היסטוריה של הצילום
הצילום בתקופת הקולודיון הרטוב > צילום - ציור, יחסי גומלין > ציור מושפע מצילום

הופעת הצילום גרמה למהפכה בעולם הציור, והציור לא חזר להיות כפי שהיה לפני מהפכה זו. על פי האוצרת רותי דירקטור "מדובר בהמצא טכנית שטלטלה את עולם האומנות, והשפעותיה היו מרחיקות לכת, הן באופן שבו אמנים עתידים לתפוס את פעילותם וכוונתיהם, והן מבחינת האופן שבו האומנות נתפסה מכאן ואילך" מספר דוגמאות להשפעות אלו:
היעלמות סוגי ציור. הופעת הצילום והיכולת שלו להפיק פורטרט בזריזות ובמחיר נמוך, גרמה להעלמות הזרם של ציור מינאטורות. זרם זה היה נפוץ ואנשים אמידים נהגו לתת לחבריהם וקרוביהם שי של מינאטורות בהן הם צוירו. האופנה החדשה אימצה את ה-Carte de Visite, שהפך לנפוץ מאוד בכל השכבות. ציירי מינאטורות רבים שנותרו בטלים מעבודה, אימצו את הצילום וחלקם הפכו לצלמים מפורסמים (ראו ריילנדר).
Eugène Delacroix - Apotheose des Herzogs von Buckingham
צילומים של אז'ן דיוריו ששירתו את הצייר
ציור נעזר בצילום. עוד בטרם ניתן היה להדפיס תמונות, נעזרו ציירים לא מעטים בקאמרה אובסקורה כדי לתפוס נכון את הפרספקטיבות שבקומפוזיציה (ראו בראשית הערך). עם הופעת היכולת המתקדמת להדפסת תמונות, נהגו ציירים להזמין מצלמים תצלומים המחליפים סקיצה של הצייר ומהווים שלד לציור, הצייר הוסיף כל שמצא לנכון כדי להעשיר ולגוון את היצירה. כך למשל צייר הצייר הצרפתי גוסטב קורבה ציורים של אתרים מרוחקים על פי תצלומים שהזמין מהצלם אדולף בראון (אנ'). הצייר הידוע אז'ן דלקרואה נהג לעצב קומפוזיציות עירום שישמשו אותו לציוריו וביקש מחברו הצלם אז'ן דיוריו (אנ') לצלם אותן כדי שישמשו אותו לציור מדויק של גוף האדם ובכך להימנע ממודלים/יות המדגמנים זמן רב בסטודיו. דוגמה נוספת היא ציורו של ויליאם אטי המוצג בגלריה הלאומית של לונדון. ציור זה הוא למעשה לא יותר מהגדלה של הצילום שצילמו אנדרסון והיל כמה חודשים קודם לפרסום הציור.
ציורו של Jean-Léon Gérôme משנת 1861 "Phryne revealed before the Areopagus" הצייר הזמין מנאדר צילום המודלית שיאפשר לו לצייר דמות אמיתית וטבעית
צילום של רוברט אדמסון ודוויד אוקטביוס היל בשנת 1843 את הצייר ויליאם אטי
ציורו של הצייר ויליאם אטי "פורטרט עצמי" 1844 המוצג בגלריה הלאומית בלונדון
שינוי פני הציור - הופעת הציור המודרני.
לפני המצאת הצילום, ציירים ניסו לתפוס את הטבע, את המציאות ואת האדם תוך מאמץ לדייק ככל האפשר בחיקוי המציאות, הפרופורציות והפרספקטיבות. איכותם של ציירים נמדדה ביכולתם להפיק ציור הקרוב ככל האפשר ומדויק ככל האפשר למציאות. (ראו לדוגמה על חשיבות ציור המחקה מציאות בסיפור מן המיתולוגיה היוונית אודות תחרות בין שני ציירים, זאוקסיס ופראסיוס).
הופעת הצילום הובילה לשינויים עמוקים ביצירת יצירות אמנות. הצורך בציורים וברישומים מפורטים ומציאותיים הועמד בסימן שאלה. הצילום הוביל לעליית גישה מופשטת ואקספרסיוניסטית יותר לציור, שכן הצורך בייצוג חזותי מדויק היה פחות חשוב. ציירים מצאו חופש חדש בתנועות אמנותיות מופשטות יותר כמו אקספרסיוניזם, אימפרסיוניזם, קוביזם, מינימליזם וסוריאליזם. האופי השטוח של הצילום הוביל כמה אמנים לשימוש בטקסטורה בציוריהם כגון בבדי שמן של ציירים אימפרסיוניסטים כמו קלוד מונה, אדגר דגה וברטה מוריסו. התנועה האימפרסיוניסטית הופיעה בצרפת בסוף המאה ה-19, אך התפשטה עד מהרה ברחבי העולם (אם כי הגישות החדשות לציור לא התקבלו תחילה בציבור ובין המבקרים, ועברו כמה שנים עד שהפכו מקובלות). בעבר פורטרטים שימשו ייצוג חזותי מדויק של הנושא, כדי לא להתחרות בצילום, אמנים התרכזו יותר בתפיסת המאפיינים של צורת האובייקט המצויר. הציור שנתפס כציור פורץ דרך שנטש את השיטה הישנה הוא ציורו של אדוארד מאנה משנת 1863 "אולימפיה" זהו ציור השואב השראה מ"ונוס מאורבינו" של טיציאן 1538. השוואת שני הציורים מדגימה את השינויים העמוקים שהתרחשו בעולם האומנות באמצע המאה ה-19, עם התפשטות הצילום.