היסטוריה של המחשב האישי
התפתחות טכנולוגית שהובילה למחשב האישי

מאז הופיעו המחשבים הראשונים, גבולות המחשוב התקדמו ללא הרף בשני הכיוונים: למעלה ולמטה. ההתקדמות "למעלה" התבטאה בבניית מחשבים חזקים יותר ויותר: מעבדים עם יכולות מוגברות, מהירים יותר, זיכרון ואחסון גדולים יותר, והגדלת מספר המעבדים במחשב. ההתקדמות "למטה" התבטאה במאמץ מתמיד ליצור מחשבים קטנים, ובעיקר זולים, ככל הניתן, תוך ניסיון לשמור על עוצמת מחשוב גדולה ככל האפשר.
לקראת שנות ה-70 מחשבים נהיו נגישים ליותר ויותר אנשים: פותחו מערכות הפעלה של time sharing שמאפשרות גישה בו זמנית אינטראקטיבית למחשב למספר משתמשים, בעזרת מסופים מקומיים או מרוחקים. באותו זמן החלו גם להופיע מיני מחשבים באקדמיה, מעבדות מחקר, עסקים קטנים, ומחלקות בחברות גדולות. כמה מהאנשים נחשפו למחשב כמתכנתים, משתמשים, או גם וגם רצו גישה קלה וזמינה יותר למחשב, שיהיה ״שלהם״, והיו מוכנים להתאמץ ולשלם כדי להשיג זאת.
המחשבים הקטנים והזולים ביותר של סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 עדיין לא התאימו לצריכה פרטית. כדי להתאים לצריכה פרטית, המחשב צריך להיות קטן וקל מספיק כדי "להסתפק" בשולחן כתיבה כבסיס, והדרישות שלו, מבחינת צריכת חשמל, אקלים, רעש, ומחיר, צריכות להיות דומות פחות או יותר למוצרי צריכה אלקטרוניים אחרים, כמו סטריאו, טלוויזיה, מערכת וידאו, וכן הלאה, וכמובן מחירו צריך להתאים לצריכה פרטית.
תעשיית המוליכים למחצה התקדמה בהתמדה, ובמחצית הראשונה של שנות ה-70 הופיעו, כמה סוגים חדשים של רכיבים, שביחד אפשרו את הצעד הבא: מחשב שמגשים את הדרישות הללו. רכיבים אלו הם:
שבבי זיכרון החלו להחליף את התקן הזיכרון העיקרי עד אז, זיכרון ליבה מגנטית.
מיקרו-מעבדים הופיעו במטרה להחליף את המעבדים מהדור הקודם, הבנויים ממעגל מודפס שמכיל רכיבים רבים
שבבים היקפיים, שמממשים פונקציות שונות הנחוצות למחשב מועיל. בדומה למעבד, כל שבב כזה מחליף מעגל הבנוי ממספר רב של רכיבים בדידים
התקן זיכרון מבוסס טרנזיסטורים (מכונה "זיכרון מצב מוצק"), היה בשימוש לפחות מאז אמצע שנות ה-60, אך הוא היה יקר בכמה סדרי גודל יותר מזיכרון ליבה, ושימוש בזיכרון כזה הוגבל לשימושים קריטיים, כמו אוגרי המחשב. עם הגדלת מספר הטרנזיסטורים על גבי שבב יחיד, מחיר זיכרון מצב מוצק ירד בהתמדה, ובתחילת שנות ה-70, המחיר עבר את הנקודה הקריטית, כשהשתווה במחירו למחיר זיכרון ליבה (כסנט אמריקאי לסיבית), ולקראת אמצע העשור, מחיר 4KB זיכרון (בערך הנפח המינימלי למה שנחשב "מחשב מועיל"), הגיע לתחום שמתאים לצריכה ביתית. לזיכרון מבוסס מוליך למחצה יש מספר יתרונות ברורים על זיכרון ליבה: צפיפות, צריכת הספק, ומהירות גישה. היתרון הגדול ביותר של זיכרון "מצב מוצק" הייתה ההבטחה: חוק מור חוזה שנפח הזיכרון יוכפל מדי 18 חודשים בערך, עבור מחיר וגודל פיזי נתון.
מיקרו-מעבדים, שגם הם החלו להופיע בתחילת העשור, היוו מהפך דרמטי יותר. במחשבים הראשונים, כמו האניאק, או הוויצק שנבנה בישראל, חלק הארי של המחשב השלם הוא המעבד. עם הזמן, ועם ההתקדמות בטכנולוגיית מעגלים משולבים, רכיב המעבד במחשבים הצטמצם, ובמיני מחשבים של סוף שנות ה-60, המעבד מומש בעזרת "לוח" או מעגל מודפס אחד או שניים, כשמסביבו מכללים נוספים כמו זיכרון, מנגנוני קלט/פלט, אחסון וכן הלאה. הצעד הבא היה טבעי וברור, והשאלה לא הייתה "האם יופיע מעבד שלם על שבב יחיד", אלא מתי יופיע מעבד כזה, ומי יהיה הראשון שיצליח לייצרו. התשובה: 1971, ואינטל. זמן קצר אחרי שהמעבד הראשון, אינטל 4004 עלה על קרשי הבמה, הגיעו בעקבותיו מעבדים נוספים, המתאימים יותר לשמש כמעבד של מחשב ממש, מאינטל ומחברות נוספות. עד סוף 1974 כבר היו מספר מעבדים של מספר חברות בשוק, כששני העיקריים היו 6800 של חברת מוטורולה, ו-8080 של אינטל.