stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב פסנתיר
ספריו

1871 ספר דברי הימים לארצות רומניה הופיע ביאשי, 225 עמודים. דפוס הרש גולדנר, (ביידיש)
בתרגום רומני: Cartea de istorie pentru Țările Române
1873 קורות היהודים ברומניה הופיע בלבוב, 168 עמודים. (ביידיש)
בתרגום לרומנית:Întâmplările evreilor în România
1875 ספר זכרונות הופיע בבוקרשט, 208 עמודים.(ביידיש)
1877 מזכרת ציון יצא לאור בבוקרשט בתרגומו של א. מ. וייצנברג על חשבון המחבר. - כולל תמצית שני ספריו הראשונים בגרמנית.
Andenken Zions. Ein Euszug aus den in polnischen Jargon schön gedrückten Werkehen: Chronik und Rumänische Judengeschichte
1886 Fermecătorul. Arătarea înşelătoriei ce Mi se pare au săvârşit fermecătorii şi ghicitorii de la început până în zilele noastre "הקוסם. המופע השקרי של הקוסמים והמנחשים מראשית ועד ימינו" עם הקדמה של משה גסטר. הוצאת Philip Lasăr קראיובה (ברומנית)
הסבלנות הדתית ברומניה - לא פורסם
1890 - ספר זיכרונות
דמותו במדיה האמונותית

סיפור על ויכוחו בוגע לוותק היהודים ברומניה מופיע ב"דמויות קרובות" מאת איציק מאנגר - בתרגום לעברית מאת אברהם שלונסקי (1941)
משה שוורצפלד ייחד לו פרק ב"ספר הזיכרון" שלו.
לקריאה נוספת

Isac Bercovici, . "Psantir, Jacob". In Michael Berenbaum, ; Fred Skolnik, (eds.). Encyclopaedia Judaica (2nd ed.) .Detroit: Macmillan 2007 vol.13, col. 1334-1335
Lazăr Șăineanu -Iacob Psantir - Întâiul cronicar al evreilor din România Analele Societății Istorice "Iuliu Barasch" nr.1 anul 1, 1887
I.Kara - Din trecutul Istoriografiei Evreilor din România. Iacob Psanter, pionier al valorificării izvoarelor ebraice
(י. קארא - מתולדות ההיסטוריוגרפיה של יהודי רומניה. יעקב פסנתר, חלוץ השימוש במקורות העבריים)
I.Kara - Iacob Psantir ca muzicant Revista Cultului Mozaic, 1.3.1982
15.4.1983 Marius Mircu - Primul cronicar al evreilor din România, Revista Cultului Mozaic
א.ב. יפה - בשדות זרים : סופרים יהודים ברומניה 1880–1940 (תל אביב : מרכז גולדשטיין־גורן לתולדות היהודים ברומניה, המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ו 1996), עמ' 41–46.
הערות שוליים

↑  א.ב.יפה עמ' 45
↑  קטע על כליזמרים במזרח אירופה במאה ה19 - ברשת גישה ב-14 באפריל 2011
↑  L.Șăineanu
↑  Monica Bratulescu, . "A Critical Approach to the Writtings of Jacob Psantir"Shvut. 16: 219–233
1 2 3  M.Stanciu
↑  א.ב.יפה, עמ' 41
1 2 3 4 5  L.Benyamin 2020
↑  Andrei Oișteanu,. Inventing the Jew: Antisemitic Stereotypes in Romanian and Other Central-East European Cultures. Translated by Adăscăliţei, Mirela. Lincoln: University of Nebraska Press 2009. p. 171–172. ISBN 978-0-8032-2461-2
↑  א.ב.יפה עמ' 41 לפי י.קארא
↑  פסנתיר - ציטוט ב- L.Beniamin 2020
↑  Monumente funerare de rit mozaic din București p.1 Gabriela Țicu Edith Gorun
↑  Ziarul nostru nr 3 2013
↑  התפוצות בתל אביב כיום המויזאון אנו של העם היהודי  על קהילת יהודי פיאטרה ניאמץ
↑  GheorgheȚuțui, Harry .Kuller, Țicu Goldstein Istoriografia în Contribuția evreilor din România la cultură și civilizație, Hasefer 2004 p.366
↑  א.ב.יפה עמ' 44
↑  א.ב.יפה עמ' 43-42
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307426005171  GND: 1075831210  ISNI: 0000 0000 7911 5644  LCCN: nr96005488  VIAF: 82239150   WorldCat (עם VIAF): 82239150
לואיס יצחק רבינוביץ

| --- | --- |

הרב ד"ר לוי יצחק רבינוביץ
 לידה:  1906 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1984 (בגיל 78 בערך) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תקופת הפעילות:  ?–1984 
 
לואיס (לוי) יצחק רבינוביץ (באנגלית: Louis Isaac Rabinowitz;‏ 1906–1984) היה רב אורתודוקסי באנגליה וישראל, רבה הראשי של דרום אפריקה, וכן היסטוריון ופילולוג של המאה העשרים.
קורות חיים

נולד באדינבורו שבסקוטלנד לאביו הרב יעקב רבינוביץ שהגיע מליטא בסוף המאה התשע עשרה לכהן כרב בסקוטלנד ולאחר מכן עבר לכהן כרב של מונטגיו רוד ברובע האקני בלונדון. סבו היה הרב אליעזר שמחה רבינוביץ מלומז'ה. רבינוביץ שירת כרב בכמה בתי כנסת בלונדון, בכללם בשפרדס בוש, סאות האקני וקריקלווד. במהלך מלחמת העולם השנייה מונה לרב הצבאי הראשי של החיילים היהודים ששירתו בארמייה ה-8 של הצבא הבריטי, במהלך המערכה על צפון אפריקה, ועד לפלישה לנורמנדיה.
בשנת 1944 קיבל רבינוביץ מינוי של רב הקהילה העברית המאוחדת ביוהנסבורג ושל פדרציית בתי הכנסת של טרנסוואל ומדינת אורנג' החופשית בדרום אפריקה. הרב יצחק קוסובסקי שכבר כיהן ברבנות בדרום אפריקה במשך עשרות שנים נפגע מכך שהרב רבינוביץ שהיה צעיר לימים ופחות מנוסה מונה לתפקיד אב בית הדין ו'עקף' אותו. הוא פנה לרב יצחק אייזיק הרצוג בבקשה להתערב ולהשפיע על הרב רבינוביץ לוותר לו. קיבל מינוי של פרופסור לעברית באוניברסיטת ויטוורסנד ועמד בראש בית הדין היהודי הדתי של יוהנסבורג. רבינוביץ היה מעריץ נלהב של זאב ז'בוטינסקי ושל התנועה הרוויזיוניסטית. הוא זכה לתהילה בקרב עמו מכיוון שב-1947 הוא השליך בפרהסיה את הקישוטים והדרגות הבריטיים, במחאה על המדיניות הבריטית בארץ ישראל, שאותה הוא ראה כהפרה של המנדט הבריטי. רבינוביץ היה גלוי בדיבורו ובדעותיו הפוליטיות, והיה מבקר חריף של מדיניות האפרטהייד של ממשלת דרום אפריקה.
לואיס יצחק רבינוביץ ביקר בחריפות את משטר האפרטהייד בדרום אפריקה ואת היהודים התומכים בו. בשנת 1960 החליט לפרוש, עלה לישראל ב-1961, ונתמנה לסגן עורך האנציקלופדיה יודאיקה. בשנת 1962, היה ממייסדי הוועד לפירוז גרעיני של המזרח התיכון, ארגון שפעל במטרה לקדם יצירת אזור חופשי מנשק גרעיני במזרח התיכון, לאחר שנחשף שמדינת ישראל מנסה לפתח פצצות אטום.
היה מעורב במדיניות המוניציפלית בירושלים ושירת כחבר מועצת העיר. בשנים 1976–1978 כיהן כסגן ראש עיריית ירושלים. סירב להעמיד את מועמדותו מטעם מפלגת החירות כראש העיר כל עוד שטדי קולק כיהן בתפקיד. ב-1980 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים". אחותו הדר' פאני רבינוביץ גם היא קבלה תואר יקירת ירושלים - והיו לאח ואחות היחידים שקבלו את התואר.
ב-1965 רבינוביץ היה מועמד לתפקיד רב הראשי של בריטניה, אבל לאור ההפגנות האנטי בריטיות שלו מלפני עשרים שנה, בחרו למנות את הרב עמנואל יעקובוביץ לתפקיד (לאחר שבסיבוב ראשון הרב דר' יעקב הרצוג, בנו של הרב הרצוג ואחיו של נשיא המדינה חיים הרצוג) סירב להצעה לקבל על עצמו את התפקיד.
הרב רבינוביץ שימש בשנים האחרונות לחייו כרב בית הכנסת אחדות ישראל על-שם עולי הגרדום בירושלים. הובא לקבורה בהר המנוחות. הספיד אותו נשיא המדינה, קרוב משפחה, חיים הרצוג.
משפחתו

רבינוביץ היה נשוי לטניה, בתו של הרב משה אביגדור עמיאל שהיה רבה של אנטוורפן ולאחר מכן הרב הראשי של תל אביב. מבין שמונת אחיו ואחיותיו, הדר' אני רבינוביץ, אשתו של האמן והצייר היהודי דוד הילמן (חלונותיו נמצאים בבתי כנסת רבים באנגליה וגם בבית כנסת רננים שעל יד היכל שלמה בירושלים). הילמן היה בנו של הרב הדיין שמואל יצחק הילמן ואחיה של שרה הרצוג, אשת הרב הראשי לישראל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. אחותו הגדולה של רבינוביץ, איינה, הייתה אשתו של הרב יהודה (יודל) ניומן, רבה של שכונת נוטינג היל בלונדון, ואביו של הרב יצחק ניומן מלונדון, בין מייסדי ארגון רבני שומרי משפט לאחר עלייתו לישראל ב-1989. נכדיו של הרב יהודה ניומן כוללים את הרב אליעזר שמחה ווייס, רבה של כפר הרא"ה והמועצה האזורית עמק חפר (במקור ממנצ'סטר באנגליה) והפרופ' דוד ניומן, דיקן הפקולטה למדעי רוח וחברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (במקור מלונדון).
ספריו

Rabinowitz, Louis I. A guide through Jewish life, third edition. Johannesburg, South Africa: Federation of Synagogues Women's guild of South Africa, 1990
רבינוביץ, לואיס י. מעשי רב. תל אביב: משרד הביטחון, 1981
Rabinowitz, Louis I. The greatness of Solomon. Tell Aviv: World Wizo Dept. of Organisation & Education, 197x
Rabinowitz, Louis I. The social life of the Jews of Northern France in the XII-XIV centuries, as reflected in the rabbinical literature of the period, 2nd ed. New York: Hermon Press, 1972
Rabinowitz, Louis I. The Land and the people: a brief history of the Jewish people. Jerusalem: Israel digest, 1968
Rabinowitz, louis I. The land and the people: a brief history of the Jewish people. Jerusalem: Israel Digest, 1968
Rabinowitz, Louis I. Light and salvation; sermons for the high holy days. New York: Bloch Pub, 1965
Rabinowitz, Louis I. Sparks from the anvil: sermons for Sabbaths, holy day, and festivals, New York: Bloch Publishing, 1955
Rabinowitz, Louis I. Far East mission, Johannesburg, 1952
Rabinowitz, Louis I. Jewish merchant adventurers, a study of the Radanites. London: E. Goldston, 1948
Rabinowitz, louis I. Soldiers from Judaea, Palestinian Jewish units in the Middle East, 1941-1943, New York: American Zionist Emergency Council, by arrangement with V. Gollancz, London, 1945
Rabinowitz, Louis I. The Herem hyyishub; a contribution to the medieval economic history of the Jews, London: E. Goldston, 1945
הערות שוליים

↑  רב ראשי חדש בדרום אפריקה, הארץ, 6 ביוני 1944
↑  האומה שנה יד גיליון טבת, עמ' 64
↑  רב ראשי חדש בדרום אפריקה, הארץ, 6 ביוני 1944
↑  עקבי יצחק, עמ' רה
↑  דן פחטר, הרב הראשי של יוהאנסבורג מגנה בחריפות את מדיניות ה"אפרטהייד", דבר, 15 באפריל 1960
↑  גרשון הל, הרב הראשי מגנה "אפרטהייד", הַבֹּקֶר, 22 באפריל 1960
↑  הרב רבינוביץ פורש ועוזב את דרום אפריקה, הצופה, 8 במאי 1960
↑  ראשי הכמורה בדרום אפריקה משבחים את הרב רבינוביץ, הַבֹּקֶר, 18 באוקטובר 1961
↑  אדם רז, ויהודים יפים מצטרפים לתנועה זו, באתר "העוקץ", 9 בנובמבר 2015
תביעת קבוצת פרופסורים ואנשי ציבור: על הממשלה לפרסם הצהרה מדינת על מניעת חימוש גרעיני בארצות ערב ובישראל, הַבֹּקֶר, 26 במרץ 1962
↑  קולק הקים מטה־בחירות מיוחד לרכוש את קולות ה"בלתי־מזוהים", מעריב, 13 באוקטובר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266826405171  BIBSYS: 2041443  BnF: cb120384661 (data)  CANTIC: a11110272  CiNii: DA07019743  GND: 11586282X  ICCU: LO1V301849  ISNI: 0000 0001 2148 1307  LCCN: n50068309  NLG: 341268  NTA: 072788429  RERO: 02-A003722143  SNAC: w65h96jm  SUDOC: 067054137  VIAF: 112882816   WorldCat (עם VIAF): 112882816
קבר תות ענח' אמון

| --- | --- |

 מידות
 אורך:  30.79 מ' 
 שטח:  109.82 מ"ר 
 היסטוריה
 תרבויות:  מצרים העתיקה 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  4 בנובמבר 1922 
 ארכאולוגים:  הווארד קרטר 
 מיקום
 מדינה:  מצרים 
 קואורדינטות:  25°44′25″N 32°36′05″E﻿ / ﻿25.740361111111°N 32.601444444444°E﻿ / 25.740361111111; 32.601444444444
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםקבר תות ענח' אמון(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםקבר תות ענח' אמון
 
תות ענח' אמון
קברו של פרעה תות ענח' אמון, מסומן כ-KV62, מצוי בנקרופוליס שבעמק המלכים במצרים, על יד תבאי (לוקסור של ימינו). הוא התגלה בשנת 1922 על ידי הווארד קרטר, והוא הקבר השלם ביותר שהתגלה אי פעם במצרים העתיקה.
עיקר המוניטין של הקבר נוצר הודות לכמות ולעושר הרב של החפצים שנמצאו בקבר, אם כי הוא נשדד כפעמיים בעת העתיקה, ונחתם שוב. ממצאי הקבר שוכנו במקור במוזיאון הארכאולוגי בקהיר. בסוף 2021 ותחילת 2022, המוזיאון הועתק מקהיר למוזיאון המצרי הגדול בגיזה, שם יימצא להם אגף נפרד ומכובד ובו לראשונה יימצאו כל הממצאים ביחד.
גילוי הקבר

ב-1907 גילה צוות של המשלחת הארכאולוגית של תיאודור דיוויס (אנ') בראשות אדוארד ר. איארטון (אנ'), ספל חרס ועליו שמו של תות ענח' אמון. היה זה הממצא הראשון שקישר את שמו של המלך לעמק המלכים. קיומו של מלך זה היה ידוע, שכן נמצאו באל-עמארנה מספר חפצים שנשאו את שמו.
באותה שנה, לאחר גילוי קברו של חרמחב, נמצאו בבור סמוך לקברו של סתי הראשון, במה שמסומן כיום כ-KV54, מספר חפצים הקשורים לפולחן מוות, כגון בדים ששייכים למומיות ושמו של תות ענח' אמון הופיע עליהם. דוויס קיווה שהחפצים נשדדו מקבר סמוך שאותו שייך לתות ענח' אמון, והושלכו בשעת השוד. כמו כן הוא מצא בסמוך קבר קטן, ריק, שנשדד לחלוטין. בעקבות כך הוא סגר את החפירות באזור ופרסם ספר בשם "קברו של תות ענח' אמון" ובו הצהרה שאין בעמק המלכים דבר שנותר לחקור.
הארכאולוג הווארד קרטר, שעבד תחילה עבור תיאודור דייוויס גם בעמק המלכים, אולם נאלץ להתפטר עקב תקרית פוליטית עם תיירים צרפתים, חזר לעבוד באזור ב-1909 תחת משלחת שמומנה על ידי הבריטי ג'ורג' הרברט, הרוזן החמישי מקרנארבון.
ג'ורג' הרברט מקרנארבון קיבל את הזיכיון לחפור בעמק המלכים ב-1914, לאחר שדייוויס נאלץ לפרוש מסיבות בריאות, אולם מלחמת העולם הראשונה עיכבה את החפירות עד 1917. על סמך הממצאים הקודמים, קרטר סבר שהקבר חייב להימצא באזור בו נגלו ממצאים אלו. הוא חפר כ-5 עונות באזור מגורי הפועלים שעבדו בחציבת הקברים, ואז בעקבות מיעוט ממצאים, כאשר הוחלט שזו העונה האחרונה, ב-1922, הוא גילה גרם מדרגות בן 16 מדרגות חצוב בסלע מתחת למשטח הגישה לקבר KV9 (אנ'), קברם של רעמסס החמישי והשישי. הנפולת מחציבת KV9 כיסתה לגמרי את פתח KV62 והוא נשכח. במשך השנים נבנו על השטח הבקתות של הפועלים שחצבו קברים באזור, שם עבד קרטר.
גרם המדרגות הוליך לדלת שחסמה פתח. קרטר הורה לכסות את המדרגות, הציב שמירה על המקום ודיווח לממונה עליו, לורד קרנארבון, על הממצאים.
פתיחת הקבר והחקירה

קרטר התחיל בפתיחת הקבר רק אחר שהלורד ובתו, ליידי אוולין הרברט, הגיעו ללוקסור והיו נוכחים בפתיחה. הכניסה לקבר החלה ב-26 בנובמבר. הם נכנסו לגרם מדרגות שהוביל למסדרון שגם הוא היה חסום על ידי דלת. בשלב הזה, הסימן היחיד שקישר את המקום אל תות ענח' אמון היו חותמות על החלק התחתון של הדלת עם שמו של המלך. כמו כן היו סימנים שהמקום נפרץ פעמיים בזמן העתיק, אולם העובדה שהפרצות נחסמו, העידה שהמקום לא התרוקן לגמרי מתכנו.
קרטר פתח חור קטן בדלת והאיר את התוכן בנר קטן, על מנת לגלות גזים רעילים. שלהבת הנר רעדה כתוצאה מהאוויר החם שפרץ מבפנים. קרטר הסתכל פנימה ונאלם דום. כאשר קרנארבון שאל אותו אם הוא רואה משהו הוא ענה: "כן, דברים נפלאים". בשלב זה קרטר עדיין לא ידע אם מצא את הקבר או מטמון של ממצאים.
בשלב הראשון קרטר גייס צוות של אנשי מקצוע מבין הצוות של מוזיאון המטרופוליטן שחפרו במקום וכן קיבל בהשאלה מומחה, ארכאולוג-כימאי מהשלטונות המצריים.
במורד המדרגות התגלה חלל מלבני ובקצהו נצמד חדרון נוסף במישור נמוך יותר, חסום שביחד השלימו את צורת האות "ר". בחדרון זה נמצאה תיבה מוזהבת שבתוכה בסוף נמצאו הסרקופג והמומיה. חדרון זה כונה "תא הקבורה". בנוסף נתגלו עוד שני חללים חסומים על ידי פתח. לאחד החללים קרטר התייחס כ"נספח" ולשני, זה שסמוך לתיבה המוזהבת, כ"חדר המטמון".
באמצע דצמבר התחילה העבודה במקום. העבודה נערכה במשך כשמונה שנים שבהן קרטר דאג לתעד ולצלם את מקומו של כל ממצא כפי שנמצא, בדייקנות ובקפדנות.
קרטר ואחד מעובדיו, ארתור קרוטנדן מייס (אנ'), ניהלו יומן מפורט של תהליך החפירה, הטיפול, ההתמודדות עם התיירים המכובדים שבאו לצפות בחפירה וההתמודדות עם הבעיות של הקצאת המשאבים שבהם נתקלו.
| --- | --- |
תאריך: פעולה
1907: תיאודור דייוויס מוצא פריטי חניטה עם שמו של תות ענח' אמון ב-KV54 ומסיק שזה קברו המרוקן של תות ענח' אמון
1912: תיאודור דייוויס מפרסם ספר ובו הצהרה שאין יותר מה לחפש בעמק המלכים
04.11.1922: קרטר מגלה במקרה כ-16 מדרגות שמובילות לתוך ההר
23.11.1922: לורד קרנארבון ובתו מגיעים לאתר וקרטר מציץ לראשונה פנימה לתוך חדרון שאליו הובילו המדרגות.
29.11.1922: פתיחה רשמית של האתר וגיוס צוות
27.12.1922: קרטר מוציא לראשונה חפץ מהקבר
16.02.1923: פתיחת תא הקבורה
11.02.1924: הפסקת עבודה לשנה כתוצאה מחילוקי דעות עם השלטונות המצריים
01.1925: המשך העבודה כתוצאה מהגעה להסכמות עם השלטונות
13.10.1925: הסרת המכסה של התיבה החיצונית
23.10.1925: פתיחת התיבה השנייה
28.10.1925: פתיחת התיבה הפנימית וחשיפת המומיה
11.11.1925: התחלת המחקר של המומיה
24.10.1926: התחלת עבודה על "חדר המטמון"
30.11-15.12 1927: ריקון הנספח
10.11.1930: הוצאת הפריט האחרון מהקבר
מפת הקבר כפי ששרטט הווארד קרטר. היא נכונה רק באופן סכמתי
KV62 תוכנית קברו של תות ענח' אמון כפי ששורטטה מדגם תלת-מימד
תיירים מחוץ לקבר, פברואר 1923
קללת הפרעונים

הקבר ממשיך להעסיק מדענים וארכאולוגים מסביב לסוגיית קללת הפרעונים. סביב הקבר התפתחה תיאוריה של קללה הרובצת על מי שפותח את הקברים העתיקים של הפרעונים.
האגדה על קללה זו נפוצה בעקבות מותו של ג'ורג' הרברט, הרוזן החמישי מקרנארבון ב-5 באפריל 1923. גופתו נמצאה בבית המלון קונטיננטל-סאבוי שבקהיר. מותו נבע ככל הנראה מאלח דם (שהתפתח לדלקת ריאות), שנוצר כתוצאה מגילוח בטעות של עקיצת יתוש נשא של שושנה, מה שגרם לפתיחת הפצע ולזיהום חמור. מקרי מוות נוספים של מגלי קברים חיזקו את התיאוריה הזו ואף ניסו לחזק אותה בהסברים מדעיים. אולם לא כל מגלי הקברים מתו בטרם עת.
הממצאים

ארבעת החדרים שנמצאו במתחם היו בעלי קירות חלקים, ורק חדר הקבורה היה מעוטר. ישנה סברה שבפועל היה קבר אחר בהכנה עבור המלך, אולם מכיוון שנפטר באופן פתאומי, הוחלט לקבור אותו בקבר זה שהיה מיועד לאדם אחר.
הממצאים > החדר הקדמי

החדר הקדמי, הלא מעוטר, נמצא באי-סדר מוחלט, ככל הנראה בגלל ההחזרה של החפצים שנתפסו בזמן השוד. קרטר קטלג בחדר זה כ-700 חפצים שביניהם היו 3 מיטות הלוויה: אחת בצורת אריה (האלה סח'מת), השנייה בצורת פרה (האלה חתחור) והשלישית בצורת חיה שהורכבה מגוף אריה, זנב של סוס יאור, וראש של תמסח. כמו כן נמצאו ארבע כרכרות, שאחת מהן שימשה לציד, אחת לקרבות ועוד שתיים למצעדים. בחדר נמצאה גם תיבה גדולה ובה אביזרים צבאיים, מקלות הליכה, לבנים של המלך וחצוצרה עשויה מנחושת, שעדיין ניתן לנגן בה. משני צידי השער הנעול שהוביל לתא הקבורה ניצבו שני פסלי שומרים מצופים זהב.
לפני פתיחת הפתח שהוביל לתא הקבורה, היה צורך להוציא את כל החפצים בחדר הקדמי. התהליך כלל תיעוד, צילום וטיפול עדין ביותר בחפצים שהתגלו.
הממצאים > תא הקבורה

תא הקבורה היה מעוטר בתמונות מטקס פתיחת הפה, ספר המתים והצגת המלך עם ישויות אלוהיות שונות. ניתן להבחין בשינויים שבוצעו בכרטוש של המלך. ההסבר לכך יכול לנבוע משינוי שמו מתות ענח' אתון לתות ענח' אמון, אולם גם משינוי ייעוד הקבר.
בתוך התא נמצאו ארבע תיבות גדולות מוזהבות, זו בתוך זו, אשר מילאו את כל תא הקבורה עד אפס מקום. על דופנות התיבות היו טקסטים של קבורה. כל תיבה הכילה חפצים שונים. על יד התיבה החיצונית היו 11 משוטים עבור סירת המוות שתשרת את המלך במסעו לעולם הבא, מכלי בושם ומנורות. על התיבה השנייה נמצא הטקסט של ספר המתים. התיבה הפנימית הכילה את הסרקופג, שהיה עשוי מקשה אחת של קוורציט קשה ועמיד במיוחד, והמכסה שלו היה חצוי. בסרקופג נמצאו שלושה ארונות מתים אחד בתוך השני מונחים על מיטה בעלת ראשי אריה. הארון הפנימי ביותר עשוי מזהב טהור במשקל של כטון, והכיל את המומיה של המלך מכוסה ב-143 תכשיטי זהב משובצים באבני חן. המומיה של המלך נשמרה בשלמותה, אולם התכריכים שבהם נעטפה ניזוקו בתהליך פתיחת הארונות.
מסכת המוות שבארון הפנימי, שכיסתה את המומיה, עשויה זהב טהור במשקל 11 ק"ג ומשובצת אבני לפיס לזולי קרנליאן, אובסידיאן, קוורץ, טורקיז וזכוכית.
בעוד שמלכים רבים הכינו חלקים מתשמישי המוות שלהם עוד בחייהם (על פי עדויות וצווים שנמצאו באל-עמארנה), חלק לא מבוטל מהחפצים בקבר זה הוכנו לאחר מות המלך, בזמן חניטת הגופה. תהליך החניטה ארך כשבעים יום. במקרה של תות ענח' אמון, רוב החפצים שנמצאו מתאימים לזמן מותו. זאת על פי סמנים שחפצים אלו תואמים לאדם בגיל שבו הייתה המומיה. כמו כן, נמצאו פריטי ריהוט מאל-עמארנה, שעדיין נושאים את שמו הקודם (תות ענח' אתון), הקשור לאל אתון שהיה הישות האלוהית שהונהגה על ידי מהפכת אמנחותפ הרביעי, אביו של תות ענח' אמון.
קירות החדרים והמחיצות שביניהם יכלו להיבנות רק לאחר הכנסת הסרקופג והארונות המכילים אותו, משום גודלם. לכן, מתעוררת השאלה, היכן היו חפצים אלו בזמן זה וכיצד הובאו לקבר.
הממצאים > חדר המטמון

הגישה לחדר זה התבצעה באמצעות מסדרון לא חסום. נמצאו בו כ-5,000 חפצים שרובם טקסיים. קרטר קטלג את כולם.
בחדר נמצאה שידה קנופית. בתוך השידה נמצאה תיבה קנופית לאחר הסרת מכסה התיבה, התגלו ארבעה ראשים מלכותיים ששימשו מכסים לארבעה מכלים ובהם ארונות קטנים עשויים זהב שהכילו את אבריו הפנימיים של המלך. מבדיקת הארונות האלו קיימת סברה שהם נבנו עבור מישהו אחר (ענח' חרפ רור) והושמשו עבור המלך. כל הממצאים נמצאים במוזיאון המצרי בקהיר ויוצגו במוזיאון החדש בגיזה עם פתיחתו.
בחדר נמצא פסל גדול של אנוביס ששמר על תיבה שהכילה תכשיטים ואלמנטים טקסיים שונים, וכן פסלונים מוזהבים של המלך לובש כובעים שונים ביניהם המלך עומד על נמר שחור והמלך המשתמש בצלצל. בנוסף, נמצאו פסלונים של ישויות אלוהיות אחרות, דגמים של סירות ועוד שתי כרכרות, רהיטים, בגדים וכלי נשק. בחדר היו גם קופסאות עם אושבטי. אלו הם צלמיות קטנות המציגות דמויות שונות שיעזרו למלך בחיים שאחרי החיים, כגון עובדים שונים שישרתו את המלך, כוהנים, ודגמים של מבנים נחוצים. על הצלמיות יש כתובות הלקוחות מספרי הדת. בסך הכול היו בקבר 413 אושבטים בקופסאות שחורות, בחדרים השונים. ניתוח של אושבטים אלו מעלה ש-365 מהם היו בעלי תפקידים חד-יומיים, 36 בעלי תפקידים בקבוצות של 10 ימים, והיתר בעלי תפקידים שנתיים. החומרים והלבוש של האושבטים היו מגוונים, החל מעץ פשוט, עץ מצופה עלי זהב וכלה בחרס עדין. כמו כן היו שם פסלוני אושבטי של שר הצבא ושל שר האוצר מאיה (אנ'), כסימן לנאמנות שאחרי המוות. נמצאו גם סלים וכלי אצירה לשימוש האושבטי.
הממצאים > הנספח

חדר זה שכן במישור נמוך יותר מהחדר הקדמי, וקרטר יצר פתח בקיר על מנת לגשת לחדר זה. בחדר עצמו התגלה אי-סדר מוחלט. קרטר תיאר כי אף על פי שהיו גורמים רשמיים שניסו לסדר את תא הקבורה לאחר שחדרו השודדים, בחדר זה לא נעשה שום מאמץ לעשות סדר. החדר הכיל משחקים, שמנים, משחות, מזון, ויין. זה היה החדר האחרון שטופל על ידי קרטר.
מעשי השוד

בזמן החפירות, התברר שהקבר נשדד בזמן העתיק פעמיים.
מעשי השוד > השוד הראשון

לפי סימני תיקון על החלק העליון של הדלת המובילה לקבר שעברה תיקון לאחר שניזוקה, הסיק קרטר שהייתה פשיטה של שודדים על הקבר. מאחורי הדלת, הייתה מנהרה חצובה בסלע וממולאת בשברי סלע גיר. נראה היה שהייתה דלת נוספת שעברה חדירה, ותוקנה. נמצאו חלקי חפצים חסרים ושברי כלים, שמהם הסיק קרטר שפשטו על הקבר כדי למצוא חפצי זהב ולאחר מכן שמנים יקרים וכל זה בסמוך לקבורה.
נראה שהמנהרה נחסמה בפסולת לאחר השוד הראשון כדי לסגור את הקבר. שני החדרים החתומים, חדר הקבורה והנספח, היו מטרת הפשיטה. הנספח הושפע במידה הכי גרועה בשוד זה. השודדים ערמו ורוקנו חפצים בחדר זה. הם חיפשו מתכות, זכוכית, בדים, שמנים ומוצרים קוסמטיים. השוד היה חייב להתרחש סמוך לקבורה שכן מוצרי קוסמטיקה ושמנים הם בעלי תפוגה מוגבלת. לאחר גילוי השוד, הדלתות נחתמו והמסדרון מולא בשבבי אבן גיר כדי למנוע מעשי שוד עתידיים.
מעשי השוד > השוד השני

השוד השני, מאוחר יותר היה מאורגן יותר, השודדים קדחו מנהרה נוספת דרך הפסולת שחסמה את המנהרה של השוד הראשון, נבנתה מנהרה בחלק העליון השמאלי של המסדרון היורד. המחסום של הדלת החיצונית נפרץ על ידי חור גדול. קרטר העריך שהעבודה דרשה צוות שהעביר את הפסולת בסלים החוצה. שוד זה חדר לקבר במלואו. קרטר העריך שכ-60% מהתכשיטים שבחדר המטמון נבזזו. הוא גילה בחדר הכניסה צעיף קשור ובו מספר טבעות שנלקחו, זרוקים בקופסה. מכאן הוא הסיק שהשוד התגלה בזמן הביצוע. ייתכן שהקבר נחתם שוב בחיפזון על ידי מאיה. החתימה של העוזר שלו, Djehutymose, נמצאה בחדר הנספח על מעמד אבן. שתי פעולות החיתום של הקבר, סומנו באותו סימן, שייתכן ששתיהן התבצעו במרווח זמן קצר לאחר סגירת הקבר.
תיאוריות וספקולציות > חדרים נוספים

על פי התיאוריה הזו, קיימים חדרים נוספים בקבר.
האגיפטולוג ניקולס ריבס (אנ') (המצורף לאוניברסיטת אריזונה) העלה בשנת 2015 כי ייתכן שיש אזורים בקבר הראויים לניתוח נוסף. הוא בחן סריקות של הקבר שנעשו ברזולוציה גבוהה על ידי חברת פקטום ארתה, והצביע על האפשרות שקיימת דלת קטנה בקיר המערבי של תא הקבורה, בממדים דומים לפתח הקיים אל התא עצמו שיכולה להוביל לתא נוסף. כמו כן הוא סבר שסימנים על הקיר הצפוני של חדר הכניסה, יכולים לרמוז על כך שהקיר הוא קיר חוסם ותא הכניסה ממשיך כמסדרון מעבר לקיר זה. כלומר, תות ענח' אמון קבור למעשה בחלק החיצוני של מתחם קבר גדול יותר (בדומה לקברו של אמנחותפ השלישי) שבו קבורים מלכים נוספים, במקרה זה הוא העלה סברה שנפרטיטי קבורה בחלל זה.
בנובמבר 2015 נערכה סריקת מכ"ם חודרת קרקע על ידי Hirokatsu Watanabe, מומחה מכ"ם יפני. נראה היה שתוצאותיו מאשרות את ההשערה של ריבס, שהיו חללים מאחורי הקירות המערבי והצפוני של חדר הקבורה. סריקה שנייה מאוחרת יותר, לא הצליחה לשכפל את הממצאים היפניים. סריקה שלישית בוצעה על ידי חוקרים מהאוניברסיטה הפוליטכנית של טורינו (אנ'), ושתי חברות פרטיות, לא מצאו ראיות לתאים נסתרים, ובכך הפריכו את ההשערה של ריבס. ההסבר שניתן לתוצאות החיוביות מ-2015, הוא כי התוצאה החיובית הראשונית נגרמה ככל הנראה על ידי השתקפויות של הקירות עצמם, או אפילו הפרעה מהסרקופג. משרד העתיקות המצרי קיבל את התוצאות הללו, שהוצגו במאי 2018.
בשנת 2019, ניקולס ריבס סקר והרחיב את ההשערה המקורית שלו, כולל סקירה של הנתונים הגיאופיזיים הזמינים וניתוחם על ידי הגיאופיזיקאי ומומחה המכ"ם ג'ורג' באלארד. באלארד הסכים כי לא אותרו תאים פתוחים או חללים ממש מאחורי הקירות, אך הבחין כי נתוני המכ"ם מהאזור שמאחורי הקיר הצפוני ותא האוצר מתאימים למילוי של פסולת בנייה ולא של סלע טבעי. דבר שמשאיר מקום להשערה שיש מעבר מלא מאחורי הקירות ואלה מובילים לתאים נוספים.
תיאוריות וספקולציות > נשמות מגינות

על פי התיאוריה הזו, נשים הן בעלות סגולה של הגנה משדים ולכן תות ענח' אמון הצטייד בנשמות מגינות בדרכו לעולם הבא.
בחדר המטמון נתגלתה קופסה עם שתי מומיות עוברים חנוטות בתוך ארונות קבורה קטנים. בדיקות דנ"א ב-2010 הראו כי אחד העוברים, בת תשעה חודשים, היא בתו של תות ענח' אמון. נשאלה השאלה, מדוע לא הוקצו לעוברים הללו קברים משל עצמם. ההשערה היא שהנשמות של העובריות, הנקבות, שימשו להגנה על המלך מפני שדים וכשפים, בדרכו לעולם הבא.
תיאוריות וספקולציות > מסכת המוות

התיאוריה הזו גורסת כי מסכת המוות אינה שייכת לתות ענח' אמון.
לדבריו של פרופסור ג'ואן פלטשר (אנ'), שעוסק בחקר מצרים העתיקה, מסכת המוות של המלך, העשויה זהב ומשובצת באבנים טובות, ככל הנראה יועדה למלכה נפרטיטי, שכן סימן שהיה מחוק בתוך המסכה מקושר אל תקופת הכהונה שלה. בנוסף לכך, מהמחקר עלה כי למסכה היו עגילים (לפי חורים לאוזניים), ואילו תות ענח' אמון לא ענד עגילים מעבר לתקופת הילדות, לכן ככל הנראה המסכה המפורסמת כלל לא שייכת לו.