stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת סופר
צאצאי המשפחה > דור שלישי

הרב יעקב עקיבא סופר - בנו הגדול של ה"כתב סופר".
הרב משה סופר - בנו של ה"כתב סופר". ראשון הנכדים שנקרא על ראש המשפחה החת"ם סופר. מייסד ארגון 'מחזיקי הדת' בדרום טרנסילבניה ועמד בראשו שנים רבות.
הרב שמחה בונם סופר - בעל ה"שבט סופר". בנו של ה"כתב סופר". ממלא מקום אביו ברבנות פרשבורג.
הרב יצחק ליב סופר - בנו של ה"כתב סופר". בעל ה"סופר מהיר". שימש כנשיא ארגון 'מחזיקי הדת' בגליציה. וכנשיא כולל 'חבת ירושלים'.
הרב שמעון סופר - בעל ה"התעוררות תשובה". בנו של ה"כתב סופר". כיהן במשך שישים וארבע שנים כרב העיר ערלוי (אֶגֶר) שבהונגריה ועמד בראש ישיבה גדולה בעיר. נשא בזיווג שני את בת דודתו - בת הרב חיים שמואל בירנבוים, חתנו של רבי עקיבא איגר. ובשלישית נשא את בתו של דודו הרב בנימין שפיצר, חתנו של החת"ם סופר, ממנה נולדו לו שלושה עשר ילדים. נספה בשואה בגיל 95.
הרב שלמה סופר - בנו של ה"כתב סופר". היה רב העיר ברגסז. הוציא לאור את ספרי אביו "כתב סופר", ואף חיבר כמה ספרים ובהם ספר ביוגרפי על אבותיו בשם "חוט המשולש".
הרב יעקב יהודה הכהן שטרסר - חתנו של ה"כתב סופר".
הרב שלמה אלכסנדרי סופר-שרייבר - בנו של הרב שמעון סופר מקראקא. התגורר בסערט, הוציא את חידושי החת"ם סופר על מסכת חולין
הרב ישראל דוד שמחה (בונם) סופר - בנו של הרב שמעון סופר מקראקא. התגורר בוורשה.
הרב שמואל ארנפלד - בעל "חתן סופר". בנו של הרב דוד צבי ארנפלד. כיהן כרבה של סיקס בהונגריה, ולאחר מכן כרבה של מטרסדורף.
הרב שאול ארנפלד - בנו של הרב דוד צבי ארנפלד. מילא את מקום אחיו בעל "חתן סופר" ברבנות העיר סיקס.
הרב שמעון ארנפלד- בנו של הרב דוד צבי ארנפלד. רבה של מיהלוביץ(אנ').
הרב ישעיה ארנפלד - בנו של הרב דוד צבי ארנפלד. רבה של שוראן, מחבר הספר שבט סופר על התורה
הרב אברהם גלזנר - חתנו של הרב דוד צבי ארנפלד. כיהן כרבה של קלויזנבורג.
הרב שלום בער שטרן - חתנו של הרב דוד צבי ארנפלד. ראב"ד סרדהלי, ומחבר הספר "לשד השמן".
הרב עקיבא קורניצר - בנו של הרב אליהו קורניצר. נשא את בתו של דודו הרב שמעון סופר, בעל ה"מכתב סופר". ירש את רבנותו בקראקא.
הרב יוסף דוב קהאן - חתן גיטל שפיצר, בת החת"ם סופר. היה רב בית הכנסת שיף שול בווינה.
הרב יוסף עקיבא להמן - בנו הבכור של ר' משה טוביה להמן.
צאצאי המשפחה > דור רביעי

הרב עקיבא סופר - בעל ה"דעת סופר". בנו של ה"שבט סופר". ממלא מקום אביו ברבנות פרשבורג. עלה לארץ ישראל בתחילת מלחמת העולם השנייה והקים את ישיבת פרשבורג בירושלים.
הרב אברהם חיים דוד סופר (נקרא רק בשם 'דוד') - בנו של הרב יצחק לייב סופר. התגורר בדרוהוביץ שבגליציה.
הרב זלמן סופר - בן הרב שמעון סופר. חידושיו יצאו לאחר פטירתו ב"ספר מהר"ז סופר".
הרב שמעון סופר שרייבר - בן הרב משה סופר
הרב יוסף נחמיה קורניצר - בנו של הרב עקיבא קורניצר ונכדו (מצד אמו) של הרב שמעון סופר בעל "מכתב סופר". מילא את מקומו של אביו ברבנות קראקא.
הרב יוסף נפתלי שטרן - חתנו של הרב שלמה אלכסנדרי סופר-שרייבר. ראש ישיבת פרשבורג, חבר מועצת גדולי התורה והמוציא לאור של כתבי החת"ם סופר בישראל.
שמעון שרייבר - בנו של הרב שלמה אלכסנדרי סופר-שרייבר. נהרג בשואה.
הרב משה סופר - בנו של הרב שמעון סופר, בעל "התעוררות תשובה". שימש כדיין בערלוי. נספה בשואה יחד עם אביו. לאחר מותו יצאו כתביו בספר "יד סופר".
הרב שמואל חיים סופר - בנו של הרב שמעון סופר, בעל "התעוררות תשובה". כיהן כרב בעיר זאגרב. נספה בשואה.
הרב אברהם סופר - בנו של הרב שמעון סופר, בעל "התעוררות תשובה". הוציא לאור את ספרי המאירי. חתן פרס ישראל.
הרב שלמה סופר מלונדון - מחבר הספר "זיכרון לדוד", בנו של הרב יעקב עקיבא סופר.
הרב שמחה בונם ארנפלד - בעל "מענה שמחה". בנו של הרב שמואל ארנפלד בעל "חתן סופר". מילא את מקום אביו ברבנות מטרסדורף. על שמו מוסדות "מענה שמחה" בשכונת קריית מטרסדורף בירושלים.
הרב דוד צבי ארנפלד - בנו של הרב שמואל ארנפלד. רב העיר שוראן ונשיא התאחדות האורתודוקסים בסלובקיה.
הרב משה שמואל גלזנר - בעל ה"דור רביעי". בנו של הרב אברהם גלזנר. מילא את מקום אביו ברבנות קלויזנבורג. תמך בציונות ובשנת 1923 עזב את רבנותו ועלה לארץ ישראל.
הרב קלמן וובר - חתן הרב יוסף דוב קהאן. רב העיר פישצ'אן בצ'כוסלובקיה וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
משה נחום צובל - חתן רבי משה קורניצר, נכדו של החת"ם סופר. היסטוריון וחוקר יהדות, עורך העיתונים די וועלט ו"אלגעמיינע יידישע צייטונג", עורך אנציקלופדיה יודאיקה. שימש מזכירו של בנימין זאב הרצל.
הרב שלמה צבי הכהן שטרסר - בן הרב יעקב יהודה הכהן שטרסר, רב העיר דברצן, בהונגריה.
הרב עקיבא הכהן שטרסר - בן הרב יעקב יהודה הכהן שטרסר. רב העיר טוקאי בהונגריה.
הרב יונתן הכהן שטרסר - בן הרב יעקב יהודה הכהן שטרסר. מחשובי העיר פרשבורג.
הרב יהודה לייב רובינשטיין - חתן הרב יעקב יהודה הכהן שטרסר. ראב"ד פרשבורג, מחבר ספר קול יהודה.
הרב משה שרגא גולדשטיין - חתן ר' יוסף עקיבא להמן. מתחילה, מגיד ישרים בבריסל ואחר כך בברטיסלבה עד השואה שבה נרצח בידי הנאצים.
צאצאי המשפחה > דור חמישי

הרב אברהם שמואל בנימין סופר - בעל ה"חשב סופר". בנו בכורו של ה"דעת סופר". ממשיכו וממלא מקומו של אביו כר"מ פרשבורג ונשיא כולל שומרי החומות וחוג חתם סופר. חבר מועצת גדולי התורה.
הרב שמחה בונם סופר-שרייבר בנו של הדעת סופר. איש עסקים בלוגאנא שבשווייץ. כיהן גם כנשיא כולל שומרי החומות.
אברהם שמואל בנימין שרייבר - בן הרב משה סופר שרייבר.
ניסן יהודה שרייבר - בן הרב משה סופר שרייבר
אלימלך שרייבר - בן הרב משה סופר שרייבר
הרב עמרם גשטטנר חותנו של הרב שלמה סופר מלונדון. הוא וחלק ממשפחתו נספתה בשואה הוא היה אביו של הרב נתן גשטטנר בעל ה"להורות נתן".
פנחס פרוידיגר - חתנו של ה"דעת סופר". היה ראש הקהילה האורתודוקסית בבודפשט.
משה שרייבר-סופר - בנו של הרב אברהם חיים דוד סופר. ממייסדי חוג חת"ם סופר בארץ ישראל, חבר מועצת עיריית בני ברק ויו"ר הנהלת כולל חבת ירושלים של יוצאי גליציה.
ישראל אולמן - חתנו של הרב אברהם חיים דוד סופר, שימש כראש הקהל בגרוסווארדיין - אורדיאה רומניה ובנו של הרב שלמה זלמן אולמן חתנו של הרב יצחק לייב סופר בן ה״כתב סופר״. כיהן בתפקיד ראש הקהל.
הרב שמואל שמלקה קורניצר. בנו של הרב יוסף נחמיה קורניצר. ממלא מקום אביו ברבנות קראקא.
שבתי פרנקל - חתנו של הרב יוסף נחמיה קורניצר. מו"ל הוצאת שבתי פרנקל.
הרב יוחנן סופר - בנו של הרב משה סופר. האדמו"ר מערלוי. הקים את ישיבת ערלוי בירושלים. בעל ה"אמרי סופר".
שלמה סופר - בנו של הרב אברהם סופר. פרקליט חרדי מירושלים, חתנו של הרב אהרן מילבסקי.
הרב שמואל ארנפלד - בנו של הרב שמחה בונם ארנפלד, בעל "מענה שמחה" וחתן דודו הרב דוד צבי ארנפלד. כיהן רב במטרסדורף. לפני מלחמת העולם השנייה היגר לניו יורק וייסד שם את ישיבת מטרסדורף. בשנת ה'תשי"ח (1958) ייסד בירושלים את השכונה החרדית קריית מטרסדורף. על שמו ישיבת "בית שמואל" בשכונה זו.
הרב מנחם סופר - בעל "מנחם משיב". חתנו של הרב שמחה בונם ארנפלד. כיהן כרבה של העיר וואשארהי בטרנסילבניה. ערך את ספריו של אבי חותנו – "חתן סופר". נספה בשואה.
הרב אברהם שרייבר מלונדון, בנו של הרב שלמה סופר.
הרב משה שרייבר מלונדון, בנו של הרב שלמה סופר.
הרב עקיבא גלזנר - בנו של הרב משה שמואל גלזנר. מילא את מקומו ברבנות קלויזנבורג.
הרב משה לוי - חתנו של הרב משה שמואל גלזנר. כיהן כרב ומגיד מישרים בקלויזנבורג.
הרב עקיבא הכהן כ"ץ קליין - חתנו של הרב משה שמואל גלזנר, כיהן כמו"ץ בקלויזנבורג.
הרב יעקב מאיר ולד - חתנו של הרב משה שמואל גלזנר. כיהן כדיין ומו"ץ בקלויזנבורג.
הרב חיים צבי רייך - חתנו של הרב משה שמואל גלזנר. כיהן כרב בערים אסלן ונובאק בהונגריה.
הרב שמואל מנחם קליין - חתנו של הרב משה שמואל גלזנר. כיהן כרב העיר סבש בסלובקיה.
ד"ר שמואל שרייבר - בנו של שמעון שרייבר ונכדו של הרב שלמה אלכסנדרי סופר-שרייבר. ממקימי ומפקדי חיל המודיעין בצה"ל. מרצה למתמטיקה. חתנו של ד"ר אליעזר לוינגר.
ר' יוסף הלפרן חתנו של ר' משה שרגא גולדשטיין, בנו של יעקב הלפרן. פעל בעיקר בתל אביב ובניו יורק.
ר’ שלמה זלמן נייהויז - חתנו של הרב עקיבא שטרסר, משגיח בישיבת פרשבורג.
הרב מרדכי הכהן שטרסר - בן הרב עקיבא הכהן שטרסר. אב"ד אלטנדורף ווואגשעלע.
הרב שמואל בנימין הכהן שטרסר - בן הרב עקיבא הכהן שטרסר. אב"ד טיספירד.
הרב שמעון הכהן שטרסר - בן הרב עקיבא הכהן שטרסר. ר"מ בישיבת פרשבורג ובישיבת צ'ורנה. נספה בשואה.
הרב יהונתן הכהן שטרסר - בן הרב עקיבא הכהן שטרסר. דיין ומו"צ בקהילת דיהר. נספה בשואה.
הרב שלמה בנימין שרייבר - בנו של הרב אפרים שרייבר, שהיה רב בטרווילנה שבגליציה ונספה בשואה. כיהן כראש ישיבת הרשב"ם בלוס-אנג'לס ובבואנוס איירס.
צאצאי המשפחה > דור שישי

הרב שמחה בונם סופר - בנו יחידו ומ"מ של בעל ה"חשב סופר". ר"מ פרשבורג ונשיא מכון דעת סופר.
הרב אברהם יוסף שפירא - ח"כ, חתנו הגדול של בעל ה"חשב סופר"
הרב אברהם בנימין לודמיר .חתנו של בעל ה"חשב סופר" מחבר ספר נחלת אב
הגאון רבי שלמה זלמן אולמן. מתלמידי החזון איש. שימש כרב שכונת "משכנות יעקב" בבני ברק, דיין ביה"ד ב"ב של הרב ניסים קרליץ, שימש כר״מ בישיבת 'חוג חת"ם סופר" בבני ברק, ור"מ ישיבת בית יצחק (לוצרן שווייץ).
הרב יהושע דוד סופר שרייבר לוגאנא ירושלים לייקווד - בנו של ר' שמחה בונים סופר-שרייבר.
משה שרייבר - בן אלימלך שרייבר
שמעון שרייבר - בן אלימלך שרייבר
אברהם שרייבר - בן אלימלך שרייבר
הרב נתן גשטטנר - בנו של הרב עמרם גשטטנר. בעל ה"להורות נתן". מגדולי פוסקי הדור. שימש כגאב"ד ור"מ קריית א"י וראש ישיבת פנים מאירות
הרב זאב וואלף וויינשטאק - חותנו של הרב עמרם גשטטנר בזיווג ראשון וזויווג שני. צאצא כבן אחר בן להרב יעקב יהושע פלק בעל הפני יהושע
הרב מרדכי יוסף אלעזר גולדשמיד, ראש ישיבת חב"ד בפרדס כ"ץ - חתנו של הרב משה שרייבר-סופר.
הרב משה סופר - בנו של הרב יוחנן סופר. האדמו"ר מערלוי לאחר פטירת אביו.
הרב יעקב סופר - בנו של הרב יוחנן סופר. רב קהילת "כתב סופר" בביתר עילית.
הרב שמואל בנימין סופר - בנו של הרב יוחנן סופר. ראש ישיבת אהל שמעון - ערלוי בירושלים.
הרב שמעון סופר - בנו של הרב יוחנן סופר. רב קהילת ערלוי בצפת.
הרב עקיבא סופר - בנו של הרב יוחנן סופר. רב קהילת ערלוי בבני ברק.
הרב זלמן דוד ישעיה סופר - בנו של הרב יוחנן סופר. רב קהילת ערלוי בבורו-פארק.
הרב אהרן סופר - בנו של הרב יוחנן סופר. רב קהילת ערלוי באלעד.
הרב אוריאל סופר - בנו של הרב שלמה סופר (וחתנו של הרב שמחה שלמה לוין). מרצה תורני, בעל ה"ברכת אוריאל".
הרב מרדכי יפה שלזינגר - חתנו של הרב עקיבא הכהן כ"ץ קליין, רב קהילת 'חוג חת"ם סופר' בתל אביב וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
הרב עקיבא ארנפלד - בנו של הרב שמואל ארנפלד. נשיא קריית מטרסדורף.
הרב שמחה בונים ארנפלד - בנו של הרב שמואל ארנפלד. מכהן כאב"ד מטרסדורף וראש ישיבת חתן סופר בשכונת בורו פארק בברוקלין.
הרב אליהו שמחה שוסטל - חתנו של הרב שמואל ארנפלד. ראש ישיבת בית בנימין בסטמפורד ולפני כן ראש הכולל של ישיבת בית מדרש עליון, בספרינג וואלי, ניו יורק.
הרב יצחק וסרמן - חתנו של הרב שמואל ארנפלד. ראש ישיבת תורת חיים בדנוור.
הרב שמואל חיים סופר - בנו של הרב מנחם סופר. כיהן כ'רב הצעיר' של וואשארהי.
הרב אפרים פישל קליין - חתנו של הרב מנחם סופר, שהיה אח אמו. כיהן כרבה של דווה בהונגריה, ולאחר מלחמת העולם השנייה כרבה של שארית הפליטה בוואשארהי. בשנות ה-60 עלה לישראל והתיישב בקריית מטרסדורף. הדפיס את ספרו של חותנו – "משיב מנחם".
הרב יהודה צבי גלזנר - בנו היחיד של הרב עקיבא גלזנר. היה "הרב הצעיר" בקלויזנבורג ולאחר מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית וכיהן כרב קהילת "שערי תורה" בלוס אנג'לס.
הרב עזריאל לוי - בנו של הרב משה לוי. כיהן כרב ומגיד מישרים בקלויזנבורג.
הרב שמעון בלוקסנהיים - חתנו של הרב יעקב מאיר ולד. כיהן כדיין ומו"ץ בקלויזנבורג.
הרב עקיבא הכרמי - נכד הרב לייב רובינשטיין, רבה של קריית שמואל.
שמעון שרייבר - בנו של ד"ר שמואל שרייבר
הרב צבי גרשון שרייבר - בנו של ד"ר שמואל שרייבר
הרב בנימין זלמן סופר - בנו של הרב משה שמואל סופר בן הרב זלמן סופר, שימש ראש הישיבה התיכונית בבית שאן.
הרב גרשון אולמן - חתנו של ר’ שלמה זלמן נייהויז, ממייסדי קהילת חוג חתם סופר של הרב אונגר, בני ברק.
צאצאי המשפחה > דור שמיני

הרב מאיר חיים גשטטנר - בנו של הרב עמרם גשטטנר. ראש ישיבת פנים מאירות - להורות נתן לצעירים. חתנו של האדמו"ר מגורליץ, ורבה הנוכחי של קהילת האורתודוקסים בבודפשט.
הרב משה יוחנן גשטטנר - בנו של הרב יהודה גשטטנר. רב בישיבת פנים מאירות וראש כולל לרבנים תורת להורות נתן ב"ב-אלעד. חתנו של האדמו"ר רבי שמחה אברהם מאשלג.
לקריאה נוספת

כתוב זאת זיכרון, ניו יורק, תשי"ח
פרדס משה – אילן היחס
הערות שוליים

↑  מזיווגו הראשון לא נולדו לו ילדים.
↑  דור שישי ל'חתם סופר': גאב"ד פרשבורג זצ"ל - תנצב"ה - בחצרות - בחדרי חרדים, באתר חדרי חרדים
↑  מ' וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גאליציה, כרך ג, ירושלים תשמ"ו, 1054-1057.
↑  למרות שמו הוא אינו ממשפחת החת"ם סופר במקורו אלא צאצא של הרב פישל סופר, אף הוא מפרשבורג.
החת"ם סופר
מצבתו של ה"כתב סופר"
מצבתו של ה"שבט סופר"
אספסיאנוס

טִיטוּס פְלַאוְויוּס אַסְפַּסְיָאנוּס (בלטינית: Titus Flavius Vespasianus;‏ 17 בנובמבר 9 – 23 ביוני 79) היה קיסר רומי משנת 69 עד 79 ומייסד השושלת הפלאבית. לפני שעלה לכס הקיסר, היה אספסיאנוס מפקד בצבא הרומי.
במסורת היהודית נודע אספסיאנוס כקיסר הרומי שבימיו נחרב בית המקדש השני שבירושלים. הוא נטל חלק יחד עם בנו טיטוס בדיכוי המרד הגדול של היהודים ברומאים, בפרט המרד ביודפת, שם נלכד מנהיג המורדים היהודים יוסף בן מתתיהו.
שמו

התעתיק היווני של שם הקיסר הוא ουεσπασιανοσ, שבוטא ביוונית של תקופתו "אוּספסיאנוֹס". הלטינית השתמשה לצורך כך בכתיב VESPASIANVS, כאשר האות V מייצגת, למעשה, תנועת U. לאתר המאה החמישית חל מעתק הגיה של האות V בתחילת מילה בלטינית מתנועת אוּ לוו עיצורית. לפיכך, דוברי לטינית והשפות שהושפעו ממנה עברו לקרוא את השם "וֶספסיאנוס". לעומת זאת, התלמוד משקף הגיה דומה יותר למקור בשעתו, כך שהוא מתחיל בתנועה: אספסיאנוס.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת הקריירה

אספסיאנוס נולד במחוז סבין, ליד ריאטי שבאיטליה. אביו, פלאוויוס סבינוס, היה גובה מס ומלווה בריבית. אמו, אספסיה פולה, הייתה אחותו של סנטור. משפחתו הייתה משפחה רומית מהמעמד הבינוני, ולא נראה בשנים אלו כי עתידה לצאת ממנה שושלת קיסרים. ברומא שלטה זה זמן רב השושלת היוליו-קלאודית, אשר התייחסה ליוליוס קיסר ולאוגוסטוס. ההיסטוריון בן התקופה סווטוניוס מספר כי כאשר הראו לאביו של אספסיאנוס אותות מיסטיים (הרומאים נהגו לנחש את העתיד באמצעות הצצה בקרבי הקורבנות שהוקרבו) כי בנו יהיה לקיסר, צחקה אמו, היא סבתו של אספסיאנוס, וטענה כי בנה מטורף.
אחרי ששירת בצבא בתראקיה ושימש כקווסטור בכרתים ובקירניה, עלה אספסיאנוס לדרגת איידיל ופראיטור, ונשא לאישה את פלאוויה דומיטילה, בתו של אדם ממעמד הפרשים, והייתה קודם לנישואים פילגשו של אזרח מפרובינקיה באפריקה. לזוג נולדו שני בנים, טיטוס ודומיטיאנוס, שיהיו לימים לקיסרים, ובת אחת, דומיטילה, אשר מתה בעודה תינוקת. אשתו של אספסיאנוס ובתו מתו לפני שהפך לקיסר. לאחר מות אשתו קירב אליו מאוד את פילגשו, קיניס, והיא עמדה לצדו (על אף שמעולם לא נישאו) במשך שנים רבות, ואף לאחר שהיה לקיסר.
מכיוון שצבר ניסיון בשירות בצבא הרומי באזור גרמניה, השתתף אספסיאנוס בפלישה הרומית לבריטניה, שעליה הורה הקיסר קלאודיוס, ובמהלכה התבלט כמנהיג צבאי. הוא הכניע את וקטיס (האי וייט) וחדר לגבולות מחוז סאמרסט באנגליה. בשנת 51 היה קונסול במשך זמן קצר, ובשנת 63 מונה למושל באפריקה. הדעות באשר לתפקודו שם חלוקות: סווטוניוס טוען כי ביצע את תפקידו באופן "ישר ומכובד מאוד", ואילו טקיטוס מתארו כ"מביש".
לאחר ששב מאפריקה, התערער מצבו הכלכלי, והוא הידרדר עד כדי כך שהיה לסוחר בפרדות. על מנת לשפר את מצבו הצטרף לפמליית הקיסר נירון ביוון, אך עורר עליו את חמת זעמו של הקיסר המטורף, שהחשיב את עצמו כבעל כישרון יוצא דופן בתחום השירה, כאשר נרדם במהלך קונצרט שביצע הקיסר. אספסיאנוס נמלט על חייו, אך אז החל ביהודה המרד הגדול, וצבאו של נציב סוריה קסטיוס גאלוס הובס בידי היהודים. אספסיאנוס נבחר להישלח לדכא את המרד, וניתנה לו הסמכות על הפרובינקיה, וכן כוחות צבא. על פי סווטוניוס נבחר אספסיאנוס לתפקיד בשל מוצאו הנחות, שכן "בכל המזרח נפוצה אז האמונה העתיקה שהייתה מקובלת על הכל, כי ברצון הגורל ישתלטו על העולם אנשים, שיבואו מארץ-יהודה", ואספסיאנוס, בשל מוצאו הנחות, לא נראה כמי שעלול לסכן את כסאו של הקיסר נירון.
ביוגרפיה > במרד הגדול

אספסיאנוס ובנו טיטוס הגיעו ליהודה באביב שנת 67 לאחר שתבוסת הנציב הסורי קסטיוס גאלוס הביאה לסילוקם של הלגיונות הרומים מהארץ, ובירושלים כבר הוקם ממשל יהודי עצמאי שאף טבע מטבעות עם הכיתוב "ירושלים הקדושה".
אספסיאנוס הגיע בתחילה אל העיר אנטיוכיה שבסוריה, שם חבר אל המלך מהמוצא היהודי אגריפס השני שאהד את הרומאים, ומשם הגיע לעכו. עד מהרה נכבשו הערים ציפורי וגדר, והתברר כי הגנת הגליל תלויה בהגנת מבצר יודפת, שהיה החזק שבמבצרי הגליל. על פי ההיסטוריון בן התקופה יוסף בן מתתיהו, שהיה גם מפקדו של הגליל, נפלה יודפת בידי אספסיאנוס לאחר מצור ממושך בן ארבעים ושבעה ימים, ואף זאת באשמתו של בוגד, שהסגיר לאספסיאנוס את הגנת העיר. במהלך המצור השתתף אספסיאנוס בפעולות הלחימה באופן פעיל ואף נפצע בברכו מאבן, וחץ שירה לעברו אחד ממגיני העיר פגע בעקבו.
עם כיבוש יודפת נפל מפקדה, יוסף בן מתתיהו, בידי אספסיאנוס: "אחד השבויים מבני האצילים, יוספוס שמו, בשעה שנאסר בשלשלאות, טען בביטחון ובתקיפות-הדעת, כי עוד מעט ואספסיאנוס יתיר את כבליו, אלא שאותה שעה כבר יהיה קיסר". נבואתו של יוסף כבשה את לבו של אספסיאנוס, והוא הותיר אותו בחיים. יוסף בן מתתיהו המשיך ללוות את אספסיאנוס במסעותיו, והפך למתעד החשוב ביותר של תקופת המרד הגדול.
לאחר נפילת יודפת המשיך אספסיאנוס בכיבוש הערים טריכאי וטבריה, וצר על העיר גמלא שברמת הגולן. בעת המצור על גמלא, נכבשו כבר כל מבצרי הגליל פרט לגמלא, לגוש חלב ולהר תבור. גמלא והתבור נכבשו בפעולה משולבת, ואילו גוש חלב נכנעה ללא קרב, בעוד מנהיגה, יוחנן מגוש חלב, נמלט לירושלים. הגליל כולו נכבש בידי אספסיאנוס. בשלב זה שמע אספסיאנוס על מלחמות האחים בירושלים, אך סירב לשמוע בעצת אנשיו לעלות מיד על העיר, שכן סבר כי ככל שימתין, כך יגרמו המלחמות הפנימיות להחלשת היהודים. ואכן במלחמות אלו בין פלגי היהודים, נחלשה ירושלים מאוד, ובין היתר נשרפו מחסני המזון שבה, דבר שגרם לכך שכאשר החל המצור בסופו של דבר, שרר רעב בעיר.
אספסיאנוס נע עם צבאו דרומה, והחל בכיבוש אתרים הקרובים לירושלים, בהם העיר גדור בעבר הירדן, וכן יריחו, לוד, יבנה ואדום, עד אשר בשנת 68 הייתה כל הארץ בידי אספסיאנוס, פרט לירושלים, הרודיון, מצדה ומכוור.
כשהחל המצור על ירושלים, נמלט מהעיר רבן יוחנן בן זכאי כשהוא מסתתר בארון מתים והצליח להיפגש עם אספסיאנוס. על פי הגמרא (מסכת גיטין, דף נ"ו, עמוד ב'), ניבא רבן יוחנן לאספסיאנוס כי הוא עתיד להיות למלך, ובאותו יום התבשר אספסיאנוס על מותו של הקיסר ועל כך שהוא עתיד להתמנות במקומו. כתמורה, הבטיח אספסיאנוס לרבן יוחנן את כל מבוקשו. רבן יוחנן ביקש: "תן לי את יבנה וחכמיה, את השושלת של רבן גמליאל ורופאים שירפאו את רבי צדוק". כך נותר הגרעין לישות היהודית ביהודה אף לאחר חורבן הבית. רבן יוחנן בן זכאי חידש את הסנהדרין ואת הנשיאות ביבנה, כינס את חכמי הדור, ובהם רבן גמליאל, והמשיך את מסורת החכמים שקדמו לו, תוך שהוא מניח אף את היסוד לחייו הרוחניים של עם ישראל בעתיד, במציאות שלאחר חורבן בית המקדש.
ביוגרפיה > עלייתו אל כס הקיסרות

כאשר סיים אספסיאנוס את כיבוש הארץ, פרט לירושלים ולמבצרים אחדים באזור, והתכונן למצור על ירושלים, אירעו ברומא אירועים הרי גורל. הקיסר נירון הודח בידי מפקדי הצבא, ובמקומו עלה לשלטון הקיסר גלבה, שעוד כשהיה מושל היספניה שלח "רוצחי-חרש שיתנקשו בחייו (באספסיאנוס) ביהודה". אך גלבה נרצח כעבור זמן קצר, ועל ירושתו התקוטטו אותו וויטליוס. נראה כי מפקד צבאי מוכשר, היכול לקנות את נאמנות חייליו, יכול להגיע למשרה הרמה ביותר, אשר הוחזקה עד אז על ידי בני משפחה אחת, בני השושלת היוליו-קלאודית, אשר נשאו את השם "קיסר" לא כתואר כי אם כשם משפחה, ואשר האחרון ביניהם היה נירון.
על פי השערת ההיסטוריון צבי גרץ, ברניקי, נסיכת יהודה ואחותו של אגריפס השני, הביאה בתככיה להכתרתו של אספסיאנוס, וזאת מתוך תקווה כי לאחר עלייתו לשלטון יעבור השלטון לטיטוס בנו, אשר היה מאהבה והבטיח לשאתה לאישה.
לפי טקיטוס, היסס אספסיאנוס, אז בן שישים, אם לצאת למלחמה בוויטליוס, שכן ידע היטב, כלשונו של טקיטוס, כי "בחתירה לאימפריה אין דרך ביניים בין ההצלחה המושלמת ובין האבדון". 60 אלף הלוחמים, ותיקי המלחמות בגליה ובגרמניה שעמדו לרשותו של ויטליוס היוו איום גדול דיו על אספסיאנוס, שהיה זהיר מטבעו. אספסיאנוס החליט כי לא ינסה להפוך לקיסר אלא אם כן תובטח לו תמיכת שני אישים, ליקיניוס מוקיאנוס, נציב סוריה, וטיבריוס יוליוס אלכסנדר, נציב מצרים. טיטוס הצליח לשכנע את מוקיאנוס לתמוך באספסיאנוס, אך בכך לא היה די. ברניקי הפעילה את קסמיה על אלכסנדר, שהיה יהודי מומר ובן אחיו של הפילוסוף וההיסטוריון היהודי פילון האלכסנדרוני.
ב-1 ביולי 69, בעודו שוהה בקיסריה, הכריז טיבריוס אלכסנדר על תמיכתו באספסיאנוס לכס הקיסר, ב-11 ביולי נשבע לו "הצבא אשר ביהודה", וזמן קצר לאחר מכן באה הכרזת נאמנות אף ממוקיאנוס. אספסיאנוס הקריא בפני חייליו הנלהבים מכתב מאותו, שהתאבד בינתיים לאחר שהפסיד במלחמה לוויטליוס שהיה לקיסר, שבו קרא אותו לאספסיאנוס לנקום בוויטליוס. שמועה שהופצה, גם היא ככל הנראה בדויה, טענה כי ויטליוס מתכוון להעביר את הכוחות המוצבים בגרמניה למזרח, לשירות קל יותר. אספסיאנוס זכה אז גם לתמיכת הצבאות במואסיה, בפאנוניה ובאילירקום (טקיטוס, היסטוריה ii.85), שהקנו לו את הכוח הדרוש כדי להסתער על השלטון.
כוחותיו של אספסיאנוס פלשו לאיטליה מצפון מזרח, והביסו את כוחות ויטליוס בבדריאקום, משם המשיכו לרומא, אליה נכנסו אחרי קרבות עזים שהביאו לשריפת הקפיטול. ויטליוס נהרג במהלך המהומה. הסנט הכריז על אספסיאנוס כקיסר, על בנו טיטוס כקונסול, ועל בנו השני, דומיטיאנוס, כפראייטור עם סמכות קונסולרית. אספסיאנוס נהייה לקיסר הרביעי ששלט ברומא בשנת 69, שנה שזכתה לכינוי שנת ארבעת הקיסרים.
בעת ששמע על תבוסת אויביו, שהה אספסיאנוס באלכסנדריה, והורה על משלוח דחוף של תבואה ומוצרי מזון לרומא. כן שלח מכתב שבו הבטיח להפוך על פיהם את חוקיו של נירון, במיוחד את אלו הנוגעים לבגידה. הוא הותיר את המלחמה ביהודה לבנו טיטוס והגיע לרומא בשנת 70.
ביוגרפיה > כקיסר

כאשר החל אספסיאנוס את תקופת קיסרותו הייתה האימפריה הרומית מצויה בתקופה קשה ובחוסר יציבות. מלחמת האזרחים שהשתוללה מאז מותו של נירון, וכן מעשי הטירוף של נירון, וחוסר היציבות של יורשיו, הותירו את קופת המדינה ריקה. הצבא הבין כי נתון בידיו הכוח להעלות או להפיל את השליט, וחוסר המשמעת פשה בשורותיו.
אספסיאנוס החל מיד בטיפול בבעיות אלו. הוא השיב את המשמעת לצבא, שתחת ויטליוס הפך מפורר ונעדר משמעת ובשיתוף הסנאט החל מאזן את מצבה הכספי של רומא.
הוא חידש מסים ישנים והטיל מיסים חדשים, הגביר את התשלום מהפרובינקיות ופיקח מקרוב על פקידי האוצר. לעם נתן דוגמה באורח חייו הצנוע, ושם ללעג את הראוותנות של אצילי רומא, אשר בתקופתו של נירון הגיעו לשיאים של שחיתות וחמדנות. סווטוניוס מספר כי כאשר הטיל אגרה על השימוש בלטרינות (בתי שימוש ציבוריים) גינה אותו בנו טיטוס על כך. אספסיאנוס הגיש אל אפו של טיטוס מטבע מן התשלום הראשון ושאל אותו אם הריח בלתי נעים. "לא", השיבו טיטוס. "ועדיין, הכסף הזה בא משתן", ענה לו אספסיאנוס (Atqui, inquit, e lotio est). מתגובה זו של אספסיאנוס נגזר הביטוי "לכסף אין ריח" (Pecunia non olet).
הוא ערך שינויים חשובים בקרב אנשי מעמד הפרשים והסנטורים, סילק חברים לא ראויים, והציב במקומם אנשים ראויים ומוכשרים. בכך שיפר את המינהל הציבורי, וחיזק את מעמדו כקיסר.
אספסיאנוס העלה תרומה חשובה לחייה התרבותיים של רומא. הוא כונן תשלום קבוע למורים יווניים ולמשוררים, החיה את התיאטרון המוזיקלי הישן, כשהוא מעניק מתנות נדיבות לשחקנים ומנגנים נודעים כמו אפלס השחקן הטרגי או טרפנוס ודיודורוס נגני הלירה.
תחום פעילות חשוב אחר של אספסיאנוס היה המשפט, שבו פעל להסדרת ההליכים באמצעות הקטנת עומס התביעות שעמדו על סדר יומם של בתי המשפט, השבת כספים שהוחרמו במהלך מלחמת האזרחים ושינויים משפטיים כמו הקביעה כי המלווים לקטינים לא יזכו להשבת חובם גם אחרי מות אבותיהם של הקטינים (כלומר, בעת שבה יהיה בידם כסף להשיב את חובם).
אספסיאנוס שינה את הרכב המשמר הפרטוריאני. בשנת 70 דיכא מרידה שפרצה נגדו בגליה, במקביל לכך שבנו טיטוס דיכא את המרד הגדול וכבש את ירושלים.
בתחילת שנת 71 "חגג את חג-ניצחונו על היהודים", שלאחריו נסגרו דלתות מקדש יאנוס, שהיו פתוחות כל עוד הייתה מלחמה בגבולותיה של רומא, ובמהלך תשע השנים הבאות של שלטונו נתכונן "שלום אספסיאנוס".
במהלך שנותיו פעל אספסיאנוס גם לשיקומה של רומא ובנייניה. הוא בנה מחדש את מקדש השלום, את המרחצאות הציבוריים, פורום חדש ואת הקולוסיאום.
סויטוניוס מתאר את פניו של אספסיאנוס, אדם חסון גוף ובריא, "כשל איש המתאמץ לעשות את צרכיו". כאשר ביקש מ"אחד מליצני-הדור" שיעשה חיקוי שלו, ענה לו הליצן: "אעשה ברצון..., מיד לאחר שתעשה את צרכיך!".
אספסיאנוס "היה מרבה לעג וחידוד, אם כי מן הסוג ההמוני והגס". לאחר ששכב עם אשה שהתאהבה בו ונתן לה סכום כסף, שאל אותו סוכן הבית באיזה סעיף לרשום את זה בספרי החשבונות. תשובתו הייתה - "בשכר אהבה לוהטת לאספסיאנוס".
הוא התייחס לעצמו תמיד באופן מציאותי, סלחני ובקורטוב של אירוניה. כאשר חש שיומו מתקרב, הוא התבדח "אבוי, אני חושב שאני הופך לאל" (Vae, puto deus fio). כאשר חש ששעתו קרבה, ביקש מאנשיו להעמידו על רגליו באומרו: "קיסר צריך למות בעמדו על רגליו".
לאחר מותו העלה אותו הסנאט הרומאי אל מניין האלים. בנו טיטוס ירש אותו, ולאחר שטיטוס מת במחלה בעודו צעיר, לאחר כשנתיים, ירש אותו בנו הנוסף של אספסיאנוס, דומיטיאנוס.
ראו גם

חוק האימפריום של אספסיאנוס
לקריאה נוספת

סווטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, תרגם מרומית ד"ר אלכסנדר שור, הוצאת מסדה, 1966. (הספר בקטלוג ULI)
יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, (תרגום ד"ר י.נ. שמחוני), הוצאת מסדה, 1968.
B. Levick, Vespasian, London: Routledge Press, 1999