stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האופרה של רומא
תזמורת האופרה של רומא

התזמורת של האופרה ברומא הוקמה יחד עם התיאטרון בשנת 1880 . היא ניגנה בבכורות של האופרות "אבירות כפרית", "טוסקה", כמן "הידיד פריץ" "איריס" מאת מסקאני. בשנים הראשונות של המאה ה-20 ניגנה, בין השאר, תחת שרביטם של מסקאני, איגור סטרווינסקי וריקרדו זנדונאי.
אחרי שנת 1928 התזמורת זכתה לדם חדש תחת ניהולם של ג'ינו מרינוצי, טוליו סראפין וגבריאלה סנטיני.
בשנת 1942 ניגנה בבכורה האיטלקית של "ווצק" מאת אלבן ברג. עם המנצחים ששיתפו איתה פעולה נמנו ארטורו טוסקניני, ויקטור דה סאבאטה, ג'אנאנדראה גבצני, הרברט פון קאראיין, קרלו מריה ג'וליני, זובין מהטה, ליאונרד ברנשטיין, ז'ורז' פרטר, גאורג שולטי, תומאס שיפרס, ג'וזפה סינופולי, ג'פרי טייט, ובתקופה האחרונה ריקרדו מוטי.
ב-12 במרץ 2011 תחת ניצוחו של מוטי הוצגה האופרה "נבוקו" מאת ורדי לכבוד מלאת 150 שנה לאיחוד איטליה.
מקהלת האופרה

המקהלה שיחקה תפקיד חשוב בחיי האופרה של רומא עוד בעונותיה המהוללות של שנות ה-1900. אחרי שנת 1937, כשטוליו סרפין קבע את מספר חבריה לתשעים, כמו מספרם בימינו, היא תרמה, בין השאר, להצלחה הרבה של עונות הקיץ במרחצאות קרקלה. ב-14 בינואר 2000 בלטה תרומתה למופע לרגל מלאת מאה שנה לבכורה של האופרה "טוסקה" ששודרה בערוץ הטלוויזיה Rai Uno
. 
הרפרטואר של המקהלה מתמקד בעיקר במוזיקה מהמאה ה-18 ועד מוזיקה בת זמננו. ראויות לציון היו ביצועיה בתחום המוזיקה הסימפונית והדתית, תחת שרביטם של מנצחים כמו ארטורו טוסקניני, ויקטור דב סאבאטה, ג'אנאנדראה גאבאצני, קרלו מריה ג'וליני, הרברט פון קאראיין, ג'וזפה פאטאנה, זובין מהטה, ליאונרד ברנשטיין, ז'ורז' פרטר, גאורג שולטי, ג'וזפה סינופולי, דניאל אורן, ג'אנלואיג'י ג'למטי.
ג'למטי הקליט עם המקהלה הזאת את האופרות "איריס" מאת מסקאני ו"לה פיאמה" מאת רספיגי. בשנים 2008 ו-2009 ריקרדו מוטי ניצח על המקהלה באופרות "אותלו" מאת ורדי ו"איפיגניה באוליס" מאת גלוק.
המקהלה ערכה סיורי הופעות, בין היתר, ליפן, בתערוכה העולמית בהנובר בשנת 2000, בקרמלין ב-2003 וב-2004 בסידני, כשביצעה יחד עם קבוצות תזמורתיות מבית האופרה של סידני את המיסת הרקוויאם מאת ורדי.. בשנת 2011 השתתפה המקהלה בחגיגות מלאת 150 שנה לאיחוד איטליה בארמון מונטצ'יטוריו וכן במופע עם נבוקו בניצוחו של ריקרדו מוטי ב-12 במרץ אותה שנה, בנוכחות נשיא איטליה, ג'ורג'ו נפוליטנו.
עם מנצחי המקהלה נמנו לאורך השנים רוברטו בנאליו, ג'וזפה קונקה, ג'אני לאצארי, טוליו בוני, אוגוסטו פארודי, ג'וזפה פיצ'ילו, אלפרדו ד'אנג'לו, ויטוריו רוסטה, אימה מייסטר, רומנו גנדולפי, נורברט באלאץ', מרצ'לו סמינארה. 
בין אוקטובר 2000- אוגוסט 2010 מנהל המקהלה היה אנדראה ג'ורג'י והחל מספטמבר 2010 עבר ניהולה לידי רוברטו גביאני.
מרחצאות קרקלה

החל משנת 1937, בנוסף לעונה השנתית הרגילה, הפיקה האופרה בחודשים יולי ואוגוסט פסטיבל קיץ של מופעים תחת כיפת השמיים באתר הארכאולוגי של מרחצאות קרקלה. מופעים אלה, שקמו ביוזמתו של מנצח הבית, אוליביירו דה פבריציס, זכו להצלחה רבה בקרב הציבור האיטלקי והפכו המשך השנים ליעד תיירותי מבוקש. הם הופסקו בשנות מלחמת העולם השנייה ושוב פעם למשך עשור החל משנת 1993 כשבמקום נעשו עבודות חשובות של שחזור החומות הרומיות. בין השנים 1993-2003 המופעים התקיימו באצטדיון האולימפי של רומא. החל משנת 2003 המרחצאות נפתח מחדש לעונת הקיץ של האופרה.
מיקומים נוספים

בשנים האחרונות חלק מהקונצרטים הסימפוניים ומופעי הבלט מתקיים ב"תיאטרון הלאומי" - תיאטרו נציונאלה - בית קולנוע ישן בככר ווימינלה, הנמצא במרחק של מטרים ספורים מבניין האופרה.
מופעי בכורה חשובים

17 במאי 1890 - פייטרו מסקאני: אבירות כפרית
31 באוקטובר 1891 - פייטרו מסקאני:הידיד פריץ
2 בנובמבר 1898 - פייטרו מסקאני: איריס
14 בינואר 1900 - ג'אקומו פוצ'יני: טוסקה
30 באפריל 1917 - פייטרו מסקאני: לודולטה
2 במאי 1921 - פייטרו מסקאני - מארא הקטן
22 בינואר 1936 - פרנקו אלפאנו - סיראנו דה ברז'ראק
24 באוקטובר 1942 - ג'אן פרנצ'סקו מאליפיירו : הקפריזות של קאלו
30 באפריל 1949 - פרנקו אלפאנו - הדוקטור אנטוניו
אירועים פוליטיים ואחרים

בשנת 1913 ארח התיאטרון ערב גדול פוטוריסטי (Grande Serata Futurista) שבו דברו
ג'ובאני פאפיני ואומברטו בוצ'וני ודוקלמו שירים של מרינטי
, פאלאצסקי, בוצי, פולגורה ובוצע "ההמנון לחיים" מאת פרטלה.
ב-14 במאי 1915 בהפסקה של מופע בבניין האופרה - נאם גבריאלה ד'אנונציו נגד המדיניות הנייטרלית של ממשלת ג'וליטי במלחמת העולם הראשונה. הוא טען שג'וליטי משרת את ה"זרים".
ב-24 במרץ 1924 התקיים בבניין התיאטרון נאום בחירות של מוסוליני שהיה אמור להיות משודר לראשונה ברדיו. בנאום, ששידורו נכשל מסיבות טכניות, תקף מוסוליני את המפלגות הליברליות ודחה כל ברית של האשיסטים איתם.
לקריאה נוספת

Maria Grazia Gramolini I mille segreti del Teatro dell' Opera di Roma, Garzanti 2002
(באיטלקית)
הערות שוליים

↑  בלוג בואוני ריקורדי, לפי E. Mariani בעיתון 16-12-1880, Il Teatro Illustrato
↑  לאורה פיקולו - באתר האיטלקי "רוסים באיטליה"
↑  אתר האופרה של רומא - היסטוריה
↑  אתר האופרה של רומא - היסטוריה
↑  1997 J.Warrack, E.West שם
↑  אתר האופרה של רומא - שם
↑  Burton D.Fisher Cavaleria Rusticana, Mini Guide Series, Opera Journeys 2000 ע' 13-14
↑  אתר האופרה של רומא - היסטוריה
↑  ביוגרפיה של טוליו סרפין באתר חברת נקסוס 2012
↑  ביוגרפיה של טוליו סרפין שם
↑  באתר חדשות רוסי ,14 באוקטובר 2011
↑  באתר של ריקרדו מוטי
↑
↑
↑  אתר האופרה של רומא - המקהלה
↑  שם
↑  שם
↑  אתר האופרה של רומה - המקהלה - היסטוריה - באיטלקית
↑  מרינו פאלסקי
↑  שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2a6561b0-3f43-4eb0-a898-ef239c5ff6db 
תיאטרו קוסטנצי, כפי שנראה בשנת 1935 אחרי השיפוץ הראשון על ידי פיאצ'נטיני
מרחצאות קרקלה
טויס אר אס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 מייסדים:  צ'ארלס לזרוס 
 תקופת הפעילות:  1948 – 19 ביוני 2019 (כ־71 שנים) 
 חברת אם:  Kohlberg Kravis Roberts 
 חברות בנות:  Toys "R" Us Japan  Toys "R" Us UK  Toys "R" Us Canada  Toys "R" Us España 
 מיקום המטה:  ויין 
 משרד ראשי:  ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  מסחר 
 מוצרים עיקריים:  צעצוע, infant equipment, ביגוד, משחק וידאו 
 מנכ"ל:  David Brandon 
 עובדים:  64,000 (נכון ל־2017) 
 
טויס אר אס (באנגלית: Toys "R" Us, משמע "צעצועים זה אנחנו"; האות R כתובה הפוך, Toys Я Us) היא רשת צעצועים. הרשת הפעילה בעבר 735 סניפים בארצות הברית. סניף הדגל של הרשת בכיכר טיימס בניו יורק היה חנות הצעצועים הגדולה בעולם. בישראל מפעילה הרשת כ-26 סניפים (נכון ל-2021) מאז שנת 1995 באמצעות זיכיון שמוחזק בידי חברת פישמן רשתות.
בספטמבר 2017 הגישה החברה בקשה לפשיטת רגל (צ'פטר 11) עקב חובות בהיקף 5 מיליארד דולר. במרץ 2018 הודיעה סופית על סגירה של כל חנויותיה בארצות הברית עקב קשיים כלכליים, מרבית החנויות נסגרו במהלך הקיץ של אותה שנה. החנות האחרונה נסגרה ב-29 בנובמבר 2018. החברה ממשיכה לפעול כמנהלת הזיכיונות לפעילות הבין-לאומית של הרשת מחוץ לארצות הברית. סניפי הרשת פועלים (נכון ל-2021) בכ-27 ארצות ברחבי העולם (כולל בישראל), בעיקר ביבשת אסיה.
סידור הג'ינגל העברי מהחנות היה משנות ה-90 ופרש ב-2023.
ב-29 בספטמבר 2023 הודיעה הרשת כי תפתח מחדש 24 חנויות טויס אר אס ברחבי ארצות הברית, וזאת לאחר שהתמודדה עם חובותיה.
היסטוריה

ב-1948 הקים צ'ארלס לזרוס, יזם צעיר בן 25 שרק חזר ממלחמת העולם השנייה ובן לאב מוכר אופניים משומשות, חנות לרהיטי תינוקות בשם Children's Supermart בוושינגטון די. סי.. לקוחותיו ביקשו ממנו למכור בחנות גם צעצועים לתינוקות, ואחר כך גם צעצועי ילדים. כעבור זמן קצר גילה את הפוטנציאל הכלכלי הטמון במכירת צעצועים והחל להתרכז רק באפיק זה. בסוף שנות החמישים החל להפעיל את החנות במודל של סופרמרקט, כך שניתן לבחור מוצרים באופן עצמאי ולשלם בקופה.
עם פתיחת החנות השנייה, ב-1957, אימץ את השם Toys"R"Us, עם האות R הפוכה. צ'ארלס הרחיב את הרשת, וב-1966, כשהיא מונה 4 סניפים מכר את החזקותיו בה לחברת Interstate Stores אך המשיך לעמוד בראשה. ב-1974 פשטה חברת Interstate את הרגל, וצ'ארלס נקרא לעמוד בראשה, ותוך מספר שנים הבריא את החברה ושינה את שמה ל-Toys"R"Us. ב-1978 הונפקה והפכה לחברה ציבורית. ב-1984 הוקמו שני הסניפים הראשונים מחוץ לארצות הברית, בסינגפור ובקנדה. ב-1994 לזרוס פרש מניהול החברה אך ממשיך לעמוד בראשות מועצת המנהלים.
בשנת 1990 נכנסה החברה לפעילות באירופה.
ב-18 בספטמבר 2017 החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל (chapter 11) בארצות הברית. מנכ"ל החברה, דייב ברנדון, הודיע כי כ-1,600 החנויות הפזורות ברחבי העולם ימשיכו לפעול כרגיל. במרץ 2018 הודיעה החברה על סגירתן של כל החנויות ברחבי ארצות הברית.
באוקטובר 2018, קבוצת משקיעים זכתה במכרז לרכישת נכסיה של טויס אר אס בארצות הברית, ואמרה כי היא מעדיפה להקים לתחיה מחדש את רשת הצעצועים מאשר למכור את חלקיה. ביוני 2019 דיווחה טויס אר אס על חזרה לפעילות בארצות הברית בעונת החגים, עם פתיחתם של אתר מקוון ושש חנויות. החנויות המתוכננות היו אמורות להשתרע על שטח של כ–1,000 מ"ר, שליש מגודלן של חנויות הענק שהיו לרשת לפני סגירתה. לבסוף פתחה הרשת רק שתי חנויות, בניו ג'רזי וביוסטון. אולם בעקבות מגפת הקורונה הם סבלו מהפסדים כספיים ונסגרו בתחילת 2021. ביולי באותה השנה הכריזו בעלי החברה על הקמת סניף מחודש שעתיד לקום בארצות הברית.
בישראל

הרשת נכנסה לישראל בשנת 1994 כאשר ליאון קופלר, מבעלי סופר-פארם, יחד עם אנשי העסקים דייוויד סולומון ודני קלמנסון חתמו על הסכם זיכיון עם הרשת הבינלאומית. הסניף הראשון של הרשת נפתח ב-1995 בחיפה. אך עם תחילת פעילות הרשת בישראל פרץ סכסוך בין השותפים. סולומון טען שקופלר הקצה לעצמו חלק גדול יותר ממניות החברה בעלת הזיכיון, ולא לפי ההסכם המקורי ביניהם. הסכסוך נידון בפני בורר וקופלר המשיך להחזיק ברוב המניות. במאי 1997 נפגש קופלר עם שר המסחר והתעשייה נתן שרנסקי כדי לבקש אישור לייבא מוצרים שלא לפי התקן הישראלי.
בנובמבר 1998 נחתם הסכם למיזוג עם רשת "היפרטוי", רשת צעצועים מתחרה בבעלות קבוצת פישמן שהוקמה בשנת 1992. רשת "טויס אר אס" הפעילה באותה עת 5 חנויות ו"היפרטוי" 14 חנויות. הרשת הממוזגת כולה החלה לפעול תחת המותג "טויס אר אס". בשנת 1999 החלה הרשת למכור בחלק מחנויותה גם מוצרי תינוקות תחת המותג "בייביס אר אס".
בשנת 2001 עברה הרשת לראשונה מאז כניסתה לישראל לרווח. בקיץ 2002 החלה הרשת למכור גם ספרי לימוד.
בתחילת 2008 מכר ליאון קופלר את חלקו ברשת לאליעזר פישמן. ביוני 2010 רכש פישמן גם את הרשת המתחרה הפיראט האדום. בינואר 2011 דווח כי פישמן נאלץ למכור את רשת "הפיראט האדום", בעקבות דרישת טויס אר אס, אם ברצונו להמשיך להחזיק בזיכיון הרשת בישראל. בפועל המשיך פישמן להחזיק ברשת, שפועלת בנפרד באמצעות זכיינים.
בשנת 2017 פשיטת הרגל של הרשת בארצות הברית לא השפיעה על הרשת בישראל, שהיא זכיין של חברה בת של טויס אר אס, שהיא חברה רווחית בפני עצמה.
ביוני 2017 הוכרז פישמן כפושט רגל. הבעלות על 55% מהרשת עברה לבנקים הנושים של פישמן. באפריל 2021 הציעו הבנקים למכירה את הרשת כחלק מקבוצת "פישמן רשתות".
בדצמבר 2024 הודיעה רשת "הסטוק" על השלמת עסקת רכישת רשתות הצעצועים הפיראט האדום וטויס אר אס מקבוצת פישמן רשתות, בכפוף לאישור הרשות לתחרות. העסקה, ששוויה מוערך ב-45 מיליון שקל, כוללת כ-40 סניפים בפריסה ארצית עם מחזור מכירות שנתי של כ-300 מיליון שקל ו-400 עובדים. ע"פ תנאי הרכישה, הרשתות הנרכשות ימשיכו לפעול תחת שמותיהן המקוריים, כאשר הסטוק תתחייב להביא לירידת מחירים משמעותית בענף הצעצועים.
וולינגיואן

מערת הדרקון הצהוב
וולינגיואן (בסינית: 武陵源; בפין-יין: Wǔlíng Yuán) הוא אזור נוף ועניין היסטורי במחוז חונאן שבדרום סין. הוא ידוע בשל כ-3,100 עמודי הקוורציט (אבן חול שעברה התמרה), רבים מהם מעל לגובה של 200 מטרים ותופעות הקרסט המרובות באבן הגיר. ב-1992 הכיר ארגון אונסק"ו בוולינגיואן כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה וגאולוגיה > תיאור

שמורת וולינגיואן שוכנת בנציבות עירונית ג'אנְגְגְ'יָאגְ'יֵה (Zhangjiajie) בצפון-מערב מחוז חונאן, כ-270 קילומטרים צפונית מערבית לצ'אנגשה ו-480 קילומטרים דרומית מערבית לווהאן בירת מחוז חוביי. השמורה שוכנת בין 29°16′0″N 110°22′0″E﻿ / ﻿29.26667°N 110.36667°E﻿ / 29.26667; 110.36667  ל-29°24′0″N 110°41′0″E﻿ / ﻿29.40000°N 110.68333°E﻿ / 29.40000; 110.68333 בחלק המזרחי של רכס וולינג, רכס המשתרע מצ'ונגצ'ינג במערב ועד מערב חונאן במזרח. שטח השמורה 264 קמ"ר ובנוסף יש סביבה שטח של 127 קמ"ר המוגדר כשטח חיץ ומנוהל על ידי הגוף המנהל גם את השמורה. השמורה נחלקת לשלושה אתרי טבע שלכל אחד מהם ייחוד משלו:  פארק היער הלאומי גָ'אנְגְגְ'יָאגְ'יֵה (张家界 ) הר טְיֶינְדְזֶה (天子山) ועמק סוּאוֹסי (索溪峪). גובה האתר נע בין 450 מטרים ל-1,264 (טוּאָרוָאנְגְיְוֵּ'ה פֶנְג - פסגת הארנבת המביטה בירח). השטח כולל את כל אגן הניקוז של ערוץ הנחל סְווֹשִׂי (Suoxi) שמתפתל בשמורה לאורך 69 קילומטרים.
תצורת הנוף הבולטת בנוף ומכסה כשני שלישים ממנו הם 3,103 עמודי אבן חול קוורציטית, רבים מהם מעל לגובה של 400 מטרים. העמודים מורכבים ברובם (בין 75% ל-95%) קוורץ והם בנויים משכבות עבות של קוורציט וביניהן שכבות דקות של נציץ-פורפיר או פצלים. לאורך העמודים יש סדקים שהתרחבותם הייתה הגורם העיקרי ליצירת עמודים אלו והערוצים ביניהם. בין העמודים זורמים פלגי מים שיוצרים מדי פעם בריכות ומפלים. האתר ידוע כ"אתר 800 הפלגים", אבל בפועל יש בו כ-60 פלגי מים שמרביתם נשפכים לנחל סְווֹשִׂי. חלק מהפלגים זורם מתחת לקרקע. על אחד מפלגים אלו הוקם סכר שיצר את אגם בָּאופֶנְג (Baofeng). האגם משמש לנופש, לבקרת שיטפונות, כמקור למי שתייה וכבית גידול לסלמנדרת ענק סינית.
תופעה גאולוגית בולטת נוספת באתר היא צורות הקרסט שנוצרו באבן הגיר (שליש משטח השמורה מכוסה באבן גיר), בייחוד מערות, שכ-40 מהן מצויות בשטח האתר וכוללות תופעות של נטיפים וזקיפים. המערה הארוכה ביותר היא מערת חואנלונג (黄龙 - "הדרקון הצהוב") שאורכה 11 קילומטרים (בין עשר המערות הארוכות ביותר בסין) והכוללת: אגם תת-קרקעי, שני נהרות ושלושה מפלי מים, אחד מהם בגובה 50 מטרים.
האתר כולל שני גשרי אבן טבעיים: שְׂייֵנְזֶ'ן צְ'יָאו (Xianren Qiao - "גשר בני האלמוות") נמתח לאורך של 26 מטרים בגובה של 100 מטרים מעל הערוץ שמתחתיו, וטְייֵנְשְׂיָה דִייִי צְ'יָאו (Tianxia Diyi Qiao - "גשר על פני שמים") אורכו 40 מטרים, רוחבו 10 מטרים וגובהו 15 מטרים והוא נמתח בגובה של 357 מטרים מעל לקרקעית העמק שמתחתיו, הגשר הטבעי הגבוה ביותר בעולם.
גאוגרפיה וגאולוגיה > אקלים

האקלים בשטח השמורה הוא סובטרופי גשום. גשמים יורדים כל השנה בשמורת וולינגיואן, כאשר הקיץ חם יחסית וגשום (מרבית הגשמים יורדים בין החודשים אפריל ואוגוסט) והחורף - קר ויבש יחסית. הטמפרטורה הממוצעת בשמורה, כפי שנמדד לאורך 30 שנים, היא 16.4°C והיא נעה בין 4.8°C בחודש ינואר ל-27.3°C בחודש יולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת לאזור זה היא 1,427 מילימטרים. שלג יורד בחלק מהשנים, וערפל וענני כבשים נפוצים למדי והם מוסיפים נופך דרמטי לנוף העמודים באתר.
גאוגרפיה וגאולוגיה > צמחייה

שמורת וולינגיואן שוכנת באזור הפיטוגאוגרפי של מזרח אסיה, ושימשה מקלט למינים קדומים רבים בתקופת עידן הקרח של הרביעון.
99% משטח השמורה מכוסה בצמחייה וכ-85% מכוסה ביער. בשמורה נמנו 3,000 מינים של צמחים, מתוכם 600 מינים של עצים (המתחלקים בין 252 סוגים ו-94 משפחות) המתחלקים שווה בשווה בין מינים השייכים לאקלים הטרופי והסובטרופי לבין מינים השייכים לאקלים הממוזג. לרבים ממינים אלו יש ערך כלכלי, כמקור לעץ, בשימוש ברפואה או למטרות נוי. בין המינים, כאלו המוגדרים בסיכון.
מיני הצמחייה תלויים בגובה.
מתחת לגובה 700 מטרים הצמחייה השלטת היא של שיחים ועצים רחבי עלים ירוקי עד כדוגמת השיח Ternstroemia gymnanthera ממשפחת התאיים, עצים מהסוג Castanopsis ו-Quercus glauca סוג של אלון המכונה באנגלית "אלון כחול יפני" (Japanese Blue Oak) ממשפחת האלוניים ו-litsea elongata ממשפחת העריים.
בגובה בין 700 ל-950 מטרים יש חבורה מעורבת של עצים רחבי עלים, ירוקי עד ועצים נשירים: מינים של אלונים, בהם: Lithocarpus harlandii ומינים של Daphniphyllum ממשפחת Daphniphyllaceae בסדרת הבקעצוראים. בגובה זה יש כמה מינים של עצים מחטניים, כולל:  Cephalotaxus fortunei (באנגלית Chinese plum yew) ממשפחת Cephalotaxaceae וכמה מיני אורניים.
מעל לגובה של 950 מטרים יש חבורה של עצים רחבי עלים נשירים, שיחים עשבים, כולל: Quercus spinosa ממשפחת האלוניים, Rosa henryi מין של ורד ו-Clethra faberi - שיח מסדרת האברשאים.
במקומות מסוימים מתחת ל-1,000 מטרים העץ השולט הוא Pinus massoniana, המכונה באנגלית אורן אדום סיני (Chinese Red Pine).
גאוגרפיה וגאולוגיה > בעלי חיים

אחד הסקרים בשמורה מונה 116 מינים של חולייתנים המשתייכים ל-50 משפחות: 12 מינים של דו-חיים, 17 מינים של זוחלים, 53 מיני עופות ו-34 מיני יונקים. המספר האמיתי של המינים בשמורה הוא בלא ספק גבוה מכך. סקר אחר של עופות בלבד גילה בשמורה 70 מיני עופות. בין בעלי החיים הבולטים בשמורה: סלמנדרת ענק סינית, פסיון זהוב, טרגופן, דול מצוי, דוב שחור אסייתי, מקוק רזוס, נמר, נמר ערפילי מצוי ואלקרן הגדות.
היסטוריה אנושית

האזור סביב וולינגיואן נשמר במשך אלפי שנים במצבו הטבעי משום ריחוקו ממרכזי האוכלוסייה ומשום שחלקים רבים בו אינם נגישים. אגדה מקומית טוענת כי אציל מתקופת שושלת האן בשם גָ'אנְגְלְיָאנְג התגורר בבדידות במקום וקבור מתחת להר צִ'ינְגְיֵן (כיום הר גָ'אנְגְגְ'יָאגְ'יֵה). לְיוֹ דְזונְגְיְוֵּ'אן, סופר ידוע מתקופת שושלת טאנג התייחס בכתביו ליופיו של המקום.
מרבית התושבים באזור הם מיעוטים אתניים הכוללים את בני הטוּגְ'יָה, המְיָאו והבָּאי המקפידים לשמור על תרבותם ומנהגיהם הייחודיים.
ב-1988 הכריזה מועצת המדינה על האזור "אזור נוף ועניין היסטורי" והוא הופקד להשגחתו של ממשל הנפה של וולינגיואן שהוקמה באותה שנה, וב-1992 זכתה השמורה למעמד של אתר מורשת עולמית. במקביל לצעדים אלו הלך וגדל מספר התיירים (מרביתם סינים) שפקדו את המקום, וב-1992 ביקרו במקום כמיליון תיירים.
הערות שוליים

↑  בכמה אתרים נטען כאילו סצנות מהסרט "אווטאר" צולמו במקום, לדוגמה:  או שהאתר שימש מקור לסרט, לדוגמה . אבל כנראה האתר ששימש מקור לתפאורה היה דווקא חואנגשאן.
↑  Wulingyuan Scenic and Historic Interest Area
1 2  Advisory body evaluation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491967805171  LCCN: no2001053526  SUDOC: 165031530  VIAF: 155100841   WorldCat (עם VIAF): 155100841 
אורן אדום סיני
אלקרן הגדות
אסון אולמי ורסאי

| --- | --- |
פעולות החילוץ של פיקוד העורף בזירת האסון
פעולות החילוץ של פיקוד העורף בזירת האסון
 תאריך:  24 במאי 2001
 שעה:  22:43:22
 מיקום:  אולמי השמחות "ורסאי" באזור התעשייה תלפיות בירושלים
 גורם:  כשל בשיטת הבנייה "פל קל"
 קואורדינטות:  31°44′54.10″N 35°12′58.94″E﻿ / ﻿31.7483611°N 35.2163722°E﻿ / 31.7483611; 35.2163722
 הרוגים:  23
 פצועים:  380
  (למפת ירושלים מוגדלת) אולמי ורסאי(למפת ירושלים רגילה) אולמי ורסאי(למפת הרי ירושלים רגילה) אולמי ורסאי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אולמי ורסאי he
אסון אולמי ורסאי (מכונה בקיצור: אסון ורסאי) היה אירוע שהתרחש בליל 24 במאי 2001 (ג' בסיוון תשס"א) באולמי האירועים "ורסאי" באזור התעשייה תלפיות בירושלים, בעיצומה של חתונת בני הזוג קרן ואסף דרור, סמוך לשעה 22:43 בלילה. רוב האורחים רקדו אז ברחבת הריקודים בקומה השלישית, שבה נערכה באותה עת החתונה, ולפתע קרס חלק גדול מרצפת הרחבה ומאות אורחים כולל החתן והכלה נפלו שלוש קומות. 23 מאורחי החתונה נפלו אל מותם וכ־380 אורחים נוספים נפצעו. את החילוץ ואת הפינוי לאחר האירוע ניהל פיקוד העורף. בעוד שהחתן לא נפגע פיזית באסון, הכלה נפצעה ושברה את האגן.
בעקבות האסון בני הזוג היגרו לארצות הברית.[דרוש מקור][מפני ש...]
פעולות החילוץ של פיקוד העורף בזירת האסון
מקום האסון באולמות "ורסאי" בירושלים
האסון הכה בתדהמה את הציבור בישראל, משום שהיה מן החמורים שבאסונות הבנייה בתולדות המדינה, בגלל כמות הנפגעים הרבה וכן משום שתועד במצלמת וידאו ושודר לאחר מכן ברשתות טלוויזיה בישראל ובעולם.
הצעות למתן עזרה ניתנו על ידי מדינות שונות בעולם, אך בסופו של דבר הן נדחו.
בעקבות האסון חוקקה הכנסת את חוק סיוע לנפגעי קריסת הרצפה באולמי ורסאי, התשס"ב–2002, שקבע כי תוקם ועדה מיוחדת בענייני הטיפול בנפגעי האסון ובפיצויים. בראש הוועדה עמד השופט אפרים לרון. כמו כן הוקמה ועדת חקירה ממלכתית בראשות השופט בדימוס ורדימוס זיילר, שתכליתה הייתה לדון בעניין בטיחות מבנים ומקומות המשמשים ציבור.
חקירת האירוע והמשפט

חקירת האירוע שללה את האפשרות כי מדובר בפיגוע טרור, שכן רבים ממאות האורחים ששהו באותה עת בבניין העידו כי שיפועים מסוכנים ברצפת האולם הופיעו זמן מה לפני הקריסה. בחלוף הזמן עלתה השערה כי שיטת הבנייה "פל קל", שבה נבנתה הקומה, נושאת בחלק מהאשמה לקריסה, ובחקירה נמצאה סדרה ארוכה של כשלים ועבירות בטיחות חמורות שעברו אנשים שונים, אשר גרמה לבסוף לאסון הקטלני. עוד התברר כי שנה קודם לאסון התפרסמה כתבת תחקיר במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", אשר חשפה את הסכנות בשיטת "פל קל". בתחקיר מאת שלמה אברמוביץ תוארו בין היתר מקרים שבהם קרסו תקרות שנבנו בשיטה.
הממצאים שהתבררו בחקירת האירוע:
המשטח שקרס היה רצפת הקומה השלישית בבניין ששימש שני אולמות אירועים. רצפת הפל קל שנבנתה הייתה מסוג לא־תקני שנבנה באופן רשלני, ולא עמדה במאמצי הגזירה שפעלו עליה בדפנותיה וקרסה כולה בקטע המלבני שבין ארבעת העמודים.
תקופה קצרה לפני האירוע עבר הבניין שיפוצים, שבמהלכם הוסר קיר שתמך ברצפה בקומה השלישית, באולם בקומה השנייה. אומנם הקיר לא היה חלק מהקונסטרוקצייה, אך הוא מנע את שקיעת התקרה עד אותו שלב. התברר שהשיפוצים נעשו בלא פקחים מהעירייה או ממכון התקנים.
רצפת הקומה השלישית החלה לשקוע לאחר הסרת הקיר מתחתיה, עובדה שהייתה צריך לעורר את תשומת ליבם של בעלי האולם. השקיעה נעשתה ניכרת לעין שבועות אחדים לפני האסון עצמו אך הבעיה לא טופלה אלא להפך: במקום לטפל בגורם לשקיעת הרצפה, הוספו חול וריצוף מעליה כדי ליישרה. לא רק שפתרון זה הסתיר את הבעיה המדאיגה, הוא אף החמיר אותה בכך שיצר עומסים קבועים נוספים (שהסתכמו במאות קילוגרמים) על הרצפה.
בערב החתונה כאשר הייתה הרצפה קרובה לקריסה, נוסף עליה משקלם של עשרות אנשים שרקדו עליה. הקריסה הייתה פתאומית כאשר שטח רחבת הריקודים נתלש מהדפנות ונפל עם האנשים שהיו עליו.
באוקטובר 2004 הורשעו שלושת הבעלים של אולמי ורסאי, אברהם עדי, אורי ניסים ואפרים אדיב, בגרימת מוות ברשלנות ובחבלה ברשלנות. על כל אחד מהם נגזרו שנתיים וחצי מאסר בפועל. ערעורם של השלושה נדחה בבית המשפט המחוזי ובבית המשפט העליון, ולבסוף הם נדרשו להתייצב למאסרם ב־1 באוגוסט 2010.
ממציא שיטת פל קל, המהנדס אלי רון, הורשע בדצמבר 2006 בגרימת מוות ברשלנות עם שלושת מהנדסי המבנה. על המהנדסים נגזרו 22 חודשי מאסר בפועל ועל רון ארבע שנות מאסר בפועל.
תביעות פיצויים

חברת הביטוח "הראל" – שרכשה את עסקי חברת הביטוח "סהר-ציון", אשר ביטחה את האולם – סירבה לפצות את בעלי האולם על נזקיהם, בטענה שהפוליסה אינה מכסה נזקים אלה. בעלי האולם תבעו לדין את חברת הביטוח, ולאחר יותר מעשור נפסק כי הפוליסה מכסה נזקים שנגרמו למבנה ולתכולה וכן אובדן רווחים, אך לא שבר מכני, ועל חברת הביטוח לפצות את התובעים. רק בשנת 2017 ניתן פיצוי בשווי 70 מיליון ש"ח מעיריית ירושלים לנפגעי האירוע.
תביעה לפיצויים הוגשה גם נגד הטכניון, על חלקו באישור הבטיחות לשיטת פל קל. הטכניון הפעיל את פוליסת ביטוח האחריות המקצועית שלו, בחברות הביטוח "מגדל", "כלל" ו"הראל", ואלה שילמו בשנת 2015 את תקרת הביטוח שבפוליסה, עשרה מיליון דולר, בתוספת הוצאות בסך שני מיליון דולר.
הנצחה

הבניין בו פעל אולם האירועים נהרס לאחר האסון. מול המקום שבו עמד, בדרך בית לחם 150, בפינת רחוב הקצין סילבר, נבנתה אנדרטה לזכר 23 ההרוגים באסון.
שרית חדד החליטה עקב האסון לא לשיר עוד את השיר "לב זהב", שהושמע בזמן קריסת הרצפה.
עוזי חיטמן כתב ושלומי שבת הלחין את השיר "הרי את מקודשת לי" לזכר בני הזוג מוטי בוטיל וויקי כהן שנהרגו באסון, ושהיו אמורים להינשא בחודש יוני 2001. השיר נכלל באלבומו השביעי של שבת שנקרא "זמן אהבה", אשר יצא ב-2003.
הערות שוליים

↑  סמדר שמואלי, הכלה קרן התחננה: תבקשו סליחה מכולם, באתר ynet, 25 במאי 2001
↑  חוק סיוע לנפגעי קריסת הרצפה באולמי ורסאי, התשס"ב-2002, ס"ח 1822 מיום 7 בינואר 2002
↑  רע"פ 9188/06 אברהם עדי נ' מדינת ישראל, ניתן ב־5 ביולי 2010
↑  אבירם זינו, ממציא שיטת הפל-קל נשלח לארבע שנות מאסר, באתר ynet, 31 במאי 2007
↑  תא (י-ם) 6199/04 טופ גן ורסאי ירושלים ואחרים נגד הראל חברה לביטוח, ניתן ב-10 במאי 2015
לילך דניאל, 14 שנה לאחר אסון ורסאי – ביהמ"ש הכיר בכיסוי הביטוחי לנזקי בעלי האולם, באתר "תקדין", 17 במאי 2015
↑  אבישי גרינצייג, ‏תביעת המיליונים שנולדה באסון ורסאי - ופתחה תיבת פנדורה | בלעדי, באתר גלובס, 15 בדצמבר 2021
↑  עקב אסון ורסאי: שרית חדד החליטה - לא עוד "לב זהב", באתר וואלה, 29 במאי 2001
פיטר פונאגי

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1952 (בן 72) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 ענף מדעי:  הפרעת אישיות גבולית 
 מקום מגורים:  לונדון 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון (1974) 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון (1 בנובמבר 2016)  יוניברסיטי קולג' לונדון (1995–2007)  מרכז אנה פרויד (1989–2003)  יוניברסיטי קולג' לונדון (1988–1992)  מרכז אנה פרויד (1986–1989)  אוניברסיטת לונדון (1992–31 באוקטובר 2016)  קולג' ביילור לרפואה (2003)  מרכז אנה פרויד (2003)  יוניברסיטי קולג' לונדון (2008)  יוניברסיטי קולג' לונדון (1977–1987) 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (2013)  פרס סיגורני (2010)  עמית האקדמיה הבריטית  פרס זיגמונד פרויד (2006)  עמית האקדמיה למדעים רפואיים 
 
פיטר פונגי (באנגלית: Peter Fonagy; בהונגרית: Fónagy Péter; נולד ב-14 באוגוסט 1952) הוא פסיכולוג קליני ופסיכואנליטיקאי בריטי ממוצא יהודי-הונגרי. פיתח את מושג המנטליזציה בפסיכולוגיה ובפסיכותרפיה.
קורות חיים

נולד בהונגריה למשפחה יהודית. בגיל 15 עבר עם משפחתו לפריז, שם עבד אביו כפרופסור לבלשנות. בצעירותו עבר פונגי ללונדון לרכוש השכלה, ובעקבות קשיים רגשיים שחווה קיבל טיפול פסיכואנליטי ב"קליניקת המפסטד" (שהפך בהמשך ל"מרכז אנה פרויד"). לאחר מכן למד פסיכולוגיה קלינית ביוניברסיטי קולג' לונדון - סיים תואר ראשון ב-1974 ותואר דוקטור ב-1980. מכהן שם כיום כראש המחלקה לפסיכולוגיה קלינית, חינוכית ורפואית, ומרצה ב"קתדרת פרויד". בנוסף הוא ממנהלי מרכז אנה פרויד בלונדון, מדריך בפסיכואנליזה של ילדים ומבוגרים במסגרת הארגון הפסיכואנליטי הבריטי, וחבר באקדמיה הבריטית.
פונגי עוסק במחקריו והגותו בהפרעת אישיות גבולית, אלימות, ויחסי התקשרות מוקדמים. הוא מנסה לחבר בין מחקר אמפירי לתאוריה הפסיכואנליטית. פרסם או ערך 17 ספרים ומאות מאמרים.
ב-2013 קיבל את אות כבוד של מסדר האימפריה הבריטית על תרומתו לפסיכולוגיה הקלינית והפסיכואנליזה.