stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שייטת הטרפדות
במלחמת סיני ואחריה

בתקופת מבצע סיני מנתה השייטת שש טרפדות – שלוש צרפתיות ושלוש בריטיות. ערב המערכה, בעת העברת מטוסי קרב מצרפת לחיל האוויר הישראלי, התפרסו הטרפדות עד כרתים בכוננות חילוץ טייסים וצוותי אוויר.
ב-31 באוקטובר 1956, לפנות בוקר, הופגז בסיס שייטת 5 על ידי המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול, כאשר הטרפדות נמצאו בתוך הבסיס במזרח נמל חיפה. לא נגרם נזק. הטרפדות שהוזנקו לא הצליחו להגיע לקרב עם המשחתת המצרית כתוצאה מעיכוב רב בפתיחת שרשרת המצופים שהגנה על הנמל. עקב כך הן לא השתתפו בקרב הימי שבו נלכדה המשחתת המצרית.
בים סוף עדיין לא היו טרפדות בעת מבצע סיני. נמ"כים משייטת הנחתות העבירו דלק ואספקה לחטיבה 9 בעת שנעה דרומה במזרח סיני, והנחיתו כוחות שסייעו בכיבוש שארם א-שייח' והאי טיראן.
חילוץ יהודי פורט סעיד - מיד לאחר סיום מלחמת סיני, בימים 14–18 בנובמבר 1956, נערך מבצע תושיה לחילוץ יהודים מפורט סעיד מחשש לנקמה. במבצע נטלו חלק שתי סירות דיג מגויסות באבטחת טרפדת של חיל הים. שני הסד"גים חדרו לנמל שהיה נתון לכיבוש אנגלו-צרפתי לאחר מבצע מוסקטר וחילצו למעלה ממאה יהודים. סא"ל נפתלי רוזן, מפקד שייטת 5, פיקד על הכוח הימי. אריה (לובה) אליאב ושלמה הלל נמנו עם הכוח היבשתי שחדר לעיר והכין את היהודים לפינוי.
בין המלחמות

בתחילת 1957, לאחר מבצע סיני, הגיעו שלוש הטרפדות האיטלקיות לאילת. לקראת פינוי צה"ל מחצי האי סיני במרץ 1957, חיל הים חיפש נתיב שיט בין האי סנפיר והחוף הסעודי במטרה למצוא מעבר חלופי למצרי טיראן שהיו עתידים לחזור לשליטה מצרית. הפריגטה מזנק ק-32 וטרפדת נשלחו לביצוע המשימה. הפריגטה עגנה במזרח האי סנפיר והטרפדת בפיקודו של משה טבק ביצעה במהירות איטית בדיקת נתיב שיט, סמוך לחוף הסעודי שבו הייתה סוללת תותחים 25 ליטראות. בתום הסיור באזור השוניות, כשהותנעו המנועים הראשיים בטרפדת להגברת המהירות, נשמעו פיצוצי הדלקה מהמנועים ("בק פיירים"). הסעודים, שככל הנראה סברו שיורים עליהם, החלו לירות אש תותחים לעבר הטרפדת. נפילות הפגזים היו קרובות. הטרפדת השיבה אש מתותח 40 מ"מ שפגע באחת העמדות. מספר סעודים נהרגו. לא היו נפגעים לצה"ל. זו הייתה תקרית האש הראשונה שבה השתתפו טרפדות, ותותח ה-40 מ"מ הוכיח את יעילותו.
טרפדת ט-205 נגררת על ידי חותרים בסירת גומי על מנת להתרחק מאזור מוצף בדלק, ציור של ג'קי כהן.
השחקנית היווניה אליקי וויוקלאקי מבקרת בפלגת הטרפדות בחיפה ומחלקת חתימות למעריצים.
טרפדת ט-204 מתקרבת לטרפדת אחרת באימון גרירה, בגשר מפקד הפלגה משה אורן ומפקד הספינה אלי רהב 1966.
החלפת הפיקוד על פלגה 914 בחיפה: סא"ל שבתאי לוי מוסר פיקוד לסא"ל משה אורן, 1966.
שער חוברת מערכות ים אפריל 1967 - אלי רהב, מתמרן גישה בלב ים, בגשר טרפדת ט-207. ומפקדה חיים גבע בכובע לבן בחרטום.
בין המלחמות > הפלגות מחוץ לישראל

הטרפדות ביצעו סיורים לאורך חופי הארץ להגנת גבולה הימי של המדינה. יתרונן ככלי שיט קטן ומהיר בא לידי ביטוי בסיורים לאיסוף מידע בקרבת חופי האויב.
כמו כן הן ביצעו הפלגות לקיום נוכחות בנתיבי השיט במזרח הים התיכון. הטרפדות הפליגו מדי קיץ לביקורים ביעדים בים התיכון. במטרה לשמור ולתרגל פעילות בטווח רחוק. היעדים העיקריים היו קפריסין כרתים ואיי יוון.
אח"י נגה (ק-22) שלש טרפדות וספינת משמר בביקור בנמל פמגוסטה בקפריסין.
טרפדות וספינת משמר בביקור בנמל פמגוסטה בקפריסין.
טרפדת ט-204 ונחתת בהפלגת פלגה 914 בפיקוד שבתאי לוי להרקליון בכרתים, 1965.
בין המלחמות > תורת קרב נגד סטי"לים

קליטת סטי"לים בצי המצרי בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ואחר כך בצי הסורי, הפכה את המשחתות לכלים מסורבלים ופגיעים. בהתאם לתורת הלחימה שפותחה בחיל הים, בעת היתקלות בסטי"לים, שטילי ה-SS-N-2 סטיקס שלהם היו מיועדים לפגוע בכלי שיט גדולים, היה על הטרפדות להסתער לעבר הסטי"לים ולכפות עליהם קרב תותחים מטווח קצר, והמשחתות היו צריכות להתרחק מטווח הטילים. טקטיקת קרב זו יושמה בפעולת פורט סעיד במלחמת ששת הימים ובקרב רומני.
במלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים לחיל הים הישראלי היו תשע טרפדות: שש בפלגה 914–915 בים בתיכון – שלוש טרפדות דיזל ושלוש טרפדות בנזין מתוצרת צרפת, ובים סוף שלוש טרפדות איטלקיות בפלגה 912.
מבין הטרפדות בים התיכון, ט-205 בהנעת בנזין הייתה בשיפוץ כללי ולא השתתפה בפעילות. משימתה העיקרית של הפלגה הייתה לתקוף בטורפדו את המשחתות המצריות שעלולות היו להפגיז את החוף הישראלי. מצב הנחיתות הקרבית של חיל הים הישראלי מול הצי המצרי היה אמור להתאזן בהפעלת מטוסי קרב של חיל האוויר. במשך תקופת ההמתנה עברו הטרפדות סדרת אימונים מואצת, שכללה שיט במבנים צמודים בלילה וביום וירי תותחים. כאשר פרצה המלחמה היה הכוח מוכן ומאומן.
במלחמת ששת הימים > זירת הים התיכון > ניסיון חילוץ טייס מהים, 5 ביוני 1967

בפרוץ הקרבות, בבוקר יום 5 ביוני, הוטלה על הטרפדות משימה ראשונה: לחלץ טייס שנטש את מטוסו מעל לים מול חוף עזה. כוח בפיקודו של סרן אלי רהב, שכלל את הטרפדות ט-204 בפיקוד קרן גיל וט-207 בפיקוד אריה רונה, סרק את הים והתקרב לחוף, אך הטייס מרדכי לבון נאסף על ידי סירה לשבי המצרי. הטרפדות נראו היטב מהחוף בים השקט וספגו ירי תותחים משם, אבל הנפילות לא סיכנו אותן. הן התרחקו ומאוחר יותר הוחזרו צפונה.
במלחמת ששת הימים > זירת הים התיכון > לחימה בפורט סעיד, ליל 5–6 ביוני 1967

ב-5 ביוני אחר הצהריים הצטרפו חמש טרפדות לכוח בפיקודו של אל"ם בנימין תלם שכלל את המשחתת אח"י יפו (ק-42) בפיקוד סא"ל יצחק קט ועליה לוחמי שייטת 13 בפיקודו של רס"ן זאב אלמוג, בדרכו לפעולת פורט סעיד. תוך כדי התארגנות הכוח ליד אשדוד הוחזרו שתי ספינות לחיפה. שלוש הנותרות בפיקוד המפל"ג סא"ל משה אורן נשארו עם המשחתת.
במהלך התנועה לכיוון פורט סעיד, לאור מידע מודיעיני על צוללת מצרית בדרכה לפורט סעיד, החליט אל"ם תלם על פיצול כוח הטרפדות. את ט-206 בפיקוד רפי אפל הורה להצמיד לירכתי המשחתת אח"י יפו (ק-42) ומפקד הפלגה אורן נשאר עם שתי טרפדות. ספינת הפיקוד הייתה ט-203 בפיקוד רמי רפאלי וט-207 בפיקוד אריה רונה. בכוח הטרפדות היה תותח בופורס 40 מ"מ אחד וארבעה תותחי אורליקון 20 מ"מ.
לוחמי הקומנדו הימי חדרו לנמל פורט סעיד במטרה לחבל בכלי שיט מלחמתיים, אולם אלה לא היו שם. בעת המתנת הכוח הימי ללוחמי הקומנדו הימי, תקפו שתי הטרפדות שני סטי"לים מצריים מדגם אוסה שנעו בקרבת הנמל.
מפקד הכוח בנימין תלם, שידע כי ספינות האוסה קיבלו הוראה להיכנס לנמל וגם קיבל דיווח מטרפדת ט-207 שהיא "קצרה בדלק", הורה לטרפדות שלא לרדוף אחריהן ולמעשה הקרב הופסק לאחר הפתיחה באש. הספינות המצריות נכנסו לפורט סעיד מבלי להשיב אש לטרפדות.
במלחמת ששת הימים > זירת הים התיכון > אבטחה בגזרה הסורית

זוג הטרפדות בפיקוד סגן המפל"ג אלי רהב, שהוחזרו מאשדוד לחיפה – ט-204 בפיקוד גיל קרן וט-208 בפיקוד חיים גבע - קיבלו בחצות הלילה משימה חדשה. לצאת צפונה כדי לשמש אבטחה לכוחות שייטת 13 שפעלו נגד הנמלים בחוף הסורי. הטרפדות יצאו צפונה והגיעו למפגש עם אח"י נגה (ק-22) בשעה 07:55 הבוקר. הספינות נשארו בקרבת אח"י נגה עד שהתקבלה הוראה לכל הכוחות בגזרה הסורית לחזור לנמל.
במלחמת ששת הימים > זירת הים התיכון > תקיפת האנייה ליברטי, 8 ביוני 1967

אירוע משמעותי בזירה הימית היה תקרית ליברטי, שבה תקפה ישראל אניית ביון אמריקאית, עקב טעות בזיהוי. שלש טרפדות בפיקוד המפל"ג משה אורן לקחו חלק בתקרית, שהתרחשה ביום השלישי של המלחמה. בליל 7/8 ביוני הפגיזה משחתת מצרית כוח טנקים בפיקוד ישראל גרנית באזור רומאני. בלא קשר אירעו התפוצציות באזור חוף אל עריש. מסקנת הפיקוד הייתה שהמצרים מפגיזים מהים וחיל הים נדרש להגיב. הטרפדות ט-204 בפיקוד קרן גיל, ט-203 בפיקוד רמי רפאלי וט-206 בפיקוד רפי אפל נשלחו נגד המשחתת המצרית.
כתוצאה מסדרת טעויות של האנייה האמריקאית והכוחות הישראליים נוצרה טעות בזיהוי. אניית הביון האמריקאית הותקפה על ידי מטוסים וטרפדות שאף ירו לעברה טורפדות. מפקד האנייה מנע את טביעתה בכך שסגר את הדלתות האטומות בין המדורים, אך תוך כך גרם למותם של אנשי צוות נוספים. בתקרית נהרגו 34 מלחים וקצינים אמריקאים ונפצעו 172.
כשהובררה זהות האניה הציעו הטרפדות עזרה אך מפקד הליברטי מק-גונגל דחה אותה.
במלחמת ששת הימים > זירת ים סוף > היערכות למניעת התקפה מהים על אילת, ליל 5–6 ביוני 1967

בתחילת המלחמה הגיע לחיל הים מידע ששתי משחתות ושש טרפדות מצריות מפליגות צפונה במטרה לתקוף את אילת. כוח ימי בפיקודו של אל"ם אברהם בוצר, שכלל שלוש טרפדות מפלגה 912 בפיקודו של חיים אברבנאל, סירת ברטרם חמושה במקלעים, שתי סירות נפץ וסירות מרוץ מגויסות, נערך למארב מדרום לאילת, באזור ג'זירת פרעון (אי האלמוגים). סירות המרוץ המגויסות נועדו לבצע התקפת דמה על הכוח המצרי לקראת תקיפתן על ידי הטרפדות וסירות הנפץ. ברם, הכוח המצרי נסוג לאחר שהגיע לאזור דהב בדרום מפרץ אילת, לפני שהתפתח קרב.
במלחמת ששת הימים > זירת ים סוף > כיבוש שארם א-שייח', 7 ביוני 1967

ב-6 ביוני הוחלט על כיבוש שארם א-שייח'. התוכנית הייתה להצניח כוח צנחנים שישתלט על המקום. על חיל הים הוטל לסייע לכיבוש בהנחתת טנקים והובלת אספקה בנחתות בליווי הטרפדות. שלוש הטרפדות שהמתינו בצפון מפרץ אילת במארב למשחתות מצריות, החליפו חימוש: הטורפדות הוסרו והן נעשו ספינות תותחים.
לאחר שהתקבלו ידיעות על נסיגת הצבא המצרי בסיני הוקדם הביצוע ל-7 ביוני. בשעה 07:01 יצא מאילת כוח שכלל ארבעה נמ"כים שנשאו ארבעה טנקים מסוג AMX-13 וג'יפ, בליווי שלוש טרפדות, סירת ברטרם והגוררת המגויסת "צאלה" כספינת הפיקוד וכוננות לגרירה. כאשר הכוח הגיע למחצית הדרך הגיעה הודעה כי מתנהלת לחימה במצרי טיראן. מפקד הכוח אברהם בוצר עבר לטרפדת תרשיש ונע במהירות למצרי טיראן. בטרפדת "שבא", ארעה תקלה במנוע שהאטה את מהירותה והיא נותרה מאחור עם הנחתות.
בשעה 09:00 נתקבלה הודעה שהצניחה תתקיים בשעה 12:30. בוצר החליט להגיע למפרץ שארם א-שייח' עם שתי טרפדות במקביל לצניחה ולסייע בכיבוש המקום. באותה עת לא היה ברור האם עמדת התותחים המצרים בראס נצראני, שחלשה על מצרי טיראן, מאוישת. כאשר הגיעו לטווח התותחים מראס נצראני התברר כי היו עזובים. הטרפדות עברו במצרי טיראן, הגיעו בשעה 11:30 למפרץ שארם א-שייח' שננטש על ידי המצרים והשתלטו עליו. בשעה 12:12 הניפו לוחמי הטרפדות את דגל ישראל על בניין בית החולים של כוחות האו"ם בשארם א-שייח'. כתוצאה מכך בוטלה הצניחה ובשעה 14:00 נחתו הצנחנים במסוקים והשלימו את כיבוש האזור.
אחר הצהריים התגלו על ידי הטרפדות מדרום לשארם א-שייח' שתי ספינות דיג שנעצרו רק לאחר ירי לפני החרטום. הסירות לא היו חמושות אך נשאו בתוכן 33 לוחמי קומנדו מצרים עם נשק וציוד מחלקתי, שהונחתו על האי טיראן ערב המלחמה. השבויים נמסרו לכוח היבשתי והספינות נקשרו לרציף. בשעה 17:00 הגיע כוח הנחיתה והנחית את הטנקים בחוף המפרץ. למחרת נכנסה הגוררת "צאלה", שהביאה כ-60 חביות דלק לטרפדות.
עם כיבוש שארם א-שייח' הוסר הסגר הימי על אילת שהיווה עילה מרכזית לפרוץ מלחמת ששת הימים.
במלחמת ההתשה

מלחמת ההתשה החלה מיד לאחר מלחמת ששת הימים, ב-11 ביוני 1967 והסתיימה ב-8 באוגוסט 1970. הטרפדות נטלו חלק במלחמה זו במשך כשנתיים וחצי, עד שלהי 1969.
קרב רומני, 11 ביולי 1967
חודש לאחר מלחמת ששת הימים התחולל מול חופי צפון סיני קרב ימי – קרב רומני. שתי טרפדות מצריות מדגם P-183 חדרו מזרחה למימי צפון מערב סיני שהיו בשליטה ישראלית. באזור סיירו המשחתת אח"י אילת, בפיקוד סא"ל יצחק שושן, ושתי טרפדות בפיקוד סרן אלי רהב, סגן מפקד פלגה 914 - ט-203 בפיקוד רפי רז וט-204 בפיקוד גיל קרן. בקרב שהתפתח טובעו באש תותחים שתי הטרפדות המצריות. אחת על ידי המשחתת אילת, והשנייה על ידי הטרפדות הישראליות. לצוות המשחתת שמונה פצועים קל מפגיעת רסיסים.
סיורים במפרץ סואץ, יולי-נובמבר 1967 - כתוצאה ממלחמת ששת הימים התארך גבולה הימי של ישראל בזירת ים סוף וכלל את חופי מזרח ודרום חצי האי סיני ומפרץ סואץ. זירת העימות העיקרית בים הועתקה ממבואות אילת למפרץ סואץ ולאזור דרום סיני שחלש על הכניסות למפרץ אילת ולמפרץ סואץ.

טרפדות מפלגה 912 ונחתת בפיקוד יוסף הררי ("צוץ"), ביצעו סיורי הפגנת נוכחות לאור היום במפרץ סואץ. תותחי חוף מצריים ירו לעיתים לעבר ספינות אלה, ללא נפגעים.
חילוץ נפגעי אח"י אילת, 30-21 באוקטובר 1967
ב-21 באוקטובר 1967 הוטבעה המשחתת אח"י אילת בקרבת פורט סעיד על ידי סטי"לים מצריים. הטרפדות הוזעקו מבסיס אשדוד לחלץ את הנפגעים. הספינה הראשונה שהגיעה למקום הייתה ט-206 בפיקודו של רפי אפל. נוכחותה הייתה חיונית לתיאום מסוקי הפינוי ואיסוף ההרוגים. למחרת יצא לאזור הטיבוע זוג טרפדות אחר בפיקוד סרן אלי רהב. הטרפדות שהו בשטח לאיסוף גופות עד גמר הטיפול במשחתת הטבועה ופיצוצה על מנת למנוע ניסיונות מצריים לאיסוף ממצאים.
במלחמת ההתשה > לכידת סירת מחבלים, 3 בנובמבר 1969

ב-1969 התברר כי מחבלים מלבנון מעבירים בדרך הים חומרי חבלה לשטח ישראל. ב-3 בנובמבר 1969 הייתה הטרפדת ט-203 בפיקודו של סגן דוד ניצן בסיור בט"ש מול חוף ראש הנקרה. במהלך הלילה התגלתה מטרה קטנה וחשוכה חודרת את הגבול מצפון לדרום. הטרפדת החלה במרדף ופתחה באש לעבר המטרה שניסתה להימלט. לבסוף המטרה נעצרה. הייתה זו סירה של ארגון הפתח ועליה ארבעה מחבלים וחומרי חבלה. זו הייתה סירת המחבלים הראשונה שנתפסה על ידי חיל הים.
במלחמת ההתשה > מעבר לבסיס אשדוד

כתוצאה ממלחמת ששת הימים התארך גבולה הימי של מדינת ישראל פי חמישה וכלל גם את חצי האי סיני. הצורך במעגן דרומי בזירת הים התיכון לפעילות בגזרה המצרית עלה כבר במערכת סיני ב-1956, אולם הגיע למימוש רק ב-1967, לאחר שב-1965 נחנך נמל אשדוד.
ביוני 1967 פקדו הטרפדות את נמל אשדוד לתדלוק והמשיכו בכך גם לאחר מלחמת ששת הימים. הצורך בסיורים קבועים במימי רצועת עזה וצפון סיני האיץ הקמת בסיס ימי באשדוד. באוגוסט 1968 נחנך בסיס חיל הים באשדוד עם פלגה טכנית ובית מלאכה לתחזוקת טרפדות. בסיס אשדוד שימש נמל יציאה לסיורי הטרפדות בצפון סיני. תחילת הברחות אמצעי לחימה ופעילי טרור מלבנון לחופי ישראל באותה תקופה, הביאה להחזרת חלק מהטרפדות לבסיס חיפה, לסיורים בגבול הצפוני.
ספינות טורפדו קשורות לשובר הגלים בנמל אשדוד 1968.
סיום פעילות הטרפדות

הטרפדות היו מוגבלות בשהייה בים, דבר שמנע את שילובן במשימות ממושכות עם המשחתות שהיו בחיל הים. ב-1960 חיל הים חיפש אחר טרפדות חדשות. הטרפדת הגרמנית מדגם יגואר נמצאה עדיפה על שאר החלופות במהירות, בכושר שהייה בים ובטווח הפלגה. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הצי המצרי היה בתהליך בהצטיידות מואץ של כלים מכל הסוגים, לרבות סטי"לים סובייטיים. המשחתות המיושנות של חיל הים הישראלי נחשפו לאיום טילי ים-ים ללא מענה. הצטיידות האויב נועדה, בין היתר, לפתח יכולת הסגר ימי על ישראל. בסוף 1962 עובדו התוכניות הראשונות לפיתוח מערכת אלקטרונית להנחיה ולביות עבור הגבריאל (טיל). באותה עת הגיע חיל הים למסקנה כי ספינת תותחים וטילים היא התחליף המיטבי למשחתת ולטרפדת גם יחד. גוף ספינת היגואר שימש בהמשך כבסיס לבניית הסטי"לים (ספינות סער).
סיום תפקיד הטרפדות נראה באופק כבר בשנת 1963, כאשר מפקד חיל הים, האלוף יוחאי בן-נון, הציג למטה הכללי את סדר הכוחות העתידי של החיל, שהתקבל אחר כך כתוכנית ספינות סער, והודיע שהטרפדות והמשחתות מיועדות להשבתה.
ב-1968 הוצאו משירות הטרפדות האיטלקיות בזירת ים סוף, שהתקשו לתפקד בתנאי הים במפרץ סואץ, שהיה לאחר מלחמת ששת הימים גזרת הסיור העיקרית בזירה הדרומית. לקראת סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 החליפו ספינות הטילים את הטרפדות ואת המשחתות בים התיכון ככלי לחימה עיקרי. בתפקידי הביטחון השוטף הוחלפו הטרפדות על ידי ספינות הדבור. בסוף 1969 הוצאו הטרפדות בים התיכון משירות. השמות פלגה 914 ופלגה 915 הועברו בשנות ה-70 של המאה ה-20 לפלגות הבט"ש: פלגה 914 בבסיס חיפה ופלגה 915 בזירת ים סוף.
טרפדות שהוצאו משירות שימשו בדרך כלל כמטרות במטווחי ים. ט-204 שימשה כמודל לאימוני שייטת 13 בתרגול הצמדת והפעלת מוקשים, לדימוי ספינות הטילים מסדרת קומאר, לקראת מבצע אסקורט בספטמבר 1969.
טרפדת אחרת, ט-203, הושטה בניהוג מרחוק ושימשה כמטרה לירי טילי גבריאל לקראת הכרזתם כמבצעיים. כתוצאה מהירי האמור, התפרקה טרפדת העץ לגורמים ולא נשאר ממנה דבר.
תפקיד נוסף ואחרון לפלגת הטרפדות היה הכנסה לפעילות מבצעית של הספינות מדגם "דבור" החדשות, שהחלו להגיע בספטמבר 1970. לקראת הגעת הדבורים הראשונים מפקד בסיס אשדוד, סא"ל מיכאל ברקאי, הטיל על רס"ן רפי רז להקים את קורס מפקדי דבורים הראשון. חלקו המעשי של הקורס נערך על היתושים, בים המלח ועל הטרפדות שעדיין היו בכושר שיט באשדוד.
הטרפדות שירתו בחיל הים הישראלי במשך 20 שנה, בין השנים 1950 עד 1969. תרומתן למילוי משימות החיל ולהתפתחותו הייתה רבה. לטרפדות היה תפקיד חשוב בעיצוב חיל הים לאורך הדורות, הרבה מעבר לתקופת שירותן בפועל: בפיתוח ואפיון כלי שיט קטנים, בבניית תורת הלחימה ובפעילות מבצעית. הטרפדות תרמו רבות לפיתוח תורת ההפעלה והלחימה, הן של הסטי"לים והן של הדבורים.
סיום פעילות הטרפדות > גלריה

טרפדת ט-203 בעמדות כבוד, אוקטובר 1968.
מסדר העברת פיקוד על הטרפדות בבסיס אשדוד, ליד טרפדת עם "בידונים" – מכלי דלק חיצוניים שהותקנו להארכת טווח ההפלגה, 1968.
טרפדת חיל הים במסדר כבוד בבסיס אשדוד. מפקד פלגה 914 – רס"ן מיכה לצרוס, מלווה את ראש מספן כוח האדם – אל"ם יואב יסעור, 1969.
חילופי דורות: טרפדת ט-206 בפיקוד סרן רענן שפירא, שביצעה סיורי ביטחון שוטף בגבול הצפוני, עוגנת ליד הרציף בבסיס חיפה יחד עם הסטי"ל אח"י אילת (סער 2), 1969.
ציונים לשבח

סרן יעקב ניצן, וסגן יהודה סמברג - עיטור המופת הוענק לסרן יעקב ניצן ולסגן יהודה סמברג על אומץ לב בטיפול בחדירת מים לחדר המכונות של טרפדת ט-203 בים סוער ועל הצלחתם למנוע טביעת הטרפדת ב-24 בנובמבר 1960.
רב"ט אלי רגב - על פעולתו הכפולה ככוון וטען בתותח אורליקון בטרפדת ט-203 בקרב רומני הועלה רב"ט אליהו הוניגספלד לדרגת סמל וקיבל ציון לשבח ממפקד חיל הים.
סמ"ר יגאל כפרי.- על אומץ לב בטיפול בחדירת מים לחדר המכונות של טרפדת ט-203 בים סוער ועל הצלחתו למנוע טביעת הטרפדת ב-24 בנובמבר 1960, ציון לשבח ממפקד חיל הים האלוף יוחאי בן-נון.
לקריאה נוספת

מאיר שפיר ואריה סמסונוב, ספינות מלחמה קטנות, דיוקן הטרפדת, הקרב בפורט סעיד, 'מערכות ים' מרץ 1969, עמ' 15–45.
שלמה אראל,	השייטת הקטנה בראשיתה	'מערכות ים' 92–93, מרץ 1969, עמ'	17.
עמוס אטינגר,	אהבה ושמה טרפדת	מערכות ים" 93-92, מרץ 1969, עמ'	42.
שבתאי לוי, הטרפדות כיום	'מערכות ים' 92–93, מרץ 1969, עמ'	45.
מאיר שפיר ואריה דובלין,	ראשונים בשארם א-שיך	'מערכות ים' מרץ 1971, עמ'	43.
בריאן קופר, הספינות הקטנות, מלחמתן של הטרפדות, הוצאת מערכות 1972.
בריאן קופר, הספינות הקטנות, מלחמתן של הטרפדות, תרגום מאנגלית עזריאל טל, הוצאת מערכות 1972.
מייק אלדר, שייטת 13, ספריית מעריב, תל אביב. 1993
יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, ספריית מעריב, תל אביב, 1993
מייק אלדר, שייטת 11, הד ארצי הוצאה לאור, ירושלים. 1996
שלמה אראל אלוף (מיל'), לפניך הים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, 1998
אברהם רבינוביץ, ספינות שרבורג, אפי מלצר מחקר צבאי, עיתונאות והוצאה לאור, רעות, 2001
משה אימבר וגד אריאל, תצוגת מורשת פלגה 914, בסיס חיפה, 2004
משה אימבר וגד אריאל, תצוגת מורשת פלגה 916, בסיס אשדוד, 2005
צבי קינן, במבט לאחור סיפור אישי, עמ' 171–173, הוצאת גבעול, 2005
בנימין תלם אלוף (מיל'), תלם בים, כתיבה: אמוץ שורק, ביני תלם (הוצאה פרטית), 2009
משה אימבר (תחקיר, כתיבה ועריכה), גד אריאל (עריכה גרפית והפקה), חדר מורשת מערך הסיור והשליטה בחיל הים, בה"ד חיל הים, 2009
גדי שכטר, תולדות הדבורה, ההיסטוריה של ספינות הבט"ש בחיל הים הישראלי, מוזיאון ההעפלה וחיל הים, 2014
גדי שכטר, ספינות טורפדו בשירות חיל הים, בין גלים מגזין עמותת חיל הים, מאי 2016
דוד מגורי כהן, צעד אחד קדימה, אפי מלצר - מחקר צבאי עיתונאות והוצאה לאור, רעות, עמ' 55–94
1972 ,Christopher Dawson, A Quest for Speed at Sea, Hutchinson&Co. (Publishers) Ltd, London
הכח עמידר רמת גן

הכח מכבי עמידר רמת גן היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר רמת גן, אשר מתמודדת כיום בליגה ב'.
שורשיו של מועדון הכח הוא בקבוצות האירופאיות ההיסטוריות הכח ברלין שהוקמה ב-1905, והכח וינה, שהוקמה ב-1909 על ידי יהודים-ציונים גרמנים ואוסטרים. יוצאי מועדונים אירופאים אלו, לאחר שעלו לישראל, הקימו את קבוצת הכח תל אביב המקורית שהתחרתה בארץ ישראל החל משנות ה-30.
גלגול הקבוצה כיום הוא למעשה איחוד של שלוש קבוצות לאורך שנות פעילותה: איחוד הכח תל אביב ומכבי רמת גן (שהקימו את המועדון הכח מכבי רמת גן בשנת 1962) ומכבי רמת עמידר (שאוחדה איתן ב-2005).
הקבוצה המאוחדת בילתה את מירב שנותיה בשתי הליגות העליונות בטבלת הליגות בכדורגל הישראלי וזכתה בשתי אליפויות, פעמיים בגביע המדינה, וכן שלוש פעמים בגביע הטוטו בליגה הלאומית. מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון וינטר. בהמשך דשדשה הקבוצה וירדה לליגה השלישית והרביעית (ליגה ב').
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת - מועדוני הכח (1905–1962) > הכח וינה והכח ברלין

מורשתה של הכח רמת גן מתחילה במועדוני הכח:
הכח ברלין - מועדון כדורגל מברלין שהוקם ב-1905 על ידי יהודים ציוניים ברלינאים והיה פעיל עד 1957. ב-1929 הקבוצה התמזגה עם קבוצת "בר כוכבא ברלין ויצרה את המועדון "בר כוכבא הכח ברלין". קבוצת הכח ברלין הייתה קבוצה מצליחה יחסית והתמודדה עד 1933 בליגות הנמוכות של התחרויות הגרמניות ונחשבה למועדון כדורגל מקצועני מצליח בשנים 1925–1927, אך לא הגיע לשחק בליגות הבכירות בכדורגל הגרמני. עקב ההגבלות, הגזירות והאנטישמיות בגרמניה הנאצית רבים משחקניה של הכח ברלין היגרו לארץ ישראל עוד בשנות ה-30 והקימו בארץ קבוצה בשם זהה בתחילת שנות ה-30 שהתמודדה בעיקר בליגות נמוכות ובמשחקי ידידות נגד הקבוצות הגדולות בישראל.
הכח וינה - מועדון כדורגל וינאי שנוסד בשנת 1909 על ידי ציונים אוסטרים בליגה רביעית בחשיבותה באוסטריה. במהלך השנים עשתה הכח וינה את דרכה ועלתה לליגות הבכירות יותר. עם תום מלחמת העולם הראשונה (ב-1918) הצליחה הקבוצה להעפיל לליגה האוסטרית הראשונה. בעונת 1924/1925 עשתה הקבוצה היסטוריה, כשזכתה באליפות אוסטריה. בעקבות כך התפרסמה הכח בקרב הקהילות היהודיות ברחבי אירופה, בעיקר בשנות ה-20, והרבתה לערוך משחקי ראווה ברחבי העולם, כולל באזור המזרח התיכון. בשנים 1924 ו-1925 ביקרה הכח וינה פעמיים בארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי והתקבלה על ידי היישוב היהודי.
ב-1935 נרשמה לראשונה קבוצת הכח למשחקי ליגה וגביע בארץ ישראל. מאמנה היה פסח קסטנבוים, ששיחק קודם לכן ב"הכח ברלין", ומרבית חברי הקבוצה שיחקו בקבוצות השונות של "הכח" באירופה. הקבוצה שהייתה במצוקה של ציוד זכתה לסיוע של אוסטריה וינה ששלחה לה מדים בצבע סגול, וזה צבע המדים שמשמשים את שחקני הקבוצה עד היום. הקבוצה שיחקה במשך שנתיים, בהן הגיעה למשחק גמר הגביע ולמקום שלישי בצמרת הליגה. למרות ההישגים היחסיים, התפרקה הקבוצה, בעיקר בגלל גילם המבוגר של השחקנים.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת - מועדוני הכח (1905–1962) > הכח תל אביב

ב-1934 שוב קמה התארגנות של יוצאי הכח ברלין והכח וינה (שהקימו קבוצות משלהם בארץ ישראל), ביוזמתם של אגון יון (שהיה שופט כדורגל בכיר) וארתור באר. הם אספו חלק מהשחקנים לשעבר שנאלצו לפרוש מהקבוצות האירופאיות בעקבות האנשלוס והתגברות האנטישמיות באירופה. ב-1934, כבר בשנתה הראשונה, נרשמה הקבוצה, הכח תל אביב בהתאחדות לכדורגל ושיחקה בליגה הראשונה בעונת 1934/1935, כשנה לאחר הקמתה, תחת שרביטו של המאמן א. לוינגר, שחקן מקצועי מברטיסלאבה. בעונת 1936 סיימה הכח תל אביב כסגנית הליגה הארץ-ישראלית (הליגה הבכירה בישראל לפני קום המדינה) שנייה רק למכבי תל אביב שזכתה באליפות ההיסטורית הראשונה שלה. בשנים הבאות הצטרפו אליה כוכבים כמו וילי ברגר, פרי נויפלד, וליאו גליה. עונת 1944/1945 הייתה העונה האחרונה של הקבוצה בליגה הראשונה לפני קום המדינה.
ב-1949 התאחדה הקבוצה עם קבוצת פרבר תל אביבית משכונת שפירא שנקראה השחר הכפיר. הקבוצה המאוחדת צירפה לשורותיה כוכבים נוספים כמו שלמה לוי, אך המשיכה להישאר בליגה השנייה. ב-1954 השתנה מערך הליגות והוקמה הליגה הלאומית, והקבוצה עברה לשחק בליגה א' (ליגת המשנה).
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת - מועדוני הכח (1905–1962) > מכבי רמת גן

קבוצה שהוקמה ב-1939 מתוך תנועת מכבי העולמית, ושיחקה בליגת המשנה של ארץ ישראל החל מעונת 1939 ועד להקמת מדינת ישראל. לאחר מכן שיחקה בליגת המשנה הישראלית החל מעונת הליגה המיוחדת אך לא הצליחה מעולם להעפיל לליגה הבכירה. ב-1956/1957 אף ירדה לליגה השלישית, ונקלעה לקשיים כלכליים.
היסטוריה > הכח מכבי עמידר רמת גן (2005–2023)

בשנת 2005 אוחד המועדון שנית עם קבוצה רמת-גנית אחרת, מכבי רמת עמידר, ששיחקה בצבעים צהוב וכחול. הקבוצה אוחדה תחת השם הכח מכבי עמידר רמת גן, בעקבות האיחוד שונו צבעי הכח, לראשונה מאז הקמתה, מסגול בלבד - לסגול וצהוב. הקבוצה הצליחה לעלות ב-2006 לליגת העל, לאחר היעדרות בת 21 שנה מהליגה העליונה. כעבור עונה אחת בלבד היא ירדה שוב, אך בעונת 2007/2008 היא עלתה בחזרה לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה הלאומית.
את עונת 2008/2009 סיימה הקבוצה במקום ה-11 שהוליך באותה עונה למשחקי מבחן מול המדורגת שישית ליגה הלאומית, מכבי אחי נצרת. הכח עמידר רמת גן הפסידה פעמיים באותה תוצאה (2-1) ונשרה חזרה לליגה הלאומית.
את עונת 2009/2010 סיימה הקבוצה בראש הפלייאוף התחתון בליגה הלאומית, וניצחונה האחרון סימן תקופה של 16 מחזורים ללא הפסד. בתום עונה זו חזרה הקבוצה לשחק במדים בצבע סגול ולבן. בסיום עונת 2014/2015 ירדה הקבוצה לליגה א', לאחר שבמהלך אותה עונה החליפה הקבוצה ארבעה מאמנים, אך סיימה במקום האחרון בליגה הלאומית. בעונה זו רשמה שיא מועדון שלילי של 11 הפסדים רצופים, ו-15 משחקים רצופים ללא ניצחון. הקבוצה המשיכה בנסיונותיה הכושלים לעלות חזרה לליגה הלאומית, ובמקביל בשנת 2019, לאחר שמאסו מהתנהלותה הכושלת של הנהלת המועדון לטענתם, החליטו חלק מתומכיה להקים קבוצת אוהדים בליגה ג' שנקראת הכח גלי גיל רמת גן, בדומה למודל קבוצת האוהדים הפועל קטמון.
בתחילת ינואר 2021, לאחר שהתגלו אי סדרים משמעותיים בחברה שמנהלת את מועדון הכדורגל, הוגשה לבית המשפט תביעה לפירוק החברה. בסיום אותה עונה נשרה הכח עמידר רמת גן לליגה ב' לאחר שסיימה במקום האחרון, והגיעה לשפל ההיסטורי הגדול ביותר שלה עד אז.
ב-23 בדצמבר 2021 הכריז בית המשפט שלאחר בחינה מעמיקה, ולאחר שלא נמצא לקבוצה קונה הקבוצה תפורק. ב-29 בדצמבר באותה שנה, הוכרז על פירוק הקבוצה באופן רשמי כשהיא בליגה ב'. כתוצאה מהפירוק הורדו לקבוצה 9 נקודות, אולם היא המשיכה לשחק בליגה ב', אך הקבוצה הייתה תחת איום של פירוק והעלמות ממפת הכדורגל הישראלי בליגה ג'. ב-13 ביולי 2022 החליט בית המשפט להעביר את המועדון לידיהם של המשקיעים נמרוד ורד (שהחזיק במועדון 15 שנים לפני כן), שלומי הראל וישראל ספיר, שינהלו ביחד את המועדון.
את מרבית עונת 2022/2023 בילתה הקבוצה בתחתית ליגה ב', ונאלצה להתמודד בפלייאוף התחתון על מנת להימנע מירידה לליגה ג'. הקבוצה הפסידה במשחקי המבחן בתוך ליגה ב', ולבסוף נשארה בליגה אחרי ניצחון במשחק המכריע נגד בית"ר כפר סבא מליגה ג', שהתמודדה על עלייה לליגה ב'.
היסטוריה > המעבר לניהול עמותת גני תקווה (2023 ואילך)

לאחר תום העונה ספגה הקבוצה מכה קשה כשבית המשפט החליט לסגור את אצטדיון וינטר, מתוך חשש שאחד מבעליה הקודמים של הקבוצה מקיים בו פעילות פלילית, מה שיהווה סכנה לשלום הציבור. בעקבות ההחלטה החליטה קבוצת המשקיעים שרכשה את המועדון לסגת ממנו, ולהפסיק את פעילותה, מה שהביא לדיונים חדשים לגבי האפשרות לפירוק הקבוצה, ולבסוף להחלטה על מינוי מפרק לקבוצה. בתחילת חודש אוגוסט הוציא המפרק את הקבוצה למכירה, ובסוף אוגוסט הודיע בית המשפט כי עמותת האוהדים "הכח גלי גיל רמת גן" הגישה את ההצעה הזוכה, ותרכוש את הקבוצה תמורת 225,000 ש"ח, אך בערעור בבית המשפט נמכרה הקבוצה לעמותת מ.ס. א.ר.י. מגני תקווה, שהציעה 700,000 ש"ח, סכום חסר תקדים לקבוצה שמשחקת בליגה ב'.