stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראשד אל-גנושי
המהפכה התוניסאית

ב־30 בינואר 2011, בעקבות התסיסה העממית בה הודח בן עלי, חזר גנושי לתוניסיה, לאחר שבילה עשרים ושתים שנים בגלות בלונדון. אלפי אנשים קבלו את פניו בשובו לארצו.
מפלגתו, המפלגה האסלאמיסטית "התחייה" ("א-נהדה") זכתה ב־37.04% מהקולות (יותר מארבע המפלגות הגדולות האחרות) בבחירות לאספה המכוננת בתוניסיה בשנת 2011. גנושי לא נקט עמדה ממשלתית. בעקבות הניצחון בבחירות מזכ"ל א-נהדה חמאדי ג'בלי (אנ') הפך לראש הממשלה.
מפלגת א-נהדה הקימה ממשלה שהובילה את תוניסיה בעקבות הסערות של מהפכת יסמין. הממשלה בתקופה זו התאפיינה בשקיפות רבה יותר, חוסר שחיתות ובניית קונצנזוס. במרץ 2012, מפלגת א-נהדה הכריזה שהיא לא תומכת בהפיכת השריעה כמקור החקיקה העיקרי בחוקה החדשה, תוך שמירה על האופי החילוני של המדינה. עמדת א-נהדה בנושא החילוניות ספגה ביקורת מצד האסלאמיסטים ההדוקים, שרצו בשריעה קפדנית, מאידך עמדת המפלגה התקבלה בברכה על ידי המפלגות החילוניות. הממשלה ספגה ביקורת מצד האופוזיציה על ביצועים כלכליים בינוניים, שלא עודדה את ענף התיירות, ועל כך שלא שפרה את היחסים בתחום המסחר בין תוניסיה לצרפת. הממשלה ספגה ביקורת מהאופוזיציה במיוחד על כך שהייתה סובלנית מדי מצידם של קיצוניים על כך שלא כפתה התאסלמות אגרסיבית ואת חוקי השריעה. הקיצוניים גם דרשו את אי השוויון בין המינים ואי הגבלה על פוליגמיה.  חלק מהקיצונים היו אחראים לפינוי ולשרפת השגרירות ובית הספר האמריקני בספטמבר 2012, בעקבות ההתנקשות בשני פוליטיקאים שמאליים, צ'וקרי בלייד (אנ') (בפברואר 2013) ומוחמד ברהמי (אנ') (ביולי 2013). במהלך המשבר הפוליטי בתוניסיה 2013–2014 (אנ') החילונים שזעמו על הממשלה קראו לה להתפטר או שהממשלה תקיים הפיכה בסגנון של סיסי נשיא מצרים, מאידך אנשי מפלגת א-נהדה התנגדו בנחישות ובתקיפות כנגד ההתרסה הקוראת לבחירות מוקדמות, ואף התגאו בקריאותיו של גנושי שאסור להקריב את האחדות הלאומית.
אף על פי שגנושי עבד עם המנהיג החילוני אל-באג'י א-סבסי כדי ליצור פשרה וב־5 באוקטובר חתם על "מפת דרכים" לפיה א-נהדה הסכימה להקמת ממשלת מעבר לאחר שנחקקה חוקה החדשה ועד קיום בחירות חדשות. שני המנהיגים ספגו ביקורת קשה על רקע מפלגתם, וגנושי קיבל את הסכמת מועצת השורה א-נהדה רק לאחר שאיים להתפטר.
בינואר 2014, לאחר שאושרה החוקה החדשה של תוניסיה, פרשה מפלגת א-נהדה מהממשלה והעבירה את השלטון לממשלה טכנוקרטית בראשות מהדי ג'ומאה (אנ'). א-נהדה הגיעה למקום השני בבחירות לפרלמנט באוקטובר 2014 עם 27.79% מהקולות העממיים והקימה ממשלה קואליציונית עם המפלגה החילונית הגדולה יותר נידא תוניס למרות התנגדות השורה. א-נהדה לא קידמה מועמד לנשיאות בבחירות בנובמבר 2014. גנושי "רמז באופן פומבי" שהוא תומך אישית באל-באג'י א-סבסי (שזכה בלמעלה מ־55% מהקולות).
גנושי טען לנקיטת אמצעים מגבילים כנגד חברי מפלגה טהרניים בטענה שהמדינה עדיין שברירית מדי, והכלכלה זקוקה יותר לרפורמה כדי שא-נחדה תהיה באופוזיציה. גנושי נתן גם את תמיכתו למאבק באינדוקטרינציה הג'יהאדיסטית במסגדים קיצוניים (למעלה מ־60 אזרחים, בעיקר תיירים, נהרגו בשנת 2015 על ידי ג'יהאדים, שהרסו את תעשיית התיירות בתוניסיה). למרות הרקע האסלאמיסטי שלו, הוא תמיד "הושמץ" על ידי הג'יהאדיסטים ואף הופיע ב"צמרת" רשימת "המבוקשים" בצד הג'יהאדיסטי.
המהפכה התוניסאית > התנצלות העיתון "האקונומיסט" בשנת 2011

ב־22 באוקטובר 2011 פרסם העיתון "האקונומיסט" התנצלות באתר האינטרנט שלו על כך שפרסם בעבר מאמר בו ייחסו לגנושי הצהרות כוזבות. המאמר טען כי גנושי "מתנגד לחוק זכויות הפרט, לחוק המעמד האישי ולאיסור על ריבוי נשים. המאמר טען גם כי גנושי "איים לתלות פמיניסטית תוניסאית בולטת, ראג'ה בן סלאמה, בכיכר בסיג' שבעיר תוניס, מכיוון שהיא קראה לשמור על החוקים החדשים במדינה ועל ההצהרה האוניברסלית על זכויות האדם". בהתנצלות העיתון "האקונומיסט" נכתב "אנו מאשרים כי אף אחת מההצהרות הללו אינן נכונות: מר גנושי אמר במפורש כי הוא מקבל את חוק זכויות הפרט; והוא מעולם לא איים לתלות את גב 'סלמאמה. אנו מתנצלים בפניו ללא סייג."
המהפכה התוניסאית > התנצלות העיתון "אינדפנדנט" בשנת 2012

ב־9 באוקטובר 2012 פרסם העיתון "אינדפנדנט" התנצלות באתר האינטרנט שלו על כך שנכתב, במאמר קודם, כי המפלגה שמנהיג גנושי, א-נהדה, הציעה כספים זרים. בהתנצלות נכתב: "אנו מבקשים להבהיר כי מר גנושי ומפלגתו לא קיבלו שום תרומה ממדינה זרה בניגוד לחוקי המימון של מפלגות תוניסאיות. אנו מתנצלים בפני מר גנושי."
המהפכה התוניסאית > התנצלות ב-BBC בשנת 2013

ב־17 במאי 2013 פרסם ה-BBC התנצלות באתר האינטרנט שלו על שפרסם בעבר הצהרות לא מדויקות אודות מר גנושי חצי שנה קודם לכן ב־21 בנובמבר 2012. המאמר האשים את גנושי שאיים להוציא כוחות לרחובות אם מפלגת א-נהדה לא תשיג את התוצאות שהמפלגה ציפתה בבחירות בשנת 2011. ובנוסף הציע ה-BBC הציע שמר גנושי יתנצל על ההתקפה הסלפית האלימה על שגרירות ארצות הברית ועל שריפת בית ספר האמריקאי בתוניס בספטמבר 2012. ה-BBC הודה כי אף אחת מההאשמות וההצעות הללו לא נכונה למעשה, בהמשך נכתב: "ה-BBC מתנצל בפני מר גנושי על הטעויות הללו ועל המצוקה שגרמו לו."
המהפכה התוניסאית > תיק הדיבה בשנת 2020

בשנת 2020, בית המשפט העליון בבריטניה פסק לטובת גנושי, בתיק דיבה נגד אתר החדשות האינטרנטי המזרח התיכון און ליין ועורכו הית'ם אל זוביידי. המזרח התיכון המקוון (MEO) ואחד מעורכיו טענו כי מפלגת א-נהדה "תומכת בטרור", טענה שגנושי "הכחיש בתוקף". לדברי אחמד יוסף, המאמר היה חלק ממסע "שיטתי" נגד גנושי על ידי התקשורת הנתמכת על ידי סעודיה, איחוד האמירויות הערביות ומצרים."
מעצר ומאסר (2023)

באפריל 2023 נעצר אל-גנושי והואשם בהסתה ובקשירת קשר נגד ביטחון המדינה, לאחר שהביע במספר הזדמנויות ביקורת על המשטר הסמכותני שהשליט קייס סעיד בתוניסיה. במאי 2023 גזר עליו בית המשפט שנת מאסר. בפברואר 2024, ראצ'ד ג'נוצ'י נידון לשלוש שנות מאסר על ידי בית המשפט בתוניס בגין מימון זר בלתי חוקי.
דעות

נכונותו הייחודית של גנושי להתפשר עם החילוניים בארצו על רקע דרישתם בקיום מערכת דמוקרטית בעקבות האביב הערבי. הביאה לו לפחות אוהד אחד, את העיתונאי האמריקאי רוברט וורס מהעיתון "ניו יורק טיימס".
בניגוד לאסלאמיסטים רבים גנושי "התגורר במדינות שונות מחוץ לתוניסיה במשך עשרות שנים וקרא חומר נרחב בשלוש שפות", כולל ההוגים המערביים קרל מרקס, זיגמונד פרויד וז'אן-פול סארטר. הוא העריץ את אומץ ליבם של שמאלנים שהפגינו ברחובות נגד הדיקטטורה, נעצרו ועונו בכלא ועל כן היה מוכן לעבוד איתם.
בזמן שגנושי היה בגלות בלונדון הוא הושפע מאוד מתוצאות הניצחון הראשוני של האסלאמיסטים האלג'יראים שהתמוטט לטבח, מהומה ותבוסה ובסופו של דבר הביא למלחמת האזרחים. לדברי עזאם ס. תמימי גנושי הושפע ממאלק בנאבי (אנ') ומחיבורו "האסלאם והדמוקרטיה", אשר הניחו את "יסודות" עבור "יצירת מופת" של גנושי אל-הוריית אל-אמאמה (חירויות הציבור).
בשנת 2002 תיאר את גנושי המומחה האמריקאי למזרח התיכון פרופסור מרטין קרמר כ"שונה מאסלאמיסטים אחרים 'בהתעקשותו' שהאסלאם יסכים לקבל דמוקרטיה רב-מפלגתית."
בשנת 2015 גנושי אמר לעיתונאי הצרפתי אוליבייה רוואנלו כי אין להפליל את ההומוסקסואליות, אף שהוא מתנגד לנישואי הומואים. הוא התראיין למייקל מור במסגרת הסרט הדוקומנטרי החובק עולם "לאן נפלוש עכשיו?" (אנ') והצהיר כי הומוסקסואליות היא "עניין פרטי".
פרסים

גנושי מצוין בעיתון Foreign Policy כ"אחד הראשונים ברשימת 100 הוגי הדעות לשנת 2011".
פרס בית צ'את'ם למדיניות בנלאומית לשנת 2012 בלונדון (עם מונצף מרזוקי)
פרס אבן רושד לחופש מחשבה לשנת 2014 בברלין
חברות לכל החיים באיגוד הסטודנטים של האוניברסיטה המוסלמית Aligarh בשנת 2015
פרס מייסד הקבוצה לפתרון המשברים הבינלאומיים וחלוצים בבניית שלום, יחד עם נשיא תוניסיה אל-באג'י א-סבסי
פרס ג'מנאלאל באג'ג לשנת 2016 במומבאי
תואר כבוד מהאוניברסיטה הבינלאומית לאסלאם מלזיה בשנת 2017
אחד ממאה הערבים המשפיעים ביותר בעולם ברשימת ההשפעות הגלובליות 2018
לקריאה נוספת

Tamimi, Azzam (2001). Rachid Ghannouchi: a democrat within Islamism. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-514000-1.0-19-514000-1
Saeed, Abdullah (1999). "Rethinking citizenship rights of non-Muslims in an Islamic State; Rashid al-Gannushi's contribution to the evolving debate". Islam and Christian Muslim Relations. 10 (3): 307–323 [p. 311]. doi:10.1080/09596419908721189.
alhiwar.net 6 במאי 2007
Jones, Linda G. (1988). "Portrait of Rashid al-Ghannoushi". Islam and the State. Middle East Report. Vol. 153. New York: Middle East Research and Information Project. pp. 19–22.
al-Ghannoushi, Rashid; Jones, Linda G. (1988). "Deficiencies in the Islamic Movement". Islam and the State. Middle East Report. Vol. 153. New York: Middle East Research and Information Project. pp. 23–24.
אנה הורנונג (טומצ'ק)

| --- | --- |

אנה הורנונג בשנת 2001
 לידה:  4 ביולי 1922 
 פטירה:  12 בפברואר 2012 (בגיל 89) 
 מדינה:  פולין פולין
 מקצוע:  מנהלת משק הבית 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (16 בדצמבר 1996) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אנה הורנונג
 
אנה הורנונג בשנת 1997
אנה הורנונג (טומצ'ק) (בפולנית: Anna Tomczak Hornung;‏ 4 ביולי 1922 - 12 בפברואר 2012) הייתה חסידת אומות העולם מפולין ממוצא אוקראיני, שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים > רקע

בשנת 1939, משפחת הורנונג היהודית, ליאון אשתו וילדיו, עברו מצ'שין שבשלזיה עילית, אל סטרי, בפרברי סטניסלב (איוונו-פרנקיבסק כיום), אשר באותה התקופה הייתה תחת שלטון סובייטי. כאשר הגרמנים כבשו את האזור, הורנונג ושני בניו הבוגרים, פרידריך (שרגא) ואורן שמואל, נשארו בצד הגרמני של העיר משום שדיברו גרמנית שוטפת. הם הציגו את עצמם כפולקסדויטשה ומצאו עבודה בחברת בנייה גרמנית בפידבולוצ'יסק. הורנונג טען לעיכוב בקבלת המסמכים עקב המלחמה ומשום כך לא הייתה לו תעודת זהות אלא רק רישיון עבודה. הוא הביא אליו את בנו המבוגר יותר, שכונה בשם הפולני סטאסייק, שסייע לו בעבודתו והתגורר עמו. כאשר הוקם גטו בסטרי, אשתו וילדיו הצעירים נכלאו בו ולאחר חיסול הגטו, נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ, שם נספו.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים > פעולתה של אנה

אנה הייתה נערה בת 17–18 ממוצא אוקראיני שעבדה במטבח של חברת הבנייה. אנה עברה לעבוד אצל הורנונג, שחיפש אישה לניהול משק ביתו. אנה הייתה הולכת לכפרים כדי להשיג מצרכי מזון עבור המשפחה. היא עדיין לא ידעה כי בני המשפחה יהודים. כאשר פשטה השמועה כי מדובר במשפחה יהודית ולכן יצטרכו להיחקר במשרדי החברה, קפטן גרוס, מבכירי העובדים בחברה יעץ להם לא להגיע לחקירה. הורנונג ובניו קיבלו את עצתו ונמלטו.
הם נאלצו לעזוב את העיר וכך הבינה אנה כי מעסיקיה היו יהודים. שלושת בני משפחת הורנונג עברו אל דרוהוביץ', שם הציגו את עצמם כפולנים ומצאו עבודה. ליאון החליט להזמין את אנה להצטרף אליהם למרות התנגדות בניו למהלך זה משום שטענו שאנה היא אוקראינית ולכן עלולה לחשוף את סודם ולהסגירם. כעבור ימים ספורים הופיעה אנה עם 6 מזוודות, בהן ארזה את כל בגדיהם ורכושם. ליאון החליט להציג אותה כאשתו. אנה הצטרפה למשפחה והמשיכה לנהל את משק הבית. היא הייתה יוצאת לכפרים לקניית מזון ובישלה להם, כיבסה וניקתה את הבית. חזותה הארית של אנה הפריכה כל חשד לגבי מוצאה של משפחת הורנונג, והיא מעולם לא גרמה להם להרגיש תלויים ברצונה הטוב. אנה שיחקה את תפקידה בנאמנות כאם המשפחה. אנה הביאה לביתה את אחותה הצעירה שהייתה בעלת חזות ארית בלונדינית כדי שתתגורר עמם לזמן קצר על מנת להוכיח שהם משפחה ארית וכך סייעה לליאון ובניו להינצל.
לאחר שרוב יהודי הסביבה הושמדו, הגרמנים השאירו כמה עשרות אחדות של יהודים לעבודה. הם היו רעבים מאד, ואנה נחלצה לעזרתם ונהגה לבשל עבורם. היא הביאה להם דליים של מרק סמיך מהמצרכים שלקחה מהמטבח הגרמני. כמו כן, היא התנדבה ללוות שני זוגות של יהודים שביקשו להגיע ללבוב.
לאחר המלחמה

במאי 1945 שחרר הצבא הסובייטי את האזור בו התגוררה המשפחה. ב־1945 עלה בנו של ליאון, שרגא, לארץ ישראל כמתנדב במאבק להקמת המדינה. באותה שנה נשא ליאון הורנונג את אנה לאישה והם עלו יחד לארץ ישראל והתגוררו בחיפה על הכרמל. ליאון הורנונג נפטר ב־1973. אנה נפטרה ב־2012.
הכרה והנצחה

קברה של הרונונג
אבן הנצחנה להורנונג
ב-16 בפברואר 1996 הכיר יד ושם באנה הורנונג כחסידת אומות העולם, ולכבודה ניטע עץ בגן חסידי אומות העולם בירושלים. כמו כן, הוקדשו לכבודה ספסל ומצבת אבן בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון בחיפה. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של אנה. קִברה אותר בבית הקברות "מנוחה נכונה" בקריית טבעון.
לקריאה  נוספת

פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 58
הערות שוליים

1 2  גדעון בן רפאל, אדם לאדם אדם, באתר מכון אייבשיץ לחקר השואה
1 2 3 4 5  Rightous Among the Nations - Anna Hornung
1 2  גן חסידי אומות העולם בחיפה
↑  חגית הורנשטיין, הסודות של גן חסידי אומות העולם, באתר כלבו חיפה והקריות, ‏20.4.2020
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
| --- | --- |
ערך טוב:
אל-חדת'

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ערב הסעודית 
 תאריך השקה:  2012 
 בעלות:  אל-ערביה 
 שפה:  ערבית
 משרד ראשי:  ריאד 
 
 www.alhadath.net
 
אל-חדת' (בערבית: العربية الحدث, באנגלית: Al-Hadath בתרגום חופשי: "האירוע") הוא ערוץ חדשות סעודי המתמקד באירועים פוליטיים בארצות ערב. הוא זמין בשירות Freeview הבריטי דרך שירות הסטרימינג Vision TV.
הערוץ יוצר תחרות מול אל-ג'זירה, במיוחד לאחר ההצלחה שלהם בסיקור מלחמת האזרחים בסוריה ואירועי האביב הערבי אחרים.
היסטוריה

הערוץ נוסד בינואר 2012 במטרה לעקוב אחר המצב הפוליטי במדינות ערב ולסקר באופן נרחב יותר את המהפכות הערביות שהחלו באביב הערבי, ולאפשר לערוץ אל-ערביה להמשיך בסיקור השוטף ובתוכניות שלו.
ביולי 2020 הודיע משרד הפנים של הרשות הפלסטינית על איסור פעילות ערוצי אל-חדת' ואל-ערביה ברצועת עזה, לאחר ששידרו דיווחים המעידים על מעצר חוליה מגדודי עז א-דין אל-קסאם עקב האשמות בריגול עבור ישראל, משרד הפנים ותנועת החמאס אישרו באמצעות חבר הלשכה המדינית מוסא אבו מרזוק, את מעצרה של חוליה באשמת שיתוף פעולה עם ישראל, הם גם הכחישו שיש ביניהם קשר משותף, ושהם אינם מנהיגים בתנועת חמאס או באל-קסאם.
ב-28 במרץ 2022, הצטרף הערוץ רשמית לרשת הטלוויזיה אל-ערביה.
בנובמבר 2023 עבר הערוץ לשדר מריאד, בירת ערב הסעודית.
ראו גם

אל-ערביה
הערות שוליים

↑  العربية. "الحدث". www.alhadath.net (בערבית). נבדק ב-2021-06-15..
↑  "Freeview Updates"..
↑  "VisionTV"..
↑  "VisionTV"..
↑  ""نخرج إلى الشوارع".. إيرانيون يحشدون للتظاهر ضد الغلاء وانهيار العملة – إرم نيوز". www.eremnews.com (בערבית). אורכב מ-המקור ב-17 ביולי 2020. נבדק ב-2020-07-17. {{cite web}}:  (עזרה).
↑  "حذرت من تحول وسائل إعلام عربية إلى عبرية.. حماس تطرد قناة العربية من قطاع غزة". www.aljazeera.net (בערבית). אורכב מ-המקור ב-17 ביולי 2020. נבדק ב-2020-07-17. {{cite web}}:  (עזרה).
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-ערביה

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 תאריך השקה:  3 במרץ 2003
 בעלות:  Middle East Broadcasting Center, Government of Saudi Arabia 
 שפה:  ערבית
 משרד ראשי:  ריאד, ערב הסעודית
 
 האתר הרשמי (באנגלית)
 
כתבת אל ערביה מדווחת מירושלים
אֶלְ־עַרַבִּיַּה (בערבית: العربية) היא רשת טלוויזיה בשפה הערבית שעלתה לשידור ב-3 במרץ 2003. התחנה, הממוקמת בדובאי, באיחוד האמירויות הערביות, שייכת לרשת MBC (רשת בבעלות סעודית). התחנה הושקה בהשקעה של 300 מיליון דולרים בפברואר 2003 על ידי קבוצת חרירי הלבנונית, ומשקיעים מכווית, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות במטרה להתחרות ברשת הקטרית אל ג'זירה, ולחקות בסגנון שידוריה המהיר את רשת CNN. על כן הרשת מייצגת במידה רבה אל האינטרסים של בית סעוד במזרח התיכון.
בספטמבר 2004, כתב הרשת מאזן אל-טומייזי נהרג בשוגג על ידי כוחות צבא ארצות הברית בעת שצילם כתבה בעיראק.[דרוש מקור] ב-22 בפברואר 2006 נהרגה כתבת הרשת אטוור באהג'ט על ידי קיצונים מוסלמים לאחר עינויים קשים.[דרוש מקור] ב-22 בינואר 2007, לאחר שהרשת פרסמה כתבה המבקרת את הארגון חמאס, פוצצו פעילי חמאס בעזה את משרדי התחנה (שהיו סגורים באותה עת). לא היו נפגעים בפיצוץ.[דרוש מקור]
ליאל אל-איח'תיאר היא בין המגישות הבולטות של הערוץ.
ראו גם

אל-חדת'
הערות שוליים

↑   בכיר חמאס חאלד משעל הגיע לריאיון בטלוויזיה הסעודית - וחטף על הראש מהמגישה, סרטון בערוץ "חדשות 13", באתר יוטיוב (אורך: 03:10)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1060263475  VIAF: 311443407   WorldCat (עם VIAF): 311443407
משרד המשפטים (הממלכה המאוחדת)

| --- | --- |
 

בניין משרד המשפטים
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת 
 סוכנות בת:  His Majesty's Courts and Tribunals Service 
 תאריך הקמה:  2007
 ממשלה:   ממשלת בריטניה
 שר:  אלכס צ'אלק
 מטה מרכזי:  פטי פרנס 102, ווסטמיניסטר, לונדון
 אתר רשמי
 
משרד המשפטים (באנגלית: Ministry of Justice) הוא משרד מטה מרכזי של ממשלת בריטניה הפועל לעשיית צדק ולשירות הציבור בתחום המשפט בהתאם למדיניות ממשלת בריטניה, תוך הגנה על שלטון החוק, על זכויות האדם. המשרד אמון על שורה ארוכה של חלקים במערכת המשפט, נושאים ותחומי פעילות משפטיים ומקצועיים שונים.
בראש המשרד עומד מזכיר המדינה לענייני משפטים.
תפקידים

למשרד המשפטים מספר תחומי אחריות:
הפעלת בתי המשפט – מבתי המשפט האזרחיים, בתי הדין והדיונים בדיני משפחה, ועד שירותי משפט פלילי.
הפעלת בתי הסוהר – הפעלת מוסד הענישה, מתקני הכליאה והמאסר בממלכה.
הפעלת שירותי המבחן – עידוד עבריינים להפוך את חייהם לאזרחים שומרי חוק.
מבנה

יחידות משרד המשפטים כוללות:
| שם היחידה | תפקיד |
| --- | --- |
שירות הייעוץ ותמיכה בבתי המשפט לילדים ומשפחה: דואג לאינטרסים של ילדים המעורבים בהליכים משפחתיים. הוא בלתי תלוי בבתי המשפט ובשירותי הרווחה, אך מייעץ לבתי המשפט מה נחשב לטובתם של הילדים.
הרשות לפיצוי פגיעות פליליות: אמון על תביעות פיצויים לאנשים שנפגעו פיזית או נפשית בגלל שהיו קורבן לפשע אלים באנגליה, סקוטלנד או ויילס.
שירות בתי המשפט ובתי הדין של הוד מלכותו: אחראי על ניהול בתי המשפט הפליליים, האזרחיים והמשפחה ובתי דין באנגליה ובויילס.
שירות בתי הסוהר והמבחן של הוד מלכותו: אחראי על ביצוע העונשים שניתנים על ידי בתי המשפט, במעצר ובקהילה, ומשקם את האסירים באמצעות חינוך ותעסוקה.
הסוכנות לסיוע משפטי: מספק סיוע משפטי וייעוץ משפטי אזרחי ופלילי באנגליה ובוויילס כדי לעזור לאנשים להתמודד עם בעיות המשפטיות.
משרד האפוטרופוס הציבורי: מסייע לאזרחים בהחלטות לגבי בריאותם וכספם ולקבל החלטות חשובות עבור אחרים שאינם יכולים להחליט בעצמם.
ועדת המשפט לנוער: אחראי לפיקוח על מערכת המשפט לנוער באנגליה ובוויילס.
הערות שוליים

1 2  About us, GOV.UK (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: BRTNQywN
כביש 242

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  7.4 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  מעבר כיסופים
 נקודת סיום:  צומת גמה
 
כביש 242 הוא כביש אורך אזורי בנגב הצפוני, המתחיל במעבר כיסופים על גבול רצועת עזה ומסתיים בצומת גמה במפגש עם כביש 232. אורכו של הכביש הוא 7.4 ק"מ.
עד תוכנית ההתנתקות בשנת 2005, היו כביש 242 והמשכו בדרום רצועת עזה, שנקרא "ציר כיסופים", מעבר ליישובי גוש קטיף.
חלקו המזרחי של הכביש יחד עם כביש 2410 מכונים "כביש הפרסה", המהווה דרך גישה לקיבוצים כיסופים, עין השלושה, נירים וניר עוז.
בסוף 1990, בזמן סלילת הכביש מקיבוץ כיסופים אל מעבר כיסופים, נתגלה בתוואי הכביש אתר ארכאולוגי מהתקופה הכלקוליתית.
צמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- |
כביש 242 ממערב למזרח
| 0 | מעבר כיסופים (לא פעיל) | ליד כיסופים |  |
| 2.7 | צומת ללא שם | כיסופים | כניסה לקיבוץ כיסופים |
| 4.5 | צומת כיסופים | מועצה אזורית אשכול |   כביש 2410 |
| 7.4 | צומת גמה | רעים |  כביש 232 |
ראו גם

עוטף עזה
כבישי ישראל
הערות שוליים

1 2  דן גזית, אראלים ניצחו את המצוקים (=גברו העליונים על התחתונים*), 4 ביולי 2022
אל-חיאת אל-ג'דידה

| --- | --- |
לוגו העיתון
 תדירות:  יומון
 סוגה:  חדשות
 מו"ל:  יחיא יח'ליף
 מייסד:  נביל עמרו   חאפז ברגותי
 בעלים:  הרשות הפלסטינית
 עורך ראשי:  עאריף חיג'אווי
 תאריכי הופעה:  1995–הווה (כ־30 שנה)
 שפה:  ערבית
 מערכת:  רמאללה
 תפוצה:  5,000 (2003)
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 www.alhayat-j.com
 
אל-חַיַאת אל-גַ'דִידִה (בערבית: الحياة الجديدة; מילולית: החיים החדשים), הוא עיתון יומי והעיתון הרשמי של הרשות הפלסטינית. העיתון יוצא לאור ברמאללה מאז שנת 1995.
העיתון מצוי באופן רשמי בבעלות הרשות הפלסטינית ועובדיו רשומים ברשימת מקבלי השכר של הרשות. עורך העיתון הוא חאפז ברגותי המכהן גם כמנכ"ל משרד ההסברה הפלסטיני. התפוצה היומית של העיתון היא כ-5,000 עותקים (2003) והיא הנמוכה מבין שלושת העיתונים היומיים היוצאים לאור ברשות הפלסטינית.
על פי מכון מבט לתקשורת פלסטינית, קריקטורות ומאמרים רשמיים שהתפרסמו מטעם מערכת העיתון כללו מוטיבים אנטישמיים כנגד הדת היהודית וכנגד היהודים שהוצגו כבעלי טבע מרושע ורצחני, כבעלי שאיפות לשליטה עולמית ודומו לבעלי חיים.
במאמר שפרסם עורך העיתון לאחר רצח בני משפחת פוגל באיתמר כתב: "אינני סבור שהאירוע באיתמר הוא מעשה של התנגדות, אלא מעשה של יחידים שאנו מגנים אותו, במקרה שמבצעו הוא פלסטיני. דקירת ילדים בשנתם איננה מעשה גבורה אלא מעשה של חסרי לב, כמו מקצת חיילי הכיבוש והמתנחלים הרוצחים ילדים... הרוצח האמיתי באיתמר הוא המתנחלים הקנאים וכל מי שהצית עץ, תקף את בית הקברות בעורתא, גרש את תושבי ח'רבת יאנון, השתלט על חלקת אדמה או שדד יבול זיתים... הפעולה באיתמר היא מסר לכיבוש ולעולם... שמשמעותו ברורה – הכיבוש חייב להסתלק".
בפרסומים שונים של העיתון משנת 2013, נטען כי ארצות הברית עומדת מאחורי מלחמת האזרחים בסוריה במטרה לחלק ולהרוס את המדינה, כי ארצות הברית, יחד עם ישראל והאחים המוסלמים, "חטפו את המהפכה" במצרים (בין הפלת מובארכ מהשלטון ב-2011 להפלת מורסי מהשלטון ב-2013), וכי ארצות הברית ביצעה את פיגועי 11 בספטמבר בעצמה.
הערות שוליים

↑  נביל ח'טיב, מבנה התקשורת הפלסטינית, התוכנית ללימודים פלסטיניים, אוניברסיטת תל אביב, 2003
↑  PA Antisemitism: Judaism is "distorted" and Jews have "evil nature", מבט לתקשורת פלסטינית, 16 ביוני 2011 (באנגלית)
דמוניזציה של ישראל והיהודים, מבט לתקשורת פלסטינית 
 אנטישמיות בעיתון הרשמי של הרש"פ, יוני 2011
↑  בכירים ברש"פ ובפת"ח: גינוי לפיגוע באיתמר; הטלת האחריות על ישראל, באתר ממרי, 13 במרץ 2011
↑  עיתון הרש"פ מאשים את ארצות הברית במלחמות האחים בסוריה ובמצרים, איתמר מרכוס ונאן ז'אק זילברדיק, 9 בספטמבר 2013, מבט לתקשורת פלסטינית
עיר של זכוכית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קסנדרה קלייר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון אנד שוסטר 
 תאריך הוצאה:  24 במרץ 2009 
 סדרה
 ספר קודם:  עיר של אפר 
 הספר הבא:  עיר של מלאכים נופלים 
 
עיר של זכוכית הוא הספר השלישי בסדרת הפנטזיה האורבנית בני הנפילים מאת קסנדרה קלייר. הספר פורסם ב-2009 בהוצאת ווקר ספרים. הספר עוקב אחרי הביקור של סיימון וקלירי בעיר של צייד הצללים - אידריס.
הספר בעברית יצא על ידי הוצאת גרף ב-2012 בתרגומה של אינגה מיכאלי.
קטעים רבים מהספר הוטמעו בסדרה ציידי הצללים.
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  הרחבה על הביקורת לספר.
הערות שוליים

↑  "The Mortal Instruments – Cassandra Clare". www.cassandraclare.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-04-25.
↑  "Walker Books - The Mortal Instruments 3: City of Glass". www.walker.co.uk. נבדק ב-2018-04-25.
↑  Cassandra., Clare (2009). City of Glass. London: Walker Books. ISBN 9781406322873. OCLC 317421247.
| סדרת בני הנפילים מאת קסנדרה קלייר |
| --- | --- | --- |
| בני הנפילים | עיר של עצמות • עיר של אפר • עיר של זכוכית • עיר של מלאכים נופלים • עיר של נשמות אבודות • עיר של אש שמיימית |  |
| מיומנויות אפלות | גבירת חצות • אדון הצללים • מלכת האוויר והחושך |  |
| מכשירי התופת | מלאך מכני • נסיך מכני • נסיכה מכנית |  |
| קללות קדמוניות | מגילות הכשף האדומות • מלכודת הספר הלבן |  |
| the last hours cassandra clare | Chain of Gold • Chain of Iron • Chain of Thorns |  |
| ספרים נוספים | The Bane Chronicles • Tales from the Shadowhunter Academy • Ghosts of the Shadow Market |  |
| שונות |  בני הנפילים: עיר של עצמות (סרט) • ציידי הצללים |  |
קגטוריה:ספרי הוצאת גרף
טריינטה אי טרס (מחוז)

מסיבה בחוף נהר אולימר
פארק סמוך לנהר אולימר
טריינטה אי טרס (בספרדית: Treinta y Tres, מילולית: שלושים ושלוש) הוא מחוז באורוגוואי. המחוז גובל בצפון עם מחוז סרו לארגו (Cerro Largo), בדרום עם מחוז לבז'חה (Lavalleja) ומחוז רוצ'ה (Rocha), במזרח עם ברזיל (לגונת מירים) ובמערב עם מחוז פלורידה (Florida) ומחוז דורסנו (Durazno). שטחו 9,529 קמ"ר ואוכלוסייתו 48,134 תושבים. בירתו של המחוז נקראת אף היא טריינטה אי טרס (Treinta y Tres).
היסטוריה

ההתיישבות בשטח המחוז החלה לפני אלפי שנים, כפי שמעידים השרידים בסריטוס דה אינדיוס (cerritos de indios, גבעות האינדיאנים) המפוזרים במחוז. המחוז נוסד ב-1853, בשטחים השייכים למחוז סרו לארגו ולבאז'חה. והשם מציין את שלושים ושלושה האוריינטליים (אורוגוואי של היום נמצאת במזרחה, או בספרדית אוריינטה (Oriente), של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ובהמשך - ארגנטינה), בפיקודו של חואן אנטוניו לבאז'חה (Juan Antonio Lavalleja), אשר נלחמו למען העצמאות של הפרובינציה האוריינטלית (Provincia Oriental) שהייתה אז תחת כיבוש ברזילאי.
גאוגרפיה

המחוז משתרע על מישור מגדת לגונת מירים מערבה. השטח מבותר על ידי מערכת של רכסים נמוכים, כגון רכס דיוניסיו (Dionisio) ורכס לאדרונס (Ladrones), אשר מסתעפים מהרכס הגדול בצפון מזרח המחוז. השיפוע המתון של המישורים המזרחיים יצר את לגונת מירים וביצות ולגונות נרחבות. על גדות הנהרות ולגונת מירים מגדלים אורז לתצרוכת מקומית ואף ליצוא, ובנוסף, באזורים גבוהים יותר עם אדמה פורייה יותר, מגדלים דגנים אחרים כמו חיטה, שיבולת-שועל, שעורה, תירס וסוכר. במידה פחותה קיים גידול של בעלי חיים, במיוחד לצמר, וכן בקר לבשר.
גאוגרפיה > טופוגרפיה

השטח של המחוז שטוח ברובו. במערב קיימות גבעות גבוהות כגון גבעת אולימר (Cerro del Olimar) וגבעת צ'אטו (Cerro Chato). הרכסים המרכזיים באזור זה הם רכס גרנדה והרכסים והמשניים שיוצאים ממנו רכס פאלומקה (cuchilla de Palomeque) ורכס אולימר (cuchilla Olimar). במחוז נמצאת שמורת הטבע הראשונה שהוכרזה באורוגוואי, קבראדה דה לוס קוארבוס (Quebrada de los Cuervos).