stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של סודאן

ההיסטוריה של סודאן מושפעת מהיותה מדינת חיץ בין אזורים שונים באפריקה. סודאן הושפעה ממצרים והתרבות הערבית מחד, ומקונגו, צ'אד ואתיופיה מאידך. בשל מעמדה האסטרטגי הייתה נתונה אף להשפעת מעצמות עולמיות כבריטניה וארצות הברית.
האזור בו הוקמה המדינה המודרנית סודאן נשלט בעידן העתיק על ידי ממלכת כוש, שהושפעה מאוד מהתרבות המצרית העתיקה. שושלת מלכי כוש אף משלה תקופה מסוימת במצרים כפרעונים, ונקראה השושלת ה-25. לאחר נפילת השושלת ה-25, בין השנים 730 לפנה"ס ל-671 לפנה"ס. לאחר נפילת השושלת ה-25, הדרימו מלכי כוש וקבעו את בירתם במרואה. הממלכה המרואית שמרה על התרבות המצרית במשך מאות בשנים לאחר שזו חדלה במצרים עצמה. לאחר נפילת ממלכת מרואה, במהלך המאה ה-6, קיבלו על עצמם הנובים את הנצרות ובמשך מאות שנים הייתה סודאן נוצרית עד שנכבשה על ידי האסלאם, בתהליך שהסתיים אך במאה ה-16. במהלך המאה ה-19 החלו הבריטים להתערב בנעשה במצרים, ובמסגרת זו ניסו גם להשליט את שלטון המצרים בסודאן. ב-1882 השתלט על סודאן המהדי מוחמד אחמד שהביס את צבא מצרים, והרג את הגנרל הבריטי שהתיימר להיות מושל סודאן מטעם המצרים, צ'ארלס גורדון. המהדי מת ב-1885 ועד תחילת המאה ה-20 השתלטו הבריטים על סודאן בשורה של קרבות, שהידוע ביניהם קרב אומדורמאן ב-1898. בין 1899 ל-1953 הייתה סודאן נתונה לשלטון משותף (קו-דומיניום) בריטי ומצרי. ב-1956 הוכרזה סודאן כרפובליקה עצמאית. עצמאותה של סודאן מתאפיינת בשלטון רודנים צבאיים, בשתי מלחמות אזרחים עקובות מדם, בסכסוך גבולות עם צ'אד, ולאחרונה במשבר הומניטרי בחבל דארפור.
בשנת 2004 נשיא צ'אד, אידריס דבי, הגיע לסודאן, והתחיל תהליך של נורמליזציה בין שתי המדינות שבסופו של דבר הוביל לסיום מעשי האיבה בחבל דרפור.
פרהיסטוריה, כוש, מרואה ונוביה

האדם החל להתגורר בעמק הנילוס הפורה, עוד בתקופת האבן הקדומה לפני שישים אלף שנים. מחקר אנתרופולוגי וארכאולוגי הראה כי בתקופה הקדם-שושלתית במצרים לפני שנת 3400 לפנה"ס היו הנובים, תושביה הקדומים של סודאן, והמצרים הקדמונים, קרובים זה לזה מבחינה אתנית ומבחינה תרבותית. ממלכת נקאדה הקדומה, ממלכה מצרית קדם-שושלתית, שיעבדה את הנובים והטמיעה בהם את התרבות המצרית.
עם איחודה של מצרים לממלכה אחת, החלה מתגבשת בדרום ממלכה בשם כוש שהייתה מושפעת מהתרבות המצרית. הסחר עם מצרים היה גורם מרכזי בכלכלת שתי המדינות, אך המצרים נמנעו מלספח את כוש או ליצור בה נוכחות צבאית קבועה, אם כי נותרו גורם השפעה מרכזי בממלכה. בשנת 1100 לפנה"ס כבש הפרעה יעחמס הראשון את כוש, והפכה למחוז במצרים. אך לאחר מכן נחלשה הסמכות המצרית, השלטון במצרים עצמה פוצל, ושליטת מצרים בכוש נפסקה. במהלך המאה השמינית לפנה"ס, קמה בכוש ממלכה חזקה ועצמאית, שהרחיבה את שליטתה אל תוככי מצרים, ואף הפכה לשליטת מצרים, ומלכיה הפכו לשושלת ה-25 של מלכי מצרים בשנת 750 לפנה"ס. במשך מאה שנים נשלטה כוש מתבאי על ידי מלכים אלו. לאחר פלישת אשור למצרים, בשנת 671 לפנה"ס נסוגו מלכי כוש לבירה חדשה במרואה.
התרבות המרואית שמרה על התרבות המצרית המקורית, ועל הכתב המצרי, שנים רבות לאחר שמצרים עצמה שועבדה לזרים ואיבדה את תרבותה המקורית. שליטי מרואה בנו פירמידות, סגדו לאלי מצרים, וכתבו בכתב חרטומים עד התמוטטות הממלכה במהלך המאה ה-4.
אסלאם ומהדיזם

במאה ה-6 קיבלו עליהם שליטי נוביה את הנצרות, והקימו ממלכות נוצריות, שהיו כפופות מבחינה דתית לפטריארך הקופטי באלכסנדריה. לאחר הכיבוש המוסלמי של מצרים, נותקה למעשה הנצרות הסודאנית משאר הנוצרים בעולם, והשפעתו של האסלאם החלה לחדור לאיטה לאזור. הממלכות הנוצריות בנוביה התקיימו עד המאה ה-15, ושמרו על דתן ותרבותן.
עם עליית האסלאם, וכיבוש צפון אפריקה על ידי הערבים במהלך המאה ה-7 נעשו ניסיונות לכבוש ולאסלם את הממלכות הנוביות הנוצריות, אך אלו כשלו. שליטי מצרים חתמו על הסכם שלום עם שליטי נוביה, שנקרא "באקט", והסכם זה הסדיר את יחסי השלום והסחר החופשי בין המדינות למשך מאות בשנים.
במקביל, התקיים תהליך של הגירה ערבית לנוביה, והטמעת יסוד ערבי אסלאמי באוכלוסייה, תוך התפוררות והתמוטטות הממלכות הנוביות המקוריות. על אף שלא כל המוסלמים באזור דיברו ערבית, החל תהליך של קבלת האסלאם שהגביר את תהליך קבלת התרבות הערבית. לא הייתה מדיניות של המרה בכוח, אך מניעים תרבותיים וכלכליים קידמו מאוד את קבלת האסלאם באזור, הן באמצעות נישואי תערובת וקשרים עם מתיישבים ערבים, והן באמצעות פטור ממס שניתן למוסלמים שתושבי הממלכות המוסלמיות. במאה ה-16 הבשיל תהליך האסלאמיזציה המקומי לכדי ייסוד סולטנות בשם ממלכת סנאר (אנ') שהחליפה את ממלכת אלווה (אנ') שהייתה השלטת באזור מין המאה ה-7.
ב-1820, כבש צבאו של מוחמד עלי את סודאן.
במהלך המאה ה-19 החלו הבריטים להתערב בנעשה במצרים, ובמסגרת זו ניסו גם להשליט את שלטון המצרים בסודאן. המנהיג הדתי מוחמד אחמד הכריז על עצמו שהוא המהדי (המשיח באמונה האסלאמית) ניסה לאחד את השבטים של מערב ומרכז סודאן כנגד שלטון האימפריה הבריטית. הוא הנהיג מרד לאומני שהגיע לשיאו בנפילת ח'רטום בשנת 1885. בעת המצור, צ'ארלס ג'ורג' גורדון, הגנרל האנגלי נהרג. המדינה החדשה שרדה עד אשר כוח אנגלי חדש בהנהגתו של הורציו קיצ'נר הביס את המורדים בשנת 1898.
תחת כיבוש בריטי-מצרי

בין השנים 1899–1956 הייתה סודאן בשליטה משותפת של בריטניה ומצרים, אך בפועל מדינת החסות הייתה בשליטה בריטית מלאה ומצרים קיבלה השפעה במקרים ספציפיים. עד שנת 1914, מצרים הייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית. במהלך המאה ה-19 הרחיבה מצרים את שליטתה בסודאן עד האגמים הגדולים של אפריקה. בשנת 1881 פרצה המלחמה המהדית בסודאן, ובשנת 1882 פלשו הבריטים למצרים, וכך מצרים הפכה למדינת חסות של בריטניה. לאחר מכן כוחות בריטיים ומצרים כבשו בהדרגה את סודאן. בשנת 1899 הם הסכימו רשמית להקים מדינת חסות משותפת: מצרים על בסיס שלטונה הקודם בסודאן ובריטניה על בסיס זכות כיבוש.
בין השנים 1914–1922, סולטנות מצרים וסודאן, היו רשמית חלק מהאימפריה הבריטית. לאחר עצמאות מצרים בשנת 1922, בריטניה קיבלה בהדרגה שליטה רבה יותר במדינת החסות המשותפת, והוציאה את מצרים מסודאן כמעט לחלוטין עד שנת 1924. חוסר שביעות הרצון הגובר של מצרים מהסדר זה הגיע לשיאו לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952. ב-1 בינואר 1956, מצרים ובריטניה ויתרו על סודאן והעניקו לה את עצמאותה.
לאחר עצמאות סודאן > השלטון

סודאן זכתה בעצמאות בשנת 1956. בחירות ראשונות התקיימו רק בשנת 1965, אך הממשלות הסודאניות לא הצליחו לייצב את השלטון בידיהן ולא גובשה חוקה למדינה. ב־25 במאי 1969 ביצע קולונל ג'עפר נומיירי הפיכה צבאית אשר הפילה את הממשלה הדמוקרטית בראשותו של אסמאעיל אל-אזהרי. נומיירי היה לראש הממשלה והוציא אל מחוץ לחוק את כל המפלגות האחרות. חילוקי הדעות בין המרקסיסטים למתנגדיהם בתוך החונטה השלטת גרמה להפיכה קומוניסטית ביולי 1971, אך הממשלה הקומוניסטית הופלה כעבור כמה ימים ונומיירי חזר לתפקידו.
בעקבות רעב המוני, מחסור בדלק ובלחם ואי שקט בדרום, התרחשה הפיכה נוספת בשנת 1985. ההפיכה הונהגה על ידי הגנרל עבד א-רחמן סוואר א-דהב שהחזיר את השלטון האזרחי. ב־1989 הגנרל עומר אל-בשיר הפך לנשיא, ראש ממשלה ומפקד הכוחות המזוינים. החוק הפלילי משנת 1991 קבע עונשים חמורים, כולל קטיעת איברים וסקילה. אף על פי שהמדינות הדרומיות, שהדת השלטת שם היא הנצרות, קיבלו פטור מהאיסורים והעונשים האסלאמיים, החוק איפשר לכפות עליהם את הדברים האלה בעתיד.
לאחר עצמאות סודאן > שלטון חדש

החל בדצמבר 2018 החלו מחאות אזרחיות המוניות כנגד אל-בשיר ששימש כרודן סודאן במשך כ-20 שנה. לבסוף, בסיוע הצבא, הודח אל-בשיר ב-11 באפריל 2019. במקומו החלה לשלוט כת צבאית בראשות עבד אל-פתאח אל-בורהאן שגם כנגדה התקיימה מחאה אזרחית עזה במשך מספר חודשים. לבסוף, ביולי 2019, חתם השלטון הצבאי על הסכם פוליטי עם קואליציית הארגונים האזרחיים שכלל שלטון משותף על המדינה. באוגוסט 2019 חתמו הצדדים על טיוטה לחוקה חדשה לסודאן.
ביולי 2020, תחת כהונה של ממשל זמני, ביטלה סודאן סדרה של חוקים אסלאמיסטים שחוקקו ג'עפר נומיירי ואל-בשיר בשנות ה-80. בין היתר נאסרה השחתת איבר המין הנשי, בוטל האיסור ללא-מוסלמים לשתות אלכוהול, בוטלו ההלקאות הפומביות שהיו נהוגות בגין עבירות קטנות, ועוד .
בספטמבר 2021, פורסם בסודאן דיווחה כי נכשל ניסיון הפיכה צבאית ברחבי הבירה ח'רטום ויתר המדינה.
באוקטובר 2021, צבא סודן כיתר את בית ראש הממשלה עבדאללה חמדוכ ועצר את רוב שריו. ב-21 בנובמבר 2021, חתמו אל-בורהאן וחמדוכ, שהיה עד אז במעצר בית, על הסכם, לפיו חמדוכ יעמוד בראש ממשלה טכנוקרטית עד תום תקופת המעבר, שאמורה להסתיים בבחירות ביולי 2023. הפגנות של אזרחים שמתנגדים לשלטון הצבאי המשיכו לאחר חתימת ההסכם, שבו לא הוזכרו המפלגות שחלקו את השלטון עם חמדוכ לפני ההפיכה. חלק מהמפגינים טענו שההסכם יוביל לשליטה של הצבא בממשלה האזרחית. ההסכם כולל גם את שחרורם של העצירים הפוליטיים שנתפסו על ידי הצבא
ב-15 באפריל 2023 פרצו קרבות במדינה. זאת על רקע מאבקי השליטה בין צבא סודן, המונהג על ידי הגנרל עבד אל-פתח אל-בורהאן, לבין מיליציית ה-RSF שהונהגה על-ידי הגנרל מוחמד חמדאן דגלו. הצבא וה-RSF היו שותפים ב-2021 להפיכה שבה הופל שלטונו האזרחי של ראש הממשלה עבדאללה חמדוכ. הלחימה בין הצדדים נמשכת מאז תחילתה באפריל, ולפחות עשר הפסקות אש זמניות שהושגו בתיווך בינלאומי קרסו במהרה.
הערות שוליים

↑  Interactive World History Atlas since 3000 BC, Geacron
1 2  CIA
↑  New appeal for drought-hit Sudan, BBC
1 2  'Sudan - Civil War and Genocide' Deng,
1 2  National Geographic,"Shattered sudan", Paul Salopek
↑  אי-פי, ניו יורק טיימס, רויטרס, נשיא סודאן עומר אל-בשיר הודח לאחר 30 שנה; הצבא תפס את השלטון, באתר הארץ, 11 באפריל 2019
↑  סודאן: לא מוסלמים יוכלו לשתות אלכוהול, חוק "הכפירה" בוטל, באתר וואלה, 12 ביולי 2020
↑   ג'קי חורי, מועצת הריבונות בסודאן: סיכלנו ניסיון הפיכה בהובלת נאמניו של הרודן המודח אל־בשיר, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2021
↑  הפיכה בסודן: הצבא עצר את השרים ואת רה"מ, שמסרב להיכנע, באתר ynet, 25 באוקטובר 2021
↑  סודן קרסה, מעשי הטבח חוזרים לדרפור: "נחשף קבר אחים גדול, סימנים לרצח עם", באתר ynet, 13 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543729905171  LCCN: sh85129604 
פסלון של טהארקה, אחרון מלכי כוש שמלכו במצרים, מן השושלת הפרעונית ה-25, עשוי מאלבסטר
פונטלנד

פונטלנד (בסומלית: Puntland; בערבית: أرض البنط) הוא אזור בצפון-מזרח סומליה שבמרכזו העיר גארואה (בסומלית: Garoowe), אשר מנהיגיו הכריזו עליו כמדינה אוטונומית בשנת 1998. שליש מאוכלוסיית סומליה כולה חיה בתחומי פונטלנד אשר שטחה הוא כשליש משטח סומליה. בשונה מסומלילנד, פונטלנד אינה מבקשת עצמאות מסומליה, מה שהופך אותה לרפובליקה האוטונומית היחידה בסומליה. השם פונטלנד מקורו בשם "ארץ פונט" הבא ממקורות מצריים קדומים, אף שמיקומה המדויק של ארץ פונט לא ברור וקיימת מחלוקת אקדמית באשר למיקום זה.
היסטוריה

מדינת פונטלנד של סומליה הוקמה באוגוסט 1998 בעקבות מלחמת האזרחים הסומלית וניסיונות כושלים לפיוס לאומי בסומליה. בתחילה הממשל המקומי קנה את סמכותו מסדרת ועידות שבהן נטלה חלק מכריע מועצת הזקנים המסורתית באזור.
כפי שנקבע בסעיף 1 של אמנת המעבר של הרפובליקה הסומלית, פונטלנד היא חלק מן המדינה הפדרלית של סומליה. במסגרת זו האזור שואף לאחדות העם הסומלי וכפוף למערכת הפדרלית של ממשל מרכזי. שלא כמו סומלילנד, השוכנת ממערבה, פונטלנד איננה מבקשת להיות מוכרת כמדינה נפרדת. אולם גם בפונטלנד (בדומה לסומלילנד) למנהיגות השבטית ולהשתייכות השבטית תפקיד מרכזי בהנהגת המדינה. מאז הכרזתה קיים סכסוך טריטוריאלי בין פונטלנד לסומלילנד באזורי סול וסנאג.
המבנה השלטוני בפונטלנד מורכז משלוש רשויות: השופטת, המחוקקת (בית נבחרים) והמבצעת (הנשיא ומועצת השרים). אף כי באזור פונטלנד שורר שקט יחסית לשאר אזורי סומליה, בשנת 2001 הייתה תקופת אי-שקט בעקבות רצונו של נשיא פונטלנד, עבדולאהי יוסף אחמד, להאריך את כהונתו. אחמד וג'מעה עלי ג'מעה לחמו זה בזה על השליטה בפונטלנד, מאבק שבסופו גבר אחמד. אחמד סיים את תקופת כהונתו השנייה באוקטובר 2004, כאשר נבחר לנשיא סומליה. באפריל 2024 הודיעה פונטלנד שהיא תפעל כמדינה עצמאית מבחינה תפקודית על רקע מחלוקת על שינויים חוקתיים בסומליה.
אזורי פונטלנד

בהתאם לסעיף 3 לאמנת המעבר הפדרלית של הרפובליקה הסומלית פונטלנד מחולקת לאזורים הבאים:
| פונטלנד | אזור | בירה |  מס' מחוזות |
| --- | --- | --- | --- |

|  | עין | בוהודלה | 3 |
|  | בארי | בוססו | 8 |
|  | קרקאר | גארדהו | 3 |
|  | האילאן | דאהאר | 3 |
|  | מודוג | גלקאסיו | 3 |
|  | נוגאל | גארואה | 4 |
|  | סֵנאג | סיריגאבו | 4 |
|  | סוּל | לס אנוד | 5 |
האזורים סוּל וסֵנאג נתונים במחלוקת טריטוריאלית עם סומלילנד. בתחילת 2003 נכנסו כוחות של פונטלנד לחלקים המזרחיים באזור סול, צעד שהוביל לפרוץ קרבות עם כוחות של סומלילנד. סנאג (בשנת 2007) וסול (בשנת 2008) הכריזו על עצמם כאזורים אוטונומיים של סומליה, אולם אזור סנאג הודיע בשנת 2008 על הצטרפותו למדינת פונטלנד.
דמוגרפיה

על פי הערכה, נכון לשנת 2006, אוכלוסיית פונטלנד מונה כ-3.9 מיליון תושבים, 52% מהם בני שבטים נוודים. קצב גידול האוכלוסייה בפונטלנד הוא גבוה ומושפע מנדידה של תושבים מאזורי דרום סומליה וממדינות שכנות. כ-30% מתושבי פונטלנד גרים בערים בוססו, גארדהו, גארואה, וגלקאסיו. כ-70% מן האוכלוסייה היא מתחת לגיל 30. צפיפות האוכלוסייה בפונטלנד היא כ-18 אנשים לקמ"ר. הדת העיקרית באזור, כמו בשאר אזורי סומליה, היא האסלאם הסוני.
כלכלה

לפונטלנד כ-1,600 ק"מ של חוף ים השופע דגה ומשאבי טבע אחרים, אולם עם התמוטטות המשטר המרכזי בשנת 1991 החלה פלישה של גורמים זרים לאזורי המדגה של סומליה. ספינות דיג זרות רבות, הדגות בגרירת רשתות ענק, ושיטות דיג מסחרי אחר, החלו מנצלות את אזורי המדגה של פונטלנד. ספינות אלה הפרו את חוקי הדיג הבינלאומיים ועל אף תלונות מדייגים מקומיים, השלטון הקיים בפונטלנד לא הצליח להתגבר על בעיה זו.
פונטלנד מייצאת כמויות גדולות של דגה ופירות ים, וכן תעשייה של הפקת מלח ים. מקורות הכנסה נוספים בכלכלת פונטלנד כוללים משק בקר, יצור לבונה, גומי ערבי, תעשייה וחקלאות.
בעיר לס חורי קיים מפעל לעיבוד דגים בגודל בינוני המעבד דגי טונה ומוצריו נמכרים ברחבי פונטלנד ומחוצה לה. בעיר האבו נבנה מפעל נוסף לעיבוד דגים.
הערות שוליים

↑  Salma Ben Mariem, Somalia state of Puntland rejects constitutional amendments and withdraws from federal government. Jurist, April 1, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007480115705171  LCCN: n00906355  VIAF: 168567796   WorldCat (עם VIAF): 168567796 
נשיא פונטלנד, סעיד עבדאללה דני, 2021
אוניברסיטת מזרח אפריקה בעיר בוסאסו
צבי יחזקאל מיכלסון

| --- | --- |

 לידה:  1863 ט' בשבט תרכ"ג 
 פטירה:  1942 (בגיל 79 בערך) ה'תש"ב טרבלינקה, גנרלגוברנמן 
 תקופת הפעילות:  ?–1942 
 רבותיו:  זאב נחום בורנשטיין, יעקב דוד וינטרוב 
 
הרב צבי יחזקאל מיכלסון (מיכלזון; בכתיב יידי: מיכלזאָהן; ט' בשבט תרכ"ג, 1863–1942) היה רב, תאולוג והיסטוריון, סופר ועורך יהודי-פולני, ידוע גם כ"הרב מפלונסק" ("פלונסקער רב"). התפרסם בספריו ההלכתיים, על האגדה, ובביוגרפיות של רבנים שכתב ובעבודות ביבליוגרפיה. נספה בשואה.
קורות חייו

נולד  בבילגוריי שבפלך לובלין, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, כבן לאברהם חיים מיכלזון ולאשתו חנה בילה.
התייתם בילדותו, ונדד בין יישובים שונים. למד אצל רבו המובהק הרב יעקב דוד וינטרוב, וכן אצל הרב זאב נחום בורנשטיין  והצטיין כעילוי בלימודי תורה וכתב ככל הנראה שו"ת כבר בגיל 12.
בשנת 1884, בגיל 21, סירב להצעה להיות רב בזמושץ' והיה תחילה רב בקראסנוברוד שבאזור לובלין. עקב הלשנה נרדף והועמד למשפט על ידי השלטונות הרוסים. לבסוף עקר לפלונסק שליד ורשה. כיהן בקהילה זו בין השנים 1893–1922, ושמו הלך לפניו כ"רב מפלונסק".
נישא להינדא סריל בת דודו, אחי אמו, דוד טעביל שוורדשרף, ובשנית לפייגה זלדה לבית פרידלינג, אחותו של הרב צבי הירש פרידלינג מביסקוביץ, עורך כתב העת "הבאר".
פריצת מלחמת העולם הראשונה תפסה אותו בעת נופש בקרלסבאד (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית), והוא לא יכול היה לחזור לקהילתו זמן ממושך.
לאחר המלחמה, בשנת 1922, עבר לגור בוורשה, ושימש שם כאב בית דין וחבר בוועד הרבנים של העיר.
היה פעיל מאוד בעניינים קהילתיים וחבר בתנועת "המזרחי".
בעת הכיבוש הנאצי בוורשה שקד על עבודתו בארכיון הקהילה היהודית.
חי את שנותיו האחרונות בגטו ורשה, והיה אחד הרבנים האחרונים בגטו. בשנת 1942 נשלח על ידי שלטונות הכיבוש הגרמניים למותו במחנה המוות טרבלינקה. גם בתו חנה נספתה בשואה.
בן דודו, תלמידו ובן עירו, מוטלה מיכלסון, עלה לארץ ישראל והיה ממקימי שכונת בורוכוב שבגבעתיים.
עמדותיו

במחלוקת לגבי שימוש במצות מכונה, היה הרב מיכלסון בין האוסרים.
כתביו

הרב מיכלסון חיבר 43 ספרים שנדפסו ועוד ספרים שנשארו בכתב יד.
שני ארגזים של כתבי יד שלו הלכו לאיבוד בעת מלחמת העולם השנייה, בהם בין היתר הספר "אמרי יחזקאל" – פירוש לתורה, הספר "מאת צבי" ואחרים.
כתב ביוגרפיות של הרבנים יוסף תאומים, משולם זלמן אשכנזי, שבתי בס, צבי הירש הלוי צמח, 
שלמה גנצפריד,  יעקב אריה מרדזימין, פנחס שפירא מקוריץ, וערך את פרסום כתביהם.
כמו כן נהג להשתתף בכתיבת הקדמות ואילנות יוחסין בהרבה מספרי בני זמנו, ואף נטל חלק בעריכת הספרים שיח שרפי קודש של יועץ קים קדיש ראקאץ.
מספריו שנדפסו:
דגן שמיים: על מסכת ברכות ומסכת ראש השנה, 1901
בית יחזקאל: שו"ת, 1924.
פינות הבית (חידושים), 1924.
סידור בית האוצר, 1931.
תירוש ויצהר, 1936.
תולדות יעקב, וורשה, 1913, ביוגרפיה של רבי יעקב לורברבוים מליסא
לקריאה נוספת

Louis Jacobs, Theology in the Responsa 1975.
צפונות, שנה ג' גיליון ב', (י), טבת ה'תשנ"א, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  יעקב דוד וינטרוב, אמרי דוד
↑  מכתבו למרדכי וייץ, עטרת פז, עמ' 56.
↑  ברכה חבס, אחד ודורו (3), דבר, 20 בינואר 1950.
↑  יצחק אלפסי, מצות מכונה ומצות של יד, מחניים פ', אתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297610905171  PLWABN: 9810594140905606  GND: 1199020923  ISNI: 0000 0000 2771 3853  LCCN: n88237572  VIAF: 72958174   WorldCat (עם VIAF): 72958174
מסקל (חג)

חג המסקל הוא חג נוצרי אתיופי המקביל לחג הצלב ומצוין ב-27 בספטמבר (לפי לוח השנה הגרגוריאני), ה-17 לחודש מסקרם (Meskerem) בלוח השנה האתיופי (11/09-10/10), שהוא החודש האחרון של עונת הגשמים. הוא החג השני בחשיבותו אחרי הטמקת והוא נחגג כבר למעלה מ-1,600 שנים.
משמעות המילה

משמעות המילה "מסקל" בשפת הגעז היא "צלב" והחג מנציח את גילוי הצלב של ישו על ידי הקיסרית פלוויה יוליה הלנה, אמו של קונסטנטינוס הגדול, בשנת 326 לספירה. הלנה, שנתקלה בקשיים למצוא את הקבר, התפללה לישו והודרכה על ידי עשן קדוש, לכיוון המקום בו איתרה את הצלב. מאז חלקים מהצלב החלו להסתובב בעולם.
מקור החג

החג נקבע רשמית ל-27 בספטמבר והוא ציין את חנוכת בזיליקת הקדושים המעונים (Martyrium) והרוטונדה של תחיית המתים (Anastsis), מעל קברו של ישו (לימים, "כנסיית הקבר"). ידוע שהחל מראשית המאה החמישית, הצלב האמיתי היה מוצג לציבור בירושלים, ביום השני של חג ההקדשה (Dedication). במהלך הימים נשכחה חנוכת הכנסייה ונשאר מציאת הצלב.
מיסוד החג

לא ברור מתי החלו האתיופים לחגוג את מציאת הצלב. האזכור הברור הראשון של חגיגות המסקל, הוא במאה ה-13. עדות כתובה ערבית של נזיר קופטי במצרים, שאומר בארבע הזדמנויות בשנה מוציאה הכנסייה האתיופית את התיבה (דגם של ארון הקודש) מהמרחב המקודש אל הציבור: חג המולד, חג הטבילה (טימקט), חג הפסחא, המוזכר גם כ"חג תחיית המתים" (Resurrection) וחג מציאת הצלב.
נראה שמי שמיסד את החג היה דווית הראשון, קיסר אתיופיה (1412-1380). שעומד בצל אביו סיפו ערד וסבו (עמדה-ציון. במהלך שלטונו החל בתרגום הספר הנוצרי החשוב "נסי מרים", חיבור שבנוסחו האתיופי, חיזק מאוד את הלגיטימציה של בית המלוכה. אחד ממפעליו החשובים הוא הבאתם לאתיופיה, של "שרידי הצלב האמיתי". אירוע זה קשור למערכת יחסי החוץ המורכבת של אתיופיה עם מצרים והפטריארך הקופטי שלה. מיד לאחר עלייתו לשלטון, נודע לדאווית שהשולטן הממלוכי אסר את הפאטריארך. משלחת צבאית אתיופית פלשה למצרים באזור אסואן וסירבו לסגת משם טרם שחרורו של ראש הכנסייה. המיתוס הוא שהפטריארך הקופטי רצה להעניק לקיסר תשורה של מטילי כסף וזהב, אך דאווית ענה לו: "אלוהים ניצח אתנו את המלחמה, לא בכסף וזהב, אלא באמונה בצלב", ואז לקח את שרידי הצלב המקורי, שהגיעו מירושלים לאלכסנדריה.
פרח המסקל

בתקופה בה נחגג חג המסקל, מדרונות אתיופיה הופכים לירוקים מהגשמים, ועליהם צומח פרח הצהוב שקיבל את שמו של החג – מסקל.
החג באדיס אבבה

באדיס אבבה, החגיגות מתחילות בשעות אחר הצהריים המוקדמות, כאשר תהלוכת הנושאת לפידים בוערים מתקרבת לכיכר מסקל מכיוונים שונים. בין המשתתפים כמרים הלבושים בגדי כהונה צבעוניים, סטודנטים, תזמורות כלי נשיפה, וגייסות של הצבא הנושאים צלבי ענק בוערים. הם מקיפים את ה"דמרה" (פירמידת אש) כשבידהם לפידים אותם הם זורקים על ה"דמרה" תוך שהם שרים שיר מסקל מיוחד.
אלפים מתאספים בכיכר כדי להיפרד מן הגשמים ומקדמים בברכה את "Tseday" כלומר, עונת האביב. החגיגות נמשכות עד שהעץ הגדול שבמרכז הפירמידה נופל. במהלך החגיגות, בתים מוצפים "טלה", בירה מקומית, וזרים מתקבלים בברכה.
פרעות חג המסקל 2005

במהלך חג המסקל בשנת 2005 התקיים כהרגלו טקס גדול בכיכר מסקל באדיס אבבה. תושבי העיר רבים הגיעו לראות את הטקס, שהחל בתצוגת ראווה על ידי הכנסייה, ולאחר מכן המשתתפים בטקס שרפו ערמת קש, שלפי האמונה העשן מורה על הצלחת היבול באזור אליו הוא נמשך. הפרעות החלו כשקבוצת אזרחים החלה לזרוק אבנים על המשתתפים בטקס (משתפי הפעולה עם הממשל). הצופים (ביניהם גם תיירים רבים) יצרו אנדרלמוסיה מבהלה, והמשטרה הפעילה כוח עד לעצירת המורדים.
Postmarks commemorating Ethiopian First Day Cover, Meskel festivities, December 17, 1974.
Demera engulfed in flames, 2013.
ישיבת משנת עקיבא

| --- | --- |

 ישיבה
 תקופת הפעילות:  2020–הווה (כ־5 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′45″N 35°12′07″E﻿ / ﻿31.795833333333°N 35.201944444444°E﻿ / 31.795833333333; 35.201944444444
 he
 
ישיבת "משנת עקיבא"(מכונה בציבור "בר חיים") השוכנת בקריית מטרסדורף בירושלים, היא ישיבת קיבוץ הקרויה על שם הרב עקיבא ארנפלד.
היסטוריה

הישיבה נוסדה באלול תש"פ על ידי הרב יצחק יחיאל ארנפלד המשמש גם כרב שכונת קריית מטרסדורף בירושלים, היא החלה את דרכה עם עשרות תלמידים ממבחר ישיבות מהזרם הליטאי חרדי, (קבוצת תלמידים זאת קרויה "המייסדים"), בשכונת גאולה בירושלים ועברה לאחר מספר חודשים לרחוב פנים מאירות בקרית מטרסדורף, למבנה בו שכנה ישיבת בית שמואל שנסגרה.
הישיבה מתנהלת במתכונת ישיבתית קלאסית בדרך הלימוד המקובלת בעולם הישיבות. הישיבה היא אמנם ישיבת קיבוץ אך בשונה מרוב ישיבות הקיבוץ, רוב התלמידים באים להשתקע בישיבה מספר שנים ואף מתחתנים בישיבה.
הישיבה מונה במתכונתה הנוכחית כ-100 תלמידים[דרוש מקור]. תנאי הקבלה נחשבים לקשים על מנת לשמור על איכות הישיבה.
צוות הישיבה

בראשות הישיבה עומד הרב יצחק יחיאל ארנפלד, שמשמש כראש הישיבה ומוסר את השיעור כללי, כשבמקביל דואג גם להחזקתה הכלכלית. כ'ראש הקיבוץ' מכהן חתנו הרב נחום בר חיים, שמשמש גם כר"מ בישיבת חברון.
המשגיח הוא הרב אברהם משה קירשנבוים שמכהן גם כר"מ בישיבת נחלת הלווים בחיפה. המשיבים בישיבה הם: הרב זאב נוימן חתנו של הרב אליעזר כהנמן, והרב יהודה ארנפלד בנו של ראש הישיבה.
מנהל הישיבה הוא הרב משה גורא, חבר מועצת העיר ירושלים.
הערות שוליים

↑  זאב בלוי, ‏לזכרו של הגר"ע עהרנפלד: נפתחה בירושלים ישיבת הקיבוץ • צפו, באתר JDN‏, 7 באוגוסט 2019
↑  משה ויסברג, הצצה מרתקת: תופעת ישיבות הקיבוץ בעולם הישיבות מתרחבת, באתר כל רגע, ‏08.07.23
1 2  משה ויסברג, הצצה מרתקת: תופעת ישיבות הקיבוץ בעולם הישיבות מתרחבת, באתר בחדרי חרדים, 8 ביולי 2023
איביי

.
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נאסד"ק: EBAY
 בורסה:  נאסד"ק (24 בספטמבר 1998–EBAY) 
 מייסדים:  פייר אומידיאר
 תקופת הפעילות:  3 בספטמבר 1995 – הווה (29 שנים) 
 חברות בנות:  eBay Korea  סקייפ טכנולוגיות  StumbleUpon  PayPal  mobile.de orange  StubHub  Marktplaats.nl  Ebay (Ireland)  Qoo10.jp 
 מיקום המטה:  סן חוזה 
 משרד ראשי:  ארצות הברית סן חוזה, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  מסחר אלקטרוני, קמעונאות 
 מוצרים עיקריים:  מכירות פומביות מקוונות
 שווי שוק:  32.49 מיליארד דולר (9 בפברואר 2025)
 הכנסות:  10.2 מיליארד דולר (2022)
 רווח תפעולי:  2,350,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  3.229 מיליארד דולר (2011)
 מנכ"ל:  Jamie Iannone 
 עובדים:  11,600 (2022)
  
 www.ebay.com
 
איביי (באנגלית: eBay) הוא אתר מכירות פומביות וישירות באינטרנט, כמו גם שמה של החברה האמריקנית המנהלת אותו, .eBay, Inc. האתר הוא שוק עולמי מקוון המאפשר מסחר מקומי, ובינלאומי. המוכרים הם אנשים פרטיים ועסקים קטנים עד בינוניים המציעים מיליוני פריטים ושירותים דרך הפלטפורמה המקוונת.
חלק מהעסקים מציגים את הפריטים עם לוגו משלהם, ומשתמשים למעשה באתר איביי כפלטפורמה להגברת המכירות של המוצרים שלהם.
היסטוריה

אתר איביי נוסד ב-3 בספטמבר 1995 בשם AuctionWeb על ידי פייר אומידיאר, מתכנת איראני יליד צרפת, כדי לספק פלטפורמת מסחר עולמית, בה כל אחד יכול לסחור בכל דבר. AuctionWeb גדלה במהירות, ב-1996 האתר אירח כ-250 אלף מכירות פומביות ובינואר 1997 המספר צמח ל-2 מיליון. בספטמבר 1997 שונה שם האתר מ-AuctionWeb לאיביי. תחילה רצה אומידיאר לשנות את שם האתר ל-Echo Bay, אך מכיוון שהדומיין echobay.com היה תפוס, הוא בחר בשם המקוצר איביי. במקביל, קיבלה החברה את המימון הראשון לפעולתה – 6.7 מיליון דולר מקרן ההון סיכון בנצ'מרק קפיטל, מה שאפשר לה לצמוח ולהפוך לחברה של 30 עובדים.
בין השנים 1996 – 1998 שימש ג'ף סקול כנשיא החברה, הוא היה העובד הראשון של החברה וקיבל חבילת מניות נדיבה. לאחר שהכנסות החברה הגיעו ל-15 מיליון דולר במחצית הראשונה של 1998, הונפקו מניות איביי בנאסד"ק, ביום הראשון למסחר בה זינקה מחיר המניה ב-163%, ושווי השוק של החברה נסק ל-1.9 מיליארד דולר.
בשנים 1998 – 2008 שימשה מג ויטמן כנשיאה ומנכ"לית של איביי. במהלך עשר שנותיה ב-איביי היא הובילה את צמיחתה של החברה מחברה המעסיקה 30 עובדים ונהנית מפדיון שנתי של ארבעה מיליון דולר, לכדי חברת ענק המעסיקה יותר מ-15,000 עובדים ובעלת פדיון שנתי של כשמונה מיליארד דולר.
ביולי 2002, רכשה איביי את שירות התשלומים PayPal תמורת כ-1.5 מיליארד דולר במניות, לאחר שנהפכה לשיטת התשלום המועדפת במכירות בה.מאז הפכה PayPal לאחת החטיבות בעלות הצמיחה המהירה ביותר של החברה, והייתה אחראית ב-2013 ל-41% מהכנסותיה. ב-2015 פוצלה PayPal לחברה נפרדת שהונפקה בנאסד"ק.
ב-12 בספטמבר 2005 רכשה איביי את חברת סקייפ המפעילה שירות תקשורת בטכנולוגיית VoIP, תמורת 2.6 מיליארד דולר ותוספת של 1.5 מיליארד דולר ב-2008 במידה שסקייפ תעמוד ביעדים שנקבעו מראש. המטרה הייתה לשלב את בסיס המשתמשים להרוויח את מקורות ההכנסה של החברה, הן על ידי גביית דמי שימוש בעבור שירותי תקשורת והן באמצעות קישורים לשירותי המכירות הפומביות והתשלומים המקוונים שלה. באוקטובר 2007, כשנתיים לאחר הרכישה, חברת איביי הודיעה שהתוכנה לא עמדה בציפיות ולא הניבה את הרווחים הנדרשים, והודיעה על הפחתה של 1.4 מיליארד דולר. המנכ"ל זנסטרום הודיע על פרישתו. באוקטובר 2009 חזרה סקייפ לבעלותם של מייסדי סקייפ. מייסדיה הגיעו להסכם פשרה עם חברת איביי שבו ירכשו 65 אחוזים ממניות החברה תמורת כ-1.9 מיליארד דולר.