פלסטינים

| --- | --- |
דמויות פלסטיניות ידועות: ליילה ח'אלד, מחמוד דרוויש, אדוארד סעיד (בילדותו), תאופיק כנעאן, ראניה, מלכת ירדן, חנאן עשראווי, מוחמד בכרי ויאסר ערפאת.
דמויות פלסטיניות ידועות: ליילה ח'אלד, מחמוד דרוויש, אדוארד סעיד (בילדותו), תאופיק כנעאן, ראניה, מלכת ירדן, חנאן עשראווי, מוחמד בכרי ויאסר ערפאת.
 אוכלוסייה
 12.3 מיליון (נכון לסוף שנת 2015)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית יהודה ושומרון כ-2.9 מיליון בסוף 2017  רצועת עזה כ-1.94 מיליון ירדן ירדן כ-2.7-2.1 מיליון  ישראל ישראל כ־1.956 מיליון ערבים ישראלים מתוכם כ-60% מגדירים עצמם כפלסטינים   סוריה סוריה כ-575,000   לבנון לבנון כ-458,000   ערב הסעודית ערב הסעודית כ-400,000   קטר (מדינה) קטר כ-295,000  ארצות הברית ארצות הברית כ-250,000   איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות כ-100,000   גרמניה גרמניה כ-80,000   כווית כווית כ-80,000   מצרים מצרים כ-70,000   אל סלוודור אל סלוודור כ-70,000   ברזיל ברזיל כ-60,000   לוב לוב כ-60,000   עיראק עיראק כ-57,000   קנדה קנדה כ-51,000   תימן תימן כ-32,000   בריטניה בריטניה כ-20,000   פרו פרו כ-15,000   מקסיקו מקסיקו כ-13,000   קולומביה קולומביה כ-12,000   הולנד הולנד כ-10,000   אוסטרליה אוסטרליה כ-7,000   שוודיה שוודיה כ-7,000   הונדורס הונדורס כ-25,000   אלג'יריה אלג'יריה כ-4,000  
 שפות
 ברשות הפלסטינית:  ערבית פלסטינית  בישראל:  ערבית פלסטינית ועברית ישראלית  בשאר ארצות העולם:  ערבית ושפות מקומיות
 דת
 אסלאם (93%, רובם סונים) נצרות (6%) דרוזית / שומרונית (1%)
 קבוצות אתניות קשורות
 ערבים
פלסטינים (בערבית: فلسطينيون; תעתיק מדויק: פלסטינִיּוּן) הם האוכלוסייה שמוצאה באוכלוסייה הערבית שגרה בשטחי המנדט הבריטי על ארץ ישראל המערבית. כיום מקובל בישראל ובשאר העולם המערבי להבחין בתוך קבוצה זו בערבים שהם אזרחי ישראל ונקראים בדרך כלל ערביי ישראל. בתקופת המנדט הבריטי נעשה שימוש בכינויים "פָּלֶשְׂתִּינָאי" או "פלסטיני" ובשם "פָּלֶשְׂתִּינָה" (בערבית: فلسطين, תעתוק מערבית: פִלַסְטִין. באנגלית: Palestine) לציון ערבים ויהודים כאחד,[דרוש מקור] אולם מאז הקמת מדינת ישראל כינוי זה מתייחס לערבים בלבד.
הפלסטינים נחשבים ללאום. התנועה הלאומית הפלסטינית שואפת להגדרה עצמית לערבים הפלסטינים על-בסיס רעיון הלאומיות והשאיפה למדינה פלסטינית ריבונית.
באמנה הפלסטינית, מסמך פלסטיני מכונן שהוצג לראשונה בשנת 1964 והורחב בשנת 1968, נכתב כי "הפלסטינים הם האזרחים הערבים אשר שכנו משכן קבע בפלסטין עד שנת 1947. אחת היא אם הוצאו ממנה או נשארו בה, וגם מי שנולד לאב ערבי פלסטיני אחרי תאריך זה בתוך פלסטין או מחוצה לה, הוא פלסטיני". המונח פלסטיני כולל קבוצות אתניות נוספות מלבד ערבים, בסעיף 6 של האמנה הפלסטינית נכתב: "היהודים אשר שכנו משכן קבע בפלסטין עד תחילת הפלישה הציונית לתוכה ייחשבו פלסטינים". המשמעות המקובלת של פַלַסְטִין באמנה הפלסטינית הוא שטח המנדט הבריטי בארץ ישראל. הגדרה זו כוללת ערבים המתגוררים בתחומי ארץ ישראל (למעט ערבים שלא שכנו משכן קבע בפלסטין עד שנת 1947 ושאינם צאצאים של אלה) וכן פליטים שברחו או גורשו ממנה במלחמת העצמאות (ומעט גם במלחמת ששת הימים) וצאצאיהם.
לפלסטינים מעולם לא הייתה מדינה עצמאית. לאחר ועידת רבאט, שנערכה באוקטובר 1974, הוכר אש"ף על ידי מדינות הליגה הערבית כמייצג הרשמי של הפלסטינים, והוא אף ייצג אותם בעצרת הכללית של האו"ם, במעמד של משקיף. בעקבות הכרה עולמית זו, החלו בשנת 1993 מגעים דיפלומטיים בין נציגים ישראלים לנציגי אש"ף, שהביאו לבסוף לחתימת הסכמי אוסלו, ולהקמת הרשות הפלסטינית.
ניב השפה הערבית שבו מדברים הפלסטינים (לרבות ערביי ישראל) מכונה ערבית פלסטינית.