stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תורת ההסתברות
מושגי יסוד

מושג בסיסי בתורת ההסתברות הוא מאורע פשוט, שהוא תוצאה אפשרית אחת מתוך כלל התוצאות האפשריות במרחב המדגם. מאורע הוא קבוצה כלשהי של תוצאות (תת-קבוצה מתאימה של מרחב המדגם). בהטלת מטבע בודד מרחב המדגם כולל שתי תוצאות אפשריות: "עץ" או "פלי". כל הטלה של מטבע היא מאורע פשוט, שניתן לשייך לו הסתברות. אם נניח שמרחב המדגם הוא סימטרי, נקבל שההסתברות למאורע הפשוט בו המטבע נופל על הצד "עץ" היא בדיוק חצי.
בהטלת קובייה יש שש תוצאות אפשריות (הערכים 1 עד 6 המתקבלים בצד העליון של הקובייה). במקרה זה תוצאות אלה הן מאורעות זרים (כלומר אינם יכולים להתרחש בבת אחת) ושווי הסתברות, בהנחה שהקובייה סימטרית. מאורעות נחשבים כבלתי תלויים אם ההסתברות להתרחשות של כל אחד מהם אינה מושפעת מהעובדה שהאחר כבר קרה. שתי הטלות נפרדות של קובייה, למשל, הן מאורעות בלתי תלויים.
אחת התכונות הבסיסיות של מרחבי הסתברות היא שההסתברות של איחוד מאורעות זרים שווה לסכום ההסתברויות של כל אחד מהמאורעות. תכונה זו מתאימה להנחה האינטואיטיבית שהסיכוי שלפחות אחד משני מאורעות יתרחש הוא סכום הסיכויים שכל אחד מהם יתרחש בנפרד, כל עוד אין ביניהם חפיפה. לדוגמה, בהטלת קובייה סימטרית ההסתברות לכל תוצאה אפשרית היא שישית. למאורע "תתקבל תוצאה זוגית", שהוא איחוד של המאורעות הזרים, שיתקבל 2, 4, או 6, יש הסתברות של חצי – שלוש שישיות.
ההסתברות של חיתוך של מאורעות בלתי תלויים, כלומר ההסתברות שכל המאורעות הללו יקרו יחדיו, שווה למכפלת ההסתברויות של כל אחד מהמאורעות. דוגמה: מה ההסתברות שבשלוש הטלות רצופות של מטבע התוצאה "עץ" תופיע לפחות פעם אחת? המאורע המשלים למאורע זה הוא שבכל שלוש הזריקות הופיעה התוצאה "פלי". ההסתברות של מאורע זה שווה למכפלת ההסתברויות של התוצאה "פלי" בכל אחת משלוש הזריקות, כלומר ההסתברות של המאורע המשלים היא חצי כפול חצי כפול חצי, שהיא שמינית. לפיכך ההסתברות שבשלוש הטלות רצופות של מטבע התוצאה "עץ" תופיע לפחות פעם אחת היא שבע שמיניות.
הסיכויים שהקובייה תיפול על המספר 6, הם 1/6. הסיכוי שבשתי קוביות יתקבל המספר 6 הוא 1/36 והסיכוי שבשלוש קוביות יתקבל 6 הוא 1/216. כלומר, ככל שמספר הקוביות גדל, הסיכוי שכולן יפלו על אותו המספר קטן. לצורך חישוב הסתברויות של מאורעות מורכבים יותר במרחבים בדידים וסימטריים, נעשה שימוש בשיטות קומבינטוריות.
הצגה לא מדויקת של בעיות בהסתברות עלולה להביא לתוצאות פרדוקסליות. דוגמה בולטת לכך היא פרדוקס המעטפות.
הערות שוליים

↑  Gerhard Gerlich, The Role of Probability and Statistics in Physics, in: "Probability and Bayesian Statistics" (1987), pages 193-201.
↑  Youssef Marzouk and Karen Wilcox, Uncertainty Quantification, chapter II.34 in: "The Princeton Companion to Applied Mathematics" (page 131), Editor: Nicholas J. Higham, Princeton University Press (2015)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4079013-7  NDL: 00564753  NKC: ph116429
הורטיקולטורה

עצי נוי ופרחים בגני בוצ'ארט.
הוֹרְטִיקוֹלְטוּרָה (מלטינית: hortus – גן, cultura – תרבות; על פי האקדמיה ללשון העברית: בֻּסְתְּנָאוּת) היא האמנות, המדע, הטכנולוגיה והכלכלה של גידול צמחי תועלת ונוי. זהו ענף בתחום החקלאות, מקביל לענף היערנות וענף גידולי שדה, העוסק בגידול צמחים בגנים ובבתי-גידול. ההורטיקולטורה עוסקת בצמחים מניבים כגון עצי-פרי, ירקות, אגוזים, זרעים ועשבי-תבלין, כמו-גם בצמחים המשמשים לרפואה, בשמים, צבעים ועוד שימושים שאינם למאכל, וכן בצמחי נוי כגון מדשאות, עצים וצמחי-גן. 
בין היתר עוסקת ההורטיקולטורה בשתלנות (הרביית צמחים), מחקר גנטי וטיפוח זנים חדשים, אינטרודוקציה (איקלום צמחים), שימור הצומח ובתי הגידול הטבעיים, אתנובוטניקה, עיצוב גנים ונוף, הקמת גנים ואחזקתם, חינוך, גינון טיפולי, וייעוץ טכני.
לימודי הורטיקולטורה כוללים בעיקר מדעים מדויקים ומדעי הטבע כגון ביולוגיה, בוטניקה, כימיה, קרקע ומים, גנטיקה, פיזיולוגיה של הצמח, אנטומולוגיה ועוד. בעוד שבחקלאות קלאסית, השטח מחולק למספר מועט של חלקות גדולות, בהורטיקולטורה שטח מחולק להרבה חלקות קטנות עם זנים ואף גידולים שונים.
בישראל נלמד תחום זה במסגרת החוג למדעי הצמח, בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית, ברחובות.
במכון המחקר וולקני מתבצע המחקר בהורטיקולטורה בשתי מחלקות:
מחלקת עצי פרי.
מחלקת צמחי נוי – הורטיקולטורה אורנמנטלית.
ראו גם

גינון
תירבות צמחי בר
ערוגה מוגבהת
בית החולים הצרפתי על שם סנט לואי ביפו

#invoke:תבנית מידע
בית החולים הצרפתי על שם סנט לואי ביפו לפני חידושו, 2009
בית החולים הצרפתי על שם סנט לואי פעל ביפו בין השנים 1885–1969, כבית חולים כללי. בית החולים מוקם בפינת הרחובות יפת ולואי פסטר. בית החולים הוקם בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל ופעל משנת 1918 בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, ומשנת 1948 במדינת ישראל.
מבנה בית החולים הוסב לבית מלון שהחל לפעול ב-2018.
היסטוריה

בשנת 1875 ביקרה במזרח התיכון קבוצת תיירים צרפתיים מאזור ליון, צרפת. ביניהם היה איש עסקים בשם פרנסיסק גינה (Guinet). בביקורם ביפו חלו בקדחת ונלקחו תחת חסותו של מסדר האחיות סנט ג'וזף של ההתגלות, שבהיעדר בית חולים מתאים טיפלו בהם בבתיהן הפרטיים גינה היה היחיד ששרד את המחלה, וכאות הוקרה הבטיח להקים עבורן בית חולים ואכסניה.
האדריכלים ריבלה (Ribellet) וגרבה (Grebez), גם הם מהעיר ליון שבצרפת, גויסו לתכנון הפרויקט ואת אבן הפינה הניח ב-1879 פטריארך הכנסייה הקתולית בירושלים ובמעמד הקונסול הצרפתי, נציגי השלטונות האזרחיים והצבאיים של יפו ונזירים מקומיים. המבנה, שהיה מהראשונים להיבנות מחוץ לחומות העיר העתיקה, נבנה על חורבות 
מצודת סידני סמית', שנבנתה בשנת 1800, במימון בריטי, ונקראה ע"ש האדמירל הבריטי שסייע במלחמה נגד פלישת נפוליאון.
בית החולים נבנה בצורת ח' בשתי קומות בגובה 6 מטרים כל אחת, עתירות קשתות ועיטורים. חומרי הבנייה כמו גם בעלי המקצוע עצמם הובאו בעיקר מצרפת והם מילאו את המבנה באלמנטים מעוטרים - עמודים רומאיים מעוטרים, פסלוני אבן, ויטראז'ים מרהיבים, פרזולים בצורת פרחים, עלים ומקלעות צמחים ועוד. החצר הפנימית שימשה לגידול ירקות ופירות עבור ארוחות המאושפזים. בחלקו הדרומי של המבנה נבנתה כנסייה קטנה ומרהיבה מעוטרת בקמרונות מצולעים, בוויטראז'ים ובציורי קיר.
בית החולים נקרא ע"ש לואי התשיעי מלך צרפת שהוביל שני מסעי צלב (שביעי ושמיני) למזרח התיכון ואף נפל בשבי המוסלמים במצרים.
בפתיחתו, הכיל בית החולים 40 מיטות אשפוז, ובמשך השנים עם התרחבותו הכיל 120 מיטות אשפוז. בסוף המאה התשע עשרה, נחשב לאחד מבתי החולים המודרניים ביפו.
בשנת 1891, שש שנים לאחר הקמתו של בית החולים הצרפתי על שם סנט לואי, נחנך לא הרחק ממנו בית החולים שער ציון. עם חנוכת המבנה הצהיר גינה שבית החולים יהיה פתוח בפני כולם ללא הבדלי מין, דת ולאום, וכי הטיפול בו יינתן בחינם. המבנה הכיל 40 מיטות, ומלבד בית החולים והכנסייה הכיל גם אכסניה לנזקקים, לאלמנות ויתומים, וכן לצליינים בדרכם לאתרי ארץ הקודש. בית החולים קלט אלפי מטופלים מדי שנה בטיפולן המסור של האחיות הצרפתיות ממסדר סנט ג'וזף. רופא בכיר היה מגיע שלוש פעמים בשבוע. גינה, שנפטר בסוף המאה ה-19, הוריש את הנכס לטובת האחיות, ובניו ויורשיו שהוסיפו לתרום לבית החולים לאחר מותו ויתרו גם הם על יתרת הזכויות שלהם במקום למען המסדר.
במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה העשרים הורחב בית החולים ובשיאו הכיל 120 מיטות. בשנת 1921 נבנה בצדו הצפוני של המתחם מבנה בצורת ר' ששימש למגורי הנזירות, ובשנת 1935 נבנה בהמשך לזרוע הדרומית של בית החולים בניין נוסף בן שלוש קומות בסגנון הבאוהאוס, בתכנון האדריכל יצחק רפפורט. עם הפעלת הבניין החדש לבית החולים נוספו חדר מיון, מרפאת מומחים, חדר טיפול נמרץ, חדרי ניתוח, וחדרי יולדות.
בין השנים 1921–1933 ניהל את בית החולים הד"ר ג'ורג' ל. קורגו שבמקביל בין השנים 1921–1922 כיהן כקונסול צרפת ביפו
משנת 1935 לאחר שהורחב, הכיל בית החולים חדר מיון, מרפאת מומחים, חדר טיפול נמרץ, חדרי ניתוח וחדרי יולדות.
שקיעת בית החולים החלה בשנות החמישים של המאה העשרים, כאשר ללא תורמים וללא תמיכה, בעוד האשפוז נשאר ללא עלות, הלך המקום והתדרדר. בשנת 1969 נסגר בית החולים סופית. המבנה הושכר למדינה ועד 1995 שימש מוסד לפגועי נפש.
בשנת 1997 רכשו משקיעים את מבנה בית החולים, במטרה להפוך אותו לבית מלון. בשנת 2006 נמכר פעם נוספת. לאחר עיכובים רבים החלה בשנת 2013 הקמתו של מלון יוקרה על ידי רשת המלונות העולמית 'W'. המלון נחנך בשנת 2018.
מבנה

מתחם בית החולים משתרע על 1,700 מ"ר בפינת הרחובות יפת ולואי פסטר, בקצה הדרומי-מזרחי של יפו העתיקה, למרגלות תל יפו. המתחם כולל ארבעה מרכיבים עיקריים: בניין בית החולים שהוקם בשנת 1879 ומתארו דמוי האות ח', בניין בסגנון הבאוהאוס אשר נבנה בשנת 1935 בהמשך לזרוע הדרומית של בית החולים, בניין בצורת האות ר' שהוקם בשנת 1921 ושימש למגורי הנזירות, וגדר היקפית התוחמת את מכלול המבנים ואת השטחים הפתוחים שמדרום למבנים ומצפון להם, שהוכשרו לשמש גינות נוי וירק.
לבניין בית החולים שלוש קומות – שתי גלריות עליונות וקומת מרתף – הבנויות סביב חצר מרכזית. בעיצוב הבניין שולבו הסגנונות הנאו-רנסאנסי והנאו-גותי. באגף המרכזי של המבנה הוקמה כנסייה מרהיבה מעוטרת בקמרונות מצולעים ובוויטראז'ים, וכן בכיור גבס ובציורי קיר.
בשנים 2007- 2008, לקראת הקמת מלון יוקרתי במתחם, נערכו בו שלוש עונות של חפירות ארכאולוגיות על ידי רשות העתיקות, שחשפו תגליות חשובות. מסדר הנזירות המשיך להחזיק באגף המגורים ובאגפים אחרים של המבנה עד לחודש יולי 2007, כשהחלו החפירות הארכאולוגיות. במהלך השנים נערכו חפירות רבות בסביבתו הקרובה של מתחם בית החולים, אך המתחם עצמו לא נחפר בעבר.
בית המלון

בתחילת העשור הראשון של המאה העשרים ואחת רכשה את שטח בית החולים מהיזמים הקודמים חברת השקעות הנדל"ן האמריקאית "RFR Holdings" במטרה להקים באתר בית מלון. תחילה ליוותה את הפרויקט הרשת העולמית של מלונות W שהוחלפה לקראת פתיחת המלון ברשת מריוט. תכנון הפרויקט נערך על ידי האדריכל רמי גיל בשיתוף האדריכל ג'ון פוסון. עלות הפרויקט הגיעה בסיומו לכ-180 מיליון דולר והוא מכיל 121 חדרים ו-38 דירות יוקרה, לובי, בריכה, ספא ומכון כושר. בתחום ההסעדה כולל המלון שתי מסעדות ובר באולם ששימש בעבר כנסייה ועבר שימור. המלון כולל את הבניין ההיסטורי לו נוספה קומה חדשה וכן קומת מרתף חדשה. לצידו הוקם בניין חדש בן שש קומות.
מלון The Jaffa נפתח להרצה בחודש יולי 2018, ורשמית ב-20 באוגוסט 2018.
מעבר מקורה בבניין
פתח הכניסה לכנסייה
חדר במלון באגף ההיסטורי
קטע תקרת הכנסייה
קטע מהחזית הפנימית הפונה לחצר לאחר תוספת קומה חדשה בראש הבניין
החצר הפנימית
הכניסה הראשית המקורית למתחם מרחוב יפת
ראו גם

שער ציון (בית חולים)
בית החולים הממשלתי למחלות מידבקות ביפו
בית החולים הממשלתי ביפו
לקריאה נוספת

נמרוד בוסו, פרויקט היוקרה בביה"ח הצרפתי ביפו: פנטהאוז ב-58 מ' ש', באתר TheMarker‏, 3 באפריל 2013
מיכאל יעקובסון, The Jaffa: ההיסטוריה לא נמחקה במלון החדש והמפואר ביותר ביפו, באתר Xnet‏, 29 ביולי 2018
צירוף המקרים של לינקולן וקנדי

| --- | --- |

מימין - אברהם לינקולן; משמאל - ג'ון קנדי
צירוף המקרים של לינקולן וקנדי הוא רשימה של קווי דמיון רבים ומפתיעים בין חייהם של אברהם לינקולן וג'ון פיצג'רלד קנדי, שניים מהנשיאים הבולטים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, שסיימו את תקופת כהונתם ואת חייהם בצורה זהה - בעקבות התנקשות, ואף בין נסיבותיהן של שתי ההתנקשויות. רשימה של קווי דמיון, זכתה לפרסום רב בציבור ואף לסיקור על ידי המגזין למדע פופולרי "סיינטיפיק אמריקן".
חלק מקווי הדמיון שמובאים ברשימה אינם מדויקים או שאינם נכונים, כפי שיפורט להלן.
רשימת ההתאמות ובחינתן > השוואות אחרות

קנדי סבל ממחלת אדיסון. לגבי לינקולן, קיימת סברה כי סבל מתסמונת מרפן אך אין לכך סימוכין.
קללת טיפקאנו

מושג נוסף, שנקשר גם הוא ללינקולן ולקנדי, אך גם לנשיאים נוספים, הוא קללת טיפקאנו.
קללת טיפקאנו, הקרויה גם "קללת עשרים השנה", "קללת השנים המסתיימות באפס" או "הקללה הנשיאותית", מתייחסת לעובדה שכל נשיא שנבחר לכהונתו בשנים העגולות 1840 ,1860 ,1880 וכך הלאה עד 1960, מת בעת שכיהן בתפקידו.
ראו גם

רצח קנדי
רצח לינקולן
הערות שוליים

↑  Mayo Clinic staff,‏ Marfan syndrome - Definition, באתר MayoClinic.com
משפחת קנדי. קרוליין שנייה מימין
התא בו נרצח לינקולן, תיאטרון פורד, וושינגטון
ג'ון וילקס בות'
זומו - המוזיאון שבדרך

| --- | --- |

הכניסה למוזיאון הנייד זומו במפעל מגבות ערד, 2018
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2017
 תאריך פתיחה רשמי:  2017 
 
 www.zumu.org.il
 
זומו - המוזיאון שבדרך הוא מוזיאון נייד, המוגדר "מבוסס קהילות". מטרתו היא להציג יצירות אמנות בישובי פריפריה במדינת ישראל, ולתת במה לאמנים מהפריפריה, נוסף על אמנים הידועים המוצגים בו.
המוזיאון מציג תערוכות אמנות עכשווית מתחלפות בערים ובישובים שבהם הוא מתארח.
את המוזיאון מפעילה עמותה פרטית ללא כוונת רווח בשם "זומו", המורכב מצירוף המילים "זוז" ו"מוזיאון". הכניסה לתערוכות חופשית.
אודות המוזיאון

המוזיאון נוסד בשנת 2017 ביוזמת האוצרת מילנה גיצין אדירם, אליה הצטרפו שרון גלזברג והלית מיכאלי. שי עיד אלוני עיצב את השפה החזותית, ולאיהם הצטרפו גם המפיק קובי אבן חיים, איש התקשורת אריאל אדירם והאוצרות עפרה חרנם ורות אופנהיים.
בראש מועצת המנהלים של זומו עומדת רונית רייכמן, חברי מועצת המנהלים הם מיקי תירוש, ארז שחר, מלאני ברונפמן, ציפי שטראוס, אורה סטיבה, נויה בכר, מרדכי וולף, גילת בר, פרי גלעדי, רוני גילת בהרב, ותמר לנדסברג.
תקציב המוזיאון נתמך על ידי הממשלה, וכן על ידי גופים ותורמים פרטיים כמו מפעל הפיס, קרן אריסון, קרן עזריאלי, שגרירות ארצות הברית, סאנו, מכון גתה ועוד.
לצורך הקמת תערוכה, מאתרים תחילה אמנים מקומיים אליהם מצרפים אמנים, שעוברים לגור במקום לכמה שבועות במטרה ליצור בו. בהמשך, מביאים גם אמנים מן השורה הראשונה בישראל.
מטרות המוזיאון

מטרת המוזיאון היא להשתלב בקהילות השונות שבהן הוא מתארח, להפוך את האמנות לשפה משותפת ומחוללת שינוי חינוכי, חברתי וכלכלי. המוטו של המוזיאון הוא: "אמנות מגיעה לכולם, ואמנות יכולה וצריכה להפוך לשפה, שאיתה מייצרים שינוי חברתי בישראל." באופן זה אמנות גבוהה או איכותית משתלבת עם עבודה מבוססת קהילה, ותורמת לה. לדברי מילנה גיצין אדירם, המשימה שלה היא לחבר בין תרבות לבין קהילות מקומיות ולהביא את האמנות הכי טובה בארץ למקומות המרוחקים, וגם לעבוד עם אמנים מקומיים בכל אחת מהתחנות.
פעילות המוזיאון

בשנתיים הראשונות לקיומו התארח המוזיאון בירוחם (דצמבר 2017), בערד (נובמבר-דצמבר 2018), בחצור הגלילית (מאי-יוני 2019), בקריית ים (דצמבר 2019-ינואר 2020), לוד (החל ממאי 2021). בראשית 2022 פעל המוזיאון במבנה ששימש את מפעל זוגלובק בנהריה. באוקטובר 2022 הפעיל המוזיאון בשכונת יפו ד' (גבעת התמרים) בתל אביב מיזם בשם "אמנות שעושה שכונה", הכולל 50 עבודות אמנות מפוזרות ברחבי השכונה. בפרויקט זה הוזמנו האמנים ליצור עבודות קבע שמתבססות על מפגש והיכרות עם התושבים וההיסטוריה של המקום. בין האמנים נמנים דני קרוון, נטליה זורבובה, טל ירושלמי, סוהא פרוג'ה, יעל סרלין, קרן זלץ ורבים אחרים.
במאי 2023 נפתחה בעכו התערוכה "אורחן זיףזיף". התערוכה, הכוללת כ-70 אמנים, עוסקת בהשלכות החיוביות והשליליות של התיירות, ובקשרים המורכבים בין האורח למארח, המסורתי לעכשווי והמקומי והזר. התערוכה נערכת במבנה נטוש סמוך לתחנה המרכזית של העיר, ששימש מרכז השמה והכשרה של משרד העבודה. בין האמנים: נבט יצחק, ענבל כהן חמו, דנה לוי, מעיין מוזס פלטניק, סאהר מיעארי, רועי מנחם מרקוביץ', שאדן נהרא, מריה סאלח מחאמיד ועוד.
הוקרה

בדצמבר 2018, זכה זומו בציון לשבח מאת בית המכירות העולמי סותבי'ס, במסגרת תחרות בינלאומית למיזמים ולתערוכות פורצות דרך בתחום האמנות העכשווית.
הערות שוליים

1 2  יואב בירנברג, המוזיאון הנודד צריך להיות פרויקט לאומי אבל בינתיים המדינה מתעלמת, ידיעות אחרונות 11.5.2021, עמ' 4
↑  הסיפור של זומו, באתר מוזיאון זומו
↑  אודות זומו, באתר מוזיאון זומו
↑  התומכים בזומו, באתר מוזיאון זומו
↑  מילנה גיצין אדירם, באתר מגזין פורטפוליו
↑  זומו יפו ד' - אמנות שעושה שכונה, באתר עיריית תל-אביב-יפו
↑  רעות ברנע, יופי באמת: 12 תערוכות חדשות שוות בסוף השבוע, באתר יופי באמת: 12 תערוכות חדשות שוות בסוף השבוע | טיים אאוט, ‏2023-05-11
↑  "אנחנו על סף נקודת רתיחה": האירוע הזה נוגע בנקודות הכי רגישות של החברה, באתר ישראל היום, ‏2023-05-11
↑  מוזיאון זומו זכה בציון לשבח בתחרות סותבי'ס העולמית, באתר ערב רב
↑  אורין ויינברג, המוזיאון הנייד "זומו" זכה בתחרות הבינלאומית של סות'ביס, באתר ynet, 4 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012359675105171
פארק הומבולדטהיין

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אלכסנדר פון הומבולדט 
 תאריך הקמה:  1869 
 אדריכל:  יוהאן היינריך גוסטב מאייר 
 נתונים ומידות
 שטח:  29 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מיקום:  מיטה 
 קואורדינטות:  52°32′50″N 13°23′10″E﻿ / ﻿52.547222222222°N 13.386111111111°E﻿ / 52.547222222222; 13.386111111111
  (למפת ברלין מוגדלת) פארק הומבולדטהיין(למפת ברלין רגילה) פארק הומבולדטהיין
 
פארק הומבולדטהיין (בגרמנית: Volkspark Humboldthain) שוכן בשכונה גזונדברונן (Gesundbrunnen) ברובע מיטה בברלין. הוא גובל במזרח בברוננשטראסה (Brunnenstraße), בדרום בסמטת גוסטב מאייר (Gustav-Meyer-Allee), במערב בהוסיטנשטראסה (Husitenstraße) ובצפון בהוכשטראסה ובשטטינר באן (Stettiner Bahn) המקביל לו. הפארק הוא אתר מוגן, ומוגדר "אתר זיכרון" (Gartendenkmalpflege).
היסטוריה > הפארק לפני מלחמת העולם השנייה

התכנון הראשון של הפארק העירוני החל ב-1865. לאחר השלמת פארק פרידריכסהיין ב-1846, החליטה מועצת העיר ברלין ליצור פארק בצפון העיר. בין גרנצשטראסה (Grenzstrasse), הוכשטראסה (Hochstrasse), ויזנשטראסה (Wisenstrasse) ובאדשטראסה (Badstrasse), היה לברלין 15 הקטאר שניתן היה להרחיב ב-22 הקטארים נוספים. תחילת הבנייה נדחתה מספר פעמים, והעבודות בפארק החלו ב-14 בספטמבר 1869, יום הולדתו המאה של אלכסנדר פון הומבולדט.
בינתיים היה צורך לשנות את התוכניות מכיוון שחלק משטח הפארק המתוכנן היה דרוש לקו הרכבת בצפון מערב. הבנייה החלה עם הנחת אבן היסוד לאנדרטה לזכר אלכסנדר פון הומבולדט. הפארק היה שמיש משנת 1872 והושלם ב-1876. הוא תוכנן על פי תוכניות של תלמידו של פטר יוזף לנה, גוסטב מאייר.
חממות בפארק נבנו בשנים 1885, 1888 ו-1894. בשנים 1888/1889 – 20 שנה לאחר הנחת אבן היסוד – נוספה אנדרטה לכבוד הומבולדט על גבעה. בשנת 1893 נחנכה כנסיית העלייה (הראשונה) בברוננשטראסה (Brunnenstrasse).
בשנת 1902 הוקם בפארק, באמצע הבריכה על גבעה קטנה, פסל של שור עשוי שיש של הפסל ארנסט מוריץ גייגר. מקום הימצאו של הפסל הזה לא היה ידוע נכון לאפריל 2022.
הפארק תוכנן כפארק נופי עם דגש על טבע. על מנת להקל על הגישה לפארק, נוספו נקודות מפגש עם שדרות ושבילי טיול, וכן מגרש המשחקים הראשון שהוקם בפארק בברלין. שטחו היה ארבעה דונם, הוא היה מדושא ועגול והוקף ספסלים שמהם ניתן לצפות בילדים. הוא נועד לשימוש בתי ספר ומועדונים. שימוש לציבור עדיין לא היה אופציה. בחורף הוצף המגרש ושימש משטח החלקה על הקרח.
לזכרו של אלכסנדר פון הומבולדט, המעצבים השתדלו לשתול עצים ושיחים מאירופה, אסיה וצפון אמריקה ולסמן אותם בתוויות כדי להסביר למבקרי הפארק. בין היתר הייתה קבוצה של 70 עצים ושיחים מיפן וסין שנשתלה ב-1873, שנהנתה מפריחה לאורך כל השנה. ביניהם היו עצי חוט וספורה (זן של קטניות), שהסתגלו למיקום הקריר. היה גן בוטני עם ויווריום (כמו אקווריום – מבנה גדול לגידול בעלי חיים) חיצוני לזוחלים ודו-חיים שהיה פתוח לציבור בימי רביעי ושישי תמורת דמי כניסה. בפארק נוצרה חומה גאולוגית משנת 1896, שהראתה חתך של סלעי מרכז אירופה. בשנת 1912 הועברה החומה לגן בית הספר בלנקנפלדה, מאז 1950 – הפארק הבוטני בלנקנפלדה-פנקו.
הפארק עוצב מחודש בשנות ה-20 בסגנון הגנים הציבוריים המודרניים דאז. נוספו מתקני שעשועים לילדים, מתקני ספורט וחדרי הלבשה. בתקופה הנאצית, האתר מדרום לסמטת גוסטב מאייר נוסף למפעל AEG.
היסטוריה > בניית בונקר, הרס ובנייה מחדש

בשנים 1941/1942 נבנה בפארק מגדל נ"מ (כמו מגדל הנ"מ בטירגארטן) שתוכנן כבונקר ודרומה נבנה מגדל עם מכ"ם להנחיית תותחי הנ"מ. המבנים המונומנטליים נבנו מהר עקב מעורבותם של עובדי כפייה רבים.
במהלך הלחימה במרכז העיר בימיו האחרונים של הקרב על ברלין בסוף אפריל ותחילת מאי 1945, נדחקו שרידי הוורמאכט אל שני המגדלים. ב-2 במאי 1945, כ-1,000 חיילים גרמנים התאספו בפארק בפיקודו של הגנרל אריך ברנפאנגר (Bärenfänger). משם רצו לפרוץ מהעיר לכיוון צפון. ישיבת מפקדים בפיקודו של ברנפנגר הגיעה למסקנה שקרב פריצת דרך הוא חסר סיכוי ולכן ניתנה פקודה להשמיד את כלי הנשק הקלים ולהפוך את התותחים והטנקים לבלתי שמישים. בנפרד ובקבוצות קטנות, רוב החיילים עזבו את הפארק כדי להימנע מתפיסה על ידי הצבא האדום.
מגדל הפיקוח פוצץ לאחר המלחמה וכוסה כמעט לחלוטין בהריסות. בחורף הוא מסלול מזחלות. הצריח הצפוני פוצץ חלקית והתמלא. הוא קיבל את השם "הומבולטהה" (פסגת הומבולט,Humboldthöhe) ומשמש כפלטפורמת צפייה. יש עליו פסל אלומיניום משנת 1967 של האמן ארנולד שץ (מהיישוב סנה, Senne) כאנדרטה לאיחוד גרמניה מחדש, אותו מכנים הברלינאים "פלומפנפיקל" (Plumpenpickel, פצעון מגושם).
במלחמת העולם השנייה ובתקופה שלאחר המלחמה נהרס חלק גדול מהפארק המקורי. הוא עוצב מחדש בין 1948 ל-1951. הוא נבנה מחדש בתמיכת עובדי חירום. שרידי שני הבונקרים היו מלאים בהריסות. מול הצומת של רמלרשטראסה וברוננשטראסה (Brunnenstrasse) יש חלון ארכאולוגי עם סבכה של חלון ושרידי קירות היסוד של כנסיית העלייה לשמיים (Himmelfahrtkirche) שנהרסה במלחמה.
היסטוריה > בניית בונקר, הרס ובנייה מחדש > גן ורדים

כנסיית העלייה לשמיים, ששכנה בפארק בעבר, פוצצה לאחר תום מלחמת העולם השנייה ונבנתה מחדש ב-1956 בחלק הדרומי של הפארק. במיקומה המקורי של הכנסייה נמצא גן הוורדים, המעוצב במבנים גאומטריים עם ערוגות ורדים תחומות בעץ תאשור וספסלים המוגנים על ידי משוכות טקסוס גבוהות. האזור מוגן בגדות של Hainbuchen (סוג של שדר) ורודודנדרון, בסגנון גני הרנסאנס האיטלקי. את הגינה מקיפות משוכות עץ וקיסוס, גזוזות בדגמים גאומטריים. בגינה יש כ-15,000 ורדים ב-70 זנים. בקצה הפרגולה המקושתת, המכוסה ויסטריה ופרחים, יש מדשאה, אגן חבצלות מים לשעבר, למרגלות ההומבולטהה. דמות נימפת הציד מאת הפסל ולטר שוט נמצאת כאן מאז 1953. מזרקה קטנה עשויה דמויות בונה היא חלק מקישוט גן הוורדים, שמתחבר עם מסורת ההומבולדטהיין הישן ההרוס.
היסטוריה > בניית בונקר, הרס ובנייה מחדש > בריכת הקיץ של הומבולדטיין

הבריכה נוצרה ממערב להומבולדטהה במהלך שחזור בשנות ה-50. יש בו בריכה באורך 50 מטר עם מגלשה מפותלת גדולה, בריכת שכשוך גדולה, מתקן צלילה עם קרש צלילה, אזור שיזוף גדול ומסעדה.
שונות

בשנת 1981 נוצר גן מים מתפתל לאורך נחל. הוא נובע ממזרקה על ראש גבעה עם ביתן מוקף באלונים פירמידליים ופינות ישיבה. מסלול המים יוצר בריכות וביוטופים רטובים ומחלחל אל אזור השיזוף.
מאז 1952 ניצבת על השביל הראשי, ליד כנסיית העלייה, אבן זיכרון בגובה שני מטרים לפטרון אלכסנדר פון הומבולדט, עשויה מאבן גיר עם תבליט דיוקן המבוסס על עיצובו של קארל ונקה.
על מדשאת השיזוף ליד הבריכה החיצונית יש מגרש משחקים עם בקתות עץ ליד כנסיית העלייה.
חלקים מהצריח הונגשו על ידי עמותת ברלינר אונטרוולטן. סיורים מודרכים מוצעים בחודשי הקיץ, ועטלפים מסתובבים במקום בחודשי החורף. מגדל הפלאק הוא כיום אתר החורף השלישי בגודלו של עטלפים בברלין, עם כ-250 בעלי חיים, בני שישה מינים.
בפארק יש כרם, דומה לזה שבקרויצברג (Kreuzberg) בברלין, ממנו מייצרים כ-200 בקבוקי יין מדי שנה.
הקיר הצפוני של הבונקר הגדול והקיר של הבונקר הקטן נמצאים ברשות המועדון האלפיני הגרמני (DAV, מדור ברלין) ומשמשים לטיפוס ספורטיבי ברמות קושי עליונות.
בשנת 2013 נפתח מועדון הומבולדטהיין בתחנת הומבולדטהיין S-Bahn, שם מתקיימים אירועי האוס, טכנו ועוד, בשני מפלסים ובשטח פתוח. במועדון יש אטליה וסדנאות.
נתונים על פארק הומבולדטהיין

שטח: 29 הקטאר
תאריך הקמה: 1869-1876; שיקום 1948–1951
פעילויות פנאי: שבילי הליכה, מדשאות שיזוף, מגוון מתקני משחק לילדים, חוויות טבע
מתקנים מיוחדים: גן ורדים, בריכה, מגלשת מזחלות, גן מים, פלטפורמת צפייה, מגרש משחקים
אסור להכניס כלבים ואופניים לגן הוורדים
מצב משפטי: אזור ירוק ונופש ציבורי ייעודי
אדריכל נוף: גוסטב מאייר, גינתר ריק (עיצוב מחדש 1948–1951)
קישורי תחבורה: S-Bahn (תחנה), רכבת תחתית, קווי אוטובוס
תמונת פנורמה של ברלין-גזונדברונן, במבט מגבעת הבונקר בפארק. בקצה השמאלי נמצא מגדל הפלאק הצפוני
באמצע בתחתית - ברונרשטראסה, מעל ה-S-Bahn. מימין - מרכז גזונדסברונן
לקריאה נוספת

Clemens Alexander Wimmer: Parks und Gärten in Berlin und Potsdam. (hrsg. vom Senator für Stadtentwicklung und Umweltschutz, Abt. III – Gartendenkmalpflege) 3. Auflage, Nicolaische Verlagsbuchhandlung, Berlin 1989, ISBN 3-87584-267-7, S. 45–47.
הערות שוליים

↑  Die Aufstellung des Geygerschen Stieres. In: Vossische Zeitung, 15. April 1902.
↑  Archäologen entdecken Stier von Hitler-Bildhauer, BZ vom 11. April 2022
↑  ‚Japaner‘ im Humboldthain (unter Lokales, mittlere Spalte oben), Berliner Volkszeitung, 4. August 1905.
↑  GrünBerlin (Hrsg.): Botanischer Volkspark Blankenfelde-Pankow. Faltblatt, September 2017.
↑  Das Notlazarett unter der Reichskanzlei – Ein Arzt erlebt Hitlers Ende in Berlin, VMA Verlag, Wiesbaden 2000, S. 163–165.
מגדל פלאק לשעבר עם בונקר בפארק הומבולדטהיין
מזרקה בדמות בונה
גן ורדים
מגלשה בבריכת הקיץ
בריכה כחלק מגן המים
קאראק (עוגייה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  Chocolate tart, tartlet 
 מטבח:  המטבח השווייצרי 
 מוצא:  שווייץ 
 מרכיבים עיקריים:  בצק סאבלה, גנאש, בצק סוכר 
 
עוגיית קאראק (בצרפתית: Carac) היא מומחיות קולינרית שווייצרית המורכבת מקלתית שוקולד עם אייסינג ירוק. הקאראק נפוץ מאוד ברחבי רומאנדי, ומוכר גם בשווייץ דוברת הגרמנית .
אטימולוגיה

המונח לא היה קיים במילונים הצרפתיים, האטימולוגיה שלו מסתורית. נוכל להביט בקשר הפונטי עם קאראק (caraque) שנכתב אחרת, המציין, על פי המילון האוניברסלי למטבח מעשי של ז'וזף פאבר (צר')(1894), סוג של "קקאו באיכות מעולה, כמו זה המיוצר סביב קראקס".
היסטוריה

על פי מקורות מסוימים, לגנאש, מרכיב בסיסי בהכנת קאראקים, יש מקורות אוסטריים. ואכן, זאכרטורטה, שהומצא ב-1832 על ידי צעיר אוסטרי, מכיל גנאש. עם זאת, אין הוכחה שהקאראק מגיע משם.
שף קונדיטור לשעבר טוען שהקאראק הופק בשווייץ דוברת הצרפתית כבר בשנות ה-20. זה היה מוצר מותרות, שהיה מוכר רק בערים.
עם זאת, לא ספרי מתכונים ולא מאמרים הנוגעים למסורת האוכל בשווייץ לא מזכירים את המאפיינים. העדר התייחסות זו מוסבר בהחלט בעובדה שעבודה עם שוקולד מעולם לא הייתה חלק ממסורות האיכרים, שעליהן מבוססות רוב הסקרים והביקורות בתרבות הפופולרית. רק בחמישים השנים האחרונות אנו מוצאים אזכורים כתובים על הקאראק, בעיקר בעלונים מקצועיים המיועדים לקונדיטורים.
ייצור הקאראקים לא השתנה בעשורים האחרונים, אך כיום המרכיבים הבסיסיים (תחתית, גנאש, פונדנט) לרוב כבר מוכנים מראש.
הרכב

הוא מורכב מבסיס בצק, בדרך כלל כמו של עוגת חמאה פּרִיכה, במילוי גנאש עשוי שמנת מלאה (Crème entière) ושוקולד. הכל מכוסה באייסינג ירוק עם שוקולד צ'יפס אחד במרכז. יש גדולים (בסביבות 25 ס"מ בקוטר) אך הקוטר הסטנדרטי של הקאראק הוא כ-8 ס"מ.