stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיץ החירות
אחרית דבר

יוזמת קיץ החירות לא הצליחה לרשום אפרו-אמריקאים רבים בפנקס הבוחרים, ולא הביאה לירידה במספר מקרי הרתעת מצביעים. במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964 וגם אחריה נמשכו מקרי האלימות והמעצרים של שחורים, וכן שריפת כנסיות.
גם לאחר שהתקבל חוק זכות ההצבעה (1965) בקונגרס, המעניק לשחורים זכות בחירה בכל מדינות ארצות הברית, הפרלמנט של מיסיסיפי המשיך לחוקק תקנות שונות שנועדו להרתיע מצביעים שחורים. השתתפות משמעותית של אפרו-אמריקאים בבחירות החלה רק לאחר עשר שנות דיונים בבית המשפט העליון, שביטלו את התקנות המגבילות, ולוו בשינויים חברתיים נרחבים.
הזרעים שנשתלו במהלך קיץ החירות נשאו פרי בשנות השמונים והתשעים, בהן נבחרו יותר נציגים שחורים לקונגרס ממדינת מיסיסיפי מאשר בכל מדינה אחרת. בשנת 2003 הוגדר גם מחוז חדש במיסיסיפי עבור הבחירות לקונגרס, בו יש רוב לאוכלוסיית האפרו-אמריקאים.
ראו גם

נסיעות החופש
הערות שוליים

↑  שרגא בן-שלום, דם ואש ותימרות עשן במדינת מיסיסיפי, דבר, 13 ביולי 1964.
↑  משטרת מיסיסיפי מארגנת מעשי אלימות נגד כושים, קול העם, 1 ביוני 1964.
↑  Veterans of the Civil Rights Movement -- A Walk in Holly Springs: 1964 (באנגלית)
↑  קארל מרצני, הטראגדיה במיסיסיפי, קול העם, 28 ביולי 1964.
↑  עצורים רבים בהפגנת כושים במיסיסיפי, על המשמר, 26 באוקטובר 1966.
קלונדייק (סוליטר)

הצגת הסידור הראשוני של המשחק קלונדייק (הסידור של הקלפים המוצגים הוא סידור אקראי שנוצר מערבוב החפיסה)
קלונדייק (באנגלית: Klondike) הוא משחק הסוליטר הפופולרי ביותר, ולכן גם ידוע בתור "סוליטר". במשחק על השחקן לבנות ארבע ערימות של קלפים, אחת עבור כל סידרה, בסדר עולה מאס למלך.
השולחן (סידור ראשוני)

את המשחק קלונדייק משחקים עם חפיסה סטנדרטית אחת של 52 קלפים ללא ג'וקרים.  המשחק נפתח עם 28 קלפים המסודרים בשבע עמודות. העמודה הראשונה מכילה קלף אחד, העמודה השנייה מכילה שני קלפים וכן הלאה. הקלף העליון בכל עמודה פונה כלפי מעלה; שאר הקלפים פונים כלפי מטה.
ארבע ערימות הבית ממוקמות בפינה הימנית העליונה.
שאר הקלפים מרוכזים בערימה אחת שהקלפים בה פונים כלפי מטה.
אופן המשחק

על שבע העמודות להיבנות בסדר יורד, ממלך לאס. כך, השחקן יכול להניח 10 על נסיך, אך לא על 3. בנוסף, על הקלפים בעמודות להיות בצבע אדום ושחור לסירוגין.
כל קלף פתוח ניתן להזיז מעמודה לעמודה על בסיס הקלף הגבוה ביותר. השחקן אינו מוגבל להזזת קלפים יחידים. השחקן יכול גם להזיז רצפים המסודרים באופן עוקב בין העמודות. עמודה ריקה ניתן למלא רק במלך.
השחקן יכול לקחת קלפים מערימת הקלפים (ברוב הפעמים מהסיבה שאזלו לו המהלכים), וכאשר הוא מסיים את הערימה הוא מערבב אותה מחדש. במשחק ידני לקיחת הקלפים נעשית כאשר בכל פעם נלקח הקלף השלישי.
מטרת המשחק לסיים להניח על ארבעת הערמות העליונות סדרות של קלפים. הערימות צריכות להיות מאורגנות בסדר עולה ועוקב מאס ועד מלך, כל ערימה צריכה להיות מסודרת לפי צבע וסימן אחיד.
ניתן להעביר קלף בודד מהעמודות לערימות בשני הכיוונים. מהערימה הבודדת ניתן להעביר קלף רק בכיוון העמודות או הערימות.
ברגע שנחשפים כל הקלפים ההפוכים בעמודות, הדבר מהווה מפתח לניצחון במשחק. כאשר נקלעים למצב שבו לא נותרו מהלכים לבצע המשחק הפסיד.
ניקוד

כניקוד סטנדרטי, השחקן יקבל חמש נקודות על העברת קלף מהחפיסה לעמודה ו-10 נקודות על כל קלף שנוסף לערימת בית.
אם המשחק לוקח יותר מ-30 שניות, השחקן מקבל גם נקודות בונוס בהתאם לזמן שיידרש לו כדי לסיים אותו. הנוסחה לחישוב הבונוס: 700,000 חלקי זמן המשחק הכולל בשניות. כך, הניקוד הסטנדרטי הגבוה ביותר האפשרי הוא 24,113.
קלרה הירשנזון

קלרה הירשנזון (מישר) (16 באוקטובר 1878 – 20 בינואר 1970) הייתה נציגת העיר יאסי שברומניה לקונגרס הציוני הראשון, צעירת המשתתפים בקונגרס, ולימים - השריד האחרון של משתתפי אותו קונגרס. הייתה מראשוני פרדס חנה.
ביוגרפיה

נולדה בעיר יאסי שברומניה, בתו של נחום הירשנזון. קיבלה חינוך מסורתי והייתה בעלת הכרה ציונית.
בקונגרס הציוני הראשון, שהתכנס בבזל בשנת 1897, הייתה קלרה הירשנזון אחת משלושת נציגי יאסי לקונגרס. היא הייתה צעירת המשתתפים בקונגרס, כבת תשע עשרה, ואחת הנשים הבודדות בקונגרס. שני הנציגים האחרים מיאסי היו אחיה יעקב הירשנזון וד"ר קרפל ליפה, שהיה זקן המשתתפים, ובתור שכזה נשא את נאום הפתיחה בקונגרס. במהלך הקונגרס היא שוחחה שיחה קצרה עם תיאודור הרצל. תמונתה של הירשנזון נכללת בצילום המפורסם של משתתפי הקונגרס (הקיצונית בשורה התחתונה משמאל).
נסעה רבות לרוסיה עם אחיה בענייני עסקים. בשנת 1905 הם ניצלו מפרעות קישינב.
נישאה למשה שכטר (מישר). הם עסקו בעריכת דין. נולדו להם ארבעה בנים ובת. בשנת 1925 ביקרה עם בעלה בארץ ישראל המנדטורית כדי להשתתף בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בעקבות הביקור הם החליטו לעלות לארץ ישראל, ותחילה שלחו את ילדיהם.
בינואר 1931 עלתה עם בעלה לארץ ישראל, והם התיישבו בפרדס חנה, שנוסדה כשנה לפני כן. עסקו בחקלאות ובפעילות ציבורית. יחד עם בעלה הייתה ממקימי קופת מלווה חקלאית. משה מישר היה מועמד מפלגת הציונים הכלליים לבחירות לכנסת.
בשנות ה-60, בקונגרסים הציוניים ה-25, ה-26 וה-27, הייתה מישר-הירשנזון אחרונת המשתתפים מהקונגרס הראשון.
בשנת 1967 נערך כנס מיוחד בבית הנשיא זלמן שזר, שהעניק לה מדליה ובה נחרטה הקדשה מיוחדת לכבודה. באותו טקס הוענקו מדליות גם לדוד בן-גוריון, גולדה מאיר וזלמן שזר עצמו.
עד לאחרית ימיה הייתה קלרה מישר-הירשנזון מוקד משיכה לישראלים, אנשי רוח, סופרים ועיתונאים, שבאו לראיין אותה ולשמוע מזיכרונותיה על השתתפותה בקונגרס הציוני הראשון.
נפטרה בשנת 1970, בגיל 92.
הערות שוליים

↑  קלרה הירשנזון באתר GRAVEZ
דיוקנאותיהם של צירי הקונגרס הציוני העולמי הראשון: בשורה התחתונה משמאל: קלרה הירשנזון
קאסים מג'ליווה

קאסים מג'ליווה (באנגלית: Kassim Majaliwa; נולד ב-22 בדצמבר 1960) הוא פוליטיקאי טנזני, המכהן מאז 2015 כראש ממשלת המדינה.
ביוגרפיה

מג'ליווה, מוסלמי, נולד בטנגניקה. משנת 1983 ועד 1999 עבד כמורה. בשנת 1993 סיים לימודי תעודה בהוראה וב-1998 קיבל תואר ראשון בחינוך מאוניברסיטת דאר א-סלאם. כמו כן למד באוניברסיטת סטוקהולם בשוודיה. מ-1999 ועד 2006 כיהן כמזכיר אזורי של ארגון המורים של טנזניה. בשנת 2006 מונה לנציב מחוז אורמבו (Urambo) בטנזניה וכיהן בתפקיד עד 2010.
בשנת 2010 נבחר מג'ליווה לכהן בפרלמנט של טנזניה במחוז הבחירה של רואנגווה (Ruangwa) מטעמה של מפלגת המהפכה (Chama Cha Mapinduzi). הוא כיהן כסגן שר לממשל מקומי במשרד ראש הממשלה של טנזניה. בבחירות הכלליות בשנת 2015 שב ונבחר כחבר הפרלמנט מטעם רואנגווה.
לאחר הבחירות ב-2015 ובחירתו של ג'ון מגופולי (אנ') לנשיא טנזניה מינה מגפולי את מג'ליווה לראש הממשלה העשירי במקומו של מיזנגו פינדה (אנ'). מינויו של מג'ליווה התקבל בהפתעה במדינה לאור ניסיונו הפוליטי המוגבל, אך הפרלמנט הנשלט על ידי מפלגתו אישר את מינויו ברוב 73% מחבריו. הוא נכנס לתפקידו ב-20 בנובמבר.
קינסיולוגיה יישומית

קינסיולוגיה יישומית היא פסאודו-מדע שאינו קשור למדע הקינסיולוגיה. מייסדה הוא הכירופרקט ג'ורג' ג'יי גודהרט (אנ') שטען שניתן לאבחן ואף לטפל במחלות שונות באמצעות השרירים, בהן אלרגיות, אסתמה וסרטן. מחקרים שנעשו בנושא הראו שאין ביכולת קינסיולוגים ישומיים לאבחן או לטפל באף מחלה, מחקר אחד אף הראה ש"יעילות הקינסיולוגיה היישומית אינה עולה על היעילות של ניחוש רנדומאלי".
גודהרט טוען כי גילה דפוס של חלשות שרירים אצל חולים שונים, והצליח להסביר דפוסים אלו אחרי שנים של מחקר. הוא טוען ששרירים נחלשים באופן מיידי כאשר הגוף חשוף לגירוי מזיק, והם מתחזקים בנוכחות חומר טיפולי.
ומכך הסיק שקיים קשר בין עיוות תנועה ומצב בריאות כללי לבין היחלשות שריר, כמו גם שהגורמים להיחלשות השרירים הם התוצאה של לחצים שונים המשפיעים על מערכת העצבים של הגוף ועל איבריו. בנוסף טען, גורמים נוספים להיחלשות השרירים יכולים להיות: מחסור בוויטמינים, רגישויות למזון, טפילים, רעלים וכימיקלים.
מאוחר יותר טען כי שיטתו יעילה גם לאבחון וטיפול בבעיות נפשיות, טענה שאף היא אינה מגובה מחקרית.
ההליך מבוסס על ההנחה שהגוף אינו רמאי כמו המוח המודע והוא נותן הערכה אמיתית יותר מהמוח שמספר את הסיפור שאנו רוצים להאמין בו. הגוף ייתן תשובות לדברים שהם מתחת לפני השטח מבלי להיות מושפע ממשאלת לב או מניפולציה חברתית.
דרכי אבחון > השיטה הקלאסית

הנבדק עומד או יושב זקוף. מותח יד ישר לפנים או ישר הצידה. המאבחן מבקש מהנבדק להתנגד בתגובה לאמירה או לשאלה שהוא שואל. לאחר כל שאלה המאבחן לוחץ על הזרוע לכיוון מטה, אם הזרוע נשארת יציבה המשמעות היא שהשריר חזק והתשובה היא אמת. אם הזרוע יורדת כלפי מטה, סימן שהשריר נחלש והתשובה היא אינה אמת.
השאלות חייבות להיות מדויקות וממוקדות, שאלה ישירה שהתשובה עליה חד-משמעית, כן או לא.
דרכי אבחון > שיטת עשה זאת בעצמך

ביד החלשה של הנבדק (לימנים שמאל ולשמאלים ימין), להפגיש את האגודל והקמיצה וליצור עיגול, כאשר ציפורן הקמיצה נוגעת בכרית האגודל. עם היד השנייה יוצרים עיגול בתוך העיגול של היד החלשה מהאגודל והאצבע. אם העיגול נותר שלם, התשובה חיובית. אם עיגול האגודל והקמיצה התפרק, התשובה היא שלילית.
הערות שוליים

↑  J. J. Kenney, R. Clemens, K. D. Forsythe, Applied kinesiology unreliable for assessing nutrient status, Journal of the American Dietetic Association 88, 1988-06, עמ' 698–704
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551219605171  GND: 4219891-4  LCCN: sh89003530
קיץ ועשן

מתוך כרזת הסרט "קיץ ועשן", 1961
קיץ ועשן (באנגלית: Summer and Smoke) הוא מחזה שנכתב על ידי המחזאי טנסי ויליאמס בשנת 1948. המחזה הוא בן שתי מערכות, וכולל שלוש-עשרה סצנות. הביטוי "קיץ ועשן" נובע ככל הנראה משירו של הארט קריין "סימני זיהוי של התנהגות" משנת 1926, שהופיע באוסף "בתים לבנים".
עלילת המחזה

במרכז העלילה, המתרחשת בתחילת המאה העשרים בעירה קטנה בדלתא של המיסיסיפי, עומדת דמותה של אלמה. אלמה מאוהבת מילדותה ובמשך שנים רבות בבנו של הרופא השכן, ג'ון, אולם בעוד היא מייצגת בעצמה את הקורבן של החינוך הפוריטני שקיבלה, ג'ון חי את חייו בהתגרות מתמדת במוסכמות. העימות בין שני הגיבורים מעלה שאלות קיומיות רבות בנוגע ליחס שבין הגוף לנשמה, בין אנרכיה לסדר ובין אהבה רוחנית לתענוגות הבשר. אף על פי שאלמה וג'ון מאוהבים זה בזו, אין הם מצליחים להגשים את אהבתם. כל אחד מהם משלם מחיר כבד על השקפת עולמו ועל הטעויות הגלומות בעולמו הצר.
דמויות במחזה > אלמה

אלמה (תרגום מספרדית - נשמה) וינלמר, היא ביתו של הכומר ושל אשתו בעיירה במיסיסיפי, הסובלת מהפרעות נפשיות. אלמה היא בחורה מופנמת הנחבאת אל הכלים ונמצאת בשולי החברה, היא אינה מתערבבת עם בני גילה או עם אנשים כלל. היא תוצר של החברה הפוריטנית בה גדלה. אלמה היא חולנית ולא בקו הבריאות הנובעת בחלקה מכך שהיא מסוגרת בביתה. אלמה מאוהבת בג'ון השכן הבלתי ניתן להשגה מגיל ילדות. לקראת סיום המחזה אלמה פורצת את שתיקת אהבתה, ופוצחת במונולוג משתפך בדבר אהבתה. אהבתה אינה מתממשת וזאת עקב הפערים בין העולמות מהם היא וג'ון מגיעים[דרושה הבהרה]
דמויות במחזה > ג'ון

ג'ון מתאפיין על ידי אלמה כההפך הגמור לה. ג'ון הוא גבר בעל ביטחון עצמי, הוא מודע לכוח שיש לו על המין הנשי: הוא יפה, אטרקטיבי, פלרטטן ובעל קסם אישי. הוא רופא במקצועו. הוא לא מקבל את מוסכמות החברה כמובנות מאליה ואף לועג למוסכמות. הוא פועל לפי צו מצפונו ורצונותיו הגשמיים. ג'ון הוא אנטי תזה מוחלט לאלמה, דבר אשר מגביר את הקרע: הוא מאוהב בה, אך לאור הפער בין העלומות אהבתם לא תבוא לידי מימוש.
הפקות של המחזה

ב-6 באוקטובר 1948, לאחר פתיחת ההרצה הראשונה בדאלאס, "קיץ ועשן" התקבלה לראשונה בברודוויי. היא בוצעה בתיאטרון תיבת הנגינה (אנ') שבניו יורק, בהפקה בבימויו של מרגו ג'ונס (אנ'), ובעיצוב ג'ו מיליצנר (אנ') עם טוד אנדרוס, מרגרט פיליפס, מוניקה בויאר ואן ג'קסון (אנ'). המחזה רץ לאורך 102 הופעות. באותו הזמן, המחזה הפופולרי "חשמלית ושמה תשוקה" המיוצג על האטה הפופולריות, שני המחזות בחנו נושאים דומים. בשנת 1952, ג'רלדין פייג' שיחקה את התפקיד הראשי בהצגה בבימויו של חוזה קינטרו בבית החדש של המעגל בכיכר תיאטרון במרכז העיר ניו-יורק. ההופעה האגדית שלה החלה בתנועת אוף ברודוויי, לשים את שניהם את עצמה ואת קינטרו על המפה, המצדיק את המחזה עצמו. מופע הבכורה בברודוויי של הגרסה המתוקנת הועלה ב-1976. ההפקה נוהלה על ידי אדווין שרין. ב-1996, המחזה קם לתחייה במרכז הבמה בניו-יורק, הפקה בבימויו של דייוויד וורן, עם הארי המלין ומרי מקדונל. ליילה רובינס ואמנדה פלאמר היו בולטות בהפקת התיאטרון. ב-17 באוקטובר 2006, מלאו כמעט שישים שנה להפקת הבכורה בלונדון של קיץ ועשן. זההפקה עלתה בתיאטרון אפולו, בבימויו של אדריאן נובל ובכיכובו של רוזמונד פייק וכריס קארמק. לאור חוסר הצלחה של המחזה ומעט צופים שהגיעו, ההצגה ירדה מוקדם מן הצפוי, לאחר 10 שבועות. בינואר 2007, מפעל צעצועים במילבורן, ניו ג'רזי, הציג התעוררות בכיכובה של אמנדה פלאמר וקווין אנדרסון, בבימויו של מייקל וילסון. במאי 2008, קבוצת השחקנים אוף ברודוויי הקימה לתחייה את הגרסה של שנת 1964, הם קיבלו ביקורת חיובית מאת הניו יורק טיימס.
עיבודים לקולנוע

בשנת 1961 הוסרט סרט על ידי חברת הקולנוע סרטי פרמאונט. הסרט הופק על ידי פיטר גלנוויל וכיכבו בו לורנס הארווי, ריטה מורנו וג'רלדין פייג' בדמות אלמה. בשנת 1972 הופקה גרסה טלוויזיונית, בכיכובם של לי רמיק, דייוויד הדיסון ובארי מורס. הפקה נוספת, הוקרנה בטלוויזיה, ב-1976 בכיכובם של בליית' דאנר ופרנק לנג'לה.
ראו גם

טנסי ויליאמס
לקריאה נוספת

המחזה "קיץ ועשן" של טנסי ויליאמס - בתרגום רות כסלו, הוצאת בית צבי, 1988.
הערות שוליים

↑  שירו של הארט קריין- emblems conduct
↑  מונולוג אלמה, קיץ ועשן, האתר של בית צבי
↑  ביקורת ניו יורק טיימס על המחזה, 9 במאי, 2008 (באנגלית)
↑  הסרט "קיץ ועשן", 1961 (באנגלית)
קנווי איילנד

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שטח:  18.45 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  37,000
 קואורדינטות:  51°31′30″N 0°34′21″E﻿ / ﻿51.525°N 0.5725°E﻿ / 51.525; 0.5725 
 אזור זמן:  UTC+0
 https://www.canveyisland-tc.gov.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי קנווי איילנד(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי קנווי איילנד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קנווי איילנד (באנגלית: Canvey Island) הוא אי ועיירה המהווים אזור אדמיניסטרטיבי (civil parish) במפגש בין התמזה לים הצפוני, במחוז אסקס, שבמזרח אנגליה.
מאפיינים

שטח האי כ-18.4 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה מעט למעלה מ-40 אלף תושבים. האי מופרד מהיבשת על ידי רשת של נחלים.
גובהו מעט מעל גובה פני הים, ובשל כך הוא בסכנה גבוהה להצפות וגאות חריגה, אולם התקיים בו יישוב כבר מלפני כ-2,000 שנה, בעת הפלישה הרומאית לבריטניה.
האי היה חקלאי ברובו המכריע עד למאה העשרים, שבה החלו לצוץ בו אתרי תיירות ונופש, בעיקר בין השנים 1911–1951. ההצפה הקטסטרופלית שהכתה בו בשנת 1953 הרסה כליל את האי, ובה נספו 58 תושבים, ופונו כ-13,000.
בשנת 2017, לאור נסיקה ביוקר המחיה בצפון לונדון, היגרו יחד לאי כ-6 משפחות בעלות אופי חסידי. במהלך השנים מאז הקהלה גדלה במהירות יחסית ונכון ל-2023 מונה למעלה ממאה משפחות חרדיות, ברובן הגדול חסידיות. התפתחות הקהלה סוקרה מספר פעמים בתקשורת הבריטית הארצית, כולל כתבה דוקומנטרית באורך של כ-45 דקות ב-BBC.
הערות שוליים

↑  Canvey Island's 13,000 refugees. (1953-02-02). The Guardian, p. 1. Retrieved 2008-07-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531906005171  LCCN: nb2009030744  MusicBrainz: abbac9a8-7ef2-4b7b-b06d-46618f3f5433  SUDOC: 133610438  VIAF: 11145424493686831482   WorldCat (עם VIAF): 11145424493686831482
קאסים עבדאללה

קאסים עבדאללה מפויהאנה (בערבית: قاسم عبدالله مفويحية; נולד ב-9 באפריל 1987) הוא כדורגלן קומורי המשחק בעמדת הבלם באולימפיק מרסיי ב'.
קריירת מועדונים

עבדאללה נולד במרסיי להורים מהגרים מקומורו. עבדאללה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות במרסיי. בקיץ 2007 הצטרף למרינהנה ז'יניאק מהליגה השישית במדינה.
בקיץ 2009 הצטרף לסדאן מהליגה השנייה בצרפת. ב-23 במרץ 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד אמיין.
בקיץ 2012 חתם באולימפיק מרסיי מהליגה הצרפתית הראשונה במדיה שיחק שנה וחצי. ב-30 בינואר 2014 הצטרף לאוויאן. בקיץ 2016 חתם באז'אקסיו.
בקיץ 2017 עזב לראשונה את צרפת וחתם בא-ראיד מליגת העל הסעודית. כעבור שנה חזר לאתלטיקו מרסיי.
בקיץ 2021 חזר למרינהנה ז'יניאק.
קריירה בינלאומית

בשנת 2007 זומן לראשונה לסגל נבחרת קומורו לקראת משחקי איי האוקיינוס ההודי. ב-10 באוגוסט 2007 עבדאללה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד ראוניון, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
עבדאללה השתתף עם הנבחרת גם בגביע אפריקה לאומות 2021.
קלרה גריפאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בספטמבר 1897 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבדה:  30 בינואר 1945 (בגיל 47) ינה, גרמניה הנאצית 
 תפקידים:  רופאה 
 
קלרה גריפאן (בהונגרית: Griefahn Klára;‏ 19 בספטמבר 1897 – 30 בינואר 1945) הייתה רופאה יהודייה-הונגרייה, שהוכשרה והתגוררה בגרמניה והתמחתה בטיפול בנשים אחרי לידה. גריפאן התאבדה ב-1945 כדי לא להישלח למחנה ריכוז על ידי הנאצים.
קורות חיים

נולדה בבודפשט בשם קלרה הופמן, בת שמינית מתוך תשעה ילדים במשפחת סוחר יין יהודי הונגרי. היא השלימה את לימודי ה-"Matura"‏ (אנ') (מקביל ללימודי תיכון) בבודפשט בשנת 1916 והחלה בלימודי רפואה. בשנת 1917 עברה לעיר גרייפסוואלד (Greifswald) שבגרמניה והמשיכה את לימודיה שם. בגרמניה נמנעה קלרה מלציין את מוצאה האתני או דתה, ונרשמה כהונגרייה סתם. במהלך שהותה בגרייפסוואלד פגשה את בעלה לעתיד, זיגפריד גריפאן, והם נישאו ב-1920 בבודפשט.
בשנת 1922 עברו בני הזוג להתגורר בלובדה, כפר קטן סמוך לעיר ינה שבתורינגיה. בעלה של קלרה פתח קליניקה במרכז העיר ינה וקלרה השלימה את לימודי הרפואה שלה וקיבלה רישיון לעסוק במקצוע ב-3 בנובמבר 1923. היא הצטרפה לקליניקה של בעלה, התמקדה בטיפול בנשים לאחר לידה ובתינוקות והייתה הראשונה להציע שעות ייעוץ בחינם לאימהות צעירות באזור זה. תחום זה עמד באותה העת בראשית דרכו וטיפול כזה באזור כפרי היה במידה רבה יוצא דופן. בשנת 1924 ילדה קלרה את בנה הבכור, וב-1928 את בתה.
ב-1931 פתחה קלרה קליניקה משלה לרפואת משפחה בעיר ינה והייתה לאחת מהנשים הראשונות בגרמניה שהיו בעלות מרפאה משלהן. שנתיים לאחר מכן, עם ראשית החקיקה הגזענית במדינה החליטה לסגור את הקליניקה כדי להימנע מסיווג בתור רופאה "לא-ארית" וחזרה לעבוד בקליניקה של בעלה. מוצאה היהודי התגלה, אך היא הצליחה להסתיר את העובדה ששני הוריה היו יהודים ונרשמה לפי החוק כ"מישלינג מדרגה שנייה" (עם סב יהודי אחד). היא החליטה שלא לספר לילדיה על מוצאם היהודי כדי לא להעמידם בסכנה, אך בה בעת ניסתה להרחיק אותם מרעיונות הנאציזם והקנתה להם חינוך הומניסטי. בקיץ 1943 הסגירה אחת מחברותיה הטובות את מוצאה האמיתי לידי הגסטאפו, היא נחקרה והודתה כי אמנם שני הוריה היו יהודים. רישיון הרופאה שלה נשלל והיא נדרשה על פי חוק להוסיף לעצמה את השם היהודי "שרה". ילדיה סווגו כ"מישלינג מדרגה ראשונה", בתה סולקה מבית-הספר ובנה הודח משירותו בחיל האוויר. אירועים אלה הובילו להידרדרות מהירה במצבה הנפשי ולניסיון התאבדות זמן קצר לאחר מכן. בעלה, זיגפריד, עמד בפני לחצים חברתיים וחוקיים להתגרש ממנה, אך נותר נאמן לה וסירב לעשות זאת - דבר שמנע מן הגסטאפו לגרשה באופן מידי למחנה ריכוז. המשפחה נתמכה בידי חלק מן השכנים והמטופלים של בני הזוג.
גריפאן חיה את החודשים הבאים בפחד מפני גירוש ורדיפות. לקראת סוף המלחמה הוחמר היחס ליהודים שהיו נשואים לארים, וב-29 בינואר 1945 היא קיבלה צו גירוש למחנה הריכוז טרזיינשטט בפרוטקטורט. היא התאבדה בלילה שבין ה-30 ל-31 בינואר 1945 בנטילת מנת יתר של מורפין. במכתב ההתאבדות כתבה כי "עדיף מוות על שעבוד" (lieber Tot als Sklav). התאבדותה חודשים אחדים לפני כיבוש האזור בידי בעלות הברית זעזעה את הכפר ודווח שבעת ההלוויה היה בית הקברות מלא בתושבים למרות הסכנה שבדבר. הבחירה להתאבד הייתה רווחת בקרב יהודים הנשואים לארים ובני-תערובת רבים אשר התערו בחברה הגרמנית; רבים מהם ראו בגירוש למחנה ריכוז לא רק איום פיזי על חייהם, אלא גם ערעור של זהותם העצמית כגרמנים. בנוסף יש להבין את הצעד על רקע התאריך בו התבצע - כאשר ידיעות על המציאות הקשה במחנות הריכוז והמוות כבר הופצו בגרמניה.
באופן טראגי, שאר המגורשים היהודים מן העיר שגורשו לטרזיינשטט ברכבת עליה אמורה הייתה גריפאן לעלות שרדו את השואה וחזרו חודשים אחדים לאחר מכן לעיר.
בנה של קלרה, זיגפריד, נשלח למחנה ריכוז בתור בן-תערובת מדרגה ראשונה, אך הצליח להימלט. אחרי המלחמה חזר לינה והמשיך את דרכה כרופא נשים, הוא נפטר בשנת 2011. בתה דורטה הייתה פסנתרנית וחיה בעיר ויימאר הסמוכה. היא נפטרה בשנת 2004.
אנדרטות וזיכרון

דמותה של קלרה גריפאן נשמר בזיכרון בכמה דרכים לאורך השנים:
12 בנובמבר 1945, שמו של רחוב Schulstraße שבו היא גרה שונה ל- Klara-Griefahn-Straße
19 בנובמבר 2002, מחלקה 3 של בית החולים לנשים של ינה נקראה על שמה
12 בנובמבר 2005, 60 שנים בדיוק לאחר שינוי שם הרחוב, הוצב שלט זיכרון לצד שלט שם הרחוב לזכרה.
17 באוגוסט 2009 קובעה אבן נגף (Stolperstein) לצד ביתה לשעבר.
בכל שנה, החל מ-2009, טקס קטן מציין את זכרה ליד ביתה ב-9 בנובמבר
ב-25 במרץ 2015, בהחלטה פה-אחד, הכריזה מועצת העיר ינה שקברה של קלרה יזכה לאות כבוד וישומר על ידי העירייה
הערות שוליים

1 2 3 4  Dr. Klara Griefahn (1897 - 1945) | Jena Geschichte, geschichte.jena.de (בגרמנית)
1 2 3 4  Dr. Klara Griefahn, web.archive.org, ‏2014-01-08
↑  Freie Universität Berlin | Dokumentation: Ärztinnen im Kaiserreich, web.archive.org, ‏2014-01-09
↑  תמונה של השלט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 128781122  ISNI: 0000 0000 1741 4198  VIAF: 72453586   WorldCat (עם VIAF): 72453586 
אבן נגף (שטולפרשטיין) לזכרה של גריפאן
השלט לזכרה של קלרה גריפאן, ברחוב על שמה בעיר ינה
קנת ביינברידג'

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1904 קופרסטאון, ארצות הברית 
 פטירה:  14 ביולי 1996 (בגיל 91) לקסינגטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  בית הספר הוראס מאן 
 מנחה לדוקטורט:  הנרי דה-וולף סמית 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 תלמידי דוקטורט:  אדוארד מילס פרסל 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1933, 1934)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מדליית לואיס לוי 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בפיזיקה גרעינית
 חתימה:   
 
קנת ביינברידג' (באנגלית: Kenneth Tompkins Bainbridge;‏ 27 ביולי 1904 – 14 ביולי 1996) היה פיזיקאי אמריקני מתחום הפיזיקה הגרעינית מאוניברסיטת הרווארד, אשר הופקד על ניהול ניסוי טריניטי – הניסוי הגרעיני הראשון שהתרחש ב-16 ביולי 1945 במסגרת תוכנית מנהטן.
זעזועו של ביינברידג' לנוכח עוצמת הפיצוץ בניסוי, באה לידי ביטוי במשפט המפורסם שאמר לעמיתו רוברט אופנהיימר, מיד לאחר הפיצוץ – "Now we are all sons of bitches". אמירה זו סימנה את תחילת דרכו כפעיל נגד ניסויים גרעיניים ולמען הגבלת פיתוח הנשק הגרעיני בכלל.
ביוגרפיה

נולד במדינת ניו יורק בשנת 1904.בשנת 1921 החל ללמוד הנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם עשה תואר ראשון ושני. בשנת 1929 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1933 קיבל מלגת גוגנהיים שאפשרה לו ללמוד אצל ארנסט רתרפורד במעבדת קוונדיש שבאוניברסיטת קיימברידג'. בזמן לימודיו בלונדון, התיידד ביינברידג' עם הפיזיקאי הבריטי ג'ון קוקרופט.
עם חזרתו לארצות הברית בשנת 1934, הפך לפרופסור באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1937 החל לעבוד כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, חזר ביינברידג' להרווארד ובשנים 1950–1954 ניהל את המחלקה לפיזיקה. עזב את האוניברסיטה בשנת 1975.
מת בביתו בלקסינגטון, מסצ'וסטס, ב-14 ביולי 1996. נקבר במרתה'ס ויניארד.
ציור פעולה

הצייר האמריקאי ג'קסון פולוק מצייר על ידי התזת צבע בסטודיו שלו.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
"ציור פעולה" (באנגלית: action painting ולעיתים גם gestural abstraction) הוא טכניקת ציור בה צבע ניתז, מטופטף או נמרח על גבי משטח הציור באופן ספונטאני. עבודת הציור בסגנון זה מערבת את הגוף יותר מאשר בציור מסורתי, והעבודה הסופית לעיתים קרובות מדגישה את הפעולה הפיזית שבה נעשה הציור, כמרכיב מרכזי ביצירה. הצופה בציורי פעולה יראה לעיתים קרובות משיכות מכחול רחבות, טיפות צבע והתזות צבע, לצד עדויות ציוריות נוספות לפעולה הפיזית שהתרחשה בזמן עבודתו של האמן (ומכאן השם: ציור פעולה).
רקע

סגנון ציור הפעולה היה נפוץ משנות הארבעים ועד ראשית שנות השישים של המאה העשרים, והוא קשור בתנועת האקספרסיוניזם המופשט (מבקרי אמנים לעיתים מחליפים בין המונחים "ציור פעולה" ו"אקספרסיוניזם מופשט"). בנוסף, לעיתים קרובות נעשית השוואה בין ציור הפעולה האמריקאי לבין זרם הטאשיזם הצרפתי. אסכולת ניו-יורק, תנועת אקספרסיוניזם מופשט אמריקאית משנות הארבעים והחמישים, מזוהה גם היא עם זרם ציור הפעולה, זאת במיוחד ביחס לאמנים כגון ג'קסון פולוק, וילם דה קונינג, פרנץ קליין ואחרים. אלה זוהו עם המונח "ציור פעולה", על רקע הדגש שניתן בעבודתם על ספונטאניות ופיזיות בתהליך הציור.
המונח "ציור פעולה" נטבע בשנת 1952 על ידי מבקר האמנות האמריקאי הארולד רוזנברג, בחיבורו "ציירי הפעולה האמריקאים". בחיבור הוא זיהה תפנית אסתטית משמעותית בקרב אמני ומבקרי האמנות של אסכולת ניו יורק. רוזנברג תפס את בד הציור כ"שטח שנועד לפעולה" ("an arena in which to act"). כך, המעשים והאמצעים שהושקעו בתהליך הציור נתפסו כחשובים יותר מהתוצר הסופי. היחס של גרינברג לציור הפעולה נע משימת דגש על האובייקט, לשימת דגש על המאבק היצירתי עצמו, כאשר הציור המוגמר נתפס כמעין תוצר לוואי של פעולת היצירה עצמה. קלמנט גרינברג היה מבקר אמנות משפיע נוסף בהקשר של זרם ציור הפעולה, לאור עניינו במאבק היצירתי שלדידו מתבטא בשטח הפנים של הציור. הפיזיות של משטחי הציור הקרושים והעמוסים, לדעת גרינברג, הם המפתח להבנת ציורי הפעולה. מחקר עדכני נוטה לייחס חשיבות רבה בהקשר זה גם לוולפגאנג פאלן (Paalen), אמן סוריאליסטי, שנטען לגביו שהיה הראשון להשתמש במונח "פעולה" במשמעותו זו, ובתוך כך גם טיפח את תאוריית המאבק הסובייקטיבי שמתגלה ביצירת האמנות. ספרו "Totem Art", משנת 1943, היה בעל השפעה רבה על אמנים כגון מרתה גראהם, ברנט ניומן, איסאמו נוגוצ'י, ג'קסון פולוק ומארק רותקו.
במהלך שני העשורים הבאים, ההגדרה המחודשת של רוזנברג את האמנות כמעשה אמנות יותר מאשר האובייקט האמנותי, כתהליך יותר מאשר כתוצר, זכתה לתשומת לב והייתה בעלת השפעה. היא הניחה את היסודות לכמה תנועות אמנות גדולות, מההפנינג והפלוקסוס לאמנות המושגית, אמנות המיצג, אמנות המיצב ואמנות האדמה.