שיראז
היסטוריה

שרידים להתיישבויות בסביבת שיראז נמצאו בחפירות ארכאולוגיות ומצביעים על קיום התיישבות באזור במאה ה-6. ממצאים מתקופת האימפריה הסאסאנית נמצאו ממזרח לשיראז בברמדלכ (برم‌دلک), בצפון מערבה בג'וים (گويم) וכן שרידי מבצר בקסר אבו נסר (قصر ابو نصر) ממזרח.
שיראז הוקמה או נוסדה מחדש ב-693 על ידי מחמד בן יוסף אלת'קפי (محمد بن يوسف الثقفي).
על פי המסורת שיראז שימשה כמקום מסתור לבני משפחתו של עלי א-רידא לאחר מותו ב-817/18. בסוף המאה ה-9 השושלת הצפארית בהנהגתו של יעקוב בן לית' הפכה את שיראז לבירה של המדינה האוטונומית שלהם. אחיו עמר בן לית' הקים בעיר את המסגד הגדול הראשון.
השושלת הבויהית בהנהגתו של עמאד א-דוולה הדיחה את השושלת הצפארית מהשלטון ב-933, ובהמשך אחיינו עצ'ד אל-דולה פאנה ח'וסרו ירש אותו והנהיג את פארס בשנים 949 עד 983, כשב-987 הוסיף לתחום השפעתו את עיראק, בירת הח'ליפות העבאסית, שהפכה להיות ממשלת בובות של שיראז. שיראז התפתחה להיות העיר המשגשגת והגדולה בפארס ומרכז תרבותי וכלכלי חשוב בח'ליפות. עצ'ד אל-דולה החזיק בספרייה גדולה, בית חולים, מספר מסגדים, בזארים, חאנים, מבצרים וגנים בשיראז ומדרום לעיר החזיק במבצר וכוחות. בתקופה זו התקיימו בשיראז גם שני מקדשי אש זורואסטרים, עבור פרסים שלא המירו את דתם לאסלאם.
תחת הבויהים חולקה שיראז ל-12 רבעים והיו לה שמונה שערים. בתקופה זו שגשגה העיר כלכלית ונהנתה ממסחר בתוצרת החקלאית. בתקופה זו יין, דגנים, כסף וזהב יוצאו דרך ערי הנמל הפארסיות. עצ'ד אל-דולה השקיע במחקר מדעי, רפואי ואסלאמי בשיראז.
כאשר פלשו המונגולים לפרס, השליט המקומי שילם לג'ינגיס חאן כדי שייחוס על העיר. ב-1382 השליט המקומי, שאה שג'אע (شاه شجاع) נכנע למרותו של טימור, ואף הציע לו את לשאת את נכדתו. לפני מותו הבטיח שאה שג'אע לטימור את נאמנותם של בניו אליו. בהמשך מינה טימור את בנו לשלוט בשיראז. במאה ה-13 ידעה העיר שגשוג תרבותי ואמנותי ופעלו בה משוררים ופילוסופים חשובים כדוגמת סעדי שיראזי, חאפז, רוזביהאן בקלי ומולא סדרא.
ב-1504 נכבשה שיראז על ידי כוחות של אסמאעיל הראשון מייסד האימפריה הספווית. בתקופת שלטונה של האימפריה (1501–1722) הייתה שיראז בירה מחוזית. אימאם קולי ח'אן (امامقلی خان) תחת עבאס שאה הראשון הקים בעיר מבצרים רבים. ב-1617 נציגי חבר הודו המזרחית פתחו משרדים בה ובאספהאן.
במאה ה-18 לאחר תקופה די ארוכה של שלום בין שתי האימפריה העות'מאנית והאימפריה הספווית, החלה האימפריה הספווית לקרוס. מרד במזרח המדינה הביא את הפשטונים להכריז על מדינה אפגנית בשם האימפריה ההותכית אשר עם היווצרותה החלה לכבוש את הספווים. תחילה נכבשו סיסתאן ובלוצ'סתאן, כמו גם ח'וראסאן, ומאוחר יותר גם שיראז נכבשה. בעודם רואים את האימפריה הספווית מתפרקת, קפצו האימפריה הרוסית והאימפריה העות'מאנית על ההזדמנות לקרוע שטחים מתוך פרס המתפרקת. השליט המקומי מרד בנאדיר שאה, ששלח לעיר את כוחותיו והטיל עליה מצור במשך חודשים עד להבקעתה. בזמן הירצחו של השאה ב-1747 רוב הבניינים ההיסטוריים של העיר נהרסו או נפגעו, ומספר התושבים בעיר צנח ל-50 אלף.
העיר חזרה לשגשוג תחת שלטונו של כרים ח'אן זאנד (محمدکریم خان زند) שקבע אותה כבירתו ב-1762. הוא העסיק 12,000 איש במיזמי בנייה בעיר. בתקופה זו הוקם חפיר סביב העיר, הוקמו מערכות השקיה ונבנו מחדש חומות העיר. כאשר אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר, אבי השושלת הקאג'ארית, עלה לשלטון הוא תקף את העיר והרס את מבצריה. בתקופתו נקבעה טהראן כבירה, ולמרות ירידת מעמדה של שיראז היא עדיין הייתה עיר חשובה, ובתקופה הקאג'ארית הוקמו בה מבנים וגנים מפורסמים. ב-1821 סבלה העיר ממגפת הכולרה הראשונה.
ב-1844 חווה עלי מוחמד שיראזי, הבאב שהיה סוחר משיראז התגלות והכריז על עצמו כמהדי ובעקבותיו קמה התנועה הבאבית. מסיבה זו שיראז היא מקום קדוש לבהאים ומשמשת כאתר עלייה לרגל. בשל היחס העוין לבהאים באיראן נהרס ביתו של הבאב בשיראז.
ב-1891 בתקופת השושלת הקאג'ארית פרצה בשיראז מחאה שהתפתחה למרד הטבק באיראן, בעקבות מתן זיכיון בלעדי ל"חברה הקיסרית לטבק" (Imperial Brands) הבריטית למכירה ולשליטה על הטבק ומוצריו באיראן.
ב-1910 נערך פוגרום ביהודי העיר בעקבות עלילת דם שבה הואשמו יהודים בחטיפה והריגה של ילדה לצורכי פולחן.
ב-1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה השתלטו כוחות פרסיים שתמכו במעצמות המרכז ואסרו נתינים בריטיים.
במהלך מלחמת איראן–עיראק ירו העיראקים על שיראז טילי סקאד.
ב-2009, בעקבות הבחירות לנשיאות איראן שבהן גבר מחמוד אחמדינז'אד על מיר-חוסיין מוסאווי, שזכה לתמיכה מצד צעירים רבים במדינה, עלו טענות לזיוף התוצאות והחלה מחאה מצד תומכי מוסאווי, שהפגינו בשיראז ובמקומות נוספים ברחבי איראן. ב-2011, בהשראת האביב הערבי, התקיימו בשיראז כמו גם בערים נוספות באיראן הפגנות המוניות.