stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת חיפה
זיהום > שפכים

מפעל חיפה כימיקלים הזרים במשך שנים רבות שפכים בכמות גדולה לנחל הקישון. שפכים חומציים של המפעל היו בין הגורמים העיקריים להרס המערכת האקולוגית של נחל הקישון עד לשנת 2001. חיפה כימיקלים הייתה מושא לתביעות משפטיות מצד דייגים בנמל הקישון ומצד צוללנים בנחל בטענות לפגיעות גופניות. בית המשפט דחה תביעות אלו בשל העובדה שלא הוכח קשר סיבתי בין הפגיעה הגופנית לבין החשיפה לחומרים. היקף הפגיעה בנחל פחת לאחר הפעלת מתקן טיפול בשפכים בשנת 2001 כמודגם בטבלה.
| שנה | ספיקת השפכים לקישון מחיפה כימיקלים (מ"ק לשנה) | פחמן אורגני (טון לשנה) | חנקן (טון לשנה) | זרחן (טון לשנה) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | 2,044,000 | 417 | 4,022 | 1423 |
| 2000 | 2,372,500 | 1330 | 2,372 | 285 |
| 2003 | 1,197,200 | 29 | 160 | 0.4 |
| 2005 | 2,372,500 | 79 | 572 | 2.6 |
בנוסף, מכילים שפכי חיפה כימיקלים כמויות ניכרות של כרום, קדמיום ונחושת.
ב-2003 הורשעה החברה בגין הטלת פסולת לים ונקנסה ב-166 אלף ש"ח. ב-2005 הורשעה החברה על סמך הודאתה, בהזרמה לקישון ומשם לים של חומרים מזהמים מעבר למותר בכמה מועדים במהלך 2001 ו-2002. על החברה הוטל קנס בסך 584 אלף ש"ח, הגבוה ביותר שהוטל עד אז על חברה בישראל בגין זיהום הים.
ב-21 במאי 2006 הוגשה תביעה מטעם עמותת אדם טבע ודין ביחס לאי עמידת חיפה כימיקלים בתנאים להזרמה לקישון. בעקבות כך, ב-21 באוגוסט 2006 הוגשה תביעה נגדית על ידי חיפה כימיקלים על הוצאת דיבה ושימוש לרעה בהליכים משפטיים. בית המשפט המליץ לצדדים על הליך בוררות שלא צלח.[דרושה הבהרה]
זיהום > זיהום אוויר

מפעל חיפה כימיקלים צפון היה עד סגירתו אחד ממקורות הפליטה המשמעותיים באזור מפרץ חיפה, בייחוד בתחום החומרים האורגניים הנדיפים למעט מתאן כפי שניתן להתרשם מנתוני הדיווח למרשם הפליטות של המשרד להגנת הסביבה:
| שנה | פליטת חומרים אורגנים נדיפים למעט מתאן (ק"ג לשנה) | פליטת תחמוצות חנקן (ק"ג לשנה) | פליטת גז צחוק (ק"ג לשנה) | פליטת אמוניה (ק"ג לשנה) | פליטת תחמוצות גופרית (ק"ג לשנה) | פליטת סך חומר חלקיקי מרחף (ק"ג לשנה) | פליטת חומר חלקיקי מרחף PM10 (ק"ג לשנה) | פליטת פחמן חד-חמצני (ק"ג לשנה) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | 588,842 | 222,358 | 153,539 | 2,117 | 225,131 | 133,613 | 30,464 | - |
| 2013 | 576,025 | 154,887 | 48,371 | 1,892 | 80,080 | 113,612 | 25,904 | 32,694 |
| 2014 | 595,321 | 108,378 | 53,594 | 1,432 | - | 122,863 | 28,013 | 19,427 |
| 2015 | 577,924 | 88,929 | 55,214 | 1,081 | - | 124,000 | 28,013 | 16,912 |
| 2016 | 537,048 | 124,755 | 99,010 | 1,534 | - | 111,027 | 25,368 | 12,826 |
| 2017 | 163,058 | - | 39,299 | 378 | - | 39,424 | - | - |
מפעל חיפה כימיקלים דרום חרג מתקן זיהום האוויר בשנים 2002, 2004 ו-2005, כך למשל נמדדה בשנת 2002 חריגה של פי 3 מהתקן לפליטת חלקיקים ופליטת תחמוצת גפרית SO2 ב-82% מעל התקן המותר. על-פי נתוני אגד ערים לאיכות הסביבה- אזור חיפה, עמדה חיפה כימיקלים צפון בכל הצווים האישיים לשם צמצום פליטת NOx. בנוסף, במפעל מתקן מיוחד לצמצום הפליטה, שעמד בדרישות ואף הוריד את כמות הפליטות מתחת לגבול שנקבע בצווים האישיים. השיטה שמופעלת במפעל הוכרזה כ-BAT) Best Available Technique) על ידי האיחוד האירופי. בשנת 2019 הצטרפה החברה לארגון ה-Global Compact שהוקם על ידי האו"ם, ומעודד עסקים ברחבי העולם לאמץ מדיניות הדוגלת בקיימות סביבתית וחברתית באמצעות יישום 10 עקרונות מרכזיים.
המאבק לטיהור האוויר

החל משנת 2011 קמות קבוצות שונות בעיר חיפה למען הגנת התושבים מפני זיהומי האוויר. לפני כן בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמה מפלגת ירוקים, וזכתה במושבים במועצת העיר, ואף בסגנות ראש העיר. פעילות זו לא תמה ואליה הצטרפו עמותות וארגוני סביבה כמו צלול, הקואליציה לבריאות הציבור, מגמה ירוקה, פורום "עזרא" וארגונים נוספים. כמו כן, התפתחו להן התארגנויות פרטיות של אזרחים אשר מרכזים מאבקם ברשת האינטרנט במסגרת קבוצות ודפים ברשת הפייסבוק.
פעילות זו הביאה לדיונים בכנסת ישראל של ועדת הפנים והגנת הסביבה בראשות חבר הכנסת דב חנין, והפגנות שמקבלות תאוצה החל משנת 2014 ברחבי העיר חיפה ובירושלים מול משרדי הממשלה.
באותה עת פנה מבקר המדינה יוסף שפירא אל הוועדה לביקורת המדינה על מנת לקיים דיון דחוף בנושא החומרים המסוכנים במפרץ חיפה.
בשנת 2015 התפרסם מאמר באתר כלכליסט המודיע על תובענה ייצוגית בסך 14 מיליארד שקל: "תושבי חיפה והקריות הגישו תביעה נגד 11 מפעלים במפרץ חיפה ובהם בתי הזיקוק, חיפה כימיקלים, פז כימיקלים, סונול ישראל ונשר מפעלי מלט. בתביעה נדרש פיצוי כספי לכל אחד מתושבי המפרץ שנחשף לזיהום וכן הקמת קרן בהיקף מיליארד שקל לפיקוח והשגחה על המפעלים".
יחסי עבודה

בשנת 2003 פתחו עובדי המפעל הדרומי בשביתה ודרשו את הזכות להקים ארגון עובדים, תחת ההסתדרות. השביתה הפכה מתוקשרת ולסמל למאבקי עובדים כנגד בעלי ההון. בסופו של המאבק חייב בית המשפט על המפעל להכיר בארגון ההסתדרותי אך באמצעים משפטיים שונים ההחלטה מעולם לא באה לידי מימוש. האירועים אף תועדו בסרט התעודי של אמיר טאוזינגר ואסף סודרי "שביתה". ביוני 2019 נחתם עם עובדי המפעל הדרומי הסכם קיבוצי, שמשפר את תנאי השכר והרווחה שלהם
. במאי 2020 חתמה קבוצת חיפה על הסכם קיבוצי חדש עם עובדי המפעל בישראל לקיצור מספר המשמרות החודשיות, מבלי לפגוע בשכר. במסגרת ההסכם יושם מודל העסקה חדשני, המקצר את ימי העבודה החודשיים לכ- 16 ימים בחודש. ההסכם נועד בין היתר להתמודד עם השלכות מגפת הקורונה ולהפחית סיכוני ההידבקות, על ידי יצירת קפסולות של עובדים וצמצום מפגשים רחבים.
במפעל חיפה כימיקלים בחיפה מועסקים עובדים בארבעה סוגי חוזי העסקה נכון לשנת 2011: כ־100 עובדי "דור א" שנחשבים לעובדים הוותיקים במפעל, וכ-150 עובדי "דור ב'", המועסקים בתנאים פחות טובים מאשר עובדי דור א. עובדי דור א' ודור ב' חתומים על הסכם קיבוצי. כ-100 עובדים בתפקידים שונים חתומים על חוזה אישי ומועסקים ישירות על ידי החברה. בנוסף מועסקים במפעל ליותר מ-250 עובדי קבלן.
בנובמבר 1996 פרצה במפעל שביתה שנמשכה כחצי שנה ובסיומה זכו העובדים בשיפור תנאי ההעסקה. בהסכם הקיבוצי שנחתם בסיום השביתה הונהגה לראשונה חלוקת העובדים ל"דורות" כך שעובדי דור ב' שהתקבלו לעבודה לאחר חתימת ההסכם ב-1997 הועסקו בתנאים נחותים.
ב-21 במרץ 2011, בעקבות מאבק מקצועי שערכו עובדי מפעל חיפה כימיקלים צפון, עברו כל עובדי המפעל מייצוג ההסתדרות הכללית לייצוגו של כוח לעובדים, שפתח במשא ומתן בשמם עם ההנהלה.
ב-1 במאי 2011 פתחו העובדים בצפון, המאוגדים ב"כוח לעובדים", בשביתה כללית ללא הגבלת זמן, כחלק ממאבקם להסכם קיבוצי חדש. התביעה המרכזית של ועד העובדים הייתה הסכם אחיד לכלל העובדים. בהוראת עופר עיני נמנעו ועדים השייכים להסתדרות מהבעת סולידריות עם עובדי חיפה כימיקלים. השביתה הסתיימה ב-1 בנובמבר 2011 בחתימה על הסכם עבודה תקדימי ביחסי העבודה בישראל ההסכם יוביל להשוואת תנאים בין עובדי הדורות ומבטיח תוספת שכר של 25% לעובדי "דור ב'" וביטול הבדלי שכר ותנאים הסוציאליים בין ה"דורות" בתוך 10 שנים. במהלך השביתה איבד המפעל את רישיון הרעלים שלו
. על מאבק זה עשתה טלי שמש סרט נוסף במסגרת סדרת סרטי "התעוררות". באוגוסט 2019 נחתם הסכם סיום העסקה בין הנהלת חיפה כימיקלים לבין עובדי המפעל הצפוני שנסגר. הסכם הפשרה שנחתם צפוי לעמוד על שיעור כולל של כ־15 מיליון שקל.
פעילות בפריפריה

נכון להיום, החברה מקיימת את עיקר פעילותה בתחום ייצור הדשנים לחקלאות באזור הדרום. תוכנית הצמיחה שעליה הכריזה החברה, הכוללת השקעות בהיקף כולל של ליותר מ-1.2 מיליארד שקל, תרחיב את פעילותה באזור הנגב, תכפיל את כושר היצור, ותכלול הקמת מתקן לייצור אמוניה באזור התעשייה שבמישור רותם. על פי הערכות, תוכנית הצמיחה תרחיב את היצע התעסוקה בדרום במאות משרות.
חיל ההגנה האווירית הסורי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  סוריה (1980–2024) סוריה
 שיוך:   הכוחות המזוינים של סוריה
 סוג:  מערך נ"מ
 בסיס האם:  דמשק
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1946 – 8 בדצמבר 2024 (כ־78 שנים)
 מלחמות:  מלחמת ששת הימים מלחמת יום הכיפורים מלחמת האזרחים בלבנון מלחמת האזרחים בסוריה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  סדיר: 40,000 מילואים: 20,000
 ציוד עיקרי:  מערכות הגנה אווירית
חיל ההגנה האווירית הסורי (בערבית: الدفاع الجوي السوري) היה זרוע ההגנה האווירית של הכוחות המזוינים של סוריה.
החיל הכיל כ-40,000 חיילים סדירים המחולקים בין שתי דיוויזיות, אלו היו מחולקות ל-25 חטיבות אשר מחולקות ל-130 סוללות הגנה אווירית. לצד מערכות נשק נגד כלי טיס, כוחות החיל הפעילו גם מערכות גילוי אווירי כמו מכ"ם ה-P-12, ה-P-14, ה-P-15, ה-P-30 וה-P-35. בדומה לשאר יחידות הכוחות המזוינים בסוריה, גם מערכות ההגנה האווירית הגיעו מרוסיה וברית המועצות לשעבר, רוב המערכות מיושנות וחלקן נמצאות בחיל מאז שנות ה-60. אך עם זאת, כיום חלק מהסוללות הישנות יותר נמצאות בתהליך שדרוג והחלפה, בנוסף סוריה רכשה את מערכת ה-S-300 הרוסית שנחשבה מערכת מוצלחת ומתקדמת ליירוט אווירי בטווח רחוק.
היסטוריה

חיל ההגנה האווירית הוקם שנתיים לאחר הקמת הרפובליקה הסורית ב-1946 לצד שלוש הזרועות הנוספים של הכוחות המזוינים. מאז הוא שימש להגנה אווירית ברחבי סוריה במשך כל המערכות הצבאיות.
מאז הקמת החיל ועד למלחמת ששת הימים הוא צויד בתותחי נ"מ בקטרים שבין 23 מ"מ לבין 100 מ"מ שנועדו להגנה מקומית כאשר הגנת שמי המדינה הכללית הייתה באחריות חיל האוויר הסורי. לאחר כישלון חיל האוויר וחיל ההגנה האווירית הסורי להגן מפני חיל האוויר הישראלי במלחמת ששת הימים החל תהליך התעצמות משמעותי של החיל שבמסגרתו נרכשו סוללות טילי קרקע אוויר. בשנת 1968 נקלטו סוללות ראשונות של טילי SA-2.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה במבצע ערצב 19, השמידו כלי טיס של חיל האוויר הישראלי 19 מתוך 20 סוללות SA-6 שנפרסו בעמק הבקאע במזרח לבנון, בהמשך הושמדו סוללות נוספות של הכוחות הסורים.
ב-22 ביוני 2012, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, הפילו כוחות ההגנה האווירית מטוס מקדונל דגלס F-4 פנטום של חיל האוויר הטורקי שהיה באימון בים התיכון וככל הנראה חדר למרחב האווירי של סוריה. הוא הופל ללא התרעה מוקדמת, שני הטייסים הטורקים נהרגו וגופותיהם לא נמצאו. התקרית יצרה מתח רב בין המדינות שהיו כבר במצב מתיחות לאור מלחמת האזרחים.
ב-17 במרץ 2017 תקפו מספר מטוסי F-15I רעם של חיל האוויר הישראלי מטרות בשטח סוריה. צבא סוריה שיגר לעבר המטוסים, שהיו בשמי ישראל, מספר טילי SA-5. אחד הטילים הסוריים יורט באזור בקעת הירדן על ידי מערך ההגנה האווירית של צה"ל, באמצעות טיל חץ 2.
ב-10 בפברואר 2018, במהלך תקיפה שערכו שמונה מטוסי F-16I סופה של חיל האוויר הישראלי ובה שיגרו משמי הגליל חימוש מדויק אל שדה התעופה T-4 שבסוריה, נורו לעבר המטוסים הישראלים למעלה מ-20 טילי נ"מ מסוג S-200, והפילו אחד מהמטוסים התוקפים. בתגובה תקף חיל האוויר הישראלי 12 מטרות בשטח סוריה, בהן שלוש סוללות הגנה אווירית סוריות. לדברי ראש להק המטה בחיל האוויר, תת-אלוף תומר בר, הייתה זו התקיפה הנרחבת ביותר נגד מערך הנ"מ הסורי מאז מלחמת לבנון הראשונה, ובין הסוללות שנפגעו היו סוללות SA-5,‏ SA-17 ומרכז שליטה ובקרה של סוללת SA-2.
בתקיפה של צה"ל שנערכה בלילה שבין 20 ל-21 בינואר 2019 נורו טילי נ"מ לעבר מטוסי חיל האוויר הישראלי, ובתגובה הושמדו מספר סוללות הגנה אווירית סוריות, בהן לפחות שתי סוללות מדגם S-1 פנציר.
באוגוסט 2020 פורסם שחיל האוויר הישראלי השמיד כשליש ממערך ההגנה האווירית הסורי בתקיפות שערך בשנים 2018–2020, אף על פי ששוגרו למעלה מ-950 טילי קרקע-אוויר נגד כלי טיס ישראליים.
מבנה

חיל ההגנה האווירית מורכב משתי דיוויזיות: דיוויזיית הגנה אווירית 24 אשר אמונה על מרחב דרום סוריה, ודיווזיית הגנה אווירית 26 האמונה על מרחב צפון סוריה.
מערכות מתנייעות/ניידות; 62 סוללות:
27 סוללות (11 צוותים) - SA-6
14 סוללות - SA-8
12 סוללות - SA-22
9 סוללות - SA-17
מערכות נגררות; 60 סוללות:
? סוללות - SA-2
? סוללות - SA-3
טילי קרקע-אוויר; 4 רגימנטים (אחד בכל דיוויזיה ו-2 עצמאיות):
4 גדודים - SA-5‏ (S-200)
גדוד (עצמאי) - 4 סוללות SA-8
גדוד (עצמאי) - 4 סוללות SA-10
ציוד עיקרי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מערכות הגנה אווירית עקריות של חיל ההגנה האווירית הסורי
| שם רוסי | S-75 דווינה | S-125 נייבה | 2K12 קוב | 9K33 אוסה | 9K31 סטרלה-1 | 9K35 סטרלה-10 |  |  |  |  |  |  |
| קוד נאט"ו | SA-2 | SA-3 | SA-6 | SA-8 | SA-9 | SA-13 |  |  |  |  |  |  |
| מס' כלים[דרושה הבהרה] | 320 | 148 | 200 | 60 | 20 | 35 |  |  |  |  |  |  |
תמונה: 

| שם רוסי | 9K37 בוק | 9K22 טונגוסקה | פנציר-S1 | S-200 | S-300 | S-400‏ |  |  |  |  |  |  |
| קוד נאט"ו | SA-11 | SA-19 | SA-22 | SA-5‏ | SA-20 | SA-21 |  |  |  |  |  |  |
| מס' כלים[דרושה הבהרה] | 48 | לא ידוע | 50 | 48 | בתהליכי קליטה | 0 |  |  |  |  |  |  |
תמונה: 

לפי וויקיפדיה באנגלית ולפי מקורות שונים באינטרנט, יש (או היו) באיראן גם מערכות של טילי קרקע אוויר מתוצרת איראן ובכלל זה Mersad, Khordad 3, and Khordad 15.
תקיפת מערכי ההגנה של סוריה בשנת 2024

לפי מקורות רבים ובכללם ערוצי טלוויזיה, ערוצי אינטרנט בישראל ובעולם, דיווחים רשמיים של צה"ל ועוד, במהלך חודש דצמבר 2024, סביב ה-10.10.2024 - רוב מערכות הגילוי הארציות, סוללות טילי הקרקע - אוויר שהיו בידי סוריה הושמדו על ידי חייל האוויר הישראלי, מייד אחרי כיבוש שטח סוריה על ידי "המורדים". על פי הערכות שונות כ-80% ממערכות ההגנה הושמדו. חלק מסרטי הכוונת שמתעדים את התקיפות פורסמו רשמית על ידי דובר צה"ל ואמצעי תקשורת שונים.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, חיל האוויר תקף בסוריה; טיל נ"מ יורט בידי "החץ" באזור ירושלים, באתר וואלה, 17 במרץ 2017.
↑  Israel’s Arrow scores first operational hit — but against what?, Defense News, 17.3.2017
↑  אמיר בוחבוט, טל שלו, אבי יששכרוף, יואב איתיאל, אלי אשכנזי ושלומי גבאי‏, בכיר בחיל האוויר: "הפגיעה הגדולה בהגנה האווירית הסורית מ-1982", באתר וואלה, 10 בפברואר 2018.
↑   תיעוד מתקיפת מטוסי הקרב בשטח סוריה, באתר צה"ל, 21 בינואר 2019,
מערכת אתר חיל-האוויר, ‏חיל-האוויר תקף מטרות איראניות בסוריה, באתר חיל האוויר הישראלי, 21 בינואר 2019.
↑  בשנתיים בלבד: חיל האוויר השמיד שליש ממערך ההגנה האווירית הסורי, באתר ‏מאקו‏, 13 באוגוסט 2020.
↑  אין מערכות מדגם זה בשימוש הכוחות הסוריים אך מערכת S-400 של צבא רוסיה פרושה בסוריה.
↑  זהו קוד נאט"ו ל-S-200.
↑  לתת-דגמים שונים של ה-S-300 יש קודי נאט"ו שונים.
↑  אמיר בוחבוט‏, חיל האוויר חושף: כך השמדנו את צבא סוריה | צפו בתיעודים, באתר וואלה, 12 בדצמבר 2024
סוללת טילי S-200 של החיל לצד המדריכים הסובייטיים.
מערכת טילי ק"א SA-6 של החיל בלבנון, 1982.
פנחס כהן גן

| --- | --- |

פנחס כהן גן (1978)
 לידה:  3 בנובמבר 1942 (בן 82) מקנס, מרוקו
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית ספר לאמנות של אוניברסיטת קולומביה  בית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב  אוניברסיטת קולומביה  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול  פרופסור אמריטוס
 פרסים והוקרה:  פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית (1993)  פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית (1991)  פרס ישראל (2008)  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
פנחס כהן גַּן (נולד ב-3 בנובמבר 1942) הוא אמן ישראלי. חתן פרס סנדברג (1979), פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית מטעם משרד התרבות (2005) ופרס ישראל לציור (תשס"ח, 2008).
קורות חיים

פנחס כהן גן נולד בשנת 1942 בעיר מקנס שבמרוקו למשפחה יהודית שומרת מצוות מהמעמד הבינוני-גבוה. אביו, משה הכהן, היה צייר שהפסיק מלאכה זו כדי לפרנס את משפחתו כסוחר, ואמו, רבקה לבית גן, שימשה כמורה לצרפתית. הוא למד בתלמוד תורה, שבו לימדו גם חשבון. בשנת 1949 עלה לישראל ביחד עם הוריו וארבעת אחיו באונייה "קדמה", וגדל בקריית ביאליק, בשכונה של יוצאי גרמניה. בנעוריו עבד כהן גן בבנייה, כדי לעזור לפרנסת המשפחה. לימים תיאר בדיעבד את תחושת הבידוד שחש כמזרחי בחברה הישראלית בתקופת ראשית הקמת המדינה. כבר בעת נעוריו נמשך לאמנות ולמד פיסול אצל אהרון אשכנזי. ב-1960 סיים את תיכון עירוני מקיף קריית חיים.
ב-1954 הצטרף לתנועת הנוער "השומר הצעיר" והמשיך להדריך בה עד לגיוסו לצה"ל. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. בשנת 1962 עזב את קיבוץ להבות הבשן ועבר לירושלים, שם החל ללמוד בבצלאל, אולם נאלץ להפסיק את לימודיו לאחר כשבוע עקב מצוקה כספית. עם שובו לחיפה למד רישום אצל מרסל ינקו ופיסול אצל מיכאל גרוס במסגרת סמינר אורנים. בשנת 1967 החל בשנית את לימודיו בבצלאל. ב-1968, במהלך לימודיו, נפצע בפיגוע בשוק מחנה יהודה.
קורות חיים > פעולות, 1972-1975

במהלך שנות השבעים יצר כהן גן שורה של "פעולות", חלקן בעלות אופי של מיצג. ב-2 בפברואר 1972 נפתחה תערוכה של 20 תחריטים פרי יצירתו ברפת של קיבוץ נירים. העבודות, שנתלו מעל שקתות הפרות, עשו שימוש בטכניקות של תחריט צילומי לצד אקווטינטה. נושאי העבודות כללו דימויים כגון בתים או דמויות אדם, ובחלקן הוסיף כהן גן חוטים צבעוניים שהודבקו לנייר. פרסומה של התערוכה, כניסיון לשבירת הרגלי הצפייה באמנות, לצד האופי האנקדוטי של האירוע, גרמו לפרסומו של כהן גן ולהצגה של עבודותיו בגלריה דוגית בתל אביב.
פעולות אחרות נשאו אופי אוונגרדי יותר, בכך שלא העמידו במרכזם אובייקט אמנותי שמרני. כחלק מ-"פרויקט ים המלח", שנוצר בין השנים 1973-1972 חיבר כהן גן שרוולים עשויים פלסטיק למעיין באזור עין רואר, דרומית לעינות צוקים (עין פשחה), הגיעו עד למי ים המלח וצפו עליהם. בתוך בשרוולים גידל כהן גן דגים כסמל לניתוק תרבותי ולניסיונות השתלבות עקרים בנוף.
פעולות אחרות נשאו אופי פוליטי חד יותר. ב-"פעולה במחנה הפליטים ביריחו" (10 בפברואר 1974), לדוגמה, הקים כהן גן אוהל במחנה הפליטים שליד יריחו. ב"נגיעה בגבול" (7 בינואר 1974) הטמין כהן גן מטילי ברזל ועליהם נתונים דמוגרפים על מדינת ישראל והטמין אותם בארבעת גבולותיה של המדינה, במקום בו נעצרו על ידי כוחות הביטחון. פעולות אלו ואחרות הוצגו בשנת 1974 בתערוכה במוזיאון ישראל.
בעוד התוכן הגלוי של עבודות אלו מרמז לשאלות פוליטיות, הרי ששאלות של זרות, הגירה, פליטות ושל מצבים נפשיים, המבוטאים בשאלת הממד העדתי בחברה הישראלית, מהווים את תוכנם הסמוי.
בשנת 1974 הכיר את בת זוגו האדריכלית איה ולד, בפתיחת תערוכתו של רוברט ראושנברג במוזיאון ישראל. השניים היו בקשר עד לשנת 1980.
קורות חיים > אדם-צורה-נוסחה, 1975-1985

במחצית השנייה של שנות השבעים שהה כהן גן בארצות הברית לשם לימודים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בין היתר למד אצל היסטוריון האמנות מאיר שפירו (Meyer Schapiro). בתקופה זו הציג כמה תערוכות בגלריה של ברטה אורדנג ובגלריות של מקס פרוטץ' (Max Protetch) בניו יורק וושינגטון די. סי.. חלק מן העבודות נוצרו על מפות שולחן שנרכשו ממלון שפשט רגל.
האמנות שיצר כהן גן החל מתקופה זו זנחה את "הפעולה" המושגית לטובת אובייקטים אמנותיים מסורתיים יותר. החל משנת 1976 הרבה כהן גן ליצור הדפסים, כדוגמת "כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר" במרכז ברסטון לגרפיקה. בשנת 1978 הוצגה במוזיאון תל אביב תערוכה גדולה של עבודות החדשות בשם "יצירות לאחר המושג". שרה ברייטברג סמל, אוצרת התערוכה, הציגה את יצירותיו החדשות של כהן גן, כמבטאות את האכזבה שמן הצירוף של מדע ואמנות, צירוף שאפיין את יצירתו המושגית והמוקדמת של כהן גן. עם זאת טען כהן גן כי הוא אינו מעוניין להתרכז באיכותה הגרפית של יצירת האמנות, כי אם בניסיון ל"צמצום המרחק שבין הרעיון לבין ביטויו החזותי". בעיני הביקורת האמנותית נתפשו העבודות כ-"ציור מושגי" וכנסיגה מן המושגיות החמורה של עבודתו המוקדמת של כהן גן. אדם ברוך העיר על תערוכתה זו כי כהן גן מבקש ליצור "תמונת אידאה" אנושית.
מוטיב שגור בעבודת היה העימות שבין 'אמנות' ל'מדע'. עימות זה סימל את מה שכינה כהן גן כ"תורת האמנות היחסית" - אפיסטמולוגיה במסגרתה חוקי היצירה האמנותית נתפשים כמערכת ייחוס דינמית של תרבות וחוקי טבע משתנים.
בסדרת העבודות "עימותי נוסחה וציור" (1982), לדוגמה, השתמש כהן גן בחלוקה של משטח העבודה לשניים. בחלקן העליון של העבודות יצר כהן גן ציור אקספרסיבי ועשיר בצבע ובו שיבץ דימויים של דמויות אדם אנונימיות, שהיוו חידוש באמנות על רקע הגישות המושגיות בציור ובאמנות בישראל ובארצות הברית. בחלקן התחתון הופיעו דימויים של גופים תלת־ממדים ונוסחאות על רקע לבן. הנוסחאות היוו ביטוי לטקסטים טקסטים פילוסופיים-אסתטיים, בהם פירק כהן-גן את מעשה האמנות ליחידות ולהקשרים ביניהן, והציג אותן כמערכת לשונית-מתמטית.
בעבודות אחרות מתקופה זו, כגון "המדע האחר באפור" (1982) או "פארדיגמה ישראלית של הבן האובד מס' 1" (1982), מופיע ריבוי של דמויות. מרדכי עומר העיר על יחסי הדמויות והרקע בעבודות אלו כי הם יוצרים חלל אטום, שעל אף מוחשיותו היינו "בלתי-ניתן לחישה".
ביטוי נוסף לעיסוק בתפיסת החלל הופיע בעבודות כגון אלו שהוצגו בסדרת התערוכות "ציור שטח, ציור חלל, ציור תהום" (1981) בגלריה גימל בירושלים ובמיצב "רישומי תדמית המשטח הלא ישר, או ציור לקידום בעיה מס' 457617" (1981) בגלריה נעמי גבעון בתל אביב. במיצב זה בנה כהן גן גופים הנדסיים משוכללים, עשויים מסגרות עץ המחופים בבדי ציור צבועים שהיוו ניסיון לבדיקת הקונבנציות של הגאומטריה האוקלידית, כביטוי לעיסוק באפיסטמולוגיה של האמנות.
קורות חיים > עיבוד ההיסטוריה

במחצית שנות השמונים המיר כהן גן את דימוי הדמות האנונימית בדימוי של ראש חסר גוף. השימוש בדמות מרחפת זו אִפשר גם שינוי של הקומפוזיציה ביצירותיו של כהן גן, שהפכה אקספרסיבית יותר. הראש הכרות, טען מרדכי עומר, מהווה ביטוי לחוסר האיחוי שבין גוף ונפש. במקומות בהם המשיך כהן גן להשתמש בדמות מלאה, הופיעה זו כרישום קווי, בדומה ל"דמויות גפרורים".
אף על פי שכבר בעבודותיו המוקדמות הופיעו בעבודותיו התייחסויות לאירועים פוליטיים וחברתיים, במהלך שנות השמונים והתשעים מופיעות ביצירותיו התייחסויות נרחבות יותר אל אירועים היסטוריים. בריאיון עיתונאי טען כהן גן כי "כל התפלספות על בעיה אנושית כואבת עושה מזה בעיה אסתטית".
לצד התייחסות אל העימות בין מזרח למערב בתרבות, הקדיש כהן גן מקום נרחב ביצירותיו אל השואה. בשנת 1988, לדוגמה, ערך ביחד עם קבוצת סטודנטים הפגנה אל מול בניין המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, שהציג באותה עת תערוכה של האמן הגרמני אנסלם קיפר (Anselm Kiefer). הקבוצה הניפה שלט ובו האימרה "אנסלם קיפר הוא הצייר שאדולף היטלר לא היה", במטרה למחות על תהליך הלגיטימציה שעברה גרמניה, בחסות יצירתו של קיפר. בין התייחסויות האמנותיות בולטת העבודות בתערוכה "ואלה שמות", שהתקיימה באוקטובר 1992 במסגרת הביתן הישראלי לביאנלה לאמנות באיסטנבול, טורקיה. במסגרת התערוכה הציג כהן גן רישומים המוקדשים לקהילות יהודיות, מאירופה ומן המזרח הקרוב, שנחרבו בשואה.
ב 1 באוקטובר 1989 הועלה לדרגת פרופסור חבר בבצלאל.
בשנת 1992, בעקבות תרומה של 300 עבודות למוזיאון תל אביב, נפתחה בביתן הלנה רובינשטיין תערוכה רטרוספקטיבית מיצירותיו על נייר. באותה עת שהה כהן גן בפריז, צרפת, שם קיבל סטודיו לחצי שנה בקריית האמנים "הסיטה".
במקביל לעבודתו כאמן, המשיך כהן גן לכתוב בשנים אלו כתבים בנושא אסתטיקה ובהם התייחסויות ביוגרפיות שונות. על המרכזיים שבם נמנים ספר האמן שהוציא כהן גן בשנת 1991 בשם "מילון תחביר הציור והפיסול", ובו מילון פיקטיבי של 200 ערכים המתורגמים לשש שפות. והספר "אמנות, משפט והסדר החברתי", ובו תיעוד של מאבק משפטי שניהל כהן גן החל משנת 1993, כנגד בצלאל במטרה להשוואת תנאיו של פרופסור לאמנות לזה של פרופסור למדעים.
בשנת 1995 זכה כהן גן בפרס דיזנגוף על מפעל חיים, ובשנת תשס"ח (2008) זכה בפרס ישראל לציור.
גלריה

רישום פעולה מס' 1, 1973
הֶדבּק, חריתה, דיות ואקריליק על נייר
אוסף מוזיאון ישראל
ערכת עזרה ראשונה (של צבעי היסוד), 1974
צבעי שמן, קולאז' ובולים על נייר
אוסף מוזיאון ישראל
דמות, צורה, נוסחה, 1976
דיו, דיו אדומה ושריטות על גליונות נייר עיתון
אוסף מוזיאון ישראל
דמות וצורה מקבילה עם מדף אדום, 1978
צבעי-שמן על בד, קרטון ועץ
אוסף מוזיאון ישראל
זיכרונות A (עם הקובייה ההונגרית), זיכרונות B, 1994
טכניקה מעורבת
אוסף מוזיאון ישראל
ארכיטקטורה אוטופית (פרט), 2002
ברזל
אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
השכלה

1958-1956 - פיסול אצל אהרון אשכנזי
1962 - חוג לתלמידים שלא מן המניין, סמינר אורנים, טבעון
1965-1963 - סוציולוגיה, אוניברסיטת חיפה, חיפה
1970-1967 - בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1971 - השתלמות, סנטרל סקול אוף ארט, לונדון, אנגליה
1973-1971 - בוגר מדעי החברה ותולדות האמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
1977-1975 - תואר שני באמנות (MFA), פיסול ותאוריה, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, ארצות הברית.
הוראה

1990-1971 - בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1985 - בית הספר לאמנות קמרה אובסקורה, תל אביב-יפו
1988 - מרצה אורח, בית הספר פרסונס לאמנות ועיצוב, ניו יורק, ארצות הברית
1990 - המדרשה לאמנות, רמת השרון
1993-1990 - פרופסור חבר, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2002-1993 - מכללה לאמנות ע"ש פולק (קלישר), תל אביב-יפו.
פרסים ומלגות

1970 - פרס הרמן שטרוק, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1970 - מלגת השתלמות בבריטניה, המועצה הבריטית
1972 - פרס איקה לאמן צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
1975 - מלגת לימודים, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, ארצות הברית
1978 - פרס יצירה ע"ש אייזיק שטרן, קרן התרבות אמריקה-ישראל
1979 - פרס סנדברג, מוזיאון ישראל, ירושלים
1991 - פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית, מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו
1991 - פרס שר החינוך ליצירה בציור ובפיסול, משרד החינוך והתרבות
1992 - מלגת שהייה, הסיטה, פריז, צרפת
1993 - פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו
1999 - פרס רכישה, מוזיאון תל אביב, מוזיאון תל אביב
2005 - פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית, משרד החינוך, התרבות והספורט
2005 - פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול, עיריית תל אביב-יפו, תל אביב-יפו
2008 - פרס ישראל בתחום הציור
רשימת פרסומים > מאמרים מאת פנחס כהן גן

"מתאמים באמנות היחסית, כהקדמות להנחות היסק בציור", 1978-1975. הודפס בתוך: עומר, מרדכי (אוצר), פנחס כהן גן 1983, מוזיאון חיפה לאמנות חדשה, חיפה והמשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, קיבוץ עין חרוד, 1983, עמ' 19–23.
"האם השמש יהודית? היא לא", מוניטין, פברואר 1980, עמ' 118–120.
"בחיפוש אחר שפת-על באמנות", הארץ, 10 בדצמבר 1982.
"הפורמליזם המופשט", בצלאל 1, 1984, עמ' 89–95. הודפס גם ב: עומר, מרדכי, גבולות השפה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 140–155.
"אמנות 1990 - החלק הפוליטי", "האמנות האמריקנית בעיני קורבנותיה - החלק הסובייקטיבי", סטודיו, מס' 9, מרץ 1990, עמ' 4–10.
"אלהים, מציאות, טבע, מדע", סטודיו, מס' 10, אפריל 1990, עמ' 20–27.
"על הרישום", בתוך: עומר, מרדכי, גבולות השפה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 24–25.
"קץ האמנות", סטודיו, מס' 100, ינואר 1999, עמ' 58–59.