stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרט לבן (סרט)

ערך זה עוסק בסרט קולנוע משנת 2009. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  מיכאל הנקה
 הופק בידי:  שטפן ארנדט פייט היידושקה מיכאל כץ
 תסריט:  מיכאל הנקה (עם ז'אן-קלוד קרייר)
 עריכה:  מוניקה ווילי
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן פרידל לאוני בנש אולריך טוקור אורסינה לארדי
 צילום:  כריסטיאן ברגר
 מדינה:  צרפת, אוסטריה, גרמניה, איטליה 
 חברת הפקה:  Les Films du Losange 
 חברה מפיצה:  Filmladen Les Films du Losange Lucky Road X Verleih AG
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, DVD, בלו-ריי 
 הקרנת בכורה:  צרפת 21 במאי 2009 (פסטיבל קאן)   גרמניה 17 בספטמבר 2009   ישראל 22 בינואר 2010
 משך הקרנה:  144  דקות
 שפת הסרט:  גרמנית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  Northern Germany 
 תקופת התרחשות:  1913, 1914, התקופה הווילהלמינית 
 תקציב:  12 מיליון יורו
 הכנסות:  $9,138,339 (12.2.2010)
 הכנסות באתר מוג'ו:   whiteribbon
 פרסים:  פרס דקל הזהב פרס גלובוס הזהב
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סרט לבן (בגרמנית: Das weiße Band – Eine deutsche Kindergeschichte; "הסרט הלבן – סיפור ילדים גרמני") הוא סרט קולנוע משנת 2009, שביים הבמאי האוסטרי מיכאל הנקה, שכתב אותו במשותף עם ז'אן-קלוד קרייר. הסרט עוסק בשרשרת אירועים שהתרחשו במשך שנה בכפר קטן בצפון גרמניה ערב מלחמת העולם הראשונה ומתמקד בקורותיהן של שלוש משפחות מרכזיות בכפר, ילדיהן והחינוך הנוקשה שילדים אלו מקבלים. לפי הנקה, הסרט הוא על אודות "מקורותיו של כל סוג של טרור, בין אם טבעו הוא פוליטי או דתי".
הסרט, שצולם בצבע ולאחר מכן נערך והוצג בשחור-לבן, הוקרן לראשונה במאי 2009 בפסטיבל קאן ה-66 וזכה בפרס דקל הזהב. הסרט זכה לתגובות נלהבות ותשבחות רבות ממבקרי קולנוע רבים ובהמשך זכה בפרסים משמעותיים נוספים כגון פרס האקדמיה האירופית לסרט, לבמאי ולתסריטאי הטובים ביותר ובפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר. הסרט הועמד לשני פרסי אוסקר, בקטגוריות הסרט הזר (כנציגהּ של גרמניה) והצילום (כריסטיאן ברגר).
עלילה

האירועים המתוארים בסרט מסופרים מתוך נקודת מבטו של מורה הכפר (כריסטיאן פרידל), המשמש כמספר בסרט, שנים רבות לאחר התרחשותם. העלילה מתרחשת בכפר פרוטסטנטי דמיוני בשם "אייכוולד" שבצפון גרמניה, בין יולי 1913 ל-10 באוגוסט 1914. העלילה נסובה סביב שלושה אישים בולטים בכפר: הכומר (בורגט קלובנר), הרופא (ריינר בוק) והברון (אולריך טוקור) המקומיים, אשר להם שליטה על הנשים, הילדים והאיכרים הפשוטים של הכפר.
הכומר הפוריטני מעביר שיעורי קונפירמציה לילדי הכפר. את ילדיו המתבגרים הוא מחנך ביד קשה ומעביר אותם לעיתים קרובות טקסים משפילים של אשמה ומצפון לאחר מעשים האופייניים לילדים בגילם שעשו, ובין היתר מאלץ אותם לענוד סרטים לבנים על מנת להזכיר להם את דרך התמימות והטוהר ממנה סטו. כאשר הוא חושד כי בנו מסתיר סוד, הוא מביא אותו להודות כי עסק ב"מגע לא טהור" (הכוונה למעשה אוננות) ומורה על קשירת ידיו למסגרת המיטה בזמן השינה כעונש. הרופא, אשר אף על פי שהוא מתייחס בצורה נאותה לילדי הכפר, עסוק תכופות בביזוי והשפלה של פילגשו המיילדת ומנהלת משק הבית שלו, ומתעלל מינית בבתו. הברון, אשר הוא בעל האחוזה שבכפר והסמכות העליונה בו, משיק פסטיבל לציון סיום הקציר עבור תושבי הכפר אשר חלק גדול מהם עובדים בשירותו וזוכה באהדתם, אך בפועל אשתו אינה כנועה למרותו.
את הכפר פוקדים שורה של אירועים טראגיים ומסתוריים: חוט תיל נמתח באופן מסתורי בין שני עצים בכניסה לביתו של הרופא, וגורם לו לתאונה קשה בעת שהיה רכוב על סוס. אשתו של אחד האיכרים העניים נהרגת בתאונה כאשר לוחות עץ אשר הסתירו בור במנסרה מוזזים ממקומם, מה שמביא את בעלה האבל לבצע התאבדות. בן זקוניו של הברון נעלם מביתו בעת החגיגות ונמצא לאחר מספר שעות כאשר הוא כפות ולאחר שהוכה קשות במקל המשמש לחינוך ילדים. אחד הבתים שבאחוזת הברון מוצת ועולה באש. בנה הנכה של המיילדת מותקף וכמעט מתעוור. ציפור מסוג דררה שמגדל הכומר בביתו משופדת במספריים - מעשה שעושה בתו הבכורה של הכומר, והמקרה היחיד המוצג טרם ההתרחשות, ולא בדיעבד בלבד.
תוך כדי התעלומות נחשפות מערכות היחסים בין תושבי הכפר ובעיקר המתרחש מאחורי הדלתות הסגורות ובתוך הבתים, ומוצגים הנושאים אשר נמצאים מתחת לפני השטח. המעשים המשונים גוררים חרושת של שמועות בכפר הקטן, ומפרים את השלווה אשר מאפיינת אותו כלפי חוץ. המיילדת בורחת מהכפר אל העיר לאחר שהיא מודיעה למורה כי היא יודעת מי ביצע את אותם אירועים, ובכוונתה לדווח למשטרה. היא מעולם לא חזרה ובנה נעלם, והאירועים נותרו ללא הסבר. מורה הכפר חוקר את האירועים באופן עצמאי ומגיע למסקנה כי ילדיו של הכומר הם האחראים למעשים. בשיחתו איתם הם מכחישים כל קשר והוא מחליט לשתף את הכומר בחשדות. הכומר מגיב בזעם ומאיים עליו שלא יספר על חשדותיו לאיש, למרות ידיעתו שהדברים אכן ככל הנראה התרחשו כך.
הסרט מסתיים בהכרזה בכפר על רצח פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית ובהכרזת המלחמה של אוסטרו-הונגריה על סרביה. מספר הסיפור עוזב את הכפר, מבלי שניתנים הסברים לאירועים.
אודות הסרט

על הבחירה בכפר פיאודלי ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אמר הנקה:
"הכפר הוא מודל נוח לניתוח חברתי, אתה יכול להראות את ההיררכיה החברתית במקום אחד. מלחמת העולם הראשונה חוללה פריצה גדולה בחברה ויכולת לראות דברים משתנים בעולם כולו. המערכת הפיאודלית שהתקיימה במשך אלפי שנים הסתיימה בבת אחת, אבל הסרט הוא לא בהכרח על הנקודה הזו בזמן. הסרט יכול היה להתרחש במקום אחר ובזמן אחר. הוא עוסק במקור של הרוע, המקור של רדיקליות וטרור. משום שזה סרט גרמני זו הדוגמה הכי טובה של הסיטואציה הזו בחברה גרמנית, אבל אני לא רוצה שזה יובן כסרט על פאשיזם גרמני".
על עלילת הסרט כתבה שוש להב:
אותו כפר קטן, שאט אט מתגלה כתיבת פנדורה הטומנת בחובה הרבה סודות, חטאים וכאב, הוא מיקרוקוסמוס למצבו הנוראי של העולם בתקופה ההיא - ובמידה רבה מדמה אותה לתקופתנו כיום - בה אדם לאדם זאב, הכל מותר ואין גבולות ברורים לשום דבר. ואם נצמד לעלילה, אז מי באמת אחראי לכל המתרחש שם? כדרכו, הנקה לא נותן תשובות ברורות, אבל מותיר אותנו עם המון שאלות חדשות.
תהליך ההפקה

לדברי מיכאל הנקה, הפקת הסרט ארכה יותר מ-10 שנים. הגרסה הראשונית של התסריט נכתבה במקור כמיני-סדרת טלוויזיה עבור רשת השידורים ORF האוסטרית, אך במשך חמש שנים לא נמצא מפיק שישקיע בפרויקט והנקה החליט להשעותו. לבסוף חודש הפרויקט בדמות סרט באורך מלא וחברת ההפקה אשר הובילה אותו הייתה Wega Film האוסטרית. עוד לקחו חלק בהפקה X Filme הגרמנית, Les Films Du Losange הצרפתית ו- Lucky Red האיטלקית. הסרט קיבל תמיכה כלכלית ממכון הקולנוע האוסטרי, כמה קרנות מגרמניה, ה- CNC הצרפתי ומהקרן לקולנוע של מועצת אירופה, ה-Eurimages. תקציבו הכולל של הסרט היה כ-12 מיליון יורו.
יותר מ-7000 ילדים נבחנו במהלך תקופת הליהוק שארכה כחצי שנה. לתפקידי המבוגרים בחר הנקה שחקנים אשר עבד איתם בעבר, והאמין כי הם מתאימים לתפקיד. תפקיד הכומר נכתב במקור עבור אולריך מיהה, אולם הוא נפטר בשנת 2007 והתפקיד הועבר לבורגהרט קלאוסנר. ככלל, לתפקידים לוהקו שחקנים בעלי ניסיון רב בתיאטרון ובמה, עקב השפה המחושבת והמדויקת של הדמויות בסרט.
הצילומים התרחשו בין ה-9 ביוני ל-4 בספטמבר במספר מקומות שונים בצפון גרמניה, ביניהם לייפציג, ליבק, פלאטנבורג, דרץ ודאסו. הכפר עצמו נמצא 150 קילומטר מברלין והטירה היא ליד הים הבלטי. כרבע מהכפר נבנה מחדש כדי לדמות מראה עתיק, שני בתים נבנו בשלמותם וביתו של הכומר צולם באולפן.
ההחלטה לצלם בשחור-לבן נבעה מהרצון לשמר את הדמיון בין הסרט לבין תמונות של האזור מתקופת ההתרחשות, וכן מהרצון להביע ניכור. כל הסצנות צולמו במקור בצבע ובהמשך הומרו לשחור-לבן. הסרט צולם במצלמת סופר 35. בטרם החלו הצילומים למד הצלם כריסטיאן ברגר את סרטיו של אינגמר ברגמן. הנקה רצה שתהא בסדרת אווירה קודרת והרבה מצילומי הפנים הוארו באמצעות מנורת שמן או נרות. במהלך הפקת הפוסט של הסרט, נעשתה עריכה ממוחשבת של הצילומים ובה הוסרו צללים מיותרים, אובייקטים מודרניים וחלק מהתמונות והבעות הפנים חודדו. במהלך סצנת הריקוד, לדוגמה, עברו צוות ההפקה על כל פריים ופריים על מנת להוסיף לגגות הבתים רעפים ההולמים את התקופה.
שחקנים ודמויות

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
כריסטיאן פרידל: מורה הספר
ארנסט יאקובי: מורה הכפר (המספר)
ליאוני בנש: אווה
אולריך טוקור: הברון
ריינר בוק: הרופא
סוזנה לותר: המיילדת
בורגהארט קלאוסנר: הכומר
ברנקו סמרובסקי: האיכר
לביאה הון

| --- | --- |

הון, 1993
 לידה:  29 במרץ 1928  (בת 96) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1956
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר על מפעל חיים (2005) 
 https://www.leviahon.co.il/
 פרופיל ב-IMDb
 
לביאה הון (נולדה ב-29 במרץ 1928) היא מלהקת וסוכנת שחקנים ישראלית, שהקימה את הסוכנות הראשונה בישראל העוסקת בתיווך בין שחקנים לבין גורמי הפקה בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון. כלת פרס אופיר על מפעל חיים.
לביאה הון (משמאל) ולצידה השחקנית והמנחה מיכל זוארץ, 1993
ביוגרפיה

הון נולדה בתל אביב ב-1928, גדלה והתחנכה בקיבוץ בית אלפא. שרתה בצבא כאלחוטנית, שם הכירה את בעלה הראשון עמו עברה להתגורר בירושלים. לאחר כחמש שנים התגרשה, וחזרה לגור בעיר הולדתה. היא עבדה במשרד הכרטיסים "לאן", שימשה מזכירת להקת הבידור בצל ירוק וכן עבדה עם אברהם דשא (פשנל) במועדון החמאם שביפו.
ב-1966 פגשה את מנחם גולן שהציע לה לעבוד כמנהלת הפקה של הסרט "פורטונה". היא מילאה תפקיד זה בסרטים ישראליים וזרים שנוצרו באותה התקופה, כמו "ארבינקא" (בבימויו של אפרים קישון), "עם ישראל חי" (בבימויו של אסי דיין) ו"פוטו רומן" (בבימויו של טל רון).
ב-1968 החלה לפעול כסוכנת שחקנים. ניסיונה בתחום הקולנוע והתיאטרון והיכרותה עם שחקנים ואנשי בוהמה סייעו לה לטוות קשרים ביניהם ובין אנשי הפקה בתחום הקולנוע, וקשרים אלה שימשו כבסיס להקמת הסוכנות הראשונה בישראל העוסקת בתחום זה. הון פעלה בקרב חבורת לול. בין השחקנים שייצגה בתקופה זו היו אריק איינשטיין, ג'וזי כץ, עדנה לב, רבקה מיכאלי, אסי דיין, גילה אלמגור, ששי קשת, יונה אליאן, גדי יגיל, עליזה רוזן ושלמה בר-שביט. בהמשך ייצגה שחקנים רבים אחרים, ביניהם אקי אבני, מיכל זוארץ, חלי גולדנברג, שרגא הרפז, מרגלית אנקורי, ניצה שאול, שרון אלכסנדר, מיקי ורשביאק, מוחמד בכרי, אמל מורקוס וג'וליאנו מר.
הסוכנות של לביאה הון ליהקה כ-50 סרטים, ובהם של הבמאים: אורי זוהר, חיים טופול, אסי דיין, משה מזרחי, עמוס קולק, ג'ורג' עובדיה, עמוס גיתאי. במאים זרים עמם עבדה: קוסטה גברס, דושאן מקבייב, ג'ון יוסטון, בוב מיסיורובסקי. כמו כן, השתתפה בליהוק סדרות טלוויזיה, בהן: "רמת אביב גימל", "פיק אפ" ו"בטיפול".
ב-2005 הוענק לה פרס אופיר על מפעל חיים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע.
חיים אישיים

בחודש פברואר 2017 נישאה הון לבנצי צבעוני, לאחר 17 שנות זוגיות. צבעוני נפטר ב-2019.
הערות שוליים

↑  רן בוקר, בגיל 80 וקצת: סוכנת האמנים האגדית התחתנה, באתר ynet, 19 בפברואר 2017
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2004 - אברהם הפנר | זוכה פרס אופיר על מפעל חיים לשנת 2005 - לביאה הון | הבא: 2006 - נדב לויתן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 6717cbc2-49fa-43b7-b874-3a76b4e1a40d
עדנה גורני

| --- | --- |

 לידה:  16 דצמבר 1955 (בת 69)
 מדינה:  ישראל 
 תחום כתיבה:  פרוזה, שירה ועיוני
 פרסים והוקרה:  הפרס הספרותי ע"ש ליס מילר (מטעם הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה) לשנת 2002.  פרס גולדברג לתרבות וספרות לשנת 2020, על הספר 'דיוקן זואולוגי לקסיקון'.  פרס 'שירת המדע' ע"ש עופר לידר (מטעם מכון ויצמן למדע) לשנת 2021
 
עדנה גורני (נולדה ב-16 בדצמבר 1955) היא סופרת, משוררת, אקולוגית, חוקרת סביבה ומגדר וחלוצת האקו-פמניזם בישראל.
הוציאה לאור חמישה ספרים, בהוצאות הוצאת פרדס, הוצאת אחוזת בית, הוצאת מוסד ביאליק ו"עולם חדש". זוכת פרס גולדברג, פרס "ליס מילר" מטעם אוניברסיטת חיפה ו"פרס שירת המדע" מטעם מכון ויצמן למדע.
ביוגרפיה

עדנה גורני נולדה בתל אביב לרות ואוריאל גורני. נכדה למנחם דונקלבלום שופט בית המשפט העליון. בשנת 1978 סיימה תואר בביולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1988 סיימה תואר שני בזואולוגיה בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, בשנת 1997 סיימה דוקטורט באקולוגיה התנהגותית מ-University of California Santa Barbara.
בשנת 2000 כתבה פוסט דוקטורט באוניברסיטת תל אביב וזכתה במלגת וייז. בשנת 2008 השלימה תואר שני בכתיבה יוצרת מהחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה. בין השנים 2003–2020 לימדה את תחום לימודי נשים ומגדר בשלוחה של אוניברסיטת לסלי, במכללת עמק יזרעאל ובטכניון. במקביל לימדה במשך יותר מעשור בתוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת חיפה. משנת 2020 ואילך מקדישה את זמנה למחקר וכתיבה.
גורני נשואה לזאב לבינגר, צפר וצייר, אם לשתי בנות, וגרה בטבעון. אחותה של עדנה היא אורנה בלונדהיים.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

גורני מילאה תפקידים שונים בארגון הפמיניסטי אשה לאשה החל משנת 2001, הייתה חברה בוועד המנהל של מרכז השל לקיימות (2005 – 2011), והייתה חברה בהנהגה ומשא ומתן בהתארגנות למען העסקה הוגנת של סגל זוטר במכללה האקדמית עמק יזרעאל ואחר כך במאבק הארצי יחד עם הארגון כוח לעובדים.
בין 2012 עד 2014 הנחתה גורני קבוצת סיפור חיפאי ביחד עם סלמאן נאטור ועם ד"ר מאג'ד ח'מרה, ביוזמת פסטיבל הסיפור החיפאי, תוכנית חיפה עיר משותפת של ארגון שתי"ל ומתנ"ס הדר. מאז יולי 2017 היא עורכת את מדור "שירת הסביבה" בכתב העת אקולוגיה וסביבה.
פרסומים > ספרים

גורני פרסמה חמישה ספרים, חלקם זכו לפרסים ולהכרה כ"פורצי דרך":
בין ניצול להצלה: תיאוריה אקו פמיניסטית של יחסי טבע, תרבות וחברה בישראל הוצאת פרדס 2011. בביקורת על הספר נאמר שהוא "השיק את השיח האקופמיניסטי בישראל".
גרר ועילוי "הוצאת עולם חדש" 2014.
דיוקן זואולוגי לקסיקון" הוצאת פרדס 2020. הספר זכה בפרס גולדברג לשנה זו.
דברים שמצאתי במחסן המשפחתי הוצאת אחוזת בית 2020.
כמעט כרגיל הוצאת מוסד ביאליק 2022. על שירים מהספר הוענק "פרס שירת המדע" מטעם מכון ויצמן למדע.
פרסומים > מאמרים נבחרים

Marnin-Distelfeld S. & Gorney E. (2019). Why Draw Flowers – Botanical art, Nationalism and Women's Contribution to Israeli Culture. Anthropology of the Middle East, 14(1):45-69.
Gorney E. (2018) "If only I had petals, my situation would be different" - The curious case of nature reserves and shelters for battered women. Ecofeminism in Dialogue, pp. 77-92, Douglas A. Vakoch & Sam Mickey (eds.), London & New York: Lexington Books.
Gorney E. (2017) Roots of Identity, Canopy of Collision: Re-visioning Trees as an evolving National Symbol within the Israeli-Palestinian Conflict. In Environmental History in the Making Vol. II, pp. 327-344, Cristina Joanaz de Melo, Estelita Vaz, Ligia M. Costa Pinto (eds.), Springer.
Gorney, E. (2007). (Un)Natural Selection: The Drainage of the Hula Wetlands, an Ecofeminist Reading. International Feminist Journal of Politics 9(4):465-474.
פרסומים > פרסום בכתבי עת

גורני פרסמה שירה ופרוזה ב-15 כתבי עת בעברית ובאנגלית.
בעברית: ידיעות אחרונות, הארץ, עיתון 77, צריף, הליקון, גרנטה, הכיוון מזרח, מקרוב, המוסך מוסף לספרות, ירח חסר, מאזניים ופואם.

באנגלית: Cyclamens and Swords, Bridges, Women on Peace Seeking, Voices Israel and The Genocide Forum.
בשנת 2002 זכתה בפרס הספרותי ע"ש ליס מילר, מטעם הפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑
↑
↑  הרצוג 2012, סקירת מחקרים בישראל
↑   ניצה בן-דב, האדמה זרועה תרמילי כדורים ופגרים. ממעל שמים ריקים, באתר הארץ, 27 ביולי 2015
↑  ביקורות על הספר: דיוקן זואולוגי לקסיקון, (פרדס הוצאה לאור, 2020)-
- ארנה קזין - https://www.mako.co.il/news-tip12/2021_q2/Article-bc3e533a57f5971027.htm
- נעם פרתום https://www.kan.org.il/item/?itemid=73093
- אורנה רינת https://www.haaretz.co.il/literature/prose/.premium-REVIEW-1.8837612
↑    יוני ליבנה, איפה היית ב־48'?, באתר "ידיעות אחרונות", 10 באוגוסט 2020
בן שנקמן

| --- | --- |

בן שנקמן, 2009
 לידה:  26 בספטמבר 1968 (בן 56) ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון  בית הספר לאמנויות על שם טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
בנג'מין "בן" שנקמן (באנגלית: Benjamin "Ben" Shenkman;‏ נולד ב-26 בספטמבר 1968) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי. הוא זכור במיוחד בשל משחקו במיני-סדרה "מלאכים באמריקה"; תפקיד עליו קיבל מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב.
חייו

שנקמן נולד בעיר ניו יורק וחונך לדבריו על פי "המסורת היהודית המזרח-אירופית". הוא בוגר אוניברסיטת בראון ובעל תואר שני באמנויות, שאותו קיבל בשנת 1993 מאוניברסיטת ניו יורק.
תפקידו הראשון בקולנוע היה בשנת 1994 בסרט "חידון האשליות" בבימויו של רוברט רדפורד, ובטלוויזיה בהופעת אורח בסדרת המשטרה "חוק וסדר". במקביל החל שנקמן להופיע גם על בימת התיאטרון, כשהוא מגלם את דמותו של לואיס איירונסון במחזהו של טוני קושנר "מלאכים באמריקה", שהועלה בתיאטרון הקונסרבטוריון האמריקאי בסן פרנסיסקו. זאת הפעם השנייה שבה השתתף במחזה; הוא עשה זאת לראשונה במסגרת הפקה פנימית באוניברסיטת ניו יורק, שבה גילם את דמותו של רוי קון. בשנת 2003 גילם בשנית את דמותו של איירונסון בעיבודו של המחזה למיני סדרה ששודרה ברשת HBO. על משחקו בסדרה היה מועמד לפרסי אמי ופרס גלובוס הזהב.
במהלך שנות ה-90 השתתף לסירוגין בהופעות באוף ברודוויי ובתפקידי משנה בסרטים שונים כמו "אירייזר" (1996), "המצור" (1998), "π"‏ (1998) ו"רקוויאם לחלום" (2000).
בשנת 2001 היה מועמד לפרס טוני על משחקו לצִדה של מרי-לואיז פארקר במחזה Proof. הפעם הבאה ששב לתיאטרון הייתה בשנת 2004 בהפקה הניו יורקית של המחזה Sight Unseen.
בעשור הראשון של המאה ה-21 המשיך לשחק בתפקידי משנה בסרטים שונים, ובסדרות טלוויזיה. בשנת 2007 שיחק בתפקיד הראשי בקומדיה הקנדית הכושלת Breakfast with Scot. ב-2008 גילם את דמותו של ראסל קראוס בדרמה המשפטית "חוקי קנטרברי". ב-2010 שיחק בעונתה השלישית של הסדרה "Damages".
בסוף שנת 2021 לוהק לאחד הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "תיק נעדר" בשירות הסטרימינג של Peacock; הגרסה האמריקאית לדרמת הפשע הישראלית "תיק נעדר" המבוססת על הספר באותו שם מאת דרור משעני.
פילמוגרפיה

| בקולנוע> שנה | בקולנוע> סרט | בקולנוע> תפקיד | בקולנוע> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | חידון האשליות | צ'יילדרס |  |
| 1996 | אירייזר | כתב |  |
| 1997 | Camp Stories | יהודה |  |
| 1998 | פאי | לני מאייר |  |
| 1998 | המצור | סוכן מנהל ההגירה האמריקאי הווארד קפלן |  |
| 1999 | קוד השתיקה | וטרינר |  |
| 1999 | הבן של ישו (אנ') | טום |  |
| 1999 | 30 Days | ג'ורדן טריינר | גילם את הדמות הראשית בסרט; סרט עצמאי שהשתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטורונטו |
| 2000 | Joe Gould's Secret | דייוויד |  |
| 2000 | Table One | סקוט |  |
| 2000 | רקוויאם לחלום | דוקטור ספנסר |  |
| 2000 | Chasing Sleep | הקצין סטיוארט |  |
| 2002 | בקצב נשי | מקס |  |
| 2002 | רוג'ר דוג'ר | דונובן |  |
| 2005 | חייב לאהוב כלבים | צ'רלי |  |
| 2005 | זוג משמיים | ברט |  |
| 2006 | Americanese | סטיב | סרט עצמאי |
| 2007 | כשהיא מצאה אותי | ד"ר פרדי אפנר |  |
| 2007 | Breakfast with Scot | סאם | גילם את הדמות הראשית; הסרט כשל מסחרית |
| 2009 | ראיונות קצרים עם גברים נתעבים | מרואיין מספר 14 |  |
| 2009 | גבר מבוקש | פיט הארטופיליאס (Hartofilias) |  |
| 2011 | בלו ולנטיין | סם פיינברג |  |
| 2011 | איש המפתח | מרטין |  |
| 2013 | זעזוע מח | גרהאם בנט |  |
| 2013 | לנשום עמוק (אנ') | שלדון |  |
| 2020 | משפט השבעה משיקגו | לאונרד וינגלס |  |
| 2022 | Forty Winks | דריל קאמאצ'ו |  |
| TBA | Christmas Eve in Miller's Point | לארי |  |
| בטלוויזיה> שנה | בטלוויזיה> סדרה | בטלוויזיה> תפקיד | בטלוויזיה> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993-2009 | חוק וסדר | ניק מרגוליס | 7 פרקים |
| 1996 | New York Undercover | גייב גרין | בפרק Sympathy for the Devil |
| 2000 | חוק וסדר: מדור מיוחד | מקס קנק | בפרק Chat Room |
| 2001-2003 | אד | פרד קר; אנדי בדנריק (Bednarik) | 3 פרקים |
| 2003 | מלאכים באמריקה | לואיס איירונסון | 6 פרקים; מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לתפקיד המשנה במיני סדרה |
| 2005 | חוק וסדר: משפט וצדק | אירב קרצל (Irv Kressel) | 2 פרקים |
| 2005 | סטלה | קרל | בפרק Meeting Girls |
| 2006 | Love Monkey | סקוט | ב-6 מתוך 8 פרקים שצולמו; הסדרה שודרה ברשת CBS וירדה מהאוויר כעבור 3 פרקים |
| 2008 | חוקי קנטרברי | ראסל קראוס | ב-6 מתוך 6 פרקים שצולמו; הסדרה בוטלה בשל שביתת איגוד התסריטאים אותה שנה. |
| 2009 | מרפאה פרטית | רוב הרמון | בפרק Ex-Life |
| 2009 | האנטומיה של גריי | רוב הרמון | 3 פרקים |
| 2009 | סוכן מחוק | טום סטריקלר | 4 פרקים |
| 2010 | Damages | קרטיס גייטס | 11 פרקים |
| 2010 | The Paul Reiser Show | ג'ונתן שפירו | תפקיד ראשי; בכל פרקי הסדרה, בפועל שודרו רק 2 מ-7 הפרקים שצולמו |
| 2011 | Lights Out | מייק פיומוסה (Fumosa)‏ | ב-5 מתוך 13 פרקים שצולמו |
| 2016-2017 | מיליארדים | אירה | 9 פרקים. |
| 2018-2019 | לטובת הכלל (אנ') | רוג'ר גאן | תפקיד ראשי;(2 עונות); 20 פרקים |
| TBA | תיק נעדר | רבי קרמאק | סדרת טלוויזיה עתידית של Peacock |
הערות שוליים

↑  The Jewish Paparazzi: Busiest Jewish Actor of the Month. American Jewish Life Magazine. 13 November, 2007
↑  Lauren Greilsheimer and Ben Shenkman. New York Times. September 18, 2005.
↑  Dennis Harvey, Angels in America. Variety. 30 October 1994.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012356654305171  PLWABN: 9810655666305606  BnF: cb142268035 (data)  GND: 173744761  ISNI: 0000 0000 4858 2864  LCCN: no2005038135  MusicBrainz: c2715ee7-2406-467b-a055-92385b286f51  NKC: xx0180503  SUDOC: 070706700  VIAF: 26794888   WorldCat (עם VIAF): 26794888
פשתן

| פשתה תרבותית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: פשתיים
סוג:: פשתה
מין:: פשתה תרבותית
שם מדעי
 Linum usitatissimum ‏ליניאוס
פִּשְׁתָּן או פִּשְׁתָּה תַּרְבּוּתִית (שם מדעי: Linum usitatissimum) הוא צמח מסוג פשתה ממשפחת הפשתיים. הוא צומח באזור אגן הים התיכון ועד הודו וככל הנראה בוית לראשונה באזור הסהר הפורה. פשתן היה אחד הגידולים העיקריים במצרים העתיקה.
מאפיינים

הפשתן הוא צמח חד-שנתי שגובהו עד 120 ס"מ, שממנו נארג בד הפשתן. עלי הפשתן ירוקים באורך 2–4 ס"מ. פרח הפשתן תכול ולו חמישה עלי כותרת. פרי הפשתן הוא כמוסה עגלגלה ויבשה בקוטר 5–9 מ"מ המכילה מספר זרעים באורך 4–7 מ"מ.
שימושים

המונח פשתן מתייחס לא רק לצמח אלא גם לבד הנארג מסיביו.
קיימים מספר שימושים לפשתן. סיביו, זרעיו וחלקים אחרים משמשים כאמור לייצור בד, צבע, נייר, תרופות, רשתות דיג וסבון. הוא צומח גם כצמח נוי, שכן חלק מסוגי הפשתן מצמיחים פריחה כחולה אמיתית (מרבית הפרחים הכחולים הם למעשה בגווני סגול).
שימושים > בד פשתן

בד שנארג מסיבי צמח הפשתן, נחשב לבד איכותי ועמיד מאוד, הודות לסיבים הארוכים. בעבר שימש לייצור כלי-מיטה, ועד היום בשפות רבות המינוח מצעים ופשתן זהה (למשל באנגלית: linen). גם בתלמוד הבבלי במסכת מנחות בפרק "התכלת" מוזכר המונח "סדין בציצית" ושם המילה "סדין" משמעותה "פשתן", צורת האריגה הפשוטה ביותר של שתי וערב מיוחסת לבד זה ועד היום נקראת בשפה מקצועית "אריגת פשתן".
במסורת היהודית מוזכר הפשתן בכמה הקשרים: איסור שעטנז המתייחס לבגד הארוג מסיבי צמר ופשתן. בגדי הכהנים היו עשויים מפשתן. חבלי פשתן שימשו ככל הנראה כפתילות לנרות. בפרק "במה מדליקין" במסכת שבת כתוב שלנר שבת מותר להשתמש בפתילה של פשתן, היות שהלהבה נתפסת בה בצורה יציבה.
בלוח גזר נמצא צירוף המילים "עצד פשת"; ככל הנראה הצורה לקריאת הצירוף היא "עציד פשתה". קיימת הסכמה יחסית שהצירוף אכן מתקשר לצמח הפשתה (בהקשרו; שכן מדובר ברשימה חקלאית). הצירוף "עציד פשתה", מזכיר את הפסוק "והיא העלתם הגגה ותטמנם בפשתי העץ הערכות לה על הגג" (יהושע ב ו), אותו פירש רד"ק: "בפשתי העץ, רצה לומר שהיו עדין הפשתים בגבעוליהם והעלתם הגגה ליבשם והטמינה אותם בתוכם". גבעולי הפשתן נקראו "עצי פשתן".
ביוזמת פרופסור מנחם לוין בשנות ה-50 חודש גידול הפשתן בארץ והוא גדל בשטח של עד כ-20 אלף דונם באזור הדרום. הגידול נמשך עד סוף שנות ה-60.
בגולן, באתר הארכאולוגי אום אל-קנאטר, נמצא מרכז עיבוד הפשתן הגדול בארץ, בקרבת אחד מבתי הכנסת העתיקים המפוארים ביותר. חוקרים קישרו בין מתקן העיבוד, הצורך במים מרובים, ובין עושרו של הכפר העתיק ופארו של בית הכנסת בהתאם.
שימושים > זרעי פשתן

לפשתן זרעים קטנים וחלקים, הדומים לזרעי שומשום, ומשמשים למאכל ולמרפא.
קיימים כמה סוגים של זרעי פשתן בצבעים חום, צהוב-זהוב או ירוק. רוב סוגי הזרעים עשירים בחומצה אלפא-לינולנית (α-Linolenic acid — ALA) ממשפחת אומגה 3. הזרעים משמשים למאכל לאדם ולבעלי חיים, וגם כבסיס לשמן לשימוש בתעשיית הצבע, במיוחד לצביעת עצים ובדים.
זרעי פשתן טחונים ושמן פשתן שהופק ואוחסן בתנאים מתאימים, מהווים מקור לאומגה 3 מסוג ALA. חומצה זו מומרת בגוף ל-EPA ו-DHA שהן חומצות השומן החשובות לאדם, אך באחוז נמוך (כ-5%).
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ערך סיכום על האפקטיביות הרפואית של זרעי הפשתן. בסיכום נכתב כי הסיבים שבזרעים יכולים בעקרון להקל על עצירות, אך נערכו רק מעט מחקרים בנושא. מאמר סקירה משנת 2019 מצא שזרעי פשתן יכולים לסייע לחלק מהאנשים המאובחנים עם מחלות לב וכלי דם. נראה כי זרעי פשתן יכולים לסייע בהפחתת רמת הסוכר בדם לחלק מהחולים בסוכרת מסוג 2. קיימות תוצאות סותרות באשר לשימוש בזרעי פשתן להתמודדות עם סימפטומים של גיל המעבר אצל נשים.
זרעי פשתן ותוספי מזון של שמן פשתן הם בטוחים יחסית במינונים מוגבלים, ודווחו מעט מאוד תופעות לוואי הכרוכים בהם. זרעי פשתן עלולים להיות לא בטוחים בתקופת ההריון בשל השפעות הורמונליות קלות, אך אין מחקרים מהימנים בתחום זה. ישנם מחקרים המראים שהשימוש בשמן זרעי פשתן בשליש השני או השלישי של ההריון עלול להגביר את הסיכון ללידה מוקדמת. אין עדיין מספיק מידע לגבי הבטיחות בצריכת זרעי פשתן בתקופת ההנקה. בדומה לתוספי תזונה עתירי סיבים אחרים, מומלץ לצרוך זרעי פשתן יחד עם שתייה מרובה על מנת להימנע מעצירות או במקרים נדירים מחסימת מעיים. זרעי פשתן ושמן פשתן שניהם עלולים גם לגרום לשלשול.
שימושים > שמן פשתן

שמן המשמש בתעשיית הצבעים. צבעי שמן לאמנים מורכבים עד היום משילוב של פיגמנט עם שמן פשתן, וזה משמש לדילול והבהרה של הצבעים. יתרונו הוא זמן ייבוש ארוך, שמאפשר לבצע תיקוני גוון רבים, ושכבה מיובשת עמידה. שמן פשתן טהור נוטה להתייבש עם גוון צהבהב, ולטובת צבעים מסוימים משתמשים בשמן פשתן מולבן.
גידול הפשתן בארץ ישראל

כבר בתקופות קדומות היה גידול הפשתה התרבותית ידוע במזרח התיכון. הפשתה נזכרת רבות במקרא, ובספרות חז"ל, וככל הנראה היא נעשתה לגידול חקלאי בעל חשיבות כלכלית גבוהה בארץ-ישראל, רק מאמצע המאה השנייה בחיבור "תיאור העולם והעמים" מהמאה הרביעית, נזכר ייצוא פשתן מהערים בית שאן, צור וקיסריה. בחיבור זה אף נזכר שגידול פשתן בית שאן נחשב לאיכותי במיוחד.
במשך התקופה הביזנטית חלה ככל הנראה נסיגה בהיקף גידול הפשתה בארץ ישראל עד הגעת הצלבנים לארץ ב-1099. ככל הנראה החליף גידול הכותנה בארץ את גידול הפשתן, הן מפני שהפשתן נחשב גידול קשה לקרקע והן מפני שהביקוש לכותנה העפיל על הביקוש לפשתן. במקום לייצא פשתן, גידלו בארץ כותנה ליצוא, וייבאו פשתן לארץ ישראל ממצרים. דוגמה לדברים אלו מופיעים ברשימותיו של הגאוגרף הערבי מוקדסי בן המאה ה-10, שבהן מוזכרים גם פשתן וגם כותנה, ואילו על פי קלקשנדי מן המאה ה-14 בסוריה רבתי (א-שאם) לא היו מגדלים פשתה חוץ מבמצרים.
ראו גם

טחנת פשתן
שעטנז