stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גילוח
שיטות גילוח

גילוח הוא השיטה הנפוצה ביותר להסרת שיער. הגילוח הוא סוג של דפילציה (Depilation) - שיטה להסרת שיער בה נותרים שורשי השערות בעומק האפידרמיס אשר ממשיכות להצמיח את השערה בקצב זהה גם לאחר הגילוח. לעומת זאת, שיטות אפילציה (Epilation) עוקרות את השערה בשלמותה (הן את החלק שבולט מחוץ לעור והן את שורש השערה). בשונה מהגילוח, שיטות אלו מלוות בכאב (מריטה ב"שעווה" או הסרת שיער באמצעות מכשיר מריטה חשמלי, הסרת שיער באמצעות מכשיר לייזר).
ניתן להתגלח באמצעות תער, סכין גילוח או באמצעות מכונת גילוח, שיש בה סכינים הרוטטות או מסתובבות באמצעות מנוע חשמלי. התנגדות השיער לחיתוך בגילוח בתער פוחתת עם הרטבת העור ועוד יותר לאחר מריחתו במשחת גילוח, קצף גילוח או ג'ל גילוח. תפקידם העיקרי של אלה, לרכך את השיער ובכך לצמצם את התנגדות השיער לחיתוך. משחות גילוח עשויות להכיל בושם, חומרים אנטיספטיים וכן חומרים לקירור העור ומניעת רגישותו לגילוח.
גילוח במכונת גילוח נקרא לעיתים "גילוח יבש", אם כי יש מכונות גילוח חדישות המפזרות אף הן משחת סיכה על העור.
קיימות עדויות לכך שהאדם הקדמון ניסה ליצור אמצעי גילוח בעזרת אבנים מושחזות. סכיני הגילוח הראשונות היו תערים פשוטים. לאחר מספר שימושים הפך התער קהה והיה צורך להשחיזו. סכיני גילוח מודרניות מורכבות מידית, שניתן להשתמש בה באופן תמידי, ומסכין המתחברת לידית. כשהסכין מתקהה ניתן להחליפה בסכין חדשה. במרוצת השנים עלה בהתמדה מספר הלהבים הכלולים בכל יחידת סכינים עצמאית. מספר להבים רב יותר משמעותו פחות לחץ על העור בזמן הגילוח והקטנת סכנת החיתוך האקראי. בסכינים המודרניים יש עד שישה להבים.
השפעת הגילוח על השיער

בניגוד לאמונה רווחת, הגילוח לא משפיע על צמיחת השיער.
השיער בנוי מקרטין שהוא חומר חלבוני שאיננו תאי ולכן אין לשערה השפעה על הזקיק והיא לא מתעבה או מתארכת יותר כתוצאה מהגילוח. ייתכן שמיתוס זה הגיע מהעובדה שלנערים המתחילים להתגלח הזקן צומח מהר יותר כתוצאה מהתבגרותם.
גילוח ביהדות

ההלכה היהודית אוסרת על גברים לגלח את פאת הראש והזקן. איסור זה בא מהפסוק:
לא תקיפו פאת ראשכם ולא תשחית את פאת זקנך.
ההלכה אינה אוסרת לגזור את הזקן במספריים או להשחית את השערות בעזרת משחה או סם. על כן, מכונות גילוח הפועלות על פי עיקרון פעולת המספריים מותרות לגילוח הזקן, בעוד מכונות גילוח הפועלות על עקרון העברת הסכין בצמוד לעור אסורות לשימוש על פי ההלכה. יש מכונים הנותנים למכונת הגילוח הכשר, המציין שהמכונה פועלת על עקרון המספריים.
דיני אבלות כוללים איסור מוחלט על תספורת וגילוח, בין באבלות יחיד (שבעה), ובין באבלות ציבור (ספירת העומר, ימי בין המצרים).
לפני התפילה, למרות שאסור לעסוק בענייני הגוף ואסור להסתפר, להתגלח פסקו רוב הפוסקים שמותר
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ראו גם

הסרת שיער
אפטר שייב
אבן גילוח
מכונת גילוח
גילוח רגליים
הערות שוליים

1 2 3 4  ד"ר יונת אשחר, מתי התחלנו להתגלח?, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 7 במאי 2020
↑  שיער: כל המיתוסים, באתר שירותי בריאות כללית
↑  Does Shaving make hair grow faster?
↑  סימן לז - דין גילוח וסריקה באבל, ‏26.4.2009
↑  ד - טבילה רחצה וגילוח, הרב אליעזר מלמד, באתר פניני הלכה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4396341-9
דווית הראשון, קיסר אתיופיה

דווית הראשון (געז: ዳዊት, עברית: "דוד")
היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב. דווית נולד בשם "הנסיך קירקוס" והיה בנו השני של הקיסר ניואיה קראסטוס, הוטבל בשם "באדה מריאם" יירש את כס הקיסרות לאחר מות אחיו ב-1382 תחת השם "דווית".
אחת מהמערכות הצבאיות של דווית הייתה כנגד מצרים, כאשר דווית הגיע צפונה עד לאסוואן, סולטאן מצרים הכריח את הפטריארך אלכסנדריה, מטהיו הראשון, לשלוח משלחת לדווית ולשכנעו לחזור לקיסרותו:
כנראה שהופעתה של שושלת בארג'י במצרים הממלוכית, גרמה למלך דווית להוליך את חייליו מעבר לגבולות הצפוניים של ממלכתו, ויצרה אנרכיה בין התושבים המוסלמים שהיו תחת השפעתה של מצרים מאז המאה השלוש עשרה.
לדווית הייתה מערכת יחסים ידידותית עם יורש הסולטאן, לפי ההיסטוריון של ימי הביניים אל-מקריזי דווית שלח 22 גמלים עמוסים עם מתנות לברקוק, הסולטאן הראשון של השושלת הבורג'ית.
הקיסר דווית היה נוצרי נלהב. הוא התמודד עם מרד של יהודי אתיופיה בתיגראי, ועודד מיסיונרים לפעול בגוג'אם. לפי וואליס באדג', במשך מלכותו של דווית חתיכה מהצלב האמיתי הגיע לאתיופיה.
שרדו שתי דוגמאות של כתבי יד מוראים מתקופת שלטונו. אחד הוא תרגום של הניסים של מרי שנכתב בערבית, בפקודת הקיסר דווית, זהו האזכור המוקדם ביותר לכך שקיסר אתיופי הזמין ספר כלשהו. האחר, תואר כ "אחד הספרים המוראים היפים של התקופה" העתק של בשורות, שכיום נמצאות במנזר הצדיק גבריאל באי קאברן באגם טאנה.
קיסר זה התמודד מול הפשיטות של המדינות המוסלמיות בגבול המזרחי עם מתקפות נגד מרובות כנגדם. לפי אל-מקריזי, ב-1403 הקיסר דווית רדף אחרי סאאד אד-דין השני סולטאנה של אדאל, לזילע מקום בו הרג אותו והטיל מצור על זילע, אף על פי כן, מקור מודרני נוסף מתארך את מותו של סאאד אד-דין השני לשנת 1415 וכך משייך את מותו לתקופתו של הקיסר יסחק הראשון.
הקיסר דווית מת ב-6 באוקטובר 1412 כאשר אחד מסוסיו בעט בראשו, נקבר במנזר דברה נגדגד.
הערות שוליים

↑  במקורות אתיופים מכונה "דווית השני" וזאת מכיוון שדווית הראשון הוא דוד בן ישי מלך ישראל
↑  E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 301
↑  E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 300
↑  Jacques Mercier, "Ethiopian Art History" in Ethiopian Art: The Walters Museum, p. 51
↑  Jacques Mercier, "Ethiopian Art History" in Ethiopian Art: The Walters Museum, p. 53
↑  J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia, p. 74
| השושלת הסולומונית |
| --- | --- | --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |  |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |  |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ניואיה מריאם | קיסר האימפריה האתיופית  1382 - 6 באוקטובר 1412 | הבא: תוודרוס הראשון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1328410137  ISNI: 0000 0003 8734 6524  NTA: 255967055  VIAF: 280310191   WorldCat (עם VIAF): 280310191
דאמה (נהר)

| --- | --- |
נהר הדאמה באזור העיר מרקיש בוכהולץ
נהר הדאמה באזור העיר מרקיש בוכהולץ
 מידע כללי
 אורך:  95 ק"מ
 אגן ניקוז:  1,894 קמ"ר 
 מוצא:  דאמה (מארק)
 גובה מוצא הנהר:  19 מ' 
 שפך:  שפרה (he) 
 מדינות באגן הניקוז:  גרמניה
  (למפת ברנדנבורג מוגדלת) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןדאמה(למפת ברנדנבורג רגילה) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןדאמה
 
דאמה (בגרמנית: Dahme) הוא נהר הזורם במדינות ברנדנבורג וברלין שבגרמניה. הדאמה הוא אחד היובלים של נהר השפרה.
אורך הנהר הוא 95 ק"מ, והוא זורם דרום-מזרחית לבירת גרמניה, ברלין. מוצאו של הנהר הוא באזור העיר דאמה, אשר במחוז טלטו-פלמינג. הוא זורם דרך הערים גולסן, מרקיש בוכהולץ וקניגס ווסטרהאוזן, ונשפך לתוך נהר השפרה בתחום רובע קפניק אשר בברלין.
ישנן מספרת גרסאות למקור שמו של הנהר. אחת הגרסאות גורסת כי השם הגיעה מהמילה Dembrowa - עץ האלון. לפי גרסה אחרת, השם מגיע משפות גרמאניות, ומשמעותו "נהר אפל".
תא שיט "הטחנה החדשה" בעיר קניגס ווסטרהאוזן
דגל קליפורניה

| --- | --- |

דגל קליפורניה
 כינוי:  דגל הדוב
 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 הונף לראשונה:  18 ביוני 1846
 מוטיבים עיצוביים:  דגל לבן עם פס אדום אופקי בתחתיתו, מוטען בכוכב מחומש, ציור של דוב וכיתוב.
 דגלים היסטוריים   :       דגל הדוב הראשון. תצלום משנת 1890
דגל מדינת קליפורניה (באנגלית: Flag of California) המכונה גם דגל הדוב הוכר רשמית כדגל המדינה על ידי בית המחוקקים של המדינה בשנת 1911.
היסטוריה

דגל הדוב הונף לראשונה ב-18 ביוני 1846 בסונומה שבקליפורניה על ידי "מניפי דגל הדוב" בהנהגתו של ויליאם ב. אייד במטרה להביא לעצמאות מהשלטון המקסיקני. בעקבות מרד זה הכריזה קליפורניה על עצמאותה ונוסדה רפובליקת קליפורניה שאייד הפך לנשיאה. זמן קצר לאחר מכן, ב-9 ביולי 1846 הניף ג'ון דרייק סלואוט מצי ארצות הברית את דגל ארצות הברית (שבאותה עת היו בו 28 כוכבים) במונטריי שבקליפורניה והכריז על הטריטוריה כשטח ארצות הברית.
יומיים מאוחר יותר הגיע צי ארצות הברית לסונומה והניף את דגל ארצות הברית במקום דגל הדוב.
דגל הדוב המקורי נשמר בסן פרנסיסקו עד שנשרף בשריפה הגדולה בעקבות רעידת האדמה של 1906 שהחריבה את העיר.
תיאור הדגל

הדגל לבן עם פס אדום בחלקו התחתון, כוכב אדום בפינתו השמאלית העליונה של הדגל ודוב גריזלי קליפורניה (זן נכחד) הפונה שמאלה הולך על דשא במרכז הדגל.
בדגל המקורי היה הדוב קטן יותר ולא היה עשב תחת רגליו.
פרשנות הדגל

הדוב מזכיר את דובי הגריזלי הנמצאים בצפון המדינה ומסמל את חוזקה של המדינה.
Republic- אזכור הרפובליקה כשריד לעצמאותה הקצרה של קליפורניה.
הכוכב האדום- סולידריות למדינת הכוכב היחיד Lone Star State הלא היא טקסס.
הדגל באמנות

בכיכר העיר סונומה שבקליפורניה ישנו פסל המתאר את הנפת הדגל בפעם הראשונה.
דגל סנט קיטס ונוויס

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  19 בספטמבר 1983
 מוטיבים עיצוביים:  הצבעים הכלל-אפריקאיים: פס אלכסוני שחור, מוטען בשני כוכבים לבנים, ממוסגר בצהוב, משולש עליון בירוק, משולש תחתון באדום
 גרסאות נוספות:     דגל צבאי ימי
דגל סנט קיטס ונוויס אומץ ב-19 בספטמבר 1983, לאחר שזכה בתחרות שהתנהלה בנושא בתחילת שנות ה-80', כחלק מהתהליך בה קיבלו האיים את עצמאותם. הדגל שתוכנן על ידי הסטודנט אדריס לואיס, מורכב מהצבעים הכלל-אפריקאיים אף על פי שרשמית לצבעים ישנה משמעות אחרת, מה גם שהאיים הללו נמצאים בים הקריבי:
ירוק: פוריותו של האי
אדום: מאבקם של תושבי האי מעבדות, דרך הקולוניאליזם ועד לעצמאות
צהוב: אור שמש סביב השנה
שחור: מורשתם האפריקנית של תושבי האי
הכוכבים הלבנים: תקווה וחירות
ראו גם

סמל סנט קיטס ונוויס
המנון סנט קיטס ונוויס
הערות שוליים

↑  Carol P. Shaw (1992). Flags. Glasgow: HarperCollins. ISBN 0-00-470114-3
| דגלי מדינות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית ובאיים הקריביים |
| --- | --- | --- |
| מדינות | איי בהאמה • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מונטסראט • מרטיניק • סן ברתלמי • סן מרטן • סנט מארטן • סנט פייר ומיקלון • נבאסה • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גמר קופה אמריקה 2019

גמר קופה אמריקה 2019 נערך ב-7 ביולי 2019 באצטדיון מרקנה, בריו דה ז'ניירו, ברזיל ובו ניצחה נבחרת ברזיל את נבחרת פרו 3–1 וזכתה במהדורת 2019 של טורניר קופה אמריקה.
מהלך המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 ביולי 2019 |  ברזיל | 3–1 |  פרו | מרקנה, ריו דה ז'ניירו שיפוט: רוברטו טובאר (צ'ילה) |
| 7 ביולי 2019 | אברטון  15'   גבריאל ז'סוס  45+3'   ריצ'רליסון  90' (פ) | (סיקור) | פאולו גררו  44' (פ) | מרקנה, ריו דה ז'ניירו שיפוט: רוברטו טובאר (צ'ילה) |
| --- | --- |
              ברזיל :               פרו 
שופט: צ'ילה רוברטו טובאר

קוונים: צ'ילה כריסטיאן שיימן, צ'ילה קלאודיו ריוס 

שופט רביעי: ונצואלה אלכסיס הררה 

שופטי VAR:צ'ילה חוליו באסקוניאן, קולומביה ניקולס גאיו, קולומביה אלכסנדר גוסמן
גלב אוספנסקי

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1843 טולה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  6 באפריל 1902 (בגיל 58) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 שם עט:  Б—н, Гл. У., Г....в, Г—ский, Ив., Гусев, И—в, Г. У., …въ, М., Г. И., Братья Гипподромовы, Г., Брызгин, Иванов 
 שפות היצירה:  רוסית
 תחום כתיבה:  סיפורת, עיתונות
 סוגה:  סיפור קצר
 צאצאים:  אלכסנדר אוספנסקי, בוריס אוספנסקי 
 חתימה:   
 
גְלֵבּ אִיוָאנוֹבִיץ' אוּסְפֶּנְסְקִי (ברוסית: Глеб Иванович Успенский‏; 25 באוקטובר 1843–6 באפריל 1902) היה סופר רוסי, מהבולטים שבתנועת הנרודניקים, אשר תיאר בסיפוריו הקצרים את חייהם של הפועלים והאיכרים באזורי הכפר הרוסיים ואת מלחמתם בבעלי האדמות.
חייו > ראשית חייו

אוספנסקי נולד בטולה, לאיוואן יעקובלביץ' אוספנסקי, פקיד בכיר במשרד הממשלתי המקומי לנכסי מדינה, ולנדז'דה גלבובנה אוספנסקאיה (לבית סוקולוב). הוא נקרא על שם סבו מצד אמו, גלב פומיץ' סוקולוב ששימש ראש המשרד לנכסי המדינה בטולה ובהמשך בקלוגה. בשנת 1853 החל אוספנסקי ללמוד בגימנסיה של טולה, שם הצטיין, ובשנת 1856 עבר עם משפחתו לצ'רניגוב. בעת לימודיו בגימנסיה המקומית, הקדיש אוספנסקי חלק ניכר מזמנו לקריאת קלאסיקות רוסיות והשתתף באלמנך הספרותי של בית הספר.
בספטמבר 1861 החל לימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג, אולם סולק מהלימודים שלושה חודשים לאחר מכן, עת האוניברסיטה נסגרה זמנית עקב מהומות סטודנטים. בשנת 1862 החל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, אך עד מהרה עזב מסיבות כלכליות. מותו של אביו ב-9 בינואר 1864 הותיר אותו עם אחריות נוספת לפרנסת משפחתו. הוא נסע חזרה לצ'רניגוב והצליח לקבל מענק של 400 רובל.
חייו > אחרית ימיו

אוספנסקי לקה בהפרעה נפשית באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19, ולא הצליח להמשיך ביצירתו הספרותית. בשנת 1890 הוא התחיל לציין במכתביו שהוא מרגיש חולה מאוד. "דוקטור שרשבסקי בדק אותי וגילה את שורש הבעיה: המוח שלי!" הוא כתב במכתב למיכאילובסקי ב-18 בפברואר 1891. באפריל נפטר חברו של אוספנסקי, ניקולאי שלגונוב. הוא ניסה להחליף אותו כראש המדור לענייני פנים ברוסקאיה מיסל, אך מחלתו המתקדמת לא אפשרה זאת. הרעב באזור הוולגה החריד את אוספנסקי והניע אותו להתחיל במה שהוא כינה "סיפור ההרס של אנשים", אך בריאותו הידרדרה עד מהרה. את ראש השנה האזרחית של 1892 הוא בילה במרפאתו של ד"ר סובוטין. במרץ הוא עוד הצליח לערוך טיול לאתרים שנפגעו באופן הקשה ביותר באזור הוולגה ולפרסם רשמים ברוסקאיה מיסל ואת האנתולוגיה "לעזור לרעבים". בסוף יוני חלה החמרה משמעותית במצבו והוא נכנס למרפאה של ד"ר פריי בסנקט פטרבורג, שם שהה עד 20 בספטמבר. משם הוא הועבר לבית חולים קטן יותר בקולמובו, בסמוך לנובגורוד.
בספטמבר 1893 הודיע אוספנסקי לו"מ סובולבסקי שהוא התחיל לכתוב ספרי זיכרונות על איוואן טורגנייב, על מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין, על ורה פיגנר ועל "עוד אנשים רבים שדאגו לארץ הרוסית". בסוף ספטמבר הוא הצליח לערוך מסע קצר דרך פלך נובגורוד. בדצמבר, בעת שהיה חולה מאוד ונתמך על ידי בנו, אלכסנדר, ביקר את ולדימיר קורולנקו בניז'ני נובגורוד. בשנת 1894 ערך אוספנסקי טיול נוסף מקולמובו, כעת כדי להשתתף באספת הסטודנטים באולם דבוריאנסקויה סובראניה. את שש השנים הבאות בילה בבית החולים קולמובו. במרץ 1900 הוא הועבר למרפאה הפסיכיאטרית הסמוכה לסנקט פטרבורג. בין השנים 1900–1902 אושפז בבית החולים נובוזנמנסקאיה, שם ב-24 במרץ 1902 נפטר. הוא נקבר בבית הקברות וולקובו בסנקט פטרבורג.
מורשת

ליצירותיו של אוספנסקי הייתה השפעה ניכרת על הספרות והחברה הרוסית, והן זכו לשבחים רבים מחבריו הסופרים, בהם לב טולסטוי, אנטון צ'כוב, מקסים גורקי ולאון טרוצקי. שפתו הייתה עממית, והוא השתמש בניבים מקוריים וחריפים.
הערות שוליים

1 2 3  "אוספנסקי, גלב", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 42), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269351505171  PLWABN: 9810582520005606  BIBSYS: 90144339  BNE: XX5040802  BnF: cb121000745 (data)  CiNii: DA04659727  GND: 118803611  ICCU: MILV003715  ISNI: 0000 0001 2137 2530  LCCN: n80116849  LNB: 000072491  NKC: jn20040129003  NLA: 35408296  NLK: KAC201822710  NTA: 291068863  RERO: 02-A000168941  SUDOC: 029356806  Trove: 942096  VIAF: 66495718   WorldCat (עם VIAF): 66495718 
גלב אוספנסקי ב-1868
גלב אוספנסקי סביב 1880
אוספנסקי על בול משנת 1952
דגל סרביה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל צבאי ומדיני, דגל הצי המדיני
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  16 באוגוסט 2004
 מוטיבים עיצוביים:  צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית: טריקולור אופקי: אדום-כחול-לבן, מוטבע בסמל סרביה
 גרסאות נוספות:        דגל אזרחי         דגל צבאי ימי
דגל סרביה הוא טריקולור בצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית. הוא מורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה) כחול (במרכז) ולבן (למטה).
הדגל מעוצב כמו דגל רוסיה הפוך. אין זו יד המקרה, אלא החלטה מכוונת. לפני המרד הסרבי הראשון, משלחת מסרביה נסעה לרוסיה כדי לבקש סיוע. הרוסים העניקו את הסיוע המבוקש והמשלחת, כאות של הערכה, בקשה להשתמש בדגל רוסיה כדגלה הצבאי של סרביה בקרב. כעת מתפצל הסיפור לשתי גרסאות שונות: לפי גרסה אחת, הרוסים נתנו את אישורם, אך המשלחת שחזרה לסרביה לא הביאה איתה דגל ושכחה מה סדר הצבעים. הגרסה השנייה גורסת שהרוסים סירבו לבקשה, והסרבים השתמשו בדגל ההפוך כדי להרגיז במתכוון את הרוסים.
בשימושים לא רשמיים של הדגל, לעיתים מוסיפים לו את סמל סרביה או רק את החלק המרכזי שבו – הצלב הסרבי.
התאמות

במקום היחס של 2:3 המוצג לעיל, הדגל הרשמי של סרביה הוא ביחס ממדים של 1:2. דגל זה נמצא בשימוש הרפובליקה סרפסקה, אחת משתי הישויות המדיניות שמרכיבות את בוסניה והרצגובינה.
גרסה קודמת של דגל מונטנגרו אימצה את עיצוב דגל סרביה, אך עם גוון שונה של כחול ויחס ממדים אחר.
הכנסייה הסרבית האורתודוקסית משתמשת בדגל סרביה ביחס ממדים של 1:4 או יותר, המקושט בצלב הסרבי.
ראו גם

סמל סרביה
המנון סרביה
דגל סרביה ומונטנגרו
גמר קופה אמריקה 2015

גמר קופה אמריקה 2015 נערך באצטדיון הלאומי של צ'ילה, בסנטיאגו שבצ'ילה ב-4 ביולי 2015, שבסופו נקבע כי נבחרת צ'ילה היא הזוכה במהדורת 2015 של טורניר קופה אמריקה, לאחר שגברה על נבחרת ארגנטינה, בסיומו של דו-קרב פנדלים, בתוצאה של 4 – 1.
זוהי הופעתה החמישית של נבחרת צ'ילה בגמר וזכייתה הראשונה בקופה אמריקה. הופעתה הקודמת בגמר הייתה בשנת 1987, בו הפסידה לנבחרת אורוגוואי.
נבחרת ארגנטינה השתתפה בגמר עשרים ושש פעמים לפני כן. הופעתה הקודמת בגמר הייתה בשנת 2007, בו הפסידה לנבחרת ברזיל. ניצחונה האחרון בטורניר (ובכל המסגרות הבינלאומיות) התרחש בשנת 1993, כאשר גברה בגמר על נבחרת מקסיקו.
ניצחונה של נבחרת צ'ילה בטורניר, הבטיח את העפלתה לגביע הקונפדרציות 2017, כנציגת אמריקה הדרומית.
מהלך המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 ביולי 2015 |  צ'ילה | 0–0‏ה |  ארגנטינה | האצטדיון הלאומי של צ'ילה, סנטיאגו, צ'ילה שיפוט: קולומביה ווילמר רולדן |
| 4 ביולי 2015 |   |  |   | האצטדיון הלאומי של צ'ילה, סנטיאגו, צ'ילה שיפוט: קולומביה ווילמר רולדן |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | פרננדס    וידאל    אראנגיס    סאנצ'ס  | 4–1 | מסי    היגוואין    באנגה  |   |
| --- | --- |
              צ'ילה :               ארגנטינה 
שופט: קולומביה ווילמר רולדן

קוונים: קולומביה אלכסנדר גוזמן, קולומביה כריסטיאן דה לה קרוס

שופט רביעי: ונצואלה חוסה ארחוטה

שופט חמישי: אקוודור כריסטיאן לסקאנו
דוויקו שאלתיאל

| --- | --- |

דוויקו שאלתיאל על עטיפת אלבומו הראשון
 לידה:  25 ביולי 1961 (בן 63) יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  מוזיקה יוונית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
דוויקו (דוד) שאלתיאל (נולד ב-25 ביולי 1961 ביפו) הוא זמר ישראלי בסגנון יווני. בשנת 2009 יצא אלבומו הראשון, "יאסו קאזנז'ידיס", מחווה לזמר והיוצר היווני סטליוס קזנג'ידיס.
ביוגרפיה

נולד ליעקב ודורה, הורים ניצולי שואה, צאצאים למגורשי ספרד, ויוצאי העיר סלוניקי שביוון. אמו הייתה זמרת בסלוניקי לפני מלחמת העולם השנייה, וניצלה בזכות שירתה לאחר שהפכה לבת חסותה של קצינת אס אס במחנה כפייה. אביו עבד בשינוע סחורות מהנמל. הוריו הכירו ונישאו לאחר השואה, ועלו יחד לישראל בשנות ה-50 של המאה ה-20.
דוויקו גדל בחולון, הצעיר מבין חמישה אחים. שירת בצה"ל כנהג, ולאחר מכן עבד יותר מ-30 שנה כנהג משאית ומשנע מטענים כבדים. נשוי לאילנה ואב לשני בנים ובת.
חובב מוזיקה יוונית מבית הוריו, ולמד את השפה היוונית משירי אמו. ערב אחד הגיע במקרה לתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו פיראוס", אותה הפעיל בשנות התשעים דוד "מרגריטיס" לוי, חובב ואספן מוזיקה יוונית. השניים התחברו ודוויקו החל להגיש מוזיקה בתחנת הרדיו. במקביל נהג לשיר בעיקר באירועים משפחתיים. באחד הימים נפגש עם הפזמונאי והמפיק המוזיקלי יעקב גלעד, עזב את עיסוקו כנהג משאית, והחל בקריירה מוזיקלית.
ב-2001 שר עם יהודה פוליקר במסגרת התוכנית "בטברנה" של שמעון פרנס בערוץ 2, בפרק שהוקדש לשיריו של סטליוס קזנג'ידיס, שנפטר באותה שנה.
ב-2009 יצא אלבומו הראשון, "יאסו קאזנז'ידיס", במסגרת חברת "הליקון". יוני פוליקר עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום, וכן ניגן בו במספר כלים (בוזוקי, גיטרות, בס וקלידים), וכתב גרסאות בעברית לחלק מהשירים. האלבום כולל 21 שירים, רובם ביוונית וחלקם בעברית. מהאלבום התפרסמו בעיקר השירים בעברית "ברחוב שלך" (שנכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ), "זה סוף היום" ו"מתחת לחולצה שלי". היועץ האמנותי לאלבום היה יעקב גלעד. האלבום זכה לביקורות חיוביות.
דוויקו משדר מוזיקה יוונית משנת 2012 ברדיו פיראוס-פייסבוק, ומופיע באירועים. בפברואר 2013 יצא "זינגואלה", סינגל ראשון מאלבומו השני, בסגנון דאנס-האוס המכוון לקהל הצעיר, והופק בשיתוף עם בנו קובי.
הערות שוליים

↑  צזיקי, כתבה בפנאי פלוס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008122171305171  VIAF: 7591158309859506690001   WorldCat (עם VIAF): 7591158309859506690001
גלעד אברו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1981 (בן 43) קייפטאון, דרום אפריקה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון אלון רמת השרון 
 סוגה:  ג'אז, וכן מוזיקה אלקטרונית, פופ, מוזיקה אתנית
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  קונטרבס, גיטרה בס
 חברת תקליטים:  Raw Tapes Records
 
גלעד אברו (נולד ב-1981) הוא מוזיקאי, בסיסט (גיטרה בס וקונטרבס) ישראלי. מלמד מוזיקה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובבית הספר מזמור, מוביל ומשתתף בשורת הרכבים בג'אז ובסצנת האינדי בישראל, כנגן ג'אז המושפע ונוגע בסגנונות נוספים, מזרמים במוזיקה אתנית דרך רוק ופופ ועד למוזיקה אלקטרונית ופסיכדליה. לאורך השנים ניגן עם אמני ג'אז ויוצרים חשובים בסצנת הג'אז העולמית, ביניהם אבישי כהן (בסיסט), קרטיס פולר, סלייד המפטון, רנדי ברקר וג'וני גריפין, וכן עם אמנים ישראלים בולטים, ביניהם ברי סחרוף, סקאזי, מארינה מקסימיליאן, מיכה שטרית, רונה קינן ואחרים.
ביוגרפיה

אברו נולד בקייפטאון, שבדרום אפריקה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 10.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון.
כבר בסוף לימודיו בתיכון זכה להכרה וניגן עם בכירי הג'אזיסטים בארץ, ביניהם אלי דג'יברי, אבישי כהן (חצוצרן), עמיקם קימלמן ואחרים. לאחר מכן פנה ללימודי מוזיקה במסלול ליצירה רב תחומית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. ב-2003 זכה במקום הראשון בתחרות נגן הג'אז של השנה של בית הספר רימון.
לאורך השנים למד אברו אצל מורים ומוזיקאים בולטים, ביניהם תדי קלינג, ברק מורי, מיכאל קלינגהופר, ריצ'רד דייוויס, עומר אביטל ואבישי כהן.
ביוגרפיה > קריירה

מאז תחילת הקריירה ועד היום השתתף אברו במגוון הרכבים בסצנת הג'אז הישראלית. בתחילת שנות האלפיים ניגן בהרכב "east quartet" יחד עם עמוס הופמן, שי זלמן ויובל כהן. בשנים 2005–2008 ניגן וכתב עיבודים בהרכב של  והופיע עמו בבמות ברחבי העולם.
מאז 2010 משתתף אברו בהרכב LayerZ הפוסט-אלקטרו-פסיכדלי, יחד עם יונתן אלבלק ואביב כהן. ההרכב הוציא מיני-אלבום אחד ושני אלבומים מלאים ומקליט ומפיע באורח קבוע עם מארינה מקסימיליאן בלומין. בין האמנים הנוספים עמם מנגן אברו באופן קבוע נמנים דניאל זמיר, עומרי מור, ניתאי הרשקוביץ, אמיר ברסלר ואחרים.
בספטמבר 2019 יצא אלבומו האישי הראשון של אברו, "LEAF BOY". האלבום הופק על ידי ריג'ויסר במסגרת הסדרה "time groove selection" תחת הלייבל Raw Tapes. באלבום מנגנים ספי ציזלינג, ניתאי הרשקוביץ, אמיר ברסלר ו-nomok (נעם חבקין), ושרות קרולינה, אקו וקרן דוניץ.
בשנת 2024 הוא לקח חלק באלבום של קרן שפלר מושקט.
הערות שוליים

↑  רביעיית גלעד אברו, באתר הבמה
↑  Gilad Abro, באתר של מיכאל קלינגהופר (ארכיון)
↑  "גלעד אברו - הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה, תל אביב". הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה, תל אביב. נבדק ב-2018-09-17.
↑  East Quartet, הבמה
↑  אורי זר אביב, שלישיית "ליירז" מכוונת לנפש ולגוף, באתר הארץ, 1 באפריל 2012; גיא טנא, רחוק מגלגלץ, ביקורת מוזיקה באתר מגזין הבידור "להיטון"
↑  דף האלבום, באתר הלייבל raw tapes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 39e8592e-0a73-4501-991d-9da494d36723
גילוח המצורע

גילוח המצורע ביום השביעי הוא אחד מהשלבים בתהליך ההיטהרות של המצורע. הגילוח הוא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות.
מקור המצווה

לאחר שהתורה מצווה על הזאת הדם על המצורע, כיבוס בגדיו, גילוח שערו, טבילתו והמתנה של שבעה ימים מחוץ לאוהלו, היא מצווה על סיום תהליך הטהרה ביום השביעי:
וְהָיָה בַיּוֹם הַשְּׁבִיעִי יְגַלַּח אֶת כָּל שְׂעָרוֹ אֶת רֹאשׁוֹ וְאֶת זְקָנוֹ וְאֵת גַּבֹּת עֵינָיו וְאֶת כָּל שְׂעָרוֹ יְגַלֵּחַ וְכִבֶּס אֶת בְּגָדָיו וְרָחַץ אֶת בְּשָׂרוֹ בַּמַּיִם וְטָהֵר
מצווה בפני עצמה

הרמב"ם ומוני מצוות נוספים מונים את הגילוח ביום השביעי כמצווה בפני עצמה, כיוון שהגילוח הוא שלב המסיים את טהרת המצורע ופותח את השלב של הכפרה על ידי קורבן המצורע. כל זאת בשונה מהגילוח הראשון שעושה המצורע מיד לאחר הזאת הדם עליו, שהוא רק אחד מהמרכיבים שבמצוות טהרת המצורע.
טעם המצווה

ההבנה המקובלת בקרב חז"ל היא שהצרעת נועדה לעונש ותיקון עבור חוטאים מסוימים, כגון גאוותנים או בעלי לשון הרע. ספר החינוך מסביר שגילוח המצורע נועד לעורר אותו לשוב בתשובה ולהתחדש. הגילוח הטוטאלי של כל השער נועד להראות לעולם כאילו היום נברא והוא יכול לפתוח בדף חדש ונקי, ללא שידבקו בו החטאים מהעבר. מעתה הוא יכול בעצמו להחליט על מעשיו ולכוונם מלכתחילה למקומות טובים.
דיני המצווה

ביום השביעי, שישה ימים לאחר שנזרק עליו הדם, צריך המצורע לגלח את כל שערו. הגילוח צריך להיעשות בתער על כל בשרו, והוא מבטל את איסור התורה על גילוח בתער.
דיני המצווה > מצורע שלא התגלח

מצורע שלא התגלח ביום השביעי - לא רק שלא קיים את המצווה, אלא גם לא נטהר בטבילה, וכלשון המשנה: ”טָהֳרָתוֹ תְּלוּיָה בְּתִגְלַחְתּוֹ”. משום כך, אם לא התגלח בשביעי אלא ביום השמיני - לא יכול להביא את קרבן המצורע ביום השמיני, אלא עליו לטבול בשמיני ולהקריב את קרבנו למחרת. כל זאת בשונה מהנזיר, ש”טָהֳרָתוֹ תְּלוּיָה בְּיָמָיו”, ואם לא גילח ביום השביעי עליו לגלח ביום השמיני ובאותו יום להביא את קרבן הנזיר.