stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
MI9
לקריאה נוספת

יואב גלבר, תולדות ההתנדבות, כרך שלישי: נושאי הדגל, הוצאת יד יצחק בן צבי, תשמ"ג. בעיקר פרק שני: "השיתוף החשאי ושליחותם של הצנחנים".
חגי אשד, מוסד של איש אחד: ראובן שילוח, הוצאת ידיעות אחרונות, 1988. בעיקר החלק השני ("השיתוף ושברונו") פרק שלישי: "מפעל הצניחה – בין התחמקות להונאה".
בנימין גפנר, בלב הומה, בחרב שלופה, בת ים: ב' גפנר, 2008. בדגש על עמודים: 105-92, 136, 156-154.
Clive Jones and Tore T. Petersen, Israel's Clandestine Diplomacies, Oxford, 2013. בעיקר תת-הפרק "ISLD, MI9 and the Jewish Agency" שבפרק השלישי (Influence Without Power? Britain, The Jewish Agency and Intelligence Collaboration, 1939-1945)
ביאורים

↑  המחלקה התחילה את דרכה בצמצום רב, בשל מחסור בכוח אדם ובאמצעים. היא פעלה תחילה בחדר 424 במלון Metropole ובהמשך בקומה שלמה במלון Great Central, ששכן בסמוך למתקן שבו תחקרו שבויים שהצליחו להימלט ולחזור לבריטניה.
↑  אחד החוקרים, Graham Pitchfork, בספרו Shot Down and on the Run (עמוד 154), טוען שהתוספת Advance Headquarters  מתייחסת לשלב מתקדם יותר במלחמה, שבו (ב-1 בנובמבר 1943) היחידה התפצלה. חלקה המשיך לפעול ממצרים, ואילו חלק אחר פעל מאלג'יריה ונקרא Advance Headquarters 'A' Force.
↑  Long Range Desert Group או בקיצור LRDG  יחידה של הצבא הבריטי, שהוקמה במצרים ביוני 1940. אנשי היחידה פעלו במדבר סהרה וביצעו חדירות לעומק שטחים שהיו בשליטת האיטלקים או הגרמנים. משימותיהם היו בעיקר איסוף מודיעין וביצוע פעולות חבלה. מאחר שאנשי היחידה התמחו בניווט במדבר, הם סייעו לא פעם ליחידות אחרות. ביחידה שירתו כמה מאות מתנדבים, בעיקר מניו זילנד, רודזיה ובריטניה.
↑  אזור העיר פלוישט בדרום רומניה היה מקור הנפט היחיד של גרמניה הנאצית ולפיכך נודעה לו חשיבות אסטרטגית רבה. בשנת 1943 החלו בנות הברית להפציץ את אזור פלוישט באמצעות מפציצים ארוכי טווח שהופעלו מצפון אפריקה ובהמשך גם מאיטליה. למרות הפגיעות הרבות במטוסיהם המשיכו בנות הברית לתקוף את האזור עד להריסת תשתית הנפט, דבר שפגע קשות ביכולת הפעולה של הוורמאכט והלופטוואפה. הצנחת המתנדבים הארצישראלים נועדה, בין השאר, לסייע באיתור ומילוט הטייסים שמטוסיהם הופלו.
↑  גניבת נשק מבסיס של מנהלת המבצעים המיוחדים באחוזה על הכרמל, שהתרחשה בפברואר 1943, פגעה בשיתוף הפעולה בין מנהלת המבצעים המיוחדים להנהגת היישוב. (הפושטים היו אנשי גדוד 56 שהתנדבו לצבא הבריטי והועסקו בתפקידי שמירה על בסיסים בריטיים באזור חיפה.) נראה ששיתוף הפעולה עם ה-MI9 של סימונדס נפגע פחות.
הערות שוליים

↑  A. Neave, Saturday at MI9 (Hodder & Stoughton Ltd., 1969) pp. 5–7
↑  פירוט נוסף אפשר למצוא כאן (אנגלית)
↑  ההיסטוריה של מפות משי (באנגלית)
↑  ערך בשם זה בוויקיפדיה האנגלית (אנגלית)
↑  Graham Pitchfork, Shot Down and on the Run, (The Dundurn Group, Toronto: 2003), p.  151.
↑  לדוגמה: כרך שלישי, עמוד 150; כרך רביעי עמוד 20.
↑  דברים לזכרו של ישראל אייזנברג בארכיון מכון ז'בוטינסקי.
↑  חגי אשד, מוסד של איש אחד: ראובן שילוח, עמוד 79.
↑  חגי אשד, שם.
↑  יואב גלבר, "תולדות ההתנדבות", כרך 3, עמוד 150.
↑  Graham Pitchfork, Shot Down and on the Run, (The Dundurn Group, Toronto: 2003), p.  152.
↑  חגי אשד, "מוסד של איש אחד: ראובן שילוח", עמוד 78.
↑  Graham Pitchfork, Shot Down and on the Run, (The Dundurn Group, Toronto: 2003), p.  154.
↑  Graham Pitchfork, Shot Down and on the Run, (The Dundurn Group, Toronto: 2003), p.  153.
↑  חגי אשד, "מוסד של איש אחד: ראובן שילוח", עמוד 80.
↑  יואב גלבר, "תולדות ההתנדבות", כרך שלישי, עמוד 159.
↑  יואב גלבר, "תולדות ההתנדבות", כרך שלישי, עמוד 150.
↑  חגי אשד, "מוסד של איש אחד: ראובן שילוח", עמוד 80.
↑  יואב גלבר, "תולדות ההתנדבות", כרך שלישי, עמוד 159.
↑  יואב גלבר, "תולדות ההתנדבות", כרך שלישי, עמוד 159 ואילך.
↑  יואב גלבר, "תולדות ההתנדבות", כרך 3, עמוד 187 הערה 303.
| ביון במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| בעלות הברית המערביות | בעלות הברית המערביות |  |
| גופים | MI9 • MI6 • MI5 • מנהלת המבצעים המיוחדים • ועדת XX • המשרד לשירותים אסטרטגיים • קבוצת הארמיות הראשונה / הארמייה ה-14 (ארצות הברית) |  |
| אישים | ארצ'יבלד וייוול • ג'ספר מסקליין • דאדלי קלארק • ג'ון גודפרי • יו דלטון • איאן פלמינג • ג'ון לה קארה • יואן מונטגיו • חואן פויול גארסיה • אדי צ'פמן • אלן טיורינג • אנשי סגל בלצ'לי פארק • פריץ קולבה • אלן דאלס • אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) |  |
| מבצעים | מבצע ברקלי / מבצע קציצה • מבצע שומר ראש / מבצע פורטיטיוד |  |
| מושגים קשורים נוספים | אניגמה • אולטרה • PURPLE • מג'יק • התזמורת האדומה (טרפר) |  |
| ברית המועצות | ברית המועצות |  |
| גופים | נקוו"ד • ג.ר.או • סמר"ש • המשרד לביטחון המדינה |  |
| אישים | לברנטי בריה • ויקטור אבאקומוב |  |
| גרמניה | גרמניה |  |
| גופים | אבווהר • גסטפו • אס דה • המשרד הראשי לביטחון הרייך |  |
| אישים | וילהלם קנריס • הנס אוסטר • הנס ברנד גיזביוס • ארווין פון לאהוסן • הנס פון דוהנאני • ריינהרד היידריך • אוטו אולנדורף • ארנסט קלטנברונר • ולטר שלנברג |  |
| מבצעים | תקרית גלייביץ • פרשת ציצרו • מבצע פסטוריוס • מבצע בוליבאר • מבצע נורדפול (אנ') |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528378705171  LCCN: n85155147  VIAF: 263281491   WorldCat (עם VIAF): 263281491 
ממחטת משי עם מפה של דרום איטליה
ששימשה כלי עזר למילוט שבויים של בנות הברית
ידיעה על הענקת ציון לשבח לשני לוחמים ארצישראלים ששירתו ב-MI9
מתוך עיתון המשקיף 11 בדצמבר 1944
Dede

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1990 (בן 34) תל אביב-יפו 
 לאום:  ישראל
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  גרפיטי
 בן או בת זוג:  ניצן מינץ (2012–?) 
 
"Dede" ("דדה") הוא שם העט של אמן פוסט גרפיטי ישראלי, שנולד כנראה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, שהחל להציג את יצירותיו ברחובות העיר תל אביב בשנת 2006. [דרוש מקור] סימן ההיכר של דדה מתאפיין בדימוי של פלסטרים, המופיעים ברבות מעבודותיו, ומכאן כינויו Dede Bandaid.
ביוגרפיה

"Dede" נולד וגדל באזור תל אביב-יפו. הוא נחשף לראשונה לתחום הגרפיטי בנעוריו. בגיל 13 ריסס את מפת מערכת השמש וכוכבי השמיים על קיר בית הספר שבו למד.
במהלך שירותו הצבאי החל בריסוס גרפיטי שהכיל מסרים ויזואליים אנטי-ממסדיים, כגון דמויות חיילים המפריחים בועות סבון כילדים, שוטרים לבושים בבגדי בלרינה, ועוד.[דרוש מקור] לאחר שחרורו, החל לרסס ברחבי תל אביב אלמנטים כגון יונים, חיות מוטנטיות מוגדלות, ארכיטקטורה ועוד כדי להעביר רעיונות ומסרים חברתיים. ריסוסים אלה נעשו באמצעות טכניקת סטנסילים.
Dede הוא בוגר תואר משולב אמנות ועיצוב בבצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2010) ואקדמיה HEAD לאמנות ועיצוב ז׳נבה, שווייץ.
עם השנים פיתח "Dede" טכניקות נוספות כגון ציור ביד חופשית בתרסיס ובמכחול, רישום, מיצב הדבקת נייר ואף הדבקות קונפטי. אז החלו להופיע לראשונה בעבודותיו דימויים של פרצופים עגולים בעלי ידיים דקות, המתארים מערכות יחסים אנושיות. בעבודות אלו החל האמן להביע תמות אישיות יותר ופחות חברתיות-פוליטיות, אף שיש הגורסים כי דווקא בהתמקדותו בספירה האישית הרחיב את יריעת התקשורת עם הקהל הרחב. בעבודותיו "Dede" מתייחס לנושאים חברתיים רבים, ביניהם למחאה החברתית, קשרי הון-שלטון, בעיית הדיור ומצוקותיהם של מחוסרי הדיור בתל אביב.
עבודותיו של "Dede" מוצגות בעיקר במרחב הציבורי, אך למרות זאת, האמן משתדל להימנע מוונדליזם טהור. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל להציג בגלריות ובמוזיאונים בארץ, כגון גלריה צדיק, גלריה קישון, גלריה אלפרד, P8, גלריה זימאק, יריד צבע טרי, מוזיאון עין הוד, מוזיאון חיפה ואחרים. ולאחר מכן בגלריות בניו-יורק, מיאמי, לונדון, ברלין, רוסיה ועוד.
יצירתו

עבודתו המוקדמת של "Dede" נעשתה בעיקר בעזרת שבלונות. במהלך השנים שינה את סגנון יצירתו ועבר ליצירה חופשית יותר, הנעשית על גבי ניירות המודבקים על קירות הבניינים או ציור ביד חופשית ישירות על גבי קירות בעזרת תרסיס או מכחול.
מוטיב בולט בעבודותיו הוא הפלסטר. את הפלסטרים מצייר "Dede" במרחב הציבורי ברחבי הארץ והעולם, בעקבות שירותו הצבאי, במהלכו עבר חוויות שהשאירו אותו עם פוסט טראומה. הפלסטר הוא הפתרון שמצא על מנת לטפל בעצמו. השימוש הרחב בפלסטר מזכיר את השימוש בלב, ובסמלים נוספים כגון דמעה, יד מושטת ואחרים, בהם משתמשים אמנים כדי להביע הן סבל והן תקווה אנושיים.
מוטיב בולט נוסף הוא ציורי חיות העשויות כאילו שברי עצים, לגביהם הוא מסביר: ״החיות הבנויות שברי-העץ ושאריות מאתרי בניה הוא נושא המושפע מתהליכי הבניה העירוניים, אותם אני נוהג לתעד. לראשונה התחלתי לצייר אותם בעקבות שיטוטים בשכונת מונטיפיורי. הסדנאות בין המסגר לגשר מעריב נהרסו ופינו מקום למגדלים חדשים עבור היי-טק ומגורי יוקרה. השאריות שנערמו במקום היוו השראה ליצירות מוקדמות, כמו טבע דומם ופסלים, לאחר מכן ציור חיות שעשויות מאותן שאריות שכמו נושאות איתן ערים שלמות בדרך למקום אחר ובטוח. החיות עצמן הן חיות ארץ ישראליות, מקומיות, חיות נרדפות או נודדות, כאלה שאינן נמצאות במנוחה ומחפשות מקום המסתור. הנושא התחבר לי להרגשת מצוקה כללית אל מול הג׳נטריפיקציה וגם לאוכלוסיות המוחלשות אותן למדתי להכיר באותה שכונה, אנשים שהיו אוספים גם הם שברי עצים ושאריות על מנת לבנות מקום מסתור זמני עד שיסולקו שוב וימשיכו לנדוד״.
לאורך שנות פעילותו בתל אביב קיבל חשיפה מיוחדת עקב שימושו באלמנטים גדולים מהמרחב הציבורי והפיכתם לאייקונים רעיוניים קליטים. ביניהם ניתן לראות בסיס גשר בנהר איילון שהפך לצוללת צהובה, שארית גשר שהפך לאטב כביסה ענק, חניון שהוסב למטרה עבור טילים, וכו'. תשומת לב גדולה במיוחד משכה עבודתו בדולפינריום הנטוש בתל אביב שהפך לסט שיניים על קפיץ.
משנת 2014 הוא מרבה ליצור בשיתוף עם בת זוגו, ניצן מינץ. השניים הציגו את עבודותיהם המשותפות בפראג, בבלגרד, בלודז', בברלין ובירידי האמנות Pulse, Context, Scope במיאמי.
פעילות בעקבות מלחמת חרבות ברזל

כדי להעלות את המודעות למשבר בני הערובה שנחטפו על ידי חמאס במסגרת מלחמת חרבות ברזל, Dede שיתף פעולה עם ניצן מינץ ועם המעצבת טל הובר ליצירת הפרויקט "חטופים מישראל". הפרויקט כלל ציורי גרפיטי במרחב הציבורי וכרזות שהופצו ברחבי העולם המתארות למעלה מ-240 אזרחים חפים מפשע שנחטפו מישראל לרצועת עזה על ידי חמאס ב-7 באוקטובר 2023.
תערוכות > תערוכות יחיד נבחרות

2023 ״העין היא דלת״, גלריה זימאק, ת״א
2021 פרויקט מיוחד במסגרת יריד צבע טרי, ת״א
2019 ״אל הרס״, גלריה זימאק, ת״א
2018 ״דואט״, גלריה זימאק, ת״א
2017 ״לא במקום״ מוזיאון חיפה
2017 ״לא במקום״, Die Ferberei gallery, מינכן, גרמניה
2017 ״לא במקום״, Jan Arnold Gallery, וינה, אוסטריה
2016 ״משוכה״, Jedna Dva Tri Gallery, פראג, צ׳כיה
2016 ״סלון״, The Jewish Salon, המבורג, גרמניה
2015 ״נא לא להאכיל את החיות״, גלריה דן, ת״א
2014 ״ארץ קדושה״, גלריה בצלאל 7, ירושלים
2014 ״נסה לרחף״, בית אריאלה, ת״א
2013 ״נדל״ן״, גלריה p8, ת״א
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

2023
+ Zemack Gallery. Curated by Zemack
+ Surface Identities, Jewish Federation of Cleveland. Curated by Sarah Hurand
2022
+ One of a kinds, Tel-Aviv Museum. Curated by Maya Vinitsky
+ A Very Narrow Bridge, Jewish Museum Lecce, Italy . Curated by Fiammeta Martegani
+ Couples Therapy ,Kfar saba Gallery. Curated by Hagar Raban
2021
+ Group Show, Tel-Aviv. Curated by Zemack Gallery
+ A Prophet in his City, Rehovot Gallery. Curated by Keren Weisshaus
2020
+ Floating Somewhere Out There, Tel-Aviv. Curated by Zemack Gallery
2018
+ Mister freeze, toulouse, France. Curator: Cobalt Team
+ Many Faces, The Living Gallery, New-York.Curated by the Gallery
2017
+ Gotman Museum, Tel Aviv. Curator: Miri Ben-Moshe
+ Scope art fair for contemporary art, Miami
+ Station 16 Gallery, Montreal
+ Mayson Gallery, New-York. Curator: Gili Gibli
+ 212 Gallery, New-York. Curator: Marc Leader
+ Die Farberei Gallery, Munich. Curator: self
+ Jan Arnold Gallery, Vienna. Curator: Andreas Nader
2016
+ Jedna Dva Tri, Prague. Curator: The gallery
+ Yanko-Dada Museum. Ein-Hod
+ Afula›s Municipal Gallery. Curator: Culture movment
2015
+ The Childern Museum, Hulun
+ Street House, Tel Aviv. Curator: Nitzan Mintz
+ Tirush Auction House, Hertzelia
+ Inoperable, Vienna. Curator: The gallery
+ Neurotitan, Berlin. Curator: Hagar Bril
2014
+ Gotman Museum, Tel Aviv. Curator: Miri Ben-Moshe
+ Wilton›s Hall, London. Curator: MC Llamas
+ Beit-Ariela, Tel Aviv. Curator: Maayan Nevo
+ Sweater Gallery, Ekaterinburg, Russia.
+ Front Room Gallery, New-York. Curator: Elizabeth Tully
+ Tzadik gallery, Tel Aviv. Curator: Hana Coman
2013
+ P8 gallery, Tel Aviv. Curator: Ora Reuven
+ Tzadik gallery, Tel Aviv. Curator: Hana Coman
+ Hanina gallery, Tel Aviv. Curator: The gallery
2012
+ Alfred gallery, Tel Aviv. Curator: Adi Bezalel
+ Cut-up gallery, Rastade. Curator: Christoph Fuhrken
+ Riviera gallery, Bat-yam. Curator: Tali Huldai
2011
+ I.O.U gallery, Manhattan. Curator: Lois Stavsky
+ Kishon gallery, Tel Aviv. Curator: Renana Kishon
גלריה

שיניים על קפיץ, 2015
צבע על קיר
 הדולפינריום הנטוש, תל אביב-יפו
מטרה, 2014 (במהלך מבצע צוק איתן)
צבע על מגרש חניה
 צומת הרחובות קיבוץ גלויות ושלבים, תל אביב-יפו
צוללת צהובה, 2013
צבע על אחד מבסיסי גשר איילון 
 מחלף קיבוץ גלויות, תל אביב-יפו
פלסטרים, 2015
צבע על קיר
 צ'לנוב, תל אביב-יפו
ציור באקריליק וספריי, תל אביב-יפו
ללא כותרת, 2011
ציור ביד חופשית על נייר מודבק על קיר
רחוב החשמל, תל אביב-יפו
ללא כותרת, 2012
ציור ביד חופשית על נייר מודבק על קיר
רחוב החשמל, תל אביב-יפו
ללא כותרת, 2012
ציור ביד חופשית על נייר מודבק על קיר
רחוב צ'לנוב, תל אביב-יפו
גרפיטי של Dede, ספריי צבע ושבלונה בנווה צדק, תל אביב-יפו
גרפיטי של Dede, ספריי צבע ושבלונה בנווה צדק, תל אביב-יפו
ציפור מהריסות בתים, 2016 צבע על קיר באזור גטו לודז׳, פולין
מנוסת איילים, 2012 צבע על קיר, דרום תל אביב
ציפור משברי עץ והריסות, 2014 צבע על קיר באזור קמדן, לונדון
מלחמת טריטוריה, 2015 צבע על קיר בפלורנטין, תל אביב
ספריי צבע ושבלונה בפלורנטין, תל אביב-יפו
ספריי צבע, תל אביב-יפו
שארית גשר שהוסבה לאטב כביסה, תל אביב-יפו
ציור פלסטרים בצבע אקריליק על קיר, תל אביב-יפו
הדבקת יצירת אמנות על שלט חוצות, תל אביב-יפו
עמודי גשר התחנה המרכזית הוסבו לגלילי נייר טואלט, תל אביב-יפו
ציור באקריליק וספריי בפלורנטין, תל אביב-יפו
ציור באקריליק וספריי בלודז, פולין
התקנת קרטון מצוייר על עמוד חשמל בפלורנטין, תל אביב-יפו
הערות שוליים

↑  אייל לוי, "מדברים לקירות", מעריב, סופשבוע 1.7.2011
↑  טל לניר (עורכת), אמנות רחוב בישראל, הוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות, 2011 (עמ' 112, 119)
↑   מנחה נופה, דיוקן צעיר: האורבניות העזובה של Dede, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2015
↑  "I work with stencils, pastes, free hand, installations, site-specifics and more. I use paint, spray paint, paper and various industrial materials."
מתוך
יואב ליטווין, דדה מספר אודות עבודתו (באנגלית), אתר Brooklyn Street Art, 18.04.2013
↑  למשל העבודה "Bling is Where the Heart Is", אתר UNURTH לאמנות רחוב
1 2  יואב ליטווין, דדה מספר אודות עבודתו (באנגלית), אתר Brooklyn Street Art, 18.04.2013
↑  "אני מודע לגבול הדק המתוח בין אמנות לוונדליזם, ומקפיד שלא לרסס על חזיתות בתי מגורים. מי שמעוניין למצוא גרפיטי, יידע למצוא אותו גם בסמטאות הצדדיות של העיר", ראיון עם Dede, חגי מרום, מחתרת הגרפיטי של תל אביב, הוצאת חלפי, תל אביב 2011 (עמ' 44)
1 2  האמן Dede: "נוח לי שלא מכירים אותי", באתר ynet, 17 בספטמבר 2016
↑  לואיס סטבסקי, דדה חשאי בתל אביב: בחוץ וגם בפנים (באנגלית), אתר ונדלוג, 12.08.2012
↑  לואיס סטבסקי, דדה חשאי בתל אביב (באנגלית), אתר ונדלוג, 11.03.2011
↑  "הפלסטר התחיל כסימן שמטרתו לרפא פצעים שהיו לי באותה תקופה, לפני כחמש או שש שנים. מאז הוא צבר משמעויות רבות נוספות ועדיין צובר." מתוך מרים קוץ, "האוצרות של מתחם הנגריות", ידיעות אחרונות - מסלול, 30.09.2013
↑   אלי ערמון-אזולאי, אמן הרחוב “Know Hope” מפוגג מעט מהמסתורין סביבו, באתר הארץ, 3 באפריל 2013
1 2  קרן צוריאל הררי, האנשים שבקיר: בני הזוג שמרססים גרפיטי מתל אביב ועד ניו יורק, באתר כלכליסט, 2 בספטמבר 2017
↑  "Gigantic Teeth Adorn Abandoned Dolphinarium in Tel Aviv". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2024-01-22.
↑   עודד ירון, מברוך ג'מילי ועד Dede: פריחת הגרפיטי הישראלי, באתר הארץ, 24 באפריל 2015
↑  דוד דובשני, ‏כרזות שבויים בכל העולם: האמנים שמבקשים לשנות את דעת הקהל, באתר גלובס, 21 באוקטובר 2023
↑  יעל גרטי, אמני הגרפיטי שיצרו פוסטרים של החטופים: "יש לנו חמ"ל בכל מדינה, והכול בהתנדבות", באתר ynet, 22 באוקטובר 2023
↑  רעות ברנע, למען החטופים: הקמפיין של האמנים הישראלים הגיע למועצת האו"ם, באתר למען החטופים: הקמפיין של האמנים הישראלים הגיע למועצת האו"ם | טיים אאוט, ‏2023-10-12
↑  #KidnappedFromIsrael
↑   אברהם בלבן, רשימות תל אביביות | אגדה עירונית, באתר הארץ, 8 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 574031 
פוסטרים לשחרור החטופים במלחמת חרבות ברזל
יוסף קמחי

| --- | --- |
 לידה:  1105 אל-אנדלוס, ח'ליפות אומיה 
 פטירה:  1170 (בגיל 65 בערך) נרבון, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום פעילות:  פרובאנס, דרום צרפת
 תקופת הפעילות:  ?–1170 
 תחומי עיסוק:  בלשנות, פרשנות המקרא
 תלמידיו:  בניו, משה קמחי, דוד קמחי (רד"ק) ומנחם בן שמעון
 חיבוריו:  "ספר זיכרון" "ספר הגלוי" "ספר הברית" "שקל הקודש"
 
רבי יוסף קמחי (ריק"ם) (1105 – 1170 בערך) היה פרשן ומבקר מקרא יהודי וכן הוא מדקדק חשוב. כמו כן, הוא התפלמס עם הנצרות. הוא גם כתב שירה ותרגם יצירות פילוסופיות מערבית לעברית.
ריק"ם נולד בספרד המוסלמית, ובעקבות רדיפות המואחידינים, (1148), הוא נמלט עם משפחתו לפרובנס שבדרום צרפת, והתיישב בעיר נרבונה (נרבון) – שם הוא חי עד סוף ימיו.
רבי יוסף קמחי הוא אביהם של רבי משה קמחי (רמ"ק) ורבי דוד קמחי (רד"ק), וכן רבם של רבי מנחם בן שמעון מפוסקייר, שלמה בן יצחק הנסיה, ויוסף אבן זברה.
מקורות השפעתו של ר' יוסף קמחי

רבי יוסף קמחי התחנך על ברכי פרשנות הפשט, שפיתחו המדקדקים של ימי הביניים, במגעם עם העולם הערבי-מוסלמי. בין האישים שהשפיעו על יצירתו נמנים: מנחם בן סרוק, דונש בן לברט, יהודה חיוג', יונה אבן ג'נח, יהודה אבן בלעם, משה הכהן אבן ג'קטילה, ואחרים. בנוסף לכך, הוא נעזר בידיעותיו בערבית, בתרגומים הארמיים, בל"ב מידות של רבי אליעזר ורבי יוסי הגלילי, במסורה, בספרי הלקסיקוגרף הקראי דוד בן אברהם, וכן בחיבוריו הדקדוקיים של הרב סעדיה גאון.
בעבודתו הפרשנית והפילולוגית ריק"ם שילב מהתובנות של הדקדקנים שקדמו לו, אך הוא לא נמנע מלבקר אותם ולהתפלמס אתם. כמו כן, לא רק שהוא ליקט וסינן את דבריהם, אלא הוא בעצמו חיבר פירושים מקוריים על טהרת הפשט.
פירוש ריק"ם למקרא

רבי יוסף קמחי כתב פירוש על כל המקרא כמעט. את שמות פירושיו קרא בשמות המופיעים בתורה: לפירושו על התורה הוא קרא "ספר התורה", ולפירושו על הנביאים קרא "ספר המקנה". מלבד פירושיו למשלי ולאיוב, רק חלק קטן מפירושיו שרדו. ואולם רבים מפירושיו משוקעים בעבודתו הפילולוגית ובעיקר בכתבי בנו רבי דוד קמחי – הנוהג להביאם בשם 'אדוני אבי ז"ל'. כמו כן, מצטטים אותו רמב"ן (בראשית א:כו); בעל הספר 'אמונה וביטחון'[דרושה הבהרה] (פרקים כג, כו); וכן בעל הטורים לחומש, רבי יצחק בן יהודה הלוי (מחבר פענח רזא), רבי אברהם זכות בספרו 'יוחסין השלם' ועוד. סבורים שפרשנותו לא התפרסמה כי היא לא הודפסה במקראות הגדולות.
בפרשנותו למקרא, ריק"ם עושה שימוש בכלים דקדוקיים וטקסטואליים, שהוא רכש מקודמיו 'הפשטנים' וממגעיו עם העולם המוסלמי והנוצרי. אלו כוללים יישום של כללי הדקדוק והתחביר וכן מידות ההיגיון על המקרא – ראציו ואוקטוריטס, כלשון הרטוריקנים הנוצריים של תקופתו. ראוי לציין כי אף כי בנרבון עירו התקיים מרכז יהודי, שבו התפתחה פרשנות דרשנית – בידי ר' משה הדרשן ובנו ר' יהודה מטולוז – ריק"ם לא שאב השראה ממנו. רק בפירושו למשלי, משולב פירוש דרשני במידה מועטה – וזאת מפאת העובדה שאין קשר של משמעות בין פסוקי משלי. כמו כן, אף כי בכתביו הוא משלב הגות פילוסופית בת זמנו, מעטות בו הן ההשפעות המיימוניות בפירושיו. בניגוד לנעשה בזמנו, ריק"ם גם התרחק מהאלגוריה - וזאת אף בפירושו לשיר השירים. בפירושו לאיוב, לא רק שהוא התרחק מהאלגוריה, אלא אפילו את השטן המזמין התייחסותו מיסטית, הוא פירש באורח רציונלי - כדרכו של הרב סעדיה גאון.
בדומה לשאר המדקדקים, ריק"ם התייחס במלוא הרצינות לניקוד ולטעמי המקרא. כמו כן, הוא הצביע על תופעה נרחבת של חסרון מילים ואותיות בטקסט המקראי – ועל כן הוא הרבה לפרש את המקרא, 'בדרך החיסכון' – על פי תערו של אוקהאם. מקוריותו באה לידי ביטוי בכך שהוא לא קיבל את הטקסט המקראי ככזה ראה וקדש - לעיתים באופן לא מוצדק. ברוח זו טוען גיל:
רבי יוסף קמחי נקט לפעמים בפירושיו למקרא דרך ביקורתית מדעית, הנוטה לפעמים מהמסורת. כמו חכמי התלמוד, כן הריק"ם לא העלים את הערותיו הבקורתיות למקרא. אלא שהוא לא הסיק מהביקורת באופן עקבי מסקנות מרחיקות לכת [...]
הריק"ם כמו כל הפרשנים היהודים בימי הביניים התייחס אל המקרא כאל חומר מגובש וקשור קשר הדוק בין כל חלקיו, מבחינה לשונית ותוכנית עניינית.
לפעמים התנגש הריק"ם גם בדעת התלמוד והאמונה המסורתית, ופעמים רבות הוא פירש את דברי חז"ל
בניגוד למקובל בזמנו, ריק"ם לא חיבר מבוא לפירושיו או ניסח מתודולוגיה פרשנית. יחד עם זאת, באמצעות בניו, ריק"ם הנחיל פרשנות המכונה 'ממוצעת': פרשנות זו מתאפיינת בכך, שמבלי להתרחק ממסורת התורה שבע"פ, היא בכל זאת צמודה לדרכי הפילולוגיה, 'הביקורת המקראית' ומושגי המדע של ימיו. היא כאמור גם מתאפיינת בחוסר תלותה בפרשנות הדרש ובפילוסופיה של הרמב"ם – בנות זמנם.
ריק"ם המתרגם ספרי הפילוסופיה

ריק"ם תרגם לעברית של יצירות פילוסופיות ערביות, ויש הסבורים כי הוא השתייך לאסכולת המתרגמים של טולדו, שעסקה בתרגומים מהערבית ללטינית ולספרדית. הוא תרגם את 'חובת הלבבות' לר' בחיי אבן פקודה וכן תרגם את מבחר פנינים לאבן גבירול תחת השם 'שקל הקודש'. על סמך חָכְמוֹת, בָּנְתָה בֵיתָהּ; חָצְבָה עַמּוּדֶיהָ שִׁבְעָה. (משלי ט 1), הוא סבר שהאמונה באל מבוססת על חמשת החושים, על ההיגיון וכן על 'הגדת המגידים', שהיא למעשה המסורת.
ריק"ם המדקדק והפייטן

ריק"ם המדקדק ניכר בכל ספריו – כולל בפירושיו למשלי ואיוב. הוא כתב שני חיבורים בתחום הדקדוק: "ספר זיכרון" ו"ספר הגלוי", שבהם הוא מעביר את כובד המשפט של פרשנות המקרא מהדרש לפשט.
"ספר זיכרון" הוא ספר דקדוק מקיף ושיטתי. הוא נודע בעיקר בשל החלוקה לתנועות קטנות וגדולות, שהיא חידוש של ריק"ם, שככל הנראה הושפע מהדקדוק הלטיני. לחלוקה זו נתנו סימן: ”בָּרוּךְ שׁוֹמֵר פִּיו” – התנועות הגדולות, ”מִכָּל טֻמְּאַת פֶּה” – התנועות הקטנות.
"ספר הגלוי" הוא חיבור דקדוקי ופרשני. הוא כולל בחלקו הראשון הכרעות במחלוקות לשוניות שבין מנחם ודונש, וכן מתייחס להכרעותיו של רבנו תם בין שני החכמים הנ"ל. חלקו השני כולל השגות חדשות כנגד מנחם.
רי"קם כתב את כל ספריו בעברית. בדומה לראב"ע חברו, הוא תרם בכך להעברת הבלשנות הספרדית ליהודי אירופה הנוצרית שלא דברו ערבית.
מלבד חיבורים אלו, ריק"ם חיבר קובץ משלים בשם "שקל הקודש", ספר אמרי מוסר מחורזים בעשרים ושניים שערים כמניין אותיות התורה, המבוסס בחלקו על "מבחר הפנינים" מאת רבי שלמה אבן גבירול.
בתחום הפיוט ידועים שני פיוטים שהוא כתב: "יום שבת זכור" ו"יום שבת שמור". הפיוטים נועדו להרחיב את ברכה מעין שבע בתפילת ערבית של שבת. בכך הוא היה לפייטן הראשון הידוע שחיבר פיוטי מגן אבות, ולכן הוא נחשב למחדש סוג זה. "יום שבת זכור" זכה לתפוצה רבה באשכנז המערבית, ונאמר עד היום בקצת קהילות כשיום שני של שבועות חל בשבת.
ויכוח עם הנוצרים

פירושיו של ריק"ם למקרא, ברבים מהמקרים מתייחסים פרשנות הכריסטולוגית, ומתפקדים כמעין תשובות לטענות הנוצרים המבוססות על 'העדויות' (TESTIMONIA).
סבורים שרבי יוסף התווכח בפולמוסים פומביים עם הנוצרים, והושפע מהוויכוחים שהתקיימו באותה העת בין הנוצרים למינים הקתארים. לא מן הנמנע כי ויכוחים אלו השפיעו על פירושיו המקראיים, שהם פשטיים באופיים ומרוחקים מהפרשנות האלגורית שהייתה נהוגה אצל הנוצרים.
ויכוח עם הנוצרים > ספר הברית

"ספר הברית" המיוחס לריק"ם חובר כנראה כדי לשמש מדריך למתפלמסים היהודים עם הנצרות - בדומה ל-'מלחמות השם', לרבי יעקב בן ראובן (אנ') (ריב"ר), שהוא בן תקופתו. מדברי ריק"ם הוא נכתב לבקשת תלמידיו. בהקדמתו לחיבור כך כותב ריק"ם:
'חזקו ידיים רפות וברכיים כושלות [...] לב חזקו אל תיראו [...]. ואתם חזקו ואל ירפו ידיכם. חזקו ויאמץ לבבכם כל המייחלים לה'; רוח ה' דבר בי ומילתו על לשוני. אחרי אשר ראיתי כי אנשים מפריצים בני עמנו התנשאו להעמיד חזון שקר [...] ופיתה אותם סכלותם להפוך דברי אלוהים חיים [...] ותלו אותם באמונת ישו אשר לא כדת, ופירשו אותם מבלי דעת והשכל ונטו מדרך האמת. וביקש ממני תלמידי לאסוף ולכנוס כל החזיונות והנבואות שבתנ"ך שיש בהן תשובה על המינים והאפיקורסים המתווכחים כנגד דתנו. וראיתי למלאות שאלתו בזה למן תועלת מרובה ולהוסיף באמונת אלוהי ישראל. ואיש דעת יוסיף אומץ והמשכילים יבינו ויזהירו כזוהר הרקיע ומצדיקי הרבים ככוכבים לעולם ועד' .
מהאמור לעיל עולה כי 'ספר הברית' נכתב במגמה לחזק יהודים החשופים לתעמולה הנוצרית ('חזקו ידיים רפות וברכיים כושלות [...] לב חזקו אל תיראו [...]. ואתם חזקו ואל ירפו ידיכם. חזקו ויאמץ לבבכם כל המייחלים לה'). יחד עם זאת, הוא מופנה לא רק כנגד 'מינים' אלא גם כנגד 'אפיקורסים' – כלומר חוגים יהודיים, אשר על דרך הפילוסופיה, התרחקו מהזרם המרכזי ביהדות.
החיבור כתוב במתכונת של דו-שיח בין מאמין למין. ספר הברית מגיב לטענות הנוצריות על דרך ה-RATIO וה-AUCTORITAS; ונעשה בו שימוש בכלים מהרטוריקה הסכולסטית הנוצרית, כדי להילחם בטענות שהעלו נוצרים. מהחיבור היהדות מצטיירת כרציונלית, ואילו הנצרות כאי-רציונלית.
בין נושאי הוויכוח נמנים ההתלבשות בבשר של האל (INCARNATION), עניין השילוש (TRINITY). קיימת רציונליזציה של האנתרופו-מורמיזמים המצויים במקרא. קיימת שלילה לטענה שהנוצרים הם ה-VERUS ISRAEL (עם ישראל האמיתי) – כלומר העם הנבחר. המתפלמס מנגיד בין היהודי שחייו מוקדשים ללימוד, לעשיית הטוב והצדק ולעבודת ה' לבין אורח החיים הנוצרי האלים. כנגד זה המין מעלה את הטענה שהיהודים גובים ריבית, אף כי קיים איסור על כך מהתורה. כמו כן, הוא טוען שקיימים בנצרות אנשים שמתנזרים, המקדישים את חייהם לעבודת האל. כנגד זה, ריק"ם מתאר את החופש המיני הקיים בין הנזירים, למרות נדריהם לפרישות. ריק"ם גם תוקף את פולחן הצלמים והתמונות, המנוגד לכתוב בתורה. המין עונה לעומת טענות היהודים, שאלו דבקים לאות ולא לרוח - כלומר דבקים בפשט (LETRA) ולא באלגוריה (FIGURA).
בין הפסוקים שקיימת התייחסות אליהם נמנים בראשית א 2, א 26, יח 1; דברים יח 15; ישעיהו ז 14, ט 5; תהילים כב 2, עב, פז 4, קי; דניאל ט 24. כל אלו הם פסוקים כריסטולוגיים – וכלומר מתנבאים על הנצרות. במקצת הדיונים ריק"ם מתייחס לעיוותי הוולגאטה, להירונימוס וכן לאוריגנס.
ספר הברית לא נתגלה עד כה בכתב יד, והוא ידוע רק מגרסתו שבדפוס בקובץ 'מלחמת חובה' (קושטא ת"ע). לדעת רוב החוקרים אין הוא עשוי עור אחד; והחלק השני המיוחס לריק"ם כנראה לא נכתב על ידו.
ראו גם

תור הזהב של יהדות ספרד
מדקדקי העברית בימי הביניים