stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'אודהרי מוחמד עלי
ראש ממשלת פקיסטן

ב-1951 מונה מוחמד עלי כשר האוצר בממשלתו של חוואג'ה נזימודין ובתפקיד זה הוא המשיך לכהן בממשלתו של מוחמד עלי בוגרה שכוננה ב-1953.
ב-11 באוגוסט 1955 מונה מוחמד עלי כראש ממשלת פקיסטן על ידי מי שכיהן אז בתפקיד המושל הכללי של פקיסטן, איסכנדר מירזא, זאת לאחר פיטורי ממשלת בוגרה. מינויו זכה לתמיכת הקואליציה של מפלגת אוואמי, הליגה המוסלמית והמפלגה הרפובליקנית. במקביל למינויו כראש הממשלה הוא נבחר גם כיושב ראש מפלגת הליגה המוסלמית. לאחר השבעתו הטיל מוחמד עלי את מלוא כובד משקלו לכינון חוקת פקיסטן והביע את תמיכתו בתוכנית "היחידה האחת" שהגה בוגרה, תוכנית לאיחודם של כל מחוזות פקיסטן המערבית ליחידה מנהלית אחרת, זאת על אף התנגדות האופוזיציה.
מוחמד עלי העדיף את האדריכל הצרפתי מישל אקושרד על פני עמיתו היווני קונסטנטינוס דוקסיאדיס כמתכנן עיר הבירה החדשה, אם כי מיזם התכנון של בירת פקיסטן החדשה, אסלאמאבאד, הופקד בשנות ה-60 של המאה ה-20 בידיו של זה האחרון.
ב-23 במרץ 1956 כוננה החוקה הראשונה של פקיסטן והיא הוכרזה כרפובליקה אסלאמית דמוקרטית פרלמנטרית. על אף הישגיו, לא ניחן מוחמד עלי בכישרון פוליטי וכשל בשליטה בחברי מפלגתו. הוא נאלץ להתפשר ולפטר את חברי ממשלתו ממפלגתו שלו לטובת מינויים של חברי המפלגה הרפובליקנית וחברי ליגת אוואמי. לאחר מינויו של עבדול ג'אבר ח'אן כשר הראשי למערב פקיסטן, שבהמשך סייע למהלך שגרם למפלגה הרפובליקנית להשיג רוב באספה הלאומית של פקיסטן, דרשה הליגה המוסלמית לקיים חקירה על כך, אך מוחמד עלי סירב לכך בטענה שהוא אחראי רק כלפי הממשלה והפרלמנט ולא כלפי המפלגה.
ב-8 בספטמבר 1956 הצליחו מנהיגי הליגה המוסלמית בראשותו של עבדול קיום ח'אן להעביר הצבעת אי-אמון באספה הלאומית, שלמעשה הדיחה את מוחמד עלי מתפקידו כיושב ראש המפלגה. על אף תמיכם של חברי המפלגה הרפובליקנית ושל הנשיא איסכנדר מירזא, נאלץ מוחמד עלי להתפטר בסופו של דבר מתפקידו כראש הממשלה ובמקומו נבחר חוסיין שהיד סוהרוורדי שזכה לתמיכת הליגה המוסלמית.
שנותיו האחרונות

לאחר התפטרותו פנה מוחמד עלי לפעילות במגזר העסקי והצטרף לבנק הלאומי של פקיסטן ככלכלן. בשנות ה-60 הוא ניסה לשוב לפוליטיקה, אך מפלגתו לשעבר, הליגה המוסלמית, בלמה את ניסיונו זה.
ב-1967 הוא הוציא לאור את ספר זכרונותיו. מוחמד עלי הלך לעולמו ב-2 בדצמבר 1980 לאחר שלקה בדום לב. הוא נקבר בקראצ'י. בנו, חאליד אנואר, הוא משפטן ידוע שכיהן כשר המשפטים בממשלתו של נוואז שריף. בנו הצעיר, אמג'ד אחסאן עלי הוא רופא ידוע.
פרס גנדי לשלום

| --- | --- |
 מדינה:  הודו 
 הגוף המעניק:  ממשלת הודו 
 סכום הזכייה:  1 רופי הודי 
 תקופת הפרס:  1995–הווה (כ־29 שנים) 
 נקרא על שם:  מהאטמה גנדי 
 
פרס גנדי לשלום הבינלאומי, שנקרא על שם מהטמה גנדי מוענק באופן שנתי על ידי ממשלת הודו.
היסטוריה

ממשלת הודו ייסדה את הפרס בשנת 1995 (יום הולדתו ה-125 של גנדי) כמחווה לרעיונות ולערכים אותם גנדי פעל להפיץ. הפרס הוענק לאישים או ארגונים שפעלו לשינוי פוליטי, כלכלי או חברתי בדרכים לא אלימות. מענק הפרס הוא 10 מיליון רופי בשטרות (שווי ערך לכ-200,000 דולר נכון לאפריל 2009), לוח וציטוט מחיי האיש. הפרס פתוח לאנשי בני כל לאום, גזע, דת ומגדר מרחבי כל העולם. הפרס הוענק עד שנת 2014
חבר השופטים מורכב מראש ממשלת הודו, מנהיג האופוזיציה בלוק סבהה (בית המחוקקים ההודי התחתון), שופט בית המשפט העליון ההודי (Chief of Justice) ושני אנשים נוספים הנבחרים מדי שנה.
אם השופטים מרגישים שאין מועמד מתאים לזכות בפרס, רשאית הוועדה לבטל את הפרס לשנה זו. כמו כן, רק פעולות שנעשו בטווח 10 שנים מהצעת המועמדות יכולות להיחשב כסיבה לבחירה. אולם, פעולות ישנות יותר יכולות להיות סיבה ראויה אם אופיין התגלה רק לאחרונה. עבודה מודפסת חייבת להתפרסם על מנת שתהיה כשירה להגשה.
זוכי הפרס

| מספר | שנה | שם | תמונה | פירוט על המקבל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1995 | ג'וליוס נייררה |  | נשיאה הראשון של טנזניה |
| 2. | 1996 | א. ט. אריארטן |  | הקים את תנועת סרבודיה שרמנטה שפועלת למניעת סכסוכים ביישובים כפריים בסרי לנקה |
| 3. | 1997 | גרהארד פישר |  | דיפלומט גרמני הידוע בעבודתו למיגור המחלות צרעת ושיתוק ילדים |
| 4. | 1998 | משימת רמקרישמה |  | הוקמה על ידי סוומי ויוקנדה לקידום רווחה חברתית, סובלנות ואי-אלימות בקרב קבוצות מוחלשות |
| 5. | 1999 | באבא אמט |  | עובד סוציאלי הודי שפעל לשיקום והעצמה של עניים הסובלים מצרעת |
| 6. | 2000 | נלסון מנדלה (מקבל שותף) |  | נשיא דרום אפריקה לשעבר |
| 7. | 2000 | בנק גרמין (מקבל שותף) |  | הוקם על ידי מוחמד יונוס |
| 8. | 2001 | ג'ון יום |  | פוליטיקאי צפון אירי |
| 9. | 2002 | בארטיה וידיה באהוון |  | קרן המפעילה רשת של בתי ספר בכל רחבי הודו |
| 10. | 2003 | ואצלב האוול |  | נשיאה האחרון של צ'כוסלובקיה ונשיאה הראשון של צ'כיה |
| 11. | 2004 | קורוטה סקוט קינג |  | מנהיגת זכויות האזרח ואלמנתו של מרטין לותר קינג |
| 12. | 2005 | דזמונד טוטו |  | פעיל דרום אפריקני |
| 13. | 2013 | צ'נדי פראסאד בהט |  | פעיל סביבתי וחברתי וחלוץ תנועת צ'יפקו שפעלה לשימור. חברי התנועה הקיפו עצים ומנעו את גדיעתם. |
| 14. | 2014 | הארגון ההודי לחקר החלל |  |  |
הערות שוליים

↑  "הנשיא מאשר את זכייתו של ד"ר ג'רהרד פישר בפרס גנדי לשלום לשנת 1997". Press Information Bureau, Government of India. 5 בינואר 1998. אורכב מ-המקור ב-2011-09-28. נבדק ב-2009-02-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Radhakrishnan, R.K. (5 ביולי 2006). "ג'רהרד פישר נפטר". The Hindu. נבדק ב-2009-02-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Narmada.org accessed Nov 4, 2006.
↑  Press Information Bureau Website accessed Nov 4, 2006.
↑  טוטו יזכה בפרס גנדי לשלום accessed Nov 11, 2008.
צ'יפריאן פורומבסקו

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1853 שיפוטלה סוצ'בו, דוכסות בוקובינה, האימפריה האוסטרית, כיום שפיט, מחוז צ'רנובצי, נפת פוטילה, אוקראינה 
 פטירה:  6 ביוני 1883 (בגיל 29) סטופקה, דוכסות בוקובינה, האימפריה האוסטרית, חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום הכפר צ'יפריאן פורומבסקו,מחוז סוצ'אבה, רומניה) 
 שם לידה:  Cyprian Gołęmbiowski ציפריאן גולמביובסקי
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה האוסטרית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  אופרטה, קטעי כינור, מוזיקת מקהלה
 שפה מועדפת:  רומנית 
 כלי נגינה:  כינור, פסנתר 
 
צ'יפריאן פורומבסקו (רומנית: Ciprian Porumbescu, תעתיק פונטי: ˈt͡ʃipriˈan porumˈbesku; ‏ 14 באוקטובר 1853 - 6 ביוני 1883) היה מלחין ומנצח רומני.
נולד בשם ציפריאן גולמביובסקי (Cyprian Gołęmbiowski) בשיפוטלה סוצ'ביי (Şipotele Sucevei) שבבוקובינה (כיום שפיט, אוקראינה). בין המלחינים הרומנים המפורסמים ביותר של זמנו; ומחבר הרבה מהיצירות הפופולריות של רומניה. בנוסף, הוא הלחין את הלחן של "הדגל שלנו" – יצירה ששימשה להמנון הלאומי של אלבניה. עבודתו משתרעת על פני צורות שונות וז'אנרים מוזיקליים, אבל עיקר עיסוקו הוא במקהלות ואופרטות.
צפריר בן זאב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בן 62 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן גולני  מפקד גדוד 51  מפקד גדוד דקל  סגן מפקד חטיבת גולני  מפקד חטיבת אלכסנדרוני  מפקד בא"פ לכיש
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  מבצע כחול וחום  האינתיפאדה השנייה
 תפקידים אזרחיים
 יו"ר עמותת אוורסט
 
צפריר בן זאב (נולד בשנת 1962) הוא קצין בצה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד בעבר על חטיבת אלכסנדרוני.
שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1980 שובץ בחטיבת גולני. בן זאב עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלחה"ן גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב על הבופור. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה. לאחר מכן שימש כמפקד פלחה"ן גולני והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. במהלך תפקידו כמפקד הפלחה"ן, שימש בן זאב במבצע כחול וחום כסגנו של מפקד המבצע אמיר מי-טל שכיהן אז כמפקד גדוד 12. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 13 (גדעון) בתקופת גדי איזנקוט.
בהמשך מונה למפקד גדוד 51. בשנים 1994–1995 שימש מפקד גדוד דקל ולאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני. בשנים 1997–2000 פיקד על חטיבת אלכסנדרוני ובמקביל פיקד על בא"פ לכיש. לאחר מכן שימש כמדריך קורס מג"דים וכמדריך בכיר במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בנוסף שימש בשנים 2002–2005 כמנהל לחימה בעוצבת הגליל. בשנת 2005 פרש מצה"ל.
בן זאב הוא בעל תואר ראשון בלימודים כלליים מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה. וכן תואר ראשון במשפטים ממכללת שערי משפט. הוא עורך דין ומשמש בהתנדבות כיו"ר עמותת אוורסט, ליזמות עסקית לנוער בסיכון בכפר סבא וכחבר הוועד המנהל של עמותת גולני.
בן זאב נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  צפריר בן-זאב (1988), באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני.
↑  אהוד ערן, "תמצית געגוע - סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון", ידיעות ספרים, 2007, עמוד 106.
↑  אמיר בוחבוט‏, המועמד מספר 1, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2014.
↑  סרן יוסף (יוסי) אוחנה, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'יצ'ן איצה

צ'יצ'ן איצה (בשפת המאיה יוקאטקו chich'en itza; מילולית: "בפי באר המים של איצה") היא עיר שנבנתה על ידי תרבות המאיה בתקופה הקדם-קולומביאנית. כיום זהו אתר ארכאולוגי הממוקם בצפון מרכז חצי האי יוקטן, באזור מקסיקו של ימינו.
צ'יצ'ן איצה הייתה מרכז פעילות אזורי חשוב בצפון אזור ארצות השפלה של מקסיקו החל מהתקופה הקדם-קלאסית של דרום אמריקה ועד לראשית התקופה הקדם-קלאסית המוקדמת. באתר יש מגוון סגנונות אדריכליים, המשתייכים לסגנונות "מקסיקניים" שנראו במרכז מקסיקו ולסגנונות של בני הפוק מאיה שנמצאו בצפון ארצות השפלה של מקסיקו.
נוכחותם של סגנונות מרכז-מקסיקניים אלו נחשבה בעבר כעדות להגירה ישירה לעיר או אפילו לכיבוש שהגיע מכיוון מרכז מקסיקו, אולם הדעה הרווחת כיום היא שהסיבה לנוכחות סגנונות אלה, שאינם שייכים לבני המאיה, היא בעקבות עירוב תרבותי.
מידע ארכאולוגי, כגון עדות על שרפה של מספר מבנים ומתחמים חשובים, רומז על כך שצ'יצ'ן איצה נחרבה באופן אלים כנראה כתוצאה מפלישה. בעקבות חורבן צ'יצ'ן איצה, ההגמוניה האזורית ביוקטן עברה למקום שנקרא מאיאפאן.
לפי התאחדות האנתרופולוגים האמריקנית, השרידים של צ'יצ'ן איצה (כגון הפירמידה שבתמונה) הם רכוש פדרלי, והנאמנות על האתר נמצאת בידי המוסד הלאומי להיסטוריה ולאנתרופולוגיה של מקסיקו. אולם הקרקע שעליה נמצאים השרידים היא רכושה הפרטי של משפחת בארבאצ'אנו.
צ'יצן איצה הוא אתר תיירותי המביא מספר רב של תיירים למקסיקו. ביולי 2007 נבחרה פירמידת אל קסטיליו שבאתר לאחד משבעת פלאי עולם החדשים.
צב אליגטור סוואני

| צב אליגטור סוואני> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים נשכניים
סוג:: צב אליגטור
מין:: צב אליגטור סוואני
שם מדעי
 Macrochelys suwanniensis ‏2014

צב אליגטור סוואני (שם מדעי: Macrochelys suwanniensis) הוא מין של צב מים מתוקים ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב אליגטור.
צב זה נחשב בעבר לתת-מין של צב אליגטור מצוי הגדול והתוקפני, אך הועבר למין עצמאי. הוא מצוי בארצות הברית בנהר סוואני (אנ') שבין ג'ורג'יה לפלורידה. הוא מצוי בביצות, נחלים ואזורים רדודים בנהר.
לא נקבע למין זה מצב שימור.
צב אליגטור אפלאצ'י

צב אליגטור אפלאצ'י (שם מדעי: Macrochelys apalachicolae) הוא מין של צב מים מתוקים ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב אליגטור.
צב זה נחשב בעבר לתת-מין של צב אליגטור מצוי התוקפני אך הועבר למין עצמאי בהמשך. הוא מצוי בטבע בנהר אפאלאצ'י (אנ') שבפלורידה, ארצות הברית בנהרות רדודים, נחלים וביצות.
לא נקבע למין זה מצב שימור.
פרפרון לבן-מצח

| פרפרון לבן-מצח |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: Chaetodontiformes
משפחה:: פרפרוניים
סוג:: פרפרון
מין:: פרפרון לבן-מצח
שם מדעי
 Chaetodon fasciatus ‏פורסקל, 1775

פרפרון לבן-מצח המכונה גם פרפרון דביבון ים-סופי (שם מדעי: Chaetodon fasciatus) הוא מין של דג ממשפחת הפרפרוניים החי בשוניות אלמוגים בצפון אוקיינוס ההודי, לרבות בים סוף ומפרץ עדן ודרומה עד לקניה.
הדג תואר למדע ב-1775 בידי החוקר פטר פורסקל.
תיאור

פרפרון זה בעל גוף צהוב ומוגבה באורך של 22 ס"מ וצבעו צהוב עז מפוספס בשחור. הוא בעל פסים שחורים ולבנים לאורך עיניו הדומות ל"מסיכת" דביבון, העוזרים לטשטש את מראהו האמיתי כדי להטעות אויבים. הוא בעל סנפירים מעוגלים וקצרים וזנב דק והוא נחשב לשחיין איטי.
הוא שוכן בסביבות אלמוגים וביניהם מחפש חסרי חוליות ימיים כמו זואופלנקטון, מדוזות קטנות או מסרקניות, אותם הוא יונק במהירות עם לסתותיו. לרוב הוא מצוי בבדידות אך עשוי לשחות עם פרפרונים נוספים ודגים קרובים כמו קיסריים, שפתניים ותוכינוניים.
הוא מזכיר מאוד את המין Chaetodon lunula, לו פס-עין דומה מאוד שמשמש לאותה מטרה.
הערות שוליים

↑  פרפרון לבן-מצח באתר הרשימה האדומה של IUCN
צ'אווין דה ואנטאר

צ'אווין דה ואנטאר (Chavín de Huántar) הוא אתר ארכאולוגי השוכן בפרו, כ-250 ק"מ צפונית לבירה לימה, ונמצא בגובה של 3,177 מטר מעל פני הים. האתר הוקם בידי תרבות הצ'אווין, תרבות דרום אמריקנית עתיקה, שהתקיימה לחופי האוקיינוס השקט ומורדותיו המערביים של רכס הרי האנדים. בני הצ'אווין, שהתקיימו בין השנים 1000 ל-300 לפני הספירה לערך, הניחו את היסודות התרבותיים למרבית התרבויות המאוחרות בהרי האנדים, בהן אימפריית האינקה. בשנת 1985 הכריז ארגון אונסק"ו על המקום כעל אתר מורשת עולמית.
היסטוריה

העיר צ'אווין דה ואנטאר נבנתה החל בתחילת המאה ה-8 לפנה"ס, והיא התפתחה ועד מהרה והייתה למרכז הפולחני המרכזי של תרבות הצ'אווין כולה. בעיר התגוררו כוהנים ועוזריהם, והיא שימשה אוכלוסייה ארעית של עולי רגל אשר באו להיוועץ באורקל המקומי, והביאו לעיר תשורות ומתנות. עם זאת, עולי הרגל היו עשויים להישאר בעיר משך פרק זמן נכבד. העיר ששכנה בסמוך למוצאו של אחד מיובליו של נהר מרניון, בתורו יובל של האמזונאס, הייתה גם למרכז מסחרי חשוב, שניצב בסמוך לציר אורך שהוביל באפיק הנהר מדרום לצפון.
האוכלוסייה בעיר התחלקה לשלושה מעמדות:
הכוהנים, אשר נחלקו בעצמם לכוהני העיר ולכוהנים עולי רגל, ניהלו את המקדשים והיו מופקדים על חיזוי העתיד. הכוהנים היו מעמד העילית של הצ'אווין, והם שלטו בעם גם בתחומי החיים החילוניים.
אמנים ואנשי מקצוע אשר התמחו בעיבוד מתכות, בקדרות ובטקסטיל, וכן בהנדסת הדרכים ומערכות ההשקיה.
יתר העם אשר עסק בעיקר בחקלאות.
העיר החלה לשקוע לקראת שנת 500 לפנה"ס, וכמו תרבות הצ'אווין כולה, החלה סובלת מחוסר יציבות חברתית ומהתקוממויות. אתרי פולחן גדולים ננטשו, בנייתם של אחרים לא נשלמה ואחרים הפכו לכפרים ופינו את מקומם לקרקע חקלאית. גם בצ'אווין דה ואנטאר קם כפר, ואבנים ממבנים מונומנטליים, כולל כאלה שנשאו תחריטים, שימשו בבניית קירות הבתים.
החפירות במקום החלו בשנת 1919, וב-1945 חלק גדול מהממצאים כוסו במפולת בוץ. עוד נפגע האתר בשנת 1970 כתוצאה מרעידת אדמה, אך החל משנות ה-80 הוא נחקר ונחפר בצורה מסודרת ומעמיקה.
האתר

שטחה של העיר הוא 12 דונם והוא מורכב מהמקדש העתיק (העליון בתרשים) והמקדש החדש (התחתון בתרשים). כל אחד משני המקדשים ערוך סביב רחבה שקועה, וביניהם שוכנת רחבה שלישית.
האתר > המקדש העתיק

המקדש העתיק בנוי משלושה מבנים הערוכים בצורת האות "ח", סביב רחבה שקועה, שבמרכזה כיכר עגולה בקוטר של כ-20 מטרים. שלושת המבנים צמודים זה לזה ומסומנים כ"מקדש A" משמאל לרחבה (בצידה הדרומי), "מקדש B" בתווך (בצידה המערבי) ו"מקדש C" מימין לרחבה (בצידה הצפוני). במקדשים מבוך של מעברים וחדרים תת-קרקעיים, והסברה היא כי הם שימשו, בחלקם לפחות, להזרמת מים אשר יצרו שאון בעת הטקסים. חלקים אחרים בהם שימשו לאחסון וייתכן שאף למגורים. במקדש ניצבו אובליסקים, אסטלות ומונומנטים מאבן, שעליהם תבליטים של דמויות אדם ושל יגוארים, אליגטוריים ובעלי חיים אחרים.
החלק המוקדם של המקדש הוא אגפו השמאלי המכונה גם "אל קסטיו" (El Castillo - "הטירה" או "מקדש A"), והוא מתוארך לשנת 900 לפנה"ס לערך. אל אגף זה הוביל שער עשוי מאבן גרניט שחורה בשילוב עם אבן גיר לבנה, והוא ניצב בקצהו של גרם מדרגות עשוי מאותם חומרים. השער מעוטר בתגליפים, אף על פי שזו לא הייתה הכניסה הראשית אל הבניין, שכן היא פונה מזרחה לכיוון המקדש החדש (ראו להלן), ולא אל הרחבה העגולה שמצפון למבנה.
גרם מדרגות רחב ושמור מוביל מהרחבה העגולה אל הכניסה ל"מקדש B". מול גרם מדרגות זה, בצידה המזרחי של הרחבה (הצד הפתוח), שוכן גרם מדרגות נוסף המוביל לעבר יתר חלקיו של האתר. ליד גרם זה שוכנת תלולית עפר קטנה, ואדם הניצב בכיכר העגולה, יראה את השמש זורחת מעליה ביום ההיפוך הקייצי בחצי הכדור הדרומי (21 בדצמבר). במרכזו של מקדש B, בחדר קטן וחשוך בצורת צלב, ניצב ה"לנסון" (Lanzón), שמו המקובל של פסל האל המרכזי במקדש. מקור השם במילה הספרדית לחנית, והוא ניתן לו בשל צורתו. הלנסון הוא אסטלה מגרניט בגובה של 4.5 מטרים, ועליה תבליט של דמות האל. צורתה של הישות האלוהית הייתה בתחילה כשל יגואר, אך בשלבים מאוחרים יותר קבלה מראה אנושי.
חלקו השלישי של המקדש העתיק הוא "מקדש C". חלקים ממקדש זה נהרסו במפולת הבוץ שארעה באתר בשנת 1945, ויחד עימם נהרסה קפלה מודרנית שנצבה במקום.
האתר > המקדש החדש

המקדש החדש נמצא מזרחית לבניין A שבמקדש העתיק, ובין שני המקדשים שוכנת "הרחבה הקטנה" (Plaza Menor). המקדש החדש נוסף בין השנים 500 ל-200 לפנה"ס, והוא מהווה בעצם את המשכו של המקדש העתיק לכיוון מזרח ודרום.
המקדש מורכב משני מבנים (E ו-F) הניצבים זה מול זה, משני צדדיה של "הרחבה הגדולה" (Plaza Mayor). הרחבה הגדולה היא שטח רבוע שקוע, ושני גרמי מדרגות הובילו ממנה אל מקדש E שמדרום לה, ושלושה אל מקדש F שמצפון לה. מקימיו של המקדש החדש שימרו את רעיון המתאר בצורת האות "ח", כאשר מבנה A של המקדש העתיק, ניצב בצלע השלישית שלה. לכן יש לראות את המקדש החדש והמקדש העתיק כמבנה משולב, ושני המקדשים, העתיק והחדש, שימשו במקביל. גם במקדש החדש ניצב לנסון.
הלנסון
הכיכר העגולה
החצר השקועה ברחבה הגדולה שבמקדש החדש: מימין מקדש E, משמאל מקדש F, וממול מקדש A במקדש העתיק
צ'או יון-פאט

| --- | --- |

צ'או יון-פאט, 2007
 לידה:  18 במאי 1955 (בן 69) הונג קונג
 סוגה מועדפת:  קנטופופ 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין, הונג קונג 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 מקום לימודים:  Liu Po Shan Memorial College 
 בן או בת זוג:  Jasmine Tan (1986–?)   Idy Chan 
 פרסים והוקרה:  כוכב בוהיניה כסוף (2003)  פרס סוס הזהב לשחקן הטוב ביותר (1987)  פרס סוס הזהב לשחקן הטוב ביותר (1985)  Asia's Most Influential Hong Kong (2023) 
 פרופיל ב-IMDb
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
צ'או יון-פאט (בסינית: 周潤發; בפין-יין: Zhōu Rùnfā; ‏נולד ב־18 במאי 1955) הוא שחקן קולנוע סיני.
ביוגרפיה

צ'או נולד בהונג קונג לאם מנקה וחוואית ולאב אשר עבד בתאגיד רב-לאומי של נפט, וגדל בסביבה כפרית באיי למה בבית ללא חשמל. פאט הוא ממוצא האקה.
כשהיה בן 10 עבר ביחד עם משפחתו לקאולון ובגיל 17 נשר מבית הספר במטרה לעזור למשפחתו כלכלית. הוא עבד במספר עבודות בין היתר: נהג מונית, עבד במלון ומוכר מצלמות.
חייו של צ'או השתנו כאשר התקבלה פנייתו לעיתון מקומי והוא התקבל לרשת הטלוויזיה המקומית "TVB", הוא חתם על חוזה לשלוש שנים בתחנה ושם ערך את הופעתו הראשונה על המסך.
הוא התפרסם בעיקר בזכות ההופעות שלו באופרות סבון מקומיות שזכו גם להכרה בינלאומית.
קריירת משחק

לפרסום הראשוני שלו זכה צ'או בשנת 1980 בסדרה המקומית "הסכר", תפקידו בסדרת הפשע העניקה לו מעמד של כוכב בקנה מידה מקומי בהונג קונג.
הסדרה היא הפופולרית ביותר בתולדות הונג קונג וזכתה להערצה בכל רחבי היבשת האסייתית. 
למרות שנהנה מהצלחת קריירת הטלוויזיה שלו רצה צ'אולשחק בסרטים, לאחר הופעות במספר סרטים מקומיים דלי תקציב הוא לוהק על ידי הבמאי הסיני ג'ון וו לדרמת הפעולה "אויב המחר", הסרט הרווחי ביותר בהונג קונג באותם זמנים ואחד הרווחים ביותר באסיה. על תפקידו זכה צ'אומלבד הערצה גם בפרס ה"אקדמיה הקולנועית של הונג קונג".
לאור ההצלחה הפסיק פאט את הופעותיו בסדרות טלוויזיה והחל לשחק בסרטי אקשן מקומיים אשר כללו את: "עיר בלהבות" ו"מגע מלא" של הבמאי הסיני רינגו לאם, סרטי ההמשך ל"אויב המחר", "הרוצח" ו"בריון קשוח" של ג'ון וו שנתן לקוונטין טרנטינו השראה לסרטו הראשון "כלבי האשמורת".
למרות שרוב תפקידיו של פאט במהלך הקריירה היו רציניים הוא הספיק לשחק גם בכמה קומדיות מקומיות שעל אחת מהן הנקראת "הזנב של הסתיו" קיבל את פרס "סוס הזהב היוקרתי" שמוענק לשחקנים בקומדיות המוצלחות ביותר באסיה. 
בעקבות ההופעות שלו קיבל פאט ביקורות נלהבות מכל רחבי העולם כולל מעיתון הלוס אנג'לס טיימס שכינה אותו "השחקן הכי מדליק בעולם".
בהיותו כוכב בהונג קונג עבר פאט להוליווד בשלהי שנות ה-90, המעבר לא היה פשוט וההצלחה שלה זכה בעיר הולדתו לא מיהרה לחזור בארצות הברית ושני סרטיו הראשונים שלו "רוצחים בהמתנה" ו"המושחת" שהיו זניחים למדי ואכזבה מבחינת ההכנסות.
הצלחתו הראשונית של פאט בהוליווד הגיעה מכיוון לא צפוי, פאט שהיה רגיל לשחק בסרטי אקשן ופשע לוהק לתפקיד רומנטי דרמטי חריג מבחינתו באותה תקופה לצד ג'ודי פוסטר בסרט מועמד 2 פרסי אוסקר "אנה והמלך".
בשנת 2000 כיכב פאט ביצירת המופת של אנג לי "נמר, דרקון", הסרט היה מועמד ל-10 פרסי אוסקר וזכה באחד.
בסרט גילם פאט את דמותו של לוחם הסמוראי לי, שם דבר באומנות הקונג פו שעל סף פרישה ללא חרבו האהובה וללא יו (מישל יהו) אהבתו הבלתי ממומשת.
ב-2003 שיחק פאט בסרט המדע בדיוני, פעולה "נזיר חסין אש" שמבוסס על ספר קומיקס, שבו גילם נזיר אומן באמנויות לחימה שייעודו הוא לשמור על מגילה עתיקה בעלת כוחות מיוחדים. הסרט נכשל בקופות וגם אצל הביקורות.
ב-2006 שיחק פאט בדרמת האקשן הרומנטית הסינית "קללת פרח הזהב".
בשנת 2007 שיחק פאט בחלק השלישי של סדרת סרטי שודדי הקאריביים, "שודדי הקאריביים: סוף העולם" בדמותו של הקיסר פינג, לורד שודדי הים בסינגפור ומפקד על ספינה סינית בשם "Empress" (קיסָרית), למרות שדמותו עוררה שערורייה בקהילה הסינית.
ב-2009 שיחק פאט בסרט "דרגון בול: אבולוציה" המבוסס על המנגה וסדרת האנימציה היפנית המפורסמת "דרגון בול Z", בסרט גילם פאט את דמותו קאמה סנין, מאמנם של גוקו וקרירין. הסרט נכשל בהכנסות ועוררה זעם אצל המעריצים.
חיים אישיים

צ'או התחתן עם השחקנית קנדיס יו ב-1983 והתגרש ממנה לאחר תשעה חודשי נישואים. ב-1986 התחתן עם יסמין צ'אן עמה הוא חי עד היום. לזוג אין ילדים.
פילמוגרפיה

אויב המחר (1986)
הקללה השיבית (1986)
עשירים ומושחתים (1987)
עיר בלהבות (1987)
אויב המחר 2 (1987)
אויב המחר 3 (1989)
אלוף המהמרים (1989)
הרוצח (1989)
לרקוד עם כדורים (1991)
בריון קשוח (1992)
מגע מלא (1992)
אלוף המהמרים 2 (שובו של אלוף המהמרים) (1994)
רוצחים בהמתנה (1998)
המושחת (1999)
אחד משלהם (1999)
אנה והמלך (1999)
נמר, דרקון (2000)
נזיר חסין אש (2003)
קללת פרח הזהב (2006)
שודדי הקאריביים: סוף העולם (2007)
הילדים של הונג שיי (2008)
דרגון בול: אבולוציה (2009)
שאנגחאי (2010)
צהריים

מנוחת צהריים
צָהֳרַיִם (בכתיב מלא צוהריים, נהגה כ"צוֹהוֹרַיִים", או כ"צָהוֹרַיִם" לפי ההגייה הספרדית) הוא פרק זמן המציין את אמצע היום. הוא בא אחרי הבוקר ולפני הערב. הזמנים שביניהם נקראים לעיתים "לפני צהריים" ו"אחרי צהריים". הצהריים מוגדרים כזמן שבו השמש נמצאת בנקודה הגבוהה ביותר בשמיים. במקומות שונים בעולם נהוג לכנות בכינוי "צהריים" גם פרקי זמן שונים סביב שעה זו. בישראל, שעת הצהריים לפי שעון חורף היא בערך 11:40 (12:40 בשעון קיץ). השעות שלאחר שעות הצהריים נקראות אחר הצהריים.
הצהריים נחשבים לאמצע היום, ורוב האנשים נמצאים בשעה זו בשיא פעילותם. עם זאת, אנשים רבים נוהגים לנוח בשעות האלו.
בצהריים נוהגים לאכול ארוחת צהריים ויש שגם ישנים שנת צהריים (מכונה בסלנג 'שְנַ"צ').
קיימת מסגרת חינוך הנקראת "צהרון" ובה מטפלים בילדים משעת הסיום בגני ילדים ובתי ספר עד לשובם של ההורים לביתם.
ביהדות

בצהריים נוהגים היהודים להתפלל תפילת מנחה. התפילה רמוזה בחומש בראשית, בפסוק: "ויצא יצחק לשוח בשדה לפנות ערב" המרמז על תפילת מנחה, וכן בתהילים בפסוק "עֶרֶב וָבֹקֶר וְצָהֳרַיִם אָשִׂיחָה וְאֶהֱמֶה וַיִּשְׁמַע קוֹלִי", המרמז על שלוש התפילות שחרית בבוקר, מנחה בצהריים וערבית בערב. זמן תחילת תפילת מנחה הוא ממחצית השעה אחרי חצות היום, והיא נקראת במקורות צהריים.
בתרבות הפופולרית

שירו של אברהם חלפי, "צער לך", מתחיל בשורות הבאות:
צער לך וצער לי
על כך מעידות העיניים
בואי אישה, ביום זה אוילי
לארוחת צעריים
בכך, חלפי השתמש במילה "צעריים" כמעיין הומופון למילה "צהריים". (זהו לא הומופון אמיתי, כיוון שאת "צהריים" יש לבטא, כאמור, כ"צוֹהוֹרַיִים").
הערות שוליים

↑  על פי כללי הכתיב חסר הניקוד החדשים של האקדמיה ללשון העברית יש לכתוב "צוהריים".
↑  צהריים (צָהֳרָיִם), באתר "השפה העברית"
↑  האקדמיה ללשון העברית, בעמוד הפייסבוק של האקדמיה ללשון העברית, 22 ביולי 2020
↑  ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק ס"ג
↑  ספר תהילים, פרק נ"ה, פסוק י"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533843305171  GND: 4567283-0  LCCN: sh85092382
פרידריך אלברט לנגה

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1828 Wald, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 בנובמבר 1875 (בגיל 47) מרבורג, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  Main Cemetery of Marburg 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 מנחה לדוקטורט:  יוליוס פלוקר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת ציריך  אוניברסיטת מרבורג 
 מונחה לדוקטורט:  הרמן כהן 
 עיסוק:  עיתונאי, סוציולוג, היסטוריון, מרצה באוניברסיטה, כלכלן, פילוסוף, סופר 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 יצירות ידועות:  History of Materialism and Critique of its Present Importance 
 
פרידריך אלברט לנגה (בגרמנית: Friedrich Albert Lange; ‏28 בספטמבר 1828 – 23 בנובמבר 1875) היה פילוסוף וסוציולוג גרמני.
קורות חייו

לנגה נולד בוואלד שבגרמניה בשנת 1828. בשנת 1832 עברה משפחתו ללנגנברג, וב-1841 לציריך, שם נחשף לנגה לראשונה לתאוריות חינוכיות, וחשוב מכך, לכתביו של הפילוסוף עמנואל קאנט. בשנת 1848 הלך ללמוד פילולוגיה אצל פרידריך ריטשל באוניברסיטת בון.
בשנת 1857 החל ללמד באוניברסיטת בון על ההיסטוריה של המטריאליזם, קורס שבסופו של דבר יצא ממנו ספרו החשוב 'תולדות המטריאליזם ובקורת משמעותו בעת הנוכחית' שראה אור ב- 1866. בשנה זו עבר לנגה ללמד בשווייץ, וכעבור ארבע שנים לפרופסור באוניברסיטת ציריך. בשנת 1872 עבר לנגה ללמד במרבורג שם שקד על הוצאה השנייה של תולדות המטריאליזם. בתקופה קצרה זו כתב לנגה ערכים רבים ל'אנציקלופדיה של הפדגוגיה' בעריכתו של קרל שמיט, ובא במגע עם הרמן כהן. בין השניים הושפעו זה מזה, וברוחו של לנגה, אם כי על ידי חידוד וביסוס משמעותי של הרמן כהן הקימו השניים יחדיו את הנאו-קאנטיאניזם של מארבורג. לנגה נפטר בשנת 1875 מסרטן.
קורות חייו > תחומי עניין

לנגה היה אדם רחב אופקים, והתעניינתו האינטלקטואלית הייתה מגוונת. בצעירותו עסק לנגה בעיקר במתודות החינוך ובמטרותיו, והתעניינתו בתחום זה לא פסקה כל ימיו. בשנים אלו החלה התעניינותו גם בפוליטיקה. התעניינות שהלכה וגדלה עם השנים ובאה בסופו של דבר לידי ביטוי במאמריו העיתונאיים ובכמה מספריו. התעסקותו האינטנסיבית של לנגה במטאפיזיקה החלה דווקא בגיל מאוחר יחסית (אם כי התעניינותו בפוליטיקה נקשרה אצלו מידית עם פילוסופיה פוליטית). עיקר תרומתו לפילוסופיה הייתה, כפי שצוין, בשלוש שנותיו האחרונות, כאשר פיתח עם הרמן כהן את תורת האסכולה הניאוקאנטיאנית.