stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת ששון
ענפי המשפחה > בהודו ובמזרח הרחוק

הענף המשפחתי של אליהו דוד ששון, בנו של דוד ששון, נותר בהודו וסין. בנו של אליאס יעקב אליאס ששון (1843–1916) זכה לתואר האצולה "הברונט של מומבאי". בין היתר הקים יעקב במומבאי את בית הכנסת אליהו המפואר, הפעיל עד היום, ובשנגחאי את בית הכנסת אהל רחל. הוא היה היזם העיקרי מאחורי הבנק הבינלאומי Eastern Bank (אנ') שהוקם בשנת 1909 וניהל סניפים ברחבי אירופה, עיראק, הודו והמזרח הרחוק. לא היו לו ילדים עד סוף חייו, ולכן באופן מיוחד תואר הברונט הועבר לאחיו אדוארד אליאס ששון (1853–1924). אחריו התואר עבר לוויקטור אליאס ששון (1881–1961) (אנ'), ששירת בעברו כטייס בחיל האוויר הבריטי והקים עסקי נדל"ן ומלונאות גדולים במיוחד בשאנגחאי, סין, בה הוא בנה שורה של מלונות וכמה מגורדי השחקים הראשונים בעיר. בשלב מסוים העביר את מרכז החברה שלו לאיי הבהאמה. ויקטור היה חסר ילדים גם כן, וכך לתואר ברונט לא היו יורשים עם פטירתו בשנת 1961.
אחת מבנותיו של אליהו דוד ששון נישאה ליהודי בגדאדי אחר המקורב למשפחה, הברונט ששון דוד יעקב (1849–1926). הוא קיבל על עצמו משרות בחברות של משפחת ששון, היה ממייסדי הבנק של הודו (Bank of India) ומנהלו בשנים 1906–1926 וכן כיהן במשרה המקבילה לראש העיר של מומבאי. הוא היה בין התורמים העיקריים להקמתו של אחד המונומנטים הגדולים במומבאי הקרוי "השער להודו". בנו בכורו היה הברונט פרסיבל דוד (1892–1964) (אנ'), שהיה אספן גדול של אמנות סינית עתיקה. בשנת 1932 תרם הברונט פרסיבל דוד קתדרה לאוניברסיטה העברית בירושלים - "הקתדרה לאמנות וארכאולוגיה של המזרח הקרוב ע"ש דוד ששון".
צאצא של משפחת ששון הפעיל כיום בסינגפור הוא ויקטור ששון, הבעלים של רשת בתי הקפה העולמית קופי בין אנד טי ליף ועסקים נוספים, ונחשב לאחד האישים העשירים בסינגפור ובעולם.
ענפי המשפחה > עיראק

אחד מקרובי המשפחה בעיראק, ששון חזקאל (1860–1932), היה איש אשכולות ופוליטיקאי ידוע שכיהן כיושב ראש ועדת הכלכלה בפרלמנט העות'מאני ולאחר מכן כשר האוצר הראשון של עיראק המודרנית. הוא נחשב לאבי הפרלמנט העיראקי והקים את הבסיס למערכת החוקים והתקנות בענייני כלכלה ופיננסים בעיראק. פרסומים מאוחרים יותר בעיראק מצניעים את מוצאו היהודי, אך הוא שימש גם כאחד ממנהיגי קהילת יהודי עיראק. בזכות כספים שתרמה משפחתו לקרן הקיימת לישראל הוסב שמו של עין טבעון בעמק יזרעאל לכפר יחזקאל, הקרוי על שם נער ממשפחתו שגם לו קראו יחזקאל.
ענפי המשפחה > ארץ ישראל

מלבד הענף המשפחתי של משפחת ששון שהיגר להודו ולאחר מכן לבריטניה (דוד ששון וצאצאיו), ענף אחר של המשפחה התגורר בדמשק וחלק מצאצאיו אף עלו לארץ ישראל בתחילת המאה ה-20. כך למשל אליהו ששון, שעלה לארץ בשנת 1920 וכיהן בתפקידים בכירים בסוכנות היהודית ולאחר מכן כשר בממשלת ישראל, שייך לענף הסורי של המשפחה. בן אחר למשפחת ששון שעלה לארץ ישראל הוא בנימין ששון, יליד בגדאד, משפטן בוגר אוניברסיטת אוקספורד, שכיהן כחבר כנסת בכנסת השנייה.
במהלך השנים עלו מספר מצאצאיו של דוד ששון גם לארץ, ביניהם נמנה כיום מעצב האופנה הישראלי דויד ששון.
פעילות נדבנית

משפחת ששון הייתה ידועה עבור הפעילות הנדבנית שלה למען קהילות יהודיות ברחבי העולם. במיוחד עשתה המשפחה למען הקהילות היהודיות במרכז ומזרח אסיה, עיראק, סוריה, מזרח אירופה וארץ ישראל. המשפחה מימנה הקמת בתי ספר, בתי כנסת, ישיבות, בתי חולים, לקהילות יהודיות ברחבי הודו והמזרח הרחוק וחיזקה את הקהילות היהודיות בהן. מלבד זאת בני ששון זכורים כמי שפיתחו רבות את ערי הודו והמזרח, וכחלק מזה הקימו ותרמו מוסדות ציבור (ספריות, בתי חולים, בתי ספר) ופארקים לטובת הציבור הכללי. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933 המשפחה תרמה רבות למען הקהילות היהודיות בארצות המצוקה באירופה, וסייעה לפליטים יהודים ממזרח ומרכז אירופה להקלט בבריטניה ובארצות המזרח הרחוק. בארץ ישראל המשפחה תרמה הן למוסדות ציוניים והן למוסדות דת, כך למשל בני המשפחה תרמו בקביעות ליישוב היהודי הוותיק בחברון, כולל לבית החולים "חסד לאברהם" ולשם ייסוד ישיבות גדולות בעיר בשנות ה-20 של המאה ה-20.
בניין הספרייה העירונית "דוד ששון" בעיר מומבאי
ציון קברו של דוד ששון בפונה, הודו
בית כנסת "מגן דוד" במומבאי. נבנה על ידי דוד ששון
"גני ויקטוריה" במומבאי (כיום קרויים Jijamata Udyaan) פארק שתרמו והקימו בני משפחת ששון
בית החולים "ששון" בפונה, הודו
בית הכנסת "אליהו" במומבאי, נבנה על ידי בני המשפחה לזכר אליאס (אליהו) דוד ששון
בית הכנסת "אהל דוד" בפונה. נבנה על ידי דוד ששון
אחוזתו של הברונט פיליפ ששון בקנט, אנגליה
מבט על בית הכנסת "אהל לאה" בהונג קונג. נבנה בעזרת ראובן דוד ששון
ראובן דוד ששון, איור מהמגזין ואניטי פייר, 20 בספטמבר 1890
סר ששון חזקאל, "אבי הפרלמנט העיראקי"
השער להודו. הברונט ששון דוד יעקב היה אחד מהתורמים הגדולים להקמתו.
המלון "אחוזות ברודוויי" בשאנגחאי. נבנה על ידי הברונט ויקטור ששון.
משרדי חברת "דוד ששון ושות'" בשנגחאי
מאמרים על המשפחה בעיתונות העברית

שר וגדול נפל בישראל, הצפירה, 13 בנובמבר 1896
משפחת ששון וארץ ישראל, דואר היום, 3 בפברואר 1925
בביתה של משפחת ששון, דואר היום, 17 ביוני 1927
י. נדבה, הרוטשילדים של המזרח, המשקיף, 18 ביולי 1941
אברהם בן-יעקב, בית ששון, הד-המזרח, 11 בספטמבר 1942
פיליפ בן, 7000 פועלים בביח"ר אחד - ומנהלו יהודי, מעריב, 20 ביוני 1950
י. זווינשטיין, יהודי בבל בהודו, הצופה, 19 במרץ 1951
הרב יעקב גולדמן, ביקור אצל ראש משפחת ששון, חרות, 11 באוקטובר 1957
ששוניאדה - סיפורה של שושלת, דבר, 12 ביוני 1968
הגדה לבית ששון, מעריב, 26 ביולי 1968
לוי יצחק הירושלמי, ה"חלום הערבי" של משפחת ששון, מעריב, 28 באוגוסט 1970
גיל זהר, 'ששון ובניו: האימפריה היהודית של משפחת ששון', סגולה 42 (2014), עמ' 18–29.
כיצד להסביר ציד ארנבות לאמן גרמני מת - ריאיון עם האמן יוסף ששון צמח - הנכד של הרב הראשי של בגדד, מתי שמואלוף, מגזין תוהו, 2019
צח יוקד, הם היו יהודים מבגדאד. הם שינו את פניה של שנחאי, באתר הארץ, 9 ביולי 2020
משה גלעד, עלייתה ונפילתה של משפחת ששון, אחת השושלות היהודיות המפוארות בהיסטוריה, באתר הארץ, 14 ביוני 2023
תמיר קרקסון, לבטל את הששונים?, הזמן הזה, ינואר 2025
ראו גם

משפחת כדורי
לקריאה נוספת

אברהם בן-יעקב, פרקים בתולדות יהודי בבל: קורות ענף אחד ממשפחת ששון הבגדאדית, הוצאת העולם התורני, 1989.
אברהם בן-יעקב, יהודי בבל בתפוצות ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשמ"ה (1985).
פנחס גרייבסקי, זיכרון לחובבים הראשונים - חלק ט"ז (משפחת ששון), חמו"ל, ירושלים, תרפ"ח.
ג'וזף ששון, שושלת ששון, תרגם שאול לוין, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2023.
ג'ונתן קאופמן "מלכי שנגחאי", הוצאת מטר, 2024
Stanley Jackson. The Sassoons (New York: Dutton, 1968).
Cecil Roth. The Sassoon Dynasty (London: Hale, 1941).
David Solomon Sassoon. A History of the Jews of Baghdad (Letchworth: Sassoon, 1949).
Peter Stansky. Sassoon: The Worlds of Philip and Sybil (New Haven: Yale University Press, 2003).
הערות שוליים

↑  https://archive.org/details/dictionary-of-sephardic-surnames/page/n147/mode/2up?q=sassoon&view=theater
↑  Joseph Jacobs, Goodman Lipkind, J. Hyams, ‏"Sassoon", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
1 2  דוד סלימאן ששון, אגרת תימן ופרס, הצופה לחכמת ישראל ט, עמ' 226, הערה 13, באתר היברובוקס
↑  אברהם בן-יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, עמ' קיג–קיד, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  הנ"ל, יהודי בבל בתפוצות, הוצאת ראובן מס, תשמ"ה, עמ' 55, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  הנ"ל, יהודי בבל בתפוצות, הוצאת ראובן מס, תשמ"ה, עמ' 55–56, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  Negev, Eilat and Yehuda Koren, The First Lady of Fleet Street: A Biography of Rachel Beer, London: JR Books, 2011.
↑  Sassoon, David Solomon in The Oxford Companion to the Book.
↑  Sir Sassoon Jacob David, Merchant-philanthropist, Dies in Bombay, Aged 77, Jewish Telegraphic Agency, September 29, 1926.
↑  חדשות באוניברסיטה העברית, דבר, 19 באוגוסט 1932
↑  Victor Sassoon forbes.com
↑  145 אלף לי"ש ליהודי גרמניה, דבר, 9 ביולי 1933
↑  שגיאה פאטאלית, דואר היום, 14 באפריל 1930
↑  מלכי שנגחאי, ג'ונתן קאופמן, מטר - הוצאה לאור, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267553705171  LCCN: sh89006684  NKC: jo20221139858  SNAC: w6wx89tq 
דוד ששון
אילן יוחסין חלקי של צאצאי דוד ששון
שלט האצולה של משפחת ששון
הברונט עבדאללה (אלברט) דוד ששון. איור מהמגזין ואניטי פייר, 16 באוגוסט 1879
"מזחי ששון" במומבאי
מת לצעוק 4

| --- | --- |

 בימוי:  דייוויד צוקר 
 הופק בידי:  קרייג מאזין, רוברט וייס 
 תסריט:  קרייג מייזין ג'ים אברהמס פט פרופט
 עריכה:  קרייג הרינג טום לואיס
 שחקנים ראשיים:  אנה פריס רג'ינה הול קרייג ביירקו לזלי נילסן ביל פולמן כרמן אלקטרה קווין הארט קלוריס ליצ'מן שאקיל אוניל צ'ארלי שין
 מוזיקה:  ג'יימס ונייבל 
 צילום:  תומאס אקרמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מירמקס Dimension Films Brad Grey Pictures
 חברה מפיצה:  Dimension Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל13 באפריל 2006 ארצות הברית14 באפריל 2006
 משך הקרנה:  83 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פרודיה 
 תקציב:  $45,000,000
 הכנסות:  $178,262,620
 הכנסות באתר מוג'ו:   scarymovie4
 פרסים:  פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (כרמן אלקטרה) 
 סרט קודם:  מת לצעוק 3
 סרט הבא:  מת לצעוק 5
 סרטים בסדרה:  מת לצעוק
 www.scarymovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מת לצעוק 4 (באנגלית: Scary Movie 4) הוא סרט פארודי אמריקאי משנת 2006 שלועג לסרטי אימה שונים, הרביעי בסדרת סרטי מת לצעוק.
צוות השחקנים

| שחקן | דמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אנה פריס | סינדי קמפבל |  |
| רג'ינה הול | ברנדה מיקס |  |
| קרייג ביירקו | טום ראיין |  |
| לזלי נילסן | הנשיא האריס |  |
| ביל פולמן | הנרי הייל | ראש הכפר |
| כרמן אלקטרה | הולי הייל | הבת של הנרי |
| כריס אליוט | אזקיאל | מאותגר שכלית |
| ונסה לשה | אשלי |  |
| מייקל מדסן | אוליבר |  |
| מולי שאנון | מרילין |  |
| בו מירצ'וף | רובי ראיין | הבן של טום |
| קונצ'יטה קמפבל | רייצ'ל ראיין | הבת של טום |
| אנתוני אנדרסון | מהאליק |  |
| קווין הארט | סיג'יי |  |
| דה-ריי דייוויס | מרווין |  |
| קלוריס ליצ'מן | גברת נוריס | הקשישה |
| גארט מסודה | טושיו | הרוח |
| לינק בייקר | הקול של זולטר ובילי |  |
| אדוארד מוס | מייקל ג'קסון |  |
| הנרי מאה | מר קוג'י |  |
| שאקיל אוניל | עצמו |  |
| פיל מק'גרו | עצמו |  |
| צ'ארלי שין | טום לוגן |  |
| סיימון רקס | ג'ורג' לוגן |  |
| דברה וילסון | אופרה וינפרי |  |
| ג'יימס ארל ג'ונס | מספר |  |
פרודיות

העלילה המרכזית מבוססת על הסרטים הבאים: המסור, המסור 2, הכפר, הטינה ומלחמת העולמות.
סצנות ספציפיות מבוססות על הסרטים והסדרות הבאים: הר ברוקבק, אבודים, מיליון דולר בייבי, מלחמת הראפ, הג'יגולו מת מצחוק 2, סקובי דו, המופע של אופרה וינפרי, יעד סופי וקינג קונג.
התנהגויות ספציפיות מבוססות על הגימיקים הבאים: הסצנה בה הנשיא מקשיב לסיפור מפי ילדה דקות ספורות לפני שנודע לו על הפלישה של החייזרים מקבילה לקריאה של הנשיא ג'ורג' בוש בספר 'עז המחמד' ביום שבו אירעו פיגועי 11 בספטמבר.
המשכיות

זהו הסרט האחרון בו מופיעות דמויותיהן של סינדי קמפבל (אנה פריס) וברנדה מיקס (רג'ינה הול), לאחר שהן היחידות שהופיעו בכל סרטי הסדרה ברציפות.
מוסבר שדמותו של קודי (דרו מיקוסקה) לא מופיעה בסרט זה מכיוון שהיא בבית ספר צבאי.
דמותו של ג'ורג' (סיימון רקס) נהרגה בין הסרט הקודם לסרט הזה. אולם, סיימון רקס מופיע בסרט "מת לצעוק 5", אך לא כג'ורג'.
סינדי קמפבל מפתחת מערכת יחסים עם טום ראיין לאחר שאיבדה את בעלה ג'ורג'.
ריק סנצ'ז

| --- | --- |

ריק סנצ'ז, מתוך "ריק ומורטי"
 שם סרט:  ספייס ג'אם: אגדה חדשה
 תוכנית טלוויזיה:  "ריק ומורטי"
 הופעה ראשונה:  "פיילוט" (2013)
 הופעה אחרונה:  ספייס ג'אם: אגדה חדשה
 יוצרים:  ג'סטין רוילנד דן הרמון
 גילום הדמות:  כריסטופר לויד 
 דיבוב:  ג'סטין רוילנד (2013-2022) איאן קרדוני (2023-הווה)
 דיבוב בשפה העברית:  שרון כהן שון מזרחי (קצת ב-2024)
 מידע
 שם אמיתי:  ריצ'רד דניאל סאנצ'ס השלישי
 כינויים:  ריק ריק סנצ'ז הריק הכי ריק (על ידי מורטי)  האיש החכם ביקום  סבא (על ידי מורטי) ריק C-137 (על ידי מועצת הריקים)
 סטטוס:  חי
 גיל:  אינסוף
 גזע:  בן אדם חייזר
 מין:  זכר
 מקצוע:  מדען, ממציא, מוכר כלי נשק ומנהיג לשעבר של מועצת הריקים
 שיוך:  יקום C-137
 מומחיות:  בנייה, תכנות, פיזיקה, המצאה, מתמטיקה, אגרוף, הטסת חלליות, ירייה ברובי לייזר
 סגנון לחימה:  אגרוף, ירייה ברובי לייזר
 דת:  נצרות
 אזרחות:  אמריקאית (ריק הוא אמריקאי ממוצא היספני)
 מקום מגורים:  הבית של מורטי
 דמויות קשורות
 משפחה:  דיאן סנצ'ז (אשה לשעבר) בת' סמית' (בת)  סאמר סמית' (נכדה)  ג'רי סמית' (חתן) מורטי סמית' (נכד)  מורטי סמית' ג'וניור (נין)
 חברים:  בירדפרסון (איש הציפור), סקוואנצ'י
 אויבים:  איש עוף החול, טאמי, הממשלה הגלקטית, מורטי הרשע, מועצת הריקים
 
ריק סנצ'ז (באנגלית: Rick Sanchez) הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה למבוגרים "ריק ומורטי" שמשודרת ב-נטפליקס. הדמות, אשר נוצרה על ידי יוצרי הסדרה ג'סטין רוילנד ודן הרמון, מבוססת על דמותו של דוק בראון מטרילוגיית "בחזרה לעתיד". ריק, מדען גאון ואלכוהוליסט, והוא הדמות הראשית של הסדרה, לצד נכדו מורטי סמית'. דמותו של ריק, הידועה בשל התנהגותו הפזיזה והניהיליסטית ואופיו הפסימי, התקבלה בצורה חיובית על ידי הצופים והמבקרים.
לעיתים, ריק מכונה "ריק C-137", על מנת להבדיל בינו לבין ריקים מיקומים מקבילים אחרים, כהתייחסות ליקום המקורי שלו, יקום C-137. כמו מורטי, ריק מדובב על ידי ג'סטין רוילנד.
אמרת הכנף של ריק "Wubba Lubba Dub-Dub", הוצגה לראשונה בפרק "Meeseeks and Destroy". בשפת האם של בירדפרסון, משמעות הביטוי היא: "אני סובל מאוד מכאבים נוראים, בבקשה תעזרו לי".
יצירה ופיתוח

הדמות נוצרה על ידי ג'סטין רוילנד ודן הרמון, שנפגשו לראשונה בתחילת שנות ה-2000 ב-Channel 101, פסטיבל קולנוע לסרטים קצרים. בשנת 2006, רוילנד יצר את סרטון האנימציה הקצר "The Real Animated Adventures of Doc and Mharti" (הרפתקאות ההנפשה האמיתיות של דוק ומרטי) - פרודיה על דמויותיהם של דוק בראון ומרטי מק'פליי מתוך "בחזרה לעתיד". הרעיון לסדרת האנימציה "ריק ומורטי", עדיין "בגלגולם הקודם" כדוק ומהרטי, הוצג בפני Adult Swim, והוא פותח לרעיון של סיטקום משפחתי, בו ריק יהיה סבו של מורטי. רוילנד דיבב את קולו של ריק כ-"חיקוי משוגע ומחריד של דוק בראון".
תגובות וביקורות

דמותו של ריק התקבלה בצורה חיובית. בהתייחסו למידת ההזדהות עם ריק וליכולתו להתחבב על הזולת, אמר דן הרמון (מיוצרי הסדרה) כי "כולנו היינו ריק, אבל לריק יש דברים חשובים יותר לעשות מאשר לכל אחד אחר, הוא מבין הכל טוב יותר מאיתנו, אז יש לו את הזכות להיות שחוק, מתנשא, נרקיסיסט וסוציופת". אמילי גודט (Inverse) כתבה כי המעריצים "למדו לאהוב [את ריק] במהלך שתי עונות של הרפתקאות מפוקפקות".
דייוויד סימס (The Atlantic) מצא "אי-מוסריות מרירה" בדמותו של ריק, וכתב שהוא "גאון שחש בנוח לחשוב על עצמו כאדם המבריק ביותר ביקום, שחולשתו היחידה היא האמפתיה שלו כלפי בני-אדם אחרים, אותה הוא מנסה לדכא ככל האפשר", ולכן חוסר האנוכיות של ריק בפרק סיום העונה השנייה "The Wedding Squanchers" הוא "התפנית העלילתית המפתיעה ביותר שאפשר".‏‏ זאק הנדלן (The A.V. Club) כתב ש"ההכרה שריק אוהב את נכדיו ואת בתו (וסובל את חתנו), לא משנה כמה פעמים הוא נשבע להם [שלא], עוזרת להעניק לדמות קצת עומק", וכי "מאחורי כל אמרות הכנף והאנרגיה המטורפת ... יש משהו עצוב ודפוק בבן-אדם".
בפרק פתיחת העונה השלישית, "The Rickshank Redemption", ששודר במקור ב-1 באפריל 2017, ריק מביע עניין רב ברוטב סצ'ואן שהוצע בשנת 1998 במסעדות מקדונלד'ס לצד מנת נגיסי העוף "מק נאגטס" כחלק מקידום המכירות של סרט האנימציה "מולאן" של וולט דיסני. ההתעקשות של ריק כי מטרתו בחיים היא "למצוא שוב את רוטב המק'נאגטס ההוא" עוררה עניין ציבורי רב ודרישה להחזיר את הרוטב לתפריט של מקדונלד'ס. מספר מעריצים של הסדרה אף ניסו לשחזר את הרוטב בעצמם. על פי USA Today, דובר חברת מקדונלד'ס, טרי היקי, אמר כי "אנחנו לעולם לא אומרים 'לעולם לא', וכשהלקוחות שלנו מדברים - אנחנו מקשיבים. וכפרפרזה לדברי מעריצנו הנלהבים ביותר, הרוטב שלנו כל כך טוב ששווה לחכות עבורו 9 עונות או 97 שנים".
הערות שוליים

↑  Alec Opperman (19 בדצמבר 2015). "The Philosophy of Rick and Morty". Wisecrack. אורכב מ-המקור ב-2017-07-08. נבדק ב-7 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rick and Morty Recap - "Ricksy Business"". Observation Deck: Gawker Media. 15 באפריל 2014. אורכב מ-המקור ב-2016-12-12. נבדק ב-7 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Czajkowski, Elise (12 בנובמבר 2013). "Dan Harmon's Rick and Morty Premieres on Adult Swim on Dec. 2". Splitsider. The Awl. אורכב מ-המקור ב-2017-07-02. נבדק ב-7 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Topel, Fred (2 בדצמבר 2013). "Exclusive Interview: Dan Harmon & Justin Roiland on 'Rick and Morty'". CraveOnline. אורכב מ-המקור ב-2014-10-26. נבדק ב-18 באוקטובר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Erik Adams (23 ביולי 2015). "There's one secret the Rick And Morty guys will never reveal". The A.V. Club. נבדק ב-7 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Emily Gaudette (30 בנובמבר 2016). "Ranking the 8 Best Versions of Rick Sanchez by Squanchiness". Inverse. נבדק ב-7 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  David Sims (5 באוקטובר 2015). "Rick and Morty's Biggest Twist: It Has a Heart". The Atlantic. נבדק ב-7 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zack Handlen (5 באוקטובר 2015). "One wedding and a lot of funerals on Rick And Morty's season finale". The A.V. Club. נבדק ב-7 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Carly Mallenbaum (4 באפריל 2017). "McDonald's listens to 'Rick and Morty' fans who want the Szechuan sauce back". USA Today. נבדק ב-9 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sam Prell (6 באפריל 2017). "Why is everyone talking about Szechuan sauce? Rick & Morty is why, and McDonald's might bring it back". GamesRadar. נבדק ב-9 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  David Gianatasio (6 באפריל 2017). "McDonald's Considers Bringing Back McNuggets Szechuan Sauce Just for Rick and Morty Fans". Adweek. נבדק ב-9 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| ריק ומורטי |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | ג'סטין רוילנד • דן הרמון |  |
| דמויות | ריק סנצ'ז • מורטי סמית' • דמויות |  |
רוי רביבו

רוי רביבו (נולד ב-22 במאי 2003) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי במועדון מכבי תל אביב, בנבחרת הצעירה עד גיל 21 ובנבחרת ישראל הבוגרת.
קריירה

רביבו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב אליה הצטרף בגיל שמונה. ב-22 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק במסגרת גביע הטוטו נגד הפועל ירושלים.
בינואר 2023 הושאל להפועל ירושלים עד לסיום העונה. ב-15 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 למכבי חיפה.
ב-27 באוגוסט 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל במדי מכבי תל אביב נגד מ.ס. אשדוד וכבש שער במשחק שהסתיים בתוצאת 4–1 לטובת קבוצתו.
קריירה > נבחרת ישראל

החל משנת 2021 הוא משחק בנבחרת הנוער של ישראל עמה השתתף באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2022 בה הגיעה לגמר האליפות. לזכותו 20 הופעות בנבחרת הנוער ושער אחד.
ביוני 2023 זומן לנבחרת ישראל הבוגרת ושיחק לראשונה ב-19 ביוני.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ישראל לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
חיים אישיים

רביבו בנו של כדורגלן העבר חיים רביבו. דודיו, דוד רביבו ושי רביבו, הם כדורגלני עבר גם כן.
תארים

אלוף האלופים:2024
אליפות: 2023/2024
תארים אישיים
שחקן ההגנה של העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקניות ושחקני הכדורגל: 2023/2024
הערות שוליים

↑  גיא בן זיו, ‏פרסום ראשון: רוי רביבו הושאל להפועל ירושלים, באתר ONE‏, 2 בינואר 2023
↑  מאלעד מדמון ועד עדי יונה: סגל ישראל לאולימפיאדה, באתר ערוץ הספורט, 2 ביולי 2024
| נבחרת ישראל – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ניראון •  2 פיינגולד •  3 גולדברג •  4 למקין •  5 רביבו •  6 גאנדלמן •  7 דוידה •  8 אזולאי •  9 תורג'מן •  10 גלוך •   11 עבדה •  12 בן הרוש • 13 מדמון •  14 פרדה • 15 יונה • 16 ישראלוב • 17 שחר • 18 אליאסי • 19 טוקלומטי • 20 יהושע • 21 מלמוד • 22 ששון • מאמן: לוזון |  1 ניראון •  2 פיינגולד •  3 גולדברג •  4 למקין •  5 רביבו •  6 גאנדלמן •  7 דוידה •  8 אזולאי •  9 תורג'מן •  10 גלוך •   11 עבדה •  12 בן הרוש • 13 מדמון •  14 פרדה • 15 יונה • 16 ישראלוב • 17 שחר • 18 אליאסי • 19 טוקלומטי • 20 יהושע • 21 מלמוד • 22 ששון • מאמן: לוזון | ישראל |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עילי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
נעמי לבוב

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1986 (בת 38) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 בן או בת זוג:  יוסי מרשק (2014–ינואר 2018)  מיכאל הנגבי (2020–2020) 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  זכייה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2018
 פרופיל ב-IMDb
 
נעמי לבוב (נולדה ב-25 ביולי 1986 בירושלים) שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ביוגרפיה

נעמי לבוב נולדה בירושלים וחיה בה עד גיל 21, אז עברה לתל אביב. היא בת להורים גרושים. אביה, ד"ר איתן לבוב, הוא פסיכיאטר ילדים ונוער ופסיכואנליטיקאי, מנהל מרכז "אייכה", יליד ישראל אך גדל באיטליה. אמה פלביה היא אוצרת ומנהלת מחלקת הדרכות במוזיאון ישראל, ילידת ונציה ובת למשפחה יהודית מפרארה שבצפון איטליה.
בשנים 2004–2005 עשתה שנת שירות במסגרת גרעין נח"ל של תנועת תרבות (תיאטרון קהילתי ותיאטרון רחוב). את שירותה הצבאי עשתה בחיל החינוך והנוער כמורה חיילת למוזיקה ותיאטרון. לאחר שחרורה בשנת 2008 התקבלה לבית הספר ניסן נתיב, שאותו סיימה בשנת 2011. בתום לימודיה ניהלה גלריה לאמנות של אספן איטלקי בנווה צדק. בשנת 2014 למדה תסריטאות אצל אסף צפור. היא בוגרת קורס בינלאומי ללימודי שייקספיר באוקספורד, אנגליה, וקורסי משחק ופיתוח קול.
בספטמבר 2014 החלה לשחק שלוש דמויות בתיאטרון גשר בקומדיה "טרוריזם", עיבוד למחזה של האחים פרסיניאקוב. אחת הדמויות ששיחקה עוברת במהלך המחזה, בין היתר, סצנת אונס.
מנובמבר 2014 השתתפה בתוכנית הסאטירית "הכל הולך" של זכיינית ערוץ 2 רשת, לצד יוסי מרשק, בן זוגה לשעבר.
בדצמבר אותה שנה יצא לאקרנים סרטם של ניר ברגמן ודיתה גרי "יונה" לפי הספר הביוגרפי של יגאל סרנה, בו משחקת לבוב בתפקיד הראשי את יונה וולך. האודישנים לסרט החלו מיד לאחר לימודיה בניסן נתיב והצילומים הסתיימו בשנת 2012. הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אופיר, כולל מועמדות שלה לפרס השחקנית הראשית ולפרס לסרט הטוב ביותר, מתוכם זכה בשניים.
ביוגרפיה > בתיאטרון

שיחקה בתפקיד הראשי של זונה בהצגת "מחר מלחמה" של תיאטרון צוותא שהשתתפה בפסטיבל תיאטרון קצר בשנת 2014. כמו כן, השתתפה בהפקה קטנה בתיאטרון הקאמרי, בהצגה "Game over" בתיאטרון הנפש ובתפקידים שוליים בהצגת הברווזון המכוער של תיאטרון אורנה פורת.
במסגרת לימודיה בניסן נתיב לקחה חלק בהצגת הפרינג' בתיאטרון תמונע "הדייר חימוביץ'" מאת אריאל ברונז שזכתה בפרס חביבת הקהל בפסטיבל ויקטוריה 2012 בקנדה והייתה גם מועמדת לפרס הסאטירה, וזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל אדמונטון 2013 באותה המדינה.
בספטמבר 2014 החלה לשחק בהצגה "טרוריזם" בתיאטרון גשר לצד אלכסנדר סנדרוביץ' וויטלי פוקס.
באפריל 2015 החלה לשחק בהצגה "נא לכבות פלאפונים" בהשתתפות חנן סביון וגיא עמיר (שאף כתבו אותה) ואליאנה תדהר.
באוגוסט 2015 התחילה לככב בהצגה "פציעות קטנות" מאת רג'יב ג'וזף בתיאטרון גשר לצד יובל ינאי.
כמו כן, שיחקה בהצגות "תן למילים לעשות בך" במדיטק חולון, "הדייר חיימוביץ" בתיאטרון תמונע, "מחווה לאמן" בתיאטרון הקאמרי ו"משחק מסוכן".
החל משנת 2017 החלה לככב בהצגה "האורחת" בתיאטרון בית ליסין כמחליפתה של מגי אזרזר.
בשנת 2019 שיחקה בהצגה "שבעה" בתיאטרון בית ליסין בבימוי כפיר אזולאי.
בשנת 2022 משחקת בהצגה ארוחה עם אידיוט בתיאטרון באר שבע ובבימויו של מולי שולמן.