stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשבר החוקתי בפקיסטן (2022)
טענות על התערבות זרה במשבר

ראש הממשלה ח'אן טען במספר הזדמנויות כי גורמים זרים זוממים להפיל את ממשלת פקיסטן. בנאום לאומה, הוא האשים את ארצות הברית בקשירת קשר נגד ממשלתו. ב-30 במרץ 2022, בית המשפט העליון של אסלאמאבאד קבע כי פרסום התוכן של מה שח'אן תיאר כמכתב מאיים שנשלח על ידי ארצות הברית יפר את שבועת נשיאותו ואת חוק הסודות הרשמיים שנחקק ב-1923.
תגובות > פקיסטן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תגובות > תגובות בינלאומיות

ארצות הברית ארצות הברית הכחישה שתכננה כל שינוי משטר בפקיסטן. היא אמרה כי היא תומכת בתהליך החוקתי של פקיסטן, ועוקבת מקרוב אחר ההתפתחויות בפקיסטן.
הודו הודו - דובר משרד החוץ של הודו אמר כי המשבר הוא עניין פנימי של פקיסטן, אך הודו ממשיכה לעקוב אחר ההתפתחויות במדינה.
רוסיה רוסיה הטיחה בארצות הברית על התערבות לכאורה בענייניה של פקיסטן ל"מטרות האנוכיות שלה".
הערות שוליים

↑  Chaudhry, Fahad (2022-04-09). "Imran Khan loses no-trust vote, prime ministerial term comes to unceremonious end". DAWN.COM (באנגלית). נבדק ב-2022-04-09.
↑  המסורת נמשכת: כוכב הקריקט הודח מראשות ממשלת פקיסטן, באתר ynet, 9 באפריל 2022
↑  Rajghatta, Chidanand. "US denies seeking regime change in Pakistan, says it supports constitutional process". Khaleej Times (באנגלית). נבדק ב-2022-04-05.
↑  "US State Department again rejects PM's allegations, says respect Pakistan's constitutional process". 24 News HD (באנגלית). 2022-04-01. נבדק ב-2022-04-05.
↑  "India doesn't comment on a country's internal matters, says Arindam Bagchi on political developments in Pakistan". Firstpost (באנגלית). 2022-04-07. נבדק ב-2022-04-07.
↑  Ministry of External Affairs (India), Government of India, Weekly Media Briefing by the Official Spokesperson (April 07, 2022) (באנגלית), נבדק ב-2022-04-07
↑  "Russia slams US attempt at'interference' in Pakistan affairs". www.thenews.com.pk (באנגלית).
אריק מפומרניה

אריק מפומרניה עם מרגרטה הראשונה בטקס הכתרתו
שלט האצולה של אריק מפומרניה. 
 במרכז: סמל נורווגיה 
 משמאל למעלה: סמל דנמרק 
 מימין למעלה: טרה קרונר, סמל שוודיה 
 משמאל למטה: סמל יטבורי 
 מימין למטה: סמל פומרניה
אריק מפומרניה (1382 – 24 בספטמבר 1459) היה מלך נורווגיה, תחת השם אריק השלישי (בנורווגית: Erik III או Eirik III) בין השנים 1442-1389, מלך דנמרק, תחת השם אריק השביעי (בדנית: Erik VII) בין השנים 1439-1396, ומלך שוודיה, תחת השם אריק השלושה עשר (בשוודית: Erik XIII) בין השנים 1439-1396, אך הוא ידוע בעיקר בשם "אריק מפומרניה". הוא היה המלך הראשון של איחוד קאלמאר, כאשר הוא ירש את אמו המאמצת מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק וכן היה אריק הראשון, דוכס פומרניה.
ההתייחסות לאריק מפומרניה בשוודיה בשם "אריק השלושה עשר", היא למעשה ביטוי אנכרוניסטי, שכן הראשון מבין מלכי שוודיה שקרא לעצמו בשם אריק עם מספור מלכותי, היה אריק הארבעה עשר (מלך בשנים 1568-1560), שאימץ את מספורו על פי היסטוריה בדיונית של שוודיה. גם אם בודקים בתקופות פרהיסטוריות, לא ידוע על מספר כה רב של מלכים בשם אריק לפני נשוא ערך זה, אך ידוע לפחות על שישה.
מוצאו

בעת לידתו נקרא אריק בוגוסלב (Bogusław). הוא היה בנם של וורטיסלב השביעי, דוכס פומרניה ושל אשתו, מריה ממקלנבורג-שוורין. סביו של בוגוסלב מצד אביו היו בוגוסלב החמישי, דוכס פומרניה ואשתו השנייה, אדלהייד מבראונשוויג-גרובנהאגן. סביו מצד אמו היו היינריך השלישי, דוכס מקלנבורג ואשתו, אינגבורג, נסיכת דנמרק. בנם, אלברכט, היה יריבו של אולף השני, מלך דנמרק, במאבק על ירושת הכתר הדני ב-1375. אינגבורג הייתה בתם של ואלדמר הרביעי, מלך דנמרק ושל אשתו, הדוויג משלזוויג. סביה מצד אמה היו אריק השני, דוכס שלזוויג ואדלייד מהולשטיין רנדסבורג.
בוגוסלב נולד בעיר דרוובו (Darłowo, כיום בפולין). הוא היה בנה היחיד של נכדתו היחידה של ואלדמר הרביעי, מלך דנמרק וכן צאצא של מגנוס השלישי, מלך שוודיה ושל הוקון החמישי, מלך נורווגיה.
המאבק על המלוכה

ב-2 באוגוסט 1387 מת בגיל 17 באופן בלתי צפוי אולף השני שהיה מלך דנמרק מגיל חמש ומלך נורווגיה ממות אביו. הטענה לכתר השוודי של בוגוסלב התבססה על היותו הנכד של אחינו של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה, שאולץ להתפטר על ידי האצולה השוודית. לאחר ההתפטרות, הזמינו האצילים השוודים בהנהגתו של בו יונסון את אלברכט, דוכס מקלנבורג, לקחת על עצמו את הכתר השוודי. אך כאשר ניסה אלברכט לצמצם את מספר האחוזות של חוג האצולה, הם פנו עד מהרה נגדו. בבעלותו של יונסון היה שטח הקרקעות הגדול ביותר בשוודיה, הוא שלט על כשליש משטח הממלכה והיה האדם העשיר ביותר בשוודיה שלא ממשפחת המלוכה. יונסון עמד עד מהרה בראש קנוניה להדיח את אלברכט, וזאת בשל הניסיון של אלברכט להגביל את זכויותיהם של האצילים ובשל העובדה שהוא מינה פקידים גרמנים לתפקידים מנהליים חשובים במחוזות שוודיה.
המועצה המלכותית הדנית בחרה במרגרטה כ"הגבירה הכול יכולה של ממלכת דנמרק". שנה בלבד לאחר מכן, הכריזו הנורווגים על מרגרטה כ"מלכה מולכת" ואלברכט מצא את עצמו נאבק כנגד פלישה מנורווגיה. ההפוגה שהוא זכה בה הייתה זמנית. האצולה השוודית גייסה לצידה עד מהרה את עזרת הדנים כדי להדיח את אלברכט מכס המלכות השוודי. ב-1388 כתבו חלק מהאצילים השוודים מכתב סודי למרגרטה, בו הודיעו לה שאם תוכל לסייע להם להיפטר מאלברכט, יבחרו בה כעוצרת. מרגרטה לא השתהתה ושלחה צבא לשוודיה כדי שיתקוף את אלברכט ובמקביל ארגנו האצילים השוודים צבא שיגרש אותו מהממלכה. ב-1389 הובסו כוחותיו של אלברכט בקרב פלקופין בוסטרייטלנד. אלברכט ובנו אריק נלכדו כאשר סוסיהם שקעו בבוץ והם לא יכלו להימלט. הם נכבלו בשלשלאות ונשלחו אל המלכה מרגרטה לסקונה, שם נכלא אלברכט בטירת לינדהולמן. רק ב-1395 הצליחה מרגרטה לגרש את תומכיו של אלברכט מסטוקהולם. היא חילקה הוראות לשלוש הממלכות למקרה שתמות. היא ביקשה שהממלכות יאוחדו ושהשלום ישכון ביניהן ובחרה בבן של נכדתו היחידה של אביה, בוגוסלב, להיות יורשה.
בוגוסלב היה נכדה של אחותה של מרגרטה. ב-1389 הוא הובא לדנמרק כדי שמרגרטה תגדל אותו. כדי ששמו ישמע בעל צליל נורדי יותר, ניתן לו השם אריק. ב-8 בספטמבר הוכרז כמלך נורווגיה באספת המעמדות בטרונדהיים. הוא הוכתר ככל הנראה באוסלו ב-1392. ב-1396 הוא הוכרז כמלך דנמרק ולאחר מכן כמלך שוודיה. ב-17 ביוני 1397 הוכתר כמלכן של שלוש הארצות בקתדרלה של קאלמאר. באותה עת, נוסח הסכם איחוד, שהכריז על הקמתה של הישות המדינית שנקראה איחוד קאלמאר. עם זאת, נותרה המלכה מרגרטה שליטה למעשה של שלוש הממלכות, עד למותה ב-1412.
נישואים

ב-1402 החלה מרגרטה לנהל משא ומתן עם הנרי הרביעי, מלך אנגליה על האפשרות של ברית בין אנגליה לבין האיחוד הנורדי. ההצעה התבססה על נישואין כפולים, שבמסגרתם יישא אריק את בתו של הנרי, פיליפה, ובנו של הנרי, נסיך ויילס ומי שיהיה בהמשך הנרי החמישי, יישא לאישה את אחותו של אריק, קתרינה.
הצד האנגלי למשא ומתן שאף שבריתות נישואין אלו יבטיחו את קיומה של ברית הגנה בין שתי הממלכות, שתגרום למעורבות של ברית קאלמאר לצדה של אנגליה במלחמת מאה השנים נגד צרפת. מרגרטה הובילה מדינות חוץ עקבית של הימנעות מהסתבכות בבריתות מחייבות ובמלחמות זרות. לפיכך היא דחתה את ההצעה האנגלית.
הנישואין הכפולים לא יצאו בסופו של דבר לפועל, אך ההסכם על נישואיו של אריק לפיליפה הושג בהצלחה. ב-26 באוקטובר 1406 נשא אריק את פיליפה בת ה-12 בעיר לונד שבשוודיה. הסכם הנישואין נקשר לברית הגנה רופפת עם אנגליה. לאחר מותה של פיליפה ב-1430, נשא אריק לאישה את מי שהייתה בת הלוויה של פיליפה, ססיליה.
אריק תואר על ידי מי שלימים היה האפיפיור פיוס השני כבעל "גוף נאה, שיער אדמוני בהיר, פנים סמוקות וצוואר ארוך וצר... הוא הצליח לבדו, ללא כל סיוע ומבלי לגעת בארכופים, לקפוץ מגב סוסו וכל הנשים נמשכו אליו..."
מלך

על פי מקורות מהתקופה, נראה אריק כאדם אינטליגנטי, בעל חזון, אנרגטי וחזק. כמו כן הוא היה גם בעל קסם אישי ואיש העולם הגדול. מנגד, נראה שהוא היה בעל מזג חם, חסר חוש דיפלומטי ועקשן להחריד.
כמעט כל תקופת שלטונו של אריק עמדה בסימן העימות המתמשך שלו עם רוזני שאונבורג והולשטיין. הוא ניסה לקבל בחזרה את שלזוויג, שהיה בבעלותה של מרגרטה, אך הוא בחר במדיניות של לוחמה תחת אפשרות של משא ומתן. התוצאה הייתה מלחמה הרסנית, שלא רק שהסתיימה ללא כל כיבוש, אך גם הובילה לאובדנם של האזורים בדרום יוטלנד. במהלך מלחמה זו הוא הפגין מידה רבה של אנרגטיות ויציבות, אך גם מידה ראויה לציון של חוסר פיקחות. ב-1424, זכה אריק להכרה על ידי זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כשליט החוקי של דרום יוטלנד, הכרה שזכתה להתעלמות מרוזני הולשטיין. המלחמה הארוכה הייתה עול על הכלכלה הדנית וכן סיכנה את האחדות הנורדית.
הצעד מרחיק הלכת ביותר של אריק היה ככל הנראה הנהגתו ב-1429 של מס המעבר על מיצר ארסונד, שבוטל רק ב-1857. בהנהגתו של מס זה הבטיח אריק הכנסה יציבה לממלכתו שעקב כך הפכה למדינה עשירה והעיר אלסינור פרחה. מהלך זה הראה את העניין שלו בסחר ובכוח הימי הדני, אך גם היווה אתגר מתמשך עבור המעצמות הבלטיות, במיוחד ברית ערי הנזה. בין השנים 1426 – 1435 היה אריק במצב מלחמה נגד הברית. אירוע חשוב נוסף היה הפיכתה של קופנהגן כנחלה מלכותית ב-1417 והבטחת מעמדה כבירת דנמרק. עם זאת, ב-1428, כאשר תקפו הערים ההנזאיות והולשטיין את קופנהגן, עזב אריק את העיר, ואשתו, המלכה פיליפה, ניהלה את הגנת העיר.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-15 קרסה מדיניותו של אריק. ב-1434 החלו האיכרים ועובדי המכרות בשוודיה לנהל מרד חברתי שעד מהרה שימש את האצולה השוודית להחליש את כוחו של המלך. הוא נאלץ להיכנע לדרישות של ההולשטיינים ושל ברית הנזה. בנורווגיה, פרץ מרד איכרים נגד אריק ופקידי השלטון ועל אוסלו הוטל מצור. כאשר האצולה הדנית התנגדה לשלטונו וסירבה לאשרר את בחירתו בבוגוסלב התשיעי, דוכס פומרניה, כמלך הבא של דנמרק, הוא עזב את דנמרק והתיישב בטירת ויסבורג שבגוטלנד, כמה שנראה כ"שביתה מלכותית", שהובילה להדחתו על ידי המועצות המלכותיות של דנמרק ושוודיה ב-1439. האצולה הנורווגית נותרה נאמנה לאריק, וב-1439 הוא העניק לזיגורד יונסון את התואר drottsete (עוצר) והוא משל בנורווגיה בשמו של אריק. אך כשהמלך נשאר מבודד בגוטלנד, האצולה הנורווגית הרגישה שהיא חייבת להדיח אותו וצעד זה נעשה ב-1440. במשך עשר שנים חי אריק בגוטלנד ומצא את מחייתו משוד ימי בסחר הבלטי.
דוכס פומרניה

עם הדחתו מכס המלכות בדנמרק ובשוודיה, ירש אותו אחיינו, כריסטופר מבוואריה. בשלב זה נותרה המועצה המלכותית הנורווגית נאמנה לאריק ורצתה שהוא ימשיך לכהן כמלך נורווגיה. הוא היה עקבי בסירובו להצעה זו וכריסטופר, יורשו, מת ב-1448, הרבה לפני אריק עצמו. המלך הבא של איחוד קאלמאר היה כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק, שהיה בנו של יריבו של אריק משכבר הימים, תאודוריך, רוזן אולדנבורג. אריק העביר לו את השליטה בגוטלנד בתמורה לכך שיתיר לו לשוב לפומרניה. בין השנים 1449 – 1459 ירש אריק את בוגוסלב התשיעי כדוכס פומרניה ושלט בפומרניה-ריגנואלד, חלק קטן מדוכסות פומרניה-סטולפ, תחת השם אריק הראשון.
אריק מפומרניה מת ב-1459 בטירת דרוובו ונקבר בכנסיית מריה הקדושה שבעיר.
זאב וינשל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בדצמבר 1863 גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בדצמבר 1943 (בגיל 79) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 לימודי רפואה:  האקדמיה הקיסרית לכירורגיה 
 תפקידים:  רופא 
 
בן-ציון זאב (ולדימיר) וֶיְנְשַל (26 בדצמבר 1863 – 13 בדצמבר 1943) היה רופא ופעיל ציבור בחיפה.
קורות חיים

וינשל נולד בגרודנו שבתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום בלארוס) לסיציליה (לבית אברהם קצנלבויגן) ושאול וינשל, בוגר בית המדרש לרבנים בווילנה, מורה, מזכיר מערכת העיתון "וסחוד" ורב מטעם הממשלה בטיפליס. וינשל התחנך במינסק והיה חבר באגודת חובבי ציון בעיר. הוא החל בלימודי מדעי הטבע באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ועבר ללמוד באקדמיה צבאית רפואית, דבר שהיה נדיר למדי ליהודים בתקופה ההיא. בשנת 1888 קיבל תואר דוקטור לרפואה וב-1890 התקבל לעבודה כרופא בבית החולים לפועלים בסנקט פטרבורג. ב-1891 נשא לאישה את קרולינה לבית לנדאו, דודתו של לב לנדאו חתן פרס נובל לפיזיקה.
בשל בעיות בריאות שוחרר משירותו בצבא האימפריה הרוסית ונשלח לקווקז לשמש כרופא ממשלתי. במסגרת עבודתו התמחה בבקטריולוגיה של טיפוס הבהרות, במחלות ובמגפות אחרות. בעקבות התפרצות מגפת הכולרה עבד מ-1902 בבאקו כבקטריולוג ורופא, ואחר כך ניהל יחד עם אשתו את בית הסגר הימי בזיק (Zığ, Baku) ואת בית-החולים למחלות מידבקות שלידו. במקביל שימש מזכיר הסתדרות הרופאים בעיר. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין רפואה.
קורות חיים > עבודתו העיתונאית

וינשל כתב בעיתונים מקצועיים ובעיתונים כלליים (בכללם "פראבדה") וציוניים ברוסית.
בין השנים 1917–1920 ערך את עיתונם של ציוני קווקז "Еврейский кавказский вестник" ("המבשר ליהודי קווקז").
קורות חיים > פעילותו הציונית

בבאקו היה פעיל בוועד הציוני ושימש גם כיושב-ראשו. ככזה היה הנציג בקונגרסים ציוניים שונים (בשמיני, בעשירי ובאחד-עשר).
ב-1909 ביקר עם בניו בארץ ישראל. ב-1917 נבחר לסגן יו"ר הוועידה הציונית הקוקאזית וכחבר מועצת עיריית באקו.
ביולי 1922 עלה ארצה, עבד כרופא ברחובות מיולי 1923 עד סיום חוזהו ביולי 1924, כרופא סניטרי עירוני בתל אביב עד אפריל 1926, ולבסוף התיישב בחיפה ופתח קליניקה ברחוב הרצל.
פעילותו הציבורית

עם בואו לארץ היה חבר הוועד המרכזי של הסתדרות הרופאים, ובתחילת 1928 מונה ליו"ר סניפהּ בחיפה, תפקיד אותו אייש עד לשנת 1935 עת הוחלף על ידי ד"ר יצחק איצקוביטש. וינשל היה חבר באגודת לינת הצדק, שפעלה לטובת חולים עניים והקימה את "בית דינה" על שטח שנמסר לה בחכירה (במחיר נמוך מאוד) על ידי חברתו של אבא זיו.
גולת הכותרת של פעילותו הציבורית הייתה הקמתו של "תמנעה" (ברחוב חורב 7 באחוזה) בקיץ 1930. היה זה מוסד שהוקם במסגרת הסניף החיפאי של "הליגה למלחמה בשחפת" לילדים שחלו בשחפת או שבן משפחתם חלה בה. הליגה נוסדה מייסודו של ועד הבריאות שליד ההנהלה הציונית ובראשה עמד ד"ר אביגדור מנדלברג. שמו של המוסד הוא תרגום של המילה Preventorium – מוסדות שהיו נפוצים בתחילת המאה ה-20 (אחד הראשונים שבהם הוקם על ידי נתן שטראוס בניו ג'רזי). בפתיחת בית החולים היו בו כעשר מיטות אך עם השנים גדל מספרן והגיע ל-50 ב-1952.
פעילות משפחתו

ילדיו המשיכו את דרכו הציבורית ועבודתו העיתונאית.
אברהם היה עורך דין בחיפה ובמקביל הוציא לאור וערך את "הצפון", מקומון שדגל בהשקפות התנועה הרוויזיוניסטית. מאוחר יותר נבחר להיות סגן ראש עיריית חיפה.
יעקב היה רופא בתל אביב, הוציא לאור עיתון בנושאי רפואה ובביתו החלה לפעול קופת חולים לאומית.
אליעזר היה ממהנדסי חברת החשמל והקים ב-1928 את לשכת ה"כ"ח" (ה-"28") בארץ, שמטרתה הייתה הכרה ממלכתית בחיים הצבוריים של הציבור הרוויזיוניסטי.
רות, ממייסדות הקורפורציה הציונית "שולמית", התחתנה עם עורך דין חיים גלובצקי שהתגייס לצבא הטורקי ויותר מאוחר עבד עם אחיה, אברהם. שניהם היו פעילים בתנועת החרות.
לקריאה נוספת

'וינשל, בן־ציון זאב (ולדימיר)', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 199–200 (הספר בקטלוג ULI)
גלילה רון־פדר-עמית, האגדה לבית וינשל: סיפורה של משפחה ציונית לוחמת, תל אביב: אדם, 1994
נסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ ישראל 1799–1948, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, הפקולטה לרפואה על שם ברוך רפפורט – הטכניון, חיפה, 1998
הערות שוליים

↑  בן־דודי פרופ' לב לנדאו, דבר, 9 בנובמבר 1962
↑  ראו מחקר מתוך פרוטקולים באתר לתולדות רחובות.
↑  כל ארץ-ישראל תרצ"ב – 1932 מהדורה שנייה, הוצאת "מסחר ותעשייה" חברה להוצאות ולתערוכות בע"מ תל אביב, תרצ"ב
↑  ניסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל 1948-1799, הוצאת הקיבוץ המאוחד, הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, תל אביב, 1998, עמ' 380.
↑  מפת חיפה, 1954, בהוצאת מחלקת המדידות, עם סימון מיקום 'בית הבראה בית דינה' (מס' 274 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מפת חיפה, 1954 בהוצאת מחלקת המדידות, עם ציון מיקום 'סנטוריום תמנעה' (מס' 266 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  עוד על פעילות הליגה בחיפה בשוקדים על ביעור מחלה ממאירה, משמר, 10 באוקטובר 1944.
↑  רול, י. יסעור, י. (עורכים) חיפה, תשי"ד: ספר העירייה, המחלקה לפיתוח של עיריית חיפה; תשי"ד-1954, עמ' 232
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304410505171  ISNI: 0000 0004 0281 8172  VIAF: 298749144   WorldCat (עם VIAF): 298749144 
זאב וינשל עם משפחת אשתו, לנדא. שנת 1920
משפחת וינשל
קברם של זאב וקרולינה וינשל בבית הקברות היהודי חוף הכרמל בחיפה
איכה רבה

מדרש איכה רבה (מכונה גם איכה רבתי, ובספרות הראשונים גם מדרש איכה או מדרש קינות), הוא חיבור דרשני המציג פירושים ודרשות סביב פרקיה ופסוקיה של מגילת איכה המקראית, ועניינו קינות על חורבנות בתי המקדש והאסונות שהתלוו להם.
זמן חיבורו של המדרש

כמו מדרש בראשית רבה וכמו הפסיקתא דרב כהנא, אף איכה רבה שייך לשכבה המוקדמת ביותר של ספרות המדרשים. יש הטוענים[דרושה הבהרה] כי נכתבה בסוף תקופת הסבוראים בשל העובדה כי מוזכרת בה "ממלכת ישמעאל" וזיהויה עם הכיבוש הערבי של ארץ ישראל. אחרים הטוענים כי נכתבה בתחילתה (סביבות המאה החמישית).
פתיחתאות לאיכה רבה

המדרש מתחיל ב-36 פתיחתאות, (כגימטריה של "איכה") המיוחסות לחכמים מתקופת המשנה והתלמוד. הפתיחות נפתחות בפסוק מהמקרא ורובן מסתיימות במשפט "כיון שחטאו - גלו. וכיון שגלו, התחיל ירמיה מקונן עליהם, איכה". פתיחתאות אלו, שבוודאות חוברו בידי מחבר המדרש, כוללות יותר מרבע מן החיבור כולו (עמודים מז:-נב: בדפוס ונציה 1545). פתיחתאות אלו, וכנראה גם רוב הפירושים המדרשיים באיכה רבה הנסמכים על פסוקי מגילת איכה לפי הסדר (עמודים נב, ג - סו: בדפוס ונציה), נוצרו דרך דיונים שהתמקדו מראש בלימודה הישיר של מגילת איכה עצמה. יש הנוהגים לעסוק ולעיין בפסוקיה של מגילת איכה במהלך תשעה באב.
דרשות שאינן פירוש ישיר לפסוקי איכה

חטיבת המדרש המוקדשת לפירוש רץ על פי סדר הפסוקים של מגילת איכה, ודומה במובנים רבים לחטיבה המדרשית של בראשית רבה. לצד פירוש בסיסי של מילים ומשפטים מן המגילה, מופיעים בצמוד זה לזה הסברים מדרשיים שונים בשמם של מחברים ודרשנים שונים, מתקופות שונות. אולם לצד אלה מופיעות גם דרשות שאינן נובעות ישירות מן העיון במגילת איכה דווקא, והקשר אל הפסוק באיכה הוא עקיף או שולי בדרשה. כזו למשל היא הדרשה על הפסוק "קוּמִי רֹנִּי בַלַּיְלָה לְרֹאשׁ אַשְׁמֻרוֹת" (איכה פרק ב, יט) הזהה לדרשה המופיעה בתלמוד הירושלמי מסכת ברכות על המילה 'אשמורת', וכן הדרשה על הפסוק "נִשָּׂא לְבָבֵנוּ אֶל כַּפָּיִם אֶל אֵל בַּשָּׁמָיִם" (פרק ג, מא) המביאה סיפור המופיע גם בתלמוד הירושלמי מסכת תענית אודות רבי אבא בר זבדא הדורש על הפסוק הזה במהלך תפילה ביום תענית.
לכמה פסוקים נוספו סיפורים שעל הסיטואציה שעלתה מהן שבו נדרש הפסוק או הקינה של איכה. סיפורים אלה מפרטים אפיזודות שונות בסבלן של ישראל – הן בימי בית ראשון הן בימי בית שני והן בעקבות מרד בר כוכבא – והם מן החלקים המרשימים ביותר של מדרש איכה רבה. כאלה הם למשל הסיפורים המוצמדים לפסוק הראשון של מגילת איכה אודות גדולתה ותפארתה של ירושלים וחכמת תושביה. עשרה סיפורים מעמידים השוואה בין ירושלים לאתונה.
מהדורות

מהדורת הדפוס הראשון, נדפסה לראשונה בפזארו או בקושטא במאה ה-16, והיא המהדורה שעליה התבסס מאוחר יותר דפוס וילנא. שלמה בובר, מצא כתב יד בספריית הקנזטנזה ברומא, הכולל שינויים משמעותיים מנוסח הדפוס הראשון, וכן ליקט כתבי יד מספריות נוספות, והדפיס על פיהם את מהדורתו, שאותה החשיב לקדומה ולמקורית יותר. כיום מקובלת בקרב החוקרים ההשערה שלחיבור היו מהדורות שונות כבר בעת כתיבתו.
לקריאה נוספת

צבי מאיר רבינוביץ, שרידי מדרש איכה רבה מן הגניזה, בר אילן יא, 1973, עמ' 80-69
גלית חזן-רוקם, 'אֵיכָה?... אַיֶּכָּה?': על חידות בסיפורים במדרש איכה רבה, מחקרי ירושלים בספרות עברית 11-10, 1987, עמ' 547-531 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ענת רייזל, מבוא למדרשים, הוצאת תבונות, מכללת הרצוג – גוש עציון, תשע"א, איכה רבה ואיכה זוטא, עמ' 183–196.
הערות שוליים

1 2  יעקב קליין, שמואל אחיטוב (ע), מקרא לישראל: איכה, עם עובד, 2017, עמ' 69-71
↑  איכה רבה, פרשה ב', פסקה י"ט
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ג'
↑  איכה רבה, פרשה ג', פסקה י"ד
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק ב', הלכה א'
↑  יונה פרנקל, מדרשי אמוראי א"י הקדומים, אגדה ומדרש, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג', עמ' 804–805
| ספרות המדרשים |
| --- | --- | --- |
| מדרשי הלכה תנאיים (בערך 200–400 לספירה) | מכילתא דרבי ישמעאל • מכילתא דרבי שמעון בן יוחאי • ספרא • ספרי במדבר • ספרי זוטא במדבר • ספרי דברים • מכילתא דברים • ספרי זוטא דברים |  |
|  מדרשי אגדה קלאסיים: תקופת האמוראים והסבוראים (בערך 400–600 לספירה) | בראשית רבה • ויקרא רבה • איכה רבה •  אסתר רבה (פרשיות א-ו) • שיר השירים רבה • פסיקתא דרב כהנא • מדרש פנים אחרות • ברייתא דישועה • אגדות התלמוד • פרקי רבי יוסי |  |
|  תקופת הביניים: ראשית תקופת הגאונים (בערך 600–750 לספירה) | מדרשי התנחומא • שמות רבה (פרשיות יב-מ) • במדבר רבה (פרשיות טו-כג) • דברים רבה  • רות רבה • קהלת רבה • קהלת זוטא • אבות דרבי נתן • אותיות דרבי עקיבא • מדרש תהילים (מזמורים א-קיח) • מדרש ויסעו • תרגום שני למגילת אסתר • פסיקתא רבתי • מדרש שיר השירים |  |
| המדרש המאוחר: תקופת הגאונים (בערך 750–1050 לספירה) | תנא דבי אליהו • פרקי דרבי אליעזר • שבעת פרקי רבי אליעזר • הגדה של פסח • שמות רבה (פרשיות א-יא) • במדבר רבה (פרשיות א-יד) • אסתר רבה (פרשיות ז-י) • אגדת בראשית • בראשית רבתי • פסיקתא רבתי • דברים זוטא • רות זוטא • שיר השירים זוטא • מדרש שמואל • מדרש משלי • מדרש תהילים (מזמורים קיט-קנ) • מדרש אבא גוריון • מדרש תדשא • מדרש ויושע • מדרש עשרת הדיברות • מדרש תשובת יונה הנביא • מדרש אבכיר • מדרש אספה • מדרש תמורה • פסיקתא זוטרתא (לקח טוב) |  |
| הילקוטים: תקופת הראשונים (בערך 1050–1500 לספירה) | פתרון תורה • פסיקתא זוטרתא • מדרש שכל טוב • מדרש אגדה (בובר) • ילקוט שמעוני • ילקוט המכירי • מדרש הגדול • מדרש הביאור • הגדות התלמוד (ילקוט) • עין יעקב • מדרשי רבי שמואל מסנות |  |
| מדרש רבה |
| --- | --- | --- |
| קובצי מדרש קדומים | בראשית רבה • ויקרא רבה • איכה רבה •  אסתר רבה (פרשיות א-ו) • שיר השירים רבה • רות רבה • קהלת רבה |  |
| קבצים מספרות התנחומא | שמות רבה (פרשיות יב-מ) • במדבר רבה (פרשיות טו-כג) • דברים רבה |  |
| קבצים אירופים מאוחרים | שמות רבה (פרשיות א-יא) • במדבר רבה (פרשיות א-יד) • אסתר רבה (פרשיות ז-י) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265454305171  LCCN: n84089960  VIAF: 184299451   WorldCat (עם VIAF): 184299451
ליל הברווזים (1959)

ערך זה עוסק בתרגיל גיוס של צה"ל שלא הובן נכונה. אם התכוונתם לישיבת ממשלה בענייני כלכלה, ראו .
ליל הברווזים הוא פרשת תרגיל לגיוס כוחות מילואים שהתרחשה ב-1 באפריל 1959. בתרגיל שודרו ברדיו בדרמטיות סיסמאות לגיוס מילואים פומבי, מבלי שקדמה לכך כל מתיחות צבאית. הפרשה זכתה לכינוי "ליל הברווזים" על שם אחת הסיסמאות - "ברווזי מים".
הכרזת גיוס

במשך כל שעות היום של 1 באפריל 1959 הוכרז במהדורות החדשות של "קול ישראל" כי בערב עומדת להתפרסם "הודעה חשובה ביותר". בימים אלו טרם החלו שידורי טלוויזיה בישראל, ושידורי "קול ישראל" (ששידר אז ברשת אחת בלבד) זכו לשיעורי האזנה גבוהים. ההכרזה זרעה בהלה בישראל והתרגשות בין חברי הכנסת, שהיו מכונסים אז לישיבה רגילה של הכנסת. אחדים מחברי הכנסת דרשו להכריז על הפסקה לשם התייעצות דחופה.
בחדשות השעה 9 בערב ב"קול ישראל", פורסמה הודעת גיוס פומבי, שקראה להתייצבותן של שלוש יחידות מילואים שסיסמאות הגיוס שלהן היו "להקת אמנים", "ארשת חשיבות" ו"ברווזי מים". הסיסמאות שודרו בעברית ובשמונה שפות נוספות, ללא הודעה על כך שמדובר בתרגיל.
ההכרזה הדרמטית זרעה בהלה רבה בישראל, עוררה מתיחות מיידית בין ישראל לבין שכנותיה, וגרמה לגיוסי חירום בצבאות מצרים וסוריה ולמצב כוננות בירדן. בישראל היו משוכנעים כי מלחמה עומדת לפרוץ בכל רגע. גם באירופה ובארצות הברית דיווחו על "גיוס כללי" בישראל.
מנחם בגין, מנהיג תנועת החרות שבאופוזיציה, הצהיר מעל במת הכנסת: "אם צבאנו המגויס, כתוצאה ממה שאירע, ייקרא לפעולה, כולנו נעמוד מאחוריו". שר האוצר לוי אשכול התקשר מבניין הכנסת, ששכנה אז ב"בית פרומין" בירושלים, לביתו של ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון בתל אביב וחזר לאולם המליאה והודיע מעל הבמה כי להודעת הגיוס אין כל משמעות וכי הממשלה מצטערת על אופן הפרסום.
למחרת היום, ב-2 באפריל, הודיע דובר צה"ל שהודעת הגיוס הייתה קריאה רגילה לאימונים שגרתיים ופרסומה בפומבי בא לבחון את מהירות התגייסותן של יחידות המילואים בקריאה פומבית.
בסדרת התעודה "הרמטכ"לים" נטען כי מטרת הגיוס הייתה למשוך את המצרים למארב אווירי - המצרים נהגו באותה עת לבצע גיחות סיור וצילום, כולל באזור הקריה למחקר גרעיני. עזר ויצמן הציע להכריז על תרגיל גיוס פיקטיבי, ולארוב למטוסי חיל האוויר המצרי שיבואו לברר במה העניין. המצרים לא נפלו במלכודת, ולא שלחו את מטוסיהם.
ועדת החקירה

שלוש מסיעות הכנסת, חרות, המפד"ל והציונים הכלליים, העלו ב-3 באפריל הצעת אי-אמון בממשלה על רקע הודעת הגיוס, שגרמה בהלה בארץ ומתיחות במדינות ערב. בתגובה לביקורת, ראש הממשלה דוד בן-גוריון כינס את הרמטכ"ל חיים לסקוב ואת ראשי אגפי המטכ"ל לישיבה דחופה שבה הוחלט על הקמת ועדת חקירה לבירור התקלה.
ועדת החקירה, בראשותו של עו"ד יעקב שמשון שפירא, היועץ המשפטי של משרד הביטחון, משה נכט ומנכ"ל משרד העבודה, אלוף (מיל.) יוסף אבידר, הגישה ב-6 באפריל לראש הממשלה את מסקנותיה, שהטיחו ביקורת קשה על התנהלות צה"ל. בעקבות המלצות הוועדה החליט בן-גוריון באותו יום להדיח מתפקידיהם את ראש אג"ם, האלוף מאיר זורע, ואת ראש אמ"ן, האלוף יהושפט הרכבי, מבלי להורידם בדרגה.
זורע, שהיה מועמד לתפקיד הרמטכ"ל, הועבר לפיקוד הצפון במקום יצחק רבין, שמונה לראש אג"ם. הרכבי יצא לחופשת לימודים ולאחריה פרש מהצבא. במקומו מונה חיים הרצוג לראש אמ"ן, בפעם השנייה, לאחר שעמד בראשו בשנים 1948–1950.
ראו גם

ליל הברווזים (1979)
לקריאה נוספת

נסים משעל, 70 לישראל, ידיעות ספרים, עמ' 79
הערות שוליים

↑  ההודעה, דבר, 2 באפריל 1959
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1959
↑  צו קריאה לשירות מילואים - נושא ל"דיון שלא מן המנין" בכנסת, דבר, 2 באפריל 1959, המשך, המשך, (בתחתית הדף)
↑  הרמטכ"לים, פרק 2, רשות השידור
שרה פיילין

פיילין עם חייל אמריקאי פצוע בעת ביקורה בבית החולים הצבאי לנדשטול בגרמניה
שרה לואיז פיילין (באנגלית: Sarah Louise Palin; נולדה ב-11 בפברואר 1964) היא פוליטיקאית אמריקאית. בעבר כיהנה כמושלת אלסקה שבארצות הברית (2006–2009).
באוגוסט 2008 הכריז הסנאטור ג'ון מקיין, שהיה מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד נשיא ארצות הברית, על פיילין כמועמדת שלו לתפקיד סגנית הנשיא, לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. פיילין הייתה האישה השנייה בהיסטוריה האמריקאית שהייתה מועמדת מטעם אחת משתי המפלגות הגדולות לתפקיד סגנית הנשיא (הראשונה הייתה ג'רלדין פררו בשנת 1984) והראשונה מטעם המפלגה הרפובליקנית.
לאחר ההפסד בבחירות, המשיכה פיילין בכהונתה כמושלת אלסקה עד התפטרותה בשנת 2009, אך נותרה פעילה במפלגה הרפובליקנית ובתנועת מסיבת התה. בשנת 2009 פרסמה ספר אוטוביוגרפי אשר זכה להצלחה במכירות. לאחר מכן פנתה לטלוויזיה ושימשה כפרשנית ומגישה ברשת פוקס ניוז בשנים 2010–2015, ובנוסף כיכבה בתוכניות מציאות.