stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לורן שוורץ
תולדות חייו

לורן-מואיז שוורץ הוא בן למשפחה יהודית משכילה מחבל אלזס. אביו היה מנתח, ודודו רוברט דברה היה רופא ילדים נודע בצרפת. בעת לימודיו בפריז בתיכון "ליסה לואי-לה-גרנד" (Lycée Louis-le-Grand), המשמש כמכינה ל"אקול נורמל סופרייר", התאהב במארי-הלן לוי, בתו של המתמטיקאי פול פייר לוי שהייתה מתמטיקאית בזכות עצמה. לזוג נולדו שני ילדים.
שוורץ התעניין שנים ארוכות במדעי הטבע ואסף למעלה מ-20,000 פרפראים, אוספו הועבר למוזיאון הלאומי למדעי הטבע בפריז. במהלך השנים גילה מספר מיני פרפראים הקרויים על שמו.
שוורץ הצטיין כתלמיד, במיוחד בלימוד לטינית, יוונית ומתמטיקה. בשנת 1934 התקבל לאקול נורמל סופרייר, ובשנת 1937 עמד בבחינות לתעודת הוראה (Agrégation). בתקופת מלחמת העולם השנייה שוורץ עבד באוניברסיטת שטרסבורג תחת שם בדוי, לורן-מרי סלימרטן, וגם אשתו השתמשה בשם בדוי, כדי שלא יזהו אותם כיהודים. עם סיום המלחמה התגורר שנה אחת בגרנובל ובשנת 1945 החל לעבוד באוניברסיטת נאנסי, שם שהה שבע שנים.
בשנת 1950 זכה במדליית פילדס על עבודתו בתחום ההתפלגויות. הוא היה המתמטיקאי הצרפתי הראשון שזכה במדליית פילדס. שלטונות ההגירה של ארצות הברית הערימו קשיים על כניסתו למדינה לשם קבלת המדליה, עקב נטיותיו הפוליטיות הטרוצקיסטיות. עבודתו הבהירה את פונקציית דלתא של דיראק ופונקציית מדרגה, סייעה להרחבת התאוריה של התמרת פורייה ומשמשת אבן פינה לתאוריה של משוואות דיפרנציאליות חלקיות.
שוורץ היה חוקר ומורה רב השפעה, ובין תלמידיו נמנים מתמטיקאים בולטים ובהם: Bernard Malgrange, Jacques-Louis Lions, François Bruhat ואלכסנדר גרותנדיק. בשנת 1952 הצטרף לפקולטה למדעים של הסורבון. בין השנים 1958 - 1980 עבד בעיקר באקול פוליטקניק. בין השנים 1961 - 1963 נאסרה עליו ההוראה באקול פוליטקניק, לאחר שחתם על עצומת ה-121, שקראה להכיר בזכויות הלגיטימיות של העם האלג'יראי בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה. בשנת 1973 נבחר לחבר נילווה באקדמיה הצרפתית למדעים ובשנת 1975 נבחר לחבר מן המניין בה.
פיגוע הירי בצומת הכבשים

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני, פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2023 |
| --- | --- |
 תאריך:  21 באוגוסט 2023
 תאריך עברי:  ד' באלול ה'תשפ"ג
 מקום:  צומת הכבשים, כביש 60
 מטרה:  ישראלים
 סוג:  פיגוע טרור, ירי מרכב חולף
 הרוגים:  1
 פצועים:  1
 מבצע:  חמאס חמאס
 מספר מפגעים:  2
 מניע:  טרור פלסטיני
  (למפת הר חברון מוגדלת) צומת הכבשים(למפת הר חברון רגילה) צומת הכבשים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת הכבשים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת הכבשים
 
פיגוע הירי בצומת הכבשים (צומת האר"י) היה פיגוע ירי מרכב חולף שבוצע ב-21 באוגוסט 2023, ד' באלול ה'תשפ"ג, בדרום הר חברון על ידי מחבלים פלסטינים. בפיגוע נרצחה בת שבע נגרי, ואזרח נוסף נפצע קשה.
גדודי חללי אל-אקצא נטלו אחריות לפיגוע. פחות מיממה לאחר הפיגוע עצרו לוחמי הימ"מ את מוחמד וצקר שנטיר, אחים מחברון, פעילים של ארגון הטרור חמאס, כחשודים בביצוע הפיגוע. נתפס גם הנשק ששימש אותם.
הפיגוע

ביום שני בבוקר, 21 באוגוסט 2023, הסיע אריה גוטליב בן ה-39 מבית חגי את שכנותיו בת שבע נגרי, בת 40, ובתה בת ה-12 אל קריית ארבע. בהגעתם אל צומת האר"י, הידוע גם כצומת הכבשים, רכב חולף פתח בירי אל רכבו של גוטליב, אשר בו נרצחה נגרי. בתה של נגרי לא נפצעה בפיגוע, בעוד שגוטליב נפצע קשות ופונה אל סורוקה.
אחרי הפיגוע

בלילה שבין יום שני ושלישי, לוחמי ימ"מ עצרו את שני המחבלים תושבי חברון, מוחמד אכרם אל-שנתיר ובן דודו סאקר אכרם אל-שנתיר, זאת לאחר שהנשק שנורה אל עבר רכבו של גוטליב נמצא ביחד איתם.
כחודש לאחר הפיגוע, החליט צה"ל להרוס את ביתם של המחבלים שביצעו את הפיגוע.
ראו גם

גל הטרור בישראל (2023)
הערות שוליים

↑  עיתון שחרית (עמ' 19)
↑  אודי עציון‏, עידן חדש: מה למדנו מהפיגוע החשמלי הראשון, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2023
↑  לירן תמרי, אלישע בן קימון, יואב זיתון, אילנה קוריאל, עינב חלבי ואיתמר אייכנר, אישה נרצחה בפיגוע ירי בהר חברון לעיני בתה, גבר נפצע קשה, באתר ynet, 21 באוגוסט 2023
↑  אילנה קוריאל, אלישע בן קימון, אריה גוטליב נפצע קשה בפיגוע - והמשיך בנסיעה: "גיבור, כוחות על-אנושיים", באתר ynet, 21 באוגוסט 2023
↑  יואב זיתון, אלישע בן קימון, עינב חלבי, שני פלסטינים נעצרו בחשד לביצוע הפיגוע שבו נרצחה בת שבע נגרי, באתר ynet, 22 באוגוסט 2023
↑  טל לב רם, ‏צה״ל הודיע על כוונתו להרוס את בתי שני המחבלים שביצעו את פיגוע הירי בצומת בית חגי, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2023
ז'אן ויפוטניק

ז'אן ויפוטניק (בסלובנית: Žan Vipotnik; נולד ב-18 במרץ 2002 בסלובניה) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת החלוץ בסוונסי סיטי מהצ'מפיונשיפ ובנבחרת סלובניה.
קריירת מועדונים

ויפוטניק גדל במחלקת הנוער של מריבור. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסלובנית, ממנה הושאל לגוריצה ולטריגלב קראן.
ב-1 באוגוסט 2024 חתם בסוונסי סיטי.
קריירה בינלאומית

ב-23 במרץ 2023 ערך ויפוטניק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה, בניצחון 1–2 על נבחרת קזחסטן במסגרת מוקדמות יורו 2024. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. נכלל בסגל נבחרת סלובניה ליורו 2024.
הערות שוליים

↑  Ryan Dabbs last updated, Slovenia Euro 2024 squad: Matjaz Kek's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-10-03 (באנגלית)
| נבחרת סלובניה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אובלאק •  2 קרניצ'ניק •  3 בלקוביץ' •  4 בלאז'יץ' •  5 סטנקוביץ' •  6 ביול •  7 ורביץ' •  8 לובריץ' •  9 שפוראר •  10 אלשניק •   11 ששקו •  12 בלק • 13 יאנז'ה •  14 קורטיץ' • 15 הורבאט • 16 וקיץ' • 17 מלאקאר • 18 ויפוטניק • 19 צ'לאר • 20 סטויאנוביץ' • 21 דרקושיץ' • 22 צ'רין • 23 ברקאלו • 24 ז'וגלי • 25 זליקוביץ' • 26 איליצ'יץ' • מאמן: קק |  1 אובלאק •  2 קרניצ'ניק •  3 בלקוביץ' •  4 בלאז'יץ' •  5 סטנקוביץ' •  6 ביול •  7 ורביץ' •  8 לובריץ' •  9 שפוראר •  10 אלשניק •   11 ששקו •  12 בלק • 13 יאנז'ה •  14 קורטיץ' • 15 הורבאט • 16 וקיץ' • 17 מלאקאר • 18 ויפוטניק • 19 צ'לאר • 20 סטויאנוביץ' • 21 דרקושיץ' • 22 צ'רין • 23 ברקאלו • 24 ז'וגלי • 25 זליקוביץ' • 26 איליצ'יץ' • מאמן: קק | סלובניה |
שיוו סנה

| --- | --- |

 מדינה:  הודו 
 מייסד:  באל תאקריי 
 מנהיגים:  אקנאט שינדה 
 תקופת הפעילות:  יוני 1966 – הווה (כ־58 שנים)
 אידאולוגיות:  הינדוטבה, לאומיות כלכלית 
 מטה:  מומבאי 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין 
 ארגונים בינלאומיים:  הברית הדמוקרטית הלאומית 
 נציגויות בפרלמנטים
 לוק סבהה:  7 / 543
 האספה המחוקקת של מהאראשטרה:  57 / 288
 shivsena.org
 
שִיוַו סַנָה (במראטהית: शिवसेना, צבא שיוואג'י) היא מפלגה הודית ימנית המבוססת במהאראשטרה.
אידאולוגיה

האידאולוגיה של השיוו סנה עברה מספר שלבי התפתחות. בראשיתה הייתה המפלגה ממוקדת בשאלת הצדק המקומי (כשלהגדרתו היו תספר אפשרויות: דוברי מראטהית, תושבי בומביי במשך עשר או חמש עשרה שנים, או אלו המזדהים עם "שמחתה וצערה" של מהאראשטרה). לאחר מכן בא שלב מאבק באנטי-לאומיים, שכוון בעיקר נגד הקומוניסטים והמוסלמים, שלטענת המפלגה רבים מהם היו נאמנים בעיקר למדינות זרות (ברית המועצות, הרפובליקה העממית של סין ופקיסטן). בשלהי שנות השמונים, עם התחזקות הרגש הלאומי-הינואיסטי במרכז וצפון הודו סביב סכסוך איודיה ופרשיות נוספות, המפלגה השתלבה באידאולוגיית ההינדוטבה.
פעילי המפלגה היו מעורבים במספר תקריות אלימות, בהם תקיפת משרדי המפלגה הקומוניסטית של הודו בשכונת פרל שבבומביי ב-1967, ומחאות אלימות נגד עסקי דרום-הודים ולא-מהרטאים. נטען כי פעילי המפלגה נטלו חלק ברצח חבר האספה המחוקקת של מהאראשטרה הקומוניסטי קרישנה דסאי (אנ') ב-1970, ובארגון מהומות ביוואנדי (אנ') ב-1970 והמהומות בבומביי (אנ') בשלהי 1992 ותחילת 1993.
במהלך פעילותה האנטי-קומוניסטית בשלהי שנות השבעים, עלה בידי המפלגה למוטט את ארגוני העובדים בבומביי, שהיו בשליטת השמאל.
מבנה

המפלגה הפעילה מ-1967 למעלה מ־120 סניפים במטרופוליס של בומביי. מנהיגי הסניפים מונו ופוטרו בעיקר על פי רצונו של טקרי ואנשיו הקרובים אליו. מנהיגי הסניפים התכנסו לאספה שבועית בראשות טקרי בה נידונו ענייני המפלגה, אך ההחלטות התקבלו על ידי הנהגת המפלגה ולא בהצבעה.
עם התפשטות המפלגה במהאראשטרה, נפתחו סניפים נוספים שלה ברחבי המדינה. ב-1988 עמד מספר הסניפים על כ-40,000.
מפלגת נפאל שיוו סנה (אנ') הפועלת בנפאל קשורה למפלגה.
תוצאות בחירות

| הלוק סבהה> שנה | הלוק סבהה> מושבים | הלוק סבהה> שינוי |
| --- | --- | --- |
| 1971 | 0 / 48 |  |
| 1980 | 0 / 48 |  |
| 1989 | 4 / 48 | 4  |
| 1991 | 4 / 48 |  |
| 1996 | 15 / 48 | 11  |
| 1998 | 6 / 48 | 9  |
| 1999 | 15 / 48 | 9  |
| 2004 | 12 / 48 | 3  |
| 2009 | 11 / 48 | 1  |
| 2014 | 18 / 48 | 7  |
| 2019 | 18 / 48 |  |
| 2024 | 7 / 48 |  |
 ↑  מתוך חברי הלוק סבהה מטעם מהאראשטרה  ↑  עד 1990 לא הוכרה המפלגה על ידי ועדת הבחירות של הודו, ונציגיה נחשבו לעצמאים 
| האספה המחוקקת של מהאראשטרה> שנה | האספה המחוקקת של מהאראשטרה> מושבים | האספה המחוקקת של מהאראשטרה> שינוי | האספה המחוקקת של מהאראשטרה> תוצאה | האספה המחוקקת של מהאראשטרה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972 | 1 / 270 | 1  | קואליציה |  |
| 1978 | 0 / 288 | 1  |  |  |
| 1985 | 1 / 288 | 1  | אופוזיציה |  |
| 1990 | 52 / 288 | 52  | אופוזיציה |  |
| 1995 | 73 / 288 | 21  | קואליציה |  |
| 1999 | 69 / 288 | 4  | אופוזיציה |  |
| 2004 | 62 / 288 | 7  | אופוזיציה |  |
| 2009 | 44 / 288 | 18  | אופוזיציה |  |
| 2014 | 63 / 288 | 19  | קואליציה |  |
| 2019 | 56 / 288 | 7  | קואליציה |  |
| 2024 | 57 / 288 | 17  | קואליציה |  |
מועמדים מטעם המפלגה התמודדו בעבר בבחירות בביהר, הימאצ'ל פרדש, דלהי, גואה, קרלה, פנג'אב, הריאנה ואודישה, אך רק מתמודד אחד מטעמה זכה אי פעם מחוץ למהראשטרה - בבחירות באוטר פרדש ב-1991.
לקריאה נוספת

Mary Fainsod Katzenstein, Uday Singh Mehta & Usha Thakkar, The Rebirth of Shiv Sena: The Symbiosis of Discursive and Organizational Power, The Journal of Asian Studies Vol. 56, No. 2, Duke University Press, may 1997, עמ' 371–390 (באנגלית)‏, JSTOR 2646242
Suhas Palshikar, Shiv Sena: A Tiger with Many Faces?, Economic and Political Weekly Vol. 39, no. 14-15, אפריל 2004 (באנגלית)‏, JSTOR 4414867
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Monika Verma, Return of the  Politics of Nativism in Maharashtra, The Indian Journal of Political Science Vol. 72, No. 3, (JULY - SEPT., 2011) (באנגלית)‏, JSTOR 41858848
1 2 3 4 5  Suhas Palshikar, Shiv Sena: A Tiger with Many Faces?, Economic and Political Weekly Vol. 39, no. 14-15, אפריל 2004 (באנגלית)‏, JSTOR 4414867
1 2 3 4 5  Mary Fainsod Katzenstein, Uday Singh Mehta & Usha Thakkar, The Rebirth of Shiv Sena: The Symbiosis of Discursive and Organizational Power, The Journal of Asian Studies Vol. 56, No. 2, Duke University Press, may 1997, עמ' 371–390 (באנגלית)‏, JSTOR 2646242
↑  Mary F. Katzenstein, Origins of Nativism: The Emergence of Shiv Sena in Bombay, Asian Survey Vol. 13, No. 4, Apr., 1973 (באנגלית)‏, JSTOR 2642928
↑  India Today Web Desk, Eknath Shinde faction wins Shiv Sena symbol war: A timeline of events, India Today, ‏17 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4421665-8
המרכבה של מונטיפיורי

המרכבה מוצגת בביתן במשכנות שאננים
המרכבה המשוחזרת במשכנות שאננים
המרכבה של מונטיפיורי היא מרכבתו של הנדבן והשדלן היהודי-אנגלי, משה מונטיפיורי, שהקדיש את חייו לסיוע ליהודים. המרכבה שימשה אותו ואת רעייתו, יהודית, במסעותיהם ברחבי אירופה. לאחר מותו החליפה המרכבה ידיים עד ששופצה והוצבה ברחבת טחנת הרוח של מונטיפיורי בשכונת משכנות שאננים בירושלים.
תולדות המרכבה

המרכבה של מונטיפיורי נבנתה בשנת 1816 לצורך מסע באיטליה וצרפת. היא נבנתה בהזמנה אישית אצל אומן בשם "בופרה". מחירה היה 4072 פרנק צרפתי. על העגלה הוטבע במרכזה סמל המשפחה והמילה "ירושלים". בסמל המשפחה כתוב "הוֹדֵה וַחֲשׁוֹב" (THANK & THINK).
מונטיפיורי השתמש בעגלה במסעותיו באירופה, והגיע עימה אף לרוסיה, אולם לא השתמש בה במסעותיו בארץ ישראל בשל מצב הדרכים. במקומה שכר עגלה מקומית.
עיתון "האור" סיפר לקוראיו את תולדות המרכבה (18/4/1910):
בשנת 1816 החליטו האדון והגברת מונטיפיורי לנסע לערי צרפת ואיטליה. מסלות ברזל טרם נבנו עוד על הארץ והדרכים היו עקלקלים כל כך ומקולקלים עד אשר הוכרח הנוסע ללכת חצי הדרך ברגליו ולסבול מרורות מחם השמש ביום ומקרח בלילה. מה עשה סיר מנטופיורי? הלך ובנה לו עגלת מסע נפלאה, עגלה אשר לא הייתה כמוה בזמן ההוא ביופיה, בגדלה ובחזקה, ואשר עלתה במחיר ארבעת אלפים ושנים ושבעים פרנק. הוא בעצמו תכן את התוכנית וימסרה לאחד מבתי החרשת היתר מפורסמים שבפריז. הצד הפנימי של העגלה נרפד ונסדר בכל הטקסים אשר היה נהוג בזמן ההוא. מושב העגלון אשר נשטח על פני כלו היה די רחב וגדול אשר הכיל בו מקום לשנים שלשה אנשים מלבד העגלון. בעת אשר היה האוויר מזיג, חם וטבעי ישבו האדון והגברת מונטיפיורי אל צד העגלון לשאף מעט רוח צח, ובעת אשר התחוללה רוח סערה וגשם ירד אל הארץ, ישבו הנוסעים בתוכה. במקום הנחת כפות רגלי העגלון היה חור גדול אשר שמש להנוסעים בתור מזנון. שמה צברו כל מיני אכל וצידה לדרכם הארוכה, גם סיר גדול מלא מים.
האדון מונטיפיורי חשב אז לנסוע גם לארץ-ישראל בעגלתו המיוחדה: אבל לצערו הגדול לא עלה הדבר בידו מפני קשה היה להאניות להסיענה עד החוף.
בשנת 1846 נסע האדון מונטיפיורי, בלוית הגברת אשתו, בעגלתם המיוחדה לרוסיה, ובהיות כי הימים היו ימי החורף, מצאו נוסעינו מכשולים רבים בדרכם עדי בואם אל מחוז חפצם.... על יציע העגלה המונטיפיורית היה ספר תורה של זהב ומנורת זהב גדולה גם אשר הדליקה הנוסע בכל יום השבת.
לאחר מות מונטיפיורי

לאחר מות מונטיפיורי, קיבל את המרכבה ג'ון אגברט בנגוך, ידיד המשפחה שכיהן כמנהל הסניף הווינאי של תאגיד הגז הבריטי שהוקם על ידי מונטיפיורי. בנגוך העניק או מכר את המרכבה לכומר הציוני-נוצרי ויליאם הכלר. הכלר עסק באיסוף פריטים שונים על מנת להקים מוזיאון ציוני בארץ ישראל. בנוסח צוואה שכתב הכלר ב-28 באפריל 1900 רשם:
לפני שאממש את כוונתי להעביר את המוזיאון והספרייה שלי לפלסטינה אני מעניק כבר עתה את עזבוני, לרבות ההרמוניום וכרכרת מונטיפיורי שקיבלתי מאדון בנגוך... העזבון יישאר לעולם במוזיאום בארץ ישראל, לברכת הכל ואסור למכרו.
על אף נוסח הצוואה, המרכבה הועמדה למכירה פומבית בווינה ב-1909. בוריס שץ, שנודע לו על כך בעת ששהה בעיר הפציר בהכלר שלא למכור את המרכבה וקיבל אותה ממנו עבור בית הנכות בצלאל.
בארץ ישראל

על הבאת המרכבה לירושלים מספר עיתון "האור" (15/4/1910):
כידוע הביא פרופ' שץ איתו את העגלה של מונטיפיורי. להעגלה הזאת משא של אלפיים ארבע מאות קילו, והרכבת לא תוכל להסיענה ירושלימה. די לו אם תלוינה לימים אחדים את סוסיהן במספר שמונה או עשרה. תלמידי בצלאל יצאו ליפו ובעזרת הסוסים יעלו את העגלה לציון.
בירושלים לא היה מקום לעגלה בתוך בנין בצלאל והיא נשארה בחוץ. ריקודה פוטש כתבה על כך בסיפורה ביידיש "די מרכבה" ב"אין געסלעך פון ירושלים" ("בסמטאות ירושלים"):
המרכבה עצמה כבר התיאשה, עמדה ככלי אין חפץ בו. אף אחד לא חשב עליה עוד. אם נזכר מישהו מהשכנים שאי אפשר עוד לדחוף נעליים בלויות לתא, הוא פתח אותה בכוח, בחן את מושביה וקיפל אותם יחד, כדי שיכנסו פנימה יותר דברים. המרכבה שמעה כיצד משליכים לתוכה חפצים ישנים, ומישהו אומר: "לו קם משה מונטיפיורי מקברו, הוא היה בוכה כמו ילד קטן על מה שנהיה ממרכבת הטיולים שלו.
המרכבה שופצה בשנת 1963 ביזמת צבי לוריא, ראש מחלקת הארגון בהנהלת הסוכנות היהודית, ועל ידי חברת "הארגז".
שחזור

בשנת 1967 שופצה המרכבה בידי עיריית ירושלים והוצגה לציבור. ד"ר שלמה אומברטו נכון פעל להעברתה של המרכבה מחצר בית הספר לאמנות בצלאל בירושלים, לאתר הקבע שלה במשכנות שאננים, ליד טחנת הרוח. בעקבות כך זכה שהרחוב הגובל במשכנות שאננים ממזרח ייקרא על שמו.
בראשית שנות השמונים של המאה ה-20 בוצע שיפוץ ושחזור של הטחנה שהקים משה מונטיפיורי, והוקם בתוך המבנה מוזיאון לתולדות חייו. במבנה אבן קטן הממוקם בקרבת הטחנה הוצבה המרכבה. המבנה הוקם על ידי ארגון הקבלנים והבונים של ירושלים.
בשנת 1986 הוצתה המרכבה על ידי אלמוני, וכל חלקי העץ והבד שבה נשרפו, אך שלדת המתכת שלה נותרה. כמה שנים לאחר מכן, בשנת 1990, היא שוחזרה ונבנתה מחדש על ידי איתמר ניומן, תוך שימוש בחישורי הברזל המקוריים שלה. המרכבה מוצגת כיום במבנה המקורי אך היא מוגנת מפני הציבור באמצעות לוח זכוכית משוריינת, במקום על ידי שכבת ברזל, כפי שהיה לפני ההצתה.
בפולקלור

המרכבה הונצחה בשיר "השר משה מונטיפיורי" של חיים חפר אשר הולחן על ידי דובי זלצר ובוצע על ידי יהורם גאון. המרכבה מופיעה בפזמון השיר:
”והוא עלה למרכבה ו"דיו" לסוסים אמר

ופה מתן בסתר ושמה נדבה
 
פה צביטה בלחי או ליטוף של אהבה

ולכל היהודים שמחה וגאווה

וכל הכבוד לשר, וכל הכבוד לשר!”
אחת הפעמים הבודדות שהמרכבה נסעה בישראל הייתה בסרט "אני ירושלמי", בכיכובו של יהורם גאון.
באזור התעשייה בחולון קיים רחוב "המרכבה" הקרוי על שם מרכבתו של מונטיפיורי, במקביל לרחוב בעיר הקרוי על שמו של משה מונטיפיורי עצמו.
לקריאה נוספת

יעד בירן, מעשה במרכבה, עת־מול 217
יוסף לנג ודוד ליברמן, בהמשך למאמר "מעשה במרכבה", עת־מול 221
הערות שוליים

↑  עיתון "האור", יום שני, 18 באפריל 1910
↑  מרדכי נרקיס, על עגלת מונטיפיורי, דואר היום, 13 בנובמבר 1927
↑  יעד בירן, מעשה במרכבה, עת־מול 217
↑  שיחזור המרכבה של מונטיפיורי הנמצאת במשכנות שאננים בירושלים
↑  אתר שירונט
↑  ספי בן יוסף, והוא עלה למרכבה, באתר ynet, 17 באוגוסט 2006
סמל המשפחה המופיע על המרכבה
המרכבה המקורית מתוך הסרט "אני ירושלמי" בכיכובו של יהורם גאון.
סקסוניה התחתונה

סקסוניה התחתונה או סקסוניה תחתית (בגרמנית: Niedersachsen, "נידרזאקסן") היא אחת מ-16 המדינות המהוות את גרמניה. זוהי המדינה השנייה בשטחה בגרמניה (47,618 קמ"ר); במספר תושביה, 8 מיליון, המדינה נמצאת במקום הרביעי בגרמניה.
בירת המדינה והעיר הגדולה בה היא הנובר, העיר ה-12 בגודלה בגרמניה. ערים חשובות נוספות במדינה הן בּרַאוּנְשְוַוייג (Braunschweig), אוסנבריק (Osnabrück), אולדנבורג (Oldenburg), וולפסבורג (Wolfsburg) – בה נמצא המפעל הראשי של חברת פולקסווגן, וגטינגן (Göttingen) – בה נמצאת אחת האוניברסיטאות העתיקות והידועות בגרמניה – אוניברסיטת גטינגן.
המדינה משתרעת ממרכז גרמניה ועד לגבולה המערבי עם הולנד. זוהי אחת מארבע המדינות היחידות בגרמניה השוכנות לחוף ים (הים הצפוני), והמדינה הגרמנית הגובלת במספר הרב ביותר של מדינות גרמניות אחרות – 9 במספר. אחת מהן, ברמן, שוכנת בתוכה כמובלעת.
פוליטיקה וכלכלה

ראש ממשלת סקסוניה התחתונה (נכון ל-2019) הוא שטפן וייל מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). עד יולי 2010 שימש בתפקיד כריסטיאן וולף (Christian Wulff), שפרש מתפקידו לאחר שנתמנה לנשיא גרמניה. עם בחירתו של וולף לתפקיד ב-2003 באו לסיומן 13 שנות שלטון המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SPD). בשנת 1990 נבחר גרהרד שרדר לראש ממשלת סקסוניה התחתונה ושימש בתפקיד במשך 8 שנים, עד לבחירתו לתפקיד קנצלר גרמניה.
המיתון שפקד את גרמניה בראשית המאה ה-21, פגע בסקסוניה התחתונה בצורה קלה יחסית. האבטלה במדינה נמוכה מעט מהממוצע בגרמניה, ובניגוד לרוב אזורי גרמניה, בהם האוכלוסייה מתכווצת ללא הרף, בסקסוניה התחתונה מספר התושבים דווקא גדל.
במדינה אתרי תיירות רבים; בראשם ניצבת הבירה הנובר, בה מבנים מפוארים רבים. חוף הים הצפוני ואיי פריזיה המזרחית (מהאיים היחידים של גרמניה) מהווים אתר נופש לגרמנים ולהולנדים רבים, במיוחד בקיץ. הרי הארץ (Harz) מהווים את רכס ההרים הצפוני ביותר בגרמניה, וגם אותם פוקדים גרמנים והולנדים רבים, רובם תושבי המישורים השטוחים המהווים את הנוף העיקרי באזור.
חובבי רכבות מגלים עניין בסקסוניה התחתונה: תחנת הרכבת הראשונה שנבנתה בגרמניה (בשנת 1840) שוכנת בעיר פיננבורג (Vienenburg). בנוסף, ביישוב מאשן (Maschen) שהוא חלק של מועצה מקומית סיווטאל, הנמצאת על הגבול עם המבורג, נבנתה ב-1977 תחנת רכבות המשא הגדולה בכל אירופה.
סומכוס (מתרגם)

ערך זה עוסק במתרגם ממוצא כותי שהתגייר והתנצר. אם התכוונתם לתנא בן הדור החמישי, תלמיד רבי מאיר, ראו .
סומכוס או סימכוס (ביוונית: Σύμμαχος; פעל בסוף המאה ה-2) היה סופר שתרגם את "הברית הישנה" ליוונית. תרגומו נכלל על ידי אוריגנס בהקספלה והטטרפלה שלו, שהשוו גרסאות שונות של "הברית הישנה" זו לצד זו עם תרגום השבעים.
חייו

אוסביוס הסיק שסומכוס היה אביוניט (Ἐβιωνίτης Σύμμαχος "סומכוס האביוניט"), אך כיום סבורים שפרט זה אינו אמין. אפשרות אחרת היא שהוא היה שומרוני שהתגייר. דיווחו של אפיפניוס שסומכוס היה שומרוני אשר הסתכסך עם עמו והתגייר זוכה כיום לאמון רב יותר, מאחר שפירושי המקרא של סומכוס אינם מצביעים על אביוניזם. בשלב מסוים בחייו, הוא גם כתב פרשנות לבשורה הארמית של מתי (אנ'), שהייתה ידועה אז בשם "על פי העברים".
חייו > סומכוס בן יוסף

אחדים זיהו את התנא סומכוס בן יוסף עם סומכוס המתרגם; אחרים סבורים שהטענה אינה מבוססת, אף על פי שאפיפניוס מסלמיס ממקם את סומכוס בתוך מסגרת הזמן של רבי מאיר, באומרו שסומכוס המיר את דתו לדת היהודית לאחר שהיה שומרוני. התנא סומכוס היה תלמידו של רבי מאיר, ותורתו מוזכרת במשנה בשם "סומכוס".
התרגום שלו

לדברי ברוס מצגר, התרגום היווני של כתבי הקודש העבריים שהוכן על ידי סומכוס נערך לפי "תיאוריה ושיטה... ההפך מזה של עקילס". עם זאת, סומכוס שאף לשמר את המשמעות של טקסט המקור העברי באמצעות תרגום מילולי יותר מאשר תרגום השבעים.
כמה קטעים מהגרסה של סומכוס שרדו במה שנותר מה"הקספלה", והחוקרים מציינים לאורם את הטוהר והאלגנטיות האידיומטית של היוונית של סימכוס.
הירונימוס העריץ את סגנונו והשתמש בחיבורו לצורך חיבור ה"וולגטה" שלו.
חיבורים אבודים

לפי אוסביוס, סומכוס כתב גם פירושים, שלא שרדו, ונכתבו ככל הנראה כדי להתמודד עם הבשורה היוונית הקנונית של מתי, ה"היפומנמטה". אוסביוס גם מתעד את הצהרתו של אוריגנס שהוא השיג פירושים אלה ואחרים של סומכוס לכתבי הקודש מיוליאנה מסוימת, שירשה אותם מסומכוס עצמו (תולדות הכנסייה, 6, 17); פלדיוס מגלטיה (אנ') (365–425) מציין בחיבורו על הנזירות (Historia Lausiaca, lxiv (אנ')) כי הוא מצא בכתב יד "עתיק מאוד" את הקטע הבא שנכתב על ידי אוריגנס: "ספר זה מצאתי בבית יוליאנה, הבתולה בקיסריה (אנ'), כשהסתתרתי שם; שאמרה שקיבלה אותו מסומכוס עצמו, המתרגם של היהודים". תאריך שהותו של אוריגנס עם יוליאנה היה כנראה בשנים 238–241, אבל הגרסה של סומכוס לכתבי הקודש כבר הייתה ידועה לאוריגנס כשכתב את הפירושים המוקדמים ביותר שלו, בסביבת שנת 228.
מסורות מאוחרות יותר

לפי דבריהם של סופרים מאוחרים רבים המדברים על סומכוס, הוא בוודאי היה אדם בעל חשיבות רבה בקרב האביוניטים, שכן "סומכים" היה מונח שנשאר בשימוש על ידי הקתולים אפילו במאה הרביעית לגבי הנצרנים (אנ') או האביוניטים, כפי שאנו יודעים מהחקיין הפסאודואפיגרפי של אמברוזיוס, פסאודו-אמברוזיוס (אנ'), "פרולוג לאיגרת אל הגלטים", ומכתבי אוגוסטינוס נגד כופרים.
ראו גם

עקילס הגר
תאודוטיון
הקספלה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Symmachus the Ebionite, האנציקלופדיה הקתולית
↑  Symmachus, האנציקלופדיה היהודית
↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף י"ג, עמוד ב'.
↑  משנה, מסכת עירובין, פרק ג', משנה ב'; מסכת בבא מציעא, פרק ו', משנה ה'; מסכת חולין, פרק ה', משנה ג'.
↑  Henry Wace, A Dictionary of Christian Biography and Literature, "Symmachus" (2), p. 917
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268781805171  BnF: cb12268582h (data)  GND: 102406960  ISNI: 0000 0000 9785 3923  LCCN: n80039416  NTA: 074625500  RERO: 02-A000159080  SUDOC: 188204032  VIAF: 45596235   WorldCat (עם VIAF): 45596235
תוכנית הפלישה היפנית לאוסטרליה במלחמת העולם השנייה

כרזה אוסטרלית המתריעה בפני הפלישה היפנית "הוא מגיע דרומה – זה קרב, עבודה או מוות"; הכרזה נאסרה להפצה על ידי ממשלת קווינסלנד
תוכנית הפלישה היפנית לאוסטרליה במלחמת העולם השנייה התרתחשה בתחילת 1942, כאשר מספר גורמים בצי הקיסרי היפני הציעו לפלוש ליבשת אוסטרליה. להצעות התנגדו גורמים בצבא וצידד בהם ראש הממשלה הידקי טוג'ו, שסבר שההצעה לא ריאלית, בהינתן הגאוגרפיה של אוסטרליה והעובדה שקיימות בה הגנות חזקות. במקום זאת, אימצו היפנים מדיניות של בידוד אוסטרליה על ידי כיבוש שטחים בדרום האוקיינוס השקט. המשך ההתקדמות נבלמה בקרב ים האלמוגים ובקרב מידוויי שנערכו במאי וביוני 1942, ומכאן ואילך משאבי היפנים הופנו לבלימת התקדמות בעלות הברית.
כל זאת קרה למרות קרב מפרץ מילן, שהיה הראשון בו היפנים ספגו תבוסה מבריגדה אוסטרלית ובמערכה על שביל קוקודה בסוף 1942, אז הצליחו האוסטרלים למנוע מהיפנים להגיע לפורט מורסבי, בירת פפואה. העובדה שהערים דרווין וברום ספגו הפצצות אוויריות מספר פעמים, ופעילות צוללות יפניות בנמל סידני גרמו לאמריקאים ולאוסטרלים לחשוב שהיפנים שוקלים לפלוש ליבשת עצמה. סברה זו תמכה בתכנון קו בריסביין, קו ביצורים שתוכנן לעמוד בפני פלישה יפנית מצפון.
ההיסטוריון ד"ר פיטר סטנלי, ששימש כהיסטוריון של אנדרטת המלחמה באוסטרליה קבע שהצבא היפני פטר את הרעיון כ"קשקוש", מתוך הבנה שכל כוח שיישלח דרומה יחליש את ההגנות מפני ברית המועצות. מעבר לכך, גם המטה הראשי של הצי פסל את התוכנית שכן לא היה ביכולתו להעמיד את המשאבים שנדרשו לפלישה.
לאחר נפילת סינגפור בפברואר 1942 נוצרה בהלה באוסטרליה מפני האפשרות של פלישה יפנית, מה שגרם להגדלת ההשקעות בצבא ולחיזוק הקשר עם ארצות הברית.