רצח העם ברואנדה
רצח העם > תכנון וארגון

הרג בקנה מידה עצום של בני הטוטסי, על רקע אתני, החל תוך שעות ספורות לאחר מותו של הביארימנה. ועדת המשבר בראשות תאונסט באגוסורה, תפסה את השלטון במדינה לאחר מותו של הביארימנה, והייתה הסמכות העיקרית שתיאמה ופיקדה על רצח העם. בעקבות ההתנקשות בהביארימנה, הורה באגוסורה להוציא להרוג את בני הטוטסי. מובילים נוספים של רצח העם ברמה הלאומית היו שר ההגנה אוגוסטין ביזימאנה ומפקד הצנחנים אלויס נטאבאקוזה. איש העסקים פליסיאן קבוגה מימן את ה-RTLM ומיליציות אחרות של בני ההוטו.
מנהיגים צבאיים במחוז ג'יזני, שנשלט על ידי מיליציות קיצוניות, היו בתחילת רצח העם המחסלים המאורגנים ביותר. המפקדים הכריזו על מותו של הנשיא, האשימו את ה-RPF, ולאחר מכן הורו לקהל "להתחיל את עבודתם" ולא לחוס על אף אחד, כולל תינוקות. ההרג התפשט למחוזות רבים נוספים, בין היתר למחוז קיגאלי, ב-7 באפריל; בכל אחד מהמקרים, פקידים מקומיים, שפעלו לפי הפקודות שיצוא מידי ועדת המשבר מקיגאלי, הפיצו שמועות לפיהן ה-RPF הרג את הנשיא, ולאחר מכן הוציאו פקודה להרוג את כל בני הטוטסי. אוכלוסיית ההוטו, שהוכנה וחמושה במהלך החודשים הקודמים, ושמרה על המסורת הרואנדית של ציות לסמכות, ביצעה את הפקודות ללא התנגדות.
בקיגאלי הוביל את רצח העם המשמר הנשיאותי, יחידת העילית של הצבא. הם נעזרו במיליציות חמושות נוספות, שהקימו מחסומים ברחבי הבירה. כל אדם שעבר את המחסום נדרש להציג את תעודת הזהות שלו, שכללה מוצא אתני, וכל מי שהחזיק תעודה ובה היה רשום כחבר בשבט הטוטסי נרצח מיד. המיליציות גם יזמו חיפושים בבתים בעיר, הרגו את בני הטוטסי ובזזו את רכושם. תארסיס רנזאהו, נשיא מחוז קיגאלי, מילא תפקיד מוביל ברצח העם בימיו הראשונים, סייר בחסימות הדרכים כדי להבטיח את יעילותן וניצל את מעמדו כנשיא המחוז כדי להפיץ פקודות ולפטר פקידים שלא היו מספיק פעילים בהרג במדינה.
באזורים הכפריים, היררכיית השלטון המקומי הייתה ברוב המקרים גם שרשרת הפיקוד לביצוע רצח העם. הנציב של כל מחוז, פעל לפי פקודות מקיגאלי, הפיץ הנחיות למנהיגי הקומונות המקומיות, שבתורם הוציאו הנחיות למנהיגי המשפחות, התאים והכפרים בתוך הקומונות שלהם. רוב הרציחות באזורים הכפריים בוצע על ידי אזרחים רגילים, בהוראת מנהיגיהם. הטוטסי וההוטו חיו זה לצד זה בכפרים שלהם, והמשפחות כולן הכירו זו את זו, מה שהקל על ההוטו לזהות ולמקד את הרציחות בשכניהם בני הטוטסי. ג'רארד פרונייר מייחס את ההשתפות ההמונית של האוכלוסייה ברצח העם לשילוב של אידאולוגיית "הרוב הדמוקרטי", שבה לימדו את בני ההוטו לראות בטוטסי אויבים מסוכנים, תרבות הציות הבלתי מתפשר לסמכות, וגורם הכפייה - כפריים שסירבו לבצע פקודות לרצוח בני טוטסי סומנו לעיתים קרובות כאוהדי הטוטסי וכאויבם, והם עצמם נרצחו.
בזמן זה, היו מעט רציחות במחוזות גיטארמה ובוטארה, מפני שהמחוזות הללו נשלטו בידי מתונים שהתנגדו לאלימות. רצח העם החל בגיטארמה לאחר שהממשלה הזמנית עברה למחוז ב-12 באפריל. בוטארה נשלטה על ידי המושל הטוטסי היחיד במדינה, ז'אן-בטיסט הביאלימנה. הביאלימנה סירב לאשר הרג כלשהו בשטחו, ולמשך זמן מה הפכה בוטארה למקלט לפליטי הטוטסי ממקומות אחרים במדינה. הדבר נמשך עד 18 באפריל, אז פיטרה אותו ממשלת הביניים מתפקידו והחליפה אותו במושל סילבן נסבימנה, שהיה נאמן לממשלה.
ועדת המשבר מינתה ממשלה זמנית ב-8 באפריל, תוך שימוש בתנאי החוקה של 1991 במקום הסכמי ארושה, הוועדה מינתה את תאודור סינדיקובוואבו לנשיא הזמני של רואנדה, בעוד ז'אן קמבנדה מונה לראש הממשלה החדש. כל המפלגות הפוליטיות היו מיוצגות בממשלה, אך רוב החברים היו מהאגפים הקיצוניים של מפלגותיהם. ממשלת הביניים הושבעה ב-9 באפריל, אך עברה מקיגאלי לגיטארמה ב-12 באפריל, ובכך נמלטה לכאורה מהתקדמותו של RPF לבירה. ועדת המשברים פוזרה רשמית, אך בגוסורה והקצינים הבכירים נותרו השליטים בפועל של המדינה. הממשלה מילאה את חלקה בגיוס האוכלוסייה, והעניקה למשטר אווירה של לגיטימציה, אך למעשה הייתה משטר בובות ללא יכולת לעצור את הצבא או את פעילות המיליציות. כאשר רומיאו דאלר, מפקד כוח הסיוע של האו"ם ברואנדה, ביקר במטה הממשלה שבוע לאחר הקמתה, הוא מצא את רוב הפקידים נחים או בחופשה, ותיאר את פעילותם כמי ש"מסדרים את סידורי הישיבה לפגישה שלא עומדת להתכנס בקרוב".