stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאירה שמש
ביוגרפיה

מאירה שמש נולדה בחדרה בשנת 1962 וגדלה בפתח-תקוה. הוריה עלו לארץ ב-1951 מעיראק. אביה שימש מנהל בית-ספר יסודי דתי בגני תקווה. אחיה הבכור יחזקאל נדרס בגיל תשע ונותר פגוע מוח עד שנפטר בגיל 22. על אף מצבם הכלכלי הירוד והטיפול באח הפגוע הירבו הוריה לטוס מחוץ לישראל בתקופה שהדבר לא היה מקובל, והיו מביאים חפצים ומתנות מנסיעותיהם. אמה של שמש תפרה, רקמה וסרגה, ועשתה שימוש בסאטן ובדים יפים ונוצצים, שהשפיעו על מאירה ועל החומרים איתם עבדה.
שמש התחנכה במסגרות החינוך הממלכתי-דתי בפתח תקווה. בתום לימודיה הצהירה שהיא דתייה ועל כן לא התגייסה לצבא. היא עבדה כמורה ממלאת מקום בבית ספר בניהולה של אביה והוא דחף אותה להיות מורה למלאכה. ב-1981 נרשמה ללימודי אמנות בבית הספר לאמנות קלישר והחלה ליצור אמנות באינטנסיביות רבה, תוך שימוש בשפה משלה – הן מבחינת חומרים והן מבחינת הקומפוזיציות השונות בציור. המתנות הקטנות שקיבלה מהוריה מנסיעותיהם מחוץ לישראל, פרטי הסדקית משוק הכרמל, בובות שונות שמצאה – כולם שולבו בעבודות האמנות, והעניקו אופי אירוני לתמימות של שנות ה-70. על לימודיה מעידה שמש שהיא הייתה "די עם עצמה, מנותקת מהסצנה הסביבתית והבינלאומית". ב-1988 פרצה לתודעה בעבודות ייחודיות בשמן על בד, שנתנו ביטוי לעולם אישי עשיר ושונה.
שמש סבלה ממחלה תורשתית קשה וחשוכת מרפא, שזוהתה כבר בשנה הראשונה לחייה. גופה לא ייצר את האנזים שמפרק את הסוכר הנאגר בכבד ובשרירים וכתוצאה מכך נפגע בהדרגה שריר הלב, והיא סבלה מאי-ספיקת לב. למרות מגבלות אלה עבדה שמש באינטנסיביות במשך שמונה שנים. בתחילת 1996 הידרדר מצבה. אחיה של שמש, שסבל מאותה מחלה גנטית, עבר השתלת לב והצלחת הניתוח שלו עוררה תקווה. בהמלצת הרופאים הוטסה מאירה לבלגיה לצורך השתלה, אך כעבור חמישה חודשים של המתנה נפטרה בבית החולים כתוצאה מזיהום קשה, בגיל 34.
יצירתה

שמש עסקה בעיקר בציור אך גם בפיסול וצילום. חלק מהעבודות הן עבודות תלת מימד בהן שמש שילבה בין ציור לרדי מייד. לצד ציורי שמן גדולים יצרה סדרות של עבודות בצבעי מים על נייר אריזה פשוט, עבדה עם עטים צבעוניים, חרוזים, פייטים, בובות פלסטיק וכדורי תרופות. היא השתמשה בכדורי תרופות ועיצבה אותם על דף בצורות של צמחים. שמש העידה על עבודתה כנבירה אין-סופית. בכל דבר, מסביב, בסביבה, התבוננות פנימית, בדיקה.
יצירותיה של מאירה עסקו לרוב בכינון זהות אישית, והשמות השונים שנתנה לתערוכותיה שיקפו את הביוגרפיה הקצרה שלה: הבת של המנהל, אקספרסיוניזם עיראקי, מלכות היופי, דיוקן שחור עצמי בלונדיני וכו'.
האופי הראשונה, הגולמי, של עבודותיה בטכניקה מעורבת על בד לא היה קל לעיכול במושגי הטעם המקובלים של אז. "הטעם הטוב" המקומי אהד ציור ילדי, אבל אם ציור זה תאם את המושגים ההגמוניים של מה שהוגדר כאן כ"אמנות". קאנון האמנות הישראלית קיבל את הילדי המודע, המתוחכם והאנין, ולא את זה הראשוני, "הפראי" באמת, המאיים להפר את האיזון המודרניסטי, המשמעותי כל כך בעיצוב הזהות העצמית שלו.
שרה חינסקי הגדירה את מאירה שמש כ"אמנית מזרחית שחייתה ויצרה בשוליים" של שדה האמנות הישראלית המתאפיין ב"הגמוניה אשכנזית קולוניאליסטית". חינסקי הייתה הראשונה לתת לשמש את ההקשר המזרחי.
ציורי הילדות שלה מעידים על החינוך לאמנות בבתי הספר שבהם למדה ברשת החינוך הממלכתי-דתי.
תערוכות קבוצתיות

עם סיום לימודיה ב-1986, היא הציגה בתערוכה של זוכי מלגות קרן שרת בבית הלנה רובינשטיין בתל אביב את ציוריה מתקופת הלימודים. בתערוכה הוצגו בדים גדולים, מורכבים משניים ומשלושה חלקים, מכוסים באבקות צבע. הבד הספוג באבקת צבע משוחה שימש רקע מחוספס, "אקוורלי" באופיו, לצורות מעובות ומרקמים עשירים בהמצאות ציוריות, בצבעי שמן, סופרלק, פנדה ופחם. מאירה שמש עבדה בידיים, מורחת את האבקות ומחדירה אותן לבד באצבעות, משתמשת במכחול לעיבוד הפרטים. היו אלה עבודות ציור גופניות, מרובדות במשך הזמן הממושך של העשייה, ממוקדות בעולם פנימי טעון בחוויות ילדות: דמויות, חיות מקושטות, מנוקדות בטיפות זוהרות של צבע, אובייקטים מחיי יומיום ומשחקי ילדות. הצבעוניות העזה, העשירה, של העבודות, נעשתה לימים המאפיין המרכזי של הציורים שלה. שמש סיפרה בראיון ב-1991 כי "הצבעוניות היא צורך שלי. אני מאוד אוהבת צבעים. יש לי זיכרון ויזואלי מאוד טוב של צבע, מאז שהייתי ילדה עבדתי עם צבעים, למעשה, כמעט אותם צבעים. בלעדיהם הכל יבש, אין חיים בלי נקודות הצבע".
ב-1994 הציגה שמש בתערוכה "מטא-סקס", במשכן לאמנות עין חרוד. זיוה רון הגדירה את עבודתה של מאירה שמש במילים: "ציוריה של מאירה שמש מפתיעים. כבר מזמן לא חשתי כנות באמירה כמו זו שלה. שילוב של דמיון ילדותי עם שיקול צורני וקורטוב הומור ציני, סינתזה מעניינת". בתערוכה שמש הציגה הצבה בשלושה חלקים: "שמלתה של אמי": שמלה מהודרת שזורה בחרוזי כסף מוצגת על קולב שארשו מעוטר בחרוזים, שני כדורים ממלאים את החזה ומחרוזת תלויה על הצוואר. המתלה: שלוש נברשות תלויות על קיר ובלונים צבעוניים משחקים כנורות תאורה. וחפצונים: שני מדפי עץ גדושים בשמונצעס, שורה של נעלי ברבי, פאלוס, מגדל אייפל עשוי חרוזי עץ, בקבוק חול אילת ממולא בתבלינים צבעוניים, טבליות כדורים יצוקים בדבק פלסטי, מחזיק מפיות עם תצלום פולרואיד של החתולה האהובה של מאירה, שערות, ועוד.
תערוכות יחיד

1988 - גלריה טובה אוסמן, תל אביב
1991 - גלריה מרכז ההנצחה, קריית טבעון, אוצרת: אסתי רשף
1992 - גלריה שרה לוי, תל אביב
1992 - "מאירה שמש - ציור", מרכז אמנויות ע"ש ברר, מעלות
1994 - "אני הבת של המנהל", גלריה ג'ולי מ., תל אביב
1996 - "אקספסיוניזם עיראקי", סדנאות האמנים, תל אביב.
תערוכות קבוצתיות

1986 - תערוכת זוכי מלגות קרן שרת, ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
1994 - "גוף ראשון נסתר" מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד והסדנה ביבנה, אוצרת: מוניקה לביא
"מטא סקס 94', זהות גוף ומיניות", משכן לאמנות עין חרוד, אוצרות: תמי כץ-פרימן ותמר אלאור
1996 - "מעבר לפני הדיוקן", גלריה קריית האמנים החדשה, טבעון, אוצרת: יפעת בן נתן
"הבן יקיר לי אפרים, אם ילד שעשועים", תערוכה קבוצתית בנושא גבריות, בית אגודת הציירים והפסלים, תל אביב, אוצרת: מאירה שמש
1998 - "קדימה - המזרח באמנות ישראלית", מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצרים: יגאל צלמונה ותמר מנור פרידמן
1999 - "ילדים טובים, ילדים רעים: התיילדות באמנות הישראלית", מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצרים: יגאל צלמונה ונירית נלסון
2000 - "אחותי - אמניות מזרחיות בישראל", בית האמנים ירושלים, אוצרות: שולה קשת וריטה מנדס-פלור
2002 - "הגובה של העממי", מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרת: אלן גינתון.
פרסים ומלגות

1985 - מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת
1991-1988 - מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת
1991 - פרס אמן צעיר, משרד החינוך והתרבות
1992 - פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1992 - פרס אוסקר הנדלר, קיבוץ לוחמי הגטאות
1996 - פרס קרן התרבות אמריקה-ישראל ע"ש ג'ורג' וג'נט ג'פן על הצטיינות באמנות הפלסטית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מאירה שמש: מלכת יופי (קטלוג תערוכה), אוצרת: גליה בר אור, עין חרוד: משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עמ' 63, 2004
↑  שוש מדמוני, פורצות את המחסומים, אכלתי פיתות אבל ציירתי, הפטיש
↑  קובי הראל, אמנות / ירקות יש, תבשיל אין, חדשות, 24 בדצמבר 1992
↑  עוזי צור, מאירה שמש חיה וכואבת בעין חרוד, באתר הארץ, 12 במאי 2004
↑   שירה פור, שבוע האופנה: השמש מתה, וזרחה בתצוגה של דורין פרנקפורט, באתר הארץ, 12 במרץ 2018
↑  רן בן נון, "האחת צוחקת, השנייה לא", חדשות, 5.12.1991
↑  זיוה רון, "השמיים סוגרים עניין", מגזין את, אוקטובר 1988, עמ' 27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278179  NLI: 987007267926205171  ISNI: 0000 0000 6905 8498  LCCN: nr2006023290  VIAF: 2431674   WorldCat (עם VIAF): 2431674
כריס מידלטון

| --- | --- |

מידלטון במשחק האולסטאר של הNBA בשנת 2022
 לידה:  12 באוגוסט 1991 (בן 33) צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מספר:  22
 מכללה:  אוניברסיטת טקסס A&M
 דראפט:  בחירה מספר 39, 2012 דטרויט פיסטונס
 קבוצות כשחקן
 2012–2013 2013–2025   2025-:  דטרויט פיסטונס מילווקי באקס   וושינגטון וויזארדס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2021) 3 בחירות למשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (2019, 2020‏ 2022)
ג'יימס כריסטיאן "כריס" מידלטון (באנגלית: James Khristian "Khris" Middleton; נולד ב-12 באוגוסט 1991) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת וושינגטון וויזארדס מליגת ה-NBA. גובהו של מידלטון 2.01 מטרים, והוא משחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
נעורים ומכללות

מידלטון נולד בעיר צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית, ולמד בתיכון המקומי "פורטר-גאוד". בשנתו השלישית בתיכון העמיד ממוצעים של 21 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק שזיכו אותו בתואר שחקן התיכונים המצטיין במדינת קרוליינה הדרומית. בשנתו האחרונה זכה שוב בתואר זה לאחר שהעמיד ממוצעים דומים והוביל את קבוצתו עד משחק גמר התיכונים של המדינה.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר מידלטון ללמוד באוניברסיטת טקסס A&M. בתחילת עונת הפרשמן שלו התקשה לקבל דקות משחק, אך משנפצע הגארד דריק רולנד קיבל מידלטון תפקיד משמעותי יותר בהתקפת הקבוצה ופתח במקומו בחמישייה הפותחת. עד סיום העונה קלע מידלטון 7.2 נקודות למשחק. 
בעונתו השנייה שיפר מידלטון את ממוצעיו והוביל את קלעי קבוצתו עם 14.3 נקודות למשחק (תשיעי במחוז ה-Big 12). בעונה זו קבע שיא קריירת מכללות של 31 נקודות, כולל 11 מתוך 12 הנקודות האחרונות של קבוצתו בזמן החוקי, בניצחון על אוניברסיטת ארקנסו בהארכה. בסיום העונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז ה-Big 12.
למרות הציפיות מהקבוצה בעונת 2011/2012, סיימה אוניברסיטת טקסס A&M את עונתה במאזן ניצחונות שלילי 14–18. הקבוצה סבלה מפציעות של שחקני מפתח רבים, ביניהם מידלטון שהחמיץ 12 משחקים בשל פציעה בברכו. בסיום עונתו השלישית במכללה, בה העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק, בחר מידלטון לוותר על המשך לימודיו האקדמיים ולהירשם לדראפט ה-NBA.
קריירה ב-NBA > דטרויט פיסטונס

מידלטון נבחר בבחירה ה-39 בדראפט 2012 על ידי קבוצת דטרויט פיסטונס. בעונת הרוקי שלו שותף מידלטון ב-27 משחקים בלבד, בהם העמיד ממוצעים צנועים של 6.1 נקודות ו-1.9 ריבאונדים ב-17.6 דקות למשחק.
קריירה ב-NBA > מילווקי באקס

בסיום עונתו הראשונה ב-NBA הועבר מידלטון בטרייד למילווקי באקס, יחד עם ברנדון נייט וסלאבה קראבצוב, בתמורה לברנדון ג'נינגס. בניגוד לעונה הקודמת, שותף מידלטון בכל 82 משחקי קבוצתו בעונת 2013/2014, ואף פתח ב-64 מתוכם. ממוצעיו לאורך העונה עמדו על 12.1 נקודות ו-3.8 ריבאונדים ב-30 דקות למשחק. בעונתו השנייה בבאקס תפקד מידלטון כקלע הפותח של הקבוצה והיה חלק משמעותי בהצלחתה היחסית ובהעפלתה לפלייאוף מהמקום השישי במזרח. מידלטון שיפר מעט את ממוצעיו מהעונה הקודמת ל-13.4 נקודות במשחק, אותם קלע באחוזי קליעה מצוינים – 46.7% מהשדה ו-40.7% מהשלוש. ב-7 במרץ 2015 קלע מידלטון שיא קריירה של 30 נקודות בניצחון קבוצתו על וושינגטון ויזארדס, וארבעה ימים לאחר מכן השווה הישג זה בניצחון על אורלנדו מג'יק.
ב-9 ביולי 2015 חתם מידלטון על הארכת חוזה במילווקי ל-5 עונות נוספות תמורת 70 מיליון דולר. למידלטון הייתה זו העלאה משמעותית במשכורת, בהשוואה ל-915,000 דולר שהשתכר בעונה הקודמת. ב-29 בדצמבר 2015 קבע שיא קריירה חדש לנקודות למשחק, 36 נקודות בהפסד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-21 בספטמבר 2016 נפצע מידלטון במיתר הברך השמאלי, ונאלץ להחמיץ את 50 המשחקים הראשונים של עונת 2016/2017. לרוע מזלם של הבאקס, באותו משחק בו חזר לשחק מידלטון, ב-8 בפברואר 2017, נפצע חברו לקבוצה ג'בארי פארקר שנעדר עד סיום אותה עונה. ב-29 המשחקים בהם שותף בעונת 2016/2017 קלע מידלטון 14.7 נקודות בממוצע למשחק ועזר לקבוצתו להעפיל לשלב הפלייאוף מהמקום השישי באזור המזרחי. ב-1 בנובמבר 2017 קלע שיא קריירה חדש של 43 נקודות בהפסד קבוצתו מול שארלוט הורנטס. לפלייאוף 2018 העפילה מילווקי מהמקום השביעי במזרח, והפסידה לבוסטון סלטיקס בתוצאה 3–4 על אף יכולת מצוינת של מידלטון שקלע 24.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2018/2019 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לראשונה בקריירה. בפלייאוף 2019 סייע לבאקס להעפיל לגמר האזור המזרחי, לראשונה מאז עונת 2000/2001.
ביולי 2019 חתם מידלטון על הארכת חוזה במילווקי ל-5 עונות נוספות, עבור כ-178 מיליון דולר.
בעונת 2020/2021 סייע לבאקס לזכות באליפות ה-NBA. לאורך סדרת הגמר מול פיניקס סאנס הצטיין עם ממוצעים של 24.0 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים למשחק.
נבחרת ארצות הברית

בשנת 2019 השתתף מידלטון בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 כחבר נבחרת ארצות הברית, אשר סיימה במקום השביעי בלבד. לאורך הטורניר קלע מידלטון 9.9 נקודות בממוצע למשחק.
סטטיסטיקות הקריירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012/2013 | דטרויט | 27 | 0 | 17.6 | 0.440 | 0.311 | 0.844 | 1.9 | 1.0 | 0.6 | 0.1 | 6.1 |
| 2013/2014 | מילווקי | 82 | 64 | 30.0 | 0.440 | 0.414 | 0.861 | 3.8 | 2.1 | 1.0 | 0.2 | 12.1 |
| 2014/2015 | מילווקי | 79 | 58 | 30.1 | 0.467 | 0.407 | 0.859 | 4.4 | 2.3 | 1.5 | 0.1 | 13.4 |
| 2015/2016 | מילווקי | 79 | 79 | 36.1 | 0.444 | 0.396 | 0.888 | 3.8 | 4.2 | 1.7 | 0.2 | 18.2 |
| 2016/2017 | מילווקי | 29 | 23 | 30.7 | 0.450 | 0.433 | 0.880 | 4.2 | 3.4 | 1.4 | 0.2 | 14.7 |
| 2017/2018 | מילווקי | 82 | 82 | 36.4 | 0.466 | 0.359 | 0.884 | 5.2 | 4.0 | 1.5 | 0.3 | 20.1 |
| 2018/2019 | מילווקי | 77 | 77 | 31.1 | 0.441 | 0.378 | 0.837 | 6.0 | 4.3 | 1.0 | 0.1 | 18.3 |
| 2019/2020 | מילווקי | 62 | 59 | 29.9 | 0.497 | 0.415 | 0.916 | 6.2 | 4.3 | 0.9 | 0.1 | 20.9 |
| 2020/2021 | מילווקי | 68 | 68 | 33.4 | 0.476 | 0.414 | 0.898 | 6.0 | 5.4 | 1.1 | 0.1 | 20.4 |
| 2021/2022 | מילווקי | 66 | 66 | 32.4 | 0.443 | 0.373 | 0.890 | 5.4 | 5.4 | 1.2 | 0.3 | 20.1 |
| 2022/2023 | מילווקי | 33 | 19 | 24.3 | 0.436 | 0.315 | 0.902 | 4.2 | 4.9 | 0.7 | 0.2 | 15.1 |
| קריירה |  | 684 | 595 | 31.4 | 0.457 | 0.388 | 0.882 | 4.8 | 3.8 | 1.2 | 0.2 | 17.0 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014/2015 | מילווקי | 6 | 6 | 38.7 | 0.380 | 0.324 | 0.933 | 3.7 | 2.0 | 2.3 | 0.5 | 15.8 |
| 2016/2017 | מילווקי | 6 | 6 | 38.5 | 0.397 | 0.368 | 0.818 | 4.7 | 5.3 | 2.0 | 0.0 | 14.5 |
| 2017/2018 | מילווקי | 7 | 7 | 39.3 | 0.598 | 0.610 | 0.737 | 5.1 | 3.1 | 0.9 | 0.7 | 24.7 |
| 2018/2019 | מילווקי | 15 | 15 | 34.3 | 0.418 | 0.435 | 0.885 | 6.3 | 4.4 | 0.6 | 0.0 | 16.9 |
| 2019/2020 | מילווקי | 10 | 10 | 35.5 | 0.394 | 0.354 | 0.826 | 6.9 | 6.0 | 1.1 | 0.2 | 20.3 |
| 2020/2021 | מילווקי | 23 | 23 | 40.1 | 0.438 | 0.343 | 0.887 | 7.6 | 5.1 | 1.5 | 0.2 | 23.6 |
| 2021/2022 | מילווקי | 2 | 2 | 36.0 | 0.417 | 0.429 | 1.000 | 5.0 | 7.0 | 1.5 | 0.0 | 14.5 |
| 2022/2023 | מילווקי | 5 | 5 | 34.6 | 0.465 | 0.406 | 0.867 | 6.4 | 6.2 | 0.6 | 0.0 | 23.8 |
| קריירה |  | 74 | 74 | 37.5 | 0.438 | 0.392 | 0.863 | 6.3 | 4.8 | 1.3 | 0.2 | 20.3 |
הערות שוליים

↑  סיכום המשחק נגד אוניברסיטת ארקנסו, באתר אוניברסיטת טקסס A&M
↑  הזוכים בפרסי עונת 2010/2011 במחוז ה-Big 12, באתר big12sports.com,‏ 6 במרץ 2011
↑  סיכום דראפט 2012, באתר ה-NBA
1 2  סטטיסטיקות הקריירה של מידלטון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  מידלטון נשלח בטרייד למילווקי, באתר ה-NBA,‏ 31 ביולי 2013
↑  דוח המשחק של מילווקי מול וושינגטון, באתר basketball-reference.com
↑  דוח המשחק של מילווקי מול אורלנדו, באתר basketball-reference.com
↑  מידלטון חותם על הארכת חוזה במילווקי, באתר sbnation.com,‏ 1 ביולי 2015
↑  Miami Heat extend win streak to 12, beat Bucks 106-88, באתר ESPN,‏ 9 בפברואר 2017
↑  Bucks' Khris Middleton Drops career-high 43 points on Hornets, באתר cbssports.com,‏ 2 בנובמבר 2017
↑  נחשפו המחליפים לאולסטאר: דונצ'יץ' בחוץ, יוקיץ', ווצ'ביץ' וסימונס בפנים, באתר וואלה, 1 בפברואר 2019
↑  מידלטון חותם על הארכת חוזה במילווקי, באתר הקבוצה, 11 ביולי 2019
↑  מידלטון מסכם על הארכת חוזה במילווקי, באתר ESPN,‏ 1 ביולי 2019
↑  פרופיל בגביע העולם 2019, באתר פיב"א
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - טוקיו (2020) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 ג'ונסון •  5 לאבין •  6 לילארד •  7 דוראנט •  8 מידלטון •  9 גרנט •  10 טייטום •   11 מק'גי •  12 הולידיי • 13 אדבאיו •  14 גרין • 15 בוקר • מאמן: פופוביץ' |  1  •  2  •  3  •  4 ג'ונסון •  5 לאבין •  6 לילארד •  7 דוראנט •  8 מידלטון •  9 גרנט •  10 טייטום •   11 מק'גי •  12 הולידיי • 13 אדבאיו •  14 גרין • 15 בוקר • מאמן: פופוביץ' | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – גביע העולם בכדורסל 2019 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 וייט •  5 מיטשל •  6 האריס •  7 סמארט •  8 בארנס •  9 בראון •  10 טייטום •   11 פלאמלי •  12 טרנר • 13 לופז •  14 מידלטון • 15 ווקר • מאמן: פופוביץ' |  1  •  2  •  3  •  4 וייט •  5 מיטשל •  6 האריס •  7 סמארט •  8 בארנס •  9 בראון •  10 טייטום •   11 פלאמלי •  12 טרנר • 13 לופז •  14 מידלטון • 15 ווקר • מאמן: פופוביץ' | ארצות הברית |
ארוחת ערב ממלכתית בארצות הברית

איור של ארוחת הערב הממלכתית הראשונה בבית הלבן. דייוויד קלאקאוה, מונרך ממלכת הוואי נפגש עם הנשיא יוליסס ס. גרנט.
ארוחת ערב ממלכתית בארצות הברית היא ארוחת ערב רשמית הנערכת לכבודו של ראש מדינה זר, כגון מלך, מלכה, נשיא או כל ראש ממשלה בעת ביקורים רשמיים בארצות הברית. מארח הארוחה הוא נשיא ארצות הברית, והיא מתקיימת במקומות שונים, בדרך כלל בחדר האוכל הממלכתי בבית הלבן ובמימון הממשלה הפדרלית. על תכנון וביצוע הארוחה ממונה המזכיר החברתי של הבית הלבן, לצד הגברת הראשונה של ארצות הברית, שעל פי המסורת היא המארחת בבית הלבן.
ארוחות ערב אחרות עבור אנשים חשובים ממדינות אחרות, כגון נסיך או שר בכיר, נקראות ארוחת ערב רשמית, והממשלה הפדרלית לא מממנת ארוחות אלה. כיום קוד הלבוש בארוחות לעיתים קרובות בסגנון שקרוב יותר לעניבה שחורה ופחות לעניבה לבנה.
ארוחות ערב ממלכתיות בארצות הברית כוללות מגוון אירועי אוכל ברחבי העולם, כולל כנסים ופסגות. הן משפיעות על מדינות רבות ועל אירועי האוכל שלהן. לארוחות ערב ממלכתיות כיום יש משמעות פוליטית גדולה יותר משהייתה להן בעבר, ומשתתפים בהן בעיקר מנהיגי מדינות כשהם מלווים בפוליטיקאים נוספים ממדינתם.
היסטוריה

ארוחת הערב הממלכתית הראשונה נערכה ב-22 בדצמבר 1874 על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט, כדי לקבל את פני המלך קלאקאוה מממלכת הוואי. זו הייתה הארוחה הממלכתית היחידה של הנשיא גרנט, והארוחה הבאה הייתה רק 57 שנים לאחר מכן, כאשר החזיר הנשיא הרברט הובר את המנהג, והוא נמשך ברציפות משנת 1931 ועד היום.
משנת 1977 נהוג להציג בארוחות הערב גם מופע בידור. לאורך השנים הופיעו אמנים רבים בארוחות אלה, ומופע הבידור הראשון היה של הפסנתרן רודולף סרקין. מאז, נהנו המנהיגים המתארחים מהופעות של פרנק סינטרה, ויטני יוסטון, סטיבי וונדר, אלטון ג'ון, יצחק פרלמן, ג'יימס טיילור, יו-יו מה, ביונסה, גוון סטפני, דמי לובאטו ועוד. פעמים רבות תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית משולבת במופע הבידור.
סטטיסטיקה

נכון לשנת 2023, נערכו בארצות הברית 337 ארוחות ערב ממלכתיות, ו-17 נשיאים אירחו אותן. הנשיא שאירח הכי הרבה ארוחות הוא רונלד רייגן, 54 ארוחות. הנשיאים שאירחו את המספר המועט ביותר של ארוחות (מלבד גרנט) הם הרברט הובר ודונלד טראמפ, שתי ארוחות בלבד.
המדינות שהתארחו הכי הרבה הן הממלכה המאוחדת וגרמניה, עם 16 ארוחות כל אחת.
| הנשיא | מספר הארוחות | זמן הכהונה (בשנים) | מדינה שהתארחה הכי הרבה |
| --- | --- | --- | --- |
| יוליסס ס. גרנט | 1 | 8 | - |
| הרברט הובר | 2 | 4 | - |
| פרנקלין דלאנו רוזוולט | 11 | 12 | - |
| הארי טרומן | 10 | כמעט 8 שנים | צרפת צרפת, הולנד הולנד, קנדה קנדה,הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת(2 ארוחות) |
| דווייט אייזנהאואר | 24 | 8 | קנדה קנדה (2 ארוחות) |
| ג'ון פיצג'רלד קנדי | 15 | כמעט 3 שנים | הודו הודו (2 ארוחות) |
| לינדון ג'ונסון | 19 | 5 | הפיליפינים הפיליפינים (2 ארוחות) |
| ריצ'רד ניקסון | 42 | 5 וחצי שנים | גרמניה המערבית גרמניה המערבית, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (3 ארוחות) |
| ג'רלד פורד | 33 | שנתיים וחצי | ישראל ישראל; גרמניה המערבית גרמניה המערבית (3 ארוחות) |
| ג'ימי קרטר | 40 | 4 | ישראל ישראל (4 ארוחות) |
| רונלד רייגן | 54 | 8 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית (3 ארוחות) |
| ג'ורג' הרברט ווקר בוש | 25 | 4 | איטליה איטליה;מקסיקו מקסיקו;פולין פולין (2 ארוחות) |
| ביל קלינטון | 29 | 8 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית (3 ארוחות) |
| ג'ורג' ווקר בוש | 13 | 8 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (2 ארוחות) |
| ברק אובמה | 13 | 8 | - |
| דונלד טראמפ | 2 | 4 | - |
| ג'ו ביידן | 4 | 3 (-היום) | - |
רשימת המדינות שהתארחו הכי הרבה:
| המדינה | מספר הארוחות | התארחה הכי הרבה על ידי הנשיא | מנהיג שהתארח הכי הרבה |
| --- | --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 16 | ריצ'רד ניקסון (3 ארוחות) | המלכה אליזבת השנייה הנסיך פיליפ (4 ארוחות) |
| גרמניה גרמניה | 16 | ריצ'רד ניקסון, רונלד רייגן (3 ארוחות) | הלמוט שמידט (5 ארוחות) |
| יפן יפן | 14 |  | - |
| צרפת צרפת | 14 |  | - |
| ישראל ישראל | 13 | ג'ימי קרטר (4 ארוחות) | יצחק רבין (5 ארוחות) |
| קנדה קנדה | 13 | דווייט אייזנהאואר, הארי טרומן (2 ארוחות) | פייר אליוט טרודו (4 ארוחות) |
| איטליה איטליה | 12 | ג'ורג' הרברט ווקר בוש (2 ארוחות) | ג'וליו אנדראוטי (4 ארוחות) |
| מקסיקו מקסיקו | 12 |  | - |
| הודו הודו | 10 |  | - |
| ירדן ירדן | 10 |  | המלך חוסיין (10 ארוחות) |
| קולומביה קולומביה | 8 |  | אלפונסו לופס מיקלסן (2 ארוחות) |
| מצרים מצרים | 8 |  | אנואר סאדאת |
| ונצואלה ונצואלה | 8 |  | קרלוס אנדראס פרז (2 ארוחות) |
| הפיליפינים הפיליפינים | 6 |  | פרדיננד מרקוס (2 ארוחות) |
| איראן איראן | 6 | ג'ון קנדי (2 פעמים) | מוחמד רזא פהלווי (6 ארוחות) |
| פקיסטן פקיסטן | 6 |  | איוב ח'אן, זולפיקאר עלי בהוטו (2 ארוחות) |
| אתיופיה אתיופיה | 5 |  | היילה סלאסי (5 ארוחות) |
ישראל

מדינת ישראל התארחה כ-13 פעמים בארוחת ערב ממלכתית בארצות הברית, ושלחה חמישה ראשי ממשלה ונשיא אחד. עד כה, שבעה מנשיאי ארצות הברית אירחו מנהיגים ישראלים לארוחת ערב ממלכתית.
ראש הממשלה הישראלי הראשון שהתארח בארוחת ערב ממלכתית היה לוי אשכול, ב-1 ביולי 1964, בתקופת ממשלו של הנשיא לינדון ג'ונסון.
| תאריך | מנהיג המדינה המתארח | הנשיא המארח | אירוע |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 ביוני 1964 | ראש הממשלה לוי אשכול | לינדון ג'ונסון |  |
| 25 בספטמבר 1969 | ראשת הממשלה גולדה מאיר | ריצ'רד ניקסון |  |
| 12 בספטמבר 1974 | ראש הממשלה יצחק רבין | ג'רלד פורד |  |
| 11 ביוני 1975 | ראש הממשלה יצחק רבין | ג'רלד פורד |  |
| 27 בינואר 1976 | ראש הממשלה יצחק רבין | ג'רלד פורד |  |
| 7 במרץ 1977 | ראש הממשלה יצחק רבין | ג'ימי קרטר |  |
| 19 ביולי 1977 | ראש הממשלה מנחם בגין | ג'ימי קרטר |  |
| 26 במרץ 1979 | ראש הממשלה מנחם בגין, יחד עם נשיא מצרים אנואר סאדאת | ג'ימי קרטר | טקס חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים |
| 15 באפריל 1980 | ראש הממשלה מנחם בגין | ג'ימי קרטר |  |
| 9 בספטמבר 1981 | ראש הממשלה מנחם בגין | רונלד רייגן |  |
| 10 בנובמבר 1987 | נשיא המדינה חיים הרצוג | רונלד רייגן |  |
| 6 באפריל 1989 | ראש הממשלה יצחק שמיר | ג'ורג' הרברט ווקר בוש |  |
| 25 ביולי 1994 | ראש הממשלה יצחק רבין, יחד עם מלך ירדן חוסיין | ביל קלינטון | ארוחה לקראת חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן |
יוליסס ס. גרנט

הנשיא ה-18 של ארצות הברית היה הראשון לארח ארוחת ערב ממלכתית בארצות הברית, וערך ארוחה אחת בלבד בכהונתו השנייה.
| תאריך | המדינה המבקרת | אורח הכבוד | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 22 בדצמבר 1874 | הוואי הוואי | קלאקאוה | מלך הוואי |
הרברט הובר

לאחר 57 שנים, הנשיא ה-31 של ארצות הברית אירח שתי ארוחות ערב ממלכתיות באותה השנה, 1931. הרברט הובר הצליח להיבחר לכהונה אחת בלבד.
| תאריך | המדינה המבקרת | אורח הכבוד | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 29 באפריל 1931 | תאילנד תאילנד | ראמה השביעי | מלך תאילנד |
| 22 באוקטובר 1931 | צרפת צרפת | פייר לאוואל | ראש ממשלת צרפת |
פרנקלין דלאנו רוזוולט

הנשיא ה-32 של ארצות הברית אירח 11 ארוחות ערב ממלכתיות בארבע תקופות הכהונה שנבחר אליהן, והארוחה האחרונה שאירח הייתה בסוף מרץ 1945, אחריה נפל למשכב ומת שבועיים לאחר מכן, ב-12 באפריל 1945.
| תאריך | המדינה המבקרת | אורח הכבוד | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 10 באוקטובר 1933 | פנמה פנמה | הרמודיו אריאס מדריד | נשיא פנמה |
| 8 ביוני 1939 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | ג'ורג' השישי | מלך בריטניה |
| 12 בפברואר 1941 | לוקסמבורג לוקסמבורג | שארלוט | הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג |
| 7 ביולי 1942 | קולומביה קולומביה | אלפונסו לופז פומרג'ו | נשיא קולומביה |
| 8 בדצמבר 1942 | קובה קובה | פולחנסיו בטיסטה | נשיא קובה |
| 9 ביוני 1943 | פרגוואי פרגוואי | היגינו מוריניגו | נשיא פרגוואי |
| 14 באוקטובר 1943 | האיטי האיטי | אנטוני אלי לאסקו | נשיא האיטי |
| 19 בינואר 1944 | ונצואלה ונצואלה | איסאייאס מדינה אנגריטה | נשיא ונצואלה |
| 7 ביוני 1944 | פולין פולין | סטניסלב מיקולאייג'ק | ראש ממשלת פולין |
| 24 באוגוסט 1944 | איסלנד איסלנד | סוון ביירנסון | נשיא איסלנד |
| 23 במרץ 1945 | קנדה קנדה | אלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון הראשון | המושל הכללי של קנדה |
הארי ס. טרומן

הנשיא ה-33 של ארצות הברית אירח 10 ארוחות ערב ממלכתיות בשתי תקופות כהונתו, לאחר שירש את הנשיאות מהנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט שנפטר עקב מצבו הבריאותי הירוד.
| תאריך | המדינה המבקרת | אורח הכבוד | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 22 באוגוסט 1945 | צרפת צרפת | שארל דה גול | נשיא צרפת |
| 10 בנובמבר 1945 | קנדה קנדההממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | וויליאם ליון מקנזי קינג קלמנט אטלי | ראש ממשלת קנדה ראש ממשלת הממלכה המאוחדת |
| 29 באפריל 1947 | מקסיקו מקסיקו | מיגל אלמן ואלדס | נשיא מקסיקו |
| 4 באפריל 1949 | משלחת משותפת מטעם המדינות: בלגיה בלגיהקנדה קנדהדנמרק דנמרקאיסלנד איסלנדאיטליה איטליהלוקסמבורג לוקסמבורגהולנד הולנדפורטוגל פורטוגלהממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | פול-אנרי ספאק לסטר בי פירסון רוברט שומאן ביארני בנדיקטסון ארנסט בווין | מנהיגי המדינות הרשומות: מלכים ומלכות, נשיאים וראשי ממשלה |
| 18 במאי 1949 | ברזיל ברזיל | גספאר דוטרה | נשיא ברזיל |
| 8 באוגוסט 1949 | הפיליפינים הפיליפינים | אלפידיו קווירינו | נשיא הפיליפינים |
| 16 בנובמבר 1949 | איראן איראן | מוחמד רזא פהלווי | השאה של איראן |
| 28 במרץ 1951 | צרפת צרפת | ונסן אוריו | נשיא צרפת |
| 20 ביוני 1951 | אקוודור אקוודור | גאלו פלאזה | נשיא אקוודור |
| 2 באפריל 1952 | הולנד הולנד | יוליאנה | מלכת הולנד |