ארנסט המינגוויי
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בניגוד לרצון אביו, ניסה המינגוויי להתגייס לצבא ארצות הברית, אך נכשל בבדיקות הרפואיות. בתחילת 1918 נענה למאמצי הגיוס של ארגון "הצלב האדום", והתנדב לשמש נהג אמבולנס באיטליה. הוא עזב את ניו יורק במאי על אונייה בשם "שיקגו" עם ידיד בשם טד ברומבק, והפליג לבורדו, משם לקח רכבת לילה לפריז, שהייתה באותה תקופה נתונה להפצצות יומיומיות מצד הגרמנים. במקום להישאר בביטחון יחסי במלון "פלורידה" כפי שהציע ברומבק, ביקש המינגוויי מנהג מונית להביא אותם למקום נפילת הפגזים. אחד הפגזים פגע לא רחוק מהמונית בה נסעו השניים, בגג כנסיית מדלן.
מפריז נשלחו המינגוויי וברומבק יחד עם יותר מ-100 מתנדבים נוספים לחזית במילאנו. ביומו הראשון בעיר נשלח לסייע למאמצי החילוץ במפעל חימוש בו אירע פיצוץ הרסני, ונאלץ לפנות חלקי גופות של נשים פועלות. האירוע מתואר ברומן "מוות אחרי הצהריים" (Death in the Afternoon):
"בנוגע למינם של המתים, זאת עובדה שאדם מתרגל למראות של גברים מתים כך שמראן של נשים מתות הוא מזעזע למדי. ראיתי לראשונה את המצב ההפוך בנוגע למינם של המתים לאחר הפיצוץ במפעל התחמושת שהיה באזור הכפרי סמוך למילאנו. נסענו לאזור האסון במשאיות בדרכים מוצלות בעצי צפצפה... כשהגענו למפעל כמה מאיתנו הופקדו על חיפוש אותם ארגזי תחמושת שמסיבה כלשהי לא התפוצצו, ואחרים הופקדו על כיבוי האש שבינתיים התפשטה לשדה הסמוך, וכשמשימות אלה הושלמו הורו לנו לסרוק את המתחם ואת השדות הסמוכים אחר גופות"
ב-6 ביוני הצטרף ליחידת האמבולנסים בעיירה סצ'יו (Schio), כ-20 ק"מ צפון מערבית לעיר ויצ'נצה. תפקידו היה לנהוג במשאית פיאט ששימשה כאמבולנס, ולהוביל פצועים מהקרבות שהתחוללו בהרים הסמוכים. המינגוויי השתעמם מהעבודה, וכאשר מפקד היחידה ביקש מתנדבים לאייש את הקנטינות של הצלב האדום בסמוך לנהר פיאבה, התנדב לתפקיד. הוא הוצב בעיירה פוסלטה די פיאבה (Fossalta di Piave), כ-40 מייל צפונית לוונציה, שם התגורר לבדו באחד הבתים במרחק של כשני קילומטרים מחזית הלחימה. הוא ביצע משלוחים לחזית על זוג אופניים, והעביר לחיילים הלוחמים שוקולד וסיגריות. ב-8 ביולי, בדרכו חזרה מאחת השליחויות, נפצע באורח קשה מפגיעת פצצת מרגמה. למרות פציעתו, הוא סחב חייל איטלקי פצוע למקום מבטחים, פעולה שזיכתה אותו במדליית הכסף לגבורה מממשלת איטליה.
המינגוויי נפגע בשתי רגליו, ועבר ניתוח קצר. הוא שהה חמישה ימים בבית חולים שדה באזור, ולאחר מכן הועבר לבית חולים של הצלב האדום במילאנו לצורך שיקום. בבית החולים, בו שהה כשישה חודשים, התאהב באחות אמריקאית בשם אגנס פון קורווסקי, שהייתה מבוגרת ממנו בשמונה שנים. כאשר חזר לארצות הברית בינואר 1919 הוא היה משוכנע כי הם מאורסים, אך במרץ התקבל מכתב מאגנס שבו הודיעה לו כי היא מבוגרת מדי בשבילו, וכי התארסה לקצין איטלקי. המאורע מתואר ביצירתו "A Very Short Story", שהתפרסמה בקובץ הסיפורים הראשון שלו, "In Our Time", אגנס הופיעה בדמות האחות לוס (Luz):
"הוא חזר לאמריקה על ספינה שיצאה מגנואה. לוס חזרה לבית החולים בפורדנון. היה בודד וגשום שם, וגדוד מהארדיטים היה מוצב בעיר. בזמן שהתגוררו בעיר הבוצית והגשומה בחורף, רוב הגדוד עשה אהבה עם לוס, והיא מעולם לא הכירה איטלקים קודם לכן, ולבסוף כתבה לארה"ב שמערכת היחסים שלהם היתה אך ורק פרשייה של נער ונערה. היא הצטערה, וידעה שהוא בוודאי לא יוכל להבין, אך קיוותה שיום אחד הוא יוכל לסלוח לה, ולהיות אסיר תודה כלפיה, והיא ציפתה, כמובן, באופן מפתיע, להתחתן עד האביב"
המינגוויי שב לדמותה של אגנס גם ברומן הקץ לנשק, שבו ביסס את דמותה של האחות קתרין ברקלי על אגנס. ביוני 1919 קיבל מכתב נוסף מאגנס, שבו הודיעה לו כי ארוסה ביטל את החתונה המתוכננת, אך הוא סירב לחדש את הקשר עימה.