stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדן

ערך זה עוסק בעיר נמל בתימן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מבט על העיר והנמל
 מדינה:  תימן תימן
 מחוז:  מחוז עדן
 שפה רשמית:  ערבית 
 שטח:  760 קמ"ר
 גובה:  6 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  863,000 (2017)
  ‑ צפיפות:  1,100 נפש לקמ"ר (2017)
 קואורדינטות:  12°48′00″N 45°02′00″E﻿ / ﻿12.8°N 45.033333333333°E﻿ / 12.8; 45.033333333333 
 אזור זמן:  UTC+3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת תימן מוגדלת) צנעא איב סעדה סיאון אל-מוכלא תעז אל-חודיידה אל-ע'יט'ה סוקוטרה ערב הסעודית עומאן סומליה ג'יבוטי אר. א. מפרץ עדן ים סוף עדן(למפת תימן רגילה) צנעא איב סעדה סיאון אל-מוכלא תעז אל-חודיידה אל-ע'יט'ה סוקוטרה ערב הסעודית עומאן סומליה ג'יבוטי אר. א. מפרץ עדן ים סוף עדן   (למפת עדן מוגדלת) עדן(למפת עדן רגילה) עדן tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נמל עדן – גלויה מראשית המאה ה-20
עַדַּן (בערבית: عدن נהגה ʿAdan; באנגלית ובשפות לועזיות נוספות ידועה כ-Aden) היא עיר נמל בתימן, לשעבר בירתה של הרפובליקה העממית של דרום תימן עד האיחוד בין הצפון והדרום של תימן, עת הוכרזה העיר כמרכז סחר חופשי. על שמה מפרץ עדן. נמל עדן היה ליעד נכסף עבור המעצמות משום מיקומו האסטרטגי כתחנת מעבר בין הודו לאירופה.
גאוגרפיה

העיר עדן כוללת בתוכה מספר קטן של עיירות קטנות: עיר הנמל, החלק התעשייתי (שנקרא "עדן הקטנה", וכולל בתוכו בית זיקוק), ומדינת א-שעב (המרכז של עדן), ושני פרברים: ח'ורמכסר ושייח' עות'מאן, השוכן בעיר הישנה, ליד נמל התעופה הבין-לאומי עדן שממוקם ביניהם.
היסטוריה

בין 1839 ל-1937 הייתה עדן פרובינציה של הראג' הבריטי ששלט בהודו, זאת לאור היותה תחנת תדלוק בפחם (Coaling Station) לספינות בין תעלת סואץ להודו. לאחר מכן, בין 1937 עד 1963 הייתה מושבת עדן מדינת חסות בריטית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הייתה עדן במצור למעשה מצד היבשה, שהטילו עליה העות'מאנים ותומכיהם המקומיים. עם זאת, בקרבות שניטשו באזור לא הושגה הכרעה על ידי מי מן הצדדים.
ב-1963 השתלבה עדן כמדינת עדן (אנ') בפדרציה של האמירויות הערביות של הדרום (אנ') שאיגדה מספר שטחי חסות בריטים וסולטנויות בדרום תימן. ב-1967 הבריטים עזבו את דרום תימן לאחר התקוממות חמושה כנגדם ועדן נכבשה ושולבה במדינת דרום תימן ועדן הייתה לבירתה. ב-1990 כאשר דרום תימן וצפון תימן התאחדו לתימן, עדן חדלה להיות הבירה שעברה לצנעא.
ב-21 בספטמבר 2014, במהלך ההתקוממות השיעית בתימן, השתלטו המורדים החות'ים על צנעא. לכן, מושב ממשלתו של עבד רבו מנסור האדי הועבר לעדן.
בשנת 2015 בזמן ההפיכה החות'ית בתימן השתלטו המורדים החות'ים על העיר אך מאוחר יותר באותה שנה חזרה העיר לשליטת צבא תימן. בדצמבר 2015 מושל העיר ג'עפר מוחמד סעד נהרג בהתנקשות.
בפברואר 2018 השתלטו על העיר המורדים של מועצת המעבר הדרומית וכעת נמצאת בשליטתם.
כלכלה

לאורך השנים הייתה עדן נמל חשוב לאורך הציר הימי שבין תעלת סואץ להודו ומדינות אסיה. היותה תחנת תדלוק פחם לספינות בריטיות הפך אותה לתחנת מסחר חשובה לאורך מסלול הסחר ונקודת יצוא מחצי האי ערב. בניגוד לצפון תימן, עדן היא עיר חזקה מבחינה כלכלית ולעומת מדינת הצפון שם המסחר היה חלש יותר ומצבה הכלכלי היה פחות טוב.
יהודים

יהודים החלו להתגורר בעדן ככל הנראה כבר מהמאה ה-3 לספירה. עם השנים התגבשה בעיר קהילה יציבה וחשובה, הגם שמעמדם של היהודים בתימן כמו בכל ארצות האסלאם, היה מעמד של ד'ימים (יהודי חסות).
שינוי משמעותי הגיע עם הכיבוש הבריטי של העיר ב-1834, שראו בעדן נקודה חשובה בדרך ל'יהלום שבכתר' האימפריאלי הבריטי: הודו. יחסית למקומות אחרים, ובעיקר יחסית לצנעא, יהודי עדן נהנו בזכות השלטון הבריטי משוויון זכויות יחסי, ולחיזוק מעמדם של היהודים שסיפקו שירותים ועסקו במסחר הקשור לנוכחות הבריטית ולמסחר הגלובלי שהתגבר באותם ימים בזכות תמורות טכנולוגיות. תהליכים אלו הביאו לגידול מהיר של הקהילה מכ-250 לכ-5,000 נפש, רובם ככולם יהודים שהגיעו לעדן מרחבי תימן.
במאה ה-20, שימשה עדן כנקודת יציאה לרוב עולי תימן בדרכם לארץ ישראל בים או באוויר. לא פעם נמשכה ההמתנה לאישור חודשים ואף שנים.
ב-1947, בעקבות הכרזת האו"ם בכ"ט בנובמבר, נערכו פרעות ביהודי עדן ועשרות יהודים נרצחו ונפצעו. הפרעות הגבירו את קצב עליית היהודים לארץ ישראל, ששיאה היה לאחר הקמת המדינה (מבצע  'על כנפי נשרים - מרבד הקסמים'), אחריה נותרו בתימן מעט מאד יהודים. ב-1967 עזבה שארית הקהילה היהודית את עדן לישראל ולבריטניה.
ראו גם

המצור על עדן
פרעות עדן (1947)
חיים בן יחיא חבשוש, מסעות חבשוש, ירושלים - יד יצחק בן צבי, 1983
הערות שוליים

↑  Central Statistical Organisation. "Yemen Statistical Yearbook for 2017". נבדק ב-31 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "הלאומיות בישראל ובעמים - בונים מדינה במזרח התיכון" אייל נווה, נעמי ורד, דוד שחר - הוצאת רכס פרויקטים חינוכים בע"מ - ירושלים - 2009. עמוד 192
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564537805171  GND: 4000477-6  LCCN: n82055269  NARA: 10044895  NDL: 01050823  NKC: ge1041612  SUDOC: 027865290  TDVİA: aden  VIAF: 137226734   WorldCat (עם VIAF): 137226734
אורשניק

אורשניק (ברוסית: Орешник, מילולית: "עץ לוז") הוא טיל בליסטי לטווח בינוני מתוצרת רוסיה. הוא יכול לשאת שישה ראשים קרביים (רש"קים), שכל אחד מהם יכול לפגוע במטרה אחרת – טיל מרובה ראשי נפץ. ככל הידוע, ניתן לשגר את הטיל באופן תלול מאוד כך שהוא נכנס לאטמוספירה במהירות גבוהה מאוד ("טיל היפרסוני"), וייתכן שהפרדת הרש"קים מתבצעת מעל הגובה בו פוגעות חלק ממערכות ההגנה האקטיבית. אם זה אכן כך, פירוש הדבר שצריך לשגר מיירט לכל רש"ק בנפרד.
אורשניק - טיל בליסטי לטווח בינוני - איור על בסיס גרפיקה של אתר רויטרס, כולל תיאור שלב הסרת הכיסוי והטלת ראשי הקרב.
מאפיינים טכניים וניסיון מבצעי

ככל הידוע, ה"אורשניק" הוא טיל שפותח כנגזרת של הטיל RS-26 רובז'. ב-21 בנובמבר 2024 שיגרה רוסיה טיל "אורשניק" לעבר מטרה תעשייתית בסביבות העיר דניפרו שבאוקראינה. הטיל מיועד לטווחים של עד 5,500 ק"מ, אך הוא שוגר לטווח 800 ק"מ במסלול תלול. לפי חלק מהמקורות, זמן המעוף של הטיל היה כ 15 דקות ואם זה נכון, זה אומר שהטיל הגיע לגובה של כ 1000 ק"מ לעומת הגובה הנומינלי, של כ 250 ק"מ, המתאים לשיגור בליסטי "רגיל" לטווח כזה. מקובל להניח שהאטמוספירה נגמרת בגובה של כ 80 ק"מ, כלומר, הטיל בילה את רוב זמן המעוף בחלל וביצע מסלול מאוד תלול (Lofted Trajectory).
.
ככל הידוע, זהו השיגור הראשון בעולם אי פעם שבו משוגר טיל לטווח בינוני עם טכנולוגיה המאפשרת לשחרר מספר גדול של רש"קים שכל אחד מהם יכול לפגוע במטרה אחרת, במסגרת מבצעית של לחימה.
חילוקי דעות לגבי מוכנות מבצעית של הטיל ולגבי רמות הדיוק של כל רש"ק בנפרד

אוקראינה פרסמה תמונות של שרידי הטיל, וניתן ללמוד מהן שה-Bus, המרכיב הנושא את ששת הרש"קים בחלל, כולל יכולת ניהוג באמצעות מסיטי סילון. מנגנון זה נראה בבירור באיור ובתמונות שפורסמו. מצד שני, ככל הידוע, הדיוק של כל רש"ק בנפרד מתאים לראש גרעיני ואינו מספיק לגרום נזק למטרת נקודה, עם רש"ק קונבנציונלי. לפי פרסומים שונים, הטיל נמצא בשלבי פיתוח, ועדיין אין יחידות מבצעיות שהצטיידו באופן נרחב בטילים אלה.
יש יחסית מעט מידע מוסמך על הטיל, ונכון לסוף דצמבר 2024 מתחילים להופיע סרטים ביוטיוב המסקרים את הנושא.
לפי אמצעי תקשורת שונים, הטיל ששוגר היה טיל ניסיוני ששוגר משדה ניסוי ולמעשה, המהלך כולו הוא חלק מתעמולה שעניינה לערער את הביטחון של ממשלת אוקראינה על רקע המחשבה שהנפנוף של רוסיה באיום הגרעיני - נכשל.
ב 30.12.2024 הופיעה "שיקופית מתפרצת" על מסכי הטלוויזיה באוקראינה ולפיה צפויה התקפה מסיבית על ערי אוקראינה באמצעות טילי "אורשניק", בשעות הקרובות. כל הידוע, מדובר בהתקפת סייבר.
הטיל "אורשניק" כחלק מתפיסת המערכה של רוסיה

פלישת רוסיה לאוקראינה שהחלה בפברואר 2022, משפיעה מאוד על האופן שבו מדינות העולם רואות את התפתחות "שדה הקרב העתידי" ובכלל זה, רוסיה עצמה. אחת מ"אבני הבניין" העיקריות בהקשר זה, זו היכולת לתקוף "מנגד" לאיומים (Stand off). במסגרת זו הרוסים הכניסו ללחימה מגוון גדול של אמצעי לחימה "מנגד" ובכללם כלי טיס בלתי מאוישים-מתפוצצים מסוג שאהד 136 ונגזרותיו (כטב"ם נפץ מתוצרת איראן), טילים בליסטיים משוגרים ממטוסי קרב מטיפוס מיג 31 - טילי Kh-47M2 קינז'אל, טילים המשוגרים מפלטפורמות ימיות צירקון 3M22, טילי שיוט המשוגרים ממטוסי הפצצה, Kh-101, טילי "קליבר" המשוגרים מצוללות, 3M-54 Klub וטילים מסוגים נוספים. שיגור ה"אורשניק" נחשב עליית מדרגה משמעותית.
תקיפת אתר השיגור של האורשניק - על ידי אוקראינה

לפי דיווחים באמצעי התקשורת, אוקראינה תקפה את אתר הניסויים קפוסטין יאר ממנו שוגר ה"אורשניק", אסטרחן (מחוז), רוסיה,  באמצעות כלי טיס בלתי מאויש מסוג: 
UJ-26 Bober (Ukrainian: Бобер, lit. Beaver). לתקיפה זו יש משמעות סמלית מכיוון שהאתר הוא אתר השיגורים לחלל, הראשון בהיסטוריה של רוסיה, בוצעו ממנו שיגורים רבים ובוצעו בו ניסויים רבים בנשק גרעיני.
הערות שוליים

↑  אתר חברת reuters מה 28.11.2024
↑  אתר חברת AP News מדצמבר 2024
↑  מאמר של מכון המחקר הבריטי RUSI מדצמבר 2024
↑  אתר חברת france24, כולל תמונות של שרידי ה BUS
↑  אתר moneycontrol ביו-טיוב, כולל מגוון תמונות וסרטונים
↑  אתר .themoscowtimes מה 03.12.2024
↑  דווח על התקיפה האוקראינית באתר dailykos
↑  דווח על הכטב"ם המדובר באתר newsukraine
Trajectories of projectiles launched at different elevation angles but the same speed of 10 m/s, in a vacuum and uniform downward gravity field of 10 m/s2. Points are at 0.05 s intervals and length of their tails is linearly proportional to their speed. t = time from launch, T = time of flight, R = range and H = highest point of trajectory (indicated with arrows).
הרס בדניפרו לאחר מתקפה רוסית, 2024-11-21 (03)
הודעה מתפרצת של האקרים, בטלוויזיה האוקראינית, בנוגע לשיגור צפוי של טילי "אורשניק"
יחסי טוגו–ישראל

| יחסי טוגו–ישראל |
| --- | --- |
טוגו: ישראל


טוגו: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
56,785: 22,072
אוכלוסייה
9,652,135: 10,045,600
תמ"ג (במיליוני דולרים)
9,171: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
950: 50,759
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

נשיא טוגו ניקולס גרוניצקי עם ראש ממשלת ישראל לוי אשכול ושרת החוץ גולדה מאיר בישראל, 1964
דגל טוגו בכניסה לקריית הממשלה בירושלים, בעת ביקור ראש המדינה בישראל ב-2012
יחסי טוגו–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת טוגו למדינת ישראל. היחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה בשנת 1960, אך הם נותקו ערב מלחמת יום הכיפורים ב-1973. בשנת 1987 היחסים כוננו מחדש ומאז מתקיימים בין שתי המדינות יחסים תקינים ואף ב-2016 ערך נשיא טוגו פור ניאסנגבה ביקור ממלכתי בישראל, שבמהלכו נועד עם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין. גנאסינגבה ייצג את טוגו בהלוויית שמעון פרס.
שגרירות ישראל בחוף השנהב היא השגרירות הישראלית האמונה על הטיפול בענייני טוגו.
היסטוריה

ב-1 בינואר 1960 נסעה שרת החוץ גולדה מאיר לסדרת ביקורים באפריקה, שבאחד מהם ביקרה בקמרון. לאחר שביקרה בקמרון היא הגיעה לביקור בטוגו, ובביקור זה נכונו קשרים דיפלומטיים למעשה בין שתי המדינות. ישראל הושיטה לטוגו סיוע, וכן הכשרתם של אנשי מקצוע בתחומי החקלאות ויחסי עבודה, וכן בייסוד תנועות נוער והפעלתן. נשיא טוגו, ניקולס גרוניצקי, ביקר בישראל בין ה-6 ל-14 באפריל 1964.
עקב מלחמת יום הכיפורים, ב-21 בספטמבר 1973 טוגו ניתקה את קשריה הדיפלומטיים עם ישראל יחד עם צ'אד, הרפובליקה של קונגו, ניז'ר, מאלי ובורונדי. יחסי טוגו-ישראל חודשו ב-9 ביוני 1987. בתגובותיהן הרשמיות של ארצות ערב בנוגע לחידוש היחסים בין ישראל וטוגו נרשמה התאפקות. באמצעי תקשורת הערביים הביעו אכזבה מהמדיניות של ארצות ערב כלפי אפריקה והזהירו שאם המדינות הערביות לא יתגברו את פעילותן ויקיימו אותן במלואן, תצליח ישראל לבסס את מעמדה באפריקה. טוגו חידשה את יחסיה עם ישראל סמוך לביקורו של ראש הממשלה יצחק שמיר. רק במדינות אפריקאיות מעטות שבהן הייתה ניכרה השפעתן של ברית המועצות, איראן ולוב - כדוגמת אנגולה, אוגנדה וקונגו - נשמעו גינויים נגד טוגו על כך שחידשה את יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל. חידוש זה נתפס כאירוע פוליטי מכונן שיפתח פרק חדש ביחסי אפריקה–ישראל.
בשנת 1962 נפתחה בבירת טוגו, לומה, שגרירות ישראלית. השגרירות נסגרה בשנת 1973 עקב ניתוק היחסים הדיפלומטיים. ישראל סגרה את שגרירותה בחודש אפריל 1994 ומאז היא מיוצגת במדינה על ידי שגריר לא-תושב. ב-1997 סגרה טוגו את שגרירותה ששכנה בתל אביב-יפו ושהוקמה ב-1988.
בשנת 2005 שיגרה טוגו לישראל 8 משתלמים, והמדינות שיתפו פעולה בתחומי החקלאות והפיתוח הקהילתי. באותה השנה התברר שנשיא טוגו ניאסנגבה איאדמה לקה בהתקף לב כשהיה בדרכו לישראל לצורך קבלת טיפול רפואי.
היסטוריה > התחממות ביחסים

פור ניאסנגבה ביקר מספר פעמים בישראל. גנאסינגבה ערך ביקור רשמי בישראל בשנת 2012 ונפגש עם נשיא המדינה שמעון פרס. השניים דנו בשיתופי פעולה בתחום החקלאות ובתחומים נוספים. ניאסנגבה אמר: "דעו כי אנו מבטאים את תמיכתנו בגאווה רבה גם במועצת הביטחון של האו"ם. איננו יכולים לוותר על ידידות כה נפלאה עם מדינה שהצליחה לשגשג בסביבה כל כך עוינת". בביקורו במפעל רותם אמפרט נגב. הוא אמר במהלך הביקור: "בהיותנו מדינה שמפיקה פוספט, התרשמנו מאוד מהיכולות ומהמומחיות שלכם בייצור פוספט. [...] פוספט הוא מרכיב מרכזי בייצור דשנים והוא מסייע במאבק העולמי ברעב".
באוגוסט 2016 שוב ביקר ניאסנגבה בישראל ונפגש עם נשיא המדינה ראובן ריבלין ועם ראש הממשלה בנימין נתניהו. נתניהו אמר בפגישה: "ברצוני להביע הכרת תודה עמוקה על עמדת טוגו בפורומים הבינלאומיים. הייתם ידידותיים שם כלפינו באופן עקבי ועמדתם לא רק למען ישראל, עמדתם למען האמת פעם אחר פעם". בספטמבר 2016 שב לישראל לצורך השתתפות בהלוויית שמעון פרס.
בינואר 2017, ביקר שר החוץ של טוגו רוברט דוסיי בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ומסר הזמנה לפסגה מיוחדת למנהיגי מדינות אפריקה וישראל שתתרחש בטוגו. הפסגה לבסוף בוטלה.
ביוני 2017, בעת ביקורם בפסגת הוועידה הכלכלית של הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה בליבריה נפגשו נשיא טוגו גנאסינגבה וראש ממשלת ישראל נתניהו.
ב-7 באוגוסט 2017 ביקר נשיא טוגו גנאסינגבה בישראל ונפגש עם ראש הממשלה נתניהו.
ב-21 בדצמבר 2017 טוגו הייתה המדינה היחידה מאפריקה ואחת מ-9 מדינות שהתנגדו לגינוי האו"ם להכרזת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ המכירה בירושלים כבירת ישראל, שהתקיימה בעצרת האו"ם.
ביוני 2018, ביקר שר החוץ של טוגו רוברט דוסיי פעם נוספת בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, גינה שר החוץ של טוגו דוסיי את המתקפה והביע סולידריות עם ישראל. לצד גאנה וקניה, טוגו הייתה אחת מהמדינות היחידות באפריקה שהביעו תמיכה בישראל.
ב-12 בדצמבר 2023, הייתה טוגו אחת מ-23 המדינות שנמנעו בהצבעה על הפסקת אש הומינטרית במלחמת חרבות ברזל.
יחסים ביטחוניים

צבא טוגו, המאומן בידי גורמים ישראליים, נחשב לאחד הצבאות היעילים ביותר באזור.
לקריאה נוספת

אריה עודד, אפריקה וישראל: ייחודיות ותהפוכות ביחסי החוץ של ישראל, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2010
חנן עינור, האתגר האפריקני, עם עובד, 1971
דן אבני-סגרה, היבשת השחורה, הוצאת עם הספר, 1967
חימקי (כדורגל נשים)

חימקי (ברוסית: Женский футбольный клуб Химки) היה מועדון כדורגל נשים מקצועני רוסי מהעיר חימקי, מחוז מוסקבה, שהתמודד במשך עונה אחת בליגת העל הרוסית והעפיל לחצי גמר הגביע.
היסטוריה

המועדון נוסד בתחילת 2007 וכבר קיבל מקום בליגה הבכירה לנשים ברוסיה, שם תפס את מקומה של קבוצה אחרת ממחוז מוסקבה, קבוצת "פריאליט" ראוטוב, שבעליה החליטו להעביר את הקבוצה להתמודדות בתחרויות חובבים. את עמוד השדרה של חימקי יצרו שחקניות "פריאליט" לשעבר ובראשם המאמן אלכסיי קוריאגין.
באליפות רוסיה 2007, המועדון תפס את המקום הרביעי, שתי נקודות אחרי מועדון אחר מפרברי מוסקבה, נאדז'דה נוגינסק. ב-16 משחקים הקבוצה ניצחה 9 משחקים והפסידה 7 פעמים. הניצחון הגדול ביותר הושג על "אורורה" בסנקט פטרבורג (4:0), המועדון ספג את התבוסה הגדולה ביותר ממועדון "רוסיאנקה" ממחוז מוסקבה (0:6). מלכת השערים של המועדון הייתה כריסטינה אנוחינה (7 שערים). רשימת 33 השחקניות הטובות ביותר בעונת 2007 כללה שתי שחקניות חימקי, המגינה נטליה סרטובצבה והקשרית סבטלנה צידיקובה .
בגביע הרוסי בשנת 2007 העפילה חימקי לשלב חצי גמר הגביע, אחרי שגברה בשלב 16 האחרונות על קבוצת "ShVSM איזמאילובו" ובשמינית הגמר על נאדז'דה נוגינסק, בשתי הפעמים המשחק הוכרע בדו-קרב פנדלים. בחצי הגמר הפסיד המועדון לזבזדה 2005 מהעיר פרם (0:2, 0:3), שזכתה בהמשך בגביע.
בסוף עונת 2007 המועדון חדל להתקיים, בעקבות קשיים כלכליים. בעונת 2017/2018 תוכנן להקים את המועדון מחדש, אך ההחלטה לא הגיעה לכדי יישום.
מאמנים

אלכסיי קוריאגין (2007)
איגור קניאזב (2007, ממלא מקום)
הערות שוליים

↑  В «ХИМКАХ» ПОЯВИТСЯ СВОЯ ЖЕНСКАЯ ФУТБОЛЬНАЯ КОМАНДА
איתן אוקון

| --- | --- |

איתן אוקון מארח במעבדתו את הנשיא שמעון פרס
 לידה:  1978 (בן 47 בערך) 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן (2003)  אוניברסיטת בר-אילן (2004)  הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן (2007) 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן (1 באוקטובר 2011)  הפקולטה למדעים מדויקים, אוניברסיטת בר-אילן (2011) 
 אתר רשמי
 
איתן אוקון (נולד ב-1978) הוא נוירואימונולוג ישראלי, פרופסור באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

איתן אוקון קיבל בשנת 2003 תואר ראשון בביולוגיה, בשנת 2004 - תואר שני באימונולוגיה ובשנת 2007 - תואר דוקטור באימונולוגיה, כולם מאוניברסיטת בר-אילן. בשנים 2007–2011 שהה בפוסט-דוקטורט בנוירואימונולוגיה (אנ') במכונים הלאומיים לבריאות בבלטימור שבמרילנד.
באוגוסט 2011 מונה למרצה בכיר בפקולטה למדעי החיים של אוניברסיטת בר-אילן. בפברואר 2017 עלה לדרגת פרופסור חבר. מחקרו, במרכז הרב תחומי לחקר המוח ע״ש גונדה, עוסק במחלת אלצהיימר ובוחן כיצד תאי מערכת החיסון מתקשרים עם המוח במהלך ההזדקנות, במוחם של אנשים הסובלים ממחלת אלצהיימר ואנשים עם תסמונת דאון. תחום מחקר נוסף הוא הקשר בין היריון עם עובר עם תסמונת דאון לבין הסיכון המוגבר לדעיכה קוגניטיבית של האם.
בדצמבר 2022 מונה לעורך ראשי משותף של כתב העת Neuromolecular Medicine.
חיים אישיים

איתן אוקון נשוי לד"ר שרית אוקון (יודקה) ולהם 5 ילדים (ארבע בנות ובן). מתגוררים בקיבוץ עלומים שבעוטף עזה, שהוריה של שרית הם ממייסדיו.
מיד עם תחילת טבח שבעה באוקטובר הסתגרו שרית והילדים בממ"ד, ואיתן יצא, כחלק מכיתת הכוננות של הקיבוץ, להילחם בעשרות המחבלים שחדרו לשטח הקיבוץ וסביבתו. רק כעבור חמש שעות של לחימה הגיע צוות של יחידת מצדה כתגבורת, ולאחר מכן הגיעו כוח של יהל"ם וכוח של צנחנים. לחימתו של אוקון בקרב בעלומים הסתיימה בשעה 22:30. אוקון זכה בפרס כץ על מעורבותו בהגנת הקיבוץ ב-7 באוקטובר.
הערות שוליים

1 2  Eitan Okun
↑  פרופ' איתן אוקון, באתר של אוניברסיטת בר-אילן
↑  Neuromolecular Medicine, באתר של הוצאת שפרינגר
↑  יוגב ישראלי, חוקר האלצהיימר שנלחם במחבלים: גבורת הפרופ' מכיתת הכוננות בעלומים, באתר ynet, 15 בדצמבר 2023
↑  פרס כ"ץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312050605171  dblp: 188/8496  ISNI: 0000 0000 6846 0872  ORCID: 0000-0001-8474-1487  ResearcherID: K-1314-2016  VIAF: 98429498   WorldCat (עם VIAF): 98429498
ספרטקוס (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הספר "ספרטקוס" מאת הווארד פאסט
 בימוי:  סטנלי קובריק 
 הופק בידי:  קירק דאגלס
 תסריט:  דלטון טרמבו
 עריכה:  רוברט לורנס, אירווינג לרנר 
 שחקנים ראשיים:  קירק דאגלס, ג'ין סימונס, לורנס אוליבייה, צ'ארלס לוטון, פיטר יוסטינוב, ג'ון גאווין, טוני קרטיס
 מוזיקה:  אלכס נורת' 
 צילום:  ראסל מטי, קליפורד סטיין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1960
 משך הקרנה:  198 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אפי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט פעולה, סרט ביוגרפי, סרט היסטורי, סרט מלחמה, סרט רומנטי, סרט חרבות וסנדלים 
 מקום התרחשות:  איטליה 
 תקציב:  12,000,000$
 הכנסות באתר מוג'ו:   spartacus
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (פיטר יוסטינוב)  פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה (אדוורד לוויס)  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בסרט צבעוני (Bill Thomas, Arlington Valles)  פרס אוסקר לארט דיירקטור הטוב ביותר, צבע (Alexander Golitzen, Eric Walter Orbom, Russell A. Gausman, Julia Heron)  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה, צבע (ראסל מטי) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספרטקוס (באנגלית: Spartacus) הוא סרט שביים סטנלי קובריק ויצא לאקרנים בשנת 1960. הסרט מבוסס על רומן באותו שם (אנ') משנת 1951 מאת הווארד פאסט, אודות חייו ההיסטוריים של ספרטקוס ומלחמת העבדים השלישית. בסרט מככבים קירק דאגלס כמנהיג העבדים המורדים ספרטקוס ולורנס אוליבייה כיריבו, הגנרל הרומי והפוליטיקאי מרקוס ליקיניוס קראסוס. בסרט מככבים אף פיטר יוסטינוב (שזכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו כסוחר העבדים לנטולוס בטיאטוס), ג'ון גאווין כיוליוס קיסר, ג'ין סימונס, צ'ארלס לוטון, הרברט לום, וודי סטרוד, טוני קרטיס, ג'ון דאל, וצ'ארלס מקגראו. הכותרות עוצבו על ידי סול בס.
ההפקה

התפתחות ספרטקוס הומרצה חלקית מכשלונו של קירק דאגלס לזכות בתפקיד הראשי בסרט בן חור, של ויליאם ויילר. דאגלס עבד עם ויילר קודם לכן על סיפור בלשי, והיה מאוכזב כשצ'רלטון הסטון לוהק לתפקיד במקומו. על מנת לא להיות מובס, הוא החליט לגנוב את ההצגה מוויילר, ויצר אפוס משל עצמו, ספרטקוס, עם עצמו בתפקיד הראשי.
ההפקה > פיתוח התסריט

במקור, נשכר הווארד פאסט לעבד את הרומן שלו לידי תסריט, אולם הוא סבל מקשיים בעבודה על ניסוחו של התסריט, והוחלף בדלטון טרמבו מהרשימה השחורה, שעבד תחת שם העט "סם ג'קסון". אנשים מסוימים חשו כי עיבודו של טרמבו לספרטקוס מוצג כצורה של קומוניזם מוקדם שנלחם נגד ממסד של רומאים עשירים על ידי שחרור העבדים. ההסרטה הופרעה בשל ראייתם השונה של קובריק וטרמבו: לקובריק, במאי צעיר באותו הזמן, לא הייתה את מידת השליטה שתהיה לו מאוחר יותר בסרטים, והתוצר הסופי הוא יותר תוצאה של תסריטו האופטימיסטי של טרמבו מאשר סימן ההיכר הציני של סטנלי קובריק.
עם תום הפקת הסרט, נודע לדאגלס שקובריק התכוון לזקוף לזכות עצמו את כתיבת התסריט על מנת שלא לציין את שמו של טרמבו. דאגלס רב הכוח התנגד באופן פומבי להוצאתו של טרמבו, וברגע ששמו של טראמבו הופיע בקרדיטים, סתם הדבר את הגולל על הרשימה השחורה של הוליווד.
ההפקה > תהליך עשיית הסרט

ספרטקוס נועד במקור להיות מבוים על ידי אנתוני מאן. יומיים לאחר תחילת הצילומים פיטר האולפן את מאן מחמת חוסר מנהיגותו וסטנלי קובריק נשכר להחליפו. עד לשלב זה בקריירה שלו, ביים קובריק ארבעה סרטים באורך מלא, שניים מהם היו הפקות הוליוודיות עתירות תקציב. "ספרטקוס" הפך לפרויקט הגדול ביותר של קובריק עד אותה עת, עם תקציב של תריסר מיליוני דולרים וליהוקם של 10,500 אנשים, הישג מרשים לבמאי כה צעיר (אף על פי שחוזהו לא העניק לו שליטה מוחלטת על הסרט).
ספרטקוס צולם במצלמות Super Technirama 70, שהיוו שינוי עבור קובריק, אשר העדיף להשתמש ב-square format ratio. קובריק גילה כי הסרטה באוויר הפתוח מחוץ לאולפן או באתרים אמיתיים מהווה הסחת דעת ולכן העדיף לצלם באולפן. הוא סבר כי השחקנים יוצאים נשכרים מעבודה באולפן חסין קול, שם הם מסוגלים להתרכז ביתר קלות. על מנת ליצור אשליה של קהלים גדולים אשר משחקים תפקיד כה חיוני בסרט, השתמש צוותו של קובריק בציוד בן שלושה ערוצי קול על מנת להקליט 76,000 צופים במהלך משחק בין נבחרות הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת נוטרדאם כשהם צועקים "יחי, קראסוס!" וכן "אני ספרטקוס!".
הסצנות האינטימיות צולמו בהוליווד, אולם קובריק התעקש כי כל סצנות הקרבות יצולמו במישור רחב מחוץ למדריד. השתמשו בשמונת אלפים חיילים מאומנים שהשתייכו לחיל הרגלים הספרדי בתור הצבא הרומאי. קובריק ביים את הצבאות מראש מגדלים שנבנו במיוחד לשם כך. לבסוף הוא הוכרח לחתוך את כל סצנות הקרב העקובות מדם שהוסרטו למעט אחת, מחמת תגובה שלילית של הקהל בהקרנה מוקדמת של הסרט.
ההפקה > המוזיקה

התכליל המקורי לספרטקוס הולחן ובוצע על ידי אלכס נורת' שהיה מועמד שש פעמים לפרס האוסקר. הוא נחשב לאחת מעבודותיו המשובחות ביותר, ודוגמה מאלפת לצורה שבה סגנונות הלחנה של מוזיקה מודרנית מעובדים לשימוש בטכניקות מרכזיות בהוליווד. הפרטיטורה של נורת' היא אפית, ובכך הולמת את שיעור קומתו של הסרט. לאחר מחקר נרחב על המוזיקה של התקופה, ליקט נורת' אוסף של כלי נגינה עתיקים, שאומנם לא היו רומאים אותנטיים, אך מעניקים לסרט נופך דרמטי רב עוצמה. כלים אלה קרויים Sarrusophone, חלילית ישראלית, אבוב סיני, לאוטה, מנדולינה, חליל יוגוסלבי, קיתארה, דולצימר, וחמת חלילים. הכלי המככב של נורת' היה ה-Ondioline, המזכיר גרסה מוקדמת יותר של סינתיסייזר אלקטרוני, שזו לו הפעם הראשונה שהשתמשו בו בסרט. רוב המוזיקה הולחנה ללא מרכז טונאלי, והיא מפלרטטת עם טונליות בדרכים שרוב מלחיני הסרטים לא הסכינו עימן. בנושא אחד משתמשים לייצג הן עבדות והן חופש, אולם הוא מקנה הדגשים שונים לסצנות השונות. שיר הנושא של ספרטקוס ווריניה (מושר בידי טרי קאליה) הוא הנגיש ביותר בסרט, ורעם הלמות תופים מושמע עבור דמותו של קראסוס.
אורכו של פסקול האלבום הוא פחות מארבעים וחמש דקות ואין הוא מייצג את הפרטיטורה. לכותב היצירה היו תוכניות להקליט בשנית חלקים נרחבים מן המוזיקה בצוותא עם חברו של נורת' ועמיתו ג'רי גולדמסיט, אולם הפרויקט השתהה עד אשר הלך גולדסמיט לעולמו בשנת 2004. היו בוטלגים למכביר, אולם אף לא אחד מהם הנפיק צליל איכותי בטיבו.