stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דקיוס
קורות חייו > מילדות ועד למינויו לקיסר

דקיוס נולד בעיר הרומאית בודליה, היום כפר בשם מרטיניצי בסרביה. הוא פילס את דרכו בעולם הפוליטיקה של האימפריה הרומית והיה סנאטור ושירת כקונסול בשנת 232 ולאחר מכן מושל מואסיה וגרמניה תחתית ומשנת 235 עד לשנת 238 שירת כמושל היספניה טארקוננסיס, לאחר מכן הוא מונה לפרפקט (אדמיניסטרטור) של העיר רומא תחת שלטונו של הקיסר פיליפוס הערבי.
בשלב לא ידוע של חייו הוא התחתן עם הרניה קופרסניה אטרוסקילה ככל הנראה בת למשפחת סנטורים.
בנו הבכור הרניוס אטרוסקוס נולד ככל הנראה בין השנים 220 ו-230 וליווה את אביו בכל מסעותיו ומלחמותיו ולקראת סוף שלטונו מינה אותו לאוגוסטוס כלומר שליט לצידו. בנו הצעיר, הוסטיליאנוס לא זכה למעמד זהה.
המצב האימפריה הרומית היה בכי רע, ומפקדי צבא רומאיים מפרובינציות שונות מרדו כנגד השלטון המרכזי בתקווה לתפוס את כיסא הקיסרות או לקרוע נתחים מגוף האימפריה. בשנת 245 נשלח דקיוס, שהיה ידוע כתומך נאמן של הקיסר, לדכא מרידות של השבטים הגרמאניים, ומרד של מפקד של כוחות הרומאיים על הדנובה. יש מקום להניח כי שליחתו של דקיוס רחוק מהבירה רומא נועדה להרחיקו ממוקדי הכוח ולא בהכרח מתוך הכרה ביכולותיו כמצביא אלא מתוך חשש ממעמדו כמתחרה. תוך כדי הקרבות החלה מרידה בקרב החיילים כנגד הקיסר, ככל הנראה על רקע רצונם בנתחים גדולים יותר בשלל המלחמה, מפקדי הצבא הרומאי שתחת פיקוד דקיוס הכריזו עליו כקיסר – לכאורה בניגוד לרצונו. לפיליפוס לא הייתה כל ברירה אלא לגייס את הלגיונות שנותרו נאמנים לו ולצאת לצפון איטליה על מנת להתעמת עם דקיוס, בעימות בין הצבאות שנערך באביב 249 בסמוך לעיר ורונה נהרג פיליפוס (וייתכן כי נרצח על ידי חייליו), בנו הצעיר הוצא להורג מיד לאחר מכן על ידי המשמר הפרטוריאני והסנאט הכריז על דקיוס כקיסר.
קורות חייו > מילדות ועד למינויו לקיסר > רדיפת הנוצרים

בחודש ינואר 250 הוציא דקיוס צו קיסרי המורה לכל אזרחי האימפריה להעלות זבח בנוכחות מנהיגי קהילתם ולהתפלל לשלום הקיסר והאימפריה, לאחר הטקס קיבלו האזרחים תעודה המעידה על הציות לצו. המטרה הראשונית של הוצאת הצו הייתה ככל הנראה "איחוד השורות" בתוך האימפריה המתפוררת. אך יצרה משבר חמור בקהילות נוצריות שחלק ממנהיגיהן סירב להעלות זבח לקיסר ולהשתתף בטקס פגאני כפוי. נוצרים שסירבו להשתתף בטקס נעצרו, עונו והוצאו להורג הבכיר בהם היה האפיפיור פביאנוס שמת לפי המסורת כמרטיר ב־20 בינואר 250 כאשר סירב להשתתף בטקס. מהומות אנטי נוצריות סחפו את האימפריה וקהילות נוצריות בקרתגו ואלכסנדריה הותקפו, בגלל אירועים אלו זכה דקיוס להימנות בין אויבי הכנסייה הנוצרית ולשמו הוצמד כינוי הגנאי "העריץ הנורא".
קורות חייו > מילדות ועד למינויו לקיסר > מותו של הקיסר

תקופת שלטונו הקצרה של דקיוס נחשבת לשיא של משבר המאה ה-3 במהלכו התחלפו 25 קיסרים על כס השלטון, והקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים. בנוסף, בשנת 251 פרצה מגפת קיפריאנוס – ככל הנראה אבעבועות שחורות, שגרמה לתמותה גבוהה ופגעה בכוח האדם שעבד בחקלאות, אך בעיקר ביכולתה של הקיסרות לגייס חיילים לצבאה ולהגן על עצמה. השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את דקיוס לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, אחת ההתקפות המתועדות הראשונות הייתה בתקופת שלטונו של דקיוס וכוונה כנגד תראקיה. הצבא הרומאי הצליח להפתיע את הפושטים בסמוך לעיר ניקופול (בולגריה). הגותים החלו בנסיגה אך משבשלו התנאים לטובתם הם סבו על עקבותיהם ותקפו את הצבא הרומאי שחנה באתר הסמוך לעיר הבולגרית המודרנית סטארה זאגורה, הרומאים הופתעו מעצם ההתקפה ומעצמתה ונפוצו לכל רוח ובראשם דקיוס, הייתה זו הפעם הראשונה שקיסר רומאי ברח מפני התקפה של "ברברים". הגותים ניצלו את הצלחתם וכבשו את פיליפופוליס.
דקיוס שצבאו לא הושמד, הצליח לאסוף את כוחותיו ולהגיע למגע עם הגותים שבשלב זה היו מותשים מהלחימה והציעו תנאי הפסקת אש שעיקרם נסיגה תמורת מעבר חופשי ובטוח, דקיוס סירב והצבאות נפגשו ב-25 ביוני 251 בקרב אבריטוס (אנ') המכריע. הקרב נערך בפרובינציית מואסיה בסמוך לעיר הבולגרית המודרנית ראזגרד, על פי היסטוריונים ביזנטיים מאוחרים, בנו של דקיוס הרניוס אטרוסקוס נהרג מיד בתחילת הקרב ועל כך אמר הקיסר "אין מקום לקינה, מות חייל אחד איננו איבדה גדולה לאימפריה". הצבא הרומאי נלכד בביצות שבשדה הקרב והושמד לחלוטין, הקיסר דקיוס עצמו היה בין הנספים וזכה לכבוד המפוקפק להרשם בספרי ההיסטוריה כקיסר הראשון שנהרג במלחמה כנגד אויב זר.
הקיסר הנבחר טרבוניאנוס גאלוס הכריז על הוסטיליאנוס כשותף לו בתפקיד הקיסר כדי למנוע מלחמת אזרחים. באותה שנה מת הוסטיליאנוס ממגפה שפרצה ברומא, וגאלוס מינה את בנו וולוסיאנוס כשותף.
קורות חייו > מילדות ועד למינויו לקיסר > מורשתו

שלטנו הקצר אך רצוף האירועים של דקיוס מכתיב את משקלו המועט על דפי ההיסטוריה של האימפריה הרומית, היסטוריונים רומאיים ולא-נוצריים מדברים בהערכה על דקיוס וקשה להבין בגלל דלות המקורות ההיסטוריים מה אירע במהלך הקרבות מול הפולשים הגותים, קשה גם להעריך האם הקיסר יכול היה, לו שלטונו הקצר לא היה מגיע לקץ טרגי לנווט את האימפריה מחוץ למים הסוערים של פלישות, מרידות, רעב מחלות והתמוטטות כלכלית.
דקיוס ניסה לשלוט ברומא באופן המיטיב עם אזרחי העיר והאימפריה על כך יעידו מפעלי הבנייה שיזם ועיקרם בניה מחדש ושיפוץ מערכות ומבני ציבור לאחר הזנחה ממושכת, כמו ניסיונו לבסס את ביטחון האימפריה בתוך גבולותיה. עם זאת עיקר מורשתו נגזר מניסיונו הנואל לרפורמה דתית שמטרתה יצירת אחידות תאולוגית ורדיפת הנוצרים שבאה בעקבותיה.
לקריאה נוספת

משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים, מבוא, "דקיוס", עמ' 30–32. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014.
The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193-337, 2nd editionEdited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005
אלכסיוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית

אלכסיוס השלישי אנגלוס (ביוונית ביזנטית: Ἀλέξιος Ἄγγελος; בערך  1153 – 1211), היה קיסר ביזנטי ממרץ 1195 עד 17/18 ביולי 1203. הוא שלט תחת השם אלכסיוס קומננוס (Ἀλέξιος Κομνηνός) ושייך את עצמו לשושלת קומננוס (שממנה הוא היה צאצא קוגנטי).
אלכסיוס, בן למשפחה הקיסרית המורחבת, הגיע לכס המלכות לאחר שהדיח, עיוור וכלא את אחיו הצעיר איסאאקיוס השני אנגלוס. האירוע המשמעותי ביותר של שלטונו היה התקפת מסע הצלב הרביעי על קונסטנטינופול בשנת 1203, בשמו של אלכסיוס הרביעי אנגלוס.
אלכסיוס השלישי השתלט על הגנת העיר, אותה ניהל בצורה לא נכונה, ולאחר מכן ברח מהעיר בלילה עם אחת משלוש בנותיו. מאדריאנופול, ולאחר מכן ממוסינופוליס, הוא ניסה ללא הצלחה לגייס את תומכיו, רק כדי בסופו של דבר ליפול בשבי של המרקיז בוניפאס ממונפראט. הוא נפדה ונשלח לאסיה הקטנה שם תכנן מזימות נגד חתנו תאודורוס הראשון לסקריס, אך לבסוף נתפס ובילה את ימיו האחרונים מרותק למנזר הייקינתוס בניקאה, שם מת.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אלכסיוס השלישי היה בנם השני של אנדרוניקוס דוקאס אנגלוס ואופרוסינה קסטמוניטיסה. אנדרוניקוס היה בעצמו בנה של תאודורה קומננה, בתם הצעירה של הקיסר אלכסיוס הראשון קומננוס ואירנה דוקאינה. לפיכך, אלכסיוס השלישי היה בן למשפחה הקיסרית המורחבת. יחד עם אביו ואחיו, אלכסיוס קשר קשר נגד הקיסר אנדרוניקוס הראשון קומננוס (בערך 1183), וכך הוא בילה מספר שנים בגלות בחצרות מוסלמיות, כולל זו של סלאח א-דין.
אחיו הצעיר איסאאקיוס השני אוים בהוצאה להורג תחת הוראותיו של אנדרוניקוס הראשון, בן דודם הראשון, ב-11 בספטמבר 1185. איסאאקיוס ערך מתקפה נואשת על הסוכנים האימפריאליים ועד מהרה הרג את מנהיגם סטפנוס הגיוכריסטופוריטס. לאחר מכן מצא מקלט בכנסיית איה סופיה ומשם פנה לציבור. מעשיו עוררו מהומה, שהביאה להדחתו של אנדרוניקוס הראשון ולהכרזה על איסאאקיוס כקיסר. אלכסיוס היה כעת קרוב יותר לכס הקיסרי מאי פעם.
ביוגרפיה > שלטונו

עד שנת 1190 חזר אלכסיוס לחצר אחיו הצעיר, ממנו קיבל את התואר המורם של sebastokratōr. במרץ 1195 בזמן שאיסאאקוס השני יצא לציד בתראקיה, אלכסיוס הוכתר כקיסר על ידי החיילים בתמיכתה הסמויה של אשתו אופרוסינה דוקאינה קמטרה. אלכסיוס לכד את איסאאקיוס בסטגירה במקדוניה, עיוור את עיניו, ומעתה החזיק אותו בשבי קרוב אליו, למרות שקודם לכן נפדה על ידי אלכסיוס מהשבי באנטיוכיה והרעיף עליו כבוד.
כדי לפצות על מעשה נפשע זה ולבסס את מעמדו כקיסר, נאלץ אלכסיוס לפזר כסף בשפע עד כדי לרוקן את אוצרו, ולאפשר רישיון כזה לקציני הצבא שישאיר את האימפריה כמעט חסרת הגנה. פעולות אלו הובילו בהכרח לחורבן הכספי של המדינה. בחג המולד 1196, היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ניסה לאלץ את אלכסיוס לשלם לו מחווה של 5,000 פאונד (מאוחר יותר ירד במשא ומתן עד 1,600 פאונד) של זהב או פלישה לנחלותיו. אלכסיוס אסף את הכסף על ידי ביזת קברים אימפריאליים בכנסיית השליחים הקדושים והטלת מיסים כבדים על האנשים דרך האלמנייקון. בגלל מותו של היינריך בספטמבר 1197, הזהב מעולם לא נשלח. הקיסרית אופרוסינה ניסתה לשווא לשמור על זכויותיו וחצרו; וטאצס, המקורב המועדף בניסיונות הרפורמה שלה, נרצח בפקודת הקיסר.
במזרח נכבשו שטחי האימפריה על ידי הטורקים הסלג'וקים; מצפון, ממלכת הונגריה והבולגרים המורדים והולאכים פשטו ללא מעצורים להרוס את מחוזות הבלקן של האימפריה, ולעיתים חדרו עד יוון, בעוד שאלכסיוס מבזבז את אוצר הציבור על ארמונותיו וגניו וניסה להתמודד עם המשבר באמצעים דיפלומטיים. ניסיונותיו של הקיסר לחזק את ההגנות של האימפריה על ידי ויתורים מיוחדים ל-pronoiai (אצילים) באזור הגבול חזרו, שכן האחרונים הגדילו את האוטונומיה האזורית שלהם. הסמכות הביזנטית שרדה, אך במצב מוחלש מאוד. בשנת 1197, הלורד המקומי דוברומיר כריסוס התבסס באזור ורדאר מקדוניה, תוך התרסה נגד הכוח האימפריאלי במשך כמה שנים.
במהלך השנים הראשונות של שלטונו של אלכסיוס, היחסים בין ביזנטיון וסרביה היו טובים, שכן בתו אודוקיה אנג'לינה הייתה נשואה לנסיך הגדול הסרבי סטפן נמנייץ' השני, שקיבל את התואר sebastokratōr. אבל בשנת 1200, היחסים הללו הידרדרו. הנישואים בין סטפן לאודוקיה בוטלו, והברית בין סרביה לביזנטיון הסתיימה, והותירה את ביזנטיון ללא בעל ברית אחד בדרום מזרח אירופה.
ביוגרפיה > מסע הצלב הרביעי

עד מהרה, אלכסיוס אוים על ידי סכנה חדשה ואימתנית יותר. בשנת 1202, חיילים התאספו בוונציה כדי להשיק את מסע הצלב הרביעי. אלכסיוס הרביעי אנגלוס, בנו של איסאאקיוס השני המודח, נמלט לאחרונה מקונסטנטינופול וכעת פנה לתמיכה בצלבנים, והבטיח לשים קץ לפילוג המזרחי–מערבי, לשלם עבור ההובלה שלהם, ולספק תמיכה צבאית אם יעזרו. להדיח את דודו ולהעלותו לכס אביו.
הצלבנים, שמטרתם הייתה מצרים, שוכנעו לקבוע את נתיבם לקונסטנטינופול, כשהם הגיעו לשם ביוני 1203, הכריזו על אלכסיוס הרביעי כקיסר והזמינו את אוכלוסיית הבירה להדיח את דודו. אלכסיוס השלישי לא נקט באמצעים יעילים כדי להתנגד, וניסיונותיו לשחד את הצלבנים כשלו. חתנו, תאודורוס הראשון לסקריס, שהיה היחיד שניסה להציג התנגדות משמעותית, הובס בסקוטארי, והמצור על קונסטנטינופול החל. שלטון שגוי של אלכסיוס השלישי הותיר את הצי הביזנטי עם רק 20 כלי שיט אכולים תולעים עד שהגיעו הצלבנים.
ביולי, הצלבנים, בראשות הדוג'ה אנריקו דאנדולו הקשיש, עלו על החומות והשתלטו על חלק מרכזי של העיר. בלחימה שלאחר מכן הציתו הצלבנים את העיר, ובסופו של דבר הותירו 20,000 איש ללא קורת גג. ב-17 ביולי, אלכסיוס השלישי נקט לבסוף בפעולה והוביל 17 דיוויזיות משער רומנו הקדוש, אשר עלו בכוחם בהרבה על נוסעי הצלב. אולם אומץ ליבו עזב אותו, והצבא הביזנטי חזר לעיר ללא קרב. אנשי החצר שלו דרשו ממנו לנקוט מעשה, ואלכסיוס השלישי הבטיח להילחם. במקום זאת, באותו לילה (17/18 ביולי), אלכסיוס השלישי התחבא בארמון, ולבסוף, יחד עם אחת מבנותיו, אירנה, וכל האוצר (1,000 פאונד של זהב) שהיה יכול לאסוף, נכנס לסירה ונמלט לדבלטוס בתראקיה, כשהוא משאיר את אשתו ואת בנותיו האחרות מאחור. איסאאקיוס השני, ששוחרר מכלאו ולבש שוב בבגד הארגמן הקיסרי, קיבל את בנו, אלכסיוס הרביעי, במדינה.
ביוגרפיה > חיים בגלות

אלכסיוס השלישי ניסה לארגן התנגדות למשטר החדש מאדריאנופול ולאחר מכן ממוסינופוליס, שם הצטרף אליו הטוען לכתר לעתיד אלכסיוס החמישי דוקאס באפריל 1204, לאחר נפילתה הסופית של קונסטנטינופול לידי הצלבנים והקמת האימפריה הלטינית. בהתחלה, אלכסיוס השלישי קיבל את אלכסיוס החמישי היטב, ואפילו איפשר לו להינשא לבתו אודוקיה אנג'לינה. מאוחר יותר, אלכסיוס החמישי סונוור וננטש על ידי חותנו, שנמלט מהצלבנים לתוך תסליה. כאן נכנע בסופו של דבר אלכסיוס השלישי, עם אופרוסינה, למרקיז בוניפאס ממונפראט, שהתבסס כשליט ממלכת סלוניקי.
אלכסיוס השלישי ניסה להימלט מ"הגנתו" של בוניפאס בשנת 1205, וחיפש מחסה אצל מיכאל הראשון קומננוס דוקאס, שליט אפירוס. לאחר שנלכדו על ידי בוניפאס, אלכסיוס והפמליה שלו נשלחו למונפראט לפני שהוחזרו לסלוניקי בערך ב-1209. בשלב זה הקיסר המודח נפדה על ידי מיכאל הראשון, ששלח אותו לאסיה הקטנה, שם חתנו של אלכסיוס תאודורוס - כעת קיסר ניקאה - החזיק מעמד מול הלטינים. כאן קשר אלכסיוס קשר נגד חתנו לאחר שהאחרון סירב להכיר בסמכותו של אלכסיוס, וקיבל את תמיכתו של קאיכוסרו הראשון, הסולטן של רום. בקרב אנטיוכיה על המינדר בשנת 1211 הובס הסולטן ונהרג, ואלכסיוס נתפס על ידי תאודורוס. אלכסיוס רותק למנזר בניקאה, שם מת מאוחר יותר ב-1211.
משפחתו

מנישואיו לאופרוסינה דוקאינה קמטרה, נולדו לאלכסיוס שלוש בנות:
אירנה אנג'לינה, שנישאה (1) לאנדרוניקוס קונטוסטפאנוס ולאחריו עם (2) אלכסיוס פלאיולוגוס, ממנו הייתה סבתו של הקיסר מיכאל השמיני פלאיולוגוס.
אנה קומננה אנג'לינה, שנישאה (1) ל-sebastokratōr איסאאקיוס קומננוס, אחיינו של הקיסר מנואל הראשון קומננוס, ולאחריו עם (2) תאודורוס הראשון לסקריס, קיסר ניקאה.
אודוקיה אנג'לינה, שנישאה (1) למלך סרביה סטפן נמנייץ' השני, ולאחריו עם (2) הקיסר אלכסיוס החמישי דוקאס, ולאחריו עם 3) לאון סגורוס, שליט קורינתוס.
הערות שוליים

↑  "Verisys". אורכב מ-המקור ב-7 בפברואר 2009. נבדק ב-29 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16296322s (data)  GND: 129523291  VIAF: 28152408   WorldCat (עם VIAF): 28152408 
רצועת אספרון של אלכסיוס השלישי לצד קונסטנטינוס הגדול.
גורדיאנוס השני

| --- | --- |

 לידה:  192 לערך קרתגו, האימפריה הרומית 
 נהרג:  12 באפריל 238 (בגיל 46 בערך) קרתגו, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 מקצוע:  איש צבא, ריבון
 תפקיד:  קיסר רומא (22 במרץ 238–12 באפריל 238)  פראיטור  סנאטור ברומא העתיקה  קונסול  קוואיסטור 
 תקופת כהונה:  2 באפריל 238 - 12 באפריל 238
 מספר צאצאים:  60 
 
מרקוס אנטוניוס גורדיאנוס סמפרוניאנוס רומנוס אפריקנוס אוגוסטוס או גורדיאנוס השני (בלטינית: marcus antonius gordianus sempronianus romanus africanus augustus. בין השנים 192 - 238) היה קיסר רומא בשנת 238, שנה רוויית מהפכות הידועה בהיסטוריה כשנת ששת הקיסרים. הוא היה קיסר רומא יחד עם אביו גורדיאנוס הראשון למשך חודש בלבד עד שנפל בקרב מול הצבא הנאמן למקסימיאנוס התראקי (שמשל לפניו).
עד לקיסרות

מאוד מעט ידוע על קורות חייהם של שלושת הקיסרים לבית גורדיאנוס לפני שהפכו לקיסרים, מוצא משפחתם לוט בערפל.
עד לקיסרות > ילדות

ידוע כי משפחתו היא ממעמד הפרשים שהיה אחד משני המעמדות העליונים ברומא. הפתיח של שמו "מרקוס אנטוניוס" מורה כי משפחתו קיבלה אזרחות רומית על ידי הקיסר מרקוס אנטוניוס או מי מהמקורבים לו ושמו מעיד כי מוצאו מאנטוליה או קפודקיה. גורדיאנוס נולד באזור שנת 192 לספירה לאביו גורדיאנוס הראשון ששמו זהה לשמו. על פי ההיסטוריה אוגוסטה אמו הייתה אזרחית רומא ונקראה פביה אורסטילה (fabia orestilla). ההיסטוריונים הרומאים מתארים אותה כצאצאית של הקיסרים אנטונינוס פיוס ומרקוס אורליוס, היסטוריונים מאוחרים קבעו כי פרט זה אינו נכון. היא מתה לפני שנת 238. חוץ מגורדיאנוס עצמו היא ילדה, ככל הנראה בשנת 201, בת שנקראה אנטוניה גורדיאנה (אמו של הקיסר גורדיאנוס השלישי).
עד לקיסרות > ההכתרה

מקסימיאנוס, שרצח את אלכסנדר סוורוס ועלה לשלטון, לא היה שליט פופולרי וכף רגלו לא דרכה ברומא. בשנת 238 פרץ מרד בפרובינקיה אפריקה, שתחילה כוון נגד המושל מטעמו של מקסימיאנוס. עם מותו של המושל פנו בני האצולה המקומית אל גורדיאנוס האב ודרשו ממנו כי יטול על עצמו את משרת הקיסר. גורדיאנוס סירב תחילה בטענה שהוא זקן מדי, אך ביום 22 במרץ הוא נטל על עצמו את המשרה המסוכנת ביותר של אותם ימים, קיסר רומא, בתנאי שבנו גורדיאנוס יוכתר עמו גם כן. ימים מספר לאחר מכן נכנס גורדיאנוס עם אביו לעיר קרתגו והם זכו מיידית לתמיכה גורפת של האוכלוסייה וההנהגה המקומית.
הם שלחו משלחת בראשות פובליוס ליסיניוס ולריאנוס (לימים הקיסר ולריאנוס) לסנאט שברומא וביום השני באפריל הוא ואביו הוכרזו כקיסרים וזכו לתואר אוגוסטוס ("augustus" בלטינית: "הנשגב" או "הנעלה"). מקסימיאנוס ששהה באותה עת עם הלגיונות הנאמנים לו בסירמיום, אסף את צבאו והחל לעלות על רומא במטרה להחזיר לעצמו את השלטון.
עד לקיסרות > קרב קרתגו

שני הגורדיאנוסים שהחזיקו תואר היו חסרי צבא שיעמוד לצידם והם נשענו על כוחם של מיליציות מקומיות. הלגיון היחיד שהיה באפריקה, הלגיון השלישי אוגוסטה היה תחת פיקודו של מושל נומידיה, קפליאנוס, שתמך במקסימיאנוס בעיקר בגלל יריבות אישית ארוכת שנים עם גורדיאנוס הראשון ובחר לנצל את ההזדמנות להתעמת עם אויבו. צבאות השניים נפגשו ליד קרתגו והלגיון הרומי הביס בקלות את צבא המיליציות הלא מאורגנות ודלות הציוד שעליהן פיקד גורדיאנוס השני. בתום יום הקרבות נהרג גורדיאנוס השני ואביו התאבד בתליה לאחר שקיבל את החדשות המרות.
הסנאט הרומי, שנטה באופן חד צדדי עם הקיסרים לבית גורדיאנוס ונגד מקסימיאנוס, מינה את פופיאנוס ובלבינוס כקיסרים בתקווה שהם יצליחו להכריע את מקסימיאנוס. בסופה של שנת 238 כבר נרצחו מקסימיאנוס, פופיאנוס ובלבינוס והקיסר הנבחר היה גורדיאנוס השלישי, בן אחותו של גורדיאנוס השני.
וילה גורדיאני

אחוזת המשפחה שהייתה ידועה בעושרה שימשה כביתם של שלושת קיסרי המשפחה, על השטח הגדול נבנו מספר מבנים על ידי בעליו השונים. שרידיו של בית המידות שח משפחת גורדיאנוס נמצא עד היום בפארק אך הוא ברובו מכוסה ולא נחפר. האחוזה הידועה כוילה גורדיאני (villa gordiani) שוכנת ברומא לצד הדרך הרומאית ויה פרנסטינה (via praenestina) באתר נמצאים שרידים מתקופות שונות ובהם פורטיקו, מבנה שער הנישא על ידי 200 עמודים, בזיליקות ומרחצאות. בשנות השישים של המאה הקודמת שוקם האתר והוא משמש כגן ארכאולוגי.
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. מבוא: הגורדיאנים, עמ' 21–24; גורדיאנוס הצעיר (השני), עמ' 115–120. (הספר בקטלוג ULI)
הילה הרוש

| --- | --- |

הרוש, 2015
 לידה:  11 באוגוסט 1995 (בת 29) ישראל דימונה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
הילה הרוש (נולדה ב-11 באוגוסט 1995) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

הרוש נולדה ולמדה בליהמן בעיר דימונה, היא החלה את לימודי המשחק שלה בבית הספר לתיאטרון נוער שבדימונה. שירתה בצה"ל כמש"קית שלישות ביחידה של תאונות דרכים במצ"ח.
הרוש היא בוגרת בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי מחזור 2020.
קריירה

הרוש השתתפה במספר הצגות בתיאטרון נוער, בהן "הלילה השנים עשר" בבימוי של כרמית גור, "בגדי המלך החדשים" בבימוי של הילה מצקר ובהצגה "דירה להשכיר" בבימוי של הילה מצקר.
הופעתה הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2014 כאשר שיחקה בסדרת הדרמה של HOT "זגורי אימפריה" שם גילמה את אביגיל זגורי בת הזקונים של המשפחה.
לאחר מכן שיחקה הרוש בסדרת הנוער "שוברי גלים" בערוץ הילדים ב-yes שם גילמה את שחר בנזינו, הילדה הכי צעירה בחבורת הגולשים.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הילדים "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי" ששודרה בניק ג'וניור ב-HOT שם גילמה את דמותה של תמר. בהמשך השנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "לאן נעלם נימני?" של ערוץ הילדים.
בשנת 2016 התחילה הרוש לשחק בתיאטרון דימונה בהצגה "בקופסאות הבטון" בבימוי של יפתח קליין. באותה שנה הצטלמה לעונה השנייה של סדרת הילדים "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי".
בשנת 2019 במסגרת לימודיה בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה בית צבי זכתה הרוש בתחרות ארצית "המונולוג הקומי" ע"ש ספי ריבלין.
בשנת 2020 גילמה את דבורי, בסדרת הטלוויזיה "בת השוטר" שעלתה ב-yes.
בשנת 2022 השתתפה בסדרת הילדים "כראמל" בתפקיד ברברה, ובעונה השנייה לסדרה "בת השוטר".
בשנת 2023 גילמה את ברברה גם בעונה השנייה של סדרת הילדים "כראמל".
בשנת 2024 השתתפה בעונה השלישית לסדרה "בת השוטר", והמשיכה בהשתתפותה בסדרת הילדים "כראמל".
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | זגורי אימפריה | אביגיל "גולי" זגורי |  |
| 2014 | שוברי גלים | שחר בנזינו |  |
| 2015 | תמר הבלשית וקפטן יום שלישי | תמר |  |
| 2020–2024 | בת השוטר | דבורי רבינוביץ' |  |
| 2022–הווה | כראמל | ברברה |  |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | לאן נעלם נימני? | אלה |  |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | מועמדות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקנית אהובה בסדרת נוער | בת השוטר, כראמל | מועמדות |
חיים אישיים

הרוש נשואה לרון ברוקר, עימו התחתנה בספטמבר 2022.
הערות שוליים

↑  בידור - רכילות בקטנה: כוכבת הנוער התארסה, באתר פרוגי, ‏13 באוגוסט 2021
מיכאל השביעי דוקס, קיסר האימפריה הביזנטית

מיכאל השביעי דוקס (ביוונית: Μιχαήλ Δούκας), המכונה פאראפינאקס (Παραπινάκης, "פחות רבע", בהתייחס לפיחות המטבע הביזנטי תחת שלטונו), היה קיסר האימפריה הביזנטית הבכיר משנת 1071 ועד 1078. הוא נודע כחסר כשירות כקיסר וכנשען על אנשי חצרו, במיוחד על שר האוצר שלו, ניקפוריצס (אנ'), שהגדיל את המיסוי ואת ההוצאות על מותרות, בעוד שלא מימן כראוי את הצבא (שאחר כך מרד). בתקופת שלטונו, בארי אבדה והאימפריה עמדה בפני מרד גלוי בבלקן. יחד עם התקדמותם של הטורקים הסלג'וקים בחזית המזרחית, מיכאל נאלץ להתמודד גם עם שכירי החרב שלו, שפנו בגלוי נגד האימפריה. מיכאל פרש מתפקיד הקיסר בשנת 1078 ולאחר מכן פרש למנזר.
טוענים לכתר

טוענים שונים לכתר ניסו להפיל את שלטונו של מיכאל השביעי או לשלוט בחלקים של האימפריה:
נסטור - עבד לשעבר של קונסטנטינוס העשירי, שקודם לתפקיד הדוכס (אנ') של פאראדונבון (אנ'), אזור הגובל בנהר הדנובה. לאחר שחלק ניכר מרכושו ועושרו הוחרם על ידי השר ניקפוריצס, הוא מרד בסביבות שנת 1076, והעמיד את עצמו בראש החילות שתחת פיקודו, שכבר היו במצב של מרד עקב פיגור במתן שכרם. החיילים היו להוטים לבזוז את הבולגרים, ונסטור השיג את עזרתו של אחד מראשי השבטים הפצ'נגים לפני שצעד לקונסטנטינופוליס. המורדים דרשו את פיטוריו של ניקפוריצס, אך משגילו שאין ברשותו של נסטור כוחות מספיקים כדי לתקוף את עיר הבירה, הם התפצלו לקבוצות קטנות יותר והמשיכו לבזוז את תראקיה. נסטור הובס על ידי אלכסיוס קומננוס ב-1078, ונסוג עם הפצ'נגים בחזרה לפאראדונבון.
פילארטוס ברכאמיוס (אנ').
יוחנן דוקס (קיסר), דודו של מיכאל השביעי.
ניקפורוס ברייניוס.
ניקפורוס בוטניאטס.
משפחה

מיכאל השביעי דוקס נישא למריה מאלניה, בתו של בגרט הרביעי, מלך גאורגיה. ממנה היה לו לפחות בן אחד, קונסטנטינוס דוקס (אנ'), שותף לקיסרות מאז שנת 1075 לערך ועד 1078 ומ-1081 עד 1087/8. הוא מת בסביבות שנת 1095.
גלריה

מיניאטורה של מיכאל השביעי לצד קונסטנטינוס העשירי ואודוקיה, 1060 לערך.
מיכאל השביעי ומריה מאלניה על הטריפטיכון חאחולי (אנ'), 1072 לערך.
מיכאל השביעי דוקס על גב הכתר הקדוש ההונגרי, 1074 לערך.
מיניאטורה של מיכאל השביעי, שמאוחר יותר נעשה בה שינוי על מנת לתאר את ניקפורוס השלישי.
תיאור של מיכאל השביעי מהמאה ה-15.
ראו גם

רשימת הקיסרים הביזנטים
הערות שוליים

1 2  Alexander Kazhdan, ed. (1991), "Michael VII Doukas", Oxford Dictionary of Byzantium, p. 1366
↑  Dumbarton Oaks (1973), Catalogue of the Byzantine Coins in the Dumbarton Oaks Collection and in the Whittemore Collection, vol. 3, part 2: Leo III to Nicephorus III, p. 785
1 2 3 4  MICHAEL_VII, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Paul Halsall, Jerome S. Arkenberg (ed.). "East Asian History Sourcebook: Chinese Accounts of Rome, Byzantium and the Middle East, c. 91 B.C.E. - 1643 C.E.", Internet History Sourcebooks Project. Fordham University, 1998
1 2  Warren Treadgold, A History of the Byzantine State and Society. Stanford, California: Stanford University Press, 1998, p.607
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 131410806  ICCU: SBLV312073  LCCN: no95053128  NLG: 205139  VIAF: 48815087   WorldCat (עם VIAF): 48815087 
היסטמנון (אנ') (מטבע) של מיכאל השביעי.
מיליארסיון (אנ') (מטבע) של מיכאל השביעי דוקס.
אוגוסטה, נסיכת דנמרק

אוגוסטה, נסיכת דנמרק (בדנית: Augusta af Danmark; ‏8 באפריל 1580 - 5 בפברואר 1639), הייתה בתו של פרדריק השני, מלך דנמרק ואשתו של יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ.
ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה בטירת קולדינגוס שבממלכת דנמרק, לפרדריק השני, מלך דנמרק ולסופיה ממקלנבורג-גיסטרוב, בתם של אולריך השלישי, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב ואליזבת מדנמרק, דוכסית מקלנבורג.
ב-30 באוגוסט 1596 התחתנה אוגוסטה עם יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה 8 ילדים. בשנת 1610 החליף בעלה את הכומר הלותרני בכומר קלוויניסט, ובעקבות כך סירבה אוגוסטה להגיע לכנסייה המלכותית, והייתה הולכת ברגל עד לכנסייה הלותרנית בשלזוויג. בשנת 1616 מת בעלה, ובנה פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ עלה לשלטון במקומו. מיד לאחר מות בעלה החזירה אוגוסטה את הכומר הלותרני לתפקידו.
בשנת 1631 הסתכסכה אגוסטה עם אחיה כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, על חלוקת נחלותיה וירושתה של אמם, ובשנת 1632 הגנה אוגוסטה על הסופרת השוודית אנה אובנה הוייר, בעת שברחה מפני המלכה השוודית מריה אלאונורה מברנדנבורג. אוגוסטה התגוררה בטירת הוזום, אותה קיבלה כנדוניה, וב-5 בפברואר 1639 מתה בטירתה.
משפחתה

ב-30 באוגוסט 1596 התחתנה אוגוסטה עם יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1597–1659).
אליזבת סופיה מהולשטיין-גוטורפ (1599–1627), התחתנה עם אוגוסט, דוכס סקסוניה-לאוונבורג.
אדולף מהולשטיין-גוטורפ (1600–1631).
דורותיאה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ (1602–1682), התחתנה עם יואכים ארנסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן.
הדוויג מהולשטיין-גוטורפ (1603–1657), התחתנה עם אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך.
אנה מהולשטיין-גוטורפ (1605–1623).
יוהאן מהולשטיין-גוטורפ (1606–1655).
כריסטיאן מהולשטיין-גוטורפ (1609).