המהווה כ-15 ועד 25 אחוז מהאוכלוסייה הטורקית. האוכלוסייה הכורדית מפוזרת בכלל רחבי המחוזות בטורקיה, אך ריכוזם הגדול ביותר הוא במזרח ובדרום מזרח טורקיה, אזור שהוא חלק מכורדיסטן.
רקע

הכורדים הם קבוצה אתנית המהווים חלק מהעמים האיראניים, ומספרם הכולל מוערך בכ-25 עד 40 מיליון נפש. היא נחשבת לקבוצה האתנית הגדולה ביותר בעולם שהיא חסרת מדינה. מרבית הכורדים חיים בטורקיה, איראן, עיראק וסוריה, אך ישנן קהילות כורדיות גם בארמניה, בגאורגיה ובמדינות נוספות. הכורדים יושבים בכורדיסטן, שטח של כ-230,000 קילומטרים שהתחלק בין ארבע מדינות לאחר מלחמת העולם הראשונה. הכורדים דוברים מספר לשונות כורדיות קרובות. חלק מהכורדים הם סונים וחלק שיעים, ומשתייכים למסדרים שונים.
תחת משטרו של אטאטורק

ב-1922, עת הכריז מוסטפא כמאל אטאטורק על הקמת המדינה הטורקית, החלה להשתנות המדיניות כלפי העם הכורדי, שבימי האימפריה העות'מאנית התאפיינה בחיזוק הכורדים בשליטתם בשטחיהם ולא בניסיון להפוך את הכורדים לטורקים. בוועידת לוזאן בה הוכרז על הקמת טורקיה אין כל התייחסות לכורדים, ומדובר רק על מיעוטים דתיים הזכאים לזכויות. המדיניות הכמאליסטית שאפה לאחד את העם הטורקי, להטמיע בתוכו מיעוטים ליצירת עם אחד ומאוחד, אחדות זו הייתה אמורה לעמוד גם כנגד מיעוטים אתניים אחרים – ארמנים ויוונים. בין 1919–1922 אטאטורק ערך מאמצי איחוד טורקיים תחת אחדות מוסלמית. בנוסף לכך אטאטורק חשש מהרצון הכורדי בעצמאות, ואסר על שמות כורדיים, ארגונים כורדיים, פרסומים ובתי ספר, כמו גם מוזיקה ותרבות. כתוצאה מיחסו של אטאטורק לכורדים, התרחשו שלוש מרידות כורדיות כנגדו בשנים 1925 - 1938. ההתקוממויות נכשלו והסתיימו בהרג כורדי ובהגליות, באחת מההתקוממויות נגד אטאטורק שהתרחשה ב-1920, היא התנגדה למודרניזציה המהירה ולאופי החילוני והאנטי אתני שאטאטורק הכניס לרפובליקה, וזאת לאור התנגשותה עם השמרנות הדתית של הכורדים. ההתקוממות נענתה באלימות וניסיונות לשלב את הכורדים בזהות הטורקית. האסלאם תמיד היה בעל חשיבות גדולה עבור הכורדים. המנהיג הכורדי עבדו-אלק'אדר הכריז שיהיה מוכן לחיות תחת שלטון טורקי כל עוד המדינה תהיה בעל אפיון אסלאמי.
אוכלוסייה

הכורדים בטורקיה כיום הם מעל 20 אחוז מהאוכלוסייה, ישנן הערכות שונות לגבי מספרם, והוא מעל 10 מיליון איש. לפי המסורת הכורדית נהוג לגור באזורים הגבוהים, בדרום מזרח טורקיה, וגם במחוזות הצפון מערביים אשר מפותחים יותר מבחינה תעשייתית, והריכוז שם עלה עקב ההגירה המסיבית בשנות ה-80 המאוחרות. גם באזור אנטוליה המרכזית מתגוררים כורדים, במחוזות השונים.
תרבות

הספרות בשפה הכורדית ידוע עוד מהמאה ה-15. תחת השלטון הטורקי, הסופרים סובלים מדיכוי. סופר כורדי אהמט עריף ישב בכלא מספר שנים לאור הרוח הלאומי ביצירותיו.
הכורדים בשנות ה-80 של המאה העשרים נמנעו מלהקליט או להוציא לאור שירים משלהם, שירים בשפה הכורדית. הדבר מאוד השפיע על הצלחתם של זמרים כורדים רבים, אך למרות המניעה, בשוק השחור בטורקיה, נמכרו שירים כורדים, בעיקר הקלטות של המחתרת, וכמו כן תחנות רדיו פירטיות אשר התקיימו אז. כיום, השידורים של מוזיקה בשפה הכורדית הן ברדיו והן בטלוויזיה נחסמו על יד הצנזורה.
הספרות הכורדית אינה קיימת מהתקופה הטרום אסלאמית. מתחילת שנות ה-70 הכורדים בטורקיה השקיעו מאמצים רבים כדי ליצור או לכתוב יצירות ספרותית משלהם, כמות הדפוס במהלך ארבעת העשורים האחרונים גדלה בצורה ניכרת, כאשר פעילויות אלה לרוב לא בוצעו בטורקיה, אלא מחוץ לה, בעיקר במדינות האירופאיות האחרות, שבהם ריכוז כורדי רב. כמו כן, נוצרו בטורקיה מספר סרטים הנוגעים בכורדים ובתרבות שלהם. הסרט האחרון המפורסם העוסק בנושא זה יצא לאור בשנת 2011, והציג את הכורדים באור חיובי.
ב-29 בפברואר 2009 פרצה מהומה בבית הפרלמנט הטורקי, כאשר חבר הפרלמנט הכורדי, אחמט טורק, הפר את החוק האוסר על השמעת כל שפה בבית הנבחרים זולת טורקית ונאם בכורדית. ב-1991 נשבעה חברת הפרלמנט הכורדית לילה זאנה לתפקיד אך ביצעה זאת בכורדית ועל כך ריצתה 10 שנות מאסר.
דת

העם הכורדי לאורך ההיסטוריה המיר דתות. עוד לפני התפשטותו של האסלאם והופעתו של הנביא מוחמד, הדת שבה האמינו רוב הכורדים היא הדת הנוצרית, ועד היום ניתן למצוא קבוצות קטנות של כורדים שאמונתם היא הנצרות. כמו כן, מרבית הכורדים רואים את יהודי כורדיסטן כחלק אינטגרלי מהלאום הכורדי ואף חלק מיהודי כורדיסטן רואים עצמם כחלק מלאום זה. עם הופעתו של האסלאם והכיבושים של הערבים במאה ה-7, רוב הכורדים המירו את דתם לאסלאם, ורובם היום הם מוסלמים סונים בעיקר בטורקיה. בנוסף, ישנו מעוט מוסלמי אלווי, שהוא מעוט דתי בין הכורדים שחיים בטורקיה.
הערות שוליים

↑  Chaliand, D. (1992) The Kurdish Tragedy. London: Zed books
↑  Jongerden, J. (2003) Violation of Human Rights and the Alevis in Turkey. In White P. anf Jongerden J. (Eds.) Turkeys Alevi Enigma. Boston: Brill
↑  Laber, J. & Whitman L. (1988) Destroying ethnic identity: the Kurds of Turkey
↑  Barkey, H. & Fuller G.(1988) Turkey's Kurdish question. Oxford: Rowman
↑  Van Bruinessen, M.(1999) Migrations, mobilisations, communications and
the globalisation of the Kurdish question. Working Paper no. 14, Islamic Area Studies Project, Tokyo, Japan
↑  אי פניך מוּעדוֹת?, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 באפריל 2017
↑  מנהיג הכורדים קרא להפסקת אש עם טורקיה, באתר ynet, 21 במרץ 2013
↑  פותח באש: מה עומד מאחורי המהלכים האחרונים של ארדואן?, באתר Forbes Israel, ‏2015-07-27
↑  טורקיה והכורדים: התקווה שנכזבה, באתר www.regthink.org
↑  AP, טורקיה סוערת: השפה הכורדית נשמעה בפרלמנט, באתר ynet, 24 בפברואר 2009
כורדים בתלבושות שונות, צילום משנת 1873. מימין כורדי מ-ג'זירה במסופוטמיה, במרכז כורדי מאזור Mardin בדרום טורקיה של היום על גבול סוריה, משמאל כורדי מטורקיה מאזור דיארבקיר
בולגריה הישנה

| --- | --- |

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה אבסולוטית
 ראש המדינה:  חאן
 שפה נפוצה:  בולגר
 עיר בירה:  פנאגוריה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  632
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  668
 ישות קודמת:  אונוגורס   קזריג
 ישות יורשת:  ממלכת הכוזרים   בולגריה של הוולגה   האימפריה הבולגרית הראשונה
 שליטים בולטים:  קובראט (632-665)   בטבאיאן (665-668)
 דמוגרפיה
 דת:  טנגריזם
 
פיזור הבולגרים במהלך המאה ה-6 וה-7
בולגריה הישנה הידועה גם כ"אונוגוריה" או "האימפריה הבולגרית-אונוגורית", הייתה ישות מדינית שנוצרה מאיחוד השבטים הבולגרים על ידי המנהיג קובראט.
שבטים של בולגרים חיו בתחילת המאה ה-7 באזור שמצפון להרי הקווקז, בערבה שבין הדניסטר ובין הוולגה התחתונה.
קובראט היה מנהיג בולגרי משושלת דולו. בילדותו היה קובראט בן ערובה בחצר הביזנטית, שם התחנך והוטבל לנצרות. בתקופה זו הוא התחבר למי שהיה עתיד להיות הקיסר הרקליוס וקיבל את התואר פטריקיוס.
קובראט שב מביזנטיון לטריטוריות המיושבות בשבטי הבולגרים, הביס את האווארים בשנת 632 ואיחד את כל שבטי הבולגרים תחת שלטון אחד ויצר בכך את המדינה שכונתה על ידי היוונים בולגריה הישנה (כדי להבדילה מהבולגריות האחרות). בירתו של קונראט הייתה כנראה בעיר פאנאגוריה, בחצי האי טאמאן. בסביבות שנת 660 הוביל את שבטי הבולגרים להתיישבות בבולגריה של הוולגה, אך בנו הבכור, בטבאיאן, המשיך להנהיג את בולגריה הישנה.
הבולגרים שנשארו בבולגריה הישנה תחת שלטון בתבאיאן כונו "בולגרים שחורים". אחרי מותו של בתבאיאן הממלכה הכוזרית הכלילה את הטריטוריות של בולגריה הישנה לתוך גבולותיה. משערים שהבלקרים (שיבוש של ה"בולגרים") החיים ברפובליקה קברדינו-בלקריה, הם צאצאי הבולגרים השחורים.
הערות שוליים

↑  לפי אגדות אחדות נחשב אחד מצאצאי אטילה  ההוני
| היסטוריה של בולגריה |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה מוקדמת | ממלכת אודריסה • השלטון הרומי • בולגריה הישנה • הממלכה הבולגרית הראשונה • הממלכה הבולגרית השנייה • בולגריה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית • המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878) • נסיכות בולגריה • ממלכת בולגריה | בולגריה |
| ממלכת בולגריה | מלחמת בולגריה–סרביה (1885) • מלחמת הבלקן הראשונה • מלחמת הבלקן השנייה • בולגריה במלחמת העולם הראשונה • בולגריה במלחמת העולם השנייה | בולגריה |
| שונות | הרפובליקה העממית של בולגריה • יהדות בולגריה | בולגריה |
ג'קי קרוז

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1986 (בת 38) קווינס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jacqueline Chavez 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 http://www.jackiecruz.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'קי קרוז (באנגלית: Jackie Cruz; נולדה ב-8 באוגוסט 1986) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית עבר אמריקאית-דומיניקנית. ידועה בתפקידה כ"מריסול "פלקה" גונזלס" בסדרה כתום זה השחור החדש, ובתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "ילדות טובות" של רשת NBC.
ביוגרפיה

קרוז נולדה בשם ג'קלין צ'אבס בקווינס, ניו יורק, וגדלה בין לוס אנג'לס, קליפורניה וסנטיאגו דה לוס קביירוס, ברפובליקה הדומיניקנית. היא גודלה עם אם חד הורית, והיא דוברת אנגלית וספרדית שוטפת. קרוז קיבלה את ההשראה והרצון לשיר ולשחק לאחר שצפתה בויטני יוסטון בסרט "שומר הראש". היא למדה בבית הספר התיכון "אלכסנדר המילטון" בלוס אנג'לס, שם הייתה חברה באקדמיה למוזיקה בבית הספר.
בגיל 16 עזבה קרוז את דירת אימה והפכה לחסרת בית. כשהייתה בת 17 היא הייתה מעורבת בתאונת דרכים. כתוצאה מכך קרוז סבלה מחזה אוויר, שקעה בתרדמת ונדרשה לעשות ניתוח מוח. השיר שלה "Sweet Sixteen" מבוסס על האירוע.
קריירה

בשנת 2009 הופיעה קרוז בסדרת הריאליטי "קורטני וקלואי עושות את מיאמי". היא וקורטני קרדשיאן התיידדו לאחר שנפגשו בשיעור אמנות, מה שהוביל להופעתה בסדרה. באחד הפרקים צולמו קרוז וקרדשיאן מתנשקות, תקרית שקרדשיאן הצהירה מאוחר יותר שהיא "כל כך נבוכה" ממנה. למרות שקרוז הצהירה בתחילה שהיא וקרדשיאן נותרו חברות בעקבות האירוע קרדשיאן הצהירה מאוחר יותר כי היא "לעולם לא תוכל לדבר עם [קרוז] יותר". קרוז השתתפה בכמה סדרות טלוויזיה בתפקיד אורח. בין היתר השתתפה בסדרה "המגן", "שוטרים בדם" ו"בלתי נשכח".
קריירה > כתום זה השחור החדש

קרוז עבדה כדוגמנית וכמלצרית במסעדה בניו יורק לפני שהיא לוהקה בשנת 2013 לתפקיד מריסול "פלקה" גונזלס בסדרת הטלוויזיה "כתום זה השחור החדש" מבית היוצר של חברת נטפליקס.. במקור בתפקיד חוזר בשלוש העונות הראשונות, אך באפריל 2015 פורסם שהיא תהייה חלק מהצוות הקבוע של הסדרה החל מהעונה הרביעית.
בפברואר 2020 הוכרז כי קרוז, אנה-סופיה רוב, ג'ון מגארו, דייוויד ג'יימס אליוט, אלון אבוטבול ומינקה קלי הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט "לנסקי", הסרט הוא ביוגרפיה אודות המאפיונר היהודי-אמריקאי מאיר לנסקי, שיצא לאקרנים ב-25 ביוני 2021. באותה השנה שיחקה בסרט האימה "פחד עד מוות 7", השביעי בסדרת סרטי פחד עד מוות, והצטרפה לקאסט השחקנים של העונה השלישית בסדרת הטלוויזיה "ילדות טובות" של רשת NBC, בתור דמותה של ריאה, אם בנו של ריו.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "Midnight in the Switchgrass" לצד ברוס ויליס.
קריירה > קריירת מוזיקה

עוד בזמן לימודיה בתיכון, היא עבדה עם המפיקים של ויל.איי.אם בלהקת בנות בשם "קראש ולווט", אם כי הלהקה מעולם לא חתמה בחברת תקליטים.
מיני אלבום הבכורה שלה, "Hollywood Gypsy", שוחרר בשנת 2010.
קרוז היא חלק מלהקה בשם "הדיוקן המשפחתי" (The Family Portrait).
בספטמבר 2018 שחררה את הסינגל הראשון שלה "La Hora Loca" ובחודש נובמבר של אותה שנה שחררה את הסינגל "Don't Waste My Time". באוגוסט 2019 יצא הסינגל שלה "Melly 16"
חיים אישיים

ב-2016 אמרה קרוז לאפטר-אלן: "אני אוהבת אדם בין אם זו אישה או בין אם זה גבר - אנחנו לא אוהבים שמתייגים אותנו. כרגע אני בקשר עם גבר, אבל אהבתי נשים בעבר. אז אני מניחה שאנחנו לא רוצים שיתייגו אותנו. אנחנו לא ממש מדברים על זה, אבל הפעולות מדברות בקול רם יותר ממילים, נכון? אז אתה רואה את זה. אתה חי את זה".
באוגוסט 2020, נישאה קרוז לאמן פרננדו גרסיה. בדצמבר 2021, פרסמה קרוז כי היא בהריון והזוג מצפה לתאומים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | בחורה נחמדה שכמוך | נסה ג'נינגס |  |
| 2020 | פחד עד מוות 7 | פרדי |  |
| 2020 | Faraway Eyes | סוזן |  |
| 2021 | לנסקי | דפני |  |
| 2021 | Midnight in the Switchgrass | סוזנה |  |
| 2021 | I Love Us | רובי אליס |  |
| 2021 | All the World Is Sleeping | טואסטר |  |
| 2022 | מבצע פנמה | סינת'יה בניטז |  |
| TBA | 13 Steps | איזר |  |
| TBA | Cleveland. | אריקה |  |
| TBA | Things Like This | אווה |  |
| TBA | History of Evil |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | המגן | גרסיאלה | פרק: "The New Guy" |
| 2008 | My Own Worst Enemy | בת זוג של מנדז | פרק: "Down Rio Way" |
| 2013 - 2019 | כתום זה השחור החדש | מריסול "פלאקה" גונזלס | תפקיד משני (עונות 3-1) תפקיד ראשי (עונות 7-4); 82 פרקים |
| 2014 | בלתי נשכח | מריה טורס | פרק: "True Identity" |
| 2016 | שוטרים בדם | רוזה אלוורז | פרק: "Blast from the Past" |
| 2020 | ילדות טובות | ריאה | 3 פרקים |
הערות שוליים

↑  D'Alessandro, Anthony (13 בפברואר 2020). "'Lansky': DC 'Titans' Actress Minka Kelly & More Join Harvey Keitel & Sam Worthington In Gangster Epic – EFM". Deadline Hollywood. נבדק ב-31 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016146647  SUDOC: 220908710  VIAF: 108147905007879090387   WorldCat (עם VIAF): 108147905007879090387
הכופר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'וש אפיגננסי
 הופק בידי:  ארווינד אית'ן דייוויד
 תסריט:  דויד בדיאל
 עריכה:  קים גסטר
 שחקנים ראשיים:  אומיד ג'לילי ריצ'רד שיף ארצ'י פנג'בי עמית שאה יגאל נאור מאט לוקאס ריקי סקון
 מוזיקה:  ערן ברון כהן
 צילום:  נטשה ברייר
 מדינה:  בריטניה
 חברת הפקה:  Slingshot Productions Met Film Production
 חברה מפיצה:  Mikado Film, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 באפריל 2010
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה
 הכנסות:  1,748,853‏£‏
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכופר (באנגלית: The Infidel) הוא סרט קומדיה בריטי משנת 2010 בבימויו של ג'וש אפיגננסי, על פי תסריט מאת דויד בדיאל. בסרט מככב אומיד ג'לילי לצד ריצ'רד שיף, ארצ'י פנג'בי, עמית שאה, יגאל נאור, מאט לוקאס וריקי סקון. עלילת הסרט מתארת מוסלמי בריטי שעובר משבר זהות לאחר שהוא מגלה כי הוא אומץ כילד, לאחר שנולד למשפחה יהודית.