stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברוך פישר
מחקריו

מחקריו של פישר כוללים: זכוכיות דיפול ומעוותים, זיהומים מגנטיים וחשמליים במתכות דו-ממדיות, אופטיקה לא-ליניארית - תחום שבו עבד בעבר באופטיקה פוטורפרקטיבית(אנ') ואופטיקת צימוד המופע (phase conjugate optics). פישר ניסח ופתר את המשוואות הלא-ליניאריות המלאות והבסיסיות של עירוב ארבעה גלים בתווך פוטורפרקטיבי, המציא את מראות מצמידות המופע הפסיביות (נשאבות עצמית) הראשונות ואת צימוד המופע הכפול (double phase conjugation), לכידה עצמית פוטורפרקטיבית וסוליטונים מרחביים פוטורפרקטיביים. הוא הדגים קיבוע מידע (תמונות וסריגים) בגבישים פוטורפרקטיביים, את תופעת נעילת האופנים הרוחביים הראשונה והצגת ממדים סינתטיים שיכולים להיות מעל או מתחת ל-3 ממדים בלייזרים נעולי אופנים. הוא עבד גם בעירוב גלים בחיידקי רודופסין (Bacterio-Rhodopsin), בסיבים אופטיים ובתקשורת בסיבים אופטיים, ובאופטיקת פולסים.
הוא פיתח לייזר חדש הניתן לכוונון של אורך הגל ומצא אפקטי איתור (localization) בסיבים ובלייזרים. פישר פיתח את גישת ה-many-body photonics והראה כיצד ניתן לצפות ולהשתמש בניתוח מכנו-סטטיסטי באופטיקה ובלייזרים. זה כלל מעברי פאזה ותופעות קריטיות (אנ') בלייזרים ובאור. הוא מצא מנגנון חדש לאינטראקציה בין פולסים בלייזרים בגלל רעש, בדומה לאפקט קאזימיר (Casimir) הקוונטי, אפקטים קלאסיים חדשים של עיבוי (קונדנסציה) של פוטונים בלייזר, והציג את התצפית הראשונה של תרמליזציה ועיבוי בוז-איינשטיין (Bose-Einstein Condensation) של פוטונים בסיבים המבוסס על סטטיסטיקה קוונטית.
פרסומיו

פישר כתב יותר מ-300 מאמרים אקדמיים בעיתונים מדעיים וכנסים ועל שמו רשומים 9 פטנטים.
דני רודריק

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1957 (בן 67) איסטנבול, טורקיה 
 ענף מדעי:  כלכלה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  מכללת רוברט  אוניברסיטת פרינסטון  הרווארד קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  Avinash Dixit 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  המכון למחקר מתקדם  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 תלמידי דוקטורט:  Sanjay G. Reddy, Eduardo Alfredo Cavallo, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2018)  פרס אלברט הירשמן (2007)  פרס לאונטיף (2002) 
 
דני רודריק (בטורקית: Dani Rodrik, נולד ב-14 באוגוסט 1957, באיסטנבול) הוא כלכלן יהודי-טורקי- אמריקאי ופרופסור בקרן פורד לכלכלה פוליטית בינלאומית בבית הספר לממשל של ג'ון פ. קנדי של אוניברסיטת הרווארד. הוא שימש בעבר פרופסור למדעי החברה של אלברט א. הירשמן במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי.
רודריק פרסם מאמרים רבים בתחומי הכלכלה הבינלאומית, פיתוח כלכלי, וכלכלה פוליטית. השאלה מה נחשב לכלכלה פוליטית טובה ומדוע ממשלות אחדות מצליחות במדיניות כלכלית יותר מאחרות באימוץ הכלכלה הטובה נמצאים במרכז המחקר שלו. יצירותיו כוללות כללים בכלכלה (Economic Rules) ופרדוקס הגלובליזציה (Globalization Paradox) הדמוקרטיה ואת העתיד של הכלכלה העולמית. הוא גם עורך ראשי של היומון האקדמי Global Policy.
ספריו

Rodrik, Dani (2015). Economics Rules: The Rights and Wrongs of the Dismal Science. Norton & Company, Inc. ISBN 978-0-393-24641-4.
Rodrik, Dani (2011). The Globalization Paradox. Norton & Company, Inc. ISBN 978-0-393-07161-0.
Rodrik, Dani (2007). One Economics, Many Recipes. Princeton University Press. ISBN 0-691-12951-7.
McMillan, Margaret; Horn, Karen; Rodrik, Dani (2004). "When Economic Reform Goes Wrong: Cashews in Mozambique". Brookings Trade Forum 2003: 97–165.
Rodrik, Dani (2003). In Search of Prosperity: Analytic Narratives on Economic Growth. Princeton University Press. ISBN 0-691-09268-0.
Rodrik, Dani (2001). "The Global Governance of Trade As If Development Really Mattered" (PDF). UNDP. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2019-12-26. נבדק ב-2017-01-23.
Rodrik, Dani (1999). The New Global Economy and Developing Countries: Making Openness Work. Overseas Development Council. ISBN 1-56517-027-X.
Rodrik, Dani (1997). Has Globalization Gone Too Far?. Institute for International Economics. ISBN 0-88132-241-5.
הערות שוליים

↑  Staff writer. "Editorial Board". onlinelibrary.wiley.com. Wiley-Blackwell.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267253705171  PLWABN: 9810570630705606  BNE: XX5016281  BnF: cb12306529h (data)  CANTIC: a11002712  CiNii: DA04742707  GND: 121942325  ISNI: 0000 0001 1035 3537  LCCN: n86837042  LNB: 000258210  MGP: 210813  NDL: 001157988  NKC: vse2010595086  NLG: 70092  NLK: KAC201103499  NTA: 070843384  SUDOC: 031942733  Trove: 1198941  VIAF: 266763970   WorldCat (עם VIAF): 266763970 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דני רודריק".
דוסה מק'דאף

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1945 (בת 79) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Margaret Dusa Waddington 
 ענף מדעי:  גאומטריה, מתמטיקה, טופולוגיה 
 מקום מגורים:  סטוני ברוק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו  גירטון קולג'  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  George A. Reid 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קיימברידג'  קולג' ברנרד  אוניברסיטת ווריק  אוניברסיטת סטוני ברוק 
 תלמידי דוקטורט:  קטרין ורהיים, Eduardo Gonzalez, Zhigang Han, Wladyslaw Lorek, Olguta Buse, Joseph Lawler Coffey, Mark Barsamian, Mark Branson, Yakov Savelyev, Je-Wei Chen, Andre Carneiro, Emiko Dupont, Robert Castellano, Michael Chance, Francisca Mascaró Bonin, Luisa Dolores Stelling, Brian Kasper, Lisa Traynor, Eleonora Ciriza, Ira Moskowitz, Alan Horwitz, Jennifer Robin Slimowitz, Alan McRae, Simon Richard, Silvia Nogueira Rocha Ravasco dos Anjos, Gang Liu, Haydee Herrera-Guzman, Leonor Pires Marques De Oliveira Godinho, Valentina Georgoulas 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  עמית האיגוד לנשים במתמטיקה (2019)  פרס סטיל למחקר מתמטי (2017)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  פרס בריק הבכיר (2010)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו (2008)  פרס רות ליטל סאטר (1991) 
 בן או בת זוג:  ג'ון מלינור 
 
דוסה מק'דאף (אנגלית: Dusa McDuff FRS, נולדה ב-18 באוקטובר 1945) היא מתמטיקאית אנגליה, שמחקרה עוסק בעיקר בטופולוגיה וגאומטריה סימפלקטית. מק'דאף חברה בחברה המלכותית משנת1994, זוכת פרס סאטר לשנת1991 והרצאת נתר לשנת1998.
קורות חיים

מרגרט דוסה וודינגטון בלונדון, אנגליה לקונרד וודינגטון ומרגרט ג'סטין בלנקו וויט. אביה כיהן כפרופסור לגנטיקה באוניברסיטת אדינבורו, בעוד אימה הייתה ארכיטקטית בשירות הציבורי באדינבורו. מק'דאף מעידה שרוב ילדותה רצתה להיות מתמטיקאית.
את לימודיה האקדמיים התחילה דוסה באוניברסיטת אדינבורו, שם סיימה בשנת 1967 את לימודי התואר הראשון. עוד באותה השנה היא נישאה לדויד מק'דאף ועברה לקיימברידג' לצורך לימודי דוקטורט. בקיימברידג' היא עסקה באנליזה פונקציונלית ופתרה בעיה מורכבת באלגברת פון נוימן. לאחר השלמת הדוקטורט למדה טופולוגיה. היא מעידה שבאותה התקופה היא לא מצאה נושא אחר למחקר מתמטי.
בשנת 1973 מונתה מק'דאף למרצה באוניברסיטת יורק. ביורק היא עבדה בשיתוף פעולה עם גראהם סגל וכתבה בשיתוף פעולה עמו עבודת תזה שנייה. לקראת השלמת התזה, היא קיבלה הצעה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לעבוד במכון כחוקרת מבקרת במשך שנה. מק'דאף מעידה שלאחר אותה הצעה היא החליטה להיות מעורבת יותר במחקר מתמטי, מכיוון שהיא הרגישה שהיא לא מנצלת את מלוא יכולתה כמתמטיקאית, ובשנת 1974 פנתה למכון למחקר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון וקיבלה שם משרת חוקרת. בפרינסטון היא מצאה רעיון למחקר חדש, שהתפתח למאמר משותף עם סגל בנושא משפט ההשלמה החבורתית.
בשנת 1975 מק'דאף התגרשה מדויד, ובשנת 1976 היא מונתה למרצה באוניברסיטת וורוויק שבבריטניה. באותה התקופה היא הכירה את המתמטיקאי ג'ק מילנור ושנתיים לאחר מכן היא עברה לחקור ולהרצות באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק. היא נישאה למילנור בשנת 1984. החל משנת 1980 היא חוקרת טופולוגיה סימפלקטית ומרצה באוניברסיטת סטוני ברוק. בנוסף, החל מ-2007 מק'דאף מחזיקה במשרת ראש הקתדרה על שם הלן ליטל קימל בקולג' ברנרד, אוניברסיטת קולומביה.
מחקר מתמטי

העבודה המחקרית המרכזית של מק'דאף עסקה בטופולוגיה וגאומטריה סימפלקטית. היא תרמה לתחומים אלו מספר מאמרים ותגליות, שהעיקריים שבהם הם משפט העוסק בבניית ניפוח סימפלקטי, משפט על בעיית האריזה הסימפלקטית (במשותף עם ליאוניד פולטרוביץ') וסדרת מאמרים משותפים עם פרנסואה ללונד העוסקים באנרגיה סימפלקטית וביציבות של זרמים המילטוניאנים.
בין היישומים של עבודות אלו נכללת הרחבה חשובה של משפט הבלתי סחיטות של גרומוב ומשפט נוסף של מק'דאף, המראה שקיימים שני מבנים סימפלקטים להם אותה מחלקת קוהומולוגיה היכולים להיקשר בידי מסילה של צורות סימפלקטיות, אבל לא בידי מסילה שמייצגת את אותה מחלקה קוהומולוגית. זוהי תוצאה יוצאת דופן מכיוון שאותן צורות סימפלקטיות לא ניתנות להבדלה על ידי שמורות גרומוב-וויטן שלהן.
פרסים ואותות כבוד

במהלך שנות עבודתה, בעיקר בעשרים השנים האחרונות, זכתה מק'דאף בפרסים רבים, ביניהם:
פרס רות ליטל סאטר (satter prize, 1991)
חברות בחברה המלכותית (fellowship of the royal society, 1994)
חברות באקדמיה האמריקאית לאומנויות ולמדעים (fellowship of the american academy of arts and sciences, 1995)
הרצאת נתר (noether lecture, 1998)
חברות באקדמיה הלאומית למדעים (fellowship of The National Academy of Sciences, 1999)
פרס בריק הבכיר (2010)
לקריאה נוספת

Donald J. Albers & Gerald L. Alexanderson (2011) Fascinating Mathematical People: interviews and memoirs, Princeton University Press
הערות שוליים

1 2 3  אוניברסיטת סטוני ברוק, VITA - Dusa McDuff, אתר אוניברסיטת סטוני ברוק (ארכיון)
1 2 3 4 5 6  אוניברסיטת סנט אנדרוס, Margaret Dusa Waddington McDuff, אוניברסיטת סנט אנדרוס (ארכיון)
1 2 3  דוסה מק'דאף, Dusa McDuff: Some Autobiographical Notes, אוניברסיטת סטוני ברוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509788205171  BnF: cb12455734m (data)  CiNii: DA08535908  GND: 172795176  ICCU: MILV147815  ISNI: 0000 0001 0902 4859  LCCN: n94052277  MGP: 5638  NKC: mub2014843958  NTA: 14597295X  ORCID: 0000-0003-2300-3397  SUDOC: 033718490  VIAF: 54244009   WorldCat (עם VIAF): 54244009
דונלד סדוויי

| --- | --- |

פרופ' סדוויי בהרצאתו בקורס "מבוא למצב המוצק בכימיה", אוניברסיטת MIT, שנת 2009
 לידה:  7 במרץ 1950 (בן 74) טורונטו, קנדה 
 ענף מדעי:  כימיה, הנדסה כימית
 מקום מגורים:  קנדה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו (1973)  אוניברסיטת טורונטו (18 באוקטובר 1977) 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1 ביולי 1978) 
 הערות:  פרופסור להנדסת חומרים וכימיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בארצות הברית
 www.donaldsadoway.com
 תרומות עיקריות
 כימיה, הנדסה כימית בדגש על אלקטרוכימיה, הנדסת חומרים ומטלורגיה
 
פרופ' סדוויי מקבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה, 2014
פרופ' דונולד סדוויי, במעבדת המחקר באלקטרוכימיה - בוחנים סוללת מלח מותך, MIT
דונלד רוברט סדוויי (באנגלית: Donald Robert Sadoway; נולד ב-7 במרץ 1950) הוא פרופסור להנדסת חומרים וכימיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בארצות הברית. סדוויי הוא מומחה לסוללות חשמליות ותרם רבות לשיפור הביצועים של התקני כוח ניידים.
בשנת 2012, נבחר סדוויי על ידי מגזין טיים, כאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם, בזכות תרומתו לשיפור טכנולוגיות של סוללות חשמליות.
רקע

סדוויי נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה. הוא למד באוניברסיטת טורונטו עד לקבלת תואר דוקטור בשנת 1977, בהתמחות של כימיה ומטלורגיה.
סדוויי הצטרף לסגל האוניברסיטה של MIT בשנת 1978 ונמצא שם מאז ברציפות.
בשנת 2013, קיבל תואר בהנדסה לשם כבוד מטעם אוניברסיטת טורונטו על תרומתו לקידום חינוך איכותי וקידום טכנולוגיות לאנרגיה מתחדשת.
מחקריו

תחומי מחקריו של סדוויי הם הנדסת חומרים, מטלורגיה ואלקטרוכימיה.
כחוקר מתמקד סדוויי בפיתוח שיטות יעילות וידידותיות לסביבה להפקת מתכות מעפרותיהן, וכן במחקר של סוללות חשמליות. סדוויי היה שותף בפיתוח אלקטרוליט מסוג פולימר מוצק (solid polymer electrolyte) עבור סוללות, שהציגו ביצועיים גבוהים.
בשנת 2006 הציג שיטה אלקטרוכימית יעילה וידידותית לסביבה, להפקת ברזל מהעפרה באמצעות אלקטרוליזה כתחליף לשימוש בכבשני היתוך.
בשנת 2009 הציג סוללה נטענת חדשנית במחיר זול לשימושים של אגירת אנרגיה. הסוללה מסוג "מלח מותך" (molten salt battery) מבוססת על אנודת מגנזיום וקתודת אנטימון המופרדת באמצעות אלקטרוליט יוני מותך. בשנת 2010 הוקמה חברת Ambri לטובת מסחור הטכנולוגיה.
הוראה

במשך 16 שנים ברציפות לימד פרופסור סדוויי את הקורס "מבוא למצב המוצק בכימיה" שהיה אחד מהשיעורים הגדולים ביותר במספר הסטודנטים ב-MIT.
כלל ההרצאות של הקורס הוסרטו והועלו לאינטרנט, תחת מיזם "MIT Open Course Ware". הרצאותיו של סדוויי זכו לפופולריות גבוהה, וזאת בשל סגנונו הייחודי שזכה לפרסום ניכר.
הרצאותיו של סדוויי כוללות לעיתים קרובות שילוב של נתונים על ההיסטוריה של המדע ועל מחקריהן של זוכי פרס נובל וכן על פריטים שונים שהוא מציג בפני הסטודנטים.
סדוויי נוהג להקדיש את 5 הדקות האחרונות של כל הרצאה בנושא פופולרי מתחומי התרבות, האומנות והמוזיקה שמתקשר לנושא השיעור. כך לדוגמה, בסיום של אחת מהרצאותיו בנושא קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, הוא סיפר על אחד מהגילויים שנעשו בתחום המחקר של יצירות אומנות, בו נחשף כי הציור "תפילה בשדה" של הצייר הצרפתי ז'אן-פרנסואה מילה, ככל הנראה צויר על ידו פעמיים, שכן בדיקת רנטגן של הציור חשפה שכבות קודמות שבהן היצירה צוירה באופן שונה לחלוטין, דבר שלא היה ידוע והוסיף מידע רב אודות סגנונו ויצירותיו של הצייר.
ראו גם

טיים מגזין
אנרגיה מתחדשת
אלקטרוכימיה
סוללת מלח מותך
הערות שוליים

↑  http://content.time.com/time/specials/packages/article/0,28804,2111975_2111976_2111966,00.html
↑  http://web.mit.edu/dibner/
↑  http://news.mit.edu/1999/chairs-0505
↑  https://www.utoronto.ca/news/honorary-graduate-donald-sadoway
↑  http://news.mit.edu/1999/chairs-0505
↑  https://www.theguardian.com/science/2005/feb/24/2
↑  https://www.newscientist.com/article/dn9878-electrolysis-may-one-day-provide-green-iron/
↑  http://news.mit.edu/2009/liquid-battery
↑  http://web.mit.edu/3.091/www/index.html
↑  דונלד סדוויי, "מבוא למצב המוצק בכימיה" - דוגמה לשימוש בקריסטלוגרפיה במחקר אומנותי (דקה 45:50)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA05621300  ISNI: 0000 0000 3201 2074  LCCN: n94101581  ORCID: 0000-0003-1978-8654  SUDOC: 164711686  VIAF: 70627916   WorldCat (עם VIAF): 70627916 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דונלד סדוויי".
דב לנדאו

ערך זה עוסק בפרופסור ישראלי לספרות. אם התכוונתם לראש ישיבת סלבודקה בבני ברק, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1930 סגד, הונגריה 
 פטירה:  10 בדצמבר 2013 (בגיל 83) 
 ענף מדעי:  ספרות עברית, ספרות משווה 
 מקום מגורים:  פתח תקווה 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מספר צאצאים:  5 
 
דב לנדאו (ג' ניסן תר"ץ, 1 באפריל 1930 – ז' טבת תשע"ד, 10 בדצמבר 2013) היה פרופסור לספרות עברית ולספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן, חוקר תרבות ואיש חינוך והוראה.
ביוגרפיה

דב לנדאו נולד בסגד, הונגריה, לאביו שמחה שהיה מו"צ בקהילה היהודית האורתודוקסית, ולאמו מלכה. משפחתו הייתה משפחה חרדית ציונית. בנעוריו למד בחדר, בבית-ספר ובישיבה. בזמן השואה עבד כעובד כפייה ואחר כך שהה בברגן-בלזן ובטרזיינשטט. ב-1945 עשה כששה חדשים בהכשרת בני עקיבא – כפר הנוער הדתי בדסק. משם יצא למחנות שארית הפליטה בגרמניה (לייפהיים), ובסוף שנת 1946 עבר לצרפת כדי לחכות לעליה. עלה בעליה אי-ליגלית באנית המעפילים "המעפיל האלמוני", אך נתפס על ידי הבריטים ונשלח לקפריסין, שם למד בישיבת בני עקיבא שבמקום. ב-1947 עלה לארץ, למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה ובבית הספר החקלאי "כפר הנוער הדתי", ושירת בצה"ל. למד באוניברסיטת בר-אילן ספרות, פסיכולוגיה, תנ"ך ופילוסופיה, ובשנת 1968–1969 למד צרפתית ותולדות האמנות באוניברסיטת גטה בשטרסבורג. בין מוריו הבולטים: הרב משה צבי נריה, הרב אריה בינה, פרופסור ברוך קורצווייל שהדריכו בעבודת הדוקטור על התפתחות הסונטה העברית, ופרופסור נחמה ליבוביץ.
במקביל לימד במגוון רחב של מסגרות, בחינוך היסודי (בכפר הרואה וביישובי ספר), בחינוך התיכוני (ישיבת נחלים, תיכון צייטלין, ועוד) והעל-תיכוני (מכללת תלפיות, מכללת ירושלים לבנות ומכללת אורות). בשנת 1966 החל ללמד באוניברסיטת בר-אילן, עד יציאתו לגמלאות ב-1999. היה מרצה אורח באוניברסיטת בן-גוריון (1973–1975), פרופסור אורח באוניברסיטת ליון בצרפת (1980), בסמינר לרבנים בבודפשט ובאוניברסיטת פייץ' בהונגריה (1992). בשנת 1980 עלה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 1991 עלה לדרגת פרופסור מן המניין. שימש גם כראש המחלקה לספרות משווה (1997–1999). בשנת 1971 קיבל את פרס נורדאו לספרות ובשנת 2006 נבחר כ"יקיר החינוך הדתי". פעמים מספר שימש שופט לפרסים, בהן פעמיים כשופט לפרס ביאליק (1982, 2004).
בשנים 1978–1992 שימש בצד עבודתו האקדמית, מפקח ארצי להוראת ספרות ולשון בחינוך הדתי. היה חבר בוועדות לתוכניות לימודים לספרות ולחיבור, וכיהן כיו"ר ועדת המקצוע במנהל החינוך הדתי. במסגרות אלו הרבה לעסוק בפיתוח שיטות הוראה בתחום הספרות וביישום אופני החשיבה הלוגית בהוראת הספרות המקרא והאמנות. שלושה מספריו מכוונים לנושא זה, וספריו האחרים עוסקים בהבהרת מושגי היסוד של הספרות ובפרשנות של הטקסט הספרותי. משך שנים אחדות שימש יו"ר הוועדה האקדמית ליד אגף המכללות במשרד החינוך.
עד פטירתו שימש כחבר בחבר הנאמנים, בוועדה האקדמית ובמערכת השנתון של מכללת שאנן (קריית שמואל-חיפה), וכיו"ר ועדת המינויים, חבר הוועדה האקדמית וחבר מערכת השנתון של המכללה האקדמית לחינוך חמדת הדרום בנתיבות. כמו כן, ניהל את הפורום למורי ספרות באתר "דעת". נוסף לאמור, שימש לנדאו כחבר הנהלת "בית העדות" של ותיקי בני עקיבא בניר גלים, וכיושב ראש עמותת ותיקי בני עקיבא ממרכז אירופה.
נפטר בז' טבת תשע"ד, 10 בדצמבר 2013.
דב לנדאו התגורר בפתח תקווה, היה נשוי לשרה לבית פרידמן (מורה לספרות בגמלאות) ואב לחמישה ילדים. אחותו הייתה הפרופסור רחל לנדאו, פרופסור לבלשנות עברית באוניברסיטת בר-אילן.
ספריו > פרשנות ספרותית

היסודות הריתמיים של השירה, שוקן, תל אביב וירושלים, 1970 (זוכה פרס נורדאו לספרות, 1971).
יוסף לואידור – סיפורים (ליקוט, מבוא, עריכה וביאורים), מסדה – אגודת הסופרים, תל אביב, 1976.
ממטאפורה ועד סמל, אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, 1979. הנחת היסוד של הספר היא שהלשון האנושית מסוגלת לדון בדברים שאינם לפנינו במוחש. בשעה שמשמעויות הסימנים נובעות ממוסכמות חברתיות ומשמעויות הסמלים נובעות ממוסכמות תרבותיות, משמעויות של המטפורות אינן תלויות בשום מוסכמה, הן חפשיות ולכן מגוונות ביותר. בעקבות כך הספר דן באופני ההעתקה מן המפשט לפיגורטיבי, בדרכי המיון המיוחדות של הפיגורטיביות, בערפולה הפרדוקסלי, בדרכי היווצרותן ובמרכיביהן של הצורות הפיגורטיביות השונות. פרקים נבדלים מוקדשים למטפורה, להשאלות האחרות ולייחודן, לדימוי ולסמל.
בסככת הקיבוץ – פואמה מאת אהרן מירסקי (מבוא, פירוש ושאלות לעיון), משרד החינוך – אגף החינוך הדתי, ירושלים, 1979.
שירת הגבהות במעמקי הזמן – על שירת אורי צבי גרינברג, משרד החינוך – אגף החינוך הדתי, ירושלים, 1984. סקירה קצרה על תולדות אצ"ג ועל אופי יצירתו. פרשנות למספר שירים מן הקבצים "אנקראון על קוטב העיצבון", "כלב בית" ו"רחובות הנהר", וביניהם "שיר העוגבר" ו"הקבר ביער". דיון בנושא "יעוד ומחירו בשירת אצ"ג" (דיון בשירים כגון: "בחנות ירושלים החדשה", "שיר עמי ים עמי יער", "באוזני ילד אספר", "הגברות העולה/סיום: המנוס האחרון". לזה נוסף דיון בנושא "גורל האדם בראי המטפוריקה של אצ"ג". בנספחים דיון ב"הנחות יסוד לפרוש השיר הלירי" ובנושא: "האדם הדתי ופרוש היצירה הספרותית". ביבליוגרפיה ומפתחות.
מסגנון למשמעות בסיפורי ש"י עגנון, עקד, תל אביב, 1988. סקירה על הסגנון בכלל ועל ייחוד סגנונו של עגנון בפרט. דיון בהטרם המוקדם, בחזרות ובהשוואות. דיון במטאפורה המשלימה, היתומה והסמויה ושתי הדגמות מפורטות. דיון בגסטיקולציה, במימיקה ובתנועות גוף האדם ועיניו ומשמעויותיהן. דיון באינטרטקסטואליות, בדיאלוג, בשתיקות ובאירוניזציה שלהם. הדיונים עוסקים בסיפורים: "והיה העקוב למישור", "סיפור פשוט", "תמול שלשום", "בלבב ימים", ו"עד עולם".
עידונה של שאגה – על יסודות השירה הלירית, פפירוס – אוניברסיטת תל אביב, 1990. סקירה קצרה על מהות הספרות, האפיקה והדרמה. הסבר על מהות הליריקה ועל הליריקה והלשון הפיגורטיבית לפרטיה. פרוש לדוגמה לשישה שירים ליריים מאת: ח"נ ביאליק, ש' טשרניחובסקי, א' שלונסקי, ש' שלום, לאה גולדברג ואמיר גלבוע.
ספרותנו החדשה במערבולת הקידמה, עקד, תל אביב, 1997. סקירה על גלגולי מוטיבים כגון "העיורון וההחמצה", "מאבק בין חומר לרוח", "נוסטלגיה לתרבות", "גן העדן האבוד", "יחסי אבות ובנים" וסקירה פרשנית על סיפורים ייצוגיים מאת י"ל פרץ, חיים הזז, א"א קבק, משה האפרתי, דויד שחר, צבי לוז וסמי מיכאל.
ספריו > חינוך, פרשנות ותרבות

כיצד שואלים, כיצד חושבים וכיצד משיבים?, מכללת "שאנן", קריית שמואל – חיפה, 2004. הספר עוסק בחינוך לחשיבה ובדידקטיקה של הספרות ושל המקצועות ההומניסטיים, על בסיס הוראת החשיבה הלוגית, ומציג את שיטת "ההוראה הרב-ממדית המודעת" שפיתח המחבר – שיטת הוראה למקצועות הומניסטיים (ובפרט ספרות), המשלבת מקורות שונים בתהליך ההוראה, ושמה דגש על הקניית מושגי היסוד של תחומי הלמידה השונים.
החשיבה והלמידה הרב-ממדית המודעת בספרות ובמקרא, מכללת חמדת הדרום נתיבות, 2010. הכרת סוגי ההשוואות וההבחנה בין אופני החשיבה הלוגיים, יישום מיומנויות ושימוש בהם לחומרים חדשים והכרת מושגי היסוד של הדיסציפלינה, בליווי הסברים, קטעי פרשנות ובקורת וטקסטים להשוואה.
תרבות ישראל במערבולת הקידמה הפוסט-מודרנית, מרכז אריאל למחקרי מדיניות, אריאל, 2006 – מחקר ביקורתי על מצבה של התרבות הישראלית בת-זמננו.
על דרכי הפרשנות ועל עקרונותיה, מכללת שאנן, קריית שמואל – חיפה, 2006. הספר עוסק בחשיבה וביישום דרכי החשיבה בפרשנות, ודן בשיטות פרשניות רבות, כולל שיטות פרשניות של התורה שבעל פה ושיטות פרשניות מודרניות.
ספריו > תיעוד

מגילת תולדותיהם של בני לנדא הכהנים (מימי הזעם השואה, בתקופה שלפניהם ובתקומה שלאחריהם), הוצאת "יד לעד", בית העדות מיסוד ותיקי בני עקיבא בהונגריה, ניר גלים, 2007. הספר עוסק בגנאלוגיה של ענף של משפחת לנדאו – ענף המשתייך לשבט הכהונה. הספר כולל אוטוביוגרפיה קצרה של המחבר.
בשבילים נעלמים בדרך למולדת (על עליית קבוצת רצון א' של בני עקיבא), הוצאת "יד לעד", בית העדות מיסוד ותיקי בני עקיבא בהונגריה, ניר גלים, 2009. הספר עוסק בתולדות קבוצת הנוער "רצון א'", אליה השתייך המחבר, והוא כולל תיאור קורות חייהם של חברי הקבוצה.
תולדותיו של מורה הוצאת מכללת שאנן, קריית שמואל, תשע"ב. אוטוביוגרפיה של לנדאו.
ממאמריו

על דו-שיח בין הציבור האמוני לחילוניים, נתיב 56, מאי 1997
על דו-שיח בין הציבור האמוני לחילוניים (ב), נתיב 57, יולי 1997
דרכי חשיבה מודרניים כעקרונות פרשניים, באתר "דעת"
חינוך הומניסטי במרכאות כפולות, באתר "דעת"
דרכי השאלה, החשיבה והתשובה בגליונות נחמה ליבוביץ', מבוא ל"גליונות נחמה", באתר "דעת"
דב לנדאו, עוד דרך יעילה להילחם במכחישי השואה. אתר רידר.
דב לנדאו, לתקנת נקודות תורפה אחדות בהוראה ובחינוך-הצעה. אתר רידר.
דב לנדאו, יש משארית הפליטה שלהם דעה שונה על שישים שנות המדינה. אתר רידר.
דב לנדאו, אוטואנטישמיות אצל א"ב יהושע. אתר רידר.
דב לנדאו, הערות בקורת לשוניות ולוגיות להכרעת הדין בעניין אריה מכלוף דרעי.
דב לנדאו, ז'דנוביזם מזרחי במדינת ישראל. מבוע, אתר דעת.
דב לנדאו, מושג ה - א מ ת ויחסו אל הפשט ואל הדרש (חלק א', חלק ב') אתר אימגו.
דב לנדאו, היהודים בשואה - אמיתות ושקרים, אתר אימגו.
דב לנדאו, הספרות והתקשורת ולבטיהן בין חילוניות לדתיות (חלק א', חלק ב', אתר אימגו.
דב לנדאו, סיפור פשוט, דמותו של שמעון הירש קלינגר ומקומה, אתר אימגו.
דב לנדאו, תיקונים הולמים לעומת רפורמות מיותרות בחינוך ובהוראה (חלק א', חלק ב'), אתר אימגו.
דב לנדאו, האגודל הגדול והניסיון לעורר את השאול, בשדה חמד 2–3 אתר דעת.
הערות שוליים

↑  פרופ' דב לנדאו ז"ל, באתר המחלקה לספרות עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264268705171  BnF: cb155813175 (data)  GND: 1158050879  ISNI: 0000 0000 7848 8334  LCCN: n88074425  SUDOC: 235499331  VIAF: 5335820   WorldCat (עם VIAF): 5335820 
כריכת ספרו של לנדאו "תולדותיו של מורה"
דוד הד

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1945 (בן 79) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת אוקספורד 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המוסר, ביואתיקה, מחשבה מדינית, פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2017) 
 
דוד הד (Heyd; נולד ב-31 ביולי 1945 בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, מופקד הקתדרה לפילוסופיה ע"ש חיים פרלמן.
ביוגרפיה

אביו, אוריאל הד, שימש פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ועמד בראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה העברית. הד למד לתואר ראשון ושני בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית והשלים דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד ב-1976. הדיסרטציה שלו, בהנחיית סר סטיוארט המפשייר וסר ג'פרי וארנוק, הייתה בנושא "The Status of Supererogatory Acts in Ethical Theory". לאחר מכן החל להרצות בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית. הד היה מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ברקלי ועוד.
תחומי המחקר של הד הם אתיקה, פילוסופיה פוליטית וביואתיקה. הוא חבר במועצה הלאומית לביואתיקה ובוועדות ציבוריות בנושאים של פונדקאות, חוק החולה הנוטה למות, ניסויים רפואיים בבני אדם, טכנולוגיות גנטיות ואתיקה במחקר.
הד נשוי ואב לבן. אשתו, מילי הד, היא פרופסור לאמנות מודרנית ועכשווית באוניברסיטה העברית. אחיו, מיכאל הד (1943–2014), היה פרופסור להיסטוריה, גם הוא באוניברסיטה זו.
ספריו

אתיקה ורפואה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור ('האוניברסיטה המשודרת'), 1989.
החיים הטובים: המימד החסר ברפואה המודרנית – מחשבות של רופא ופילוסוף, המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות, 1999. (יחד עם בנימין מוזס)
Supererogation: Its Status in Ethical Theory, Cambridge: Cambridge University Press, 1982
Genethics: Moral Issues in the Creation of People, Berkeley: University of California Press, 1992
ספריו > עריכה

מורה צדק: עיונים בתורתו של ג'ון רולס, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2007. (יחד עם דניאל אטאס)
Toleration: An Elusive Virtue, Princeton: Princeton University Press, 1996
ספריו > תרגום

ישראל שפלר, תנאי הידיעה, עורך: שמואל שקולניקוב, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1980.
פרסים

בשנת 2017 זכה הד בפרס א.מ.ת (פרס האמנות המדע והתרבות), בקטגוריה מדעי הרוח והיהדות: פילוסופיה.