stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עטלף בלנפורד
מצב

עטלף בלנפורד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, ומכיוון שלא סביר שהוא יחווה ירידה משמעותית בטווח הקרוב. אין איומים משמעותיים על המין, אך ציד אינטנסיבי ואובדן בית גידול באמצעות כריתת יערות עשויים לגרום לירידות מקומיות. עטלף בלנפורד מצוי במספר גדול של אזורים מוגנים ברחבי דרום אסיה.
הערות שוליים

↑  עטלף בלנפורד באתר הרשימה האדומה של IUCN
סועאד עאמירי

| --- | --- |

סועאד עאמירי
 לידה:  1951 (בת 73 בערך) ירדן ירדן 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 עיסוק:  סופרת, פרופסורית, אדריכלית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו, אוניברסיטת מישיגן, האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 שפות היצירה:  ערבית 
 סוגה:  ספר זכרונות, ביוגרפיה
 נושאי כתיבה:  פלסטינים, הפליטים הפלסטינים
 יצירות בולטות:  2003 - קפוצ'ינו ברמאללה   2013 - Golda Slept Here
 פרסים והוקרה:  איטליה 2004 פרס ויארג'ו   איטליה 2014 פרס נונו
 
סועאד עאמירי (בערבית: سعاد العامري; נולדה בשנת 1951) היא סופרת פלסטינית, אדריכלית, ופרופסורית לארכיטקטורה באוניברסיטת ביר זית.
ביוגרפיה

הוריה של עאמירי ברחו מיפו במהלך מלחמת העצמאות ב-1948 אל עמאן שבירדן. שם נולדה וחיה עד שעזבה לביירות שבלבנון, כדי ללמוד אדריכלות באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ובהמשך באוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת אדינבורו.
כשחזרה לביקור ברמאללה ב-1981, פגשה את סלים תמרי, סוציולוג מאוניברסיטת ביר זית, איתו נישאה מאוחר יותר, ונשארה.
בין השנים 1991 ל-1993 הייתה עאמירי חברה במשלחת שלום פלסטינית בוושינגטון. היא עוסקת בכמה יוזמות שלום מרכזיות של נשים פלסטיניות וישראליות.
היא מנהלת ומייסדת מרכז ריוואק (באנגלית: RIWAQ בערבית: رواق) לשימור אדריכלי, המרכז הוקם בשנת 1991 והיה הראשון מסוגו שעמל על שיקום והגנה על המורשת האדריכלית הפלסטינית.
ב-2006 מונתה עאמירי כסגנית יו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת ביר זית.
מתגוררת בעיר רמאללה.
כתיבה

ספרה "קפוצ'ינו ברמאללה (רשימות מן הסגר)" (יצא שוב באנגלית בשם: Sharon and My Mother-in-Law: Ramallah Diaries) תורגם ל-19 שפות כאשר התרגום לערבית היה רב-מכר בצרפת והספר אף זכה בשנת 2004 בפרס ויארג'ו היוקרתי באיטליה יחד עם הסופרת מנואלה דבירי. הספר מבוסס על אימיילים ומכתבים של עאמירי ובו היא מתארת את חיי היומיום של האנשים סביבה בעיר מגוריה, רמאללה, המנסים לחיות את חייהם, בעיקר תחת עשרת חודשי המצור על רמאללה ב-2002. זהו סיפורם של הנשים והגברים בבית וברחוב, ולא של הלוחמים או של המנהיגים.
ספרה האחרון, גולדה ישנה פה (באנגלית: Golda slept here בהוצאת בלומסברי), המתאר מה פירוש הדבר לאבד את הבית ולא "להרגיש בבית" שוב, זכה בפרס נונו האיטלקי (2014).
ספריה

2003 - "קפוצ'ינו ברמאללה (רשימות מן הסגר)" תרגום: רוני מאירשטיין, הוצאת בבל
2010 - Nothing to Lose But Your Life: An 18-Hour Journey With Murad
2010 - Menopausal Palestine: Women At The Edge
2013 - Golda Slept Here
הערות שוליים

↑  אריאל שרון וחמותי, באתר הכל שקרים
↑  Sharon and My Mother-In-Law: Ramallah Diaries by Suad Amiry, באתר BookDragon של Smithsonian Asian Pacific American Center (APAC)
↑  Viareggio-Versilia International Prize
↑  איך זה באמת ברמאללה מאת ד"ר נעמה כרמי, בבלוג שלה "קרוא וכתוב"
↑  Suad Amiry  באתר של The Center for the Humanities
↑  זיוה אלפסי, אשה קשוחה, דעתנית, אמיצה ופלסטינית גאה, באתר הארץ, 15 ביולי 2003
בתיה גור, למה מותר לדפוק בסיר מאוחר בלילה?, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361416505171  BIBSYS: 90362166  BNE: XX1706035  CiNii: DA15085390  GND: 129436631  ICCU: CFIV096672  ISNI: 0000 0000 6795 9057  LCCN: nr91000083  NTA: 283001763  SUDOC: 119514834  VIAF: 97622080   WorldCat (עם VIAF): 97622080
פול מקדונלד (מוזיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1984 (בן 40) אובורן, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  נאשוויל שבטנסי
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 מקום לימודים:  תיכון האנטסוויל 
 סוגה:  רוק
 http://www.thepaulmcdonald.com
 
פול מקדונלד (נולד ויליאם פול מקדונלד; 29 באוגוסט 1984) הוא שחקן אמריקאי זמר-יוצר מהאנטסוויל שבאלבמה. מאז 2011 הוא מתגורר ב נאשוויל שבטנסי. מקדונלד ממוקם במקום השמיני בעונה העשירית של "אמריקן איידול". מאז 2005, הוא היה הסולן של הלהקה Hightide Blues, ששינו את שמם ל-The Grand Magnolias ב-2010.
סנונית המדבר

| סנונית המדבר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סנוניתיים
סוג:: סנונית
מין:: סנונית המדבר
שם מדעי
 Ptyonoprogne fuligula ‏ליכטנשטיין, 1842
תחום תפוצה


Rock Martin- סנונית המדבר במעופה
סנונית המדבר (שם מדעי: Hirundo fuligula) היא מין של ציפור שיר ממשפחת הסנוניתיים. סנונית המדבר, בשונה מרוב הסנוניות, נמצאת לעיתים רחוקות ממקור מים. הסנונית מתרבה בעיקר בהרים אך גם באזורים נמוכים יותר כמו אזורים סלעיים ומסביב לערים.
תיאור

סנונית המדבר קטנה ביחס לציפורי שיר אחרות וצבעה מותאם לסביבתה. צבע גופה התחתון הוא חום בהיר, כנפיה וזנבה צבעם חום כהה, סנטרה וגרונה בצבע ורדרד ובהיר יותר. תת-המין המצוי בישראל נוטה להיות בהיר יותר ובמקום ורוד, סנטרה וגרונה לבנים. אורך גופה 12–13 ס"מ. משקלה הכולל 12–16 גרם. כאשר כנפיה פרוסות הן מגיעות לכ-30 ס"מ.
מזון

סנונית המדבר ניזונה מחרקים. את החרקים (ובכללי את מזונה) היא מוצאת תוך כדי מעוף. הסנונית דואה באוויר בזמן חיפוש האוכל (חרקים מעופפים וכדומה) לאורך צוקים, הרים ולפעמים מקורות מים בחיפוש אחר מזונה.
התנהגות

סנונית המדבר לרוב חיה עם בן זוג והם אינם חיים בלהקה כמו רוב הסנוניות. יחד הם הולכים ללקט מזון ולפעמים מצטרפים אליהם גם כמה מיני סנוניות אחרים. הקן שסנונית המדבר בונה מורכב מבוץ ולרוב ממוקם במקומות צפופים ובצוקים. על כן, גם במבנים. הסנוניות מקננות לרוב ביחידות ולעיתים בקבוצות קטנות. אם גורם זר מתקרב לקן יגיבו הסנוניות באגרסיביות.
שמות

לסנונית המדבר ישנם שמות רבים בשפות שונות.
שם אנגלי לסנונית המדבר - Rock Martin
שם ערבי לסנונית המדבר - خطّاف الصّخور
שם לטיני לסנונית המדבר - Hirundo fuligula
שם מדעי לסנונית המדבר - Ptyonoprogne obsoleta. פירוש השם המדעי הוא סנונית מפוצלת מפויחת גרון.
תפוצה

סנונית המדבר מצויה לרוב בחלקים המדבריים של המזרח התיכון וצפון אפריקה.
בישראל ניתן למצוא את סנונית המדבר (וסנוניות רבות אחרות) בכל אזור החבל המדברי. בשנים האחרונות מתפשטת הסנונית גם לאזור החבל הים תיכוני - ירושלים, שפלת יהודה וגוש דן.
הערות שוליים

↑  סנונית המדבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מגדיר הציפורים של ישראל - סנונית מדבר, באתר פורטל צפרות
↑  טיולי, אתר. "סנונית מדבר - מדריך בעלי החיים בישראל של טיולי | אתר טיולי". אתר טיולי. נבדק ב-2018-05-06.
↑  סנונית מדבר, באתר www.yardbirds.org.il
סמי הולצקן

| --- | --- |

הולצקן נואם בטקס סיום תפקידו כקצין משא"ן ראשי, אוגוסט 2020
 לידה:  15 בפברואר 1969 (בן 55) כ"ז בשבט ה'תשל"ט אילת
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד לשכת הגיוס בתל השומר קצין שלישות פיקוד הצפון ראש מחלקת כוח אדם סדיר בזרוע היבשה ראש מחלקת מופ"ת קצין חיל משאבי האנוש הראשי
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל משאבי אנוש בקבוצת בזן
 
שמואל "סמי" הולצקן (נולד ב-15 בפברואר 1969) הוא קצין צה"ל לשעבר בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין משאבי האנוש הראשי וראש חטיבת הנפגעים באגף כוח האדם.
ביוגרפיה

הולצקן שימש מפקד לשכת הגיוס בתל השומר. ב-2008 מונה לקצין השלישות של פיקוד הצפון, ב-2012 מונה לראש מחלקת כוח אדם סדיר בזרוע היבשה וב-2014 לראש מחלקת מופ"ת של אגף כוח האדם. באוגוסט 2016 מונה ליו"ר חבר.
בספטמבר 2017 מונה לקצין חיל משאבי האנוש ראשי. ב-3 באוגוסט 2020 הוחלף על ידי תת-אלוף צחי חפץ וסיים את שירותו הצבאי.
הולצקן הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
השכלה וחיים אישיים

הולצקן בעל תואר ראשון במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  ועדת ערר שירות קבע
↑  גילי כהן, אפשר לישון בשקט, צה"ל הפיק את הלקחים ממלחמת לבנון השנייה, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2013
↑  טקס החלפת מפקד מופת
1 2  אבי בר כתב ב: "חדשות ישראל בעסקים", סמי הולצקן נבחר לתפקיד יו"ר ארגון חבר, באתר חדשות ישראל בעסקים, ‏2016-08-03
↑  אגודת הידידים של אוניברסיטת חיפה, ברכות לאל"מ סמי הולצקן על המינוי, באתר Facebook, ‏7 באוגוסט 2016
↑  טקס החלפת קצין משאבי האנוש הראשי ורח"ט הנפגעים
↑  תא"ל (במיל) סמי הולצקן - הביטחוניסטים, באתר הביטחוניסטים, ‏3 באפריל 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פול אינס

פול אמרסון קרלייל אינס (באנגלית: Paul Emerson Carlyle Ince; נולד ב-21 באוקטובר 1967) הוא כדורגלן עבר המזוהה בעיקר בשל תקופתו במנצ'סטר יונייטד. אינס היה השחקן השחור הראשון שזכה לענוד את סרט הקפטן בנבחרת האנגלית.
קריירה

במהלך קריירה שלו שיחק אינס בשבע קבוצות שונות באנגליה, בהן ליברפול, מידלסברו ווסטהאם יונייטד, ובקבוצת אינטר מילאנו שבאיטליה.
עם מנצ'סטר יונייטד, בה שיחק במשך שש שנים, זכה אינס באליפות הפרמייר ליג פעמיים, בגביע ה-FA פעמיים ובגביע המחזיקות. ב-1995 עבר ממנצ'סטר לאינטר מילאנו. באינטר שיחק שנתיים בהן לא זכתה הקבוצה באף תואר, למרות הגעה לגמר גביע אופ"א.
אינס נקרא לסגל נבחרת אנגליה פעמיים להשתתפותה באליפויות אירופה - ב-1996 וב-2000. כמו כן השתתף במונדיאל 1998.
ב-2008 אימן אינס את בלקברן רוברס וכיום הוא מאמן את קבוצת נוטס קאונטי מליגת הפוטבול ליג הראשונה.
בנו הוא הקשר תום אינס.
פגסוס (קבוצת כוכבים)

| פגסוס pegasus |
| --- | --- |
  מפת קבוצת הכוכבים פגסוס
 סמליות:  פגסוס, הסוס המכונף
 עלייה ישרה:  23 שעות
 נטייה:  °‏15
 שטח נראה:  1121 מעלות מרובעות
 דירוג שטח נראה:  במקום ה־7
 מספר כוכבים בבהירות נראית < 3:  5
 הכוכב הבהיר ביותר:  אניף (ε בפגסוס)
 בהירות נראית הכוכב הבהיר:  2.39
 מטר מטאורים:  פגסאידים ביולי
 מערכות כוכבים גובלות:  אנדרומדה  לטאה  ברבור  שועלון  דולפין  סוסון  דלי  דגים
 נראית בין קוי הרוחב °‏90 ו־°‏65 מומלץ לצפות בשעה 21:00 במהלך חודש אוקטובר
פגסוס היא קבוצת כוכבים צפונית שנקראת על-שם פגסוס מהמיתולוגיה היוונית. בנוסף להיותה אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, היא גם אחת מ-48 קבוצות הכוכבים של תלמי.
מאפיינים בולטים

הכוכבים מרקב (α בפגסוס), שאט (β בפגסוס), אלג'ניב (γ בפגסוס) ואלפרץ (נקרא גם סִירַה, בעבר נקרא δ בפגסוס, אך הועבר ל-α באנדרומדה ) יוצרים ביחד את האסטריזם ריבוע פגסוס המסמל את גופו של פגסוס. אניף (ε בפגסוס) מסמל את אפו של פגסוס, ו-ϑ בפגסוס ו-ζ בפגסוס מסמלים את ראשו וצווארו. ליד הכוכב β בפגסוס מצויים מספר כוכבים, ביניהם מטר (η בפגסוס) ו-μ בפגסוס, שמסמלים את רגליו הקדמיות. בין הכוכבים הנוספים ניתן לציין WISE J2209+2711
כוכב הלכת הראשון מחוץ למערכת השמש שהתגלה מקיף את הכוכב 51 בקבוצת פגסוס.
גרמי שמיים עמוקים

M15 - צביר כדורי ליד אניף בראש של פגסוס.
NGC 7742 - גלקסיית סייפרט מסוג II.
היסטוריה ומיתולוגיה

לפגסוס צורה דומה לסוס לוחך עשב, עם ריבוע גדול כגופו. פירוש אחר לארבעת הכוכבים הבהירים בריבוע הוא ארבע הסוסות של דיומדס, אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס, יחד עם קבוצה אחרת - דלי. בעקבות הוצאתו של אלפרץ מהקבוצה, הריבוע הפך משולש שמחובר לגוף מקלוני, ובכך מזכיר כנף, כשל הסוס המכונף פגסוס.
פוסט-גראנג'

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  גראנג', רוק אלטרנטיבי, הארד רוק, פופ רוק
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות התשעים בצפון ארצות הברית ובקנדה
 מוצא:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 כלים:  גיטרה חשמלית, בס, תופים
 פופולריות מיינסטרים:  בשיאה באמצע וסוף שנות התשעים, וממשיכה בשנות האלפיים
 סצינות אזוריות
 מרכז פלורידה - שיקגו - קליפורניה – קולומביה הבריטית - מערב תיכון ארצות הברית – צפון האוקיינוס השקט
 
פוסט-גראנג' (באנגלית: Post-grunge) הוא תת-ז'אנר של הרוק האלטרנטיבי האמריקני שנוצר באמצע שנות התשעים ומושפע מתנועת הגראנג' של סיאטל.
הז'אנר מאופיין בנגינת גיטרה פשטנית יותר מזו של הגראנג', אך מושפע ממנו. במובן הרחב ניתן לתאר כפוסט-גראנג' כל להקה המושפעת מהגראנג'; ככזה, הוא מכסה סגנונות שונים. אף על פי כן, המונח משמש כיום בעיקר לתיאור להקות פופ-רוק שהוקמו בסוף שנות התשעים כגון מאצ'בוקס טוונטי, ת'ירד איי בליינד ופאדל אוף מאד. להקות אלה מכונות לעיתים גם "רוק מודרני". אלבומה הראשון של סילברצ'ייר, "Frogstomp", נחשב בעיני רבים לאלבום הפוסט-גראנג' החשוב ביותר, שיציאתו אף חילקה את הפוסט-גראנג' לשתי תקופות שונות. להקות בולטות נוספות הן בוש הבריטית, אפגן ויגס, סטיינד, אלטר ברידג', פו פייטרס, לייב, דה וולפלאוארס, קריד, 3 Doors Down, גו גו דולס, ברייקינג בנג'מין, גודסמאק, סית'ר, ת'רי דייז גרייס, אוורקליר, ת'יאורי אוף א דאד מאן, ניקלבק והובאסטנק.
סמל מדינת ישראל

| --- | --- |

הגרסה המשמשת לרוב במסמכים ובדגלונים
 גרסאות
 
 בגרסה המופיעה על נס הנשיא והרשות השופטת
 
 הסמל בצבעי כחול-זהב המזוהה עם הכנסת
 
 הסמל בצבעי זהב בגרסה המזוהה עם ראש הממשלה
 פרטים
 המחזיק בסמל:  ישראל 
 תאריך אימוץ:  י"א בשבט ה'תש"ט, 10 בפברואר 1949
 התקנים
 מגן:  רקע כחול, מנורת שבעת הקנים בזהב/לבן, 2 ענפי זית בזהב/לבן, כיתוב: "ישראל"
 פרטים נוספים
 שימוש:  דרכונים, מסמכי ממשלה רשמיים, משרדי ממשלה
 
סמל מדינת ישראל הוא מגן אשר במרכזו מנורת שבעת הקנים, משני צדדיה ענפי זית ובתחתיתו הכיתוב "ישראל". מעמדו המשפטי והמדיני של סמל מדינת ישראל על פי החוק, נקבע בחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה, תש"ט-1949, שהתקבל ביום 24 במאי 1949 ובשנת 2018 ניתן לו מעמד חוקתי בחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.
גרסאות

יש שתי גרסאות עיקריות של הסמל: באחת מופיעים המנורה, ענפי הזית והמילה "ישראל" בצבע זהוב על רקע כחול עמוק, ובאחרת הם מופיעים בצבע לבן או אפרפר-כסוף על רקע כחול. הגרסה הראשונה משמשת בדרך-כלל כשסמל המדינה מוצג כשלעצמו, בעוד הגרסה השנייה משמשת בנס הנשיא או כשהסמל מופיע על-גבי דגלונים. על-גבי מסמכים מוצג הסמל לעיתים קרובות בשחור-לבן (המנורה ויתר האלמנטים לבנים על רקע שחור), ובמוסדות שונים מוצג הסמל כתבליט, בלי הבדל משמעותי בין צבע האלמנטים לצבע הרקע.
על דרכון ישראלי
במשכן הנשיא בגרסת הסמל על נס הנשיא
במשרד ראש הממשלה
על דגלוני יום העצמאות
במעון שגריר ישראל (לצ'כיה)
בחירת עיצוב הסמל

עיצבו את הסמל האחים גבריאל ומקסים שמיר, והוא נבחר מבין הצעות רבות שהוגשו לוועדת הסמל והדגל שהקימה מועצת המדינה הזמנית. הוועדה פרסמה מכרז ובו קראה לתושבי המדינה להציע הצעות לסמל המדינה. במכרז פורטו המלצות לגבי האלמנטים שייכללו בסמל, אולם הוועדה התחייבה לדון בכל הצעה שתוגש. מאות הצעות הוגשו לוועדה, ובתהליך ארוך נבחרו שלוש הצעות. אלה הובאו בפני מועצת המדינה הזמנית. המועצה החליטה לבחור בהצעה שהגישו האחים שמיר, ביום י"א בשבט ה'תש"ט, 10 בפברואר 1949.
לוועדה פנו 164 אנשים שהגישו 450 הצעות. שלוש הצעות נבחרו ועלו לדיון: הצעתם של אוטה וליש ווינד סטרוסקי, הצעתם של איתמר דוד ושכטר, והצעתם של האחים שמיר. הצעתם של וליש וסטרוסקי כללה מגן מחולק לשניים - בחלק הגדול התחתון מופיעה מנורת שבעת הקנים בעיצוב הדומה לתבליט על שער טיטוס ברומא, ובחלק העליון מופיעים שבעת הכוכבים מהצעתו של הרצל לדגל. הצעתם של דוד ושכטר התבססה על הפסיפס של בית הכנסת העתיק שלום על ישראל ביריחו. בפסיפס מופיעה מנורת שבעת הקנים ניצבת על שלוש רגליים (ולא על בסיס רחב כמו בשער טיטוס, ראו להלן), משני עבריה שופר ולולב ומתחתיה הכתובת "שלום על ישראל" (על-פי מזמור קכ"ה בתהילים). בהצעתם של דוד ושכטר המנורה מופיעה בעיצוב דומה לזה שבפסיפס בית הכנסת ביריחו, שבעת הכוכבים של הרצל מקיפים אותה משלושה עברים, ומתחתיה מופיעים ענף זית, אתרוג, לולב, שופר, והמוטו: "שלום על ישראל". הצעתם המקורית של האחים שמיר כללה מגן שבמרכזו מנורת שבעת הקנים בעיצוב סכמטי מודרני. בהצעתם, שבעת הכוכבים של הרצל מסודרים מעל המנורה בשורה, ומשני עבריה ענפי זית.
הוועדה החליטה כי הצעתם של האחים שמיר תשמש בסיס לסמל המדינה, אולם דרשו לערוך בה שינויים. לדברי האחים שמיר, הם עצמם רצו במנורה בעיצוב מודרני, אולם העיצוב הזה לא נראה הולם בעיני חברי הוועדה, ובהם בבה אידלסון שעמדה בראשה, והם העדיפו את העיצוב המופיע בתבליט שער טיטוס. התבליט מתאר תהלוכה של עבדים וחיילים השבים לרומא לאחר ניצחון הרומאים על היהודים במרד הגדול והחרבת בית המקדש השני בירושלים בשנת 70 לספירה. השימוש בתבליט הרומי נועד לסמל את חזרת המנורה למקומה המקורי. השימוש בענפי זית מצא חן בעיני חברי הוועדה, והועדף על פני השימוש בסמלי הלולב, האתרוג והשופר, שכן הם ביקשו להימנע משימוש בסמלים בעלי אופי דתי מובהק. הוספת ענפי הזית כסמל לשלום נראתה עדיפה על-פני השימוש במוטו "שלום על ישראל", אולם בכל זאת, ביקשה הוועדה להוסיף את השם "ישראל" בעברית מתחת למנורה. שבעת הכוכבים של הרצל הושמטו בסופו של דבר מהעיצוב הסופי.
השיר הנפוץ המוקדש לסמל המדינה "מנורה וענפי זית" שחיבר רפאל ספורטה מסתיים במילים ”אוֹר בָּאָרֶץ, אוֹר בַּבַּיִת וְשָׁלוֹם עַל יִשְׂרָאֵל”.
מעמד הסמל > בחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה

חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה קובע איסור פלילי על פגיעה בכבודו של סמל המדינה, ומגביל את השימוש בסמל:
(א) לא ייצר אדם דבר ובו סמל המדינה, אלא על פי רישיון או כתב-היתר מאת שר הפנים.

(ב) לא ישתמש אדם שימוש כל שהוא בסמל המדינה, אלא על פי רישיון או כתב-היתר מאת שר הפנים.
הסמכות למתן היתר לשימוש בסמל המדינה ניתנה לוועדת הסמל והדגל במשרד הפנים וזו פרסמה עקרונות מנחים לאישור השימוש בדגל, סמל והמנון המדינה ובהם: "ככל שמדובר בשימוש בסמל המדינה, בין השאר לצורכי תיעוד, לימוד, עבודה מחקרית ודווחים היסטוריים, באופן שאינו מטעה את הציבור לחשוב שמדובר ספרות רשמית הנעשית במסגרת המדינה או מטעמה, אין מניעה לעשות שימוש בסמל המדינה."
מעמד הסמל > ירידה במעמד הסמל

בעשור השישי של המדינה (1998–2008), חל מפנה הדרגתי בשימוש בסמל המדינה. שרים אחדים החליטו לאמץ להם סמל פרטי: שר הביטחון, שר החוץ, שר התחבורה, שר הכלכלה, שרת התרבות, שר החקלאות ועוד. את הסמלים הפרטיים מציבים שרים אלה בראש אתרי האינטרנט שלהם, במודעות פרסומת בעיתונות ובפרסומים אחרים. גם ברובד היותר נמוך – באגפים של משרדי ממשלה ורשויות ממשלתיות – חל כרסום בשימוש סמל המדינה. פקידים העומדים בראשות יחידות אלו מזמינים עיצוב סמלים משלהם ומפיצים אותם באמצעות לשכת הפרסום הממשלתית.
תהליך זה הגיע לשיאו באוקטובר 2013: יו"ר הכנסת, שסמלה היה סמל המדינה מאז האספה המכוננת ב-1949, הכריז על תחרות לעיצוב "לוגו חדש לכנסת".
החלטתו עוררה מחאה ולמעלה מ-13,000 איש הצטרפו לעצומה מטעם המועצה לקידום ערכי המורשת הישראלית. אחת מתוצאות הלואי של המחאה הציבורית הייתה שחלק ממשרדי הממשלה הנ"ל החליטו להחזיר את סמל המדינה לאתרי האינטרנט שלהם.
מעמד הסמל > חיזוק מעמד הסמל

ב-19 ביולי 2018 אשרה הכנסת חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי. סעיף 2 מוקדש לסמלי המדינה – הדגל, הסמל וההמנון - שקיבלו גושפנקה רשמית בראשית המדינה בחוקים רגילים ועתה גם בחוק יסוד. בתיאור המילולי של סמל המדינה נשמט אחד מארבעת מרכיביו – המגן (הראלד), שמבטא ריבונות בסמלי מדינות רבות ברחבי העולם.
ראו גם

דגל ישראל
ענף זית (סמל מנדטורי)
נס הנשיא
לקריאה נוספת

אליק מישורי, שורו הביטו וראו - איקונות וסמלים חזותיים ציוניים בתרבות הישראלית, ספרית אפקים, עם עובד, תש"ס 2000, חלק ג' פרק ו'.
גלית גאון, סמל, "סימבול וסמנטיקה", קטלוג לא רק סמל, המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, 2011
חיים אופז (עורך), סמלי מדינת ישראל, משרד החינוך התרבות והספורט, 1998
ימימה רוזנטל, לואיז פישר (עורכות), כחול על גבי לבן: מסמכים חשובים בתולדות מדינת ישראל, גנזך המדינה, 2008
הערות שוליים

↑  חוק הדגל והסמל, תש"ט-1949, ס"ח 8 מיום כ"ח באייר תש"ט (24.5.1949) עמ' 37.
↑  תום שגב, 1949 – הישראלים הראשונים, עמ' 14.
↑  ועדת הסמל והדגל, באתר משרד הפנים
↑  עקרונות מנחים לאישור השימוש בדגל, סמל והמנון המדינה, באתר משרד הפנים
↑  תחרות לעיצוב "לוגו חדש לכנסת"
↑  שמעון כהן, מחאה נגד התכנית לשינויים בסמל הכנסת, באתר ערוץ 7, 16 בפברואר 2014
| סמלי מדינות אסיה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות הערביות • אינדונזיה • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בהוטן • בחריין • בנגלדש • ברוניי • גאורגיה • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • הרפובליקה הסינית • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקיה • טורקמניסטן • יפן • ירדן • ישראל • כווית • לאוס • לבנון • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה • מצרים (סיני) • נפאל • סוריה • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קטר • קירגיזסטן • קמבודיה • קפריסין • רוסיה • תאילנד • תימן |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אי חג המולד • איי קוקוס • דרום אוסטיה • הונג קונג • הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • הרשות הפלסטינית • מקאו • צפון קפריסין |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
בול משנת 1955 שהונפק לכבוד יום העצמאות השביעי בעיצובו של ג. המורי
קטע מתוך התבליט בשער טיטוס
נס הנשיא, (עם סמל המדינה עליו) מונף בטקס הנחת אבן הפינה למשכן הכנסת, 1958
פול אנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1926 בריסטול, פנסילבניה, ארצות הברית 
 פטירה:  31 ביולי 2001 (בגיל 74) אורינדה, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Poul William Anderson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  A. A. Craig 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינסוטה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני 
 יצירות בולטות:  החרב השבורה, טאו אפס 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 בן או בת זוג:  קארן אנדרסון (1953–?) 
 צאצאים:  אסטריד אנדרסון בר 
 פרסים והוקרה:  פרס פרומתאוס - פרס מיוחד (2001)  פרס פרומתיאוס – היכל התהילה (1985)  הפרס לזכר אדוארד אלמר סמית' (1982)  פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1982)  פרס נבולה לנובלה הטובה ביותר (1981)  פרס פרומתיאוס – היכל התהילה (1995)  פרס לרומן מדע בדיוני על שם ג'ון וו. קמפבל (2001)  פרס גרנד מאסטר של דיימון נייט (1998)  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (2000)  פרס פרומתיאוס – היכל התהילה (2010)  פרס אינקפוט (1986)  פרס הוגו לנובלה הטובה ביותר (1979)  פרס הוגו לנובלה הטובה ביותר (1973)  פרס הוגו לנובלה הטובה ביותר (1969)  פרס הוגו לסיפור הקצר (1964)  פרס הוגו לסיפור הקצר (1961)  פרס אוגוסט דרלת' (1974)  פרס נבולה לנובלה הטובה ביותר (1971)  פרס לוקוס לסיפור הקצר (1972)  פרס נבולה לנובלה הטובה ביותר (1972)  פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1972)  הפרס המיתופואטי 
 
פול אנדרסון (באנגלית: Poul Anderson;‏
25 בנובמבר 1926 - 31 ביולי 2001) היה סופר מדע בדיוני ופנטסיה אמריקני. התפרסם הודות ליכולתו לכתוב הן סיפורי מדע בדיוני מהסוג "הקשה" ביותר על גיבורים כמו סוחר החלל ניקולאס ואן רין, והן סיפורי פנטזיה המבוססים בדרך כלל על הסאגות הסקנדינביות. ב-1998 היה הסופר ה-16 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
מספריו שתורגמו לעברית

שלושה לבבות ושלושה אריות, תרגום: עמנואל לוטם, עם עובד, 1961.
המוות קורא לך בני (במקור: Un-Man and Other Novellas), תרגום: מרדכי רכטשפר, הוצאת אש, 1968. יוחס בעברית ל"דיק נלסון", ושמות הדמויות העיקריות שונו - ככל הנראה כיון שהתרגום נעשה תוך הפרת זכויות היוצרים.
לאחר יום האבדון, תרגום: חוה מר-חיים, רמדור, 1979
גל מוח (במקור: Brain wave), תרגום: אלכס המל, זמורה ביתן מודן, 1980.
ספר הארץ, (במקור: The Earth Book of Stormgate), תרגום: עמנואל לוטם. כתר, 1981.
טאו אפס (במקור: Tao zero), תרגום: רז גרינברג, ינשוף, 2009.
הערות שוליים

↑  רשימת זוכי הפרס החל מ-1975
| זוכי פרס גנדלף |
| --- | --- | --- |
| סופרים | ג'ון רונלד רעואל טולקין (1974) • פריץ לייבר (1975) • ל. ספראג דה קמפ (1976) • אנדרה נורטון (1977) • פול אנדרסון (1978) • אורסולה לה גווין (1979) • ריי ברדבורי (1980) • קטרין לוסיל מור (1981) |  |
| ספרים | הסילמריליון (1978) • הדרקון הלבן (1979) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309004805171  PLWABN: 9810625128705606  BIBSYS: 90135259  BNE: XX1155294  BnF: cb11888761d (data)  CANTIC: a11648041  CiNii: DA05000132  GND: 120591472  ISNI: 0000 0000 8357 0818  LCCN: n79044004  LNB: 000094541  MusicBrainz: dbf94790-f8c2-4363-8fad-7183dc0969f5  NDL: 00431480  NKC: jn20010601353  NLA: 35006650  NLG: 321912  NLK: KAC199600731  NSK: 000043245  NTA: 068807767  RERO: 02-A002928497  SELIBR: 304166  SNAC: w6f48kr5  SUDOC: 026685892  Trove: 787167  VIAF: 12304119   WorldCat (עם VIAF): 12304119 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עין-חתול אפור

| עין-חתול אפור> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: עין-חתול
מין:: עין-חתול אפור
שם מדעי
 Telescopus hoogstalii ‏שמידט

עין-חתול אפור (שם מדעי: Telescopus hoogstraali) הוא נחש תת-ארסי נדיר יחסית, אנדמי לישראל ומצרים. אורכו המרבי עד 100 ס"מ. הזנב קצר ואורכו כשביעית מהאורך הכללי של הנחש. משקלו עד 50 גרם.
פרטים צעירים דומים בהופעתם הכללית לעין-חתול חברבר, אך הבוגרים והמתבגרים שונים ממנו בצבעיהם: גופם ונחונם אפורים, הצד העליון של הראש והעורף שחור. על הגב עוברים פסי רוחב צרים וכהים, דמויי חצי טבעת, הפסים אינם ניכרים בגחון. פסי הרוחב של הצעירים כהים ובולטים, אך עם הגיל הם דוהים, ואצל נחשים גדולים וזקנים הם נעלמים כמעט כליל.
תפוצתו מוגבלת למרכז הנגב ולדרומו, ולסיני. תואר לראשונה בשנת, 1956 על פי פרטים שנאספו באזור סנטה קתרינה. כשאר בני סוגו הוא נחש לילי. ביום הוא חבוי תחת אבנים ושאר עצמים, לרוב בשטחים צחיחים. אוכל בשבי לטאות ועכברים ועשוי לטרוף את בני מינו הכלואים יחד עמו.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 177-178
הערות שוליים

↑  עין-חתול אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.