stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגניוס היהודי
הסברים אפשריים > האמנציפציה והשלכותיה > נומרוס קלאוזוס

האמנציפציה פתחה את שערי בתי הספר התיכונים והאוניברסיטאות בפני היהודים והם נהרו אליהם בהמוניהם.
בהונגריה, ב-1910 היו 18,264,533 תושבים ו-911,227 מתוכם היו יהודים, פחות מ-5%, אך בשורות הסטודנטים באוניברסיטאות היהודים היו 29.6%, פי שישה מחלקם באוכלוסייה הכללית. ב-1913, באוניברסיטת בודפשט, בפקולטות למדעים היו 34.1% יהודים ובפקולטות לטכנולוגיה וכלכלה 31.9% יהודים. 48.5% מרופאי הונגריה היו יהודים, 58.11% מהמוציאים לאור ו-60.96% מהסוחרים היו יהודים.
ההונגרים החליטו לשנות את המצב וחוקקו ב-1920 את חוק נומרוס קלאוזוס, החוק האנטישמי הראשון באירופה במאה העשרים. החוק, שקבע מכסות לפי חלקן באוכלוסייה של הקבוצות השונות, היה מכוון נגד היהודים, אף על פי שהיהודים לא הוזכרו במפורש. התוצאה הייתה ירידה חדה באחוזי היהודים בחינוך האוניברסיטאי. יהודים רבים שלא הצליחו להתקבל ללימודים היגרו מהונגריה, לבדם או עם משפחותיהם, אל ארצות שבהן יוכלו ללמוד.
גם בפולין הופעל כלי הנומרוס קלאוזוס, כדי לצמצם את כמות הסטודנטים היהודים, והוא הוריד את כמות הסטודנטים היהודים מ-24.6% בשנת הלימודים 1921–1922 ל-13.2% בשנת הלימודים 1935–1936.
ברומניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, כשהיהודים זכו סוף-סוף בהתאזרחות, האנטישמיות, שניזונה במידה רבה מהתחרות על מקומות העבודה של בוגרי בתי הספר התיכוניים והאוניברסיטאות, התעצמה, בעיקר משום שהכמות היחסית של היהודים, באוניברסיטאות באופן כללי ובפקולטות לרפואה במיוחד, הייתה גדולה בהרבה מחלקם באוכלוסייה הכללית. בשנת הלימודים 1920–1921 למדו רפואה באוניברסיטת בוקרשט 1,808 סטודנטים, ש-537 מתוכם היו יהודים (29,7%) – באותה תקופה אחוז היהודים באוכלוסייה הרומנית נע סביב 4%. בהונגריה השכנה הייתה תופעה דומה והשלטונות הנהיגו שם נומרוס קלאוזוס, הסטודנטים הרומנים שאפו אפוא להנהיג גם ברומניה הגבלות דומות.
גם באימפריה הרוסית הופעל בהרחבה כלי הנומרוס קלאוזוס נגד היהודים. יהודים שרצו ללמוד המירו את דתם ואז שוכלל הכלי והופעל גם נגד מומרים. צעירים יהודים רבים היגרו מהאימפריה הרוסית למערב אירופה, לשווייץ, לצרפת, לגרמניה, ולמדינות נוספות שבהן האוניברסיטאות אפשרו לימודים גם ליהודים.
אחרי מהפכת אוקטובר בוטלו מגבלות הנומרוס קלאוזוס ברחבי רוסיה, פרט לאזורים שהיו בשליטת הצבא הלבן. בברית המועצות ובגוש הקומוניסטי לא הונהג נומרוס קלאוזוס, אך מדיניות קומוניסטית לעידוד וקידום בני הפועלים והאיכרים פגעה בעקיפין ביהודים, שהיו בני סוחרים ואינטלקטואלים.
גם בארצות הברית הונהג נומרוס קלאוזוס נגד יהודים, לא ככלי של המדינה, אלא ככלי של אוניברסיטאות שונות, בעיקר היוקרתיות.
הלחץ שהפעיל הנומרוס קלאוזוס על הצעירים היהודים, ששאפו לרכוש השכלה, היה גורם חשוב מאוד ביוזמות להקמת מוסדות להשכלה גבוהה עבור יהודים בארץ ישראל – הטכניון בחיפה והאוניברסיטה העברית בירושלים.
הסברים אפשריים > חברה רב-לשונית

היהודים, שהתפזרו בעולם, הביאו איתם לכל מקום את שפת אבותיהם, השפה ששימשה אותם בטקסים הדתיים. במקומות שבהם התיישבו דוּבּרוּ שפות אחרות, והם נאלצו ללמוד את שפת המקום כדי לתקשר עם סביבתם ועם הרשויות. מציאות זו הפכה כמעט את כל היהודים לדו-לשוניים או פוליגלוטים. שליטה בשפות נוספות על פני שפת המקום הייתה שימושית מאוד עבור העוסקים במסחר בין-לאומי, ויהודים רבים עסקו בכך.
השימוש השגור בשתי שפות, שפת הקודש ושפת המקום, הוביל ליצירת אוצר מילים מעורב, שהתפתח לשפה מיוחדת של היהודים. קיומן של שפות מקומיות שונות הובילו ליצירתן של שפות יהודיות שונות: יווניטיקה, יידיש, לאדינו ועוד. היהודים לא הסתפקו בשימוש התקשורתי בשפות היהודיות – בנפוצות שבהן, ביידיש ובלדינו הם גם פיתחו תרבות ענפה שכללה שירה, סיפורת, מחזות, פתגמים ועוד.
דוקטור אלן ביאליסטוק מאוניברסיטת יורק בקנדה ערכה מחקר שתוצאותיו הצביעו על כך שלדו-לשוניים היו הישגים הרבה יותר טובים במגוון משימות קוגניטיביות פשוטות בהשוואה לחד-לשוניים. מעבר לכך, דו-לשוניים לומדים בקלות רבה יותר שפה שלישית.
במחקר האינטליגנציה > תאוריית החבילה המשולשת

איימי צ'ואה, פרופסור למשפטים באוניברסיטת ייל ממוצא סיני-פיליפיני, כתבה יחד עם בעלה היהודי, ג'ד רובנפלד, גם הוא פרופסור למשפטים באותה אוניברסיטה, ספר בשם "החבילה המשולשת", שטוען למציאת הסבר לגניוס היהודי לצד גניוסים נוספים.
המחברים מנסים להסביר מה גורם לאנשים מסוימים להצליח יותר מאחרים מבחינת עושר, מעמד ואומדני הצלחה קונבנציונליים אחרים. הם טוענים שאנשים מצליחים (בחברה האמריקאית) משתייכים לאחת משמונה קבוצות אתניות בולטות. בני הקבוצות האלה, שהם קובנים, בני מזרח אסיה, הודים, יהודים, לבנונים, מורמונים, ניגרים ואירנים, חולקים ביניהם שלושה מאפיינים תרבותיים, שגורמים להם להגיע להצלחה, ואלה מכונים בספר "החבילה המשולשת". מרכיבי החבילה המשולשת, לדעת המחברים, הם תחושת עליונות קבוצתית, חוסר ביטחון עצמי ושליטה עצמית, כולל יכולת דחיית סיפוקים. הספר והתאוריה זכו לחשיפה רבה מאוד.
הפסיכולוגים ג'ושוע הארט וכריסטופר שבריס ערכו מחקר שבדק את תאוריית החבילה המשולשת ותוצאותיו לא אוששו אותה. במחקר השתתפו 1,258 נבדקים ולא נמצאה שום עדות תומכת בטיעוני תאוריית החבילה המשולשת. היכולת לדחות סיפוקים נמצאה כמנבאת הצלחה, אבל המרכיבים האחרים, שהרכיבו את משולש הניבוי, לא הוכיחו את עצמם.
במחקר האינטליגנציה > ההשערות הגנטיות

מחפשי ההסבר לבולטות היהודית בתחומים המצריכים אינטלקט גבוה חשבו גם על האפשרות שמדובר ביתרון גנטי, יכולת מולדת, העוברת בתורשה, שמבדילה את היהודים משאר הבריות. הסבר כזה תאם תפיסה עממית ופסאודו-מדעית של היהודים כגזע נבדל. היו לא מעט דעות שראו ביהודים גזע בפני עצמו, ואף בטיוטת הצהרת בלפור דובר על בית לאומי ל"גזע היהודי", מונח שהוחלף בהמשך בבית לאומי ל"עם היהודי".
בגרמניה הנאצית הונהגה תורת הגזע, המבוססת על דרוויניזם חברתי, שעל פיה היהודים הוגדרו כגזע נפרד, שנחשב לתת-אדם. הגדרות תורת הגזע היו מבולבלות ולא עקביות ועם נפילת גרמניה הנאצית נפלה גם תאוריה זו.
התקדמות מדעית בתחום הגנטיקה ובמיוחד בפיענוח הגנום האנושי החזירו את הדיון על הגנום היהודי. קיומן של מחלות תורשתיות נפוצות במיוחד בין יהודים היווה רמז חזק לקיום בסיס גנטי משותף. פרופסור ברכה רגר הגיעה למסקנה, על סמך סקירת המחקרים בתחום, שלאוכלוסיות היהודיות מאירופה ומן המזרח התיכון יש גנים משותפים, שמקורם באוכלוסייה יהודית, שחיה במזרח הקרוב לפני כ-3,000 שנה. בהמשך חל פיצול באוכלוסייה זו וניכרים בה השפעות של האוכלוסיות שבקרבן חיו היהודים. הקביעה שלמרבית בני העם היהודי יש בסיס גנטי משותף, אף על פי שיש שוני מסוים בחזותם של בני קהילות שונות, הולכת ומתבססת, מבלי לקבוע אם הבסיס הגנטי המשותף מקורו באבות קדומים משותפים או בקשרי הנישואין בין בני הקהילות השונות, בתוך הקהילות ובין הקהילות, כולל נישואי קרובים רבים. אין זיהוי לגנים יהודים ואין זיהוי של גנים האחראים על האינטלקט האנושי.
במחקר האינטליגנציה > ההשערות הגנטיות > השערת השידוכים

כבר ב-1953 כתב המתמטיקאי נורברט וינר על התופעה של רבנים, שנחשבו חכמים, ששידכו ילדיהם לילדי רבנים כמוהם או לילדי סוחרים מצליחים וכך המשיכו את הדורות.
סטיבן פינקר, פסיכולוג-ניסויי יהודי-קנדי, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד ומומחה במדעי ההכרה, ציין שהתרבות היהודית מעודדת למידה, ותלמידים גרועים עלולים להישאר ללא שידוך. הוא לא פסל את האפשרות שמשום כך התרחש בתוך העם היהודי תהליך של ברירה טבעית – הפרטים האינטליגנטיים בחברה זכו ליתרון משמעותי בתוכה ולכן התרבו יותר וגרמו לשינוי המאגר הגנטי של העם היהודי. גם בתקופה המודרנית, בחברה היהודית החרדית, עדיין נהוג מוסד השידוכים ויש קריטריונים לבחירת בני הזוג. בבחירת החתן בודקים את הייחוס שלו, האם בין אבותיו היו רבנים חשובים, ובודקים גם את הצטיינותו בלימודים, והאם יש לו סיכוי להתמנות לתפקיד דיין. תאוריה זו פופולרית בציבור, אך לא הוצגו לה ראיות ממשיות במחקר הגנטיקה.
במחקר האינטליגנציה > ההשערות הגנטיות > השערת קוקרן

האנתרופולוגים האמריקנים גרגורי קוקרן, ג'ייסון הארדי והנרי הרפנדינג, פרסמו בשנת 2005 מאמר מדעי שבו הציגו השערה כי לא מדובר בגניוס יהודי, אלא בגניוס יהודי "אשכנזי". להשערת קוקרן ועמיתיו, ה"אשכנזים" הם היהודים שהגיעו לאחר חורבן בית שני לאירופה, ובימי הביניים עסקו במשרות ניהול וכספים, שדרשו יכולות קוגניטיביות, וכך פיתחו יכולות גבוהות בתחום. הם סברו שהצטיינות האשכנזים בתחומים שונים היא בזכות מנת משכל (IQ) גבוהה, וכראייה ציינו שה-IQ עובר חלקית בתורשה ומהווה מדד מרכזי להישגים, וכן על הממצאים שה-IQ של יהודים במדינות המערב גבוה מממוצע האוכלוסייה במדינותיהם. קוקרן, הארדי והרפנדינג טוענים במאמרם, שמסביבות שנת 800 לספירה ועד 1650 לספירה, רוב יהודי אשכנז אחזו במשרות ניהול וכספים, שדרשו יכולות קוגניטיביות של חשבונאות וניהול. לטענתם, לילדים של המוצלחים מבין היהודים (דהיינו, העשירים מביניהם) היו אחוזי שרידות גדולים יותר. הם גם העלו את ההשערה שאותם גנים האחראים למחלות תורשתיות האופייניות ליהודים אשכנזים, אחראים (כאשר נושאים רק עותק אחד שלהם) גם לאינטליגנציה גבוהה יותר.
השערת קוקרן ועמיתיו לא אוששה מחקרית, וספגה ביקורת רבה, בין השאר מצד הגנטיקאי אנדרו קלארק, שטען כי החוקרים "עשו את כל הטעויות הקלאסיות האפשריות בהבנת תהליכי התורשה". ההסבר הגנטי המקובל כיום להופעתן של מחלות תורשתיות נדירות, ביהודים אשכנזים כמו גם באוכלוסיות אחרות, הם תהליכי סחף גנטי, אפקט המייסד ו"צוואר בקבוק" באוכלוסייה, ולאו דווקא תהליכי ברירה טבעית.
לקריאה נוספת

יצחק ש' רקנטי, "שפה יהודית באמנות הקולנוע", מחניים 11, מרכז ספיר לתרבות ולחינוך יהודי, ה'תשנ"ה (1994/5)
ערן כץ, סוד המוח היהודי: טכניקות לפיתוח אינטליגנציה וזיכרון מצוין, מודן, 2002
עמוס אילון, רקוויאם גרמני: יהודים בגרמניה לפני היטלר, 1743–1933, דביר, 2004
חוה יבלונקה, ‏סיפורים גנטיים: ציונות והביולוגיה של היהודים, קתרסיס 10, כרמל, סתיו ה'תשס"ט 2009
דן סינור ושאול זינגר, מדינת הסטארט־אפ: מנוע הצמיחה הכלכלי של ישראל, מטר, 2011
נחמיה רוטנברג, למה יהודים מצליחים; ישראל, ה'תשע"א (2010/1)
מרדכי (מקס) שטנר, הצלחתם של מספרי הסיפורים: איך מצמיחה תרבות היהודים אנשים יוצאי דופן, ידיעות ספרים, 2014
אנדריי אוישטיאנו, Imaginea evreului in cultura romana (דימוי היהודי בתרבות הרומנית), הוצאת Polirom (ברומנית)
נורמן לברכט, גאונות וחרדה, דביר, 2020
סקירת הספר "העם הנבחר: מחקר על אינטליגנציה והישגים יהודיים" (היסטוריה ללא צנזורה)
ביאורים

↑  בערך הזה ייחשב לבעל מוצא יהודי מי שלפחות אחד מהוריו היה יהודי.
↑  זוכה אחד (ג'ון ברדין) זכה פעמיים, ולפי כללי ועדת פרס נובל הוא נספר פעם אחת בלבד.
↑  זוכה אחד (פרדריק סנגר) זכה פעמיים.
↑  אישים בלבד. לא נכללו 24 ארגונים שזכו אף הם בפרס.
↑  הנרי קיסינג'ר היה היהודי הראשון שכיהן כמזכיר המדינה, והראשון שכיהן במקביל הן כיועץ לביטחון לאומי והן כמזכיר המדינה.
↑  בין דרכי אבחון המחלות היה גם חיטוט בהפרשות החולה והרחתן. מות החולה יכול היה לגרור מניעת תשלום לרופא, הכאת הרופא ואף הריגתו.
↑  אין מִפְקדים מאותן תקופות, ולכן מדובר באומדנים ויש החולקים על המספרים.
ג'יימס בארי (רופא)

| --- | --- |

פורטרט של בארי (סביבות 1820)
 לידה:  1789? קורק, ממלכת אירלנד 
 פטירה:  25 ביולי 1865 (בגיל 76 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 שם לידה:  Margaret Ann Bulkley 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אדינבורו 
 תפקידים:  רופא צבאי, כירורג 
 
ג'יימס בארי, עם משרתו וכלבו
ג'יימס מירנדה סטוארט בארי (באנגלית: James Miranda Stuart Barry) היה רופא שחי בין סוף המאה השמונה עשרה למאה התשע עשרה. למרות העובדה שבארי חי מרבית חייו כגבר, כאשר נפטר, התגלה כי בתעודת לידתו הוא נרשם כנקבה וכונה מרגרט אן בולקלי. הוא נחרט בדפי ההיסטוריה בתור האישה הראשונה שסיימה לימודי רפואה בבריטניה (אם כי בחשאי) וכאישה הראשונה בעלת קריירה צבאית פעילה. הוא הקדיש את חייו לרפואה ולשיפור שיטות הרפואה שהיו נהוגות עד אז. בארי שירת בהצלחה כרופא ובניהול בתי חולים במשך יותר מארבעים שנה, במהלכן נחל מספר הישגים.
שנותיו הראשונות

מוסכם כי בארי נולד בסוף המאה השמונה עשרה, עם זאת קיימת אי ודאות רבה לגבי תאריך הלידה וזהות הוריו. החוקרים חלוקים אודות שנת לידתו, כאשר הטווח נע בין 1789 ל-1799. בטופס ההרשמה לאוניברסיטת אדינבורו משנת 1809, בארי ציין כי הוא נולד בלונדון בשנת 1799.. תעלומת מוצאו הצמיחה השערות רבות; כך, נטען כי הוא היה הבן של הרוזן ה-11 של באקן. בנוסף, הוצע כי הוא היה בנו של הנסיך ריג'נט. הרקולס מייקל דה-פריז טוען שהוא היה אחד מארבעת הילדים שנולדו לירמיהו ומרי-אן בולקלי, אם כי נרמז שהבת שנולדה אחריו הייתה למעשה בתו של בארי, אך גדלה כאחותו הקטנה (האישה שרחצה את גופתו של בארי כשנפטר וגילתה שנולד כנקבה טענה שראתה סימני מתיחה על בטנו שהעידו על לידה).
קיימת מחלוקת בדבר המועד הספציפי שבו בארי הוא שינה את שמו והחל להזדהות כגבר. עם זאת, רוב החוקרים מסכימים שעוד לפני הכניסה לאוניברסיטה הוא כבר נודע בתור ג'יימס בארי. תאריכו המדויק של השינוי המגדרי הוא כנראה ה-29–30 בנובמבר 1809. בארי החל את לימודיו כסטודנט לספרות ורפואה באוניברסיטת אדינבורו בשנת 1809, בגיל צעיר מאוד. שם, הוא הוכר כתלמיד מוכשר שהראה מיומנות רבה כמנתח. הקורסים שבארי למד לפי רשימה שסופקה על ידי ליסה רוזנר, כוללים אנטומיה וכירורגיה, כימיה, בוטניקה, תרכובות רפואיות, פרמקולוגיה, תאוריות רפואיות ויישומיהן. בנוסף, הוא השתתף בהרצאות קליניות במחלקת היולדות של המרפאה המלכותית, שיעורים פרטיים באנטומיה וכירורגיה, כירורגיה בצבא ותורת המשפט הרפואי. בשנת 1812, בארי הגיש תזה בנושא "בקע באזור המפשעה" וזכה לתואר דוקטור.
השמועה אומרת שבארי היה איש עם ביטחון עצמי שחי אורח חיים ססגוני. הוא היה מפורסם בחוש האופנה והלבוש הגנדרני שלו. בנוסף, הייתה לו אהבה לבידור והוא היה פעיל חברתית.
קריירה

לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, בארי עבר את בחינת הוועדה הרפואית הצבאית הבריטית בשנת 1813. הוא הוצב בבסיס צבאי בפלימות', שם נשאר עד שנת 1816. במהלך הקריירה הצבאית שלו בארי שירת בין היתר בדרום אפריקה, ג'מייקה, סנט הלנה, ברבדוס ומלטה. אומרים כי במהלך שהותו בצבא, בארי הלך עם נעלי עקב שהגביהו אותו ב-10 ס"מ כדי לטשטש את קומתו הנמוכה והלא גברית, שעמדה על מטר וחצי. בנוסף, הוא היה ידוע כבעל מזג חם.
לאחר שירותו בפלימות', הוצב בארי כעוזר-מנתח במחנה הצבאי בכף התקווה הטובה. בשנת 1828, לאחר קריירה מצליחה בכף התקווה הטובה, בארי הוצב מחדש כמנתח צוות ברפובליקת מאוריציוס. בשנת 1831 הוא נשלח לג'מייקה. בשנת 1836 בארי הפליג לסנט הלנה, שם תפס את עמדת קצין הרפואה הראשי בבית החולים של סנט הלנה. בשנת 1838 בארי הורד בדרגה למנתח צוות בעקבות ועדת חקירה ונשלח אל איי הודו המערבית במהלך שהותו שם בארי הקדיש זמן רב לשיפור התנאים של כוחות הצבא. ארבע שנים לאחר הגעתו לאיי הודו המערבית בארי הועלה חזרה לדרגת קצין רפואה ראשי. עם זאת, בשנת 1845, עקב הידבקות בקדחת הצהובה, בארי עזב לאנגליה לחופשת מחלה. לאחר שהתאושש, בשנת 1846, נשלח בארי למלטה כרופא ראשי. כתוצאה מכך, בארי שירת במשך יותר מעשור בארצות הים התיכון, ועזב ביוני 1857. בשנת 1858 בארי שירת בקנדה בדרגה המקבילה לדרגת אלוף. עם זאת, בקנדה, לאחר ריתוק למיטה בעקבות מחלת השפעת, הוחלט כי בארי כבר אינו כשיר לשירות. בחודש יולי 1859 שירותו הצבאי הסתיים.
הישגים

על אף שהזדהה כגבר, הוא נחרט בדפי ההיסטוריה בתור אישה הראשונה שסיימה לימודי רפואה בבריטניה. מלבד הישג זה היו לבארי הישגים נוספים ורבים. בחודש דצמבר 1817 הוא הציל את חיי הלורד צ'ארלס שחלה אנושות בטיפוס. בשנת 1819, כאשר כולרה פרצה באי מאוריציוס, בארי שוגר לאזור ונטל חלק משמעותי בהתמודדות עם המחלה. בשנת 1820, במהלך שהותו בדרום אפריקה, בארי ביצע את הניתוח הקיסרי המוצלח הראשון באפריקה, בו האם והילוד שרדו. יתר על כן, במהלך שהותו בדרום אפריקה, בארי יזם שינויים בדבר מתן תרופות על ידי אנשים בלתי מוסמכים. הוא היה מאמין גדול באוויר צח ותזונה בריאה, שהיו רעיונות לא מקובלים בזמנו.
בסנט הלנה בארי ניהל את בית החולים הצבאי והאזרחי. עם פרוץ המלחמה בחצי האי קרים, בארי היה נחוש לצאת לשרת שם. כאשר גילה כי כל העמדות אוישו, הוא החליט לנסוע לשם בכל מקרה על חשבונו האישי. שם הוא נפגש ועבד עם פלורנס נייטינגייל. מאוחר יותר, לכשנודע מינו הביולוגי בפומבי, נייטינגייל כתבה על המפגש שלהם בעוינות רבה: "אחרי שהיא נפטרה נאמר לי שהיא אישה. אני מוכרחה לומר שהיא היצור הקשוח ביותר שפגשתי מעודי בצבא."
למרות הדיווחים על אופיו הקשה של בארי, הוא היה חלוץ רפואי שהטיף ללא הרף לזכויות ההומניטריות של חולים. רייצ'ל הולמס טוענת שהוא יישם שיטות חדשות של היגיינה, תזונה, תברואה וטיפולים יעילים עבור חלק מן המחלות המסוכנת ביותר של התקופה ההיא, בשלוש יבשות שונות.
מותו והמחלוקת לגבי מינו הביולוגי

בשנת 1865, בעת שהתגורר בלונדון, בארי חלה ובסופו של דבר נפטר. ישנה מחלוקת האם נפטר משפעת או שלשול. הוא השאיר צוואה ובה ביקש שלא לערוך ניתוח שלאחר המוות; הוא גם ביקש להיקבר בבגדים שלבש ביום מותו. תעודת הפטירה שלו נכתבה ונחתמה על ידי מנתח צוות בית החולים, ובה נרשם כזכר ביום מותו.
סופיה בישופ, עובדת ניקיון, נשלחה לשטוף את גופתו ולהניחה לתצוגה. למרות הוראותיו שגופו צריך להיוותר ללא שינוי, בישוף הפשיטה את גופו מבגדיו ולפי הדיווחים, משגילתה את דבר היותו ממין נקבה, היא פלטה בצעקה את המשפט "השטן, זו אישה". בנוסף, היא טענה כי שמה לב לסימני מתיחה על בטנו שהעידו על כך שהרה וילד לפחות פעם אחת.
התגלית של בישופ גרמה לאנדרלמוסיה. עיתונים רבים, כולל "עיתון דבלין" ועיתון "הגרדיאן מנצ'סטר", דנו במינו של הרופא. עד לאחרונה, חוקרים הטילו ספק באפשרות שד"ר בארי הצליח להסתיר את זהותו האמיתית במשך שנים כה רבות. בשנת 2001, במאמר שנכתב על ידי מנתח מנוטינגהאם ועובדת בארכיון מגלזגו, נטען כי בארי היה למעשה זכר. הם טענו כי פרק הזמן המרבי שאדם יכול להסתיר את זהותו הוא בין שנה לשנתיים. הרעיון כי בארי הסתיר את זהותו במשך 40 שנים היה בלתי אפשרי בעיניהם. עם זאת, בשנת 2008, הרקולס מיכאל דה-פריז, נוירולוג בדימוס, טען כי הצליח להוכיח כי בארי היה למעשה נקבה. הוא טען שמצא ראיות חותכות במכתבים של עורך הדין של המשפחה של בארי, המוכיחות שג'יימס בארי ומרגרט בולקלי היו אותו אדם. כיום, עדיין קיימות טענות רבות לגבי המין הביולוגי של ד"ר בארי, אולם רוב החוקרים מסכימים כי ד"ר ג'יימס בארי נולד נקבה וחי רוב חייו במסווה כמנתח וקצין בצבא.
הערות שוליים

↑  Isobel Rae, The strange story of James Barry, army surgeon, inspector general of hospitals, discovered on death to be a woman,, Longmans Green & Co, 1958
↑  PR Kirby,, "Dr James Barry, controversial South African Medical Figure: A recent evaluation of his life and sex", South African Medical Journal,
↑  Isobel Rae,, The strange story of James Barry, army surgeon, inspector general of hospitals, discovered on death to be a woman,, Longmans Green & Co, 1958
↑  Hercules Michael du Preez,, "Dr James Barry: The Early Years Revealed", South African Medical Journal,
↑  H.M Prees,, James Barry",, Journal of the Royal College of Physicians of Edinburgh
↑  Lisa Rosner,, Medical Education in The Age of Improvement,, Edinburgh University Press
↑  A.K Kubba, M. Young,, The Life Work and Gender of James Barry,, Royal College Physicians
↑  Rachel Holmes,, Scanty Particulars,, Random House, 2002
↑  C. Savona Ventura,, "Dr James Barry and Enigmatic Army Medical Doctor", Maltase Medical Journal.
↑  C. Savona Ventura,, "Dr James Barry and Enigmatic Army Medical Doctor",, Maltase Medical Journal.
↑  Isobel Rae,, The strange story of Dr James Barry,, Longmans, 1958
↑  C. Savona Ventura,, Dr James Barry and Enigmatic Army Medical Doctor", Maltase Medical Journal
↑  C. Savona Ventura,, Dr James Barry and Enigmatic Army Medical Doctor",, Maltase Medical Journal
↑  A.K Kubba, M. Young,, he Life Work and Gender of James Barry,, Edinburgh: Royal College of Physicians
↑  Kathleen. M. Smith,, Dr. James Barry Military Man - Or Women, CMA Journal
↑  Kathleen. M. Smith,, Dr. James Barry Military Man - Or Women",, CMA Journal
↑  A.K Kubba, M. Young,, The Life Work and Gender of James Barry,, Edinburgh: Royal College of Physicians
↑  Rachel Holmes,,, The Secret Life of Dr. James Barry, Tempus, 2007
↑  A.K Kubba, M. Young, T, he Life Work and Gender of James Barry,, Edinburgh: Royal College of Physicians
↑  Susan. J. Neuhaus and Sharon Mascall-Dare,, Not For Glory-a century of service by medical women to the Australian army and its allies,, Boolarong Press, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459837405171  PLWABN: 9811342764205606  BnF: cb11094223b (data)  GND: 121535517  ISNI: 0000 0000 7863 3626  LCCN: no00040539  NKC: nlk20000090719  VIAF: 72251810   WorldCat (עם VIAF): 72251810
שבקייה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מטבח:  המטבח המרוקאי
 מוצא:  מרוקו מרוקו
 מרכיבים עיקריים:  ביצה, שומשום, דבש 
 
שבקייה
שבקייה (במקור: שְבַּאכְּיַה; شباكية) היא מאפה מרוקאי העשוי מרצועות בצק המטוגנות בשמן עמוק עד להזהבה, ולאחר מכן מצופות בסירופ דבש, מי ורדים ושומשום. את רצועות הבצק מגלגלים ומצופפים זו בזו, בדרך כלל לצורת ורד.
השבקייה דומה בסגנונה למאפים אחרים כגון קרטלט (האיטלקי) ופזואלוס (הלובי), אף על פי שהאחרון דק יותר ופחות צפוף.
ראו גם

המטבח המרוקאי
פאוור פורוורד

הפאוור פורוורדים בלייק גריפין (מימין) וזאק רנדולף (באמצע) נאבקים על ריבאונד. משמאל הסנטר מארק גאסול.
פאוור פורוורד (באנגלית: Power Forward) היא עמדה בכדורסל. מספרה במשחק הוא 4. הפאוור פורוורד הוא לרוב אחד משני השחקנים הגבוהים בקבוצה לצד הסנטר.
אופי התפקיד

באופן מסורתי תפקידו של הפאוור פורוורד דומה לתפקידו של הסנטר: שניהם בדרך כלל השחקנים הגבוהים על המגרש (גובהו של הפאוור פורוורד בקבוצות מקצועניות עולה כמעט תמיד על שני מטרים), ועיקר כוחם הוא בקרבת הסל ובמרחק של עד כמה מטרים ממנו, אבל בדרך כלל הפאוור פורוורד מאופיין בתנועה מהירה וזריזה יותר מהסנטר ולעיתים הוא גם מעט יותר נמוך ממנו (אבל לא בהכרח). בהגנה אזורית, הפאוור פורוורד נמצא בדרך כלל בקרבת הסל שם יוכל לנצל את גודלו כדי להתמודד עם השחקנים הגבוהים של הקבוצה היריבה (שלעיתים קרובות לא יצטיינו בקליעה ממרחק ועל כן ינסו לזרוק מקרוב), לחסום ולזכות בריבאונדים. בהגנה אישית ישמור הפאוור פורוורד בדרך כלל על הפאוור פורוורד של הקבוצה היריבה. מהלך התקפי נפוץ אצל הפאוור פורוורדים הוא הפוסט אפ, קבלת הכדור עם הגב לסל ולשומר (שנמצא בין השחקן ובין הסל) וכדרור במטרה להגיע לאפשרות זריקה. הדמיון בין תכונות הפאוור פורוורד לתכונות הסנטר מאפשר לחלק מהפאוור פורוורדים למלא את תפקיד הסנטר ולהפך. לעומת זאת, פאוור פורוורדים זריזים, גם אם נמוכים, יכולים לעיתים למלא את תפקיד הסמול פורוורד.
פאוור-פורוורדים שנכנסו לרשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA הם קארל מלון, קווין מקהייל, בוב פטיט, דייב דבושר, טים דאנקן, ג'רי לוקאס, וס אנסלד, צ'ארלס בארקלי ואלווין הייז. בין הפאוור פורוורדים הבולטים האחרים כדאי לציין את בלייק גריפין, אנתוני דייוויס, קריסטפס פורזינגיס ופאו גאסול
סטרץ' פור

סטרץ' פור (באנגלית: Stretch four) הוא שחקן המשחק בעמדת הפאוור פורוורד המסוגל לקלוע גם ממרחק רב מהסל כולל זריקות ל-3 נקודות. הוא נקרא בשם זה כיוון שהימצאות של שחקן כזה על קשת השלוש מאלצת את השומר שלו להיות בקרבתו במשך ההתקפה ומותחת למעשה את הגנת היריב (Stretch פירושו "למתוח" ו-Four,‏ 4, הוא מספר העמדה של הפאוור פורוורד). אם פאוור פורוורד שמתקשה בקליעה ממרחק, ואינו סטרץ' פור, יימצא במרחק רב מהסל השומר שלו לא ייאלץ להימצא בקרבתו כיוון שאין חשש מכך שאותו פאוור פורוורד ינסה לזרוק לסל מהמקום בו הוא נמצא. העובדה שההגנה מתוחה מונע ממנה לצופף את השטח שסביב הסל ומקל על הקבוצה התוקפת לבצע חדירות מבחוץ לסל או לבודד את הסנטר שלה.
לעיתים, כדי להשיג את אפקט הסטרץ' פור גם ללא שחקן כזה על הפרקט, מאמנים משתמשים בהרכב נמוך שבו על המגרש משחק רק אחד מבין שני הגבוהים (הפאוור פורוורד והסנטר) ושאר ארבעת השחקנים הם בעלי יכולת קליעה ממרחק. במצב כזה סמול פורוורד ממלא את תפקיד הסטרץ' פור.
פאוור פורוורדים בולטים בעמדת סטרץ' פור בליגת ה-NBA: דירק נוביצקי, קווין לאב, ראיין אנדרסון, ג'וליוס רנדל ומירזה טלטוביץ'. בכדורסל האירופי בלט בתפקיד זה דייוויד בלו.
הערות שוליים

↑  גיל ברק, ‏שביל הזהב: עד כמה קווין לאב חשוב לקליבלנד, באתר ערוץ הספורט, 24 באוגוסט 2014
| עמדות בכדורסל |
| --- | --- | --- |
| גארדים | 1. רכז • 1 / 2. קומבו גארד • 2. קלע |  |
| פורוורדים | 2 / 3. סווינגמן • 3. סמול פורוורד • 4. פאוור פורוורד • סטרץ' פור • פוינט פורוורד |  |
| סנטרים | 4 / 5. פורוורד-סנטר • 5. סנטר |  |
‏
קווין לאב, פאוור פורוורד בעל יכולת קליעה מרחוק המשמש כסטרץ' פור. לאב אף זכה בתחרות השלשות של ה-NBA ב-2012
להיות אליזבת

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה היסטורית 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 הפצה:  Starz 
 שידור
 רשת שידור:  Starz 
 תקופת שידור מקורית:  12 ביוני 2022 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
להיות אליזבת (באנגלית: Becoming Elizabeth) היא סדרת דרמה היסטורית, שנוצרה על ידי אניה רייס, העוקבת אחר המלכה אליזבת הראשונה בצעירותה. הקרנת הבכורה של הסדרה הייתה בערוץ Starz ב-12 ביוני 2022.
תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחר המלכה אליזבת הראשונה בצעירותה כנערה מתבגרת יתומה, שמסתבכת בפוליטיקה של חצר המלכות האנגלית במסעה להבטחת הכתר.
שחקנים ודמויות

אליסיה פון ריטברג – אליזבת טיודור
רומולה גאראי – מרי טיודור
ג'סיקה ריין – קתרין פאר
טום קאלן – תומאס סימור
בלה רמזי – ליידי ג'יין גריי
ג'יימי פארקר – ג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד
אוליבר זטרסטרום – אדוארד השישי, מלך אנגליה
ג'ון הפרנן – אדוארד סימור, דוכס סומרסט
ג'יימי בלקלי – רוברט דאדלי, רוזן לסטר
ג'ייקוב אייברי – הלורד גילפורד דאדלי
אלכסנדרה גילברית' – קאט אשלי
ליאו ביל – הנרי גריי
אקו קווארטרי – פדרו
אלכס מקווין – סטיבן גרדינר
אוליבייה האבנד – השגריר גוזמן
רוברט ווייטלוק – רוברט קט
רובי אשבורן סרקיס – איימי רובסארט
הפקה

בדצמבר 2019, הוכרז שערוץ Starz נתן אישור להפקת סדרה בת 8 פרקים המתמקדת בשנותיה הצעירות של המלכה אליזבת הראשונה שנוצרה על ידי אניה רייס, שתשמש גם כמפיקה בפועל. באוקטובר 2022 הוכרז שסטאר ביטלה את הסדרה ולא תמשיך לעונה 2 שתסקר את שלטונה שלמרי הראשונה.
הפקה > ליהוק

באוקטובר 2020 לוהקה אליסיה פון ריטברג לתפקיד ראשי בסדרה. במאי 2021, רומולה גאראי, ג'סיקה ריין, טום קאלן, בלה רמזי, אוליבר זטרסטרום, ג'ון הפרנן, ג'יימי בלקלי, ג'ייקוב אייברי, אלכסנדרה גילברית', ליאו ביל, אקאו קוורטי, אלכס מקווין ואוליבר האבנד לוהקו אף הם לתפקיד בסדרה.
הפקה > צילומים

הצילום העיקרי החל בדצמבר 2020. במרץ 2021, הצילומים התקיימו בטירת קרדיף.