stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יישוב
סוגי יישובים בישראל, על פי ההלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מ-9 בינואר 2014 > סוג היישובים על פי אופיים וגודל אוכלוסייתם

יישוב עירוני: יישוב שאוכלוסייתו מונה 2,000 תושבים או יותר, תאריך העדכון 10 בנובמבר 2016.
יישוב כפרי: יישוב שאוכלוסייתו מונה פחות מ-2,000 תושבים (גם אם אינו חקלאי ואינו בעל אופי כפרי). א. מושבים, מושבים שיתופיים וקיבוצים שבהם 2,000 תושבים או יותר מסווגים כיישובים עירוניים. ב. היישובים הכפריים מסווגים לצורות היישוב האלה: מושב, מושב שיתופי, קיבוץ, יישוב קהילתי, יישוב מוסדי ויישוב כפרי אחר.
מושב: יישוב כפרי המאורגן כאגודה שיתופית ויש לו זכות לנחלות חקלאיות (כמשמעות מונח זה ברשות מקרקעי ישראל). זהו יישוב של יחידות משפחתיות, אשר כל אחת מהן היא ישות כלכלית עצמאית. חלק מהייצור ומהמינהל הכלכלי הוא בידי האגודה השיתופית ורמת השיתוף נקבעת על ידי התושבים.
מושב שיתופי: יישוב כפרי שיתופי שבו הייצור והשיווק משותפים ואילו הצריכה מתנהלת באופן פרטי.
קיבוץ: יישוב כפרי שיתופי שבו הייצור, השיווק והצריכה מאורגנים על בסיס שיתופי.
יישוב קהילתי: יישוב כפרי המאוגד כאגודה שיתופית שאין לו זכות לנחלות חקלאיות, ותחומי הפעולה של האגודה השיתופית (היצרני, הצרכני, המוניציפלי והחברתי) והיקפה נקבעים על ידי התושבים.
יישוב מוסדי: מוסד עם מאפיינים של יישוב, שאינו כלול בתחום המוניציפלי של יישוב אחר (יישוב מוסדי עשוי לכלול מספר מוסדות), כדוגמת בית ברל.
יישוב כפרי אחר: יישוב כפרי המונה פחות מ-2,000 תושבים ואינו מושב, מושב שיתופי, קיבוץ, יישוב מוסדי או יישוב קהילתי.
סוגי יישובים בישראל, על פי ההלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מ-9 בינואר 2014 > סוג היישובים על פי דת תושביו

יישוב מעורב: יישוב שבו רוב מכריע של תושבים יהודים ומיעוט ניכר של תושבים ערבים. בקבוצה זו נכללים שמונה יישובים עירוניים: ירושלים, תל אביב יפו, חיפה, עכו, רמלה, לוד, מעלות תרשיחא, נוף הגליל (מ-1983) ויישוב כפרי אחד נווה שלום (מ-1985). היישובים המעורבים נכללים הן ביישובים היהודיים והן ביישובים הלא יהודיים. בכלל היישובים במדינה הם נכללים פעם אחת בלבד.
יישוב לא יהודי: יישוב שרוב תושביו אינם יהודים.
יישוב יהודי: יישוב שרוב תושביו יהודים.
שימושים אחרים

המילה "יישוב" משמשת גם לתיאור פעולת האכלוס בתושבים (למשל: יישוב ארץ ישראל).
המונח היישוב, המשמש לציון היישוב היהודי או היישוב העברי בארץ, קשור גם הוא במונח "התיישבות" ונגזר מאותו שורש.
הערות שוליים

↑  רשימת היישובים בישראל, ארכיון המדינה, תיק פר-334/9, 31 דצמבר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531198505171  GND: 4054858-2  HDS: 007854  LCCN: sh85062894  NARA: 10640324  NKC: ph122336 
נוף עירוני מלוס אנג'לס.
נוף כפרי באוקראינה.
נוף מקיבוץ רמת הכובש.
הכפר הבדואי ערב אל נעים.
אלן טרנן

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1839 רוצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 באפריל 1914 (בגיל 75) פולהאם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  פורטסמות' 
 בן או בת זוג:  George Wharton Robinson (1876–ערך בלתי־ידוע)   צ'ארלס דיקנס 
 
אלן לולס טרנן (באנגלית: Ellen Lawless Ternan;‏ 3 במרץ 1839 – 25 באפריל 1914) ידועה גם בשמות נלי טרנן או נלי רובינסון, הייתה שחקנית אנגלייה שמוכרת בעיקר מהיותה המאהבת של צ'ארלס דיקנס.
בתיאטרון ובטלוויזיה

ב-2007 הועלה המחזה "נל הקטנה" מאת סיימון גריי על חייה של טרנן בתיאטרון המלכותי בבאת'. את המחזה ביים סר פיטר הול ואת דמותה של טרנן גילמה לואיז ברילי. פרשת האהבים תועדה בדוקודרמה "דיקנס" ב-BBC בשנת 2002, וב-"Dickens' Secret Lovers" בערוץ 4 בשנת 2008 בהגשתו של צ'ארלס דאנס ובכיכובם של איימי שילס בתפקיד טרנן ודייוויד הייג בתפקיד דיקנס. דמותה של טרנן מופיעה גם ברומן "דרוד" מאת דן סימונס.
ב-2013 יצא לאקרנים הסרט "האישה הנעלמת" אודות מערכת היחסים בין טרנן לדיקנס. פליסיטי ג'ונס גילמה את דמותה של טרנן, ורייף פיינס שיחק בתפקיד דיקנס. הפרש הגילים בין השחקנים, 21 שנה, דומה להפרש הגילים שהיה בין טרנן ודיקנס.
הרומן בן 13 השנים בין דיקנס לטרנן היה הנושא במחזה מוזיקלי בשם "דיקנס ונלי" מאת ברברה זין קריגר והמלחין צ'ארלי גרינברג.
לקריאה נוספת

Storey, Gladys (1939), Dickens and Daughter, Frederick Muller, London.
Nisbet, Ada (1952), Dickens and Ellen Ternan, University of California Press, ISBN 0-520-00946-0.
Aylmer, Felix (1959), Dickens Incognito, Rupert Hart-Davis, London.
Longley, Katherine M (1985), The Real Ellen Ternan, The Dickensian, vol 81, London.
Tomalin, Claire (1990), The Invisible Woman: The Story of Nelly Ternan and Charles Dickens, Penguin Books, ISBN 0-14-012136-6.
The Ternan family papers (description), Senate House Library, University of London.
Felicity Finch, ‏The secret affair that almost ruined Dickens, The Telegraph, 16 June 2008
Claire Tomalin, 'Ternan, Ellen Lawless (1839–1914)', Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004; online edn, Jan 2008 accessed 8 Feb 2012
Slater, Michael (2012), The Great Charles Dickens Scandal, Yale University Press, ISBN 978-0-300-11219-1.
הערות שוליים

↑  The Invisible Woman, Claire Tomalin, p.53
↑  Claire Tomalin, The Invisible Woman, p 72-73
↑  Claire Tomalin, The Invisible Woman, p.102
↑  Description of Ternan family papers
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431815005171  PLWABN: 9810695249205606  BnF: cb12268092f (data)  GND: 121732592  ISNI: 0000 0000 3274 5657  LCCN: n90672690  NTA: 081096402  SNAC: w6476t14  SUDOC: 031471293  VIAF: 18086500   WorldCat (עם VIAF): 18086500
יום רביעי

אלוהים בורא את גופי השמיים כדי לסמן את הזמנים.
יוֹם רְבִיעִי הוא היום הרביעי מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה וכן בתקן ISO 8601 הוא היום השלישי בשבוע (לפי קביעה ש'שבוע' מתחיל ביום העבודה הראשון). בחלק מהמדינות המוסלמיות יום רביעי הוא היום האחרון בשבוע העבודה.
בעולם

בשפות הגרמאניות השם נגזר משמו של האל הנורדי, אודין – שמבוטא בגרמנית 'ווטאן' (כתיב: Wodan). וכך גם בשפה האנגלית, השם 'Wednesday' נשתרש מאותו מקור נורדי שבאנגליה של טרום הנצרות Woden, ומהווה שיבוש של Woden's Day, בהולנדית Woensdag, ו-Onsdag בשוודית.
דווקא בגרמנית עצמה נקרא יום רביעי בשם Mittwoch (מילולית: אמצע השבוע). שם זה החליף את השם המקורי Wodanstag במאה העשירית לספירה. "אמצע השבוע" הוא שמו של יום רביעי גם בפינית (Keskiviikko), באיסלנדית וביידיש (מיטוואָך).
שמו של היום ברוסית הוא סְרֶדָה (במקור: Среда), שמשמעותו "אמצע", וכך גם בשפות סלאביות אחרות, כגון צ'כית (středa).
בבסקית הוא נקרא אַשְׂטֶאַסְקֶנַה (asteazkena: סוף השבוע).
בהינדית השם הוא Budhvar, ונגזר מ-Budh, שמו ההודי של כוכב לכת חמה.
בארצות המזרח הקרוב השם הוא "היום הרביעי". כך בערבית يوم الأربعاء (יַוּם אלארבִּעאא), בעברית, ביוונית (Τετάρτη, "טֶטַארְטִי") ובשפות אחרות. בפורטוגזית Quarta-feira משמעותו "יום-החג הרביעי": ימי השבוע נקראים על שם שבעת ימי הפסחא
בדתות
בעולם > ביהדות

שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך (ספר בראשית, פרק א', פסוקים י"ד–י"ט) כיום שבו נבראו השמש והירח:
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים, יְהִי מְאֹרֹת בִּרְקִיעַ הַשָּׁמַיִם, לְהַבְדִּיל, בֵּין הַיּוֹם וּבֵין הַלָּיְלָה; וְהָיוּ לְאֹתֹת וּלְמוֹעֲדִים, וּלְיָמִים וְשָׁנִים. וְהָיוּ לִמְאוֹרֹת בִּרְקִיעַ הַשָּׁמַיִם, לְהָאִיר עַל-הָאָרֶץ; וַיְהִי-כֵן. וַיַּעַשׂ אֱלֹהִים, אֶת-שְׁנֵי הַמְּאֹרֹת הַגְּדֹלִים: אֶת-הַמָּאוֹר הַגָּדֹל, לְמֶמְשֶׁלֶת הַיּוֹם, וְאֶת-הַמָּאוֹר הַקָּטֹן לְמֶמְשֶׁלֶת הַלַּיְלָה, וְאֵת הַכּוֹכָבִים. וַיִּתֵּן אֹתָם אֱלֹהִים, בִּרְקִיעַ הַשָּׁמָיִם, לְהָאִיר, עַל-הָאָרֶץ. וְלִמְשֹׁל, בַּיּוֹם וּבַלַּיְלָה, וּלְהַבְדִּיל, בֵּין הָאוֹר וּבֵין הַחֹשֶׁךְ; וַיַּרְא אֱלֹהִים, כִּי-טוֹב. וַיְהִי-עֶרֶב וַיְהִי-בֹקֶר, יוֹם רְבִיעִי.
מסיבה זו תחילת שנה חדשה וארבע התקופות בלוח השנה במגילות קומראן היא תמיד ביום רביעי.
יום רביעי מוזכר גם במשנה, מסכת כתובות, פרק א', משנה א' המחייבת לקיים טקסי נישואים ביום הרביעי, כאשר האישה היא בגדר בתולה. דין זה אינו נוהג בימינו. באופן דומה, באסטרולוגיה (ובמקומות שונים בתנ"ך) השמש משולה לחתן ולאב, והירח לכלה ולדמות האם.
בכמה עניינים הלכתיים ימי השבוע החל מיום רביעי משתייכים לשבת הבאה.
בעולם > בתרבויות אחרות

הנוצרים הקווייקרים מכנים את יום רביעי Fourth Day, בכדי להימנע משימוש במקור הפגאני של השם.
ראו גם

יום רביעי השחור – מספר תאריכים שכונו כך
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ג', עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ע"ז, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ו, עמוד א'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4275826-9
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת

שאלת השבת ואופן שמירתה העסיקה את החברה הלאומית המתגבשת עוד בזמן המנדט הבריטי. בתקופה זו התפתחו מספר הסדרים ששימשו כבסיס לעקרון הסטטוס קוו. במסגרת ההסדר הוסכם שהשבת תישמר בכל המוסדות הלאומיים, וכן הותקנו תקנות שהבטיחו את השבתת המסחר והמלאכה בשבת.
בשנת 1951 נחקק "חוק שעות עבודה ומנוחה", האוסר על העסקת יהודים בשבת.
סוגיית השבת השנויה במחלוקת עולה פעמים רבות על סדר היום הפוליטי והציבורי בין הדתיים לחילוניים, ומבליטה את הניגודים בין הציבורים השונים. עם זאת, הדעות מורכבות ובקרב זרמים שונים ישנן מגוות דעות בנושא השבת.
המערכת הפוליטית נוהגת בסוגיית השבת בדפוסים מובהקים של דמוקרטיה הסדרית, כשהיא מתאפיינת בהתייחסות אגבית למעמד השבת בחקיקה הראשית, וכן בהאצלת סמכויותיה. לעצירת שחיקה הדרגתית בסטטוס קוו, נעשו ניסיונות, בעיקר מצד המפלגות הדתיות, לחוקק חוק שבת ארצי.
יום מנוחה רשמי

במכתב ששלח ביוני 1947 דוד בן-גוריון, אז ראש הסוכנות היהודית, לאגודת ישראל ונודע לימים כמכתב הסטטוס קוו בו הוסדרו לראשונה יחסי דת ומדינה בישראל, נכתב בנוגע לשבת כי "ברור שיום המנוחה החוקי במדינה היהודית יהיה יום השבת, כמובן מתוך מתן רשות לנוצרים ובעלי דת אחרת לשבות ביום החג השבועי שלהם". עם קום המדינה, נקבעה בסעיף 18א לדבר החקיקה הראשון של מדינת ישראל, פקודת סדרי השלטון והמשפט, הוראה בדבר קביעת השבת כיום המנוחה הרשמי במדינה, לצד מועדי ישראל. סעיף זה בפקודה לא הופיע בה בתחילה והוא צורף לה זמן קצר לאחר הקמת המדינה בשל מחאת המנהיגים הדתיים בישיבה השלישית של מועצת המדינה הזמנית. באופן סמלי הסעיף אף הוחל למפרע מליל שבת, ו' אייר תש"ח (15 במאי 1948). חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי (חוק הלאום) שנחקק ביולי 2018 אף עיגן בחוק יסוד את מעמד השבת כיום המנוחה הרשמי של ישראל.
הגדרת יום מנוחה רשמי קבוע בחוק נהוגה כיום בחלק ממדינות העולם, ובדרך כלל מדינות המגדירות יום ספציפי בשבוע כיום המנוחה הרשמי שלהן קובעות אותו, כמו ישראל, בהתאם ליום המנוחה הנהוג בדת במסורת של מרבית האזרחים במדינה. במרבית מדינות העולם המפותח נהוג שבוע עבודה של חמישה ימים וסוף שבוע בן יומיים. בחלק מהמדינות עדיין נחשב יום ראשון ל"יום מנוחה", ובחלק ממדינות אלו אף מוגדרות בחוק הנחיות מיוחדות המחריגות יום זה, אם כי לא בכולן. מדינות אחרות מסתפקות בקביעת חובה על המעסיק להעניק לעובד יום מנוחה, אך אינן קובעות את היום שבו יקבל העובד את יום המנוחה שלו ומשאירות זאת למשא ומתן שבין העובד והמעסיק. במרבית המדינות המפותחות סוף השבוע חל בימים שבת וראשון, ימי המנוחה של
הדתות היהודית והנוצרית. סוף שבוע זה קיים גם במדינות המזרח הרחוק שהעתיקו אותו ממדינות המערב.
עבודה בשבת

סעיף 9 לחוק שעות עבודה ומנוחה אוסר להעביד עובד מתחת לגיל 18 ביום מנוחתו השבועית (שהוא שבת ליהודים, ויום שישי, שבת או ראשון לבני דתות אחרות) אלא אם הותר על פי האמור בסעיף 12 בחוק. כמו כן, כדי למנוע אפליה, החוק אוסר על מעסיק לסרב להעביד אדם מכיוון שאינו מוכן לעבוד ביום המנוחה שלו כפי שמחייבת אמונתו. בסעיף 12 נכתב כי לשר העבודה יש סמכות להתיר העבדת עובד ביום המנוחה במקרים שבהם הפסקת העבודה ביום המנוחה תביא לפגיעה קשה בענייני הגנת המדינה, ביטחון הגוף או הרכוש או פגיעה חמורה בכלכלה. בשנת תשכ"ט נוסף לחוק סעיף 9א, הקובע שבשבת "לא יעבוד בעל בית מלאכה בבית מלאכתו, ולא בעל מפעל תעשייה במפעלו, ולא יסחר בעל חנות בחנותו".
החוק מוציא מתחולתו שוטרים, סוהרים, ימאים ודייגים, אנשי צוות אוויר, עובדי מדינה מסוימים ועובדים בתפקידים הדורשים מידה מיוחדת של אמון אישי ועובדים שאי אפשר לפקח על שעות עבודתם - את כל אלה מותר להעביד בשבת. בנוסף הוציא שר הכלכלה היתרים להעבדה בשבת לעובדים בבתי מלון, בתי חולים ומסעדות, עובדי שמירה ועוד.
עובד יהודי מעל גיל 18 שהביע הסכמה אישית לעבוד בשבת, רשאי להיות מועסק ביום המנוחה בהתאם לרצונו על פי חוק, בכפוף לתשלום שכר בהיקף 150% מיום עבודה רגיל.
על מטרתו של האיסור על העסקת יהודי בשבת כתב נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר:
בקביעת העיקרון של קיום יום מנוחה שבועי והועדתו בשבת חתר המחוקק להגשים שתי מטרות משולבות: ראשית, מטרה חברתית, לפיה ראוי לייחד יום מנוחה שבועי לכל אדם כדי שיוכל לנוח בו ממלאכתו, לשהות עם משפחתו או בחברת ידידים ולהתפנות לנופש ולבידור לפי בחירתו והעדפותיו. כן נועד יום המנוחה להגן על בריאותו של העובד ולהבטיח תנאי עבודה הוגנים. שנית, הועדת המנוחה בשבת נעשתה על רקע ציווי ההלכה ומסורת ישראל.
לרוב, החוק אינו נאכף. בחודש אוגוסט 2015 פסק בית הדין לעבודה בתל אביב שקיום כדורגל מקצועני בשבת מנוגד לחוק שעות עבודה ומנוחה, האוסר העבדת יהודי בשבת. שרת הספורט מירי רגב החליטה למנות ועדה לבחינת הנושא, והיועץ המשפטי לממשלה אישר להמשיך במשך 60 ימים את ההימנעות של משרד הכלכלה מאכיפת החוק במגרשי הכדורגל. שר העבודה חתם ביום 25 במרץ 2018 על היתר כללי לעבודה בשבת בקשר למשחקי כדורגל.
על פי סקר של הלמ"ס משנת 2009, 59% מהאוכלוסייה היהודית בישראל בעד הימנעות מעבודה בשבת (למעט שירותי חירום), כאשר בנושא תומכים 97% מהחרדים, 91% מהדתיים, 85% מהמסורתיים-הדתיים, 62% מבין המסורתיים-לא כל כך דתיים, 33% מהחילונים.
ספורט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בישראל מתקיימים עוד משנותיה הראשונות משחקים ותחרויות ספורט בשבת. בענפים שונים חלק מהתחרויות מתקיימות באמצע השבוע אך תחרויות מרכזיות מתקיימות ברובן בשבת, מה שמדיר ספורטאים דתיים מתחרויות ספורט. בכדורסל למשל, בדרך כלל לא מתקיימים משחקים בשבת, רק לעיתים נדירות אך גם במקרים אלו מדובר לרוב במוצאי שבת. הן אצל קבוצות מקצועניות והן אצל קבוצות חובבניות. ולכן הענף כולל ספורטאים דתיים-לאומיים בכמות גדולה יחסית.[דרוש מקור] בחלק מהענפים, עתרו ספורטאים שונים למוסדות המדינה נגד קיום תחרויות ספורט בשבת, על מנת לאפשר להם להשתתף בתחרויות.
על פי סקר של הלמ"ס משנת 2009, 62% אחוזים מהאוכלוסייה היהודית בישראל תומכת בקיום אירועי ספורט בשבת, כאשר בנושא תומכים 89% מבין החילונים, 73% מבין המסורתיים-לא כל כך דתיים, 38% מהמסורתיים-הדתיים, 13% מהדתיים.
ספורט > כדורגל בשבת

החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 החלה נסיגה במספר משחקי הכדורגל בשבת בישראל. הסיבה העיקרית לכך הן זכייני השידור והטוטו אשר העדיפו פיזור של המשחקים על כמה ימים[דרוש מקור]. כך שמאז הקמת ליגת העל במתכונתה הנוכחית בשנת 1999, משוחקים מרבית המשחקים לאחר צאת השבת או בימים ראשון ושני. כאשר אצל מעט קבוצות אשר להן אחוז גדול של אוהדים שומרי שבת כמו בית"ר ירושלים הקבוצה לא משחקת כלל במהלך השבת, וכמוה גם הפועל באר שבע במשחקי הבית שלה. למרות זאת, משחקי הליגה הלאומית בכדורגל אשר משוחקים בשישי בצהריים בחודשי החורף מסתיימים לאחר כניסת שבת. משחקי הבית של נבחרת ישראל אם מתקיימים בסופי שבוע, מתקיימים בשישי בצהריים או במוצאי שבת, אף על פי שבחלק מהמקרים ההגעה למשחק במוצאי שבת או חזרתו בשישי בצהריים לא מתאפשרים ללא חילול שבת.
בשנת 2015 עתרה הסתדרות העובדים הכללית החדשה לבית הדין לעבודה בתל אביב לביטול משחקי הליגה הלאומית בכדורגל בימי שבת וחג, בהיעדר היתר ממשרד העבודה להעסקת יהודים בשבתות וחגים בתחום הספורט. מינהלת הליגה בתגובתה הודיעה כי ביקשה מהמשרד היתר כללי להעסקת העובדים הנדרשים, וכי עד לקבלת היתר חוקי משחקי הליגה לא יתקיימו בשבתות וחגים. הודעתה קיבלה תוקף של פסק דין. בהמשך לכך הקימה שרת התרבות והספורט, מירי רגב, את "הוועדה הבין משרדית לבחינת קיום משחקים בשבת", ברשות מנכל משרד התרבות והספורט, ובהשתתפות ארבעה נציגים נוספים מטעם המשרד, נציג אגף התקציבים באוצר ונציג משרד המשפטים. מסקנות הביניים של הוועדה היו, שישנן חלופות אפשריות, אך הן דורשות משאבים רבים (למשל הקמת אצטדיונים נוספים). לכן יש לשמור על הסטטוס קוו הקיים בארץ בנושא הספורט המקצועני בשבת, מראשיתו בארץ ישראל. בשנת 2018 חתם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חיים כץ, על היתר להעסקת עובדים במנוחה השבועית לצורך משחקי כדורגל.
שידורי טלוויזיה

ב־1969 התחוללה סערה ציבורית סביב שידורי הטלוויזיה בשבת, כאשר מליאת רשות השידור החליטה להרחיב את שעות השידור היומיות ולעבור לשדר בטלוויזיה הישראלית (הערוץ היחיד שפעל בישראל באותה עת) מארבעה ימי שידור לשידורים יומיים, כולל ימי שישי ושבת, החל מחודש נובמבר באותה השנה. במסגרת המשא ומתן להרכבת הממשלה לאחר הבחירות לכנסת השביעית שנערכו באוקטובר באותה שנה, דרשו נציגי המפלגות הדתיות להקפיא את פתיחת השידורים המתוכננים לליל שבת. בשבוע הראשון של נובמבר, שבו החלו השידורים היומיים, התחוללה מהומה סביב הסוגיה. בסופו של דבר החליטה ראש הממשלה גולדה מאיר להיענות באופן זמני לדרישת הדתיים, ולהקפיא את פתיחת השידורים בליל שבת. עו"ד יהודה רסלר עתר לבג"ץ בתביעה להורות לרשות השידור לשדר בשבת, אך נדחה בנימוק שאין ברשותו מקלט טלוויזיה ולכן אין הוא נפגע ישירות ממדיניות השלטונות. הוא צרף אליו את גיסו שיש לו מקלט, וביום שישי בשעות בין ערביים הגיעו לירושלים, לביתו של השופט צבי ברנזון שהיה שופט תורן. לאחר דיון של שלוש שעות בביתו – הוציא ברנזון צו על תנאי כנגד האיסור לשדר בשבת, והשידורים נפתחו כבר באותו ערב.
מסוף שנות השבעים ועד לעשור השני של המאה ה-21 שידורי הפריים טיים בשישי בערב יועדו לתוכניות אירוח, בידור, וריאלטי מרובות תקציבים שניצלו את הצפייה המשפחתית בשעות הערב של שישי בערב, עם זאת החל מהעשור השני של המאה ה-21 חלה נסיגה במדרוג של תוכניות אלו. ולכן מאז, הצפי מהתוכניות המשובצות לשישי בערב הוא לרייטינג בינוני יותר, ולכן תוכניות אלו מיועדות לקהל מצומצם יותר. וזאת מפני ששיקולי המדרוג כוללים אוכלוסייה מסורתית ודתית-לאומית, ואצל אוכלוסייה חילונית המגמה היא לבלות בשישי בערב מחוץ לבית או לצפות בשירותי סטרימינג כמו נטפליקס. מה שהוריד את הכדאיות להשקעה בתוכניות אלו.
ראו גם

הקונגרס הציוני העולמי ה-19
חוק ההסמכה (שבת)
בג"ץ מירון נגד שר העבודה
ישראל חופשית
מיזמי תחבורה ציבורית הפועלת בשבתות
גבריאל פיירנה

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1863 צרפת (1794–1815, 1830–1958) מץ, הקיסרות השנייה
 פטירה:  17 ביולי 1937 (בגיל 73) הרפובליקה הצרפתית השלישית פיניסטר, הרפובליקה הצרפתית השלישית
 שם לידה:  Henry Constant Gabriel Pierné 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 עיסוק:  מלחין, מנצח, פסנתרן
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב, עוגב 
 צאצאים:  Jean Pierné 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1900)  אביר דרגה ראשונה במסדר אולב הקדוש  מסדר הכתר הרומני  מפקד בלגיון הכבוד (12 בינואר 1935)  פרס רומא (1882)  קצין בלגיון הכבוד (13 בינואר 1926)  מפקד במסדר לאופולד  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:  
 
אנרי קונסטן גבריאל פיירנה (בצרפתית: Henri Constant Gabriel Pierné;‏ 16 באוגוסט 1863 – 17 ביולי 1937) היה מלחין, מנצח ופסנתרן צרפתי.
ביוגרפיה

פיירנה נולד במץ. בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1871 ומעבר העיר מץ לשליטת הקיסרות הגרמנית עברה משפחתו לפריז. הוא למד בקונסרבטואר של פריז וב-1882 זכה בפרס רומא. עם מוריו בקונסרבטואר נמנו אנטואן מרמונטל, סזר פרנק וז'יל מאסנה.
הוא שימש כנגן עוגב בבזיליקת קלוטילדה הקדושה בפריז עם מותו של פרנק ובמקומו בין השנים 1890 ל-1898. משנת 1910 מונה למנצח תזמורת קולון.
הוא ניצח, בין היתר, על הבכורה העולמית של "ציפור האש" מאת איגור סטרווינסקי ב-25 ביוני 1910. הוא סיים את תפקידו ב-1933 והוחלף על ידי פול פאריי.
ב-1924 נבחר לחבר האקדמיה לאמנויות היפות.
פיירנה נפטר בפיניסטר בגיל 73 ונקבר בפר לשז.
הערות שוליים

↑  גבריאל פיירנה, באתר Wise Music Group
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282696105171  PLWABN: 9810670391505606  BIBSYS: 98046681  BNE: XX1380340  BnF: cb13898480b (data)  CiNii: DA09597354  GND: 11945551X  ISNI: 0000 0001 1021 3059  LCCN: n79072704  LNB: 000041087  Léonore: 297763  MusicBrainz: 4c1958b2-d09b-45ae-99b9-26047180ca28  NKC: jn19990006553  NLK: KAC199621693  NTA: 08743086X  SELIBR: 286684  SNAC: w6sb4d71  SUDOC: 028669827  Trove: 1068722  VIAF: 12492499   WorldCat (עם VIAF): 12492499
גריגורי לנדסברג

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1890 (יוליאני) וולוגדה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 בפברואר 1957 (בגיל 67) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מוסדות:  אוניברסיטת מוסקבה 
 תלמידי דוקטורט:  עמנואל פבלינסקי 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור לנין 
 
גריגורי לנדסברג (ברוסית: Григорий Самуилович Ландсберг‏; (ב-22 בינואר 1890, וולוגדה - 2 בפברואר 1957, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי.
קורות חיים

לנדסברג נולד בשנת 1890 בוולוגדה למשפחה יהודית. בשנת 1908 הוא סיים לימודי בית ספר עם מדליית זהב. לנדסברג החל לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה שנת 1913. הוא המשיך באוניברסיטת ללימודי תואר שלישי. בשנים 1918–1920 הוא היה מלמד באומסק. בהמשך הוא חזר למוסקבה והיה מלמד במספר מוסדות להשכלה גבוהה. בשנת 1923 מונה לפרופסור.
לנדסברג עסק במחקרים בתחום אופטיקה. בשנת 1928 ביחד עם לאוניד מנדלשטם הוא גילה תופעת פיזור ראמאן. בשנת 1934 הוא התחיל לעבוד במכון לבדב לפיזיקה.
במהלך מלחמת העולם השנייה לנדסבר פעל לפיתוח שיטות לניתוח ספקטרלי של מתכות.
זמן קצר לאחר הקמת מכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה לנדסברג התחיל ללמד בו ועבד במכון עד לשנת 1957.
בשנת 1946 לנדסברג התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. לנדסברג חתם על "מכתב 300" בגנות תאוריה של טרופים ליסנקו.
לנדסברג היה העורך הראשי של "ספר בסיסי ללימוד פיזיקה" ב-3 כרכים. הספר תואם את תוכנית לימודי פיזיקה בבית ספר. בשנת 2013 יצאה לאור מהדורה ה-13 של ספר לימוד זה.
על פעילותו לקידום המדע הוא קיבל פרס ברית המועצות (1941), ופעמיים עיטור לנין.
לנדסברג נפטר בשנת 1955 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
ג'ון בונר

ג'ון וודרו בונר (באנגלית: John Woodrow Bonner; 16 ביולי 1902 –  28 במרץ 1970) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ה-13 של מדינת מונטנה מ-1949 עד 1953. טרם כהונתו כיהן כתובע הכללי של מונטנה בין השנים 1941–1942. הוא מושל מונטנה הראשון שנולד במאה ה-20.
ביוגרפיה

בונר נולד בביוט שבמונטנה, ולמד בבית הספר התיכון שבעיר. הוא השלים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת המדינה של מונטנה, אשר ידועה בהווה כאוניברסיטת מונטנה במיזולה. ב-3 בפברואר 1929 נישא לג'וזפין מרטין, ולזוג נולדו חמישה ילדים: ג'ו, ג'קי, בילי, פאט וטום.
בונר שימש כיועץ המשפטי של מועצת הכבישים של מונטנה בשנים 1929–1936, ולאחר מכן עבד כעורך דין עבור מועצת הרכבות והשירות הציבורי בין 1936 ל-1940. בשנת 1941 נבחר לתובע הכללי של מונטנה, אך בשנת 1942 התגייס לצבא ארצות הברית בדרגת מייג'ור כדי לשרת במלחמת העולם השנייה. הוא התקדם לדרגת קולונל ועוטר במספר עיטורים על שירותו הצבאי.
בשובו מהמלחמה, התמודד בונר על תפקיד מושל מונטנה בבחירות 1948. הוא ניצח בבחירות המקידמות של המפלגה הדמוקרטית ארבעה מועמדים אחרים עם 37.32%, ובבחירות הכלליות גבר על המושל הרפובליקני המכהן סם פורד לאחר שגרף 55.73% מקולות הבוחרים. בשנת 1952 התמודד לכהונה שנייה, אך הפסיד בפער קטן לחבר הסנאט של מונטנה ג'. הוגו ארונסון.
לאחר מכן ניסה שוב את מזלו בפוליטיקה המדינתית. בשנת 1956 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד המושל, אך הפסיד לארנולד אולסן, שהפסיד בבחירות הכלליות לארונסון. בנובמבר 1960 ניסה להיבחר אל הסנאט של ארצות הברית כמחליפו של הסנאטור הפורש ג'יימס אדוארד מארי, אך בפריימריז הדמוקרטיים הפסיד לחבר הקונגרס לי מטקאלף, שנבחר מאוחר יותר לסנאט וכיהן שם במשך 30 שנה.
בשנת 1968 מונה בונר לשופט בבית המשפט העליון של מונטנה, תפקיד בו כיהן עד מותו ב-28 במרץ 1970. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שבווירג'יניה.
הערות שוליים

↑  Report of the Official Canvass of the Vote Cast at the Primary Election Held in the State of Montana, July 20, 1948, מאורכב ב-Wayback Machine (באנגלית)
↑  Official Montana General Election Returns, November 2, 1948, מאת מזכיר המדינה של מונטנה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n00074316  SNAC: w60s0c1r  VIAF: 65239356   WorldCat (עם VIAF): 65239356
גודלו ביירון

גודלו אדגר ביירון (באנגלית: Goodloe Edgar Byron; 22 ביוני 1929 –  11 באוקטובר 1978) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד בין השנים 1971–1978.