stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מודולה
תחביר > בקרת זרימה > לולאות

מודולה הציעה שלושה סוגי לולאות: WHILE, REPEAT, ו־LOOP. כמו בשפות אחרות, הלולאות WHILE ו־REPEAT היו תלויות בתנאי כלשהו.[דרוש מקור] לעומת זאת, בלולאת LOOP נדרשה יציאה ידנית באמצעות הפקודה EXIT בתוכה.
LOOP
    i := i + 1 WHEN i = n DO EXIT
END
בלולאת WHILE, כל עוד התנאי מתקיים, הלולאה תמשיך לחזור על עצמה. דוגמה ללולאת WHILE:
WHILE i < n DO
    i := i + 1
END
בלולאת REPEAT, הבדיקה נעשית בסוף המחזור, והמחזור הראשון מתקיים ללא תנאי. התנאי לעצירה צריך להתקיים על מנת שהלולאה תיעצר. דוגמה ללולאת REPEAT:
REPEAT
    i := i + 1
UNTIL i = n
תחביר > בקרת זרימה > תנאים

הפקודה IF אפשרה בקרת זרימה לפי תנאים. אם התנאי הראשון נכשל, ניתן לשרשר מספר תנאים נוספים אחריו בעזרת ELSIF, ומצב ברירת מחדל באמצעות ELSE. תחביר של תנאי מלא היה נראה כך:
IF n = 0 THEN
    (* n equals 0 *)
ELSIF n = 1 THEN
    (* n equals 1 *)
ELSIF n > 1 THEN
    (* n is greater than 1 *)
ELSE
    (* n is lesser than 0 *)
END
תחביר > בקרת זרימה > ניתוב מקרים

הפקודה CASE הייתה מחשבת ביטוי כלשהו ואז מבצעת קטע פקודות בהתאם לתוצאה. הקטעים סומנו בעזרת ערך קבוע או ערך מפורש.
CASE N OF
    0: BEGIN (* N equals 0 *) END
    1: BEGIN (* N equals 1 *) END
    2: BEGIN (* N equals 2 *) END
END
תחביר > תחום שדות רשומה

הפקודה WITH מקבלת רשומה והופכת את השדות שלה לזמינים בתוך הבלוק שלה בלי הצורך להקליד בכל פעם את הכתובת המלאה של השדה עם השם של הרשומה.
WITH Account DO
    Balance := 0
END
תחביר > מבני נתונים

מודולה הכירה בשני מבני נתונים יסודיים: מערך ורשומה.
תחביר > מבני נתונים > מערך

מערך הוגדר בשפה בעזרת המילה השמורה ARRAY, לאחריו טווח האינדקסים, ולאחר מכן טיפוסיות המערך. לדוגמה, מחרוזת באורך 80 תווים הוגדר כך:
Line = ARRAY 0:79 OF CHAR
בנוסף, מערך רב ממדים הוגדר באמצעות רשימה של טווחים. לדוגמה, עמוד באורך 256 שורות שבכל אחת מהן יש 80 תווים הוגדר כך:
Buffer = ARRAY 0:255, 0:79 OF CHAR
גישה לתוך מערך הייתה מתבצעת בעזרת זוג סוגריים מרובעים [] ובינם האינדקסים מסודרים ברשימה לכל ממד.
B: Buffer
B[0, 0] := 'C'
תחביר > מבני נתונים > רשומה

רשומה הוגדרה בשפה בעזרת המילה השמורה RECORD ואז רשימת השדות והטיפוסיות שלהם (הסימן נקודה ופסיק ; הפריד בין השדות). לדוגמה:
Account = RECORD
    FirstName: ARRAY 0:255 OF CHAR;
    LastName: ARRAY 0:255 OF CHAR;
    Balance: INTEGER;
    Alive: BOOLEAN
END
גישה לתוך שדות ברשומה הייתה מתבצעת באמצעות נקודה ..
A: Account
A.Alive := TRUE
תחביר > שגרות

מהיותה שפת תכנות פרוצדורלית, פירקנים במודולה היו עשויים להגדיר תת-תוכניות ולייצא אותם כפקודות עם שמות ייחודיים ופרמטרים. פקודות כאלה נקראות שגרות והן היו מוגדרות בעזרת המילה השמורה PROCEDURE. שגרה היא בגדר פונקציה אם היא מחזירה ערך כלשהו, אחרת היא בגדר ציווי. פונקציה תחזיר את הערך שהוקצה למזהה שלה. הגדרת קבועים ומשתנים מקומיים התאפשרה לפני המילה BEGIN. המילה CONST הגדירה את הקבועים, בעוד המילה VAR הגדירה את המשתנים. דוגמה לפונקציה ריבועית פשוטה של מספרים שלמים  f(n)=n^{2} כך ש־ f:\mathbb {Z} \rightarrow \mathbb {N} :
PROCEDURE f(n: INTEGER): INTEGER;
BEGIN
    f := n * n;
END f
קריאה לשגרה נעשתה בעזרת רשימת ערכים מתאימים לפרמטרים בתוך סוגריים עגולים () מיד אחרי שם השגרה.
k := Factorial(4)
תחביר > טיפוס נמנים

טיפוסי נמנים (enumerated type) הוגדרו בשפה בעזרת זוג סוגריים עגולים () ובתוכם רשימת מזהים מופרדים עם פסיק ,.
weekdays = (Sunday, Monday, Tuesday, Wednesday, Thursday, Friday, Saturday)
תחביר > מודולים

תוכניות במודולה היו בנויות מרכיבים שעברו הידור נפרד זה אחר זה לפי קשר התלות בינם, רכיבים אלו כונו "מודולים" או בעברית "פירקנים." מבנה המודול הוא גם השלד הבסיסי של כל קובץ קוד מקור בשפה. הקטע הבא מתאר את מבנה המודול במודולה. בסוף מודול תמיד מופיעה נקודה.
MODULE MyModule
    DEFINE f, g;    (* List of exported identifiers *)
    USE;            (* List of imported identifiers *)
    CONST;          (* List of constants *)
    VAR;            (* List of variables *)
    (* Some procedures: *)
    PROCEDURE f(x: INTEGER): INTEGER BEGIN END f;
    PROCEDURE g(x: INTEGER): INTEGER BEGIN END g;
BEGIN
    (* Statements *)
END MyModule.
ראו גם

פסקל - שפת התכנות שממנה הורחבה מודולה.
מודולה־2 - שפת התכנות שירשה את הפיתוח של מודולה.
לקריאה נוספת

Niklaus Wirth, Modula: A Language for Modular Multiprogramming, ETH Zurich, 1976
הערות שוליים > אפיון השפה

1 2 3 4 5 6 7 8  Modula, Introduction, pp. 3–5
↑  Modula, PDP-11 Specific Facilities, pp. 29–32
1 2 3 4 5  Modula, Overview, pp. 5–9
1 2  Modula, Facilities for Multiprogramming, pp. 25–29
↑  Modula, Basic Types, p. 13
1 2  Modula, Type Declarations, pp. 12–14
1 2  Modula, Constant Declarations, p. 12
1 2  Modula, Processes, pp. 25–26
↑  Modula, Process Control Statement, p. 26
1 2  Modula, Interface Modules, pp. 25–26
1 2 3  Modula, Signals, pp. 26–28
1 2 3  Modula, Vocabulary and Representation, pp. 10–12
1 2  Modula, Expressions, pp. 15–16
1 2 3  Modula, Statements, p. 16
↑  Modula, Assignments, p. 16
1 2  Modula, Procedure Calls, p. 17
1 2  Modula, With Statements, p. 19
1 2  Modula, If Statements, p. 17
1 2  Modula, Case Statements, p. 18
1 2 3  Modula, Loop Statements, pp. 18–19
1 2  Modula, While Statements, p. 18
1 2  Modula, Repeat Statements, p. 18
1 2 3  Modula, Variables, pp. 14–15
↑  Modula, Statement Sequence, p. 17
1 2  Modula, Array Structures, p. 13
↑  Modula, Record Structures, p. 14
1 2 3 4 5  Modula, Procedures, pp. 19–22
↑  Modula, Enumerations, p. 13
1 2 3 4  Modula, Modules, pp. 22–25
הערות שוליים > מקורות נוספים

1 2 3 4 5 6  Summary of projects by N. Wirth, 1962 - 1999, people.inf.ethz.ch
↑  Niklaus Wirth, The programming language Pascal, Acta Informatica 1, 1971, עמ' 35–63 doi: 10.1007/BF00264291
↑  Modula Two, wiki.c2.com
1 2  Niklaus Wirth, Preface, Programming in Modula-2, 4th Edition, Berlin, Heidelberg: Springer, 1988, Texts and Monographs in Computer Science, עמ' 3-5, ISBN 978-3-642-83565-0. (באנגלית)
↑  Niklaus Wirth, Introduction, Report on the Programming Language Modula-2, 4th Edition, Berlin, Heidelberg: Springer-Verlag, 1988, עמ' 133–134, ISBN 978-3-642-83567-4. (באנגלית)
↑  Niklaus Wirth, Modula: A Language for Modular Multiprogramming, ETH Zurich, 1976
וקסילולוגיה

דגל ההתאחדות הבין-לאומית של האגודות הווקסילולוגיות
וקסילולוגיה (באנגלית: Vexillology) היא תחום-דעת העוסק בחקר דגלים.
וקסילולוגים פעילים במספר אגודות ארציות תחת ההתאחדות הבין-לאומית של האגודות הווקסילולוגיות (מוכרת גם בראשי התיבות FIAV). אחת לשנתיים מארגנת התאחדות זו כנס בין-לאומי על וקסילולוגיה.
היסטוריה

השם "וקסילולוגיה" נטבע בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי ד"ר ויטני סמית מארצות הברית, הנחשב לווקסילולוג הבכיר בעולם וכתב ספרים ומאמרים רבים בנושא.
המילה "וקסילולוגיה" (vexillology), "תורת הדגלים", היא הלחם של המילה הלטינית "וקסילום" (vexillum), שפירושה "דגל" או "כרזה", והסיומת "לוגיה" (logy-), שפירושה "תורה".
וקסילולוגיה התפתחה כתת-דיסציפלינה של ההרלדיקה, והיא שואפת ליצור מאגר מידע על דגלים מכל הסוגים, לרבות הליך יצירתם, התפתחותם, שימושיהם והעקרונות המדעיים הנובעים מידע זה.
שיטת זיהוי דגלים

מערכת הסמלים שמשמשת לזיהוי הדגלים נוצרה על ידי ויטני סמית בספרי הווקסילולוגיה שלו, מאוחר יותר אומצה השיטה על ידי ההתאחדות הבין-לאומית של האגודות הווקסילולוגיות. שיטת הניקוד מורכבת משתי שורות ושלוש עמודות, כאשר השורות מסמלות דגל יבשתי או ימי והעמודות דגל אזרחי, מדיני או צבאי.
|  | צבאי (War) | מדיני (State) | אזרחי (Civil) |
| --- | --- | --- | --- |
| יבשתי | דגל צבאי יבשתי | דגל מדיני יבשתי | דגל אזרחי יבשתי |
| ימי | דגל צבאי ימי | דגל מדיני ימי | דגל אזרחי ימי |
על פי שיטת הניקוד קיימות 63 וריאציות שונות, להלן העיקריות שבהן:
| FIS | טקסט | תיאור | שימוש |
| --- | --- | --- | --- |
|  | C**/*** | דגל אזרחי יבשתי | בשימוש אזרחים פרטיים ביבשה |
|  | *S*/*** | דגל מדיני יבשתי | בשימוש מוסדות מדינה ביבשה |
|  | **W/*** | דגל צבאי יבשתי | בשימוש צבאי ביבשה |
|  | ***/C** | דגל אזרחי ימי | בשימוש כלי שיט פרטיים (מסחריים) |
|  | ***/*S* | דגל מדיני ימי | בשימוש כלי שיט ממשלתיים |
|  | ***/**W | דגל צבאי ימי | בשימוש הצי |
|  | CS*/*** | דגל אזרחי מדיני יבשתי | בשימוש אזרחי ומדיני ביבשה |
|  | *SW/*** | דגל מדיני צבאי יבשתי | בשימוש מוסדות ממשל וצבא ביבשה |
|  | CSW/*** | דגל לאומי יבשתי | בשימוש יבשתי מכל סוג |
|  | ***/CSW | דגל לאומי ימי | בשימוש ימי מכל סוג |
|  | CSW/CSW | דגל לאומי ימי ויבשתי | בשימוש ימי ויבשתי מכל סוג |
סימונים נוספים נמצאים בשימוש על מנת לתאר היבטים נוספים על הדגל, כדוגמת מעמד רשמי, איזה צד של הדגל מוצג וכו'. הסימנים הללו הם הנפוצים ביותר:
דגל רגיל, גרסה דה יורה או הצד הקדמי של הדגל
הצעת עיצוב אשר לא אומצה רשמית
העיצוב שורטט על בסיס התבוננות
צדו האחורי של הדגל
העיצוב הוא שינוי מקובל
גרסה חלופית לדגל
גרסה דה פקטו של הדגל
לדגל עיצובים שונים בשני צדדיו
צדו הקדמי של הדגל (כאשר הדגל מעוצב כך שיונף כאשר התורן לצדו הימני)
העיצוב היה בשימוש בעבר אך כיום ננטש
עיצוב זה משמש להנפה בצורה אנכית בלבד
ראו גם

דגל לאומי
גלריית דגלי מדינות העולם
רשימת דגלי מדינות על פי סדר הא"ב
מכון הדגל
הפדרציה הבינלאומית של אגודות הוקסילולוגיה (FIAV)
הערות שוליים

↑  הסימון אינו חלק מהרשימה המקורית של סמית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000319925  NKC: ph127065
המגפה בימי דוד

המגפה בימי דוד או המפקד בימי דוד הוא אירוע מקראי שראשיתו במפקד צבאי של חיילי ישראל שערך יואב בן צרויה שר הצבא בשליחות דוד המלך ללא תשלום כופר עבור המפקד כמצווה בתורה, והמשכו בהצגת גד הנביא שלושה עונשים שמתוכם נדרש דוד לבחור את העונש המועדף. דוד בוחר בעונש המגפה, ואכן פורץ דבר המפיל 70,000 איש מישראל, והוא נפסק רק לאחר שגד מצווה את דוד לרכוש את גורן ארוונה היבוסי לשם בניית מזבח להקרבת קרבנות לה'. ואכן לאחר הרכישה וההקרבה, המגפה נעצרת.
לימים יבנה שלמה בן דוד את בית המקדש והמזבח שבחצרו במקום בו עמד המזבח שבנה דוד בעת המגפה.
האירוע מתואר בספר שמואל ב (פרק כד) ובספר דברי הימים א (פרק כא).
חרון האף על ישראל

הסיפור נפתח בתיאור חרון אף ה' על ישראל: ”וַיֹּסֶף אַף ה' לַחֲרוֹת בְּיִשְׂרָאֵל”. אמנם הכתוב לא מבאר את סיבת חרון האף. גם פרשני המקרא התחבטו בסיבת הדבר. ואכן יש מי שכתבו שסיבת הדבר לא נודעה. אך לדעת אחרים חרון האף היה על חטאים שנעשו בסתר, או על מרד אבשלום ומרד שבע בן בכרי.
חטא ספירת העם > תיאור המפקד

בעקבות חרון האף של ה' בישראל, הכתוב מספר שה' הסית את ליבו של דוד להחליט למנות את סך החיילים בעם ישראל: ”וַיֹּסֶף אַף ה' לַחֲרוֹת בְּיִשְׂרָאֵל, וַיָּסֶת אֶת דָּוִד בָּהֶם לֵאמֹר לֵךְ מְנֵה אֶת יִשְׂרָאֵל וְאֶת יְהוּדָה” (ספר שמואל ב', פרק כ"ד, פסוק א').
דוד מורה ליואב בן צרויה שר צבאו, שיפקוד את צבא ישראל (אחד עשר שבטים), ואת צבא יהודה בנפרד, היות שלשבט יהודה היה ריבוי אוכלוסין יוצא דופן המצדיק החזקת צבא עצמי. יואב ניסה להניא את המלך מכך, אך דוד עמד על כך שהוא חפץ במניין העם. יואב ביצע את הפקודה, ובמשך תשעה חודשים ועשרים יום עבר בכל גבולות הממלכה ומנה את מספר החיילים. בתום המפקד, שב אל המלך עם מספר הלוחמים: 800,000 חיילים לצבא ישראל, ו-500,000 לצבא שבט יהודה. לאחר מכן, לבו של דוד נקפו על שחטא בספירת העם, והוא התוודה על כך לפני ה':
וַיֹּאמֶר הַמֶּלֶךְ אֶל יוֹאָב שַׂר הַחַיִל אֲשֶׁר אִתּוֹ שׁוּט נָא בְּכָל שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל מִדָּן וְעַד בְּאֵר שֶׁבַע וּפִקְדוּ אֶת הָעָם וְיָדַעְתִּי אֵת מִסְפַּר הָעָם... וַיֶּחֱזַק דְּבַר הַמֶּלֶךְ אֶל יוֹאָב וְעַל שָׂרֵי הֶחָיִל וַיֵּצֵא יוֹאָב וְשָׂרֵי הַחַיִל לִפְנֵי הַמֶּלֶךְ לִפְקֹד אֶת הָעָם אֶת יִשְׂרָאֵל.... וַיַּךְ לֵב דָּוִד אֹתוֹ אַחֲרֵי כֵן סָפַר אֶת הָעָם וַיֹּאמֶר דָּוִד אֶל ה' חָטָאתִי מְאֹד אֲשֶׁר עָשִׂיתִי וְעַתָּה ה' הַעֲבֶר נָא אֶת עֲוֹן עַבְדְּךָ כִּי נִסְכַּלְתִּי מְאֹד.
חטא ספירת העם > החטא בספירת העם

במקרא מוצג חטאו של דוד במילים ”וַיַּךְ לֵב דָּוִד אֹתוֹ אַחֲרֵי כֵן סָפַר אֶת הָעָם”, אולם לא מבואר מהו בדיוק החטא. יש מפרשים[דרוש מקור] שהחטא בכך שספר את העם ללא נטילת כופר נפש כפי המצווה בתורה בפרשת כי תשא, שיש לתת מחצית השקל כופר נפש עבור כל לוחם. חז"ל מפרשים[דרוש מקור] שספירה ישירה של החיילים מביאה לנגף בעם, ויש לסופרם על ידי מניין פריטים המייצג את מניין החיילים[דרושה הבהרה], כפי שעשה שאול שפקד את העם בטלאים.
הצעת שלוש אפשרויות העונש

למחרת הגיע גד הנביא אל דוד בשליחות ה', והציב בפני דוד שיבחר אחד משלושת העונשים לכפר על ספירת העם: 1. שבע שנות רעב בארץ. 2. שלושה חודשים מנוסה מפני אויבים. 3. שלושה ימי מגפת דבר.
דוד בוחר בדבר, היות שעונש הדבר מבוצע כל כולו בידי ה' שרחמיו רבים. אך המנוסה מפני אויבים והרעב תלויים ברצונותיהם של בני אדם, שעלולים לא לרחם עליו ועל ממלכתו:
וַיֹּאמֶר דָּוִד אֶל גָּד: צַר לִי מְאֹד נִפְּלָה נָּא בְיַד ה' כִּי רַבִּים רַחֲמָיו, וּבְיַד אָדָם אַל אֶפֹּלָה
המגפה

לאור בחירתו של דוד, הביא ה' דבר על ישראל "מהבוקר ועד עת מועד". בפרק זמן זה מתו מן העם 70,000 איש מכל רחבי הממלכה, מדן ועד באר שבע.
על פי המסופר בפסוקים, כשהגיע המלאך המשחית לשחת את ירושלים, התפלל דוד לה' שיפגע בו ובמשפחתו אך לא בשאר העם שלא חטאו. ה' קיבל את תפילתו והורה למלאך המשחית לחדול זמנית מהתפשטות הדבר.
וַיִּתֵּן ה' דֶּבֶר בְּיִשְׂרָאֵל מֵהַבֹּקֶר וְעַד עֵת מוֹעֵד... וַיִּנָּחֶם ה' אֶל הָרָעָה וַיֹּאמֶר לַמַּלְאָךְ הַמַּשְׁחִית בָּעָם: רַב עַתָּה הֶרֶף יָדֶךָ... וַיֹּאמֶר דָּוִד אֶל ה', בִּרְאֹתוֹ אֶת הַמַּלְאָךְ הַמַּכֶּה בָעָם, וַיֹּאמֶר: הִנֵּה אָנֹכִי חָטָאתִי וְאָנֹכִי הֶעֱוֵיתִי, וְאֵלֶּה הַצֹּאן מֶה עָשׂוּ? תְּהִי נָא יָדְךָ בִּי וּבְבֵית אָבִי
עצירת המגפה

גד הנביא חוזר אל דוד ומורה לו להקים מזבח בגורן ארוונה היבוסי. תחילה רצה ארוונה להעניק את המקום לדוד ללא תמורה, אך לאחר משא קנה דוד את הגורן בחמישים שקלי כסף. את הבקר שדש בגורן הוא הקריב על המזבח, ובעצי המורג הוא השתמש כעצי הסקה על המזבח. לאחר הקרבת קרבנות עולה ושלמים נעתר ה' לעצור את המגפה מעל ישראל:
וַיִּקֶן דָּוִד אֶת הַגֹּרֶן וְאֶת הַבָּקָר בְּכֶסֶף שְׁקָלִים חֲמִשִּׁים. וַיִּבֶן שָׁם דָּוִד מִזְבֵּחַ לַה', וַיַּעַל עֹלוֹת וּשְׁלָמִים וַיֵּעָתֵר ה' לָאָרֶץ, וַתֵּעָצַר הַמַּגֵּפָה מֵעַל יִשְׂרָאֵל:
יש ממפרשי המקרא[דרוש מקור][מפני ש...] המצביעים על כך שעצירת המגפה קשורה לתיקון חטא הספירה, שכן העילה למגפה הייתה ספירת החיילים ללא מתן כופר נפש, ועמידתו של דוד על כך שישולם לארוונה תשלום מלא על רכישת המזבח, היוותה את תשלום כופר הנפש הנחסר.
הטור כותב על פי תשובת רב נטרונאי שדוד המלך חקר, ונודע לו ברוח הקודש, שעל ידי תקנת מאה ברכות תעצר המגפה, וכך היה.
בתיאור רכישת מקום המזבח ישנו שינוי בין המסופר בספר שמואל ב', שם נאמר שדוד רכש את מקום המזבח בחמישים שקלי כסף, לבין התיאור בספר דברי הימים, שם נאמר שדוד שילם שש מאות שקלי זהב. במדרש יישבו סתירה זו, שהכוונה היא חמישים שקלים עבור כל שבט משבטי ישראל ובסך הכל שש מאות שקלים, או שמקום המזבח עלה חמישים שקלי כסף, ומקום הגורן כולו שש מאות שקלי זהב.
ייחודיות המקום

לאחר עצירת המגפה דוד קבע כי באותו מקום שבנה את המזבח והקריב קרבנות, יהיה מקום בית המקדש: ”וַיֹּאמֶר דָּוִיד: זֶה הוּא בֵּית ה' הָאֱלֹוהִים, וְזֶה מִּזְבֵּחַ לְעֹלָה לְיִשְׂרָאֵל” (ספר דברי הימים א', פרק כ"ב, פסוק א'). ואכן, כעבור מספר שנים בנה שם שלמה בנו את בית המקדש הראשון, כפי שמסופר בספר דברי הימים: ”וַיָּחֶל שְׁלֹמֹה לִבְנוֹת אֶת בֵּית ה' בִּירוּשָׁלִַם, בְּהַר הַמּוֹרִיָּה, אֲשֶׁר נִרְאָה לְדָוִיד אָבִיהוּ אֲשֶׁר הֵכִין בִּמְקוֹם דָּוִיד בְּגֹרֶן אָרְנָן הַיְבוּסִי” (ספר דברי הימים ב', פרק ג', פסוק א').
לפי מסורת חז"ל במקום זה אירעה עקידת יצחק, קרוב לתשע מאות שנים קודם לכן.
לקריאה נוספת

יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "לא כך כתוב בספר שמואל: סיפור מפקד דוד בראי ספר דברי הימים", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ"ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק ג.
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק כ"ד, פסוק א'.
↑  רש"י על פסוק א'.
↑  רד"ק על פסוק א'. אפשרות אחת שמעלה המצודות שם.
↑  אחת האפשרויות שמעלה המצודות על פסוק א'.
↑  בהמשך ההתרחשויות נתון זה יהווה את אחד היסודות ליכולתה של ממלכת יהודה להתקיים כממלכה עצמית ללא תלות בממלכת ישראל שהתפלגה ממנה.
↑  ראו ספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק ד'
↑  אורח חיים, מו.
↑  מופיע גם בסדר רב עמרם גאון, ברכות השחר.
↑  ספר דברי הימים א', פרק כ"א, פסוק כ"ה
↑  ספרי פרשת נשא פיסקה צב.
| ספר שמואל |
| --- | --- | --- |
| תקופת עלי הכהן | הולדת שמואל • תפילת חנה • נבואת בית עלי • מלחמת אבן העזר הראשונה • החזרת ארון הברית לישראל והעלאתו לירושלים |  |
| תקופת שמואל הנביא | ארון הברית בשדה פלשתים • קרב מצפה • בקשת המלך • משפט המלך • תוכחת שמואל לעם |  |
| תקופת שאול המלך לפני משיחת דוד | משיחת שאול למלך • מלחמת שאול ונחש העמוני • מלחמת מכמש • יהונתן ויערת הדבש • מלחמת שאול בעמלק |  |
| תקופת שאול המלך לאחר משיחת דוד | משיחת דוד למלך • דוד וגוליית • ניסיונות שאול להמית את דוד • מבחן ראש החודש • בריחת דוד אל אכיש • הטבח בנוב עיר הכהנים • מרדף שאול אחר דוד במדבר יהודה • מפגש דוד ושאול במדבר עין גדי • סיפור נבל הכרמלי • מפגש דוד ושאול בגבעת החכילה • בעלת האוב מעין דור • מלחמת דוד בעמלק • המלחמה בגלבוע |  |
| תקופת דוד המלך בחברון | פילוג ממלכת שאול: בשורת הנער העמלקי • קינת דוד • מלחמת אבנר ויואב • רצח אבנר •  קינת דוד על אבנר • רצח איש בושת |  |
| תקופת דוד המלך בירושלים | כיבוש ירושלים בידי דוד • הקרב בעמק רפאים • העלאת ארון הברית • נבואת נתן • מפיבושת • מלחמת דוד בעמון וארם • מעשה דוד ובת שבע • משל כבשת הרש • מעשה אמנון ותמר • רצח אמנון • האישה החכמה מתקוע • מרד אבשלום • מרד שבע בן בכרי • האישה החכמה מאבל בית מעכה • סיפור רצפה בת איה • שירת דוד • דברי דוד האחרונים • המגפה בימי דוד |  |
| דמויות בולטות | עלי הכהן • אלקנה • חנה • שמואל הנביא • שאול המלך • יהונתן בן שאול • מיכל • דוד המלך • אחימלך בן אחיטוב • אבנר בן נר • נבל הכרמלי • אביגיל • יואב בן צרויה • אבישי בן צרויה • איש בושת • אבשלום • אמנון • תמר • מפיבושת |  |
אדוארד טלר

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1908 האימפריה האוסטרו-הונגרית בודפשט, הונגריה
 פטירה:  9 בספטמבר 2003 (בגיל 95) ארצות הברית סטנפורד, קליפורניה
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג (1930)  אוניברסיטת גטינגן (1933)  בית הספר התיכון הלותרני 
 מנחה לדוקטורט:  ורנר הייזנברג, פרידריך הונד 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת גטינגן 
 תלמידי דוקטורט:  Boris Jacobsohn, Suresh V. Lawande, צ'ן-נינג יאנג, הנס-פטר דאורר, Lincoln Wolfenstein, Walter Selove 
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד של בודפשט (2012)  מדליית החירות הנשיאותית (2003)  המדליה הלאומית למדעים (1982)  מדליית ארינגן (1980)  פרס איג נובל  פרס הארווי (1975)  פרס אנריקו פרמי (1962)  פרס רמסן (1959)  פרס אלברט איינשטיין (1958) 
 בן או בת זוג:  Augusta H. Teller (24 בפברואר 1934–4 ביוני 2000) 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בפיזיקה גרעינית. הוא מילא תפקיד מרכזי בקביעת מדיניות ההגנה והאנרגיה של ארצות הברית במשך למעלה מחצי מאה. היה מחלוצי פיתוח פצצת האטום ופצצת המימן, ונודע כ"אבי פצצת המימן". היה תומך נלהב בשימוש באנרגיה גרעינית לייצור חשמל.
 חתימה:   
 
אדוארד טלר (בהונגרית: Teller Ede; באנגלית: Edward Teller;‏ 15 בינואר 1908, בודפשט – 9 בספטמבר 2003, סטנפורד) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי ממוצא הונגרי, שעסק בעיקר בפיזיקה גרעינית, אך היו לו תרומות חשובות גם בפיזיקה של מצב מוצק, פיזיקה סטטיסטית ופיזיקה חישובית. הוא מילא תפקיד מרכזי בקביעת מדיניות ההגנה והאנרגיה של ארצות הברית במשך למעלה מחצי מאה. היה מחלוצי פיתוח פצצת האטום ופצצת המימן, ונודע כ"אבי פצצת המימן". היה תומך נלהב בשימוש באנרגיה גרעינית לייצור חשמל וביוזמת ההגנה האסטרטגית מפני טילים, המכונה "מלחמת הכוכבים".
קורות חיים > תחילת חייו ודרכו המקצועית

טלר נולד בבודפשט, הונגריה, ב־15 בינואר 1908, בן למשפחה יהודית אמידה ומשכילה. כאחת הערים הגדולות של האימפריה האוסטרו-הונגרית, בודפשט היושבת בלב מרכז אירופה, הייתה שטופה תרבויות שונות, והשפה הגרמנית הייתה מוכרת בעיר כמעט כמו הונגרית. אדוארד היה רק בן עשר כאשר מלחמת העולם הראשונה הביאה לסיומה של האימפריה והונגריה הפכה לעצמאית לראשונה מזה מאות שנים.
אדוארד הצעיר היה ילד פלא שהצטיין במתמטיקה. בשנים 1917–1925 הוא למד בבית ספר "תיכון לדוגמה" (Minta Gymnasium) בבודפשט, אך חינוכו הופרע לעיתים קרובות על ידי המהמורות הפוליטיות שפקדו את המדינה ההונגרית החדשה. הוא עזב את הונגריה בשנת 1926, בין השאר עקב מגבלת הנומרוס קלאוזוס במשטרו האנטישמי של העוצר מיקלוש הורטי. תחילה עבר ללמוד הנדסה כימית בקרלסרוהה, רפובליקת ויימאר. בקרלסרוהה, טלר הסתקרן מפיזיקה, במיוחד מהתיאוריה החדשה של מכניקת הקוונטים. המהנדס הכימי הצעיר עבר לאוניברסיטת מינכן ב-1928 כדי לעסוק במכניקת הקוונטים. במינכן אירע אסון: הוא נסע בחשמלית כדי לתפוס רכבת לטיול בהרי האלפים הסמוכים והחליט לקפוץ ממנה בזמן שהיא עדיין הייתה בתנועה. הוא נפל, והגלגל קטע את רוב רגלו הימנית. במשך כל חייו הוא הלך בצליעה קבועה, ולעיתים חבש כף רגל תותבת.
לאחר שטלר החלים מפציעתו ולמד ללכת עם תותב, הוא עבר לאוניברסיטת לייפציג כדי ללמוד פיזיקה אצל ורנר הייזנברג, מגדולי המפתחים של המכניקה הקוונטית באותה העת. טלר קיבל את הדוקטורט שלו בפיזיקה ב-1930 וקיבל עבודה כיועץ מחקר באוניברסיטת גטינגן. לאחר ששהה שנתיים בגטינגן, בשנת 1934, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, נמלט לדנמרק. שם הצטרף למכון לפיזיקה תאורטית בראשות נילס בוהר לפיתוח תורת הרכב האטום. בשנה זו התחתן טלר עם אוגוסטה הרקני, והשניים היו נשואים למעלה מיובל שנים. בשנת 1935 היגר לארצות הברית, ועד 1941 לימד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. באותה השנה ביצע התאזרחות בארצות הברית.
קורות חיים > פיתוח גרעיני > פרויקט מנהטן

התפתחות הפיזיקה הגרעינית נמשכה בקצב איטי יותר בגרמניה הנאצית, אבל עד 1939, מדענים גרמנים גילו את הביקוע הגרעיני בבחינה תאורטית במסגרת פרויקט הגרעין הגרמני. תאורטית ניתן היה לפצל את האטום ולשחרר אנרגיה בדמות חום בעקבות הפיצול. לטלר ושאר הפיזיקאים הפליטים נדמה היה שהכוח ההרסני ביותר שידע האדם עלול ליפול לידיו של אדולף היטלר. החשש שלהם התגבר על ידי הידיעה שאת תוכנית הגרעין הגרמנית הוביל הייזנברג עצמו, אותו העריכו על סגולותיו המדעיות.
בשנת 1939 היה אחד משלושת המדענים היהודים-הונגרים (טלר, ויגנר וסילארד) שכתבו את מכתב איינשטיין-סילארד, שנשלח לנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, כדי ליידע אותו שביקוע גרעיני ניתן לניצול ליצירת נשק חדש ורב-עוצמה, ולעודד אותו לפתוח במחקר לפיתוח נשק כזה, מכתב שתרם לפתיחת פרויקט מנהטן. לאחר עבודה מקדימה בשיקגו עם אנריקו פרמי, ובברקלי עם רוברט אופנהיימר, ב-1942 הצטרף טלר לפרויקט, ועבד כפיזיקאי תאורטי במעבדות לוס אלמוס בצוות שפיתח את פצצת הביקוע.
כבר ב-1940 שקל טלר את האפשרות להשתמש בחום העז שנוצר מביקוע גרעיני כדי להפעיל את התהליך שנקרא היתוך גרעיני, תופעה נפיצה עוד יותר מביקוע גרעיני. טלר קיווה שאפשרויות הביקוע וההיתוך יפותחו בלוס אלמוס, אבל בניית מכשיר הביקוע הפשוט יותר לבדו התבררה ככה מסובכת עד שמחקר ההיתוך נזנח. טלר היה מאוכזב עמוקות מהזנחתו. טלר תרם תרומה גדולה לפיתוח פצצת האטום. מן ההתחלה, כמה מדענים חששו שתגובה גרעינית בלתי מבוקרת, כמו זו של הפצצה המוצעת, עלולה להימשך ללא הגבלת זמן ולכלות את כדור הארץ. החישובים של טלר הרגיעו את הצוות שהפיצוץ הגרעיני, אף על פי שהוא חזק מאוד, יהרוס רק אזור מוגבל.
בשנת 1945 נוסתה פצצת האטום הראשונה בניסוי מוצלח באלמוגורדו, ניו מקסיקו (ניסוי טריניטי). הפרויקט הגרמני לא היה קרוב לסיומו כאשר גרמניה נכנעה. בתוך שבועות ספורים מהניסוי הראשון, הוטלו פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי במטרה להביא לכניעה מהירה של יפן ללא הצורך בכיבוש יבשתי שלה שיעלה במחיר דמים רב בהרבה (מבצע נפילה). כניעת האימפריה היפנית לאחר הטלת הפצצות הובילה לסיומה של מלחמת העולם השנייה. לאחר שהמלחמה הסתיימה, טלר ניסה שוב, ללא הצלחה, לשכנע את הממונים עליו בלוס אלמוס לקדם את מחקר ההיתוך וליצור נשק תרמו-גרעיני חזק בהרבה מהפצצות שהוטלו על יפן.
קורות חיים > פיתוח גרעיני > פצצת המימן

בשנת 1946 טלר סירב להצעה למינוי כראש החטיבה העיונית, עזב את מעבדות לוס אלמוס, והצטרף לאנריקו פרמי כפרופסור באוניברסיטת שיקגו. בעקבות הניסוי הגרעיני הסובייטי ב־1949 חזר טלר ללוס אלמוס, כדי להשתתף בפיתוח פצצת המימן, פרויקט שעליו הכריז הנשיא הארי טרומן על-פי יוזמתו של טלר, שבאה בעקבות רעיון של עמיתו של טלר, אנריקו פרמי. במהלך פיתוח פצצת המימן, כמו גם במהלך פיתוח פצצת האטום, הסתכסך טלר עם עמיתיו, משום שלא היה מרוצה מקצב ההתקדמות של הפרויקט. בין היתר, נוצרה יריבות בינו לבין רוברט אופנהיימר, שהתנגד לפיתוחו של נשק הרסני עוד יותר מפצצת האטום.
טלר ועמיתיו בלוס אלמוס עשו התקדמות מועטה בתכנון מכשיר תרמו-גרעיני בר ביצוע עד בתחילת 1951, כאשר הפיזיקאי סטניסלב אולם הציע להשתמש בהלם המכני של פצצת אטום כדי לדחוס ליבה בקיעה שנייה ולגרום לה להתפוצץ; הצפיפות הגבוהה שתתקבל תהפוך את שריפת הדלק התרמו-גרעיני של הליבה השנייה ליעילה הרבה יותר. טלר התנגד בתחילה להצעתו של אולם, אך אחר כך הבין את יתרונותיה והציע להשתמש ב"מצת" פלוטוניום, שימוקם במרכז דלק ההיתוך, כדי להתחיל את התגובה הגרעינית ולהגביר אותה. טלר גם שינה את הרעיון של אולם לדחוס את דלק ההיתוך, בכך שהבין שהקרינה מפצצת הביקוע תדחס את הדלק בצורה יעילה בהרבה מן הכוח המכני של הפיצוץ. מבנה הפצצה הזה, של קריסה (פיצוץ כלפי פנים) מבוססת קרינה ומדורגת, הפך מאז למבנה הסטנדרטי של פצצות מימן. אף שסבורים שגם הפיזיקאי הסובייטי אנדריי סחרוב הגה את המבנה הזה באופן עצמאי, הוא זכה לשם "פצצה מסוג טלר-אולם". אולם וטלר הגישו ביחד בקשה לרישום פטנט על סוג זה של פצצה. יחד הרעיונות החדשים הללו סיפקו בסיס איתן לנשק היתוך, אשר יוצת בידי פצצת אטום קטנה.
ב־1 בנובמבר 1952 ערכה ארצות הברית פיצוץ של התקן "טלר-אולם" בשם קיסוס מייק באטול אנווטאק שבאיי מרשל באוקיינוס השקט. במהלך הפיצוץ הוטס מטוס B-17 ללא טייס דרך הפטרייה האטומית על מנת לבדוק את השפעת ההתפוצצות על הנמצא במטוס. טלר האמין שהמדענים בלוס אלמוס היו אמביוולנטיים מדי לגבי פיתוח הדור הבא של נשק גרעיני, וכי יש צורך במתקן עצמאי. על כן פרש ממעבדת לוס אלמוס ב-1952 ועבר ללמד פיזיקה באוניברסיטת קליפורניה. במקביל הוא לחץ על הקונגרס והכוחות המזוינים במרץ להקמת מעבדה שנייה למחקר תרמו-גרעיני. הוועדה לאנרגיה אטומית הגיבה בהקמת המעבדה הלאומית לורנס ליברמור בצפון קליפורניה. טלר שימש במקביל כיועץ פיתוח, מנהל שותף ולבסוף מנהל מעבדת ליברמור. בשנים 1958–1960 ניהל טלר את מעבדות לורנס ליברמור. בסופו של דבר הגיע טלר, יחד עם עמיתו סטניסלב אולם, לעיצוב פתרון לבעיות ייצור פצצת המימן, וזו נוסתה לראשונה בשנת 1952. הישג זה זיכה אותו בכינוי "אבי פצצת המימן", כינוי שהוא לא אהב.