stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האי הגדול של בראילה
גאוגרפיה

בכניסת הדנובה למחוז בראילה יש כמה איים, שמפצלים אותה לשלוש זרועות, זרוע קרמנאה (Brațul Cremenea) המכונה גם "דנובה החדשה" במערב, זרוע ולצ'יו (Brațul Vâlciu) במרכז, זרוע מצ'ין (Brațul Măcin), המכונה גם "דנובה הישנה" במזרח.
האי הגדול של בראילה נמצא בין הזרועות ולצ'יו ומצ'ין, אורכו כ-60 קילומטרים, רוחבו כ-20 קילומטרים ושטחו כ-71 קילומטרים רבועים. בין הזרועות ולצ'יו וקרמנאה הנמצאים כמה איים קטנים המכונים יחד האי הקטן של בראילה.
על האי הגדול של בראילה יש שני יישובים חקלאיים, מראשו (Mărașu) ופרקציי (Frecăţei), בהם חיים כ-5,000 תושבים. בתקופה הקומוניסטית היו באי חמישה מחנות לחינוך מחדש והאסירים עבדו בייבוש הביצות ובבניית סכרים וכך נוצרו באי 681.3 קילומטרים רבועים של אדמה חקלאית, כש-70.84 קילומטרים רבועים מושקים באמצעות תעלות ומוגנים על ידי סכר באורך 23.5 קילומטרים.
בשנת 2012 חברת Agricost חכרה את השטח ל-20 שנה לצורכי ניצולו החקלאי. כעבור חמש שנים החברה נקנתה על ידי בעל הון מאיחוד האמירויות הערביות להמשך ניצול 57,000 ההקטרים של החווה. זאת החווה החקלאית הגדולה ביותר באירופה ולאחר השכלולים, שהוכנסו בתפעולה, גם המתקדמת ביותר באירופה.
באי הוקמה מצבה לזכר האסירים הפוליטיים שמתו תוך כדי עבודתם בייבוש הביצות.
האומות הקלטיות

שש האומות הקלטיות:  סקוטלנד  אירלנד  האי מאן  ויילס  קורנוול  ברטאן
האומות הקלטיות הן הטריטוריות בהן שרדו השפות או התרבות הקלטית עד היום. המונח "אומה" משמש במובנו המקורי - עם החולק זהות ותרבות משותפות ומזדהה עם טריטוריה מסורתית.
שש הטריטוריות שנחשבות כאומות קלטיות הן ברטאן (בברטונית: Breizh), קורנוול (בקורנית: Kernow), ויילס (בוולשית: Cymru), סקוטלנד (בגאלית סקוטית: Alba), אירלנד (באירית: Éire) והאי מאן (במאנית: Ellan Vannin). בשש האומות מדוברות השפות הקלטיות בהיקפים שונים - הפלג הדרומי או הבריתוני בברטאן, ויילס וקורנוול והפלג הצפוני או הגוידלי בסקוטלנד, אירלנד והאי מאן.
טרם התפשטותם וכיבושיהם של רומא העתיקה והשבטים הגרמאניים והסלאבים, חלק הארי של אירופה נשלט בידי השבטים הקלטים ואלו הותירו מאחוריהם מורשת תרבותית ולשונית. שטחים בצפון-מערב חצי האי האיברי - מרחב צפון פורטוגל, גליסיה, אסטוריאס וקנטבריה - נחשבים לאומות קלטיות עקב תרבותם וההיסטוריה שלהם. בניגוד לשש המדינות לעיל, בצפון-מערב חצי האי האיברי לא שרדו שפות קלטיות בעידן המודרני ועל כן שטחים אלו לא נחשבים לחלק מהאומות הקלטיות.
מחקר גנטי שנערך באוניברסיטת אוקספורד בשנת 2006 מסיק כי רובם של תושבי האי בריטניה, כולל רבים מבני העם האנגלי, הם צאצאים של קבוצת שבטים שהגיעו אל האי מחצי האי האיברי בסביבות שנת 5000 לפנה"ס, טרם חדרו הקלטים למערב אירופה. אולם, שלושה מחקרים גנטיים חשובים שנערכו בשנת 2015 הסיקו כי כרומוזומי ה-Y ההפלואידים מקבוצת "R1b" שאותרו בתושבי מערב אירופה, הנפוצים במיוחד במדינות דוברות השפות הקלטיות כמו אירלנד וברטאן, ככל הנראה הגיעו לאירופה במהלך הנדידות המאסיביות של העמים ההודו-אירופים בני תרבות יאמניה שהגיעו מהערבה הפונטית-כספית (ערבה המשתרעת בין הים השחור לים הכספי ומצפון להם לאורך הוולגה) במהלך תקופת הברונזה. בניגוד למחקרים קודמים, נחקרו גם כרומוזומים אוטוזומליים בנוסף לכרומוזומי ה-Y. הם איתרו מרכיב אוטוזומלי שקיים אצל האירופאים המודרניים שלא התקיים אצל האירופאים בני העידן הנאוליתי והמזוליתי ושהוצג לאירופאיים כנראה רק עם הנדידות ההמוניות הללו שהגיעו מחוץ לאירופה. מרכיב גנטי זה, שמכונה "יאמנה" במחקרים אלו, מעורב ב-DNA של הציידים-לקטים הקדומים שכבר היו קיימים במערב אירופה.
שש האומות הקלטיות

לכל אחת משש האומות הקלטיות שפה קלטית משלה. בוויילס, אירלנד, ברטאן וסקוטלנד, שפות אלו היו שגורות לאורך ההיסטוריה והן שגורות בהן עד היום, בעוד שבקורנוול ובאי מאן השפות שרדו עד לתקופה המודרנית, אך נכחדו כשפות קהילה נפוצות. אולם, בשני האזורים ישנן תנועות חברתיות של החייאת שפה, שעודדו והובילו לאימוצן בידי האוכלוסייה המקומית ואף הובילו לכך שכיום ישנם מספר דוברי קורנית ומאנית כשפת אם.
באירלנד, ויילס, ברטאן וסקוטלנד, ישנם אזורים בהם השפות הקלטיות משמשות כשפת הקהילה ונמצאות בשימוש יום-יומי - באירלנד אזורים אלו נקראים גֶיילְטֵאכְט, בוויילס הם נקראים אֵ ווְרוֹ גֵמְרָײֵג (אנ'), בסקוטלנד קֶאֵלְטֵאכְק (אנ') ובברטאן בְּרֵייז-אִיזֶל (אנ'). אזורים אלו ממוקמים בדרך כלל במערב המדינות, באזורים המרוחקים והמבודדים יותר, באיים ובהרים.
בוויילס, השפה הוולשית היא מקצוע חובה בכל בתי הספר, ובנוסף כ-20% מהתלמידים לומדים בבתי ספר שבהם שפת ההוראה עצמה היא ולשית. באירלנד, כל התלמידים לומדים את השפה האירית כמקצוע חובה עד סיום חטיבות הביניים, וכ-7.4% מהם לומדים בבתי ספר שבהם שפה ההוראה היא אירית, כחלק מתנועת הגיילסקויל. באי מאן ישנו בית ספר יסודי אחד שבו שפת ההוראה היא מאנית ולכל התלמידים באי יש אפשרות ללמוד את השפה כמקצוע בחירה.
שש האומות הקלטיות > טריטוריות אחרות

חלקים מצפון-מערב חצי האי האיברי - מרחב צפון פורטוגל, גליסיה, אסטוריאס וקנטבריה - טוענים גם כן להיותם חלק ממורשת קלטית זו. מוזיקאים מקנטבריה ואסטוריאס השתתפו בפסטיבלי מוזיקה קלטית כמו פסטיבל העולם הקלטי שנערך בכפר אורטיגיירה שבגליסיה או הפסטיבל הקלטי שנערך בלוריאן שבברטאן. במרחב צפון פורטוגל, שהיה חלק מהפרובינקיה הרומית גלאיקיה יחד עם האזורים שלעיל בספרד, ישנן תרבות ומסורות הדומות לאלו שבגליסיה. אולם, אף שפה קלטית לא הייתה מדוברת בחצי האי האיברי ככל הנראה מתקופת ראשית ימי הביניים.
בעבר, הייתה השפה האירית נפוצה בניופאונדלנד, בטרם נעלמה ממנו באמצע המאה ה-20. ישנם שרידים של השפה בצורת מילים שונות בניב הניופאונדלנדי של האנגלית, כמו המילה "scrob" (שריטה) או "sleveen" (נבל, פרחח). כיום, אין כלל דוברים רהוטים של השפה האירית בניופאונדלנד או בלברדור. הידע בשפה הצטמצם למילים ספורות או למשפטים או ביטויים מסיפורי עם או שירים איריים.
קנדית גאלית או גאלית של קייפ ברטון הם דיאלקטים של השפה הסקוטית גאלית אשר מדוברים עד היום באזורים שונים בקנדה - בעיקר באי קייפ ברטון ובאזורים הסמוכים לו בנובה סקוטיה. ב-2011, היו כ-1,275 דוברים בנובה סקוטיה וכ-300 מתוכם שהשפה הייתה עבורם שפת אם.
ולשית פטגונית היא ניב של השפה הוולשית אשר מדובר בעיקר באזורי ההתיישבות הוולשית בארגנטינה, בעיקר בפרובינציית צ'ובוט שבפטגוניה ודוברים נוספים המפוזרים לכל אורכה של ארגנטינה. מספר דוברי הוולשית מוערך בין 1,500 ל-5,000.
השפות הקלטיות

השפות הקלטיות הן חלק מהענף הגדול של משפחת השפות ההודו-אירופיות. מגזין ה-Ethnologue מגדיר שש שפות קלטיות חיות, ארבע מתוכן שימרו מספר ניכר של דוברי שפת אם. אלו הן שתי שפות גוידליות (אירית וגאלית סקוטית, שתיהן התפתחויות של אירית תיכונה) ושתי שפות בריטוניות (ולשית וברטונית, שתיהן התפתחויות של בריטונית עתיקה).
שתי האחרות, קורנית (שפה בריטונית) ומאנית (שפה גוידלית), נכחדו בתקופה המודרנית עם דובריהן המוערכים האחרונים ב-1777 ו-1974 בהתאמה. אך כמצוין לעיל, תנועות החייאת שפה קיימות גם בקורנוול וגם באי מאן, ומטרתן להחיות את השפות הנכחדות בקרב האוכלוסיות המקומיות.
הטבלה מטה מציגה את האוכלוסיות של האומות הקלטיות ואת מספר דוברי השפות הקלטיות בכל אומה. המספר הכולל של התושבים באומות הקלטיות הוא כ-19,596,000 איש, מתוכם בערך כמיליון דוברי שפת אם וכ-2,818,000 דוברי השפות ברמות שונות:
| אומה | שם קלטי | שפה קלטית | עם | אוכלוסייה | דוברי השפה הקלטית | אחוז מתוך האוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אירלנד אירלנד | Éire | אירית (Gaeilge) | אירים ‏(Éireannaigh, Gaeil) | 6,399,115  הרפובליקה של אירלנד: 4,588,252   צפון אירלנד: 1,810,863 | 1,944,353: הרפובליקה של אירלנד: 1,774,437  צפון אירלנד: 130,521  ארצות הברית: 30,000  קנדה: 7,500  אוסטרליה: 1,895 | 29.7% |
| סקוטלנד סקוטלנד | Alba | סקוטית גאלית (Gàidhlig) | סקוטים (Albannaich) | 5,313,600 |  92,400 | 1.2% |
| ברטאן ברטאן | Breizh | ברטונית (Brezhoneg) | ברטונים (Breizhiz) | 4,300,000 |  206,000 | 5% |
| ויילס ויילס | Cymru | ולשית (Cymraeg) | ולשים (Cymry) | 3,000,000 | סך הכל 750,000:  ויילס: 611,000  אנגליה: 150,000  ארגנטינה: 5,000  ארצות הברית: 2,500  קנדה :2,200 | 21.7% |
| קורנוול קורנוול | Kernow | קורנית (Kernowek) | קורנים (Kernowyon) | 500,000 |  2,000 | 0.1% |
| האי מאן האי מאן | Mannin, Ellan Vannin | מאנית (Gaelg) | מאנים (Manninee) | 84,497 |  1,662 | 2.0% |
זהות קלטית

שיתוף פעולה רשמי בין האומות הקלטיות מתקיים בפוליטיקה, שפה, תרבות, מוזיקה וספורט. הליגה הקלטית היא ארגון פוליטי הכולל את שש האומות הקלטיות ומטרתו לקדם נושאים פוליטיים, בלשניים, תרבותיים או ענייני זכויות אדם המשפיעים על אומה קלטית אחת או יותר. הקונגרס הקלטי הוא ארגון א-פוליטי שמטרתו לקדם את התרבות והשפות הקלטיות ולשמור על חיבור אינטלקטואלי ושיתוף פעולה קרוב בין העמים.
פסטיבלים העוסקים בתרבות הקלטית כוללים את הפסטיבל הבין-קלטי בלוריאן, הפסטיבל הפאן-קלטי באירלנד, הפסטיבל הקלטי בהוואנה, הפסטיבל הקלטי הלאומי בויקטוריה, פסטיבל המדיה הקלטי ואייסטדפוד שבווילס. פסטיבלי מוזיקה קלטית נערכים מדי שנה בגלאזגו ובסטורנווי שבסקוטלנד. תחרויות ספורט שונות נערכות בין האומות הקלטיות ברוגבי, אתלטיקה, וכדורגל.
דניאל נגראנו

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1974 (בן 50) טורונטו, קנדה 
 מידע כללי
 מדינה:  קנדה, רומניה 
 השכלה:  תיכון א'. י'. ג'קסון 
 danielnegreanu.com
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 כניסה להיכל התהילה:  היכל התהילה של הפוקר (2014)
 הישגים
 שיאים אישיים:  7 צמידי אליפות העולם בפוקר שחקן השנה של אליפות העולם בפוקר (2004, 2013) טבעת סבב אליפות העולם בפוקר
 
דניאל נגראנו (באנגלית: Daniel Negreanu; נולד ב-26 ביולי 1974) הוא שחקן פוקר מקצועי, בן להורים ממוצא רומני שהיגרו לקנדה, המתגורר בלאס וגאס. נגראנו נחשב לאחד משחקני הפוקר הטובים בעולם, וברשותו שבעה צמידי אליפות העולם בפוקר ושני תארים של סבב הפוקר העולמי. כינויו הוא "kid poker" (ילד הפוקר), כינוי שנשאר לו מימי צעירותו.
נגראנו החל את דרכו כשחקן פוקר בתור נער בטורונטו. לאחר שצבר סכום כסף משמעותי נסע לנסות את מזלו בלאס וגאס, אך התרושש ונאלץ לחזור לטורונטו על מנת לחזור ולהרוויח כסף שיאפשר לו לשחק. לאחר שחזר לווגאס הפך לאחד השחקנים המצליחים בעולם, כאשר הוא ידוע במיוחד ביכולתו יוצאת הדופן "לקרוא" רמזים מסגירים משחקנים אחרים ולנחש את ידיהם.
בטורניר "$1,000,000 The Big One for One Drop" באליפות העולם בפוקר 2014 הפסיד בקרב ראש בראש מול דניאל קולמן. קולמן הרוויח סכום של 15.3 מיליון דולר, הפרס השני בגובהו עד אז.
לאחר ריב מתוקשר עם דאג פולק, הציע פולק לנגראנו אתגר בו ישחקו אחד נגד השני עם הימור צד על סך מיליון דולר. הם החלו לשחק בתחילת 2021, ולאחר ששיחקו כ-25 אלף ידיים, בהם הרוויח פולק כ-1.2 מיליון דולר, הגיעו להסכמה להפסקת האתגר.
ב-2024 זכה בצמיד השביעי שלו, והראשון לאחר עשור, כשניצח את אליפות שחקני הפוקר.
נכון ליוני 2024, נגראנו זכה בסך של כ-53.9 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-23.4 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 1998 | $2,000 Pot-Limit Hold'em | $169,460 |
| 2003 | $2,000 Limit S.H.O.E. | $100,440 |
| 2004 | $2,000 Limit Hold'em | $169,100 |
| 2008 | $2,000 Limit Hold'em | $204,874 |
| 2013 | A$10,000 No-Limit Hold'em Main Event | A$1,038,825 |
| 2013 | €25,600 No-Limit Hold'em High Roller | €725,000 |
| 2024 | $50,000 Poker Players Championship | $1,178,703 |
חיים אישיים

נגראנו טבעוני ומנהל בלוג המתעדכן באופן תדיר. ב-2005 התחתן עם לורי לין וובר והם התגרשו ב-2007. ב-2019 התחתן עם אמנדה לטרמן.
הערות שוליים

↑   It's Happening: MILLION DOLLAR Grudge Match vs. Daniel Negreanu, סרטון בערוץ "Doug Polk", באתר יוטיוב (אורך: 15:19)
↑   ציוץ של Doug Polk ברשת החברתית אקס (טוויטר), 4 בפברואר 2021
↑  Jon Sofen, David Salituro,‏ Daniel Negreanu Wins 7th WSOP Bracelet in $50,000 Poker Players Championship, באתר PokerNews,‏ 27 ביוני 2024 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810530822005606  BnF: cb16185273s (data)  ISNI: 0000 0000 7735 8626  LCCN: n2007007512  VIAF: 11751155   WorldCat (עם VIAF): 11751155
דניאל בוטייל

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1994 (בן 30)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 גובה:  1.70 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 מועדון:  מכבי תל אביב
 מאמן:  רוגל נחום
 הישגים
 שיאים אישיים:  רוחק: 7.40 מטר (2016)   משולשת: 15.94 מטר (2016)
דניאל בוטייל (נולד ב-4 ביוני 1994) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל בקפיצה לרוחק (2014).
ביוגרפיה

בוטייל מתאמן בהדרכת רוגל נחום.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2011 סיים בוטייל במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.67 מטר ובמקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.85 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 2012 זכה בוטייל במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.87 מטר, אחרי יוחאי הלוי חבור לאגודה (16.86 מטר) ולפני תום יעקובוב ממכבי חיפה כרמל (11.55 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.10 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה לנוער שנערכה ביוני 2013 זכה בוטייל במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש לנוער של 15.61 מטר, שיפור של 19 ס"מ לשיא הנוער בן ה-21 של אבי טיירי, ו-58 ס"מ לשיאו האישי. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה הוא זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.52 מטר, אחרי יוחאי הלוי חברו לאגודה (16.45 מטר) ולפני תום יעקובוב ממכבי חיפה כרמל (15.31 מטר). שלושה שבועות לאחר מכן, במסגרת תחרויות האתלטיקה של המכביה התשע-עשרה, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.49 מטר.
ביוגרפיה > אלוף ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה יולי 2014 זכה בוטייל במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 7.34 מטר, לפני תום יעקובוב (7.32 מטר) וגדי אוחיון מעמק חפר (7.26 מטר).
שיאים אישיים

קפיצה לרוחק: 7.34 מטר (2014)
קפיצה משולשת: 15.61 מטר (2013)
הערות שוליים

↑  דני בורשבסקי‏, אתלטיקה: בוטייל שבר את שיא הנוער בקפיצה משולשת, באתר וואלה, 5 ביוני 2013
↑  50 הטובים בכל הזמנים - קפיצה לרוחק, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  50 הטובים בכל הזמנים - קפיצה משולשת, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
הגימנסיה היהודית על שם משה מנדלסון

| --- | --- |

 גימנזיום
 על שם:  משה מנדלסון 
 תקופת הפעילות:  1778–הווה (כ־246 שנים) 
 מיקום
 מיקום:  Große Hamburger Str. 27, 10115 Berlin 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  52°31′30″N 13°23′57″E﻿ / ﻿52.5249°N 13.3993°E﻿ / 52.5249; 13.3993
 www.jgmm.de
  (למפת ברלין מוגדלת) הגימנסיה היהודית על שם משה מנדלסון (למפת ברלין רגילה) הגימנסיה היהודית על שם משה מנדלסון 
 
הגימנסיה היהודית על שם משה מנדלסון (בגרמנית: Jüdische Gymnasium Moses Mendelssohn; ידועה גם בשם JGMM), לשעבר בית הספר לבנים של הקהילה היהודית, לימים חטיבת הביניים של הקהילה היהודית, הוא היום בית ספר פרטי, מאושר על ידי המדינה, של הקהילה היהודית בברלין. הוא בית ספר דתי, אך מקבל תלמידים יהודים ולא-יהודים כאחד. בניין בית הספר שוכן ברחוב גרוסה המבורגר שטראסה בשכונת מיטה. עד קיץ 2012 נקרא בית הספר "בית הספר התיכון היהודי" (והיה ידוע בכינויו JOS).
היסטוריה

במאה ה-18 קיבלו ילדי הקהילה היהודית הדרכה בסיסית בכתיבה בביבליה, בתלמוד ובתנ"ך. משה מנדלסון רצה שילדים עניים יוכלו ללמוד גרמנית, מתמטיקה, צרפתית, ביולוגיה ופיזיקה, בנוסף לתנ"ך ולתלמוד. מנדלסון וחבריו החליטו להקים בית ספר. בשנת 1778 נוסד בית הספר היהודי החופשי "חברת חינוך נערים" ביוזמת דוד פרידלנדר ויצחק איציג (Isaak Itzig). לאחר מותו של איציג ב-1806, הפך אלעזר בן-דוד (Lazarus Bendavid) למנהל. בשנים 1825/1826 שולב בית הספר עם התלמוד תורה של הקהילה וכך נוצר בית הספר הקהילתי היהודי.
בשנת 1860 הוחלט לבנות בית ברחוב גרוסה המבורגר שטראסה 27. הבנייה אושרה בצו שר. הקהילה היהודית לא יכלה להתחיל בבנייה עד 1861 ללא סכומי כסף נוספים. בשנת 1862 הושלם הבניין החדש של בית הספר לבנים של הקהילה היהודית וב-14 ביוני 1863 אויש. בשנת 1906 עברה החברה לבניין חדש. בשנת 1923 הפך הבניין לחטיבת ביניים ציבורית בת 9 כיתות. לאחר המיזוג ב-1931 עם חטיבת ביניים לבנות, כלל בית הספר כמעט 500 תלמידים, וב-1934 - למעלה מ-1000 תלמידים. המנהל הוותיק (1911-1931) היה יוסף גוטמן (1865-1941), אחריו היינמן שטרן (1931–1938) ולבסוף גאורג פייגה (1877–1944), שמת בגטו טרזין.
ב-1942 הודיע המשרד הראשי לביטחון הרייך כי הבניין ייסגר עד 15 באפריל. מבנה בית הספר נועד מ-1942 עד 1945 למחנה איסוף ליהודי ברלין לפני גירושם, במתכונת בתי היהודים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בית הספר המקצועי העירוני "פרופסור ריכארד פוקס" שכן בבניין מ-1960 עד 1992. בשנת 1992 נכנס בית הספר היסודי היהודי למבנה וחלק אותו עם בית הספר המקצועי. במקביל החלו ההסבה והשיפוץ של המבנה. בתחילת שנת הלימודים 1993/94 למדו בכיתה ז' בבית הספר התיכון היהודי 27 תלמידים. ב-20 באוקטובר 1993 נפתח מחדש בית הספר התיכון היהודי. הבניין תוכנן על ידי הבנאי המאסטר יוהאן הוניגר והוא מוגדר כאנדרטה רשומה ומוגנת.
בשנת הלימודים 2022/23 לומדים בבית הספר כ-500 תלמידים יהודים ולא יהודים. גודל הכיתה מוגבל ל-24 תלמידים. כל התלמידים, יהודים ואחרים, לוקחים חלק בשיעורי הדת היהודית ובעברית וכן בארוחת הצהריים הכשרה. שנת הלימודים לוקחת בחשבון את החגים היהודיים. מאז קיץ 2012 נקרא בית הספר "הגימנסיה היהודית על שם משה מנדלסון". בשנת הלימודים 2020/2021 הוקם מחדש גם התיכון היהודי (JOS) כבית ספר תיכון משולב. באפריל 2022 הוקמה כיתת קבלת פנים למהגרים.
תוכניות לימודים

בית הספר לוקח חלק בתוכנית ברלין לאוריינטציה מעמיקה בקריירה (BvBO) ו"בוא לסיור - החוזקות שלי, העתיד שלי" ומציע לתלמידיו תמיכה בהכוונה בקריירה ובהחלטות בבחירת קריירה.
תלמידים לשעבר

מקס צ'ולק (Czollek, נולד ב-1987), משורר
ג'וזף וייצנבאום (1923–2008), מדען מחשבים, מבקר חברתי
ספרות

Dirk Külow: Schalom und Alefbet. die Geschichte des Jüdischen Gymnasiums in Berlin. Hentrich & Hentrich, Berlin 2014, ISBN 978-3-95565-030-8.
Regina Scheer: AHAWAH – Das vergessene Haus – Spurensuche in der Berliner Auguststraße, Aufbau Taschenbuch Verlag, Berlin 1992, ISBN 3-7466-1008-7, S. 71–91
הערות שוליים

↑  Berufsorientierung (jgmm.de)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576743705171  LCCN: no2015016249  VIAF: 154641466   WorldCat (עם VIAF): 154641466
האי הגדול של ארץ האש

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  54°10′00″S 68°30′00″W﻿ / ﻿54.166666666667°S 68.5°W﻿ / -54.166666666667; -68.5
 שטח:  47,992 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Monte Shipton
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה צ'ילה צ'ילה
 אוכלוסייה:  200,000
 אזור זמן:  UTC-3
  (למפת ארץ האש מוגדלת) האי הגדול של ארץ האש (למפת ארץ האש רגילה) האי הגדול של ארץ האש  
 
מראה מחופי האי
מראה של ארץ האש מלוויין
האי הגדול של ארץ האש (בספרדית: Isla Grande de Tierra del Fuego) הוא אי גדול בדרום אמריקה, המופרד מהיבשת על ידי מצר מגלן. זה האי הגדול ביותר בארכיפלג ארץ האש. החוף המזרחי של האי גובל בים ארגנטינה. הריבונות על האי מחולקת בין צ'ילה ובין ארגנטינה. היישובים העיקריים על האי הם אושואיה וריו גראנדה, שניהם בחלק הארגנטיני.
בצפון מזרח האי ממוקם מפרץ סן סבסטיאן, אזור בו התגלה זהב במחצית השנייה של המאה ה-19.
שטח האי 47,992 קמ"ר, והנקודה הגבוהה באי היא הר דרווין שגובהו 2,488 מטרים והוא שוכן בחלק הצ'יליאני.
ראו גם

הבהלה לזהב (ארץ האש)
דוריבאל ז'וניור

דוריבאל סילבסטר ז'וניור (בפורטוגזית: Dorival Silvestre Júnior; נולד ב-25 באפריל 1962) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ברזילאי המשמש כמאמן נבחרת ברזיל בכדורגל.
קריירת משחק

ז'וניור שיחק בעמדת הקשר ההגנתי. הוא נולד באראקווארה שבסאו פאולו, וערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים בקבוצת עיר הולדתו פרוביאריה ב-1982. שנתיים לאחר מכן, לאחר תקופה קצרה במריליה (במדיה שיחק בנוער), הוא עבר לגוארני.
בשנת 1985 החל ז'וניור לשחק במדינת סנטה קטרינה, תחילה במדי אוואי ולאחר מכן בז'וינוויל (בה זכה באליפות סנטה קטרינה בכדורגל). ב-1988 חזר למדינת הולדתו ושיחק במדי סאו חוסה וקוריטיבה.
ב-1989 הצטרף ג'וניור לפלמיירס, בה שיחק עד 1992. בשנה שלאחר מכן נמכר לגרמיו, עימה זכה בקמפאונטו גאוצ'ו (אליפות ריו גראנדה דו סול), ולאחר מכן הצטרף לז'ובנטודה ב-1994 וזכה עימה באליפות הסרייה ב'.
לאחר מכן שיחק ז'וניור תקופות קצרות בארסאטובה, מאטוננסה ובוטפוגו-SP, במדיה פרש.
קריירת אימון > נבחרת ברזיל

ב-7 בינואר 2024 שוחרר ז'וניור מסאו פאולו ושלושה ימים לאחר מכן אישרה אותו קונפדרציית הכדורגל הברזילאית כמאמנה הבא של נבחרת ברזיל בכדורגל עד מונדיאל 2026.
חיים אישיים

ז'וניור הוא אחיינו של כדורגלן העבר הברזילאי דודו. בנו לוקאס סילבסטר משמש כעוזרו מאז 2010. בספטמבר 2019 אובחן כחולה בסרטן הערמונית, ממנו החלים כעבור חודש.
תארים והישגים > כשחקן

אליפות סנטה קטרינה: 1987
אליפות ריו גראנדה דו סול: 1993
אליפות הסרייה ב': 1994
תארים והישגים > כמאמן

אליפות סנטה קטרינה: 2004
אליפות פרנמבוקו: 2006
אליפות פרנה: 2008
אליפות הסרייה ב': 2009
אליפות סאו פאולו בכדורגל: 2010, 2016
הגביע הברזילאי: 2010
גביע רקופה סודאמריקנה: 2011
אליפות ריו גראנדה דו סול: 2012
אליפות פרנה: 2020
הגביע הברזילאי: 2022
גביע ליברטדורס: 2022
הגביע הברזילאי: 2023
הגימנסיה העברית במונקאץ'

ספר לימוד בהפקה עצמית של הגימנסיה במונקאץ' לצד בניינהּ.
הגימנסיה העברית במונקאץ' הייתה גימנסיה יהודית-חילונית-ציונית, בעלת רמה לימודית גבוהה שפעלה במונקאץ', צ'כוסלובקיה והונגריה. במשך כ-20 שנה, מספטמבר 1924 ועד אפריל 1944.
רקע

לפני מלחמת העולם הראשונה חיו במונקאץ' ציונים בודדים. עם תום המלחמה חדרו השפעות חיצוניות ליהדות קרפטורוס המסוגרת. חיילים יהודים שחזרו מהשבי הרוסי באו במגע עם פעילים ציוניים, הושפעו מהם והתקשו לחזור לאורח החיים הקודם. הקשרים עם יהודים מכל רחבי צ'כוסלובקיה התהדקו ויהודי קרפטורוס נחשפו אל עולם מודרני. האגודה הציונית הראשונה שהוקמה במונקאץ' הייתה התחיה והצטרפו אליה רבים מעסקני הציבור החשובים בקהילה. האגודות הציוניות הקימו בקרפטורוס קורסים ללימוד עברית – פעילות שטופחה גם על ידי נשים ציוניות - ובהמשך הוקמו גם בתי ספר עבריים. ב-1920 הוקמה במונקאץ' "ההסתדרות של בתי הספר העבריים בקרפטורוס" ובאותה שנה הוקם בעיר בית ספר עברי עממי עם 45 תלמידים בכיתה א'.
הקמת הגימנסיה ופעילותה

הגימנסיה העברית במונקאץ' הייתה גולת הכותרת של הפעילות החינוכית הציונית בעיר והפכה לשם דבר בקרב יהדות מרכז אירופה ומזרחהּ. במשך עשרים שנות קיומה למדו בה כ-1,400 תלמידים ותלמידות.
בספטמבר 1924 נפתחה הגימנסיה העברית במונקאץ' תחת ניהולו של מייסדה ד"ר חיים קוגל. בשנת 1925 סייעה העירייה בהקצאת מגרש ברחוב מרכזי בעיר לשם הקמת בנין הגימנסיה. במהלך השנים הורחב המבנה ושופץ, בסיוע יהודים מרחבי קרפטורוס וכן ארגונים יהודיים שונים וביניהם הג'וינט, ויצו, בני ברית ו"תרבות".
בית הספר העממי העברי שנוסד בשנת 1920, התמזג עם הגימנסיה עם הקמתה, ומאז למדו בה תלמידים מכתה א' ועד י"ב. שפת הלימוד הייתה עברית. החל מקיץ 1926 זכה בית הספר להכרה רשמית של שלטונות צ'כוסלובקיה ולבוגריו הוענקה תעודת בגרות ממשלתית. הכיתות היו מעורבות, אבל הבנים והבנות ישבו בטורים נפרדים ובמוסד הונהגה משמעת חזקה. בניין בית הספר היה מפואר והיו בו אולמות רבים ואולם התעמלות עם מכשירים. הבניין שימש גם כמרכז תרבותי חשוב ונערכו בו הרצאות, ועידות וכינוסים. המוסד הפך בהדרגה למרכז רוחני ציוני לכל יהדות קרפטורוס, בעוד מורי המוסד נותנים את הטון. מספר התלמידים עלה בהדרגה. בשנת הלימודים 1938–1939 למדו בגימנסיה 390 תלמידים ותלמידות.
במסגרת בית הספר פעלו תנועות הנוער הציוניות ורוב התלמידים היו מאורגנים ב"השומר-הצעיר". במרוצת הזמן הופיעו נציגים של בית"ר, המזרחי והחלוץ הצעיר ותלמידים הצטרפו גם לתנועות אלה. פרץ ליטמן, בוגר הגימנסיה, כותב בספרו כדלקמן: "למדנו לטינית, אנגלית וספרות (בנוסף לעברית). קראנו את לנין ומרקס, טולסטוי, קרונין וסופרים אחרים. התווכחנו ושוחחנו בלהט ואהבנו להפגין את הידע שלנו בפני הנערות". בוגרת אחרת, ממחזור 1941, שרה האופט אבני מספרת בביוגרפיה שלה, שהחיים הציוניים בגימנסיה קיבלו ביטויים רבים כמו: פלקטים על ארץ ישראל על קירות הכתות, מחזות על ארץ ישראל, תרומה שמשיא כל תלמיד לקרן קיימת בכל יום שישי, ומעקב אחר האירועים בארץ ישראל כמו למשל ענידת סרט שחור על דש הבגד כאשר הגיעה הידיעה על רצח חיים ארלוזורוב.
רשמית נפסקו הלימודים בגימנסיה העברית במונקאץ' ב-3 בנובמבר 1938 עם כניסת ההונגרים לעיר (בעקבות הסכם מינכן) והתלמידים שולחו לבתיהם. בחודש ינואר 1939 נפתח המוסד מחדש בשם "גימנסיה יהודית", והלימודים בו חודשו כאשר שפות הלימוד היו עברית והונגרית. בית הספר פעל עד 18 באפריל 1944, אותו יום בו פורסמה הודעה שחייבה את היהודים להיכנס לגטו.
מאבקים אידאולוגיים פנימיים

כאמור, הגימנסיה העברית היוותה מוקד לימוד ופעילות אידאולוגיים של התנועה הציונית. האורתודוקסים במונקאץ' ראו בגימנסיה יציאה לתרבות רעה. לעיתים התקיימו קטטות בין תלמידי הגימנסיה לתלמידי הישיבות בעיר. הרב חיים אלעזר שפירא היה ממתנגדיה החריפים ביותר של הגימנסיה, אותה כינה 'בית התיפלה', ורדף את מנהלהּ, את מוריה ואת הורי התלמידים בה.
ראו גם

חיים קוגל
ביאורים

↑  העיר מונקאץ, שבהרי הקרפטים, עברה אחרי מלחמת העולם הראשונה, ועל פי הסכם ורסאי, מהונגריה לצ'כוסלובקיה. בשנת 1938, בעקבות הסכם מינכן, חזרה להונגריה שוב. לאחר מלחמת העולם השנייה האזור (קרוי בהונגרית - שפת רוב התושבים שם - קרפטורוס) שנכבש על ידי ברית המועצות עבר אליה, והיום הוא חלק מאוקראינה וקרויה מוקאצ'בו.
הערות שוליים

↑  סיפורה של קהילת מונקאץ' עיר יהודית למרגלות הקרפטים, באתר יד ושם
↑  פרץ ליטמן, הנער ממונקאץ – סיפורו של ניצול, ע' 32, מתוך אתר יד ושם המוזכר לעיל.
↑  "ביצה מלחם". הוצאת ליתם, 2007, עמ' 6.
ד"ר חיים קוגל, מקים הגימנסיה ומנהלה. לימים נבחר להיות ראש עיריית חולון.
הכתה שסיימה את לימודיה בגימנסיה בשנת 1941.
הרב חיים אלעזר שפירא, ממתנגדיה החריפים ביותר של הגימנסיה