stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרווה
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה מלבינה

מַרְוָה מַלְבִּינָה (.Salvia samuelssonii Rech.f) - עשב רב-שנתי (בן חלוף), עלי הבסיס מוארכים או דמויי אזמל, גזורים-מנוצים לאונות. אבל עלי הגבעול גזורים פעם אחת ומשוננים. עלי התפרחת (החפים) משולשים עשבוניים (לא קרומיים כבמרווה הארץ ישראלית) וצבעם ירוק חיוור. אורכם קטן על פי רוב או שווה לאורך הדור. הגבעול באזור התפרחת מכוסה שערות צפופות. במין זה שני טיפוסים של שערות. שערות ארוכות, רגילות ומשוטחות כסרטים ושערות בלוטיות ארוכות ונימיות (בדומה מרווה ארץ ישראלית). השערות השטוחות מכסות את חלקו התחתון של הגבעול בכסות לבנה וצפופה (בשונה מרווה ארץ ישראלית). הפרחים דו-שפתניים גדולים. העוקצים קצרים בהרבה מן הגביע. הגביע המשתייר מסתיים בשיניים מחודדות (בשונה ממרווה ריחנית) ולועו פתוח לעת ההבשלה ואורכו בפרי 25 עד 30 מ"מ. הגביעים ניצבים לגבעול וביחד עם הגבעול הם מהווים יחידת תפוצה ברוח. הכותרת גדולה ושעירה מבחוץ וצבעה לבן עד קרם. בבסיס השפה התחתונה של הכותרת לעיתים כתמים בצבע ארגמני כהה. השפה העליונה של הכותרת גדולה ואורכה עולה על 1 ס"מ. צינור הכותרת חסר קשקש מצויץ. בתוך צינור הכותרת, במקום המעבר שבין הצינור הצר והלוע הרחב אין מעין קשקש או טבעת שעירה או מצויצת, שאפשר לראותה באור גם בלי לפתוח את הכותרת (בשונה ממרווה שסועה או מרווה בוצנית). בתוך הפרח מאוחות שתי הלשכות העקרות ויוצרות דוושה. קצהו הקדמי והתחתון של הקונקטיב מורחב באופן פתאומי ללשכה ריקה ושטוחה. הלשכות הריקות של שני המאבקים מאוחות זו לזו ויצורות מעין דוושה המהווה חלק ממנגנון משוכלל של האבקה. טיפוס תפוצה ים-תיכוני ומערב אירנו-טורני. התפוצה עולמית בסוריה בלבנון ובישראל. בישראל גדלה מרווה מלבינה בבתות שבחבלי הספר, ברצועה המשתרעת בין החבל הים-תיכוני לחבל הערבתי. היא מצויה בבקעת כנרות, במדבר שומרון, בשפלה, בהרי יהודה, בצפון הנגב; נדירה בגולן בגליל התחתון בדרום מישור החוף; נדירה מאוד בבקעת בית שאן, בשומרון, בערבות הירדן ובמדבר יהודה. העלווה מתחילת נובמבר ועד אמצע מאי. הפריחה סוף פברואר עד סוף אפריל.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה מנוצה

מַרְוָה מְנֻצָּה (.Salvia pinnata L) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף) ים תיכוני, שניכר בעליו המנוצים לאונות. העלים לפחות חלק מהם מורכבים מ-3 עד 5 עלעלים ברורים למדי (בדומה למין מרווה פטלית – צמח חרמון כחול עלים, מרווה משולשת ומרוות החפים). הגביע, שאורכו כס"מ אחד, שעיר ולא רחב (כמו מרווה רחבת גביע), אלא דמוי כד ומחוסר כמעט שיניים (בשונה ממרווה משושלת ומרוות החפים). לעת ההבשלה של הפרודות הוא מתנפח כשקיק ונסגר ונושר כחטיבה אחת. התפרחות אמירית ועלי התפרחת קצרים מהגביעים ונשירים. הפרחים נישאים על עוקצים ארוכים מאוד. הכותרת, שצבעה אדמדם כהה או ארגמן, באורך 2.5 עד 3 ס"מ. השפה העליונה אינה כפופה כקשת. מרווה מנוצה היא צמח ים תיכוני ובתות ספר הגדל בשדות תבואה ושדות בר על קרקעות כבדות והוא מצוי בשפלה ובהרי יהודה; נדיר בגליל התחתון, במישור החוף הדרומי ובמדבר שומרון; נדיר מאוד בגליל העליון, בבקעת כנרות, בכרמל, בחוף הגליל ובשומרון. הפריחה ממרץ ועד מאי.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה מצויה

מרווה מצויה (.Salvia verbenaca L) - צמח עשבוני רב-שנתי נמוך (בן חלוף) ים תיכוני. צבע הכותרת כחול או לילך. העלים פשוטים וגדולים, חרוקים (משונן בשפתו) או בעלי אונות. הגביע אינו מכוסה בשערות ארוכות, אלא בשערות קצרות ובלוטות והוא פתוח בזמן ההבשלה ואורכו אינו עולה על ס"מ אחד. הפרחים קטנים ואורכם אינו עולה על 13 מ"מ. צינור הכותרת חסר קשקש מצויץ. הוא גדל בבתות בשדות ובמעזבות ובצדי דרכים. הוא מצוי בכרמל, בחוף הגליל, בחוף הכרמל, בעמק עכו, בשרון, בדרום משיור החוף וגם בעוד חבלי ים תיכון ובבתות ספר. תקופת העלווה חופפת פחות או יותר לתקופת הפריחה. הפריחה בין סוף אוקטובר ועד תחילת יוני. בדומה לנזמית לופתת גם הפרחים של מרווה מצויה אינם נפתחים במזג אויר גשום וחלה בהם האבקה חבויה (קליסטוגמה). הפרי הבשל (הגביע המשתייר עם הפרודות) מצוי מתחילת פברואר ותפוצת הפרי מאפריל.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה מצרית

מרווה מצרית (Salvia aegyptica) - בן-שיח מדברי, מסועף מאוד, אפרורי, נמוך וגובהו 20 עד 30 ס"מ. הכותרת קטנה כ-6 מ"מ, צבעה לילך או כחול בהיר. הגבעולים מכוסים בשערות קצרות. העלים פשוטים, קטנים ומוארכים-סרגליים, אורכם 1 עד 3 ס"מ ורוחבם עד ס"מ אחד. שפתם חרוקה או גלית וצידם העליון מגומם. הגביע המשתייר, שאורכו 5 עד 7 מ"מ, נישא על עוקץ כפוף, והוא מכוסה בשערות בלוטיות ארוכות, אך קצרות ממרוות המדבר, ודלילות. הגביע דו-שפתני. שפתו העליונה קעורה וקצרה מהתחתונה ושיניו זעירות וקצרות מהשיניים התחתונות (בשונה ממרוות המדבר ששפתי הגביע שלה ושיניו שוות זו לזו פחות או יותר והשפה העליונה אינה קעורה). השפה העליונה של הכותרת זקופה, מפורצת לשתי אונות והאבקנים אינם חבויים מתחתיה. השפה התחתונה מנוקדת בבסיסה בנקודות כהות. מרווה מצרית גדלה בערוצים ובלעים במדבריות חמים בצפון הנגב ומערבה (מרוות המדבר בדרום הנגב והערבה) במדבר יהודה ומדבר שומרון ואף בערבה ואף במישור החוף ואף בבקעת הירדן. הפריחה בין ינואר לאפריל ושיאה במרץ.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה מרושתת

מַרְוָה מְרֻשֶּׁתֶת (Salvia sclarea) - שיח רב-שנתי, נדיר מאוד ובסכנת הכחדה בישראל. הכותרת בולטת מאוד מהגביע, גדולה וצבעה ורוד או לבן. אף, עלי התפרחת (החפים), ורודים או לבנים. בישראל מין זה גדל בר בגליל העליון המזרחי ב-2 אתרים בתחום מצומצם ברכס נפתלי: ליד מלכיה וליד משגב-עם בראש נחל השומר וכפליט תרבות מאזור בית-שמש בדרום ועד הגליל. הפריחה במאי ובתחילת יוני. ראה ערך מורחב.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה סורית

מרווה סורית (.Salvia syrica L) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף) נדיר ועל סף איום. העלים צהבהבים בעלי פטוטרות ארוכות ובסיסם דמוי לב. העלים התחתונים דמויי ביצה רחבה וצמודים לאדמה ושפתם משוננת או מפורצת במקצת אבל לא שסועה או גזורה עמקות. פני העלים מקומטים-מעורקים באופן צפוף. התפרחת אינה דביקה. הפרחים לבנים על פי רוב עם עוקצים ברורים, לפחות בדורים התחתונים, שאורכם לפחות כמחצית הגביע וארוכים מעלי התפרחת או שווים. הגביע משתייר, דמוי צינור-פעמון, ואורכו אינו מגיע ל-10 מ"מ. והוא מסתיים בשניים חדות אך לא קוצניות ולועו פתוח לעת ההבשלה. הכותרת לבנה, בולטת מהגביע, אך לא צינור הכותרת, ואורכה 12 עד 14 מ"מ, כמעט כפליים מהגביע. צינור הכותרת חסר קשקש מצויץ. בית הגידול של מרווה סורית בעיקר בשטחי חקלאות מסורתית על קרקעות כבדות ובשדות בור בחבלים ים-תיכונים ובבתות ספר. טיפוס התפוצה מערב אירנו-טורני, מהמזרח התיכון מזרחה לאיראן וצפון לטרנס-קווקז. הפריחה מסוף מרץ ועד תחילת יוני.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה צמירה

מרווה צמירה (Salvia lanigera) - ניכרת בעליה הגזורים-מנוצים, ובפרחים הסגולים. הצמח כולו צמיר. מין זה מצוי בעיקר במדבריות. ראה ערך מורחב.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה קוצנית

מרווה קוצנית (.Salvia spinosa L) - עשב רב-שנתי (בן חלוף) של המדבר ושל שולי החבלים הים-תיכוניים. מין זה ניכר בשושנת עליו הגדולים ובפרחיו הלבנים. שמו ניתן לו על פי החוד שמאפיין את צורת עלי התפרחת. העלים התחתונים דמויי ביצה רחבה וצמודים לאדמה. שפתם משוננת או מפורצת במקצת אבל לא שסועה או גזורה עמקות. התפרחת דמוית חנוכייה זקופה ודביקה מאוד. עלי התפרחת עוטפים את הדורים לפחות בבסיסם ומסתיימים בחוד דוקרני. הגביע דמוי צינור, לועו פתוח לעת ההבשלה ושפתיו מסתיימים בשיניים מחודדות מאוד ודוקרניות, ואורכו בפריחה 2 עד 3 ס"מ. הכותרת לבנה, שאורכה 2 עד 3 ס"מ בולטת מהגביע, אך לא צינור הכותרת. צינור הכותרת חסר קשקש מצויץ. אורך השפה העליונה אינו מגיע לס"מ אחד. מרווה קוצנית גדלה בערבות-שיחים. טיפוס התפוצה שלה אירנו-טורני, מצפון אפריקה עד מרכז אסיה וצפון מערב אפגניסטן. הפריחה מסוף מרץ ועד תחילת יוני.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה רחבת-גביע

מַרְוָה רַחֲבַת-גָּבִיעַ (Salvia multicaulis Vahl) - בן-שיח נדיר מאוד ובסכנת הכחדה חמורה בישראל הגדל בתפוצה מפוזרת על מחשופים של סלעים קשים בחגורת הצומח התיכונה וההררית בחרמון, ברום 1600 עד 2100 מ' ובירושלים. מאות גבעולים צומחים משורשיה האופקיים של המרווה ומכאן שמה המדעי: "מרווה רבת גבעולים". היא ניכרת בגביע סגול עז דמויי משפך ענק וכותרת כחולה הקצרה מן הגביע. הגביע משתייר וגדל לאחר ההפריה. במרווה זו ארבעה אבקנים. שניים מהן פוריים ושניים מהן מנוונים ובראשם גושים בלתי מפותחים של אבקה. הוא מוגדר כצמח מוגן. המין אינו נמצא בסכנת הכחדה עולמית.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה ריחנית

מַרְוָה רֵיחָנִית (.Salvia dominica L) - בן-שיח ירוק עד, מסועף, מעוגל ורב-גבעולים, צמיר-מלבין, בעל ריח חריף ונעים של לימון, עתיר פרחים גדולים ולבנים-קרמים. הגבעולים רְבוּעִים ושעירים. עלי הגבעול קטנים, יושבים, משולשים ומאפירים, שטח פניהם מקומטים ומגוממים. עלי הבסיס רחבים ודמויי לב עם פטוטרת. הפרחים נישאים בדורים מרוחקים זה מזה, עם זוג חפים רחבים. הכותרת גדולה, 1.5 עד 2 ס"מ, וצבעה לבן קרם לעיתים צהבהב. צינור הכותרת אינו בולט מהגביע בתוכו קשקש מצויץ. בתוך הפרח מאוחות שתי הלשכות העקרות ויוצרות דוושה. קצהו הקדמי והתחתון של הקונקטיב מורחב באופן פתאומי ללשכה ריקה ושטוחה. הלשכות הריקות של שני המאבקים מאוחות זו לזו ויצורות מעין דוושה המהווה חלק ממנגנון משוכלל של האבקה. הגביע, שאורכו 10 מ"מ ורוחבו 7 עד 10 מ"מ, מכוסה בשערות לבנות ארוכות ורכות ובבלוטות יושבות, שפתיו פתוחות לרווחה וחסרות שיניים מחודדות. עם ההבשלה הוא מתפחס כעין שקית, שפתיו נסגרות. הפרודות העטופות בגביע המשתייר הן על פי רוב לא יותר מאחת ולא ארבע כרוב בני משפחתו. טיפוס התפוצה מזרח ים-תיכוני. הוא גדל בבתות הספר על גבעות גיר קירטון, סלעים וערוצים במדבר. הוא מצוי בשפלה המרכזית והדרומית בהר כולו בעמק יזרעאל לאורך הבקעה כולה, במדבר יהודה, בנגב, וגולן. הפריחה מתחילת פברואר ועד אמצע מאי. מרווה ריחנית מוגדרת כצמח מוגן.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרווה שסועה

מַרְוָה שְׁסוּעָה (Salvia ceratophylla) - מרווה שסועה – צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), מדברי, כותרתו לבנה צהבהבה כולה, בעל שושנת עלים. העלים גזורים ומנוצים פעם אחת לאונות קצרות ומעוגלות בקודקודן, ופניהם מיובלים ועשויים קמטים וגבשושים. הוא גדל בשני אתרים בהרי יהודה ובשלושה אתרים במדבר יהודה. פריחתו ממרץ ועד מאי. משושנת העלים עולה גבעול רָבוּעַ יחיד שמסתעף מבסיסו. סעיפי גבעול התפרחת ארוכים ואלכסוניים כלפי מעלה. מרווה שסועה, שגובהה 20 עד 60 ס"מ, צמירה-מלבינה, מכוסה בשערות בלוטיות ולא בלוטיות מפושקות וארוכות. עלי הבסיס ועלי-הגבעול שעירים, מוארכים ומחולקים לאונות מוארכות דמויות אצבע ששפתם משוננת וקודקודם מעוגלות. עלי התפרחת ירוקים וקטנים, קצרים מהגביע או שווים לו באורכו. הטרף שלו דמויי ביצה ומחודדים. הפרחים נישאים בדורים מדומים שמרוחקים זה מזה. בכל דור 2 עד 5 פרחים. החפים דמוי ביצה ואורכם כ-2 ס"מ. הגביע משתייר ומתפרה בשלב הבשלת הפרי מ-10 עד 15 מ"מ ל-20 מ"מ ולועו פתוח והוא מסתיים בשיניים חדות שבקודקודן זיפים. הכותרת דו-שפתנית דמוית צינור ואורכה 15 עד 20 מ"מ. בתוך צינור הכותרת מצויה טבעת שעירה. השפה העליונה של הכותרת בלוטית בחלקה העליון. מין זה נדיר מאד בישראל, אך לא בסכנת הכחדה מידית. בעולם הוא רחב תפוצה, מהרי המזרח התיכון לטרנס קווקז לטורקמניסטן ולאפגניסטן.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרוות איג

מַרְוַת אֵיג (Salvia eigii Zohary) - צמח עשבוני רב-שנתי אנדמי לישראל ובסכנת הכחדה, פריחתו ורודה בין החודשים מרץ ליוני. הפרחים דו-שפתניים מחוספסים וזיפניים, הגביע מסתיים בשיניים חדות ולוע פתוח בעת הבשלת הזרעים. ראו ערך מורחב.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרוות החפים

מַרְוַת הֶחָפִים (Salvia bracteata Banks & Sol) - עשב רב-שנתי נדיר מאוד גם טרם הכחדתו. גובהו 30-65 ס"מ וגבעוליו לרוב ארגמניים, מזדקפים ומסועפים. הוא גדל בעבר בירושלים ונכחד עקב הפיתוח העירוני. כיום הוא גדל רק בגנים בוטניים והושב למספר אתרים בהרי יהודה. הצמח נאסף בהרי יהודה בארבעה אתרים בתחומי ירושלים על ידי ד"ר אורי פרגמן-ספיר, אולם נכחד מכל ארבעתם. האוכלוסייה שהייתה בגבעת רם הועתקה לגן הבוטני עם סלילת כביש בגין ב-1994 וזרעים נוספים נאספו על ידי ד"ר מיכאל אבישי מאוכלוסייה נוספת באזור גבעת מרדכי, לפני שנכחדה. במרץ 2016 ד"ר אורי פרגמן-ספיר החזיר את הצמח לפארק עמק הצבאים.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרוות המדבר

מַרְוַת הַמִּדְבָּר (.Salvia deserti Decne) - בן-שיח מדברי, מסועף מאוד ונמוך, גובהו 20 עד 30 ס"מ. הכותרת קטנה כ-6 מ"מ, צבעה לילך או כחול בהיר. הגבעולים מכוסים בשערות קצרות. העלים פשוטים, קטנים ומוארכים-סרגליים, אורכם 1 עד 3 ס"מ ורוחבם עד ס"מ אחד. שפתם חרוקה או גלית וצידם העליון מגומם. הגביע המשתייר, שאורכו 5 עד 7 מ"מ, נישא על עוקץ כפוף, והוא מכוסה בשערות יושבות ארוכות לא בלוטיות. שפתי הגביע ושיניו שוות זו לזו פחות או יותר והשפה העליונה אינה קעורה (בשונה ממרווה מצרית שהגביע שלה דו-שפתני באופן בולט, ושפתו העליונה קעורה וקצרה מהתחתונה ושיניו זעירות וקצרות מהשיניים התחתונות. השפה העליונה של הכותרת זקופה, מפורצת לשתי אונות והאבקנים אינם חבויים מתחתיה. השפה התחתונה מנוקדת בבסיסה בנקודות כהות. מרוות המדבר גדלה בערוצים ובסלעים במדבריות חמים בדרום הנגב והערבה. הפריחה במרץ ובאפריל.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרוות הפטל

מַרְוַת הַפֶּטֶל (.Salvia rubifolia Boiss) - בן-שיח מעוצה בבסיסו בעל עלה מורכב משלושה עלעלים ופרח כחול-ורדרד מרהיב עין הפורח בחודש מאי. היא גדלה בישראל רק בחרמון במורדות התלולים והסלעיים (אבן גיר קשה) של נחל ערער (רכס הכחל ורכס דובדבן) ונחל שיאון (של הר דוב) במפנים צפוניים ומערביים טחובים. ב-2009 נמצא גם ברכס יפעת. מרוות הפטל הוא בן-שיח שרוע ומשתרג בין אבנים. הגבעולים רבועים, אלכסוניים וגובהם 70 עד 100 ס"מ. הגבעולים, העלים והגביעים מכוסים בשערות לבנות מפושקות המקנות לכל הצמח מגע שעיר ודביק אך לא דוקרני. העלים נגדיים, מורכבים ובעלי פטוטרת ארוך מאוד. העלה המורכב מחולק ל-3 עלעלים (בדומה לעלי הפטל ומכאן שמו הלטיני והעברי) בעלי פטוטרת קצרה. שני העלעלים התחתונים קטנים בהרבה מן העלעל הקיצוני שמעליהם. טרף העלעל רחב, דביק ושטח פניו מגובשש ושפתו חרוקה. הפרחים נישאים בדורים של 6 עד 8 פרחים. החפים בדורים הנמוכים והם קטנים בהדרגה כלפי מעלה. רוב הדורים ללא חפים. מרוות הפטל הוא מין אנדמי, האופייני ליער ההררי הלח של הרי הלבנון. הפרחים הדו-שפתניים גדולים וצבעם ורוד עז או כחול. הגביע דו-שפתני אדמדם, משתייר ואורכו 1.5 עד 2 ס"מ. השיניים משולשות שקודקודן מסתיימים בזיף ארוך ומחודד. הכותרת, שאורכה 2.5 ס"מ צבעה ורוד עז. השפה העליונה קצרה מהשפה התחתונה ושעירה בדלילות. השפה התחתונה רחבה מאוד ובמרכזה נקודות כהות סגולות. צינור הכותרת בעל טבעת שערות פנימית וצפופה.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרוות יהודה

מרוות יהודה (.Salvia judaica Boiss) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), ים תיכוני, הניכר בגבעוליו, שגווניו אדמדמים והמכחילים בשעת הפריחה וההבשלה. צבע הכותרת סגול, לגביע צורה אופיינית. נפוץ ברוב חלקי הארץ. ראה ערך מורחב.
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל > מרוות ירושלים

מַרְוַת יְרוּשָׁלַיִם (.Salvia hierosolymitana Boiss) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), ים תיכוני, גובהו 40 עד 100 ס"מ, פריחתו ארגמנית או ורודה (תלוי בזן) והוא בעל שושנת עלים גדולים ומקומטים, שממנה מתפתח גבעול אחד או יותר זקוף ומסתעף מבסיסו לגבעולי משנה נגדיים ואלכסוניים הנושאים תפרחות מסוג מכבד ארוך (על פי רוב כ-40 ס"מ). הגבעול רָבוּעַ ומכוסה שערות בלוטיות וגם שערות פשוטות. גבעולי התפרחת דביקים (בשונה מרוות איג הדומה לה). וחלקם העליון אדום. העלים נגדיים, פשוטים, משוננים וירוקים, והם מקומטים וקירחים מלמעלה, שעירים מעט לאורך העורקים מלמטה. עלי השושנת גדולים (10 עד 25 ס"מ), דקים, שעירים במקצת, בעלי פטוטרת ארוכה, דמויי ביצה, קהים בקודקודם, שולי העלה בעלי שינון מעוגל בלתי סדיר ולעיתים יש אונות. עלי הגבעול דמויי אזמל, יושבים או בעלי פטוטרת קצרה מאד ונראים כלופתים את הגבעול, שפתם משוננת וקודקודם חד. עלי התפרחת קטנים יותר וחסרי פטוטרת, אורכם כאורך הגביע, הם כמעט קירחים, דמויי ביצה, מתחדדים ולעיתים אדמדמים והם קצרים בהרבה מהגביע. הפרחים נישאים בדורים מרוחקים זה מזה. בכל דור 2 עד 6 פרחים. עוקצי הפרחים מחוספסים. הגביע דו-שפתני, ירוק או אדום, משתייר ומתפרה מ-10 מ"מ ל-13 מ"מ והוא מחוספס-זיפני, עם שערות בלוטיות (בשונה ממרוות איג). צבע הכותרת ורוד ארגמן בזן ירוק-הגביע בחורשים בצפון ישראל. השפה התחתונה בעלת שלוש אונות. האונה האמצעית רחבה פרושה ושמוטה (נטויה מטה) וצבעה בהיר יותר מהשפה העליונה; שתי האונות הצדדיות זקופות וצרות ונראות מעליה ולא מצדדיה. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר עד סוף מאי, והפריחה מתחילת פברואר ועד אמצע מאי. מרוות ירושלים היא מין אנדמי לישראל וסוריה והיא גדלה בקרקעות סלעיות בבתות ובחורשים בכל החבל הים-תיכוני של ישראל אבל לא בקרקעות חרסיתיות עמוקות ומעובדות.
מרוות המשמשות כצמחי רפואה ותבלין

מרווה מרושתת (Salvia sclarea)
מרווה רפואית (Salvia officinalis)
מרווה נאה (Salvia elegans)
רוזמרין (Salvia rosmarinus)
סלוויה דיווינורום (Salvia divinorum) - מין של מרווה הגדלה במקסיקו. תמציתו משמשת כסם הזיות.
מרווה משולשת (Salvia Fruticosa Mill)
מרוות המשמשות כמקור למזון

מרווה היספאנית (Salvia hispanica) - זרעיה המיובשים של מרווה זו ידועה גם כ-צ'יה וידועה הייתה כיבול חשוב לבני האצטק. הצ'יה עדיין בשימוש נרחב במקסיקו וגואטמלה ומשמשת כתוסף למשקאות מזינים וכמקור למזון. הזרעים משמשים בשלמותם או טחונים.
מיני מרווה המשמשות כצמחי גן למטרות נוי

מרווה אדומה (Salvia cocconea)
מרווה 'אינדיגו ספיירס' (Salvia 'Indigo Spires)
מרווה אפריקאית (Salvia africana)
מרוות אֳפרים (Salvia nemorosa)
מרווה בוצינית (Salvia microstegia)
מרווה ביצתית (Salvia uliginosa)
מרוות גרג (Salvia gregii) -
מרוות גרהם (Salvia grahamii)
מרווה דבשית (Salvia melissodora)
מרווה דו-גונית (Salvia bicolor)
מרווה הדורה (Salvia splendens)
מרוות החורשים (Salvia chamaedryoides)
מרווה זהובה (Salvia aurea)
מרוות ירושלים (Salvia hierosolymitana)
מרווה מכסיפה (Salvia argenta)
מרווה מפושקת (Salvia patens)
מרווה נאה (Salvia elegans)
מרווה צחורה (Salvia leucantha)
מרווה קטנת-עלים 'הוט ליפס' ('Salvia microphylla 'Hot Lips)
מרוות קליבלנד (Salvia clevelandii)
מרווה קמחית (Salvia farinacea)
מרווה קקלית (Salvia cacaliifolia)
מרווה רפואית (Salvina officinalis)
גלריה

מרוות איג
מרווה ארצישראלית
מרווה דגולה
מרוות הפטל
מרוות יהודה
מרוות ירושלים
מרווה כחולה
מרווה מלבינה
מרווה מנוצה
מרווה משולשת
מרווה צמירה
מרווה ריחנית
מרווה קטנת-עלים 'הוט ליפס' פורחת
הערות שוליים

↑  .Salvia L, World Flora Online
↑  שרה'לה אורן, גן הנביאים וחכמי התלמוד: חזונם של הראובנים על גן ציוני־לאומי ייחודי, באתר יד יצחק בן צבי, ‏24 במאי 2023
1 2  26. Salvia L. (sage, salvia), Flora of Missouri, ‏25/8/2017 (באנגלית)
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, שנייה מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 489
↑  Sage, NCCIH (באנגלית)
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ט, עמוד ב'
↑  נגה הראובני, סמל המדינה - שורשיו בטבע הארץ ובמקורות ישראל, הוצאת נאות קדומים, 1988
1 2  וולטר פרגסון, אבי שמידע, הזר ווד, מיכה לבנה, בין שלגי חרמון, גבעתיים-רמת גן: משרד הבטחון, רשות שמורות הטבע
↑  מרווה דביקה, באתר צמחית ישראל וסביבתה
↑  מרווה דגולה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל,, ירושלים: כנה, 1998
1 2  מרווה רחבת-גביע, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל
1 2  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
↑  מרוות הפרחים, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל של רשות הטבע והגנים
↑  'מרוות החפים' חזרה לפרוח בירושלים לאחר 22 שנה, באתר הידען, ‏21-3-2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553416605171  BnF: cb12433665q (data)  GND: 4178944-1  LCCN: sh85116966  LNB: 000136715  NKC: ph499501 
מרווה גרג אבקנים ועמוד עלי נחשפו לפני הצילום
מרווה צחורה עמוד עלי ושתי צלקות בולטות באופן טבעי
מנגנון ההאבקה במרווה. זכר של דבורה מהסוג מדרונית מבקר בפרח של מרוות ירושלים, הנמצא בשלב זכרי. הוא תוחב את חדקו אל בסיס הפרח וכך לוחץ על הסטמינודים (אינם נראים בתמונה), וגורם לכיפוף האבקנים אל עבר גופו. המאבקים שבקצות האבקנים באים במגע עם גב הדבורה ומפזרים עליו אבקה. כאשר הדבורה תבקר בפרח בשלב נקבי, גרגרי האבקה שעל גבה יבואו במגע עם צלקת הפרח ויאביקו את הפרח.
דבורת-עץ עדינה מאביקה מרווה ריחנית
תקריב עלה מרווה, דצמבר 2020
עמוד תפרחת של מרווה משולשת
עיקר החדשות

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים 
 יוצרים:  פול סימס 
 שחקנים:  דייב פולי  ויקי לואיס  קנדי אלכסנדר  פיל הארטמן  מאורה טיירני  אנדי דיק  ג'ו רוגן  סטיבן רוט  ג'ון לוביץ 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  97 
 הפקה
 הפצה:  Sony Pictures Television 
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 אורך פרק:  23 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  NBC 
 תקופת שידור מקורית:  21 במרץ 1995 – 4 במאי 1999 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עיקר החדשות (באנגלית: NewsRadio) היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת NBC מ-21 במרץ 1995 ועד 4 במאי 1999. הסדרה נוצרה על ידי פול סימס.
הסדרה מתמקדת בצוות בתחנת הרדיו הבדיונית WNYX שפועלת בניו יורק.
צוות השחקנים הראשי

דייב פולי בתפקיד דייב נלסון, מנהל התחנה.
סטיבן רוט בתפקיד ג'ימי ג'יימס, הבעלים המיליארדר, האקסצנטרי והבלתי צפוי של תחנת הרדיו.
מאורה טיירני בתפקיד ליסה מילר, כתבת שאפתנית ואינטליגנטית ומושא האהבה של דייב.
אנדי דיק בתפקיד מת'יו ברוק, כתב מגושם וילדותי אשר לעיתים רבות מהווה מושא ללעג.
ויקי לואיס בתפקיד בת', מזכירה אקסצנטרית.
ג'ו רוגן בתפקיד ג'ו גארלי, הטכנאי של התחנה אשר חובב תאוריות קונספירציה.
חאנדי אלכסנדר (עונות 1–4) בתפקיד קתרין דיוק, מגישת חדשות מקצועית במיוחד שלעיתים רבות משמשת כקול ההיגיון בסדרה.
פיל הארטמן (עונות 1–4) בתפקיד ביל מקניל, מגיש חדשות יהיר. אחר שפיל הרטמן נרצח ב-1998, הוא הוחלף על ידי ג'ון לוביץ, שגילם את מקס לואיס.
ג'ון לוביץ (עונה 5) בתפקיד מקס לואיס, מחליפו הנוירוטי וחסר הביטחון של ביל מקניל. הדמות החליפה את הדמות של ביל מקניל בעקבות הרצח של פיל הארטמן.
מדיה ביתית

כל חמש העונות של הסדרה יצאו לשווקים בתקליטורי DVD בין השנים 2005 ל-2007.
| ה-DVD | מספר הפרקים | תאריך הפרסום |
| --- | --- | --- |
| העונה הראשונה והעונה השנייה | 28 | 24 במאי 2005 |
| העונה השלישית | 25 | 28 בפברואר 2006 |
| העונה הרביעית | 22 | 20 ביוני 2006 |
| העונה החמישית | 22 | 20 במרץ 2007 |
| הסדרה השלמה | 97 | 28 באוקטובר 2008 |
סאדהו

שני סאדהו (קדושים הינדים), ליד מקדש פשופאטינת בקטמנדו
סאדהו במקדש פשופאטינת, קטמנדו
סאדהו (בסנסקריט: साधु) הוא סגפן וקבצן דתי, או כל אדם קדוש בהינדואיזם ובג'ייניזם אשר ויתר על חיי העולם. המונחים בסנסקריט "sādhu" ("איש טוב") ו-"sādhvī" ("אישה טובה") מתייחסים למי שבחרו לחיות בנפרד או בשולי החברה כדי להתעמק בתרגול רוחני. סאדהו זוכים לכבוד בשל קדושתם, ודרך חייהם המחמירה נחשבת כמסייעת לקארמה של קהילה כולה. חייו של סאדהו מוקדשים להשגת מוקשה (שחרור ממעגל המוות והלידה מחדש), האסרמה הרביעית והאחרונה (שלב החיים), באמצעות חיי דהרמה (חיים מוסריים וראויים), מדיטציה והתבוננות בברהמן.
אטימולוגיה

המונח סאדהו מופיע בריג ודה ובאתהרוה ודה, ובסנסקריט הוא נושא משמעויות מגוונות כמו ישר, נכון, מוביל הישר למטרה, טוב, מועיל, צדיק, ואצילי. סאדהו, פירושו מי שמתרגל "סדהאנה", עבודה רוחנית.
דמוגרפיה ואורח חיים

קשה לקבוע את מספרם המדויק של הסאדהו היות שאין לכך הסמכה רשמית. יש חוקרים הטוענים כי הסאדהו ברחבי הודו מונים 4 עד 5 מיליון. אחרים טוענים כי ישנם בין 8 ל-15 מיליון. מלבד הודו, הסאדהו חיים גם במדינות אחרות של תת-היבשת ההודית, כולל נפאל וסרי לנקה.
סאדהו זוכים לכבוד בשל קדושתם, ודרך חייהם המחמירה נחשבת כמסייעת לקארמה של הקהילה כולה. סאדהו עוסקים במגוון רחב של פרקטיקות דתיות. חלקם מתרגלים סגפנות ומדיטציה ביחידות, בעוד שאחרים מעדיפים תפילה קבוצתית ומזמורים. בדרך כלל הם מקיימים אורח חיים סגפני ונוודי. אין להם רכוש למעט בגדיהם ואי אלו חפצים פשוטים. הם עוברים בין מקדשים ומרכזי עלייה לרגל. לסאדהו רבים יש חוקים לגבי קיבוץ נדבות, והם לא מבקרים באותו מקום פעמיים כדי שלא להטריד את התושבים. הרוב המכריע של הסאדהו מוותרים על מין ונישואים ומקיימים חיי פרישות. בהינדואיזם, סאדהו לובשים לעיתים קרובות בגדים פשוטים בצבע זעפרן או בגווניו. ישנם סאדהו עירומים (דיגמבארה, או "עוטי שמיים") בעלי ראסטות עבות הנקראות "ג'טה". בג'ייניזם הם ערומים תמיד ולעיתים צובעים את גופם בצבעי לבן או צהוב.
כתות סאדהו > הינדואיזם

כמו בהינדואיזם, גם הסאדהו מתחלקים לשלושה זרמים מרכזיים, הקבוצה הגדולה ביותר שייכת לזרם הווישנויאי, כלומר אנשיה מקדישים את עצמם לווישנו (או האווטרים שלו כגון ראמה או קרישנה), הקבוצה השנייה שייכת לזרם השיוויסטי, ונזיריה מתקדשים לשיווה, והזרם האחרון והקטן יותר לעומת שני הזרמים האחרים, מקדישים עצמם לשאקטי.
בתוך זרמים אלה, ישנן כיתות, קבוצות ותתי-קבוצות רבות, המשקפות שושלות שונות ואסכולות פילוסופיות ומסורות שונות המבוססות על השושלת של מייסד הזרם, הסוואמי. כל אחד מתתי הקבוצות הללו מתאפיין במסורת ייחודית של נזירות ולעיתים אף באמנות לחימה אופיינית (אנ').
למרות שנעשו הרבה ניסיונות לארגן ולסווג את הקבוצות והכיתות השונות, כל הניסיונות הללו עקפו על ידי התפתחותן של קבוצות וכיתות חדשות. במיוחד בתקופה המודרנית חלה התפשטות של כיתות חדשות, לרוב בעלות אופי רפורמי או אקטיביסטי, כאשר כמעט כל סוואמי פופולרי הופך למייסד של כיתה חדשה.
הסאדהו של שיווה מציירים על מצחם את סימן טריפונדרה המסמל את שיווה. תת-קבוצה בשם "נאגה", הם סאדהו עירומים הנושאים את הקלשון המשולש של שיווה, וכן חרבות וחניתות, הד לעבר שבו היה להם תפקיד צבאי בהגנה מפני המוגולים. תת-כיתות מסוימות כמו האגורי משמרים מנהגים שיוואיסטים עתיקים, המחקים את הפן הפרוע וההורס של שיווה: הם משתמשים בגולגולת אנושית ריקה כקערת נדבות, מורחים את גופם באפר משריפת המתים, ועוסקים בטקסים חריגים שהחברה דוחה בדרך כלל. מלבד קבוצות אלה, יש עוד אינספור קבוצות ותתי קבוצות ובעוד שסמלים חיצוניים אלו מצביעים על השתייכות לכל אחת מהן, המהות האמיתית טמונה באמונות הדתיות והפילוסופיות המדויקות של כל קבוצה.
הערות שוליים

↑  Monier Monier-Williams, [chrome-extension://efaidnbmnnnibpcajpcglclefindmkaj/https://www.sanskrit-lexicon.uni-koeln.de/scans/MWScan/MWScanpdf/mw1201-sAdh.pdf A Sanskrit-English Dictionary]
↑  A Transcendental Phenomenological Study of Happiness as Experienced by the Sadhus - ProQuest, www.proquest.com (באנגלית)
↑  Klaus K. Klostermaier, A Survey of Hinduism: Third Edition, SUNY Press, 2007-07-05, ISBN 978-0-7914-7082-4. (באנגלית)
1 2  A Transcendental Phenomenological Study of Happiness as Experienced by the Sadhus - ProQuest, www.proquest.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551176705171  LCCN: sh85116424  NKC: ph586848 
סאדהו בתנוחת יוגה, קורא ספר בוורנאסי
סאדהווי (אישה) עם סימן וישנו על מצחה
סאדהו מתכנסים במקדש באסאם לכבוד חג האמבובאצ'י מלה