stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביתר עילית
היסטוריה > הקמת העיר

העיר ביתר עילית התפתחה מהתנחלות קטנה בשם הדר בית"ר שהוקמה ביוזמתו של ג'ו (יוסף) רוזנברג, עולה מדרום אפריקה וטייס מתנדב בחיל האוויר הישראלי במלחמת העצמאות. הוא תכנן את היישוב כפרוור עירוני והציג אותו לפני גורמים ממשלתיים בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, וקבל את אישורה של ממשלת ישראל, שהחליטה ב-1980 כי היישוב שתוכנן כפרבר עירוני של ירושלים, יוקם בידי היזם.
לפי דרישת הרשויות, שרצו לייצר אחיזה ממשית בקרקע, הקים רוזנברג את הדר בית"ר שהיה מוקד קטן ומוקדם במקום, ואוכלס על ידי קבוצה קטנה של משפחות דתיות לאומיות של בוגרי ישיבת מרכז הרב ומכון מאיר. המוקד המוקדם עלה לקרקע בל"ג בעומר ה'תשמ"ה (קיץ 1985), תאריך המזוהה עם יום הפסקת פטירת תלמידי רבי עקיבא, שבהתחלה תמך במרד בר כוכבא שבירתו הייתה בסמוך. כשהחליט משרד השיכון לייעד את העיר ביתר לאוכלוסייה חרדית, הועבר יישוב הדר בית"ר לרכס C (גבעה ג'), אותו הבטיחו הרשויות להקצות לרוזנברג. רוזנברג נפטר בפתאומיות ב-1987.
במקביל החל משרד השיכון במגעים עם יזמים שיוכלו לארגן רישום רחב היקף לרכישת דירות וליישוב מסיבי של המקום. ב-1984 נוהלו מגעים עם חברת כוכב השומרון שבנתה את "עמנואל" בשומרון, אך עם הסתבכותה של החברה בעמנואל נותקו המגעים.
בשנת 1987, בעקבות סדרת פגישות עם אגודת "משכנות ירושלים" שמטרתה הייתה לתת פתרונות למצוקת הדיור של האוכלוסייה החרדית ובהם הובן כי נחוץ להם פתרון קהילתי, הוסכם כי משרד השיכון יבנה את העיר בעצמו והיא תיועד לאוכלוסייה חרדית. הקמת יישוב לציבור חרדי הייתה תקדים ומימשה הלימה חלקית בין מערכות של אינטרסים שונים: הממשלה הייתה מעוניינת לבנות יישוב חדש בשטחים, והחרדים ביקשו פתרונות למצוקת הדיור. פרויקט הבנייה היה של משרד השיכון המבוצע על ידי חברת אשדר ואכלוס המבנים בו נעשה על ידי חברת משכנות ירושלים.
ביתר עילית היא העיר הראשונה בישראל שהוקמה באופן ייעודי עבור אוכלוסייה חרדית.
היישוב נוסד ב-1988 וקיבל מעמד מוניציפלי ב-1990.
היסטוריה > ועדת אכלוס

עד שנת 2008 פעלה בביתר ועדת אכלוס שתפקידה היה למנוע מתושבים לא מתאימים לצביון החרדי של העיר להתגורר בה. לוועדה לא היה תוקף חוקי וכוחה נבע מסמכות הרבנים שעמדו מאחוריה, שאסרו מכירת דירות למשפחות שלא עברו את אישור הוועדה. הוועדה פעלה בהנחייתם ובהשראתם של רבני העיר וביה"ד של העיר בראשות הרב אורדנטליך, הרב ברוורמן והרב תופיק אביעזרי.
לאחר תלונות רבות שהגיעו למשרד השיכון פרסם המשרד הנחיה רשמית כי ועדה זו אינה חוקית, אך פרסום זה לא מנע ממנה את המשך פעילותה.
מכיוון שחלק גדול מן המשפחות שכניסתן נמנעה על ידי הוועדה היו מעדות המזרח, הופעל לחץ על ידי ש"ס במהלך הבחירות של סוף שנת 2007 לסגור את הוועדה, זאת למרות טענות הוועדה ששיקוליה הם ענייניים ומתמקדים רק במידת הדתיות של המועמד. כדי לקבל את תמיכת ש"ס הסכימה המפלגה שזוהתה עם מאיר רובינשטיין (שנבחר לראשות העיר בסופו של דבר), ליזום צעדים שיביאו לשינוי הרכבה של ועדת האכלוס כדי למנוע תלונות על אפליה. לאחר הבחירות בתחילת ינואר 2008, ולאחר לחצים פוליטיים ובקשות לשינוי מבני הודיעה הוועדה על סגירתה.
היסטוריה > כוכבי יופי

העיר זכתה במשך 21 שנה רצופות בחמישה כוכבי יופי.
היסטוריה > ארכאולוגיה והיסטוריה קדומה

ביתר הקדומה הייתה מעוזם האחרון של לוחמי מרד בר כוכבא ושל שמעון בר כוכבא עצמו. אתר העיר הקדומה נמצא היום בסמוך לכפר הערבי בתיר, בחורבה גדולה ומבוצרת הקרויה "ח'רבת אל-יהוד" (חורבת היהודים), אשר מוקפת במערכת מצור רומית.
בסביבות העיר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים רבים ביניהם גתות, חרסים, בורות מים, שרידי מבנים, טרסות עתיקות, נקבות חצובות, תעלות שלחין, ולמעלה מארבעה מחנות צבא רומאיים ומגדלי שמירה המתוארכים לימי מרד בר-כוכבא. בנוסף התגלו בדרום-מערב העיר כשתי מצודות המתוארכות לתקופה הישראלית. באחת מהן, המכונה "ח'רבת אל-עיר", השתמרו קירות עד לגובה של מטר וחצי ושערי הכניסה והיציאה. קיימת סברה כי שמו של הכפר הערבי השכן נחאלין משמר את שמו של היישוב המקראי "נחלם". הכפר חוסאן מזוהה עם היישוב המקראי חושה, שהיה גם אחד מארבעת כפרי הבת המבוצרים של העיר ביתר.
לקראת הרחבת העיר, נעשו ב-1998 חפירות הצלה בגבעה המערבית של העיר. במהלך החפירות התגלתה שורה של מגדלי שדה, בשטח של כ-30 דונם, המתוארכות לתקופת הברזל II, ולתקופה הרומית בארץ ישראל. בצמוד לחלק מהמגדלים נחשפו גם מתקנים חקלאיים, ובעיקר גתות. בחפירה שערך קמ"ט ארכאולוגיה של המנהל האזרחי בשנת 2016, נחשף בשלמותו כפר עות'מאני מהמאה ה-18, שננטש באופן פתאומי.
שכונות העיר

העיר ביתר בנויה על שלוש גבעות:
שכונות העיר > גבעה א'

גבעה א' (A) היא הגבעה הראשונה והמזרחית של העיר. היא מחולקת לשכונות המכונים על שם ארבעת המינים. בצפון הגבעה שכונת האתרוג (A1), השכונה הראשונה בעיר. בשכונה זו נמצא בניין העירייה ובתי הדין העירוניים. בשכונה פארק "גן השלושה".
דרומית לשכונת האתרוג נמצאת שכונת הדקל (A2). בשכונה פארק "חזון יוסף".
דרומית לשכונת הדקל נמצאת שכונת ההדס (A3). השכונה אוכלסה בשנת 1999. במרכז השכונה נמצא פארק הירשפלד.
שכונות העיר > גבעה ב'

גבעה ב' (B) היא הגבעה המרכזית של העיר. החלה להתאכלס בסביבות שנת 2000. בצפון הגבעה נמצאת שכונת הגפן (B1), שבה המרכזים המסחריים לב ביתר, סנטר גרדן, כיכר העיר, שמחת משה, וגאולה סנטר. מספר אולמות אירועים ופארק שבעת המינים. בשכונה נמצאת תחנת משטרה, כיבוי והצלה ומד"א אזוריות.
דרומית לשכונת הגפן נמצאת שכונת התמר (B2), שבה מרכז מסחרי חיים זקן ופארק השבטים.
שכונות העיר > גבעה ג'

גבעה ג' (C) היא הגבעה המערבית והחדשה של העיר. השכונה אוכלסה החל משנת 2019.
בתחילת אוגוסט 2017 נכח ראש הממשלה בנימין נתניהו בטקס הנחת אבן הפינה לגבעה.
שכונות העיר > הדר בית"ר

הדר בית"ר היא התיישבות הנמצאת בשטח תוכנית תב"ע של עיריית ביתר, וממוקמת בין גבעה C לצור הדסה. היישוב הוקם לפני קום העיר ביתר עילית ב-1985 (ל"ג בעומר תשמ"ה), כחלק מגרעין מוקדם שעלה לקרקע המתוכננת להקמת היישוב, עוד טרם משרד השיכון שינה את ייעודו לבנייה למגזר החרדי, וכחלק מתכנון להקמת יישוב פרוורי. היישוב מבוסס בעיקר על מבנים יבילים, ביניהם מבנים אשר הועברו במהלך השנים בהתאם לפרויקטים שנבנו בעיר. חלק מהתושבים עזבו ב-2015 את היישוב על מנת להכשיר את הקרקע לבניית פרויקטים למגורים בגבעה C.
שכונות העיר > אזור תעשייה ערבה

בצפון מזרח גבעה A נמצא אזור תעשייה הערבה אזור התעשייה הקטן מכיל משרדים שונים, סניף של רשת שיווק מזון, מוסך, ומתחם למכירת מוצרי בניין וכלים.
שכונות העיר > בנייה מתוכננת > אזור התעשייה ובית הקברות

אזור תעשייה מתוכנן צפונית מזרחית לעיר בשטח הנקרא היער האנגלי, צפונית לכביש 375. בשטח זה עתיד לקום גם בית קברות. התוכנית מקודמת משנת 2014.
בדצמבר 2018 אושרה התוכנית להקמת אזור התעסוקה.
אוכלוסייה

מספר תושבי ביתר עילית נכון לראשית 2025 הוא כ-73,000 איש, רובם ככולם חרדים. זוהי העיר הישראלית השנייה בגודלה ביהודה ושומרון אחרי מודיעין עילית, שאף היא חרדית.
על פי נתוני הלמ"ס, נכון לשנת 2024, הייתה ביתר עילית העיר עם צפיפות האוכלוסין הגבוהה ביותר בישראל.
ביתר עילית היא העיר הצעירה ביותר בישראל: 64% מהתושבים הם מתחת לגיל 18.
האידאולוגיה של העיר מבוססת על הרצון להקים יישוב חרדי עצמאי, הפועל ברוח התורה, ומתנהל באורח חיים ייחודי לו. ובלשון האתר הרשמי של העירייה: "סגרגציה טריטוריאלית היא הדרך היחידה לקיום אורח חיים חרדי במובן של חתירה מתמדת אל עבר השגת האידיאל הנשגב של "בכל דרכיך דעהו". בביתר עילית פעלה ועדת אכלוס, שמונתה בידי רבני העיר, אשר תפקידה לדאוג לצביונה החרדי ואופי האכלוס בעיר ולמנוע ממשפחות שאורח חייהם אינו עולה בקנה אחד עם אורח החיים החרדי בעיר, להתיישב במקום.

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בביתר עילית 71,651 תושבים, מתוכם 71,165 תושבי ישראל (מקום 29 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+3.4% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 8.6%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 6,337 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה בעיר:
אוכלוסייה > קהילות

מבין שלוש הקבוצות העיקריות בחברה החרדית (חסידים, ליטאים וספרדים) הציבור החסידי בעיר הוא הקבוצה הגדולה ביותר, כשאחריו נמצאים הליטאים ואחריהם הספרדים.
אוכלוסייה > קהילות > קהילות חסידיות

בתוך הציבור החסידי הקהילות הגדולות בעיר שייכות לחסידות בויאן, חסידות קרלין, חסידות סלונים, חסידות ברסלב וחסידות חב"ד, המונות כל אחת כמה מאות משפחות. בנוסף קיימות בעיר קהילות ירושלמיות גדולות של קהל עדת ירושלים ופרושים. עקב זאת שמרבית הקהילות המייסדות היו ירושלמיות, זמן הדלקת נרות שבת ויום טוב בעיר הוא כמו בירושלים.
קהילות בולטות נוספות הן של חצרות צאנז, ויז'ניץ, ערלוי, רחמסטריווקא, אמשינוב, סערט ויז'ניץ, לעלוב בית שמש, לעלוב ירושלים, פינסק קרלין, זוויהל, תולדות אברהם יצחק, אמונת ישראל, סדיגורה, ביאלה, חצרות בוסטון, מחנובקה וסקווירא.
בעיר פועלים מספר אדמו"רים: האדמו"ר מנדבורנה ביתר, האדמו"ר מדינוב, האדמו"ר מסטניסלב, האדמו"ר מראזלא והינוקא מלעלוב ביתר האדמו"ר מהאלמין, האדמו"ר מריבניץ והאדמו"ר מהורנוסטייפל.
אוכלוסייה > רבני העיר > רב העיר האשכנזי

הרב חיים וייס הוכתר בטבת התש"פ לרב העיר האשכנזי. לאחר פטירת הרב דוד צבי אורדנטליך, אשר היה רב העיר האשכנזי בין השנים 1988–2019. ונפטר בכ"ט בחשוון תש"פ.
אוכלוסייה > רבני העיר > רב העיר הספרדי

הרב מרדכי נגארי ממלא את מקומו של הרב יעקב תופיק אביעזרי מאז פרישתו לגמלאות בשנת תשע"ו.
אוכלוסייה > רבני העיר > בית הדין האשכנזי

אב בית הדין הוא הרב צבי ברוורמן, ולצידו הרב מאיר שמחה אויערבאך (רב שכונת הדקל בעיר), הרב שלמה איצקוביץ (רב חסידי ויז'ניץ בעיר), הרב ישראל ברזובסקי (בנו של האדמו"ר מסלונים ורב חסידי סלונים בעיר), הרב אברהם שרגא שטיגליץ (רב חסידי צאנז בעיר), הרב משה דוד אדלר (רב הקהילות הליטאיות בגבעה B) והרב אברהם בוטרמן.
אוכלוסייה > רבני העיר > בית הדין הספרדי

בית הדין בראשותו של הרב יעקב תופיק אביעזרי אשר היה רב העיר הספרדי. בבית דינו מכהנים לצידו הרב עמי מזרחי והרב יצחק מועלם (אשר מכהן גם כרב שכונת הגפן).
חינוך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נכון לשנת 2022 פועלים בעיר ביתר עילית 96 בתי ספר הכוללים כ-22,125 תלמידים, ובנוסף 290 גני ילדים הכוללים 7,102 ילדים. מספר התלמידים הממוצע בכיתה בביתר עילית הוא 25.5, נמוך יותר מהממוצע הארצי, שהוא 27.1. לפני מספר שנים ההבדל היה גדול יותר – 24.2 לעומת 27.6, בהתאמה, בשנת 2014. רוב בתי הספר בביתר אינם משלבים לימודי ליבה. יש גם שתי מכללות ללימודי הוראה וחינוך לגברים ונשים. אחוז הזכאים בביתר עילית לתעודת בגרות הוא הנמוך ביותר בישראל, ובשנת תש"ע עמד על 6.51 אחוזים בלבד.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעיר פועלות מספר רב של ישיבות, כוללים ומוסדות לימודים ישיבתיים לתלמידים נשואים. 13 ישיבות גדולות. בהן:
הישיבה בראשות הרב חיים מן-ההר
הישיבה בראשות הרב חיים אקרמן
ישיבת קרלין
סניף של ישיבת באר התורה (גיל) שעבר ממושב כסלון.
ישיבת עמלה של תורה
כן פועלות בה 32 ישיבות קטנות. בהן:
סניף של ישיבת עטרת שלמה
סניף של ישיבת תורת רפאל
סניף של ישיבת קול יעקב.
ישיבת אור התלמוד בראשות הרב נפתלי אייזנשטין, בעבר בנשיאות הרב לייב מינצברג
נזר התלמוד
שערי דעת
נעימות התורה
ישיבת תומכי תמימים - חב"ד
ישיבת עטרת ראובן
ישיבת מיסודם של חסידי אמשינוב
תחבורה ציבורית

התחבורה הציבורית בביתר עילית מבוססת על אוטובוסים ומוניות. את התחבורה הציבורית בעיר מפעילה חברת קווים שזכתה במכרז להפעלתה ב-2006 והחליפה את חברת ביתר-תור שפעלה עד אז בעיר. התחבורה מביתר פועלת לריכוזים חרדיים רבים. בנוסף לקווים, מופעלים מהעיר קבוצה של קווים על ידי מפעילים אחרים, רובם קווי סופ"ש.
ביתר תהיה העיר הראשונה ביהודה ושומרון שבה יופעל אוטובוס מפרקי – בשלושה מתוך שמונת הקווים העירוניים שבעיר.
תחבורה ציבורית > מאבקים בנושא תחבורה

בשנת 1996 חברת ביתר-תור זכתה במכרז של העירייה להפעלת התחבורה הציבורית בביתר עילית וממנה ואליה.
לאחר שהתושבים התלוננו על ליקויים בפעילות החברה, עתרה העירייה לבית המשפט לביטול הזיכיון החדש וזה קיבל את העתירה והורה לפתוח במכרז להפעלת התחבורה הציבורית בעיר.
במכרז זכתה חברת קווים, שהחליפה את ביתר-תור בתחילת 2006. בשנת 2016 זכתה החברה במכרז נוסף, וממשיכה להפעיל את קווי התחבורה בביתר.
העירייה

עם הקמת העיר הוקמה בה מועצה ממונה בראשות משה ליבוביץ. הבחירות הראשונות למועצת העיר נערכו ב-1996, ובהן נבחר לראשות המועצה יהודה גרליץ.
העירייה > ראשי העירייה

1988–1996: משה ליבוביץ (מועצה ממונה)
1996–2001: יהודה גרליץ, אגודת ישראל (ראש המועצה הנבחר הראשון)
2001–2007: יצחק פינדרוס, דגל התורה
2007–מכהן: מאיר רובינשטיין, שלומי אמונים (אגודת ישראל)
ערים תאומות

ירדן ואדי מוסא, פטרה, ירדן (מ־נובמבר 1994)
ברוח הסכם השלום בין ישראל לירדן, ראש המועצה הראשון, משה ליבוביץ, כרת ברית ערים תאומות עם העיירה ואדי מוסא הסמוכה לפטרה שבירדן.
לקריאה נוספת

אברהם שבות, ביתר עילית, בתוך: מנחה לירושלים במלאת כ"ה שנים לאיחוד", הוצאת אריאל (עמ' 188), תשנ"ג, 1993
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2 3 4  יוסף שלהב, מנהל וממשל בעיר חרדית. ירושלים: מחקרי פלורסהיימר; 1997. עמ' 12–13.
↑  ההנחיה., באתר www.pirsum.gov.il
↑  ביתר-עילית: ועדת האיכלוס התפטרה, החב"דניקים שמחים, באתר COL
↑  משתמש אנונימי, העיר ביתר עילית זכתה ב'דגל היופי' עם חמישה כוכבים, באתר רדיו קול חי, ‏2019-12-15
↑  יובל פלג וירון פלר,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'‏ביתר עלית (מערב), באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 116, 31 במאי 2004
↑  תגלית נדירה: כפר עות'מאני מהמאה ה-18 נחשף בשלמותו בביתר עילית , באתר וואלה, 2 במרץ 2016
↑  נחנך מקווה, באתר חב"ד, ‏19 בדצמבר 2019
↑  נתניהו הניח אבן פינה בביתר • שידור חוזר, באתר כיכר השבת, ‏3 באוגוסט 2017
↑  תוכנית אזור התעשייה היער האנגלי, באתר דביר-יחיעם אדריכלים ובוני ערים
↑  חזקי ברוך, בתום מאבק עיקש של יו"ר ש"ס השר דרעי במשך שנתיים אושר הפרויקט שיביא עשרות אלפי מקומות תעסוקה לציבור החרדי., באתר ערוץ 7, 16 בדצמבר 2018
↑  הילה ציאון,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'העיר המפתיעה עם הכי הרבה צמודי קרקע, ואיזה יישוב הכי צפוף?, באתר ynet, 22 בינואר 2025
↑  פרופיל ביתר עילית באתר הלמ"ס
↑  שימי שפר,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'‏חודש אחרי: רב חדש ימונה לעיר ביתר עילית, באתר כיכר השבת, 8 בינואר 2020, י"א בטבת תש"ף
↑  ארי קלמן, ביתר: בהמלצת רב העיר הפורש מונה רב זמני, אתר "כל הזמן". י"ב בתמוז ה'תשע"ו
↑  שקיפות בחינוך, נתונים כלליים לרשות ביתר עילית לשנת הלימודים תשפ"ב - 2022, מדינת ישראל משרד החינוך
↑  תומר ולמר,'"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"'זכאות לבגרות: שוהם בראש, בני ברק בתחתית, באתר ynet, 16 במאי 2011
↑  6347 נהגים על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2014
↑  מכרז 25/2015 לקבלת רישיונות להפעלת קווי שירות בתחבורה הציבורית באוטובוסים באשכול ביתר עילית וישובי עמק האלה, מסמכי הליך, עמ' 60
↑  אלי שלזינגר,'"`UNIQ--nowiki-00000022-QINU`"''קווים-עילית' זכתה במכרז להפעלת התחבורה בביתר, באתר בחדרי חרדים, 20 בדצמבר 2016
↑  עיריית ביתר מתנתקת משירותי ביתר תור באתר ערוץ 7
↑  ידיעות אחרונות, 6 בנובמבר 1994
↑  מרכז שטיינמץ לחקר השלום, אוניברסיטת תל אביב
| מחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת יהודה ושומרון חופפת את שטח המחוז | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| ערים | אריאל • ביתר עילית • מודיעין עילית • מעלה אדומים | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות מקומיות | אורנית • אלפי מנשה • אלקנה • אפרת • בית אל • בית אריה-עופרים • גבעת זאב • היישוב היהודי בחברון • הר אדר • מעלה אפרים • עמנואל • קדומים • קריית ארבע • קרני שומרון • שער השומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות אזוריות | גוש עציון • הר חברון • מגילות • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007478085105171  LCCN: n00050476  MusicBrainz: ee2a43f9-34d1-436b-94ca-61c4133ea956  VIAF: 124298819   WorldCat (עם VIAF): 124298819
נקבת השילוח

| --- | --- |

 שמות נוספים:  נקבת חזקיהו
 היסטוריה
 תרבויות:  יהודית
 תקופות:  תקופת הברזל
 בונה:  חזקיהו
 עשוי מ:  חצוב בסלע
 סוג:  תעלת מים
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  אדוארד רובינסון 
 גישה לציבור:  פתוח לציבור
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  עיר דוד בירושלים
 קואורדינטות:  31°46′20″N 35°14′08″E﻿ / ﻿31.772358°N 35.235673°E﻿ / 31.772358; 35.235673
  (למפת ירושלים מוגדלת) נקבת השילוח(למפת ירושלים רגילה) נקבת השילוח(למפת הרי ירושלים רגילה) נקבת השילוח(למפת הרי ירושלים מוגדלת) נקבת השילוח תוואי נקבת השילוח ביחס לעיר דוד
 
המחשה טופוגרפית של עיר דוד וסביבתה בימי חזקיהו
הנקבה בשנת 1900
נִקְבַּת הַשִּׁלֹחַ, הידועה גם כנִקְבַּת חזקיהו, היא מנהרה מפולשת בירושלים, שדרכה הועברו מי מעיין הגיחון תחת בתי עיר דוד ממזרח למערב, לאורך יותר מחצי קילומטר. הנקבה, שנחצבה בימי המלך חזקיהו במאה השמינית או השביעית לפנה"ס, לפני כ-2,700 שנה, שוכנת בתחומי הגן הלאומי עיר דוד, וזכתה לכינוי "המפעל המרשים ביותר מבין מפעלי המים הקדומים בארץ". ייחודה ההיסטורי של הנקבה הוא בהיותה הראשונה בתולדות ירושלים, שאפשרה אספקת מים לתושביה ממקור שנמצא בתוך חומות העיר, דבר בעל חשיבות מכרעת בימי מלחמה.
בנקבה התגלתה כתובת השילוח, ובה פרטים אותנטיים על דרך חציבתה, והיא אחת הכתובות הבודדות בעברית ששרדו מתקופת בית ראשון. מקובל לייחס את חציבת הנקבה להכנותיו של המלך חזקיהו לקראת מצור צפוי של סנחריב, מלך אשור, אולם במחקר הארכאולוגי קיימת מחלוקת לגבי תיארוך זה.
רקע גאוגרפי

במשך דורות שימש מעיין הגיחון מקור המים העיקרי, וכמעט הבלעדי, של ירושלים. הוא נובע עד ימינו בנקודת גובה נמוכה באופן משמעותי ביחס לעיר – בתחתית נחל קדרון, בין עיר דוד והר הזיתים. המיקום הבעייתי לא אִפשר בימי קדם את הכללתו של המעיין בתחומי העיר המבוצרת שממערב לו, שכן מבחינה אסטרטגית וטופוגרפית לא ניתן היה להציב את החומות במיקום נמוך כל כך. בימי שלום לא הייתה בכך בעיה, שכן יושבי העיר יכלו לצאת ולשאוב מים מהמעיין באין מפריע, אך בעת מצור, כששערי העיר נסגרו והאויב הקיף את החומות, נוצרה בעיה כפולה: מחד גיסא, תושבי העיר לא יכלו לגשת למקור המים, ומאידך גיסא האויב נהנה ממימיו באין מפריע.
היבוסים, ששלטו בירושלים בשלהי האלף ה-2 לפנה"ס, התמודדו עם הבעיה על ידי ביצור המעיין בנפרד, ויצירת גישה אליו מהעיר דרך מערכת מגדלים ומעברים תת-קרקעיים, כדוגמת מנהרת פיר וורן. היה זה הפתרון היחיד האפשרי באותם ימים, שכן ירושלים שכנה באותה עת רק על שלוחת עיר דוד הצרה, שהוקפה משני עבריה בגאיות עמוקים: ערוץ נחל קדרון ממזרח וגיא טירופיאון ממערב. בהיעדר טכנולוגיית שאיבה, לא הייתה אז כל דרך להעלות את המים לגובה מפלס העיר.
בשלהי תקופת בית ראשון כבר גדלה ירושלים והתפשטה אל מעבר לטירופיאון, אל "הגבעה המערבית", הכוללת את הר ציון, הרובע היהודי והרובע הארמני של ימינו. בעקבות הכללת הטירופיאון בתוך העיר היה בה גיא עמוק יותר מהקדרון לראשונה בתולדותיה. נקבת השילוח מנצלת עובדה טופוגרפית זו, בכך שהיא מזרימה את מי הגיחון ממזרח למערב, תחת בתי עיר דוד, אל הטירופיאון שבכלול בתחומי חומות העיר, בכוח הכבידה בלבד. על אף שגם במיקום המקורי שלו המעין היה מוגן על ידי הביצורים שקדמו לנקבה - מדובר בביצורים מקומיים שקל יחסית לכבוש.
תוואי הנקבה, תבניתה ואופן חציבתה

תוואי נקבת השילוח מפותל. אורך הנקבה הוא 533 מטרים, אף שהמרחק הקווי בין נקודת המוצא לנקודת הסיום הוא כ-320 מטרים בלבד. רוחבה הממוצע בין 70 ל-80 ס"מ, גובהה נע בין 1.1 ל-5 מטרים, ושיפועה מתון ביותר: הפרש הגבהים בין נקודת המוצא לנקודת הסיום הוא 33 ס"מ בלבד, כלומר, ממוצע השיפוע הוא כמעט אפסי (0.6 פרומיל), דבר קשה לביצוע בטכנולוגיות שעמדו לרשות החוצבים באותה עת (וגם נדיר אפילו בימינו).
הנקבה חצובה כולה בסלע גיר-דולומיט קשה וצפוף, המכונה 'מיזי אחמר' (בניגוד לאפיון שגוי שנעשה בעבר, שעל פיו חלקה הדרומי של הנקבה חצוב בגיר אוורירי יותר ונוח לחציבה, המכונה 'מיזי יָהוּדי'). הארכאולוג בן המאה ה-19, האב לואי איג ונסאן, שחקר את הנקבה באופן יסודי, שיער כי חציבתם ופינוים של כ-650 מטרים מעוקבים של סלע ליצירת הנקבה, ארכה כ-250 יום (קצת יותר משמונה חודשים).
הנקבה נחצבה על ידי שתי קבוצות חוצבים, שיצאו זו לקראת זו משני צִדי עיר דוד, האחת מצפון-מזרח והשנייה מדרום-מערב. נקודת המפגש בין הקבוצות זוהתה בוודאות במחצית הדרך בקירוב, על פי תוואי הנקבה, טעויות החציבה וסימני החציבה. בנקודה מדויקת זו מעל פני השטח הוצב שלט הדרכה עבור המטיילים בעיר דוד, ובו תקציר סיפורה של הנקבה שמתחת לרגליהם.
בעשרת המטרים האחרונים שלפני נקודה זו ואחריה ניכרת חציבה "פרועה" יחסית, בהשוואה לסיתות האלגנטי האופייני לשאר חלקי הנקבה. נראה כי לאחר שהחוצבים שמעו אלה את אלה, הם החלו לחצוב במהירות לקראת המפגש המיוחל, מבלי לתת דעתם לסדר ולצורה. בעת המפגש התברר גם כי רצפת הקטע הדרומי גבוהה ב-30 ס"מ מזו של הקטע הצפוני; דבר זה נלמד מסיתות הרצפה ותחתית הקירות בקטע זה, המאופיין בקווים גסים ולא אחידים, לעומת הגימור האיכותי של התקרה וראשי הקירות באותו מקום. נראה אפוא שהקבוצה הדרומית פילסה את הרצפה במהירות, כדי להתאימה לגובה הרצוי. תופעה נוספת המעידה על טעותם של החוצבים היא התרוממות גובה התקרה ליותר מחמישה מטרים לקראת סוף תוואי הנקבה. השערת החוקרים היא שהקבוצה הדרומית החלה לחצוב בנקודה גבוהה מדי, ולאחר שנפגשה עם הקבוצה הצפונית התבררה הטעות, והיא נאלצה להנמיך באופן משמעותי את רצפת הנקבה בחלק הזה. הקושי בטענה זו הוא שאילו התקדמה הקבוצה הדרומית בנקודה כה גבוהה ביחס לקבוצה הצפונית, היא לא הייתה מצליחה כלל להיפגש עם הקבוצה השנייה, עקב הפרש המפלסים המשמעותי ביניהן.
כך או כך, רק לאחר חיבור שני חלקי הנקבה ופילוסם יחד, נחצב קטע קצר אחרון, שחיבר את המערכת למערת הנביעה של המעיין, שאם לא כן היו המים שוטפים את החוצבים ומפריעים לעבודתם. הקבוצה הצפונית החלה אפוא את מלאכתה דרך תעלה קצרה, שנחצבה בתחתית בריכה כנענית סמוכה (המכונה אצל ונסאן 'החדר העגול'), ודרכה אף העבירו מעט מים במהלך החציבה, כדי לבחון את שיפוע הרצפה.
אחת התעלומות הגדולות של חציבת נקבת השילוח היא בעיית האִוורור עבור החוצבים. בחציבת מנהרות בתקופות מאוחרות יותר מקובל היה לחצוב פירים אנכיים במרחקים קבועים מפני השטח אל המנהרה הנחצבת, שדרכם הוכנסו אור ואוויר והוצא חומר החציבה. נקבת השילוח, לעומת זאת, נחצבה ללא פירים כאלה (מלבד אחד בחלק הדרומי), והחוקרים אינם יודעים כיצד נחצבה לאורך מאות מטרים, ללא אספקת אוויר, ותוך שימוש באמצעי תאורה הגוזלים חמצן. ניכר כי חציבת נקבת השילוח הייתה פרויקט הנדסי מורכב מאין כמוהו, ולא פלא שהתרגשות החוצבים עם השלמתו הייתה רבה, ואף הונצחה בכתובת שהותירו אחריהם.
כתובת השילוח

כתובת השילוח היא הכתובת ההיסטורית העברית הארוכה ביותר ששרדה מתקופת בית ראשון. היא התגלתה באקראי בשנת 1880 על הדופן הדרומית של נקבת השילוח, במרחק של כשישה מטרים מחיבורה לבריכת השילוח הביזנטית. הכתובת, הרשומה בכתב עברי קדום, מנציחה את רגע המפגש בין שתי קבוצות חוצבי הנקבה, והיא המקור הכתוב היחיד המלמד כי חציבתה נעשתה בידי שתי קבוצות, שהתקדמו בו זמנית זו כלפי זו. הכתובת נמצאה בנקבה על חציו התחתון של לוח אבן מסותת ומוחלק, אשר חלקו העליון ריק. על הקירות לאורך תוואי הנקבה נמצאו עוד שלושה לוחות דומים, אך הם התגלו חלקים וריקים מתוכן. ייתכן כי החוצבים התכוונו לחרוט עליהם דבר מה, אך לא עשו כך בסופו של דבר.
תוכן הכתובת מקוטע מעט עקב סדקים ושברים בלוח, והחוקרים הציעו מילות השלמה שונות לקטעים החסרים. בנוסח המובא כאן מוצעות השלמות בסוגריים רבועים, וכן נוסף ניקוד עזר לקריאת הכתובת, הכתובה בכתיב חסר, שבו מעטות אמות הקריאה, כמקובל בתקופת בית ראשון:
[תמה] הנקִבה. וזה היה דבר הנקִבה. בעוד [מנִפים החֹצבִם את]
 הגרזן אִש אל רעוֹ ובעוד שלש אמֹת להנק[ב, נשמ]ע קול אִש קֹ
 רֵא אל רעוֹ כי היתָ זדה בצֻר מִיָּמִן ומ[שמ]אל. וביֹם ה
 נקִבה הִכּוּ החֹצְבִם אִש לִקְרַת רעוֹ גרזן על [ג]רזן. וילכו
 המים מן המוצא אל הברֵכה במאתים ואלף אמה, ומ[א]
 ת אמה היה גֹבה הצֻר על ראש החֹצבִ[ם]
מן הכתובת עולה כי החוצבים עבדו עם גרזנים, וכי רק שלוש אמות (כמטר וחצי) הפרידו ביניהם ביום החציבה האחרון. כן מסתבר כי המשימה הושלמה לאחר שהחוצבים שמעו אלה את אלה, באמצעות "זדה" שהייתה בסלע. משמעות המילה "זדה" אינה ידועה, ורבים פירשו אותה על פי הקשרה כסדק קרסטי טבעי, בעקבות מחקרים חדשים מוטל ספק לגבי פירוש זה (ראו להלן, ושם גם פירוש אחר שהוצע למילה). הכתובת גם מוסרת את אורך הנקבה – 1,200 אמה – וכן את הגובה המקסימלי של סלע האם מעליה – מאה אמה (מידע שגוי או מוגזם. גובה סלע האם שמעליה לא עולה על 15 מטר).
הכתובת הוצבה הרחק מנקודת המפגש בין החוצבים שבעניינה היא עוסקת, במקום חשוך המאלץ את המבקשים לראותה לדשדש בתוך המים. החוקרים נחלקו מן הקצה אל הקצה בניסיון לפתור שאלה זו: האב ונסאן ראה היגיון רב במיקומה סמוך לפתח, במקום שמחד גיסא מוגן מפני השחתה או בליה, אך מאידך גיסא לא רחוק מדי מכדי למנוע מאנשים לראותה, וגרס כי "אין ספק שהראו אותה תמיד, כדי להנציח את מעשה החציבה המופלא של המנהרה הזאת". דוד אוסישקין, לעומת זאת, טוען כי מיקום הכתובת מעיד שהיא לא נועדה להיקרא על ידי מבקרים כלל, וכי הוצבה לצורך החוצבים בלבד. מחלוקת זו תלויה גם בשאלה מה היה אורכה המקורי של הנקבה (ראו להלן), ועל כן מה היה מרחק הכתובת מן הפתח ומן האור.
כך או כך, כתובת השילוח נעקרה ממקומה ב-1890, והיא מוצגת כיום במוזיאון הארכאולוגי של איסטנבול. ניתן עדיין לראות את השקע בקיר הנקבה ממנו הוסרה הכתובת, ולידו הוצב בשנת 2007 העתק מדויק שלה, אולם הוסר בהמשך.
מחלוקות עיקריות בין החוקרים > אורך הנקבה

מחלוקת נטושה בין החוקרים בדבר אורכה המקורי של הנקבה. הוויכוח נובע משני גורמים: האחד הוא כתובת השילוח, המעידה כי אורך הנקבה היה 1,200 אמה, והשני הוא ההנחה (המקובלת על הכל) כי בריכת השילוח המקורית ניצבה עשרות מטרים דרומית לבריכה המוכרת היום בשם זה, היא ברכת השילוח הביזנטית.
בממלכת יהודה (כבשאר המזרח הקדום) השתמשו בשני סוגי אמה – ארוכה וקצרה – שאורכן נע בין 40 לכ-50 ס"מ. יש הטוענים כי הנקבה נמדדה באמה הארוכה, ולפיכך נחצבה לאורך יותר מ-600 מטרים, וכי חלקה האחרון נהרס; אחרים טוענים כי היא נמדדה באמה הקצרה, דבר התואם את אורכה היום, ואת מיקומה של כתובת השילוח סמוך לפתח. החיבור בין הנקבה ובין הבריכה המרוחקת היה, לדעתם, באמצעות תעלה פתוחה בת כ-80 מטרים.