stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאל גארטנר
קורות חיים

פאל גארטנר נולד במשפחה יהודית, בנם של מיקשה גארטנר, חנווני ושל אירן גולדשטיין (1876–1912). לאחר סיום בחינות הבגרות עבד תחילה כטכנאי שיניים ולאחר מכן כפקיד. את לימודיו באוניברסיטה החל באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט, משם גורש בשל פעילותו בתנועת הסטודנטים. הוא סיים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ארז'בט בעיר פץ' בשנת 1925. בשנים 1925–1926 עבד כאח במכון לבריאות הנפש הממלכתית בנאג'קאלו וכן ביצע עבודות כרופא ללא תמורה. בשנים 1926–1927 היה רופא בבית החולים של מחוז נירג'האזה. בשנים 1927–1933 התקבל למחלקת מחלות הנפש בבית החולים של הקהילה היהודית של פשט ברחוב סאבולץ' (כיום: המרכז הרפואי הלאומי), שם הפך לתלמידו של הוגו ריכטר, הרופא הראשי הנודע של מחלקת מחלות הנפש. בשנת 1933 פוטר עקב "פעילות חתרנית". הוא היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית משנת 1918. גארטנר השתתף כמומחה לזיהוי פלילי במשפטו של הפושע סילבסטר מטושקה, שביצע את ההתנקשות ברכבת בביאטורבאג'. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא היה מנהיג הקבוצה הרפואית הסוציאל-דמוקרטית וחבר באיגוד האנליסטים הרפואיים העצמאיים מאז הקמתו. בין השנים 1936–1939 עבד כרופא הראשי של מכון שוורצר בבודפשט ולאחר מכן מונה למנהל המכון. בין השנים 1941–1944 כיהודי נשלח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). אשתו הראשונה - אם בתו הבכורה ז'וז'ה - נלקחה בכוח לבית החרושת ללבנים באובודה (מקום ריכוז של יהודים שנשלחו בצעדות המוות בודפשט-הדיישהאלום בסתיו 1944, גארטנר ניסה לחלץ אותה משם, אך הגיעה מאוחר מדי. בשנים 1945–1946 הוא היה הרופא הראשי של "משקיף הנפש הלאומי". בשנת 1946, הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאני פטר (משנת 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד) מינתה אותו כפרופסור בנושא "פרקים נבחרים מתחום הפסיכולוגיה העמוקה". בשנים 1946–1950 הוא עבד כרופא, תחילה כממלא מקום הרופא הראשי של בית החולים קוראני בשדרת אלשוארדשור, אחר כך כרופא הראשי ולבסוף ראש המחלקה בשנים 1950 עד 1970. בין השנים 1944–1946 היה חבר באספה הלאומית (הונגריה) הזמנית, בין השנים 1946–1948 היה סגן נשיא "האיגוד המקצועי לרפואה ולבריאות", וחבר ב"מועצה הרפואית הפלילית". הוא עסק בפסיכולוגיה חברתית, אבחון נוירולוגי ונפשי. גארטנר פרסם יחד עם העיתונאי והסופר רז'ה סירמאי (מקודם: שווארצקופף) ספר על שיחות פסיכואנליטיות עם פושעי מלחמה שהתפרסם לראשונה בשנת 1946 בשם "נשמות פשיסטיות".
גארטנר עסק בפסיכולוגיה חברתית, במדעי המוח המעשיים ובמחקר ברפואת הנפש. הוא השיג תוצאות חדשות ביסודן בטיפול הפסיכואנליטי והפסיכולוגי העמוק של מחלות נפש, ותצפיותיו הפסיכולוגיות העמוקות על התאבדות הן בעלות ערך מיוחד. הוא היה אחד המשתמשים הראשונים בהיפנוזה ובסוגסטיה.
פאל גארטנר הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5B-6-12).
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה מגדולנה סלשי (1907–1945), בתם של ליפוט סלשי ושל אילונה לאוב, אותה נשא לאישה בבודפשט ב־25 ביוני 1928. הם התגרשו בשנת 1938. ילדיו:
השחקנית ז'וז'ה גורדון
קטלין גארטנר
עבודותיו העיקריות

A hipnózis és szuggeszció értelmezése és alkalmazása a modern pszichiátriában (Lélekkutatás, 1929)
Az orvosanalysis jelentősége és indicatioi (Gyógyászat, 1931)
Ankét a kitérésekről. Ankétsorozat a zsidóság problémáiról. Kiss Arnolddal, Sass Irénnel. (Budapest, 1931)
Lelki betegségek keletkezése és gyógyítása (Budapest, 1932)
Fragmentumok az analytikus az orvosgyakorlatból (Gyógyászat, 1933)
Ösztön, kultúra, illúziók. Az ember harca a civilizáció rabságában (Budapest, 1934)
Ösztön-kultúra, illúziók (Wien, 1934)
Az öngyilkos öntudata (Emberismeret, 1934
Az öngyilkos (Budapest, 1935)
Szenvedélyek és kedélybetegségek mélylélektana és gyógyítása (Budapest, 1939)
Narkophiliás állapotok gyógyítása (Gyógyászat, 1939)
„Bűn” és büntetés (Budapest, 1939, 2. kiadás: 1940)
Válságos lelki élmények (Budapest, 1943)
Fasiszta lelkek. Pszichoanalitikus beszélgetések a háborús főbűnösökkel a börtönben. Szirmai Rezsővel. (Budapest, 1946)
Lélektan és kórlélektan mélypszichológiai megvilágításban (Budapest, 1949)
Adatok a morphinismus pathogenesiséhez. Új morphinelvonó kezelés alkalmazása. Kelemen Endrével. (Ideggyógyászati Szemle, 1952)
Alkoholelvonás reflexkondicionálással. Récsey Bélával, Reuter Carmennel. (Orvosi Hetilap, 1955. 36.)
CO intoxikáció okozta encephalopathia gyógykezelése (Orvosi Hetilap, 1960. 47.)
Kísérletek feltételes reflex tartósítására (Orvosi Hetilap, 1963. 21.)
Fasiszta lelkek. Szirmai Rezsővel. Erős Ferenc és Karsai László tanulmányaival. (2. bővített kiadás, Budapest, 1993)
עבודותיו העיקריות > תרגומיו

וילהלם שטקל: מסר לאמהות. כתב גם את ההקדמה. (מהדורה 1–2, 1930, בודפשט, 1935)
וילהלם שטקל: נישואים מודרניים (בודפשט, 1931)
הנצחה

פרס פאל גארטנר: מוענק מדי שנה לפסיכואנליטיקאים צעירים ופסיכולוגים חברתיים.
לקריאה נוספת

על מותו של ד"ר פאל גארטנר (1 באפריל 1975) חיים חדשים, כרך 30, מספר 7
לקסיקון ביוגרפי הונגרי כרך 3: ISBN 963-05-2500-3
לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים. ISBN 963-950-132-8
נקודת שם
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. ISBN 963-547-414-8
הערות שוליים

↑  "Elhunyt Gartner Pál". Magyar Nemzet. p. 6.
↑  "Gartner Pál: egyetemi magántanár". Világosság. 1946-05-12.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 408/1928. folyószáma alatt".
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1038077141  ISNI: 0000 0000 8013 4885  VIAF: 121375025   WorldCat (עם VIAF): 121375025
להקת האופרה הקנדית

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1950 
 מייסד:  הרמן גייגר-טורל, ניקולס גולדשמידט 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  טורונטו 
 www.coc.ca
 
מרכז ארבע העונות לאמנויות הבמה: בית האופרה של טורונטו
להקת האופרה הקנדית היא להקת אופרה היושבת דרך קבע בטורונטו שבנפת אונטריו. זו היא להקת האופרה הגדולה ביותר בקנדה והשישית בגודלה בצפון אמריקה. משכנה הקבוע הוא "מרכז ארבע העונות לאמנויות הבמה". במשך 40 שנה, עד אפריל 2006, הופיעה להקת האופרה הקנדית ב"מרכז האמינגברד".
היסטוריה

ניקולס גולדשמידט והרמן גייגר-טורל ייסדו בשנת 1950 את הארגון בשם "להקת האופרה של הקונסרבטוריון המלכותי". גייגר-טורל היה ב-1956 למנהל האמנותי של האופרה וב-1960 למנהלה הכללי. שמה של הלהקה שונה ל"אגודת האופרה הקנדית" ב-1960 ול"להקת האופרה הקנדית" ב-1977. גייגר טורל פרש ממשרת המנהל הכללי בשנת 1976 ואת מקומו תפס לוטפי מנסורי, שכיהן בתפקיד זה מ-1976 עד 1988. בשנת 1983 הוסיפה האופרה הקנדית כתוביות-על (supertitles) להפקותיה, האופרה הראשונה שעשתה שימוש בכתוביות-על בבית אופרה. ההפקות כללו את ההפקה הראשונה של ג'ואן סאת'רלנד, ששרה את "אנה בולנה" של דוניצטי.
בריאן דיקי היה המנהל הכללי של האופרה הקנדית משנת 1988 עד 1993. דיקי מינה את ריצ'רד ברדשואו למנצח הראשי ואחראי על המוזיקה בשנת 1989. איליין קלדר הייתה המנהל הכללית מ-1994 עד 1997. ב-1998 התמנה ברדשואו למנהל הכללי. בתקופת כהונתו השיג ברדשואו מימון למשכן הקבע החדש של האופרה ב"מרכז ארבע העונות. את משכנה החדש ב"מרכז ארבע העונות" חנכה הלהקה במחזור הטבעת של ריכרד וגנר, עם תפאורות של מייקל לווין ו-4 במאים שונים: אטום אגויאן (הוולקירה), טים אלברי דמדומי האלים, פרנסואה ז'יראר (זיגפריד) ומייקל לווין (זהב הריין). ב-2006 חודש החוזה של ברדשואו כמנהל כללי לעוד 10 שנים. ברדשואו מת בהתקף לב פתאומי ב-15 באוגוסט 2007.
ביוני 2008 התמנה אלכסנדר נף למנהל הכללי הבא של האופרה הקנדית ובאוקטובר 2008 נכנס לתפקיד באופן רשמי. באוקטובר 2008 ניצח יוהנס דבוס לראשונה על להקת האופרה הקנדית בהפקה של "מלחמה ושלום" מאת סרגיי פרוקופייב, שזכתה בשבחי הביקורת. בינואר 2009 הודיעה להקת האופרה הקנדית על מינוי יוהנס דבוס למנהל המוזיקלי הבא של הלהקה. החוזה ההתחלתי שלו מקיף ארבע עונות, מעונת 2009–2010 עד עונת 2012–2013.
הערות שוליים

↑  Sandra Martin (1984-05-29). "Opera: Joan Sutherland In New Role". New York Times. נבדק ב-2009-01-08.
↑  "Richard Bradshaw of Canadian Opera Company dies at 63". CBC News. 2007-08-16. ארכיון מ-2007-07-03. נבדק ב-2009-01-08.
↑  Sandra Martin (2007-08-17). "Canadian Opera Company's Richard Bradshaw dead at 63". Globe and Mail. ארכיון מ-2007-08-21. נבדק ב-2009-01-08.
↑  "COC names German-born Alexander Neef as general director". CBC News. 2008-06-25. ארכיון מ-2008-06-26. נבדק ב-2009-01-08.
↑  Robert Everett-Green (2009-01-17). "Score one for the COC". Globe and Mail. נבדק ב-2009-01-18.
↑  Susan Noakes (2009-01-07). "Frankfurt conductor Johannes Debus named COC music director". CBC News. ארכיון מ-2009-01-16. נבדק ב-2009-01-08.
↑  "COC Music Director Johannes Debus". Canadian Opera Company. 7 בינואר 2009. אורכב מ-המקור ב-2011-07-06. נבדק ב-2009-01-08. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605231905171  ISNI: 0000 0001 2184 2483  LCCN: n84020216  SUDOC: 129619590  VIAF: 150455375   WorldCat (עם VIAF): 150455375
פאלאצו מצונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 מיקום:  קטניה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  תומאזו מלרבה 
 סגנון אדריכלי:  נאו-מודחאר 
 קואורדינטות:  37°30′41″N 15°05′17″E﻿ / ﻿37.511472222222°N 15.088194444444°E﻿ / 37.511472222222; 15.088194444444
  (למפת סיציליה מוגדלת) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןפאלאצו מצונה(למפת סיציליה רגילה) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןפאלאצו מצונה
 
פאלאצו מצונה  (באיטלקית: Palazzo Mazzone) הוא ארמון בקטניה שהוקם בין 1902 ו-1904 לפי תוכניותיו של האדריכל תומאזו מלרבה (Tommaso Malerba) בסגנון מורי. סגנון הבנייה הזכיר את סגנון הבנייה הממלוכי או ארמון האלהמברה. היה במקור ארמון יהודי ואחד המבנים המרשימים באיטליה. 
פירושו של השם "מצונה" הוא בעברית קברנוניים.
נמצא בוויה אומברטו  83 (באיטלקית: 83 Via Umberto) בקטניה.
לקריאה נוספת

Antonio Rocca: Il liberty a Catania, Magma, Catania 1984.
Franca Restuccia: Catania nel '900 : dall'architettura eclettica allo stile liberty, Gangemi, Roma 2003.
Anna Maria Damigella: Il contributo di Tommaso Malerba all'architettura liberty a Catania (1907 - 1915), Arte documento, 23.2007, 240-251, Marcianum Press, Venezia 1988.
פאלאצו מרנו ג'ופרידה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 מיקום:  קטניה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1907
 תאריך פתיחה רשמי:  1907 
 אדריכל:  תומאזו מלרבה 
 סגנון אדריכלי:  Eclectic art in Catania 
 קואורדינטות:  37°30′45″N 15°05′46″E﻿ / ﻿37.512483082628°N 15.0960725851°E﻿ / 37.512483082628; 15.0960725851
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפאלאצו מרנו ג'ופרידה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפאלאצו מרנו ג'ופרידה
 
פאלאצו מרנו ג'ופרידה (באיטלקית: Palazzo Marano Giuffrida) הוא ארמון בקטניה שהוקם בין 1906 ו-1907 לפי תוכניותיו של האדריכל תומאזו מלרבה (איט') בסגנון אר נובו. היה במקור ארמון יהודי ואחד המבנים המרשימים באיטליה.
פירושו של השם "מרנו" הוא בעברית "אנוסים". פירושו של השם "ג'ופרידה", בצרפתית Juifs, הוא יהודים.
נמצא בוויה אומברטו 272 (באיטלקית: 272 Via Umberto) בקטניה.
לקריאה נוספת

Antonio Rocca: Il liberty a Catania, Magma, Catania 1984.
Franca Restuccia: Catania nel '900 : dall'architettura eclettica allo stile liberty, Gangemi, Roma 2003.
Anna Maria Damigella: Il contributo di Tommaso Malerba all'architettura liberty a Catania (1907 - 1915), Arte documento, 23.2007, 240-251, Marcianum Press, Venezia 1988.
פול דולי

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1928 (בן 96) פרקרסבורג, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1950
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וירג'יניה המערבית 
 בן או בת זוג:  ויני הולצמן (1984–?) 
 צאצאים:  Savannah Dooley 
 http://www.pauldooleyactor.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
פול דולי (באנגלית: Paul Dooley; נולד ב-22 בפברואר 1928) הוא שחקן, תסריטאי, סטנדאפיסט, מדבב וקומיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

דולי נולד בשם פול בראון בעיר פרקרסבורג (אנ') שבמערב ורג'יניה לרות איירין, עקרת בית, ופיטר ג'יימס, פועל במפעל.
בצעירותו דולי היה קריקטוריסט ואייר קריקטורות עבור עיתון מקומי בעירו. היא שירת בצי ארצות הברית.
קריירה

לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת מערב ורג'יניה עבר לעיר ניו יורק. על מנת להתקיים עבד כליצן בימי הולדת תוך שימוש ביכולות הקוסמות, ג'אגלינג ואיור קריקטורות. בתחילת שנות ה-50 החל לשחק בתיאטרון. דולי שימש כשחקן גיבוי לארט קרני שגילם במחזה "הזוג המוזר את של פליקס אונגר, והחליף אותו בתפקיד לאחר עזיבתו. הוא שימש במשך מספר שנים כסטנדאפיסט במועדוני סטנדאפ.
דולי עסק גם בכתיבה. הוא יצר את הסדרה החינוכית לילדים The Electric Company עבור רשת הטלוויזיה הציבורית PBS. הוא ייסד חברה בשם All Over Creatio עם אנדרו דאנקן ולין ליפטון שיצרה פרסומות לרדיו ולטלוויזיה.
קריירה > קולנוע

דולי השתתף בסרטים בהם "בת 16 הייתי", "פופאי", "Raggedy Ann & Andy: A Musical Adventure" ו"תרגילים בהתבגרות". הוא דיבב בסדרת הסרטים "מכוניות". כמו כן שיחק בסרטים שבוימו על ידי רוברט אלטמן. דולי כתב עם אלטמן תסריטים לסרטים. דולי שיחק גם בסרטיו של הבמאי כריסטופר גסט מחכים לגופמן, "משב רוח מוזיקלי ובסרט "והזוכה הוא". בשנת 2002 שיחק בסרט המתח של כריסטופר נולאן "אינסומניה".
קריירה > טלוויזיה

שיחק בסדרה Coming of Age ששודרה בשנים 1988 עד 1989 ברשת CBS. כן שיחק בתפקידי משנה בסדרות ER, "גרייס על הכוונת", אלה הם חיי, "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 ו"תרגיע". שיחק בתפקיד ראשי בסדרה Coming of Age ששודרה בשנים 1988 עד 1989. בשנת 2000 היה מועמד לפרס אמי על תפקיד משנה שגילם בסדרה "הפרקליטים". ב-1988 שיחק במיני סדרה "הרצח של מרי פייגן" בה השתתפו גם ג'ק למון וקווין ספייסי.
בשנת 2010 שיחק דולי בסדרה Huge שנוצרה ונכתבה על ידי אשתו ובתו.
בשנת 2019 התארח בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "חג שמח וכל זה" בתפקיד של ג'ק, אביו של דון (דניס קווייד).
חיים אישיים

דולי נשוי לתסריטאית ויני הולצמן. הזוג הכיר בעת שלמד בכיתת משחק. בתם היא התסריטאית ומפיקת הטלוויזיה סוואנה דולי. הזוג גר בשכונת Toluca Lake בלוס אנג'לס. מנישואיו הראשונים יש לפול דולי שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  Paul Dooley Biography (1928-), באתר filmreference
↑  Paul Dooley, באתר filmbug
1 2  DAVID NG
, Finally a go, באתר לוס אנג'לס טיימס, 10 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1199066  BnF: cb139731535 (data)  GND: 14120169X  ISNI: 0000 0001 1765 5829  LCCN: no96042283  NKC: xx0155995  VIAF: 59276922   WorldCat (עם VIAF): 59276922
להקת האופרה האמריקאית

להקת האופרה האמריקאית (באנגלית: American Opera Company) היה שמן הקיבוצי של ארבע להקות אופרה שונות, שהיו פעילות בארצות הברית. הלהקה הראשונה הייתה קצרת-ימים והוקמה בניו יורק בפברואר 1886. משך קיומה היה עונה אחת בלבד. הלהקה השנייה קבעה את בסיסה ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק, והייתה פעילה מאמצע שנות ה-20' של המאה ה-20 עד 1930, אז פשטה את הרגל זמן לא רב אחרי נפילת הבורסה בשנת 1929. להקת האופרה השלישית הייתה להקה קצרת-ימים, שישבה בטרנטון, ניו ג'רזי והייתה פעילה ב-1937. להקת האופרה הרביעית האחרונה פעלה בפילדלפיה מ-1946 עד 1950.
האופרה האמריקאית של ז'אנט תרבר

להקת האופרה האמריקאית הראשונה הוקמה ב-1886 על ידי פטרונית האמנויות הנודעת ז'אנט מאיירס תרבר, כמה חודשים לאחר שייסדה את הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה. המנהל המוזיקלי  של הלהקה, שישבה דרך קבע בניו יורק, היה תיאודור תומאס, ומנצחה היה גוסטב מאהלר, עם ארתור מס כעוזרו. צ'ארלס א. לוק היה מנהל העסקים של הלהקה.
הלהקה שכרה את אולם האקדמיה למוזיקה בניו יורק להופעות מקומיות בשנת 1886. הלהקה יצאה גם לסיורים והופיעה באפריל, מאי ויוני 1886 בערים אחרות, בהן בוסטון, פילדלפיה וסנט לואיס, בין השאר. הרפרטואר כלל את אאידה של ורדי, לוהנגרין של וגנר ופאוסט של גונו. באוגוסט הכריזה הלהקה על תוכנית שאפתנית למסע הופעות בפריז, מסע שלא יצא לפועל.
הצהרה תמציתית של חזונה של תרבר ללהקת האופרה האמריקאית הופיעה באוגוסט 1886, שם צוטטה במילים אלה:
[היא מכירה] בעובדה, שהרעיון האמיתי של אופרה לאומית היא אופרה ששרים בשפת האומה ובמידת האפשר, פרי יצירתם של מלחיני האומה, [וכי  היא מקווה]...לפתח עם הזמן מלחינים אמריקאים ולפרוש עליהם את חסותה.
קשיים פיננסיים הוליכו לארגון מחדש ולשינוי שם ל"להקת האופרה הלאומית" בדצמבר 1886 ובסופו של דבר, לפשיטת רגל במרץ 1887.
להקת האופרה האמריקאית של רוצ'סטר

באמצע שנות ה-20' של המאה ה-20, צצה להקת אופרה מקצועית נודדת מתוך ההפקות החדשניות של ולדימיר רוזינג וראובן ממוליאן בבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר. משימתה הייתה לבצע אופרות באנגלית לקהל עממי ברחבי ארצות הברית. הופעת הבכורה של הקבוצה, שנודעה תחילה כלהקת האופרה האמריקאית של רוצ'טסר, במדינת ניו יורק הייתה באפריל 1927 בתיאטרון הגילדה. היא זכתה לתמיכתם של מממנים רבים, עשירים ובעלי השפעה. כאשר הופיעה לפני הנשיא קלווין קולידג' ו-150 חברי קונגרס בתיאטרון פולי'ס בוושינגטון הבירה בדצמבר 1927, נודעה הלהקה בשם "להקת האופרה האמריקאית".
להקת האופרה דבקה באדיקות במדיניות של הימנעות מטיפוח כוכבים, ותחת זאת פיתחה הרכב מאוחד, שכל אחד מזמריו עשוי לקבל תפקיד ראשי בלילה אחד ותפקיד משני תומך בלילה הבא.
הערות שוליים

↑  "אופרה אמריקאית אורגנה" בניו יורק טיימס, 26 בפברואר 1886
↑  Chapters of Operas (chapter 28). Schuler's Books Online פרקי אופרות (פרק 28)
↑  "תיתכן יציאה אל מעבר לים" בניו ירק טיימס, 21 באוגוסט 1886
↑  "אופרה אמריקאית", בניו יורק טיימס, 18 באוגוסט 1886
↑  "לא עוד הנשיא תומאס" בניו יורק טיימס, 6 בדצמבר 1886
↑  "חובותיה לא סולקו" בניו יורק טיימס, 4 במרץ 1887
↑  גראף, הרברט. "אופרה לעם", עמ' 158, מיניאפוליס, הוצאת אוניברסיטת מינסוטה (1951)
↑  "אופרה בלי כוכב", וושינגטון פוסט, עמ' F1, ‏ 20 בנובמבר 1927
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012015579  VIAF: 232536812   WorldCat (עם VIAF): 232536812 
להקת האופרה האמריקאית בהצגת כרמן
פול דומר

פול דומר (בצרפתית: Paul Doumer;‏ 22 במרץ 1857 – 7 במאי 1932) היה מדינאי צרפתי. נרצח בעת כהונתו כנשיא צרפת.
ביוגרפיה

דומר היה מורה במקצועו. בשנת 1889 נבחר לבית הנבחרים כנציג רדיקל-סוציאליסטי ובהדרגה עבר לימין.
דומר שירת שנה אחת כשר האוצר בשנת 1895, תחת לאון בורז'ואה. בין השנים 1897 ל-1902 שימש כמושל כללי של הודו-סין בשטח וייטנאם, קמבודיה ולאוס שהיה בשלטון צרפת.
בשובו לצרפת נבחר שוב לבית הנבחרים ובשנת 1912 נבחר לסנאט. בשנים 1921–1922 ו-1925–1926 כיהן שוב כשר האוצר. בשנים 1927 עד 1931 כיהן כנשיא הסנאט ויושב ראש ועדת התקציב.
ב-13 במאי 1931 נבחר לנשיא צרפת. ב-6 במאי 1932, בטרם מלאה שנה לנשיאותו, כאשר השתתף בטקס הפתיחה הרשמי של יריד הספרים בפריז נורה הנשיא על ידי מהגר רוסי בשם פבל גורגולוף. המתנקש היה אנרכיסט, משורר ושוחר קיצוני של איכות הסביבה, אך מקורות אחדים מציינים כי היה לא שפוי. הנשיא הוחש לבית החולים ונפטר בו בשעות הבוקר המוקדמות של ה-7 במאי 1932.
לודוביקו גוויצ'ארדיני

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1521 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  22 במרץ 1589 (בגיל 67) אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 
לודוביקו גוויצ'ארדיני, (באיטלקית: Lodovico Guicciardini;‏ 19 באוגוסט 1521, פירנצה – 22 במרץ 1589, אנטוורפן) סופר, היסטוריון ומבקר אמנות איטלקי-הולנדי בן המאה ה-16. ידוע בעיקר בזכות כתיבתו על הצייר ההולנדי-פלמי הירונימוס בוש ותיאוריו של הערים הפלמיות בתקופתו. אחיינו של המדינאי וההיסטוריון האיטלקי פרנצ'סקו גוויצ'ארדיני.
עמנואל גוטמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 במאי 1924 מינכן, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  1 בדצמבר 2022 (בגיל 98) 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  אברהם דיסקין, אליעזר דון יחיא 
 
עמנואל גוטמן (13 במאי 1924 – 1 בדצמבר 2022) היה חוקר בתחום מדע המדינה ופרופסור במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית. לימד גם במעמד של פרופ' אורח באוניברסיטאות בבריטניה, גרמניה, פינלנד, ארצות הברית וקנדה.
קורות חיים

נולד במינכן במדינת בוואריה בגרמניה לד"ר משה גוטמן ולקטרין (לבית ריזר). אביו היה בן למשפחה יהודית-אורתודוקסית, נעשה ציוני לא-דתי ולמד רפואה. היה הרופא הראשון בארץ, ואחד הרופאים הראשונים בעולם שהתמחו בטיפול באלרגיה ובאסתמה. אמו הייתה בת למשפחה יהודית-אמריקאית חילונית. לגוטמן היו שני אחים צעירים יותר: יואל-רוברט, שהיה בבגרותו פרופ' לכימיה פיזיקלית במכון ויצמן, ושלמה-הנס, שנהרג בשירותו בפלמ"ח במלחמת העצמאות בקרב על צפת בהסתערות בניסיון לכבוש את "המצודה", שחלשה על העיר.
בילדותו בגרמניה התחנך בבית ספר עממי יהודי שהיה קשור לבית הכנסת האורתודוקסי. עם עליית הנאצים לשלטון נאסר על אביו לעסוק ברפואה. המשפחה גורשה מביתה המפואר וגוטמן גורש מאגודת הספורט שבה היה חבר. האב עבר לעבוד בקליניקה פרטית של רופאה יהודיה, אך הפגיעות באוכלוסייה היהודית גרמו לבני המשפחה להחליט לעזוב את גרמניה.
ב-20 בינואר 1936 עלה גוטמן לארץ עם אמו ואחיו. אביו עלה כמה חודשים קודם כדי להתמחות ברפואה בפלשתינה ולקבל רישיון מקומי לעסוק ברפואה, ולהכין את קליטת המשפחה. המשפחה התגוררה בירושלים. בשנתיים הראשונות למד גוטמן בבית ספר פרטי שבו למדו ילדי עולים מארצות מערב אירופה ומרכז אירופה. לאחר מכן עבר ללמוד בתיכון בית הכרם, וסיים שם את לימודיו במגמה חברתית, באמצע מלחמת העולם השנייה. בהיותו בכיתה י"א התגייס לארגון ה"הגנה" ועבר אימונים מעין-צבאיים. לאחר סיום הלימודים המשיך לשרת ב"הגנה" בירושלים בתפקידים מנהליים, שאפשרו לו להתחיל ללמוד במקביל באוניברסיטה העברית היסטוריה, היסטוריה של עם ישראל ואנגלית.
ב-1944, התגייס ל"בריגדה היהודית". לאחר אימונים במחנה צריפין, הועבר למצרים להמשך האימונים. הקרבות בצפון איטליה הסתיימו לפני שיחידתו של גוטמן הספיקה להישלח לאירופה. עם סיום מלחמת העולם השנייה נשלח עם הגדוד השני של הבריגדה להולנד ולבלגיה. בתפקידו הצליח להפנות מכוניות וציוד צבאי לטובת עלייה ב'.
לאחר פיזור יחידתו, חזר גוטמן לישראל וחידש את לימודיו באוניברסיטה העברית.
ב-1947 נסע לקפריסין כדי ללמד ב"סמינר רוטנברג" במחנות המעפילים שם. הקורסים בסמינר נערכו בעברית ועסקו בלימודי ישראל, ביהדות, ובנושאים ארצישראליים. גוטמן שהה שם כשנה וחצי עד חיסול המחנות. חלק מהתקופה שימש כמנהל הסמינר. במחנות בקפריסין הכיר גוטמן את נחמה, אחות מקופת חולים בחיפה, שהתנדבה לטפל במעפילים והפכה לאחות הראשית במחנות. בני הזוג התחתנו עם חזרתם לישראל.
גוטמן סיים תואר שני באוניברסיטה העברית. ובהמשך נסע, עם אשתו, לאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית להשלמת תואר שני במדע המדינה וללימודי תואר שלישי. את סיום כתיבת הדוקטורט עשה גוטמן בירושלים ובמקביל החל לעבוד כמרצה באוניברסיטה העברית, הוא עלה בסולם הדרגות האקדמי עד לדרגה של פרופסור מן המניין ופרש לגמלאות בראשית שנות ה-90.
אחרי פרישתו המשיך ללמד בכמה מוסדות. כמו כן שימש יועץ לקורסים שונים בתוכנית התואר השני ללימודי דמוקרטיה בינתחומיים באוניברסיטה הפתוחה וסייע בעריכת ספרים ומקראות-מאמרים לסטודנטים בתוכנית זו. נפטר ב-1 בדצמבר 2022.
עבודתו האקדמית

גוטמן היה מראשוני החוקרים בתחום מדע המדינה באוניברסיטה העברית. במחקריו התמקד בעיקר בחקר המערכת הפוליטית הישראלית, במפלגות הישראליות ובסוציולוגיה הפוליטית של ישראל. הוא הניח את התשתית להוראת התחום וכתב וערך (יחד עם עמיתיו) ספרי לימוד ששימשו דורות של סטודנטים.
כתוצאה מראשוניותו בתחום וכתוצאה מיחסו הנעים לסטודנטים שלו, הוא שימש במשך השנים מדריך ליותר מ-50 תלמידי תואר שלישי בכתיבת עבודות הדוקטור שלהם באוניברסיטה העברית. בין המודרכים הרבים שלו בעבודות דוקטור ניתן לציין את הבאים: זהבה אוסטרויל, דנה אריאלי, אריה גרוניק, אליעזר דון יחיא, אברהם דיסקין, שבח וייס, אברהם וולפנזון, נעמי חזן, ריקי טסלר, יעל ישי, דן כספי, גלעד מלאך, אורלי סוקר, נתנאל פישר וגדעון רהט. רבים מתלמידיו השתלבו בהוראה באוניברסיטאות ובמכללות בישראל. כמו כן, הדריך מספר קטן של סטודנטים לתואר שלישי באוניברסיטאות בגרמניה ובהולנד.
מפרסומיו

משה ליסק ועמנואל גוטמן (עורכים), מוסדות ותהליכים פוליטיים בישראל, ירושלים, אקדמון, 1971.
ש"נ אייזנשטדט, עמנואל גוטמן ויעל עצמון (עורכים), מדינה וחברה: סוגיות בסוציולוגיה פוליטית, תל אביב, עם עובד, 1976.
משה ליסק ועמנואל גוטמן (עורכים), המערכת הפוליטית הישראלית, תל אביב, עם עובד, 1979.
עמנואל גוטמן, "ההכרזה ויישומה", בספר: יעל חבר (עורכת), ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, ירושלים, משרד החינוך, התרבות והספורט/מרכז ההסברה/שרות הפרסומים, 1999.
Dan Caspi, Abraham Diskin and Emanuel Gutmann, The Roots of Begin's Success: The 1981 Israeli Elections, London, .Croom Helm,1984
פרסים

פרס מפעל חיים של האגודה הישראלית למדע המדינה ב-2004.
אות יקיר הארגון והקהילה - ארגון יוצאי מרכז אירופה.
חיים אישיים

היה נשוי לנחמה (לבית פורמן), מפקחת ארצית על בריאות הציבור, עד לפטירתה ב-2010. לבני הזוג נולדו שלוש בנות: יעל (מוקי) פרידמן, שהייתה מורה לסוציולוגיה, לאזרחות ולחינוך מיוחד, מיכל (מיכי) שטרן, פרופ' לסטטיסטיקה במכללה האקדמית תל אביב יפו, וטל ניסני, שהייתה מורה במכינה קדם-אקדמית.
התגורר במרכז ירושלים.
לקריאה נוספת

עמנואל גוטמן, קורות חיים, ראיון באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה
אורי דרומי, נחמה גוטמן, מפקחת בריאות הציבור, 1922-2010, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2010