stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היילי ויקנהייזר

היילי ויקנהייזר (באנגלית: Hayley Wickenheiser; נולדה ב-12 באוגוסט 1978 בשונאבון, ססקצ'ואן, קנדה) היא שחקנית הוקי קרח קנדית מקצוענית לשעבר בעמדת חלוצה מרכזית, הנחשבת בעיני רבים לשחקנית הגדולה ביותר בתולדות הוקי קרח הנשים.
ויקנהייזר הובילה את נבחרת קנדה ל-4 מדליות זהב אולימפיות רצופות ולמדליית כסף אולימפית נוספת, ול-7 מדליות זהב ו-5 מדליות כסף באליפות העולם. נכון ל-2023 היא השחקנית עם הכי הרבה מדליות בטורנירים בינלאומיים רשמיים בהוקי קרח הנשים אי פעם (שיא משותף), והמבקיעה הגדולה ביותר בתולדות האולימפיאדות בהוקי קרח נשים.
ויקנהייזר היא גם השחקנית הראשונה, שאיננה שוערת, ששיחקה בליגה מקצוענית לגברים, והשחקנית הראשונה שהבקיעה שער בליגה מקצוענית לגברים.
בנוסף לכך, שיחקה ויקנהייזר גם סופטבול, ושיחקה בנבחרת קנדה בסופטבול באולימפיאדת סידני (2000).
כיום משמשת ויקנהייזר כעוזרת למנכ"ל וממונה על פיתוח שחקנים בקבוצת ה-NHL טורונטו מייפל ליפס. בין 2014 ל-2022 הייתה חברה בוועדת הספורטאים של הוועד האולימפי הבינלאומי. ויקנהייזר פנתה גם ללימודי רפואה לאחר פרישתה מפעילות, וכיום (2023) היא רופאה מתמחה.
התקבלה להיכל התהילה של ההוקי ב-2019.
תחילת הדרך

ויקנהייזר נולדה בשונאבון, עיירה קטנה בססקצ'ואן שבקנדה סמוך לגבול עם ארצות הברית, למשפחה ספורטיבית. הוריה הם מורים לחינוך גופני. בן דודה מדרגה שנייה, דאג ויקנהייזר (אנ'), היה שחקן בליגת ה-NHL, הנבחר הראשון בדראפט ב-1980. היא החלה לשחק הוקי קרח בגיל 5, ועד גיל 13 שיחקה אך ורק עם קבוצות בנים.
לאחר שעברה עם משפחתה לקלגרי המשיכה לשחק בליגות משניות. ב-1991 היא ייצגה את פרובינציית אלברטה במשחקי החורף של קנדה, הובילה אותה לזכייה בטורניר כולל הבקעת שער הניצחון במשחק הגמר, ונבחרה ל-MVP של האליפות.
קריירה בינלאומית

ב-1994, עוד לפני שמלאו לה 16 שנים, כבר הייתה ויקנהייזר שחקנית בנבחרת קנדה, בה שיחקה ברצף עד פרישתה ממשחק פעיל ב-2017. היא שיחקה בנבחרת באליפות העולם שנערכה באותה שנה בלייק פלאסיד, במדינת ניו יורק בארצות הברית. באותה אליפות שיחקה בשלושה משחקים, רשמה את הנקודה הראשונה שלה במשחק בינלאומי – אסיסט אחד, וזכתה עם קנדה באליפות. באליפות השנייה בה השתתפה, ב-1997, זכתה שוב עם קנדה באליפות, שבה הצטיינה ונבחרה לשישיית הטורניר.
באולימפיאדת נאגנו (1998), בה התקיים לראשונה טורניר הוקי קרח אולימפי לנשים, הצטיינה ויקנהייזר ונבחרה לשישיית הטורניר, אך קנדה שהגיעה לטורניר כמועמדת לזכייה נוצחה במשחק הגמר על ידי ארצות הברית והסתפקה במדליית הכסף. הצטיינותה של ויקנהייזר הרשימה את בובי קלארק, מנכ"ל קבוצה ה-NHL פילדלפיה פליירס, והוא זימן את ויקנהייזר להשתתף במחנה טרום-העונה של הקבוצה.
לאחר האולימפיאדה שיחקה ויקנהייזר שוב במדי נבחרת קנדה פעמיים באליפות העולם, והובילה את הנבחרת לשתי זכיות רצופות נוספות באליפות ב-1999 וב-2000, כשבשתי האליפויות נבחרה ל-MVP.
לקראת אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) כבר הייתה ויקנהייזר השחקנית הדומיננטית בהוקי קרח הנשים. במשחקי ההכנה לקראת האולימפיאדה הראתה את כוחה עם 36 נקודות ב-26 משחקים, ובאולימפיאדה עצמה הובילה את נבחרת קנדה לזכייה במדליית הזהב כמבקיעה המצטיינת של הטורניר האולימפי, בו נבחרה ל-MVP.
ויקנהייזר שיחקה שוב בנבחרת קנדה ב-2004 ו-2005 באליפות העולם, זכתה עם קנדה באליפות ב-2004, אך נוצחה עם הנבחרת בגמר של אליפות 2005 על ידי ארצות הברית. למרות זאת נבחרה פעם נוספת ל-MVP של הטורניר.
באולימפיאדת טורינו (2006) שוב הובילה ויקנהייזר את קנדה לזכייה במדליית הזהב, ושוב נבחרה ל-MVP של הטורניר האולימפי והייתה המבקיעה המצטיינת בו – ב-5 משחקים בלבד הבקיעה 5 שערים ומסרה 17 אסיסטים.
באולימפיאדת ונקובר (2010) זכתה ויקנהייזר לכבוד להיות משביעת הספורטאים בטקס הפתיחה. היא זכתה עם קנדה במדליית זהב אולימפית שלישית ברציפות. במהלך הטורניר הבקיעה את שערה ה-16 במסגרת האולימפית והפכה למבקיעת השערים המצטיינת בתולדות האולימפיאדות.
ויקנהייזר זכתה לכבוד נוסף באולימפיאדת סוצ'י (2014), האולימפיאדה האחרונה שלה, כשנבחרה לשאת את דגל קנדה בטקס הפתיחה. עם הזכייה של קנדה במדליית הזהב הפכה ויקנהייזר להיות אחת מחמישה ספורטאים בלבד – נשים וגברים – שזכו בארבע מדליות זהב רצופות באולימפיאדת החורף. באותה שנה נבחרה להיות חברה בוועדת הספורטאים של הוועד האולימפי הבינלאומי, שם כיהנה עם 2022.
ויקנהייזר היא עד היום המבקיעה המובילה בתולדות טורניר ההוקי קרח האולימפי לנשים, הן בנקודות (51) והן בשערים (18). היא החזיקה שנים רבות גם בשיא הנקודות באליפות העולם לנשים (86), עד ששיאה נשבר ב-2023 על ידי האמריקאית הילרי נייט. ויקנהייזר מחזיקה גם בשיא המדליות בטורנירים בינלאומיים גדולים (אליפות עולם ואולימפיאדה) - 18 מדליות, ובשיא מדליות הזהב בטורנירים בינלאומיים גדולים (11).
קריירה מקצוענית

עקב מיעוט מסגרות ראויות להוקי קרח נשים מקצועני, מיעטה ויקנהייזר לשחק במסגרת קבוצתית לנשים.
ב-2002 הפכה למחליקה (כלומר, שאיננה שוערת) הראשונה שזכתה לחוזה בליגה מקצוענית לגברים, כשחתמה בקבוצת סלמאט קירקונומי, בליגה הפינית השלישית. במהלך העונה הפכה לאשה הראשונה שמבקיעה שער בליגת גברים מקצוענית. היא סיימה את העונה עם שני שערים ו-10 אסיסטים ב-23 משחקים, ועלתה עם הקבוצה לליגה השנייה. בעונה שלאחר מכן עזבה את הקבוצה לאחר 10 משחקים.
למעשה הייתה אמורה ויקנהייזר לשחק עוד לפני כן באיטליה, אך רשויות ההוקי באיטליה פסלו את השתתפותה של אשה בליגת גברים.
ב-2008 חתמה על חוזה לעונה אחת עם קבוצת אסקילסטונה לינדן, מהליגה השלישית לגברים בשוודיה.
ב-2016, על סף פרישתה, שיחקה מספר משחקים בליגת הנשים CWHL, שלמרות היותה המסגרת המובילה בעולם להוקי קרח נשים הייתה באופן מעשי ליגה חצי מקצוענית. ויקנהייזר שיחקה מספר משחקים בשלבים המכריעים של העונה בקבוצת קלגרי אינפרנו, ותרומתה הייתה צנועה – שני אסיסטים במשחק הגמר, בו ניצחו ויקנהייזר והאינפרנו וזכו בגביע קלרקסון – גביע האליפות של קנדה בהוקי קרח נשים.
באקדמיה

בתחילת המאה ה-21 למדה ויקנהייזר באוניברסיטת סיימון פרייזר בקולומביה הבריטית, והייתה חברה בנבחרת הסופטבול של האוניברסיטה. בין 2011 ל-2013 סיימה ויקנהייזר תואר בקינסיולוגיה באוניברסיטת קלגרי, וייצגה את האוניברסיטה בטורנירי הוקי קרח שונים מול אוניברסיטאות אחרות. ב-2017 הודיעה על פרישתה מהוקי קרח כדי להתרכז בלימודי הרפואה, אותם סיימה ב-2022. כיום היא רופאה מתמחה.
קריירה ניהולית בהוקי קרח

ב-2018 התמנתה ויקנהייזר לעוזרת מנכ"ל האחראית על פיתוח שחקנים בקבוצת ה-NHL טורונטו מייפל ליפס – תפקיד אותו היא ממלאת עד היום.
ציוני דרך נוספים

ב-2011 התקבלה ויקנהייזר כחברה במסדר קנדה, בדרגת קצינה (השנייה מבין שלוש דרגות המסדר). באותה שנה נחנך מרכז ספורט הנקרא על שמה בעיירת הולדתה, שונאבון שבססקצ'ואן.
ב-2014 נבחרה לחברה בוועדת הספורטאים של הוועד האולימפי הבינלאומי, שם כיהנה עד 2022.
ב-2019 נבחרה ויקנהייזר כחברה בהיכל התהילה של ההוקי.
סופטבול

בנוסף להוקי קרח, ויקנהייזר הייתה גם שחקנים סופטבול מצטיינת. הישגיה הבולטים בענף היו בשנת 2000, כשעם נבחרת אוניברסיטת סיימון פרייזר הגיעה למקום השלישי בקנדה באליפות הלאומית של NAIA – המקבילה הקנדית של ה-NCAA האמריקאי, והייתה החובטת המובילה של נבחרת קנדה באולימפיאדת סידני (2000). לאחר האולימפיאדה נטשה ויקנהייזר את העיסוק בסופטבול.
היילי ויקנהייזר כקפטן נבחרת קנדה, אולימפיאדת ונקובר (2010)
היילי ויקנהייזר במדי סלמאט קירקונומי, 2003
היינץ שארף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1920 אוסטריה לאובן, הרפובליקה האוסטרית הראשונה
 פטירה:  24 בנובמבר 2014 (בגיל 93) אוסטריה וינה, אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה 
 השתייכות:  ורמאכט ורמאכט  צבא אוסטריה
 תקופת הפעילות:  1934–1986 (כ־52 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד האקדמיה הצבאית התרזיאנית המפקח הכללי של הכוחות
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 
היינץ שארף (בגרמנית: Heinz Scharff; ‏17 בדצמבר 1920 - 24 בנובמבר 2014) היה גנרל אוסטרי אשר שימש כמפקח הכללי של הכוחות של אוסטריה, בין השנים 1981–1986.
ביוגרפיה

שארף נולד בלאובן ב-17 בדצמבר 1920. הוא למד בתיכון גראץ, וב-1935 התגייס לצבא אוסטריה. לאחר האנשלוס פרש מהצבא האוסטרי והצטרף לשירות העבודה של הרייך. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לוורמאכט ונפצע קשה במהלך המערכה על צרפת. כעבור שישה חודשים בבית חולים הוא עבר ללמוד בבית ספר לקצינים בפוטסדאם, הפך ללויטננט והשתתף במבצע ברברוסה כמפקד פלוגה. הוא נפצע שלוש פעמים ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. בפברואר 1943 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט. הוא המשיך להילחם בחזית המזרחית עד סוף המלחמה והגיע לדרגת האופטמן. ב-1945 הוא נפל בשבי הצבא האדום ושחרר רק כעבור שמונה שנים. עם שחרורו הוא חזר לאוסטריה והתגייס לז'נדרמריה B - כוח ההגנה האוסטרי הראשון שהוקם לאחר המלחמה. לאחר הקמתה מחדש של האקדמיה הצבאית התרזיאנית ב-1957, שארף מונה למפקד הראשון שלה. לאחר מכן הועבר לפקד על בית הספר לשריון. ב-1960 מונה לראש מחלק ההדרכה במשרד ההגנה הפדרלי. בין 1963–1966 שימש כסגן ראש אגף המבצעים של הצבא, ולאחר מכן הועבר למטה הכללי והפך לבן חסותו של הגנרל ארווין פוסנגר. הוא נטל חלק חשוב בהקמת של כוחות הסיוע ששלחה אוסטריה למשימות שמירת השלום של האו"ם. ב-1970 הוא הועלה לדרגת בריגדיר. ב-31 בדצמבר 1980 הוא מונה למפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד פרישתו ב-31 בדצמבר 1986.
לקריאה נוספת

Stefan Bader, An höchster Stelle, Die Generale des Bundesheeres der zweiten Republik, Wien 2004, S. 299 ff.
הנהג של מיס דייזי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הנהג של מיס דייזי 
 בימוי:  ברוס ברספורד 
 הופק בידי:  לילי זאנוק ריצ'רד ד. זאנוק
 תסריט:  אלפרד אהרי 
 עריכה:  מארק וורנר 
 שחקנים ראשיים:  מורגן פרימן ג'סיקה טנדי דן אקרויד
 מוזיקה:  הנס צימר 
 צילום:  פיטר ג'יימס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 1989
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   drivingmissdaisy
 פרסים:  ארבעה פרסי אוסקר שלושה פרסי גלובוס הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנהג של מיס דייזי (באנגלית: Driving Miss Daisy) הוא סרט דרמה קומי אמריקני משנת 1989 המבוסס על מחזה באותו השם, בבימוי ברוס ברספורד, ובכיכובם של מורגן פרימן, ג'סיקה טנדי ודן אקרויד.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, ובשלושה פרסי גלובוס הזהב. הסרט מבוסס על מחזה משנת 1987 מאת אלפרד אהרי, שזכה בפרס פוליצר לדרמה. הסרט הופק על ידי לילי וריצ'רד זאנוק וצולם באטלנטה.
העלילה מתרחשת באטלנטה שבג'ורג'יה, ארצות הברית, משנת 1948 ועד לשנות ה-70. העלילה מתארת את מערכת היחסים בין דייזי ורת'ן (ג'סיקה טנדי), גברת יהודייה אמידה וקשוחה, לבין נהגה האפרו-אמריקני הוק קולברן (מורגן פרימן).
צוות השחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ג'סיקה טנדי: מיס דייזי ורת'ן
מורגן פרימן: הוק קולברן
דן אקרויד: בולי ורת'ן
פטי לופון: פלורין ורת'ן
אסתר רול: אידלה
קריסטל פוקס (אנ'): קייטי בל
פרסים

פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - ג'סיקה טנדי
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר- אלפרד אהרי
פרס אוסקר לאיפור הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לסרט הקומי הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לשחקן ראשי בסרט קומי - מורגן פרימן
פרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית בסרט קומי - ג'סיקה טנדי
הכנסות

הסרט הוקרן לראשונה ב-13 בדצמבר 1989, והכנסותיו בכל העולם עד פברואר 2007 הן מעל 146 מיליון דולר.
כאשר תקציב הסרט היה 7.5 מיליון דולר.
עיבודים למחזה

בשנת 2007, הועלה המחזה לראשונה בישראל בתיאטרון הבימה בכיכובם של השחקנים ליא קניג ויעקב כהן. בשנת 2023, הועלה המחזה בתיאטרון העברי בכיכובם של סנדרה שדה, סלים דאו ויניב פולישוק.
הקבינט של ארצות הברית בממשל תומאס ג'פרסון

הנשיא תומאס ג'פרסון
הקבינט של ארצות הברית בממשל תומאס ג'פרסון כיהן במשך שמונה שנים - ממועד השבעת הנשיא תומאס ג'פרסון ב-4 במרץ 1801 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-3 במרץ 1809.
הרכב הקבינט

הקבינט כלל חמישה בעלי תפקידים. כיהנו בו תשעה גברים. שניים מהם - מזכיר המדינה ג'יימס מדיסון ומזכיר המלחמה הנרי דירבורן - שימשו בקבינט במשך כל תקופת כהונתו.
במהלך כהונת הקבינט שימשו ארבעה אישים במשרת התובע הכללי.
חברי הקבינט

מזכיר המדינה: ג'יימס מדיסון (1801–1809)
מזכיר האוצר: סמואל דקסטר (1801), אלברט גלטין (1801–1809)
מזכיר המלחמה: הנרי דירבורן (1801–1809)
התובע הכללי: לוי לינקולן האב (1801–1804), רוברט סמית' (1805), ג'ון ברקינרידג' (1805–1806), סיזר אוגוסטוס רודני (1807–1809)
מזכיר הצי: בנג'מין סטודרט (1801), רוברט סמית' (1801–1809)
הערות שוליים

↑  סמית' כיהן תקופה קצרה בשני תפקידים בקבינט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565796905171  LCCN: sh85140423
הפיגוע בתחנת פארסונס גרין של הרכבת התחתית של לונדון

| חלק מהטרור האסלאמי באירופה |
| --- | --- |

 תאריך:  15 בספטמבר 2017
 מקום:  תחנת הרכבת התחתית פארסונס גרין, פארסונס גרין, האמרסמית' ופולהאם, לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 מטרה:  עוברי אורח
 קואורדינטות:  51°28′31″N 0°12′04″W﻿ / ﻿51.475280555556°N 0.20111111111111°W﻿ / 51.475280555556; -0.20111111111111
 סוג:  פיגוע תופת
 נשק:  מטעני צד
 הרוגים:  0
 פצועים:  29
 מבצע:  המדינה האסלאמיתהמדינה האסלאמית
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהפיגוע בתחנת פארסונס גרין של הרכבת התחתית של לונדון (למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהפיגוע בתחנת פארסונס גרין של הרכבת התחתית של לונדון 
 
הפיגוע בתחנת פארסונס גרין של הרכבת התחתית של לונדון התרחש ב-15 בספטמבר 2017, דרך פיצוץ של מטען צד. התחנה ממוקמת ברובע האמרסמית' ופולהאם שבלונדון, כחלק מקו דיסטריקט של הרכבת התחתית של העיר. איש לא נהרג באירוע, אך נפצעו בו 29 בני אדם (רובם נפגעי כוויות). האירוע הוגדר על ידי משטרת המטרופולין של לונדון כאירוע טרור. בהמשך, לקח ארגון המדינה האסלאמית אחריות על הפיגוע, ועלתה רמת הכוננות בבריטניה.
רקע

בשנת 2015 החל רצף של פיגועי טרור אסלאמי ברחבי אירופה. מספר אירועי טרור התרחשו בממלכה המאוחדת בחודשים שקדמו לפיגוע, ביניהם הפיגוע בווסטמינסטר, בו נרצחו חמישה אנשים; הפיגוע במנצ'סטר ארנה, בו נרצחו 22 בני אדם; הפיגוע בגשר לונדון, בו נרצחו שמונה; ופיגוע הדריסה בפארק פינסבורי, בו נרצח אדם אחד.
הפיגוע

הפיגוע התרחש בתחנת הרכבת התחתית פארסונס גרין שבמערב לונדון סמוך לשעה 08:20 (שעון מקומי). פיצוץ המטען יצר כדור אש שנע לאורך קרון רכבת שהייתה עמוסה באנשים. מספר נוסעים נפגעו מכוויות, ואחרים נפצעו במהלך הבריחה מהרכבת בתוך המהומה ששררה במקום. 29 בני אדם נפצעו וקיבלו טיפול רפואי, מתוכם 19 פונו לבית החולים באמבולנסים.
לפי תמונות וסרטונים שפורסמו ברשתות החברתיות מיד לאחר הפיגוע, המחבל מיקם את המטען בדלי פלסטיק לבן בתוך שקית קניות. חוטים נראו יוצאים מהשקית, כמו גם מגבת שחורה. לפי דיווחים נוספים, למטען היה מחובר קוצב זמן.
התגובות לפיגוע > לקיחת האחריות

לפי סוכנות הידיעות אעמאק, ארגון המדינה האסלאמית טען כי הפיגוע בוצע על ידי אחד מתומכיו.
הערות שוליים

1 2  Parsons Green: Underground blast a terror incident, say police באתר BBC, ‏ 15 בספטמבר 2017 (באנגלית)
↑  London tube explosion was a terrorist incident, Met police confirm באתר הגרדיאן, 15 בספטמבר 2017 (באנגלית)
↑  ynet, 3 דאעש קיבל אחריות, בריטניה חוששת ממתקפת טרור, באתר ynet, 15 בספטמבר 2017
↑  Parsons Green tube explosion: May says threat level remains at severe - as it happened באתר הגרדיאן, 15 בספטמבר 2017 (באנגלית)
↑  Pictured: The bucket that exploded into flames on Parsons Green Tube באתר Metro, ‏ 15 בספטמבר 2017 (באנגלית)
↑  ISIS claims responsibility for Parsons Green terror attack באתר Standard, ‏ 15 בספטמבר 2017 (באנגלית)
↑  Armed police operation in Surrey after London Tube bomb - teen arrested in Dover באתר Belfast Telegraph, ‏ 16 בספטמבר 2017 (באנגלית)
↑  Islamic State claims London subway terror attack carried out by affiliated unit באתר USA Today, ‏ 15 בספטמבר 2017 (באנגלית)
הגנה אווירית

הגנה אווירית היא מכלול האמצעים המשמשים להתגוננות מפני תקיפה אווירית נגד מטרות יבשתיות וימיות.
מטוס B-24 נפגע מאש תותחי נ"מ בשנת 1943
תקיפה אווירית

תקיפות אוויריות יכולות להתבצע באמצעות ספינות אוויר, בלונים, מטוסי קרב, מפציצים, מסוקי קרב וכלי טיס בלתי מאוישים, רקטות וטילים בליסטיים. כלי נשק המשמשים לתקיפות אוויריות יכולים להיות תותחי מטוסים, טילי אוויר-קרקע, טילי שיוט ופצצות מסוגים שונים (פצצות שימוש כללי ופצצות מונחות).
ב-1 בנובמבר 1911, במסגרת המלחמה האיטלקית-עות'מאנית הטיל הסגן האיטלקי ג'וליו גבוטי ארבע פצצות על שני בסיסים בטורקיה ובלוב, ובכך ביצע את התקיפה האווירית ממטוס הראשונה בעולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה הורחב השימוש בלוחמה אווירית. לדוגמה, בקרב על נוב שפל בשנת 1915, הטילו הבריטים פצצות על הרכבות הגרמניות. הפשיטה האווירית הראשונה בקנה מידה גדול התרחשה מאוחר יותר באותה שנה כאשר לונדון הופצצה על ידי 15 ספינות צפלין במהלך הלילה.
תקיפות אוויריות התרחבו במלחמות מאוחרות יותר. בהפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה השתתפו 1,300 מפציצים כבדים שהטילו 3,900 טונות של פצצות ופצצות תבערה בארבעה גלי הפצצה של מאות מפציצים. מספר הקורבנות בהפצצה נאמד בכ-25,000 וכ-85% ממבני העיר על פני שטח של 34 קמ"ר במרכז העיר נחרבו כליל. בתקיפה אחרת באותה מלחמה, הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, השתתפו מטוסים בודדים, אך נכנס בה לשימוש נשק מסוג חדש, פצצת ביקוע גרעיני, שגרם ליותר ממאה אלף הרוגים ולחורבן ניכר בערים שהותקפו.
אמצעים ליירוט תקיפה אווירית

במקביל להתפתחות אמצעי התקיפה האווירית התפתחו גם אמצעי ההגנה האווירית.
אמצעים ליירוט תקיפה אווירית > תותחי נ"מ

השימוש הידוע הראשון בכלי נ"מ היה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870. אחרי האסון הצבאי של צרפת בסדאן, פריז הועמדה במצור ונעשה שימוש בכדורים פורחים כדי להעביר אספקה לעיר הנצורה. יצרן הנשק הגרמני קרופ החליט להשתמש בתותח 32 מ"מ ולניידו על סוסים כדי ליירט את הכדורים הפורחים.
פיתוח תותחי הנ"מ נמשך בגרמניה. ב-1909 הציג קרופ תותחי נ"מ בקוטרים שונים ובתחילת מלחמת העולם הראשונה תותח 75 מ"מ היה לנשק סטנדרטי בצבא הגרמני. שאר המדינות התעלמו מהפוטנציאל הגלום בנשק זה עד שמטוסים גרמניים החלו לטווח אש ארטילריה מדויקת לעבר מדינות ההסכמה. כתוצאה מכך החלו בריטניה, האימפריה הרוסית וצרפת לפתח נשק נ"מ משלהן. רוב כלי נשק הנ"מ במלחמה היו חסרי תועלת בשל חוסר הניסיון של צוותיהם שלא ידעו לירות אש מדויקת לעבר המטוסים ולהעריך נכונה את גובהם.
בין מלחמות העולם הייתה זו שוב גרמניה שהייתה חלוצה בתחום הנ"מ. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, בעזרת שיתוף פעולה עם חברות שוודיות ושווייצריות פותחו בגרמניה תותחי 20 מ"מ ו-37 מ"מ נ"מ ששירתו בורמאכט עד סוף המלחמה. מערכות הנ"מ הראשונות היו מבוססות על תותחי נ"מ: מדובר בתותחים אוטומטיים מהירי ירי בקליבר 20 מ"מ עד 30 מ"מ. התותחים היו יורים צרורות פגזים ורסס המתכת שפגע במטוס הפיל אותו. תותחי הנ"מ הראשונים היו נגררים אך מאוחר יותר הותקנו על רכב קרבי משוריין והפכו למערכות מתנייעות. בכך התאפשר לכוחות הנ"מ לספק הגנה רציפה לכוחות השריון המסתערים קדימה.
אמצעים ליירוט תקיפה אווירית > מטוסי יירוט

מטוס יירוט הוא סוג של מטוס קרב שתוכנן במיוחד לשם ביצוע יירוט אווירי כדי למנוע ממטוסי האויב מלבצע את משימתם. המושג מתייחס בעיקר למטוסי יירוט סילוניים שיוצרו בשנות ה-1950 ועד שנות ה-1980, לאחר תקופה זאת מטוסי קרב רב משימתיים החליפו את מטוסי היירוט בתפקידי הגנה אווירית במרבית חילות האוויר. יירוט מטרה מתבצע על ידי המטוס בשיתוף מידע עם גורם הבקרה האווירית המסוגל להכווין אותו ביתר דיוק לעבר עמדת יתרון על המטרה.
טייסות היירוט הייעודיות הראשונות הוקמו על ידי גיס התעופה המלכותי במלחמת העולם הראשונה במטרה להגן על לונדון ממתקפות על ידי ספינות אוויר גרמניות ומאוחר יותר גם מטוסי הפצצה מוקדמים. התרעה קצרה וביצועים נחותים הקשו מאוד על מטוסי היירוט שהצלחותיהם במלחמה היו מעטות. המגמה הזאת המשיכה גם זמן מה לאחר סיום המלחמה, מה שיצר את הסברה שלא ניתן לעצור ביעילות מבנים של מטוסי הפצצה. עם זאת, לקראת מלחמת העולם השנייה המצאת המכ"ם שנתן התראה מוקדמת יותר וכן עלייה ניכרת בביצועי מטוסי הקרב שאפשרו טיפוס מהיר יותר לגובה, אזנו את הכוחות.
עד סוף מלחמת העולם השנייה מעטים ממטוסי הקרב תוכננו כמטוסי יירוט ייעודיים ורובם היו התאמות של מטוסים כבדים יחסית ליירוט בתנאי לילה וחושך, כאשר יירוט יום התבצע לרוב על ידי מטוסי קרב סדרתיים רגילים. הלופטוואפה ייצר והשתמש במספר כלי טיס ייחודיים שתפקידם הבלעדי היה יירוט מטוסי הפצצה מערביים, כגון המסרשמיט Me 163.
אמצעים ליירוט תקיפה אווירית > טילי קרקע-אוויר

בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלו המעצמות בפיתוח טילי קרקע-אוויר: מדובר בטילים מונחים שכללו מנגנוני התבייתות ועקיבה שונים אחרי כלי הטיס. הכנסת סוללות הטק"א התחייבה עקב הופעת מטוסי הסילון שטסו גבוה ומהר מדי עבור התותחים. המערכות כללו מערכות מתנייעות החמושות בטילים בינוניים וארוכי-טווח (כגון ה-MIM-72 צ'פרל) לצד מערכות הנפרשות בשטח ולא יכולות לפעול כאשר הן מתניידות ממקום למקום (כגון ה-MIM-104 פטריוט). לצידן הופיעו טילי כתף שהיו נחותים בטווח הירי, אך נישאו ותופעלו על ידי לוחם בודד, ויועדו בעיקר לפגיעה בכלי טיס מנמיכי טוס דמות מסוקים.
טילי קרקע-אוויר נועדו ליירוט מטוסים. במהלך מלחמת המפרץ נעשה ניסיון ראשון ליירוט טילים בליסטיים באמצעות טילי MIM-104 פטריוט, שבמקורם שימשו כטילים נגד מטוסים. בהמשך פותחו טילים שנועדו מלכתחילה ליירוט טילים בליסטיים, כגון מערכת "חץ" הישראלית, וטילים שנועדו ליירוט רקטות, כגון מערכת "כיפת ברזל" הישראלית.
אמצעים ליירוט תקיפה אווירית > נשק לייזר

לייזר משמש בתעשייה לחיתוך מתכות, באמצעות אידוי המתכת בפולס לייזר מהיר רב-עוצמה. אותו עקרון יכול לשמש מרחוק בנשק לייזר. נשקי לייזר קטלני נמצאים בפיתוח מזה שנים רבות, כאשר נבנו אבות טיפוס רבים שהמחישו את היתכנות הרעיון, אך עד כה ללא הצלחה לייצר דגם מבצעי.
מערכות נשק לייזר המיועדות ליירוט רקטות ופצצות מרגמה נמצאות בפיתוח:
ארצות הברית נאוטילוס – מבוססת על לייזר כימי של קרינה אינפרה-אדומה בינונית מסוג דאוטריום-פלואוריד.
ארצות הברית LaWS – בפיתוח לחיל הים של ארצות הברית
ישראל מגן אור (קרן ברזל) – מבוססת על לייזר מצב מוצק, מפותחת על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות. עתידה להיכנס לשירות מבצעי במהלך שנת 2025.
ישראל להב אור – מערכת ניידת מבוססת לייזר ליירוט רחפנים ובלוני תבערה ונפץ שפותחה ומיוצרת בישראל.
ישראל מערכת נוספת מפותחת על ידי חברת אלביט מערכות.
מכ"ם

מכ"ם (ראשי תיבות של מגלה כיוון ומרחק) הוא מערכת אלקטרונית לגילוי ומעקב אחר מיקומם של עצמים במרחב באמצעות שימוש בגלי רדיו. המכ"ם משמש בין השאר לאיתור כלי טיס, רקטות וטילים. בנוסף למיקום העצם הנצפה, בדרך כלל ביכולת המכ"ם להפיק מידע אודות כיוון תנועתו ומהירותו אם הוא בתזוזה, ואף גודלו וצורתו של העצם. לרוב מערכות מכ"ם מורכבות ממשדר המייצר את גלי הרדיו האלקטרומגנטיים, אנטנה המשדרת אותם לכיוון הרצוי, אנטנה הקולטת את גלי הרדיו החוזרים (לעיתים רבות אנטנה אחת משמשת הן לקליטה והן לשידור) ומקלט ומערכת לעיבוד גלי הרדיו החוזרים, המספקת מידע אודות העצמים הרלוונטיים. גלי הרדיו המשודרים מהאנטנה יוצאים למרחב ופוגעים בעצמים בו. לאחר פגיעות אלו הם חוזרים אל המכ"ם ונקלטים במקלט לאחר שנקלטו באנטנה. לפי אורך הזמן שעבר מרגע שידור האות לחזרתו, ולפי שיטות נוספות, מסוגל המכ"ם לחשב את מרחקו וכיוונו של העצם הנסרק ממקור השידור ועל ידי כך לאתר את מיקומו.
המכ"ם נכנס לשימוש מבצעי נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הבריטים. יש הסוברים שהשימוש שעשו בעלות הברית במכ"ם תרם תרומה משמעותית לעמידת בריטניה ולהבסת הלופטוואפה.
המכ"ם מופעל מעמדות קרקעיות, ימיות ואוויריות, ומשמש לגילוי כלי טיס תוקפים, ולהפעיל מול את אמצעי ההגנה האווירית הרלוונטיים: מטוסי יירוט, תותחי נ"מ (מונחי מכ"ם או שאינם מונחים) וטילי קרקע-אוויר.
אמצעים להטעיית מכ"ם

מוץ הוא אמצעי שיבוש או הטעיה של מכ"ם המפוזר בדרך כלל על ידי מטרה פוטנציאלית, דוגמת כלי שיט, ומהווה "ענן" של סיבים או רצועות דקות העשויים ממתכת כגון אלומיניום או טיטניום, או מחומרים פלסטיים; בכך הוא גורם להחזר חזק של הגלים האלקטרומגנטיים ומופיע ככתם על צג המכ"ם ומקשה על גילוי מיקומה המדויק של המטרה.
הרעיון של שימוש במוץ פותח באופן עצמאי בבריטניה, גרמניה וארצות הברית. ב-1937 הציע ר.ו. ג'ונס שפיסת מתכת המשוחררת באוויר יכולה ליצור הדי מכ"ם. בתחילת 1942 ג'ואן קוראן, חוקרת במכון מחקר לענייני מכ"מים של חיל האוויר המלכותי (ה-TRE), חקרה את הרעיון ופיתחה סכמה להטלת רצועות אלומיניום ממטוס כדי לייצר ענן של הדי שווא. הבריטים כינו את הרעיון "חלון" (Window). במקביל, בגרמניה מחקר דומה הוביל לפיתוח ה"'דופל" (Düppel). בארצות הברית פרד וויהפל פיתח מערכת דומה לחילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF).
באמצע שנות ה-60 יזם סא"ל חרות צמח פיתוח של רקטות מוץ לשיבוש פעולתם של טילי ים-ים, הרקטות, מסוג "אבשלום" ומסוג "אמנון", פותחו ב"רפאל". פעילות זו הוכיחה עצמה בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים, שבה נורו 8 טילים לעבר ספינות חיל הים הישראלי, וכולם החטיאו.
צבאות מודרניים משתמשים כיום במוץ כדי להטעות טילים מונחי מכ"ם. מערכות לפיזור מוץ מותקנות במרבית כלי הטיס והשיט, להגנה עצמית.
אמצעים לצמצום נזקי תקיפה אווירית

בנוסף לאמצעים המנויים לעיל, המשמשים האופן אקטיבי לסיכול תקיפה אווירית, מופעלים אמצעים פסיביים שנועדו לצמצם את נזקיה של תקיפה אווירית.
אמצעים לצמצום נזקי תקיפה אווירית > אמצעים צבאיים > הסוואה

הסוואה צבאית היא השימוש באביזרים וטקטיקות הסוואה (לרוב על ידי צבא או גוף צבאי-למחצה) כדי להסתיר חיילים, כלי רכב וציוד צבאי מעינו של האויב. הסוואה צבאית עושה שימוש בשיטות רבות על מנת להסוות את כוחות הצבא על ידי שימוש בצבע, בדים, רשתות הסוואה או חומרי הסוואה מיוחדים. באופן כללי יותר ובלשון מקצועית, מטרת ההסוואה הצבאית היא הקטנת החתימה של הכוח או הכלי הצבאי, כאשר "חתימה" היא כלל התפוקות של הכלי או הכוח שמעידים על נוכחתו. "חתימה צבאית" כוללת חתימה ויזואלית, חתימה תרמית, חתימה אקוסטית, חתימת קרינה, חתימת מכ"ם ועוד. ההסוואה שואפת לצמצם את יכולת הגילוי של הכוח הצבאי, אופי הכוח הצבאי או מטרותיו כחלק ממכלול שיטות ההונאה הצבאית השואפות להגדיל את סיכויי השרידות של הכוח הצבאי וסיכויי ההצלחה של משימותיו.