stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת
פרסים והוקרה

צלב גדול של לגיון הכבוד (1948)
מסדר אריה הזהב של בית נסאו (1972)
צווארון מסדר התקווה הטובה (1995)
מסדר חוסיין בן עלי (1953, 1984)
מסדר אבן סעוד (1979)
אביר הצלב הגדול של המסדר הלאומי של מלי (1961)
מסדר שלמה (1954)
מסדר מנואל אמדור גוררו (1953)
מסדר הכוכב המשווני (1969)
Collar of the Order of Merit (1965)
מסדר עומאן (1979)
מסדר המעלות (1948)
מסדר הכוכב של אפריקה (1962)
Order of Sālote Tupou III (19 בדצמבר 1953)
כוכב הרפובליקה של אינדונזיה (1974)
מסדר אוג'סווי רג'אניה (1949)
מסדר חלוצי ליבריה (1961, 1979)
מסדר העצמאות הקטרי (1961)
מסדר ההצטיינות הלאומי המלטזי (28 במאי 1992, 23 באוקטובר 2000)
הצלב הגדול של המסדר הלאומי של האריה של סנגל (1961)
מסדר הרפובליקה של תוניסיה (1980)
עיטור פור לה מריט על שירות למופת (1998)
הצלב הגדול של מסדר הצלב הכפול הלבן (23 באוקטובר 2008)
מסדר אידריס הראשון (1954)
דוקטור לשם כבוד מהקולג' המלכותי למוזיקה (1973)
אות הכוכב הגדול על שירות הרפובליקה האוסטרית (1966)
מסדר הפיל (1947)
מסדר חותם שלמה (1954)
מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (1991)
מסדר קרלוס השלישי (1986)
מסדר העיט האצטקי (1973)
מסדר גיזת הזהב הגאורגי (1989)
מדליית אלברט (1958)
מסדר מובארכ הגדול (1979)
הצווארון הגדול של המסדר הצבאי של המגדל והחרבות (27 באפריל 1993)
מסדר בית המלוכה של צ'אקרי (1960)
אות המסדר הכוכב של רומניה (1978)
המסדר המלכותי של השרפים (1953, 1975)
מסדר בויאקה (1993)
הצלב הגדול של מסדר קרלוס השלישי (1986)
מסדר הרפובליקה של טורקיה (14 במאי 2008)
מסדר העצמאות (1961)
המסדר הלאומי של חוף השנהב (1961)
מסדר הגבורה (1993)
הצלב הגדול עם צווארון של מסדר הבז (19 בנובמבר 1963)
הצווארון של מסדר הצלב של טרה מריאנה (19 באוקטובר 2006)
אביר הצלב הגדול של האריה ההולנדי (1950)
הצלב הגדול של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין (1991)
מפקד עליון במסדר לאופולד (1963)
Grand Cordon of the National Order of the Leopard (1973)
הצלב הגדול של מסדר הצלב הדרומי (1968)
איש השנה של המגזין "טיים" (1952)
מסדר החירות (2001)
צווארון של מסדר הכוכב של רומניה (2000)
מסדר שלושת הכוכבים, דרגה ראשונה (1996)
המסדר הגדול של המלך טומיסלב (12 בדצמבר 2001)
אביר הצלב הגדול עם חגורה של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (9 במאי 1958)
אביר הצלב הגדול בדרגה מיוחדת של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (29 בספטמבר 1958)
עיטור מסדר העיט הלבן של פולין (1996)
אביר במסדר גיזת הזהב (1989)
קולר של מסדר האריה הלבן (1996)
אביר הצלב הגדול עם צווארון של מסדר אולב הקדוש (24 ביוני 1955)
מסדר הנילוס (1975)
הצלב הגדול עם הצווארון של מסדר ויטאוטאס הגדול (17 באוקטובר 2006)
מסדר השמש העליונה (1971)
מסדר הרפובליקה של גמביה (1974)
מסדר הכוכב היוגוסלבי הגדול (1972)
מסדר הלב המוזהב של קניה (1972)
מסדר מחוות הרפובליקה (23 בנובמבר 2005)
מסדר המשפחה המלכותית של הכתר של ברוניי (1972, 1992)
דרג'ה אוטאמה טמאסק (1972)
מסדר כווית (1995)
מסדר ניז'ר (1969)
מסדר הכוכב של גאנה (2007)
מסדר הכתר של מלזיה (1972)
מסדר ההצטיינות יוצאת הדופן של סלובניה (2008)
מדליית הכתרת המלך ג'ורג' השישי (1937)
מדליית המלחמה 1939–1945 (1945)
מדליית ההגנה (1945)
מסדר המשפחה המלכותית של המלך ג'ורג' השישי (1937)
הצלב הגדול של מסדר הוורד הלבן של פינלנד עם צווארון (10 במאי 1961)
מסדר מוגונגווה (1986)
מסדר החרצית עם צווארון
מסדר המושיע
מסדר הכתר של הודו
מסדר הבירית
הצווארון של מסדר החרב של יעקב הקדוש
הצלב הגדול של האבנט של שלושת המסדרים
מסדר הכוכב של ירדן
חבר במסדר קנדה
ראו גם

"הכתר" – סדרת טלוויזיה ביוגרפית על המלכה אליזבת (קלייר פוי ואוליביה קולמן) ושאר משפחת המלוכה הבריטית, מאת נטפליקס (מאז 2016).
"המלכה" – סרט דרמה על המלכה אליזבת (הלן מירן) המתמודדת עם מותה של הנסיכה דיאנה ועם הביקורת התקשורתית על ניכורה מן העם (2006).
חתונת הנסיכה אליזבת ופיליפ מאונטבאטן
ביקורי המלכה אליזבת השנייה בארצות ומדינות זרות
מותה של אליזבת השנייה
לקריאה נוספת

Bond, J. (2002). Elizabeth. Reader's Digest Association. ISBN 0-7621-0369-8.
Erickson, C. (2003). Lilibet : An Intimate Portrait of Elizabeth II. St. Martins Press.
Pimlott, Ben (2002). The Queen: Elizabeth II and the Monarchy. Harper Collins. ISBN 0-007-11436-2. (הספר בקטלוג ULI)
Arthur Bousfield & Garry Toffoli, Fifty years the Queen : a tribute to Her Majesty Queen Elizabeth II on her golden jubilee, oronto ; Tonawanda, NY : Dundurn Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
צבא הטרקוטה

צְבָא הַטֵּרָקוֹטָה (בסינית: 兵馬俑 מילולית: צלמי חיילים וסוסים) הוא שמם של אלפי פסלי טרקוטה (סוג של קרמיקה עשויה חרס) בדמות חיילים בגודל טבעי, שהתגלו במרץ 1974 במרחק של כ-1,500 מטר מהמאוזוליאום של צ'ין שה-חואנג, קיסרה הראשון של סין, ליד העיר שי-אן במחוז שאאנשי.
זהו אחד מהאתרים הארכאולוגיים החשובים והגדולים מסוגם בעולם.
הפסלים התגלו ב-29 במרץ 1974, כשחקלאי סיני בשם יאנג ג'ה-פה חפר באר חדשה ונתקל בשרידים. הידיעה החדשותית על הגילוי התפשטה במהירות בעולם, וארכאולוגים שהחלו לחפור באזור חשפו מספר אתרי פסלים נוספים. הממצאים רוכזו במוזיאון שנפתח רשמית באוקטובר 1979.
תיאור

צבא הפסלים כולל יותר מ-7,000 דמויות עשויות מטרקוטה של חיילים בגודל טבעי ערוכים לקרב עם שריוניהם, סוסיהם וכלי נשקם, שנקברו יחד עם הקיסר הראשון בשושלת צ'ין בשנת 210 לפנה"ס.
קבורת הצבא יחד עם המצביא הייתה למעשה הבטחה שהוא יוכל להשתמש בחייליו גם בעולם הבא. צבא הטרקוטה נקבר במבנה התקפי בשלושה חללי קבורה הנמצאים כקילומטר וחצי מזרחית לקברו של הקיסר. עומקו של כל חלל קבורה שכזה נע בין ארבעה לשמונה מטרים. בימינו מקורים החללים על ידי תקרת המוזיאון שהוקם במקום, ונפתח לציבור ב-1979.
לפני קבורת הדמויות הן נצבעו בצבעים שהקנו להן מראה של חייל אמיתי, וכך הן גם נמצאו בחפירות הארכאולוגיות. החשיפה הממושכת לאוויר מאז הגילוי גרמה לדהיית הצבעים, וכיום צבען הוא צבע הטרקוטה. נראה שבמקור קובעו הצבעים לחרס על ידי ורנית שהופקה משרף של עץ (Toxicodendron vernicifluum).
הדמויות מופיעות במספר תנוחות, בהן חיילים זקופים, קשתים הכורעים על ברך ופרשים עם סוסיהם. פניהן של הדמויות עוצבו בנפרד, ולכל אחת מהן הבעה ותסרוקת שונה. התסרוקת מעידה על דרגתו של החייל. הגובה הממוצע של החיילים הוא 1.80 מטרים אך יש גם חיילים המתנשאים לגובה 2.10 מטרים. החיילים מוצגים בתנוחת נכונות לקרב ופונים לכיוון מזרח, אל עבר שש המדינות שהיו האויבות של שושלת צ'ין באותה תקופה. לפי מבנה הקרב ניתן ללמוד על אסטרטגיית המלחמה אז. חלק מכלי המלחמה החלידו אך אחרים שעברו ציפוי כרום נשתמרו.
רבים מהפסלים נשאו כלי נשק אמיתיים ורובם נמשחו ברעל. איכרים אשר מצאו את הקבר ראשונים ונגעו בכלי הנשק מתו כתוצאה ממגע עם הלהב המורעל. במערך כולו זוהו כ-10,000 כלי נשק. היסטוריונים שחיו בתקופה שבה נקברו הדמויות דיווחו כי הקבר מצויד בקשתות ירייה הקבועות במסגרת מיוחדת, היורות במסיגי גבול באופן אוטומטי.
מבנה המוזיאון

במקור הבורות היו מוקפים במסגרות עץ שככל הנראה נשרפו זמן קצר לאחר מות הקיסר.
בור מספר 1 בעומק חמישה מטרים, מבנה מלבני שאורכו 230 מטרים, רוחבו 62 מטרים, וגודלו הכולל 14 דונם. בבור 1 מבנה של מעט חיילים במבנה התקפי מלווים בכרכרות.
בור מספר 2 ממוקם 20 מטרים צפונית מזרחית לפיר 1. צורתו דמוית האות ר'. עומקו חמישה מטרים, אורכו בצד מערב 124 מטרים ו-89 מטרים בצד צפון ובסה"כ שטח של 12 דונם. בבור 2 89 כרכרות עם 356 סוסים, מהם 116 לפרשים. בפיט מעל 900 לוחמים במבנה קרב עם חיצים וקשתות, המהווים חיל רגלים.
בור מספר 3, גם הוא בעומק חמישה מטרים ושטחו חצי דונם בלבד, מחולק לשלושה חלקים, במרכז כרכרה, בצדדים שומרים עם כלי מלחמה ארוכים שהם ככל הנראה חיילי משמר המפקד.
מרכבות הארד

בשנת 1980 התגלו במרחק של 20 מטרים מערבית לצבא, שתי מרכבות צבועות עשויות ארד. כל מרכבה בנויה מ-3,000 חלקים נפרדים, נהוגה בידי רכב ורתומה לארבעה סוסים רתומים בשורה. המרכבות והסוסים קושטו בכסף וזהב והם מוצגים כיום במוזיאון. המרכבות הן חיקוי מושלם למרכבות אמיתיות בקנה מידה מוקטן של 1⁄2. כל חלק במרכבה יכול לתפקד תפקוד מלא. מספור המרכבות נעשה לפי סדר הגילוי. מרכבה מספר 1, המרכבה המובילה, נקראת גם "הכרכרה הגבוהה". זוהי כרכרה פתוחה, דו גלגלית, הנהוגה בידי גנרל חמוש בחרב מנחושת. מעל המרכבה מוצבת מטריית נחושת, ולשמאלה מקדימה יש קשת וחיצים.
כרכרה מספר 2 מכונה "כרכרת הביטחון". זוהי כרכרה סגורה במבנה מרובע ומעליה גג עגול, היא שוקלת 1.8 טון ומורכבת ממעל ל-300 חלקים. המטריה וכיסוי הגג עשויים נחושת בעובי 4 מ"מ. בכל צד של כרכרה 2 יש חלון הנפתח בזויות שונות, מה שמסייע בקירור תא הנוסעים. בכל גלגל 30 מוטות. הכרכרה מקושטת בפאר וכוללת למעלה מ-1,000 חתיכות כסף וזהב. ייצור הכרכרות מעיד על כך שבסין הייתה טכנולוגיית ריתוך ברמה גבוהה ביותר.
בשנת 1987 הוסיפה אונסק"ו את צבא הטרקוטה ואת קבר הקיסר לרשימת אתרי המורשת העולמית.
לקריאה נוספת

ברוק לארמר, הצבעים הנסתרים של לוחמי הטרקוטה, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, יוני 2012
הערות שוליים

↑  כתבה של Archaeological Institute of America
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461814305171  BnF: cb15550274v (data)  GND: 5545812-9  ISNI: 0000 0001 0675 4311  LCCN: n83329382  NKC: ph325873  SUDOC: 121304558  VIAF: 158689858   WorldCat (עם VIAF): 158689858 
אחת ממרכבות הארד
טרפז שווה-שוקיים

טרפז שווה-שוקיים
טרפז שווה־שוקיים הוא טרפז שהשוקיים שלו שוות זו לזו באורכן (AB=CD). הגדרה שקולה היא טרפז שזוויות הבסיס שלו שוות זו לזו.
על-פי ההגדרה המרחיבה, ניתן לראות במקבילית סוג של טרפז. ואז מתקיים כי מקבילית שהיא גם טרפז שווה-שוקיים היא בהכרח מלבן. וכל מלבן הוא טרפז שווה-שוקיים.
כמו בכל טרפז, השטח של טרפז שווה־שוקיים שווה לממוצע חשבוני של אורך הבסיסים כפול הגובה.
תכונות של טרפז שווה־שוקיים

זוויות הבסיס שוות זו לזו (בטרפז יש שני זוגות של זוויות בסיס, ואם הזוויות שוות בזוג אחד, הן שוות גם בזוג השני).
זוויות נגדיות משלימות ל-180 מעלות.
הגובה העובר דרך מפגש האלכסונים הוא ציר סימטריה של הטרפז שווה השוקיים. לפיכך, הגובה העובר דרך מפגש האלכסונים - חוצה את הבסיסים.
אלכסוני הטרפז שווה-השוקיים שווים זה לזה (AC = BD).
האלכסונים יוצרים עם הבסיסים משולשים שווי-שוקיים ( \ AO=DO,  \ CO=BO) ועם השוקיים שני משולשים חופפים.
היחס בין החלקים של האלכסונים שווה ליחס בין הבסיסים:  {\frac {AO}{CO}}={\frac {DO}{BO}}={\frac {AD}{BC}} (משפט תאלס).
נסמן ב- a=BC וב- b=AD את ארכי הבסיסים, וב- c=AB=CD את אורך השוק. אורך האלכסונים הוא  {\sqrt {ab+c^{2}}} (תוצאה של משפט פיתגורס במשולשים BDM ו-ABM).
כל טרפז שווה-שוקיים הוא מרובע ציקלי, כלומר מרובע שניתן לחסום אותו במעגל.
כל טרפז שניתן לחסום אותו במעגל הוא שווה-שוקיים.
תכונות של טרפז שווה־שוקיים > טרפזים שווי-שוקיים מיוחדים

טרפז שווה-שוקיים חוסם מעגל אם ורק אם השוק שווה לקטע האמצעים.
בטרפז שווה-שוקיים שבו האלכסונים ניצבים זה לזה, הגובה שווה לקטע האמצעים, והשטח שווה  h^{2}. הסיבה לכך היא שהבסיסים יוצרים עם האלכסונים שני משולשים שווי-שוקיים וישרי זווית - בהם הגובה הוא תיכון ליתר (בסיס), ולכן שווה למחצית היתר. לכן גובה הטרפז שווה למחצית סכום הבסיסים.
בטרפז שווה-שוקיים שבו אחד הבסיסים שווה לשוק, האלכסונים חוצים את זוויות הבסיס השני.
ציר הסימטריה של טרפז שווה-שוקיים
חטיפת מטוס סבנה

חטיפת מטוס סַבֶּנָה הייתה אירוע חטיפת מטוס שהתרחש ב-כ"ד באייר תשל"ב, 8 במאי 1972. מטוס נוסעים של חברת התעופה הבלגית סבנה שיצא בטיסה 571 מבריסל לנמל התעופה לוד, עם נחיתת ביניים בווינה, נחטף על ידי מחבלים מארגון "ספטמבר השחור" (אותו ארגון שביצע ארבעה חודשים מאוחר יותר את טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן) והונחת בנמל התעופה לוד. המטוס שוחרר מקץ יממה בפעולה של סיירת מטכ"ל, במהלכה נהרגו שני חוטפים ובת ערובה אחת.
רקע

המאבק שהתנהל בספטמבר השחור בירדן בין אש"ף לצבא הירדני הסתיים באלפי הרוגים מקרב אש"ף וסילוק הארגון מירדן ללבנון. בעקבות אירועים אלה הוקם ארגון "ספטמבר השחור". ארגון טרור זה, שהוקם ברובו מפעילים של הפת"ח, שם לעצמו מטרה לבצע פעולות נקם כנגד ממשלת ירדן. בין השנים 1971–1972 ביצע הארגון שורה של פעולות נגד בכירים ירדנים ויעדים המזוהים עם המשטר הירדני. אולם אש"ף, מפוצל בהנהגתו וחלש יותר מתמיד, חיפש דרכים לשקם את מעמדו ולכן הוחלט לשנות את ייעודו המקורי של "ספטמבר השחור" ולהפנותו לראשונה למאבק בישראל.
ההיערכות לחטיפת המטוס

ההתקפה תוכננה על ידי עלי חסן סלאמה, מראשי "ספטמבר השחור". חוליית המחבלים שגיבש מנתה שני גברים ושתי נשים. מפקד החוליה היה עלי טהא אבו סניינה, שכונה "קפטן רפעת". הוא היה מוסלמי מירושלים ובן למשפחת אבו סְנֵיינֶה מחברון. עלי השתתף ארבע שנים קודם לכן בחטיפת מטוס אל על לאלג'יריה שהסתיימה בשחרור אסירים בידי ישראל, ושלשה חודשים קודם לכן בחטיפת מטוס לופטהנזה לתימן (חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה). יחד איתו היו עבד אל-עזיז אטרש, בן 33 מבית סאחור, שכונה זכריה על פי התעודה הישראלית המזויפת שלו, וחברתו רימה תאנוס, בת 21 מבית לחם. רימה הייתה יתומה נוצרייה, שגדלה במנזר ברבת עמון ובילדותה הותקפה מינית. הרביעית בחוליה הייתה הנערה תרז הלסה, נוצרייה ילידת עכו בת 19, שחצתה את הגבול ללבנון מרצונה החופשי, יחד עם זוג חברים נוצרים בני גילה מבית הספר לאחיות בנצרת בו למדה, על מנת להצטרף למאבק נגד מדינת ישראל. בריאיון משנת 2005 טענה גם שלא הכירה כלל את האחרים בחוליה, ושהאימונים בשימוש בנשק וחמרי נפץ ארכו שבועיים בלבד, ושבניגוד לנאמר במקורות רבים, היא לא חבשה פאה.
בשלושת ימים שלפני החטיפה התערתה החוליה בחיי הלילה של בריסל, והארבעה בילו במסעדות ובריקודים במועדונים, וכן בדקו בנפרד את הדרכונים ואת סדרי האבטחה בשדה התעופה. בלילות ישנו בזוגות בבתי המלון.
בבוקר 8 במאי 1972 נסעו המחבלים לתחנת הרכבת בעיר, שם אספו מתוך תא שמירה שני אקדחים, שני רימוני יד ושתי חגורות נפץ שהוברחו לעיר באמצעות הדואר הדיפלומטי של איראן.[דרוש מקור] משם נסעו לשדה התעופה במוניות נפרדות, ועלו על טיסה 571 מבריסל לתל אביב, תוך שהם מדברים בעברית ומשתמשים בדרכונים מזויפים. המטוס המריא מבריסל וביצע נחיתת ביניים בווינה. לאחר תדלוק והעלאה והורדה של נוסעים המריא המטוס לכיוון תל אביב. על סיפונו היו 99 נוסעים, רובם ישראלים, ועשרה אנשי צוות.
חטיפת המטוס

זמן קצר לאחר ההמראה מווינה נכנסו המחבלים בזה אחר זה לשירותי המטוס והוציאו את הנשק והפצצות. אקדח אחד היה בידו של עלי, מפקד חוליית המחבלים, ואקדח נוסף בידיה של תרז. הרימונים היו בידיהם של עבד ורימה, וחגורות הנפץ על גופן של הנשים, כשהנפצים החשמליים להפעלתן מוסתרים בחזייתה של תרז. ברגע שסיימו להתחמש פרץ עלי ("קפטן רפעת") לתא הטייס כשהוא חמוש באקדח והודיע לקברניט, רג'ינלד לוי, על חטיפת המטוס. לאחר מכן שידר הודעה בערבית הממוענת לעם הפלסטיני ובפרט לטרוריסטים הפלסטינים  בכלא הישראלי.
הנשים הורידו את חגורות הנפץ והניחו אותן במעבר, והחלו צעקות ובהלה. תרז העבירה את האקדח לידיו של עבד, ואת הנפצים לרימה, והיא עצמה עברה בין הנוסעים, ולדבריה, הרגיעה אותם בעברית.
המטוס נחת בנמל התעופה לוד בשעה 17:15. כוחות משטרה, צבא ומד"א מיהרו לנמל התעופה. כן הוחשה לאירוע סיירת מטכ"ל, שלוחמיה החלו להתכונן לפרוץ למטוס ולהשתלט על המחבלים. החוטפים דרשו לשחרר 315 טרוריסטים פלסטינים הכלואים בישראל ואיימו לפוצץ את המטוס על נוסעיו. שר הביטחון, משה דיין, ניהל צוות משא ומתן שדן ממגדל הפיקוח עם הטייס בשם המחבלים באנגלית, ובמקביל נעשו הכנות למבצע חילוץ. המחבלים דרשו דלק. רחבעם זאבי הגה את רעיון הסרבלים הלבנים והתחפושת כמכונאים ואנשי תחזוקה. ישראל הודיעה שיש תקלה והמליצו שאין להזיז את המטוס ממקומו. הטייס התווכח עם הצוות, ונאמר לו "אנו ממליצים בכל הרצינות שלא לעשות זאת." בתגובה לכך הטייס לוי ענה וחשף את המצב המדויק במטוס: ”יפה שאתם "ממליצים בכל הרצינות" אבל בעוד אתם יושבים במגדל אנחנו יושבים בתא הטייס עם שני אקדחים ושני רימוני יד, ועוד שני אנשים נוספים עם פצצות בפנים.”
עלי אבו סנינה, מנהיג החוטפים, ביקש לפגוש נציג מהצלב האדום. לאחר זמן הגיע נציג הצלב האדום מירושלים ברכב של הארגון, עלה למטוס ושמע את דרישות החוטפים, אך הבהיר להם שהוא יכול רק להעביר את דרישותיהם לישראלים. צוות המשא ומתן הודיע שאין אפשרות לתדלק ללא בדיקה מכנית, ודיבר עם "קפטן רפעת" בערבית, הרגיעו, והוא הסכים לאפשר את הבדיקה המכנית והתדלוק עם בוקר ולאור יום. בעת הלילה חיבלו במטוס כך שלא יוכל להמריא.
בספר של משה זונדר על החטיפה וכן בסרט שנעשה על פיו, נטען שהטייס שכנע את החוטפים לאפשר לו לנהל משא ומתן תוך ירידה מהמטוס וחזרה אליו, ושלאחר שהצוות הישראלי לא קיבל את דעתו שלא לתקוף, (לפי הסרט ישב עם דיין ודן שומרון במגדל הפיקוח) קיבל התחייבות בכתב שאם הוא ואשתו שהייתה בטיסה ימותו בפעולה, מדינת ישראל תהיה אחראית לחינוך ילדיו והשכלתם.
ההכנות לפריצה

למחרת דרשו החוטפים את אספקת הדלק וכן אספקת מזון חדשה. צה"ל האמינו כי זו הזדמנות להוציא לפועל את פעולת החילוץ. המחבלים כביכול יובאו למקום, הצוות הטכני כביכול עמד להגיע למטוס, וכשפתח הגחון של המטוס ייפתח לאספקת המזון, תחל הפריצה. אהוד ברק, מפקד סיירת מטכ"ל, נקבע כמפקד פעולת החילוץ, והרכיב כוח שהתבסס על קציני ולוחמי היחידה, ובהם גם אנשי מילואים של היחידה, אשר עבדו כמאבטחים בשירות הביטחון הכללי ונכללו בכוח הפורץ משום שהיו מיומנים בשימוש בנשק שנבחר לפעולה - אקדח ברטה בקוטר 0.22 אינץ'. תוכנית הפעולה אותה הציע האלוף רחבעם זאבי, ועליה שקדו ברק ואנשיו, קבעה כי הכוח ינוע לקרבת המטוס מחופשים למכונאים שכביכול באו לטפל במטוס ולצורך כך לבשו סרבלים לבנים. ההשתלטות על המטוס תוכננה באמצעות פריצת חמש חוליות לוחמים דרך חמישה פתחים:
חוליה בפיקוד דני יתום, סגן מפקד היחידה, תוכננה לפרוץ הן מן הדלת הקדמית מחד והן מן הפתח בתחתית חרטום המטוס. בראש החוליה היה איציק גונן, שהיה אמור להיכנס ראשון בדלת הסמוכה לתא הטייס.
חוליה בפיקוד עוזי דיין, שהיה מפקד צוות ביחידה, תפרוץ למטוס מן הדלת האחורית.
חוליה בפיקוד עומר ערן תוכננה לפרוץ מדלת החירום שעל הכנף הימנית.
חוליה בפיקוד מרדכי רחמים תוכננה לפרוץ מדלת החירום שעל הכנף השמאלית. רחמים, איש מילואים ולוחם ותיק בסיירת מטכ"ל, שימש באותם ימים כמאבטח ביחידה לאבטחת אישים. שלוש שנים קודם לכן, ב-1969, מנע רחמים פיגוע בציריך נגד מטוס אל על, כשלחם בחוליית מחבלים שפתחה באש על המטוס, והרג ביריות אקדח את ראש החוליה. בשל ניסיונו הקרבי הרב, תודרך רחמים באופן אישי בידי הרמטכ"ל, דוד אלעזר, כי עליו להיות הראשון שפורץ למטוס ומשימתו הראשונה היא נטרול מטעני חומר הנפץ שבאמצעותם מלכדו המחבלים את המטוס.
חוליה בפיקוד בנימין נתניהו, מפקד צוות ביחידה, תוכננה לפרוץ מדלת החירום שעל הכנף השמאלית, בעקבות החוליה שבפיקוד רחמים.
אחרית דבר

מפקד החטיפה, עלי טהא אבו סניינה, וסגנו, עבד אל-עזיז אטרש, נהרגו בפעולה. שתי המחבלות הנותרות, רימה טאנוס ותרז הלסה, נלכדו, נדונו למאסר עולם, אך שוחררו בשוחררו טאנוס בעסקת ג'יבריל הראשונה ב-1979 (שבה שוחררו 76 אסירים תמורת חייל המילואים אברהם עמרם) והלסה בבעסקה שנחתמה עם אש"ף לשחרור ששת הנחלאים שנפלו בשבי שבייתם של שמונה חיילי בנח"ל בלבנון בשנת 1983.
המטוס החטוף, מדגם בואינג 707, המשיך לשרת את חברת סבנה עוד כחמש שנים, לאחר מכן נקנה על ידי התעשייה האווירית ונמכר על ידה לחיל האוויר הישראלי, בו שימש כמטוס ביון במשך שנים רבות (קיבל את המספר 137) והשתתף ברוב המבצעים ארוכי הטווח של החיל. לאחר הוצאתו מהשירות עמד בבסיס החיל בלוד כגרוטאה. בשנת 2008 הוחלט לשקמו ולהעבירו לתצוגה במוזיאון חיל האוויר בבסיס חצרים, אך בסופו של דבר המטוס נגרט.
ביצוע החטיפה על ידי "ספטמבר השחור", שנחשב עד אז לארגון שפועל רק נגד ירדן, הפתיע את המודיעין הישראלי. כישלון הפעולה גרם לירידה במורל הפלסטיני, אך לא ריפה את ידיו של הארגון בניסיונו לשחרר את האסירים: כ-4 חודשים לאחר מכן "ספטמבר השחור" ביצע את טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, שבו תבעו לשחרר 234 אסירים שהיו כלואים בישראל, ועוד שניים שהיו כלואים בגרמניה.
בשנת 2005 נערך ריאיון עם המחבלת תרז הלסה, שהתגוררה בירדן, בו לא הביעה חרטה על השתתפותה בחטיפה, ואף קראה למאבק מזוין נגד ישראל. בשנת 2009 הורשתה לעבור בישראל, על מנת להגיע לוועידת אש"ף בבית לחם. בריאיון עמה שבה להאשים את ישראל בזוועות מכוונות נגד ילדים ערבים בתחומה, שלדבריה טיפלה בהם, וקראה שוב להמשך המאבק המזוין נגד ישראל.
בשנת 2012 מתה המחבלת רימה טאנוס מסרטן.
בשנת 2020 מתה בירדן המחבלת תרז הלסה מסרטן.
סרט

בשנת 2015 הופק סרט דוקו-דרמה בשם "סבנה", אותו יצרו נתי דינר, רני סער ומשה זונדר, על החטיפה והמבצע לשחרור החטופים.
הסרט שודר לראשונה ב-8 בספטמבר 2015 בערוץ 2. בסרט ישנן עדויות של הנוסעים, של הלוחמים, בהם עוזי דיין, בנימין נתניהו, דני יתום ואהוד ברק, ושל שר התחבורה דאז שמעון פרס. כמו כן, הסרט כולל קטעים מהקלטה של תיאור המקרה מנקודת ראותו של קפטן המטוס רג'ינלד לוי, המספר על כך בגוף ראשון, וכן ראיון עם אחת החוטפות, תרז הלסה, שנותרה בחיים.
הסרט לוקה בכמה אי-דיוקים; הרעיון להשתמש בסרבלים ולהתחפש לטכנאים הושם בפי אהוד ברק במקום אלוף פיקוד מרכז רחבעם זאבי ('גנדי'), על מדי השחקן שגילם את רחבעם זאבי נענד אות מלחמת יום הכיפורים, אף שהיא פרצה רק לאחר למעלה משנה; השחקן שגילם את הרמטכ"ל דוד אלעזר ענד על מדיו את אות מלחמת ההתשה, אלא שזה חולק רק לאחר 31 שנים, ב-2003; כלא נפחא, שהוזכר בסרט כעובדה קיימת ודובר עליו בלשון הווה, הוקם רק ב-1980.
לקריאה נוספת

משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, "מלאכים בלבן", עמודים 64–77
משה אלעד, סָעַרְתְּ עָלַי, ארצי: אירועים שהסעירו את ישראל, הוצאת צמרת, תל אביב, תשפ"א 2021, עמודים 138–89
אבנר שור ואבירם הלוי, סיירת מטכ"ל - המבצעים הגדולים של היחידה, ידיעות ספרים, 2020.
עישון

ערך זה עוסק בשאיפה של עשן לדרכי הנשימה. אם התכוונתם לטכניקת הכנת מזון, ראו .
גבר מעשן ברפובליקה העממית של קונגו
צילום של וילם ואן דה פול במחוז מארואינה (אנ'), סורינאם
עישון הוא שאיפה של עשן לפה או לדרכי הנשימה ולריאות מתוך סיגריה, סיגר, מקטרת, נרגילה, מאדה או באנג. החומר הנפוץ ביותר המשמש לעישון הוא טבק, אך עישון הוא גם אחת מדרכי הצריכה של סמים נוספים, כגון קנאביס. מבין הגורמים הניתנים למניעה (גמילה מעישון), עישון סיגריות הוא הגורם הראשי למחלות קשות ולמוות, כגון: מחלות לב, סרטן (בעיקר סרטן הריאות), פגיעות בדרכי הנשימה, ועוד.
העישון גורם גם לעישון פסיבי ולעישון מיד שלישית.
היסטוריה של העישון

עישון הטבק החל כמעין טקס מסורתי על ידי העמים הילידים ביבשת אמריקה, שם מקורו של הטבק. צוותו של כריסטופר קולומבוס למד את טכניקת העישון אותה הביא עמו בשובו לספרד, משם התפשט הנוהג לאירופה ולשאר העולם. במקור מינון הטבק בעישון היה גבוה עד כדי יצירת הזיות, וזן הטבק היה ניקוטיאנה ראסטיקה או בעברית טבק גס, שהוא בעל מינון ניקוטין פי תשעה הגורם להזיות. הטבק עבר שינוי על ידי ג'ון רולף, שהציג את השיטות החדשות [סיגריות וכדומה] לעולם הישן בו הן פותחו מאז הגילוי והמינון הותאם כדי להוות מוצר צריכה יומיומי, בניגוד למצב אצל הילידים האינדיאנים שהשתמשו בו מספר פעמים בשנה.
נזקים בריאותיים של העישון

עישון סיגריות הוא הגורם הראשי למחלות קשות ומוות, אשר ניתן למונען.
העישון מחדיר לריאות עשן וזפת המכילים עשרות מרכיבים מסרטנים, ועוד חומרים רעילים שונים. העשן והזפת גורמים להרס תפקוד הריאות, חודרים למערכת הדם, גורמים לסתימות, מכווצים את העורקים, פוגעים בהובלת החמצן ובתהליכים נוספים במערכות הגוף, ולכן עלולים לתרום להיווצרות מחלות רבות.
מבין המחלות הרבות העישון גורם לסוגים רבים של סרטן כגון: סרטן ריאות, סרטן שלפוחית השתן, ולנשים בהריון השפעות רבות על הלידה וסרטן הרחם שעלול לפגוע בעובר.
בממוצע, מעשנים מקצרים את חייהם ב-13.8 שנים. שכיחות המוות בגיל צעיר היא פי 3 גדולה יותר בקרב המעשנים. במדינות מפותחות, שני שלישים מן הגברים המעשנים מתים טרם זמנם כתוצאה מעישון.
לפי נתוני משרד הבריאות, מתו בשנת 2017 כ-8,000 בני אדם בישראל כל שנה כתוצאה מנזקי עישון פעיל. ההערכה היא שמנזקי עישון פסיבי מתים כ-800 בני אדם בכל שנה.
העישון ידוע כגורם למחלות שונות:
מחלות ריאה - דלקת סימפונות כרונית ונפחת. עדויות חד משמעיות מראות כי 90% ממקרי סרטן הריאה, נגרמים מעישון.
עישון מגדיל את הסיכויים לחלות בסרטן הפה, הוושט, השפתיים, הקיבה, הדם (לוקמיה) והשלפוחית.
עישון עלול לגרום להתפתחות יתר לחץ דם, מחלות לב, התקפי לב ולשבץ מוחי.
עשן הסיגריות מגדיל את הסיכוי להתפתחות ירוד (קטרקט) בעין.
עשן הסיגריות פוגע בעור, במיוחד בעור הפנים ותורם ליצירת קמטים. אנשים שמעשנים לאורך שנים עשויים להיראות מבוגרים יותר מאשר אנשים בגיל זהה שאינם מעשנים.
פגיעה בפוריות הגבר: מחקרים רבים שפורסמו בתחילת המאה ה-21 מעידים על פגיעת העישון בזרע. דווח על זרע דליל יותר ונייד פחות, וגם על שינויים צורניים בזרע המעשנים. נמצא שחומרת הפגיעה תלויה בכמות העישון, ובולטת במיוחד במרבים לעשן. בנוסף נמצא ש"אינאונות ואסקולרית" שכיחה יותר במעשנים בהשוואה ללא-מעשנים.
הגברת מתח וחרדה בעקבות תסמיני גמילה ראשוניים שמתעוררים בין סיגריה לסיגריה, ומגבירים את תחושת הדחיפות לסיגריה הבאה.