stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספייס ג'אם: אגדה חדשה
שיווק והפצה

ב-30 באפריל 2020, חשף לברון ג'יימס באינסטגרם את הכותרת, "ספייס ג'אם: מורשת חדשה", ואת לוגו הסרט.
ב-18 באוגוסט 2020 נחשפו חליפות הכדורסל של לברון מתוך הסרט.
ב-3 באפריל 2021 יצא הטריילר הראשון של הסרט, ובו הובטח שיופיעו בסרט עולמות וזיכיונות נוספים השייכים לאחים וורנר.
הסרט יצא לאקרנים ב-16 ביולי 2021.
ב-26 במרץ 2022 זכה לברון ג'יימס בפרס פטל הזהב בקטגוריית השחקן הגרוע ביותר לשנת 2021 על הופעתו בסרט.
הסרט מכיל הופעות אורח רבות של דמויות מסדרות וסרטי קולנוע של אולפני האחים וורנר לכל אורך ההיסטוריה שלהם. ביניהן: באטמן, סופרמן, וונדר וומן, הארי פוטר, קינג קונג, סקובי דו, משפחת קדמוני (הפלינטסטונס) ועוד.
שאבורה

שאבורה (בערבית: الشابورة) היא שכונה במרכז רפיח, שנחשבת לפעמים חלק ממחנה הפליטים רפיח. השכונה היא קומץ מבנים שנבנו על שטח שנותק ממחנה הפליטים רפיח בעת הקמתו בידי אונר"א בשנת ה-50 המוקדמות לאחר מלחמת העצמאות, והיא מכונה על שם עובדה זו.
עד שנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-20 לא היה נהוג להתייחס לשכונה כאזור מגורים מובחן והכינוי 'שאבורה' היה בפי המקומיים בלבד. במהלך האינתיפאדה הראשונה התפרסם שמה של השכונה בשל הפרות הסדר המרובות בה ומקרי רצח מרובים על רקע חשד בשיתוף פעולה עם ישראל. ערב הסכמי עזה ויריחו תחילה, תיאר העיתונאי שלומי אלדר את המקום כטריטוריה שאין אליה כניסה לישראלים ושגם כוחות הביטחון נרתעים מלהיכנס אליה.
אירועים בעת האינתיפאדה הראשונה

עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, שהחלה ב-9 בדצמבר 1987 והתאפיינה בתחילתה בעיקר בהפרות סדר המוניות שכללו הפגנות, ידויי אבנים, חסימות צירים ובמקרים מסוימים גם השלכת בקבוקי תבערה. עמדה שאבורה כמו מחנה הפליטים רפיח ושאר מחנות הפליטים ברצועת עזה בחזית המאבק. בשכונה התחוללו הפרות סדר רבות ומקרי עוצר אחדים. במהלך השנים נרצחו בשכונה תושבים שנחשדו בשיתוף פעולה עם ישראל.
אירועים בעת האינתיפאדה הראשונה > מקרי עוצר

במקרים אחדים הגיעו אירועי ההתקוממות לכדי הטלת עוצר על השכונה, בדרך כלל במקביל לעוצר על שכונות אחרות. בנובמבר ובדצמבר 1988 הוטל עוצר על השכונה יחד עם מחנות פליטים נוספים. בחודש מרץ 1989 שוב הוטל עוצר על השכונה.
במאי 1989 הוטל עוצר ממושך על תושבי המחנה שנמשך 16 ימים. גם לאחר שהוסר העוצר (ב-22 במאי) שב והוחזר בערבים הבאים. בעקבות הסגר, ב-4 ביוני 1989, לאחר שהצבא הישראלי סירב להעביר תרומה של מזון ותרופות לתושבי המחנה, ארגנו פעילי שמאל ישראליים (הלאה הכיבוש, קו אדום, די לכיבוש, נשים בשחור, שלום עכשיו, בני הכפר ופעילי המפלגות הפוליטיות) שיירת מכוניות כדי להעביר את הכבודה לתושבי המחנה. הצבא הישראלי חסם את דרכם בטענה ששטח הרצועה כולו הוא אזור צבאי ושהפעולה אינה הומניטרית. במחסום ארז התפתחה קטטה בין חברי השיירה למתנחלים מחבל עזה.
ב-24 בדצמבר 1991 הוטל עוצר על מחנה הפליטים רפיח כולו, לאחר שחייל צה"ל איבד בשכונה את נשקו האישי במהלך מרדף אחרי מיידי אבנים. העוצר הוסר רק לאחר שהנשק נמצא.
אירועים בעת האינתיפאדה הראשונה > הפרות סדר ועימותים

במהלך חג הפסח תשמ"ט (אפריל 1989) התחוללו מהומות ברחבי רצועת עזה ובכללה גם בשכונת שאבורה.
ב-20 במאי 1989 במהלך סגר ממושך שהקשה על חיי התושבים, התפרץ המון זועם בתוך השכונה, ו-5 תושבים נהרגו במהלך דיכוי המהומות.
ב-27 ביוני 1989 נפצעו 5 פלסטינים באורח קשה במהלך פיזור הפגנה גדולה בשכונה.
ב-30 באוקטובר 1989 נפצע נשיא רשת CBC הקנדית, ג'ון לה־פן, מירי אמצעים לפיזור הפגנות בעת שסיקר התפרעויות בשכונת שאבורה.
ב-26 בפברואר 1990 התחוללו מהומות בשאבורה וביבנא, אחרי שצעיר נהרג מירי חיילי צה"ל. במהומות נפצעו בין 29 ל-131 פלסטינים.
אירועים בעת האינתיפאדה הראשונה > רצח חשודים בשיתוף פעולה

ב-24 בספטמבר 1989 נרצח בחופי רפיח תושב שכונת שאבורה בן 24 במכות גרזן ודקירות סכין בחשד לשיתוף פעולה.
ב-8 בינואר 1990 נרצחה תושבת השכונה בדקירות סכין על רקע חשד לשיתוף פעולה עם ישראל.
בספטמבר 1990 נהרג במחנה רעול פנים שנחשד בהשתייכותו ל'חוליית השהיד רפיק סלמי', חוליית חיסול משתפי־פעולה, שפעלה מטעם פת"ח ברצועת עזה.
בנובמבר 1990 נרצח בשכונה צעיר בן 17 בדקירות סכין ובמכות גרזן בחשד לשיתוף פעולה עם ישראל.
אירועים בעת האינתיפאדה הראשונה > התנגשויות עם כוחות צה"ל

באוקטובר 1990 הותקפה תצפית צה"ל על גג בניין במרכז המחנה. בתקרית שהתפתחה ונמשכה שבע שעות נפצעו תושבים רבים. התצפית פונתה.
בראשית נובמבר 1990 הותקף סיור צה"ל במחנה בירי.
ב-24 באוקטובר 1991 היו במחנה התנגשויות קשות בין מיידי אבנים לחיילי צה"ל ולפי מקורות במחנה נפצעו כ-15 חיילים מירי.
במחצית הראשונה של מאי 1993 הושלך רימון רסס לעבר תצפית צה"ל במחנה ובעקבותיה הוטל עוצר מתמשך. בתחילת אותו שבוע נורו יריות קלצ'ניקוב לעבר סיור רגלי של צה"ל במחנה.
אירועים בעת האינתיפאדה הראשונה > פיגועים

ב-2 במרץ 1993 נרצח בפאתי המחנה יהושע וייסברוד, חשב בחברת פטרולגז שתעה בדרכו ברכבו. יום טוב סמיה שפיקד אז על כוחות צה"ל ברצועת עזה, רמז למידע מודיעיני שלפיו הפיגוע תוכנן מראש.
העשור השני של המאה ה-21

ב-2013, השקיעה עיריית רפיח, לפי פרסומי העירייה כ־22 מיליון דולר בפיתוח התשתיות בעיר, כאשר חלק הארי הושקע בשכונת שאבורה ובנקודות נוספות. אך נפגעה קשות בקרב רפיח במבצע צוק איתן ב-2014.
במלחמת חרבות ברזל

מבצע יד זהב: ב-12 בפברואר 2024 לוחמי הימ"מ לצד לוחמי היחידה המבצעית של השב"כ בשיתוף פעולה עם לוחמי שייטת 13 וחטיבה 7 של צה"ל תחת אש כבדה של חיל האוויר ויצירת מסדרון אש, חילצו בפעולה קרקעית לילית באזור שאבורה-רפיח שברצועת עזה את החטופים פרננדו סימון מרמן, ולואיס הר, שנחטפו ב-7 באוקטובר במסגרת הטבח בניר יצחק. על המבצע פיקדו מתוך חמ"ל המבצעים המיוחדים של השב"כ ראש השב"כ, הרמטכ"ל, מפכ"ל המשטרה, מפקד הימ"מ, ראש אמ"ן, ראש אמ"ץ, ומפקד חיל האוויר. על התקיפות מהאוויר פיקדו מתוך מפקדת פיקוד הדרום בבאר שבע מפקד פיקוד הדרום, ירון פינקלמן, ומפקד אוגדה 98, דן גולדפוס.
קרב רפיח (2024): ב-10 ביוני דיווחה סוכנות הידיעות רויטרס לפי עדויות של מקומיים, שצה"ל התקדם לשכונת שאבורה. ארבעה לוחמי סיירת גבעתי נהרגו ו-11 נפצעו בפיצוץ מבנה ממולכד שהקריס את המבנה הגדול על הכוח, בשכונת שאבורה ברפיח. במהלך התקפה משותפת עם חטיבת הנח"ל, הכוח השליך מטען טלטול אל תוך המבנה שהיה אמור לגרום להפעלת אי אלו מטעני חבלה. לאחר שהושלך, לוחמים נכנסו ורק לאחר מכן התרחש הפיצוץ שהקריס את המבנה והוביל למותם. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו שלושה חילי צה"ל. ב-15 ביוני הודיע דובר צה"ל כי לוחם בהכשרה של סיירת גבעתי אשר נפצע בתקרית ב-10 ביוני נפטר מפצעיו.
ב-11 באוקטובר במהלך פעילות של גדוד 46 של חטיבה 401 במחנה שאבורה שברפיח, נהרג מפקד טנק בגדוד, לאחר שנפגע מירי מחבלים.
אישים

חסאם זמלט – נציג הרשות הפלסטינית בבריטניה, וקודם לכן בארצות הברית (2017–2018), הוא יליד שאבורה (1973)
מוחמד שבאנה – מפקד חטיבת רפיח בזרוע הצבאית של החמאס, גדודי עז א-דין אל קסאם, הוא תושב שאבורה.
הערות שוליים

↑  חדשות, 24 בנובמבר 1988, עמ' 7; חדשות, 7 בדצמבר 1988, עמ' 12.
1 2  מיכל קדם ואורן כהן, 5 נהרגו בעימות עם צה"ל ברפיח, חדשות, 21 במאי 1989.
↑  מיכל קדם, תגרה במחסום ארז אנשי שמאל ומתיישבים התקוטטו כשעתיים, חדשות, 4 ביוני 1989
↑  יורם בינור (וסלימאן אל־שאפעי), רבע מאדמות הגדה הפכו שטח צבאי סגור – בצו אלוף הפיקוד, חדשות, 25 בדצמבר 1991.
↑  מיכל קדם, אורן כהן ושמעון אלקבץ, חג סוער ברצועה: הרוג ויותר מ־30 פצועים, חדשות, 21 באפריל 1989
↑  מיכל קדם, אורן כהן ושמעון אלקבץ, מת בן 18 שנחשד בשיתוף פעולה והוכה ע"י תושבי עזה לפני 4 ימים, חדשות, 28 ביוני 1989
↑  מיכל קדם, נשיא רשת סי.בי.סי מקנדה ופצע מירי. צה"ל: הוא עמד בין המתפרעים, חדשות, 31 באוקטובר 1989.
↑  מיכל קדם, אורון כהן ודורון מאירי, מאות התפרעו ברפיח: "זו היתה ממש מלחמה", חדשות, 27 בפברואר 1990
↑  מיכל קדם ואורן כהן, שני חשודים בשיתוף פעולה נרצחו ברפיח, חדשות, 25 בספטמבר 1989
↑  מיכל קדם ואורן כהן, אשה מרפיח נרצחה במכות ודקירות סכין, חדשות, 10 בינואר 1990.
↑  מיכל קדם, מי הבוס, חדשות, 5 באוקטובר 1990
↑  שרגא צייגר ואורן כהן, ארנס בחברון: יש התמתנות מסוימת באלימות בשטחים, חדשות, 22 בנובמבר 1990
↑  מיכל קדם, שרגא צייגר ואחרים, המון תקף תצפית צה"ל ברפיח; עשרות נפצעו, החיילים פונו, חדשות, 19 באוקטובר 1990
↑  שרגא צייגר ואורן כהן, בקבוקי תבערה וירי על חיילים ברצועה, חדשות, 6 בנובמבר 1990
↑  סלימאן אל־שאפעי ודורון מאירי, "15 נפצעו מירי צה"ל ברפיח", חדשות, 25 באוקטובר 1991.
↑  אהרן קליין ואחרים, תוך 72 שעות נזרק עוד רימון על תצפית צה"ל בעזה, חדשות, 16 במאי 1993
↑  אמנון יוסף, סלימאן אל־שאפעי ואהרן קליין, אוהד הדרי צעק לחבריו "רימון" והציל את כל חיילי התצפית, חדשות, 14 במאי 1993
↑  סלימאן אל־שאפעי, "הנהג יצא שותת דם מהאוטו ורעול הפנים ירה בו למוות", חדשות, 3 במרץ 1993
↑  דורון פסקין, חוסל: האיש שעמד בראש קן הצרעות של רפיח, באתר כלכליסט, 21 באוגוסט 2014
↑  עינב חלבי, דיווחים פלסטיניים: "צה"ל מעמיק את פעילותו ברפיח, לחימה עזה במרכז העיר", באתר ynet, 10 ביוני 2024
↑  יואב זיתון, עינב חלבי, אלישע בן קימון, ישראל מושקוביץ, מאיר תורג'מן, הותר לפרסום: קצין ושלושה לוחמים נהרגו מפיצוץ מבנה ממולכד ברפיח, באתר ynet, 11 ביוני 2024
↑  אמיר בוחבוט‏, הותר לפרסום: 4 לוחמי גבעתי נפלו בתקרית ברפיח, באתר וואלה, 10 ביוני 2024
↑  https://www.mako.co.il/news-military/2024_q2/Article-bf77bb58d4d1091026.htm, mako, ‏2024-06-15
↑   סמ"ר איתי פוגל ז"ל, באתר צה"ל
↑  הפגנה ועצרת אנטי-ישראלית במרכז לונדון לציון "יום הנכבה" בהשתתפות אישים במפלגת הלייבור ובתמיכת מנהיג המפלגה, ג'רמי קורביין. תנועת חמאס הודתה לקורביין על תמיכתו - מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם אלוף מאיר עמית, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם אלוף מאיר עמית, ‏19 במאי 2019
גטו

ערך זה עוסק בצורת התיישבות יהודית בגולה. אם התכוונתם למחזה מאת יהושוע סובול, ראו .
סמטה בגטו רומא, צוירה על ידי אטורֶה רוסלר פרנץ ב-1880
גטו (בעבר רווח הכתיב גיטו; מאיטלקית: Ghetto) בהקשר ההיסטורי-יהודי הוא הכינוי לצורת ההתיישבות היהודית בגולה ברבעים וביישובים נפרדים, מסוגרים בתוך עצמם מבחינה תרבותית מהעמים הלא-יהודיים. מקור המונח "גטו" ברובע היהודי בעיר ונציה במאה ה-16, שם היה הרובע בסביבת בית היציקה (באיטלקית: Ghetto), ומאז הפך השם לרווח לכל רובעי היהודים באירופה.
בנרטיב הציוני קיבל מושג הגטו גם משמעות כללית ומופשטת יותר - כינוי לרעיון הגולה עצמו, שבמרכזו עמדה הסתגרות היהודים, בין מרצון ובין מכורח, מפני העמים האחרים. המילה "גטו" שולבה ביצירותיהם של הוגים ציונים: בנימין זאב הרצל אשר כתב חיבור ספרותי בשם "הגטו החדש" וישראל זנגביל שכתב את "ילדי הגטו". לשני החיבורים הייתה השפעה על בני תקופתם ולאחריה.
המונח משמש כיום לציון כל אזור עירוני המובדל או מתבדל תרבותית מסביבתו, ועל פי רוב מוכה-עוני.
ימי הביניים עד העת החדשה

בימי הביניים העדיפו יהודי הגולה לחיות בקבוצה מגובשת ומתבדלת, הן מטעמי שמירת אורחות החיים הייחודיים והן מטעמי ביטחון. בנוסף, במקומות רבים ובתקופות רבות כפו השלטונות עליהם צורת חיים זו, כדי להבדילם או להשפילם, וכדי להגביל את תחומי עיסוקיהם. ההחלטה על כך התקבלה לראשונה בשנת 1179, במועצה הלטראנית השלישית של הכנסייה, אולם לא נכפה עדיין נושא המגורים הנפרדים.
בראשית העת החדשה, בשנת 1516, הקצו שלטונות ונציה אזור מוקף חומה ותעלות מים בעיר למגוריה של הקהילה היהודית, בקרבת בית היציקה החדש (באיטלקית: ghetto nuovo). ה"גטו נואובו", ובקיצור גטו, הפך לשמה של השכונה היהודית, ולימים הפך גטו לשם המקובל לכל רובעי היהודים באירופה.
בשנת 1555 הורה האפיפיור פאולוס הרביעי על הקמת גטו רומא, ובהמשך גטאות בכל הארצות הנוצריות. גטאות הופיעו בדרום צרפת, כמה מערי גרמניה ומקומות אחרים במרכז אירופה. פיוס החמישי אמר כי בכל מדינות איטליה יש להקים גטאות ובתחילת המאה ה-17 היו גטאות בכל הערים המרכזיות באיטליה מלבד פיזה וליבורנו. רוב הגטאות היו מוקפים בחומה ובה שער אחד או שניים. השערים היו נסגרים לעת ערב ונפתחים בבוקר. בגטו היהודי בוונציה, למשל, התגוררה הקהילה היהודית, שכמה מבניה היו בנקאים חשובים בעיר.
היות ששטח הגטאות היה מוגבל ומתוחם, גברה בהם הצפיפות ככל שגדלה האוכלוסייה, והם התאפיינו בתנאי תברואה ירודים ולעיתים בהתפרצויות מגפות. מאידך, היהודים תושבי הגטאות זכו לאוטונומיה דתית, תרבותית וחברתית יחסית. הנהגת האמנציפציה ליהודים במאה ה-18 גרמה לביטול הדרגתי של הגטאות בערי אירופה. הגטו האחרון שנותר היה הגטו שבעיר רומא, שעל ביטולו הוחלט ב-1870, ובפועל נפלו חומותיו ב-1888.
ישנם היסטוריונים הסוברים, כי לגטאות שהוקמו ופעלו בראשית העת החדשה, הייתה השפעה על שימור הזהות היהודית והימנעות מטמיעה והתבוללות.
גטאות בתקופת השואה

במלחמת העולם השנייה השתמשו הנאצים במונח "גטו", כחלק ממדיניות התעמולה וההטעיה, וקראו בשם זה רחובות ורבעים מגודרים, שבהם רוכזו יהודי הסביבה. למעשה היה זה מחנה ריכוז בליבה של העיר. היהודים נאספו על פי צווים שהודפסו בכרוזים, או ששודרו ברדיו אל הגטאות כשלב ביניים לפני שילוחם אל מחנות ההשמדה או חיסולם בדרכים שונות. זאת, כחלק מתוכנית הפתרון הסופי, לא לפני שנוצל כוח העבודה שלהם עד תום. בשנותיה הראשונות של המלחמה, גטאות אלה, שהוקמו בערים רבות במזרח אירופה נודעו בתנאי המחיה הירודים באופן קיצוני - צפיפות רבה, רעב ומחסור, הגבלות בלתי אפשריות, חשיפה להתעללויות, תנאי היגיינה ירודים ועוד. חלק ניכר מיהדות אירופה נספה עוד בשלב הגטאות. לאלה ששרדו את הגטאות, היה הגטו תחנת מעבר בדרך לגורל קשה יותר במחנות ההשמדה.
גטו כמונח חברתי כללי

מושג הגטו חרג ממשמעותו היהודית-היסטורית, ונפוץ היום בשימוש במקומות שונים בעולם ככינוי למתחם מגורים המהווה, מבחינה תרבותית, יחידה מסוגרת המייחדת את שוכניה ומונעת מהם מגע נרחב עם החוץ. גטו עשוי להיווצר הן מבחירה, והן מאילוץ חיצוני. מקובל מאוד, למשל, השימוש במושג גטו ככינוי לשכונות המאוכלסות באפרו-אמריקאים בערי ארצות הברית, ובעצם לכל גוש אורבני המאכלס, לרוב בתנאי מחיה ירודים, מיעוט מובדל או מתבדל.
בארצות הברית קיים גם המונח "גטו כפרי" כדי לציין מעונות קרוואנים, שטחי דיור של עובדי חוות, ושמורות אינדיאנים, כדי להצביע על כך שהאזורים העניים ביותר בארצות הברית לא שוכנים בהכרח בתוך הערים הגדולות.
המונח "גטו" משמש גם כביטוי ציורי לציון אזור בו יש אוכלוסייה עם מאפיין מסוים, בלי קשר לרמת העוני שלה.
ראו גם

גטו עירוני
גטאות באיטליה
מלאח
גטו רומא
הגטו היהודי בוונציה
היסטוריה של עם ישראל
רחוב היהודים
לקריאה נוספת

רוני ויינשטיין, "מבודדים אך לא דחויים" : היהודים בחברה האיטלקית בתקופת הרפורמציה הקתולית, בתוך: מיעוטים זרים ושונים, ירושלים: הוצאת מרכז שזר, תשס"א-2001, עמ' 93–132.
רוני ויינשטיין, הגטו היהודי והרובע העירוני בערים האיטלקיות בראשית העת החדשה : בין ריחוק לקרבה, זמנים, 67, 1999, עמ' 12–21.
דוד קאסוטו, היבטים ארכיטקטוניים ואורבנים של היישוב היהודי באיטליה, איטליה אברייקה, 2008, עמ' 136–151.
שלמה סימונסון, הגיטו באיטליה ומשטרו, בתוך: ספר-יובל ליצחק בער, (עורך: שמואל אטינגר), ירושלים: הוצאת החברה ההיסטורית הישראלית, תשכ"א-1960, עמ' 270–286.
אלינה קורן, מחשבות ישראליות על מושג הגטו, סוציולוגיה ישראלית, תשס"ד-2004, עמ' 163–169.
גיא מירון ושלומית שולחני, מבוא כללי לאנציקלופדיה של הגטאות בהוצאת מכון המחקר הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם
לוסי דווידוביץ',המלחמה נגד היהודים, תל אביב: זמורה ביתן מודן, 1982.חלק ב':השואה, חיים וממות בגטאות מזרח אירופה עמ' 212–238.
הערות שוליים

↑  לדוגמה ראו: ישי בלנק, ‏אין מולדת להומואים: גלובליזציה, פירוק מרחבי והגטו ההומו-לסבי, תיאוריה וביקורת 23-4, סתיו 2003, עמ' 83.
הגטו היהודי בפרנקפורט, 1868
טרנספורט מגטו ורשה, 1940
"גטו" בשיקגו, 1974
בורגנות

'הבורגנות', ציורו של Pintura de R. Cortés, ‏1855
בורגנות הוא מושג נפוץ בתחומי המחקר הסוציולוגי, ההיסטורי, והכלכלי, המתאר מעמד חברתי המתגורר בערים שאינו עוסק בעבודות כפיים. עם ירידת מעמד האצולה בצרפת במאה ה-18, המונח כלל את המעמד שאיננו האצולה או הכמורה. לבורגנות היה תפקיד חשוב בעליית המסחר, התיעוש והכלכלה המודרנית.
בעבר שימשה המילה בורגני כינוי למי שיושב במצודה או בעיר. מאוחר יותר, החל המושג לציין באופן כללי את אנשי הערים בני מעמד הביניים. באופן נגזר מההקשרים הכלכליים והפוליטיים של המעמד העירוני, החל "בורגני" להיות כינוי לטעם בינוני שאינו יוצא דופן, וגם כינוי לבעל תחומי עניין חומריים או קפיטליסטיים.
בתאוריה המרקסיסטית, הבורגנות היא המעמד המודרני של בעלי ההון, הכולל בני אדם המתפרנסים מניכוס אמצעי הייצור והערך העודף של התוצר, בניגוד למעמד הפועלים (פרולטריון) המתפרנס משכר עבודתו בעסקים שבבעלות הבורגנות. התיאוריה מבחינה בין בורגנות לבין בורגנות זעירה, שכן הזעיר בורגנים אינם שולטים על אמצעי הייצור הראשיים, אלא הם בעלי עסקים קטנים או משקיעים קטנים שנאלצים לעבוד בעבודה שכירה אצל בעלי ההון.
גיזרון

מקור המילה העברית "בורגנות" הוא בשפות ההינדו-אירופיות, בהן תצורות שונות של המילה "בּוּרְג", פירושן מגדל או מצודה. בצרפתית, למשל, מקור המילה המודרנית Bourgeoisie הוא כינוי לשוכני העיר. המונח נגזר מן הצרפתית העתיקה, בה המילה burgeis ציינה עיר מוקפת חומה.
בהשפעת שפות אלו. גם במקורות חז"ל מופיעים הביטויים "בורגנין", בהקשר של מגדלים או מצודות: ”רבי שמעון בן יוחי יכול אני לעשות שיהו מהלכין מצור לצידון מטבריה לציפורין על ידי מערות וע"י בורגנין... אמר רבי אבין משה עשה להן שלשה צריפין ושלשה בורגנין”. וכדוגמה לשימוש ב"בורגני" ככינוי ל"יושב בית", או איש עיר: ”אין התורה יכולה להיתרגם כל צורכה אלא יוונית בורגני אחד בידא להם ארמית מתוך יוונית”. כמו כן מופיעה המילה בורגנין גם בתלמוד בהקשר לסוכות של שומרי העיר: ”אמר רבי יהודה אמר שמואל מותר לאדם לומר לחבירו לכרך פלוני אני הולך למחר שאם יש בורגנין הולך.” המילה התגלגלה גם לערבית, בה פירוש המילה בורג'ה (برج) הוא מגדל.
היסטוריה

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
לידתו של מעמד הבורגנות בימי הביניים המאוחרים, בתקופה בה החלו לצמוח הערים. כתוצאה ממעבר המרכז הכלכלי מהכפר, ומהסתמכות הכלכלה על עיבוד הקרקעות השייכות לאצולה, אל העיר, ולהסתמכות הכלכלה על הייצור בבתי המלאכה העירוניים, התחזק תחילה השלטון המרכזי, דהיינו המלוכה, ונחלשו שני מעמדות האצולה והכמורה באירופה. לצידם של שני מעמדות אלו היה המעמד השלישי, שכלל, ללא הבחנה, הן את העניים והן את אלו שלימים יכונו בורגנים: הסוחרים, בעלי המקצועות החופשיים - עורכי דין, רופאים ויועצים אחרים ששירתו את המלוכה - וכן בעלי בתי המלאכה. הבורגנים, בהיותם החלק העשיר במעמד השלישי, נאלצו לשלם את רוב המסים במדינה, היות שהכמורה והאצולה היו פטורות בדרך כלל מנטל המס. במאה ה-18 והמאה ה-19, בעקבות המהפכה הצרפתית ומהפכות אחרות שהתחוללו בארצות אירופה, לקחה הבורגנות תפקיד מוביל בשינוי שיטת המשטר ממלוכני-פאודלי למשטר פרלמנטרי, שבו רוכז עיקר הכוח בידי הבורגנים. המהפכה התעשייתית אפשרה התעשרות חסרת תקדים של חלקים בבורגנות האירופאית, ויצרה שני תתי-מעמדות: הזעיר בורגנות, כלומר בעלי העסקים הקטנים והמקצועות החופשיים, והבורגנות הגבוהה המחזיקה בבעלות על עסקים גדולים ומנהלת אותם.
אחד המקורות הידועים לתפיסה המודרנית של הבורגנות היא הגותו של הסוציולוג והפילוסוף קרל מרקס. מרקס ראה בבורגנות שלפני המהפכה התעשייתית כמעמד מהפכני המוביל את השינויים בפני החברה המודרנית, וכזה שבזכותו חוותה האנושות קידמה חסרת תקדים. ואולם לטענתו, עם התבססות השיטה הכלכלית הקפיטליסטית התעשייתית, תפסה הבורגנות עמדת כוח והפכה למעמד ריאקציוני ושמרני. כוחה של הבורגנות בא לה מכך שהיא מעמד בעלי הרכוש ואמצעי הייצור, ועושרה נובע מניצול בני מעמד העובדים, הפרולטריון. על פי הניתוח של מרקס, העושר של הבורגנות מצטבר וגדל כאשר בעלי אמצעי היצור שומרים לעצמם את הערך העודף הנובע מן הפער בין השכר המשולם לפועל ובין המחיר המבוקש עבור הסחורה בשוק. מכאן יוצא כי אותם פועלים אשר מייצרים את הסחורות משלמים עליהן יותר ממה שהם מקבלים כתמורה לעבודתם, וזהו תהליך של התרוששות הולכת וגוברת.
מרקס ייחל לכך שמעמד הפועלים יתעורר וישתחרר מן הניצול בידי הבורגנות, וכך יחל עידן כלכלי חדש, ששיטתו קומוניזם. על פי תורת המרקסיזם, ההתפתחות ההיסטורית ההכרחית תוביל למאבק בין הבורגנות לפרולטריון, שבו תנושל הבורגנות מנכסיה. נכסים אלו יועברו לבעלות הפרולטריון, אשר ייצור לבסוף חברה נטולת מעמדות.
הערות שוליים

↑  burgeoisie, The Columbia Encyclopedia, Fifth Edition. (1994)
↑  Elinor Barber (1955), The Bourgeoisie in 18th-Century France. Princeton University Press, 2015. pp. 3–33
↑  bourgeois. 2017. In Merriam-Webster.com. Retrieved November 29, 2017, from https://www.merriam-webster.com/dictionary/bourgeois
↑  Glossary of Terms: Pe, www.marxists.org
↑  bourgeoisie | Etymology, origin and meaning of bourgeoisie by etymonline, www.etymonline.com (באנגלית)
↑  ירושלמי עירובין ה
↑  ירושלמי מגילה א ט
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"נ, עמוד ב'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX525848  BnF: cb11940294d (data)  NKC: ph115403
טקס

ערך זה עוסק באירוע המורכב מרצף של פעולות. אם התכוונתם לדמותה של לינוקס, ראו .
טקס הוא אירוע סמלי המורכב מרצף פעולות, המבוצע בסביבה מסוימת ובמחזוריות סדירה, לרוב בעל משמעות עבור המבצע אותו. הפעולות הסמליות המהוות את הטקס, מכילות לרוב חלקים מהאלמנטים הבאים: עלילה, שירה, תהלוכה, ריקוד, פעילות עם אובייקטים קדושים ועוד.
טקס לרוב מקושר עם פעילות מסוימת המקדימה לו, למשל טקס ההלוויה מתבצע לאחר פטירתו של אדם. טקסים אחרים מקושרים לעיתים עם תקופת זמן או מועד מסוים, למשל טקס קריאת שמע על המיטה מתבצע לפני השינה. כשמדובר בטקס קבוצתי, מהלך הטקס מביע משמעויות חברתיות המהוות מכנה משותף עבור המשתתפים והקשרים החברתיים ביניהם מתחזקים. באמצעות הטקס היחיד והחברה מבטאים את החשיבות שהם מייחסים לנושאים המועלים בו.
אטימולוגיה

מקורה של המילה טקס הוא מהמילה היוונית taxis שמשמעותה סדר, ארגון. המילה היוונית שימשה בעיקר בהקשרים צבאיים, כמו סידור כוחות לקרב. המקבילה המדויקת של משמעות זו היא המילה מערכה.
המילה חדרה לעברית של לשון חז"ל, כך למשל: ”שלוש שורות של תלמידי חכמים לפניהן... מכאן ואילך לא היה שם טקס אלא כל הקודם את חבירו לתוך ארבע אמות זוכה.” (תוספתא ח, ב) [מקור שבור].
הכתיב של המילה קיים בשתי צורות: טֶכֶס או הצורה השכיחה יותר טֶקֶס.
ראו גם

טקס מעבר
טקסים וסמלים בבנייה החופשית
הערות שוליים

↑  בכ"ף רפה
↑  טקס או טכס?, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏23 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4190741-3  NDL: 00575963 
חלק מטקס החלפת המשמר בארמון בקינגהאם בלונדון
בטקסים ציבוריים החוגגים אירועים משמחים נוהגים לשגר זיקוקין די-נור
רשות מבצעת

במדע המדינה, הרשות המבצעת היא זרוע הממשל אשר לה הסמכות והאחראיות הבלעדית על הניהול האדמיניסטרטיבי היום-יומי של הבירוקרטיה במדינה. על פי עקרון הפרדת הרשויות, כוחה של המדינה מתחלק לזרועות נפרדות כשתפקידה של הרשות המבצעת הוא ליישם, לתמוך ולאכוף את החוקים אשר נחקקו על ידי הרשות המחוקקת.
במדינות רבות הרשות המבצעת היא הממשלה, אך הדבר נכון במדינות דמוקרטיות, ואילו בדיקטטורות ובמונרכיות אבסולוטיות, גם כשיש ממשלה, כוח כל הרשויות נתון בידי העריץ. במדינות בהן יש דמוקרטיה נשיאותית תפקיד ראש המדינה ממולא על ידי ראש הרשות המבצעת, בעוד במדינות בהן יש דמוקרטיה פרלמנטרית, כמו בישראל, נשיא המדינה אינו חלק מהרשות המבצעת.
דמוקרטיה פרלמנטרית

בדמוקרטיה פרלמנטרית, ממשלה שממונה באמון הפרלמנט היא הרשות המבצעת. לדוגמה בישראל, בהתאם לחוק יסוד: הממשלה – "הממשלה היא הרשות המבצעת של המדינה" ו"הממשלה מכהנת מכוח אמון הכנסת". סמכויות הממשלה מוגדרות בחוק יסוד הממשלה ובחוקים אחרים, אך בנוסף יש לה סמכות שיורית, כלומר כל הסמכויות שלא נמסרו לגוף אחר. לממשלת ישראל יש גם סמכויות חקיקה, כמו הסמכות לקבוע תקנות, מתן צווים והתקנת תקנות לשעת חירום.
דמוקרטיה נשיאותית

בדמוקרטיה נשיאותית כוחה של הרשות המבצעת נתון בידי הנשיא. למשל בארצות הברית, סמכות הממשל הפדרלי נתונה לנשיא ארצות הברית אך כוח מואצל לעיתים קרובות לחברי הקבינט ולנושאי תפקיד רשמי אחרים. הנשיא וסגן הנשיא נבחרים במשותף על ידי נציגי חבר האלקטורים אשר נשלחים על ידי כל מדינה ועל ידי מחוז קולומביה בהתאם לגודלן היחסי בקונגרס. מזכיר המדינה של ארצות הברית הוא החבר הבכיר ביותר בקבינט.
דמוקרטיה נשיאותית למחצה

בדמוקרטיה נשיאותית למחצה, הסמכויות של הרשות המבצעת מחולקות בין הנשיא לראש הממשלה. למשל בצרפת הנשיא נבחר על ידי העם וממנה את ראש הממשלה ואת השרים. אך בעוד שהנשיא מוסמך לפטר את שרי הממשלה, פיטורי ראש הממשלה טעונים את אישור הקונגרס. הנשיא הצרפתי משמש המפקד העליון של הצבא ובסמכותו לפזר את הפרלמנט, בעוד שראש הממשלה אחראי על מדיניות פנים, על תקציב המדינה ויכול לחוקק חוקים כל עוד הפרלמנט לא בוחר לפסול אותם.
הערות שוליים

↑  בישראל ראה פסיקת בג"ץ בנושא
↑  חוק-יסוד הממשלה באתר הכנסת (הקישור אינו פעיל, 25 בינואר 2017)
↑  הממשלה – מהותה ומקומה במשטר בישראל באתר מט"ח
↑  פרק שני בחוקת ארצות הברית
↑  U.S. Code באתר אוניברסיטת קורנל
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בינלאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בינלאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562829505171  BNE: XX4576310  GND: 4131719-1  LCCN: sh85046286  NKC: ph127436  NLK: KSH1998008672
נבחרת עיראק בכדורגל

שחקני נבחרת עיראק לפני המשחק נגד נבחרת עומאן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014
נבחרת עיראק בכדורגל (בערבית: منتخب العراق لكرة القدم), הידועה כ"האריות של שני הנהרות (הפרת והחידקל)", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של עיראק. הנבחרת העפילה פעם אחת לגביע העולם בכדורגל, במונדיאל 1986, אך הפסידה בכל משחקיה בשלב הבתים לנבחרות בלגיה, פרגוואי ומקסיקו.
בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בנו, עודאי חוסיין, היה אחראי לנבחרת האולימפית של עיראק, ובתוכה גם נבחרת הכדורגל. הנבחרת חזרה באותה עת לתודעה הבינלאומית כשנבחרת הכדורגל עד גיל 23 העפילה למשחקים האולימפיים של אולימפיאדת אתונה 2004 והפתיעה כשניצחה נבחרות כמו פורטוגל, אוסטרליה וקוסטה ריקה והגיעה עד המקום הרביעי בטורניר לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת פרגוואי ובמשחק על מדליית הארד הפסידה לנבחרת איטליה.
לאור המצב הביטחוני במדינה, במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 משקחי הבית נערכו באצטדיון גרנד חאמד בדוחה.
הדירוג הנוכחי של נבחרת עיראק ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-56 בעולם, נכון ל-28 בנובמבר 2024; הניקוד הוא 1,442.86 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 39 נמדד לראשונה באוקטובר 2004, והדירוג הנמוך ביותר 139 נמדד לראשונה ביולי 1996.