stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרמניזציה
גרמניזציה היסטורית > בפרוסיה > המאה ה-19

לאחר מלחמות נפוליאון השיגה פרוסיה את הדוכסות הגדולה פוזן ואוסטריה החזיקה בגליציה. במאי 1815 מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי כתב לפולנים בפוזן:
יש לך גם מולדת. [. . . ] תשולב במלוכה שלי מבלי שתצטרך לוותר על הלאום שלך. [. . . ] תקבל חוקה כמו שאר המחוזות של ממלכתי. הדת שלך תישמר. [. . . ] השפה שלך תשמש כמו השפה הגרמנית בכל ענייני הציבור וכל אחד מכם בעל יכולות מתאימות יקבל הזדמנות למינוי למשרה ציבורית.[דרוש מקור]
שר החינוך אלטנשטיין קבע בשנת 1823:
לגבי התפשטות השפה הגרמנית, חשוב ביותר לקבל הבנה ברורה של המטרות. האם יש לקדם את הבנת הגרמנית בקרב דוברי פולנית או שיש לגרמן בהדרגה ובאטיות פולנים? לפי פסק דינו של השר רק הראשון הוא הכרחי, מומלץ ואפשרי, השני אינו רצוי ואינו בר ביצוע. כדי להיות נתינים טובים, רצוי שהפולנים יבינו את שפת השלטון. עם זאת, אין צורך שיוותרו או ידחו את שפת האם. שליטה בשתי שפות לא תיראה כחיסרון אלא כתועלת כי היא קשורה בדרך כלל לגמישות גבוהה יותר של הנפש. [...] דת ושפה הם המקדשים הגבוהים ביותר של אומה וכל העמדות והתפיסות מושתתות עליהם. ממשלה ש... אדישה או אפילו עוינת כלפיהם יוצרת מרירות, מבזה את האומה ויוצרת נתינים לא נאמנים.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 התבססה המדיניות הפרוסית כלפי הפולנים על אפליה וגרמניזציה. משנת 1819 צמצמה המדינה בהדרגה את תפקידה של השפה הפולנית בבתי הספר, ובמקומה הוכנסה גרמנית. ב-1825 קיבל אוגוסט יעקב, פוליטיקאי עוין פולנים, את השלטון על הקולגיום החינוכי הפרובינציאלי החדש שנוצר בפוזנן. בשטחים הפולניים הוצאו מורים פולנים, הוכנסו תוכניות חינוכיות גרמניות, והחינוך היסודי היה מכוון ליצירת אזרחים פרוסיים נאמנים.
בשנת 1825 עבר בית המדרש למורים בידגושץ' גרמניזציה. בהמשך בוטלו שפות לא-גרמניות בחיים הציבוריים ובמסגרות אקדמיות, כמו בתי ספר. במחצית השנייה של המאה ה-19, דיבור ובתיבה בהולנדית, המדוברת במה שהוא כיום קלווה, גלדרן ואמריך, נאסרו בבתי ספר ומינהל, ועד סוף המאה חדל הדיבור בה בצורתה הסטנדרטית.
מאוחר יותר באימפריה הגרמנית, פולנים, דנים, אלזסים, קתולים גרמנים וסוציאליסטים הוצגו כ"רייכספיינדה" ("אויבי האימפריה"). בשנת 1885 הוקמה ועדת ההתיישבות הפרוסית, במימון הממשלה, כדי לקנות אדמות ממי שאינם גרמנים ולחלק אותן לחקלאים גרמנים. משנת 1908 הייתה הוועדה רשאית לאלץ את בעלי הקרקע למכור את הקרקע. אמצעי דיכוי נוספים כללו גירושים שנקטו הפרוסים מ-1885 עד 1890, בהם הוצאו נתינים לא-פרוסים שחיו בפרוסיה, רובם פולנים ויהודים, ואיסור על בניית בתים על ידי לא-גרמנים. הגרמניזציה בבתי הספר כללה התעללות בילדים פולנים על ידי פקידים פרוסים. הגרמניזציה עוררה התנגדות, וזו התבטאה בדרך כלל בחינוך ביתי וחיזוק האחדות בקרב קבוצות מיעוט.[דרוש מקור]
בשנת 1910 הגיבה המשוררת הפולנית מריה קונופניצקה לרדיפות הגוברות של פולנים בידי גרמנים בשירה המפורסם Rota. השיר הפך מיד לסמל לאומי פולני, ומשפט אחד בו ידוע לפולנים רבים: "הגרמני לא יירק לנו בפרצוף, ולא יגרמן את ילדינו". מפגש בינלאומי של סוציאליסטים בבריסל בשנת 1902 גינה את הגרמניזציה של הפולנים בפרוסיה, וכינתה אותו "ברברי".
גרמניזציה היסטורית > ליטאים פרוסים

הליטאים הפרוסים חוו מדיניות דומה של גרמניזציה החל מהמאה ה-15. הליטאים האתניים היו רוב בפרוסיה המזרחית במאות ה-15 וה-16. מתחילת המאה ה-16 כונתה פרוסיה המזרחית לעיתים קרובות בשם ליטא הקטנה. עם זאת, האוכלוסייה הליטאית התכווצה במאה ה-18. המגפה וההגירה מגרמניה ואוסטריה, בעיקר מזלצבורג, היו הגורמים העיקריים להתפתחות זו. הגרמניזציה הואצה במאה ה-19, אך אפילו בתחילת המאה ה-20 השטחים מצפון, מדרום ומדרום-מערב לנהר ניימן הכילו רוב ליטאי.
גרמניזציה היסטורית > כורי פחם פולנים בעמק הרוהר

במהלך הגירה בתוך האימפריה הגרמנית, עשו את דרכם לחבל הרוהר עד 350,000 פולנים אתניים בסוף המאה ה-19, שם עבדו בעיקר בתעשיות הפחם והברזל. הרשויות הגרמניות ראו בהן סכנה פוטנציאלית ו"חשודים מבחינה פוליטית ולאומית".[דרוש מקור] לעובדים הפולנים היו כרטיסים מיוחדים והם היו תחת השגחה מתמדת של השלטונות הגרמניים. גם זכויות האזרח שלהם הוגבלו על ידי המדינה.
בתגובה הקימו הפולנים בחבל הרוהר ארגונים כדי לשמור על האינטרסים והזהות האתנית שלהם, למשל מועדוני ספורט, איגוד עובדים, עיתונות ובנק. בתחילה תמכו הפועלים הפולנים, שנודו על ידי עמיתיהם הגרמנים, במפלגת המרכז הקתולית. במהלך המאה ה-20 תמכו יותר ויותר בסוציאל-דמוקרטים. בשנת 1905 ארגנו פועלים פולנים וגרמנים שביתה משותפת ראשונה. על פי ה-Namensänderungsgesetz (חוק החלפת שמות משפחה), מספר לא מבוטל של פולנים ברוהר שינו את שמות משפחתם ושמותיהם הנוצרים לצורות גרמניות, כדי להתחמק מאפליה אתנית. השלטונות הפרוסיים דיכאו טקסים קתוליים בפולנית על ידי כמרים פולנים במהלך "מלחמת התרבות", ולכן הפולנים נאלצו להסתמך על כמרים קתולים גרמנים. נישואי תערובת בין גרמנים לפולנים תרמו רבות לגרמניזציה של פולנים אתניים באזור הרוהר.[דרוש מקור]
ברפובליקת ויימאר, הפולנים הוכרו כמיעוט בשלזיה עילית. הסכמי השלום לאחר מלחמת העולם הראשונה כללו מחויבות לפולין להגן על המיעוטים הלאומיים שלה (גרמנים, אוקראינים ואחרים), אך סעיף כזה לא הוכנס על ידי המנצחים בחוזה ורסאי עבור גרמנים. בשנת 1928 הסדיר ה-Minderheitenschulgesetz (חוק בית הספר למיעוטים) חינוך ילדי מיעוטים בשפת האם שלהם. משנת 1930 ואילך הסכימו פולין וגרמניה להתייחס למיעוטים בקרבן בצורה הוגנת.
תחת הרייך השלישי > גרמניזציה במזרח > תוכניות

הנאצים החשיבו שטחי אדמה ממזרח לגרמניה – פולין, אוקראינה, בלארוס ורוסיה – כמרחב מחיה שלהן, וביקש לאכלס אותו בגרמנים. היטלר, ששוחח עם גנרלים מיד לפני מינויו כקנצלר, הכריז שאי אפשר לעשות גרמניזציה לאנשים, רק לאדמה.
הגרמניזציה בתקופה הנאצית נשאה משמעות אתנו-גזעית מפורשת ולא לאומנית גרידא, במטרה להפיץ את בני הגזע הארי שנחשב עליון מבחינה ביולוגית, ולא להפיץ את האומה הגרמנית בלבד. אין פירוש הדבר השמדה מוחלטת של כל תושבי מזרח אירופה, שכן בקרבם היו כאלה שנחשבו בעלי מוצא ארי או נורדי, במיוחד בקרב מנהיגיהם. הימלר הכריז ששום טיפת דם גרמנית לא תאבד או תישאר מאחור עבור גזע זר. במסמכים נאציים המונח "גרמני" לעיתים שימש כדי להתייחס לאנשים שסווגו כ"גרמנים אתניים" שלא דיברו גרמנית.
בתוך גרמניה, תעמולה תיארה את הגרמנים האתניים כנרדפים, וטענה שיש להשתמש בכוח צבאי כדי להגן עליהם. ניצול הגרמנים האתניים בעבודת כפייה ורדיפתם היו נושאים מרכזיים במסע התעמולה האנטי-פולני של 1939, לפני פלישת גרמניה הנאצית לפולין. התקרית העקובת מדם של יום ראשון בבידגושץ' במהלך הפלישה נוצלה באופן נרחב לתיאור הפולנים כרוצחי גרמנים.
בתזכיר סודי, "הטיפול בבני גזעים זרים במזרח", 25 במאי 1940, כתב הימלר: "עלינו לחלק את הקבוצות האתניות של פולין לכמה שיותר חלקים ולקבוצות ולפצל ביניהם". כך פעלה גרמניזציה בפולין הכבושה:
קיבוץ פולנים שנודעו בשם "יושבי ההרים" (גוראלים, "היילנדרים") בתוך עם מדומיין, היפותטי, שנקרא "גוראלפולק", פרויקט שנזנח עקב חוסר תמיכה בקרב אוכלוסיית הגוראל;
כינוים של הקאשובים (Kashubians) מפומרליה (Pomerelia, בצפון פולין של היום) "גרמנים אתניים", מכיוון שהם נחשבו מסוגלים להיטמע באוכלוסייה הגרמנית. כמה נאצים רמי דרג ראו אותם כצאצאים של עמים גותיים עתיקים.
תחת הרייך השלישי > גרמניזציה במזרח > סלקציה וגירוש

הגרמניזציה החלה בסיווג של אנשים כפי שהוגדרו בספר הגזע הנאצי. הגרמנים ראו בהחזקת תפקידי מנהיגות פעילים תכונה ארית, ואילו נטייה להימנע ממנהיגות ופטליזם נתפסו כקשורים בעמים סלאביים. מבוגרים שנבחרו לגרמניזציה אך התנגדו, הוצאו להורג בטענה שדם גרמני לא אמור לתמוך באנשים שאינם גרמנים, ושהריגתם תמנע מנהיגים ממדינות זרות. אקציית האינטליגנציה נתפסה כמוצדקת, אף על פי שאליטות אלו נחשבו כבעלות דם גרמני, מכיוון שדם כזה אפשר להן לספק מנהיגות לסלאבים. גרמניזציה של אלמנטים "בעלי ערך גזעי" נחשבה כדרך למנוע גידול באינטליגנציה הפולנית, שכן כך ביקשו הגרמנים ליצור מצב שבו ההנהגה הדינמית תבוא מדם גרמני. בשנת 1940 הבהיר היטלר כי אין לבצע גרמניזציה של האינטליגנציה הצ'כית והטיפוסים ה"מונגוליים" של האוכלוסייה הצ'כית.
במסגרת תוכנית-האב למזרח, שיעור מהסלאבים בשטחים שנכבשו היה אמור להיות גרמני. הגאולייטרים אלברט פורסטר וארתור גרייזר דיווחו להיטלר ש-10 אחוזים מהאוכלוסייה הפולנית מכילה "דם גרמני", ולכן מתאימים לגרמניזציה. הרייכסקומיסרים בצפון ובמרכז רוסיה דיווחו על נתונים דומים. אלה שאינם ראויים לגרמניזציה היו אמורים להיות מגורשים מהאזורים שסומנו להתיישבות גרמנית. אדריכלי התוכנית ביקשו לבצע גרמניזציה של כ-50% מהצ'כים, 35% מהאוקראינים ו-25% מהבלארוסים. השאר נועדו לגירוש למערב סיביר ואזורים אחרים. בשנת 1941 הוחלט להשמיד לחלוטין את האומה הפולנית ושבתוך עשר עד עשרים שנה, המדינה הפולנית תחת הכיבוש הגרמני אמורה להיות מנוקה לחלוטין מכל פולנים אתניים ולהיות מיושבת מחדש על ידי מתיישבים גרמנים.
במדינות הבלטיות עודדו הנאצים תחילה את עזיבתם של גרמנים אתניים על ידי שימוש בתעמולה ובטקטיקות הפחדה לגבי ברית המועצות, מה שהוביל לעזיבת עשרות אלפים. אלה שעזבו לא כונו "פליטים", אלא תוארו כ"נענים לקריאת הפיהרר". סרטי תעמולה גרמניים כמו הטרור האדום ופריזים (Frisians) בסכנה תיארו את הגרמנים הבלטים כנרדפים בארצות מולדתם. הם נכלאו במחנות להערכת גזע וחולקו לקבוצות: A, Altreich, כלומר הרייך הישן, היו אמורים להתיישב בגרמניה ולא הותר להם להחזיק חוות ועסקים, וזאת כדי לפקח עליהם; S Sonderfall, הוחזקו בעבודת כפייה; ו-O Ost-Fälle היה הסיווג הטוב ביותר, שבניו יושבו באזורים הכבושים וקיבלו עצמאות. קבוצה זו קיבלה לעיתים בתים פולניים ששוכניהם פונו כה מהר עד לעיתים שארוחות חצי אכולות היו על השולחנות וילדים קטנים נלקחו ממיטות סתורות. על חברי הנוער ההיטלראי ואגודת הנערות הגרמניות הוטל לפקח על פינוי זה ולדאוג שהפולנים ישאירו מאחור את רוב חפציהם לשימושם של המתיישבים. צווי הגירוש דרשו לסלק מספיק פולנים כדי שיהיו מספיק מקורות פרנסה לכל מתיישב. אם למשל נשלחו עשרים אופים גרמנים, עשרים בעלי מאפיות פולניות נאלצו להסתלק.
תחת הרייך השלישי > גרמניזציה במזרח > התיישבות וגרמניזציה

קולוניזציה זו כללה 350,000 גרמנים בלטיים ו-1.7 מיליון פולנים שנחשבו ניתנים לגרמניזציה, בהם בין מאה למאתיים אלף ילדים שנלקחו מהוריהם וכ-400,000 מתיישבים גרמנים מ"הרייך הישן". השלטונות הנאצים חששו שהמתנחלים הללו יוכתמו על ידי שכניהם הפולנים והזהירו אותם שלא לתת לסביבתם הזרה להשפיע על הגרמניות שלהם. הם התיישבו בקהילות קומפקטיות, שניתן היה לפקח עליהן בקלות על ידי המשטרה. רק משפחות שסווגו כ"בעל ערך רב" נשמרו יחד.
פולנים שלא התנגדו וגרמנים אתניים שיושבו מחדש, עברו גרמניזציה. חברי מפלגה לוחמניים נשלחו ללמד אותם להיות "גרמנים אמיתיים". הנוער ההיטלראי וליגת הנערות הגרמניות שלחו צעירים ל"שירות במזרח", שהיה כרוך בסיוע במאמצי הגרמניזציה. הגרמניזציה כללה הוראה בשפה הגרמנית, שכן רבים דיברו רק פולנית או רוסית. גבלס ותועמלנים אחרים פעלו להקמת מרכזי תרבות ואמצעים אחרים ליצירת תודעה גזעית (Volkstum) אצל המתיישבים. גרמניזציה יעילה נחשבה אמצעי שיאפשר לאמהות ליצור בית גרמני. גבלס היה הפטרון של "מסדר האדמה הגרמני" (Deutsches Ordensland), ארגון לקידום הגרמניזציה. מאמצים אלה שימשו בתעמולה בגרמניה. עיתונות בגרמניה כתבה בנושא "גרמניה בונה במזרח".
תחת הרייך השלישי > גרמניזציה במזרח > יוגוסלביה

ב-6 באפריל 1941 פלשו מדינות הציר ליוגוסלביה. חלק מסלובניה נכבש על ידי גרמניה הנאצית. הגסטפו הגיע ב-16 באפריל 1941 ולאחר שלושה ימים הגיע מנהיג האס אס היינריך הימלר, שבדק את כלא סטארי פיסקר בצליה. ב-26 אפריל, אדולף היטלר, שעודד את חסידיו "להפוך את הארץ הזו לגרמנית שוב", ביקר במריבור. הסלובנים נחשבו כניתנים להצלה גזעית על ידי הנאצים, אך השלטונות האוסטריים, בעיקר באזורי קרינתיה וסטיריה, החלו במסע להשמדתם כאומה.
הנאצים החלו בגרמניזציה אלימה בסלובניה, בניסיון לדכא את התרבות הסלובנית. הם סילקו חלק מהאוכלוסייה ועשו גרמניזציה לשאר. שני ארגונים סייעו בגרמניזציה: איגוד המולדת של סטיריה (Steirischer Heimatbund – HS) ואיגוד העמים הקרינתיים (Kartner Volksbund – KV).[דרוש מקור]
בסטיריה נשלטה הגרמניזציה של הסלובנים על ידי שטורמבאנפיהרר פרנץ שטינדל. בקרינתיה נהג כך וילהלם שיק, מקורבו של הגאולייטר. השימוש בציבור בסלובנית נאסר, שמות גאוגרפיים וטופוגרפיים שונו וכל האגודות הסלובניות פורקו. חברי הקבוצות המקצועיות והאינטלקטואליות, כולל אנשי דת רבים, גורשו כי נתפסו כמכשולים לגרמניזציה. כתגובה התפתחה תנועת התנגדות. הגרמנים רצו להכריז על סיפוח פורמלי ל"רייך הגרמני" ב-1 אוקטובר 1941, אך דחו זאת בגלל מינוי גאולייטר ורייכשטאטהאלטר חדשים לקרינתיה, ומאוחר יותר ביטלו את התוכנית בגלל הפרטיזנים הסלובנים. רק עמק מזה (Meža) הפך לחלק מרייכסגאו קרינתיה. כ-80,000 סלובנים גורשו למזרח גרמניה לצורך גרמניזציה פוטנציאלית או עבודת כפייה. הסלובנים שגורשו נלקחו למספר מחנות בסקסוניה, שם נאלצו לעבוד בחוות גרמניות או במפעלים שניהלו תעשיות גרמניות מ-1941 עד 1945. עובדי הכפייה לא תמיד הוחזקו במחנות ריכוז רשמיים, אלא לעיתים קרובות במבנים ריקים.[דרוש מקור]
גרמניה הנאצית החלה בגירוש סלובנים לסרביה ולקרואטיה. הבסיס להכרה בסלובנים כאזרחים גרמנים היה החלטת משרד הפנים הקיסרי מ-14 באפריל 1942. זה היה הבסיס לגיוס סלובנים לכוחות המזוינים הגרמניים. כ-150,000 גברים ונשים סלובנים גויסו לצבא הגרמני ולצוותים חצי-צבאיים. כמעט רבע מהם נספו, בעיקר בחזית המזרחית. מספר לא ידוע של "ילדים גנובים" נלקחו לגרמניה הנאצית לצורך גרמניזציה.
תחת הרייך השלישי > גרמניזציה במזרח > ברית המועצות

אוקראינה נועדה לגרמניזציה. 30 חוליות מיוחדות של האס אס השתלטו על כפרים שבהם שלטו הגרמנים האתניים וגירשו יהודים וסלאבים או ירו בהם. מושבה גרמנית בשם הגוולד (Hegewald) הוקמה באוקראינה. אוקראינים גורשו בכוח, וגרמנים אתניים הועברו לאוקראינה בכוח. קביעת גזעו של אדם לא הייתה עקבית: חוק הרייך קבע שלושה סבים גרמנים, אך היו פקידים גרמנים שטענו שגרמני הוא כל אדם שהתנהג כמו גרמני והראה שאין לו "חששות גזעיים".
התוכניות לחסל את הסלאבים בברית המועצות כדי לאפשר התיישבות גרמנית כללו הרעבה. מנהיגים נאצים ציפו שמיליונים ימותו בתוכנית הרעב. כשהיטלר קיבל דיווח על ילדים אוקראינים רבים שאוכלים היטב, הכריז כי יש צורך בקידום אמצעי מניעה והפלות, ואין לספק טיפול רפואי או חינוך.
תחת הרייך השלישי > פועלי המזרח

כאשר נשים צעירות מהמזרח גויסו לעבוד כמטפלות בגרמניה, הן נדרשו להיות מתאימות לגרמניזציה, הן בגלל שיועדו לעבוד עם ילדים גרמנים, והן בגלל שהיו עלולות להיות מנוצלות מינית. התוכנית זכתה לשבחים כי אפשרה ליותר נשים להביא ילדים לעולם, בזכות משרתות הבית החדשות שסייעו להן, כי החזירה דם גרמני לרייך, וכי נתנה הזדמנויות נישואין לנשים שנשלחו לעבוד בגרמניה.
תחת הרייך השלישי > ילדים

ילדים "מקובלים מבחינה גזעית" נלקחו ממשפחותיהם כדי לחנך אותם כגרמנים. ילדים נבחרו בשל "תכונות בעלות ערך גזעי" ונשלחו לגרמניה. נאצים רבים נדהמו ממספר הילדים הפולנים שנמצאו בעלי תכונות "נורדיות", אך הניחו שכל הילדים הללו הם ילדים גרמנים אמיתיים, שעברו פולוניזציה. הנס פרנק הכריז, "כשאנחנו רואים ילדה כחולת עיניים אנחנו מופתעים שהיא מדברת פולנית". המונח ששימש עבורם היה wiedereindeutschungsfähig – כלומר, מסוגל להתגרמן מחדש. בהם היו ילדים של אנשים שהוצאו להורג בשל התנגדות לגרמניזציה. אם נכשלו הניסיונות לגרמן אותם, או שהתברר שהילדים לא מתאימים, הם נועדו להירצח כדי לחסל את הסכנה שהיוו בתור מתנגדי הרייך.
בפולין הכבושה, 50,000 עד 200,000 ילדים הוצאו ממשפחותיהם כדי לעבור גרמניזציה. מחנה ריכוז לילדים, Kinder KZ, נוסד כדי להחזיק ילדים כאלה. לפחות 10,000 מהם נקבעו לא כשירים, נשלחו למחנות ריכוז ונרצחו. רק 10-15% חזרו למשפחותיהם לאחר המלחמה.
ילדים רבים, במיוחד פולנים וסלובניים, הצהירו לאחר שנמצאו על ידי כוחות בעלות הברית שהם גרמנים. ילדים רוסים ואוקראינים למדו לשנוא את ארצות מולדתם ולא רצו לחזור.
תחת הרייך השלישי > גרמניזציה מערבית

בשימוש הגרמני העכשווי כונה תהליך הגרמניזציה Germanisierung (גרמניזציה, כלומר, להפוך משהו לגרמני באופיו) ולא Eindeutschung (כלומר, להפוך משהו לגרמני במהותו). על פי תיאוריות הגזע הנאציות, העמים הגרמאניים באירופה כמו הסקנדינבים, ההולנדים והפלמים היו חלק מגזע האדונים הארי, ללא קשר להכרה של עמים אלו בזהותם ה"ארית".[דרוש מקור]
הגרמניזציה במדינות הנכבשות במרכז ובמערב אירופה התנהלה לאט יותר. לנאצים היה צורך בשיתוף פעולה מקומי והמדינות נחשבו כמקובלות יותר מבחינה גזעית. קטגוריות גזע עבור הגרמני הממוצע פירושו "מזרח הוא רע ומערב הוא מקובל". התוכנית הייתה להשליט את היסודות הגרמניים לאט לאט, באמצעות חינוך. הימלר, לאחר סיור סודי בבלגיה והולנד, הכריז בשמחה שעמים אלה יהוו תועלת גזעית לגרמניה. הכוחות הכובשים נשמרו תחת משמעת וקיבלו הוראה להיות ידידותיים כדי לרכוש את לב את האוכלוסייה. עם זאת, סתירות ברורות הגבילו את הצלחת המדיניות. חוברות הורו לנשים הגרמניות להימנע מיחסי מין עם כל העובדים הזרים שהובאו לגרמניה עקב החשש לחילול הגזע.
תוכניות גרמניזציה שונות יושמו. שבויי מלחמה פלמים, הולנדים ובלגים נשלחו הביתה במהירות, כדי להגדיל את האוכלוסייה הגרמנית, בעוד שהבלגים הוולונים הוחזקו כפועלים. בתים של לבנסבורן הוקמו בנורווגיה עבור נשים נורווגיות שהוכנסו להריון מחיילים גרמנים. על נורווגים נאסר לאמץ כל ילד שנולד בבתים אלה. אלזס-לורן סופחה; אלפי תושבים נאמנים לצרפת וכן יהודים וצפון אפריקאים, גורשו לצרפת של וישי. צרפתית הייתה אסורה בבתי הספר; דוברי צרפתית שלא הסכימו לדבר גרמנית גורשו לגרמניה לשם גרמניזציה מחדש, כמו שנעשה לפולנים. סיווג גזעי נרחב היה נהוג בצרפת.
לאחר מלחמת העולם השנייה

בגרמניה ובאוסטריה לאחר 1945 מושג הגרמניזציה לא נחשב רלוונטי. עם אובדן השטחים המזרחיים של גרמניה והפולוניזציה והרוסיפיקציה של אזורים אלה, וגירוש הגרמנים מצ'כוסלובקיה, רוב האזורים שהיו מיושבים בגרמנים (Ostsiedlung) מאז ימי הביניים חדלו להיות חלק מאירופה דוברת הגרמנית. מיעוטים דוברי גרמנית ממשיכים להתקיים במזרח אירופה, כמו במחוז אופולה או ברומניה ונתמכים על ידי הממשלה הפדרלית הגרמנית.
בגרמניה של היום, הדנים, הפריזים, הסורבים והסלאבים מסווגים כמיעוטים אתניים מסורתיים ומובטחת להם אוטונומיה תרבותית על ידי הממשל הפדרלי והמדינה. קיים הסכם בין דנמרק לגרמניה משנת 1955 המסדיר את מעמדו של המיעוט הגרמני בדנמרק ולהפך. מדינת שלזוויג-הולשטיין בצפון גרמניה העבירה חוק שמטרתו לשמור על השפה הפריזית. האוטונומיה התרבותית של הסורבים מעוגנת בחוקות של סקסוניה ושל ברנדנבורג. אף על פי כן, כמעט כל הסורבים דו-לשוניים והשפה הסורבית התחתונה נחשבת בסכנת הכחדה, שכן מספר הדוברים הילידיים מצטמצם, למרות תוכניות הממומנות על ידי המדינה לשמירה על השפה.[דרוש מקור]
במדינה הפדרלית האוסטרית בורגנלנד, להונגריה ולקרואטיה יש הגנה אזורית על פי חוק. בקרינתיה, גם אוסטרים דוברי סלובנית מוגנים בחוק.
תוכנית אפולו

באז אולדרין צועד על הירח במהלך משימת אפולו 11 ביולי 1969
טביעת רגל על הירח, אפולו 11
תוכנית אפולו (באנגלית: Apollo program; נקראה גם "פרויקט אפולו") הייתה תוכנית החלל של ארצות הברית בשנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20. התוכנית הוצאה לפועל על ידי נאס"א, ושיאה היה בנחיתת האדם הראשון על הירח. ראשית התוכנית הייתה בימיו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, אך התנופה העיקרית לביצועה באה מהנשיא הבא, ג'ון פיצג'רלד קנדי, שקבע בנאום שנשא בפני הקונגרס ב־25 במאי 1961, את היעד "להנחית לפני תום העשור אדם על הירח ולהחזירו לכדור הארץ בשלום".
היעד שהציב קנדי הושג במשימת אפולו 11, כאשר האסטרונאוטים ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין נחתו על הירח ב־20 ביולי 1969 ועשו את הצעדים הראשונים של האדם על גרם שמיים אחר. לאחר אפולו 11 שיגרה ארצות הברית חמש משימות נוספות, שגם בהן הנחיתו זוגות של אסטרונאוטים על הירח. המשימה האחרונה התבצעה בדצמבר 1972. נחיתות אלו היו הנחיתות המאוישות היחידות שהתבצעו עד היום על גרם שמיים שאינו כדור הארץ.
תוכנית אפולו באה בעקבות תוכניות חלל קודמות של ארצות הברית, תוכניות מרקורי וג'מיני, שלקחו חלק החל מסוף שנות ה־50 של המאה ה־20. במסגרת תוכנית אפולו, שהוצאה לפועל בין 1961 ל־1972, נעשה שימוש במשגרים ממשפחת משגרי הסטורן לשיגור המשימות לחלל. משגרי סטורן וחלליות אפולו שימשו במשימות נוספות שנכללו בתוכנית אפולו, משימות שכללו שלושה שיגורים במהלך תוכנית סקיילאב בשנים 1974–1973 ושיגור אחד במהלך תוכנית אפולו־סויוז ב־1975.
כל משימות תוכנית אפולו, למעט שתיים, היו מוצלחות. בשנת 1967, במהלך תרגיל חזרה לשיגור אפולו 1 פרצה שרפה בתא הפיקוד של החללית, ושלושת אנשי הצוות נספו. ב־1970, במהלך טיסתה של משימת אפולו 13 אל הירח, ארעה תקלה במערכות קיום החיים בתא הפיקוד של החללית. התקלה חייבה את אנשי הצוות להשתמש במערכות קיום החיים של רכב הנחיתה הירחי ("אקווריוס") עד שחזרו אל כדור הארץ בשלום.
תוכנית אפולו השיגה מספר ציוני דרך משמעותיים בתולדות טיסות החלל: היא התוכנית היחידה שבמסגרתה נשלחו בני אדם אל מעבר למסלול לווייני נמוך; אפולו 8 הייתה המשימה המאוישת הראשונה שיצאה ממסלול כדור הארץ והקיפה גרם שמיים אחר מלבד כדור הארץ, ואפולו 17 היא המשימה המאוישת האחרונה שעשתה זאת. תוכנית אפולו עודדה פיתוחים טכנולוגיים בתחומים רבים מלבד מתחומי הטילאות וטיסות החלל, כגון אווירונאוטיקה, תקשורת ומחשבים. כמו כן הציתה התוכנית התעניינות בתחומים הנדסיים ומדעיים רבים בקרב בני כל הגילאים, והשאירה מתקנים ומכשירים רבים שפותחו במהלך התוכנית כציוני דרך. תאי הפיקוד של חלליות אפולו, עם כלים נוספים ששימשו בתוכנית, מוצגים במוזיאונים בכל רחבי העולם, ביניהם מוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון די. סי. ובמתקני נאס"א בפלורידה, בטקסס ובאלבמה.
ב־2019 הכריזה נאס"א על "תוכנית ארטמיס" שכוונתה להנחית שוב אסטרונאוטים על הירח, יותר מחמישה עשורים לאחר תוכנית אפולו.
רקע > המלחמה הקרה

במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, מעצמות־העל, הייתה באותה תקופה בשיא עוצמתה. המלחמה התבטאה בעימותים צבאיים עקיפים כדוגמת מלחמת קוריאה, ובמרוץ חימוש שכלל את פיתוחם של טילים בליסטיים בין־יבשתיים, שהיו מסוגלים לשאת ראשי נפץ גרעיניים אל אדמת המעצמה היריבה. שתי המעצמות נעזרו רבות בידע הגרמני ששימש במלחמת העולם השנייה לפיתוח ה־V-2. בפיתוח הטילים הובילה ברית המועצות, שב־1956 הייתה לראשונה ששיגרה טיל בליסטי בין יבשתי – ה־R-7 סמיורקה – אביו הישיר של משגר הסויוז. הטיל, ששקל 280 טון, יכול היה לשאת ראש נפץ גרעיני במשקל 5 טון, הרבה יותר מיכולת הנשיאה של הטילים האמריקאיים באותה עת, שיכלו לשאת עד ל־1.5 טונות.
רקע > המרוץ לחלל

ביולי 1955 הודיעו ארצות הברית וברית המועצות, כל אחת בנפרד, על כוונתן לשגר לוויין מלאכותי למסלול סביב כדור הארץ במסגרת השנה הגיאופיזית הבינלאומית (יולי 1957 – דצמבר 1958). הרוסים, בהנהגתו של סרגיי קורוליוב, המהנדס הראשי של תוכנית המשגרים והטילים בברית המועצות, החליטו ב־1956 להשתמש בטיל הבליסטי R-7 סמיורקה כמשגר לוויינים. בברית המועצות התנהלו ההכנות לשיגור הלוויין הראשון בסודיות, בעוד שארצות הברית ניהלה מסע מתוקשר לקראת השיגור שלה. לכן, כאשר ב־4 באוקטובר 1957 הודיעה ברית המועצות על שיגור הלוויין ספוטניק 1 למסלול סביב כדור הארץ, נכנסו ראשי ארצות הברית למשבר שכונה "משבר הספוטניק". המשבר הוחמר כאשר ב־6 בדצמבר 1957 נכשל שיגורו של הלוויין האמריקאי ואנגארד TV-3, שיועד להיות הלוויין האמריקאי הראשון, בשידור חי לעיני מאות אלפי צופים. הסובייטים זכו ליוקרה בינלאומית רבה. תוכניות החלל הרוסיות נכנסו להילוך גבוה, ואוחדו לתוכנית החלל הסובייטית. רק ב־31 בינואר 1958 הצליחה ארצות הברית לשגר את לוויינה הראשון, אקספלורר 1. לוויין זה שוגר על גבי טיל יופיטר C, שפותח על ידי צוות בראשותו של ורנר פון בראון, שעבד עבור הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים. למרות הצלחת השיגור, האמריקאים עדיין היו בפיגור משמעותי בעוצמת הטילים ששימשו כמשגרים, פיגור שבא לידי ביטוי במשקל הלוויינים: ספוטניק 1 שקל יותר מ־80 ק"ג, בעוד אקספלורר 1 שקל פחות מ־14 ק"ג. משמעות הפרש זה הייתה עליונות בליסטית גדולה מאוד של הסובייטים על פני האמריקאים.
ב־29 ביולי 1958 הועבר בקונגרס האמריקאי חוק האווירונאוטיקה והחלל הלאומי, שייסד את נאס"א, סוכנות החלל האמריקאית. המשימה שהוטלה על נאס"א הייתה הובלת תוכנית החלל האמריקאית, והאתגר המרכזי שהציבה לעצמה היה לשגר את האדם הראשון לחלל במסגרת תוכנית מרקורי. ואולם, הסובייטים שוב הקדימו את האמריקאים. ב־12 באפריל 1961 שיגרה ברית המועצות לטיסה מסלולית את החללית "ווסטוק 1", ובה הקוסמונאוט יורי גגארין – האדם הראשון בחלל. ב־5 במאי 1961 שיגרה ארצות הברית את החללית "פרידום 7" לטיסה תת־מסלולית, ובה האסטרונאוט האמריקאי הראשון, אלן שפרד; רק ב־20 בפברואר 1962 שיגרה ארצות הברית את החללית "פרנדשיפ 7" שנכנסה לטיסה מסלולית, ובה האסטרונאוט ג'ון גלן.
הסובייטים הקדימו את ארצות הברית גם בתחומים נוספים של המירוץ לחלל: הם שיגרו את לונה 1 (ינואר 1959), הגשושית הראשונה שעזבה את שדה הכבידה של כדור הארץ; את לונה 2 (ספטמבר 1959), הגוף המלאכותי הראשון שפגע בירח; ואת לונה 3 (אוקטובר 1959), שהייתה הראשונה לשדר תמונות מצידו הרחוק של הירח.