stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיירי קורייה
הערות שוליים

↑  Comunicado Sporting Clube de Portugal – Futebol, SAD באתר הרשמי של ספורטינג ליסבון, 2 בספטמבר 2019 (בפורטוגזית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תיירי קורייה".
אדם דייווידסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוגוסט 1964 (בן 60) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  קניון קולג'  בית ספר לאמנות של אוניברסיטת קולומביה 
 פרסים והוקרה:  פרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר (1989) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם דייווידסון (באנגלית: Adam Davidson; נולד ב-13 באוגוסט 1964) הוא שחקן ובמאי טלוויזיה אמריקאי, שנולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
ביוגרפיה

בשנת 1986 סיים דייווידסון את לימודיו במכללת קניון. ב-1994 קיבל מבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת קולומביה צעודה על סיום לימודיו. כשחקן, הופיע דייווידסון בסרטים רבים, דוגמת The Day Trippers,‏ A Match Made in Heaven,‏ Návrat ztraceného ráje,‏ Way Past Cool,‏ Nature Boy ו-Pop Life. בנוסף לכך, ביים עשרות תוכניות טלוויזיה, כמו "קומיוניטי", "אבודים", "דדווד", "האנטומיה של גריי", "עמוק באדמה" ו"פרינג'". הוא בנו של מפיק התיאטרון היהודי גורדון דייווידסון.
בשנת 1991 זכה סרטו הראשון כבמאי, The Lunch Date, בפרס אוסקר עבור הסרט הקצר הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  Adam Davidson Profile (אורכב 22.12.2012 בארכיון Wayback Machine), Columbia University School of the Arts, Film. Retrieved February 5, 2013.
↑  "Gordon Davidson, director and producer, dies at 83". 5 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 63rd Academy Awards (1991) Nominees and Winners". Academy of Motion Picture Arts and Sciences. AMPAS. 4 באוקטובר 2014. ארכיון מ-20 באוקטובר 2014. נבדק ב-19 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb151052254 (data)  GND: 138930287  ISNI: 0000 0001 1474 7058  LCCN: no2009139232  SUDOC: 108976572  VIAF: 71690372   WorldCat (עם VIAF): 71690372
שלזיין (אוניית מערכה, 1906)

| --- | --- |
אוניית הצי הקיסרי הגרמני "שלזיין" לפני מלחמת העולם הראשונה
אוניית הצי הקיסרי הגרמני "שלזיין" לפני מלחמת העולם הראשונה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה פרה-דרדנוט
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמנירייכסמרינהקריגסמרינה
 סדרה:  דויטשלנד
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Schichau-Werke 
 הוזמנה:  11 ביוני 1904
 תחילת הבנייה:  19 בנובמבר 1904
 הושקה:  28 במאי 1906
 תקופת הפעילות:  5 במאי 1908 – 1 ביוני 1916 (8 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי מוקש ב-1945; נגרטה בשנים 1949–1956
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 13,191 טון, מקסימלי: 14,218 טון
 אורך:  127.6 מטר
 רוחב:  22.2 מטר
 שוקע:  7.7 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  743 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  10,800 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  מנועי קיטור בהספק 17,453 כוחות סוס (13 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  מנועי קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 240 מ"מ   צריחי תותחים 280 מ"מ   סיפון 40 מ"מ
 חימוש:  ארבעה תותחי SK L/40‏ 11 אינץ' (280 מ"מ)   14 תותחי SK L/40‏ 6.7 אינץ' (170 מ"מ)   20 תותחי SK L/45‏ 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   6 צינורות טורפדו 17.7 אינץ' (450 מ"מ)
 
"שלזיין" (בגרמנית: SMS Schlesien) הייתה אחת מחמש אוניות מערכה פרה-דרדנוט מסדרת דויטשלנד שנבנו עבור הצי הקיסרי הגרמני בין 1904 ל-1906. היא נקראה על שם מחוז שלזיה, הונחה במספנת שיכאו בדנציג ב-19 בנובמבר 1904, הושקה ב-28 במאי 1906 והוכנסה לצי ב-5 במאי 1908. האונייה הייתה חמושה בסוללה של ארבעה תותחי 28 ס"מ (11 אינץ') והגיעה למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). האוניות של הסדרה שלה כבר היו מיושנות כשהן נכנסו לשירות, היו נחותות בגודלן, בשריון, בכוח האש ובמהירות מאוניית המערכה החדשה והמהפכנית אה"מ דרדנוט.
לאחר כניסתה לשירות, שלזיין שובצה בשייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הים הפתוח, לאחר מכן הועברה לשייטת אוניות המערכה השנייה. היא עסקה בעיקר בהפלגות אימונים ובתמרוני צי בתחילת הקריירה שלה. היא שירתה בצי במהלך השנתיים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה, והשתתפה בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם הייתה מעורבת לזמן קצר בלחימה. לאחר יוטלנד, הצי הקיסרי העביר את שלזיין לתפקידי שמירה לפני שהוציא אותה לגמרי משירות ב-1917, כשהפכה לספינת אימונים. הסכם ורסאי התיר לצי הגרמני להחזיק שמונה אוניות מערכה מיושנות, כולל שלזיין, להגן על החוף הגרמני. בתחילה היא נשמרה בעתודה, היא עברה מודרניזציה באמצע שנות ה-20 וראתה שירות נרחב עם הרייכסווהר שאורגן מחדש.
שלזיין ראתה לחימה מוגבלת במהלך מלחמת העולם השנייה, והפציצה לזמן קצר את הכוחות הפולניים במהלך הפלישה לפולין בספטמבר 1939. היא ליוותה את המקשות במהלך מבצע וזריבונג, הפלישה לנורווגיה ודנמרק באפריל 1940. לאחר המבצע, היא קיבלה תפקידים משניים, ושימשה בעיקר כספינת אימונים וכשוברת קרח. היא סיימה את הקריירה שלה במתן תמיכה באש בחוף הבלטי. כשהיא מחוץ לשווינמינדה ב-3 במאי 1945, היא פגעה במוקש ונגררה לשווינמונדה, שם היא הוטבעה על ידי הצוות שלה במים רדודים, אם כי חלק ניכר מהמבנה העילי שלה, כולל הסוללה הראשית שלה, נותר מעל המים. בימי המלחמה הנותרים, שלזיין השתמשה בתותחי הנ"מ שלה כדי להגן על העיר מפני תקיפה אווירית. לאחר תום המלחמה, היא פורקה, אם כי חלקים מסוימים של הספינה נותרו גלויים עד שנות ה-70.
תכנון

העברת חוק הצי השני בשנת 1900 בהנחייתו של ויצה-אדמירל אלפרד פון טירפיץ השיג מימון לבניית עשרים אוניות מערכה חדשות במהלך שבע עשרה השנים הבאות. הקבוצה הראשונה, חמש אוניות המערכה מסדרת בראונשווייג, הונחו בתחילת שנות ה-1900, וזמן קצר לאחר מכן החלה עבודת התכנון על עיצוב המשך, שהפך לסדרת דויטשלנד. אוניות הסדרה היו דומות בגדול לאוניות מסדרת בראונשווייג, והן כללו שיפורים מצטברים בהגנה על שריון. הם גם נטשו את צריחי התותחים עבור תותחי הסוללה המשניים, והעבירו אותם בחזרה לקזמטים מסורתיים כדי לחסוך במשקל. אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט - חמושה בעשרה תותחי 12 אינץ' (30.5 ס"מ) - נכנסה לשירות בדצמבר 1906. העיצוב המהפכני של דרדנוט הפך כל אוניית ראשה של הצי הגרמני למיושנת, כולל האוניות מסדרת דויטשלנד.
אורכה של שלזיין היה 127.6 מ' (418 רגל 8 אינץ') בסך הכל, רוחב של 22.2 מ' (72 רגל 10 אינץ'), ושוקע של 8.21 מ' (26 רגל 11 אינץ'). הדחק האונייה היה 13,191 טון (12,983 טון ארוך) בתפוסה סטנדרטית ו-14,218 טון (13,993 טון ארוך) בתפוסה מלאה. האונייה צוידה בשני תרנים צבאיים כבדים ומנועים תלת דרגתיים שדורגו ב-18,664 כוחות סוס (13,918 קילוואט) והעניקו לה מהירות מרבית של 18.5 קשרים (34.3 קמ"ש). קיטור סופק על ידי שנים עשר דוודי שולץ-ת'ורניקרופט; שלוש ארובות הוציאו עשן משריפת פחם בדוודים. לאונייה הייתה קיבולת דלק של עד 1,540 טון (1,520 טון ארוך) של פחם. למרות היותה האונייה השלישית הכי מהירה בסדרה שלה, שלזיין הייתה השנייה הכי פחות חסכונית בדלק. במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש), היא יכלה להפליג לטווח של 4,770 מיילים ימיים (8,830 ק"מ). הצוות שלה מנה 35 קצינים ו-708 מלחים.
החימוש העיקרי של שלזיין כלל ארבעה תותחי SK L/40 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בשני צריחים תאומים. החימוש ההתקפי שלה חוזק עם סוללה משנית של 14 תותחי 17 ס"מ (6.7 אינץ') SK L/40 שהותקנו בנפרד. בקזמטים. סוללה של 22 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45 ברכיבים בודדים סיפקה הגנה מפני סירות טורפדו. הספינה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'), כולם שקועים בגוף הספינה. אחד בחרטום, אחד בירכתיים וארבעה בצד הרוחב. שריון מוצק של קרופ הגן על האונייה. חגורת השריון שלה הייתה בעובי של 240 מילימטרים (9.4 אינץ') בחלק המרכזי, שם היא הגנה על מחסני התחמושת ועל חללי המכונות שלה, בעוד ציפוי דק יותר כיסה את קצוות הגוף. שריון הסיפון הראשי שלה היה בעובי 40 מ"מ (1.6 אינץ'). לצריחי הסוללה הראשיים היו 280 מ"מ (11 אינץ') של ציפוי שריון.
היסטוריית שירות

החוזים לשתי האוניות האחרונות בסדרת דויטשלנד, שהוזמנו תחת שמות החוזה "R" ו-"Q", הוענקו ב-11 ביוני 1904. "R" הונחה ב-19 בנובמבר במספנת שיכאו בדנציג. היא הושקה ב-28 במאי 1906, אז הדוכסית מתילדה מפלס השיקה אותה שלזיין שנקראה על שם פרובינציית שלזיה. גראף פון זדליץ טריצשלר, מנהל המחוז שלזיה, נשא נאום בטקס ההשקה. צוות מספנה לקח את האונייה מדנציג לקיל במרץ 1908 לצורך התקנתה הסופית. שלזיין הוכנסה לצי ב-5 במאי. לאחר מכן היא החלה בניסויים ימיים, שנדחו מ-6 ביולי ל-5 בספטמבר, כאשר האונייה שימשה זמנית כספינת ניסוי טורפדו במקום הסיירת הממוגנת וינטה, שנאלצה להיכנס למבדוק לצורך שיפוץ. בתחילת ספטמבר, וינטה השלימה את השיפוץ שלה, ואיפשרה לשלזיין להצטרף לצי. היא קיבלה את הצוות המלא שלה ב-22 בספטמבר ולאחר מכן הצטרפה לשייטת אוניות המערכה הראשונה.
ספינות צי הים הפתוח יצאו לשייט לתוך האוקיינוס האטלנטי שנערך בין 7 ביולי ל-1 באוגוסט, ובדרך חזרה לגרמניה, צי הים הפתוח התקבל על ידי הצי המלכותי הבריטי בספיטהד. בסוף השנה הפך ויצה-אדמירל הנינג פון הולצנדורף למפקד צי הים הפתוח. כהונתו כמפקד הצי התאפיינה בניסויים אסטרטגיים, בשל האיום המוגבר של הנשק התת-ימי האחרון, וכיוון שאוניות המערכה מסדרת נסאו היו רחבות מכדי לעבור דרך תעלת הקייזר וילהלם. בהתאם לכך, הצי הועבר מקיל לווילהלמסהאפן ב-1 באפריל 1910. במאי 1910, הצי ביצע תרגילי אימון בקטגט, בין נורווגיה לדנמרק. אלה היו בהתאם לאסטרטגיה של הולצנדורף, שחזתה למשוך את הצי המלכותי למים הצרים בקטגט. הפלגת הקיץ השנתית יצאה לנורווגיה, ואחריה התקיים אימון צי, שבמהלכו נערכה סקירת צי נוספת בדנציג ב-29 באוגוסט. בסוף השנה יצא שייט אימונים לאזור הבלטי.
במרץ 1911 ערך הצי תרגילים בסקאגרק ובקטגט. פומרן ושאר הצי קיבלו ביוני ויולי שייטות של הצי הבריטי והאמריקאי בקיל. תמרוני הסתיו של השנה היו מוגבלים לאים הבלטי ולקטגט. סקירת צי נוספת נערכה במהלך התרגילים עבור משלחת אוסטרו-הונגרית שביקרה, שכללה את הארכידוכס פרנץ פרדיננד ואדמירל רודולף מונטקוקולי. באמצע שנת 1912, עקב משבר אגאדיר, שיט הקיץ יצא לאזור הבלטי רק כדי להימנע מחשיפת הצי במהלך תקופת המתיחות המוגברת עם בריטניה וצרפת. הצי ערך לאחר מכן את תמרוני הסתיו השנתיים באוגוסט וספטמבר. בסוף השנה יצא שייט חורף באזור הבלטי. ב-1913 התקיים אותו דפוס חסר אירועים. ב-14 ביולי 1914 החל שייט הקיץ השנתי לנורווגיה, אך איום המלחמה באירופה קיצר את הסיור; תוך שבועיים שלזיין ושאר השייטת השנייה חזרו לווילהלמסהאפן.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה ביולי 1914, שלזיין קיבלה תפקידי סיור בשפך נהר האלבה בזמן ששאר הצי התגייס. בסוף אוקטובר, היא ואחיותיה נשלחו לקיל כדי לבצע שיפורים במערכת ההגנה התת-ימית שלהן כדי להפוך אותן לעמידות יותר בפני טורפדות ומוקשים. לאחר מכן שייטת II הצטרפה לשאר צי הים הפתוח לפעולות התקפיות נגד בריטניה. הראשון שבהם היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15 בדצמבר. סיירות המערכה של קבוצת הסיור I תקפו את העיירות בניסיון לפתות חלק מהצי הגדול הבריטי, בעוד אוניות המערכה של צי הים הפתוח המתינו לתמיכה בתקווה לארוב ולהשמיד כל כוחות בריטיים שיגיעו לקראתם. במהלך הלילה שבין 15 ל-16 בדצמבר, צי הקרב הגרמני של 12 דרדנוטים ושמונה פרה-דרדנוטים הגיע לטווח של 10 מיילים ימיים (19 ק"מ) של שייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות. התכתשויות בין מסכי המשחתות היריבות שכנעו את המפקד הגרמני, אדמירל פרידריך פון אינגנול, שהוא מתעמת עם כל הצי הגדול, ולכן הוא הפסיק את הקרב ופנה לגרמניה בחזרה. שתי גיחות צי חסרות תוצאה התרחשו ב-17–18 וב-21–23 באפריל 1915. שלישי התרחש ב-17–18 במאי, והרביעי התרחש ב-23–24 באוקטובר. ב-24–25 באפריל 1916, שלזיין ואחיותיה הצטרפו לדרדנוטים של צי הים הפתוח כדי לתמוך בסיירות המערכה, שעליהם הוטל שוב לבצע פשיטה על החוף האנגלי. במהלך הדרך אל המטרה, מוקש פגע בסיירת המערכה זיידליץ. היא נותקה כדי לחזור הביתה, ושאר הספינות המשיכו במשימה. עקב ראות לקויה, סיירות המערכה ערכו הפגזה קצרה של נמלי ירמות' ולואוסטופט. המבצע הופסק במהירות, מה שמנע מהצי הבריטי להתערב. תרגילי שייטת באזור הבלטי נמשכו בין 11 ל-22 במאי.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב יוטלנד

ויצה-אדמירל ריינהרד שר, המפקד החדש של צי הים הפתוח, תכנן מיד גיחה נוספת לים הצפוני, אך הנזק לזיידליץ עיכב את המבצע עד סוף מאי. ב-31 במאי, בשעה 02:00 CET, סיירות המערכה של היפר יצאו לכיוון הסקאגרק, ואחריהם שאר צי הים הפתוח כעבור שעה וחצי. שלזיין הייתה האונייה השנייה בפלגה הרביעית של שייטת אוניות המערכה השנייה, שהייתה ממוקמת בחלקו האחורי של הטור הגרמני ובפיקודו של קונטר-אדמירל פרנץ מאובה. במהלך "הריצה צפונה", ציווה שר על הצי לרדוף אחרי שייטת אוניות המערכה החמישית הבריטית במהירות שיא. אוניות המערכה מסדרת דויטשלנד האיטיות יותר לא יכלו לעמוד בקצב הדרדנוטים המהירות יותר ונקלעו במהירות לפיגור. הצי הגרמני נפגע קשות מהנוכחות של אוניות המערכה מסדרת דויטשלנד האיטיות יותר; אם שר יורה לפנות מיידית לכיוון גרמניה, הוא יצטרך להקריב את הספינות האיטיות יותר כדי לשפר את סיכויי בריחתו.
שר החליט להפוך את מסלול הצי בפנייה בו זמנית, תמרון שחייב כל יחידה בקו הגרמני לפנות 180° בו זמנית. כתוצאה מפיגור, האוניות של שייטת אוניות המערכה השנייה לא יכלו להתאים למסלול החדש בעקבות הפנייה, ולכן שלזיין וחמש האוניות האחרות של השייטת היו ממוקמות בצד המנותק של הקו הגרמני. מאובה שקל להזיז את ספינותיו לחלק האחורי של הטור, אחרי הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השלישית, אך החליט נגד זה כשהבין שהתנועה תפריע לתמרון של סיירות המערכה של היפר. במקום זאת, הוא ניסה להציב את ספינותיו בראש הטור. אבל עד שהשייטת השנייה הגיעה למעמדה בראש המערך, הורה שר על פנייה לאחור נוספת, שהציבה אותם בחלק האחורי של הצי הגרמני. עד השעה 21:00, שר הפנה את הצי בפעם השלישית, אך המהירות האיטית של שלזיין ושאר הפרה-דרדנוטים בשייטת גרמו להם לצאת מעמדתם, לצד המנותק של הצי.
מאוחר יותר בערב היום הראשון של הקרב, סיירות המערכה של קבוצת הסיור I הלחוצות קשות נרדפו על ידי הבריטים. שלזיין ושאר מה שנקרא "ספינות חמש דקות" באו לעזרתם על ידי הפלגה בין שייטות סיירות המערכה המנוגדות. אוניות אלו היו מעורבות בקרב לזמן קצר מאוד, בעיקר בגלל הראות הלקויה. בגלל הראות הלקויה הירי שלהם לא היה יעיל. סיירות המערכה הבריטיות קלעו מספר פגיעות על הספינות הגרמניות; בתגרה הקצרה פגז בקליבר גדול שהחטיא במעט פיזר רסיסים על הסיפונים של שלזיין, הרג אדם אחד ופצע אחר. אדמירל מאובה הורה לפנות 8 נקודות דרומה, והבריטים לא עקבו אחריו.
מאוחר ב-31, הצי התגבש מחדש למסע הלילה חזרה לגרמניה, עם שלזיין ושלזוויג-הולשטיין לכיוון האחורי של המערך, לפני הסן, הנובר, וסיירות המערכה פון דר טאן ודרפלינגר. בסביבות השעה 03:00 ערכו משחתות בריטיות סדרה של התקפות נגד הצי, שחלקן כוונו לעבר שלזיין. זמן קצר לאחר מכן, פומרן נפגעה על ידי טורפדו אחד לפחות מהמשחתת אונסלאוט; הפגיעה פוצצה מחסן תחמושת, והרסה את הספינה בפיצוץ אדיר. מעט אחרי 05:00, הנובר וכמה אוניות אחרות ירו שוב ושוב לעבר מה שהם האמינו בטעות כצוללות בריטיות. למרות האכזריות של הלחימה הלילית, צי הים הפתוח הצליח לעבור דרך הכוחות הקלים הבריטיים מבלי למשוך את תשומת לב אוניות המערכה של ג'ליקו, ובהמשך הגיע לשונית הורנס בשעה 04:00 ב-1 ביוני. הצי הגרמני הגיע לווילהלמסהאפן כמה שעות לאחר מכן, שם תפסו הדרדנוטים אוניות המערכה מסדרת נסאו ואוניות המערכה מסדרת הלגולנד עמדות הגנה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות מאוחרות יותר

אחרי קרב יוטלנד, הצי החליט אז למשוך את ארבע האוניות שנותרו מסדרת דויטשלנד, בשל התיישנותן ופגיעותן להתקפות תת-מימיות, כפי שהוכח מאובדן פומרן, וביוני ויולי שלזיין שוב שימשה כספינת מטרה לטורפדו עבור צוללות. הניסיון ביוטלנד הוכיח שלפרה-דרדנוטים לא היה מקום בקרב ימי עם דרדנוטים, ולכן הם נותרו מאחור כשצי הים הפתוח יצא שוב לפעולה ב-18 באוגוסט. בין 31 בינואר ל-9 בפברואר 1917 שירתה במצרי דנמרק בתפקיד שמירה וגם כשוברת קרח, ולאחר מכן חזרה לאלבה. מ-2 במאי עד 8 ביוני היא שימשה שוב כספינת מטרה באזור הבלטי. תפקידיה כספינת השמירה באלבה הסתיימו ב-27 ביולי, כאשר היא הוצאה משירות והוסבה לספינת הדרכה לאנשי חדר המכונות ולמתגייסים חדשים. היא שירתה בתפקיד זה מ-20 באוגוסט עד 16 באפריל 1918.
בסוף אפריל, שלזיין נלקחה למבדוק היבש במספנה הקיסרית בווילהלמסהאפן כדי להפוך לספינת אימונים לצוערים ימיים. תותחי הסוללה הראשיים והמשניים של האונייה הוסרו כדי שניתן יהיה להשתמש בהם על החוף, והותירו את שלזיין מצוידת בסוללה של תותחי 10.5 סנטימטרים (4.1 אינץ') ותותחי 8.8 סנטימטרים (3.5 אינץ'). עד נובמבר 1918 היא ביצעה מספר הפלגות אימונים באזור הבלטי; היא הייתה בקיל במהלך המרד בקיל בימי סיום המלחמה. ב-5 בנובמבר היא יצאה מהנמל כשהיא עדיין מניפה את דגל גרמניה הקיסרית גם לאחר שרוב כלי השיט האחרים בנמל הניפו את הדגל האדום של המהפכה. שלזיין בתחילה הפליגה לפלנסבורג, אבל המרד כבר התפשט לנמל, כך בהוראת משרד הצי הקיסרי היא הפליגה במקום זאת לשווינמונדה, שם ב-10 בנובמבר מפקדה, פריגטנקפיטן פון ואלדייה-הארץ הוריד את דגלו והוציא את ספינתו משירות. הוא והצוות נשארו על הסיפון, וב-14 בנובמבר הם החזירו את הספינה לקיל, שם שוחררו משירות ב-20 בנובמבר. היא שימשה שוב לזמן קצר להכשרת צוערים להפעלת דוודים ומנועים; ב-1 בדצמבר היא שוב הוצאה משירות.
תינוקות בצמרת

| --- | --- |
 סוגה:  הנפשה לילדים
 יוצרים:  סרג' רוסנז'יג, קלודי פרוט'י
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 שפות:  צרפתית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  52
 הפקה
 אורך פרק:  13 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Canal+, פוקס קידס, הערוץ השני הצרפתי, Canal J
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה החינוכית
 תקופת שידור מקורית:  29 בנובמבר 1993 – 1994
 קישורים חיצוניים
 www.cartooneurs.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
תינוקות בצמרת ("עיר התינוקות") (בצרפתית: Baby Folies), בבימויו של סרג' רוסנז'יג וקלודי פרוט'י, היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית שהופקה ב-1993, לערוץ השני הצרפתי. לסדרה 52 פרקים באורך של 13 דקות כל אחד. בארץ שודרה התוכנית בערוץ החינוכית ב-1995 כאשר כל פרק הורכב משני תת-פרקים של 13 דקות. בצרפת שודרה הסדרה בערוץ פוקס עד לשנת 1994.
עלילה

הסדרה תינוקות בצמרת מספרת על ענן שעליו בנויה עיר שבה מאוכלסים רק תינוקות אשר שולטים בכל תחומי החיים :בעירייה, בחנויות, במשטרה ועוד. התינוקות צריכים להתמודד עם בעיות של "מבוגרים" כמו בחירת ראש עיר, מניעת השלטות של אנשים רעים על מקומות ועוד. אף אחד מבין התינוקות איננו לובש מכנסיים.
מושגים

להלן מושגים מעיר התינוקות ומה שהם מקבילים אליו בעולם-המבוגרים:
חלבלב (חלב) - אלכוהול
מוצצים - סיגרים
קוביית משחק - כסף
מכוניות צעצוע ואופנועי צעצוע - כלי רכב
צעצועים למשחק בארגז חול - כלי נשק קר
פודינג - קליעים של תחמושת
ענן - קרקע (העיר בנויה על ענן ולא על קרקע)
דמויות

רשימה חלקית:
תינוקת לורן (ניקראת גם בטעות תינוקת לורל או תינוקת לובן) - מושא האהבה של עיר התינוקות. חלומה הוא להתקדם בתעשיית הבידור. דמותה מבוססת על מרילין מונרו. כמו הסצנה בה רואים לה את החיתול כששמלתה עפה ברוח. שמה מבוסס על סופיה לורן. בת-הזוג של תינוק בוגי.
תינוק בוגי - בלש המכור למוצצים. רוכב על תלת-אופן. בן זוגה של תינוקת לורן.
לבלבן - תינוק המנהל את הבאר של עיר התינוקות. בו מוכרים חלבלב.
זימרי - תינוק ממוצא אפרו-אמריקאי שמנגן על פסנתר בבאר של לבלבן. מכור לחלבלב.
תינוקת מנהלת - מנהלת הכלבו של עיר התינוקות בו מוכרים צעצועים וממתקים. כל הזמן מתלוננת על "צרות בשיווק". אשת קריירה.
תינוק אוסקר - תינוק שוטר. נוהג לעצור נהגים לבדיקת שיכרות בנשיפה.
תינוק ראש העיר - ראש העיר של עיר התינוקות.
תינוק נרי - העוזר של ראש העיר.
תינוק איינשטיין - תינוק מדען פיזיקאי. דמותו מבוססת על אלברט איינשטיין.
תינוק סאניסאן - תינוק ממוצא יפני/קוראני שהוא מהנדס אלקטרוניקה.
תינוק אמדאוס - תינוק מוזיקה קלאסית. קשור מאוד לברווז האמבטיה שלו. דמותו מבוססת על מוצרט.
תינוק מיליונר - איש עסקים מיליונר. מחזיק כל הזמן בטלפון נייד. נוסע על רכב יוקרה עם נהג פרטי.
תינוק  נהג - נהג מכונית היוקרה של תינוק מיליונר.
תינוק שרירן - תינוק שרירי חסון העוסק בפיתוח הגוף.
תינוק טייס - טייס במטוס קרב. מפגיז בעת צורך את הצפלין של התינוקות הרשעים.
סופר תינוק - תינוק גיבור-על המסוגל לעוף באופן מוגבל (בדרך-כלל מסתיים בתאונה) וסובל מבעיות-שתן.
רשע - הוא האיש-המבוגר היחידי שמופיע בסדרה, הוא מעופף מעל העיר התינוקות בצפלין במטרה להשמיד את עיר-התינוקות. הוא נעזר ב־3 תינוקות-רשעים לצורך זה, אבל הם אף פעם לא מצליחים להשמיד את עיר-התינוקות. במקור שדון חג-מולד שחמד לעצמו את הצעצועים שיצר בסדנה של סנטה קלאוס, מכיוון שלא רצה לתת אותם לילדים. כאשר סנטה גילה את זה, הוא פיטר אותו. מאז הוא נוטר טינה גם לסנטה.
התינוקות הרשעים - תינוק-פפון, תינוק-רע, ותינוק-שמן 3 התינוקות-הרשעים שרוצים לעזור לרשע להשמיד את עיר-התינוקות..
שריקי - חסידה ממין זכר שמביא תינוקות מעיר התינוקות ל"עולם". מבולבל ומפוזר.
30 שעות באוקטובר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שמואל גורדון
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  היסטוריה
 הוצאה
 הוצאה:  ספריית מעריב
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  604
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002625433
30 שעות באוקטובר הוא ספר מאת שמואל גורדון, שיצא לאור בהוצאת ספריית מעריב בשנת 2008. הספר מתמקד בהחלטות האסטרטגיות ובהפעלת חיל האוויר הישראלי בשעותיה הראשונות של מלחמת יום הכיפורים, שבמהלכן ספג החיל אבדות קשות, וכן עוסק בהשפעתן של תוצאות אלו על המשך המערכה, הכוללת את בלימת צבא סוריה וצבא מצרים, וכן על המערכה נגד סוללות הטילים ברמת הגולן ובתעלת סואץ.
מחבר הספר, שמואל גורדון, היה בעת מלחמת יום הכיפורים טייס פנטום. בתפקידו האחרון בצה"ל היה מפקד מוצב השליטה המרכזי של חיל האוויר במהלך מלחמת לבנון הראשונה בדרגת אלוף-משנה.
בהפעלת חיל האוויר הישראלי בשעותיה הראשונות של מלחמת יום הכיפורים מזהה גורדון שני משגים עיקריים:
החלפת החימוש בחצי היום הראשון למלחמה: בבוקרו של יום הכיפורים היה חיל האוויר הישראלי ערוך ומוכן למלחמה. כל מטוסי הקו הראשון היו ערוכים לביצוע פקודת שריטה לתקיפת שדות התעופה של מצרים וסוריה כמכה מקדימה. ככל שהתקרבה שעת ה"ש" ובמיוחד לאחר התראתו של אשרף מרואן בלילה שבין 5 ל-6 באוקטובר, נשבו הרוחות לשינוי המשימה מתקיפת שדות התעופה למוכנות יירוט של מטוסים שיחצו את הקווים. העובדה שגולדה מאיר לא אישרה מכה מקדימה חיזקה את הדעה לפיה יש להחליף את משימת חיל האוויר.
ביטול מבצע תגר לטובת דוגמן: גם ביומה השני של המלחמה התרחש מחדל גדול. מבצע תגר, התוכנית לחיסול מערך טילי הנ"מ של מצרים, יצא לדרך עם אור ראשון. לאחר תקיפה מקדימה של סוללות התותחים המגנות על הטילים, הוחלט לבטל את המבצע כיוון שהמצב בחזית הצפון היה קשה ביותר. המטוסים הונחתו במהרה, תודלקו וחומשו ויצאו בצורה חפוזה למבצע דוגמן 5 כדי להשמיד את מערך הטילים הסורי. בשל חוסר זמן, לא שוגרו מטוסי דמה ולא הופעלו אמצעי לוחמה אלקטרונית. תצלום אווירי מעודכן שהיה כל כך חשוב לביצוע הפעולה היה חסר כי לא היה זמן לבצעו - מה שהביא לכך שלמטוסי חיל האוויר לא הייתה הגנה ממשית כנגד מערך הנ"מ הסורי ואפילו מיקום הסוללות העדכני לא היה בנמצא.
גורדון מסיק מסקנות גם לגבי האשמים בשני המחדלים: במחדל הראשון אשם לדעתו מפקד חיל האוויר, בני פלד, כי הורה על דעת עצמו להחליף את החימוש (למרות שהיה אמור להיות זמן לכך). במקרה השני האשמה נופלת על שר הביטחון, משה דיין, שאיבד את עשתונותיו וגרם לכך שנכשלו שני מבצעים - גם תגר (שלא הושלם ולפיכך לא בוצע) וגם דוגמן.
הספר עוסק גם בהתפתחות חיל האוויר בשנים שקדמו למלחמה, בטקטיקות שהתפתחו בעקבות מלחמת ששת הימים והתפיסות ההתקפיות, ובתקופת מלחמת ההתשה.
בין לבין בוחן הספר את ההכנות לקראת מלחמה עתידית והדיונים על סוג המגננה שתיערך במקרה של פלישה, והאופן המקרי והלא מוצלח שבו נקבעה ההחלטה להיאבק על קו המעוזים ולחתור לשחרורם, במקום לנהל מערכה ניידת, כמו שהמליצו האלופים אריאל שרון וישראל טל.
ראו גם

מלחמה משלו
תינוקות באזבי

"תינוקות באזבי" בצילום לפני משחקם האחרון, 1958.
תינוקות באזבי (באנגלית: Busby Babes) הוא שמה של קבוצת שחקני מנצ'סטר יונייטד, אשר גויסו ואומנו על ידי הסקאוט הראשי של המועדון, ג'ו ארמסטרונג ועוזר המאמן ג'ימי מרפי, ולאחר מכן שיחקו בקבוצה הבוגרת תחת ניצוחו של המנג'ר, מאט באזבי.
היסטוריה > הרקע ל"תינוקות"

בשנת 1945, לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, מונה מאט באזבי למנג'ר מנצ'סטר יונייטד. עם הגעתו, הוא החל להביא לקבוצה שחקנים התקפיים כגון ג'ימי דילייני, סטן פירסון, ג'ק רולי, צ'ארלי מיטן וג'וני מוריס, אך הרכש הטוב ביותר שעשה היה ג'ימי מרפי, שהיה עוזרו ויד ימינו למשך 25 השנים. החתמות אלו הוכיחו את עצמם כאשר כבר בעונת 1947/1946, כאשר מנצ'סטר סיימה את הליגה במקום השני, ושנה לאחר מכן זכתה בגביע האנגלי לאחר ניצחון בגמר 0-2 על בלקפול.
בחמש השנים הראשונות שלאחר המלחמה, סיימה יונייטד ארבע פעמים במקום השני ופעם אחת במקום הרביעי, תוך כדי הצגת כדורגל התקפי ונאה לעין, אף שלא זכו באליפות. באותן שנים, החל באזבי להעלות שחקנים רבים מקבוצת הנוער, והעיתונות נתנה למועדון את הכינוי "תינוקות באזבי"‏. באותן שנים, הייתה יונייטד קבוצת הנוער החזקה ביותר באנגליה, וזכתה שלוש פעמים ברציפות בגביע ה-FA לנוער.
היסטוריה > תקופת השיא

הקבוצה באה על שכרה בעונת 1952/1951, כאשר יונייטד זכתה באליפות לאחר ארבעים שנות בצורת. שנה לאחר מכן, באזבי המשיך את להעלות שחקני נוער לקבוצה הבוגרת, אך גם ידע להוציא כסף על שחקנים צעירים כמו טומי טיילור, חלוץ בן 21 שהגיע מבארנסלי והארי גרג, שוער שהגיע מדונקסטר רוברס, והיה לשוער היקר בעולם באותה תקופה.
הקבוצה המשיכה להתבסס כאחת הקבוצות המובילות באנגליה וארבע שנים לאחר מכן, זכתה באליפות נוספת. ממוצע הגיל של סגל השחקנים עמד על 21 בלבד. שנה אחר כך, בעונת 1957/1956 עמדה מנצ'סטר יונייטד בפני אתגר חדשני - השתתפותה הראשונה של קבוצה אנגלית בגביע אירופה לאלופות, מפעל חדש שנוסד שנה קודם לכן, ב-1955‏. הקבוצה הצליחה מעל לציפיות והעפילה לחצי גמר המפעל, שם פגשה את אלופת אירופה המכהנת, ריאל מדריד, בשורותיה שיחקו כוכבים כמו אלפרדו די סטפנו ופרנסיסקו חנטו. לאחר הפסד 3-1 במשחק הראשון (שהתקיים באצטדיון סנטיאגו ברנבאו) ותיקו 2-2 בבית, הודחה יונייטד מהטורניר, אך למרות זאת זכתה לשבחים רבים. בזירה המקומית, קטפה הקבוצה אליפות שנייה ברציפות, לאחר שסיימה בפער של שמונה נקודות על פני טוטנהאם הוטספר.