סקסייוומאן
תיאור

המבצר שוכן על גבעה תלולה המשקיפה על העיר, כ-3 קילומטרים ממרכז העיר. מהמתחם המבוצר נשקף נוף רחב של העמק מדרום-מזרח. מחקרים ארכאולוגיים של אוספים של כלי חרס מפני השטח של סקסייוומאן מצביעים על כך שהיישוב המוקדם ביותר של ראש הגבעה מתוארך לערך בשנת 900 לספירה.
לפי ההיסטוריה בעל פה של האינקה, טופאק אינקה יופאנקי:
זכר שאביו פאצ'אקוטי קרא לעיר קוסקו עיר האריה. הוא אמר שהזנב הוא המקום שבו מתאחדים שני הנהרות הזורמים דרכה, שהגוף הוא הכיכר הגדולה והבתים שמסביבו, ושהראש חסר.
האינקה החליט ש"הראש הטוב ביותר יהיה לבנות מבצר על רמה גבוהה מצפון לעיר".
במהלך המאה ה-15 התרחבה אימפריית האינקה אל יישוב זה. במקום נבנו קירות בבנייה יבשה של אבנים ענקיות. הכרוניקן הספרדי בן המאה ה-16 פדרו סייסה דה לאון (אנ') כתב ב-1553: "המבצר החל בימי פאצ'אקוטי; בנו טופה אינקה ואיינה קאפאק וואסקאר [מת 1532] הוסיפו לו רבות". סייסה כותב על הבנייה שפאצ'אקוטי "הורה על 20,000 איש שנשלחו מהפרובינציות" וכי "4,000 מהם חצבו וסיתתו את האבנים; 6,000 סחבו אותן בכבלים גדולים של עור וקנבס; האחרים חפרו את החפירה והניחו את היסודות, בעוד שאחרים ניסרו מוטות וקורות עבור העצים." משערים שבניית המבצר ארכה כ-50 שנה.
לאחר המארב לאטוואלפה במהלך הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה שלח פרנסיסקו פיסארו את מרטין בואנו (Martin Bueno) ושני ספרדים נוספים לסייע בהעברת זהב וכסף ממקדש קוריקנצ'ה בקוסקו לקחאמרקה, שם התבססו הספרדים. הם מצאו שמקדש השמש "מכוסה בלוחות זהב", שהספרדים הורו כביכול להסירו כתשלום עבור הכופר של אטוואלפה. שבע מאות לוחות הוסרו ונוספו למאתיים מטענים של זהב שהועברו בחזרה לקחאמרקה.
לאחר שפרנסיסקו פיסארו הגיע סוף סוף לקוסקו, תיאר פדרו פיסארו (אנ') את מה שהם מצאו:
על ראש גבעה היה להם [בני האינקה] מבצר חזק מאוד מוקף בקירות בנייה מאבנים ובעל שני מגדלים עגולים גבוהים מאוד. ובחלק התחתון של הקיר הזה היו אבנים כל כך גדולות ועבות עד שלא נראה היה שידי אדם יכלו להציב אותן במקומן...הן היו כל כך קרובות זו לזו, וכל כך מותאמות היטב, עד שקצה הסיכה לא יכלה לחדור ביניהן. כל המצודה נבנתה על טרסות ובחללים שטוחים. החדרים הרבים היו מלאים בכלי נשק, רומחים, חיצים, חצים, אלות, באקלרים ומגנים מלבניים גדולים...היו הרבה קסדות...היו גם... אפריונים מסוימים בהם הוסעו הלורדים, כמו גורים.
פדרו פיסארו תיאר בפירוט חדרי אחסון שהיו בתוך המתחם ומלאים בציוד צבאי.
הרחבה הגדולה, המסוגלת להכיל אלפי אנשים, תוכננה לפעילויות טקסיות משותפות. ייתכן שכמה מהמבנים הגדולים באתר שימשו גם במהלך טקסים. מערכת יחסים דומה לזו שבין קוסקו לסקסייוומאן שוכפלה על ידי האינקה במושבה הרחוקה שבה התפתחה סנטיאגו דה צ'ילה. מבצר האינקה שם, המכונה צ'נה (Chena), קדם לעיר הקולוניאלית הספרדית. זה היה אתר פולחן טקסי הידוע בשם ואקה דה צ'נה (Huaca de Chena).
האזור הידוע ביותר של סקסייוומאן כולל את הכיכר הגדולה שלו ואת שלושת קירות הטרסה המסיביים הסמוכים לה. האבנים המשמשות לבניית טרסות אלו הן מהגדולות בהן נעשה שימוש בכל בניין באמריקה הקדם-היספנית. הם מציגים דיוק חיתוך והתאמה שאין שני לו ביבשת אמריקה. האבנים צמודות כל כך קרוב שלא ניתן לדחוק פיסת נייר אחת בין רבות מהאבנים. משערים שדיוק זה, בשילוב הפינות המעוגלות של גושי האבן, מגוון הצורות המשתלבות ביניהם והאופן שבו הקירות נוטים פנימה, הם שסייעו לחורבות לשרוד רעידות אדמה הרסניות בקוסקו. הארוך מבין שלושת הקירות הוא כ-400 מטר. גובהם כ-6 מטרים. נפח כל האבנים המשוער הוא למעלה מ-6,000 מטרים מעוקבים. ממדיו של גוש האנדזיט הגדול ביותר הם גובה 9 מטרים, רוחב 5 מטרים ועומק 4 מטרים ומשקלו מעל ל-200 טון.
בעקבות המצור על קוסקו (1536–1537), החלו הספרדים להשתמש בסקסייוומאן כמקור לאבנים לבניית קוסקו הספרדית; תוך כמה שנים הם פירקו והרסו חלק גדול מהמתחם. האתר נהרס גוש אחר גוש כדי לנצל חומרים שבעזרתם ניתן לבנות את המבנים הממשלתיים והדתיים הספרדיים החדשים של העיר הקולוניאלית, כמו גם את בתי הספרדים העשירים ביותר. במילותיו של הכרוניקן ממוצא אינקה-ספרדי אינקה גרסילאסו דה לה וגה: "כדי לחסוך לעצמם את ההוצאות, המאמץ והעיכוב שבהם עיבדו האינדיאנים את האבן, הם פירקו את כל האבנים המסותתות מהחומות. אכן אין בעיר בית שלא נעשה בו שימוש מאבנים אלו, או לפחות בבתים שבנו הספרדים."
כיום נותרו במקום רק האבנים שהיו גדולות מכדי להזיז אותן בקלות.
ב-13 במרץ 2008 גילו ארכאולוגים חורבות נוספות בהקף של סקסייוומאן. התאוריה היא שהאתר נבנה לראשונה בתקופת תרבות קילקה (אנ') שקדמה לאינקה. אף על פי שהאתר נראה כטקסי באופיו, התפקיד המדויק אינו ידוע.
חלקים מהאתר נפגעו בינואר 2010 בתקופות של גשם כבד באזור.