פלטין

פלטין או רוזן פלטין (בלטינית: Comes palatinus, בגרמנית: Pfalzgraf) היה בימי הביניים תואר או תפקיד של אציל מן הבכירים ביותר.
המושג נולד ברומא העתיקה, שבה palatinus או comes palatinus היה האחראי על ארמון הקיסר.
המשמר הקיסרי, שבשנת 312 החליף את המשמר הפרטוריאני בימי קונסטנטינוס הגדול, קיבל את השם "סכולה פלטינה". כמו כן פלטיניות היו באותה תקופה יחידות מובחרות של חיל רגלים ופרשים בפיקוד הקיסר.
מקור השם "פאלאטינוס" או "פאלאטינה" הוא בגבעת הפאלאטיום ברומא שעליה עמד ארמון הקיסר הראשון, אוגוסטוס (Palatium פאלאטיום) ואחר כך של קיסרים רומיים נוספים.
בימי הביניים המוקדמים, נשמרה המשמעות של האחראי על הארמון, comes palati, אבל לא רק בחצר הקיסרים אלא גם בחצרות של מלכים.
המילה comes הובנה בעת הזאת כ"רוזן של הארמון" או "רוזן פלטין".
במהלך ההיסטוריה אזור שבשליטת רוזן הפלטין נקרא "פלטינאט", בעברית – פלטינות או רוזנות פלטינית.
בתקופות שונות ובאזורים שונים קיבל התואר משמעויות שונות:
בממלכת הפרנקים תחת שלטון השושלת המרובינגית והשושלת הקרולינגית – כך נקרא הפקיד המלכותי הבכיר שעמד בראש בית הדין המלכותי בהיעדר השליט. גם בהמשך נציגים של המלכים והקיסרים בבתי המשפט של האזורים שנקראו "פלטינויות" כונו רוזנים פלטינים (comites palatini).
תחת השלטון הקרולינגי בממלכה הפרנקית המזרחית ובימי האימפריה הרומית הקדושה הרוזן הפלטין (ה-Pfalzgraf) ייצג בדוכסויות את האינטרסים של המלך או הקיסר. הם היו שופטים קיסריים ואחראים על האחוזות וההכנסות של הקיסר במקום. הקיסר קרל הרביעי הסמיך גם בחצר הקיסר "רוזנים פלטינים" בעלי תפקיד מנהלי ושיפוטי.
מאוחר יותר, עד לפירוק האימפריה הרומית הקדושה בעלת הלאום הגרמני, בשנת 1806, כך נקראו הנסיכים מבית ויטלסבאך ששלטו באזור הנקרא "פלטינאטום" של הריין – בגרמנית – פפאלץ או קורפפאלץ.
בשטח צרפת של היום רוזנים פלטינים בעלי עוצמה שלטו בבורגונדיה באזור שהפך לידוע כ"פראנש-קונטה".
במאה ה-19 התואר היה מוענק לשם הוקרה – למשל על ידי האפיפיור.
גם באנגליה, בוויילס ובאירלנד אחרי הפלישה הנורמנית הופיעו אזורים שנקראו "פלטינויות" שנהנו מאוטונומיה ושבראשותם עמדו רוזנים פלטינים או דוכסים פלטינים. ידועות יותר היו הפלטינויות של דרהאם, צ'סטר ולנקסטר (county palatines). מנהיגי הפלטינויות נקראו בחלק מהמקרים earl palatines כלומר "רוזנים פלטינים". אזורים כאלה קמו גם במושבות הבריטיות בצפון אמריקה.
בהונגריה – פלטין הממלכה, הנקרא בהונגרית "נאדור" (nádor) או "נאדור-אישפאן (nádorispán) היה התואר הגבוה ביותר בקרב אצילים החצר ההונגרית החל מן המאה ה-11 ועד לשנת 1848. הפלטין היה בהונגריה מעין משנה למלך.
בדספוטות סרביה בימי הביניים – התואר של הפלטין, הגבוה שבין אצילי החצר, נקרא "וליקי צ'לניק" (צ'לניק גדול). הצ'לניקים היו בעלי אחוזות גדולות, שלטו בחבלי ארץ שלמים וזכו בפריבילגיות גדולות. מפורסם היה למשל הצ'לניק הגדול ראדיץ' (1413–1441).
בפולין התפקיד הרם ביותר אחרי המלך היה זה של פלטין. מאוחר יותר קמו פלטינים כראשי ממשל גם חצרותיהם של הנסיכים והם היו מנהלים בפועל את הנסיכויות והדוכסויות. אחרי האיחוד מחדש החלקי של הממלכה הפולנית בראש האזורים שנקראו נסיכות או מאוחר יותר, פלטינות (palatinatus). התפקיד "פלטין" התמזג עם זה של "וויבודה" (ראש הצבא – Dux exercitum, Herzog). הבנים של הפלטין נקראו פלטינידה או וויבוג'יץ Wojewodzic. תפקיד הפלטינים לא עבר בדרך כלל בירושה והובטח על ידי המלך לכל החיים. עד לתחילת המאה ה-20 למשפחות הפלטינים לשעבר היה המעמד הגבוה ביותר בקרב האריסטורטים הפולנים.
הכנסייה הרומית-קתולית ידעה עד למאה ה-11 "שופטים פלטינים" (judices palatini) שהיו השופטים והפקידים הבכירים במנהל האפיפיורי. מאוחר יותר קרדינלים אחדים שפעלו בארמון האפיפיור נקראו קרדינלים פלטינים, ובני הכמורה ששירתו בארמון האפיפיור כונו "כמרים פלטינים" (praelati palatini).