stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוריס גרייבס

| --- | --- |

מוזיאון מוריס גרייבס
 לידה:  28 באוגוסט 1910 Fox, ארצות הברית 
 פטירה:  5 במאי 2001 (בגיל 90) Loleta, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1946) 
 
מוריס גרייבס (באנגלית: Morris Graves;‏ 28 באוגוסט 1910 – 5 במאי 2001) היה צייר אמריקאי. הוא היה אחד האמנים המודרניים הראשונים בצפון מערב האוקיינוס השקט שזכו להערכה לאומית ובינלאומית. סגנונו, המכונה על ידי כמה מבקרים כמיסטיקה, השתמש בטונים של הסביבה הצפון-מערבית, באסתטיקה ופילוסופיה אסייתית, ובאיקונוגרפיה אישית של ציפורים, פרחים ודימויים אחרים כדי לחקור את טבעה של התודעה.
מאמר בגיליון 1953 של מגזין "לייף" חיזק את המוניטין של גרייבס כדמות מרכזית של 'בית הספר הצפון-מערבי' של האמנים. הוא חי ועבד בעיקר במערב וושינגטון, אך בילה זמן רב בנסיעות וחי באירופה ובאסיה, ובילה את השנים האחרונות לחייו בלוטה, קליפורניה.
שנים מוקדמות

מוריס גרייבס נולד ב-28 באוגוסט 1910 בפוקס ואלי, אורגון, לשם עברה משפחתו כשנה לפני לידתו, מסיאטל, וושינגטון, כדי לתבוע קרקע במסגרת חוק ההומסטד. הוא נקרא לכבודו של מוריס קול, דמות מועדפת על הוריו המתודיסטים. היו לו חמישה אחים גדולים, ושני אחים צעירים יותר.
רוחות קבועות וחורפים קרים הקשו יותר מהצפוי את החזקת החווה, והמאבק הוביל לפשיטת רגל של חנות הצבעים והטפטים של גרייבס, ששגשגה בעבר בסיאטל. ב-1911, חודשים ספורים לאחר לידתו של מוריס, חזרה המשפחה לאזור סיאטל, והתיישבה מצפון לעיר באדמונדס, וושינגטון, הכפרית למחצה.
גרייבס נשר מבית הספר התיכון לאחר השנה השנייה, ובין השנים 1928 ל-31, יחד עם אחיו ראסל, ביקר בכל הנמלים הגדולים באסיה בספינת קיטור של קו הדואר האמריקאי. כשהגיע ליפן, הוא כתב: "שם הייתה לי מיד הרגשה שזו הדרך הנכונה לעשות הכל. זו הייתה קבלת הטבע ולא ההתנגדות אליו. לא הייתה לי תחושה שאני אהיה צייר, אבל נשמתי אוויר אחר".
קריירה

בשנות העשרים המוקדמות לחייו סיים גרייבס בית ספר תיכון ב-1932 בבומונט, טקסס, בעודו חי עם דודתו ודודו מצד אמו. לאחר מכן חזר לסיאטל, וקיבל את ההכרה הראשונה שלו כאמן כאשר ציור שלו (1933) זכה בפרס בתערוכה השנתית הצפון-מערבית של מוזיאון סיאטל לאמנות ונרכש על ידי המוזיאון. הוא חילק את זמנו בין סיאטל ללה קונר, וושינגטון, שם יצר באולפן עם גאי אנדרסון. עבודתו המוקדמת של גרייבס הייתה בשמנים והתמקדה בציפורים פגועות - פצועות, או משותקות.
גרייבס החל להתעניין בבודהיזם בתחילת שנות ה-30. ב-1934 הוא בנה סטודיו קטן על רכוש משפחתי באדמונדס, וושינגטון. כשהוא נשרף עד היסוד ב-1935 אבדה איתו כמעט כל עבודתו. תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה ב-1936 במוזיאון לאמנות של סיאטל באותה שנה הוא החל לעבוד אצל ברוס אינברריטי ביחידת סיאטל של פרויקט האמנות הפדרלי של ה-WPA. השתתפותו הייתה אקראית, אבל שם הוא פגש את מארק טובי והתרשם מהקו הקליגרפי של טובי. בינואר 1937 נסע גרייבס לניו יורק כדי ללמוד עם תנועת משימת השלום הבינלאומית בהארלם; בשובו, במאי, הוא קנה 20 דונם באי פידלגו. ב-1938 הוא פרש ונסע לאיי הבתולה ולפוארטו ריקו כדי לצייר. בשנת 1940, גרייבס החל לבנות בית, שהוא כינה "הסלע", על צוק מבודד באי פידלגו. הוא חי שם עם חתולים וכלבים.
שנות מלחמת העולם השנייה

גרייבס היה ידוע בקסמו האישי, אבל גם בילה תקופות ארוכות בבידוד למחצה, שקוע בטבע ובאמנותו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא יצר מספר רב של ציורים. רבים מהם, כמו יונת העין הפנימית (1941) וציפור בלילה (1943), הציגו את מה שיהפוך למוטיב האיקוני של גרייבס של ציפורים לכודות, המייצגות את חששותיו להישרדות האדם והטבע מול התעשייה והמלחמה המודרנית. הבידוד שלו נקטע באביב 1942 כאשר המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק פתח את התערוכה האמריקאית שלו 1942: 18 אמנים מ-9 מדינות. המבקרים התלהבו מתרומותיו של גרייבס, שכולן נחטפו במהירות על ידי מוזיאונים ואספנים.
במקביל צבא ארצות הברית חיפש אותו, שכן הוא לא הצליח להשיג את מעמד סרבן המצפון אותו ביקש. כמו כן, היה חשד כלפיו בשל קשריו עם משלחת השלום הבינלאומית והעובדה שבין מבקריו הקבועים המעטים היה המעצב היפני-אמריקאי ג'ורג' נקשימה ואשתו ילידת יפן, לפני שנשלחו למחנה המעצר במינידוקה. בזמן שעבודתו זכתה לתערוכה נוספת בניו יורק ובוושינגטון די.סי. והמכירות היו פנומנליות, האמן עצמו בילה חלק ניכר מזמנו במחסן במחנה רוברטס, קליפורניה, שם נכנס לדיכאון עמוק. הוא שוחרר לבסוף משירות צבאי במרץ 1943.
בעזרת התומכים הוותיקים אליזבת וויליס, ננסי רוס ומריאן וילארד, הבעלים של גלריית ווילארד בניו יורק, העבודה של גרייבס המשיכה ליהנות מפופולריות לאורך שנות המלחמה ומעבר לה, עם תערוכות רבות. בסוף שנות ה-40 הוא רכש קרקע בוושינגטון, והחל בבניית בית ייחודי.
אמצע שנות חייו

גרייבס קיבל את מלגת גוגגהיים שאיפשרה לו ללמוד ביפן, אך הגיע רק עד להוואי לפני שכניסתו נחסמה על ידי רשויות הכיבוש הצבאי של יפן. הוא בילה מספר חודשים ב-1947 בציור ולמד את השפה היפנית בהוואי.
בשנת 1949 הפליג גרייבס לאנגליה, בילה חודש כאורחו של אספן האמנות אדוארד ג'יימס. לאחר מכן הוא בילה שלושה חודשי חורף בודדים בצרפת, שרטט וצייר את קתדרלת שארטר. ייתכן שההפסקה היצירה הזו הייתה בתגובה לתלונות ביקורתיות על השטחיות בציוריו החדשים; לאחר שחזר לסיאטל ב-1950, הוא הרס את רוב יצירותיו שצייר בצרפת.
בספטמבר 1953, בעיקר בזכות המאמצים של בעלת הגלריה בסיאטל, זואי דוסאן, פרסם מגזין "לייף" מאמר גדול על "הציירים המיסטיקנים של הצפון-מערב", תוך התמקדות בגרייבס, מארק טובי, קנת קלהאן וגאי אנדרסון כדמויות המרכזיות  למרבה האירוניה, הארבעה הסתכסכו ביניהם על נושאים אישיים, פוליטיים ואמנותיים שונים, ובקושי דיברו זה עם זה.
עבודותיו של גרייבס באמצע הקריירה הושפעו מהפילוסופיה והמיסטיקה של מזרח אסיה, שבהן השתמש כדרך להתקרב ישירות לטבע, תוך הימנעות מתאוריה. הוא אימץ אלמנטים מסוימים של אמנות סינית ויפנית, כולל שימוש בנייר דק וברישום בדיו. הוא צייר ציפורים, עצי אורן וגלים. יצירות כמו Blind Bird הראו את השפעתו של מארק טובי, שבתורו קיבל השראה מהקליגרפיה האסיאתית. גרייבס עבר משמנים לגואש, הציפורים שלו הפכו לפסיכדליות, מיסטיות, בדרך להתעלות. הציורים היו נועזים, מיושמים באימפסטו עבה עם סכין פלטה, לפעמים על בד שקי מזון גסים.
בשנות ה-50 גרייבס חזר לשמנים, אך גם צייר בצבעי מים ובטמפה.
באירלנד

עד 1954 חש גרייבס מדוכא הן בגלל הפופולריות המתחדשת והן מהפלישה לפיתוח הפרברים סביב ביתו. לאחר שבילה מספר שבועות ביפן, הוא עבר לאירלנד. עם בני לוויה ריצ'רד סוואר ודורותי שומאכר הוא חי באזורים שונים במדינה לפני שהתיישב באחוזת וודטון, בית כפרי מהמאה ה-18 ליד דבלין. באירלנד הוא יצר ציורים הידועים כסדרת Hibernation והיה מוקסם משמי הלילה. הוא החל ליצור בחומרים חדשים: פסלי ברונזה, זכוכית ואבן שעברו עיבוד מדויק בהשראת עידן החלל. מאחר שלא מצאו שוק לפריטים יוצאי דופן אלה, הם פורקו ולא הוצגו שוב עד 1999.
שנים אחרונות

בשנת 1965 רכש גרייבס נכסי יער סקויה, לאזור אגם אקר, בלוטה, קליפורניה, ליד יוריקה. הוא שכר את האדריכל איבסן נלסן לתכנן בית שבסופו של דבר, לאחר בעיות טכניות ופיננסיות רבות, נבנה ליד האגם. גרייבס התגורר בנכס הזה, שהוא כינה בפשטות 'האגם', במשך 35 שנות חייו הנותרות. אף שלט שהוצב בכניסה לנכס נכתב "אין מבקרים היום, מחר או מחרתיים".
בשנות השישים לחייו, גרייבס החל שלב חדש של ציורים מינימליסטיים של סידורי פרחים, עבודות בפשטות שנועדה להצהרה על טבעו של היופי. הוא פרק את פסלי הברונזה. הוא המשיך לעבוד בגינה שלו, טיפל בפרחיו וטיפח את הנוף של האגם.
מוריס גרייבס מת בבוקר ה-5 במאי 2001 בביתו בלולטה, שעות לאחר שלקה בשבץ מוחי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Junker, Patricia A.:Modernism in the Pacific Northwest: The Mythic and the Mystical, Seattle Art Museum/University of Washington Press
1 2 3 4  Ament, Deloris Tarzan: Graves, Morris (1910-2001)HistoryLink.org essay5205;
↑  Humboldt Arts website - Morris Graves -'About Morris Graves';
1 2 3  arr, Sheila:'The House That Morris Graves Built',The Seattle Times, Dec.9, 2001
↑  Ament, Deloris Tarzan: "Morris Graves: The Bad-Boy Recluse of Northwest Art"; Art Guide
↑  Becker, Paula, and Long, Priscilla:"Life magazine sheds limelight on Northwest School painters on September 28, 1953", HistoryLink.org Essay 5342;
↑  Morris,Morris Graves, web.archive.org, ‏2007-09-29
↑  Doran, Bob: "On The Lake: The mystic painter Morris Graves and his reclusive life in Humboldt", The North Coast Journal, April 4, 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007360035705171  BnF: cb150546800 (data)  GND: 119261324  ISNI: 0000 0001 1480 3320  LCCN: n83042154  NTA: 071079696  RKD: 33443  SNAC: w6765d9z  SUDOC: 168573946  ULAN: 500010825  VIAF: 115177006   WorldCat (עם VIAF): 115177006 
כנסייה, לפרויקט הציור הפדרלי, 1934
אליהו דרבקין

הרב אליהו ירוחם דרבקין (י"ז בכסלו ה'תרס"ז, 4 בדצמבר 1906 – י"ג בסיוון ה'תשמ"ה, 2 ביוני 1985) היה רב המושבה רמתיים – הוד השרון, במשך כ-46 שנה.
ביוגרפיה

נולד בבוברויסק לאביו הרב צבי דרבקין ושרה לאה בת הרב נתן רובין, שכיהן כרב באחד מבתי הכנסת בעיר. לאחר פטירת סבו מילא אביו את מקומו ברבנות.
למד בישיבת בית יוסף "נובהרדוק" בהומל ובביאליסטוק, שם למד אצל הסבא מנובהרדוק וחתנו הרב אברהם יפה'ן, ובישיבת קלצק אצל הרב איסר זלמן מלצר וחתנו הרב אהרן קוטלר. בשנת ה'תרפ"ה לערך נסע לברנוביץ' לצורך סידור אשרת עלייה לארץ ישראל, שם למד במחיצת הרב אלחנן וסרמן במשך כחצי שנה. בשנת ה'תרפ"ו עלה ארצה ולמד בישיבת חברון בחברון. בשנת ה'תרפ"ט עלה אביו והצטרף אליו לחברון, אולם חודשים מספר אחר כך נרצח בטבח חברון בפרעות תרפ"ט. לאחר הפרעות המשיך ללמוד עוד כשנתיים בישיבת חברון שעברה לירושלים, ולאחר נישואיו למד בישיבת היכל התלמוד בתל אביב למשך כחמש שנים. נסמך על ידי הרב איסר זלמן מלצר, שאצלו למד עוד בישיבת קלצק.
בשנת 1936 נבחר לרב במושבה רמתיים שבשרון. הוא ייסד מקווה טהרה, הקים מבנה קבע לבית הכנסת וקופת גמ"ח להלוואות, נלחם בחילולי השבת ברמתיים ומושבי הסביבה ובאימוץ נוהגים רפורמיים בבית הכנסת, ייסד "חבורת ש"ס" ללימוד תלמוד בעיון ושיעורי תורה נוספים למבוגרים ולנוער, ופיקח על הכשרות למשקים החקלאיים. הוא העניק שירותי דת גם ליישובי הסביבה, בהם כפר הדר, כפר מל"ל, רמות השבים וירקונה. בתפקיד זה כיהן כ-45 שנים. לאחר שרמתיים וכפר הדר התאחדו עם מושבות סמוכות והפכו לעיר הוד השרון, כיהן כרב העיר לצד רבה של מגדיאל, פרץ אריאל. בשנת 1982 עבר לבני ברק.
היה ממייסדי אגודת הרבנים בנשיאות הרב איסר יהודה אונטרמן והרב ראובן כץ, והיה חבר הוועד הפועל שלה. כמו כן, היה חבר הוועד הפועל של הארגון הארצי למען שמירת השבת.
נפטר בי"ג בסיון ה'תשמ"ה (2 ביוני 1985) ונקבר בבית הקברות פוניבז'.
משפחתו

בשנת ה'תרצ"א נשא לאשה את חנה בת הרב מרדכי רלב"ג, נכדת הרב אליעזר דן רלב"ג, ונינת הרב יהוסף שווארץ.
בניו:
הרב צבי דרבקין - ראש ישיבת גרודנא באר יעקב וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
הרב שמואל הלל דרבקין - מנהל רוחני בישיבת שארית יוסף בבאר יעקב.
הרב אליעזר דן דרבקין.
שרה, אשת הרב ברוך ויסבקר - ראש ישיבת בית מתתיהו בבני ברק וישיבת מאור יצחק בחמ"ד, חבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. בנו הוא הרב צבי ויסבקר המכהן תחתיו כראש ישיבת בית מתתיהו.
ש9ך.
ספרו

ביכורי אליהו - חידושים וביאורים בעניינים שונים בש"ס, רמב"ם, טור ושולחן ערוך.
חזון אליהו - נאומים ודרשות למועדים. כולל קונטרס בית אליהו - חידושים וביאורי סוגיות ממנו ומבניו וחתנו.
לקריאה נוספת

למען ידעו, תשע"ו, באתר אוצר החכמה: פרקי חיים והנהגות של אבינו סבנו הגאון הגדול הרב אליהו ירוחם בן הגאון רבי צבי הי"ד דרבקין זצ"ל", בהוצאת המשפחה (פנימי),
הערות שוליים

↑  דף לזכר צבי דרבקין, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  הרב דרבקין-רב ברמתים, הארץ, 23 באוקטובר 1936
↑  ראו למשל: עירוב במושבה "הדר", הצופה, 22 באוגוסט 1947
↑  נבחר הועד-הפועל של אגודת-הרבנים, הצופה, 28 בפברואר 1960
↑  ראו למשל: עירוב במושבה "הדר", הצופה, 22 באוגוסט 1947
הגדת וולף

הגדת וולף
הגדת וולף היא כתב יד מאויר של ההגדה של פסח שנכתבה באביניון במאה ה-14. נחשבת לאחת ההגדות העתיקות ביותר הקיימות בעולם.
היסטוריה

ההגדה כתובה על קלף בנוסח שהיה מקובל בצפון צרפת. מעתיק ההגדה ובעליה היה יעקב בן שלמה צרפתי, שכתבים אחרים פרי עטו שמורים כיום בארכיונים וספריות ברחבי העולם.
הגדה זו קרויה על שם האספן אלברט וולף מדרזדן שרכש אותה במכירה פומבית בשנת 1889. בשנת 1907 הוא תרם אותה למוזיאון היהודי בברלין.
בליל הבדולח בשנת 1938 היא הוחרמה על ידי הנאצים מרשותה של הקהילה היהודית בברלין. ההגדה הועברה לוורשה ובשנת 1984 נעלמה. היא התגלתה שוב בשנת 1989, בז'נבה, שווייץ. לאחר מאבק משפטי קשה שארך שבע שנים היא הוחזרה לפולין, ולבסוף נתרמה על ידי פולין בראשותו של ראש ממשלת פולין צ'ימושביץ' לידיו של פרופסור ישראל שצמן, מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי.
ראו גם

הגדת רוטשילד
הערות שוליים

↑  איל חיות-מן, גלגולה של הגדה, באתר ישראל היום, 18 באפריל 2024
↑  שמואל צוקר, "הגדת וולף – דרך ארוכה", עת־מול, כרך כב, גיליון 4 (132), מאי 1997, עמ' 12–13
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברבור מצוי

| ברבור מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברבור
מין:: ברבור מצוי
שם מדעי
 Cygnus olor ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


אפרוחים של ברבור מצוי נאספים יחדיו בפארק פרוספקט ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק,
ברבור מצוי או ברבור אילם (שם מדעי: Cygnus olor) הוא מין של ברבור, עוף מים גדול מאוד המקנן במקווי מים מתוקים.
מאפיינים

לברבור המצוי מראה ייחודי: צווארו ארוך, ליד מקורו מעין רצועה עבה בצבע שחור. המקור כתום, עם כתם שחור קטן. נוצותיו לבנות, אורך גופו כ-150 ס"מ ומוטת כנפיו כשני מטרים. הוא אחד העופות הגדולים באירופה (בבריטניה הוא הגדול ביותר) והכבדים בעולם, משקלו של הברבור עשוי להיות יותר מ-15 ק"ג. לזוויגים מראה דומה, אך הזכר גדול במעט והבליטה במקורו בולטת יותר משל הנקבה. ניצוי הצעירים אפור-חום, מקורם אפור והוא חסר בליטה. 

למרות כינויו, הברבור אינו אילם והוא מפיק קולות רבים בשעת חיזור והגנה על טריטוריה. גם למשק הכנפיים, בשעת המראה ותעופה, קול ברור וייחודי. הברבור האילם קיבל את שמו מכיוון שהוא פחות קולני מאשר מיני ברבור אחרים.
בעונת הרבייה מגן על קנו ועשוי לנהוג בתוקפנות כלפי המתקרבים אליו. הזכרים מנהלים תכופות קרבות טריטוריאליים, המשלבים ריצות זה אל זה, גלישות על המים והתזות.
בני הזוג בונים קן שצורתו חרוט והוא עשוי מצמחים מקומיים, וממוקם בין קנים צף על המים הרדודים או סמוך לשפת המים. הקן משמש את בני הזוג למספר עונות. בקן מוטלות 5–7 ביצים בעלות גוון לבן עכור ומעט כחול (גודל תטולה מקסימלי הוא 12 ביצים). שני בני הזוג דוגרים, אך עיקר הדגירה נעשית על ידי הנקבה. האפרוחים בוקעים אחרי 36 ימים, הם עוזבים את הקן, אך לא את הוריהם, אשר ממשיכים לדאוג להם עד לעונת הרבייה הבאה. למידת התעופה אצל הברבורים מתרחשת מאוחר יחסית, כמה חודשים לאחר הבקיעה.
הברבור ניזון בעיקר מצמחי מים שקועים, אך גם מדגניים שונים, חרקים, דו-חיים ורכיכות. את צמחי המים השוקעים הוא אוסף כאשר הוא משקיע את כל גופו במים, ראשו למטה, ורק זנבו גלוי. בקרבת האדם, ניזון גם מלחם.
הברבור המצוי מוזכר רבות בתרבות כהתגלמות החן, היופי והרכות. מספר יצירות נכתבו על ידי מוזיקאים לאורך השנים המגלמים בתוכם את הברבורים. ביניהם אגם הברבורים מאת צ'ייקובסקי וקטע מ"קרנבל החיות" של סאן-סנס. בנוסף, מספר יצירות אמנות מתארות את הברבור, המפורסמת שבהן היא "לדה והברבור" שצויר על ידי לאונרדו דה וינצ'י. אגדות גם נכתבו על הברבורים: אגם הברבורים מקורו באגדה, וכן "ששת הברבורים" שנכתבו על ידי האחים גרים.
"שירת הברבור" היא ביטוי שמתאר את היצירה האחרונה של אדם, מוזיקאי או משורר. הביטוי מקורו במיתוס שהברבור אינו שר או משמיע קול במהלך חייו, אך בגסיסתו הוא משמיע שירה ענוגה ויפהפה ואז מת.
גלריה

צף באגם ז'נבה.
ברבור שוחה באגם בקייפ מיי שבניו ג'רזי, ארצות הברית
ברבור שוחה בנהר נקאר שבגרמניה
זוג ברבורים יוצרים על ידי הצוואר צורת לב
זוג ברבורים בעיר צוויקאו שבגרמניה. (הברבור אף מופיע בסמלה של העיר)
אפרוחי הברבור
ברבור ממריא מן המים
פרחון של ברבור בפינלנד
Museum specimen - Denmark,
הערות שוליים

↑  ברבור מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  בניית הקן ודגירה על הביצים, מתוך www.arkive.org
↑  תזונה וגידול צאצאים, מתוך www.arkive.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555872405171  GND: 4160334-5  LCCN: sh85089130
החלטה 194 של העצרת הכללית של האו"ם

| --- | --- |
 תאריך:  11 בדצמבר 1948
 ישיבה מספר:  186
 קוד:  A/RES/194 (III) (מסמך)
 נושא:  מלחמת העצמאות 
 סיכום הצבעה:  35 הצביעו בעד 15 הצביעו נגד 8 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 
החלטה 194 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות התקבלה ב-11 בדצמבר 1948, והיא עוסקת בהשלכות של מלחמת העצמאות ובניסיון להתוות דרך לסיום הסכסוך הישראלי-ערבי באמצעות הקמת ועדת הפיוס לארץ ישראל.
עיקר פרסומה של החלטה 194 בא לה בזכות סעיף 11, העוסק בבעיית הפליטים הפלסטינים שנוצרה במהלך המלחמה, סוגיה שהפכה ברבות השנים לטיעון המרכזי של הפלסטינים, הטוענים ל"זכות השיבה" במאבקם המדיני נגד ישראל. מעמדה של ההחלטה, פרשנותה והמשמעויות הנגזרות ממנה שנויים במחלוקת.
מדינות ערב הצביעו נגד ההחלטה, כיוון שמשמעותה המעשית הייתה הכרה במדינת ישראל. התנגדות תקיפה להחלטה נרשמה גם מצד ההנהגה הפלסטינית בראשות המופתי חאג' אמין אל-חוסייני שראה בהתניה של שיבת הפליטים בנכונות לחיות בשלום עם היהודים - כניעה של הפלסטינים.
תוכן ההחלטה

בהחלטה 15 סעיפים:
בסעיף 1 מביעה ההחלטה הערכה לפועלו של המתווך מטעם האו"ם, פולקה ברנדוט שנרצח בירושלים בידי מתנקשים מארגון הלח"י.
סעיפים 2,3,4 עוסקים בוועדת הפיוס (Conciliation Commission) שהקים האו"ם: מטרותיה של הוועדה (סעיף 2), אופן בחירת שלוש החברות בה (סעיף 3), והבקשה להתחיל את פעולתה בהקדם האפשרי (סעיף 4).
סעיף 5 מבקש מכל הצדדים הנוגעים בדבר להרחיב את היקף שיחות המשא ומתן, בין אם בדרכים ישירות או באמצעות ועדת הפיוס, זאת כדי להגיע להסכמה וליישובן של כל המחלוקות.
סעיף 6 מנחה את ועדת הפיוס לנקוט בצעדים כדי לעזור למדינות ולרשויות הנוגעות בדבר.
סעיף 7 של ההחלטה דורש הגנה על המקומות הקדושים בארץ ישראל, ומתן חופש גישה אליהם.
סעיף 8 דורש להעביר את ירושלים וסביבתה לפיקוחו של האו"ם, וזאת עקב קדושתה לשלוש הדתות.
סעיף 9 דורש לאפשר גישה חופשית לירושלים לכל תושביה של ארץ ישראל.
סעיף 10 מבקש מועדת הפיוס לחפש הסדרים עם הגורמים הנוגעים בדבר אשר יסייעו לפיתוח האזור מבחינה כלכלית.
סעיף 11 עוסק בבעיית הפליטים שנוצרה במלחמת העצמאות.
סעיפים 12 ו-13 עוסקים שוב בוועדת הפיוס. מסמיכים אותה למנות גופים מסייעים, להעסיק מומחים שיעזרו בקידום מטרותיה, קובעים את ירושלים כמקום מושבה (סעיף 12), ומנחים אותה לדווח על התקדמותה למדינות החברות באו"ם.
סעיף 14 קורא לכל הרשויות הנוגעות בדבר לשתף פעולה עם ועדת הפיוס.
סעיף 15 מבקש מהמזכיר הכללי לספק לוועדה את כוח האדם והמתקנים הנחוצים, ולדאוג למימון הדרוש לוועדה.
סעיף 11

בסעיף 11 של החלטה 194 ניתנו שתי חלופות לפתרון בעיית הפליטים שנוצרה במלחמת העצמאות (שעדיין לא הסתיימה במועד קבלת ההחלטה):
"...הפליטים אשר ברצונם לשוב לבתיהם ולחיות בשלום עם שכניהם יורשו לעשות זאת במועד המוקדם ביותר האפשרי מבחינה מעשית. בעבור רכושם של אלה אשר יעדיפו לא לעשות כן ישולמו פיצויים לפי עקרונות המשפט הבינלאומי ... על ועדת הפיוס לסייע לשיבתם למולדת (repatriation), יישובם מחדש וכן לשיקום הכלכלי והחברתי של הפליטים..."
פרשנות סעיף זה והשלכותיו נתונות בוויכוח בין הצד הערבי לצד הישראלי. עמדת הצד הערבי לאורך השנים הייתה כי החלטה זו של האו"ם מעגנת באופן ברור את תביעתם של הפלסטינים לזכות השיבה. לעומתם, טענה ישראל כי נוסח ההחלטה השאיר את יישום ההחלטה, אופן ביצועה וקביעת מי הם הפליטים אשר שואפים "לחיות בשלום עם שכניהם" בידי ישראל. בנוסף, טענה ישראל כי בהחלטה הוצעו אפשרויות נוספות לפתרון הסוגיה הכוללות פיצויים ושיקום הפליטים במקומות מושבם.
לאחר מלחמת ששת הימים קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 242 שקראה בין היתר למציאת "פתרון הוגן" (“..just settlement..”) לבעיית הפליטים, אך לא הזכירה את החלטה 194. הערבים טענו כי החלטה 194 היא הפרשנות למונח "פתרון הוגן".
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוזכרה החלטה 194 בכמה יוזמות שלום כבסיס לפתרון סוגיית הפליטים. יוזמות אחרות הציעו חלופות שונות לפתרון וקבעו כי מימוש חלופות אלו ייחשב ליישום ההחלטה.
תוצאות

בעד (35): ארגנטינה, אוסטרליה, בלגיה,ברזיל, קנדה, הרפובליקה הסינית, קולומביה, דנמרק, הרפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, אל סלוודור, אתיופיה, צרפת, האיטי, הונדורס, איסלנד, ליבריה, לוקסמבורג, הולנד, ניו זילנד, ניקרגואה, נורווגיה, פנמה, פרגוואי, פרו, הפיליפינים, דרום אפריקה, שוודיה, סיאם, טורקיה, בריטניה, ארצות הברית, אורוגוואי, ונצואלה
נגד (15): קובה, צ'כוסלובקיה, בלארוס הסובייטית, אפגניסטן, מצרים, עיראק, לבנון, פקיסטן, פולין, ערב הסעודית, ברית המועצות, תימן, סוריה, אוקראינה הסובייטית, יוגוסלביה
נמנעים (8): בוליביה, בורמה, צ'ילה, קוסטה ריקה, גואטמלה, הודו, איראן, מקסיקו
ועדת הפיוס

בהתאם להחלטת האו"ם 194 הוקמה ועדת פיוס (United Nations Conciliation Commission), בהתאם להצעת ברנדוט- Palestine Conciliation Commission.. הוועדה הורכבה מנציגי שלוש מדינות - צרפת (שנחשבה כנוטה לצד ישראל בעקבות הסיוע שהגישה לה), טורקיה (כמדינה אסלאמית נחשבה כנוטה למדינות ערב) וארצות הברית (שנחשבה כמדינה נייטרלית). ועידת הפיוס הוסמכה לנקוט צעדים כדי לסייע לממשלות ולגורמים הנוגעים בדבר לקדם את הסכמי שביתת הנשק, ולהשיג הסכם שלום כולל בין מדינת ישראל למדינות ערב.
בראש הוועדה עמד מרק אתריג' מארצות הברית שמאוחר יותר הוחלף בפול פורטר. בפגישתה הראשונה של הוועדה שנערכה בז'נבה ב-17 בינואר 1949, נקבעו סדרי העבודה של הוועדה והוחלט כי החל מ-24 בינואר יהיה מקום מושבה הקבוע של הוועדה בירושלים. במהלך החודשים הראשונים של 1949 נפגשו אנשי הוועדה בנפרד עם נציגי ישראל, מדינות ערב והפלסטינים. ניסיון ליצירת הסכמי שלום בין הצדדים נעשה בועידת לוזאן שכונסה בשני סבבים במהלך 1949. ניסיון זה לא צלח. ב-23 באוקטובר 1950 הציגה הוועדה את מסקנותיה בפני האספה הכללית של האו"ם. הוועדה המשיכה להתקיים שנים רבות והגישה דו"ח שנתי לאו"ם על מצב הסכסוך.
הערות שוליים

↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה : ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948, דביר, 2004, עמ' 359.
↑  ראו אצל שלום, 1994 ; ואצל פפה, 1991
GeForce 40

| --- | --- |

כרטיס הדגל של הסדרה, RTX 4090
 שמות קוד:  AD102   AD103   AD104   AD106   AD107
 מפתח:  Nvidia
 ארכיטקטורה:  עדה לאבלייס
 תקופת השימוש:  12 באוקטובר 2022 – הווה (שנתיים)
 גרסת דרייברים אחרונה:  537.42
 תאריך גרסת דרייברים אחרונה:  21 בספטמבר 2023
 מספר טרנזיסטורים:  18.9-76.3 מיליארד
 ליתוגרפיית ייצור:  TSMC‏, 5 ננומטר
 מצב תמיכה:  נתמך
 פירוט על כרטיסי הסדרה
 כרטיסים לשוק הביניים:  RTX 4060  RTX 4060 Ti   RTX 4060 Ti 16GB
 כרטיסים לשוק הגבוה:  RTX 4070   RTX 4070 Ti   RTX 4080
 כרטיסים לשוק המקצועני:  RTX 4090
 תמיכת API
 גרסת Direct3D נתמכת:  Direct3D 12.0 Ultimate (feature level 12_2)   מודל הצללה 6.7
 גרסת OpenGL נתמכת:  OpenGL 4.6
 גרסת OpenCL נתמכת:  OpenCL 3.0
 גרסת Vulkan נתמכת:  Vulkan 1.3
 היסטוריה
 סדרה קודמת:  GeForce 30 
 סדרה הבאה:  NVIDIA Geforce 50 series 
 
GeForce 40 היא סדרה של מעבדים גרפיים המפותחת על ידי חברת השבבים האמריקאית Nvidia ומהווה את הסדרה העוקבת אחרי סדרת GeForce 30. הסדרה הוכרזה ב-20 בספטמבר 2022 במהלך כנס GTC 2022 ויצאה לאור ב-12 באוקטובר. הכרטיסים הגרפיים מבוססים על ארכיטקטורת עדה לאבלייס וכוללים ליבות ניתוב קרניים ייעודיות (RTX) מדור שלישי וליבות טנזור מדור רביעי.
פרטים טכניים

שיפורים שנוספו לארכיקטורת עדה לאבלייס בהשוואה לארכיטקטורת אמפר כוללים:
תמיכה ב-CUDA Compute 8.9.
ליתוגרפיה 5 ננומטר בהליך ייצור TSMC 4N.
ליבות טנזור מדור רביעי עם תמיכה בנקודה צפה של 8 ביט (FP8),‏ 16 ביט (FP16),‏ bfloat16,‏ ו-TensorFloat-32 (‏TF32).
ליבות ניתוב קרניים מדור שלישי, בנוסף חישוביים מקבילים של ניתוב קרניים והצללה.
תמיכה ב-Shader Execution Reordering (‏SER).
NVENC עם תמיכה ברזולוציה של 8K, בעומק צבע של 10 ביט ובקצב פריימים של 60FPS תחת הקודק AV1 התומך בהאצת חומרה.
תמיכה ב-DLSS 3.0.
השמטת התמיכה ב-NVLink.
ביקורת > RTX 4080 12GB

עיתונאים, יוטיוברים ומבקרים רבים, יחד עם הקהילה, ביקרו לשלילה את העובדה כי חברת Nvidia בחרה את השם "12GB RTX 4080" עבור הכרטיס שמשתמש בליבה AD104, שכן הכרטיס ממותג בתור RTX 4080, דהי כרטיס טווח ביצועים גבוה במקום RTX 4070, מה שגרם לכך שההשוואת הביצועים בין הדור הקודם לדור הנוכחי לא נכונה ולא הוגנת. בניגוד למקרים אחרים בהם לכרטיסים מותג אותו שם כאשר גודל בין הכרטיסים שונה, שבהם הביצועים כמעט לחלוטין זהים, במקרה של גרסת ה-12GB של RTX 4080, הכרטיס משתמש בליבה שונה ובתצורת ליבה שונה לחלוטין (כ-27% פחות ליבות CUDA, רוחב פס של הזיכרון ירד ל-192 ביטים וכו'). הדבר גרם לכך שגרסת ה-12GB חלשה בכ-30% מגרסת ה-16GB בביצועים גולמיים וזאת ללא התחשבות בהבדל בגודל זיכרון הווידאו ועל כן שתי הגרסאות אינן באותן רמת ביצועים יותר. רבים ציינו כי ייתכן והמהלך נבע עקב תמחור גבוה יותר של כרטיסי xx70 מהדור הקודם, כלומר, 900 דולר אמריקני לגרסת ה-12GB לעומת 500 דולר אמריקני ל-RTX 3070 - הבדל של 80% במחיר.