stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע יהונתן (1956)
הפשיטה

בבניין המשטרה הייתה פלוגת חיילי משמר של הלגיון. אריק שרון אמר בתדרוך למפקדי הכוחות: "המשימה היא פריצה לתוך הבניין המבצר ופיצוצו על כל יושביו. לא יישאר חדר או אבן", וכן הוסיף: "אם לא מוצאים את המשטרה לא חוזרים לישראל".
הייתה התלבטות איך לפרוץ למשטרה. מאיר הר ציון, ממפקדי הפעולה, הכריע: "פשוט להיכנס דרך השער". במקביל ירה כוח חיפוי על המשטרה בררנט"ים ובבזוקות.
במסגרת הפשיטה בוצע טיהור העמדות שהיו מחוברות בתעלות קשר, טיהור פנים בניין המשטרה, הופעלו חסימות כנגד תגבורת ירדנית שהגיעה מכוון דאהרייה, נאסף שלל מסמכים והבניין פוצץ.
כעבור כמחצית השעה הושגו כל המטרות: בניין המשטרה פוצץ, תגבורת הלגיון נבלמה ונגרמו לה אבדות כבדות.
עיטור העוז

הרמטכ"ל משה דיין החליט להעניק את צל"ש הרמטכ"ל, וזה היה נוסח הצל"ש:
הנני לציין לשבח את 337660, סגן מוריס אנקלביץ', על ביצוע ניתוח בפצוע אנוש בתנאי קרב, תוך גילוי אומץ לב למופת.
הייתה זו פעם ראשונה בצה"ל בה נפרשה ערכת ניתוח שדה ובוצע ניתוח בשדה הקרב ובכך נצלו חיים. ד"ר אגמון הבחין כי הר ציון חסר הכרה וכמעט לא נושם, הוא החליט לבצע פיום קנה ללא הרדמה. בכך הציל את הר ציון מחנק. מיד לאחר מכן פונה לבית חולים בבאר שבע. הניתוח, שארך 5 דקות, הציל את חייו של הלוחם שמשה דיין כינה "הלוחם הגדול ביותר שקם לעם היהודי".
ב-1973 הומר צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לאגמון בעיטור העוז, על פי חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל שהתקבל באותה שנה.
התגובות לפעולה

המבצע עורר סערה בירדן ותגובות חריפות בקהילה הבינלאומית. ועדת שביתת הנשק יצאה בהצהרה בה נאמר כי:” הועדה קובעת, כי חציית קו שביתת הנשק על ידי כוחות מזויינים ישראליים והפעולות התוקפניות אשר בוצעו, הן מעשים עוינים הדומים למעשי מלחמה, והפרות רציניות וגלויות ביותר מצד ישראל של סעיף 3 מהסכם שביתת הנשק”.
לקריאה נוספת

עזרי רקנטי, "גיבור ישראל מאיר הר ציון נפצע אנושות בגרונו בהר חברון", עלון דרומא, דצמבר 2007
הערות שוליים

↑
↑  המשטרה הייתה ממוקמת על כביש 60 הישן, מעל נחל חברון, בין מחסום מיתר ליישוב טנא עומרים. ניתן לראות את המקום - בשטח ובמפה - 300 מטר מזרחה מהכביש, בקואורדינטות 31°21′19.9″N 34°56′17.5″E﻿ / ﻿31.355528°N 34.938194°E﻿ / 31.355528; 34.938194.
↑  אריה גילאי; עזרי רקנטי.
↑  ישראל גונתה על ההתקפה על תחנת חרבת אל־רהווה, הארץ, 21 בספטמבר 1956
19 ירדנים נהרגו בהתקפת צה"ל, הַבֹּקֶר, 13 בספטמבר 1956
מילגם

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  מאי 1983 – הווה (כ־41 שנים) 
 חברות בנות:  דואר ישראל (51.7%)  פנגו (55.4%)  מאירי טכנולוגיות מתקדמות לתשתיות בע"מ  מטרופולי-נט
 מיקום המטה:  פתח תקווה 
 מוצרים עיקריים:  שירותים לרשויות מקומיות
 מנכ"ל:  אילן ערוסי, שלומי אברשטרק
 עובדים:  ב-11,000 (פברואר 2025)
  
 www.milgam.co.il
 
קבוצת מילגם בע"מ היא חברה פרטית ישראלית העוסקת במתן שירותים לרשויות מקומיות ולחברות, בעלת השליטה בדואר ישראל ובפנגו.
היסטוריה

מילגם הוקמה במאי 1983. בתחילת דרכה התמקדה החברה במתן שירותים לרשויות מקומיות. בשנת 2024 נמנו 160 רשויות מקומיות עם לקוחותיה. עם שירותיה:
תפעול וניהול מערכות גבייה ברשויות מקומיות.
אחזקה של רשתות מים. בכלל זה: קריאת מדי מים ותחזוקה שלהם, ניהול הגבייה בגין צריכת המים.
אחזקה של רשתות ביוב.
קידום הפרדת אשפה.
תכנון וניהול שטחי חניה ציבורית.
ביצוע פרויקטים לוגיסטיים עבור עיריות, משרדי ממשלה וחברות פרטיות.
חברות בנות:
באוגוסט 2007 הקימה החברה את החברה הבת מילגם חנייה סלולרית בע"מ (כיום פנגו בע"מ), המפעילה את יישומון החניה פנגו. החברה הוקמה לאחר שחברת מובידום וחברת מילגם זכו במכרז ארצי להסדר חניה סלולרית שהוצא על ידי החברה למשק וכלכלה של מרכז השלטון המקומי בישראל. בנובמבר 2020 ירד חלקה של מילגם בבעלות על פנגו ל-51%. במאי 2024 רכשה חברת פנגו את הפעילות של Gett תמורת 175 מיליון דולר.
מטרופולי-נט בע"מ הוקמה ב-1999 על ידי חברת מלם תים וב-2011 נרכשה על ידי מילגם. החברה מספקת שירותי מחשוב לרשויות מקומיות.
מטרו פארק בע"מ חברה בת של מטרופולי-נט.
מאירי טכנולוגיות מתקדמות לתשתיות בע"מ הוקמה ב-1959 ועוסקת בטיפול ובאחזקה של קווי ביוב. ב-2013 נרכשה על ידי מילגם.
בשנת 2018 זכתה מילגם במכרז של משרד התחבורה להפרטת מבחני הנהיגה המעשיים, והיא מפעילה מבחנים אלה באזור שמפתח תקווה צפונה.
במאי 2024 זכתה קבוצה בראשות מילגם במכרז להפרטת דואר ישראל. הקבוצה שבה מילגם (51.7%), הפניקס חברה לביטוח (21.1%), הפניקס פנסיה וגמל (13.2%) וליימן שליסל (15%) תרכוש את דואר ישראל תמורת 461 מיליון ש"ח. רשות התחרות אישרה את הרכישה בתנאי שמילגם לא תעשה שימוש במידע על רב קו שבידי דואר ישראל, ולא תפתח בית דפוס ללא אישור הרשות. העסקה הושלמה ב-14 בנובמבר 2024.
היסטוריה > בעלות

בתחילת 2009 רכשה חברת תה"ל מקבוצת קרדן ישראל את חברת מילגם. ביולי 2012 רכשה קרן תשתיות ישראל כ-36% מ"קרדן שירותים מוניציפליים", בעלת השליטה במילגם, תמורת 55 מיליון ש"ח. בפברואר 2013 רכשה משפחת וייל את יתר 64% של קרדן שירותים מוניציפליים בספטמבר 2018 מכרה קרן תשתיות ישראל את חלקה, תמורת 100 מיליון ש"ח, למשפחת וייל.
הערות שוליים

↑   אתר האינטרנט הרשמי של פנגו בע"מ
↑  גיא גרימלנד,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'מובידום ומילגם זכו במכרז ארצי להסדר חניה סלולרית בהיקף של 50 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 27 ביוני 2007
↑  עמרי זרחוביץ','"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'‏קרן תש"י והראל רוכשות 44% מחברת פנגו לפי שווי של 550 מיליון שקל, באתר גלובס, 9 בנובמבר 2020
↑  עידן בן טובים,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'‏רשמית: פנגו רוכשת את Gett ב-175 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 9 במאי 2024
↑   אתר האינטרנט הרשמי של מטרופולי-נט בע"מ
↑  אסף גלעד,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'בלעדי ל"כלכליסט": אייזנברג במגעים למכירת מטרופולינט ב־30 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 28 בדצמבר 2010
↑   אתר האינטרנט הרשמי של מטרו פארק בע"מ
↑   אתר האינטרנט הרשמי של מאירי טכנולוגיות מתקדמות לתשתיות בע"מ
↑  תומר הדר,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'רפורמת הטסטים מתחילה מחר: מבחן תוך 3 ימים, וחשש מגל של ערעורים, באתר כלכליסט, 14 ביולי 2018;
ליאור גוטמן ואודי עציון,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'ההסתדרות מאיימת: מבחני הנהיגה המעשיים של מילגם יושבתו מיום שני, באתר כלכליסט, 25 ביוני 2020
↑  יהודה שרוני,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'‏לאחר שנתיים וחצי: דואר ישראל נמכר לקבוצת מילגם הפניקס תמורת 461 מיליון ש"ח, באתר מעריב אונליין, 19 במאי 2024
↑  גולן חזני, עדיאל איתן מוסטקי,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'רשות התחרות מטילה מגבלות על מילגם ברכישת הדואר, באתר כלכליסט, 29 באוגוסט 2024
↑  עדיאל איתן מוסטקי,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'הושלמה הפרטת הדואר: מילגם קיבלה את הבעלות על החברה, באתר כלכליסט, 14 בנובמבר 2024
↑  אבי שאולי,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'‏קרן תשתיות ישראל תשקיע 55 מ' ש' בקרדן שירותים מוניציפליים, באתר גלובס, 10 ביולי 2012
↑  אביב לוי,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'‏משפ' ויל תשקיע 110 מיליון ש' בתחום השירותים המוניציפליים, באתר גלובס, 4 בפברואר 2013
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'אסא ששון,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'אין חניה, יש יופי של ביזנס: פנגו שווה כבר כמעט 100 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 17 בספטמבר 2018
קייט לייכטר

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1895 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 במרץ 1942 (בגיל 46) ברנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Marianne Katharina Pick 
 מדינה:  אוסטריה, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה  אוניברסיטת היידלברג 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
שלט לזכרה של לייכטר הממוקם בווינה
מריאן קתרינה "קייט" לייכטר (בגרמנית: Marianne Katharina "Käthe" Leichter;‏ 20 באוגוסט 1895 וינה – 17 במרץ 1942) הייתה כלכלנית יהודיה-אוסטרית, פעילת זכויות נשים, עיתונאית ופוליטיקאית. היא הייתה חברה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אוסטריה ובלשכת העבודה של וינה. היא נעצרה במחנה ריכוז ראוונסבריק בתקופת המשטר הנאצי והוצאה להורג בשנת 1942.
ביוגרפיה > החיים המוקדמים

לייכטר נולדה כמריאן קתרינה פיק בשנת 1895 ב-וינה, בתם השנייה של זוג יהודי, עורך הדין ג'וזף פיק ואשתו שרלוט רובינשטיין. אחותה הגדולה הייתה המלחינה אוסטרית-אמריקאית ומטפלת במוזיקה Vally Weigl. קייט סיימה את גימנסיית Beamten-Töchter בשנת 1914 ולאחר מכן החלה ללמוד מדעי המדינה באוניברסיטה של וינה. מאחר שבאותה עת לא הורשו הנשים האוסטריות לסיים את לימודיהן, הועברה לאוניברסיטת היידלברג הגרמנית בשנת 1917; היא סיימה ביולי 1918 לפני החזרה לווינה כדי להשלים עוד שני סמסטרים באוניברסיטה.
ביוגרפיה > הקריירה הפוליטית

לייכטר הייתה מעורבת ב-Wiener Jugendbewegung (ארגון הנוער הווינאי), ארגון שמאל קיצוני, כסטודנטית לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ומאוחר יותר הייתה חברה ב-Parteischüler-Bildungsverein Karl Marx (איגוד קארל מארקס למלגות וחינוך של המפלגה), קבוצה מרקסיסטית של חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אוסטריה (SDAPÖ) שהתנגדו למלחמה. כאשר הרפובליקה של אוסטריה נוסדה בשנת 1918, וכאחת הנשים הראשונות באוסטריה בוגרת מדעי המדינה שהתמחתה בכלכלה, היא הצטרפה ל- Reichswirtschaftskommission der Arbeiterräte (הוועדה הכלכלית של מועצות העובדים),ל- Sozialisierungskommission (ועדת המדינה של סוציאליזציה של התעשייה) ול- Zentralverband für Gemeinwirtschaft (הארגון המרכזי של מוצרים ציבוריים ותאגידים), כמו כן עבדה עבור משרד האוצר הפדרלי (1)
לייכטר הצטרפה ל" Frauenreferat der Wiener Arbeiterkammer "(מחלקת הנשים של לשכת העובדים המוסדית של וינה) ב-1925 והובילה את המחלקה עד 1934. היא נבחרה ל-Betriebsrat der Wiener Arbeitkammer (ועד העובדים של לשכת העובדים המוסדית של וינה) ב-1932 . [1] היא פרסמה מאמרים ודוחות על סמך נתונים סטטיסטיים שאספה על עבודת נשים באוסטריה, וכן נתנה הרצאות, קורסים בבתי ספר ושידורי רדיו לעידוד זכויות נשים. העלתה דרישות על שכר שווה, על שכירת יותר נשים במינהל חברתי ועל הזדמנויות תעסוקתיות לנשים משכילות.
חייה האישיים

היא נישאה לאוטו לייכטר, סוציאליסט ועיתונאי, בשנת 1921. היא ילדה את בנם הראשון, היינץ, בשנת 1924 ואת השני, פרנץ(Franz Leichter), בשנת 1930.
רדיפה פוליטית ומוות

כשפעילות ה-SDAPÖ נאסרה באוסטריה בפברואר 1934, הצטרפה לייכטר לארגון הסוציאליסטי המהפכני, ארגון סוציאליסטי מחתרתי שהוקם בתגובה לאיסור המפלגה. היא ובעלה אוטו היגרו לציריך בגלות במשך שישה חודשים בשנת 1934, אך חזרו לווינה כשנבחרה כיו"ר החינוך של הסוציאליסטים המהפכניים. היא כתבה חוברות אנטי-פאשיסטיות ופרסמה מאמרים בחו"ל תחת שמות בדויים מריה מאהלר ואנה גרטנר. לאחר שהמפלגה הנאצית פלשה לאוסטריה ב-1938 אנשלוס, היא ניסתה להימלט מאוסטריה עם משפחתה; על אף שבני משפחתה נמלטו, נעצרה ליכטר בידי הגסטאפו בווינה ב-30 במאי 1938 ונכלאה לאחר מכן. היא נשלחה למחנה ריכוז ראוונסבריק בשנת 1940 ונספתה בגז במרכז ברנבורג Bernburg Euthanasia Centre בתחילת 1942.
הנצחה

רחוב קייט לייכטר, רחוב ברובע היצינג Hietzing בווינה, נקרא על שמה של לייכטר בשנת 1949. הפרס השנתי של ממשלת אוסטריה לאישה היסטוריונית נקרא גם על שמה של לייכטר. ההיסטוריונית האוסטרית-אמריקנית גרדה לרנר כתבה כי לייכטר: "מגלמת את האידיאלים הגבוהים ביותר של פעילות פמיניסטית – פעילות רבת שנים לתועלת הנשים, אך בעיקר נשים ממעמד הפועלים; אמונה שרפורמות חברתיות הן מוצדקות רק אם הן משרתות את האינטרסים של הנשים כמו גם של הגברים; מאבק בלתי מתפשר נגד הפאשיזם והנאציזם, שעלה בחייה "(3).
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'Hauch, Gabriella (2006).  de Haan, Francisca; Daskalova, Krasimira; Loutfi, Anna (eds.). Biographical Dictionary of Women's Movements and Feminisms in Central, Eastern, and South Eastern Europe: 19th and 20th Centuries. Central European University Press. pp. 286–289. ISBN 978-963-7326-39-4.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Lacina, Evelyn (1985). "Leichter, Käthe, geborene Pick". Neue Deutsche Biographie (בגרמנית). נבדק ב-1 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'Freidenreich, Harriet (1 במרץ 2009). "Käthe Leichter". Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia. Jewish Women's Archive. נבדק ב-1 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477352105171  GND: 119334429  ISNI: 0000 0000 5538 9077  LCCN: n98004093  NKC: skuk0000782  VIAF: 52496844   WorldCat (עם VIAF): 52496844 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קייט לייכטר".
עירית שלג

| --- | --- |

עירית שלג
 לידה:  15 באפריל 1958 (בת 66) 
 מדינה:  ישראל 
 צאצאים:  דאנה איבגי 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
עירית שלג (נולדה ב-15 באפריל 1958) היא שחקנית, במאית ומעצבת אופנה ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2012 על משחקה בסרט "למלא את החלל".
ביוגרפיה

עירית שלג נודלה בתל אביב להורים יוצאי פולין, גדלה באילת ותל אביב. נהגה לשיר בפומבי מילדות. בצה"ל שירתה כפקידת אפסנאות באל עריש. בין השנים 1977–1980 למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, לצד אורי גבריאל ופירה קנטר. במהלך לימודיה הכירה את משה איבגי, איתו הייתה בזוגיות במשך שנים מעטות ולשניים נולדה בת, השחקנית דאנה איבגי. אחר כך הייתה בזוגיות עם המפיק מיכה שרפשטיין.
בתחילת שנת 1992 החלה שלג תהליך של חזרה בתשובה, וב-1993 נישאה בשנית לרב פתחיה נריה (בנו של הרב משה צבי נריה), סגן ראש ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, גרוש ואב לארבעה ילדים מנישואיו הקודמים, ונולדו להם שני ילדים משותפים, והם התגוררו בתל אביב עד שהתגרשו ב-2013. עד 2005 התגוררה גם דאנה עם אמה ומשפחתה החדשה, עד ששכרה דירה משלה. שלג עסקה גם בעיצוב בגדים עבור נשים חרדיות.
ב-2013 לאחר גירושיה מנריה, החלה שלג תהליך של יציאה בשאלה.
ב-2024 בנה רב-סרן משה צבי נריה, מפקד פלוגה בסיירת גבעתי, נפצע קשה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
קריירה > קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1980 השתתפה בסרט של יעוד לבנון "לא לשידור". ב-1984 גילמה את חוה בסרטו של זאב רווח "ספר נשים". ב-1985 השתתפה בסרטו של איתן גרין "עד סוף הלילה". ב-1985 גילמה את זארה בסרטו של עמוס גוטמן "בר 51". ב-1988 שיחקה וליהקה את סרטם של מיכה שרפשטיין וחיים בוזגלו "נישואין פיקטיביים". ב-1989 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "הצצקנים".
ב-1990 השתתפה לצד נחום שליט בדרמת הטלוויזיה של רחל אסתרקין "ג'קי", והשתתפה בסדרת הטלוויזיה "הופה היי". ב-1991 גילמה את גליה בן דוד לצד יהודה ברקן בסרט "אבא גנוב 3" בבימויה של איילת מנחמי. ב-1995 גילמה את פטימה בסרט האימה ההוליוודי שצולם בישראל "ביעותי לילה" של טובי הופר. ב-2001 השתתפה לצד בתה דאנה, אילנה ברקוביץ' ואסי כהן בדרמת הטלוויזיה של רם נהרי "כוכב זורח מעל הלב" ששודרה בהוט.
ב-2002 השתתפה בסרטה של הדר פרידליך "עבדי השם" כחלק מסדרת הסרטים "שיעור מולדת". ב-2009 השתתפה בסרט הקולנוע החרדי לנשים "סגורים" שכתבה רוחמה מנדליאל וביימה הילה ארציאל.
ב-2010 זכתה שלג לצד רמה בורשטיין במענק המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים עבור הסרט "למלא את החלל". הסרט צולם ב-2011. שלג זכתה על תפקידה בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2012.
ב-2014 גילמה את רותי בסדרת הטלוויזיה "בתולות" שכתב שחר מגן וביים אדם סנדרסון. ב-2015 שיחקה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "שטיסל" שכתבו יהונתן אינדורסקי ואורי אלון וביים אלון זינגמן, בתפקיד גברת בייפוס, אלמנה חשוכת ילדים, המבקשת לשלם סכום נכבד לזוג שיסכים לקרוא לילדם על שם בעלה המנוח.
ב-2016 שיחקה בתפקיד האם של מיכל (נועה קולר בתפקיד הראשי) בסרט "לעבור את הקיר" בבימויה של רמה בורשטיין.
ב-2018 שיחקה בתפקיד מרים, אם ישו בסרט "מריה מגדלנה", לצד חואקין פיניקס ורוני מארה.
ב-2019 שיחקה בתפקיד האמא של השוטר אברהם בסדרה "תיק נעדר" ששודרה בכאן 11 וב-2020 בשידור נוסף בקשת 12.
ב-2022 שיחקה בתפקיד אורנה בסרט "אמריקה". בנוסף שיחקה בסדרת הדרמה "ריקוד האש" לצד יהודה לוי עידו ברטל ונטע שפיגלמן.
ב- 2024 שיחקה בתפקיד אורלי בסרט "טרופיקנה".
קריירה > קריירה בתיאטרון

בתיאטרון העממי: בשנת 1985 שיחקה בהצגה "תעשה לי טובה" מאת מארק קאמולטי ובוורלי קרוס שעיבד דן אלמגור וביים אריה סובר.
בתיאטרון יובל של מרים עציוני: ב-1983 שיחקה בהצגה "בעל בריבוע" מאת ריי קוני, בבימוי לאונרד שך.
בתיאטרון הסימטה שיחקה בהצגות "סינים סינים" בבימויו של ניקו ניתאי, ובהצגה "קיץ אחרון" מאת ג'יין צ'יימברס.
ב-2005 שיחקה במופע "כמה עולה תקווה?" שכתבה אורית הראל וביימה רמה בורשטין - מופע נשי המיועד לנשים המשלב מחזה עם מסך וידאו, ועוסק ביחסים בתוך המשפחה בצל דור שני לשואה. באותה שנה השתתפה בהקלטת התסכית "יעקב אבינו" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי בתיאטרון האודיו אבות האומה. ב-2007 שיחקה לצד ורוניקה גוטליב-כספי בהצגה "זמנים מודרניים" בה הן מדברות על ההתפתחות הטכנולוגית המואצת של שנות האלפיים וטוענות שקל יותר להתקדם מבחינת המדע מאשר מבחינת הטוהר הפנימי. ב-2008 ביימה בתיאטרון אספקלריא את ההצגה "בעקבות האריה" שכתב חגי לובר על דמותו של הרב אריה לוין. ב-2009 ביימה בתיאטרון אספלריא את ההצגה "קליל כזה" שכתבו איילת שיינברג, חדוה מאירה כחלון ושירה מלכא. ב-2014 השתתפה במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין או'ניל בתיאטרון תמונע.
קריירה > קריירה בתיאטרון > בתיאטרון הקאמרי

ב-1980 שיחקה בהצגה "אותלו" מאת ויליאם שייקספיר שביים היי קיילוס בתיאטרון הקאמרי. ב-1981 שיחקה בהצגה "סיפור גן עדן" שכתב יעקב שבתאי (על פי הסיפור "סיפור גן-העדן" מאת איציק מאנגר) וביים שמואל בונים, ושיחקה בהצגה "הנשים העליזות מווינדזור" מאת שייקספיר. ב-1982 שיחקה בהצגה "המעגל" מאת ארתור שניצלר שביים פיטר ג'יימס. ב-1983 שיחקה בהצגה "קולי קולות קלים" מאת מייקל פריין שביים רוברט גילספי. ב-1987 שיחקה בהצגה "באמצע היום" מאת עירא דביר שביים איציק סיידוף. ב-2014 שיחקה לצד אברהם סלקטר בתיאטרון הקאמרי בהצגה "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין או'ניל שביים מאיר בן סימון.
חיים אישיים

הזוגיות הראשונה שלה הייתה עם משה איבגי, ומזוגיות זו נולדה השחקנית דאנה איבגי. לאחר מכן הייתה לה זוגיות עם המפיק מיכה שרפשטיין. ולאחר מכן הייתה נשואה לרב פתחיה נריה (בנו של הרב משה צבי נריה), עד לגירושיהם.
ויקטור גראשצ'נקו

ויקטור ולדימירוביץ' גראשצ'נקו (ברוסית: Ви́ктор Влади́мирович Гера́щенко; נולד ב-21 בדצמבר 1937, לנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא כלכלן ובנקאי, איש כספים סובייטי-רוסי. פרופסור כבוד. האדם היחיד ברוסיה שעמד בראש הבנק הראשי במדינה ארבע פעמים (פעמיים כיו"ר הבנק הממלכתי של ברית המועצות ופעמיים כנגיד בנק רוסיה).
ביוגרפיה

גראשצ'נקו נולד במשפחתו של בנקאי, ולדימיר סרגייביץ' גראשצ'נקו, שבשנים 1948–1958 שימש כסגן ראשון ליו"ר דירקטוריון הבנק הממלכתי של ברית המועצות. אמו אנסטסיה וסילייבנה גרשצ'נקו (קלינובה) הייתה עקרת בית. היו לו שלוש אחיות (ולנטינה, גלינה, אירינה) ואח (אנטולי).
לאחר שסיים את לימודיו במכון הפיננסי במוסקבה ב-1960, החל את דרכו כרואה חשבון בבנק הממלכתי של ברית המועצות. בשנת 1961 היה רואה חשבון בונשטורגבנק ואז מונה כמפקח ומומחה במחלקה לחשבונאות חיצונית ופנימית, ראש מחלקת מטבע ומבצעי מזומנים של בנק המסחר.
בשנת 1965 היה לאחד ממנהלי בנק נרודני המוסקבאי בלונדון (Moscow Narodny Bank Limited), בנק שהוקם בשנת 1919 כדי לנהל את פעילויות סחר החוץ של רוסיה הסובייטית ובשנים הבאות שימש בשלל תפקידים במסגרת הבנק: בשנים 1967–1972 עבד כסגן מנהל, מאז 1969 כמנהל סניף של הבנק בביירות, לבנון. בשנים 1977–1982 היה מנהל הסניף של בנק נרודני בסינגפור.
בשנים 1972–1974 שימש בתפקיד סגן ראש מחלקה של ונשטורגבנק בברית המועצות. בשנים 1974–1977 עבד כיו"ר מועצת המנהלים של Ost-West Nandelsbank (פרנקפורט על מיין, גרמניה).
בשנת 1982 מונה לראש מחלקת מט"ח ולאחר מכן לסגן יו"ר דירקטוריון ונשאקונום בנק מיולי 1988. בשנים 1983–1985 שימש כסגן יו"ר מועצת המנהלים של הבנק לסחר חוץ בברית המועצות. בשנת 1985 הוא הפך לסגן היו"ר הראשון של הנהלת ונשטורגבנק ובשנת 1988 מונה לסגן הראשון של יו"ר דירקטוריון הבנק.
מעמדו כבנקאי מוכשר הביא לו מינוי כיו"ר דירקטוריון הבנק הממלכתי של ברית המועצות בשנים 1989–1991.
בשנת 1992 מונה לראש המחלקה למדיניות מוניטרית של הקרן הרפורמית הבינלאומית לרפורמות כלכליות וחברתיות ומנובמבר 1992 עד אוקטובר 1994 הוא היה לנגיד בנק רוסיה בשנותיו המכוננות.
מ-16 במרץ עד 25 בדצמבר 1993, כנגיד בנק רוסיה, היה חבר בנשיאות ממשלת הפדרציה הרוסית. ב-1993 הוא מונה לממונה על רוסיה במועצת הבנק הבינלאומי של חבר המדינות ובאותה שנה הוא נבחר ליו"ר מועצת הבנק הבינלאומי של חבר המדינות. עם זאת, ב-11 באוקטובר 1994 נאלץ להתפטר מתפקידו כנגיד בנק רוסיה בשל ביקורת על הנהלת הבנק, מניפולציה בשער החליפין של הרובל במטרה להשלים את התקציב הפדרלי על חשבון בנק רוסיה שהיה הגורם לקריסת שער החליפין של הרובל ואז החזרתו במהירות (באירועים המכונים "יום שלישי שחור" ו"חמישי האדום"). בשנים 1994–1995 עבד כיועץ במכון המחקר לבנקים של בנק רוסיה (מכון המחקר לבנקים של הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית).
בשנים 1996–1998 הוא היה יו"ר הדירקטוריון של הבנק הבינלאומי המוסקבאי.
ב-11 בספטמבר 1998 שוב מונה לנגיד בנק רוסיה ובנובמבר 1998 מונה למנהל מטעם רוסיה בקרן המטבע הבינלאומית, אך באוגוסט 2000 הוא שוחרר מתפקיד זה. לאחר מכן התפטר במרץ 2002. ב-7 בדצמבר 2003 הוא נבחר לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ברשימה הפדרלית של מפלגת המולדת.
בינואר 2004 הוא היה מועמד לתפקיד נשיא הפדרציה הרוסית מטעם מפלגת האזורים הרוסיים (אך סורב מטעם ועדת הבחירות המרכזית של הפדרציה הרוסית). בתחילת יוני 2004, לאחר מעצרו של חודורקובסקי, הוא קיבל את הצעת הנהלת חברת הנפט יוקוס לעמוד בראש דירקטוריון החברה והתפטר מסמכויותיו הפרלמנטריות. ברם, באוגוסט 2006 הוכרזה חברת נפט יוקוס כפושטת רגל, והליך פירוקו החל.
הכלכלן האמריקאי ג'פרי סאקס כינה אותו "נגיד הבנק המרכזי הגרוע בעולם".
הערות שוליים

1 2  «Наивные они ребята» — Slon.ru
↑  Кротов Н. Сергей Егоров: «Люди, которые работают в банке, должны понимать красоту…»
↑  Постановление Совета Республик Верховного Совета СССР от 26 декабря 1991 года № 144—Н об освобождении Геращенко В. В. от обязанностей Председателя Госбанка СССР.
↑  Постановление Верховного Совета Российской Федерации от 4 ноября 1992 года № 3801-I «О назначении Геращенко В. В. председателем Центрального банка Российской Федерации»
↑  Указ Президента Российской Федерации от 16 марта 1993 г. № 349
↑  Виктор Владимирович Геращенко. Биографическая справка | РИА Новости
↑  Sachs J. D. The End of Poverty: Economic Possibilities for Our Time. P. 141.
| נגידי הבנקים המרכזיים של רוסיה וברית המועצות |
| --- | --- | --- |
| מנהלי הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית, 1860—1917 | שטיגליץ • למאנסקי • צימסן • ז'וקובסקי • פלסקה • טימאשב • קונשין • שיפוב | סמל בנק רוסיה |
| הקומיסרים הראשיים של הבנק העממי של רוסיה הסובייטית, 1917—1920 | פסטקובסקי • אובולנסקי • פיאטקוב • ספונדה (ממלא מקום) • פופוב • פיאטקוב • גאנצקי (ממלא מקום) | סמל בנק רוסיה |
| יושבי ראש דירקטוריון גוסבנק, 1921—1991 | אהרון שיינמן • ניקולאי טומאנוב (ממלא מקום) • שיינמן • פיאטקוב • קלמנוביץ' • מריאסין •קרוגליקוב • גריצ'מאנוב • בולגנין • סוקולוב • בולגנין • גולב • פופוב • בולגנין • קורובושקין • פוסקונוב • סוויישניקוב • אלחימוב • דמנצב • גארטובסקי • גראשצ'נקו • זוורב (ממלא מקום) | סמל בנק רוסיה |
| נגידי בנק רוסיה | מאטיוחין • גראשצ'נקו • פראמונובה (ממלאת מקום) • חאנדרוייב (ממלא מקום) • דובינין • גראשצ'נקו • איגנאטייב • נביאולינה | סמל בנק רוסיה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139421920  VIAF: 101164002   WorldCat (עם VIAF): 101164002
מיליציה

ערך זה עוסק בקבוצת אנשים המתארגנים למטרה צבאית. אם התכוונתם למשטרת ברית המועצות, ראו .
תמונה קבוצתית של חברי ארגון "השומר" ב-1909. הייתה אחת מהמיליציות הראשונות שהוקמו בארץ ישראל
מיליציה היא כוח צבאי או כוח צבאי למחצה (Paramilitary) המורכב מקבוצת אזרחים שאינם משתייכים לצבא ולכוחות הביטחון הסדירים. מיליציות עשויות לפעול באופן מוסדר ולקבל את הכרת מוסדות המדינה שבה הן פועלות, אך הן עשויות גם לפעול ללא הכרתן וללא פיקוח והסדרה. לרוב מיליציות אינן נלחמות מול כוחות צבאיים סדירים אלא מנהלות התנגשויות ולוחמה לא סדירה.
בעת החדשה – עם צמיחתה של מדינת הלאום אשר בידיה נתון "המונופולין לשימוש באלימות על פי הדין" כפי שתיאר זאת הסוציולוג מקס ובר – הופקדה הלחימה בידי צבאותיהן של מדינות ואלה השתמשו לעיתים במיליציות כמעין כוחות מילואים. אימפריות קולוניאליסטיות כגון ספרד, פורטוגל ובריטניה, עשו שימוש במיליציות מקומיות על מנת לשלוט בשטחים שכבשו שכן השלטון לא יכול היה לפרוש כוחות סדירים בכל רחבי האימפריה.
בתקופה המודרנית נחשב קיומן של מיליציות חמושות ברוב המקרים כסימן להתפוררותה של המדינה. כך למשל קמו מיליציות רבות עם התערערות השלטון בלבנון והדבר הוביל למלחמת האזרחים במדינה.
למושג כמה פרשנויות שונות:
כוח פרטי שאינו כפוף לשלטון ואינו נתמך על ידיו, למשל: ארגון טרור;
צבא פרטי או ארגון המורכב משכירי חרב;
כוח הגנתי או התקפי הפועל לשמירה על טריטוריה, על רכושה ועל חוקיה;
אוכלוסייה מוגדרת בטריטוריה מסוימת אשר ניתן לגייסה לצורך הקמת כוח צבאי;
המשטרה בברית המועצות, במדינות ברית ורשה, וברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה אשר נקראה "מיליציה" על מנת להבדילה ממחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית. משטרת בלארוס, קירגיזסטן, טג'יקיסטן ואוזבקיסטן נקראת "מיליציה" גם כיום;
צבא של שלטון מקומי או של מדינה בקונפדרציה;
צבאן של הקולוניות בעת מלחמת העצמאות ומלחמת אזרחים של ארצות הברית.
אטימולוגיה

מקור המושג מגיע מלטינית:
miles (נהגה /miːles/) – חייל
itia- (נהגה /iːtia/) – מצב, פעילות, איכות
militia (נהגה /mil:iːtia/) – שירות צבאי