בובי סנדס
ביוגרפיה > שביתת הרעב

סנדס נעשה בהדרגה לאחד ממנהיגי אסירי הצא"ר במייז. טורים פרי עטו התפרסמו באופן קבוע בעיתונים רפובליקניים. לנוכח אלימות מצד הסוהרים ותנאי כליאה קשים, יזמו האסירים מחאה נוספת להשבת המעמד המיוחד. ב-27 באוקטובר 1980 החלו שבעה אסירים בשביתת רעב, בהובלת מנהיגם הרשמי של אסירי הצא"ר בכלא, או "הקצין המפקד", ברנדן יוז. בינואר 1981 הסכימה הממשלה לפשרה והשובתים חזרו לאכול לאחר חמישים ושלושה ימי צום; אחד מהם, שון מק'קנה, שקע לתרדמת קודם לכן אך חייו ניצלו.
עם זאת, תוך זמן קצר התברר שרשויות הכלא לא עמדו בהבטחתם. סנדס החליף את יוז כ"קצין המפקד" והחליט על שביתה נוספת. ב-1 במרץ 1981, ביום השנה החמישי לביטול המעמד המיוחד, הוא סירב לאכול ודרש את השבת הזכויות שנלקחו ב-1976. אסירים נוספים הצטרפו אליו במרווחי זמן שנקבעו מראש. ב-3 במרץ הודיע מזכיר המדינה לענייני צפון אירלנד, המפרי אטקינס, כי לאסירים לא יינתן מעמד של שבויי מלחמה. ב-5 במרץ מת לפתע חבר הפרלמנט של מחוז פרמנה ודרום טיירון, פרנק מגווייר, מהתקף לב, ונקבעו בחירות מקומיות כדי להחליפו. ב-26 במרץ, השין פיין החליטו להריץ את סנדס כמועמד כדי להבטיח לו חסינות פרלמנטרית; מהלך דומה בוצע באותו מחוז ב-1955 עם אסיר הצא"ר פיליפ קלרק, שזכה ברוב הקולות אך נפסל על ידי בית-משפט.
מועמד הסוציאל-דמוקרטים אוסטין קורי ומועמד הלייבור נואל מגווייר ביטלו את התמודדותם כדי לא לפגוע בסיכוייו של סנדס, ויריבו היחיד שנותר היה נציג היוניוניסטים, הארי ווסט. בהצבעה שנערכה ב-9 באפריל זכה סנדס ב-30,492 קולות למול 29,046 שניתנו לווסט, ונבחר לפרלמנט. בתגובה להצלחתו נקבע תיקון לחוק שמנע מאסירים להתמודד בבחירות, אם כי זה לא חל עליו בדיעבד. הוא היה לצעיר מבין החברים בפרלמנט, אם כי מעולם לא יצא את הכלא ותפס את מקומו בו וגם לא הושבע לתפקיד. ב-21 באפריל 1981 הודיעה ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר כי לא תדון במצב האסירים עם חברי פרלמנט מאירלנד העצמאית, והצהירה: "איננו מוכנים לשקול מעמד מיוחד לכלואים המרצים את עונשם. פשע הוא פשע, הוא אינו פוליטי." ב-28 באפריל ביקר את סנדס שליחו המיוחד של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, ג'ון מאג'י, וניסה לשכנעו לחדול מהשביתה. נשיא ארצות הברית רונלד רייגן הודיע כי לא יתערב בענייני בריטניה אך מסר כי הוא "מודאג מאוד." באותו היום הודיע אטקינס כי "אם מר סנדס מעוניין להתאבד, זוהי בחירתו. הממשלה לא תכפה עליו טיפול רפואי".
בשעה 01:17 לפנות בוקר, ב-5 במאי 1981, מת סנדס לאחר שישים ושישה ימי צום. גל של מהומות התחולל בצפון אירלנד עם מסירת ההודעה. אריק ודזמונד גיני, אב ובנו שעסקו בהובלת חלב, מתו לאחר שרכבם נרגם באבני מתפרעים באותו היום והם התנגשו בקיר. למחרת, שיגרה הממשלה תגבורת של שש מאות חיילים לאזור. הפגנות פרצו ברחבי העולם; הקונסוליה הבריטית בגנט הותקפה על ידי המון זועם. איגוד הסוורים בחוף המזרחי של ארצות הברית הכריז על חרם בן 24 שעות על ספינות בריטיות. אליפות הבית הבריטית, שנועדה להיערך בצפון אירלנד באותו החודש, בוטלה משיקולי ביטחון. ב-7 במאי נקבר סנדס בבלפסט, בליווי משמר-כבוד רעול פנים של הצא"ר, ומאה אלף איש השתתפו בהלווייתו.
שביתת הרעב נמשכה עד 3 באוקטובר, כששילוב של הסכמה שקטה מצד הממשלה לוויתורים ואיומם של בני משפחות להפנות את בניהם לטיפול רפואי אם ייפלו לתרדמת הניע את מנהיגי האסירים להפסיקה. עוד תשעה מהשובתים מתו עד לאותו היום. הפרסום הרב שהעניקה השביתה לרפובליקנים האירים חיזק מאוד את מעמדה של השין פיין בציבור והניע רבים להצטרף לארגונים המזוינים בצפון אירלנד. סנדס עודנו אחד הקדושים המעונים המפורסמים של הצד הקתולי.
דמותו של בובי סנדס הוצגה מספר פעמים בקולנוע, בין השאר בסרט "בזכות האם" מ-1996 בכיכובה של הלן מירן וב"רעב" מ-2008, בו גולם על ידי מיכאל פסבנדר.