stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנטזיה מינית
הבדלים מגדריים בתכני הפנטזיות המיניות

קיימות קטגוריות תוכן רבות של פנטזיות מיניות המשותפות לנשים ולגברים. יתר על כן, מחקרים מסוימים מראים כי אין הבדלים מגדריים בתכני הפנטזיות המיניות. עם זאת, רוב הספרות מצביעה על הבדלים בתכנים אלו. ככל הנראה, הבדלים אלו נובעים מתוך מניעים שאינם מיניים הקשורים לתפקידים המגדריים הנלמדים אצל נשים וגברים, וכי הפנטזיות המיניות מתעצבות באופן התואם את הסטראוטיפ החברתי והתסריט המיני. הוצע כי מכיוון שפנטזיות מיניות הן פרטיות ואינן תלויות בהשתתפות בן/בת הזוג, הן חושפות את ההבדלים המגדריים במיניות. בפנטזיה אפשר לדמיין כל דבר שאוהבים, ללא תלות בממד המציאות, מבלי לחוות מבוכה, דחייה ומגבלות חברתיות וחוקיות. לכן, הפנטזיות המיניות עשויות לספק תובנה ייחודית לתסריטים השונים העשויים להיות בבסיס ההתנהגות המינית בקרב גברים ונשים.
ההבדלים המגדריים בתכני הפנטזיה המינית מתבטאים במספר תחומים. ראשית, סוג התפקיד בפעילות המינית שלוקח עליו האדם במהלך הפנטזיה, עשוי להיות אקטיבי או פאסיבי יותר. בפנטזיות המיניות, גברים נוטים לדמיין עצמם כיותר פעילים, מספקים ופועלים עבור האובייקט המדומיין. לעומת זאת, נשים נוטות לדמיין עצמן כיותר פאסיביות וכמושא "המקבל" בפעילות המינית.
שנית, קיימים הבדלים באופן בו מוצגים הדימויים המיניים. פנטזיות מיניות בקרב גברים הן מפורשות יותר, ומכילות יותר דימויים ויזואליים של אקטים מיניים ודימויים של חלקי גוף מפורשים בדגש על אברי מין. בקרב נשים, הפנטזיות המיניות עוסקות יותר בתמות רומנטיות של מחויבות וחיבה. הן מכילות יותר דימויים של משיכה, רגשות וקו עלילתי, ומודגש בהן המגע, התגובות הרגשיות של הפרטנר והמצב הרגשי הכללי (למשל מצב הרוח והאווירה בסיטואציה). כמו כן, ישנה התמקדות במאפיינים האישיים והרגשיים של הפרטנר המדומיין.
הבדלים מגדריים מתקיימים גם בשכיחות הפנטזיות המיניות העוסקות בפרטנרים מרובים. אף על פי שפנטזיות מיניות על פרטנרים מרובים מהמגדר השני יכולות להיות מעוררות עבור נשים וגברים כאחד, פנטזיה זו נפוצה יותר בקרב גברים ומתיישבת עם הסטראוטיפ הגברי.
יתר על כן, קיימים הבדלים מגדריים בשכיחות הפנטזיות המיניות המערבות ממד כניעה אל מול ממד שליטה. פנטזיית כניעה היא פנטזיה בה האדם מדמיין את עצמו כנשלט, כנוע מינית או שהמין נכפה עליו. שם נוסף לסוג זה של פנטזיה הוא פנטזיית אונס. אף על פי שפנטזיה זו קיימת גם אצל גברים, ואף שכיחה עבורם, נשים נוטות לחוות אותה יותר והיא נפוצה מאוד בקרבן. פנטזיות שליטה, בהן האדם מדמיין עצמו כופה על אדם אחר פעולה מינית, נפוצה יותר אצל גברים מאשר אצל נשים. למרות ההבדלים המגדריים בשכיחותן של פנטזיות כניעה ושליטה, פנטזיות אלו נמצאו קשורות זו לזו, דבר המרמז כי תמות אלה אינן מופרדות או הפוכות. אחת ההשערות היא ששתי התמות משרתות באופן בלתי ישיר את אותה המטרה שהיא חיזוק הכוח המיני של האדם והאטרקטיביות שלו.
למרות שמה של הפנטזיה, נשים אשר מדמיינות פנטזיית אונס ונהנות ממנה אינן מעוניינות להיאנס ואינן מחזיקות משאלת אונס ואף יגיבו באופן שלילי יותר לסצנות אונס אמיתיות מאשר לסצנות כפייה ארוטיות. ההנאה שנשים מקבלות מפנטזיות אלו מזינה סטיגמות ומיתוסים שגויים שבהם נשים רוצות להיאנס או נהנות מכך. היכולת להנות מפנטזיית כניעה נובעת מתוך ממד השליטה אשר מבדיל באופן מהותי בין פנטזיית כניעה לבין אונס אמיתי. האדם המחזיק בפנטזיית הכניעה שולט בעולמו הפנימי ובמשמעויות של הפנטזיה אותה הוא חווה, ופנטזיות אלו יכולות לספק תחושת שליטה על האירוע המפחיד. בפנטזיות אלו, הנשים שולטות בבחירת הפרטנר, בכמות הכוח המשומש, בכמות הזמן שהאקט לוקח, ברמת הגירוי שלהן ובתוצאות האקט.
הבדלים מגדריים בתכני הפנטזיות המיניות > תיאוריות המסבירות את ההבדלים המגדריים בתכני הפנטזיות המיניות

ישנן תיאוריות שונות המסבירות את ההבדלים המגדרים בתכני הפנטזיות המיניות. תהליכי סוציאליזציה מינית משפיעים על היווצרותם של הבדלים מגדריים אלו. ההשקפות החברתיות על הפנטזיה המינית ועל מין בכלל, הנוצרות מתהליכי החיברות, משפיעות על היווצרותן, אופיין ותוכנן של הפנטזיות המיניות. על כן, באופן זה גם מתחזקים ונשמרים ההבדלים המגדריים בתכני הפנטזיות.
אחת ההשערות היא כי גורמים סוציו-תרבותיים משפיעים יותר על המיניות הנשית מאשר על זו הגברית. כלומר, ההשקפות והציפיות התרבותיות בנוגע לאופן בו נשים צריכות לחשוב ולהתנהג, מעצבות ומשנות יותר את המיניות הנשית.
תהליך הסוציאליזציה המינית מאורגן באמצעות יצירת תסריטים מיניים. התסריט המיני הוא מבנה של סכמות קוגניטיביות ספציפיות ומותאמות אישית, המגדירות את המציאות המינית ומנחות את קבלת ההחלטות בפן המיני. לפי תאוריית התסריט המיני, ההבדלים המגדריים בתכני הפנטזיות נובעים מלמידה והפנמה של התפקידים המגדריים. למידת 'התסריט' (התפקיד המגדרי) נעשית דרך חשיפה קבועה של הפרט לתרבות (לנורמות ולערכים המקובלים) ובאמצעות אינטראקציות חברתיות שונות עם סביבתו (לדוגמה, משפחה, חברים). בעקבות ההפנמה של התסריט המיני מתעצב האופן בו האדם נותן פירושים ומשמעויות למצבים פנימיים (רגשות, תחושות) ולחוויות מיניות. בהתאם לתסריט המיני מתעצב הרצף המקובל של הפעילות המינית, הדרך בה ניתן לפענח מצבים חדשים ומוצבים גבולות לתכנים שיעוררו תגובות מיניות. למעשה, התסריט המיני 'מספק' קווים מנחים להתנהגויות מיניות מקובלות (הולמות ומוסריות) ולא מקובלות (לא הולמות ולא מוסריות), ככאלה הנמצאות בהלימה או בניגוד לנורמות החברתיות והתרבותיות. באופן זה, התסריט המיני מעצב את הפנטזיות המיניות ומסביר את השוני בין תוכני הפנטזיות המיניות של המינים.
תיאוריה נוספת המסבירה את ההבדלים המגדריים בתכני הפנטזיות, היא התיאוריה האבולוציונית. לפי תיאוריה זו, ההבדלים המגדריים בתדירותן ובתוכנן של הפנטזיות המיניות, נובעים מההבדלים בלחצים האבולוציוניים השונים שעיצבו גברים ונשים לאורך ההיסטוריה. לפי תיאוריה זו, מהגברים נדרשה השקעה הורית נמוכה יותר על מנת להעביר את הגנים שלהם ולכן עבורם קיים יתרון בקיום יחסי מין עם מספר רב של נשים פוריות. מנגד, לנשים אין יתרון אבולוציוני בקיום יחסי מין עם מספר רב של גברים, ועבורן היתרון בהעברת הגנים נמצא בהשקעה הורית רבה. אם כן, תאוריה זו יכולה להסביר מדוע גברים נוהגים לפנטז על מין קבוצתי ועל מספר פרטנריות בפנטזיה מינית אחת בעוד שנשים נוהגות לפנטז על מכרים ועל מערכות יחסים, מחויבות ומונוגמיה.
הבדלים מגדריים בתכני הפנטזיות המיניות > תיאוריות המסבירות את ההבדלים המגדריים בתכני הפנטזיות המיניות > הסברים לשכיחות הגבוה של פנטזיות שליטה בקרב גברים

קיימים הסברים שונים לשכיחות הגבוהה יותר של פנטזיות שליטה בקרב גברים. ההסבר הראשון הוא שבתרבות המערבית בה נפוצים תיאורים של שליטה גברית וכניעה נשית, פנטזיות השליטה תואמות את התפקיד המגדרי הגברי. המסרים התרבותיים שמחוזקים על ידי המדיה מקבעים הלך חשיבה לפיו כאשר הגבר יוזם אינטראקציה מינית באופן פיזי וכוחני, האישה עשויה להיענות לו בחיוב. דוגמה נפוצה לכך מוצגת בסרטים שמראים דמות גברית מנשקת אישה אף על פי שהביעה לכך התנגדות, אך לאחר מכן היא נכנעת לפעולותיו באופן נלהב וממשיכה לפעילות מינית עימו.
הסבר נוסף הוא שפנטזיות שליטה ודומיננטיות הן דרך לחיזוק ותיקוף הכוח המיני של האדם והנחשקות שלו. דבר זה מתבטא בכך שבפנטזיות אלו, בדרך כלל האישה לא יכולה לעמוד בפיתוי בפני הגבר בשל כוחו המיני הרב, והיא מרוגשת ונמשכת אליו מינית, למרות התנגדותה הראשונית.
הסבר אחר יוצא מתוך השוואה עם מינים של חיות אחרות, בהם לא רק שזכרים נלחמים ביניהם לא רק על מנת להשיג את הנקבה, אלא שהם גם רודפים אחריה ומשתמשים בכוחם להכניעה לפני זיווג. תיאוריות סוציו-ביולוגיות מציעות כי לבני אדם יש היסטוריה ביולוגית דומה ושהיסטוריה זו אחראית לעוררות המינית הנגרמת מרעיון שליטה זה.
השקפות חברתיות על פנטזיות מיניות

ההשקפות החברתיות על פנטזיות מיניות (ועל מין בכלל) משתנות ממקום למקום ברחבי העולם. משום שיש טאבו על פנטזיות מיניות מסוימות במקומות רבים בעולם, באותם המקומות חל לרוב גם איסור לדבר באופן פתוח על אותן הפנטזיות - או אפילו להכיר בכך שלאדם יש את אותן הפנטזיות, ובמקרים הללו אנשים נאלצים לשמור זאת בסוד. באזורים היותר ליברליים בעולם אדם עשוי לבחור לחלוק את הפנטזיות המיניות שלהם עם חברים קרובים, בני זוג או לעיתים אפילו עם קבוצה של אנשים עימם האדם מרגיש נוח.
מבחינה היסטורית, הקבלה והמחר של פנטזיות מיניות בתרבות המערבית הם חדשים יחסית. בעבר פנטזיות מיניות נתפסו ל"דבר רע" או כ"חטא", ולעיתים אף נחשבו כמחשבות טורדניות שנשתלו במוחם של אנשים על ידי "סוכני השטן". אפילו בשלב בו פסיכולוגים היו מוכנים לקבל את העובדה שלאנשים יש פנטזיות מיניות ולהתחיל ללמוד יותר על הפנטזיות המיניות, הם הראו הבנה מועטה ובמקרים מסוימים אף הרחיקו לכת כאשר אבחנו פנטזיות מיניות אצל נשים כסימן להיסטריה נשית. לפני תחילת המאה העשרים, מומחים רבים סברו כי קיומן של פנטזיות מיניות (במיוחד אצל נשים) הם דבר לא תקין. בשנת 1962 הציעו שאנשים אשר חוו פנטזיות מיניות היו מקופחים, מתוסכלים מינית או שהם לא חוו גירוי מיני וסיפוק מיני בחייהם. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 הפנטזיות המיניות הפכו מקובלות יותר בתרבות המערב, במיוחד עם פרסומם של ספרים בולטים כמו דוחות קינסי של אלפרד קינסי, והספר "My Secret Garden" (אנ') מאת ננסי פריידיי. בתרבות המערבית פנטזיות מיניות נחשבות לרוב לדבר טבעי וחיובי במיניותם של אנשים, ולעיתים קרובות אפילו נעשה שימוש בפנטזיות מיניות לשיפור פרקטיקות מיניות, הן במסגרות רגילה והן במסגרת טיפולית.
בברית החדשה נאסר במפורש לדמיין פנטזיות מיניות עם אנשים אשר אינם בני/בנות הזוג (Matthew 5:28 (אנ')). עם זאת, הפרשנות של אותו הפרק והפסוק נתונה לוויכוח. לפי פרשנות אחרת המילה "תאווה" מתארת חשק במשהו ששייך למישהו אחר. בתקופה בה נכתבה הברית החדשה נשים נשואות נחשבו לרכוש של בעליהן.
אף על פי שהתרבות המערבית ליברלית למדיי ביחס לפנטזיות מיניות, אנשים רבים עדיין חשים בושה ואשמה על הפנטזיות המיניות שיש להם. בושה זו יכולה לגרום לירידה באיכות חיי המין של בני הזוג, ולקשיים במערכת היחסים.
אשמה

אשמת מין היא ציפייה כללית לעונש בתיווך עצמי (שאדם גורם לעצמו) עקב הפרת או ציפייה להפרת סטנדרטים של התנהגות מינית ראויה. מספר מחקרים בחנו את הקשר בין תדירות הפנטזיה המינית ל"אשמת מין" כדי להעריך את הנטייה לחוש אשמה בעקבות נושאים מיניים. נמצא כי סטודנטיות עם אשמת מין גבוהה יותר דיווחו על פחות פנטזיות מיניות. במדגם אחר נמצא כי אשמת מין גדולה יותר בקרב נשים קשורה גם לפנטזיות מיניות פחות תכופות ופחות מגוונות. באופן דומה נמצא כי גם גברים וגם נשים שקיבלו ציון גבוה באשמת מין הצביעו על כך שהם חוו פחות עוררות מינית בהשוואה למשתתפים עם אשמת מין נמוכה כשהתבקשו לכתוב או לחשוב על הפנטזיות המיניות שלהם. עמדות שליליות כלפי מיניות (איברי מין, אוננות, יחסי מין) נמצאו כקשורות לפנטזיות מיניות בתדירות נמוכה יותר.
גרנות

ערך זה עוסק בתשלובת חקלאית-תעשייתית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  אגודה שיתופית חקלאית בע"מ
 תקופת הפעילות:  1940–הווה (כ־85 שנים)
 חברות בנות:  אמבר - מכון לתערובת אגודה שיתופית חקלאית בע"מ אבוקדו גרנות  מיגר השקעות צומח גרנות
 מיקום המטה:  כביש 65 מזרח, צומת גרנות
 בעלות:  43 קיבוצים ומושבים שיתופיים השוכנים בין פתח תקווה למורדות הכרמל
 ענפי תעשייה:  מזון, חקלאות צומח, חקלאות בעלי חיים, אגריפודטק
  
 granot.co.il
 
|
גרנות אגודה שיתופית חקלאית מרכזית בע"מ היא התשלובת החקלאית-תעשייתית הגדולה בישראל, בבעלות 43 קיבוצים ומושבים, הפרושים לרוחב המדינה בין בין חיפה לתל אביב. קבוצת גרנות פועלת בענפי המשק הבאים: חקלאות, תעשייה, תשתיות, אנרגיה, מזון, נדל"ן, מימון, הדרכה, הובלה, אגרי-פוד-טק ועוד.
גרנות נמנה עם הקואופרטיבים הגדולים בעולם, זאת על פי מחקר של איגוד הקואופרטיבים הבינלאומי, שהתפרסם ב-2007.
מפעלי "גרנות" נמצאים על כביש 65 מזרחית לחדרה בסמוך לקיבוץ גן שמואל ולתחנת הרכבת חדרה מזרח.
עמית בן יצחק-חבר קיבוץ רמת הכובש, מכהן כיו"ר הקבוצה משנת 2014. מנכ"ל האגודה המרכזית, גרנות בע"מ, הוא שרון שלזינגר-חבר קיבוץ להבות חביבה. אודי שצקי-חבר גן שמואל מנהל את מפעלי גרנות, גיורא מרום-חבר מושב מי עמי, מנכ"ל צומח גרנות ואסף דובז'ינסקי, חבר קיבוץ רמת הכובש, מנכ"ל התנועה עמק חפר.
היסטוריה

גרנות נוסד כארגון קניות ב-1940 במטרה לאגם משאבים ולהקל על הקיבוצים את הרכש עבור החקלאות, חדרי האוכל וכל צורכי המשק של אז. התאגדות המשקים לגוף אחד והצמיחה של הארגון יצרו יתרון משמעותי עבור ההקיבוצים הבעלים בגידול ובעיבוד תוצרת חקלאית, בהוזלת עלויות, במימון הון חוזר הנדרש לקיומו של המשק החקלאי, בפיתוח חקלאות העתיד ועוד. עם השנים צמח הארגון בהתאם לצרכים המשתנים של בעליו, תוך הקפדה על בחירת כיווני צמיחה הקשורים לליבת הפעילות - החקלאות ולאורחות החיים בקיבוצים.
פעילויות מרכזיות

קבוצת אמבר - הכוללת את מכון התערובת הגדול במזרח התיכון. אמבר מייצר תערובות מזון לכל חיות המשק - עופות ותרנגולי הודו לפיטום, הטלה ורבייה, מדגה, אווזים, בקר, צאן, ארנבות ויונים. ייצור התערובת נעשה בשני אתרים: "אמבר צפון" הממוקם באזור התעשייה של גרנות על כביש 65, מזרחית לחדרה בסמוך לקיבוץ גן שמואל ולתחנת הרכבת חדרה מזרח; "אמבר דרום" הממוקם סמוך לקיבוץ דביר על כביש 6. לקבוצה 5 מרכזי מזון המספקים מנה מוכנה לרפתות. בשנת 2021 התמזגה אמבר עם א.ת לאחר שקנתה את חלקה של תנובה בא.ת. בכך השלימה אמבר את האינטגרציה האנכית שלה כשהיא מובילה את כל שלבי הייצור - משלב גידול אפרוחי הסבתות ועד שיווק הבשר. א.ת עוסקת בחקלאות - מערך הרבייה, ההדגרה וגידול הפטם לבשר, בתעשייה - משחטות ומכון פסדים שהוא מתקן מיחזור, ובמכירת אפרוחים ומכירת תוצרת המשחטות לשיווק לצרכני הקצה.
צומח גרנות – תאגיד הצומח של גרנות מגדל כשליש מיבול האבוקדו של מדינת ישראל. בית האריזה אבוקדו גרנות, הוא הגדול והמתקדם בישראל ובמזרח התיכון. בבית האריזה בו נארזים כ־40,000 טון אבוקדו בעונה בטכנולוגיה פורצת דרך וחדשנית המהווה ראש חץ לכל בתי האריזה בעולם. בית אריזה נוסף לפירות הדר ממוקם בסמוך למתחם. חקלאי גרנות היא פעילות השווק לשוק המקומי שיצאה לדרך בשנת 2018. חקלאי גרנות מקימה שותפויות עם חקלאים במשקי גרנות וברחבי הארץ ומשווקת סל מוצרים רחב לשוק, תוך יצירת שיתופי פעולה אסטרטגיים עם רשתות השיווק המובילות אשר מחד יבטיחו לרשת אספקת מוצרים טריים ואיכותיים בזמן ובכמות הנדרשת, ומאידך יאפשרו לחקלאי לתכנן לטווח ארוך להשקיע ולהתפתח. GRANOT FRESH בשנת 2020 עברה גרנות לשיווק ישיר של התוצרת שלה באירופה ומאז התרחבה הפעילות לכל שוקי העולם. החברה שהחלה את דרכה בשיווק אבוקדו בחלון החורף משווקת היום סל הולך ומתרחב ומתעדת להפוך לשחקן גלובלי שיספק ללקוחותיו 365 יום בשנה.
אנרגיה ותשתיות - גרנות היא בעלים של חברת רימון בע"מ העוסקת בפיתוח, יזמות וביצוע פרויקטים בתחומי מים, חשמל, גז, אנרגיה חלופית, קוגנרציה ועוד, בארץ וברחבי העולם. בנוסף גרנות היא שותף במשקי סולאר הבעלים של תחנת הכוח דליה ובגרנות סאן העוסקת גם היא באנרגיה סולארית.
התנועה עמק חפר היא חברת הובלות בבעלות גרנות וחברת מאיר חברה למכוניות. לחברה צי רכבים המונה כ-135 משאיות והיא מובילה משמעותית בפעילות החלב בישראל ובהובלת מכולות, תוצרת חקלאית, ציוד כבד ועוד.
אגרוסטאדיס היא תוכנית השתלמות לסטודנטים לענפי החקלאות שסיימו תואר ראשון בארצות המוצא שלהן ומגיעים לישראל להעשיר את הידע המעשי שלהם. התוכנית היא שיתוף פעולה בין משרד החוץ, משרד החקלאות ומשרד הפנים והיא הגדולה והמובילה בישראל.
התארגנות הרפת - התארגנות של 32 משקי מגדלים המשווקים תוצרת חלב ל"תנובה" ומכסת החלב שלהם עומדת על כ-94 מיליון ליטר בשנה.
הערות שוליים

↑  ynet, "תנובה וגרנות בין הקואופרטיבים הגדולים בעולם", באתר ynet, 4 בדצמבר 2006
קהילת יהודי חלב

חתונה יהודית בחלב, תמונה משנת 1914
אישה יהודייה משמאל ושני בדואים בחלב (אמצע המאה ה-19)
מנהג חלק מיהודי חלב בסוריה, להדליק שני שמשים
קהילת יהודי חַלַבּ (حلب) היא קהילה יהודית שהתקיימה בעיר חלב החל בתקופה הרומית ועד לאחר הקמת מדינת ישראל. במקורות היהודיים נקראת "אֲרַם צוֹבָא". בתקופה הרומית החלו יהודים להתיישב בעיר ונוצרה שם קהילה גדולה.
היסטוריה > בית הכנסת המרכזי

בית הכנסת המרכזי, שכונה גם "בית הכנסת של יואב בן צרויה", בשל כך שלפי המסורת מיוחס ייסוד הקהילה למהלכיו הצבאיים, שימש כמקום פולחן יהודי ככל הנראה כבר במאה ה-5. המבנה הוקם במאה ה-9 והושפע מהאדריכלות המוסלמית. הוא נפגע במאה ה-13 כתוצאה מהכיבוש המונגולי של חלב, ובשנת 1327 הפך למסגד בפקודת השלטונות. בעת כיבוש העיר בידי טימור לנג ב-1400 חרב הבניין, והוא נבנה מחדש ב-1418. במהומות שאירעו בעיר בסוף שנת 1947 (פרעות חלב), הועלה המבנה באש וניזוק באורח קשה, אך הוא עדיין ניצב במקומו וזוכה להגנת השלטונות. הוא שופץ באופן חלקי בשנת 1992 במימון יהודים יוצאי העיר, אך הוא אינו בשימוש מזה שנים רבות.
המבנה כלל חצר פתוחה ששימשה לתפילה בימי הקיץ, ומשני צדדיה שני אגפים - האגף המערבי המוקדם ששימש את המוסתערבים והאגף המזרחי מהמאה ה-16 ששימש לתפילת היהודים הספרדים וכבית מדרש. בקירות האולם המערבי היו שלוש קשתות שכונו "היכלות" ושלושה היכלות נוספים נקבעו בקיר הדרומי של החצר.
היכל שביעי נבנה בקיר הדרומי של האגף המזרחי וסימן את הכיוון לירושלים. היכל זה כונה "היכל אליהו" או "מערת אליהו", ובו נשמרו כתבי הקודש וכתר ארם צובא. בצמוד למערת אליהו בכוך בכותל נמצאת מערת הצדיקים בחלב. מערה זו המכונה גם "מלכבי" שמשה כמערת קבורה בה נקברו חכמי חלב ורבניה הראשיים לדורותיהם. עם הבודדים שנקברו במקום נמנים הרבנים הראשיים במאות ה-18 וה-19 - חיים מרדכי לבטון, יעקב שאול דוויק הכהן, אברהם ענתבי, שלמה לניאדו, ואליהו שמאע הלוי.
היסטוריה > כתר ארם צובא

כתר ארם צובא הוא כתב יד של התנ"ך שנכתב לפי ההשערה בסביבות שנת 920. חוקרי המקרא רואים בכתר את הנוסח המדויק ביותר של התנ"ך, בגלל ההתאמה הפנימית המדויקת בין הנוסח עצמו לבין הערות המסורה הנמצאות בו, ונוסח זה קבע את נוסח התנ"ך מאז כתיבתו. הספר נדד בין קהילות יהודיות שונות, ושכן בתחילה בירושלים ובקהיר ולאחר מכן, לקראת סוף המאה ה-14, הופקד בידי יהודי בחלב. משך 600 שנה שכן הכתר בבית הכנסת הגדול בעיר, עד שנעלם במהלך פרעות חלב ב-1947. כעבור כעשר שנים הגיע הכתר כשהוא קרוע וחסר לידי נשיא מדינת ישראל, יצחק בן-צבי, והוא מוצג בהיכל הספר במוזיאון ישראל בירושלים.
על הקהילה

בתקופת שלטון הממלוכים, הקהילה היהודית בחלב הייתה בשיא פריחתה. יהודים החלו לעבוד כסוחרים, כפקידים, בעלי מלאכה וכאנשי רוח שמילאו את הקהילה בתכנים רוחניים. בתחילת המאה ה-16 החלו הגיע לחלב יהודים מגורשי ספרד, אלו הקימו קהילה משלהם. בנוסף באותה תקופה נחרב בית הכנסת המרכזי והעתיק שהיה בעיר. בהמשך השנים נכבשה העיר חלב בידי העות'מאנים, באותה תקופה שגשג הסחר הבינלאומי ובני הקהילה נטלו חלק גדול בכך. במאה ה-18 השתקעו "הפראנקוס" בחלב, סוחרים יהודים שהגיעו מצרפת ומאיטליה. אך לאחר פתיחת תעלת סואץ ב-1869, ירדה חלב ממפת הסחר ורוב אנשי הפראנקוס עזבו את העיר. דבר זה גרם לירידה במעמד הקהילה מבחינה כלכלית ותרבותית, אך עדיין הייתה אליטה יהודית בחלב.
בשנת 1986 הוקם המרכז העולמי למורשת יהדות אר"ץ.
חיי הקהילה

קהילת חלב הייתה מסורתית ושמרנית. לאחר בואם של מגורשי ספרד החלו להתפתח בעיר ישיבות רבות, ובמאה ה-18 החלו מגורשי ספרד להיטמע בקהילה היהודית, כתוצאה מכך כל הקדשי הציבור, בתי כנסת בתי קברות ועוד, אוחדו לשתי הקהילות. הסולטאן העות'מאני היה אחראי למנות חכם באשי שהיה הרב הראשי של הקהילה. בנוסף תלמידי החכמים בעיר היוו שכבה חברתית וייחודית. בראשם עמדו ראשי הרבנים וחברי בית הדין ואחריהם מורים. במשך המאות 18–19 היוותה הקהילה כגורם חזק לנדבות וחסדים והצטיינה בהרבה ארגונים וחברות צדקה, למשל גמ"ח, חברות קדישא, תלמודי תורה ובתי חולים. וזאת בעקבות אנשי הפראנקוס המוזכרים לעיל שסייעו בקרנות ובצדקה לשם כך. אך לקראת שנות ה-80 הידלדלו הארגונים בעקבות משבר כלכלי שחוותה הקהילה.
חינוך

במאה ה-18 יסדו הפראנקוס שני בתי ספר ועם השנים פותחו בחלב 15 בתי ספר יסודיים. בשנת 1869 נפתח בית הספר אליאנס לבנים ובשנת 1894 הוקם בית הספר לבנות. ובשנת 1925 פעל תלמוד תורה בחלב והיו בו חמש כיתות, ועם השנים הוקמו עוד תלמודי תורה. לאחר הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 נותר תלמוד תורה אחד בלבד בניהול אגודת "אוצר התורה". לקראת המאה ה-20 הישיבות החלו להתמעט.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 היו שלושה בתי כנסת בעיר העתיקה, וביניהם בית הכנסת הגדול והעתיק שבו היה "כתר ארם צובא". בשכונה החדשה היו גם כן שלושה בתי כנסת: כניס אל ג'מליה, כניס תלמוד תורה ובית כנסת על שם דבאח. בנוסף היו אנשים שהתפללו בבתים פרטיים ובבית הספר אליאנס.
לקריאה נוספת

אמנון שמוש, מישל עזרא ספרא, הוצאת מסדה, 1978.
חיים סבתו, אמת מאר"ץ תצמח, ספרי עליית הגג, 1997.
Leah Bornstein-Makovetsky, "Rabbinic Ties between Italy and Aleppo in the Eighteenth Century, The Jews in Italy , Academic Studies Press, Boston 2019, pp. 312-325
ירון הראל, בין תככים למהפכה-מינוי רבנים ראשיים והדחתם בקהילות בגדד דמשק וחלב 1744-1914, מכון בן צבי ירושלים 2007.
חכם אברהם עדס, דרך אר"ץ: מנהגי ארם צובא חלב, בני ברק תש"ן 1990.
אליהו מירב, קהילת יהודי חלב, ראש פינה 2009.
לאה בורנשטיין מקובצקי, עיר של חכמים וסוחרים: הקהילה היהודית בארם צובה, 1492-1800, המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, 2012
לאה בורנשטיין מקובצקי, בית דינו של שמואל, תשובות רבי שמואל לאנייאדו וחכמי דורו, מכון בן צבי, ירושלים תשע"ז.
מרים פרנקל, ‏הנהגתה של קהילת חלב במאות הי"א-י"ב, פעמים 66 (חורף תשנ"ו), עמ' 20–42.
ירון הראל, ‏היצירה התורנית בסוריה ולבנון בשנים 1950–1750, פעמים 86–87, חורף–אביב תשס"א, עמ' 67–123.
לאה בורנשטין-מקובצקי, המעמד הפוליטי והחברתי של יהודי חלב בשנים 1517–1800, בתוך: אר"ץ ומלואה ב, תשעג, עמ' 99–125.
נחום מנחם, אורות וצללים בפעילות הציונית בקהילת חלב, בתוך: אר"ץ ומלואה ב, תשעג, עמ' 126–175.
מרגלית בז'רנו, חלבים דוברי ספרדית ופורטוגלית: יוצאי ארם צובה באמריקה הלטינית, בתוך: אר"ץ ומלואה ב, תשעג, 205-221.
צבי זוהר, ויברא ארטסקרול את חלב בצלמו: מיצובה של חלב כקהילת קודש חרדית בחיבור "Aleppo - city of scholars", בתוך: אר"ץ ומלואה ב, תשעג, עמ' 222–250.
הערות שוליים

↑   - על מנהג יהדות חלב להדליק שני שמשים במקום אחד
↑  https://haluzhaivri.org.il/page/42236/0
↑  https://halakhaoftheday.org/2019/12/17/hanukka-the-tradition-of-aleppo-jews/
1 2  יהודים בחלב
1 2  חלב באתר מט"ח, מאת בתיה קם
↑  The Jews of Aleppo
↑  Aleppo in the 19 th and 20 th Centuries
↑  טול קורה, נפתלי: מעבר לגירוש יהודי ארצות האסלאם, באתר "העוקץ", 25 בספטמבר 2016
↑  אתר הסוכנות היהודית
↑  The Central Synagogue in Aleppo, אתר בית התפוצות
1 2 3  קהילת יהודי חלב, באתר dbs.anumuseum.org.il
בית הכנסת בחלב בראשית המאה ה-20
בית הכנסת העתיק לאחר שנשרף בפרעות חלב (1947)
סוקול (נפה, מוסקבה)

סוקול (ברוסית: Сокол) הוא נפה של המחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 3.72 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 60,171 תושבים (נכון ל-2020).
אתרים ראויים לציון

פארק הזיכרון לגיבורי מלחמת העולם הראשונה
מכון התעופה המוסקבאי (אנ')
אוניברסיטה ממלכתית לייצור מזון (רו')
האקדמיה לאמנות ותעשייה על שם סטרוגנוב (אנ')
VK Stadium
תחנת המטרו סוקול
הכול כלול

ערך זה עוסק בכינוי לאתר נופש המספק שירותי מזון מלאים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הכול כלול הוא כינוי לאתר נופש שמחירו כולל, בנוסף ללינה, מינימום של שלוש ארוחות ביום, משקאות קלים, משקאות אלכוהוליים, ושירותים נוספים הניתנים לאורך היום. שיטת נופש זו נפוצה בעיקר באזורי נופש חמים, ומקורה באתרי הנופש קלאב מד שהוקמו על ידי ז'ראר בליץ הבלגי.
אין תקן בינלאומי שמגדיר את המושג הכול כלול, וכל בית מלון עשוי להגדיר אותו באופן שונה. כך, למשל, בחלק מהמלונות משקאות חריפים מיובאים אינם כלולים בעלות הנופש, ואילו מלונות אחרים עשויים אף לכלול בהצעתם ציוד השכרה ספורטיבי או כרטיסים לביקור באתרי התיירות ובמוזיאונים. כמו כן ישנם אתרי הכול כלול שפונים לקהלי יעד ספציפיים, כגון מבוגרים בלבד, זוגות, או משפחות.
עסקאות של הכול כלול, המועדפות במיוחד על משפחות בשל העובדה שהכול כלול ומשולם לפני היציאה, זוכות להצלחה גוברת בקרב נופשים שמעוניינים לשלוט בתקציב החופשה שלהם.
הערות שוליים

↑  חופשות הכל כלול ע"פ קלאב מד, באתר קלאב מד
ערך זה הוא קצרמרבנושא תיירות ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גברי בנאי

| --- | --- |

גברי בנאי (מימין) בהופעה של "הגשש החיוור"
 לידה:  9 ביולי 1939 (בן 85) כ"ב בתמוז ה'תרצ"ט המנדט הבריטי ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1955
 עיסוק:  קומיקאי, זמר, שחקן
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2000)  פרס מפעל חיים בפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס (2013)  פרס אופיר על מפעל חיים (2013)  אות יקיר העיר תל אביב (2020)  פרס מפעל חיים מטעם אמ"י (2021)
 פרופיל ב-IMDb
גברי בנאי, שני מימין, עם להקת "התרנגולים", 1963 לערך
גבריאל (גברי) בנאי (נולד ב-9 ביולי 1939) הוא שחקן, זמר וקומיקאי ישראלי. ידוע במיוחד בהיותו חלק משלישיית "הגשש החיוור". חתן פרס ישראל לשנת ה'תש"ס (2000) ופרס מפעל חיים של אמ"י לשנת ה'תשפ"ב (2021).
ביוגרפיה

בנאי הוא בן למשפחת בנאי, נולד וגדל בשכונת מחנה יהודה בירושלים.
קריירה

את צעדיו הראשונים בעולם הבידור עשה בלהקת הנח"ל. יחד איתו היה, בין השאר, ישראל (פולי) פוליאקוב. עם סיום שירותו הצבאי, הצטרף בנאי ללהקת "התרנגולים" יחד עם שייקה לוי ופולי. אמרגן הלהקה אברהם דשא (פשנל), זיהה את כישרונם של השלושה והקים יחד איתם את להקת "הגשש החיוור", שנחשבת להצלחה גדולה. יחד עם בנאי, הציגו פולי ושייקה עשר תוכניות בידור במשך כארבעים שנים.
בנאי שיחק עמם בסרטי קולנוע רבים, בין היתר בסרטים: "גבעת חלפון אינה עונה" (1976) בתפקיד ג'ינג'י, "שלאגר" (1979), בתפקיד בנג'י שמש, ו"הקרב על הוועד" (1986), בתפקיד ג'ימבו.
לאחר פירוק הלהקה, העלה בנאי תוכנית יחיד והגיש לצד ישראל אהרוני את סדרת הטלוויזיה "דרך האוכל". בעקבות שיתוף פעולה זה, בעשור השני של המאה ה-21, משמשים השנים כפרזנטורים של המותג "פיירי". בנוסף, שיחק במחזות הזמר: "צלילי המוסיקה" (2005) ו"עפרה" בתיאטרון הצפון (2009).
בנאי ערך ספר במהדורה אלבומית בשם "אז מה היה לנו שם" (בהוצאת מודן), המכיל "משפטים מחוזיים מאוד ממערכוני הגשש החיוור" (לשון כותרת השער).
משנת 2015, מעלה גברי בנאי עם בניו אורי ובעז את המופע "אלו הם בנאי".
בריאיון לעיתון "מעריב" בשנת 2017, אמר בנאי כי הוא איננו מתכוון להופיע בשטחי יהודה ושומרון.
בשנת 2021 כיכב בעונה השנייה של הסדרה הקומית "מצולמים" בכיכובם של שלישיית "מה קשור".
באותה שנה השתתף בתוכנית "המרדף". בשנת 2023 השתתף בסרט "הענקים של אי הפסחא" בבימוי דובר קוסשווילי. בשנת 2024 שיחק בדרמה הטלוויזיונית "אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו".
פרסים והוקרה

בשנת 2000 זכה יחד עם יתר שלישיית הגשש החיוור בפרס ישראל למפעל חיים, על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
ב-2013 הוענק לבנאי ולשייקה לוי פרס על מפעל חיים במסגרת פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס וכן פרס אופיר על מפעל חיים.
ב-2020 הוענקו לבנאי ולשייקה לוי תוארי "יקיר העיר תל אביב-יפו".
ב-2021 זכה בפרס מפעל חיים מטעם אמ"י.
חיים אישיים

בשנות השישים, נישא בנאי לאורנה שק, שמספר שנים מאוחר יותר חזרה בתשובה ועזבה להתגורר בבני ברק. מנישואין אלו נולד בנו, השחקן והזמר אורי בנאי.
בתחילת שנות השבעים, נישא בנאי בשנית לדפנה. לשניים נולדו בת ובן, יסמין והזמר בעז בנאי.
מתגורר בשכונת רמת אביב בצפון תל אביב.
פילמוגרפיה חלקית

תיקון קטן (1960)
מוישה ונטילטור (1966)
פורטונה (1966)
ארבינקא (1967)
השכונה שלנו (1968)
המטרה טיראן (1968)
כל ממזר מלך (1968)
הצד השני (1968)
התרוממות (1970)
גבעת חלפון אינה עונה (1976)
חמש מאות אלף שחור (1977)
שלאגר (1979)
כוכב השחר (1980)
הקרב על הוועד (1986)
ד"ר פומרנץ (2012)
פלאות (2013)
הענקים של אי הפסחא (2023)