stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניית מגדלור
רתיקת האוניות למקומן

אוניות המגדלור הראשונות השתמשו בעוגני כפות (fluke anchors), שעדיין נמצאים בשימושם של כלי שיט רבים. ברם, הם לא היו יעילים ביותר, כי נטו להיגרר במזג אוויר סוער. הדבר היה לחיסרון, שכן אוניית מגדלור חייבת להישאר על עומדה גם בסערות עזות ביותר, אשר כלי שיט אחרים יכולים להימנע מהן.
מאז ראשית המאה ה-19 מצוידות אוניות המגדלור בעוגני פטריה (mushroom anchors), שמשקלם הממוצע 3-4 טונות. עוגן זה הומצא על ידי המהנדס הסקוטי רוברט סטיבנסון. אוניית המגדלור הראשונה שהשתמשה בעוגן מן הסוג החדש במשקל 1.5 טונות הייתה "פארוס" (Pharos, על שם המגדלור באלכסנדריה), אוניית דיג לשעבר בעלת תפוסה של 82 טונות, שהחלה את שירותה כאוניית מגדלור ב-15 בספטמבר 1807 ליד בל רוק בסקוטלנד. יעילות עוגנים אלה השתפרה מאוד בשנות העשרים של המאה ה-19, אז החלו משתמשים בשרשרות מיצקת ברזל (כלל האצבע היה 6 רגל של שרשרת לכל 1 רגל עומק של מים).
אוניית המגדלור "פורטסמות" (LV-101), כשעוגן הפטרייה שלה תלוי מן החרטום. המוזיאון הימי בפורטסמות, וירג'יניה.
אוניית מחקר

אוניית מחקר היא אוניה הבנויה ומאובזרת על מנת לאפשר מחקר בים ומעבר לו. פעמים רבות, אוניית מחקר תהיה גם שוברת קרח כדי לאפשר לה לנוע בחופשיות גם במימי הקטבים.
היסטוריה

מקור אוניות המחקר בהיסטוריה תלוי בתולדות גילוי הארצות, כך למשל מגלה הארצות קפטן ג'יימס קוק נשכר על ידי החברה המלכותית בשנת 1766 לנסוע אל האוקיינוס השקט כדי לצפות במעבר נוגה על פני השמש. קוק הפליג על אה"מ אנדוור שהייתה אוניית מחקר לכל דבר, כשעל סיפונה הפליג חוקר טבע - סר ג'וזף בנקס, ושימשה גם לסקר הידרוגרפי.
אוניות מחקר מוקדמות נוספות הן: אה"מ ביגל שהתפרסמה בזכות אחד מנוסעיה והתאוריה שפיתח על סיפונה - צ'ארלס דרווין ותורת האבולוציה, האנדיורנס שנשלחה לחקור את הקוטב הדרומי וטבעה בחורף 1915, והטרה נובה, שאף היא שימשה למשלחת לקוטב הדרומי.
שמם של אוניות מחקר מוקדמות שימשו כהשראה לשמות מעבורות חלל של נאס"א.
סוגים

מקובל לחלק את אוניות המחקר לשישה סוגים, אם כי כמובן ייתכן שלאונייה אחת תהיה יותר ממטרה אחת.
מחקר הידרוגרפי: אוניות מחקר הידרוגרפי, המיועדות למדידת הימים וחופיהם, עומק המים ועוד, ליצירת מפות המאפשרות ניווט בטוח והסדרת נתיבי השיט. לרוב תבנה אונייה מסוג ארבה או מסוג שדרית כדי לאפשר נשיאת כלי מחקר לקרקעית הים.
מחקר אוקיינוגרפי: האוקיינוגרפיה דורשת מחקר מעמיק (תרתי משמע), ולכך נדרש ציוד מסוים: צוללות בלתי-מאוישות לעומקים גדולים, ציוד צלילה ועוד. לרוב אוניות מחקר אוקיינוגרפי הם גם אוניות מחקר הידרוגרפי.
חקר מדגה: מחקר המדגה (גידול דגים ומצב האוכלוסייה) דורש ציוד המאפשר פריסת סוגים שונים של רשתות דיג, אספת דגימות מים ופלנקטון מעמקים שונים כמו גם ציוד סונאר למציאת הדגה. אוניות מחקר המדגה לרוב יהיו דומות לכלי שיט לדיג עם מקום נרחב בבטן האונייה למחקר.
מחקר צבאי: אוניות מחקר צבאיות נועדות לבדוק ציוד צבאי ימי, כגון פצצות וציוד אחר בים.
חקר הקטבים: אוניות חקר הקטבים בנויות לרוב סביב שוברת קרח, כשהן משמשות לרוב גם לאספקת ציוד ותעבורה לבסיסי המחקר בקטבים.
חיפוש נפט: אוניות מחקר המחפשות נפט הן לרוב אסדות ניידות הקודחות בקרקעית הים כחלק מתהליך חיפוש הנפט.
אוניית המחקר הידרוגרפי הקנדית "פרדריק ג. קריד"
אוניית המחקר האוקיינוגרפי האמריקנית "רונלד ה. בראון"
אוניית חקר הדגה הדנית "דנה"
אוניית המחקר הצבאית הגרמנית "פלאנט"
שחזור של האנדוור בנמל קוקטאון, אוסטרליה
אה"מ קרוליין (1914)

| --- | --- |

הסיירת הקלה אה"מ "קרוליין", 1917.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת קלה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  C-class (אנ')
 אוניות בסדרה:  28 אוניות
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  קֶמֶל לֵיירד
 תחילת הבנייה:  28 בינואר 1914
 הושקה:  29 בספטמבר 1914
 תקופת הפעילות:  4 בדצמבר 1914 – 31 במרץ 2011 (96 שנים)
 אחריתה:  אוניית מוזיאון
 מיקום:  נמל בלפסט
 מלחמות וקרבות:  קרב יוטלנד
 עיטורים:  עיטור קרב יוטלנד (1916)
 מידות
 הֶדְחֶק:  4,287 טון
 אורך:  אורך כללי: 446 רגל (135.9 מ')
 רוחב:  "41-6 רגל (12.6 מ')
 שוקע:  ממוצע: 16 רגל (4.9 מ')
 נתונים טכניים
 מהירות:  28.5 קשרים (52.8 קמ"ש)
 גודל הצוות:  301 איש
 הנעה:  8 דודי קיטור ו-2 טורבינות קיטור מתוצרת פרסונס בהספק כולל של 40,000 כוחות סוס (30,000 קילוואט)
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון בקו המים בעובי 1–3 אינץ' (25–76 מ"מ) סיפון: 1 אינץ' (25.4 מ"מ) צריח ניתוב: 6 אינץ' (152 מ"מ)
 חימוש:  2 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) 8 תותחי 4 אינץ' (102 מ"מ) תותח נ"מ 6 פאונד (2.2 אינץ' (57 מ"מ)) 2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
אה"מ "קרוליין" (באנגלית: HMS Caroline) היא סיירת קלה מדגם C (אנ') של הצי המלכותי הבריטי. היא הושקה והוכנסה לשירות פעיל ב-1914, השתתפה בקרבות מלחמת העולם הראשונה ושימשה כבסיס עורפי במלחמת העולם השנייה. כאשר הוצאה משירות פעיל, ב-2011, היא הייתה האונייה הישנה ביותר בצי המלכותי, שנייה רק ל"ויקטורי". בשנים המאוחרות של שירותה נמצאה "קרוליין" במעגנת אלכסנדרה (Alexandra Dock) בנמל בלפסט, ושימשה מפקדה ואוניית אימונים נייחת של מילואי הצי המלכותי (אנ'). ב-2012 הוחלט להסב את "קרוליין" לאוניית מוזיאון (אנ'). ב-2016 שופץ גוף האונייה במספנות הרלנד אנד וולף (אנ'), והיא נפתחה לביקורים ב-1 ביולי 2017 במעגנת אלכסנדרה, במתחם טיטניק (אנ'), בבלפסט.
"קרוליין"" היא הסיירת הקלה היחידה של הצי המלכותי מימי מלחמת העולם הראשונה, ושְׂרִידָה אחרונה לאוניות שהשתתפו בקרב יוטלנד שעודה צפה. כמו כן היא אחת משלוש אוניות בריטיות ממלחמת העולם הראשונה שהשתמרו לימינו, לצדן של המוניטור אה"מ M33 (בנמל פורטסמות') והסלופ אה"מ "פרזידנט" מדגם "פלאואר", מקודם אה"מ "סקסיפרייג'", (בבריכת עגינה מס' 3 בנמל צ'טהם).
בניית האונייה

אה"מ "קרוליין" נבנתה במספנות קֶמל לֵיירד (אנ') בבירקנהד. שדריתה הונחה ב-28 בינואר 1914, היא הושקה ב-29 בספטמבר 1914 והתקנתה לשירות הושלמה בדצמבר 1914. היא נמנית עם קבוצת האוניות הראשונות בסדרה מדגם C שהטורבינות שלהן הניעו את המדחף ישירות, ללא תמסורת להפחתת סיבובים, ועל כן היו פחות יעילות מאוניות הסדרה שבאו אחריהן וצוידו בתמסורת. המכונות של "קרוליין" נותרו שלמות, אך אינן פועלות יותר.
קורות שירותה > מלחמת העולם הראשונה

"קרוליין" הוכנסה לשירות פעיל ב-4 בדצמבר 1914 ושירתה בים הצפוני כל משך המלחמה. מיד בתחילת שירותה צורפה לגרנד פליט, שבסיסו בסקפה פלו באיי אורקני, והשתייכה לפלגת המשחתות הרביעית (אנ'). מפברואר עד נובמבר 1915 הייתה חלק מאסקדרון הסיירות הקלות הראשון (אנ'). בתחילת 1916 צורפה לאסקדרון הסיירות הקלות הרביעי, ובמסגרתו השתתפה תחת פיקודו של קפטן (אנ') הנרי ר' קרוּק (Crooke) בקרב יוטלנד (31 במאי – 1 ביוני 1916) ובפעילות המבצעית שלאחריו עד סוף המלחמה ב-1918. מ-1917 עד שלהי 1918 נשאה על סיפונה משטח המראה לאווירוני קרב של שירות האוויר של הצי המלכותי ואחר כך של חיל האוויר המלכותי שיירטו ספינות אוויר גרמניות שפעלו בים הצפוני.
קורות שירותה > בין המלחמות

"קרוליין" נשארה באסקדרון הסיירות הקלות הרביעי עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, וביוני 1919 הוצבה יחד עם שאר אוניות האסקדרון בתחנת הצי באיי הודו המזרחית (אנ'). בפברואר 1922 היא הושבתה והושמה בעתודה (אנ'). היא הוחזרה לשירות פעיל בפברואר 1924, וב-1 באפריל אותה שנה החלה לשמש אוניית מפקדה ואוניית אימונים של יחידת מילואי הצי בבלפסט. באותה שנה, לאחר הגעתה לבלפסט, פורקו תותחיה ואחדים מדודי הקיטור שלה במספנת הרלנד אנד וולף. החימוש שהוסר ממנה ומסיירות אחרות שהוצאו משירות פעיל הועבר לתגבור ביצורי החוף של נמלי האמנה האנגלו-אירית (אנ').[דרוש מקור]
קורות שירותה > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, מ-1939 עד 1945, שימשה "קרוליין" אוניית מפקדה של הצי בנמל בלפסט (אנ'). הנמל היה בסיס האם של אוניות המלחמה הרבות שליוו את השיירות באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס הארקטי.
נמל בלפסט הלך והתפתח במהלך המלחמה, ומאחר ש"קרוליין" לא הספיקה למלא לבדה את הצרכים, הוקמו בסיסים בחלקים שונים של העיר שהיו מסונפים לאונייה. הבסיס הראשון הוקם בבית המכס של בלפסט, אחר כך הוקמה תחנת רדיו של הצי בטירת בלפסט (אנ'), ובסופו של דבר חבשו כמה אלפי מלחים את הכובע ועליו הסרט «אה"מ "קרוליין"». בתי מלאכה לתיקון מנגנוני ההפעלה של פצצות עומק ומטולי פצצות נגד צוללות (אנ') היו גם הם תחת אחריותה של אה"מ "קרוליין", כמה מהם ברציפי בריכת העגינה מיילווטר (Milewater Basin) שבה חנתה.
בתחילת המלחמה, כאשר בסיס חיל האוויר "בלפסט" (RAF Belfast) שכן בשדה התעופה של נמל בלפסט (אנ'), היו מגורי הטייסים באחריותה של אה"מ "קרוליין". ב-1943 הועבר הבסיס לידי האדמירליות, ושמו הוחלף לאה"מ "גדוול" (HMS Gadwall) (אנ').
קורות שירותה > לאחר המלחמה

אחרי המלחמה הוחזרה אה"מ "קרוליין" למילואי הצי, ושירתה כבסיס האימונים הצף האחרון שלו. היא שופצה במספנת הרלנד אנד וולף בבלפסט ב-1951.
יחידת מילואי הצי המלכותי עזבה את האונייה בדצמבר 2009 ועברה לבסיס חוף (אנ'), שקיבל את השם «אה"מ "היברניה"» (אנ'). "קרוליין" עצמה הוצאה משירות פעיל ב-31 במרץ 2011 על פי כללי המסורת הימית. דגל הצי שהתנוסס על תורנה שמור בקתדרלת סנט אן (אנ') בבלפסט.
אוניית מוזיאון

"קרוליין" נמנית עם אוניות הצי ההיסטורי הלאומי של בריטניה (אנ'). לאחר הוצאתה משורות הצי היא הועברה לרשותו של המוזיאון הלאומי של הצי המלכותי (אנ') בפורטסמות', אך הוסיפה לעגון במעגנת אלכסנדרה בבלפסט. אף על פי שאינה יכולה יותר לנוע בכוחות עצמה, "קרוליין" עודה צפה במים ומצב גוף האונייה מצוין.
כאשר הוצאה "קרוליין" משירות ב-2011, עדיין לא הוחלט מה ייעשה בה. הצעה אחת הייתה להחזיר לאונייה את מַרְאָהּ מימי מלחמת העולם הראשונה, אשר בין שאר דברים הייתה כרוכה במציאת תותחי 6 אינץ' ו-4 אינץ' מאותה תקופה ופירוק בית הסיפון הגדול שנבנה באמצעיתה. הצעה אחרת הייתה להשאירה בבלפסט כאוניית מוזיאון במתחם טיטניק, לצדה של אוניית הנוסעים "נוֹמָדִיק" (אנ') מ-1911. הצעה שלישית הייתה להעבירה לפורטסמות' ולשחזר את מרבית חלקיה המקוריים מימי מלחמת העולם הראשונה.
ביוני 2012 פורסמה תוכנית להעברת האונייה לפורטסמות', בכפוף לזמינות המימון הכספי. אולם באוקטובר 2012 הודיעה ממשלת צפון אירלנד כי האונייה תישאר בבלפסט, וכי הקרן לשימור המורשת הלאומית (אנ') פועלת לגיוס מיליון ליש"ט כדי לממן את שימור האונייה. במאי 2013 הודיעה קרן המורשת של מפעל הפיס הלאומי כי היא מעניקה 845,000 ליש"ט לעבודות השימור והתקנת "קרוליין" כאוניית מוזיאון.
באוקטובר 2014 הודיעה קרן המורשת של מפעל הפיס הלאומי כי היא מעניקה תוספת של 12 מיליון ליש"ט, כדי לאפשר למוזיאון הלאומי של הצי המלכותי להתקין את "קרוליין" כאטרקציה למבקרים לקראת אירועי יובל המאה לקרב יוטלנד. "קרוליין" נשארה לעגון במעגנת אלכסנדרה במתחם טיטניק בבלפסט.
ביוני 2016 נפתחה אוניית המוזיאון "קרוליין" למבקרים, והיא משתייכת למוזיאון הלאומי של הצי המלכותי.
לקריאה נוספת

Allison, R.S. (1974). HMS Caroline: a brief account of some warships bearing the name, and in particular of HMS Caroline (1914–1974), and of her part in the development of the Ulster Division, RNVR, and later RNR. Belfast: The Blackstaff Press.
Colledge, J. J.; Warlow, Ben & Bush, Steve (2020). Ships of the Royal Navy: The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy from the 15th Century to the Present (5th revised and updated ed.). Barnsley, UK: Seaforth Publishing.
Corbett, Julian (1997). Naval Operations. History of the Great War: Based on Official Documents. Vol. III (reprint of the 1940 second ed.). London and Nashville, Tennessee: Imperial War Museum in association with the Battery Press.
Dunn, Steve R. (2022). The Harwich Striking Force: The Royal Navy's Front Line in the North Sea, 1914-1918. Barnsley, UK: Seaforth Publishing.
Friedman, Norman (2010). British Cruisers: Two World Wars and After. Barnsley, UK: Seaforth Publishing.
Newbolt, Henry (1996). Naval Operations. History of the Great War Based on Official Documents. Vol. IV (reprint of the 1928 ed.). Nashville, Tennessee: Battery Press.
Newbolt, Henry (1996). Naval Operations. History of the Great War Based on Official Documents. Vol. V (reprint of the 1931 ed.). Nashville, Tennessee: Battery Press.
Preston, Antony (1985). "Great Britain and Empire Forces". In Gray, Randal (ed.). Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. pp. 1–104.
Raven, Alan & Roberts, John (1980). British Cruisers of World War Two. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press.
הערות שוליים

↑  המילה dock באנגלית בריטית פירושה "מעגנה לאוניות" בתוך נמל או על שפת נהר ולא "רציף" או "מזח".
↑  "A Mooring system like no other". National Museum of the Royal Navy.
1 2  Preston, p. 56.
↑  Brown, D.K., The Grand Fleet: Warship Design and Development 1906–1922.
1 2 3 4  Preston, p. 57.
↑  Colledge, p. 75.
↑  Weir, Fiona (1 April 2011). "End of an era for HMS Caroline". British Forces Broadcasting Service. Archived from the original on 20 July 2011. Retrieved 13 April 2011.
↑  "HMS Caroline options considered by Royal Navy museum". BBC News online. 13 April 2011.
↑  "Historic warship HMS Caroline set to leave Belfast". BBC News online. 8 June 2012.
↑  "HMS Caroline WWI warship to stay in Belfast". BBC News. 11 October 2012.
↑  "Historic warship HMS Caroline gets £845,600 boost". BBC News Online. 9 May 2013.
↑  "HMS Caroline: First World War's last surviving battleship docked in Belfast is to be transformed into a floating museum". Belfast Telegraph. 15 October 2014.
↑  "HMS Caroline". National Museum of the Royal Navy.
אוניית המוזיאון "קרוליין" במעגנת אלכסנדרה בנמל בלפסט, 2018
איי החברה

| --- | --- |


 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  17°30′00″S 149°50′00″W﻿ / ﻿17.5°S 149.83333333333°W﻿ / -17.5; -149.83333333333
 שטח:  1,590 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Mont Orohena
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת 
 אזור זמן:  UTC-10
  (למפת פולינזיה הצרפתית מוגדלת) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטאיי החברה(למפת פולינזיה הצרפתית רגילה) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטאיי החברה
 
אחד מאיי החברה
טהיטי
איי החברה (בצרפתית: Îles de la Société או Archipel de la Société, באופן רשמי; בטהיטית: Tōtaiete mā) היא קבוצת איים געשיים בדרום האוקיינוס השקט הנמצאים תחת שליטת פולינזיה הצרפתית.
בארכיפלג זה 14 איים, מהם 8 מיושבים. הם מחולקים לשתי קבוצות גאוגרפיות ושלטוניות על ידי תעלת מים ברוחב של כ-100 קילומטרים:
האיים הגלויים לרוח (Îles du Vent) (מסודרים מהמזרחי למערבי)
מהטיה
טהיטי
מוריאה
מאיאו
טטיאוראה
האיים החסויים מרוח (Îles Sous-le-Vent)
הואהינה
בורה בורה
ראיטיאה וטאהאא שמוקפים שניהם באותה שונית אלמוגים
מאופיטי
טופאי
מופליה
מנואאה
בלינגהאוזן/מוטו אונה
האיים נוצרו בהתפרצות געשית וסך שטחם הוא 1,598 קמ"ר.
היסטוריה

ב-1767 הכריז הקפטן סמואל ואליס בעלות של בריטניה על האיים ובשנת 1769 ביקר בהם ג'יימס קוק עם משלחת מדעית מטעם החברה המלכותית של לונדון. ב-1786 הכריז לואי דה בוגנוויל כי האיים הם בבעלות צרפת. ב-1843 הוקמה באיים מדינת חסות של צרפת וב-1880 הם הוכרזו כקולוניה צרפתית. ב-1903 הוכרזו האיים כחלק מפולינזיה הצרפתית וב-1946 הוכרזו האיים הפונים אל הרוח והאיים המוגנים מפני הרוח כאזורים מנהליים.
אוכלוסייה

על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2002, היו באיי החברה 214,445 תושבים. מרבית התושבים הם פולינזים. העיר פפאטה שבאי טהיטי היא בירת פולינזיה הצרפתית. הגידולים העיקריים באיים הם טארו, עץ הלחם ובטטות. בנוסף לאלה, מגדלים התושבים פירות טרופיים, כותנה וקני סוכר. האיים מהווים מוקד משיכה תיירותי פופולרי.
ראו גם

פולינזיה הצרפתית
איי גמבייה
אוסטאואיד אוסטאומה

| --- | --- |

אוסטאואיד אוסטאומה בעצם הירך: צילום רנטגן ו-MRI עם מוקד הגידול שמוקף בעצם מסוידת
 תחום:  אונקולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  392850
 DiseasesDB:  31488
 MeSH:  D010017
 סיווגים
 ICD-11:  XH61J9 
 ICD-O:  9191/0
 
תמונה בהגדלה מיקרוסקופית המראה את היסטולוגיית הגידול ברקמת העצם
הדמיית CT של השוק בה ניתן לראות את מוקד הגידול בשוקית (למעלה). מסומן בחץ כלי דם האופייני לשלב זה בשוקה האחורית
אוסטאואיד אוסטאומה (Osteoid Osteoma, תרגום מילולי מלטינית: גידול דמוי עצם) הוא גידול שפיר בעצם השייך לקבוצת הגידולים הגרמיים – יוצרי העצם. כ־10%–12% מכלל גידולי העצם הם מסוג אוסטאואיד אוסטאומה. הגידול מתבטא בכאבים כרוניים שמחמירים בזמן הלילה. גידולים אלו נוטים להיות קטנים, בגודל של עד 1.5 סנטימטרים ויכולים להופיע בכל עצמות הגוף. עם זאת, מוכרת שכיחותם בעיקר בעצמות ארוכות, כגון עצם השוק או הירך. לא קיימת הגבלת גיל להופעת הגידול, אך ידוע שמופיע בייחוד בגילאים 4 עד 25 שנים, כאשר בגברים שכיחותו גדולה פי 2–3 בהשוואה לנשים. אין עדות לאפשרות של הפיכת הגידול השפיר לגידול ממאיר (סרטני).
גורמים

מקור הגידול במוקד זעיר אשר פעיל במיוחד, מייצר רקמה דמוית עצם ומפריש חומרים מעוררי כאב. לא ברורה הסיבה להופעת הגידול ועל כן גם לא ניתן למנוע את הופעתו. יש המשערים שמקורו בתהליך דלקתי חריף ומוקדי של העצם. הגידול אינו מתפשט ביתר הגוף ואין עדות ליכולתו להפוך לגידול סרטני.
מיקום

אוסטאואיד אוסטאומה עלול להופיע בכל עצמות הגוף, לעיתים בעצם אחת ולעיתים במספר עצמות. ב-80%–90% מהמקרים הגידול מתפתח בקליפת גוף העצמות הארוכות (Cortex of shaft). לעיתים נמצא (שני קצוות העצם הרחבים) ובחיבור בין גוף העצם (Shaft) לאפיפיזה (אנ') בעצמות ארוכות וקצרות, בייחוד בעצם הירך, בשוק ובזרוע. עצמות הגף התחתון הן השכיחות ביותר להופעת האוסטאואיד אוסטאומה, בשני שלישים מהמקרים יופיע בירך. עמוד השדרה מעורב ב-7%–20% מהמקרים - מתוכם ב-59% מהמקרים יופיע הגידול בעמוד השדרה המותני, 27% בעמוד השדרה הצווארי, 12% בעמוד השדרה החזי (גבי) וב-2% מהמקרים בעצם העצה.
תסמינים

התסמינים הנפוצים ביותר במצב של אוסטאואיד אוסטאומה הם:
בניגוד לרוב הגידולים השפירים, גידול זה מתאפיין בכאב ממוקד מאוד שמחמיר בשעות הלילה ואף יכול להשפיע על איכות השינה.
חולשה בשרירים
נפיחות
רגישות
קצב גדילת עצם מוגבר או ירוד
צליעה
ב-78% מהמקרים בהם יופיע גידול בעמוד השדרה המותני תאובחן עקמת.
בשלביה המוקדמים של המחלה, התסמין הנפוץ ביותר הוא כאב שנרגע לאחר לקיחת תרופות משככות כאבים. כאשר הגידול מתפתח עוד יותר התרופות אינן מעלימות עוד את הכאב ומתחילה להופיע נפיחות קלה עד חמורה. עם זאת, בחלק מן המקרים רמת הכאב יכולה להיות קבועה במשך שנים וצריכה קבועה של תרופות אנטי-דלקתיות שאינן סטרואידים יכולות לסייע בשמירה על הכאב תחת שליטה (ראו פסקה: טיפול).
אבחון

ניתן לאבחן אוסטאואיד אוסטאומה באמצעות צילום רנטגן או בבדיקת CT (טומוגרפיה ממוחשבת). באמצעי הדימות נראה כתם עגול בוהק הנראה כהסתיידות והתעבות העצם שבמרכזו מוקד קטן הנראה כאזור חסר עצם. לרוב, הגידול מאובחן בבדיקת ה-CT, לעיתים בדיקת MRI (תהודה מגנטית) יכולה להוסיף מידע מדויק יותר לגבי המיקום. מיפוי עצמות יכול לסייע גם כן, בין היתר לאישוש הוצאת כלל הגידול תוך כדי ניתוח.
אוסטאואיד אוסטאומה שטרם התגלה, עלול להיות מאובחן גם ככאב גב לא מוסבר או עקמת המלווה בכאבים בקרב ילדים או צעירים. בחלק מהמקרים, התסמינים עלולים להצביע על בעיה נוירולוגית או על דיסקופתיה מותנית (מצב בו מתייבש הדיסק שבין חוליות עמוד השדרה המותני, במקרים חמורים עלול להוביל לפריצת דיסק). בעצמות הקטנות של כף היד וכף הרגל אוסטאואיד אוסטאומה יכול לחקות תהליך דלקתי. מחלות נוספות שתסמיניהן דומים: דלקת העצם (אוסטיאומייליטיס), מורסה בעצם, שבר מאמץ, "אי-עצם" (מרכז התגרמות של עצם דחוסה בתוך עצם ספוגית), המנגיומה בעצם (גידול שפיר של כלי הדם) או סרטן העצמות.
טיפול

קיימים מקרים בהם הגידול עובר מאליו לאחר זמן מה, ללא צורך בטיפול. עם זאת, בדרך כלל בשל הכאבים הרבים וחוסר הוודאות לגבי היתכנות הריפוי, מעדיפים החולים לטפל במצב באמצעות אחת השיטות הבאות, כתלות בגודל ובמיקום הגידול:
טיפול תרופתי – נמצא כי אספירין עוזר להקל על הכאבים במידה משמעותית. גם נוגדי דלקת שאינם סטרואידים מסייעים להקלת הכאב כאשר נצרכים בפרקי זמן ממושכים ואף מסייעים לעיתים להעלים את הגידול לחלוטין.
טיפול חדשני – באמצעות קרני אולטרסאונד ממוקדות (טכנולוגיית MRgFUS) הגורמות לחימום הרקמה ולמוות התאים באזור.
טיפול ניתוחי:
כריתת קטע העצם הכולל את הגידול והשתלת רקמת עצם במקרים בהם הכריתה הייתה נרחבת. ניתוח זה גורר זמן החלמה ארוך יחסית של כחודש וחצי-שלושה חודשים, ולעיתים נדרש גם שיקום.
במקרים פשוטים, ניתן לטפל בגידול באמצעות מחט חשמלית. מחדירים למרכז הגידול מחט שמתחממת לטמפרטורות גבוהות (90 מעלות צלזיוס) באמצעות גלי רדיו. החימום מקיף את הגידול והורס אותו באופן מדויק – במינימום פגיעה ברקמות שכנות ובזמן קצר (מספר דקות). יתרון נוסף לשיטה הוא היכולת לטפל בגידולים הממוקמים באזורים מורכבים לגישה. ההליך נערך תחת הרדמה כללית והניתוח כולו אורך כשעה וחצי, במידה שאין סיבוכים.
ראו גם

דלקת העצם
סרטן העצמות
הערות שוליים

1 2 3  http://orthoinfo.aaos.org/topic.cfm?topic=A00507
↑  http://emedicine.medscape.com/article/1253443-overview
1 2 3 4  http://www.hadassah.org.il/media/1939472/אוסטאואידאאוסטאומה.pdf
1 2 3 4  http://www.infomed.co.il/disease-721/
1 2  http://emedicine.medscape.com/article/1253443-overview
↑  http://www.orthobullets.com/pathology/8012/osteoid-osteoma
1 2  http://www.bonetumor.org/tumors-bone/osteoid-osteoma
↑  http://jnm.snmjournals.org/content/33/2/269.full.pdf
↑  http://emedicine.medscape.com/article/392850-overview
↑  Singh, Arun Pal. "Osteoid Osteoma-Diagnosis And Treatment". אורכב מ-המקור ב-2011-04-26. נבדק ב-2013-12-28.
↑  http://www.neurosurgery.co.il/document/76,53,19.aspx
↑  Rongrui Hu, Peicong He, Xiaona Tian, Honggang Guan, Efficacy and safety of magnetic resonance-guided focused ultrasound for the treatment of osteoid osteoma: A systematic review and meta-analysis, European Journal of Radiology 166, 2023-09-01, עמ' 111006 doi: 10.1016/j.ejrad.2023.111006
↑  http://www.rambam.org.il/אודות+רמבם/חדשות/אפריל++יוני+2013/טיפול+חדש+ברמבם+שימוש+במחט+חשמלית+פותר+בדקות+ספורות+כאבים+כרוניים+הנובעים+מגידולי+עצם.htm
↑  http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/20737157
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אופניים ממונעים

אופניים ממונעים מתוצרת VéloSoleX
אופניים ממונעים הם אופניים הניתנים להפעלה גם באמצעות מנוע, בנוסף על הדוושות. המנועים משמשים לצורך סיוע ותגבור כח הרוכב בעת הרכיבה. המנועים הנפוצים ביותר לצורך זה הם מנוע חשמלי, או מנוע בעירה פנימית, אשר יכול לפעול באמצעות בנזין או גז. השילדה של אופניים ממונעים דומה לזו של אופניים ללא מנוע אך מאסיבית יותר על מנת לתמוך במשקל והביצועים הדינמים הגדולים יותר. במדינות מסוימות נדרש רישיון נהיגה רשמי לצורך רכיבה על אופניים ממונעים או על דגמים מסוימים שלהם, שהם בעלי הספק וביצועים מעל מינימום מסוים שנקבע בתקנות.
ראו גם

אופניים חשמליים
אינמורטי

אינמורטי (באיטלקית: Innamorati) הוא מושג מן הקומדיה דל'ארטה, המתאר דמויות של אוהבים צעירים. מקור המונח בשם התואר האיטלקי, "מאוהב".
זוג אוהבים (לוסינדה ופיירו) בפסלי פורצלן של פרנץ אנטון בוסטלי במוזיאון הפורצלן במינכן
באפיון דמויות האוהבים משולבים תשוקה, רומנטיקה, יהירות ושירה - ומעט מאוד התנהגות שקולה. במחזה טיפוסי של הקומדיה דל'ארטה, האוהבים עוברים חוויות שונות קשות לפני שהם מתאחדים בסוף המחזה. האוהבים בדרך כלל יהירים, ונראה לעיתים שהם מאוהבים בראש ובראשונה בעצמם (או באידאה של האהבה) מאשר בבני זוגם. הגברים בזוגות בדרך כלל חמושים, ואינם פחדנים (בניגוד לדמות אחרת של קומדיה דל'ארטה, איל קפיטנו); וחלקם גם נכונים לקרב. גם אם בן הזוג הוא בעל דרגת קפיטן, הוא אינו  איל קפיטנו מעורר הגיחוך.
פלמיניו סקאלה היה אחד ממעצבי הדמות של האוהב הצעיר פלאביו. איזבלה אנדריני עיצבה את דמותה של האוהבת, שסקאלה קרא אותה על שמה, איזבלה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איי המלכה אליזבת

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  אוקיינוס הקרח הצפוני 
 קואורדינטות:  80°N 93°W﻿ / ﻿80°N 93°W﻿ / 80; -93
 שטח:  419,061 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  פסגת בארבו
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קנדה קנדה
 אזור זמן:  UTC-5
 על שם:  אליזבת השנייה 
  (למפת נונאווט מוגדלת) איקאלואיט רנקין אינלט קיימברידג' ביי פורט אינלט גרינלנד קוויבק אונטריו מניטובה ססקצ'ואן הטריטוריות הצפון מערביות  ים בופור מפרץ הדסון מפרץ באפיןאיי המלכה אליזבת(למפת נונאווט רגילה) איקאלואיט רנקין אינלט קיימברידג' ביי פורט אינלט גרינלנד קוויבק אונטריו מניטובה ססקצ'ואן הטריטוריות הצפון מערביות  ים בופור מפרץ הדסון מפרץ באפיןאיי המלכה אליזבת
 
איי המלכה אליזבת' (באנגלית: Queen Elizabeth Islands; בצרפתית: Îles de la Reine Élisabeth; נקראו בעבר "איי פארי" או "ארכיפלג פארי") הם קבוצת האיים הצפוניים ביותר בארכיפלג הארקטי הקנדי, והם מחולקים בין הטריטוריות נונאווט והטריטוריות הצפון-מערביות, בצפון קנדה. איים אלו הם גם המעבר הראשון שאנשים מאירופה גילו בין האוקיינוס האטלנטי לבין האוקיינוס השקט.
היסטוריה

הגילוי הראשון של האיים על ידי האירופיים התרחש כבר ב-1616.
האיים לא התגלו ולא שורטטו במלואם עד למשלחות הבריטיות אל המעבר הצפון-מערבי ומאוחר יותר המגלים הנורווגים במאה התשע עשרה.
בשנת 1820 שט בין האיים מגלה הארצות באזור הארקטי סר ויליאם פארי, על סיפונה של ה-Hecla. בעקבות זאת, כונו כל האיים על שמו ארכיפלג פארי. ב-1953 עם הכתרתה של אליזבת השנייה כמלכת קנדה, כונו האיים על שמה "איי המלכה אליזבת" והשם איי פארו עבר לשמש רק את חלקו הדרומי והדרום מערבי של הארכיפלג.
גאוגרפיה

שטח האיים הוא 419,061 קמ"ר.
הארכיפלג מחולק לאזורים כדלהלן:
האי אלסמיר – שהוא הצפוני ביותר והגדול ביותר מבין איי הארכיפלג; הוא האי העשירי בגודלו בעולם
איי סברדרופ – האיים שממוקמים ממערב לאלסמיר ומצפון למפרץ הנורווגי;
איי פארי – הכוללים את שאר האיים הדרומיים, המערביים יותר והצפוניים למצרים: לנקסטר (Lancaster Sound), בארו (Barrow Strait), ויקונט מלוויל (Viscount Melville Sound) ומקקלור.
מדרום למצרים (לנקסטר, ויקונט מלוויל ומקקלור) נמצאים שאר איי הארכיפלג הארקטי הקנדי.
בנוסף על האי אלסמיר כולל הארכיפלג איים נוספים מהגדולים בעולם, בהם האיים אקסל הייברג (Axel Heiberg), האי דבון (Devon isl; האי הלא-מיושב הגדול בעולם), האי מלוויל ואי הנסיך פטריק.
אוכלוסייה

עם אוכלוסייה של פחות מ-400 נפש האיים קרובים להגדרה של לא מיושבים. ישנם רק שלושה מקומות של התיישבות קבועה על האיים. שניים מהם על האי קורנוואליס (Cornwallis Island) ואחד על האי אלסמיר. בנוסף ישנם עוד כמה נקודות קטנות המשמשות בעיקר כתחנות מחקר. ישנן נקודות המיושבות רק בחלק מעונות השנה וגם כאן ברוב המקרים מדובר בנקודות מחקר. בנוסף קיימת בארכיפלג תעשייה של קידוחי נפט.