stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כראמיה
הערות שוליים

↑  The Encyclopaedia of Islam., New edition, Leiden: Brill, 1960-2009
↑  Hoffman, Valerie J. (Valerie Jon), 1954-, The essentials of Ibadi Islam, Syracuse, N.Y.: Syracuse University Press, 2012
↑  Benjamin J Fleming, Material culture and Asian religions : text, image, object, New York: Routledge, Taylor & Francis Group, 2014
↑  Harasta, Jesse., The history of the Sunni and Shia split : understanding the divisions within Islam, Lexington, KY: Charles Rivers Editors, 2014
↑  Berkey, Jonathan Porter., The formation of Islam : religion and society in the Near East, 600-1800, New York: Cambridge University Press, 2003
↑  Hazleton, Lesley, 1945-, After the prophet : the epic story of the Shia-Sunni split in Islam, 1st Anchor books ed, New York: Anchor Books, 2010, ©2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: kerramiyye
יוסף שאול אלישר

| --- | --- |

 לידה:  פברואר 1867 ה'תרכ"ז ירושלים
 פטירה:  28 ביוני 1948  (בגיל 81) ה'תש"ח ירושלים 
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 28 ביוני 1948 
 רבותיו:  הרב יעקב שאול אלישר
 חיבוריו:  ויוסף שאול
 אב:  חיים משה אלישר 
 
יוסף שאול אלישר (י"ז באדר ה'תרכ"ז, פברואר 1867 – כ"א בסיון ה'תש"ח 28 ביוני 1948) היה איש ציבור ואיש עסקים ירושלמי, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים, ממייסדי שכונת זיכרון משה בעיר, וחבר אספת הנבחרים הראשונה. גואל קרקעות עבר הירקון בתל אביב מדרום לקריית שאול עליהן הוקמו לימים שכונות נאות אפקה, שכונת רביבים, ורמות צהלה. על שמו שכונת הדר יוסף.
קורות חיים

נולד בירושלים בפברואר 1867 (י"ז באדר ה'תרכ"ז) לרב חיים משה אלישר, שהיה בנו של הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר, ולוידה בת הראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'ל.
בצעירותו התחנך בישיבות בירושלים, ואביו שכר לו מורה ללימוד ערבית. בסיום לימודיו נישא לריקה, שהייתה נכדת הרב חיים נסים ברוך, והחל לעסוק במסחר, תוך כדי קביעת עיתים ללימוד תורה בישיבתו של סבו, הרב יעקב שאול אלישר.
בשנת 1907 (ה'תרס"ז) נמנה עם מייסדי שכונת זיכרון משה בירושלים, ובסוף שנת 1908 (ה'תרס"ט) נבחר לעירייה יחד עם דוד ילין ורחמים מזרחי. בשנת 1912 (ה'תרע"ב) מונה על ידי מושל העיר לחבר ההנהלה בקופת היתומים הערבים, ולקח חלק בוועדות שונות מטעם המושל והעירייה.
בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים לצד הרבנים אברהם ביג'אג'ו, דוד פאפו, חנניה גבריאל, יוסף מרדכי הלוי ורפאל שלמה לניאדו, אך התפטר לאחר מחלוקת שפרצה בו על תפקיד הרבנות.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, נבחר בחודש אוגוסט 1914 יחד עם דוד ילין, אברהם יחזקאל בלום ואברהם אלברט ענתבי כחבר הוועד המשותף של נכבדי העדות לחלוקת סיוע שנשלח מארצות הברית.
בשנת 1923 (ה'תרפ"ג) נבחר שוב לוועד העדה הספרדית בירושלים, ושימש בו כסגן הנשיא עד לשנת 1925 (ה'תרפ"ה), אז נבחר לשמש כנשיא הוועד עד לסוף שנת 1927 (ה'תרפ"ז). כן נמנה עם מקימי בית מושב הזקנים והזקנות הספרדי בירושלים, שם שימש כגבאי המוסד והמפקח על הקמתו.
בשנים בהן פעל בוועד העדה הספרדית, שימש גם כיו"ר החברה קדישא, ופעל לגידור בית העלמין כדי למנוע השתלטות על השטח בידי זרים. כן פעל למען עניי ירושלים, וחיזוק מוסדותיה והקדשותיה של העדה הספרדית.
שימש גם כחבר ועד העיר ליהודי ירושלים, חבר אספת הנבחרים הראשונה וחבר מנהל בבית החולים משגב לדך ובית חינוך עיוורים.
כסוחר נכבד שהיה פעיל בענייני הסוחרים בירושלים, יצר קשרי מסחר עם צרפת ואוסטריה, ושימש כחבר סינדיקט החיטה העירוני לחלוקת חיטים ואספקת לחם לתושבים בעת מלחמה.
הלך לעולמו בירושלים ב-28 ביוני 1948 (כ"א בסיוון ה'תש"ח), ונקבר בבית הקברות בשכונת סנהדריה בעיר.
אחיו היה יצחק שמעיה אלישר, ובנו היה איש הציבור אלעזר אלישר.
חיבורו

ויוסף שאול - הערות והארות על חלק ממסכתות הש"ס והלכות הרמב"ם הנוגעות למסכתות אלו, ירושלים ה'תש"ב
לקריאה נוספת

'אלישר, יוסף', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 49. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  עזרא ציון מלמד, הרב שאול יוסף אלישר ז"ל: למלאת שנה לפטירתו, הד-המזרח, 24 ביוני 1949
↑  מדריך הרחובות תל אביב-יפו, יחיעם פדן, 2003
↑  מענייני העדה, החרות ירושלים, 31 בינואר 1912
↑  יוסף שאול אלישר באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260880805171  ISNI: 0000 0000 6836 7344  VIAF: 97794148   WorldCat (עם VIAF): 97794148
חמילניק

ערך זה עוסק בעיר במחוז ויניצה שבאוקראינה. אם התכוונתם לעיירה בפולין, ראו .
חמילניק (אוקראינית: Хмільник) היא עיר במחוז ויניצה שבאוקראינה.
היסטוריה

האזכור הראשון של העיר מתייחס ל-1362, אז מלך ליטאי אלגירדאס לאחר קרב המים הכחולים השתלט על העיירה. חמילניק הפכה לשער הצפון-מזרחי לפודוליה, וזה גרם לתחילת תהליך ההתבצרות של העיר. ב-1434 העיר עברה לידיה של פולין, אז העיר הייתה בעצם מורכבת מטירה ובתי מגורים שנבנו סביבה.
ב-1448 חמילניק קיבלה זכויות מגדבורג.
מספר משפחות ספרדיות שהגיעו מן האימפריה העות'מאנית התיישבו בעיר, בו הקימו בית כנסת ספרדי.
ב-1672 העיר נכבשה על ידי טורקים ששלטו בה במשך 27 שנים, אז העיר חזרה לידיה של פולין. ב-1793 העיר עברה לידיה של האימפריה הרוסית לאחר חלוקת פולין.
היסטוריה > יהודי חמילניק

לקראת מלחמת העולם השנייה חיו בחמילניק 4,800 יהודים, כשני שלישים מכלל האוכלוסייה.
ב-17 ביולי 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים, רק מעטים מן היהודים הצליחו להימלט לפנים ברית המועצות לפני הכיבוש. ב-12 באוגוסט 1941 נרצחו 367 יהודי העיר. בסתיו 1941 בעיר הוקם גטו ובו רוכזו יהודי חמילניק והסביבה.
ב-9 בינואר 1942 נרצחו 5,800 מתושבי הגטו, ב-16 בינואר 1942 נרצחו עוד 1,240 יהודים. ב-12 ביוני 1942 נרצחו על ידי שוטרים גרמנים וחיילים הונגרים 360 ילדים יהודים. ב-3 במרץ 1943 חוסל הגטו, 8 נשים ו-127 גברים הושארו בחיים והועברה למחנה עבודה בעיר, המחנה חוסל ב-26 ביוני 1943.
אוכלוסייה

בשנת 2008 בעיר היו 27,900 תושבים, ההרכב הלאומי היה:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | לאום | אחוז מכלל אוכלוסייה |
| 1 | אוקראינים | 95.3 |
| 2 | רוסים | 2.9 |
| 3 | פולנים | 1 |
| 4 | יהודים | 0.2 |
שפת האם של תושבי חמילניק ב-2001 היו:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שפת האם | אחוז |
| 1 | אוקראינית | 97.12 |
| 2 | רוסית | 2.59 |
| 3 | בלארוסית | 0.08 |
| 4 | פולנית | 0.05 |
| 5 | יידיש | 0.04 |
| 6 | מולדובנית | 0.03 |
לפני מלחמת העולם השנייה רוב תושבי העיר היו יהודים. ב-1926 56 אחוזים מכלל תושבי העיר היו יהודים, ואילו 41 אחוזים היו אוקראינים. ב-1959 רק שני אחוזים מכלל אוכלוסייה היו יהודים ו-92 אחוזים היו אוקראינים.
ערים תאומות

פולין בוסקו-זדרוי, פולין
הערות שוליים

↑  חמלניק (Khmelnik), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500952205171  GND: 4997731-3  LCCN: no2012125285  VIAF: 262664271   WorldCat (עם VIAF): 262664271
לאשצ'וב

| --- | --- |
סמל לאשצ'ובסמל לאשצ'וב

 מדינה:  פולין פולין
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,010 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  50°32′00″N 23°44′00″E﻿ / ﻿50.533333333333°N 23.733333333333°E﻿ / 50.533333333333; 23.733333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.laszczow.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטילאשצ'וב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטילאשצ'וב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הריסות בית הכנסת היהודי העתיק בלאצ'וב שנבנה על שרידי הטירה של משפחת לאשצ'וב מהמאה ה-16.
לאשצ'וב (בפולנית: Łaszczów; באוקראינית: Лащів) היא עיירה הנמצאת ביחידת המנהל טומאשוב לובלסקי, כחלק מפרובינציית לובלין, במזרח פולין. הוקמה באמצע המאה ה-16. מספרה של האוכלוסייה בעיירה כיום עומד על כ-2,341 תושבים.
עד למלחמת העולם השנייה הייתה רוב אוכלוסיית העיירה יהודית, ופעלה בה כקהילה תוססת בסגנון שטעטל קלאסי, עד להשמדתה המוחלטת על ידי הגרמנים לאחר גירוש אכזרי למחנה ההשמדה בלז'ץ (או סוביבור). מצויים בה שרידים רבים המעידים על הקהילה היהודית המפוארת שהתקיימה במקום, ממנה נשארו רק בודדים.
מבחינה מנהלית הוקמה מחדש כעירייה עצמאית ב-1 בינואר 2010, לאחר שבעבר היה לה מעמד של עיר בין 1549 ל-1870, זהו מקום מושבו של גמינה (מחוז מנהלי) הנקראת גמינה לאשצ'וב. היא שוכנת כ-25 ק"מ (16 מייל) מזרחית לטומשוב לובלסקי ו-114 ק"מ (71 מייל) דרומית-מזרחית לבירה האזורית לובלין.
היסטוריה

מקורותיה של העיירה לאשצ'וב מתוארכים לאמצע המאה ה-16, ממסמך משנת 1549 מפיוטרקוב טריבונלסקי שנכתב עלי ידי המלך זיגמונט אוגוסט המורה לבנות את העיירה.
בתחילה רצו לקרוא לעיר בשם "פרבדה" (אמת) אך כינוי זה לא השתמר זמן רב, וכבר בשנת 1578 נקראה העיירה לאשצ'וב (על שם המשפחה של בעלי הקרקע).
בתחילת המאות ה-16 וה-17, העיר הייתה מרכז חשוב של הרפורמציה הפולנית. בלאשצ'וב הייתה קהילה ארינית ובית הדפוס בבעלותם, שפעל עד שנת 1603. באותה שנה, כחלק ממאמציו של פיוטר גוראיסקי, קיבלה העיר לאשצ'וב אישור לארגן ירידים. במאה ה-17, התפתחותה של העיר נבלמה.
בשנת 1702, העיר נשרפה על ידי השוודים בפיקודו של הגנרל סטנבוק. בשנת 1745, החלה בניית כנסייה ומכללה עבור המסדר הישועי בעיר.
בשנת 1754 נפגעה העיר משריפה שגרמה לנזקים גדולים. בעקבות כך, הבעלים – פרנצישק סלזי פוטוצקי הורה לתושבים לבנות בנייני לבנים במקום בנייני עץ.
בשנת 1902 עמדה אוכלסיית לאשצ'וב 2,600 תושבים, רובם הגדול יהודים. בשנת 1908 הוקמה ביישוב יחידת כיבוי אש.
במהלך קרב קומארו ב-1914, לאשצ'וב הייתה זירת הלחימה הרוסית-אוסטרית. בשנת 1915, לאחר שלאשצ'וב נכבשה על ידי האוסטרים, הם בנו מסילת רכבת צרה מאוהנוב לוולדז'ימייז' וולינסקי.
בשנת 1916 הוקם ביישוב בית ספר יסודי פולני. במלחמת העולם השנייה שכן בבית הספר תחנת ז'נדרמריה גרמנית. ב-25 בדצמבר 1942 השלימו הגרמנים את כיבוש של העיירה כחלק ממלחמת העולם השנייה. ביוני 1944, נשרפה חלק מהעיירה על ידי צבא המורדים האוקראיני (UPA).
הקהילה היהודית

לאורך קיומה כעיירה הייתה בה קהילה יהודית גדולה, שהיוותה למעשה את הרוב המכריע של התושבים, היא הושמדה כליל על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
האזכור הראשון של יהודים בלאשצ'וב מגיע משנת 1629. בתקופה זו היו בבעלות יהודים שני בתים בעיר. בשנת 1643 גדל מספר בתי היהודים לשלושה. הקהילה היהודית המקומית נרצחה בידי חיילות הקוזקים של בוגדן חמלניצקי ב-1648 כחלק מגזרות ת"ח-ת"ט.
במחצית השנייה של המאה ה-17 הוקמה הקהילה מחדש, ובסוף המאה ה-17 או במחצית הראשונה של המאה ה-18 הוכרה כקהילה עצמאית. כחלק מהקמת הקהילה אז הוקמו במקום בית הכנסת ובית הקברות היהודי.
באמצע במאה ה-18 חיו בלאשצ'וב כ-600 יהודים. הם עסקו במסחר (בעיקר תבואה) ובמלאכה. הם גרו בבתים מסביב לכיכר השוק. בשנת 1782 קיבלו היהודים אישור לשפץ את שרידי בניין אוצר הטירה לשעבר והבתים הסמוכים, שנהרסו בראשית המאה ה-18 על ידי השוודים, ולבנות במקום בית כנסת ובית קהילה.
במאה ה-19 היה בעיר זמן מה בית דפוס יהודי. ב-1815 כיהן כרב מרדכי זיסקינד. בשנת 1820 מנתה לאשצ'וב 411 תושבים, בהם 347 יהודים (84%). בשנת 1831 פתח המנתח היהודי אלפונס ברוסטדט על חשבונו בית רפואה בעיירה ובו 30 מיטות, המיועד לפצועים במרד נובמבר. בשנת 1840 היה שרול בינדר הספר בעיר.
בשנת 1842 מנתה לאשצ'וב 1,160 תושבים, בהם 933 יהודים (80%). ב-1856 מנתה העיירה 1,076 תושבים, בהם 1,010 יהודים (93%). ב-1909 היה שמואל גלאס הרב, ומר אהרון גרינדלר היה נשיא ועד הקהילה. בשנים 1914–1918 היו בעיר בית כנסת ושלושה בתי מדרש.
בספטמבר 1920 התרחש בעיירה פוגרום שבעקבותיו עזבו חלק מהתושבים היהודים את העיר לצמיתות. על פי נתוני המפקד שנערך ב-1921, היו בלאשצ'וב 1,141 תושבים, בהם 1,041 יהודים (91%). בתקופת בין המלחמות היו בית כנסת ושני בתי מדרש משותפים (אחד ליד בית הכנסת, השני בכיכר השוק), וכן בית קברות, מקווה ובית מטבחיים. היו ארגוני צדקה, כולל: חברה לסיעוד חולים בשם "ביקור חולים" ולינת הצדק.
במלחמת העולם השנייה

ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, היוו היהודים 99% מתושבי לאשצ'וב. מה שהפך אותה לאחד הריכוזים היהודים הגבוהים, וסיווג את העיירה כשטעטל הומוגני.
בספטמבר 1939, נכבש מערב פולין על ידי הצבא הגרמני כחלק ממלחמת העולם השנייה. ב-1940 הקימו הגרמנים יודנרט שכלל כ-12 איש מהעיירה. ב-25 בדצמבר 1942 רצחו הגרמנים 75 מתושבי העיירה. השמדת הקהילה המקומית התרחשה ב-17 במאי 1942. אז הגרמנים ירו בכמה מהיהודים, וגירשו את השאר למחנה ההשמדה בלז'ץ, (לפי מקורות אחרים – למחנה בסוביבור) שם נרצחו כולם. במהלך הגירוש הצליחו כמה עשרות יהודים להימלט ליער סמוך, אך רובם נתפסו ואז נורו בסתיו 1942. רק יהודים בודדים מלאשצ'וב שרדו את הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. הגרמנים הרסו גם חלק מהמבנים השייכים לקהילה היהודית. גם כיום ניתן לראות שרידי מבנים השייכים לקהילה היהודית, כבתי כנסת, ומקוואות. מבית הקברות היהודי במקום, שהוקם בערך במאה ה-18, נותרה רק מצבה אחת, משנת 1824 או 1828.
ראו גם

בית הכנסת בלאשצ'וב
הערות שוליים

↑  לאצ'וב, באתר השטעטל הווירטואלי (בפולנית)
↑  Urząd Miejski w Łaszczowie
מרכז בלאצ'וב
בית הקולנוע הישן בלאשצ'וב – סטרומיק. אחד מבתי הכנסת היהודים שפעלו בעיירה שהוסב לקולנוע לאחר השמדת הקהילה היהודית.
בית הקברות היהודי בלאשצ'וב
חורבת בית הכנסת היהודי העתיק של לאצ'וב שנבנה על שרידי טירה מהמאה ה-16
ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה

| --- | --- |


חלונות הספרייה מול מבנה האגף החדש. ברקע, הבניין הראשי של האוניברסיטה.
 מיקום:  אוניברסיטת חיפה, חיפה, ישראל
 סוג:  ספרייה אקדמית
 תאריך ייסוד:  1963
 מנהל:  נעמי גרידינגר
 קואורדינטות:  32°45′44″N 35°01′08″E﻿ / ﻿32.762359°N 35.018803°E﻿ / 32.762359; 35.018803
 http://lib.haifa.ac.il/
  (למפת חיפה מוגדלת) ספריית יונס וסוראיה נזריאן(למפת חיפה רגילה) ספריית יונס וסוראיה נזריאן(למפת הגליל המערבי רגילה) ספריית יונס וסוראיה נזריאן(למפת הגליל המערבי מוגדלת) ספריית יונס וסוראיה נזריאן
 
ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה היא ספרייה אקדמית כוללת הגדולה בישראל.
מאז הקמתה בשנת 1963, פועלת הספרייה על כל מחלקותיה תחת קורת גג אחת והנהלה מרכזית. הספרייה מציעה שירות אקדמי מידעני למציאת מקורות מידע במגוון סוגי החומר הנמצא בספרייה. פעילות הספרייה בעשייה האקדמית באוניברסיטה מבוססת על התמחויות מקצועיות המאפשרות הצעת שירותי-מידע במגוון עשיר של תחומי דעת וסוגי מידע.
הספרייה מקדישה משאבים לפיתוח, שימור ודיגיטיזציה של אוספים מיוחדים כגון מאגר עבודות גמר, פרסומי חוקרים, תמונות היסטוריות של ארץ ישראל וכן ארכיוני תיאטרון ואמנות הבמה. אוספים אלה מהווים תרומה להוראה ולמחקר באוניברסיטה ומחוצה לה. דגש רב מושם על הבטחת נגישות בטווח הקצר והארוך לקהילה האקדמית ולציבור הרחב המתעניין בנושאי שימור מורשת. פרויקט ייחודי נוסף בספרייה הוא "המפתח למאמרים בעברית".
האוסף

באוסף הספרייה יותר משני מיליון פריטים הכוללים: ספרים (מודפסים ואלקטרוניים), כתבי-עת (מודפסים ואלקטרוניים) מאגרי מידע מקוונים במגוון תחומי ידע, מפות וחומר קרטוגרפי, סרטים, תקליטורי שמע, חומר ארכיוני ותמונות לצפייה ברשת. כל פריטי הספרייה ניתנים לחיפוש ודלייה באמצעות "חיפוש אחד" - תיבת חיפוש אחודה באתר הספרייה. בספרייה מספר אוספים מרכזיים:
אוסף כללי - רוב הספרים נמצאים באוסף זה וניתנים להשאלה לשבועיים.
אוסף שמורים - אוסף להשאלה קצרת טווח הכולל יותר מ-15,000 פריטים, בהם ספרי לימוד שהועברו לאוסף השמור על פי בקשת מרצים, אוסף איבחונים פסיכולוגיים וספרים פרטיים של מורים לשימוש תלמידיהם. מרבית הפריטים באוסף זה ניתנים להשאלה לשלושה ימים, חלקם ללילה בלבד ומיעוטם אינם להשאלה כלל.
אוסף כתבי עת - מחולק לכתבי עת לועזיים, כתבי עת בעברית ואוסף זיעורים. כתבי-העת ניתנים להשאלה לשבוע לאנשי סגל ולתלמידי תואר שלישי בלבד. נכון לשנת 2011 לספרייה אוסף של יותר מכ-45,000 כותרי כתבי-עת מהם יותר מ-20,000 כתבי-עת אלקטרוניים.
אוסף המדיה - כאן מצויים חומרי ספרייה אור-קוליים כגון: וידאו, אודיו, תווים, תקליטורים, מפות, תצלומי לוויין, תצלומי אוויר, אטלסים וגלובוסים וכן מפות שמורות. לצד אלה מצויים אמצעי שימוש בחומר הלא-ספרי (מערכות סטריאו, מכשירי וידאו, מכשירי DVD).
אוסף המשפטים - באוסף המשפטי חומר מודפס ואלקטרוני, הכולל ספרות משפטית מהארץ ומהעולם - ספרים, כתבי-עת ואנציקלופדיות משפטיות. נכללים בו גם ספרים "שמורים" - חומר חובה לקורסים השונים בפקולטה למשפטים על פי בקשת המרצים, חקיקה ופסיקה ישראלית וזרה ומאגרי מידע משפטיים.
אוסף כלי אבחון - כולל שאלונים וערכות איבחון בתחומים שונים כגון: פסיכולוגיה, ריפוי בעיסוק, פזיותרפיה וליקויי למידה. לצורכי פיתוח האוסף הספרייה נמצאת בקשר שוטף עם החוגים השונים הנעזרים בו. בנוסף כל שאלון הנמצא בעבודות הגמר: מקורי, מתורגם או מעובד, מקוטלג בקטלוג הספרייה.
אוסף מילונים - כולל מילונים בשפות רבות; ניתנים להשאלה למבחן בלבד. האוסף נמצא בקומה השנייה בספרייה.
אוסף ספרי ילדים - נוסד בשנת 1982 ביוזמת פרופ' אירן סבר. באוסף כ-22,000 ספרי קריאה וספרי מידע לילדים, מתוכם כ-20,000 בעברית וכ-2,000 בערבית. הספרים אינם ניתנים להשאלה. באוסף ספרי הילדים נערכות פעילויות שונות בתחום אוריינות מידע ועידוד קריאה לתלמידי בתי-ספר יסודיים ולתלמידים בחינוך המיוחד. "המפתח הנושאי לספרות ילדים ונוער", בפיתוחה של הספרייה, מאפשר חיפוש לפי נושא של ספרי הילדים שבאוסף.
אוסף הספרים הנדירים - מונה יותר מ-3,000 ספרים, בהם ספרים מיוחדים שבשנות האלפיים כבר לא ניתן להשיגם, ספרים שיצאו לאור במהדורה מצומצמת וספרים להם חשיבות מבחינת הכריכה. בין הספרים באוסף הנדירים ניתן למצוא ספרים בתחום היודאיקה, דפים בודדים מגניזת קהיר וספרו של שפינוזה: מאמר תאולוגי מדיני מלווה בהערות בכתב-ידו.
אוסף ספרים בשפה הטורקית עות'מאנית - כ-1,700 ספרים המהווים מקור חשוב בחקר תולדותיה של האימפריה העות'מאנית.
הארכיון ע"ש אבא חושי - הארכיון כולל מסמכים רבים, הרצאות, פרוטוקולים, תמונות ומקצת מחפציו האישים של אבא חושי מן השנים 1919–1969 אשר הצטברו בתקופת פעילותו של אבא חושי בארץ כאיש ציבורי וכפעיל מפלגתי, כמזכיר מועצת פועלי חיפה וכראש עיריית חיפה בין השנים 1951–1969.
נוסף על כך, קיימים אוספים מיוחדים הכוללים ספרים בתחום האמנות, צילום, גאוגרפיה, לימודי סביבה, מוזיקה, ארכאולוגיה וקרטוגרפיה וחומר ספרי רלוונטי נלווה לאוספים הלא-ספריים.
היסטוריה

מיקומה של הספרייה השתנה לאורך השנים. בשנת 1963 נפתחה הספרייה לראשונה בבית הספר הגבוה בבית ארדשטיין ברחוב י. ל. פרץ בהדר הכרמל.
באמצע שנות השישים עברה הספרייה למשכן חדש במסגרת "המכון האוניברסיטאי של חיפה" בבית הספר תיכון עירוני ה' ברחוב הביכורים במרכז הכרמל. משנת 1969 ועד לקיץ 1973 הועברה הספרייה באופן זמני לקומה העליונה של הבניין הרב תכליתי, בתחילת שנות השבעים החלו לבנות את הספרייה במיקומה הנוכחי בתכנונו של אוסקר נימאייר במסגרת פרויקט הקמת האוניברסיטה. כחלק מהתפיסה של "אוניברסיטה תחת גג אחד" הוקמה גם הספרייה כספרייה מרכזית המשמשת את כל הפקולטות, ומהווה מרכז אקדמי שבו אנשים מתחומי ידע שונים נפגשים זה עם זה ומפרים זה את זה.
במשך חודשים ארוכים, שקד מנהל הספרייה, פרופ' שמואל סבר, על תכנון ספרייה מודרנית וגדולה שתשרת בעתיד, והאדריכל שלמה גלעד תרגם את מחשבותיו וחזונו לשרטוטים אדריכליים. אוסקר נימאייר תכנן את הבניין שבו נמצאת הספרייה בסגנון האדריכלות הברוטליסטית המאופיינת בבנייה בבטון חשוף בצורות פשוטות ומורכבות המאפשרות שטחים פתוחים רחבים שניתנים לחלוקה פנימית ולהרחבה עתידית. גישה זו הייתה נפוצה בין שנות החמישים ועד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים בהשפעתו של לה קורבוזיה.
עבודות התכנון והבנייה נמשכו שנים מספר, ורצה הגורל שסיומן התרחש דווקא כאשר פרצה, במפתיע, מלחמת יום הכיפורים. למרות האילוצים והמחסור בכוח אדם גברי לשם הקמת מדפים, תחזוקה וסבלות, ביקש פרופ' שמואל סבר שהספרייה תעבור למשכנה החדש כמתוכנן. ואכן, לאחר תכנונים מורכבים ועם הרכב מצומצם למדי של עובדים, הועברו ספרנים וספרים כאחד למשכן החדש. לרשות הקוראים עמד אולם קריאה גבוה ורחב, בעל מפתחים גדולים (שנאמר עליהם, בזמנו, שהם הגדולים ביותר במזרח התיכון), ואשר חזיתו המזרחית עשויה כולה חלונות, הפונים לנוף של מפרץ חיפה.
האולם עצמו הכיל עשרות רבות של שולחנות עבודה ולצדם כיסאות, שזווית המשענת שלהם נבחרה, מבין כמה דגמים, לאחר משאל קוראים.
הספרים עצמם שוכנו בגלריות בארבעה מפלסים. מסדרונות רחבי ידיים, ממזרח הבניין למערבו, הבטיחו חדירה מרבית של אור לספרייה. שטיחים חומים חדשים הוסיפו חום לספרייה, ומדפים וקירות ספוני עץ ריככו את הקירות והמדפים האפורים.
הספרייה במבנה שתכנן נימאייר מילאה את תפקידה במשך למעלה משלושים שנה. בתחילת המאה ה-21 בעקבות גידול בהיקף האוספים, הספרייה הפכה קטנה וישנה מכדי להכיל את אוספיה המתפתחים ואת הטכנולוגיות והשירותים המתקדמים שהיא מספקת. הספרייה לא הייתה מותאמת לתת מענה לצורכי המחקר וההוראה המשתנים ולציפיות קהל הלקוחות לסביבה ידידותית ומזמינה.
היסטוריה > בראשית המאה ה-21

פרופ' ברוך קיפניס, מנהל הספרייה בשנים 2000–2005, יזם את רעיון הרחבת הספרייה ואת שיפוצה על פי העקרונות התכנוניים שהציב ופרוגרמה שהכין יחד עם צוות מהספרייה. לאחר מסע שכנוע, הצליח קיפניס להביא להסכמת ההנהלה לתמוך ברעיון השיפוץ וההרחבה. בשנת 2002 התקיימה תחרות אדריכלית שהתבססה על העקרונות ועל הפרוגרמה שהתוותה. בתחרות נבחר האדריכל אסף לרמן לביצוע התכנון וללווי הבנייה. לרמן בחר בחומרים אופנתיים כגון בטון חשוף, זכוכית ועץ, ותכנן את האגף החדש ברוח נאו-מודרניסטית, תוך יצירת דיאלוג מוצלח עם האגף הישן ועם המודרניזם של נימאייר. בנייתו של האגף החדש הושלמה בשנת 2010. על תכנון האגף החדש זכה האדריכל לרמן בפרס רכטר לאדריכלות לשנת 2016. זאת לאחר שעוד חמש שנים קודם לכן, היה באחד מחמשת המועמדים הסופיים לקבלת הפרס על עבודה זאת.
סוראיה ויונס נזריאן, מראשי קהילת היהודים יוצאי איראן בלוס אנג'לס, תרמו בשנת 2007 לאוניברסיטה, למען שיפוץ והרחבת הספרייה והקמת מבנה האגף החדש, ואכן, תהליך ההקמה קיבל תאוצה לאחר קבלת התרומה הנדיבה.
שיפוץ הספרייה, שכלל ארגון מחדש של הכניסה לספרייה, חללי פנים, פינות לימוד, גלעין שירות מרכזי ודלפקי השאלה הסתיים באמצע 2012. אז, נערך טקס חגיגי נוסף במעמד התורמים, לציון סיום שיפוץ הספרייה ו"הקדשת הספרייה" בשמה החדש, "ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה".
היסטוריה > ההתפתחות הטכנולוגית בספרייה – מהכרטסת ועד ל"מערכת חיפוש אחד"

מאז נפתחה הספרייה לראשונה, בראשית שנות השישים, חלו בה התפתחויות במקביל לשינויים בסביבה הטכנולוגית. שינוי מרכזי היה מעבר ממיון הספרים בשיטת דיואי, שהייתה נהוגה בספריית פבזנר, לשיטת ספריית הקונגרס שלא הייתה מוכרת עד אז בישראל. מעבר זה נעשה בהובלת פרופ' אלחנן אדלר ואביבה שיחור. אבני דרך נוספות הן מהפכת המחשוב שעברה הספרייה בסוף שנות השבעים וכניסת רשת האינטרנט בראשית שנות התשעים.
ההתפתחות הטכנולוגית השפיעה על אופן אחסון המידע, על קטלוג הספרייה ועל מאגרי המידע מחד גיסא ועל דליית המידע ואחזורו מאידך גיסא. תמורות רבות חלו בעבודתו המקצועית של הספרן והמידען ובדרכי השימוש בספרייה ובמשאביה. התפתחה גישה מרחוק לקטלוג ולמאגרים ביבליוגרפיים, לכתבי עת ולספרים אלקטרוניים, והתפתחו שירותי יעץ מרחוק בטלפון, בדוא"ל ובשיחוח (צ'אט).
השפעת הקידמה הטכנולוגית ניכרת בכל תחום ותחום בספרייה. הכרטסת המסורתית של קטלוג הספרייה הוחלפה בשנות השמונים בקטלוג ממוחשב, שהתפתח אף הוא עם השנים והפך לנגיש באמצעות רשת האינטרנט. הגישה למאגרים רבים עברה מרשת התקליטורים למאגרים מקוונים. כתבי העת הפכו ברובם לאלקטרוניים ונגישים מכל מקום ובכל עת. אוסף השקופיות, תמונות ותוצרי המחקר של האוניברסיטה נסרקו ושולבו במאגר האוספים הדיגיטליים של הספרייה. הספרים האלקטרוניים מקבלים עם הזמן נפח משמעותי יותר באוסף הספרייה.
פרויקט ייחודי של הספרייה הוא המפתח למאמרים בעברית (הקרוי גם "מפתח חיפה"). זהו כלי רב-תחומי המציע למשתמשים חומרים אקדמיים לצד מאמרים עסקיים ופופולריים. המפתח מכיל הפניות למאות אלפי מאמרים מתוך כתבי עת נבחרים, קבצים, ועיתונים יומיים בתחומים רבים: יהדות, ספרות, חינוך, היסטוריה וארכאולוגיה, אמנויות ואדריכלות, רפואה, משפטים, חקלאות, טבע, מדע, טכנולוגיה, חברה ומדינה. מפעל מפתוח זה עבר ברבות השנים ממהדורה מודפסת לממוחשבת, ובהמשך שולב אף הוא במערכות הספרייה הנגישות באמצעות האינטרנט.
עם פתיחת שנת הלימודים תש"ע, אוחדו כל שירותי הספרייה המקוונים תחת פורטל חיפוש אחד המהווה שער כניסה לכל משאבי הספרייה. הספרייה היא הספרייה הראשונה בארץ שהטמיעה ופיתחה ממשק עברי (עיצוב וטקסטים) לפורטל וזאת בהמשך לציפיות ולבקשות המשתמשים.
היסטוריה > פעולות הערכה ומדידה

החל משנת 2007 מבצעת הספרייה באופן שוטף פעולות הערכה ומדידה לבחינת איכות שירותיה בעיני המשתמשים. לצורך זה בוצעו ומבוצעות פעולות שונות הכוללות סקרים, מבדקים וקבוצות מיקוד. אלה בחנו היבטים שונים של שירותי הספרייה: הסביבה הפיזית, זיהוי צורכי המשתמשים, בחינת האוספים, בחינת ממשקי הגישה לתכנים והשירותים הניתנים על ידי הספרייה מתוך הספרייה ומרחוק.
אחת לשלוש שנים מתקיים בספרייה "סקר LibQUAL ."LibQUAL הוכן ומנוהל על ידי הארגון לספריות מחקר בארצות הברית (ARL) והוא חלק מסקר בינלאומי שנערך עד כה ביותר מ-1,000 ספריות אקדמיות בעולם. ספריית אוניברסיטת חיפה היא הספרייה הישראלית הראשונה המשתתפת בסקר כזה, והייתה שותפה לפיתוח הגרסה העברית שלו.
לספרייה אתר ייעודי בו מתפרסמות כל פעולות הערכה והמדידה, תוצאות הסקרים והפעולות שעורכת הספרייה בהמשך לתוצאות.
היסטוריה > מנהלי הספרייה לאורך השנים

משה יוגנשטיין - 1969-1963
פרופ' שמואל סבר - 2000-1969
פרופ' ברוך קיפניס - 2005-2000
אורן וינברג - ינואר 2011-2005 ; ראש אקדמי: פרופ' חיה בר-יצחק, פרופ' יעקב ברנאי, פרופ' יואב גלבר
פנינה ארז - פברואר 2011-ספטמבר 2017 ; ראש אקדמי: פרופ' יוסי ציגלר
נעמי גרידינגר - החל מספטמבר 2017 ; ראש אקדמי: פרופ' דפנה ארדינסט-וולקן, פרופ' דפנה רבן
שירותי קהל

בעשור השני של המאה ה-21, עומדים לרשות מבקרי הספרייה כ-200 עמדות מחשב לחיפוש ודליית מידע. משאבי הספרייה זמינים לקהיליית האוניברסיטה גם מרחוק.
בספרייה כמה דלפקי שירות: השאלה והשאלה והשאלה בין-ספרייתית, ספרי יעץ ודלפק שמורים-מדיה וכתבי-עת. דלפקי השירות מרוכזים בקומת הכניסה.
המשתמשים יכולים להיעזר גם בשירות "יעץ מרחוק" הכולל מתן מענה בדואר האלקטרוני, בטלפון ובשיחוח (צ'אט). בספרייה ניתנים גם שירותי צילום מסמכים, סריקה והדפסה בצבע, צריבה וכריכה. במבנה הספרייה מופעל שירות גלישה אלחוטית.
הכניסה לספרייה חופשית למבקרים מכיתה י' ומעלה. הגישה למרבית אוספי הספרייה חופשית. איתור חומרי ספרייה באמצעות הספרנים כרוך בתשלום.
לקריאה נוספת

שמואל סבר, הקמתה וניהולה של ספריית אוניברסיטת חיפה, תשכ"ט-תש"ס: סיכום אישי, חיפה: חמו"ל, 2000