stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלגים
ראו גם

בלגיה
בלגים (עם עתיק)
יהדות בלגיה
ולונים
פלמים
ג'ורג' פאטולו

ג'ורג' פאטולו (בסקוטית: George Pattullo, נולד ב-4 בנובמבר 1888 בגלאזגו שבסקוטלנד, נפטר ב-5 בספטמבר 1953 בלונדון שבאנגליה) היה כדורגלן סקוטי. פאטולו שיחק כחלוץ בברצלונה בין 1910 ל-1912, ובפרק זמן זה כבש 43 שערים ב-23 משחקים.
קריירה

פאטולו נולד וגדל בסקוטלנד ובצעירותו החל קריירה במסחר בפחם. ב-1910 נסע לצורכי עסקים לברצלונה שבקטלוניה. פאטולו לקח חלק במשחק בין קבוצה של בריטים לבין סטודנטים מאוניברסיטת ברצלונה, תחילה כשוער. קבוצתו הייתה בפיגור 5-1 במחצית, ולכן הוא עבר לשחק כחלוץ. פאטולו כבש 5 שערים ועזר לקבוצתו לנצח 6-5. כעבור מספר ימים קוים משחק חוזר בין הקבוצות. פאטולו הבקיע את כל 4 שערי קבוצתו, במשחק שהסתיים בתיקו 4-4. ז'ואן גאמפר, נשיא ברצלונה שצפה במשחקים, התרשם מיכולותיו ושכנע את פאטולו להצטרף לקבוצתו.
אף על פי שבאספניול, יריבתה העירונית של ברצלונה, שיחקו מספר שחקנים בריטים, החליט פאטולו להסכים להצעתו של גאמפר והוא הפך לשחקנה של ברצלונה. הופעת הבכורה שלו הייתה מול אותה אספניול, ב-24 בספטמבר 1910. השתיים נפרדו בתיקו 1-1, ופאטולו הבקיע את השער היחיד לזכות קבוצתו. בעונת 1910/1911, בה שיחק לצד שחקנים כגון קרלס קוממלה, רומה פורנס ופאקו ברו, הבקיע פאטולו 41 שערים ב-20 משחקים ועזר לברצלונה לזכות באליפות קטלוניה. בסוף העונה החליט לחזור לעבודתו בסקוטלנד במסחר בפחם.
במרץ 1912 שב פאטולו לברצלונה והוא השתתף במשחק חצי גמר גביע הפירנאים מול אספניול, בביתה של ברצלונה. פאטולו סחט בעיטת עונשין לזכות קבוצתו והבקיע צמד, השני שבהם היה השער השלישי של קבוצתו בתוספת הזמן, שקבע ניצחון 3-2 לברצלונה. פאטולו שב לסקוטלנד לאחר המשחק, וברצלונה זכתה בגביע הודות לניצחון 5-1 בגמר מול טולוז.
ב-1914, עת פרצה מלחמת העולם הראשונה, התגייס פאטולו לחטיבת מתנדבים סקוטית בצבא הבריטי. במהלך המלחמה נפגע על ידי גז חרדל, ולאחר שהסתיימה, עבר לגור באיים הבלאריים במחשבה שהאקלים הנוח שם יטיב עם מצבו. ב-17 באפריל 1928, בעט את בעיטת הפתיחה במשחק ברבע גמר גביע המלך בין ברצלונה לריאל אוביידו. ב-1929 השתתף במשחק הוקרה לשוער העבר של ברצלונה לואיס ברו. ב-1930 אימן לזמן קצר את הקבוצה קלוב בלארס, קבוצה מפלמה דה מיורקה.
ב-1934 נישא למרגרט פלנג', אך לזוג לא היו ילדים. פאטולו שב והתמקם חזרה בבריטניה. מצבו הרפואי הוסיף להידרדר והוא נפטר ב-5 בספטמבר 1953 בלונדון. מידע על סיפורו וחייו של פאטולו היה לוט בערפל למשך זמן רב, עד שעיתונאים סקוטים חשפו את הסיפור של פאטולו ב-2011. בחלק ממקורות המידע בקטלוניה ניתן לראות התייחסות לפאטולו בשם השגוי ג'ון או בשם הספרדי חורחה, וכן שגיאת כתיב בשם משפחתו - Patullo במקום Pattullo.
ג'ייקוב ארטיסט

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1992 (בן 31) באפלו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 מקום לימודים:  Williamsville South High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייקוב ארטיסט (באנגלית: Jacob Artist נולד ב-17 באוקטובר 1992) הוא שחקן, זמר ורקדן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו כג'ייק פאקרמן בסדרת הדרמה הקומית של פוקס Glee וכברנדון פלטשר בססדרת דרמת המותחן קוונטיקו.
קורות חיים

האמן נולד בבאפלו, ניו יורק לדרל וג'ודית ארטיסט, וגדל בוויליאמסוויל, ניו יורק.  אביו הוא אפרו אמריקאי, ואילו אמו ממוצא פולני.  יש לו אחות צעירה בשם ג'נה. הוא למד בבית ספר בקהילתי בבפאלו, ניו יורק.
בשנת 2010, סיים ארטיסט את לימודיו בתיכון וויליאמסוויל סאות' סמסטר מוקדם, והתקבל לבית הספר ג'וליארד למגמת ריקוד. עם זאת, הוא דחה את לימודיו בג'וליארד כדי להמשיך בקריירת משחק.
קריירה

לאחר סיום התיכון, ארטיסט עבר ללוס אנג'לס, שם הופיע בפרק של הסדרה "Bucket &; Skinner's Epic Adventures" ובסרט הטלוויזיה הלגונה הכחולה: התעוררות. ביולי 2012, הוא לוהק לסדרת הדרמה הקומית-מוזיקלית של פוקס, Glee בתור ג'ייק פאקרמן, אחיו למחצה הצעיר של נואה "פאק" פאקרמן. הוא החל להופיע בבכורה של העונה הרביעית ושודרג לצוות השחקנים הראשי בעונה החמישית.  בסיום הסדרה ב-2015, הוא הופיע ב-36 פרקים.
בשנת 2015, ארטיסט הצטרף לסדרת הדרמה-מותחן של  ABC קוונטיקו, וגילם את התפקיד של ברנדון פלטשר, מגויס ל- FBI באקדמיית ההדרכה בקוונטיקו, וירג'יניה. ארטיסט שיחק בתפקיד אורח בתור טוד קונורס בפרק התשיעי של סדרת אנתולוגיית האימה אימה אמריקאית: רואנוק.  לאחר מכן כיכב לצד ג'ון קיוזאק ואלר קולטריין בסרט המתח "כסף הדמים".  ארטיסט משחק בתפקיד חוזר בעונה השנייה של "The Arrangement" בתור ווס בלייקר.
בשנת 2019, ארטיסט הופיע בתפקיד חוזר בתור אייזק בסדרת הקומדיה הסוריאליסטית "Now Apocalypse".  לאחר מכן הוא שיחק לצד כוכבת קוונטיקו לשעבר, ג'ואנה ברדי, בקומדיית ההתבגרות "The Get Together" משנת 2020.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | A Man Walks Into a Bar | ברמן | סרט קצר |
| 2013 | הפילוסופים | פרקר |  |
| 2014 | ציפור לבנה בסופת שלג | אוליבר |  |
| 2015 | Here Now | קאובוי | סרט קצר |
| 2017 | כסף הדמים | ג'ף |  |
| 2018 | Haunting on Fraternity Row | ג'ייסון |  |
| 2020 | The Get Together | דמיאן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Bucket & Skinner's Epic Adventures | ג'ימי | פרק אחד |
| 2012 | How to Rock | דין הוליס | 2 פרקים |
| 2012 | הלגונה הכחולה: התעוררות | סטיבן סאליבן | סרט טלוויזיה |
| 2012 | מליסה וג'ואי | קמרון | Bucket & Skinner's Epic Adventures |
| 2015-2012 | Glee | ג'ייק פאקרמן | תפקיד חוזר ( עונה 4 ); תפקיד ראשי ( עונה 5 ); כוכב אורח ( עונה 6 ) 37 פרקים |
| 2016-2015 | קוונטיקו | ברנדון פלטשר | תפקיד חוזר (עונה 1); 14 פרקים |
| 2016 | אימה אמריקאית: רואנוק | טוד קונורס | פרק אחד |
| 2018 | The Arrangement | ווס בלייקר | עונה 2 (תפקיד חוזר) |
| 2019 | Now Apocalypse | אייזק | תפקיד חוזר, 4 פרקים |
הערות שוליים

↑  Ausiello, Michael (23 ביולי 2012). "Glee Scoop: Meet the 'Freshman' Class (Including Love Interest For Rachel, Puck's Younger Bro)". TVLine. נבדק ב-14 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Mitovich, Matt (11 בספטמבר 2015). "ABC's Quantico Recruits Glee Grad Jacob Artist for Recurring Role". TVLine. נבדק ב-27 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Neville, Anne (11 בספטמבר 2012). "Amherst's Jacob Artist joins 'Glee' cast". Buffalo News. אורכב מ-המקור ב-8 במרץ 2016. נבדק ב-18 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Q-and-A: Williamsville's Jacob Artist set to debut on 'Glee'". WNYPapers.com. נבדק ב-6 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aquino, Tara (9 במאי 2013). "Personality Complex: Jacob Artist Is Good At Being Bad (Because He's Good At Everything)". Complex. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Slezak, Michael (1 בספטמבר 2012). "Glee Newcomer Jacob Artist on Dancing Dreams, Rap Nightmares and New-Girl Drama". TVLine. נבדק ב-6 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Q&A with Jacob Artist". Network Ten. 7 בנובמבר 2013. נבדק ב-6 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (23 ביולי 2012). "Two Newcomers Join 'Glee' For Season Four". Deadline Hollywood. נבדק ב-6 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (12 בספטמבר 2016). "'American Horror Story' Adds 'Glee' Alum Jacob Artist To Season 6 Cast". Deadline Hollywood. נבדק ב-14 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  N'Duka, Amanda (6 בדצמבר 2016). "'Glee's Jacob Artist Joins John Cusack In 'Misfortune'". Deadline Hollywood. נבדק ב-7 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (11 בספטמבר 2017). "'The Arrangement': 'Glee' Alum Jacob Artist Set To Recur In Season 2". Deadline Hollywood. נבדק ב-11 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (18 ביוני 2018). "'Now Apocalypse': Jacob Artist & Chris Aquilino Set To Recur On Starz Comedy Series". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staff, TooFab (10 במאי 2021). "Jacob Artist Explains Why 'The Get Together' Is a Great Escape (Exclusive)". TooFab. נבדק ב-22 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 37b662ea-1d65-4cc1-b153-3e0eed49f5bb  VIAF: 127153833239064332149   WorldCat (עם VIAF): 127153833239064332149
ג'ון מייג'ור

סר ג'ון מייג'ור (באנגלית: Sir John Major; נולד ב-29 במרץ 1943) הוא פוליטיקאי ומדינאי בריטי אשר כיהן כראש ממשלת בריטניה בין השנים 1990–1997. קודם לכן, כיהן כשר האוצר ושר החוץ בממשלתה של מרגרט תאצ'ר.
קורות חיים > תחילת חייו

ג'ון מייג'ור נולד ב-1943 ברובע סאטון של העיר לונדון. אביו, תום מייג'ור בול, היה שחקן נודד. בשנת 1955, בעקבות פשיטת רגל של אביו, עברה המשפחה לבריקסטון. מגיל צעיר התעניין בפוליטיקה, ונהג לנאום בשוק בריקסטון לעוברי אורח בשוק.
בגיל 16 עזב מייג'ור את בית הספר, עם תעודת בגרות חלקית. בשנת 1959 החל לעבוד כפקיד בחברת ביטוח, ולסייע לאביו בעסקיו. בשנת 1963 החל לעבוד ברשות החשמל של לונדון, ואף לקח קורסים בהתכתבות בבנקאות. בשנת 1965 התקבל לעבודה בבנק סטנדרד צ'רטרד. בשנת 1967 נשלח מייג'ור לניגריה לעבוד מטעם הבנק, ונפגע בתאונת דרכים קשה.
ב-3 באוקטובר 1970 נשא לאישה את נורמה ג'ונסון, ולהם בן בשם ג'יימס ובת בשם אליזבת.
קורות חיים > קריירה פוליטית

בגיל 21 הציב מייג'ור את מועמדותו למועצת רובע לבמת', ובבחירות לאחר מכן, בגיל 24, נבחר למועצה, בה שימש סגן יו"ר ועדת הדיור. בבחירות שבשנת 1971 איבד את מושבו במועצה.
בבחירות 1974 הציג מייג'ור את מועמדותו מטעם המפלגה השמרנית לפרלמנט מטעם מחוז צפון סנט פנקריאס אולם לא נבחר, מאחר שרובע זה ידוע כרובע המזוהה עם מפלגת הלייבור. במאי 1976 החליטה המפלגה כי ייצג אותה כמועמד במחוז הנטינגדונשייר – מחוז בו הובטחה זכייתו בשל מספר התומכים הרב במפלגה, והוא נבחר כחבר בית הנבחרים בשנת 1979 ושוב בשנים 1983, 1987, 1992 ו-1997 (מאז 1983 מטעם מחוז הנטינגדון). בשנת 2001 החליט שלא לרוץ לבחירות מטעם המחוז פעם נוספת.
בשנת 1981 היה מזכיר המפלגה בפרלמנט, ובשנת 1983 הפך למצליף המפלגתי.
בשנת 1985 מונה כתת-שר הפנים (Under-Secretary of State) הממונה על הביטוח הלאומי. בשנת 1986 מונה לשר הפנים, ב-1987 כמזכיר ראשי של האוצר, וב-31 ביולי 1989 מונה לשר החוץ בהחליפו את ג'פרי האו. בתפקיד שר החוץ כיהן שלושה חודשים בלבד, ובעקבות התפטרותו של נייג'ל לואסון מונה לתפקיד שר האוצר.
בעקבות התמודדות על ראשות המפלגה בין מייקל הייזלטין ומרגרט תאצ'ר פרשה תאצ'ר לאחר שלא זכתה לרוב מוחלט בסיבוב הראשון ומייג'ור הצטרף כמועמד. מייג'ור לא זכה לרוב מוחלט בסיבוב השני של ההצבעה, אך קיבל 185 מתוך 372 הקולות. שני המועמדים האחרים הסירו מועמדותם לאחר היוודע התוצאות, וב-27 בנובמבר 1990 הוכרז מייג'ור כמנהיג המפלגה השמרנית. למחרת, ב-28 בנובמבר 1990 זומן לארמון בקינגהאם וקיבל מן המלכה אליזבת השנייה את מינויו כראש הממשלה.
קורות חיים > תקופת כהונתו כראש ממשלה

בתקופת כהונתו הראשונה של מייג'ור אירעה מלחמת המפרץ. המיתון שבא בעקבותיה הביא לירידה בפופולריות שלו והוא היה צפוי להפסיד בבחירות 1992. מייג'ור החל "לחרוש את המדינה" ולעבור מעיר לעיר כשהוא נואם באסיפות רבות, ואף ברחובות, ובעקבות זאת עלתה הפופולריות שלו והוא גבר על ניל קינוק בבחירות וזכה בכהונה שנייה, אולם ברוב מועט שהקשה עליו להעביר החלטות בפרלמנט. למרות יציאתה של בריטניה ממנגנון שערי החליפין ביום רביעי השחור (16 בספטמבר 1992) לא פיטר מייג'ור את שר האוצר שלו במשך מספר חודשים, ובשל כך קיבל תדמית ציבורית של הססן.
הירידה בפופולריות שלו ושל המפלגה השמרנית הביאה למאבקים פנימיים במפלגה, ואף להצבעה של חברי המפלגה נגד הממשלה במסגרת ההצבעה לאשרור חוזה מאסטריכט. לאחר כישלונו בהצבעה, הכריז מייג'ור על הצבעה נוספת יום למחרת (ב-23 ביולי 1993) תוך שהוא קובע שהצבעה זו תהא הצבעת אמון בממשלה, והצליח בכך להכריח את חברי מפלגתו להצביע בעד האשרור, אולם מאבק זה החליש עוד יותר את תדמיתו הציבורית.
בשנת 1995 התפטר מייג'ור ממנהיגות המפלגה וקרא לערוך בחירות חדשות, בהן זכה מול המועמד ג'ון רדווד ברוב של 218 קולות לעומת 89, אולם בחירתו מחדש לא שיפרה את תדמיתו הציבורית, ובבחירות 1997 איבדה מפלגתו את הרוב בפרלמנט.
קורות חיים > תקופת כהונתו כראש ממשלה > משא ומתן מול ה-IRA

מייג'ור ניהל מספר שיחות בלתי רשמיות עם ה-IRA בתחילת כהונתו, אף שאלה הוכחשו מאוחר יותר בנאום שנשא בפרלמנט הבריטי. מייג'ור סירב לחתום על הטיוטה הראשונה של "הבנות מיטשל", ובעקבות סירובו הסתיימה הפסקת האש בין ה-IRA לבריטניה (שהחלה ב-1994 ונמשכה שנה).
בעקבות החלטתו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון לארח את איש ה-IRA גרי אדמס בבית הלבן בארוחה חגיגית לכבוד יום פטריק הקדוש, סירב מייג'ור לענות לשיחות טלפון של נשיא ארצות הברית במשך מספר ימים.
קורות חיים > ההפסד בשנת 1997

בבחירות הכלליות ב-1 במאי 1997 ספגה המפלגה השמרנית את התבוסה הגדולה ביותר שלה מאז חוק הרפורמה הגדולה של שנת 1832. בשל הפופולריות הנמוכה של מייג'ור תבוסתו הייתה צפויה, אולם איש לא צפה את עומקה.
בפרלמנט הנבחר קיבלה מפלגת הלייבור 418 מושבים, והשמרנים רק 165 מושבים. ג'ון מייג'ור עצמו נבחר במחוז הבחירה שלו ברוב של שמונה עשר אלף קולות, אולם ניצחונו במחוז בחירה זה היה מובטח. לעומתו, 179 חברי פרלמנט שמרנים שכיהנו בפרלמנט הקודם איבדו את מקומם. ב-2 במאי 1997 השיב ג'ון מייג'ור את חותמו הרשמי של ראש הממשלה למלכה אליזבת השנייה, ונשא את נאום התבוסה שלו.
מייג'ור נשאר בתפקיד ראש האופוזיציה עד בחירתו של ויליאם הייג ביוני 1997.
קורות חיים > שנת 1997 ואילך

לאחר הפסדו שמר מייג'ור על פרופיל נמוך ונמנע מלהתערב בפוליטיקה (בניגוד לקודמתו - מרגרט תאצ'ר).
הופעותיו הפומביות היחידות היו בתוקף תפקידו כראש מועדון הקריקט של סארי.
בעקבות מותה של הנסיכה דיאנה בשנת 1997 מונה מייג'ור כאפוטרופוס מיוחד של הנסיך ויליאם והנסיך הארי.
בספטמבר 2002 פרצה לתקשורת התגלית כי בטרם מונה לשר, היה למייג'ור רומן מחוץ לנישואים עם חברת פרלמנט אחרת - אדווינה קארי, וטענו נגדו שהנאומים שלו בדבר חזרה לערכי המוסר בהיותו ראש ממשלה היו צביעות לשמה.
לקראת משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (2016) תמך מייג'ור במחנה ההישארות וקרא להצביע בעדה. על מעשה זה ספג ביקורת ממחנה היציאה ובעיקר ממנהיג המחנה, נייג'ל פרג'.
תוארי כבוד

בשנת 1999 קיבל מייג'ור את תואר מגן הכבוד בשל עבודתו בניסיון להשיג הסכם שלום בצפון אירלנד.
ב-23 באפריל 2003 קיבל מייג'ור את תואר אביר מסדר הבירית. הוא היה גם חבר במסדר אחוות הכבוד.
בשנת 2005 קיבל תואר אבירות מהמלכה.
הערות שוליים

↑
Alan Rusbridger ו- Jonathan Freedland, ריאיון עם ביל קלינטון באתר הגארדיאן, 21 ביוני 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604435905171  BIBSYS: 1070608  BNE: XX855632  BnF: cb125681880 (data)  CiNii: DA12415772  GND: 119037157  ISNI: 0000 0001 0777 4728  LCCN: n91093020  MusicBrainz: fd710384-f713-4cef-94df-5dd710c0e0f8  NDL: 00621052  NKC: jo20231188105  NLA: 36009120  NTA: 086593129  RERO: 02-A008724984  SNAC: w62v2n9q  SUDOC: 034989404  Trove: 1183314  UKPARL: FAnd5djo  VIAF: 13108875   WorldCat (עם VIAF): 13108875 
מייג'ור במדי מסדר הבירית
ג'ני אקין דלוני

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1866 Washington, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באפריל 1949 (בגיל 82) ליטל רוק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  Académie Delécluse 
 
ג'ני אקין דלוני, דיוקן עצמי
ג'ני אקין דלוני, (באנגלית: Jenny Eakin Delony;‏ 1866–1949) הייתה ציירת ומחנכת אמריקאית. היא התמחה בדיוקנאות של דמויות מפורסמות והיסטוריות בארצות הברית, אך גם עשתה ציורי מיניאטורות, נוף, חיות בר, טבע דומם וציורי ז'אנר.
ביוגרפיה

דלוני נולדה בוושינגטון, ארקנסו, ב־13 במאי 1866, לאלצ'יני טרנר דלוני, עורך דין, ואליזבת פירסון דלוני. היא התחתנה עם נתנאל רייס מדנוור, קולורדו, ב -10 בדצמבר 1891, שנפטר בשנת 1893. נישואיה השניים היו לפול מיירוביץ', ב־19 בנובמבר 1910 בשיקגו, אילינוי.
דלוני החלה את לימודיה המקצועיים באקדמיה לאמנות בסינסינטי משנת 1886 עד 1888. שנתיים לאחר מכן, נסעה לפריז, שם למדה באקדמיה ז'וליאן, האקדמיה דלקלה, ואצל הצייר פול-לואי דלנס.
בהמשך למדה בבית הספר לאמנות בסנט לואיס בין השנים 1892 עד 1893, ואז נסעה ללמוד בוונציה, לפני שנת 1895, אצל הצייר האיטלקי סטפנו נובו.
דלוני נכנסה "לבית ספר לאמנויות היפות" בפריז בשנת 1896, וזו הייתה השנה הראשונה שנשים יכלו ללמוד שם. היא הייתה בין הנשים הראשונות שלמדו אנטומיה אומנותית בבית הספר לרפואה בפריז. היא למדה בתקופה מסוימת אצל הצייר האמריקני ויליאם מריט צ'ייס והייתה מזכירתו האישית, בבית ספר הקיץ שצ'ייס ניהל בסאות'המפטון בלונג איילנד בשנים 1891–1902. שם עבדה לצד הציירת לידיה פילד אמט.
ג'ני אקין דלוני הייתה אחת האמניות הראשונות מארקנסו שצברה מוניטין כציירת מצליחה בארצות הברית והכרה בינלאומית. היא הייתה חברה בליגה המקצועית לאמנים אמריקאיים, התאחדות ציירות ופסלים של נשים ובמועדון האומנויות הלאומי, שניהם בניו יורק.
דלוני הפכה לאחת הראשונות שהציגו באקדמיה הלאומית לעיצוב. עבודותיה הוצגו בחברות ציירי המיניאטורות של פילדלפיה, בוסטון וניו יורק, מועדון האישה לאמנות של ניו יורק, האקדמיה הלאומית לעיצוב ומועדון צבעי המים של ניו יורק.
דלוני הקימה את הסטודיו המקצועי הראשון שלה בליטל רוק, ובשנות ה-80 וה-1890 ציירה דיוקנאות של אזרחים מכובדים רבים. היא ייצגה את ארקנסו בתערוכות שונות: תערוכת המאה העולמית בניו אורלינס (1884), תערוכת המדינה בליטל רוק (1887), התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו (1893), ומדינות הכותנה והתערוכה הבינלאומית באטלנטה (1895).
דלוני לימדה אמנות בווירג'יניה במשך שלוש שנים, תחילה במכון לנשים ברואנוק (1893–1894), אחר כך במכללה לנשים צעירות בנורפוק (1894–1896). משנת 1897 עד 1899, היא הייתה המנהלת הראשונה של מחלקת האמנות באוניברסיטת ארקנסו, בפאייטוויל.
דלוני עזבה את פאייטוויל כדי להקים סטודיו בניו יורק בשנת 1900, והתעניינה באקטיביזם פמיניסטי בשנת 1903 היא הציגה באקדמיה הלאומית לאמנויות.
היא נבחרה לייצג נשים אמריקאיות במועצה הבינלאומית של הנשים בברלין, גרמניה, שהתכנסה בשנת 1904 בין התאריכים 6 עד 18 ביוני. בשנת 1905, דיוקנה "האישה העשירה ביותר באמריקה", היל גרין, הוצגה כדף מלא ב"ניו יורק טיימס", והפך אותה לאמנית מפורסמת מאוד. הדיוקן נמצא כעת באוסף של מוזיאון ארקנסו ההיסטורי בליטל רוק.
בשנת 1935 פרשה מעיסוק באמנות בניו יורק וחזרה לליטל רוק. היא גרה בבית הוריה לשעבר עם אחותה דייזי.
נפטרה ב-1949 וקבורה בבית הקברות ההיסטורי באוקלנד בליטל רוק.
הערות שוליים

1 2  Who's Who in Illinois. Chicago: Larkin, Roosevelt & Larkin, Ltd. 1947. p. 390.
↑  Pisano, Ronald G. A Leading Spirit in American Art: William Merritt Chase, 1849-1916. Seattle: Henry Art Gallery, 1983, p. 185.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2010160181  VIAF: 107348450   WorldCat (עם VIAF): 107348450 
ג'ני דלוני, פסיכה, 1889
גאי סיגסוורת'

| --- | --- |
סיגסוורת' בשנת 2007
סיגסוורת' בשנת 2007
 לידה:  1960 (בן 64 בערך) אילקלי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Allan Arthur Guy Sigsworth 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון לידס 
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כלי מקלדת 
 www.guysigsworth.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
אלן ארתור גאי סיגסוורת' (באנגלית: Allan Arthur Guy Sigsworth; נולד במאי 1960) הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי אנגלי. במהלך הקריירה שלו, הוא עבד עם אמנים ומוזיקאים רבים, כולל סיל, ביורק, מדונה, בריטני ספירס, אימוג'ן היפ (אנ'), אלאניס מוריסט, אריק וייטאקר, אליסון מויה ואורורה. הוא גם שיתף פעולה עם מוזיקאים אינסטרומנטליים שונים.
סיגסוורת' היה שותף להפקת האלבום Empathy של מנדליי בשנת 1998. בהמשך לכך, היה שותף לכתיבת הלהיט "What It Feels Like for a Girl" עם מדונה ודייוויד טורן, עבור אלבומה Music משנת 2000. סיגסוורת' גם כתב את השיר "Nothing Fails" עם ג'ם (אנ') לאלבומה של מדונה מ-2003 American Life.
ביוגרפיה

אלן ארתור גאי סיגסוורת' נולד במאי 1960, וגדל באיקלי, מערב יורקשייר, שם פיתח תשוקה למוזיקה מוקדמת, ובמיוחד למלחין מהמאה ה-14 גיום דה מאשו. הגיבורים המוזיקליים המוקדמים ביותר שלו היו רב-הנגן דייוויד מונרו והמלחין דייוויד פאנשאו. הוא היה תלמיד בבית הספר התיכון לידס בשנות ה-70. הוא למד לנגן בצ'מבלו, תחילה בבית הספר בקאסה דה מטאוס בפורטוגל, ואחר כך במשך שנה בקונסרבטוריום אוטרכט בהולנד. הוא טייל באירופה כשניגן בצ'מבלו עבור תזמורת הבארוק של האיחוד האירופי.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2019: STET
הערות שוליים

1 2  Homepage, Guy Sigsworth (באנגלית)
↑  Frou Frou Songs, Albums, Reviews, Bio & More, AllMusic (באנגלית)
↑  Mandalay - Empathy (באנגלית), 1998, נבדק ב-2023-11-04
↑  Madonna - Music (באנגלית), 2000, נבדק ב-2023-11-04
↑  Madonna - American Life (באנגלית), 2003, נבדק ב-2023-11-04
↑  Allan Arthur Guy SIGSWORTH personal appointments - Find and update company information - GOV.UK, find-and-update.company-information.service.gov.uk (באנגלית)
↑  Guy Sigsworth Songs, Albums, Reviews, Bio & More, AllMusic (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415361405171  BNE: XX1596953  GND: 135325021  ISNI: 0000 0001 1930 1477  LCCN: nr94038677  MusicBrainz: 79d1e9ca-d396-44ac-8a4a-ff5dbe9e44f9  NKC: xx0184954  NTA: 074909657  VIAF: 20107198   WorldCat (עם VIAF): 20107198
ג'ייקוב אייכהולץ

| --- | --- |

 לידה:  1776 פנסילבניה, ארצות הברית 
 פטירה:  1842 (בגיל 66 בערך) לנקסטר, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  הרומנטיקה 
 
ג'ייקוב אייכהולץ (באנגלית: Jacob Eichholtz‏: 1776 – 1842) היה צייר אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות דיוקנאותיו במסורת הוויקטוריאנית הרומנטית. ידוע שהוא צייר למעלה מ-800 פורטרטים במהלך 35 שנה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הוא נולד לליאונרד ולקתרין אייכהולץ, שהיה בבעלותם ובניהולם טברנה ברחוב איסט קינג בלנקסטר. אביו השתתף במלחמת העצמאות האמריקאית. בגיל 11, ג'ייקוב עם אחיו למדו בבית הספר בלנקסטר. הוא גם לקח שיעורים מצייר שלטים מכיוון שהוריו הבחינו בנטייתו לצייר, אך בסופו של דבר הוא הפך לחניך אצל פחח. לאחר סיום הכשרתו כפחח הוא החל לעבוד כעצמאי. ב-1805 פתח אייכולץ חנות משלו בלנקסטר, שם הוא "תיקן קופסאות סוכר, קומקומי נחושת, והכין סירי קפה, כיורי כביסה, עששיות, ומשפכים."
אייכהולץ התחתן עם קתרין הץ מיכאל (1770–1817), אלמנה צעירה עם שני ילדים; נולדו להם ארבעה ילדים משלהם. אשתו נפטרה ב-1817. שנה לאחר מכן הוא התחתן עם קתרין טריסלר מלנקסטר, ונולדו להם תשעה ילדים.
ביוגרפיה > מפחחות לציור

משנת 1808 עד 1812 שכר אייכהולץ כמה עובדים שיעבדו בחנות, והקדיש את מרבית זמנו לציור ולהציע לחבריו את יצירתו. היו אלה דיוקנאות פרופיל קטנות על לוחות עץ, על מנת לגוון את עסקיו ולספק את תשוקתו לציור. לאחר שפיתח את יכולותיו כצייר פרופילים וצבר מספיק לקוחות כדי לקיים את משפחתו, אייכהולץ החליט להפוך את הציור לייעוד העיקרי שלו. בשנת 1808 פרסם אייכהולץ כי הוא "מבצע דיוקנאות וציורי פרופיל" בבטאון הפרסום השבועי של לנקסטר.
שני ציירים שהיו מבוססים כבר, ג'יימס פיל ותומאס סולי, השפיעו על אייכהולץ. בשנת 1808 ביקר ג'יימס פיל בלנקסטר והתוודע לאייכהולץ, שצייר את דיוקנו. תומאס סולי התיידד עם אייכהולץ כשהוא ביקר בלנקסטר לצורך עסקים וקיבל את הזמנתו לעבוד בסטודיו הציור שלו. באותה תקופה, סולי לא התרשם מניסיונותיו של אייכהולץ לצייר וכינה אותם "מחרידים"; עם זאת, הוא השאיר לו את מכחוליו במתנה לפני שעזב את לנקסטר. מאוחר יותר כתב סולי כי הוא הופתע ושמח לראות עד כמה השתפרו כישורי הציור של אייכהולץ, וכי, "אייכהולץ היה צייר ממדרגה ראשונה לו היה מתחיל מוקדם בחייו."
במהלך החורף בשנים 1811–1812, אייכהולץ נסע לבוסטון שם בילה כמה שבועות בסטודיו של גילברט סטיוארט והעתיק את עבודותיו בהשגחת סטיוארט. סטיוארט עודד את אייכהולץ להמשיך לצייר. בשנת 1815 מכר אייהכולץ את עסקיו ופנה לציור. בשנת 1820 הוא ביקר בבולטימור כדי להכין הזמנות דיוקן; הוא עבד גם בפיטסבורג ובדלאוור.
בשנת 1823 עבר אייכהולץ לפילדלפיה שם הוא, כפי שכתב מאוחר יותר, עמד בפני שני אתגרים: "פרקטיקה בלתי פוסקת של עשר שנים ותעסוקה מתמדת." הוא הציג עם חברת האמנים באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים ומוות

אייכהולץ חזר לנקסטר בשנת 1830, שם נפטר בשנת 1842, ונקבר בקבר משפחתי בחצר הכנסייה באותו קבר יחד עם נשותיו וילדיהם.
בראשית שנות ה -50 של המאה העשרים, כנסיית השילוש הקדוש ביקשה להרחיב את חצר הכנסייה שלה, ולכן העבירה את רוב המצבות והשרידים לבית העלמין החדש של וודוורד היל, כולל שרידי אייכהולץ ומשפחתו. עד שנת 2014, מצבתו של אייכהולץ, שהייתה עשויה שיש, התדרדרה בגלל הזמן והגשם החומצי והפכה את הכתובת לבלתי קריאה. היסטוריונים מקומיים קראו לשקם את המצבה שלו, וכן להתקין לוח פליז באתר הקבר לציון הישגיו.
הכרה

במשך עשרות שנים התעלמו מהמורשת האמנותית של אייכהולץ. ככל שחלף הזמן, נוצרה הערכה מחודשת של משמעות הישגיו.
הערות שוליים

↑  The Worlds of Jacob Eichholtz: Portrait Painter of the Early Republic Edited by Thomas R. Ryan, www.psupress.org
1 2  Noted portrait painter Eichholtz deserves grave recognition, LancasterOnline (באנגלית)
↑  Jacob Eichholtz (1776-1842)
↑  Eichholtz, Jacob: Biography, www.nga.gov
1 2  William Dunlap, A History of the Rise and Progress of the Arts of Design in the United States, C.E. Goodspeed & Company, 1918. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129571245  ISNI: 0000 0000 6679 7260  LCCN: nr93028068  RKD: 25746  SNAC: w6ng59ks  SUDOC: 083514953  ULAN: 500018165  VIAF: 1094984   WorldCat (עם VIAF): 1094984
בית חפור

שחזור של בית חפור באותאוזן (Authausen) בגרמניה
בית חפור (באנגלית: Pit house; בגרמנית: Grubenhaus) הוא מבנה החפור חלקית בקרקע ומכוסה בגג. בנוסף להגנה ממזג אוויר קיצוני עשויים מבנים אלו לשמש גם לאחסון מזון (כמו מזווה או מרתף לאחסון מזון לחורף), ולפעילויות תרבותיות כמו לספר סיפורים, ריקודים, שירה וחגיגות. מילונים כלליים מתארים גם בית חפור כמחפורת או כמחפורת למחצה.
בארכאולוגיה מכונה בית חפור לעיתים קרובות כ"בניין שקוע" (Sunken featured building). בתים חפורים מצויים במספר רב של תרבויות ברחבי העולם, כולל התושבים הקדומים של דרום-מערב ארצות הברית, תושבי הפואבלו הקדמונים, ובני תרבויות פרימונט ומגיון הקדמונים, הצ'רוקי, האינואיטים, תושבי הרמה, התושבים הארכאיים של ויומינג באמריקה הצפונית, אנגלו-סקסונים באירופה ובני תקופת ג'ומון ביפן. ייתכן שבתים חפורים של אנגלו-סקסונים שימשו למטרות אחרת ולא למגורים.
בדרך כלל, כל מה שנותר מהבית החפור העתיק הוא חלל חפור באדמה והגומחות באדמה שבהם נקבעו במקור העמודים שתמכו בגג. במאה התשע-עשרה האמינו שרוב העמים הפרהיסטוריים חיו בבתים חפורים, אם כי מאז הוכח כי רבים מהמבנים שנחשבו כבתים היו למעשה בורות פרהיסטוריים לאחסון מזון או ששימשו למטרה אחרת.