stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלאנו

| --- | --- |
סמל בלאנוסמל בלאנו

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  לומברדיה לומברדיה
 נפה:  לקו
 ראש העיר:  רוברטו סנטלוצ'יה
 בירת הקומונה:  בלאנו 
 שטח:  10.23 קמ"ר
 גובה:  202 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  3,420 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  317.48 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  46°02′36″N 9°18′22″E﻿ / ﻿46.0432°N 9.3061°E﻿ / 46.0432; 9.3061 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.comune.bellano.lc.it/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבלאנו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבלאנו(למפת לומברדיה רגילה) מילאנו ברשה מונצה ברגמו קומו וארזה קרמונה טרנטינו אלטו אדיג'ה  ונטו אמיליה-רומאניה פיימונטה שווייץבלאנו(למפת לומברדיה מוגדלת) מילאנו ברשה מונצה ברגמו קומו וארזה קרמונה טרנטינו אלטו אדיג'ה  ונטו אמיליה-רומאניה פיימונטה שווייץבלאנו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בלאנו (באיטלקית: Bellano) היא קומונה ועיירה איטלקית קטנה על חופו המזרחי של אגם קומו, המשתייכת לנפת לקו שבמחוז לומברדיה שבצפון איטליה.
גאוגרפיה

העיירה נמצאת במרכז גדתו המזרחית של אגם קומו, במוצאו הצפוני של עמק ואלססינה (אנ'), לרגלי הר מונטה קרוצ'ה די מוג'ו (אנ'), שגובהו 1,799 מטר ומשתייך לרכס האלפים הברגמסקים (אנ'). חלקה התחתון והשטוח של העיירה נמצא על שפכו של נהר פיוורנה (אנ') החוצה את העיירה ממזרח למערב. במעלה הנהר, כ-500 מטר מהשפך, נמצא קניון קטן בשם "Orrido of Torrente Pioverna".
מצפון לה, גובלת בלאנו בעיירה דרוויו (Dervio). ממזרח היא גובלת בכפרים ונדרוניו (Vendrogno) ופרלסקו (Parlasco) ומדרום בפרלדו (Perledo) אשר נמצאת בחלקה הצפוני של העיירה וארנה (Varenna).
אתרים בעלי עניין

כנסיית סנטי נזארו אה קלסו (chiesa dei Santi Nazaro e Celso) - נבנתה באמצע המאה ה-14 בסגנון לומברדי-גותי ושופצה במאה ה-16. בכנסייה מצויים פרסקות מהמאה ה-16 ופסל של אמברוזיוס.
אורידו די בלאנו (Orrido di Bellano) -  קניון קטן וצר עם מסלול מסודר התלוי בצידיו.
תחבורה

בעיירה נמצאת תחנת הרכבת בלאנו-טרטוואלה טרמה (Bellano-Tartavalle Terme) שהוקמה ב-1892 ושייכת לקו לקו-טיראנו המחבר את לקו עם טיראנו.
בעיירה עובר הכביש האזורי, SP72, העובר בסמוך לשפת אגם קומו לאורך כל חופו המזרחי. העיירה מחוברת גם לכביש המדינתי המהיר, SS36, העובר על מדרון ההר שממזרח לה.
קווי מעבורת מחברים את העיירה עם היישובים האחרים שלחופי אגם קומו. מעגן המעבורות נמצא בבורגו אנטיקו - בחלקה הצפוני של העיירה.
חזית כנסיית סנטי נזארו אה קלסו
אורידו די בלאנו
נהר פיוורנה בבלאנו
תחנת הרכבת בבלאנו
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540466605171  LCCN: nr94013271  MusicBrainz: ff9e0be9-97fe-4593-b310-0707100c28b6  VIAF: 147024263   WorldCat (עם VIAF): 147024263
בני דודקביץ'

| --- | --- |

בני דודקביץ'
 לידה:  3 בספטמבר 1948 (בן 76) תל אביב
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1974–2016 (כ־42 שנים)
 עיסוק:  עיתונאי  כתב ועורך מוזיקלי  כתב קול ישראל בבית הנשיא
 מעסיק:  רשות השידור
 תחום סיקור:  מוזיקה (בעיקר רוק)  נשיא מדינת ישראל
 פרסים והוקרה:  פרס מנכ"ל רשות השידור על שם אילן רועה ז"ל 2013
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  benny.dudkevitch
 טוויטר:  BennyDudkevitch
בני דודקביץ' עם ננה מושקורי
בני דודקביץ' עם ג'ורג' מרטין
בני דודקביץ' עם חברי אוריה היפ
בני דודקביץ' (נולד ב- 3 בספטמבר 1948) הוא עיתונאי, שדרן רדיו ועורך תוכניות מוזיקה ישראלי. לאורך הקריירה המקצועית שלו היה כתב ועורך מוזיקה בתחנות הרדיו של קול ישראל, רשת ג' ורשת ב', וכתב קול ישראל בבית הנשיא.
ביוגרפיה

בני דודקביץ' נולד בתל אביב, בן בכור בין שני אחים. למד בבתי הספר הדתיים תחכמוני ועירוני ח'. סיים תיכון ב"בית הספר הריאלי תל אביב" (שנסגר בינתיים). היה חבר בתנועת הצופים הדתיים ("שבט העדה") בתל אביב ובצופי ים בתל אביב.
את שירותו הצבאי עשה בחיל הנדסה והשתתף במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל.
נשוי כארבעים שנה למרגוט דודקביץ'. אב לנועה, יואב וגיל וסב לארבעה נכדים. מתגורר במושב רמת רזיאל, בהרי ירושלים.
קריירה מקצועית > לפני ומחוץ לרדיו

את הקריירה העיתונאית התחיל דודקביץ' הנער ככתב בביטאון תנועת הצופים "היה נכון".
לראשונה קיבל תשלום עבור כתבות מאחד העיתונים שבהוצאת אצבעוני, אשר סיקר את משדרי הטלוויזיה הישראלית ובו כתב על פסטיבל סן רמו ועל אמנים שהופיעו בשעתו בטלוויזיה.
תקופה קצרה עבד בשבועון Love (שהיה אמור להתחרות ב"להיטון" שקם באותה שנה), אך עזב כעבור כמה חודשים ועבר לעולם הקולנוע, בו עבד כארבע וחצי שנים וערך את המדור "בשצף קצב" - חמישה עמודי חדשות וכתבות על אמנים בעולם. לאחר מלחמת יום כיפור, כשנמכר העיתון ל"להיטון", עבר גם דודקביץ' ל"להיטון".
בשנות ה-80 שימש כתב בישראל של שני עיתוני המוזיקה בילבורד האמריקני ו-Music Week(אנ') הבריטי, בהם דיווח על תעשיית המוזיקה הישראלית והעביר להם את טבלאות מצעדי הפזמונים הלועזיים. באותו עשור היה גם מנהל מוזיקלי בתוכנית הטלוויזיה "זה הזמן" שהגיש רם עברון ושם הביא, בין השאר, לשידור חי את פיטר פול ומרי ומרסדס סוסה.
קריירה מקצועית > ברדיו

דודקביץ' התקבל לעבודה ברשות השידור לאחר שסיפר בתוכנית "זה קרוב ללבי", של רות נבו, על הבוטלגים של להקת החיפושיות והשמיע רבים מהם. דרורה בן אב"י, שהייתה מנהלת חטיבת הבידור, שמעה והחליטה לצרף אותו לצוות העובדים. הוא ערך תוכניות מוזיקה ברשת ג', בין השאר, "מצעד הפזמונים הלועזיים" משנת 1974 עד 1991. לפי קריטריון שקבע הוצגו במצעד רק שירים שצעדו במצעדי העולם, בעיקר בארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, צרפת ואיטליה. הוא "לימד" אמנים זרים לברך את המאזינים בעברית: "שלום למאזיני רשת ג', כאן..." וכך בירכו את המאזינים אלטון ג'ון, להקת אבבא, הבי ג'יז, בארי וייט, גלוריה גיינור, סופרטרמפ, אריק קלפטון ועוד.
הוא ערך את התוכניות "מופע רוק, רוק כבד ומוזיקת פאנק", "רדיוטק - פזמונים בשצף קצב" (תוכנית הדאנס-דיסקו הראשונה בישראל) ו-"איזה לילה".
לאחר הפיכתה של רשת ג' לתחנת רדיו המשדרת מוזיקה עברית ובעקבות הגעתם של כוכבי זמר בין לאומיים להופעות בישראל, הציע לו מנהל חטיבת החדשות ברשת ב', שלום אורן, לעבור לרשת ב' ולעסוק בה בשני תחומים: 1. סיקור ביקוריהם של אמנים זרים בישראל, 2. אספקת ידיעות על כוכבי פופ גדולים למהדורות החדשות וכתבות ליומני החדשות על אירועי פופ וזמרי פופ. במקביל ניתנה לו פינה יומית של חדשות פופ במסגרת מגזין "יומן חוץ - השעה הבינלאומית של קול ישראל".
בשנת 2000 הציע לו מנהל חטיבת החדשות מיכאל מירו לשמש כתב לנושאי בית הנשיא ובו סיקר את פגישותיהם של נשיאי ישראל עם פוליטיקאים בישראל ומחוצה לה ואת האירועים שנשיאי ישראל השתתפו בהם, או היו חלק מהם: פגישות, טקסים, ארוחות ממלכתיות וכדומה. הוא ליווה את הנשיאים משה קצב, שמעון פרס וראובן ריבלין, והתלווה אליהם גם לביקורים ממלכתיים בחו"ל.
בנוסף עסק במוזיקת פופ, והגיש את התוכנית "רוק קלאסי".
בני דודקביץ' פרש לגמלאות באוקטובר 2015.
קריירה מקצועית > ברדיו > סקופים ואנקדוטות

במוצאי שבת, 11 ביוני 1988 ערך דודקביץ' את התוכנית "רדיוטק" והביא לשידור שיר באיטלקית של צ'יצ'ולינה, שהוגדר כ"שיר זימה" ו"תועבה", אשר מילותיו דיברו על "איברים מוצנעים בגופו של הגבר". בעקבות תלונה שהגיעה לרשות השידור מסרה דוברת הרשות כי דודקביץ' לא מבין איטלקית ולא הבין את מילות השיר.
דודקביץ' היה הראשון שבישר ברדיו על המופע הראשון של מדונה בישראל ועל הגעתם של הרולינג סטונז למופע בתל אביב.
דודקביץ' חשף את לחיצת היד בין הנשיא קצב לבין נשיא סוריה בשאר אל-אסד, בעת לוויית האפיפיור יוחנן פאולוס השני, ב-8 באפריל 2005, כאשר נילווה לנסיעת הנשיא לותיקאן.
בשנת 2013 זכה דודקביץ' בפרס מנכ"ל רשות השידור על שם אילן רועה.
הערות שוליים

1 2  איזי מן, "קול ישראל מירושלים... 2008-1948 / מדינה מאחורי המיקרופון", ירושלים, דפוס פרינטיב, 2008, עמוד 244
↑  לאה אתגר, "רשת ג' שידרה "שיר כחול" של צ'יצ'ולינה", ידיעות אחרונות, 13 ביוני 1988
↑  גילי איזיקוביץ, פרס מנכ”ל רשות השידור לכתבים בני טייטלבוים ובני דודקביץ’, באתר הארץ, 11 במרץ 2013
אפליית מחירים

אפליית מחירים היא אסטרטגיית תמחור מיקרו כלכלית שבה מוצרים או שירותים זהים או דומים במידה רבה נמכרים במחירים שונים על ידי אותו ספק בשווקים שונים. האפליה במחיר מבוססת בעיקר על השונות בנכונות הלקוחות לשלם ובגמישות הביקוש שלהם.
המונח "תמחור דיפרנציאלי" משמש גם לתיאור הנוהג של גביית מחירים שונים לקונים שונים עבור אותה איכות וכמות של מוצר, אך הוא יכול להתייחס גם לשילוב של בידול מחירים והבחנה בין מוצרים. מונחים אחרים הקשורים לאפליית מחירים כוללים בין היתר תמחור הון, תמחור מועדף, תמחור כפול ותמחור שכבתי. הגדרה מקובלת משנות ה-20 לאפליית מחירים היא:
תמחור אישי (או אפליית מחירים מדרגה ראשונה) - מכירה לכל לקוח במחיר אחר; מכונה שיווק אחד על אחד. במקרים כאלה נוצרת אפליית מחיר מושלמת הממקסמת את המחיר שכל לקוח מוכן לשלם.
גרסת מוצר (או אפליית מחירים מדרגה שנייה) - הצעת קו מוצרים על ידי יצירת מוצרים שונים במקצת לצורך בידול מחירים, כלומר קו מוצרים אנכי. שם נוסף שניתן לשיטת גרסת המוצר הוא תפריט תמחור.
התמחור הקבוצתי (או אפליית מחירים מדרגה שלישית) - חלוקת השוק למקטעים וגביית מחיר שונה לכל מגזר (אך באותו מחיר לכל חבר באותו מגזר). זאת שיטה המפשטת את ההתמודדות עם הקשיים בתמחור המותאם אישית. לדוגמה הנחות לסטודנטים והנחות לקשישים.
סוגי אפליית מחירים > אפליה מדרגה ראשונה

אפליית מחיר מדרגה ראשונה (או מושלמת או ראשונית) מחייבת את המונופול לדעת את המחיר המקסימלי המוחלט שכל צרכן מוכן לשלם. כשהמחיר המקסימלי המוחלט ידוע המוכר יכול למכור את המוצר או השירות לכל צרכן במחיר המרבי שהוא מוכן לשלם, ובכך לספוג את עודף הצרכנים לתוך ההכנסות. לכן הרווח שווה לסכום עודפי הצרכנים ועודפי היצרנים. הצרכן השולי הוא זה שמחיר המוצר שלו שווה לעלות השולית של המוצר.
סוגי אפליית מחירים > אפליה מדרגה שנייה

באפליית מחירים מדרגה שנייה, המחיר משתנה בהתאם לכמות המבוקשת. כמויות גדולות יותר זמינות במחיר יחידה נמוך יותר. שיטה זאת נפוצה במיוחד במכירות ללקוחות תעשייתיים, שבהן קונים בתפזורת על מנת ליהנות מהנחות גבוהות יותר.
בנוסף, באפליית מחירים מדרגה שנייה, המוכרים אינם מסוגלים להבדיל בין סוגים שונים של הצרכנים. לפיכך, הספקים יספקו תמריצים לצרכנים לבדל את עצמם על פי העדפה, הנעשית על ידי כמות "הנחות", או תמחור לא ליניארי. זה מאפשר לספק לקבוע מחירים שונים לקבוצות השונות וללכוד חלק גדול יותר של עודף השוק.
במציאות, תמחור שונה עשוי לחול על הבדלים באיכות המוצר, כמו גם כמות. לדוגמה, חברות תעופה לעיתים קרובות מציעות מספר רב של מושבים על טיסות, כגון מחלקה ראשונה במחלקת תיירים, הנוסעים במחלקה הראשונה יקבלו יין, בירה ומשקאות חריפים הכלולים במחיר כרטיס הטיסה שלהם ואילו לנוסעי מחלקת התיירים יציעו רק מיץ, ומים. זוהי דרך להבדיל בין הצרכנים על בסיס העדפה, דבר המאפשר למוכר לספוג את עודף הצרכן לרווחיו.
סוגי אפליית מחירים > אפליית מחירים מדרגה שלישית

פירושה גביית מחיר שונה לקבוצות צרכנים שונות. לדוגמה, המחיר לנוסעים ברכבת יכול להיות שונה לנוסעים קבועים ונוסעים מזדמנים, מחיר לסרט קולנוע יכול להיות שונה למבוגרים ולילדים. האפליה מתרחשת בעזרת פיצול השוק לשימוש/ קנייה בזמני שיא ולשימוש/ קנייה בזמני שפל של שירות נפוץ מאוד, לדוגמה: חשמל, שיחות טלפון, חדר כושר וחניונים.
הסבר

מטרתה של אפליית מחירים היא בדרך כלל להרוויח את עודף הצרכנים. עודף זה נובע מכך שבשוק עם מחיר אחד, חלק מהלקוחות (שוק בו גמישות המחירים נמוכה) יהיו מוכנים לשלם יותר מאותו מחיר השוק היחיד. אפליית המחירים מעבירה חלק מהעודף הזה מהצרכן ליצרן / משווק. כעקרון, עודף הצרכן לא אמור להתקיים, דוגמה לכך היא חיבור אינטרנט מהיר המשותף לשני צרכנים בבניין אחד; אם אחד מוכן לשלם פחות ממחצית העלות, והשני מוכן לשלם את השאר אבל לא לשלם את העלות כולה, אז אפליית מחירים הכרחית על מנת שהעסקה תתקיים
דוגמאות לאפליית מחירים

אפליית מחירים בענף הקמעונאות
היצרנים רשאים למכור את מוצריהם לקמעונאים דומים במחירים שונים, בהתבסס על היקף המוצרים שנרכשו בלבד.
דוגמאות לאפליית מחירים > תעשיית התיירות

חברות תעופה וחברות נסיעות משתמשות באפליית מחירים באופן קבוע מאחר שהן מוכרות מוצרי נסיעות ושירותים לפלחי שוק שונים בו זמנית. דבר זה נעשה לעיתים קרובות על ידי הגבלת קיבולת המחלקות השונות במטוס ומכירת כרטיסים במחיר שונה בהתאם למחלקה. ההגבלות מסייעות להבטיח כי הרוכשים מפלחי השוק השונים ירכשו בטווח המחלקות המתאימות עבורם. לדוגמה, נוסעים עסקיים אשר עבור תזמון מהווה שיקול חשוב מוכנים לשלם 300 דולר למושב סביר להניח שלא ירצו לרכוש כרטיס העולה 150 דולר, מכיוון שבתעריף זה נכללת לעיתים קרובות דרישה לשהייה של יום שבת בשדה התעופה או רכישה מראש של 15 יום, או כלל אחר שמרתיע, ממזער או מונע למעשה מכירה של כרטיסים במחיר 150 דולר לנוסעים עסקיים.
שימו לב כי בדוגמה זו "המושב" הוא לא באמת תמיד אותו מוצר. כלומר, איש העסקים הרוכש את הכרטיס ב-300 דולר עשוי לשלם סכום זה תמורת מושב בטיסת בוקר מבוקשת ולקבל החזר מלא במידה לא ישתמש בכרטיס, וכן את היכולת לשדרג למחלקה הראשונה אם יש מושב זמין תמורת תשלום סמלי. באותה טיסה יש נוסעים הרגישים למחיר שאינם מוכנים לשלם 300 דולר, אך מוכנים לטוס בטיסה עם ביקוש נמוך יותר (טיסה היוצאת שעה קודם לכן), או טיסה לא ישירה (קונקשן), ומי שמוכן לוותר על החזר במקרה של ביטול. מאידך, חברת תעופה עשויה גם להחיל תמחור דיפרנציאלי על "אותו מושב" לאורך זמן למשל על ידי הנחה עבור הזמנה מוקדמת או מאוחרת (מבלי לשנות את מצב הנסיעה).
דוגמאות לאפליית מחירים > קופונים

השימוש בקופונים בתחום הקמעונאי הוא ניסיון לבדל לקוחות בהתאם למחיר המובטח עבורם. ההנחה היא כי לאנשים המוכנים להתמודד עם איסוף הקופונים יש רגישות גבוהה יותר למחיר. לכן, הצעת קופונים מאפשרת למשל ליצרני דגני בוקר לגבות מחירים גבוהים יותר מלקוחות עם רגישות מחירים נמוכה ועדיין להרוויח קצת מלקוחות שהם יותר רגישים למחיר.
דוגמאות לאפליית מחירים > תמחור פרימיום

מוצרי פרמיום מתומחרים ברמה (בהשוואה למוצרים "רגילים"), הרבה מעבר לעלות הייצור השולית שלהם. לדוגמה, רשת קפה עשויה למכור קפה רגיל בדולר, אבל קפה "פרימיום" ב-2.50 דולר (כאשר עלויות הייצור עשוית להיות 0.90 דולר ו-1.25 דולר בהתאמה). כלכלנים כמו טים הרפורד מה Undercover Economist טענו כי מדובר בסוג של אפליה במחיר: על ידי הבחנה בין מוצר רגיל לבין מוצר פרמיום, הצרכנים מתבקשים לחשוף את מידת הרגישות שלהם למחיר (או נכונות לשלם).
דוגמאות לאפליית מחירים > פילוח לפי קבוצת גיל, מעמד סטודנט, מוצא אתני ואזרחות

בבתי קולנוע רבים, פארקי שעשועים, אטרקציות תיירותיות ומקומות אחרים יש מחירי כניסה שונים לכל פלח שוק: קבוצות טיפוסיות הן נוער / ילד, סטודנט, מבוגר, אזרח ותיק, תושב מקומי או זר. לכל אחת מקבוצות אלו יש בדרך כלל עקומת ביקוש שונה. לילדים, סטודנטים, ולאנשים החיים מקצבה בדרך כלל יש פחות הכנסה פנויה, זרים עשויים להיתפס כעשירים יותר מאשר המקומיים ולכן הם מסוגלים לשלם יותר עבור סחורות ושירותים. מחזיקי דוכנים בשוק וספקי תחבורה ציבורית בודדים עשויים גם להתעקש על מחירים גבוהים יותר עבור הסחורות והשירותים שלהם כאשר הם מתמודדים עם זרים (המכונה לפעמים "מס אדם לבן"). מוצרים מסוימים - כגון דיור - עשויים להיות מוצעים במחירים זולים יותר עבור קבוצות אתניות מסוימות.
דוגמאות לאפליית מחירים > הנחות לבעלי מקצועות מסוימים

עסקים מסוימים עשויים להציע מחירים מוזלים לבעלי מקצועות מסוימים, כגון מורים בבית הספר, אנשי משטרה וצבא. בנוסף להגדלת המכירות לקבוצת היעד, העסקים נהנים מהפרסום החיובי שנוצר, מה שמוביל להגדלת המכירות לציבור הרחב.
תמריצים לסיטונאים

קיימות שיטות רבות כדי לתמרץ סיטונאים או קונים תעשייתיים. שיטות אלה בדרך כלל ממוקדות למדי, מאחר שהן נועדו לייצר פעילות ספציפית, כגון רכישות בתדירות גבוהה יותר, באופן קבוע ובכמויות גדולות יותר. תהליך המכירה לסיטונאים מתוכנן להפחית את עלויות הניהול והמימון של כל עסקה. לכן, מוצעות הנחות לקנייה בתפזורת ותמחור מיוחד עבור התחייבויות לטווח ארוך.
דוגמאות לאפליית מחירים מבוססת מגדר

מאמר ראשי: Gender-based price discrimination in the United States
אפליה על בסיס מגדרי היא הנוהג להציע שירותים ומוצרים זהים או דומים לגברים ולנשים במחירים שונים כאשר עלות הפקת המוצרים והשירותים היא זהה. בארצות הברית, אפליה על בסיס מגדרי היא מקור לדיון. ב-1992, המחלקה לענייני צרכנים בניו יורק ("DCA") ערכה חקירה על "הטיה במחיר נגד נשים בשוק". החקירה של ה-DCA הגיעה למסקנה כי נשים שילמו יותר מאשר גברים ברכישת מכוניות משומשות, ניקוי יבש ומספרות. מחקר ה-DCA על התמחור המגדרי בניו יורק הביא תשומת לב לאומית לאפליה על בסיס מגדרי ולהשפעה הכספית שיש לזה על נשים.
במכירת מוצרי צריכה, תמחור דיפרנציאלי בדרך כלל לא מציג מפורשות לאיזה מגדר המוצר מיועד, אלא משתמש במשתמע על ידי אריזות, תיוג או צבעים המיועדים לפנות לצרכנים זכר או נקבה. במקרים רבים, כאשר המוצר משווק כמתנה אטרקטיבית, המין של הרוכש עשוי להיות שונה מזה של משתמש הקצה.
בשנת 1995, California Assembly’s Office of Research בחן את נושא האפליה על בסיס מגדרי של שירותים והעריך כי נשים שילמו למעשה "מס מגדר" שנתי של כ-1,351 דולר עבור אותם שירותים כמו גברים. כמו כן הוערך כי נשים, במהלך חייהן, מוציאות אלפי דולרים יותר מאשר גברים כדי לרכוש מוצרים דומים. לדוגמה, לפני חקיקת חוק הגנת החולה Affordable Care Act חברות ביטוח בריאות חייבו נשים פרמיות גבוהות יותר. על פי חוק טיפול במחיר סביר, חברות ביטוח בריאות נדרשות כיום להציע מחיר פרימיום זהה לכל המועמדים באותו גיל ומיקום גאוגרפי ללא קשר למין. עם זאת, אין חוק פדרלי האוסר על אפליה על בסיס מגדרי במכירת מוצרים. במקום זאת, מספר ערים ומדינות העבירו חקיקה האוסרת אפליה על בסיס מגדרי על מוצרים ושירותים.
באירופה, פרמיות ביטוח הרכב גבוהות יותר באופן היסטורי אצל גברים מאשר נשים, דבר אותו מנסה תעשיית הביטוח להצדיק על בסיס רמות סיכון שונות. האיחוד האירופי אסר על נוהג זה; עם זאת, יש ראיות כי הוא מוחלף על ידי אפליה דומה על בסיס גורמים המאפיינים שוני מגדרי: למשל, לחייב בפרמיית ביטוח גבוהות יותר עובדי בנייה ממיילדות
בספטמבר 2018, פסק השופט עופר גרוסקופף כי חברת הביטוח IDI הפלתה לרעה גברים על ידי כך שהציעה לנשים שירות החלפת גלגל ברכב בחינם, בעוד שגברים נדרשו לשלם 80 ש"ח עבור אותו השירות בעקבות תובענה ייצוגית שהוגשה נגד החברה במאי 2014. החברה חויבה לשלם 1.5 מיליון ש"ח כפיצוי. בפסק הדין אמר השופט כי "גברים לא שונים מנשים. יכולתו של אדם להתמודד בהצלחה עם תקלות ותקרים אינה תלויה במגדר שאליו הוא משתייך אלא בכישוריו, באופיו ובתושייתו... בעולם שבו אישה אינה יכולה/צריכה/אמורה להחליף גלגל, הרי שהתוצאה היא חיזוקה של תפיסה חברתית מפלה".
אפליית מחירים בין-לאומית

חברות פרמצבטיות לעיתים מחייבות לקוחות החיים במדינות עשירות מחיר גבוה עבור תרופות זהות ממחירן במדינות עניות יותר, כמו במקרה של מכירת תרופות נוגדות רטרו וירוסים באפריקה. מאחר שכוח הקנייה של הצרכנים האפריקאים הוא הרבה יותר נמוך המכירות יהיו מוגבלות ללא אפליית מחיר.
גם מחיר של מוצרים דיגיטליים שאין עבורם עלויות שילוח עשוי להשתנות בהתאם למיקום הגאוגרפי של הקונה.
אפליית מחירים לאקדמאים

חברות רבות יציעו מוצרים מוזלים ותוכנות לסטודנטים ולפקולטות אלה יתויגו כגרסאות אקדמיות אך יציעו את אותן היכולות כמו תוכנה קמעונאית במחיר מלא. גרסאות אקדמיות של חבילות התוכנה היקרות ביותר לעיתים מוצעות בחינם או במחיר זול משמעותית מהמחיר הקמעונאי של גרסאות סטנדרטיות. לגרסאות תוכנה אקדמיות מסוימות בדרך כלל יש רישיונות שונים מגרסאות קמעונאיות אשר מאפשרים שימוש לצורך פעילויות למטרות רווח או רישיון שנגמר לאחר מספר חודשים נתון. לשיטה זאת של אפליית מחירים יש מאפיינים של "הצעה ראשונית" - כלומר, הרווח מהלקוח האקדמי עשוי להגיע מרכישת גרסת תוכנה רגילה לאחר סיום השימוש בגרסה האקדמית לעיתים בעקבות "נעילת הלקוח".
תנאים הכרחיים לאפליית מחירים

ישנם שני תנאים שיש לעמוד בהם אם רוצים שאפליית המחירים תעבוד. ראשית, על החברה להיות מסוגלת לזהות פלחי שוק לפי גמישות הביקוש שלהם, ושנית, על החברות להיות מסוגלות לאכוף את אפליית המחירים. לדוגמה, חברות תעופה עוסקות באופן שגרתי באפליית מחירים על ידי גביית מחירים גבוהים ללקוחות עם ביקוש לא גמיש יחסית – אנשי עסקים - ומחירים מוזלים לתיירים בעלי ביקוש גמיש יחסית. חברות התעופה אוכפות את אפליית המחירים על ידי מדיניות האוסר על מכירת כרטיסים מנוסע לנוסע ובכך למנוע מנוסע במחלקת תיירים למכור את הכרטיס המוזל לנוסע ממחלקת עסקים.
ראו גם

Geo marketing
שיווק
מיקרו כלכלה
Outline of industrial organization
Pay what you want
Ramsey problem
Redlining
Resale price maintenance
Robinson-Patman Act
Sliding scale fees
Ticket resale
Yield management
ברברה דלינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוגוסט 1945 (בת 79) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Barbara Ruth Greenberg 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  Barbara Delinsky, Bonnie Drake, Billie Douglas 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טאפטס, בוסטון קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  רומן רומנטי, דרמה 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 www.barbaradelinsky.com
 
ברברה רות גרינברג דלינסקי (באנגלית: Barbara Ruth Greenberg Delinsky; נולדה ב-9 באוגוסט 1945) היא סופרת אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בפרבר של בוסטון כברברה רות גרינברג.
מות אמה, כשהייתה בת שמונה, היה ציון הדרך שייחד את ילדותה של דלינסקי, אשר הייתה רגילה בכל מובן אחר. ברברה למדה לנגן בפסנתר ובחליל צד, הלכה לשיעורי ריקוד ויצאה למחנות קיץ עד גיל חמש-עשרה.
אחרי שסיימה את תיכון ניוטון, המשיכה ללימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת טאפטס ולתואר שני בסוציולוגיה בבוסטון קולג'. המניע שלה ללימודי התואר השני לא היה קריירה, שלא הייתה מקובלת אותן שנים בשביל נשים, אלא הרצון להשיג עבודה טובה יותר במשכורת גבוהה יותר. בעלה החל אז בלימודי משפטים והכסף היה נחוץ להם.
ברברה לא תכננה כלל להיות לסופרת. דמיונה הפורה שירת אותה בעניינים פרטיים, כמו למשל כאשר המציאה בילדותה תסריטים מורכבים להסביר את מות אמה וחזרתה הממשמשת ובאה לחיים. היא באה ממשפחה של עורכי דין, מורים ועקרות בית ולא חשבה לנצל את כישרון הכתיבה, שידעה כי היא מחוננת בו, למטרות מקצועיות.
לאחר סיום לימודיה הגבוהים עבדה כתחקירנית בחברה למניעת התאכזרות לילדים של מסצ'וסטס. עבודה נוספת הייתה לה כצלמת וכתבת בעיתון בלמונט הראלד. צילום, משום שהרבתה לצלם את בנה התינוק ורצתה לממן את תחביבה, וכתיבה לעיתון כרקע לתמונות שצילמה. עם הזמן הבינה, שהיא מצליחה בכתיבה יותר מאשר בצילום. שני הכישורים האלה שימשו אותה בעבודתה כמתנדבת בקבוצות בית חולים, שם ישבה במועצת המנהלים של מרכז הסרטן בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס.
הקריירה הספרותית של ברברה דלינסקי החלה במקרה, כאשר ראתה בעיתון מאמר על שלוש סופרות. התאומים שלה היו אז בני ארבע, והיא החליטה לנסות את כוחה בכתיבה, גם היא. במשך שלושה חודשים עסקה בתחקיר, יצירת עלילה וכתיבת ספר משלה - והספר נמכר.
זה קרה בשנת 1980. מאז כתבה ופרסמה מעל שבעים רומנים. ההתחלה הייתה בתחום הרומן הרומנטי, אך בהמשך פיתחה את כתיבתה, העמיקה והעשירה אותה ביחסי אנוש מורכבים, דרמות משפחתיות ומצבים חריגים, שאנשים רגילים מן היישוב מתנסים בהם ללא הכנה מוקדמת. קוראיה מרותקים לעלילות הספרים ונשבים בקסמן, והם יכולים להזדהות עם הדמויות שהיא מקימה לתחיה בספריה, משום שאלה אנשים של יום-יום, כמוה עצמה, לדבריה.
ספריה שתורגמו לעברית

יחד לבד, הוצאת אור-עם
מקומה של אישה, הוצאת אור-עם, 1998, תרגמה יעל שינפלד
שלוש משאלות, הוצאת אור-עם, 1999, יעל שינפלד
דרך החוף, הוצאת אור-עם, 2000, תרגמה ליאורה כרמלי
חדשות האגם, הוצאת אור-עם, 2001, תרגמה שלומית קדם
מחויבויות, הוצאת אור-עם
הכרם, הוצאת אור-עם, 2002, תרגמה יעל שינפלד
האישה מהבית ליד, הוצאת אור-עם, 2002, תרגמה יעל שינפלד
אישה בלתי צפויה, הוצאת אור-עם, 2003, תרגמה אורלי אגרנט
וריאציות, הוצאת שלגי 1997, תרגמה עלינא ארנשטיין
קיץ של תעוזה, הוצאת אור-עם, 2006, תרגמה אורלי אגרנט
בנק לסחר חוץ

לוגו הבנק
הבנק לסחר חוץ בע"מ היה בנק שהוקם על ידי סוויס-ישראל טרייד בנק (בצרפתית: Banque pour Le Commerce Suisse-Israelien), והחל לפעול בשנת 1956. הבנק היה שותף להקמת בנק ערבי ישראלי. בשנת 1972 התמזג עם בנקים נוספים להקמת הבנק הבינלאומי הראשון. יוזם הקמת הבנק ומנכ"לו היה יהודה אסיא.
הבנק לסחר חוץ קיבל את רישיונו מבנק ישראל באוקטובר 1955, ופתח את שעריו בשדרות רוטשילד 39, בנובמבר 1956. בשנת 1958 הקים הבנק סניף בירושלים ובסוף 1960 כבר היו לו 11 סניפים. במרץ 1962 היו לבנק 17 סניפים בישראל וארבעה סניפים ברחבי העולם. בתחילת 1967 היו לבנק 29 סניפים בישראל.
הבנק היה שותף בהקמת בנק ערבי ישראלי בסוף 1959 ובשנת 1960 מיזג אל תוכו את "אוצר המעמד הבינוני", ואת "בנק משכנתאות וחסכונות". כן רכש הבנק מספר אגודות הלואה וחיסכון, בין השאר בראשון לציון, רמלה ונתניה.
בשנת 1965 מכרה ממשלת ישראל את חלקה בסוויס-ישראל טרייד בנק לחברה המרכזית (לימים, כלל תעשיות), שהפכה לשותפה מרכזית בבנק לסחר חוץ. בסוף שנות ה-60 רשם הבנק הפסדים כבדים וקיבל סיוע מהמדינה. הממשלה רכשה בחזרה את הבנק מהחברה המרכזית על מנת להקים את הבנק הבינלאומי הראשון, ואילו החברה המרכזית רשמה הפסד בגין המכירה.
הערות שוליים

↑  בנק לסחר חוץ יוקם בתל אביב, חרות, 19 באוקטובר 1955
↑  בנק לסחר חוץ נפתח בתל אביב, הצופה, 16 בנובמבר 1956

בנק לסחר חוץ בערבון מוגבל, דבר, 15 בנובמבר 1956
↑  מפת תל אביב והסביבה שנערכה בשנת 1958 והודפסה ב- 1960 ע"י מחלקת המדידות, עם ציון מיקום 'בנק לסחר חוץ' (מס' 407 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  בנק לסחר חוץ בע"מ, מעריב, 9 בנובמבר 1958
↑  ממאזן של 3 מיליון ל"י ל-32 מיליון ל"י, חרות, 28 בדצמבר 1960
↑  הרחבה בעסקי בנק לסחר חוץ, דבר, 14 במרץ 1962
↑  בנק לסחר חוץ בע"מ, מעריב, 27 בינואר 1967
↑  אוצר המעמד הבינוני, מעריב, 1 באפריל 1960
↑  ע. גרא, הבנק לסחר חוץ חנך בנינו המחודש בראשון לציון, מעריב, 30 באפריל 1961
↑  הלואה וחסכון רמלה, חרות, 19 באפריל 1961
↑  שלמה יהושע, נחנך בנק לסחר חוץ בנתניה, חרות, 21 בדצמבר 1960
↑  שלמה יהושע, בנק לסחר חוץ פתח שעריו בעיר היהלומים, חרות, 25 בדצמבר 1960
↑  ערבות שניתנה לבנק לסחר חוץ, מעריב, 6 ביולי 1969
↑  טרם נקבע הרכב בעלות הבנק הממוזג, דבר, 31 בדצמבר 1970
↑  דוד ליפקין, הממשלה תרכוש מחצית ממניות בנק לסחר חוץ ב-16 מיליון לירות, דבר, 30 ביוני 1971
ועדת השרים אישרה הפעלת הבנק להון חוזר, דבר, 2 באוקטובר 1972
↑  החברה המרכזית תשקיע במפעליה 200 מיליון לירות, דבר, 20 ביוני 1972
דוד ליפקין, כלל - ענק כלכלי חדש, דבר, 31 בדצמבר 1972
בנות יעקב

ערך זה עוסק בבנותיו של יעקב אבינו. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בנות יעקב, לפי חלק מהמדרשים ומפרשני המקרא, הן בנות נוספות שהיו ליעקב מעבר לבתו היחידה המוזכרת באופן מפורש במקרא: דינה בת לאה.