stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של אסיה
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > האימפריה המונגולית

בשיאה (1268) השתרעה על פני כ-33.2 מיליון קמ"ר - מדרום-מזרח אסיה ועד לאירופה. האימפריה נוסדה על ידי ג'ינגיס חאן בשנת 1206. תחת שלטון האימפריה חיו קרוב למחצית תושבי העולם בזמנו, כ-100 מיליון תושבים, והיא שלטה גם במדינות גדולות כמו סין, איראן ורוסיה. בסוף המאה ה-13 החלה האימפריה המונגולית להתפרק וחולקה לארבעה חלקים.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > סין במהלך ימי הביניים > שושלת טָאנְג

בשנת 618 נוסדה שושלת טָאנְג (סינית: 唐 פיניין: Táng), כשהיא פותחת עידן חדש של שגשוג וחידושים בתחומי האמנות והטכנולוגיה. בתקופה זו פעלו משוררים נודעים כלי באי ודו פו. הבודהיזם, שהחל חודר לסין כבר במאה הראשונה, הוכרז כדת הרשמית של המדינה ואומץ על ידי המשפחה הקיסרית ורבים בקרב העם. סבורים כי צ'אנג-אן, בירת השושלת, הייתה באותה תקופה העיר הגדולה ביותר בעולם.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > סין במהלך ימי הביניים > שושלת סונג

בשנת 960 עלה בידי שושלת סונג (סינית: 宋 פיניין: Sòng) לאחד את סין תחת שלטונה. תחת שלטון סונג, שבירתו בְּייֵנְלְיָאנְג (קאיפנג של ימינו), החלה בסין תקופה חדשה של שגשוג. אולם שושלת סונג לא הייתה הכוח הפוליטי הגדול היחיד באזור. במנצ'וריה ובמזרח מונגוליה שלטה במקביל שושלת לְיָאו (סינית: 遼; פיניין: Liáo) החיטאנית. במקביל נוסדה בשנת 1035 שושלת שְׂיָה המערבית (סינית: 西夏; פיניין: Xī Xià). שושלת זו, שהוקמה על ידי שבטים טנגוטים, שלטה עד לשנת 1227 בצפון-מערב סין, באזורים שהם כיום במחוזות שאאנשי, גאנסו ונינגשיה.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > סין במהלך ימי הביניים > שושלת יואן

ממלכת ג'ין הייתה הראשונה מבין שושלות סין שהובסה על ידי המונגולים מצפון. הללו המשיכו וכבשו גם את ממלכת סונג ואת יתר סין במלחמה ארוכה ועקובה מדם שהייתה המלחמה הראשונה בהיסטוריה בה נעשה שימוש מכריע בנשק חם. כעת מששלטו המונגולים על רצף טריטוריאלי לכל רוחבה של אסיה, החלה תקופה של יציבות לכל אורך דרך המשי. בתקופה זו, המכונה Pax Mongolica ("השלום המונגולי"), נוצרו לראשונה קשרים בלתי אמצעיים בין מזרח אסיה לאירופה, כשסיפורי מסעותיו של מרקו פולו מציתים את דמיונם של האירופאים, שנחשפו כעת לראשונה לאוצרות התרבות הסינית.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > סין במהלך ימי הביניים > שושלת מינג

לכל אורך שושלת יואן הייתה האוכלוסייה עוינת את השלטון הזר. לעוינות זו התווספה שורה של אסונות טבע, ואלה הביאו לשורה של מרידות עממיות שהסתיימו עם הדחת שושלת יואן והקמת שושלת מינג (סינית:明, פיניין: Míng) בשנת 1368.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > הודו במהלך ימי הביניים

מהמאה השביעית ועד לתשיעית, שלוש שושלות נלחמו ביניהם על השליטה בהודו הצפונית: הפרטיהרים ממאלווה ואחר כך מקאנאווג'; שושלת פאלה מבנגל, והראשטראקוטה מדקאן. המשותף לשושלות אלו היה ההינדואיזם, ששב והפך לדת השלטת של אותה תקופה, וזאת בלי המרות דת בכפייה או רדיפת מאמינים בדתות אחרות.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > הודו במהלך ימי הביניים > פאלווה

השושלת הפאלווית מקנצ'יפורם שלטה בדרום מזרח הודו מהמאה החמישית ועד לתשיעית תוך תחרות עם שכנתה - אימפריית צ'הלקויה. במאה ה-9 השתלטה עליהם ממלכת הצ'ולה.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > הודו במהלך ימי הביניים > אימפריית צ'לוקייה

אימפריית צ'לוקייה (Chalukya) שלטה בחלקים גדולים ממערב ודרום הודו מ-550 ועד 750 ושוב מ-970 ועד 1190 תוך תחרות עם ממלכת פאלווה.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > הודו במהלך ימי הביניים > אימפריית צ'ולה

ממלכת צ'ולה מוזכרת כבר אצל אשוקה כאשר הוא מתאר שלוש ממלכות דרומיות, פאנדיה, צ'רה וצ'ולה. כאשר שושלת קלברה (Kalabhras) התחזקה במאה ה-3 והשתלטה על כל דרום הודו, הוכפפה גם ממלכת צ'ולה לשלטונם של הקלברה. עם עליית כוחם של בני הפאלווה בדרום ושושלת הצ'לוקייה במערב השתחררו בני הצ'ולה.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > הודו במהלך ימי הביניים > הרשה

אחרי פלישת ההונים הייתה תקופה של חוסר יציבות מדינית ופוליטית עד שהמלך הרשה ורדהנה מקאנאווג'[1] הצליח לאחד את הודו הצפונית בתקופת שלטונו במאה השביעית. הממלכה שלו שהתקיימה בשנים 606-647 התמוטטה לאחר מותו.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > הודו במהלך ימי הביניים > הראג'פוטים

הממלכות הראג'פוטיות הראשונות הידועות נוצרו בראג'סטאן במאה השישית, והשושלות הראג'פוטיות מאוחר יותר ברוב הודו הצפונית, כולל גוג'ראט, מאלווה, בונדלקהנד, והריינה.
אלו היו קשטריות בעלי מסורת צבאית. כנראה שלא היו קבוצה אתנית אחת אלא התגבשו במקביל.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > הודו במהלך ימי הביניים > אימפריית ויג'איאנגר

האחים האריהרה ובוקה ייסדו את אימפריית קרנאטאקה, הידועה כאימפריית ויג'איאנגר, ב-1336. אימפריית ויג'יאנגרה פרחה בתקופת מלכותו של קרישנאדבראיה. היא סבלה מהפסד חמור ב-1565 אך המשיכה לשרוד לעוד מאה שנה באופן מוקטן.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > יפן במהלך ימי הביניים

בתקופה הפיאודלית של יפן, נשלטה הקיסרות על ידי משפחות מקומיות חזקות (נקראות דאימיו) וכן בידי מצביאים צבאיים. הקיסר המשיך להיות דמות כמעט ייצוגית בלבד, ולרוב היה מתומרן על ידי השליטים בפועל, על אף אלוהותו וקדושתו. התקופה הפיאודלית החלה במאה ה-12 ונמשכה ברצף עד למאה ה-19, כאשר החלוקה הפנימית בתוך התקופה נעשית לפי משפחת השוגון השולט, או הבירה של התקופה.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > דרך המשי

דרך המשי היא סדרה של דרכים יבשתיות וימיות אשר קישרה בין צ'אנג-אן שבסין (שִׂי-אָן של ימינו) לבין אנטיוכיה שבסוריה, ועברו בה נתיבי המסחר העיקריים בין המזרח הרחוק ואירופה.
בעקבות המסחר בדרך המשי חלה גם השפעה הדדית בין התרבויות השונות הסוחרות לאורך הדרך. הן השפעה של תרבות המזרח על התרבות היוונית - רומית, והן השפעה של התרבות היוונית רומית על התרבות הבודהיסטית במרכז אסיה, והשפעה של שתיהן על התרבות הסינית.
אימפריית קושאן בצפון הודו, הייתה המרכז של השפעות הדדיות אלה, שהחלו במאה ה-2 לספירה, והסתיימו עם נפילת האימפריה הביזנטית.
במקביל לדרך המשי היבשתית התפתחו החל מהמאה השנייה לספירה דרכי מסחר ימיות בין אלכסנדריה במצרים לבין גואנגזו בסין, כאשר ספינות המסחר עצרו גם בחופי הודו.
דרכי המסחר הובילו להיווצרות מדינות חזקות מבחינה צבאית לאורך הדרך. במדינות אלה שלטו שבטים נודדים שמקורם במדבריות צפון סין. הגדולה במדינות אלה שצמחו על דרך המשי הייתה האימפריה המוגולית.
הסחר היבשתי לאורך דרך המשי נפסק בפועל עם נפילת האימפריה הרומית, שהיוותה אבן שואבת של ביקוש למוצרים אסייתים ו"הניעה" את כל המסחר על דרך המשי, במאה ה-5 לספירה, וכן עם עליית האסלאם במרכז אסיה, במאה ה-7 לספירה, אירוע שהביא להפסקת ההתפשטות הסינית מערבה.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > המוות השחור באסיה

המוות השחור היה מגפה שהכתה בעיקר באסיה אך גם באירופה בכמה גלים במשך כחמש שנים (1347 - 1351) וקטלה, לפי הערכות שונות, כ-35 מיליון בני אדם בסין לבדה, ובין 20 ל-25 מיליון בני אדם באירופה. כמו כל מחוללי המחלות התפשטה המגפה ממזרח למערב. המגפה עברה בדרך המשי מסין לקרים ומשם התפשטה לערי נמל לאורך אירופה. הפגיעה הייתה קשה בכל מערכי החברה: השלטון, המסחר והחקלאות. המחסור החריף בעובדים הביא לנסיגה בכל ענפי המשק, שעה שהעובדים הנותרים, גם חסרי המיומנות, דרשו שכר גבוה מבעבר.
העת החדשה (1492 לספירה עד 1900 לספירה) > שושלת צ'ינג בסין

השושלת הקיסרית האחרונה בסין, שושלת צ'ינג, נוסדה ב-1644 על ידי המנצ'ורים, אשר כבשו את סין, הדיחו מהשלטון את שושלת מינג וייסדו שושלת חדשה שבירתה בייג'ינג. במשך חצי מאה נלחמו המנצ'ורים מלחמות עקובות מדם שבמהלכן השתלטו על האזורים שהיו בשליטת שושלת מינג ובכללם מחוז יונאן המרוחק, טיבט ומונגוליה. את ההצלחה שהמנצ'ורים זכו לה בתחילת תקופת שלטונם יש לזקוף לזכות כוחם הצבאי האדיר והמיומן ששולב עם מיומנויות ביורוקרטיות סיניות.
חלק מההיסטוריונים רואים בתקופה של תחילת שלטון צ'ינג המשך רציף להתדרדרות התרבותית שחלה בסוף תקופת מינג. אך יש כאלה הרואים בתחילת שלטון צ'ינג תקופה של שגשוג יותר מאשר נסיגה. בהוראת הקיסר קאנגשי נכתב המילון המקיף והמפורט ביותר לשפה הסינית שנכתב עד אז ותחת שלטונו של הקיסר צ'יינלונג חובר הקטלוג המלא של כל העבודות החשובות של התרבות הסינית. שושלת צ'ינג גם המשיכה בהרחבת אוצר הספרות העממית ובפיתוח החקלאות תוך ייבוא גידולים חדשים מהעולם החדש דוגמת התירס. גם צמיחת האוכלוסייה המשיכה להאיץ בתקופת צ'ינג ואוכלוסיית המדינה, שבשנת 1700 מנתה 100 מיליון נפש, הגיעה לכדי 220 מיליון בשנת 1800.
עם תחילת המאה ה-20 הייתה החצר הקיסרית בסין הרוסה, שחיתות פשתה בכל, והאוכלוסייה גדלה בקצב מהיר. המדינה נשלטה על ידי הקיסרית צה שי, דמות שמרנית ביותר שהתנגדה לכל סוג של רפורמה. מותו של הקיסר גוואנגשו יום אחד לפני מותה של הקיסרית (יש הטוענים שהוא הורעל על ידה) הרס את הסיכוי האחרון לביסוס הנהגה אפקטיבית במדינה.
העת החדשה (1492 לספירה עד 1900 לספירה) > פתיחתה של יפן וסין למערב > סין

במהלך המאה ה-19, נחלשה שליטתה של שושלת צ'ינג במדינה והשגשוג שהיה בה התפוגג. סין סבלה מרעב קשה, התפוצצות אוכלוסין וחדירה בלתי פוסקת של מדינות המערב בניסיון להשיג לעצמן השפעה במדינה. שאיפתה של בריטניה להמשיך בסחר הבלתי חוקי באופיום, נתקל בהתנגדות עזה של המשטר הקיסרי, מה שהביא לפריצתה של מלחמת האופיום הראשונה ב-1840. סין, שהפסידה במלחמה, אולצה לבצע ויתורים כואבים ולפתוח את נמליה לסחר חפשי עם מדינות המערב. ויתוריה הטריטוריאליים של סין כללו את העברת הונג קונג לידיה של בריטניה ב-1842 כחלק מחוזה נאנג'ינג. בנוסף מרד טאי פינג (1864–1851) ומרד ניאן (1868–1853), יחד עם תנועות לאומיות מוסלמיות ששאפו לעצמאות וחוזקו על ידי רוסיה ייבשו את קופת הקיסרות וכמעט שהביאו לנפילת השלטון. המרידות בשלטון דוכאו בעיקר על ידי כוחות המערב שבאותו הזמן עשו במדינה כבשלהם וניצלו את שווקיה ואת מערכתה הכלכלית.
העת החדשה (1492 לספירה עד 1900 לספירה) > פתיחתה של יפן וסין למערב > יפן

המפגש הראשון בין התרבות היפנית לתרבות האירופאית התרחש בשנת 1543 כאשר סוחרים פורטוגזים הגיעו על סיפונה של ג'ונקה סינית לאי טנגשימה, דרומית לקיושו. במהלך 100 השנים לאחר נחיתת הפורטוגלים, החלו להגיע אל חופי יפן ספינות מהולנד, ממלכת אנגליה וספרד. בעקבות אוניות הסחר החלו להגיע גם שליחי דת. המיסיונר הראשון שהגיע ליפן היה הישועי פרנסיסקו חאווייר, והישועים זכו להצלחה בהמרת ילידי המדינה לנצרות. אחרי הישועים הגיעו גם מיסיונרים דומיניקנים ופרנציסקנים. החידוש הטכנולוגי העיקרי שהביאו איתם האירופים היה השימוש בנשק חם, נשק ששינה את פני המלחמה ביפן ובעקבות כך גם חלק גדול מהתרבות ומתפיסת האחר של היפנים.
במהלך המאה ה-17 החלו שליטי יפן משוגונות טוקוגאווה חושדים כי הסוחרים והמטיפים האירופים הם כוח חלוץ לפלישה צבאית גדולה שעתידה להיפתח נגדם מצד המעצמות האירופאיות. בתחילה, החלו השוגונים להגביל את צעדיהם של הזרים ולהטיל עליהם פיקוח הדוק. בהמשך גירשו השליטים את כל הזרים מהמדינה, אסרו על אזרחי המדינה ליצור קשר עם העולם שמחוץ ליפן ולמעט נציגות מוגבלת ביותר של חברת הודו המזרחית ההולנדית בדג'ימה שבמפרץ נגסאקי - נציגות שהייתה חיונית להמשך הגעת המשי מסין ליפן - סגרו לחלוטין את הקיסרות לתקופה של 200 שנים.
בתחילת המאה ה-19 ניסתה האימפריה הרוסית לפלוש לאיים הסמוכים ליפן. ניסיון זה גרם ליפנים להחיל את שלטונם בפועל גם על האי סחאלין והאי הוקאידו, אולם גם צעד זה לא פתח את יפן לשאר העולם. הבידוד היפני נמשך 200 שנים עד שב-8 ביולי של שנת 1853, הגיע לחופי יפן הקומודור מת'יו פרי, קצין בצי האמריקאי, עם שייטת של ארבע ספינות ("מיסיסיפי", פלימות", "סאראטוגה" ו"סוסקיהאנה"), נכנס למפרץ אדו (טוקיו), הרעים בתותחיו והציג דרישה לשלטון היפני לפתוח את הקיסרות למסחר עם המערב. בשנה שלאחר מכן, שב קומודור פרי ליפן, הפעם עם שבע ספינות, ובמהלך ועידת קאנאגאווה הכריח את השוגונים לחתום על "חוזה השלום והידידות", חוזה שמיסד את היחסים הדיפלומטיים בין יפן לארצות הברית. בתוך 5 שנים, חתמה יפן על חוזים דומים עם מדינות מערביות נוספות.
מספר שנים לאחר מכן החל הקשר עם המערב להשפיע על החברה היפנית כולה. עם סיומה של מלחמת בושין הקצרה ב-1868, הוכרחו השוגונים לפנות את מוסדות השלטון וכוחו השלטוני של הקיסר הושב לו. הרסטורציה של מייג'י שהחלה מיד עם עלייתו לשלטון של הקיסר מייג'י הביאה תמורות רבות לחברה היפנית. המערכת הפיאודלית בוטלה ומוסדות שלטוניים מערביים אומצו למדינה בכללם מערכת משפט מערבית ובית נבחרים.
הלחץ הרוסי על גבולה הצפוני של יפן התחדש לאחר שהרוסים קיבלו לידיהם מסין את מנצ'וריה כתוצאה מחוזה אייגון (1858) וועידת פקין (1860). הרוסים הפעילו לחץ כבד על יפן להעביר לידיהם את האי סחאלין, ובשנת 1875 נכנעו היפנים וויתרו על האי תמורת איי קוריל שהיו בשלטון רוסי. לאחר הסדרת גבולותיה של יפן מול מעצמות המערב, החלו האחרונות לבטל בהדרגה את חוזיהן עם המדינה, ובשנת 1898 בוטל "החוזה הלא שוויוני" האחרון, מה שהפך את יפן לשוות כוח ומעמד בין ארצות העולם החופשי. תוך עשורים ספורים, על ידי יצירת חברה, מערכת חינוך, כלכלה, תעשייה וצבא מודרניים, הצליחה "המהפכה הנשלטת" של הקיסר מייג'י להפוך את יפן מארץ פיאודלית ומסוגרת למעצמה בסדר גודל עולמי.
העת החדשה (1492 לספירה עד 1900 לספירה) > האימפריה הרוסית

האימפריה הרוסית החלה בעלייתו לשלטון של פיוטר הגדול בסוף המאה ה-17 ועד להדחתו של הצאר האחרון ניקולאי השני במהפכה הבולשביקית בתחילת המאה ה-20. בתקופה זו התרחבו שטחיה של רוסיה מהאוקיינוס השקט במזרח ועד הים הבלטי במערב ועל מרבית מרכז אסיה והקווקז, ובשיא כוחה התפרס שטחה של האימפריה על פני שישית מכלל השטחים היבשתיים של כדור הארץ.
העת החדשה (1492 לספירה עד 1900 לספירה) > האימפריה העות'מאנית

האימפריה העות'מאנית התקיימה מהמאה ה-13 עד תחילת המאה ה-20, והשתרעה מדרום-מזרח אירופה עד לצפון אפריקה וחצי האי ערב. האימפריה העות'מאנית הייתה בין הכוחות הפוליטיים העיקריים בעולם החל מהמאה ה-15 ועד המאה ה-18, והיוותה איום על מדינות אירופה עד שהתפרקה לאחר מלחמת העולם הראשונה והייתה לטורקיה המודרנית.
העת החדשה (1492 לספירה עד 1900 לספירה) > אסיה תחת השלטון האירופי

הגל הראשון של האימפריאליזם מוגדר החל ממאה ה-15, ועד לשנות ה-70 של המאה ה-19 (המהפכה התעשייתית מואצת). בבסיס האימפריאליזם בתקופה זו עמד הרעיון של סחר עולמי חופשי. לשם כך הוקמו תחנות סחר אירופאיות בחופי כל היבשות. כמו כן נוצרו קשרים פוליטיים ועסקיים עם השליטים המקומיים למטרת סחר מוזל. המטרה באימפריאליזם בשלב זה לא הייתה להשתלט על האוכלוסייה המקומית ו"לחנך" אותה בדרך אירופאית, אלא לגרש או להכחיד אותה לשם ניצול מיטבי של חומרי הגלם שברשותה. הגל הראשון של האימפריאליזם התאפיין במעשי אכזריות כלפי הילידים, בכפיית שיטות עיבוד מסוימות עליהם וסחר עבדים מפותח.
הגל השני של האימפריאליזם החל עם המהפכה התעשייתית באמצע המאה ה-19 והסתיים עם תהליך הדה-קולוניזציה באמצע המאה ה-20. בבסיס האימפריאליזם בתקופה הזו עומד רעיון עליונות האדם הלבן על העמים הנכבשים וחובתו להפיץ את תרבותו הנעלה (ואת הנצרות) גם ל"עמים הנחשלים". הגישה המרכזית קבעה כי העולם הטיל על האדם הלבן נטל - ללמד את המקומיים מהי התרבות "הנכונה" ולהביא להם את הקידמה האירופית. מבחינה כלכלית חלה ירידה בגישת הסחר החופשי והמעצמות האימפריאליסטיות העלו מכסי מגן כדי להגן על מוצריהם. הקולוניות לא נתפסו רק כמקור לחומרי גלם, כי אם כשווקים למוצרים אירופאים. לשם כך השיגו האירופאים באמצעות עליונותם הטכנולוגית והצבאית שליטה פוליטית מלאה בקולוניות, דהיינו שליטה ישירה ולא באמצעות שליטים מקומיים כפי שהיה בגל הראשון. תקופה זו הייתה שיא ההתפשטות הטריטוריאלית ורוב שטחה של אסיה היה נתון לשליטה אירופית ומעל 75% מהעולם היה בידי המעצמות האימפריאליסטיות. חלקים מאסיה נותרו חופשיים משליטה אירופאית (אך נתונים להשפעה אירופאית) כגון פרס, תאילנד ורוב סין.
המאה ה-20 ואילך (מ-1901 לספירה ואילך) > מלחמת העולם הראשונה

החזית המזרח-תיכונית במלחמת העולם הראשונה הייתה בין מדינות ההסכמה: האימפריה הבריטית והאימפריה הרוסית לבין מעצמות המרכז: האימפריה העות'מאנית (טורקיה) ומשלחת צבאית מגרמניה. לצד מדינות ההסכמה פעלו כוחות ערבים במסגרת המרד הערבי בלחימה בחצי האי סיני ובארץ ישראל. ולאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה גם הרפובליקה הארמנית הצטרפה למערכה. הלחימה בחזית הים תיכונית החלה ב-2 באוקטובר 1914, פעולות האיבה הסתיימו ב-30 באוקטובר 1918 ותוצאות המלחמה נקבעו בהסכם סוור ב-10 באוגוסט 1920. הלחימה בחזית הדרום הייתה בשטחים נרחבים יותר מבין אלה שבשאר החזיתות וכללו את האזורים הבאים: חצי האי סיני וארץ ישראל, אזור מסופוטמיה, אזור הקווקז ואזור גליפולי במצרי הדרדנלים.
האימפריה העות'מאנית שהצטרפה למעצמות המרכז איימה על הקווקז הרוסי, על הקשר הבריטי עם הודו - "היהלום שבכתר" והמזרח דרך תעלת סואץ ועל שדות הנפט של מוסול שבעיראק (מאגרי הנפט באיראן ובסעודיה התגלו רק לאחר מכן). האימפריה העות'ומנית גם חסמה את הים השחור לסחר רוסי, בנוסף לחסימת הים הבלטי על ידי גרמניה. בכך הוטל מצור כלכלי יעיל על סחר החוץ הרוסי שהצטמצם ב-95%. הנמלים היחידים דרכם ניתן היה לשלוח סיוע ממדינות ההסכמה לרוסיה היו ארכנגלסק (קופא שישה חודשים בחורף) וולדיווסטוק המרוחקת 13,000 ק"מ מקווי החזית.
המאה ה-20 ואילך (מ-1901 לספירה ואילך) > בין מלחמות העולם

בין מלחמות העולם ובהשפעת המלחמות, מתרחשות במזרח הרחוק מספר מאורעות דרמטיים, ביניהם:
הקמת ברית המועצות בצפון אסיה.
מסע כיבושים של האימפריה היפנית במזרח אסיה, שמגיע לשיאו בשנת 1943.
תחילתה של מלחמת האזרחים בסין בשנת 1927.
המאה ה-20 ואילך (מ-1901 לספירה ואילך) > מלחמת העולם השנייה

רוב המדינות במזרח התיכון היו זירת קרבות במלחמת העולם השנייה, בהתאם למדינות האירופאיות ששלטו בהן. בהקשר זה חשוב לציין שהמדינות שהיו בשליטה צרפתית, נשארו בשלטון ממשלת וישי, וכך היו למעשה בשליטת מדינות הציר כאשר צרפת נכבשה על ידי גרמניה.
יפן החלה במלחמה עם סין ב-1937, עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בזירת לחימה המכונה מלחמת סין–יפן השנייה. כבר ב-1932 כוננה יפן במנצ'וריה, שבצפון מזרח סין, ממשלת בובות שכונתה מנצ'וקוו. עד 1938 כבשה יפן ערים מרכזיות בסין כמו שאנגחאי, נאנצ'אנג, ווהאן וקנטון. ב-1941 הפך שר המלחמה טוג'ו לראש ממשלת יפן. יפן הצטרפה באופן פעיל למדינות הציר ב-7 בדצמבר 1941, עת תקפה מהאוויר ומהים (בעזרת צוללות זעירות) את פרל הארבור, בסיס הצי האמריקאי באי אוהאו שבהוואי. אחד עשר כלי שיט טובעו, עשרות כלי שיט נפגעו וכ-3,300 מאנשי הצי האמריקני נהרגו. בעקבות פעולה זו הכריזה ארצות הברית על מלחמה עם יפן והחליטה להתערב במלוא עוצמתה במלחמת העולם השנייה. במהלך החודשים הבאים השתלטה יפן על איים רבים באוקיינוס השקט, ועד לפברואר 1942 כבשה גם את מלאיה, הונג קונג, הפיליפינים וסינגפור. במרץ 1942 כבשו היפנים את איי הודו המזרחית ההולנדית וחלקים מגינאה החדשה. במאי 1942 כבשו היפנים את בורמה, ואיימו בכך על הודו, שנשלטה בידי בריטניה, ועל אוסטרליה.
לאחר שב-1942 בלמו האמריקנים את התקדמות היפנים באוקיינוס השקט במידוויי ובגוודלקנל, החלה מטוטלת המלחמה להפוך את מגמתה. ב-1943 החלו האמריקנים בהתקדמות בכל החזיתות נגד היפנים, ובמאי 1944 פתחו האמריקאים במבצע אווירי וימי רחב לכיבוש איי האוקיינוס השקט. באוקטובר 1944 הביסו האמריקנים את הצי היפני בקרב מפרץ ליטה. ניצחון זה הוביל לכיבוש הפיליפינים ובורנאו ביוני 1945.
למרות הפסדיה, סירבה יפן להיכנע. בפני האמריקנים עמדו שתי אפשרויות: להכניס כוחות אמריקנים גדולים ליפן עצמה, או להשתמש בנשק החדש שפותח במהלך המלחמה: הפצצה הגרעינית. נשיא ארצות הברית טרומן החליט להשתמש בפצצה הגרעינית ובאוגוסט 1945 הוטלו שתי פצצות גרעיניות על יפן: אחת על הירושימה ואחת על נגסאקי. בהפצצות אלו נהרגו כ-214,000 יפנים. ב-14 באוגוסט 1945 נכנעה יפן.
המאה ה-20 ואילך (מ-1901 לספירה ואילך) > המלחמה הקרה

לאחר מלחמת העולם השנייה, רוב המדינות באסיה זכו לעצמאות. במהלך המלחמה הקרה, החלק הצפוני של אסיה היה נתון לשליטה קומוניסטית של ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין, בעוד שהחלקים המערביים יצרו בריתות כגון ברית בגדאד ו-SEATO. מספר עימותים כגון מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם והפלישה הסובייטית לאפגניסטן התחוללו בין הגוש המזרחי לגוש המערבי. כיום, העימות הדומיננטי ביותר באסיה הוא הסכסוך הישראלי-ערבי. לאחר קריסת ברית המועצות ב-1991 נוצרו מספר מדינות עצמאיות חדשות במרכז אסיה.
המאה ה-20 ואילך (מ-1901 לספירה ואילך) > לאחר המלחמה הקרה

לאחר המלחמה הקרה, בעקבות התפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991, נוצרו ברחבי אסיה התיכונה חמש מדינות עצמאיות חדשות: אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, קזחסטן וקירגיזסטן.
המאה ה-20 ואילך (מ-1901 לספירה ואילך) > לאחר המלחמה הקרה > רוסיה המודרנית

מיכאיל גורבצ'וב שעלה לשלטון במרץ 1985 לאחר מותו של קונסטנטין צ'רניינקו החולה, ניסה להציל את כלכלתה הקופאת, אך ללא הצלחה. הרפורמות שהנהיג תרמו לנפילת האימפריה הסובייטית, ובשנת 1991, לאחר הפיכת ינאייב הפכה רוסיה לדמוקרטיה. הרפובליקות הסובייטיות לא רצו להמשיך את דרכן יחד עם רוסיה והתנתקו ממנה בראשית שנות ה-90. רוסיה ניסתה לשמור על מעמד בכורה בין הרפובליקות הפורשות והקימה את חבר המדינות, אך הסדר זה לא החזיק מעמד. הדמוקרטיה החדשה ידעה מספר משברים, בעיקר מצידם של חסידי השלטון הישן, משברים כלכליים (הקשה מכולם משבר הרובל באוגוסט 1998) והתקפות טרור מצידם של הצ'צ'נים. עם עלייתו של ולדימיר פוטין לעמדת השפעה בשנת 2000 בעזרתו של בוריס ילצין, רוסיה ביססה את מעמדה הכלכלי ומשקל ההגמוניה וההשפעה של רוסיה על הפוליטיקה העולמית הורגש ביתר שאת, בד בבד עברה רוסיה הידרדרות משמעותית בתחום זכויות האדם וחופש הפרט. בדצמבר 2007 התקיימו בחירות לדומה, ורוסיה המאוחדת (מפלגתו של פוטין) זכתה. במרץ 2008 התקיימו בחירות לנשיאות ומקורבו של פוטין דמיטרי מדבדב זכה ברוב קולות לתפקיד.
באוגוסט 2008 פלשה רוסיה לשכנתה גאורגיה, במסגרת המלחמה בדרום אוסטיה.
המאה ה-20 ואילך (מ-1901 לספירה ואילך) > לאחר המלחמה הקרה > עלייתם של סין, הודו ויפן

אחת ההשלכות של חשיפת יפן למערב, הייתה הפיכת יפן לאחת המדינות המשפיעות בעולם תוך עשורים ספורים. על ידי יצירת מערכת חינוך, כלכלה, תעשייה וצבא מודרניים. בתוך עשורים ספורים יפן הפכה מארץ חקלאית ברובה, לארץ תעשייתית. יפן הפכה לאחת מיצרניות הטכנולוגיה והרכב הגדולות בעולם.
חשיפתן של סין והודו למערב הייתה אטית יותר, וההודיים והסיניים לא מיהרו לאמץ את התרבות והטכנולוגיה המערבית. רוב כלכלתה של סין והודו המשיכה להתבסס על החקלאות ופחות על התעשייה, זאת בשל העובדה שסין והודו, הן ארצות מישוריות עם כוח אדם זול מאוד בניגוד ליפן ההררית והקטנה יחסית לתושביה.
כיום סין, הודו ויפן נמצאות מבחינה כלכלית הישר לאחר ארצות הברית (ראו: תמ"ג). מעריכים כי בשנת 2035 עתידה סין לעקוף את ארצות הברית, ובכך להפוך מבחינה כלכלית למדינה החזקה בעולם בתחום זה.
המאה ה-20 ואילך (מ-1901 לספירה ואילך) > לאחר המלחמה הקרה > הסכסוך הישראלי-ערבי

הסכסוך הישראלי-ערבי הוא סכסוך המתקיים מעל מאה שנים ומלווה במתחים פוליטיים ומלחמות רבות, עוד לפני הקמת מדינת ישראל בשנת 1948. לב הסכסוך מתמקד בהקמת התנועה הציונית ובהמשך - בהקמת מדינת ישראל בטריטוריה אשר נחשבת על ידי העם היהודי כארץ מולדתם ההיסטורית אך אשר נחשבת על ידי התנועה הפאן-ערבית[דרוש מקור] כטריטוריה השייכת לפלסטינים - בין אם הם מוסלמים, נוצרים או דרוזים[דרוש מקור] (ובהקשר הפן-אסלאמי, היא נמצאת בשטח הנחשב לאדמות מוסלמיות).
הערות שוליים

↑  לסקירה ר'Dennell, R. (2009). The palaeolithic settlement of Asia (p. 548). Cambridge: Cambridge University Press.
↑  לסקירה ר'Bellwood, P. (2005). First Farmers: the Origins of Agricultural Societies. Malden (MA): Blackwell.
↑  Interactive World History Atlas since 3000 BC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295500405171  LCCN: sh85008618  NLK: KSH1998027071 
גולגולת הומו גאורגיקוס, אוכלוסיית האדם הקדומה ביותר הידועה באסיה
אזור התפוצה של תרבות עמק האינדוס
מפה מדינית של אסיה בשנת 1200 לספירה, זמן קצר לפני תחילת התרחבותה של האימפריה המונגולית
דרך המשי שחיברה בין ציוויליזציות רבות באסיה
מפה של אסיה משנת 1892
פצצת האטום שהוטלה על נגסאקי בסיומה של מלחמת העולם השנייה
חוק הקוסינוס של למברט

באופטיקה, חוק הקוסינוס של למברט קובע שעוצמת האור המוקרנת בכיוונים שונים ממשטח דיפוזי אידיאלי או ממקרן דיפוזי אידיאלי עומדת ביחס ישר לקוסינוס הזווית θ שבין הקרן הנפלטת לנורמל למשטח: I = I0cos(θ). חוק זה ידוע כחוק הפליטה הקוסינוסי או כחוק הפליטה של למברט. הוא נקרא על שם יוהאן היינריך למברט, שפרסם אותו בספרו פוטומטריה מ-1760.
משטח המציית לחוק למברט נקרא למברטיאני, והוא מפגין החזרה למברטיאנית. חתיכה ממשטח כזה נראית כבעלת בהירות שווה מכל זווית בה היא נצפית. יש לה אותה בהירות מכיוון שעל אף שההספק המוקרן מאלמנט שטח קטן פי קוסינוס זווית ההקרנה, הזווית המרחבית, המוגדרת כחלק היחסי של השטח המוטל על ידי אלמנט השטח (הנראה על ידי הצופה) על ספירה שמרכזה בעין הצופה משטח הספירה, קטנה גם היא באותו גורם. לפיכך, הבהירות הנראית, המוגדרת כהספק ליחידת זווית מרחבית ליחידת שטח של היטל המקור, היא קבועה.
מפזרים ומקרנים למברטיאנים

כאשר אלמנט שטח מקרין אור כתוצאה מהארתו על ידי מקור אור חיצוני, שטף האור (זמן*שטח/אנרגיה של פוטונים) הפוגע באלמנט הזה מצוי ביחס ישר לקוסינוס הזווית בין כיוון מקור האור והנורמל לאלמנט השטח. מפזר למברטיאני יפזר את האור הפוגע בו לפי אותו חוק קוסינוס כמפזר למברטיאני. פירוש הדבר שלמרות שהבהירות הנראית של פני השטח תלויה בזווית בין הנורמל לכיוון מקור האור, היא לא תלויה בזווית בין הנורמל לכיוון הצופה. לדוגמה, אילו הירח היה מפזר למברטיאני (אור הירח הוא אור שמש שפוזר מפני הירח), ניתן היה לצפות שבהירותו הייתה דועכת משמעותית במבט לשולי הדיסקה הירחית (הנקראת גם אזור הדמדומים הירחי - Lunar terminator) אודות לזווית הגדלה שבה אור השמש פוגע בפני השטח שלו, וזאת מכיוון שבהירות כל אלמנט שטח שלו הייתה תלויה אך ורק בעוצמת הקרינה הפוגעת בו ולא בכיוון הצופה. העובדה שבהירות הירח אינה חלשה יותר בשוליו ממחישה שהירח אינו מפזר למברטיאני, ולמעשה מפזר אור בזוויות חדות במידה רבה יותר מאשר מפזר למברטיאני.
בדומה למפזר למברטיאני, מקרן למברטיאני מוגדר כגוף אשר קורן באופן למברטיאני ושמקורה של הקרינה בגוף עצמו. לדוגמה, אילו השמש הייתה מקרן למברטיאני, ניתן היה לצפות לראות בהירות אחידה בכל הדיסקה השמשית. העובדה שהשמש מראה האפלת שפה בתחום האור הנראה מראה שהיא אינה מקרן למברטיאני. גוף שחור הוא דוגמה למקרן למברטיאני.