stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סידני (נובה סקוטיה)
הערות שוליים

↑  פרופיל מפקד אוכלוסין לקייפ ברטון - סידני, מפקד 2016, סטטיסטיקס קנדה.
↑  דיווח מידע אקלימי יומי באוגוסט 1935 עבור סידני, נובה סקוטיה, אתר ממשלת קנדה
↑  דיווח מידע אקלימי יומי בינואר 1873 עבור סידני, נובה סקוטיה, אתר ממשלת קנדה
↑  דיווח מידע אקלימי יומי בינואר 1877 עבור סידני, נובה סקוטיה, אתר ממשלת קנדה
↑  דיווח מידע אקלימי יומי בפברואר 1916 עבור סידני, נובה סקוטיה, אתר ממשלת קנדה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564197805171  GND: 131053-7  LCCN: n80158091  MusicBrainz: cd30e11f-8d41-4cec-b0ca-135c234744ed  NARA: 10045567  VIAF: 132441729   WorldCat (עם VIAF): 132441729
סמואל לידל מקגרגור מת'רס

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1854 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  5 בנובמבר 1918 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  בית הספר בדפורד 
 בן או בת זוג:  Moina Mathers 
 
סמואל לידל מקגרגור מת'רס (באנגלית: Samuel Liddell MacGregor Mathers‏; 11 בינואר 1854 - 20 בנובמבר 1918) היה מיסטיקן וסופר בריטי, אשר היה ידוע בעיקר כאחד המייסדים של מסדר השחר המוזהב.
חייו > שנותיו הראשונות

מת'רס נולד ב-8 או ב-11 בינואר 1854, בהאקני שבלונדון. אביו, ויליאם מת'רס, נפטר כשהוא היה עוד ילד. אמו, קולינס, נפטרה בשנת 1885. הוא היה לומד בבית הספר בבדפורד, והיה עובד בבורנמות', זאת לפני שהוא עבר ללונדון לאחר פטירתה של אמו.
אשתו של מת'רס הייתה מוינה מת'רס, אחותו של הפילוסוף אנרי ברגסון.
חייו > מסדרים ואגודות

מת'רס התוודע אל מסדר הבונים החופשיים דרך שכנו אשר עסק באלכימיה, ונחנך באופן רשמי אל המסדר ב-4 באוקטובר 1877. ב-30 בינואר 1878, הגיע מת'רס לדרגת "רב-בונה חופשי". בשנת 1882, התקבל לאגודת צלב הוורד של אנגליה (Societas Rosicruciana in Anglia), אותו הוא עזב בשנת 1903.
חייו > תרגומיו

מת'רס שלט במספר שפות, בין השאר הוא שלט באנגלית, צרפתית, לטינית, יוונית, עברית וקופטית. בזכות שליטתו במספר רב של שפות, ולאור עניינו הרב בתורת הנסתר, תרגם מת'רס מספר טקסטים חשובים מאוד בנושאים מגוונים, בין השאר בנושאי קבלה וכישוף.
פטירה

מת'רס נפטר ב-5 או ב-20 בנובמבר 1918, בפריז. נסיבות מותו אינן ברורות עד עצם היום הזה, ובתעודת הפטירה שלו אף לא צוינה סיבת המוות. אחת הטענות שעלו במהלך השנים היא שהוא נפטר כתוצאה מהשפעת הספרדית.
הערות שוליים

↑  S. L. Mac Gregor Mathers, The Book of Sacred Magic of Abramelin the Mage, CreateSpace Independent Publishing Platform, 2009-02, ISBN 978-1-4414-6522-1. (באנגלית)
↑  Bertson - Translation into English - examples Spanish | Reverso Context, context.reverso.net
↑  Thelemapedia: The Encyclopedia of Thelema & Magick | Samuel Liddell MacGregor Mathers, www.thelemapedia.org
↑  Lesser-Key-Solomon, www.amazon.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282959005171  BnF: cb17046628f (data)  CiNii: DA0145032X  GND: 119353776  ISNI: 0000 0001 2099 3175  LCCN: n50057836  NDL: 00555760  NKC: mzk2009491884  NLG: 65516  NLK: KAC200604032  NTA: 073898953  SUDOC: 084105550  Trove: 915572  VIAF: 15578388   WorldCat (עם VIAF): 15578388
ספירלת היער

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים
 מיקום:  דרמשטאדט
 מדינה:  גרמניה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1998–2000 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2000 
 אדריכל:  פרידנסרייך הונדרטוואסר
 קואורדינטות:  49°53′08″N 8°39′21″E﻿ / ﻿49.8856°N 8.65583°E﻿ / 49.8856; 8.65583
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניספירלת היער(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניספירלת היער
 
בית ספירלת היער (בגרמנית: Waldspirale, ואלדשפירלה) הוא מבנה מגורים שעיצב האמן האוסטרי פרידנסרייך הונדרטוואסר בעיר דרמשטאדט שבגרמניה. הבית מפורסם בעיצובו ובצורתו הייחודיים.
המבנה

צורת המבנה היא כקו מתעקל בצורת האות האנגלית U. בקצהו האחד ביתן בגובה 2 קומות, ומכאן הולך הבית וגובהה, עד למגדל שבקצהו, בו יש 12 קומות. גג המבנה, הנראה ככבש, הוא גג ירוק ושתולים בו שיחים, פרחים ועצים. לאורך הבניין שלוש כיפות הדומות לכיפות בצל רוסיות, שתיים מהן זהובות ואחת כסופה. בין שתי זרועות המבנה חצר ובה גן שעשועים ואגם מלאכותי קטן. בעבר אכלס המגדל הגבוה בית קפה, אך הוא נסגר.
בהתאם לרעיונותיו של הונדרטוואסר, שהאמין בייחודיות טבעית וסלד משכפול ומקווים ישרים - סממניה של אדריכלות הבאוהאוס אליה התנגד, כל הקווים והזוויות בבניין מעוגלים וכל אחד ממעל 1000 החלונות שבו שונה ממשנהו. החלונות והפתחים לא מסודרים על פי גריד ישר ואחיד אלא בקבוצות ובאופן כמו-אקראי. החזית צבועה בשילוב הרמוני של צבעים ופסי קרמיקה, וכוללת פסים אמורפיים שיוצרים אצל הצופה בבניין תחושת תנועה ודינמיות.
מסיבות תקציביות, רק חלק מ-105 הדירות בבניין זכו לעיצוב ייחודי משלהן.
ראו גם

בית הונדטרוואסר
נתרן ניטרופרוסידי

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 disodium pentacyano(nitroso)irondiuide
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  Na2[Fe(CN)5NO]
 מסה מולרית:  261.918
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  100%
 מטבוליזם:  קשירה להמוגלובין ההופך לציאנמתהמוגלובין וליוני ציאניד
 זמן מחצית חיים:  פחות משתי דקות (שלושה ימים למטבוליט תיוציאנט
 הפרשה:  כלייתית (תיוציאנט)
 בטיחות
 מעמד חוקי:  מרשם בלבד
 דרכי מתן:  עירוי תוך-ורידי
 מזהים
 מספר CAS:  13755-38-9
 PubChem:  11953895
 ChemSpider:  21170789
נַתְרָן נִיטְרוֹפְּרוּסִידִי (sodium nitroprusside) הוא מלח אי-אורגני בעל הנוסחה הכימית Na2[Fe(CN)5NO]. השימוש העיקרי בתרכובת זו הוא ברפואה כתרופה לטיפול ביתר לחץ דם, שם גם הוא ידוע בשם נִיטְרוֹפְּרוּסִיד, אולם יש לה גם תפקיד בתור מגיב לאיתור מתיל קטונים ואמינים הנמצאים בסמים מסוימים.
סינתזה

נתרן ניטרופרוסידי יכול להיות מסונתז באמצעות עיכול תמיסה של אשלגן פרוציאני במים עם חומצה חנקתית, ולאחר מכן סתירה עם נתרן ביקרבונט.
לחלופין, פרוציאניד יכול להיות מחומצן עם חנקית:
מבנה ותכונות כימיות

ניטרופרוסיד  [Fe(CN)_{5}(NO)]^{2-} הוא אניון מורכב הכולל ברזל דו-ערכי (Fe+2) במרכז אוקטהדרלי קשור לחמישה ליגנדים של ציאניד ועוד ליגנד אחד קווי של חנקן חמצני. הסימטריה של האניון היא, בהתאם, C2v. מצב החמצון של הברזל וליגנד החנקן החמצני אינם מוגדרים היטב, בשל העובדה שמרחק הקשר חנקן-חמצן קצר מאוד (113 פיקומטר) ושתדירות הוויברציה של הקשר גבוהה. כתוצאה מכך מייחסים לחנקן החמצני מטען 1+ (+NO) ובהתאם המטען הפורמלי על הברזל 2+. התגובות הכימיות של החומר קשורות בעיקר לליגנד ה-NO, למשל בהוספת יוני -S2 ליון הניטרופרוסיד נוצר היון האדום  [Fe(CN)_{5}(NOS)]^{4-} תגובה המשמשת לזיהוי יוני גופרית. תגובה עם יוני הידרוקסיד נותנת  [Fe(CN)_{5}(NO_{2})]^{4-}.
בתנאי חושך תמיסה מרוכזת של החומר יציבה לתקופה של מעל שנתיים בטמפרטורת החדר, אך החומר מתפרק במהירות בחשיפה לאור או בחימום.
שימוש רפואי

תפקידו של נתרן ניטרופרוסידי הוא בעיקר מרחיב כלי דם. השימוש הראשון בו ברפואה נעשה ב-1928, ובמשך השנים עד 1955 התקבלו מספיק נתונים מחקריים שהראו כי הוא בטוח לשימוש לטיפול קצר-טווח בחולים עם יתר לחץ דם חמור. עם זאת, בשל הקושי בהפקתו הכימית, הוא אושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי רק ב-1974 לטיפול ביתר לחץ דם חמור. תפוצתו התרחבה ובשנת 1993 עמד סך המכירות שלו בארצות הברית על 2 מיליון דולר אמריקני.
לנתרן ניטרופרוסידי השפעה חזקה על הרחבת עורקיקים וורידונים, בעיקר עורקיקים, וזאת בשל התפרקותו לחנקן חמצני. הוא ניתן בעירוי תוך-ורידי במקרים של יתר לחץ דם קשה, והשפעתו ניכרת תוך דקות. חנקן חמצני מפחית הן את התנגדות כלי הדם ההיקפים והן את ההחזר הוורידי ללב, ובכך מפחית הן את העומס שלפני הלב והן את העומס שאחריו. כך, הוא נמצא בשימוש במקרים של אי-ספיקת לב קשה, שם שילוב זה יכול להגביר את תפוקת הלב. במצבים שבהם תפוקת הלב תקינה, המטרה העיקרית היא הורדת לחץ דם. לעיתים נעשה בו שימוש על מנת להשרות תת-לחץ דם בניתוחים, אשר מאפשר הפחתה של הדימום.
כמו כן, נתרן ניטרופרוסידי שימש בהצלחה לטיפול בהיצרות מסתם אבי העורקים, אריתרומלאלגיה, דליות בוושט, חום קיצוני, חמצת לקטית, אוטם שריר הלב, תסמונת נוירולפטית ממאירה, יתר לחץ דם ריאתי, מצוקה נשימתית בילוד, הלם, עווית כלי הדם במוח, הרעלת ארגוט ופגם במחיצה הבין-חדרית.
שימוש רפואי > מנגנון הפעולה

נתרן ניטרופרוסידי נקשר במחזור הדם להמוגלובין מחומצן, ויוצר ציאניד, מתהמוגלובין וחנקן חמצני. החנקן החמצני משפעל את האנזים גואנילט ציקלאז בשריר החלק העוטף את כלי הדם ומגביר את הייצור התוך-תאי של cGMP.‏ cGMP משפעל את האנזים פרוטאין קינאז G, אשר משפעל פוספטאזים המאבטלים את השרשראות הקלות של חלבון המיוזין. אלה מעורבות בכיווץ השריר. כתוצאה מכך השריר החלק העוטף את כלי הדם נרפה וכלי הדם מורחב. מנגנון זה דומה למנגנון של מעכבי פוספודיאסטראז 5, כגון סילדנאפיל, המעלים את ריכוז ה-cGMP באמצעות עיכוב הפירוק שלהם על ידי פוספודיאסטראז 5.
הוצע כי לחנקן חמצני גם תפקיד במספר הפרעות פסיכיאטריות נפוצות, לרבות סכיזופרניה, הפרעה דו-קוטבית ודיכאון קליני. ממצאים אלה מרמזים על פוטנציאל טיפולי לתרופות המשפיעות על האיתות של חנקן חמצני כמו נתרן ניטרופרוסיד.
שימוש רפואי > תופעות לוואי והתוויות נגד > תופעות לוואי נפוצות

הפרעות קצב
תת-לחץ דם
פעמת (דפיקות לב)
אי-שקט ובלבול
סחרחורת
כאב ראש
ישנוניות
פריחה
הזעה
תת-פעילות של בלוטת התריס
מיעוט שתן
אזותמיה
שימוש רפואי > תופעות לוואי והתוויות נגד > תופעות לוואי חמורות

חסימת מעיים
ירידה בהתלכדות טסיות ודימומים
לחץ תוך-גולגולתי מוגבר
חמצת מטבולית
מתהמוגלובינמיה
הרעלת ציאניד
הרעלת תיוציאנט
שימוש רפואי > תופעות לוואי והתוויות נגד > התוויות נגד

קיימת התוויית נגד לשימוש בנתרן ניטרופרוסידי במקרים של יתר לחץ דם תגובתי, למשל בשל הצרת אבי העורקים. כמו כן, ישנה התוויית נגד לשימוש אצל מטופלים עם אספקת דם מוחית לקויה או אצל מטופלים על סף מוות. התוויות נגד נוספות כוללות חסר בוויטמין B12, אנמיה, אי-ספיקת כליות חמורה או בתת-נפח הדם.
הטיפול במטופלים עם יחס ציאניד לתיוציאנט גבוה מתבצע בזהירות יתרה. אף שהעדויות הקיימות מרמזות על כך שהתרופה בטוחה בהיריון, בהינתן שרמת ה-pH של האם ורמות הציאניד מנוטרות בקפדנות, ההמלצה היא שלא לתת את התרופה לנשים בהיריון.
שימוש רפואי > מינון יתר והרעלה

מאחר שלנתרן ניטרופרוסיד פוטנציאל ליצור ציאניד בגוף, מינון יתר של התרופה עלול להוביל להרעלת ציאניד. הטיפול במינון יתר של ניטרופרוסיד כולל הפסקת התרופה, סתירת הציאניד על ידי נתרן חנקיתי על מנת להפוך את ההמוגלובין למתהמוגלובין, וזאת כתלות ביכולת המטופל לשאת רמות גבוהות של מתהמוגלובין, וכן עירוי של נתרן תיוסולפט להפיכת הציאניד לתיוציאנט. דיאליזה אינה יעילה בהרחקת הציאניד מהגוף, אך היא יכולה לשמש להרחקת תיוציאנט לאחר עירוי של תיוסולפט.
שימוש ביוכימי

נתרן ניטרופרוסיד משמש לזיהו גופי קטון בשתן על ידי יצירת צבע אדום בתמיסה בסיסית עם מתיל קטונים. בנוסף, הוא יכול לזהות מחלות מטבוליות מולדות שבהן ישנם נשאי חומצות אמינו פגומים, למשל ציסטינוריה. לצורך זיהוי פלילי, נתרן ניטרופרוסיד משמש לזיהוי אמינים ואלקלואידים בשתן הנפוצים בסמים אסורים, כגון אקסטזי ואמפטמינים.
סנקאי

סוס סנקאי, שושלת טאנג, המאה השביעית - המאה השמינית.
סנקאי או סאנקאי (בסינית: 三彩 - מילולית "שלושה צבעים") הוא סגנון פיסול ויצירת כלי חרסינה המאפיין בציפוי הכלים בשלושה צבעי זיגוג.
כלים אלה עשויים חמר לבן, המצופה זיגוג, והנאפה בתנור בחום של 800 מעלות צלזיוס. הזיגוג עשוי חד תחמוצת העופרת המעורב בגבישי קוורץ ביחס של 3:1.
שלושת הגוונים השונים בכלי החרס הושג באמצעות הוספת נחושת (אשר נתנה צבע ירוק), ברזל (אשר יצר צבע חום- צהוב) ומנגן או קובלט (אשר נתנו צבע כחול).
התפתחות

יצור כלי חרס תוך צביעתם בזיגוג צבעוני החל בתקופת שושלת האן (25 - 220 לספירה), עת החל השימוש בזיגוג ירוק. כלים רבים בסגנון זה התגלו בקברים מתקופת שושלת קי הצפונית (550 - 577 לספירה).
סגנון שלושת הצבעים עצמו התפתח בתקופת שושלת טאנג, אולם באותה עת לא נקרא הסגנון בשם זה, ולעיתים כלל שני צבעים בלבד - ירוק וצהוב (ובהתאם נקראו הכלים בכינוי "ביצים ותרד").
פסלון של כלב בסגנון סנקאי, שושלת האן המזרחית, 25-220 לספירה.
פסלון עבור קבר, המאה השביעי - השמינית, שושלת טאנג
זר רכוב על גמל, שושלת טאנג.
סוס בסגנון סנקאי, שושלת טאנג, מוצג במוזיאון שנגחאי
שושלת ליאאו, שנת 1000 לערך.
צלחת סנקאי, שושלת ליאאו, המאה העשירית - המאה ה-12.
כד סנקאי מתקופת שושלת טאנג, מוזיאון גימה
כוס סנקאי, שושלת טאנג
השפעות

כלים בסגנון סנקאי נשלחו לאורך דרך המשי מערבה, וזכו לפופולריות רבה, ואף השפיעו על סגנונות ייצור כלי חרס מקומיים בסוריה, קפריסין, ובין המאה ה-13 למאה ה-15 הגיע סגנון זה לאיטליה וזכה להשפעה רבה. סגנון זה אף השפיע רבות על ייצור החרס ביפן.
קערה מצפון איטליה בסגנון סנקאי, המאה ה-15. מוצגת במוזיאון הלובר
צלחת סנקאי מסוריה, המאה ה-13
צלחת סנקאי מסוריה, המאה ה-13
צלחת סנקאי מקפריסין, המאה ה-14
כד סנקאי מאיטליה, המאה ה-15
סמדר שיפמן

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1952 רמתיים, ישראל 
 פטירה:  13 באוגוסט 2020 (בגיל 68) 
 ענף מדעי:  ספרות  ולימודי מגדר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  מנחם ברינקר 
 
סמדר שיפמן (8 באפריל 1952 – 13 באוגוסט 2020) הייתה חוקרת ספרות ישראלית וראש התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

סמדר שיפמן נולדה ברמתיים (כיום הוד השרון), הבת האמצעית בין שני בנים. אמה הייתה מורה ואביה חבר הנהלת כור תעשיות ודור שביעי בארץ. למדה בתיכון כצנלסון בכפר סבא. שירתה כקצינת שלישות. את לימודיה הגבוהים, מהתואר הראשון עד השלישי, עשתה באוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת הגמר לתואר מוסמך: "אספקטים בתאוריה של הקומדיה". נושא עבודת הגמר לתואר דוקטור: "עולמו הפואטי של ויליאם פוקנר". שתיהן בהדרכתו של פרופ' מנחם ברינקר.
שיפמן לימדה שנתיים בסמינר למורים שדה בוקר ולמעלה מעשרים שנה בסמינר הקיבוצים, בעיקר אנגלית כשפה זרה וספרות. לימדה באוניברסיטת תל אביב מאז שנת 1975, מאז שנת 2002 כמרצה בכירה. בין 2014 ל-2018 כיהנה כראש התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב והייתה עורכת משנה של כתב העת Hebrew Studies.
שיפמן נפטרה ב-13 באוגוסט 2020.
מחקריה > אודות ספריה > טביעת אצבעו של המחבר

הספר "טביעת אצבעו של המחבר" עוסק בהעמדה מורכבת של הקשרים בין בחירות עקביות שונות של אותו מחבר. הוא מצביע על כך שהבחירה בסוג מסוים של גיבור קשורה להעדפה של סוג מסוים של חומרי עלילה, חומרי לשון ועולם, ודרכי מסירה. טענתה המרכזית של שיפמן היא שיש גרעין משותף לכל הבחירות העקביות של מחבר/ת, וגרעין זה מלכד את הבחירות לכלל עולם פואטי ייחודי ועצמאי, שאינו זהה לשום עולם פואטי אחר, ובכך אפשר לראותו כ"טביעת אצבע" של המחבר.
יצירתו של פוקנר בנויה על אוקסימורון, כלומר, סתירה פנימית בין מרכיבים של אותה תופעה. הגיבור מכיל סתירה פנימית, העלילה סותרת את עצמה, הלשון עמוסה בסתירות פנימיות מפורשות, והשיפוט הערכי לא רק מורכב אלא פרדוקסלי: אצל פוקנר יכול להיות רצח מוצדק בדם קר.
יצירתו של המינגוויי בנויה על לשון המעטה, להגיד מעט ככל האפשר. הלשון דיבורית, הגיבור, שעובר חוויות קשות, מאופק ונזהר מפאתוס. גיבוריו של המינגוויי הם שתקניים, מדברים על מעשיהם, אולם לא על רגשותיהם. כך, למשל, ספרו "למי צלצלו הפעמונים" עוסק בהקשר אידאולוגי טעון – ההתנדבות להילחם במלחמת האזרחים הספרדית, אולם הגיבור עסוק רוב הזמן ברומן עם נערה ספרדייה.
יצירתו של מאיר שליו בנויה על ריבוי או הגזמה – הרבה עלילות, הרבה גיבורים, עלילות שמסתבכות זו עם זו, עושר לשוני רב, תיאורי טבע עשירים וידע רב בגאוגרפיה וזואולוגיה של ארץ ישראל. הריבוי מסתיר, פעמים רבות, כפירה בקיומה של אמת אחת כלשהי.
מחקריה > אודות ספריה > דברים שרואים מכאן

הספר "דברים שרואים מכאן - דויד גרוסמן, אורלי קסטל בלום ומאיר שלו: מעבר למודרניזם?" עוסק במעמדו של הפוסטמודרניזם בספרות העברית. תיאור יצירותיהם של סופרת פוסטמודרנית מובהקת, אורלי קסטל-בלום, של סופר שנחשב למודרניסט, דויד גרוסמן, ושל סופר המשלב מאפיינים מודרניסטיים עם בחירות פוסטמודרניסטיות, מאיר שלו, מעמיד שאלה בדבר נוכחותו המורכבת של הפוסטמודרניזם בספרות העברית. בניגוד לפוסטמודרניזם האמריקאי, הפוסטמודרניזם הישראלי מסרב להרפות משאלות ערך ושיפוט, ונותר מחויב, גם אם מחויבות זו מורכבת, מסובכת ואף אירונית.
העיקרון המנחה את יצירתה של אורלי קסטל-בלום הוא שהכול נזיל, אין מחיצה בין הפנים לחוץ, הלשון מאוד נזילה – גם לשון גבוהה, גם סלנג נמוך וגם שפות זרות. נזילות בין תודעות לקיום חיצוני, בין אני לאתה, בין עובדות לאופן בו אנחנו מעבדים אותן. אין גבוה ונמוך – יש שוויון ערך בין כל הדברים. העיקרון העומד בבסיס יצירתו של דוד גרוסמן הוא הקושי והצורך לנהל דיאלוג עם הזולת. בעולם של גרוסמן, הצורך לשמור על ייחודו של ה"אני" עומד במתח מתמיד עם הצורך בהכרה מן החוץ. הצורך לבצר את היחיד נגד הפלישה של הזולת מתבטא בנוהגם של הגיבורים נוהגים לסגור תריסים בפני מבטה של אמם. מצד שני – אותו אני ייחודי משתוקק להכרה מבחוץ, הרי לא ניתן להכיר בו כמיוחד אם העולם מבחוץ אינו מכיר אותו ככזה. מערכת היחסים עם העולם מתבטאת בהפגנת אינדיבידואליות, יחד עם החרדה הנוראית מכך שהיא תילקח על ידי כך שיראו אותה.
מחקריה > אודות ספריה > שפוטה ונשפטת

הספר "שפוטה ונשפטת: דמות האם בסיפורת העברית במפנה האלף" שיצא לאור בשנת 2017 בסדרת הספרים "מגדרים" של הוצאת הקיבוץ המאוחד עוסק בדמות האימהות בספרות ישראלית עכשווית. האימהות בספרות נסקרת כצומת של התניות תרבותיות, ספרותיות ופוליטיות. איך מוצגות אימהות בספרות העברית ומדוע לעיתים כה רחוקות הן מוצגות מהפרספקטיבה שלהן, ולא מזו של ילדיהן, מדוע מוצג הקשר עם האם כמעין קשר גורדי, כזה שאין לנתקו ואי-אפשר להפסיק לדבר עליו ולבקר אותו. ספר זה מציג את דמות האם בספרות העברית של העשורים האחרונים, שהיא במידה רבה שק החבטות של סופרים וסופרות כאחד. הספר מאיר שלושה סוגים של כישלון או של אי עמידה בציפיות. הכישלון מן הסוג האחד הוא זה של האם הנוטשת. האם הנוטשת מסתלקת מן התפקיד שיועד לה על ידי התרבות, כלומר, מן החובה לשעבד את עצמה עד תום לצורכי הילד. הכישלון מהסוג השני הוא כישלונה של האם הפולשת, זו שאינה מאפשרת לילדהּ להשתחרר מאחיזתה הלופתת, ולפיכך נתפסת כמי שנכשלת במשימת ההיפרדות המוטלת על האם. הסוג השלישי הוא הסוג הבעייתי ביותר, זה שמכונה בספר "האם הדו-קוטבית". אם זו מעוצבת בסיפורת כפולשת ונוטשת גם יחד, לעיתים לסירוגין, ולעיתים אף בו-זמנית.
הספר עוסק במוסד התרבותי של האימהות, בהקשרים הלאומיים שלו, ובהתגלויותיו ביצירות של יוצרות ויוצרים, ביניהם, דויד גרוסמן, אורלי קסטל-בלום, מאיר שלו, אלונה קמחי, יהודית קציר, אילנה ברנשטיין, חגי ליניק, ורבים נוספים. על כך פרסמה מספר מאמרים.
סרט עלילתי

סרט עלילתי או סרט בדיוני הוא סרט שמתאר סיפור, אירוע או סיפורת בדיוניים או באופן בדיוני. בסרטים כאלו, הצגת עלילות ודמויות אמינים עשויה לעזור ולשכנע את קהל הצופים שהסיפור העלילתי המתרחש לנגד עיניהם הוא אמיתי. תאורה ותנועת מצלמה, כמו גם אלמנטים קולנועיים אחרים, הפכו לחשובים יותר ויותר בסרטים האלה. עבודה רבה ומפורטת מושקעת בכתיבת תסריטים לסרט עלילתיים, שכן לעיתים רחוקות מתאפשר בשלב הצילומים לסטות מהתסריטים שנקבעו מראש, אחרת תאבד תחושת הריאליזם. שחקנים חייבים לשחק בצורה אמינה, כדי לשכנע את הקהל שלדמויות בסרט יש חיים אמיתיים.
ככל הנראה, הסרט העלילתי הראשון שנעשה אי פעם היה " L'Arroseur arrosé" ("הגנן המושקה") של האחים לומייר, אשר הוקרן לראשונה בבית-קפה ב-28 בדצמבר 1895.‏ שנה לאחר מכן, בשנת 1896, אליס גי בלאשה ביימה את הסרט העלילתי "La fee aux choux" ("פיית הכרוב"). עם זאת, הסרט המפורסם ביותר, מבין הסרטים העלילתיים המוקדמים, הוא סרטו של ז'ורז' מלייס משנת 1902 "מסע אל הירח". רוב הסרטים הקודמים לזה היו תמונות נעות של התרחשויות יומיומיות, כגון "רכבת נכנסת לתחנה" של האחים לומייר. מלייס היה אחד מבמאי הקולנוע הראשונים שקידמו את הטכנולוגיה הקולנועית, ובכך סלל את הדרך לקולנוע העלילתי. מאז הוצגו לראשונה בשלהי המאה ה-19, הסרטים העלילתיים התקדמו כל כך, עד כדי כך שסוגות קולנועיות, כגון קומדיה או מערבון, היו, וימשיכו להיות, דרך נוספת לסווג את הסרטים הללו.
השימוש במונח "קולנוע עלילתי" נעשה על מנת להבדיל בינו לבין קולנוע שאיננו עלילתי, אשר מעביר לצופים מידע, כגון סרטי טבע תיעודיים או סרטים ניסיוניים (עבודות כמו " Wavelength" של מייקל סנואו, "האיש עם מצלמת הקולנוע" של דג'יגה ורטוב או סרטיה של שנטל אקרמן). עם זאת, ישנם סרטים תיעודיים, שאינם בדיוניים, אך עשויים בכל זאת לספר סיפור. ככל שהז'אנרים הקולנועיים מתפתחים, מהז'אנר העלילתי ומהז'אנר התיעודי נוצר ז'אנר היברידי, המכונה "docufiction".
סרטים רבים מבוססים על התרחשויות אמיתיות, אך הם עדיין נחשבים כסרטים "עלילתיים" ולא "תיעודיים". הסיבה לכך היא שסרטים המבוססים על התרחשויות אמיתיות אינם נוצרים מחומר גלם של ההתרחשויות האמיתיות, אלא הם שיחזורים, המבוצעים על ידי שחקנים בשכר, המגלמים דמויות, לעיתים קרובות יותר באופן דרמטי יותר, ובכך מספרים מחדש את שהתרחש (למשל: "21" של רוברט לוקטיק).
בניגוד לספרות עלילתית, המבוססת בדרך כלל על דמויות, מצבים ואירועים שהם בדיוניים, דמיוניים או היפותטיים לחלוטין, הקולנוע תמיד מציג רפרנט אמיתי, המכונה "pro-filmic", שכולל את כל מה שקיים ומתרחש מול המצלמה.
מאז הופעתו של "הסגנון ההוליוודי הקלאסי" של תחילת המאה ה-20, שבמסגרתו תסריטים הופקו לסרטים על בסיס הפופולריות של הז'אנר, הכוכבים, המפיקים והבמאים המעורבים בפרויקט, הנרטיב, בדרך כלל בצורת סרט באורך מלא, שמר על דומיננטיות בקולנוע המסחרי והפך לשם נרדף עממי ל-"קולנוע". הריאליזם הוא אחד המרכיבים המרכזיים, בסגנון הפופולרי המכונה "הוליוודי קלאסי". המרכיב המרכזי ביצירת קולנוע ריאליסטי טמון בשימוש בעריכה המשכית.
ראו גם

סרט קולנוע
סוגה קולנועית
הערות שוליים

↑  Alison McMahan, "Alice Guy Blaché, Lost Visionary of the Cinema" (New York: Continuum, 2002) p. 13.
1 2  Rosalind Leveridge, “Fantastic voyages of the cinematic imagination: George Méliès’s Trip to the Moon” Early Popular Visual Culture (May 2012), 10 (2), pg. 197-199
1 2  Barsam, Richard Meran., and Dave Monahan. Looking at Movies: An Introduction to Film. New York: W.W. Norton &, 2010
↑  Kaplan, E. Ann. Women and Film: Both Sides of the Camera. New York: Methuen, 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537537005171  GND: 1286825091  LCCN: sh2007006500
ספירלת השתיקה

ספירלת השתיקה היא תאוריה בחקר התקשורת לפיה אמצעי התקשורת יכולים להשפיע משמעותית על דעת הקהל החברתית, בכך שהם יוצרים אשליה של דעה רווחת, אשר נתפסת בעיני הציבור כ"הדעה המקובלת" וכ"דעת הרוב". מהלך זה גורם לאדם הבודד לחוש שדעתו היא בעמדת מיעוט, ולהצניע אותה. כך נגרם, על-פי התאוריה, "אפקט דומינו" המביא בסופו של דבר לשינוי במציאות עצמה.
את התאוריה הגתה החוקרת הגרמנייה אליזבט נואלה-נוימן. והיא משתייכת ל"אסכולת הבניית המציאות".
מהות ההשפעה

תיאורית ספירלת השתיקה מבוססת על מחקרים בפסיכולוגיה חברתית, שטוענים כי האדם כיצור חברתי נוטה לקונפורמיות חברתית. רוב האנשים חרדים ממצב של בדידות רעיונית ותחושה שהם בדעת מיעוט. האדם ישאף להיות חלק מהרוב ולקבל חיזוק לדעותיו ולכן ימנע מהבעת דעתו בסביבה עוינת מבחינה רעיונית.
על גבי תחושות אלה, מפעיל האדם 'חוש סטטיסטי-למחצה', ובכך 'סוקר' האדם באופן לא מודע את דעת הקהל והלך הרוח בחברה בה הוא נמצא. על פי 'ממצאיו' ותפיסתו את דעת הרוב, יבחר האדם האם להביע את דעתו בקול, או לשמור אותה לעצמו.
בשלב השני בתהליך זה, נכנסת השפעת התקשורת. הדרך האפקטיבית ביותר עבור אדם להגיע למסקנות אודות אקלים הדעה בסביבתו - עוברת דרך סקירת הדעות הנשמעות באמצעי התקשורת. אולם על פי תאוריה זו, התקשורת יוצרת מציאות של קונצנזוס מסולף. התקשורת בוחרת, על פי השקפת עולמם של אנשיה, אילו דעות להציג כקונצנזוס ולהבליט את נוכחותן, ואילו קולות להשתיק או להציג כ'דעות הנמצאות מחוץ לקונצנזוס'.
ממילא, כאשר דעה מסוימת מוכחדת מהשיח הציבורי, או ממודרת כרדיקלית נוצר האפקט הספירלי של 'מעגלים של שתיקה': הציבור איננו רוצה להימנות עם קומץ זה, להביע דעה שאיננה מקובלת, ולכן איננו מביע את דעתו. חוסר הבעת הדעה יוצרת אווירה של שתיקה, ויותר אנשים מצטרפים לשתיקה זו, שכן הם שומעים את הדעות המקובלות מסביבם ואינם שומעים הזדהות עם הדעות האחרות. מצב זה יוצר מציאות של 'רוב דומם', אשר איננו מביע את דעתו ופועל למימוש עמדות אלו, שכן הוא בטוח בהיותו חלק מדעת מיעוט.
נואלה-נוימן מתקדמת צעד אחד קדימה, ובעקבות מחקריו של סולומון אש טוענת שבכוחה של ספירלת השתיקה ליצור מצב בו אנשים לא רק שאינם מביעים את דעתם, אלא משתכנעים בדעה ההפוכה ומאמצים את דרכיה. השפעה זו נקראת גם 'אפקט העגלה המנצחת' - מצב שבו מידע מופץ לגבי דעת הרוב, מניע חלק מהאנשים לשנות את דעתם בהתאם לעמדת הרוב. אקלים הדעה הנתפס באמצעות אמצעי תקשורת ההמונים מעוות לעיתים את התפלגות הדעות האמתיות ועיוות זה מוביל לתהליך ספירלי של השתקה, אלה התופסים עצמם כמשתייכים למיעוט, ובדרך זו, בסופו של דבר, לניצחון בדעת הקהל האמיתית של הדעה המיוצגת בתקשורת כרווחת.
משמעות התאוריה

כוחה של התקשורת על פי ספירלת השתיקה נובע מיכולתה לעצב סביבת מידע. בדומה לאסכולות השונות של 'המסורת המאוחרת של תפיסת ההשפעה כחזקה', נתפסת התקשורת כאמצעי מתווך בין האדם הפרטי לבין המציאות, דרך עיצוב סביבת המידע הזמינה עבור הנמען. האסכולות השונות מבקרות את עיצובו של 'מידע' זה, וטוענות (כל אחת בדרכה) לעיוותים וסילופים במידע המונח לפני האזרח.
אסכולת ספירלת השתיקה, מציגה את החשיבות הרבה של התקשורת הבין-אישית. אולם בניגוד למסורות אחרות, מקומה של התקשורת הבין-אישית איננו בסינון השפעות התקשורת, אלא בחיזוק השפעות אלה ובהעצמת המסר התקשורתי.
ראו גם

הטיות פוליטיות בתקשורת
נטאי
סקרי בחירות
תיבת תהודה
ספירלה

חתך של קונכיית נאוטילוס. ניתן לראות שהתאים מסודרים בקירוב בספירלה לוגריתמית.
מדרגות לולייניות בבית חיים ויצמן, רחובות
ספירלה בחצר בית חולים בילינסון
ספירלה (נקראת גם שבלול, או עקומה חלזונית) היא קו עקום שיוצא מנקודה ומתרחק ממנה תוך כדי שהוא מסתובב סביבה.
ספירלה דו־ממדית

הדרך הקלה לתאר ספירלה דו־ממדית היא בעזרת מערכת צירים קוטבית, שבה כל נקודה מזוהה על ידי שני ערכים – זווית ומרחק מהמרכז.
ספירלה דו־ממדית > ספירלות דו־ממדיות

ספירלת ארכימדס: r = a + bθ
ספירלת פרמה: r = θ1/2
ספירלת קורנו (קלותואיד)
ספירלה היפרבולית r = a/θ
ספירלת ליטואוס r = 1/θ1/2
ספירלה לוגריתמית: r = ab θ , הסוג הנראה ביותר בטבע.
ספירלת פיבונאצ'י וספירלת הזהב: מקרים מיוחדים של ספירלות לוגריתמיות.
ספירלת ארכימדס
ספירלה לוגריתמית
ספירלת פרמה
ספירלה היפרבולית
בטבע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
למחקר של הספירלות בטבע יש היסטוריה ארוכה, כריסטופר רן צפה בקונכיות בעלות צורה של ספירלות לוגריתמיות, בנאוטילוס. קונכיות של חלזונות מחוננות גם הן במבנה ספירלי.
מגוון קונכיות ספירליות