stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוויזיון 1956
רקע > היערכות איגוד השידור האירופי

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר שנוסד בשנת 1950 איגוד השידור האירופי כארגון התאחדות בין רשתות שידור ארציות, שידרה רשת האירוויזיון שלו מספר אירועים. שידור פסטיבל פרחים מהעיר השווייצרית ב-6 ביוני 1954 פסטיבל פרחים מהעיר השווייצרית מוֹנְטְרְה. בעקבות שידור זה נפגשו שוב חברי האיגוד בעיר מונטה קרלו שבמונקו בינואר 1955, למציאת דרך קבועה לגיבוש תושבי אירופה באמצעות תוכנית בידור, ובפגישה נהגה הרעיון ליצור תחרות שירה למדינות אירופה בהשראת פסטיבל סן רמו האיטלקי. הרעיון אושר סופית בפגישת האספה הכללית של האיגוד ברומא ב-19 באוקטובר 1955, שבה גם הוחלט כי התחרות הראשונה תיערך בעונת האביב הקרובה בעיר לוגאנו הנמצאת באזור הדובר איטלקית שבדרום שווייץ, כשהרעיון גם היה פרי מוח מנהלה הכללי דאז של רשת SRG SSR, מרסל בזנסון השווייצרי. שווייץ היא גם אחת משתי מדינות, לצד בלגיה, שבה ממוקמים משרדיו הראשיים של איגוד השידור האירופי. ההחלטה על מועד התחרות נבעה ממועד "יום אירופה" שחל בחודש מאי. כמו כן גם קבע איגוד השידור כי רק מדינות שלהן רשתות שידור החברות בו יוכלו להשתתף.
נציגים של גופי שידור מ-23 מדינות שונות השתתפו בפגישות לרעיון התחרות כמו גם לתכנים בינלאומיים נוספים. האיגוד גם קבע כי רשתות השידור של המדינות השונות ישלמו בעצמן את כל הוצאות השתתפותן, והמדינה המארחת תישא בהוצאות ארגון האירוע בלבד. בנוסף קבע האיגוד כי אסור לפרסם, להקליט, או להציג את השירים טרם הרשמתם לתחרויות הלאומיות, שנותר עד היום אחד מחוקי היסוד של התחרות. סדר הופעת המדינות בתחרות נקבע על ידי הגרלה, אולם כל מדינה החליטה בעצמה איזה משני שיריה יהיה בסבב הראשון ואיזה בסבב השני. חוברת תקנות התחרות שהופצה בתחילת שנת 1956 בין כל מנהלי רשתות השידור המשתתפות נמצאה ב-18 בדצמבר 2008 בארכיון הראשי של האיגוד בז'נבה יחד עם פרסום ששת עמודי החוברת המפרטים גם את היערכות איגוד השידור האירופי לתחרות.
רקע > היערכות המדינה המארחת

רשת השידור השווייצרית הכללית "SRG SSR", ובתוכה רשות השידור "RTSI" המשדרת תוכניות באיטלקית לאזור זה, החליטה על יום התחרות שהיה יום חמישי, 24 במאי, כשרק במהלך שנות השישים התקבעה היערכות התחרות ביום שבת. לוגאנו, הממוקמת בקנטון טיצ'ינו, היא העיר התשיעית בגודלה בשווייץ ובשל מיקומה הגאוגרפי רוב תושביה הם דוברי איטלקית.
אולם התחרות, תיאטרון קורסאל, עוצב ותוכנן על ידי האדריכל האיטלקי אשילה ספונדריני, ובו הופיעו הצגות רבות עד שנסגר באפריל 1997 ונהרס בשנת 2001 כדי לפנות מקום להרחבת מבנה קזינו סמוך. מאחר שהתחרות נערכה בתקופה שהטלוויזיה נחשבה למותרות, ידעו מארגני ההפקה כי קהל רב בהרבה יאזין לה ברדיו. מסיבה זו נמנעו מהפקה מרהיבה שתעלה כסף רב, ובחרו בתיאטרון קורסאל שהכיל קהל של קצת יותר ממאתיים איש, והבמה עצמה הכילה שטח קטן לזמרים, כאשר בירכתיה תפאורת רקע של הווילון האופייני לבמת תיאטרון ובקדמתה סידורי פרחים. אולם SRG SSR הציבה מספר מצלמות באולם, כדי להראות את התחרות בשידור חי לטובת האירופים המעטים שהייתה להם טלוויזיה באותה תקופה וברצון להמשיך ולשכלל תחלופת תכנים בין גופי השידור באמצעות הטלוויזיה.
רקע > היערכות כלל המדינות

איגוד השידור האירופי המליץ מאוד על קיום תחרויות לאומיות-מקדימות לאירוויזיון כדי להעלות עד כמה שאפשר את העניין בתחרות הבינלאומית החדשה בקרב הציבור, כשזה ישתתף בהליך בחירת השירים, כפי שנעשה במרבית המדינות המשתתפות עד היום. מתוך 23 המדינות שהשתתפו בשיחות לגבי יצירת תכנים בטלוויזיה לרבות התחרות, עשר מדינות הביעו עניין להשתתף כאשר אוסטריה, בריטניה ודנמרק הצטרפו לבסוף בתחרות הבאה בשנת 1957.
הרשתות הממלכתיות של אוסטריה ודנמרק, ORF ו-DR בהתאמה, ביקשו להירשם לתחרות כאשר איגוד השידור האירופי כבר סגר את הליך ההרשמה ולא ידוע על תחילת הליכי בחירה כלשהם במדינות אלו. רשת BBC בבריטניה, לעומת זאת, ערכה לראשונה תחרות לאומית בשם "פסטיבל השיר הפופולרי הבריטי" שכללה שלוש תוכניות חצאי גמר ותוכנית גמר ושימשה גם כתחרות לאירוויזיון משנת 1957 והלאה. בשנה זו התחרות ממילא היוותה הליך בחירה ארוך מדי ביחס לזמן שנותר להירשם לאירוויזיון ובסופו של דבר הגמר שלה נערך רק לאחר תחרות האירוויזיון. השיר המנצח היה "כולם מתאהבים במישהו" (Everybody falls in love with someone), ובמקום השני היה השיר "ספינה קטנה" (Little ship). איגוד השידור האירופי הצהיר בינואר 2017 כי כוונתה של בריטניה להשתתף בתחרות 1956 הייתה תאוריה של מעריצי התחרות, ולעומת זאת כי הצטרפותה לתחרות האירוויזיון בשנת 1957 תוך המשך קיום פסטיבל הזמר הבריטי, היא זו שהביאה לחלק מהשינויים שבוצעו במתכונת האירוויזיון, כמו הכרזת ההצבעות על ידי כל צוות שיפוט עם נראות של לוח ניקוד.
איטליה השתמשה ב"פסטיבל השירים האיטלקי", הידוע גם כ"פסטיבל סן רמו" שהיווה את ההשראה לתחרות האירוויזיון, שהייתה התחרות הראשונה ועם מספר השירים הרב ביותר מבין הבחירות הציבוריות במדינות בשנה זו. גרמניה ערכה בחירה ציבורית לשיר אחד, כאשר החליטה לבחור את השני לאחר-מכן במקביל לעבודת קיצורו של השיר הראשון, והייתה המדינה האחרונה לבחור את שיריה. לוקסמבורג וצרפת בחרו את נציגויותיהן באמצעות ועדות פנימיות ונציגת לוקסמבורג הייתה צרפתייה, כתחילת הדרך בבחירת נציגים ללוקסמבורג שכמעט כולם היו ממדינות אחרות.
רקע > היערכות כלל המדינות > פרטים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה רשת | בחירה | תאריך | הליך בחירה | מידע נוסף |
| איטליה איטליה RAI | פסטיבל השירים האיטלקי  Festival della Canzone Italiana | 10 במרץ  חצאי-גמר: 8 ו-9 במרץ | 20 שירים בביצוע 6 זמרים על-פני 3 ערבים. 10 שירים בגמר בהצבעת שופטים, לאחר 2 חצאי גמר שבכל אחד 10 ומתוכם 5 שהעפילו. | אזרחות איטלקית. 6 הזמרים חדשים בתעשיית המוזיקה בפרסום הזמנה לתת הזדמנות לזמרים מתחילים. פסטיבל זה שנערך משנת 1950 קבע את נציגות איטליה גם בעשר התחרויות שלאחר מכן, ושוב בתחרויות עתידיות. |
| בלגיה בלגיה NIR | הפרס הגדול של השיר האירופי  Grand Prix de la Chanson Européenne | 15 באפריל | 11 שירים תחת ניהול NIR האחראית בתחרות זו כמייצגת "ולוניה", החלק הרומי הדובר בעיקר צרפתית במדינה. | בלגיה בעלת שתי רשתות שידור ראשיות, השנייה VRT מייצגת את "פלנדריה", החצי הצפוני הדובר בעיקר הולנדית-פלמית, לאחר שהוחלט שהזכות לבחירת הנציגות תועבר בין השתיים לסירוגין מדי שנה, ושהרשת הוולונית NIR שלימים תיקרא RTBF תהיה הראשונה. |
| גרמניה גרמניה ARD | להיטים ושירים  Schlager & Chansons  פרטי- נציגות שנייה. | 1 במאי | 11 שירים בתחרות לנציגות הראשונה. ועדה לנציגות השנייה. | אין הגבלת אזרחות. ליס אסיה, אזרחית ונציגת שווייץ, השתתפה בתחרות זו מספר ימים לאחר בחירתה בשווייץ ללא חוק האוסר על מבצע לייצג מספר מדינות. אולם היו שמועות כי זכתה באחד משני המקומות הראשונים ושהוחלט בכל זאת לבחור את השיר השני עם זמר אחר באופן פרטי. |
| הולנד הולנד NOS-NTS | פסטיבל שירים לאומי  Nationaal Songfestival | 24 באפריל | 8 שירים בהצבעת הציבור, ששלח את קולותיו במעטפות. | התחרות נערכה ב"סטודיו 1" באולפני AVRO שבעיר הילברסום ועם הליווי המוזיקלי של "תזמורת המטרופול", שהיו עתידים לארח את אירוויזיון 1958 ותחרויות לאומיות נוספות לנציגות באירוויזיון ולנגן בהם. עריכת ושידור הבחירה הלאומית של רשת NOS נעשתה באפיק NTS. |
| לוקסמבורג לוקסמבורג RTL-CLT | פרטי | לא ידוע | ועדה בחרה בזמרת האחת ושני שיריה. לא ידוע על זמרים או שירים נוספים שנבחנו. | אין הגבלת אזרחות, זמרת צרפתייה כשרק בתחרויות בודדות היו הנציגים מקומיים עקב היצע הזמרים ותעשיית המוזיקה הקטנים במדינה והשפעתה התרבותית של צרפת בעיקר בתקופת התחרויות הראשונות. CLT הייתה במסגרת RTL ששייכת כיום לגרמניה כאחת מרשתות השידור הגדולות בעולם. |
| צרפת צרפת RTF | פרטי | לא ידוע | ועדה בחרה בשתי הזמרות ושני שיריהן. לא ידוע על זמרים או שירים נוספים שנבחנו. | אזרחות צרפתית. רשת השידור האחראית על הנציגות ושידור האירוויזיון בשנים 1956–1964. |
| שווייץ שווייץ SRG SSR | תחרות אירוויזיון  Concours Eurovision | 28 באפריל | 11 שירים בגרמנית, צרפתית ואיטלקית, 3 מ-4 השפות הרשמיות במדינה. כך גם יצא ששני השירים הזוכים היו בגרמנית ובצרפתית, כנציגות התרבות הרב-גונית גם באירוויזיון. | שווייץ בעלת הרשת הלאומית SRG SSR הכוללת ארבע רשתות אזוריות ששלוש מתוכן, SF לדוברי גרמנית, RTS לצרפתית ו-RSI (RTSI דאז) לאיטלקית, בוחרות כל אחת שירים המוצעים לבחירה פרטית של הרשת הכללית או שמשתתפים יחד בתחרות גמר ציבורית מדי שנה כבר מתחרות זו. הרשת הרביעית היא בשפת רומאנש. |
התחרות בציבור

מאחר שרוב הציבור האזין לתחרות ברדיו, טרם הפצת הטלוויזיה באירופה, בניגוד לשאר התחרויות פרט לאירוויזיון 1964, אין בנמצא הקלטת וידאו פרט לקטע מתוכנית חדשות המראה את הופעת ההדרן של השיר הזוכה, אולם קיימת הקלטת שמע של התחרות משידורה ברדיו. בהקלטת השמע הקיימת לא נשמעת המנגינה מתוך היצירה "Te Deum", שנהוג כי היא פותחת ומסיימת את תחרויות הזמר והפקות אחרות של רשת השידור "אירוויזיון", ונתפסת כיום כסמל היכר של הרשת. בזכות חיפוש שנערך בשנת 2005 לרגל אירוע 50 שנה לתחרות בארכיון רשת SRG SSR, נמצא קטע הווידאו של הופעת הדרן השיר הזוכה. עם זאת, גם קטע ווידאו זה מלווה בהקלטה קולית שאינה מהתחרות עצמה, אלא מגרסת סטודיו שבוצעה והוקלטה על ידי ליס אסיה כמה שנים לאחר התחרות. בנוסף, במספר אתרים באינטרנט ישנה כיום קלטת שמע של כל התחרות מתחילתה ועד סופה. אולם אורך ההקלטה הוא כשעה ועשרים דקות, כאשר אורכה המקורי של התחרות היה כשעה וארבעים דקות; ככל הנראה אותן הדקות מהארכת המופע האמנותי לחישוב ההצבעה.
חשיפת קטע השיר הזוכה בתחרות היובל הביאה לאחר-מכן להעלאתו לאתרי אינטרנט רשמיים ובחשבונות פרטיים למנועי חיפוש בווידאו דוגמת גוגל ו-יוטיוב, כמו גם קטעים נוספים לביצוע השיר הזוכה מהופעות חיות של אסיה וכן קליפים שמנגנים את הגרסאות החיות של השירים האחרים מתוך הקלטת השמע של התחרות. גם קיימות גרסאות הסטודיו של חלק מהשירים עם תמונות דוממות של הזמרים ברקע הקליפ באתרי האינטרנט. באופן רשמי גם קיים דיסק DVD לתחרות, המנגן את אותה הקלטת שמע עם תמונה דוממת של הסמל המודרני של איגוד השידור האירופי, בתוספת קטע וידאו ההדרן, וראיונות עם הזוכה ליס אסיה. זאת בדומה ל-DVD של תחרות אירוויזיון 1964. בנוסף, חוברת הפירוט של כל נוהלי וחוקי התחרות שפורסמה למנהלי רשתות השידור המשתתפות בשנת 1956 בצרפתית, ונעשתה זמינה לציבור, שופכת אור על גיבוש חוקים רבים שברובם הגדול קיימים עד היום בתחרות.
חוסר האפשרות לצפות כיום בתחרות אירוויזיון 1956, כמו גם חוסר הידיעה לגבי ניקוד השירים וכן דירוגם, גרמה למספר ממעריצי התחרות לנסות בייחוד בשנת 2005 לאחר מופע היובל, לברר אם יש קטעי וידאו נוספים ששרדו מהתחרות, ולברר על ניקוד ודירוג שירי התחרות. בתאריך 16 במאי 2010 לכבוד תחרות האירוויזיון שנערכה אז בנורווגיה, פורסם ספר נורווגי לכבוד המעריצים המגיעים, עם מספר פרטים שלא אושרו על ידי איגוד השידור האירופי, כמו מידע כי שווייץ קיבלה 102 נקודות. בשנות ה-50 היו שמועות עיקשות שרווחו בקרב הציבור כי למקום השני הגיע אחד משירי גרמניה, כהסבר לכך שגרמניה נבחרה לארח את תחרות אירוויזיון 1957.
התחרות בציבור > שידורים ופרשנים

כל רשויות השידור הממלכתיות יכולות למקם פרשנים באולם או במדינותיהן לסיפוק תרגום לגבי המופע עבור קהלן. עשר רשתות שידור, של שבע המדינות המשתתפות והשלוש שהשתתפו בדיוני תחרות זו, שידרו את התחרות וסיפקו פרשנים.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| מדינה | רשות שידור | פרשן | מקור |
| בלגיה בלגיה | INR | צרפתית: ג'ניין למבוטה |  |
| בלגיה בלגיה | NIR | הולנדית: ניינד ברט |  |
| צרפת צרפת | RTF | מישל רבל |  |
| גרמניה גרמניה | ARD | וולף מיטלר |  |
| איטליה איטליה | Programma Nazionale | פרנקו מראצי |  |
| לוקסמבורג לוקסמבורג | Télé-Luxembourg | ז'אק נבאדיק |  |
| הולנד הולנד | NTS | פייט טה ניול |  |
| שווייץ שווייץ | TSR | רוברט ברנייר |  |

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| מדינה | רשות שידור | פרשן | מקור |
| אוסטריה אוסטריה | ORF | וולף מיטלר |  |
| דנמרק דנמרק | Statsradiofonien TV | גונר האנסן |  |
| בריטניה בריטניה | BBC Television Service | וילפריד תומאס |  |
ביאורים

↑  החל בשנות האלפיים מנחים את התחרויות אישה וגבר בתוספת מנחים אורחים שמשוחחים עם הזמרים, ומנחה נוסף מדווח מכיכר בעיר המארחת שבה צופה קהל רב במופע במסכי ענק.
↑  עיכוב זה סימן תחילת מגמה בתחרויות אירוויזיון רבות, שמתארכות מספר דקות מעבר למתוכנן.
↑  על פי מגזין איטלקי שפורסם יום לאחר התחרות. שיטת הצבעה זו מעולם לא אומתה על ידי איגוד השידור האירופי
↑  לליס אסיה ארבעה שירים בתולדות התחרות מאחר שביצעה את שני שירי שווייץ בשנה זו, בנוסף לשיר האחד בשנת 1957 והאחד בשנת 1958.
↑  גם אירוויזיון 1964 אינו ניתן עוד לצפייה, עקב שרפה שפרצה באולפנים בהם נשמרו קלטות המופע, ונעשה לו DVD של הקלטת השמע עם תמונות דוממות של הזמרים בשילוב וידאו קטע הדרן הזכייה שקיים.
↑  הספר "Melodi Grand Prix: artistene - suksessene - skandalene - antrekkene"
הערות שוליים

1 2 3 4  "A diamond day for the Eurovision Song Contest". EBU. נבדק ב-24 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "מסמך ועידת איגוד השידור האירופי בציון 60 שנים לתחרות - פרק: "התחרות לאורך העשורים", עמוד 10" (PDF). ebu.ch. נבדק ב-25 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "מסמך ועידת איגוד השידור האירופי בציון 60 שנים לתחרות - "ציוני הדרך הם; מנצחת ה"פופ" הראשונה פראנס גל בתחרות 1965", עמוד 4" (PDF). ebu.ch. נבדק ב-25 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "And the conductor is..." נבדק ב-10 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision Song Contest: In a Nutshell". Eurovision Song Contest.
↑  Jaquin, Patrick (1 December 2004). "Eurovision's Golden Jubilee". European Broadcasting Union.
↑  Eurovision: About us – who we are". eurovision.net.
↑  כתבה על מסמך חוקי התחרות באתר התחרות הרשמי
↑  מסמך חוקי התחרות מאתר התחרות הרשמי
↑  "List of Major Cities in Switzerland on Population". worldlistmania.com. נבדק ב-10 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "History - Casinò Lugano". casinolugano.ch. אורכב מ-המקור ב-10 ביולי 2018. נבדק ב-10 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מידע על "פסטיבל השיר הפופולרי הבריטי" לשנת 1956 באתר songs4europe.com
↑  Jordan, Paul (11 בינואר 2017). "Shining a light on the United Kingdom: 60 Years at Eurovision". eurovision.tv. European Broadcasting Union. נבדק ב-13 בינואר 2017. Contrary to popular fan myths, the UK did not intend to enter in 1956 as the BBC had previously created their own separate contest, the Festival Of British Popular Songs {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "סן רמו (מהדורה 6)" (PDF). hitparadeitalia.it. נבדק ב-25 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מתוך כתבה על תחרות זו באתר esctoday.com
↑  "Concours Eurovision de la Chanson 1956" (בצרפתית). Songcontest.free.fr. 23 במרץ 2008. נבדק ב-5 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nederlandse televisiecommentatoren bij het Eurovisie Songfestival". Eurovision Artists (בהולנדית).
↑  Roxburgh, Gordon (2012). Songs for Europe: The United Kingdom at the Eurovision Song Contest. Volume One: The 1950s and 1960s. Prestatyn: Telos Publishing. pp. 93–101. ISBN 978-1-84583-065-6.
יעקב וכסלר (צייר)

ערך זה עוסק בצייר ישראלי. אם התכוונתם לכומר פולני שגילה את יהדותו ועלה לישראל, ראו .
| --- | --- |

יעקב וכסלר, 1978
 לידה:  15 בנובמבר 1912 לייפאיה (ליבאו), לטביה
 פטירה:  21 במרץ 1995 (בגיל 82) רמת גן, ישראל
 שם לידה:  יעקב יצחק וכסלר
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תאריך עלייה:  1935
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  אמנות פיגורטיבית, אמנות מופשטת, אופ-ארט
 הושפע על ידי:  האקספרסיוניזם הגרמני
 בת זוג:  אנני רוך (1935-1938), מרים שטרנברג-וכסלר (1950-1995)
 צאצאים:  איתמר וכסלר, אביטל קינן
 
יעקב וכסלר (Wechsler, Wexler) (15 בנובמבר 1912, ה׳ כסלו תרע״ג - 21 במרץ 1995, י״ט אדר ב׳, תשנ״א) היה צייר ישראלי. וכסלר נמנה עם מייסדי קבוצת ״אופקים חדשים״ וניהל את ״מכון אבני לאמנות״ בתל אביב.
לטביה - גרמניה - פלשתינה > ילדות

וכסלר נולד בלייפאיה (גרמנית: ליבאו), לטביה. הוריו היו חברים בתנועת ״הבונד״ הסוציאליסטית. אביו, טוביה, בן למשפחה חסידית שנטש את המסורת, היה מנהל חשבונות ואמו, סוניה (שרה-שיינה) לבית קרופניק הייתה תופרת. אחרי יעקב נולדו אברהם, אסתר ומאיר.
בשנת 1923 עברה משפחת וכסלר לגרמניה, לאחר שהאב טוביה התקבל כסטודנט בפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת המבורג. הילדים נשלחו ללמוד בבתי ספר יהודיים בעיר. המשפחה חיה עתה בצמצום, ובשנת 1926 נאלץ טוביה להפסיק את לימודיו, ובמקביל חזר בתשובה. יעקב היה אז חבר בתנועת ״החלוץ״ הסוציאליסטית, וסירב לשתף פעולה עם השינוי.
לטביה - גרמניה - פלשתינה > לימודים

בשנת 1930, למרות התנגדות אביו, החל וכסלר את לימודיו בביה״ס הממלכתי לאמנות בהמבורג, שם נחשף לאמנות המאה ה-20 ובעיקר לאקספרסיוניזם הגרמני. בין מוריו היו האמנים ארתור אילייס ופרידריך אדלר. וכסלר ציין ציירים כפרנץ מארק, קרל שמידט-רוטלוף, אריך הקל, פאולה מודרסון-בקר, ג׳ורג׳ גרוס וליונל פיינינגר, כמי שהשפיעו עליו בצעירותו.
במרץ 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, אולץ לעזוב את בית הספר. באפריל 1935 התחתן עם חברתו אנני רוך. בעודם ממתינים לאישור עלייה לארץ ישראל, יצר וכסלר סידרה גדולה של איורים אירוטיים לטקסטים של משורר הרנסאנס הצרפתי פרנסואה ויון ושל המחזאי ברטולד ברכט. ביולי 1935 הוצגה במועדון ״החלוץ״ בהמבורג תערוכתו הראשונה, ממנה שרדו רק מספר הדפסים, רובם מתארים דמויות מנגנים, לוליינים וליצנים.
לטביה - גרמניה - פלשתינה > עלייה

בקיץ 1935 הגיעו בני הזוג ארצה והצטרפו לקיבוץ עין החורש של תנועת השומר הצעיר, ווכסלר שניסה למצוא את עצמו במסגרת הקיבוצית, התבקש ליצור אמנות מגויסת, אך התקשה לשתף פעולה עם דרישות התנועה. ״אין לי אידאולוגיה. ציור הוא לא אידאולוגי. באיזה שהוא מקום זה מזייף את הציור, כשרוצים להגיד משהו מחוץ לציור, כשרוצים למסור איזה מסר - אלא אם כן, זה אנושי מאד ונוגע בי ממש.״
אחרי שנתיים עברו בני הזוג לחיפה ובהמשך נפרדו. בחיפה התיידד וכסלר עם הציירים צבי מאירוביץ, מנחם שמי (שמידט), סימה סלונים, עוזר שבת ואברהם נתון (נתנזון), והשתתף במספר תערוכות קבוצתיות, אבל רק ב-1943, בעת ביקור בשכונת ימין משה בירושלים, חלה פריצת דרך ביצירתו. ״מה שמצאתי שם היה צורתיות. יש שם מין פיקטורסקיות כזאת. [...] זה היה כמו איזו נשימה ארוכה, פתאום יש אוויר... שש שנים לא ציירתי, עכשיו ציירתי כמו מטורף. מאות תמונות.״
בשנת 1944 הצטרף כחבר לאגודת הציירים והפסלים והחל להציג בתערוכותיה, ובשנת 1946 נפתחה ב״גלריה יונס״ הירושלמית תערוכת היחיד הראשונה שלו בארץ. בשנת 1947 השתתף וכסלר ב״תערוכת השבעה״ במוזיאון תל אביב יחד עם אריה ארוך, אהרון גלעדי, יוסף זריצקי, צבי מאירוביץ, אברהם נתון ויחזקאל שטרייכמן, בה הציג שש עבודות בסגנון פיגורטיבי-אקספרסיבי, שניכרה בהן השפעת יצירתו של ז׳ורז׳ רואו.
ישראל

בראשית שנת 1948 גויס וכסלר לצה״ל ושרת כאחראי על הציור בחטיבת ״כרמלי״ שבגיזרת הצפון. הוא קישט חדרי אוכל צבאיים, יצר תפאורות ללהקת ״הכרמל״, ייסד כיתת ציור עבור חיילים מיחידות החזית, ואף עיצב את סמל כנפי הצניחה עבור חטיבת הצנחנים. בשנת 1950 עזב את חיפה ועבר לתל אביב. באותה שנה הכיר את מרים שטרנברג, שתהיה לבת זוגו ולאם ילדיו.
תערוכת יחיד של וכסלר במוזיאון תל אביב נפתחה ב-2 במאי 1948. המבקר אויגן קולב כתב על התערוכה: ״הדבר שהאמן חפץ לאמרו אינו גלוי לעין כשלט של חנות, אבל אפשר לחוש בו. [...] וכסלר מוסר באמצעות הסמלים הצבעוניים שלו על הדברים הפשוטים שבחיי היומיום [...] על אחדות האדם וסביבתו [...] שמתווסף להם זוהר פנימי והם מתעלים כאילו לספירה גבוהה יותר. [...] יש בו הסגולה להמשיך לכת בדרכו. אמנותו היא אמנות רצינית ובמידה שיעלה בידו לטהרה ולזככה – כן תוסיף זו להיות גם אמנות יפה ואנושית.״
ישראל > מפיגורטיבי למופשט

וכסלר היה בין מייסדי ״אופקים חדשים״. ״הקו היה שאנחנו רוצים לגמור עם החמסינים הערביים, עם ה׳בצלאליזם׳ שעוד היה קיים אז, עם כל הדברים האלה שעשו כאן אז. אנחנו רצינו להיות חלק אינטגרלי מן ההתפתחות הבינלאומית.״
עשר התערוכות שהציגו אמני ״אופקים חדשים״, רובן במוזיאון תל אביב, משקפות את המעבר ההדרגתי מציור פיגורטיבי לציור מופשט. וכסלר השתתף בכל תערוכות הקבוצה, ואף עיצב כמה מן הקטלוגים. הגישה האקספרסיבית שאפיינה את יצירתו בשנות ה-40, נעשתה מאופקת יותר, הן בצורה והן בצבעוניות, ובתערוכת היחיד השנייה שהציג במוזיאון תל אביב בשנת 1954, הוא תיאר בעיקר דמויות נשים שעיצובן גאומטרי, על גבול ההפשטה. ״וכסלר הוא איש ׳אופקים חדשים׳, והאופקים שלו חדשים באמת. הוא צייר מופשט, ברם נקודת המוצא משמש תמיד האובייקט. [...] וכסלר משתמש בקו נקי וברור. השטח הצבעוני בתמונותיו הוא נקי, וחיבור כתמי הצבעים אינו מטושטש. הוא אוהב קונטרסטים. [...] וכסלר סובר כי בתמונותיו - ׳הצורה היא האלמנט הסטטי והצבעוניות - האלמנט הדינאמי. הצורה היא הנושא ואילו הצבעוניות יוצרת את האווירה התמונתית׳.״
בשנת 1955 וכסלר שהה בפריז, שם השתתף ב״סלון הסתיו״ והציג תערוכת יחיד ב-גלריה לארה ונסי. מפגשיו עם ציירי האינפורמל הצרפתי כדה סטאל (de Staël), סולאז׳ (Soulages) ומתייה (Mathieu) היוו השראה לשינוי נוסף בעבודתו לכיוון הציור המופשט אשר בא לידי ביטוי בתערוכת היחיד שהציג בשנת 1959 במוזיאון חיפה לאמנות. וכסלר סיכם את המעבר מציור פיגורטיבי למופשט: ״ברגע שהגעתי לכך שהצורה היא צורה ולא אישה או פרח, או כל צורה אחרת מן הטבע, ידעתי שהגעתי אל המופשט. [...] זה היה הרגע היחיד שאני יכול להגיד כי עזבתי משהו בטוח והלכתי אל הלא-נודע.״
ישראל > ציור פעולה

סגנון ציורו של וכסלר התפתח בהדרגה לכיוון ציור פעולה (Action Painting) מונוכרומטי, והוצג לראשונה בתערוכת יחיד שהתקיימה במאי 1961 ב״גלריה ישראל״ בתל אביב. המבקר יואב בר-אל עמד על עיקרון התנועה העומד בבסיס תפישתו האמנותית של וכסלר. ״זה כמה שנים שווכסלר עוסק בריכוז ותמצות תפיסה ציורית ברורה. בציוריו יוצר וכסלר מרחב תלת-ממדי בו קלועות תנועות במערך שתי וערב. בחלקים מסוימים של המערך מתגברות התנועות הכהות ומתרכזות במשטח חלק יותר ויוצרות ע״י כך את הקונטרסט היוצר מצידו את מבנה התמונה יחד עם יחסי התנועות. במידה שהתנועה נמצאת על החומר, המהווה את משטח הציור, יהיו הטקסטורה והמבנה החומרי דומיננטיים והציור יקרא ׳חלל׳. אם התנועה בולטת יותר במעברה דרך האלמנטים הטקסטורליים, יקרא הציור ׳תנועה׳. בתערוכה זו, מופיע אצל וכסלר שימוש בחומר להדגשת המבנה והמרחב, המשמשים כזירה לתנועה. אין זה, למעשה, אלמנט נוסף בציוריו של וכסלר, אלא הדגשה ברורה יותר של אלמנט שהיה קיים כבר קודם. הנחת חומר זו משמשת גם כפתרון מקביל של בעיית צבע. החומר יכול לשמש גם במקום צבע ובא לביטוי מלא בעיקר כאשר הוא מופיע במונוכרום. בציוריו של וכסלר, העשויים כולם במונוכרום של שחור-לבן, ממלא החומר פונקציה טקסטורלית וצבעונית כאחד.״
בשנים הבאות החליף וכסלר את המערך הקומפוזיציוני המבוסס על שתי וערב, ואת מקומו תפשו עתה קומפוזיציות דינאמיות טעונות אנרגיה. בד בבד חזרה גם הצבעוניות ליצירתו. בעוד הבסיס השחור יצר את ״המבנה התמונתי״, יצרה הצבעוניות את ה״אטמוספירה״ שלה, החושפת את "מצבו האמוציונלי של האמן".
ישראל > מאובייקטים קינטיים לנופים גאומטריים

בשנת 1966 התחיל וכסלר לשלב אלמנטים הנדסיים אל תוך המבנה החופשי שהלך ונעשה מאופק ושכלתני. ואולם השינוי הסגנוני החד התרחש בשנת 1967, כאשר הגיע למסקנה שמיצה את האפשרויות הגלומות ב״ציור התנועה״, אבל הדרך לתיאור ממשי של תנועה בחלל הציורי המשיכה להיות יעד מרכזי בחיפושיו אחרי שפה חדשה. מתוך הכרות והזדהות עם סגנון האופ ארט, החל ליצור ציורים תוך שימוש באנגליפים - מבנים גאומטריים ההופכים לתלת-ממדיים ודינמיים כאשר מביטים בהם דרך משקפיים ירוקים-אדומים. ״לפעמים נדמה לי ששני ציירים נאבקים בקרבי. האחד אימפולסיבי מאוד, מצייר את השראת הרגע. השני מחושב, שוקל, בונה, עורך ניסויים. לפני כשלוש-ארבע שנים שוב נגמרה לי הנשימה האימפולסיבית. נזכרתי ברעיון הסטריאוסקופי שקסם לי זה מכבר.״
ביולי 1969 הציג במוזיאון תל אביב תערוכה שכללה 58 ציורים: ״מי שמכיר את וכסלר לא תהיה לו תערוכה זו להפתעה. מכירים אנו אותו כאמן ׳מחפש׳, ששתי תכונות אצורות בו - התכונה האקספרסיבית והתכונה של ההיגיון הבריא, הטהור. [...] הגישה הקונסטרוקטיבית התחילה לשלוט הפעם. דרך זו דורשת ידע רב, דמיון פורה וסקרנות של חוקר, תכונות אלה התמזגו כאן יחד. בעבודותיו אלה הגיע וכסלר לתמצית מרוכזת, לבנייה קונסטרוקטיבית שיש בה דמיון רב וצבעוניות. [...] התמונה הבנויה על יסודות של פרספקטיבה, נהפכת לגוף המשתרע בין הבד למסתכל. על ידי שינוי הזווית של ההסתכלות משתנות הזוויות ואורך הצורות ומתקבל הרושם של תנועה.״
בראשית שנות ה-70 מיצה וכסלר את רעיון האנגליפים. וציוריו הזכירו עתה מעין נופים גאומטריים המבוססים על הנגדה בין צורות קרובות לבין מרחב נטול אופק. 15 נופים כאלה הוצגו באפריל 1977 בגלריה ג׳ולי מ. בתל אביב. ״וכסלר חוזר אל הנוף. [...] (ה)אמן מכניע אותן קונסטרוקציות ״חלליות״ מופשטות שלו לצירופים שרטוטיים חדשים המתארים נופים עירוניים: מבנים מצטלבים של גשרים, צמתים מפוספסים של כבישים. [...] החזרה אל הנוף שברה את הקונסטרוקטיביות החללית הטהורה של הבדים הקודמים.״
ישראל > התקופה הפיגורטיבית המאוחרת

וכסלר מעולם לא זנח את הציור הפיגורטיבי, כפי שניתן לראות בעשרות עבודות מוזמנות, ציורי קיר, קירות פסיפס, שטיחים ואיורים לספרים שיצר לאורך כל שנות יצירתו. בסוף שנות ה-70, במקביל לציורי נופים הגאומטריים, חזר לצייר עבודות שבהן הדהדו עבודותיו משנות ה-40, הן מן הבחינה הצורנית והן בבחירת הנושאים. בספטמבר 1984 יצר וכסלר סדרת הדפסי רשת, אליהם צירף דף הקדמה:
״את הדפים האלה ציירתי עכשיו. את האווירה והנושאים לקחתי מצורות וצבעים ודברים בזכרוני, שנרקמו מתמונות שחייתי בהן, שהיו שייכות ליום חול וליום חג, לבית ולרחוב ולאדם, לעץ ולים, לקרוב ולרחוק דברים שהיו פעם ואהבתי אותם מאוד. אבל אני התרחקתי ומצאתי דרכי ביטוי אחרות, שהעסיקו והטרידו וגם הלהיבו. אחרי זמן, גם מעגל זה נסגר, והתחילו להופיע מחדש התמונות מאז. [...]
חלונות הבתים, כמו עיניים שמסתכלות החוצה ורואות הכל. הדלתות נפתחות ומגלות משהו מן הסודות שמאחוריהן. אנשים ייצאים מן הכהות לשמש, והכל כאילו שייך להם. פנים רבות לאנשים, אבל הם מסתירים אותן מאחורי מסכות, ולא מגלים את מעורבותם. הם מפרידים את עצמם אחד מן השני; הם נראים מבודדים. גם מאחורי פנים קפואות של ליצן, קשה לגלות שמחה וצחוק, כאב ודמעה.
וכך חזרו הדברים וכאילו נעשו יותר בהירים, יותר עמוקים, יותר צבעוניים וגם יותר משמעותיים.״