stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסיסקו פרנקו
הערות שוליים

↑  כמקובל בספרדית, שם המשפחה מורכב משם משפחת האב - פרנקו, ושם משפחת האם - באומונדה. השם המלא הוא פרנסיסקו פאולינו ארמנחילדו טאודולו פרנקו אי באמונדה סלגדו פרדו, בספרדית -
Francisco Paulino Hermenegildo Teódulo Franco y Bahamonde Salgado Pardo
↑  Generalul Francisco Franco i-a turnat pe evreii spanioli lui Hitler (ברומנית)
↑  רויטרס‏, העברת שרידי גופתו של הגנרל פרנקו פותחת מחדש את הפצעים בספרד, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2018
↑  אדווה גלעדי, שרידיו של הרודן פרנקו הוצאו מהקבר, באתר ישראל היום, 24 באוקטובר 2019
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מנואל אסאניה | נשיא ספרד  (1 באפריל 1939 – 20 בנובמבר 1975) | הבא: התפקיד בוטל חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד (מלך) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261101005171  PLWABN: 9810579252405606  BIBSYS: 90058263  BNC: 000041823  BNE: XX1635699  BnF: cb12142874p (data)  CANTIC: a10087175  GND: 11853470X  ICCU: CUBV068531  ISNI: 0000 0001 2130 3535  LCCN: n79043066  LNB: 000228812  NARA: 10580382  NDL: 00819662  NKC: jn20000700552  NLA: 35099242  NLG: 101669  NTA: 069283435  RERO: 02-A011012350  RKD: 343534  SELIBR: 206340  SNAC: w6s76btj  SUDOC: 088342840  TePapa: 67625  Trove: 826199  VcBA: 495/28166  VIAF: 44334635   WorldCat (עם VIAF): 44334635 
פרנקו (הקרוב למצלמה) לצד נשיא ארצות הברית דוויט אייזנהאואר בעת ביקורו במדריד (1959)
שלט האצולה של פרנקו בתפקידו כראש המדינה הספרדית.
אחוזת הקבר של פרנקו ב"עמק הנופלים", אתר הנצחה מונומנטלי שהקים פרנקו לחללי ספרד הלאומנית במלחמת האזרחים
הקיוסק הראשון של תל אביב

| --- | --- |

הקיוסק כיום
 
 קואורדינטות:  32°03′47″N 34°46′12″E﻿ / ﻿32.06294433677°N 34.770122128879°E﻿ / 32.06294433677; 34.770122128879
 תבנית:לשוניות2
 
הקיוסק הראשון של תל אביב הוקם בשנת 1910 בצומת הרחובות שדרות רוטשילד והרצל, והיה פורץ-הדרך של העיר תל אביב, בדרכה מפרוור שקט למרכז הכלכלי של המדינה.
בתחילה סירב ועד העיר להקמת הקיוסק, משום שאחוזת בית הייתה אמורה להיות שכונה ללא בתי עסק, אך לבסוף בישיבת ועד תל אביב בא' בסיוון תר"ע אושרה פתיחת קיוסק קטן, בתנאי שמידותיו של המבנה יהיו 2 על 2 מטרים, שימכרו בו רק משקאות קלים, והוא ייסגר בשעה 11 בלילה. רק לאחר מכן התיר הוועד למכור במקום גם משקאות חריפים. זה היה הקיוסק הראשון והיחיד בתל אביב עד שנת 1920, עת הוקמו שני קיוסקים נוספים.
את הקיוסק בנה אדם בשם קסילוב, ותכנן אותו האדריכל יוסף ברסקי. הוא נבנה בצורת משושה, והיה עשוי מעץ. לידו הוקם הפנס הראשון בתל אביב. הקיוסק נבנה ליד ביתו של מייסד העיר תל אביב וראש העירייה הראשון, מאיר דיזנגוף.
בקיוסק הוגשו משקה גזוז, מיץ צוף וברד מתוק. הקיוסק שימש כמקום מפגש מרכזי, וכן כנקודת יציאה למפגשים רומנטיים.
בשנות ה-20 מכר קיסילוב את הקיוסק לסוחר בשם פוגל. פוגל נרצח בשנות ה-30, והזכויות להפעלת המקום נרכשו על ידי האחים שור. לאחר מותם של האחים חזרו זכויות ההפעלה לעיריית תל אביב.
בימי העלייה הרביעית נפתחו בתל אביב קיוסקים רבים, ועלייה זו אף כונתה "עליית הקיוסקים".
בשנת 1989 נהרס הקיוסק לגמרי. לאחר שיחזור שלו ובנייתו מחדש נפתח שוב בשנת 2004 ובו הוצג חלק מהתפריט הנוסטלגי של פעם.
וסילי איוואנוב

וסילי ולדימירוביץ' איוואנוב (ברוסית: Василий Владимирович Иванов; נולד ב-21 במרץ 1970 בלנינגרד) הוא כדורגלן עבר סובייטי-רוסי, ששיחק בעמדות מגן שמאלי וקשר אחורי.
לאחר פרישתו מכדורגל עבד כסוכן כדורגל ובפברואר 2018 מונה למנכ"ל קבוצת הכדורגל חימקי.
קריירה

איוואנוב החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת זניט לנינגרד בשנת 1987. בשנת 1990 עבר לצסק"א מוסקבה, במדיה שיחק ארבע שנים במהלכן זכה באליפות ברית המועצות ובגביע ברית המועצות. בצסק"א שיחק איבנוב בכל תפקידי ההגנה - בלם, מגן וקשר אחורי. בשנת 1994 התחלף המאמן של צסק"א. המאמן החדש לא היה מרוצה מביצועיו של איוואנוב והוא שוחרר מהקבוצה. איוואנוב טס לישראל במטרה לחתום במכבי תל אביב, אך בסופו של דבר חתם במכבי הרצליה.
איוואנוב שיחק 4 עונות בשורות מכבי הרצליה. בשנת 1999 עבר לקבוצת מכבי חיפה. הוא שיחק 2 עונות במדי הקבוצה בתפקיד של מגן שמאלי וקשר אחורי. במהלך עונת 2000/2001 חזר למכבי הרצליה, ששיחקה אז בליגת המשנה. שיחק שם גם בעונת 2001/2002, וכעבור כמה חודשים מפתיחת העונה ההיא עזב את ישראל בשל המצב הביטחוני וחזר לרוסיה.
ברוסיה שיחק איוואנוב בקבוצות צ'רנומורץ נובורוסיסק ווולגר-גזפרום מליגת המשנה. פרש מכדורגל ב-2006.
מפברואר 2018 מנהל את מועדון הכדורגל חימקי.
תארים

אליפות ברית המועצות : 1991
גביע ברית המועצות: 1991
הערות שוליים

↑  "Руководство клуба". www.fckhimki.ru.
תאודור ז'ריקו

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1791 רואן, צרפת 
 פטירה:  26 בינואר 1824 (בגיל 32) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jean-Louis André Théodore Géricault 
 מקום קבורה:  Grave of Théodore Géricault 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות  תיכון לואי הגדול  קולז' סטניסלס בפריז 
 תקופת הפעילות:  1810–1824 (כ־14 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 זרם באמנות:  הרומנטיקה 
 יצירות ידועות:  רפסודת המדוזה, פורטרט של קלפטומן, הדרבי באפסום 
 צאצאים:  Georges-Hippolyte Géricault 
 
תאודור ז'ריקו (בצרפתית: Théodore Géricault; ‏26 בספטמבר 1791, רואן, נורמנדי – 26 בינואר 1824) צייר צרפתי. יוצרה של רפסודת המדוזה ומחלוצי התנועה הרומנטית.
טיול בפירנצה וברומא (בשנים 1816–1817) יצר אצלו משיכה למיכלאנג'לו ולאמנות הבארוק. מפני שציורו, רפסודת המדוזה, לא זכה להצלחה רבה בצרפת, הוא נאלץ לעבור לאנגליה (בשנת 1820).
לאחר שנחלש כתוצאה מתאונת רכיבה ומשחפת כרונית, הוא מת בדמי ימיו בגיל 33 בפריז בשנת 1824, לאחר תקופה ארוכה של ייסורים. ז'ריקו קבור בבית העלמין פר לשז.
יצירתו של ז'ריקו

ב-1812 ז'ריקו צייר דיוקן בשם 'קצין בחיל הקלעים' ואילו ב-1814 הוא צייר 'פרש פצוע עוזב את שדה המערכה'.
כרבים מציוריו, שני הציורים הלו הם ענקי ממדים ומתארים את דמותם של החיילים ושל הסוסים בגודל טבעי. ג'ריקו הרבה לצייר דימויים של הרס, אלימות ואבדון. מאפיין נוסף ביצירתו הוא הסוסים, והוא עצמו נפטר כתוצאה מתאונה ברכיבה. יצירתו, 'פרש פצוע עוזב את שדה המערכה' בוצעה עת נפולאון הוגלה בידי האנגלים לאי אלבה. הציור מזעזע ומתאר בצבעים קודרים את תבוסת צבאות נפוליאון ומסמל את הגדולה שבמוות.
יצירת המופת של ז'ריקו משנת 1816 היא 'הרפסודה של האוניה מדוזה'. היא זכתה למדליה בסלון, שבו היא הוצגה לראשונה. יצירה ענקית ממדים מייצגת את הזרם הרומנטי בציור הצרפתי, אף שהיא הושפעה מהציור הקלאסי. היא מתארת את האוניה 'מדוזה' נטרפת בלב ים. נושאה הוא פרשה שעוררה סקנדל, אשר התלווה לו ביקורת נוקבת על אוזלת ידה של הממשלה, על שום שטרם הטבעת האוניה ברחו קציניה, כשהם הותירו את המפליגים. אלו ידעו אימה וחלחלה, ותקוות שוווא, כאשר חלפה בפניהם אונייה אחרת, שלא הבחינה במדוזה הטובעת. הניצולים היו עדים למות חבריהם; ובכדי לשרוד הם נאלצו לאכול בשר אדם. מבחינה אומנותית, הציור מושפע מהבארוק, ומודגשים בה הקווים האלכסוניים. קיימת ביצירה אידיאליזציה של דמויותיה, אשר מעוצבות בקוים קלסיים. שלא כרישומים האובייקטיביים ביותר של ז'ריקו שעל פיהם צוירה היצירה, מבנה הגוף הן של החיים והן של המתים הוא מושלם למראה, ואין סימן להשחתת צורה, כמצופה מדמויות של גוויות ושל עומדים למות.
בדרך חזרה מאנגליה לצרפת, הוא התמלא השראה, והחל לצייר סדרה של דיוקנאות של אנשים מטורפים, כאשר כל תמונה שונה הציגה סוג שונה של טרוף. ביצירות אלו צוירו למען ידידו הפסיכיאטר.
דיוקן של קלפטומן, 1822 (Museum of Fine Arts, Ghent)
המהמרת, 1822 (Louvre, Paris)
חייל פוסט-טראומטי, 1822 (Collection Oskar Reinhart am Römerholz, Winterthur)
בעלת תאוות הבצע (Insane Woman), 1822 (Museum of Fine Arts of Lyon)
Museum of Fine Arts, Springfield, Massachusetts)
בעל המרה השחורה
הערות שוליים

↑  ונדי בקט, סיפורו של הציור, המדריך הבסיסי לתולדות הציור המערבי, תל אביב 1999, עמ' 259-261; דייוויד פייפר, אנציקלופדיה לאמנות הציור והפיסול, אופקים חדשים, תולדות הציור והפיסול, כרך שלישי, עמ' 78-80.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463325705171  PLWABN: 9810635320405606  AAG: 113  AGSA: 3244  BNE: XX1166093  BnF: cb12713851p (data)  CiNii: DA02864124  DSI: 7098  GND: 118538675  ICCU: USMV629844  ISNI: 0000 0001 2136 5971  KulturNav: 0cf6ff97-c6fa-4a1a-bb9e-6fec52b9154b  LCCN: n50016306  LNB: 000203159  MusicBrainz: 310173aa-fc92-4cd5-835b-0c2d755a3e94  NDL: 00440769  NGV: 975  NKC: ola2002150730  NLA: 36556081  NLG: 197120  NTA: 069619557  RKD: 31065  SELIBR: 188149  SNAC: w6sb469f  SUDOC: 066897084  TePapa: 3556  Trove: 1290282  ULAN: 500115562  VcBA: 495/287033  VIAF: 64128788   WorldCat (עם VIAF): 64128788 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציירים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קצין בחיל הקלעים, 1812
פרש פצוע עוזב את שדה המערכה, 1814
הרפסודה של המדוזה, 1819
יוסף דקל

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1899 ליטין, אוקראינה 
 פטירה:  7 באפריל 1977 (בגיל 78) 
 
יוסף דקל (6 באפריל 1899 – 7 באפריל 1977) היה מדור המייסדים של משרד הביטחון בשנות ייסודו, והטביע חותמו בכינון התשתיות האזרחיות של מערכת הביטחון.
דקל הקים את היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ואת הוצאת הספרים של משרד הביטחון, וכן היה ממונה על תוכנית יהוד הגליל וייסוד העיר נצרת עִלית מטעם משרד הביטחון.
הנצחה

כיכר יוסף דקל בנצרת-עִלית
הספרייה העירונית הראשונה בנצרת-עִלית נקראת על-שמו
לקריאה נוספת

עדות יוסף דקל, II, רישום: שולה ארלוזורוב, תיק 176.16, 5 ביולי 1966, הארכיון לתולדות ההגנה (את"ה).
עדות יוסף דקל, I, רישום: שולה ארלוזורוב, תיק 176.15, 27 ביוני 1966, את"ה.
פנקס שחרור מהמשטרה, אוגדן 'יוסף דקל: פעולותיו', עיזבון יוסף דקל, אוסף המשפחה, תל אביב.
'כתב מינוי' מברנרד (דב) יוסף, ראש ועדת הגיוס של הסוכנות היהודית והוועד הלאומי, ליוסף קרסנר, 6 בספטמבר 1939, אוגדן 'יוסף דקל: פעולותיו', עיזבון יוסף דקל, אוסף המשפחה, תל אביב.
'יוסף דקל', תיק 114/117, את"ה.
תעודת כניסה למחנות חטיבה IV, 30 באוקטובר 1948, אוגדן 'יוסף דקל: פעולותיו', עיזבון יוסף דקל, אוסף המשפחה, תל אביב.
מכתב בן-גוריון ליוסף דקל, תיק 580/56 – 58, עמ' 15, 29 ביוני 1949, ארכיון צה"ל.
אשר בן-נתן, ממלא מקום מנכ"ל משרד הביטחון ליוסף דקל, 'מינוי', אלבום ההוצאה לאור של מערכת הביטחון 1967–1959 (כרך יחידאי), מזכרת אישית ליוסף דקל עם סיום תפקידו כמנהל ההוצאה לאור של משרד הביטחון, 9 במאי 1967, עיזבון אישי, אוסף המשפחה.
אלבום ההוצאה לאור של מערכת הביטחון 1967–1959 (כרך יחידאי), מזכרת אישית ליוסף דקל עם סיום תפקידו כמנהל ההוצאה לאור של משרד הביטחון, 9 במאי 1967, עיזבון אישי, אוסף המשפחה.
מכתב משה שרת ליוסף דקל, 6 בספטמבר 1939, אוגדן 'יוסף דקל: פעולותיו', עיזבון יוסף דקל, אוסף המשפחה, תל אביב.
מכתב מרדכי אלון, ראש המועצה המקומית נצרת עלית, ליוסף דקל, 29 בנובמבר 1972, אוגדן 'יוסף דקל: פעולותיו', עיזבון יוסף דקל, אוסף המשפחה, תל אביב.
הערות שוליים

↑  טוביה כרמל, ואלה תולדות נצרת עלית, מעריב, 29 באוגוסט 1966
↑  ם"א מ. אורבוך במקום יוסף דקל , במחל להנצחת החייל, למרחב, 20 בפברואר 1955
↑  מת יוסף דקל (קרמנר), דבר, 10 באפריל 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303026105171  ISNI: 0000 0001 0835 1655  VIAF: 160841895   WorldCat (עם VIAF): 160841895
קנת' לופטון הבן

קנת' ויין לופטון הבן (באנגלית: Kenneth Wayne Lofton Junior; נולד ב-14 באוגוסט 2002) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בפילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
קריירה בתיכון

לופטון שיחק כדורסל בבית הספר התיכון ממוריאל בפורט ארתור, טקסס. הוא היה בתחילה גארד והפך לשחקן פוסט בעקבות קפיצת גדילה. הוא זכה באליפות המדינה בדרג 5A בעונתו השנייה. כסיניור הוא העמיד ממוצעים של 17 נקודות, 10 ריבאונדים ושלושה אסיסטים למשחק, הוביל את קבוצתו לאליפות מחוז 21 ולאליפות המדינה דרג 5A, והיה מועמד למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן. הוא חתם על מכתב כוונות לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת לואיזיאנה טק.
קריירת מכללות

ב-28 במרץ 2021 רשם לופטון שיא עונתי של 27 נקודות ו-13 ריבאונדים, כולל סל ניצחון 0.3 שניות לסיום בניצחון 76–74 על קולורדו סטייט במשחק על המקום השלישי בטורניר ההזמנה הלאומי (National Invitation Tournament), בו נבחר לחמישיית הטורניר. בתור פרשמן העמיד לופטון ממוצעים של 12.2 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית העונה השלישית ופרשמן השנה ב-Conference USA. הוא נבחר תשע פעמים לפרשמן השבוע באזור, מקום שלישי בהיסטוריה של הליגה. לופטון היה הפרשמן הראשון בלואיזיאנה טק שהוביל את הקבוצה בריבאונדים מאז פול מילסאפ ב-2003/04.
כסופומור נבחר לופטון לחמישיית העונה באזור, לאחר שהעמיד ממוצעים של 16.5 נקודות, 10.5 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק. ב-22 במרץ 2022 הכריז לופטון הכריז על מועמדותו לדראפט ה-NBA ‏2022. הוא לא חתם עם סוכן, מה שאפשר לו את הגמישות לחזור ללואיזיאנה טק.
קריירה מקצועית > ממפיס גריזליס (2022–הווה)

לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA חתם לופטון על חוזה דו כיווני עם ממפיס גריזליס ב-2 ביולי 2022, ושיחק גם בקבוצת ליגת הפיתוח שלה, ממפיס האסל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA ב-22 באוקטובר 2022, וקלע ארבע נקודות בהפסד 137–96 לדאלאס מאבריקס. לופטון נבחר למשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA לעונת 2022/23. ב-31 במרץ 2023 זכה לופטון בפרס רוקי השנה של בליגת הפיתוח. ב-9 באפריל 2023 קלע לופטון שיא קריירה של 42 נקודות ו-14 ריבאונדים בהפסד 100–115 לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-8 באפריל 2023 המירו הגריזליס את החוזה של לופטון לחוזה NBA סטנדרטי רב-שנתי.
קריירה בנבחרת הלאומית

לופטון ייצג את ארצות הברית בגביע העולם בכדורסל עד גיל 19 2021 בלטביה. הוא העמיד ממוצעים של 13.1 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק ועזר לנבחרתו לזכות במדליית הזהב. לופטון הוביל את ארצות הברית למהפך מול צרפת בניצחון בגמר, כש-15 מ-16 הנקודות שלו הגיעו במחצית השנייה כדי להבטיח ניצחון 83–81.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | ממפיס | 24 | 1 | 7.3 | 0.527 | 0.353 | 0.593 | 2.1 | 0.8 | 0.2 | 0.1 | 5.0 |
| קריירה |  | 24 | 1 | 7.3 | 0.527 | 0.353 | 0.593 | 2.1 | 0.8 | 0.2 | 0.1 | 5.0 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | ממפיס | 4 | 0 | 3.0 | 0.375 | 0.000 | 0.500 | 0.8 | 0.3 | 0.0 | 0.0 | 1.8 |
| קריירה |  | 4 | 0 | 3.0 | 0.375 | 0.000 | 0.500 | 0.8 | 0.3 | 0.0 | 0.0 | 1.8 |
חיים אישיים

אביו של לופטון, שנקרא גם הוא קנת', שירת בצבא ארצות הברית ועבד בשירות הדואר של ארצות הברית במשך 18 שנים. אחותו הגדולה, קנדי, שיחקה כדורסל מכללות עבור סאות'רן, וסבו, ג'ין דוהון, היה אתלט באוניברסיטת סאות'רן, שם נבחר להיכל התהילה.
טיילור הארווד-בליס

טיילור ג'יי הארווד-בליס (באנגלית: Taylor Jay Harwood-Bellis; נולד ב-30 בינואר 2002 בסטוקפורט שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סאות'המפטון מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים

הארווד-בליס גדל במחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי. ב-24 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 3-0 על פרסטון נורת' אנד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג לעונת 2019/2020.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל הארווד-בליס עד לתום עונת 2020/2021 לבלקברן רוברס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא ערך 19 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-27 ביוני 2021 הושאל הארווד-בליס לאנדרלכט מליגת העל הבלגית. ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לרויאל אוניון סן-ז'ילואז במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. הוא ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-11 בינואר 2022 הושאל הארווד-בליס לסטוק סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לתום עונת 2021/2022. הוא ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 ביולי 2022 הושאל הארווד-בליס למשך עונה אחת לברנלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד, וסייע לברנלי להעפיל לפרמייר ליג.
קריירה בין-לאומית

הארווד-בליס נכלל בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
ב-17 בנובמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה במשחק ליגת האומות נגד אירלנד, ואף הבקיע את גול הבכורה שלו.
הערות שוליים

↑  Rovers complete second deadline day deal באתר הרשמי של בלקברן רוברס, 1 בפברואר 2021 (באנגלית)
↑  HARWOOD-BELLIS JOINS ANDERLECHT ON LOAN באתר הרשמי של מנצ'סטר סיטי, 27 ביוני 2021 (באנגלית)
↑  Harwood-Bellis checks in באתר הרשמי של סטוק סיטי, 11 בינואר 2022 (באנגלית)
↑  HARWOOD-BELLIS JOINS ON LOAN באתר הרשמי של ברנלי, 1 ביולי 2022 (באנגלית)
↑  England MU21s squad named for EURO Finals באתר England Football, ‏ 14 ביוני 2023 (באנגלית)
זלמה מאיר

| --- | --- |

זלמה מאיר בשנת 1968
 לידה:  3 בפברואר 1884 הנובר, הרייך הגרמני 
 פטירה:  5 בפברואר 1984  (בגיל 100) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  בית החולים היהודי בהמבורג 
 מעסיק:  המרכז הרפואי שערי צדק, בית החולים היהודי בהמבורג 
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים 
 
זֶלמָה מאיר (גרמנית: Selma Mayer, מָאיֶיר;‏ 3 בפברואר 1884 – 5 בפברואר 1984), נודעה בכינוי שוועסטער זלמה ("שוֶוסטֶר זלמה", גרמנית: Schwester Selma, האחות זלמה), הייתה האחות הראשית בבית החולים "שערי צדק" במשך יותר מחמישים שנה. היא החלה לעבוד בו עוד כשהיה בבניין שערי צדק הישן, ברחוב יפו בירושלים, ושימשה יד ימינו של הרופא הראשי של בית החולים, ד"ר משה וולך. מאיר עבדה בבית החולים במשך שעות רבות כשלרשותה ציוד ותשתיות דלים. בין השנים 1916 ועד לשנות ה-30 הייתה אחראית על הכשרה ופיקוח של כל צוות בית החולים. בשנת 1934 ייסדה את בית הספר לאחיות של "שערי צדק". בשל מסירותה ארוכת השנים למען רווחת החולים דבק בה הכינוי "פלורנס נייטינגל היהודייה". יקירת ירושלים.
ביוגרפיה > ילדות וחינוך

מאיר נולדה בעיר הנובר שבצפון גרמניה, למשפחה יהודית ענייה. כשהייתה בת חמש, מתה אמה בשעת לידה, והותירה אחריה חמישה יתומים.
בזיכרונותיה כתבה זלמה:
איבדתי את אמי בשחר ימי. ועל כן הייתה לי נערות קשה למדי – עובדה זו הביאה להתעוררות צורך עז בקרבי להעניק לאנשים כל מה שחסר לי: אהבת אם ואהבה לכל יצורי אנוש. זאת הסיבה בחרתי במקצוע האחות.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

בשנת 1906 החלה מאיר לעבוד כאחות בבית החולים ע"ש סלומון היינה שבהמבורג. במהלך עבודתה במקום קיבלה הכשרה מקצועית במחלקות רפואה פנימית, חדר ניתוח, רפואת ילדים ומיילדות.
בשנת 1913 צלחו היא ואחות יהודייה נוספת את המבחנים לקבלת רישיון ממשלתי לסיעוד בציון "טוב מאוד" וכך הפכו ליהודיות הראשונות שזכו לתעודה של 'אחות מוסמכת' מטעם המדינה.
ביוגרפיה > אחות ראשית > הקמת בית החולים שערי צדק

ד"ר משה וולך, רופא יהודי צעיר, עלה לארץ ישראל בשנת 1890 על מנת להקים בית חולים. הוא הגיע מטעם ועד של יהודים מפרנקפורט, שהתאגד בשנת 1873 לפתיחת בית חולים בירושלים. בשנת 1902 פתח ד"ר וולך את בית החולים "שערי צדק", ברחוב יפו בירושלים, שהיה בית החולים הראשון בעיר שמחוץ לחומות.
בשנים הראשונות נקרא מוסד זה בפי ירושלמים רבים "בית החולים האמסטרדמי" או "בית החולים וולך". כיום נקרא בית החולים המרכז הרפואי שערי צדק.
בתחילה עבדו לצדו שתי אחיות – האחות שטיבל (Stybel) והאחות ואן גלדרין (van Gelder) מהולנד, שדאגה להכשרת האחיות. אך אחת מהן עזבה בשל "התנאים הפרימיטיבים" של בית החולים בתחילת דרכו, והשנייה עזבה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. מלבדן היו בבית החולים "שש מטפלות לשירות יום ולילה", שלא הוסמכו כאחיות אלא עבדו, כמקובל באותם הימים, כאחיות מעשיות. לבית החולים נודעה חשיבות רבה משום שהתמחה במחלות זיהומיות, מצב שחייב הקפדת-יתר על הניקיון.
ד"ר וולך, אשר התרשם מהמבנה המאורגן של בית החולים "סלומון היינה", ביקש מהאחות הראשית שבו להשאיל לו אחות מצוות האחיות שלה. האחות המליצה על מאיר בת ה-32 והיא הסכימה לחוזה שקבע, כי היא תשרת בפלשתינה במשך שלוש שנים, ואלו יחשבו לה כ"שירות מלחמתי".
בחוזה של מאיר נקבע עוד כי תהיה זכאית לחופשה בת שלושה חודשים בגרמניה אחת לשלוש שנים. היא מימשה זכות זו פעמיים בלבד – בשנים 1922 ו-1925. בשנת 1927 הוצע לה לשוב לגרמניה ולקבל עליה את משרת האחות הראשית בבית החולים היהודי בלייפציג. היא שקלה את ההצעה בכובד ראש אך הוועד המנהל של שערי צדק הפציר בה להישאר והבטיח לתמוך בה לאורך כל ימי חייה. בזיכרונותיה הסבירה, כי לא יכלה לעזוב את בתה המאומצת בוליסה דאנה, שגדלה בבית החולים.
ביוגרפיה > אחות ראשית > שנים ראשונות

מסעה של מאיר לארץ ישראל נמשך ארבעה שבועות, דרך במרכז אירופה, טורקיה ודמשק. מאיר הגיעה ל"שערי צדק" בדצמבר שנת 1916. לדבריה, מצאה "אי סדר רב" בבית החולים והחלה לארגנו לפי השיטה הגרמנית. כמה שבועות לאחר הגעתה, פרצה בירושלים מגפת טיפוס שהשתוללה בעיר במשך שנה שלמה, ובנוסף התגלו בעיר מקרים רבים של דלקת קרום המוח. בית החולים הוצף בחולים וסבל ממחסור במזון ובמיטות. היו בו אז 40 מיטות קבועות ועוד 110 מיטות שנוספו לאור הנסיבות, פי שלושה לערך מהתקן. מאיר דאגה שאחיות בית החולים תלבשנה סרבלים מיוחדים להגנה מפני זיהומים והורתה להן לחבוש מצנפות מאותה הסיבה. היא ציוותה על כל החולים להתרחץ ולגלח את שערם לפני הכניסה לבית החולים. בנוסף, הנהיגה שיטות של רפואה גרמנית במחלקות בית החולים, כמו למשל חיוב לבישת מדים לבנים לכל צוות בית החולים, החלפה של בגדי החולים וכלי המיטה שלהם מדי יום, ורחצה יומית של כל החולים.
ביוגרפיה > אחות ראשית > אתגרים ואחריות

באותם ימים שאף "שערי צדק" לספק רפואה ברמה גבוהה לתושבי העיר – יהודים, מוסלמים ונוצרים, אך קשיים רבים עמדו בדרכו, משום שהמבנה נעדר מערכת חשמל, צנרת, הסקה מרכזית ומערכת גז לבישול. מי הרחצה חוממו באמצעות תנורי נפט וחדרי הניתוח הוארו באמצעות מנורות שמן פרפין. בית החולים התקשה להחזיק בצוות קבוע בשל התנאים הגרועים ובשל אופיו הקפדני של ד"ר וולך. למרות זאת, עבדה מאיר כ-18 שעות ביממה ודרשה סטנדרטים דומים של עבודה מצוות האחיות ועובדי בית החולים.
בתחילת המאה העשרים, הוכשרו אחיות ומילדות לעבודתן במהלך העבודה ולא כחלק מלימודים תאורטיים. מאיר הכשירה ופיקחה על כל צוות האחיות, אחיות חדרי הניתוח והמיילדות בבית החולים. היא לימדה את כל תורת הסיעוד – החל מהחלפת כלי מיטה ועד החתלת ילודים ותינוקות. לעיתים שימשה כמיילדת בעצמה, במקום מיילדות שלא גרו בתחומי בית החולים.
במשך שנים רבות הייתה מאיר יד ימינו של ד"ר וולך בעריכת מילות, ביצוע גרידות וביצוע פיום קנה (טרכאוסטומיה). היא התלוותה אליו לביקורי בית וכשנעדר מבית החולים מילאה את מקומו. בין השנים 1916 ל-1930 הייתה אחראית גם על האספקה ותחזוקת הבניין. בנוסף, ווידאה כי חוקי הכשרות במטבח בית החולים ישמרו על-פי הסטנדרטים המחמירים של ד"ר וולך. לאחר עשר שנים זכתה האחות זלמה בעוזרת אישית.
מאיר השרתה במחלקות בית החולים רוח מסבירת פנים וחמימה של סבלנות ויחס אישי לחולים, בשילוב דרישות קפדניות ומחמירות מאחיות בית החולים. היא הטמיעה את יחסה זה בצוות בית החולים ומורשתה זו היא חלק ממורשת בית החולים עד היום. בזיכרונותיה כתבה:
שיננתי להן חזור ושנן: האנשים הבאים אלינו זקוקים לעזרה. מעל לכל חייבות הבנות לזכור ולא לשכוח, שיש לנסות את כל הדרכים כדי לגרום לחולה את מיעוט הכאב האפשרי ולא לחסוך כל מאמץ כשמטפלים בו.
ביוגרפיה > אחות ראשית > במהלך אירועים היסטוריים

בשנת 1929, בעת הטבח בחברון הייתה מאיר האחות היחידה בחדר הניתוח. צוות חילוץ הצליח לחלץ את הפצועים ולהביאם לשערי צדק ולבית החולים הדסה (רוטשילד). רופאים מנתחים הגיעו לבית החולים לסייע בניתוח הפצועים ומאיר סייעה בידם במשך 23 שעות, ללא הפסקה.
בכ"ט בנובמבר בזמן הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל, שהתה מאיר בחופשה השנתית שלה עם חברים בנהריה. היא החליטה לשוב מיד לירושלים. במשך שלושה שבועות עתרה מאיר לממשלה הבריטית המנדטורית, לוועד הלאומי ולמנהיגי המחתרות בדרישה לאפשר לה להצטרף לאחת השיירות היוצאת לעיר הנצורה. לבסוף הותר לה לעלות במכונית משוריינת לירושלים.
במהלך מגפת שיתוק הילדים (פוליו) שפרצה בישראל בשנות ה-50, היה שערי צדק בית החולים היחיד בעיר שהייתה בו מחלקת בידוד. מאיר דאגה לתפקודן של מכונות ריאת ברזל, הדריכה והכשירה את צוות בית החולים כיצד להשתמש במכונה.
ביוגרפיה > אחות ראשית > בית הספר לאחיות של שערי צדק

בשנת 1934 במקום שבו שכנה קודם לכן רפת (שסיפקה חלב למחלקת היולדות) ייסדה האחות זלמה את בית הספר לאחיות של "שערי צדק" שנקרא בהמשך "וילה וסט אנד". זאת בניגוד לדעתו הנחרצת של ד"ר וולך, שחשש שהעיסוק התאורטי יבוא על חשבון ההתנסות המעשית של האחיות; אך תוכנית הלימודים של האחות זלמה הוכיחה כי טעות הייתה בידו, והאחיות היו מבוקשות במוסדות רפואיים בהן החלו לעבוד. לאחר שלוש שנים של לימוד והכשרה נבחנו האחיות בפני רופאים מבית החולים הממשלתי הבריטי. בשנים הראשונות לקיומו של בית הספר הורתה האחות זלמה את כל השיעורים המעשיים.
ביוגרפיה > דמות ואישיות

מאיר הייתה דמות זעירה, גובהה פחות ממטר וחצי והיא נודעה בטוב ליבה ובעבודתה המוקפדת. כמוטו אישי אימצה את שירו של המשורר ההודי רבינדרנאת טאגור והוא היה תלוי על הקיר בחדרה:
מאיר התגוררה בשטח בית החולים. לעיתים קרובות היא ארחה בשמחה אנשי צוות וחולים בחדרה הספרטני, שם הציעה להם כוס של תה עם נענע.
ביוגרפיה > דמות ואישיות > אימוץ הילדות

האחות זלמה מעולם לא נישאה, אך מסופר שהד"ר וולך קידש אותה ללא העמדת חופה, מה שגרם לה להיות מוגדרת הלכתית כאשתו הארוסה, כדי שיוכלו לשהות בצוותא באותה דירה מבלי לעבור על איסור ייחוד.
האחות זלמה וד"ר וולך אימצו שלוש ילדות שננטשו בבית החולים. אחת מהן הייתה שמחה קלדרון שאמה נפטרה ואביה גויס לצבא הטורקי. הסבים ביקשו להשאירה בטיפולו של צוות בית החולים.
השנייה מבין הבנות הייתה בוליסה דאנה. אביה נשא אותה איתו כל הדרך מסוריה לאחר שאמה נפטרה בדרך. התינוקת חלתה בדיזנטריה וננטשה על ידי אביה בבית החולים מתוך אמונה כי אנשים טובים ידאגו לה. בוליסה נהרגה בפיגוע ברחוב בן-יהודה בשנת 1948. מאיר שימשה אם לכל דבר לבוליסה – קנתה לה בובות ועפרונות צבעוניים וחינכה אותה לאהבת מוזיקה כשהיא משמיעה לילדה יצירות מספריית התקליטים שבחדרה. בהקדשות על תמונות וספרים שהעניקה לה, חתמה תמיד "Ima" (אמא). באחת מהן רשמה בגרמנית: "מיינה ליבן (יקירתי) בוליסה, מאמא שלך". בוליסה אומצה על ידי משפחה יהודית-גרמנית שעזבה את ארץ ישראל וחזרה לגרמניה. בוליסה שבה לארץ ישראל עם עליית הנאצים לשלטון ולמדה להיות לאחות-מטפלת, בהמלצת מאיר. מותה בפיגוע שבר את לבה של מאיר: היא הסתגרה בחדרה וזמן רב לא הצליחה להתאושש.
הילדה המאומצת השלישית נקראה סרינה. הילדה גדלה בשטח בית החולים ונשלחה לבית הספר. שמחה קלדרון וסרינה גדלו והיו לאחות ולטכנאית שיניים.