stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנט קרואה
גאוגרפיה

באי שתי ערים - כריסטיאסטד בה מתגוררים כ-3,000 תושבים (2004) ופרדריקסטד, בה מתגוררים כ-830 תושבים (2004). מספרם הכולל של תושבי האי, נכון לשנת 2004 הוא כ-60,000 תושבים (על פי סקר משנת 2000 התגוררו באי 53,234 תושבים).
שטח האי 214.66 קמ"ר.
תושבי האי, אשר מרביתם דוברי האנגלית נקראים "קרושיאנים" ("Crucians").
העגה המקומית מכונה "קרושיאנית" וידועה רשמית כקריאולית איי הבתולה (Virgin Islands Creole).
מצודת כריסטאנסטד נבנתה בשנת 1749 והיא מהווה כיום חלק מהאתר הלאומי ההיסטורי כריסטאנסטד המנוהל על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
בקרבת האי נמצא האתר הלאומי שונית האי באק - הפארק התת-מימי הלאומי היחיד של ארצות הברית.
נקודת אודאל במזרח האי, היא הנקודה המזרחית ביותר של ארצות הברית (אף שבפועל ההגדרה צריכה להתייחס לאי סייפאן, במזרח איי מריאנה שבאוקיינוס השקט.
הנקודה הגבוהה באי היא הר איגל (Mount Eagle) שגובהו 355 מטרים. מזרח האי הוא שטח של גבעות תלולות. צפון ומערב האי הוא רמה שטוחה ובשל כך חלקו המערבי של האי שימש כאזור גידול קנה הסוכר, מאחר שצד זה, בו עוברות רוחות הסחר מקבל כמויות גדולות יותר של משקעים (כ-1,000 מ"מ גשם בשנה).
גאוגרפיה > כלכלה

בדומה למרבית איי הים הקריבי, מרבית כלכלת האי מתבססת על התיירות.
כמו כן, באי נמצאים בתי הזיקוק HOVENSA, ויצרנית הרום "קרוזאן".
גאוגרפיה > אוכלוסין

תושבי האי קוראים לעצמם "קרושיאנים" ("Crucians" או "Cruzans"). מרביתם מהגרים מאיים אחרים באנטילים הקטנים או מפוארטו ריקו.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, ניסיון של קבוצה לאומית בדלנית לקבוע בחוק כי רק מי שמשפחתו התגוררה באי לפני שנת 1927 יכול לשאת תואר זה, נכשל עקב מחאה ציבורית.
גאוגרפיה > תחבורה

באי שדה תעופה המקושר בטיסות סדירות לשדות תעופה בארצות הברית ופוארטו ריקו. 
כבישי האי צרים וחדים. הנהיגה בצידו השמאלי של הכביש (בדומה לאנגליה). באי שירות אוטובוסים ומוניות
גלריה

כריסטיאנסטד - מבט לצפון מערב
נמל כריסטיאנסטד
בית המכס הדני, כריסטאנסטד
מפרץ קיין
מפרץ קיין
שפך נהר סולט
.
ראו גם

איי הודו המערבית הדנים
מפה דנית של האי משנת 1754.
סרגיי סטפאשין

גנרל פולקובניק בדימוס סרגיי ואדימוביץ' סטפאשין (ברוסית: Серге́й Вади́мович Степа́шин; נולד ב-5 במרץ 1952, בפורט ארתור, סין) הוא פוליטיקאי רוסי, לשעבר יו"ר לשכת מבקר המדינה הרוסי (Счётная палата Российской Федерации).
הוא כיהן כראש ממשלת רוסיה מספר חודשים בשנת 1999 לפני שהוחלף בולדימיר פוטין. ב-1994 הוא היה שר הביטחון ועמד בראש המשרד הממשלתי לענייני ביטחון פנים וכיהן כשר הפנים של רוסיה. מאפריל 2000 ועד ספטמבר 2013 כיהן כמבקר המדינה הרוסי ועמד בראש לשכת החשבון הרוסית.
ביוגרפיה

סרגיי סטפשין נולד במשפחת קצין הצי הסובייטי במהלך שרותו בסין. בהיותו בן 3 המשפחה חזרה לברית המועצות. במסגרת השרות הצבאי, בשנת 1973 הוא סיים את מכון הפוליטי הגבוה של משרד הפנים בלנינגרד והמשיך את השרות. בשנות ה-80 החל ללמד במכון בו למד. עם תחילת הפרסטרויקה נכנס לפוליטיקה. התנגד לפוטש של אוגוסט והתמנה ליו"ר וועדה לחקר האירועים. תוצאה של פעילות הוועדה לא פורסמה מעולם. בשנת 1991 מונה לסגן שר הפנים האחראי על מרחב סנקט פטרבורג. בשנת 1992 עזב את משרד הפנים וחזר לפוליטיקה. באירועים של שנת 1993 תמך בנשיא בוריס ילצין. ב-24 בספטמבר 1993 מונה לסגן הראשון של שר הפנים. ב-3 במרץ 1994 מונה למנהל מודיעין נגדי. בשנת 1995 מונה למנהל שרות הביטחון הפדרלי. בשנת 1995, במהלך אירועים סביב מתקפת הטרור על בית החולים בעיר בודנובסק היה ראש המטה. מייד לאחר הפרשה פוטר מתפקיד.
החל מנובמבר 1995 עבד במנגנון הנשיאותי. ב -2 ביולי 1997 התמנה לשר המשפטים. ב-28 באפריל 1998 מונה לשר הפנים.
ב-12 במאי 1999 מונה לממלא מקום ראש הממשלה, עד 9 באוגוסט 1999 היה לראש ממשלת רוסיה. ממשלת סטפאשין לא התאפיינה בשינויים רבים, פיטוריו ב-9 באוגוסט 1999 באו כהחלטה אסטרטגית מצד מקורביו של בוריס ילצין שרצו להבטיח את קידומו של ולדימיר פוטין כיורש לילצין.
ב-19 בדצמבר 1999 - נבחר לדומה הממלכתית מטעם סנקט פטרבורג, הוא נתמך על ידי המפלגה הליברלית יאבלוקו.
מאז ה-19 באפריל 2000 היה יו"ר המשרד לביקורת המדינה. בעקבות המינוי התפטר מדומה. בשנת 2010 חודש המינוי לכהונה שלישית ובספטמבר 2013 הוחלף על ידי טטיאנה גוליקובה, שרת הבריאות לשעבר.
מאז 2007 הוא יו"ר החברה הארץ-ישראלית הקיסרית הפרבוסלבית, מהארגונים ההומניטריים והמדעיים הוותיקים ביותר ברוסיה. הוקם ב-21 במאי 1883 לעידוד שיתוף הפעולה בין עמי המזרח התיכון בתחומים הומניטריים ומדעיים.
במהלך שירותו בארגוני ביטחון המדינה הוענקו לו מספר עיטורים של רוסיה ומדינות אחרות כדוגמת מסדר כוכב הקוטב (שוודיה) ומסדר שיתוף הפעולה. בשנת 1994 סיים את עבודת הדוקטורט שלו.
משפחתו

רעייתו, תמרה ולדימירובנה היא כלכלנית בכירה, סגנית בכירה לנשיא הבנק לסחר חוץ (ונשטורגבנק). לזוג יש בן.
סרגיי סידורסקי

סידורסקי, 2010
סרגיי סידורסקי (בבלארוסית: Сяргей Сідорскі, נולד ב-13 במרץ 1954) היה ראש ממשלת בלארוס מ-2003 ועד דצמבר 2010.
ביוגרפיה

סידורסקי נולד ב-1954 בעיר הומל שבדרום בלארוס. ב-1976 סיים את לימודיו במכון הבלארוסי להנדסאים והחל לעבוד במקצוע זה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

ב-10 ביולי 2003 התמנה לראש ממשלת בלארוס בפועל, לאחר פיטוריו של קודמו בתפקיד, גנאדי נוביצקי. ב-1 ביולי באותה השנה הוכרז כראש הממשלה. בדצמבר 2010 הוחלף על ידי מיכאיל מיאסניקוביץ', לאחר שאלכסנדר לוקשנקו זכה באותו החודש בקדנציה רביעית רצופה כנשיא, במהלך הבחירות הנשיאותיות.
סולו יורמן

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1947 טימישוארה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  9 במאי 2020 (בגיל 73) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 בן או בת זוג:  טל גורדון 
 מספר צאצאים:  4 
 
סולו יורמן (12 באפריל 1947 - 9 במאי 2020) היה מנהל ויועץ אמנותי, מפיק ומנהל אישי ישראלי. כמפיק היה מעורב בפרויקטים רבים בתחום המוזיקה והבידור בישראל משנות ה-70 עד שנות חיו האחרונות. כמנהל אישי עבד עם מספר אמנים מרכזיים עמם הגיע להישגים מסחריים ואמנותיים בולטים. כן עבד עם אמנים נוספים על פרויקטים ספציפיים.
ביוגרפיה

נולד בטימישוארה, שברומניה. בילדותו עלה עם משפחתו לישראל. משנות ה-70 עבד כמנהל אישי ואמנותי עם אמנים רבים מהבולטים בארץ, בהם מאיר בנאי, החברים של נטאשה, אריק סיני, גלי עטרי, טל גורדון, דני רובס, יצחק קלפטר, חוה אלברשטיין, גידי גוב, מיקי גבריאלוב, נתן כהן, יעל לוי ושרון ליפשיץ.
עם מספר אמנים עבד לאורך תקופה ממושכת כמנהל אישי ויועץ אמנותי, והגיע איתם להישגים בולטים. הידועים שבהם: אריק סיני בשנותיו הגדולות ככוכב ישראלי, גלי עטרי בשלושת אלבומי הפריצה שמיקמו אותה ככוכבת ומאיר בנאי, אותו ניהל בתקופת אלבומי הפריצה שלו, "גשם" ו"בהופעה חיה".
את עבודתו בעולם המוזיקה והבידור הישראלי החל יורמן עם הפקת הבמה "עומד לי על קצה הלשון", בכיכובו של ישראל גוריון. בני נגרי כתב ועיבד את המוזיקה ואבי קורן יצר את הטקסטים. באותה תקופה היו שותפים גוריון ויורמן במועדון היפואי "המערה הקטנה", שם התגלו לראשונה אמנים כמו דויד ברוזה ומאיר אריאל. עוד באותה תקופה הפיק יורמן את הפקת הבידור "שחק אותה עם מני פאר".
בהמשך נכנס לתחום הג'ינגלים והפרסומות, בשותפות עם הפרסומאי דוד טמיר. השניים עבדו עם קובי אושרת ויוריק בן דוד, שהיו ממונים על הצד המוזיקלי ויצרו ג'ינגלים מהידועים בארץ, בהם "דור הג'ינס שותה קווינס", "שטוק 84", "רנו, המכונית שלך", "ביצים ביצים", ועשרות נוספים. בין הג'ינגלים והפרסומות שהיה שותף לעשייתם נמצאים פרויקט "תה ויסוצקי (כבר מאה ועשרים שנה)" עם אריק איינשטיין, וג'ינגלים מיתולוגיים נוספים שהפכו באותה תקופה ללהיטים שגורים בפיהם של האנשים, לא פחות משירי רדיו ידועים של אותה התקופה. באותה תקופה עשה גם את סרט הפרסומת לבנק הפועלים עם אורי זוהר.
יורמן חבר ליהודה ברקן ורוני יעקב, והשלושה הפיקו סרטי פרסומת, ואת תוכנית המתיחות של יהודה ברקן ברדיו "קול השלום" של אייבי נתן. ב"קול השלום" היה יורמן אחראי גם על הפקת כל הג'ינגלים של התחנה. בהמשך היה שותף להפקת סרטו של ברקן "חייך, אכלת אותה", בו כיכבה גם קרוליין לנגפורד. עם לנגפורד עבד יורמן על קמפיין פרסומי גדול לתחתוני "דלתא".
באמצע שנות השבעים הפיק יורמן את הצגת הילדים של דודו דותן "אגדות מבולבלות".
העבודה עם אריק סיני

האמן הראשון שעמו בנה יורמן דרך משמעותית ארוכת שנים ואלבומים היה אריק סיני, שתחת ניהולו של יורמן הפך לאחד הכוכבים הגדולים ביותר בארץ למשך יותר מעשור. את אריק סיני ניהל לאורך שנות השמונים, בתקופתו הגדולה של סיני כאחד הזמרים הידועים בארץ, ביחד יצרו את האלבומים "אריק סיני", "צל כבד", "שירים חוזרים א", "שירים חוזרים ב', "בסוף מעגל" ו"שלום לך תקווה עצובה".
עוצמתו של סיני לאורך שנות השמונים תורגמה לקמפיין הנודע לסיגריות "ברודוויי 80", בו ביסס את תדמית איש המרלבורו הישראלי. בעקבות ההצלחה העצומה של הקמפיין חוקק בכנסת ישראל חוק האוסר על השתתפות של ידוענים בפרסומות לסיגריות.
את האלבום "בסוף מעגל" הפיקו השניים באולפני "אוטופיה" באנגליה, יחד עם יונתן גפן, שכתב את כל הטקסטים ושלום חנוך, שהיה יועץ אמנותי. באותה מסגרת הקליטה דפנה ארמוני את השיר "אלה" שכתב עבורה שלום חנוך.
בתקופת שהותו בלונדון נחשף יורמן ליוצרי "פלקסי-דיסק לונדון", גיליון פלסטיק דק וגמיש עליו ניתן להקליט מספר שירים. כסוכן בלעדי בארץ של אותה חברה חבר יורמן לבנק הפועלים לקמפיין שכלל את שירה של להקת "תיסלם" וכן את "הגלויה המדברת".
עוד עם אריק סיני ההשתתפות במחזמר "אברהם אחד" ובסרט "שוברים", בו היה יורמן שותף. לסרט הביא יורמן את האמנים עמם עבד: אריק סיני, גלי עטרי, מאיר בנאי ודודו דותן.
לאחר נתק של מספר שנים חזרו השניים לעבודה משותפת בשנת 2003 באלבום "נאהב עד שנמות", אותו הפיק אסף אמדורסקי, מתוכו בלט במיוחד השיר "מכור" שכתב עמיר לב.
ב-2007 יצרו השניים מופע הצדעה לשיריו של לאונרד כהן בביצועיו של סיני.
פרויקטים נוספים בשנות השבעים והשמונים

בסוף שנות השבעים החל יורמן גם בפרויקט "סולו ראשון" בשיתוף אולפני "טריטון", אז האולפן הגדול ביותר בארץ, בו הוענקה הזדמנות ראשונה ליוצרים צעירים להקליט בעזרת טובי הנגנים והמעבדים בארץ. בין האמנים הצעירים שהקליטו בפרויקט היו פבלו רוזנברג, אתי אנקרי, קילר הלוהטת עם הלהיט "אני רוצה להיות ראש הממשלה!", ומיסטר הרי עם הלהיט "אל תשכחי אותנו" שזכה להצלחה גדולה ברדיו.
עוד הוקלט במסגרת הפרויקט גם האלבום "בציר טוב", שיתוף פעולה מכונן בין המוזיקאים אילן וירצברג (שהיה אחד המוזיקאים המלווים את הפרויקט "סולו ראשון" כולו) ושמעון גלבץ, עם המשוררת יונה וולך. לימים הפך האלבום "בציר טוב" לאחד האלבומים החשובים במוזיקה הישראלית.
בתחילת שנות השמונים הפיק יורמן הקלטה מחודשת לשיר "שוב" עם אריק סיני וחוה אלברשטיין, ומשם התחיל יורמן לעבוד עם אלברשטיין והפיק איתה את האלבום "נמל בית". השניים יצאו להופעות מחוץ לישראל והתחילו את הפרויקט "שרלייה", ששלום חנוך אמור היה לכתוב את שיריו. את האלבום הפיקה כבר אלברשטיין ללא יורמן וחנוך.
באותן שנים היה יורמן שותף באחד המועדונים המצליחים בתל אביב באותה תקופה, מועדון "שמיים". שותפיו היו אריק סיני ואלי ישראלי, וזמרי הבית היו ריטה ורמי קלינשטיין.
ב-1982 הפיק יורמן את אלבום הבכורה של יעל לוי.
העבודה עם מאיר בנאי

אמן נוסף עמו בנה יורמן את הקריירה בצמידות מקצועית ארוכת שנים הוא מאיר בנאי, שהגיע ליורמן אחרי אלבומו הראשון שלא זכה להצלחה מסחרית ולהכרה גדולה בקרב הקהל. לסרט "שוברים" הלחין בנאי את "שירו של שפשף", ובהמשך עבודתם המשותפת הוציאו את אלבום הפריצה שלו בנאי,"גשם", בהפקת מתי כספי, ואת האלבום "בהופעה חיה".
ב-2002 ניהל יורמן אמנותית את המופע המשותף של בנאי ואחותו, אורנה בנאי, שכלל מוזיקה ומערכונים.
עוד בשנות השמונים

באמצע שנות השמונים הפיק את המופע "כמו בסרט" של שרון ליפשיץ, וניהל את להקת "בננה", עם המוזיקאי דוד קריבושי. בשנות השמונים והתשעים שלח יורמן ידו גם בהפקות תיאטרון, ביניהן שיץ של חנוך לוין לפסטיבל עכו, "מלחמת מגן ביצים" בשיתוף תיאטרון הקאמרי, ו"סיפור גן החיות".
באותה תקופה הפיק את "ערב יפה" בהשתתפות יוסי בנאי, חוה אלברשטיין, אריק סיני, גלי עטרי, תיקי דיין, רבקה מיכאלי ואמנים נוספים, בשיתוף "בידור לעם".
העבודה עם גלי עטרי

גם עם גלי עטרי עשה יורמן את הפריצה הגדולה למיינסטרים הישראלי בשנות השמונים. בתקופת עבודתם המשותפת הוציאה עטרי את האלבומים "אמצע ספטמבר", "צעד אחד לפני הנהר", שכללו להיטי ענק כ"אין לי ארץ אחרת" (שיר שהעביר יורמן מאריק סיני שלא רצה אותו, לגלי עטרי שהפכה אותו ללהיט ענק), "אזמרלדה", "אמצע ספטמבר", "רק אתמול", "הכל עומד במקום", "נפאל", "מקיץ אל חלום", "סוף העונה", "סתיו ישראלי", "עוד מעט", "נ.ב." ("כי איתך"), "קסמים", "מקדש האהבה״ ולהיטים נוספים.
ב-1989 הוציאו את האלבום "בראשית" שכולו שירים שכתבה רחל שפירא, ביניהם הלהיטים "אמצע שום מקום" ו"בראשית".
פרויקטים עם אמנים נוספים

בשנות השמונים עבד גם עם גידי גוב. ההפקה הראשונה שעשו יחד היה מופע במה עם להקת ברוש ומוני מושונוב. בהמשך הפיק לפסטיבלי הילדים את שיריו של גוב, "אפונה וגזר" ו"אין לי כסף". השניים גם התחילו לעבוד על השירים שנכנסו לימים לאלבום "דרך ארץ". בתקופה זו נפרדו דרכיהם וגוב הפיק את האלבום עם לואי להב.
ב-1982 הפיק יורמן את אלבום והצגת הילדים "יפתח המלוכלך", לחנים של מיקי גבריאלוב לתרגומיו של אורי סלע, בהשתתפות מזי כהן ויואל לרנר. בשנת 2002 חזרו גבריאלוב ויורמן עם שותפו שוקי שצוב לשתף פעולה בערב "אני ואתה נשנה את העולם", הפקה מיוחדת לפסטיבל ישראל בבריכת הסולטן, בהשתתפות מיטב אמני הרוק הישראלי הצעיר, ואיחוד חד פעמי של להקת הצ'רצ'ילים.
בעבור פסטיבל ישראל הפיק יחד עם המפיק שוקי שצוב, שותפו, גם את "התרנגולים חוזרים" בו הסכימה לראשונה הבמאית האגדית נעמי פולני לשחזר את היצירה המיתולוגית שלה בתרבות הישראלית, להקת התרנגולים, בתנאי עבודה שכללו שנה וחצי של חזרות, זמן ארוך ולא מקובל בהתחשב בתנאי שוק ההפקות המסחריות.
עוד הפיקו יורמן ושוקי שצוב לפסטיבל ישראל גם ערב משירי שלישיית גשר הירקון, כשעל הפסנתר אלונה טוראל, וכן איחוד מיוחד של להקת הנשמות הטהורות לפסטיבל ערד.
שנות התשעים

מסוף שנות השמונים ועד סוף שנות התשעים הפיק אמנים רבים נוספים, ביניהם: יצחק קלפטר עם האלבומים וההופעות "יצחק" ו"מחזיק מעמד", ודני רובס עם "פנים ושמות". עם דני רובס גם הפיק לפנינה רוזנבלום את השיר "תמיד אישה" לקדם אירוויזיון. באותה שנה היה יורמן שותף בהפקת סרטו של אסי דיין "בנות".
בתחילת שנות התשעים ביסס יורמן את מעמדו בעולם הרוק הישראלי עם האלבום הראשון של "החברים של נטאשה", שהוביל גם להפקת האלבום "רוצה ויהיה" משיריו של ולדימיר ויסוצקי עם ארקדי דוכין ומיכה שטרית, בהפקת ברי סחרוף.
בתחילת שנות התשעים גילה את היוצרת טל גורדון שנחשבה לאחת ההבטחות הגדולות של הרוק הישראלי. גם את אלבומה הראשון הפיק מוזיקלית ברי סחרוף. בהמשך עבודתה עם יורמן הוציאה ארבעה אלבומים: "מסכות" בהפקת ברי סחרוף, "טל גורדון" בהפקת אבי בללי ("נקמת הטרקטור"), "רציתי שזה לא ייגמר – טל גורדון מארחת את רונה קינן" בהפקת קורין אלאל, ו"לפני שהשמש עולה" בהפקת עופר קורן ("אלג'יר") ושיקו פלדמן ("שייגעצ"). לימים המשיכה גורדון לקריירה טלוויזיונית הכוללת את הגשת תוכניות המוזיקה "תוצרת הארץ" ו"פינת גורדון" בערוץ הראשון, "תרבות, רחוב." ו"הכל תרבות" בטלוויזיה החינוכית, מגזין המשודר גם בימים אלה בערוץ 2 ובטלוויזיה החינוכית.
לערוץ 1 הפיק יורמן גם את התוכנית "השירים הגדולים לקטנים", הפקת יום העצמאות לילדים בו השתתפו אמנים כישראל ברייט, ג'וזי כץ, שרון רוטר ויוני בלוך.
לערוץ 2 הפיק את הערב "רוק במקום טניס", "כנסיית השכל", "איפה הילד" ומופע הארנבות של ד"ר קספר שהופיעו במרכז הטניס רמת השרון.
בשנת 1997 עבד יורמן עם נתן כהן ("הנשמות הטהורות") והשניים הפיקו אלבום ובו מבצע כהן מחדש את השירים הגדולים שכתב ללהקת "הנשמות הטהורות", ומארח למספר שירים את אריק איינשטיין, טל גורדון, וג'וזי כץ שהוטסה במיוחד לארץ ממקום מושבה בארצות הברית, כדי לשיר את "אחכה לך". בעקבות הגעתה לכבוד התקליט, שבה כץ לחיות בארץ לאחר 15 שנים בארצות הברית.
בין האירועים הבולטים בשנות התשעים הייתה הפקה של יורמן לשיתוף הפעולה בין צביקה פיק ללהקת נושאי המגבעת, יחד הקליטו מספר שירים ויצאו למסע הופעות שכלל את הלהקה, ללא אוהד פישוף.
עוד באותן שנים הפיקו יורמן ושותפו, שוקי שצוב, את מופע הבמה האחרון של דודו טופז, "טיפול נמרץ".
המאה ה-21

במאה ה-21 הפיק יורמן את המופע "קסם המזרח" עם שלמה בר, אהובה עוזרי, רמי דנוך והברירה הטבעית, עסק בייעוץ אמנותי למועדונים "שמיים", "פיוז'ן", קמלוט הרצליה, "המסבאה", יצר סדנה למשחק עם הבמאית המיתולוגית נעמי פולני.
ביחד עם חברת התקליטים תטא עבד עם מרים טוקאן על אלבומה הראשון בהפקה מוזיקלית של דורון פלסקוב, השניים הוציאו סינגלים לרדיו אך האלבום השלם לא יצא לחנויות.
עוד הפיק את "מרים ואלון", הפקה משותפת לאלון אוליארצ'יק ומרים טוקאן, הפקת מחווה ל BEACH BOYS שהועלתה בפסטיבל תל אביב ואת ההצגה "סטיות מיניות בשיקגו" מאת דייוויד מאמט, בהשתתפות עמוס תמם, יוני זיכהולץ, נתי קלוגר, רון שחר.
בנוסף, יזם את החיבור בין אבי בללי למשוררת דליה רביקוביץ', חיבור שהוביל בסופו של דבר לאלבומם של בללי ויהודית רביץ, "בללי/רביץ/רביקוביץ'" שיצא בשנת 2009.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נקלע יורמן לקשיים כלכליים ולחובות, ובפברואר 2011 ניתן נגדו צו כינוס נכסים. הצו בוטל בספטמבר 2014.
באוגוסט 2013, חיבר יורמן בין אבי בללי ("נקמת הטרקטור") על בס ושירה, דודי לוי בגיטרה ושירה, איגי דיין ("משינה") בתופים ושירה, דניאל סלומון בפסנתר ושירה וטל גורדון באקוסטית ושירה, ליצירת מעין הרכב-על שיצר ערב ייחודי משיריו של שמוליק קראוס, לציון שנת מותו של קראוס. בכורת הערב "רואים שקוף", עלתה במסגרת פסטיבל ראשון לציון, בהפקת אודי דבוש ומשרדו, "פיסטוק אמנים".
ביולי 2016 הפיק יורמן בשיתוף תיאטרון בית החייל ותיאטרון בית לסין את המופע "הללויה לקובי אשרת- חוגגים 50 שנות יצירה" בהשתתפות התזמורת הסימפונית של העיר אשדוד, שלומי שבת, דוד דאור, גלי עטרי, מיקי גבריאלוב, שובבי ציון, חבורת ראש כרוב, יזהר כהן, אילנית, חלב ודבש ואפרת רותם.
חיים פרטיים

יורמן היה גרוש ואב לארבע בנות. במשך יותר משני עשורים היה בן זוגה של הזמרת טל גורדון, ולהם בת. נפטר ב-9 במאי 2020 לאחר מאבק בסרטן הדם.
הערות שוליים

↑  עינב שיף‏, בכורה: בללי רביץ רביקוביץ - "חלון", באתר וואלה, 7 באפריל 2009
↑  תיק כנ"ר 25941 ותיק בית המשפט בתל אביב שמספרו 4019-10-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299446105171  ISNI: 0000 0000 6886 2580  MusicBrainz: e227e5b2-6305-474d-b307-b37269845cab  VIAF: 2521167025394153390007   WorldCat (עם VIAF): 2521167025394153390007
סרג'יו שפירא

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1931 (בן 93) רומניה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית למוזיקה בבוקרשט 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  עברית, רומנית 
 
סרג'יו שפירא (נולד ב-25 ביולי 1931) הוא מלחין, מחנך ומוזיקולוג ישראלי. עבודותיו כוללות יצירות תזמורתיות, קאמריות, כליות וקוליות.
יצירותיו בוצעו במדינות שונות, בהן ישראל, רומניה, ארצות הברית, קנדה, בריטניה, צרפת, גרמניה, בלגיה, גאורגיה, טאיוון, יפן, דרום אפריקה ועוד. יצירותיו זכו במספר פרסים בולטים, ביניהם הפרס הראשון בתחרות מטעם התאחדות הקלרינט העולמית (אנ'). יצירותיו נוגנו בסגרת פסטיבלים שונים, בחלקם כמייצגים את מדינת ישראל. בין המקומות בהן בוצעו יצירותיו ניתן לכלול את הקרנגי הול ומרכז לינקולן.
חייו

שפירא נולד ברומניה. אביו היה עורך דין ונגן חובב בכינור ופסנתר. שפירא החל בלימודי פסנתר בגיל קטן, ולהלחין מגיל 15. אחרי סיום התיכון השלים שפירא תואר ראשון בנגינה (ביצוע) בפסנתר ובהלחנה באוניברסיטה הלאומית למוזיקה בבוקרשט (אנ'), המנחים בלימודי ההלחנה היו לאון קלפר (אנ'), תלמידם של יוזף מרקס ופול דיקא, ומרטיאן נגראה (איט') תלמידו של ג'ורג'ה אנסקו.
לאחר שסיים בשנת 1956 תואר מוסמך אוניברסיטה בקומפוזיציה, שפירא נישא לפסנתרנית שולמית פלנר (Shulamith Fellner), תלמידתה של פלוריסה מויסקסאו (אנ'). לאחר מכן הם עלו לישראל והצטרפו לצוות האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
לאחר הולדת ילדיו בשנים 1965 ו-1967, שפירא החל להתעמק בנושא החינוך המוזיקלי. בנוסף לקריירה שלו כמלחין יצירות רציניות, הוא החל לכתוב מספר יצירות דידקטיות המותאמות להנאתם של ילדים צעירים.
עבודת התזה בדוקטורט של שפירא נקראה "חינוך מוזיקלי בישראל - שימור אלמנטים מוזיקליים בתוך מסגרת של אילוצים פדגוגיים".
סגנון ההלחנה של שפירא

למרות מספר שילובים של אלמנטים מודרניים, המוזיקה של שפירא לא מזוהה עם אף זרם מוזיקלי מובהק של המאה ה-20 (על אף שישנה השפעה חזקה של מוזיקה עממית עליו).
המוזיקה שלו חופשית ואינה כוללת הגבלות טכניות או סגנוניות. הוא משלב מודאליות, טונליות מורבת וא-טונליות.
רשימת יצירותיו

יצירות לפסנתר:
סוניטנה (1955)
טריפטיך (1957)
רונדו ברולסק (1961)
סויטה קטנה (1961)
ארבעה קטעים קטנים (1972)
עולם מופלא (1985)
רגשות (1988)
גארלנד - קטעים בסגנון פופולרי (1990)
יצירות קאמריות:
רביעיית מיתרים (1955)
פסטלים לחליל וספנתר (1982)
שני פרקים לצ'לו ופסנתר (1983)
שיחה עם הלא נודע לקלרינט סולו (1986)
קטעים תנ"כיים לנבל (1987)
הבעות לאבוב סולו (1989)
סונטה בפרק אחד לצ'לו סולו (1991)
פנטזיות לבסון ופסנתר (1999)
תפילה לקלרינט סולו (2000)
טנדו לכינור וצ'לו (2002)
רביעיית עכלי נשיפה מעץ (2004)
ארבעה קטעי אופי לבסון סולו (2010)
דיברטימנטי לשני חלילים (2010)
מבט חטוף לציון יום שנה לשתי חצוצרות (2012)
שלוש רומנסות לקונטרבס ופסנתר (2013)
איר והומורסקה לחליל סולו (2014)
יצירות תזמורתיות:
דיפטיך לתזמורת מיתרים (1991)
זיכרון לצ'לו ותזמורת (1994)
לילה על העיירה - תמונות סימפוניות (1996)
יצירות ווקאליות
חמישה שירים למקהלה (1967)
שיר גלויות למקהלה (1971)
שירי מורשת למקהלה (1972)
הביאו לנו מים למקהלת ילדים ופסנתר (1973)
הפואמה של רחל לסופרן ופסנתר (1986)
מוזיקה לילדים:
זכרונות ילדות (שני ספרים) לפסנתר (1966)
מעולם הילדים (שני ספרים) לפסנתר (1979)
על הכינור - לכינור ופסנתר (1981)
יום שמשי לקול ילד/ה ופסנתר (1977)
זכיות בפרסים

פרס איגוד המלחינים של רומניה לשנת 1956, בעבור הסונטינה לפסנתר
הפרס הראשון בתחרות מטעם התאחדות הקלרינט העולמית (אנ') לשנת 1999, עבור "שיחה עם הלא נודע" לקלרינט סולו
השתתפות בפסטיבלים

פסטיבל המוזיקה של בריסל (2005) - הסונטה לצ'לו סולו
הפסטיבל האסייתי-פסיפי בוולינגטון ניו זילנד (2007) - "פנטזיות" לבסון ופסנתר
הפסטיבל הבינלאומי בבוורלי הילס קליפורניה (2010) - שני פרקים לצ'לו ופסנתר
פסטיבל Contemporanea הבינלאומי בוקרשט (2010) - "שיחה עם הלא נודע" לקלרינט סולו
פסטיבל Fou de Basson באנגלום צרפת (2010) - רביעיית כלי נשיפה מעץ
הפסטיבל ה-29 של ליגת המלחינים בטייפיי טאיוון (2011) - סונטה לצ'לו סולו
פסטיבל המוזיקה האסייתית בטוקיו יפן (2017) - תפילה לקלרינט סולו
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268050605171  ISNI: 0000 0000 8284 8291  LCCN: no2004121556  VIAF: 98206348   WorldCat (עם VIAF): 98206348
סנסנה (אתר מקראי)

ערך זה עוסק בעיר מקראית. אם התכוונתם ליישוב קהילתי דתי במועצה אזורית הר חברון, ראו .
| --- | --- |
הגבעה שעליה מפוזרים השרידים של חירבת א-שמסאניאת
הגבעה שעליה מפוזרים השרידים של חירבת א-שמסאניאת
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הישראלית 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°20′40″N 34°54′05″E﻿ / ﻿31.344498°N 34.901256°E﻿ / 31.344498; 34.901256
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) סנסנה(למפת צפון הנגב רגילה) סנסנה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סנסנה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סנסנה
 
נחלות שבטי ישראל
סַנְסַנָּה הייתה עיר בדרום נחלת יהודה בתקופת המקרא.
היסטוריה

העיר מוזכרת בספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ל"א כעיר שירשו שבט יהודה ביחד עם הערים צקלג ומדמנה.
יש הסוברים שמקור השם סנסנה הוא על שם החלק מעץ התמר הנקרא סַנְסַן או סַנְסַנָּה, כפי שניתן ללמוד מהפסוק בשיר השירים "אָמַרְתִּי אֶעֱלֶה בְתָמָר אֹחֲזָה בְּסַנְסִנָּיו", ישנם כמה פרשנויות באיזה חלק מדובר. יש הסוברים שמדובר בראש הדקל הנראה ככיפה, ויש הסוברים שזו הבליטה הנותרת לאחר כריתת ענף מדקל.
המקום זוהה עם חירבת א-שמסאניאת, אתר גדול מן התקופה הישראלית במרחק 16 ק"מ בקירוב מצפון מזרח לבאר שבע, בקצה השלוחות הדרומיות של הרי יהודה. זיהוי זה מסתייע בזיהויה של מדמנה עם ח'רבת אם דימנה השכנה.
היום מזוהה סנסנה כ-2 ק"מ דרומית מזרחית מהנקודה בה שוכן היישוב סנסנה היום.
בספר יהושע, פרק י"ט, פסוק ה' ובספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק ל"א לא מוזכרת סנסנה ובמקומה מוזכר מקום בשם "חצר סוסה" אולי אירעו חילופים אלה בגלל הדמיון בין סנסנה לסוסה.
גלריית תמונות

חורבות ונוף בראש הגבעה
בורות בחירבת א-שמסאניאת
חורבות על הגבעה של חירבת א-שמסאניאת
חורבות מבנה בחירבת א-שמסאניאת
הערות שוליים

↑  מגילת שיר השירים, פרק ז', פסוק ט'.
↑  עוד על החילוף סנסנה-שמסמאת, ניתן למצוא אצל יוחנן אהרוני, ארץ ישראל בתקופת המקרא: גאוגרפיה היסטורית, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, תשמ"ח, עמ' 100
↑  אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, כרך ה, ירושלים: מוסד ביאליק, 1968, עמ' 1069
↑  שמואל אחיטוב, יהושע, רעננה: האוניברסיטה העברית בירושלים עם עובד י"ל מאגנס, 1995, מקרא לישראל: פירוש מדעי למקרא, עמ' 381
↑  יוחנן אהרוני, כתובות ערד, ירושלים: מוסד ביאליק, 1986, עמ' 62
סרגיי סטרוגנוב

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1794 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 במרץ 1882 (יוליאני) (בגיל 87) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  Emperor Alexander Institute of Railway Engineers 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  מסדר הוברטוס הקדוש  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  אות המסדר גאורגיוס הקדוש  אביר במסדר סנט מוריס ולזרוס  מסדר סנט מוריס ולזרוס  מסדר הפיל  מסדר הכתר  מסדר לאופולד  מסדר החרב  מסדר העיט האדום, דרגה 1  עיטור אנדריי הקדוש  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  אות מסדר העיט הלבן  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  Order of St. George 
 בן או בת זוג:  Nataliya Stroganova 
 צאצאים:  Grigorij Sergeevič Stroganov, Yelizaveta Meshcherskaya, Aleksandr Stroganov, Pavel Sergeyevich Stroganov 
 
סרגיי סטרוגנוב (ברוסית: Сергей Строганов‏; 8 בנובמבר 1794 – 22 במרץ 1882) היה אציל רוסי, מדינאי, היסטוריון אמנות, ארכאולוג, אספן ונדבן. הוא היה בן למשפחת סטרוגנוב המפורסמת.