זכויות להט"ב במצרים
היסטוריה > משטר מובארכ

בתקופת שלטונו של חוסני מובארכ, ממשלת מצרים לא תמכה בחקיקה של זכויות להט"ב והתנגדה לניסיונות, החל משנות ה-90 של המאה ה-20, לכלול זכויות להט"ב במסגרת מדיניות זכויות האדם שלה. בעוד שמשטר מובארכ לא תמך בזכויות להט"ב, לא חוקק איסור כלשהו ישירות נגד ביצוע פעילות הומוסקסואלית או קרוס-דרסינג בקוד הפלילי. סנקציות פליליות נגד הומוסקסואלים וביסקסואלים נטו לנבוע לא מחוק העונשין עצמו, אלא מהחוק המשלים, שנחקק ב-1961, למאבק בזנות. החוק נגד זנות אוסר גם על "הוללות", גם אם המעשה לא היה כרוך בסחר או בזנות. בתי המשפט במצרים פירשו את האיסור על הוללות כהפללת קיום יחסים הומוסקסואלים. מורשעים חוזרים ונשנים על רקע תוכן החוק עלולים לעמוד בפני ענישה חמורה יותר מאשר מה שהחוק רואה כ-"הוללות רגילה". בנוסף לחוק הזנות, חוקי אחרים שנוגעים ל-"מוסר וסדר ציבורי" העניקו למשטרה ולשופטים מרחב פעולה משמעותי לרדוף ולקנוס אזרחי להט"ב מצריים. בעוד מעצרים התרחשו מעת לעת על פי תוכן החוקים האלה במשך עשרות שנים, נראה כי רדיפה שיטתית יותר החלה בתחילת המאה ה-21.
החל משנת 2000, תחת שלטון מובארכ, סעיפי החוקים הללו שימשו כדי לעסוק בדיכוי נגד גברים הומוסקסואלים או ביסקסואלים, או בעצם כל מי שנחשב על ידי הממשלה כתומך בזכויות להט"ב. באותה שנה עצרה המשטרה זוג הומוסקסואלים מצרי והאשימה אותם ב-"פגיעה בכבוד באיום" ו-"התנהגות בלתי מוסרית ומגונה". עורך דינם ביקש לבטל את האישומים מכיוון שהומוסקסואליות אינה מוגדרת במפורש כעבירה פלילית דה יורה, אך השופט סירב בטענה ששני גברים למעשה "פגעו באמות המידה, הדתיות והמוסריות". התקרית הפכה לסנסציה תקשורתית, וקידמה אישי ציבור שונים לראות בהומוסקסואליות תוצר של דקדנס מערבי ולדרוש מהממשלה להוציא להורג הומוסקסואלים או לשלוח אותם למוסדות לחולי נפש. בתוך שנה, ממשלת מצרים החלה בדיכוי פומבי של הומוסקסואלים מצריים על ידי פשיטה על מסיבות פרטיות, מעצר אורחים והאשמתם על פי סעיפי איסור הזנות וההוללות. מדיניות זו גם הובילה לכך שקוד "הסדר הציבורי והמוסר הציבורי" נעשה יותר ויותר שכיח בשימוש עבור הפללתם של גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים. הקוד, שנחקק במקור בשנות ה-90 של המאה ה-20 כדי להעניש סטודנטים "מערביים ואינטלקטואלים ליברליים" החל לשמש מאז עבור הענשת גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים.
השפעת החוקים הללו על גברים הומוסקסואלים הובאה לידיעת העולם על ידי ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch". הראשונה מבין הפשיטות הללו הייתה במסיבת סירות בקהיר, שבה נעצרו כ-52 גברים מצריים שהואשמו בהפרת חוקי המוסר הציבורי. התקרית נודעה בשם "קהיר 52" אשר במהלכה נעצרו ונשפטו 52 הגברים על פי סעיפי חוק איסור הזנות וההוללות המקורי, כמו גם קוד הסדר והמוסר הציבורי. בתקופה זו פרסם הארגון דו"ח על החוקים המשמשים את ממשלת מצרים להפללת הומוסקסואליות, ההיסטוריה של החוקים, השימוש בעינויים נגד הומוסקסואלים וביסקסואלים על ידי המשטרה המקומית, וכיצד חוקים אלה מפרים את תקני זכויות האנושות הבינלאומית. תקרית קהיר 52 גונתה על ידי ארגוני זכויות אדם בינלאומיים רבים. חברי הפרלמנט הגרמני ונשיא צרפת ניקולא סרקוזי קראו לממשלת מצרים לכבד את זכויות האדם של אזרחיה שמוגדרים כלהט"ב. 23 מהנאשמים נידונו למאסר בעבודת כפייה, ואילו השאר זוכו.
ב-24 בספטמבר 2003 המשטרה המצרית הקימה מחסומים משני צידי גשר קסר אל ניל, המשתרע על פני נהר הנילוס במרכז הבירה קהיר שמהווה מקום פופולרי לגברים בוגרים לפגוש גברים אחרים לשם קיום יחסים אינטימיים, ועצרה כ-62 גברים בגין פעילות הומוסקסואלית. בשנת 2004 סטודנט בן 17 באוניברסיטה פרטית קיבל כ-17 שנות מאסר בכלא, כולל שנתיים של עבודת כפייה, על פרסום פרופיל אישי באתר היכרויות של הומוסקסואלים. באותה תקופה, תגובת ממשלת מצרים לביקורות הנגד הבינלאומיות כלפיה הייתה להכחיש שאזרחי להט"ב מצריים נרדפים על ידה, או שהגנה על המדיניות שלה בקביעה שהומוסקסואליות היא "סטייה מוסרית".