stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוק לי
ביוגרפיה > ראשית חייו

לי נולד ב-12 באפריל 1879 בנאשוויל, טנסי, והיה בנם של ג'ון אוברטון ואלה (לבית קוק) לי. הוא נולד למשפחה פוליטית לאחר תקופת השיקום ונקרא על שם סבא רבא מצד אביו, לוק לי, שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטנסי שכיהן שתי קדנציות בשנות ה-30 של המאה ה-19. בתחילה לי הזקן היה תומך נלהב של הדמוקרט אנדרו ג'קסון, אולם הפך מאוחר יותר לחבר במפלגה הוויגית. אחד מהסבים של לי מצד אמו היה ויליאם קוק, שכיהן בסנאט האמריקאי מטעם טנסי מ-1796 עד 1797, ושוב מ-1799 עד 1805.
לי קיבל את השכלתו המוקדמת ממורים בבית. הוא למד באוניברסיטת הדרום בסווני, טנסי, וסיים תואר ראשון ב-1899. הוא קיבל תואר שני בשנת 1900. לי היה המנהל של "אנשי הברזל" של קבוצת הפוטבול של Sewanee Tigers 1899, וזכה לקרדיט על ארגון לוח המשחקים שלהם. הטיגריסים ניצחו חמישה משחקי חוץ בשישה ימים, וניצחו את היריבים 322 ל-10. סרט דוקומנטרי על הקבוצה ההיא ועל תפקידו של לוק לי הוקרן לראשונה בשנת 2022 בשם Unrivaled: Sewanee 1899.
הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, שם סיים את לימודיו ב-1903. לי התקבל ללשכת עורכי הדין באותה שנה, והחל לעסוק בכך בנאשוויל.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בנוסף לעיסוק בעריכת דין, לי הקים חברה לרכישת העיתון Nashville American. לי שימש כעורך ומוציא לאור הראשון של העיתון, שאורגן מחדש כ-Nashville Tennessean. מאוחר יותר הוא מיזג את Tennessean עם Nashville Democrat, ועיתונו היה תומך מוביל של האיסור.
אחד ממקורביו של לי ב-American ואחר כך ב-Tennessean היה אדוארד וו. קארמק. לי השתלב בפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית כחבר בסיעה בראשות קארמק. בשנת 1908, קארמק נורה ונהרג על ידי דאנקן בראון קופר, עורך לשעבר של American, ובנו של קופר רובין. קארמק פצע את רובין קופר באש חוזרת. הקופרים היו חלק מסיעת המפלגה הדמוקרטית בראשות מלקולם ר. פטרסון, שנבחר למושל ב-1906, ושקארמק קרא עליו תיגר ללא הצלחה בניסיון לקבל את המועמדות הדמוקרטית ב-1908. דאנקן ורובין קופר הורשעו שניהם ברצח מדרגה שנייה ונידונו למאסר. הרשעתו של דאנקן קופר אושרה בערעור, ולאחר מכן הוא קיבל חנינה מפטרסון. רובין קופר זכה בערעור ובזכות למשפט חוזר, אבל אף תובע לא היה מוכן לנסות מחדש את התיק, אז הוא יצא לחופשי. לי קיבל על עצמו את המנהיגות של סיעת קארמק, שהצליחה לשכנע את פטרסון לפרוש מהמערכה ב-1910.
ביוגרפיה > סנאטור ארצות הברית

לי נבחר לסנאט על ידי האספה הכללית של טנסי ב-1911; לאחר 10 הצבעות ללא תוצאה, שמו הוצג כמועמד פשרה, והוא נבחר בהצבעה ה-11. הוא היה תומך נלהב של רוב המדיניות הפרוגרסיבית של הנשיא הדמוקרטי וודרו וילסון, יליד הדרום. וילסון שנבחר לנשיא בשנת 1912, היה הדמוקרט השני בלבד שזכה בתפקיד מאז תום מלחמת האזרחים. במהלך הקונגרס ה-63, לי היה יושב ראש ועדת הסנאט על הספרייה (של הקונגרס).
בשנת 1913, לי החל את התחייבותו השאפתנית ביותר בסנאט כאשר ניסה לפתוח בחקירה פדרלית של מסילות הברזל והשחיתות הפוליטית בטנסי. החקירה עודדה את מסילות הברזל לחדול מחלוקת כרטיסים בחינם כטובות הנאה פוליטיות, אך המשבר הגובר של מלחמת העולם הראשונה האפיל בסופו של דבר על החששות משחיתות, והחקירה נגנזה.
במהלך כהונתו של לי, התיקון ה-17 שינה את שיטת הבחירה של סנאטורים מבחירה על ידי בתי המחוקקים של המדינה להצבעה ישירה. לי תמך באמצעי זה. לי התמודד על המועמדות הדמוקרטית למושב ב-1916, אך הובס על ידי קנת' מקלר, עמיתו של ה"בוס" הפוליטי של ממפיס א. ה. קראמפ. מקלר נבחר מחדש וכיהן שש קדנציות, והוא עד היום הסנאטור מטנסי שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר. למרות מעמדו כברווז צולע, לי המשיך לעבוד על סדר היום הפרוגרסיבי. הוא הצביע בעד אישור לואי ברנדייס לבית המשפט העליון, ותמך במספר צעדים פרוגרסיביים בסנאט כולל רפורמת הגירה, חוק המשלוחים של 1916 וחוק ההכנסות של 1916.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

זמן קצר לאחר תום כהונתו של לי בסנאט, ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה. לי התנגד למעורבות של ארצות הברית, אך לאחר שהוכרזה מלחמה, הוא הצטרף לצבא ארצות הברית והקים רגימנט מתנדבים של ארטילריית שדה. הרגימנט של לי גויס לשירות פדרלי כרגימנט ארטילריית השדה ה-114, יחידה של הדיוויזיה ה-39, שעליה פיקד לי כקולונל. הרגימנט התבלט בצרפת, כולל קרב סן-מייל ומתקפת מז-ארגון. ללי הוענק עיטור מדליית השירות המצוין של הצבא על פעולותיו בזמן המלחמה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה > ניסיון לחטוף את הקייזר וילהלם השני

בינואר 1919 נסעו לי וקבוצה של שלושה קצינים ושלושה סמלים מהיחידה שלו, רגימנט ארטילריית השדה ה-114, לקסטל אמרונגן שבהולנד בניסיון כושל לתפוס את הקייזר הגרמני שגלה וילהלם השני ולהביאו לוועידת השלום בפריז למשפט אפשרי על פשעי מלחמה. אחד הקצינים שליוו את לי היה לארי מקפיל.
ניסיון זה היה כנראה בהשראת פגישה מקרית עם הדוכס מקונוט ב-1918 שאמר ללי שהוא דודו של המלך ג'ורג' החמישי וגם של הקייזר והציע שהממסד האירופי יגן על הקייזר.
האמריקנים נכנסו להולנד באמצעות דרכונים אזרחיים מזויפים ונסעו בשתי מכוניות צוות עם כלי נשק מוסתרים מתחת למושבים. כשהגיעו לאחוזה שבה שהה הקייזר, טען לי שהוא בנו של הרוזן המקומי. הם העלו מיד חשדות והקייזר סירב לראות אותם באופן לא מפתיע. הם נסוגו למכוניותיהם, לאחר שגנבו מאפרת ברונזה חרוטה, ונמלטו מהארץ.
לאחר חקירה של התקרית, הצבא נזף בלי, מקפיל ובאחרים מכיוון שזה לא חוקי עבורם להיכנס למדינה נייטרלית.
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת יותר

לאחר סיום המלחמה, לי חזר לנאשוויל וחידש את פעילות העיתון שלו. בשנת 1919 הוא היה ממייסדי הלגיון האמריקאי והתבלט בתפקידי מנהיגות שונים. בשנת 1929 מינה המושל הנרי ה. הורטון את לי למינוי למושב הסנאט שהתפנה בעקבות מותו של לורנס ד. טייסון. לי סירב, ובמקום זאת בחר להישאר פעיל בעסקי הבנקאות והנדל"ן. במקומו, הורטון מינה את ויליאם אמרסון ברוק, שקיבל את ההצעה.
בשנות ה-20, לי היה משקיע מרכזי בחברת בנקאות ההשקעות של נאשוויל, Caldwell & Company, בין היתר בשל ידידותו עם מייסדה רוג'רס קאלדוול. כאשר הוגשו לאחר מכן האשמות בשחיתות כלפי הבנק, לי ומקורביו הפכו לנושא השמועה שגם הם מושחתים.
ביוגרפיה > הרשעה ומאסר

לי הועמד לדין בקרוליינה הצפונית יחד עם אחרים, כולל בנו הבכור, בגין הונאת בנק כתוצאה מהתמוטטות הבנק המרכזי וחברת הנאמנות של אשוויל, קרוליינה הצפונית ב-1930, בנק שאליו הוא נקשר באמצעות הקשר שלו עם קאלדוול אנד קומפני. גם לי וגם בנו נשפטו בקרוליינה הצפונית ב-1931. ל. א. גווין, עורך דין בולט מממפיס שהתמחותו הייתה המשפט הפלילי, הובא יחד עם עורכי דין נוספים, וההכנה המפורטת של התיק בקרוליינה הצפונית הופקדה בידיו. לי ובנו הורשעו בשלושה מתוך שבעה סעיפי אישום, והוא נידון לשש עד 10 שנות מאסר.
לאחר מיצוי הערעורים ולאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את עתירתם לצו עיון מחדש, לי ובנו נכנסו למאסר בראלי במאי 1934. לי קיבל שחרור על-תנאי באפריל 1936, וחנינה מלאה ביוני 1937. עד סוף ימיו, לי טען כי הוא ובנו הועמדו לדין והורשעו בטעות וכי התביעה הייתה פוליטית במהותה, כאשר לי הפך לשעיר לעזאזל עבור כישלון הבנק המרכזי והנאמנות על ידי אויביו הרפובליקנים בקרוליינה הצפונית ובטנסי.
ביוגרפיה > מוות וקבורה

לי מת ב-18 בנובמבר 1945, בבית החולים האוניברסיטאי ונדרבילט בנאשוויל, טנסי, בגיל 66. הוא נקבר בבית הקברות מאונט אוליבט בנאשוויל.
משפחתו

לי התחתן עם מרי לואיז וורנר ב-1906. הם היו הוריהם של לוק לי הבן ופרסי וורנר לי. מרי לי מתה בזמן שלוק לי היה בדרך לצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה. לי התחתן עם פרסי וורנר ב-1920; היא הייתה אחותה של אשתו הראשונה. לוק ופרסי לי היו הוריהם של מרי לואיז, לורה ואוברטון.
הערות שוליים

↑  "Unrivaled: Sewanee 1899", Wikipedia (באנגלית), 2023-01-23, נבדק ב-2023-01-31
↑  "The bizarre tale of a kidnapping attempt, the German kaiser and a beloved ashtray". Washington Post. 2018-08-14.
↑  "Col. Lea Is Convicted of Asheville Bank Fraud; Publisher Sentenced to Term of 6 to 10 Years". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1931-08-26. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-09-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119211300  ISNI: 0000 0000 4287 7792  LCCN: n93108188  SNAC: w6xk8f65  US Congress: L000165  VIAF: 15574972   WorldCat (עם VIAF): 15574972 
לי בוועידה הדמוקרטית של 1912
ניואל סנדרס

ניואל סנדרס (באנגלית: Newell Sanders‏; 12 ביולי 1850 – 26 בינואר 1939) היה איש עסקים בצ'טנוגה שכיהן לזמן קצר יחסית כחבר הסנאט של ארצות הברית מטנסי.
ביוגרפיה

סנדרס נולד ב-12 ביולי 1850 במחוז אוון, אינדיאנה, והיה בנם של מרים (קופי) וג'ון סנדרס. הוא למד באוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה, שם סיים את לימודיו ב-1873 ולאחר מכן הפעיל חנות ספרים עד 1877. במהלך אותה שנה, הוא עבר לצ'טנוגה, טנסי והחל לעסוק בייצור כלים חקלאיים. הוא כיהן במועצת החינוך בין השנים 1881 – 1882 ובמועצת השיפוט המקומית בשנים 1882 – 1886. הוא גם כיהן במועצת המנהלים של רכבת נאשוויל, צ'טנוגה וסנט לואיס.
כשהסנאטור האמריקאי הדמוקרטי רוברט לאב טיילור מת במהלך תפקידו, מושל טנסי בן וו. הופר, רפובליקני, מינה את סנדרס לתפקיד הפנוי. סנדרס הושבע באפריל 1911 וכיהן עד פברואר 1913 כאשר האספה הכללית של טנסי בחרה את המחנך ויליאם ר. וב, דמוקרט, למושב הסנאט, כפי שהוגדר בחוקת ארצות הברית עד לאישור התיקון ה-17 מאוחר יותר באותו עשור. במהלך כהונתו הקצרה, סנדרס כיהן בכל זאת כיו"ר ועדת הסנאט לבנקים לאומיים. סנדרס היה הרפובליקני האחרון שכיהן כסנאטור אמריקאי מטנסי עד לבחירתו של הווארד ה. בייקר הבן יותר מחמישה עשורים לאחר מכן. בנוסף, הוא היה הסנאטור הרפובליקני האחרון ממדינת קונפדרציה לשעבר לפני בחירתו של ג'ון טאוור מטקסס ב-1961 (פער של 48 שנים).
לאחר כהונתו בסנאט, חזר סנדרס לעסקי הייצור שלו עד פרישתו ב-1927. ב-1922 הוא התמודד בבחירות ישירות לסנאט של ארצות הברית, וקיבל 32 אחוזים מהקולות נגד הסנאטור המכהן הדמוקרטי קנת' מקלר. סנדרס מת ב-26 בינואר 1939 בביתו בלוקאוט מאונטיין, טנסי, ונקבר בבית הקברות פורסט הילס של צ'טנוגה.
הערות שוליים

↑  Armstrong, Zella (1993). The History of Hamilton County and Chattanooga, Tennessee (באנגלית). The Overmountain Press. ISBN 978-0-932807-91-5.
1 2  "NEWELL SANDERS, EX-SENATOR, DEAD". New York Times (באנגלית). 27 בינואר 1939. נבדק ב-2020-11-12. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2003086915  SNAC: w6894987  US Congress: S000038  VIAF: 21520596   WorldCat (עם VIAF): 21520596
מרישין (לודז')

רחוב בשכונת מרישין
שלט הנצחה לילדי מרישין ברחוב ילדי מרישין בפתח תקווה
מרישין (בפולנית: Marysin) היא שכונה ברובע באלוטי (פול') בצפון העיר לודז' שבפולין. גבולות השכונה הם הרחובות ורשבסקה (Warszawska) ולגייבניצקה (Łagiewnicka) וכן יער לגייבניצקי (Łagiewnicki). אופייה הארכיטקטוני של השכונה הוא בתים בודדים, בעיקר וילות. לצד שכונת מרישין בצפון לודז' נמצאות השכונות רוגי (Rogy) (פול') ויוליאנוב (Julianów) (פול').
אחד הנהרות של לודז' - סוקולובקה - זורם דרך מרישין. לפני עשרות שנים היו בריכות בשכונה זו, לשם שחיה, דיג וספורט ימי, כולל חתירה בקיאקים. היום אין זכר לכך, למעט אגן קטן שבו עמדו בעבר מים. הנהר הפך לחלק ממערכת הביוב העירונית. בדצמבר 2012 הושלמה בנייתה של בריכת "Staw Wasiaka" על הסוקולובקה, הסמוך לרחובות שכונת מורלובה בלודז' (Morelowa, Deczyńskiego, Rybacka ו-Kryzysowa).
בשכונה קיימת תחנת רכבת (אנ') וכן אנדרטה שנבנתה ב-2005 לזכר קורבנות גטו לודז'.
בשואה

בתקופת השואה הייתה מרישין חלק מגטו לודז'. במאי 1940 הוקם אגף לטיפול בגנים ובחלקות החקלאיות בגטו. לאחר מכן החלה החכרת חלקות אדמה לעיבוד חקלאי במרישין.
מטרת הקמת האגף הייתה כפולה: האחת לקדם אידאולוגיה של ערכי הציונות - עבודת אדמה והחיבור לאדמה. השנייה, לייצר מזון עשיר ונוסף (ירקות ובשר) כדי לספקו לאנשי הגטו. זאת תוך כדי לימודים והכשרה חקלאית לילדים ונוער.
מדריכי תנועות נוער הקימו במרישין קיבוצי הכשרה בהם ניסו לקיים פעילות תנועתית ותרבותית. ראש היודנרט, מרדכי חיים רומקובסקי תמך בכך ויזם הקצבות מזון גדולות יחסית לחברי ההכשרות במרישין.
רומוקוסקי ראה בפעילות תנועות הנוער, את המשך ההכשרה של הנוער הציוני לקראת העלייה לארץ ישראל.
בקיץ 1940 היו במרישין מעל עשרים קבוצות ציוניות ובהן כמעט אלף חברים, וכן קבוצות לא ציוניות של צוקונפט (תנועת הנוער של הבונד) ושל אגודת ישראל. במרישין קמו גם קבוצות נוער על סמך היכרות מבית הספר, רובן ציוניות. חלקם הקימו תנועה בשם "חזית דור בני המדבר" (חדב"מ).
חברי ההכשרות עסקו בעיבוד אדמה, בהדרכה בבתי יתומים, סיוע בבתי חולים ובתי תמחוי ובסלילת דרכים. הם קיימו פעילות תרבותית וחינוכית בהתאם לאופי הרעיוני של הקבוצה, בעיקר לימוד עברית והיסטוריה יהודית. מאות מצעירי הגטו הגיעו לפעולות במרישין. נערכו ערבי שירה וריקוד וכן אזכרות לאישים.
בסוף 1940 שבו רבים לבתי הוריהם בגטו עקב הרעב. במקביל החלו רבים לעבוד בגטו במפעלים ("רסורטים"). עד מרס 1941 פורקו הקיבוצים במרישין. ב-1943 פסקו הגירושים והפעילות התנועתית התחדשה עד לתום ימי הגטו.
ראו גם

רחל ביהם
הערות שוליים

↑  גדי כפיר, עבודה לא משחררת, עבודת ילדים בכפייה בגטאות, 2020
↑  מיכל אונגר, לודז, אחרון הגטאות בפולין, ירושלים: יד ושם, 2005, עמ' 403
↑  תנועות הנוער בגטו לודז', באתר יד ושם
↑  על פעילות מוזיקלית ברובע מרישין שבגטו לודז', בתערוכה "מיתרי הלב" באתר יד ושם
↑  על הפעילות במרישין, בערך על גטו לודז' באנציקלופדיה של הגטאות באתר יד ושם
מרדכי פודכלבניק

| --- | --- |

מרדכי פודכלבניק ב־1961
 לידה:  1907 קולו, רפובליקת פולין 
 פטירה:  1985 (בגיל 78 בערך) 
 מדינה:  פולין 
 
מרדכי פודכלבניק או מיכה פודכלבניק (בפולנית: Mordechaj Podchlebnik;‏ 1907 – 1985) היה יהודי פולני ששרד בשואה. במשך כמעט שנתיים היה חבר בזונדרקומנדו במחנה ההשמדה חלמנו בפולין הכבושה. פודכלבניק היה אחד משלושה אסירים (או יותר) שברחו ליער שסביב אזור הקבורה ההמונית בחלמנו.
ביוגרפיה

פודכלבניק נולד ליעקב וסוסיה (זוסיה) לבית וידבסקה מקולו. הוא היה עד לגירוש אביו, אמו, אחותו עם חמשת ילדיה, ואחיו עם אשתו ושלושה ילדיהם. בתחילת 1942  ברח ממחנה חלמנו, לאחר שהייה של 10 ימים בקומנדו של עבודות כפייה. הגיע לעיר ז'שוב (ריישא), והסתתר שם עד לשחרורו של האזור בידי הצבא האדום. פודכלבניק היה עד מפתח בשנת 1945 במשפטי חלמנו של אנשי האס-אס לשעבר במחנה חלמנו. בשנת 1961 העיד במשפט אייכמן בירושלים. פודכלבניק התראיין לסרט הדוקומנטרי שואה.
ביוגרפיה > עדותו במשפט אייכמן

בעדותו במשפט אייכמן, פודכלבניק סיפר את סיפורו. הוא סיפר שעם פרוץ המלחמה התגורר בעיירה בשם קולו (kolo), ומשם התחילו הגרמנים להוציא אותם לחלמנו לעבודה. בסוף שנת 1941, שוטרי הס"ס ושוטרים גרמנים לקחו קבוצה של 30 איש חזקים, כשירים לעבודה, והעבירו אותם לארמון בחלמנו ומשם במכונית למחנה. שם הם נספרו והורדו למרתף שנסגר אחריהם ללא אפשרות יציאה. על פי עדותו, על הקיר היו כתובות: "איש לא יוצא מכאן חי, כל אשר יוכל יציל את נפשו, כל יום, כל לילה הולכים 2-3 מאתנו ואינם חוזרים עוד. איש אינו חי כאן זמן רב, כשמוציאים אנשים לעבודה, מהם מתים ביריות." למחרת, הוא סיפר, הגיעו משאיות עם אנשים שנשלחו לבית מרחץ ומשם הועלו למשאיות גז. לאחר מכן, נלקחו 5 אנשים מן המרתף ונדרשו לאסוף את החפצים והנעלים של הגופות. כל יום, יצאו קבוצת אנשים לעבודה ותמיד חזרו פחות 2-3 שהיו תשושים מכדי לעבוד. לאחר שרוקנו את המשאיות מן הגופות, הורידו מהם את שיני הזהב והניחו את הגופות ליד הבורות שחפרו במהלך העבודה והם התבקשו לקבור אותם. באחת הפעמים הורידו מהמשאית את אשתו ואת ילדיו. מרדכי נשכב לידם וחיכה שירו בו, אך קראו לו לקום משום שהיה חזק. כשרצה להתאבד, חבריו שכנעו אותו לנסות להציל את עצמו, וכך ברח מן המשאית והתחבא במתבן של איכר במשך יומיים.
הערות שוליים

↑  Polen: Generalgouvernement August 1941 – 1945 (בגרמנית). Vol. 9. Berlin: Walter de Gruyter. 2014-01-01. p. 227. ISBN 3486735985.
↑  Michal Podchlebnik, 1945 Chelmno Survivor Testimony. Holocaust Education & Archive Research Team, 2008. See also: Mordechai (Michael) Podchlebnik (אורכב 26.08.2013 בארכיון Wayback Machine) at Steven Spielberg Archive.
↑  שמואל קרקובסקי, כפר נידח באירופה, ירושלים: יד ושם, תשס"א, עמ' 57
↑  Patrick Montague (15 מרץ 2012). "Epilogue (Judge Władysław Bednarz)". Chelmno and the Holocaust: The History of Hitler's First Death Camp. Univ of North Carolina Press. p. 177. ISBN 0807869414. נבדק ב-2013-05-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yad Vashem "Diaries", footnote 12
↑  According to Yad Vashem Diaries the Grojanowski Report is available at the Jewish Historical Institute in Warsaw (copy in YVA, JM/2713), and it was also translated into Hebrew by Elisheva Shaul, "Taking of Testimony from the Forced Undertaker Jakob Grojanowski, Izbice-Kolo-Chelmno," Yalkut Moreshet 35 (April 1983), pp. 101-122.
↑  Shoah outtake footage at the מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה
↑  המשפט של אדולף אייכמן, כרך ב', ירושלים: גנזך קידוש ה', תשס"ג, עמ' 992-995
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפטו של סגן מורנט

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "Breaker Morant" של קנת' רוס (Ross)
 בימוי:  ברוס ברספורד 
 הופק בידי:  מת'יו קרול 
 תסריט:  ג'ונתן הארדי, דייוויד סטיבנס, ברוס ברספורד 
 עריכה:  ויליאם אנדרסון 
 שחקנים ראשיים:  אדוארד וודוורד (Woodward) בריאן בראון (Brown) לואיס פיץ' ג'רלד (Fitz-Gerald) ג'ק תומפסון (Thompson)
 מוזיקה:  אלפרד רלסטון
 צילום:  דונלד מקאלפיין 
 מדינה:  אוסטרליה 
 חברת הפקה:  South Australian Film Corporation 
 חברה מפיצה:  Village Roadshow
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 במרץ 1980
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט בית משפט 
 מקום התרחשות:  דרום אפריקה 
 תקציב:  800,000 דולר אוסטרלי
 הכנסות:  4,700,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   breakermorant
 פרסים:  Australian Film Institute Award for Best Screenplay (ג'ונתן הארדי, ברוס ברספורד)  פרס AACTA לעיצוב תלבושות (Anna Senior)  פרס AACTA לבימוי הטוב ביותר (ברוס ברספורד)  פרס AACTA לעריכה הטובה ביותר  פרס AACTA לפסקול הטוב ביותר  פרס AACTA לסינמטוגרפיה (דונלד מקאלפיין)  פרס מכון הסרטים האוסטרלי לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (בריאן בראון)  פרס AACTA לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (ג'ק תומפסון)  פרס AACTA לסרט הטוב ביותר  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
משפטו של סגן מורנט (באנגלית: Breaker Morant) הוא סרט דרמה היסטורי אוסטרלי משנת 1980, בבימויו של ברוס ברספורד (Beresford), עם רוברט וודוורד, בריאן בראון, לוריס פיץ'- ג'רלד וג'ק תומפסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "Breaker Morant" של קנת' רוס (אנ') (1978) המתאר סיפור אמיתי של שלושה קצינים אוסטרליים במהלך מלחמת הבורים בדרום אפריקה שהועמדו למשפט צבאי ב-1902, על הוצאות להורג של שבויים בורים ומיסיונר גרמני, על-פי פקודות מעורפלות ובלתי כתובות של המפקד העליון של הצבא.
משפטם דן בציות עיוור לפקודה בלתי חוקית בעליל. הוא מעניק ביטוי אנושי מרגש דווקא לצד של החייל שנשפט על מעשים כאלה. יש בו קטעים שבהם נראה שהנשפטים מורשעים ומוצאים להורג כשעיר לעזאזל לשם מטרות פוליטית וצבאיות. באוסטרליה הם נחשבו לאחר הסרט לגיבורים אף על פי שבכרזות הסרט נכתב "גיבור או נבל".
הסרט זכה בפרסים מטעם מכון הסרטים האוסטרלי (אנ') - הסרט הטוב ביותר, הבימוי, שחקן ראשי, שחקן משנה, הצילום, העריכה, העיצוב האמנותי והתסריט.
רוב הסרט מתרחש בבית משפט צבאי והאירועים של הפרשה מופיעים כפלאשבק.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
תקציר העלילה

1901, צפון טרנסוואל - מלחמת הבורים השנייה. הבורים פתחו במלחמת גרילה נגד הצבא הבריטי בפיקודו של גנרל הורשיו קיצ'נר (אלן קאסל, Cassell). קיצ'נר פתח נגדם במלחמה חסרת מעצורים. הוא הכניס אלפי בורים למחנות ריכוז והקים יחידה מיוחדת בשם "Bushveldt Carbineers" בה שירתו לוחמים אוסטרלים רבים.
בין הקצינים ביחידה היו לוטננט מורנט (אדוארד וודוורד), לוטננט הנקוק (Handcock, בריאנט בראון), לוטננט ויטון (Witton, לואיס פיץ'-ג'רלד) קפטן האנט (Hunt, טרנס דונובן, Donovan) וקפטן טיילור (Taylor, ג'ון ווטרס, Waters).
האנט היה ידידו וגיסו לעתיד של מורנט. הוא ביקר במפקדת קיצ'נר ונפגש עם קיצ'נר ומזכירו יוברט המילטון (וינסנט בול, Ball) וקיצ'נר העיר לו כי "המלחמה הג'נטלמנית נגמרה" וכי כל בורי שילבש מדי חייל בריטי (חאקי) יירה ללא משפט.
הם יוצאים בלילה לפעולה עונשין נגד חווה של בורים, בהסתמכם על הכוונה מוטעית של קצין המודיעין טיילור, לפיה אין במקום כוחות בוריים. הם עולים על מארב ונאלצים לסגת, ומותירים במקום את גופתו של האנט.
מורנט מנהל מצוד על הבורים התוקפים ושובה אותם. הוא מגלה את גופתו של חברו האנט וחמתו עולה, כיוון שנראה לכאורה כי עברה התעללות. בין השבויים הוא מזהה אחד שלובש את מדיו של קפטן האנט. מורנט מעמיד את הבורים השבויים לפני כיתת יורים שמוציאה אותם להורג.
לאחר מכן נותן מורנט הוראה ללוטננט הנקוק להרוג מיסיונר גרמני בשם הסה (Hesse), שהוא בטוח בכך שהוא מסתובב בין יחידות הצבא ומרגל לטובת הבורים. דבר זה מכעיס את קיסר גרמניה.
קיצ'נר רוצה לסיים את המלחמה ולהגיע לשיחות פיוס עם הבורים לפיכך הוא פוקד לערוך משפט צבאי למורנט, הנקוק וויטון. לסניגור ממונה מייג'ור תומאס (Thomas, ג'ק תומפסון) שאין לו ניסיון במשפטים צבאיים וניתנות לו 24 שעות בלבד להתכונן. כל העדים שיכולים לשמש את ההגנה נשלחים להודו.
תומאס טוען בתחילה שחיילים אוסטרלים צריכים להישפט באוסטרליה אך השופט לוטננט קולונל דני (Denny, באד טינגוול, Tingwell) דוחה זאת. תומאס מנסה להוכיח לבית המשפט כי הקצינים פעלו תחת הוראות בלתי כתובות שהיו בבחינת "הנחיות כלליות". הוא מבקש לזמן את קיצ'נר אבל במקומו מגיע מזכירו יוברט המילטון ומכחיש זאת אף על פי שמורנט קורא לעברו "שקרן".
לבסוף הם מזוכים מרצח המיסיונר הגרמני אך מורשעים ברצח השבויים הבורים. פסק הדין מאושר בלונדון וגם ממשלת אוסטרליה שרוצה להוכיח שחייליה תרבותיים ולא פראים, מאשרת זאת.
מורנט והנקוק נידונים למוות, ויטון נידון למאסר עולם עם עבודת פרך (הוא שוחרר כעבור שלוש שנים וכתב ספר על הפרשה בשם "Scapegoats of the Empire" - שעירים לעזאזל של האימפריה).
הם מושבים על כיסאות מול כיתת יורים ומורנט צועק לעברם "ירו ישר ממזרים, אל תתפרעו".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אדוארד וודוורד | לוטננט הארי מורנט | קצין אוסטרלי |
| בריאן בראון | לוטננט פיטר הנקוק | קצין אוסטרלי |
| לואיס פיץ'-ג'רלד | לוטננט ג'ורג' ויטון | קצין אוסטרלי |
| ג'ק תומפסון | מייג'ור ג'יימס תומאס | סניגור צבאי |
| רוד מולינר (Mulliner) | מייג'ור צ'ארלס בולטון (Bolton) | תובע צבאי |
| באד טינגוול | לוטננט קולונל דני | שופט צבאי |
| אלן קאסל | הורשיו קיצ'נר | מפקד הצבא הבריטי |
| וינסנט בול | קולונל יוברט המילטון | מזכירו של קיצ'נר |
| טרנס דונובן | קפטן האנט | מפקד אוסטרלי |
| ג'ון ווטרס | קפטן טיילור | קצין מודיעין |
הערות שוליים

↑  לפני גיוסו עסק סגן מורנט באילוף סוסים (horse breaker) ומכאן כינויו
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1979: הקריירה המזהירה שלי | פרסי מכון הקולנוע האוסטרלי – הסרט הטוב ביותר   1980: משפטו של סגן מורנט  | הבא: 1981: גליפולי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88615796   WorldCat (עם LCCN): n88-615796
סורת אל-קצץ

| --- | --- |

שם ומספר הסורה בערבית
 שם מתורגם:  סורת סיפור המעשה
 מספר הסורה:  28
 מספר פסוקים:  88
 מיקום:  מכה
 ויקיטקסט:  סורת אל-קצץ (תרגום רקנדורף)
 → סורת א-נמלסורת אל-ענכבות ←
סורת אל-קצץ (בערבית: سورة القصص, "הסיפור" או "הסיפורים") היא הסורה ה-28 בקוראן. הסורה מונה 88 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 25.
תוכן הסורה

פסוקים 1–2 מכריזים כי הנאמר בקוראן הוא האמת.
פסוקים 3–46 מגוללים את סיפורו של משה, ומפרטים כיצד אללה עזר לו לאורך כל ימי חייו.
פסוקים 4–14 מתארים את ילדותו של משה בארמונו של פרעה.
פסוקים 15–21 מתארים את הסתבכותו של משה עם הרשויות במצרים, לאחר שהוא הרג בטעות מצרי.
פסוקים 22–29 מתארים את בריחתו של משה אל מדין, ואת מפגשו עם יתרו.
פסוקים 30–35 מתארים דיאלוג בין משה לאללה.
פסוקים 36–42 מתארים את הקונפליקט של משה ופרעה, עד לטביעתו של פרעה בים.
פסוק 43 מתאר את קבלת התורה.
פסוקים 47–84 מתארים בהרחבה את העילות והסיבות שסיפקו הפוליתאיסטים לאי אמונתם בקוראן.
פסוקים 85–88 הם מילות עידוד ונחמה למוחמד בנוגע למשימתו.
הערות שוליים

↑  הקוראן / אלמוני/ת / צבי חיים הרמן רקנדורף - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  Quran: 28. Surat Al-Qaşaş (The Stories)
↑  TheLastDialogue, Surah Al Qasas Summary, The Last Dialogue, ‏6 במרץ 2019 (באנגלית)
↑  Sura al-Qasas, WikiShia (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת: סורת א-נמל | הקוראן | הסורה הבאה: סורת אל-ענכבות |
| הסורה הקודמת: סורת א-נמל | סורה 28 | הסורה הבאה: סורת אל-ענכבות |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008877325405171  GND: 111854207X  LCCN: n93067716  SUDOC: 241144027  TDVİA: kasas-suresi  VIAF: 175731412   WorldCat (עם VIAF): 175731412
ארגון בין-לאומי

ארגון בין־לאומי הוא ארגון בעל היקף או נוכחות בין־לאומית.
ישנם שני סוגים עיקריים של ארגונים בין־לאומיים:
ארגונים בין־ממשלתיים (IGOs): הביטוי "ארגון בין־לאומי" מתייחס בדרך כלל לסוג זה של ארגון. ארגונים אלה מורכבים בעיקר מנציגים של מדינות ריבוניות, החברות בארגון. דוגמאות לארגונים בין־ממשלתיים: האומות המאוחדות (האו"ם), ארגון נאט"ו (האמנה הצפון־אטלנטית), ארגון המדינות המתועשות (G8) הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), מועצת אירופה (COE), האיחוד האירופי (המהווה דוגמה לארגון רב־לאומי), הבנק העולמי, ארגון הסחר העולמי (WTO), קרן המטבע הבין-לאומית (IMF), ארגון ההגירה הבין־לאומי (IOM). האו"ם משתמש במונח "ארגון בין־ממשלתי" במקום "ארגון בין־לאומי" על מנת להבדיל בין שני סוגי הארגונים.
ארגונים בין־לאומיים שאינם ממשלתיים (INGOs): אלה הם ארגונים חוץ־ממשלתיים (NGOs), הפועלים בזירה הבין־לאומית. סוג כזה של ארגון כולל ארגונים ללא כוונת רווח וחברות בין־לאומיות, כמו תנועת הצופים העולמית, הוועד הבין־לאומי של הצלב האדום והסהר האדום ורופאים ללא גבולות.
הארגון הבין־ממשלתי הראשון והוותיק ביותר הוא הוועדה המרכזית לניווט השיט על הריין, שקמה בשנת 1815 בקונגרס וינה.
ראו גם

יחסים בין-לאומיים
הערות שוליים

↑  Intergovernmental Organizations (IGOs), Harvard Law School
↑  What is an intergovernmental organization (IGO), Union of International Associations
↑  Intergovernmental and Other Organizations, United Nations
↑  INGOS or NGOS, Unesco institute for statistics
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558029505171  BnF: cb11941598v (data)  GND: 4027366-0  LCCN: sh85067357  NARA: 10638975  NDL: 00566438  NKC: ph249764 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארגונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.