stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברכה פולד
הנצחת זכרה

העיתונות בארץ פרסמה ידיעות נרחבות על אירועי אותו לילה וביטאון ההגנה "החומה" פרסם כרוז מיוחד לזכרה, דבר לא נפוץ באותה תקופה.
המוסד לעלייה ב' קרא על שמה אניית מעפילים: ברכה פולד. כאשר נתפסה כתב נתן אלתרמן שיר לזכרה במסגרת הטור השביעי ובו בין היתר השורות:
היא חזרה מן הים אל חופה-מתמיד

והבריטים רודפים אחריה.

היא כאילו פשוט התחלפה בתפקיד

עם אותה אוניונת קיטור איטלקית

אשר לה היא מסרה את חייה
כמו כן, הקדיש לה אלתרמן מחזור שירים בספרו "עיר היונה".
תושבי הרחוב הסמוך למקום נפילתהּ החליטו על דעת עצמם לקרוא לרחובם על שמהּ, והפצירו בעיריית תל אביב-יפו לקבל את שינוי השם כרשמי. באוקטובר 1950 החליטה העירייה לקרוא לרחוב על שמהּ.
באזור התקרית, בפינת הרחובות אבן גבירול, מרמורק וחיים לסקוב, הוצב עמוד זיכרון לזכר ברכה פולד ולאירועים ב"ליל וינגייט". העמוד הוחלף בלוחית זיכרון בפינת הרחובות ברכה פולד ואבן גבירול.
ב-1958 יסדה משפחתה את "האוסף לזכרה של ברכה פולד" בספרייה הלאומית בירושלים.
אף שלא תיארה עצמה ככזו, הפכה דמותה לדמות ה"צברית הפמיניסטית", כנס בנושא זה נערך לזכרה ב-14 במרץ 2005 במסגרת אירועי יום האישה הבינלאומי בבית אריאלה בתל אביב.
בקריית אונו הוקמה ב-1947 שכונה בשם "גבעת ברכה", המנציחה את זכרה של ברכה פולד. השכונה אוכלסה בעולים חדשים ממזרח אירופה, רובם מעפילים משוחררי מחנות המעצר בקפריסין. חלק מן המתיישבים בשכונה עלו לארץ באוניית המעפילים על שם ברכה פולד, ולכן באחת מאסיפות השכונה הראשונות הוחלט לקבוע את שם השכונה על שמה.
בקריית אתא ובחיפה נקראו רחובות על שמה.
לקריאה נוספת

שרי גל, ברכה פולד, ספרית פועלים, 1999. (הספר בקטלוג ULI)
יהודית באומל, ‏"גשרים בין אתמול ומחר": מקומה של תרבות הגולה בסיפור חייהן של גיבורות העלייה החמישית, קתדרה 114 (תשס"ה), עמ' 121–148
הערות שוליים

↑  תום שגב, "ימי הכלניות", ירושלים, כתר ספרים, 1999, עמ' 363
↑  "במלוא העין" - מעולמו של רופא, ד"ר אפרים סיני, צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ 1984, עמוד 171.
↑  גשרים בין אתמול ומחר: שלוש גיבורות, באתר "תולדוט" [= יהודית באומל, ‏"גשרים בין אתמול ומחר": מקומה של תרבות הגולה בסיפור חייהן של גיבורות העלייה החמישית, קתדרה 114 (תשס"ה), עמ' 130–138]
↑  קורות החיים של גדעון פלאי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  יגאל אלון, מערכות פלמ"ח: מגמות ומעש, 1965; עמ' 140.
↑  נתן אלתרמן, ברכה פולד, דבר, 25 באוקטובר 1946
↑  מכתב ממזכיר ועדת השמות לראש העיר תל אביב בנוגע להפצרותיהם של תושבי הרחוב, באתר עיריית תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007505999705171  ISNI: 0000 0000 4192 4059  LCCN: no99024398  VIAF: 66102788   WorldCat (עם VIAF): 66102788 
כרוז ההגנה לזכר ברכה פולד - 25 במרץ 1947
שלט הסבר ברחוב ברכה פולד
מישקה בן-דוד

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1952 (בן 72)  גבעת שמואל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2002)  פרס הרי הרשון (1976)  פרס הרי הרשון (1977) 
 
מישקה (משה) בן דוד (נולד ב-22 במרץ 1952 בגבעת שמואל) הוא סופר ישראלי שנמנה עם בכירי "המוסד". הוא פרסם רומנים, קובצי סיפורים, ספרי מתח וספרי עיון.
ביוגרפיה

בן-דוד היה חלק מגרעין נח"ל, כשהתקבל לקורס טיס. כשנותב בקורס למגמת נווטות הדיח עצמו מן הקורס על מנת להצטרף לחבריו שלחמו בפלס"ר נח"ל. אלא שבהיותו דובר רוסית התבשר כי עליו לעבור ליחידת "מסרגה", שהייתה אחראית על האזנות ברוסית לחיילי הצבא האדום שהיו מוצבים במצרים. בהמשך שירותו הצבאי היה קצין מודיעין ביחידה 848, ובין היתר פיקד על מחלקת האזנה ניידת במלחמת יום הכיפורים ועל בסיס היחידה במוצב החרמון מתום מלחמת יום הכיפורים לאורך מלחמת ההתשה עם סוריה.
בשנים 1980-1977 שימש כשליח קהילתי מטעם ההסתדרות הציונית במילווקי שבוויסקונסין, והשלים תואר שני בספרות השוואתית מטעם אוניברסיטת ויסקונסין. נושא עבודת המוסמך שלו: השוואה בין כתביהם הספרותיים והפילוסופיים של האקזיסטנציאליסטים.
בשנים 1985-1980 שימש כמנהל מתנ"ס "בית-רוס" בגבעת שאול בירושלים והקים וניהל עבור החברה למתנ"סים את מרכז המידע והתוכניות (מרכז הדרכה ארצי), בשיתוף עם תוכנית שוורץ להכשרת מנהלים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1989 קיבל תואר דוקטור בספרות עברית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלו נעשתה בהנחייתו של פרופ' דן מירון, והיא נושאת את השם "רומן מלחמת העצמאות: 1958-1949".
בין השנים 1987 ל-1999 שירת ב"מוסד" בתפקידי שטח, מודיעין ופיקוד והגיע בו לדרגה גבוהה. בין היתר כיהן כראש מחלקת המודיעין של יחידת קיסריה. במסגרת שירותו השתתף, בשנת 1997, בניסיון ההתנקשות הכושל בח'אלד משעל, והוא שמסר לירדנים, בהוראת מפקדיו, את סם הנגד שהציל את חייו של משעל.
שירותו במוסד בא לידי ביטוי בספריו "דואט בביירות", "מפגש בברלין", "אהבה אסורה בפטרבורג", "ביקור אחרון במוסקבה" ו"תחנה סופית אלג'יר" שעלילותיהם סובבות את "המוסד" וסוכניו. באוגוסט 2022 ציין בסיום ספרו "תיק בלוגה" כי זהו רומן הריגול האחרון שתכנן לכתוב.
בשנת 2003 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
בין השנים 2005 ל־2007 ניהל את התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים.
בהמשך כתב רומנים נוספים שזכו לשבחים רבים - ששה מהם זכו לתואר "כותר זהב" ושניים לתואר "כותר פלטינה" (על מכירת מעל 40,000 עותקים). ספריו "הכריש" ו"תיק בלוגה" התייצבו מיד לאחר הופעתם בראש רשימת רבי המכר של "סטימצקי" ושל "צומת ספרים" ושהו בראש במשך שבועות רבים. ספריו תורגמו לאנגלית, צרפתית וטורקית. חיבר תסריטים לפי ספריו. בן-דוד מופיע לעיתים קרובות בטלוויזיה כפרשן לנושאי ספרות הריגול, מוסד וביון.
חיים אישיים

בן דוד מתגורר משנת 1983 במושב רמת רזיאל, שם הקים וניהל חוות סוסים. נשוי לשינה, מטפלת ברפואה סינית, ואב לשלושה.
ספריו

זקן: סיפורים, הוצאת "אל"ף", 1979.
חיילים שמחים, הוצאת משרד הביטחון, 1982.
אהבה, אחרת, הוצאת משרד הביטחון, 1984.
הבריחה האחרונה: תסריט פוליטי, הוצאת מעריב, 1984.
מרגוליס נוסע לווגאס: סיפורים, ספריית פועלים, 1984.
חיילים שמחים, אנשים לא כל-כך הוצאת זמורה ביתן, 1987.
מפלשת עד צקלג: עיונים ברומן מלחמת העצמאות, הוצאת משרד הביטחון, 1990.
ספר האפשרויות המוגבלות, הוצאת הד ארצי, 2000.
דואט בביירות, הוצאת כתר, 2002.
לא ראיתי חיילים שמחים, הוצאת "קסת", 2003.
אלוהים מאוהב, הוצאת "מעריב", 2005.
מפגש בברלין, הוצאת "מעריב", 2006.
אהבה אסורה בפטרבורג, הוצאת כתר, 2008.
ביקור אחרון במוסקבה, הוצאת כתר, 2010.
החיים, האהבה, המוות: מסע לגיבושה של פילוסופיה על פי המדע, ידיעות ספרים, 2011.
תחנה סופית אלג'יר, ידיעות ספרים, 2012.
סוף המרוץ, הוצאת ידיעות-ספרים, 2013
לא ראיתי חיילים שמחים, הוצאת כתר, 2013.
איפה מינה, כנרת זמורה-ביתן, 2015.
העכבר והסנאי - ספר ילדים, איורים מישל קישקה כתר ספרים, 2015.
הכריש, הוצאת תכלת, 2017
על החיים ועל המוות, הוצאת תכלת, 2019
חודש בשנה, הוצאת תכלת, 2021. רומן העוסק בזוגיות ובמיניות הנלווית לה. במרכזו בני זוג, רון ונילי ציפורי, בשלהי העשור השישי לחייהם, ומתוארים זיכרונותיהם על חייהם ואהבותיהם.
פגישה בקצה הגשר, הוצאת תכלת, 2021
תיק בלוגה, הוצאת תכלת, 2022
ספריו > החיים, האהבה, המוות

ספרו "החיים, האהבה, המוות" (2011) מהווה ניסיון להצגה של עמדה פילוסופית כוללת המבוססת על תפיסת עולם מדעית. כותרת המשנה של ספר זה היא "מסע לבנייתה של פילוסופיה על פי המדע" (קוסמוסופיה). מוצגת בו תפיסה פילוסופית - "קוסמוסופיה" - המבססת תפיסת אדם ותורת מוסר על פי המדע.
בחלקו הראשון המחבר מנסח את המכנים המשותפים לתאוריות המדעיות הרווחות בתחומי היווצרות העולם, היווצרות החיים, האבולוציה - ומשתמש בהן כהנחות יסוד. לצורך אפיון האדם הוא נעזר בגנטיקה (הדמיון לבעלי חיים אחרים), אתולוגיה, וסוציוביולוגיה. האדם מאופיין כיצור ביולוגי עם מוח גדול - ו"מרווח על ביולוגי" במוחו, המאפשר לו יכולת בחירה ושיקולים רציונליים במקומות שבהם יש מספר אפשרויות להגשמת אותו צורך ביולוגי - דבר שנוצר בעזרת העולם המודרני, ויוצר "מעגל קסמים" בין המוח לעולם המודרני.
בהיותנו יצור ביולוגי, גם תכונותינו ויכולותינו נוצרו באופן ביולוגי וצריכות להתממש - ולכן עלינו לאתר את יכולותינו הטבעיות ולממשן בהתאם לעוצמתן הפנימית.
כיצור ביולוגי שנוצר באופן מקרי, לא נוצרנו בכוונת מכוון כלשהי, ולא נוצרה בנו נפש שיכולה להישאר אחרי מותנו. בהיעדר אלוהים ונפש לא-פיזיקלית, המוות הוא מוחלט, וצריך להוות אמת מידה למה ראוי ולא ראוי שנעשה בחיינו.
לאור ניתוח מצבו של האדם מנוסחים "עקרונות הקוסמוסופיה": גודלו ומקריותו של היקום מחייבים ענווה קוסמית; מקריות היווצרותנו והדמיון הגנטי לחיות אחרות מחייב ענווה ביולוגית; עובדת מותנו מחייבת ענווה קיומית; מוגבלותם של מוחנו ושל המדע מחייבים ענווה הכרתית; והיותנו מופעלים על ידי עקרונות ביולוגיים צריכה להתבטא בענווה לגבי התפיסות המוסריות שלנו. בצידן מתאפשרת אחווה קיומית וביולוגית עם שאר בעלי החיים החולקים עמנו אותם גנים ואותו גורל קיומי (מוות) - ובעיקר עם האדם; וסובלנות הכרתית ומוסרית, שכן איננו בטוחים בידיעתנו ובצדקתנו.
לחיים אין משמעות חיצונית - אך אנו יכולים להעניק להם משמעות פנימית על ידי הכרה בצורך לאתר את יכולותינו, לדרגן על פי עוצמתן הטבעית, ולממשן.
תורת המוסר הקוסמוסופית מתבטאת בקביעה שמה שטבעי לנו ואינו פוגע באחר - מותר, ומה שמהווה סטייה מטבענו, ובמיוחד אם פוגע באחר - אסור. למשל, לנוכח עובדת מותנו, טבעי וראוי להשקיע בצאצאינו, הנושאים את הגנים שלנו, אך לא ראוי להשקיע בעשיית שם שיישאר לדורות או בעשיית רכוש רב מהניתן לניצול על ידנו ועל ידי בנינו (שכן לכל אלה אין משמעות מבחינתנו אחרי מותנו, והם בחזקת סטייה).
הספר יצא במהדורה מקוצרת ומעודכנת בשם "על החיים ועל המוות - הטאו לרציונלים: עקרונות התייחסות לעצמנו, לזולת ולעולם" בהוצאת תכלת, 2019
ספריו > הכריש

בשנת 2017 יצא ספרו, הכריש, שעלילתו המתרחשת ב-2022 מתארת בתחילתה פשיטה של מאות רבות של מחבלי חמאס על ישובי עוטף עזה, פלישה של חזבאללה מלבנון וכן חזית לחימה מול ערביי ישראל. אירועים שנחשבו בזמנו כדמיוניים אך התממשו בחלקם בשנת 2021 במבצע שומר החומות, וב-2023 בטבח שבעה באוקטובר.
הערות שוליים

↑  מישקה בן-דוד, הטראומה של "מר התרעה": דמותו המיוסרת של יואל בן־פורת, מפקד 8200 ביום כיפור, באתר ישראל היום, 21 בספטמבר 2023
↑  נעמה לנסקי (צילומים: אי.פי, רויטרס), האיש שלנו במוסד, באתר ישראל היום, 20 באוגוסט 2010
↑  רונן ברגמן, "נקודת האל חזור", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007, עמוד 431
↑    גל פרל פינקל, ‏צדקת הדרך: האם המטרה מקדשת את האמצעים, בעיתון מקור ראשון, 3 בינואר 2021.
↑  גל פרל פינקל, ‏תרחיש האימים: האם כוחות היבשה של צה"ל יספיקו במערכה הבאה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 בינואר 2018
↑  גל פרל פינקל, "מבצע אנטבה מקוצר ומשופר", הבלוג על הכוונת, ‏ 14 בספטמבר 2022.
1 2 3  הוצאה מחודשת ל"חיילים שמחים"
↑  גל פרל, "עם שלא יודע לכבד את הגיבורים שלו, לא יהיו לו גיבורים", הבלוג על הכוונת, ‏ 11 בספטמבר 2016.
↑  אריק גלסנר, על "חודש בשנה", של מישקה בן-דוד, בהוצאת "תכלת", בבלוג "מבקר חופשי", 36 ביולי 2021
↑  אייל לוי, מראה שחורה: הסופר ואיש המוסד לשעבר שחזה את 7 באוקטובר חוזר ליישובי העוטף, באתר ישראל היום, 14 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300258905171  BnF: cb14586593w (data)  GND: 132564467  ISNI: 0000 0000 6658 7407  LCCN: n80039309  NLK: KAC2018P7387  VIAF: 67630846   WorldCat (עם VIAF): 67630846
עבד אל-כרים מחמוד אבראהים

| --- | --- |

 לידה:  מחוז טרטוס
 מדינה:  סוריה (1980–2024) סוריה
 השתייכות:  צבא סוריה
 דרגה:  לוטננט גנרל 
 תפקידים בשירות
 רמטכ"ל צבא סוריה
 → עלי עבדאללה איוב נור א-דין נעסאן ← 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בסוריה 
 
עבד אל-כרים מחמוד אבראהים (בערבית: عبد الكريم محمود إبراهيم) היה ראש המטה הכללי של צבא סוריה.
מינויו למפקד הצבא

במאי 2022 הוא מונה בצו נשיאותי של נשיא סוריה בשאר אל אסד לראש המטה הכללי של הצבא הסורי. וזאת לאחר כ-4 שנים שבהם התפקיד לא היה מאויש מאז מינויו של עלי עבדאללה איוב לשר ההגנה.
באוגוסט 2024 דווח בתקשורת כי הוא אישר לאיראן לבצע פעולות איבה נגד ישראל משטח סוריה, באופן שגרם לתגובה ישראלית נגד סוריה, וזאת ללא ידיעתו של נשיא סוריה בשאר אל אסאד.
ביולי 2024 דווח שהאיחוד האירופי הטיל עליו עיצומים (יחד עם שר ההגנה, עלי מחמוד עבאס) בשל הפרות של זכויות האדם בסוריה, ובכלל זה "עינויים ואלימות מינית".
ב-7 בדצמבר 2024 בעת מתקפת המורדים שהובילה לנפילת משטר אסד נשא נאום במקומו של הנשיא ובו הבטיח כי "טבעת ההגנה סביב דמשק בלתי מנוצחת".
למחרת, ב-8 בדצמבר לאחר עזיבתו של הנשיא אסד את סוריה, דיווחה התקשורת כי לא ברור מקום הימצאו של שר ההגנה.
הערות שוליים

↑  Ahmad, לפי הנחיותיו של הנשיא אל-אסד: הגנרל איברהים ביקר במספר יחידות הפועלות באזורי חמאת, אידליב ודיר א-זור, באתר סוכנות הידיעות הערבית הסורית (בערבית)
↑  פסח מלובני, אסד ממנה שר ביטחון חדש פרו איראני, באתר ישראל דיפנס, ‏10/05/2022
↑  שחר קליימן, דיווח: הרמטכ"ל הסורי אישר ירי כטב"מים לעבר ישראל - ללא ידיעת אסד, באתר www.israelhayom.co.il, ‏8/8/2024
↑  ליאור בן ארי, דיווח: הרמטכ"ל הסורי ביקר באיראן ופעל ללא ידיעת אסד, באתר ynet, 8 באוגוסט 2024
↑  ספיר ליפקין, ‏רמטכ"ל צבא סוריה נגד אסד: הביקור החשאי בטהראן - והפעולות שאישר, באתר ‏מאקו‏, 8 באוגוסט 2024
↑  ליאור בן ארי, "הרמטכ"ל הסורי אישר שיגור כטב"מים לישראל, בלי ידיעת אסד", באתר ynet, 8 באוגוסט 2024
↑  יאיר אמר, ‏למרות הדיווחים: אסד נעדר, רמטכ"ל הצבא נאם במקומו, באתר "סרוגים", 7 בדצמבר 2024
↑  ליאור בן ארי והסוכנויות, אחרי הפרסה באוויר וההיעלמות מהמכ"ם, רוסיה טוענת: "אסד עזב את סוריה", באתר ynet, 8 בדצמבר 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוריה ובנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פנחס שדה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 ביוני 1929 לבוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  29 בינואר 1994 (בגיל 64) ירושלים 
 שם לידה:  פנחס פלדמן
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודי
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 שם עט:  יריב אמציה, דן אורן, ש. פנחס 
 עיסוק:  סופר, משורר, מתרגם ומעבד תרגומים
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  ספרות, שירה, תרגום, עריכת סיפורי עם יהודיים ומסורות יהודיות
 יצירות בולטות:  "החיים כמשל", "על מצבו של האדם", "נסיעה בארץ ישראל והרהורים על אהבתו הנכזבת של אלוהים"
 תקופת הפעילות:  1945–1994 (כ־49 שנים)
 הושפע מ:  ניטשה, ישו, היינה, גתה, הלדרלין, הבעש"ט, רבי נחמן מברסלב
 השפיע על:  חגי לוי בנימין שבילי
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1990) 
 
פנחס שדה (17 ביוני 1929, לבוב – 29 בינואר 1994, ירושלים) היה סופר, משורר ומתרגם עברי.
תפיסת עולמו

שדה ביטא תפיסה אינדיבידואליסטית, בה נמצא במרכז היחיד. היחיד לא כפוף לתפיסות מוסדיות כלשהן, ובונה את דרכו באופן אישי. בספר "על מצבו של האדם" מבוטא הניכור מהגישה הממסדית בנלעגות שבה מוצג פסק דינו של הגיבור - שגנב חפיסת שוקולד על מנת שתהיה לו מתנת יום הולדת - פסק דין בו הוא נשפט בחומרה למען הגנה על גופי השיווק הקמעונאיים.
ביומניו מתאר שדה את חוויית הקיום שלו:
"מעולם לא הרגשתי איזו שהיא זהות עם סביבה שחייתי בה. הייתה זו הנחה אלמנטרית תמיד שאני נמצא בחוץ, והאופי היסודי של חיי היה הייחוד. חוויות של תחושת ייחודיות, זורחת, מגובשת במיוחד, נושאת מתח פיוטי, אף הן היו ללא ספור"
"העובדה שאנו מרעים לאוהבינו ואילו מבחינה מסוימת מקיימים התבוננות לא עוינת בשונאינו - מקורה פשוט בכך, שחוש פנימי אומר לנו כי הראשונים גורמים לנו לאסון בעוד שהשפעת האחרונים חיובית, משחררת וממריצה, ואולי אפילו מטהרת"
תפיסתו האינדיבידואליסטית של פנחס שדה מקרבת אותו אל האקזיסטנציאליזם, בכך שהוא שם במרכז את היחיד ואת קיומו היומיומי, לפני המחויבות לעקרונות מופשטים או למסגרות.
חייו של האדם נתפשים כמתנהלים אל מול הגורל, אל מול האפשרויות שנפתחות בפניו להגשמה עצמית ובעיקר אל מול ה"אלוהים". האל מתואר בדרכים רבות לאורך שנות כתיבתו. אין אצל שדה התייחסות אל אלהים כמנהל של העולם וגומל שכר ועונש, אלא כ"בן שיח" של האדם, אשר למולו יכול האדם להבין את משמעות חייו. דמותו של האל כבן שיח נתמכת בתיאורי הפנייה של הסופר אליו לאורך ספריו, ובניסיונותיו לתאר אותו באופן מואנש (למשל האל אשר פורש מתפקידו ככזה ומתיישב בעיר גדולה בה הוא חי את חייו כאדם קשיש בדירה קטנה).
ספרו המרכזי של שדה, "החיים כמשל", סובב סביב נקודות אלה, כאשר מוסבר בו כי החיים הם המשל בעוד שהאלוהים הוא הנמשל. כלומר שעל האדם לחפש את מופע האל והמסר שהוא מעביר בכל אירוע שמתרחש לאדם בחייו. את המופע הזה הוא מחפש ומוצא בכל פרט במציאות, כולל באלה הנחשבים כנחותים ביותר. על פי התיאור ב"החיים כמשל": 'להגיע אל ירושלים של מעלה דרך תעלות הביבים'.
לכותב יש חשיבות רבה בהקשר זה, בכך שהוא יכול ומצווה 'להפוך את ענבי החיים ליין השירה'[דרושה הבהרה] ולקרב לכך את כלל האנשים. כלומר שלמשורר או לסופר יש מבחינת שדה יעוד, והוא אף דן בחומרה במקומות רבים כותבים אשר לא מקדישים לכך את כתיבתם.
יש הרואים בהגותו של שדה קווים של ניהיליזם 'דתי' או מטאפיזי - העיקר הוא היחס האישי של האדם אל מול העליונים. מסגרות-החיים הסטנדרטיות הן שוליות ביחס לזה.
שדה מזכיר בין הדמויות שהשפיעו על תפיסת עולמו את פרידריך ניטשה, ישו, היינריך היינה, גתה והלדרלין.
הנצחה

ב-אפריל 2011, נקבע לוח זיכרון בכניסה לביתו של שדה ברחוב "דרך ההגנה 138" בתל אביב.
ב־2014 הוקדש לו אחד הפרקים בסדרה של חגי לוי - "המקוללים", שהוקרנה בערוץ 8.
ספריו

1951 - משא דומה, שירים, פנחס שדה, הוצאת מחברות לספרות
1958 - החיים כמשל, פנחס שדה, הוצאת ששת
1961 - אידה, פנחס שדה, הוצאת קריית ספר
1967 - על מצבו של האדם, פנחס שדה, הוצאת עם עובד
1969 - מות אבימלך ועלייתו השמיימה בזרועות אמו, פנחס שדה, הוצאת שוקן
1970 - ספר השירים 1947-1970, פנחס שדה, הוצאת שוקן
1970 - העשב האדום בוער לאט, הנהר הירוק זורם לעד, פנחס שדה, ספריית תרמיל
1971 - נסיעה, פנחס שדה, הוצאת שוקן
1974 - נסיעה בארץ ישראל והרהורים על אהבתו הנכזבת של אלוהים, פנחס שדה, הוצאת שוקן
1977 - אל שתי נערות נכבדות, שירים, פנחס שדה, הוצאת שוקן
1980 - 42 רישומים ויומן הכתיבה של החיים כמשל, פנחס שדה, הוצאת פרוזה
1981 - תיקון הלב, סיפורים, חלומות, שיחות של רבי נחמן מברסלב, פנחס שדה, הוצאת שוקן
1983 - ספר הדמיונות של היהודים (סיפורי עם), פנחס שדה, הוצאת שוקן.
1985 - מבחר שירי ח"נ ביאליק עם שבע הרצאות מאת פנחס שדה, עריכה וכתיבה פנחס שדה, הוצאת דביר והוצאת שוקן.
1985 - ספר האגסים הצהובים, פנחס שדה, הוצאת שוקן.
1987 - ענני (לקט תפילות), עריכה והערות בידי פנחס שדה, הוצאת כרטא.
1988 - שירים 1988-1985, פנחס שדה, הוצאת שוקן
1988 - הגנב, פנחס שדה, הוצאת כרטא (הוצאה מחודשת).
1988 - סיפורי הבעש"ט, עריכה בידי פנחס שדה, הוצאת כרטא.
1988 - אשתי אהובתי בואי ונרקוד (ספר שני של סיפורי הבעש"ט), עריכה בידי פנחס שדה, הוצאת כרטא.
1993 - איך זינג ווי א פייגאלע, שירים 1982–1992, פנחס שדה, הוצאת שוקן.
1993 - איש בחדר סגור, לבו שבור, ובחוץ יורדת אפילה: אמרות, תורות וסיפורי חיים של רבי מנחם מנדל מקוצק, הוצאת שוקן.
2013 - פנחס שדה: היומנים, בעריכת אילת נגב ויהודה קורן, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר.
ראו גם

החיים כמשל
לקריאה נוספת

אורציון ברתנא, מן הפסיכולוגיה אל הנבואה : על "החיים כמשל", לדרכו של שדה, מאזנים, ס"ד 10, תש"ן 1990. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אמנון נבות, המצב הרביעי, "על מצבו של האדם" בהשוואה ל"המצב השלישי של עמוס עוז, מאזנים, ס"ה 6, תשנ"א 1991. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מנדל פייקאז', הנחמנידע ו"תיקון הלב" : פנחס שדה והתעניינותו הסלפנית בר’ נחמן מברסלב, סימן קריאה, 1 באפריל 1983
טובי סופר, הרהורים נוגים על אהבתו הנכזבת של אלוהים והערה נוספת לעניין הבגידה, עם קריאת "ספר האגסים הצהובים" לפנחס שדה, מעריב, מאי 1985.
סיגל גפן, סיפורי הבעש"ט - מה בין עגנון לשדה?, מאזנים, ע' 5, תשנ"ו 1996. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
בלהה רובינשטין, קריאת מעמקים, משוררים בעקבות סיפור יונה, קריאה בשירי פנחס שדה, זלדה, רבקה מרים ויונדב קפלון, עלי-שיח, 43, תש"ס 2000.
צבי לוז, המציאות האחרת, על שירת פנחס שדה, עלי-שיח, 42, 1999.
טל רשף, שדה כפילוסוף קיומי, ביקורת אקזיסטנציאלית על עיקרי תורתו של פנחס שדה, פרוזה, 102, 1988.
משה גנן, אני נושא את שירי אל הרעב לרוח, הוצאת גושן, תשס"ד.
אהוד בן עזר, להסביר לדגים (עדות על פנחס שדה), הוצאת אסטרולוג, 2002.
יותם ראובני, דיוקן-1: פנחס שדה, הוצאת נמרוד, 2002.
יותם ראובני, שיחות עם פנחס שדה, (בעריכת שלום (מתן) שלום), בלימה, ירושלים-ברלין, תשפ"ד (2024)
אדיר כהן, סופרים עבריים בני זמננו, הוצאת ספרים מ. מזרחי, תל אביב
אילת נגב, פנחס שדה: אני מוכן לשלם לאלוהים כדי לחזור על חיי שוב ושוב, בתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: משכל, 1995. גרסה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה
הלית ישורון, איך עשית את זה? – ראיונות 'חדרים', הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה, 2016, עמ' 119–129, ראיון עם פנחס שדה מאוגוסט 1986.
אלי אשד, הקומיקס הישראלי : מהצבר ועד גיבור העל - דמויות ומגמות מרכזיות בעלילון העברי 1935–2000, כתב הוצאה לאור, 2022, הפרק "פנחס שדה", עמ' 113–152.
הערות שוליים

↑  פנחס שדה כתב את "החיים כמשל" בגיל 27, אך הוא יצא לאור רק לאחר שנתיים, בשנת 1958.
↑  כך מצוין ביומניו.
↑  המצבה ומקום הקבר של פנחס שדה, באתר "פרויקט גלעד"
↑  פנחס שדה, איילת נגב ויהודה קורן (ע), פנחס שדה - היומנים,  דביר, 2014
↑  יצחק אברהמי, אשרי, נביא אני!...27 שנות פנחס שדה - באוטוביוגרפיה פבסדו-פילוסופית ושחצנית, מעריב, 2 בינואר 1959
↑  חיה קדמון, משל למה?, קול העם, 30 בינואר 1959
↑  אהוד בן עזר, בחצות הלילה עם פנחס שדה, למרחב, 6 ביוני 1969
↑  אברהם חוף, סיפורים ושירים חדשים של פנחס שדה, למרחב, 26 במרץ 1971
↑  גדעון תלפז, הקיטש הקדוש, מעריב, 20 באוגוסט 1971
↑  יפה ברלוביץ, מסע לחיפוש האלוהים, דבר, 20 בדצמבר 1974
↑  יותם ראובני, יומן אבסולוטי, כותרת ראשית, 27 במרץ 1985
↑  מיכאל ששר, בין שדה לעגנון:טוב-טעם וחוצפה משמשים בערבוביה, מעריב, 26 בפברואר 1988
↑   שני פוקר, כשיותם ראובני פגש את פנחס שדה, באתר הארץ, 5 במרץ 2025
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אבנר טריינין, אברהם ב. יהושע | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם ט. כרמי, נתן יונתן  1990 | הבא: ס. יזהר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306485405171  PLWABN: 9810640416805606  BnF: cb125465557 (data)  CiNii: DA04063851  GND: 124005853  ISNI: 0000 0001 0798 9307  LCCN: n83206304  MusicBrainz: 8adfbf96-445f-43a4-bf5d-d9d863276b65  NLA: 36506811  NTA: 073617598  RERO: 02-A027350006  SUDOC: 161140742  VIAF: 15178714   WorldCat (עם VIAF): 15178714 
לוחית זיכרון בכניסה לביתו של שדה בתל אביב
וונדר וומן

ערך זה עוסק בדמות קומיקס של גיבורת-על בדי.סי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

וונדר וומן, כפי שהופיעה על עטיפה אלטרנטיבית לחוברת Wonder Woman #750 ממרץ 2020, אמנות מאת סטנלי לאו.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  גרסת תור הזהב: All-Star Comics #8 (ינואר 1942) גרסת תור הכסף: Wonder Woman #98 (מאי 1958) גרסת העידן המודרני: Wonder Woman Vol.2 #1 (פברואר 1987) גרסת ה-52 החדשים: Flashpoint Vol.2 #5 (אוקטובר 2011)
 הופעה אחרונה:  גרסת תור הכסף: Crisis on Infinite Earths #12 (מרץ 1986)
 יוצרים:  ויליאם מולטון מרסטון, הארי ג'. פיטר
 גילום הדמות:  גל גדות (היקום הקולנועי של DC) • לינדה קרטר (אשת חיל)
 מידע
 שם אמיתי:  דיאנה מתמיסקירה, דיאנה פרינס
 כינויים:  האמזונה הקסומה, כוכב ספיר, אשת חיל (עברית)
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  תמיסקירה (קומיקס) 
 גזע:  אלה למחצה
 מין:  נקבה
 מקצוע:  לוחמת
 נטייה:  טוב
 כוחות:  תעופה, כוח מוגבר, מהירות מוגברת, כישורי לחימה, שמיעה מוגברת, ראייה מוגברת, חסינות נגד שכרות, עמידות מוגברת
 כלי נשק:  הפלצור של הסטיה, צמידים חסיני קליעים, חרב ומגן
 כלי רכב:  מטוס בלתי-נראה
 חברה בקבוצה:  ליגת הצדק, ליגת הצדק האפל, האמזונות
 חברה לשעבר בקבוצה:  יחידת אול-סטאר, חברת הצדק של אמריקה, חיל כוכב ספיר, חיל סינסטרו, הזועמות
 אזרחות:  תמיסקירה (קומיקס) 
 דמויות קשורות
 משפחה:  היפוליטה (אם) זאוס (אב, מת) יאסון (אח תאום) אנטיופה (דודה) ארס (אח למחצה) הרקולס (אח למחצה, מת) דונה טרוי (וונדר גירל) (שיבוט)
 אויבים:  דומסדיי, Queen Clea, Zara, Duke Dazam, Osira, מקסוול לורד, Minister Blizzard, מדוזה (DC קומיקס), Mask, Lord Conquest, Villainy Inc., Aegeus, Godwatch, Earl of Greed, Queen of Fables, Devastation, האדס (DC קומיקס), Superwoman, Hypnota, Genocide, ארס (DC קומיקס), דוקטור רעל, Angle Man, סירסי (DC קומיקס), דארקסייד, צ'יטה, ג'יגנטה, Baronesa Paula von Gunther, Doctor Cyber, Eviless, First Born, Veronica Cale, Egg Fu, דוקטור פסיכו, Duke of Deception, Cyborgirl 
 
וונדר וומן (באנגלית: Wonder Woman: "אשת הפלא"; בעברית כונתה בעבר "אשת חיל") היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת All-Star Comics #8 מדצמבר 1941, ונוצרה על ידי ויליאם מולטון מרסטון. דמות זו היא המפורסמת ביותר שבין גיבורות-העל והיא אחת משלושת גיבורי-העל (יחד עם סופרמן ובאטמן) שפורסמו מאז הקמתה של חברת DC. בנוסף, היא נחשבת לאחת מ"השילוש של יקום DC" יחד עימם.
וונדר וומן היא דיאנה, נסיכת האמזונות (המבוססות על המיתולוגיה היוונית) ושגרירתן בעולם. היא עוצבה בידי מרסטון כבעלת יכולות על-אנושיות וכלים שניתנו לה על ידי האלים האולימפיים, על מנת להביא שלום, אהבה ואחווה לעולם שסוע. בעיבוד העדכני לדמות, היא קיבלה את מאפייניה ואת כוחותיה מהאלים - יופי כשל אפרודיטה, חכמה כשל אתנה, כוח פיזי כשל דמטר, ואינסטינקטים חייתיים כשל ארטמיס.
דמותה של וונדר וומן מדורגת במקום החמישי ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים לפי אתר IGN, וכן במקום ה-20 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר. את דמותה של וונדר וומן בסרטי היקום הקולנועי של DC "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", "וונדר וומן", "ליגת הצדק" ו-"וונדר וומן 1984" מגלמת גל גדות.
היסטוריה פרסומית > פיתוח הדמות

ויליאם מולטון מרסטון שימש כיועץ חינוכי ל-All-American Publications ו-National Periodicals, שתי חברות שאוחדו מאוחר יותר ל-DC קומיקס, וזאת לאחר שראה בקומיקס פוטנציאל חינוכי גדול. בתחילת שנות ה-40, יקום DC נשלט בידי גיבורי על זכרים כסופרמן, באטמן וגרין לנטרן. מרסטון, פסיכולוג וממציא בדיקת לחץ הדם אשר הובילה לבדיקת הפוליגרף, הציג בפני מייסד חברת All-American Publications מקס גיינס רעיון ליצירת גיבורת על. גיינס הסתקרן מרעיונו של מרסטון ואישר לו להמשיך. לצורך הכתיבה, השתמש מרסטון בשם עט - שילוב שמו האמצעי שלו ושמו של גיינס, צ'ארלס מולטון. את דמותה של וונדר וומן פיתח ביחד עם אשתו, אליזבת הולוויי מרסטון, ועם סטודנטית שלו לשעבר, אוליב ביירן.
בניגוד לתפיסה המקובלת וונדר וומן לא הייתה האישה גיבורת העל הראשונה - עלילותיה של Black Fury (זעם שחור) פורסמו חודשיים לפניה, אך נפסקו לאחר מספר גיליונות. לעומתה, הצלחת וונדר וומן סללה את הדרך לדמות גיבורת העל.