stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרולד פינטר

| --- | --- |

צילום מ-2005
 לידה:  10 באוקטובר 1930 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 בדצמבר 2008 (בגיל 78) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 שם במה:  David Baron 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1947–2003 (כ־56 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1949)  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון 
 בן או בת זוג:  ויוויאן מרצ'נט (1956–1980)  אנטוניה פרייזר (27 בנובמבר 1980–24 בדצמבר 2008) 
 צאצאים:  Daniel Brand 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (2005)  פרס אוסטריה לספרות אירופית (1973)  פרס פרנץ קפקא (2005)  פרס אמריקה לספרות (1995)  פרס התאטרון האירופי (2006)  עמית החברה המלכותית לספרות  אביר בלגיון הכבוד  פרס מיוחד של אגודת התאטרון של לונדון  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  עמית כבוד  פרס מעגל המבקרים להצטיינות באמנויות  מסדר סרטנסקי  פרס אוליבייה  פרס הרמן קשטן 
 http://www.haroldpinter.org/
 פרופיל ב-IMDb
 
הרולד פינטר (באנגלית: Harold Pinter;‏ 10 באוקטובר 1930 – 24 בדצמבר 2008) היה מחזאי, שחקן, תסריטאי, במאי תיאטרון ומשורר יהודי-בריטי. כתב לתיאטרון, לרדיו, לטלוויזיה ולקולנוע. עבודותיו הראשונות קשורות בתיאטרון האבסורד. חתן פרס נובל לספרות לשנת 2005.
קורות חיים

פינטר נולד בהאקני שבלונדון, למשפחה יהודית ממעמד הפועלים. מוצאם של אביו ג'ק פינטר ושל אימו פרנסס מוסקוביץ הוא מזרח-אירופי. בגלל שם אביו פינטר הדומה לשם פינטו הנפוץ בתפוצות הספרדיות באנגליה היו ספקולציות (אולי בעידוד הסופר עצמו) כי הוא ממוצא יהודי פורטוגזי. כשהגיע לגיל הגיוס סירב פינטר לשרת בצבא מטעמי מצפון. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, אך לא סיים את לימודיו.
קורות חיים > עבודותיו המוקדמות

בצעירותו פרסם שירה והחל לעבוד בתיאטרון כשחקן ובמאי בשם הבמה דייוויד בארון. מחזהו הראשון, "החדר", הוצג לראשונה בידי סטודנטים באוניברסיטת בריסטול בשנת 1957.
"מסיבת יום הולדת" (1958) היה בתחילה כישלון, למרות ביקורות חיוביות בסאנדיי טיימס בידי מבקר התיאטרון המוביל הרולד הובסון, אך בעקבות הצלחת "השַמָּש" (The Caretaker), שביסס אותו, הוא חזר להיות מקובל. מחזות אלה, ושאר עבודותיו הראשונות כמו "הביתה" (The Homecoming) (1964), תויגו לעיתים כמציגים "קומדיה של הסכנה". לרוב החלו מחזותיו בסיטואציה תמימה, והפכו לאיום ואבסורד בכך שהדמויות שיחקו בדרך שנראית לא מוסברת הן לקהל והן לעיתים, לדמויות האחרות. בעבודותיו של פינטר ניכרת השפעתו של סמואל בקט, ושני המחזאים הפכו לחברים לאורך שנים רבות. פינטר היה נשוי (1956–1980) לשחקנית ויוויאן מרצ'נט. היו אלה נישואים משבריים. הוא אביו של בן אחד - דניאל, המנוכר ממנו. ב-1980 נישא פינטר לסופרת ליידי אנטוניה פרייזר. נפטר בגיל 78 ממחלת הסרטן.
קורות חיים > כיוונים חדשים

פינטר החל לביים לעיתים קרובות יותר בשנות השבעים, והפך לבמאי חבר בתיאטרון הלאומי ב-1973. מחזותיו המאוחרים הפכו קצרים יותר ועסקו בנושאים שנחשבו פוליטיים יותר. לעיתים קרובות הם נטו להיות אלגוריות אודות דיכוי. בתחילת שנות השבעים החל פינטר להביע את קולו בנושאים פוליטיים, כשהוא נוקט בעמדות שמאלניות. הוא מחה על הפרות של זכויות האדם ודיכוי והעלה אותם לדעת הקהל. מכתבים פרי עטו התפרסמו לעיתים תכופות בעיתוני בריטניה כמו הגארדיאן והאינדיפנדנט.
בשנת 1985 נסע פינטר לטורקיה ביחד עם המחזאי האמריקני ארתור מילר ופגש קורבנות רבים של הדיכוי הפוליטי שם. באירוע שערכה השגרירות האמריקנית לכבודו של מילר, במקום להחליף בדיחות, דיבר פינטר על אנשים שעברו הלם חשמלי באברי המין, דבר שגרם לזריקתו החוצה מהאולם. מילר, בתמיכה, עזב את השגרירות יחד עמו. ניסיונו של פינטר בעריצות בטורקיה ובדיכוי השפה הכורדית נתנה לו השראה למחזה משנת 1988 "שפת ההר". בשנת 1985 זכה בפרס דייוויד כהן. בשנת 1999 ביקר פינטר את הפגזות נאט"ו בקוסובו. הוא גם התנגד לפלישת ארצות הברית לאפגניסטן ועיראק. פינטר הפך למבקר קיצוני של ממשלות ישראל, בסוגיית הכיבוש והשליטה בשטחי יהודה ושומרון. עם זאת היה חשוב לו מאוד שקולו ויצירותיו יישמעו בישראל, ואף שלח את נאומו בטקס קבלת פרס נובל למתרגמו העברי, אברהם עוז, על מנת שיתורגם ויפורסם (בעיתון הארץ) במקביל לשידורו בטקס בסטוקהולם[דרוש מקור].
ב-2005 הכריז כי הוא פורש מכתיבת מחזות ומבקש להקדיש את זמנו לפעילות פוליטית. הוא זכה לחברות כבוד במועדון מקבלי התארים האציליים הבריטיים בשנת 2002 לאחר שקודם לכן סירב לתואר אבירות מלא. היה חבר בקבוצת השמאל הבריטית RESPECT. פינטר אף שלח ידו, מעת לעת, בבימוי מחזות וסרטים, (על פי רוב כאלו שאינם מבוססים על כתיבתו)- הוא נחשב לתסריטאי איכותי ומבוקש- בין סרטיו היותר ידועים:- "אהובת הקצין הצרפתי" ,"הטייקון האחרון","אוכל הדלעת", "התאונה" ,"סיום בברלין", "המקשר", "המשרת" ועוד. כמו כן הופיע כשחקן על הבמה ובקולנוע ובטלוויזיה (זכורה במיוחד הופעתו השנונה, האחרונה, בסרט החייט מפנמה). כשנתיים לפני מותו הופיע פינטר בתיאטרון רויאל קורט בלונדון במחזה-היחיד סרטו האחרון של קראפ מאת סמואל בקט.
ב-13 באוקטובר 2005 הודיעה האקדמיה השוודית למדעים כי פינטר הוא חתן פרס נובל לספרות לשנת 2005. בשל בריאותו הרופפת נבצר ממנו לבוא לטקס קבלת הפרס, אבל נאומו, 'אמנות, אמת ופוליטיקה', שנכתב במיוחד, הוקלט ושודר בטקס.
בינואר 2007 ראש ממשלת צרפת דומיניק דה וילפן, העניק להרולד פינטר את הגבוה בעיטורי צרפת, את אות לגיון הכבוד.
שירה ופרוזה

פינטר החל לכתוב שירה ופרוזה שנים לפני שכתב את מחזהו הראשון. שיריו הראשונים מגלים השפעות מודרניסטיות כאלה של ת"ס אליוט ואחרים.
מאוחר יותר השתנה גם סגנונו השירי. שירתו המאוחרת כוללת שירים פוליטיים בוטים, בייחוד אנטי אמריקאיים, ושירים אישיים שמוטיב המוות והכיליון בולט בהם במיוחד.
מבחר בן 18 משיריו, המוקדמים והמאוחרים, כלול בספר "הרולד פינטר - מחזות זיכרון: ארבעה מחזות ומבחר שירים", הוצאת רסלינג (ת"א, 2009) בתרגום אברהם עוז.
כתביו שיצאו לאור בתרגום לעברית

הרולד פינטר: אחד-עשר מחזות (החממה, השחור ולבן, תחנת אוטובוס, האוסף, המאהב, נוף, שקט, לילה, היו זמנים, בדיוק ואפר אל אפר), עברית: שמעון לוי, מבואות: יעל לבוא, הוצאת דחק, 2017
מחזות זיכרון: ארבעה מחזות ומבחר שירים (אפר ואפר, נוף, שקט, ולילה), מאנגלית: אברהם עוז ומיכל פלס, סדרת ושתי - הוצאת רסלינג, 2009.
אמנות, אמת ופוליטיקה, המחזות הפוליטיים ונאום פרס נובל (אחת לדרך, שפת ההר, הסדר העולמי החדש, וסיבה למסיבה), ערך ותרגם אברהם עוז, סדרת ושתי - הוצאת רסלינג, 2006.
בגידה, מחזה, מאנגלית - אברהם עוז, אור עם, 1982.
הביתה, מחזה, מאנגלית - אברהם עוז, אור עם, 1984.
החדר, מחזה, מאנגלית - טובה קשת, אור עם, 1982.
המאהב, מחזה, תרגמה מאנגלית - תרצה אתר.
מין אלסקה, מחזה, מאנגלית - שמעון לוי, אור עם, 1990.
מנהל הבית, מחזה, מאנגלית - טובה קשת, 1986.
מנהל הבית, מחזה, עברית - אהוד מנור.
מסיבת יום הולדת, מחזה, מאנגלית-טובה קשת, אור עם, 1982.
לקריאה נוספת

חנה שקולניקוב, להתבונן בשואה מבעד לחלון: "אפר אל אפר" מאת הרולד פינטר, נדפס בבמה, רבעון לדרמה, 162, תשס"א 2001.
הערות שוליים

1 2  שרה ליבוביץ-דר, מחאה מאת הרולד פינטר, באתר הארץ, 4 בפברואר 2003
↑  Winners, David Cohen Prize for Literature (באנגלית)
| זוכי פרס נובל לספרות |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פרידום (1901) • מומזן (1902) • ביירנסון (1903) • אצ'גראי, מיסטרל (1904) • סנקביץ' (1905) • קרדוצ'י (1906) • קיפלינג (1907) • אויקן (1908) • לגרלף (1909) • הייזה (1910) • מטרלינק (1911) • האופטמן (1912) • טאגור (1913) • לא חולק (1914) • רולן (1915) • היידנסטם (1916) • גילרופ, ה. פונטופידן (1917) • לא חולק (1918) • שפיטלר (1919) • האמסון (1920) • פרנס (1921) • בנאבנטה (1922) • ייטס (1923) • ריימונט (1924) • שו (1925) |  |
| 1926–1950 | דלדה (1926) • ברגסון (1927) • אונדסט (1928) • מאן (1929) • לואיס (1930) • קרלפלט (1931) • גולסוורתי (1932) • בונין (1933) • פיראנדלו (1934) • לא חולק (1935) • או'ניל (1936) • גאר (1937) • בק (1938) • סילנפא (1939) • לא חולק (1940–1943) • ינסן (1944) • מיסטרל (1945) • הסה (1946) • ז'יד (1947) • אליוט (1948) • פוקנר (1949) • ראסל (1950) |  |
| 1951–1975 | לגרקוויסט (1951) • מוריאק (1952) • צ'רצ'יל (1953) • המינגוויי (1954) • לכסנס (1955) • חימנס (1956) • קאמי (1957) • פסטרנק (1958) • קווזימודו (1959) • פרס (1960) • אנדריץ' (1961) • סטיינבק (1962) • ספריס (1963) • סארטר (1964) • שולוחוב (1965) • עגנון, זק"ש (1966) • אסטוריאס (1967) • קאוובטה (1968) • בקט (1969) • סולז'ניצין (1970) • נרודה (1971) • בל (1972) • וייט (1973) • יונסון, מרטינסון (1974) • מונטאלה (1975) |  |
| 1976–2000 | בלו (1976) • אליכסנדרה (1977) • בשביס-זינגר (1978) • אליטיס (1979) • מילוש (1980) • קנטי (1981) • גארסיה מארקס (1982) • גולדינג (1983) • סייפרט (1984) • סימון (1985) • סויינקה (1986) • ברודסקי (1987) • מחפוז (1988) • סלה (1989) • פס (1990) • גורדימר (1991) • וואלקוט (1992) • מוריסון (1993) • אואה (1994) • היני (1995) • שימבורסקה (1996) • פו (1997) • סאראמאגו (1998) • גראס (1999) • שינג'יאן (2000) |  |
| 2001 ואילך | נייפול (2001) • קרטס (2002) • קוטזי (2003) • ילינק (2004) • פינטר (2005) • פאמוק (2006) • לסינג (2007) • לה קלזיו (2008) • מילר (2009) • ורגס יוסה (2010) • טראנסטרמר (2011) • מו (2012) • מונרו (2013) • מודיאנו (2014) • אלכסייביץ' (2015) • דילן (2016) • אישיגורו (2017) • טוקרצ'וק (2018) • הנדקה (2019) • גליק (2020) • גורנה (2021) • ארנו (2022) • פוסה (2023) • האן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266667505171  PLWABN: 9810631730305606  BIBSYS: 90054019  BNC: 000855868  BNE: XX1098907  BnF: cb11919883z (data)  CANTIC: a10421531  CiNii: DA00843553  GND: 118594494  ICCU: CFIV007060  ISNI: 0000 0001 2141 5641  LCCN: n79125182  LNB: 000158199  MusicBrainz: 6d9fd654-71aa-4ce7-b344-bf77bb0c4f93  NDL: 00452867  NKC: jn19990006574  NLA: 35423930  NLG: 65961  NLK: KAC199621762  NSK: 000027666  NTA: 06839814X  RERO: 02-A003696083  SELIBR: 209267  SNAC: w61c1v5w  SUDOC: 027074617  Trove: 947680  VIAF: 83076151   WorldCat (עם VIAF): 83076151
ועד ראשי האוניברסיטאות

פגישת נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין עם ועד ראשי האוניברסיטאות והמכללות בדיון בנושא החרם האקדמי בעולם נגד האקדמיה במדינת ישראל.
 עומדים מימין לשמאל: פנחס חליוה, יעקב מצר, יהודה דנון, אריאלה לבנשטיין, שלמה גרוסמן, דניאל הרשקוביץ, עמוס שפירא, יוסף קלפטר, צבי כהן, דניאל זייפמן, ינעם ליף. יושבים מימין לשמאל: רות ארנון, נשיא המדינה ראובן ריבלין, פרץ לביא, מנחם בן ששון
ועד ראשי האוניברסיטאות (ור"ה) הוא גוף שהוקם באמצע שנות ה-60 וכולל את הנשיאים, הרקטורים והמנהלים של שמונה מאוניברסיטאות המחקר בישראל: הטכניון, האוניברסיטה העברית בירושלים, מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת אריאל. והאוניברסיטה הפתוחה.
הוועד עוסק בנושאי מדיניות המשותפים לכל האוניברסיטאות בישראל: שכר הסגל האקדמי, שכר הלימוד, גודל ההקצבה לקרן קשרי מדע בינלאומיים, מדיניות קבלת סטודנטים וכדומה. נציגים מכל האוניברסיטאות שבוועד מפקחים על פעילות של מרכז ארצי לבחינות ולהערכה שנוסד על פי החלטת הוועד בשנת 1981.
הוועד מוציא לאור כתב עת בשם "אקדמיה", ובו מאמרים בנושאי פעילותו של הוועד, מאמרים בנושאי שיטות הוראה ומחקר, וידיעות על הנעשה באוניברסיטאות.
יושב ראש ור"ה הנוכחי הוא פרופ' דניאל חיימוביץ, נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אחדים מקודמיו הם פרופ' אריה צבן מאוניברסיטת בר-אילן, פרופ' אשר כהן מהאוניברסיטה העברית בירושלים, פרופ' רון רובין מהאוניברסיטת חיפה, פרופ יוסף קלפטר מאוניברסיטת תל אביב, פרופ' פרץ לביא מהטכניון, פרופ' מנחם בן-ששון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, פרופ' רבקה כרמי מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופרופ' אהרון בן זאב מאוניברסיטת חיפה.
מקום מושבו של הוועד הוא בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2012 פעל הוועד נגד ההכרה באוניברסיטת אריאל בשומרון כאוניברסיטה, אך עמדתו לא התקבלה. בשנת 2018 פעל הוועד למניעת הקמתה של פקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל, אך נכשל. תחילה, במשך עשור, לא קיבל הוועד לשורותיו את אוניברסיטת אריאל, אך החלטה זו התבטלה ביוני 2022. בשנת 2018 יצא הוועד נגד הקוד האתי לאוניברסיטאות שגובש במועצה להשכלה גבוהה, ובאותה שנה יצא גם הוועד נגד ההחלטה לאפשר למרכז הבינתחומי הרצליה (כיום אוניברסיטת רייכמן) לפתוח מסלול לתואר דוקטור למשפטים.
הוועד נמנע מלצרף את אוניברסיטת אריאל לוועד ולשיתופי הפעולה הבין-אוניברסיטאיים המתקיימים דרכו, כדוגמת מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי, ועד שנת 2020 הצליח למנוע מינוי נציג של אריאל לוועדה לתכנון ולתקצוב, אך בשנת 2022 החליט הוועד על צירופה של אוניברסיטת אריאל, בין היתר בשל חוות דעת משפטית הקובעת כי חבריו לא יהיו חשופים לחרמות בינלאומיים עקב צירוף אוניברסיטת אריאל לשורותיו.
ראו גם

ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות
הערות שוליים

↑  הרכב ור"ה כיום, באתר ועד ראשי האוניברסיטאות
↑  שלמה פיוטרקובסקי, אריאל: "קרטל ראשי האוניברסיטאות", באתר ערוץ 7, 20 באוגוסט 2012
↑  נועם (דבול) דביר, ראשי האוניברסיטאות נגד אוניברסיטת אריאל, באתר ישראל היום, 29 ביולי 2018
↑  אלירן טל, ועד האוניברסיטאות מחרים את אוניברסיטת אריאל, באתר ערוץ 20, 16 ביולי 2018
1 2  אורי סלע‏, אחרי עשור של מאבק: אוניברסיטת אריאל התקבלה כחברה בוועד ראשי האוניברסיטאות, באתר וואלה, 19 ביוני 2022
↑  אדיר ינקו, ראשי האוניברסיטאות: הקוד האתי - סתימת פיות, באתר ynet, 25 במרץ 2018
↑  אשר אטדגי, ועד ראשי האוניברסיטאות נגד הבינתחומי: תואר דוקטור ללא משמעות, באתר mynet,‏ 20 במרץ 2018
↑    שירית אביטן כהן, ‏מהפך: נציגת אוניברסיטת אריאל צורפה לוות"ת, בעיתון מקור ראשון, 9 באוגוסט 2020
| השכלה גבוהה |
| --- | --- | --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה (אוניברסיטה לאומית • אוניברסיטה פרטית • אוניברסיטה ציבורית) • מכללה (מכללה אקדמית • מכללה מקצועית) |  |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |  |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |  |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |  |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תוכנית לימודים• תזה |  |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |  |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |  |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |  |
בן עמי

ערך זה עוסק במושב בצפון ישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
רחוב במושב בן עמי
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מטה אשר
גובה ממוצע: ‎28 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 797 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בן עמי(למפת הגליל המערבי רגילה) בן עמי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בן עמי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בן עמי33°00′20″N 35°07′25″E﻿ / ﻿33.0055833993257°N 35.1236489949957°E﻿ / 33.0055833993257; 35.1236489949957  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה אשר (in English: Mateh Asher Regional Council) באדום - בן עמי בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

בֶּן עַמִּי הוא מושב בצפון ישראל ליד נהריה השייך לתנועת המושבים ונמצא בתחום מועצה אזורית מטה אשר. היישוב הוקם בשנת 1949 ושמו ניתן לו לזכרו של בן עמי פכטר שהיה מג"ד בחטיבת כרמלי במלחמת העצמאות ושנפל בקרב של שיירת יחיעם. היישוב הוקם על אדמות הכפרים הערביים "א-תל", "אום אל-פרג'" (אנ') ו"א-נהר" (אנ') על ידי קבוצת חיילים משוחררים.
במושב 65 משקים חקלאים. כמו כן הרחבה לבנים המונה 65 יחידות של חצי דונם. המושב מפורסם במטעי האבוקדו הרבים, בצימרים לתיירות ובעסקים תיירותיים אחרים כגון מחלבה לגבינות עיזים. בן עמי ממוקם מול בית החולים לגליל המערבי - נהריה בסמוך לכביש נהריה - מעלות-תרשיחא. שטחו של המושב כ-3,000 דונם.
תולדות היישוב

המושב הוקם באוגוסט 1949 על ידי גרעין שהתגבש מפקודים של בן עמי פכטר, יוצאי גדוד 1 של הפלמ"ח וחבורה של בוגרי עליית הנוער שיחד מנו כ-90 צעיר וצעירה. לפני כן חיו המתיישבים בכפר א-נהר, בביתו הנטוש של מוחמד עפיפי (כיום בשטחי קיבוץ כברי). לגרעין המושב הוקצו 3,000 דונם של אדמות נפקדים, בהם אדמות הכפר אום אל פרג', אשר לטענת האפוטרופוס על נכסי נפקדים היה נטוש לגמרי בעת המפקד הקובע ב-1948. בעת העלייה על הקרקע נכנסו כ-40 המתיישבים הראשונים לצריפי פח ששימשו למגורים ארעיים.
ערביי אום אל פרג' ניסו לפחות מפברואר 1949 להאחז בכפרם, אך גורשו ממנה בפברואר 1949 ושוב בספטמבר 1949 כדי לאפשר את הקמת המושב. בנובמבר 1949 שבו והתיישבו במרכז המושב כ-30 ערבים מאום אל פרג' אשר טענו שהם היו במקום מאז כיבושו באוקטובר 1948 וכלל אינם נפקדים. כסימוכין הביאו הערבים מכתב מהמושל הצבאי. במשך הזמן התפתחו עימותים רבים בין אנשי המושב אשר בקשו לנהוג בעלות באדמות שהוקצו להם והערבים אשר בקשו לשמור על האדמות שטענו שהם שלהם. לשיא הגיע העימות בעת שהערבים ניסו למנוע מחברי המושב קטיף משמש מעצים שבמחלוקת ובתגובה נורה אחד הערבים ונפצע. כוח משטרתי הוצב במושב למשך שלושה שבועות כדי למנוע עימותים נוספים. הסכסוך נדון בבתי משפט שונים, בין השאר בבית המשפט המחוזי בחיפה בפני השופט משה לנדוי, אשר קבע שהערבים היו נפקדים ועל כן האדמות שייכות למושב. במרץ 1953 קבע בית המשפט העליון סופית שהערבים היו נפקדים ועליהם לפנות את האדמות לטובת אנשי המושב. אולם הפינוי התעכב בגלל דרישת הערבים לאדמה חלופית אחרת משהציעו להם, שנתמכה על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים. באוגוסט 1953 ניסו אנשי בן עמי לפנות את הערבים בעזרת בולדוזר, אולם הדבר לא עלה בידם. ב-14 בספטמבר 1953 הועברו הערבים על ידי המשטרה לאדמות חלופיות במזרעה.
אתרים בקרבת היישוב

תל א-נהר - תל יישוב קדום הנמצא בסמוך ליישוב הנוכחי, עליו נמצאו כלי צור מתקופת האבן התיכונה והחדשה וחרסים רבים מהתקופה הכנעניות הקדומה והתיכונה והתקופה הישראלית.
בית מחמוד סעיד מרעי אל-עפיפי - אחד המבנים היחידים שנותרו מהכפר א-נהר, הנמצא בשטחי קיבוץ כברי.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  Benny Morris, The Birth of the Palestinian Refugee Problem Revisited, Cambridge University Press, 2004, p. xx
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, משרד החינוך, מטח, 2010, עמ' 150
↑  עורך: זאב ענר, כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, עמ' 54
1 2  בן עמי באתר תנועת העבודה הישראלית
1 2  ברק מאייר, כפר אל-נהר, באתר מקומות שהזמן שכח, ‏27 בדצמבר 2021
1 2  אהרן דולב, הסכסוך על אדמות אום אל פארג', מעריב, 4 בספטמבר 1953; המשך
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עם עובד, 1996, עמ' 159
↑  ערביי אום אל פרג' טוענים בביה"ד על רדיפתם וכוונה לגרשם מאדמתם, על המשמר, 7 באוגוסט 1951
↑  המימשל הצבאי מבקש דרכים להעברת ערביי אום אל פרג', על המשמר, 1 במרץ 1951
צוו על תנאי נגד שר החקלאות הגישו 7 מתושבי אום אל פרג', על המשמר, 25 באפריל 1951
↑  נמשך משפט אדמות בן עמי, על המשמר, 23 באוקטובר 1951
↑  בולדוזר מפנה את ערביי אום אל פארג' מאדמתם, על המשמר, 16 באוגוסט 1953; המשך
↑  המשפחות הערביות הועברו למזרעה, דבר, 15 בספטמבר 1953
ערביי אום אל פארג' פונו מאדמתם בגליל, על המשמר, 15 בספטמבר 1953; המשך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588166705171
ניו יורק רד בולס

ניו יורק רד בולס (באנגלית: New York Red Bulls) היא קבוצת כדורגל ממדינת ניו ג'רזי המשחקת בליגת ה-MLS. הקבוצה היא אחת הקבוצות הראשונות בליגה, אשר הוקמה בשנת 1994 בשם ניו יורק/ניו ג'רזי מטרוסטארס. ב-9 במרץ 2006, הקבוצה נמכרה לחברת רד בול יצרנית משקאות אנרגיה. בעסקה שונו שמה וצבעי מדיה דבר שהוביל למחלוקת בקרב אוהדי הקבוצה המקורית.
שחקנים מפורסמים

איטליה רוברטו דונאדוני (1997-1996)
גרמניה לותר מתאוס (2000)
ארצות הברית אדי גאבן (2005-2003)
הונדורס אמאדו גווארה (2003-)
ארצות הברית טים האוורד (2003-1998)
ארצות הברית קלינט מת'יס (2003-2000)
ארצות הברית טוני מיולה (1998-1996, 2005-)
ארצות הברית מייק פטקי (2002-1998)
ארצות הברית טאב ראמוס (2002-1996)
צרפת יורי דז'ורקף (2006-2005)
צרפת תיירי הנרי (2014-2010)
מקסיקו רפאל מרקס (2012-2010)
קוסטה ריקה רוי מילר ארננדס (2015-2010)
אוסטרליה טים קייהיל (2015-2012)
מאמנים ראשיים

איטליה אדי פירמני (1996)
פורטוגל קרלוס קירוש (1996)
ברזיל קרלוס אלברטו פריירה (1997)
ספרד אלפונסו מונדלו (1998)
סרביה בורה מילוטינוביץ' (1999-1998)
אקוודור אוקטביו זומברנו (2002-2000)
ארצות הברית בוב בראדלי (2005-2003)
סקוטלנד מו ג'ונסטון (2006-2005)
ארצות הברית ריצ'י ויליאמס (זמני) (2006)
ארצות הברית ברוס ארינה (2007-2006)
קולומביה חואן קרלוס אוסוריו (2009-2007)
ארצות הברית ריצ'י ויליאמס (זמני) (2010-2009)
שוודיה האנס באקה (2012-2010)
ארצות הברית מייק פטקה (2015-2013)
ארצות הברית ג'סי מארש (2018-2015)
ארצות הברית כריס ארמאס (2018-)
סמל המועדון לאורך השנים

הלוגו הראשון של המועדון (1995–2002)
הלוגו השני (2003–2005)
הלוגו השלישי, והראשון לאחר המכירה לרד בול (2006–2007)
הלוגו הנוכחי (2007–הווה)
לוקה שמאניץ'

| --- | --- |
 לידה:  9 בינואר 2000 (בן 24) זאגרב, קרואטיה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.08 מטר
 מספר:  19
 דראפט:  בחירה מספר 19, 2019 סן אנטוניו ספרס
 קבוצות כשחקן
 2017–2018 2018–2019 2019–2021 2019–2021 2021–2022 2022–2023 2023–2024 2024 2024–:  ברצלונה ב' אולימפיה ליובליאנה סן אנטוניו ספרס ←אוסטין ספרס וסטצ'סטר ניקס מיין סלטיקס יוטה ג'אז ציבונה זאגרב סאסקי בסקוניה
לוקה שמאניץ' (בקרואטית: Luka Šamanić; נולד ב-9 בינואר 2000) הוא כדורסלן קרואטי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת סאסקי בסקוניה מליגת העל הספרדית.
ראשית הקריירה

שמאניץ' נולד בזאגרב שבקרואטיה, ובנעוריו שיחק במועדון ק.ק. זאגרב. בשנת 2016 עבר לספרד וחתם על חוזה בקבוצת הנוער של ברצלונה. שנה לאחר מכן זכה בתואר ה-MVP של פלייאוף ליגת הנוער בספרד, לאחר שרשם ממוצעים של 23.2 נקודות, 14.8 ריבאונדים ו-2.8 חסימות למשחק.
קריירה מקצועית

בעונת 2017/2018 שיחק בברצלונה ב' – קבוצת המילואים של ברצלונה מהליגה הספרדית השנייה – וקלע 5.1 נקודות בממוצע למשחק.
במאי 2018 עבר לשחק באולימפיה ליובליאנה מליגת העל הסלובנית, וקלע במדיה 10.1 נקודות למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 2019 נבחר שמאניץ' על ידי סן אנטוניו ספרס בבחירה ה-19, וביולי 2019 חתם על חוזה בקבוצה. לאורך שתי עונותיו בקבוצה שותף ב-36 משחקים בסך הכול, וקלע 3.8 נקודות למשחק. במקביל שיחק ב-39 משחקים עם אוסטין ספרס מליגת הפיתוח של ה-NBA, ורשם ממוצעים של 16.2 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק. באוקטובר 2021 שוחרר מהספרס.
בין השנים 2021–2023 שיחק עבור וסטצ'סטר ניקס ומיין סלטיקס מליגת הפיתוח של ה-NBA, ולאורך התקופה קלע 22.1 נקודות בממוצע למשחק.
במרץ 2023 חתם על חוזה לעשרה ימים ביוטה ג'אז, וב-7 באפריל זכה לחוזה עד לסיום עונת 2023/2024. ביום שאחרי החתימה על החוזה, ב-8 באפריל 2023, קלע שמאניץ' שיא קריירה של 23 נקודות במשחק מול דנוור נאגטס.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | סן אנטוניו | 3 | 1 | 16.0 | 0.313 | 0.375 | 0.750 | 3.3 | 2.0 | 0.0 | 0.7 | 5.3 |
| 2020/2021 | סן אנטוניו | 33 | 4 | 9.3 | 0.448 | 0.279 | 0.552 | 2.1 | 0.5 | 0.2 | 0.2 | 3.7 |
| 2022/2023 | יוטה | 7 | 4 | 23.0 | 0.456 | 0.258 | 0.692 | 4.3 | 2.1 | 0.9 | 0.3 | 9.9 |
| קריירה |  | 43 | 9 | 9.9 | 0.438 | 0.280 | 0.609 | 2.5 | 0.8 | 0.3 | 0.3 | 4.8 |
הערות שוליים

1 2  SPURS SIGN 2019 FIRST ROUND PICK LUKA SAMANIC
↑  SPURS WAIVE LUKA SAMANIC
↑  Utah Jazz Sign Luka Šamanić to Multi-Year Deal
תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן

הפלת פסלו של השאה מוחמד רזא שאה פהלווי, ימי המהפכה האסלאמית
תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן הן תאוריות קשר העוסקות בעומדים מאחורי המהפכה האיראנית של 1979 וגירוש השאה מוחמד רזא שאה פהלווי והפלת המדינה האימפריאלית של איראן. לפי תאוריות אלו, ממשלות בריטניה, צרפת וארצות הברית עמדו מאחורי המהפכה האיראנית, והן שהפעילו ותמכו בסתר באנשי הדת השיעים ובפרט ברוחאללה ח'ומייני לשם גירושו של מוחמד רזא שאה פהלווי מאיראן. התאוריה הופצה לראשונה בתחיל ההפגנות שהניעו את המהפכה האסלאמית, במיוחד בקרב תומכי שלטון השאה וכן אצל השאה מוחמד רזא שאה פהלווי עצמו, כפי שבא לידי ביטוי בריאיונו האחרון לתקשורת.
לפי תאוריה זו, נציגי מדינות המערב באיראן בכוונה תחילה ייעצו ולחצו על השאה, החל מראשית ההפגנות, לקדם את עניין זכויות האדם בחברה, שטרם הייתה מוכנה לכך, להימנע משימוש בכוח צבאי או כוח כלשהו לפיזור ההפגנות, וכן לעזוב את איראן עד תום הפרעות – ועצות אלה הן שהובילו והביאו להעזבתו המכוונת על ידם. רעיון זה תפס מקום משמעותי בקרב דעת הקהל האיראני וכן בקרב איראנים שהיו גולים פוליטיים ואף השפיעו על המוג'אהדין ח'לק ועל עיתונאות מערבית.
תאוריה זו גורסת כי המהפכה האיראנית של 1979 הייתה למעשה תגובה מערבית למהפכה הלבנה של השאה שנועדה לקדם את איראן ואנשיה, בצורה כזו שהייתה מסכנת את מעמדן הבינלאומי, הכלכלי וכן הפוליטי של יתר מדינות העולם, כאשר בשלב הראשון, התעצמות כוחה של איראן הייתה מסכנת את מעמדן של מדינות אירופה ומאוחר יותר גם את מעמדה של ארצות הברית. לאור זאת חברו אנשי הדת (כשהאינטרסים שלהם היה להשיג שליטה על איראן) עם ארצות הברית, צרפת ובריטניה (שהאינטרס שלהן היה לעכב את התפתחותה של איראן ולהשיג שליטה מחודשת על הנפט ומחיריו, זאת לאור מדיניותו של השאה באופ"ק וכך שחוזי הנפט היו עתידים לפקוע ב-1978)). ח'ומייני דחה את ההאשמות, בטענה כי השאה הוא שהיה "סוכן" המערב באיראן ומי שמנע את הקמתה של הממשלה האסלאמית עד למהפכה.