לאוניקוס כלקוקונדילס
חייו

לאוניקוס כלקוקונדילס נולד למשפחת אצולה באתונה הפלורנטינית (תחת שלטון פירנצה) בסביבות השנים 1430–1432. הוא נולד בשם "ניקולאוס", אך אימץ את היפוך האותיות בעל הצליל הקלאסי "לאוניקוס", כדי להדגיש את הלימוד ואת תחומי העניין היווניים הקלאסיים שלו. זו הייתה מגמה אינטלקטואלית שלאוניקוס חלק עם חברים אחרים בחוג האינטלקטואלי שלו במיסטרה (אנ') הביזנטית.
משפחת כלקוקונדילס (אנ') הייתה אחת המשפחות הילידות העתיקות ביותר באתונה וזכתה לבולטות רבה. במחצית הראשונה של המאה ה-15 שלטה באתונה משפחת אצ'יאיולי (אנ') (Acciajuoli) הפלורנטינית. הכלקוקונדילים היו קשורים במשפחה זו בקשרי נישואין. אביו גאורגיוס היה קרוב משפחתה של מריה מליסנה, אשתו של הדוכס הפלורנטיני של אתונה אנטוניו הראשון אצ'יאיולי (אנ'). כאשר אנטוניו מת ב-1435, ניסתה מריה להבטיח את השליטה בדוכסות אתונה (אנ') ושלחה את גאורגיוס בשליחות לסולטאן העות'מאני מוראט השני (שלט בשנים 1421–1444, 1446–1451), בבקשה שהשלטון באתונה יופקד בידיה ובידי גאורגיוס כלקוקונדילס. עם זאת, במהלך היעדרותו, הדוכסית פותתה אל מחוץ לאקרופוליס ונצר צעיר ממשפחת אצ'יאיולי, נריו השני (אנ'), הוכרז כדוכס אתונה. בינתיים, הצעתו של גאורגיוס כלקוקונדילס לסולטאן בסך 30,000 מטבעות זהב נדחתה והוא הושלך לכלא. גאורגיוס הצליח להימלט לקונסטנטינופול באונייה, אך נתפס על ידי ספינה אתונאית והובא בחזרה לסולטאן, אשר חנן אותו. בסביבות 1435 הוגלתה משפחת כלקוקונדילס מאתונה, והיא עברה למיסטרה שבחצי האי פלופונסוס, שהיה תחת שלטון ביזנטי בתור דספוטט מוראה.
ב-1446 שלח קונסטנטינוס פלאיולוגוס, דספוט המוראה (והקיסר הביזנטי לעתיד), את גאורגיוס בשליחות דיפלומטית שנייה למוראט השני כדי להשיג את עצמאותן של המדינות היווניות מדרום לתרמופילאי, במטרה להחזיר את דוכסות אתונה לשלטון ביזנטי. אולם הסולטאן כעס על התנאים שהוצעו, הכניס את גאורגיוס לכלא, ואז צעד על כוחותיו של קונסטנטינוס שהחזיקו בחומת הקסמיליון (אנ') במצר קורינתוס. לאחר שהמטיר עליה אש במשך שלושה ימים, הרס את הביצורים, טבח במגינים, ואז בזז את האזור הכפרי, עשה סוף לכל התקוות לעצמאות. ייתכן שלאוניקוס היה עד ראייה לקרב זה בשנת 1446, אם כי ההיסטוריון מתחילת המאה ה-16 תאודורוס ספנדונס (אנ') טוען שלאוניקוס היה מזכירו של מוראט השני ונוכח בקרב וארנה ב-1444.
קיריאקוס מאנקונה, הסוחר וההומניסט האיטלקי שלעיתים מכונה גם אבי הארכאולוגיה המודרנית, מספר ביומנו כי בסוף יולי או בתחילת אוגוסט 1447 ביקר בחצרו של קונסטנטינוס פלאיולוגוס במיסטרה את גאורגיוס גמיסטוס פלתון (אנ'), פילוסוף אפלטוני והשופט הכללי של האימפריה הביזנטית. בחצר הדספוטים במיסטרה היה פלתון יועץ לשליטים ביזנטים ולימד קבוצה רחבה של תלמידים, ביניהם בסריון (אנ') ואיסידורוס, שני הקרדינלים העתידיים של הכנסייה הקתולית, מרקוס אוגניקוס (Eugenikos), מנהיג הפלגים האורתודוקסיים שהתנגדו לאיחוד הכנסייה עם רומא, מיכאל אפוסטוליס, ועובד פולחן השמש, לפי הצהרתו, דמטריוס ראול קבאקס. בין תלמידיו של פלתון היה גם לאוניקוס, עליו כתב קיריאקוס: "האתונאי הצעיר המחונן, ניקולאוס כלקוקונדילס... מלומד להפליא בספרות הלטינית והיוונית".
יוון של סוף ימי הביניים הייתה חברה היברידית שבה דו-לשוניות הייתה מאפיין נפוץ והמגעים עם המערב היו תכופים. ההצגה המפורטת של לאוניקוס של ערי-מדינה ומדינות מערביות באיטליה, הידע המורכב על אירועים נוכחיים וקודמים במערב, הערצה לקרדינלים היוונים בסריון ואיסידורוס שהיגרו לאיטליה, וקליטת רכילות גסה ממרכזים עירוניים מערביים, חושפים שהוא היה חבר בחברה הפרנקו-יוונית של ימי הביניים המאוחרים ביוון. למעשה, לאוניקוס היה גאה למשוך את תשומת לבם של הקוראים לכך, כשהתייחס לעצמו כ"לאוניקוס האתונאי" במילות הפתיחה של ה"אפודייקסיס".
תנועותיו ופעולותיו של לאוניקוס לאחר 1447 אינן ידועות בוודאות. דיווחו על המילה של בניו של הסולטאן מהמט השני בשנת 1457 מצביע על כך שהוא היה עד ראייה לאירוע, ודיווחו על הכספים העות'מאניים מצביע על כך שהוא ראיין את רואי החשבון של הסולטאן. עדויות פנימיות הובילו את חוקר האימפריה הביזנטית אנטוניוס קלדליס (אנ') לקבוע את התאריך שבו לאוניקוס הפסיק לכתוב את ההיסטוריות שלו בשנת 1464. בעוד שלאוניקוס כלקוקונדילס הסתמך מאוד על מקורות עות'מאניים עבור הקטעים על העות'מאנים, הנרטיב שלו על שלטונו של מהמט השני הוא בדרך כלל אנטגוניסטי. לפיכך, נטען כי לאוניקוס כלקוקונדילס כתב עבור הקהל המערבי בן זמנו בז'אנר טורצ'יקה (Turcica) ולא עבור האינטלקטואלים הפוסט-ביזנטיים הקשורים לחצר העות'מאנית.
אחיו של לאוניקוס היה דמטריוס כלקוקונדילס (אנ') (1423–1511), שנולד באתונה והיה אחד המלומדים הבולטים ביותר במערב בתקופתו. ב-1447 היגר לאיטליה, שם לימד ספרות ופילוסופיה יוונית במשך כארבעים שנה בזמן הרנסאנס האיטלקי, ופרסם את מהדורות הדפוס הראשונות של הומרוס (1488), איסוקרטס (1493) ולקסיקון סודא (1499).