stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליטל שמש

| --- | --- |

ליטל שמש
 לידה:  3 באפריל 1983 (בת 41) אשדוד, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 מעסיק:  עכשיו 14
 סוג כתב:  מגישת טלוויזיה, פובליציסטית
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  litalsun
 טוויטר:  Litalsun
 
שמש בעת סיקור חתימת הסכמי אברהם בבית הלבן (ספטמבר 2020)
ליטל שמש (נולדה ב-3 באפריל 1983) היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה ופובליציסטית ישראלית. היא מגישה את תוכנית "המהדורה המוקדמת" בערוץ עכשיו 14 ובנוסף נמנית מבין מגישי מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14. בעבר מגישת "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.
בעלת תואר ראשון במדעי הרוח והחברה ותואר שני ביהדות ארצות הברית מאוניברסיטת חיפה. בוגרת לימודי קופירייטינג במכללת תרצה גרנות ובוגרת המכללה למדינאות בירושלים.
ביוגרפיה

שמש נולדה באשדוד, בתם של אמנון שמש, קבלן עבודות עפר, ממוצא עיראקי ופולני מהיישוב הישן ותהילה (סופיה) ניגרקר, מקהילת בני ישראל מהודו ולה שני אחים גדולים. הוריה התגרשו כשהייתה בת חמש והיא עברה עם אמה ואחיה לגדרה. מנישואיו השניים של אביה יש לה אח נוסף. מגיל 12 כתבה בעיתוני ילדים ונוער, בשבועונים כולנו וראש אחד, ושידרה ברשת א' תוכניות לנוער. שירתה כלוחמת במשמר הגבול במשך כשלוש שנים בגזרת איו"ש בזמן האינתיפאדה השנייה. במהלך שירותה נשלחה להרצות על ישראל בארצות הברית ובקנדה. כיום היא משרתת בשירות מילואים פעיל כקצינת הסברה בפיקוד העורף.
ביוגרפיה > קריירה עיתונאית

בשנת 2004 חזרה לקבוצת ידיעות אחרונות ובמשך כארבע שנים שימשה העורכת הראשית של עיתוני הילדים של הקבוצה. בשנת 2008 עברה לעבוד ככתבת ב"חדשות הוט", שם סיקרה את אזור הדרום. בתקופה זו סיקרה את מבצע עופרת יצוקה, ושידרה כתבות ב"מבט" בערוץ הראשון. בנוסף ערכה באתר "סלונה" ועבדה כקופירייטרית עצמאית בתחום הדיגיטל. שנה לאחר מכן הקימה את פורטל הנשים "פינקיש" המיועד לנשים צעירות.
החל מ-2010 פעילה בתחום ההסברה הישראלית. היא בוגרת התוכנית בדיפלומטיה ציבורית של ארגון "Stand With Us". מרצה על ישראל ועל שירותה כלוחמת ברחבי העולם, בקמפוסים, קהילות יהודיות, כנסיות ועוד. הייתה ממקימי תנועת "האמת שלי" אך עזבה את הארגון, אשר ממשיך לפעול באופן עצמאי.
משנת 2012 משמשת עורכת וכמגישת אולפן החדשות באתר של "ישראל היום" ופובליציסטית המפרסמת את משנתה בנושאים אקטואליים שונים. באותה שנה השתתפה בתוכנית הריאליטי "דייט בחשיכה". כותבת גם באתר "מידה".
ב-2015 הצטרפה שמש לתוכנית הפאנליסטים "הפטריוטים", וביוני 2016 החלה להגיש בערוץ רצועה לילית בשם "היום הזה" יחד עם אמיר איבגי. בהמשך הגישה את "המהדורה המוקדמת עם ליטל שמש" ושימשה מגישה מחליפה בתוכניות שונות בערוץ, בהן "ריקלין ושות'" ו"הסיפור המרכזי".
שמש היא גם יוצרת של פורמטים לטלוויזיה ומכרה מספר פורמטים לחברות זרות. הפורמט "Come to bed", דוקו-ריאליטי המתעד שיחות לפני השינה של זוגות, זכה באפריל 2016 בתחרות הפורמטים "Small world Big Ideas" שנערכה בקייב. הפורמט מופץ בעולם על ידי חברת "Small World". פורמט אחר שיצרה הוא תוכנית בישול בשם "Cook for the Chefs", אותה מפיצה חברת ההפצה הטורקית "Global Agency". הפורמט מבוסס על תוכנית בישול רבת משתתפים המשלבת אלמנטים תחרותיים. באוקטובר 2016 פורמט שיצרה, "Last chance to run", זכה בתחרות פיץ' ביריד מיפ.
בדצמבר 2016 נבחרה במכרז לצוות המנחים של התוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית אותה הנחתה לסירוגין עם דן מרגלית, אראל סג"ל ושרה ב"ק.
באפריל 2018 זכתה במקום השני בתחרות הפורמטים הבינלאומית של מיפ שנערך בקאן, עם הפורמט "I Need A Hero" במסגרתו חמישה גברים מתמודדים במספר אתגרים פיזיים כדי לזכות בליבה של אישה שעוקבת אחריהם בחשאי.
ביולי 2020 נבחרה לשמש שופטת בשלב חצי הגמר של פרסי האמי לטלוויזיה, בקטגוריית חדשות. ביולי 2021 נבחרה בפעם השנייה לשמש שופטת בתחרות בקטגוריית חדשות.
הגישה תוכנית שבועית בגלי צה"ל לצד יבגני זרובינסקי. מגישה אורחת בתוכנית "פתחי וזמרי בעם" בגלי ישראל.
בינואר 2021, עם השקת ערוץ הטלוויזיה עכשיו 14, החלה בהגשת תוכנית האקטואליה "סוגרים שבוע" בערוץ. מגישה לסירוגין גם את התוכנית "עכשיו ברשת". לאחר שינויים בליינאפ של הערוץ, עברה להגיש את התוכנית "עכשיו לילה". בנוסף מגישה לסירוגין את תוכניותיו השונות של הערוץ. כיום מגישה את "המהדורה המוקדמת".
בשנת 2023 הנחתה ביחד עם עופר חדד את טקס פרס ישראל ביום העצמאות ה-75.
נשכרה כפרזנטורית של משרד ההסברה בשנת 2023.
ב-19 באוגוסט 2023 נרצחו דודה ובן-דודה, מצד אמה, שי סיילאס ניגרקר ואביעד ניר (ניגרקר) בפיגוע הירי בחווארה.
בפברואר 2024 הוציאה את ספרה הראשון, "כמה שווה יהודי מת?", שיצא בהוצאת סלע מאיר.
ב־2024 מונתה כחברה במועצה הישראלית לקולנוע.
ב-27 באוקטובר 2024 הנחתה את טקס האזכרה הממלכתי לנרצחים באירועי השבעה באוקטובר, שהתקיים בהר הרצל בירושלים.
חיים אישיים

שמש בזוגיות עם ראיין אוליבר גלברט. בדצמבר 2024 נולדה בתה הבכורה.
ספרים

כמה שווה יהודי מת?, הוצאת סלע מאיר, ירושלים, 2024
לקריאה נוספת

הג'אמט-א. נשים מעוררי השראה מקהילת הבני ישראל מהודו, אליעז ראובן-דנדקר, הוצאת קמודן מוכאדם, תל אביב, 2020, עמ' 184–185
הערות שוליים

↑  תחיה ברק, קרן שמש, באתר ynet, 16 במאי 2024
1 2  ‏רחלי מלק-בודה, ממג"ב ל"ערב חדש": ליטל שמש עוברת למסך הקטן, באתר nrg‏, 30 בדצמבר 2016
↑  תכירו את ליטל שמש, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2010
1 2  לכולם יש אג'נדה, באתר העין השביעית, 26 בדצמבר 2016
↑  מערכת ישראל היום, עיתונאית "ישראל היום" זכתה בתחרות פורמטים לטלוויזיה, באתר ישראל היום, 20 באפריל 2016
↑  אלכסנדר כץ, בנוסף לפורמטים שלה שמופצים: שמש זכתה בתחרות פיץ' במיפ, באתר אייס, 19 באוקטובר 2016
↑  הסתיים המכרז ל'ערב חדש': ליטל שמש תחליף את עידן קוולר, באתר "אייס", דצמבר 2016
↑  אלכסנדר כץ, עשתה זאת שוב: מקום 2 לליטל שמש בתחרות פורמטים במיפ, באתר אייס, 8 באפריל 2018
↑  שרון טל, מגישת ערוץ 20 תשמש כשופטת בטקס פרסי האמי לטלויזיה, באתר אייס, 27 ביולי 2020
↑  אשת התקשורת ליטל שמש תשפוט בפרס האמי הבינלאומי, באתר מעריב אונליין, 22 ביולי 2021
↑  גלית הראלי המקום הכי חם בגיהנום, ליטל שמש: עיתונאית בערוץ 14 ותועמלנית במשרד ההסברה, באתר העין השביעית, 3 ביולי 2023
↑  "רצחו את בני משפחתי בחווארה": הפוסט הכואב של ליטל שמש, באתר מעריב אונליין, 27 באוגוסט 2023
↑  מגישת ערוץ 14 נחשפת: "לא חשבתי שזה יגיע קרוב אליי", באתר אייס, 6 בפברואר 2024
↑  אשת התקשורת ליטל שמש מונתה לחברה במועצת הקולנוע, באתר ערוץ 7, 30 באפריל 2024
↑   נירית אנדרמן, ליטל שמש, מגישת ערוץ 14, מונתה לחברה במועצת הקולנוע, באתר הארץ, 30 באפריל 2024
↑  לילך מרקוביץ', ‏בגיל 41: ליטל שמש הפכה לאמא, באתר ‏מאקו‏, 6 בינואר 2025
|  |
| --- | --- | --- |
| תוכניות | "ישראל הבוקר" • "עדן ועודד" • "האולפן הפתוח" • "ארבע" • "ריקלין ושות" • "הדו"ח של אראל" • "שבע" • "מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 "•"הפטריוטים" • ריקלין ושות • "פָתְחִי את שַׁי" • "כלכלי בלילה" |  |
| סגל | דור אזרד  • אמיר איבגי • שגיא אלמוג כהן • נועם אמיר • מולי ארי • עקיבא ביגמן • הלל ביטון רוזן • דרור בלאזדה • יעקב ברדוגו • שרה ב"ק • שי גולדן • שי גולדשטיין • בועז גולן • שרון גל • טל היינריך • עדן הראל • יהונתן וייס • דנה ורון • יותם זמרי • יערה זרד • עידו טאובר • מגי טביבי • ברוך ידיד • שלו כחלון • אדיר לחקים • רונה לוי •  שיראל ללום נהיר • נתי לנגרמן • ינון מגל • תמיר מורג • עודד מנשה • אראל סג"ל • גיל ססובר • מורן סקיטל • ליאור סודרי • אריאל עידן • איתמר פליישמן • אליה פרג'ון • גלעד צוויק • מוטי קסטל • דני רופ • שמעון ריקלין • עתי שלו • ליטל שמש |  |
פרשת מינויי שופטים תמורת שוחד

אתי כרייף (מימין) ואפי נוה.
פרשת קידום ומינוי שופטים תמורת שוחד (מכונה גם מין תמורת מינוי או פרשת אפי נוה) היא חקירה פלילית שהחלה בשנת 2019 בחשד כי ראש לשכת עורכי הדין בישראל, אפי נוה, ושופטת בית משפט השלום בנתניה, אתי כרייף, התערבו בתהליך מינוי שופטים בתמורה לשוחד מיני. במרץ 2021 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את התיק, וכרייף פרשה מכס השיפוט.
רקע

בשנת 2013 הגישה עורכת הדין אתי כרייף, ששירתה במשטרת ישראל כתובעת משטרתית, מועמדות לכהונה כשופטת. חודש לאחר מכן הכירה בכנס עורכי דין את אפי נוה, עת היה ראש מחוז תל אביב והמרכז בלשכת עורכי הדין. בין השניים התפתח, לדבריהם, "קשר חברי-מיני".
שנתיים לאחר מכן נבחר נוה ליו"ר הלשכה. עם מינויו, ביקשה כרייף שיברר מדוע היא ממתינה כשנתיים לזימון לוועדת משנה ראשונה. לאחר שבירר, עברה כרייף לשלב הבא במיון, קורס התאמה לשיפוט. היא קיבלה בקורס ציון  4.5 מתוך 10, כאשר ציון עובר הוא 7 ומעלה, ונקבע כי "כישוריה אינם מתאימים למשרת שיפוט". למרות הציון הנמוך, עברה כרייף לשלב המיון הבא וזומנה להופיע בפני הוועדה למינוי שופטים לראיון. לאחר הראיון הומלצה לכהונת שופט על ידי 7 מתוך 8 חברי הוועדה. חבר הוועדה היחיד שהתנגד למינויה היה שופט בית המשפט העליון אליקים רובינשטיין.
משקיבלה כרייף את ההודעה על מינויה, יצרה קשר עם נוה, וזה טען כי הוא שהביא לבחירתה. השיחה הסלולרית האחרונה בין נוה וכרייף התקיימה ב-7 ביוני 2016 בשעה 14:38, יום בחירתה לשופטת.
החקירה המשטרתית

בעקבות תחקיר שערכה העיתונאית הדס שטייף, גרושתו של נוה מסרה לה טלפון סלולרי שלו שנותר בכספת בביתה. לאחר פריצת הטלפון, נמצאו בו ראיות לכאורה לקבלת שוחד מיני בתמורה לקידום שופטים. הטלפון נמסר למשטרת ישראל בתמורה לחסינות מהעמדתה של שטייף לדין. המשטרה פתחה בחקירה סמויה וב-5 בינואר 2019 ביקש ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה, ניצב משנה יואב תלם, מבית משפט השלום בנתניה צו איסור פרסום בעניין הפרשה. ב-16 בינואר 2019 הפכה החקירה המשטרתית לגלויה. המשטרה עצרה לחקירה את עורך הדין אפי נוה, ראש לשכת עורכי הדין, בחשד לעבירות של קבלת שוחד. בנוסף נחקרה האפשרות שנוה השתמש במעמדו על מנת לסייע למתמחות בבחינת הלשכה, בהכשרה ובקבלה למקצוע.
באותו ערב הוסר חלקית צו איסור הפרסום ונחשף שמו של נוה כחשוד המרכזי בפרשה. נוסף אליו נחקרה השופטת כרייף בחשד שנבחרה לשופטת ביוני 2016 לאחר שקיימה יחסי מין עם נוה, שבאותה עת היה ראש לשכת עורכי הדין, וכן עורכת דין שעל פי החשד קיימה יחסי מין עם נוה במטרה שיקדם את בעלה, שופט שלום, לשופט בית המשפט המחוזי. שמות השופט ועורכת הדין נאסרו בפרסום, אך במרץ 2019 הותר לפרסום שמה של כרייף.
במהלך חקירתה, מחקה כרייף מסרונים מהטלפון הנייד שלה. מסרונים אלה שוחזרו על ידי המשטרה והעלו כי שר האוצר וחבר בוועדה לבחירת שופטים, משה כחלון, היה בקשר אישי קרוב עם כרייף, גם בתקופה שבה נדונה מועמדותה למינויה לכהונת שופטת. פרקליטות המדינה הגיבה כי אין הצדקה לחקור באזהרה את כחלון, "נוכח העובדה שחלופת המסרונים שנתפסה התרחשה כחצי שנה לאחר בחירתה של כרייף לשיפוט". אך לפי העיתונאי אביעד גליקמן, בידי המשטרה עדויות לקשר בין כחלון לכרייף גם טרם מינויה.
בסיום החקירה הודיעה המשטרה כי לדעתה התגבשה תשתית ראייתית נגד אפי נוה ונגד השופטת אסתר כרייף לביצוע עבירות מתחום טוהר המידות. בדצמבר 2019 הודיעה הפרקליטות על החלטתה להגיש כתב אישום כנגד נוה באשמות שוחד, מרמה והפרת אמונים, וכנגד כרייף באשמות שוחד והשמדת ראיות, וזאת בכפוף לשימוע. בעקבות חשיפת הפרשה התפטר נוה מתפקידו כראש לשכת עורכי הדין ובמרץ 2021 כרייף פרשה מכס השיפוט.
תגובות > תגובות במערכת המשפט

בעקבות הפרסומים פרסמו שרת המשפטים איילת שקד ונשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות הודעה משותפת בינואר 2019, ובה טענו כי הליך הבחירה בוועדה לבחירת שופטים היה מקצועי וקפדני. עם זאת, ציינו כי על מערכת אכיפת החוק להגיע לחקר האמת.
תגובות > תגובת נוה

ב-20 בינואר 2019 הגיש נוה תלונה במשטרה נגד שטייף בגין נטילת טלפון ללא רשות וכן בגין פריצה אליו. בנוסף תבע נוה מגלי צה"ל ומשטייף פיצוי של 7 מיליון ש"ח והשבת כל ההעתקים של החומרים שהיו במכשיר. במאי 2019 הגדיל נוה את סכום התביעה ב־141,000 ש"ח נוספים, בעקבות פרסומים של שטייף נגדו שבהם כינתה אותו – בין היתר – "תולעת אשפה".
תגובות > תגובת כרייף

ביולי 2022 הגישה אתי כרייף תביעה נגד הדס שטייף, יוליוס רוזנברג (מומחה אבטחה שסייע לשטייף לפרוץ לטלפון של נוה), משרד הביטחון ומשטרת ישראל, שבה דורשת כרייף פיצוי בסך 4 מיליון ש"ח, בגין הנזקים שנגרמו לה כתוצאה מחשיפה של תכנים אישיים אודותיה, שהיו מצויים במכשירי הטלפון של אפי נוה. התביעה נדחתה על הסף מחמת התיישנות, השתק ומניעות, וכרייף חויבה בהוצאות משפט בסך 30 אלף ש"ח.
סגירת התיק

לאחר שימוע, הודיעה פרקליטות המדינה ב-21 במרץ 2021 על סגירת התיק נגד נוה וכרייף. המשנה לפרקליט המדינה, שלמה למברגר, החליט כי אין סיכוי סביר להרשעה. זאת, על אף ממצאים עובדתיים קשים שעלו מן החקירה, שהצביעו על מעשים פליליים. הסיבה היא שהממצאים העובדתיים מתארים הפרת אמונים מצד כרייף ונוה, אך לא שוחד. אילו היה מוגש כתב אישום בשל עבירת השוחד, היה מקום לבקש מבית המשפט לקבוע כי יש לאפשר הגשת ראיות שהפיקה המשטרה ישירות מהטלפונים של נוה, ועמדת הפרקליטות הייתה כי קיים סיכוי סביר שבית המשפט היה מקבל עמדה זו. בהגשת אישום עבירה של מרמה והפרת אמונים ללא רכיב של סטייה מן השורה, חל שינוי בקבילות הראיות.
לפי למברגר, החקירה נעשתה עקב ראיות שהושגו לכאורה בעבירה על ידי הדס שטייף. מחד המעשים החמורים העולים מן השיח בן כרייף לנווה, המצביעים על כך שנוה פעל באופן מהותי לקידום מינויה של כרייף, אף שהיה מצוי בניגוד עניינים חריף בגלל מערכת היחסים האינטימית ביניהם. לעומת זאת הפריצה לטלפון האישי שלו פגעה קשה בפרטיותו, באופן שהעמיד בסימן שאלה של ממש את קבלת הראיות על-ידי בית המשפט כשלא מדובר על עבירת שוחד, אלא מרמה והפרת אמונים החמורה פחות. למברגר סבר שבית המשפט לא יקבל ראיות אלה, ולכן אין סיכוי סביר להרשעתו של נוה. כמו כן שהעמדת אזרח שאינו עובד הציבור לדין, בעבירה של מרמה והפרת אמונים, היא חריגה. משום שהוחלט זאת ביחס לנוה, לכאורה מבצע העבירה העיקרי, אף לא נמצא מקום להעמיד לדין את כרייף.
למברגר ציין שבמהלך החקירה התברר כי כרייף ביצעה גם לכאורה עבירה של השמדת ראיה (אנ'), כשמחקה במהלך חקירתה הודעות מהטלפון האישי שלה. הוא קבע שנוכח גניזת התיק בדבר החשדות הנוספים, ניתן היה להימנע מהעמדתה לדין בכפוף להתחייבותה שלא לשוב לכס השיפוט. כרייף התחייבה לכך והודיעה על התפטרותה.
הערות שוליים

↑   גור מגידו, השופטת אתי כרייף חשודה במתן שוחד מיני לאפי נוה, באתר TheMarker‏, 13 במרץ 2019
↑   חיים לוינסון, כך נולדה הפרשה: הדס שטייף קיבלה את הטלפון של אפי נוה, פתחה אותו בעזרת מומחה - וזכתה לחסינות תמורת מסירתו, באתר הארץ, 17 בינואר 2019
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏הדס שטייף, שחשפה את פרשת אפי נוה: "זה רק קצה הקרחון", באתר גלובס, 17 בינואר 2019.
↑  אלי סניור, בצעד חריג: ראש יאח"ה ביקש מביהמ"ש צו איסור פרסום על פרשה, באתר ynet, 5 בינואר 2019.
↑  גלעד מורג וטובה צימוקי, הפרשה שמסעירה את מערכת המשפט: חשוד מרכזי ומעורבים נוספים נחקרים, באתר ynet, 16 בינואר 2019.
↑  גלעד מורג ורועי רובינשטיין, החקירה נגד אפי נוה: קשרים גם עם מתמחות וחשש למחיקת תכתובות, באתר ynet, 17 בינואר 2019
↑  גלעד מורג, פרשת המין ומינויי השופטים: החשוד המרכזי - אפי נוה, באתר ynet, 16 בינואר 2019
↑  נדב איל, עורך הדין אפי נוה הוא החשוד בקידום שופטים עבור שוחד מיני, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 16 בינואר 2019
↑  נוה לא היה אז חבר בוועדה לבחירת שופטים 
 איתן גליקמן וליאור אל-חי, חברי השופטת בהלם: "היא ישרה מסרגל", באתר ynet, 17 בינואר 2019
↑  מאיר תורג'מן, החשד נגד עורכת הדין: שוחד מיני לקידום בעלה, באתר ynet, 17 בינואר 2019
↑  אלה לוי-וינריב, מתן ברניר , ‏אתי כרייף היא השופטת החשודה במתן טובות הנאה מיניות לאפי נוה, באתר גלובס, 13 במרץ 2019
בש"פ 1039/19 הוצאת עיתון הארץ בע"מ נ' שופטת אלמונית ואחרים, ניתן ב־13 במרץ 2019
↑  שרון שפורר, השופטת אתי כרייף לשר האוצר משה כחלון: "אני לבד הערב וממש רציתי להרים את נטל הראיה", באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 3 בפברואר 2020
↑  יאיר אלטמן, הפרקליטות: אין הצדקה לחקור את כחלון באזהרה, באתר ישראל היום, 4 בפברואר 2020
↑  אביעד גליקמן, איתי רום, בידי המשטרה עדויות לשיחות בין כחלון לכרייף - לפני מינויה, באתר חדשות 13, 4 בפברואר 2020
↑  הסתיימה החקירה בעניינו של יו"ר לשכת עורכי הדין לשעבר, באתר של משטרת ישראל, 22 בספטמבר 2019
↑  גלעד מורג, אפי נוה והשופטת אתי כרייף יואשמו בשוחד בכפוף לשימוע, באתר ynet, 3 בדצמבר 2019
↑  גלעד מורג, אפי נוה התפטר מראשות לשכת עורכי הדין, באתר ynet, 17 בינואר 2019
↑  טובה צימוקי וגלעד מורג, שקד וחיות: הוועדה מינתה שופטים בהליך מיון קפדני ומקצועי, באתר ynet, 16 בינואר 2019
↑  אלה לוי-וינריב, ‏אפי נוה הגיש תלונה למשטרה על גניבה, פריצה ושימוש במכשיר הטלפון הנייד שלו, באתר גלובס, 20 בינואר 2019
↑  בת אל בנימין, אפי נוה תובע 7 מיליון ש"ח משטייף וגלי צה"ל, באתר ערוץ 20, 4 בפברואר 2019
↑  אלה לוי-וינריב, ‏בעקבות הפריצה לטלפון הנייד: אפי נוה דורש מגלי צה"ל ומהדס שטייף פיצוי של 5 מיליון שקל, באתר גלובס, 21 בינואר 2019
↑  אבישי גרינצייג, ‏נוה העיד במשטרה נגד שטייף והגדיל את סכום התביעה, באתר מעריב אונליין, 29 במאי 2019
↑  אבישי גרינצייג, ‏הפריצה לטלפון של אפי נוה: השופטת לשעבר אתי כרייף תובעת 4 מיליון שקל מהדס שטייף, באתר גלובס, 27 ביולי 2022;
גלעד מורג, השופטת לשעבר אתי כרייף תובעת 4 מיליון שקלים פיצויים: "שמי הטוב נפגע", באתר ynet, 27 ביולי 2022
↑  ת"א (ת"א) 56857-07-22 כרייף נ' שטייף ואח', ניתן ב-27 בדצמבר 2023;
יואב איתיאל‏, נדחתה תביעת "כרייף נגד שטייף"; "מנועה מלתבוע על רקע ההסדר בגינו נסגר התיק שלה", באתר וואלה, 27 בדצמבר 2023
↑  דניאל דולב‏, "מין תמורת מינויים": הפרקליטות סגרה את התיק נגד אפי נוה והשופטת כרייף, באתר וואלה, 21 במרץ 2021
1 2  אבישי גרינצייג, ‏פרשת מין תמורת מינוי: נסגר התיק נגד אפי נוה, באתר גלובס, 21 במרץ 2021
לטם פרי-חזן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1979 (בת 46 בערך) ישראל 
 ענף מדעי:  חינוך, משפטים
 מקום מגורים:  עמק יזרעאל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת ניו יורק 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה  האקדמיה הצעירה הישראלית 
 פרסים והוקרה:  חברת האקדמיה הצעירה הישראלית
 תרומות עיקריות
 מדיניות חינוך ומשפט, זכויות ילדים במערכות חינוך וחינוך חרדי
 
לטם פרי-חזן (נולדה ב-1979) היא פרופסור מן המניין למשפט וחינוך בחוג למנהיגות ומדיניות בחינוך באוניברסיטת חיפה וחברת האקדמיה הצעירה הישראלית. תחומי המחקר וההוראה שלה הם משפט ומדיניות חינוך, זכויות ילדים במערכות חינוך וחינוך חרדי.
ביוגרפיה

פרי-חזן השלימה לימודי תואר ראשון בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה בהצטיינות יתרה (2004). היא התמחתה אצל שופטת בית המשפט העליון דורית ביניש (2005), לימים נשיאת בית המשפט העליון. את התואר השני למדה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק, שם זכתה למלגת ונדרבילט בגין הצטיינות (2006). פרי-חזן המשיכה ללימודי דוקטורט בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, אותם השלימה בהצטיינות יתרה (2011). עבודת הדוקטורט שלה, בהנחיית פרופ' שולמית אלמוג, עסקה בהסדרת החינוך החרדי בישראל. עם תום לימודיה, הצטרפה כחברת סגל לחוג למנהיגות ומדיניות בחינוך בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה, שם כיהנה בין היתר כראש המגמה לניהול מערכות חינוך (2020-2014), ראש המרכז לחינוך יהודי ודמוקרטי (2021-2018), ראש הוועדה החוגית ללימודים מתקדמים (2021-היום) וסגנית דיקן למחקר (2023-היום). היא הייתה חוקרת אורחת במרכז למשפט ומדיניות חינוך באוניברסיטת אנטוורפן (2012), במרכז לחינוך אזרחי ומוסרי בבית הספר לחינוך באוניברסיטת הרווארד (2014), במרכז לחקר הנוער בבית הספר לחינוך באוניברסיטת מלבורן (2018) ובבית הספר לחינוך באוניברסיטת בולוניה (2023).
פרי-חזן זכתה בשלושה מענקי מחקר של הקרן הלאומית למדע (2018-2015, 2023-2019, 2027-2023), במענק מחקר של משרד המדע (2022-2019), במענק מחקר של קרן רוטשילד-קיסריה (2020-2019) ובמענק מחקר של הקרן הלאומית למדע בשוודיה להקמת רשת בינלאומית לחקר חינוך לזכויות (2024-2022).
מאז שנת 2020 היא מכהנת כחברת מערכת בכתב העת Critical Studies in Education, המתמחה בחקר סוציולוגיה ביקורתית של חינוך ומאז שנת 2021 היא מנהלת שותפה של רשת המחקר Children's Rights in Education באגודה האירופאית למחקר חינוכי (EERA).
בשנת 2021 נבחרה לאקדמיה הצעירה הישראלית, שם היא עוסקת בעיקר בנושא שילוב חרדים בהשכלה גבוהה.
פרי-חזן כיהנה במספר ועדות ציבוריות ובהן ועדת היגוי לפיתוח מקצועי של המחוז החרדי במשרד החינוך (2016-2015), ועדת היגוי מועצתית לקידום שינוי בחינוך במועצה האזורית עמק יזרעאל בה היא מתגוררת (2020-2018) וועדה לבחינת מדד הטיפוח של בתי ספר יסודיים (2023-2022). בשנים האחרונות היא פועלת לקידום מדיניות התומכת במסגרות חרדיות בהן לומדים לימודי יסוד, במסגרת לובי שהוקם למטרה זו.
מחקרה

פרי-חזן פרסמה שני ספרים ויותר מ-40 מאמרים. מחקריה מתמקדים בשני תחומים מרכזיים. תחום אחד הוא המדיניות המסדירה את החינוך החרדי בישראל ובעולם והשפעתה על בתי הספר החרדיים. בשורת מחקרים הראתה פרי-חזן כי מדיניות המבוססת על אכיפת לימודי חול בבתי ספר חרדיים לבנים אינה אפקטיבית וכי על מנת לקדם את מימוש הזכות לחינוך בבתי ספר אלה יש לנקוט באמצעים שמייצרים אפשרויות בחירה מלוות בתמריצים.  מחקריה התמקדו גם בקידום לימודי חול באמצעות אקטיביזם פנים קהילתי. במחקרים אחרים עסקה פרי-חזן בהפליה בכניסה לבתי ספר חרדיים והראתה כי אמנם לפסיקה אין השפעה ישירה על הפרקטיקות בבתי הספר אך לאורך זמן היא משפיעה באופן עקיף על תודעת הזכויות של ההורים החרדים ומעודדת אותם להגיש תלונות.  פרי-חזן עסקה גם בתאורטיזציה של הזכות לחינוך, המבוססת על המשפט הבינלאומי. מחקריה התמקדו בזכות לחינוך מותאם תרבות ובאיזון בין זכות זו לבין יסודות אחרים של הזכות לחינוך.
תחום נוסף בו עוסקת פרי-חזן הוא זכויות ילדים במערכות חינוך. רבים ממחקריה עסקו בהשתתפות ילדים בקבלת החלטות קולקטיביות בבתי ספר, ברשויות מקומיות ובמדיניות ארצית. בתחום זה היא פיתחה מודלים אשר מסייעים להמשיג את הזכות להשתתפות ולמדוד את יישומה. בסדרת מחקרים שנערכה יחד עם פרופ' מיכאל בירנהק מאוניברסיטת תל אביב עסקה פרי-חזן בזכות לפרטיות בבתי ספר. סדרת מחקרים זו התמקדה בקבלת החלטות של מנהלי בתי ספר על התקנת מצלמות מעקב ובהשפעת המצלמות על מורים ותלמידים. מחקרים נוספים של פרי-חזן עסקו בזכות להליך הוגן בהליכי משמעת. כמו כן, היא חקרה סוגיות הקשורות בידע משפטי של מורים ובלמידה של מורים על זכויות. בשנת 2021 פרסמה מטה-אנליזה של מחקרים אמפיריים שעסקו בתפיסות של תלמידים לגבי זכויות בבתי ספר בכתב עת המדורג ראשון בעולם בתחום החינוך.
קלינינגרד (מחוז)

מחוז קלינינגרד (ברוסית: Калининградская область) הוא אחד מ-83 הסובייקטים המרכיבים את הפדרציה הרוסית. קלינינגרד הוא המחוז המערבי ביותר ברוסיה והוא מובלעת, כלומר אין לו קישור יבשתי לשאר שטחה של רוסיה. מחוז קלינינגרד נמצא בין פולין וליטא על חוף הים הבלטי, היה חלק מפרוסיה המזרחית והשתייך לגרמניה עד שנת 1945. מחוז קלינינגרד נקרא על שם מיכאיל קלינין, נשיא ברית המועצות לשעבר. המחוז הוקם בשנת 1946.
שטח המחוז גובל עם ליטא ופולין.
נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,033,914 תושבים.
היסטוריה

החל מהמאה ה-5 באזור התגוררו עמים פרוסים שהיו דומים לליטאים. בתחילת המאה ה-13 השטח נכבש על ידי המסדר הטבטוני ולאזור החלו להגיע גרמנים. האזור היה חלק של האימפריה הרומית הקדושה ובהמשך של האימפריה הגרמנית.
בהתאם לסיכומים של ועידת פוטסדם כשליש של פרוסיה המזרחית סופח לברית המועצות והיתר כבר לפולין.
בשנת 1946 הוקם מחוז קלינינגרד.  האוכלוסייה הגרמנית גורשה מהאזור וכל היישובים קיבלו שם רוסי. לאזור הובאו מתיישבים חדשים מאזורי ברית המועצות השונים.
בשטח המחוז ממוקמות בסיסי צבא רבים לרבות מטה של הצי הבלטי והבסיס הראשי שלו.
גאוגרפיה

שטח המחוז הוא 15,100 קמ"ר. בקרבת חופו של הים הבלטי נמצאים שני אגמי מים מתוקים: אגם קורוניאן, הנחלק בין מחוז קלינינגרד וליטא, ואגם ויסלה, הנחלק בין מחוז קלינינגרד ופולין. האגמים מופרדים מהים הבלטי על ידי רצועות אדמה צרות. אגם קורוניאן מופרד מהים הבלטי על ידי רצועת חוף צרה של דיונה חולית באורך 98 קילומטר וברוחב של בין 400 מטר ל-3,800 מטר אשר 46 ק"מ ממנה נמצאים בתחומי מחוז קלינינגרד ומוכרזים כגן לאומי.
המחוז נמצא באזור הזמן המזרח-אירופאי, ביחד עם ליטא, בלארוס ורומניה (זהו גם אזור הזמן של ישראל).
ממשל

הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז קליניגרד" שכוללת 40 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2024 לתפקיד נבחר אלכסיי בספרוזבניך.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-13 ראיונים, 8 ערים בעלי חשיבות מחוזית ויישוב בעל חשיבות מחוזית.
דמוגרפיה

בהתאם לנתונים לשנת 2021 גרו במחוז קלינינגרד כ-1,018,624 בני אדם, מהם 76.5% בערים. המחוז הוא בין הבודדים ברוסיה עם גידול מתמיד של אוכלוסייה. מחוז קלינינגרד הוא מהצפופים ברוסיה עם צפיפות של 62.5 נפש לקמ"ר. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית האוכלוסייה מורכבת מ-78.6% רוסים, 1.1% בלארוסים, 1.2% אוקראינים. למרות הגירוש באזור מתגוררים כ-4 אלף גרמנים (בשנת 1959 היו רק כ-800 גרמנים לבד).
רוב מוחלט של האוכלוסייה הגרמנית והליטאית שהתגוררה באזור לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה גורש על ידי הרוסים בתום המלחמה. כתוצאה מכך התרוקן האזור מתושביו במהלך 1946–1947 כאשר גורשו מהאזור מעל ל-100 אלף תושבים גרמנים. בחמש השנים הבאות הייתה הגירה מסיבית של אוכלוסייה סלאבית וכל שנה היו מגיעים למחוז מעל 100 אלף מתיישבים. באותה תקופה שונו גם שמות כל היישובים במחוז משמות גרמניים לשמות רוסיים חדשים. ההגירה ההמונית פסקה בשנות ה-60.
בתחילת שנות ה-90 הגיעו לאזור גרמנים שלאחר מלחמת העולם השנייה גורשו על ידי הסובייטים לקזחסטן ולסיביר. תוך מספר שנים רובם היגרו לגרמניה ורק אלפים בודדים מתגוררים במחוז עד היום. בתחילת המאה ה-21 החלה הגירה של אוכלוסייה ממוצא רוסי מהמדינות הבלטיות.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 במחוז פעלה המפלגה הרפובליקנית הבלטית שמטרתה הייתה מתן אוטונומיה מוגברת לאזור.
כלכלה

באזור הוקמו מספר מפעלים. בין המפעלים הגדולים תשלובת למוצרי ענבר. תושבים רבים עוסקים בתמיכה לפעילות בסיסי צבא רבים באזור.
מערכת החשמל של המחוז מופעלת כאי חשמלי (לאחר התפרקות ברית המועצות). גז טבעי להפעלת תחנות הכוח בעבר היה מובא בצינור מינסק-וילנה-קלינינגרד. בשנת 2019 הופעל מתקן לקבלת גז מהים ומתקן לקליטת גז נוזלי. כמו כן נבנה מאגר תת-קרקעי לגז.
תחבורה

במחוז פעולת רשת מסילות ברזל מפותחת. בעבר היו רכבות לכיוון פולין וליטא.
מספר כבישים מאשרים מעבר של סחורות ונוסעים לליטא ופולין.
על שפת הים הבלטי פועלים נמלים ודרכם למחוז מגיע רוב הסחורות.
נמל התעופה חרברובו בקרבת קלינינגרד הוא פעול כנמל תעופה בין-לאומי. בשנת 2022 עברו דרכו מעל ל-3 מיליון נוסעים.