stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הקברות טרומפלדור
נקברים בולטים > מייסדי תל אביב

רבים ממייסדי העיר: השכונות נווה צדק, ואחוזת בית קבורים בבית העלמין. על מצבותיהם של מייסדי אחוזת בית, שנחשבים כמייסדי תל אביב, הציבה העירייה בשנת 2001 (ביוזמת העיתונאי עמית לוינסון) לוחיות מתכת המציינות את עובדת היות הקבורים ממייסדי העיר. בין היתר קבורים במקום:
שמעון רוקח, ממיסדי נווה צדק, מי שהקים את בית הקברות.
אהרן שלוש, ממיסדי נווה צדק, ואשתו שרה.
עקיבא אריה ויס, מייסד אחוזת בית וראש הוועד הראשון של אחוזת בית ואשתו חוה שרה.
קברה של אחוזבית ויס, "הבת הבכורה של תל אביב".
מאיר דיזנגוף ראש העירייה הראשון של תל אביב ואשתו צינה דיזנגוף.
ד"ר יהודה לייב מטמון-כהן ואשתו פניה מטמון, מייסדי גימנסיה הרצליה. המצבה המשותפת מעוצבת בצורת מבנה הגימנסיה המקורי.
יחזקאל דנין (סוכובולסקי) ואשתו רחל דנין, מהפעילים בייסוד אחוזת בית.
קברו של אהרן דנין, "הבן הבכור של תל אביב".
ד"ר חיים חיסין, מראשי ביל"ו, וממייסדי אחוזת בית.
יוסף אליהו שלוש, בנו של אהרון שלוש, איש ציבור וקבלן.
מנחם שינקין, ממיסדי אחוזת בית והאיש שהציע לקרוא לעיר בשם "תל אביב".
ארפד גוט, מהנדס יהודי-הונגרי, מי שהקים בניינים מפורסמים בארץ ובתל אביב
קבריהם של זכריה שפירה – פעיל ציוני ומורה, מראשי תנועת חיבת ציון בגליציה, ואשתו, לאה שפירה.
יעקב מושלי – מהנדס מכונות ישראלי.
אברהם ליפשיץ – מראשוני תל אביב וחלוץ הספנות העברית, ואשתו שרה רבקה.
קברו של שמעון רוקח
קברו של אהרן שלוש
קבריהם של מאיר דיזנגוף וצינה דיזנגוף
קברו של מנחם שינקין
מצבתם של יהודה לייב מטמון-כהן ואשתו פניה מטמון, מייסדי גימנסיה הרצליה והעיר רמת גן.
נקברים בולטים > מנהיגים ואנשי ציבור

בבית העלמין קבורים אנשי ציבור רבים ממנהיגי היישוב והתנועה הציונית וכן ראשי עיריית תל אביב. רובם קבורים סמוך לפינה הדרום מערבית של בית העלמין, שבה בולטים המוזוליאום שבנה הפסל אברהם מלניקוב על קברו של מקס נורדאו וקבריהם של מאיר וצינה דיזנגוף. בנוסף, קבורים במקום חיים ארלוזורוב ורעייתו, חיים נחמן ביאליק, אחד העם ומשה שרת. כמו כן קבורים במקום שלושה מבין "ארבעת הגיסים", מראשי ההגנה: דב הוז, אליהו גולומב ומשה שרת. גם קבריהם של העיתונאים והעסקנים יוסף אהרונוביץ' ומשה בילינסון ושל הנדבן שמואל בלום ניצבים בבית העלמין.
קבריהם של חיים ארלוזורוב ורעייתו סימה. ניתן לראות בסמוך את המצבות על קברם של חיים נחמן ביאליק ואחד העם
המוזוליאום על קברו של מקס נורדאו שעצמותיו הועלו ארצה בשנת 1926, כשלוש שנים לאחר מותו
קברי ראש ממשלת ישראל השני משה שרת, אשתו ציפורה, ואחותו עדה גולומב. שרת ציווה לקבור אותו בבית הקברות טרומפלדור, סמוך לאחיותיו וגיסיו דב הוז ואליהו גולומב, ולא בחלקת גדולי האומה בהר הרצל
קבריהם של דב הוז ובני משפחתו.
קברו של ישראל רוקח, בנו של שמעון רוקח, ראש עיריית תל אביב בשנים 1936–1953, ושר הפנים של מדינת ישראל בשנים 1952–1955
קברו של חיים לבנון, ראש עיריית תל אביב בשנים 1953–1959
קבריהם של ראשי עיריית תל אביב מרדכי נמיר (1960–1969) ויהושע רבינוביץ' (1969–1974)
קברו של הרצל רוזנבלום, עורך ידיעות אחרונות, ומחותמי מגילת העצמאות
קברו של הרב הראשי של וינה צבי פרץ חיות, מראשוני הרבנים שתמכו בציונות, אשר עצמותיו הועלו לארץ
קבריהם של חברת הכנסת דבורה נצר, ובעלה שרגא "ממליך המלכים" של מפא"י
קברו של סגן ראש עיריית תל אביב משה איכילוב
קברם של דוד צבי פנקס, מראשי תנועת המזרחי, שר התחבורה השני של ישראל, ומחותמי מגילת העצמאות ואשתו לאה
נקברים בולטים > אנשי רוח, תרבות וחינוך

בבית העלמין טמונים כמה מחשובי המשוררים, הסופרים, אנשי הרוח, החינוך והתרבות שפעלו בתל אביב ואף מחוצה לה. רוב קברים אלה מרוכזים בפינה הדרום-מערבית של בית הקברות, בסמוך למצבותיהם של חיים נחמן ביאליק ואחד העם. בין הקבורים בחלקה זו שושנה דמארי, אפרים קישון ואריק איינשטיין.
קברו של המשורר שאול טשרניחובסקי
אחוזת הקבר של אליהו קראוזה, אגרונום ומנהל בית הספר מקוה ישראל, ובני משפחתו
קבריהם של חיים נחמן ביאליק, "המשורר הלאומי" ואשתו מאניה
קבריהם של יהושע חנא רבניצקי ושמריהו לוין, שותפיו של ביאליק בהוצאת דביר, שנטמנו לא הרחק מקברו
קברו של הסופר והמחנך ש. בן ציון (א. גוטמן), אביו של נחום גוטמן
קברו של הסופר והצייר נחום גוטמן, עליו נחקקה חתימתו המפורסמת
קברו של הצייר ראובן רובין
קברו של הסופר אשר ברש
קברה של הסופרת דבורה בארון
קברו של הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' (אז"ר)
קברו של איש האומנות והבוהמה ברוך אגדתי
קברו של המחנך והמלחין חנינא קרצ'בסקי
קברו של המלחין יואל אנגל
קברו של המתמטיקאי ישי שור
קברו של אחד העם (אשר צבי גינצברג)
קברה של הזמרת שושנה דמארי
קברו של אריק איינשטיין
קברי אחים

בסמוך לשער הראשי של בית העלמין נמצאים קברי אחים של הרוגי הפרעות בשנות העשרים והשלושים, בהם קברו של הסופר יוסף חיים ברנר, שנרצח בפרעות תרפ"א, קבר אחים להרוגי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, פרעות תרפ"א ותרפ"ט.  את מתחם המצבה תכנן דב הרשקוביץ.
קבר אחים של הרוגי פרעות תרפ"א
קבר אחים של הרוגי פרעות תרפ"ט
מצבות מיוחדות

בבית העלמין מספר רב של מצבות בעלות עיצוב מיוחד, לדוגמה מצבות בצורת כלי נגינה, דמויות אנושיות, צורות גאומטריות ומבנים מפורסמים.
קברה של לאה שפירא לבית קסטן, משנות העשרים, המעוצב בצורת קבר רחל
מצבתה של חיה נובומייסקי (אמו של משה נובומייסקי) שעיצב הפסל אברהם מלניקוב
קברה של בת שבע גולדשטיין (בלובשטיין), (אחותה של רחל המשוררת)
קהילות

ב-1954 הקים ועד ארגון יוצאי זדונסקה וולה בישראל גל-עד לזכרם של חללי העיירה בבית הקברות, בו הוטמן אפר הרוגי מחנה ההשמדה חלמנו (אליו גורשו יהודי העיירה באוגוסט 1942), שהובא ארצה, על ידי זליג פרנקל יליד זדונסקה וולה.
שימור בית העלמין

מצבם של חלק מהקברים הידרדר ברבות השנים וכיום ניתן לראות שברי מצבות מפוזרים בשטח בית הקברות. פעולות שימור בוצעו ברבים מהקברים, אך נותרו עדיין קברים שלא שוקמו. בשנים האחרונות בוצע מהלך רחב של שיקום בית הקברות המתנהל בשני שלבים. שלב השיקום הראשון, שיצא לדרך לרגל חגיגות 100 שנה לתל אביב, הושלם בשנת 2011. במסגרת תוכנית משותפת של עיריית תל אביב וחברה קדישא תועדו כל 5,400 המצבות בבית העלמין, כ-2,000 מהן שופצו, חודשו קטעים בחומת הכורכר, הוקמו שבילים וגשרים קטנים באזורים הצפופים והותקנו תשתיות חדשות, שלטים ואמצעי תאורה. בשלב השני צפויים עוד כ-1,000 קברים לעבור שיפוץ. כמו כן, מתוכננים פתיחת שער חדש לבית העלמין לכיוון סמטת טבריה, הקמת רחבת התכנסות, הכשרת שבילים חדשים ושיקום החומה הצפונית ושלושת השערים הדרומיים. שלב זה בשיקום נעשה במימון עיריית תל אביב-יפו, חברא קדישא ת"א-יפו ופרויקט אתרי מורשת במשרד ראש הממשלה.
קבר ללא מצבה
מצבה חצויה וקבר מנותץ
קברים מתפוררים
לקריאה נוספת

ספר בית הקברות הישן בתל אביב: כולל שמות כל הנפטרים אשר מצאו מנוחתם בבית העלמין הישן בתל אביב, מראשיתו הוא יום העשירי במרחשון שנת התרס"ג (1902), בימי מגפת החלי רע ביפו, עד ראשית שנת הת"ש (1939), בצירוף תולדות חייהם של אנשי השם <רבנים, סופרים ומנהיגי העם>, החלוצים בוני היישוב והעיר תל אביב, והקדושים אשר מסרו נפשם לבנין הארץ ונלוה להם נוסחאות של המצבות וצִלומים / סודר, נערך ויצא לאור על ידי צבי קרול וצדוק לינמן, תל אביב: (דפוס ספר), ת"ש.
הניה מליכסון, "בית הקברות ברחוב טרומפלדור לראשוני תל אביב", אריאל, 189–190 (תשע"ב), עמ' 113–122.
הערות שוליים

↑  מנדל סטבורובסקי היה אחיו של חנוך סטבורובסקי מהעיר גרודנו, פולין. בנו של חנוך שנולד בשנת 1921, הפרופ' מנדל סטבורובסקי היה קרוי על שמו
↑  עמית נאור,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'פעם ב-100 שנה: מה קרה כאן בהתפרצות המגפה העולמית הקודמת?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 17.03.2020
↑  ממה מתו תושבי ירושלים בתקופת מלחמת העולם הראשונה זלצן גרינברג, קתדרה לתולדות ארץ ישראל ויישובה, יד יצחק בן צבי, חוברת 165, תשרי תשע"ה, עמוד 145
↑  איתי בלומנטל,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'ליד דמארי וביאליק: פה ייטמן אריק איינשטיין, באתר ynet, 27 בנובמבר 2013
↑  עמנואל בן-גריון,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'עם קריאה ראשונה: "ס' בית הקברות הישן בתל-אביב", דבר, 2 בינואר 1940.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009960115205171 
לוחית
 "ממייסדי תל אביב"
מייקל ג'יי. פולארד

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1939 פסאיק, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בנובמבר 2019 (בגיל 80) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Michael John Pollard 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 מקום לימודים:  Montclair Kimberley Academy 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל ג'ון פולארד (באנגלית: Michael John Pollard;‏ 30 במאי 1939 – 21 בנובמבר 2019) היה שחקן קולנוע אמריקאי, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1967 על הופעתו בתפקיד סי. וו. מוס בסרט "בוני וקלייד".
ביוגרפיה

פולארד נולד בשם מייקל ג'ון פולאק ג'וניור בעיר פסאיק שבניו ג'רזי לסוניה ומייקל ג'ון פולאק. הוריו היו ממוצא פולני. החל את דרכו המקצוענית בתחום המשחק, כשחקן משנה בסדרות טלוויזיה ובהופעות קטנות בסרטים "קסם קיץ", "החשפנית" ו"אופנועי הפרא" של רוג'ר קורמן מ-1966. הופיע בפרק "מירי" בסדרה "מסע בין כוכבים", בגיל 27, הוא שיחק ילד בגיל טרום התבגרות.
בשנת 1967 פרץ לתודעה בהוליווד בזכות הופעת המשנה שלו בסרט הפשע "בוני וקלייד" בתפקיד סי. וו. מוס המצטרף אל זוג הפושעים בוני (פיי דאנאוויי) וקלייד (וורן בייטי). על התפקיד היה מועמד פולארד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר וקיבל פרס באפט"א לפריצת השנה.
לאחר פריצתו שיחק פולארד בשנות ה-70 בדרמת המרוצים "פאוס הקטן והאלסיי הגדול" בתפקיד נהג המרוצים החובבן פאוס לצידו של רוברט רדפורד, במערבון הספגטי "ארבעה מהאפוקליפסה" בתפקיד קלם השיכור ובמערבון הצרפתי "האגדה על המלך הצרפתי" לצידה של בריז'יט בארדו בתפקיד השריף.
בשנות ה-80 הופיע בקומדיית האימה "מחנה השינה 3" בתפקיד הרמן מירנדה ממקימי המחנה, בסרטי הפעולה "טנגו וקאש" ו"קרוב המשפחה הבא", בדרמה הקומית "מלווין והווארד" בתור רד הקטן ובקומדיות "מארח השדים" ו"רוקסן".
ב-1990 השתתף פולארד בקומדיית הפעולה של וורן בייטי "דיק טרייסי" בתפקיד איש החוק הסמוי באג ביילי. ב-1992 שיחק בסרט הפעולה המדע בדיוני "Split Second" ובדרמה הקומית "חלום אריזונה".
ב-1999 שיחק בדרמה "כמו עשב בר".
ב-2003 הופיע בתפקיד קטן בסרט האימה של רוב זומבי "בית 1000 הגופות".
פולארד נפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-21 בנובמבר 2019. היה אב לבת מגרושתו כוכבת הסיטקום "אליס" בת' הוולאנד.
רונית אלקבץ

| --- | --- |

רונית אלקבץ בסרטה של קרן ידעיה "כלת הים", 2009
 לידה:  27 בנובמבר 1964 באר שבע, ישראל 
 פטירה:  19 באפריל 2016 (בגיל 51) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1988–2016 (כ־28 שנים)
 בן או בת זוג:  אבנר ישר (2010–2016) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  "אות לגיון הכבוד"  "פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר" (1994, 2001, 2007)  "פרס תרבות צרפת לקולנוע"
 פרופיל ב-IMDb
 
אלקבץ ומוני מושונוב, בסרט "כלת הים", 2009
לוחית זיכרון לרונית אלקבץ בבית בו התגוררה בתל אביב
רונית אלקבץ (27 בנובמבר 1964 – 19 באפריל 2016) הייתה שחקנית קולנוע, במאית ותסריטאית ישראלית.
אלקבץ נחשבת לאחת השחקניות הגדולות בתולדות הקולנוע הישראלי. היא שיחקה ב-18 סרטי קולנוע בישראל והפכה מדוגמנית מסלול לאחת השחקניות הבולטות והמוערכות ביותר בתעשייה. בנוסף לעבודתה בישראל כיכבה גם בסרטי קולנוע הצרפתי. אלקבץ היא השחקנית היחידה שזכתה שלוש פעמים בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
ביוגרפיה

אלקבץ נולדה בבאר שבע, להורים ילידי אסואירה, מרוקו, שעלו לישראל שנתיים קודם לכן. לה שלושה אחים: הבמאי שלומי אלקבץ, המדען יחיאל אלקבץ ואסף אלקבץ. כשהייתה בת עשר, עברה המשפחה לקריית ים. את שנות התיכון עשתה בתיכון רודמן בעיר.
אלקבץ, שהחלה דרכה כדוגמנית, מעולם לא למדה משחק באופן מקצועי. עם זאת, בנוסף למשחקה בקולנוע ובטלוויזיה, השתתפה אלקבץ גם בהצגות תיאטרון רבות.
התלבושות הייחודיות שלה הפכו אותה למעין אייקון אופנה. ב-1987 דגמנה את השמלות של אילנה אפרתי.
אלקבץ הייתה נשיאת ארגון "אחותי - למען נשים בישראל".
ביוגרפיה > קריירה קולנועית

ב-1989 שיחקה בסרטה הראשון - "המיועד", לצד שולי רנד (כשזו גם הופעת הבכורה שלו). הסרט זכה לביקורות טובות והשתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ב-1992 השתתפה בסרטו של גידי דר "אדי קינג", לצד אלברט אילוז.
ב-1994 שיחקה בהפקה הצרפתית-ישראלית של הסרט "צלקת", שבו גם הייתה אחראית לתסריט, ביחד עם הבמאי חיים בוזגלו; היא שיחקה שם לצידם של ששון גבאי ומוחמד בכרי וגרפה תשבחות מהמבקרים.
באותה שנה, שיחקה גם בסרטו של שמואל הספרי, "שחור", לצד חנה אזולאי-הספרי, וזכתה בפרס אופיר בקטגוריית "השחקנית הראשית".
ב-1996 שיחקה בסרטו של הבמאי עמוס גיתאי - "מילים".
ב-1997 שיחקה בסרט "בן-גוריון" את אמו של שמעון (אליעד נחום), ילד סקרן בעל כוחות טלפתיים.
באפריל 1997 עברה לפריז, שם שהתה למעלה מ-4 שנים, בהן גם למדה צרפתית. ב-2001 השתתפה בסרט צרפתי בשם "Origine contrôlée", שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בניו יורק, וכן בסרטו של דובר קוסאשווילי "חתונה מאוחרת", לצד ליאור אשכנזי ומוני מושונוב, שם גילמה גרושה מרוקאית. הופעתה הנועזת ב"חתונה מאוחרת", הפכה לאחת הסצנות הפרובוקטיביות והנועזות ביותר בקולנוע הישראלי. על משחקה בסרט זכתה אלקבץ, פעם נוספת, בפרס אופיר על משחק דרמטי, וגם בתואר "שחקנית השנה" בפסטיבלי קולנוע ביוון ובארגנטינה.
ב-2003 שיחקה לצידן של חנה לסלאו וקרן מור בסרטו של עמוס גיתאי "עלילה", שהשתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2004 שיחקה לצד דאנה איבגי, בסרטה של קרן ידעיה, "אור". משחקה זיכה אותה במועמדות נוספת לפרס אופיר, וכן בזכייה בפסטיבלי הקולנוע בירושלים, בסלובקיה ובמקסיקו, ובנוסף בהתמודדות במדינות שונות אחרות.
ב-2005 השתתפה, ביימה וכתבה יחד עם אחיה, שלומי אלקבץ, במסגרת הסרט הצרפתי-ישראלי "ולקחת לך אישה", סרט דרמטי-ומעין-אוטוביוגרפי על שני האחים. הסרט נבחר להשתתף בפסטיבל ונציה וזכה בפרס "הסרט הטוב" במסגרת הפסטיבל. אלקבץ הייתה מועמדת פעם רביעית לפרס אופיר וזכתה בפרסי המבקרים של גרמניה, בפסטיבל קולנוע בבלגיה וכן בפסטיבל בטורקיה.
ב-2007 כיכבה בסרטו עטור השבחים של ערן קולירין "ביקור התזמורת", בתפקיד עליו זכתה בפרס אופיר השלישי שלה. באותה שנה השתתפה ב"ציון", סרטו האמנותי של האמן והקולנוען ז'וזף דדון, שצולם בעיר אופקים בישראל, ובמוזיאון הלובר בצרפת.
ב-2008 יצא לאקרנים הסרט "שבעה", אותו כתבה וביימה יחד עם אחיה שלומי אלקבץ. הסרט, המהווה המשך לסרטם המשותף הקודם, נבחר לפתוח את שבוע המבקרים בפסטיבל קאן. הסרט זכה בפרס וולג'ין ל"סרט העלילתי הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2009 השתתפה בסרט "כלת הים", לצידם של דאנה איבגי, מוני מושונוב ורועי אסף.
ב-2011 שיחקה ב-3 סרטים: היא כיכבה, לצד יבגניה דודינה, בסרטה של מיכל אביעד "לא רואים עליך", ב"מבול", לצידם של צחי גראד ומיכאל מושונוב, וב"ציון ואחיו" לצד גראד ועופר חיון.
ב-2012 שיחקה בסרט הדרמה התיעודי של שלומי אלקבץ "עדות", לצד מנשה נוי, ריימונד אמסלם, זהר ליבה ורועי אסף.
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט השלישי בטרילוגיה, "גט", אותו כתבה וביימה יחד עם אחיה שלומי אלקבץ. הסרט הוצג בפסטיבל קאן וזכה לביקורות מצוינות, וכן בפסטיבל הקולנוע בירושלים. הסרט זכה בפרס אופיר כ"סרט הטוב ביותר" לשנת 2014 ונבחר לייצג את ישראל בתחרות פרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה > קריירה טלוויזיונית

ב-1991 שיחקה בסדרת האימה הטלוויזיונית "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", בפרק "פגישה עיוורת" בתור רותי, אישה דתייה ומסוגרת המקבלת הזמנה מסתורית לפגישה עיוורת עם בחור בשם דני (יהונתן סגל). ככל שהדברים מתפתחים מתגלה שלדני ישנה בעיה פיזית ייחודית ואילו לרותי, העוסקת בייצור מים מינרלים ישנה כמיהה עזה לטבע הבאה על סיפוקה באופן שאינו שגרתי.
ב-2001 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "פלורנטין" בערוץ 2 של זכיינית טלעד.
ב-2003 שיחקה עורכת דין ממולחת בסדרת הטלוויזיה המשפטית של ערוץ 2 של הזכיינית קשת "פרנקו וספקטור", לצד משה איבגי.
ב-2006 שיחקה במשך 3 עונות בסדרת הטלוויזיה של רני בלייר, "פרשת השבוע" בהוט 3, לצד מנשה נוי, יובל סגל ואחרים.
ב-2015 השתתפה במיני-סדרה הצרפתית "טרפליום" בערוץ Arte, המתארת מציאות עתידנית-דמיונית ועליה קיבלה אלקבץ מחמאות רבות בעיתונים, וכן שבחים ממבקרי טלוויזיה ברחבי העולם. הסדרה שודרה בישראל ב-2016.
חיים אישיים

בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה בזוגיות עם הזמר והיוצר שולי רנד, לאחר מכן הייתה נשואה לאדריכל אבנר ישר, בנם של האדריכל יצחק ישר ושל רמה סמסונוב. לזוג נולדו תאומים, בן ובת.
אלקבץ נפטרה ב-19 באפריל 2016, בגיל 51, מסרטן הריאות. היא שמרה את דבר מחלתה הרחק מעיני הציבור. אף שהסתירה את מחלתה, הופיעה בציבור כשהייתה חולה מאוד. נקברה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
פרסים, הוקרה והנצחה

אלקבץ הייתה מועמדת ל-16 פרסי אופיר (הן כשחקנית והן כבמאית ותסריטאית) וזכתה בשלושה פרסי אופיר על משחק, כאשר היא חולקת את שיא הזכיות לשחקנית עם דאנה איבגי וענת וקסמן; ואולם, היא היחידה מביניהן שכל זכיותיה הן על משחק בתפקיד ראשי.
במרץ 2014 קיבלה את עיטור "אביר לגיון הכבוד הצרפתי".
ביוני 2015 העניקה האוניברסיטה העברית בירושלים לאלקבץ תואר דוקטור לשם כבוד.
ב-2017 הוצגה תערוכה לזכרה במוזיאון העיצוב בחולון בשם "ז'ה טם, רונית אלקבץ".
באוקטובר 2021, במסגרת פסטיבל "קולנוע דרום", נחנך רחוב על שמה של אלקבץ בעיר שדרות, בנוסף לכך נקראו רחובות על שמה בעכו והוד השרון.
בדצמבר 2021 יצא סרטו הדוקומנטרי של אחיה שלומי אלקבץ, "מחברות שחורות", על חייה המקצועיים והאישיים של אלקבץ.
בינואר 2022 החליטה עיריית תל אביב-יפו על הקמת בית-ספר לאמנויות בשכונת כפר שלם, אשר ייקרא על שמה של אלקבץ.
ב-2022 יצא סרטה הדוקומנטרי של מורן איפרגן, "ז'ה טם רונית אלקבץ", העוסק בחייה של אלקבץ כאייקון אופנה ומלווה את תהליך הקמת התערוכה מ-2017 באותו השם.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בחזית ביתה, ברחוב דובנוב 16.
ב-27 בנובמבר 2022 בחרו בגוגל ישראל לציין 58 שנים להולדתה של אלקבץ. באותו יום שונה סמליל דף הבית של האתר, שהוצג לגולשים מישראל ומצרפת, לדודל בו הוצגה דמותה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | המיועד | אושרה | סרטו של דניאל וקסמן |
| 1992 | אדי קינג | יוליה | סרטו של גידי דר |
| 1994 | צלקת | פנינה | סרטו של חיים בוזגלו |
| 1994 | שחור | האישה | סרטו של שמואל הספרי |
| 1996 | מילים | TBA | סרטו של עמוס גיתאי |
| 2001 | חתונה מאוחרת | יהודית | סרטו של דובר קוסאשווילי |
| 2001 | מקור מבוקר | סוניה | סרט צרפתי |
| 2003 | עלילה | רונית | סרטו של עמוס גיתאי |
| 2004 | אור | רותי | סרטה של קרן ידעיה |
| 2005 | ולקחת לך אישה | ויויאן אמסלם | גם במאית; לצד שלומי אלקבץ |
| 2007 | ביקור התזמורת | דינה | סרטו של ערן קולירין |
| 2008 | שבעה | ויויאן אמסלם | גם במאית; לצד שלומי אלקבץ |
| 2009 | כלת הים | אוסי וולף | סרטה של קרן ידעיה |
| 2009 | הנערה ברכבת | ג'ודית | סרט צרפתי; סרטו של אנדרה טשינה |
| 2009 | אפר ודם | ג'ודית | סרט צרפתי; סרטה של פאני ארדן |
| 2010 | ראש של טורקי | סיבל | סרט צרפתי; סרטו של פסקל אלבה |
| 2010 | ידיים חופשיות | ברברה | סרט צרפתי; סרטה של בריג'יט סי |
| 2011 | מבול | מירי רושקו | סרטו של גיא נתיב |
| 2011 | ציון ואחיו | אילנה | סרטו של ערן מירב |
| 2011 | לא רואים עליך | לילי | סרטה של מיכל אביעד |
| 2011 | עדות | TBA | סרטו של שלומי אלקבץ |
| 2012 | זרפה | בובולינה | דיבוב; סרט צרפתי |
| 2014 | גט - המשפט של ויויאן אמסלם | ויויאן אמסלם | גם במאית; לצד שלומי אלקבץ |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | סיפורים לשעת לילה מאוחרת | רותי | הפרק: פגישה עיוורת |
| 1997 | בן-גוריון | האם | סרט טלוויזיה של ערוץ 2; חלק מפרויקט "סיפורים קצרים על אהבה" |
| 2000 | פלורנטין | ניקול | 2 פרקים |
| 2004-2003 | פרנקו וספקטור | דפנה ספקטור | תפקיד ראשי |
| 2009-2006 | פרשת השבוע | אליה בן דוד | תפקיד ראשי; (3 עונות) |
| 2016 | טרפליום | נדיה פסרון | מיני-סדרה צרפתית |
לקריאה נוספת

תום שובל, "על רונית אלקבץ", מטעם 25, מרץ 2011, עמ' 45–51.
יגאל נזרי, "בת דמותה: קווים בביוגרפיה האמנותית של רונית אלקבץ". Academia.edu
אריאל שוייצר, "קולנוע נשי? מבט נשי? אסתטיקה נשית?", קולנוע ישראלי חדש, הוצאת כרמל, 2017, עמ' 23–40.
אריאל שוייצר, "ריאיון עם רונית אלקבץ", קולנוע ישראלי חדש, הוצאת כרמל, 2017, עמ' 153–157.
צחי נוי

| --- | --- |

יהונתן סגל, צחי נוי (שני מימין), יפתח קצור ויוסף שילוח בסרט "ספיחס" (צילם יוני המנחם)
 לידה:  8 ביולי 1953 (בן 71) חיפה, ישראל
 שם לידה:  יצחק נובוברודר
 סוגה מועדפת:  קומדיה והצגות ילדים
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
צחי נוי (נולד ב־8 ביולי 1953) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, קומיקאי ומדבב ישראלי. מוכר בעיקר בזכות גילום דמותו של יודל'ה בסדרת סרטי "אסקימו לימון".
ביוגרפיה

נוי נולד, גדל והתחנך בשכונת קריית אליעזר בחיפה בשם יצחק נובוברודר. החל לשחק בגיל 10. הצטרף לתיאטרון ילדים "הסדנא" בחיפה. בצה"ל שירת בצוות הווי גולני. לאחר שחרורו מהצבא בשנים 1975–1979 היה חבר עם אלי גורנשטיין בצמד הקומי "חומה ומגדל".
ביוגרפיה > בטלוויזיה ובקולנוע

הופיע לראשונה בסרט הקולנוע "הדיבר ה־11" של שלמה סוריאנו משנת 1975, שהיה הפקה משותפת גרמנית־ישראלית. בגלל תוכנו הנועז והפורנוגרפי נאסר הסרט להקרנה בישראל.
ב־1977 גילם את רמי לצד מלאני גריפית ושייקה אופיר בסרט "הגן" שכתב יוסף אבישר וביים ויקטור נורד. באותה שנה השתתף בסרט "חמש מאות אלף שחור" שכתבו שייקה אופיר ויצחק שני וביים שייקה אופיר. ב־1978 החלה הפריצה הגדולה שלו, כאשר גילם את יודל'ה בסרט "אסקימו לימון" שכתבו אלי תבור ובועז דוידזון שגם ביים. מאותה שנה, נוי השתתף בכל סרטי ההמשך של " אסקימו לימון". באותה שנה השתתף בסרטו של זאב רווח "שרגא קטן". ב־1979 גילם את גנגה בסרטו של יואל זילברג "אמי הגנרלית", ואת בולק בסרטו של מנחם גולן "הקוסם מלובלין". ב־1990 השתתף בסדרת הטלוויזיה "הופה היי", וגילם את בנצי בסרטו של סם פירסטנברג "נשיקה במצ"ח" לצידו של יהודה ברקן ומיכל ינאי.
ב־1984 שיחק בסרט "השגריר" לצידו של רוק הדסון.
ב־1991 השתתף בסרטו של חיים בוזגלו "עונת הדובדבנים". ב־1994 גילם את הרב וייס בסרטם של אורי ענבר ודורון צברי "האח של דריקס". ב־1994 השתתף בסרטו של אמנון רובינשטיין "אחרי החגים" ובסרט "קפה עם לימון".. בין השנים 1992–1995 גילם את סתווי בתוכנית הטלוויזיה "פלאי קלעים" לצד אדם ודפנה דקל. ב־1995 גילם את יוסק'ה הפיראט בתוכנית הטלוויזיה "גינת ההפתעות" לצד מיכל ינאי; וגנב בסרט "ילדי קניון הזהב" שכתבו מיקי גולדנברג ודניאל אסף שגם ביים לצד אשרי הילזנרט, והשתתף בפסטיגל.
ב־1998 שיחק בסרט "סודות משפחה". בשנת 2000 גילם את עו"ד פיפו בטלנובלה "רמת אביב גימל". ב־2002 גילם את מני שמילוביץ' בסדרת הטלוויזיה "סיטי טאוור". ב־2003 גילם את עצמו בסדרת הטלוויזיה "שוטטות". ב־2005 גילם שתיין בשם סטלין בסרטו של מנחם גולן "ימים של אהבה" לצד יוסף שילוח ומאיה בוסקילה. ב־2007 גילם את ג'קי בסרט "מפטיר", ומורה בסרט "הבוגד הקטן". ב־2008 גילם את יהודה לב בסדרה "דני הוליווד". ב־2010 גילם במאי סרטי פורנו בסדרה "טקסי דרייבר". בשנת 2013 השתתף בתוכנית "גולסטאר". ב־2015 השתתף בסרט "איביזה" שכתב וביים שי כנות. ב־2023 שיחק בסרט "ההילולה" שביימו אריאל בנבג'י ושלום אסייג.
שיחק גם בקלטות הילדים "רינת בעולם האגדות" ו"אצלנו בחצר".
נוי דובר גרמנית, וב־2017 השתתף כמתחרה בעונת ה־VIP של תוכנית המציאות "האח הגדול" בגרמניה.
ביוגרפיה > בטלוויזיה ובקולנוע > סרטים בינלאומיים

ב־1978 גילם את ג'וני בסרט "פופקורן וגלידת פטל" שכתב אריך תומק וביים פרנץ יוזף גוטליב. ב־1979 גילם נהג בסרט "אלף לילה ולילה" שכתב וביים קלאוס למקה.
ב־1980 גילם את מקס בסרט "תפוחי אדמה חמים" שביים זיגי רוטמאנד. ב־1981 שיחק בסרט "הנינג'ה" שביים מנחם גולן, וגילם את אמיל בסרט "בוא נלך, חבר" שביים פרנץ מרישקה. ב־1983 גילם את יעקב בסרט "ההרפתקאות המדהימות של הגורו יעקב" שביים פרנץ מרישקה. ב־1984 גילם את זאב בסרט "השגריר" שביים ג'יי לי תומפסון. ב־1987 שיחק בסרט "בגדי המלך החדשים" שביים דייוויד אירווינג. ב־1988 גילם את שכנה של לילו בסרט "זמנים קשים".
ביוגרפיה > בתיאטרון

ב־1977 גילם את תומאס בהצגה "החולה המדומה" מאת מולייר שביים קלוד רז'י בתיאטרון הבימה.
ביוגרפיה > בתיאטרון > הצגות ילדים

ב-1974 הופיע יחד עם רביעיית ילדים בפסטיבל שירי ילדים מס' 4 עם השיר פופאי המלח, למילים ולחן של שייקה פייקוב.
ב־1989 גילם את מיסטר סמי במחזמר "פיטר פן" שביים אורי פסטר. ב־1994 גילם את האריה במחזמר "הקוסם!" שכתב וביים אורי פסטר. ב־1996 שיחק במחזמר "עליסה" שכתב וביים מנחם גולן ע"פ לואיס קרול, ושיחק במחזמר "עוץ לי גוץ לי" שהפיק מנחם גולן. ב־1998 גילם את ז'אקו, בעל הפונדק במחזמר "היפה והחיה" שכתב וביים מנחם גולן. בשנת 1999 גילם את בוקסטון ואת השופט במחזמר "אוליבר טוויסט" שהפיק, ביים וכתב מנחם גולן בתיאטרון בית החייל בתל אביב.
ב־2001 שיחק במחזמר "היידי בת ההרים" שכתב וביים מאיר מיימון (על פי ספרה של יוהנה ספירי). בין השנים 2002–2004, ושוב ב־2014, גילם את בלו הדב במחזמר "ספר הג'ונגל" שעיבדו חנוך רוזן ואפרים סידון וביים חנוך רוזן בספארי ברמת גן ובאולמות ברחבי הארץ. ב־2004 שיחק במחזמר "עלי באבא וארבעים השודדים" שביים לסלי לאוטון והפיקו טוביה קסלר ומרים עציוני. ב־2005 החל לגלם את האריה במחזמר "האריה שאהב תות" שכתבה סמדר שיר (על פי סיפור מאת תרצה אתר) וביימה מור פרנק. באותה שנה גילם נוכל במחזמר "טרזן וג'יין" שעיבד אפרים סידון וביים חנוך רוזן.
ב־2006 גילם את הזאב במחזמר "כיפה אדומה" שעיבד וביים עידן עמית בהפקת משגב-עורי הפקות. ב־2007 גילם את סבא ג'פטו במחזמר "פינוקיו" שביים אבי דור. באותה שנה שיחק במחזמר "בגדי המלך החדשים" שכתב וביים מאיר מיימון, וגילם ליצן והנחה את המופע "פנטזיה בקרקס". ב־2008 גילם את אמא דובה במחזמר "זהבה ושלושת הדובים" שעיבד וביים עידן עמית בהפקת משגב-עורי הפקות. ב־2009 שיחק בהצגה "קופיקו" שכתב אבי דור על פי ספריה של תמר בורנשטיין-לזר וביים נתן דטנר. באותה שנה שיחק בהצגה "הדוד חום בא לבקר" שכתבו הילה ואלון שלגל (על פי ספרה של מורן אייזנשטיין) וביים מיקי יוסף.
ב־2010 שיחק במחזמר "סינדרלה" שכתב מאור מימון וביים דודו בכאונר, גילם את קפיץ בהצגה "התאומים קפיץ ושפיץ" שכתב וביים אבי דור, והופיע ב"שלגיה ושבעת הגמדים" לצד קרקס מוסקבה. ב־2011 גילם וטרינר (לצד טוביה צפיר) בהצגה "סימבה מלך הספארי" שביים אמיר פיי גוטמן. ב־2012 גילם וטרינר בהצגה "ד"ר צחי, ארתור וחברים" שכתבו מני צור ונאור דהן שביים נאור דהן. ב־2018 מגלם את האריה בהצגה "האריה שאהב תות" על פי ספרה של תרצה אתר ובהצגה "ספר הג'ונגל ביחד לעולם" מגלם את בלו הדב. הופיע במופע "צחי צוחק אחרון" שביים עידן עמית. בשנת 2024 מגלם בשנית את סבא ג'פטו בהצגה "פינוקיו", לצידה של מיכל ינאי.
ביוגרפיה > בתיאטרון > הצגות למבוגרים

נוי שיחק בהצגות בידור למבוגרים. ב־2002 שיחק במחזמר "סאלח שבתי" מאת אפרים קישון שביים זאב רווח. ב־2004 גילם את אודי ("קושקוש") פרידמן בהצגה "בנים גידלתי ורוממתי" מאת סם בובריק ורון קלארק שביים זאב רווח. ב־2007 שיחק בהצגה "מזל שעשני אישה" שביים זאב רווח. ב־2011 שיחק בהצגה "בית אל ג'יראן – שכנים" שכתבה וביימה סיגל שאול בתיאטרון העיראקי.
ביוגרפיה > דיבוב

ב־1996 דיבב את ברומלי בסרט "סוד הממלכה הקסומה". ב־1997 דיבב את סטן בסרט "ספייס ג'אם" ואת סאדאם בסרט "עלי באבא".
ביוגרפיה > חיים אישיים

נוי נשוי למירי ואב לבן ובת, והם מתגוררים בהרצליה.