stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שדרת אטלנטיק (ניו יורק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  האוקיינוס האטלנטי 
 אורך:  10.3 מיל 
 מיקום
 עיר:  ברוקלין, קווינס 
 
 קואורדינטות:  40°40′39″N 73°56′00″W﻿ / ﻿40.677577777778°N 73.933472222222°W﻿ / 40.677577777778; -73.933472222222
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזישדרת אטלנטיק(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזישדרת אטלנטיק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרת אטלנטיק (אנגלית: Atlantic Avenue, קרי "אטלנטיק אווניו") היא שדרה חשובה ברובעי ברוקלין וקווינס של העיר ניו יורק. היא משתרעת מאזור החוף של ברוקלין לאורך האיסט ריבר ועד לג'מייקה, קווינס. שדרת אטלנטיק מקבילה לרחוב פולטון במרבית מסלולה בברוקלין, שם היא משמשת כגבול בין השכונות פרוספקט הייטס ופורט גרין ובין דפורד-סטייווסאנט וקראון הייטס.
הכביש של שדרת אטלנטיק הוא הכביש היחידי לתנועת משאיות בין מערב למזרח ברחבי ברוקלין, וממלא את מקומם של הכבישים המהירים Bushwick Expressway ‏(I-78) ו-Cross Brooklyn Expressway‏ (I-878).
מבנים בולטים לאורך השדרה

מגדל ווילמסבורג סיווינגס בנק (Williamsburgh Savings Bank Tower) - מגדל בן 37 קומות (156 מ') ובראשו שעון. המגדל נבנה בשנת 1929, וכיום משמש בין השאר כקניון ומגדל משרדים.
ברקליס סנטר - מרכז תרבות וספורט, נבנה במהלך העשור השני של המאה ה-21. משמש (נכון ל-2015) כמגרש הביתי של קבוצת הכדורסל ברוקלין נטס ושל קבוצת ה-NHL ניו יורק איילנדרס.
טרמינל הנוסעים אטלנטיק אווניו - אחד מגדול טרמינלי הנוסעים בניו יורק רבתי. בין השאר עוברות ועוצרות בו קווי הרכבת התחתית של ניו יורק: 2, 3, 4, 5 ו-B, D, N, Q, R, קו הרכבת ללונג איילנד ועוד.
מגדל ווילימסבורג סיווינגס בנק ממבט מרחוב אטלנטיק
1926 בקולנוע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1926  בקולנוע |  |
< · 1924 · 1925 — 1926 — 1927 · 1928 · >
כל ערכי השנים בקולנוע במאה ה-20 · כל ערכי השנים בקולנוע במאה ה-21 · פורטל הקולנוע
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1926 ונוגעים לעולם הקולנוע.
אירועים

צעדים לקראת פריצת הסרט המדבר: האחים וורנר מתחילים להשתמש במנגנון הויטפון להשמעת קול מותאם לעלילה בסרטים, הסרט הראשון שהשתמש בטכנולוגיה זו היה דון ז'ואן, שיצא ב-6 באוגוסט שנה זו. הטכנולוגיה הייתה מבוססת על תקליטי ⅓33 שפותחה על ידי מעבדות בל. גם אולפני פוקס מתחילים לעשות שימוש בטכנולוגיה מתחרה, מוביטון. השימוש הראשון בטכנולוגיה זו היה ביומני חדשות. במקביל, מופק סרטו הקצר של אל ג'ולסון, A Plantation Act, שאינו יוצא לאקרנים, אך מהווה למעשה תקדים לסרטו זמר הג'אז (1927) הנחשב לסרט הראשון בו קיים פסקול סינכרוני. A Plantation Act משתמש בויטפון.
רודולף ולנטינו מת בגיל 31 בלבד מסיבוכים לאחר ניתוח
נתן אקסלרוד עולה לפלשתינה-א"י
סרטים שוברי קופות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יצאו לאקרנים > בהוליווד

16 ביולי – "בן השיח'" (נקרא בארץ גם:"בנו של השייך"), בכיכובו של רודולף ולנטינו, בסרטו האחרון לפני מותו הפתאומי.
25 בדצמבר – "הבשר והשטן". סרטו של קלרנס בראון, שהציג את גרטה גרבו כפאם פאטאל, בו גילמה אישה מפתה המסכסכת בין שני חברים. סרט זה נחשב לאחד הטובים ביותר של שנות העשרים בקולנוע אמריקני.
"Battling Butler" של באסטר קיטון
"מה מחיר התהילה?" (What Price Glory?) ו"אלומה מן הים הדרומי" (Aloma of the South Seas) הם הסרטים הרווחיים של השנה.
לה בוהם, סרט של קינג וידור
"הפיראט השחור" (The Black Pirate), סרט בכיכובו של דאגלס פיירבנקס
Brown of Harvard, סרט הביכורים של ג'ון ויין (בתפקיד מזערי)
דון ז'ואן בכיכובו של ג'ון בארימור
"מאדאם מסתורין", הסרט האחרון הכיכובה של סמל המין תידה בארה
יצאו לאקרנים > ברפובליקת ויימאר

פאוסט של פרידריך וילהלם מורנאו; כמו גם סרטו טרטיף
"הרפתקאות הנסיך אחמד (Die Abenteuer des Prinzen Achmed), אחד מסרטי האנימציה הראשונים באורך מלא; בבימויה של לוטה רייניגר
"Geheimnisse einer Seele" (מסתרי הנפש) של גאורג וילהלם פאבסט
"ההר הקדוש", Heilige Berg, סרטה הראשון של לני ריפנשטאהל כשחקנית
יצאו לאקרנים > בברית המועצות

"אמא" (Мать)
יצאו לאקרנים > בצרפת

ז'אן רנואר מביים את ננה על-פי ספרו של אמיל זולא
מאן ריי מוציא את סרטו האמנותי-אוונגרדי-ניסיוני Emak-bakia
יצאו לאקרנים > במדינות אחרות

Aiyoku no arashi (יפן)
נולדו

5 בינואר – מריה של, שחקנית (נפטרה ב-2005)
17 בינואר – מוירה שירר, שחקנית ורקדנית (נפטרה ב-2006)
20 בינואר – פטרישה ניל, שחקנית (הייתה נשואה לרואלד דאל, נפטרה ב-2010)
26 בינואר – יוסף שאהין, קולנוען מצרי (נפטר ב-2008)
11 בפברואר – לזלי נילסן, שחקן (נפטר ב-2010)
16 בפברואר – ג'ון שלזינגר, במאי (נפטר ב-2003)
6 במרץ – אנדז'יי ויידה, במאי (נפטר ב-2016)
16 במרץ – ג'רי לואיס, שחקן ובדרן (נפטר ב-2017)
5 באפריל – רוג'ר קורמן, במאי ומפיק
8 במאי – דון ריקלס, שחקן ובדרן (נפטר ב-2017)
1 ביוני – מרילין מונרו (נפטרה ב-1962)
1 ביוני - אנדי גריפית, שחקן (נפטר ב-2012)
28 ביוני – מל ברוקס, במאי ותסריטאי
21 ביולי – נורמן ג'ואיסון, במאי ומפיק
14 באוגוסט – לינה ורטמילר, במאית איטלקייה
18 באוקטובר – קלאוס קינסקי, שחקן (נפטר ב-1991)
נפטרו

30 בינואר – ברברה לה-מאר, שחקנית
23 באוגוסט – רודולף ולנטינו, שחקן
ראו גם

1925 בקולנוע
1926
1927 בקולנוע
שנים בקולנוע
סרט קולנוע
דאגה

ערך זה עוסק בחשש. אם התכוונתם לצייר צרפתי אימפרסיוניסטי, ראו .
אישה מודאגת
דאגה היא רגש שבבסיסו חשש מפני מצב שלילי שעלול להתרחש והוא מיועד לגרום לפעולת הגנה מפני הסכנה.
הגדרה בסיסית

דאגה היא ציפייה רגשית המתמקדת בעתיד האישי והרגשי ובהשפעתו עלינו. מצבים של אי ודאות או חוסר ביטחון מעוררים את הדאגה. הדאגה באה לידי ביטוי בצורות שונות, כמו דאגה לבריאות, או למצב העתידי, עד לחרדה קיומית, וכן, דאגה לארצנו או לשלום העולם. דאגה כוללת מרכיב רגשי, קוגניטיבי והתנהגותי, אשר מבטאת התייחסות ואכפתיות (CONCERN) ומשקפת תחושת אחריות, ולעיתים מתבטאת בפעולה מעשית של טיפול (CARE) ומניעת סיבת הדאגה.
דאגות הן הערכות לעתיד על בסיס ההתנסות מהעבר, אך חלקן מתבססות על חוסר ידיעה ועל השערות שלעיתים הן מדומינות, ולא על הערכות שהולמות מצב או אירוע בסביבה. כלומר, שאינן בהכרח מותאמות למציאות. למרות זאת יש להן השפעה מכריעה על אופן החוויה וההתנהגות. דאגות טבועות גם כפעילות כימית במוח. אנטוניו דמסיו מכנה זאת 'סמן סומטי' או תחושת בטן. זו מעין מערכת של כישורי חיזוי אוטומטיים המאתרים מצבי סכנה, ומשחררים קורטיזול, ואדרנלין המכינים אותנו לתגובה.. לדוגמה, כשאם שומעת את בכי תינוקה, שדה מתמלא חלב וזו מעין ציפייה להנקה.
אפשר להגדיר דאגה כ'הדגרה של איום', המשבשת ומעסיקה את החשיבה וגורמת לדיסוננס משום שהיא מעלה אלטרנטיבות דמיוניות מאיימות אך חסרות ודאות. דאגה היא ציפייה הפוכה לתקווה, ובשתיהן צופים עתיד ויוצרים סצנות, באחת הדמיון שלילי ובשנייה הוא חיובי.
זהירות ודאגה, הן חלק מהותי מאחריות, משום שהן כוללות חיזוי אירועים והגנה מפניהם. אף שדאגה נחשבת שלילית ולא נעימה, יש בה כוונה להזהיר ולהכין מפני איום, וגם למנוע את התרחשותו. למשל, אם לא דואגים מהתחשמלות ומכסים שקע חשמלי, ילד עשוי להכניס אליו סיכה.
דאגה לזולת

דאגה לאחר היא אחת מההיבטים של דאגה. היא מתעוררת מתוך חשש למצבו של האחר, והיא כוללת אכפתיות ונכונות לטיפול במושא הדאגה.
פראנס דה ואל טוען בספר "טובים מטבעם" שהיכולת להזדהות עם האחר והדאגה לו, בלא איבוד הזהות העצמית היא מקור הסימפתיה האנושית, משום שהיא דורשת אני מפותח וראיית דברים מנקודת מבטו של הזולת. דה ואל סבור שגם אצל הקופים קיימת דאגה ואמפתיה כזו. הוא טוען שפרימטים מפתחים נטיות לסייע לזולת בגיל צעיר מאוד, וזה סותר טענה שילדים הם אגואיסטים הדואגים רק לעצמם. דה-ואל מביא דוגמאות רבות לנטייה זו, שאינה דורשת מודעות והיא טבעית ומוּלדת. הוא מכנה נטייה זו אלטרואיזם הדדי. מכאן שדאגה לזולת אינה רק תכונה אנושית נרכשת אלא תכונה הטבועה בנו, כפי שטוען עמנואל לוינס ביחס לאחריות. תורתו של לוינס על אחריות ומוסר נסובה כולה על אחריות ודאגה לזולת ולא לעצמי. הדאגה לאחר מאפילה על הדאגה לעצמי. הוא כותב: "אין דבר קומי או טרגי יותר מן הדאגה לעצמה של הוויה מיועדת להשמדה"..
מרווח הדאגה הוא תלוי תרבות. בתרבות שלנו האדם הפרטי אינו מסוגל עוד לשאת לבד בנטל האחריות לקרובים אליו, והחברה משתפת עמו פעולה בדאגה לבני משפחתו, החל ממעונות ובתי ספר, דרך מוסדות לחריגים, ועד לבתי חולים ולבתי אבות.
דאגה הורית

בכל תפקיד שאנו ממלאים כרוכה אחריות שלפעמים איננו מודעים לה, וכאשר אנו מבינים את מלוא משמעותה, סביר שנתמלא דאגה וחרדה לנוכח התפקיד שאנו ממלאים. כך, אדם שהופך להורה ומבין את כובד האחריות הבלעדית על ילדו, מרגיש דאגה.
ג'ין לידלוף טוענת, שלמרבה הצער התרבות המערבית מעניקה את השליטה בחינוך לשכל במקום לרגש, ושאין לצפות מהשכל שיידע מהם צורכי הפעוט. לרגשות של האם יש יכולת לזהות את הצרכים ואת המצוקה של הילד, ולהגיב אליהם בהתאם. כמו רבים אחרים, גם לידלוף טוענת שתינוק שגדל עם חסך במגע ובדאגה ימשיך לחפשו כל ימי חייו.
קרול גיליגן בספרה "בקול שונה" טוענת שעלינו להכיר בעמדה רגשית מוסרית שהיא על פי רוב נשית יותר. הקול השונה הוא קול הקִרבה ודאגה למערכת היחסים, זהו קול שונה בעולם שעסוק ביצירת גבולות בין בני אדם. ההכרה בתקפות העמדה הנשית להתפתחות מוסרית היא הכרה בחשיבות הקשר שבין העצמי לאחר, ובאוניברסליות של הצורך בחמלה ובדאגה.
חן למפרט טוען בספרו "חינוך אמפתי כביקורת הנאו-קפיטליזם," שבית הספר בימינו הוא מוסד חסר חמלה הדוגל ברציונליות ובתחרותיות, המושגת על ידי קהות רגשית מכוונת. קיימת בו דרישה להתעלמות מרגשותיו של התלמיד ואף מרגשותיו של המורה עצמו. הדאגה לשלום הילדים חייבת להיות הבסיס העיקרי של בית הספר, ועליו לשמש שמרטף עוד לפני שהוא מלמד ומעביר מידע. מבחינת למפרט, חינוך פירושו שליחות המונעת על ידי אמפתיה וחמלה רדיקלית בחברה נאו-קפיטליסטית המוחקת את אישיות התלמיד. לרוב, בזאת מתמצות המחויבות והאחריות של המבוגרים כלפי הילדים והדאגה לשלום הילד נדחקת בדרך כלל הצדה.
"התעניינות, דאגה, תשומת לב ומעורבות בחיי ילדנו הם גורמים חיוניים לא רק לשמירת הקשר איתם אלא גם למניעת מגוון רחב של בעיות רגשיות ושל בעיות התנהגות: הילד לומד כי הוא מלווה תמיד (פיזית או מנטלית) במבוגר אחראי ודואג, באופן שמייצר תחושת ביטחון ומאפשר לו לשמור על עצמו ולהימנע מהתנהגויות שאינן תואמות את ערכי ההורה. יחד עם זאת, מעורבות יתר בחייו הפיזיים והרגשיים של הילד מונעים תהליך משמעותי לא פחות של התפתחות נפרדות מההורה, עצמאות, ביטחון עצמי ביכולות האישיות ופנייה לעבר קשרים חברתיים עם קבוצת בני הגיל."
"הרצון שלנו להגן על הילדים פוגע לעיתים בביטחונם וביכולת התפתחותם. לעיתים הם לומדים להסתיר בשל כך מאורעות שעשויים להדאיג אותנו ונעשים פחות גלויי לב כדי שלא נתערב בחייהם עם דאגתנו המופרזת. כך דאגה הורית עלולה להזיק לא רק לדואג אלא לכל מערכת היחסים עם הילדים. המונח המקובל ליחסים כאלו הוא "הגנת יתר" overprotection.
דאגנות היא מצב של חרדה ודאגת- יתר לשלומו של הילד, והיא אינה מעניקה פתרון למצוקה אמיתית. דאגות עלולות להשתלט על המחשבה ועלולה להוות מסווה לרגש הרכושנות, "זו הסיבה שגברים מעדיפים נשים ביישניות ופחדניות, שעל ידי הגנה עליהן הן נהפכות לקניין." כך טען ברטנרד ראסל בספרו "כיבוש האושר". דאגה יתרה הופכת לתכונת אופי, שמיושמת גם כלפי עצמנו וגם כלפי הזולת.אנשים זהירים יתר על המידה, המוּנעים על ידי דאגה עזה, נמנעים מלחיות חיים מלאים ומונעים מקרוביהם לחיות חיים מלאים.
ראו גם

טכניקת הרפיה
הערות שוליים

↑  דמסיו אנטוניו.(1998)."השגיאה של דקארט".תל אביב: כנרת. עמ' 217.
↑  Breznitz, S. (1971). A study of worrying. "British Journal of Social and Clinical Psychology", 10, 271-279
↑  אבו חסין, גמאל. וסמדר, גונן. (2013). "אחריות לחינוך וחינוך לאחריות". תל אביב: מכון מופת. ע' 46.
↑  גונן, סמדר. (2003). "לדעת רגש" תל אביב: מכון מופת. ע' 58-59.
↑  דה ואל, פראנס. (1998). "טובים מטבעם" תל אביב: אוניברסיטת חיפה / זמורה ביתן. ע' 52, 138.
↑  לוינס, עמנואל. (2004). "הומניזם של האדם האחר" ירושלים: מוסד ביאליק. ע' 107. 17.
↑  אבו חסין, גמאל. וסמדר, גונן. (2013). "אחריות לחינוך וחינוך לאחריות" תל אביב: מכון מופת. ע' 111.
↑  לידלוף, ג'יין. (1998). "עקרון הרצף" תל אביב: אלטרנטיבות. ע' 84.
↑  גיליגן, קרול. (1995). "בקול שונה" תל אביב: ספריית פועלים.
↑  למפרט חן.(2008)."חינוך אמפתי כביקורת הנאו-קפיטליזם". תל אביב: רסלינג. עמ' 183-192.
↑  בטיפולנט 8.5.2019. "אמא, די לחפור!" מהורות חודרנית למתן עצמאות.
↑  גונן, סמדר. (2003). "לדעת רגש" תל אביב: מכון מופת. ע' 59.
↑  ראסל, ברטנראד. (1976). "כיבוש האושר" תל אביב: אחיאסף.
↑  אבו חסין, גמאל. וסמדר, גונן. (2013). "אחריות לחינוך וחינוך לאחריות תל אביב: מכון מופת. ע' 54.
| טראומה נפשית |
| --- | --- | --- |
| מצבי טראומה | סכנת חיים • אלימות • התעללות • אונס • אלימות מינית • מלחמה • טרור  • קרב • תאונת דרכים • טראומה גופנית • שכול • שוד  • אסון טבע • שרפה • הגירה |  |
| מאפייני טראומה | מצוקה נפשית • חרדה • פחד • דאגה • בכי • חוסר אונים • אימה • תבהלה • עוררות • טריגר •  הימנעות • התמודדות ממוקדת הימנעות • רומינציה • מחשבות פולשניות • מחשבות אילו • אשמת שורדים • האשמה עצמית (אנ') • האשמה (אנ') • אשמה (רגש) |  |
| תגובת דחק | דחק • תגובת הילחם או ברח • מערכת העצבים הסימפתטית • ציר ה-HPA • עומס אלוסטטי |  |
| הפרעות | הפרעות הקשורות לטראומה וגורמי דחק • נפגע חרדה • הפרעת דחק חריפה • הפרעת דחק פוסט-טראומטית • הפרעה פוסט-טראומטית מורכבת • טראומה משנית • הפרעת הסתגלות • הפרעת חרדה • התקף חרדה • ביעותי לילה • נדודי שינה • דיסוציאציה • פלשבק • הפרעת דה-פרסונליזציה • הפרעת דה-ריאליזציה |  |
| גורמי חוסן | חוסן נפשי • רשת חברתית • דתיות • מודל רגישות-דחק • מודלים של תורשה, סביבה והתפתחות • סטטוס חברתי • שונות קצב לב |  |
| התמודדות | התמודדות • צמיחה פוסט-טראומטית • תמיכה חברתית • עזרה עצמית • פעילות גופנית • טכניקות הרפיה • מדיטציה טרנסצנדנטלית • אימוני נשימה • הסחת דעת • אסקפיזם |  |
| תרופות | תרופות נוגדות דיכאון • סרטרלין • פרוקסטין • ונלפקסין • פלואוקסטין • קנאביס |  |
| טיפול נפשי | טיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית • עזרה ראשונה פסיכולוגית • מודל מעש"ה • קבוצת תמיכה • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי ממוקד בטראומה (אנ') • טיפול בעיבוד קוגניטיבי • EMDR • תרפיית חשיפה ממושכת |  |
| עמותות | ער"ן • נט"ל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529750905171  GND: 4181855-6  LCCN: sh85148562
מדיחה אל-עג'רוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בת 70 בערך) ערב הסעודית 
 מדינה:  ערב הסעודית 
 מקום מגורים:  ריאד 
 
מדיחה אל-עג'רוש (בערבית: مديحة العجروش; נולדה ב-1955) היא פסיכולוגית, צלמת, פמיניסטית ופעילה למען זכויות נשים סעודית. היא למדה לתואר בפסיכולוגיה באוניברסיטת אוקלהומה.
פעילות למען זכויות נשים

ב-1990, אל-עג'רוש לקחה חלק במחאות הראשונות של נשים סעודיות נגד האיסור על נהיגה של נשים, כש-47 נשים שלחו את נהגיהן הביתה, ולקחו את ההגה לידיהן. כתוצאה, אל-עג'רוש נעצרה, פוטרה מעבודתה, ודרכונה נשלל. היא תיארה את רוח התקופה שבה התחוללה מלחמת המפרץ הראשונה בכווית השכנה: "ראינו את החיילות האמריקאיות שהיו מוצבות בסעודיה נוהגות, וזה נתן לנו הנשים את הדחיפה לפעולה". כעונש נוסף, הרשויות החרימו תשלילים של צילומים שצילמה כצלמת במהלך 15 שנים, ושרפו אותם. אחרי זה, יצא קמפיין הכפשה נגד הנשים בעיתונות, ואנשי הדת דרשו את הלקאתן הציבורי[דרושה הבהרה].
ב-2011 הצטרפה אל-עג'רוש אל כחמישים נשים ששוב יצאו כחלק מקמפיין נשים להגה (בערבית, قيادة المرأة في السعودية) התנועה למען ביטול האיסור על נהיגת נשים (ובערבית, משחק מילים בעל משמעות כפולה של נהיגה והנהגה). המחאה קמה כחלק ממחאות רחבות יותר שהתרחשו בערב הסעודית, במסגרת האביב הערבי. היא נעצרה, ושוב פוטרה מעבודתה בעמותה.
ב-2013, הקמפיין גדל ואף יצר תהודה בינלאומית, הודות לגדילת פלטפורמות כמו טוויטר ופייסבוק. בריאיון לעיתון הטלגרף במעמד נהיגה המונית של נשים, סיפרה אל-עג'רוש: "אז ב-1990 הייתי ממש אחוזת אימה, ולא הייתה לנו שום מדיה חברתית כדי להראות מה עושים לנו ולהגן עלינו."
בין 15 ל-18 במאי 2018, נעצרה אל-עג'רוש כחלק מסדרת פשיטות של כוחות הביטחון, בה עצרו רבות ממובילות תנועת הנשים, בהן לוג'יין אל-הד'לול, אימאן אל-נאפג'אן, עזיזה אל-יוסף, עאישה אל-מאנה ואחרות, וכן ושני גברים המעורבים בקמפיין. Human Rights Watch מפרש את מטרת המעצרים כאמצעי הפחדה "נגד כל מי שמביע ספקנות לגבי האג'נדה של נסיך הכתר בנושא זכויות". הממשלה השיקה יחד עם המעצרים ההמוניים קמפיין מדיה בו קראו לפעילות "בוגדות", ושר הפנים הסעודי הצהיר שהן תחת חקירה על "מגעים עם גורמים זרים" וניסיונות לגייס פקידי ממשל במטרה להסב נזק לממלכה. העיתון הסעודי "עוכאז" (עכאט'), עיתון פרו-ממשלתי, דיווח שעונש המוות עומד על הפרק עבור הנשים. עיתון סעודי אחר פרסם שאם יעמדו למשפט, צפוי לפעילות עונש של 20 שנים בכלא. אל-עג'רוש ואל-מאנה שוחררו כעבור מספר ימים, כנראה בשל גילן.
הערות שוליים

↑  Fahim, Kareem; Morris, Loveday (2018-05-19). "In harsh Saudi crackdown, famous feminists are branded as 'traitors'". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286.
↑  Nafjan, Eman Al (2012-03-08). "This year let's celebrate … the Saudi women's driving campaign | Eman Al Nafjan". the Guardian (באנגלית).
↑  "Saudi women driving campaigners detained and branded traitors". The Independent (באנגלית בריטית). 2018-05-19.
↑  "Body: Female: Gulf and Saudi Arabia". Encyclopedia of Women & Islamic Cultures.
↑  "From women taking the wheel to the arrival of cinemas, Saudi Arabia is changing". Mainichi Daily News (באנגלית). 2018-04-24.
↑    Harriet Alexander, ‏Saudi women prepare for driving protest, The Telegraph, 25 October 2013
↑  "Saudi Arabia 'arrests women's rights activists'". www.aljazeera.com.
↑  Saudi government detains seven women's rights activists, May 20, 2018
↑  Saudi Arabia arrests female activists weeks before lifting of driving ban, By Sarah El Sirgany and Hilary Clarke, May 21, 2018, CNN
↑  "Saudi Arabia: Women's Rights Advocates Arrested — Jumping Ahead of Crown Prince's Reforms Risks Jail Time". Human Rights Watch. 2018-05-18. ארכיון מ-2018-05-19.
↑  Detained Saudi women rights activists could face death penalty, warns pro-government newspaper, The New Arab, 21 May, 2018
↑  Loveday Morris, The High Price of Feminism in the New Saudi Arabia, The Washington Post, ‏May 20, 2018
ג'וליאן לוזנגה

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בת 67 בערך) הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו 
 מדינה:  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו 
 ידועה בשל:  הסברה למען ניצולי אלימות מינית בזמן מלחמה
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  פעילת זכויות אדם
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי (2013)  אות האומץ הנשי הבין-לאומי (2021)  פרס ג'ינטה סייגן (2016)  פרס האומות המאוחדות בתחום זכויות האדם (2023)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ג'וליאן לוזנגה (באנגלית: Julienne Lusenge) היא פעילת זכויות אדם מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הידועה בפעילותה למען ניצולי אלימות מינית בזמן מלחמה. היא שותפה מייסדת ונשיאת "סולידריות נשית לשלום ופיתוח משולב" (SOFEPADI) ומנהלת "קרן הנשים הקונגולזיות" (FFC).
בין הפרסים הרבים בהם זכתה ניתן למצוא את פרס זכויות האדם הבינלאומי לנשים (2018), פרס ג'ינטה סאגאן מאמנסטי אינטרנשיונל (2016), פרס זכויות האדם משגרירות צרפת, ותואר אבירת לגיון הכבוד שהוענק לה על ידי ממשלת צרפת. בנוסף, הוענק לה אות האומץ הנשי הבין-לאומי בשנת 2021.
קריירה

לוזנגה עבדה כעיתונאית במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו כשהחלה מלחמת האזרחים ב-1998. היא שידרה תוכניות הומניטריות העוסקות בבריאות וזכויות אדם לאזורים כפריים נידחים. במהלך סיוריה במזרח קונגו היא תיעדה והפיצה סיפורים של נשים, כולל תיאורים מזעזעים של אלימות מינית במסגרת המלחמה, והחלה לגנות בפומבי את מעשי האלימות כלפי נשים.
כתגובה לזוועות המין שהתרחשו במדינתה, ייסדה לוזנגה יחד עם 22 פעילות נוספות את ארגון SOFEPADI בשנת 2000. מטרת הארגון הייתה להעלות את נושא האלימות המגדרית לתשומת לבם של ארגונים בינלאומיים, ובמקביל לסייע לניצולות טראומה ולעזור להן בתהליכים משפטיים להעמדת האשמים לדין. בשנת 2007 הקימה לוזנגה ארגון נוסף, קרן הנשים הקונגולזיות (FFC), המסייע לארגוני נשים בקונגו לגייס תמיכות ממממנים בינלאומיים.
לוזנגה משמשת גם כשותפה בכירה בארגון Media Matters for Women, ארגון ללא מטרות רווח הפועל לצמצום פערי המידע בקרב נשים בקהילות מבודדות באפריקה.
פרסים והכרה

לוזנגה קיבלה הכרה בינלאומית על עבודתה:
פרס זכויות האדם הבינלאומי לנשים (2018) מהפסגה לזכויות אדם ודמוקרטיה בז'נבה.
פרס ג'ינטה סאגאן (2016) מאמנסטי אינטרנשיונל, שבו הוענקו לה מענק כספי וסיור בארצות הברית.
פרס זכויות האדם משגרירות צרפת (2012) ותואר אבירת לגיון הכבוד (2013).
פרס אורורה להארת האנושות (2021).
פרס האומות המאוחדות בתחום זכויות האדם (2023)
נכללה ברשימת טיים 100 לשנת 2024 של מגזין טיים.
הערות שוליים

↑  2021 International Women of Courage Award Recipients Announced, United States Department of State (באנגלית)
↑  Celebrating Our Global Leaders: Julienne Lusegne, American Jewish World Service – AJWS, ‏2015-11-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Fund for Global Human Rights How SOFEPADI turns victims of sexual violence in the DRC into survivors, web.archive.org, ‏2019-07-20
↑  Background (באנגלית בריטית)
↑  Director of DRC partner receives global award — Media Matters for Women, web.archive.org, ‏2021-06-07
↑  By Volker Türk, Julienne Lusenge: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NTA: 417690843  VIAF: 32152820087700680067   WorldCat (עם VIAF): 32152820087700680067
1911 בקולנוע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1911  בקולנוע |  |
< · 1909 · 1910 — 1911 — 1912 · 1913 · >
כל ערכי השנים בקולנוע במאה ה-20 · כל ערכי השנים בקולנוע במאה ה-21 · פורטל הקולנוע
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1911 ונוגעים לעולם הקולנוע.
אירועים

פברואר: יצא לאור "Motion Picture Story", המגזין הראשון לחובבי סרטים. בהמשך אותה שנה יצא גם המגזין "Photoplay"
23 במרץ: ד. וו. גריפית' מציג את צילום הקלוז אפ הגדול הראשון בסרט "The Lonedale Operator.
8 באפריל: וינזור מקיי מוציא את סרטו הראשון "ליטל נמו", אחד מסרטי האנימציה הראשונים.
28 באוקטובר: חברת Nestor Motion Picture של דייוויד הורסלי פתחה את אולפן הסרטים הראשון בהוליווד.
סרטים שיצאו לאקרנים ב-1911

"הרפתקאותיו של הברון מינכהאוזן", בבימויו של ז'ורז' מלייס
"The Battle", בבימויו של ד. וו. גריפית'
"The Black Arrow"
"דייוויד קופרפילד"
"Defence of Sevastopol"
"The Diabolical Church Window", בבימויו של ז'ורז' מלייס
"The Dream", בבימויו של תומאס ה. אינס, בכיכובה של מרי פיקפורד
"Enoch Arden", בבימויו של ד. וו. גריפית'
"The Fall Of Troy" (אנ'), בבימויו של ג'ובאני פסטרונה
"Flames and Fortune"
"His Trust", בבימויו של ד. וו. גריפית
"His Trust Fulfilled", בבימויו של ד. וו. גריפית. סרט המשך של סרטו הקודם משנת 1911 "His Trust"
"L'Inferno", עיבוד מתוך "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה אליגיירי. סרט שובר קופות ראשון בקולנוע. סרט אימה ראשון באורך מלא.
"האודיסאה"
"ליטל נמו"
"The Lonedale Operator", בבימויו של ד. וו. גריפית, בכיכובה של בלאנש סוויט
"The Miser's Heart", בבימויו של ד. וו. גריפית
"The Pasha's Daughter"
"Princess Clementina"
"The Railroad Builder"
"אות השני"
"Sweet Memories"
"Swords and Hearts", בבימויו של ד. וו. גריפית
"בין שתי ערים"
"That's Happiness"
Winsor McCay And His Animated Pictures
"Won by Wireless"
נולדו

7 בינואר – באטרפליי מקווין, שחקנית (נפטרה ב-1995)
22 בינואר – מרי היילי בל, שחקנית ומחזאית, אשתו של סר ג'ון מילס (נפטרה ב-2005)
31 בינואר – אדי ביירן, שחקן (נפטר ב-1981)
6 בפברואר – רונלד רייגן, שחקן, נשיא ארצות הברית (נפטר ב-2004)
14 בפברואר – פלורנס רייס, שחקנית (נפטרה ב-1974)
19 בפברואר – מרלה אוברון, שחקנית (נפטרה ב-1979)
28 בפברואר – אישירו הונדה, במאי (נפטר ב-1993)
3 במרץ – ג'ין הארלו, שחקנית (נפטרה ב-1937)
18 במרץ – סמיילי בורנט, שחקן ומוזיקאי (נפטר ב-1967)
23 באפריל, רונלד נים, צלם מפיק ובמאי (נפטר ב-2010)
11 במאי
לואיז קמפבל, שחקנית (נפטר ב-1997)
פיל סילברס, שחקן (נפטר ב-1985)
17 במאי – מורין או'סאליבן, שחקנית (נפטרה ב-1998)
27 במאי – וינסנט פרייס, שחקן (נפטר ב-1993)
3 ביוני – אלן קורבי, שחקנית (נפטרה ב-1999)
20 ביוני – גייל פטריק (נפטרה ב-1980)
29 ביוני – ברנרד הרמן, מלחין (נפטר ב-1975)
6 ביולי – לה וורנ אנדרוז, שחקנית וזמרת, חברה בלהקת האחיות אנדרוז (נפטרה ב-1967)
16 ביולי – ג'ינג'ר רוג'רס, שחקנית ורקדנית (נפטרה ב-1995)
3 באוגוסט – אלכס מקרינדל, שחקן בריטי (נפטר ב-1990)
5 באוגוסט – רוברט טיילור, שחקן (נפטר ב-1969)
6 באוגוסט – לוסיל בול, שחקנית (נפטרה ב-1989)
7 באוגוסט – ניקולאס ריי, במאי (נפטר ב-1979)
12 באוגוסט – קנטינפלס, שחקן (נפטר ב-1993)
5 בנובמבר
רוי רוג'רס, זמר ושחקן (נפטר ב-1998)
בייבי מארי אוסבורן, שחקנית ילדה (נפטרה ב-2010)
10 בנובמבר – הארי אנדרוז, שחקן (נפטר ב-1989)
8 בדצמבר – לי ג'יי. קוב, שחקן (נפטר ב-1976)
9 בדצמבר – ברודריק קרופורד, שחקן (נפטר ב-1986)
30 בדצמבר – ג'ינט נולן, שחקנית (נפטרה ב-1998)
נפטרו

18 בינואר – ארתור מרווין, צלם קולנוע (נולד ב-1859)
29 במאי – ויליאם שוונק גילברט, מפיק מחזות זמר, מהצמד גילברט וסאליבן (נולד ב-1836)
18 ביולי – ג'נבייב לנטלם, שחקנית (נולדה ב-1883)
27 באוקטובר – פרנסיס בוגס, במאי (נולד ב-1870)
22 בדצמבר – רייט לורימר, שחקן ותסריטאי (נולד ב-1874)
סרטי בכורה

ליונל ברימור – "The Battle"
פרנסיס אק בושמן – "His Friend's Wife" (סרט קצר)
פול קלי – "Jimmie's Job" (סרט קצר)
אדגר קנדי – "Brown of Harvard"
אן ליטל – "The Indian Maiden's Lesson" (סרט קצר)
הרולד לוקווד – "The White Red Man" (סרט קצר)
אנה או נילסון – "מולי פיטצ'ר" (סרט קצר)
אניטה סטיוארט – "בין שתי ערים"
לנור אולריק – "The First Man"
לויס ובר – במאית ושחקנית "A Heroine of '76" (סרט קצר, תסריטאית, "On the Brink" (סרט קצר)