stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טביעת המעבורת דוניה פאז

| --- | --- |

המעבורת דוניה פאז עוגנת בנמל טקלובן, יוני 1984
 תאריך:  20 בדצמבר 1987
 הרוגים:  4,386
 ניצולים:  26
 המעורבים באסון

MV דוניה פאז
 כלי שיט:  מעבורת
 מוצא:  האי לייטה
 יעד:  בירת הפיליפינים מנילה
 ניצולים:  24

MT וקטור
 כלי שיט:  מכלית נפט
 ניצולים:  2
טביעת המעבורת דוניה פאז (MV Doña Paz) היה האסון הימי הקטלני ביותר בימי שלום בהיסטוריה. באירוע שהתרחש ב-20 בדצמבר 1987 טבעה מעבורת נוסעים הרשומה בפיליפינים, לאחר שהתנגשה במכלית נפט בשם "MT וקטור". מספר הנספים המשוער באסון זה עומד על 4,386, ורק 24 מנוסעי המעבורת ושניים מנוסעי המכלית שרדו.
ה"דוניה פאז" הפליגה מהאי לייטה לבירת הפיליפינים מנילה, כשעל סיפונה לפחות 2,000 נוסעים שלא הופיעו ברשומות ההפלגה. מאות נוסעים ישבו על רצפת שלושת סיפוני המעבורת, כאשר אירעה ההתנגשות ובעקבותיה פיצוץ מכלית הנפט. בקשה לסיוע מצד כוחות של ארצות הברית בפיליפינים הוגשה רק שמונה שעות לאחר ההתנגשות.
בתחילה פורסם שהיו כ-1500 הרוגים ובהמשך עלתה ההערכה לאלפיים. החברה שהפעילה את המעבורת דיווחה על 1630 נעדרים לאחר שנמשו 141 גופות. עם עבור הזמן התברר שמספר הנספים גבוה בהרבה.
למרות טענות בדבר אי סדרים בהפלגת המעבורת, והעדר הקפדה על נוהלי הבטיחות, הוטלה עיקר האשמה בתאונה על מפעילי מכלית הנפט שלא הייתה כשירה לשיט ופעלה ללא רישיון.
סרט בשם "טיטאניק האסייתית" (Asia's Titanic), המספר את סיפורה של המעבורת דוניה פאז, שודר בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ב-25 באוגוסט 2009.
ראו גם

אסטוניה (מעבורת)
טביעת האוניה קיאנגיה
הפיגוע במעבורת סופרפרי 14
הערות שוליים

↑  לפי הטיים מגזין, The Philippines Off Mindoro, a Night to Remember, ‏4 בינואר 1988.
↑  ראו עליה: MT Vector.
1 2  40 שעות, אוחז בלוח עץ, החזיק ילד בן 4 מעמד במים לאחר טביעת המעבורת, מעריב, 23 בדצמבר 1987
↑  קרובים זועמים של הנספים באסון הימי בפיליפינים התנפלו על פקידי חברת הספנות, מעריב, 24 בדצמבר 1987
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסונות ובנושא הפיליפינים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טביעה (בעל חיים)

גנואים שטבעו בתהליך הנדידה בנהר המארה.
טביעה היא מצב בו בעלי חיים נמצא בסכנת חיים בגלל כניסת מים או כל נוזל אחר לריאותיו. טביעה עלולה להסתיים במוות. אולם, התערבות רפואית דחופה ופתיחת נתיב אוויר על ידי הוצאת ראש הטובע מהמים יכולה להציל את חיי הטובע. איכות ותזמון הסיוע הרפואי יקבעו גם את רמת תפקודו העתידית של המוצל מטביעה.
ברוב המקרים בעלי חיים העלולים לטבוע שייכים לקבוצה חולייתנים יבשתיים, אשר איבדה את היכולת לנשום מתחת למים (למעט הדו-חיים). גם חסרי חוליות שאיבדו את ריאותיהם, למשל חרקים ועכבישים ואף סרטן אדום של אי חג המולד (שבצעירותו נושם דרך זימים) עלולים לטבוע ואף בעלי חיים ימיים כמו צבי ים ולווייתנאים, החיים רוב זמנם בים עלולם לטבוע אם לא יוכלו לעלות לקבל אוויר, למשל בהיתפסות ברשתות דיג.
פיזיולוגיה

ישנן שתי תגובות של הגוף בעת טביעה:
כאשר הטובע נושם מים - הטיפה הראשונה הנוגעת בנקודת הקָרינה, נקודת פיצול הסימפונות, מפעילה עצב שגורם ל"לרינגו ספאסם" - סגירת מיתרי הקול ומניעת מעבר (של אוויר ומים) בקנה הנשימה. מצב זה נקרא "טביעה יבשה". אם הטובע חולץ במצב זה והוענק לו טיפול רפואי, סיכוייו להינצל גבוהים כיוון שכמות המים שנכנסו לריאות קטנה מאוד.
אם לא הוצא הטובע מהמים לאחר הטביעה היבשה - המוח לא מקבל חמצן בגלל חסימת דרכי הנשימה (לרינגו ספאסם), והטובע מאבד הכרה. בעת איבוד הכרה אובד טונוס שרירים ונגרמת הרפיית שרירי הגוף. מיתרי הקול נרפים וישנו מעבר למים. במצב זה, הנקרא "טביעה רטובה", נכנסים מים לריאות במקום חמצן. סיכויי הצלת הטובע בטביעה רטובה נמוכים יותר, והם קטנים ככל שכמות המים שנכנסו לריאות גדולה יותר. כאשר הריאות מלאות במים אין אפשרות להנשים את הטובע בשום דרך. המוות נגרם בעקבות אי-הגעת חמצן למוח.
גם לסוג המים בהם מתבצעת הטביעה קיימות השלכות על מצבו הבריאותי של הניצול:
טביעה במים מלוחים: ריכוז המלחים בגוף עומד על כ-1.9%. מים מלוחים החודרים לריאות בעת טביעה מכילים ריכוז מלחים גבוה יותר מריכוז המלחים בגוף. עקב כך, מתקיים תהליך של העברת נוזלים מתוך כלי הדם אל הריאות באוסמוזה ונוצרת בצקת ריאות.
טביעה במים מתוקים: ריכוז המלחים בגוף גדול לעומת כמות המלחים במים מתוקים ולכן מים מהריאות יעברו אל תוך כלי הדם, יעלו את לחץ הדם ויגרמו להמוגלובינריה – פיצוץ של כדוריות דם אדומות, דבר שיגרום לתסחיפי חמצן בגוף, פיצוץ של טסיות דם, וכן למעבר של אשלגן (מפיצוץ ההמוגלובין) שיגרום להפרעות קצב, וקרישה מוגברת בעקבות חמצן שמסתובב חופשי בתוך כלי הדם וטסיות שנקרשות בעקבות המגע עמו.
טביעה בסיפורי המקרא

שניים מסיפורי המקרא הבולטים עוסקים בטביעה המונית של בעלי חיים (ובני אדם בכלל זה) שהגורם לה הוא האל:
סיפור המבול, המתאר את הטבעת כל בעלי החיים היבשתיים (והאדם בכלל זה), למעט אלה ששהו בתיבת נח, שנבנתה לשם הצלתם מטביעה.
סיפור קריעת ים סוף, המתאר כיצד בני ישראל היוצאים ממצרים עברו בים סוף בחרבה, ואילו רודפיהם, המצרים, טבעו. תיאור הטביעה מופיע בשירת הים: ”סוּס וְרֹכְבוֹ רָמָה בַיָּם” (ספר שמות, פרק ט"ו).
ראו גם

טביעה - מונח דומה אצל אנשים.
חידון בחרוזים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  סטנלי דונן 
 הופק בידי:  סטנלי דונן 
 תסריט:  פיטר סטון מרק בהם
 עריכה:  ג'ים קלארק 
 שחקנים ראשיים:  קרי גרנט   אודרי הפבורן   וולטר מתאו   ג'יימס קוברן   ג'ורג' קנדי
 מוזיקה:  הנרי מנסיני 
 צילום:  צ'ארלס לאנג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Stanley Donen Films 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בדצמבר 1963
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, מותחן קומי, סרט בלשי, מותחן פשע, סרט חיפוש מטמון 
 הכנסות באתר מוג'ו:   charade
 דף הסרט ב־IMDb
 
"חידון בחרוזים"
חידון בחרוזים (באנגלית: Charade) הוא סרט מתח קומי-רומנטי משנת 1963, שבוים על ידי סטנלי דונן, לפי תסריט מאת פיטר סטון ומרק בהם. בסרט כיכבו קרי גרנט, אודרי הפבורן, וולטר מתאו, ג'יימס קוברן וג'ורג' קנדי.
הפסקול נכתב על ידי הנרי מנסיני, וכותרות הסרט עוצבו על ידי האנימטור מוריס בינדר.
תקציר העלילה

במהלך בחופשת סקי, רג'ינה "רג'י" למפרט (אודרי הפבורן) פוגשת אדם בשם פיטר ג'ושואה (קרי גרנט). היא מחליטה להתגרש מבעלה, צ'ארלס, אולם בהגיעה לביתה בפריז היא מגלה שדירתם ריקה וכל חפציהם נמכרו. המשטרה מעדכנת אותה שבעלה נרצח – הוא נזרק מרכבת נוסעת. כל שנותר בידה הוא תיק הנסיעות של בעלה ובו משחת שיניים, מברשת שיניים, כלי גילוח ומעטפה. היא מתפלאת שאנשים זרים רבים מגיעים ללוויה, ואחד מהם אף תוקע סיכה בגופה על מנת לוודא שהבעל אכן מת.
רג'ינה מגיעה לשגרירות ארצות הברית ופוגשת את איש ה-CIA המילטון ברתולמיו (וולטר מתאו). ברתולומיו מספר לרג'ינה שבעלה היה מעורב בגנבת רכוש במלחמת העולם השנייה בעת שעבד עבור המשרד לשירותים אסטרטגיים (אשר קדם ל-CIA). הבעל, וכן 'טקס' פנתולו (ג'יימס קוברן), הרמן סקובי (ג'ורג' קנדי) ליאופולד גידאון (נד גלאס) וקארסון דייל הוצנחו בשטח גרמניה הנאצית ובידם 250,000 דולרים עבור תנועת ההתנגדות הצרפתית. במקום להעביר את הכסף ליעדו העדיפה הקבוצה לקבור אותו באדמה. הם התגלו על ידי הגרמנים, דייל נפצע, והיתר נמלטו בעודו גוסס. הבעל בגד בחבריו, וגנב מהם את הכסף. חברי הקבוצה הנבגדים הם רוצחי הבעל, אולם הם טרם מצאו את המטמון, השייך למעשה לממשלת ארצות הברית. ברתולומיו מציג לרג'ינה תצלום של חברי הקבוצה, והיא מזהה בתצלום את הזרים שנכחו בהלווית בעלה. ברתולומיו מתעקש שהכסף נמצא ברשותה, אף אם היא אינה יודעת זאת.
רג'י מבקשת מפיטר שיסייע לה, והוא מסכים. היא מתאהבת בו, אבל בסופו של דבר מתברר שגם הוא מנסה להגיע לכסף של הבעל. במהלך הסרט פיטר מחליף מספר זהויות.
שניים מחברי הקבוצה, הרמן וליאופולד, נרצחים בזה אחר זה. פיטר ורג'י הולכים לשוק העתיקות, המקום האחרון בו ביקר צ'ארלס בטרם נרצח - ושם הם רואים את טקס.
פיטר עוקב אחרי טקס, שמגלה ראשון היכן מוחבא הכסף. השניים רצים לחדר המלון של רג'י, שבו נמצא תיק הנסיעות של בעלה, אולם הם לא מוצאים את האוצר – הבולים שעל המעטפה, שנגזרו ממנה. מתברר שרג'י נתנה את הבולים לאחיינה, אספן הבולים. היא רצה לשוק ומגלה שהוא החליף את הבולים. למזלה, מוכר הבולים הוא אדם הגון, והוא משיב לה אותם.
רג'י שבה למלון ומגלה את טקס גוסס. לפני מותו הוא מגלה לה שהרוצח הוא אדם בשם דייל. אחת הזהויות של פיטר הוא אלכסנדר דייל, אחיו של קרסון דייל. רג'י מתקשרת לברתולומיו המציע להיפגש עמה, אך בצאתה מהמלון פיטר רואה אותה ורודף אחריה.
פיטר מגלה לרג'י שברתולומיו הוא בעצם קרסון דייל, אשר רצח את יתר חברי הקבוצה. בסוף המרדף דייל נופל למותו. רג'י מחליטה להשיב את הבולים לממשלת ארצות הברית, בניגוד לעצתו של פיטר.
בהגיעה לשגרירות היא מופנית לבריאן קרוקשאנק, ומופתעת לגלות שבריאן הוא בעצם פיטר. רק לאחר שפיטר מוכיח לרג'י שהוא באמת עובד הממשלה (באמצעות קריאה למזכירתו), הוא מציע להתחתן איתה, ורג'י מסכימה. הסרט מסתיים במסך מפוצל שמראה את הזהויות השונות של קרוקשאנק. רג'י אומרת שהיא מקווה שיהיו לה הרבה בנים, על מנת שתוכל לקרוא לכולם בשמות בהם הוא השתמש.
צילומי הסרט

אולפן ההסרטה סבר שהזיווג של קרי גראנט ואודרי הפבורן הוא זיווג מוצלח. בעבר היה ניסיון להפיק סרט בכיכובם (חופשה ברומא) אולם ניסיון זה לא צלח מאחר שגרנט חשש שהוא מבוגר מכדי לגלם את בן זוגה של הפבורן (הצעירה ממנו ב-25 שנים), ולבסוף גרגורי פק קיבל את התפקיד.
על מנת לקבל על עצמו את התפקיד בחידון בחרוזים, דרש גרנט שתסריט הסרט ישונה, והפבורן היא שתתאהב בו, ולא להפך.
התסריטאי, פיטר סטון, והבמאי, סטנלי דונן, נראים בסרט בהופעת קמע; כאשר רג'י מגיעה אל השגרירות כדי לפגוש את ברתולומיו, נכנסים שניהם אל המעלית ממנה היא יוצאת.
פרסים

גראנט והפבורן היו מועמדים לפרס גלובוס הזהב על משחקם בסרט זה.
תסריטאי הסרט, סטון, קיבל בשנת 1964 את פרס אדגר עבור התסריט הטוב ביותר.
גרסאות מאוחרות

גרסה נוספת של הסרט הופקה בשנת 2002 בשם "האמת אודות צ'רלי" בכיכובים של טנדי ניוטון ומארק וולברג ובבימויו של ג'ונתן דם.
הסרט ההינדי "צ'ורה לייה האי טומנה" משנת 2003 בכיכובם של אשה דאול וזאייד חאן אף הוא גרסה של חידון בחרוזים.
אזכורים תרבותיים

בסיום הסרט "אישה יפה" משנת 1990 צופה ג'וליה רוברטס בסצנת הסיום של הסרט. סצנת הסיום מוצגת כסצנה רומנטית או "סוף טוב" של סרט - סוף רומנטי שדמותה של רוברטס רוצה שיקרה בחייה שלה, אולם לא מאמינה שזה אכן יקרה.
הזכויות בסרט

מאחר שהסרט הופק מבלי שנכתב בכתוביות שבסופו כי הוא מוגן בזכויות יוצרים ישנה טענה לפי הסרט עלה לאקרנים בהיעדר אזהרה מעין זו, לאור החוק שהיה בתוקף בארצות הברית עד שנת 1989.
הפבורן בתפקיד רג'י, מתחבאת מקרסון דייל.
קרי גרנט ואודרי הפבורן
אודרי הפבורן
טביעת האונייה אנט

| --- | --- |
 תאריך:  23 בנובמבר 1973 
 מיקום:  נמל אשדוד,  אשדוד, ישראל ישראל
 הרוגים:  21 
 
שובר גלים בנמל אשדוד
האונייה אנט טבעה בסמוך לנמל אשדוד ב-23 בנובמבר 1973. באסון נספו 21 אנשים.
הטביעה

אנט הייתה אונייה בנפח של כ-4,000 טון. היא נבנתה בגרמניה בשנת 1954. היא הייתה בבעלות חברה יוונית והניפה את דגל קפריסין.
האונייה הגיעה לחופי ישראל בתחילת חודש אוקטובר ופרקה בנמל עזה מטען של 4,000 טון מלט שהובא מרומניה. ב-21 בנובמבר הגיעה האונייה למרחק של כקילומטר מנמל אשדוד, עגנה והמתינה בים הפתוח לתורה להיכנס לנמל כדי לטעון עליה פוספטים.
בדרך כלל נהגו אוניות עם הגיע מהירות הרוח ל-35 קילומטר לשעה להפליג לעומק הים, על מנת להתרחק מגלי החוף המסוכנים. בלילה שבין 22 ל-23 בנובמבר התחוללה בים סערה חזקה. מהירות הרוח הגיעה לכ-70 (או 90) קילומטר לשעה והגלים הגיעו לגובה של שישה מטר. למרות זאת נשארה האונייה במקומה. ככל הידוע בעת האסון לא פעלו מנועיה ולא היה בה זרם חשמלי. לכן גם לא הופעלו אורותיה והיא לא קיימה קשר רדיו עם הנמל.
לפנות בוקר ביום שישי, 23 בנובמבר, ניתק עוגן האונייה והיא נסחפה לעבר שובר הגלים של הנמל, פגעה בו והחלה לשקוע. בשעה 01:15 שמע נתב משמרת הלילה בנמל צפירות והבחין באונייה כשהיא שוכבת על שובר הגלים. גוררת של הנמל יצאה אל האונייה ואליה הצטרפו כלי שיט נוספים מהנמל וכן אנשי חיל הים. האונייה הטובעת נמצאה במרחק מה משובר הגלים. המצילים ירו פצצות תאורה, אך תנאי מזג האוויר לא אפשרו לשלוח מסוק אל האונייה. שלושה ניצולים חולצו, כולם מתוך המים. בשעה 03:00 שקעה האונייה מתחת לפני הים כשקצות תרניה נמצאים עדיין מעליהם. בשעות הבאות נעלמו גם התרנים. שברים מהאונייה נסחפו אל החוף.
על סיפון האונייה נמצאו במועד הטביעה 24 איש - 18 אנשי צוות מיוון, טורקיה, פקיסטן וסומליה, חמישה עובדים של חברה ישראלית לתיקוני אוניות (שבאו לטפל בתיקונים שנדרשו באונייה) ומפקח ימי יווני. כאמור חולצו רק שלושה ניצולים. הם היו קצין הרדיו היווני של האונייה, מלח טורקי וחניך ישראלי בן 17 מחברת התיקונים.
לאחר הטביעה

בימים הבאים נערכו חיפושים אחרי הנעדרים - באמצעות מטוס וסירות ובסיורים רגליים על החוף. גופות חלק מהם נפלטו מהים או נמצאו בתוכו. ב-4 בדצמבר היו עדיין שמונה בחזקת נעדרים.
משרד התחבורה, רשות הנמלים ומשטרת ישראל חקרו את האסון.
בחודש ינואר 1974 החלו עבודות להוצאת שרידי האונייה ממקום טביעתה.
טרם

| --- | --- |


מרפאת טרם רוממה בירושלים
 תחום:  תעשיית הבריאות 
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 מייסדים:  דוד אפלבום 
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־35 שנים) 
 www.terem.com
 
טרם היא רשת מרפאות לרפואה דחופה המפעילה מרפאות המטפלות בטראומות (חבלות וחתכים) ובמחלות שאינן דורשות אשפוז.
היסטוריה

"טרם" הוקמה על ידי ד"ר דוד אפלבום ושותפיו בשנת 1989. הסניף הראשון הוקם בבניין מגן דוד אדום בשכונת רוממה בירושלים, משם עבר מאז לבניין יהב הנמצא ברחוב ירמיהו הסמוך, עד שעבר לרחוב שרי ישראל בשכונת מקור ברוך. במשך השנים הוקמו סניפים נוספים במעלה אדומים, מודיעין, בית שמש, כרמיאל, קריית גת, אשדוד ובערים נוספות בישראל. בירושלים ישנם סניפים נוספים בתלפיות הישנה, בפסגת זאב ובקטמון הישנה. סניף זה נקרא על שם המייסד, ד"ר אפלבום, שנרצח בשנת 2003 בפיגוע בקפה הלל בירושלים.
במהלך שנת 2011 הוקם סניף ברחוב ז'בוטינסקי בבני ברק, תוך שיתוף פעולה עם בית החולים איכילוב ועם עיריית בני ברק.
בתחילת שנת 2012 הקימה טרם בשיתוף עם משרד הבריאות מרפאה ציבורית במתחם התחנה המרכזית החדשה בתל אביב בעבור התושבים הזרים, חסרי הביטוח והמעמד, שם הם זוכים לקבל טיפול רפואי מוזל, הכולל מוקד, רפואה ראשונית, בדיקות דם, מעקבי הריון, רפואת מומחים ועוד.
החל משנת 2012 טרם הקימה סניפים נוספים בערים שונות ובהם נהריה, אילת, מודיעין עילית ובאר שבע, וכן התבקשה לאייש מרפאות כגון מרפאת עיר ההדרכה המשטרתית "פוליסיטי" שבסמוך לבית שמש.
פעילות הארגון

"טרם" רשת מרכזי חירום רפואי, נועד לתת טיפול רפואי מלא לחולים שאינם זקוקים לאשפוז, ובכך לחסוך מהם את ההליכה לחדר מיון. בנוסף להגשת טיפול רפואי, "טרם" מפעילה פרויקטים רפואיים בהם קורסי החייאה לציבור הרחב, קורס הוצאת דם ורידי באישור משרד הבריאות, המרכז להנקה ושיתוף פעולה מחקרי עם המכון לגנטיקה רפואית במרכז הרפואי שערי צדק. בחלק מסניפי הרשת פועלות מרפאות מטיילים בעבור אנשים המעוניינים בחיסונים והדרכה לפני נסיעה לחו"ל.
הטיפולים ב"טרם" ממומנים על ידי כל קופות החולים בישראל, לפחות באופן חלקי, גם ללא הפניה רפואית מקופת החולים. כמו כן מעניקה טרם טיפולים לאנשים ללא ביטוחים בתשלום פרטי.
טרם פועלת בשיתוף עם רופאי הקהילה מקופות החולים השונות וזאת על ידי מערכות "רופא עמית טרם", המאפשרות לרופאים לקבל עדכון לדואר האלקטרוני על כל ביקור של מטופלים שהצהירו שהם רופאי המשפחה שלהם, וכך מתאפשרת גישה לצילומי רנטגן, לתוצאות בדיקות מעבדה ולתיקים הרפואיים של המטופלים.
עוזרי הרופא בטרם

כחלק מתוכניותיה מכשירה טרם "עוזרי רופא", שהם פרמדיקים או אחים שעברו הכשרה נוספת למלא חלק מהתפקידים של רופאים.
הרשת הכשירה עד ליום זה כ-50 עוזרי רופא בתחום הרפואה הדחופה וכ-20 עוזרי רופא בתחום האורתופדיה.
הכשרת עוזרי הרופא אורכת כשנה וכוללת הרצאות במגוון תחומים הרלוונטיים לרפואה דחופה בקהילה, תוך כדי ההכשרה עובדים החניכים בצמוד לרופאים בכירים ברשת ומתנסים במגוון מקרים הכוללים תפירות, הדבקות, בדיקות פיזיקליות ועוד.
הדרכות בטרם

בטרם נערכים מספר קורסים נוספים מעבר לקורס עוזרי הרופא, וקורסי ההחייאה לציבור הרחב. בין הקורסים ניתן למנות את קורס TUCS להכשרת רופאים לעבודה בתחום הרפואה הדחופה בקהילה (קורס המכיל דגשים בנושאי צילומי רנטגן, אק"ג, תפירות והדבקות וטיפולים שונים), קורס UMS להכשרת צוות סיעודי לעבודה ברשת, רענוני ACLS ו-PALS לרופאים ולצוות הסיעודי, קורס גיבוס ושליחה לצילום רנטגן וקורסים ורענונים נוספים לצוות המטפל.
כמו כן, מאפשרת הרשת בעקבות שיתופי פעולה עם מוסדות שונים קיום שדות קליניים לסטודנטים לרפואת חירום מאוניברסיטת בן-גוריון ולסטודנטים לסיעוד ממכללת תל אביב יפו וממכון טל.
מחקרים בטרם

החל משנת 2006 החלה טרם לפרסם מחקרים ומאמרים רבים שאף זכו בפרסים שונים, רובם ככולם עוסקים ברפואת דחופה בקהילה. המחקרים מרוכזים בידי מנהלת המחקרים ד"ר דינה צימרמן.
הערות שוליים

↑  מתן צורי, קרית גת: חילזון חי הוצא מנחיריו של בן 3, באתר ynet, 23 בדצמבר 2013
↑  מרכז לרפואה דחופה לזכר דר' אפלבויים ובתו נאוה הי"ד, באתר ערוץ 7, 12 בספטמבר 2005
מרפאת טרם כרמיאל
חטיפת הנערות בניגריה

הורי הנערות החטופות
חטיפת הנערות בניגריה אירעה בלילה שבין 14 ל-15 באפריל 2014, כאשר חמושים מהארגון האסלאמי הקיצוני בוקו חראם תקפו בית ספר תיכון ממשלתי בעיירה צ'יבוק שבצפון מזרח ניגריה והצליחו לחטוף 276 תלמידות. ארגון בוקו חראם פרסם בהמשך כי בכוונתו למכור את הבנות בשוק לשפחות. האירוע גרם לזעזוע ומחאה רחבה ברחבי העולם, וסיוע בינלאומי שכלל מומחים ללחימה בטרור נשלח לניגריה במטרה לסייע לממשלה הניגרית להשיב את הנערות.
חלק מהנערות ברחו או שוחררו בעסקאות בין בוקו חראם לממשלת ניגריה. 112 נערות עדיין נעדרות.
רקע

ארגון הטרור בוקו חראם הוקם בניגריה בשנת 2002 על ידי מוחמד יוסוף ומטרתו להילחם בחדירתה של התרבות המערבית לאזורים שבהם הוא פועל ולהקים מדינה מוסלמית המושתתת על חוקי השריעה. אלפי בני אדם נהרגו במתקפות הטרור שבוצעו על ידי הארגון.
במאי 2013 הכריזה ממשלת ניגריה על מצב חירום במדינה, ויצאה למבצע צבאי ממושך נגד הארגון. למרות הלחימה העזה בארגון שכללה חיסול ומעצר של מאות מחבריו, הממשל הניגרי לא הצליח לייצב את המצב במדינה. בנוסף, בעקבות מבצע סרוואל של צבא צרפת בצפון מאלי נדחקו לניגריה פעילי טרור בעלי אידאולוגיה דומה לזו של בוקו חראם, בהם כאלה שהגיעו מאל-קאעידה במגרב האסלאמי וארגון אנצאר א-דין.
החל מ-2010 החל בוקו חראם למקד את מתקפותיו על בתי ספר כשהוא הורג בתוך כך מאות ילדים. הארגון פרסם כי הוא ימשיך במתקפות אלה כל עוד הממשלה הניגרית תמשיך בחינוך המערבי ותמנע חינוך אסלאמי מסורתי מהילדים. הארגון מתנגד במיוחד למתן השכלה לבנות, ואף חטף בנות כשהוא משתמש בהן כשפחות מין. ב-2014 הגיעו מתקפות הטרור לשיא. לטענת ממשלת ניגריה רק בשנה זו אחראי בוקו חראם להרג של כמעט 4,000 בני אדם.
חטיפת הנערות > אפריל 2014

בלילה שבין 14 ל-15 באפריל 2014, קבוצה של חמושים מארגון בוקו חראם תקפה בית ספר תיכון ממשלתי בעיירה צ'יבוק שבמזרח ניגריה. הם ירו לעבר השומרים ששמרו על בניין בית הספר והרגו חייל אחד. החיילים הניגרים ברחו, והחמושים הורו לתלמידות שהיו בבית הספר לעלות למשאיות. באותה עת היו בבית הספר 530 תלמידות בגילאי 16–18 שבאו לבית הספר שהיה סגור באותה תקופה, כדי לעבור את בחינות הסיום בפיזיקה. חלק מהתלמידות הצליחו לברוח, וחלק נחטפו על ידי הארגון. בימים הראשונים לאחר החטיפה לא היה ברור כמה תלמידות נחטפו. ב-19 באפריל הודיע הצבא הניגרי כי 130 מהתלמידות החטופות שוחררו, אך לאחר זמן קצר חזר בו הצבא מההודעה הזו. ככל הנראה נחטפו 276 נערות אך 56 מהן הצליחו לברוח. לטענת ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הצבא הניגרי ידע ארבע שעות לפני החטיפה על הכוונה לבצע את המתקפה על בית הספר אך לא הגביר את השמירה על המקום. הצבא הניגרי אישר כי ידע על המתקפה שעומדת להתרחש אך לטענתו לא הספיק לתגבר את האבטחה על בית הספר.
חטיפת הנערות > מאי 2014

ב-2 במאי הודיעה המשטרה הניגרית כי עדיין לא ברור כמה נערות נחטפו כיוון שרשומות בית הספר אבדו. ב-4 במאי התייחס נשיא ניגריה גודלאק ג'ונתן בפעם הראשונה בפומבי לחטיפה ואמר כי ממשלתו תנקוט בכל האמצעים שברשותה כדי להחזיר את החטופות. במקביל האשים את הורי התלמידות בכך שלא סיפקו למשטרה מספיק מידע על בנותיהם החטופות. הכעס של אזרחי ניגריה כלפי הממשל על ההתנהלות הלא ברורה ועל כישלונו בהצלת התלמידות, הוביל לצעדות מחאה שהתקיימו בערים מרכזיות בניגריה וגם בניו יורק.
ב-5 במאי העלה הארגון בוקו חראם לרשת וידאו שבו מנהיג הארגון אבו בכר שקאו קיבל אחריות על חטיפת הנערות והודיע כי הוא מתכנן לחתן אותן עם חברי ארגונו או למכור אותן לשפחות בשוק. בנוסף אמר שהוא מתכנן לחטוף נערות נוספות. ב-12 במאי פרסם הארגון סרטון נוסף בו אמר אבו בכר שקאו כי הוא מסכים לשחרר את התלמידות תמורת לוחמים בארגון שנעצרו בידי השלטונות הניגרים. בסרטון נראו התלמידות הנוצריות כשהן לבושות כמוסלמיות, והוא טען כי הן התאסלמו.
ב-26 במאי הודיע הצבא הניגרי כי הוא יודע היכן נמצאות הנערות, אך לא ינסה לחלץ אותן בכוח כדי לא לסכן את חייהן. ב-29 במאי דווח מפי גורמים רשמיים בניגריה שארבע בנות הצליחו להימלט משוביהן.
שחרור הנערות

ב-17 באוקטובר 2014 הגיע צבא ניגריה להסכם הפסקת אש עם החוטפים ובמסגרתו 219 הנערות שעדיין שהו בשבי ישוחררו. בפועל לא קרה דבר.
באוקטובר 2016 שוחררו 21 נערות בעקבות הסכם בין בוקו חראם לממשלה הניגרית. ב-7 במאי 2017 הודיעה ממשלת ניגריה כי הגיעה להסכם על שחרור חברי בוקו חראם, וכי בתמורה שוחררו 82 מתוך 276 הנערות שנחטפו. 112 נערות עדיין נעדרות.
התגובות בעולם לחטיפה

בשבועות הראשונים לאחר החטיפה לא היה ידוע בבירור מה קרה, וכמה תלמידות נחטפו. הממשל הניגרי התייחס באדישות לעניין ואף נטען שההורים בדו מלבם את החטיפה. לאחר שדיווחים על החטיפה החלו להתפשט בסוף אפריל ברחבי העולם, החלה מחאה ציבורית נרחבת שדרשה פעילות מיידית להצלת החטופות. מנהיגים רבים בעולם גינו את החטיפה. נשיא ארצות הברית ברק אובמה אמר: ”אני רק יכול לנסות ולדמיין מה עוברים ההורים של הילדות החטופות, הצענו סיוע לניגריה, ובטווח הקצר המטרה שלנו היא להחזיר את הבנות”. דייוויד קמרון הגדיר את חטיפת התלמידות כ”מעשה של רשע טהור”. הפגנות מחאה נרחבות החלו בערים מרכזיות בניגריה ואף בניו יורק, לוס אנג'לס, ולונדון. במיוחד התרכזה המחאה הציבורית ברשתות החברתיות. ההאשטאג BringBackOurGirls# צויץ בטוויטר מיליוני פעמים וידוענים רבים בהם מישל אובמה, אנג'לינה ג'ולי וכריס בראון הצטרפו לקמפיין המחאה. בעקבות המחאה הציבורית החלה הממשלה הניגרית להתייחס ברצינות לחטיפה והצבא הניגרי החל בחיפוש אחר הנערות. בנוסף הממשלה הניגרית קיבלה סיוע בינלאומי נרחב, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת וישראל הודיעו על שליחת צוותים של מומחים בלחימה בטרור כדי לסייע לניגריה להתמודד עם בוקו חראם ולנסות להשיב את הנערות החטופות.
הערות שוליים

↑  האו"ם: בוקו חראם צורף לרשימה השחורה של ארגוני הטרור, באתר mako,‏ 22 במאי 2014
1 2 3  Terrorists kidnap more than 200 Nigerian girls
↑  סמואל ארונסון, AQIM’s Threat to Western Interests in the Sahel, באתר (CTC), האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית
↑  ברחה מהחוטפים: "רצנו ורצנו עד שנעלמנו", באתר ynet, 12 במאי 2014
↑  אנה פרקינס, ‎200 girls are missing in Nigeria – so why doesn't anybody care?‎, באתר הגרדיאן, 23 באפריל 2014
↑  Nigeria Had 4-Hour Warning on School Raid, Amnesty International Says, באתר ABC News,‏ 9 במאי 2014
↑  Nigeria abductions: Warnings of school raid 'ignored',‎ באתר BBC News,‏ 9 במאי 2014
↑  ‎'I will sell them,' Boko Haram leader says of kidnapped Nigerian girls, באתר CNN,‏ 5 במאי 2014
1 2  בעקבות לחץ ציבורי, נשיא ניגריה הבטיח לפעול לשחרור 276 התלמידות החטופות, באתר הארץ, 4 במאי 2014
↑  מנהיג בוקו חראם נוטל את האחריות לחטיפת הנערות, באתר YouTube
↑  בוקו חראם הניגרי: "התלמידות בידינו, נמכור אותן", באתר וואלה, 5 במאי 2014
↑  בוקו חראם הציג את מאות החטופות: "הן התאסלמו", באתר וואלה, 12 במאי 2014
↑  צבא ניגריה: יודעים איפה הנערות, לא נחלץ אותן בכוח, באתר וואלה, 26 במאי 2014
↑  החטופות בניגריה: ארבע תלמידות נוספות נמלטו, באתר nrg‏, 29 במאי 2014
↑  Ynet, הסכם עם האיסלאמיסטים: התלמידות ישוחררו, באתר ynet, 17 באוקטובר 2014
↑  ניגריה: בוקו חראם שחרר 82 נערות שנחטפו בשנת 2014, nana10‏, 7 במאי 2017
↑   הארגון המוסלמי הקיצוני "בוקו חראם" חטף עוד 11 ילדות בניגריה, באתר הארץ, 6 במאי 2014
↑  עומר קידרון, חטיפת הבנות בניגריה: "איך מישהו עושה כזה דבר?", באתר גלי צה"ל, 9 במאי 2014
↑  אוריה כנף‏, האם באמת אכפת לנו מהנערות החטופות בניגריה?, באתר וואלה, 9 במאי 2014
↑  יואב זיתון, למען הנערות החטופות: איך ישראל תסייע?, באתר ynet, 13 במאי 2014
ההרס בבית הספר
תמונה שהעלתה מישל אובמה לחשבון הטוויטר שלה, בה היא קוראת להצטרף למחאת הרשת למען החזרת החטופות
טנק-דחפור

טנק-דחפור על בסיס הלאופרד 2.
טנק-דחפור (בראשי תיבות לא נפוצים: טד"ח) הוא טנק המצויד בכף דחפור ונועד לעבודות עפר ופריצה הנדסית בשדה הקרב. הטנק משלב בין המיגון וקצב התנועה של הטנק, ליכולת העבודה של הדחפור, אם כי הוא פחות יעיל בעבודות עפר מדחפור אמיתי.
בדרך כלל, הסבת טנק לטנק-דחפור נעשית על ידי הוספת כף דחפור לחלקו הקדמי של הטנק. כף דחפור זו היא נמוכה יחסית על מנת לא לפגוע בראות של הנהג ולא להפריע לירי התותח שעל הצריח. מסיבה זו, הספק העבודה של טנק-דחפור נמוך מזה של דחפור כבד, שהכף שלו בדרך כלל גבוהה יותר וגדולה בנפח אותו היא יכולה לדחוף. לעיתים, מוסר הצריח של הטנק ומוחלף במערכות הנדסיות אחרות (כגון זרוע חפירה של מחפר) והטנק משמש ככלי הנדסי בלבד.
טנקי-דחפור משרתים בדרך כלל לצד דחפורים ממוגנים אמיתיים. טנקי-הדחפור משמשים בעיקר לפריצה הנדסית ותמיכה הנדסית עבור כוחות שריון מסתערים (בפרט כאשר נדרשת מהירות ונסיעה למרחקים ארוכים), בעוד שהדחפורים משמשים בעיקר לעבודות עפר גדולות ויסודיות יותר (בפרט כאשר לא נדרשת מהירות ונסיעה למרחקים ארוכים).
בצה"ל שירתו טנקי-דחפור על בסיס M4 שרמן ו-M60 פטון, לצד דחפורי קטרפילר D9. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 החל צה"ל במיגון הדחפורים, ומאחר שרוב הפעילות המלחמתית עברה ממלחמה כוללת וקרבות הבקעה לעימות מוגבל ולוחמה בשטח בנוי, גברו השימוש וההצטיידות בדחפורים ממוגנים בקרב על פני טנקי-דחפור. כיום, כלי הצמ"ה העיקרי בשירות צה"ל הוא דחפור די-9 משוריין.
ראו גם

חיל הנדסה
דחפור די-9 בשירות צה"ל
טביעת אצבע ציבורית

בקריפטוגרפיה, טביעת אצבע ציבורית היא מפתח ציבורי מקוצר, המשמש לזיהוי מפתח ציבורי ארוך יותר. טביעת האצבע המקוצרת נוצרת באמצעות החלת פונקציית גיבוב קריפטוגרפית על המפתח הציבורי הארוך.
יצירת טביעת אצבע ציבורית

טביעת אצבע ציבורית נוצרת בדרך כלל במספר שלבים.
ראשית יש לייצר מפתח ציבורי. למפתח זה אפשר להצמיד מידע נוסף, כמו גרסת פרוטוקול ה-PGP בה יש להשתמש, או תעודת X.509 של בעל המפתח. מפתח ציבורי המופק במערכת RSA הוא באורך של 1024 סיביות או יותר.
לאחר יצירת מפתח ציבורי, עם אפשרות למידע נלווה, ניתן להפיק ממנו טביעת אצבע ציבורית באמצעות הפעלת פונקציית גיבוב קריפטוגרפית כמו SHA-1 או SHA-2.
בדרך כלל טביעת אצבע ציבורית היא באורך של 128 או 160 סיביות, והיא מוצגת כרצף קבוצות תווים בבסיס הקסדצימלי. לדוגמה, טביעת אצבע בת 128 סיביות יכולה להיות מוצגת באופן הבא:
43: 51: 43: a1: b5: fc: 8b: b7: 0a: 3a: a9: b1: 0f: 66: 73: a8