stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולאר
מקורם של הוולאר

אילובטר יצר בכח מחשבתו ישויות מופשטות בשם "איינור" (Ainur) (וביחיד אינו), ופירוש שמם הוא "הקדושים". כל אחד מהם נוצר מחלק אחר במחשבתו של ארו, ומשם נבעו כוחותיהם. לאחר מכן כינס אילובטר את האיינור והציג להם מנגינה גדולה ושמיימית. למנגינה זו נשזרו קולותיהם של האיינור כולם וכך ביחד, ללא ידיעתם, חזו את העולם הגשמי שנקרא "ארדה". אילובטר הראה לאיינור את החזון שיצרו, ורבים מהם נמשכו ליצירתם ורצו לחזות בהתגשמותה. היו שבחרו להישאר עם אילובטר, אך חלקם, ביניהם כמה מהאדירים וכאלה שהשפיעו יותר מכל על מנגינת האיינור, ירדו לעולם הגשמי והחלו בבניית החזון שראו. האיינור שבחרו לרדת לעולם נקראים ולאר ומיאר. הולאר היו הראשיים. המינוח 'ולאר' מתאר את כלל הישויות הללו, ארבע עשרה במספר, אך למעשה זוהי פנייה בלשון זכר - והנשים מתקראות 'וַלִיֱיר'.
הוולאר מכונים גם "מוסדות הארץ" והם שוכנים ביבשת המערבית בעולם של טולקין, המכונה אמן (Aman) - היבשת שהייתה המערבית ביותר בעולם עוד כשזה היה שטוח. כאשר העולם התעגל (מה שקורה, בסוף הספר 'הסילמריליון'), אבדה אמן לכל יצורי-זדון ובני-תמותה, ורק גזע העלפים יודע את הדרך אליה.
הולאר (Valar)

אלו הארכי-מלאכים שעוצבו כזכר.
הולאר (Valar) > מנווה (Manwe)

מנווה הוא העליון בוולאר ומלכם. הוא אחיו של מלקור, הוולא המודח אשר מהווה שורש כל רע, ואף על פי כן הוא גם אויבו הגדול. בעוד שמלקור קיבל את רוב המנחות מאילובטר והיה אדיר מכל הולאר, מנווה היה חביב אילובטר והבין את מחשבותיו טוב מכולם, ולכן קיבל ממנו את המלוכה על העולם. מנווה שולט בשמים ובאוויר ומשרתיו העיקריים הם ה"העיטים" הגדולים (באנגלית הם נקראים כך - The Eagles, ולמרות שהמונח מתייחס גם לנשרים, מדובר בעיטים), אשר אבותיהם הקדומים היו רוחות אלוהיות בדמות עיטים. יחד עם רעייתו ורדה הוא חי על טניקווטיל הלבן, הגבוה שבהרי העולם, שנמצא בארץ אמן. כאשר ורדה יושבת לצידו מסוגל מנווה להרחיק ראות לכל מקום ברחבי העולם. מכונה סולימו (Sulimo), "אדון נשימתה של ארדה".
הולאר (Valar) > אולמו (Ulmo)

אולמו הוא ולא המים ומקורותיהם, המעיינות והאגמים, הימים והאוקיינוסים. עוד בטרם נברא העולם היה אולמו חבר קרוב של מנווה; יחד הם העלו את מחשבת הגשם והאידוי. כשאולמו עולה על פני היבשה הוא מתואר כגל כביר ונורא, בעל קסדה ירוקה, אך הוא ממעיט לבוא ליבשה ומעדיף לנוע במעמקי הימים. למרות שהוא נורא מראה, קולו של אולמו הוא אדיר ומלא קסם המעורר כיסופים ותשוקה אל הים, ונאמר עליו על ידי ארו שהוא הגדול במנגינה בקרב הולאר. הוא נודע כידידם של העלפים וכאחד הוולאר האהובים עליהם, והוא נהג להשגיח עליהם גם כאשר שהו בארץ התיכונה, הרחק מאמן ומהוולאר.
הולאר (Valar) > אאולה (Aule)

אַאוּלה הוא וָלָא האדמה וחומריה ומלאכות המתכת והאבן, וחי במעמקי האדמה של ארץ אמן. הוא בעלה של יבנה וחבר קדום של מנווה ואולמו. יצר את שבעת אבות הגמדאים ללא רשותו של אילובטר אך לבסוף חמל עליו אילובטר ונתן לשבעה לחיות ולהתרבות. בלשון הגמדאים שמו "מהל" (Mahal).
הולאר (Valar) > אורומה (Orome)

אורומה הוא ולא הציד והטבע. הוא אחי נסה ובעלה של ונה. סוסו, הצחור ביום והכסוף בלילה, הוא נהר (Nahar), בעל פרסות הזהב. הוא מאלף צבאות של בעלי חיים, ביניהם כלבי ציד, על-מנת ללחום נגד יצירי הזדון, ובידו קרן המכונה ולרוֹמַה, "תרועת הולאר". יערותיה של יבנה הם המקומות האהובים עליו. אורומה הוא אשר גילה את העלפים כאשר ניעורו תחת הכוכבים, ליד אגם קוויוינן (Cuivinen), "מימי ההתעוררות"; ואז סיפר זאת לשאר הוולאר. הוא מכונה גם אלדרון (Aldaron), "שר היערות".
הולאר (Valar) > מנדוס (Mandos)

מנדוס הוא אחד משני הוולאר המכונים פאנטורי (Feanturi), אדוני הנשמות. השם מנדוס הוא שם מקום משכנו - אולמות ההמתנה, עולם המתים. שמו האמיתי הוא נמו (Namo), "השופט"; אך שם זה נשכח. בנוסף יש לו גם שם קדום, נורופנטור, אך לעלפים היה קשה להגותו ולכן נשכח גם הוא. הוא אחי לוריין וניינה, ובעלה של וירה. אחראי על נשמות המתים: העלפים נאספים לאולמות מנדוס לזמן-מה, ואילו בני האדם אך מבקרים שם ונשפטים, ומיד יוצאים מגבולות העולם. נמו הוא בעל ידע מוחלט על ההיסטוריה ועל המאורעות העתידים להתרחש (לבד ממה שאילובטר בחר להסתיר). נמו יחרוץ את גורלות הוולאר, אבל מנווה יחרוץ את שלו.
הולאר (Valar) > לוריין (Lorien)

לוריין אף הוא אחד הפאנטורי (Feanturi). הוא ולא החזיונות והחלומות, וכל העולם הקוסמי. שמו האמיתי הוא ירמו (Irmo), "המשתוקק", אך הוא נשכח. בנוסף היה לו גם שם קדום, אולופנטור, אך גם הוא נשכח. השם לוריין הוא שם משכנו - ארץ הגנים הנאים ביותר בעולם - מדרום לוולינור, ארצם של הוולאר; בגניו נמצאים גם המזור והמרפא. הוא אחי מנדוס וניינה, ובעלה של אסטה. בארץ התיכונה שמעו הננדור, עדת עלפי-יערות שלא יצאו לארץ ולינור, מפי עלפי הנולדור על-אודות ארץ לוריין ועל ירמו, ועל-כן השתמשו בשם "לוריין" (או "לות'לוריין") כדי לכנות את היפה ביערות הארץ התיכונה, למרגלות הרי הערפל; שם מלכו תחילה בני-הזוג אמרות ונימרודל, ואחרי מותם האדון קלבורן והגבירה גלדריאל.
הולאר (Valar) > טולקס (Tulkas)

טולקס הוא גיבור במסורת הרקולס. הוא שש לקרב ולמלחמה וכוחו הפיזי עצום (מול פני מלקור, השטן, הוא צוחק). מסופר כי אינו זקוק לסוס, כי הוא מהיר ממנו, וזרועותיו הן נשקו. מתואר כבעל עור חכלילי, ושערותיו וזקנו זהובים. טולקס הוא בעלה של נסה. מבין כל הולאר, הוא בא אחרון אל העולם, כרוח כבירה וצוחקת בעליצות, אשר הבהילה את מלקור וגרמה לו להפסיק את המלחמה הראשונה שלו, להימלט ולהיסתתר למשך זמן-מה במחוזות מרוחקים מן העולם. טולקס מכונה גם אסטלדו (Astaldo), הנועז.
הולייר (Valier)

הולייר  הם ישויות הולאר אשר עוצבו כנקבה.
הולייר (Valier) > ורדה (Varda)

ורדה, הוואלא של הכוכבים וכל מרחבי היקום (היא מכירה את כל מחוזותיו). היא בת זוגו של מנווה ועל כן מלכת הוולייר. כאשר מנווה יושב לצידה מסוגלת ורדה לשמוע כל דבר, ממעמקי המים ועד לכוכבים. ורדה היא השנואה ביותר על מלקור, מבין כל הולאר, וממנה הוא מתיירא. התנבא כי רק לאחר מלאכתה הגדולה, יצירת הכוכבים הכבירים ביותר, יתעוררו העלפים לעולם, מה שאכן קרה. היא מתוארת כיפה מכול, אף יפה מוונה (Vanna) עצמה; אורו של אילובטר נוגה מפניה, ובו טמון כל כוחה. כינויה, "הנשגבת", נובע משמה שלה, אף על פי שפירושו המילולי הוא "המושלת". מכונה גם אלנטרי (Elentary) או אלברת' (Elbereth), "מלכת הכוכבים".
הולייר (Valier) > יבנה (Yavanna)

יבנה היא אם כל הצומח. היא בת זוגו של אאולה ואחות ונה. פשר שמה הוא "המעניקה", אך יש המפרשים זאת "מעניקת הפירות / היבול". מכונה גם קמנטרי (Kementary), מלכת האדמה. מסופר כי בעקבות יצירת הגמדאים של אאולה יצרה יבנה את האנטים (רועי-העצים). היא מתגוררת על אזלוהר (Ezellohar), התל הירוק שמול שערי עיר הפעמונים ולמר (Valmar), עיר הוולאר והמיאר. יבנה היא האחראית לבריאת המאור השני של העולם - שני עצי האור הקדושים שצמחו על התל הירוק: טלפריון הכסוף, מפרחו נוצר הירח; ולאורלין הזהובה, שמפריה נוצרה השמש.
הולייר (Valier) > ניינה (Nienna)

ניינה היא הוולא של הצער והאבלות, וכן שירת היגון והקינות על פצעי העולם. עם זאת, היא גם הוולא של הנחמה והחמלה, ואת העצב והצער יכולה להפוך לחוכמה. ניינה היא אחותם של מנדוס ולוריין. פשר שמה "המתאבלת" או "עלמת כל הדמעות".
קול שירתה של ניינה אדיר, ודמעותיה, הרוויות צער, הן כוח מרפא. נראה שמלבושה נגזר גם הוא ממנהגי אבלות ובפעם אחת בסילמרליון היא מתוארת כעוטת ברדס אפור. מקום משכנה במערב אמן, בגבולות העולם, וחלונות ביתה משקיפים אף מעבר לחומות העולם, אל היקום האינסופי. בהיכלי מנדוס, אולמות הנספים, ממתינים לה בהערצה, כי היא מביאה למתים תקווה.
הולייר (Valier) > אסטה (Este)

אסטה אחראית על המנוחה והמרפא. פשר שמה הוא "תקווה", אך היא מכונה גם "הענוגה". היא בת זוגו של לוריין. היא חיה בגניו ואחראית על כל המזור ואגמי הרפואה השוכנים שם. היא אינה מהלכת בבקרים, אלא ישנה תחת העצים המצלים שעל האי, אשר בלב האגם לורלין (Lorelin) בארץ לוריין.
הולייר (Valier) > וירה (Vaire)

וירה היא בת זוגו של מנדוס. היא חיה באולמותיו ומעטרת אותם בכל מארגיה, המורכבים מכל מאורעות העולם, המתחוללים לאורך ההיסטוריה ועד ההווה; לכן היא מכונה גם "הטווה". ניתן לשער שיש לה קרבה לממשלת הגורלות, להלוויות ולטקסי-מוות.
הולייר (Valier) > ונה (Vanna)

ונה היא התגלמות הנעורים והיופי, ובעלי חיים הקשורים לאביב וליופי; אשר-על-כן היא מעין מקבילה לונוס-אפרודיטה. היא אחותה הצעירה של יבנה, ובת זוגו של אורומה. פשר שמה הוא "יופי". מסופר שפרחים פורחים מול מבטה וזמירים שרים בבואה.
הולייר (Valier) > נסה (Nessa)

נסה היא רוח הטבע והמחול. היא בת זוגו של טולקס ואחותו של אורומה. כמו בעלה, גם היא מהירה מאוד, ואיילות רצות אחריה. פשר שמה הוא "צעירה".
מורגות (Morgoth)

מורגות' הוא השטן, שורש כל רע. מוצאו הוא מן הולאר, אך עקב מעשיו השתנה והושחת. במקור שמו הוא מלקור ופירושו הוא "הקם במלוא כוחו", אבל שם זה נשכח, ובמקומו מכנים אותו מורגות, ופירושו "אויבו השחור של העולם". הוא אחיו של מנווה.
מאז שנברא במחשבת אילובטר, ניסה מלקור לקומם את האיינור והצליח להשחית רבים מהם ולדרדרם לתכליתו. הידוע מביניהם הוא המיא סאורון. מלקור אחראי ליצירת הרוע, וזה היה תחת חסותו בשנות העצים ובמשך כל העידן הראשון - עד סיומו, כאשר הובס מלקור בידי הוולאר. רגליו נקטעו, כתר הברזל שלו הושם כקולר, והוא נכבל בשלשלאות ברזל של אאולה. אז גורש מן העולם אל היקום האינסופי, אך הוא עדיין קיים, וכך גם כל הזדון שהביא. מסופר שמנדוס ניבא נבואה שאומרת שלקראת סוף העולם מורגות' יחזור לארדה וילחם בקרב האחרון שבו טורין טורמבר יהרוג אותו סופית.
מסופר כי מלקור יצר את מדורות האש הגדולות ואת הקרח הנורא (והרבה מההרס הזה העלה את רעיון האידוי והגשמים במחשבת מנווה ואולמו), אולם לאחר שקטל את שני עצי האור איבד כל יכולת להשיב את צורתו לצורה נאה, ונותר בצלם רודן האופל. יחד עם זאת הוא איבד כל יכולת ליצור, אלא יכול רק לעוות ולסלף, ולהפוך דבר קיים לחיקוי נלעג (כמו האורקים הטמאים, שנוצרו מן העלפים הנעלים).
המיאר

משרתיהם של הוולאר הם המיאר, גם הם מלאכים אך מדרג נמוך יותר. המוכרים מביניהם הם סאורון, גנדלף, סרומן ורדגסט, המופיעים בשר הטבעות, בסיפורים שלא נשלמו ובסילמריליון.
יוסף ליב זוסמן

| --- | --- |
הרב יוסף ליב זוסמן נותן שיעור בישיבת עטרת כהנים ביום ירושלים
הרב יוסף ליב זוסמן נותן שיעור בישיבת עטרת כהנים ביום ירושלים
 לידה:  31 בדצמבר 1922 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  13 בדצמבר 1999 (בגיל 76) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת עץ חיים  ישיבת בית זבול 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 בדצמבר 1999 
 רבותיו:  יעקב משה חרל"פ, אברהם יצחק הכהן קוק 
 
הרב יוסף ליב זוסמן (י"ב בטבת תרפ"ג; 31 בדצמבר 1922 - ד' בטבת תש"ס; 13 בדצמבר 1999) היה רב ומקובל ירושלמי, מתלמידיו של הרב יעקב משה חרל"פ ומעורכי כתביו.
קורות חייו

נולד בירושלים בי"ב בטבת תרפ"ג לרב משה חיים, שעלה ארצה מסמרגון בשנת תרס"ג, וחיה שאשא, המיוחסת למהרש"א. בברית המילה שלו הראי"ה קוק שימש כסנדק ורבי יוסף חיים זוננפלד כמוהל. למד בישיבת עץ חיים ובישיבת בית זבול. נישא לטובה לבית שמסיוף (נפטרה ה'תשנ"ז) והתגורר בשכונת כנסת ישראל בירושלים.
בצעירותו נהג להשתתף בסעודה שלישית אצל הראי"ה קוק ודבק בו. מאז העריץ את הרב קוק, ציטט אותו וסיפר אודותיו. רבו המובהק היה הרב יעקב משה חרל"פ, תלמידו של הרב קוק, אליו היה קשור בכל נפשו, ולאחר פטירת רבו, היה בין עורכי סדרת ספריו "מי מרום". בתקופת לימודיו בישיבת עץ חיים כתב מאמרים בהלכה. במקביל החל ללמוד קבלה בישיבת המקובלים שער השמים, ובהמשך אף העביר בה שיעורים בקבלה.
לאחר מלחמת ששת הימים היה מגיע בקביעות אל הכותל המערבי לתפילה, קריאת תהלים ותיקון חצות. נודע במיוחד בספירת העומר, אותה היה נוהג לקיים ליד הכותל במתינות, מעמד שהיה נמשך זמן רב. פעמים רבות נבחר לשליח ציבור בעצרות תפילה וברכת כהנים בכותל המערבי.
במשך שנים רבות נהג להעביר שיחה על פרשת השבוע בביתו בליל שבת לתלמידי ישיבת מרכז הרב וישיבת עטרת כהנים, שהיו קשורים אליו מאד. בשיחה זו היה מבאר את הפרשה על פי הקבלה ותורת רבותיו, פרטים רבים מזיכרונותיו על חכמי ירושלים, חלקם כתב בעצמו וחלקם תומללו מפיו, הוטמעו בספרי ההגיוגרפיה הרבנית.
אף שצידד בציונות ובמדינת ישראל, רבנים ואדמו"רים מכל החוגים העריכו אותו וכיבדוהו, והיו מגיעים אליו להתייעצות, לימוד וקבלת ברכה. הוא נודע גם כבעל צדקה וחסד.
הרב יוסף ליב זוסמן נפטר בד' בטבת תש"ס. הלווייתו שיקפה את אורחות חייו החברתיות-רוחניות; נכחו בה אנשי היישוב הישן, תלמידי חכמים ומקובלים בני עדות המזרח, תלמידי ישיבת מרכז הרב ועוד. נטמן בהר המנוחות. הותיר אחריו ארבעה ילדים.
ספריו

מבחירי צדיקיא ♦ מאמרים ואגרות רשמים וזכרונות מאת הרב יוסף ליב זוסמן, גרשון חיים באס, אבישי מנשה גרוסר וטוביה שלמה בר-אילן (עורכים), ירושלים תשס"ז. [בראש הספר מופיע מכתב ברכה מאת הרב אברהם שפירא, ראש ישיבת מרכז הרב והרב הראשי לישראל].
אושפיזין עליאין ♦ על סדר שבעת האושפיזין, מכון מים חיים, מהדורה חדשה תשרי ה'תשפ"ב.
לקריאה נוספת

הרב יחיאל מיכל שטרן, 'רבי יוסף לייב זוסמן', בתוך: זהרי חמה: תולדות רבי זונדל קרויזר, ירושלים תשע"ד, שמה-שמט
בצלאל דבליצקי, 'אורח צדיקים' – אגרות בין הרב שריה דבליצקי והרב זוסמן, בתוך: ישורון מ, תשע"ט, עמ' תלח-תק
הערות שוליים

↑  ראו מכתבו אל הרב אפרים רגנשברג, כ"ט תשרי תשט"ו (מבחירי צדיקיא, עמ' קיח)
↑  פרסום נישואין, שערים, 13 באפריל 1959, עמ' 4
↑  ראו לדוגמה: המונים השתתפו ב"שירת הים", הצופה, 3 באפריל 1956, עמ' 4
↑  הגדת מי מרום, הצופה, 6 באפריל 1955, עמ' 4
↑  ש. אהרוני, 24 שעות ליד הכותל, הצופה, 2 באפריל 1969, עמ' 8
↑  ספירת העומר של הרב זוסמן (הקלטה)
↑  לדוגמה: יחיאל לימור ויוסף וקסמן, "טוענים שאני שנורר? – נכון, זה המקצוע שלי", מעריב, 29 בדצמבר 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298544005171  ISNI: 0000 0000 7007 5906  LCCN: n2011057161  VIAF: 97422640   WorldCat (עם VIAF): 97422640
מארי נחמיאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1926  (בת 99 בערך) תוניסיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  עפולה
 ידוע בשל:  השאת משואה ביום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל
 עיסוק:  אם אומנת לילדים
 
מארי (ממו) נחמיאס (נולדה ב-1926) היא ניצולת שואה, ששימשה אם אומנת ל-52 ילדים, בהם ילדים בעלי צרכים מיוחדים שננטשו. נחמיאס השיאה משואה בערב יום העצמאות ה-71 למדינת ישראל.
מארי היא כלתו של רבי שלמה נחמיאש בן רבי שאול נחמיאש.
ביוגרפיה

מארי נחמיאס נולדה בתוניס שבצפון אפריקה בשנת 1926, לשלום וחנה סבח.
כשהייתה נחמיאס בת 6 עברה עם הוריה ואחיה לאלג'יר, שם פתח אביה קונדיטוריה. כשהייתה בת 14 התעקשו האחים לחזור לתוניס. כשהייתה בת 16 וחצי, נישאה לאברהם נחמיאס בנו של רבי שלמה נחמיאש זצוק״ל ונכדו של רבי שאול נחמיאש זצוק״ל.
באותה תקופה פלשו הנאצים לתוניס, ומארי סבלה מרדיפות. אביה גויס כמתורגמן ובזכות זה הוא ניצל.
בתוניס נולדו לה ארבעה ילדים. בשנת 1950 עלתה עם משפחתה לישראל ושוכנה בתחילה במעברה בחדרה. במעברה ילדה מארי בת נוספת. ממעברת חדרה עברה המשפחה למעברת עפולה וממנה לעפולה עילית, שם נולדו למארי עוד שלושה ילדים. בזמן הזה גם הוריה של מארי עלו לארץ, והיא סעדה אותם וטיפלה בהם.
כאשר גדלו מרבית ילדיה של מארי, היא החליטה לפתוח את ביתה ל-52 ילדים, ומשפחתה שימשה להם כמשפחת אומנה. חלקם הגיעו מבתים הרוסים וחלקם היו ילדים שנולדו עם צרכים מיוחדים, וזכו לטיפול מסור ממנה עד שהלכו לעולמם. נשיא המדינה, יצחק נבון, העניק לה את אות הנשיא למתנדב פרס על הנתינה המרובה.
ביוגרפיה > השאת משואה

בערב יום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל, השיאה נחמיאס משואה בטקס המסורתי ברחבת הר הרצל בירושלים. שרת התרבות והספורט מירי רגב אמרה על בחירתה:
"הבחירה במארי, ממו, נחמיאס להשיא משואה ביום העצמאות ה-71 מייצגת בעיניי את רוחו של פתחון הלב הישראלי במיטבו. מארי, שורדת שואה, נציגה מפוארת של משפחות האומנה בישראל, אימצה אל ליבה ואל חיק משפחתה חמישים ושניים ילדים״.
בנימוקי הוועדה הבוחרת:
"נחמיאס מייצגת בפעולתה את עולי העלייה הגדולה שהשתיתו את החברה הישראלית על ערבות הדדית ועזרה לנזקק ואת אלפי משפחות האומנה בישראל שפותחות את ליבן ומסייעות לילדים במצוקה".
במהלך השאת המשואה, קם הקהל על רגליו ומחא כפיים.
בעשור האחרון איבדה נחמיאס שניים מילדיה. לכל אורך השנים האחרונות, למרות גילה המתקדם, ממשיכה מארי בפעילות עבור הקהילה.
נחמיאס מתגוררת בעפולה.
הערות שוליים

↑    נעם ברקן, "עברתי הרבה סבל, אבל קמתי לתחייה", באתר "ידיעות אחרונות", 11 במאי 2019
↑  מדליקת המשואה שגרמה לקהל לקום, באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2019
עוצבת הגליל

| --- | --- |

תג האוגדה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  אוגדה מרחבית
 בסיס האם:  בירנית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1978–הווה (כ־47 שנים)
 מקים היחידה:  תא"ל אפרים חירם
 מלחמות:  התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל 
 פיקוד
 יחידת אם:   פיקוד הצפון
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
 מפקד נוכחי:  יובל גז
 מפקדים:  מפורט בהמשך הערך
 עיטורים
   אות הערכה מטעם הרמטכ"ל
 
תרשים מבנה האוגדה לפי תקן נאט"ו לסימון כוחות
עוצבת הגליל (אוגדה 91) היא אוגדה מרחבית סדירה האחראית על כל גזרת לבנון, מראש הנקרה במערב ועד להר דב במזרח. האוגדה כפופה לפיקוד הצפון בצבא ההגנה לישראל. מפקדת העוצבה שוכנת בבירנית. מפקד האוגדה הנוכחי הוא תת-אלוף יובל גז.
האוגדה כוללת את "עוצבת ברעם" שהיא החטיבה המערבית (חטיבה מרחבית 300) ואת "עוצבת חירם" שהיא החטיבה המזרחית (חטיבה מרחבית 769).
מבנה

| חטיבות עוצבת הגליל> תג | חטיבות עוצבת הגליל> שם | חטיבות עוצבת הגליל> מספור | חטיבות עוצבת הגליל> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
חטיבות מרחביות
|  | עוצבת ברעם | 300 | חטיבה מרחבית האחראית על הגזרה המערבית של הגבול בין ישראל ללבנון |
|  | עוצבת חירם | 769 | חטיבה מרחבית האחראית על הגזרה המזרחית של הגבול בין ישראל ללבנון |
חטיבות מילואים
|  | חטיבת אלכסנדרוני | 3 | חטיבת חיל רגלים |
|  | חטיבת הזקן | 8 | חטיבת חיל שריון |
|  | עוצבת אדירים | 7338 | חטיבת אש |

האוגדה מונה כוחות נוספים, ביניהם:
יחידה 869 יחידת איסוף מודיעין רב ממדית מיוחדת של חיל האיסוף הקרבי היושב במחנה מתת
אגד לוגיסטי של האוגדה (תג אגד תחזוקה של האוגדה עד 2006)
גדוד התקשוב "נופים" של האוגדה
המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות (פיקוד הצפון)
פלוגת צמ"ה ומנהור (משמשת הן כפלוגת צמ"ה אוגדתית אורגנית והן כפלוגה פיקודית המתמחה באיתור, חישוף והשמדת מנהרות)
היסטוריה

האוגדה הוקמה בעקבות מבצע ליטני ב-1978. היא לקחה חלק במלחמת לבנון בגזרה המערבית תחת פיקודו של יצחק מרדכי. כוחות האוגדה כבשו את הערים צור וצידון ואת מחנות הפליטים רשידיה ועין אל-חילווה. כוחות האוגדה מילאו תפקיד חשוב במיגור חטיבת הקסטל של אש"ף, ובלחימה ובמצור על ביירות.
בזמן מלחמת לבנון השנייה פיקד על האוגדה תא"ל גל הירש. חטיפת החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב, שהובילה לפרוץ המלחמה התרחשה בגזרה (המערבית) שהייתה באחריות האוגדה. במהלך המלחמה כבשה אוגדתו את אזור מרון א-ראס ובהמשך לחמה בבינת ג'בייל, כבשה את ג'בל עמל ופעלה באזור החוף (ראס ביאדה) דרומית לצור, באזור העיר תבנין, קרב עייתא א-שעב ומבצע שינוי כיוון 11.
בדצמבר 2012 זכתה האוגדה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות משום ש"ניכר ביחידה שהיוזמה ורוח המפקד בה מחלחלים עד אחרון החיילים ומשום כך חדוות העשייה ניכרת בכל הדרגים ובכל תחומי הפעילות. כמו כן נבנתה תפישה חדשה של התוכנית המבצעית, המאפשרת בדרך חדשנית ויצירתית העברת הידע והמידע בין היחידות האורגניות לבין היחידות אשר חוברות לאוגדה. בעקבות חיסכון והתייעלות הצליחה האוגדה להוסיף אימונים ליחידותיה".
בסוף 2018 ועד אמצע 2019 הובילה עוצבת הגליל, ביחד עם המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות (פיקוד הצפון), אגף המודיעין וחיל ההנדסה הקרבית, את מבצע מגן צפוני לגילוי איתור ונטרול מנהרות טרור חודרות גבול ישראל–לבנון שחפר חזבאללה במטרה לבצע מתקפות חדירה נגד יישובי צפון הגליל תוך כיבוש שטח ישראלי בעת מלחמה או כמכת פתע. הכוחות עבדו בגבול הצפון במשך מספר חודשים והצליחו לאתר ולנטרל את כל ששת מנהרות הטרור של חזבאללה. על המבצע המוצלח זכו היחידות המשתתפות בו לעיטורים וצל"שים. לעוצבת הגליל הוענק אות הערכה מטעם הרמטכ"ל.
עם פתיחת מלחמת חרבות ברזל גויסו כלל חטיבות העוצבה לאבטחת גבול הצפון, ובהמשך גם השתתפו בלחימה ברצועת עזה. בסיס בירנית ספג פגיעות רבות במהלך המלחמה ופונה.
ב- 7 באוקטובר 2024 הצטרפה האוגדה לתמרון הקרקעי בלבנון, לאחר גיוס מילואים מחודש שבועיים לפני כן. במהלך התמרון פעלו תחת האוגדה 8 חטיבות והיא פעלה ב-10 מרחבים בדרום לבנון.
מפקדי האוגדה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| תא"ל אפרים חירם | 1978–1979 | מפקד האוגדה הראשון |
| תא"ל יוסף קולר | 1979– |  |
| תא"ל יצחק מרדכי | 1981–1982 | מפקד האוגדה בזמן מלחמת לבנון הראשונה, לימים פיקד על כל אחד מ-3 הפיקודים |
| תא"ל יהודה בר | 1982–1984 |  |
| תא"ל ארוין לביא | 1984–1985 |  |
| תא"ל אילן בירן | 1985–1987 | לימים מפקד פיקוד המרכז |
| תא"ל יורם יאיר | 1987–1988 | לימים ראש אגף כוח אדם |
| תא"ל נחמיה תמרי | 1988–1990 | לימים מפקד פיקוד המרכז |
| תא"ל שאול מופז | 1990–1992 | לימים הרמטכ"ל ה-16 ושר הביטחון ה-15 |
| תא"ל גבי אופיר | 1992–1994 | לימים מפקד פיקוד העורף |
| תא"ל שמואל צוקר | 1994–1996 |  |
| תא"ל יום טוב סמיה | 1996–1997 | לימים מפקד פיקוד הדרום |
| תא"ל אפי איתם | 1997–1999 | לימים יו"ר המפד"ל, חבר הכנסת ושר השיכון |
| תא"ל משה קפלינסקי | 1999–2001 | לימים סגן הרמטכ"ל |
| תא"ל מאיר כליפי | 2001–2003 | לימים המזכיר הצבאי של ראש הממשלה |
| תא"ל יאיר גולן | 2003 – אפריל 2005 | לימים סגן הרמטכ"ל |
| תא"ל גל הירש | אפריל 2005 – דצמבר 2006 | מפקד האוגדה בזמן מלחמת לבנון השנייה |
| תא"ל יוסי בכר | דצמבר 2006 – ספטמבר 2007 | לימים מפקד הגיס המטכ"לי |
| תא"ל עימאד פארס | ספטמבר 2007 – אוגוסט 2009 | הודח מהצבא עקב בעיות משמעת |
| תא"ל יואל סטריק | אוגוסט 2009 – נובמבר 2011 | לימים מפקד פיקוד הצפון ומפקד זרוע היבשה |
| תא"ל הרצי הלוי | נובמבר 2011 – נובמבר 2013 | לימים ראש המטה הכללי |
| תא"ל מוני כץ | נובמבר 2013 – אוגוסט 2015 | לימים מפקד מפקדת העומק |
| תא"ל אמיר ברעם | אוגוסט 2015 – יולי 2017 | לימים סגן הרמטכ"ל |
| תא"ל רפי מילוא | יולי 2017 – אוגוסט 2019 | מפקד האוגדה בזמן מבצע מגן צפוני, לימים מפקד פיקוד העורף |
| תא"ל שלומי בינדר | אוגוסט 2019 – אפריל 2022 | לימים ראש אמ"ן |
| תא"ל שי קלפר | 26 באפריל 2022 – 8 בינואר 2025 | מפקד האוגדה במלחמת חרבות ברזל |
| תא"ל יובל גז | 8 בינואר 2025 – | מפקד האוגדה במלחמת חרבות ברזל |
לקריאה נוספת

עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, מסת"ב 9654824086
עמיר רפפורט, אש על כוחותינו: כך הכשלנו את עצמנו במלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ספריית מעריב, 2007
הערות שוליים

↑   עמית מלמד, פלוגת המנהור החדשה בצפון, באתר צה"ל, 17 באוקטובר 2019
↑  יצחק מרדכי, ‏אוגדת הגליל במלחמת של"ג, מערכות 413, יולי 2007, עמ' 20-25
1 2  עמוס הראל, גרסת גל הירש למלחמת לבנון השנייה, באתר הארץ, 15 ביולי 2009
↑  עמיר רפפורט, הלילה בו נשלפו הסכינים, באתר nrg‏, 16 באוקטובר 2007
↑  נחום ברנע, יומן מלחמה, באתר ynet, 9 בדצמבר 2009
↑  נעם ויטמן, הרמטכ“ל העניק תעודות הוקרה ליחידות מצטיינות, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 17 בדצמבר 2012
↑   צל"שים למובילי מבצע "מגן צפוני" על נטרול מנהרות הטרור של חיזבאללה, באתר צה"ל, 20 במרץ 2019
↑   עוצבת 'הגליל' החלה בפעילות קרקעית ממוקדת בדרום לבנון, באתר צה"ל, 7 באוקטובר 2024
↑  לירן וינשטיין, ‏אחרי שלוש שנים: התא"ל הסרוג סיים את תפקידו, באתר "סרוגים", 8 בינואר 2025
↑   10 מרחבים, יותר מ-10,000 אמל"ח שהוחרמו ומאות מטרות שהותקפו: כוחות 91 ממשיכים בהגנה בדרום לבנון. תיעוד, באתר צה"ל, 15 בדצמבר 2024
↑  חנן גרינברג, הרמטכ"ל הדיח את תא"ל עימאד פארס מהצבא, באתר ynet, 29 באפריל 2010
| ישראל אוגדות צה"ל  |
| --- | --- | --- |
| פיקוד הצפון | אוגדת הבשן (210)  • עוצבת הגליל (91)  • עוצבת געש (36)  • עוצבת המפץ (146)  |  |
| פיקוד המרכז | אוגדת אזור יהודה ושומרון (877)  • אוגדה 96 • עוצבת האש (98)  • עוצבת הבזק (99)  • האוגדה המזרחית |  |
| פיקוד הדרום | אוגדת עזה (143)  • עוצבת אדום (80)  • עוצבת הפלדה (162)  • עוצבת סיני (252)  |  |
| פיקוד העורף | אוגדת יערה |  |
| אוגדות צה"ל שפורקו | במאה ה-20: אוגדה 440  • אוגדה 77 • אוגדה 84 • אוגדה 85  • יק"ל  בשנת 2004: אוגדת יהודה  • אוגדה 81 • אוגדה 220  • עוצבת אתגר  • אוגדה 194  אחרי 2004: עוצבת עמוד האש  • עוצבת עידן  |  |
שלט בכניסה לבסיס בירנית
סוף טוב

סוף טוב הוא קונספט מרכזי בספרות, קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה המציג סיום עלילה אידיאלי ליצירה בדיונית. בסוף טוב, כמעט הכל מסתדר לטובה עבור הגיבורים הראשיים, בעוד הנבלים מובסים. בקווי עלילה שבהם הגיבורים נמצאים בסכנה פיזית, סוף טוב מורכב בעיקר מהישרדותם, והשלמה מוצלחת של המסע או המשימה. כאשר אין סכנה פיזית, סוף טוב עשוי להיות מאהבים אשר מממשים את אהבתם, למרות גורמים שונים המנסים לסכל אותה. ישנם קווי עלילה המשלבים את שני המצבים.
באגדות, סוף טוב מתגלם במשפט הסיום הנפוץ: ”והם חיו באושר ועושר עד עצם היום הזה”. הוא ידוע גם בגרסה האנגלית: "Happily Ever After". ב"סיפורי אלף לילה ולילה" סיומת זו באה לידי ביטוי באופן מאופק יותר, ונחתמת במילים "הם חיו באושר, עד שהגיע אליהם האחד שהורס את כל האושר" (המוות). גם הגרסאות הרוסיות של האגדות מסתיימות בדרך כלל ב"הם חיו זמן רב ובאושר, ומתו יחד באותו יום".
בספרות

הנוכחות של סוף טוב היא אחת מנקודות המפתח שמבדילות בין מלודרמה לטרגדיה. במאה השבע-עשרה, הסופר האירי נחום טייט ביקש לשפר את "המלך ליר" של ויליאם שייקספיר. הגרסה שלו שונתה מאוד, ובה ליר שורד וקורדליה נישאת לאדגר. הגרסה של טייט שלטה בהופעות במשך מאה וחצי, והמקור של שייקספיר כמעט נשכח. גם דייוויד גריק וגם ג'ון פיליפ קמבל, נטלו חלק מהטקסט המקורי של שייקספיר אך שמרו על הסוף הטוב של טייט. ב-1823 אדמונד קין שיחק את המלך ליר עם הסוף הטרגי המקורי, אך תוך שלוש הופעות בלבד חזר לסוף של טייט, אשר היה חביב יותר על הקהל. רק בשנת 1838, שיקם בהצלחה וויליאם מקרידי את סופו הטרגי המקורי של שייקספיר אותו העלה בקובנט גארדן. סופים שמחים הוצמדו גם ל"רומיאו ויוליה" ו"אותלו", אך ללא הצלחה.
בקולנוע

סרטים רבים בקולנוע - בעיקר סרטי פעולה, סרטי גיבורי-על, סרטי קומדיה רומנטית וסרטי הנפשה - מסתיימים בסוף טוב. הסיבה לכך היא שסוף טוב מעניק לקהל תחושת השלמה וסיפוק. גם העובדה שהדמויות עמן הקהל מזדהה זוכות לתגמול חיובי, מעניקה לו תחושת הקלה ושביעות רצון. רגשות אלו מתרגמים בדרך כלל למכירת כרטיסים ורווחים מהסרט.
בגרסה של סטיבן ספילברג ל"מלחמת העולמות", הסוף הטוב מורכב משלושה אלמנטים ברורים: כל הגיבורים שורדים את הסכנות במסעם; האנושות כולה שורדת את פלישת החייזרים; האב הגיבור חוזר לקבל כבוד מצד ילדיו המנוכרים. גם ב"עיני הדרקון", רומן הפנטזיה של סטיבן קינג, מובא באופן סטנדרטי לז'אנר, אך קובע בפשטות ש"היו ימים טובים וימים רעים" לאחר מכן.
סוף טוב לרוב הוא סוף סגור. הדמויות חוות "סגירת מעגל" וסיום הסיפור בעלילה הראשית, מה שמעניק לקהל תחושת השלמה וסיפוק. גם העובדה שהדמויות עמן הקהל מזדהה זוכות לתגמול חיובי, מעניקה לו תחושת הקלה ושביעות רצון. עם זאת, סוף טוב יכול לשמש גם נתיב פתוח להמשך אפשרי. לדוגמה, בסרט "מלחמת הכוכבים" משנת 1977, לוק סקייווקר מביס את האימפריה הגלקטית על ידי השמדת כוכב המוות. עם זאת, לסוף הטוב של הסיפור יש המשך בסרט הבא "האימפריה מכה שנית" בו הסוף הוא פתוח ומתוח והטרילוגיה מגיעה לסיומה הטוב רק בסרט "שובו של הג'דיי" מ-1983.