stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריו אולמנסקי
פרסומיו > מבחר ממאמריו

אולמנסקי פרסם במהלך השנים עשרות מאמרים מדעיים בתחומי עיסוקו. להלן מבחר מהם:
Eldad Sharon, Badri Azaz, Mario Ulmansky, Vaporization of melanin in oral tissues and skin with a carbon dioxide laser: A canine study, Journal of Oral and Maxillofacial Surgery 58(12), 2000, עמ' 1387-1393
Mario Ulmansky, J. Lustmann, N. Balkin, Tumors and tumor-like lesions of the oral cavity and related structures in Israeli children, International Journal of Oral and Maxillofacial Surgery 28(4), 1999, עמ' 291-294
Mario Ulmansky et al., Benign cementoblastoma: A review and five new cases, Oral Surgery, Oral Medicine, Oral Pathology 77(1), 1994, עמ' 48-55
Mario Ulmansky, Josef Hermel, Double dens in dente in a single tooth: Report of a case and radiologic study of the incidence of small dens in dente, Oral Surgery, Oral Medicine, Oral Pathology, Oral Radiology 17(1), 1964, עמ' 92-97
לקריאה נוספת

מריו אולמנסקי, "הדיקן השלישי מספר על שלושה מאורעות", בתוך הקובץ: נח שטרן (עורך), חמישים השנים הראשונות: יובל לבית הספר לרפואת שיניים, ירושלים, בית הספר לרפואת שיניים, 2005.
ד"ר עדינה שוורץ, "אבי פרופ' מריו אולמנסקי ז"ל 1924-2004", בתוך הקובץ: נח שטרן ( עורך), חמישים השנים הראשונות: יובל לבית הספר לרפואת שיניים, ירושלים, בית הספר לרפואת שיניים, 2005.
הערות שוליים

↑  באנגלית: Mario Ulmansky
↑  בתו של אולמנסקי, ד"ר עדינה שוורץ, מספרת כי תעודת המומחה ב"פתולוגיה אורלית", שהוענקה לאולמנסקי מטעם משרד הבריאות בישראל, נשאה את המספר 001. בכך התבטאה העובדה הפשוטה, שהוא היה הראשון בישראל, שהפך לרופא מומחה בתחום ספציפי זה.
↑  נח שטרן (עורך), "תרומתה של ירושלים לממלכת השאח הפרסי", חמישים השנים הראשונות: יובל לבית הספר לרפואת שיניים, ירושלים: בית הספר לרפואת שיניים, 2005, עמ' 74
↑  המוזיאון, בגלל גודלו, קרוי גם בחלק מן המקומות מיני-מוזיאון.
תצוגה במוזיאון ע"ש מריו אולמנסקי: ציוד דנטלי של קליניקה לרפואת שיניים משנת 1913
תצוגה במוזיאון ע"ש מריו אולמנסקי: ציוד דנטלי של קליניקה לרפואת שיניים משנת 1940
הקריה האקדמית של אשדוד

| --- | --- |

הרובע המיוחד (קריית פרס) בשטח המיועד להקמת קריה אקדמית ופארק היי-טק, ספטמבר 2024
 מיקום
 מיקום:  קריית פרס,  אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′40″N 34°39′30″E﻿ / ﻿31.777827886783°N 34.658217223221°E﻿ / 31.777827886783; 34.658217223221
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) הקריה האקדמית של אשדוד(למפת אשדוד רגילה) הקריה האקדמית של אשדוד(למפת השפלה רגילה) הקריה האקדמית של אשדוד(למפת השפלה מוגדלת) הקריה האקדמית של אשדוד  heמפת  __ אשדוד  __ גן יבנה [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הקריה האקדמית של אשדוד היא מיזם עתידי באשדוד, המתוכנן לקום ברובע המיוחד (קריית פרס) בדרום-מזרח העיר, לצד פארק היי-טק ושכונות מגורים.
הקריה האקדמית, בעיצובם של האדריכלים דוד קנפו ותגית כלימור, מתוכננת לכלול מעונות עבור 10,000 סטודנטים, מגורי סגל וכ-3,000 יחידות דיור.
עיריית אשדוד העניקה לקריה היתר בנייה ביוני 2024, ובמרץ 2025 פורסם כי "קבוצת מנרב" נבחרה לבנות את הקמפוס של מכללת סמי שמעון בקריה. העבודות להקמת הקמפוס מתוכננות לאחר פסח ה'תשפ"ה.
היסטוריה > בחינת הוועדה לתכנון ולתקצוב, 1999

ב-1999 הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת), הפועלת תחת המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג), בראשותו של פרופסור נחמיה לבציון, מינתה ועדה לבחינת מקומות במדינת ישראל בהם קיימת תשתית פיזית ואקדמית מכללות להנדסה. המסקנה אליה הגיעה הוועדה באשר לאשדוד, היא כי לא קיימת בה תשתית (פיזית ואקדמית) להקמת מכללה להנדסה. המכללה הטכנולוגית העירונית ומכללת אשקלון היו מועמדות להקמת שלוחה בעיר, אך לא נמצאו מתאימות. בתוכנית הרב-שנתית של הוות"ת שפורסמה ביוני 2000, הומלץ על הקמת מכללה טכנולוגית להנדסה באשדוד.
היסטוריה > הצעת החוק של סופה לנדבר, 2001

ב-26 בפברואר 2001 הגישה תושבת העיר אשדוד, חברת הכנסת סופה לנדבר מטעם העבודה-מימד, יחד עם 23 ח"כים נוספים מהקואליציה ומהאופוזיציה הצעת חוק להקמת אוניברסיטה באשדוד. הצעת החוק קובעת כי יש להטיל את מלאכת ההקמה על משרד החינוך שיתקצב אותו, החוגים באוניברסיטה יתקיימו במסלולים המקובלים על ידי האוניברסיטאות הקיימות בארץ, ואלו יוכרו מראש על ידי המל"ג. ב-10 ביולי באותה השנה, שרת החינוך לימור לבנת העלתה לדיון, מתוקף תפקידה כיו"ר המל"ג הצעה להקמת מכללה אקדמית להנדסה באשדוד בתמיכת ראש עיריית אשדוד צבי צילקר. ב-7 בנובמבר, בדיון המוקדם שנערך במליאת הכנסת, לבנת המליצה לחברי הכנסת שלא להצביע בעד החוק, כדי לא להתיר חוק שיעקוף את סמכויות המל"ג – באופן שעלול שלא לעמוד ב"מבחן בג"ץ" – מפני שמתכונת המכללה צריכה להיקבע שם באופן ראשוני לפחות. הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ברוב של 23 תומכים מול 11 מתנגדים ונמנע אחד, והועברה לוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בהכנה לקריאה ראשונה.
ב-8 בינואר 2002 אישרה המל"ג פתיחת קמפוס נוסף של "המכללה האקדמית להנדסה בנגב" מבאר שבע, ברובע ב' בעיר, זאת בעקבות דרישה של סטודנטים למקצועות ההנדסה באזור אשדוד, ובהמלצת ועדת המשנה של הוות"ת למתכונת רב-קמפוסית בשילוב עם הקמפוס הקיים בבאר שבע.
היסטוריה > הצעת החוק של סופה לנדבר, 2001 > דיונים בוועדת החינוך של הכנסת, 2002

ב-29 בינואר נערך בוועדת החינוך דיון בעניין הצעת החוק, בהשתתפות חברי הכנסת לנדבר, וכן יו"ר הוות"ת נחמיה לבציון, רקטור אוניברסיטת בן-גוריון בנגב נחום פינגר, פרופ' יעקב אירם מאוניברסיטת בר-אילן ונציגים ממשרד המשפטים וממשרד החינוך. בדיון, הבהירה לנדבר כי על אף כותרת החוק, כוונת היוזמה היא הקמת מוסד להשכלה גבוהה ולא אוניברסיטה בהכרח. לבציון טען כי המל"ג מאמינה כי 7 אוניברסיטאות המחקר בישראל נותנות מענה מספק, ולכן מדיניותה היא שלא להקים אוניברסיטאות חדשות, ובמקום זאת – לתמוך בהשכלה הגבוהה על ידי הקמת מכללות. לבציון הוסיף, כי על המכללה שתיפתח באשדוד להתמקד בהנדסה כי לשמור על ייחודיות אל מול מכללת אחוה, מכללת אשקלון ומכללת ספיר. נציגי האוניברסיטאות, הביעו תמיכה בהקמת מוסד להשכלה גבוהה באשדוד: פינגר הצהיר כי כפי שאוניברסיטת בן-גוריון קיבלה סיוע מהאוניברסיטאות הוותיקות, כך היא תעניק כל סיוע שתוכל להקמת המוסד החדש, גם אם הדבר יעלה באיבוד סטודנטים לטובתו.
אירם הציע להפוך את מכללת אשקלון – שהייתה אז בתהליך קבלת עצמאות מחסות אוניברסיטת בר-אילן – יחד עם המכללה העתידית באשדוד לקמפוס אוניברסיטאי משולב, ולנצל את המרחק הקצר ביניהן. כמו כן, ציין כי בעוד לנדבר מקדמת חוק להקמת אוניברסיטה, עיריית אשדוד מבקשת רק מכללה.
ב-12 בפברואר, נערך בוועדת החינוך דיון המשך בעניין הצעת החוק בהשתתפות חברי הכנסת לנדבר, ד"ר יחיאל לסרי, זאב בוים, ובניהול יו"ר הוועדה זבולון אורלב. לישיבה הוזמנו סגן נשיא המכללה פרופ' אוסקר לוי וסגנו, פרופ' יהודה חדד, וכן ראש עיריית אשדוד צילקר ורקטור אוניברסיטת חיפה, אהרון בן-זאב. בדיון, לסרי ביקש לבחון עצמאות למכללה שתקום, וייחל יחד עם אורלב כי המכללה תעסוק גם בלימודי מדעי הרוח. בדיון בוועדה הוסכם כי לנדבר תמשוך את הצעת החוק מסדר היום. המכללה הוקמה במבנה שהקצתה עיריית אשדוד, ששימש קודם לכן כמבנה בית הספר התיכון מקיף א'.
היסטוריה > תוכנית 2004

ב-2004 נמשכו הניסיונות להקמת אוניברסיטה עצמאית. ביוני נערכה תחרות בין 6 משרדי אדריכלות מובילים, "חיים דותן", "נופר אדריכלים", משרדם של אמנון רכטר וגדי הלר, "גרשון ציפור אדריכלים", "אברהם יסקי" ו"רפי לרמן". ההצעה הזוכה הייתה של חיים דותן, שתכנן מבנים רבים באשדוד – וביניהם המשכן לאמנויות הבמה, 5 שנים קודם לכן. שלב א' של התוכנית, בעלות 30 מיליון דולר, תיאר בניית 6 מבנים על מגרש בגודל 46 דונם, הכוללים בניין למכללה האקדמית להנדסה (SCE), בניין מינהלה, בית ספר לרפואה ולסיעוד ואת בניין הפקולטה לטבע. ממבט עילי, מבני הקמפוס אמורים היו להיראות כסלעים על כר דשא. דותן, שלקח חלק גם בתכנון מכללת SCE, שאף לבנות את בנייני הפקולטות כך שלא יעוררו "רעש ויזואלי" אלא ישתלבו עם הטבע. את הפקולטות תוכנן לחבר פארק שיהווה את לב הקמפוס ויכלול מסלולי אופניים ואזורי ישיבה וגינון. ראש עיריית אשדוד צבי צילקר תיאר את הצעתו של דותן כחדשנית וייחודית.
התוכנית להקמת האוניברסיטה (2004)
התכנון שזכה במקום ה-2, בעיצובם של נופר אדריכלים
במרץ 2005 פרסמה עיריית אשדוד קריאה למימון המונים להקמת האוניברסיטה. במסמך, שפורסם בשפה האנגלית, העירייה גילתה כי תכנון ועיצוב המבנים הראשונים לקמפוס בוצעו מתקציבה, והודיעה כי הבנייה צפויה להתחיל עוד באותה שנה.
היסטוריה > תוכנית 2012

ב-2012 שונתה התוכנית, והוחלט על הקמת קמפוס אקדמי "ירוק" (אף על פי שגם תכנונו של דותן הוצג ככזה) שימוקם ברובע המיוחד בדרום-מזרח העיר שישתרע על שטח בגודל 125–150 דונם בקרבת הדיונה הגדולה ויגבול בה ממזרח ומדרום. לפי התוכנית החדשה, הקמפוס אמור להתבסס על עקרונות של "בנייה ירוקה" ולספק לעצמו כ-50% מתצרוכתו האנרגטית מאנרגיה גאותרמית וסולארית. הקמפוס תוכנן לכלול שלוחה של מכללת SCE, בית ספר לסיעוד שייתמך על ידי בית החולים האוניברסיטאי אסותא (שאז עוד היה בשלבי תכנון) ובית ספר למדעי הסביבה וחוגים למדעי הרוח. עם השינוי במתווה התכנון, במרץ באותה השנה נערכה תחרות תכנונים נוספת באופן סגור בין 4 משרדי אדריכלות, מהם נבחר משרד "קנפו-כלימור" של דוד קנפו ותגית כלימור, שמאוחר יותר תכנן גם את בית האמנים ע"ש אריה קלנג בגבעת יונה בעיר. התקציב הראשוני שהוכרז עליו, היה 300 מיליון ש"ח, שמימונם היה אמור להגיע מעיריית אשדוד, המל"ג ומתרומות.
בנובמבר 2013, הודיע ראש העירייה לסרי עם ניצחונו בשנית בבחירות המקומיות, כי ב-2014 תחל בניית הקמפוס האקדמי.
ב-2014, הציעה עמותת "מרחב – התנועה לעירוניות בישראל" תוכנית ליצירת עירוב שימושים בשדרות הרצל – הפיכתה מציר תנועה לשדרה עירונית – על ידי מיקום פקולטות של האוניברסיטה העתידית לאורך השדרה, באופן שייצור סביבה הליכתית יותר, ויפחית התלות במכוניות בעיר. זאת, בניגוד למתווה הבנייה הכללי של אשדוד, שנוטה להפרדת שימושים.
ב-2015 הפיצה עיריית אשדוד מפה רשמית של העיר, ובה מסומן שטח בדרום-מזרח העיר, ממזרח לבית החולים אסותא, בתווית "שטח מיועד לאוניברסיטה".
ב-7 ביוני 2018 נערך טקס הנחת אבן הפינה בקריה על ידי עיריית אשדוד, שפרסמה את מתאר הקריה, הכולל קמפוס מבית מכללת SCE – והפעם הובהר כי יועתק מרובע ב' שבצפון העיר. קמפוס זה צפוי להיות המוסד הראשון שיקום בקריה האקדמית, וישתרע על כ-46 דונם. ביתר שטח הקמפוס (150 דונם) מתוכננים לקום מוסדות להשכלה גבוהה וכן האוניברסיטה.
היסטוריה > תוכנית 2012 > העשור השלישי של המאה ה-21

ב-2021 פורסם מסמך "חזון ראש העיר" של לסרי במסגרת מיזם שיתוף הציבור (אנ') העירוני "משתתפים – המקום שלך להשפיע". במסמך, השמיעו תושבים קריאה לקדם את ההשכלה הגבוהה בעיר על ידי הקמת אוניברסיטה ומתחמי למידה כדי למנוע הגירה שלילית של צעירי העיר. כמו כן, טענו תושבים כי מכללת SCE אינה נותנת מענה מספק לצרכיהם, וכי יש לאפשר לימודי מדעי הרוח ולא רק הנדסה, אלא גם סיעוד ורפואה, שישתלבו עם צורכי בית החולים החדש. בנוסף, כדי לשפר את מצב הדיור בעיר, הציעו תושבים לפתח את רובע ב' על ידי עירוב שימושים ולהקים שם מעונות סטודנטים מעל אזור מסחר כמו סטאר סנטר.
ביולי 2021, בעקבות מבצע שומר החומות, יהודה חדד, רקטור מכללת SCE, פרסם טור דעה באנגלית בג'רוזלם פוסט וב-"The Times of Israel" הקורא לממשלת ישראל ה-36 ("ממשלת השינוי") לפעול באמצעות המל"ג להובלת החזון להפיכתה של אשדוד לעיר אקדמית. זאת, לא בדמות קמפוס בודד, אלא על ידי הכשרת "דור העתיד" של המהנדסים, שיפתחו באשדוד את החידושים הבאים בתחום ההיי-טק, טכנולוגיות הלוחמה והאדריכלות העירונית.
בדצמבר 2021 פרסם ראש עיריית אשדוד לסרי, כי נערכת פעילות משותפת בין העירייה לחבר המנהלים של SCE באשדוד להרחבת מגמות הלימוד מעבר לתחומים ההנדסיים – על ידי הקמת ישות עצמאית. לביקורת האופוזיציה במועצת העירייה כי מדובר בפשרה שלא תיתן מענה ראוי כאוניברסיטה או באופן דומה למכללה ציבורית כספיר או כמכללת אשקלון, ענה ראש העירייה כי המל"ג קיבל החלטה עקרונית שלא להקים מוסדות אקדמיים (ציבוריים) חדשים, ועל כן קיים קושי רב בגיוס הסכמתו. לטענת לסרי, ”יש את כל המרכיבים כדי להקים קריה אקדמית עצמאית”, וקבלת אישור המל"ג היא המכשול היחיד בהכשרת המוסד. לסרי הוסיף, כי העירייה שואפת להקים פקולטות למדעי החברה ולמדעי הים התיכון – בדומה לתוכנית המקורית מ-2012.
סמי שלום שטרית התבטא ל"ידיעות אשדוד" בנושא המגעים המתנהלים בעצלתיים להקמת האוניברסיטה, וטען כי בדומה לשדרות, בה הסטודנטים והמרצים במכללת ספיר מקיימים אירועי תרבות בעיר ומשקיעים בה כסף – כך הקמת אוניברסיטה באשדוד, שתשלים את "האזור החסר" שבין באר שבע (אונ' בן-גוריון) ורמת גן (אונ' בר-אילן) – תעלה את קרנה של העיר, ובפרט הקמתן של פקולטות לאמנויות, מדעי הרוח ומדעי החברה.
היסטוריה > הצעת החוק של זאב אלקין ומישל בוסקילה, 2023–2024

חברי הכנסת האמונים על הצעת החוק
זאב אלקין
מישל בוסקילה
ביוני 2023 הגיש יו"ר השדולה בכנסת להשכלה גבוהה, חבר הכנסת זאב אלקין, הצעת חוק פרטית להקמת אוניברסיטה בעיר אשדוד, בתמיכת סגן ראש העירייה אלי נכט המזוהה גם הוא עם המחנה הממלכתי. בדברי ההסבר להצעת החוק, טען כי קידום הקמת האוניברסיטה תגשים את מחויבותה של המדינה לפעול למימוש שוויון הזדמנויות מהותי בין האזרחים, ותפתח את שערי האקדמיה לפלחי אוכלוסייה חדשים. כמו כן, העלה כי מיקומה של אוניברסיטה באשדוד הוא אסטרטגי עקב קיומו של נמל אשדוד, וכן מבחינה גאוגרפית – אזור השפלה ואשקלון וסביבתה מונים, נכון לאותה עת, מעל 800 אלף תושבים להם אין מענה הולם לרכישת השכלה גבוהה. אלקין הצביע גם על היותו של אסותא בית חולים אוניברסיטאי המסונף לאוניברסיטת בן-גוריון הרחוקה – וטען כי הקמת אוניברסיטה הסמוכה לבית החולים תוכל לסייע בהגדלת כוח האדם הרפואי והפארא-רפואי במדינת ישראל באופן אפקטיבי יותר. החוק קובע כי על שר החינוך להקים את האוניברסיטה בתום שנה לחקיקתו.
הצעת החוק של אלקין הונחה על שולחן הכנסת לדיון מוקדם ב-16 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל. עם התמנותו של אלקין לשר במשרד האוצר ב-8 בנובמבר 2024, שמו הוסר מההצעה, ואת מקומו כחבר הכנסת היוזם, החליף מישל בוסקילה מאותה סיעה.
היסטוריה > מאמצים להקמת הקמפוס של מכללת SCE בקריה, 2024–2025

ב-22 במאי 2024, שיגר יהודה חדד, נשיא מכללת SCE והרקטור לשעבר, מכתב לראש עיריית אשדוד לסרי, ובו טען כי מחלקותיה של עיריית אשדוד "מתעללות" באנשי המקצוע של המכללה ומקשות עליה לקבל היתר בנייה לקריה האקדמית. במכתב נכתב שאם לא יימצא פתרון – המכללה תפסיק את פעילותה בעיר באופן הדרגתי ותוותר על השטח בו זכתה במכרז. במכתב, טען חדד, כי המכללה נאלצת לשוב על הליכי קבלת ההיתרים בעקבות שינויים בתוכנית על ידי מהנדס העיר, וכי הם תלויים בגורמים שלישיים המונעים מהם קבלת אישור אכלוס, גם אם הבנייה עצמה תושלם. חדד דרש את השלמת עבודות התשתית מחוץ לקמפוס, כולל מתקן לטיהור שפכים. כשבוע לאחר מכן, הוועד המנהל של המכללה הודיע על הפסקת קליטת סטודנטים לקמפוס הקיים באשדוד לשנה הבאה, ובכך לפתוח בהליך ההדרגתי. ב-5 ביוני, חדד ולסרי נפגשו, וסיכמו להמשיך לעבוד להסרת החסמים להקמת הקריה, והוחלט כי המכללה תמשיך את פעילותה באשדוד. עיריית אשדוד טענה כי המחלוקת נבעה מאי-הבנה, וכי המחלקה המשפטית ומחלקת ההנדסה של העירייה דרשו מהמכללה לעמוד בתנאים שאינם רלוונטיים עוד.
ב-21 ביוני, מכללת SCE קיבלה היתר בניה מוועדת הרישוי של עיריית אשדוד, להקמת 5 המבנים הראשונים בקריה האקדמית.
במרץ 2025 פורסם כי "קבוצת מנרב" נבחרה לבנות את הקמפוס של SCE בקריה הכולל שני מבנים, על פני שטח של 14,000 מ"ר, ובעלות של 111 מיליון ש"ח. העבודות להקמת הקמפוס מתוכננות לאחר פסח ה'תשפ"ה.
תכנונים אדריכליים > נופר אדריכלים – מקום 2

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
חתך חזית
חזיתות הקמפוס
צירי תנועה
תיאורי מבנים
מבנים
ראו גם

מרכז כיוונים – מרכז הצעירים והסטודנטים של אשדוד
ביאורים

↑  סופה לנדבר, קולט אביטל, יולי אדלשטיין, בנימין אילון, זאב בוים, יצחק גאגולה, משה גפני, צבי הנדל, סאלח טריף, שאול יהלום, אברהם יחזקאל, אמנון כהן, ישראל כץ, מקסים לוי, נואף מסאלחה, מיכאל נודלמן, מרינה סולודקין, מאיר פרוש, אלכסנדר צינקר, דליה רבין-פילוסוף, מוסי רז, גנדי ריגר, ויצמן שירי, שלום שימחון
↑  סעיף 9 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח–1958
↑  משמע, שחוק חריג שכזה עלול להיפסל על ידי בית המשפט העליון בשבתו כבית משפט גבוה לצדק, לו תתבצע עתירה כנגדו בטענה שאינו מהווה חוק ראוי, או שאינו חוקתי. (ראו ביקורת שיפוטית על הרשות המחוקקת בישראל)
↑  באותה עת, היו 8 אוניברסיטאות בישראל: הטכניון, האוניברסיטה העברית בירושלים, מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, האוניברסיטה הפתוחה.
↑  מכון ויצמן למדע, הטכניון והאוניברסיטה העברית בירושלים
↑  לימים ראש עיריית אשדוד
↑  בבאר שבע ובאשדוד
↑  של המבנים הראשונים
↑  זהו מסמך החזון ה-3 של עיריית אשדוד בכהונתו של לסרי, כאשר נערכו מסמכים דומים ב-2009 וב-2015.
ג'ואנה גוינג

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1963 (בת 61) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 שם לידה:  Joanna Catherine Going 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (1985)  קולג' אמרסון  Rogers High School 
 בן או בת זוג:  דילן וולש (2004–2012) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואנה סי. גוינג (באנגלית: Joanna Catherine Going; נולדה ב-22 ביולי 1963) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. התפרסמה בזכות תפקידה הראשי באופרת הסבון האפלה "צללים אפלים" ותפקידיה המשניים בסרטים "פאנטומס", "עץ החיים" ו"ואייט ארפ".
ביוגרפיה

גוינג נולדה בוושינגטון די. סי. ללוריאן, אשר עבדה במשטרת וושינגטון ולפרקליט ג'ון בורק גוינג. הגדולה מבין שישה ילדים.
למדה במשך כשנתיים ב"מכללת אמרסון" שבבוסטון לפני שהתקבלה ללימודים ב"אקדמיה האמריקאית לאומניות דרמטיות".
קריירת משחק

גוינג החלה את הקריירה שלה ב-1987 כשחקנית באופרת הסבון "עולם אחר" בה שיחקה במשך כשנתיים.
זכתה להכרה ולהערכה רבה בשנת 1991 על הופעתה בתפקיד ויקטוריה וינטרס בסדרת הרימייק לאופרת האימה "צללים אפלים".
בסדרה הופיעה לצידו של ג'וזף גורדון-לוויט בתפקידו הגדול הראשון כשהיה בן 10.
גוינג עשתה את הופעתה הקולנועית הראשונה בשנת 1994 במערבון "ואייט ארפ", בו שיחקה בתפקיד השחקנית ג'וסי מרקוס אשתו של איש החוק ואייט ארפ (קווין קוסטנר).
ב-1997 שיחקה בדרמת הנעורים "להמציא את האהבה" בהפקתו של רון הווארד לצידן של ליב טיילר וג'ניפר קונלי ובסרט הפשע "תככים בטלסה".
ב-1998 שיחקה בתפקיד ראשי במותחן האימה "פאנטומס" בתור הד"ר לרפואה ג'ניפר פייג' ושיחקה לצידו של ברנדן פרייזר בדרמה הקומית "עדיין נושם".
בשנת 2002 שיחקה בקומדיה "שכחו אותי בבית 4" בתפקיד נטלי איתה מתחתן פיטר אביו של הילד קווין מק'אליסטר. בשנת 2003 השתתפה במותחן "משחק המושבעים".
בשנת 2011 חזרה לשחק בסרט הדרמה מועמד שלושה פרסי אוסקר "עץ החיים" של טרנס מאליק. בסרט הופיעה בתפקיד אשתו של ג'ק או'בריין (שון פן).
בשנת 2014 שיחקה בעונה השנייה של בסדרת הדרמה הפוליטית של נטפליקס "בית הקלפים", בתפקיד טריסיה ווקר, אשתו של גארט ווקר והגברת הראשונה של ארצות הברית. באוקטובר שנה זו עלתה סדרת הדרמה "ממלכה", בהשתתפותה של גוינג בדמותה של כריסטינה קולינה, אשתו המנוכרת של אלביי ואמם של ג'יי ונייט. את תפקידה זה עשתה למשך כל שלוש עונות הסדרה, כאשר העונה השנייה הייתה מחולקת לשני חלקים שעלו ב-2015 ו-2016 בהתאמה והעונה השלישית עלתה ב-2017.
בשנת 2017 התארחה בסדרות הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"התנהגות טובה" של רשת TNT.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקולנוע "נוסטלגיה" בתפקיד מארג' לצידו של ג'ון האם. בשנה זו בנוסף התארחה בפרק שמונה של העונה השנייה בסדרת הטלוויזיה "שושלת" ברשת The CW, כמימי רוז פרסקוט.
חיים אישיים

באוקטובר 2004 נישאה גוינג לשחקן דילן וולש, ולהם בת משותפת בשם סטלה האבן. ב-15 בדצמבר 2010, הודיע וולש כי הגיש בקשת גירושין. הגירושין הסתיימו בדצמבר 2012.
פילמוגרפיה > קולנוע

ואייט ארפ (1994)
מעשה בשמיכת טלאים (1995)
ניקסון (1995)
גן עדן (1996)
עיר קטנה (1997)
להמציא את האהבה (1997)
תככים בטלסה (1997)
לשבור את החוקים (1997)
עדיין נושם (1997)
פאנטומס (1998)
אישה משמיים (1998)
לולה (2001)
שכחו אותי בבית 4 (2002)
משחק המושבעים (2003)
עץ החיים (2011)
אהבה וחסד (2014)
התחום והמבוך (2015)
נוסטלגיה (2018)
Drowning ‏(2019)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

חיפוש אחרי המחר (1986)
עולם אחר (1987–1989)
הימים והלילות של מולי דוד (1990)
צללים אפלים (1991)
קולומבו (1992)
הולכים לאקסטרים (1992–1993)
ילדי החול (1995)
כוח הרשת (1999) – סרט טלוויזיה של ABC
קופידון וקייט (2000) – סרט טלוויזיה של CBS
אד (2000)
ספין סיטי (2001)
בגבולות המסתורין (2001)
חוק וסדר (2002)
בלתי נתפס (2005)
אל המערב (2005)
CSI: זירת הפשע (2006)
השותף השקט שלי (2006) – סרט טלוויזיה
מחשבות פליליות (2007)
קרוב לבית (2007)
עובד שכיר (2007)
Chasing a Dream‏ (2009) – סרט טלוויזיה של הולמרק
מד מן (2013)
בית הקלפים (2014)
ממלכה (2014–2017)
חוק וסדר: מדור מיוחד (2017)
התנהגות טובה (2017)
שושלת (2018)
‏Interrogation ‏(2020)
הערות שוליים

↑  נסים דיין, ‏יותר סקסי מטבק, באתר גלובס, 19 בפברואר 2004
גואל פינטו, סרטים חדשים – משחק המושבעים, באתר הארץ, 4 בפברואר 2004
↑  עמית קלינג, עכבר העיר, "עץ החיים": כשההייפ מתפזר, נשארים עם יצירת מופת גרועה, באתר הארץ, 27 במאי 2011
אורי קליין, "עץ החיים", תסריט ובימוי: טרנס מאליק | בדרך לסרט האמריקאי הגדול, באתר הארץ, 30 במאי 2011
↑  טל לוין, עכבר העיר, בית הקלפים: אלוהים נמצא בטוויסטים בלתי צפויים, באתר הארץ, 14 בפברואר 2014
↑  Christina Schoellkopf, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏5 בספטמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430352005171  PLWABN: 9810690303905606  BnF: cb14182087x (data)  GND: 1174813660  ISNI: 0000 0001 1934 8179  LCCN: no2001038831  VIAF: 268785326   WorldCat (עם VIAF): 268785326
קליף קרטיס

| --- | --- |

קרטיס, 2015
 לידה:  27 ביולי 1968 (בן 56) רוטורואה, האי הצפוני, ניו זילנד
 שם לידה:  Clifford Vivian Devon Curtis 
 מדינה:  ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מקום לימודים:  טוי ואקאארי  Western Heights High School  John Paul College, Rotorua 
 פרופיל ב-IMDb
 
קליפורד ויויאן דיבון קרטיס (באנגלית: Clifford Vivian Devon Curtis ; נולד ב-27 ביולי 1968) הוא שחקן ניו זילנדי שמוכר בין היתר בסרטיו "שלושה מלכים" (1999), "שאיפות" (2001), "יום אימונים מסוכן" (2001), "לרכב על הלווייתן" (2002), "מת לחיות 4.0" (2007), "איירבנדר" (2010), "פרש בודד" (2014), "אימה במצולות" (2018) ו"מהיר ועצבני: הובס ושואו" (2019). בטלוויזיה, הוא שיחק בין היתר בדרמה הרפואית של NBC, "טראומה" (2011-2010) ובסדרת האימה של AMC, "אימת המתים המהלכים" (2017-2015).
מוצאו מאורי, ובתפקידיו השונים שיחק מגוון רחב של מוצאים אתניים כמו לטיני וערבי. קרטיס הוא בעלים שותף בחברת הפקות ניו זילנדית בשם "Whenua Films".
ביוגרפיה

לקרטיס 7 אחים, נולד ברוטורואה, האי הצפוני של ניו זילנד. קרטיס צאצא מאורי.
בילדותו הופיע כרקדן ברייקדאנס והתחרה בתחרויות.
קריירה > קריירה ראשונית

קרטיס החל לככב בהפקה מקומיות של המחזות "כנר על הגג" ו"איש למנשה", לפני שלמד בבית הספר לדרמה של ניו זילנד ו-Teatro Dimitri Scoula בשווייץ. הופעותיו על הבמה בניו זילנד כללו את: "נשות וינדזור העליזות", "אותלו", "גן הדובדבנים", "פורגי ובס" ו"מקבת'".
השתתפותו הראשונה בסרט קולנוע הייתה בתפקיד קטן בסרטה של ג'יין קמפיון, "הפסנתר" משנת 1993. הוא המשיך ושיחק בסרט "Once Were Warriors", אחד מהסרטים המצליחים ביותר ששוחררו בניו זילנד. בנוסף שיחק בתפקיד האב של הדמות הראשית בסרט "לרכב על הלווייתן" משנת 2002; אשר מבוסס על הרומן באותו שם מאת ויטי איהימארה משנת 1987.
קריירה > קריירה בינלאומית

קרטיס השתתף במספר סרטים וביניהם: "שלושה מלכים", "שאיפות", "לגעת במוות", "שמש", "מת לחיות 4.0" ו-"יום אימונים מסוכן".
בשנים 2009–2010 כיכב קרטיס בשתי עונות של סדרת הדרמה של NBC, "טראומה", הוא שיחק בתפקיד חובש מוטס נועז.
בשנת 2009 שיחק בסרט האקשן "פוש" בכיכובם של כריס אוונס ודקוטה פנינג. בשנת 2010 שיחק בסרטו של מ. נייט שאמלאן "איירבנדר", בתפקיד הנבל הראשי, שליט האש אוֹזַאֲי.
בשנת 2011 שיחק בסרט האקשן בהפקתו של לוק בסון "קולומביאנה" בכיכובה של זואי סלדנה.
בשנת 2012 שיחק בדרמה הקומית "רק אלף מילים" לצד אדי מרפי וקרי וושינגטון.
בשנת 2014, קרטיס גילם את התפקיד הראשי בסרט "פרש בודד" (אנ'), מה ש'הרדיו הלאומי של ניו זילנד' כינתה "אחד הסרטים הגדולים ביותר של ניו זילנד שנוצרו אי פעם.". הניו זילנד הראלד שיבח אותו על "הופעתו המתנשאת" בתור השחמטאי והמאמן ג'נסיס פוטיני, שמת ב-2011. קרטיס למד שחמט והעלה במשקל על מנת להתאימו לתפקיד.
בשנים 2015–2017 שיחק בסדרת האימה "אימת המתים המהלכים" של רשת הטלוויזיה AMC, אשר מהווה ספין אוף ל-"המתים המהלכים".
בשנת 2017, קרטיס לוהק לתפקיד טונוווארי והוא אמור להופיע בארבעת סרטי ההמשך של אווטאר, הכוללים את "אווטאר: דרכם של המים" מ-2022 ו"אווטאר: אש ואפר" משנת 2025.
בשנת 2019 הוא גילם את ג'ונה הובס, אחיו של לוק הובס (דוויין ג'ונסון) בסרט "מהיר ועצבני: הובס ושואו"; הדמויות שלהם הן סמואיות.
בשנת 2023 קרטיס כיכב בסרט של נטפליקס, "עוז רוח" לצד אנה פקווין . הסרט מבוסס על מסעה של ג'סיקה ווטסון, ימאית אוסטרלית בת ה-16 המנסה להקיף סולו את העולם בשיוט.
בשנת 2024, קרטיס כיכב בסדרה של נטפליקס, "כאוס" בתפקיד האל היווני פוסידון.
חיים אישיים

הוא התחתן בסוף שנת 2009 בטקס פרטי בביתו, ויש לו ארבעה ילדים.
כשנשאל על היותו שחקן "אתני לכל מטרה", אמר, "זה היה יתרון אמיתי, אני אוהב להיות אתני, אני אוהב את צבע העור שלי. יש מגבלות בעסק, זו מציאות, אבל ניתנו לי הזדמנויות נפלאות כאלה". ב-2004 הקים חברת הפקות עצמאית ביחד עם המפיק איינסלי גארדינר.