stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בידו

| --- | --- |
החלק הגבוה של הכפר, מבט מנבי סמואל
החלק הגבוה של הכפר, מבט מנבי סמואל
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  אל-קודס
 גובה:  824 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  834
  ‑ הנקודה הנמוכה:  806
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  6,368 (2006)
 קואורדינטות:  31°50′02″N 35°08′43″E﻿ / ﻿31.833888888889°N 35.145277777778°E﻿ / 31.833888888889; 35.145277777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) בידו(למפת ירושלים רגילה) בידו(למפת הרי ירושלים רגילה) בידו(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בידו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בידו (ערבית: بدّو) היא עיירה פלסטינית בהרי ירושלים, המשתייכת לנפת ירושלים של הרשות הפלסטינית. העיירה מצויה כ-6 קילומטרים מצפון מערב לירושלים וסמוך לקוביבה, בית סוריכ והר אדר. על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2006 התגוררו ביישוב 6,368 תושבים.
מבט לבידו מכיוון הר אדר. מימין לבידו ניתן לראות את בית סוריכ, בין שני הכפרים לבין הבתים של הר אדר ניתן לראות את גדר ההפרדה ואת השדות של בידו ובית סוריכ, שכדי לעבדם צריכים החקלאים בכפרים לקבל אישור מעבר דרך "שער בידו" שבין בידו להר אדר
היסטוריה

במקום התגלו חרסים מתקופת הברזל ב' (חרסים בודדים), ההלניסטית/הרומית (8%), הביזנטית (18%), המוסלמית המוקדמת (חרסים בודדים), ימי הביניים (64%), וכן מהתקופה העות'מאנית (10%).
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב יהודים כבר מהתקופה ההלניסטית ונמצא בו גם בית כנסת מסוף ימי בית שני. סמוך לכפר נמצאת "ח'רבת דיאב", על ראש גבעה החולשת על הכפר, בה נתגלה בחפירות ארכאולוגיות מבנה בית אחוזה או חווה גדולה, הבנויה כמכלול אחד המשתרע על הכיפה והמדרון המזרחי. האתר כולל שלושה אגפים עיקרים. האגף המרכזי המצוי ברום הגבעה בצידו הצפוני של האתר. האגף הדרומי אשר בינו ובין האגף המרכזי מפרידה חצר קטורה. והאגף המזרחי הכולל סדרה של חדרים הבנויים במדרונו המזרחי של האתר.
סמוך לגרעין העתיק של הכפר מתוארכים חלק מהמבנים למאה ה-12, התקופה הצלבנית בארץ ישראל. בדרום הכפר מצויים שרידי מבנה דתי, שייתכן שנבנה על חורבות כנסייה צלבנית.
היסטוריה > התקופה העותמאנית

במאה ה-16 השתייך הכפר לנפת ירושלים והוא נזכר בכתב ההקדשה של בית התמחוי של האסקי סולטאן משנת 1552. לפי רשומות המס העות'מאני משנות ה-40 של המאה ה-16, תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה וזיתים.
בשנת 1738, חוקר ארץ ישראל ריצ'רד פוקוק ביקר בכפר. לפי ויקטור גרן, גרו בכפר 150 תושבים בשנת 1863.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר קטן על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים מעל חורבות תיבנה. אספקת המים לכפר מגיעה ממעיין "עין תיבנה".
בשנת 1896 אוכלוסיית בידו מנתה 546 תושבים.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית בידו מנתה 252 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 אוכלוסיית בידו מנתה 399 תושבים, ב-88 בתים. בשנת 1945 אוכלוסיית בידו מנתה 520 תושבים, אשר בבעלותם 5,392 דונם של קרקע, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, הכפר נכלל בשטח המדינה הערבית, וכוחות הלגיון הערבי השתלטו עליו.
היסטוריה > במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות חנו באזור לוחמי עבד אל-קאדר אל-חוסייני שהתקיפו את השיירות היהודיות שנסעו בכביש תל אביב ירושלים. ב-20 באפריל 1948, במסגרת מבצע יבוסי, תקפו שלוש פלוגות מגדוד הפורצים של הפלמ"ח את הכפרים בית סוריכ ובידו. בתחילה נכבש בית סוריכ וחלק מבתיו פוצצו על יושביהם, ובעקבות זאת החלה בריחה מבידו. כיבוש הכפר הוטל על פלוגתו של אורי בן ארי. נערכו חילופי יריות בין הכפר לחיילי הפלוגה והוא הופגז על ידי הדווידקה, אך בסך הכל ההתנגדות בו הייתה מועטה והוא נכבש בקלות וללא קרב משמעותי. לאחר שנכבשו הכפרים פוצצו בתים נוספים בשני הכפרים ונלקח מהם שלל צבאי. קיימות עדויות לכך שבמהלך מלחמת העצמאות, במסגרת מבצע צה"ל "שלח לחמך", התרחש ניסיון להרעיל את באר המים בכפר במטרה למנוע חזרה של הערבים למקום.
בעקבות הכישלון בקרב נבי סמואל, חמישה ימים לאחר מכן (ב-25 באפריל 1948), נסוגו כוחות הפלמ"ח מן האזור.
ב־13 במאי (יום לפני הקמת מדינת ישראל), נכבש מוצב "תחנת הראדאר" שליד בידו על ידי כוחות ההגנה, והוא נמסר לאחריות גדוד "בית חורון" מחטיבת עציוני בצירוף מגינים מקיבוצי הסביבה והוחל בעבודות ביצורים במוצב ומיקוש בסביבתו, בעיקר בדרך המובילה לבידו. ב-25 במאי תקפו כוחות ירדניים את המוצב מכיוון בידו, בתותחים ומרגמות והתקדמו לכיוון המוצב – ההתקפה נהדפה. למחרת, עם שחר תקפו הירדנים שוב את המוצב בכוח עדיף של משוריינים וכוחות חי"ר ובסיוע ארטילרי והצליחו לכבוש אותו מידי כוחות ההגנה. באותו הערב נעשה ניסיון לכבוש את הגבעה בחזרה מהכוחות הירדנים על ידי כוחות פלמ"ח-הראל אלא שניסיון זה לא צלח. ב־1 ביוני נעשה ניסיון נוסף לכיבוש המוצב אך גם הוא נכשל. לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, נותר המקום בשליטה ירדנית.
היסטוריה > לאחר 1967

במהלך מלחמת ששת הימים ב-1967 עברה בידו לשליטה ישראלית ללא התנגדות.
בשנת 1977 התיישב במחנה הצבאי הנטוש הסמוך לכפר (ששימש כבית ספר לקצינים של הצבא הירדני עד 1967), גרעין של מתיישבים יוצאי ברית המועצות. הדבר התאפשר על בסיס צו תפיסה של אדמות "לצרכים צבאיים". באוקטובר 1979 התקבלה החלטת ממשלה, במסגרת המגמה לעבות את ירושלים, על הקמת "מצפה גבעון" (גבעת "חדשה") כיישוב קבע. זאת על סמך הטענה שהקרקע במקום הייתה בבעלות חברת "נחלת ישראל - רמה" ההיסטורית משנת 1921. בינואר 1980, עלו 35 מאנשי הגרעין להתנחל על שטח בן 70 דונם. תושב בית איג'זא, צברי מחמוד אע'רייב, ממנו הופקעו קרקעות לשם הקמת בריכת מים ליישוב, עתר לבג"ץ נגד ההפקעה. במהלך הדיון המשפטי בבית המשפט העליון התברר שבטאבו לא רשומה קרקע על שם חברת "נחלת ישראל – רמה", כי אם כ"רכוש ממשלתי" ירדני, כיוון שהקרקע הופקעה על ידי ירדן בשנות ה-60 לצורכי המחנה הצבאי הסמוך, אך הותר לתושבים במקום להמשיך ולעבד את האדמות.
בראשית השליטה הישראלית נתפסה הקרקע הירדנית על בסיס "צו מס' 59", צו צבאי שהוצא לפיו כל הקרקעות והנכסים שהיו בבעלות השלטון הירדני יעברו לידי השלטון הצבאי הישראלי. אע'רייב נאלץ לוותר על קרקע בשטח של 45 דונם, עם זאת הכיר הממשל הצבאי בבעלותו על 24 דונם ו-200 מ"ר ובתי ההתנחלות הוקמו מסביב לבית משפחת אע'רייב.
במהלך השנים, חלק מאדמות הכפר הופקעו על ידי ישראל לצורך בניית יישובים, ובהם חלקים מגבעת זאב וגבעון החדשה.
בהסכם אוסלו ב' סווג השטח הבנוי של הכפר כשטח B, ו-60% מהקרקעותיו החקלאיות כשטח C.
היסטוריה > גדר ההפרדה

בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. צברי מחמוד אע'רייב, עתר לבג"ץ נגד תוואי הגדר שמנתק אותו מהכפר. מצד שני עתרו תושבי גבעון החדשה נגד הצבת שער בגדר הביטחון, במקטע שבין יישובם לבין בית איג'זא. ב-31 ביולי 2006 נדחו העתירות על ידי בית המשפט העליון, לאחר שקבע כי היות שבני המשפחה דחו את הצעת
מערכת הביטחון לקבל פיצויים ולעזוב את ביתם, התוואי הנוכחי מידתי וראוי. לאורך השנים אירעו עימותים אלימים בהפגנות נגד הקמת הגדר.
במרץ 2020 אירע בכפר מקרה המוות הראשון בראשות הפלסטינית ממגפת הקורונה.
באוגוסט 2023 עצר השב"כ פעילי חמאס בכפר שתכננו פיגוע. מאוחר יותר באותו חודש, ב-21 באוגוסט 2023, הרס המנהל האזרחי בית בבנייה, מפעל לייצור בלוקים, משרדים ובורות מים. בפברואר 2024 פתח הממשל האמריקאי בחקירה בעקבות הריגתו של אזרח אמריקאי בכפר בידו.
הערות שוליים

↑  יצחק מגן, ישראל פינקלשטיין (ע), סקר ארכאולוגי בארץ בנימין, ירושלים: רשות העתיקות, 1993, עמ' 220, מסת"ב 965-406-007-8
↑  בית כנסת מימי בית שני בחורבת דיאב שבמערב בנימין
↑  הר אבן, בנימין "חורבת דיאב : יישוב כפרי במערב בנימין. " קדמוניות  שנה מ"ט • חוברת 151 • תשע"ו / 2016
↑  Pringle, 1993, p. 160 Pringle, 1997, p.  33.
↑  רועי מרום, כתבי הֶ קדש מהתקופה הממלוכית־עות'מאנית כמקור למחקר גאוגרפי־היסטורי: וקפית ח'אצכי סולטאן (1552 לסה"נ), אופקים לגאוגרפיה 103-104, 2023, עמ' 6
↑  Toledano, 1984, p. 291, has  Biddu  at location 31°50′10″N.  35°08′30″E
↑  Pococke, 1745, vol  II,  p. 49, cited in Robinson and Smith, 1841, vol 3, p.  65
↑  Guérin, 1875, pp. 105, 106
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II; p. 290
↑  Schick, 1896, p.  124
↑  Barron, 1923, Table VII, Sub-district of Ramallah,  p.  16
↑  בית סוריק ובידו נכבשו ונהרסו, הַבֹּקֶר, 21 באפריל 1948
↑  Benny Morris, Benjamin Z. Kedar, ‘Cast thy bread’: Israeli biological warfare during the 1948 War, Middle Eastern Studies 0, 2022-09-19, עמ' 1–25 doi: 10.1080/00263206.2022.2122448
↑   עופר אדרת, "תשאיר את החומר בבארות": המסמכים שמצביעים על הלוחמה הביולוגית של צה"ל ב-1948, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2022
↑  יחידות ההגנה השתלטו על 2 כפרים ערביים באזור ירושלים, המשקיף, 21 באפריל 1948
↑  כיבוש בית סוריכ ובידו, באתר אירגון ההגנה (ארכיון)
↑  תחנת הראדאר בכפר בידו נכבשה, הצופה, 14 במאי 1948
↑  פונתה תחנת הראדאר ליד כפר בידו, מעריב, 26 במאי 1948
↑  מנחם תלמי, גם בידו השקטה כבר מטילה אימתה על רכב ישראלי, מעריב, 9 בפברואר 1988
↑  אהרון דולב, בגבעון מקימים בית לסלפאק, מעריב, 9 בדצמבר 1977
↑  החלטות הממשלה מס. 56 מיום כ"ג בתשרי תש"ם 79.10.14, מס. 145
↑  התנחלות חדשה ליד גבעון, מעריב, 15 בינואר 1980
↑  ברוך מאירי, עתר לבג"ץ נגד הפקעת קרקע לצרכי הישוב חדשה, מעריב, 17 בנובמבר 1980
↑  מנשר מס' 2 של מפקד כוחות צה"ל ביהודה ושומרון. בעלות זו הוסדרה בהמשך בצו צבאי מס' 59
↑  בג"ץ 277/84 צברי מחמוד אע'רייב נ' ועדת העררים לפי צו בדבר רכוש ממשלתי
↑  בג"ץ 3758/04
↑  (בג"ץ 5170/06
↑  נדחו עתירות תושבים פלסטינים וישראלים נגד תוואי הגדר בסמוך לגבעון החדשה
↑  ארנון רגולר, עמוס הראל, פלשתינאים: צה"ל ירה אש חיה אל המפגינים; כוחות הביטחון: היה ירי חי באוויר, באתר הארץ, 26 בפברואר 2004
↑  גל ברגר, בשל קורונה: כפר סמוך לרמאללה הושם בעוצר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 26 במרץ 2020
↑  טל לב רם, ‏מקסדת הלוחמים: כך נעצרה חולייה שתכננה לבצע פיגועי ירי | צפו, באתר מעריב אונליין, 14 באוגוסט 2023
↑  המנהל האזרחי הרס בית בבנייה, מפעל בלוקים וחדר חקלאי בכפר בידו שבמחוז רמאללה, באתר בצלם
↑   גדעון לוי, אלכס ליבק, בכפר בידו שואלים: מי הרג את מוחמד חדור, ולמה?, באתר הארץ, 23 בפברואר 2024
| Flag of Palestineיישובי נפת אל-קודס |
| --- | --- | --- |
| ערים | מזרח ירושלים (שנוי במחלוקת) |  |
| מועצות מקומיות | אבו דיס • אלעיזריה • א-ראם |  |
| כפרים | אל-קובייבה • בידו • בית ענאן • ביר נבאלא • ח'אן אל-אחמר • חיזמא • כפר עקב (שנוי במחלוקת) • קטנה • קלנדיה • ענאתא • ערב אל-ג'האלין • בית דוקו • בית חנינא • בית סוריכ • בית איג'זא • בית איכסא • ג'בע • אל-ג'ודיירה • אל-ג'יב • מוח'מאס • ראפאת • א-סוואחרה א-שרקייה • קלנדיה •  א-זעיים • שייח' סעד |  |
| מחנות פליטים | מחנה הפליטים שועפאט (שנוי במחלוקת) |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584329805171
חיל הים של צבא השחרור העממי

| --- | --- |
 
דגל חיל הים של צבא השחרור העממי
 人民海军向前进 ("The People's Navy Marches Forward")
 פרטים
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 שיוך:   צבא השחרור העממי
 סוג:  חיל ים, מתמחה בלוחמה ימית
 בסיס האם:  בייג'ינג 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 באפריל 1949 – הווה (75 שנים)
 מלחמות:  מלחמת האזרחים הסינית  מלחמת וייטנאם  מלחמת סין-וייטנאם  שוד ימי לחופי סומליה  סכסוכים טריטוריאליים בים סין הדרומי
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  380,000 לוחמים בסדיר
 
| --- | --- |

 
 זרועות
  הכוח הקרקעי של צבא השחרור העממי
  חיל הים של צבא השחרור העממי
  חיל האוויר של צבא השחרור העממי
  חיל הרקטות של צבא השחרור העממי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי צבא השחרור העממי
 דרגות צבא השחרור העממי
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של סין
 היסטוריה של סין
חיל הים של צבא השחרור העממי (בסינית: 中国人民解放军海军; באנגלית: People's Liberation Army Navy
או PLA Navy ובקיצור נפוץ PLAN) הוא הענף האחראי על לוחמה ימית של צבא השחרור העממי. שורשיו של PLAN מגיעים עד מלחמת האזרחים הסינית והוא נוסד בשנת 1950. בעשר השנים הראשונות שלו הוא קיבל סיוע מברית המועצות בהדרכה, ייעוץ, טכנולוגיה וציוד.
עד שנות ה-80 היה PLAN נחשב לחיל ים דל אמצעים, של מים רדודים בלבד, אולם בשנות ה-90, לאחר נפילתה של ברית המועצות פחתה ההתמקדות של צמרת השלטון הסיני בחששות טריטוריאליים יבשתיים ועברה במידה לא מבוטלת לעבר הגבולות הימיים. לאור זאת התקבלה החלטה אסטרטגית לחזק משמעותית את חיל הים הסיני ולהביאו לידי כח משמעותי הרתעתי באזור ובעולם בכלל, עד 2009.
עד שנות ה-90 היה חיל הים תחת חיל הרגלים של צבא השחרור העממי ומעמדו עלה להשתוות לזה האחרון עם השינוי בגישה כלפיו. כיום הצי הסיני הוא הגדול בעולם עם 350 ספינות.
היסטוריה > הרחבת הפעילות למים בינלאומיים

לקראת המאה ה-21, עבר PLAN תהליך מעבר לחיל ים של "מים-ירוקים" עם תחומי פעילות שמשתרעים הרחק מהמים הטריטוריאליים המסורתיים של סין.
ניצנים למגמה נראו כבר בשנים 1989–1993 בהן ערכה ספינת זנגה ביקורים בהוואי, תאילנד, בנגלדש, פקיסטן והודו. ובשנים שלאחר מכן ספינות סיניות רבות ביקרו בוולדיווסטוק, וכן בצפון קוריאה, אינדונזיה, ניו זילנד, אוסטרליה והפיליפינים. לקראת שנת 2000 כבר ערכו מסעות למלזיה, דרום אפריקה ואפילו ארצות הברית, קנדה, צרפת, איטליה ואנגליה.
במרץ 1997 החלו לראשונה משחתות מסוג LUDA ו-LUHU, יחד עם מכלית תדלוק מסוג Type 908, לערוך מסע ניווט (של 98 יום) הכולל את כל האוקיינוס הפסיפי.
בספטמבר 2012 נכנסה לשירות מבצעי נושאת המטוסים הראשונה של חיל הים - הליאונינג. בשנת 2017 הסתיימה בניית נושאת מטוסים נוספת - נושאת מטוסים 001A. בשנת 2022 הסתיימה בניית נושאת מטוסים "פוג'יין", לראשונה מתכנון סיני.
מבנה ארגוני > ציים

לחיל הים שלושה ציים:
צי הים הצפוני - תחום עיקרי: הים הצהוב, מפקדה ראשית בצ'ינגדאו
צי הים המזרחי - תחום עיקרי: ים סין המזרחי, מפקדה ראשית בנינגבו (אנ')
צי הים הדרומי - תחום עיקרי - ים סין הדרומי, מפקדה ראשית בזאנגג'יאנג (אנ')
מבנה ארגוני > ענפים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לחיל הים מספר ענפים מרכזיים:
כח הצוללות של PLAN
כח היבשה של PLAN
משמר החופים של PLAN (להבדיל ממשמר החופים של סין)
כח הנחתים של PLAN
חיל האוויר של PLAN
גלריה

מלחים מהצי האמריקני משוחחים עם מלחים של הצי הסיני מהמשחתת שיאן לאחר תרגיל באוקיינוס השקט 2016
לוחמי הקומנדו הימי
נושאת המטוסים Liaoning (CV-16)
המשחתת Nanchang (DDG-101)
קורבטה מסוג Linyi (FFG-547)
המשחתת Jinggangshan (LSD-999)
צוללת גרעינית מסדרת Type 094
צוללת Type 093
מטוס קרב מסוג Shenyang J-15
מסוק של חיל הים הסיני
הערות שוליים

↑  כינוי לפעילות הגנתית שמתרכזת לרוחב החופים וגם במימי האוקיינוס במרחק ניכר מהחוף
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחידות עיקריות של PLAN על פי אזורים צבאיים (על פי משרד ההגנה האמריקאי)
חנוך דב פאדווא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוגוסט 1908  בוסק, ממלכת גליציה ולודומריה, אוסטרו-הונגריה 
 פטירה:  16 באוגוסט 2000 (בגיל 91) ט"ו באב ה'תש"ס בריטניה לונדון, בריטניה
 מקום קבורה:  ישראל הר המנוחות, ירושלים, ישראל
 מקום פעילות:  וינה, ירושלים, לונדון
 תקופת הפעילות:  ? – 16 באוגוסט 2000 
 תחומי עיסוק:  רבנות
 חיבוריו:  שו"ת חשב האפוד
 
 תפקידים נוספים:  כתיבת ספרות תורנית
 
רבי חנוך דב (העניך) פדווא (ה'תרס"ח, 1908 - ט"ו באב ה'תש"ס, 2000) היה אב בית דין התאחדות קהילות החרדים בלונדון, ומחבר שו"ת "חשב האפוד".
ביוגרפיה

פאדווא נולד בבוסק שבגליציה (כיום אוקראינה) לרב אליעזר זאב טויבער, חסיד בעלזא ואלעסק, ולטויבא בת הרב שמואל יוסף פאדווא, ונקרא על שם סביו האדמו"ר רבי חנוך דב העניך מאיר מאלעסק.
כשהיה בן חמש פרצה מלחמת העולם הראשונה ומשפחתו היגרה לווינה, שם למד אצל הרב חיים פינטר מבוקאווסק. למד בישיבות צעהלים ומטרסדורף, ולאחר מכן בשטיבל של חסידי בעלזא בקרקוב. נסמך להוראה מהרב שמואל פירר אב בית דין קרוסנו.
היה נשוי לחנה גיטל, בתו של נפתלי גוטסמן, הגבאי של האדמו"ר רבי ישכר דב רוקח מבעלזא.
היה רב בית המדרש "שומרי הדת" בווינה, ובעת סיפוח אוסטריה על ידי הגרמנים נאסר על ידם וישב בבית הסוהר משך כשנה, עד ששוחרר בתנאי שיעזוב את המדינה, ועלה לארץ ישראל.
התיישב בירושלים והתקרב בין היתר לרב יוסף צבי דושינסקי, הרב דב בעריש וידנפלד והרב שמשון אהרן פולונסקי. הרב פאדווא התמנה למו"ץ בעדה החרדית ולרב בשכונות בתי ראנד, בתי ברוידא, ושכונת כנסת ישראל. היה חסיד בעלזא. רבי אהרן רוקח מבעלזא כיבדו ושלח אליו שאלות בהלכה. כשיסד הרב מטשעבין את ישיבת כוכב מיעקב בירושלים, קרא לרבי חנוך דב לכהן כראש ישיבה.
לאחר שנפטרה אשתו בח' בטבת תש"ד נשא את יהודית, נכדתו של הרב יוסף חיים זוננפלד. נפטרה ביום ז' שבט תשנ"ג.
בשנת תשט"ו מונה לאב בית דין התאחדות קהילות החרדים בלונדון, תפקיד שבו כיהן רבי חנוך דב עד לפטירתו.
חיבר שו"ת "חשב האפוד" (ג' חלקים), בהסכמתו של הרב מטשעבין.
נפטר בט"ו באב ה'תש"ס (16 באוגוסט 2000) ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
מילדיו

בריינא מאשא, אשת רבי שלום פרידמן, דיין בהתאחדות קהילות החרדים בלונדון
הרב יוסף, ראש הדיינים ונשיא התאחדות קהילות החרדים בלונדון ורב בית המדרש "חשב האפוד" בעיר
רבי משה חיים אפרים פאדווא, ממלא מקומו בתפקיד אב בית דין התאחדות קהילות החרדים בלונדון
הרב יהושע העשיל, דיין ומורה צדק במנצ'סטר
ספריו

"חשב האפוד" חלק א', באתר היברו בוקס
"חשב האפוד" חלק ב'-ג', באתר היברו בוקס
תלמידיו הבולטים

הרב אברהם יונה שוורץ רבה של וינה.
הערות שוליים

↑  "דאס אידישע ווארט" תשרי תשס״א, באתר היברו בוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298062505171  ISNI: 0000 0003 6975 6570  LCCN: no2012065366  VIAF: 244349453   WorldCat (עם VIAF): 244349453
טאתב אברהמיאן

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1988 (בת 37) ירוואן, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן לנשים 
 מד כושר מרבי:  2396 (אפריל 2014)
 מד כושר נוכחי:  2361 (אוקטובר 2018)
 השכלה:  Clark Magnet High School 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
טאתב אברהמיאן (בארמנית: Տաթև Աբրահամյան; נולדה ב-13 בינואר 1988 בירוואן, בירת ארמניה) היא שחמטאית ארמנית-אמריקאית בדרגת רב אמן לנשים.
נכון לאוקטובר 2018, מדורגת במקום הרביעי בין הנשים בארצות הברית לפי מד כושר.
הישגיה בשחמט

טאתב אברהמיאן סיימה במקום הראשון המשותף באליפות הנשים של ארצות הברית בשנת 2004 והפסידה בפלייאוף לרוסודאן גולטיאני. בשנת 2006 אברהמיאן זכתה באליפות פאן-אמריקן לנוער, בקואנקה, אקוודור. באליפות ארצות הברית של 2010 היא סיימה במקום השני במשותף עם אנה זטונשקי (זכתה אירינה קראש), ושוב סיימה במקום שני בשנת 2011 לאחר משחק שובר שוויון נגד זטונשקי בסגנון "ארמגדון" מהיר. בשנה זו אף השיגה את דרגת רב אמן לנשים. היא שיחקה במספר אליפויות נשים וזכתה בפרס השחמט לנשים Goddess Chess על סגנון המשחק הבלתי מתפשר שלה. בין ניצחונותיה הבולטים הם שני משחקים בהם הביסה את אלוף ארצות הברית לשעבר, אלכסנדר שבלוב.
אברהמיאן ייצגה את ארצות הברית בחמש אולימפיאדות שחמט לנשים: ב-2008, 2010, 2012, 2014 ו-2018.
השתתפות באולימפיאדות השחמט

אברהמיאן ייצגה את ארצות הברית ב-6 אולימפיאדות שחמט
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | נבחרת | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 2008 | עת | ארצות הברית | 2286 | 1 מ-3 | 0+ 2= 1- | 33.3 | 3 קבוצתי |
| 2010 | 3 | ארצות הברית | 2352 | 6 מ-10 | 5+ 2= 3- | 60 | 5 קבוצתי, 13 אישי |
| 2012 | עת | ארצות הברית | 2303 | 5 מ-8 | 4+ 2= 2- | 62.5 | 10 קבוצתי, 10 אישי |
| 2014 | 3 | ארצות הברית | 2366 | 7.5 מ-10 | 6+ 3= 1- | 75.0 | 8 קבוצתי, 5 אישי |
| 2018 | 3 | ארצות הברית | 2361 | 5.5 מ-8 | 5+ 1= 2- | 68.7 | 7 קבוצתי |
| 2022 | עת | ארצות הברית | 2291 | 7 מ-9 | 6+ 2= 1- | 77.8 | 4 קבוצתי |
חיים אישיים

אברהמיאן היגרה לארצות הברית מארמניה עם משפחתה בשנת 2001. היא מתגוררת בגלנדייל, שבקליפורניה. ב-2011 היא סיימה תואר ראשון במדעי המדינה ופסיכולוגיה באוניברסיטת מדינת קליפורניה שבלונג ביץ'.
הערות שוליים

↑  "Metro Briefing". New York Times. 2004-12-07. נבדק ב-2008-06-12.
↑  Cuenca 2006 - 15° Campeonato Panamericano u18 (girls). BrasilBase.
↑  Tatev Abrahamyan team chess records at Women's Chess Olympiads at OlimpBase.org (באנגלית)
↑  http://www.olimpbase.org/playersw/kq828e4h.html
↑  https://chess-results.com/tnr368909.aspx?lan=1&art=20&fed=USA&flag=30
↑  https://chess-results.com/tnr653632.aspx?lan=1&art=20&fed=USA&flag=30
↑  SM Tatev Abrahamyan. The United States Chess Federation.
↑  Tatev Abrahamyan at Chessgames.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אימונולוגיה קלינית

אלרגולוגיה ואימונולוגיה קלינית (באנגלית: Allergology and Clinical Immunology) הוא ענף ברפואה פנימית העוסק בחקר ובטיפול של מחלות הקשורות לפעילות מערכת החיסון.
המחקר בתחום מערכת החיסון התקדם והשתכלל רבות במהלך 40 השנים האחרונות, לפיכך תחום האימונולוגיה הוא תחום דינמי ברפואה.
הכשרה

אימונולוגים קליניים וכן אלרגולוגים (מומחי אלרגיה) עוברים הכשרה דומה לזו של מומחים רפואיים אחרים. 
תחילה הכשרה כללית ברפואה פנימית, ואחריה כמה שנים של התמחות נוספת באימונולוגיה ואלרגיה. הם עובדים בבתי חולים, במרפאות פרטיות, במעבדות מחקר ובחברות תרופות שם משמש הידע הקליני והתאורטי בפיתוח חיסונים ותרופות חדשות.
תחום פעילות

רופאים מומחים באימונולוגיה קלינית ואלרגיה מסוגלים לזהות ולטפל במחלות הנגרמות כתוצאה ממומים או כשלים של מערכת החיסון. למומחים אלה נשלחים חולים עם מגוון רחב של מחלות בחלקן נפוצות ובחלקן נדירות, לרבות:
מחלות הקשורות לתת-פעילות  של מערכת החיסון, המכונות גם כשל-חיסוני (immunodeficiency). אלו יכולות לעבור בתורשה, להיות נרכשות בעקבות טיפול רפואי או להיגרם על ידי מחלה אחרת. כשל זה מעלה את רגישותם של החולים בו לזיהומים שונים.
מחלות הקשורות לפעילות יתר של מערכת החיסון. הן יכולות לבוא לידי ביטוי בצורות רבות, לרבות מחלות אלרגיות (hypersensitivity) ומחלת האסתמה - שבהן מערכת החיסון יוצרת תגובה מוגזמת לגירויים מהסביבה (כגון קרדית אבק הבית או אבקני פרחים) ומחלות אוטואימוניות - שבהן מערכת החיסון פועלת נגד רקמות בריאות של הגוף כדוגמת דלקת מפרקים שגרונית.
לקריאה נוספת

יהודה שינפלד, אוטואימונולוג - מקצוע בהתהוות, הרפואה, אוקטובר 2009
על אלרגיה ומערכת החיסון
אתר האיגוד הישראלי לאלרגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544123005171  LCCN: sh90006183  LNB: 000089902  NKC: ph121631
אולגה ז'קולינה

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1900 האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 באוגוסט 1973 (בגיל 72) ברה"מ 
 תחום יצירה:  ציור 
 
אולגה אנטולייבנה ז'קולינה (ברוסית: О́льга Анато́льевна Жеку́лина, באנגלית: Olga Zhekulina‏: 4 באוקטובר 1900 - 5 באוגוסט 1973) הייתה ציירת סובייטית ידועה ואחת ממפעילות תיאטרון בובות הסובייטיות המפורסמות.
ביוגרפיה

אולגה ז'קולינה נולדה בשנת 1900 במשפחה אצילה. במקור היא קיבלה חינוך לאמנות בסטודיו הפרטי של האמן הרוסי המפורסם קונסטנטין יואן, שם למדה עד 1917.
בשנים 1918–1921 למדה באולפני האמנות החופשית של קונסטנטין קורובין. ב-1921 היא גורשה מסדנאות האמנות בשל מוצאה הלא פרולטארי.
פעילות יצירתית רצינית של האמנית החלה בתחילת שנות העשרים.
בשנות ה-20 השתתפה ז'קולינה בפעילות אגודת "צבע האש", שהיו בה גם פיודור בוגורודסקי, מסטיסלב דובוז'ינסקי, קוזמה פטרוב-וודקין, ואמנים מרכזיים אחרים באותה תקופה.
ב-1930 היא נודעה בזכות התפאורה להצגה "קומדיה טריוויאלית לאנשים רציניים" מאת אוסקר ויילד עבור סניף של תיאטרון מאלי.
לאחר מכן, היא עבדה במשך כמעט עשרים שנה כאמנית תיאטרון הבובות של בית החלוצים במוסקבה.
בשנות ה-50 היא הפכה לחברה באיגוד האמנים במוסקבה. בסוף שנות ה-50 ז'קולינה עובדת על הזמנות ציורים שקיבלה מהמדינה - סדרת נופים סובייטים, ובשנות ה-60 עבדה על "מחזור ולדאי", שהוקדש לכפר הרוסי.
ז'קולינה מתה ב-1973.
במהלך חייה ציירה כ-200 יצירות.
משפחה

אביה היה אגרונום מחוזי והוחרם על ידי השלטון בהמשך חייו.
האח הגדול סרגיי היה פרופסור לפסיכולוגיה. האח הצעיר ליאו היה מדען ומהנדס מפורסם, מחברם של מאות מאמרים מדעיים. ליאו עבד עם סרגיי קורוליוב.
הערות שוליים

↑  "№39 (693) / Искусство и культура / Художественный дневник / Выставка / Куклы, приятные во всех отношениях"
↑  Ж - Реестр профессиональных художников Российской империи, СССР, «русского зарубежья», Российской Федерации и республик бывшего Советского Союза (XVIII–XXI вв.) | живописцы, графики, плакатисты, театральные художники, батичисты, иллюстраторы, мультипликаторы, скульпторы, ювелиры, керамисты, фарфористы, авторы инсталляций и др., web.archive.org, ‏2012-07-28
↑  АртРу.инфо - Персоны - Жекулина Ольга Анатольевна, web.archive.org, ‏2013-10-07
↑  Галерея Советского Искусства, web.archive.org, ‏2013-10-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4571164782082608600001   WorldCat (עם VIAF): 4571164782082608600001
חיים שבתי

| --- | --- |
 לידה:  1557 ה'שי"ז סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1647 (בגיל 90 בערך) י"ג בניסן ה'ת"ז 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1647 
 רבותיו:  אהרן ששון, שמואל די מדינה, יוסף איסקפה, שלמה הכהן (מהרש"ך) 
 
 חתימה:   
 
הרב חיים שַׁבְּתַי (מכונה: מהרח"ש) (1557–1647, י"ג בניסן ה'ת"ז) היה מגדולי רבני סלוניקי, ומחבר הספר תורת חיים.
קורות חייו

נולד בעיר סלוניקי בערך בשנת שי"ז (1557) לרבי שבתי, על שמו נקרא.
היה תלמידו של רבי אהרן ששון בעל תורת אמת ולמד בישיבתו יחד עם רבי יוסף איסקפה. כן למד אצל רבי שמואל די מדינה (מהרשד"ם) ורבי שלמה הכהן (מהרש"ך). בשנת ה׳שנ"ד, בהיותו בן שלושים ושבע, מונה לחבר בבית דינו של רבו רבי אהרן ששון. בשנת שע"ה, נפטר רבי שמואל פלורנטין, ראש הישיבה הגדולה ב"קהילת שלום" בסלוניקי, ורבי חיים מונה תחתיו לראשות הישיבה. בישיבה זו הרביץ תורה במשך ארבעים שנה ומאות תלמידים נהרו לישיבתו, רבים מהם שימשו לימים ברבנות בקהילות חשובות בכל ערי הבלקן וחיברו ספרי הלכה. מלבד הרבצת תורה כלל תפקידו גם השכנת שלום בין חברי הקהילה ושלום בית. כן נדרש למסור דרשות לקהל בשבתות ובחגים. בשנת ה׳שצ"ח מונה לרב הראשי של כל קהילות סלוניקי (אם כי באופן רשמי לא התאחדו כל הקהילות באותה עת), תפקיד אותו נשא עד לפטירתו.
היה מגדולי הפוסקים בדורו, והשיב מאות תשובות הלכתיות לכל תפוצות הגולה. גדולי דורו פנו אליו בשאלות מטורקיה ומחוצה לה, כצפת, ונציה, סופיה, רודוס ועוד. אחד מחכמי דורו כתב עליו "הוא בשאלוניקי ומצודתו פרושה על כל בני הגולה". בספריו פזורים התכתבויות רבות שניהל עם גדולי הרבנים בדורו, וביניהם: רבי משה גאלנטי (הזקן), שכתב לו בתחילה מכתב חריף, וכשנתוודע לגדלותו מיהר להתנצל בפניו במכתב חוזר. את מכתבו זה הוא פותח בתואר: "האשל האדיר עטרת תפארת לגולת אריאל, החכם השלם, ריש מתיבתא, עמוד ההוראה, כמהר"ר חיים שבתי נר"ו", רבי יוסף מטראני (מהרי"ט), רבי יום טוב צהלון (עמו הייתה לו מחלוקת הלכתית חריפה), רבי יעקב אבולעפיה, רבי אברהם די בוטון (בעל "לחם משנה") ורבים נוספים.
האריך ימים ונפטר בן למעלה מתשעים שנה, בי"ג בניסן ה'ת"ז (1647). בנו רבי משה מילא את מקומו.