stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוכס סאמרסט

| --- | --- |

שלט האצולה של דוכס סאמרסט
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 בית האב:  peerage of England 
 מייסד:  ויליאם סימור
 ראש הבית הנוכחי:  דוכס סאמרסט ה-19
 תקופת השושלת:  1660–הווה (כ־364 שנים)
 
דוכס סאמרסט (באנגלית: Duke of Somerset) הוא תואר אצולה אנגלי העובר בירושה. התואר קרוי על שם מחוז סאמרסט שבאנגליה.
תואר הדוכסות הוענק לראשונה לג'ון בופורט ב-1443 ועם מותו כעבור שנה התואר נכחד מכיוון שלא היה לו בן חוקי. ב-1448 התואר הוענק לאחיו, אדמונד בופורט, מכיוון שאדמונד היה אחיו של המחזיק הראשון בתואר הוא נחשב כדוכס השני למרות שהוא לא ירש את התואר באופן ישיר מאחיו. התואר עבר לבנו הבכור ולבנו הצעיר שמת ב-1471 ללא בנים יורשים וכך התואר נכחד.
התואר נוצר בפעם השנייה על ידי הנרי השביעי, מלך אנגליה לבנו אדמונד עם לידתו ב-1499, מכיוון שהתינוק נפטר בשנה שלאחר לידתו הדוכסות לא נוצרה בפועל בשבילו.
התואר נוצר בפעם השלישית ב-1525 כאשר הנרי השמיני, מלך אנגליה העניק לבנו הבלתי חוקי בן השש, הנרי פיצרוי, את התואר דוכס ריצ'מונד וסאמרסט. מכיוון שהנרי היה חשוך ילדים התואר נכחד עם מותו ב-1536.
התואר נוצר בפעם הרביעית על ידי אדוארד השישי, מלך אנגליה עבור דודו אדוארד סימור שהיה העוצר לאחיינו הקטין משנת 1547 עד הוצאתו להורג ב-1552, לאחר מותו התארים שלו נשללו מצאצאיו והתבטלו.
נינו, ויליאם סימור, היה מפקד צבא מלוכני במלחמת האזרחים האנגלית, לאחר הרסטורציה ב-1660 צ'ארלס השני, מלך אנגליה החזיר לו את תאריו של סבו רבו והוא הפך לדוכס השני מסאמרסט.
צאצאיו של אדוארד סימור מחזיקים בתואר עד היום. הדוכס הנוכחי הוא התשע עשרה במספר.
גואמו

גואמו (בספרדית: Guamo) היא עיירה שנמצאת במחוז טולימה שבקולומביה.
גאוגרפיה

גואמו נמצאת כ-99 ק"מ מעיר הבירה בוגוטה וכ-38 ק"מ מבירת המחוז איבגה (אנ'). בנוסף, העיירה ממוקמת ליד הנהר לואיסה ‏(בשוודית).
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 25 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ספטמבר (28 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,594 מילימטרים בשנה. חודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (241 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (56 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיירה ממוקמת ליד הכבישים 36 ו-45. בנוסף, בעיירה יש מספר רב של תחנות דלק, סניפי רחיצת רכב ומוסכים.
מוסדות בעיירה

בעיירה יש בית קברות, בית חולים ומספר רב של בתי מרקחת, פארקים, כנסיות, בתי מלון, סופרמרקטים, בתי קפה, מסעדות וברים.
הערות שוליים

↑  Guamo (Municipality, Tolima, Colombia) - Population Statistics, Charts, Map and Location, citypopulation.info
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקולומביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דויטשה רייכסבאן

ערך זה עוסק בחברת הרכבות של הרייך הגרמני עד שנת 1945. אם התכוונתם לחברת הרכבות של גרמניה המזרחית, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1920 – 1945 (כ־24 שנים) 
 חברות בנות:  Reichsbahndirektion Erfurt  Reichsbahndirektion Halle  Reichsbahndirektion Dresden 
 מיקום המטה:  ברלין 
 ענפי תעשייה:  passenger rail transport, interurban (NACE 49.1), הובלת משא ברכבת, תחבורה מסילתית 
 
דויטשה רייכסבאן (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn, ראשי תיבות: DRB; בעברית: רכבת הרייך הגרמני) היה שמה של הרכבת הלאומית הגרמנית שנוצרה ממסילות הברזל של מדינות האימפריה הגרמנית שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
החברה נוסדה בשנת 1920 בשם דויטשה רייכסאייזנבאן כאשר רפובליקת ויימאר הלאימה את הרכבות בגרמניה שנוהלו בעבר על ידי מדינות גרמניה (רפובליקת ויימאר נקראה רשמית הרייך הגרמני ומכאן השימוש במילה 'רייך'). בשנת 1924 הרכבת אורגנה מחדש בשם דויטשה רייכסבאן-גזלשאפט (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn-Gesellschaft – ראשי תיבות: DRG; בעברית: חברת הרכבות של גרמניה), חברת רכבות פרטית להלכה, אשר הייתה בבעלות מלאה של גרמניה. בשנת 1937 הולאמה שוב וקיבלה את השם דויטשה רייכסבאן. לאחר האנשלוס בשנת 1938 החברה השתלטה גם על הרכבת הפדרלית האוסטרית (BBÖ).
גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית נוסדו בשנת 1949. גרמניה המזרחית השתלטה על הרכבות שבשטחה ושמרה על השם המסורתי. במקביל, הרכבת בגרמניה המערבית הפכה לרכבת הפדרלית הגרמנית (DB). הרכבת הפדרלית האוסטרית הוקמה בשנית בשנת 1945, ושמה הנוכחי ניתן לה בשנת 1947.
בינואר 1994, בעקבות איחוד גרמניה, רכבת הרייך הגרמני התמזגה לתוך הרכבת הפדרלית הגרמנית כדי להקים מודל גרמני חדש עבור גרמניה המאוחדת - הדויטשה באן. מבחינה טכנית, הדויטשה באן כבר איננה גוף ממשלתי, אך כלל מניותיה בבעלות המדינה.
1920: דויטשה רייכסאייזנבאן

הדויטשה רייכסאייזנבאן (בגרמנית: Deutsche Reichseisenbahnen ר"ת: DRB בעברית: רכבת הרייך (הקיסרי) הגרמני) הוקמה ב-1 באפריל 1920 כאיחוד חברות הרכבת הקיימות של פרוסיה, בוואריה, סקסוניה, וירטמברג, באדן, מקלנבורג ואולדנבורג. איחוד חברות הרכבת היה נחוץ בשל החוקה החדשה של רפובליקת ויימאר אשר הטילה את האחריות למסילות הברזל על הממשלה הלאומית. הרכבות שהתמזגו:
רכבת מדינת פרוסיה, כולל רכבת הדוכסות הגדולה לשעבר של הסן
רכבת המדינה המלכותית בוואריה, כולל הרכבת פאלץ לשעבר
רכבת המדינה המלכותית סכסון
רכבת המדינה המלכותית וירטמברג
רכבת הדוכסות הגדולה של באדן
רכבת הדוכסות הגדולה של אולדנבורג
רכבת הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-פרידריך פרנץ
1924: דויטשה רייכסבאן-גזלשאפט

הדויטשה רייכסבאן-גזלשאפט (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn-Gesellschaft ר"ת: DRG בעברית: חברת הרכבות של גרמניה) בין הוראות תוכנית דוז של שנת 1924 הייתה תוכנית לנצל את רכבת המדינה לחלוטין לתשלום פיצויי מלחמה. בעקבות הפרסום של התוכנית, ב-12 בפברואר 1924 ממשלת הרייך הודיעה על הקמת הדויטשה רייכסבאן כמפעל מדינה תחת משרד התחבורה הגרמני. כאשר זה לא הספיק למלא את חובות הנושים, ב-30 באוגוסט 1924 נחקק חוק כדי להקים את 'הדויטשה רייכסבאן-גזלשאפט' כחברת החזקות שתתפעל את הרכבות הלאומיות. המטרה הייתה לייצר רווחים שבהתאם לתוכנית דוז, ישמשו לפיצויי המלחמה של גרמניה. תנאים אלו תוקנו מאוחר יותר בתוכנית יאנג. בסך הכל, 3.87 מיליארד גולדמארק שולמו כפיצויים למדינות ההסכמה.
דויטשה רייכסבאן

הדויטשה רייכסבאן (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn, בראשי תיבות: DRB; בעברית: רכבת הרייך הגרמני) במהלך הדיקטטורה הנאצית, יחד עם אמצעים אחרים של השגת שליטה מוחלטת, רשת הרכבות הוצבה שוב בשליטה ממשלתית ישירה ב-10 בפברואר 1937 באמצעות חקיקה חדשה. כדי להדגיש זאת, צלבי קרס נוספו לסמל עיט הרייך (העיט, סימן מסורתי לריבונות הלאומית של גרמניה) שעל הקרונות, יחד עם הכיתוב 'הרייך הגרמני', למרות שביטוי זה היה דו-משמעי.
ראו גם

אלפרד גוטוולט - חוקר הדויטשה רייכסבאן.
דארת' פלייגוס

| --- | --- |

 יוצרים:  ג'ורג' לוקאס
 מידע
 שם אמיתי:  הגו דמאסק
 כינויים:  דארת' פלייגיוס
 מקום לידה:  Mygeeto 
 מין:  זכר
 דת:  סית'
 אזרחות:  הרפובליקה הגלקטית
 
דארת' פלייגיוס ("החכם") הוא אדון סית' ביקום מלחמת הכוכבים, מורהו של דארת' סידיוס. על פלייגיוס נאמר כי היה חזק במיוחד עם הכוח, ואף הצליח ליצור חיים ולרמות את המוות עצמו. הוא נבגד ונרצח בשנתו על ידי תלמידו סידיוס.
ראשית חייו

על פי הידוע על אודותיו, חייזר אחד מגזע הבית' (אחדים מהם נראו מנגנים במסבאה במוס אייסלי בפרק 4) בשם ראגס נום פנה אל אישה אחת מגזע המון (MUUN) על מנת ליצור צאצא משותף אשר יהיה חזק מאוד עם הכוח.
אותו נום אשר בו בזמן היה בסתר אדון אפל של הסית' דארת' טנברוס, הצליח ליצור את אותו צאצא ומאוחר יותר לקח אותו כשולייתו וקרא שמו דארת' פלייגיוס.
כאשר פלייגיוס התחזק והבחין בנער הכשרוני שיב פלפטין, חשק בו כתלמידו והחליט להיפטר ממורהו. כאשר מורו נהרג, הוא הצליח לקחת מפלייגיוס את היכולת לחזות את העתיד, מה שמנע מפלייגיוס לצפות את בגידת תלמידו.
לפני אירועי אימת הפנטום

בתקופה הזו, פלייגיוס עמל רבות על השגת היכולת ליצור חיים מהמידי- כלוריאנים, בין היתר על מנת לרמות את המוות ולהשיג לו חיי נצח. ישנן טענות הסוברות כי אחת התוצאות של ניסויים אלו הייתה אנקין סקייווקר עצמו, שכן נמדדה בו כמות מידי כלוריאנים חסרת תקדים שעלתה על כל דבר שנראה קודם לכן. כמו כן נטען כי לא היה לו אב וכי הוא נולד ישירות מהכוח.
תוכניותיו של פלייגיוס כללו את השתלטותו של תלמידו סידיוס על הסנאט הגלקטי, כשהוא עצמו ייבחר לסגן נשיא וביחד הם ישלטו על הגלקסיה. תוכניות אלו לא התממשו בסופו של דבר, מאחר שהוא נרצח בידי תלמידו.
בציבור הרחב, פלייגיוס היה ידוע כהגו דמאסק (Hego Damask), ראש קבוצת הבנקאים הגלקטית. כל הנהגת קבוצת הבנקאים הגלקטית  הייתה מגזעו של פלייגיוס, המונים (MUUNS). כמו כן דמות מגזעו של פלייגיוס הופיעה לזמן קצר במתקפת המשובטים כשחתמו אמנה עם הרוזן דוקו, וכמו כן בנקמת הסית', כאשר כל מנהיגי הבדלנים נהרגו בידי דארת' ויידר.
פלייגיוס התמקד בעיקר בעסקיו, בזמן שתלמידו התמקד בפוליטיקה.
במהלך אירועי אימת הפנטום

בעוד פלייגיוס עסוק במגזר העסקי, תלמידו הצליח להניע את פדרציית הסחר וניוט גאנריי בראשה להטיל מצור על כוכב הלכת נאבו.
בהוראתו של סידיוס, שהוא למעשה סנאטור פלפטין, החלה פלישה מסיבית של דרואידי קרב לכוכב הלכת. מלכת הכוכב פאדמה אמידאלה, חולצה ממנו בידי הג'די ופנתה לסנאט הגלקטי. כשהבינה שהסנאט לא יפעל לטובתה, תחת שכנועיו של פלפטין, החליטה להגיש הצעת אי- אמון בנשיא וולורום. פלפטין היה בין הסנאטורים שנבחרו להתמודד על התפקיד. במהלך האירועים, פלפטין זכה בהצבעה, בזכות הרטוריקה המצוינת שלו וגם עקב העובדה כי הוא עצמו מהכוכב נאבו.
עד לכל מה שאירע, פלייגיוס חש כי תוכניותיו להשתלטות על הגלקסיה והשמדת הג'די קרובות למימוש. הוא החליט לחגוג את המאורע עם תלמידו דארת' סידיוס. הם שתו משקאות אלכוהוליים ופלייגיוס שוכנע לשתות יתר על המידה בידי תלמידו. פלייגיוס, שהיה פרנואיד קיצוני, בעל חרדה תמידית לניסיונות התנקשות, לא הלך לישון כבר כמה שנים טובות, אך עקב כמויות האלכוהול ששתה לא היה יכול להתנגד יותר ונרדם. תלמידו ניצל את הרגע (מה שהוכיח את הפראנויה של פלייגיוס כנכונה), קרב את מיטת מורו, תקף אותו בזרם ברקי כוח והרג אותו בשנתו תוך כדי עינויים קשים. כך מת דארת' פלייגיוס החכם ונפתחה בפני תלמידו האפשרות לשלוט לבד בגלקסיה.
מורשתו

במהלך אירועי "נקמת הסית'", כאשר פלפטין ואנאקין נמצאים באופרה, פלפטין מספר לאנקין את סיפורו של דארת' פלייגוס וקורא למותו "אירוני". סצנה זו בסרט הפכה לתופעת אינטרנט מפורסמת בקרב מעריצי מלחמת הכוכבים.
ראו גם

כרונולוגיית מלחמת הכוכבים
פלפטין
סית'
גדודי השלום

גדודי השלום (בערבית: سرايا السلام, תעתיק מדויק: סראיא אלסלאם) היא מיליציה שיעית שפועלת בעיראק מאז הפלישה האמריקנית למדינה בשנת 2003 ונקראה בשנים הראשונות לפעולתה בשם צבא המהדי (בערבית: جيش المهدي, תעתיק מדויק: ג'יש אלמהדי). המיליציה נודעה כאחד מבסיסי הפעולה של הזרם הסדרי, אחת מהסיעות הפוליטיות החזקות במערכת הפוליטית העיראקית והייתה ממובילות המאבק המזוין נגד הכוחות האמריקניים ששהו במדינה ונגד מיליציות סוניות רדיקליות אחרות, כדוגמת ארגון אל-קאעדה.
על אף היותה ארגון בעל אוריינטציה שיעית אדוקה, לא נמנעה המיליציה גם ממאבק נגד פלגים שיעיים מתחרים ונגד הממשל העיראקי, השיעי בעיקרו. בראשית דרכה הייתה המיליציה ארגון-גג שהעניק חסות לארגונים ולקבוצות קטנים יותר ובעלי נטייה לפיצולים ולהתפלגויות, אך עד מהרה התגבש כארגון אחד תחת הנהגתו של איש הדת מוקתדא א-סדר. לאחר הנסיגה האמריקנית מעיראק, עבר הארגון בהדרגה תהליך של הפיכה ממיליציה לוחמת לארגון בעל אוריינטציה חברתית ופוליטית ולימים שינה את שמו מ"צבא המהדי" לשמו החדש, "גדודי השלום".
יריבויות פוליטיות

מוחמד אל-יעקובי, איש דת שיעי בולט, טען כי מוחמד סאדק א-סדר הגדיר אותו כיורשו החוקי במנהיגות הזרם הסדרי מכיוון שהיו לו ידע וסמכות דתית גדולים יותר מאשר אלה של מוקתדא. כשראה שתביעתו להנהגת הזרם לא זכתה לפוולריות, הקים יעקובי את מפלגת אל-פדילה ביולי 2003. הזרוע הצבאית של "אל-פדילה" הפכה ליריבה מושבעת של צבא המהדי, במיוחד במה שיהפוך למאבק גדול לשליטה בהכנסות מהברחת נפט בבצרה.
א-סדר לא צורף למועצת הממשל העיראקית החדשה בראשותו של ברמר ועובדה זו כרמה לתסכול וזעם רב בקרב תומכיו של א-סדר והציבה את ברמר במסלול התנגשות בלתי נמנע איתם. היחסים בין כוחות הקואליציה לסדריסטים הסלימו במרץ 2004, עם מעצרו של חבר המיליציה המקורב למוקתדא ועם סגירתו של עיתון התנועה "אל-חווזה" על-ידי הרשויות האמריקניות. בתגובה, התנועה הטילה מצור על המקומות הקדושים לשיעים בעיראק – בנג'ף, בכרבלא ובכופה – והשתלטה על דרכי הגישה והכניסות אליהם ועל ההכנסות מהם. הפסקת אש בין הצדדים הושגה לבסוף במאי 2004 אך היא הופרה כבר באוגוסט באותה השנה.
באוגוסט 2004, פלשו כוחות הקואליציה למקומות הקדושים במטרה לפרק את צבא המהדי ולעצור את א-סדר. בקרבות בעיר נג'ף ספגה התנועה אבדות רבות ועד מהרה חרג העימות מגבולות ההתנגדות לכיבוש האמריקני אלא למאבק פנים-שיעי חריף. סכסוכים על ההתנהלות האסטרטגית שפרצו בין מוקתדא לבין קייס אל-ח'זעלי, אחד מסגניו הבכירים במיליציה, הובילו את ח'זעלי להתנתק מהארגון ולהקים מיליציה חדשה בשם עסאיב אהל אל-חק. גם תורמים שונים של המיליציה התנערו מא-סדר והתנועה הפסידה מקורות מימון רבים בשעה שהנטל הכלכלי עליה היה גדול במיוחד ושהיה עליה לדאוג למשפחות הרוגי המיליציה.
בעקבות ההתנגשות הזאת והשלכותיה הקשות על הזרם הסדרו והמיליציה, שמר א-סדר על פרופיל נמוך עד סוף 2004, לא ברור אם בשל מצב הארגון או בשל הצורך להתארגן מחדש. למרות ההפסדים שספגה המיליציה, רעיון ההתנגדות שהטיפה לו צבר פופולריות. בתחילת 2005, שהייתה גם שנת הבחירות הדמוקרטית הראשונה בעיראק, יצא א-סדר מההתבודדות שלו ומהצהרותיו הראשונות לאחר חזרתו לזירה, ניכר היה שהוא אימץ נימה מפויסת יותר כלפי ממשלת עיראק והפנה את מרב תשומת ליבו למעורבות בפוליטיקה.
חלק מנאמניו של א-סדר לא היו מרוצים מהדגש החדש ששם מוקתדא על השתתפות פוליטית. מחויבותו החדשה לריבונות וללאומיות העיראקית, כמו גם התנגדותו הנחרצת למעורבות זרה כלשהי, הקימו עליו רבים מתומכיו. אל-חזע'לי, שהיה עדיין חלק מצבא המהדי קשר את פעילותו יותר ויותר לכוחות משמרות המהפכה האיראניים עד לפרישתו הסופית מן המיליציה. אבו דורא, מנהיג נוסף שפרש מן המיליציה באותה עת, הפעיל חוליות מוות ידועות לשמצה בבגדאד שהיו אחראיות לחטיפה, עינויים ורצח של אלפי אזרחים סונים בשנים 2004-2006.
המעורבות האיראנית

איראן הייתה מעורבת לאורך כל שנות מלחמת האזרחים בנעשה בארגון, בעיקר בצורת העברת סיוע כלכלי לפלגים שונים בתוך צבא המהדי, לאחר שזה נתקל בקשיים כלכליים לאחר הפלישה של כוחות הקואליציה. פשיטות אמריקניות ועיראקיות בעמארה הובילו לגילוי מצבורי נשק מרובים שכללו תחמושת איראנית רבה. עמארה ואזורים נוספים בשליטת צבא המהדי היו מוקד להברחת נשק איראני. חלק מהשימוש במטענים הגיע ממטענים משוכללים בייצור איראני. לוחמים בארגון אף אומנו על-ידי חזבאללה ואיראן. עם זאת איראן ניסתה לשמור על יחסים טובים עם הממשלה בעיראק ועם פלגים שיעיים אחרים. יועצים איראניים נשלחו לעיראק על מנת לסייע לא-סדר שהפך את צבא המהדי לדומה יותר ויותר לחזבאללה הלבנוני.
מעורבות המיליציה בהרג העדתי בעיראק

פיגוע טרור שהתרחש ב-22 בפברואר 2006 במסגד אל-עסכריה בעיר סמארא, אחד המקומות הקדושים ביותר לאסלאם השיעי, על-ידי ארגון הטרור אל-קאעדה בעיראק, הביא את א-סדר לשקם את התנועה. בעקבות הפיגוע פרצו במדינה מהומות אלימות בין סונים לשיעים, כשיותר מ-100 גופות נמצאו ביום שאחרי הפיגוע ובסך הכול יותר מ-1,000 בני אדם איבדו את חייהם בימים שאחרי המתקפה.
צבא המהדי קם לתחייה תחילה כמגן השיעה במדינת א-סדר ולאחר מכן כמיליציה להגנה מפני הארגונים הצבאיים הסונים. מה שהביא להחמרת אי היציבות המנהיגותית בתוך התנועה והתחזקות של מפקדים מקומיים שאינם ממלאים אחר פקודותיו של א-סדר. הפשע הפך רווח בקרב הקבוצות המקומיות של הארגון והפעילות הפלילית הביאה לרווחים משמעותיים לתנועה בין השנים 2006-7.
המעורבות בהרג עדתי התבטאה עוד יותר כאשר חברי הארגון חדרו לשורות המשטרה בשנים 7–2006 והשתמשו במשרד הפנים, הגוף האחראי על המשטרה בעיראק, כבסיס לחטיפה ולהרג של אזרחים סונים. באזורים מרכזיים של הערים הוקמו מחסומים שונים של המיליציה שהוצגו כמחסומי משטרה. כאשר נעצרו במחסום מכוניות ובהן נוסעים סונים, רבים מהם נחטפו תוך שלעיתים קרובות הם עוברים עינויים. לאחר שנהרגו, גופותיהם הושלכו במקום שממנו נחטפו ואנשי "צבא המהדי" יצאו מן האירוע לא פגע ובלא עונש. הארגון נהנה בתקופה זו מחסינות כמעט מלאה מעונש בשל האימה שהשליטו אנשיו על משרד החוץ ועל רשויות המשטרה.
פעילויות אלימות אלה הורחבו גם בשל תמריצים כלכליים: כשחוליות המוות בבגדאד נעשו מיומנות במיוחד בחטיפה, עינויים ורצח, גניבת מכוניותיהם של הקורבנות שנעצרו במחסומים הפכה למקור המימון של פעילויתיהם. חוליות המוות מימנו בדרך כלל את פעולותיהן באמצעות גניבתם של כל חפצי הערך של קורבנותיהם, והמכוניות היו ברוב המקרים הדברים היקרים ביותר שעלו בידיהם. בדרכים אלימות אלה פינתה המיליציה שכונות שלמות בעיר מיושביהן הסונים. כאשר פונו סונים מאזורים הנשלטים על-ידי השיעים, השתלטו על בתיהם לעיתים קרובות על-ידי אנשי צבא המהדי, ששכרו אותם או מכרו אותם.
בסופו של דבר, השימוש המפורז והראוותני באלימות הביא להתרחקות של תושבים שיעים מהארגון שנתפס רק זמן קצר קודם לכן כמגן שלהם מפני הסונים. הארגון, שנתפס עד אז כלגיטימי מפני שהעניק לשיעים שירותים חברתיים, הגנה, קורת גג ומזון איבד כך בתוך תקופה קצרה את יוקרתו ומעמדו ויותר ויותר פלגים התנערו ממנו ועזבו אותו. דיווחים שונים מסוף 2006 מצביעים על כך שא-סדר ונאמניו ניסו באותה תקופה לנקות את התנועה מפעילים סוררים שהבאישו את ריחה באמצעות העברת שמותיהם לכוחות האמריקניים והעיראקיים. בנובמבר 2006, לאחר ההכרזה על דחייה במועד נסיגת הכוחות האמריקניים מעיראק, התפטרו חברי צבא המהדי מהממשלה העיראקית.
הקרב בעמארה והשלכותיו

באוקטובר 2006, עלתה שיירתו של עלי קאסם א-תמימי, ראש יחידת המודיעין של משטרת מחוז מיסאן וחבר בארגון בדר, על מטען צד והוא נהרג יחד עם מלוויו. אנשי בדר האשימו את צבא המהדי בהריגה ובתגובה לכך תפסה המשטרה את אחיו של החשוד בהטמנת המטען, שהיה חבר בצבא המהדי. בעקבות המעצר, פרצו ב-17 באוקטובר קרבות קשים בעיר אל-עמארה בדרום עיראק, כשכ-800 רעולי פנים מצבא המהדי הסתערו על שלוש תחנות משטרה בעיר. בסופו של דבר נסוגו כוחות צבא המהדי מעמדותיהן בעמארה בעקבות משא ומתן בין מנהיגים שבטים ומנהיגים פוליטיים מקומיים ונציגים, לרבות שליחים של ראש הממשלה נורי אל-מאלכי. במקביל, גדוד מצבא עיראק שנשלח מבצרה השתלט על העיר והשיב בה את הסדר על כנו. הפגנת הכוח המתריסה של כוחות המיליציה הדגישה את החולשות של כוחות הביטחון העיראקים ואת עוצמתו של צבא המהדי, שהצליח לפעול כמעט ללא מעצורים בעיראק. עובדה זו גרמה לרבים להאשים את צבא המהדי בפתיחת מלחמת האזרחים בעיראק. באוגוסט 2007 נחתמה הפסקת אש בין הצדדים.
במהלך שנת 2007 ביקש א-סדר למצב את עצמו כנציג האחדות הלאומית והחל להפגין פתיחות כלפי מנהיגי השבטים הסונים שהיו מאוגדים תחת תנועת ההתעוררות העיראקית (א-סחווה), שהתרחקו יותר ויותר מאל-קאעדה בעיראק. במקביל, החל מסע טיהור פנים-ארגוני של פעילים שעסקו בפעילות פלילית. עם זאת, תהליך זה לא התנהל בצורה חלקה לחלוטין. ההנהגה נתקלה לעיתים קרובות בתלונות על כך שהפסקת האש הפכה את נאמני א-סדר לפגיעים יותר לקבוצות שיעיות יריבות או שפשעים כמו שוד וגניבות מכוניות גברו.
קרבות בבצרה ובמדינת א-סדר

בפברואר 2008 האריך א-סדר את הפסקת האש שנחתמה באוגוסט 2007 עם הממשלה העיראקית, אך הממשלה בראשות נורי אל-מאלכי הייתה מעוניינת להביא לפירוק סופי של צבא המהדי ולכן ב-25 במרץ נכנסו כוחות הביטחון העיראקיים וכוחות של אל-מאלכי לבצרה במטרה להחזיר את השליטה בה לידי הממשלה. המתקפה על בצרה הייתה קשה מאוד עבור צבא המהדי והארגון ספג אבדות כבדות. עד 30 במרץ הסכימו א-סדר וממשלת עיראק על הפסקת אש בתיווכו של קאסם סולימאני, ראש כוח קודס של משמרות המהפכה האיראניים.
קרב בצרה הסלים במהרה למתקפה נוספת במדינת א-סדר בבגדאד, מוקד התמיכה המרכזי בזרם הסדרי ובסיס כוחו של א-סדר עצמו. המתקפה בבגדאד כללה ירי רקטות מסיבי ואנשי המיליציה ניסו להתנגד לה ככל שיכלו. למרות ההתנגדות העזה, נהרגו כ-700 אנשי מיליציה, וב-11 במאי 2008 ביקש א-סדר הפסקת אש. כעבור שבוע השתלטו הכוחות העיראקיים מחדש על כל חלקיה של בגדאד. הקרב במדינת א-סדר צמצם את כוחו הצבאי של הארגון ופגע פגיעה משמעותית בדומיננטיות שלו בחברה השיעית ובשליטתו על פעילויות פליליות שמימנו את פעילויותיו הצבאיות.
אף על פי כן, המתקפה של אל-מאלכי וכוחות קואליציה על "צבא המהדי" יצרה גם הזדמנויות חדשות למוקתדא א-סדר, שישב באותה עת בגלות מרצון בקום באיראן. למעשה, זה אפשר לו להתנתק מאותם חלקים בתנועה שעליהם איבד את השליטה, ובמקביל להניע מחדש ולהחיות במקומם גורמים אחרים בארגון, לצד קידום תוכניות נוספות, חברתיות ודתיות, לשיפור אחיזת הארגון בחברה השיעית בעיראק. בדיעבד, הכישלונות בבצרה ובמדינת א-סדר איפשרו לא-סדר להעביר את מרכז הכובד של פעילותו ושל פעילות הארגון לזירה הפוליטית ולקנות לעצמו מעמד של נציג לגיטימי בתוך הזרם הפוליטי המרכזי.
חזרה לפעילות והשתלבות בפוליטיקה העיראקית

ב-13 ביוני 2008 פרסם א-סדר מכתב שקבע שינוי אסטרטגי באופן הפעולה של הארגון בעיראק. א-סדר הצהיר כי הוא מחלק את צבא המהדי לשני אגפים מובחנים: האגף המרכזי, שהוגדר כ"אגף פוליטי", שיתרכז במתן שירותים חברתיים, ושיורכב מרוב נאמניו; ואגף קטן יותר שעיקר עיסוקו יוותר צבאי, שיהפוך ל"פלוגות מיוחדות" בשם "פלוגות היום המובטח" (ליווא אל-יום אל-מועוד) שיכלול לוחמי עילית מנוסים שמשימתם תהיה המשך ההתנגדות לכיבוש האמריקני.
בפברואר 2014 הודיע א-סדר שהוא פורש מהחיים הפוליטיים וסוגר את כל משרדי הזרם הסדרי למעט ארגוני הצדקה שלו. תוך מספר ימים הוא נשא נאום חוצב להבות שבו קרא לאל-מאלכי דיקטטור ועריץ, מתח ביקורת על הפרלמנט וגינה גם את מפלגתו על השחיתות הכלכלית שפשתה בשורותיה. כמו כן הודיע א-סדר שיפרק את המיליציה שלו מנשקה, וכשהחל בתהליך זה אף קרא למיליציות האחרות בעיראק ללכת בדרכו. אף על פי כן, פירוק המיליציה מנשקה לא הושלם מעולם.
כוונתו של א-סדר לסגת מהחיים הפוליטיים ומתפקידו בראשות צבא המהדי נדחקה בשל פלישתו של ארגון המדינה האסלאמית (דאעש) לעיראק. נפילת מוסול ביוני 2014 קלעה את עיראק למשבר ביטחוני עמוק ולסחרור פוליטי, וא-סדר הצטרף לאליטות הפוליטיות העיראקיות שקראו להקמת ממשלת חירום. הוא חידש את פעילותו של צבא המהדי תוך שינוי שמו ל"גדודי השלום", זאת במטרה לתת לארגון שם חדש בעל קונוטציה חיובית, ושילב אותו בארגון הגג המיליציוני אל-חשד א-שעבי. גיוס חירום של לוחמים שיעים מנוסים למיליציה התקיים במדינת א-סדר, בנג'ף ובבצרה וקיבל חיזוק מפתווה (פסק הלכה אסלאמי) של האייתוללה עלי סיסתאני, שקראה לכל עיראקי בעל יכולת להצטרף למאבק נגד דאעש.
המיליציה לקחה חלק ברבים מן הקרבות נגד מורדי המדינה האסלאמית ונותרה לפעול גם לאחר הכרעת הארגון ומיגורו מכל שטחיה של עיראק בדצמבר 2017 ועד לימינו. אחרי הכרעת המדינה האסלאמית וייצובה של המערכת הפוליטית העיראקית תחת שלטונו של ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי, הכריז א-סדר כי הוא מצטרף ליוזמתו של אל-עבאדי לפירוקן של כלל המיליציות השיעיות הכפופות לאל-חשד א-שעבי ולכינונה של ממשלת טכנוקרטים שתמגר את השחיתות מעיראק ותחזיר את הממשל העיראקי לפסים של תפקוד. גם כעת החל א-סדר בפירוקה של המיליציה ובשילוב אנשיה בכוחות הביטחון הממלכתיים של עיראק, אך תהליך זה מעולם לא הושלם. גם אחרי הבחירות הפרלמנטריות שהתקיימו בעיראק בשנת 2018 הוסיף א-סדר, שמפלגתו זכתה במרב הקולות בבחירות, לקרוא לכלל המיליציות להתפרק מנשקן ולהשתלב בכוחות הביטחון העיראקיים, אולם גם בשלב זה לא השלים את פירוק "גדודי השלום" עד תומו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Anthony H. Cordesman, Sadr and the Mahdi Army: Evolution, Capabilities, and a New Direction, The Center for Strategic and International Studies (CSIS), ‏August 4, 2008 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Phil Williams and Dan Bisbee, Jaish al-Mahdi in Iraq, PRISM | National Defense University, ‏May 24, 2016 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7  Mapping Militant Organizations, Mahdi Army, Center for International Security and Cooperation (CISAC), ‏April 2003 (באנגלית)
1 2 3  admin, The Return of Moqtada al-Sadr and the Revival of the Mahdi Army, Combating Terrorism Center at West Point, ‏2010-06-03 (באנגלית)
1 2  Andrew Buncombe and Patrick Cockburn, Iraq's death squads: On the brink of civil war, The Independent, ‏February 26, 2006
↑  איסתימראר אל-מוואג'האת פי אל-עמארה ואל-מאלכי ירסל ופדן אמניין לל-תחקיק (המשך ההתנגשויות באל-עמארה; אל-מאלכי שולח משלחת ביטחוניות לביצוע חקירות), באתר DW, ‏20 באוקטובר 2006 (בערבית)
↑  Promised Day Brigades, Mapping Militant Organizations, ‏November 1, 2008 (באנגלית)
↑  Qassim Abdul-Zahra, Iraqi Shiite cleric calls on pro-Iran militias to disband, join new government, Times of Israel, ‏18 בנובמבר 2021 (באנגלית)
↑  John Davison and Haider Kadhim, Deadly clashes rage in Baghdad in Shi'ite power struggle, Reuters, ‏30 באוגוסט 2022 (באנגלית)
דברי איתי יותר (שיר)

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
דברי איתי יותר הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן. השיר יצא לאור ב-13 במאי 2015, כסינגל השני מתוך אלבומו השלישי של גושן, דברי איתי יותר, על ידי חברות התקליטים יוניסל וטדי הפקות.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי גלעד שמואלי. השיר הוא בסגנון הפופ, המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, שציין את השיר בחיוב והעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
וידאו קליפ

ב-13 במאי 2015 העלה נתן גושן לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר, המציג בתוכו את עטיפת הסינגל. נכון ליוני 2024, מונה הצפיות של האודיו הרשמי עומד על כ-13.7 מיליון צפיות. ב-21 ביוני 2015, העלה גושן לערוץ היוטיוב שלו את הווידאו קליפ הרשמי לשיר, שבוים על ידי שחר רמו.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 18 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 6 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 9 |  |