אקדמיה ז'וליאן

| --- | --- |
הסטודיו, דיוקן משנת 1881 מאת מריה בשקירצבה
הסטודיו, דיוקן משנת 1881 מאת מריה בשקירצבה
 בית ספר לאמנות
 על שם:  Rodolphe Julian 
 תקופת הפעילות:  1867–1968 (כ־101 שנים)
 מייסדים:  Rodolphe Julian 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°52′16″N 2°20′30″E﻿ / ﻿48.871111111111°N 2.3416666666667°E﻿ / 48.871111111111; 2.3416666666667
  (למפת פריז מוגדלת) אקדמיה ז'וליאן(למפת פריז רגילה) אקדמיה ז'וליאן he
 
אקדמיה ז'וליאן (בצרפתית: Académie Julian) היה בית ספר גבוה ללימודי אמנות בפריז, אשר פעל בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
בית הספר הוקם בשנת 1868 על ידי רודולף ז'וליאן (אנ') (1839–1907), אמן לא מוכר יחסית שהציג מספר פעמים בסלון פריז וכן בסלון המסורבים (אנ'), והיה בעברו מתאבק. המוסד נפתח ב"פסאז' דה פנורמה (אנ')" בפריז כבית ספר פרטי, תחילה התמחה בהכנת התלמידים למבחני הכניסה לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (ENSB-A) היוקרתי בפריז אולם עם השנים הפכו בתי הספר למתחרים זה בזה.
ה"פסאז' דה פנורמה" בפריז, שבו נפתחה ב-1868 האקדמיה ז'וליאן
האקדמיה הייתה פופולרית במיוחד בקרב תלמידים אשר באו מחוץ לצרפת ללמוד בו, מכיוון שכדי להתקבל לבית הספר לאמנויות היפות נדרשו מבחנים קשים בשפה הצרפתית. ז'וליאן הצליח להביא מורים מבית הספר לאמנויות היפות ללמד במוסד שלו כמורי-חוץ וכך נהיה אטרקטיבי בקרב תלמידי החוץ. רבים מהמורים שימשו גם כשופטים בסלון וכך הוקל על התלמידים להכניס את יצירותיהם לתערוכות נחשבות. בית הספר הפך במהירות לאחד מבתי הספר לאמנות הטובים מסוגו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 מספר תלמידיו היה כ-600. עם עליית המוניטין של בית הספר, נפתחו עוד ארבעה סניפים ברחבי פריז: בשדרות סנט ז'אק סס' 28 (הרובע השישי), רחוב ברי סס' 5 (הרובע השמיני), רחוב הדרקון מס' 31 (הרובע השישי) וברחוב ויויאן מס' 51 (הרובע השני).
מורים באקדמיה ז'וליאן, 1892
מכיוון שבית הספר לאמנויות היפות קיבל לשורותיו רק גברים, החל משנת 1880 שימשה האקדמיה כמוסד חלופי ללימודי אמנות עבור נשים.
תור הזהב של בית הספר היה בשנים 1875–1915, כאשר הוא משך אליו את התלמידים והמורים המוכשרים ביותר. בוגרים רבים מהתקופה הזו והפכו לכמה מגדולי האמנים המודרניים של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
רודולף ז'וליאן (1839–1907), מייסד האקדמיה ז'וליאן
ימי הזוהר של בית הספר עלו בקנה אחד עם תנועת הפוסט-אימפרסיוניזם, ולכן רבים מהבוגרים המפורסמים ביותר היו ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים, בעיקר חברי תנועת הנאבי, שהתפרסמו באמנות הדקורטיבית שלהם. בית הספר היה פופולרי במיוחד בקרב אמריקאים, וכמה אוהדים של האימפרסיוניזם האמריקאי למדו בז'וליאן, יחד עם אמנים שונים הידועים בעיקר באמנות היפה שלהם. גם כמה אמנים אירים חשובים נרשמו, וכך גם מספר ציירים אקספרסיוניסטים מגרמניה וגם מצרפת. האקדמיה הייתה פופולרית גם בסצנת האמנות האוונגרדית בפריז, ומשכה אליה חברים רבים באסכולת פריז, כולל אמן הפוסטרים הצ'כי אלפונס מוכה (1860–1939) והצייר הצרפתי שהפך לצלם אנרי קרטייה ברסון (1908–2004).
ב-1968 מוזגה האקדמיה ז'וליאן עם בית הספר הגבוה פנינגהן לאמנויות גרפיות (École supérieure d'arts graphiques Penninghen) - סטודיו לאמנות שנוסד על ידי הצייר והקדר גיום מט דה פנינגהן (1912–1990), שהכין את התלמידים לכניסה לבתי הספר הגבוהים לאמנות, בית הספר הלאומי לאמנויות דקורטיביות (École Nationale Supérieure des Arts Décoratifs), ובית הספר הלאומי לאמנויות שימושיות ומלאכות יד (École Nationale Supérieure des Arts Appliques et des Métiers d'Art), כדי ליצור את בית הספר הגבוה פנינגהן לאמנויות גרפיות (École Supérieure d'Arts Graphiques, בקיצור: ESAG פנינגהן). ב-2020, בית הספר שינה את שמו ל-Penninghen.