stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורפוס קלוסטומיה
לקריאה נוספת

Sauerwein, Hannelore C.; Lassonde, Maryse; Revol, Olivier; Cyr, Francine; Geoffroy, Guy; Mercier, Claude (15 בדצמבר 2001). "Chapter 26 - Neuropsychological and Psycho-social Consequences of Corpus Callosotomy".  In Jambaqué, Isabelle; Lassonde, Maryse; Dulac, Olivier (eds.). Neuropsychology of Childhood Epilepsy. Advances in Behavioral Biology Series. Vol. 50. New York: Springer Science+Business Media, Kluwer Academic Publishers. pp. 245–256. doi:10.1007/0-306-47612-6_26. ISBN 9780306465222. {{cite book}}:  (עזרה)
Maxwell, Robert E. (6 באוגוסט 2009). "Chapter 162 - Corpus Callosotomy".  In Lozano, Andres M.; Gildenberg, Philip L.; Tasker, Ronald R (eds.). Textbook of Stereotactic and Functional Neurosurgery (2nd ed.). Berlin: Springer Science+Business Media, Springer‐Verlag. pp. 2723–2740. doi:10.1007/978-3-540-69960-6_162. ISBN 9783540699590. {{cite book}}:  (עזרה)
Roberts, David W. (17 באוגוסט 2009). "Chapter 74 - Corpus Callosotomy".  In Shorvon, Simon; Perucca, Emilio; Engel Jr, Jerome (eds.). The Treatment of Epilepsy (3rd ed.). Chichester: Wiley-Blackwell. pp. 943–950. doi:10.1002/9781444316667.ch74. ISBN 9781405183833. {{cite book}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  The Nobel Prize in Physiology or Medicine 1981, NobelPrize.org (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קוקה-קולה לימון

| --- | --- |

 סוג:  קולה בטעם לימון
 יצרן:  קוקה קולה
 מוצא:  הממלכה המאוחדת
 מועד הכנה ראשוני:  2001
 גרסאות אחרות:  קוקה קולה לימון דיאט קוקה קולה לימון זירו
קוקה קולה עם לימון (באנגלית: Coca-Cola with Lemon) הוא מותג משקאות קלים בבעלות חברת קוקה קולה, שהושק כדי להתחרות בפפסי טוויסט. הוא מיוצר ומופץ על ידי חברת קוקה קולה. דיאט קולה עם לימון הוצגה בארצות הברית בשנת 2001, ועדיין זמינה במכונות קוקה קולה פריסטייל. המשקה שווק לראשונה בישראל בשנת 2003.
ייצור והפצה > קוקה קולה לייט עם לימון עדיין זמין ב-

אוסטריה
בלגיה
בוסניה והרצגובינה
ברזיל (הוחזרה לזמן מוגבל למחצית הראשונה של שנת 2017)
סין
קרואטיה (בגרסת הזירו)
דנמרק (בגרסת הזירו)
פינלנד (בגרסת הזירו)
צרפת
גרמניה
יוון (בגרסת הזירו)
הונגריה (הוחזרה כגרסת זירו ב-2018 ועם סוכר ב-2022)
איסלנד
איטליה (החל מ-2017)
יפן
דרום קוריאה
לוקסמבורג
מקאו
הולנד
נורווגיה
פורטוגל
רוסיה (הוחזרה כגרסת זירו ב-2022)
סרביה (הוחזרה כגרסת זירו במאי 2019)
סינגפור
סלובניה
ספרד
שוודיה (הוחזרה בשנת 2020)
שווייץ
טייואן
תוניסה
אוקראינה (מלאי מוגבל בשנת 2017)
הרשות הפלסטינית
ייצור והפצה > קוקה קולה לייט עם לימון הופסק לשיווק ב-

אוסטרליה (הוחזרה בנובמבר 2013, ונמכרה לזמן מוגבל בלבד)
קנדה
צ'ילה
דנמרק (הופסקה ב-2006 והוחזרה ב-2019 עם גרסת זירו במקום)
פינלנד (הוחזרה במרץ 2019)
אירלנד
ישראל
מקסיקו
ניו זילנד
הממלכה המאוחדת (כשהשימוש בדיאט קולה עם לימון הופסק בתחילת 2006)
ביולי 2014, קוקה קולה עם לימון הופץ מחדש באופן זמני ביפן. המוצר הגיע ל-16,622 חנויות שונות של סבן אילבן ברחבי יפן. הבקבוק הוצג עם אריזה חדשה, והיה על המדפים עד גמר המלאי. ישנן וריאציות שונות של המשקה, אחת היא קוקה קולה לימון זירו. המשקה נמכר בבקבוק זכוכית, פלסטיק ופחיות אלומיניום.
הערות שוליים

↑  יעל גאוני, קוקה-קולה תשיק בארץ דיאט קולה לימון, באתר ynet, 5 בפברואר 2003
↑  “‘Awesome! Lemon Coke Is Back!" Say Tens of Consumers in Japan.” SoraNews24, SoraNews24, 1 July 2014, soranews24.com/2014/07/02/awesome-lemon-coke-is-back-say-tens-of-consumers-in-japan/.
↑  “Coca-Cola Lemon Zero Sugar Zero Calories Launches in Italy.” The Coca-Cola Company, 9 May 2017, www.coca-colacompany.com/stories/coca-cola-lemon-zero-sugar-launches-in-italy.
קולין היגינס

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1941 נומאה, קלדוניה החדשה 
 פטירה:  5 באוגוסט 1988 (בגיל 47) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ולהאלה ממוריאל פארק 
 מדינה:  אוסטרליה, ארצות הברית, צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA 
 פרופיל ב-IMDb
 
קולין היגינס (באנגלית: Colin Higgins,‏ 28 ביולי 1941 - 5 באוגוסט 1988) היה תסריטאי, במאי, מפיק ושחקן אמריקאי ממוצא אוסטרלי. נודע במיוחד הודות לכתיבת תסריט הסרט "הרולד ומוד" (1971).
קורות חייו

היגינס נולד בנומאה בקלדוניה החדשה, שטח באוקיאניה השייך לצרפת, לאם אוסטרלית בשם ג'וי קלי ולאב אמריקאי בשם ג'ון אדוורד היגינס. אחיו, ג'ון היגינס, הוא שחקן אוסטרלי. חלק מילדותו בילה ברדווד סיטי ובאוקלנד, קליפורניה, ובסידני באוסטרליה. בשנת 1958 סיים היגינס בהצטיינות את בחינות הבגרות במכללת סנט אנתוני ברוברטסון (אנ'), מדינת ניו סאות' ויילס באוסטרליה. בשנת 1959 למד למשך שנה באוניברסיטת סטנפורד שבה היה פעיל בחוגי התיאטרון בכתיבה ובמשחק. נטש את הלימודים כדי לנסוע בטרמפים עד ניו יורק, שם עבד בשליחויות עבור רשת הטלוויזיה ABC ולמד לפרק זמן קצר בבית הספר לתיאטרון "אולפן השחקנים" בניו יורק.
אחרי שנה נוספת בסטנפורד התגייס לצבא וסיים קורס בבית הספר לתקשורת בפורט סלוקום, ניו יורק. הוא שובץ בהמשך כעורך משנה בחטיבה השנייה לרגלים "באיונט" בפורט בנינג, ג'ורג'יה. אחר כך בשנת 1963 נשלח לחו"ל ונסע ברחבי אירופה כעיתונאי וכתב ספורט בשרות ביטאון החטיבה שמינית "דה ארו" Arrow וסוכנות החדשות "דה סטארס אנד סטרייפס" של צבא ארצות הברית. לאחר סיום שירותו הצבאי בשנת 1965 למד במשך חצי שנה בסורבון ושיחק לראשונה בסרט הצרפתי "הז'נדארם בניו יורק" עם לואי דה פינס (1965). הוא חזר ב-1966 לסטנפורד על מנת ללמוד כתיבה יוצרת אצל וולאס סטגנר ובמקביל עבד בערבים כשחקן בתיאטרון הרפרטוארי בסטנפורד במסגרת "קומדיה רפרטורי קומפני" בפאלו אלטו. הופעתו הראשונה בסרט אמריקאי הייתה כניצב ב"פטוליה" (1968).
לאחר מכן התגייס כמלח לצי המסחרי ושרת על אנייה שנסעה חצי שנה למזרח. טייל בהזדמנות זאת כחצי שנה ברחבי יפן, בהונג קונג ובדרום האוקיינוס השקט. ב-1967 השלים את לימודי התואר BA בספרות אנגלית. אחר כך למד תסריטאות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס UCLA וסיים שם תואר MFA - מסטר באמנות יפה.
בשנת 1969 נבחר לשחקן הטוב ביותר של השנה על ידי חברת הסטודנטים לתיאטרון ב-UCLA על משחקו במחזה של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות". באוניברסיטה יצר שני סרטי סטודנטים - Opus one, סאטירה על סרטי סטודנטים, ו-Retreat שזכה בפרס הגדול בפסטיבל לסרטים בלונג ביץ'. במשך תקופה קצרה לימד מקצועות קולנוע והפקה במסגרת האוניברסיטה והשתתף בחבר השופטים בפסטיבל מדיה באוניברסיטת מינסוטה.
פריצת הקריירה בתיאטרון ובקולנוע

עבודת המאסטר שלו - התסריט "הרולד ומוד" זכתה בפרס השני בתחרויות ע"ש סמואל גולדווין. אחרי שסיים את תואר MFA שלו בשנת 1970 הקים את חברת ההפקות שלו וחתם על חוזה עם אולפני סרטי פרמאונט כדי ליצור סרט על פי התסריט בבימויו של האל אשבי.
בעת שהיה בפריז היגינס הצטרף לקבוצת התיאטרון הבינלאומית של פיטר ברוק כדרמטורג שלה ויחד עם המחזאי דניס קנון עבד על עיבוד ספרו של קולין טרנבול - The Mountain People ("אנשי ההרים"). המחזה שנוצר הוצג בשם The Ik או Les Iks ובתרגומו של קארייר ב-12 בינואר 1975 בתיאטרון של ברוק בפריז. סיור עם המחזה הזה ברחבי ארצות הברית מומן על ידי ממשלת צרפת כמתנה לרגל מלאת מאתיים שנה לארצות הברית ב-1976.
פרט לתסריט לסרט המפורסם "הרולד ומוד" שבהמשך לסרט כתב גם רומן ומחזה בשם זה, קולין היגינס כתב את התסריטים וביים כמה מהסרטים הפופולריים ביותר בשנות השבעים והשמונים, תוך שיתוף פעולה עם שחקנים כמו ג'יין פונדה, גולדי הון, ריצ'רד פריור, דולי פרטון וברט ריינולדס. ב-1982 ביים את הסרט המוזיקלי "בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס בכיכובם של דולי פרטון וברט ריינולדס. בשנת 1986 ייסד היגינס קרן למטרות הומניטריות.
היגינס נפטר מאיידס בגיל 47 בביתו בבוורלי הילס בשנת 1988. הוא הובא לקבורה בבית הקברות פארק הזיכרון ולהאלה בצפון הוליווד.
פריצת הקריירה בתיאטרון ובקולנוע > הרולד ומוד

עבודת המאסטר של קולין היגינס שימשה כבסיס לתסריט לסרט "הרולד ומוד". בסרט זה, שהוקדש ליחס אהבה מיוחד בין צעיר בן 18, אובססיבי למוות ללוויות ולניסיונות התאבדות ובין אשה בת 80, באד קורט שיחק את תפקידו של הצעיר הרולד ורות גורדון את זה של מוד. הסרט זכה לפופולריות רבה, כמו גם פסקול הסרט מאת קט סטיבנס.
על סמך התסריט היגינס כתב רומן שתורגם לחצי תריסר שפות, כולל בצרפתית (על ידי ז'אן-קלוד קארייר). היגינס התבקש על ידי הבמאי הצרפתי ז'אן-קלוד בארו לעבד את הספר כמחזה תיאטרון ויצירה הוצגה בפריז מחזה בהצלחה רבה במשך ארבע שנים רצופות.
בישראל העיבוד לתיאטרון של ספרו ותסריטו של היגינס הוצגו בשנות השבעים של המאה ה-20 בתיאטרון באר שבע עם ג'טה לוקה ודורון תבורי, ובשנות התשעים של המאה ה-20 בתיאטרון בית ליסין עם ליא קניג ודודו ניב. ב-2011 הוצגה בתיאטרון מיקרו ההצגה "הזכות להיות אידיוט" על פי אותו רומן, בבימויה של אירינה גורליק, עם אולגה קטאייבה ומיכאל גורודין.
הנצחה

הקרן ע"ש קולין היגינס, שהוקמה מיוזמתו של האמן בשנת 1986, מעניק כל שנה האות לעוז לצעירים המפגינים אומץ מול ביטויי אפליה, חוסר סובלנות וקנאות על רקע הבדלי ג'נדר או נטייה מינית.
פילמוגרפיה > סרטים שביים

1978 Foul Play ("תרגיל לבלשית מתחילה")
1980 - 9 עד 5
1982 The Best Little Whorehouse in Texas ("בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס")
פילמוגרפיה > תסריטים

לסרטים:
1971 Harold and Maude, (הרולד ומוד) במאי:האל אשבי
1973 The Devil's Daughter, במאי:ז'אנו שוורץ
1976 Silver Streak,(קו הכסף), במאי:ארתור הילר
1976 Foul Play תרגיל לבלשית מתחילה
1980 Nine to Five
1982 The Best Little Whorehouse in Texas בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס
1987 Out on a Limb (תלויה על חוט השערה), במאי: רוברט באטלר
פילמוגרפיה > בהפקתו

1971 Harold and Maude
1987 Out on a Limb מיני סדרת טלוויזיה לפי ספרה של שירלי מקלין
פילמוגרפיה > כשחקן

1985 Into the Night (רומן לילי)
הערות שוליים

↑  קולן היגינס באתר הקרן על שמו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272530305171  PLWABN: 9811509266605606  BNE: XX1224662  BnF: cb11907500x (data)  CANTIC: a11699383  GND: 123622166  ISNI: 0000 0000 8153 328X  LCCN: n82215004  NKC: xx0012720  NLK: KAC201507249  NTA: 069626669  SNAC: w63j3djj  SUDOC: 026921936  VIAF: 73854764   WorldCat (עם VIAF): 73854764
ראובן מטרני

ראובן מטרני
ראובן (רובי) מטרני (3 במאי 1942 - 30 ביוני 2014) היה פיזיותרפיסט, מנהל בית הספר לפיזיותרפיה במכון וינגייט ומחבר ספר הדרכה לציבור הרחב בנושא פציעות בספורט.
בצעירותו היה שחקן כדורגל במכבי נתניה בליגה הלאומית, כשזו הייתה הליגה הגבוהה ביותר.
בשנים 1991, 1993, 2000, 2003, 2004 החזיק בתואר אלוף ישראל בסקווש.
ביוגרפיה

מטרני נולד בישראל בשנת 1942, בנם של יוסף ובלה שעלו מבולגריה בעליה לא חוקית [דרושה הבהרה]במהלך משחקי המכביה. ראובן הוא האמצעי מבין 3 אחים. בשנת 1966 סיים לימודי תעודה בבית הספר לפיזיותרפיה במכון וינגייט. בשנת 1974 קיבל תואר בוגר בפילוסופיה ומדעי החינוך, אוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1977 תואר שני בפיזיותרפיה מאוניברסיטת ניו יורק. בעל תואר ד"ר מהחוג לאנטומיה ואנתרופולוגיה, הפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב (1990). בשנות ה-60 שימש פיזיותרפיסט מוסמך בבתי החולים סורוקה, תל השומר והעמק. בין השנים 1975–1977 ניהל את המחלקה לפיזיותרפיה בבית חולים גרין פוינט בניו יורק.
בסוף שנות ה-70 הצטרף לסגל מכון וינגייט, שימש מנהל בית הספר לפיזיותרפיה במכון (1984–1994) ומנהל בית הספר למאמנים ולמדריכים על שם נט הולמן בווינגייט (1997–2009). בין השנים 1996–2012 עמד בראש תחום הפיזיותרפיה באגף הרפואה של קופת חולים מאוחדת.
בשנת 1971 נישא לדבורה ארזי. לשניים נולדו שלושה ילדים. התגורר בכפר נטר.
נפטר ב-30 ביוני 2014 ממחלת ה-ALS.
תפקידים בקהילה

חבר בהנהלת איגוד הפיזיותרפיסטים בישראל (1985–1988)
חבר בוועדה להתנהגויות בריאות ועידוד פעילות גופנית של משרד הבריאות
יו"ר התאחדות הסקווש בישראל
הערות שוליים

↑  מכון וינגייט נפרד מד"ר ראובן מטרני שפרש לגמלאות, באתר מכון וינגייט
↑  "פציעות ספורט: אבחון, טיפול ומניעה של פגיעות גופניות עקב פעילות ספורטיבית", הוצאת ספרים ע"ש עמנואל גיל, מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט, 1995
↑  http://www.squashisrael.co.il/BRPortal/br/P102.jsp?arc=1453649(הקישור אינו פעיל, 8.9.2024)
↑  חברי הוועדה להתנהגויות בריאות - עידוד פעילות גופנית באתר משרד הבריאות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300696905171  ISNI: 0000 0000 6766 0282  LCCN: n95083581  VIAF: 41091692   WorldCat (עם VIAF): 41091692
קוקה (1983)

ערך זה עוסק בחלוץ כדורגל ספרדי. אם התכוונתם לכדורגלן אחר, ראו .
סרחיו קונטררס פארדו המוכר בעיקר בכינויו קוקה (בספרדית: Sergio Contreras Pardo או Koke; נולד ב-27 באפריל 1983) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

קוקה שיחק בליגות רבות ברחבי העולם, כששיחק בספרד, צרפת, פורטוגל, יוון, ארצות הברית, אזרבייג'ן, גרמניה, בוליביה והודו, אך הוא מוכר בעיקר עקב משחקיו במדי אריס סלוניקי, בה שיחק למעלה מ-140 משחקים רשמיים במשך 6 עונות, והגיע איתה פעמיים לגמר הגביע היווני.
תארים > מועדונים

גביע האינטרטוטו: 2002
הגביע הצרפתי (סגנות): 2005/2006
הגביע היווני (סגנות): 2007/2008, 2009/2010
הגביע האזרי: 2011/2012
תארים > תארים אישיים

מלך השערים של הגביע היווני בכדורגל: 2010
הערות שוליים

↑  "Koke redebuta con el Aris, que ahora juega en Tercera" [Koke makes re-debut with Aris, who now play in Tercera]. Málaga Hoy (בספרדית). 23 בנובמבר 2015. נבדק ב-27 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Morgado, Fernando (2 במאי 2016). "Koke: El trotamundos del fútbol español" [Koke: The globetrotter of Spanish football]. Diario Sur (בספרדית). נבדק ב-27 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
קורפוס מטוסי הקרב ה-64 (ברית המועצות)

| --- | --- |

 סוג היחידה:  קורפוס אוויר
 שייכות חיילית:  חיל האוויר הסובייטי
 מדינת מוצא:  ברית המועצותברית המועצות
 מפקדים:    איוון בלוב (14.11.1950 — 17.09.1951)  גאורגי לובוב (18.09.1951 — 25.04.1953)  סידור סליוסרייב (25.04.1953 — 27.07.1953)
 תקופת הפעילות:  1950–1956 (כ־6 שנים)
 עימות:  מלחמת קוריאה
 
קורפוס מטוסי הקרב ה-64‏ (ברוסית:‏й истребительный авиационный корпус‏-64‏ או בראשי תיבות: ‏иак ‏64‏, ראשי תיבות באנגלית: ‏IAK ‏64‏) הוא קורפוס אוויר של חיל האוויר הסובייטי שהשתתף במלחמת קוריאה במשך כל אורכה (1950-1953). הקורפוס יוסד ב-24 בנובמבר 1950 במוקדן (כיום שן-יאנג שבסין) כאשר מרבית יחידותיו פעלו משדות במתחם אנטונג והטיסו מטוסי מיג-15. על הקורפוס הוטלה האחריות על הגנה האווירית על חלק צר בקוריאה הצפונית הנמשך מחלקו המערבי של נהר יאלו דרך נהר צ'ונצ'ון כקצה דרומי ועד סביבות העיר קאנגייה כקצה המזרחי (ב-130 קילומטר דרומית לאנדונג). בגלל ריכוז זה של המיגים מאוחר יותר, עם התרבות קרבות האוויר בתוכה היא כונתה על ידי כוחות האו"ם "סמטת המיגים" (באנגלית: "Mig Alley") בה המיגים משחרים לטרף ומרבית קרבות האוויר קרו בגבולותיה.
במשך המלחמה הקורפוס פיקד על 15 דיוויזיות מטוסי קרב, 2 דיוויזיות נ"מ ו-2 דיוויזיות זרקורי נ"מ. בתקופה שבין 1 בנובמבר 1950 ל-27 ביולי 1953 טייסי הקורפוס טסו 60,450 גיחות יום ו-2,779 גיחות לילה, השתתפו ב-1,683 קרבות אוויר ביום ו-107 קרבות בלילה. הקורפוס רשם לזכותו 1,097 הפלות מתוכם 65 מטוסי B-29, ‏7 מטוסי B-26,‏ שני מטוסי B-45, ‏מטוס B-50 אחד, 2 מטוסי P-47, ‏28 מטוסי P-51,‏ 118 מטוסי F-80,‏ 185 מטוסי F-84,‏ 647 מטוסי F-86,‏ 11 מטוסי F-94,‏ מטוס F4U אחד, 3 מטוסי F6F, מטוס F3D אחד, ו-26 מטוסי גלוסטר מטאור F.8.
האבדות של הקורפוס הסתכמו ב-335 מטוסים ו-120 טייסים מתוכם 319 כלי טיס ו-110 טייסים בקרבות אוויר.
בבחינת הפלות בודדות לפי רישומי טייס סך ההפלות שונה מעט ומסתכם ב-1,026 כלי טיס ואבדות של 307 מטוסי מיג ו-103 טייסים.
במהלך המלחמה 52 טייסים סובייטים השיגו את התואר אלוף הפלות עם מינימום של 5 הפלות, מתוכם 13 הפילו עשרה או יותר.
כוחות הנ"מ הרוסים רשמו לזכותם 212 הפלות של מטוסי אויב על פי מקורות מסוימים. מקורות אחרים מקנים לתותחני הנ"מ 153 הפלות מתוכן 40 מטוסי F-86, ‏35 מטוסי F-84, ‏ 47 מטוסי F-80, ‏5 מטוסי F-51, ‏ 17 מטוסי B-26, ‏ 7 מטוסי B-29 ו-12 מטוסים משאר הסוגים. האבדות שנספגו על ידי כוחות הנ"מ במהלך המלחמה היו 68 הרוגים, 165 פצועים, 6 כנים וזרקור אחד.
לאחר המלחמה הקורפוס הוצב בפטרוזבודסק תחת הארמייה האווירית ה-22. הקורפוס פורק לבסוף בשנת 1956.
הסובייטים שאפו שהשתתפותם במלחמה תישאר בסוד ולכן מטוסי הקורפוס קיבלו רונדלים של חיל האוויר העממי של צפון קוריאה וטייסיה לקחו שמות בדויים ולבשו מדים סינים. בגלל העמימות הסובייטית עד להתפרקות ברית המועצות, בידי המערב היה מעט מאוד מידע לגבי הקורפוס ולכן פעילותה וכן השפעתה על הלוחמה האווירית במלחמת קוריאה הייתה בגדר תעלומה.
לקריאה נוספת

Red Wings over the Yalu China, the Soviet Union, and the Air War in Korea, Xiaoming Zhang. ISBN 1585443409
Soviet MiG-15 Aces of the Korean War, by Leonid Krylov, Yuriy Tepsurkaev, 2008. ISBN 1846032997
הערות שוליים

↑  מטוסים אלה לא השתתפו במלחמה, הרישום נבע מטעות זיהוי.
↑  ‏Soviet MiG-15 Aces of the Korean War, עמוד 86
↑  ‏Red Wings over the Yalu, עמוד 138
↑  כוחות הנ"מ הסובייטים במלחמת קוריאה (ברוסית)
↑  סדר כוחות של הקורפוס מטוסי הקרב ה-64 במהלך מלחמת קוריאה
ערך זה הוא קצרמרבנושא ברית המועצות ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קורפוס כריסטי

ערך זה עוסק בעיר בטקסס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קורפוס כריסטי (באנגלית: Corpus Christi) היא עיר נמל בדרום מדינת טקסס שבארצות הברית, 250 קילומטרים צפונית לגבול עם מקסיקו. העיר היא השמינית בגודלה במדינת טקסס. שטח העיר 1,192 קמ"ר. מספר תושביה נאמד בשנת 2012 ב-312,195. ובמטרופולין כ-469,134.
היסטוריה

בשנת 1839 הקים קולונל הנרי לורנס קיני במקום תחנת מסחר שמכרה ציוד לצבא ההפיכה המקסיקני. בחודש יולי 1845 הקימו הכוחות האמריקאים בפיקודו של גנרל זאכרי טיילור מחנה צבאי במסגרת בהכנה למלחמה עם מקסיקו, שבו הם נשארו עד חודש מרץ 1846. כשנה לאחר מכן, הוקם רשמית היישוב בשם קורפוס קריסטי ב-9 בספטמבר 1852.
כיום נחשב נמל קורפוס כריסטי לחמישי בגודלו בארצות הברית. בעיר קיים נמל תעופה בינלאומי. כמו כן פועלת בה שלוחה של אוניברסיטת טקסס A&M המבוקשת.
ערים תאומות

ספרד טולדו, ספרד.
מקסיקו מונטריי, מקסיקו.
מקסיקו וראקרוס, מקסיקו.
מקסיקו וילהרמוזה, מקסיקו.
צרפת אז'ן, צרפת.
טאיוואן ג'ילונג, טאיוואן.
יפן יוקוסוקה, יפן.
קציר ברזל

נפל פגז ארטילריה קלה ממתין לסילוקו בשולי שדה ליד איפר שבבלגיה
קציר ברזל הוא הכינוי שניתן לנפלי תחמושת ופסולת מתכת אחרת (גדרות תיל, רסיסים, קליעים ומוטות תמיכה של חפירות) הנאספים מדי שנה בשדות הקרב לשעבר של מלחמת העולם הראשונה בצרפת ובבלגיה, במיוחד לאחר החריש. ביטוי זה משמש גם לתיאור נפלי התחמושת הנותרים בכל שדות הקרב לאחר קרבות גדולים ומלחמות.
מספר הנפלים הטמונים בקרקע בצרפת ובבלגיה הוא גדול ביותר והם מהווים סכנה בריאותית וסביבתית גדולה. איסופם וניטרולם צפויים להימשך עוד מספר רב של שנים.
בעיית הנפלים

על פי הערכה נחת במלחמת העולם הראשונה בממוצע טון אחד של חומר נפץ על כל מטר מרובע אחד של שטח לאורך החזית המערבית לשעבר, מחוף תעלת למאנש ועד לגבול שווייץ.
ברבים משדות הקרב של החזית המערבית נכתשה הקרקע על ידי הפגזות כבדות, וגשמים שירדו הפכו אותה לביצה. פגזים נוספים שפגעו בקרקע הביצתית התחפרו בה עם פגיעתם ונעלמו, כשמכת הפגיעה בקרקע הרכה לא הספיקה כדי להפעיל את מרעומיהם ולפוצצם. אחרים נבלעו במהרה על ידי הבוץ. פגזים אחרים לא התפוצצו בשל פגמים בייצור ההמוני שלהם. בסך הכל, פגז אחד מכל ארבעה (ויש האומרים אחד מכל שלושה) לא התפוצץ.
עם חלוף הזמן הביאו עבודות חפירה במסגרת בניית מבנים חדשים, עיבוד חקלאי של שטחים ותהליכים טבעיים בקרקע לחשיפת נפלי התחמושת ולהופעתם על פני השטח.
מספר הנפלים הנאספים הוא גדול ביותר: סביב העיר איפר בבלגיה מתגלים מדי שנה 200 עד 250 אלף פגזים מדי שנה, מהם כ-20 טון של פגזי גז. ב-2001 אסף הצבא הבלגי 300 טונות של נפלי תחמושת. בצרפת אוספות הרשויות מדי שנה 900 טונות של נפלים. על פי הערכה קבורים בקרקע בשטחי קרב ורדן שבצרפת 12 מיליון נפלים של פגזי ארטילריה. חשיפת הנפלים ופינוים צפויה להימשך עוד מספר רב של שנים.
מצבור מסוכן נוסף של פגזי גז המכיל 1.1 מיליון ליטרים של גזים נח בים מאות מטרים בודדות מחוף העיר הבלגית זיברוגה, בעומק של שני מטרים. הוא הושלך שם על ידי הצבא הבריטי והצבא הבלגי בשנים 1919-1920. מצבורים מעין אלו קיימים ככל הנראה בים גם מול חוף העיר הצרפתית דנקרק.
הסכנות שבנפלים

הגם שהנפלים היו קבורים במשך שנים רבות בקרקע והעלו חלודה, הם עדיין עלולים להתפוצץ ומהווים סכנה גדולה. מספר גדול של חקלאים נהרגו כשפגעו מחרשותיהם בנפלי תחמושת ופוצצו אותם. כמו כן, מאז 1946 נהרגו 630 חבלנים צרפתים בעת טיפול בנפלי התחמושת בשטחי החזית המערבית לשעבר.
זאת ועוד: אירע שגזי לחימה דולפים מנפלי תחמושת - גם כאלו הקבורים בקרקע - עד כדי שעולה הצורך לפנות מאנשים את השטחים הסמוכים לשם עד להרחקת הנפלים. באפריל 2001 פונו בצרפת 15 אלף תושבים מהכפר וימי ושלושה כפרים סמוכים אליו לאחר שגז דלף מנפלי פגזי גז חרדל ופוסגן, שנאספו בשדות לקראת סילוקם משם.
הנפלים החלודים מהווים גם מקור לזיהום הקרקע והמים בשטחים הנגועים בהם. בשטחים שבחזית הסום לשעבר בצרפת וסביב העיר איפר בבלגיה נמצאה תכולה גדולה של ברזל בקרקע, בעצים ובצמחייה למעלה מ-90 שנים לאחר הקרבות באזורים אלו.
נפלי התחמושת מונחים בזהירות בשולי השדות ונאספים משם על ידי הרשויות. נפלים המכילים חומר נפץ מושמדים בפיצוץ מבוקר. עד 1980 יצקו הרשויות הבלגיות בטון סביב נפלי פגזי גז והשליכו אותם לים. פעולה זו פסקה בהיותה מנוגדת לאמנה הבינלאומית אודות לוחמה כימית. לאחר מכן בנתה בלגיה מתקן מיוחד בו מוצאים גזי הלחימה מנפלי פגזי גז ומועברים להשמדה בשרפה בטמפרטורות גבוהות. זהו תהליך איטי ויקר, ומספר גדול של נפלי פגזי גז מאוחסנים בבלגיה בהמתנה להשמדה. נשמעה טענה כי הם מוחזקים בתנאים לא נאותים ומהווים סכנה חמורה לבריאות הציבור ולסביבה.
ראו גם

אזורים אדומים
לקריאה נוספת

Donovan Webster, Aftermath: The Remnants of War, Vintage Books, 1999.
הערות שוליים

↑  Legacy of the Great WAr באתר BBC News, ‏3 בנובמבר 1998.
↑  אתר הזיכרון של גדוד הרגלים הקנדי ה-54.
↑  Legacy of the Great WAr באתר BBC News, ‏3 בנובמבר 1998.
↑  ידיעה באתר The Heritage of the Geart War.
↑  אתר The Atlantic, ‏1 בדצמבר 2004.
↑  Death waits patiently on a Belgian beach באתר The Heritage of the Great War.
↑  אתר The Atlantic, ‏1 בדצמבר 2004.
↑  ידיעה באתר Aftermath of World War I.
↑  ידיעה באתר The Heritage of the Geart War.
נפל פצצת מרגמה בריטית מונח בתוך עמוד טלפון בבלגיה לקראת איסופו להשמדה
קיבו

| --- | --- |

 מידע כללי
 משגר:  מעבורת חלל 
 מידע טכני
 משקל:  15 טונה 
 
קיבו (ביפנית: Kibo, בתרגום לעברית: תקווה) הוא מודול יפני, המהווה את הרכיב הגדול ביותר בתחנת החלל הבינלאומית.
המודול פותח בידי סוכנות החלל היפנית (JAXA) שהשקיעה לצורך כך סך של כ-3 מיליארד דולר. בסיום פיתוחו, נתרם המודול לתחנת החלל הבינלאומית. המודול מהווה את הבסיס לפעילות החלל היפנית.
מודול הורכב ב-3 שלבים: חלקה הראשון (1J/A), הוטס באמצעות מעבורת החלל אנדוור במסגרת המשימה STS-123 במרץ 2008, חלקה השני (JEM–PM), הוטס באמצעות מעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-124 במאי 2008 וחלק השלישי במעבורת STS-127 בשנת 2009.
החלק הראשון - Experiment logistics module - Pressurized Section שוגר במרץ 2008. משקלו 8,386 ק"ג. הוא כולל 8 מדפים לציוד שונה. בנפח הפנימי מתאים לפעילות של עד 4 אנשים אך בדרך כלל צוות פעיל כולל זוג בלבד.
החלק השני - Pressurized module שוגר במאי 2008. משקלו 15,900 ק"ג. הוא כולל 23 מדפים לציוד שונה.
החלק השלישי - Exposed Facility שוגר ביולי 2009. משקלו כ-4,000 ק"ג.
בנוסף לכך מודול כולל זרועות רובוטיות באורך של כ-10 מ' ו-2.2 מ'.
Pressurized Module
Experiment Logistics Module-Pressurized Section
Exposed Facility
Experiment Logistics Module-Exposed Section
Remote Manipulator System
מודול "קיבו" מנוצל לביצוע ניסויים בתחומים שונים.
בשנת 2012 למודול התווספה יחידה לשחרור לווייני קיובסאט J-SSOD שהגיע בחללית מטען H-II-3.
קבוצת המזרח הרחוק

הצילום האחרון של קבוצת המזרח הרחוק לפני ששתי הקבוצות נפרדו ב-17 בינואר 1912
קבוצת המזרח הרחוק (באנגלית: Far Eastern Party) הייתה רכיב מזחלות של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בשנים 1911–1914, שחקרה את מחוזות החוף שלא נבחנו עד אז בחלקו המערבי של כף אדייר באנטארקטיקה. מטרת הקבוצה, בראשות מפקד המשלחת דאגלס מוסון, הייתה לחקור את האזור הרחק מזרחה מבסיסם העיקרי בארץ אדלי, בכוונה להרחיק עד 800 ק"מ לעבר ארץ ויקטוריה. אל מוסון נלוו בלגרייב אדוארד סאטון ניניס, לוטננט בגדוד הצלפים המלכותי, ומומחה הסקי השווייצרי זאוויר מרץ; המשלחת השתמשה בכלבי מזחלת כדי לזרז את התקדמותם על פני הקרח. בחלקו הראשון של המסע התקדמו יפה וחצו שני קרחוני ענק בנתיבם לכיוון דרום-מזרח.
מרץ חוקר בתרוני קרח במשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה
ב-14 בדצמבר 1912, כשהקבוצה הייתה רחוקה כ-500 ק"מ מן המקלט הבטוח של הבסיס העיקרי בכף דניסון, אירעה תאונה, כשניניס והמזחלת שלצידה רץ הבקיעו את כיסוי השלג של בתרון עמוק ואבדו בתוכו. מאחר שהצידה שלהם פחתה במידה מסוכנת, פנו מוסון ומרץ מערבה, לחזור על עקבותיהם, ובהדרגה השתמשו בכלבי המזחלת הנותרים להשלמת מנות המזון הזעומות שנותרו להם. תוך כדי חציית הקרחון הראשון בדרכם חזרה חלה מרץ, ומצבו הוחמר והקשה על התקדמותם. לאחר קרוב לשבוע של התקדמות מועטה מאוד, מת מרץ ומוסון המשיך לבדו.
מרץ וניניס מגיעים אל מצבור "מערת אלאדין"
במשך קרוב לחודש משך מוסון את מזחלתו על פני אנטארקטיקה והצליח לחצות את הקרחון השני, אך המחלה שפגעה גם בו החלישה אותו יותר ויותר. מוסון הגיע אל המקלט היחסי של "מערת אלאדין" - מצבור מזון במרחק 8.8 ק"מ מן הבסיס העיקרי - ב-1 בפברואר 1913, ושם נלכד למשך שבוע כשסופת שלגים עזה השתוללה בחוץ. כתוצאה מכך החמיץ את האונייה חזרה לאוסטרליה; "אורורה" הפליגה ב-8 בפברואר, שעות ספורות לפני שהגיע לכף דניסון, אחרי שהמתינה שם יותר משלושה שבועות. האונייה הוזעקה ברדיו, אך תנאי מזג אוויר מנעו את שובה לבסיס, ומוסון נשאר לחרוף עם הקבוצה המחליפה בכף דניסון עד ש"אורורה" חזרה לשם בדצמבר 1913.
הסיבות למותו של מרץ ולמחלתו של מוסון לא נקבעו בוודאות; מחקר מ-1969 העלה כסברה היפרוויטמנוזיס A, עודף קטלני של ויטמין A, שנגרם כנראה מאכילת הכבדים של כלבי ההאסקי הגרנלנדי שלהם, שכיום ידוע כי הם עשירים במידה יוצאת דופן בוויטמין A. עובדה זו הייתה ידועה אותו זמן למעט מאוד אנשים, בהם האינואיטים, שאינם אוכלים לעולם כבד של כלב האסקי, אך מוסון ומרץ לא היו מודעים לה. אף כי תאוריה זו נחשבת לסבירה ביותר, דעות אחרות חולקות עליה ומעלות אפשרות של חשיפה ממושכת לקור או מתחים נפשיים. ב-1976 תיאר חוקר הארצות ומטפס ההרים אדמונד הילרי את מסעו בן החודש של מוסון כ"סיפור ההישרדות הגדול ביותר, קרוב לוודאי, בתולדות חקר הקטבים".