stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סידני לונג
סגנון

בעודו מושפע מאסכולת היידלברג, הציור המוצלח הראשון של לונג, מציג מעורבות שונה במידה ניכרת את מהות הנוף האוסטרלית: אמני היידלברג כמו ארתור סטריטון ופרדריק מק'קבין הראו את "הערבה" כמקום עבודה ומאבק (ומדי פעם רגשנות), ציורו של לונג של מתרחצים עירומים צעירים הוא ציור של נהנתנות וטעון באירוטיות נמוכה - האירוטיות, ולא העירום כשלעצמה, הייתה הגורם לשערורייה.
אחרי שנת 1895 לונג התרחק עוד יותר מגישתה של אסכולת היידלברג לנוף האוסטרלי (שילוב של ציור ז'אנר ויקטוריאני וריאליזם בלתי פורמלי דמוי ברביזון), וביקש במקום זאת להשיג "חינניות של רוח הארץ". בפועל הסגנון יצר אסכולה חדשה של פגאניות אוסטרלית, שבאה לידי ביטוי בספרות התקופה באותה מידה כמו באמנות, כפי שביטאו אותה ליונל לינדזי ואחיו נורמן.
הניצחון הגדול ביותר של לונג בסגנון זה היה הציור "רוח המישורים" (1897), תוך שימוש בדפוסים הזורמים ובצבעי הפסטל של ארט נובו כדי ליצור חזון פיוטי של הבוש האוסטרלי. "סינתזה של צורה חזותית מנצנצת, נושא מיתולוגי ורמיזה מוזיקלית, ביססו את חזונו של הנוף כניסוח חלומי ופואטי." דוגמה נוספת לסגנון זה היא יצירתו המתארת את האל המיתולוגי פן (1898) אשר נרכש על ידי הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס.
עבודות אלה שצוירו לאחר 1897 היו פופולריות ביותר וסיפקו את הכסף כדי לאפשר לו להגשים את חלומו ללמוד בלונדון לאחר שנת 1910. הוא למד הדפסה בבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכות ולמד תחריט אצל פרנק עמנואל ומלקולם אוסבורן. עבודתו שלאחר שנת 1910 שמרה רק על הדים קלושים ביותר לנופים הפואטיים האוסטרלים הקודמים.
תערוכה גדולה של עבודותיו של לונג נערכה על ידי הגלריה הלאומית באוסטרליה בין התאריכים 17 באוגוסט עד 11 בנובמבר 2012.
גלריה

פן
רוח המישורים
פנטזיה
אגם נרביין
שעור נגינה
מים שקטים
הערות שוליים

↑  Joanna Mendelssohn, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
↑  By tranquil waters, 1894 by Sydney Long, www.artgallery.nsw.gov.au
1 2  Sydney Long :: The Collection :: Art Gallery NSW, www.artgallery.nsw.gov.au
↑  Pan, 1898 by Sydney Long, www.artgallery.nsw.gov.au
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810589001905606  AAG: 1324  ADB: long-sydney-7225  AGSA: 3396  FNZA: 9023  GND: 143853309  ISNI: 0000 0001 1667 2096  LCCN: n80134115  NGV: 1958  RKD: 50721  SNAC: w6sf4jsw  SUDOC: 180762192  TePapa: 1392  Trove: 630921  ULAN: 500058493  VIAF: 70236782   WorldCat (עם VIAF): 70236782
סגנון לואי השלושה עשר

ארמון לוקסמבורג בפריז
סגנון לואי השלושה עשר (בצרפתית: Louis Treize) היה סגנון באמנות החזותית והדקורטיבית ובאדריכלות הצרפתית, שהייתה פופולרית בתקופת שלטונו של המלך לואי ה-13 (1610 - 1643). היה זה סגנון מעבר מסוף הרנסאנס והמנייריזם אל עבר הבארוק המוקדם. מי שהשפיעה רבות על הסגנון הייתה אמו מארי דה מדיצ'י שייבאה מאיטליה מולדתה את האמנות האיטלקית.
ציור

הציור בסגנון לואי ה-13 הושפע מהצפון, הבארוק הפלמי וההולנדי, ומדרום, המנייריזם האיטלקי והבארוק המוקדם. מלבד השפעות אלו בולטת הנטייה הקלאסיציסטית אצל אמני התקופה. בין הציירים הצרפתים ששילבו גינונים איטלקיים עם חיבה לציורי ז'אנר היו ז'ורז' דה לה טור, סימון וואה והאחים לה נאין.
מי שנחשב במידה רבה כמייבא הבארוק האיטלקי לצרפת הוא סימון וואה אשר בשנת 1629 הוזמן על ידי המלך לבוא לפריז ולתרום מכישרונותיו. הזמנה זו יחד עם פועלה של מארי דה מדיצ'י היו הצעדים הראשונים בתהליך רב השנים שהעביר את הדומיננטיות בעולם האמנות מאיטליה לצרפת. "לא עוד בארוק איטלקי, אמרו מעתה ציור צרפתי עכשווי" אמר וואה. ביצירותיו של וואה בפריז ניכרים השפעות הרנסאנס שקיבל ממוריו מהאסכולה הוונציאנית לצד התפתחות הבארוק והחידושים של פריז. וואה היה למורו של אסטאש לה סואר שהיה ממסיידי האקדמיה המלכותית לציור ופיסול בפריז.
בשנת 1640 הוזמן גם ניקולא פוסן לפריז על ידי הקרדינל רישלייה השר הראשון של המלך. פוסן צייר מספר ציורים בפריז אך עזב אותה במהרה בשל יחסיו הטעונים עם שאר אמני העיר. פוסן היה ממובילי הזרם הקלאסיציסטי בתוך הבארוק. הוא וחסידיו אחראים במידה רבה להתפשטות הזרם באמנות הצרפתית, מה שבא לידי ביטוי ביתר שאת בסגנון לואי הארבעה עשר.
אדריכלות

אדריכלות לואי ה-13 בדומה לאמנות הושפעה מסגנונות איטלקיים, הקלאסיים והרנסאנס. האדריכל הצרפתי הגדול ביותר של התקופה, סלומון דה ברוס, תכנן את ארמון לוקסמבורג עבור מארי דה מדיצ'י. דה ברוס הטמיע רעיונות של קלאסיציזם באדריכלות, מגמה שהתפתחה והתחזקה על ידי ז'אק למרסייה ופרנסואה מנסאר ועוד. לצד אלו החלו להופיע תופעות ראשונות של הבארוק הצרפתי, מגמה שהתחזקה והגיעה לשיאה בתקופת לואי ה-14. מרבית מפעלי הבנייה המלכותיים נעשו על ידי אם המלך דה מדיצ'י והקרדינל רישלייה, שקידמו את הסגנון האיטלקי.
סגנון נוסף היה נופץ באדריכלות התקופה, סגנון צרפתי טיפוסי הנקרא בריק-אט-פייר, שבו הקירות עשויים מלבנים אדומות כשפינות הבניין וסביב הפתחים אבנים לבנות. בדרך כלל הגגות נצבע בצבעים כהים על מנת להדגיש את הצבעוניות של הבניין. סגנון זה נעלם תוך שלטונו של לואי ה-13.
קפלת סורבון, ז'אק למרסייה, 1635-1642
פאלה רויאל, ז'אק למרסייה, 1622
טירת בלרוי, פרנסואה מנסאר, 1626
ריהוט

ארמונות המלוכה התהדרו ברהיטים מעוצבים בעלי השפעה מתרבויות שונות, העשויים מעצים אלון ואגוז משולבים שיש והובנה. הרהיטים היו מקושטים בכבדות אך עדיין פחות מהרהיטים בימי לואי ה-14 וה-15, עבודת העץ והגילופים הקלו במקצת על הכבדות של הקישוטים.
הכיסאות בסגנון לואי ה-13 התאפיינו ברגליים מסתלסלות, רגליים עם בליטות חרוזים או רגליים מתעוותות - רגלי עצם הכבשה, הנקראים כך בשל הדמיון ביניהם. בין הרגליים הופיעה לעיתים קרובות תמיכה צולבת בצורת X או תמיכה ישרה בין כל שני זוגות רגליים. הכיסאות היו בעלי משענת גב גבוהה וישרה או בתצורה נמוכה ורחב לעיתים ללא משענת כלל.
ארון הובנה וכיסאות מרופדות בסגנון לואי ה-13, 1645, מוזיאון הלובר, פריז
כיסא מגולף בסגנון לואי ה-13, עם רגליים מסתלסלות
ארון בסגנון לואי ה-13
ראו גם

סגנון לואי הארבעה עשר
סגנון לואי החמישה עשר
סגנון לואי השישה עשר
הערות שוליים

↑  Lilian H. Zirpolo, Vouet, Simon, Historical Dictionary of Baroque Art and Architecture, 2010
↑  Jean-François Barrielle, Les styles français, 1998, עמ' 46
↑  André Chastel, Le Grand atlas de l'architecture mondiale, 1981, עמ' 288
↑  Fauteuil Louis XIII à accoudoirs courbés, dossier garni et pieds en os de mouton, www.meubliz.com
↑  Le Style Louis XIII - Antiquités et Objets d'Art | AnticStore, www.anticstore.com
ביבליוגרפיה

Olivier Collin du Boccage, Reconnaître et choisir ses meubles, Hachette, 2005
Émile Bayard: Art de reconnaître les styles. Le style Louis XIII. Garnier frères, Paris 1914
Jean-François Barrielle: Le Style Louis XIII. Flammarion, Paris 1989, ISBN 2-08-010343-1
"תצוגה בבית המקדש", סימון וואה, 1641, הלובר פריז
דרכון ישראלי

כריכתו הקדמית של דרכון ישראלי ביומטרי
דרכון ישראלי ביומטרי
דרכון ישראלי הוא מסמך נסיעה, המונפק לאזרחי ישראל המאפשר להם לצאת אל מחוץ לגבולות ישראל, ומזכה את נושאו להגנה וסיוע קונסולרי של מדינת ישראל מול גורמים זרים. נכון לשנת 2024, נושאי דרכון ישראלי מורשים להיכנס ל-170 מדינות וטריטוריות ללא צורך באשרת כניסה.
אזרחי ישראל רשאים להחזיק דרכונים של מדינות אחרות, אך הרבה פעמים הם נדרשים להשתמש בדרכון ישראלי בעת כניסה לישראל ויציאה ממנה.
דרכון בישראל מונפק לתקופה של בין חמש לעשר שנים. כאשר מסתיים תוקפו או כאשר מתמלא הדרכון יש להחליפו בחדש. בדרכון הישראלי 32 דפים (למעשה עמודים), אך ניתן להנפיק דרכון עסקי המכיל 64 דפים בתוספת אגרה. דרכונים ישראליים מונפקים גם על ידי נציגויות ישראליות מחוץ לגבולותיה.
היסטוריה

מדינת ישראל החלה בהנפקת דרכונים ב-14 במאי 1948, לאחר הכרזת העצמאות הישראלית. בפועל הדרכון הראשון שהונפק היה זה של הנשיא חיים ויצמן באוגוסט.
בארבע השנים הראשונות לקום המדינה, הדרכון הישראלי היה "תקף לכל מדינות העולם מלבד גרמניה"[דרוש מקור] (המערבית והמזרחית). לאחר חתימת הסכם השילומים עם גרמניה המערבית ב-1952, ההגבלה בוטלה ובדרכון נכתב "תקף לכל הארצות".
בשנת 2013 החל משרד הפנים בפיילוט (ניסוי על קבוצה ראשונית) של הנפקת דרכונים ביומטריים, דבר שהתאפשר לאחר שבשנת 2009 חוקקה הכנסת את חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע (2009). הפיילוט נמשך עד שנת 2017. ב-28 בפברואר 2017, התקבל בכנסת התיקון לחוק אמצעי זיהוי ביומטריים ולפיו החל מ-1 ביוני 2017, יונפקו לתושבי ישראל תעודות ביומטריות.
בראשית ימי המדינה דרכונים הונפקו רק לשנתיים. לאחר מכן הונפק דרכון לתקופה של 5 שנים עם אפשרות להאריך את תוקפו ל-5 שנים נוספות.
עד חקיקת חוק האזרחות, לא הונפקו דרכונים ליוצאים לחוץ לארץ אלא תעודות מסע. עם התארכות הליכי חקיקת חוק האזרחות, הוחל בחקיקת חוק דרכונים שיאפשר הוצאת דרכונים למי שהממשלה מכירה בו כאזרח ישראלי, אולם גם חוק זה התעכב ובסופו של דבר אושר רק לאחר חקיקת חוק האזרחות. עד לשנת 2017, הונפק דרכון לתקופה של 10 שנים. עם החלת חוק הביומטריה ותחילת הנפקת הדרכונים הביומטריים, ניתן דרכון בתוקף של בין 5 ל-10 שנים, וזאת בהתאם לתנאים המופיעים בתקנות.
שלילת או דחייה של דרכון ישראלי היא אחת הסנקציות שבהן רשאי בית הדין הרבני הישראלי לאכוף גירושים על סרבני גט.
באוקטובר 2023 משרד החוץ של ארצות הברית החליט שישראלים יוכלו להיכנס לארצות הברית ללא ויזה, ובתמורה ישראל תרשה לפלסטינים בעלי אזרחות אמריקאית להיכנס לשטחי ישראל.
תיאור

דרכונים ישראליים הם בעלי צבע כחול, ומוטבעים בסמל מדינת ישראל במרכז הכריכה הקדמית, מתחת למילים "מדינת ישראל" ו-"STATE OF ISRAEL" בעברית ובאנגלית, בהתאמה. מתחת לכותרת מופיעה הכתובת "דרכון" ו-"PASSPORT". הדפים הפנימיים מעוטרים בסמל הישראלי של ענפי הזית והמנורה שבעת הקנים. הדרכון הרגיל מכיל 32 עמודים, ודרכון העסקים מכיל 64 עמודים.
דרכונים ישראליים תקפים עד 10 שנים עבור אנשים מעל גיל 18. הם דו לשוניים, הן בעברית והן באנגלית. כיוון שהכתיב העברי הוא מימין לשמאל, הדרכונים נפתחו מהקצה הימני ודפים שלהם מסודרים מימין לשמאל. הערבית אינה משמשת בדרכונים ישראליים, אף על פי שהיא משמשת בתעודות זהות והיא מסווגת בעלת מעמד מיוחד במדינה, תוך שימוש במוסדות המדינה כדי שנקבעו בחוק.
תיאור > סוגי דרכונים

דרכון רגיל – הדרכון הנפוץ ביותר.
דרכון דיפלומטי – דרכון הניתן לדיפלומטים, פקידי מדינה ובני משפחותיהם למטרות מסע בינלאומי במסגרת תפקידם. רוב האנשים בעלי חסינות דיפלומטית נושאים דרכון דיפלומטי, אך דרכון דיפלומטי אינו מבטיח חסינות דיפלומטית כשלעצמו.
דרכון שירות – דרכון הניתן לעובדי מדינה ובני משפחותיהם למטרות מסע בינלאומי במסגרת תפקידם.
תיאור > דף מידע זהות

מידע על דרכון ישראלי מופיע בעמוד 2, וכולל את הפרטים הבאים:
תמונה של בעל דרכון משמאל
סוג (ד)
סמל המדינה (ISR)
מס דרכון
מס זהות
שם משפחה
שם פרטי
אזרחות
תאריך לידה
מין
מקום לידה
תאריך הוצאה
תאריך פקיעת תוקף
סמכות (ממונה דרכונים ב-)
חתימת בעל הדרכון
כל המידע מופיע בעברית ובאנגלית. דף המידע מסתיים עם "אזור קריא מחשב". חתימת המוביל באה על דף 3 (בדרכון שאינו ביומטרי).
תיאור > הודעת דרכון

ההצהרה בדרכון ישראלי מצהירה בעברית ובאנגלית:
שר הפנים של מדינת ישראל מבקש בזה את כל הנוגעים בדבר להרשות לנושא דרכון זה לעבור ללא עכוב והפרעה ולהושיט לו במקרה הצורך את ההגנה והעזרה הדרושה.
The Minister of the Interior of the State of Israel hereby requests all those whom it may concern to allow the bearer of this passport to pass freely without let or hindrance and to afford him such assistance and protection as may be necessary.
תיאור > כריכה אחורית

המידע על הכריכה האחורית של דרכון ישראלי כתוב בעברית בלבד:
”דרכון זה הוא קניינה של מדינת ישראל והינו מסמך בעל ערך שיש לשמור עליו בקפדנות. אסור להוסיף, למחוק פרט כלשהו בדרכון, לתלוש דף או דפים ממנו, להשמיד או להשחית את הדרכון. החוק קובע שהמבצע פעולה כזו וכן מי שמשתמש שלא כחוק בדרכון שאינו שלו או מניח לאדם אחר להשתמש שלא כחוק בדרכונו, עובר עבירה פלילית ועלול להיענש. אזרח ישראלי שהוא גם אזרח חוץ ובעל דרכון זר חייב להיכנס לישראל ולצאת ממנה בדרכון או בתעודת מעבר ישראליים.”
תיאור > דרכון דיפלומטי

בראשית ימי המדינה, כיוון שהממשלה לא הנפיקה דרכונים, נעשה שימוש יחסית רחב בדרכונים דיפלומטיים. כך למשל, דרכונים דיפלומטיים שימשו את פקידי משרד החוץ ובני משפחותיהם גם כשהם נסעו בנסיעות פרטיות.
בנובמבר 2007 אישרה הכנסת מתן דרכון דיפלומטי לחברי הכנסת במקום דרכון השירות שניתן להם עד אז, בהתאם לחוק חסינות חברי הכנסת. הצעת החוק הונחה על ידי ח"כ ניסים זאב שטען בפני מליאת הכנסת כי: ”בשל מעמדם של חברי הכנסת... הנוסעים תדיר בנסיעות רשמיות לחוץ לארץ בתוקף תפקידם, ראוי כי זכאותם לדרכון רשמי לא תפחת מזכאותם של פקידי הממשלה הבכירים... כך שיקבע כי חברי הכנסת זכאים לדרכונים דיפלומטיים במקום דרכוני השירות”. מנגד מספר חברי כנסת, ובהם שלי יחימוביץ', טענו בפני המליאה כי חברי הכנסת אינם צריכים להיות שונים מכלל ישראל ביציאתם לחו"ל, כי כבר כיום דרכון השירות מזרז בעבורם תהליכים שאינם פתוחים בפני האזרח הפשוט, כי דרכון דיפלומטי נותן רושם מטעה שחבר הכנסת יוצא בשליחות רשמית מטעם ממשלת ישראל, ונותן לו חסינות ופטור מחובות מיסים החלות בארץ המארחת.
תעודת מעבר (לסה פאסה)

ישראל רשאית להנפיק תעודת מעבר (לסה פאסה) לאדם שאין לו דרכון ישראלי או לחלופין דרכון זר כדי לאפשר לאדם להיכנס ולצאת מהארץ. ניתן להנפיק בנסיבות הבאות:
לתושבים שאינם אזרחים / זרים, שאין להם דרכון נוסף, למשל חסר אזרחות או שאזרחותם לא הוגדרה, כדי לאפשר להם לעזוב את הארץ, למשל במקרים של זרים שהסתננו לישראל וגורשו, או זרים הזקוקים לעזוב את הארץ מכל סיבה אחרת ואינם מסוגלים להשיג דרכון ממדינה אחרת.
לאזרחים ישראלים במקום דרכון, למשל לאלו שאיבדו את דרכוניהם בחו"ל.
בעלי תעודת מעבר אינם זכאים לפטור מאשרת כניסה למדינות מסוימות כבעלי דרכון ישראלי רגיל, שכן תעודת מעבר אינו מתקבלת למטרות נסיעה או זיהוי על ידי מדינות רבות. השימוש בתעודת מעבר ליציאה מישראל אינו מעניק לכשלעצמו, זכות להיכנס לארץ אחרת או לחזור לישראל.
תעודת מעבר (לסה פאסה) > תעודת מעבר לזרים

ניתן להנפיק "תעודת מעבר ישראלית לזרים" לתושבים הערבים של מזרח ירושלים חסרי אזרחות ישראלית וירדנית, וכן לתושבים הדרוזים ברמת הגולן שאינם אזרחים.
תעודת מעבר (לסה פאסה) > תעודת מעבר במקום דרכון לאומי

תעודת מעבר במקום דרכון לאומי ניתן להנפיק לאזרחים ישראלים על ידי משרד הפנים בנסיבות מסוימות:
90 יום לאחר ההגירה לארץ, אזרחים חדשים רשאים להגיש בקשה לתעודת מעבר, והם נדרשים להשתמש בו כדי להיכנס ולצאת מהארץ החל מ-120 יום לאחר עלייתם. לאחר 75% מהשנה הראשונה בארץ הם זכאים להגיש בקשה לדרכון ישראלי. עם זאת, לאחר 25 ביולי 2017, עולים חדשים אינם נדרשים עוד למלא את דרישת המגורים כדי לרכוש דרכון ישראלי.
תושבים זרים או חסרי אזרחות ופליטים.
אזרחים ישראלים עם עבר פלילי.
אזרחים ישראלים שאיבדו או הרסו מעל שלושה דרכונים.
אזרחים ישראלים שאיבדו את דרכונם במהלך טיול לחו"ל.
אזרחים ישראלים חוזרים לארץ על ידי החלטה של ממשלת ישראל.
הם בדרך כלל תקפים למשך שנתיים, ולא יותר מחמש שנים. הנפקת תעודת מעבר במקום דרכונים היה הליך רגיל בשנות ה-90, כאשר ממשלת ישראל הגיבה לגל של כנופיות פשע רוסיות שעלו לישראל והחלו להשתמש בדרכונים ישראליים לפעילותם.
דרישות אשרה והגבלות > דרישות אשרה

נכון לשנת 2021, דרכוני המדינות ישראל וקוריאה הדרומית הם היחידים המאפשרים כניסה ללא אשרה לכל מדינות אירופה.
ביולי 2022 מרוקו ביטלה את דרישת הוויזה הרגילה לאזרחים ישראלים אשר יכולים להנפיק את הוויזה דרך אתר האינטרנט של הקונסוליה המרוקאית.
דרישות אשרה והגבלות > הגבלות מסע

על פי החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי"ד-1954, בו נקבע כי "היוצא, ביודעין ושלא כדין, מישראל ללבנון, לסוריה, למצרים, לירדן, לערב הסעודית, לעיראק, לתימן או לכל חלק מארץ ישראל שמחוץ לישראל, דינו - מאסר ארבע שנים או קנס חמשת אלפים לירות". על פי חוק זה, על אזרח ישראל נאסר לבקר בהן ללא היתר מיוחד המונפק על ידי שר הפנים. ישראלי המבקר באחת ממדינות אלה, עם דרכון זר או ישראלי, עלול לעמוד לדין פלילי עם שובו לישראל.
רשימה זו נקבעה בשנת 1954, ועודכנה רק פעם אחת, ב-25 ביולי 2007, כאשר איראן הוספה לרשימה. מצרים וירדן לכאורה נשארו ברשימת "מדינות אויב", אולם משרד הפנים פרסם היתר כללי לביקור במדינות אלה, בעקבות הסכמי השלום שנחתמו בין ישראל לבין כל אחת מהן. בכך למעשה בוטל האיסור החוקי בכל הנוגע לביקור בשתי המדינות. ב-1 באפריל 2008, הוגשה הצעת חוק ממשלתית אשר נועדה לתקן את החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), תשי"ד-1954. בתוספת להצעת החוק צוינה רשימה של 9 מדינות וטריטוריה המוגדרות "מדינות העוינות את ישראל": איראן, אפגניסטן, לבנון, לוב, סודאן, סוריה, עיראק, פקיסטן, תימן ורצועת עזה. נכון לנובמבר 2020, הליכי החקיקה של תיקון זה לחוק לא הושלמו עדיין. נוסף למדינות אלה קיימות מדינות נוספות האוסרות כניסה לבעלי דרכונים ישראלים, לאחר שהצטרפו לחרם הערבי על מדינת ישראל, בהן מלזיה, ברוניי ובנגלדש.
(הדרכון הראשון שהונפק בישראל)
דרישות אשרה והגבלות > דרישות אשרה לבעלי דרכון ישראלי רגיל לנסיעה למטרות תיירות > מדינות לא מוכרות או מוכרות חלקית

| מדינה | תנאי כניסה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אבחזיה אבחזיה | נדרשת אשרה |  |
| דרום אוסטיה דרום אוסטיה | אין צורך באשרה |  |
| הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית | אין צורך באשרה | לא צריך דרכון לשטחי B, איסור כניסה לשטחי A ורצועת עזה |
| טאיוואן טאיוואן | אין צורך באשרה |  |
| טרנסניסטריה טרנסניסטריה | אין צורך באשרה |  |
| רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית | אין צורך באשרה | אין ביקורת דרכונים |
| סומלילנד סומלילנד | אשרה ניתנת בנקודת הכניסה למדינה | ל-30 יום |
| הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין | אין צורך באשרה |  |
| קוסובו קוסובו | אין צורך באשרה |  |
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
ראו גם

אשרות כניסה לישראל
דרישות אשרה לאזרחי ישראל
תעודת זהות (ישראל)
חוק האזרחות (ישראל)
תומאס קופר גוטץ'

| --- | --- |

תומאס גוטץ', דיוקן עצמי, 1890
 לידה:  10 בדצמבר 1854 קטרינג, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 במאי 1931 (בגיל 76) קורנוול, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  Kettering Grammar School 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 
תומאס קופר גוטץ' (באנגלית: Thomas Cooper Gotch‏; 1854 – 1931) היה צייר אנגלי ומאייר ספרים המזוהה בחלקו התנועה הפרה-רפאלית. גוטץ' למד אמנות בלונדון ובאנטוורפן לפני שהתחתן ולמד בפריז עם אשתו האמנית קרולין גוטץ'. כשחזרו לבריטניה, הם התיישבו במושבת האמנות ניולין בקורנוול.
ביוגרפיה

תומאס גוטץ' נולד ב-10 בדצמבר 1854 בקטרינג, נורת'האמפטונשייר. הוא היה הבן הרביעי שנולד למרי אן גייל גוטץ' ותומס הנרי גוטץ', שהיה סנדלר. היה לו אח בכור, ג'ון אלפרד גוטץ', שהיה אדריכל וסופר מצליח.
בנוסף לזמן שבילה בצרפת ובבלגיה בתקופת לימודי האמנות, תומאס גוטץ' נסע גם לאוסטרליה, דרום אפריקה, איטליה ודנמרק.
גוטץ' ואשתו התיישבו בניולין שבקורנוול בשנת 1887. בני הזוג היו משתתפים מרכזיים במושבת האמנות ניולין. בתו פיליס מריון גוטץ' שמשה לעיתים קרובות מודל לאביה.
תומאס קופר גוטץ' נפטר ב-1 במאי 1931 מהתקף לב בהיותו בלונדון. הוא נקבר בחצר הכנסייה בקורנוול. שם קבורים אמנים מאסכולת ניולין - סטנהופ פורבס ואליזבת פורבס.
השכלה

בתמיכת הוריו ב־1876 וב־1877 למד תחילה בבית הספר לאמנות של הת'רלי  בלונדון ולאחר מכן בבית הספר באנטוורפן ב־1877 וב־1878, ואז ב־1879 חזר ולמד בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון. תומאס גוטץ' פגש בסלייד את חברו הנרי סקוט טיוק ואת אשתו לעתיד קרוליין ייטס.
לאחר נישואיהם, ב־1881, תומאס וקרוליין למדו בפריז באקדמיה ז'וליאן ובאקדמיה לורנס בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19. בפריז הוא אימץ את גישת הציור בחוץ - בטבע.
קריירה

בניולין הוא הקים את בית הספר למלאכה ולאמנות של ניולין, שם הנוער המקומי יכול היה ללמוד אומנויות ומלאכות. הוא גם עזר בהקמת הגלריה לאמנות ניולין ושימש בוועדת הגלריה כל חייו. בין חבריו בניולין היה האמן העמית סטנהופ פורבס ואלברט שבלייה טיילר.
כמו אמני מושבות אמנות אחרות, הוא השתמש בגישה של יצירת ציורים בחוץ - בטבע. הוא קיבל השראה גם מטכניקותיו של ג'יימס מקניל ויסלר ליצירת הקומפוזיציות והציורים.
סגנונו השתנה בעקבות ביקור בפריז ובפירנצה בשנים 1891–1892; נושאי עבודותיו הפכו מ"ריאליזם כפרי" של ניולין לסגנון פרה-רפאליטי, תוך שהוא אימץ צבעים עזים ושופעים יותר ו"חזר לציור ז'אנרי ואלגוריה". ציורו הראשון בסגנון זה היה "הכתר והשרביט" (1891) שבתו הייתה הדוגמנית.
על סגנונו החדש נאמר: "השילוב החדש שלו של דמויות נשיות סמליות, טקסטיל איטלקי דקורטיבי והסדר הסטטי של אמנות הרנסאנס המוקדמת הביאו לו סוף סוף הכרה".
תומאס גוטץ' זכה להצלחה מוכרת עוד בחייו ונהנה משבחים רבים בציבור. הוא הציג קבוע באקדמיה המלכותית בלונדון ותרם לתערוכות לאומיות ובינלאומיות רבות נוספות. עבודותיו עדיין מוצגות באופן קבוע ולעיתים קרובות בנושאי לימודים אקדמיים.
בהערכה עכשווית על עבודתו נאמר: "אף על פי שתומאס גוטץ' אינו מוכר בתולדות האמנות הבינלאומיות, מעמדו וחברותו בניולין והשליטה ביצירות האמנות שלו, מספקים לו הכרה בהיסטוריה של הציור הבריטי ויצירותיו תורמות ערך לאוספים ברחבי העולם."
יש לו עבודות באוספי מפתח באוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה ובריטניה.
גלריה

הבוסתן
חלוקת הדיג
הללויה
ההודעה
הדגל
הגלות
אישה צעירה
התעוררות
שיעור בריקוד
They Come
הערות שוליים

↑  Thomas Cooper Gotch Online, www.artcyclopedia.com
↑  Thomas Cooper GOTCH | Cornwall Artists Index, cornwallartists.org (באנגלית)
↑  Thomas Cooper Gotch. (ארכיון)
↑  Community Sites (www.communitysites.co.uk), Thomas Cooper Gotch., www.projectkettering.org.uk
↑  Thomas Cooper Gotch (1854-1931) - Find A Grave..., www.findagrave.com (באנגלית)
↑  Who's who, A. & C. Black, 1907. (באנגלית)
1 2  Tate, Thomas Cooper Gotch 1854–1931, Tate
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2764  DAAO: thomas-c-gotch  GND: 117550302  ISNI: 0000 0000 6674 8338  LCCN: nr96035118  NGV: 983  NTA: 305342320  RKD: 32923  SUDOC: 090038045  Trove: 1487264  ULAN: 500024972  VIAF: 8168101   WorldCat (עם VIAF): 8168101 
תומאס גוטץ', הכתר והשרביט, 1891
סטניסלב גרוף

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1931 (בן 93) פראג, צ'כוסלובקיה 
 ענף מדעי:  פסיכואנליזה, טיפול פסיכדלי, פסיכולוגיה טרנספרסונלית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קארל בפראג (1956) 
 מוסדות:  Psychiatrická nemocnice Kosmonosy (1956–1959)  Maryland Psychiatric Research Center (1969–1973)  מכון אסלן (1973–1987)  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1967–1969)  National Institute of Public Health (1959–1960)  Psychiatrické centrum Praha (1961–1967)  מכון קליפורניה ללימודים אינטגרליים (1994–2015) 
 פרסים והוקרה:  פרס VIZE 97 (2007) 
 בן או בת זוג:  Brigitte Grof (1 באפריל 2016–?) 
 www.stangrof.com
 
סטניסלב "סטן" גרוף (Stanislav Grof; נולד ב-1 ביולי 1931) הוא פסיכיאטר אמריקאי ממוצא צ'כי. ממייסדי זרם הפסיכולוגיה הטרנספרסונלית ומגדולי החוקרים של שימוש במצבי תודעה לא רגילים (אנ') למטרות חקר, ריפוי, השגת צמיחה אישית ותובנות על נפש האדם.
קורות חיים

גרוף השלים לימודי תואר שני באוניברסיטת קארל בפראג בשנת 1957 ואת הדוקטורט שלו באקדמיה למדעים של צ'כוסלובקיה בשנת 1965.
ב-1967 הוזמן בידי ג'ואל אלקס (אנ') לעבוד כעמית מחקר במרפאת הנרי פיפס (אנ') בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, ארצות הברית.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 היה בין מובילי ניסוי ספרינג גרוב (אנ') בסמים פסיכדליים שנערך במרכז הרפואי ספרינג גרוב (אנ') לימים חלק מאוניברסיטת מרילנד בבולטימור (אנ'), לצד ולטר פנקה (אנ') וביל ריצ'רדס.
ב-1973 הוזמן בידי מכון אסלן (אנ') בביג סור (אנ') שבקליפורניה שבו התגורר כחוקר עד 1987 ופיתח את רעיונותיו.
ב-1977 יסד את האגודה הטרנספרסונלית הבינלאומית (אנ') והוא משמש כנשיא האגודה.
גרוף הוצג בסרט "Entheogen: Awakening the Divine Within", סרט תיעודי משנת 2006 על חוויות מיסטיות-רוחניות בעולם המודרני באמצעות שימוש באנתאוגנים. באוקטובר 2007 זכה בפרס ה"VISION 97" של קרן דגמר ווצלב האוול בפראג.
מאז 2015 הוא חבר סגל במחלקה לפילוסופיה, קוסמולוגיה ותודעה במכון קליפורניה ללימודים אינטגרליים (אנ').
לקריאה נוספת

מייקל פולן, איך לשנות את דעתך: מה מחקר הפסיכדלים החדש מלמד אותנו אודות התודעה, המוח, התמכרות, דיכאון וטרנסצנדנטיות, לעברית: ירון סיון, ידיעות ספרים, 2020 (לפי מפתח)
משה אור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בן 54 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 רע"ן נשק מסייע גדודי בביסלמ"ח  מפקד גדוד שקד  מפקד בא"ח גבעתי  מפקד עוצבת שועלי מרום  ראש תורת חי"ר וצנחנים במקחצ"ר  נספח צה"ל בצ'ילה  רמ"ט גבעתי במילואים בעת צוק איתן
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה
 
משה אור (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף אשר פיקד על עוצבת שועלי מרום, ועל גדוד שקד.
שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1988 החל קורס טיס, אך נשר ממנו ושובץ בחטיבת גבעתי. בגבעתי עבר אור הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. לאחר ששימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה, ובהם מפקד פלוגה הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף נשק מסייע גדודי בביסלמ"ח. בשנים 2002–2004 פיקד אור על גדוד שקד, והוביל אותו בלחימה באינתיפאדה השנייה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה. בשנים 2004–2006 פיקד על בסיס האימונים החטיבתי. ביוני 2006 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לפקד על עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים מילואים, והוביל אותה בלחימה במבצע עופרת יצוקה. לאחר שסיים את תפקידו בדצמבר 2009, מונה לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר ובהמשך מונה לנספח צה"ל בצ'ילה. במבצע צוק איתן שימש ראש מטה חטיבת גבעתי.
הערות שוליים

↑  גדוד שקד, באתר חטיבת גבעתי.
↑  איתי אשר, שבע קמיקזה ומלחמתו במחבלים - עם לוחמי גבעתי בעזה, מעריב, ‏ 06.05.2003, כפי שהועלה באתר לזכר ליאור זיו.
↑  חנן גרינברג, היום: פגישת הרמטכ"ל עם ראשי ישיבות ההסדר, באתר ynet, 18 ביולי 2005.
↑  עמית קורח, על חריצות ושאיפות גבוהות, אתר זרוע היבשה, ‏ 18.05.2009.
↑  ניר קוסטי, שמ"פניה, במחנה, ‏ 04.02.2009, "אני זוכר את אחת הישיבות לפני שנכנסו ללחימה", נזכר מח"ט "שועלי מרום", אל"ם משה אור. "המפקדים ביקשו ממני שאעשה הכל כדי שבסופו של דבר ניקח חלק בלחימה ולא נישאר בחוץ. זה מאוד השפיע עליי, ועשיתי כל מה שאני יכול על מנת לגרום לכך שהחטיבה שלי תיכנס ולא רק בגלל שאני שש אלי קרב, אלא מתוך הבנה שזו מלחמה צודקת ושאנחנו מוכנים ומאומנים לעמוד במשימה".
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.