stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוח נשית
הערות שוליים

↑  1670 (עמ' 31), FlippingBook
1 2  יום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות כלפי נשים, באתר GOV.IL
1 2  United Nations Search results for CSos, esango.un.org
↑  יעל אבקסיס בפורום נשות העסקים של רוח נשית: כולנו נפגעות אלימות, באתר און לייף, ‏2012-06-26
↑  Rita Jahan Foruz – ריטה - ריטה מצטרפת כנשיאת הכבוד של עמותת רוח נשית | Facebook | By Rita Jahan Foruz – ריטה, נבדק ב-2022-07-21
↑  אותות האפקטיביות לעשייה חברתית לשנת 2019 הוענקו לעמותת 'נגישות ישראל', לעמותת 'עלם' ולעמותת 'רוח נשית'. , באתר נגישות ישראל
↑  אביבית שלומוביץ, להיות מנטורית ברוח נשית, באתר ynet, 7 במאי 2013
1 2 3  שינוי מדיניות וחקיקה, באתר רוח נשית
↑  החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם, באתר קואליציה 1325
↑  תוכנית פעולה כוללת ליישום החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם
↑  ‏Transforming our world: the 2030 Agenda for Sustainable Development, באתר האומות המאוחדות
↑  עדי רם, מחזירות את הלילה. מפסיקות את האלימות, באתר ynet, 25 בנובמבר 2013
↑  מבצע חילוץ
↑  עימות חזיתי - "מפגש עם הגרוש שהכה אותי תמיד מלווה בחשש", באתר 103fm
↑  "זמינות בנקאית" - אמנה פיננסית וולונטרית להקלת ההתמודדות הפיננסית של נשים נפגעות אלימות השוהות במקלטים ובדירות מעבר, באתר בנק ישראל
↑  דר' דפנה רובינשטיין, עו"ד, קידום מדיניות וחקיקה בנושא חובות של נפגעות אלימות
↑  ""רוח נשית" מציינת 10 שנים בכנס בנושא אלימות כלכלית, המרכז האקדמי רופין, 11 בינואר 2018". האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר. 2017-12-25. נבדק ב-2018-05-12.
↑  ynet, אולי גם את סובלת מאלימות כלכלית?, באתר ynet, 9 בינואר 2018
↑  חן מענית, ‏אחרי Metoo: הגיע הזמן לקמפיין נגד אלימות כלכלית במשפחה, באתר גלובס, 17 במרץ 2018
↑  אודי סגל, ד"ר מירב שמואלי מעמותת "רוח נשית" על אלימות כלכלית שחוות מספר רב של נשים ועל הכנס המקצועי בנושא, באתר 102 FM
↑  מירב שמואלי בריאיון ל"לונדון וקירשנבאום", ערוץ 10, ינואר 2018 -
לונדון וקירשנבאום (דקה: 22:28)
↑  "אות קטן" על שם פרופ' יוסי קטן לד"ר דפנה הקר
↑  אות 'קטן' הוענק לפרופ' רות הלפרין-קדרי, ראשת מרכז רקמן לקידום מעמד האישה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010000233705171  LCCN: no2024075559   WorldCat (עם LCCN): no2024-075559 
תמונה מתוך אירוע הוקרה למתנדבות והענקת אות קטן - רוח נשית 2023
מימין לשמאל: ג'ואל אקשטיין מהקרן לידידות, יעל אבקסיס, נשיאת העמותה עד 2015 ושרון שפירא, עובדת בעמותה, 2014
מנכ"לית רוח נשית, תמר שוורץ, ונשות הוועד המנהל, באירוע ההתרמה השנתי בתיאטרון בית ליסין, 2018.
בוטיק שמלות הכלה של רוח נשית
כנס עשור לרוח נשית - "אלימות כלכלית – מאפיינים, דפוסים וכלים להתמודדות"
רוח נשית בכנסת - מנכ"לית רוח נשית, תמר שוורץ, יו"ר הוועד המנהל, חגית בכור ועו"ד מירב שמואלי
מדד קב"א

מדד קב"א (קבוצת איכות) הוא מדד מיון ותכנון עיקרי וכלי מיון ראשוני למועמדים לשירות ביטחון בישראל (מלש"ב) לאיתור ולשיבוץ לתפקידים, על פי נקודות חתך שנקבעו. הקב"א ניתן בצורת ציון מספרי, בטווח 41–56.
בשנת 2022 צה"ל שינה את הצגת הקב"א באתר מתגייסים (גם למי שכבר קיבל ציון קב"א בעבר). במקום מספר הנע בין 41 ל-56 כפי שהיה נהוג, מתחלק הקב"א לרמות. התאמה נמוכה לקצונה, התאמה בנונית לקצונה, התאמה גבוהה, והתאמה גבוהה מאוד, בנוסף, באוגוסט 2021 צה"ל הודיע כי מדד הקב"א הוחלף במדדים חדשים לאחר כשישים שנה
בספטמבר 2024 הוחזר ציון הקב"א לשימוש והוצג באתר מתגייסים למלש"בים, אך בהמשך הוסר בשנית.
הפרמטרים שנבדקו

שנו"ל (שנות לימוד עד 2018 כונה "צה"ר" - ציון השכלה ראשוני): פוטנציאל שנות הלימוד במערכת החינוך של המלש"ב (עד 12 שנים במסלול רגיל).
דפ"ר (דירוג פסיכוטכני ראשוני) בדק את יכולותיו של המלש"ב בתחומי חשיבה שונים. ציון הדפ"ר שימש כאחד המרכיבים המרכזיים, ונכון לשנת 2002 הוא היה במשקל 50%, בקביעת הקב"א של המועמד לגיוס.
צד"כ (ציון דרך): ריאיון אישי - נתון זה שוקלל לתוך הקב"א.
הפרמטרים שנבדקו > מדד ההתאמה

בשנת 2020 צה"ל שילב (כניסיון) מדד נוסף: מדד ההתאמה. זהו כלי שמנבא את יכולתו של המלש"ב להשתלב ולהצליח בשירות הקרבי. המדד מזהה גם את יכולת הפיקוד של המתגייס. המדד מבוסס על אלגוריתם שמנתח שורת מאפיינים כגון: רצונו של המתגייס, התאמה פיזית, התאמה למסגרת, יכולת קוגניטיבית, כישורים חברתיים, יכולת לעבוד בצוות, חשיבה כמותית, חשיבה מילולית ויכולת אנלוגית.
מדרג הציונים

אצל הגברים והנשים הוא הורכב מציון הדפ"ר (50%), הצד"כ (33%) ושנו"ל (17%). אצל עולים חדשים, שלהם לא נערך ריאיון צד"כ, הוא מורכב מציון הדפ"ר (60%) ושנו"ל (40%) בלבד, ללא התחשבות בהרמ"ע (ראיון מיון עולים). החל מנובמבר 2017 גם בנות עוברות ריאיון אישי זהה לשל הבנים, המייצר ציון המכונה "צמ"א" (ציון מיון אישי) ונוסחת החישוב זהה לשני המינים.[דרוש מקור]
סולם הערכים של הקב"א נע בין 41 (הנמוך) ל-56 (הגבוה):
43-41 - מתחת לסף הגיוס או גיוס מיוחד.
47-44 - שירות רגיל.
51-48 - כשירות לתפקידים פיקודיים.
56-52 - כשירות לתפקידים מובחרים ולקצונה, בשילוב דפ"ר של 50 ומעלה.
נגישות נתוני הקב"א

בעבר, נתוני הקב"א והדפ"ר נשמרו בסוד על ידי צה"ל, ואילו החל משנת 2010 התאפשר למועמד לברר אותם בשיחה טלפונית ללשכת הגיוס. החל משנת 2011 התפרסמו נתוני הקב"א והדפ"ר באופן גלוי ב"קיוסק המידע האישי" באתר האינטרנט "עולים על מדים" והחל מיולי 2016 ניתן היה לצפות בנתונים המספריים של הקב"א, הדפ"ר והפרופיל הרפואי באתר האינטרנט החדש "מתגייסים", שהחליף את "עולים על מדים".
באתר "עולים על מדים" הישן, הפרופיל פורסם בצורה מילולית ולא התאפשר למועמד לברר את הפרופיל המספרי המדויק שלו. נוסף על כך, האופן המדויק לפיו נקבעים נתונים אלה נשמרים בסוד על ידי צה"ל. אף על פי כן, מלש"ב שקיבל זימון למסלול יוקרתי כמו קורס טיס, קורס חובלים או יום סיירות יכול היה להסיק שהנתונים שלו גבוהים. לנתונים אלה השפעה רבה על היחידה ועל מסלול השירות של המועמד, אשר משפיע במידה רבה גם על המשך חייו של המועמד. כיוון שצורת קביעת הקב"א היא חשאית, במהלך השנים נשמעו קריאות נגד צורת קביעה זו. נטען כי מקום מגוריו של אדם או נישואיו של הוריו משפיעים על דירוג הקב"א, וכך מלש"ב שגר בעיירה בעלת דירוג סוציואקונומי (חברתי-כלכלי) נמוך לא יוכל להתקבל ליחידה שאותה ביקש. ממחקרים שביצעו סוציולוגים מחוץ לצה"ל, ממחקרים סודיים של צה"ל שדלפו לציבור.
ביקורת

על פי הסוציולוג ד"ר זאב לרר, לשעבר חוקר בכיר במחלקת מדעי ההתנהגות בצה"ל שאף עשה את הדוקטורט שלו בנושא, וכתב ספר בנושא בשם "הקוד האתני, קב"א מזרחיים ואשכנזים", מדד הקב"א לא מדד כישורים צבאיים כמו חוסן נפשי ומוטיבציה אלא מאפייני רקע חברתי ותרבותי, ולכן מדובר בכלי עם הטיה חברתית חמורה, שהביא לכך שאנשים לא מוכשרים צבאית קודמו לתפקידי קצונה בעוד שאנשים מוכשרים צבאית לא קודמו. כך לתפיסתו במבחני דפ"ר השאלות מקנות לבוגרי תיכוניים עיוניים יתרון על פני כל היתר, ובצד"ח הציון נקבע לפי מראיינת שבוחנת לפי התרשמות אישית ולא על פי מדדים נייטרליים. לתפיסתו הגישה הזו של הצבא הנציחה את הפערים התרבותיים ואף הקצינה אותם. מסקנה נוספת שלו שמשנות ה-80 ואילך לפחות בצבא הירוק הקב"א פחות הבחינה בין האשכנזים למזרחיים ממרכז הארץ, ולכן מוצאים בצה"ל הרבה יותר קצינים ממוצא מזרחי, ועדיין גם אז מזרחיים מהפריפריה הופלו לרעה.
ראו גם

דפ"ר
לקריאה נוספת

זאב לרר, הקוד האתני: קב"א, מזרחים, אשכנזים, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2021.
הערות שוליים

↑   יניב קובוביץ, הסוף לקב"א: צה"ל משנה את שיטת המיון למתגייסים אחרי יותר משישה עשורים, באתר הארץ, 11 באווסט 2021
↑  דוח שנתי 53א לשנת 2002 >> סדרי המיון והשיבוץ לתפקידים של מיועדים לשירות ביטחון - עמ' 129–130, באתר מבקר המדינה
↑  אבי אליהו, ‏קב"א: כל העובדות, כל המיתוסים, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2013
↑  ניר דבורי, ‏האלגוריתם שמנבא את עתיד החיילים, באתר ‏מאקו‏, 2 באפריל 2021
↑  גלעד גרוסמן‏, מעכשיו תוכל לדעת אם אתה חייל דפ"ר, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2009
↑  אלעד שמחיוף ניר דבורי, ‏הקוד הסודי של צה"ל | פודקאסט "אחד ביום", באתר ‏מאקו‏, 29 באוגוסט 2021
↑  אייל בן ארי, הבירוקרטיה הצבאית ואי־שוויון אתני, קריאות ישראליות 1, ינואר 2022
חנה חושי

| --- | --- |

חנה חושי בעת השקת האונייה "מנגו קור", בברגן שבנורווגיה.
 לידה:  23 בינואר 1903 טורקה, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 ביולי 1973 (בגיל 70) חיפה, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 ידועה בשל:  מייסדת ויושבת ראש ארגון אמהות עובדות בחיפה
 בן או בת זוג:  אבא חושי 
 
חנה נואמת באוסלו בפני ארגוני נשים
חנה חושי (23 בינואר 1903 – 20 ביולי 1973) הייתה פעילה בארגוני פועלים בחיפה, מייסדת ויושבת ראש ארגון אמהות עובדות בחיפה, אשתו של אבא חושי.
קורות חיים

חנה מונטג נולדה בטורקה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (בתחומי אוקראינה של ימינו) לאברהם ואטיה מונטג. חנה ואחותה מרים עלו לארץ ביולי 1920, כחלק מקבוצה של 131 "שומרים" שבאו מקינים של ארגון השומר הצעיר. בראש קבוצה זו עמד בעלה לעתיד אבא שנלר - ומשהחליט לעלות לארץ החליטה חנה בת ה-17 לעלות עמו. בליל עלייתם ארצה כינס אבא שנלר את הקבוצה ודרש מכולם לשרוף את דרכוניהם (זאת עשו שתי האחיות) וכן לעברת את שמם, כפי שהוא עשה. לאחיות הציע את השם "רׁקעית" - מאחר ש"מונטג" הוא "יום שני" שבו נברא הרקיע. חנה סירבה. אחיה משה, לימים מייסד חטיבת גולני ומפקדה הראשון, שעלה לארץ זמן קצר לאחר מכן, עיברת את שמו ל"מן".
חנה עבדה בגדוד העבודה בסלילת כבישים, עבדה בבניית כביש העפר שבין ראש פינה ומחניים, בכביש חיפה - ג'דה וכחברה בגדוד שומריה שאבא חושי עמד בראשו והייתה (יחד עם אבא) ממייסדי קיבוץ בית אלפא שבעמק יזרעאל. חנה ואבא חיו יחד מספר שנים, מאחר שבאותה עת לא היה מקובל להתחתן בקיבוצים, אולם עם עליית משפחתו ארצה בשנת 1926 דרשו הוריו כי יינשאו. חנה ואבא נישאו בל"ג בעומר בשנת 1926 (תרפ"ו) בפני רב העיר חיפה - הרב קניאל, ונולדו להם רות ב-29 במרץ 1927, וגד ב-26 בספטמבר 1931. גד נכווה קשה ונפטר חודש לאחר מכן, ב-12 בדצמבר 1931. ב-31 בינואר 1933 נולד להם בן נוסף - דן. לחנה שישה נכדים: פרופ׳ שי לין, ד״ר רן לין, עו״ד ארנה לין, דפנה חושי-סביר תמר חושי-הדר ובן חושי.
פעילויות ציבורית > הקמת ארגון אמהות עובדות

חנה הקימה את ארגון אמהות עובדות יחד עם תשע מקימות נוספות בשנת 1929. ארגון זה הציב לנגד עיניו את המטרה של סיוע לנשים עובדות, בין היתר על ידי הקמת גני ילדים. לאורך השנים, הקים ארגון אמהות עובדות ברחבי חיפה, בטירת כרמל ובדלית אל-כרמל למעלה מ-40 מעונות יום, מוסדות הכשרה מקצועית ופנימיות נוער, שבהם למדו למעלה מ-5,100 ילדים בכל שנה ושנה.
פעילויות ציבורית > הקמת ארגון אמהות עובדות > הקמת מעונות יום

אחת הפעולות הראשונות של הארגון הייתה לייסד מעון יום לתינוקות בשותפות עם ארגון ויצו - מעון הקיים עד ימינו בשם "אוהל שרה". בשנת 1930 הוקם גן הילדים הראשון על ידי הארגון, ברחוב פרישמן, שבחיפה.
בשנת 1935, שכנע אבא חושי את פועלי הנמל היהודים של סלוניקי לעלות לחיפה ולעבוד בנמל חיפה במקום הפועלים הערביים (החורניים) ששבתו על פי הנחיית מנהיגי המרד הערבי הגדול. חנה יזמה הקמת גן הילדים עבור ילדיהם, ובהיעדר כספים להקמת הגן לקחה את כל הצעצועים של ילדתה על מנת שיהיו לילדי הגן.
בשנת 1937, הקים הארגון בית תינוקות לילדים שהוריהם נהרגו במהלך המאורעות בשנת 1936–1939. כמו כן יזמה חנה הקמת קייטנות קיץ לילדים ממשפחות מצוקה, והייתה פעילה בקליטת עולים חדשים ובהפגנות נגד הבריטים.
בסיום מלחמת העולם השנייה, כשרבים מחיילי הבריגדה היהודית שבו לארץ ולא מצאו עבודה, גילתה חנה כי אלה נאלצו להוציא את ילדיהם מגני הילדים והמעונות משלא היו יכולים לשלם עבורם - ועל כן הקימה הסדר מימוני לפיו ארגונים שונים "אימצו" את גני הילדים של ותיקי הבריגדה - וכך ארגון המלצרים של חיפה מימן את גני הילדים של ותיקי הבריגדה בעיר.
פעילויות ציבורית > הקמת ארגון אמהות עובדות > הקמת מעונות לעולים ומטבחים ציבוריים

בשנת 1947, יזמה חנה הקמת מטבחים ציבוריים שהביאו מזון ושתייה לחיילי "ההגנה" שהגנו על השכונות היהודיות שבעיר - פעילות שהייתה משותפת לארגון אמהות עובדות, ויצו, נשי המזרחי וארגוני נשים דתיות.
לאחר הקמת המדינה חנה הקימה את גוף "נשות ראשי הערים", וכן יזמה מפעל של קייטנה לילדי ערים שנפגעו מהפגזות - קייטנה שנערכה ב-"בית שמעוני".
חנה צפתה את העלייה הגדולה שלאחר הקמת המדינה ו"תפסה" מספר בתים נטושים בחיפה על מנת להקים בהם מעונות לעולים שיגיעו, ויזמה הקמת גני ילדים במעברות ובשכונות חיפה שבהן התגוררו העולים החדשים בבתים נטושים (משרד החינוך באותה עת לא מימן את הגנים), וכן יזמה מפעל הזנת הילדים במעונות של הארגון - תוך מתן ארוחות בוקר וצהרים לילדים. ייחוד המעונות שיזמה היה הפעלת המעונות עד שעות הערב מתוך ידיעה שאם העובדת במפעלים באזור חיפה לא שבה לביתה עד שעות אחר הצהריים המאוחרות, ולכן לא די בגנים הפועלים עד שעות הצהריים בלבד.
פעילויות ציבורית > הקמת ארגון אמהות עובדות > השוק השנתי

על מנת לממן את פעילות ארגון האמהות העובדות (שאף שהיה חלק רשמי מההסתדרות לא קיבל ממנה מימון מספיק), הקימה חנה שוק שנתי, שבו תרמו נשות חיפה יצירות שונות וחפצים שמכירתם מימנה את הארגון.
פעילויות ציבורית > הקמת ארגון אמהות עובדות > יוזמות נוספות

חנה יזמה מפעלים לשיפור איכות החיים של נשות חיפה ויזמה מפגשים של נשים בשכונות השונות, כגון מפגשים עם נשים נערצות וימי משפחה.
פעילויות ציבורית > הקמת ארגון אמהות עובדות > "יום האם" בחיפה

חנה יזמה את חגיגת יום האם, שלא היה קיים קודם לכן במדינת ישראל. יום האם נחגג ביום השלישי של חג החנוכה, וצוין לאורך שנות ה-50 וה-60, החל מ-1951.
שנות חייה האחרונות

בשנת 1969, לאחר מות בעלה, חלתה בסרטן ונותחה באמסטרדם. למרות הטיפולים והניתוחים המשיכה לעבוד בראש ארגון אמהות עובדות בחיפה.
חנה נפטרה ממחלתה בכ' בתמוז ה'תשל"ג.
הוקרה

זמן קצר לאחר מות בעלה קיבלה את תואר יקירת העיר חיפה.
לזכרה קרוי על שמה, בית הארגון נעמת שברחוב מוריה בחיפה, מרכז קהילתי בית חנה חושי.
המכון להתפתחות הילד על-שם חנה חושי, מרכז רפואי בני-ציון, חיפה
לקריאה נוספת

צדוק אשל, אבא חושי - איש חיפה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור - 2002
חנה - לזכר חנה חושי, ארגון אמהות עובדות, מועצת פועלי חיפה
הערך "חנה חושי" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 172, 2018, חיפה
הערות שוליים

↑  המכון להתפתחות הילד על-שם חנה חושי, מרכז רפואי בני-ציון, באתר קשר - הבית של המשפחות המיוחדות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309448305171  ISNI: 0000 0000 6865 9523  VIAF: 97387928   WorldCat (עם VIAF): 97387928 
קברם של אבא וחנה חושי בבית העלמין היהודי חוף הכרמל
הקונגרס הציוני העולמי

הרצל נואם בקונגרס הציוני השני בבזל, 1898.
תצלום קבוצתי של קבוצת צירים מקרב ציוני רוסיה, משתתפי הקונגרס הציוני השביעי בבזל, 1905. צירים אלה הצטלמו על רקע הבניין שבו נערך הקונגרס. בשורה הראשונה, יושבים, מימין לשמאל: ישראל יסינובסקי, יעקב ברנשטיין-כהן, יחיאל צ'לנוב, ולדימיר זאב טיומקין, צבי בילקובסקי. בשורה השנייה עומדים, מימין לשמאל: מנחם שיינקין, יצחק ליב גולדברג, צבי ברוק ושלושה צירים נוספים
הקונגרס הציוני העולמי הוא כינוס פומבי של נציגי היהודים הציוניים ממדינות שונות, המוסד העליון מבחינת חקיקה וקבלת ההחלטות של ההסתדרות הציונית העולמית, מעין "בית מחוקקים" יהודי כלל-עולמי.
צירי הקונגרס הם נציגים נבחרים מהפדרציות הציוניות בכל העולם, שחבריהן חברי ההסתדרות הציונית על פי מפתח של מפלגות, תנועות וארגונים שונים. חברי הקונגרס מקיימים דיונים בנושאים העומדים על הפרק, קובעים את התקציב והחוקה, ובוחרים את חברי מוסדות התנועה, כגון ההנהלה הציונית והוועד הפועל הציוני, המופקד על ניהול התנועה הציונית.
הקונגרס הציוני העולמי הראשון התכנס בשנת 1897 בבזל, ביוזמתו ובהנהגתו של בנימין זאב הרצל. היה זה הבנקאי היהודי-הולנדי יעקובוס קאן (Jacobus Henricus Kann) שהעמיד לראשונה לרשותו של הרצל והתנועה הציונית את המימון והקשרים הפוליטיים הדרושים לקיום הקונגרסים הציונים ולהגשמת הרעיון הציוני. מאז התכנס הקונגרס מדי שנה-שנתיים, באחת ממדינות אירופה, ודן בעניינים שונים בנוגע לדרכה ופעילותה של התנועה הציונית. לאחר הקמת מדינת ישראל ב-1948 פחתה מאוד השפעתו, והוא מתכנס בירושלים, מדי חמש שנים.
הרכב הקונגרס

חוקת ההסתדרות הציונית העולמית קובעת שמספר צירי הקונגרס מטעם הבריתות העולמיות הלוקחות חלק בבחירות לקונגרס הציוני, מלבד אלה הנבחרים לפי רשימות עולמיות וצירים מטעם הארגונים היהודיים הבין ארציים, לא יעלה על 500. הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית העולמית רשאי להחליט, לא יאוחר משנה לפני כינוס הקונגרס, להגדיל את המספר ב–5% לכל היתר, כך שמספר הצירים מקבוצה זו יגיע עד ל-525. מספר צירי הקונגרס מחולק כדלקמן: ישראל 38% (190 צירים), ארצות הברית 29% (145 צירים), ויתר ארצות התפוצה 33% (165 צירים).
הצירים מישראל נבחרים על-פי מפתח תוצאות הבחירות לכנסת, כאשר בפועל רוב המפלגות בישראל ממנות לתפקיד חברי הקונגרס נציגים זוטרים.
הקונגרסים עד הקמת המדינה

מהקונגרס הראשון ועד החמישי התכנסו הקונגרסים מדי שנה, ולאחר מכן-כל שנתיים, באחת מהערים: בזל, לונדון, האג, וינה, קרלסבאד, ציריך, ז'נבה, המבורג, פראג ולוצרן.
הקונגרסים עד הקמת המדינה > דיוני הקונגרסים ותרומתם

ההחלטות שהתקבלו בקונגרסים קבעו במידה רבה את דרכה של התנועה הציונית. בין היתר הוחלט בהם על הקמת מוסדות חינוך שונים בארץ ובראשם – האוניברסיטה העברית בירושלים, ייסוד ארגונים כלכליים והתיישבותיים כגון בנק "אוצר ההתיישבות היהודית", קרן קיימת לישראל וקרן היסוד, והוחלט על רכישת קרקעות בארץ ישראל ופעולות התיישבות בה. בקונגרס ה-12 אושרה הצהרת בלפור ובקונגרס ה-16 (1929) אושרה הקמתה של הסוכנות היהודית לניהול חיי היישוב העברי בארץ. בקונגרס ה-21, מספר ימים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נדחו גזרות הספר הלבן של אותה שנה. בקונגרס הבא, ה-22, אושרה התוכנית להקים מדינה יהודית.
הקונגרסים דנו במהלך השנים בנושאים רבים הקשורים ליהודי העולם, להתיישבות בארץ והקמת מדינה יהודית. לא מעט ויכוחים התגלעו בהם. העיקריים שבהם:
הפולמוס סביב קבלת תוכניות מדיניות - בקונגרס השלישי התקיים ויכוח על קבלת ערבות (צ'רטר) ליישוב יהודים בארץ ישראל מידי טורקיה. הקונגרס השישי (1903) התמקד בוויכוח החריף סביב תוכנית אוגנדה, להתיישבות יהודית באוגנדה אותה הציע הרצל. לאחר ויכוח סוער ומתנגדים רבים, נדחתה לבסוף התוכנית בקונגרס השביעי. לאחר דחיית תוכנית אוגנדה, עזב ישראל זנגוויל את התנועה הציונית וייסד את הארגון הטריטוריאלי שחיפש בית לאומי לעם היהודי לא בהכרח בארץ ישראל.
ויכוחים על נקיטת פעולות מעשיות או מדיניות. הוויכוח התלהט בעיקר בקונגרס השמיני (1907), בין תומכי הציונות המעשית שדגלו ביישוב הארץ באופן מיידי, לבין אנשי הציונות המדינית, שרצו השגת ערבויות לכך מידי מעצמות העולם. חיים ויצמן תבע הצעת שילוב בדמות הציונות הסינתטית.
דיונים סביב רדיפת קהילות יהודיות בעולם - בין הדיונים שהתקיימו על כך היה הדיון בקונגרס הרביעי (1900) על רדיפת יהודי רומניה והדיון בקונגרס ה-19 (1935) לאחר עליית היטלר לשלטון, סביב גורל יהודי גרמניה והסכם ההעברה.
הוויכוח על הגדרת הציונות - התגלעו חילוקי דעות בין הציונות הרוויזיוניסטית לבין אנשי מחנה הפועלים והמנהיגות הציונית, בתביעת הרוויזיוניסטים בהגדרה מפורשת כי מטרתה הסופית של הציונות היא הקמת מדינה עברית בארץ ישראל ונקיטת צעדים מפורשים נגד מדיניות בריטניה בארץ ישראל. לאחר שנדחתה ההצעה לדון בכך בקונגרס ה-17 ב-1931, פרשו הרוויזיוניסטים והקימו את ההסתדרות הציונית החדשה. הם חזרו לקונגרס הציוני ב-1946.
דיונים סביב חלוקת ארץ ישראל המערבית - הדיונים נסובו בקונגרס ה-20 (1937) סביב אישור תוכנית החלוקה של ועדת פיל. לבסוף גברה דעת המצדדים בתוכנית העקרונית. הוחלט לדחות את גבולות הצעת החלוקה המסוימת של הוועדה אולם לראות בעקרון החלוקה של ארץ ישראל המערבית בסיס למשא ומתן להקמת מדינה יהודית.
הוויכוח סביב דרכי המאבק בשלטון הבריטי בארץ - עמדתו של ויצמן למאבק לא מזוין בבריטים לא התקבלה בקונגרס ה-22 (1946) והוא התפטר מנשיאות הקונגרס.
הקונגרסים שלאחר הקמת המדינה

לאחר הקמת מדינת ישראל פחתה בהרבה השפעתם של הקונגרסים הציוניים. הם הועברו לירושלים ומתכנסים אחת לקדנציה בבנייני האומה למשך 3 ימים. הקונגרס הראשון בירושלים לאחר הקמת המדינה נפתח ב-1951 (הקונגרס ה-23 במניין הכולל). הקונגרסים עמדו בסימן דאגה לביטחון ישראל וקליטת העלייה, פתיחת שערי ברית המועצות לעלייה, עצירת יהדות התפוצות מהתבוללות ועוד. יושבי ראש הקונגרסים בשלושים השנים האחרונות הם יושבי ראש הסוכנות היהודית.
ב-1964, ערב הקונגרס הציוני ה-26 בירושלים, התייחס יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית וראש ממשלת ישראל לשעבר, משה שרת, לשאלת הצורך בקיומו של קונגרס ציוני לאחר הקמת מדינת ישראל:
בקונגרס ה-31, בשנת 1987, נבחרה לראשונה אישה, רות פופקין (אנ') לתפקידי יו"ר הקונגרס ונשיאת הקונגרס.
נשיאי הקונגרסים הציוניים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר | תמונה | שם | שנים בתפקיד | הערות |
| 1 |  | בנימין זאב הרצל | 1897–1903 | מהקונגרס הראשון עד השישי |
| 2 |  | דוד וולפסון | 1905–1911 | מהקונגרס השביעי עד העשירי |
| 3 |  | אוטו ורבורג | 1911–1913 | מהקונגרס העשירי עד ה-11 |
| 4 |  | חיים ויצמן | 1921–1931 | מהקונגרס ה-12 עד ה-16 |
| 5 |  | נחום סוקולוב | 1931–1933 | מהקונגרס ה-17 עד ה-18 |
| (4) |  | חיים ויצמן | 1935–1946 | מהקונגרס ה-19 עד ה-22 |
| 6 |  | דוד בן-גוריון | 1946–1956 | יו"ר בפועל |
| 7 |  | נחום גולדמן | 1956–1968 |  |
| 8 |  | אריה דולצ'ין | 1978–1987 | בתפקידם כיו"ר הסוכנות היהודית |
| 9 |  | שמחה דיניץ | 1987–1996 | בתפקידם כיו"ר הסוכנות היהודית |
| 10 |  | אברהם בורג | 1996–1999 | בתפקידם כיו"ר הסוכנות היהודית |
| 11 |  | סלי מרידור | 2000–2005 | בתפקידם כיו"ר הסוכנות היהודית |
| 12 |  | יואל חסון | 2006 |  |
| 13 |  | זאב בילסקי | 2007–2009 | בתפקידו כיו"ר הסוכנות היהודית |
| 14 |  | אברהם דובדבני | 2010–2020 |  |
| 15 |  | ירון שביט | 2020– | נבחר לשמש נשיא הקונגרס ה-38. החל מ-2021, סגן יו"ר הסוכנות היהודית |
ראו גם

קונגרס פוקשאן
לקריאה נוספת > תעודות

בנימין זאב הרצל, איגרות הרצל, (עורכים: א' ביין ואחרים), ירושלים : הספרייה הציונית בשיתוף עם הוצאת מ. ניומן, תשי"ז-תשי"ח.
לקריאה נוספת > היסטוריוגרפיה

אריה צנציפר (רפאלי), פעמי הגאולה: ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917, (עורך: עבר הדני; מבוא: יוסף קלוזנר), תל אביב: הוצאת מ' טברסקי, 1951.
לקריאה נוספת > פובליציסטיקה

ליב יפה : כתבות על קונגרסים ציונים ראשונים, ירושלים : [חמו"ל], תשכ"ח.
ישראל קלויזנר, התנועה לציון ברוסיה, (פרק ב: מקאטוביץ עד בזל), ירושלים : הספרייה הציונית, תשכ"ב-תשכ"ה 1962–1965.
הקונגרס הציוני: תולדותיו, מבנהו, מקומו בתנועה הציונית, ירושלים: מרכז ההסברה, 1981.
Heiko Haumann (Ed.), The first Zionist Congress in 1897: causes, significance, topicality, Basel: Karger, 1997.
אהרון גבע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באפריל 1988 (בן 36) ישראל
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
 עיסוק:  במאי קולנוע, במאי טלוויזיה, תסריטאי, מגיש טלוויזיה
 תחום סיקור:  מטא-רכילות
 
אהרון גבע (נולד ב-30 באפריל 1988) הוא במאי, יוצר ומגיש ישראלי.
ביוגרפיה

אהרון גבע נולד ב-1988, בן לקומיקסאי דודו גבע. כשהיה בן 16 נפטר אביו מהתקף לב.
הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2019 יצר והגיש יחד עם שותפתו מיקי טריאסט את פינת התחקירים הסאטירית "מה נחקר" בתוכנית "מה נסגר?" בהגשת רועי בר-נתן בכאן 11, לצד סרטונים דיגיטליים ל-HOT ו-Mako.
בשנת 2020 ביים לצד טריאסט את "ברכה", סרט קצר בכיכובן של אורנה בנאי ובת-אל מוסרי, שגם אחראית לכתיבת התסריט. "ברכה" זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2020, ובהמשך זכה בשורה של פרסים בפסטיבלים בארצות הברית ואירופה, בהם מדליית הסזאר של האקדמיה הצרפתית.
החל משנת 2020 מתארח לעיתים בתוכנית "מהצד השני עם גיא זהר" בכאן 11.
בשנת 2022 ביימו גבע וטריאסט את הדרמה הקומית "חאנשי" של HOT. בדצמבר 2022 פורסם כי "חאנשי" תהיה לסדרה הישראלית הראשונה שהשתתפה אי פעם בפסטיבל הסרטים סאנדנס. במרץ 2024 זכתה "חאנשי" למספר המועמדויות הרב ביותר בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2023, לרבות מועמדות לפרס הבימוי.
באפריל 2024 עלה הפודקאסט של גבע, בשם "השעשועון של גבע אהרון".
הערות שוליים

↑  טלי שמיר, ‏מה דודו גבע היה אומר, באתר גלובס, 28 בנובמבר 2006
↑   מאי פלטי, צמד היוצרים שאוהבים כשלונות מפוארים ולעצבן מפורסמים, באתר הארץ, 17 ביוני 2020
↑   נירית אנדרמן, הסדרה "חאנשי" מובילה את רשימת המועמדויות בתחרות פרסי הטלוויזיה, באתר הארץ, 18 במרץ 2024
אאודי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט (NSU) 
 מוטו:  קידמה באמצעות טכנולוגיה (מגרמנית: Vorsprung Durch Technik)
 מייסדים:  אוגוסט הורך
 תקופת הפעילות:  1910–הווה (כ־115 שנים)
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 חברות בנות:  דוקאטי  .Audi Hungaria Zrt  למבורגיני  אאודי ספורט
 מיקום המטה:  אינגולשטאדט 
 משרד ראשי:  גרמניה אינגולשטאדט, גרמניה
 בעלות:  קבוצת פולקסווגן
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  כלי רכב, מנועים
 הכנסות:  3.451 מיליארד אירו (2009)
 רווח תפעולי:  5,400,000,000 אירו (נכון ל־2019) 
 רווח:  4.353 מיליארד אירו (2012)
 מנכ"ל:  Gernot Döllner 
 עובדים:  84,435 (2015)
  
 www.audi.com
 
סמל אאודי בשנת 1920
אאודי דגם E משנת 1923
אאודי ספורט קוואטרו
אאודי A8
מכונית העל אאודי R8
אָאוּדִי (בגרמנית: Audi ‏האזנהקובץ:Audi AG.ogg‏Ⓘ‏) היא חברה גרמנית לייצור מכוניות, שהוקמה על ידי אוגוסט הורך בשנת 1910 ושייכת מאז 1964 ברוב מניותיה (99.7 אחוזים) לקבוצת פולקסווגן. החברה העכשווית נוצרה על ידי איחוד שביצעה קבוצת פולקסווגן בחברות "אוטו אוניון" ו"אנ.אס.אוּ". תחת ניהולה של אאודי נמצאות שתי חברות איטלקיות. יצרנית מכוניות הספורט למבורגיני היא חטיבה באאודי, ויצרנית האופנועים דוקאטי נמצאת בבעלות למבורגיני.
שם החברה הוא תרגום ללטינית של שם משפחתו של מייסד החברה הורך (שמשמעותו בגרמנית "הקשב!"). מטה החברה והמפעל הראשי ממוקמים באינגולשטאדט, אשר בבוואריה שבגרמניה, שם מיוצרות כשני מיליון מכוניות בשנה. לאאודי מפעלים נוספים בנקרזולם (גרמניה), בגיור (הונגריה), בריסל (בלגיה), קוריטיבה (ברזיל) צ'נג' צ'ון (סין) ואורנגאבד (הודו).
היסטוריה > תחילת דרכה של החברה

אוגוסט הורך היה מהנדס גרמני ומייסד יצרנית המכוניות "הורך" (Horch). בתחילת דרכו עבד הורך עבור קרל בנץ משנת 1896. שלוש שנים לאחר מכן, ייסד את החברה "אוגוסט הורך ושות' מפעלי רכב" בנובמבר 1899 בעיר קלן אשר בגרמניה. כלי הרכב הראשון של החברה נבנה בשנת 1901. החברה עברה לרייכנבאך ב-1902, ולאחר מכן לצוויקאו ב-1904. ב-1910 הוא עזב את החברה שייסד והקים חברה חדשה בשם "אוגוסט הורך מפעלי רכב בע"מ". מאבקים משפטיים הכריעו כי לא יורשה לו להשתמש בשם משפחתו כשם החברה, כי השם היה סימן רשום של "א. הורך ושות'". פירוש המילה "הורך" בגרמנית הוא "הקשב", לכן בחר הורך במילה הלטינית "אאודי", המקבילה במשמעותה (סברה מקובלת, אך שגויה, היא ש-AUDI הם ראשי תיבות של "Auto Union Deutschland Ingolstadt", על שם מקום מושבה של החברה - אינגולשטאדט שבגרמניה).
אאודי הייתה החברה הגרמנית הראשונה שייצרה מכונית בה מושב הנהג בצד שמאל - Audi type K, בשנת 1921. שינוי זה שיפר את התמצאות הנהג במרחב. ההיגוי השמאלי הפך במהרה לסטנדרטי בכל כלי הרכב (פרט למדינות שבהן נוהגים בצד שמאל של הכביש).