stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלי זומר
פרסומים > מאמרים

מבחר מאמרים:
זומר, א., הפרעת זהות דיסוציאטיבית: עקרונות אבחון וטיפול, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏2014
Somer, Eli, and Anat Braunstein. "Are children exposed to interparental violence being psychologically maltreated?." Aggression and Violent Behavior 4.4 (1999): 449-456.
Somer, Eli, and Meir Saadon. "Therapist-client sex: Clients' retrospective reports." Professional Psychology: Research and Practice 30.5 (1999): 504.
Somer, Eli, and Meir Saadon. "Stambali: Dissociative possession and trance in a Tunisian healing dance." Transcultural Psychiatry 37.4 (2000): 580-600.
Somer, Eli, and Sharona Szwarcberg. "Variables in delayed disclosure of childhood sexual abuse." American Journal of Orthopsychiatry 71.3 (2001): 332.
Somer, Eli, Michael Dolgin, and Meir Saadon. "Validation of the Hebrew version of the Dissociative Experiences Scale (H-DES) in Israel." Journal of Trauma & Dissociation 2.2 (2001): 53-65.
Somer, Eli, et al. "The stress and coping of Israeli emergency room social workers following terrorist attacks." Qualitative Health Research 14.8 (2004): 1077-1093.
Somer, Eli, et al. "Terrorism, distress and coping: High versus low impact regions and direct versus indirect civilian exposure." Anxiety, Stress, and Coping 18.3 (2005): 165-182.
Somer, Eli, et al. "Brief cognitive-behavioral phone-based intervention targeting anxiety about the threat of attack: A pilot study." Behaviour Research and Therapy 43.5 (2005): 669-679.
ראו גם

חלימה בהקיץ חריגה
הערות שוליים

↑  בעלי תפקידים, באתר ט.ד.י - טראומה ודיסוציאציה ישראל
↑  אריקה פרום
↑  אלי זומר, בפנקס הפסיכולוגים - מומחיות
↑  מרובת. פנים.pdf "Multiple personality" (PDF). {{cite web}}: Check |url= value (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  "Supreme Court Decision".(הקישור אינו פעיל)
↑  "Kneset Protocol".
↑  אלי זומר, ארז צורף ואלי לונטל, הפרעות דיסוציאטיביות (ניתוק) בקרב נפגעי סמים, באתר הרשות למלחמה בסמים
↑   רויטל חובל, עשרות מדענים וקלינאים נגד הרשעת אב באונס על בסיס זיכרון מודחק של בתו, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2014
↑  זיכרון לא כוזב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 במרץ 2015
↑   רויטל חובל, חוות הדעת סתרה, הפרקליטות הסתירה, באתר הארץ, 25 ביולי 2014
↑  אמרי לוי סדן‏, חוות הדעת קבעה: הנאשם במאות מעשי אונס של קטינות "לא שלט במעשיו", באתר וואלה, 17 ביולי 2016
↑  ישראל כהן, טענות ההגנה: לא היה מודע: במוחו של "המשגיח התוקף" קיימת "מפלצת", באתר כיכר השבת (אתר אינטרנט)
↑  תפ"ח 42094-10-14, מדינת ישראל נ' אברהם קשת / פס"ד, פסק דין
↑  איתמר לוין, ביקורת חריפה על הפסיכולוג אלי זומר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 באפריל 2017
↑  תומר זרחין, הדרמה שאחרי הפוסט-טראומה, באתר וואלה! NEWS, 22 במאי 2009
↑  גלעד מורג, אחרי 12 שנים בכלא: שחרור מוקדם לאישה שהרגה את בן זוגה, באתר ynet, 10 ביולי 2018
↑  גלעד מורג, אחרי 12 שנים בכלא: שחרור מוקדם לאישה שהרגה את בן זוגה, באתר ynet, 10 ביולי 2018
↑  "Cornelia Wilbur". אורכב מ-המקור ב-2019-02-04. נבדק ב-2013-07-22.
↑  "Cornelia Wilbur". אורכב מ-המקור ב-2019-02-04. נבדק ב-2013-07-22.
↑  על הספר, באתר סימניה
↑  על הספר, באתר האוניברסיטה הפתוחה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506303405171  BnF: cb150631619 (data)  ISNI: 0000 0000 7144 0063  LCCN: n86844410  ORCID: 0000-0002-1435-1763  VIAF: 65508358   WorldCat (עם VIAF): 65508358
אליהו מירון

ערך זה עוסק בעורך דין, מנכ"ל משרד הפנים ואיש ציבור. אם התכוונתם לראש המועצה המקומית נס ציונה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 השכלה:  בית הספר המנדטורי למשפטים  בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה 
 
אליהו מירון (ט"ו באלול תרפ"א, 18 בספטמבר 1921 – י"ט באייר תשנ"ט, 5 במאי 1999) היה עורך דין ישראלי ואיש ציבור, אשר כיהן בין היתר כמנכ"ל משרד הפנים.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1921 בוורשה שבפולין ליצחק ואסתר זנמירובסקי, ובשנת 1932 עלה עם הוריו לישראל. היה נשוי לשושנה לבית הלפרין ואב לאסתר, יצחק ומרדכי. שירת ב"הגנה" בשנים 1936–1939, ולאחר מכן שירת בפלמ"ח במסגרת יחידת עילית בשנים 1941–1947. למד בבית הספר המנדטורי למשפטים ובבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב, ובשנת 1946 קיבל רישיון עריכת דין. עם הקמת המדינה שירת בצה"ל כקצין וסיים את שירותו בדרגת רב-סרן.
עיסוקו כעורך דין

החל משנת 1950 שימש כשותף בכיר במשרד עורכי דין מירון בן ציון ופריבס, המתמחה בליטיגציה, השקעות ובתחום הנדל"ן. מירון ליווה יחד עם משרדו הקמת יישובים, שכונות מגורים, ופרויקטים מרכזיים שנבנו בארץ בתקופתו ובהם פרויקט סי אנד סאן, פרויקט מגדלי האופרה, פרויקט מרינה הרצליה ועוד. מירון ייעץ וסייע בתחילת דרכם המקצועית ליזמי נדל"ן בולטים.
בין פעולותיו הבולטות בתחום הייצוג המשפטי ניתן למנות את הבאות:
טיפול בעניינים בינלאומיים ובהם ייצוג קבוצת המיעוט במפעל המכוניות נ.ס.וו, בהליכים בגרמניה בהם התנגדה קבוצת המיעוט להשתלטות חברת פולקסווגן על החברה.
ייצוג בפרשיות ציבוריות בתחומים שונים, לרבות עתירות והליכים משפטיים הנוגעים לשמירה על צביונה היהודי של מדינת ישראל.
ייצוג בנקים שונים, לרבות בנק ארץ ישראל בריטניה ובעלי המניות במסגרת הליך הפירוק.
ייצוג מפרק חברת ארט-בי הפולנית, התאגיד הפרטי הגדול בפולין באותה התקופה, בהליכים נגד בעליה לשעבר של החברה וכנגד קבוצת ליברמן, נציגיה ובאי כוחה נגדם הועלו טענות בדבר הסתרת מידע והטעייה לגבי שווי מניות חברת האנרגיה פז. לאחר שנים רבות של מאבק משפטי, פסק השופט בדימוס ישי לויט במסגרת בוררות כי קבוצת ליברמן ועורכי הדין שפעלו בשמה אכן הסתירו מידע על מנת להטעות את המפרק ואת עו"ד מירון. בשנת 2010 דחה בית המשפט העליון את ניסיונה של קבוצת ליברמן לפסול את פסק הבוררות.
פעילות ציבורית

שימש בשורה ארוכה של תפקידים ציבוריים. בין התפקידים הבולטים נמנים:
סגן היועץ המשפטי לעיריית תל אביב-יפו (1948-1946).
מנהל כללי של משרד הפנים (1953-1952). במסגרת פעילותו במשרד הפנים פעל רבות למען פיתוח מוניציפלי, כאשר עיקר פעילותו התנהלה בשיתוף פעולה עם השר חיים משה שפירא.
חבר בית הדין העליון של הקונגרס הציוני (1958-1954)
חבר בדירקטוריון חברת החשמל (1979-1956).
חבר הוועד המרכזי של לשכת עורכי הדין בישראל (1964-1960).
חבר ועדת האתיקה של לשכת עורכי הדין בישראל (1978-1964).
חבר דירקטוריון בנק טפחות למשכנתאות (1995-1975).
מירון כיהן במשך שנים רבות כחבר בדירקטוריון בנק המזרחי (1995-1965), ובמסגרת זו פעל לאיחודו עם בנק הפועל המזרחי. מירון שימש כדירקטור גם במהלך פרשת ויסות המניות הבנקאיות ובזמן משבר מניות הבנקים שבא בעקבותיה. ועדת בייסקי שהוקמה בעקבות הפרשה ציינה בדו"ח הוועדה את מירון לשבח לאחר שציינה כי התנגד למהלך והתריע מפני תוצאותיו. הוועדה קבעה כי מירון היה חבר הדירקטוריון היחיד מבין כלל הדירקטורים בבנקים השונים שהתנגד לוויסות המניות.
פעילות חברתית

בנוסף לעיסוקו המקצועי נטל חלק בפעילות פילנתרופית ענפה, ובמסגרת זו כיהן כחבר קרן שושנה ופנחס ספיר, כחבר קרן מוריס פולק בישראל ובמוסדות צדקה רבים נוספים.
מילא תפקידים מרכזיים באוניברסיטת בר-אילן במשך שנים רבות, החל בשנת 1961 ועד לפטירתו בשנת 1999. בין השאר כיהן כחבר במועצת המייסדים, בחבר הנאמנים ובוועד המנהל. כמו כן קידם את הקמת הפקולטה למשפטים באוניברסיטה, היה בין מקימי המרכז האקדמי שערי משפט ופעל להקמת המכון הגבוה לתורה, מוסד ישיבתי תורני אשר פועל במסגרת האוניברסיטה.
נמנה עם מקימי בית המדרש "קוממיות אברהם" בתל אביב, בראשו עמד הרב שלמה גורן.
במהלך פעילותו הציבורית פעל רבות לשמירה על איכות הסביבה, להקמת שמורות טבע ובהם פארק נאות קדומים ולמניעת מפגעים סביבתיים בערי ישראל. במסגרת פעילות זו מונה בשנת 1974 ליושב ראש המועצה לישראל יפה, תפקיד בו החזיק במשך למעלה מעשרים שנה עד לשנת 1996.
מורשתו

בשנת 1999 נפטר והובא למנוחות בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב.
לאחר מותו הונצח מירון על ידי מספר רב של עמותות חסד, מוסדות תורניים ועמותות הפועלות לגשר ולקרב בין חלקי העם. בין היתר, נקראו על שמו ישיבת חזון אליהו, ישיבת חב"ד הממוקמת בתל אביב, וישיבת מעלה אליהו, ישיבה גבוהה ציונית דתית הממוקמת אף היא בתל אביב.
הערות שוליים

↑  איש כלכלה, באתר ynet
↑  http://www.themarker.com/law/1.589404
העליון החזיר את קביעת הבורר לויט: קבוצת ליברמן של בינו צדיק הסתירה מידע והטעתה, באתר דה מרקר, 6.12.2010
↑  משה בייסקי ואחרים, דו"ח ועדת החקירה לעניין ויסות מניות הבנקים, אפריל 1986.
↑  אתר המכון הגבוה לתורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304785605171  VIAF: 97433544   WorldCat (עם VIAF): 97433544
אמיר פרלמן

| --- | --- |

אמיר פרלמן ואנסמבל שירה חדשה
 לידה:  1967 (בן 58 בערך) ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 
אמיר פרלמן (נולד ב-1967) הוא מוזיקאי ומלחין ישראלי, מורה לצ׳י קונג וטאי צ׳י.
חייו

אמיר פרלמן נולד בישראל והחל לנגן בגיטרה בגיל 15. בחלק מילדותו גדל אמיר בארצות הברית ובשנות העשרים לחייו בהולנד ובצרפת. החיים במדינות שונות חשפו אותו לסגנונות מגוונים ואף ניכר בלחניו.
עיקר עבודתו כיוצר בתחום מוזיקת העולם. ביצירתו הוא משלב בין סגנונות מגוונים ממזרח ומערב, ובין השפעותיו ניתן למנות סגנונות מוזיקליים כגון: מוזיקה הודית, ים תיכונית, כליזמר, ג'אז ומוזיקה קלאסית מערבית.
כלי הנגינה העיקריים עליהם הוא מנגן הם: גיטרה, בוזוקי ועוד.
בשנת 2007 הקים את ההרכב "אנסמבל שירה חדשה לירושלים".
ארבעת אלבומיו האחרונים יצאו בחברת התקליטים הישראלית "מגדה" מקבוצת האוזן השלישית.
כיוצר דוקומנטרי, סרטו "מעבר למילים", העוסק בניגון המקודש, זכה בפסטיבל עין יהודית בפרס סרט הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 2013.
בנוסף על היותו מוזיקאי ומלחין, אמיר מתמחה ברפואה אינטגרטיבית, צמחי מרפא ותזונה בהתאמה אישית.
כמורה לרפואה סינית אנרגטית ומייסד מדיקל צ׳י קונג ישראל, בית ספר להכשרת מדריכי צ׳י קונג ומורים לטאי צ׳יצ׳ואן, פרלמן מעביר קורסים להכשרת מדריכי צ׳י קונג רפואי, מטפלים בצ'י קונג רפואי ומורים לטאי צ׳י צ׳ואן יאנג סטייל. מדי שנה בחופשת הסמסטר בפברואר אמיר מעביר ריטריט ניי גונג בו ניתן ללמוד ולתרגל את המדיטציות העיקריות מעולם הצ'י קונג.
בינואר 2025 אמיר השיק את הקורס לבריאות שלמה ״טוטאל וולנס״ בו הוא חולק את ניסיונו הרב מהקליניקה לאריכות הימים.
דיסקוגרפיה

רוח מזרחית – אמיר פרלמן – 1999.
שלווה – אמיר פרלמן עם דג'יוון גספריאן – 2000.
שירה חדשה לירושלים – אמיר פרלמן – 2007.
תפילות מעבר למילים – אמיר פרלמן ואנסמבל שירה חדשה לירושלים.
הערות שוליים

↑  מדיקל צ׳י קונג ישראל בית הספר להכשרת מדריכי צ׳י קונג וטאי צ׳י
אלי עמיר

ערך זה עוסק בסופר אלי עמיר. אם התכוונתם לפרופסור לחשבונאות, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1937 (בן 87) בגדאד, ממלכת עיראק 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום מגורים:  גילה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 פרסים והוקרה:  פרס ברנר (2019)  פרס יגאל אלון (1997)  יקיר ירושלים  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן  דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע 
 
פואד אלי עמיר (נולד ב-26 בספטמבר 1937) הוא סופר ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה

אלי עמיר נולד בבגדאד, עיראק, בשם פואד אליאס נאסח חלסצ'י. משפחתו ניצלה מהפרהוד כשהיה בן ארבע, ועלתה לישראל לפני שמלאו לו 13 שנים. נקלט עם משפחתו בבית עולים, מעברה ומשם הצטרף לחברת נוער של עליית הנוער ויצא לקיבוץ משמר העמק. בראיון שנתן בפסטיבל מספרי הסיפורים וכן בספרו "תרנגול כפרות" העיד כי במהלך שהותו בקיבוץ זכה ליחס מזלזל ולגזענות מצד תושבים ואזרחים ששהו בקיבוצים. בשנת 1954 עבר לבדו לירושלים והחל ללמוד בבית ספר ערב לנערים עובדים ולעבוד כנער שליח במשרד ראש הממשלה. אחרי שסיים את לימודיו התגייס לצה"ל.
לדבריו, שנותיו במשמר העמק היו חשובות ומכריעות, רצופות קונפליקטים עם דמות הצבר ועם עצמו. עם זאת, היו אלה שנים מבורכות של היחשפות לתרבות הארץ והמערב. בתקופה זו נחשף לאבות המייסדים שראה בהם דמויות מופת. הוא טען שהכאב הגדול מכל עבורו הוא פסילת תרבותו של האחר. הכפייה התרבותית הייתה שגויה ומקוממת, לדעתו לא ניתן לתלוש את האדם משורשיו התרבותיים. הוא דוגל בתרבות המערבית אך השינוי חייב להיות איטי, מאוזן ובקצב המתאים לכל קבוצה ושבט והוא חייב לבוא כתוספת ולא במקום. בספריו ביטא בין היתר את ייסורי העלייה והקליטה, משבר התרבויות, מזרח ומערב, הזר והשונה, חלש מול חזק, ותיק ועולה שצריך לעצב את עצמו בחברה משתנה.
בשנת 2006 הציע הבלוגר אורי קציר יחד עם גורמים נוספים לבחור באלי עמיר לנשיא המדינה. ההצעה זכתה להדים רחבים בתקשורת הישראלית ובעיקר בתקשורת הערבית: השבועון המצרי הנפוץ "רוז אל-יוסוף" שיבח את ההצעה והדגיש כי יצירתו של עמיר מעוגנת בשפה ובתרבות הערבית. עמיר השיא משואה ביום העצמאות ה-69 של מדינת ישראל, שעמד בסימן יובל שנים לאיחוד ירושלים.
בספרו "והימים לא חלפו", כותב עמיר על משפחתו: "אני חושב שבאותה תקופה שלי כנער אופניים התחלתי להתפכח, וביתר שאת כשהשתחררתי מהצבא. איך אפשר שלא: משפחה של תשע נפשות, אבא לא עובד, היה לו פגם בראיה שהלך והחמיר. הפקיד ראה אדם עם כתם בשתי עיניו ואמר זה עיוור והעביר אותנו לכפר לעיוורים בגדרה. אני נשלחתי לירושלים כדי לעבוד וללמוד בערב כדי שהמשפחה כולה תוכל לעבור. חשבתי שאני מביא אותם לירושלים לגאולה. כשסוף סוף הצלחתי זה היה לקטמונים לשיכון מחורבן..."
לעמיר שלושה ילדים.
ביוגרפיה > קריירה

עם שחרורו מצה"ל עבד כמנהל הארכיון של משרד ראש הממשלה והחל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בפקולטה למדעי המזרח, בה למד ספרות ערבית ולימודי המזרח התיכון. משנת 1964 ועד סוף שנת 1968 עבד כעוזר ראשי ליועץ לענייני ערבים לראש הממשלה, ומיד אחרי מלחמת ששת הימים ניהל את לשכת היועץ במזרח ירושלים. בסוף 1968 נקרא על ידי לובה אליאב, סגן שר הקליטה, להצטרף לצוות ההקמה של המשרד לקליטת עלייה בראשות השר יגאל אלון. היה עוזרם של לובה אליאב ושל שמעון פרס כשהיה שר הקליטה אחרי יגאל אלון. כיהן בשורה של תפקידים במשרד כולל מנהל מחלקה, מחוז, סמנכ"ל, משנכ"ל ומ"מ מנכ"ל. תוך תקופה זו (1978-1975) כיהן כמנכ"ל הפדרציה הספרדית בארצות הברית ואחר כך כמתאם החזרת יורדים ארצה.
בשנת 1984 נבחר לכהן כמנכ"ל עליית הנוער בסוכנות היהודית והמשיך בתפקידו במשך עשרים שנה. טיפל בנוער ישראלי במצוקה ועם זאת דאג לקלוט בין היתר את עולי אתיופיה וחבר המדינות. בתקופתו הפכה עליית הנוער לגדולה ביותר מאז שנוסדה, לראשונה בתולדותיה דרש ממשרד החינוך תגבור לימודי והגשת חניכי עליית הנוער, כיתר התלמידים בארץ, לבחינות בגרות, כולל עולים חדשים מאתיופיה וחבר העמים, הוא דאג לשלב את הורי התלמידים בתהליך החינוכי של בניהם. הטיף לחניכי עליית הנוער להיות סובלניים לשונה ולזר, למיעוטים ולעולים החדשים, לתרום לחברה ולמדינה ולהיות פתוחים לתרבויות של האחרים. היה בין מקימי הקהילה החינוכית התיישבותית ניצנה יחד עם לובה אליאב ואורי גורדון וכיהן כיו"ר הוועד המנהל שלה במשך עשרים שנה עד פרישתו לגמלאות.
כיהן כמרצה אורח באוניברסיטאות בישראל ובחו"ל ומרצה בתחומים שונים. כתב לעיתונות בישראל ובעולם, במשך שנים רבות השתתף בתוכנית רדיו שבועית ברשת ב' יחד עם גאולה כהן שנודעה בשם "על ימין ועל שמאל".
עמיר פעל שנים רבות למען צמצום הפערים בחברה הישראלית, טיפול בנוער ובמשפחות במצוקה, מתן ביטוי לתרבותם של יהודי ארצות ערב והנהגת לימודי ההיסטוריה שלהם בבתי הספר. היה חבר בוועדות ציבוריות וממשלתיות רבות וביניהן "ועדת ראש הממשלה לילדים ובני נוער במצוקה" בראשות גולדה מאיר. הטיף ללימוד השפה הערבית, הכרת הספרות, התרבות והמוזיקה של ארצות ערב. פעל למען שלום והידברות עם ארצות ערב והשתתף בעשרות כנסים עם פלסטינים ומשלחות מארצות ערב. בין היתר כיהן כנציג ישראל בוועדה המולטילטרלית למען פליטים ערבים במסגרת הסכמי אוסלו.
אלי עמיר חבר בוועד המנהל של אגודת אכסניות הנוער בישראל משנת 2008. כמו כן, חבר בוועדת חינוך של אנ"א. חבר המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
פרשן בקול ישראל בערבית "אחרי מלחמת ששת הימים"[דרושה הבהרה].
בספטמבר 2020 קיבל עמיר תואר "עמית כבוד" לשנת 2020 של מכללת בית ברל.
עיריית נהריה קראה רחוב על שמו של אלי עמיר בשכונת יצחק נבון.
ביוגרפיה > קריירה > קריירה ספרותית

בריאיון למוסף הספרותי של "הארץ" ב-8 בפברואר 1985 סיפר בין היתר כי החל לכתוב בשנת 1970 וכי אינו קל כתיבה.
ספריו היו רבי מכר, תורגמו לשפות רבות כולל ערבית וזכו להצלחה והד נרחב. הוא זכה בפרסים רבים, בין היתר בפרס יגאל אלון למעשה מופת על מעשה מופת חלוצי ופרס ברנר לשנת 2019. הוכתר כיקיר העיר ירושלים וכאזרח כבוד של תל אביב. דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2011 יצא לאור בהוצאת עם עובד ספרה של רחלי אברהם-איתן: "מבגדאד לישראל: עיון בטרילוגיה מפריח היונים, תרנגול כפרות ויסמין".
השבועון הגרמני "דר שפיגל" השווה אותו לנגיב מחפוז המצרי בכתבה על ספרו "מפריח היונים", כך כתב גם הנויה צירכר צייטונג השווייצרי וכן עשה אוקטובר המצרי שפרסם עליו כתבה נרחבת וגם הוא כינה אותו מחפוז הישראלי.
ספריו

תרנגול כפרות, ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, 1983. (הספר בקטלוג ULI) הספר הומחז והוסרט לטלוויזיה הישראלית
מפריח היונים, ספריה לעם, הוצאת עם עובד, 1992 (הספר בקטלוג ULI). נוסח מקוצר לתלמידים ועולים הופיע בשנת 1999. הספר הוסרט תחת אותו שם בשנת 2013
אהבת שאול, הוצאת עם עובד, 1998.(הספר בקטלוג ULI) ספר על תקופת הקמתה של סיירת מטכ"ל וגיבורו מבוסס על דמות רס"ן יחיאל אמסלם שנפל במלחמת ששת הימים
פגישה עיוורת, הוצאת כתר, 2000. (הספר בקטלוג ULI)
יסמין, הוצאת עם עובד, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
מה שנשאר, הוצאת עם עובד, 2011. (הספר בקטלוג ULI)
נער האופניים, הוצאת עם עובד, 2019 (הספר בקטלוג ULI). זוכה פרס ברנר
מחרוזת ענבר, עם עובד, 2023
והימים לא חלפו, עם עובד, 2024
לקריאה נוספת

אלי עמיר, מפריח היונים, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 219–224, הוצאת כרמל, 2017. (הספר בקטלוג ULI)
נורית גוברין, "אלי עמיר: שתי פנים ללב" על הספר: 'מה שנשאר'. בתוך: נורית גוברין: 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ו', הוצאת גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ה/2015. (הספר בקטלוג ULI)
בר-און יקב, ליבו במזרח, במוסף שבת, "מקור ראשון", ז' באדר א' תשע"א, 11 בפברואר 2011
רחלי אברהם-איתן, מבגדאד לישראל: עיון משווה בטרילוגיה של אלי עמיר: יסמין מול מפריח היונים ותרנגול כפרות, עם עובד, 2011. (הספר בקטלוג ULI)
נורית גוברין, "הוא יהיה בגדאדי בביתו ובן המערב בצאתו" - על ספרו של אלי עמיר: 'נער האופניים'. 'הארץ. תרבות וספרות', כ"ד באדר א' תשע"ט (1 במרץ 2019) עמ' 1; 4. עם איור של אלי עמיר פרי מכחולו של ערן וולקובסקי
הערות שוליים

↑  ענת לב אדלר, "מדינת ישראל היא עלבון שקשה למוסלמים לשאת", באתר ynet, 28 בדצמבר 2023
↑  דפנה לוי, "דרלינג, מעל לכל רציתי שתתאהבי בי. שכולם יתאהבו בי. ואיך זה יקרה? רק אם אני אעשה עוד ועוד ועוד, הבנת? וזה הצליח", באתר ישראל היום, 13 ביוני 2024
↑  אלי עמיר, באתר library.osu.edu
↑  יובל פלוטקין, אלי עמיר זכה בפרס ברנר לספרות לשנת 2019, באתר ynet, 1 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303975105171  BnF: cb12546523m (data)  GND: 122419278  ISNI: 0000 0000 6650 3074  LCCN: n84228230  NKC: xx0310884  NTA: 184930987  ORCID: 0000-0003-3445-5911  SUDOC: 076506495  VIAF: 92513513   WorldCat (עם VIAF): 92513513
המצר האנטארקטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  56 ק"מ
 רוחב מרבי:  22 ק"מ
 רוחב מזערי:  13 ק"מ
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  63°20′00″S 56°45′00″W﻿ / ﻿63.333333333333°S 56.75°W﻿ / -63.333333333333; -56.75
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההמצר האנטארקטי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההמצר האנטארקטי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהמצר האנטארקטי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהמצר האנטארקטי
 
המצר האנטארקטי או מצר אנטארקטיקה (באנגלית: Antarctic Sound) הוא מצר ים, מצפון מזרח לחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה

מצר הים מפריד בין חצי האי האנטארקטי לבין קבוצת איי ז'ואנוויל, שמצפון מזרח לחצי האי האנטארקטי.
אורכו של המצר 56 קילומטרים; ורוחבו של המצר נע בין 13 ל-22 קילומטרים.
המצר מפריד בין חצי האי טריניטי, שבקצהו הצפון-מזרחי של חצי האי אנטארקטיקה, לבין קבוצת איי ז'ואנוויל הכוללת את האי ד'אורוויל, האי ז'ואנוויל, האי דאנדי והאי ברנספילד.
מצפון מתחבר המצר האנטארקטי למצר ברנספילד, בקו המחבר בין כף דובוזט (Cape Dubouzet) שבחצי האי האנטארקטי לבין נקודת טרנבול, שבאי ד'אורוויל.
הגבול הדרומי של המצר האנטארקטי הוא הקו המחבר בין כף סקרימג'ר (Cape Scrymgeour) שבאי אנדרסן, לבין כף פרוויס (Cape Purvis) שבאי דאנדי.
בסמוך מצפון לאי אנדרסון מצוי האי יונאסן, הקטן יותר. שני איים אלה מופרדים זה מזה במצר יאלור (Yalour Strait), המתחבר אל המצר האנטארקטי מצד אחד, ומחבר אותו חלקו של מפרץ ארבוס וטרור שבים ודל.
בחוף הדרום מערבי של המצר האנטארקטי מצוי חצי האי טאבארין, ובו מספר מפרצים, שהעיקריים בהם הם מפרץ הופ (מפרץ התקווה) ומפרץ טרפאסי (Trepassey Bay).
היסטוריה > גילוי המצר וחציית המצר

המצר התגלה על ידי צוות הספינה אנטארקטיקה אשר ב-15 בינואר 1902, בפיקודו של קרל אנטון לארסן, הייתה הספינה הראשונה שהפליגה דרך המצר.
המצר מלא קרחונים צפים, שנשברו ממדף הקרח לארסן.
ניסיון נוסף שבוצע שנה לאחר מכן על ידי אותה הספינה (אנטארקטיקה) לחצות את המצר נכשל, והספינה נלכדה ונמחצה על הקרח ב-13 בפברואר 1903. צוות הספינה שהה בעונת החורף האנטארקטי במפרץ הופ.
ספינה אחרת שניסתה לנווט דרך המצר, בדרך לאי סנו היל בשנת 1920, לא הצליחה לעבור ואף לא הצליחה להגיע למפרץ הופ.
ניסיון אחר לחצות את המצר במסגרת "מבצע טאבארין" בשנת 1944, נכשל באותו אופן.
היסטוריה > בסיס המחקר

במפרץ הופ הוקם בסיס מחקר בריטי, וכן ממוקמת שם תחנת המחקר הארגנטינאית בסיס אספרנסה, המאוישת באופן קבוע.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המצר ניתן לו על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
המצר נקרא על שם הספינה שהייתה הראשונה שניווטה דרכו.
תיירות

מאז שנת 2005 אוניות תענוגות מפליגות באזור המצר.
אזור ציפורים בעל חשיבות

מפרץ הופ הוכר כאזור ציפורים בעל חשיבות, וזאת בשל מושבות הקינון הפינגווין לבן האוזן, הסקואה החומה, השחפית האנטארקטיקת, יסעורוני וילסון, שחפי הקלפ והכיאניס הלבן הממוקמות בו.
כמו כן במפרץ מצויה אחת ממושבות הרבייה הגדולות ביותר של פינגווין אדלי באנטארקטיקה.
במפרץ טרפאסי ישנן משבות רבייה של פינגוויני אדלי ופינגווינים לבני אוזן, וכן יסעורי הכף, יסעורי שלג, חמסניים ושחפי קלפ.
בחופי המפרצים שלצד המצר מצויים כלבי ים ודל וכלבי ים נמריים.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 285
• Smellie, John L.. 1990, . In: Le Masurier, W.E.; Thomson, J.W., (eds.) Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. Washington, D.C., American Geophysical Union, 339-341. (Antarctic Research Series, 48, 48).
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 319
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
↑  אוניות תענוגות במצר האנטארקטי
1 2 3  אזור מפרץ התקווה באתר birdlife
מדף קרח המשתרע מהאי ז'ואנוויל אל תוך מצר אנטארקטיקה
מעיים

| --- | --- |

המעיים
 שיוך:  צינור העיכול 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון 
 מזהים
 קוד MeSH:  A03.556.124 
 מזהה MeSH:  D007422 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0021853 
 
המעיים הם איבר המשתייך למערכת העיכול.
המעיים בנויים כצינור המתמשך משוער הקיבה ועד פי הטבעת. דופן המעי מורכבת משריר עטוף מבחוץ בקרום נסיובי (סרוזה) ובפנים – בקרום רירי (מוקוזה ותת-מוקוזה).
המעיים נחלקים לכמה חלקים עיקריים:
המעי הדק
תריסריון
המעי הריק (יֶיוּנום)
המעי העקום (אילאום)
המעי הגס (המשכו של המעי הדק)
המעי העיוור (הצקום)
המעי הגס העולה
המעי הגס הרוחבי
המעי הגס היורד
הכרכשת
החלחולת (רקטום, המעי הישר הסופי)
פי הטבעת
המעי הדק משתתף בעיכול המזון וספיגתו, ועיקר תפקידו של המעי הגס בספיגת המים והמלחים ויצירת הצואה.
בשל תפקידם, שטח הפנים של המעיים גדול ביותר, והם מורכבים מרקמה דמוית ספוג המאפשרת קליטה של חומרים מתוך המעי אל פנים הגוף ומחזור הדם – ומשם אל איברי הגוף והרקמות השונים באמצעות זרם הדם.
במעיים שוכנים יותר חיידקים מאשר בכל מקום אחר בגוף האדם. רבים מהם חיים בסימביוזה עם האדם, וב"תמורה" למקום גידול נוח מסייעים רבות בתהליך העיכול. ויטמין K, למשל, מסוגל להתעכל רק בזכות החיידקים, שכן לאדם אין אנזימים משלו שיפרקו ויטמין זה. חיידקים רבים נפלטים מהמעיים דרך הצואה – כשליש ממשקלה היבש של הצואה הוא חיידקים. החיידקים, ברובם אנארוביים, פולטים בתהליך המטבוליזם שלהם גזים בעלי ריח רע (ראו: נפיחה).
קיימת אגדה אורבנית, בשם צליל חום, שכאשר משמיעים תדר בין 5 ל-9 הרץ, נגרמת תהודה במעי וכתוצאה מכך נגרם אובדן שליטה בסוגרי המעי.
מחלות

חלק מחיידקי המעיים אופורטוניסטיים: הם אינם מעוררים מחלות בשגרה, אך כשהגוף ומערכת החיסון חלשים (עקב זיהום במקום אחר, למשל), הם עלולים לתקוף ולעורר מחלות.
צינור העיכול מהווה את אחד האזורים בגוף אשר פתוחים וחשופים לסביבה החיצונית (דרך הפה ופי הטבעת); לפיכך חשופה מערכת העיכול, ובראשה המעיים (המהווים את רוב אורכו של צינור העיכול), להתקפות של פתוגנים, זאת בשיעור רב יותר מאזורים אחרים בגוף. מחלות אין ספור קשורות לתפקוד המעיים, כרוניות וחולפות. התסמין השכיח ביותר של מחלות מעיים הוא כאבי בטן וקשיים ביציאות (עצירות או שלשול).
מחלה הפוגעת בעיקר בפגים נקראת דלקת מעי נמקית, אשר בה חלק מהמעי עובר נמק ומת. 5%–10% מהפגים מתחת למשקל 1,500 גרם מאובחנים כנושאי דלקת מעי נמקית.
קרצינואיד הוא אחד הגידולים הנפוצים במעיים.
אנימליה

ערך זה עוסק בתוכנית טלוויזיה. אם התכוונתם לממלכה במיון הביולוגי, ראו .
| --- | --- |
 מבוסס על:  Animalia 
 סוגה:  אנימציה ממוחשבת, טבע, בעלי חיים
 יוצרים:  דייוויד סקוט 
 בימוי:  דייוויד סקוט
 מדבבים:  Brooke Mikey Anderson Katie Leigh R. Martin Klein 
 ארץ מקור:  אוסטרליה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  40
 הפקה
 מפיק:  טום רוגר, גריים בייס, יואן ברנט, מוריי פופ, ברוס ג'ונסון
 מוזיקה:  כריסטופר אלווס
 אורך פרק:  23 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטוורק 10
 רשת שידור בישראל:  לוגי
 תקופת שידור מקורית:  11 בנובמבר 2007 – 7 בנובמבר 2008
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אנימליה (באנגלית: Animalia) היא סדרת הנפשה ממוחשבת אוסטרלית לילדים המבוססת על ספר התמונות "אנימליה" משנת 1986. הסדרה שודרה לראשונה בנובמבר 2007 באוסטרליה, ובערוץ לוגי בדיבוב לעברית ב-1 בספטמבר 2008.
עלילת הסדרה עוקבת אחר שני ילדים, אלכס וחברתו זואי, אשר נתקלים בספרייה קסומה אשר משגרת אותם לעולם בשם "אנימליה", אשר מיושב כולו בחיות. מאז קורות תופעות מוזרות ומזיקות לאנימליה, ואלכס וזואי פועלים יחד עם חבריהם החדשים גבובו הגורילה ואיגי האיגואנה, להציל את אנימליה מכוחות הרשע.