stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מותו של איוואן איליץ'
עלילה

עלילת הסיפור נפתחת כשנודע מותו של איוואן איליץ לחבריו במקום עבודתו בבית המשפט. הבשורה מתקבלת באדישות ובהקלה, נוכח הקידום שלו יכולים כמה מהם לצפות בעקבות מותו. אחד מהם, פיוטר איוונוביץ׳ נאלץ לבקר בבית המת, שם הוא פוגש באלמנתו, אותה מעסיקה בעיקר האפשרות להוציא סכום כסף נוסף מאוצר המדינה.
מכאן שב הסיפור אל ילדותו של איוואן איליץ׳ ומתאר את מהלך חייו, שעמדו בסימן שאיפתו להסתפח אל העשירים ובעלי המעמד, ליהנות מהשררה שמזמן לו תפקידו המשפטי, לבלות ולהשתעשע, ועיקר העיקרים, להימנע מכל ״אי נעימות״ או מכל קיצוניות שתשבש את הליכתו השלווה בתלם. בצוק העתים, כשהוא מבין כי מסלול ההתקדמות שלו מוגבל, מחליט איוואן איליץ׳ להשיג לו משרה בשכר גבוה יותר בבירה, ואחרי השגתה הוא מרהט ומעצב את בית המשפחה החדש בקפידה.
לרוע מזלו של איוואן איליץ׳ כשהוא מנחה את עושה הטפטים במלאכתו, הוא נחבל בצידו. פגיעה זו, הנראית תחילה זניחה, מולידה עם הזמן כאב עמום, ההופך בהדרגה למחלה המכלה את כוחו של איוואן איליץ׳. כשהוא נופל למשכב, מתהפך עולמו. אותה אדישות שהפגין כל חייו לגורלם של בני משפחתו והסובבים אותו, שנתפשו בעיניו רק כמי שמפריעים או אינם מפריעים לחייו הקלים והנעימים, שבה אליו בדמות אותה אדישות ממש כשהיא מופנית כלפיו: בתו מוטרדת מכך שגוויעתו המזוויעה משבשת את תוכניותיה לצאת לתיאטרון, אשתו בוחנת את משטר התרופות שלו בעיקר מצד הרצון להאריך את חייו כך או כך כדי להמשיך וליהנות ממשכורתו. רק בנו הקטן מפגין עדיין מידה של חמלה אנושית כלפיו. באופן דומה, אותה שררת שרד ואותם שקרים ששמע והשמיע בבית המשפט, מתוך ביטחון גמור כי כך דרכו של עולם, שב איוואן איליץ׳ ושומע מפי הרופאים השונים בהם הוא נועץ. כל חייו, הוא נוכח לדעת, היו קודש למניעת חדירתה של ״אי נעימות״ לתוכם, וככל שהוא שוקע עמוק אל תוך מחלתו ומותו הופך וודאי יותר הוא הולך ונלכד באי יכולתו לפרוץ את מחסום ״אי הנעימות״ הזו של השקר המוסכם. היחידי שמאפשר לו הצצה לאפשרות אחרת הוא המשרת גראסים, איכר שעבר העירה, ומשרת אותו במסירות שאינה מסתירה את הבנתו שמדובר בשירות למי שיעבור מן העולם עד מהרה. הסיפור נגמר במותו מתוך הבנה כי כל חייו חי בשקר.
תרגומים לעברית

מות איבן איליץ', לב טולסטוי, תרגום: אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ, יפו : יפת, תרע"ב-תרע"ג, 1913.
מותו של איוון איליץ', לב טולסטוי, תרגמה מרים ברנשטיין-כהן. כרוך יחד עם השבוי מקווקז, סיפור נוסף של טולסטוי, 144 עמ', ספריית תרמיל, 1965.
איוואן איליץ' ואחרים, ל.נ. טולסטוי, תרגום: פטר קריקסונוב, 320 עמ׳, תשנ"ט / 1999. הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה.
מותו של איוואן איליץ, לב ניקולאייביץ טולסטוי, הוצאת דביר,  195 עמ׳, תרגום: א"ד יציב, 2005. הספר כולל עוד שתי נובלות: האב סרגי והשטן
מגדבורג (סיירת, 1911)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת קלה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  
 סדרה:  מגדבורג
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  אה.גה. וזר 
 תחילת הבנייה:  1910
 הושקה:  13 במאי 1911
 תקופת הפעילות:  20 באוגוסט 1912 – 26 באוגוסט 1914 (שנתיים)
 אחריתה:  עלתה על שרטון והוטבעה במפרץ פינלנד
 מיקום:  59°18′N 23°21′E﻿ / ﻿59.3°N 23.35°E﻿ / 59.3; 23.35 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 4,535 טון, מקסימלי: 4,570 טון
 אורך:  138.7 מ'
 רוחב:  13.5 מ'
 שוקע:  4.4 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  27.6 קשר (51.1 קמ"ש)
 גודל הצוות:  354
 טווח שיוט:  10,780 ק"מ
 הנעה:  16 דוודי קיטור, 25,000 כוחות סוס,  המניעים 2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 60 מ"מ   סיפון – 60 מ"מ   מגדל הניווט – 100 מ"מ
 חימוש:  12 תותחים 105 מ"מ (4.1 אינץ')    2 צינורות טורפדו 500 מ"מ (19.7 אינץ')   120 מוקשים
 
"מגדבורג" (בגרמנית: SMS Magdeburg) הייתה הספינה המובילה של הסיירות הקלות בסדרת מגדבורג של הצי הקיסרי הגרמני. הסדרה שלה כללה שלוש ספינות נוספות: ברסלאו, שטרסבורג ושטרלזונד. מגדבורג נבנתה במספנת AG Weser בברמן בין השנים 1910 עד אוגוסט 1912, כאשר נכנסה לשירות בצי הים הפתוח. הספינה הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 10.5 ס"מ SK L/45 ומהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש). מגדבורג שימשה כספינת ניסוי טורפדו לאחר הפעלתה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, אז הובאה לשירות פעיל ונפרסה באזור הבלטי.
באזור הבלטי, מגדבורג ירתה את היריות הראשונות של המלחמה נגד הרוסים ב-2 באוגוסט, כשהפגיזה את נמל ליבאו. היא השתתפה בסדרה של הפגזות של עמדות רוסיות עד סוף אוגוסט. ב-26 היא השתתפה בסריקה של הכניסה למפרץ פינלנד; תוך כדי הפלגה מול החוף האסטוני, היא עלתה על שרטון מול האי אודנסהולם ולא ניתן היה לשחרר אותה. זוג סיירות רוסיות הופיע ולכד את הספינה. 15 אנשי צוות נהרגו בקרב הקצר. הם מצאו שלושה ספרי קוד גרמניים שלמים, אחד מהם העבירו לבריטים. היכולת לפענח אותות אלחוטיים גרמניים סיפקה לבריטים את היכולת לארוב ליחידות גרמניות במספר הזדמנויות במהלך המלחמה, כולל קרב יוטלנד. הרוסים גרטו חלקית את מגדבורג בזמן שהיא נשארה מקורקעת לפני שהשמידו לחלוטין את שרידי האונייה.
תכנון

מגדבורג הייתה באורך כולל של 138.7 מטר (455 רגל), רוחב של 13.5 מטר (44 רגל) ושוקע של 4.4 מטר (14 רגל) מקדימה. הדחק הספינה היה 4,535 טונות (4,463 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ועד 4,570 טונות (4,500 טונות ארוכות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שלושה סטים של טורבינות קיטור של ברגמן שהניעו שלושה מדחפים. הם תוכננו להספק של 25,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט), אך הגיעו ל-29,904 כוחות סוס (22,299 קילוואט) בשירות. אלה הופעלו על ידי שישה עשר דוודי צינור מים על בסיס פחם מסוג מארין, למרות שהם שונו מאוחר יותר לשימוש במזוט שרוסס על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. אלו העניקו לספינה מהירות מרבית של 27.6 קשרים (51.1 קמ"ש). מגדבורג נשאה 1,200 טון של פחם, ועוד 106 טון של נפט שהעניקו לה טווח של כ-5,820 מיילים ימיים (10,780 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). היה לה צוות של 18 קצינים ו-336 מלחים.
הספינה הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/45 במעמדים בודדים. שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, שמונה מוקמו באמצע הספינה, ארבעה משני הצדדים, ושניים זה לצד זה מאחור. התותחים היו בעלי הגבהה מקסימלית של 30 מעלות, מה שאפשר להם לירות במטרות עד 12,700 מטרים (13,900 יארד). סופקו להם 1,800 פגזים של תחמושת, 150 פגזים לכל תותח. היא הייתה מצוידת גם בזוג צינורות טורפדו 50 סנטימטרים (19.7 אינץ') עם חמישה טורפדות; הצינורות היו שקועים בגוף הספינה בצד הרוחב. היא גם יכלה לשאת 120 מוקשים. הספינה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בקו המים בעובי 60 מילימטרים (2.4 אינץ') באמצע הספינה. במגדל הניווט היו דפנות בעובי 100 מילימטרים (3.9 אינץ'), והסיפון היה מכוסה עם לוח שריון בעובי עד 60 מ"מ.
היסטוריית שירות

מגדבורג הוזמנה תחת שם החוזה "ארזאץ בוסארד"; החוזה הוענק למספנת AG Weser בברמן בדצמבר 1909. היא הונחה באפריל 1910 והושקה ב-13 במאי 1911, ובמהלך הטקס, היא הוטבלה על ידי ראש העיר של העיר מגדבורג, על שמה נקראה. לאחר שסיימה את עבודת הציוד, היא החלה תקופה קצרה של ניסויי בנאים ב-12 באוגוסט 1912 לפני שהצטרפה לצי הים הפתוח שמונה ימים לאחר מכן, בפיקודו של פריגטנקפיטן היינריך רוהרדט. הספינה ערכה את הבדיקות הראשוניות הללו מבלי שהארובה הקדמית שלה הותקנה. לאחר שסיימה את ניסויי הים הראשוניים שלה, שימשה מגדבורג כספינת ניסוי טורפדו ב-1 בדצמבר, והחליפה את הסיירת הקלה אאוגסבורג בתפקיד זה. מאוחר יותר באותה שנה, היא יצאה לשייט בים הבלטי עם כלי שיט נוספים שאורגנו לשייטת אימונים.
שייט נוסף כזה התקיים בתחילת אפריל 1913, וביוני, היא הצטרפה לצי לשייט השנתי שלו למימי נורווגיה. באוגוסט, מגדבורג יצאה לשייט נוסף בצי לתוך מרכז האוקיינוס האטלנטי, עד דרומה עד טנריפה באיים הקנריים. במהלך השייט, היא השתתפה בניסויים עם טלגרפיה אלחוטית. לאחר חזרת הצי למים הביתיים, נערכו תמרוני הצי הגדולים השנתיים בים הצפוני. מגדבורג לאחר מכן נסע לדנציג לשיפוץ שנמשך מאמצע ספטמבר עד סוף אוקטובר. היא חידשה את תפקידי מבחן הטורפדו ב-26 באוקטובר, אך שוב הצטרפה לצי לתרגילים בקטגט מאוחר יותר באותה שנה, ולאחר מכן יצאה לשייט אימונים נוסף בבלטי בדצמבר. שנת 1914 החלה בתרגילים עם שייטת ההדרכה. כשאירופה נסחפה לקראת מלחמה במהלך משבר יולי, מגדבורג קיבל פקודה לפטרל במפרץ קיל כדי לסייע באבטחת הגנות הנמל. במהלך סיור ב-27 ביולי, היא נתקלה בספינות הקרב הצרפתיות פראנס וז'אן באר, שלקחו את נשיא צרפת רמון פואנקרה לביקור ברוסיה.
מגומאייב (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מוזיקלי, סדרת דרמה, דרמה 
 בימוי:  דמיטרי טיורין, רומן פריגונוב 
 שחקנים:  מילוש ביקוביץ'  אלכסנדר סוקולובסקי  אלכסנדר נסטרוב  סבטלנה אוסטינובה  אירינה אנטוננקו  אליונה איב'צנקו 
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 מפיק:  דנילה שראפוב, פיוטר אנורוב, לאונרד בלווטניק 
 חברת הפקה:  אמדיה Mediaslovo
 אתר צילומים:  מוסקבה, באקו 
 אורך פרק:  48 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה הערוץ הראשון
 פורמט (תמונה):  16:9
 פורמט (קול):  Dolby Digital
 תקופת שידור מקורית:  19 במרץ 2020 – 9 במרץ 2020
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מגומאייב (ברוסית: «Магома́ев») היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה מוזיקלית-ביוגרפית, בהפקת חברת Amedia ומככבים בה מילוש ביקוביץ' כמוסלים מגומאייב עם אירינה אנטוננקו וסבטלנה אוסטינובה לצדו. פרק הבכורה שודר ב-9 במרץ 2020 בשעה 21:30 (שעון מוסקבה) בערוץ הראשון.
צילומי הסדרה נערכו בבאקו, אזרבייג'ן ובמוסקבה, רוסיה.
תקציר עלילת הסדרה

סוף שנות השישים, שיא עידן ברז'נייב. מוסלים מגומאייב, בזמן הקלטת תוכנית קונצרט, פוגש את זמרת האופרה המקסימה, תמרה סיניאווסקאיה. בין מלך הבמה הסובייטי לכוכבת העולה של תיאטרון בולשוי במבט ראשון עובר ניצוץ שהופך להתחלה של אהבה גדולה. עם זאת, תמרה נשואה, ומוסלים אינו חופשי ... אבל לאהבה אמיתית אין שום מחסומים, והגורל שוב מפגיש בין האוהבים, הפעם בפריז.
שחקנים ודמויות

מילוש ביקוביץ' - מוסלים מגומאייב
אירינה אנטוננקו - תמרה סיניאוובסקאיה, זמרת אופרה, רעייתו של מוסלים
סבטלנה אוסטינובה - אנג'ליקה לארינה, עורכת תוכניות מוזיקליות
אליונה איב'צנקו - יקטרינה פורצבה, שרת התרבות של ברית המועצות
אלכסנדר סוקולובסקי - סרגיי ברז'נוי, אמן בלט, בעלה הראשון של תמרה
אלכסנדר נסטרוב - צ'ינגיז סאדיחוב, פסנתרן, חברו של מוסלים
איליה רזניק - היידר אלייב, המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של אזרבייג'ן
ליהי תורג'מן

| --- | --- |

Lihi Turjeman Sept 2021 at Fountainhead Residency shot by Alex Nuñez
 לידה:  1985 (בת 39 בערך) פתח תקווה, ישראל
 מקום לימודים:  בצלאל, ירושלים
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2015) 
 lihi-turjeman.com
 
מיצב הציור 'תיקון עולם', 2014
שמתי חול גבול לים (2017)
מרכז הכובד, 2016, מוזיאון תל אביב
ליהי תורג'מן (נולדה ב-1985) היא אמנית ישראלית. זוכת פרס האמן הצעיר של משרד התרבות והספורט לשנת 2015.
ביוגרפיה

ליהי תורג'מן נולדה בפתח תקווה בשנת 1985. למדה תואר ראשון ותואר שני באמנות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב. מתגוררת ויוצרת בתל אביב ובטורינו, איטליה.
יצירתה

תורג'מן עוסקת בעיקר בציור על גבי משטחים מונומנטליים. שיטת העבודה של תורג'מן מכילה אלמנטים של ציור פעולה (Action Painting), טכניקה הכוללת את כל קיומה הפיזי בתהליך היצירה. היא משתמשת במגוון חומרים וצבעים שהיא מטמיעה על הבד באמצעות גופה.הנוכחות הפיזית שלה אפוא היא חלק בלתי נפרד מיצירותיה. לצד ציורים, מתכתבת האמנית גם עם מדיומים אחרים כמו פיסול וארכיטקטורה, תפישות חלל וגוף, קולנוע ועוד.
מבחינה סגנונית, שפת הציור של תורג'מן מתאפיינת במשיכות מכחול מטושטשות ובצבעוניות מונוכרומטית על גבי קנבסים מונומנטליים, או לחלופין על גבי פורמטים נוספים ולא שגרתיים שמהווים מצע לציוריה. הדימויים המופיעים בגוף העבודות של תורג'מן מכילים בתוכם אלמנטים משדות הגאוגרפיה, המדע, ההיסטוריה והמיתולוגיה.
יצירתה > הפרויקט בבניין הנטוש בברנר

ברבות מעבודותיה מבקשת תורג'מן לשאוב השראה מהחלל בו מציגה ומההיסטוריה של המקום בו יוצרת. בשנה האחרונה ללימודיה בבצלאל, עברה האמנית ליצור בסטודיו בתוך בניין מיועד להריסה ברחוב ברנר שבמרכז תל אביב, בניין בן כמאה שנים אשר שימש בעבר כבית ספר. היא גרה ויצרה בתוכו במשך חמש שנים, החל מ-2009 ועד 2014. הקירות המתפוררים הפכו עבורה לשדה מחקר ופעולה: היא קילפה שכבות מקירות החלל, שייפה אותם וחצבה בהם. לדבריה, ביקשה לחשוף את המקור מתחת לכל שכבות הצבע. את תהליך אמנותי זה, של גילוי המבנה אשר עומד להיחרב ותיעודו, הציגה לראשונה בתערוכת היחיד שלה "פרדה לבנה" בשנת 2012, בחלל האמנות רוטשילד 69 שבתל אביב. בתערוכה הציגה את תוצרי עבודתה במרחב הנטוש, במסגרתם שעתקה את החלל המתפורר שבו יצרה. תורג'מן העתיקה באמצעות גרפיט ופחם את מרקמם של הקירות המתקלפים. בכך הפכו הקירות החשופים למעין רישום הכנה לציוריה, אשר עליהם הוסיפה התייחסויות לאלמנטים אדריכליים. התוצאה אשר הוצגה בתערוכה הייתה שני טריפטיכונים מונומטליים וכן ציור נוסף המתארים את קירות המבנה המיועד להריסה, אשר אופיינו בתחושת פאר לצד קריסה, כמו "ארכיטיפים סכמטיים של אתרי קדושה", לדברי אוצרת התערוכה נועם סגל. הבדים בהם השתמשה הושענו במשך זמן ממושך על קירות הזרועים כתמי צבע, עובש וטיח מתקלף, ובכך המשיכו לתעד בתוכם את הזמן, הבליה וההזנחה. יצירותיה מתקופת שהותה במבנה הנטוש ברחוב ברנר הוצגו אף במסגרת פרויקט "קיר בעיר" של עיריית תל אביב יפו – קיר דרומי של בניין העירייה אשר הוסב החל משנת 2013 להוות מצע לתצוגת עבודות אמנות המתכתבות עם המקום.
יצירתה > יצירות נוספות

תפישת הציור כמרחב הממפה ומשמר את המקום, ליוותה גם את המשך דרכה של תורג'מן בתערוכות "כושי אטלס" (2013, גלריה ג'ולי מ') ו"תיקון עולם" (2014, בצלאל), שבהן בדי הציור המונומנטליים שהוצגו על גבי הקירות והרצפה ביטלו את ההפרדה של הצופה בין העולם האמיתי למדומיין.
בתערוכה "מנגד" אשר הציגה ב-2016 ביחד עם האמנית פני הס יסעור במוזיאון וילפריד שבקיבוץ הזורע, הציגה תורג'מן רישומים המכילים פרשנויות לתצפית אל נוף ישראלי מוכר. הרקע של רב הרישומים היה כמעט מופשט אך בחלקם היו רמזים דקים שחיברו אל מציאות מוכרת, כמו גדר תיל, או קו גבול הצפון ממבט על. לדברי האמנית, שם התערוכה, מִנּגֶדֶ, הוא שם של שיר של רחל בו הר נבו הופך להר של כל אחד, "בכל ציפייה יש עצב נבו".
תערוכה נוספת של האמנית מאותה שנה אשר התייחסה לנושאים דומים היא "center of gravity" שהוצגה בגלריה זומר שבתל אביב. תורג'מן ביקשה להתייחס לסוגיה של תפישת גבולות, מטפוריות ופיזיות, הרלוונטיות לרקע האישי של האמנית וכן למיקום עצמו. היא התייחסה לאתרים ישראלים אייקוניים, כמו כיפת הסלע בירושלים; במרכז התערוכה הוצג בד אשר תיאר את כיפת הסלע, אשר נראה שטוח כמו תוכנית טופוגרפית אווירית הנראית במפות גוגל. יצירה נוספת, "ברוך שובך בוגד", התייחסה אל הסצנה המקראית בה מתואר משה כשהוא ניצב על הר נבו. האמנית השתמשה בחומרי גלם כמו פיגמנטים, דבק וחצץ.
בשנת 2017, במסגרת תערוכת "נונפיניטו" של תושבת האמנים ארטפורט שבתל אביב, הציגה כשמונה עבודות בטכניקות מגוונות, רובן בגדלים מונומנטליים, אשר קיבלו את השם " Dig as High as You Can". גם כאן, ביקשה למפות טריטוריות ולחשוף שכבות של היסטוריה אישית וציבורית אשר לדידה היו סמויות מן העין. במסגרת התערוכה הציגה מנחת מסוקים, אשר במרכזו האות H כסימן ל-Helipad, אולם הייתה עשויה להפוך גם ל-H של Help או Home. היא ביקשה לעסוק בכוח הצורני של האות הכלואה בעיגול לצד התייחסות לתנועה הסובבת והאינסופית של ההליקופטר עצמו.
השכלה

2006–2010 – תואר ראשון באמנות (BFA), המחלקה לאמנות, בצלאל
2012–2014 – תואר שני באמנות (MFA), בצלאל
פרסים

2009 פרס ע"ש יוסף ועדה בולאפיו, עבור הישגים יוצאי דופן באגף היסטוריה ותיאוריה
2010 פרס ע"ש לורין ומיטשל פרסר עבור הצטיינות בתחום הציור, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים
2013 פרס בהצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, תוכנית תואר שני (MFA)
2015 פרס אמן צעיר, משרד התרבות והספורט.
תערוכות יחיד נבחרות

2011 – מראה מקום, גלריה ג'ולי מ', תל אביב
2012 – פרדה לבנה, פרויקט רוטשילד 69, תל אביב
2013 – 2101, חלל פרויקטים, גלריה זומר, תל אביב
2013 – כושי-אטלס, גלריה ג'ולי מ', תל אביב
2016 – center of gravity, גלריה זומר, תל אביב
2016– מנגד, מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות המזרח, קיבוץ הזורע
2021– Unearth, Quartz studio, Turin
2021– A view of one's own, Ncontemporary gallery, Milan
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2022 – At memory's Edge, Fundación Pablo Atchugarry, Miami
2021 – חפירות, מוזיאון ארצות המקרא, ירושלים
2020 – נופי-גוף, מוזיאון ישראל, ירושלים
2019 – DA/A, גלריה Ncontemporary, מילאנו
2019 – לא בעדן, הביאנלה של ירושלים
2019 – Self centered room, ארטפורט, תל אביב
2019 – המאמינים, מוזיאון בת ים לאמנות
2019 – צורת הדברים שיבואו, גלריה ביתא, ירושלים
2019 – צבע גוף, גלריה דנה, קיבוץ יד מרדכי, ישראל
2019 – לא גוף לא אדמה לא דם לא ארץ, מוזיאון בר-דוד, קיבוץ ברעם
2018 – קדם–קודם–קדימה, CCA, המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2018 – Fluid currency, NARS Foundation, ניו-יורק
2017 – לא תעשה לך, מוזיאון על התפר, ירושלים
2017 – Dig as High as You Can /NON FINITO, ארטפורט, תל אביב
2016 – רשמים VI, הביאנלה השישית לרישום, ירושלים
2016 – Post-postmodernism ≠ Utopia, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
2016 – מדהים! מהמם! מופלא !, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה
2016 – מוטיב חוזר בכלי קודש ובאמנות עכשווית, מוזיאון מאנה-כץ, חיפה
2015 – אני המשורר והיא העולם, בית גורדון לונדון, ראשון-לציון
2015 – Take, גלריה זומר, תל אביב/יפו
2015 – ההבטחה, תערוכת ויטרינה, גלריה מינוטאור, פריז
2014 – שטח הפקר, בית האמנים בירושלים, ירושלים
2013 – הביאנלה לרישום, סדנת ההדפס, מוסררה, ירושלים. אוצרות: טל יחס ואירנה גורדון
2013 – מ ו מ נ ט ו ם, פריס – תל אביב – פריס, גלריה מינוטאור, תל אביב
2012 – יריד צבע טרי 5, תל אביב
2011 – Abdominal pain, גלריה ST-ART, יפו
2011 – 'שיבא' גאלה, בית נשיא גרמניה, ברלין
2011 – יריד צבע טרי 4, תל אביב
2011 – חלון אחורי, גלריה דן, תל אביב
2010 – אמנות ישראלית, גלריה FERRATE, תל אביב
2010 – מנופים, גלריה 'מאי', מרכז אמנות ירושלים, ירושלים
2008 – 'מחנה רמלה – ישראלי,ערבי,גרמני', הגלריה העירונית רמלה
הערות שוליים

↑  אריאל רייכמן, לא על המופשט לבדו, באתר ערב רב, ‏26 בפברואר 2013
↑  Alison Roberts, "Lihi Turjeman", Telavivian, October 9, 2016,
1 2 3  ג’וי ברנרד, "שיחת סטודיו - ליהי תורג’מן", פורטפוליו, 19 ספטמבר 2020,
↑  מיטל שרעבי, "אומנות לא אופנתית", המקומון תל אביב, מספר 75 (31 מרץ 2011): 32–33.
↑  ליהי תורג׳מן | artport | Lihi Turjeman | אמנית ישראלית | מחזור 2016–2017, באתר ארטפורט
1 2 3  יונתן אמיר, “אקראיות מאגית סדורה”, ערב רב, 03 מרץ 2013,
↑  Lihi Turjeman, interview, interview by Sarah Peguine, April 5, 2014.
↑  רווית הררי, “בית פתוח”, נישה, 28 פברואר 2013, 72–74.
1 2 3  שיר מלר-ימגוצ’י, ליהי תורג’מן - מנגד, פני הס יסעור - Mapping of Countries Yet to Come (קיבוץ הזורע: מוזיאון וילפריד ישראל, 2016).
↑  Roy Brand, “Lihi Turjeman’s Center of Gravity”, 2016,
↑  גדעון עפרת, "לכלכתם", המחסן של גדעון עפרת, 10 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 411061  NLI: 987007527003905171  VIAF: 308271769   WorldCat (עם VIAF): 308271769
מדידת תחום שבת

בהלכה, תחום שבת הוא שטח פיזי תחום, המציין את השטח שבו מותר לאותו אדם להלך ברגליו בשבת, ביום טוב וביום הכיפורים, בלי לעבור על איסור מדרבנן של יציאה מחוץ לתחום שבת. שטח זה מתחשב באופן כללי באמצעות מדידת 2000 אמות (כ-1 ק"מ) לכל כיוון סביב לנקודה (או היישוב) בה שהה האדם בעת כניסת שבת, שעת בין השמשות של יום שישי, אולם ישנם פרטים הלכתיים רבים לגבי מדידת תחום שבת במקרים שונים.
נקודת התחלת מדידת מרחק 2000 האמות

השובת בשטח פתוח מחוץ ליישוב, מודד אלפיים אמה חוץ לארבע אמותיו, שנחשבים לרשותו. אם האדם שובת בבית מבודד שאינו חלק מיישוב, תחום שבת נמדד מחוץ לחצר הבית, אם הוא שובת בתחום יישוב, כל שטח היישוב נחשב כתחום ד' אמות, ומדידת התחום נעשית 70 אמה לאחר הבית, (או חצר מיושבת וכדומה) הקיצוני ביותר לכל כיוון בעיר. למעשה תחום השבת אינו נמדד כמעגל אלא כמרובע, דבר שגורם להגדלת שטחו, ראו בהמשך.
אין צורך באמירה או בכוונה מיוחדת על מנת שיהיה לאדם תחום שבת רגיל, אולם אדם יכול להצהיר שמקום שביתתו נמצא במקום אחר מהמקום בו הוא נמצא בשעת כניסת השבת, ותחום השבת יקבע לפי המקום שבו מצהיר שהוא שובת (ובתנאי שהמקום לגביו הוא מצהיר על שביתתו, נמצא בתוך תחום השבת של המקום בו הוא נמצא בפועל בשעת כניסת שבת). לדוגמה: אדם שנמצא בשעת כניסת השבת בסמוך למקום יישוב, יכול להצהיר שמקום שביתתו הוא בתוך היישוב.
אם אדם שבת בשטח פתוח שנמצא בתוך תחום השבת של מקום יישוב סמוך, אך לא ידע שהוא סמוך ליישוב, ורק באמצע השבת גילה שהוא נמצא בסמוך ליישוב - רשאי האדם להיכנס לעיר, ותחום השבת שלו מתחשב כאילו שבת במקום היישוב. סיבת דין זה היא שתחום שבת שנקבע בטעות - אינו תחום שבת. אולם אם ידע שהוא נמצא בסמוך למקום יישוב, ומתוך ידיעה קבע את שביתתו במקומו, תחום השבת שלו מתחשב 2000 אמות לכל רוח ממקום שביתתו, ואם 2000 האמות כלו באמצע היישוב, אסור לו להמשיך מעבר להם, אף שמקום היישוב הוא אחד.
מדידת גבול העיר

על מנת למדוד את תחום השבת לאדם שנמצא במקום יישוב, יש למדוד קודם את גבול שטח העיר, גבול שממנו מתחילים למדוד את מרחק 2000 האמות. מדידת גבול שטח העיר אינה נעשית בצורה מדויקת מהבתים הקיצוניים של העיר; אם העיר עגולה (או לא סימטרית), "מרבעים" את העיר, דהיינו מחשבים את שטח העיר כאילו היא ריבוע או מלבן בעל ארבע זוויות בהתבסס על הבתים הקיצונים שממוקמים על פיאות המרובע, ומודדים את תחום השבת מחוץ למרובע זה.
כל בית שנמצא במרחק של עד 70 אמות (כ-35 מטרים) מהעיר - נחשב חלק מהעיר, ומודדים את תחום העיר לפיו. בית שני שימצא במרחק של עד 70 אמות מהבית הראשון נחשב גם הוא כחלק מהעיר. על פי עיקרון זה ניתן להתייחס לשתי עיירות שביניהם רצף דליל של בתים, כאשר יש מרחק של פחות מ-70 אמות בין כל בית לבית הקרוב אליו ביותר, ואין מרחק של יותר מ70 אמות מהבתים הקיצוניים לעיר, כעיירה אחת עם תחום שבת אחד. דבר זה הוא בתנאי שהבתים בתווך משמשים גם לדיור, ולא רק למחסנים או שימושים אחרים.
שני יישובים שיש ביניהם שטח ריק של פחות מ-141 אמות (כ-70 מטרים) - נחשבים כיישוב אחד לעניין תחום שבת.
קבוצת אנשים נודדים הגרים במבנים ארעיים כגון באוהלים - אינה נחשבת ליישוב, וכל אחד מודד את תחום השבת מפתח אוהלו, כאילו היה אוהל בודד. אולם אם יצרו לשטח בו הם יושבים אלמנט של קביעות, כגון גדר או מחיצה - נחשב מקומם כיישוב, ומודדים את תחום השבת מחוץ לשטח יישובם.
מדידת תחום 2000 האמות

מדידת 2000 האמות של תחום השבת לא מתחילה מבתי העיר עצמה, אלא מהמרובע שנחשב לתחום העיר. ממרובע זה מודדים בכמה נקודות (בדרך כלל בפינות המרובע) את מרחק 2000 האמות, כאשר המדידה נעשית בקו ישר שהוא המשכו של תחום העיר (כאשר מודדים מפינה). תחום השבת הסופי נמדד כמרובע, כלומר על ידי חיבור הנקודות שלפי המדידה נמצאות במרחק של 2000 אמות מהעיר בכל פאה לקו ישר (בדרך כלל הנקודות הנמצאות מול פינות תחום העיר), ולאחר מכן חיבור הישרים למרובע. התוצאה מדרך מדידה זו היא ש2000 אמות הוא המרחק המינימלי מהעיר לקצה תחום השבת, ולא המרחק הקבוע, הממוצע או המקסימלי. לדוגמה: יוצא שאלכסון המרובע של תחום השבת הוא כ-2800 אמות, ולא רק 2000 אמות. ייתכן גם ובעקבות המדידה ייווצר מרובע בעל צלעות שאינם מקבילות זו לזו, בשל קשיי מדידה באחת הפאות. ישנה דעת מיעוט שהאלכסון, מרחק 2800 אמות הוא המרחק המינימלי של תחום שבת, ולא 2000 אמות שהוא הישר.
מדידת תחום 2000 האמות > דרך המדידה

בהלכה ישנם כללים מדויקים כיצד למדוד את מרחק 2000 האמות מגבול העיר, מתוך מטרה שהמדידה תהיה מדויקת ככל האפשר. המדידה נעשית באופן כללי כמדידה אווירית, תוך ניסיון להתעלמות ממרחק שנוסף עקב שינויי גובה. הכללים המובאים בהלכה מתאימים למדידה מדויקת באמצעים שהיו זמינים בעולם העתיק. המדידה נעשית בחבל פשתן של 50 אמות (כ-25 מטרים). יש צורך בחבל באורך 50 אמות בדיוק, לא קצר יותר ולא ארוך יותר. אף על פי שמדידה באמצעות שלשלאות ברזל יכולה להיות מדויקת יותר, אין מודדים באמצעותם אלא דווקא בחבל. החבל צריך להיות מוחזק על ידי שני אנשים, האוחזים אותו כנגד הלב. המודד צריך להיות מומחה למדידה.
כל מדידה של 50 אמות נעשית באופן רציף, ומתחילה מקצה המדידה שלפניה. במקרה ויש מכשול בקצה קטע 50 האמות, כגון נהר, ניתן לחזור מרחק ידוע לאחור (למשל 25 אמות, חצי החבל), ולהתחיל ממנו את קטע 50 האמות, ולאחר מכן להשלים במקום אחר את מרחק החזרה.
המדידה צריכה להעשות כנגד העיר או תחומה, אף אם השטח קשה למדידה עקב צורת השטח שלו, ואין להעביר את המדידה לשטח שאינו כנגד העיר ותחומה, אף אם הוא שטח נוח יותר למדידה. אולם ניתן להעביר את המדידה לשטח שאינו כנגד העיר אך הוא בתוך תחומה. לדוגמה: ניתן להעביר את המדידה בחלק המזרחי 2000 אמות מצפון או מדרום לעיר, כיוון ששטח זה נמצא בתוך תחום העיר, מאחר שתחום השבת נמדד כמרובע ולא כעיגול.
מדידת תחום 2000 האמות > מדידת מדרון הר

אם בעת המדידה נתקלים במדרון הררי בשיפוע תלול ביותר (כגון מצוק) - אין צורך למודדו כלל, היות שאין הוא ראוי להילוך בני אדם.
אם השיפוע הוא בשיעור של תל המתלקט וקצר יותר מ-50 אמות (כ-25 מטרים), אין צורך למודדו אלא מסתפקים באומדן כללי של שטחו. אם השיפוע משתרע על יותר מ-50 אמות, מודדים את המדרון באמצעות חבל קצר של ד' אמות, כאשר המודדים עומדים בשני קצותיו, ומודדים את השטח באופן שהחבל יהיה מאונך לקרקע, כך שימדד רק מרחק אווירי ללא התחשבות בתוספת המרחק שנוצר על ידי שינויי גובה. דרך מדידה זו נקראת: 'מקדרים בהרים'.
אם השיפוע מתון יותר, (מתון יותר משיעור תל המתלקט) וניתן להבליע את השיפוע באמצעות מדידה ממקום גבוה, כגון מעל עצים - מודדים בדרך זו. אם לא ניתן להבליע את המדרון בדרך זו, מודדים אותו בחבל של ד' אמות בשיטת 'מקדרים בהרים'.
מדידת תחום 2000 האמות > מדידת מדרון נחל

במדרון נחל מודדים את המרחק באמצעות חבל של 50 אמות, אם ניתן להעביר אותו מגדה לגדה. אם לא ניתן למדוד באמצעות חבל של 50 אמות מודדים באמצעות חבל של ד' אמות בשיטת 'מקדרים בהרים', בין אם המדרון מתון או תלול, ואין מודדים באומדן (בניגוד למדרון הר).
מדידת תחום 2000 האמות > עיר בתוך תחום שבת

אם ישנה עיר נוספת מובלעת בתוך תחום השבת של עיר אחרת, כל העיר נחשבת כד' אמות, ומדידת התחום מעבר לעיר נעשית תוך התעלמות מהמרחק שאותו עובר תחום השבת בתוך העיר. אם העיר נמצאת על גבול תחום השבת ומעבר לו, העיר אינה נחשבת כלפי בני עיר אחרת כתחום ד' אמות, והם רשאים ללכת רק עד קצת תחומם אף אם הוא כלה באמצע העיר. ישנה מחלוקת האם מי שהניח עירוב תחומין במרחק מעירו שלן בה (כגון שהניח עירוב תחומין), כך שתחום השבת כלה בתוך העיר עצמה, אם במקרה כזה עירו נחשבת לו לד' אמות ומהלך את כולה, או שמניח העירוב רשאי ללכת רק עד קצה התחום אפילו אם הוא עובר באמצע העיר.
סתירה בין מדידות

במקרה ויש סתירה סבירה בין מדידות של שני מומחין - הולכים אחר המקל, כיוון שאיסור זה הוא מדרבנן, מדין ספק דרבנן לקולא.
נאמנות

גם אנשים הפסולים לעדות לפי ההלכה נאמנים לומר שתחום השבת של יישוב מסוים מגיע עד נקודה מסוימת, לדוגמה עבד, ושפחה, אך לא עדות של קטן. סיבת נאמנות זאת היא שחכמים הקילו בנושא של תחום שבת.