stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוות קיימא חוקוק
מקורות מימון

שכר בני הנוער מגיע ממכירת הירקות, ומכירה של סלי ירקות שבועיים לתושבי הסביבה בשיטת "חקלאות בתמיכת הקהילה"[דרושה הבהרה] וכן מתרומות. החווה מפעילה גם סיורים, הרצאות ואירועי קטיף. לצד בני הנוער, מתפעלים את החווה צוות של מתנדבי שירות לאומי מטעם האגודה להתנדבות.
ב-2018 הוקם פרויקט מימון המונים לתשלום תשתיות החווה, ועד 2023 התקיימה החווה בעיקר מתרומות. בשנת 2023 זכתה החווה במכרז של משרד הרווחה שהכיר בה כמסגרת תעסוקתית. אחת המשמעויות של הזכייה היא כי המשכורות ישולמו מתקציב המדינה.
ייחודיות החווה

הנערים המגיעים לחווה מועסקים בה כעובדים מן המניין. במסגרות מקבילות, נערים כאלה נמצאים בסטטוס של חניכים, מטופלים או תלמידים. בחוות קיימא חוקוק הנערים צריכים לבנות שותפויות ולהתגבר על אתגרים יחד עם עובדים אחרים. הנערים מלווים במדריכים ומקבלים גם הכנה לעולם התעסוקה.
גידול הירקות נעשה ללא חומרי דישון והדברה כימיים. מגוון הירקות הגדלים בחווה מאפשר מערכת אקולוגית מאוזנת באופן יחסי תוך טיוב טבעי של האדמה. תכנון הגידול נעשה בהתאם לעונות השנה ובכך נחסכים משאבים רבים של התמודדות עם מזיקים ופתרונות של וויסות טמפרטורה.
חוות אחיות

חוות קיימא חוקוק היא אחת מכמה חוות הפועלות על פי מודל דומה בישראל ובעולם, חלקן שייכות לרשת חוות קיימא. החווה הראשונה שהוקמה ברשת חוות קיימא היא קיימא בית זית. אחריה הוקמו חוות בארותיים וקיימא נהלל. שנה לאחר מכן הוקמה חווה במודל דומה בטנזניה שבאפריקה - חוות קיימא טנזניה. במושב מרחביה פועלת חווה שמעסיקה נפגעי נפש, אנשים עם צרכים מיוחדים ובני הגיל השלישי.
הערות שוליים

↑  אסף זיידן, באתר www.j-v.org.il
↑  חוות קיימא חוקוק, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  נעמה ריבה, הקיבוץ הירוק: חברים הגשימו חלום ובנו הרחבה אקולוגית בחוקוק, באתר Xnet‏
1 2  תמר בן דוד, "כל הדברים יודעים לצמוח אם נותנים להם את התנאים הנכונים", באתר שיחה מקומית, ‏2021-09-26
1 2 3  לין לוי, פלפלים למחשבה: חוות חקלאיות עם אג'נדה חברתית, באתר ynet, 23 בספטמבר 2017
↑  סיגל בן דוד, ‏"כולנו צומחים פה": הנערים שמצאו את מקומם ב"חוות קיימא" מנסים להציל אותה, באתר מעריב אונליין, 16 בינואר 2018
↑  מסמך הזכייה במכרז משרד הרווחה למסגרת תעסוקתית
↑  שבט ערוגות החסה, באתר הוצאת אדם עולם, ‏2018-11-05
↑   רונית ורד, חוות קיימא בבארותיים: דף חלק בערוגת כרובית, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2015
↑    ענת לב־אדלר,, במעגל של נהלל, באתר "ידיעות אחרונות", 26 באוגוסט 2021
↑  מועדון הלביאות מסייע לחוות קיימא נהלל לגייס כספים עבור שירות לאומי לנערות, באתר mynetafula, ‏2021-04-20
↑  Organic Agriculture as Source of Economic and Educational Empowerment in Tanzania, glocal.huji.ac.il (באנגלית)
חלקו המזרחי של שדה חוות קיימא חוקוק. ברקע ניתן לראות את הר חבקוק משמאל ואת העיר צפת.
מנואל השני, קיסר האימפריה הביזנטית

מֲנוּאֶל השני פלאיולוגוס (ביוונית: Μανουήλ Β΄ Παλαιολόγος בשפות ארופאיות נקרא עמנואל השני)‏ (27 ביוני 1350 - 21 ביולי 1425) היה קיסר ביזנטיון מ-1391 ועד למותו בשנת 1425.
חייו

מנואל השני היה בנם של הקיסר יוחנן החמישי פלאיולוגוס (מלך בשתי תקופות: 1341–1376, 1379–1391) ואשתו האלנה קנטקוזנוס. מצד אמו היה מנואל נכד לקיסר יוחנן השישי קנטקוזנוס (1347–1354) ואשתו, אירן אסאנינא.
לאחר שקיבל תואר אצולה מאביו, יצא מנואל בשליחות האימפריה לאירופה, על מנת לגייס תמיכה צבאית, ב-1365 וב-1370. בשנת 1369 מונה למושל סלוניקי. אחיו הגדול, אנדרוניקוס הרביעי, נכשל בניסיונו להדיח את אביהם, יוחנן החמישי, ב-1373 וכתוצאה הוכרז מנואל כיורשו של אביו וכקיסר במשותף עם אביו (בחלוקת השלטון שהייתה נהוגה באימפריה הביזנטית). בין השנים 1376 ל-1379 ופעם נוספת ב-1390 הודחו השניים על ידי אנדרוניקוס הרביעי ובנו יוחנן השביעי, אבל מנואל הביס את אחיינו בעזרת הצי של ונציה ב-1390. יוחנן הצליח לחזור לשלטון, אך מנואל נאלץ ללכת לחצרו של באיזיט הראשון כבן ערובה. בשבי נאלץ מנואל להשתתף במסע נגד העיר הביזנטית האחרונה, פילדלפיה, באנטוליה.
שלטון

מנואל שמע על מות אביו בפברואר 1391 וברח מהשבי לקונסטנטינופול, כדי למנוע את עליית יוחנן השביעי לכס. היחסים בין מנואל לבין יוחנן השביעי השתפרו, אך הסולטאן באיזיט הראשון הטיל מצור על העיר בין השנים 1394 ל-1402. אחרי חמש שנים של מצור, הותיר מנואל השני את העיר בידיו של יוחנן השביעי ויצא לאירופה, לגייס תמיכה באימפריה הביזנטית בקרב בתי המלוכה באירופה. מסע צלב שניהל זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נכשל ליד העיר ניקופול ב-25 בספטמבר 1396; אך העות'מאנים התמודדו באותה תקופה - לרווחתו של מנואל - עם פלישתו של טימור לנג לאסיה הקטנה ב-1400, שם החריב שתי ערים. לאחר כיבוש סוריה ובגדאד, חזר טימור לנג לאנטוליה, ובקיץ 1402 ניצח בקרב אנקרה. לאחר נפילת הסולטאן בשבי פרצה מלחמה בין צאצאי ביאזיט הראשון. מנואל השני תמך במהמט הראשון (1402–1421) שלא ניסה לכבוש את קונסטנטינופול.
מנואל השני ויוחנן השביעי הצליחו להחזיר ערים על חוף ים השיש. מנואל בנה קיר מגן במצר קורינתוס כדי למנוע את חדירת העות'מאנים לפלופונסוס, שם נמצאה הפרובינציה החשובה – מוראה.
מנואל השני טעה ולא תמך במועמד הנכון, מורט השני (1421–1451) וכתוצאה הייתה הבירה נצורה פעם נוספת, והעות'מאנים נסוגו רק לאחר הסכם לשלם להם תשורה שנתית. בשנותיו האחרונות העביר מנואל השני את רוב הסמכויות לבנו, יוחנן השמיני.
משפחתו

בין בניו, האישים הבאים:
יוחנן השמיני, שהיה לקיסר האימפריה הביזנטית
תאודור השני, הדספוט של מוראה
אנדרוניקוס פלאיולוגוס, דספוט סלוניקי
קונסטנטינוס האחד עשר, הקיסר האחרון של האימפריה הביזנטית
דמטריוס פלאיולוגוס
תומאס פלאיולוגוס
המחלוקת שעורר האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בעניין מנואל השני

ב-12 בספטמבר 2006 נשא האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר נאום שבו ציטט מדיאלוג שהתרחש לכאורה ב-1391 בין מנואל השני לבין משכיל פרסי. נטען כי בדיאלוג אמר הקיסר כי "הראה לי את הדברים החדשים שהביא מוחמד לעולם, ותמצא רק רשע וחוסר אנושיות, כמו המצווה להפיץ את דתו בכוח החרב". מוסלמים רבים נפגעו ממה שנראה כזלזול בנביא מוחמד מצד האפיפיור, ונפוצו גם תגובות אלימות. בספרו, מוסיף מנואל השני ואומר כי "אלוהים אינו מסופק ממראה הדם - והתנהגות לא שקולה מנוגדת לטבע האל. אמונה נולדת מן הנשמה, לא מן הגוף. מי שמנהיג אדם לאמונה, צריך להיות מסוגל לדבר היטב ולשכנע כיאות, בלי איומים ואלימות... על מנת לשכנע נפש שקולה, לא צריך זרוע חזקה, או נשק מסוג כלשהו, או אמצעים אחרים בהם מאיימים על האדם במוות".
ראו גם

האימפריה הביזנטית
קיסרי ביזנטיון
מסעי הצלב
מטבע של חצי סטברטון עם דיוקנו של מנואל השני
אמנמחת הראשון

| --- | --- |

 מדינה:  מצרים העתיקה, הממלכה התיכונה של מצרים 
 פטירה:  5 במרץ 1965 לפנה״ס 
 מקום קבורה:  Pyramid of Amenemhet I 
 
הפירמידה ההרוסה של אמנמחת הראשון בסביבות הכפר א-לישט
אמנמחת הראשון היה שליט מצרים בשנים 1963–1934 לפנה"ס. ייסד את השושלת השתים עשרה, המסמנת את תחילת הממלכה התיכונה במצרים העתיקה.
אמנמחת היה ממוצא לא מלכותי, הדיח את מלך תבאי ותפס את השלטון.
ישנם כתבים מצריים שנכתבו בתקופתו וזמן קצר לאחר מותו, אשר מתארים את פועלו למען מצרים. בטקסט שנקרא "נבואת נפרתי" מתואר אמנמחת כמושיע של מצרים, שיביס את האסיאתים שבאים מהמזרח בחרב, ואת הלובים במערב באש.
בטקסט שנקרא "הוראותיו של אמנמחת" ישנן הנחיות לבנו סנוסרת הראשון (ססוסתריס הראשון), בהן מפורט כיצד מלך טוב אמור לנהוג. ישנם גם תיאורי הגבורה שלו שבהם הוא מכניע ומתגבר על אריות ותנינים, ורודף ומכניע את הנובים והאסיאתים. באסטלה של נסומנתו מתואר מסע צבאי בתקופתו נגד "הקשתים הפראיים מעבר לשוכני החולות". לא ברור אם המסע נערך בארץ ישראל או במדבר סיני.
אמנמחת בנה את "חומות השליט". לדעת החוקרים מדובר בשורה של מצודות במזרח הדלתה, שנועדו כנראה לעצור את ההגירה הלא מבוקרת של אסיאתים לתוך מצרים. הוא בנה תחנת מסחר בקרמה שבנוביה. במהלך שלטונו העביר את הבירה מתבאי (מצרים) למרכז מצרים, וקרא לעיר איטיטאווי (שליט שתי הארצות). לקראת סוף שלטונו הוא מינה את בנו סנוסרת הראשון כשותף לשלטון. אמנמחת הראשון כנראה נרצח בשנת 1934 לפנה"ס ונקבר באל-לישט, בפירמידה (כיום הרוסה) שנבנתה לכבודו.
על הרצח של אמנמחת הראשון מסופר בטקסט "סיפורו של שאנהת" – סיפורו של איש המינהל הצבאי המצרי שהשתתף במסע צבאי לארץ לוב בראשותו של יורש העצר, הנסיך, בנו של אמנמחת הראשון. במהלך המסע שנהאת שומע בסתר על הירצחו של המלך והוא מיד בורח לארץ רצ'נו (כנען) מתוך פחד ואיבוד עשתונות, בשעה שיורש העצר שקיבל את ההודעה ממהר לחזור לארמון המלך.
סנוסרת הראשון

סנוסרת הראשון נקרא גם ססוסתריס הראשון היה מלך מצרים בשנים 1898-1943 לפנה"ס. סנוסרת ירש את אביו אמנמחת הראשון לאחר הירצחו. בזמן שלטונו הוא כבש את נוביה התחתונה והקים שם מצודות על מנת להבטיח את השלטון המצרי, ואת כריית הזהב והאבנים הטובות בנוביה.
סנוסרת הראשון בנה הרבה מקדשים שהידוע מביניהם הוא הקפלה הלבנה. הקפלה עשויה מאבן גיר.
ישנם שני טקסטים מצריים המיוחסים לתקופתו, הראשון זה "הוראותיו של אמנמחת", שבו ישנן הנחיות כיצד להיות מלך אידיאלי. הטקסט השני הוא "סיפורו של שאנהת", סיפור על פקיד מצרי שבורח ממצרים לארץ רצנו, ובערוב ימיו חוזר למצרים. לאחר מותו של סנוסרת ירש אותו בנו אמנמחת השני.
שלי אליזבת טיילור

| --- | --- |

 לידה:  1946 (בת 78 בערך) גיסן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ארצות הברית
 ידועה בשל:  קוגניציה חברתית, מדעי החברה, פסיכולוגיית הבריאות
 השכלה:  אוניברסיטת קונטיקט (BA), אוניברסיטת ייל (PHD)
 מקצוע:  פרופסור לפסיכולוגיה, סופרת
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  פרס עמיתי ויליאם ג'יימס (2001)  Donald T. Campbell Award (1995)  המדליה הלאומית למדעים (2023)  מדליית וילבור קרוס (2000)  פרס האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה למפעל חיים בפסיכולוגיה (2010)  פרס האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה לתרומות מדעיות נכבדות לפסיכולוגיה (1996)  APA Distinguished Scientific Award for an Early Career Contribution to Psychology (1980) 
 
שלי אליזבת טיילור (באנגלית: Shelley E Taylor; נולדה בשנת 1946) היא פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. טיילור קיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת ייל והייתה חלק מהפקולטה של אוניברסיטת הרווארד באופן רשמי. כמי שכותבת שפע של ספרים ומאמרים אקדמיים, טיילור היא דמות מובילה בתחום הפסיכולוגיה החברתית, בשני תת-תחומים: קוגניציה חברתית ופסיכולוגיית הבריאות. ספריה כוללים את אינסטינקט ההשגחה ואת קוגניציה חברתית, האחרון מאת שלי טיילור וסוזן פיסק (אנ').
טיילור נכנסה לתפקיד באקדמיה האמריקנית למדעים ב־2009. היא נבחרה לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ב־2018.
ראשית חייה

שלי טיילור נולדה בשנת 1946 בכפר קטן בהר קיסקו, ניו יורק. היא הייתה ילדה יחידה לאביה, מורה להיסטוריה, ואמה, פסנתרנית בסגנונות פופ וג'אז, שלימים נהייתה מורה לפסנתר. טרם אביה הסב למקצוע ההוראה, הוא היה אח מוסמך במחלקה פסיכיאטרית. במהלך מלחמת העולם השנייה, לא היה כשיר לשרת בצבא עקב מחלת הפוליו, ולכן התנדב בחברה בשם 'ידידים' ובנה את בית החולים הראשון לבריאות הנפש באריתריאה. טיילור גדלה בצ'אפקה, הממוקמת שעה נסיעה מהעיר ניו יורק. טיילור למדה בתיכון הוראס גרילי בצ'אפקה. בזמן לימודיה של טיילור בתיכון, אחת המורות שלה להיסטוריה קיבלה מענק מבית הספר ללמד פסיכולוגיה במהלך הקיץ. כששנת הלימודים החלה, במקום ללמד היסטוריה, אותה מורה לימדה פסיכולוגיה. לימודי הפסיכולוגיה היו חוויה משנת חיים עבור שלי טיילור.
מכללה

טיילור החלה ללמוד במכללת קונטיקט בשנת 1964. היא נרשמה לקורסי היסטוריה ופסיכולוגיה, אך נטתה יותר לכיוון לימודי היסטוריה. על אף זאת, המרצה בקורס מבוא לפסיכולוגיה פנתה אליה וציינה כי הופעתה בשיעור העידה, כי עליה להמשיך בלימודי פסיכולוגיה. משהתנגדה, המורה השיבה לה "את תהיי היסטוריונית נוראית." לאחר המפגש ההוא, טיילור הפכה לפסיכולוגית ראשית. במקור, טיילור רצתה להיות פסיכולוגית קלינית, אולם לאחר שבילתה קיץ עם מתנדבים באמריקה, שם עבדה עם גברים מבוגרים המתמודדים עם מחלת הסכיזופרניה, היא לא הרגישה מסופקת דיה והחליטה לעשות מחקר. הניסוי הראשון שלה בדק הערכות של נשים כלפי נשים אחרות, שבחרו לפתח קריירה במקום למלא תפקידים משפחתיים מסורתיים. ביחד עם המנחה האקדמית שלה, שרה קיזלרsara kiesler, טיילור התעניינה בלימודים בבית הספר לתארים מתקדמים. היא התלבטה בין אוניברסיטת רוצ'סטר, על מנת לעבוד עם איליין וולסטר או בין אוניברסיטת ייל, על מנת לעבוד עם דייוויד מטיי. בסופו של דבר, היא החליטה ללכת ללמוד באוניברסיטת ייל.
בית הספר לתארים מתקדמים באוניברסיטת ייל

באוניברסיטת ייל טיילור עבדה בקצרה עם מטיי, אולם תחומי העניין והסגנונות האישיים שלהם לא היו תואמים. טיילור ביקשה לעבוד עם ריצ'רד ניסבט אבל המעבדה שלו הייתה מלאה. בסופו של דבר, טיילור עשתה את עבודת המחקר שלה בנושא תאוריית הייחוס אצל ג'ון מקונאהיי. עבודת המחקר שלה התמקדה בתאוריית התפיסה העצמית של דריל בם והתייחסה לשאלה אם אנשים מסיקים את עמדותיהם מהתנהגותם. היא מצאה, כי משוב שלילי על התנהגותו של אדם, מתקבל כבסיס לגישותיו, רק אם הוא תואם את עמדותיו שהיו קיימות קודם לכן.
בעת שהותה בייל היא פגשה עוד מספר אנשים, שלימים יהיו מובילים בחקר הפסיכולוגיה, כמו מארק זנה, מייקל סטורמס, אלן לנגר (אנ'), קרול דווק, ג'יימס קוטטינג, הנרי רודיגר ורוברט קראוט (אנ'). אדם משמעותי מאוד בקריירה האקדמית של טיילור היה קנת קניסטון, פסיכיאטר בבית הספר לרפואה בייל. בדרך כלל קניסטון לא עבד עם סטודנטים לתארים מתקדמים בפסיכולוגיה, אך לאחר שכנוע מתון הוא לימד את טיילור וכמה סטודנטים אחרים על שימוש בראיונות ככלי לייצור ובחינת השערות.
טיילור אף הושפעה מתנועת הנשים של שנות השישים. היא הצטרפה לתנועת השחרור לנשים של ניו הייבן וסייעה בארגון הפגנות, ישיבות, הפגנות וכנסים. היא נעצרה פעם אחת משום שהסתערה על מורס (אנ'), מועדון בייל שבמקור היה פתוח רק לגברים. בתוך חודשים, המדיניות שונתה והותרה כניסה לנשים. את הדוקטורט שלה בפסיכולוגיה חברתית קיבלה טיילור בייל בשנת 1972. כשהייתה בייל, טיילור פגשה גם את בעלה לעתיד, האדריכל מרווין פרננדס. לאחר פועלה בייל היא קיבלה משרה בהרווארד.
הרווארד

לאחר ייל, טיילור ובעלה עברו לקיימברידג, והיא עבדה במחלקה לפסיכולוגיה ויחסים חברתיים של הרווארד. בשלב זה, היא התעניינה מאוד בקוגניציה חברתית והתבססה רבות על תאוריית הייחוס. טיילור במאמרה בשנת 1982 , הייתה בין הראשונים ליישם את עבודתם פורצת הדרך של דניאל כהנמן ועמוס טברסקי על היוריסטיקה והטיות לתחום הפסיכולוגיה החברתית.
הרווארד > קוגניציה חברתית

עם תואר ראשון בהרווארד, טיילור החלה בתוכנית מחקר בנושא "בולטות" וההשפעות שיש לבולטות על מסקנות האנשים. טיילור עשתה גם עבודות אחרות בנושא בולטות בכל הקשור לסטריאוטיפים והטיות קוגניטיביות. לדוגמה, במאמרה בשנת 1981 היא גילתה שאם אדם בתחום שלך הוא חבר בודד בקבוצה, יש סיכוי גבוה יותר שיראו אותו בתפקיד סטריאוטיפי מאשר אם האדם היה חבר בקבוצת הרוב וזהותו הייתה בולטת יותר. כך, כאשר אנשים התבוננו בקבוצת גברים ונשים המנהלים דיון, הצופים ארגנו את זיכרונם סביב מגדר. בעוד אנשים עשויים לייחס באופן שגוי תגובה מאדם לאדם אחר, זה בדרך כלל היה ערבוב הערות של אישה עם אישה אחרת או שילוב הערות של גבר עם גבר אחר.
טיילור תרמה תרומה לקוגניציה חברתית עם תופעה בשם "top of the head phenomena". במאמרם של טיילור ופיסק בשנת 1978, נמצא כי בתופעה זו "ככל ששחקן בולט יותר כך הצופה ייחס לו או לה יותר עניין וסיבתיות מאשר לשחקנים פחות בולטים. כך, במאמרם של גוטלס ועמיתים בשנת 2004, דווח כי במצב עם מנהיג ברור, המנהיג נתפס כגורם לאירוע לעומת אירועים חיצוניים או לעומת שחקנים אחרים פחות בולטים, גם כשזה לא נכון. השערתם היא שאנשים מתמקדים בעיקר בבולטות של אדם לצורך קביעת החלטות, לעומת הבנה אמיתית של מצב נתון.
בשנת 1984, טיילור כתבה יחד עם תלמידתה לשעבר סוזן פיסק ספר שכותרתו קוגניציה חברתית. ספר זה שימש בהרחבה כלי המגדיר את התחום המתהווה של הקוגניציה החברתית. מהדורה שנייה פורסמה בשנת 1991, אשר נכתבה תחת הכותרת "קוגניציה חברתית: ממוח לתרבות" אשר הופיעה בשנת 2007. טיילור ערכה מחקר על תהליכי השוואה חברתיים וממשיכה גם היום לערוך ולפרסם מחקרים בנושא קוגניציה חברתית לאורך שנות ה-90 וה -2000.
הרווארד > פסיכולוגיית הבריאות

בסביבות 1976, ג'ודית רודין (אנ') יצרה קשר עם טיילור, על מנת שתעשה מצגת בנוגע לפרספקטיבה של פסיכולוגיה חברתית על סרטן השד. אך באותה תקופה עוד לא היו מחקרים ששילבו בין פסיכולוגיה חברתית לבריאות. לכן טיילור, וחברה חולת סרטן השד באותה תקופה, סמדר לוין, החליטו לחקור את הקשר בין פסיכולוגיה חברתית למה שידוע כפסיכולוגיית הבריאות. טיילור, בשיתוף עם פסיכולוגים חברתיים נוספים, כגון האוורד פרידמן וכריסטין דנקן-שכטר, סייעו בהתפתחות פסיכולוגיית הבריאות כמומחיות. אך בשל קשיים בפיתוח התחום בהרווארד ובשל המרחק הרב בין בית הספר לרפואה למרכז הקמפוס, טיילור ביקשה מנשיא האוניברסיטה באותה תקופה, דרק בוק (אנ'), סכום התחלתי לפיתוח תוכנית בפסיכולוגיה חברתית בהרווארד. הוא סיפק 10,000$ הדולר הראשונים לפיתוח התחום בהרווארד. אולם, תקופת עבודתה של טיילור בהרווארד תמה, והיא עברה לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס

ב-1979, טיילור הצטרפה לפקולטה של אוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס, בה הייתה התעניינות בפיתוח פסיכולוגיית הבריאות. ב-1981 טיילור פנתה וזכתה בפרס מאת המכונים הלאומיים לחקר בריאות ופיתוח מדענים, בעזרתם התאפשר לה לקבל הכשרה נוספת בתהליכי מחלה. פרס זה ניתן לטווח של 10 שנים, ואיפשר לה ללמוד הערכות ושיטות ביולוגיות. יחד עם הפסיכולוג הביולוגי, גון ליבסקינד, טיילור יכלה לחקור לחצים, ואת השפעתם על מנגנונים לוויסות לחץ.
בתקופה זו, גברה התעניינותה בדרכי התמודדותן של נשים חולות בסרטן השד. טיילור החלה בסדרת ראיונות אינטנסיבים של החולות ובני זוגן לגבי התנסותם עם המחלה. דרך רעיונות אלו, טיילור גילתה שחלק מאמונותיהן של הנשים היו בדרגה מסוימת אשליות. הן יצרו אמונות אשלייתיות לגבי יכולתן להחלים מהמחלה. מחקרה של טיילור בשנת 1983 על נשים אלו הוביל לפיתוח התיאוריה של טיילור על עיבוד קוגניטיבי. עיבוד קוגניטיבי גורס כי כאשר אדם עומד בפני מצב מסכן חיים, הסתגלותו מתרכזת סביב חיפוש משמעות, השגת שליטה בסיטואציה והגברת ההערכה העצמית. מחקר זה החל את דרכה באחד מהנושאים החשובים בה עסקה, אשליות חיוביות.
אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס > אשליות חיוביות

ב 1988, טיילור ועמיתה לתחום ג'ונתן בראון פרסמו מחקר בנושא "אשליות וחלומות: פרספקטיבה פסיכולוגית חברתית על בריאות הנפש", אחד מהכתבים המפורסמים בפסיכולוגיה בכל הזמנים. מחקרה של טיילור על אשליות חיוביות הוא אחד מעבודותיה המשפיעות והידועות. טיילור תיארה את השימוש באשליות חיוביות כך: "יותר מהתפיסה של עצמם, של העולם, ושל העתיד בצורה נכונה, רוב האנשים מתייחסים לעצמם, לנסיבותם, ולעתיד בצורה חיובית יותר ממה שנכון מבחינה אובייקטיבית. אשליות אלו נגלות כברות הסתגלות, וכמקדמות את בריאות הנפש יותר מהחלשתה".
עבודתה של טיילור בשנת 1993 על אשליות חיוביות גררה ביקורת רבה מפסיכולוגים חברתיים רבים. לדוגמה: שדלר, מיימן, ומניס דיווחו על עדויות לאפשרות שאשליות חיוביות אינן ניתנות להסתגלות. אנשים בעלי ראייה חיובית גבוה מדי היו בעלי הסתגלות נמוכה מדי בראיונות קליניים. בנוסף לכך, אנשים בעלי "בריאות נפשית אשלייתית" הם גם בעלי תגובות ביולוגיות חזקות יותר בהשפעת משימות מלחיצות. ממצאים אלו נגדו לממצאיה של טיילור שמצאו שחולי סרטן בעלי אשליות חיוביות היו בעלי אחוזי תמותה פחותים מחולי סרטן ללא אשליות חיוביות. בעקבות זאת טיילור ביצעה מחקרים נוספים שהוכיחו כי חולי איידס (AIDS), בעלי אשליות חיוביות בנוגע ליכולתם להחלים מהמחלה, חיו חיים ארוכים יותר וסיכוייהם לפתח תסמינים אופייניים למחלה היו נמוכים יותר לאורך זמן.
מחקרה על אשליות חיוביות השפיע על חייה האישיים של טיילור. לדבריה "מהראיונות עם אותן נשים על תובנותיהן, שהושפעו מהמחלה, אנשים אמרו שמערכות יחסים הם הדבר החשוב ביותר שיש לאדם, ושילדיהם היו התוצר החשוב ביותר של חייהם... הלכתי הביתה, ודיברתי עם בעלי, שקלנו להביא ילד לעולם." טיילור ובעלה הביאו שני ילדים, בת ובן.
אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס > מדעי החברה

באמצע שנות ה-90, טיילור לקחה חלק ברשת מקארתור על מצב כלכלי ובריאות, ופתחה עניין במנגנון המחבר בין מצבים פסיכולוגיים לתוצאות בריאותיות. טיילור, בשיתוף עם קולגות מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, רנה רפטי ותרזה סימאן כותבות מאמר בעיתון פופולרי: "פסיכולוגיית הבריאות: מהי סביבה שאינה בריאה וכיצד היא חודרת תחת העור?". במאמר זה הן חוקרות תהליכים בהם סביבות בעלי גירויים מלחיצים כגון עוני, אלימות, איום, וגורמי לחץ כרוניים אחרים, מובילים להבדלים בתוצאות בריאותיות בהתאם למעמד חברתי כלכלי. טיילור השתמשה בקונספט עומס אלוסטטי, של ברוס מקאוון, הצטברות סימני בלאי על הגוף. בעבודה עקבית עם רפטי וסימאן, טיילור מצאה שסביבות משפחתיות בעלות סיכון, חוזים תופעות כגון לחץ דם וקצב לב גבוהים, מדרון קורטיזול שטוח מוגבה במשימות מעבדתיות מלחיצות. טיילור התעניינה בנוסף בתמיכה חברתית והתקשרותה לביולוגיה. היא חקרה הבדלים תרבותיים ומיניים בתמיכה חברתית וכיצד הם משפיעים על ההסתגלות לאירועי חיים מלחיצים. היא מצאה בנוסף, שאנשים בעלי משאבים פסיכולוגיים סובלים פחות מתגובות הלב וכלי הדם, וציר ההיפותלמוס-בלוטת יותרת המוח-בלוטת יותרת הכליה, ללחץ. התעניינותה בתמיכה חברתית השפיעה על מודל הנטייה וההתיידדות שפיתחה טיילור.
טיילור נעשתה דמות מובילה בתחום המתחדש של מדעי המוח. עבודה זו בשנת כללה מחקר בשימוש בדימות תהודה מגנטית תפקודי (fMRI), שנעשה בשיתוף עם קולגות מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, מתיו ליברמן ונעמי אייזנברגר. באחד המחקרים של טיילור עם עמיתיה בשנת 2006, נמצא שילדים ממשפחות וסביבות בסיכון בעלי ויסות רגשות נמוך בתגובה למצבי לחץ, שניתן לראות ברמה עצבית במחקר נוסף בשנת 2007 , נמצא שרמה גבוהה של תמיכה חברתית, הכרחית לתגובות מחלישות נוירואנדוקריניים ללחץ, דרך אקטיבציה מופחתת של אזורי מוח שונים כגון dACC. הם עשו מחקרים נוספים על מוביל הסרטונין, פולימורפיזם, ועל פלאזמה אוקסיטוצין פלאזמה ווזופרסין.
אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס > מודל הנטייה וההתיידדות

בשנת 2000, טיילור וקולגות פיתחו את מודל הנטייה וההתיידדות כתגובה ללחץ. מודל זה עומד בניגוד ל"תגובת הילחם או ברח", המצהירה שבעומדנו בפני גורם לחץ מסכן, תגובתנו תהיה מלחמה, או בריחה. בניגוד לכך, הנטייה וההתיידדות מתפתחת מבחינה אבולוציונית וטוענת ש"אנשים, ובמיוחד נשים, פיתחו אמצעים חברתיים להתמודדות עם לחץ, שעירב דאגה לצאצאים, הגנה עליהם בפני נזק, ופניה לקבוצה החברתית להגנה על הפרט וצאצאו." טיילור הניחה שהילחם או ברח לא יהיה הסתגלותי מבחינה אבולוציונית לנשים, כמו לגברים, בגלל היותן אמהות לילדים צעירים. כדבריו של ראגאן גורונג, קולגה של טיילור ומפתח התאוריה:
"מודל ה"הילחם או ברח" מבוסס על ההשערה הפשוטה שגופינו מכין אותנו לפעולה, להילחם עם אויב או לברוח ממנו. אך מעמדה אבולוציונית נשים התפתחו כמטפלות; בייחוס מודל ההילחם וברח לנשים, אם הבחירה היא מלחמה והאישה מפסידה, התוצאה היא הפקרה של צאצא. באותה מידה אם הבחירה היא בבריחה, הבריחה קשה יותר עם הצאצא כאשר אין אפשרות להשאירו מאחור".
על כן, נשים נוהגות ליצור חברויות על מנת למצוא עזרה במצבי לחץ. ממחקרם של טיילור ורפטי נמצא, שבמצבי לחץ נשים בדרך כלל פנו לטפל בילדיהם הפגיעים, לעומתם גברים שהתרחקו מחיי המשפחה. אוקסיטוצין- הורמון רבייה נשי מעורב בדרך כלל בהתחברות בזוגות, ואנדורפינים- חלבונים משככי כאבים, הושערו להיות מנגנונים ביולוגיים בהם אנו משתמשים לנטייה והתיידדות. מתחום מחקר זה, טיילור כתבה: "אינסטינקט הנטייה וההתיידדות: נשים, גברים, והביולוגיה של מערכות יחסים"
פרסים והוקרה

פרס התרומה המדעית המכובדת מהאגודה הפסיכולוגית האמריקנית (APA;1996),
פרס ויליאם גיימס מהאגודה למדעי הפסיכולוגיה (APS;2001)
פרס מפעל חיים מהאגודה הפסיכולוגית האמריקנית, בו זכתה באוגוסט 2010.
ב־2019 קיבלה את פרס קרן BBVA Foundation Frontiers of Knowledge Award במדעי החברה.
פרסומים > ספרים

Fiske, S. T., & Taylor, S. E. (2013). Social cognition: From brains to culture. Sage.
Fiske, Susan T.; Schacter, Daniel L.; Taylor, Shelley E. (2011). Annual Review of Psychology. 62. Palo Alto, Calif: Annual Reviews. ISBN 9780824302627.
Fiske, Susan T.; Schacter, Daniel L.; Taylor, Shelley E. (2012). Annual Review of Psychology. 63. Palo Alto, Calif: Annual Reviews. ISBN 9780824302634.
פרסומים > פרקים מתוך ספרים

Taylor, S. E. (1981). A categorization approach to stereotyping. Cognitive processes in stereotyping and intergroup behavior, 832114.
Taylor, S. E. (1982). The availability bias in social perception and interaction. In D. Kahneman, P. Slovic & A. Tversky (Eds.) Judgment under uncertainty: Heuristics and biases (pp. 190–200). New York: Cambridge University Press.
TAYLOR, S. E. (2008). From social psychology to neuroscience and back. JOURNEYS IN SOCIAL PSYCHOLOGY, 39.
Levine, R., Rodrigues, A., & Zelezny, L. (2013). Journeys in social psychology: Looking back to inspire the future. Taylor & Francis.
Goethals, G. R., Sorenson, G. J., & Burns, J. M. (Eds.). (2004). Encyclopedia of leadership. Sage Publications.