stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמות סודיות
עלילה > מלחמות סודיות (2015)

בשנים האחרונות, קבוצת אילומינטי חקרה תקריות אשר התרחשו במספר יקומים מקבילים. אין הדבר ידוע מה הגורם לכך, אך אין זה מן הנמנע שהתנגשות בין היקומים והשמדתם אכן תתרחש ואין אפשרות לעצור אותה. הקבוצה מבינה שגם יקום מארוול המרכזי יסבול מאותו גורל, והיא מנסה לגרום לאותם אירועים ביקומים אחרים כדי להרוויח מספיק זמן ולעצור את מה שמגיע. אולם למרות הכל, הזמן הולך ואוזל.
בעקבות אותן תקריות ברחבי המולטי-יקום, שרידי המציאויות השונות התאחדו לכדי "עולם מלחמה" חדש. כל אותן מציאויות ידועות כמתחמים ויש באפשרותן לתקשר אחת עם השנייה, למעט שלוש מהן שנושאות בחובן סכנות שמאיימות על שלומן של שאר המציאויות. בין המתחמים נכללים בין היתר גרינלנד (כוכב הענק הירוק), דיסטופיה (הענק הירוק: עתיד לא מושלם), המתחם של אפוקליפס (אקס-מן: עידן אפוקליפס), טכנופוליס (איירון מן: מלחמות השריון), אי העכביש (אי העכביש), אראכניה (ספיידרמן: יקום העכביש), מארוויל (אוונג'רס נגד אקס-מן), אנגליה של ג'יימס הראשון (מארוול 1602, "אנג'לה ציידת המכשפות"), העין של אגאמוטו (דוקטור סטריינג'), אזור המלחמה (מלחמת אזרחים), שדה האלה (קפטן מארוול, "קפטן מארוול וחיל קרול"), מונרכיית אם (בית אם), טריטוריות הזקיפים (אקס-מן: ימי עבר עתידי), ווסטצ'סטר (אקס-מן: סדרת האנימציה, "אקס-מן 92"), פרפקשן (עידן אולטרון) וזאנדאר החדשה (כפפת האינסוף).
הערות שוליים

↑  Are Both Marvel And DC Giving Us A New Crisis?, Rich Johnston, May 21st 2014
↑  Secret Wars: Marvel's Crisis of Infinite Events?, Carlos Abdu, January 20th 2015
↑  Marvel Super-Heroes Secret Wars #1, May 1984
↑  Secret Wars #3, July 1984
↑  Secret Wars #6, October 1984
↑  Secret Wars #8, December 1984
↑  The Amazing Spider-Man #298-300, March-May 1988
↑  Secret Wars #10, February 1985
↑  Uncanny X-Men #183, July 1984
↑  Secret Wars #12, April 1985
↑  The Avengers #243, May 1984
↑  Fantastic Four #265, April 1984
↑  Fantastic Four #300, March 1987
↑  Fantastic Four #357-358, October-November 1991
↑  The Avengers #266, April 1986
↑  Fantastic Four #319, October 1988
↑  Secret Wars #1
↑  Secret Wars #2
↑  Secret Wars #3
↑  Secret Wars #4
↑  Secret Wars #5
↑  Star Lord and Kitty Pryde #2
↑  Ultimate End #4
↑  Secret Wars #6
↑  Secret Wars #7
↑  Secret Wars #8
↑  Secret Wars #9
עטיפת החוברת Secret Wars II #3 מספטמבר 1985, אמנות מאת אל מילגרום וסטיב ליאהלואה.
מקפת שיירי הגז אקסו מארס

שיגור המקפת יחד עם הנחתת סקיאפארלי מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן
מקפת שיירי הגז אקסו מארס ‏ (Trace Gas Orbiter, בקיצור: TGO) היא גשושית ששוגרה כחלק מפרויקט אקסו מארס על ידי סוכנות החלל האירופית ורוסקוסמוס בשנת 2016 והגיעה למאדים ב־19 באוקטובר 2016. הגשושית נשאה על גבה את הנחתת סקיאפארלי, ולפני ההגעה למאדים שחררה אותה כדי שזו תוכל לנחות על כוכב הלכת. לאחר מכן הגשושית תחל בשלב איטי והדרגתי שבמהלכו תשנה את מסלולה סביב מאדים למסלול מבצעי בגובה של כ־400 ק"מ עד נובמבר 2017. היא תוכל לשמש גם כתחנת ממסר שתאפשר תקשורת בין רכבים שישלחו לפני השטח של מאדים, ובמיוחד עבור הרובר של משימת 2020. הגשושית מתוכננת לפעול לפחות עד לשנת 2022.
דגם של הגשושית TGO, שהוצג בתערוכת הסלון האווירי בפריז, 2015
משימות המקפת

המשימה המדעית המרכזית של הגשושית TGO היא למדוד ולחקור את מקורם של גזים הנמצאים בכמות מזערית באטמוספירה של מאדים (פחות מ־1% מהאטמוספירה), כי מיקום הגז משתנה לאורך זמן. אחת השאלות שמעסיקות את החוקרים בנוגע למאדים היא האם אכן יש באטמוספירה של מאדים כמות מזערית של גז מתאן. מדידות שנעשו על ידי גשושיות קודמות וכן מתצפיות טלסקופיות בכדור הארץ, הצביעו על כמות מזערית כזו שמגוונת מבחינת זמן ומקום במאדים. המדידות הללו לא היו מדויקות מספיק, וגם מדידות מדויקות יותר של הרובר קיוריוסיטי השאירו את השאלה פתוחה. מכיוון שמתאן אינו יציב לאורך זמן באטמוספירה של מאדים, נדרש איזשהו מקור שיחדש אותו - ומקור זה יכול להיות ביולוגי או גאולוגי. בכדור הארץ למשל, מקורו של רוב המתאן באטמוספירה הוא מתהליכים ביולוגיים. עם זאת, גם תהליכים גאולוגיים, שלא מעורבים בהם חיים, יכולים להסביר תופעה זו.
כדי למדוד את מרכיבי האטמוספירה של מאדים, הגשושית תשתמש בשתי שיטות של תצפיות ספקטרוסקופיות: פעמיים במסלול סביב מאדים, במהלך האוקולטציה הסולארית (בזריחה ובשקיעה מבחינת הגשושית), היא תכוון את הספקטרוסקופים שלה לכיוון השמש. בצורה זו, קרני השמש שמגיעים למכשירי המדידה דרך האטמוספירה של מאדים, משמשים כ"פנס" לחיזוק עוצמת הקרינה שמתקבלת במכשירי המדידה. כך מתאפשרת מדידה מדויקת יותר, עד לרמה של חלקיק אחד למיליארד (ppb). המסלול של הגשושית מותאם לאפשר לה כמה שיותר אוקולטציות סולאריות. השיטה השנייה שהגשושית תפעיל היא לכוון את הספקטרוסקופים לתצפית ישירה על כוכב הלכת. מכיוון שבשיטה כזו הם קולטים את הקרינה התת־אדומה היוצאת מכוכב הלכת, שהיא חלשה יותר, המדידה הופכת למדויקת פחות.
פעילות המקפת

המקפת שוגרה יחד עם ההנחתת סקיאפארלי ששימשה כמדגים טכנולוגי, ונכשלה בנחיתתה, ב-14 במרץ 2016. המקפת נכנסה למסלול סביב מאדים ב-19 באוקטובר באותה שנה.
לאחר שחרור הנחתת סקיאפארלי ב-16 באוקטובר 2016, מקפת החלה בשינוי מסלולה, תוך שימוש בבלימה אטמוספירית. בסוף פברואר 2018 המקפת השלימה את הבלימה ונכנסה למסלול המשימה המדעי. באפריל 2018 פורסמו תמונות ראשונות שצילמה מפני השטח במאדים.
הערות שוליים

↑  Jonathan Amos, Mars TGO probe despatched on methane investigation, BBC News, 14 March 2016
↑  Jorge L. Vago et al., ESA ExoMars program: The next step in exploring Mars, Solar System Research 49(7), p. 519, December 2015
↑  ExoMars Trace Gas Orbiter and Schiaparelli Mission (2016), ESA
↑  Michael J. Mumma, Geronimo L. Villanueva, Robert E. Novak, Tilak Hewagama, Boncho P. Bonev, Michael A. DiSanti, Avi M. Mandell, Michael D. Smith, Strong Release of Methane on Mars in Northern Summer 2003, Science 323, 2009, עמ' 1041-1045
↑  ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO), ESA
1 2  Jorge L. Vago et al., ESA ExoMars program: The next step in exploring Mars, Solar System Research 49(7), pp. 519–520, December 2015
↑  Lost on Mars: Schiaparelli lander falls silent shortly before touchdown, אתר SpaceFlight Insider‏, 20 באוקטובר 2016.
↑  ExoMars probe set to sniff out signs of life on the Red Planet,‏ new Scientist,‏ 7 במרץ 2016.
↑  ExoMars returns first images from orbit סוכנות החלל האירופאית, 26 באפריל 2018
מקימי (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  מקימי מאת נועה ירון-דיין
 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  נועה ירון-דיין יובל דיין תמר מרום רם נהרי
 כותבים:  תמר מרום
 בימוי:  רם נהרי
 פסקול:  תומר קורם
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  5
 הפקה
 מפיק:  יפעת פרסטלניק
 חברת הפקה:  סרטי יפעת פרסטלניק בע"מ
 עורכים:  חגי לוי
 צלמים:  עדי רייס
 מוזיקה:  ניתאי גבירץ, אילן סמילן
 אורך פרק:  56 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HOT
 תקופת שידור מקורית:  2013–הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מקימי היא סדרת דרמה ישראלית בת 5 פרקים, שיצרו נועה ירון-דיין, יובל דיין, תמר מרום, רם נהרי, שהוקרנה ב-HOT3 בשנת 2013.
הסדרה היא עיבוד לספר "מקימי" מאת נעה ירון-דיין. גיבורת הסדרה היא עלמה, מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו, שמואסת בהצלחתה ובחיים החילוניים, ומוצאת משמעות בחסידות ברסלב.
רקע

נועה ירון הייתה מנחת טלוויזיה ושדרנית בגלי צה"ל. באמצע שנות התשעים היא חזרה בתשובה יחד עם בן זוגה יובל דיין, שהיה סטודנט בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בשנת 2007 יצא הספר "מקימי", המבוסס על חוויותיה האישיות של ירון, ובו מתואר סיפורם של שני חוזרים בתשובה, עלמה ובן. תמר מרום, ששירתה יחד עם נעה ירון בגלי צה"ל, קיבלה ממנה עותק של הספר ועיבדה אלמנטים מתוכו לכדי סדרה בת שישה פרקים.
שחקנים > דמויות ראשיות

יעל פוליאקוב - עלמה - כוכבת טלוויזיה, למראית עין נדמה שהכל תקין בחייה ושהיא נמצאת על המסלול המהיר להצלחה גדולה, אבל בפנים היא חווה שבר וריקנות. חייה משתנים כאשר אל הדירה התל אביבית שהיא חולקת עם חברתה הגל"צניקית, מגיע בן, השותף החדש.
מוקי - בן - שותף החדש של עלמה, סטודנט לקולנוע, מושך, כריזמטי ואפל. עלמה ובן מתאהבים, ועוברים לגור יחד. כאשר ברנר חברו הטוב של בן, מצליח למשוך אותו למפגשים עם חוזר בתשובה בשם דניאל עולמו מתהפך.
אלישע בנאי - ברנר - חבר של בן מהצופים. בטלן סטלן שמח, היפראקטיבי שקופץ מנושא לנושא. הראשון בין החברים שהתחבר לעניין החזרה בתשובה, אחרי שלקח טרמפ את דניאל, שהופך למורה הרוחני של כולם. ברנר מלא כוונות טובות, ידידותי מאוד (לפעמים יותר מידי), חבר טוב, בחור חיובי.
עלמה זוהר - מיקה - חוזרת בתשובה, חלק מהחבורה של דניאל, המורה של עלמה ובן. חזרה בתשובה באמצע שנות השמונים יחד עם בן זוגה (היום בעלה), עדי. לפני שחזרה בתשובה הייתה סוג של היפית וטיילה בעולם. כיום היא חסידת ברסלב, גרה ביישוב חרדי בשטחים ומגדלת שישה ילדים.
שחקנים > דמויות משנה

רן שריג - גור
שמרית לוסטיג - נוגה
שי אביבי - דדי
רני בלייר - אבא של בן
יאנה יוסף - נטע
איתי שור - ג'וני
לקריאה נוספת

נועה ירון-דיין, מקימי, עם עובד בשיתוף מפעל קסת לספרות ביכורים, 2007.
הערות שוליים

↑   איילת שני, לסלק את הגזענות שבפנים, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2013
מקסין סינגר

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1931 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  9 ביולי 2024 (בגיל 93) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 שם לידה:  Maxine Frank 
 ענף מדעי:  ביולוגיה מולקולרית, ביולוגיה 
 מקום לימודים:  מכללת סווארת'מור (1952)  אוניברסיטת ייל (1957)  תיכון מידווד 
 מנחה לדוקטורט:  גוז'ף ס. פרוטון 
 מוסדות:  המכון הלאומי לסרטן (1974)  המכונים הלאומיים לבריאות 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1987)  פרס וניבר בוש (1999)  מדליית רווחת הכלל (2007)  Presidential Rank Award of Distinguished Executive (1988)  פרס ויקטור המבורגר למורה מצטיין (2010)  מדליית מנדל (1996)  פרס אגנס פיי מורגן למחקר (1963)  המדליה הלאומית למדעים (1992)  פרס פיליפ אבלסון של האגודה האמריקאית לקידום המדע (2004)  פרס האגודה האמריקאית לקידום המדע לחופש ואחריות במדע (1982)  מדליית וילבור קרוס (1991)  פרס השירות הציבורי של ASCB (2008)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
מקסין פרנק סינגר (באנגלית: Maxine Frank Singer;‏ 15 בפברואר 1931 – 9 ביולי 2024) הייתה ביולוגית מולקולרית וביוכימאית יהודייה אמריקאית. הייתה מדענית מובילה בתחום הגנטיקה האנושית שעזרה בפענוח הצופן הגנטי האנושי. כיהנה כנשיאת מכון קרנגי בוושינגטון.
ביוגרפיה

מקסין פרנק סינגר נולדה בברוקלין, ניו יורק, להנרייטה (פרלוביץ) פרנק ולהיימן פרנק. את השכלתה היסודית והעל-יסודית קיבלה בבתי הספר הציבוריים בברוקלין.
סינגר התמחתה התמחות ראשית בכימיה והתמחות משנית בביולוגיה במכללת סווארת'מור וקיבלה בשנת 1952 תואר ראשון בהצטיינות. את תואר הדוקטור שלה קיבלה בשנת 1957 מאוניברסיטת ייל על כך שחקרה את כימיית החלבונים תחת גוז'ף פרוטון (אנ'). במהלך לימודיה פרוטון עודד אותה להתמחות במחקר חומצות הגרעין (DNA וגם RNA), בעקבות זאת הצטרפה למעבדתו של הביוכימאי לאון הפל (Leon Heppel) במכון הלאומי לבריאות בוושינגטון די.סי. בשנת 1956 כפוסט-דוקטורט.
שנתיים לאחר מכן, קיבלה מינוי להיות חלק מצוות המחקר בתור ביוכימאית והפכה לאחראית על מחקר האנזימים והביוכימיה של התא עד שנת 1974. בשנת 1975 הצטרפה למכון הלאומי לסרטן ובשנת 1980 הפכה לאחראית על מעבדת הביוכימיה, תפקיד שבו הייתה ממונה על 15 קבוצות מחקר וכיהנה בו עד שנת 1987.
בשנת 1988 נבחרה לכהן כנשיאת מכון קרנגי בוושינגטון (אנ') ובשנת 2002 החליטה לפרוש מתפקיד זה.
סינגר נפטרה בוושינגטון ב-9 ביולי 2024. הותירה אחריה בעל, עורך הדין דניאל מוריס סינגר, וארבעה ילדים.
מחקר

עבודתה של סינגר הקיפה את תחום הביוכימיה ואת תחום הביולוגיה המולקולרית, וכללה מחקרים מגוונים על: סינתזת RNA, תפקידם של האנזימים ב-DNA, מטבוליזם, שחלוף גנטי בוירוסים פגומים ועל המבנה של המכלול DNA – חלבון הנקרא כרומטין.
בשנות ה-60 המוקדמות סינגר עזרה לעמיתה במכון הלאומי לבריאות, מרשל וורן נירנברג, לפענח את הקוד הגנטי על ידי כך שסיפקה לו מולקולות RNA מלאכותיות בעלות נוקלאוטידים המסודרים ברצף ידוע שאפשרו לקבוע שהמידע הגנטי מורכב מארבע אותיות ואילו הקודן מורכב מצופן המכיל בכל פעם שלוש אותיות מתוכן.
במהלך שנות ה-80 סינגר הפנתה את תשומת לבה לקבוצה גדולה של רצפי DNA הנקראים LINEs.
היא ועמיתיה היו בעיקר מעוניינים ברצף LINE1 שחוזר על עצמו אלפי פעמים ב־DNA האנושי. הם חקרו איך האלמנטים שלו נעים, מתוך אמונה שמנגנון הטרנספוזיציה שלו עשוי להוות משמעות רחבה להבנת מחלות גנטיות.
בנוסף, סינגר חקרה דרכים לריפוי סרטן והמופיליה.
תרומתה למדע ולחברה

משנות ה-70 המאוחרות דאגה לבטיחות והמוסריות של תחום ההנדסה הגנטית. היא המשיכה לעבוד למען שימוש בטוח ואתי בתחום הביוטכנולוגיה עד למותה.
סינגר הייתה מעורבת במידה רבה בתוכניות לשיפור איכות החינוך המדעי בכל שלבי הלימוד.
בנוסף, כתבה מספר ספרים על תחום הגנטיקה בשיתוף עם עמיתה פול ברג והעבירה הרצאות רבות.
סינגר אף הקימה תוכנית לימודית מדעית לתלמידי וושינגטון די.סי. בשם First light.
פרסים והישגים

1975 – הייתה שותפה לארגון כנס ה-Asilomar.
1988 – פרס הדירוג הנשיאותי הנכבד (Distinguished Presidential Rank Award).
1992 – המדליה הלאומית למדעים.
1996 – פרס הרצאת AAAS על שם ויליאם ד. קארי למנהיגות מדיניות המדע.
1999 – פרס וניבר בוש של מועצת המנהלים הלאומית למדע.
2004 – פרס AAAS על שם פיליפ אייבלסון.
2007 – מדליית שלום הציבור של האקדמיה הלאומית למדעים.
היא הייתה חברה באגודה האמריקנית לקידום המדע, באקדמיה הלאומית למדעים ובאקדמיה האפיפיורית למדעים. הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד בתחום המדע במספר רב של מוסדות יוקרתיים.
הערות שוליים

↑  Maxine Singer Facts, biography.yourdictionary.com
↑  Maxine Singer | Jewish Women's Archive, jwa.org
1 2  The Maxine Singer Papers: Biographical Information, profiles.nlm.nih.gov
↑  "Maxine Singer". HowStuffWorks. 2008-10-21. אורכב מ-המקור ב-2020-06-10. נבדק ב-2016-11-18.
↑  Maxine Singer | Chemical Heritage Foundation, chemheritage.org
1 2  Carnegie Science, Maxine F. Singer | Carnegie Institution for Science, carnegiescience.edu (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268261705171  PLWABN: 9810576399805606  BIBSYS: 90558350  BnF: cb122752705 (data)  CiNii: DA04938414  GND: 1145676588  ICCU: MILV033642  ISNI: 0000 0001 1468 3621  LCCN: nr91000895  LNB: 000264791  NDL: 00475157  NKC: jo20191055561  NLK: KAC201885781  NSK: 000380049  NTA: 085439916  RERO: 02-A003834842  SNAC: w6xq9b2w  SUDOC: 031561411  VIAF: 17282599   WorldCat (עם VIAF): 17282599 
DNA
מסדר סן-מישל

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  ממלכת צרפת ממלכת צרפת
 סוג:  מסדר אבירות
 מפקד המסדר:  מלך צרפת
 סטטוס:  מסדר היסטורי
 פטרון:  המלאך מיכאל
 יום:  29 בספטמבר
 נוסד:  1469
 בוטל/פורק:  יולי 1830
 הענקות
 מספר החברים:  השתנה לאורך ההיסטוריה
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  מסדר רוח הקודש
 
מסדר סן-מישל (צרפתית: Ordre de Saint-Michel) היה מסדר האבירים של מלך צרפת.
היסטוריה

המסדר נוסד באוגוסט 1469 בטירת אמבואז שבעמק הלואר על ידי לואי האחד עשר, מלך צרפת בתגובה למסדר גיזת הזהב שנוסד ב-1430 על ידי פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, יריבו של לואי האחד עשר.
היה זה המסדר החשוב ביותר בצרפת, ואביריו נשבעו אמונים למלך. על אף שהיו אמורים להיפגש אחת לשנה באולם הגדול של מנזר מון-סן-מישל שבנורמנדי, נפגשו למעשה בארמון המלכות בפריז. יום חגו של המסדר היה 29 בספטמבר, יום המלאך מיכאל (מישל בצרפתית), אז יום חג לאומי משום שהמלאך מיכאל נחשב לקדוש מגן של ממלכת צרפת עד 10 בפברואר 1638 כאשר הוחלף במרים, אם ישו על ידי לואי השלושה עשר, מלך צרפת.
אבירי המסדר ענדו עיטור זהב שעליו נראה המלאך מיכאל עומד על צוק (מון-סן-מישל) ומתמודד עם נחש. עיטור זה היה תלוי על שרשרת זהב משובצת בקונכיות צדף שהיה העיטור של העלייה לרגל ובמיוחד של אלה שהלכו לסנטיאגו דה קומפוסטלה. עם ייסודו של המסדר, המאייר המפורסם ז'אק פוקה התבקש לצייר מיניאטורה שבה נראה המלך עומד בראש אביריו.
בתחילה מספר אבירי המסדר הוגבל ל-31, ואחר כך גדל ל-36 כולל המלך. החל ב-1565, בתקופת מלחמות הדת בצרפת מספר האבירים הרשמי גדל ל-50, אולם למעשה המסדר כלל לפעמים אנשי חצר רבים שלא היו אנשי צבא - מה שגרם לירידת יוקרתו. קטרינה דה מדיצ'י, אמו של שארל התשיעי, מלך צרפת מינתה למסדר זה את כל מי שחפצה ביקרו. ב-1574 בתחילת מלכותו של אנרי השלישי מסדר סן-מישל כלל גם כ-700 אבירים שעמדו לרשותו של המלך במלחמות הדת.
ב-31 בדצמבר 1578 אנרי השלישי ייסד מסדר חשוב יותר בשם "מסדר רוח הקודש" שאליו השתייכו, בנוסף על המלך, אנשי חצר המלכות ואנשי אצולה חשובים, בעוד שמסדר סן-מישל נשאר על כנו. כל אבירי מסדר רוח הקודש היו גם אבירי מסדר סן-מישל.
על פי צו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת (12 בינואר 1665) עיטור מסדר סן-מישל ניתן באופן מיוחד לסופרים, אמנים ושופטים. בתקופתו של מלך זה לא ענדו עוד את השרשרת. היא הוחלפה בסרט שחור והעיטור הוחלף בצלב זהב מצופה באמייל.
ב-1791 המסדר בוטל, אך נוסד מחדש ב-16 בנובמבר 1816 באמצעות צו של לואי השמונה עשר, מלך צרפת. עיטור מסדר זה ניתן לאנשי מדע, אמנים, סופרים ומשוררים. מספרם הוגבל ל-100 בנוסף על אבירי מסדר רוח הקודש ואבירים זרים. מסדר סן-מישל בוטל סופית עם מהפכת יולי 1830.
מנחם נחום פרידמן (השני)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1879 ח' בחשוון ה'תר"ם 
 פטירה:  1933 (בגיל 54 בערך) כ"א בסיוון ה'תרצ"ג 
 תקופת הפעילות:  ?–1933 
 אב:  אברהם יהושע השיל פרידמן 
 
רבי מנחם נחום פרידמן (ח' בחשוון ה'תר"ם, 25 בנובמבר 1879 - כ"א בסיוון ה'תרצ"ג, 1933) רבה של קהילת איצקן. אחיינו של אברהם מתתיהו פרידמן, האדמו"ר האחרון לבית שטפנשט ואף היה אמור לירש את מקומו ואחיו של אהרן מתתיהו פרידמן. היה ציוני נלהב ונודע בגישתו המחשבתית ביהדות המשלבת פילוסופיה חיצונית.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תר"ם (1879) בעיירה שטפנשט, לאדמו"ר אברהם יהושע השל פרידמן מאדז'אד ולבת שבע לבית פרידמן, בתו של רבי מנחם נחום פרידמן משטפנשט. משני הוריו היה ייחוסו לרבי ישראל מרוז'ין. גדל בבוהוש בבית סביו רבי יצחק פרידמן מבוהוש. בשנת תרמ"ז (1887) נפטרה אמו, ואחרי פטירת סבו רבי יצחק, שנפטר בשנת תרנ"ו (1896), נשא לאישה את מרים, בתו של רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב, אף היא נינה לרבי ישראל מרוז'ין. לאחר כמה שנים בבית חותנו בצ'ורטקוב עבר בשנת תרס"ז (1907) לעיירה איצקן (Ițcani) שבבוקובינה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נמלט לווינה, בדומה לאדמו"רים אחדים מגליציה. בווינה התקרב לציונות, כנראה בהשפעת האדמו"ר חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ', והיה פעיל ב"הסתדרות יישוב ארץ ישראל". בשנת 1919 חזר לאיצקן, ובערך בשנת תרפ"ג (1923) חזר לעיירת הולדתו שטפנשט. דודו, אברהם מתתיהו פרידמן, האדמו"ר משטפנשט, היה בלא בנים ולקח את מנחם נחום תחת חסותו ואף רצה למנותו כיורשו, ואכן תיפקד עוד בחיי דודו כאדמו"ר לא-רשמי. במקביל המשיך בפעילות ציונית והיה ראש "קרן היסוד" בשטפנשט, ואף רכש חלקת אדמה בכרמל. באותן שנים חלה במחלה קשה ובשנת תרצ"ג (1933) הוחמר מצבו והוא נסע לבית הבראה סמוך לווינה שם נפטר. חודש ימים לאחר מכן נפטר דודו ובכך פסקה שושלת חסידות שטפנשט.
ההיסטוריון דוד אסף העריך את פועלו:
בתו של מנחם נחום פרידמן, פיגא, ונכדו דוד נספו בשואה.
ספריו

מנחם נחום פרידמן היה בקי בספרות העולם, ובכלל זה כתבי אפלטון, אריסטופאנס, שפינוזה, קאנט, שילר, ניטשה ועוד. כמו כן היה בקי בספרות הפילוסופית היהודית. בקיאותו זו באה לידי ביטוי בכתביו, שבהם שילב את תפיסת העולם החרדית בדברי הגות מספרות העולם.
ספריו:
דברי מנחם, קרקוב תרע"ג (1913): פירושים למדרשים שונים. בפירושיו דן בסוגיות כגון שכר ועונש, טוב ורע, בחירה חופשית, טעמי המצוות ועוד.
פירוש מן - פירוש על פרקי אבות, וינה תר"פ (1920)
החלום ופתרונו, צ'רנוביץ', תרפ"ה (1925): דיון בחלומות ובמשמעותם, לפי ספרות חז"ל, ספרי הוגים יהודים מימי הביניים, הפילוסופיה הגרמנית והגותו של פרויד.
על האמת והשקר, קישינוב תרפ"ז (1927): הטפה לחיפוש האמת ובריחה מהשקר.
על היופי, קישינוב תרפ"ט (1929): ניסיון לגשר בין האסתטיקה החילונית לבין יראת השמים היהודית, (להורדה)
על האדם, תרצ"ב (1932): מסה פסימית על רוח האדם.
לקריאה נוספת

דוד אסף, נאחז בסבך: פרקי משבר ומבוכה בתולדות החסידות, מרכז זלמן שזר, ירושלים 2006, פרק שישי: 'כמה נשתנו הזמנים': עולמו של ר' מנחם נחום פרידמן מאיצקן, עמ' 283–316, (להורדה)
מאיר וונדר, מאורי גליציה - אנציקלופדיה לחכמי גליציה ד, ירושלים, תש"ן, עמ' 205–206.
הערות שוליים

↑  חיים דוב שטערן, נר ישראל חלק ו, בני ברק, ה'תשנ"ד, עמ' יא.
↑  דוד אסף, נאחז בסבך: פרקי משבר ומבוכה בתולדות החסידות, מרכז זלמן שזר, ירושלים 2006, פרק שישי: 'כמה נשתנו הזמנים': עולמו של ר' מנחם נחום פרידמן מאיצקן, עמ' 284
↑  מנחם נחום פרידמן, על האדם, מולדובה: 1932, באתר הספריה הלאומית – ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309221205171  PLWABN: 9810629949005606  GND: 143844202  ISNI: 0000 0004 4415 0529  LCCN: nr96000473  VIAF: 313003546   WorldCat (עם VIAF): 313003546
מנחם נחום עפשטיין

רבי מנחם נחום עפשטיין הידוע בכינויו ר' נחום מקוברין (תר"ו, 1846 – א' באב תרע"ח, 1918) היה המייסד והאדמו"ר של חסידות קוברין-ביאליסטוק.
יחוסו

האדמו"ר רבי מנחם נחום עפשטיין נולד בשנת תר"ו לרב יהודה לייב עפשטיין. אביו היה בנו של רבי מרדכי ישראל עפשטיין ששם משפחתו המקורי היה קצנלבוגן והוא עצמו אימץ את שם המשפחה של חמיו רבי אברהם הלוי אפשטיין נכדו של הגאון רבי אריה לייב הלוי אפשטיין בעל הפרדס. הרב מרדכי ישראל היה בן אחר בן לרב יחזקאל קצינאלפוגין בעל שו"ת כנסת יחזקאל. מצד חותנו של רבי יהודה לייב אבי האדמו"ר היה לאדמו"ר גם ייחוס חסידי. החותן היה רבי ישראל מבהפלי שהיה נכדו של רבי מנחם נחום טברסקי מצ'רנוביל ודודו של רבי אהרן מצ'רנוביל. האדמו"ר ואביו היו חסידי קוצק, והאדמו"ר עצמו היה קרוי על שם בעל המאור עיניים, רבי מנחם נחום טברסקי.
קורותיו

לאחר נישואיו לאשתו מרת ביילא רחל בתו של חמיו ר' משה אפלבוים ומרת חנה אסתר שהייתה נינתו של רבי נחמן מברסלב התגורר האדמו"ר בקוברין שם נהיה תלמידו של רבי אברהם מסלונים בעל ה'יסוד העבודה'. אחר פטירתו של ה'יסוד העבודה' בשנת תרמ"ד, היו חילוקי דעות בחסידות לגבי הממשיך, היו שצידדו בנכדו רבי שמואל מסלונים והיו שצידדו בחתנו ואחיינו רבי משה מרדכי מקוברין, בן אחיו רבי הלל. זמן רב לא הייתה החלטה ובינתיים תלמידו רבי מנחם נחום עפשטיין החל לנהל עדה בקוברין. בשנת תרנ"ו עבר לביאליסטוק (שם גם ניהל מאוחר יותר רבי אברהם השני מסלונים ה'בית אברהם' את חצרו).
צאצאיו

בנו היה רבי מרדכי יהודה עפשטיין חתן רבי יעקב ליינער מאיזביצא. חתניו היו: הרב שמחה מנדלבאום (שהגיע מארץ ישראל להשתדך איתו), רבי מאיר שלום שצדרוביצקי ממשיכו באדמו"רות, ורבי יצחק אהרן וינגרטן מיאנוב-קוברין. נפטר בא' באב תרע"ח.
חתנו רבי מאיר שלום שצדרוביצקי כיהן אחריו באדמו"רות. רבי מאיר שלום שימש כסגן הרב בביאליסטוק 30 שנה. לאחר פטירת חמיו החל לנהל את חצירו. נפטר בכ"ב באב ת"ש.
בנו של רבי מאיר שלום, רבי שמואל אהרן מילא את מקומו. היה חתנו של רבי פנחס יששכר מסוסנוביץ מגזע ראדושיץ. רבי שמואל אהרן היה מגדול עסקני אגודת ישראל באירופה. לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב, שם כיהן סגן יו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל בארץ ישראל, ויו"ר סניף אגודת ישראל בתל אביב. על אף תפקידיו התנהג בפשטות ובצניעות. חתניו היו רבי ישראל דן טאוב ממודז'יץ ורבי דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלה בני ברק. בניו האחרים של רבי מאיר שלום היו הרב משה זאב חתן רבי יהושע עוזיאל וינטרוב ממרקישוב בוורשה והרב יצחק צבי חתן רבי ישראל יצחק קאליש מסקרנביץ.
הערות שוליים

↑  עליו ראו: יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, ח"ד, ניו יורק תשכ"ד, עמ' 242-245.
מסדר פהלווי

| --- | --- |

 
 פרטים
 מדינה:  איראן (1964–1979) איראן
 סוג:  מסדר מלכותי
 המעניק:  השאה
 סטטוס:  לא פעיל
 נוסד:  1926
מסדר פהלווי (בפרסית: نشان پهلوی) היה המסדר הגבוהה ביותר של האימפריה האיראנית בתקופת שושלת פהלווי בין 1926 ל-1979.
המסדר נוסד על ידי השאה ומייסד שושלת פהלווי רזא שאה פהלווי ב-1926, שעל שמו הוא נקרא. חברות במסדר הוענקה בעיקר לראשי מדינות, מלכים ואצילים סביב העולם.
חברות במסדר, שהוענקה על ידי השאה האיראני, ניתנה בצירוף עיטור באחת משתי דרגות:
דרגה I אשר כללה שרשרת בצבעי זהב וכחול, או שניתנה לענידה בתצורת סיכה על דש הבגד.
דרגה II בה העיטור היה מעט קטן יותר, בעיצוב פשוט יותר ונתלה על סרט בצבע כחול בעל פאות זהובות.
שלוש תצורות של עיטור המסדר: העליון דרגה II, והשניים האחרים דרגה I, עם ובלי שרשרת.
חברים במסדר

עבדול חלים
עבדאללה הראשון, מלך ירדן
הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה
בודואן, מלך הבלגים
ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת
פרדריק התשיעי, מלך דנמרק
חוסיין, מלך ירדן
היילה סלאסי, קיסר אתיופיה
פייסל השני, מלך עיראק
עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה
פארוק, מלך מצרים
מהנדרה, מלך נפאל
קאבוס בן סעיד אאל סעיד
סוהארטו
אולף החמישי, מלך נורווגיה
סעוד, מלך ערב הסעודית
יוסיפ ברוז טיטו
אורהו קקונן
היינריך ליבקה
מרוץ היאכטות סידני-הובארט

| --- | --- |
מפת נתיב השיוט של המרוץ

 ענף:  שיט
 תאריך ייסוד:  1945
 מספר מתמודדים:  102
 זוכה:  אל.די.וי קומנצ'ה
 הכי הרבה זכיות:  Wild Oats XI (8)
 
מרוץ היאכטות סידני-הובארט (באנגלית: Sydney to Hobart Yacht Race) הוא תחרות שיט בינלאומית ליאכטות מפרש, הנערכת באוסטרליה בקיץ מדי שנה ברציפות מאז 1945. כלי השיט המשתתפים בה מוזנקים ב-26 בדצמבר מנמל העיר סידני שבדרום-מזרח אוסטרליה, חוצים את מצר בס ומגיעים לנמל העיר הובארט שבאי טסמניה. המרוץ, שאורכו כ-1,170 קילומטרים, הוא אחת מתחרויות השיט הגדולות הנערכות בים הפתוח ואחת מהקשות ביותר שביניהן בשל תנאי השיט הידועים לשמצה במצר בס. בשיאו של המרוץ השתתפו בו 371 כלי שיט (ב-1994). שיא הזמן הנוכחי להגעה לקו הסיום שנקבע במרוץ (ב-2005) היה 42 שעות, 40 דקות ו-10 שניות.