stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועדת שיינין
בעקבות המלצות הוועדה

ביולי 2005 החליטה ממשלת ישראל לאשר את העקרונות של "תוכנית לאומית רב-שנתית לבטיחות בדרכים", שהוכנה בהתאם להמלצות ועדת שיינין (שהוקמה לצורך כך). הממשלה החליטה כי שר התחבורה יהיה האחראי לבטיחות בדרכים ובהתאם לכך ייקרא "שר התחבורה והבטיחות בדרכים", וכי תוקם רשות עצמאית, הרלב"ד, אשר תפקד על הפעולות במאבק בתאונות הדרכים ותתאם את פעולותיהם של משרדי הממשלה והגופים האחרים המטפלים בנושא.
בעקבות המלצות הוועדה > הקמת הרלב"ד ותפקודה

לדעת עיתונאים ומומחים רבים, ההמלצה החשובה ביותר של ועדת שיינין הייתה הקמתה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, כגוף עצמאי ובעל סמכויות נרחבות. אבל למרות הקמת הרשות, עיתונאים, מומחים ודוחות הצביעו על כך שהסכמויות שלה לא היו מספיק חזקות ולא בהתאם להמלצות הוועדה.
בשנת 2006 נחקק "חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים" (הוראת שעה) שעל פיו הוקמה בינואר 2007 הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ושר התחבורה הוגדר כ "שר התחבורה והבטיחות בדרכים".. הרלב"ד החלה לפעול בשנת 2008 לפי דו"ח הוועדה, הרשות אמורה הייתה לזכות במעמד שיקנה לה לא רק סמכויות תיאום, אלא גם סמכות פיקוח ובקרה על הגופים המקבלים ממנה תקציבים שנתיים. אך שבפועל, חוק הרשות עיקר את הרב"ד כמעט לחלוטין מסמכויות של בקרה ופיקוח.
דו"ח של עמותת אור ירוק משנת 2008 קביע כי "אף שבאופן פורמלי, הופרדה הרשות ממשרד התחבורה, בפועל היא נותרה גוף חסר סמכויות ומשקל אמיתי מול הגורמים השלטוניים האחרים" לדוגמה הרלב"ד הייתה אמורה להקצות משאבים למימון גופים שונים -כמו רשויות מקומיות, משטרת ישראל, משרד החינוך - בהתאם למידת יישומם של היעדים שהציבה. בפועל, משמשת רלב"ד ברוב המקרים גורם ממליץ בלבד.
בתחילה נקבע כי תוקף החוק יהיה חמש שנים; בצו של שר התחבורה ישראל כץ ממאי 2013 נקבע כי תוקף החוק יוארך בחמש שנים, עד סוף שנת 2017. תקציב הרשות בשנים 2014 ו-2015 היה כ-276 וכ-230 מיליון ש"ח בהתאמה.
דו"ח מבקר המדינה משנת 2016, מצא כשלים כשלים רבים בפעילותם של משרד התחבורה ורלב"ד, (וכן בגופים אחרים כמו המשטרה ומשרד החינוך) שפגעו במאבק בתאונות הדרכים. הרשות לא הצליחה להיות גורם מוביל במאבק המתמשך בתאונות הדרכים, בין היתר עקב קציבת זמן פעילותה, אי מתן סמכויות מספיקות להובלת הנושא, הרכב חסר ולא מקצועי דיו של המועצה, הפחתת בקציב הרשות במשך השנים וכשלים שונים בתפקודה.
בעקבות המלצות הוועדה > התמודדות עם כלי רכב כבדים

בשנים 2015-14 כלי רכב כבדים כמו משאיות ואוטובוסים היו מעורבים ב-20% מכלל התאונות הקטלניות באותן שנים, אף ששיעור כלי הרכב האלה היה רק 3% מכלל כלי הרכב בישראל. הדבר גרם למוות של כ-50-60 בני אדם בשנה. למרות הסכנות הרבות הנובעות מכלי רכב כבדים, משרד התחבורה עשה מספר קטן של בדיקות במשרדי חברות ההובלה, ונמנע מלנקוט מספר פעולות עליהן התחייבה הממשלה בשנים קודמות.
החלטת הממשלה משנת 2005 קבעה שיש לחייב בדיקה בטיחותית רבעונית לכלי רכב כבדים במוסך מורשה, אולם קביעה זו לא עוגנה בתקנות ובחוק. לפי מבקר המדינה, בכך עולה הסיכון שבכבישי ישראל נעים כלי רכב כבדים שאינם תקינים. בבדיקות רכבים שנעשו בחודשי הקיץ בשנים 2013 ו-2014 הורדו מהכביש עקב תקלות חמורות 9.3% ו-5.4% בהתאמה מהאוטובוסים שהסיעו ילדים. מספר הבדיקות של רכב השוקל יותר מ-12 טון פחת מ-5,840 בשנת 2013 לכ-4,000 בשנת 2014. החלטת הממשלה משנת 2005 קבעה גם לחייב התקנה של רשם נתוני נסיעה (טכוגרף) דיגיטלי בכלי רכב כבדים, שיהווה גורם מרתיע לנהגים וחברות הובלה וישמש כלי בידי חוקרי תאונות דרכים. לפחות עד 2016 החלטה זו לא בוצעה.
בעקבות המלצות הוועדה המשטרה גם שינתה את נהליה בנושא בקרת האכיפה.[דרוש מקור]
בעקבות המלצות הוועדה > השגת יעדי הוועדה

היעד המרכזי של הוועדה - הורדת מספר ההרוגים, לא הושג. גם בשנת 2022 נותר מספר ההרוגים על 351 - הרבה מעבר ליעד של 300 הרוגים בשנת 2015.. בשנת 2008 העיתוני שחר הזלקורן וכן שיינין עצמו, ביקורו את היעד הזה משום וטענו שמדובר ביעד שמרני מידי, ביחס לחזון אפס הרוגים בתאונות דרכים שהונהג עד אז במדינות המובילות באירופה. שיינין אמר:"מה רוצים היום באירופה? הם אומרים, בגלל שהרכבים הרבה יותר בטוחים, בגלל שיש חגורת בטיחות, בגלל שהם מוגנים יותר, בגלל שיש כריות אוויר, אנחנו שואפים לאפס הרוגים"
יעד של הפיכת ישראל לאחת המדינות המובילות בבטיחות בדרכים לא הושג. ביחס למדד של מספר הרוגים למיליארד ק"מ נסועה, בישראל עמד בשנת 2018 עמד על 5.2, בדומה לממוצע של מדינות ה-OECD אבל גבוה בהרבה לעומת המדינות המובילות כמו נורווגיה (2.3) או אירלנד (2.8) - גבוה לפחות ב-80%, בעוד שבזמן הדו"ח נתון זה עמד על 65%.
הערות שוליים

1 2  עיקרי התוכנית של הוועדה להכנת תוכנית לאומית רב-שנתית לבטיחות בדרכים (דוח שיינין), עמ' 4
↑  עיקרי התוכנית של הוועדה להכנת תוכנית לאומית רב-שנתית לבטיחות בדרכים (דוח שיינין), עמ' 5
1 2 3  עיקרי התוכנית של הוועדה להכנת תוכנית לאומית רב-שנתית לבטיחות בדרכים (דוח שיינין), עמ' 8
1 2 3 4  עיקרי התוכנית של הוועדה להכנת תוכנית לאומית רב-שנתית לבטיחות בדרכים (דוח שיינין), עמ' 9
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  המאבק בתאונות הדרכים ותפקוד הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, 671, מבקר המדינה, דוח שנתי 67א, 01.11.2016
1 2 3 4  שחר הזלקורן, ועדת שיינין - זה מה שנשאר, באתר ynet, 16 בנובמבר 2008
↑  חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, תשס"ו-2006, נבו הוצאה לאור
1 2  בטיחות בדרכים - דוח מיוחד, מבקר המדינה, התשפ"ד 2024
↑  50 עד 30 תוכנית לאומית לבטיחות בדרכים, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, תוכניות לאומיות, 22.11.2022
סולפונאמיד

סולפונאמידים (באנגלית: Sulfonamides) הם משפחה של חומרים שבחלקם נעשה שימוש בתרופות אנטיביוטיות. תרופות המבוססות על סולפונאמידים נודעו בשם סולפה, והיו הטיפול הראשון שאפשר קטילת חיידקים יעילה, החל משנות ה-30 של המאה ה-20.מולקולות הסולפונאמידים הן בעלות מבנה דומה לזה של חומצה פרא-אמינובנזואית (אנ'), שמה בקיצור PABA.
מנגנון פעולה

הסולפונאמידים מעכבים את האנזים Dihydropteroate synthase, בתאי חיידקים, ופוגעים ביכולת הסינתזה של החומצה הפולית.  בני-האדם אינם מסנתזים חומצה פולים אלא מקבלים אותה מהמזון. לעומת זאת, חיידקים מסוגלים לסנתז חומצה פולית ההכרחית לקיומם, ולכן התרופה סלקטיבית לחיידקים שאינם, היות שאינם סוגלים להשתמש בפורינים ממקור חיצוני וחייבים לסנתז חומצה פולית. הסולפונאמידים פועלים נגד חיידקים גראם-חיוביים ושליליים.
עמידות

חיידקים יכולים לפתח עמידות לסולפונאמידים עקב מוטציות שגורמות:
ייצור יתר של PABA
יצירת אנזים שמסנתז חומצה פולית, בעל זיקה נמוכה לסולפונאמידים
הורדת חדירות קרום התא לסולפונאמידים
פרמקוקינטיקה

התרופה נספגת בצורה יעילה במערכת העיכול, זמינות ביולוגית של התרופה היא בין 70%-100%, ונפח פיזור גבוה והוא עובר את מחסום דם-מוח[דרושה הבהרה].
הסולפונאמידים מתפרקים בכבד לחומר הפעיל סולפנילאמיד ולחומר לא פעיל, המופרש בכליות. במקרה של כשל כלייתי יש צורך בהורדת מינון התרופה.
תופעות לוואי

הסולפונאמידים יכולים לגרום למגוון תגובות לא-נעימות, בהן הפרעות בדרכי השתן, הפרעות המטופויטיות, פורפיריה, ותגובות אלרגיות, המחמירות בעיקר במינונים גבוהים. שכיחות תופעות לא-רצויות היא כ-3% מהאוכלוסייה הכללית. אצל נשאי HIV השכיחות עולה ל-60%.
שתי תגובות קיצוניות הן תסמונת סטיבנס-ג'ונסון (Stevens–Johnson syndrome) ו-Toxic Epidermal Necrolysis.
היסטוריה

ניסיונות למצוא חומרים קוטלי חיידקים המבוססים על אנילין, חומר נפוץ בתעשיית הצבעים, התחילו בשנת 1932 בגרמניה, במעבדות באייר שהייתה אז חלק מחברת הענק אי גה פארבן. המולקולה הראשונה שהוכחה כיעילה בעצירת דלקות חיידקיות אצל עכברים הייתה הפרונטוסיל, שאופיינה בצבע אדום. פרסומה ושיווקה החלו ב-1935, לאחר שהממציאים הוציאו פטנט על תהליך ההפקה.
הפרונטוסיל הייתה יעילה לטיפול במגוון רחב של זיהומים חיידקיים, בעיקר ממשפחת סטרפטוקוקוס, בטיפול תרופתי. עם זאת, התרופה לא הייתה קוטלת חיידקים בסביבה מעבדתית. בהמשך התגלה ההסבר לכך: התרופה מתפרקת במערכת העיכול ואחד מתוצריה הוא המרכיב הפעיל סולפאנילאמיד (סולפה), שכבר הופק מסחרית שנים רבות לפני כן, והיה חופשי מהגנת הפטנט.
כתוצאה מגילוי זה נכנסה הסולפה לייצור נרחב באמצע שנות השלושים. יעילותה גרמה לשימוש בה כתרופת פלא, ששווקה בכמויות עצומות, ללא בקרה נאותה על תהליכי הייצור. בשנת 1937 הורעלו בארצות הברית מאות אנשים שהשתמשו בתרופה בשם "שיקוי סולפאנילאמיד" שהכילה דיאתילן גליקול. כתוצאה מכך נחקק חוק המזון, התרופות והקוסמטיקה שהסמיך את מנהל המזון והתרופות האמריקאי לפקח על ייצור תרופות.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש נרחב בסולפה, ובפעם הראשונה בהיסטוריה האנושית הייתה אפשרות לטפל ביעילות בפצעים פתוחים. ערכות עזרה ראשונה, שחולקו לכל חיילי הצבא האמריקאי, הכילו סולפה בצורת גלולות ואבקה.
בהמשך המלחמה הוחלפו הסולפונאמידים בפניצילין. לפניצילין היו תופעות טוקסיות נמוכות יחסית לסולפונאמידים ויעילותו הייתה גבוהה יותר, אולם הוא לא היה זמין בכמויות מספיקות, ונכנס לשימוש רק לקראת סוף המלחמה. פרוטונסיל המשיך להיות משווק עד שנות ה-60 של המאה ה-20.
ראו גם

קבוצות אנטיביוטיקה
לקריאה נוספת

הערך "סולפונאמיד", באתר "ויקיתרופות"
הערך "סולפונאמיד", באתר ויקירפואה
הערות שוליים

↑  Tilles SA., Practical issues in the management of hypersensitivity reactions: sulfonamides, in PubMed, ‏August 2001
↑  רמי שלהבת, היום לפני: האסון שלימד אותנו לקח, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 24 ביוני 2016
↑  David Steinert, The History of WWII Medicine, ‏04/05/02 (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530535805171  LCCN: sh2006005547 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סולפונאמיד (משמאל) ו-PABA (במרכז) הם הבסיס לפעילות המעכבת של תרופות סולפה על ביוסינתזה של דיהידרופולאט (מימין).בחיידקים
אדם הסובל מתסמונת סטיבנס - ג'ונסון
אברהם צוויק

| --- | --- |

 לידה:  1919 וינה, אוסטריה
 פטירה:  2001 (בגיל 82 בערך) קריית טבעון, ישראל
 מדינה:  ישראל
 תאריך עלייה:  1938
 השכלה:  טכניון
 תפקיד:  מנכ"ל רכבת ישראל
 בת זוג:  יהודית הלוי-צוויק
 מספר צאצאים:  3
אברהם צוויק (1919–2001) היה מנכ"ל רכבת ישראל בין השנים 1964 ל-1972.
ביוגרפיה

צוויק נולד בווינה, אוסטריה ולמד שם בבית הספר היהודי על שם צבי פרץ חיות. ב-1938 עלה לארץ ישראל והתגורר בחיפה. זמן קצר לאחר מכן החל ללמוד בטכניון וסיים תואר בלימודי הנדסת בניין.
עם סיום לימודיו החל לעבוד בעיריית חיפה במשך שלוש שנים. בשנת 1947 החל לעבוד במפעל נשר כמהנדס תכנון ובטיחות ועבד שם עד 1956, אז החל את עבודתו ברכבת ישראל כסגן המנכ"ל. ב-1964, התפטר מנכ"ל הרכבת, מנחם סבידור, בעקבות מסקנות ועדת חקירה לאירוע תאונת הרכבת בבית יהושע. צוויק שהיה באותה עת סגן המנכ"ל וראש המחלקות הטכניות (מכונות, הנדסה ואיתות) של הרכבת, הגיש גם הוא את התפטרותו בפני שר התחבורה ביחד עם חברי ההנהלה הנוספים של הרכבת. אך השר ציין כי מסקנות ועדת החקירה אין מהוות אי אמון בהנהלת הרכבת. בעקבות דברי השר חזר בו צוויק (יחד עם חברי ההנלה הנוספים למעט המנכ"ל סבידור) ומשך את התפטרותו. ב-1 ביולי 1964, מיד עם התפטרות סבידור מונה צוויק למנכ"ל בפועל. בתחילה רצה שר התחבורה בר יהודה למנות מנכ"ל מבחוץ על רקע חברותו של צוויק במפלגתו של השר אחדות העבודה, אך לבסוף לאחר שלא נמצא מינוי ראוי מבחוץ אושר מינויו לתפקיד המנכ"ל במרץ 1965. בתקופתו המשיכה הרכבת ברכש ציוד רכבות מחוץ לישראל, פיתוח מסילות ובין היתר נחנך קו הרכבת לדימונה, תחנת הרכבת תל אביב דרום.
ב-26 ביולי 1972 הודיע לשר התחבורה שמעון פרס על פרישתו וזאת על רקע חילוקי דעות ביניהם.
ב-1949 התחתן צוויק עם יהודית, לימים פרופסור לספרות והם התגוררו בטבעון. לבני הזוג נולדו שלושה בנים: רמי, פרופסור למנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בריוורסייד, אורי, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, וחנן, כלכלן.
הערות שוליים

1 2  ⁨א. צוויק – מנהל בפועל של הרכבת מאת סופרלמרחכ" " ⁩ | ⁨למרחב⁩ | 2 יולי 1964 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨!שר השיכון יציע ההמת ועדה! לשינויים חוק ד־זגנת הדייר1 ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 23 מרץ 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מעריב, ממלא־המקום קיבל קביעות, ‏22 במרץ 1965
↑  ⁨נחנכה תחנת הרכבת החדשה בדרום תי'א סולק מיטרד תנועה בצומת "בית־הדר ⁩ | ⁨למרחב⁩ | 27 נובמבר 1970 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨ילדי דימונה חנכו את מסילת הברזל החדשה ⁩ | ⁨על המשמר⁩ | 9 ספטמבר 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  על המשמר, מנכ׳ל הרכבת פורש בשל חילוקי דעות, ‏27 ביולי 1972
↑  ⁨Page 4 Advertisements Column 4⁩ – ⁨⁨דבר⁩⁩ 17 מאי 1949 – הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
| יושבי הראש ומנכ"לי רכבת ישראל  |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | משה ליאון • יעקב אפרתי • דורון וייס • חוסאם בשארה • דן הראל • משה שמעוני |  |
| מנהלים כלליים | משה פייקוביץ' • אריה אפרתי •  בנימין גלבוע • מנחם סבידור • אברהם צוויק • יהודה רשף • צבי צפרירי • אליהו ברק • משה בר כוכבא (בריל) • יעקב שן צור • אהוד הדר • עמוס עוזני • יוסי שניר • יוסי מור • עופר לינצ'בסקי • יצחק (חקי) הראל • בעז צפריר • שחר איילון • מיכה מייקסנר • משה (שיקו) זנה |  |
עמדת בלויגרונד (צפת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עמדת שמירה
 מיקום:  צפת
 מדינה:  ישראל
 
 קואורדינטות:  32°58′07″N 35°29′31″E﻿ / ﻿32.968677958433°N 35.49197084007°E﻿ / 32.968677958433; 35.49197084007
  (למפת צפת מוגדלת) עמדת בלויגרונד(למפת צפת רגילה) עמדת בלויגרונד(למפת הגליל העליון רגילה) עמדת בלויגרונד(למפת הגליל העליון מוגדלת) עמדת בלויגרונד
 
עמדת בלויגרונד היא עמדה מבוצרת שהוקמה על גג בית משפחת בן ציון בלויגרונד (רב, גבאי וקברן, שנפטר בשנת 1941) ברובע היהודי בצפת. העמדה הוקמה במהלך מאורעות תרצ"ו תרצ"ט, ושימשה את מגיני הרובע היהודי גם בתקופת המצור. במלחמת העצמאות. היא הפכה סמל לגבורה ועמידה של מעטים מול רבים, וממחישה את הצלתה של העיר בקרב על צפת.
חשיבותה ההיסטורית של העמדה

בעבר שלט הבית על הגבול הדרומי של הרובע היהודי ועל "כיכר השוק" שהיה בין הרובע היהודי ובין הרובע הערבי. בקצה הדרומי של רחוב "בית יוסף" בין "המרכז המסחרי "אשת"ם" לשעבר, ובין דפוס פרידמן כיום.
העמדה הוקמה במאורעות תרצ"ו - תרצ"ט כחלק ממערך הגנה שהוקם כתגובה לאירועי פרעות תרפ"ט שפגעו אנושות ביהודי צפת חסרי ההגנה, ובשל הצורך להקים מתרס קדמי בין הרובע היהודי ובין הרובע הערבי שישמש כהגנה בעת צרה.
במהלך מלחמת העצמאות הפכה העמדה לעמדת ירי שממנה ניתן להשקיף על הכניסה הדרומית לרובע היהודי שגבל בסמיכות לרובע הערבי. במהלך שלשת החודשים שקדמו לקרבות בצפת נפגעה העמדה החשופה מצליפות מרובות ועם הזמן הפכה לעמדת דמה שספגה אש רבה מהרובע הערבי, שצלפיו חשבו בטעות שהיא מאוישת. בתקופת הקרבות חוזקה העמדה ושמשה תקופה קצרה למרכז קטע ד' .
בעמדה זו נהרג ביום י"ט בניסן תש"ח (28 באפריל 1948) לוחם הפלמ"ח גדעון אילון, כאשר באחת ההתקפות של הערבים על גבולו הדרומי של הרובע היהודי תפס עמדה קדמית זו כדי לכוון בדייקנות את אש תת-המקלע שבידו כלפי התוקפים.
הודות למעשה הגבורה של גדעון אילון, של מפקד קטע ד' בנימין גייגר ושל חבריהם לקרב, נהדפה ההתקפה. על קיר הבית הותקן לוח אבן המנציח את זכרו של גדעון איילון.
שימור העמדה

עמדת בלויגרונד עומדת בקריטריונים הערכיים של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, וזכתה להכרה מצד הוועדה הארכיטקטונית של עיריית צפת:
לבית בלויגרונד ערך היסטורי, אורבני ושימורי.
כל בניה על גג המבנה תעלים את החזית ההיסטורית של הבית בו מצויה עמדת בלויגרונד.
אין לבנות על המבנה החד-קומתי סמוך לבית, כי זה יפגע קשות בנצפות הבית ההיסטורי הראשון בכניסה לעיר העתיקה ובו עמדת הלחימה.
למרות הצהרה זו לא עוגן מעמדה של עמדת בלויגרונד כאתר לשימור, וזאת כיוון שאין בעיר צפת ועדת שימור ולא הוגדרה בה רשימת אתרי מורשת לשימור.
נכון לשנת 2019 נותרו על גג הבית שרידי עמדת הבטון המסייעת, יחד עם פנס תאורה ודגל ישראל המתנוסס עליו, להמחיש את אחד הקרבות המכריעים שהתחוללו בעיר.
המצב בשנת 2019

בשנת 2019 דנה הוועדה בתוספת בנייה של קומה נוספת בבית הסמוך לעמדת בלויגרונד, החלטה שמשמעותה הסתרת העמדה ההיסטורית. דיון זה עורר מחאה ברשתות החברתיות של העיר צפת, וגרר מאבק מחודש על המשך שימורה של העמדה ההיסטורית.
לקריאה נוספת

יחזקאל המאירי, צפת בצבת, צפת במצור ובקרב תש"ח, משרד הבטחון, 1988
בנימין גייגר, אחד מזקני צפת, דפי חיים, 2011
אלעד פלד, צפת בתש"ח, יומן המערכה, אריאל, ארץ הצבי, 2006
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "הרב בן-ציון בלויגרונד", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 924
↑  בנימין גייגר, אחד מזקני צפת, דפי חיים, 20111, עמ' 206, עמ' 238- 245
↑  גדעון אילון
↑  צפת בצבת, עמ' 116-111
↑  הקריטריונים להכרה באתר היסטורי כאתר מורשת
↑  קווים מנחים לפעולות של ועדות השימור ברשויות המקומיות
העמדה מעל סימטת בית יוסף משמאל החזית של המרכז המסחרי הישן
מהומות לוס אנג'לס (1992)

מהומות לוס אנג'לס היו מהומות חסרות תקדים, על רקע גזעי, שפרצו ב-29 באפריל 1992 ונמשכו שישה ימים, בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. הרקע למהומות היה מעצרו והכאתו של רודני קינג, אדם ממוצא אפרו אמריקאי, על ידי שוטרים לבנים ממשטרת לוס אנג'לס, לאחר שארבעה מהם שהכו אותו זוכו במשפט אליו הועמדו. המהומות החלו שעות בודדות לאחר פרסום הזיכוי במשפט.
הכאתו של קינג

בחודש מרץ 1991 נעצר רודני קינג, בן 26 ממוצא אפרו אמריקאי, על ידי ארבעה שוטרים לבנים ממשטרת לוס אנג'לס, לאחר שהואשם בנהיגה במהירות גבוהה, בשכרות ותחת השפעת סמים. השוטרים לא הסתפקו במתן דו"ח תנועה, אלא הוציאו אותו מהרכב והחלו להכותו בצורה אכזרית שלא תאמה את האירוע בגינו נעצר קינג או את התנהגותו. האירוע צולם, בדרך מקרה, במצלמת וידאו של ג'ורג' הולידיי, מחלון דירתו הסמוכה. במחאתו על התנהגות השוטרים מסר הולידיי את הסרטון לרשת טלוויזיה מקומית. קטע מסרט הווידאו שודר ברשת, והראה את ארבעת השוטרים הלבנים המכים את רודני קינג, בעוד שישה שוטרים לבנים אחרים עומדים בצד ומביטים באירוע מבלי לנקוף אצבע, ואף קוראים לעברו קריאות גנאי.
חשיפת הקלטת הגבירה משמעותית את המתח הגזעי בין שחורים ללבנים בלוס אנג'לס, וככלל, בארצות הברית כולה, והעלה על סדר היום את אלימות השוטרים המתמשכת כלפי שחורים. זאת על רקע קיומה של אפליה מתמשכת כלפי שחורים בתעסוקה ובתחומי חיים רבים, ועל רקע העוני וההבדלים ברווחה בהם חי חלק גדול מהשחורים בעיר.
המשפט

בעקבות פרסום הקלטת הושעו ארבעת השוטרים מהמשטרה והועמדו לדין בגין תקיפה ושימוש מופרז בכוח. חבר המושבעים במשפטם כלל עשרה אזרחים לבנים, אחד ממוצא לטיני ואחד ממוצא אסיאתי, ואף לא אדם שחור אחד. להגנתם טענו השוטרים במשפט כי חשדו שרודני קינג נהג בהשפעת סמים וסיכן אותם. המשפט ארך כמעט שנה והסתיים בחודש אפריל 1992, כשהמושבעים הודיעו על זיכוי כל השוטרים מתקיפה, זיכוי שלושה מהם מהאשמה של שימוש מופרז בכוח ועל אי יכולתם להגיע להכרעה באשמה זאת לגבי הרביעי.
המהומות

ההודעה על זיכוי השוטרים הביאה למהומות חסרות תקדים, שהחלו ב-29 באפריל 1992, ונמשכו שישה ימים. המוני אזרחים שחורים והיספנים השתוללו ברחובות לוס אנג'לס, בזזו, השחיתו והציתו חנויות ומקומות בילוי. בכמה מקרים הותקפו לבנים פיזית על ידי שחורים. משטרת לוס אנג'לס לא הצליחה להרגיע את המהומות ולמקום נשלחו המשמר הלאומי וחיילי המארינס, על מנת להשיב את הסדר על כנו. המהומות גבו את חייהם של 63 אזרחים ובנוסף נמנו 2,383 פצועים, יותר מ-7,000 הצתות, 3,100 בתי עסק שהושחתו ונבזזו על ידי משפחות שלמות ביניהם גם המוני היספנים ולבנים. 12,111 חשודים נעצרו, חצי מהם היו היספנים והחצי השני שחורים. הנזק המצטבר הוערך ביותר ממיליארד דולר. מהומות קטנות יותר אירעו בערים נוספות בהן קיים ריכוז גבוה של אפרו-אמריקאים, כדוגמת לאס וגאס ואטלנטה. ביום השלישי למהומות פנה קינג עצמו, בטלוויזיה, אל הציבור בבקשה לחזור לרגיעה.
כשנה לאחר מכן נערך לארבעת השוטרים משפט חוזר, בסיומו נידונו שניים מהם למאסר של שנתיים וחצי, והשניים האחרים זוכו. בנוסף תבע קינג את עיריית לוס אנג'לס וזכה בפיצויים בסך 3.8 מיליון דולר. קינג הלך לעולמו בשנת 2012.
השלכות

לאחר שההתפרעויות שככו, מומנה חקירה על ידי נציבות המשטרה בעיר, בראשות ויליאם ה' ובסטר (יועץ מיוחד), והוברט וויליאמס (סגן יועץ מיוחד, נשיא קרן המשטרה). ממצאי התחקיר "העיר במשבר": דו"ח של היועץ המיוחד למועצת נציבי המשטרה בנושא אי הסדר האזרחי בלוס אנג'לס, הידוע גם בכינויו דו"ח ובסטר או ועדת ובסטר, פורסם ב-21 באוקטובר 1992. מפקד מחלקת המשטרה בלוס אנג'לס דריל גייטס, שראה את יורשו ווילי ל. ויליאמס הנבחר על ידי נציבות המשטרה ימים לפני ההתפרעויות, התפטר ב-28 ביוני 1992. באזורים מסוימים בעיר נראו שביתות נשק זמניות בין הכנופיות היריבות הקריפס והדם, מה שהניע ספקולציות בקרב קציני מחלקת המשטרה בלוס אנג'לס כי ההפוגה תשמש לאיחודם נגד מחלקת המשטרה.
ראו גם

הפרות הסדר בפרגוסון (2014)
הערות שוליים

↑  HUBLER, SHAWN; OLIVER, MYRNA; GORDON, LARRY; transmissions, SOURCES: Audiotape of LAPD 77th Street Division radio. "AFTER THE RIOTS: THE SEARCH FOR ANSWERS :  Genesis of a Riot". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0458-3035. נבדק ב-2018-10-11.
↑  Rodney King Beating: MARCH 19, 1991
↑  Paul Harris, Black Rage Confronts the Law, NYU Press, 1999-05. (באנגלית)
↑  מת רודני קינג, שעמד במרכז המהומות בלוס אנג'לס בשנות ה-90, באתר הארץ, 17 ביוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579218905171  LCCN: sh2013003597 
חיילי המשמר הלאומי של קליפורניה בסיור לשמירה על הסדר בעיר. 4,000 חיילים נדרשו להרגעת המהומות.
ההתרמה לבית היתומים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ברט גילט
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מדבבים:  וולט דיסני, פלורנס גיל, פינטו קולביג, קלרנס נאש
 מוזיקה:  פרנק צ'רצ'יל
 אנימטור:  ג'וני קאנון  לס קלארק  נורם פרגוסון  וורד קימבל  דיק לנדי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  וולט דיסני הפקות
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  11 באוגוסט 1934
 משך הקרנה:  9 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
ההתרמה לבית היתומים (באנגלית: Orphan's Benefit) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שהופק על ידי וולט דיסני הפקות בשחור-לבן בשנת 1934, ולאחר מכן נעשה מחדש בטכניקולור בשנת 1941. זהו הסרט הקצר ה-68 בסדרת "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והשישי באותה השנה.
הסרט מציג את מיקי מאוס וחבריו מבצעים מופע צדקה בסגנון וודוויל לקבוצת יתומים סוררים. הוא מכיל מספר הופעות ראשונות בדיסני, כולל הפעם הראשונה בה מופיעים מיקי מאוס ודונלד דאק יחדיו. עלילת הסרט היא הסיפור הראשון שכולל את דונלד דאק כדמות, אם כי הסרט הקצר הסופי יצא רק לאחר "התרנגולת הקטנה והחכמה", הסרט הראשון שהופק והופץ בהשתתפותו.
כותרת הסרט באנגלית, ”Orphan's Benefit“, נעשתה שגויה במכוון. אך, בגרסה המחודשת משנת 1941 הכותרת הופיעה בצורה התקינה ”Orphans' Benefit“.
עלילה

קבוצת עכברים יתומים מגיעים להצגת חינם בתיאטרון, שכותרתה ”המופע הגדול של מיקי: התרמה לבית היתומים“. כשהם נכנסים לבניין הם מקבלים בחינם סוכריות על מקל, גלידה ובלונים.
דונלד דאק מתחיל את המופע בדקלום ”למרי הייתה כבשה קטנה“, ולאחר מכן בקריאה של ”Little Boy Blue“. אך, יתום אחד מקנח בקול את אפו, ודונלד מדקלם פעם שנייה, אבל הפעם כל היתומים מקנחים את אפם. בגלל הקטיעה החוזרת של הופעתו, דונלד מאבד את עשתונותיו, ומאתגר אותם להילחם, אבל איש במה מחוץ למסך מושך אותו אל מאחורי הקלעים.
במערכה הבאה מציגים גופי, הוראס הורסקולר וקלרבל הפרה ביצוע של מופע אקרובטי, כשהוראס וגופי משליכים את קלרבל זה לזה. דונלד מחליט לנקום באמצעות דקלום ”Little Boy Blue“, ושב ונושף בקרן שלו לפני שהיתומים יכולים להגיב. לאחר שאחד היתומים משליך עליו גלידה, שאר היתומים מכים את דונלד הזועם עם כפפות האגרוף שלהם, כשלבסוף, דונלד שוב נמשך אל מאחורי הקלעים.
במערכה שלאחר מכן, קלרה קלאק מבצעת את ”Chi mi frena in tal momento“, מתוך המערכה השנייה של האופרה ”לוצ'יה די למרמור“ מאת גאטנו דוניצטי, בליווי מיקי בפסנתר. כשהיא מתקשה להגיע לצליל גבוה, יתום יורה עליה באמצעות קלע, וכך היא מצליחה להגיע לצליל הרצוי, ומסיימת את הביצוע.
במהלך המערכה האחרונה, דונלד חוזר לבמה ומדקלם במהירות שורה אחת ומחכה שהיתומים יפריעו לו, אולם כשהפעם נראה שהם מתנהגים היטב, דונלד ממשיך בדקלום. אך כשהוא מגיע לשורה ”איפה הילד הזה ששומר על הכבשים?“, היתומים עונים לו פה אחד ”מתחת לערמת השחת ישן שינה עמוקה, טיפש אחד!“ מה ששוב גורם לדונלד לאבד את העשתונות. היתומים קושרים לבנים, עציץ, מטפה וארגז ביצים עם הבלונים שלהם, וכשהם מרחפים מעל ראשו של דונלד הם יורים על הבלונים עם הקלע, ושלל החפצים מתרסקים עליו. לאחר שהיתומים לועגים לו, דונלד מסיים את ההצגה ומשלים עם התבוסה.
דמויות ומדבבים

מיקי מאוס – וולט דיסני
דונלד דאק – קלרנס נאש
קלרבל הפרה
גופי – פינטו קולביג
הוראס הורסקולר
קלרה קלאק – פלורנס גיל
יתומים – מרסלייט גארנר
הופעות ראשונות

ההתרמה לבית היתומים הייתה ההופעה הראשונה של דונלד דאק בסרט מסדרת מיקי מאוס, שסימנה את הופעתן המשותפת הראשונה של הדמויות. דונלד הופיע בעבר רק בסרט בסדרת סימפוניות טיפשיות.
אף על פי שההתרמה לבית היתומים הייתה הופעתו השנייה של דונלד, הסרט היה הראשון שפיתח באופן משמעותי את דמותו. רבות מתכונות האישיות של דונלד שנראו לראשונה בַּ”ההתרמה לבית היתומים“ נקשרו בו לצמיתות, כמו אהבתו לראוותנות, נחישותו העזה, לוחמנותו, ובעיקר מזגו החם. הסרט גם הציג כמה מהתגובות הפיזיות של דונלד, כמו התקף זעם הייחודי שלו, של קפיצה על רגל אחת תוך כדי הושטת אגרוף אחד והנפתו של השני. האנימטור דיק לנדי יצר אותו, והתייחס אליו כ”תנוחת הלחימה“ של דונלד.
ההתרמה לבית היתומים ייצגה גם כיוון חדש לסרטים מצוירים של דיסני, לפי ההיסטוריונית של דיסני מרסיה בליץ: ”ניתן לראות שהמסגרת של ההתרמה לבית היתומים הייתה סלפסטיק קלאסי. הקהל צחק על התאונות הפיזיות של דונלד, כמו שצחקו על תאונותיהם של צ'פלין או קיטון. אבל במקרה זה היה ממד נוסף של אישיותו הקשה של דונלד“.
האנימטור וורד קימבל, שעבד על הסרט, כינה אותו "נקודת מפנה" עבור האולפן, וציטט את השימוש הנרחב שלו בהנפשת דמויות, ששימש להעברת תכונות האישיות של הדמות באמצעות התנהגותו הפיזית.
הסרט המאוחר יותר של דיסני "החובבנים של מיקי" משנת 1937, קיבל השראה ישירה מההתרמה לבית היתומים. שני הסרטים כוללים מופעי במה שמשתלבים בניסיונותיו של דונלד לדקלם שיר לילדים.
הסרט היה גם הופעת הבכורה של קלרה קלאק, שהמשיכה להופיע בשישה סרטים מצוירים אחרים.
ביקורת

תגובת הקהל לסרט, במיוחד לדמותו של דונלד, הובילה לכך שהברווז יוצג יותר בסרטים המצוירים העוקבים. וורד קימבל אמר כי ”התגובה [לההתרמה לבית היתומים] שהגיעה לאולפן מכל הארץ הייתה אדירה [...] הילדים בתיאטרון אהבו או שנאו או קראו בוז לדונלד דאק“.