stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הספר לבקרה אווירית ופיקוח טיסה
היסטוריה

קורס הבקרים הראשון בחיל החל בשנת 1952 במחנה סירקין ושמו היה קורס בקרים א'. משם הוא עבר ליב"א 501 בבסיס חפץ חיים, שם הכשירו את קציני הבקרה האווירית והפיקוח ואת חיילי החובה, ולימים נקלטו מקצועות נוספים מעולם הטיסה. בשנות ה-90 עברה ההכשרה לבסיס עובדה תחת בית הספר למקצועות התעופה, ובמרוצת השנים ההכשרות השונות של המערך התקיימו במסגרות שונות.
בית הספר הוקם ביולי 2020 ונוצר מתוך י"ב 528, ובכך שונה ייעוד היחידה ליחידת הדרכה. הקמתו נבעה מהצורך להכשיר את בקרי האוויר ופקחי הטיסה במקום אחד ועם זיקה מקצועית איכותית, ובית הספר נועד לתכלל את הכשרות היסוד ואת ההכשרות המתקדמות של המערך.
בטקס הפתיחה בהשתתפות מפקד חיל האוויר אלוף עמיקם נורקין, מפקד בית הספר החדש סא"ל ר' אמר כי פיזור ההכשרות הפריע ליצירת זהות מערכית, ונוצר חוסר בבית ספר שמגדיר את תורת הלחימה, הרמה והסטנדרטים הנדרשים. החיל הקים גם קורס מדריכים שאורכו כחודש והוא מספק כלים להדרכה. במקביל לחניכת בית הספר החדש הצטרפו לשורות החיל בוגרי קורס בקרה אווירית מספר 109, שבתזמון מיוחד סיימו את הקורס האחרון שפעל במתכונת הישנה.
בשנת 2020, עם פתיחת בית הספר, נקלטו הכשרות הקצונה לבקרי אוויר ופקחי טיסה. הקורס נמשך כחצי שנה ובסיומו משובצים הבקרים ביחידות הבקרה האווירית השונות, ועוברים קורס אימון מתקדם שאורכו ארבעה חודשים ומטרתו להסמיך אותם באופן רשמי לאיוש העמדות המבצעיות. לאחר שלמדו והכירו את עולמות התוכן השונים, מתמקצעים הבקרים כבקרי משימה וכבקרי תעבורה, הם מקבלים את היסודות ומוכשרים לבצע משימות בקרה ופיקוח. הקמת בית הספר לפיקוח ובקרה אווירית הובילה לשינויים בהכשרת הבקרים וביניהם הורחבה ההתנסות המעשית של כל צוער.
בשנת 2021 נקלטו הכשרות החוגרים מביסמ"ת כחלק מריכוז ההכשרות המקצועיות בבית הספר.
בשנת 2022, וכחלק מסגירת בית הספר לקצינים של חיל האוויר נקלטה הכשרת קציני בלון תצפית בבית הספר.
מבנה ותפקידים

בית הספר כפוף למערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי (מיח"ה 517) מכשיר בעלי מקצוע בתפקידים שונים וביניהם קציני פיקוח, קציני בקרה אווירית שעוסקים בבקרה תעבורתית ובבקרה משימתית, מש"קי בקרה אווירית ופקחי טיסה שמאיישים את מגדלי הפיקוח בבסיסי החיל הפזורים ברחבי הארץ.
תחת מפקד בית הספר נמצאים כמה גופים:
מגמת הכשרות חוגרים שאחראית על הכשרות היסוד לאוכלוסיות המש"קים.
מגמת הכשרות קצונה שאחראית על הכשרות היסוד לקציני בקרה אווירית, פיקוח טיסה, ומערכות רחף.
מרכז הדרכה בקרה שתפקידו לדמות תרחישים בסימולטור בקרה אווירית מתקדם ובנוסף אחראי על הכשרות מתקדמות לקצינים וחוגרים במקצועות הבקרה האווירית
מרכז הדרכה פיקוח טיסה שתפקידו לדמות תרחישים בסימולטור פיקוח טיסה מתקדם. ובנוסף אחראי על הכשרות מתקדמות לקצינים וחוגרים במקצועות פיקוח הטיסה
גף מד"ר שאחראי על ניהול ופיתוח תחום ההדרכה למערך הבקרה
גף אימון מתקדם שתפקידו להוביל את תחום אימוני הבקרה בתרגיל דגל כחול: בית הספר אחראי על משימת הבקרה בתרגיל, שידוע כגדול, רחב היקף ובין-לאומי. בית הספר משמש בתרגיל כיחידת בקרה אווירית סדירה.
מרתון מערך הבקרה האווירית ופיקוח הטיסה

בית הספר בעובדה מארח אחת לשנה תחרות שבה משתתפים נציגים נבחרים מכלל יחידות הבקרה ומגדלי הפיקוח בחיל האוויר. היחידות מתחרות ב-2 מקצים: בקרה אווירית ופיקוח טיסה והן נמדדות ברמת מקצוענותם בתרחישים השונים שמדמים הסימולטורים.
מפקדי בית הספר לבקרה אווירית ופיקוח טיסה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| סא"ל ר' | 2019 – 2022 | היה מפקדה האחרון של י"ב 528 והקים את בית הספר ב-2020, בתקופתו נקלטו הכשרות החוגרים |
| סא"ל י' | 2022 – הווה | מפקד בית הספר הנוכחי, בתקופתו נקלטו הכשרות קציני בלון תצפית |
הערות שוליים

↑  ליהי חנן, ‏גוזרים את הסרט: נפתח בית הספר החדש לבקרה אווירית ופיקוח טיסה, באתר חיל האוויר הישראלי, 20 ביולי 2020.
↑  שירלי אבידור, מיכל פומרנץ, ‏לראשונה: קצין בלון תצפית מסיים מסלול בבית-הספר לבקרה ולפיקוח, באתר חיל האוויר הישראלי, 10 בינואר 2023.
↑  נופר בליט, ‏המתקדם בעולם: מאמן פיקוח הטיסה בעובדה , באתר חיל האוויר הישראלי, 28 בנובמבר 2018.
↑  גל קמרס, ‏ישראלי, איטלקי וגרמני: מערך הבקרה בתרגיל ה"בלו-פלאג", באתר חיל האוויר הישראלי, 25 באוקטובר 2021.
↑  גל קמרס, ‏ראש בראש: הצצה למרתון מערך הבקרה ופיקוח הטיסה, באתר חיל האוויר הישראלי, 27 ביולי 2021
טקס סגירת יחידת הבקרה 528 והקמת בית הספר לבקרה אווירית ופיקוח טיסה
צוער בקורס קציני בקרה אווירית
צוער בקורס קציני פיקוח טיסה
קצינים מתאמנים בסימולטור פיקוח טיסה
הענקת תעודה ליחידה מצטיינת במרתון
בג"ץ דפי זהב נגד רשות השידור

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  10 בנובמבר 1980
 החלטה
 העתירה לפסול את החלטת רשות השידור נדחתה פה אחד, בנימוקים שונים
 חברי המותב
 חברי המותב:  משה לנדוי, מרים בן-פורת, אהרן ברק
 
בג"ץ 389/80 דפי זהב בע"מ נגד רשות השידור הוא פסק דין שניתן בשנת 1980 בבית המשפט הגבוה לצדק, ונחשב לפסק הדין המרכזי שביסס את הגישה המרחיבה לשימוש בעילת הסבירות, וצפה בו באופן גלוי המחלוקת העקרונית בין נשיא בית המשפט העליון משה לנדוי לשופט אהרן ברק בעניין זה. בפסק הדין אומנם נדחתה הטענה לאי-סבירות, אך בחוות דעתו ניסח ברק את גישתו העקרונית, שאותה הוא ביטא כבר קודם לכן בבג"ץ בעניין מרכז הקבלנים, ולפיה טענת אי-הסבירות עומדת כעילת פסלות גם כשלעצמה.
העתירה

חברת "שירותי פרסומת בשידור – רג'י בע"מ" (להלן: שפ"ב) קיבלה מרשות השידור זיכיון בלעדי לפרסומת המשודרת ב"קול ישראל", ועסקה בכך מאז שנת 1961. על פי ההסכם בין צדדים אלה הזיכיון מתחדש אוטומטית בתום תקופתו, לתקופה נוספת של עשר שנים, אלא אם בוטל על־ידי אחד הצדדים לפני מועד חידושו. באוקטובר 1979 דרשה חברת "דפי זהב" מרשות השידור להפעיל את זכותה לבטל את הזיכיון בתום תקופתו ולקיים מכרז לקביעת מקבל לזיכיון. רשות השידור התבססה על חוות דעת מקצועית שקיבלה מפרופ' עזרא סדן ועל ניסיונה הארוך והטוב עם שפ"ב, וסירבה לבטל את הזיכיון לשפ"ב, ועל כך באה העתירה של "דפי זהב".
"דפי זהב" הציגה שלוש טענות לפסילת החלטתה של רשות השידור:
פסק הדין

העתירה נדחתה על ידי שלושת השופטים שישבו בדין, משה לנדוי, מרים בן-פורת ואהרן ברק, כל שופט ונימוקיו.
הנשיא לנדוי דחה את שלוש טענותיה של "דפי זהב", ונימוקיו לדחיית כל טענה הם:
השופט ברק קבע (ונימק בהרחבה) שעקרונית די בעילת הסבירות כדי לפסול החלטה מינהלית, אך ההחלטה של רשות השידור נמצאת במתחם הסבירות ולכן אינה פסולה. הוא החל בהתייחסות כללית וציין כי:
בהתייחסו לעתירה כתב ברק:
השופטת בן-פורת הצטרפה לדעתו של השופט ברק לפיה יכול חוסר סבירות להוות נימוק בלבדי המצדיק את התערבותו של בית המשפט, אך שהחלטתה של רשות השידור במקרה הספציפי איננה בלתי סבירה במידה המצדיקה את התערבות בית המשפט, אם כי ייתכנו בגבול הסבירות גם דעות אחרות.
מחלוקת השופטים בעניין עילת הסבירות

אף שלמעשה כל שלושת השופטים דחו את העתירה של "דפי זהב", נימוקיהם היו שונים, בפרט בעניין משקלה של עילת הסבירות כנימוק לפסילת החלטה מינהלית.
בדבריו הציג השופט ברק ארבעה כללים לשימוש בעילת הסבירות:
כנגד טענתו של ברק כי השימוש בעילת הסבירות כעילה נפרדת מקובל במשפט הישראלי, התייצב הנשיא לנדוי בחוות דעתו. לדבריו, הניסוח שנתן ברק בבג"ץ בעניין מרכז הקבלנים, לאופן הבדיקה של בית המשפט את סבירות פעולות הרשות ”מחייב את בית המשפט לעשות את מלאכתו של עובד הציבור מחדש, כדי לבדוק אם הלה נתן משקל יחסי בלתי סביר לאינטרסים השונים הראויים להישקל. תפקיד זה לא קיבל בית-משפט זה על עצמו מעולם עד כה.” ביחס להסתמכותו של ברק על מקרי פסילה של פעולה "מופרכת מעיקרה ובשל כך בלתי-סבירה לחלוטין", טען לנדוי כי פעולה כזו ש"אף פקיד סביר לא היה יכול לעשותה", נחשבת לפעולה 'שרירותית', וזוהי העילה לפסילתה. משכך, גרס לנדוי, אין סיבה להעניק לטענת האי־סבירות מקום של עילה עצמאית, שכן חוסר סבירות כשלעצמו, כל עוד אינו נחשב לשרירותיות, אינו מספיק לשם פסילת פעולה מינהלית. לעומת ניסיונו של ברק לנסח כלל רחב באשר לשימוש בעילת הסבירות ציין לנדוי כי
גם לי נראה, שמוטב, כי נלך גם להבא בסוגיה רגישה זו מן הפרט אל הפרט, ללא הכללות חדשות העלולות אך לעורר תקוות שווא בלב האזרח, שלא בא על סיפוקו בהחלטה מינהלית, והוא או יועצו המשפטי יטעה ויחשוב שבית-משפט זה יביא אותו על תיקונו אחרי בדיקה חוזרת של סבירות ההחלטה.
נוסף על כך, לנדוי כתב כי הניסוח שבחר ברק בפסק הדין בעניין דפי זהב, זה המכיר ב"מתחם הסבירות", מפיג את החשש להבנה שגויה של עילת הסבירות, כביכול כל מה שנראה לשופט כטעות בשיקול דעתו של הפקיד יכול להביא לפסילת ההחלטה.
"אחרי העיון בחוות דעתו יורשה לי לחזור על דברי S. A. de Smith, supra, כי בנושא זה 'הכל תלוי במה שמתכוונים לבטא במלה סבירות׳. לאור הסבריו של חברי נראה לי שלמעשה עמדותינו אינן כה מנוגדות, ושהמחלוקת מתמצית במדה רבה בעניין שבמינוח: אם אמנם לא בסבירות ההחלטה המדובר אלא בסבירות הרשות המינהלית המחליטה, ואם אמנם קיים 'מתחם של סבירות', ואם מדת הסבירות בהקשר זה אינה כמדת הסבירות הידועה לנו מדיני נזיקין, כי אז פג החשש שמא יובנו הדברים שלא כהלכה, כאילו החלטה מינהלית תבוטל כל אימת שהשופט הפוסק ימצא בה פגם של חוסר סבירות כמשמעות המונח הזה בלשון בני אדם".
כל השופטים שישבו בדין בעניין דפי־זהב הסכימו, שהן במישור המשפט הרצוי והן במישור המשפט המצוי כפופה פעולת המינהל, בעניין אינדיבידואלי כבעניין כללי, לדרישת הסבירות.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 389/80 דפי זהב בע"מ נ' רשות השידור, לה(1) 421 (1980)
↑  בג"ץ 840/79 מרכז הקבלנים והבונים בישראל, ואח' נ' ממשלת ישראל, לד(3) 729 (1980)
↑  בג"ץ 143-64 סלמון אדטו נ' עמידר החברה הלאומית לשיכון עולים בע"מ ניתן ב-30 ביולי 1964
↑  בג"ץ דפי זהב, עמ' 437
↑  בג"ץ 156-75 פאוזי דקה נ' שר התחבורה, ניתן ב-27 בינואר 1976
1 2  בג"ץ דפי זהב, עמ' 432
↑  בג"ץ דפי זהב, עמ' 432–433
↑  איל זמיר, ‏עילת אי־הסבירות במשפט המנהלי, משפטים ‏יב, תשמ"ב
בלאדימיר דיאס

בלאדימיר יובאני דיאס סאוודרה (בספרדית: Bladimir Yovany Díaz Saavedra; נולד ב-10 ביולי 1992) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה

דיאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומויות בקולומביה, ממנה עבר לשחק בליגת העל של אל סלוודור. בעונת קלאסורה 2016 הבקיע 15 שערים והיה מלך שערי הליגה. בין לבין שיחק גם בתאילנד וגוואטמלה.
ביוני 2022 דיאס חתם באלאשקרט ירוואן מליגת העל הארמנית עד לסיום העונה.
ב-27 בדצמבר 2022 חתם בא-דירייה מהליגה הסעודית השנייה, אך שוחרר ממנה כעבור שלושה שבועות.
ב-1 בפברואר 2023 חתם בסקציה נס ציונה מליגת העל.
הערות שוליים

↑  תומר חבז, ‏בלדימיר דיאס ואור אינברום חתמו רשמית בנס ציונה, באתר ONE‏, 1 בפברואר 2023
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בלאדימיר דיאס".
ג'אניקולו

מבט על הגבעה מכיוון צפון מזרח.
ג'אניקולו (באיטלקית: Gianicolo, בלטינית - יאניקולום - Janiculum) היא גבעה במערב העיר רומא בירת איטליה. בעבר נקראה הגבעה גם "הר הוותיקן" (Mons Vaticanus).
על אף היותה הגבעה השנייה בגובה בשטח העיר רומא של ימינו (אחרי מונטה מריו), הגבעה אינה אחת משבע גבעות רומא, בשל היותה בגדתו המערבית של נהר הטיבר ומחוץ לשטחי רומא העתיקה.
גאוגרפיה

הגבעה היא מצוק ארוך שמשתרע לגדתו הימנית (המערבית) של נהר הטיבר למול גבעת האוונטין (באזור הנקרא מונטה מאריו) אורכה של הגבעה, מצפון לדרום, כ-5 ק"מ. מרחקה של הגבעה מהנהר נע בין 100 מטרים (בדרום) לכ-2 ק"מ בצפון. הנקודה הגבוהה ביותר בגבעה היא בקצהה הצפוני, הנקרא מונטה מאריו, שגובהה 146 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > העת העתיקה

בתקופת הרפובליקה הרומית הייתה הגבעה, הנמצאת ממערב לנהר הטיבר, מחוץ לתחומה של העיר רומא. הגבעה היוותה אתר מקודש ליאנוס, אל השערים במיתולוגיה הרומית, ונערך בה פולחן אשר כלל צפייה במעוף הציפורים לשם חיזוי העתיד.
היסטוריה > חומת אורליאנוס

תוואי חומת אורליאנוס הקיף חלקים מהגבעה על מנת לכלול בתחום העיר את טחנות המים שהיו עליה. טחנות אליה שימוש כטחנות הקמח של העיר. ככל הנראה הטחנות נבנו על ידי הקיסר אורליאנוס בשלהי המאה השלישית. בשנת 537, בעת המצור של הגותים על העיר, חסמו הגותים את אמות המים שהובילו מים אל התחנות, אולם בתום המצור שוקמו אמות המים, והמשיכו לפעול עד ימי הביניים (ישנן עדויות לפעולתן בתקופת שלטונו של האפיפיור גרגוריוס הרביעי, באמצע המאה התשיעית).
היסטוריה > המאה ה-19 עד ימינו

בשנת 1849 נערך על הגבעה ובסמוך לה קרב בין כוחותיו של ג'וזפה גריבלדי לבין הכוחות הצרפתיים שהגנו על האפיפיור ועל שלטונו בעיר רומא. הצרפתים דחקו את המגינים והצליחו לכבוש מחדש את רומא ולהשיבה לאפיפיור, שבינתיים נמלט לעיר גאטה.רק ב-1870, כעשור לאחר איחוד איטליה, הצליחו כוחות איטליה בפיקודו של המלך ויטוריו עמנואלה השני לכבוש את העיר ולהכריז עליה כבירת איטליה. 
אנדרטה לזכר הקרב ולזכר הנופלים במאבק לעצמאות איטליה הוקמה בראש הגבעה. בראש האנדרטה פסל של גריבלדי רוכב על סוס. עד 1929, בזמם שהיחסים בין איטליה לבין הוותיקן היו גרועים ומתוחים,פנה הפסל לכיוון מערב, כאילו השגיח על הוותיקן והאפיפיור. לאחר שיושבו ההדורים, סובבו את הפסל ופניו לכיוון מזרח, צופות אל המרכז העתיק של רומא.
מאז שנת 1847 נהגו לירות מדי יום, בשעה 12:00 בצהריים על מנת להודיע על השעה. הירי בוצע מטירת סנטאנג'לו, והועבר בשנת 1904 לתותח שהוצב בראש הגבעה. מנהג זה נמשך עד שנת 1939 והופסק בשל מלחמת העולם השנייה. בעקבות לחץ ציבורי, המנהג חודש ב-21 באפריל 1959.
אתרים בעלי חשיבות

על גבעת ג'אניקולו נמצאת כנסיית סן פייטרו אין מונטוריו שנבנתה במקום בו, על פי האמונה הנוצרית נצלב פטרוס הקדוש.
כמו כן על הגבעה ממוקמת מזרקת אקווה פאולה שנבנתה בסגנון הבארוק בהוראת האפיפיור פאולוס החמישי.
בתי כנסת בהודו

בית הכנסת מגן דוד בקולקטה
בהודו ממוקמים בתי כנסת רבים, אם כי חלקם אינם משמשים עוד למטרה זו ומצויים במצבי שימור ודרגות שימור שונים. מבנים אלו הוקמו ממחצית המאה ה-16 ועד מחצית המאה ה-20 על מנת לשמש את שלוש הקבוצות השונות של היהודים בהודו - יהדות קוצ'ין, בני ישראל והיהודים הבגדאדיים.
רקע

תולדות היהודים בהודו היו שלוות יחסית לאחיהם במזרח התיכון ובאירופה, שנרדפו שוב ושוב. הם המתינו מאות שנים כדי לבנות את בתי הכנסת הראשונים שלהם, והתפללו במבנים זמניים או בבתים פרטיים. בפועל הם בנו בתי כנסת רבים בכל רחבי הודו, וכמעט כולם מוסיפים לעמוד על תילם. המבנים שנבנו בסופו של דבר היו מגוונים מאוד בקנה המידה ובסגנון.
בכל בית כנסת בהודו נמצאת בימה - מסורת יהודית ספרדית. מאפיינים נוספים של בתי הכנסת ההודיים הם ספסלי עץ, שפע של פנסי זכוכית ומתכת תלויים ומוארים בשמן, חלונות סגורים גדולים, כיסא לטקס ברית המילה ועוד אחד עבור אליהו הנביא, ואזורי ישיבה נפרדים לגברים ולנשים.
מרבית יהודי הודו עלו מרצונם לישראל, אך בהודו קיימת עדיין קהילה של כ-4,500 יהודים (רובם בני ישראל, כמה מאות בגדאדיים וכ-50 יהודי קוצ'ין), שעושה שימוש בבתי כנסת. חלק מבתי הכנסת שאינם משמשים עוד לתפילה הם מוזיאונים לתולדות יהודי הודו.
בתי כנסת קוצ'יניים

בקראלה, בדרום-מערב הודו, שרדו שמונה בתי כנסת, שרק אחד מהם מתפקד כבית תפילה. הקמתו החלה בשנת 1568 ונוספו עליו עם הזמן תוספות שונות.
בית הכנסת קוצ'אנגדי (אנ') בקוצ'י היה העתיק ביותר על פי ההיסטוריה המתועדת. הוא נבנה בשנת 1344, נהרס על ידי טיפו סולטאן בשנת 1789 ומעולם לא נבנה מחדש. לוח ועליו כתובת מבית כנסת זה הוא השריד העתיק ביותר שקיים מכל בית כנסת בהודו.
בתי הכנסת בקוצ'ין הושפעו ממסורות בנייה הודיות בשילוב עם השפעותיהם של סוחרים ושל פולשים אימפריאליסטים לאורך הדורות. עד המאה ה-16 והגעתם של הפורטוגזים להודו היו גגות של מבנים מקומיים ממוסגרים לעיתים קרובות בבמבוק ומכוסים בסכך של עלי דקל – טכניקה שממשיכה להיות נפוצה בכפרים של קראלה גם כיום. הגג היה מונח על קירות בוץ או על קירות בנויים פשוטים. עם הזמן, אומצו במקום זאת גגות מעץ (לעיתים קרובות טיק) המכוסים באריחי טרקוטה שטוחים, שנשענו על קירות אבן עבים. כך, הרכיבים המקומיים שולבו בטכניקות בנייה זרות שהובאו להודו על הפורטוגזים ומאוחר יותר ההולנדים. אלו השפיעו גם על ארכיטקטורת בתי הכנסת והשתלבו עם הצרכים של הטקס היהודי.
בתי הכנסת בקוצ'ין הם ייחודיים בכך שהם כוללים שתי בימות. העיקרית נמצאה באזור הישיבה לגברים. השנייה הייתה ממוקמת בגלריה שבה שכנה עזרת הנשים ושימשה בחגים ואירועים מיוחדים.
בתי כנסת קוצ'יניים > בתי כנסת בצ'נדמנגאלאם ובפראוור

מספר קהילות יהודיות התקיימו מצפון לקוצ'ין וזאת כבר מהמאה ה-11. נבנו להן עם השנים מספר בתי כנסת ושניים מהם שוקמו, בעיירות צ'נדמנגאלאם (אנ') ופראוור.
נוכחות יהודית התקיימה בצ'נדמנגאלאם זמן רב לפני שנבנה בה בית הכנסת. במאה ה-17 יזם מנהיג מקומי סובלני בעיירה את הקמתם של ארבעה מבנים דתיים: כנסייה, מסגד, מקדש הינדי ובית כנסת קוצ'יני נוסף. כולם קיימים היום, אחרי שנבנו מחדש או עברו שינויים ניכרים. עד תחילת המאה ה-21 נזקק בית הכנסת השני לשיקום, לאחר שבמשך שנים רבות לא נעשה בו שימוש. בשנת 2005, המשרד ההודי לארכאולוגיה שיחזר את המבנה בסיוע כספים ממשרד התיירות. צוות בינלאומי מארצות הברית וישראל תכנן תערוכת קבע בחללי שני בתי הכנסת, שנפתחו ב-2006. התערוכות מציגות את ההיסטוריה והארכיטקטורה של הקהילה היהודית בצ'נדמנגאלאם ויהודי קוצ'ין האחרים.
גם בעיירה הסמוכה פראוור שוחזר בית הכנסת הנטוש, בית הכנסת בפראבור, ונפתח כמוזיאון בשנת 2015. הבניין משלב מסורת יהודית עם ארכיטקטורה קראלית. בחצרו יש אבן זיכרון המתייחסת להקמתו של המבנה המקורי במקום בשנת 1620.
בתי כנסת בגדאדיים

היהודים הבגדאדיים הגיעו להודו מעיראק, איראן וקומץ מדינות אחרות במזרח הקרוב והתיישבו בה – בעיקר במומבאי, קולקטה ופונה - בקביעות החל מהמאה ה-18. בתי הכנסת שלהם הם מפוארים ובנויים בסגנונות מערביים שונים, בפירוט רב ותוך שימוש בחומרים משובחים. במומבאי מצוי בית כנסת בסגנון הנאו-בארוקי, אחר בסגנון הנאו-רנסאנס נמצא במרכז קולקטה, ושלישי, מבנה בסגנון התחייה הגותית במצב מצוין ממוקם בפונה. בית הכנסת הגדול ביותר באסיה מחוץ לישראל – בית הכנסת אוהל דוד - נמצא בפונה.
חלק מבתי הכנסת הבגדאדיים נבנו בתמיכת משפחת ששון. בכולם נמצאים ארונות קודש גדולים במיוחד. מבחוץ, נראה שדלתותיהם מכסות על פתחו של ארון בגודל סטנדרטי האופייני לרוב בתי הכנסת ברחבי העולם. עם זאת, ברגע שהדלתות נפתחות, מתגלה חדר אחסון שמספיק לאחסון של עד מאה ספרי תורה.
בתי כנסת של בני ישראל

בתי הכנסת ששימשו את היהודים מעדת בני ישראל שהתיישבו במומבאי, אחמדאבאד ופונה בסוף המאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-19 נטו להיות קטנים יותר. הסיבה לכך היא שיהודי בני ישראל היו הגדולים מבין שלוש קבוצות יהודי הודו, ועל כן בנו מספר רב של בתי כנסת. הראשון, בית הכנסת שער הרחמים, נבנה בשנת 1796 במומבאי. הוא נבנה מחדש באמצע המאה ה-19. הארכיטקטורה של רוב בתי הכנסת של עדת בני ישראל אינה מובהקת מבחינה סגנונית. יש דוגמאות למבנים שנבנו בשנות ה-30 במומבאי ואחמדאבאד ועוצבו בסגנון אר דקו טהור. מספר מבנים, שנבנו על ידי יהודי בני ישראל באזור קונקן בחופה של מהרשטרה במאה ה-19, מכילים שילובים מעניינים של השפעות קולוניאליות, מסורות בנייה מקומיות ודרישות טקסיות יהודיות. בעבר התקיימו יותר מתריסר בתי כנסת בקהילות החוף הקטנות הללו, לרבות בפן, אליבג (אנ'), פאנבל (אנ') ומסאלה. כיום רבים מהם סגורים או פועלים בצורה חלקית בשל הידלדלות האוכלוסייה היהודית המקומית.
בתי כנסת במדינות טאמיל נאדו, מהרשטרה וג'וג'ראט

בית הכנסת מדרס הוא בית הכנסת היחיד במדינת טאמיל נאדו, הוא נבנה על ידי ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה). בית הכנסה היה ידוע גם בשם אסנוגה, שהוא השם לבית כנסת בלאדינו. ז'אק דה פאביה השתייך במקור לקהילה הספרדית באמסטרדם, והגיע למדרס למסחר ביהלומי גולקונדה המקומיים, באבנים יקרות ואלמוגים, הוא פיתח יחסים טובים מאוד עם שליטי גולקונדה ושמר על קשרי מסחר עם אירופה.
במדינת מהאראשטרה יש עשרה בתי כנסת, במיוחד במומבאי, טיין ואזור קונקן השכן. בית הכנסת העתיק ביותר במומבאי (שער הרחמים) נבנה כאמור ב-1796. בתי כנסת מפורסמים אחרים בעיר כוללים את בית הכנסת מגן דוד ואת בית הכנסת אליהו. שני בתי הכנסת בפונה הם אוהל דוד וסוכת שלמה.
בית הכנסת מגן אברהם באחמדאבאד הוא בית הכנסת היחיד בגוג'ראט.
בית הכנסת מגן אברהם באחמדאבאד
בית הכנסת אליהו במומבאי
בית הכנסת מגן חסידים במומבאי
בית הכנסת פארדסי בקוצ'י פועל מאז 1568
בעל אידיאלי (סרט, 2000)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  המחזה "בעל אידיאלי" מאת אוסקר ויילד
 בימוי:  ויליאם פ. קרטלידג'
 הופק בידי:  דניאל פיגרו
 תסריט:  ויליאם פ. קרטלידג'
 עריכה:  מתיו גלן
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס וילבי סיידי פרוסט ג'ונתן פירת'
 מוזיקה:  נייג'ל הס
 צילום:  ג'ייק פולונסקי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 הקרנת בכורה:  1998 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בעל אידיאלי (באנגלית: An Ideal Husband) הוא סרט בריטי משנת 2000 המבוסס על המחזה "בעל אידיאלי" מאת אוסקר ויילד.
הסרט נשאר נאמן לדיאלוגים המקוריים במחזהו של ויילד, אך זמן ההתרחשות שונה להווה. צילומי החוץ נערכו באתרים שונים במחוזות שמסביב ללונדון (home counties), בעיקר בבקינגהאמשייר.
תקציר העלילה

סר רוברט צ'ילטרן הוא בעל אדמות עשיר והוא חבר ברשות ממשלתית הממוקמת בצפון לונדון. מצבו הכלכלי והחברתי הוא טוב ויש לו אשה אוהבת שמאמינה בו. כבודו ועצם קיומו מאוימים כשמופיעה גברת לורה צ'יברלי עם ראיות למעשים בלתי תקינים שסר רוברט עשה בעבר. מתברר שרוברט התעשר כתוצאה ממסחר במידע פנים בנוגע לפרויקט תעלה כלשהו.
גברת צ'יבלי מנסה לסחוט את סר רוברט, ולגרום לו לתמוך בפרויקט חדש שבו היא מושקעת. סר רוברט פונה לעזרת חברו הטוב לורד גורינג, שכלפי חוץ נראה כרודף שמלות ובטלן. גורינג הכיר כבר בעבר את הגברת.
אחרי תחבולות אחדות מסתיים הסיפור בסוף טוב. לורד גורינג מתחתן עם אחותו של רוברט, מייבל. הוא מצליח להערים על גברת ציבלי, וליידי צ'ילטרן נשארת נאמנה לבעלה וממשיכה להאמין בכבוד וב"אידיאליזם" שלו.
צוות השחקנים

טרווין מקדואל – ליידי גרטרוד צ'ילטרן
ג'ונתן פירת' – לורד ארתור גורינג
סיידי פרוסט – גברת לורה צ'יבלי
ג'יימס וילבי – סר רוברט צ'ילטרן
רוברט הארדי – לורד קוורשם
פרונלה סקיילס – ליידי מרקבי
קארן היילי – מייבל צ'ילטרן
טיילר באטרוורת' – פיפס
בוהדן בוטקו

בוהדן יבהנוביץ' בוטקו (באוקראינית: Богда́н Євге́нович Бутко́; נולד ב-13 בינואר 1991 בדונצק) הוא כדורגלן אוקראיני שמשחק בעמדות המגן בקבוצת צ'רנומורץ אודסה . בעבר שיחק בנבחרת אוקראינה.
קריירה

החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר דונצק. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2008 קודם לקבוצה הבוגרת. בשורות הקבוצה הבוגרת של שחטאר שיחק בוטקו משחקים מעטים. הנהלת החברה השאילה אותו לקבוצות אחרות : עונה אחת הוא שיחק בווהלין לוצק, לאחר מכן שלוש עונות במדי איליצ'בץ מיראופול מהליגה האוקראינית הראשונה. בעונת 2015/2016 הוא הושאל לקבוצת אמקאר פרם מהליגה הרוסית. לקראת עונת 2016/2017 חזר לשורות שחטאר דונצק.
נבחרת

בוטקו שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בנובמבר 2006 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 21 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הוא שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים. ב-2009 השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל לנבחרות עד גיל 19 וזכה עמה במקום הראשון. במהלך האליפות נפצע במשחק השני בשלב הבתים ולא שותף במשחקים הבאים של הנבחרת בתחרות. מנבחרת הנוער המשיך בוטקו לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 13 משחקים, הבקיע שער אחד.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק בוטקו מאז ספטמבר 2011. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול אורוגוואי. בוטקו היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012, אך לא שותף באף אחד מהמשחקים בטורניר. הוא זומן גם ליורו 2016 והשתתף רק באחד מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
תארים

מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19
אליפות אוקראינה (4) :2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020
הגביע האוקראיני (3): 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019
בית התה של ירח אוגוסט

| --- | --- |

 כתיבה:  ג'ון פטריק 
 שפה:  אנגלית 
 פרסים:  פרס פוליצר לדרמה 
 
בית התה של ירח אוגוסט (באנגלית: The Teahouse of the August Moon) הוא מחזה משנת 1952 מאת ג'ון פטריק לפי ספרו של וורן סניידר, המציג באופן סאטירי את הכיבוש האמריקאי ביפן. עלילת המחזה מתרחשת בכפר קטן באי אוקינאווה. המחזה ידוע במיוחד בשל מונולוג הפתיחה שלו הקובע כי "פורנוגרפיה היא עניין של גאוגרפיה".
סניידר שירת כאיש הממשל הצבאי של כוחות הכיבוש האמריקאי ביפן ב-1945.
הדמויות העיקריות

סאקיני, כפרי המשמש כמתורגמן
קפטן פיסבי, איש הממשל הצבאי בכפר, מורה במקצועו האזרחי
קולונל פורדי, מפקד הממשל הצבאי באוקינאווה
קפטן מקלין, פסיכולוג היחידה
פרח הלוטוס, גיישה
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת כולה בכפר טוביקי, כפר קטן באוקינאוונה, המייצג את כל יפן תחת הכיבוש האמריקאי.
מוביל העלילה הוא המתורגמן סאקיני, כפרי זריז וסתגלן המפרש את המציאות באופן הדדי בין היפנים לאמריקאים ולהפך ובין הבמה לקהל, תוך פניות ישירות, בלשון חדה והומוריסטית, אל הקהל. תפקיד סאקיני הוא התפקיד המרכזי במחזה מבחינת תשומת הלב ו"כוכבות" השחקן המגלם אותה.
הקולונל פורדי, המאמץ את הערכים האמריקאים של דמוקרטיה וקפיטליזם ואת הצורך להנחלתם המהירה על העם היפני, שולח את הקצין הצעיר פיסבי לכפר טוביקי על מנת ללמד את "האנשים האלה דמוקרטיה גם אם נצטרך לירות בהם אחד אחד". פיסבי מגיע לכפר, נוטל את סאקיני כמתורגמן ועורך בכפר בחירות דמוקרטיות למשרות ממשל מקומיות ו"לליגת הנשים הדמוקרטית" הוא אף מתחיל לארגן מיד בניית בית ספר מקומי וחוקר אחר אפשרויות עשיית הון. כל תפיסה של הקצין, הבטוח בצדקת בדמוקרטיה והתרבות המערבית, נתקלת בקיר של תרבות מקומית הרואה את הדברים באופן שונה ומורכב.
הכפריים מנסים לקרב את הקצין ומעניקים לו מתנה, את הגיישה היפה פרח הלוטוס. בהחלטת ועד דמוקרטית מסבים הכפריים את בניין בית הספר ההולך ונבנה לבית תה עבור הגיישה. עד מהרה נכבש פיסבי על ידי התרבות המקומית ומפסיק להאבק בה. הקולונל פורדי שולח לאי את קפטן מקלין, אותו מקבל פיסבי לבוש בקימונו במקום במדים. גם מקלין נשבה בקסם הכפרי.
כאשר מגיע אל הכפר הקולונל פורדי עצמו הוא נדהם מכשלונו העצום של פיסבי, שוויתר על הכיבוש והנחלת הערכים האמריקאים בתמורה לחיי שקט ורווחה. הוא משליך את פיסבי לכלא ומורה על הריסת בית התה, אך אז נודע כי השלטון הכריז על הכפר השקט כעל מופת להצלחת תוכנית הכיבוש האמריקאי. פורדי משחרר את פיסבי ומורה למקומיים להקים מחדש את בית התה ואף זוכה הן באהדת המקומיים והן בדרגת הגנרל לה ייחל.
הפקות

המחזה הועלה לראשונה בברודוויי ב-15 באוקטובר 1953, הוצג 1027 פעמים וזכה בפרס טוני ובפרס פוליצר.
בשנת 1956 עובד לסרט בכיכובו של מרלון ברנדו בתפקיד סאקיני.
בישראל הועלה המחזה לראשונה בתיאטרון הבימה, בבימויו של יוליוס גלנר, ב-5 במרץ 1955, בכיכובו של רפאל קלצ'קין כסאקיני, עם יוסי בנאי, חנה'לה הנדלר, ארי קוטאי ושמואל רודנסקי (מתחלפים בתפקיד הקולונל פורדי), מישא אשרוב (מקלין), מרים זוהר (פרח הלוטוס) ודליה פרידלנד (נערה), עם מוזיקה מקורית מאת גארי ברתיני.
ב-1970 עלה בברודוויי המחזמר "Lovely Ladies, Kind Gentlemen" ("גבירות נחמדות ואדונים חביבים"), המבוסס על המחזה.