stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שי שטרן
ביוגרפיה

שי שטרן הוא בנו של העיתונאי יאיר שטרן ונכדו של מייסד הלח"י אברהם שטרן (יאיר). שמו מבטא את רגשות הוריו שקיבלו 'מתנה', בן בכור. בנוסף שי אלו אותיות שטרן יאיר, כמו הכינוי המחתרתי של סבו. גדל בשכונת צמרת הבירה בירושלים. בערב יום העצמאות ה-30 הדליק משואה בהר הרצל, יחד עם צאצאיהם של ראשי היישוב ומנהיגי המחתרות. למד בתיכון הגימנסיה העברית בירושלים ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. את שירותו הצבאי עשה כמפקד טנק.
בשנים 1989–1993 עבד במחלקת הספורט של ערוץ 1 כעורך תקצירים. בשנים 1997–1999 הפיק את תוכנית הספורט בערוץ 2 "הדקה ה-91" בהנחייתו של יורם ארבל. בשנים 1999 - 2003 הפיק את התוכנית "חלומות בהקיציס" בכיכובם של איל קיציס וטל פרידמן שזכתה להצלחה רבה וזכתה פעמיים בפרס מסך הזהב. בשנים 2003–2008 הפיק וערך תוכניות לספי ריבלין - "אופסייד" לערוץ הספורט, ולעידן אלתרמן - "עושים צחוק" לערוץ 2. ב-2008 הפיק את השעשועון ההומוריסטי חידון האשליות בערוץ 24 הישן, בכיכובם של ליאת הר לב ויניב ביטון. ב-2009 הפיק והגיש את תוכנית הראיונות הקומית אל תשאל. אמירה בוזגלו הייתה שחקנית קבועה בשתי העונות הראשונות. "אל תשאל", שודרה במקביל בקשת ובערוץ ביפ בשעות הלילה המאוחרות. בתוכנית זו עבר שטרן לראשונה אל קדמת המסך כמגיש ומראיין. לאחר שתי עונות עברה התוכנית בערוץ 2 לשעת שידור מוקדמת יותר. שטרן שילב בתוכנית ראיונות עם אנשי שוליים בלתי מוכרים, בעלי תחביבים מוזרים לצד ראיונות של ידוענים מתעשיית הבידור. סגנון הראיון שלו שילב שאלות מביכות ומיתממות המצליחות להפתיע את המרואיינים ולהפיק מהם תשובות בלתי צפויות. בעונה השלישית שילב ראיונות עם פוליטיקאים ועסק בשאלות כלכליות, חברתיות ופוליטיות, גם הן בסגנונו הייחודי. לאחר חמש עונות של התוכנית "אל תשאל", החל להגיש תוכנית אירוח בשם "דבר אלי" בערוץ 24.
ב-2012 יצא לאור ספרו "מיקי, אני מדברת אליך", בהוצאת מודן. הספר עוסק בירושלמי הנמצא בנקודת מפנה בחייו. הספר הפך לרב מכר והוביל את טבלת המכירות של צומת ספרים. ב-2014 יצא לאור ספרו השני "הכי נורמלי בעולם".
באפריל 2013 עזב את ערוץ 2, עבר לערוץ 10 והחל להנחות תוכנית אירוח בשם "שי בשישי" שכללה 30 תוכניות. התוכנית צולמה בפני קהל, וכן שילבה כתבות שטח בהן שטרן המשיך לעסוק בנושאים חברתיים שונים. באוגוסט 2014 התוכנית חזרה מוקדם מהמועד המתוכנן במהדורה מיוחדת של מבצע צוק איתן, צולמה ללא קהל ונקראה "שי בשידור". מאז משודרת התוכנית במתכונת זו. באוקטובר 2014 עלתה העונה השנייה. החל מינואר 2019 שודרה התוכנית בערוץ 13 (העונה השישית). בשנים 2015–2019 זכתה התכנית בארבעה פרסי אקדמיה בקטגוריית תוכניות אירוח.
בשנים 2012–2019 העלה, יחד עם ערן זרחוביץ' ומאור כהן, את מופע הבמה הקומי "כמעט מושלמים".
בסוף 2020 החליט שטרן לעזוב את "רשת" ואת ערוץ 13. החל מאפריל 2021 עבר שטרן לתאגיד השידור הישראלי, שם ממשיך להנחות את תוכניתו בכאן 11. התוכנית עלתה ב-24 באפריל תחת השם "ערב עם שי שטרן".
חיים אישיים

שטרן נשוי לדפנה, עורכת דין, ואב לשלושה ילדים.
מתגורר בהרצליה.
הערות שוליים

↑  אב רוחני, באתר ערוץ 7, ‏2022-12-15
1 2  מקומי - בגובה העיניים nrg - ...שיר כאב: שי שטרן מתגעגע, באתר nrg
↑  מדליקי המשואות ביום העצמאות, באתר על המשמר, ‏25 באפריל 1978
↑  רן בוקר, שי שטרן עוזב את רשת ועובר לתאגיד, באתר ynet, 31 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513522705171  LCCN: no2013052268  VIAF: 302583538   WorldCat (עם VIAF): 302583538
הרפתקאות הפירטים

| --- | --- |

 סוגה:  הנפשה ממוחשבת, ילדים
 בימוי:  וויליאם גורדון
 מדבבים:  רויטל זלצמן אמיר הלל צביקה פורמן מתי אטלס ענבל לורי תמי ברק אלי לולאי טליה ברקאי גדי לוי
 ארץ מקור:  קנדה קנדה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  44
 הפקה
 חברת הפקה:  DHX Studios Privateer II Productions
 הפצה:  DHX מדיה 
 מוזיקה:  דן קיזלר
 אורך פרק:  15 דקות
 שידור
 רשת שידור:  CBC Television
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!, חינוכית 23 ערוץ A+
 פורמט (תמונה):  HDTV, 720p
 תקופת שידור מקורית:  2010–2011
 תקופת שידור בישראל:  2011 – 2016
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הרפתקאות הפירטים (באנגלית: Pirates: Adventures in Art) היא סדרת טלוויזיה קנדית לילדים בהנפשה ממוחשבת, ששודרה בעבר בישראל בדיבוב עברי בערוץ הופ! והטלוויזיה החינוכית הישראלית ומאוחר יותר ב +A הסדרה מלמדת את הקהל הצעיר מושגים שונים בתחום היצירה והאמנות.
עלילה

הסדרה מתמקדת בארבעה פירטים שמפליגים בספינתם, המונה ליזה, ומנסים להחזיר את הצבעים והאומנות שלקחה המלכה אפרורית. על ארבעת הפירטים נמנים קליאו הנסיכה, שנאלצה להימלט מהמלכה משום שאהבה אומנות, ולכן חברה לליאו, פרסקו ושילדון בהימלטותה מהמלכה. מנגד, המלכה אפרורית שולחת את רב החובל זעף לתפוס את הפירטים, אך הוא נכשל במשימה זו שוב ושוב.
ראו גם

הפלנטונים
היה היה - האדם
כאן ואומן
מונית הכסף

| --- | --- |

לוגו הגרסה הישראלית
 מבוסס על:  "Cash Cab" (בריטניה)
 סוגה:  שעשועון טריוויה
 מנחים:  עידו רוזנבלום
 פרסים:  פרס האקדמיה לטלוויזיה
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  7
 מספר פרקים:  16 
 הפקה
 מפיק:  יורם זק
 חברת הפקה:  אריה הניג הפקות
 הפצה:  All3Media 
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2, קשת (1—5) קשת 12 (6 ואילך)
 תקופת שידור מקורית:  19 במאי 2007 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מונית הכסף היא שעשועון טריוויה טלוויזיוני ישראלי, הנערך בתוך מונית. זוהי גרסה מקומית לתוכנית המקורית הבריטית "Cash Cab". שידור התוכנית החל במאי 2007, במסגרת שידורי "קשת", זכיינית שידור בערוץ 2. החל מ-2018 משודרת בקשת 12.
ב-13 ביולי 2010 זכתה הגרסה הישראלית של התוכנית בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית הבידור-תיעודי הטובה ביותר.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל התוכנית חזרה בעונה חדשה ב-8 בינואר 2024.
שיטת המשחק

במסגרת כל תוכנית, המנחה עידו רוזנבלום אוסף נוסעים אקראיים למונית שלו. רוזנבלום מסיע את נוסעיו ליעדם, ובו-זמנית שואל אותם שאלות טריוויה. על כל תשובה נכונה נוסף סכום מסוים של כסף לסכום מצטבר (שלב ראשון – 4 שאלות על 250 ש"ח כל אחת, שלב שני – 4 שאלות על 500 ש"ח, שלב שלישי – שאלות על 1,000 ש"ח עד ההגעה ליעד), שאותו יקבלו הנוסעים אם יצליחו להישאר במונית עד ההגעה ליעד. כאשר הנוסעים טועים בתשובתם לשלוש שאלות, המנחה משאיר אותם עד להגעתם ליעד הנדרש.
שני "גלגלי הצלה" חד-פעמיים נמצאים ברשות המשתתפים: האחד הוא "חבר טלפוני" – אדם אליו המשתתפים יכולים להתקשר ולשאול את השאלה עליה הם צריכים לענות. הגלגל השני הוא "עובר אורח" - המשתתפים יכולים להיעזר ולהתייעץ עם עוברי אורח ברחוב לגבי השאלה עליה הם יצטרכו לענות.
אם המשתתפים לא שגו במענה שלוש פעמים והגיעו ליעד, ניצבות בפניהם שתי אפשרויות: לקחת את סכום הכסף שהצטבר לרשותם, או לנסות להכפילו בשאלת "כפול או כלום" – שאלת "נכון או לא נכון" שתשובה נכונה עליה תכפיל את הסכום, אך אם יענו עליה תשובה שגויה, יצאו בידיים ריקות.
על התוכנית

ייחודה של התוכנית הוא שהקהל המשתתף הוא מזדמן, וזאת בניגוד לשעשועונים אחרים בהם המשתתפים נבחרים מראש ועוברים תהליך מיון. שיטה זו גורמת לסיטואציות משעשעות, כאשר חלק מהמשתתפים בעלי ידע נרחב, ולעומתם משתתפים אחרים בעלי ידע מועט.
השאלות מותאמות אישית לרמת הידע ותחומי העניין של הנוסעים, בעזרת אפיון הנוסעים על ידי הבמאי.
תופעה התנהגותית החוזרת בפרקי התוכנית היא שרוב מוחלט מהמשתתפים, אינו בוחר להסתכן בשאלת "כפול או כלום" ומעדיפים לקחת את סכום הזכייה ולא להכפילו. תופעה זו תואמת את הקביעה בתחום הכלכלה כי הפרט הוא שונא סיכון מטבעו וזאת אף על פי שמבחינה סטטיסטית ההסתברות התאורטית להכפיל את הסכום גבוהה מחצי (היא תהיה שווה לחצי רק עבור משתתף שאין לו ידע כלשהו).
שיא הזכייה בתוכנית עומד על 36,000 ש"ח בספיישל הילדים שהתקיים בעונה השלישית.
על התוכנית הושמעה ביקורת כי עם כיבוי המצלמות, הפרס הכספי נלקח מהזוכים ומוחלף בחוזה הקובע כי התשלום יינתן לאחר השידור ומותנה בשידור התוכנית בפועל. הדבר מקובל בתוכניות פרסים אחרות, אך בניגוד לתוכניות אחרות בהן התנאים ידועים מראש, במקרה של מונית הכסף, הדבר אינו אפשרי שכן מהווה הפרה לכאורה של חוזה בעל פה שנחתם עם הכניסה למונית.
תפוצת התוכנית

לתוכנית הבריטית "Cash Cab" הופקו מספר גרסאות במדינות נוספות מלבד בריטניה, כגון גרמניה, הולנד ורוסיה. בארצות הברית מונית הכסף משוטטת ברחובות מנהטן שבניו יורק. לאחר שאלו זכו להצלחה, הוחלט ליצור גם גרסה ישראלית לתוכנית. הפורמט נרכש על ידי העורך הראשי ומפיק התוכנית, יורם זק. בהמשך נעשתה גרסה נוספת בערוץ 24 בשם "מונית הקצב" שסבבה סביב שאלות בנושא מוזיקה בהנחיית אילנה ברקוביץ'.
הערות שוליים

↑  חינוכית ראשונים בעולם (2010-07-15), עידו רוזנבלום נוהג אל מאחורי הקלעים של מונית הכסף, נבדק ב-2018-08-03
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2009 - אין (קטגוריה חדשה) | פרס האקדמיה לטלוויזיה - תוכנית הבידור-תיעודי הטובה ביותר  2010 - מונית הכסף | הבא: 2011 - מה זה השטויות האלה?! |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2010 - לא חולק | פרס האקדמיה לטלוויזיה - תוכנית שעשועון  2011 - מונית הכסף | הבא: 2012 - לעוף על המיליון |
רון סילבר

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1946 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  15 במרץ 2009 (בגיל 62) מנהטן, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וסטצ'סטר הילס 
 שם לידה:  Ronald Arthur Silver 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מדינת ניו יורק בבאפלו  תיכון סטאיווסנט  תלמוד תורה דרכי נועם ז'יטומיר  בית הספר ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת סנט ג'ונס (ניו יורק)  סטודיו אייץ' בי 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (1988)  Audie Award for Best Male Narrator 
 פרופיל ב-IMDb
 
רונלד ארתור "רון" סילבר (באנגלית: Ronald Arthur "Ron" Silver; ‏2 ביולי 1946 – 15 במרץ 2009) היה שחקן יהודי-אמריקאי ופעיל פוליטי .
ראשית חייו והשכלתו

סילבר נולד בניו יורק למשפחה יהודית. אמו הייתה מורה, ואביו סוחר בגדים. סילבר קיבל חינוך יהודי, וחלק מהשכלתו רכש בבית ספר יהודי. הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת בפאלו בספרדית וסינית, ובעל תואר שני בסינית מאוניברסיטת סט. ג'ון בניו יורק והקולג' לתרבות סינית בטייוואן. כן למד באוניברסיטת קולומביה יחסים בינלאומיים ולימודי משחק בסטודיו השחקנים של הרברט ברגהוף.
קריירת משחק

סילבר הופיע לראשונה בקולנוע בשנת 1976, בקומדיה בשם "Tunnel Vision". בין 1976 ל-1978 שיחק את דמותו של השכן גארי לוי בסדרה הקומית "רודה". במהלך שנות ה-80 הופיע בתפקידים חשובים בקולנוע, בין היתר בתפקיד הפסיכופת המאיים על ג'יימי לי קרטיס בסרט פלדה כחולה (1990), ובתפקיד הראשי בסרט "שונאים, סיפור אהבה" על פי ספרו של יצחק בשביס-זינגר, בגרסתו של הבמאי פול מזורסקי (1989). כן הופיע בסדרה הטלוויזיונית הפופולרית "סוכן סמוי", בה גילם את דמותו של נבל העוסק בעסקי הבגדים. בשנות ה-90 ובשנות ה-2000 הופיע בתפקידי משנה בסרטים שזכו להצלחה קופתית, כגון טיימקופ ועלי. הוא היה מועמד פעמיים לפרס אמי, בשנת 1987 על תפקידו בסרט המתח "Billionaire Boys Club", וב-2002 על תפקידו בסדרה "הבית הלבן".
סילבר היה גם שחקן תיאטרון מצליח, ובשנת 1988 זכה בפרס טוני על תפקידו במחזהו של דייוויד מאמט, "Speed-the-Plow".
בשנת 1993 ביים את סרט הטלוויזיה "פוד הצלה" לרשת הטלוויזיה FOX, בו גם שיחק בתפקיד הראשי. הסרט מבוסס על סרטו של אלפרד היצ'קוק "סירת הצלה" משנת 1944.
בטלוויזיה הופיע בסדרות רבות שזכו להצלחה, לרוב בתפקידי אורח, אם כי לעיתים גילם דמות משנה שהופיעה במשך עונה או שתיים. כך הופיע בסדרות כחוק וסדר, שיקגו הופ, הארון של ורוניקה והבית הלבן.
בשנת 2003 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "Skin" של רשת FOX, סילבר גילם את לארי גולדמן בסדרה שירדה משידור לאחר עונה אחת.
פעילות ציבורית

סילבר היה פעיל פוליטי, והביע את דעתו בענייני השעה במשך כל קריירת המשחק שלו. בין 1991 ל-2000 שימש כנשיא איגוד השחקנים האמריקאי "Actors' Equity Association". לרוב הביע דעות ליברליות ומתונות ונחשב לתומך המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית. בשנת 1989 היה בין מקימי "הקואליציה היצירתית", ארגון שחקנים הפועל לחינוך אנשי תרבות בנושאים בעלי חשיבות ציבורית, במיוחד בנושא חופש הדיבור. כן היה חבר ב"מועצת יחסי החוץ" (Council on Foreign Relations), ארגון לא ממשלתי אמריקאי העוסק בניסיונות לנתח את יחסי החוץ של ארצות הברית, ולהשפיע עליהם. במסגרת זו ובמסגרות אחרות הביע סילבר תמיכה רבת שנים במדינת ישראל, ובשנת 2000 הקים ארגון בשם "ירושלים אחת", שמטרתו לתמוך באיחוד ירושלים ולהתנגד להסכמי אוסלו.
בשנת 2001 עזב סילבר את המפלגה הדמוקרטית והביע תמיכה בנשיא ג'ורג' וו. בוש, וזאת לטענתו עקב פיגועי 11 בספטמבר. הוא נאם בוועידת המפלגה הרפובליקנית ב-2004. משנת 2008 הנחה תוכנית רדיו בשם "התוכנית של רון סילבר", שהתמקדה בפוליטיקה.
מותו

בשנת 2007 אובחן סילבר כלוקה בסרטן הושט. מאבקו בן השנתיים במחלה הסתיים במותו ב-15 במרץ 2009. הוא הותיר אחריו הורים, וכן בן ובת מגרושתו לין מילר.
גדעון הירש

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 בפברואר 1960 רמת גן, ישראל 
 התאבד:  19 בדצמבר 2008 (בגיל 48) יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
גדעון הירש (6 בפברואר 1960 – 19 בדצמבר 2008) היה מנכ"ל הוועד למלחמה באיידס, ומהמעטים בתקופתו בישראל שחיו בגלוי כנשאי נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס.
ביוגרפיה

גדעון הירש נולד ברמת גן, לשאול וחנה הירש, שהייתה היועצת המשפטית והאישה הראשונה בדרגת ניצב במשטרת ישראל.
הירש הוא בוגר בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, 1978, בוגר תואר ראשון בחוגים לפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, 1987 וכן בוגר בית-הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, 2004. עוד קודם לכן למד לתואר שלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד הסמוכה לסן פרנסיסקו, שם, לאחר שנדבק בנגיף, היה פעיל בראשית שנות ה-90 בארגונים שנאבקו במחלה, עוד קודם לגילוי קוקטייל התרופות, שרק בעקבותיו הפכה האיידס ממחלה סופנית למחלה כרונית.
הירש שיקם את הוועד למלחמה באיידס, שהיה שרוי במשבר ניהולי קשה, מאז נכנס לתפקידו כיו"ר הנהלת העמותה, בשנת 2004 ולאחר מכן כמנכ"ל העמותה, משנת 2005 ועד מותו.
אמו, חנה הירש, התאבדה בפברואר  1994. אביו, שאול הירש, נטל אף הוא את חייו ביריית אקדח בינואר 2002. בריאיון למוסף הארץ במאי 2007 התייחס להתאבדות הוריו, וציין שהוא תומך בזכות להתאבדות במצבי חיים מסוימים, ואמר שאין לו אושר ועדנה ואף הדרך שבה הוא מתאר לעצמו שיסתיימו חייו. שנה לאחר מכן, ב-19 בדצמבר 2008, נמצא הירש בדירתו שביפו ללא רוח חיים.
הערות שוליים

1 2 3  אסתי אהרונוביץ', אני נושא עמי, באתר הארץ, 9 במאי 2007
↑  רונן טל, ‏תנו לנו לחנך אתכם מחדש, באתר גלובס, 24 בינואר 2008
↑  נועה קושרק, יו"ר ועד המלחמה באיידס התאבד בדירתו, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2008
ענבר דנון

| --- | --- |

דנון באוגוסט 2011
 לידה:  25 בפברואר 1988 (בת 36) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ענבר דנון (נולדה ב-25 בפברואר 1988) היא שחקנית ישראלית, זוכת פרס התיאטרון הישראלי 2016 בקטגוריית השחקנית המבטיחה של השנה.
ביוגרפיה

ענבר דנון נולדה וגדלה בתל אביב. ביסודי למדה בבית הספר גבריאלי הכרמל צבי שפירא ובתיכון למדה במגמת תיאטרון בעירוני א'. החלה בילדותה ללמוד לנגן בפסנתר ולמדה במשך שש שנים בקונסרבטוריון למוזיקה על-שם שטריקר בתל אביב.
בשנת 2003, בהיותה בת ארבע עשרה, הופיעה ענבר דנון לראשונה בטלוויזיה. היה זה בתפקיד הראשי של כיפה אדומה במיני-סדרה "כיפה אדומה", ששודרה בערוץ הראשון.
בצבא שירתה דנון בתיאטרון צה"ל (2009-2007), עבדה בין השאר עם הבמאים ערן נחמיאס, ירון כפכפי ושוקי וגנר. היא הנחתה את טקס חלוקת הצל"שים לאחר מלחמת לבנון השנייה לצד יונה אליאן ואהוד גרף. בתקופת שירותה הצבאי הצטלמה לתפקיד אורח בתוכנית "החברים של נאור" ולתפקיד ראשי בתוכנית "תיכון השיר שלנו", לעונה השנייה הצטלמה בתום שירותה הצבאי.
בסדרת הטלוויזיה "תיכון השיר שלנו" גילמה ענבר דנון את דמותה של גילי אסייג, מלכת הכיתה התככנית והשחצנית. בעונה הראשונה גילי שואפת להפוך לכוכבת פופ, ובעונה השנייה היא מצליחה להגשים את חלומה כשהיא שרה את השיר "בובה בייבי". הסדרה שודרה ב-yes והיא נעשתה בטדי הפקות.
בתוכנית "חברים של נאור" שיחקה חיילת שהרס"רית מתעללת בה ולאחר שנאור ציון תובע את הרס"רית החיילת עוזרת לו.
ב-2012 השתתפה דנון במופע מחווה למרים זוהר, שנערך בתיאטרון בית ליסין.
ענבר דנון היא בוגרת הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין (2010 - 2012). במסגרת הסטודיו שיחקה בתפקיד סברינה בהצגה "ילד הנה ציפור", בבימויה של חגית רכבי-ניקולייבסקי. כמו כן שיחקה בהצגה "דונה פלור נשואה לשניים" על-פי ז'ורז' אמאדו, בבימויו של עירד רובינשטיין. דנון גילמה את דמותה של דונה רוזילדה, אמה התככנית של דונה פלור.
החל מ-2012, במקביל ללימודיה, משחקת ענבר דנון בהצגה "מומו" בתיאטרון המדיטק, בבימויו של רפי ניב.
משתתפת ב"שרוליק - אופרת רוק", שעלתה באוקטובר 2012. זוהי הפקה של הסטודיו בשיתוף תיאטרון הקאמרי, בבימויו של משה קפטן. זוהי אופרת רוק ישראלית מקורית פרי עטם של יוני זיכהולץ ושי להב. מלחין השירים הוא יוני רכטר.
הצטלמה לכמה פרסומות ביניהן קמפיין לישראכרט יחד עם טריני וסוזנה, קמפיין למפעל הפיס, דיזיין סנטר, בזק, רשות הגביה והאכיפה.
השתתפה בסרטי סטודנטים שונים.
למדה פיתוח קול אצל חדוה מלר וכעת לומדת אצל ריקי בוגטין.
ב-2013 השתתפה לצד יובל בינדר בסרטון "שקל-מן".  באותה שנה קיבלה תפקיד אורח בסדרה "ביטר לימון".
החל מ-2013 משחקת בתיאטרון באר שבע בתפקידים הבאים:
דייזי בטירונות בלוז בימוי: מיטקו בוזקוב,
רגינה ברוחות בימוי: עידו ריקלין,
הגבן מנוטרדאם בימוי: עידו ריקלין,
סילבי גאזל, ננסי מארש וסאנשיין דור בהרולד ומוד בימוי: רפי ניב
דאלסי בקומדיה סקסית בליל קיץ בימוי: שחר סגל.
ג'יני ב"בוא תכיר את אבא" בימוי: מולי שולמן.
ג'יל ב"פרפרים הם חופשיים" בימוי: אלדר גרויסמן גוהר.
ג'ס ב״מחיר החיים״ בימוי: עידו ריקלין ואלדר גרויסמן גוהר.
ב-2014 מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה על תפקידה בהצגה "טירונות בלוז".
ב-2016 שיחקה בסדרה "בנות הזהב" בתפקיד דנית.
ב-2016 זכתה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "השחקנית המבטיחה של השנה" על תפקידיה בהצגה "הרולד ומוד" של תיאטרון באר שבע.
ב-2017 שיחקה בהצגה "אמיל והבלשים" ובסדרות:
"מתים לרגע" עונה 2 בתפקיד ליזי.
"רון" עונה 2.
"נפלת חזק" עונה 2.
״סברי מרנן״
החל מ-2019 משחקת בסדרה ״בת אל הבתולה״ בהוט, בתפקיד מיטל.
החל מ-2020 משחקת בתיאטרון גשר בהצגה ״קליעים מעל ברודוויי״ מאת וודי אלן, בתפקיד אוליב ניל.
מ-2024 משחקת בהצגה "רוחל'ה מתחתנת" של התיאטרון העברי בתפקיד לאה, אחותה של רוחל'ה.
בחודש יולי 2022 נולדה לה ולבן זוגה בת ראשונה.
פילמוגרפיה

טלוויזיה
| סדרה | ערוץ | חברת הפקות | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נויורק | yes | דרסט הפקות | אריאל בנבג'י | תפקיד אורח | 2012 |
| אופוריה | הוט | טדי הפקות | דפנה לוין | תפקיד אורח | 2012 |
| תיכון השיר שלנו, עונה ראשונה ושנייה | yes | טדי הפקות | שירלי שטרן | גילי אסייג, תפקיד ראשי | 2009 - 2010 |
| היועצת | אינטרנט |  | רונה מילוא | גילי אסייג | 2009 |
| החברים של נאור, עונה שנייה | ערוץ 10 |  | נאור ציון | חיילת | 2009 |
| כיפה אדומה | הערוץ הראשון |  |  | כיפה אדומה | 2003 |
| ילדות סכסכניות | הוט | יואב גרוס הפקות | טליה לביא | מיטל של הבוקר | 2021 |
תיאטרון
| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוחות | תיאטרון באר שבע | הנריק איבסן | עידו ריקלין | רגינה | 2014 |  |
| עד ראייה | תיאטרון תמונע | יהושע סובול | חגית רכבי ניקוליבסקי | פרנקה | 12 בינואר 2014 |  |
| טירונות בלוז | תיאטרון באר שבע | ניל סיימון | מיטקו בוזקוב | דייזי | 2 במרץ 2013 |  |
| שרוליק - אופרת רוק | הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בשיתוף עם תיאטרון הקאמרי | יוני זיכהולץ ושי להב. מלחין השירים הוא יוני רכטר | משה קפטן | יעל - תפקיד ראשי | 2012 |  |
| מומו | תיאטרון המדיטק | עיבוד של עידו ריקלין לספרו של מיכאל אנדה | רפי ניב |  | 2012 |  |
| דונה פלור נשואה לשניים | הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין | על-פי ספרו של ז'ורז' אמאדו | עירד רובינשטיין | דונה רוזילדה | 2012-2011 | ההצגה השתתפה בפסטיבל עתיד התיאטרון בצוותא 2012 וטסה לייצג את בית הספר בפסטיבלים בעולם |
| מופע מחווה למרים זוהר | תיאטרון בית ליסין |  | גדי ענבר |  |  |  |
| המלך מתיא הראשון | תיאטרון השעה |  |  | סוניה | 2014 |  |
| אמיל והבלשים | תיאטרון המדיטק | על פי ספרו של אריך קסטנר, "אמיל והבלשים" | רפי ניב | פוני | 2017 |  |
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון‏, הזוכים הגדולים בפרסי התיאטרון 2016: "בילי שוורץ" ו"רומיאו ויוליה", באתר וואלה, 20 במאי 2016
אורן עילם

ערך זה עוסק במשורר, עורך ומוציא לאור ישראלי. אם התכוונתם לאמן רחוב ומשורר ישראלי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1971 (בן 53)
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  שירה
 השכלה:  תואר שלישי בפסיכולוגיה חברתית-קוגניטיבית מאוניברסיטת תל אביב.
 תואר:  ד"ר
 
אורן עילם (נולד ב-10 ביוני 1971) הוא משורר, עורך ומוציא לאור ישראלי.
ביוגרפיה > שירות צבאי, לימודים, הוראה, ומחקר

עילם גדל בגבעתיים ואת שירותו הסדיר עשה כמש"ק מודיעין ביחידת שדה (לאחר מכן שירת במילואים ביחידת שדה).
בתשנ"ד-תשנ"ו למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ולימודים כלליים (עם דגש על פילוסופיה), באוניברסיטת חיפה. לאחר מכן, בתשנ"ז-תשנ"ח למד לתואר שני בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת חיפה, משם עבר למסלול ישיר לדוקטורט בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב וקיבל את תואר הדוקטור בפסיכולוגיה חברתית-קוגניטיבית בשנת 2007.
במחקר הדוקטורט שלו חקר השפעות דינאמיות של מטרות שיפוט מנוגדות על השיפוט. עסק גם במחקר בתחום האמון, ובנושא "הפרעה קוגניטיבית קלה".
בשנים תשס"ב-תשס"ו לימד באוניברסיטת חיפה במסלול לתואר שני בפסיכולוגיה חברתית והיה בין מקימי המסלול.
ביוגרפיה > עיסוקו בשירה

החל לכתוב שירים באופן ספונטני ב-1995. בתשנ"ח השתתף בקורס כתיבה יוצרת של א.ב. יהושע באוניברסיטת חיפה.
שיריו פורסמו בכתבי העת ביטאון שירה, מעין, מקף, ננופואטיקה, נתיבים, עיתון 77, שבו, שבילים, באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, בעיתון הארץ, ובמקומות נוספים. שירים אותם תרגם מאנגלית לעברית פורסמו בכתבי העת שבו, וכרמל. השתתף במיזם משוררי ישראל קוראים משיריהם של כאן ב'.
פרסם רשימות ביקורת על שירה וניתוחי שירה.
באוגוסט 2013 יצא לאור ספרו הראשון, "שירים, איש". בספטמבר 2016 נדפסה מהדורה שנייה של הספר בהוצאת ביטאון שירה. ספרו השני, "הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם", יצא לאור באוקטובר 2016 בהוצאת ביטאון שירה. ספרו השלישי, "ליאוניד", יצא לאור במאי 2017 בהוצאת ביטאון שירה.
באוגוסט 2007 ייסד את "אתר שירה חברתית", המפרסם שירים על המצב בארץ מזווית אישית של הכותבים.
בדצמבר 2013 ייסד את כתב העת ביטאון שירה. בספטמבר 2016 ייסד את "ביטאון שירה - הוצאה לאור".
ביוגרפיה > עיסוקים נוספים

פרסם שני אלבומי מוזיקה אלקטרונית, בז'אנר ג'אז-אוונגרד. האלבום הראשון, "Mind's Passions", פורסם ביולי 2013, ומכיל קטעי אימפרוביזציה. האלבום השני, "Summer Mantra", פורסם בדצמבר 2014. רוב הקטעים בו חוברו בתקופת מבצע צוק איתן והמוזיקה בו מושפעת מאווירת המלחמה.
בשנת תשנ"ז למד ציור בסדנה של ציבי גבע באוניברסיטת חיפה. לאחר הפסקה ארוכה שב לצייר בסתיו 2015. חלק מציוריו פורסמו בגיליונות כתב העת ביטאון שירה אותו הוא עורך. ציורים מוקדמים שלו הופיעו על דפי השער של ספריו "שירים, איש", "הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם", ו"ליאוניד", ובשער ספרו של מואיז בן הראש "השקט יכה".
ב-1987, בגיל 16, החל להתחרות בתחרויות שחמט. ב-1992 סיים במקום השלישי באליפות צה"ל בשחמט. ב-1993 השתתף בתחרות השחמט של המכביה הארבע-עשרה. עם תחילת לימודיו באוניברסיטה פרש משחמט תחרותי, אך ב-2012 חזר לעסוק כתחביב בפתרון מצבים טקטיים בשחמט, ובמהלך 2016 הגיע להיות המדורג ראשון מבין הישראלים בתחום זה, באתר השחמט הפופולרי chess.com.
מספר מאמרי ביקורת חברתית שלו פורסמו באתר ויינט, בהם מאמר על השרפה בכרמל (2010).
מתגורר ברמת גן.
ספריו

שירים, איש (2013; מהדורה שנייה: הוצאת ביטאון שירה, 2016)
הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם (הוצאת ביטאון שירה, 2016)
ליאוניד (הוצאת ביטאון שירה, 2017)
ספרים אותם ערך והוציא לאור

מואיז בן הראש, השקט יכה (הוצאת ביטאון שירה, 2016)
דני נייפלד, חולם לרקוד (הוצאת ביטאון שירה, 2016)
ליאור שיר, מקום לעצמי (הוצאת ביטאון שירה, 2016)
לילי סלע, קונצרט הבוקר לא התבטל (הוצאת ביטאון שירה, 2017)
רפאל אזרן, מטרו, שירים מחוץ לבית (הוצאת ביטאון שירה, 2017)
הערות שוליים

↑  תואר הדוקטור של עילם
↑  עילם, מחקר בנושא אמון בינאישי, ‏2004
↑  עילם, מאמר בנושא "הפרעה קוגניטיבית קלה", ‏2012 (ארכיון)
↑  אינדקס כתב העת ביטאון שירה, באתר שירה חברתית, ‏הקובץ עדכני לגיליון האחרון שיצא (ארכיון)
↑  רשימת המשתתפים בגיליון 13 של כתב העת מעין, באתר כתב העת מעין, ‏אביב 2017
↑  כתב העת מקף, גיליון 5, עמ' 22–23, יולי 2015
↑  עילם, שירים בכתב העת "ננופואטיקה", גיליון 5, עמ' 46–47, באתר מקום לשירה, ‏2015
↑  עילם, שירים בכתב העת נתיבים, גיליון 3, ‏2014
↑  עילם, שיר בכתב העת נתיבים, גיליון 5, ‏יוני 2014
↑  עיתון 77, גיליון 322, עמ' 10, יולי 2007
↑  עיתון 77, גיליון 381, עמ' 50, פברואר-מרץ 2015
↑  עיתון 77, גיליון 395, עמ' 29, יוני-יולי 2017
1 2  רשימת המשתתפים בגיליון 18 של כתב העת שבו, ‏2008
↑  עילם, כתב העת "שבילים", גיליון 13, שירים בעמ' 8–11, באתר בית הסופר מודיעין והסביבה (ע"ר), ‏חורף 2015
↑  עילם, כתב העת "שבילים", גיליון 15, שיר בעמ' 31, באתר בית הסופר מודיעין והסביבה (ע"ר), ‏ינואר 2016
↑  עילם, כתב העת "שבילים", גיליון 16, שיר בעמ' 22, באתר בית הסופר מודיעין והסביבה (ע"ר), ‏יוני 2016
↑  עילם, שירים באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, ‏31 באוקטובר 2013
↑  "הארץ", מוסף תרבות וספרות, עמ' 2, 29 בנובמבר 2013
↑  "הארץ", מוסף ספרים, 23 בדצמבר 2016
↑  "הארץ", גלריה, עמ' 12, 7 באוגוסט 2017
↑  עילם, שיר בכתב העת Bewildering Stories, גיליון 549, ‏11 בנובמבר 2013
↑  כתב העת כרמל, גיליון 15, עמ' 86, סתיו 2010
↑  עילם מקריא שיר מספרו "הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם" בפרויקט "שירה עברית, משוררי ישראל קוראים משיריהם" של כאן ב', באתר Soundcloud, ‏2017
↑  עילם מקריא שיר מספרו "שירים, איש" בפרויקט "שירה עברית, משוררי ישראל קוראים משיריהם" של כאן ב', באתר Soundcloud, ‏2017
↑  עילם, "כתם על עולם השירה", ‏29 בפברואר 2008
↑  עילם, "הם" ו"אנחנו" על פי מואיז בן הראש, ‏28 בדצמבר 2008
↑  עילם, על שירתה של אורית מרטון. ביטאון שירה, גיליון 8, עמ' 30–33, ‏25 בינואר 2014
↑  עילם, שירת ההגירה של מואיז בן הראש, באתר יוטיוב, ‏3 באפריל 2016
↑  כתבה הכוללת הגדרה של עילם לשירה חברתית, באתר nrg‏, 17 באפריל 2010
↑  ציור של עילם מתוך "ביטאון שירה", גיליון 115, ‏2016
↑  ציור של עילם בשער ספרו "שירים, איש", באתר הספרייה הלאומית
↑  ציור של עילם בשער ספרו "הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם", באתר הספרייה הלאומית
↑  ציור של עילם בשער ספרו "ליאוניד", באתר הספרייה הלאומית
↑  ציור של עילם בשער ספרו של מואיז בן הראש "השקט יכה", באתר הספרייה הלאומית
↑  משחק שחמט של עילם מהמכביה הארבע-עשרה, ‏1993 (ארכיון)
↑  עילם, מאמר על השרפה בכרמל (2010), באתר ynet, 3 בדצמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298625405171  BnF: cb17127347w (data)  ISNI: 0000 0004 0241 3052  LCCN: n2018015927  VIAF: 298024631   WorldCat (עם VIAF): 298024631