stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי הרפובליקה של קונגו – צרפת
יחסים קולוניאליים

האזור הידוע כיום בשם הרפובליקה של קונגו היה תחת ריבונות צרפתית בשנות ה-80 של המאה ה-19. פייר סאבגנאן דה בראזה, שהקים את האימפריה הצרפתית, התחרה עם סוכני אגודת קונגו הבינלאומית של המלך הבלגי ליאופולד (לימים הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) על השליטה באגן נהר קונגו. בין 1882 ל-1891 נחתמו חוזים עם כל השליטים המקומיים העיקריים על הגדה הימנית של הנהר, והשיתו על אדמותיהם חסות צרפת. ב-1908 ארגנה צרפת את אפריקה המשוונית הצרפתית (AEF), הכוללת את מושבותיה של קונגו התיכונה (קונגו המודרנית), גבון, צ'אד ואובאנגואי-צ'ארי (הרפובליקה המרכז אפריקאית). ברזוויל נבחרה כבירה הפדרלית של אפריקה המשוונית הצרפתית.
הפיתוח כלכלי במהלך 50 השנים הראשונות של השלטון הקולוניאלי בקונגו התמקד בהפקת משאבים טבעיים על ידי חברות פרטיות. בשנים 1924-1934 נבנתה רכבת קונגו-אושן (CFCO) במחיר אנושי ופיננסי ניכר, שפתחה את הדרך לצמיחת נמל האוקיינוס של פואנט-נואר וערים לאורך תוואי הדרך.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עברה אפריקה המשוונית הצרפתית לצד נשיא צרפת החופשית שארל דה גול, וברזוויל הפכה לבירתה הסמלית של צרפת החופשית בשנים 1940-1943. ועידת בראזוויל מ-1944 קבעה תקופה של רפורמה משמעותית במדיניות הקולוניאלית הצרפתית, כולל ביטול עבודת כפייה, הענקת אזרחות צרפתית לנושאים קולוניאליים, ביזור סמכויות מסוימות ובחירת אספות מייעצות מקומיות. קונגו נהנתה מההרחבה שלאחר המלחמה של ההוצאות הניהוליות והמנהליות הקולוניאליות כתוצאה ממיקומה הגאוגרפי המרכזי בתוך אפריקה המשוונית הצרפתית והבירה הפדרלית בברזוויל.
חוק הקאדר (Loi Cadre) משנת 1956 הסתיים בהצבעה כפולה והעניק זכות ממשל עצמי חלקי עבור השטחים הבודדים בחו"ל. היריבויות האתניות יצרו אז מאבקים חריפים בין המפלגות הקונגוליות המתעוררות והציתו מהומות קשות בברזוויל ב-1959. לאחר משאל 1959, שאושר בחוקה הצרפתית החדשה, התפרקה אפריקה המשוונית הצרפתית. ארבע המושבות שהשתייכו לה הפכו לחברות אוטונומיות של הקהילה הצרפתית, ומרכז קונגו הוחלף ברפובליקה של קונגו. עצמאות רשמית ניתנה באוגוסט 1960.
יחסים כלכליים

לאחר מתן העצמאות קיימו צרפת וקונגו מערכת יחסים ממושכת אך מאופקת, וצרפת הציעה מגוון רחב של סיוע תרבותי, חינוכי וכלכלי. המרכיב העיקרי ביחסים בין צרפת לקונגו היה ההשקעות המוצלחות ביותר של מגזר הנפט של חברת הנפט הצרפתית Elf-Aquitaine (הנקראת כיום Total), שנכנסה לקונגו ב-1968 והיא המשיכה לגדול. צרפת היא כיום השותפה החיצונית הכלכלית העיקרית של קונגו, התורמת סכומים משמעותיים של סיוע כלכלי, תוך כדי משחק בתפקיד בעל השפעה רבה. בשנת 2009 הגיע היקף הייצוא מקונגו לצרפת ל-9%, במקום השלישי בהיקף היצוא; קונגו ייבאה גם כ-21% מצרפת, מדובר באחוז הגבוה ביותר מכל מדינה אחרת.
יחסי הרפובליקה של קונגו – שווייץ

| יחסי הרפובליקה של קונגו – שווייץ |
| --- | --- |
הרפובליקה של קונגו: שווייץ


הרפובליקה של קונגו: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
342,000: 41,277
אוכלוסייה
6,370,804: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
15,321: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,405: 99,060
משטר
רפובליקה: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי הרפובליקה של קונגו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קונגו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין הרפובליקה של קונגו לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של קונגו לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים ידידותיים וחמים אך לא מאוד אינטנסיביים.
בין 1930 ל-1940, בערך חמישה עשר אזרחים שווייצרים התגוררו ברפובליקה של קונגו, שכונתה באותו הזמן בשם "קונגו הצרפתית". רוב האזרחים השווייצרים התושבים ברפובליקה של קונגו היו מהנדסים אשר הגיעו למקום על מנת לעבוד בבניית קו הרכבת מברזוויל לפואנט נואר.
שווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה של קונגו בשנת 1960. שנתיים לאחר מכן, שתי המדינות חתמו על הסכמים בילטרליים בתחומי הסחר, ההגנה על ההשקעות ושיתוף פעולה טכני. ב-1964 חתמו שתי המדינות על הסכם תנועה אווירית. מספר הסכמים בנושא החוב של הרפובליקה של קונגו נחתמו ב-1986, 1991 ו-2005.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו ברפובליקה של קונגו שלושים ושישה אזרחים שווייצרים.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ אינה מיוצגת ברפובליקה של קונגו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. שווייץ האמינה את שגרירותה שבקינשאסה, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הסמוכה, על הרפובליקה של קונגו.
הרפובליקה של קונגו אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. הרפובליקה של קונגו מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה.
יצחק מקורביל

| --- | --- |
 לידה:  ד'תתק"ע
 פטירה:  29 באפריל 1280 (בגיל 70 בערך) כ"ח באייר ה'ם' 
 כינוי:  הסמ"ק
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  ? – 29 באפריל 1280 
 רבותיו:  יחיאל מפריז 
 תלמידיו:  פרץ מקורביל 
 
רבי יצחק מקורביל (הסמ"ק. ד'תתק"ע, 1210 – כ"ח באייר ה'ם', 29 באפריל 1280) היה מחכמי הראשונים במאה ה-13, ומבעלי התוספות בצרפת. פעל בקורביל. כתב את הספר "עמודי הגולה", הידוע יותר בכינויו ספר מצוות קטן.
ביוגרפיה

נולד בתחילת המאה ה-13 לרבי יוסף, והיה חתנו של רבי יחיאל מפריז.
למד אצל חותנו, רבי יחיאל, וכן אצל רבינו דוד, רבי משה בר שניאור ושאר אחיו, רבני איברא שבנורמנדיה, צרפת.
עיקר מפעלו הספרותי הוא ספר מצות קטן אותו כינה 'עמודי גולה' שמטרתו לתת ספר הלכה מעשי לפשוטי העם. רבי יצחק פעל רבות להפצת ספרו ברחבי קהילות אשכנז ואכן כתבי היד הרבים של הספר והעתקתו בתוך סידורי התפילה מלמדת על תפוצתו הרחבה. בנוסף חיבר תוספות לתלמוד וכתב תשובות ופסקים.
תלמידו המפורסם רבנו פרץ כתב הערות רבות על ספרו הסמ"ק והן משובצות במהדורות הנדפסות.
כונה גם "רבי יצחק בעל החוטם" (כינוי המופיע כבר בתלמוד הבבלי (תענית כט, א) ומתפרש כתואר של כבוד). יש אומרים שהסיבה בגינה זכה בכינוי זה היא משום שהיה לו חוטם גדול, או מכיוון שעל חוטמו צמחו שערות.
נפטר בכ"ח באייר ה'מ' (29 באפריל 1280).
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה העברית, הערך 'יצחק בן יוסף מקורביל', כרך כ, עמ' 178.
חיים טשרנוביץ (רב צעיר), תולדות הפוסקים, חלק ב, עמ' 93–95.
אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, ירושלים תשי"ז, עמ' 447–451.
הערות שוליים

↑  שמחה עמנואל, "ר' יחיאל מפריס: תולדותיו וזיקתו לארץ-ישראל", שלם ח (תשס"ט), עמ' 91, מתוך כתב יד של ספר הפסקים של ר' יצחק מקורביל.
↑  אפרים אלימלך אורבך, "בעלי התוספות" עמ' 575
↑  תשב"ץ קטן סימן כה, ועוד
↑  רש"י מפרש: בעל החוטם - בעל קומה וצורה. לשון אחר: גדול הדור
↑  ספר "סדר הדורות" ה' אלפים ל'
↑  הקדמת "צביון העמודים" לסמ"ק, על פי מסורת משפחתו מצאצאי ר' יצחק
↑  כ"י מוסקבה-גינזבורג RSL 366, דף 15ב.
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289983405171  GND: 138532982  LCCN: n88011888  NTA: 297182951  VIAF: 292205904   WorldCat (עם VIAF): 292205904 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כבל טורי

כבל טורי אופייני
כֶּבֶל טורי הוא כבל המשמש להעברת מידע בין שני התקנים, ומשתמש בפרוטוקול תקשורת טורית. מבנה המחברים (פינים) שלו תלוי ביציאה הטורית השייכת לו. כבל שמחובר לשני רכיבי DTE באופן ישיר, ידוע ככבל מודם מסוג null. האורך המקסימלי של כבל טורי תלוי במאפייני המשדרים והמקלטים, בקצב השידור על הכבל, בקיבולת שלו, ובמידת ההתנגדות שלו למעבר זרם חילופין.
הערות שוליים

↑  אביזר קצה הממיר מידע משתמש לאותות וכן להפך
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב בן נתנאל הכהן

| --- | --- |
 לאום:  יהודי בן האימפריה הרומית הקדושה
 תקופת הפעילות:  1153–1187 (כ־34 שנים)
 מספר מסעות:  1
 גילויים בולטים:  תיאר בספרו פרטים רבים בהן עבר ובמיוחד על היהודים שחיו בהן
 אזורים שחקר:  הגליל
 
יעקב בן נתנאל הכהן היה נוסע יהודי בן המאה ה-12 שביקר בארץ ישראל ופרסם את קורות מסעו.
מלבד פרטים העולים מתוך תיאור מסעו לא ידוע עליו מידע נוסף. על פי אברהם יערי לשונו מעידה שלא היה איטלקי או ספרדי וכן שידע את השפה הגרמנית. ייתכן ומוצאו בדרום צרפת שכן פרובאנס מוזכרת פעמיים בתיאור המסע שלו. לארץ ישראל הגיע כנראה ממצרים. עיקר מסעו הוקדש לביקור במקומות הקדושים ובקברי צדיקים בארץ ישראל ובהם מתמקדים תיאוריו.
ביקורו נערך ככל הנראה לאחר שנת 1153, שנת כיבוש אשקלון בידי הצלבנים, ולפני 1187, שנת כיבוש ארץ ישראל על ידי צלאח א-דין, שלאחריה לא התאפשרו ביקורים בתוך מערת המכפלה. תיאורים נוספים תומכים בהשערה שביקורו נערך בעת שלטון הצלבנים בארץ ישראל.
את חיבורו כתב לאחר שחזר לחו"ל, במטרה לשתף את יהודי הגולה ב"כל הראיות שראיתי בארץ ישראל". התיאור שבידינו הוא העתק שעבר עיבוד מסוים על ידי המעתיק. ההיסטוריון יהושע פראוור טען כי ייתכן שחלקים מהחיבור נכתבו בזמן מאוחר יותר, והראה כי הנוסח שבידינו מכיל טעויות רבות ושיבושים. למרות זאת, הוא סבור כי ניתן ללמוד מחיבור זה על המראות והרגשות אותן ראה וחווה עולה רגל בתקופת השלטון הצלבני בארץ ישראל.
יענאים

| יענאים |
| --- | --- |
 להקה של יענים בחי בר יטבתה, ישראל
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
על־סדרה:: עופות קדומים חסרי שיניים
סדרה:: יענאים
תת־סדרה:: תרופודה
שם מדעי
 Struthioniformes ‏לאת'אם, 1790

יְעֵנָאִים (שם מדעי: Struthioniformes) היא סדרת עופות גדולים חסרי יכולת תעופה, במקורה מהיבשת הקדומה גונדוונה, השייכות לקבוצת עופות קדומים חסרי שיניים. בעבר היו בסדרה זו מספר משפחות גולות אך כיום רוב החוקרים סוברים שישנה רק משפחה אחת - יעניים (Struthionidae) ובה סוג אחד, יען (Struthio) ושני מינים קיימים: יען מצוי ויען סומלי. שניהם העופות הגדולים ביותר בעולם שמשקלו של הראשון מגיע ל-104-156 ק"ג ושל השני ל-90-130 ק"ג. הם חיים רק ביבשת אפריקה.
מיון

סדרה יענאים (Struthioniformes )
משפחה יעניים (Struthionidae )
סוג יען (Struthio )
מין יען מצוי (Struthio camelus)
מין יען סומלי (Struthio molybdophanes)
מיון > משפחות לשעבר בסדרה

ננדיים (Rheidae) - עברה לסדרה ננדאים (Rheiformes).
אמואיים (Dromaiidae) - עברה לסדרה קזואראים (Casuariiformes).
קזואריים (Casuariidae) - עברה לסדרה קזואראים (Casuariiformes).
קיוויים (Apterygidae) - עברה לסדרה קיוואים (Apterygiformes).
אפיאורניים או עופות הפיל (Aepyornithidae) - נכחדה. עברה לסדרה אפיאורנים (Aepyornithiformes).
עופות המואה מהמשפחות: Dinornithidae,‏ Emeidae ו-Megalapterygidae עברו לסדרה דינורניטיים (Dinornithiformes) - נכחדה.
יצחק מרדכי רובין

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1961 (בן 63) י"ב באב ה'תשכ"א 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים
 השתייכות:  חרדים-ליטאים
 רבותיו:  הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שמואל אוירבך, הרב מיכל זילבר,  והרב שמואל הלוי ואזנר.
 חיבוריו:  מראה כהן וארחות שבת
 
הרב יצחק מרדכי הכהן רובין (נולד בי"ב באב ה'תשכ"א, 25 ביולי 1961) הוא פוסק הלכה חרדי-ליטאי. רבה של קהילת בני תורה בשכונת הר נוף בירושלים, ואב"ד בבית הדין של הרב ניסים קרליץ. נודע גם בשל ספרי ההלכה הפופולריים שלו "מראה כהן" על הלכות נידה ו"ארחות שבת" על הלכות שבת.
ביוגרפיה

נולד במושב עין אילה שבמישור חוף הכרמל לבת שבע ולאיש העסקים יחיאל מיכל רובין, ניצולי השואה מצ'כוסלובקיה. בהיותו בן 17 נפטרה אמו. אביו שהיה בעליו של מפעל הנרות "נר ציון", לא נישא מחדש והמשיך לגדל את שני ילדיו.
למד במכינה למדרשית נעם בכפר סבא ולאחר מכן בישיבת היישוב החדש אצל הרב יהודה קולודצקי, ובישיבת איתרי אצל הרב מרדכי אליפנט והרב מיכל זילבר. בדצמבר 1982 נישא לרבקה אוירבך, בתו של הרב יעקב יוסף אוירבך, רבה של רמת חן ברמת גן, ולאחר נישואיו התגורר תקופה קצרה בשכונת בית וגן. לאחר נישואיו החל בשימוש חכמים אצל הרב נסים קרליץ בבני ברק, ומאוחר יותר אצל הרב שמואל הלוי ואזנר בזיכרון מאיר.
עם הקמת שכונת הר נוף בירושלים, עבר להתגורר בשכונה, ובקיץ 1991 מונה לרב בית הכנסת "תפארת שלמה" שלימים התאגדה סביבו "קהילת בני תורה". במעמד הכתרתו השתתפו הרב שלמה זלמן אוירבך (דוד אשתו), הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל הלוי ואזנר והרב ניסים קרליץ שליווהו גם בהמשך דרכו ברבנות ועמם עמד בקשרי הלכה בכתב ובעל-פה במשך השנים.
באביב 2001 החל לכהן כדיין בבית דין צדק בני ברק, בית הדין החרדי הפרטי הגדול בעולם שבראשו עמד הרב נסים קרליץ. ב-2012 התמנה לעמוד כאב בית דין בראש אחד מהרכביו הקבועים של בית הדין.
בנובמבר 2014 ליווה את קהילתו בהתמודדות עם הטבח שאירע בבית הכנסת של הקהילה בעת תפילת שחרית ובו נרצחו חמישה מחברי הקהילה, אבות למשפחות, ושוטר שהגיע לזירה לאחר תחילת הטבח.
ספריו וכתביו

בשנת 1993 פרסם את ספרו מראה כהן: מדריך מקוצר להלכות נדה בתוספת הקדמה תלמודית בראש כל פרק.
בשנת 2003 פרסם את חלקו הראשון של ספרו ארחות שבת שאותו כתב בשיתוף עם עמיתו וחברותתו הרב שלום יוסף גלבר. הספר נועד לשמש מדריך מקוצר להלכות מצויות מהלכות שבת, אך בניגוד למדריכים דומים שנדפסו לפניו, כלל בראש כל פרק סקירה של הנושאים העומדים בבסיס ההלכות הנידונות, מן התלמוד וספרות ההלכה, כדי לאפשר לקורא לעמוד על הרציונל שבבסיס חילוקי הדינים. הכרכים השני והשלישי של הסדרה ראו אור ב-2009 לאחר שהכרך הראשון זכה לתפוצה רחבה בכמה מהדורות. סדרת ספרים זו לצד הספר שמירת שבת כהלכתה, הם המדריכים הפופולריים הנפוצים ביותר[דרוש מקור] להלכות שבת בפרט בציבור שהולך בדרך פסיקות הרמ"א.
בנוסף כתב ארבעה קונטרסים בשם "מראה כהן": בענייני קטן וזמני שמחה (לרגל שמחת בר המצווה של בנו); בענייני אבלות ותשעה באב (במלאת שלושים לפטירת אביו); בענייני הכשרת שיש לפסח ולימות השנה; וקיצור הלכות יחוד במקומות עבודה.
לצד ספרי ההלכה שכתב, מפרסם הרב רובין בירורי הלכה בנושאים אקטואליים או חדשים (כמו: שימוש בסיר לבישול אטי בשבת; דרך הטיפול בעדשות מגע בשבת; האיסור על שימוש במגבונים לחים בשבת ועוד) בכתבי עת תורניים כמו מוריה וישורון, ובשנת 2010 יזם את הדפסת השנתון "היכלא" שיוצא על ידי קהילת בני תורה ומקדיש בקביעות מדור נרחב לנושאים הלכתיים עדכניים משולחנו של הרב רובין.
הערות שוליים

↑  הרב יצחק מרדכי הכהן רובין, שריית עדשות מגע רכות בנוזל ניקוי בשבת, ישורון, ז, ירושלים-ניו יורק, תש"ס, עמ' תקכו-תקלח, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453500705171  ISNI: 0000 0000 8284 5760  LCCN: nr94027332  VIAF: 97229613   WorldCat (עם VIAF): 97229613
יחסי פרגוואי–שווייץ

| יחסי פרגוואי–שווייץ |
| --- | --- |
פרגוואי: שווייץ


פרגוואי: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
406,752: 41,277
אוכלוסייה
6,950,211: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
42,956: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,181: 99,060
משטר
רפובליקה: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי פרגוואי–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרגוואי לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין הרפובליקה של פרגוואי לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרגוואי לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים אך אינם אינטנסיביים ואין במסגרתם שיתופי פעולה רבים.
שווייץ פתחה לראשונה קונסוליה באסונסיון בשנת 1887 ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1892. שווייץ פתחה שגרירות באסונסיון בשנת 1968. השגרירות השווייצרית באסונסיון נסגרה בפברואר 2016 ומאז האינטרסים השווייצרים בפרגוואי מיוצגים על ידי השגרירות השווייצרית במונטווידאו, בירת אורוגוואי. השגרירות הוחלפה בקונסוליה כללית.
יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים שבין שווייץ לפרגוואי הם יחסים כלכליים צנועים. רוב הייבוא השווייצרי מפרגוואי הוא של מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות. ישנם מגעים לחתימה על הסכם סחר חופשי בין פרגוואי לבין איגוד הסחר החופשי האירופי בו חברה שווייץ לצד נורווגיה, איסלנד וליכטנשטיין.
שווייצרים בפרגוואי

על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בפרגוואי יותר מאלף ארבע מאות אזרחים שווייצרים.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ אינה מיוצגת בפרגוואי בדרג השגרירות. שווייץ מיוצגת בפרגוואי בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באסונסיון, בירת המדינה.
פרגוואי מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. פרגוואי מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בנשאטל.
יעל לוי (אלבום)

יעל לוי הוא אלבום הבכורה של הזמרת יעל לוי, שיצא בסוף שנת 1981 על ידי חברת התקליטים הד ארצי בהפקת סולו יורמן. האלבום כולל בין השאר את שיתוף הפעולה הראשון של לוי עם ורד קלפטר, "ניחושים של ים", ואת "אי ירוק בים" (יהונתן גפן/יצחק קלפטר). הקטע שפותח את האלבום, "תמונה", הוא קטע מוזיקלי ללא מילים, שהתפרסם מאוד מאוחר יותר כשהפך לאות הפתיחה של תוכנית הרדיו "ארבע אחרי הצהריים" בגלי צה"ל.
רשימת רצועות

תמונה (לחן: יצחק קלפטר / עיבוד: דני סנדרסון)
נערה גבוהה (מילים: רחל שפירא לחן: דייוויד קריס / עיבוד: משה לוי)
גשם הקשב לנשים (מילים: תרצה אתר, לחן: נפתלי אלטר / עיבוד: נפתלי אלטר)
שיר לשירה (מילים: יהונתן גפן, לחן ועיבוד: משה לוי)
גבריאלה (מילים ולחן: דוריבאל קאיימי, נוסח עברי: יצחק ויינגרטן / עיבוד: מתי כספי)
בלדה לנאיבית (מילים: יהונתן גפן, לחן: יצחק קלפטר / עיבוד: מתי כספי)
קלרה אנה (מילים ולחן: ג'ויסי, נוסח עברי: יצחק ויינגרטן / עיבוד: משה לוי)
ניחושים של ים (מילים: רחל שפירא, לחן: ורד קלפטר / עיבוד: משה לוי)
אי ירוק בים (מילים: יהונתן גפן, לחן: יצחק קלפטר / עיבוד: דני סנדרסון)
יפים צ'ולק

יפים אהרונוביץ' צ'ולק (ברוסית: Ефим Аронович Чулак; ‏נולד ב-15 ביולי 1948) הוא שחקן כדורעף יהודי-סובייטי בעבר, זכה ב-2 מדליות אולימפיות, מדליית כסף (מונטריאול 1976) ומדליית ארד (מינכן 1972), עם נבחרת הכדורעף של ברית המועצות. מאמן קבוצת צסק"א מוסקבה (1978–1990) ועוזר מאמן נבחרת ישראל בכדורעף (1990–1995).
ביוגרפיה

צ'ולק נולד בצ'דיר לונגה, מולדובה כאשר הייתה חלק מברית המועצות לפולינה מורה למתמטיקה ולאהרון, מנהל בתחום הטקסטיל (שהיה ממשלתי בתקופה זו). יש לו אח בשם ליאוניד ואחות בשם מרגריטה שמתגוררת בחיפה. הוא החל לשחק כדורעף בגיל 11 לאחר שעסק במספר ענפי ספורט שונים: כדורגל, כדורסל, אגרוף ועוד. הוא החליט לשחק כדורעף מכיוון שטען שזה משחק שדורש גם חוכמה ולא רק יכולות פיזיות.
צ'ולק התבלט בעולם הספורט הסובייטי, בגיל 16 שיחק בנבחרת הבכירה באזור מגוריו ולקראת סוף שנות ה-60 שיחק בנבחרת הכדורעף הצעירה של ברית המועצות. ב-1969 הוא השתתף באליפות העולם והוביל את הנבחרת הצעירה בפעם הראשונה בתולדותיה לזכייה במדליית ארד.
ב-1971 הוא שיחק בנבחרת הבוגרת של ברית המועצות. במשך 6 השנים הבאות הצטיין בנבחרת ושיחק בכל הטורנירים הבינלאומיים החשובים שהתקיימו.
ביוגרפיה > אולימפיאדת מינכן > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה במדליית ארד בטורניר הכדורעף לאחר ניצחון 3–0 על בולגריה במשחק על מדליית הארד. בשלב חצי הגמר נבחרתו הפסידה לגרמניה המזרחית 1–3. כיהודי היה בקשר עם חברי המשלחת הישראלית ואף קיבל מחבריה במתנה מגן דוד ומזכרות אחרות. הוא היה עד לרצח 11 הספורטאים הישראלים בידי מחבלים פלסטינים. הוא מספר בכאב: "הרגשתי רע מאוד ומאוד עצוב... ראיתי את הטרוריסטים הערבים מהחלון עם המסכות שלהם". לאחר הטבח החליט שהוא אינו מוכן להמשיך לשחק כרגיל במשחקים האולימפיים, למרות שהתבקש לעשות זאת, כדי לכבד את זכר הנופלים באירוע.
ב-1973 קיבל תואר שני באוניברסיטה לחינוך גופני במוסקבה בהתמחות בכדורעף.
ביוגרפיה > אולימפיאדת מונטריאול > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה במדליית כסף בטורניר הכדורעף לאחר הפסד לפולין במשחק הגמר 2–3.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש מהנבחרת הלאומית אבל המשיך לשחק בקבוצת צסק"א מוסקבה, עד לפרישתו הסופית ממשחק ב-1977.
לאורך כל הקריירה שלו היה שחקן מוערך ולמרות זאת נתקל בגילויי אנטישמיות ולכן הרגיש צורך להתאמץ ולהיות שחקן אף יותר טוב מכולם, בגלל היותו יהודי.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ב-1977 הוצעו לו מספר תפקידי אימון ומשחק בגרמניה וצרפת אבל הוא לא יכול היה להיענות להם בעקבות המלחמה הקרה. במקביל להיותו שחקן כדורעף הוא גם היה קצין טכני בצבא האדום ולכן לא הותר לו לעזוב את המדינה. הוצאה לו משרה צבאית בסיביר אבל הוא סירב להצעה זו.
צ'ולק ניסה להתקבל למספר רב של משרות אימון וחינוך גופני באזור מוסקבה אך האנטישמיות בברית המועצות הרימה את ראשה ולמרות הצלחתו המסחררת כשחקן כדורעף הוא לא הצליח למצוא עבודה. כל פעם שהתראיין למשרה והזכיר את היותו יהודי הוא לא התקבל בתירוצים שונים ונתנו את המשרה לאדם אחר שאינו יהודי. לבסוף אימן את קבוצתו צסק"א מוסקבה מ-1978 ועד 1990 כאשר ב-3 השנים הראשונות הוא אימן גם את הנבחרת הצעירה של המועדון.
בתחילת שנות ה-90 עם נפילת מסך הברזל והתפרקותה של ברית המועצות עלה לישראל עם משפחתו והחל לעבוד כעוזר מאמן נבחרת ישראל בכדורעף.
משרת עוזר המאמן שהוא עבד בה הייתה משרה חלקית והוא פעל מול איגוד הכדורעף להגדיל את המשרה למלאה או להגדיל את משכורתו אבל לא הצליח. הוא לא הצליח להתפרנס בישראל בצורת מספקת ולכן ב-1995 עזב למונטריאול, קנדה ושם עבד בייעוץ כלכלי ואימן קבוצות כדורעף.
כיום הוא בפנסיה.
חיים אישיים

צ'ולק נשוי וגר במונטריאול עם אשתו, יש לו 3 ילדים וגם קרובי משפחה הגרים בישראל.
תמונות

יפים צ'ולק בביקור ביפן
במשחק כדורעף בשנות ה-70, יפים עם חולצה מספר 3
יפים מקבל תעודת הערכה מהמרשל אנדריי גרצ'קו
ראו גם

יהודים במשחקים האולימפיים
ברית המועצות במשחקים האולימפיים
במשחק כדורעף בשנות ה-70, יפים מצד שמאל
ייאסו השני, קיסר אתיופיה

ייאסו השני (געז: ኢያሱ, עברית: יהושע השני) 21 באוקטובר 1723 - 27 ביוני 1755 היה קיסר אתיופיה 19 בספטמבר 1730 - 27 ביוני 1755, הוכתר בשם "עלם סגד השני" (געז: ዓለም ሰገድ, עברית: לו סוגד העולם). ייאסו היה בנם של הקיסר בקפה והקיסרית מאנטאווב.
שלטונו

קצת אחרי שהוכרז כקיסר, החל מרד כנגדו בראשות אצה חאזקאיס שטען לכתר צעד עם צבאו לתוך גונדר והקיסר נמלט מהבירה, העם לא ראה בחאזקאיס שליט לגיטימי והוא הודח על ידי צבא של 30,000 חיילים שהגיעו מגוג'אם. לאחר חזרתו לבירה ייאסו מינה את אמו מאנטאוואב לרגנט/סגן-הקיסר ולשליטה משותפת. בעקבות זאת הקיסרית מאנטאווב החזיקה בסמכויות משמעותית תחת שלטון בנה ונכדה.
במשך מלכותו הגיעו לאתיופיה הפרנציסקני הצ'כי רמדיוס פרוטקי וחברו שניהם היו מאוד פופולרים באתיופיה בגלל המומחיות שלהם ברפואה אך משום שהיו קתולים הם אולצו לעזוב את אתיופיה בגלל ההתנכלויות של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית האורתודוקסית לאחר כשנה.
אף על פי שאמו הייתה היועצת הראשית שלו ייאסו היה קיסר לא יעיל ולפי פאול האנז, על ייאסו:
נמתחה ביקורת מכיוון שהשקיע את רוב זמנו בתענוגות ובקישוט עיר הבירה, שילם לפועלים זרים וייבא סחורות מיותרות מאירופה.
ראמאדיוס פרוטקאי כותב על ייאסו ש:
מאז שהקיסר הצעיר ייאסו הגיע רק לגיל שמונה הוא הוכתר כקיסר ואמו הייתה זו ששלטה ביד חזקה במחוזות האימפריה ובשרים, אך כעת הקיסר מעל גיל שלושים ואוצר הממלכה לא מספיקה אפילו לצרכיו האישים.
על מנת לקבל את אמון העם ייאסו יזם מערכה צבאית כנד סולטנות סנאר שהסתיים בתבוסה של הצבא האתיופי בקרב נחל דינדר ב-1738 שבו נלקחו על די סאנר חתיכה מהצלב האמיתי שלאחר מכן אתיופיה שלמה עבור החזרתו כ-8,000 אונקיות זהב. מפלה זו של אתיופיה גרמה לייאסו להבין שהוא לא מנהג צבאי כפי שדונלד לווין כותב:
דיכוי תושבי לאסטה המתקוממים והפשיטות של ייאסו במחוז אטברה לא הצליחו להחזיר את הכוח של הבירה גונדר.
כאשר האבונא קראסטודולס השלישי מת, לאתיופיה לא היה מספיק כסף לשלם לפאטריך אלכסנדריה שישלח אבונה חדש. אדוורד אלאנדורף כותב ששלטונו של ייאסו:
בקושי החזיק מעבר לבאגמדיר וגוג'אם, שאווה ולאסטה היו נאמנים רק מבחנה סמלית בזמן שבטיגראי החל שלטונו של הראס מיכאל סהול.
בהמשך שלטונו ייאסו כעס על הקשר הרומנטי שהתרחש בין אמו הקיסרית לבין חבר צעיר מבית המלוכה, מאהב של מאנטאווב היה בנה של כלתה רומניוורק שהייתה אחותו של בעלה שנפטר בקפה. מערכת היחסים בין מאנטאווב עם אחיינו של בעלה היה סקנדל גדול שהקיסר היה מזלזל בו ולכן היה נקרא ייאסו מאלמל - ייאסו המגדל מכיוון שהוא היה צריך לגדל את אמו לא לעשות כך. למרות כל זאת מאנטאווב והמאהב שלה ילדו שלוש בנות שאחת מהם וויזרו אסתר שנישאה לראס מיכאל סהול, ייאסו נעשה נאוד מקושר לאחיותיו החורגות אך עדיין נטר טינה לאביהם שהוביל למותו של אביהם בדחיפה מצוק ליד אגם טאנה ב-1742.
ייאסו החל לחלות במאי 1755 וטענת בית המלוכה הייתה שהורעל על ידי אחותו מאלמל ייאסו בנקמה על רצח אביה. מותו של ייאסו הכה את מאנטאווב אמו תדהמה ולכן החליטה לפרוש לארמון שלה בקסקואם אך לאחר שכנוע של אצילים רבים היא חזרה בה.