stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משימת קרולק-מנדנהול

גנרל חיל הנחתים של ארצות הברית ויקטור קרולאק
משימת קרולאק-מנדנהול הייתה משלחת ששלח ממשלו של קנדי לדרום וייטנאם בתחילת ספטמבר 1963. המטרה המוצהרת של המשלחת הייתה לחקור את התקדמות מלחמת וייטנאם. את המשימה הובילו ויקטור קרולאק וג'וזף מנדנהול. קרולאק היה גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית, בעוד מנדנהול היה קצין שירות חוץ בכיר עם ניסיון בטיפול בענייני וייטנאם.
המסע בן ארבעת הימים, יצא לדרך ב-6 בספטמבר 1963. באותו יום בו ישבה המועצה לביטחון לאומי (NSC). הוא הגיע בעקבות היחסים המתוחים יותר ויותר בין ארצות הברית לדרום וייטנאם. תסיסה אזרחית אחזה בדרום וייטנאם כשההפגנות הבודהיסטיות נגד האפליה הדתית של המשטר הקתולי של הנשיא נו דין דיים הסלימו. בעקבות הפשיטות על פגודות בודהיסטיות ב-21 באוגוסט, שהותירו מניין הרוגים של עד כמה מאות, אישרה ארצות הברית חקירות של הפיכה אפשרית באמצעות כבל לשגריר ארצות הברית הנרי קאבוט לודג' ג'וניור.
כשהגישו את דו"חותיהם ל-NSC, הציג קרולאק דו"ח אופטימי על התקדמות המלחמה, בעוד שמנדנהול הציג תמונה עגומה של כישלון צבאי וחוסר שביעות רצון ציבורית. קרולאק התעלם מהתמיכה העממית בוייטקונג, בתחושה שמאמצי החיילים הווייטנאמים בשטח לא יושפעו מאי נחת הציבור ממדיניותו של דיים. מנדנהול התמקד באומדן רגשותיהם של וייטנאמים עירוניים והגיע למסקנה שמדיניותו של דיים הגבירה את האפשרות למלחמת אזרחים דתית, וגורמת לאזרחי דרום וייטנאם להאמין שהחיים תחת הווייטקונג ישפרו את איכות חייהם. הדיווחים הסותרים כמעט, הובילו את נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי לשאול את שני יועציו "שניכם ביקרתם באותה מדינה, לא?"
הדו"ח הדו משמעי היה נושא לוויכוח מר בין יועציו הבכירים של קנדי. נידונו דרכי פעולה שונות כלפי וייטנאם, כגון עידוד שינוי משטר, או נקיטת שורה של צעדים סלקטיביים שנועדו לשתק את השפעתו של Ngô Đình Nhu, אחיו של דיים והיועץ הפוליטי הראשי. Nhu ואשתו מאדאם Ngô Đình Nhu נתפסו כגורמים העיקריים לבעיות הפוליטיות בדרום וייטנאם. התוצאה הדו משמעית של המשלחת של קרולאק ומנדנהול הביאה למשימת המשך, משימת מקנמרה-טיילור.
רקע

לאחר הירי ב-Huế Phật Đản ב-8 במאי, פרצו מהומות אזרחיות בדרום וייטנאם. תשעה בודהיסטים נורו על ידי המשטר הרומאי-קתולי של הנשיא נו דין דיים לאחר שהתריסו נגד האיסור הממשלתי על הנפת דגלים בודהיסטים על ווסק, יום הולדתו של גאוטמה בודהה וצעדו במחאה נגד הממשלה. בעקבות היריות, מנהיגים בודהיסטים החלו לדחוף את דיים לתת שוויון דתי ופיצויים למשפחות הקורבנות. כשדיים סירב, הסלימו ההפגנות. ההצתה העצמית של הנזיר הבודהיסטי טיק קואנג דוק בצומת סייגון העמוסה הפכה לאסון ליחסי ציבור עבור משטר דיים, כאשר תמונות מהאירוע עלו לכותרות בעמודים הראשונים ברחבי העולם והפכו לסמל לבעייתיות במדניות של דיים. בעוד ההפגנות נמשכות, הכוחות המיוחדים של צבא הרפובליקה של וייטנאם (ARVN) הנאמנים לאחיו של דיים, Ngô Đình Nhu, ערכו את פשיטות פגודת Xá Lợi ב-21 באוגוסט, והותירו מספר הרוגים שמוערך בכמה מאות וגרמו נזק רב תחת הכרזה על ממשל צבאי. אוניברסיטאות ובתי ספר תיכוניים נסגרו על רקע הפגנות פרו-בודהיסטיות המוניות. בינתיים, המאבק במרד הווייטקונג החל לרדת מעוצמתו כשברקע שמועות על קרבות פנים עדתיים בקרב חיילי ARVN. לכך התווסף תכנון הפיכה על ידי קציני ARVN שונים, שהסיט את תשומת הלב ממלחמת וייטנאם. לאחר פשיטות הפגודה, ממשל קנדי שלח את כבל 243 לשגרירות ארצות הברית, סייגון, והורה לבחון אפשרויות מנהיגות חלופיות.
ייזום ומסע

בתום ישיבת המועצה לביטחון לאומי (NSC) ב-6 בספטמבר, סוכם כי העדיפות היא להשיג מידע נוסף על המצב בווייטנאם. שר ההגנה האמריקני רוברט מקנמרה הציע לשלוח את מייג'ור גנרל חיל הנחתים ויקטור קרולאק למסע. ה-NSC הסכים שג'וזף מנדנהול – קצין שירות חוץ עם ניסיון בווייטנאם – ילווה אותו והזוג החל במשימה מאוחר יותר באותו היום.
בנסיעה חזרה לוושינגטון הבירה, קרולאק ומנדנהול היו אמורים להחזיר את ג'ון מקלין(אנ') ורופוס פיליפס(אנ') מסייגון כדי לדווח. מקלין היה מנהל שירות המידע של ארצות הברית (USIS), בעוד פיליפס שימש כמנהל התוכניות הכפריות של ארגון המבצעים של ארצות הברית (USOM) וכיועץ לתוכנית המלט האסטרטגית(אנ'). מחלקת המדינה שלחה לשגרירות סייגון כבל מפורט המכיל שאלות על דעת הקהל הווייטנאמית בכל שכבות החברה. במילותיו של קרולאק, המטרה הייתה להתבונן ב"השפעת האירועים האחרונים על עמדותיהם של הווייטנאמים בכלל, ועל המאמץ המלחמתי נגד הוייטקונג".
בסיבוב בן ארבעה ימים, שני האנשים הסתובבו ברחבי וייטנאם לפני שחזרו לוושינגטון להגיש דוחות. קרולאק ביקר ב-עשרה מקומות בכל ארבעת אזורי הקורפוס של ה-ARVN ושוחח עם שגריר ארצות הברית הנרי קאבוט לודג', ג'וניור, ראש כוחות ארצות הברית בווייטנאם גנרל פול הארקינס(אנ') וצוותו, 87 יועצי ארצות הברית ו-22 קציני ARVN. מנדנהול נסע לסייגון, הואה, דה נאנג ועוד כמה ערים פרובינציאליות, ושוחח בעיקר עם חברים וייטנאמיים. הערכותיהם לגבי המצב היו הפוכות. מקלין כתב לאחר מכן כי "זו הייתה משימה יוצאת דופן, לנסוע עשרים וארבעה אלף מיילים ולהעריך מצב מורכב כמו וייטנאם ולחזור תוך ארבעה ימים בלבד. זה היה סימפטום של המדינה בה הייתה ממשלת ארצות הברית". המשימה התאפיינה במתח בין מנהיגיה. מנדנהול וקרולק לא אהבו זה את זה מאוד, דיברו זה עם זה רק כשצריך. מקלין וקרולק הסתבכו בסכסוך במהלך הטיסה חזרה. קרולק לא הסכים להחלטתו של מקלין להחזיר לארצות הברית סרטי טלוויזיה שצונזרו על ידי משטר דיים, מתוך אמונה שזה יהיה הפרת ריבונות. לאחר ויכוח ארוך ומר על סיפון המטוס, קרא קראלק למקלין להשאיר את הסרט באלסקה במהלך עצירת תדלוק בבסיס חיל האוויר אלמנדורף, והציע עוד שמנהל USIS יישאר עם הסרט באלסקה.
דיווח ותחקיר

המל"ל התכנס שוב בבוקר 10 בספטמבר כדי לשמוע את דיווחי המשלחת. למנדנהול היה ניסיון בענייני וייטנאם, לאחר שירת תחת השגריר הקודם של ארצות הברית אלברידג' דורברו(אנ'). דורברו דחק בדיהם במספר הזדמנויות ליישם רפורמה פוליטית. קרולאק היה חייל מארינס הידוע באמונתו בשימוש בפעולה צבאית כדי להשיג מטרות לענייני חוץ. מזגו הקנה לו את הכינוי "ברוט", שמקורו בקריירת ההיאבקות שלו באקדמיה הימית. סגן שר ההגנה, רוזוול גילפטריק(אנ'), ציין שמנדנהול נתפס "בחשדנות רבה בצד של הנהר של וירג'יניה (הפנטגון, מפקדת מחלקת ההגנה)", בעוד שקרולאק היה "אהוב ואמין בפנטגון". הן בצד האזרחי והן בצד הצבאי".
הרקע של קרולק ומנדנהול בא לידי ביטוי בניתוחים ההפוכים שלהם של המלחמה. קרולאק נתן ניתוח אופטימי ביותר של ההתקדמות הצבאית והתעלם מהשפעת המשבר הבודהיסטי(אנ') על המאבק של ה-ARVN נגד הווייטקונג. מסקנתו הייתה כי "מלחמת הירי עדיין מתרחשת בקצב מרשים. הוא הושפע לרעה מהמשבר הפוליטי, אך ההשפעה לא הייתה גדולה."
קרולאק טען שעדיין נדרשת כמות ניכרת של לחימה, במיוחד בדלתא של המקונג(אנ'), שנחשבה לאזור החזק ביותר של הווייט-קונג. קרולאק טען כי כל הרמות של חיל הקצינים של ARVN מודעים למשבר הבודהיסטי, אך הוא האמין שרובם לא אפשרו לאמונות דתיות להשפיע לרעה על היחסים הצבאיים הפנימיים שלהם במידה ניכרת. הוא האמין שקציני ה-ARVN צייתנים וניתן לצפות בהם שיבצעו כל פקודה שהם רואים כחוקיים. קרולאק טען עוד כי המשבר הפוליטי לא פגע משמעותית בקשרים הצבאיים הדו-צדדיים. תוך כדי ההשקפה הווייטנאמית על מנהיגיהם, חזה קרולאק שקיימת חוסר שביעות רצון בקרב הקצינים, שלדעתו הופנתה בעיקר ל-Ngô Đình Nhu, אחיו הצעיר של דיים שנתפס ככוח שמאחורי המשטר. קרולאק האמין שרוב הקצינים רצו לראות את גבו של נהו, אך מעטים היו מוכנים לפנות להפיכה. קרולאק דיווח כי שלושה יועצים אמריקאים מתחו ביקורת חריפה על האחים, ודגלו בעזיבתם של השניים מדרום וייטנאם כדי למנוע אסון יחסי ציבור באו"ם. קרולאק הרגיש שהבעיות הללו מתגברות על מה שלדעתו הוא מאמץ צבאי מוצלח ושהמלחמה תנצח ללא קשר להנהגה הפוליטית. הוא חזה של-ARVN הייתה יכולת מועטה להקל על שיפור בממשל והרגיש שהם לא יכמישו את השריר שיש להם. קרולאק סיכם באופטימיות,
להוציא את הגורמים הפוליטיים והצבאיים החמורים מאוד מחוץ לווייטנאם, מלחמת וייטקונג תנצח אם ימשיכו את התוכניות הצבאיות והסוציולוגיות הנוכחיות של ארה"ב, ללא קשר לפגמים החמורים במשטר השלטוני.
מנדהול לא הסכים וטען שהרגש האנטי-דיים הגיע לרמה שבה התמוטטות השלטון האזרחי אפשרי. הוא דיווח על "שלטון טרור" בסייגון, חוצ' ודא נאנג, והבחין כי השנאה העממית השמורה בדרך כלל לבני הנ'וס התפשטה לדיים המכובדים בדרך כלל. מנדנהול טען כי וייטנאמים רבים הגיעו להאמין שהחיים תחת דיים גרועים יותר מאשר תחת שלטון הוייטקונג. מנדהול חשב שמלחמת אזרחים על רקע דתי אפשרית. הוא חזה שניתן לנצח במלחמה רק עם שינוי משטר, אחרת דרום וייטנאם תקרוס לקרב פנים עדתי או למתקפה קומוניסטית מסיבית. האופי הסותר של הדיווחים עורר את השאילתה המפורסמת של קנדי, "שניכם ביקרתם באותה מדינה, לא?"
דיווח ותחקיר > מחלוקת עזה

הפגישה הפכה לעימות כאשר קרולאק קטע את פיליפס, וטען שיועצי צבא אמריקאים בשטח דחו את הערכותיו של קצין USOM. פיליפס הודה שאף על פי שהמצב הצבאי הכללי השתפר, זה לא היה המקרה באזורי הדלתא המכריעים. פיליפס ציין כי היועץ הצבאי הפרובינציאלי במחוז לונג אן הסמוך לסייגון, דיווח שהווייט קונג דרס 200 המלטים אסטרטגיים בשבוע הקודם, ואילץ את תושבי הכפר לפרק את היישוב. מקנמרה נענע בראשו לנוכח הדיווחים החריגים באופן קיצוני. כשקרולק לעג לפיליפס, עוזר מזכיר המדינה וו. אוורל הרימן כבר לא יכול היה לרסן את עצמו וכינה את הגנרל "טיפש ארור". פיליפס השתלט על הרימן באופן דיפלומטי וטען כי מדובר בקרב על הלבבות והמוחות ולא על מדדים צבאיים טהורים.
מקלין יצר אי-שקט רב יותר על-ידי תמיכה בשימוש בכוחות קרב אמריקאים כדי להדיח את משטר דיהם ולנצח במלחמה. הוא טען כי "הגיע הזמן שארצות הברית תפעיל לחץ ישיר כדי להביא לחילופי שלטון, גם אם לא טעים". מקלין טען שתהיה תגובה נגדית אם הסיוע פשוט יקצץ, כך שכוחות ארצות הברית יצטרכו לתקן ישירות את הבעיה. מקלין כתב מאוחר יותר לראש ארצות הברית אדוארד ר' מורו כדי להתעקש שכוחות ארצות הברית יקבלו בברכה קרב במקרה של הסלמה קומוניסטית. במסע חזרה לארצות הברית, הוא טען שהשימוש בכוחות קרב אמריקאים יעודד את ההפיכה ויעלה את המורל נגד הוייטקונג. הוא גם קרא להנדסה של הפיכה. הוא קרא לארצות הברית להראות יותר כוונות.
הפסימיות שהביעו פיליפס ומקלין הפתיעה את נולטינג שאמר שהחשבון של פיליפס "הפתיע אותי לעזאזל. לא האמנתי למשמע אוזניי." נולטינג טען שמקלין היה פגיע מבחינה פסיכולוגית לשטיפת מוח מכיוון שהוא נפרד לאחרונה מאשתו. באותה תקופה, מקלין חי עם העיתונאים דייוויד הלברשטאם וניל שיהאן מהניו יורק טיימס ו- UPI בהתאמה. הלברשטאם ושיהן זכו שניהם בפרסי פוליצר והיו מבקרים חריפים של דיהם.
אחרי

אסטרטגיה אחת שזכתה להתייחסות גוברת בפגישות המל"ל – כמו גם בשגרירות ארצות הברית, סייגון ובקונגרס – הייתה השעיית הסיוע הלא צבאי לדיהם. לאחר שידור קול אמריקה השגוי ב-26 באוגוסט, שהכריז על השעיית סיוע, קיבל לודג' את שיקול הדעת ב-29 באוגוסט להשעות את הסיוע אם זה יקל על הפיכה. בינתיים החל הסנאט האמריקני ללחוץ על הממשל לנקוט צעדים נגד דיהם. על הילסמן פעלה לובי על ידי ועדת המשנה של הסנאט למזרח הרחוק. הסנאטור פרנק צ'רץ' הודיע לממשל על כוונתו להגיש החלטה המגנה את הדיכוי האנטי-בודהיסטי של דיהם וקוראת להפסקת הסיוע אלא אם כן יונהג שוויון דתי. זה הביא לכך שכנסייה הסכימה לדחות זמנית את הצגת הצעת החוק כדי להימנע מלהביך את הממשל.
בזמן שהמשלחת הייתה בווייטנאם, האסטרטגיה של שימוש בהשעיית סיוע סלקטיבית כדי ללחוץ על דיהם לשים קץ לאפליה דתית נדונה באופן פעיל במחלקת המדינה. בראיון טלוויזיה ב-8 בספטמבר, מנהל הסיוע דייוויד בל הזהיר כי הקונגרס עלול לקצץ בסיוע לדרום וייטנאם אם דיהם לא ישנה את מדיניותו. ב-9 בספטמבר, קנדי נסוג מהערותיו של בל, וקבע "אני לא חושב שאנחנו חושבים ש[הפחתה בסיוע לסייגון] תועיל בשלב זה". ב-11 בספטמבר, יום לאחר שקרולאק ומנדנהול הגישו את דוחותיהם, הפך לודג' את עמדתו. בכבלים ארוכים לוושינגטון, הוא דגל בשיקול להשתמש בהשעיית סיוע לא צבאי כדי לעורר את הפיכתו של דיהם. לודג' הגיע למסקנה שארצות הברית לא יכלה להשיג את מבוקשם מדיהם, ונאלצה לאלץ את האירועים להגיע לקצה. לאחר פגישה נוספת בבית הלבן באותו יום, הודיע הסנאטור צ'רץ' שהצעת החוק שלו מקובלת, אז הוא הכניס את החקיקה לסנאט.
המועצה לביטחון לאומי התכנסה מחדש ב-17 בספטמבר כדי לבחון שתיים מהצעותיו של הילסמן להתמודדות עם דיהם. התוכנית המועדפת על ידי הילסמן ועמיתיו במחלקת המדינה הייתה "מסלול הלחצים והשכנוע". זה כלל סדרה הסלמה של צעדים ברמה הציבורית והפרטית, כולל השעיית סיוע סלקטיבי ולחץ על דיהם להסיר את נהו מהשלטון. האלטרנטיבה הייתה "התפייסות עם מסלול גב"נ משוקם", שכללה הופעה פומבית של השלמה עם מעשיו האחרונים של דיהם וניסיון להציל ככל האפשר מהמצב. שתי ההצעות הניחו שהפיכה של ARVN לא תגיע. הדוח הבלתי חד משמעי ראה משימת המשך שנשלחה לווייטנאם, משלחת מקנמרה-טיילור, בראשות מקנמרה ויו"ר המטה המשותף מקסוול ד' טיילור.
הפניות

Hammer, Ellen J. (1987). A Death in November: America in Vietnam, 1963. New York: E. P. Dutton. ISBN 0-525-24210-4.
Jacobs, Seth (2006). Cold War Mandarin: Ngo Dinh Diem and the Origins of America's War in Vietnam, 1950–1963. Lanham, Maryland: Rowman & Littlefield. ISBN 0-7425-4447-8.
Jones, Howard (2003). Death of a Generation: how the assassinations of Diem and JFK prolonged the Vietnam War. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-505286-2.
Karnow, Stanley (1997). Vietnam: A history. New York: Penguin Books. ISBN 0-670-84218-4.
Tucker, Spencer C. (2000). Encyclopedia of the Vietnam War. Santa Barbara, California: ABC-CLIO. ISBN 1-57607-040-9.
הערות שוליים

↑  Jacobs, pp. 142–143.
↑  Jacobs, pp. 144–145.
↑  Jacobs, pp. 147–149.
↑  Jacobs, pp. 152–154.
↑  Jacobs, pp. 160–163.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21  The Overthrow of Ngo Dinh Diem, May–November, 1963. Pentagon Papers. Daniel Ellsberg. pp. 201–276. אורכב מ-המקור ב-2008-04-24. נבדק ב-2008-05-21.
1 2 3 4  Jones, pp. 356–357.
1 2 3 4 5 6 7  Tucker, p. 263.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Jones, p. 357.
↑  Jacobs, pp. 86–87.
↑  Jacobs, pp. 111–112.
↑  Tucker, p. 290.
↑  Karnow, pp. 246, 250.
1 2 3 4  Hammer, p. 208.
1 2 3 4  Jones, p. 358.
1 2  Karnow, pp. 252–253.
↑  Tucker, p. 308.
1 2 3 4 5 6 7  Jones, pp. 358–359.
↑  Tucker, p. 220.
↑  Hammer, p. 130.
↑  Jones, pp. 297–298.
↑  Tucker, p. 227.
↑  Tucker, p. 404.
↑  Jacobs, p. 169.
1 2 3 4  Jones, p. 359.
1 2 3 4  Jones, p, 360.
↑  Jacobs, p. 130.
↑  Karnow, p. 312.
1 2 3  Hammer, pp. 213–214.
הנשיא נו דין דיים מדרום וייטנאם
נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי
Ngô Đình Nhu (בתמונה מימין) נפגש עם סגן נשיא ארצות הברית לינדון ב. ג'ונסון
סגן נשיא ארצות הברית לינדון ב' ג'ונסון, נשיא RVN נו דין דיים ופרדריק נולטינג בארמון הנשיאות של דרום וייטנאם ב-1961
נטייה רומנטית

דגל הקהילה הא-רומנטית
נטייה רומנטית או אוריינטציה רומנטית מצביעה על המגדר או המין איתו אדם לרוב יפתח מערכת יחסים רומנטית או יתאהב בו. במושג זה משתמשים גם כאלטרנטיבה למונח נטייה מינית וגם כשני מושגים הקשורים זה לזה, והוא מבוסס על ההשקפה שמשיכה מינית היא מרכיב בודד במערכת גדולה יותר. לדוגמה, אף על פי שאדם פאנסקסואלי עשוי להרגיש משיכה מינית לאנשים בלי קשר למגדר שלהם, הם עשויים לחוות קרבה רומנטית רק לאחד המגדרים. לאנשים א-מיניים מדידה על פי נטייה רומנטית היא אפקטיבית יותר מעל סמך נטייה מינית.
זהויות רומנטיות

אנשים עשויים לקחת חלק או לא לקחת חלק במערכות יחסים רומנטיות רגשיות. הזהויות השונות הקשורות לכך הן:
א-רומנטיות: חוסר משיכה רומנטית כלפי כל אחד.
הטרומנטיות: משיכה רומנטית כלפי אדם מהמגדר השני.
הומורומנטיות: משיכה רומנטית כלפי אדם מאותו המגדר.
בירומנטיות: משיכה רומנטית כלפי שני מגדרים או יותר.
פאנרומנטיות: משיכה רומנטית כלפי אדם מכל המגדרים.
דמירומנטיות: משיכה רומנטית היכולה להיות כל אחת מהזהויות לעיל, אך יכולה לקרות רק לאחר יצירת קשר רגשי עמוק עם האדם.
נטייה רומנטית במערכות יחסים

הסיבות להפרדה בין משיכה רומנטית למינית לא זוהו או נחקרו באופן נרחב. במקורות רבים המשיכה המינית מתוארת ככוללת בתוכה גם משיכה מינית וגם רומנטית, ללא הפרדה בין השניים. בנוסף, אהבה רומנטית הוגדרה גם כ-"אהבה המורכבת ממשיכה מינית חזקה ואהבה עיורת", ישנם מקורות הסותרים הגדרה זו וטוענים כי אין בהכרח קשר בין משיכה מינית ומשיכה רומנטית. א-מיניים שבדרך לא חווים משיכה מינית, עשויים עדיין לחוות משיכה רומנטית. מאידך גיסא, אנשים א-רומנטיים, שאינם חווים משיכה רומנטית, עשויים לחוות משיכה מינית.
הערות שוליים

↑  The counselor's companion : what every beginning counselor needs to know, Mahwah, N.J.: Lawrence Erlbaum Associates, 2007
1 2 3  Megan Milks; Karli June Cerankowski, Asexualities : feminist and queer perspectives, London: Routledge, 2014
1 2 3  Christina Richards, Meg Barker, Sexuality and Gender for Mental Health Professionals: A Practical Guide, SAGE, 2013-10-15. (באנגלית)
↑  Bogaert, Anthony F., 1963-, Understanding asexuality, Lanham, Md.: Rowman & Littlefield Publishers, 2012, עמ' 15
↑  King, Laura A. (Laura Ann), The science of psychology : an appreciative view, 2nd ed, New York: McGraw-Hill, 2011
↑  https://lgbtq.unc.edu/asexuality-attraction-and-romantic-orientation
משפט הפונקציה ההפוכה

באנליזה מתמטית, משפט הפונקציה ההפוכה, מגדיר תנאי מספיק לקיום סביבה של נקודה בה פונקציה גזירה ברציפות היא הפיכה.
ניסוח

תהי  f\in C^{1}(U,\mathbb {R} ^{n}) (גזירה ברציפות) כאשר  U\subseteq \mathbb {R} ^{n} פתוחה ותהי נקודה  \mathbf {a} \in U. נניח שהיעקוביאן בנקודה זו מקיים  \det \mathrm {J} _{f}(\mathbf {a} )\neq 0 (כלומר הדיפרנציאל בה,  \mathrm {D} f(\mathbf {a} ), הפיך). אזי, קיימת קבוצה פתוחה  \mathbf {a} \in V\subseteq U כך ש- W=f(V) אף היא פתוחה, והפונקציה  f\colon V\to W חד-חד-ערכית ועל. יתרה מכך, הפונקציה ההופכית  f^{-1}\colon W\to V אף היא גזירה ברציפות, והדיפרנציאל שלה בנקודות  W מתקבל על ידי
\mathrm {D} f^{-1}(\mathbf {y} )=[\mathrm {D} f(\mathbf {x} )]^{-1}
לכל  \mathbf {x} \in V, כאשר  \mathbf {y} =f(\mathbf {x} ) (צורות רישום נוספות:  \mathrm {D} f^{-1}(\mathbf {y} )=[\mathrm {D} f(f^{-1}(\mathbf {y} ))]^{-1} או  \mathrm {D} f^{-1}(f(\mathbf {x} ))=[\mathrm {D} f(\mathbf {x} )]^{-1}).
דוגמה

תהי הפונקציה  f\colon \mathbb {R} ^{2}\to \mathbb {R} ^{2} המוגדרת על ידי  f(x,y)=(e^{x}\cos y,e^{x}\sin y). פונקציה זו לא חד-חד-ערכית: הרי היא מקבלת אותם ערכים עבור כל מחזור  2\pi  של ערכי  y. עם זאת, זו פונקציה גזירה ברציפות עם
\mathrm {J} _{f}(x,y)={\begin{pmatrix}e^{x}\cos y&-e^{x}\sin y\\e^{x}\sin y&e^{x}\cos y\end{pmatrix}}
ואזי היעקוביאן הוא  \det \mathrm {J} _{f}(x,y)=e^{2x}\neq 0. מהמשפט נקבל שהפונקציה היא חד-חד-ערכית באופן מקומי בסביבת כל נקודה, וקיימת לה פונקציה הפוכה שם, אך לא קיימת פונקציה הפוכה גלובלית.
ניתן להבין את הדוגמה גם בכלים של פונקציות מרוכבות; הרי פונקציה זו מתאימה לפונקציה המרוכבת  f(z)=e^{z} ולכל סביבה של נקודה קיים ענף (אנ') של פונקציית הלוגריתם המרוכבת  g(w)=\log w המהווה פונקציה הפוכה באופן מקומי, אך לא קיימת פונקציה הפוכה גלובלית (שהרי פונקציית האקספוננט המרוכבת אינה חד-חד-ערכית:  e^{z+i2\pi k}=e^{z} לכל  k\in \mathbb {Z} ).
מקרה פרטי

זהי הכללה של המקרה הפרטי בו  n=1: תהי  f\colon U\to \mathbb {R}  גזירה ברציפות. תהי  a\in U נקודה המקיימת  f'(a)\neq 0.
מעובדה זו ומרציפות הנגזרת ניתן להסיק שקיימת  \delta >0 כך שלכל  x\in (a-\delta ,a+\delta ) , f'(x)\neq 0.
נניח כי  f'(a)>0 אז מהיות  \ f' רציפה, לכל  x\in (a-\delta ,a+\delta ),  \ f'(x)>0 שהרי אחרת היה קיים  x_{0}\in (a-\delta ,a+\delta ) עבורו  f'(x_{0})=0 ממשפט ערך הביניים.
לכן  f מונוטונית עולה ממש בכל  (a-\delta ,a+\delta ), מה שגורר כי  f חד-חד-ערכית בכל  (a-\delta ,a+\delta ). מכאן ניתן להגדיר  f^{-1}\colon f((a-\delta ,a+\delta ))\to (a-\delta ,a+\delta ) הגזירה בכל נקודה פנימית ב- y_{0}\in f(a-\delta ,a+\delta ) (נסמן  y_{0}=f(x_{0})), שכן ניתן לחשב ולקבל כי
(f^{-1})'(y_{0})=\lim _{y\to y_{0}}{\frac {f^{-1}(y)-f^{-1}(y_{0})}{y-y_{0}}}=\lim _{y\to y_{0}}{\frac {1}{\frac {y-y_{0}}{f^{-1}(y)-f^{-1}(y_{0})}}}=\lim _{x\to x_{0}}{\frac {1}{\frac {f(x)-f(x_{0})}{x-x_{0}}}}={\frac {1}{f'(x_{0})}}
כלומר
\left(f^{-1}\right)'(y)={\frac {1}{f'\left(f^{-1}(y)\right)}}
(אכן  f^{-1}(x)\in (a-\delta ,a+\delta ) ובקטע זה הנגזרת של  f שונה מ- 0).
הערות שוליים

↑  Michael Spivak, Calculus on Manifolds, Addison-Wesley Publishing Company, 1965, p. 34-39
↑  James R. Munkres, Analysis on Manifolds, Addison-Wesley Publishing Company, 1991, p. 62-69
משימתו של אייראנון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ה.פ. לאבקרפט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פאתוס
 הוצאה
 הוצאה:  מגזין הגליאון
 תאריך הוצאה:  יולי-אוגוסט 1935
מְשִׂימָתוֹ שֶׁל אַיְירָאנוֹן או מַשְׂאַת נַפְשׁוֹ שֶׁל אַיְירָאנוֹן (באנגלית: The Quest Of Iranon) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט אשר נכתב ב-1921 ופורסם לראשונה במגזין הגליאון ב-1935. עלילתו סובבת אחר נווד צעיר וזהוב-שיער בשם אייראנון המשוטט ברחבי ארץ החלומות בחיפוש אחר איירה, ממלכת מולדתו האבודה, בעודו שר שירים על יופי ופאר בפני כל האנשים הקודרים וקשי היום בהם הוא נתקל לאורך מסעותיו.
דמויות

אייראנון – פייטן המשוטט ברחבי ארץ החלומות בחיפוש אחר מולדתו האבודה הקרויה איירה. ידוע בשל מראהו האקסצנטרי והבולט, קרי שיערו הזהוב והארוך הגולש אל כתפיו, גלימה סגולה אותה הוא לובש בקביעות, וזר גפן הנח על ראשו. לכל אורך מסעותיו ארוכי השנים משוכנע אייראנון כי הוא בנו של המלך אשר שלט באיירה, וכי יישאר צעיר לנצח, אולם לבסוף הוא פוגש ברועה צאן זקן המנפץ את אשליותיו ומספר לו שהוא למעשה בנו של קבצן, ובתור ילד קטן סבל מחולי נפשי ומחלומות משונים אשר הולידו בו את האמונה כי היה נצר לשושלת מלוכה ארוכה אשר שלטה בממלכה דמיונית בשם איירה, שלדבריו, מעולם לא הייתה קיימת. באותו הרגע מבחין אייראנון כי הוא כבר אדם זקן מאוד, ומחליט להתאבד בשקיעה בחול טובעני.
רומונד – ילד קטן המתגורר בעיר טלות', שתושביה ידועים באורח חייהם הקשה ובאמונתם החריפה בעבודה מאומצת. הוא נופל בקסמיו של אייראנון לאחר שהשניים נפגשים על גדת הנהר החוצה את העיר, והלה מבקש להצטרף לחיפושיו בטענה כי שמע על עיר מסתורית אשר עשויה להתגלות כמושא כמיהתו, איירה האבודה. במהלך מסעותיהם ארוכי השנים גדל רומונד לכדי אדם מבוגר, ולבסוף נפטר במהלך שינתו לאחר ששתה יתר על המידה, ונקבר באונאי.
השראה

הסיפור משויך לקבוצת יצירות שכתב לאבקרפט בתקופה בחייו בה הושפע רבות מעולמו הספרותי של הלורד דנסאני (אנ'), על אף שאינו מקביל לאף אחד מכתביו באופן מדויק. לאבקרפט תיאר את הסיפור באחד ממכתביו, ”לאחרונה התחלתי להתנסות בסגנון חדש – שימוש בפאתוס בנוסף לאימה. הדבר הכי טוב שהצלחתי לכתוב עד כה הוא "משימתו של אייראנון", שאת השפה שלו כינה לאבמן כשופעת והמוזיקלית ביותר שכתבתי מעודי, ושעלילתו העצובה אף הובילה משורר אחר לכדי בכי – לא בשל הגסות של הסיפור, אלא בשל העצבות שבו”.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > מעגל החלומות

עלילת הסיפור מתרחשת במימד פרי המצאתו של לאבקרפט הידוע בשם מעגל החלומות (אנ'), פרט הנלמד מתוך שמות המקומות הרבים בהם הוא נוקב לאורכו, כגון סארנאת' הרומזת לסיפורו האבדון שהגיע לסארנאת', לומאר המוזכרת בסיפורו פולאריס, וכיוצא בזאת. אולם בעוד שמרבית הסיפורים המשתייכים לסדרה זו מציגים דמויות מתוך העולם האמיתי אשר נכנסות לעולם החלומות במהלך שנתן, או כאלו שנמצאות בתוכו דרך קבע, מעמדו של הסיפור הנוכחי אינו ברור לגמרי משום שגיבורו, אייראנון, חולם לשוב לעיר מולדתו, וכאשר מגלה שמעולם לא הייתה קיימת, מחליט להתאבד. הדבר מהווה מעין גרסה הפוכה לעלילת הסיפור סלפאיס, שגיבורו מת בעולם האמיתי רק כדי לברוח לתוך עולם החלומות המציע לו נחמה בדמות זיכרונות ילדותו האבודים, בעוד שהגיבור הנוכחי מת בעולם החלומות לאחר שהוא מאבד בעל כורחו את אחיזתו באשליות הקיימות רק בדמיונו.
ביקורת

מבקר הספרות ס. ט. ג'ושי תיאר את הסיפור בתור היצירה הפנטסטית היפה ביותר מבין כל עבודותיו של לאבקרפט אשר נכתבו תחת השפעת צל עולמו הספרותי של הלורד דנסאני. הסופר לאון ספראג דה קמפ (אנ') כינה את היצירה בתור ”אגדה חלשה מעולם החלומות של לאבקרפט”. לדבריו, הסיפור סובל מאותה נימה של רחמים עצמיים המופיעה בסלפאיס, וכי לאבקרפט ניסה לטעון באמצעותו שטיפוסים בעלי טעם מעודן ורגישות אמנותית, כמוהו, צריכים לקבל רשות מהחברה להעביר את חייהם בחוסר מעש ובחלימה בהקיץ, בדומה לאייראנון.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
קמפ, לאון ספראג דה; לאבקרפט: ביוגרפיה; בארנס אנד נובל, ניו יורק, 1996 (מסת"ב 0-385-00578-4): Camp, Lyon Sprague De; Lovecraft: A Biography; Barnes & Noble, 1996 (ISBN 0-385-00578-4)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק; אי. שולץ, דייוויד; אנציקלופדיית ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2004 (מסת"ב 978-0974878911): Joshi, Sunand Tryambak; E. Schultz, David; An H.P. Lovecraft Encyclopedia; Hippocampus Press, 2004 (ISBN 978-0974878911)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק; אנכי פרובידנס: חייו וזמניו של ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2010 (מסת"ב 0982429673, מסת"ב 978-0982429679): Joshi, Sunand Tryambak; I Am Providence: The Life And Times Of H. P. Lovecraft; Hippocampus Press, 2010 (ISBN 0982429673, ISBN 978-0982429679)