stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרוץ 24 השעות של לה מאן
חידושים ופיתוחים > אווירודינמיקה

אחד ממפתחות הניצחון העיקריים של מרוץ לה מאן הוא השגת מהירות שיא, בעיקר בגלל קטעי הישורת הארוכים והבולטים במסלול. דבר זה עודד את יצרניות הרכב להתמקד בבניית מכוניות בדגש על מהירות במקום דגש על כוח הצמדה (Downforce), דבר אשר מפחית את יציבות המכוניות על המסלול וגורם לקשיים לנהג בביצוע פניות, אבל מנגד גורם למהירות גבוהה רבה יותר בישורות. בשנים הראשונות של המרוץ המכוניות המתחרות היו מכוניות כביש אשר שונו ונעשתה בהן עבודה להפחתת המשקל. יצרני רכב חדשניים כגון בוגאטי החלו בפיתוחן של מכוניות חדשות אשר עקומות פשוטות כיסו את כל מרכיביהן המכניים והגדילו את מהירותן המרבית. מכוניות אלה היוו למעשה את תחילתה של האווירודינמיקה. לאחר מלחמת העולם השנייה כל יצרני הרכב אימצו בניית מרכבי גוף סגורים היעילים לשיפור האווירודינמיקה. דוגמה בולטת לשינויים אשר חלו היא מכונית הקאדילק דה וויל במרכב קופה של הנהג בריגס קוניגהאם משנת 1950, כאשר מרכב המכונית נבנה מחדש מאלומיניום בעיצוב זורם וחלק, ומעטפת חלקה הותקנה סביב הרכיבים המכניים אשר מתחככים עם האוויר. מחקר האווירודינמיקה והחיפוש אחר הדרכים האפשריות להקטנת כוח הגרר הבדילו בצורה בולטת את מכוניות הלה מאן ממכוניות מרוצי הגרנד פרי אשר היו לבעלות מרכב גוף גדול.
עם חלוף השנים התקדם מחקר האווירודינמיקה ומרכבי גוף מכוניות הלה מאן החלו לגדול ולהפחית במשקל בו זמנית. דבר זה נעשה על ידי תוספות למרכבי המכוניות אשר סיפקו כעת כוח הצמדה גדול בפניות (Downforce) מבלי להגדיל את כוח הגרר מה שאפשר למכוניות להשיג מהירויות שיא גבוהות. מרכבי הרכב הגדולים הללו נעשו בעיקר על ידי תוספות לחלק האחורי של הרכב, בעיקר בדמות זנב ארוך. כמו כן, מרכבי הגוף החדשים של המכוניות כללו כעת גם בניית מושב נהג סגור כדי להפחית את כוח הגרר ואת החיכוך עם האוויר, אם כי מרכבי גוף עם מושב נהג פתוח נבנו במהלך כל השנים עקב תקנות וחוקים משתנים.
חידושים ופיתוחים > מנועים

לאורך השנים הותקנו במכוניות מרוץ הלה מאן מגוון רחב של מנועים אשר פותחו בניסיון לשלב מהירות גבוהה לצד תצרוכת דלק נמוכה, אשר תחסוך זמן יקר המתבזבז בעצירות הפיט. גודלם של נפחי המנוע השתנו עם השנים כאשר הקטן ביותר היה מנוע בנפח 569 סמ"ק של קבוצת סימקה והגדול ביותר בנפח 7,986 סמ"ק של מכונית הקרייזלר וייפר GTS-R. מגדש על (Supercharger) הופיע לראשונה במרוץ בשנת 1929 ואילו מגדש טורבו (Turbocharger) הופיע לראשונה במרוץ רק בשנת 1974 במכונית הפורשה 911 טורבו של קבוצת מרטיני רייסינג. בשנת 1963 הייתה רובר היצרנית הראשונה אשר השתמשה בטורבינות גז במנוע במקום בוכנות אך ידעה הצלחה חלקית בלבד. בשנת 1968 נעשה ניסיון דומה של התאגיד האמריקני האומט להשתמש בטורבינת גז אך נחל הצלחה מועטה אפילו יותר. אף על פי שמנועים אלו סיפקו כוח גדול יותר, הם התחממו יתר על המידה וצרכו דלק רב.
מנוע לא בוכנאי נוסף אשר נעשה בו שימוש בלה מאן הוא מנוע ונקל בעיקר על ידי מאזדה. בדומה למנועי טורבינת הגז מנועי גם מנועי ונקל סבלו מצריכה גבוהה של דלק, אולם לאחר שנים רבות של פיתוח, הצליחה מאזדה בשנת 1991 לנצח סוף סוף את המרוץ על ידי מכונית ה-787B שלה. נכון לשנת 2012 מאזדה היא יצרנית הרכב היחידה אשר ניצחה במרוץ לה מאן עם מנוע לא בוכנאי.
בנוסף נעשו ניסיונות לפתח מנועים עם מקורות חלופיים לבנזין כאשר מכונית הדלטרה (Delettrez) אשר הוצגה בשנת 1949 הייתה בעלת מנוע דיזל והמכונית הראשונה במרוץ המונעת ללא בנזין. לאורך כל שנות המרוץ לאחר מכן התחרו לעיתים קרובות מכוניות בעלות מנוע דיזל בעיקר מקבוצות קטנות, אך ההצלחה הראשונה על ידי מכונית דיזל הגיעה רק בשנת 2006, לאחר שאאודי יצרנית רכב גדולה ועיקרית השקיעה רבות במחקר ובפיתוח מנועי דיזל וזכתה במרוץ על ידי מכונית האאודי R10 TDI שלה.
שימוש בדלק אתנול הופיע לראשונה בשנת 1980 במכונית הפורשה 911 באותה שנה היא גם זכתה בניצחון הקטגוריה בה התמודדה. בשנת 2004 נעשה ניסיון על ידי קבוצת נאסמקס (Nasamax) להשתמש בדלק ביולוגי. בשנת 2008 הותר במרוץ השימוש בביו דיזל. אאודי הייתה הראשונה להשתמש בסוג זה של דלק אשר הופק מביומסה שפותחה בשיתוף פעולה עם חברת "של".
בשנת 2009 הורשו להשתתף במרוץ לה מאן כלי רכב היברידים בתצורת מערכת אנרגיה קינטית או מערכת אנרגיה תרמית אך בקטגוריה נפרדת עם כללי סיווג ספציפיים, עם זאת מערכת אגירת האנרגיה חייבת להיות חשמלית בלבד, כלומר על ידי סוללות. כלל זה פוסל כרגע שימוש במערכת המבוססת על גלגל תנופה המצויה כיום לעיתים במכוניות מרוץ כגון הפורשה 918. בשנת 2010 הורשו הרכבים ההיברידים להשתתף במרוץ הכללי ולהתמודד על הניצחון.
חידושים ופיתוחים > בלמים

יחד עם הגברת מהירותן של המכוניות הפכו הבלמים לנושא מרכזי עבור יצרני המכוניות ועבור הצוותים אשר עסקו בפיתוח מערכות בלימה בעלות יכולות מספקות לפני ביצוע פניות ממהירות שיא כגון בפניית מוסלאן לאחר היישורת הארוכה. בשנת 1953 הייתה יגואר ליצרנית הראשונה במרוץ לה מאן אשר השתמשה בדיסקי בלימה כאשר התקינה אותם במכונית ה-C טייפ שלה. בשנת 1955 הציגה מרצדס-בנץ גרסת קונספט למעצור אוויר במכונית ה-300 SLR שלה, אשר היה פועל באמצעות פתיחת מכסה המנוע האחורי הגדול של המכונית. בשנות ה-80 מערכת ABS כבר הפכה לחלק בלתי נפרד ממכוניות אשר התחרו בגרופ C כחלק מאמצעי בטיחות המבטיח כי המכוניות לא יאבדו שליטה כאשר לעיתים קרובות הן מגיעות למהירות של 320 קמ"ש. בסוף שנות ה-90 כבר אומצו שיטות בנייה של מערכות בלימה מחוזקות על ידי סיבי פחמן, בעלות כח עצירה רב יותר ואמינות גבוהה יותר.
סקירת השנים > 1923–1939

בשנים הראשונות של מרוץ לה מאן שלטו בו נהגים, קבוצות ויצרני רכב צרפתיים, בריטיים ואיטלקים בלבד, כאשר בוגאטי בנטלי ואלפא רומיאו הם הבולטים ביותר. בשנת 1928 דגם בנטלי 4.5 ליטר זכה במקום הראשון ובשנת 1929 דגם בנטלי ספיד 6 זכה במקום הראשון. החידושים בעיצוב המכוניות החלו בשנות ה-30 כאשר מכוניות בוגאטי ואלפא רומיאו נבנו במרכבי גוף אווירודינמיים מאוד במטרה לנסוע במהירות האפשרית הגבוהה ביותר בישורת המולסאן. בשנת 1939 בוטל מרוץ לה מאן למשך 10 שנים בעקבות מלחמת העולם השנייה.
סקירת השנים > 1949–1969

לאחר שיקומו של המסלול מהריסות המלחמה חודשו המרוצים בשנת 1949 בגילוי עניין מחודש של יצרני רכב גדולים נוספים. לאחר יסודה של אליפות העולם למכוניות ספורט בשנת 1953 אשר מרוץ לה המאן הוא חלק ממנה, החלו יצרניות רכב כגון מרצדס-בנץ, פרארי, אסטון מרטין, יגואר ועוד רבים נוספים לשלוח צוותים ומכוניות על מנת להתחרות ולנצח במרוץ. בשנת 1955 אירעה תאונה קטלנית במרוץ כאשר מכוניתו של הנהג פייר לבג התרסקה אל תוך קהל הצופים וכתוצאה מכך נהרגו יותר מ-80 אנשים. תאונה זו הובילה להקמתן של גדרות בטיחות לא רק במרוץ לה מאן אלא בכל מרוצי הספורט המוטורי. בסוף שנות ה-60 נכנסה חברת פורד להתחרות במרוץ לה מאן כאשר היא מנצחת את המרוץ ארבע פעמים ברציפות עם מכוניות ה-GT40 שלה.
סקירת השנים > 1970–1980

החל משנות ה-70 חווה מרוץ לה מאן תפנית גדולה בדמות מהירויות גבוהות מאוד ועיצובים מוטוריים חדשנים. מהירויות קיצוניות אלה הובילו לשינוי מסורת הזנקת הלה מאן הטיפוסית לשיטת הזינוק בנסיעה (Rolling Start) בהשראת מרוץ אינדיאנפוליס. מכוניות משודרגות אך מבוססות על גרסאות כביש סדרתיות המשיכו עדיין להתחרות בלה מאן, אך הן סווגו בקטגוריות נמוכות. מנגד החלה הנורמה לבנות מכוניות ייעודיות למרוצים כגון מכוניות הפורשה 917, פורשה 935 והפורשה 936 אשר בלטו במרוצי לה מאן במשך העשור. מכונית הפורשה 917 אשר זכתה במרוץ שנתיים ברציפות בשנים 1970 ו-1971 הניבה לפורשה את הניצחון הראשון שלה במרוץ לה מאן. בנוסף, בצל המאבק עם פרארי השיגה פורשה בשנת 1970 פודיום מלא, ואת המקומות 1–2 במרוץ 1971, כולל את שיא המרחק שכוסה במרוץ לה מאן על ידי מכונית עם 5,335 ק"מ ב-397 הקפות, שיא שנשבר רק בשנת 2010 על ידי האאודי R15 TDI אשר כיסתה 5,410 ק"מ. בשנת 1972 זכתה במרוץ יצרנית הרכב הצרפתית מטרה-סימקה, ניצחון זה היה בעל משמעות גדולה מאחר שהיה הניצחון הראשון של יצרנית רכב צרפתית מאז 1950. קבוצת מאטרה ניצחה בנוסף את המרוץ בשנתיים שלאחר מכן. בנוסף, עשור זה זכור בגלל תוצאות טובות מאוד של רבות מהקבוצות הפרטיות ובכללן שתי הזכיות היחידות במרוץ לה מאן של קבוצות פרטיות בבנייה עצמית, מיראז' הבריטית בשנת 1975 ורונדו הצרפתית בשנת 1980.
סקירת השנים > 1981–1993

שנות ה-80 היו בסימן שליטה מוחלטת של פורשה במרוץ לה מאן עם שיא של שבעה ניצחונות רצופים במרוץ בשנים 1981–1987 כולם עם מכוניות החברה לגרופ C אשר עודדה תצרוכת דלק נמוכה. בתחילה מכונית הפורשה 956 ואחר כך מכונית הפורשה 962 אשר החליפה אותה. מלבד הניצחונות במרוץ, ידעה פורשה הצלחות רבות בצל היריבות מול פרארי ולנצ'יה כגון מקומות 1–5 במרוץ 1982, מקומות 1–8 במרוץ 1983, מקומות 1–7 במרוץ 1984, מקומות 1–5 במרוץ 1985 ומקומות 1–7 במרוץ 1986. מרוץ שנת 1988 הסתיים בדרמה גדולה כאשר מכונית הפורשה 962 הובילה בדרך לניצחון לאחר מרוץ צמוד עם מכונית היגואר XJR-9, אלא שטעות נדירה חייבה אותה לבזבז זמן יקר בתדלוק לאחר שאזל לה הדלק, כאשר יגואר מנצחת את המרוץ ומסיימת את שושלת הניצחונות של פורשה בת ה-7 שנים. את מרוץ 1989 ניצחה מרצדס-בנץ כאשר היא משיגה את המקומות 1–2. בנוסף, במרוץ זה שברה קבוצת וולטר רייסינג-פיג'ו את שיא המהירות במרוץ לה מאן כאשר רשמה מהירות של 406 קמ"ש. בשנת 1990 שוב ניצחה יגואר הפעם עם מכונית ה-XJR-12 שלה. בשנת 1991 זכתה במרוץ חברת מאזדה יחד עם מכונית ה-787B בעלת מנוע ונקל, הייתה זו הפעם הראשונה והיחידה שמכונית בעלת מנוע לא־בוכנאי זכתה במרוץ, והפעם הראשונה שיצרנית רכב יפנית זכתה במרוץ לה מאן. בשנים 1992 ו-1993 נכנסה חברת פיג'ו למרוץ וזכתה שנתיים ברציפות בשנים אלו עם מכוניות הפיג'ו 905 שלה.
בשנת 1990 עבר מסלול לה מאן את השינוי הגדול ביותר לאחר שנבנו שתי תוספות שיקיין בקטע ישורת המולסאן בן ה-6 ק"מ, שינוי זה נועד למנוע מהמכוניות להגיע למהירות של 400 קמ"ש. מהלך זה היה גם התחלת מגמה של ארגון ה-ACO להאט את המכוניות במרוץ בכל מיני דרכים, אולם גם לאחר שינויים רבים, מהירות של 320 קמ"ש בנקודות מסוימות במרוץ לה מאן היא מהירות שכיחה.
סקירת השנים > 1994–1999

בעקבות ביטולה של אליפות העולם למכוניות ספורט החלה בלה מאן התעוררות מחודשת של שיתוף מכוניות גראן טוריסמו אשר מבוססות על מכוניות ייצור סדרתי, כאשר בנוסף גם החלו להקים להן קטגוריות נפרדות. כמו כן בשנים אלו ידעו מכונית העל פופולריות רבה כאשר יצרניות רכב רבות החלו לייצר להן גרסאות למרוץ, כגון מקלארן עם מכונית המקלארן F1 שלה, מרצדס-בנץ עם מכונית ה-CLK-GTR שלה, פורשה עם מכונית ה-911 GT1, ובנוסף טויוטה, ניסאן ואחרים. בשנת 1995 זכתה במרוץ מכונית המקלארן F1 אשר הציגה אמינות טובה. בשנת 1999 השיגה BMW את ניצחונה הראשון והיחיד במרוץ לה מאן.
סקירת השנים > 2000–2005

שנות ה-2000 היו בסימן שליטה מוחלטת של חברת אאודי. לאחר מרוץ שנת 1999 יצרני רכב רבים נטשו את מרוצי מכוניות הספורט עקב העלויות הגבוהות הכרוכות בזה. את מרוץ שנת 2000 ניצחה אאודי בקלות רבה על ידי מכונית ה-R8 (מרוצים) שלה כאשר בנוסף גם היא משיגה פודיום מלא. לאחר 3 שנים של השתתפות פרשה קאדילק מהתחרות, ואף על פי שחברות כגון פאנוז, קרייזלר ו-MG ניסו להתחרות באאודי, הן לא יכלו לביצועים המצוינים של מכונית ה-R8 שלה. בשנת 2003 לאחר שלושה ניצחונות רצופים בלה מאן, החלה חברת אאודי לספק מנועים, פלטפורמה, צוותים ונהגים לחברת בנטלי אשר חזרה למרוץ כבר בשנת 2001. בנטלי, שותפתה העסקית של אאודי תחת קבוצת פולקסווגן, זכתה באותה שנה בניצחון במרוץ על ידי מכונית הבנטלי ספיד 8 שלה.
ראו גם

אסון הלה מאן
הערות שוליים

↑  SPEED | The Motors On FOX Blog
↑  http://www.sportskeeda.com/motorsports/an-introduction-24-hours-of-le-mans
↑  http://www.24h-lemans.com/en/race/category_2_2_1742.html
↑  Le Mans 24 Hour - Michelin set new records at Le Mans - Yahoo! Eurosport
↑  https://www.exclusivegp.com/monaco-grand-prix/triple-crown-of-motorsport-a-title-that-is-often-overlooked/
↑  http://www.lemans.org/en/News/this-year-s-24-hours-of-le-mans-in-a-few-figures/41677
↑
↑   25 fascinating facts about Le Mans 24 Hours, The Telegraph, 6 June 2014
↑  http://www.motorsport.com/lemans/news/confirmed-2015-le-mans-24-drivers
↑  http://www.history.com/this-day-in-history/tragedy-at-le-mans
↑
↑  http://www.sportskeeda.com/motorsports/24-hours-of-le-mans-qualifying-2015
↑  The Ignition is on the Left - Porsche Drive USA | view and share articles, news, images, videos, events
↑
↑  http://www.popularmechanics.com/cars/a5865/le-mans-diesel-winners/
↑  http://www.timeslive.co.za/sundaytimes/lifestyle/2015/06/06/The-10-greatest-cars-to-ever-race-at-the-Le-Mans-24-Hours
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11949177q (data)  GND: 4642007-1  LCCN: n2008048270  NKC: mzk20231210770  VIAF: 139782736   WorldCat (עם VIAF): 139782736 
תרשים מסלול לה סארת
מסלול לה מאן בלילה
פורשה 936 זוכת מרוץ 1977, פורשה מחזיקה במספר שיא הזכיות ליצרנית רכב במרוצי לה מאן עם 19 זכיות
נהגה הדני של אאודי טום קריסטנסן הוא המצליח ביותר בתולדות מרוץ לה מאן עם 9 זכיות
מסורת זינוק לה מאן אומצה במרוץ 1000 הק"מ של נורבורגרינג
פורשה 908 Langheck, פירוש:זנב ארוך
מכונית בנטלי משנת 1929 עם מגדש על
פורשה 962
אאודי R8
מכונית הפיג'ו 908 HDi
אנדרה לוטרר במכונית האאודי מספר 2 מוביל את שתי מכוניות הפיג'ו סמוך לסיום מרוץ 2011
פורשה 919 הייבריד מנצחת המרוץ פעמיים בשנים 2015–2016
פסח בר אדון

| --- | --- |

בר אדון, שנות השלושים
 לידה:  1 באוקטובר 1907 קולנה, פולין 
 פטירה:  9 בינואר 1985 (בגיל 77) מרחביה, ישראל 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תרומות עיקריות
 חפירות באזור בית שערים, תל בית ירח ומדבר יהודה - גילוי מטמון בנחל משמר.
 
פסח בר אדון בחפירות בית שערים בשנת 1936
פסח בר אדון (שמו המקורי: פסח פאניטש; 1 באוקטובר 1907 – 9 בינואר 1985) היה מאנשי היישוב, פעיל בארגון "ההגנה" ובהעפלה, הרפתקן, ארכאולוג וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בעיירה קולנו שבפולין למשפחה חרדית-ציונית לרב שמואל בנימין פאניטש (1875-1944) ואסתר פייגה ציפורה לבית לאו (1880-1974), הוריו עלו לארץ. במשפחתו היו עוד שלושה בנים ושתי בנות. בילדותו למד בבית הספר "תחכמוני", ויותר מאוחר, בישיבות נובהרדוק, וילנה וסלבודקה. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1925, עבד לפרנסתו בבניין ובסלילת כבישים, ובמקביל למד מזרחנות ויהדות באוניברסיטה העברית.
התגורר עם שבטי בדווים בעמאן, ולאחר מכן בעמק בית שאן ובקוניטרה (סוריה). המוטיבציה העיקרית לכך הייתה רצונו להבין מדוע כמעט כל המנהיגים בישראל במהלך הדורות היו רועי צאן. בתקופה זו היה לבוש כבדווי והצליח להתערות בחברה הבדווית וללמוד את מנהגיה וארחות חייה. בתקופה זו נודע בכינויו "עזיז אפנדי".
בתקופת מאורעות תרפ"ט ותרצ"ו היה בר-אדון פעיל ב"הגנה" והשתתף בהגנה על שכונות ימין משה ונחלאות בירושלים ויישובים בצפון הארץ. מאוחר יותר עסק בארגון ההעפלה, והיה מאבטח אוניות מעפילים, ועסק בהברחת נשק לארץ דרך הים.
בשנת 1939 נשא לאישה את דורותי כהאן, סופרת אמריקאית. בשנת 1940 נולד להם בנם האמן דורון בר אדון, והוא עבר עם משפחתו למושב מרחביה בעמק יזרעאל. אשתו דורותי מתה בשנת 1950.
בר-אדון השתתף במספר משלחות ארכאולוגיות, בבית שערים, בתל בית ירח, בסיני ובמדבר יהודה – שם גילה בשנת 1961 את מערת המטמון בנחל משמר, ובה מאות כלי נחושת מהתקופה הכלקוליתית. הוא המשיך לעסוק בארכאולוגיה עד שנת 1982, בגיל למעלה מ-70.
פסח בר אדון נטמן לצד רעייתו בבית הקברות שבמרחביה.
ביוגרפיה > ארכיון

ארכיונו נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב-יפו.
ספריו

גשר של מעלה - ספר על צנחני היישוב במלחמת העולם השנייה; חובר יחד עם אשתו.
בין עדרי הצאן - על חייו עם הבדווים.
באהלי מדבר - על חיי ומנהגי הבדווים.
סוסים מספרים - סיפורים מההווי הבדואי ומהווי ההתיישבות, מסופרים כביכול מנקודת המבט ה"סוסית".
תלם בים - על קורותיו בים כמאבטח אוניות נשק ומעפילים.
מערת המטמון - הממצאים ממערת נחל משמר - פירוט על החפירות והממצאים במערת המטמון.
לקריאה נוספת

'בר־אדון (פאניץ'), פסח', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 97–98. (הספר בקטלוג ULI)
"פסח בר-אדון ז"ל", קדמוניות: רבעון לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא, י"ז (68) (1984), עמ' 128
רחבעם זאבי, "לזכרו של פסח בר-אדון ז"ל: תרס"ז–תשמ"ה (1907–1985)", ישראל – עם וארץ, ד (22) (1986/87), (22): עמ' 285–286
רחבעם זאבי, "אגדה של פסח: דברים לזכרו של פסח בר-אדון", ישראל – עם וארץ, ז–ח (25–26) (93-1990), עמ' 309–314
דורון בר אדון, אורי דוידוביץ' ורועי פורת, "אדון המדבר – מסע ומסה במדבר יהודה בעקבות פסח בר אדון", אריאל 186 (2009), עמ' 35–40
ילקוט הכזבים, המהדורה המוערת, 2009, עמ' 138
הערות שוליים

↑  פסח עזיז בר אדון, באתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270079  NLI: 987007258099405171  BIBSYS: 99020313  BnF: cb12707229m (data)  CiNii: DA02263521  GND: 1157282644  ICCU: UFIV028598  ISNI: 0000 0003 6855 9284  LCCN: n85180851  NLA: 51707900  NTA: 071293884  RERO: 02-A000016097  SELIBR: 227819  SUDOC: 074525301  ULAN: 500483488  VcBA: 495/90257  VIAF: 97647180   WorldCat (עם VIAF): 97647180
רצח עדיאל קולמן

| --- | --- |

 תאריך:  18 במרץ 2018
 מקום:  העיר העתיקה, ירושלים
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  סכין
 הרוגים:  1
 פצועים:  0
 מבצע:  עבד אל-רחמן בני פאדל
רצח עדיאל קולמן היה פיגוע דקירה פלסטיני שאירע ב-18 במרץ 2018 בעיר העתיקה בירושלים, ובו נרצח המאבטח עדיאל קולמן.
הפיגוע

ב-18 במרץ 2018 מחבל פלסטיני תושב הכפר עקרבה דקר את עדיאל קולמן, מאבטח בן 32 מכוכב השחר, סמוך לשער השלשלת בעיר העתיקה בירושלים. כתוצאה מהדקירה, קולמן נפצע באורח אנוש. כוחות ביטחון שהיו במקום ירו לעבר המחבל והרגו אותו.
קולמן פונה לקבלת טיפול רפואי בבית החולים שערי צדק, אך לאחר מספר שעות של מאבק על חייו, נקבע מותו.
לאחר הפיגוע המשטרה עצרה שמונה סוחרים ערבים תושבי העיר העתיקה בירושלים, שהיו בזירת הפיגוע, ולא פעלו כדי למנוע אותו.
המחבל

המחבל שביצע את הפיגוע היה עבד אל-רחמן בני פאדל, בן 28, תושב הכפר עקרבה. למחבל היה אישור זמני למשך שבוע שמתיר לו להיכנס לישראל לצורך חיפוש עבודה. ההיתר התקבל כי לא הייתה לגביו אינדיקציה מודיעינית או ביטחונית שתעיד לגביו על כוונות חבלניות.
המחבל > בית המחבל

ב-19 במרץ 2018, יממה לאחר הרצח צה"ל מיפה את ביתו של המחבל סמוך לשכם לקראת הריסתו.
משפחת המחבל טענה שהוא סבל ממחלת נפש בעת ביצוע המעשה ולכן ביתה לא צריך להיהרס כחלק מהמדיניות הישראלית להרתעת מחבלים מלבצע פיגועים. המשפחה העבירה לצבא מסמכים רפואיים ממספר גורמי רפואה לתמיכה בטענותיה.
ב-4 בספטמבר 2018 הודיע צה"ל כי לא יהרוס את הבית של המחבל. בהודעת דובר צה"ל נמסר: "לאחר בחינה מעמיקה של הטענות אותן העלתה המשפחה בדבר מצבו הנפשי של המחבל, והמסמכים שהוצגו, לא ניתן להורות על הריסת בית המחבל".
החלטת צה"ל שלא להרוס את הבית עוררה ביקורת מצד גורמים פוליטיים ומשפחתו של עדיאל קולמן, שטענו כי הדבר מהווה פגיעה בהרתעה מול מחבלים עתידיים.
הערות שוליים

↑  ישי פורת, אליאור לוי וחסן שעלאן, פיגוע דקירה בעיר העתיקה בירושלים: גבר נפצע קשה מאוד, באתר ynet, 18 במרץ 2018
↑  אלון חכמון, יאסר עוקבי, מעיין הרוני, ‏נקבע מותו של המאבטח שנפצע קשה במהלך פיגוע הדקירה בירושלים, באתר מעריב אונליין, 18 במרץ 2018.
↑  אלירן אהרון, נעצרו ערבים שצפו ברצח - והתעלמו, באתר ערוץ 7, 20 במרץ 2018
1 2  מאיה הורודניצ'אנו, יואב איתיאל‏, עדיאל נרצח והותיר ארבעה יתומים: "איש צדיק ויקר שכולו טוב", באתר וואלה, 19 במרץ 2018
1 2  יואב זיתון, צה"ל חזר בו: בית המחבל שרצח את עדיאל קולמן לא ייהרס, באתר ynet, 4 בספטמבר 2018
↑  חנן גרינווד, המשפחה טענה שהמחבל "לוקה בנפשו" – ביתה לא ייהרס, באתר ישראל היום, 5 בספטמבר 2018
↑  מערכת סרוגים, ‏צה"ל חזר בו: בית המחבל שרצח את עדיאל קולמן לא ייהרס, באתר "סרוגים", 4 בספטמבר 2018
ריקוד טראמפ

טראמפ בתנועת שימי אופיינית, קמפיין ברוצ'סטר, ינואר 2025
טְרַאמְפּ שִׁימִי  או רִיקּוּד טְרַאמְפּ (מאנגלית: Trump shimmy, Trump dance) מתייחס לתנועת גוף ייחודית המתקשרת לנשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, שנצפתה לעיתים קרובות במהלך הופעות פומביות, עצרות או נאומים שלו. התנועה משכה תשומת לב ברשתות החברתיות ובתקשורת גם בשל הניגוד בין הבעותיו הרציניות בדרך כלל לבין הגינונים הבלתי פורמליים. הריקוד הפך ויראלי גם בקרב סלבריטאים וספורטאים שונים.
תיאור

ריקוד טראמפ בדרך כלל כולל סיבוב קל של הגו, מלווה בתנועות עדינות ומעט ריתמיות של פלג הגוף העליון. ידיו לרוב נשארות יחסית יציבות או בצדי הגוף, בעוד שהגוף זז מצד לצד, והמחווה מלווה לעיתים קרובות בחיוך או בהנהון ראש. התנועה נראית לעיתים קרובות ברגעים בהם טראמפ באינטראקציה עם הקהל, במיוחד במהלך עצרות הבחירות או נאומים פומביים.
פופולריות

טראמפ שימי הפך למזוהה וידוע ברחבי העולם במיוחד במהלך קמפייני הבחירות של טראמפ בשנים 2016, 2020 ו 2024. הוא משך תשומת לב על כך שהוא מהווה מחווה בלתי צפויה ובלתי פורמלית מאדם שלרוב שמר על יציבות ושפת גוף מרוסנת. רבים מהפרשנים ומשתמשי הרשתות החברתיות שמו לב לתנועה זו, מה שהוביל לשיתופים ולהתייחסויות אליה באופן הומוריסטי או מקניט על ידי מתנגדיו הפוליטיים או רשתות תקשורת המזוהות עם הדמוקרטים.
למרות שהיא לא נחשבת למהלך ריקוד במובן המסורתי, השימי של טראמפ הפך להיות מחווה מזוהה עם הנשיא. היא לעיתים נתפסה כהפגנת ביטחון, כאשר חלק מהאנשים ראו בה דרך עבור טראמפ להתחבר עם תומכיו או להדגיש רגעי התלהבות בנאומיו.
השפעה תרבותית

בנוסף להימצאותה בתקשורת, השימי של טראמפ הפך לחלק מתרבות האינטרנט, שם היא לעיתים קרובות הוצגה בהומור בממים, GIFים ועריכות וידאו. לעיתים קרובות הייתה מוצגת כניגוד לתנועות ריסוניות ומסודרות של דמויות פוליטיות אחרות, מה שתרם לתפיסה של סגנונו הייחודי של טראמפ בתקשורת.
המהלך גם עורר דיונים על שפת גוף ותקשורת לא מילולית בפוליטיקה, שכן ה"שימי של טראמפ" נתפס כסטייה מהתמונה המסורתית של הנשיא. מאז 2016, הוא ממשיך להיות מוזכר בתרבות הפופולרית כסמל לאישיותו של טראמפ ולגישתו לדיבור ציבורי.
הערות שוליים

↑  How the “Trump Dance” Took Over the Sports World, באתר The Slate, נובמבר 2024
↑  Trump Dance Makes Its Way to the NFL, UFC, ניו יורק טיימס, נובמבר 2024
↑  Christian Pulisic hits the Trump dance after goal in USMNT’s win over Jamaica, ניו יורק פוסט, נובמבר 2024
↑  אלוף העולם במשקל כבד ב-MMA ג'ון ג'ונס, מבצע טראמפ שימי אחרי ניצחון והגנה על מתואר מול סטיפה, יוטיוב, נובמבר 2024
↑  Trump's new dance moves are causing quite a stir, אל-ג'זירה, אוקטובר 2020
↑  הריקוד של טראמפ מעורר השראה ל"אתגר טיקטוק", יוטיוב, CityNews, 2020
חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית

| --- | --- |
סמל משמרות המהפכה האסלאמית
סמל משמרות המהפכה האסלאמית
 פרטים
 מדינה:  איראן איראן
 שיוך:  משמרות המהפכה האסלאמית
 סוג:  חיל ים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־40 שנה) 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  20 אלף חיילים
 ציוד עיקרי:  ספינות, טילים נגד ספינות
 פיקוד
 מפקדים:  אדמירל עלי-רזא תנגסירי
חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית (בפרסית: نیروی دریایی سپاه پاسداران انقلاب اسلامی) הוא הזרוע הימית של משמרות המהפכה האסלאמית ופועל לצד חיל הים האיראני תחת צבא איראן. משרתים בו כ-20,000 אנשים וברשותו כ-1,612 כלים ימיים שנועדו להגן על מרחב המפרץ הפרסי כולל החופים והאיים בסמוך אליו שבשליטת איראן.
לחיל הים של משמרות המהפכה ולחיל הים של צבא איראן יש ייעוד דומה - שני הארגונים פועלים בנפרד ושונים באמל"ח ובהכשרה שלהם. לחיל הים של משה"מ מגוון כלי תקיפה קטנים ומהירים המאפיינים לוחמה אסימטרית. כמו כן, בעלי יכולות הגנת חוף וטילים נגד ספינות.
בארגון פועלת יחידת כוחות מיוחדים (Tavakar): יחידת ספאה (Sepah Navy Special Force - S.N.S.F).
מפקד החיל הוא עלי-רזא תנגסירי, שהחליף את עלי פדווי (כיום סגן מפקד משה"מ)
היסטוריה > מלחמת איראן–עיראק

במהלך תקופת "מלחמת הטנקים"/"מלחמת הערים" החל חיל הים של משה"מ לפתח טקטיקת פשיטה והפתעה תוך שהוא עושה שימוש בספינות מהירות מסוג "בוקאמר" שמורכב עליהם משגר רקטות, RPG, ומכונות ירייה כבדות. בין 1980 ל-1988 מיקשו הצדדים היריבים חלקים מהמפרץ הפרסי. מכליות שנעו באזור נפגעו מן המוקשים הימיים, ומאוחר יותר נפגעו גם ספינות מלחמה מערביות שהגיעו לאזור כדי להגן עליהן במסגרת מבצע רצון טוב (Operation Earnest Will).
במבצע תוכנן לשלוח שיירות של ספינות מסחר ומכליות בליווי כוחות אמריקאים. בשיירה הראשונה נעו 2 מכליות תוך שהן מלוות ב-4 ספינות מלחמה אמריקאיות. הליווי התקיים מרגע כניסתן למפרץ הפרסי דרך מיצרי הורמוז (Strait of Hormuz) ועד להגעתן לכווית, מסע שנמשך כיומיים וחצי. תת-אדמירל הרולד ברנסאן (Harold Bernsen), מפקד כוח הלחימה המשולב של ארצות הברית במזרח התיכון (JTFMF - Joint Task Force Middle East), שפיקד על הכוחות במפרץ, מיהר להכתיר את המבצע כהצלחה עוד בטרם החל. אולם, בבוקר ה-24 ביולי פגעה מכלית הענק "ברידג'טון" (Bridgeton), אחת משתי המכליות בשיירה, במוקש ימי שהונח על ידי איראן. כתוצאה מהפיצוץ נפער בדופן המכלית חור בקוטר של כעשרה מטרים והשיירה נאלצה להאט את מהירותה מ-29 ל-9 קמ"ש. לבסוף הגיעה ליעדה. בעקבות הלקחים שנלמדו ממבצע הליווי הראשון החלה ארצות הברית לתגבר את כוחותיה במפרץ, עם דגש על חיזוק האמצעים המשמשים לאיתור והשמדת מוקשים.
מבנה

חיל הים של משמרות המהפכה פרוס לחמישה מרחבים גאוגרפיים, כאשר לרשות כל מפקד מרחב עומדים כמה בסיסים, נמלים ויחידות שונות תחת פיקודו. הן כוללות, בין היתר, הגנת חופים, טילי חוף–ים, יחידות הגנה אווירית כלי שטח ואמצעים נוספים.
מרחב בושהר – אחראי למרכז המפרץ הפרסי ולצפונו. הכוחות המוצבים בו פועלים בעיקר להגן על תחנת הכוח הגרעינית בבושהר ועל האי ח'ארג .
מרחב צפון המפרץ הפרסי – אחראי לאבטחת הגבול הימי המשותף של איראן, עיראק וכווית, ובפרט באזור שט אל-ערב.
מרחב מרכז המפרץ הפרסי – אחראי על השטח שבין בושהר בצפון לאי כיש בדרום. בנוסף המרחב אמון על שמירת שדות הגז.
מרחב האיים – אחראי על האיים אבו מוסא, סירי, טונב הגדול וטונב הקטן.
מרחב בנדר עבאס – חולש על אזור מצר הורמוז. הוא נועד בעיקר לפיקוח ושליטה של איראן על השיט במצר, ובנוסף אחראי להגנה על אזור נמל בנדר עבאס.
המפקדה הראשית נמצאת בבסיס בנדר עבאס שלחופי מצר הורמוז.
מאז שנת 2019 מפקד על חיל הים של משמרות המהפכה אדמירל עבדול-רזא דבסתאני.
חטיבת הכוחות המיוחדים אבא-עבדאללה

חטיבת הכוחות המיוחדים אבא-עבדאללה (מוכרת גם כ-SNSF) היא יחידת הקומנדו הימי של חיל הים של משמרות המהפכה. החטיבה הוקמה בשנת 2006, ומונה כיום על פי הערכות שונות כ-500–600 פעילים. בסיס היחידה נמצא באי פארור השוכן סמוך למצר הורמוז, אלא שאנשי היחידה פרוסים לפי הצורך המבצעי ברחבי המפרץ הפרסי ומעבר לו. פעולות נפוצות של היחידה כוללות בין היתר השתלטות על ספינות והנחת מוקשים.
מסלול ההכשרה של לוחם הקומנדו הימי נמשך כשנתיים והוא מתאפשר ללוחמים בעלי ניסיון בזרועות משמרות המהפכה. במסגרת הכשרתם מוכשרים החניכים בתחומי הצלילה, החבלה, הצליפה, הסיור, הצניחה, הפשיטה מהים, הגלישה ממסוקים, חילוץ בני הערובה, ההשתלטות על כלי שיט, הטמנת המוקשים והפעלת כלי שיט ומערכות נשק.