stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט
תיאור והיסטוריה > התחנה החדשה (2003-הווה)

בניין התחנה האנטארקטית ממוקם בצמוד לכיפה הגאודזית הקיימת וליד המנחת ומיתקני המחקר המדעיים. הבניין מתוכנן מודולרית ומעוצב אווירודינמית כך שהוא פונה אל הרוח וחלקו התחתון משופע. הקיר המשופע מגביר את מהירות הרוח כאשר היא עוברת מתחת למבנה, ובכך גורם לה לפזר את השלג, במקום שיצטבר סביב התחנה. בניין התחנה הוא הראשון שתוכנן עם חלונות הצופים מחוץ לבניין כאלמנט פסיכולוגי חשוב למשתמשי הבניין.
הבניין שתכנונו החל בשנת 1992, בנוי משלד קונסטרוקציית מתכת מודולרית ובניית הבניין ארכה שש שנים (משנת 1999 לאורך 110 ימי אור יום בכל שנה) ונחשב אחד המתקנים המתקדמים בעולם מסוגו המוקדש לקידום גבולות המדע. הבניין מתוכנן משמונה מודולים המרכיבים שני חלקים זהים של הקומפלקס - A ו-B הבנויים מעל 36 עמודי פלדה עם ג'ק הידראולי המקובעים על גבי תשתית שלג מהודק. המבנה הארוך המרכזי מכיל את הפרוזדור הראשי ואת כל הפונקציות המרכזיות והחשובות וממנו יוצאים 4 אגפים זהים. דגשים מיוחדים בתכנון הבניין ניתנו לבידוד תרמי (פאנלים ויריעות), אטימות, עיצוב המעטפת החיצונית, מערכות אנרגיה ובטיחות וליכולת טכנית של הגבהת הבניין –פעמיים – 4 מטר בכל פעם. העמודים הראשיים נמצאים מחוץ לקירות הבניין ולכן ניתן להוסיף מקטעי עמודים במהלך ההרמה. מכיוון ששלג וקרח שוקעים עם הזמן תחת משקלם העצמי, קונסטרוקציית המבנה תוכננה כך שתוכל לעמוד בשינויי גובה מקומיים, כדי לתת לבניין גובה נוסף עם חלוף השנים במטרה למנוע מהתחנה להיקבר בשלג (כפי שקרה למבנים הקודמים). היתרונות של מבנה מוגבה הם; היסחפות של שלג מופחתת ומעבר חופשי של הרוחות, חיי בניין מוגדלים - אורך חיים למשך 45 שנים, השפעה פחותה על הסביבה, בטיחות משופרת, שימוש מרבי באנרגיה סולארית ובנייה חסכונית יותר.
שטח הבניין הוא 7,200 מ"ר והוא כולל שתי קומות מוגבהות כ-4 מטר מעל מישור הקרח. קומות הבניין מכילות את הפונקציות הבאות: חדר ישיבות ואדמיניסטרציה, חדר תקשורת ובקרה, חדר גנרטורי חרום, חדרי מגורים, מרכז רפואי (חדרי טראומה, אשפוז ורפואת שיניים), חדר כביסה, חדר כלים, חדר ליצירה, חדר טלוויזיה, חדר מוזיקה, חדר הלבשה, 3 חדרי טרקלין, מעבדות, מטבח, אולם אוכל ובר, מועדון, ספריה, מעבדת מחשבים, חדר בית מלאכה לציוד אלקטרוני וחדר שרתי מחשב, חממה, חדר דואר, חדרי שירותים, סאונה, חדר כושר, אולם מגרש כדורסל, אולם תחנת כוח חרום, חדר תקשורת חרום, גרמי מדרגות פנימיים וחיצוניים. בצמוד לבנין ישנו מבנה עגול (The Beer Can) עם פיר הכולל גרם מדרגות (92) ומעלית משא, המובילים לחמישה אגפי לוגיסטיקה תת-קרקעיים (כ-3 מטר מתחת לפני השלג) (The Archers) הכוללים; תחנת כוח עם 3 דיזל-גנרטורים בהספק 1000 קילוואט, תחנה להפקת מים מהקרח, מוסכי תחזוקה לצמ"ה, בתי מלאכה ומשרדים, שטחי אחסון אוכל, ציוד ודלק (45 מיכלים של כ־38,000 ליטר כל אחד), מערכת מיחזור חום ותחנת מיחזור פסולת.
בניית הפרויקט כללה 40,000 טון של חומרי בניה וציוד שהובאו ממרחק 19,200 ק"מ במשלוח יחיד, מנמל Hueneme (אנ') בקליפורניה במעבורת ומשם לנמל ליטלטון (אנ') בניו זילנד ומשם על ספינה שוברת קרח לנמל בתחנת מקמרדו שבאנטארקטיקה. כל חומרי הבניין והאלמנטים המודולריים הוטסו בטיסות סביב השעון, 1,440 ק"מ מתחנת מקמרדו לתחנת אמונדסן-סקוט על ידי לוקהיד LC -130 הרקולס (אנ') המותאם לנחיתה והמראה למשטחי קרח באנטארקטיקה. העלות הכללית של בניית הפרויקט היה 174 מיליון דולר והמימון ניתן על ידי הקרן הלאומית למדע (ארצות הברית).
פעילות

במהלך הקיץ, אוכלוסיית התחנה עומדת בדרך כלל על כ-200 איש. מרבית הסגל עוזב עד אמצע פברואר, ולחורף נשארים מספר עשרות אנשים (86 ב-2005, לדוגמה), בעיקר צוות תחזוקה ומספר מדענים, אשר ממשיכים את פעילות התחנה במהלך חודשי הלילה האנטארקטי. שהיית חורף בתחנה טומנת בחובה סכנות רבות ולחצים, מכיוון שהצוות מבודד לגמרי מאמצע פברואר עד סוף אוקטובר.
בתחנה מתנהל מחקר מגוון הכולל גאופיזיקה, חקר קרחונים, מטאורולוגיה, חקר האטמוספירה, אסטרונומיה, אסטרופיזיקה ומחקרים ביו-רפואיים. מרבית המדענים עוסקים באסטרונומיה בתחומי תדר נמוכים. מיקום התחנה הוא אידיאלי למחקר בתחום הידע הנ"ל, משום שבמקום שוררת טמפרטורה נמוכה, הוא נמצא בגובה רב (כ-2,800 מטר מעל פני הים), והלחות באוויר נמוכה. כל אלה גורמים לאוויר בתדרים מסוימים להיות שקוף בהרבה משניתן למצוא במקומות אחרים, וחודשי החושך הרבים מאפשרים להפעיל ציוד רגיש ברציפות לאורך זמן.
גלריה

תחנת אמונדסן-סקוט, ינואר 2006. ניתן לראות את הקיר המשופע, שמטרתו למנוע הצטברות שלג, וכן את הקצוות המעוגלים של המבנים.
תחנת אמונדסן-סקוט בשנת 2009. בקדמת הצילום נמצאת "יעד אלפא", אחת משתי הכניסות העיקריות לבניין.
מצד שמאל לבניין, מבנה עגול (The Beer Can) בצבע כסוף.
תחתית הבניין המוגבה 4 מטר מעל פני השטח.
הערות שוליים

↑  NSF, Building structures in the forbidding environment at the South Pole is very hard.
↑  NSF, U.S. South Pole Station, New NSF Station.
↑  NSF, Amundsen–Scott South Pole Station - Isometric section.
↑  NSF, Supplies and equipment travel halfway around the Earth by ship and aircraft.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560179505171  GND: 1286603447  LCCN: n85308430  NARA: 10047253  NKC: kn20020530003  VIAF: 125563491   WorldCat (עם VIAF): 125563491 
צילום אווירי של התחנה משנת 1983. ניתן לראות את הכיפה המרכזית והקשתות, וכן מבני תמיכה נוספים ומכלים שונים
הירידה לכניסה הראשית לכיפה. במקור בסיס הכיפה היה בגובה פני הקרח, אך במהלך השנים היא נקברה עקב הצטברות קרח ושלג
התחנה בלילה. ניתן לראות את התחנה החדשה בפינה השמאלית הרחוקה, המבנה במרכז הוא תחנת הכוח ובפינה הימנית הנמוכה - המוסך הישן. האור הירוק ברקע הוא הזוהר הדרומי
חלבון פלואורסצנטי ירוק

תרשים של מבנה GFP
חלבון פלואורסצנטי ירוק (באנגלית: Green fluorescent protein, בראשי תיבות: GFP) הוא חלבון בן 238 חומצות אמינו (26.9kDa) מהמדוזה Aequorea victoria אשר בחשיפה לאור כחול פולט אור ירוק. ל-GFP צורה ייחודית דמוית חבית, המורכבת ממבנה β-barrel הבנוי מ-11 גדילים וגדיל סליל אלפא הכולל את הכרומופור העובר במרכז. מבנה חבית זה מאפשר את התצורה של הכרומופור ומגן עליו מפני תהליך של ירידה בעוצמת הפלאורוסנציה (quenching) שעשויה להיגרם מהשפעת הסביבה. בתאים ובביולוגיה מולקולרית נעשה שימוש רב בגן ה-GFP כגן מדווח. בחלבון נעשה שימוש בחיישנים ביולוגיים שונים ואורגניזמים רבים הונדסו גנטית כך שיבטאו את החלבון. בעוד שרוב המולקולות הפלואורסצנטיות, כדוגמת FITC (פלואורסצאין איזותיוציאנאט), הן פוטוטוקסיות מאוד כאשר נעשה בהם שימוש בתאים חיים, חלבונים פלואורסצנטיים כ-GFP הם לרוב מזיקים פחות כאשר הם מאירים בתא חי. בשל תכונות אלו פותחו מערכות מיקרוסקופיה פלואורסצנטית, אשר יכולות לשמש למעקב לאורך זמן אחר תאים אשר מבטאים חלבון אחד או יותר המסומנים עם חלבונים פלאורוסנטיים. ניתוח של מעקבים כאלו תרם להבנתם של תהליכים ביולוגיים רבים, בהם אריזת חלבונים, תנועת חלבונים, ודינמיקה של רנ"א. שימוש חשוב נוסף ב-GFP הוא לבטא חלבון במערך קטן של תאים מסוימים, והודות לכך יכולים חוקרים לזהות בצורה אופטית סוגים מסוימים של תאים מחוץ לגוף האורגניזם (in vitro) או אף בגוף האורגניזם (in vivo).
היסטוריה

בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20 בודד לראשונה GFP מן המדוזה Aequorea victoria ותכונותיו הפלואורסצנטיות נחקרו על ידי אוסאמו שיממורה. במדוזה זו, הפלואורסצנציה של GFP מתרחשת כאשר החלבון המאיר אקוורין נקשר ליוני Ca2+ ונוצר זוהר כחול, וחלק מהאנרגיה לאור מועברת ל-GFP, אשר מסיט את הצבע לירוק. התועלת של שימוש בחלבון ככלי בביולוגיה מולקולרית לא הובנה עד 1992, כאשר דוגלס פרשר (Douglas Prasher) דיווח על שיבוט וריצוף של הגן המקודד לחלבון GFP.‏ המימון למחקר זה אזל, ובעקבות זאת שלח פרשר דוגמות cDNA למספר מעבדות. מעבדתו של מרטין צ'לפי (Martin Chalfie) הצליחה לגרום לביטוי של חלבון ה-GFP בתאים הטרולוגיים של החיידק E. coli וכן של הנמטודה C. elegans, ופרסמו את תוצאותיהם במגזין Science בשנת 1994. המעבדה של פרדריק טסוג'י (Frederick Tsuji) דיווחה באופן עצמאי על ביטוי של החלבון הרקומביננטי חודש לאחר מכן.‏ תכונה חשובה של ה-GFP היא שהוא מקופל ופלואורסצנטי בטמפרטורת החדר, ואיננו זקוק לקופקטורים אקסוגניים הייחודיים למדוזות. אף על פי שה-GFP בצורתו הטבעית פלואורסצנטי יש לו כמה מגרעות, כדוגמת יציבות אור לא טובה וקיפול לא טוב ב-37°C.
המבנה הגבישי המדווח הראשון של GFP נעשה על מוטנט S65T על ידי קבוצת חוקרים מאוניברסיטת אורגון ב-Science ב-1996. חודש לאחר מכן דיווחה באופן עצמאי קבוצה אחרת מאוניברסיטת הוסטון ב-Nature Biotech על המבנה של זן הבר של GFP.‏ המידע על מבנה ה-GFP סיפק רקע חיוני על תצורת הכרומופור ועל אניטרקציות של שיירים סמוכים. חוקרים ערכו שינויים בשיירים אלו באמצעות מוטציות מכוונות ואקראיות כדי ליצור את מגוון רחב של נגזרות GFP.
ביום רביעי 8 באוקטובר 2008 הכריזה האקדמיה השוודית המלכותית למדעים על חלוקת הפרס בכימיה לשנת 2008 לכימאים אשר גילו את החומר: אוסאמו שימומורה, מרטין צ'לפי ורוג'ר צין.
מוטציות

עקב הפוטנציאל לשימוש נרחב והדרישות המשתנות של החוקרים, מוטנטים רבים ושונים של חלבון ה-GFP הונדסו. השיפור המשמעותי הראשון נעשה במוטצית התמרה (S65T) שעליה דווח ב-Nature ב-1995‏. מוטציה זו שיפרה במידה ניכרת את התכונות הספקטרליות של GFP, ובכך הגבירה את הפלואורסצנציה, יציבות האור, והסיטה את נקודת העירור הראשית ל-488nm בעוד ששיא הפליטה נותר ב-509nm. תכונות אלו תאמו את התכונות הספקטרליות שניתן היה למדוד אותן באמצעות מערכות לקריאת FITC, וכך השימוש ב-GFP הפך למעשי יותר עבור החוקר הכללי. מוטציה נוספת שנעשתה, F64L, שיפרה את התקפלות החלבון ב-37°C. סדרת מוטציות נוספות שדווח עליהן ב-2006 איפשרו יצירה של חלבון GFP אשר מתקפל היטב גם כאשר הוא מאוחד עם פפטידים שאינם מתקפלים היטב.
מוטציות רבות נוספות נעשו, בהם גם מוטנטים בעלי צבעים שונים, בהם חלבון פלואורסצנטי כחול (EBFP, EBFP2, Azurite), חלבון פלואורסצנטי כחול-ירקרק (ECFP, Cerulean, CyPet) וכן נגזרות חלבון פלואורסצנטי צהוב (YFP, Citrine, Venus, YPet).
בצורתו הטבעית של ה-GFP ‏(wild-type GFP) מ-A. victoria שיא העירור הראשי הוא באורך גל 395nm, שיא העירור המשני הוא באורך גל 475nm, ושיא הפליטה הוא ב-509nm.
ראו גם

חלבון כימרי
הערות שוליים

↑  Roger heim, Improved Green Fluorescence, Nature Vol. 373,‏ 23 בפברואר 1995
ציור של החוף של סן דייגו באמצעות חיידקים חיים המבטאים שמונה צבעים שונים של חלבונים פלואורסצנטיים. ציור זה מדגים את מגוון המוטציות הגנטיות.
חלבון קולט אור

חלבון קולט אור (פוטורצפטור) הוא חלבון רגיש לאור, המעורב בתהליכי חישה ותגובה לאור במגוון יצורים. לדוגמה, חלבוני הרודופסין בתאי פוטורצפטור ברשתית של בעלי חוליות, פיטוכרום בצמחים, בקטריורודפסין ובקטריופיטוכרומים בחלק מהחיידקים. הם מתווכים תגובות אור מגוונות, כגון ראייה, פוטוטרופיזם, פוטוטקסיס, וכן מתווכים תגובות למחזורי אור-חושך כגון  שעונים ביולוגיים ותגובות פוטופריודיזם שונות, כגון בקרה על מועדי פריחה בצמחים ועונת רבייה בבעלי חיים.
מבנה

חלבונים קולטי אור אופייניים מכילים קבוצה פונקציונלית וצבען שאיננו חלבון, המגיב לאור דרך פוטואיזומרציה או דרך תגובה תלוית אור. דבר זה מאתחל שינוי של החלבון הרגיש לאור, שגורם למפל העברת אותות. פיגמנטים נפוצים בחלבוני פוטורצפטור הם רטינל, פלאבין ובילין.
פוטורצפטורים בבעלי חיים

מלנופסין: ברשתית של בעלי חוליות, מתווך את רפלקס האישון, מעורב ברגולציה של השעון הביולוגי.
פוטופסין: ברשתית של בעלי חוליות, קליטה של מגוון צבעים של אור.
רודופסין: ברשתית של בעלי חוליות, קליטה של גוני ירוק-כחול.
פרוטאין קינאז C: מתווך דה-אקטיבציה של הפוטורצפטור, וכן התנוונות של הרשתית.
פוטורצפטורים בצמחים

UVR8: קליטה של קרינת UV-B.
קריפטוכרום: קליטה של צבע כחול.
פוטוטרופין: מתווך פוטוטרופיזם.
פיטוכרום: קליטה של צבע אדום ואדום רחוק.
בזרעי צמחים, חלבונים קולטי אור אחראיים להגדרת תהליך הפוטומורפגנזה. תהליך זה קורה כאשר זרע נמצא בחשיכה גמורה, ואז נחשף לאור. חשיפה קצרה לקרינה אלקטרו-מגנטית, ובפרט לקרינה בתחום האדום והאדום הרחוק, משפעלת את הפיטוכרום המצוי בזרע, השולח אות דרך מסלול מעבר אותות לתוך הגרעין, ושם מגרה מאות גנים האחראים לצמיחה והתפתחות.
ראו גם

תא קולט אור
ביולומינסנציה
זיין ויר

זיין ויר (באנגלית ובאיטלקית: Zane Weir; נולד ב-7 בספטמבר 1995) הוא אתלט איטלקי יליד דרום אפריקה, אלוף אירופה באולם (איסטנבול 2023) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה

ויר נולד בדרום אפריקה למשפחה ממוצא איטלקי, ובחר לייצג את איטליה.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 21.41 מטר, לאחר שבשלב המוקדמות קבע שיא אישי חדש של 21.25 מטר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד שבסרביה במרץ סיים במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בשיא איטליה חדש של 21.67 מטר.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא איטליה חדש של 22.06 מטר, לפני תומאש סטאנק מצ'כיה (21.90 מטר) ורומן קוקושקו מאוקראינה (21.84 מטר).
ביוגרפיה > 2023 > אלוף המשחקים האירופיים

במשחקים האירופיים שנערכו בקרקוב שבפולין ביוני זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.59 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום 11 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.99 מטר.
ביוגרפיה > 2024 > מקום רביעי באליפות עולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.85 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיים במקום 11 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.24 מטר.
שיאים אישיים > אצטדיון

הדיפת כדור ברזל: 22.44 מטר (2023)
שיאים אישיים > אולם

הדיפת כדור ברזל: 22.06 מטר (2023), שיא איטליה
הערות שוליים

↑  Zane Weir può indossare la maglia azzurra, www.fidal.it (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14544053
חטיבת ירושלים במלחמת יום הכיפורים

ערב מלחמת יום הכיפורים היו חלק מלוחמי חטיבת ירושלים מוצבים בגזרת תעלת סואץ. גדוד 68 גויס למילואים ונערך במעוזים של קו בר-לב. מעוזי הקו החזיקו מעמד ברובם ביומיים הראשונים של המלחמה. אולם, לנוכח המספרים העצומים של הכוחות המצריים הצולחים נפלו חלק מהמעוזים לידי המצרים והמגנים עליהם נהרגו או נלקחו בשבי. חלק מהמוצבים פונו רגלית לאחור במבצעים הרואיים. שאר גדודי החטיבה גויסו עם פרוץ המלחמה ונערכו להגנה על החזית המזרחית עם ירדן. לאחר צליחת התעלה הועברו גדודי החטיבה לגדה המערבית של התעלה, ונשארו להגן על הקווים באזור איסמעיליה ואזור הגשרים. החטיבה שוחררה אחרי מספר חודשים.
התמרונים העיקריים בתחילת מלחמת יום הכיפורים (מבצע באדר) בגזרת התעלה
צליחת התעלה, כיתור הארמייה השלישית ויצירת מובלעת 'אפריקה' ממערב לתעלה
ראו גם

אנדרטה לחללי גדוד 68
סרטון על גדוד 68 במעוזים בקו ברלב במלחמת יום הכיפורים, סרטון  באתר יוטיוב
סרטון על מעוז 'מילנו' ומפקדו ינקול (יעקב) טרוסטלר, סרטון  באתר יוטיוב
סרטון על מעוז 'בודפשט' ומפקדו מוטי (מרדכי) אשכנזי, סרטון  באתר יוטיוב
סרטון הקלטות של רשת הקשר במעוזים במלחמה, כולל מעוז 'פורקן', סרטון  באתר יוטיוב
סרטון של לוחם הסיירת חגי סיטון על השגרה בחזית 'אפריקה' לאחר מלחמת יום הכיפורים, סרטון  באתר יוטיוב
לקריאה נוספת

קו בר לב – מעוזים ותעוזים במלחמת יום הכיפורים, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
תחקיר לחימת המעוזים וסיכום כנס מפקדי המעוזים שנערך ברפידים ב-7 מרץ 1974, ארכיון צה"ל, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
פגישת ראש מהד עם מפקדי מעוזים, נפילת מעוז חזיון, נפילת מעוז המזח, ארכיון צה"ל, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
תיק מעוזים - לחימה המעוזים, ארכיון צה"ל, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
סיכום כנס מפקדי המעוזים שנערך ברפידים ב-7 מרץ 1974, ארכיון צה"ל, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
מעוזים - דוח מסכם פעולות במרחב פיקוד הדרום, ארכיון צהל, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
טבלאות פעילות במעוזים – כתב יד, ארכיון צהל, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
עופר רגב, הדס רגב ירקוני - מעוז צור הוצאת פורת 2010. עדויות לוחמים.
מוטי אשכנזי עם ברוך נבו ונורית אשכנזי, הערב בשש תפרוץ מלחמה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003.
איתן הבר וזאב שיף, "לקסיקון מלחמת יום הכיפורים", הוצאת דביר זמורה-ביתן, 2003, עמוד 64.
אמיר ראובני, גדוד 68 במלחמת יום הכיפורים - ארגון מחדש, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 באוגוסט 2014
אמיר ראובני, גדוד 68 במלחמת יוה"כ: החלטת פינוי מעוזים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 באוגוסט 2014
תא"ל אמיר ראובני, גדוד 68 במלחמת יוה"כ: קרבות 8-6 באוקטובר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 באוגוסט 2014
אמיר ראובני, גדוד 68 במעוזי קו בר-לב: המבט של המג"ד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 באוגוסט 2014
הערות שוליים

↑  אמיר ראובני, גדוד 68 במלחמת יוה"כ: החלטת פינוי מעוזים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 באוגוסט 2014
↑  רונן ברגמן וגיל מלצר, מלחמת יום כיפור - זמן אמת, ידיעות אחרונות, 2003, עמ' 395 - 416
גשר מצרי על התעלה - מבצע באדר - יום כיפורים
חיילים מצריים פורצים את מכשול סוללת העפר בעזרת זרנוקי מים
תעלה במעוז
מעוז "בודפשט"
מעוז דרורה בגזרה הצפונית של קו ברלב - אוקטובר, 1973
זיינב אל-ע'זאלי

זיינב אל-ע'זאלי (בערבית: زينب الغزالي; 2 בינואר 1919‏ - 3 באוגוסט 2005) הייתה מנהיגה מוסלמית שהשתייכה לאחים המוסלמים במצרים. חלוצה של הפמיניזם האיסלאמי.
ביוגרפיה > שנותיה הראשונות

אל-ע'זאלי נולדה ב-1919 בכפר מית יעיש במחוז אלדקהלייה בצפון מצרים. אביה היה אחד מחוקרי המשפט וההלכה המוסלמית באוניברסיטת אלאזהר בקהיר. אביה נפטר בשנת 1928 בעודה צעירה. מוצאה של אמה היה ממשפחה גדולה מהכפר מית יעיש.
אל-ע'זאלי למדה בבתי ספר ממשלתיים וקבלה את השכלתה הדתית על ידי השיח'ים של אלאזהר. אחרי פטירת אביה עברה לגור בקהיר עם אמה ואחיה שלמדו ועבדו שם. כך השכלתה של אל-ע'זאלי שילבה בין תחומי הידע שנלמדים בית הספר המודרניים לבין לימודיי דת באמצעות למידה ישירה מהשיח'ים.
ביוגרפיה > האיחוד הנשי

לאחר סיום לימודיה התיכוניים קראה אל-ע'זאלי באחד העיתונים כי האיחוד הנשי שעמדה בראשותו באותה תקופה הודא שעראווי מארגן משלחת לצרפת שתהיה מורכבת משלוש סטודנטיות. היא ניגשה למשרד האיחוד ונפגשה עם שעראווי שהסכימה לצרף אותה למשלחת. בסופו של דבר היא לא נסעה לצרפת אבל הצטרפה לארגון הפמיניסטי, האחוד הנשי, אשר הציג מעל לכל במה אפשרית את הדרישה להעניק לנשים את זכויותיהן.
במסגרת חברותה באיחוד התעמתה אל-ע'זאלי פעמים רבות עם עמדותיהם של השייח'ים של אלאזהר. היא לחמה למען זכויות האישה שדגל בהן האיחוד הנשי יחד עם זאת היא לא התנתקה מהאסלאם והמשיכה להאמין שהחירות של הנשים צריכה להיות במסגרתו. אחד מהשיח'ים של אלאזהר, השיח' מחמד אלנג'אר (محمد النجار) דבר אתה והסביר לה מספר עניינים דתיים שנעלמו מעיניה. בעקבות הפגישה שהתקיימה בשנת 1939 השתנתה נקודת המבט שלה לגבי נושאים רבים והיא מצאה לנכון לאמץ שינויים אלו במסגרת האיחוד הנשי. השקפת העולם החדשה של אל-ע'זאלי התנגשה עם זו של האיחוד, לפיכך סברה אלע'זאלי שהיא איננה יכולה לייצג עוד את האיחוד ולהיות חברה בו. אולם היה לה קשה לעזוב את האיחוד משום ששעראווי תלתה בה תקוות גדולות מאחר שאל-ע'זאלי הייתה בעלת כושר שכנוע רב שהוביל להצטרפות נשים רבות לאיחוד.
ביוגרפיה > הארגון הנשי האיסלאמי

ב-1940 ייסדה אל-ע'זאלי את הארגון הנשי האסלאמי הראשון. היא דרשה מהעם לחזור לדת הנכונה כדי שהאישה תקבל את זכויותיה והגבר יקבל את זכויותיו וכך העם יחזור להדרו. כמו כן היא ייסדה את כתב העת השבועי שנקרא כתב העת של הנשים הערביות שהיווה קול קורא שמנסה לשכנע את העם לחזור בתשובה לדת האלוהים. אל-ע'זאלי הצטרפה לקבוצת האחים המוסלמים. בתקופה ההיא היא התקרבה לעולם של אל-אזהר: תאולוגים, חוקרי ההלכה והמשפט.
היא למדה מהם ואף והתחילה ללמד לימודיי הלכה במסגדים החשובים בקהיר. אחר כך התחיל איחוד הנשים האסלאמי לקיים פעילויות מיוחדות בתחומים שונים: אל ע'זאלי הקימה מכללה להכשרת מטיפות. הלימודים ארכו שישה חודשים שבמהלכם למדה המטיפה את עקרונות הדת ואת החיבור על קורות חייו של הנביא מוחמד (אל-סירה אל-נבויה) ואת ספרות החדית' הכוללת מסורות לגבי אמרותיו, מעשיו ואורח חייו של הנביא מוחמד.
ביוגרפיה > מהפכת יולי

מהפכת הקצינים החופשיים ביולי 1952 הכניסה את האיחוד הנשים האיסלאמי בראשות אל-ע'זאלי למשבר. משטרו של נאצר שהתנגד לפעילות האיחוד כמו גם לזו שלהאחים המוסלמים הצר את יכולת הפעולה שלו. עד שכתב העת של האיחוד נסגר בהתערבותו של השלטון, כליל בשנת ב- 1964. אל-ע'זאלי נשפטה על התנגדותה למהפכה ונגזר עליה בשנת 1965 עונש מוות. העונש הוקל למאסר עולם עם עבודות פרך שמתוכו היא רצתה שש שנים. בספרה המפורסם "ימים מחיי" היא תארה את העינויים החמורים שסבלה מהם בבית הסוהר שאף אישה אחרת לא סבלה קודם לה.
ביוגרפיה > פעילותה החברתית ותרומתה כפמיניסטית

משפחתה ולימודיי האסלאם בילדותה של אלע'זאלי היוו את הבסיס ממנו צמחה כמנהיגה דתית והתקרבה למנהיגי האחים המוסלמים. היא פעלה יחד במסגרת התנועה במטרה להחזיר לאומה המוסלמית את האמונה הדתית. זאת על ידי הפצת חוברות ועל ידי סדנאות וההרצאות לנערים, לגברים נשים ונערות במשך 13 שנים. היא ביקרה במדינות ערב כדי להטיף לדת המוסלמית. יחד עם זאת עמדה על כך שלנשים מוסלמיות יש זכויות אפילו במסגרת דיני האישות על-פי השריעה. למשל טענה כי לאישה מוענקת הזכות (לפי חלק מאסכולות ההלכה) לכתוב תנאים מחייבים מבחינה חוקית ב "חוזה הנישואין". כך היא תחתנה פעמיים, ובשתי הפעמים היא התנתה בעצמה את תנאי הנישואים והעניקה לעצמה את הזכות לשלוט בהמשכיות הנישואין שלה. היא התגרשה מבעלה הראשון כי סברה שנישואיה "גוזלים את כל זמנה" ומרחיקים אותה מהשליחות שלה ומעבודתה הציבורית זאת מאחר שבעלה לא הסכים לעבודתה. יכולתה להתגרש ממנו על-פי רצונה נבעה מכך שבתנאי נישואיה היא דרשה כי הם ייפרדו במקרה של התלקחות סכסוכים גדולים ביניהם סביב עבודתה. תנאי נישואיה השניים דמו לתנאי נישואיה הראשונים. בעלה השני הסכים לתנאים ולא זאת בלבד אלא גם הסכים להפוך את התפקידים המסורתיים, שכן הוא תמך בה והיה לעוזרה .
ביוגרפיה > אחרית ימיה

גם בשנותיה האחרונות היה ביתה של אל-ע'זאלי מלא באורחים ובאוהבים, ואף פעם לא סעדה את ארוחותיה לבד. היא לא דאגה בכלל לעניינים החומריים ונהגה ברוחב יד כלפי קרובי משפחתה ובאי ביתה האחרים. היא נימקה זאת בדבריו והתנהגותו של הנביא מוחמד שהוציא כספים בלי לפחד מהעוני.
בשנותיה האחרונות היא לקתה בליקוי ראייה ועברה ניתוח. כנראה שהניתוח השפיע על בריאותה וגרם להחלשות הזיכרון שלה. לכן הפסיקה את עבודתה בתנועה והפחיתה מפגישותיה עם הציבור והקדישה את עצמה לעבודת האל בביתה. לאל-ע'זאלי הייתה השקפה ותקווה בעתיד האישה המוסלמית, וכי המנהיגות הנשית תהיה בידי האישה המוסלמית בעתיד גם אם אויבי האסלאם התנגדו לכך.
היא נפטרה ב-4 באוגוסט 2005 בקהיר בגיל 88 שנה, אחרי שהקדישה 53 שנה להטפה לאסלאם בכל רחבי העולם המוסלמי..
מוטיבים ביצירותיה

זיינב אל-ע'זאלי כתבה מספר יצירות נזכיר מהן "ימים מחיי", "לקראת יציאה חדשה", "שמות אלוהים היפים" ו "יצר האישה". ומי שמסתכל על ספריה של זיינב אל-ע'זאלי מוצא בהם חוקרת בקיאה באסלאם ויחד עם זאת מכירה את דורה ואת האירועים העכשוויים, היבט אחרון זה בולט בעיקר בספרה "מבטים בספר אלוהים".
ספרה האוטוביוגרפי "ימים מחיי" שיצא בשנת 1972, נחשב לביוגרפיה הראשונה של אל-ע'אזלי. היא עוסקת ברובה בחוויותיה בבית הסוהר בין השנים (1965-1971)שבהם היא נאסרה באשמת שיתוף פעולה עם הנהגת ארגון האחים המוסלמים בתכנון לרציחת הנשיא גמאל עבד אל נאצר. הספר יצא לאור שנה לאחר שהשתחררה מהכלא. אלע'זאלי מזכירה את שמות האנשים שחקרו אותה ועינו אותה. אזכור שמותיהם מהווה דרישה לנקמה במי שהתאכזרו אליה. אולם היא גם כותבת מתוך מודעות לכך שהיא יוצרת זיכרון ותיעוד היסטורי.
אלע'זאלי מזכירה כי דינה נגזר יחד עם 43 פעילים באחים המוסלמים בשנת 1966 והיא הייתה האישה היחידה ביניהם. ניסיונה של אלע'זאלי נבדל מזה של נשים אחרות בכלא בעינויים המגוונים שהיא סבלה מהם שאותם היא מתארת באוטוביוגרפיה שלה בפרוטרוט. כמו כן במהלך קריאת הספר מציגה אל ע'זאלי בפני הקורא את דעותיה הפוליטיות והדתיות ולגבי נשים. ספר האוטוביוגרפיה "ימים מחיי" הוא אחת מהאוטוביוגרפיות הראשונות, שכונו ספרות בית הכלא, שתיעדו את עינויי האחים המוסלמים בבתי הסוהר של מצריים באותה תקופה.
יצירותיה של אל-ע'זאלי

أيام من حياتي,1987,دار النشر الأسلامية مصر.(ימים מחיי)
نظرات في كتاب الله, 1999,أول تفسير للقرآن تكتبه امرأة.
نحو بعث جديد, 1997, دار النشر الأسلامية.(לקראת שליחות חדשה). *إلى ابنتى,2000, دار النشر الأسلامية.(אל הבת שלי)
הערות שוליים

↑  ليلى احمد, المرأة والجنوسة في الإسلام: עמ' 226-225.לילה אחמד, האישה ומגדר באסלאם
↑  ليلى احمد, المرأة والجنوسة في الإسلام: עמ' 236-228, לילה אחמד, האישה ומיגדר באסלאם
↑  الصدة,ه. (1998)."سير النساء والهوية الثقافية": עמ' 326-33, בעברית: אלסדדה, ה."קורות הנשים והזהות התרבותית"
↑  אתר ויקי לאחים המוסלמים (בערבית)
↑  ليلى احمد, المرأة والجنوسة في الإسلام: עמ' 232-231, לילה אחמד, האישה ומיגדר באסלאם.
↑  http://www.odabasham.net/
↑  אתר ידע על נשים מצריות לוחמות בתנועת השחרור הלאומי, ,المعرفة,
↑  عائشة مراد,ירחון חצי העולם,28, ספטמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574921505171  PLWABN: 9811239952005606  BnF: cb135548250 (data)  GND: 119007703  ISNI: 0000 0003 7451 3127  LCCN: n88677892  NTA: 073750573  SUDOC: 052482146  VIAF: 45887556   WorldCat (עם VIAF): 45887556
חוגלה טיבטית

| חוגלה טיבטית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: תרנגול שלג
מין:: חוגלה טיבטית
שם מדעי
 Tetraogallus tibetanus ‏גולד, 1854
תחום תפוצה


חוגלה טיבטית (שם מדעי: Tetraogallus tibetanus) היא מין חוגלה החיה בהרי ההימלאיה ובטיבט ומכאן קיבלה את שמה.
זוהי חוגלה אפורה עם בטן לבנה מפוספסת וראש אפור כהה עם לחיים בהירות ומקור אדום. החזה אפור והכנפיים והעורף חומים בהירים. הזנב בצבע חום אדמוני. הרגליים אדומות. היא מגושמת מעט ומעופפת חלשה עם כנפיים מעוגלות. אורכה 50–60 ס"מ והזכרים גדולים מהנקבות. היא דומה מאוד לחוגלת ההימלאיה (Tetraogallus himalayensis) החיה באותם אזורים, אך בעלת עיניים אדומות ומצויה באזורים גבוהים יותר.
החוגלה חיה ברמות ההימלאיה וכן ברמת טיבט. היא משוטטת בין ההרים ומעדיפה אזורי מצוקים בהם קשה לטורפים להתקרב. תפוצתה העיקרית היא במישורי עשבים וכרים על הרמות הגבוהות וכן באזורי סלעים.
החוגלה מאוימת על ידי יונקים טורפים ועופות דורסים. 
אם היא מבחינה בטורף המתקרב אליה היא מתעופפת במורד הצוקים. אם מדובר בעוף דורס, היא מנסה להתחבא בין שיחים או סלעים. 
בין טורפיה ניתן למנות זאב, נמר שלג, שועל וחתול פאלאס.
לחוגלות אלה יש קריאת אזהרה רמה שמטרתה להזהיר זו את זו מפני נוכחות של טורף.
הן מקננות על הקרקע ברמות הגבוהות. זהו מין מונוגמי והנקבה מטילה 4–6 ביצים.
מצב השימור של מין זה הוא ללא חשש
תת-מינים:
T. t. tibetanus
T. t. tschimenensis
T. t. centralis
T. t. przewalskii
T. t. henrici
T. t. aquilonifer
T. t. yunnanensis
ראו גם

חוגלת שלג
שכווי השלג
פסיון הדם
הערות שוליים

↑  חוגלה טיבטית באתר הרשימה האדומה של IUCN