stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סידני סמית'
שירות בים התיכון

בעקבות ניצחונו הגדול של נלסון בקרב על הנילוס נשלח סמית' לאזור הים התיכון כמפקדה של הספינה "טייגר", ספינה צרפתית שנפלה בשבי ובה שמונים תותחים. תמונת המצב האסטרטגית הייתה כי נפוליאון וכוחותיו שלטו ביבשה במצרים, אך התבוסה הימית גרמה לכך שיהיו מנותקים ממקורות אספקתם. מינויו של סמית' לא היה מינוי ימי טהור, על אף שהוא הושם תחת פיקודו של האדמירל ג'ון ג'רוויס, מפקד הצי בים התיכון. ג'רוויס נתן לו דרגת קומודור שהייתה מלווה בעצמאות פיקודית והרשה לו להגיע עם ספינות שהושמו תחת פיקודו לכל מקום במזרח התיכון בו יידרשו שירותיו. הוא אף שימש כשליח מיוחד לאיסטנבול, שם שימש אחיו כמיופה הכוח הבריטי לחצרו של הסולטאן. משימתו הייתה לחזק את ההתנגדות הטורקית לנפוליאון ולסייע לטורקים במלחמתם בצבא הצרפתי, שכבש את מצרים ועלה אז צפונה לעבר ארץ ישראל. שליחותו גרמה לנלסון שהיה בכיר מג'רוויס, להתנגד לסמכויות הרבות שניתנו לסמית' במזרח התיכון.
לאחר שהביס את הכוחות העות'מאניים במצרים, עלה נפוליאון על ארץ ישראל, ועמו 13,000 אנשי צבא. הוא כבש את עזה ואת יפו, וגילה ברוטליות כלפי האוכלוסייה האזרחית, וטבח באלפי חיילים טורקים שנפלו בשבי ביפו, כי לא היה ביכולתו לקחת אותם עמו או לשלחם למצרים. משם עלה נפוליאון לעכו, שבאותם ימים הייתה בירתה המנהלית של הארץ, תחת שלטון הפחה אחמד אל ג'זאר.
סמית' סייע לאל ג'זאר לחזק את הביצורים בעכו, וסיפק לו תותחים וחיילים מספינותיו. הוא השתמש בספינותיו על מנת לתפוס תותחי מצור שנשלחו אל נפוליאון בדרך הים ולהפנותם כנגד הצרפתים, וכן על מנת לחסום מעבר כוחות ואספקה בדרך החוף. בהגנת העיר נעזר סמית' בקצין הצרפתי אנטואן דה פיליפו (שנהרג בעת המצור) וביועצו היהודי ואיש סודו של אל ג'זאר, חיים פרחי. דה פיליפו ופרחי תכננו את הגנת העיר, וחיזקו את ביצוריה.
כאשר החל המצור על עכו במרץ 1799, השתמש סמית' בספינותיו, הטייגר והתזאוס, לסייע במערכה. התקפות הצרפתים נהדפו, ומספר ניסיונות לפריצת החומה נמנעו. במאי הגיעה בדרך היבשה ארטילריית מצור אל הצבא הצרפתי, והחומה נפרצה. אך ההתקפה נהדפה שוב, שכן בינתיים בנו מגיני העיר קו הגנה נוסף. בה בעת נחתו בחוף תגבורות טורקיות שהגיעו מן האי רודוס. ב-9 במאי נערכה המתקפה הצרפתית האחרונה, ומשזו נהדפה אף היא, החליט נפוליאון לשוב עם צבאו למצרים. הייתה זו תבוסתו הראשונה של נפוליאון בקרב יבשתי. לאחר ששב עם חילותיו למצרים, עזב נפוליאון את חילותיו והפליג לצרפת, כשהוא מתחמק מן המצור הימי הבריטי במזרח התיכון, על מנת להילחם באנשי "הקואליציה השנייה" שקמה כנגד צרפת, ולמנות עצמו למשרת "הקונסול הראשון".
בשנת 1800 הוקמה בחומה הדרומית של יפו מצודת סידני סמית', שנבנתה במימון בריטי.
סמית' ניסה לשאת ולתת על כניעת הכוחות הצרפתים שנותרו במצרים תחת פיקודו של הגנרל ז'אן-בטיסט קלבר ואף חתם על הסכם באל עריש. עם זאת, בשל הטינה בינו ובין האדמירל הוריישו נלסון, התקבלה הדעה שיש להשמיד כוחות אלו ולא לאפשר חזרתם לצרפת, וההסכם בוטל על ידי האדמירל לורד קית', שהיה מחליפו של ג'רביס בפיקוד על הצי בים התיכון.
הבריטים החליטו לנחות ביבשה, במפרץ אבוקיר, בפיקודו של סיר ראלף אברקרומבי. סמית' והטייגר היו מעורבים בהנחתת החילות, בסיוע טורקי, אך חוסר הפופולריות של סמית בצי עלה לו באובדן משרותיו הדיפלומטיות והמינוי המיוחד שקיבל. הצרפתים הובסו בקרב אבוקיר, על אף שאברקרומבי נהרג בקרב, ולבסוף הושבו לצרפת על פי תנאים הקרובים לאלו שהשיג סמית' באל עריש.
שירות במימי האיים הבריטיים

עם שובו לאנגליה בשנת 1801 קיבל סמית' עיטורים ופנסיה בשל שירותו, אך שב ונחסם על ידי נלסון, שעלה לגדולה בשל ניצחונו בקרב קופנהגן. במהלך ההפוגה בקרבות שבאה בעקבות הסכם אמיין, נבחר סמית' לחבר הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז רוצ'סטר, בבחירות שהתקיימו בשנת 1802. ישנן עדויות שבתקופה זו ניהל רומן עם הנסיכה קרוליין מברונסוויק, אשתו בנפרד של הנסיך מוויילס, שהיה לימים למלך ג'ורג' הרביעי. למרות שהרתה, היו לה מאהבים אחרים באותה התקופה, כך שאין ביטחון כי ילדה הוא אף ילדו של סמית'. כאשר הנסיכה נאלצה להתרחק מחצר המלכות עקב השערוריות שיצרה, יצאה במסע לעכו - המקום שבו זכה סמית' לתהילה כמנצחו של נפוליאון.
לאחר חידוש הקרבות כנגד צרפת בשנת 1803 הועסק סמית' באזור הדרומי של הים הצפוני על מנת למנוע פלישה נפוליאונית לאזור. בשנים 1804 ו-1805 עבד סמית' עם הממציא רוברט פולטון על ייצורם של פצצות טורפדו ומוקשים ימיים על מנת להרוס את הצי הצרפתי שנאסף בנמלי צרפת ובלגיה. התקפה בכלי הנשק החדשים על הצי בבולון נכשלה בשל מזג אוויר גרוע. על אף כישלון זה, המליץ סמית' להשתמש בכלי הנשק החדשים כנגד הצי הצרפתי והספרדי המשולב שעגן בקדיס. אך צי זה יצא מהנמל והושמד בקרב טרפלגר באוקטובר 1805, בטרם היה סיפק בידי סמית' להשלים את תוכניותיו.
שירות נוסף בים התיכון

בנובמבר 1805 קודם סמית' לדרגת תת-אדמירל ושב ונשלח אל הים התיכון, תחת פיקודו של קולינגווד, שמונה למפקד הצי לאחר מותו של נלסון. קוליגנווד שלח את סמית' לסייע למלך פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות לכבוש את נאפולי מאחיו של נפוליאון ז'וזף בונפרטה, שהכריז על עצמו כמלך נאפולי.
סמית' תכנן מערכה תוך שימוש בחיילים בלתי סדירים מקלבריה בנוסף לכוח של 5,000 חיילים בריטים. הם הביסו כוח צרפתי עדיף ב-4 ביולי 1806 בקרב מיידה, אך סמית' שב והסתכסך עם הממונים עליו והודח מן הפיקוד על אף הצלחתו.
סמית' נשלח לסייע לאדמירל דקוורת' במסעו לקונסטנטינופול בפברואר 1807, מסע שנועד למנוע מן הצרפתים לחבור לטורקים. על אף ניסיונו הרב באזור המזרח התיכון והיכרותו עם חצר המלוכה, נותר סמית' בתפקיד משני, והושאר בצל על ידי דקוורת'. המסע הסתיים בכישלון, והמשלחת נאלצה לסגת דרך מצר הדרדנלים תחת אש טורקית כבדה. ב-1807 נקראו דקוורת' וסמית' בחזרה ללונדון.
פורטוגל וברזיל

באוקטובר 1807 חתמו צרפת וספרד על הסכם לחלוקת פורטוגל ביניהם. בנובמבר 1807 מונה סמית' למפקד משלחת לליסבון במטרה לסייע לפורטוגזים בהדיפת המתקפה, או בהשמדת הצי הפורטוגזי - אם ישתלטו עליו כוחות עוינים. סמית' הצליח לארגן את מסע הצי הפורטוגזי לריו דה ז'ניירו בברזיל שהייתה אז מושבה פורטוגזית. שם החל בתכנון מתקפות על מושבות ספרד בדרום אמריקה, אך נקרא חזרה לאנגליה ב-1809 לפני שהספיק לממש תוכניתו. הוא קודם לדרגת תת-אדמירל ב-1810, ובאותה השנה נישא לקרוליין רמבולד, אלמנתו של הדיפלומט סיר ג'ורג' רמבולד שעבד עם סמית'.
מסע נוסף בים התיכון

ביולי 1812 שב סמית' והפליג לים התיכון על סיפון ספינת הדגל שלו "טרמנדוס", כסגנו של סיר אדוארד פילאו, כשמשימתם הייתה הטלת מצור על טולון. בהמשך עבר לפקד מספינת הדגל "היברניה" שעל סיפונה היו 110 תותחים. המצור היה מתיש, בשל העובדה שהצרפתים לא יצאו מן הנמל והתחמקו מעימות עם הבריטים. בתחילת 1814 נכנסו בעלות הברית כמנצחות לפריז ונפוליאון הודח והוגלה לאי אלבה. סמית' הוחזר לאנגליה.
השלום וקרב ווטרלו

אז החליט סמית' להתמסר למלחמה בעבדות. שודדי הים הברברים פעלו במשך מאות בשנים מחופי צפון אפריקה, סחרו בעבדים ובמלחים שבויים, ואף העזו וניסו לחטוף אנשים מחופי אירופה לרבות אנגליה ואירלנד. סמית' השתתף בקונגרס וינה במטרה לקבל מימון למשימה שתשים קץ סחר העבדים של שודדי הים הללו.
במרץ 1815 נמלט נפוליאון מאלבה וצעד לעבר פריז, שם הוכרז שוב כקיסר צרפת. סמית' ניסה לשוב לאנגליה, אך עד יוני הגיע רק לבריסל. בעת ששמע את תותחי המערכה רכב לפגוש את ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, בעת שזה ניצח בקרב ווטרלו. סמית' פעל לטיפול בחיילים הפצועים משני הצדדים. לאחר מכן התבקש לקבל את כניעת החיילים הצרפתים באראס ואמיין ולהבטיח כי כוחות בעלות הברית יוכלו להיכנס לפריז ללא קרב, כדי להמליך שם את המלך לואי ה-18. על מעשים אלו הוכתר בתואר אצולה בריטי, ושוב לא נקרא "האביר השוודי".
במהלך פעילותו צבר סמית' חובות, שהממשלה הבריטית לא מיהרה לפרוע. הוא נהג באורח חיים ראוותני, ומאמציו לשכנע בצורך להילחם בעבדות עלו לו כסף רב. מכיוון שבאנגליה היה נהוג לכלוא בעלי חוב, הוא עבר עם משפחתו לצרפת. הוא חי בפריז עד פרעון חובותיו, וזכה לקצבה קבועה שאפשרה לו מחייה צנועה. על אף שניסה לשוב ולקבל משרות ימיות, לא ניתן לו עוד פיקוד קרבי. הוא מת ב-26 במאי 1840 משבץ, ונטמן לצד אשתו בבית הקברות פר לשז בפריז.
מרגמה הקבועה בחומת עכו ומשקיפה אל הים בזירה בה זכה סמית' בניצחונו הגדול אל מול נפוליאון
זאק בראון בנד

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 סוגה:  קאנטרי רוק ‏•‏‏ קאנטרי פופ ‏•‏‏ רוק דרומי ‏•‏‏ רגאיי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, Bigger Picture Music Group 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (2010) 
 www.zacbrownband.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 זאק בראון ג'ימי דה מרטיני ג'ון דריסקל הופקינס קוי בולס כריס פרייר קליי קוק דניאל דה לוס רייס מאט מנגנו קרוליין ג'ונס
 חברים לשעבר
 מרקוס פטרוסקה  ג'ייקוב לוסון טים אסרי ג'ואל וויליאמס
 
זאק בראון בנד היא להקת קאנטרי רוק אמריקאית שמקורה באטלנטה, ג'ורג'יה, ופועלת מאז שנת 2002. הלהקה נחשבת לאחת המובילות בז'אנר, בזכות יכולתה לשלב סגנונות מוזיקליים מגוונים, בהם קאנטרי רוק, פופ קאנטרי, רוק דרומי ורגאיי. לצד השפעותיהם המוזיקליות, הלהקה ידועה בהופעותיה החיות ובשיתופי פעולה עם אמנים ידועים.
חברי הלהקה

זאק בראון: סולן ראשי, גיטרה, בנג'ו ובס (מ-2002).
ג'ימי דה מרטיני: כינור, גיטרה, צ'לו, שירה (מ-2004).
ג'ון דריסקל הופקינס: גיטרה בס, בנג'ו, יוקולילי, שירה (מ-2005).
קוי בולס: גיטרה, פסנתר, גיטרה סלייד (מ-2007).
כריס פרייר: תופים וכלי הקשה (מ-2008).
קליי קוק: גיטרה, קלידים, שירה (מ-2009).
דניאל דה לוס רייס: כלי הקשה (מ-2012).
מאט מנגנו: גיטרה בס ושירה (מ-2014).
קרוליין ג'ונס: גיטרה, שירה (מ-2022).
מרקוס פטרוסקה, ג'ייקוב לוסון, טים אסרי, ג'ואל וויליאמס.
היסטוריה > תחילת הדרך (2002–2008)

הלהקה נוסדה על ידי זאק בראון, שבתחילת דרכה פעלה כשלישייה עם המתופף מרקוס פטרוסקה והבסיסט ג'ייקוב לוסון. בשנת 2003 הקים בראון חברת תקליטים עצמאית בשם "Home Grown", שהפכה בהמשך ל"Southern Ground". בשנת 2004 פתח בראון מסעדה ומועדון מוזיקה בשם "Zac's Place". הכנסות המסעדה שימשו לרכישת אוטובוס לסיבוב הופעות, שאפשר ללהקה להתחיל להופיע באופן מקצועי בפסטיבלים ובמועדונים.
באותה שנה הצטרף ללהקה ג'ימי דה מרטיני, כנר וזמר הרמוניות, שהוסיף עומק מוזיקלי להרכב. ב-2005 הצטרף ג'ון דריסקל הופקינס, שסייע בהקלטת הסינגל המצליח "Toes" וביסס את תפקידו כבסיסט וכמפיק מוזיקלי של הלהקה.
היסטוריה > פריצת דרך מסחרית (2008–2014)

בשנת 2008 יצא הסינגל "Chicken Fried", שהגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי והפך ללהיט פורץ דרך. האלבום הראשון של הלהקה, The Foundation, יצא באותה שנה וזכה להצלחה מסחרית אדירה, כולל תואר פלטינה משולשת.
ב-2010 יצא האלבום You Get What You Give, שכלל להיטים כמו "Colder Weather" ו-"Knee Deep", ושיתוף פעולה עם ג'ימי באפט. האלבום דורג במקום הראשון במצעדי הקאנטרי וזכה לשבחי הביקורת.
ב-2012 יצא האלבום Uncaged, שזכה בפרס גראמי על אלבום הקאנטרי הטוב ביותר. האלבום הציג התפתחות מוזיקלית עם שילוב סגנונות חדשים, כולל רוק דרומי ואלמנטים של גוספל.
היסטוריה > התרחבות מוזיקלית (2015–2019)

ב-2015 יצא האלבום Jekyll + Hyde, שהציג גיוון מוזיקלי יוצא דופן עם שילוב של רוק, EDM ופופ מסורתי. האלבום כלל שיתופי פעולה עם אמנים כמו כריס קורנל ואביצ'י, וזכה לחשיפה רבה. באותה שנה הופיעה הלהקה לראשונה בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב", וביצעה את הלהיטים "Homegrown" ו-"Heavy Is the Head".
ב-2019 יצא האלבום The Owl, שכלל שיתופי פעולה עם סקרילקס, מקס מרטין ואמנים נוספים. האלבום סימן חקר סגנונות חדשניים וניסה להגיע לקהלים רחבים יותר.
היסטוריה > חזרה לשורשים (2021–הווה)

בשנת 2021 יצא האלבום The Comeback, שציין חזרה לסגנון הקאנטרי המסורתי. הסינגל "Same Boat" הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי איירפליי. בשנת 2022 הצטרפה קרוליין ג'ונס כחברה רשמית, ובכך הפכה לאישה הראשונה בלהקה. ב-2023 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף בארצות הברית ובאירופה.
פעילות פילנתרופית

זאק בראון בנד תומכת בארגון "Little Kids Rock", המקדיש משאבים לחינוך מוזיקלי בבתי ספר ציבוריים בארצות הברית. בנוסף, חברי הלהקה משתתפים באופן קבוע במופעי צדקה לטובת קורבנות אסונות טבע ושריפות, ומארגנים אירועים לקידום מוזיקה וחינוך בקרב ילדים ונוער.
דיסקוגרפיה

The Foundation (2008)
You Get What You Give (2010)
Uncaged (2012)
Jekyll + Hyde (2015)
Welcome Home (2017)
The Owl (2019)
The Comeback (2021)
הערות שוליים

↑  Jim Asker, Zac Brown Band’s ‘Same Boat’ Floats to No. 1 on Country Airplay Chart, Billboard, ‏2021-11-30 (באנגלית אמריקאית)
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אלסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16060746-2  ISNI: 0000 0000 8572 1798  LCCN: no2008184170  MusicBrainz: 507226f4-0842-4f43-950e-81a7017230ec  VIAF: 123897208   WorldCat (עם VIAF): 123897208
צמחיית ישראל וסביבתה

| --- | --- |

 סוג:  מסד נתונים מקוון 
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים)
 מייסדים:  אבינעם דנין וברק דנין
 עריכה:  ד"ר אורי פרגמן-ספיר - המנהל המדעי של הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם, ירושלים
 שירותים עיקריים:  מידע בוטני עדכני אודות מיני הבר בישראל וסביבתה
 http://flora.org.il
 
צמחיית ישראל וסביבתה הוא אתר אינטרנט המכיל מידע מדעי עדכני על אודות מיני הצמחים בישראל ובסביבתה: תצלומיהם, נתוני התפוצה שלהם, המאפיינים המורפולוגיים ועוד. את האתר הקימו הבוטנאי פרופ' אבינעם דנין, שסיפק את המידע שבאתר, ובנו, ברק דנין, האחראי מנעוריו לצד המחשובי. האתר מנוהל על ידי ד"ר אורי פרגמן-ספיר - המנהל המדעי של הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם, ירושלים ומעודכן באופן קבוע.
באתר גם מפות תפוצה עדכניות שנבנו במאגרי המידע של רשות הטבע והגנים, הן מאחדות את המידע ההיסטורי עם מידע עדכני ממקורות שונים ובהן אתרים היסטוריים, אתרים עדכניים ואתרים בהם הצמחים שתולים. אלה מופיעים בצבעים שונים.
תחילתו של אתר האינטרנט בגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם, ירושלים על ידי גלעד אשכנזי, ובהמשך ביוזמה של אודי אורון, שהקים ב-2006 את אתר "צמחיית ישראל ברשת" הראשון. מימון האתר נעזר במימון המונים באתר "מימונה". את מרבית תצלומי הצמחים שבאתר צילם פרופ' דנין, ואליהם נוספו תרומות של צלמים רבים, ובהם עוזי בורשטיין שנהרג במלחמת ששת הימים, ותצלומיו נתרמו על ידי אלמנתו. באתר כ-9000 תצלומים של 2,024 מתוך 2,856 מינים של ישראל (כולל החרמון) ותמונות נבחרות מירדן.
באתר יש פורום פעיל בו דנים בזיהוי צמחי בר מקומיים ובנושאים נושקים.
פרופ' דנין תיאר את אופי האתר:
אני רואה באתר זה ספר אלקטרוני ענק שמכיל את תצפיותיי וסיכום של תפישתי והבנתי של הטבע שסביבי. שלא כמו במאמרים מדעיים בהן הנימה האישית אינה מותרת, אני שואף להעביר כמה שיותר מתפישתי האישית ותחושותי כישראלי עם עמדה המושפעת מההיסטוריה האישית והציבורית שעברתי עד כה. יש הדגשה יתרה ומובנת על הטבע של ישראל ושכנותיה שבכמה מהן הייתה לי הזדמנות לבקר ולחקור. כאשר אני עומד לצלם תמונה בטבע אני שואל עצמי מה אני עומד לספר לקהל שומעי אודות התמונה. ברור שבחרתי תמונות ש"אומרות" משהו אודות הצמחים. ההערות אודות מינים רבים (אותן אני מקווה להשלים בהקדם) הן אותן מחשבות ומסקנות המתגלגלות בראשי בעת שאני מחליט לצלם את התמונה המתוכננת
הערות שוליים

↑  מבוא, באתר "צמחיית ישראל וסביבתה"
Steal the Show

"Steal the Show" הוא סינגל של הזמר-יוצר האמריקאי, לאוב, שיצא ב-2 ביוני 2023 בהוצאת חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס, כחלק מהפסקול של סרט הקולנוע "אלמנטלי". השיר הולחן על ידי לאוב ומייקל מטושיץ', ונכתב והופק על ידי לאוב ותומאס ניומן.
נכון ליולי 2023, השיר הושמע למעלה מ-14 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-2 מיליון פעמים ביוטיוב.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 163 |  |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 7 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים חודשיים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים חודשיים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים חודשיים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים חודשיים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 11 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | זהב | 500,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 500,000 |
הערות שוליים

↑  Steal The Show (From "Elemental"), 2023-06-02, ארכיון מ-2023-06-29, נבדק ב-2023-07-26
↑  Lauv - Steal The Show (From "Elemental"/Official Audio), ארכיון מ-2023-06-16, נבדק ב-2023-07-26
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
| לאוב |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | How I'm Feeling • All 4 Nothing |  |
| אלבומי אוסף | I Met You When I Was 18 (The Playlist) |  |
| מיני-אלבומים | Without You |  |
| סינגלים | "I Like Me Better" • "Easy Love" • "There's No Way" • "I'm So Tired..." • "Drugs & the Internet" • "Sad Forever" • "Fuck, I'm Lonely" • "Feelings" • "Mean It" • "Modern Loneliness" • "Steal the Show" |  |
| השתתפות בסינגלים | "A Different Way" • "Make It Right" • "Slow Grenade" • "Kings & Queens, Pt. 2" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d7e8c33a-e621-467d-9d6d-81b8734209dc
הבורסה הבלטית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תאריך ייסוד:  1744 
 עיר:  לונדון, Baltic Exchange 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מדדים:  Baltic Dry Index 
 www.balticexchange.com
 
הבורסה הבלטית (באנגלית: The Baltic Exchange) הוא שמה של חברה בריטית המפעילה את הבורסה הגדולה בעולם למסחר בין סוחרי אוניות, בעלי אוניות וחוכרי אוניות. החברה נוסדה במחצית המאה ה-18. שימוש ראשון בשם החברה נמצא כבר בשנת 1744. החברה נרשמה כחברה פרטית בערבון מוגבל בשנת 1900. בתחילת המאה ה-21 החברה נמצאת בבעלות מספר חברות ומניותיה אינן נסחרות בבורסה. מטה החברה בלונדון ומועסקים בה כ-20 עובדים.
בבורסה אותה מנהלת החברה מתקיים מסחר יומי בשוק ההובלה הימית ונקבעים בה מחירי ההובלה וכן נסחרים בה חוזים עתידיים בשוק ההובלה הימית, המכונים "חוזי הובלה עתידיים" (אנגלית: Forward Freight Agreements). הבורסה אף משמשת ערוץ למסירת מידע על נמלים בעולם, שוק לקנייה ומכירה של אוניות משא ומקום בוררות בסכסוכים בתחום ההובלה הימית. באופן מקורי התקיימה בבורסה קומת מסחר בה היו מתכנסים הסוחרים, אולם היום מתקיים המסחר בטלפון.
הבורסה מפרסמת מדי יום שישה מדדים:
המדד הבלטי לתפזורת יבשה (אנגלית: Baltic Dry Index)
המדד הבלטי לפנמקס (אנגלית: Baltic Panamax Index)
המדד הבלטי לקייפסייז (אנגלית: Baltic Capesize Index)
המדד הבלטי להנדימקס (אנגלית: Baltic Handimax Index)
המדד הבלטי המלוכלך למכליות (אנגלית: Baltic Tanker Dirty Index)
המדד הבלטי הנקי למכליות (אנגלית: Baltic Tanker Clean Index)
ראו גם

אוניית צובר
אצטדיון רמת גן

תבנית:אצטדיון
אצטדיון רמת גן, המכביה השמינית, 1969
מבט מכניסת השירות. ממול, בקצהו השני של האצטדיון ניצב מגדל הלפיד של המכביה
היציע המזרחי משער 4
היציע
נוף מסביב לאצטדיון שממוקם במרכז התמונה. מימינו – קניון איילון, 2022
אצטדיון רמת גן הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברמת גן, אשר מונה 41,583 מקומות ישיבה. האצטדיון נחנך בשנת 1950, כאשר היציע המערבי, המונה 13,370 מקומות ישיבה, הוקם מחדש ונחנך בשנת 1984. באצטדיון, הממוקם בצמוד לקניון איילון, נמצאים משרדיה של ההתאחדות לכדורגל בישראל.
היציע המזרחי הוכרז כמסוכן לאכלוס הציבור ולכן האצטדיון מאושר לארח אך ורק ביציע המערבי.
עד שנת 2014 היה אצטדיון רמת גן האצטדיון הלאומי של ישראל בו נערכו רוב משחקי נבחרת ישראל בכדורגל (כ-137 משחקים בסה"כ), משחקי חצאי וגמר גביע המדינה בכדורגל, וכן אירועי ספורט גדולים, דוגמת המכביה.
היסטוריה > מאבקי השבת

בעקבות הסכמים קואליציוניים עם הסיעות הדתיות לא הופעל האצטדיון בימי שבת במשך שנים רבות. למעשה למעט אירועי ספורט גדולים, מדי כמה שנים, ומשחקי נבחרת, הפעילות בו הייתה מעטה. ב-1985, לאחר שנבנה מחדש היציע המערבי, והיה צורך להגדיל את הפעילות כדי לכסות את ההשקעה בבניית היציע, עברה קבוצת מכבי תל אביב לשחק את משחקיה הביתיים באצטדיון. מיד החל מאבק של תושבים חרדים מבני ברק הסמוכה נגד קיים משחקי כדורגל בשבת במקום (אז היה נהוג שכל משחקי הליגה משוחקים בימי שבת בשעות אחר הצהריים). לאחר מספר שבועות של הפגנות הפעיל שר הפנים מטעם מפלגת ש"ס, יצחק חיים פרץ, לחץ על ראש הממשלה שמעון פרס ואיים לפרוש מהקואליציה. פרס הסכים שהמשחקים בשבת פוגעים בסטטוס קוו ויש להפסיקם. לאחר פנייה לבית המשפט, נקבע שאין לממשלה סמכות לקבוע אם מתקיים משחקים בשבת, מפני שהוא בבעלות פרטית של עיריית רמת גן. מאז המשיכה מכבי תל אביב לשחק באצטדיון עד שנת 2000 (למעט עונת 1986/1987 ו-1995/1996 בהן אירחה באצטדיון בלומפילד).
בעלות

האצטדיון הוא בבעלות עיריית רמת גן ומופעל בחכירה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל מאז 1969. משרדי ההתאחדות ממוקמים ביציע המערבי של האצטדיון.
המכביה

מאז המכביה השלישית ומדי ארבע שנים, נערכו באצטדיון טקס הפתיחה וטקס הנעילה של משחקי המכביה, כמו גם חלק מהתחרויות באירוע כולל מספר מתחרויות האתלטיקה. בסה"כ אירח האצטדיון 15 פעמים את טקסי פתיחת המכביה.
ביולי 1997 בטקס פתיחת המכביה ה-15, התמוטט גשר מעל נחל הירקון עליו צעדו המשלחות בדרכן אל האצטדיון. אסון זה גבה את חייהם של ארבעה מחברי המשלחת האוסטרלית ולפציעתם של 69. טקסי המכביה הבאה (ה-16) אשר נערכה בשנת 2001, הועברו לאצטדיון טדי. טקסי פתיחת המכביה האחרונים שהתקיימו באצטדיון רמת גן היו של המכביה ה-17 (ב-2005) וה-18 (ב-2009).
משנת 2013, טקסי הפתיחה והנעילה של המכביה החל מהמכביה ה-19 לא התקיימו ברמת גן, אלא באצטדיון טדי בירושלים שאף הורחב לקראתה. כך היה עם המכביה ה-20 שהתקיימה ב-2017 בירושלים והמכביה ה-21 שהתקיימה ב-2022.
שימושים נוספים

בנוסף לשימוש בעת אירועי ספורט ואתלטיקה, האצטדיון משמש גם להופעות תרבות שונות של אמנים מהארץ ומחו"ל. כבר בשנות ה-60 נערכו באצטדיון מופעי מוזיקה וריקוד. בשנות ה-60 הופיעו בין היתר באצטדיון להקת הבלט המלכותי והלן שפירו. בעשורים שלאחר מכן הופיעו הטרמלוס, רוד סטיוארט, סיימון וגרפונקל, דפש מוד, לאונרד כהן, אלטון ג'ון, מטאליקה, בוב דילן, פול סיימון, קניה וסט, 50 סנט, סטינג ומדונה.
תוכניות לסגירת האצטדיון והריסתו

ככל שעברו השנים זכה אצטדיון רמת גן לביקורות על חוסר האקוסטיקה באצטדיון, על תנאי הצפייה הירודים במיוחד ביציעים המזרחיים והדרומיים, אך גם לאור כך שגם היציע המערבי משנות השמונים לא עומד בסטנדרטים של המאה ה-21. הגדלת תכולתו של אצטדיון טדי שהושלמה ב-2013 ופתיחת אצטדיון סמי עופר בשנת 2014 וכן הרחבת בלומפילד שעיקרה הושלם ב-2019 (על אף עבודות על החיפוי החיצוני וכדומה שנמשכו לאחר מכן), בהם תנאי צפייה עדיפים משמעותית מאצטדיון רמת גן, הביאו לכך שמשחקי נבחרת ישראל וגביע המדינה עברו לאצטדיונים האלו.
בשל כך תוכניות רבות לשיפוצו, או להריסתו ובניית אצטדיון לאומי חלופי, עלו וירדו מסדר היום הציבורי. כך ב-2006 הוצעה לאצטדיון תוכנית שיפוץ שנועדה לשמר את היציע המערבי אך לבנות סביבו את שאר היציעים מחדש לצד קירוי מלא. בהמשך על פי הצהרותיו של יו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל אבי לוזון משנת 2010, לאחר סיום בניית אצטדיון סמי עופר בחיפה, נועד להיהרס אצטדיון רמת גן לטובת בנייתו של אצטדיון חדש עם 60,000 מקומות ישיבה. במסגרת זאת אף יצאו ב-2012 מטעם ראש העיר דאז צבי בר, למכרז תכנון סגור בשילוב משרדי אדריכלים מקומיים ובינלאומיים המתמחים בתכנון אצטדיונים והוגשו ארבעה עיצובים שונים לפיתוח האצטדיון וסביבתו. עם זאת, תוכנית זו לא זכתה לאישור באופן רשמי ונבחנו גם תוכניות חלופיות.
בנובמבר 2014 פורסם כי עיריית רמת גן, בראשותו של ישראל זינגר, ויתרה על תוכנית האצטדיון הלאומי החדש שנועד להכיל לפחות 55,000 מקומות, למרות התקציבים שהוקדשו לקידום התוכנית והמכרז להקמתו. במקומו מתכננת עיריית רמת גן אצטדיון קטן יותר, שיכיל כ-40,000 צופים, וישמש גם למופעים, מלבד משחקי כדורגל ובלבד שיימצאו מקורות מימון פרטיים. אפשרות אחרת שבחנה העירייה היא לוותר על הקמת אצטדיון חלופי לטובת הקמת פארק על גדות הירקון לצד רובע עירוני עם מגדלי מגורים, מרכז מסחרי, משרדים ומלונאות ואף קמפוס אקדמי (מכללת רמת גן) ואודיטוריום גדול. כמו כן על פי חלק מההצעות גם הוצע להקים היכל ספורט עירוני גדול על חלק מהשטח כחלק מהמתחמים הציבוריים שבו.
למרות התוכניות להרוס את האצטדיון, ב-12 בנובמבר 2015 הוחלט כי הפועל רמת גן תערוך את משחקיה באצטדיון. חלק מהאופציות שהוצגו לתוכניות הפיתוח למתחם אף כללו אפשרות לשלב בפיתוח מחדש אצטדיון קטן שנועד להתאים לצורכי הפועל רמת גן.
בתחילת 2016 פורסם כי ההתאחדות לכדורגל תחת היו"ר עופר עיני שבה לדון בתוכנית למתחם הכוללת בנייה מחדש של האצטדיון תוך שימור היציע המערבי הקיים, מה שיוזיל עלויות, לצד יצירת שטחי מסחר תחת היציעים וכן בניית מגדלי מגורים ומשרדים סמוך לאצטדיון.
באפריל 2017 הוחלט בעיריית רמת גן להרוס את האצטדיון שעליו ייבנו מגדלי משרדים. עם זאת, בדצמבר 2018 הצהיר ראש העיר החדש כרמל שאמה הכהן כי ברצונו לקדם תוכניות לשיפוץ האצטדיון ההיסטורי, במקום לקדם את התוכנית שאושרה בעירייה להרוס אותו לחלוטין. ביוני 2019 שוב התקבלה בעירייה ההחלטה כי יש להרוס את האצטדיון בשנים הקרובות, אך טרם נקבע מה יוקם בשטח שיתפנה.