stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיקסיט
הרחבות

למשחק קיימות 10 הרחבות שמוסיפות קלפים למשחק:
דיקסיט 2 - quest.
דיקסיט 3 - journey.
דיקסיט 4 - origins.
דיקסיט 5 - daydreams.
דיקסיט 6 - memories.
דיקסיט 7 - revelations.
דיקסיט 8 - harmonies.
דיקסיט 9 - Anniversary.
דיקסיט 10 - Mirrors.
בנוסף, קיימת הרחבה נוספת שבגרסה המתורגמת לעברית משווקת בתוך משחק הבסיס - דיקסיט odyssey.
פרסים

המשחק זכה בעשרות פרסים חשובים בתחום משחקי הקלפים:
"אס הזהב" (2009)
"משחק השנה" בספרד (2009)
"משחק השנה" בצרפת (2009)
"משחק השנה" בגרמניה (2010)
פרס "חבצלת הזהב" בקוויבק (2009)
"ג'וקר הזהב" בבלגיה (2009)
"משחק המתחילים הטוב ביותר" בפורטוגל (2009)
"משחק המסיבות הטוב ביותר" בארצות הברית (2010)
"משחק השנה" בפינלנד (2010)
הערות שוליים

↑  http://en.libellud.com/games/dixit
הבליץ על באת'

הבליץ על באת' הוא כינוי לסדרת הפצצות של הלופטוואפה על העיר באת' בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה. העיר הופצצה באפריל 1942, כחלק מבליץ בדקר, במסגרתו הופצצו ערים בריטיות בשל המורשת התרבותית וההיסטורית שלהן ולא מתוך צרכים צבאיים או אסטרטגיים טהורים.
רקע

מתחילת הבליץ ועד לשנת 1942 לא סבלה העיר באת' מהפצצות גרמניות. אמנם מטוסים גרמנים טסו מעליה כדי להפציץ את העיר בריסטול הסמוכה, שספגה הפצצות כבדות לאורך המלחמה, ולכן אזעקה נשמעה בבאת' תכופות, אך היא לא הופצצה בעצמה. בבאת', בניגוד לערים אחרות שהופצצו, לא הייתה תעשיית נשק חשובה והיא גם לא הייתה עיר מסחר או נמל חשובה, לפיכך היא לא נחשבה ליעד בעל משמעות אסטרטגית שיש להתקיפו בהפצצה אסטרטגית.
המצב השתנה לאחר שבמרץ 1942 הפציץ חיל האוויר המלכותי את העיר ליבק בגרמניה והסב לה נזק רב. בתגובה, פתחו הגרמנים בסדרת הפצצות שזכתה לשם בליץ בדקר, שם שנשאב מנאומו של התועמלן הנאצי גוסטב בראון פון שטום: "אנו נפציץ כל אתר שזכה לשלושה כוכבים במדריך בדקר". במסגרת סדרת הפצצות אלו הפציצו הגרמנים ערים בריטיות בשל המורשת ההיסטורית והאדריכלית שלהן ולא בשל החשיבות האסטרטגית שלהן. באת', כעיר מרשימה בעלת מבנים בעלי חשיבות אדריכלית ותרבותית רבה, הייתה אחת המטרות של בליץ זה.
הבליץ

הפצצת באת' החלה ב-25 באפריל, כאשר 80 מטוסים גרמניים שהמריאו בצפון צרפת תקפו את העיר. בארבעת החודשים שקדמו לתקיפה זו הופצצה העיר בריסטול כמעט מדי לילה, ולכן חשבו התושבים בתחילה שגם התקפה זו מיועדת לבריסטול ולא נערכו באופן מיוחד. התקיפה הראשונה החלה ב-23:00 בליל שבת ונמשכה עד סביבות השעה 1:00. המטוסים שבו לצרפת לתדלוק ולאחר מכן הגיעו לסבב התקפה נוסף בשעה 4:35. בשלב זה כבר היו בעיר דלקות גדולות, שהקלו על הטייסים הגרמנים לאתר את מטרותיהם ולהפציצן ביעילות. תקיפה שלישית על העיר נערכה יומיים לאחר מכן, ביום שני לפנות בוקר, ה-27 באפריל. התקיפה השלישית ארכה רק שעתיים, אך גרמה לנזק רב.
במתקפה על באת' נהרגו 417 בני אדם ועוד כ-1,000 נפצעו. 19,000 מבנים נפגעו ומתוכם כ-1,100 נהרסו. בין המבנים שנהרסו היו 218 בתים בעלי עניין אדריכלי או היסטורי כגון: אולמות הכנס של באת', כמה בתים מהסהר המלכותי, מהסירקס, מהפאראגון ומאזור כיכר המלכה. מרבית המבנים שוקמו לאחר מכן, אך על חלקם יש עדיין סימנים לפגיעה שספגו בבליץ.
הנצחה

גן זיכרון לחללי הבליץ על באת' קיים באזור כיכר המלכה, מתקיימים שם טקסי זיכרון שנתיים. בשנת 2008 הניח זר בטקס הזיכרון ב-25 באפריל ווילי שכולדנקר, טייס לופטוואפה בעבר, שהשתתף בבליץ על באת'.
ההולכים בחושך

ההולכים בחושך הוא מחזה מאת חנוך לוין.
המחזה כמעט נטול עלילה לחלוטין ועוסק באנשים נטולי שמות המוגדרים על ידי מצב תמידי של ציפייה לקראת האירוע הבא - ההולך, המחכה והחומק - היוצאים למסע לילי. בנוסף אליהם ישנם גם אם ההולך ואב המחכה, ששניהם גוססים, מגוון מחשבות הרודפות אחר ההולכים בחושך, ודמויות רבות של מתים הממשיכים להתלונן ולהתקוטט ממקום משכבם בבית הקברות. ההתרחשויות כולן מתוארות על ידי מספר הנמצא מחוץ לנרטיב, ואף קיימת דמות אלוהים אך הסבריו אינם מגיעים לאוזני הדמויות או הקהל. במהלך המחזה, לאחר המפגש עם האלוהים, המספר פונה אל הקהל במעין ביקורת על מה שמתרחש במסגרת המחזה ובחיים בכלל, אך גם קבלתם כבלתי נמנעים:
אי, תמיד אותם פחדים, אותן שאלות;
עד מתי נאמר כולנו דברים חבוטים?
מתי כבר יקום אדם ויאמר דברים שעדיין לא נשמעו?
בטורו הקבוע בעיתון מעריב יהונתן גפן כינה את המחזה "אולי הטוב ביותר שכתב חנוך לוין, ואולי גם הטוב ביותר בעולם ב-50 השנים האחרונות."[צריך ציטטה] מיכאל הנדלזלץ ראה במחזה זה מעין זיקוק של הדרמה שחנוך לוין יוצר, אך גם סוג של שיא:
הפקה

המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון "הבימה" בשיתוף עם תיאטרון חיפה ב-9 במאי 1998 בבימויו של חנוך לוין, עם תפאורה ותלבושות של רקפת לוי ומוזיקה מאת יוסי בן-נון.
בהשתתפות:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  דב רייזר - המספר  אברהם מור - אלוהים  יהודה אלמגור - ההולך  מיכאל כורש - המחכה  דרור קרן - החומק  דוד קיגלר - הטפל  לואיס רוזנברג - הדוחק  אליעזר אפלבוים - הדחוק |  רוברט הניג - הנדחק  אלכס כהן - השכן, מחשבת פירמידות  רוזינה קמבוס - אם ההולך  אלכס מונטה - אב המחכה  תחיה דנון - אם הטפל  צבי כנר - אם החומק המתה, מחשבת מכנסיים  מרים נבו - אם-אם ההולך  לופו ברקוביץ' - אב-אם ההולך |  יצחק לוי - מת עייף  דן הרדן - מת חרוץ  ליה דוליצקיה - מתה מרירה  נחום בוכמן - מת ביישן  מנורה זהב - מתה עדינה  גיורא שמאי - מת רתחן  שמואל שילה - מת גס  מרדכי בן זאב - מת מיואש |  יוסי סגל - מת זאטוט  רינה רוזנבאום - מתה חמוצה  אברהם פלטה - אם החומק הקנדית, מחשבת שוקולד  אסי הנגבי - מחשבה מעורפלת  אורי אברהמי - מחשבה מטושטשת  עופר זוהר - מחשבת דג מלוח  אברהם סלקטר - מחשבת תחת  טרייסי אברמוביץ' - מחשבת לאז'אן  דניאל מגון/נוי ברק - מחשבת ילד |
לקריאה נוספת

חנוך לוין, "ההולכים בחושך", בספרו ההולכים בחושך ואחרים, עמ' 80-7.
הערות שוליים

↑  מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 216.
| מבחר ממחזות חנוך לוין |
| --- | --- | --- |
| 1968–1969 | את ואני והמלחמה הבאה (1968) • קטשופ (1969) • סולומון גריפ (1969) |  |
| 1970–1979 | מלכת אמבטיה (1970) • יעקובי ולידנטל (1972) • קרום (1975) • סוחרי גומי (1978) |  |
| 1980–1989 | יסורי איוב (1981) • הזונה הגדולה מבבל (1982) • הפטריוט (1982) • אורזי מזוודות (1983) • יאקיש ופופצ'ה (1986) • ההולכים בחושך (1989) • מלאכת החיים (1989) |  |
| 1990–1999 | הילד חולם (1993) • האשה המופלאה שבתוכנו (1994) • הזונה מאוהיו (1996) • רצח (1997) • מוריס שימל (1998) • הבכיינים (1999) • אשכבה (1999) |  |
| 2000–2009 | הרטיטי את לבי (2007) |  |
ביבליוגרפיה
הבליץ על ברמינגהאם

שרפה במגדל הפעמון של ברמינגהאם, אפריל 1941
הבליץ על ברמינגהאם הוא הכינוי שניתן לסדרת הפצצות של מטוסי הלופטוואפה הגרמנים על העיר ברמינגהאם בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה. ברמינגהאם ספגה הפצצות רבות במהלך המלחמה והייתה העיר השלישית המופצצת ביותר בבריטניה (אחרי לונדון וליברפול). הבליץ על ברמינגהאם גבה 2,241 הרוגים ב-77 פשיטות גרמניות.
רקע

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה ברמינגהם העיר השנייה במספר תושביה בבריטניה, אחרי לונדון, ואחת הערים המתועשות ביותר. בברמינגהם היו מפעלי תעשייה צבאית רבים שהיו חיוניים למאמץ המלחמתי הבריטי. בין השאר יוצרו בעיר מטוסי ספיטפייר ואוורו לנקסטר, תרמילים, פצצות מסוגים שונים, כלי רכב צבאיים, מנועים ונשק קל (בעיר יוצרו 100% מתתי המקלע מסוג סטן שיוצרו בבריטניה). מפעלי תעשייה אלו הפכו את ברמינגהאם ליעד חשוב בעיני הגרמנים להפצצה אסטרטגית.
ההפצצות על העיר

הפשיטה הגרמנית הראשונה על ברמינגהאם הייתה ב-9 באוגוסט 1940 כאשר מטוס גרמני בודד הטיל פצצה על ארדינגטון שגבתה הרוג אחד. בהמשך החודש הופצץ מפעל מטוסים בעיר ובלילה שבין ה-25 וה-26 באוגוסט הופצץ לראשונה מרכז העיר, במתקפה בה נהרגו 25 בני אדם. הפצצות קטנות על ברמינגהאם נערכו גם לאורך ספטמבר, אוקטובר ותחילת נובמבר 1940.
ב-19 בנובמבר, חמישה ימים בלבד לאחר ההפצצה הגדולה על העיר קובנטרי החל מבצע גדול של הלופטואפה להפצצת ברמינגהאם. באותו יום תקפו 440 מפציצים גרמניים את ברמינגהאם והטילו פצצות במשקל כולל של כ-400 טון. זו הייתה התקיפה החמורה ביותר על ברמינגהאם במהלך המלחמה ונהרגו בה כ-450 בני אדם ונפצעו כ-540. בתקיפה זו נפגעו קשות כמה מפעלי נשק והושבתה בהם הפעילות למשך מספר חודשים. בלילה למחרת שוב הופצצה ברמינגהאם על ידי כ-200 מטוסים גרמניים. במתקפה זו הוטלו 9,500 פצצות במשקל כולל של 118 טון. תחנת האוטובוסים המרכזית של ברמינגהאם נפגעה בתקיפה זו ונשרפו בה כ-100 אוטובוסים. בלילה למחרת (בין ה-21 וה-22 בנובמבר) הופצצה ברמינגהאם בשלישית, במשך 11 שעות. במהלך תקיפה זו הוטלו על העיר פצצות תבערה רבות שגרמו לכ-600 שרפות. כוחות כיבוי והצלה הוזעקו מכל רחבי המדינה ולבסוף הצליחו להשתלט על השרפות, אך התשתיות של ברמינגהאם, בראש ובראשונה מערכת אספקת המים, נפגעו קשות בתקיפה זו. למזלה של העיר לא התקיימה תקיפה גם למחרת, וכך יכלו המהנדסים לשקם את מערכת אספקת המים. בסך הכל בגל תקיפות זה בנובמבר נהרגו כ-800 בני אדם, נפצעו 2,345 וכ-20,000 בני אדם נותרו ללא קורת גג.
ברמינגהאם הופצצה שוב בתחילת דצמבר. ב-4 בדצמבר הפציצו את העיר כ-60 מטוסים גרמניים ושוב ב-11 בדצמבר נערכה תקיפה גדולה של 278 מטוסים גרמניים שהפציצו את העיר בכ-25,000 פצצות תבערה וחומר נפץ. זו הייתה גם התקיפה הארוכה ביותר של ברמינגהאם במהלך המלחמה, היא נמשכה כ-13 שעות. בתקיפה זו נהרגו 263 בני אדם. במהלך תקיפה זו נפגעה קשות כנסיית סנט תומאס שחורבותיה מהוות היום אתר הנצחה להרוגים בכל מלחמה הנקרא "גן השלום של תומאס הקדוש".
ברמינגהאם הותקפה פעמים נוספות במהלך 1941. התקיפות הגדולות ביותר בשנה זו נערכו בחודש אפריל בשני לילות עוקבים: ה-9 וה-10 באפריל. בלילה הראשון תקפו 235 מטוסים את העיר בכ-280 טון של חומר נפץ וכ-40,000 פצצות תבערה. התקיפות התרכזו במרכז העיר וגרמו שם לנזק רב. למחרת תקפו 245 מטוסים גרמניים את העיר שוב בכ-245 טון של חומר נפץ ו-43,000 פצצות תבערה. בשתי תקיפות אלו נפגעו בסך הכל 1,121 בני אדם.
הפצצות על העיר התקיימו לפרקים גם בהמשך המלחמה. ההפצצה המשמעותית האחרונה על ברמינגהאם התקיימה ב-27 ביולי 1942 כאשר יותר מ-60 מטוסים גרמניים הפציצו את העיר. התקיפה האחרונה על העיר הייתה ב-23 באפריל 1943 ובה נפלו על העיר שתי פצצות בלבד. האזעקה האחרונה במהלך המלחמה נשמעה בעיר ב-15 במאי 1944.
בנוסף להפצצות על העיר ברמינגהאם הופצצו האזורים הכפריים הסמוכים לה (הארץ השחורה) פעמים אחדות.
הנצחה

אתר ההנצחה העיקרי בברמינגהאם הוא גן השלום של תומאס הקדוש, שניצב במקום ההריסות של כנסיית סנט תומאס שנפגעה ב-11 בדצמבר 1940. אתר הנצחה זה איננו מתמקד רק בקרבנות הבליץ על ברמינגהאם אלא בקרבנות מלחמה באשר הם. בשנת 2005 הוצב בעיר הפסל "עץ החיים" שפיסל לורנצו קווין לזכר ההרוגים בבליץ על ברמינגהאם.
נזק בברמינגהאם בעקבות ההפצצות, 1940
הפסל "עץ החיים"
הבחירות הפרלמנטריות בהולנד 1986

הבחירות הפרלמנטריות בהולנד, 1986 נערכו ב-21 במאי 1986 ובמסגרתן נבחרו 150 חברי בית הנבחרים בפרלמנט של הולנד. המפלגה הנוצרית-דמוקרטית של ראש הממשלה היוצא רוד לוברס, שמרה על המקום הראשון. למקום השני עלתה מפלגת העבודה. הקואליציה שהייתה בשלטון לפני הבחירות המשיכה להתקיים והרכיבה את הממשלה החדשה.
תוצאות

מפלגה של ראש הממשלה הגדילה באופן משמעותי את מספר חברי הפרלמנט מ-45 ל-54. אמנם הקואליציה הקיימת עם מפלגת העם לחופש ודמוקרטיה נותרה באותו מספר מושבים (81). מפלגת האופוזיציה גדולה - מפלגת העבודה הגדילה את חלקה ל-52 מקומות. מפלגה הקומוניסטית שהיו לה 3 מושבים לפני הבחירות לא עברה את אחוז החסימה. בסך הכל 9 מפלגות זכו לייצוג בפרלמנט בעקבות הבחירות. מפלגות רבות לא זכו לייצוג. בין מפלגות אלו הייתה גם Loesje שעבורה זה היו הבחירות הראשונות ואחרונות בהן הארגון השתתף.
הבליץ על מנצ'סטר

צוותי כיבוי אש נלחמים בשרפות לאחר הפצצת מנצ'סטר
הבליץ על מנצ'סטר הוא הכינוי לסדרת הפצצות של מטוסי הלופטוואפה הגרמנים על העיר מנצ'סטר בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה. ההפצצה הגדולה ביותר על העיר התרחשה בליל חג המולד ובלילה שלפניו בשנת 1940 ולכן היא מכונה "בליץ חג המולד". בסך הכול העיר הופצצה שלוש פעמים בצורה כבדה וספגה עוד הפצצות קטנות לאורך כשנה. בסך הכול הוטלו על העיר כ-580 טון של חומר נפץ.
רקע

העיר מנצ'סטר הייתה בפרוץ מלחמת העולם השנייה עיר תעשייתית שהיו בה מפעלי נשק רבים. בייחוד הצטיינה העיר במפעלי המטוסים שלה כמו מפעל אוורו שייצר את מטוסי האוורו מנצ'סטר, אוורו לנקסטר והאוורו לינקולן. כמו כן יוצרו בעיר מנועים וכלי רכב כבדים כמו משאיות, קטרים וקרונות. בנוסף למפעלי התעשייה שבמנצ'סטר עצמה היו גם בפרבריה אזורים תעשייתיים כמו בטראפורד ובסלפורד. כל זאת גרמו לכך שמנצ'סטר תהווה יעד להפצצה אסטרטגית גרמנים במלחמת העולם השנייה.
ההפצצות

התקיפה הגרמנית הראשונה על העיר התרחשה באוגוסט 1940, ותקיפות קטנות התרחשו מאז לאורך המלחמה. התקיפה המשמעותית של מנצ'סטר התרחשה בשני לילות עוקבים בדצמבר באותה שנה. הלילה השני היה ליל חג המולד ולכן מכונה התקפה זו "בליץ חג המולד". בלילה שבין ה-22 וה-23 בדצמבר הוטלו על העיר 272 טונות של חומר נפץ ויותר מ-1,000 של פצצות בעירה. בעיר התפתחו כ-600 דלקות גדולות, ומכיוון שרבים מכבאי מנצ'סטר ומאנשי ההגנה האזרחית שלה הוזעקו יומיים לפני כן לליברפול שכן גם היא ספגה הפצצות גרמניות כבדות, היה קושי להשתלט עליהן והן גרמו נזק רב. בלילה למחרת שבו המפציצים הגרמניים והטילו על העיר 195 טונות של חומר נפץ וכ-900 פצצות תבערה. בשני הימים נהרגו במנצ'סטר 684 בני אדם ונפצעו 2,364. בהפצצה זו נפגעו גם כמה מן המבנים ההיסטוריים החשובים בעיר, בין השאר קתדרלת מנצ'סטר.
הפצצה גדולה נוספת נערכה ב-11 במרץ 1941 והיא נמשכה שלוש שעות. במהלך תקיפה זו נפגע אצטדיון אולד טראפורד של קבוצת מנצ'סטר יונייטד ונהרס, האצטדיון נבנה מחדש רק בשנת 1949. גם אזורים בפרברי מנצ'סטר נפגעו במהלך הבליץ. סלפורד, לדוגמה, הופצצה כמה פעמים ועל פי ההערכות נהרגו בה 215 בני אדם ו-910 נפצעו.
ההפצצה הגדולה האחרונה על מנצ'סטר נערכה ביוני 1941, אך הפצצות קטנות פקדו את העיר גם לאחר מכן.
לקריאה נוספת

אוסף כתבות על בליץ מנצ'סטר באתר Manchester Evening News.
מידע על בליץ מנצ'סטר באתר מוזיאון המלחמה האימפריאלי.
על בליץ מנצ'סטר באתר ה-BBC.
| הבליץ |
| --- | --- | --- |
| קרבות | באת' • בדקר • בריסטול • ברמינגהאם • ליברפול • מנצ'סטר • קובנטרי |  |
| ערכים נוספים | אנדרטת הכבאים הלאומית • השרפה הגדולה השנייה של לונדון • להפציץ את אנגליה • מגילת הכבוד לאזרחי בריטניה חללי מלחמת העולם השנייה • סנט פול שורדת |  |
ההוביט (1977)

ערך זה עוסק בסרט אנימציה משנת 1977. אם התכוונתם לסדרת סרטי פנטזיה בבימויו של פיטר ג'קסון המבוססים על אותו הספר, ראו .
| --- | --- |

 מבוסס על:  "ההוביט" מאת ג'. ר. ר. טולקין
 בימוי:  ג'ולס באס, ארתור רנקין ג'וניור 
 הופק בידי:  סול זנטץ
 תסריט:  רומאו מולר, ג'. ר. ר. טולקין 
 שחקנים ראשיים:   אורסון בין ג'ון יוסטון סיריל ריצ'רד האנס קונריד ג'ק דה לאון פול פריס לאונרד ג'ון סטיבנסון
 מדבבים:  אורסון בין (בילבו בגינס) ג'ון יוסטון ויליאם קונרד 
 מוזיקה:  לאונרד רוזנמן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Rankin/Bass Animated Entertainment, Topcraft 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 בנובמבר 1977 
 משך הקרנה:  77 דק' 
 שפת הסרט:  ארצות הברית אנגלית סינדארין הלשון השחורה
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט מוזיקלי, סרט ילדים, סרט חרבות וכישופים 
 סרט הבא:  שר הטבעות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ההוביט הוא סרט הנפשה שיצא בשנת 1977 המבוסס על הספר "ההוביט לשם ובחזרה". בסרט מסופר על הוביט בשם בילבו בגינס שיוצא להרפתקה בעלת סכנות עם קוסם ושלושה-עשר גמדים.
שחקנים

| שחקן> הוביטים | דמות> הוביטים | תיאור הדמות> הוביטים | הוביטים | הוביטים | הוביטים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אורסון בין | בילבו בגינס הצעיר | הוביט היוצא להרפתקה עם גנדלף הקוסם ובחברת 13 גמדים, כדי לתור אחר אוצר שנגנב על ידי סמאוג הדרקון, היושב בהר הבודד.. |  |  |  |
קוסמים
| ג'ון יוסטון | גנדאלף האפור | מיא טוב לב, אשר הגיע מארץ האלים בדמות קוסם זקן וחכם (אחד מבין חמשת האיסטרי). הוא קוסם שמגייס את בילבו למסע ומסייע לארגן את מציאת אוצרם האבוד של הגמדים בארבור. |  |  |  |
אלפים
| סיריל ריצ'רד | האדון אלרונד | חצי-אלף שבחר בחיי האלמוות (בשונה מאלרוס אחיו). שר ומנהיג האלפים הנעלים של ריוונדל, חבר המועצה הלבנה. מסייע לפענח את המפה אל ההר הבודד עבור הגמדים, אף שחש מסופק באשר להצלחתם האפשרית של הגמדים. |  |  |  |
גמדים
| האנס קורניד | ת'ורין צינת-אלון | בנו של ת'ראיין, נכדו של ת'רור והטוען לכס מלכות ארבור, "בטן ההר". |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | דאולין | אחיו של באלין. |  |  |  |
| דון מסיק | באלין | אחיו של דאולין. |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | קילי | אחיו של פילי. |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | פילי | אחיו של קילי. |  |  |  |
| ג'ון סטיבנסון | דורי | אח נורי ואורי. |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | נורי | אח דורי ואורי. |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | אורי | אח נורי ודורי. |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | אואין | אח גלואין. |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | גלואין | אבי גימלי ואח אואין. |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | ביפר | אח במבר ובן דוד בופר. |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | בופר | בן דוד במבר וביפר. |  |  |  |
| ג'ק דה לאון | במבר | גמד שמן למדי, בן דוד בופר ואח ביפר. |  |  |  |
בני אדם
| פול פריס לאונרד | ברד הקשת | בן לשושלת גיריון. |  |  |  |
הבדלים בין הסרט לספר

לצורך הסרט נעשו התאמות מרובות בעלילה: בסרט הגמדים הגיעו בבת אחת יחד עם גנדלף - בספר הם מגיעים בקבוצות, בסרט בילבו רואה את במבר ולוקח למחנה הפצועים שם רואה את תורין - בספר אדם שנשלח על ידי גנדלף מוצא את בילבו ולוקח אותו למחנה הפצועים. בסרט תורין ושות' מסתערים ישר על האלפים ובני האדם - בספר תורין ושות' עדיין על פסגת ההר הבודד בזמן שגמדי גבעות הברזל בפיקוד דיין רגל ברזל מתקיפים.
הבלש האמיץ שוורץ

| --- | --- |

ששי קשת ומונה זילברשטיין בסרט "הבלש האמיץ שוורץ" (צילם יוני המנחם, 1973)
 בימוי:  עמי ארצי
 הופק בידי:  לויד קאופמן 
 תסריט:  עמי ארצי, לויד קאופמן
 שחקנים ראשיים:  בומבה צור מונה זילברשטיין ששי קשת אילן דר יוסף שילוח טליה שפירא 
 מוזיקה:  יגאל בשן 
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  טרומה 
 חברה מפיצה:  טרומה 
 הקרנת בכורה:  1973 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבלש האמיץ שוורץ הוא סרט קולנוע ישראלי בבימוי ותסריט של עמי ארצי ולויד קאופמן (אנ'). הסרט יצא לאקרנים ב-1973 בכיכובם של בומבה צור, יוסף שילוח, אילן דר, מונה זילברשטיין, ששי קשת, טליה שפירא ועוד.
עלילת הסרט

קומדיה ובמרכזה הבלש שוורץ (בומבה צור) ועוזרו, שמחה (יוסף שילוח), שנשכרים על ידי ד”ר לוקס (גדעון זינגר) כדי לעקוב אחר אשתו (אביבה מרקס) שהוא חושד כי היא בוגדת בו. שני הבלשים השלומיאלים והלא מקצועיים במיוחד נקלעים לתסבוכות, בין היתר עם שני שחקני תיאטרון פולניים (בגילומם של אורי זוהר ואלישבע מיכאלי), ומאפיונר בסגנון דון קורליאונה (בגילומו של דובי גל). בסצנת החתונה מככב בועז שרעבי בהופעת אורח.
תהליכי הפקה

התסריט המקורי לסרט היה של לויד קאופמן, אך הוא נכתב מחדש על ידי עמי ארצי. קאופמן, שהיה מפיק צעיר זמן קצר אחרי שסיים את לימודיו, שוכנע להשקיע בסרטו החדש בטענה כי הסרט יהיה שלאגר בטוח בישראל ובקהילה היהודית בארצות הברית. הוא גייס את אנדרו לאק (אנ'), שהיה אז מפיק ב-CBS, להשקעה בסרט וכמפיק-שותף.
קאופמן התחרט על השקעתו בסרט עוד כשהיה בשלבי הפקה וכשחתם על ויתור על זכויות ההפצה בישראל.  בספרו Produce Your Own Damn Movie הוא מתאר את הפקת הסרט ככישלון הכלכלי והיצירתי החרוץ ביותר בחייו ומשתמש בו כדי להמליץ למפיקים מתחילים מה לא לעשות.  הוא טען שהסרט "עשה יותר נזק ליהודים מאשר מיין קאמפף", ושההפקה, בנוסף לחוויות אחרות בישראל, גרמה לו לפתח שנאה-עצמית יהודית. כשהחברה שלו, Troma Entertainment, השיקה טכנולוגיה חדשה להורדת סרטים מאתר האינטרנט, היא הודיעה שכניסוי היא תשווק דרכו את הבלש האמיץ שוורץ, תחת שמו האנגלי "Big Gus, What's the Fuss?", "הסרט הגרוע ביותר שהפיק לויד קאופמן מעולם".
לפי קאופמן, התוכנית המקורית הייתה לצלם את הסרט בשתי שפות – עברית ואנגלית – אך כשהוא הגיע לישראל התברר לו שבמקום לצלם באנגלית נעשה ניסיון לדבב את הסרט, ושגם הקטעים בהם השחקנים דיברו באנגלית נזקקו לדיבוב מאנגלית לאנגלית. הוא כתב שהובטח לו שהישראלים רואים כל מה שיוצא לקולנוע בעברית מספר פעמים, כך שההצלחה מובטחת, אך עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים הקולנוע הישראלי סבל מחוסר הצלחה ו"הבלש האמיץ שוורץ" היה כישלון מהדהד בקופות בישראל. הסרט לא הופץ מחוץ לישראל במשך שנים רבות.
רק דב הניג, שערך את הסרט, המשיך לקריירה הוליוודית מצליחה, ואף היה מועמד לפרס אוסקר בשנת 1993 לסרט "הנמלט" בעריכת סאונד.
המוזיקה לפסקול הסרט נכתבה על ידי יגאל בשן שגם מבצע את השירים בסרט. העיבוד המוזיקלי של בני נגרי התאפיין בסגנון הפאנק האופייני לסרטי בלקספלויטיישן.
בשנת 2008 הופץ הסרט ב-DVD באיכות צפייה משופרת.
הערות שוליים

↑  ראיון עם לויד קאופמן לפודקאסט The Projection Booth, דקה 28:30
1 2  Lloyd Kaufman, Produce Your Own Damn Movie (Elsevier: 2009), pp. 25–31
↑  ראיון עם לויד קאופמן לפודקאסט The Projection Booth, דקה 26
↑  Lloyd Kaufman, Produce Your Own Damn Movie (Elsevier: 2009), p. 29
↑  Big Gus, What's the Fuss, Troma Direct
היכל התהילה של הליגה המאוחדת של VTB

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 כתובת:  מוסקבה 
 מיקום:  מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2019
 תאריך פתיחה רשמי:  2019 
 
היכל התהילה של הליגה המאוחדת של VTB (ברוסית: Единая Лига ВТБ Зал славы) הוא היכל תהילה המכבד אנשים אשר תרמו תרומות חשובות לליגת הכדורסל המקצועית הבכירה ברוסיה, VTB United League, באמצעות תרומותיהם הספורטיביות למשחק. הקמת חוג היכל התהילה של VTB, הוכרז במהלך משחק האולסטאר של VTB, בפברואר 2019.
חברי היכל התהילה > שחקנים

עבור שחקני כדורסל שהיו מהשחקנים החשובים ביותר ברמת המועדון בליגה המאוחדת של VTB.
חברי היכל התהילה > מאמנים ראשיים

עבור מאמנים ראשיים שהיו בין המאמנים החשובים ביותר ברמת המועדון בליגה המאוחדת VTB.
ראו גם

היכל התהילה של כדורסל המכללות
היכל התהילה של הכדורסל
היכל התהילה של פיב"א
פרס אגדת יורוליג
היכל התהילה של כדורסל הנשים
הערות שוליים

↑  Russie : La VTB League inaugure son Hall of Fame (בצרפתית).
↑  VTB United League first Hall of Fame class.
↑  Milos Teodosic and Ettore Messina among the inductees in the VTB League Hall of Fame.
1 2  Presented the Hall of fame of VTB United League(הקישור אינו פעיל)
| הליגה המאוחדת של VTB |
| --- | --- | --- |
| הקבוצות בעונת 2024/2025 | רוסיה אבטודור סראטוב • רוסיה אוניקס קאזאן • רוסיה אוראלמש • קזחסטן אסטנה • רוסיה זניט סנקט פטרבורג • רוסיה יניסיי קרסנויארסק • רוסיה לוקומוטיב קובאן • רוסיה ניז'ני נובגורוד • רוסיה פארמה פרם • רוסיה צסק"א מוסקבה • רוסיה סמרה • רוסיה MBA |  |
| שונות | משחק האולסטאר • הסופר קאפ בכדורסל • ליגת הנוער • היכל התהילה |  |
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 1999

הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 1999 התקיימו ב-7 במרץ 1999. בבחירות 1995 מפלגת הקואליציה רצה יחד עם איחוד העם האסטוני, ובבחירות אלו רצו בנפרד, ותוצאות הבחירות ריסקו אותם לשבעה מושבים בלבד לכל מפלגה.
תוצאות הבחירות

|  | מפלגה | קולות | % | מושבים | ± |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מפלגת המרכז | 113,378 | 23.4 | 28 | +12 |
|  | פרו פטריה (IRL) | 77,917 | 16.1 | 18 | +10 |
|  | מפלגת הרפורמה | 77,088 | 15.9 | 18 | -1 |
|  | מפלגת העם המתונה | 73,630 | 15.2 | 17 | +11 |
|  | מפלגת הקואליציה | 36,692 | 7.6 | 7 | חדשה בריצה עצמאית |
|  | איחוד העם האסטוני | 35,204 | 7.3 | 7 | חדשה בריצה עצמאית |
נתונים: Nohlen & Stöver
| הבחירות באסטוניה |
| --- | --- | --- |
| הבחירות לנשיאות | 1992 | אסטוניה |
| הבחירות הפרלמנטריות | 1917 • 1918 • 1919 • 1920 • 1923 • 1926 • 1929 • 1932 • 1936 • 1938 • 1940 • 1990 • 1992 • 1995 • 1999 • 2003 • 2007 • 2011 • 2015 • 2019 | אסטוניה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא בחירות ובנושא אסטוניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הארמון הלאומי (האיטי)

| --- | --- |

הארמון הלאומי, בטרם קריסתו בינואר 2010
 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 מיקום:  פורט-או-פרנס 
 מדינה:  האיטי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – ינואר 1920
 תאריך פתיחה רשמי:  1918 
 תאריך פירוק:  12 בינואר 2010 
 אדריכל:  Georges Baussan 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות קלאסית 
 קואורדינטות:  18°32′35″N 72°20′20″W﻿ / ﻿18.54311°N 72.33886°W﻿ / 18.54311; -72.33886
  (למפת האיטי מוגדלת) פורט-או-פרנס ז'אקמל גונאיב קאפ-האיסיין ז'רמי הרפובליקה הדומיניקנית  קובה הים הקריביהארמון הלאומי(למפת האיטי רגילה) פורט-או-פרנס ז'אקמל גונאיב קאפ-האיסיין ז'רמי הרפ. הדומ.  קובה הים הקריביהארמון הלאומי
 
הארמון הלאומי לאחר קריסתו בעקבות רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010.
מבט על חזית הארמון לאחר קריסתו.
הארמון הלאומי או ארמון הנשיאות היה משכנו הרשמי של נשיא האיטי. הארמון מוקם בפורט-או-פרנס, בירת האיטי. ב-12 בינואר 2010, בעקבות רעידת אדמה עזה בעוצמה 7 בסולם ריכטר שפגעה בבירה, נהרס הארמון.
היסטוריה

הארמון הלאומי הראשון באתר זה נבנה כמשכנו של נשיא האיטי, ונהרס במהלך מרד בשנת 1869. ארמון שני באתר נבנה זמן קצר לאחר מכן, ונהרס בפיגוע שאירע בשנת 1912, במהלכו נהרג נשיא האיטי באותה עת סינסינאטוס לקונט, וכמה מאות מחייליו. הארמון השלישי נבנה באתר בשנת 1918 בתכנונו של האדריכל ג'ורג' בוסן, אדריכל מוביל בהאיטי של ראשית המאה ה-20. המבנה נבנה בסגנון נאו-קלאסי, וכלל שתי קומות, עם אכסדרת עמודים בחזית המבנה, ובה ארבעה עמודים יוניים ובראשה גמלון. למבנה היו שלוש כיפות - אחת במרכז המבנה, ושתיים נוספות בשני קצוות המבנה.
הערות שוליים

↑  רעש אדמה חזק בהאיטי: חשש לאלפי הרוגים, באתר ynet, 13 בינואר 2010
↑  רעידת האדמה הורסת את ארמון הנשיאות, הטיימס
↑  מארק דאלר, להאיטי, באהבה ובדלות, הניו יורק טיימס
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבנים ובנושא הקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האבלוק וטינרי

| --- | --- |
 הופעה ראשונה:  צבע הכשף 
 יוצרים:  טרי פראצ'ט 
 מידע
 מקצוע:  שליט
 מקום מגורים:  אנק מורפורק 
 
הֶבְלוֹק וֶטִינָרִי, שמכונה גם הפטריארך או האציל, הוא רודן העיר הדמיונית אנק-מורפורק בסדרת ספרי הפנטסיה עולם הדיסק מאת הסופר הבריטי טרי פראצ'ט.
וטינרי הוא דמות סגפנית, נזירית וצינית ואף נוטה למיזנתרופיות. העיר משגשגת תחת שלטונו וגדלה מדי שנה.