stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנף תובלה 89 שיל חיל האוויר של ארצות הברית
ראו גם

טייסת המסוקים הראשונה של חיל הנחתים
המכוניות הנשיאותיות
הערות שוליים

1 2  89th Airlift Wing, Joint Base Andrews (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טבח מאונטיין מדוז

איור המלווה את תיאור המאורע בספר קדושי הרי הרוקי מ-1873
טבח מאונטיין מדוז (באנגלית: Mountain Meadows massacre) היה סדרה של התקפות על שיירת העגלות של קבוצת המהגרים חבורת בייקר-פנצ'ר (Baker–Fancher party) במאונטיין מדוז בדרום יוטה. ההתקפות החלו ב-7 בספטמבר 1857 והגיעו לשיאן ב-11 בספטמבר 1857, כאשר מרבית המהגרים נרצחו על ידי חברים במיליציה הטריטוריאלית של יוטה של המורמונים בעזרת אינדיאנים בני פאיוט. המיליציה המכונה רשמית לגיון נאוו (Nauvoo Legion) הייתה מורכבת ממתיישבים מורמונים מדרום יוטה. במטרה לא להשאיר עדים ובכך למנוע פעולות תגמול רצחו התוקפים את כל המבוגרים והילדים הגדולים – כ-120 גברים, נשים וילדים. התוקפים השאירו בחיים רק 17 ילדים שהיו בני פחות משבע שנים.
שיירת העגלות, בעיקר של משפחות מארקנסו, הייתה בדרכה לקליפורניה בנתיב שעבר דרך טריטוריית יוטה, בתקופה של עימות שכונה אחר-כך מלחמת יוטה. לאחר שהגיעה לסולט לייק סיטי המשיכה חבורת בייקר-פנצ'ר את דרכה דרומה, ובסופו של דבר עצרה למנוחה במאונטיין מדוז, מילולית "שדות האחו ההרריים", אזור גבוה שהיו בו מים ומרעה לסוסים. בזמן שהמהגרים חנו במקום, איחדו כוחות כמה מנהיגים של המיליציה, כולל אייזק הייט (Isaac C. Haight) וג'ון דויל לי, במטרה לארגן התקפה על השיירה.
במטרה ליצור מצג שווא של תוקפנות אינדיאנים הייתה התוכנית של המיליציה לחמש כמה אינדיאנים מהפאיוט דרומיים ולשכנע אותם להצטרף אל החבורה העיקרית של אנשי המיליציה שלהם, מחופשים כאינדיאנים, בהתקפה. במהלך ניסיון ההתקפה הראשון על שיירת העגלות המהגרים נלחמו בחזרה, והתפתח מצור בן חמישה ימים. בסופו של דבר החלו מנהיגי המיליציה לחשוש שמא ראו חלק מהמהגרים אנשים לבנים בין התוקפים ה"כביכול אינדיאנים" וגילו את זהות תוקפיהם. עקב כך הורה מפקד המיליציה ויליאם דיים (William H. Dame) לכוחותיו להרוג את המהגרים.
בשלב זה החלו המזון והמים לאזול בקרב המהגרים והם הרשו לכמה חברים מהמיליציה שנשאו דגל לבן להיכנס למחנה שלהם. חברי המיליציה הבטיחו למהגרים שהם מוגנים וליוו אותם מהביצורים הזמניים שהכינו. לאחר שצעדו מרחק מסוים מהמחנה תקפו אנשי המיליציה בעזרת כוחות שהתחבאו בסמוך את המהגרים והרגו את כל מי שחשבו שהוא בוגר מספיק על מנת להיות עד פוטנציאלי שידווח על ההתקפה.
לאחר הטבח קברו מבצעי הפשע בחיפזון את הקורבנות, כשהם מותירים את הגופות פגיעות לחיות הבר ולפגעי האקלים. משפחות מקומיות אימצו את הילדים שניצלו מהטבח, ורכושם של הקורבנות הוצע למכירה פומבית. חקירת האירוע, שהופסקה עקב מלחמת האזרחים האמריקנית, הובילה לתשעה כתבי אישום במהלך 1874. מתוך תשעת הנאשמים רק ג'ון דויל לי נשפט. לאחר שני משפטים בטריטוריית יוטה, הורשע דויל על ידי חבר מושבעים, ונגזר עליו עונש מוות. הוא הוצא להורג בירייה ב-23 במרץ 1877.
היסטוריונים מייחסים את הטבח לצירוף גורמים, כולל היסטריה בשל החשש לפלישה לטריטוריה של המורמונים, והטפות של מנהיגי המורמונים כנגד זרים, שהיו חלק מהתופעות החריגות של תקופת הרפורמציה המורמונית. החוקרים חלוקים בשאלה האם ההנהגה הבכירה של המורמונים, כולל בריגהם יאנג, הסיתה לטבח או שהאחריות לו היא של המנהיגים המקומיים בדרום יוטה.
היסטוריה > חבורת בייקר-פנצ'ר

בתחילת 1857 החלו כמה קבוצות של מהגרים מצפון-מערב ארקנסו את מסעם לקליפורניה, כאשר הם התקבצו יחד מאוחר יותר ליצור את הקבוצה הידועה כחבורת בייקר-פנצ'ר. מרבית הקבוצות הגיעו ממחוזות מריון, קראופורד, קרול, וג'ונסון בארקנסו והתקבצו לשיירת עגלות בבלרס סטנד (Beller's Stand), דרומית להריסון (Harri son) בארקנסו במטרה להגר לדרום קליפורניה. בתחילה התייחסו לקבוצה זו הן כשיירת בייקר (Baker train) והן כשיירת פרקינס (Perkins train), אבל לאחר שהצטרפו אליה שיירות נוספות והיא עשתה דרכה מערבה, החלה להיקרא שיירת (או חבורת) בייקר-פנצ'ר. היא נקראה על שם "קולונל" אלכסנדר פנצ'ר (Alexander Fancher), שכבר עשה את המסע לקליפורניה פעמיים קודם לכן, והפך למנהיג החבורה. בסטנדרטים של אותה תקופה הייתה חבורת בייקר-פנצ'ר אמידה, מאורגנת בקפידה, ומצוידת היטב למסע. בדרך הצטרפו אליהם משפחות ובודדים ממדינות אחרות, כולל מיזורי. חבורה זו הייתה עשירה יחסית ותכננה להצטייד מחדש באספקה בסולט לייק סיטי, כפי שעשו מרבית שיירות העגלות באותה תקופה. החבורה הגיעה לסולט לייק סיטי כשהיו בה כ-120 חברים.
היסטוריה > היחסים עם המתיישבים המורמונים

בתקופה בה הגיעה החבורה אורגנה טריטוריית יוטה כדמוקרטיה תאוקרטית בהנהגתו של בריגהם יאנג, שהקים מושבות לאורך שביל קליפורניה והשביל הספרדי הישן. זמן קצר לפני הגעת החבורה הוציא נשיא ארצות הברית ג'יימס ביוקנן צו ובו הורה על משלוח כוחות צבא ליוטה. שמועות התרוצצו בטריטוריה על המניעים לתנועות כוחות צבא פדרליים. יאנג פרסום פקודות שונות, כשהוא מאיץ באוכלוסייה להתכונן לבואם של הכוחות. בסופו של דבר הכריז יאנג על ממשל צבאי והורה לאגור מזון.
חבורת בייקר-פנצ'ר נתקלה בסירוב של סוחרי סולט לייק סיטי לרכוש מהם אספקה, בגלל ההוראה של יאנג לאגור מזון, והחליטה לעזוב את היישוב ולהמשיך דרך השביל הספרדי הישן שעבר בדרום יוטה. באוגוסט 1857 עבר ג'ורג' א. סמית (George Albert Smith, אחד משנים עשר השליחים (Quorum of the Twelve Apostles) שבראש הכנסייה המורמונית) מפארוון (Parowan) ברחבי דרום יוטה כשהוא מורה למתיישבים המורמונים שם לאגור מזון לקראת העימות הצפוי. ב-25 באוגוסט, בדרכו חזרה לסולט לייק סיטי, חנה סמית בסמוך לחבורת בייקר-פנצ'ר בקורן קריק (Corn Creek, סמוך ליישוב קנוש (Kanosh) של ימינו), 110 קילומטרים צפונית לפראוון. החבורה עברה כ-270 קילומטרים בדרכם דרומה מסולט לייק סיטי, וג'ייקוב המבלין (Jacob Hamblin), שהיה בחבורתו של סמית, הציע להם שהשיירה תמשיך בשביל ותיתן לבקר שאיתם מנוחה במאונטיין מדוז, עמק שהיה בו מרעה טוב והיה סמוך לחווה.
אף שעדים רבים העידו שהחבורה הייתה שוחרת שלום ושחבריה התנהגו היטב לאורך הדרך, התפשטו שמועות על התנהגות תוקפנית ומאיימת ומעשי פשע אחרים. הסרן ג'יימס הנרי קרלטון (James Henry Carleton‏; 1873-1814) שעמד בראש החקירה הפדרלית הראשונה של הטבח, שתוצאותיה פורסמו ב-1859. הוא תיעד טענה של המבלין שהשיירה לכאורה הרעילה מעיין בסמוך לקורן קריק, ועקב כך מתו 18 פרות ושניים או שלושה אנשים שאכלו מהבשר המורעל. קרלטון ראיין אבא לילד שלכאורה מת מהמעיין המורעל, והאמין בכנות של האב המתאבל. אבל הוא כלל גם תצהיר מחוקר שלא האמין שחברת פנצ'ר הייתה מסוגלת להרעיל את המעיין, בהתחשב בגודלה. קרלטון הזמין את הקוראים לשקול הסבר פוטנציאלי לשמועות על מעשי הפשע, כשהוא מציין את האווירה הכללית של החשדנות בקרב המורמונים כלפי זרים באותה תקופה, שנראה כי חלק מהמקומיים קינאו בעושר של חבורת פנצ'ר.
היסטוריה > רציחות ותוצאת הטבח

ביום שישי, 11 בספטמבר 1857, ניגשו שני אנשי מיליציה לעגלות של חבורת בייקר-פנצ'ר כשהם מנופפים בדגל לבן ואליהם הצטרף ג'ון דויל לי שהיה איש קשר עם האינדיאנים וקצין במיליציה. לי סיפר למהגרים המותשים מהקרב שהוא ניהל משא ומתן עם התוקפים בני הפאיוט והם הסכימו להפסקת אש, ולכך שהמהגרים יצאו בשלום תוך הגנה של המורמונים על מנת לשוב לסידר סיטי מרחק של 58 קילומטרים משם בתמורת להעברת כל הבקר, הסוסים והאספקה שאיתם לידי האינדיאנים. המהגרים קיבלו את התנאים והובלו מחוץ למתחם שלהם. הגברים הבוגרים הופרדו מהנשים והילדים. הגברים הוצעדו בזוגות מלווים באנשי מיליציה. כשהאות ניתן, הסתובבו אנשי המיליציה וירו בגברים מחבורת בייקר-פנצ'ר. הנשים והנערים נרצחו על ידי חברי מיליציה נוספים שהסתתרו בשיחים ובנקיקים הקרובים. חברי המיליציה נשבעו לשמור בסוד את האירוע. התוכנית הייתה להאשים את האינדיאנים בטבח. חברי המיליציה הותירו בחיים ילדים קטנים מתוך מחשבה שהם צעירים מדי על מנת שיוכלו להעיד מה אירע. ילדים אלו אומצו על ידי משפחות מורמוניות. שבעה עשר ילדים חולצו אחר-כך על ידי הצבא האמריקני והוחזרו לקרובים בארקנסו. חלק מרכושם של הנרצחים נלקח על ידי האינדיאנים שהיו מעורבים באירוע, אבל מרבית חפצי הערך והבקר נלקחו על ידי המורמונים בדרום יוטה, כולל ג'ון דויל לי. חלק מהבקר נלקח לסולט לייק סיטי ונמכר או נסחר. יתרת הרכוש האישי של בני חבורת בייקר-פנצ'ר נלקח לבית המעשר בסידר סיטי למכירה פומבית למורמונים בני המקום.
ביקורת וניתוח של הטבח

הדו"ח הראשון על האירוע נעשה ב-1859 בידי קרלטון, שצבא ארצות הברית הטיל עליו לחקור את האירוע ולקבור את הגופות החשופות עדיין במאונטיין מדוז. אף על פי שהטבח תואר במידה מסוימת בתקשורת במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19. התקופה הראשונה של פרסום בקנה מידה לאומי נרחב על הטבח החלה סביב 1872, אחרי שהחוקרים השיגו את הווידוי של קלינגסמית. ב-1867 הוציא ק.ו. ואייט (C.V. Waite) לאור את הספר "היסטוריה אותנטית של בריגהם יאנג" (An Authentic History Of Brigham Young) ובו תיאור המאורעות. ב-1872 כתב מארק טוויין על הטבח דרך העדשות של דעת הקהל האמריקנית בת זמנו בנספח לספר המסעות Roughing It האוטוביוגרפי למחצה. ב-1873 היה הטבח נושא בולט בספר ההיסטוריה של המורמונים "הקדושים מהרי הרוקי" (The Rocky Mountain Saint), שכתב תומאס סטנהאוס (T. B. H. Stenhouse), מורמוני שעזב את הכנסייה. העיתונים הגדולים כיסו את משפטי לי מקרוב מ-1874 עד 1876, והוצאתו להורג ב-1877 כוסתה בצורה נרחבת.
הטבח טופל בצורה נרחבת בכמה מחקרים היסטוריים, החל בווידוי של לי ב-1877, שביטא את דעתו שג'ורג' סמית נשלח לדרום דקוטה על ידי בריגהם יאנג במטרה ליזום את הטבח. ב-1910 היה הטבח נושא לספרון מאת ג'וזיה גיבס (Josiah F. Gibbs), שגם הוא ייחס ליאנג ולסמית אחריות לטבח. ב-1915 תואר הטבח בספרו של ג'ק לונדון "The Star Rover" מנקודת מבטו של נער צעיר, ג'סי, הבן של קפטן פנצ'ר. עבודת המחקר המקיפה והמפורטת הראשונה שהשתמשה בשיטות היסטוריות מודרניות הייתה "טבח מאונטיין מדוז" (The Mountain Meadows Massacre) ב-1950 על ידי חואניטה ברוקס (Juanita Brooks), חוקרת מורמונית שחיה בסמוך לאזור בדרום יוטה. ברוקס לא מצאה עדות למעורבות ישירה של בריגהם יאנג, אבל האשימה אותו בהפרעה לחקירה ובהסתה שעוררה את ההתקפה.
בתחילה הכחישה הכנסייה המורמונית מעורבות כלשהי של מורמונים, ואז שתקה בנושא. ב-1872 היא נידתה כמה מהמשתתפים בשל חלקם בטבח. מאז, הכנסייה המורמונית גינתה את הטבח והודתה במעורבות של מנהיגים מורמונים מקומיים בו. בספטמבר 2007 פרסמה הכנסייה מאמר בביטאונה המציין 150 שנים מאז שהטרגדיה התרחשה.
הנצחה

האנדרטה הראשונה שהנציחה את הקורבנות נבנתה שנתיים לאחר הטבח בידי מייג'ור קרלטון והחיילים בפיקודו. האנדרטה הייתה גל אבנים פשוט שהורם מעל קברם של 34 קורבנות ובראשו הוצב צלב מעץ ארז. האנדרטה נתגלתה הרוסה וצבא ארצות הברית הקים אותה מחדש ב-1864. לפי כמה דיווחים האנדרטה נהרסה ב-1861, כאשר משלחת בראשות בריגהם יאנג הגיעה למאונטיין מדוז. וילפורד וודרף (Wilford Woodruff), שאחר-כך התמנה לנשיא הכנסייה, טען שלאחר שקרא את הכתובת החרותה על הצלב: "הנקמה היא שלי, כה אמר האל. אני אשיב כגמולם", הגיב יאנג, "צריך להיות הנקמה היא שלי והשבתי מעט". ב-1932 בנו תושבים מהאזור חומת הנצחה סביב שרידי האנדרטה.
החל ב-1988 תכננה אגודת מאונטיין מדוז (Mountain Meadows Association), שחבריה צאצאים של קורבנות חבורת בייקר-פנצ'ר ומורמונים, אנדרטה חדשה באתר. האנדרטה הושלמה ב-1999 והיא מתוחזקת על ידי מחלקת הפארקים של יוטה.
ב-1955 על מנת להנציח את קורבנות הטבח הוקמה אנדרטה בכיכר העיר של הריסון בארקנסו. מצד אחד של האנדרטה יש מפה וסיכום של הטבח, ובצד השני רשימה של שמות הקורבנות. ב-2005 נבנה בקארולטון (Carrollton) העתק של גל האבנים מ-1859, והוא מתוחזק על ידי "קרן המונומנט של מאונטיין מדוז" (Mountain Meadows Monument Foundation).
ב-2007 נערך במאונטיין מדוז טקס לציון 150 שנים לטבח. כ-400 משתתפים, כולל רבים מהצאצאים של קורבנות הטבח ונציג בכיר של הכנסייה המורמונית השתתפו בטקס.
ב-2011 הוכרז המקום אתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) לאחר מאמצי שתדלנות משותפים של צאצאי הקורבנות והכנסייה המורמונית.
ב-2014, לאחר שחקר את המסמכים של צבא ארצות הברית ובדק את האתר, הגיע הארכאולוג אוורט בסט (Everett Bassett) למסקנה ששני קברי ההמונים של קורבנות הטבח שחשבו כי הם באתר של האנדרטה שהקימה הכנסייה המורמונית, הם בפועל במקום אחר שהוא קרקע פרטית. אגודת מאונטיין מדוז מנסה להגיע להסכמה עם בעל הקרקע לשימור האתרים כמונומנט לאומי.
ב-2025 סדרת הטלוויזיה "אדמה סוררת" של נטפליקס עסקה בטבח.
לקריאה נוספת

הטבח מוזכר במאות ספרים, סרטים ומאמרים, להלן הספרים הבולטים בנושא:
Will Bagley (2002). Blood of the Prophets: Brigham Young and the Massacre at Mountain Meadows.
Juanita Brooks (1950). The Mountain Meadows Massacre.
Denton, Sally (2003). American Massacre: The Tragedy At Mountain Meadows, September 1857.
Novak, Shannon A. (2008). House of Mourning: A Biocultural History of the Mountain Meadows Massacre. Salt Lake City: University of Utah Press. ISBN 9781607811695.
Ronald W. Walker & Richard E. Turley & Glen M. Leonard (2008). Massacre at Mountain Meadows.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
בסדרה חסרי אלוהים של נטפליקס, בפרק שני, מספר גריפין כי הוא מניצולי הטבח ומשחזר את האירועים
ביאורים

↑  תעתיק אנגלי למילה נָאווּ מהפסוק בישעיהו נ"ב "מה נאוו על ההרים רגלי מבשר משמיע שלום"
↑  חברי הכנסייה המורמונית היו חייבים להפריש מעשר מהכנסתם לכנסייה
↑  חבר המושבעים שאינו מצליח להגיע להסכמה
הערות שוליים

↑  Klingensmith Testimony at first trial of John D. Lee
↑  Tragedy at Mountain Meadows Massacre: Toward a Consensus Account and Time Line
↑  Richard E. Turley Jr., Writing 'Massacre at Mountain Meadows', lds.org, August 29, 2007
↑  1999 Mountain Meadows Monument
↑  Flickr. J. Stephen Conn's photostream. Mountain Meadows Massacre Monument (photograph).
↑  Ravitz, Jessica, LDS Church Apologizes for Mountain Meadows Massacre, Salt Lake Tribune; September 11, 2007.
↑  Stack, Peggy Fletcher (30 ביוני 2011). "Mountain Meadows now a national historic landmark". Salt Lake Tribune. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Osinski, Nichole (20 בספטמבר 2015). "Archaeologist: Mountain Meadows Massacre graves found". The (St. George, Utah) Spectrum. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548441405171  BnF: cb14461051s (data)  GND: 4726351-9  LCCN: sh85087785 
כריסטופר קיט פנצ'ר (שורד מטבח מאונטיין מדוז)
התמונה בהוצאה להורג של לי על ידי כיתת יורים ב-23 במרץ 1877. לי יושב, סמוך לארון הקבורה שלו.
הצדק נעשה סוף סוף!" מאמר מכתב העת Leslie's Monthly Magazine ב-1877
העמוד הראשון של גיליון ה-13 באוגוסט 1859 של Harper's Weekly שבו מאויר שדה הקטל כפי שתיאר אותו מייג'ור קרלטון: "שהיה נורא יותר ומחליא מכדי ששפה תוכל לתאר. שלדי בני אנוש, עצמות שבורות, גולגולות מחרידות ושיער נשים היו מפוזרים בשפע מפחיד על פני מרחק של שני מיילים." "השרידים לא נקברו כלל עד שהגופות רוטשו בידי זאבים והבשר הופשט מהעצמות, ואז קברו רק את העצמות המפוזרות שהיו הקרובות ביותר לדרך".
האנדרטה שהוקמה ב-1999 מעל אתר הקבורה.
משה בארמון פרעה

סיפור משה בארמון פרעה מוזכר במדרשי חז"ל, אך במקרא עצמו הוא אינו נזכר, מלבד מה שמסופר שמשה נשלח בציווי אלוהים אל פרעה לבקש ממנו להוציא את בני ישראל מארץ מצרים.
מעשה משה וכתר פרעה

הסיפור המדרשי מתאר אירוע דרמטי בו משה הילד, שגדל כבן בבית פרעה, נוטל את כתר המלך מעל ראש פרעה ומניחו על ראשו שלו. המעשה מעורר בהלה וחרדה בקרב פרעה ויועציו. בלעם בן בעור, אחד מיועצי המלך, מזהיר את פרעה שמשה מהווה סכנה למלכות מצרים, וטוען שמשה פעל כך בכוונה תחילה, לכך הציע בלעם להרוג את משה כדי למנוע ממנו לממש את מזימתו.
פרעה מכנס את חכמי מצרים כדי להחליט על גורלו של משה. בלעם בן בעור, יועץ המלך, מזהיר את פרעה שמשה מהווה סכנה למלכות מצרים, וטוען שמשה פעל כך בכוונה תחילה, כחלק מתוכנית ערמומית של העברים להשתלט על העולם. הוא מזכיר דוגמאות מהעבר, כמו אברהם, יצחק ויעקב, שלטענתו פעלו בערמה כדי להשיג את מטרותיהם. בלעם מציע להרוג את משה כדי למנוע ממנו לממש את מזימתו.
יתרו שהיה אף הוא מיועצי פרעה, מציע לערוך למשה מבחן: להניח לפני משה קערה עם זהב וקערה נוספת עם גחלי אש. אם יבחר משה בזהב, סימן שפעל בערמה, ואם יבחר בגחלים, סימן שפעל בתמימות. משה מושיט ידו לזהב, אך המלאך גבריאל מטה את ידו אל הגחלים. בעקבות כך משה נוטל את הגחלת הלוהטת, ומחמת החום הרב הכניסה לפיו ושרף את לשונו, ונהפך בכך לכבד פה וכבד לשון. בעקבות המבחן, פרעה חוזר בו מכוונתו להרוג את משה.
רמב"ן בפירושו על התורה הוסיף שלכך לא התפלל משה על שיתרפא מכבדות פיו ולשונו, על מנת שיזכור את הנס שנעשה עמו:
ולפי זה נראה בעיני שלא רצה להסיר ממנו כובד הפה בעבור שהיה בו ממעשה הנס שספרו רבותינו (שמות רבה א כו) שאירע לו עם פרעה.
הכניסה לארמון

במדרשי חז"ל מופיעים תיאורים שונים על הארמון של פרעה, בדגש על הכניסה לארמון, שנמנעה מזרים על ידי חיות טורפות שעמוד בכניסה. כך מתואר בילקוט שמעוני:
והיו ארבע מאות פתחים לפלטרים של פרעה ועל כל פתח ופתח אריות ודובים וחיות רעות ולא היתה בריה יכולה ליכנס שם עד שהיו מאכילין אותם בשר שלא יהו מזיקין אותו, וכשבאו משה ואהרן נתקבצו כולם וסובבים ומלחכין רגליהם והתחילו ללוותם עד שבאו לפני פרעה וכל מלכי מזרח ומערב כשראו אותם נפל פחדם עליהם וזיע ורתת וחלחלה אחז לפרעה ולכל היושבים לפניו והסירו כתריהם מעל ראשיהם והשתחוו להם
לקריאה נוספת

מלמד אברהם, 'כבדות הלשון של משה ובעיית הרטוריקה היהודית', משה אבי הנביאים – דמותו בראי ההגות לדורותיה, 2010, עמ' 127 – 142.
הערות שוליים

↑  ילקוט שמעוני שמות רמז קסו
↑  בילקוט שמעוני מופיע שעצה זה ניתנה על ידי המלאך גבריאל "וישלח אלקים מלאך ממלאכים קדושים ושמו גבריאל וידמה כאחד מהם".
↑  מדרש שמות רבה כו. במדרש ויושע ד מופיע הסיפור בשיוניים קלים כמסופר מפי משה.
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
÷ (אלבום של אד שירן)

÷ (מבוטא "Divide", בעברית: "חילוק") הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, הוא יצא לאור ב-3 במרץ 2017 בהוצאת אטלנטיק רקורדס ואסיילום רקורדס, והסינגלים "Castle on the Hill" ו"Shape of You" פורסמו כסינגלים המובילים מתוכו. האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-60.
האלבום הופץ בהפצת בכורה בבריטניה, ונמכר בשבוע הראשון לצאתו ב-672,000 עותקים, מה שהפך אותו לאלבום הנמכר ביותר של אומן סולו גבר באנגליה, והפתיחה השלישית בגובה אחרי 25 של אדל ו-"Be Here Now" של אואזיס. כל רצועות האלבום הגיעו ל-20 העליונים במצעד הסינגלים הבריטי, בשבוע שאחרי יציאת האלבום. הדומיננטיות של האלבום הובילה לקריאה לשינוי הקריטריונים על פיהם נערכת הטבלה.
כדי לקדם את האלבום יצא שירן לסיבוב ההופעות "Tour ÷", שהחל ב-16 במרץ 2017 ונגמר ב-26 באוגוסט 2019 כלל 260 הופעות והיה לסיבוב ההופעות הגדול והמרוויח ביותר בכל הזמנים.
רקע ושחרור

ב-13 בדצמבר 2015, שירן הודיע על פרישה זמנית ברשתות החברתיות, ואמר כי הוא מוצא את עצמו "רואה את העולם מבעד למסך ולא דרך עיניי." ודאג לכך שחלק מהזמן שהתפנה יופנה ליצירת אלבום אולפן שלישי. שנה בדיוק אחרי ההכרזה הזו ב-13 בדצמבר 2016 שינה שירן את תמונות הפרופיל של כל חשבונות המדיות החברתיות שלו לצבע כחול ובכך הכריז על חזרתו מההפסקה שלקח מעולם המוזיקה. כיוון שלשני האלבומים הקודמים שלו היו צבעים שייצגו אותם (כתום ל-"+" וירוק ל-"×") הניחו כי הצבע הכחול יהיה הצבע של אלבומו החדש של שירן שעתיד לצאת.
ב-1 בינואר 2017 העלה שירן לרשתות החברתיות סרטון ובו הוא נראה מחזיק דף שעליו כתוב "New Music Coming Friday" (מוזיקה חדשה מגיעה בשישי הקרוב). וב-12 בינואר 2017, שירן חשף את רשימת הרצועות תאריך יציאת האלבום ודרכים להזמנה מראש שלו.
האלבום יצא לאור רשמית ב-3 במרץ 2017 באמצעות אייסלם רקודס"Ed Sheeran - Divide". BPI. נבדק ב-22 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה). וביום השקתו השיגו רצועות האלבום סך מצטבר של 56.73 השמעות בספוטיפיי כשהוא שובר את השיא של דה ויקנד ב-Starboy. ביום השני לשחרור האלבום השיגו שירי האלבום סך מצטבר של מיליארד צפיות ביוטיוב.
סינגלים

"Castle on the Hill" ו"Shape of You" יצאו כסינגלים המובילים מהאלבום ב־6 בינואר 2017. שירן קידם את הרצועות ברשתות החברתיות במהלך השבוע שקדם לשחרורם, ופרסם תמציות אינסטרומנטליות וליריקה הפותחת של כל שיר.
"Galway Girl" הוכרז כסינגל השלישי באמצעות הטוויטר של שירן ב-17 במרץ 2017. הוא התווסף לפלייליסט של BBC Radio 2 למחרת (18 במרץ 2017).
"ב־21 באוגוסט 2017, בילבורדהודיע כי "Perfect " יהיה הסינגל הרביעי מתוך האלבום.
"Happier" יצא ב־27 באפריל 2018 כסינגל החמישי והאחרון באלבום.
ביקורת

÷ קיבל ציון 62 על סמך 17 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". מאורה ג'ונסטון מ"רולינג סטון" העניק ביקורת של ארבעה כוכבים והעיר כי "אד עדיין מציג פופ משובח", ושהוא "מכפיל את התערובת של ברוואדו של היפ הופ וכתיבת שירים יומיומית שעזרו לו לפרוץ בתחילת העשור. רוזין אוקונור מ"האינדיפנדנט" העניק לאלבום גם דירוג של ארבעה כוכבים וטען כי: "האלבום נשען על מעט מלבד כישרונו של שירן עצמו וכי זה היה מדהים רק בגלל שאיפתו העצומה". ג'ורדן באסט מ-NME תיאר את האלבום כ"אוסף שאיכשהו עומד בתבנית הפופ המושלמת שלו... תוך שהוא מוזר בשקט", וכי האלבום "חביב", "מובטח אך לא צנוע ולעיתים קשה להבינה". מארק קנדי מסוכנות הידיעות אי.פי., לאחר שהתייחס ל"צעדים מוטעים" של האלבום, אמר כי (האלבום) "בוודאות יוסיף מאזינים, יגרע כמה עייפים מחוסר העקביות שלו, אך בהחלט ירבה את חשבון הבנק שלו ", ובסופו של דבר כינה את שירן "כישרון מיוחד".
האלבום גרף גם ביקורות שליליות; הרייט גיבסון מ"הגרדיאן" העניקה לאלבום דירוג של שני כוכבים מתוך חמישה, וכינתה אותו "לא פחות מחושב מאשר חבריו ברמה העליונה ביותר של כוכב הפופ ". בביקורת שלילית על 2.8 מתוך 10, אמרה לורה סנפס מפיצ'פורק: "בהתחשב בכך שהוא [שירן] הוא בין כותבי השירים המצליחים ביותר בעולם, הרבה מילים שלו אפילו לא סורקות." בביקורת שלילית נוספת, שכתב לטבע בסאונד, דייוויד הילייר העניק ל÷ ציון של 3/10, וכינה אותו "אלבום הפופ הכי אנונימי ותפל שאפשר".
הצלחה מסחרית > בממלכה המאוחדת

האלבום מכר 232,000 עותקים פיזיים ודיגיטליים בבריטניה ביום יציאתו הראשון ללא הכללת נתונים הזרמה, יותר ממכירות אלבומה הקודם של שירן x בשבוע הראשון. בשלושת ימיו המשיך האלבום לגדול במכירות ונמכר ביותר מ־432,000 עותקים, ובכך עמד בראש מצעד האלבומים בבריטניה אחרי שלושה ימים בלבד. האלבום מכר 63% בעותקים פיזיים, 31% בדיגיטל ו-6% במכירות שוות ערך. האלבום מכר בסך הכל 672,000 עותקים בבריטניה במהלך השבוע הראשון שלו, מה שהפך אותו לאלבום הנמכר ביותר בבריטניה על ידי אמן גבר והפתיחה השלישית בגובהו בסך הכל אחרי 25 של אדל (שמכר 800,307 עותקים בשבוע הראשון שלו) ו-Oasis (שמכר 696,000 עותקים בשבוע הראשון שלה). [44] בשבוע הפתיחה של ÷, שירן הציג את שלושת האלבומים הראשונים שלו בחמישייה הראשונה בבריטניה. בנוסף, אלבום זה שבר את שיא עשרת השירים המובילים ביותר מאלבום בודד במצעד הסינגלים בבריטניה (עם תשעה שירים בעשירייה הראשונה גם בשבוע אחד), ועבר את השיא שהוחזק בעבר על ידי קלווין האריס. כל 16 שירי האלבום נכנסו גם הם ל-20 הראשונים. והאלבום הגיע למיליון מכירות בבריטניה לאחר 16 יום בלבד. במחצית הראשונה של 2017, האלבום עודד את מכירות המוזיקה בבריטניה ב-11.2% בהשוואה לשנה הקודמת, והוא היה מוצר הבידור הנמכר ביותר בשנה, עד יולי 2017 מכר האלבום למעלה משני מיליון יחידות בבריטניה - 1.22 מיליון מהן ממכירות פיזיות ו-371,000 עותקים מהורדות, והזרמה תרמה 415,000 יחידות שוות ערך. מאז הועלה לראשונה במצעד האלבומים בבריטניה במשך 20 שבועות רצופים בסך הכל, פרק הזמן הארוך ביותר מאז שה-21 של אדל קיימה את הפסגה בשנת 2011 ובשנת 2012. ÷ היה האלבום הנמכר ביותר במדינה השנה עם למעלה מ-2,128,000 עותקים שנמכרו עד סוף 2017.
הצלחה מסחרית > ארצות הברית

÷ נחת בראשות מצעד הבילבורד 200 בארצות הברית עם 451,000 יחידות שוות ערך לאלבום, מתוכן 322,000 היו מכירות אלבומים טהורות. הרצועות השיגו יחד 134.6 מיליון שידורים בארצות הברית בשבוע הראשון לזמינותו של האלבום. עשרה שירים מהאלבום הופיעו לראשונה ב-Hot 100 באותו שבוע, והצטרפו לשלושת השירים שכבר היו במצעד, כולל "Shape of You" בשבוע השביעי במקום הראשון. בשבוע השני הוא נותר על לוח הבילבורד 200 עם 180,000 יחידות (87,000 עותקים שנמכרו), שהעפילה בהסמכת זהב מטעם RIAA ב־22 במרץ 2017. עד יולי 2017, רצועות מהאלבום צברו למעלה ממיליארד זרמי שמע בארצות הברית. ÷ הרוויח 2,764,000 יחידות שוות ערך לאלבום בארצות הברית במהלך שנת 2017, וסיים כאלבום הנמכר ביותר במדינה, והיה אלבומו השני הנמכר ביותר בעותקים טהורים, עם 1,102,000 עותקים שנמכרו, אחרי Reputation של טיילור סוויפט.
סינגלים

ב-5 בינואר 2017, העלה שירן שני שירים לערוץ היוטיוב שלו; "Shape of You", ו-"Castle on the Hill",