stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיר דוד
עיר דוד בשיבת ציון ובית שני

נחמיה מתאר בספרו: ”וָאֵצְאָה בְשַׁעַר הַגַּיא לַיְלָה וְאֶל פְּנֵי עֵין הַתַּנִּין וְאֶל שַׁעַר הָאַשְׁפֹּת וָאֱהִי שֹׂבֵר בְּחוֹמֹת יְרוּשָׁלַ͏ִם אֲשֶׁר הֵם פְּרוּצִים וּשְׁעָרֶיהָ אֻכְּלוּ בָאֵשׁ. וָאֶעֱבֹר אֶל שַׁעַר הָעַיִן וְאֶל בְּרֵכַת הַמֶּלֶךְ וְאֵין מָקוֹם לַבְּהֵמָה לַעֲבֹר תַּחְתָּי.” בעקבות כך בנה נחמיה חומה שהקיפה חלקים מעיר דוד.
רק מאוחר יותר, כשהחשמונאים שולטים בירושלים, העיר מתרחבת וגדלה. החשמונאים מחזירים את גבעת עיר דוד להיות חלק מהעיר ירושלים, אך בניגוד לימי בית ראשון בהם עיר דוד הייתה מרכז העיר, בעת ההיא עיר דוד הופכת להיות פרבר עוני של ירושלים, ומלבד בריכת השילוח המפוארת שבתחתית הגבעה ירושלים מתחלקת לעיר העליונה – העיר העתיקה של ימינו, שם מתגוררים העשירים והשכבה העליונה, והעיר התחתונה – גבעת עיר דוד, שם מתגוררים דלת העם הפשוטים והפועלים.
עיר דוד לאחר חורבן בית שני

ירושלים כולה, ואיתה גם עיר דוד, נהרסה בחורבן בית שני בשנת 70 ולא יושבה מחדש אלא ב-135, כשהקיסר הרומי אדריאנוס הקים במקומה של ירושלים עיר רומית אלילית וקרא לה על שמו, איליה קפיטולינה. נראה כי האזור של עיר דוד נשאר מחוץ לתחומי העיר הרומית.
בתקופה הביזנטית גדל תחומה של העיר והיא התפשטה להר ציון ולעיר דוד. בצפונה של עיר דוד נחשפו מבני מגורים מהתקופה הביזנטית. עיקר השרידים מן התקופה הביזנטית מצויים ממערב לשער הקדום של עיר דוד, הוא "שער הגיא". מבני המגורים של השכבה הביזנטית המאוחרת מצטיינים באיכות בנייתם והם היטיבו להשתמר.
עיר דוד לאחר חורבן בית שני > כנסיית השילוח

כנסיית השילוח: בשנים 1894–1897 נחשפו על ידי בליס ודיקי שרידיה של כנסיית השילוח שנבנתה כנראה באמצע המאה ה-5 לספירה על ידי הקיסרית אאודוקיה.
הכנסייה הוקמה לזכר סיפור הנס של ישו שהחזיר לעיוור את ראייתו בבריכת השילוח כפי שמתואר בבשורה על פי יוחנן ט 1–7:
כאשר עבר בדרכו ראה איש עור מיום הולדו. שאלו אותו תלמידיו: 'רבי, מי חטא שהוא נולד עור? הוא או הוריו?' ענה ישוע: 'לא הוא חטא ולא הוריו; אין זה אלא כדי שיגלו בו פועלי אלוהים. עלינו לפעל את פועלי שולחי כל עוד יום. יבוא לילה ואז לא יוכל איש לפעול. בעודני בעולם אני אור העולם.' אחרי אמרו זאת ירק על האדמה ועשה טיט מן הרוק; מרח את הטיט על עיני העור ואמר אליו: 'לך ורחץ בברכת השלוח' [שפירושו שילוח]. הלך ורחץ, ובא כשהוא רואה."
הכנסייה הוקמה מצפון לברכת השילוח וחלקיה נשתמרו היטב, לעיתים עד לגובה העולה על 2.5 מטר. הכנסייה, שמידותיה 16 מטר ברוחב על 28 מטר באורך, נחלקה לאולם תווך ושתי סיטראות על ידי ארבע אומנות רבועות. הסיטראות רוצפו בפסיפסים מעוטרים בדגמים שרווחו בתקופה הביזנטית. הכניסה לכנסייה הייתה מצפון וירדו אליה דרך אטריום (חצר פנימית) ונרתקס מדורג ממנו עברו לכניסה דרך סטיו. הסטרא הדרומית נפתחה אל ברכת השילוח במעין סטיו פתוח.
עיר דוד לאחר חורבן בית שני > הכיבוש הערבי

ירושלים נכבשה על ידי הערבים ב-638 לספירה. בשלב מוקדם של התקופה הערבית הקדומה התירו השליטים ליהודים, לראשונה זה כמה מאות שנים, להתיישב בירושלים ולהקים בה שכונה יהודית. שכונה זו הייתה כנראה בגבעת עיר דוד, אף על פי שעל מיקומה המדויק עדיין חלוקות הדעות. יש מעט מאוד עדויות ארכאולוגיות מהתקופה המוסלמית הקדומה בעיר דוד (בעיקר ממצא עבאסי מאזור חניון גבעתי).
כבר הפאטימים, במאה ה-11, צמצמו את גבולות העיר מדרום, הקימו חומה בתוואי חדש (שנשמר מאז ועד היום), והותירו את עיר דוד מחוץ לגבולות העיר.
במאה התשיעית הקימו יהודים קראים את שכונתם בצד המערבי של המדרון וכינו את שכונתם בשם "צלע האלף" על פי הפסוק בספר יהושע: "צלע האלף והיבוסי היא ירושלים". שכונתם כונתה גם בשם "שכונת בני המזרח". ישובם זה התקיים כמה מאות שנים.
עיר דוד לאחר חורבן בית שני > כפר סילואן במאות האחרונות

בתקופה המוסלמית המאוחרת, לאחר גירוש הצלבנים, התפתח על גבעת עיר דוד ועל הגבעה ממול כפר ערבי, סילואן, ששמו הוא כנראה שיבוש של "שילוח", המעיין הזורם בתחומי עיר דוד. עם יציאת העיר החוצה מהחומות החל מאמצע המאה ה-19, סופח הכפר לתחומי העיר והפך לשכונה.
כאשר עלו ארצה יהודים מתימן בשנת 1882 (עליית "אעלה בתמר"), הם התגוררו בתחילה בירושלים בחוסר כל וללא קורת גג. עסקנים יהודים ריחמו עליהם ורכשו עבורם חלקת אדמה במדרונות הכפר הערבי סילואן על גבי נחל קדרון. בשנת 1884, שוכנו במקום יהודי תימן וזהו היישוב הראשון של התימנים בתקופת העליות. המקום נקרא "כפר השילוח", על-שם המעיין הסמוך. בעלי הקרקעות קיוו כי התושבים התימנים ילמדו את עבודת האדמה ויספקו תוצרת חקלאית לתושבי ירושלים, אך אלו העדיפו לעבוד מחוץ לכפר. מאורעות הדמים, בהם פגעו הערבים ביהודים החל משנת 1920, צמצמו את האוכלוסייה בכפר, ובשנת 1936 (מאורעות תרצ"ו), התנפלו ערבים על הנותרים, פגעו בהם ושדדו את רכושם. התושבים עזבו את המקום סופית.
חידוש הנוכחות היהודית בעיר דוד

בשנת 1986 קמה עמותת אלע"ד ("אל עיר דוד") במטרה לקדם את הקשר היהודי למקום ובפרט את ההתיישבות היהודית בתחומי עיר דוד. העמותה פועלת לקדם תיירות, חפירות ארכאולוגיות, חינוך ומחקר על ירושלים. כמו כן היא רוכשת קרקעות מתושבי סילוואן, או שוכרת אותן מחברת עמידר, כדי לשכן בהן יהודים.
החל משנת 1997 מפעילה העמותה עבור רשות הטבע והגנים את 'הגן הלאומי עיר דוד', המהווה חלק מ'גן לאומי סובב חומות ירושלים'. היא מנגישה לציבור כמה מבנים בעיר דוד, כמו 'בית הצופה', שהפך לנקודת תצפית ואולם להקרנת חיזיון אורקולי. האתר נחשב לאחד האתרים הפופולריים בירושלים.
העמותה פועלת לחינוך והסברה על אודות ירושלים, ובפרט מפיצה ידע בעניין ירושלים הקדומה. היא שותפה לפרויקט 'מוריה' של חיל החינוך שבמסגרתו מבקרים חיילי צה"ל בעיר דוד ובסביבתה. בשנת 2001 הקימה העמותה את מכון מגלי"ם (המכון הגבוה ללימודי ירושלים) כמכון מחקר והוראה, שמטרתו להעמיק את הידע על אודות ירושלים בתחומי היסטוריה, ארכאולוגיה ותנ"ך. מדי שנה מקיים המכון את 'כנס מחקרי עיר דוד', הכנס הארכאולוגי הגדול בישראל. השטח של החפירות הארכאולוגיות בעיר דוד מנוהל על ידי העמותה, אשר מממנת את רובן. ממצאי החפירות מתפרסמים בכלי התקשורת ובכנס השנתי של מגלי"ם. כתוצאה מפעילות העמותה חלה עלייה חדה במספר המבקרים במקום בשנים האחרונות. בשנת 2008, למשל, ביקרו בגן הלאומי עיר דוד כ-400 אלף איש.
אחת מפעולותיה העיקריות של העמותה היא היישוב היהודי בעיר דוד, כמו גם באגן הקדוש כולו. העמותה רוכשת ושוכרת מיום הקמתה נכסים, קרקעות ובתים בעיר דוד ובאזורים נוספים בכמה דרכים: איתור נכסים בבעלות יהודית ומאבק משפטי במחזיקיהם הנוכחיים; קנייה ושכירת נכסים שהוכרזו נכסי נפקדים על ידי האפוטרופוס מהרשות לפיתוח ומחברת עמידר; וכן שכנוע ערבים תושבי סילואן למכור את בתיהם ליהודים. בשנת 2014 התגוררו בעיר דוד כ-100 משפחות יהודיות המונות כ-500 איש.
החפירות הארכאולוגיות בעיר דוד

עיר דוד היא האתר שבו נערכו חפירות על ידי המספר הגדול ביותר של משלחות ארכאולוגיות בישראל. הדבר נובע ממקומה של העיר הקדומה בחקר המקרא. אלה המשלחות והחוקרים שחפרו באתר בציון שנות החפירה:
| ארכאולוג | ארכאולוג | עונות חפירה | עונות חפירה |
| --- | --- | --- | --- |
| צ'ארלס וורן |  | 1867 |  |
| הרמן גותה |  | 1881 |  |
| קונרד שיק |  | 1886 | 1890 |
| פרדריק ג' בליס | ארצ'יבלד דיקי | 1894–1897 |  |
| מונטגיו פארקר | לואי-איג ונסאן | 1910–1911 |  |
| רמון וייל |  | 1913–1914 | 1924–1923 |
| רוברט מקאליסטר | ג'ון גארו דנקן | 1923–1925 |  |
| ג'ון וינטר קרופוט | ג'רלד פיצ'ג'רלד | 1927–1928 |  |
| קתלין קניון |  | 1961–1967 |  |
| יגאל שילה |  | 1978–1985 |  |
| רוני רייך | אלי שוקרון | 1995–2010 |  |
| אילת מזר |  | 2005–2020 |  |
| דורון בן עמי | יאנה צ'חנוביץ | 2007 ואילך |  |

| יובל גדות | יפתח שלו | 2012 ואילך |  |
כמו כן נערכו במשך השנים בדיקות מצומצמות במקומות שונים. אלה נערכו בידי:
| ארכאולוג | ארכאולוג | עונת בדיקה |
| --- | --- | --- |
| א' מסטרמן |  | 1901 |
| דוד אדן-ביוביץ' |  | 1977 |
| אלון דה-גרוט |  | 1993 |
| יעקב ביליג |  | 1994 |
| דן בהט |  | 1998 |
| צבי גרינהוט |  | 2004–2005 |
| רנה אבנר |  | 2004 |
| רוני רייך | גיא בר-עוז | 2005 |
| דוד עמית | יונתן אדלר | 2006 |
| ג'ו עוזיאל | אורטל כלף | 2017 |
| יובל ברוך | ארי לוי | 2019–2020 |
הממצאים בעיר דוד > גן לאומי "עיר דוד"

בעיר דוד מספר אתרי חפירה, השטחים סומנו עם השנים בצורות שונות על ידי החופרים השונים, אך כיום נהוג להתייחס לאתרים השונים על פי האזורים שהוגדרו בחפירותיו של יגאל שילה. החשובים שבהם – שטח G (קריית השלטון), מבנה האבן הגדול, נקבת חזקיהו ופיר וורן. שטחי חפירה נוספים אינם מפורטים כאן, אך ניתן לקרוא עליהם ברשימת הקריאה שלהלן.
הממצאים בעיר דוד > מבנה האבן הגדול

בכניסה לגן הלאומי נחשף בשנת 2005 מבנה אבן גדול הקבור תחת נדבכים מתקופת בית שני ומהתקופה הביזנטית. לדעת החופרת אילת מזר הוא נבנה בראשית המאה העשירית לפנה"ס, והיא אף מעלה את ההשערה לפיה שימש המבנה כארמונו של דוד המלך, חוקרים אחרים חלוקים על תארוך זה והם מקדימים אותו למאות ה-12–13 לפנה"ס.
מבנה תמך מדורג גדול ממדים נחשף ממזרח למבנה האבן, בתחום שטח G. יש המתארכים אותו לשלהי המאה ה-13 עד תחילת המאה ה-12 לפנה"ס, אחרים משייכים אותו למאה העשירית לפנה"ס, תקופת דוד המלך.
הממצאים בעיר דוד > קריית השלטון – שטח G

על המדרון שמזרחית למבנה האבן הגדול הוקמו מבנים מפוארים בתקופת הבית הראשון, אשר הממצאים שהתגלו בתוכם מעידים על המעמד הגבוה של הדיירים שאכלסו אותם. המבנה הגדול שבהם מכונה "בית אחיאל", משום ששם זה נמצא על גבי שברי חרס שנחשפו באתר. בסמוך לבית התגלתה אסלת אבן שהייתה מותקנת בראש בור ספיגה. האסלה מוצגת כיום מימין למבנה, והיא מעידה על רמת החיים הגבוהה של תושביו. בחפירות שנעשו מתחת לאסלה, הצליחו ארכאולוגים לזהות את סוגי המאכלים שתושבי ירושלים של תקופת בית ראשון אכלו, בין השאר הצליחו לזהות שרידים של עצמות דגים מהנילוס במצרים, דבר המלמד על קשרי מסחר ועל מעמד גבוה.
מימין למבנה, באחד החדרים שנחשפו, התגלתה שכבת אפר עבה ברצפת החדר המכונה משום כך "החדר השרוף", המעידה על חורבן העיר ירושלים על ידי נבוכדנצר בשנת 586 לפני הספירה. באתר התגלו גם ראשי חיצים המעידים על הקרב שהתחולל באזור. סגנון החצים מכונה סקיתו-איראני, והוא זהה לחיצים של הצבא הבבלי שנמצאו גם במגדל הישראלי ובכתף הינום.
בגבול השטח נחשפה חומה המתוארכת (לדעתה של מזר) לימי נחמיה, אשר בימיו הצטמצמו תחומי העיר, כך שרוב שטח אתר זה נותר מחוץ לחומה.
הממצאים בעיר דוד > קריית השלטון – שטח G > החומה

בדרומו של השטח בולט יסוד של מגדל שנבנה על חורבות מבנים שנהרסו עם חורבן בית המקדש הראשון. מדובר ככל הנראה במגדל חשמונאי מהמאה ה-2 לפנה"ס אשר שימש כחלק מביצורי החומה מתקופת בית שני, אותה חומה שיוספוס פלביוס מכנה "החומה הראשונה". העדות הארכאולוגית מצביעה על כך שהחומה נבנתה החל מימי שיבת ציון. היא הוקמה בראש המדרון המזרחי שנותר מעתה מחוץ לתחומי העיר המבוצרת, עובדה שמתיישבת יפה עם המסופר במקרא המתאר את מסע הלילה של נחמיה, אותו הוא ערך עם הגיעו לירושלים.
"וָאֵצְאָה בְשַׁעַר הַגַּיא לַיְלָה וְאֶל פְּנֵי עֵין הַתַּנִּין וְאֶל שַׁעַר הָאַשְׁפֹּת וָאֱהִי שֹׂבֵר בְּחוֹמֹת יְרוּשָׁלַ͏ִם אֲשֶׁר הֵם פְּרוּצִים וּשְׁעָרֶיהָ אֻכְּלוּ בָאֵשׁ. וָאֶעֱבֹר אֶל שַׁעַר הָעַיִן וְאֶל בְּרֵכַת הַמֶּלֶךְ וְאֵין מָקוֹם לַבְּהֵמָה לַעֲבֹר תַּחְתָּי. וָאֱהִי עֹלֶה בַנַּחַל לַיְלָה וָאֱהִי שֹׂבֵר בַּחוֹמָה וָאָשׁוּב וָאָבוֹא בְּשַׁעַר הַגַּיְא וָאָשׁוּב."
זהו תיאור של מסע שראשיתו בשער הגיא, משם יורד נחמיה לבריכת השילוח וכשהוא שב ועולה במדרון המזרחי אין הבהמה יכולה לעבור. ואכן בכל המקומות שנחפרו במדרון המזרחי התלול נתקלו מיד במפולת אבן אדירה. נחמיה הגיע כנראה למסקנה שאין לו האמצעים הדרושים לפינוי ושיקום ההריסות בקטע קשה זה, והוא בנה את החומה בראש המדרון. חומה זו המשיכה לשמש בכל ימי בית שני ובתקופה הביזנטית.
הממצאים בעיר דוד > קריית השלטון – שטח G > בית אחיאל

בית אחיאל הוא מסוג בית ארבעת המרחבים האופייני לימי בית ראשון. המבנה, שפתחו מצד דרום נחשף בחפירות בשלמותו, אך בהמשך החפירה היה צורך לפרק את מחציתו המזרחית כדי שניתן יהיה לחשוף את הנמצא מתחת לרצפתו. בשחזור החלק נעשה שימוש בחומרים מודרניים כפסי מתכת ובטון, כדי להדגיש את החלק המשוחזר. המבנה מכונה "בית אחיאל" משום שנמצאו בו שני אוסטרקונים הנושאים שם זה. המבנה נהרס בחורבן בית ראשון.
מצפון לבית אחיאל בנויים שני תאים. בדרומי ביניהם, הסמוך לבית אחיאל, נמצאה אסלת בית שימוש חצובה מאבן שקועה ברצפה ומתחתיה בור שקיעה - מה שמעיד בדרך כלל על מצב כלכלי טוב של בעלי הבית (שהיו יכולים להחזיק עבדים או משרתים שיפנו את השירותים על בסיס קבוע, באין מערכת ניקוז).
הממצאים בעיר דוד > קריית השלטון – שטח G > החדר השרוף

מצפון לתאים עוברת סמטה שמעברה השני נחשפה פינה של מבנה נוסף הקרוי "החדר השרוף". המבנה השתמר למלוא קומתו הראשונה. מהסמטה מובילות מדרגות לקומה השנייה של המבנה. כאשר נשרף הבניין בחורבן התמוטטה הקומה העליונה וכיסתה את רצפתו. נמצאו גם שרידי רהיטי עץ, הראשונים מימי בית ראשון שנמצאו בארץ. בתוך השרידים נמצאו עשרות ראשי חיצים מברזל ומברונזה, המשמשים עדות לקרב שהתחולל כאן בחורבן הבית הראשון, בשנת 586 לפנה"ס.
הממצאים בעיר דוד > קריית השלטון – שטח G > בית הבולות

קירות התמך תמכו במבנים הבנויים על המדרון התלול. ממבנה ששכן בטרסה אחת נמוכה מזו של בית אחיאל נחשפה רק רצועה צרה. במקום נמצאו 51 בולות, פיסות טין קטנות שנלחצו והודבקו אל החוטים הקושרים את הפפירוסים או את מגילות הקלף. על הטין הודבקה טבעת חותם. זהו המקבץ הגדול ביותר של בולות שנמצא. אופן ההשתמרות המעולה של הבולות יכול להעיד על האש החמה שבערה ברחבי העיר ושימרה את פיסות הטין. על רוב הבולות מופיעים שמות של אנשים תוך אזכור שם אביהם. ככל הנראה מדובר ברשימה של חלק חשוב מהפקידות הגבוהה בשנים האחרונות לקיום ממלכת יהודה. באחת הבולות מופיע שמו של גמריהו בן שפן, הנזכר בספר ירמיהו בזמנו של יהויקים מלך יהודה בתור סופר המלך שבלשכתו הוקראה נבואת ירמיהו. זו הייתה הפעם הראשונה בה נמצאה בחפירה ארכאולוגית מדעית טביעת חותם של דמות מקראית.
הממצאים בעיר דוד > קריית השלטון – שטח G > קיר האבן המדורג

תחילה חשבה קתלין קניון שחפרה במקום כי המבנה המדורג הוא חלק מהביצור של בית שני, היות שהיה ליד החומה החשמונאית. עם הסרת הרצפות של "בית אחיאל" על ידי משלחת שילה התגלה כי המבנה המדורג ממשיך להופיע מתחת לרצפות כאשר קירות "בית אחיאל" בנויים ישירות על גביו, לפיכך הוא מוקדם לבית אחיאל המתוארך למאה ה-8 לפנה"ס. על סמך הקרמיקה המתייחסת למבנה המדורג אפשר לתארכו למאות ה-9-10 לפנה"ס לימי דוד ושלמה. מבנה זה הוא קיר תמך, זהו המבנה הגדול ביותר שנתגלה עד כה מתקופה זו - אולי של מעין אקרופוליס. ייתכן שתפקד כחלקלקה. כאשר התמוטט הקיר בחלקו, בנו על יסודותיו את בית אחיאל במאה ה-8 לפנה"ס. ייתכן שהדבר משקף את הדרישה ההולכת וגוברת לשטח בנייה בתוך העיר המבוצרת, אולי בעקבות זרם פליטים מממלכת ישראל והירידה בחשיבות האקרופוליס הישן לאחר הקמת האקרופוליס החדש במעלה הר הבית.
המבנה המדורג בנוי על מסד המורכב ממערכת של קירות שיוצרים "ארגזים" ממולאים בקירות אבן. המסד מתוארך לפי חרסים למאות ה-13–14 לפני הספירה, לתקופה הכנענית המאוחרת. ככל הנראה זהו מסד למצודה, אולי מצודת ציון. הארכאולוגית אילת מזר מזהה את המבנה שמעליו עם ארמונו של דוד המלך. הסיבות לכך הם שבחפירות מתחת למקום נמצאו כותרות פרוטו-איאוליות, המזוהות עם הבנייה המלכותית בישראל וביהודה (פריטים דומים נמצאו באתרים אחרים המתוארכים לימי בית ראשון, כדוגמת חצור, דן, מגידו ורמת רחל).
בנוסף, נמצאו בולות עם שמות מלכים מבית דוד, דבר המלמד שהמקום עבר בירושה לכל היותר.
הממצאים בעיר דוד > מפעלי המים בעיר דוד > מעיין הגיחון

מעיין הגיחון הוא מקור המים העיקרי של ירושלים הקדומה (עיר דוד), וסביר להניח כי הוא זה שקבע את מיקומו של היישוב הראשוני במקום. מעיין הגיחון הוא בעל אופי קרסטי (מעיין שנוצר עקב פעולות המסת אבן הגיר על ידי מים) סיפוני. מימיו נקווים בתוך חלל המסה קרסטי. לאחר שהחלל מתמלא במי משקעים מאגן הניקוז שלו, הוא מתרוקן בפתאומיות דרך פתח צר, ומשום כך נביעתו המקורית לא הייתה רצופה, אלא כמעיין פועם - מגיח ומתייבש לסירוגין, וייתכן שתופעה זו הקנתה למעיין את שמו (כיום הוא נובע בקצב אחיד עקב שינויים גאולוגיים). ספיקת המעיין, לפי המדידות החדשות, היא סביב 1,500 מ"ק ליום בממוצע.
במהלך השנים נבנו לצד המעיין מתקנים שמטרתם לנצל את המים ביעילות רבה יותר, ותעלות השקיה שהוזרמו מהגיחון אפשרו חקלאות שלחין.
הממצאים בעיר דוד > מפעלי המים בעיר דוד > פיר וורן

פיר וורן הוא מפעל המים הראשון של ירושלים והקדום שבין שני מפעלי המים מימי בית ראשון. הוא נתגלה ותואר לראשונה על ידי צ'ארלס וורן ב-1867. משלחת החפירות בהנהלת שילה ניקתה וחקרה את פיר וורן בין השנים 1979–1981. מחקר זה לווה במחקר גאולוגי שבוצע על ידי דן גיל. בשנים 1997–1998 נחקר פיר וורן והשטח שלמרגלותיו בידי רוני רייך ואלי שוקרון, שהגיעו למסקנות חדשות לגבי הפיר. לטענתם הפיר, שהוא פרט גאולוגי טבעי בסלע לא היה גלוי ולכן גם לא היה נגיש, ואין לו כל קשר תפעולי עם מפעל המים שגילה וורן. רייך ושוקרון גילו במרחק קצר בסמוך ברכה חצובה עמוקה והראו כי המנהרה הובילה לשם, וכי שם נשאבו המים.
הממצאים בעיר דוד > מפעלי המים בעיר דוד > פיר וורן > תיאור הפיר

הגישה אל הפיר היא דרך מנהרה באורך של עשרות מטרים. בראשה ישנו פיצול קטן אל מערה טבעית, אך עיקרה הוא מנהרה משופעת בה חצובות מדרגות תלולות היורדות גובה של כ-8 מטר לכיוון צפון מזרח. המנהרה נמשכת אחרי המדרגות עוד כמה מטרים עד הגיעה אל שטח מעט רחב יותר, שבתחתיתו שוכן הפיר האנכי. המנהרה עצמה ממשיכה בקיר המזרחי, בגובה של כשלושה מטרים מעל מפלסה עד נקודה זו (המעבר לשם היום – דרך סולם). הבדל מפלסים זה נועד כנראה להקשות את המעבר על אויבים שעלולים היו לחדור למפעל המים שמחוץ לעיר.
הממצאים בעיר דוד > מפעלי המים בעיר דוד > פיר וורן > תאוריה קודמת

מקור המים של העיר היה במעיין הגיחון שנמצא מחוץ לאזור המבוצר. לאנשים לא הייתה גישה חופשית למים בזמן מצור. פיר וורן בא לענות על בעיה זו ולאפשר גישה למקור המים על ידי תושבי העיר. לפנים חשבו כי פיר וורן הוא אותו "צינור" מסתורי המוזכר בספר שמואל ב':
"וַיֵּלֶךְ הַמֶּלֶךְ וַאֲנָשָׁיו יְרוּשָׁלַ‍ִם אֶל הַיְבֻסִי יוֹשֵׁב הָאָרֶץ, וַיֹּאמֶר לְדָוִד לֵאמֹר: לֹא תָבוֹא הֵנָּה כִּי אִם הֱסִירְךָ הַעִוְרִים וְהַפִּסְחִים לֵאמֹר: 'לֹא יָבוֹא דָוִד הֵנָּה'. וַיִּלְכֹּד דָּוִד אֵת מְצֻדַת צִיּוֹן, הִיא עִיר דָּוִד. וַיֹּאמֶר דָּוִד בַּיּוֹם הַהוּא: כָּל מַכֵּה יְבֻסִי וְיִגַּע בַּצִּנּוֹר."
וכן:
"וַיֵּלֶךְ דָּוִיד וְכָל יִשְׂרָאֵל יְרוּשָׁלַ‍ִם הִיא יְבוּס, וְשָׁם הַיְבוּסִי יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ. וַיֹּאמְרוּ יֹשְׁבֵי יְבוּס לְדָוִיד: לֹא תָבוֹא הֵנָּה, וַיִּלְכֹּד דָּוִיד אֶת מְצֻדַת צִיּוֹן הִיא עִיר דָּוִיד. וַיֹּאמֶר דָּוִיד: כָּל מַכֵּה יְבוּסִי בָּרִאשׁוֹנָה יִהְיֶה לְרֹאשׁ וּלְשָׂר, וַיַּעַל בָּרִאשׁוֹנָה יוֹאָב בֶּן צְרוּיָה וַיְהִי לְרֹאשׁ. וַיֵּשֶׁב דָּוִיד בַּמְצָד, עַל כֵּן קָרְאוּ לוֹ עִיר דָּוִיד. וַיִּבֶן הָעִיר מִסָּבִיב מִן הַמִּלּוֹא וְעַד הַסָּבִיב, וְיוֹאָב יְחַיֶּה אֶת שְׁאָר הָעִיר. וַיֵּלֶךְ דָּוִיד הָלוֹךְ וְגָדוֹל, וַה' צְבָאוֹת עִמּוֹ."
הסברה הייתה שבעת מצור, כשנזקקו תושבי העיר למי המעיין המצויים מחוץ לחומה, נכנסו תושבי העיר לתוך המנהרה בתוך העיר, יצאו מחוץ לעיר בחסות המנהרה, הגיעו לפיר החצוב בסלע, שאבו מים וחזרו לעיר ללא פגע.
הממצאים בעיר דוד > מפעלי המים בעיר דוד > פיר וורן > תאוריה חדשה

לטענת רייך ושוקרון הפיר מעולם לא שימש לשאיבת מים.
החציבה המקורית בתקופת הברונזה התיכונה נעשתה בסלע ה"מלכה" הנוח, והמנהרה עברה מעל לפיר בלי להגיע אליו. המנהרה הגיעה לבריכת אגירה שהייתה מחוץ לחומות והייתה מוגנת בשני מגדלים. במאה השמינית לפני הספירה העמיקו את המנהרה בסלע הקשה וגילו את הפיר (פער של כאלף שנים בין החלק העליון לחלק התחתון של המנהרה). לאחר ההעמקה לא השתמשו בפיר, אלא נטשו את המפעל כולו. לראיה מצביעים רייך ושוקרון על שבבי סלע שנותרו מהשלב השני של החציבה, וכוללים אך ורק את שכבת הסלע הקשה (כלומר ההעמקה בסלע הקשה לא נעשתה יחד עם חפירת המנהרה בסלע הרך). את השבבים ניתן לתארך, בעזרת חרסים שנמצאו במקום, למאה השמינית לפני הספירה. העובדה כי נותרו שבבים ופסולת שלא נוקו מצביעים על עזיבה פתאומית של האתר.
הממצאים בעיר דוד > מפעלי המים בעיר דוד > הבריכה החצובה ובית המעיין

במהלך החפירות שהתקיימו ב-2010–2014 נחשפה בריכת אגירה רבועה וגדולה שנחצבה לעומק הסלע. בריכה זו הייתה ידועה כבר מחפירות ארכאולוגיות במאה ה-19, וחלקה אף תועד על ידי ונסאן כ"חדר העגול". החפירה המקיפה החדשה העלתה תמונה שונה ממה שחשבו עד כה לגבי צורת הביצור של בית המעיין ומקיומה של בריכת האגירה ביחס אליו. האתר עבר שיפוץ מקיף והוכשר לביקורי קהל, כך שאפשר לרדת לעומק הבריכה ומשם לעלות למיצג הממחיש את המבנה ואת השימוש בו.
הממצאים בעיר דוד > חומות קדומות > חומת קניון

במדרון המזרחי, בקרבה למעיין, מצאה קתלין קניון בשנות ה-60 חומה קדומה, בעובי של כשני מטר, בתוואי בצורת ברק, אותה תיארכה לתקופת הברונזה התיכונה (מאה 18 לפנה"ס) - כך שלדעתה זו החומה של ירושלים מהתקופה הכנענית (כיום יש מי שסובר שזהו רק ביצור מקומי של המעיין ולא חומת העיר כולה). צמוד אליה חשפה קניון חומה מתקופת הברזל ב' (מאה שמינית לפנה"ס) בעובי של כ-5.5 מטר. חומה זו נחשפה גם בחפירות של יגאל שילה, נחמן אביגד ופיליפ ווסקובוביץ, במספר מקומות מסביב לירושלים של אותה תקופה. בעבר הייתה הסכמה בין החוקרים שזוהי חומה מימי חזקיהו שנבנתה לקראת המצור האשורי של 701 לפנה"ס, אולם כיום יש חוקרים שסוברים שיש להקדים את זמן הקמתה לאמצע המאה השמינית לפנה"ס, תקופת המלך עוזיהו. קניון חשפה בסמוך גם מערת גניזה (פאביסה) ובה כ-1300 כלי פולחן שונים, גם היא מתקופת הברזל ב'.
הממצאים בעיר דוד > חומות קדומות > חפירות בית שלם והתאים החצובים

בשנים 1909-1911 חפר-הרס פארקר באזור מעיין הגיחון, ובמהלך חפירה של תעלה חשף מספר תאים חצובים בסלע אותם פירש בטעות כקברים. בשנת 2009 חפרו רייך ושוקרון את אותם תאים חצובים וגילו שיש בהם בית בד זעיר, במת-פולחן עליה הוקרבו בעלי חיים, אגני ניסוך לנוזלים שונים, חציבות בצורת סימנים מסתוריים ובתא המרכזי מצבה פולחנית מונחת מעל במת אבן קטנה. מכיוון שהמתחם חצוב בסלע קשה לתארך את זמן הקמתו, אולם לדעת רוב החוקרים זהו מתחם פולחני מתחילת ימי הבית הראשון (מאה 9 לפנה"ס), אם כי יש מי שסבור שזמנו קדום אף יותר.
המתחם כוסה בעפר בבת אחת במאה השמינית לפנה"ס והוצא מכלל שימוש מבלי שנהרס, מה שהוביל חוקרים מסוימים להניח שזה קרה כחלק מרפורמת ריכוז הפולחן של חזקיהו. מעל התאים החצובים שכוסו בעפר נתגלה גם בשנת 2022 מקטע מרשים של חומת העיר מאותה תקופה, כך ששאלת התיארוך של החומה רלוונטית לשאלה מי כיסה את התאים החצובים ולמה הוא עשה זאת.
מלבד החומה נמצאו מעל התאים החצובים שלל מבני מגורים מהמאות השמינית-שישית לפנה"ס, חלקם עם שכבת שריפה וחורבן משנת 586 לפנה"ס - חורבן הבית הראשון. הממצא מתוך המבנים עשיר מאוד: קנקנים עם טביעות רוזטה, למלך, פירות מפוחמים, חזיר שלם ועוד.
הממצאים בעיר דוד > שטח E

במרכז ובמורד המדרון המזרחי של עיר דוד התגלתה חומת העיר מתקופת הברזל ב' על ידי יגאל שילה בשנות ה-80, יחד עם שלל טרסות ומבנים מהמאות השמינית-שישית לפנה"ס, או מבנים מהתקופה ההלניסטית. באותו מתחם במפלס נמוך יותר - במורד הקדרון, חשף יובל גדות שכבות עמוקות מאוד של זבל מימי הבית השני, ובו חרסים ועצמות לרוב, שיש מי שזיהה בתור פסולת מקודשת של שאריות קרבנות מהמקדש.
הממצאים בעיר דוד > בריכת השילוח

בריכת השילוח היא מאגר מים קדום, המבוסס על סכר של אפיק הגיא, אליו הובלו מי מעין הגיחון בנקבת השילוח כבר במאה השמינית לפנה"ס. בתקופה החשמונאית וההרודיאנית נבנתה בריכה מונומנטלית מרוצפת אבן. חלק קטן מההבריכה נחשף לראשונה ב-2004, והחפירות בה התחדשו ב-2023 מתוך כוונה לחשוף בשנים הקרובות את כולה.
הממצאים בעיר דוד > חפירות וייל

בדרום עיר דוד, צפונית לבריכת השילוח, חפרה משלחת ריימונד וויל במקום בשנים 1913–1914, בהזמנתו של הברון רוטשילד שרכש את האדמות. וייל חשף מערות חצובות וגדולות שנהרסו על ידי מחצבה מאוחרת, את המערות הוא פירש בתור קברי בית דוד, אולם רוב החוקרים בני דורו דחו את הפרשנות שלו, אם כי חוקרים מודרניים שונים מאמצים את מסקנותיו מחדש.
על אף שקיים זיהוי מסורתי של קבר דוד בראש הר ציון, קיימות סתירות רבות לזיהוי המסורתי אפילו מן המקורות הדתיים - ולשיטת וייל הזיהוי שלו דווקא תואם את אותם מקורות. על פי המקרא, דוד (ושלושה-עשר צאצאיו עד המלך חזקיהו) נקברו יחד בעיר דוד (ובימי דוד העיר לא הגיעה עד הר ציון, כך על פי היעדר ממצא ארכאולוגי כלשהו בהר ציון מהמאה העשירית לפנה"ס). קברי בית דוד היו מול קו החומה של תחילת ימי הבית השני (כפי שאכן מצא אותה וייל) ולא רחוקים מבריכת השילוח. על פי ר' עקיבא הייתה מחילה שיצאה מקברי בית דוד לכיוון הקדרון.
בסמוך ל'קברי בית דוד' ולבית מיוחס, התגלתה כתובת יוונית, המתוארכת למאה הראשונה לספירה. הכתובת התגלתה על ידי
תרגום לעברית של הכתובת:
תֶאודוטוס בן וֶטֶנוס כוהן וראש בית הכנסת, בנו של ראש בית הכנסת, נכדו של ראש בית הכנסת, בנה את בית הכנסת לשם קריאת התורה ולימוד המצוות, ואת האכסניה והחדרים ומתקני המים לשם הארחת הנצרכים מן הנכר, שאותה ייסדו אבותיו והזקנים וסימונִידֶס
בסמוך למקום גילוי הכתובת נחשף מקווה טהרה גדול, וייתכן שהוא שימש כחלק ממתקני המים המוזכרים בכתובת.
הממצאים בעיר דוד > חניון גבעתי

ממצאים נוספים נחשפו בחפירות שנערכו באתר חניון גבעתי, המצוי אף הוא בתחומי עיר דוד, מול הכניסה הראשית לגן הלאומי וממערבה לו. בין הממצאים שנחשפו בו: טבעת זהב הלינסטית, מטמון של 234 מטבעות זהב ועליהם דמותו של הקיסר הרקליוס, חותם אבן וטביעת חותם הנושאת שם תנכ"י, אלפי חתיכות של עיטורי שנהב ועוד. חפירות חניון גבעתי מנוהלות על ידי רשות העתיקות ואוניברסיטת תל אביב.
הממצאים בעיר דוד > דרך עולי הרגל

ב-30 ביוני 2019, בנוכחות שגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן, שליח ארצות הברית למזרח התיכון ג'ייסון גרינבלט, ושגריר ישראל לאו"ם דני דנון, נחנכה 'דרך עולי הרגל' ששימשה בתור הרחוב המרכזי של עולי הרגל, שחיבר בין שני מקומות מרכזיים עבור עולי הרגל - מבריכת השילוח להר הבית, בסוף תקופת בית שני. רחוב שנבנה בשנות ה-30 של המאה הראשונה לספירה, ונשרף בחורבן בשנת 70. אורכה המלא של הדרך הוא כ-600 מטרים, ואורכו של המקטע המרוצף שנחשף, המקטע הדרומי, כ-350 מטרים.
הדרך, נחפרה בניהולה של רשות העתיקות, וכדי לחשוף אותה היה צורך בפיתוח של פתרונות קונסטרוקטיביים מתקדמים שיתמכו את בתי שכונת ואדי חילווה תוך כדי החפירה תחתיהם, בתים שלעיתים קרובות נבנו ללא יסודות או תמיכה מספקת (מה שזיכה את הפרויקט במקום הראשון בתחרות מנהור של האיחוד האירופי). התכנון הוא לפתוח את האתר בשנים הקרובות למבקרים כך שהכניסה תהיה מבריכת השילוח והיציאה תהיה בפינת הכותל המערבי והכותל הדרומי (בגן הארכאולוגי), מה שיהווה שיחזור של חוויית העלייה לרגל, כפי שנעשתה בסוף ימי הבית השני.
הממצאים בעיר דוד > תעלת הניקוז

מתחת למפלס הרחוב, נמצאה תעלת הניקוז בעיר דוד, שהיא תעלת ניקוז למי גשמים הממוקמת מתחת לרחוב. בתוכה נחשפו ממצאים רבים מסוף ימי הבית השני כגון פעמון הזהב (שיש מי שחושב שהוא של הכהן הגדול), חרב רומית (גלאדיוס), אבן עם חרותת מנורה, חותם אבן עם כיתוב באותיות עבריות (ככל הנראה 'דכא ליה' – טהור לה'). בתעלה נמצאו גם עשרות כלי חרס תמימים, ששימשו ככל הנראה את אלפיים היהודים שהתחבאו בתעלה בזמן המרד, כפי שתיאר יוספוס. בתחתיתה ניתן לראות שברים בריצוף של הרחוב - גם זה בהתאמה לתיאור של יוספוס על הרומאים ששברו את הריצוף כדי להרוג את המורדים בתעלות.