stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסאטה שאקור
האשמות ומצוד

באפריל 1971 נורתה שאקור בבטנה, בעת מאבק עם גבר במלון במנהטן. על פי דו"ח המשטרה, שאקור דפקה על דלתו כשבידה אקדח ודרשה ממנו כסף, ובמהלך מאמציו להגן על עצמו, היא נורתה. היא נעצרה באשמת ניסיון שוד, תקיפה והחזקת נשק קטלני ללא רישיון. שאקור שוחררה בערבות. ב-1987 אישרה שאקור בראיון כי לאירוע היה קשר לסמים, אך סירבה לפרט.
היא הייתה החשודה העיקרית בשוד בנק בקווינס באוגוסט 1971, ובדצמבר הואשמה בזריקת רימון על מכונית משטרה. יצאה התראה לגביה ב-13 מדינות, שהיא נדרשת לחקירה. בהמשך גם חיפשו את שאקור לתחקור בהקשר לירי בשוטר בברוקלין ובשני מקרי שוד נוספים ב-1972. הזיהויים של שאקור נעשו מצילומים של ה-FBI.
בסוף 1972, התנהל מצוד רב-מדינתי כנגד שאקור, שנחשדה בהשתתפות בסדרת שודים ורצח של שוטרים בניו יורק. הבולשת פרסמה פוסטר של חשודים במארב בו נורו ארבעה שוטרים, שכלל את שאקור. לדבריו של רוברט דיילי, סגן הנציב של משטרת ניו יורק, שאקור הייתה "המבוקשת האחרונה, הנשמה של הכנופיה, האמא תרנגולת שליכדה אותם, דאגה שיישארו בתנועה, ודאגה שימשיכו לירות".
ביוני 1973 הגיע המצוד לשיאו, עם הודעות יומיות מהבולשת לכוחות משטרה אזוריים ולתקשורת לגבי הסטטוס של שאקור ושל ההאשמות נגדה. המבצע של הבולשת התמקד בכל הפעילים הבולטים של ה-BLA, ושאקור ואחרים האשימו את הבולשת בכך שייחסו לשאקור כל פשע בחוף המזרחי של ארצות הברית שהייתה מעורבת בו אישה שחורה, וכן כל תקרית שהיה נדמה שאישה הייתה חלק ממנו. למעשה, לאחר שנעצרה, לא הואשמה שאקור באף אחד מהפשעים שיוחסו לה ובעבורם החל המצוד מלכתחילה.
שאקור ואחרים טוענים שהיא היוותה מטרה למדור COINTELPRO, התוכנית לסיכול ריגול של ה-FBI, בשל חברותה בארגוני כוח שחור. באופן ספציפי, קיימות ראיות במסמכי FBI לפיהם מבצע CHESROB הוקם במיוחד "כדי לקשר את ג'ואן צ'סימארד (אסאטה שאקור) לכל מעשה שוד או פשע אלים שהייתה מעורבת בו אישה שחורה בחוף המזרחי". אף על פי שמבצע CHESROB נקרא על שמה של שאקור, הוא לא הוגבל אליה, והוחל גם על פעילים שחורים אחרים.
הירי בניו ג'רזי

ב-2 במאי 1973, נעצרו אסאטה וחבריה לארגון BLA, זייד מליק שאקור וסונדיאטה אקולי, על ידי השוטרים ג'יימס הארפר וורנר פורסטר, בעת שנסעו בכביש האגרה של ניו ג'רזי סמוך לעיירה איסט ברנסוויק, בשל פנס אחורי לא תקין ונסיעה מעט מעל למהירות המותרת. במשפט של שאקור, הושמעו הקלטות של שיחות הרדיו של הארפר עם יומנאי המשטרה, בהם הוא מתאר את תוכניותיו לעצור את הרכב. אקולי נהג במכונית בת שתי הדלתות, שאקור ישבה מצד ימין מקדימה, וזייד מליק שאקור בכיסא האחורי בצד ימין. השוטר ביקש מהנהג, אקולי, לצאת מהרכב ותחקר אותו מאחורי הרכב.
בשלב זה של העימות בין השוטרים לחברי ארגון ה-BLA, העדויות סותרות. אך בסוף המאורע, נורה פורסטר למוות משני כדורים שנורו לראשו מהנשק שלו, זייד שכב ירוי למוות על הכביש, ואסאטה והארפר נפצעו מירי.
על פי הדיווחים הראשונים של המשטרה, אחד או יותר מהנוסעים ברכב פתחו ביריות לעבר השוטרים, ופורסטר ירה בחזרה ארבע פעמים לפני שספג בעצמו ירי קטלני. במשפטו של אקולי, הארפר העיד כי היריות התחילו כמה שניות לאחר שפורסטר הגיע למקום בניידת שלו. אך במשפט של אסאטה הוא טען שפורסטר ניגש לרכב העצור, והוציא מהמושב אקדח סמי-אוטומטי ומחסנית, והראה אותם להארפר. השוטרים הורו לזייד מליק שאקור ואסאטה שאקור לשים את ידיהם על ברכיהם ולא לזוז, ואז אסאטה שלפה אקדח שהיה טמון סמוך לקרסולה, וירתה בפורסטר בכתפו, ואז הלה הסתתר מאחורי הניידת שלו. מאוחר יותר, חזר בו הארפר מגרסה זו.[דרוש מקור] בעת חקירתו על ידי התובע, הוא סיפר שהוא ראה את פורסטר נופל בדיוק באותו זמן שהוא ירה באסאטה וזו נפלה פצועה. הארפר העיד כי אקולי ירה בפורסטר באקדח .38 סמי-אוטומטי, ואז "הוציא אותו להורג" בשתי יריות לראשו מאקדחו שלו. על פי דיווחי משטרת ניו ג'רזי, נמצאו בזירה שני אקדחים חצי-אוטומטיים שהתבצע ירי מהם.
אקולי לקח אז את המכונית ונסע משם, כאשר אסאטה הפצועה וזייד, שכבר מת או גסס, איתו באוטו. אחריהם רדפו שלוש ניידות, ויצאה התראה לכל עמדות התשלום בכביש. כשהשוטר רוברט פלנטצ'ר הורה על אקולי לעצור, הוא עצר את רכבו, וברח לכיוון העצים לצד הכביש. פלנטצ'ר ירה לכיוונו. אסאטה דידתה לכיוונו כאשר ידיה מורמות. אקולי נלכד לאחר מצוד של 36 שעות של לפחות 400 אנשים, כולל מסוקים משטרתיים וכלבים. גופתו של זייד שאקור נמצאה בתעלה לצד הכביש.
לדברי משטרת ניו ג'רזי, אסאטה הייתה בדרכה לבולטימור כדי לחבור לתא של ה-BLA, ושהיו איתה במכונית "רשימת מטרות". לדבריה של שאקור, היא הייתה בדרך לבולטימור כדי להתחיל עבודה חדשה בבר.
אסאטה, שהייתה במצב קשה עם פצעי ירי בשתי זרועותיה ובכתפה, הועברה לבית חולים קרוב תחת שמירה. היא עברה חקירה בידי המשטרה כשהיא במיטת בית החולים, ושם גם נערך ההליך המשפטי של הקראת כתב האישום נגדה. אסאטה ועורכי דינה טענו שהיא לא קיבלה במהלך שהותה בבית החולים טיפול רפואי נאות, ובעקבות עתירה של פרקליטיה, היא הועברה לבית חולים אחר, וכעבור מספר שבועות החלימה מספיק ושוחררה ל"בית עבודה" מטעם מחוז מידלסקס.
האשמות פליליות והליכים משפטיים

בין השנים 1973 ל-1977, הואשמה שאקור 10 פעמים בבתי משפט בניו יורק ובניו ג'רזי, ועברה 7 משפטים פליליים. היא הואשמה בשני סעיפים של שוד בנק, בחטיפת סוחר סמים מברוקלין, בניסיון לרצח של שני שוטרים מקווינס במהלך מארב כושל בינואר 1973, ובעוד שמונה סעיפים פליליים במסגרת האירוע בכביש האגרה בניו ג'רזי. מתוך הליכים אלה, זוכתה שאקור בשלושה משפטים, משפט אחד נפסל לאחר שחבר המושבעים לא הצליח להסכים על פסיקה, הליך נוסף נפסל בשל הריונה של שאקור, משפט אחד הועבר למחוז אחר, ובמשפט אחד היא הורשעה. שלוש האשמות פליליות נדחו על ידי שופטים ללא משפט.
| האשמה פלילית | בית המשפט | הקראת כתב האישום | הליך משפטי | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ניסיון לשוד ב"הוטל פנסילבניה" 5 באפריל 1971 | בית המשפט המחוזי של ניו יורק, מחוז ניו יורק | 22 בנובמבר 1977 | ללא | נדחה |
| שוד בנק בקווינס 23 באוגוסט 1971 | בית המשפט הפדרלי, מחוז ניו יורק | 20 ביולי 1973 | 5-16 בינואר 1976 | זיכוי |
| שוד בנק בברונקס, קשירת קשר פלילי, ותקיפה מזוינת 1 בספטמבר 1972 | בית המשפט הפדרלי, מחוז ניו יורק | 1 באוגוסט 1973 | 2-14 בדצמבר 1973 | פסילה, חבר מושבעים מפולג |
| שוד בנק בברונקס, קשירת קשר פלילי, ותקיפה מזוינת 1 בספטמבר 1972 | בית המשפט הפדרלי, מחוז ניו יורק | 1 באוגוסט 1973 | 19-28 בדצמבר 1973 | זיכוי |
| חטיפת ג'יימס א. פרימן 28 בדצמבר 1972 | בית המשפט המחוזי של ניו יורק, מחוז קינגס | 30 במאי 1974 | 6 בספטמבר – 19 בדצמבר 1975 | זיכוי |
| רצח של ריצ'רד נלסון 2 בינואר 1973 | בית המשפט הפדרלי, מחוז ניו יורק | 29 במאי 1974 | ללא | נדחה |
| ניסיון לרצח השוטרים מייקל אוריילי ורוי פוליאנה 23 בינואר 1973 | בית המשפט הפדרלי, מחוז קווינס | 11 במאי 1974 | ללא | נדחה |
| הירי בכביש האגרה בניו ג'רזי: רצח מדרגה ראשונה, רצח מדרגה שנייה, תקיפה חמורה, תקיפת שוטר, תקיפה מזוינת, תקיפה במטרה להרוג, אחזקת נשק בלתי חוקית, ושוד מזוין  2 במאי 1973 | בית המשפט המחוזי של ניו ג'רזי, מחוז מידלסקס | 3 במאי 1973 | 9-23 באוקטובר 1973 | שינוי מקום המשפט |
| הירי בכביש האגרה בניו ג'רזי: רצח מדרגה ראשונה, רצח מדרגה שנייה, תקיפה חמורה, תקיפת שוטר, תקיפה מזוינת, תקיפה במטרה להרוג, אחזקת נשק בלתי חוקית, ושוד מזוין  2 במאי 1973 | בית המשפט המחוזי של ניו ג'רזי, מחוז מידלסקס | 3 במאי 1973 | 1 בינואר – 1 בפברואר 1974 | פסילה בשל הריון |
| הירי בכביש האגרה בניו ג'רזי: רצח מדרגה ראשונה, רצח מדרגה שנייה, תקיפה חמורה, תקיפת שוטר, תקיפה מזוינת, תקיפה במטרה להרוג, אחזקת נשק בלתי חוקית, ושוד מזוין  2 במאי 1973 | בית המשפט המחוזי של ניו ג'רזי, מחוז מידלסקס | 3 במאי 1973 | 15 בפברואר –25 במרץ 1977 | הרשעה |
האשמות פליליות והליכים משפטיים > שינוי מקום משפט הירי בניו ג'רזי

השופט ליאון ג'רופסקי הורה על העברת המשפט מחוץ למחוז מידלסקס באומרו שהיה בלתי אפשרי למצוא שם חבר מושבעים שיוכל להתחייב להחלטה ללא משוא פנים, כנדרש. סקר שנערך במחוז אישש את דבריו, והראה ש-70% מהתושבים האמינו באשמתה של שאקור.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > פסילת משפט שוד הבנק בברונקס

בדצמבר 1973, עמדה שאקור למשפט יחד עם קמאו סדיקי על שוד בנק בברונקס שנה קודם לכן, בו נשדדו 3,700 דולר. בשל כתב האישום על רצח שכבר הוגש בניו ג'רזי, ביקשו פרקליטיה הארכה של שישה חודשים. השופט לי פ. גאליארדי דחה את עתירתם, וגם עתירה לערכאה גבוהה יותר נדחתה. במחאה, עורכי הדין עמדו בשתיקה בבית המשפט, ושני הנאשמים ניהלו בעצמם את הגנתם. שבעה חברי BLA נוספים הועמדו למשפט על ידי התובע המחוזי יוג'ין גולד על שורת מעשי השוד שאירעו באותו יום, ואשר היו, לדברי התובע, "מהשורה הראשונה" של BLA, כפי שדווח מחקירה שארכה שנה.
התביעה זימנה למשפט ארבעה עדים: אייבון וייט וג'ון ריברס, שני גברים שהואשמו אף הם בשוד, הודו באשמה, ואשר הובטח להם שחרור מלא בתמורה לעדותם נגד שאקור וסדיקי, וכן הכספר ומנהל הבנק. וייט וריברס העידו כי שאקור שמרה על אחת הכניסות לבנק כשהיא חמושה באקדח, ושסדיקי היה בעמדת תצפית במשך השוד, ונהג ברכב המילוט. השניים לא עברו חקירה צולבת בשל אי שיתוף הפעולה של הפרקליטים במהלך המשפט. אוולין ויליאמס, דודתה של שאקור ואחת מפרקליטיה, אף הואשמה בבזיון בית המשפט כאשר יצאה מן האולם בכעם לאחר שעוד בקשה שלה, מתוך שורה של בקשות, נדחתה על ידי בית המשפט. בינתיים, המשפט נדחה למספר ימים כששאקור אובחנה עם דלקת קרום הריאה.
במהלך המשפט, הוצאו הנאשמים מספר פעמים מן האולם בעקבות תלונות והפרעות שצעקו לעבר השופט גליארדי, והוכנסו למתקן הסגר שהוקם במבואה. מן ההתקן, הם הקשיבו לתהליכים המתנהלים בדברם ברמקולים. שניהם נקנסו מספר פעמים על ביזיון בית המשפט, ואף הורחקו לגמרי מבית המשפט, והמשפט המשיך ללא נוכחותם.
פרקליטו של סדיקי, רוברט בלום, ביקש שהמשפט יבוטל בעקבות הגילוי שאחד מהנאשמים המקוריים בתיק הפך לעד מטעם המדינה, ולא התקבלה הודעה בעניין, וכשבקשה זו נדחתה, הוא ביקש הארכה של המשפט. השופט הורה לעדי המדינה שלא לציין את הקשרים של שאקור וסדיקי ל-BLA, כ"לא רלוונטיים". בעת דיוניהם, ביקש חבר המושבעים לשאול את הנאשמים שאלות, ואף ביקש לדעת כמה זמן ניתן להגנה להתכונן למשפט, אך השופט לא התיר את השאלות, והודיע לחבר המושבעים שאין זה עניינם. כתוצאה, לא הצליח חבר המושבעים להגיע להחלטה פה אחד, והמשפט נפסל.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > משפט חוזר, שוד הבנק בברונקס

התביעה ערכה משפט חוזר נגד שאקור וסדיקי. במהלך בחירת חבר המושבעים ביקשה ויליאמס להשתחרר מתפקידה כבאת כוחה של שאקור, מכיוון שהשתיים לא הסכימו לגבי אסטרטגיית המשפט. השופט במשפט זה – ארנולד באומן – לא התיר לה לפרוש מייצוג, אך הורה לעורך דין נוסף, הווארד ג'ייקובס, לנהל את הגנתה של שאקור בפועל. שאקור שוב הוצאה מאולם המשפט בעקבות ויכוח עם ויליאמס, וסדיקי יצא יחד איתה, ובחירת המושבעים המשיכה בלעדיהם. תהליך הבחירה לקח יחסית הרבה זמן, 60 מושבעים פוטנציאלים נדחו עד ששנים עשר נבחרו. לאחר סיום התהליך, הורשתה ויליאמס לפרוש מהמשפט, ושאקור ייצגה את עצמה בסיועה של עורכת הדין והפעילה השחורה פלורנס קנדי. במשפט, וייט העיד שהיו שישה שודדים שהסוו את עצמם כדי למנוע זיהוי, וזיהה בצילום חצי ראש מוסתר חלקית כראשה של שאקור. קנדי התנגדה לזיהוי זה, בטענה כי התובע הפדרלי, פיטר טרובנר, הציע קודם לכן להסכים מראש ששאקור אינה מופיעה באף אחת מהתמונות. אף על פי שגם וייט וגם ריברס העידו ששאקור לבשה סרבל לבן במהלך השוד, הדמות שזוהתה על ידי וייט בצילום לבשה ז'קט. ההגנה ניסתה לקעקע את אמינותו של וייט על סמך העובדה שאושפז במשך שמונה חודשים בבית חולים פסיכיאטרי לחולי נפש קרימינליים, ב-1968. אך וייט טען שזייף את מחלת הנפש שלו (בכך שטען שהוא אללה) כדי להימנע ממאסר בבית כלא.
שאקור ניהלה בעצמה את החקירה הנגדית של וייט, וגרמה לו להודות שהוא היה מאוהב בה, ושהיא לא נענתה לחיזוריו. באותו יום, אחד המושבעים שנמצא מנמנם לעיתים קרובות במהלך המשפט, הוחלף במושבע אלטרנטיבי. כמו במשפט הראשון, הנאשמים הוצאו מן האולם תכופות. בסוף, חבר המושבעים זיכה את שניהם, ובכך הצטרפו לארבעת הנאשמים הקודמים שנשפטו וזוכו, ביניהם לואי צ'סימרד, בעלה לשעבר של שאקור. שישה מושבעים שהתראיינו אמרו שהם לא האמינו לעדי התביעה. שאקור מיד הוחזרה למעצר בניו ג'רזי, כדי להמתין למשפט הבא בעניין הירי בניו ג'רזי.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > פסילת משפט הירי בניו ג'רזי

השופט ג'ון א. בכמן שמע את משפט הירי בניו ג'רזי במחוז מידלסקס, וחבר המושבעים נבחר מהמחוז השכן, מחוז מוריס, בו האוכלוסייה השחורה הייתה קטנה. בטענה שזה יגרום הטיה בלתי חוקית, שאקור ביקשה להעביר את המשפט לבית משפט פדרלי, אך נדחתה.
אקולי ושאקור היו אמורים להישפט יחדיו, אך ההליכים בדברם פוצלו לפני סיום בחירת המושבעים בשל הריונה של שאקור, והמשפט שלה נפסל מחשש שתפיל כאשר אושפזה בבית החולים ב-1 בפברואר 1974.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > ביטול האשמת ניסיון לרצח

שאקור וארבעה אחרים (ביניהם פרד הילטון/קמאו סדיקי, אייבון וייט ואנדרו ג'קסון) הואשמו בבית המשפט של מדינת ניו יורק ב-31 בדצמבר 1973 בניסיון להרוג שני שוטרים – מייקל אוריילי ורוי פוליאנה, אשר נפצעו אך בינתיים כבר חזרו לתפקיד – במארב בינואר באותה השנה. ב-5 במרץ 1974, צורפו שני נאשמים חדשים – ג'נט ג'פרסון ורוברט הייס. באפריל, כששאקור הייתה בהריון, מושל ניו ג'רזי ברנדן ברן חתם על צו הסגרה כדי להעביר את שאקור לניו יורק להישפט, אך שאקור סירבה לוותר על זכותה לשימוע מלא. השימוע הנדרש אירע במאי 1974, וקבע שההסגרה תתקיים.
שאקור הועברה לניו יורק ורק בנובמבר 1974 הגיע המקרה בפני שופט, ובינתיים שאקור ישבה בכלא. השופט דחה את ההאשמות נגדה, בקביעה כי אין זה מן הצדק שתשב שנה בכלא בהמתנה למשפט כאשר אין ביד התביעה ראיות מספקות בידה.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > משפט בגין חטיפה

בינתיים, במאי 1974, הואשמה שאקור, יחד עם רונלד מאיירס, בחטיפת הברמן ג'יימס א. פרימן במהלך שוד. על פי התביעה, השניים נכנסו לבר בברוקלין חמושים ברובים ואקדחים, לקחו $50 מהקופה, וחטפו את פרימן, כשהם משאירים פתק הדורש כופר בסכום $20,000 מבעל המקום. פרימן, על פי הדיווח, נמלט מהם ללא פגע. שאקור ייצגה את עצמה, והיא ומאיירס זוכו מכל ההאשמות נגדם ב-19 בדצמבר 1975.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > משפט שוד הבנק בקווינס

ביולי 1973 הואשמה שאקור בבית המשפט הפדרלי בשוד סכום של $7,700 מבנק Bankers Trust שבקווינס, ניו יורק, באוגוסט 1971. שאקור כפרה באשמה. ההליכים נדחו שוב ושוב, והגיעו בפני שופט רק ב-1976. לרשותה של שאקור היו שני עורכי דין, אך החליטה לייצג את עצמה לצידם, בו זמנית. בדברי הפתיחה שלה, אמרה שאקור:
I have decided to act as co-counsel, and to make this opening statement, not because I have any illusions about my legal abilities, but, rather, because there are things that I must say to you. I have spent many days and nights behind bars thinking about this trial, this outrage. And in my own mind, only someone who has been so intimately a victim of this madness as I have can do justice to what I have to say.
במשפט, עובד בנק אחד העיד ששאקור הייתה בין השודדים, אך שלושה אחרים הביעו אי ודאות. התביעה הציגה לעדים צילומי אבטחה מהבנק של ארבעה מתוך ששת השודדים, וטענו שדמות אחת היא שאקור חובשת פאה. באחת מהליכי הביניים, ה-FBI קיבלו רשות משופט לכפות על שאקור להצטלם עבורם באמצעות הפעלת כוח; שאקור מתארת באוטוביוגרפיה שלה כיצד חמישה מארשלים התקילו אותו לרצפת אולם המשפט, בעוד עורכת דינה ויליאמס מדקלמת ומתארת את הקורה, כדי שייכנס לפרוטוקול הדיון. שופט אחר, מאוחר יותר, קבע שזכויותיה של שאקור הופרו, ולכן פסל את התמונות כראיות. חבר המושבעים ביקש לראות את כל הצילומים הקיימים מהבנק, והחליטו שהדמות בצילום אינה שאקור.
שאקור זוכתה שבע שעות לאחר התדיינות של חבר המושבעים, ומיד הוחזרה לכלא בניו ג'רזי כדי לעמוד למשפט בשל הירי בכביש האגרה. היא הייתה היחידה מבין ששת החשודים להגיע להישפט: אנדרו ג'קסון ושניים אחרים הודו באשמה במסגרת עסקאות טיעון, חשוד נוסף נהרג בתקרית ירי בפלורידה בדצמבר 1971, והאחרון לא נתפס על ידי הרשויות בעת המשפט של שאקור.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > המשפט המחודש בעניין הירי בניו ג'רזי

כשהגיעה עת המשפט השני של שאקור בעקבות הירי בשנת 1977, אקולי כבר הורשע בגין רצח השוטר פורסטר. התביעה טענה ששאקור הייתה זו שירתה את הכדורים שפגעו בשוטר הרפר, בעוד ההגנה טענה שזייד היה היורה. על פי חוק ניו ג'רזי באותה תקופה, עצם הנוכחות של שאקור במסגרת התקרית יכלה להיחשב כסיוע לדבר עבירה ברצח של פורסטר, וניתן היה להרשיעה גם ללא שירתה בעצמה.
שאקור עתרה לבית המשפט להעביר את ההליכים לבית המשפט הפדרלי, בגין פרסום יתר של המקרה בתקשורת המקומית. בית המשפט הפדרלי דחה את עתירתה, וכן דחו את בקשתה למניעת קיום ההליכים בימי שישי, יום הקודש של האסלאם האפרו-אמריקאי.
המשפט ארך תשעה שבועות, וסוקר רבות בארצות הברית ואף בעולם. כל יום במהלכו הפגינו מאות פעילי זכויות אזרח מחוץ לבית המשפט.
מספר עתירות של ההגנה נדחו על הסף, כולל דרישה לפסול את המשפט בשל התנהלות התובע, וכן בקשה לזמן כעדים את מנהל ה-FBI, סנאטור ממדינת ניו יורק פרנק צ'רץ', ועוד מספר בכירי אכיפת חוק פדרליים ומדינתיים. העתירה הזו גם ביקשה המצאת תזכירים, הקלטות, מסמכים, וצילומים בנוגע לפעילות COINTELPRO בין השנים 1970–1973, וגם בקשה זו נדחתה.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > המשפט המחודש בעניין הירי בניו ג'רזי > חקירתה של שאקור במשפט

שאקור עצמה זומנה להעיד ב-15 במרץ, העדה הראשונה מטעם ההגנה. היא הכחישה שירתה בהרפר או פורסטר, וגם הכחישה שהייתה חמושה במהלך התקרית. בחקירה נגדית, שאקור לא יכלה להסביר כיצד הגיעו מספר פריטי תחמושת לתוך תיקה, והיא גם הודתה שהיא ידעה שזייד חמוש כל הזמן, ואף שראתה שאקולי נושא אקדח כשהם נסעו ביחד במכונית. היא גם הודתה שהייתה בארנקה תעודת זהות בשם הבדוי "ג'סטין הנדרסון", אך הכחישה את רשימת השמות הבדויים הארוכה שהקריא בפניה התובע.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > המשפט המחודש בעניין הירי בניו ג'רזי > עורכי דינה של שאקור

עורכי דינה של שאקור היו: ויליאם קונצלר, שעמד בראש צוות סנגוריה, סטוארט בול, רוברט בלום, עורך הדין לזכויות אזרח ריימונד א. בראון, סטנלי כהן (אשר נפטר מסיבות לא ידועות בשלבים מוקדמים של המשפט), לנוקס היינדס, פלורנס קנדי, לואי מאיירס, לורנס שטרן ואוולין ויליאמס, דודתה של שאקור. קונצלר, בול, כהן, מאיירס, ויליאמס ושטרן הופיעו כבאי כוחה בבית המשפט.
עורכי דינה הואשמו תכופות בביזיון בית המשפט במהלך המשפט, ובמיוחד לנוקס היינדס; האיגוד הלאומי של עורכי דין שחורים ציינו עובדה זו כהוכחה להטיית המערכת נגד שחורים. גם ועדת האתיקה המשפטית של ניו ג'רזי חקרה את היינדס, לאור טענותיו של שהמשפט של שאקור מתנהל כ"לינץ' חוקי", ב"בית משפט קיקיוני". הדיון בו הגיע עד בית המשפט העליון של ארצות הברית, בתי המשפט לבסוף קבעו שאין לנקוט בפעולה משמעתית נגדו.
השופט אפלבי גם איים על קונצלר בדחיית המשפט ובביזיון בית המשפט מכיוון שהוא דיבר על פרטי המשפט בנאום בפני סטודנטים באוניברסיטת רטגרס, ב-21 באוקטובר 1976. התביעה עתרה שלא יורשה לייצג את שאקור בתנאים אלו, אך בית המשפט אישר זאת. כשבא קונצלר לבקר את מרשתו, היה עובר חיפוש גופני פולשני מלא, ושאקור הייתה כבולה בשלשלאות על קרסוליה למיטתה. צוות ההגנה דיווח שהייתה פריצה ללשכתם, בה נגנבו כמחצית מתיקי המשפט. אפלבי סירב להורות על חקירה למקרה. ההגנה גם סברה שהושתלו במשרדם מכשירי ציתות.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > המשפט המחודש בעניין הירי בניו ג'רזי > עדים במשפט

העדים היחידים לתקרית הירי ששרדו להעיד במשפט היו סונדיאטה אקולי, אסאטה שאקור, השוטר הרפר, ונהג שראה חלק ממה שקרה באותו לילה. אקולי לא העיד במשפט זה, או במשפטו, וגם לא נתן תצהיר בעניין. הנהג העיד שהוא ראה גבר שחור נאבק עם שוטר, לאור אורות הניידת המסתובבים.
שאקור העידה שהשוטר הרפר ירה בה אחרי שהרימה ידיה לפי הוראותיו. היא אמרה שהכדור השני פגע בגבה כשהסתובבה להימנע מפגיעה אחרי הירייה הראשונה, ושהיא נפלה על הקרקע ונשארה שם למשך כל חילופי הירי, ואז זחלה למכונית בה ישב אקולי, ונכנסה למושב האחורי. אקולי נסע מרחק קצר משם, ועצר.
על פי הדו"ח הרשמי שהגיש הרפר, הוא עצר את המכונית בה נהג אקולי והורה לו לעבור למושב האחורי כדי שהשוטר פורסטר – שהגיע בינתיים למקום – יוכל לבדוק את רישיונו ומסמכיו. על פי הדו"ח, אקולי נענה להוראותיו, ואז, כשהרפר נשען לתוך המכונית כדי לראות את מסמכי רישום הרכב, פורסטר צעק ונופף בתרמיל כדורים בזמן ששאקור שלפה מתוך תיקה האדום אקדח, וירתה בו. בדו"ח מצהיר הרפר שהוא אז רץ לאחורי המכונית וירה בשאקור, שיצאה מן הרכב והחלה לירות ממצב כריעה.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > המשפט המחודש בעניין הירי בניו ג'רזי > חבר המושבעים

408 מושבעים פוטנציאלים עברו וואר דיר (חקירה לשם קבלה או פסילה), בתהליך שהסתיים ב-14 בפברואר. כל המושבעים (10 נשים ו-5 גברים) היו לבנים, ורובם מתחת לגיל 30. חמישה מושבעים היו בעלי קשר אישי לאנשי המשטרה (חברה אחת, שני אחיינים ושני חברים). מושבעת נוספת נפסלה לפני שהמשפט התחיל כשהתגלה קשר משפטי בינה לבין ג'וזף דמרינו, השריף של המחוז. ההגנה ביקשה שהשריף יושעה מתפקידו למשך המשפט בשל אי-גילוי הקשר, והשופט אפלבי דחה את העתירות החוזרות ונשנות.
אחד המושבעים הפוטנציאלים נפסל כי קרא בזמן ההמתנה לתשאול את הספר Target Blue, מאת רוברט דיילי, סגן מפקד משטרת ניו יורק לשעבר, אשר עסק בין היתר בשאקור. הוא מצא את הספר בחדר המושבעים. לפני שהרשה לחבר המושבעים להיכנס לאולם המשפט, הורה אפלבי לצוות ההגנה להסיר משולחנם את הספר "שורשים" אשר עובד לסדרת טלוויזיה זמן קצר לפני המשפט, באמונה שהוא יגרור תחושות "אשמה לבנה" מצד המושבעים.
ההגנה גם ביקשה משפט חדש מכיוון שאחד המושבעים, ג'ון מקגוברן, הפר את צו הבידוד של המושבעים. אפלבי דחה את הבקשה. מקגוברט מאוחר יותר תבע את עורך הדין קונצלר על דיבה; התביעה הסתיימה בהתנצלות מצד קונצלר. קונצלר כתב באוטוביוגרפיה שלו שמאוחר יותר, הוא שמע מסוכן אכיפת חוק שחבר בית הנבחרים של ניו ג'רזי הגיע למלון בו שהה חבר המושבעים המבודד לכאורה, ונאם בפניהם ועודד אותם להרשיע את שאקור.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > המשפט המחודש בעניין הירי בניו ג'רזי > ראיות רפואיות

אלמנט מרכזי בהגנתה של שאקור היה העדות הרפואית לפיה היא נורתה כאשר ידיה היו מורמות באוויר, ושהפציעה שלה מנעה ממנה את היכולת לירות בנשק. נוירולוג העיד כי העצב המרכזי בזרועה הימנית ניגדם מהכדור השני, ושאי אפשר ללחוץ על הדק עם פציעה כזו. הנוירוכירורג ד"ר ארתור טרנר דייווידסון, פרופסור בבית הספר לרפואה על שם אלברט איינשטיין, העיד כי הפציעות בזרועה העליונה, בבית השחי, ובחזה של שאקור, וכן העצב הגדוע, אשר גרמו לשיתוק מלא ומיידי של זרועה, יכלו לקרות רק אם ידיה היו מורמות, ושלהיפצע באופן הזה ממצב כריעה ובעת ירייה בנשק, כפי שהרפר העיד שקרה, "הוא בלתי אפשרי מבחינה אנטומית".
דייווידסון העיד על סמך בדיקה שערך על שאקור ב-4 באוגוסט 1976, ועל צילומי רנטגן שצולמו מיד לאחר הירי. התובע בארון פקפק בכישוריו של דייווידסון להגיע למסקנות אלו חודשים לאחר הפציעה, והציע תאוריה חלופית, אותה הדגים באולם המשפט בעזרת חברה מלשכת השריף, לפיה שאקור נורתה בזרוע ימין ובעצם הבריח, ו"הדף הכדור סובב אותה כך שהכדור השני נכנס לחלק הבשרני של זרוע שמאל"; לכך דייווידסון השיב, "בלתי אפשרי".
הפתולוג ד"ר דייוויד ספיין העיד שהצלקות של שאקור בנוסף לצילומי הרנטגן מאמתים את גרסתה שידיה היו מורמות, ו"אין כל אפשרות" שהכדור הראשון יכול היה לפגוע בעצם הבריח אם ידיה לא היו מורמות.
השופט אפלבי בשלב זה אסר על ההגנה להוציא כספים נוספים על עדות מומחים. שאקור, באוטוביוגרפיה שלה, וויליאמס, בספרו Inadmissible Evidence, שניהם כתבו שההגנה התקשתה למצוא עדים מומחים הן בגלל העלות, אך גם כי רוב המומחים סירבו בשל ניגוד עניינים, מכיוון שרובם מדי פעם העידו כמומחים מטעם התביעה וסוכנויות אכיפת החוק.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > המשפט המחודש בעניין הירי בניו ג'רזי > ראיות אחרות

בבדיקה שנערכה מיד אחרי הירי, לא נמצאו שרידי אבק שרפה על ידיה של שאקור, ועל פי ניתוח פתלוגי שנערך במעבדת הפשע בטרנטון, ניו ג'רזי, ובמעבדת הפשע של ה-FBI בוושינגטון די. סי., לא נמצאו טביעות אצבע של שאקור על אף אחד מכלי הנשק שהיו נוכחים בתקרית. על פי הקלטות של המשטרה ודו"חות שנרשמו בשעות שאחרי הירי, הרפר לא דיווח באותו זמן על נוכחותו של פורסטר בזירת הירי, ואף אחד במפקדת המשטרה לא ידע על מעורבותו עד שגופתו התגלתה ליד הניידת שלו, יותר משעה לאחר סיום התקרית.
האשמות פליליות והליכים משפטיים > המשפט המחודש בעניין הירי בניו ג'רזי > הרשעה וגזר דין

ב-24 במרץ, בלילה השני לדיוניהם, שמעו המושבעים הקראה מחודשת של עדותו של הכימאי מטעם המשטרה לגבי הדם שנמצא בזירת הירי. הם גם ביקשו הבהרות לגבי הוראותיו של אפלבי לגבי ההאשמות בתקיפה, דבר שהעלה ספקולציות שחבר המושבעים מתכוון לזכות את שאקור מן ההאשמות האחרות, לרבות ההאשמות ברצח. אפלבי הבהיר שעל המושבעים לדון בכל האשמה לגופה (האשמות התקיפה כללו תקיפה חמורה, תקיפת שוטר, תקיפה בנשק קטלני, ותקיפה בכוונת רצח), כאשר כל האשמה נפרדת דינה עד 33 שנות מאסר. ההאשמות הנוספות בהן הואשמה שאקור היו רצח מדרגה ראשונה (של פורסטר), רצח מדרגה שנייה (של זייד שאקור), אחזקת נשק שלא כדין, ושוד מזוין (בנוגע לנשקו של פורסטר). המושבעים גם בקשו מאפלבי הבהרות לגבי המונחים "כוונה פלילית" וכן "ספק סביר".
שאקור הורשעה בכל האישומים נגדה. התביעה לא נדרשה להוכיח ששאקור ירתה את היריות הקטלניות שהרגו את פורסטר וזייד שאקור, קביעה משפטית שהיא סייעה בפשע שהיא למותם נשא עונש מאסר עולם לפי חוק ניו ג'רזי. כששמעה את פסק הדין, אמרה שאקור בקול כמעט בלתי נשמע שהיא "מתביישת שבכלל נטלתי חלק במשפט הזה" ושחבר המושבעים הוא "גזען" ושהם הרשיעו "אישה שידיה מורמות". אפלבי הורה על הסרת האסירה, ושאקור ענתה, "האסירה תצא מכאן על שתי רגליה". היה זה אחרי שיו"ר חבר המושבעים ג'וזף לואיס הקריא את פסק הדין, שקונצלר ביקש להוציא את המושבעים מן האולם, והעלה את האשמתו כי המושבע מקגוברן הפר את בידוד המושבעים.
במסיבת העיתונאים שנערכה עם חתימת המשפט, האשים קונצלר את התוצאה בגזענות, והצהיר כי "הגורם הלבן הגיע כדי להשמיד אותה". כשנשאל על ידי כתב שאם כך, למה לקח למושבעים 24 שעות להחזיר פסק דין, קונצלר ענה שהייתה זו העמדת פנים. כעבור מספר דקות מסר התובע בארון הצהרה לפיו אין הוא מסכים עם קונצלר, ושהתוצאה נקבעה "רק על פי העובדות".
בדיון גזר הדין ב-25 באפריל הטיל אפלבי על שאקור עונש של 26 עד 33 שנות מאסר בכלא (10–12 בגין האשמות התקיפה, 12-15 בגין האשמת השוד, 2-3 בגין שוד מזוין, ועוד 2–3 על סיוע למעשה רצח) אשר יתקיימו בד בבד עם מאסר העולם שהטיל עליה בעוון רצח. את ההרשעה ברצח מדרגה שנייה של זייד שאקור ביטל אפלבי מכיוון שהחלטה מאותה תקופה של בין המשפט העליון של ניו ג'רזי שינה את הגדרות הפשע הזה. בנוסף, הטיל אפלבי על שאקור 30 יום בבית העבודה של מחוז מידלסקס בגין ביזיון בית המשפט, כי סירבה לקום כשהוא נכנס לאולם בית המשפט, אשר יבוצעו בד בבד עם העונשים האחרים. כדי להיות מועמדת לשחרור מוקדם, היה על שאקור לשרת מינימום של 25 שנים בכלא (כאשר ארבע השנים שכבר ריצתה בהמתנה למשפט יקוזזו מהם).