stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבלה
אבלה באלף השלישי לפנה"ס > כלכלה

בתקופת כתיבת הלוחות אבלה הייתה מרכז מסחרי ראשי אשר התחרה בעיר מארי על הבכורה בתחום זה. ישנו חשד כי אבלה הייתה שותפה לחורבנה הראשון של מארי מסיבה זו. מן הלוחות ניתן ללמוד כי בתקופה זו תושבי אבלה גידלו כ-200,000 כבשים, עִזים ופרות. תחומי המסחר העיקריים של אבלה היו, ככל הנראה, עץ לבנייה מן ההרים הסמוכים (או אולי מלבנון) וטקסטיל (תחום זה נזכר בכתבים שומריים מעיר-המדינה לַגַש). נראה כי שותפות המסחר העיקריות של אבלה היו ארצות מסופוטמיה (ובראשן כיש), עם זאת, ישנן עדויות כי לאבלה היו קשרים גם עם הפרעונים המצריים חעפרע ופפי הראשון. ייתכן כי אבלה הייתה גם יצואנית של עבודת אמנות מעשה יד אדם: בין הריסות העיר נתגלו יצירות מרהיבות כמו רהיטי עץ משובצים בפנינים ופסלים המורכבים מאבנים בצבעים שונים. ישנה סברה הטוענת כי האומנות באבלה השפיעה על מוצרי האמנות של האימפריה האכדית שהתקיימה בין 2350–2150 לפנה"ס.
אבלה באלף השלישי לפנה"ס > שלטון וממשל

צורת הממשל באבלה אינה ידועה בוודאות, אך ככל הנראה המשטר בעיר היה אריסטוקרטי ובראשו עמדו סוחרים. הסוחרים מינו לעיר מלך ודאגו לביטחונה בעזרת העסקת חיילים בשכר. מתוך הלוחות שנתגלו ניתן לדעת מהם שמות המלכים בעיר; למשל: איגריש-חֿלם (אנ'), אירכב-דמו (אנ'), אר-אנום, איבריום (אנ') ואיבי-זיכיר (אנ'). בתקופת שלטונו של איבריום שונה המשטר מאריסטוקרטיה למונרכיה (מלוכנות) אבסולוטית. ממשיך דרכו של איבריום היה בנו – איבי-סיפיש.
אבלה באלף השלישי לפנה"ס > דת

באבלה סגדו למספר אלים שמיים ידועים (דגון, אישחרה (אנ'), רשף, קניש, בעל) ולמספר אלים לא ידועים (קורה, נידקול). בנוסף, ישנן עדויות לאמונה באלים שומריים (אנכי ונינכי (אנ')) ובאלים נוספים.
אבלה באלף השלישי לפנה"ס > חורבנה הראשון של אבלה

הן סרגון שליט אכד והן נכדו נרם-סין, אשר כבשו חלקים נרחבים ממסופוטמיה, טענו כי כבשו את אבלה. קיימת מחלוקת מקצועית בנוגע לשנת הכיבוש המדויקת, אך האפשרות המועדפת היא 2240 לפנה"ס.
אבלה באלף השני לפני הספירה

כשלוש מאות שנה לאחר חורבנה הראשון, הצליחה אבלה לשקם את מעמדה ולשגשג שוב, במשך כשלוש מאות שנה (בערך בין השנים 1900 לפנה"ס ל–1650 לפנה"ס). היא הפכה שוב בתקופה זו, לגורם כלכלי חשוב, ככל הנראה עקב קרבתה לעיר החשובה אורשו. עובדה זו באה לידי ביטוי בכתבים שנמצאו בדרהם (פרבר של ניפור) ובממצאים מהעיר כנש. תושביה של אבלה היו ידועים אמורים. מלכהּ הראשון אז, היה איביט-לים (שם אמורי).
אבלה של תקופה זו מוזכרת בכתבים מאללח', שנכתבו בסביבות שנת 1750 לפנה"ס.
העיר נהרסה שנית במהלך התקופה הסוערת שבין 1650 ל-1600 לפנה"ס, בידי מלך חתי (מורשיליש הראשון או חנתיליש הראשון). היא לא שוקמה לאחר חורבנה השני. במקום שבו שכנה העיר נותר כפר, שננטש במאה ה-7 לספירה, והעיר נשכחה עד גילויהּ הארכאולוגי.
מטמון אבלה

מטמון אבלה הוא מטמון של עצמים עשויים כסף אשר נמצא מתחת לרצפת בית מתקופת הברונזה השנייה (בערך 1600-1800 לפנה"ס).
המטמון מכיל 171 פריטי כסף - חתיכות/ גושים ומטילים. הפריטים הכלולים במטמון, למעט אפשרות יחידה למה שנראה כמו חרוז כסף, אינם חפצים תועלתיים או קישוטים מכל סוג שהוא. המטמון נשמר בצנצנת המזכירה צורה של ביצה, מלאה ב-171 פריטי כסף במשקל כולל של 5043.5 גרם, מטילי הכסף כוללים 117 פיסות, 53 מטילים וחרוז אחד גדול. שברי כסף קטנים הם הסוג הנפוץ ביותר במטמון זה (83 פריטים), ואחריהן שלמים ומקוטעים, מטילים בצורת דיסקואידים שטוחים (47 דגימות), שברי מטילים שלמים וחלקיים (20 פריטים) ומוטות (11 פריטים).
לפיכך, המטמון כולל ברובו סוגים שונים של מטילים (או שלמים או חלקיים בכוונה), בעוד שלא ניתן להעיד על הימצאות של תכשיטים, או חפצים לשימוש אחר, מלבד חרוז כסף בודד, 5 יריעות מקופלות ו4 חפצים מותכים. התוכן של כלי החרס בו נשמר המטמון משותף למטמונים אחרים מתקופת הברונזה מהמזרח הקדום, המורכבים בדרך כלל מגושים ומחפצי מתכת מגוונים.
מחקרים סטטיסטיים של המסות של פיסות כסף (מתכת) במספר מטמונים דומים הראו חזרות משמעותיות על ערכי משקל מסוימים, מה שמצביע על כך שהמתכת חולקה לגושים בעלי משקל סטנדרטי – וכנראה שבעקבות כך גם לפי ערך. כסף שקול, כמכשיר כלכלי ופיננסי המקובל בכל המזרח הקרוב, נייד בקלות ובעל ערך: משקל נוח, היה אפוא גם הכלי המועדף למחזור בצורת יחידות משקל שניתן להמרה בקלות שאומצו על ידי המערכות הכלכליות והמנהליות השונות באמצע האלף השלישי לפני הספירה ואילך, במסופוטמיה, בדרום הלבנט באיראן והמפרץ הפרסי לאורך זמן רב, עד להכנסת המטבע (המאה ה-6 לפנה"ס), כאשר מרבית המטמונים מכילים פיסות כסף ושברי מטבעות.
מחקר שנערך, עשה ניסיון להשוות בין מטמונים אשר נמצאו באתרים ארכאולוגיים שונים מאותה התקופה אליה שייך מטמון אבלה על מנת למצוא מכנה משותף בין הממצאים שבמטמונים. במחקר ניסו בעיקר להשוות בין הגודל, המשקל והצורה של הממצאים שבמטמונים על מנת לשפוך אור על השימוש האפשרי של הממצאים הללו, בעצם לנסות לאתר מעין קוד כלכלי משותף אשר ייתכן והתחיל כבר באותה התקופה – או שמא מדובר בצירוף מקרים.
מצב אבלה כיום

מאז שנחסם לכניסת חוקרים מרחבי העולם, הממצאים באתר היו נתונים לביזה מתמדת, ובמהלך מלחמת האזרחים בסוריה האתר ניזוק בצורה משמעותית, ועלה חשש כבד שממצאים רבים (ביניהם הארכיון) הושמדו כליל.
ראו גם

ארכאולוגיה
אוגרית
לקריאה נוספת

חיים ברמט ומיכאל ויצמן, אבלה – תעלומה ארכאולוגית, הוצאת כתר, 1982.
יהודה רות, "אבלה: הממלכה העולה מן העפר" (חומר רקע לנושא), המדור לידיעת הארץ בתנועה הקיבוצית, 1979 (ידיעות אחרונות, 22 באפריל 1977).
"ארכיון בן 4000 שנים", הארץ, 6.5.1977.
"יבנה - אנציקלופדיה לנוער" (נדפס בישראל בשנת 1995 תחת הוצאת 'יבנה' והוצאת 'לרוס') כרך #1, עמודים 19–20.
Alfonso Archi, Ebla and Its Archives: Texts, History, and Society, הוצאת Walter de Gruyter GmbH & Co KG,‏, 2015
זאב ארליך, אבלה - בית-מדרשם של שם ועבר?, מקור ראשון, גיליון 486, פרשת "ויצא" תשס"ז
הערות שוליים

↑  "Ebla". Sumerian Dictionary. University of Pennsylvania – via oracc.iaas.upenn.edu.
↑  Mark W. Chavalas (2003). Mesopotamia and the Bible. p. 41.
1 2 3  Nicola Ialongo, Agnese Vacca, Luca Peyronel, Breaking down the bullion. The compliance of bullion-currencies with official weight-systems in a case-study from the ancient Near East, Journal of Archaeological Science 91, 2018-03, עמ' 20–32 doi: 10.1016/j.jas.2018.01.002
↑  SCANE – Silver Circulation in the Ancient Near East, Oriente Antico Milano
↑  חשש: אחד מהארכיונים העתיקים בעולם הושמד, ישראל היום 19.11.18. לדו"ח מפורט על הנזק ראה כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531374005171  GND: 4013459-3  LCCN: sh85040650  NDL: 00953735  VIAF: 316429866   WorldCat (עם VIAF): 316429866
כס עשתרת

כס עשתרת שנמצא במקדש אשמון שבצידון
כסי עשתרת (או כס כרובים) הם כיסאות כרובים שהוקדשו כמִנְחָה, ונמצאו במקדשים פיניקים עתיקים, במיוחד באזורים סביב צידון, צור וחמון. לרבים מהכסים יש סגנון דומה, עם ראשים של כרובים על גופי אריות מכונפים משני צדי הכס. ייצוגים של הכס נמצאו באתרים כנעניים ובאתרים פיניקים סביב הים התיכון, כולל לוח שנהב (וכן צלמית כס קטנה) ממגידו, ארון אחירם מגבל, פסל מהדרומטום (אנ') בקרבת קרתחדשת ועל חותם מת'רוס (אנ') בסרדיניה.
הסמליות של כס הכרובים ככס מלכותי באה לידי ביטוי בדברי יחזקאל לנגיד צור בקינתו על העיר: ”אַתְּ כְּרוּב מִמְשַׁח הַסּוֹכֵךְ” (יחזקאל, כ"ח, י"ד). סמליות זאת מקורבת גם לסמליות המצרית העתיקה בה המלך מיוצג על־ידי ספינקס.
חדר הכס בחמון

| --- | --- |
 :  ראו גם – חמון#המקדש המזרחי
בעיר חמון שבתחומי צור התקיים בתקופה ההלניסטית מקדש המכונה "המקדש המזרחי", הכולל מכלול מבנים ואכסדרות, בנויים מסביב לחצר מלבנית שבאמצעה מבנה המקדש עצמו. בפינה הצפון־מערבית של מכלול המבנים, מחובר למבנה המקדש עצמו, נמצא חלל אותו פרשו החופרים כחדר כס (Chapelle בצרפתית, Chapel באנגלית). הוא התגלה בצורת ר' (או L), אך במקור היה כנראה מלבני. הכניסה אליו הייתה דרך דלת מונומנטלית בקצה הצפוני של הקיר המזרחי בחצר הפנימית של מכלול המבנים.
בפינה הצפון־מערבית של החדר, הנגדית לדלת, נמצאה במה בגובה 1.20 מטר, שהגישה אליה הייתה באמצעות חמש מדרגות בצדה הדרומי. בין הבמה לקיר הצפוני של החדר נמצאו שברי כס עשתרת מאבן, ולפי ההשערה הכס הוצב על הבמה. על יד הקיר הדרומי נמצא כן או במה קטנה, והחופרים שיערו שהוצב עליו מזבח, פסל, אובייקט פולחני או עוד כס; ייתכן שאת במה קטנה זאת עיטר משקוף.
מתוך שתים־עשרה צלמיות טרקוטה שנמצאו במקדש המזרחי, תשע נמצאו בחדר הכס, וייתכן שהן שימשו בפולחן עשתרת בחדר הכס.
כתובת הכס מאזור צור

למעלה: הכס שעל בסיסו הכתובת הפיניקית
למטה: הכתובת שעל הבסיס
אחד הכסים שהתגלה באזור צור (בחירבת א־טייבה, אתר מדרום־מזרח לראש מייה (אנ') וכמה קילומטרים מדרום לצור) נושא כתובת הקדשה (בנוסחת כתובות נדר מתומצתת) פיניקית לעשתרת. הכס מתוארך למאות ה־3 או ה־2 לפנה"ס, עשוי אבן גיר וגובהו 47 או 48 ס"מ; על המשענת מגולפות, כשתי מצבות, שתי דמויות אדם, ומתחת למושב מגולף סהר ומתחתיו שני פרחי לוטוס. המושב עצמו פנוי, וייתכן שהיה שמור לנוכחות עשתרת. הכתובת, החקוקה על הבסיס עליו עומד הכס בכתב הפיניקי המאפיין את צור, ידועה כ־KAI 17, ותוכנה הוא:
לרבתי לעשתרת אש בגו הקדש

אש לי אנכ עבדאבסת בן בדבעל
משמעות הכתובת היא: ”לרבתי, לעשתרת, אשר בגו הקדש אשר לי, אנכי עבדאבסת בן בדבעל”. הביטוי "גו הקדש" קשה מאוד; המילה השנייה בו לא ברורה וקריאתה שנויה במחלוקת. המילה "גו" מקבילה אולי למילה הארמית גו שמשמעה "בקרב", "בתוך", וניתן גם לפרשה לפי המילה הפיניקית "גו" (שאולי קרובה למילה העברית "גוי", עם; ראו כתובת המרזח) שמשמעה "קהילה". המילה השנייה נקראה בפענוח הראשוני "הקדש", וכך קראו ב־KAI, כך שמשמעות הביטוי היא "בתוך המקדש", אולם חוקרים אחרים הטילו ספק גדול בקריאה זאת, והציעו לקרוא "השדן" או "השער ב". הקריאה "השדן" מתפרשת כ"שׂדה"+"־ן" (המילה "שדה" נכתבת בפיניקית בלי ה'), ומגלה זיקה ל"עשתרת שד" (עשתרת השדה) האוגריתית, כך שקהילת מאמיני עשתרת זאת נקראים "גו השדן", קהילת השדה, כאשר השדה המדובר הוא כנראה מקודש, אולי השדה מסביב למקדשהּ. ייתכן גם ש"השדן" הוא שם פרטי פיניקי, ו"גו השדן" הוא הקהילה אותה אדם בשם זה הנהיג. הקריאה "השער ב" יוצרת את הביטוי "עשתרת אש בגו השער באש לי", כלומר "עשתרת אשר בקרב השער באשר לי", כלומר שער נכסיו של המקדיש. השם "עבדאבסת" הוא שם תאופורי המאזכר את האלה המצרית בסתת.
הכסים > רשימת כסים מפיניקיה

| תמונה | תקופה | אתר | מיקום נוכחי | כתובת | תיאור | פרסום ראשון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | הלניסטי | גבל | המוזיאון הלאומי של ביירות | אין | בחזית, שתי דמויות נוסכות נסך לתור פרח. על המושב, משטח מלבני להצבת חפץ. | מוריס דוננד (אנ') |
|  | הלניסטי | צידון | המוזיאון הלאומי של ביירות | אין | בחזית, עיטור פיניקי (אנ'). על המושב, מגרעת גדולה מלבנית לייצוב חפץ. משענת ללא קישוטים. | דוננד 1941 |
|  | רומאי | צידון | המוזיאון הלאומי של ביירות | כתובת יוונית | מושב מאוד משופע, ללא אפשרות להצבת חפץ. על המשענת, סמל סהר וכוכב (המזוהה עם בעל חמון). | 1924 |
|  |  | צידון | מוזיאון הלובר | אין | נאיסקוס (אנ') ובתוכו כס עם שני ספינקסים. מעל הכס, חלל בצורת U להצבת חפץ עגול בתחתיתו: או בית אל וכתרו. בצדדים, כהנים בעבודתם. | 1933 |
|  |  | צידון | המוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול | אין | נאיסקוס (אנ') דומה לקודם. מאחור, חלל קטן להצבת חפץ. בצדדים, אלה מכונפת. |  |
|  | המאה ה־2 לפנה"ס | מדרום לצור | מוזיאון הלובר (AO 4565) | כתובת פיניקית, ראו #כתובת הכס מאזור צור | על הכס, שתי מצבות עם תבליטים המתארים כוהנים. | 1907 Ronzevalle |
|  | הלניסטי | עין בעאל (ליד צור) | המוזיאון הלאומי של ביירות | אין | מושב הכולל מצבה או בית אל. |  |
|  | הלניסטי | אזור צור | המוזיאון הלאומי של ביירות | אין | מושב הכולל מצבה או בית אל. |  |
|  | המאה ה־4 לפנה"ס | חמון | מוזיאון הלובר (AO 4812) | אין | בחזית, עיטור דקל פיניקי (אנ'). השבר הבא היה ככל הנראה ראש אחד הכרובים בכס זה: | ארנסט רנן 1860 |
|  |  | חמון | המוזיאון הלאומי של ביירות | אין | החזית שבורה. מושב אופקי, עגול בחזיתו. משענת ללא קישוטים. הכס גדול ויכול להתאים לאדם. | דוננד |
|  |  | מקדש אשמן (ליד צידון) | באתרו | אין |  | דוננד |
|  |  | מקדש אשמן (ליד צידון) | המוזיאון הלאומי של ביירות | אין |  | דוננד |
|  | הלניסטי | לא ידוע | המוזיאון הלאומי של ביירות | אין |  |  |
הכסים > ייצוגים נוספים > צלמיות

פסל פוני של בעל חמון מתוניסיה (צר')
פסל עשתרת מהמאה השישית לפנה"ס מקפריסין
"הגבירה מגלרה" (אנ'), צלמית פיניקית באבן בהט מהמאה ה-7 לפנה"ס שנמצאה בדרום ספרד
הכסים > ייצוגים נוספים > ייצוגים דו־ממדיים

לוח שנהב עם שליט ישוב בחגיגה על כס עשתרת ממגידו, 1350–1150 לפנה"ס
כס מלכות דומה מתואר על ארון אחירם
חותם עם כס עשתרת מהנקרופוליס של צידון
ראו גם

עשתרת
ארון הברית
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

Sébastien Ronzevalle, Le "Trône d’Astarté", Mélanges de la Faculté Orientale (Beirut) 3 (1909), 755–783, pls 9–10;
Ernest Will, Du Môtab de Dusarès au trône d'Astarté, Syria. Archéologie, Art et histoire 63, 1986, עמ' 343–351 doi: 10.3406/syria.1986.6940
Sébastien Ronzevalle, Note sur un monument phénicien de la région de Tyr, Comptes-rendus des séances de l année - Académie des inscriptions et belles-lettres 51, 1907, עמ' 589–598 doi: 10.3406/crai.1907.71970
James R. Davila, Bruce Zuckerman, The Throne of ʿAshtart Inscription, Bulletin of the American Schools of Oriental Research 289, 1993, עמ' 67–80 doi: 10.2307/1357365‏, JSTOR 1357365
Józef T. Milik, Les papyrus araméens d'Hermoupolis et les cultes syro-phéniciens en Égypte perse, Biblica 48, 1967, עמ' 546–622
Henri Seyrig, Antiquités syriennes, Syria. Archéologie, Art et histoire 36, 1959, עמ' 38–89 doi: 10.3406/syria.1959.5447
Edward Lipiński, Rereading the Inscriptions of the ‘Throne of Astarte’ and the Sidonian Obelisk, Journal of Semitic Studies 61, 2016-10, עמ' 319–325 doi: 10.1093/jss/fgw011
Charades

שחקן מנסה להמחיש את המילה אותה יתר השחקנים בקבוצה שלו צריכים לנחש
Charades הוא משחק חברה פופולרי המיועד לשתי קבוצות. מטרת המשחק היא לנחש מילה או ביטוי מסוים באמצעות פנטומימה בלבד.
המשחק משוחק לרוב במפגשים חברתיים, בכיתות בבתי ספר, ובמסגרת פעילויות גיבוש חברתי של קבוצות שונות.
משחקיות

בדרך כלל השחקנים מתחלקים לשתי קבוצות. כל קבוצה צריכה לנחש בתורה מילה או ביטוי מתוך רשימה מוכנה מראש, מחפיסת קלפים, או לחלופין מיישום שריידס לנייד. על השחקן להמחיש את אותה המילה במסגרת זמן קצובה, תוך שימוש בפנטומימה והבעות פנים בלבד - מבלי לדבר או להשמיע קולות כולשהם.
אם הקבוצה מצליחה לנחש את המילה במהלך התור שלהם במסגרת הזמן שהוקצב לתור של אותה הקבוצה, הם זוכים בנקודה אחת. המשחק נמשך עד שהקבוצות המשתתפות הצליחו לנחש את כל המילים ברשימה, או עד שקבוצה מסוימת מצליחה להגיע לניקוד מסוים שנקבע בתחילת המשחק.
קיימות גם וריאציות של המשחק המתמקדות רק בקטגוריות שונות, כמו סרטי קולנוע, ספרים או אישים בולטים בהיסטוריה.
סימנים נפוצים במשחק

הסימנים הבאים נפוצים במיוחד במשחק:
נהוג לרוב לסמן באמצעות האצבעות בהתחלה מכמה מילים מורכבת התשובה. יש גם שחקנים שמסמנים בנוסף לכך את מספר ההברות בכל מילה בתשובה באמצעות הצמדת האצבעות למרפק.
על מנת לציין שמדובר בספר נהוג לעיתים רבות להצמיד את הידיים ולהעמיד פנים שקוראים ספר.
על מנת לציין שמדובר בשיר נהוג לעיתים רבות להעמיד פנים ששרים לתוך מיקרופון.
על מנת לציין שמדובר בסרט קולנוע נהוג לעיתים רבות לעמיד פנים שמפעילים מצלמת קולנוע ישנה.
על מנת לציין שמדובר בתוכנית טלוויזיה נהוג לעיתים רבות לצייר מלבן באוויר באמצעות האצבעות.
על מנת לציין שמדובר בהצגת תיאטרון נהוג לעיתים רבות לקוד קידה.
במקרים בהם קשה במיוחד להמחיש בפנטומימה בלבד מילה מסוימת ניתן למשוך בתנוך האוזן על מנת לנסות במקום זאת להמחיש מילה אחרת שנשמעת כמו התשובה.
כאשר רוצים לסמן לאדם שמנסה לנחש את המילה כי הוא קרוב במיוחד או לסמן לו שימשיך לנחש מקובל לעשות זאת באמצעות מחות ידיים בסגנון "בוא הנה".
על מנת שהאדם שמנחש הצליחה לנחש נכון מילה אחת מתוך מספר מילים נהוג לעשות זאת באמצעות הנהון בראש.
ראו גם

תן קו - משחק שנוצר בהשראת המשחק שריידס בו השחקנים מציירים את המילים או הביטויים שהשחקנים האחרים צריכים לנחש
פתקיות - משחק חברה דומה המשתמש בפנטומימה
משחק חברה
הערות שוליים

↑  Charades!™, App Store, ‏2023-10-31 (באנגלית אמריקאית)
↑  Freeappsforme team, 15 Best Charades Apps for Android & iOS | Freeappsforme - Free apps for Android and iOS, ‏2017-02-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  How to Play Charades for Kids and Families - FamilyEducation, www.familyeducation.com (באנגלית)
שחקן מציג שתי אצבעות על מנת שיתר החברים בקבוצה שלו ידעו שהתשובה מורכבת משתי מילים
אנטונין דבוז'אק

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1841 האימפריה האוסטרית נלהוזווס (אנ'), אוסטריה 
 פטירה:  1 במאי 1904 (בגיל 62) האימפריה האוסטרו-הונגרית פראג, אוסטרו-הונגריה 
 שם לידה:  Antonín Leopold Dvořák 
 מקום קבורה:  בית הקברות וישהראד 
 מוקד פעילות:  ניו יורק, Cholina, אולומואוץ, קרמזיר 
 מקום לימודים:  Pipe Organ School in Prague 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופה הרומנטית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה 
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 כלי נגינה:  עוגב, כינור, פסנתר, ויולה 
 בן או בת זוג:  Anna Čermáková 
 צאצאים:  Otilie Suková, Otakar Dvořák, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מספר צאצאים:  9 
 פרסים והוקרה:  מסדר כתר הברזל  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קארל בפראג  מסדר כתר הברזל 
 www.antonin-dvorak.cz
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אנטונין לאופולד דבוז'אק (בצ'כית: Antonín Leopold Dvořák, ‏האזנהקובץ:Cs-Antonin Dvorak.ogg‏Ⓘ‏, 8 בספטמבר 1841 – 1 במאי 1904) היה מלחין צ'כי, יליד נלהוזבס, סמוך לעיר פראג.
יצירותיו המפורסמות ביותר הן הסימפוניה "מן העולם החדש", המחולות סלאביים, הרביעייה האמריקאית, הקונצ'רטו לצ'לו, האופרה רוסלקה (המבוססת על הסיפור "בת הים הקטנה" של אנדרסן) והאופרה יעקובין, חמישיית הפסנתר בלה מז'ור, שלישיית הפסנתר "דומקי", הפתיחה "קרנבל" וכן כמה יצירות ווקאליות (Te Deum, רקוויאם) סטאבט מאטר.
ביוגרפיה

דבוז'אק נולד בנלהוזבס על יד פראג, העיר בה חי רוב ימי חייו. הוא למד מוזיקה בבית הספר לעוגב בפראג בסוף שנות ה־50 של המאה ה־19, ובשנות השישים הוא ניגן בויולה בתזמורת האינטרימסתיאטר ("התיאטרון הזמני", עד בניית האופרה הצ'כית), שמשנת 1866 ניצח עליה בדז'יך סמטנה. היה זה בית האופרה הראשון שבו נוגנו אופרות בצ'כית.
מ־1892 עד 1895 היה דבוז'אק מנהל הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה בניו יורק. הקונסרבטוריון נוסד בידי ז'אנט תרבר, אשת חברה עשירה, שביקשה מלחין ידוע שינהל את המוסד על מנת להעניק לו יוקרה. היא כתבה לדבוז'אק וביקשה ממנו לקבל את התפקיד. הוא הסכים, בתנאי שתמלא אחר דרישותיו: שתלמידים אפרו-אמריקנים ואינדיאנים מוכשרים, שלא יוכלו לשלם את דמי הלימוד, יתקבלו בחינם. היא הסכימה, והוא נסע לאמריקה.
בתקופה זו הוא חבר להארי ברלי (Harry Burleigh), שהיה למלחין אפרו-אמריקאי חשוב. דבוז'ק לימד את ברלי קומפוזיציה; ובתמורה, ברלי שר לדבוז'ק במשך שעות שירי נשמה אמריקאיים מסורתיים. ברלי כתב מאוחר יותר עיבודים לכמה משירי הנשמה האלה.
בזמן נסיעתו לארצות הברית הוא כתב את יצירתו הפופולרית ביותר, הסימפוניה התשיעית, "מן העולם החדש".
בזמן שהותו בארצות הברית שמע הופעה של הקונצ'רטו לצ'לו של המלחין האירי ויקטור הרברט. הוא התרשם מאוד מאפשרויות השילוב של הצ'לו והתזמורת ששמע בקונצ'רטו זה, וכתב קונצ'רטו לצ'לו משלו, "הקונצ'רטו לצ'לו בסי מינור" (1895). קונצ'רטו זה נעשה לפופולרי מאוד מאז נכתב, וכיום הוא מנוגן רבות. הוא אף השאיר אחריו יצירה לא גמורה, "הקונצ'רטו לצ'לו בלה מז'ור" (1865), שהושלמה ונוגנה בידי המלחין הגרמני גינתר רפאל בין השנים 1925 ל־1929.
לדבוז'ק הייתה אישיות צבעונית ומגוונת. בנוסף לנגינה, היו לו שני תחומי עניין נוספים בחייו: רכבות והרביית יונים.
לבסוף חזר לפראג, שם היה מנהל הקונסרבטוריון משנת 1901 ועד מותו ב-1904. רודולף קארל היה בין תלמידיו.
הוא נקבר בבית הקברות וישֶהְראד בפראג.
האסטרואיד 2055 Dvořák, שהתגלה על ידי לובוש קוהואוטק ב-1974, נקרא על שמו.
סגנון מוזיקלי והשפעות

יצירותיו של דבוזא'ק הן במבחר סגנונות: תשע הסימפוניות שלו נשארות במודלים הקלסיים שבטהובן היה מזהה, ושניתן להשוותם לאלה של יוהנס ברהמס, אך הוא גם יצר בסגנון הפואמה הסימפונית החדשה שפיתח המלחין פרנץ ליסט, והשפעתו של ריכרד וגנר על כמה מיצירותיו ניכרת. רבות מיצירותיו נושאות השפעה של מוזיקת עם צ'כית, הן מבחינת המקצבים והן מבחינת הצורות והמלודיות; הדוגמאות הטובות ביותר הן שתי הסדרות של המחולות הסלאביים. עם זאת דבוז'אק לא נטל מוזיקה עממית כגון שירים וריקודים כנושאים ליצירותיו השונות. הדוגמה המובהקת לכך היא המחולות הסלאביים. כל המחולות מקוריים. דבוז'אק יצר את המלודיות בעצמו והרכבן על סגנון ריקודים מקובל וידוע בארצו. חוץ מהיצירות שהוזכרו, דבוז'אק כתב גם 11 אופרות (הידועה ביותר היא "רוסלקה") מוזיקה ווקאלית כגון: רקוויאם, סטאבט מאטר ועוד. מוזיקה לפסנתר, שירים לקול ולפסנתר ולקול ותזמורת ויצירות קאמריות רבות כגון: רביעיות כלי קשת, שלישיות פסנתר, חמישית פסנתר, חמישיות כלי קשת ועוד.
רביעיות כלי קשת

עוד מראשית דרכו כתב דבוז'אק מוזיקה קאמרית, ובעיקר רביעיות כלי קשת. לאורך כל חייו כתב 14 רביעיות כלי קשת. על כך יש להוסיף עוד מספר פרקים עצמאיים, כגון שירי אהבה ללא מספר אופוס. דבוז'אק הרבה לכתוב רביעיות כלי קשת בשנות השישים והשבעים. יצירות אלו מראות על התפתחותו של דבוז'אק כמלחין מראשית דרכו ועד ערוב ימיו, שבהם נכתבו שתי הרביעיות האחרונות. לאורך כל חייו נטה לפתח את כתיבתו למדיום זה, אשר היה מקודש בשל מלחיני העבר, בעיקר של התקופה הקלאסית: היידן, מוצרט, בטהובן ושוברט. דבוז'אק פיתח את שפתו האינדיבידואלית בהלחנת רביעיות כלי הקשת, והיצירות המוקדמות שכתב אינן דומות ליצירות המאוחרות, אשר מעידות על בשלות ובגרות.
רביעייה מס. 1 ברה מז'ור (ללא מספר אופוס)
רביעייה מס. 2 בלה מז'ור אופוס 2
רביעייה מס. 3 בסי במול מז'ור אופוס 4
רביעייה מס. 4 בפה מינור אופוס 9
רביעייה מס. 5 במי מינור אופוס 10
רביעייה מס. 6 בלה מינור אופוס 12
רביעייה מס. 7 בלה מינור אופוס 16
רביעייה מס. 8 ברה מינור אופוס 34
רביעייה מס. 9 במי במול מז'ור אופוס 51 (הסלאבית)
רביעייה מס. 10 בדו מז'ור אופוס 61
רביעייה מס. 11 במי מז'ור אופוס 80
רביעייה מס. 12 בפה מז'ור אופוס 96 (האמריקאית)
רביעייה מס. 13 בסול מז'ור אופוס 106
רביעייה מס. 14 בלה במול מז'ור אופוס 105
רביעייה מס. 1 ברה מג'ור: יצירה זו נכתבה לפני 1870 כאשר דבוז'אק עצמו נאבק על מקומו כמלחין רציני, בזמן שעדיין היה ויולן בתזמורת האופרה של צ'כיה. בזמן שדבוז'אק כתב רביעייה זו הוא הושפע מהמוזיקה של ווגנר והייתה לו כוונה לאמץ את סגנון המוזיקה של ווגנר ליצירותיו ולכתיבת יצירות קאמריות בעיקר המדיום של רביעיות כלי הקשת. יצירה זו מראה את תחילת דרכו של דבוז'אק כמלחין. המלודיות מתפתחות באיטיות רבה מה שמביא יצירה זו לאורך נגינה בלתי מקובל של מעל 72 דקות. עם זאת ניתן לשמוע ביצירה זו דמיון רב, תעוזה הרמונית ומלודית. הפרק המעניין ביותר ביצירה הוא הסקרצו. דבוז'אק השתמש בתיבות מתוך שיר עם אשר היום הוא חלק מההמנון הפולני. שיר זה נאסר לשירה בפומבי והוא הפך להיות ההמנון של המאבק של הצ'כים והסלובקים בקיסרות האוסטרית-הונגרית. עצם מעשה שכזה מראה את מעורבותו של דבוז'אק במצב הפוליטי שהתקיים בתקופתו. על אף שיצירה זו מאפשרת לנו הצצה אל תהליך ההלחנה בראשית חיו של דבוז'אק כמלחין, יצירה זו מנוגנת בעיקר למען הקלטה ואין היא מבוצעת בקונצרטים חיים.
המחולות הסלאביים אופוס 46 ו־72 > מחולות סלאביים אופוס 46

מחול מס. 1 בדו מז'ור: פרסטו - פוריאנט
מחול מס. 2 במי מינור: אלגרטו סקרצנדו - דומקה
מחול מס. 3 בלה במול מז'ור: פוקו אלגרו - פולקה
מחול מס. 4 בפה מז'ור: טמפו די מינואטו - סוסדסקה
מחול מס. 5 בלה מז'ור: אלגרו ויוואצ'ה - סקוצ'נה
מחול מס. 6 ברה מז'ור: אלגרטו סקרצנדו - סוסדסקה
מחול מס. 7 בדו מינור: אלגרו אסאי - סקוצ'נה
מחול מס. 8 בסול מינור: פרסטו - פוריאנט
המחולות הסלאביים אופוס 46 ו־72 > מחולות סלאביים אופוס 72

מחול מס. 1 בסי מז'ור: מולטו ויוואצ'ה - אודזמאק
מחול מס. 2 במי מינור: אלגרטו גרציוזו - דומקה
מחול מס. 3 בפה מז'ור: אלגרו - סקוצ'נה
מחול מס. 4 ברה במול מז'ור: אלגרטו גרציוזו - דומקה
מחול מס. 5 בסי במול מינור: פוקו אדאג'יו, וויואצ'ה - ספאצ'ירקה
מחול מס. 6 בסי במול מז'ור: מודראטו אסאי מינואטו - פולוניז
מחול מס. 7 בדו מז'ור: אלגרו ויוואצ'ה - קולו
מחול מס. 8 בלה במול מז'ור: גרציוזו אה לנטו מה נון טרופו, קואזי טמפו די ואלס - סוסדסקה
ארבע שלישיות לפסנתר, כינור וצ'לו

דבוז'אק כתב 4 שלישיות פסנתר. השתיים הראשונות נכתבו בתחילת דרכו כמלחין. השלישית שהיא המורכבת והקודרת מבין הארבע נכתבה זמן קצר לפני הסימפוניה השביעית ברה מינור, הרביעית והאחרונה היא אוסף של מחולות דומקה.
לקריאה נוספת

מילטון קרוס ודוד אבן, אנציקלופדיה של גדולי המוזיקה ויצירותיהם, הוצאת לדורי, הערך "אנטונין דבוז'אק", עמ' 317–332
הערות שוליים

↑  מייקל קופר, הניו יורק טיימס, העסקה שהביאה את דבוז'אק לניו יורק 23 באוגוסט 2013
↑  (2055) Dvořák In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_2056. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260673905171  PLWABN: 9810689648405606  BIBSYS: 90071452  BNC: 000061678  BNE: XX1002419  BnF: cb13893562g (data)  CANTIC: a10430866  CiNii: DA0398224X  GND: 11852836X  ICCU: LO1V133807  ISNI: 0000 0001 2138 9690  KulturNav: 06407485-811c-4128-b06b-dc6b01910bdb  LCCN: n81033190  LNB: 000035965  MusicBrainz: 819eaeb2-8dd8-48a5-ad07-0bcd137985ef  NDL: 00438493  NKC: jn19981000826  NLA: 35226149  NLG: 71410  NLK: KAC199607683  NSK: 000014510  NTA: 069387982  RERO: 02-A000053932  SELIBR: 184237  SNAC: w6pz57bz  SUDOC: 030222613  Trove: 872788  VcBA: 495/284399  VIAF: 71577743   WorldCat (עם VIAF): 71577743