מתיו ולש
מושל אינדיאנה > העלאת המיסים

לאחר השבעתו כמושל ניצב ולש מול אתגר של גרעון בתקציב המדינה של 18.2 מיליון דולר. קודמו בתפקיד, הרולד הנדלי, התמודד עם הגרעון באמצעות שילוב של רפורמה במערכת המיסוי והעלאת המס על בנזין. עם זאת, הציבור לא היה שבע רצון מהעלאת המס, שהיה הגורם לתבוסתו של הנדלי בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1958. על אף התגובה הציבורית הקודמת, המליץ ולש על העלאת מיסים נוספת כדי לכסות את הגרעון. על אף זאת, האספה הכללית של אינדיאנה הייתה מפולגת בין הרפובליקנים, שלהם הייתה שליטה חזקה בבית, והדמוקרטים, שהחזיקו ברוב של שני מושבים בלבד בסנאט. מצב זה יצר מבוי סתום ברוב צעדי המיסוי של ולש. הוא הצליח לקדם את העברתו של חוק הערכת מס הרכוש של 1961, ששיפר את יעילותה של מחלקת ההכנסות, חסך כספים לממשלה בהוצאותיה, והטיל מחדש מס רכוש בשיעור נמוך, מס שבוטל זמן לא רב קודם לכן באינדיאנה. חוק רפורמה שני שעבר יצר את חטיבת הביקורת על המס, שניתנה לה הסמכות לערוך ביקורת על הערכות מס הרכוש במדינה. הוקמה גם חטיבת הביקורת, שלראשונה אפשרה לממשלה לערוך ביקורת על נתוני מס ולגבות אותו בכפייה, וכן לערוך בדיקות הצלבה של החזרי מס מדינתיים עם החזרי מס פדרליים. נשכרו קצינים, שבסיוע השריפים המקומיים, יכלו להחרים כספים ורכוש כדי לכסות חובות מס. מהלכים אלו הובילו לכך שהיו אלפי אנשים ברחבי המדינה שהחזרי המס שלהם עוקלו על ידי הממשלה. על אף צעדים אלו, הכנסות המדינה עדיין לא הספיקו כדי לענות על הצרכים, והממשלה נאלצה להשתמש בכספי קרנות החירום.
בבחירות אמצע הכהונה של 1962 חיזקו הרפובליקנים עוד יותר את הרוב שלהם בבית הנבחרים וזכו מחדש ברוב בסנאט. כדי להאיץ בהם לפעול, הגיש להם ולש שתי הצעות תקציב. בהצעה אחת של "תקציב מאוזן" נקבעו קיצוצים דרסטיים בחינוך ובשירותי המדינה. הצעת התקציב השנייה, "תקציב הצרכים", המשיכה את המימון ההולם של ממשלת המדינה, והגדילה את המימון ואת ההוצאות בתחומים שונים. כתוצאה מכך נוצר הפרש של 447 מיליון דולר בין שני התקציבים הדו-שנתיים. האספה הכללית דחתה את שתי הצעות התקציב של ולש, בטענה שהוא נקט בתהליך פוליטי של הגשת שתי הצעות תקציב גרועות. הם האמינו שקיימת אפשרות שלישית טובה יותר, והעבירו הצעת תקציב משל עצמם, שבה נקבע קיצוץ משמעותי בהוצאות, אך לא אישרו צעדי מיסוי חדשים. מנהיגי האספה המליצו לעשות שימוש בכספי הרזרבות כדי לכסות את הגרעון עד שהכלכלה הלאומית תתאושש.
לאחר פיזור האספה הכללית, פתח ולש במערכה לקידום הגדלת המיסים. הוא טען שהמדינה לא תוכל לקבל על עצמה את הסיכון בהמתנה לשיקום הכלכלה ושגרעון לטווח ארוך יכלה את כל כספי הרזרבה ויותיר את המדינה במצב נואש. הוא קידם תוכנית להגדלת מיסים בתחומים רבים שאותה הוא כינה "תוכנית 2-2-2". על פי תוכנית זו הוטלו לראשונה באינדיאנה 2 אחוזי מס מכירות, מס ההכנסה הועלה ב-2 אחוזים על הכנסות יחידים, והועלה מס ההכנסה לחברות ב-2 אחוזים. בנוסף, הוא קידם את העלאת המס על סיגריות כדי לממן בניית שני גשרים במדינה. לאחר שהכריז על תוכניתו, הוא קרא לכינוס מיוחד של האספה הכללית של 38 יום החל מ-12 במרץ 1963 כדי לדון בתוכניתו ולאמץ אותה. לאחר שבית הנבחרים קיים דיונים על התוכנית במשך שבועיים, היא אושרה על ידו. בסנאט, שבו התקיים שוויון כוחות בין שתי המפלגות, וקולו של סגן המושל שבר את התיקו בהצבעה, אושרה התוכנית ללא שינויים משמעותיים בתוכניתו המקורית של ולש.
ולש, סגן המושל, ומנהיגי המפלגה, שילמו מחיר פוליטי יקר על העלאת המיסים הרחבה הזאת, בעיקר בשל מס המכירות שהוטל באופן גורף על כלל הציבור. יריביו של ולש כינו אותו "מט מס מכירה" (Sales Tax Matt), וברחבי המדינה כמעט והתחולל מרד מיסים. ברחבי אינדיאנה החל להיות מוצג המוטו "אינדיאנה - ארץ המיסים" ("Indiana—Land of Taxes") על לוחיות הרישוי של המכוניות, על מדבקות שהוצמדו למכוניות, על שלטים גדולים בכניסות למדינה, על בתי עסק רבים, ובמקומות מרכזיים נוספים.