stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוב פרגוסון
ביוגרפיה > התובע הכללי של וושינגטון

בנובמבר 2012 התמודד פרגוסון לתפקיד התובע הכללי של מדינת וושינגטון. בבחירות הכלליות ניצח את עמיתו למועצת מחוז קינג ומועמד המפלגה הרפובליקנית רייגן דאן, ונבחר לתובע הכללי ה-18 של המדינה. הוא ניצח בהפרש של למעלה מ-200 אלף קולות, וגרף 53.48% מקולות הבוחרים. פרגוסון ניצח חרף סכומי עתק חסרי-תקדים שהוציא ארגון פוליטי מחוץ לוושינגטון במירוץ לתובע הכללי של המדינה. במהלך מסע הבחירות ביקר פרגוסון בכל 39 מחוזות וושינגטון. בבחירות 2016 התמודד פרגוסון לכהונה שנייה ויריבו היחיד היה ג'ושוע טרומבול, מועמד המפלגה הליברטריאנית ללא ניסיון פוליטי. פרגוסון הוציא מעט מהכסף שגייס עבור מסע הבחירות ונבחר מחדש עם 67% מהקולות. בבחירות 2020 התמודד פרגוסון מול מאט לארקין, תומך נצי בדונלד טראמפ שטען כי פרגוסון היה רך מדי בטיפול בפשע ומתח ביקורת על התביעות המשפטיות שלו נגד ממשל טראמפ. פרגוסון זכה בכהונה נוספת, הפעם עם 56% מהקולות.
באפריל 2013 הגיש פרגוסון תביעה נגד תושבת וושינגטון בשם ברונל סטוצמן, בעלת חנות פרחים בריצ'לנד, שסירבה למכור סידור פרחים לחתונה של בני זוג מאותו המין, מבלי שבני זוג המאורסים הגישו תלונה. פרגוסון טען כי מיאונה של סטוצמן נוגד על חוק הגנת הצרכן בוושינגטון, ואילו סטוצמן טענה כי תרומה כלשהי, גם אם במכירת סידור פרחים, לחתונה חד-מינית – נוגדת את השקפתה הדתית. משרד התובע הכללי של פרגוסון ניסה להגיע להסדר מול סטוצמן והציע לה למכור לזוג את הפרחים תוך הימנעות מהליכים משפטיים, אך עורך דינה של סטוצמן טען כי לפרגוסון אין סמכות סטטוטורית לכפות את מכירת הפרחים וכי לא מדובר במקרה ברור של הומופוביה. בני הזוג, שהיו לקוחות של חנות הפרחים במשך תשע שנים קודם לכן, תבעו את סטוצמן באמצעות האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות בטענה שהסירוב של סטוצמן למכור להם פרחים פגע בהם כלכלית בניגוד לחוק הגנת הצרכן המדינתי. ב-15 בנובמבר 2016 הופיע פרגוסון בעצמו בפני בית המשפט העליון של וושינגטון וטען נגד סטוצמן. ב-16 בפברואר 2017 פסק בית המשפט העליון של וושינגטון פה אחד נגד סטוצמן, ובו נקבע כי לא חופש הפולחן המעוגן בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית ולא חופש הביטוי היוו בסיס חוקתי לפעולותיה של סטוצמן.
ב-1 באוגוסט 2016 הודיע פרגוסון כי מדינת וושינגטון תתבע את ענקית התקשורת קומקאסט על הטעיות שיטתיות של הצרכן. התביעה בסך 100 מיליון הדולר שהוגשה מכוח חוק הגנת הצרכן המדינתי, הוגשה על בסיס 1.8 מיליון הפרות אישיות של חוק הגנת הצרכן מצד התאגיד. פסיקת בית המשפט הובילה לקנסות בסך 9.1 מיליון דולר נגד קומקאסט ודרשה החזר כספי ללקוחות, אם כי בית המשפט דחה חלק מהטענות של התביעה לגבי עמלות תיקון.
פרגוסון תבע את ממשל טראמפ 97 פעמים, והוביל לפתיחת תיקים 36 פעמים, וב-22 מהם ניצח לעומת הפסד אחד. ב-27 בינואר 2017 חתם הנשיא טראמפ על צו נשיאותי 13769 שאסר הלכה למעשה את כניסתם לארצות הברית של מי שאינם אזרחים או פליטים משבע מדינות במזרח התיכון, למשך 90 יום. ב-30 בינואר פרגוסון והמושל ג'יי אינסלי הודיעו כי המדינה תגיש תובענה ייצוגית נגד הנשיא טראמפ ונגד בכירים אחרים בממשלו בדרישה לבטל את הצו בטענה כי מדובר באאפליה דתית. פרגוסון הגיש את התביעה תוך 72 שעות לצד הצהרות תמיכה מתאגידים גדולים בוושינגטון בהם מיקרוסופט ואמזון. ב-3 בפברואר ניתן פסק דין מאת השופט ג'יימס ל. רוברטס בבית המשפט המחוזי הפדרלי במחוז המערבי של וושינגטון ובו נפסק לטובתו של פרגוסון צו מניעה זמני על אכיפת איסור הצו הנשיאותי בפריסה מדינתית.
ביוגרפיה > הבחירות למושלות וושינגטון 2024

ב-9 בספטמבר 2023 הכריז פרגוסון כי יתמודד לתפקיד מושל וושינגטון בבחירות 2024. יותר ממיליון דולר בתרומות עודפות למסע הבחירות שלו עמדו תחת ביקורת ובחינות קפדניות של מתנגדיו הפוליטיים. במאי 2024 הגיש מארק מולט, חבר הסנאט של וושינגטון, תלונה אתית נגד פרגוסון בתואנה שהשתמש במשרתו כדי להשפיע על החלטת סדר ההצבעה בקלפי של המועמדים למושלות במשרד מזכיר המדינה. במהלך הבחירות המקדימות נהנה פרגוסון מתמיכתם של בכירי מפלגתו במדינה, בהם מריה קנטוול, פטי מארי, ריק לארסן, פרמילה ג'איאפאל, סוזן דלבנה, דרק קילמר, אדם סמית', ג'יי אינסלי וכריסטין גרגואר. יריבו הרפובליקני בבחירות היה חבר הקונגרס לשעבר דייב רייקרט, עליו גבר עם 56.1% מהקולות.
ב-15 בינואר 2025 פרגוסון הושבע לתפקידו.
הערות שוליים

↑  קית' ארווין, Sullivan concedes in council contest, באתר סיאטל טיימס, 20 בספטמבר 2003 (באנגלית)
↑  Washington Attorney General election, 2012, באתר Balloutpedia (באנגלית)
↑  בוב יאנג, Bob Ferguson easily keeps Washington attorney general post, באתר סיאטל טיימס, 8 בנובמבר 2016 (באנגלית)
↑  Washington Attorney General Bob Ferguson touts legal wins as he faces GOP challenger Matt Larkin, באתר סיאטל טיימס, 19 באוקטובר 2020 (באנגלית)
↑  Washington State Sues Florist for Declining to Beautify Same-Sex ‘Wedding’, באתר North Carolina Register‏, 16 באפריל 2013 (באנגלית)
↑  סו אלן ברודר, Washington State Sues Florist for Declining to Beautify Same-Sex ‘Wedding’ (7664), באתר National Catholic Register], 16 באפריל 2013 (באנגלית)
↑  לין תומפסון, Richland florist discriminated against gay couple by refusing service, state Supreme Court rules, באתר סיאטל טיימס, 16 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  ג'וזף או'סליבאן, Comcast faces $9.1 million in penalties after it charged nearly 31,000 people for a plan without their knowledge, באתר סיאטל טיימס, 6 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  Federal Litigation Summary, באתר משרד התובע הכללי של וושינגטון, 22 בספטמבר 2023 (באנגלית)
↑  דייוויד גוטמן, Bob Ferguson sued the Trump administration 82 times. What's he going to do now?, באתר סיאטל טיימס, 14 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  אלכסנדר ברנס, Legal Challenges Mount Against Trump’s Travel Ban, באתר הניו יורק טיימס, 30 בינואר 2017 (באנגלית)
↑  סטיב הולנד, Trump: U.S. will win appeal of judge's travel ban order, באתר רויטרס, 3 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  Washington AG Bob Ferguson officially launches gubernatorial campaign, באתר KOMO-TV‏, 10 בספטמבר 2024 (באנגלית)
↑  ג'רי קורנפילד, Complaint pushes for Ferguson to reveal donors of $1.2M in campaign transfers, באתר Washington State Standard‏, 10 ביוני 2023 (באנגלית)
↑  AG Bob Ferguson faces eithics complaint in "three bobs" saga, באתר סיאטל טיימס, 29 במאי 2024 (באנגלית)
↑  סיימון קרטר, In inaugural address, WA’s new Gov. Bob Ferguson says he’s ‘here to reform’ government, באתר The Olympian‏, 15 בינואר 2025 (באנגלית)
פרגוסון, חבר מועצת מחוז קינג, נואם בספטמבר 2009
תוצאות הבחירות לתובע הכללי של וושינגטון בנובמבר 2012. פרגוסון:      50–60%      60–70%      70–80%      80–90%
פרגוסון בסיאטל, 2017
אימרי סמואלס

אימרי-נראין צ'ה היינס-סמואלס (באנגלית: Imari-Narain Che Hines-Samuels; נולד ב-5 בפברואר 2003 באנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת דנדי.
קריירת מועדונים

סמואלס גדל במחלקת הנוער של רדינג. ב-5 באוגוסט 2022 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג, והחל לשחק בקבוצת הנוער של המועדון.
ב-13 בינואר 2025 חתם בדנדי.
קריירה בינלאומית

סמואלס היה חלק מסגל נבחרת אנגליה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
הערות שוליים

↑  Brighton sign Imari Samuels from Reading באתר The Argus, ‏ 5 באוגוסט 2022 (באנגלית)
↑  Fifa Under-20 World Cup: England name squad for tournament באתר BBC, ‏ 11 במאי 2023 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אימרי סמואלס".
שון או'קייסי

| --- | --- |

צילום מתוקן מסביבות 1910
 לידה:  30 במרץ 1880 דבלין, אירלנד
 פטירה:  18 בספטמבר 1964 (בגיל 84) טורקי
 שם לידה:  John Casey 
 מדינה:  אירלנד
 מקום קבורה:  גן הזיכרון של משרפת גולדרס גרין
 ידוע בשל:  כתיבת מחזות חברתיים ואנטי-מלחמתיים, בהם: יונו והטווס, המחרשה והכוכבים, אבק הארגמן, בוף ההתחלה, תמונות במבוא
 השכלה:  בית ספר יסודי, אוטודידקט
 מקצוע:  מחזאי
 השקפה דתית:  נוצרי: אנגליקני (הכנסייה של אירלנד)
 בת זוג:  אילין קרי ריינולדס
 פרסים והוקרה:  פרס הות'ורנדן (1925)  star on Playwrights' Sidewalk 
 www.seanocasey.co.uk
 
צילום מ-1924
שון או'קייסי (באנגלית: Seán O'Casey, באירית: Seán Ó Cathasaigh מבטאים: שאן אוקאהסי, שמו בלידה: ג'ון קייסי John Casey; ‏30 במרץ 1880, דבלין – 18 בספטמבר 1964, טורקי, אנגליה) היה מחזאי וסופר אירי. חסיד הסוציאליזם, הציג במחזותיו היבטים מחיי מעמד הפועלים.
שנותיו המוקדמות

נולד בשנת 1880 בדבלין תחת השם ג'ון קייסי. יחד עם הוריו, מייקל קייסי וסוזן לבית ארצ'ר, בבית מספר 85 ברחוב אפר דורסט (Upper Dorset Street), בצפונה של Inner City. משפחתו השתייכה למעמד הבינוני, ולכנסייה של אירלנד, בעלת הצביון האנגליקני-פרוטסטנטי. האב, פקיד במשרדי "המיסיון של הכנסייה האירית" ללא השכלה פורמלית רבה אך חובב קריאה, היה למעשה בן לאיכר קתולי מן המחוז לימריק שהתחתן עם אשה פרוטסטנטית ושהמיר את דתו לזו של אשתו. האם, סוזן, הייתה גם היא בת למשפחה פרוטסטנטית שורשית. ג'ון, הצעיר שבין שבעת ילדי המשפחה הוטבל ב-28 ביולי 1880 בפרוכיית סנט מרי. את טקס הקונפירמציה עבר בכנסיית יוחנן המטביל (St John the Baptist Church) בקלונטארף ועד אמצע שנות העשרים לחייו היה פעיל בקהילת הכנסייה סנט ברנבאס עד שהחליט לפרוש.
שון או'קייסי התיתם מאביו כשהיה בן שש והמשפחה מרובת הילדים (אחריו נולדו עוד ששה ילדים) ידעה אז ימים רבים של מחסור. לא פעם התקיימה המשפחה על לחם יבש ותה, והם נאלצו לעבור דירות לעיתם קרובות. כילד סבל או'קייסי מקשיי ראיה בגלל מחלת הגרענת, נכות שהפריעה בלימודיו. היא גרמה לו לעוורון מלא בעין השמאלית ולנזק ניכר בעין הימנית. לא התאפשר לו משום כך להישאר בבית הספר מעבר לגיל 14. הוא נאבק במוגבלות והצליח בכוחות עצמו בגיל 14 ללמוד קריאה וכתיבה בעזרת מילון וספרי הוראת קריאה שאותם רכש בכספיו הראשונים שהשתכר. לאחר מכן קרא ברעבתנות מיצירות שייקספיר, סופרים אליזבטנים, שלי, ושו. כנער עבד לפרנסתו בעבודות שונות, בהתחלה כמוכר כלי מתכת, כשוער, כשליח ופועל יומי – למשל פועל בניין, עובד במספנות ולבסוף, במשך 9 שנים – כפועל ברשות מסילות הברזל. עבד תקופה קצרה בהפצת עיתונים אך פוטר כשלא הוריד את כובעו מעל ראשו בעת קבלת השכר.
החל משנות ה-1890, יחד עם אחיו אייזק (ארצ'י), התחיל להציג בבית מחזות של שייקספיר ושל המחזאי האירי בן המאה ה-19 דאיון בוסיקו (אנ'). פעם אף שיחק בתפקיד משני בהצגתו של בוסיקו The Shaughraun בתיאטרון "מקאניקס" ששכן במקום שבו נבנה אחר כך תיאטרון אבי.
פעילותו הפוליטית

כתומך בעניין הלאומי האירי, הצטרף או'קייסי בשנת 1906 לליגה הגלית והתחיל ללמוד אירית. בתקופה זו שינה את שמו מג'ון קייסי לשם האירי השורשי Seán Ó Cathasaigh או "שון או'קייסי". הוא למד לנגן בחמת החלילים האופייני לאירלנד, Uilleann pipes, והיה המייסד והמזכיר של תזמורת חמתי החלילים St. Laurence O'Toole Pipe Band. בסופו של דבר הצטרף ל"אחווה הרפובליקנית האירית" ופעל במסגרת האיגוד המקצועי של פועלי ענף התחבורה ובאיגוד הכללי של העובדים האירים שהוקם על ידי ג'ים לרקין וביקש לייצג את האינטרסים של הפועלים ללא מקצוע. או'קייסי השתתף בשנת 1913 בהפגנות ובשביתה הידועה כ-Dublin Lock-out, השביתה הגדולה ביותר בהיסטוריה של אירלנד, שנלחמה בין השאר על חופש ההתאגדות. משום פעילות זו הוטל עליו חרם והוא לא התקבל זמן מה לעבודות קבועות.
במרץ 1914 התמנה למזכיר הכללי של "צבא האזרחים" ICA של לרקין, שקם במטרה להגן על המשתתפים בהפגנות העובדים מאלימות המשטרה. ב-24 ביולי 1914 התפטר או'קייסי מ"צבא האזרחים" אחרי שנדחתה הצעתו לשלול חברות כפולה מאלו שהם חברים בו זמנית ב-ICA וב "מתנדבים האירים". בהמשך נרתע מהקו הפוליטי החדש של ג'יימס קונולי שהתקרב לרעיונות המהפכניים האלימים של פטריק פירס, ובשנת 1915 עזב את הפעילות הפוליטית כדי להקדיש את עצמו לכתיבה.
אחרי מרידת חג הפסחא

בעת מרידת חג הפסחא נעצר או'קייסי כאסיר פוליטי והיה עלול להיות מוצא להורג. לאחר מות ידידו תומאס אש בעקבות שביתת רעב, או'קייסי כתב שתי קינות לזכרו: אחת בחרוזים ואחת בפרוזה. בהמשך הוא כתב מספר מחזות. אחד מהם, The Frost in the Flower, הוזמן בשנת 1918 על ידי המועדון הלאומי סנט לורנס טול. זאת הייתה שנה קשה בשביל הסופר הצעיר עקב מותן של אחותו (בינואר) ושל אמו (בספטמבר). בסופו של דבר המחזה לא הוצג על ידי המועדון בגלל חשש שהתוכן הסאטירי יעליב כמה מחברי הקהילה. גם תיאטרון אבי לא הסכים להציגו, למרות דברי הערכה לגביו. המחבר כתב אותו מחדש, הרחיב אותו לשלוש מערכות ושינה את שמו ל"-The Harvest Festival" (חג האסיף).
המחזה הראשון שכתב, "The Shadow of a Gunman" (צלו של אקדוחן), הועלה בבכורה על במת התיאטרון אבי בשנת 1923.
כשבשנת 1928 המחזה שלו, "The Silver Tassie” נפסל על ידי ויליאם באטלר ייטס ועל ידי ליידי גרגורי להצגה על במת התיאטרון אבי, או'קייסי החליט סופית לעזוב את אירלנד ולהתיישב באנגליה, בה נשאר עד יום מותו. הוא התגורר בלונדון, ואחר כך בדבון.
בשנת 1927 או'קייסי התחתן עם השחקנית הצעירה איילין קרי (Eileen Carey, בשמה האמיתי: ריינולדס) ב"כנסיית מושיענו הקדוש ביותר" – (Church of Our Most Holy Redeemer) בצ'לסי.
תיאטרון אבי

המחזה שהסכימו לראשונה להציגו בשנת 1923 בתיאטרון אבי היה "צילו של אקדוחן" (The Shadow of a Gunman), החלק הראשון ב"טרילוגיית דבלין", מכאן ואילך התחיל שיתוף פעולה פורה בין המחזאי ובין התיאטרון שייהפך במרוצת הזמן לתיאטרון הלאומי של אירלנד. "צילו של אקדוחן" דן בהשלכות הפעילות המהפכנית על שיכוני דבלין ועל תושביהם והיה אמור להיות מוצג בככר מאונטג'וי, שבו חי המחבר החל משנת 1916. אחריו או'קייסי כתב את "יונו והטווס" (1924), שהוא למעשה החלק השני בטרילוגיה, ועוסק בהשפעת מלחמת האזרחים האירית על הפועלים העניים של העיר. בעקבות הצלחת "יונו והטווס" החליט המחזאי הצעיר לוותר על עבודתו כפועל בניין ולהתמקד בכתיבה בלבד. באירלנד הועלה המחזה עד היום לעיתים קרובות, ובנוסף זכה במשך השנים באנגליה לארבע הפקות ב-BBC. בהשראתו אלפרד היצ'קוק ששיתף פעולה עם או'קייסי, כתב והפיק סרט באותו שם ב-1930.
החלק השלישי בטרילוגיית דבלין, "המחרשה והכוכבים" (1926) מתרחש בערך בשנת 1916, שנת מרידת חג הפסחא. הוא זכה לתגובות קשות מהקהל. ביום הרביעי שבו הוצג היו התפרעויות בסימן מחאה. אף כמה שחקנים סירבו לדלקם רפליקות מסוימות על מין ועל הדת שנתפסו על ידיהם כמעליבות. הסיבה העיקרית להתפרעות הייתה ככל הנראה היחס הביקורתי כלפי המורדים והופעתה של זונה. מבקרי תיאטרון כמו ליאם פלהרטי, המשורר אוסטן קלראק ופ.ר. היגינס תקפו את המחזה בעיתונים. או'קייסי סבר שעשו זאת כדי לנגח את וויליאם בטלר ייטס, שייסד וניהל את התיאטרון.
שנותיו האחרונות

ב-1959 באישורו של או'קייסי, עיבד המלחין האמריקני מארק בליצשטיין את "יונו והטווס" כמחזמר תחת השם "יונו". המופע היה כישלון מבחינה מסחרית והורד מעל הבמה אחרי 16 הצגות. לדעת מבקרים אחדים היה "אפל" מדי כדי לשמש חומר למחזמר, ז'אנר שהלם יותר קומדיות קלילות. עם זאת, המוזיקה שלו שרדה הודות לאלבום שהוצא לפני העלאת המחזמר ונחשבת היצירה הטובה ביותר של בליצשטיין. או'קייסי, שהיה בן 79, לא היה מעורב בהפקה. למרות החומר המצוין שבו, ניסיונות להעלותו שוב על במה לא צלחו.
בשנת 1959 ג'ורג' דיוויין הפיק את Cock-a-Doodle Dandy עם להקת ה"תיאטרון רויאל קורט" וההצגה זכתה להצלחה בפסטיבל אדינבורו הבינלאומי ורצה תקופה ארוכה בווסט אנד.
בשנת 1960 לרגל הגעתו של או'קייסי לגבורות, פורסמו מחקרים מעמיקים מאת דייוויד קרוז ורוברט הוגן על יצירתו.
התיאטרון מרמייד בלונדון הפיק לכבודו פסטיבל בשנת 1962, מה שתרם להתעוררות העניין במחזותיו באנגליה ובגרמניה. בשנים אחרונות אלה של חייו השקיע המחזאי הרבה ממרצו היצירתי בכתיבת אוטוביוגרפיה.
או'קייסי נפטר בגיל 84 בספטמבר 1964 מהתקף לב בבית אבות בטורקי, זמן קצר אחרי שהועבר לשם. גופתו נשרפה במשרפת גולדרס גרין.
שנותיו האחרונות > חייו הפרטיים

או' קייסי היה נשוי לשחקנית האירית איילין קרי ריינולדס (1903–1995). לזוג נולדו שלושה ילדים: שני בנים – בריאן (Breon), ניל (Niall, שנפטר מלוקמיה ב-1957) ובת – שיבון (Siobhán).
פרסים ואותות כבוד

(1926) – הפרס הותורנדן (Hawthornden Prize) בעד המחזה "יונו והטווס"
1949 – "פרס העמוד הראשון" של ניו יורק מטעם איגוד העיתונים של ניו יורק – בעד I Knock at the Door, Pictures in the Hallway, Drums under the Windows, and Inishfallen, Fare Thee Well
מסדר האימפריה הבריטית – סירב לקבלו
תוארי דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת דרהם (1960), אוניברסיטת אקסטר (1960), ושל טריניטי קולג' מדבלין (1961) – סירב לקבלם
מחזות

The Harvest Festival (1918)
The Shadow of a Gunman (1923) – צילו של אקדוחן
Kathleen Listens in (1923)
Juno and the Paycock (1924) – יונו והטווס
Nannie's Night out (1924)
The Plough and the Stars (1926) – המחרשה והכוכבים
The Silver Tassie (1927)
Within the Gates (1934)
The End of the Beginning (1937) – סוף ההתחלה
A Pound on Demand (~1930th)
The Star Turns Red (1940)
Red Roses for Me (1942)
Purple Dust (1940/ 1945) – אבק הארגמן
Oak Leaves and Lavender
Cock A Doodle Dandy (1949)
Hall of Healing (1951)
Bedtime Story (1951) – השעות הקטנות
The Bishop's Bonfire (1955)
Behind The Green Curtains (1961)
אוטוביוגרפיה

I Knock at the Door
Pictures in the Hallway
Drums Under the Window
Inishfallen Fare Thee Well
Rose and Crown
Sunset and Evening Star
יצירות אחרות

1918 – The Story of Thomas Ashe
1919 – The Story of the Irish Citizen Army
1934 – Windfalls (שירים, ספורים קצרים, מחזות במערכה אחת)
1937 – The Flying Wasp (הצרעה המעופפת) (מסות, מאמרים, בקורת ספרות)
1956 – The Green Crow (מסות)
1963 – Under a Coloured Cap (מאמרים)
בתרגום עברי

"יונו והטווס" – מתרגם: חיים חפר להצגה בתיאטרון הקאמרי (1951); נוסח עברי: יואב לורך, להצגה בתיאטרון באר שבע 1982, הוצאת בית צבי (1987); מתרגם: דורי פרנס (2002) (להצגה בתיאטרון באר שבע).
"השעות הקטנות" – מתרגם: דוד אבידן ודן מירון, להצגה בתיאטרון הקאמרי (1962). נדפס לראשונה בכרך טו' של כתב העת דחק, 2022.
"אבק הארגמן" – מתרגם: נסים אלוני, (להצגה בתיאטרון הקאמרי, 1969), הוצאת בית צבי, 1992
"תמונות במבוא" – עיבוד מאת פול שייר, מתרגמת: רונית לנטין – הוצגה בהמבימרף ב-1973
"המחרשה והכוכבים" – הוצגה: בתיאטרון האהל 1962, בתיאטרון חיפה בתרגום הלל מיטלפונקט 1978 ובסטודיו לתיאטרון של ניסן נתיב, הוצאת בית צבי 1992
"צילו של אקדוחן" – מתרגם: הלל מיטלפונקט, הוצאת בית צבי (1984)
"סוף ההתחלה" – מתרגם: יהונתן גפן, הוצגה בתיאטרון הבימה ב-1989
"גביע הכסף" – מתרגם: עמרי יבין, הועלה בבית צבי על ידי תלמידי השנה השלישית באוקטובר 1990.
בשנת 2018 בעלי הזכויות על יצירותיו סירבו לאשר מכירת הזכויות להצגה בישראל עקב תמיכתם בתנועת ה-BDS.
סרטים שהופקו לפי מחזותיו וספרו

1930 – Juno and the Paycock (יונו והטווס) – בימוי: אלפרד היצ'קוק
1936 – The Plough and the Stars (המחרשה והכוכבים) – בימוי: ג'ון פורד, עם ברברה סטנוויק, בארי פיצג'רלד
1963 – A Pound on Demand'' Uspořená libra (סרט טלוויזיה צ'כי – בימוי:יאן רוחאץ, ולדימיר סוויטאצ'ק, ע יאן וריך, יירז'י סובאק
1964 – Young Cassidy סרט לפי האוטוביוגרפיה של או'קייסי – בימוי:ג'ון פורד, עם רוד טיילור, ג'ולי כריסטי
1968 – Penzion pro svobodne pany – Bedtime Story, סרט טלוויזיה צ'כי, תסריט ובימוי: ירז'י קרייצ'יק, עם איווה ינזורבה, יוזף אברהם וכו'
1995 Shadow of a Gunman – (צלו של הקלעי) – סרט טלוויזיה, בימוי: נאי הרון, עם קנת בראנה
לקריאה נוספת

,2004, Christopher Murray – Sean O' Casey, Writer at Work:a Biography, Dublin, Gill and Macmillan Ltd,
Robert Hogan and Richard Burnham – The Years of O'Casey, A Documentary History, 1992, Associated University Press, Cranbury, New Jersey
1950 Jules Koslow, 'The green and the red – The man and his plays New York, Arts Ink.
הערות שוליים

↑  Christopher Murray 2004 עמוד 12-15
↑  1935, Alice B Fort,Herbert S Kates
↑  יוסי עוזרד, איוולת המלחמה... באירלנד, חדשות, 11 ביוני 1987
↑  Alice B.Fort, Herbert S. Kates 1935
↑  מיכאל הנדלזלץ, נוצות עצובות, באתר הארץ, 10 במאי 2002
עכבר העיר, יונו והטווס, באתר הארץ, 24 במרץ 2002
↑  יורם קניוק, "במזל נשים" ב"קאמרי", למרחב, 30 באפריל 1962
↑  אברהם עוז, אבק הארגמן בתיאטרון הקאמרי, למרחב, 6 ביוני 1969
אחרי הבכורה - אבק הארגמן - בתיאטרון הקאמרי, דבר, 3 ביוני 1969
↑  נורה פן, ג'וני צריך לעשות דברים בשביל עצמו, מעריב, 22 באוגוסט 1973
יהודית ליבנה, עם קינה באוזן אחת וזמר בשניה, דבר, 23 באוגוסט 1973
↑  חיים גמזו, אמש בתיאטרון - "המחרשה והכוכבים" ב"אהל", הארץ, 20 בספטמבר 1962
"המחרשה והכוכבים" ב"אהל", קול העם, 29 באוגוסט 1962
↑  מחזה של או'קייסי בחיפה, דבר, 13 בדצמבר 1978
↑  אמיר פלג, ההצגה "סוף ההתחלה", שכתב שורן אוקייסי, תועלה בהבימרתף ביוני, חדשות, 18 באפריל 1989
↑  הגר רם, ״גביע הכסף״. ו׳ 15.00, מוצ״ש־ה׳ 20.30, בית צבי ר"ג, חדשות, 19 באוקטובר 1990
↑   יאיר אשכנזי, BDS על הבמה: המחזאים שמסרבים להציג בישראל, באתר הארץ, 17 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266018205171  PLWABN: 9810623212505606  BIBSYS: 90059793  BNE: XX1051203  BnF: cb120172199 (data)  CANTIC: a18745179  CiNii: DA02010592  GND: 11858927X  ISNI: 0000 0001 0870 131X  LCCN: n79063153  LNB: 000036998  MusicBrainz: 421e1b8f-346d-417d-a990-92243776cd6a  NDL: 00621223  NKC: jn19990006214  NLG: 134003  NLK: KAC199620476  NTA: 068190115  SELIBR: 218921  SNAC: w6s180gm  SUDOC: 028309820  Trove: 937454  VIAF: 12319997   WorldCat (עם VIAF): 12319997 
ציור דיוקן של או'קייסי מאת הצייר אוגוסטוס ג'ון
הבית ב-North Circular Road 422 בדבלין, שבו כתב שון או'קייסי את "טרילוגיית דבלין"
בית ההורים של שון או'קייסי ברחוב אפר דורסט בדבלין
שין האיאנג

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
שין האיאנג (בסינית : 覃海洋; נולד ב-17 במאי 1999) הוא שחיין סיני, אלוף העולם (פוקואוקה 2023) בכל משחי החזה (50 מטר, 100 מטר ו-200 מטר) ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שזכה בהישג זה ושיאן העולם במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 סיים במקום שישי במשחה ל-200 מעורב אישי בשיא עולם חדש עד גיל 18 של 1:57.06 דקות. נוסף לכך, סיים במקום 15 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.14 דקות.
ביוגרפיה > 2018 > סגן אלוף העולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר 2018 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אסיה חדש של 2:01.15 דקות, אחרי קיריל פריגודה מרוסיה (2:00.16 דקות) ולפני מרקו קוך מגרמניה (2:01.42 דקות).
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 סיים במקום 14 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.11 דקות.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה סיים במקום 26 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.95 דקות, ונפסל במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022 הוא סיים במקום 22 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.35 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה הוא זכה מבדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:02.22 דקות, אחרי דאיה סטו מיפן (2:00.35 דקות) וניק פינק מארצות הברית (2:01.60 דקות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 25.82 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 56.33 שניות ובמקום 18 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:54.98 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף עולם ושיאן עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2022 הוא זכה ב-4 מדליות זהב, מהן 3 אישיות, בכל משחי החזה ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שזכה בהישג זה. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.29 שניות, לפני ניק פינק מארצות הברית (26.59 שניות) ובן ארצו סון ג'יאג'ון (26.79 שניות), בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אסיה חדש של 26.20 שניות. במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אסיה חדש של 57.69 שניות, לפני ניק פינק, ניקולו מרטיננגי מאיטליה וארנו קמינחה מהולנד שקבעו תוצאה זהה של 58.72 שניות, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:05.48 דקות, לפני השיאן ואלוף העולם היוצא זאק סטבלטי-קוק מאוסטרליה (2:06.40 דקות) ומאט פלון מארצות הברית (2:07.74 דקות), שיפור לשיא בן השנה של זאק סטבלטי-קוק (2:05.95 דקות) ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם שו ג'יאיו, ג'אנג יופיי וצ'נג יוג'יה בתוצאה של 3:38.57 דקות, לפני אוסטרליה (3:39.03 דקות) וארצות הברית (3:40.19 דקות)
תארים והישגים

בשנת 2023 זכה בתואר שחיין השנה באזור האוקיינוס השקט.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 26.20 שניות (2023), שיא אסיה
100 מטר חזה: 57.69 שניות (2023), שיא אסיה
200 מטר חזה: 2:05.48 דקות (2017), שיא עולם
50 מטר פרפר: 24.85 שניות (2023)
200 מטר מעורב אישי: 1:57.06 דקות (2017), שיא עולם עד גיל 18
400 מטר מעורב אישי: 4:16.16 דקות (2020)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 25.81 שניות (2022)
100 מטר חזה: 56.31 שניות (2022)
200 מטר חזה: 2:01.15 דקות (2018), שיא אסיה
100 מטר מעורב אישי: 57.81 שניות (2017)
50 מטר פרפר: 24.48 שניות (2022)
200 מטר מעורב אישי: 1:54.51 דקות (2022)
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה
ניק פינק

ניקולס "ניק" פינק (באנגלית: Nicolas "Nic" Fink; נולד ב-3 ביולי 1993) הוא שחיין אמריקאי, סגן האלוף האולימפי (פריז 2024) ואלוף העולם (דוחה 2024) במשחה ל-100 מטר חזה, אלוף העולם (בודפשט 2022) במשחה ל-50 מטר חזה, ואלוף עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחים ל-50 מטר חזה ול-200 מטר חזה.
ביוגרפיה

פינק נולד וגדל במוריסטאון, ניו ג'רזי. הוא למד ושחה באוניברסיטת ג'ורג'יה.
ביוגרפיה > 2012

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני 2012 הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.14 דקות, במקום 17 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.89 דקות ובמקום 26 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.69 דקות ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים אלה.
ביוגרפיה > 2013

באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ביוני 2013 זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.24 דקות, אחרי קווין קורדס (59.99 שניות) ולפני מייק אלכסנדרוב (1:00.39 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.97 דקות, אחרי קווין קורדס (2:08.34 דקות) ובי. ג'יי ג'ונסון (2:10.09 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.03 שניות.
חודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.10 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 59.84 שניות.
ביוגרפיה > 2014

באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה ב-2014 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.94 דקות, אחרי יאסוהירו קוסקי מיפן (2:08.57 דקות) ולפני קזוקי קוהינטה מיפן (2:10.14 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.24 דקות.