stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואנדנה שיווה

| --- | --- |

ואנדנה שיווה, 2014
 לידה:  5 בנובמבר 1952 (בת 72) דהראדון, הודו 
 מדינה:  הודו 
 השכלה:  אוניברסיטת מערב אונטריו  אוניברסיטת גואלף  אוניברסיטת פנג'אב  St. Mary's Convent High School 
 מעסיק:  Indian Institute of Science, Bengaluru, Indian Institute of Management Amritsar 
 השקפה דתית:  הינדואיזם 
 פרסים והוקרה:  פרס הקיום הנכון (1993)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פומפאו פברה (3 ביוני 2024)  זכוכית ההיגיון (2012)  100 נשים (BBC) (2019)  פרס הכוכב הכחול (2007)  MIDORI Prize for Biodiversity (2016)  פרס תומאס מרטון (2011)  מלגת השלום של לנון-אונו (2008)  פרס השלום של סידני (2010)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פריז נאנטר (2010)  פרס פוקואוקה לתרבות אסיה (2012)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פירנצה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טורונטו 
 www.vandanashiva.com
 
ואנדנה שיווה (בהינדי: वंदना शिवा; נולדה ב-5 בנובמבר 1952) היא פעילה סביבתית, חוקרת, סופרת ואקו-פמיניסטית הודית. היא ידועה במיוחד בזכות הפעילות הענפה שלה לאורך השנים בקידום חקלאות בת קיימא ושמירה על זכויות האיכרים בהודו.
שיווה היא מבקרת חריפה של חקלאות תעשייתית ושימוש בהנדסה גנטית בחקלאות ובתעשיית המזון אשר לטענתה נותנות תעדוף למקסום רווחים, ופוגעות במגוון הביולוגי, פוגעות בסביבה, ומקשות על החקלאים הקטנים לשרוד. שיווה מתנגדת נחרצות לרישום פטנטים על זרעים שמשמשים כדי לאסור על איכרים לשמור בעצמם זרעים לעונת הזריעה הבאה, מה שמביא לתלות בחברות הענק ומכביד את העול הכלכלי על האיכרים.
שיווה כתבה לאורך השנים מעל ל-20 ספרים העוסקים בנושאים כמו מגוון ביולוגי, זכויות קניין רוחני, חקלאות בת קיימא ויחסי הגומלין בין הטבע לאדם.
בשנת 1991 ייסדה שיווה את תנועת נבדניה (Navdanya) אשר מסייעת לחקלאים הודים לגדל מזון אורגני, מקדמת את המצב בו החקלאים ההודים ישתמשו בזרעים מקומיים בהם נעשה שימוש בהודו במשך מאות שנים, ופועלת להוביל לכך שהחקלאים בהודו לא יוכלו לבסוף רק לרכוש זרעים יקרים שנמכרים להם על ידי תאגידים שונים. לאורך השנים שיווה הקימה מעל למאה בנקי זרעים ברחבי הודו אשר מאפשרים לחקלאים בהודו להמשיך להשתמש בזרעים המקומיים, ובאופן זה לשמור על המגוון הביולוגי הקיים בהודו ולהתנגד לשליטה תאגידית על החקלאות ההודית.
בשנת 1993 קיבלה שיווה את פרס הקיום הנכון אשר ניתן לה כהוקרה על תמיכתה בחקלאים הקטנים בהודו ועל קידום חקלאות בת קיימא.
שיווה היא מבקרת חריפה של חקלאות תעשייתית ושימוש בהנדסה גנטית בחקלאות ובתעשיית המזון אשר לטענתה נותנות תעדוף למקסום רווחים, ופוגעות במגוון הביולוגי, פוגעות בסביבה, ומקשות על החקלאים הקטנים לשרוד. שיווה מתנגדת נחרצות גם לרישום פטנטים על זרעים, ומזהירה מכך שהדבר עלול לאלץ את החקלאים בעתיד להיות תלויים בתאגידים על מנת שיורשו להשתמש בזרעים.
ביבליוגרפיה

| שם הספר | שנת הוצאה | מוציא לאור |
| --- | --- | --- |
| Social Economic and Ecological Impact of Social Forestry in Kolar | 1981 | Indian Institute of Management Bangalore |
| Chipko: India's Civilisational Response to the Forest Crisis | 1986 | Indian National Trust for Art and Cultural Heritage |
| The Chipko Movement Against Limestone Quarrying in Doon Valley | 1987 | Lokayan Bulletin |
| Staying Alive: Women, Ecology and Survival in India | 1988 | Zed Press |
| The Violence of the Green Revolution: Ecological Degradation and Political Conflict in Punjab | 1989 | Natraj Publishers |
| Ecology and the Politics of Survival: Conflicts Over Natural Resources in India | 1991 | Sage Publications |
| Biodiversity: Social and Ecological Perspectives | 1992 | Zed Press |
| Women, Ecology and Health: Rebuilding Connections | 1993 | Dag Hammarskjöld Foundation and Kali for Women |
| Monocultures of the Mind: Biodiversity, Biotechnology and Agriculture | 1993 | Zed Press |
| Ecofeminism | 1993 | Fernwood Publications |
| Close to Home: Women Reconnect Ecology, Health and Development Worldwide | 1994 | Earthscan |
| Biopolitics | 1995 | Zed Books |
| Biopiracy: The Plunder of Nature and Knowledge | 1997 | South End Press |
| Stolen Harvest: The Hijacking of the Global Food Supply | 2000 | South End Press |
| Tomorrow's Biodiversity | 2000 | Thames and Hudson |
| Patents, Myths and Reality | 2001 | Penguin India |
| Water Wars: Privatization, Pollution, and Profit | 2002 | South End Press |
| India Divided | 2005 | Seven Stories Press |
| Globalization's New Wars: Seed, Water and Life Forms | 2005 | Women Unlimited |
| Earth Democracy: Justice, Sustainability, and Peace | 2005 | South End Press |
| Manifestos on the Future of Food and Seed | 2007 | South End Press |
| Democratizing Biology: Reinventing Biology from a Feminist, Ecological and Third World Perspective | 2007 | Paradigm Publishers |
| Cargill and the Corporate Hijack of India's Food and Agriculture | 2007 | Navdanya/RFSTE |
| Soil Not Oil | 2008 | South End Press |
| Staying Alive | 2010 | South End Press |
| Biopiracy: The Plunder of Nature & Knowledge | 2011 | Natraj Publishers |
| Monocultures of the Mind: Perspectives on Biodiversity | 2011 | Natraj Publishers |
| Making Peace with the Earth | 2013 | Pluto Press |
| Who Really Feeds the World | 2016 | North Atlantic Books |
| Oneness Vs. The 1%: Shattering Illusions, Seeding Freedom | 2018 | Women Unlimited |
| This Is Not a Drill: An Extinction Rebellion Handbook | 2019 | Penguin Books |
| Terra Viva: My Life in a Biodiversity of Movements | 2022 | Chelsea Green Publishing Co. |
הערות שוליים

↑  Who's Who of Women and the Environment – Vandana Shiva. United Nations Environment Programme (UNEP). Last visited 2012.
↑  "Vandana Shiva on why the food we eat matters". BBC Travel. נבדק ב-2021-03-31.
↑  [שיווה היא מבקרת חריפה של חקלאות תעשייתית ושימוש בהנדסה גנטית בחקלאות ובתעשיית המזון אשר לטענתה נותנות תעדוף למקסום רווחים, ופוגעות במגוון הביולוגי, פוגעות בסביבה, ומקשות על החקלאים הקטנים לשרוד. שיווה מתנגדת נחרצות לרישום פטנטים על זרעים ולאיסור על איכרים לשמור זרעים לעונת הזריעה הבאה, מה שמביא לתלות בחברות הענק ומכביד את העול הכלכלי על האיכרים. חשיפה: ההסכם שישראל חתמה עם התאגיד הרב-לאומי מונסנטו]
↑  "Vandana Shiva's Publications". נבדק ב-24 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Navdanya Indian agricultural project". Encyclopædia Britannica. נבדק ב-29 באוקטובר 2015. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457805605171  PLWABN: 9810595140105606  BIBSYS: 90070535  BNC: 000288283  BNE: XX1167832  BnF: cb12140777z (data)  CANTIC: a11427073  CiNii: DA03722941  GND: 10412783X  ISNI: 0000 0001 1690 028X  LCCN: n87148240  MusicBrainz: 2f5c6fcd-2d7a-49ae-b51b-bc088dc91f7e  MGP: 224969  NDL: 00516187  NKC: jx20050208007  NLA: 36575909  NLK: KAC200002275  NSK: 000266182  NTA: 074600087  RERO: 02-A003828253  SELIBR: 269000  SUDOC: 029873223  VIAF: 95159514   WorldCat (עם VIAF): 95159514
יובל קרני

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1970 (בן 54) ערד, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 עיסוק:  כתב פוליטי
 מעסיק:  ידיעות אחרונות ynet ערוץ כנסת
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  yuval.karni
 טוויטר (X):  YuvalKarni
יובל קרני (נולד ב-21 ביוני 1970) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי. משמש ככתב ב-ynet וכתב לענייני מפלגות של עיתון ידיעות אחרונות, ומגיש בערוץ כנסת.
ביוגרפיה

קרני נולד וגדל בערד, למשפחה מסורתית מעדות המזרח. קרני למד בבית ספר תיכון "אורט" ערד. בצה"ל שירת בחיל הים במכ"ם ימי בספינת דבור בבסיס אילת ולאחר מכן במרכז השליטה היבשתי בבסיס אשדוד.
קריירה

כבר בגיל 16 ב-1986, הקים עם קבוצת בני נוער בערד ירחון לנוער בשם "נוערד", שיצא בשיתוף המתנ"ס המקומי אותו גם ערך. בצעירותו היה כתב נוער בתוכנית הטלוויזיה "שמיניות באוויר" של הערוץ הראשון.
בשנים 1987–1988 שימש כתב של מקומון ״כל הנגב״ של ידיעות אחרונות.
מיד עם שחרורו מהצבא ב-1991 חזר לעבוד ברשת המקומונים של "ידיעות אחרונות". תחילה בעיתון "כל הנגב" בשנים 1991–1992 ולאחר מכן במקומון "תל אביב" בשנים 1992–1995. בשנים 1995–1996 היה הכתב הפוליטי של רדיו 103 ושידר בשידור חי מכיכר רבין ומבית החולים איכילוב את הדיווחים על רצח ראש הממשלה יצחק רבין.
משנת 1997 משמש כתב וחבר מערכת ידיעות אחרונות, ומילא מגוון תפקידים בעיתון: כתב מוניציפלי, כתב תחקירים במוסף "7 ימים" וכתב השטחים בשנים 1999–2002.
בשנת 2005 מונה לכתב לענייני מפלגות של "ידיעות אחרונות" במסגרת תפקידו בעיתון סיקר את כל מערכות הבחירות מאז 1999 ברק מול נתניהו, ובהן מערכות הבחירות של 2001, 2003, 2006, 2009, 2013, 2015, אפריל 2019, ספטמבר 2019, 2020 ובחירות 2021.
בין חשיפותיו הבולטות: חשיפת פרשת "עשת-גייט" במסגרתה מנכ"ל העירייה אלי עשת מקורבו של ראש העיר שלמה להט הפעיל חוקרים פרטיים נגד שני חברי מועצה שהיו יריביו הפוליטיים של ראש העיר. ביוני 1998 פרסם במסגרת שיתוף פעולה עיתונאי עם גלי צה"ל, תחקיר על הפסיכולוג אחי יותם בו נטען שהטריד מינית מטופלים וקטינים. עוד חשף קרני כי פעיל הליכוד שלומי עוז היטה מכרז של רשות שדות התעופה לאבטחת מעברי הגבול של ישראל. במרץ 2004 עתר לבג"ץ יחד עם גידי וייץ נגד שירות בתי הסוהר ושר הביטחון[דרושה הבהרה] בדרישה להוציא צו על תנאי שיאפשר לעיתון לקיים ראיון עם פעילת השמאל הרדיקלי טלי פחימה, בג"ץ קיבל את העתירה, הראיון התקיים בכלא נווה תרצה בו ריצתה פחימה עונש בגין עבירות של סיוע לאויב, הראיון פורסם כמה חודשים מאוחר יותר. ערך ראיון בלעדי עם שר הביטחון לשעבר עמיר פרץ, מיד לאחר פרסום דו"ח ועדת וינוגרד למלחמת לבנון השנייה.
באוקטובר 2018 החל לשמש במקביל מגיש בערוץ כנסת, מגיש פעם בשבוע את מהדורת חדשות הערב של ערוץ הכנסת ומגיש תוכנית מגזין בשם "הספינרים" לצד מוריה קור העוסקת במאחורי הקלעים של הפוליטיקה ובמסדרונות הכנסת.
חיים אישיים

כיום קרני מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  איתי רום ומתן שירם, כבוד המת, באתר העין השביעית, 1 במאי 2004
↑  יהונתן ליס, המשטרה בודקת חקירה שיזם רוב נגד יריבו של בן-גור, באתר הארץ, 2 בינואר 2007
↑  יהונתן ליס, עוזרים לחברים ודופקים את המתחרים? המשטרה בודקת חקירה שיזם רוב נגד יריבו של בן-גור, באתר TheMarker‏, 3 בינואר 2007
↑  ענת באלינט, "ידיעות אחרונות" עתר לבג"ץ כדי לקיים ראיון עם טלי פחימה, באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2004
↑  גידי וייץ ויובל קרני, טלי פחימה מדברת: "השב"כ הוא ארגון טרור", באתר ynet, 16 ביוני 2005
צ'ידרה אג'וקה

צִ'ידֶרַה אֶג'וּקֶה (באנגלית: Chidera Ejuke; נולד ב-2 בינואר 1998) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת סביליה מהלה ליגה ובנבחרת ניגריה.
קריירה

אג'וקה שיחק בוולרנגה הנורווגית והירנפיין ההולנדית לפני שחתם בצסק"א מוסקבה באוגוסט 2020. הוא הושאל להרטה ברלין הגרמנית לעונת 2022/2023.
ביולי 2023 חתם אג'וקה באלופת בלגיה, רויאל אנטוורפן, בהשאלה לעונה אחת מצסק"א מוסקבה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה באוקטובר 2020.
נבחרת לאומית

אג'וקה הופיע לראשונה בנבחרת ניגריה במשחק ידידות 1–1 עם תוניסיה ב-13 באוקטובר 2020.
הערות שוליים

↑  Chidera Ejuke joins Hertha BSC!, herthabsc
↑  AANVALLENDE VERSTERKING VOOR RAFC, royalantwerpfc
אוצר ויכוחים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יהודה דוד אייזנשטיין
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון, יהדות-נצרות
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת י.ד. אייזנשטיין
 תאריך הוצאה:  1922
 מספר עמודים:  384
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  יהודה דוד אייזנשטיין, אוצר ויכוחים, באתר היברובוקס
 הספרייה הלאומית:  990011753080205171
ספר אוצר ויכוחים הוא אסופה של ויכוחים בין יהודים לנוצרים לאורך הדורות. אסופת הוויכוחים לוקטה על ידי יהודה דוד אייזנשטיין ופורסמה על ידיו בניו יורק בשנת 1922. בשנת 1969 הודפס הספר בשנית בירושלים. בנוסף לכך הודפס הספר בשנת 1996 על ידי המוסד לעידוד לימוד התורה בירושלים.
אסופת הוויכוחים כוללת שני חלקים.
חלק א

החלק הראשון כולל את ספרו של יוסף בן מתתיהו 'נגד אפיון' ובעיקר ויכוחים מימי הביניים בין יהודים לנוצרים. ויכוחים אלו נכפו על יהודים על ידי הממסד הכנסייתי והמלוכה. לרוב נאלצו חכמים יהודיים בולטים להתווכח עם יהודי מומר אשר ניצל את שליטתו היחסית במקורות היהודים על מנת להקשות על חכמים אלו. כך למשל, נאלצו רבי יחיאל מפריז ואחרים להתעמת עם תלמידו לשעבר של רבי יחיאל מפריז, ניקולס דונין. גם פאבלוס כריסטיאני אשר התווכח עם הרמב"ן בוויכוח ברצלונה היה מומר. לצד הוויכוח של יוסף בן מתתיהו עם אפיון והוויכוחים בימי הביניים, מצויים אף מספר ויכוחים מהעת החדשה ובהם חלופת מכתבים בין משה מנדלסון לכומר נוצרי בן דורו.
חלק ב

החלק השני כולל מאמרים הדנים בתולדותיו של ישו הנוצרי ובאמיתותה של הברית החדשה. כמו כן, החלק השני מכיל גם התמודדות עם שנאת ישראל ואנטישמיות מודרנית. כך למשל מובאים בספר קורות המאבק של יהודים בארצות הברית כנגד התעמולה האנטישמית שהפיץ הנרי פורד.
חלק זה בעצם מהווה סוג של ויכוח יזום על ידי יהודים עם הנצרות וגורמים אנטישמיים בארצות הברית של ראשית המאה העשרים. את האפשרות לפרסם בגלוי מקורות אלו צריך לייחס לחופש הדת בארצות הברית. אייזנשטיין עצמו כותב בהקדמה לספר זה (עמ' 6):
"עתה תהילה לאל נוכל לעמוד במרחב נגד מגדפינו ולענות אותם דבר"
עם זאת, במקום אחר (בהקדמה לאוצר פירושים וציורים להגדה של פסח) טרח איזנשטיין להדגיש שגם בארצות הברית, למרות שוויון הזכויות לו זוכים היהודים, עדיין מדובר בגלות ולא בהתגשמות המאוויים הלאומיים של עם ישראל כעם.
מעבדות רפא

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  ד"ר ברוך שמואל לוין
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־76 שנים)
 מיקום המטה:  ירושלים 
 משרד ראשי:  הר חוצבים, ירושלים
 ענפי תעשייה:  פרמצבטיקה וקוסמטיקה
 יו"ר:  אורי יהודאי
 מנכ"ל:  אמיר לוין
  
 www.rafa.co.il
 
מעבדות רפא בע"מ היא חברת תרופות ישראלית העוסקת בשיווק, ייצור והפצה של תרופות ותכשירים טיפוליים. החברה נוסדה בשנת 1949, על בסיס מעבדה שהוקמה 12 שנים קודם לכן, ופועלת מאז בירושלים.
היסטוריה > השנים הראשונות

בשנת 1937 הקים ד"ר ברוך שמואל לוין (בנו של ד"ר שמריהו לוין) מעבדת מחקר בראשותו באוניברסיטה העברית, בה פיתח וייצר תרכיבי חיסון נגד גחלת ונגד טיפוס הבטן, שהיו נפוצים אז בארץ ישראל. לפני שהקים את המעבדה, לוין למד בקטריולוגיה בפריז ואחר כך עבד במכון פסטר במשך שבע שנים.
בשנת 1942 החלה מעבדתו של ד"ר לוין לייצור פניצילין על פי שיטה שפיתח, וסינטומיצין (כלורמפניקול). במלחמת העצמאות והמצור על ירושליט, מילאה מעבדתו של דיר לוין תפקיד חיוני. עובדי המעבדה עבדו בשלוש משמרות בהכנת תרכיבים ונסיובים לצורכי צה"ל והאוכלוסייה האזרחית. כולל זריקות נגד טטנוס, זריקות נגד טיפוס הבטן וחיסון נגד כולרה. בסוף 1949 הוקם מתקן תעשייתי לעיבוד פניצילין וסטרפטומיצין, שחסרונם היה מורגש ביותר בישראל והייצור חסך למדינה סכומים גדולים של מטבע זר, מיד לאחר שהחל המתקן לעבוד, הוא קיבל הזמנה ראשונה לייצוא של פניצילין. כן ייצר, בשיתוף פעולה עם בית חרושת מקומי, ויטמינים שונים בשביל צה"ל.
היסטוריה > הקמת מפעל מעבדות רפא

בשנת 1952 החלה המעבדה לייצר גם אינסולין. הייצוא של המעבדה גדל במהירות והיא הפכה לספק מרכזי של מוצריה לטורקיה, יוון ומדינות נוספות. התשלום עבור המוצרים נעשה גם בסחר חליפין, תמורת סחורות. שטח המעבדה באוניברסיטה העברית היה צר והמעבדה עברה למבנה חדש שהקימה החברה הכלכלית לירושלים עבורה באזור התעשייה תל ארזה (שנקרא גם "רוממה המורחבת"). המפעל החדש נחנך בסוף 1953 והחל לפעול בשם "מעבדות רפא". באותה שנה החל המפעל גם לייצר תרופה מקורית לטיפול בעופות. את מבנה המפעל, בניין בטון ובלוקים מודרניסטי בן שלוש קומות, תכנן האדריכל ראובן טרוסטלר, שהיה ידידו של לוין ותכנן שורה של מבנים נוספים באזור התעשייה רוממה בסגנון דומה, כולל בניין הטלוויזיה הישראלית.
בשנות ה-50 היו "מעבדות רפא" מפעל התרופות הגדול בישראל בהיקף היצוא שלו, והוא העסיק 150 עובדים.
בשנת 1959 החלה החברה לייצר חיסון נגד מחלת שיתוק ילדים, על פי פיתוחו של יונה סאלק, במטרה לטפל במגפת הפוליו שפשטה בישראל וברחבי העולם באותן השנים. בנוסף החלה לייצר נסיוב נגד ארס נחש הצפע המצוי, לאחר שנסיובים שיובאו לישראל התגלו כלא יעילים נגד הצפע הארץ ישראלי.
היסטוריה > המשך התפתחות החברה

בשנות ה-60 חלה האטה בהיקף היצוא של המפעל, לאחר שארצות היעד העיקריות שלה פיתחו יכולות ייצור משלהם. בשנת 1963 סייעה החברה בהקמת לחלקה לרוקחות תעשייתית באוניברסיטה העברית. באותה שנה התנהל משא ומתן על מיזוג החברה עם מפעל "פלנטקס" בנתניה וחברת התרופות "צרי" של משה גרוטו בתל אביב, זאת במטרה ליהנות מיתרונות לגודל. המשא ומתן נכשל ושתי חברות אלו התמזגו אחר כך עם מפעל "טבע בירושלים ליצירת טבע תעשיות פרמצבטיות. בהמשך משפחת סאקלר מארצות הברית השקיעה ב"מעבדות רפא" ורכשה 75% מהמניות, ומשפחת לוין החזיקה 25%.
בשנת 1973 רפא החלה לשתף פעולה עם יצרנים בינ"ל, בהם ד"ר פאלק, בורינגר אינגלהיים ועוד. ד"ר לוין פרש ממעבדות רפא ומינה את בנו, שמריהו לוין, למנכ"ל ויו"ר החברה.
בשנת 1985 הייתה רפא הראשונה להשיק בישראל מורפיום בטבליות שחרור מבוקר (MCR) לטיפול בכאב. כמו כן, היא משווקת תרופות אופיאודיות לשיכוך כאב סרטני ושאינו סרטני. בשנת 1989 החלה לייצר את התרופה בונדורמין (Bondormin, שם מדעי: ברוטיזולאם) המיועדת לטיפול בהפרעות שינה.
בשנת 1990 החלה החברה לפעול גם בתחום התרופות ללא מרשם. המוצר הראשון שייצרה בתחום זה היה טבליות לכאבי גרון, תחת המותג "קלגרון". שנה אחר כך החלה גם לעסוק ביבוא תרופות לישראל.
בשנת 1993 נכנסה לתחום התרופות הגנריות ויבוא של מוצרי טיפוח אישי.
היסטוריה > במאה ה-21

בשנת 2007 מונה ליושב ראש החברה אמיר לוין, נכדו של המייסד ברוך לוין. ב-2018, בעקבות מותו של המנכ"ל ירון זקהיים, עבר אמיר לוין לשמש כמנכ"ל החברה.
בשנת 2013 נפתח מפעל הייצור החדש של החברה, שהותאם לדרישות הרגולטוריות של הסוכנות האירופית לתרופות ובהתאם לסטנדרטים של משרד הבריאות בישראל. המפעל נבנה בהשקעה של 130 מיליון שקל. מבנה המפעל של החברה בשכונת רוממה נמכר ליזם, שהקים במקומו מבנה מגורים לציבור החרדי.
בשנת 2020 נמכרה השליטה בחברה ממשפחת סאקלר שהחזיקה ברוב המניות לקרן פימי אשר שולטת גם בחברות רקח וקמהדע.
ביולי 2022 רכשה רפא 40% מחברת הפצת תרופות שבסיסה בפראג, צ'כיה, תמורת כ-7 מיליון.
בינואר 2024 הודיעה רפא על מינויו של עידו לשם, טייס מסוקים לשעבר, למנכ"ל במקומו של אמיר לוין, שימשיך כסגן יו"ר החברה.
פעילות

החברה היא חלק מקבוצת החברות הבינלאומיות NAPP/Mundipharma המאגדת חברות פרמצבטיות ממדינות שונות. חברות אלה הן חברות עצמאיות (Independent affiliate companies), בבעלות פרטית, הפרוסות ברחבי העולם, ומפתחות תרופות או רוכשות זכויות עבור תרופות בתחומי כאב, נשימה וסרטן.
במסגרת שיתופי פעולה עם חברות מובילות בעולם רפא פועלת במספר תחומי בריאות ובהם גסטרואנטרולוגיה, עור, פסיכיאטריה ותכשירים להשמדת כינים וטיפול בצלקות.
בחברה יחידת רגולציה וכן יחידה למעקב תרופתי (Pharmacovigilance), אשר אחראית על איסוף וניטור רציף של מידע המתקבל בנושא בטיחות ותופעות לוואי של המוצרים המשווקים על ידי רפא.
תחומים טיפוליים

כאב
טיפול תומך (פליאטיבי)
מערכת העיכול
מחלות בדרכי הנשימה
עור
פסיכיאטריה
תכשירים להשמדת כינים
ראו גם

תעשייה פרמצבטית בישראל
הערות שוליים

1 2 3  אבות הציונות - ברון שמואל לוין - אף אחד לא זוכר, דבר, 7 במאי 1965
1 2 3 4 5  ארבע מאות אלף דולר - ערך יצוא ביח"ר "רפא" בירושלים, זמנים, 23 בנובמבר 1953
↑  הוחל בייצור אינסולין בישראל, על המשמר, 22 באוגוסט 1952
↑  בית חרושת "רפא" יוציא בקרוב רפואה מגד מחלות עופות, על המשמר, 23 בנובמבר 1953
↑  נועם דביר, חתיכת יציקה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2008
↑  בחזית היצוא - יצוא רב של אנטיביוטיקה, הארץ, 13 במרץ 1957
חולקו תעודות ליצואנים גדולים, למרחב, 7 בפברואר 1958
↑  ייצור המוני של תרכיב סאלק, דבר, 18 במאי 1959
↑  תוקטן הסכנה מנכישת צפע, קול העם, 18 במאי 1959
תוקטן סכנת נשיכת צפע, על המשמר, 18 במאי 1959
1 2  נילי פרידלנדר, רוקחות תעשייתית, מעריב, 17 בינואר 1963
↑  מפעלי תרופות לא יתמזגו, הארץ, 26 ביוני 1963
↑  תרופות - רפא 140% צמיחה בשנה, מעריב, 7 בינואר 1992
↑  אורית אגמי, שינה טובה ומתוקה - דרך חדשה לצמצום הנדודים, כל העיר, 15 בדצמבר 1989
↑  טבליות לכאבי גרון, חדשות, 25 בנובמבר 1991
חברת התרופות מעבדות רפא נכנסת לשוק התרופות ללא מרשם, מעריב, 31 באוקטובר 1991
↑  נורית שר, מעט באיחור: בעקבות השפעות החורף - קמפיין חדש לקלגרון, באתר TheMarker‏, 31 בדצמבר 2000
↑  "רפא" תשווק בישראל" ארבע תרופות חדשות, חדשות, 25 בנובמבר 1991
טיג'ל ג'ל לכאבי צמיחת שיניים, חדשות, 24 ביוני 1991
↑  סבון פנים חדש, חדשות, 25 באוקטובר 1993
↑  הדס מנור, ‏הכל נשאר במשפחה: נכדם של מייסדי חברת התרופות רפא מונה ליו"ר החברה, באתר גלובס, 26 בפברואר 2007
↑  הלך לעולמו ירון זקהיים, מנכ"ל חברת התרופות רפא | דוקטורס אונלי Doctors Only, באתר דוקטורס אונלי Doctors Only, ‏9 באוקטובר 2018
↑  רפא תקים מפעל תרופות בירושלים בהשקעה של 130 מ' ש', באתר גלובס, 21 באפריל 2010
↑  יורם גביזון, רפא משקיעה 130 מיליון שקל במפעל תרופות חדש בהר חוצבים, באתר TheMarker‏, 23 באפריל 2010
↑  דותן לוי, מעבדות רפא מכרה את קרקע המפעל בירושלים, באתר כלכליסט, 27 במרץ 2011
↑  יורם גביזון, פימי במו"מ לרכישת השליטה בחברת התרופות רפא לפי שווי 750 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2020
↑  יורם גביזון, רפא של פימי רוכשת 40% מחברת הפצת תרופות ב–7 מיליון יורו, באתר TheMarker‏, 31 ביולי 2022
↑  איילת בן הרוש, מנכ"ל חדש לחברת התרופות הישראלית, באתר מדינט - בריאות ורפואה, ‏2024-01-21
אילן כפיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1943 (בן 82 בערך) כפר ורבורג, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
אילן כפיר (נולד ב-1943) הוא עיתונאי בעיתונים "מעריב", "ידיעות אחרונות" ו"חדשות", סופר ומו"ל של עיתונים בשפה הרוסית.
ביוגרפיה

אילן כפיר נולד במושב כפר ורבורג. הוא התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס חובשים וקורס מ"כים חי"ר. כאיש מילואים לחם במלחמת ששת הימים, בשורות פלוגת ההנדסה החטיבתית של חטיבת הצנחנים "חוד החנית", והשתתף בקרב על בית הספר לשוטרים בקרב לשחרור ירושלים. במלחמת יום הכיפורים היה בכוח הראשון שצלח את תעלת סואץ במבצע אבירי לב, ונפצע.
את עבודתו העיתונאית החל בסיקור פעולת תגמול של צה"ל בקלקיליה. הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בחוגים מדע המדינה והיסטוריה של ארץ ישראל.
כפיר השתתף בין השאר בכתיבת ספרי ביוגרפיה של אהוד ברק, עמיר פרץ ובנימין נתניהו. כתב את הספרים "אֶחָי גיבורי התעלה" "החווה הסינית" ו "מתחריר 41 לאקפולקו" על חזית הדרום במלחמת יום הכיפורים, את הספר "האדמה רעדה" על מלחמת לבנון השנייה ואת הספר "כיפה סרוגה נשק בהצלב" המספר את סיפורם של 18 חללים מהציונות הדתית.
חיים אישיים

כפיר נשוי לשרה (ללי) כפיר, אחותו של יחזקאל פלומין, ולהם שני ילדים.
ספריו

בשבי דמשק, א.ל. הוצאה מיוחדת, 1974.
שיחות עם משה דיין, במשותף עם יעקב ארז, הוצאת מעריב, 1981
בן כספית ואילן כפיר, נתניהו – הדרך אל הכוח, אלפא תקשורת, 1997
רון ארד - התעלומה, במשותף עם רן אדליסט, הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2000
אֶחָי גיבורי התעלה, הוצאת ידיעות ספרים, 2003
האדמה רעדה: 33 ימים, לבנון 2006, הוצאת ספרית מעריב והוצאת כתר, 2006.
פרץ - ראש לפועלים, הוצאת קוראים, 2006
בן כספית ואילן כפיר, אהוד ברק: חייל מספר 1, קוראים, מסת"ב 9654740087
החווה הסינית: קרב השריון הגדול בסיני שהכריע את מלחמת יום כיפור, תל אביב הוצאת ספרית מעריב, 2012
הקרב על החרמון, הוצאת דביר, 2013
אילן כפיר ודני דור, דרוזי לוחם, אמיץ, ישראלי גאה, הוצאת עמותת סא"ל סלאח פלאח ז"ל, 2015
אילן כפיר ודני דור, ברק: מלחמות חיי, זמורה ביתן, 2015
אילן כפיר ודני דור, ינוש, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2017
אילן כפיר ודני דור כיפה סרוגה נשק בהצלב, ידיעות ספרים, 2018
אילן כפיר ודני דור, בנתיבי האש: חטיבה 600 במלחמת יום הכיפורים, ידיעות ספרים, 2018.
"סופה" בדרך לאיראן, ידיעות ספרים, 2019.
חנה סנש, ידיעות ספרים, מרץ 2023
מתחריר 41 לאקפולקו, ידיעות ספרים, ספטמבר 2023
אוגדת עזה נכבשה, ידיעות ספרים, מרץ 2024
הערות שוליים

↑  נועם שרביט, ‏העיתונאי אילן כפיר תובע מ"מעריב" ומדנקנר 250 אלף ש' בטענה לדיבה, באתר גלובס, 16 במאי 2006
↑  גל פרל פינקל, המלחמה נגמרה מזמן, המחקר ההיסטורי (והקרב על האמת) עודנו בעיצומו, באתר זמן ישראל, 7 באוקטובר 2019
↑  עודד מגידו, "החווה הסינית": ערפל קרב, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2012
אורי בר-יוסף, החשבון האישי של מלחמת הברירה הלאומית, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2003
↑  אורן פרסיקו, לשפר את האווירה, באתר העין השביעית, 3 באוקטובר 2014ה
↑   מרדכי נאור, המחדל הכפול במוצב החרמון, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2013
↑  גל פרל פינקל, מפקד חטיבת המחץ, באתר זמן ישראל, 12 בפברואר 2020.
↑  רן שפירא, הספרים החדשים של מתן יאיר, דניאל סילבה ואילן כפיר, באתר הארץ, 22 ביולי 2019
↑  גל פרל, ספר לא ראוי לקריאה, הבלוג על הכוונת, ‏ 23 במרץ 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263613005171  BnF: cb135266379 (data)  GND: 1089762518  ISNI: 0000 0000 6654 6517  LCCN: n82071942  NTA: 176930825  VIAF: 51849412   WorldCat (עם VIAF): 51849412
חן קוגל

| --- | --- |

חן קוגל, 2015
 לידה:  14 במאי 1962 (בן 62) חולון, ישראל
 לאום:  ישראלי
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 התמחות:  רפואה משפטית
 תפקידים:  מנהל המרכז הלאומי לרפואה משפטית (2013–)
חן קוּגֶל (נולד ב-14 במאי 1962) הוא רופא מומחה לרפואה משפטית, מנהל המכון הלאומי לרפואה משפטית. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשפ"ד (2024).