וייד המפטון השלישי
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת המפטון בצבא הקונפדרציה, והתפטר מהסנאט של קרוליינה הדרומית כדי להתגייס כטוראי למיליציה של קרוליינה הדרומית. מושל קרוליינה הדרומית התעקש שהמפטון יקבל מינוי של קולונל.
למרות שלא היה לו ניסיון צבאי, שנותיו בניהול מטעים ובשירות בממשלת המדינה נחשבו לסימנים של מנהיגות. יתר על כן, גברים עשירים מונו על סמך מעמד חברתי והציפייה מהם לממן יחידות צבאיות. המפטון ארגן את "לגיון המפטון", שהורכב משש פלוגות חיל רגלים, ארבע פלוגות פרשים וסוללת ארטילריה אחת. הוא שילם עבור כל הנשק לחיילי היחידה. המפטון התגלה כפרש טבעי — אמיץ, נועז ופרש מעולה. מבין קצינים ללא ניסיון צבאי קודם, הוא היה אחד משלושה שהגיעו לדרגת לוטננט גנרל, האחרים היו ניית'ן בדפורד פורסט וריצ'רד טיילור.
הקרב הראשון שבו השתתף המפטון היה הקרב הראשון של מנאסס, שם הוא פרס את יחידתו ברגע מכריע, תוך חיזוק קו לוחמי קונפדרציה שנסוגו מבאק היל, והעניק לחטיבה של תומאס ג'ונתן ג'קסון את הזמן להגיע לשדה הקרב וכונן קו הגנה. כדור סרט את מצחו של המפטון כשהוביל מתקפה נגד עמדת ארטילריה אמריקאית. זה היה הראשון מבין חמישה פצעים שהוא ספג במהלך המלחמה.
במהלך החורף של 1861–1862, הלגיון של המפטון הוקצה לפיקודו של גוסטבוס וו. סמית'. הדיוויזיה של סמית' ליוותה את שאר צבאו של ג'וזף א. ג'ונסטון מצפון וירג'יניה במורד חצי האי וירג'יניה כדי לסייע במצור על יורקטאון (1862) לפני שג'ונסטון נסוג לריצ'מונד. ב-23 במאי 1862 הועלה המפטון לדרגת בריגדיר גנרל. בקרב שבעת האורנים ב-31 במאי 1862 הוא נפצע קשה בכף הרגל, אך בעודו תחת אש, הוא נשאר על סוסו בזמן שהרגל טופלה. המפטון חזר לשדה הקרב בזמן כדי להתמנות כמפקד חטיבת חי"ר עבור סטונוול ג'קסון בתום קרבות שבעת הימים, למרות שהחטיבה לא נלחמה בקרב באופן משמעותי.
לאחר מערכת חצי האי, הגנרל רוברט לי ארגן מחדש את כוחות הפרשים שלו כדיוויזיה בפיקודו של ג'ב סטיוארט, שבחר בהמפטון ככפוף בכיר שלו לפקד על אחת משתי חטיבות פרשים. החטיבה של המפטון הושארה בריצ'מונד כדי למסך את נסיגת מקללן מחצי האי, בעוד ששאר חיילי הארמייה השתתפו במערכת צפון וירג'יניה. לפיכך, המפטון ואנשיו החמיצו את הקרב השני על מנאסס, והצטרפו מחדש לארמייה זמן קצר לאחר מכן; אך נכחו בקצה השמאלי של קו הקונפדרציה בשארפסבורג. החטיבה שלו נבחרה להשתתף בפשיטה של סטיוארט בצ'מברסבורג באוקטובר 1862, שבה מונה המפטון לזמן קצר ל"מושל צבאי" של העיירה בעקבות כניעתה לפרשים של הקונפדרציה. במהלך חורף 1862, המפטון הוביל סדרה של פשיטות פרשים מאחורי קווי האויב ולכד שבויים ואספקה רבים ללא נפגעים, וזכה לשבחים מהגנרל לי. בנובמבר 1862, הוא לכד 137 אנשי רגימנט הפרשים השלישי של פנסילבניה בכנסייה הפרסביטריאנית של הארטווד.
המפטון לא נכח בקרב פרדיקסבורג או בקרב צ'נסלרסוויל בשל הקצאתו לפשיטות במקומות אחרים.
בקרב ברנדי סטיישן, הקרב הגדול ביותר במלחמה בו השתתפו בעיקר פרשים, המפטון נפגע קלות, ואחיו הצעיר פרנק נהרג. מייד לאחר מכן, בריגדת המפטון השתתפה במתקפת סטיוארט בפנסילבניה, שסבבה סביב צבא ארצות הברית ואיבדה קשר עם לי. סטיוארט והמפטון הגיעו לסביבות גטיסברג, פנסילבניה, מאוחר ב-2 ביולי 1863. בעודם רק מחוץ לעיר, המפטון נתקל בחייל פרשים אמריקאי שכיוון רובה לעברו ממרחק של 200 יארד. המפטון הסתער לעבר החייל לפני שיכל לירות, אך חייל אחר פגע בו בגבו בסכין פרשים. ב-3 ביולי, המפטון הוביל את התקפת הפרשים ממזרח לגטיסבורג, בניסיון לשבש את עורף צבא האיחוד, אך נתקל בחיל פרשים של כוחות האיחוד. הוא ספג שני חיתוכים נוספים בסכין פרשים בראשו, אך המשיך להילחם עד שנפגע שוב עם רסיסים בירך. הקולונל לורנס ס. בייקר נטל את הפיקוד על בריגדת המפטון לאחר הפציעה. המפטון פונה חזרה לווירג'יניה באמבולנס יחד עם ג'ון בל הוד. ב-3 באוגוסט 1863, המפטון הועלה לדרגת מייג'ור גנרל וקיבל פיקוד על דיוויזיית פרשים. פציעותיו מגטיסברג התרפאו לאט, ולכן הוא לא חזר לשירות עד נובמבר.
במהלך מערכת אוברלנד של 1864, פרשי המפטון לחמו בקרב טוד'ס טאברן במהלך קרב הישימון. הם פטרלו באגף השמאלי של עמדת הקונפדרציה בבית המשפט בקרב ספוטסילבניה, שבמהלכו נהרג ג'ב סטיוארט במהלך קרב ילו טאברן. המפטון ליווה את נסיגת לי לריצ'מונד, לחם בקרב נורת' אנה ובקרב הו'ז שופ לפני שהופרד מהארמייה של לי כדי להתמודד עם הפרשים של מייג'ור גנרל פיליפ שרידן שהרסו את מסילת הברזל במרכז וירג'יניה. הוא התבלט עוד יותר בניצחון בקרב טרוויליאן סטיישן, הקרב הגדול ביותר במלחמה בו השתתפו רק פרשים. לאחר שובו לריצ'מונד, הוא לחם בקרב ננס'ס שופ וניתן לו פיקוד על חיל הפרשים ב-11 באוגוסט 1864. במשך שארית המלחמה, המפטון לא הפסיד אף קרב פרשים. בספטמבר, המפטון ערך את "הפשיטה על הסטייקים", בה חייליו תפסו יותר מ-2400 ראשי בקר ויותר מ-300 שבויים מאחורי קווי האויב.
באוקטובר 1864, ליד פטרסבורג, וירג'יניה, שלח המפטון את בנו, ט. פרסטון המפטון, לוטננט ששימש כאחד מעוזריו, להעביר הודעה. זמן קצר לאחר מכן, המפטון ובנו השני, וייד הרביעי, רכבו לאותו כיוון. לפני שעברו 200 יארד, הם נתקלו בפרסטון שכב על הקרקע; הוא היה פצוע בצורה קטלנית ומיהר למות. כשוייד הצעיר ירד מהסוס, הוא גם נורה אך שרד.
בעוד שצבאו של לי היה נתון במצור בפיטרסבורג, בינואר 1865, המפטון חזר לקרוליינה הדרומית כדי לגייס חיילים. הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ב-14 בפברואר 1865, אך בסופו של דבר נכנע לצבא האיחוד יחד עם ארמיית טנסי של גנרל ג'וזף א. ג'ונסטון במקום הנקרא בנט פלייס בדרהאם, קרוליינה הצפונית. המפטון לא רצה להיכנע וכמעט נקלע למאבק אישי עם בריגדיר גנרל ג'דסון קילפטריק (שכונה לעיתים "קיל-קוואלרי") בחוות בנט.