stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פצאליס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידות
 שטח:  650 דונם 
 גובה מעל פני הים:  −251 מ' 
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת בית שני, התקופה הביזנטית בארץ ישראל 
 בונה:  הורדוס 
 נבנה:  8 לפנה״ס 
 מאורעות:  הריסה 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  אדם זרטל, שי בר 
 מיקום
 מיקום:  פסאיל, בקעת הירדן
 קואורדינטות:  32°01′44″N 35°26′30″E﻿ / ﻿32.028995734658°N 35.441736024553°E﻿ / 32.028995734658; 35.441736024553
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) פצאליס(למפת דרום השומרון רגילה) פצאליס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פצאליס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פצאליס
 
פַֿצָאֵלִיס (ביוונית: Φασαηλίς,‏ Phasaelis) הייתה עיר בבקעת הירדן, שהוקמה בסוף המאה ה-1 לפנה"ס על ידי הורדוס, מלך יהודה. שרידי העיר נמצאו בח'רבת פסאיל, כ-18 קילומטרים מצפון לעיר יריחו. כיום קיים במקום הכפר הפלסטיני פסאיל.
היסטוריה > התקופה הרומית

המלך הורדוס הקים את העיר פצאליס בשנת 8 לפנה"ס, וקרא לה על שם אחיו הגדול, פצאל. לדברי יוסף בן מתתיהו, באמצעות העיר הזו ומאמצי תושביה, הפך הורדוס "גם את הארץ שמסביב, שהייתה שוממה, לפוריה ביותר". כפי הנראה, תושבים אלה היו אריסים, שקיבלו מהורדוס אדמה והתחייבו לבצע בה עבודות פיתוח. על פי השרידים הארכאולוגיים, עבודות אלו נעשו סביב בניית מערכת אמות-מים שאפשרו את השקייתם של שטחים נרחבים בעמק יריחו.
לאחר מותו של הורדוס בשנת 4 לפנה"ס, קיבלה אחותו שלומית מידי הקיסר אוגוסטוס טריטוריות בתחום שלטונו של ארכלאוס ובהן גם העיר פצאליס. עם מותה של שלומית, בין השנים 9–12 לספירה (בזמן שארכלאוס כבר היה בגלות), היא הורישה ליוליה אוגוסטה, אשת הקיסר אוגוסטוס, את נחלותיה, כולל הערים פצאליס, על מטעי התמרים שבה, וארכלאיס, שנוסדה על ידי ארכלאוס בתקופת שלטונו (דרומית לפצאליס). אחוזתה של יוליה בפצאליס עברה לאחר מותה בשנת 29 לידי בנה, הקיסר טיבריוס, ונותרה רכוש האימפריה הרומית לאורך כל התקופה הרומית והתקופה הביזנטית.
על פי המקורות העתיקים, באזור זה שגשגו בתקופת בית שני מטעים של תמרים, אפרסמון ותבלינים, שהיוו חלק משמעותי מהייצוא היהודי והארץ-ישראלי של תקופה זו.
הסופר הרומאי פליניוס הזקן כתב בספרו "תולדות הטבע" (המאה ה-1 לספירה), כי ארץ יהודה מפורסמת בשל עצי התמר שלה, וכי אלה הגדלים בעמקים של ארכלאיס, פצאליס וליוויאס נחשבים משובחים מאד.
פצאליס נזכרת ברשימת ערי ארץ ישראל שערך הגאוגרף תלמי בספרו "גאוגרפיקה" (אנ') (המאה ה-2), בין הערים שב"יהודה ממערב לנהר הירדן", אם כי רשימתו משקפת צירופי מקורות מתקופות שונות.
בזמן המרד הגדול ברומאים (66–70 לספירה), ננטשה העיר על ידי תושביה היהודים.
בשנת 199 נסללה דרך חדשה מניאפוליס (שכם) לפצאליס.
היסטוריה > התקופה הביזנטית

בשנת 363 פקדה את בקעת הירדן רעידת אדמה שהרסה את העיר. היא יושבה מחדש בתקופה הביזנטית, במאה ה-5 או ה-6 לספירה, הפעם על ידי נוצרים.
פצאליס מופיעה במפת מידבא (בגבולה השמאלי), המתוארכת לסביבות 600 לספירה. היא מופיעה משמאל לארכלאיס (מהשם "פצאליס" ביוונית שרדו רק שתי האותיות האחרונות "ις") ובין שתי הערים מופיעות כפות תמרים.
בחיבוריהם של הנזירים הביזנטיים מהמאה ה-6, קירילוס מסקיתופוליס (חיי סבאס, Vita Sabae, 29) ויוחנן מוסכוס (אנ')‏ (Pratum spirituale, 92), נזכרת כנסייה על שמו של סיריאקוס הקדוש, נזיר שמת בשנת 556 לספירה. על פי מוסכוס (מת בשנת 619), נזיר בשם גאורגיוס ממנזר תאודוסיוס הקדוש, בנה בסביבות שנת 600 כנסייה בפצאליס לכבוד סיריאקוס, ובמהלך הבנייה מצא קבר של אנכורט (אנ') (נזיר סגפן מתבודד) בשם פטרוס.
במאה ה-7 הזכיר גם הגאוגרף האנונימי מרוונה (גר') (באיטליה) כפר בשם "פסלידה" (Fasselide).
היישוב חרב ככל הנראה שוב במהלך הכיבוש הערבי של ארץ ישראל (המאה ה-7).
היסטוריה > ימי הביניים

בדצמבר 1982 נתגלה לוח אבן ועליו כתובת המנציחה פרויקט בנייה במקום בסוף המאה ה-9. ככל הנראה, אין בספרות הערבית שום אזכור לשם היישוב (עד לעת החדשה) ולכן הכתובת שנמצאה מהווה עדות יחידה על קיומו של יישוב בעל חשיבות באזור במהלך מאה זו.
נראה כי שמו של היישוב מן התקופה הרומית עדיין היה קיים בימי הביניים, משום שבשנת 1280 (התקופה הצלבנית) מציין הנזיר בורכרד מהר ציון באזור כפר קטן בשם "פֶסֶך" (Phesech), ובשנת 1322 מתקן הנוסע והגאוגרף הוונציאני מרינו סנודו את השם ל"פסאליס".
היסטוריה > בעת החדשה

בשנת 1870 ביקר במקום ויקטור גרן ומצא אותו בהריסות. הוא ציין כי המקום מכונה "ח'רבת תל אל-פסאיל". בשנת 1874 ביקרה במקום משלחת סקר מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל, לצורך מיפוי הארץ, ותיארה את ההריסות הנרחבות באתר.
במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, אז עלו על הקרקע המושבים פצאל ותומר, שכנו בשטח הכפר פסאיל בקתות בוץ בודדות ששימשו את הבדואים בזמן מרעה החורף. עם ההתיישבות היהודית בסביבה ואיתה הזדמנויות העבודה, הגיעו לכפר מתיישבים חדשים, רובם מאזור בית לחם ושכם (הכפר פסאיל א-תחתא, "התחתון"). מאוחר יותר התיישבו באזור גם פלסטינים מיטא (פסאיל אל-פוקא, "העליון", היושב על חלק מהאתר הארכאולוגי). ב-1998 התיישבו בשטח האתר עצמו בדואים שמקורם באזור תל ערד (פסאיל אל-ווסטא, "התיכון").
ממצאי החפירות הארכאולוגיות

אתר ח'רבת אל-פצאיל, מזוהה עם העיר פצאליס. השטח המוכר כאתר ארכאולוגי הוא בן כ-650 דונם בין חלקי הכפר פסאיל הדרומי והצפוני ("אל-פצאיל דרום" ו"אל-פצאיל צפון"), והוא נמצא בשטח C. האתר הארכאולוגי כולו משתרע מכביש הגישה למושב תומר וצפונה עד לשדות שמדרום למושב פצאל.
ניתן להגיע לאתר ברכב, מדרום מכביש 90 דרך כביש הגישה שעובר בתוך הכפר פסאיל (א-תחתא) או בדרך עפר מצפון דרך הכפר פסאיל אל-פוקא ("העליון").
במשך השנים סבל האתר משוד והרס עתיקות, ובעקבות זאת שכר המינהל האזרחי מספר בדואים שמתגוררים באתר, כדי שישמרו ויאבטחו אותו מפני שודדי עתיקות. שמירה זו הביאה לירידה תלולה באירועי השוד באתר.
ממצאי החפירות הארכאולוגיות > התקופה הרומית

בשנים 2011–2012 נערכה חפירה באתר מטעם יחידת קמ"ט ארכאולוגיה איו"ש. מהתקופה ההרודיאנית נחשפה בריכת מים בגודל 30X40 מטר ובעומק של כ-6 מטרים, שהכילה, על פי ההערכה, כ-6,000 קוב מים. הורדוס הקים אמות מים ממעיינות פצאל הסמוכים עד לבריכת האגירה הגדולה. שרידיהן של אמות המים עדיין קיימים. נראה כי אורכן של אמות המים היה בין 300 ל-1,000 מטרים. לבריכת האגירה יש גרם מדרגות בצידה הצפון מזרחי והיא הייתה בשימוש גם בימי המנדט הבריטי. מהבריכה הוזרמו המים אל היישוב עצמו ואל השדות והמרחבים שסביבו, מה שאפשר את יצירתם של מטעים חקלאיים גדולים.
בחפירה נתגלו שרידי מבנה מגורים מפואר, בנוי מאבני גזית, ובו בסיסי עמודים הרודיאניים ואולם קבלת פנים גדול. בבתוך מערך החדרים של הבית ישנו גם מקווה טהרה. המקווה כפול (עם שתי בריכות) ובכך הוא האופייני לאזור הבקעה. קירותיו של אולם האירוח עוטרו בפרסקאות והמבנה כלל גם חדרי מגורים. בחפירה זו נחשף גם בית מרחץ שנבנה בתקופת הורדוס והיה גם בשימוש בתקופה הביזנטית. חדרי בית המרחץ מצופים בצינורות חרס. בצינורות החרס המרובעים, שפתחם כלפי מעלה, זרם האוויר החם, והם משולבים בהיקף הקיר שמסביב לחדר החם של בית המרחץ.
ליד בית המרחץ נמצאו שרידים של עיטורי סטוקו, שכמוהם נמצאו גם בארמונותיו של הורדוס ביריחו ובהרודיון. בחפירה נמצאו כלי אבן, המעידים על נוכחות יהודית ביישוב (בשל סוגיית הטהרה), נרות שמן, קערות שעליהן ציורים של תמר, וכן כלי זכוכית וצפחות ליין, לבשמים או למטבעות. כמו כן, נמצא בסיס של כלי האבן הגדול "קלל". הצפחות מתוארכות לזמנו של הורדוס ועד לתקופת שלטונו של אגריפס הראשון, מה שמעיד על רצף התיישבותי בעיר עד חורבן בית שני, בשנת 70 לספירה. על צלע ההר בסמוך לעיר אותר גם בית קברות.
ממצאי החפירות הארכאולוגיות > התקופה הביזנטית וימי הביניים

הממצאים מהתקופה הביזנטית מעידים על קיומו של יישוב נוצרי גדול במקום. מתקופה זו נחשף מתחם מרובע גדול, כנראה מנזר, שבמרכזו חצר וסביבה חדרים ואומנות שנשאו קשתות. המנזר המשיך לפעול עד שנחרב במאה ה-8.
סמוך למתחם, נחשפה כנסייה בסגנון בזיליקה, מרוצפת פסיפס, ובה שלוש כתובות הקדשה ביוונית. הכתובות הוקדשו לאבות המנזר שפעלו למען הקהילה. בכנסייה התגלה גם אפסיס – גומחה בקיר הפונה מזרחה, שני חדרי איקונין (פסלים), ובפטיסטריום – אגן שבו היו טובלים את המתנצרים והילדים. בסמוך לכנסייה הייתה כנראה חוות גידול חזירים. לאורך השנים נפגעה רצפת הפסיפס של הכנסייה, בשל קבורה בדואית.
נראה כי היישוב ננטש בסוף התקופה הביזנטית.
בתקופה הערבית הקדומה, ככל הנראה התיישבה במקום קבוצה של בתי אב, אולם לא היה זה יישוב של ממש.
בדצמבר 1982, במהלך חפירות באתר בניהולו של יוסף פורת, נתגלה בתוך הריסות של טחנת מים לוח אבן גיר בגודל 80 על 79 ס"מ, ועליו כתובת המנציחה פרויקט בנייה במקום שהוקדש לח'מארוויה בן אחמד בן טולון (אנ'). הפרויקט החל כפי הנראה במהלך שלטונו, או בתקופת שלטונו של בנו, אבו אל-עסאכר ג'ייש בן ח'מארוויה (אנ'), כלומר בין השנים 884–896.
אין ממצאים של יישוב בתקופה הממלוכית ובתקופה העות'מאנית.
ראו גם

נחל פצאל
פצאל 2 – אתר ארכאולוגי מהתקופה הכלקוליתית (4500–3800 לפנה"ס)
שייח' דיאב 2 – אתר ארכאולוגי מתקופת הברונזה הקדומה I‏ (3800–2400 לפנה"ס)
פסאיל – כפר פלסטיני
פצאל – התנחלות ישראלית
לקריאה נוספת

ישעיהו פרס, הערך "פצאליס", ארץ ישראל - אנציקלופדיה טופוגרפית-היסטורית, (כרך ד, עמ' 773), הוצאת ראובן מס, תשט"ו.
אדם זרטל ושי בר, סקר הר מנשה, כרך ה: בקעת הירדן התחתונה, מנחל פצאל לנחל ייט"ב (2012)
Adam Zertal, Shay Bar, The Manasseh Hill Country Survey, Volume 5: The Middle Jordan Valley from Wadi Fasael to Wadi 'Aujah (2019), Part Two, Chapter Three: Nahal and Fasael Valley - Landscape Unit 31, Khirbet Fusayil (Phasaelis), pp. 165-174
חנניה היזמי (2011), ""הטופרכיה של שלומי", אחות המלך הורדוס, ויישוביה : ארכילאיס, פצאליס וליוויאס", במעבה ההר 1, עמ' 97–118.
חנניה היזמי (2012), "פצאליס - פרויקט הבנייה האחרון של הורדוס : סיכום עונת החפירות הראשונה - 2011", במעבה ההר 2, עמ' 153–172.
משה עינב, בנייתו, תפקודו ונטישתו של מבצר סרטבה/אלכסנדריון בשלהי התקופה החשמונאית ובימי הורדוס: חיבור לשם קבלת תואר "מגיסטר" בפקולטה למדעי הרוח והחברה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עמ' 35–38.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: פסאליס, בפ' רפה ובמלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
↑  תולדות מלחמת היהודים ברומאים (תרגום אולמן), הערה 418.
1 2 3 4 5 6 7  פצאליס – פרויקט הבנייה האחרון של הורדוס, באתר קמ"ט ארכאולוגיה איו"ש
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק כא, פסקה ט, סעיף 418.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 16, פרק ה, פסקה ב, סעיף 145.
↑  אברהם שליט, הורדוס המלך, עמ' 167.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק ו, פסקה ג, סעיף 98; קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק יא, פסקה ה, סעיף 321
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק ט, פסקה א, סעיף 167; קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ב, פסקה ב, סעיף 31
1 2  פצאליס, באתר encyclopedia.com
1 2 3 4 5 6 7 8 9  הפרויקט האחרון של הורדוס, ישראל היום, 29.7.2011
↑  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, ספר 13, פרק 9.
↑  Ptolemaeus, Geographia, V, 16:7
↑  משה דוד הר, ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 5, עמ' 107–108.
↑  משה דוד הר, ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 5, עמ' 36.
1 2 3 4 5 6 7 8  דליה מזורי, העיר האחרונה של הורדוס: מבנים, פסיפסים וגללים, מקור ראשון, 4.9.2015
↑  פצאליס במפת מידבא
1 2  פצאליס, באתר העוסק במפת מידבא
1 2 3 4  Moshe Sharon, Corpus Inscriptionum Arabicarum Palaestinae (2004), Vol. 3, p. 202
↑  The Manasseh Hill Country Survey, Volume 5, p. 173
↑  Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 388
↑  Guérin, Samarie I, 228-229 (בצרפתית)
↑  Moshe Sharon, Corpus Inscriptionum Arabicarum Palaestinae (2004), Vol. 3, p. 201
↑  Conder and Kitchener, 1883, SWP III, pp. 392-393
↑  אתרי עתיקות ושילובם בפיתוח יישובים פלסטיניים בשטחי C בגדה המערבית (עמק שוה, 2014), אל-פצאיל, עמ' 14.
1 2 3 4 5  בקעת הירדן: פצאליס, באתר נערן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409363905171  VIAF: 6154327890326850008   WorldCat (עם VIAF): 6154327890326850008 
אזור בקעת הירדן מצפון ליריחו במפת הקרן לחקר ארץ ישראל.
ברוך טגניה

| --- | --- |

ברוך טגניה נואם בכנס האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה, 1983
 לידה:  23 בינואר 1944 גונדר, אתיופיה 
 פטירה:  27 בדצמבר 2010 (בגיל 66) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  ישראל 
 
ברוך טגניה (23 בינואר 1944 - 27 בדצמבר 2010) היה פעיל מרכזי למען עליית ביתא ישראל.
ביוגרפיה

טגניה נולד בכפר ווזבה שבמחוז גונדר שבאתיופיה וגדל אצל הורי אמו. ב-1955 נבחר יחד עם עוד חמישה עשר נערים על ידי יונה בוגלה והרב שמואל בארי ללמוד בכפר בתיה. זמן קצר לאחר מכן, נשלחה הקבוצה לאדיס אבבה להתארגנות ושם שהה אצל בן דודו, תדסה יעקב. כעבור חצי שנה נסעה הקבוצה לאסמרה בנסיעה שנמשכה שלושה ימים ובלוית תאמרת עמנואל. הקבוצה פגשה ברב בארי וטסה לאתונה ומשם לישראל. הקבוצה הגיעה לישראל באוקטובר 1956 ונשלחה לכפר בתיה. במהלך שהותה בכפר בתיה הקבוצה הוכשרה כדי לשמש מורים לקהילתם וזכתה למעקב של הנשיא, יצחק בן-צבי.
בהמשך הכשרתה, הקבוצה התפצלה לשני בתי ספר תיכוניים, האחת למדה בעיינות שברחובות והשנייה, שכללה את טגניה, בנווה עמיאל שבחיפה. בהמשך ביקש טגניה מראש מחלקת עליית הנוער, הלפרין, שהיה אמון עליו להמשיך להשכלה גבוהה, אך הוא סורב שכן הוא אמור לחזור לאתיופיה לשמש כמורה. טגניה שוכנע על ידי הלפרין להתמחות בחקלאות ונשלח לקיבוץ בית אלפא, שם אומץ בידי משפחתו של גדעון אילת. לאחר מכן עזב טגניה את הקיבוץ ועבר לאשדוד, שם התפרנס כפועל בנמל. ב-1963 התבקש על ידי הסוכנות היהודית יחד עם שאר הקבוצה לחזור לאתיופיה. שבעה נערים מהקבוצה סירבו לחזור והשאר, שמונה נערים, חזרו לאתיופיה דרך איראן וקניה. כשהקבוצה הגיעה לאדיס אבבה הודיע לה בוגלה שהתוכנית החינוכית של הסוכנות בוטלה ולא ניתן להעסיקם כמורים לקהילתם. טגניה החל לעבוד לפרנסתו כמורה בבית ספר לחקלאות וטכנולוגיה בעיר ג'ימה שבמחוז קאפה.
ב-1967 הגיש בקשה לשגרירות הישראלית באתיופיה בדבר אשרת כניסה, אך נדחה. לאחר מכן ביקש מהשגרירות למצוא לו תעסוקה בחברה ישראלית הפועלת במדינה. טגניה הופנה אל חברת עמירן שעסקה במיזמים חקלאיים. זו לא יכלה להעסיקו והפנתה אותו לארגון המזון והחקלאות של האמות המאוחדות שפעל באתיופיה ושבו עבדו לא מעט ישראלים, ואף מנהלו היה הישראלי גרשון לוי.
לאחר שנה שב טגניה לצפון אתיופיה המיושבת ביהודים, שם פעל בין השאר בהקמת חווה חקלאית שיתופית על גבול סודאן.
בעקבות מלחמת האזרחים האתיופית ב-1974, ברח כפליט לסודאן ומשם לישראל דרך ניגריה. בחזרתו לישראל שירת בצה"ל ולאחר מכן עבד בשירות המוסד. בשנת 1979 נישא לסוזאן מיגובסקי, יהודיה קנדית.
ביוגרפיה > פעילותו למען העלייה

בשנת 1977 הוביל טגניה צעדת מחאה בירושלים בקריאה לסייע ליהדות אתיופיה. בעקבות הצעדה נפגש עם מנחם בגין והציג לו תוכנית לעליית יהודי אתיופיה דרך סודאן. ב-1979 הופיע בפני האספה הכללית של איחוד הקהילות היהודיות ובפני האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה. ב-1984 וב-1987 ארגן בישראל הפגנות נוספות למען יהדות אתיופיה. על אף שלא היה מעורב ישירות בארגון מבצע משה ומבצע שלמה, היה טגניה גורם חשוב בהעלאת המודעות בנושא יהדות אתיופיה בישראל ובקרב יהדות העולם.
ביוגרפיה > בערוב ימיו

בשנותיו האחרונות חי טגניה בטורונטו, קנדה. בשנת 2005 סבל ממחלת כליות קשה - סיבוך של מחלת הסוכרת. בעקבות מחלתו נזקק להשתלה. חבריו ניהלו קמפיין לאיתור תורם ברחבי העולם ולבסוף מצאו תורם פוטנציאלי בשם שיי דאר מהודו. בית החולים המקומי בקנדה התנגד להשתלה ממניעים אתיים, בטענה כי סביר להניח שקיים הסדר רווחי בין טגניה לדאר.
ב-2010 נפטר טגניה ממחלתו, בגיל 66. נטמן בבית העלמין בקריית עקרון.
הערות שוליים

↑  Baruch Tegegne, Baruch's Odyssey: an Ethiopian Jew's struggle to save his people, Gefen Publishing House, 2008, ISBN 9652294047, pp. 9-10
↑  "רגע ראשון במולדת", מעריב, 18 באוקטובר 1956
↑  Tegegne, Baruch's Odyssey, pp. 21-26
↑  Tegegne, Baruch's Odyssey, pp. 27-30
↑  Tegegne, Baruch's Odyssey, pp. 33-
↑  David Halevi, Will Canada's socialized medicine kill a hero? Jewish World Review June 9, 2005 / 2 Sivan, 5765
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425128305171  GND: 140173609  ISNI: 0000 0000 7889 0526  LCCN: no2008177127  NTA: 315163496  SNAC: w6n455tt  SUDOC: 152642285  VIAF: 103719952   WorldCat (עם VIAF): 103719952 
ברוך טגניה במפגש עם ראש הממשלה יצחק שמיר, שר הקליטה יעקב צור וראש מחלקת העלייה והקליטה בסוכנות היהודית, חיים אהרן.
עד כאן צעירים למען ישראל

| --- | --- |

 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  גלעד אך, אבירם זאבי, ליאור בן צור
 יושב ראש:  אבירם זאבי
 מנכ"ל:  גלעד אך
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים) 
 www.adkan.org.il
 
עד כאן הוא ארגון ימני העוסק בביצוע תחקירים ובפעילות ציבורית נגד תופעות שהוא מגדיר כפוגעות בחוסנה ובתדמיתה של מדינת ישראל. עד היום פעילותו הפומבית הייתה כנגד ארגוני שמאל ישראלים וארגונים פלסטיניים. הארגון פועל כיום תחת עמותת "עד כאן צעירים למען ישראל", אולם בעבר פעל תחת עמותות אחרות. נכון ל-2021 יותר משליש מתקציב העמותה מגיע מחוץ למדינת ישראל.
הארגון מחדיר שתולים לארגונים הנתפשים בעיניו כארגונים אנטי-ישראליים, מתוך מטרה לאסוף מידע אודות אותם ארגונים, לפרסם את הממצאים באמצעי התקשורת או למסור אותם לידי רשויות החוק. הארגון פועל בשיתוף עם ארגוני ימין נוספים וחברי כנסת ממפלגות הימין במטרה להגביל ארגונים מהסוג האמור, לסיכול הבנייה הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C לקח חלק בקמפיין נגד ממשלת בנט־לפיד והקואליציה עם מפלגת רע"מ, ועתר נגד התמודדות המפלגה לכנסת ה־25.
פעילות

גלעד אך הקים בקיץ 2013 את עמותת "מגן לישראל יהודית ודמוקרטית" שהפעילה בעבר את הארגון. העמותה הנוכחית הוקמה ב-21 בספטמבר 2015 על ידי אבירם זאבי (עובד המשרד לביטחון הפנים) וליאור בן צור.
בין השנים 2014–2019 ביצעו חברי הארגון תחקיר על שוברים שתיקה, תעאיוש, בצלם, שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם, אנרכיסטים נגד גדרות, עקבות-ארכיוני הכיבוש, לוחמים לשלום ועוד. לדברי הארגון במהלך הפעילות נחשפו שורה של עבירות אשר לכאורה מבוצעות בקביעות על ידי הארגונים.[דרוש מקור][מפני ש...]
פעילות הארגון לא הובילה להגשת כתבי אישום נגד הנילונים, בשל העדר תשתית ראייתית מספקת. הארגונים הכחישו את טענות 'עד כאן' על הפצת שקרים מצידם, והאשימו את הארגון ברדיפה פוליטית.
כמו כן הארגון מקיים פעילות חינוכית ועורך הרצאות במכינות קדם צבאיות ובמוסדות לימוד.
חשיפות ופרסומים של העמותה > תחקיר על עזרא נאווי

התחקיר הראשון של עד כאן, שפורסם בתוכנית "עובדה" ששודרה ב-7 בינואר 2016, עסק בעזרא נאווי, פעיל תעאיוש. נטען בו כי נאווי, בעזרת של פעילים המשתייכים לארגונים "בצלם" ו"רבנים למען זכויות האדם", התחזה למתווך קרקעות כדי להפליל ערבי ישראלי ולהסגירו לביטחון המסכל הפלסטיני, באשמת מכירת קרקעות להתנחלויות. בתחקיר הוצגו תיעודים ממצלמה נסתרת של אנשי הארגון, שצילמו את נאווי אומר כי הסגיר בעבר בנסיבות דומות שלושה ערבים לכוחות הביטחון הפלסטינים וכן כי גרם למותו של פלסטיני בשם אבו חליל, אשר רצה למכור את אדמתו הפרטית ליהודים. בעקבות הכתבה הוגש ב-24 במאי 2018 כתב אישום נגד נאווי בגין הפרת החוק ליישום הסכמי אוסלו ומסירת מידע לרשות הפלסטינית. המשפט הופסק עקב מותו של נאווי בינואר 2021.
התחקיר מומן על ידי פורום קהלת.
בשנת 2021 קבעה מעבדת זיהוי פלילי כי מסמכים של "עד כאן", בהם אחד המסמכים המפלילים לכאורה את נאווי מזויפים.
חשיפות ופרסומים של העמותה > תחקירים על ארגון 'שוברים שתיקה'

בכתבה שפורסמה בידיעות אחרונות בינואר 2016, חשף "עד כאן" תיעוד של פגישה בין מנכ"ל משרד החוץ לשעבר, אלון ליאל, לפעילי ארגון שוברים שתיקה. במהלך הפגישה דיבר ליאל על חשיבותה של הפעולה מחוץ לישראל דווקא, וכן על דרכים לגרום להוצאת ישראל מהאו"ם ולהחרמתה ממשחקי פיפ"א. לשאלה כיצד יש להציג לציבור הישראלי את פעילות הארגון מחוץ לישראל, אמר ליאל: "תשובה שלדעתי אסור לענות אותה, למרות שהיא תשובה נכונה, שהקרב בתוך ישראל הוכרע... אני מאמין שרק הקהילה הבינלאומית, כמו במקרה של דרום אפריקה, יכולה לשנות את דעת הקהל".
בכתבה דיבר ליאל גם על פעילותו לסיכול מינויו של דני דיין לשגריר ישראל בברזיל. בעקבות הכתבה הודיע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו כי דני דיין ימונה לשגריר בברזיל, או שלא ימונה שגריר כלל. שר החינוך נפתלי בנט אמר: "אני מתחיל לחשוב אולי שיש בעיה ב-DNA של משרד החוץ... אם אנשים כמו אלון ליאל שהו במשך מספיק זמן במשרד החוץ יש שם בעיית עומק... כשהפירומן מספר 1 עומד בראש המערכת אז איזו הסברה הוא יסביר את ישראל?".
בינואר 2016 פרסם "עד כאן" סרטון שבו נחשף כי ארגון "שוברים שתיקה" העביר במזומן כספים לפעילי ארגון תעאיוש עזרא נאווי וגיא בוטביה, ודרכם גם לסעיד עוואד - תושב יטא, הטוען לבעלות על שטח בדרום הר חברון. בכתבה שפורסמה בחדשות ערוץ 2 פורסם כי גם ארגון שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם העביר כסף לנאווי. מהארגון נמסר בתגובה כי הכסף הועבר לנאווי על שירותי הסעות שסיפק וסיורים לעורכי דין, וכי העבודה איתו הופסקה בעקבות פרסום התחקיר ב"עובדה". לאחר מכן נמסר גם כי נאווי עבד בארגון "בשבריר משרה". מארגון שוברים שתיקה נמסר בתגובה: "אנחנו לא עובדים אצל השטאזי ולא מגיבים לשטאזי. מי שרוצה מדינת משטרה דוגמת הגוש הסובייטי – שיבושם לו".
במרץ 2016 שידר ערוץ 2 תחקיר שהתבסס על צילומים שערכו פעילי "עד כאן", ולפיו פעילי "שוברים שתיקה" אוספים מידע מסווג מחיילים שהגיעו אליו. לתחקיר הגיב ראש הממשלה בנימין נתניהו ואמר כי בכוונתו לחקור את הנושא ושר הביטחון משה יעלון הנחה את צה"ל לפתוח בבדיקה. התחקיר גרר גינויים כלפי "שוברים שתיקה" גם מצד חברי הכנסת יאיר לפיד ואיתן כבל. בפברואר 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה כי לא תיפתח חקירה בנושא. ב-5 במרץ 2020 הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי 'עד כאן' וארגון הביטחוניסטים בדרישה להורות ליועמ"ש לפתוח בחקירה נגד ארגון שוברים שתיקה. העתירה נדחתה.
באותו התחקיר בערוץ 2 פורסם שארגון שוברים שתיקה גובה עדויות מחיילים בשירות סדיר ומעובדי מדינה בניגוד לחוק. עוד פורסם שארגון שוברים שתיקה הורה לכאורה לפעילה בשם פרימה בוביס להתגייס למת"ק שכם כי שם קורים הדברים "הכי מעניינים".
ב-14 ביוני 2016 פרסם "עד כאן" הקלטה של אחראי קשרי החוץ של שוברים שתיקה, יהודה שאול, שבה הוא אומר לתיירים ש"מתנחלים הרעילו את כל מערכת המים של הכפר הפלסטיני". כתגובה פרסם הארגון סרטון על קטעי אלימות של מתנחלים נגד פלסטינים.
בשנת 2016 הגישו נציגי "עד כאן" תביעת דיבה בסך 1.2 מיליון ש"ח נגד ארגון שוברים שתיקה. בתביעה טענו כי שוברים שתיקה "המציאו עלילת דם מרושעת והפיצו אותה ברחבי העולם כדי לצייר תמונה כאילו צבא ההגנה לישראל איננו אלא צבא של פושעי מלחמה לא מוסריים". התביעה נדחתה כיוון שמהפרסום של שוברים שתיקה לא היה ניתן להבין קשר לתובעים, והתובעים נדרשו לשלם לשוברים שתיקה 12,000 ש"ח הוצאות משפט.
חשיפות ופרסומים של העמותה > תחקיר על ארגון 'לוחמים לשלום'

משנת 2017 פרסם ארגון 'עד כאן' מספר אירועים שהתרחשו בארגון 'לוחמים לשלום' שתועדו על ידי פעיל שהסתנן לשורות הארגון.
באוקטובר 2019 פרסם 'עד כאן' תחקיר לפיו מסמך פנימי של הביטחון המסכל הפלסטיני, שסווג כסודי ביותר, הגיע לידיו, וממנו עולה שבכיר בביטחון המסכל מקיים קשר שוטף עם נטע חזן, פעילה בארגון 'לוחמים לשלום'. התחקיר פורסם בערוצי תקשורת ממוסדים. בתביעת דיבה שהגישה חזן נגד האדם שהעביר לעד כאן' את המסמך, קבע בית המשפט שהמסמך איננו אמין - הבכיר בביטחון המסכל שלפי התחקיר היה בקשר עם 'לוחמים לשלום', הפסיק לעבוד ברשות שמונה שנים לפני התקופה הרלוונטית. בנוסף בדיקה של המעבדה לזיהוי פלילי העלתה חשד שהמסמך מזויף.
חשיפות ופרסומים של העמותה > תחקיר על מכון 'עקבות'

ביולי 2018 פרסם 'עד כאן' דו"ח על פעילותו של "מכון עקבות", שכמצוין באתר האינטרנט שלו הוא מרכז "לתיעוד, מחקר וקידום של זכויות אדם במסגרת הסכסוך". בדו"ח של 'עד כאן' נטען שמכון עקבות פועל לחשיפת הארכיונים המסווגים של צה"ל, שב"כ והמוסד מארכיון המדינה, ושמדיניותו היא "להציג 'פשעים' שבוצעו לטענתם בידי ממשלות ישראל וההתיישבות היהודית" ושלצורך כך הארגון מנסה ליצור מייצג של פעילות בלתי חוקית. בדו"ח נטען שגנז המדינה, יעקב לזוביק, קיבל את עמדת מכון עקבות שדרשה לקצר את תקופת המגבלה על חומר ארכיוני.
עוד העלה 'עד כאן' טענות נגד פרופ' גדי אלגזי, חבר במועצת הארכיונים העליונה, שלטענתם קידם אג'נדה הדומה לזו של ארגון 'עקבות' בתיאום עם גנז המדינה. ביולי 2017 פנו ב'עד כאן' לגנז המדינה בדרישה "לחשוף את ההתנהלות החשודה מול ארגון 'עקבות' ולפעול בדבר חשיפת חומר ארכיוני בהתאם לדין". ביוני 2018 פתחו בעצומה הקוראת לראש הממשלה לפעול בעניין. לאחר חודשיים נפגש שגריר ישראל בשווייץ, יעקב קידר, עם עמיתיו במשרד החוץ השווייצרי ודרש מהם, בהוראת ראש הממשלה בנימין נתניהו, לחדול מהמימון של מכון עקבות.
כנגד הטענות נגדו, הוציא מכון עקבות באוגוסט 2018 מסמך שכותרתו "קמפיין ההשמצה של עמותת עד כאן נגד מכון עקבות", שבו נכתב כי דו"ח עד כאן הוא שטחי ושקרי. הארגון יצא בבקשת תמיכה מהציבור לאור הקמפיין נגדו ופנייתו של נתניהו אל משרד החוץ השווייצרי בדרישה להפסיק את התמיכה בפעילותו.
חשיפות ופרסומים של העמותה > תחקיר על תוכנית 'אחוות עמים'

באוגוסט 2017 פורסם בערוץ 2 תחקיר של 'עד כאן' על תוכנית 'אחוות עמים' של השומר הצעיר העולמי, שבה נראים משתתפי התכנית מקיימים פעילויות במאחז פלסטיני בלתי חוקי בשם צומוד, שהוקם כמה חודשים קודם לכן. 'אחוות עמים' היא תוכנית של תנועת 'השומר הצעיר העולמית' הפועלת כחלק מתוכניות 'מסע' של הסוכנות היהודית ובמימונה. במסגרת התכנית מגיעים צעירים מחוץ לישראל למשך חמישה חודשים שבהם הם עוסקים בסכסוך הישראלי פלסטיני. משתתפי התוכנית הובאו לפעילות במקום למשך ימים עד שבועות, בין היתר עם פעילי ארגון 'לוחמים לשלום'. בתחקיר האמור נראים פעילי התכנית נאבקים בחיילים המגיעים למאחז בהנחייתם ובעידודם של הפעילים הפלסטינים במקום. הצילום תועד על ידי דניאל רוט, ראש התכנית, במטרה לתעד את האלימות של חיילי צה"ל.
ב-2 באוגוסט 2018 הגיש 'עד כאן' תלונה ליו"ר הסוכנות היהודית נתן שרנסקי בדבר המימון של 'אחוות עמים' על ידי פרויקט מסע של הסוכנות. באוקטובר באותה שנה הופסק המימון.