stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלומית יניסקי-רביד
הערות שוליים

↑  שלומית יניסקי-רביד, באתר הקריה האקדמית אונו
1 2  מחקר משפטי השוואתי, באתר הקריה האקדמית אונו
1 2  דף פרופסור של שלומית יניסקי-רביד, באתר אוניברסיטת פורדהאם
1 2  שלומית יניסקי-רביד, באתר אוניברסיטת ייל
↑  יניסקי אסתר, באתר עיריית חולון
↑  בדרך של שירה עם שלומית יניסקי-רביד
1 2  קורות חיים של שלומית יניסקי-רביד, באתר הקריה האקדמית אונו
↑  אירוקה וקורינה - מי ניצח, מי הפסיד?, באתר גלובס, 24 במאי 2001
↑  איפה עובר הגבול ביחסי עובד-מעסיק בין הקיבוץ לחבר?, בעיתון Mynet קיבוץ
↑  ‏Professor Shlomit Yanisky-Ravid, באתר אוניברסיטת לוזאן
↑  ‏On Arbitration Clause Drafting At The Urbino European Law Seminar, באתר אוניברסיטת אורבינו
↑  המאמר נבחר על ידי פרופסורים חברי הפקולטה של MISHIGAM STATE UNIV. וחברי המערכת כ-the 2017 Visionary Article בקניין רוחני ובנוסף זכה בפרס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309648905171
וינר

ערך זה עוסק בתוכנית הימורי ספורט ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
Winner
וינר היא תוכנית הימורי ספורט ישראלית באחריות הטוטו. במסגרת תוכניות ההימורים צריך לנחש תוצאות של משחקי ספורט מענפים שונים: כדורגל, כדורסל, טניס ועוד. ההשתתפות בהימורי הווינר היא מגיל 18 ומעלה.
היסטוריה

באוקטובר 2000 ועדת הכספים אישרה תקנות חדשות של המועצה להסדר ההימורים בספורט, להסדרת ביצוע הימורים במערכת זמן אמת באמצעות מסופים בתחנות הקבלה, שיהיו קשורים למחשב מרכזי, זאת במקום טפסי נייר. זמן קצר אחר כך, במרץ 2001, ועדת הכספים גם אישרה לקיים משחקי הימורים יומיים ולהציע משחקים חדשים בשיטות הימור חדשות, בדומה לשיטות הפעולה של סוכנויות ההימורים הבריטיות. התקנות אפשרו הימורים יומיים על משחקים ותחרויות בענפי הכדורגל והכדורסל וכן בענפי ספורט נוספים. ההימורים שנעשים על בסיס יחס הימור קבוע, או משתנה, כאשר גובה ההימור נקבע על ידי המשתתף וכפועל יוצא ממנו גם גודל הפרס. עד אז הפעילה המועצה להסדר ההימורים בספורט רק את תוכנית הספורטוטו השבועית (לימים הוינר 16), באמצעות טפסי נייר שנשלחו לעיבוד ממוכן במשרד הראשי של טוטו.
ב-20 במרץ 2002 הפעילה לראשונה המועצה את "הווינר" (לימים הווינר ליין) כתוכנית הימורי ספורט יומית. המשחקים היומיים של "הווינר" הציעו תחילה הימורים על סכומים קטנים יחסית, מ-10 שקלים ועד 1,210 שקל לטופס, וזכיות בסכומים של עד 250 אלף שקל, על 60 משחקי כדורגל וכדורסל: בליגות ישראליות, בליגות אירופה וגביעי אירופה. הטוט הודיעה באותה עת כי המטרה היא להציע אלטרנטיבה להימורים בלתי חוקיים בספורט בישראל באמצעות האינטרנט, שהיקפם נאמד אז במיליארד שקל בשנה. המועצה להסדר הימורים בספורט השקיעה כשלוש מיליון דולר בפרסום "הווינר", ותוך חצי שנה גרף הכנסות של 160 מיליון שקל, אם כי במקביל ירדה ההכנסה ממשחק הימורים השבועי המסורתי של "הטוטו", וסך ההכנסות הכולל. היקף ההכנסות של "הווינר" עלה בשנים הבאות וב-2005 היו כ-70% מסך כל ההכנסות של המועצה להסדר ההימורים בספורט, וב-2010 כבר היו 90%.
בשנת 2012 איחדה המועצה להסדר ההימורים את כל תוכניות ההימורים שהיא מפעילה תחת השם וינר.
בתובענה ייצוגית נגד המועצה להסדר הימורים נטען שהמועצה עורכת שינויים בתכנייה ביחס ליחסי זכייה ללא עדכון כנדרש, ובמסגרת הסכם פשרה הוחלט ביולי 2020 שכספי פיצויים מתביעה זו יועברו למאבק וטיפול בהתמכרות להימורים.
טוטו > Winner 16

משחק הימורים שבועי בו יש לנחש 16 תוצאות של משחקי ליגת העל בנוסף למשחקים מליגות זרות מובילות. הפרסים במשחק זה מחולקים בין הזוכים בפרסים השונים (12–16 ניחושים נכונים) לפי מפתח קבוע. הפרס הראשון מצטבר משבוע לשבוע עד לזכייה (למעט בפגרת הקיץ בה אין זוכים הפרס הראשון קבוע ועומד על 4 מיליון שקלים). בשנת 2013 התווסף משחק נוסף לטופס (הפלוס - 17 במספר), עליו היה ניתן לבחור להמר ולזכות בעשרה מיליון שקלים נוספים אם המנחש ניחש נכון את שאר 16 התוצאות, אך לאחר כמה חודשים ביטלה המועצה את משחק הפלוס.
משחק ההימורים השבועי הושק תחת השם "הספורטוטו" בדצמבר 1957, על ידי הוועד האולימפי בישראל, ההתאחדות לכדורגל בישראל והתאחדות הספורט. בתחילה היה צורך לנחש רק 12 תוצאות של משחקי כדורגל כדי לזכות בפרס הראשון. בשנת 1968 עבר "הספורטוטו" לניהולה "המועצה להסדר ההימורים בספורט". במהלך השנים הוגדל מספר המשחקים אותם יש לנחש כדי לזכות בפרס הראשון, זאת כדי להקטין את הסיכוי לזכייה בפרס הראשון, וכך להציג פרסים גדולים יותר, שימשכו יותר מהמרים. בינואר 1999 גדל המספר ל-16 משחקים. באוגוסט 2010 ב"טוטו" הוחלט שיהיה צריך לנחש רק 15 משחקים, אך לאחר עונה שוב גדל המספר ל-16 משחקים.
טוטו > עולמי Winner

תוכנית הקיימת מספר פעמים בשבוע שבה המשתתף מתבקש לנחש 15 תוצאות מליגות שונות בעולם, בדומה לווינר 16. הפרס משתנה מתוכנית לתוכנית.
טוטו > מחצית Winner

תוכנית שבועית שבה המשתתף מתבקש להמר על תוצאת המחצית ב-14 תחרויות הראשונות מהווינר 16. הפרס מצטבר משבוע לשבוע ומחולק בין הזוכים.
טוטו > מיליונר

תוכנית שבועית שבה המשתתף מתבקש להמר 7 תחרויות מתוך 33 שיסתיימו בתוצאת תיקו. (נקרא בעבר טוטו תיקו). הפרס הראשון עומד על מיליון שקלים.
טוטו > Winner BIG

בתוכנית הווינר ביג על המשתתף לנחש את התוצאה המדויקת בכל שלושת המשחקים שבתוכניה. הפרס מצטבר מסיבוב לסיבוב.
וינר ליין

בווינר ליין (Winner LINE) ניתן להמר על ניצחון קבוצה מסוימת או על נתונים סטטיסטיים, כמו מספר הקרנות, כמות השערים שנכבשו או הסלים שנקלעו, הקבוצה הראשונה שספגה כרטיס צהוב והקבוצה שהובילה במחצית המשחק. בווינר ליין ניתן להמר על משחקי כדורגל, כדורסל, כדור יד, טניס ועוד מליגות שונות ברחבי העולם.

כל תחרות מקבלת יחס זכייה משלה לפי ההסתברות שמעניק לו מלכתחילה מפעיל המשחק, בסוף כל יחסי הזכייה מוכפלים בסכום שהושקע בהימור (מחיר הטופס) וכך נקבע סכום הזכייה. ניתן להמר החל מ-10 ש"ח ועד 5,000 ש"ח לכל טופס. סכום הזכייה הוא קבוע ולא קשור בהצלחת או בכישלון מהמרים אחרים.

דוגמה: השקעה של 100 שקל חדש וניחוש נכון של שלושה משחקים שיחס הזכייה שלהם הוא 9.75, 1.70 ו-1.40, יניבו סכום זכייה של 2,321 ש"ח, שכן: 2,321 = 100 × 9.75 × 1.70 × 1.40.
כללי

הפירוש המילולי של וינר (מאנגלית לעברית) הוא מנצח, והוא משמש כסלנג בשפה העברית.
הערות שוליים

↑  צבי לביא, ‏ועדת הכספים אישרה לטוטו לקיים הימורים מקוונים, באתר גלובס, 4 באוקטובר 2000
↑  צבי לביא, ‏ועדת הכספים אישרה: טוטו - בכל יום, באתר גלובס, 6 במרץ 2001
↑  צבי זרחיה, ועדת הכספים אישרה עריכת הימורים יומיים בטוטו, באתר הארץ, 6 במרץ 2001
↑  משה כהן, ‏ווינר יומי חדש - גם בטוטו, באתר גלובס, 11 במרץ 2002
↑  נורית שר, קמפיין תדמיתי חדש לטוטו בעלות של 600 אלף דולר, באתר TheMarker‏, 5 בדצמבר 2000
איילה צורף, 9 משרדים יתמודדו על התקציב של הטוטו בהיקף של 2 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 30 בינואר 2003
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏ה'ווינר' הכניס למפעל הפיס 160 מיליון שקל מיום השקתו, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2002
↑  ירון שפירא וניר קיפניס, ‏הקלף הווינר של הטוטו, באתר גלובס, 2 בינואר 2006
↑  טוטו לעומת WINNER, באתר TheMarker‏, 23 בספטמבר 2005
↑  שי פוגלמן, ווינר, טוטו, ושוק הימורי הספורט בישראל, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2010
↑  "הטוטו" יעבירו כספי פיצויים לטיפול בנזקי תופעת ההתמכרות להימורים, באתר GOV.IL
↑  זאת עליך לעשות כדי להשתתף ב"ספורטוטו", מעריב, 8 בדצמבר 1957
1 2  בן ציון פט, ה<<טוטו>> המאוחד ותפקידו, הארץ, 14 בדצמבר 1958
↑  צבי לביא, ‏טופס הניחושים בטוטו יגדל מ-15 ל-16 משחקים, באתר גלובס, 19 בינואר 1999
↑  דור בלך‏, הטוטו חוזר ל-15 משחקים, באתר וואלה, 3 באוגוסט 2010
ליאור ליברובסקי, ‏החל מהעונה הקרובה: בטוטו צריך לנחש רק 15, באתר ONE‏, 2 באוגוסט 2010
נסיכות עבר הירדן

נסיכות עבר הירדן במאה ה-12
נסיכות עבר הירדן (Oultrejordain; נקראת גם "נסיכות מונראל") הייתה אחת מארבע הסניוריות העיקריות שהיו כפופות לממלכת ירושלים הצלבנית. גבולות הנסיכות היו רופפים למדי ורובה ככולה שכנה באזורי אדום ומואב העתיקים. שטחה כלל גם חלק מהנגב בואכה מפרץ אילת. לפני מסע הצלב הראשון האזור היה נתון לשליטת המצרים והוא סופח לממלכה הצלבנית בימיו של בלדווין הראשון. מעמדה האסטרטגי, כטריז צלבני בין מצרים לסוריה המוסלמיות, היה רב-חשיבות להגנת הממלכה.
עיקר הכנסותיה באו לנסיכות מגביית מסי מעבר מעולי הרגל המוסלמים שעלו לחג' למכה.
הנסיכות נכבשה ומצודותיה נהרסו על ידי המוסלמים בעקבות מפלת חיטין ב-1187.
ראו גם

מונראל
מצודת כּרכּ
איל דה גרה
רנו משטיון
היסטוריה של  ירדן
לקריאה נוספת

סילביה שיין, "עבר הירדן בתקופה הצלבנית", בתוך: גבריאל ברקאי ואלי שילר (עורכים), ירדן ואתריה, ירושלים: הוצאת אריאל, 1995, עמ' 133–136
Micaela Sinibaldi, "The Crusader Lordship of Transjordan (1100–1189): settlement forms, dynamics and significance"',Levant 54 (1), 2022, pp. 124–154
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סליל השראה

סליל השראה או מַשְׁרָן (Inductor) הוא רכיב חשמלי שמאופיין בהשראות בולטת.
המשרן הוא רכיב בעל יכולת לאגור אנרגיה בשדה מגנטי כאשר זרם חשמלי זורם דרכו (לעומת קבל שאוגר מטען חשמלי). צורתו הקלאסית היא גליל מחומר כלשהו ("ליבה", החומר יכול להיות גם הריק) עליו מלופף תיל חשמלי בצורת סליל כסלילי הבורג ומכאן שמו.
סלילים שונים
סמל של משרן
מאפיינים

תכונתו הבסיסית של המשרן היא השראוּת – יכולתו להתנגד לשינויים בזרם העובר דרכו. כל אימת שיש שינוי בזרם העובר דרכו, המשרן יוצר כא"מ נגדי אשר בא להתנגד לשינוי:
כאשר ΦB הוא השטף המגנטי, L היא השראות המשרן ו-I הוא הזרם העובר דרכו.
הנרי (מסומלת באות H) היא יחידת מידה של השראות.
אם במעגל שזורם בו זרם של 1 אמפר סך השטף המגנטי הוא 1 ובר, אז ההשראות של המעגל שווה 1 הנרי ביחידות SI.
כמו כן, המשרן אוגר אנרגיה פוטנציאלית שגודלה  W={\frac {1}{2}}LI^{2}.
השגת השראות גבוהה היא לרוב אתגר הדורש נפח. לעיתים ניתן להמיר את הנפח הנדרש בליבת ברזל המכפילה את השראות הסליל, ללא הגדלת נפח. הגישה הזאת ישימה בעיקר בתדרים נמוכים.
במעגלי זרם חילופין, המשרן גורם להפרש מופע של  {\frac {\pi }{2}} בין הזרם למתח.
עכבת המשרן בזרם חילופין היא:
 Z_{L}=2\pi fLi=Lwi
f הוא התדר
ω הוא התדירות הזוויתית
L הוא השראות המשרן
i הוא היחידה המדומה
מאפיינים > משרן במעגל חשמלי

בחיבור טורי של משרנים, סך ההשראות שווה לסכום ההשראות של המשרנים הנפרדים:
 \ L_{total}=\Sigma L_{i}
בחיבור מקבילי של משרנים, סך ההשראות ניתנת על ידי הנוסחה:
{\frac {1}{L_{total}}}=\Sigma {\frac {1}{L_{i}}}
שימושים

שנאי (טרנספורמטור בלועזית) – זהו מערך של שני סלילים קרובים מאוד, המשתפים את השדות המגנטיים שלהם בשיעור גבוה. התצורה הזאת מאפשרת העברת אנרגיה חשמלית מסליל אחד (הסליל הראשוני) לשני (הסליל המשני) כמעט ללא הפסדים תוך שינוי המתח של האנרגיה החשמלית. ניתן לתאר זאת גם כשינוי בעכבת מקור האנרגיה החשמלית. לפיכך, המשרן מאפשר לחבר שתי מערכות בעלות מתח וזרם שונים או שווים.
משנק – סליל השראה במעגלים חשמליים המשמשים בעיקר לתפעול נורות חשמליות מקבוצת נורות הפריקה. המשנק משמש כרכיב המייצב במעגל החשמלי בהפעלת נורת פריקה על ידי הפיכת מקור המתח למקור זרם. בנוסף לתפקידו העיקרי משמש סליל ההשראה לעיתים קרובות גם כעזר הצתה יחד עם המצת או המדלק (starter), מאפשר יצירת המתח הגבוה המשמש לפריצת הקשת הראשונית בנורת הפריקה.
מנוע חשמלי ממיר אנרגיה חשמלית לאנרגיה מכנית על ידי העברת זרם חשמלי דרך משרן, מה שיוצר שדה מגנטי שמסובב חלק מכני.מנוע חשמלי המסתובב בעזרת סלילים
ראו גם

השראות
חוק לנץ
שני סלילים המהווים שנאי
משנק של נורה פלואורסצנטית המבוסס על סליל השראה
גאזה

ערך זה עוסק בבד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בד גאזה
גאזה (Gauze) הוא סוג בד ארוג באופן רופף ועדין, המשמש בדרך-כלל לחבישת פצעים אפשר לארוג את הבד מכותנה, משי או פשתן וכיום יש גם בדי גאזה לא ארוגים.  רופאו של צבא נפוליאון, דומיניק ז'אן לארה הכניס את השימוש בבד גאזה לצורכי חבישה.
במקור היה בד גאזה עשוי משי או פשתן ושימש לרעלות ולרשתות, כיום עשויים בדי גאזה מכותנה או מטקסטיל בלתי-ארוג. רוב בדי הגאזה ארוגים באריגת קנבס שנקראת Leno. יתרונו בחבישה הוא מרקמו שלא נדבק לפצע. הבד שימש גם כחומר מילוי לכריכת ספרים ובהיותו טבול בגבס לתחבושת גבס וליצירת דגמים.
מקור השם

מקור שמו של הבד במילה הצרפתית gaze, אשר מקורה אינו ידוע בוודאות. מקור מ-1279, המצוטט אצל דו קאנז' (Du Cange), מזכיר חומר בשם gazzatum ברשימת הבדים שנאסר על נזירים ללבוש. דו קאנז', במאה ה-17, שיער שהכוונה היא לבד שבצרפתית נקרא gaze, ושמקור השם בעיר עזה (בלטינית Gaza). אלא שלהשערה זו לא נמצאו תימוכין.
פד גאזה

פד גאזה הוא ריבוע בד (בדרך כלל כותנה) בגדלים תקניים של 2X2 ,‏3X3 או 4X4 אינץ', המגיע באריזה סטרילית ומיועד להנחה על פצע פתוח, עם או ללא חומר מחטא, לפני חבישתו. לתוך פד גאזה המשמש לספיגת דם בניתוח טווים חוטים הניתנים לצפייה בקרני רנטגן, כדי שניתן יהיה לאתרו במקרה בו נשכח בגוף לאחר סגירתו.
הערות שוליים

↑  Martin Hardingham, Mary Anne Sanders & Fiona Roxburgh (ע), Cotton, the FABRIC Catalog, New York: wallaby, 1978, עמ' 60, ISBN 0-671-79061-7. (באנגלית)
↑  Marguerite Porter Davison, Canvas Weaves, A HANDWEAVER`S PATTERN BOOK, 1977 revised, Chester, USA: Marguerite Porter Davison, 1944, עמ' 66, ISBN 0-9603172-0-1. (באנגלית)
↑  אטימולוגיית המילה במילון אוקספורד
↑  דוגמה למוצרי גאזה לניתוחים
יוברט דרייפוס

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1929 טרה האוט, ארצות הברית
 פטירה:  22 באפריל 2017 (בגיל 87) ברקלי, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הארווארד
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת גתה בפרנקפורט
 מונחה לדוקטורט:  Mark Wrathall, Fernando Flores, Charles Guignon 
 תחומי עניין:  פנומנולוגיה, אקזיסטנציאליזם, פילוסופיה של הנפש, פילוסופיה של המדע, פילוסופיה של אינטליגנציה מלאכותית, ספרות, פילוסופיה של הקולנוע
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה, סופר 
 הושפע מ:   מרטין היידגר, מוריס מרלו-פונטי, פרידריך ניטשה, סרן קירקגור, לודוויג ויטגנשטיין, מישל פוקו
 השפיע על:  ריצ'רד רורטי, צ'ארלס טיילור, ג'ון סרל
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים, עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
 
יוברט לדרר דרייפוס (באנגלית: Hubert Lederer Dreyfus;‏ 15 באוקטובר 1929 – 22 באפריל 2017) היה פילוסוף יהודי-אמריקאי ופרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. תחומי העניין העיקריים שלו כללו פנומנולוגיה, ואקזיסטנציאליזם, פילוסופיה של הפסיכולוגיה ופילוסופיה של הספרות, וכן בחינת השלכות פילוסופיות על חקר בינה מלאכותית. הוא נודע בזכות הכתיבה שלו על מרטין היידגר, ומבקריו כינוהו "דריידגר".
דרייפוס מופיע בסרטו של טאו רוספולי "להיות בעולם" (אנ') משנת 2010 והיה בין הפילוסופים שראיין בריאן מגי לסדרת הטלוויזיה "הפילוסופים הגדולים" (1987) של הBBC.
הדמות יוברט ג'. פארנסוורת' מהסדרה המצוירת פיוצ'רמה נקראת בחלקה על שמו (אריק קפלן (אנ'), אחד מכותבי הסדרה, היה סטודנט לשעבר של דרייפוס).
קורות חיים

דרייפוס נולד ב־15 באוקטובר 1929, בטרה הוט, אינדיאנה, לסטנלי ס. ואירן (לדרר) דרייפוס.
הוא למד באוניברסיטת הרווארד משנת 1947. עם עבודת גמר בכירה בנושא סיבתיות ותאוריית הקוונטים (שעבורה וילארד ואן אורמאן קוויין היה הבודק הראשי) הוא זכה בתואר ראשון בהצטיינות בשנת 1951 והצטרף ל-פי בטא קפא. הוא קיבל תואר שני בשנת 1952. הוא היה עמית הוראה בהרווארד בשנים 1952–1953 (כפי שהיה שוב בשנת 1954 ו-1956). ואז, במלגה של הרווארד שלדון, למד דרייפוס באוניברסיטת פרייבורג בשנים 1953–1954. במהלך תקופה זו היה לו ראיון עם היידגר. שון ד. קלי רשם כי דרייפוס מצא את הפגישה 'מאכזבת'. אזכור קצר לכך נאמר על ידי דרייפוס במהלך הראיון שלו ב-BBC ב-1987 עם בריאן מגי בהערות החושפות את האופן בו היידגר (וגם דרייפוס) העריכו (באופן שלילי) את עבודתו של סארטר.
בשנים 1956–1957, על מלגת פולברייט, התחייב דרייפוס למחקר בארכיון הוסרל באוניברסיטת לוון. לקראת סוף שהותו, נכתב מאמרו "Curds and Lions in Don Quijote a Study of Chapter 17, Book II" (יחד עם ג'יימס ברודריק) המנתח את דון קישוט. לאחר ששימש בתפקיד סגל זוטר בפילוסופיה באונברסיטת ברנדייס (1957–1959), הוא השתתף באוניברסיטת אקול נורמל, בפריז במענק ממשלתי בצרפת (1959–1960).
משנת 1960, לימד דרייפוס פילוסופיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). בשנת 1964, עבודת הדוקטורט שלו, פנומנולוגיית התפיסה של הוסרל, הוגשה בהרווארד. באותה שנה פורסם התרגום המשותף שלו (עם אשתו הראשונה) ל-Sense and Non-Sense מאת מוריס מרלו-פונטי.
בנוסף בשנת 1964, ובעודו ב- MIT, הועסק כיועץ על ידי מכון ראנד כדי לבחון את עבודתם של אלן ניואל והרברט סיימון בתחום הבינה המלאכותית (AI). זה הביא לפרסום, בשנת 1965, של האלכימיה והבינה המלאכותית. מה שהתברר כראשון מתוך סדרת מאמרים וספרים התוקפים את טענותיו והנחותיו של תחום ה-AI. המהדורה הראשונה של "מה מחשבים לא יכולים לעשות" פורסמה בשנת 1972 והביקורת הזו על AI ביססה את המוניטין הציבורי העולמי של דרייפוס. עם זאת, כפי שציין עורכי ספר היובל שלו: "המחקר והפרשנות של פילוסופים קונטיננטלים... היו בעדיפות אצלו, בהתאם לעניין וההשפעות הפילוסופיות שלו."
בשנת 1968, אף על פי שקיבל קביעות, דרייפוס עזב את MIT והיה פרופסור חבר לפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. וזכה באותה השנה, בפרס הרביסון להוראה מצטיינת. בשנת 1972 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. אף על פי שדרייפוס פרש מכסאו בשנת 1994. הוא המשיך כפרופסור לפילוסופיה בבית הספר לתארים מתקדמים (וקיים, החל משנת 1999, מינוי משותף במחלקת הרטוריקה). והוא המשיך ללמד פילוסופיה בברקלי עד השיעור האחרון שלו בדצמבר 2016.
דרייפוס נבחר לעמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 2001. כמו כן הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד על "עבודתו המבריקה והמשפיעה ביותר בתחום הבינה המלאכותית" ופרשנותו לפילוסופיה הקונטיננטלית של המאה העשרים על ידי אוניברסיטת ארסמוס.
דרייפוס נפטר ב־22 באפריל 2017.
דרייפוס היה נשוי לז'נייב דרייפוס, ולהם שני ילדים, סטפן וגבריאלה. אחיו הצעיר, סטיוארט דרייפוס (אנ') עימו שיתף פעולה מספר פעמים, היה פרופסור אמריטוס להנדסה תעשייתית ולחקר ביצועים, גם הוא באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
פילוסופיית וובקאסט

כאשר UC ברקלי ואפל החלו לייצר מספר הרצאות לרשות הציבור באופן חופשי כפודקאסטים בסביבות שנת 2006, הקלטה של דרייפוס בהוראת קורס שנקרא "אדם, אלוהים, וחברה בספרות המערב - מאלים לאלוהים ובחזרה". דורג כשידור ה-58 הפופולרי ביותר ב- iTunes. הקלטות אלה משכו את תשומת ליבם של רבים, לדרייפוס ולתחום הנושא שלו.
ביבליוגרפיה > ספרים

1972. What Computers Can't Do: The Limits of Artificial Intelligence. (At Internet Archive)
2nd edition 1979, ; 3rd edition 1992 re-titled as What Computers Still Can't Do
1983. (with Paul Rabinow) Michel Foucault: Beyond Structuralism and Hermeneutics. Chicago, Ill: The University of Chicago Press. (At Open Library)
1986 (with Stuart Dreyfus). Mind Over Machine: The Power of Human Intuition and Expertise in the Era of the Computer. New York: Free Press.(At Open Library)
1991. Being-in-the-World: A Commentary on Heidegger's Being and Time, Division I.Cambridge, Massachusetts: MIT Press.
1992. What Computers Still Can't Do: A Critique of Artificial Reason. Cambridge, Massachusetts: MIT Press.
1997, Disclosing New Worlds: Entrepreneurship, Democratic Action, and the Cultivation of Solidarity, (co-author, with Fernando Flores and Charles Spinosa)
2001. On the Internet First Edition. London and New York: Routledge. ; 2nd edition 1979 (At Internet Archive)
2011. (with Sean Dorrance Kelly) All Things Shining: Reading the Western Classics to Find Meaning in a Secular Age. (At Open Library)
2015 (with Charles Taylor) Retrieving Realism. Harvard University Press
2017 Background Practices: Essays on the Understanding of Being, Mark A. Wrathall (ed.), Oxford University Press
ביבליוגרפיה > מאמרים נבחרים

1965. Alchemy and Artificial Intelligence. Rand Paper.
Dreyfus, H. L. and S. D. Dreyfus (2005). Existential Phenomenology and the Brave New World of The Matrix. Philosophers Explore the Matrix. C. Grau. Oxford, Oxford University Press: 71-97
.
השושלת הסלג'וקית

| --- | --- |


 
 ממשל
 משטר:  סולטאני
 שפה נפוצה:  טורקית, פרסית
 עיר בירה:  בגדאד, אספהאן
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  1055
 פירוק:   
 תאריך:  1152
 ישות קודמת:  עבאסים, בוויהים
 ישות יורשת:  האימפריה הח'ווארזמית, סולטאנויות סלג'וקיות, ממלכת ירושלים.
 
השושלת הסֵלג'וּקית הייתה משפחה ממוצא טורקי, שהשתלטה על מרבית עולם האסלאם והרחיבה את גבולותיו. בסיס כוחם של הסלג'וקים היו שבטי האוע'וז שהתאסלמו. הסלג'וקים התקדמו מאזור הערבה האסייתית לתוך עולם האסלאם. בתחילת המאה ה-11 הצליחו הסלג'וקים להכניע ממלכות מוסלמיות אזוריות במרכז אסיה ולבסוף הצליחו להשתלט על כל שטחי ההשפעה של הח'ליפות העבאסית. הסלג'וקים היוו כוח במזרח התיכון עד לפלישה המונגולית במאה ה-13. הסלג'וקים של רום, שישבו באסיה הקטנה, המשיכו להיות כוח מקומי עד למאה ה-14.
מוצא המשפחה הסלג'וקית

המשפחה הסלג'וקית השתייכה לאצולה של קונפדרציית שבטי האוע'וז (ערבית ע'ז או אע'ז). הטורקים האוע'וזים מכונים במקורות המוסלמים גם בשם טורקמנים. לפי מחמוד אל-כאשע'רי, יצאה המשפחה הסלג'וקית מקרב שבט הקיניק, שהיה השבט השליט בתוך קונפדרציית האוע'וז. אחרי שהתבססו בשלטון, ניסו הסלג'וקים לקשור את מוצא משפחתם למלך טוראן האגדי, אפראסיאב (אנ').
עליית השושלת הסלג'וקית > סלג'וק

סלג'וק, שעל שמו נקראת השושלת הסלג'וקית, היה בנו של אציל אוע'וזי בשם דוקאק, שישב ככל הנראה תחת אזור השפעה ח'אזרי, במקום כלשהו בין הוולגה או נהר אורל לבין ימת אראל. סלג'וק עזב את אביו ועבר להתיישב בעיר ג'אנד (אנ'), עיר שוק, הממוקמת בגבול בין הערבה האסייתית לבין מרכז אסיה המוסלמית. סלג'וק מת בשיבה מופלגת, לפי האגדה בגיל 107, וככל הנראה התאסלם מאוחר בחייו יחד עם בניו, בערך באותו זמן בו התאסלמו הקראח'אנים.
עליית השושלת הסלג'וקית > שכירי חרב

שלושת בניו של סלג'וק, שנולדו לפני התאסלמותו, נקראו מיכאיל, אישראיל ומוסא, מה שייתכן ומצביע על איזושהי השפעה יהודית או נוצרית נסטוריאנית. לאחר מותו של סלג'וק, שנקבר בג'אנד (לימים מרכז הכוח של האימפריה הסלג'וקית), התחלקה משפחתו לשני ענפים עיקריים. מאחר שמיכאיל מת בגיל צעיר ומכיוון שמוסא היה בעל כוח מועט המנהיגים המקובלים של המשפחה הסלג'וקית היו אישראיל (שנודע גם בשם הטורקי ארסלאן, שמשמעו אריה), ושני בניו של מיכאיל, צ'אע'רי בכ וטוע'ריל בכ.

אישראיל נשלח על ידי אביו לסייע לסאמאנים, שנמצאו באותה תקופה תחת האיום המתגבר של הקראח'אנים, והתיישב באזור טראנסאוקסאניה ליד בוכרה. אחייניו, צ'אע'רי בכ וטוע'ריל בכ, שגורשו מג'אנד על ידי היאבגו עלי, השליט של קונפדרציית האוע'וז, נפרדו מאישראיל והצטרפו לאחד מהשליטים הקראח'אנים, שישב צפונה ממנו. ב-1025, התאריך הראשון הידוע בבטחה בהיסטוריה הסלג'וקית, הצטרפו שני ענפי המשפחה לשירותו של עלי-תג'ין, הקראח'אן של בוכרה. עלי-תג'ין הובס בידי מחמוד מע'זנה וכתוצאה מתבוסה זו עבר אישראיל לשרת את השליט הע'זנווי. מחמוד מע'זנה העביר את אישראיל לח'וראסאן, רחוק מהשפעתו של עלי-תג'ין, שם יכול היה לסמוך על שירותיו. צ'אע'רי בכ וטוע'ריל בכ תפסו מקלט בח'ווארזם, שנשלטה בידי ואסאל אוטונומי של מחמוד.

האוע'וזים שישבו בח'וראסאן התעקשו לשמור על אורח החיים המסורתי של השבטים הנומאדים הטורקיים והמשיכו לפשוט על אזורי היישוב החקלאיים. אף על פי שמחמוד מע'זנה החזיק את אישראיל כבן ערובה, לא סרו השבטים האוע'וזים למרותו וב-1029 נאלץ מחמוד לגרשם מח'וראסאן. האוע'וזים נמלטו דרך איראן לאזרבייג'ן שם העסיקו אותם נסיכים מקומיים כנגד יריביהם ואף כנגד הספר הארמני-ביזנטי. מריבות בין בניו של מחמוד איפשרו לאוע'וזים לשוב לח'וראסאן ולהמשיך משם בפשיטות שוד לכל כיוון. מסעוד, בנו של מחמוד, שיצא וידו על העליונה מהעימות עם יריביו מבית, הקדיש את מרצו למלחמות נגד הודו ונגד הבויהים ולא פעל לרסן את האוע'וזים, שבהיעדר הנהגה חזקה תפקדו בעיקר כשודדים.
הסולטאנים הסלג'וקים הגדולים

שלושת הסולטאנים הסלג'וקים הראשונים נודעו כסלג'וקים הגדולים.
הסולטאנים הסלג'וקים הגדולים > אלפ ארסלאן

הסלטאן הסלג'וקי השני אלפ ארסלאן היה צריך להילחם על הירושה, שקיבל מדודו, כנגד בנה של אחת מנשותיו של זה, הבת של הח'ווארזמשאה אותה נשא טוע'ריל בכ בעת שהותו בח'ווארזם. בן האשה הח'ווארזמית אמנם לא היה סלג'וקי אולם זכה לתומכים מכיוון שלטוע'ריל בכ לא היו בנים. כמו כן נלחם אלפ ארסלאן כנגד קאוורט ארסלאן מקרמאן, שנוצח, וכנגד קותולמוש, שהסתמך על כוחות טורקמניים וככל הנראה גם על כוחות מצפון איראן אולם הובס ונהרג. הווזיר אל-קונדורי, שהתלבט בין הסיעות, הוחלף בנט'אם אל-מולכ והוצא להורג.
הסולטאנים הסלג'וקים הגדולים > אלפ ארסלאן > פשיטות הטורקמנים

אלפ ארסלאן איחד תחת שלטונו את ח'וראסאן אותה ירש מאביו, צ'אע'רי בכ, ואת איראן ומסופוטמיה, שירש מדודו, טוע'ריל בכ. אלפ ארסלאן יזם מסעות צבאיים מזרחה, לספר של מרכז אסיה, שם התעמת עם הע'זנווים והקאראח'אנים, אולם חשובים מהם היו המסעות מערבה כנגד אזורי הספר של ארמניה ושל האימפריה הביזנטית. אלפ ארסלאן המשיך את מדיניות השליטה הדואלית של דודו על הכוחות הטורקמנים, קרי שילוחם לפשיטות ע'אזי כאשר לא היה צריך לשירותם. יתרה מזאת, הטורקמנים לא היו נחוצים יותר לשמירה על עיראק ועל מרכז איראן ולכן יכלו לבצע פשיטות ע'אזי גדולות יותר כנגד ארמניה ותכף לאחרי כן כנגד אסיה הקטנה. כוחות הע'אזי הטורקמנים הקימו בסיסים מהם יצאו לפשיטות, רובם באזרבייג'ן ומיעוטם במסופוטמיה עילית. הכוחות הכבדים של הצבא הביזנטי, חיכוכים בין הביזנטים לארמנים ונסיגות של כוחות ספר עקב חיכוכים אלו הקלו על הכוחות הטורקמנים את החדירה מערבה. תוך שנים מספר הצליחו הטורקמנים להגיע בפשיטותיהם עד לפאתיה המזרחיים והדרום-מזרחיים של אסיה הקטנה ואף התקיפו מעוזים ביזנטים באזורים אלו.

חשוב מאוד ליצור הבחנה בין שתי קבוצות מקרב פושטי הע'אזי הטורקמנים. קבוצה אחת של ע'אזי טורקמנים, בעיקר אלו שהתקיפו בנתיב הדרום-מזרחי, נשלחו ככל הנראה בידי אלפ ארסלאן כפשיטות חלוץ ומודיעין. קבוצה אחרת של ע'אזי טורקמנים הורכבה מטורקמנים עצמאיים, שפעלו על דעת עצמם, או מכאלה שהיו מורדים, שנמלטו מהאזורים האסלאמיים. דוגמה לקבוצה כזו ניתן למצוא בקבוצת פשיטה שהגיעה בשנים 1067–1068 לקיסריאה, לניאוקיסריאה ואף לאמוריום, במערב הרמה האנטולית.
כדי למנוע פשיטות של טורקמנים, ניסתה האימפריה הביזנטית בהזדמנויות שונות לשאת ולתת עם טוע'ריל בכ ומאוחר יותר עם אלפ ארסלאן. אלפ ארסלאן, שהפנה את עיקר מאמציו למערכה כנגד הפאטימים במצרים, שתעבור דרך סוריה, לא גילה התנגדות עקרונית להפסקת אש עם האימפריה הביזנטית, אולם לא עלה בידו לרסן בהצלחה את הטורקמנים, שלא היו כפופים לשלטונו. בתקופת שלטונו הראשונה יצא אלפ ארסלאן כנגד הממלכה הארמנית, שהאימפריה הביזנטית סיפחה אליה זמן קצר קודם לכן, וב-1064 אף כבש את אני (Ani), עיר הבירה של הממלכה הארמנית טרם הסיפוח הביזנטי. אלפ ארסלאן שאף גם לכבוש מחדש את המקומות המבוצרים, שבלטו מאסיה הקטנה אל תוך טריטוריה אסלאמית, כגון העיר אדסה. אף על פי שפעולות אלו היו בעלות אופי מלחמתי התקפי לא ניתן להקיש מתוכן על תוכנית התקפה מתוכננת כנגד האימפריה הביזנטית. יתר על כן מאז 1068 הפנה אלפ ארסלאן את מירב מרצו כנגד אלמנטים מרדניים בתוך אזורי שליטתו והכין את המתקפה כנגד הפאטימים.