stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאומיות אתנית
הערות שוליים

↑  "The Website of Political Research Associates". PublicEye.org. נבדק ב-26 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  מולר, ג'רי ז '"אנחנו ואותם". נוכחי גיליון 501 מרץ / אפריל 2008 9-14
↑  "Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, ὅμαιμ-ος". Perseus.tufts.edu. נבדק ב-26 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, ὁμό-γλωσσος". Perseus.tufts.edu. נבדק ב-26 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, ὁμό-τροπος". Perseus.tufts.edu. נבדק ב-26 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הרודוטוס, 8.144.2: "קרבתם של כל היוונים בדם ובדיבור, ואת מקדשי האלים ואת הקורבנות שיש לנו במשותף, ואת הדמות של אורח החיים שלנו."
↑  "Language, ethnicity and religion: a complex and persistent linkag..." ingentaconnect. 1 בינואר 2008. נבדק ב-26 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
לגרטה

לגרטה היא דמות אגדית ויקינגית. לפי האגדה, היא הייתה לוחמת ויקינגית ושלטה באזור שנקרא היום נורווגיה. היא חיה במאה ה-9, והייתה אחת מנשותיו של רגנאר לוטברוק. האגדה שלה תועדה על ידי כרונולוג סאקסוני במאה ה-12. וגם על ידי ההיסטוריון הדני סאקסוני (Saxo cognomine Longus) שחי בערך בין המאה ה-12 למאה ה-13. היא תועדה בספרו התשיעי ב-Gesta Danorum.
“Lagertha as imagined in a lithography by Morris Meredith Williams
פגישתה עם ראגנאר

לפי האגדה, לגרטה ורגנאר נפגשו לראשונה לאחר שאדם בשם Frø (המלך השוודי) הרג את Siward המלך וסבו של רגנאר, והשפיל את משפחתו של המלך המת על ידי כך ששם את משפחתו בבית בושת. כאשר נודע לרגנאר על כך הוא יצא מביתו שבדנמרק כדי לנקום, הוא יצא עם כוח גדול של ספינות ואנשים. כאשר הם הקימו מחנה באזור שהיום נקרא שוודיה הצטרפו לשורותיו כמה לוחמות מהאזור שרצו גם הן לנקום במלך השוודי, בין אותן נשים הייתה לגרטה.
כאשר התחיל הקרב בין כוחותיו של רגנאר לכוחותיו של Frø, לגרטה התבלטה בקרב ורגנאר שם לב אליה והתפעל מכישוריה בקרב. בקרב הזה רגנאר ניצח. הוא כל כך התלהב מלגרטה ויכולותיה בקרב שהוא רצה לתת לה את הניצחון ואמר שבזכותה הם ניצחו. כאשר לרגנאר נודע שהיא גם מבית אצולה אהבתו אליה רק גברה ובזמן שהוא יצא לסבב לחימה נוסף בדנמרק ובשוודיה הוא הקפיד לשלוח לה מכתבים. כאשר הוא חזר מהקרבות הוא ביקש את ידה. לגרטה רצתה לבדוק את כוחו של ראגנר ואת כוח רצונו אז היא עשתה לו שני מבחנים: כאשר הוא בא לביתה היא הציבה בפתח דב גדול וכלב ציד ענק, שתקפו אותו כשהתקרב. את הכלב רגנאר הרג במו ידיו ואת הדב עם חנית. כשלגרטה ראתה זאת, היא הסכימה להתחתן איתו.
משפחה וסוף הסיפור

ללגרטה ולרגנאר נולדו שלושה ילדים, שתי בנות ובן. שלא כפי שמופיע בסדרה "הוויקינגים", ביורן (Björn Ironside) אינו הבן שלה, אלא של אסלוג (Kráka or Kraba). שמו של בנה הוא פרידליף (Fridleif) ושמותיהן של שתי הבנות אינו ידוע. ראגנאר נשאר בשוודיה במשך שלוש שנים לפני שחזר לממלכתו שבדנמרק. הוא חזר מפני שהמלך השוודי הירוד (Herodd), הבטיח את יד בתו ת'ורה (Thora), ובכך גם את המפתח והירושה של ממלכתו, למי שיצליח להרוג את נחשי המחמד שלה שגדלו לגודל ענק. רגנאר יצא לשם ברכיבה על סוס בלבד והשאיר את לוחמיו בידי בנו פרידליף. לאחר שהצליח להרוג את הנחשים, התחתן עם ת'ורה.
הסיפור מתפצל

מפה סיפורה של לגרטה מתפצל. בחלק מהגרסאות, הוא מסתיים כאן ובחלקן ישנו המשך לסיפור.
לאחר שראגנאר עזב אותה, היא החליטה להתחתן מחדש למלך שוודי שלא ידוע שמו. כעבור כמה שנים כשרגנאר נזקק לעזרתה בקרב, הוא שלח ללגרטה מכתב בו הוא ביקש את עזרתה ואת לוחמיה. לגרטה שלחה לעזרתו 120 ספינות קרב והגיעה בעצמה כדי לעזור לו, למרות שלפי דבריה "שם אותה בצד" והעדיף אחת אחרת. יכולותיה בקרב מצויים גם בסיפור הזה כאשר בנו של ראגנאר סיראד (Siward) נפצע וכל תקווה לנצח כבר נמוגה לגרטה נכנסה לקרב ושינתה את יחסי הכוחות, והביאה לניצחון. כותבים סקסונים מסיימים את סיפורה של לגרטה כאשר היא חוזרת לביתה בשוודיה והורגת את בעלה המלך בעזרת ראש חנית שהחביאה בתוך שמלתה ובכך תופסת את המלוכה והופכת למלכה של אותה ממלכה. סיפורה של לגרטה מסתיים אחרי הפיכתה למלכת הממלכה שלה.
הרבה היסטוריונים ואנשים שחקרו את הנושא מאמינים שסיפורה של לגרטה הוא סיפור בדיוני, ושהוא נוסף מאוחר יותר לסאגה של רגנאר.
הערות שוליים

1 2 3  Hector Munro Chadwick, The Early Cultures of North-West Europe, 2013
1 2  Lagertha, World History Encyclopedia (באנגלית)
1 2  Saxo Grammaticus, The history of the Danes, 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015156047  VIAF: 156145003301961300546   WorldCat (עם VIAF): 156145003301961300546
ז'אן תורל

| --- | --- |

ז'אן תורל בגיל 89, 1787
 לידה:  8 בספטמבר 1698 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 פטירה:  10 במרץ 1807  (בגיל 108) טור, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 צאצאים:  Jean Baptiste Theurel 
 השתייכות:  חיל רגלים 
 דרגה:  טוראי 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הירושה הפולנית 
 עיטורים
 triple médaillon des deux épées (נובמבר 1787)  אביר בלגיון הכבוד (26 באוקטובר 1804) 
 
ז'אן תורל (הגייה צרפתית: [tyʁɛl];‏ 6 בספטמבר 1698 – 10 במרץ 1807) היה איש הצבא הצרפתי, בן מאה, בעל קריירה ארוכה במיוחד שנפרשה על פני למעלה מ-75 שנות שירות בגדוד טוראן. נולד בתקופת שלטונו של לואי ה-14 ומת בתקופתו של נפוליאון הראשון, תורל חי בשלוש מאות שונות, גילו אומת.
קריירה צבאית

תורל נולד באוריין, בורגון ב-1698. הוא התגייס ב-17 בספטמבר 1716 לריגימנט דה טוראיין בגיל 18. תורל נולד, בבורגון ב-1698. הוא התגייס ב-17 בספטמבר 1716 ל-ריגימנט דה טוראיין בגיל 18. הוא שירת שם 75 שנים בסך הכל, תחת לואי ה-15 ולואי ה-16, עד 29 בינואר 1792.
ת'ורל נפצע קשה בשני קרבות במהלך שירותו הצבאי. בשנת 1733, במהלך המצור על קהל, הוא נורה בחזהו על ידי מוסקט, ובקרב מינדן בשנת 1759, הוא ספג שבעה פגיעות חרבות, כולל שש בראשו. שלושה מאחיו נהרגו בקרב פונטנוי ב-1745. אחד מבניו של ת'ורל היה רב-טוראי ותיק באותה פלוגה; הוא נהרג בקרב הקדושים, קרב ימי שהתרחש ב-12 באפריל 1782 מול חופי דומיניקה, איי הודו המערבית, כחלק ממלחמת העצמאות האמריקאית.
חייל ממושמע היטב של חיל הרגלים הקו, ת'ורל זוכה רק פעם אחת במהלך כל הקריירה שלו, במהלך המצור על ברגן אוף זום ב-1747 כשהחיילים הצרפתיים כבשו את המצודה. הוא נזעק בגלל שדלתות המבצר היו סגורות, והוא הרחיק את חומותיו כדי להיכנס, על מנת שלא יחמיץ את הגיוס. דוגמה נוספת למשמעת ולכושר הגופני של ת'ורל התרחשה ב-1787. כשהגדוד שלו נצטווה לצעוד לחוף כדי לעלות על ספינות של הצי הצרפתי, ניתנה לו ההזדמנות לנסוע בכרכרה בשל גילו המתקדם. ת'ורל בן ה-88 סירב להצעה וצעד את כל המרחק ברגל, וקבע כי מעולם לא נסע בעבר בכרכרה ולא התכוון לעשות זאת באותה עת ענוותנותו של ת'ורל התבטאה בסירובו הנחוש לקבל כל קידום בדרגות. למרות הישגיו המרשימים בשדה הקרב, הוא בחר להישאר בדרגה נמוכה לאורך כל הקריירה הצבאית שלו, תוך שמירה על צניעות רבה.
כבוד ופרסים

בתקווה לשפר את שיעורי הגיוס, הקים לואי ה-15 את ה-Médaillon Des Deux Épées ('מדליית שתי החרבות') בצו מלכותי ב-1771. זה היה העיטור הצבאי הראשון בצרפת אליו יכול היה להיות זכאי מגויס. מדליה זו הוענקה בתחילה לחיילים ששירתו בצבא הצרפתי, כפרס על אריכות ימי שירותם. הצו הוארך ב-1774 כך שגם מלחים של הצי הצרפתי היו זכאים לקבל את המדליה. חייל או מלח היה צריך לשרת במשך 24 שנים כדי להיות זכאי ל-Médaillon Des Deux Épées. תורל זכה במדליון דה דו אפי בשנת 1771, השנה שבה הוקמה המדליה, כהוקרה על תקופות זמן של 24 שנים (1716–1740 ו-1740–1764) שבמהלכן כיהן עד אז.
ב-8 בנובמבר 1787, ת'ורל הוצג בפני חצר המלוכה בארמון ורסאי. מלך צרפת, לואי ה-16, בן ה-33, פנה אל בן ה-88 בצורה מכבדת כ"אבא", ושאל אם ת'ורל יעדיף לזכות ב-Ordre Royal et Militaire de Saint-Louis ('המסדר המלכותי והצבאי של סנט לואיס') או במדיון שלישי דה דו אפי. מדליה, כהוקרה על התקופה מ-1764 עד 1788. זו הייתה בקשה מאוד יוצאת דופן – לא רק בגלל שגברים מגויסים ותתי-קצינים לא היו זכאים בדרך כלל לקבל את ה־Ordre Royal et Militaire de Saint-Louis, שהיה שמור בדרך כלל לקצינים של הצבא או הצי. לא רק בגלל שגברים מגויסים ותתי-קצינים לא היו זכאים בדרך כלל לקבל את הOrdre Royal et Militaire de Saint-Louis, שהיה שמור בדרך כלל לקצינים של הצבא או הצי, אלא גם בגלל שעדיין נותרו לתורל עוד ארבעה חודשי שירות צבאי להשלים לפני שהוא זכאי למדליית מדליון דה דו אפי שלישית. ת'ורל בחר לקבל את מדליון דה דו אפי השלישי, בתנאי שהמלך עצמו יצמיד את המדליה למדיו. לואי ה-16 נענה לבקשה. הרוזן ד'ארטואה הציע לת'ורל את חרבו, ונשות החצר העמידו לרשותו כרכרה במהלך שהותו באזור פריז. המלך גם העניק לת'ורל פנסיה שנתית של 300 ליברות. מעט מאוד גברים סיימו אי פעם את 48 שנות השירות הצבאי שנדרשו כדי לקבל מדליה שנייה. ת'ורל היה היחיד שקיבל את המדליה שלוש פעמים. בשנת 1788 שילמו קציני הגדוד שלו במשותף עבור דיוקן של ת'ורל שיצויר על ידי אנטואן וסטייר (ראה לעיל).
ב-26 באוקטובר 1804, בגיל 106, הפך ת'ורל לאחד המקבלים הראשונים של הלגיון הכבוד החדש שהוקם לאחרונה, העיטור הגבוה ביותר בצרפת. נפוליאון הראשון גם גמל לו בפנסיה של 1,200 פרנק. מאוחר יותר הוא מונה ל"חייל המבוגר ביותר באירופה". הוא נשאר בריא בגופו וברוחו לאורך חייו הארוכים להפליא. הוא נפטר בטור ב-10 במרץ 1807, בגיל 108, לאחר מחלה קצרה.
הערות שוליים

↑  "Base Léonore" (בצרפתית). נבדק ב-2013-07-23.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Brown, Charles Brockden; Walsh, Robert (1808). "Foreign literary and philosophical intelligence". The American register: or general repository of history, politics and science. Part II for 1807. Vol. II. Philadelphia: C & A. Conrad and Company. p. 408.
↑  La Sabretache (societe d'etudes d'histoire militaire) (1895). "Le médaillon de vétérance". Carnet de la Sabretache: revue militaire rétrospective (בצרפתית). Vol. III. Nancy, Meurthe-et-Moselle, Lorraine, France: Berger-Levrault et Cie. pp. 264–73. נבדק ב-2011-07-04.
↑  "n°329, 29 thermidor an IX". Gazette Nationale ou Le Moniteur Universal (בצרפתית). Paris: Charles-Joseph Panckoucke. 17 באוגוסט 1801. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Champenois, Marc (2011). "Médaillon Des Deux Épées". Les Décorations (בצרפתית). France Phaleristique: Le site des ordres, décorations et médailles officielles de France. אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2011. נבדק ב-2011-07-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mazas, A; Anne, T (1860). Histoire de l'ordre royal & militaire de Saint Louis, depuis son institution en 1693 jusqu'en 1830 (בצרפתית). אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2017. נבדק ב-4 ביולי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16917481c (data)  ISNI: 0000 0004 5100 2356  LCCN: no2020043331  Léonore: 358795  VIAF: 316738256   WorldCat (עם VIAF): 316738256 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'אן תורל".
בקרב שנערך ב-1747, תקפה צבא צרפת בפיקודו של הרוזן דה לוונדאל את כוחות הולנדיים בפיקודו של גנרל קרונסטרום. הקרב התרחש בסמוך לעיר ברגן, שבמהלכו הצליחו הצרפתים להביס את ההולנדים ולהשיג ניצחון חשוב במערכה.
תורל קיבל שלוש מדליות על שירות.
לוס פינוס

| --- | --- |

החותם הרשמי של לוס פינוס
 מידע כללי
 סוג:  ארמון נשיאותי
 כתובת:  צ'פולטפק 
 מיקום:  מקסיקו סיטי
 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 בעלים:  מדינת מקסיקו
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1853–1934 (כ־81 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1934 
 אדריכל:  מרטינס דל ריו 
 
 קואורדינטות:  19°24′56″N 99°11′29″W﻿ / ﻿19.41555556°N 99.19138889°W﻿ / 19.41555556; -99.19138889
 lospinos.cultura.gob.mx
  (למפת מקסיקו סיטי מוגדלת) מדינת מקסיקו מורלוסלוס פינוס(למפת מקסיקו סיטי רגילה) מדינת מקסיקו מורלוסלוס פינוס
 
נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון מתארח בלוס פינוס עם אנריקה פניה נייטו, 2015
לוס פינוס (בספרדית: Los Pinos, בתרגום חופשי לעברית: "האורנים") הוא בית הארחה במרכז מקסיקו סיטי המשמש כמשכנו ומקום מגוריו של נשיא מקסיקו, מאז 1934, עת נחנך בידי הנשיא לאסרו קארדנאס. המונח 'לוס פינוס' מהווה גם מטונימיה לנשיא מקסיקו.
היסטוריה

הארמון נבנה ב-1853 בסגנון האמנות האקלקטית, נרכש והיה למעונם הרשמי של נשיאי מקסיקו בשנת 1934. מאז היה הארמון בית ל-13 נשיאי מקסיקו ובני משפחותיהם במשך עשרות שנים. בשנת 2000 פתח הנשיא ויסנטה פוקס את הארמון לציבור הרחב ועבר להתגורר בווילה סמוכה.
עד שנת 1940, התגוררו ראשי המדינה של מקסיקו בטירת צ'פולטפק, במקום סמוך. בשנת 1934, נכנס הנשיא לזרו קרדנס לתפקידו וסירב לגור בטירת צ'פולטפק בטענה כי הטירה ראוותנית מדי ואינו רוצה בה כמעונו הרשמי. הוא הציע להקים בית קטן יותר בסמוך לטירה, גם הוא בפארק צ'פולטפק, בשם "Rancho La Hormiga". בהמשך שינה את שם המשכן ל"לוס פינוס".
הערות שוליים

↑  עמית ולדמן, ‏הצצה למעונות של מנהיגי העולם, באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2015
לאוויגילד

לאוויגילד (ספרדית ופורטוגזית: Liuvigild, Leuvigild, Leovigild, או Leovigildo, נולד 519 לערך, נפטר 586) היה מלך ויסיגותי של היספניה וספטימניה בשנים 569 עד 586. ממלכתו ידועה בזכות הקוד של לאוויגילד (Codex Revisus), חוק שקבע שוויון זכויות בין האוכלוסייה הוויזיגותית וההיספאנו -רומית. ממלכתו הקיפה את פורטוגל המודרנית ואת רוב ספרד המודרנית עד טולדו. לאוויגילד נמנה עם גדולי המלכים הוויזיגותיים של התקופה האריאנית.
מרד הרמנגילד

המרד של הרמנגילד הדאיג את לאוויגילד, שכן הוא הגביר את חששותיו לגבי יחסיו עם המרובינגים.
במהלך הסכסוך עם אביו, הרמנגילד הציג את עצמו כקורבן כשניסה לכרות בריתות בשם הדת הקתולית. למרות תמיכתו השקטה של האפיפיור גרגוריוס, סופרים קתולים בני זמנו - כולל איזידור מסביליה וגרגוריוס מטור - לא הביעו אהדה למרד של הרמנגילד נגד אביו. כשהביזנטים לא הצליחו לשלוח סיוע למרד, לאוויגילד הטיל הסגר וכבש את סביליה ובשנת 584, גירש את בנו לוולנסיה, שם נרצח בשנת 585. גם ליאנדר מסביליה גורש ולאחר מכן הוכרז כקדוש קתולי. אשתו של הרמנגילד אינגונתיס נמסרה לקיסר האימפריה הביזנטית טיבריוס השני קונסטנטינוס ונשלחה לאפריקה. האפיפיור גרגוריוס הטיל על לאוויגילד אחריות למותו של הרמנגילד וטען כי האחרון מת בגלל אמונתו הקתולית. 
בשנת 585 כבש לאוויגילד את העמים הסואבים, והביא לקץ 176 שנות עצמאותם בספרד. למרות כמה ניסיונות כושלים של הסואבים למרוד בוויזיגותים, לאוויגילד אילץ אותם בסופו של דבר להצהיר על נאמנותם.
לקראת סוף תקופת שלטונו, רק אדמות הבאסקים ושני אזורים דרומיים קטנים של האימפריה הביזנטית היוו את החלקים הלא-ויזיגותיים של חצי האי האיברי. אולם למרות מאמציו הרבים, לאוויגילד לא הצליח לבסס בסיס דתי משותף בין הנוצרים האריאנים לאלה של הרוב הקתולי. בשנה האחרונה לשלטונו של לאוויגילד התרחשה מלחמה עם הפרנקים לאורך גבולותיו הצפוניים. אולם לאורך תקופת שלטונו לאוויגילד היה אחד מהמלכים הוויזיגותיים היעילים יותר של היספניה, הוא שיקם את האחדות הוויזיגותית ושלט מעיר הבירה שהקים בטולדו, שם הוא ישב לקראת סוף שלטונו. (לכן הממלכה הוויזיגותית ההיספאנית נקראת לפעמים "ממלכת טולדו"). אף שתקופת שלטונו הייתה מוצלחת, לאוויגילד השיג אחדות והשליט סמכות מלכותית רק באמצעות כיבוש.
על פי גרגוריוס מטור, לאוויגילד חלה בשנת 586 ועל ערש דווי הכה על חטאיו, בכה שבעה ימים ו"אימץ את האמונה הקתולית" לפני שנפח נשמתו. בנו השני רקארד ירש את כסאו, קיבל עליו את הנצרות הקתולית ב-589 והביא לאחדות דתית ופוליטית בין הוויזיגותים ונתיניהם.
מורשתו

הוויזיגותים בהיספניה ראו עצמם כיורשיה של האימפריה הרומית המערבית, לא כאויביה. כביטוי לכך הם אימצו נורמות ביורוקרטיות ומנהליות רומיות, כמו גביית מיסים ומוסד החוקים הרומיים. עדות נוספת לזיקה שחשו לתרבות הרומית כללה את הסגנון האימפריאלי של לאוויגילד.  תחת לאוויגילד, חצי האי האיברי היה למעשה מאוחד ולדברי ההיסטוריון כריס וויקהאם, הונהגה בה החקיקה בעלת ההשפעה הרומית החזקה ביותר מכל הממלכות הברבריות. לאורך שלטונו ניסה לאוויגילד למצוא פתרון של פשרה בין הנצרות האריאנית לקתוליות, אך ללא הועיל.  עם זאת, שינויים חשובים בממלכה, גם אם זמניים, התרחשו כאשר בנו של לאוויגילד, רקארד, קידם באגרסיביות את האמונה הקתולית על חשבון הנצרות האריאנית והפך את הקתוליות לדת הרשמית של הממלכה כולה בשנת 589
ביבליוגרפיה

Altamira, Rafael (1913). "Spain under the Visigoths".  In J.B. Bury; H. M. Gwatkin; J.P. Whitney (eds.). The Cambridge Medieval History. Vol. 2, The Rise of the Saracens and the Foundation of the Western Empire. New York: The Macmillan Company. OCLC 716605555.
Collins, Roger (1995). Early Medieval Spain: Unity in Diversity, 400–1000. London: Macmillan. ISBN 978-1-34924-135-4.
Collins, Roger (2004). Visigothic Spain, 409–711. Malden, MA: Blackwell Publishing. ISBN 978-0-47075-461-0.
Davis, R.H.C. (2005). A History of Early Medieval Europe. London and New York: Routledge. ISBN 978-0-582-78462-8.
Frassetto, Michael (2003). Encyclopedia of Barbarian Europe: Society in Transformation. Santa Barbara, CA: ABC-CLIO. ISBN 978-1-57607-263-9.
Goffart, Walter (2006). Barbarian Tides: The Migration Age and the Later Roman Empire. Philadelphia: University of Pennsylvania Press. ISBN 978-0-81222-105-3.
Gregory of Tours (1974). The History of the Franks. Translated by Lewis Thorpe. New York: Penguin Books. ISBN 978-0-14044-295-3.
Heather, Peter (1998). The Goths. Oxford: Blackwell. ISBN 978-0-63120-932-4.
John of Biclaro (1990). Conquerors and Chroniclers of Early Medieval Spain. Translated by Kenneth Baxter Wolf. Liverpool: Liverpool University Press. ISBN 978-0-85323-554-5.
López, Gisela Ripoll (1998). "The Arrival of the Visigoths in Hispania: Population Problems and the Process of Acculturation".  In Walter Pohl; Helmut Reimitz (eds.). Strategies of Distinction: The Construction of Ethnic Communities, 300–800. Leiden and Boston: Brill. ISBN 978-9-00410-846-2.
McKitterick, Rosamond (2001). The Early Middle Ages: Europe, 400–1000. Oxford and New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19873-172-6.
Wallace-Hadrill, J. M. (2004). The Barbarian West, 400–1000. Malden, MA: Wiley-Blackwell. ISBN 978-0-63120-292-9.
Wickham, Chris (2005). Framing the Early Middle Ages: Europe and the Mediterranean, 400–800. Oxford; New York: Oxford University Press. OCLC 1025811203.
Wickham, Chris (2016). Medieval Europe. New Haven and London: Yale University Press. ISBN 978-0-30020-834-4.
Wilentz, Sean (1999). Rites of Power: Symbolism, Ritual, and Politics since the Middle Ages. Philadelphia: University of Pennsylvania Press. ISBN 978-0-81221-695-0.
Williams, Mark (2004). The Story of Spain. San Mateo, CA: Golden Era Books. ISBN 978-0-97069-692-2.
Wolfram, Herwig (1997). The Roman Empire and its Germanic Peoples. Berkeley and Los Angeles: University of California Press. ISBN 0-520-08511-6.
Wood, Ian (1994). The Merovingian Kingdoms, 450–751. London and New York: Longman. ISBN 0-582-49372-2.
הערות שוליים

↑  Wallace-Hadrill 2004, p. 118.
1 2  Wolfram 1997, p. 265.
↑  Collins 1995, p. 40.
↑  Gregory of Tours 1974, p. 233 [IV.38].
↑  Wolfram 1997, p. 266.
↑  Heather 1998, p. 279.
1 2 3  Altamira 1913, p. 166.
↑  Wilentz 1999, p. 111.
↑  Davis 2005, p. 99.
↑  Wallace-Hadrill 2004, p. 119.
↑  López 1998, p. 153.
↑  Williams 2004, p. 54.
1 2  Altamira 1913, p. 167.
↑  Collins 2004, p. 54.
↑  John of Biclaro 1990, pp. 62–67 [Chron. 27, 32, 36, 40, 47, 51].
↑  Frassetto 2003, p. 242.
↑  Wood 1994, p. 171.
↑  Wolfram 1997, p. 267.
1 2  Frassetto 2003, p. 241.
↑  Wolfram 1997, p. 268.
↑  Goffart 2006, pp. 107.
↑  Goffart 2006, pp. 213.
1 2  Wickham 2005, p. 38.
↑  Frassetto 2003, p. 240, 242.
↑  Wickham 2005, p. 94.
↑  Gregory of Tours 1974, p. 477 [VIII.46].
↑  McKitterick 2001, p. 173.
1 2  Wickham 2016, p. 39.
↑  Frassetto 2003, pp. 359–360.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810553905005606  CANTIC: a10811631  GND: 138834997  ISNI: 0000 0003 5543 1134  LCCN: no2010000450  SUDOC: 142523208  VIAF: 95455825   WorldCat (עם VIAF): 95455825 
מטבע זהב (טרמיסיס) של לאוויגילד, 573-578.
ציור של המלך לאוויגילד, יצירת הצייר חואן דה ברואטה (1835-1906), מוזיאון הפראדו
ליטופ פלאזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מיקום:  גואנגג'ואו
 מדינה:  סין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2008–2012 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2012 
 אדריכל:  פרסיסקו גונזאלז-פולידו
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 גובה:  302.7 מטר
 שטח:  118,988 מטר רבוע
 קומות:  66 (+5 קומות תת-קרקעיות)
 
 קואורדינטות:  23°07′42″N 113°19′13″E﻿ / ﻿23.12833°N 113.32028°E﻿ / 23.12833; 113.32028
 www.leatop.com
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןליטופ פלאזה(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןליטופ פלאזה
 
לִיטוֹפּ פלאזה (בסינית: 利通广场, באנגלית: Leatop Plaza) הוא גורד שחקים הממוקם בעיר גואנגג'ואו, סין. המגדל מתנשא לגובה של 302.7 מטר וכולל 66 קומות מעל הקרקע בנוסף ל-5 קומות תת-קרקעיות. בניית המגדל החלה בשנת 2008 ונסתיימה כעבור 4 שנים, בשנת 2012, והוא עוצב על ידי פרסיסקו גונזאלז-פולידו. הפלאזה מתפרסת על שטח של 118,988 מטרים רבועים והיא כוללת 35 מעליות.
ראו גם

שאנגחאי טאוור
טיפול בפלואוריד

מתנדב מורח משחת פלואור
טיפול בפלואוריד (באנגלית: Fluoride therapy) הוא השימוש בפלואוריד למטרות רפואיות. לפלואוריד השפעה חיובית על מניעת עששת השיניים ועיקר פעילתו היא דרך מגע ישיר עם פני שטח השן. פלואוריד מאט את קצב פירוק השן בתגובה עם חומצה, מגדיל רמינרליזציה ומקטין פעילות חיידקית. תוספי פלואוריד ניתנים בדרך כלל כנוזל, גלולה או משחה. תוספי פלואוריד מומלצים לילדים החל מגיל 6 חודשים כדי למנוע עששת באזורים בהם ריכוז פלואוריד במי השתייה נמוך. שימוש בפלואוריד נעשה גם לטיפול במספר מחלות עצם.
שימושים רפואיים

שימוש בפלואוריד כדי למנוע עששת החל ב-1940. פלואוריד, בצורת נתרן פלואוריד, נכנס לרשימת התרופות חיוניות של ארגון הבריאות העולמית, ונחשב לתרופה יעילה ובטוחה לשימוש ובנוסף מחירה אינו גבוה. הוכח כי להוספת פלואוריד ישנה השפעה חיובית על מניעת עששת השיניים, בעיקר בילדים ומתבגרים. מעקב אחר השפעת תוספי פלואוריד על שיני חלב הראה כי מתפתחות שיניים חזקות יותר ועמידות יותר בפני עששת. מים וחלב אלה הן שתי צורות אספקת פלואוריד לגוף בצורה מערכתית.
שימושים רפואיים > אוסטיאופורוזיס

מחקר רב נעשה בתחום של תוספי פלואוריד באוסטיאופורוזיס שלאחר גיל המעבר. תוסף זה לא התגלה כיעיל: על אף שנתרן פלואוריד מגביר את צפיפות העצם, הוא אינו מקטין את הסיכוי לשברים.
תופעות לוואי

שימוש במשחת שיניים המכילה פלואוריד (בריכוז של 1000 חל"מ ומעלה), ותוספי פלואוריד לילדים מתחת לגיל שש, ובמיוחד בשלוש השנים הראשונות של החיים מגדיל את הסיכוי ללקות ברעלת פלואור. ההערכה היא כי הפלרת מי השתייה בריכוז אופטימלי למניעת עששת מגבירה את הימצאות של מקרי רעלת פלואור פי 4 ל-5%. השפעות רעלת פלואור במקרים כאלו הם קלות עד בינוניות כאשר מרביתם הם בעיות אסתטיות מזעריות.
תופעות לוואי > סיכונים נוספים

לעיתים עולים טענות ודיווחים כי הפלרת מי השתייה יכולה להיקשר להתפתחות של אוסטאופורוזיס וסוגי סרטן שונים, אולם סקירות שיטתיות לא מצאו ראיות כדי לתמוך בטענות אלה. כתוצאה, קיים שיח ציבורי בנושא הפלרת מי שתייה.
מינון יתר

מינון נורמלי עלול לעיתים לגרום לסימנים לבנים על השיניים ומינון גבוה עלול לגרום לצביעה חומה או צהובה של השיניים. צריכת כמויות גדולות של פלואוריד יכולה להוביל להרעלת פלואוריד ומוות. כמות הפלואוריד הקטלנית עבור רוב המבוגרים מוערכת ב-5 עד 10 גרם (שהיא שוות ערך ל-32-64 מ"ג/ק"ג יסודי פלואוריד/ק"ג משקל גוף). צריכת פלואוריד במינון נמוך פי 15 עד 20 מהמינון הקטלני עשויה ליצור אי נוחות במערכת העיכול. חשיפה וצריכה כרונית של פלואוריד עלולה לגרום לפלואורוזיס דנטלי, עודף חשיפה מערכתי עשוי לגרום לפלואורוזה שלדית. ילדים צעירים נמצאים בסיכון קבלת עודף פלואוריד.
מנגנון פעילות

טיפול בפלואוריד אינו מונע נזק אלא מתקן נזק קיים על ידי כך שהוא גורם למינרל פלואוראפטיט להשתלב באמייל השן במקומות בהם הוא פגוע. פלואוראפטיט אינו מרכיב טבעי של שיני אדם, אבל נמצא בשיני כרישים. המינרל העיקרי שנמצא באמייל שן האדם באופן טבעי הוא היידרוקסיאפטיט ולא פלואוראפטיט, הנוצר בנוכחות של פלואוריד. גם ללא נוכחות פלואוריד, השיניים חוות לסירוגין עליות וירידות בתכולת המינרלים. תהליך זה קשור בחומציות הפה אך גם בריכוז של חומרים אחרים כגון זרחה וסידן.
פלואוריד מפחית את דעיכת אמייל השן על ידי היווצרות של פלואוראפטיט והתבוססותו לתוך אמייל השיניים. נוכחות יוני פלואוריד מקטינה את קצב העלמות המינרלים ומגבירה את קצב הרמינרליזציה של השיניים בשלבים הראשונים של התפתחות חורים בשיניים. פלואוריד פועל בתהליך הנקרא מחזור רמינרליזציה. לאחר בליעה של פלואוריד, השפעתו על התהליך קטנה בהרבה.
יוני פלואוריד מעורבים בשלוש תגובות של רמינרליזציה:
החלפה של יוני הידרוקסיד ביוני פלואור: −Ca10(PO4)6(OH)2 + 2F− → Ca10(PO4)6F2 + 2OH
גדילת גבישי אפטיט בסביבה מרוכזת: Ca2+ + 6PO43− + 2F− → 10Ca10(PO4)6F2
פירוק אפטיט ויצירת Ca10(PO4)6(OH)2 + 20F− → 10 CaF2 + 6PO43− + 2OH− :CaF2
תגובות החלפה איזו-יוניות נעשית על ידי ההחלפה של יוני הידרוקסיד ביוני פלואוריד במינרל אפטיט, והתגבשות של פלואוראפטיט בחשיפה לסביבת פלואוריד בריכוז נמוך (0.01-10 חל״מ) על פני תקופות זמן ארוכות. התגובה של פירוק אפטיט ויצירת קלציום פלואוריד מתרחשת בריכוזים גבוהים יותר של פלואוריד (100-10,000 חל״מ) .
השפעת פלואוריד על מיקרובקטריה אוראלית וחשיבות השפעה זאת על יעילותה נגד עששת אינה נמצאת בהסכמה. מחקרים רבים על תאים חיידקיים הראו כי לפלואוריד השפעה אנטי מיקרוביאלית. תופעות אלו נצפו בריכוז של לפחות 10 חל״מ אשר מצוי רק לפרק זמן קצר בחלל הפה כתוצאה משימוש במוצרים המכילים פלואוריד. מחקר בדק השפעות פלואוריד על מיקרובקטריה אורלית והגיע למסקנה כי בנוסף להשפעת פלואוריד על נוכחות מיקרובקטריה אורלית, הוא גם מקטין הידבקות של חיידקים לשטח פני השיניים, יחד עם פעילתו העיקרית של הפחתת הדרמינרליזציה. עדויות נוספות נדרשות לאמת טענה זו על פעילות פלואור.
כל שיטות הוספת הפלואוריד יוצרות ריכוזים גבוהים של יוני פלואור ברוק, ובכך השפעתה היא מקומית על נוזל הפלאק (אנ'). פלואוריד אינו מונע עששת, אלא מקטין את הקצב שבו העששת מתפתחת, לכן חשיפה חוזרת ונשנית לפלואוריד במהלך היום היא חיונית עבור יעילות התפקוד של פלואוריד. ככל שהחשיפה לפלואוריד תדירה יותר כך ביצועיו במניעת עששת טובים יותר.