stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעבר כוכב חמה על פני השמש
תצפיות מודרניות

התועלת המדעית העיקרי שבמעברים אלו היא לשם חישוב המרחק בין כדור הארץ אל השמש על ידי שימוש בשיטת הפרלקסה. הטכניקה מבוססת על מדידת הבדלים קטנים בהתחלת המעבר, כפי שהם נצפים מנקודות רחוקות על פני כדור הארץ. על ידי מדידת המרחקים בין הצופים על פני כדור הארץ, ניתן לחשב את המרחק בין כדור הארץ לשמש ולנוגה, באמצעות שיטת הטריאנגולציה.
התצפית הראשונה המתועדת של מעבר כוכב חמה בוצעה על ידי פייר גסנדי ב-7 בנובמבר 1631. הוא הצליח לצפות על ידי הטלה של המעבר בעזרת טלסקופ על קיר בחדר חשוך. שמונה שנים לאחר מכן, ב-1639, ג'רמיה הורוקס השתמש באותה טכניקה כדי לעקוב אחר מעבר נוגה על פני השמש.
ב-7 בנובמבר 1677, אדמונד היילי היה הראשון שתיעד את מעבר כוכב חמה על פני השמש בתצפית מהאי סנט הלנה שבאוקיינוס האטלנטי. היילי הבין שמסלול המעבר על פני השמש משתנה קלות בהתאם למיקום התצפית על פני כדור הארץ. בעזרת מדידת זמן המעבר המלא, והתייחסות למקום התצפית, ניתן היה לחשב את המרחק מכדור הארץ לשמש, מרחק שלא היה ידוע באותו זמן. זאת הייתה אחת הסיבות למסעו של ג'יימס קוק, לקראת מעבר נוגה בשנת 1769. קוק הצליח לראות גם את מעבר כוכב חמה ב-1769 בניו זילנד במקום בו הוא קרא לו מפרץ מרקיורי (השם הלועזי של כוכב חמה). במהלך המעבר הבחין קוק כי לכוכב חמה אין כמעט כל אטמוספירה.
כיום מנצלים את המעברים בעיקר לכיול המכשירים והמדידות הנעשות בעזרת טלסקופים גדולים וחלליות המשקיפות אל השמש.
ב-3 ביוני 2014 הצליח הרובר קיוריוסיטי לצפות ממאדים במעבר כוכב חמה על פני השמש, והיה בכך לתצפית הראשונה של מעבר זה מכוכב לכת אחר.
המעבר האחרון שנצפה במלואו במזרח התיכון ובישראל היה בשנת 1973.
המעברים האחרונים התרחשו ב-15 בנובמבר 1999, 7 במאי 2003, 8 בנובמבר 2006, 9 במאי 2016 ו-11 בנובמבר 2019. המעברים הבאים הצפויים יהיו ב-13 בנובמבר 2032 וב-7 בנובמבר 2039.
ראו גם

מעבר (אסטרונומיה)
מעבר נוגה על פני השמש
הערות שוליים

1 2  SEVEN CENTURY CATALOG OF MERCURY TRANSITS: 1601 CE TO 2300 CE - קטלוג מעברי כוכב חמה באתר נאס"א
↑  פעילות למדידת מרחק לשמש בזמן מעבר כוכב חמה 2016
1 2  Mercury: ‘first rock from the sun’ in transit פרופ' דייוויד רות'רי מאוניברסיטה הפתוחה באנגליה, באתר Theconversation,‏ 8 במאי 2016
↑  אודות מפרץ מרקיורי בניו זילנד
↑  פרופ' רות'רי, Planet Mercury: From Pale Pink Dot to Dynamic World, פרק 1.3 עמוד 6
↑  Mercury In Our Sights מאת אליסון טאקאמורה, 14 באפריל 2016, אתר נאס"א
↑  Mercury Passes in Front of the Sun, as Seen From Mars באתר JPL נאס"א, 10 ביוני 2014
↑  מעבר כוכב חמה ומפות כיסוי בשנת 1973, אתר HM Nautical Almanac Office. UK Hydrographic Office
↑  תחזית לצפיית המעבר + אנימציה בישראל ב-9 במאי 2016, אתר timeanddate
↑  YNET, ‏היום יתקיים אירוע אסטרונומי – מעבר כוכב חמה לפני דיסקת השמש, באתר "הידען", 9 במאי 2016
מעבר כוכב חמה על פני השמש, כפי שנראה מכדור הארץ ב-9 במאי 2016
תחילת מעבר כוכב חמה על פני השמש, 9 במאי 2016, צולם על ידי טלסקופ SDO
מעבר כוכב חמה כפי שנצפה על ידי הרובר קיריוסיטי ממאדים בשנת 2014
חגורת האסטרואידים

מיקום חגורת האסטרואידים במערכת השמש
מערכת השמש: השמש, כוכבי הלכת הפנימיים, חגורת האסטרואידים, וכוכבי הלכת החיצונים
חגורת האסטרואידים (באנגלית: Asteroid Belt) היא אזור במערכת השמש הפנימית שאינה כוללת גופים טרנס-נפטוניים, שבו מצויים כ-95% מהאסטרואידים במערכת השמש, שהם עצמים קטנים ומוצקים הסובבים את השמש. היא משתרעת בין מסלולו של מאדים לבין מסלולו של צדק ובמרחק של כ־350 עד 500 מיליון קילומטר מהשמש או 2.33 יחידות אסטרונומיות עד 3.33 יחידות אסטרונומיות מהשמש. במובן הרחב יותר בין כוכבי הלכת הסלעיים (כוכב חמה, נוגה, כדור הארץ, מאדים) לבין כוכבי הלכת הגזיים (צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון).
מספרם המדויק של האסטרואידים באזור זה איננו ידוע, אך נתגלו למעלה מ־468,000 עצמים. בשל גודלה העצום של החגורה, המרחק בין האסטרואידים השונים גדול מאוד. גודלם של האסטרואידים באזור זה נע בין גודלו של כדור טניס לבין גודל של מאות קילומטרים. עם זאת, רק לכ־200 אסטרואידים קוטר העולה על 100 ק"מ. לרוב האסטרואידים צורה אמורפית ולא כדורית.
האסטרואיד הגדול ביותר בחגורה הוא קרס, קוטרו כ־975 ק"מ, הוא בעל צורה כמעט־כדורית, והחל משנת 2006 הוא מוגדר ככוכב לכת ננסי. רוב האסטרואידים קטנים במידה משמעותית מקרס (וסטה, האסטרואיד השני בגודלו, קטן ממנו כמעט פי שניים). ארבעת האסטרואידים הגדולים קרס, וסטה, פאלאס ו-היגיאה אחראים למחצית מהמאסה בחגורה המרכזית. האסטרואידים עשויים מסלעים וממתכות - מכל האסטרואידים שנבדקו, 92.8% עשויים מסלע, ו־5.7% עשויים מתערובת של ברזל וניקל.
בניגוד לעצמים קרובי ארץ, אסטרואידים הנמצאים בחגורת האסטרואידים אינם מסכנים את כדור הארץ.
גילוי

במשך זמן רב ניסו האסטרונומים למצוא חוקיות המתארת את סידורם של כוכבי הלכת במסלולם סביב השמש. בשנת 1766 נמצאה חוקיות מתמטית על ידי יוהאן טיטיוס ובהמשך היא התפרסמה על ידי יוהאן אלרט בודה. נוסחה זו ידועה בשם "חוק טיטיוס־בודה". בהתאם לסידורם של ששת כוכבי הלכת המוכרים, החוק חזה את קיומו של גוף נוסף שהיה אמור להימצא בחלל באזור שבין מאדים לצדק, תחזית זו ניתנה בשנת 1768. גילוי כוכב הלכת השביעי, אורנוס, על ידי ויליאם הרשל בשנת 1781 התאימה בצורה כמעט מושלמת לתחזיות החוק. הדבר דחף אסטרונומים רבים לחפש את כוכב הלכת החסר באזור שבין מאדים לצדק. התגלית הגיעה בשנת 1801, כאשר בהתאם לתחזיות החוק, ג'וזפה פיאצי גילה את קרס באזור זה בחלל וסיפק חיזוק משמעותי למעמדו של חוק טיטיוס־בודה. רק כעבור 45 שנה התברר שהחוק היה שגוי מיסודו, והתאמתו למיקום כוכבי הלכת הייתה מקרית לחלוטין.
בשנת 1802, קצת יותר משנה אחרי גילוי קרס, מצא היינריך וילהלם אולברס עצם נוסף באותו האזור - פאלאס. בשנים שלאחר מכן נמצאו עצמים רבים נוספים במסלול זה, והם נחשבו ככוכבי לכת. בשנת 1851 רשימת כוכבי הלכת המוכרים גדלה ל־23, ושנה לאחר מכן הוחלט כי רק 8 הגופים הגדולים במערכת השמש יחשבו ככוכבי לכת. כל הגופים שבין מאדים לצדק סווגו מחדש כאסטרואידים. בשנים הבאות, המונח "חגורת האסטרואידים" החל לשמש אסטרונומים, אף על פי שלא ניתן להצביע במדויק מי טבע אותו.
בשנת 1918 הראה האסטרונום היפני קיוצוגו היראיאמה שניתן לקבץ חלק מהאסטרואידים בחגורה למשפחות.
חקר החגורה נמשך בעשורים העוקבים. עד שנת 1921 התגלו 1,000 אסטרואידים, עד 1981 התגלו 10,000 גופים, ועד שנת 2000 מספר הגופים המוכרים הגיע ל־100,000. סקרי שמיים מודרניים אפשרו לגלות עצמים קטנים בהרבה בפרקי זמן קצרים עוד יותר. מעריכים שיש מיליונים בקוטר העולה על קילומטר.
היווצרות

בשנת 1802, זמן קצר אחרי גילוי פאלאס, הציע ויליאם הרשל כי קרס ופאלאס הם שברים של כוכב לכת גדול יותר שהיה בין מאדים לצדק. לפי ההיפותזה, מסיבה בלתי ידועה כוכב הלכת התפוצץ או התפרק, והאסטרואידים הם חלקים שנותרו ממנו ונעים במסלולו. עם הזמן ההיפותזה נפלה, בגלל האנרגיה הגדולה שנדרשה להרוס כוכב לכת ובגלל כמות המסה הקטנה של האסטרואידים שנותרו, כ־4% מהירח. כמו כן, השוני בהרכב הכימי של האסטרואידים מעיד על כך שהם לא הגיעו מאותו המקור.
תאוריה אחרת גורסת כי האסטרואידים הם גרעינים של כוכבי שביט שנלכדו במערכת השמש.
התאוריה המקובלת כיום היא שהאסטרואידים הם "פלנטיסימלים", גופים קטנים שנוצרו מהענן ההתחלתי של מערכת השמש שלא התמזגו לכדי גוף אחד בגלל השפעת כוח הכבידה של צדק.
שמות האסטרואידים

האיגוד האסטרונומי הבינלאומי עוסק גם במתן שמות לאסטרואידים. נכון ל־8 במרץ 2015, 19,112 אסטרואידים זכו לשם. המנהג להעניק שמות לאסטרואידים, מאפשר להנציח באמצעותם אלפי אנשים מתחומים רבים: מלחינים כבאך וג'ובאני פלסטרינה, זמרים כאלביס ופיאף, אנשי מדע כגדל, איינשטיין ופון נוימן, תוכנים כהרשל, אולברס ואילן מנוליס, ציירים כרנואר ופיקאסו, אסטרונאוטים כאילן רמון, ואפילו תלמיד תיכון ישראלי, רון נוימן. ישנם גם אסטרואידים שאינם נקראים על שם אנשים, כגון ASCII, נמיביה, אפריקה, אפופיס ועוד.
רשימת אסטרואידים

נכון ל־29 במרץ 2016 התגלו מעל 468,000 אסטרואידים בחגורה המרכזית. להלן רשימה של האסטרואידים הגדולים והמוכרים יותר:
איטוקוואה
איירס
אסטריה
ארוס
היגיאה
הייבה
וסטה
יונו
מטס
פאלאס
פלורה
קרס
מחקר רובוטי

הגשושית הרובוטית הראשונה שחצתה את חגורת האסטרואידים הייתה פיוניר 10, שנכנס לאזור ב־16 ביולי 1972. באותו הזמן היה חשש כי פסולת בחגורת האסטרואידים עשויה להוות סכנה לחלליות, אך מאז חצו את האזור 11 חלליות ללא שום תקלה. ידוע שבשל הצפיפות הנמוכה של חומרים בתוך החגורה, הסיכויים שחללית הפועלת באזור תיפגע מאסטרואיד מוערכים בפחות מאחד למיליארד.
פיוניר 10, וויאג'ר 1, וויאג'ר 2 ויוליסס עברו באזור בלי לצלם את האסטרואידים. גלילאו צילמה את האסטרואיד 951 גספרה בשנת 1991 ואת 243 אידה בשנת 1993. NEAR Shoemaker צילמה את 253 מתילדה בשנת 1997. קאסיני צילמה את 2685 מסורסקי בשנת 2000. סטארדאסט צילמה את 5535 אנהפרנק בשנת 2002. ניו הורייזונס צילמה את 132524 APL בשנת 2006. רוזטה צילמה את 2867 טיינס בשנת 2008. השחר הקיפה את וסטה בין יולי 2011 לספטמבר 2012.
רוב צילומי האסטרואידים בוצעו על ידי חלליות שהיו בדרך למשימה אחרת, ובדרך התקרבו למשך תקופה קצרה לגופים שונים בחגורת האסטרואידים. רק שלוש חלליות - השחר, NEAR Shoemaker והיאבוסה הן החלליות היחידות שמטרתם העיקרית לחקור אסטרואידים לתקופה ממושכת במסלול או על פני השטח. השחר חקרה את וסטה בין יולי 2011 לספטמבר 2012. במרץ 2015 היא נכנסה למסלול סביב כוכב הלכת הננסי קרס. אם החללית תהיה עדיין מבצעית לאחר חקר קרס, אולי תתבצע טיסת ההתקרבות ומחקר אל פאלאס.
ראו גם

קנטאור
גוף טרנס-נפטוני
חגורת קויפר
דיסקת שברים
הערות שוליים

↑  מכה קטנה בכוכב לכת גדול, איתי נבו (מכון דוידסון)
↑  טל איתן, לראשונה: אסטרואיד ייקרא על שמו של תלמיד תיכון ישראלי, באתר ynet, 26 במאי 2005
↑  לרשימה המלאה
↑  רשימת כל האסטרואידים באתר IAU
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579234005171  LCCN: sh2012000460
כוכבי לכת חיצוניים

כוכבי הלכת החיצוניים הם כוכבי הלכת במערכת השמש אשר ממוקמים מחוץ לחגורת האסטרואידים. השם מתייחס לענקי הגז ולענקי הקרח הנמצאים בסדר הבא מהשמש: צדק הוא הכוכב הגדול ביותר במערכת השמש, אחריו, שבתאי הוא הכוכב השני בגודלו, בעל מערכת טבעות גדולה ובהירה. אורנוס הוא הכוכב השלישי בגודלו, והכי פחות מאסיבי של ארבעת כוכבי הלכת הללו. האחרון הוא נפטון, הרביעי בגודלו, הקטן ביותר מכוכבי הלכת החיצונים.
נפטון כוכב הלכת החיצוני
לכל כוכבי הלכת החיצונים יש מערכת טבעות, אך את הטבעות היחידות שניתן לראות מכדור הארץ הן של הכוכב שבתאי. אלמנט משותף נוסף לכל כוכבי הלכת החיצונים; לכל אחד מהם יש מספר רב של ירחים טבעיים עצומים, חלקם גדולים יותר מכוכב חמה.
פלוטו נחשב כוכב לכת חיצוני מאז גילויו בשנת 1930 ועד סיווגו מחדש ככוכב לכת ננסי בשנת 2006.
היווצרות

אסטרונומים סבורים שענקי הגז נוצרו לראשונה ככוכבים מוצקים בעלי הרכב סלעי וקרח. אולם גודל הליבה אפשר לכוכבים אלו ובעיקר לצדק ושבתאי למשוך מימן והליום מתוך ענני הגז. ענני גז אלו היו טרם היווצרות השמש אשר עם היווצרותה הביאה לפיצוץ ושריפת רוב הגז.
מאחר שאורנוס ונפטון הם קטנים יותר ובעלי מסלול כבידתי גדול יותר, הרי שהיה להם קשה יותר לאסוף מימן והליום באותה יעילות כשם שצדק ושבתאי אספו. זה מסביר מדוע הם קטנים יותר מאשר השניים הראשונים. בשל כך האטמוספירה שלהם "מזוהמת" יותר ומכילה רכיבים כבדים יותר כגון מתאן ואמוניה.
השוואה בין כוכבי לכת חיצוניים לפנימיים

אטמוספירה: בשל הדמיון הרב באופי היווצרות ענקי הגז הרי לענקים אלו יש דמיון רב באטמוספירה שלהם. רובם מכילים גז מימן והליום כאשר אורנוס ונפטון מכילים גם גז מתאן ואמוניה. העובדה שלארבעת הענקים יש אטמוספירה היא הבדל משמעותי בינם לבין כוכבי הלכת הפנימיים. האטמוספירות של כוכבי הלכת הפנימיים מגוונות ומשתנות בין כוכב לכוכב. לכוכב חמה אין כלל אטמוספירה, אף על פי שעל פני השטח ניתן לגלות נתרן והליום. נוגה מכילה בעיקר פחמן דו-חמצני עם כמות קטנה מאוד של חנקן. כדור הארץ מכיל כמות גדולה מאוד של חנקן עם כמות קטנה של חמצן. במאדים יש אטמוספירה דומה מאוד לזו של נוגה אם כי האטמוספירה שלו הרבה יותר דקה.
סיבוב עצמי: כוכבי לכת חיצוניים מאופיינים בסיבוב עצמי מהיר יותר מאשר כוכבי לכת פנימיים. הסיבוב המהיר הזה גורם לצדק ולשבתאי להראות פחוסים באזור קו המשווה.
מהירות מסלול השמש איטי: כוכבי לכת חיצוניים גדולים יותר ורחוקים יותר מכוכבי לכת פנימיים ועל כן זמן מהירות המסלול שלהם סביב השמש הוא ארוך יותר באופן משמעותי מאשר כוכבי לכת פנימיים.
ירחים: כוכבי לכת חיצוניים מאופיינים בכמות גדולה מאוד של ירחים סביבם. חלק מהירחים "נמשכו" לכוכבי הלכת ונכנסו למסלול שלהם בשל כוח המשיכה הגבוה שלהם. מנגד, כוכבי לכת פנימיים לא מאופיינים בירחים. רק לכדור הארץ ולמאדים יש ירחים שמקיפים אותם.
גילוי על ידי האדם: כוכבי לכת פנימיים היו ידועים לאדם מזה אלפי שנים. אסטרונומים עתיקים אמנם לא ידעו שהם כוכבי לכת אך ידעו על קיומם. מנגד, כוכבי לכת חיצוניים התגלו בשלב מאוחר יותר. רק צדק ושבתאי נצפו על ידי אסטרונומים בעת העתיקה. קיומם של אורנוס ונפטון לא היה ידוע עד לאחרונה.
משימות ומחקרים

צדק: "ג'ונו" הגשושית של נאס"א הגיעה לכוכב ב-2016 וכבר הביאה למספר גילויים. התגלה כי החלקיקים המשפיעים על הזוהר של צדק שונים מאלו על פני כדור הארץ. כמו כן התגלה שלג הנובע מעננים בגובה רב. כמו כן מדענים מבצעים שימוש בטלסקופ האבל וחוקרים את הכתם האדום הגדול בצדק ומאתרים שינויים בגודלו כתוצאה משינויים בסופות המתחוללות בו.
שבתאי: "קאסיני-הויגנס" ביצעה תצפיות רבות על שבתאי אבל המחקר עדיין התהוותו. בשנתיים האחרונות מדענים חוקרים את השדה המגנטי וכוח המשיכה של שבתאי. כמו כן הם בוחנים את הטבעות של שבתאי מזוויות שונות.
אורנוס ונפטון: הסערות של אורנוס ונפטון נחקרות מזה שנים על ידי אסטרונומים וחובבי אסטרונומיה. מחקר שבוצע באמצעות טלסקופ החלל האבל חקר סערה בנפטון שהתחוללה מזה שנים ודיווח על שינויים וירידה בעוצמת הסערה. תוצאות אלו היו שונות ממודלים שפותחו על אורנוס ומלמדות שעדיין דרך ארוכה לבחינה והבנת האטמוספירה של אורנוס.
סוכנות החלל האמריקאית (נאס"א) וסוכנות החלל האירופאית מבצעות יחד משימות רבות לחקר כוכבי הלכת החיצוניים. אחת מהן נועדה לבחון את הירחים הגדולים של צדק ובייחוד את טיטאן. משימות אלו נועדו לענות על שאלות כגון 'איך מערכת השמש שלנו נוצרה?' ו'האם קיימים חיים או יכולים להתקיים חיים במקומות אחרים?'.
הסיבות לאי קיום חיים > טמפרטורה

אחת הסיבות שבגללן כוכבי הלכת החיצוניים אינם יכולים לקיים חיים מכיוון שהכוכבים קרים מידי. כלומר, הקרקע שלהם קרה מידי לקיום חיים.
כוכב הלכת צריך להימצא באזור תחום האזור הישיב, הוא מעטפת תאורטית סביב כוכבים כך שבוכוכבי הלכת שנמצאים בתחומה יש טמפרטורה מתאימה להימצאות מים במצב נוזלי.
מעלות כוכבי הלכת החיצונים לפי הסדר הבא, מהגבוה לנמוך:
נפטון=72 מעלות קלווין
אורנוס=75 מעלות קלווין.
שבתאי=95.372 מעלות קלווין.
צדק=119.816 מעלות קלווין.
בגלל הטמפרטורות הנמוכות על הכוכבים נוצרות רוחות חזקות וקרות.
באורנוס הרוח יכולה להגיע ל-900 ק"מ לשעה, ואילו בנפטון, בעל הרוחות הכי מתמשכות ומהירות בין כל כוכבי הלכת החיצונים, מהירות הרוח הגבוהה ביותר שנמדדה היא כ-1,900 קילומטר לשעה.
הסיבות לאי קיום חיים > צורת החיים

כדי שיתאפשרו חיים בכוכב לכת הנמצא במערכת פלנטרית, כוכב הלכת צריך להימצא בתחום האזור הישיב. האזור הישיב הוא מעטפת תאורטית סביב כוכבים כך שבכוכבי הלכת שנמצאים בתחומה יש על פני השטח טמפרטורות מתאימות להימצאות מים במצב נוזלי. מים נוזליים חיוניים לחיים הודות לתפקידם כממס החיוני לתגובות ביוכימיות. כוכבי לכת וירחים באזורים אלו הם המועמדים המבטיחים ביותר להיות ישיבים וכשירים לקיים חיים הדומים לכדור הארץ. במערכת השמש האזור הישיב נחשב מתחום שבמרחק של 0.95 ועד ל-1.37 יחידות אסטרונומיות. ולכן, כוכבי הלכת החיצונים הם לא מועמדים פרקטיים לקיום חיים.
הסיבות לאי קיום חיים > גרביטציה

כוכבי הלכת בעלי מסה נמוכה יחסית לכדור הארץ, המסה החלשה בכוכבים מקשה על שמירת הגרביטציה ובכך מולקולות יכולות יכולות להגיע לרף "מהירות המילוט" ולהשתחרר לחלל.
כמו כן, הם לא בעלי בידוד תרמי גבוה ומהווים הגנה חלשה מפני התנגשות מטאורים.
הערות שוליים

1 2 3  הבדלים בין כוכבי הלכת החיצונים לפנימיים.
↑  המשותף לכוכבי הלכת החיצונים.
1 2 3  משימות1
1 2 3 4 5  חיים ברק, למה לא התפתחו חיים בכוכבי הלכת של מערכת השמש?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 2 בספטמבר 2009
↑  Uranus: in Depth, NASA
↑  The Planet Neptune, NASA
שבתאי כוכב הלכת החיצוני
צדק כוכב הלכת החיצוני
ג'ונו על צדק
קאסיני על שבתאי
צירוס

שמיים שזורים בזנים שונים של ענני צירוס, מלווים בצירוקומולוס במרכז מטה ושמאלה
צירוס (נקרא לעיתים ענן נוצה וסימן סוג הענן שלו: Ci) הוא סוג של ענן שמראהו מאופיין במעין חוטים דקים ודלילים. הופעתו מעניקה לסוג את שמו, מהמילה הלטינית cirrus שפירושה 'תלתל שיער' או 'נוצת ראש'. רצועות הענן מופיעות לעיתים בקווצות בעלות צורה ייחודית המכונות "זנבות סוסה" (mares tales).
תכונות

הצירוס בדרך כלל לבן או אפור. הוא נוצר כאשר אדי מים מגיעים למעלה מ-5,000 מ' מעל פני הקרקע באזורים ממוזגים, ומעל 6,100 מ' באזורים טרופיים. הוא נוצר גם מזרימת אוויר אנכית של סופות טרופיות והוריקנים או מסדני ענני קומולונימבוס. כשענני נוצה מקדימים מערכת חזיתית או סופה טרופית, ניתן לדעת כי תנאי מזג אוויר עשויים בקרוב להידרדר. הצירוס מבשר לא פעם על משקעים מתקרבים, ואולם ענני הצירוס מורידים עצמם גבישי קרח שמתאדים לפני מרחק רב מאוד מהקרקע, תופעה הידועה כ"ווירגה".
ענני צירוס שנוצרים על ידי זרם סילון יכולים לגדול מספיק כדי להשתרע אופקית על פני יבשות, בעוד שלגובה משתרעים קילומטרים ספורים בלבד. כאשר אור עובר דרך גבישי הקרח בצירוס, נוצרות תופעות אופטיות כגון הילות וכלבי שמש. שכבת צירוס מעלה את הטמפרטורה של האוויר מתחת לשכבת העננים העיקרית בשיעור ממוצע של 10°C. כאשר ציציות הצירוס הבודדות הופכות רבות ורחבות עד כי כמעט אין להבחין ביניהן, נוצרת יריעה של עננות גבוהה; ענן צירוס עם נופך שכבתי מכונה צירוסטרטוס (Cs). קונבקציה בגובה רב יכולה לייצר סוג ענן אחר הכרוך בגובה, המכונה צירוקומולוס (Cc) והוא מכיל טיפות מים בקירור.
ענני נוצה נוצרים גם על כוכבי לכת אחרים, כולל מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס, וייתכן כי אף נפטון. הם נצפו על טיטאן, אחד מירחיו של שבתאי. חלק מענני נוצה מחוץ לכדור הארץ מורכבים מקרח אמוניה או מתאן ולא מקרח מים. המונח הנוצה משמש גם לעננים בין-כוכביים מסוימים מורכבים מגדלים תת-מיקרומטריים של גרגרי אבק.
תיאור

עוביים של ענני הצירוס נע בין 100 מ' ל-8,000 מ', והעובי הממוצע הוא 1,500 מ'. כמו כן, בממוצע ישנם 30 גבישי קרח לליטר, ואולם ערך זה משתנה מגביש קרח אחד ל-10,000 ליטרים ל-10,000 גבישי קרח לליטר - הבדל של שמונה סדרי גודל. אורכו של כל אחד מגבישי הקרח הוא בדרך כלל 0.25 מ"מ. ואולם האורך נע בין 0.01 מ"מ לכמה מ"מ. גבישי הקרח בפסי התעבות קטנים בהרבה מאלה שבענני הצירוס, ואורכם הוא בין 0.01 מ"מ ל-0.1 מ"מ. טמפרטורת ענני הצירוס היא 20°C עד 30°C מתחת לאפס.
ראו גם

כלבי השמש
הערות שוליים

↑  "Cirrus Clouds". Clouds. University of Richmond. נבדק ב-29 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Funk, Ted. "Cloud Classifications and Characteristics" (PDF). The Science Corner. National Oceanic and Atmospheric Administration. p. 1. נבדק ב-30 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Palmer, Chad (16 באוקטובר 2005). "USA Today: Cirrus Clouds". USA Today. נבדק ב-13 בספטמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dowling & Radke 1990, p. 974
↑  Dowling & Radke 1990, p. 977
1 2  McGraw-Hill Editorial Staff 2005, p. 1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534627205171  BnF: cb12509653q (data)  LCCN: sh93005872 
ענני צירוס מתאחים ליצירת צירוקומולוס
אדובי אינדיזיין

| --- | --- |

צילום מסך של אדובי אינדיזיין CC 2018
צילום מסך של אדובי אינדיזיין CC 2018
 מפתח:  אדובי מערכות
 גרסה אחרונה:  (CC 2023 (18.0 (10/2022)
 מערכת הפעלה:  חלונות, OS X
 נכתבה בשפות:  C++ 
 סוג רישיון:  קנייני
 קטגוריה:  הוצאה לאור שולחנית
 Adobe InDesign
 
אדובי אינדיזיין (Adobe InDesign) היא תוכנת הוצאה לאור שולחנית מאת חברת אדובי מערכות (Adobe Systems). אדובי מוכרת את אינדיזיין יחד עם כלי העיצוב שלה כדוגמת אדובי אילוסטרייטור (Adobe Illustrator) ואדובי פוטושופ (Abobe Photoshop).
משתמשי אינדיזיין יכולים לייצא מסמכים בפורמט PDF – פורמט מסמך נייד, ובפורמט epub המיועד לקורא ספרים אלקטרוני. התוכנה מציעה תמיכה בשפות רבות וביניהן בעברית. זוהי תוכנת ההוצאה לאור הראשונה התומכת ביוניקוד (Unicode) לעיבוד תמלילים ובטיפוגרפיה המתקדמת של גופני אופן-טייפ (OpenType Fonts). בנוסף מבדלים אותה יכולות השקיפות המתקדמות שלה, וכן הדמיון הממשקי הרב בין אילוסטרייטור ובין פוטושופ.
בנוסף מגרסה CS3, ניתן לייצא את הדפים מ-InDesign לפורמט HXML ב-Adobe Dreamweaver, עקב רכישת Macromedia אשר הפכה את שיתוף הפעולה בין התוכנות לפשוט.
ככל תוכנות העיצוב של אדובי, ניתן לתפעל את אינדיזיין באמצעות סקריפטים. 
אינדיזיין תומכת בשפות הסקריפט הבאות: אקשן סקריפט עבור פלטפורמת מאק; VBA עבור פלטפורמת וינדוס; ו-java script כשפה חוצה פלטפורמות.
עד סוף שנות התשעים פריהנד- Freehand שלטה ברוב שוק ההוצאה לאור בארץ, אולם החל מראשית שנות ה-2000, חדרה InDesign יותר ויותר, בעקבות הפיתוח המתקדם שלה, ובמיוחד עקב העובדה שמאז 2005 הופסק הפיתוח של פריהנד לחלוטין לאחר רכישת מקרומדיה על ידי אדובי.
סוגי קבצים

סיומת קובץ = indd.
קורא קבצים בסיומות = indd, indl, indt, indb, inx, idml, pmd, xqx, qxd
קובץ חדש = indd, indt
מייצא קבצים מסוג = pdf, idml, icml, eps, jpg, png, txt, xml, rtf
היסטוריית גרסאות

InDesign 1.0 הושקה ב־31 באוגוסט 1999
InDesign 1.5 הושקה בראשית 2001
InDesign 2.0 הושקה בינואר 2002 (ימים ספורים לפני קווארק אקספרס).
(InDesign CS (3.0 הושקה באוקטובר 2003
(InDesign CS2 (4.0 הושקה במאי 2005
(InDesign CS3 (5.0 הושקה במרץ 2007
(InDesign CS4 (6.0 הושקה בספטמבר 2008
(InDesign CS5 (7.0 הושקה באפריל 2010
(InDesign CS5.5 (7.5 הושקה באפריל 2011
(InDesign CS6 (8.0 הושקה באפריל 2012
(InDesign CC (9.2 הושקה בינואר 2014
(InDesign CC 2014 (10 הושקה ביוני 2014
InDesign CC 2017
InDesign CC 2018 הושקה באוקטובר 2017
InDesign CC 2019
InDesign CC 2020
InDesign CC 2021
InDesign CC 2022
(18) InDesign CC 2023 הושקה באוקטובר 2022
קסיופאה A

| --- | --- |

תמונה בצבע מדומה, המשלבת מידע משלושה מקורות: אדום - מידע ממצפה החלל שפיצר, בכתום - מהאבל, ובירוק וכחול - מצ'נדרה
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  קסיופאה
 תאריך גילוי:  1947
 עלייה ישרה:  23ʰ 23ᵐ 26ˢ
 נטייה:  ‏‏48′ ‏58°‏+
 מאפיינים פיזיים
 מרחק:  11,000  שנות אור 3,372.58  פארסק
 קוטר:  10 שנות אור
קסיופאה A כפי שנצפתה על ידי טלסקופ החלל האבל
קסיופאה A (גם 3C461 ו-G111.7-2.1) היא שארית סופרנובה בקבוצת הכוכבים קסיופאה. הסופרנובה התרחשה בגלקסיית שביל החלב, במרחק של כ-11,000 שנות אור ממערכת השמש, ומעריכים שאורה הגיע לכדור הארץ לפני כ-300 שנה.
זהו העצם הבהיר ביותר בגלי רדיו מחוץ למערכת השמש, אך חיוור מאוד בתחום האור הנראה וניתן לראותו רק בצילומים עם חשיפה ארוכה.
היסטוריה

בהתבסס על התצפיות הנוכחיות ומודלים של אירוע הסופרנובה, מעריכים כי אור מהתפוצצות הכוכב המקורי הגיע לכדור הארץ כבר לפני כ-300 שנה (סביב 1667, לפי חלק מההערכות), אך אין תיעוד היסטורי מפורש של האירוע.
עם זאת, האסטרונום ויליאם אשוורת' ואחרים הציעו כי האסטרונום המלכותי ג'ון פלמסטיד צפה באירוע, לא במודע, ב-16 באוגוסט 1680, כאשר תיעד כוכב בעל בהירות 6 במיקום קרוב לזה של קסיופאה A. אף סופרנובה לא נצפתה בגלקסיית שביל החלב מאז.
אחד ההסברים לכך שהאירוע לא נצפה הוא בליעת האור באבק הבין-כוכבי. לפי הסבר אחר, הכוכב שהתפוצץ היה מסיבי מאוד והשיל שכבות חומר רבות לפני אירוע הסופרנובה עצמו. חומר זה עלול היה להסתיר את הכוכב ולספוג חלק גדול מהאור שנפלט בקריסתו הסופית של הכוכב.
מאפיינים

קסיופאה A מהווה את מקור הרדיו האסטרונומי הבהיר ביותר בשמיים מחוץ למערכת השמש, עם שטף של 2,720 ינסקי בתדר של 1 הרץ. היא נצפתה לראשונה בתחום הרדיו ב-1947 ובתחום הנראה ב-1950.
ב-1979, יוסיף שקלובסקי חזה המצאות חור שחור בקסיופאה A. בשנת 1999, בתצפיות מטלסקופ החלל צ'נדרה זוהה "מקור נקודתי חם" קרוב למרכז הענן, אשר מרמז על כוכב נייטרונים או חור שחור.
קוטר ענן החומר הוא כ-10 שנות אור. מעריכים כי החומר בקליפה נע במהירות של כ-15 מיליון קמ"ש ובעל טמפרטורה של כ-30 מיליון מעלות צלזיוס. תצפיות על הכוכב המרכזי בעזרת טלסקופ החלל האבל הראו כי למרות ההשערה הראשונית, ששארית הסופרנובה מתפשטת באופן אחיד, בפועל קיימים שני סילוני חומר הנעים בכיוונים מנוגדים, ונעים במהירות של כ-50 מיליון קמ"ש, מהירות הגבוהה פי יותר משלושה משאר החומר בקליפה המתרחבת.
ניתוח הדים

לאחרונה נצפו ונותחו הדים של קסיופאה A בתחום התת-אדום, אשר נראו מכיוון ענני גז קרובים באמצעות טלסקופ החלל שפיצר. ניתוח ספקטרום ההדים הראה כי הסופרנובה הייתה מסוג II, כלומר שהיא תוצאה של קריסה והתפוצצות של כוכב מסיבי, עם סבירות גבוהה לענק אדום. זוהי תצפית ראשונה מסוגה של הד בתת-אדום מסופרנובה שהתפוצצותה לא נצפתה, דבר הפותח מגוון אפשרויות לחקר ושחזור אירועים אסטרונומיים אשר התרחשו בעבר.
הערות שוליים

↑  Nigel Henbest, Heather Couper: The guide to the galaxy p.110
↑  ינסקי (Jansky) - יחידת שטף אסטרונומית, השווה, בתרגום למערכת היחידות הבינלאומית, ל-‎10-26‎ ואט למטר רבוע להרץ.
רצח יוחאי אבני

| חלק מפיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2024 |
| --- | --- |
 תאריך:  בין 6 ל-7 ביולי 2024
 תאריך עברי:  א' בתמוז ה'תשפ"ד
 מקום:  גבעון החדשה
 סוג:  פיגוע 
 הרוגים:  1
 מבצע:  אבראהים מנצור
 מספר מפגעים:  1
 מניע:  טרור פלסטיני
 
רצח יוחאי אבני הוא פיגוע טרור פלסטיני שאירע בלילה שבין 6 ל-7 ביולי 2024, בו נרצח יוחאי אבני, כלבן בשירות בתי הסוהר, בביתו שבגבעון החדשה.
הפיגוע

בלילה שבין 6 ל-7 ביולי 2024 פרץ אבראהים מנצור, פעיל חמאס פלסטיני תושב בידו, לדירתו של יוחאי אבני בגבעון החדשה, דקר אותו בסכין 66 פעמים בכל חלקי גופו ונעץ סכין בצווארו לוידוא הריגה. לאחר הרצח, מנצור שרף את הגופה ואת הבית ונעל את הדירה. בבוקר 8 ביולי 2024, לאחר שאבני לא הגיע למשמרת בבית הסוהר עופר ולא ענה לטלפונים, מפקדו הורה לשלוח את חבריו לעבודה לביתו שבגבעון החדשה, שם מצאו את אבני ללא רוח חיים.
חקירה והעמדה לדין

מנצור נעצר בחשד לביצוע הרצח. בחקירתו הודה שרצח את אבני, ואף שחזר את המעשים. הוא הודה גם שהצית את הדירה לאחר המעשה, כדי "להעלים ראיות". בחקירתו טען כי מדובר בפריצה לדירה שהסתבכה, וכי לא תכנן את הרצח, אך בבדיקת פוליגרף שנעשתה לו יצא דובר שקר.
בראשית הדרך הרצח נחקר כאירוע פלילי. בספטמבר 2024 פורסם כי עו"ד אבי חימי הצטרף לצוות ההגנה של מנצור. אולם בעקבות לחץ ציבורי, פרש מצוות ההגנה.