stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולסלייק
דוגמאות בולטות > העשור השני של המאה ה-21

Lords of the Fallen (אנ') ‏(2014)
Bloodborne (אנ') ‏(2015)
Chronos (אנ') ‏(2016)
Nioh (אנ') ‏(2017)
Hollow Knight ‏(2017)
The Surge (אנ') ‏(2017)
Ashen (אנ') ‏(2018)
Darksiders III (אנ') ‏(2018)
Immortal: Unchained (אנ') ‏(2018)
Sekiro: Shadows Die Twice (אנ') ‏(2019)
Remnant: From the Ashes (אנ') ‏(2019)
Star Wars Jedi: Fallen Order ‏(2019)
Blasphemous (אנ') ‏(2019)
Code Vein (אנ') ‏(2019)
The Surge 2 (אנ') ‏(2019)
דוגמאות בולטות > העשור השלישי של המאה ה-21

Nioh 2 (אנ') ‏(2020)
Mortal Shell (אנ') ‏(2020)
Elden Ring ‏(2022)
Moonscars (אנ') ‏(2022)
Steelrising (אנ') ‏(2022)
Lies of P (אנ') ‏(2023)
Remnant 2 (אנ') ‏(2023)
Star Wars Jedi: Survivor ‏(2023)
Blasphemous 2 (אנ') ‏(2023)
Lords of the Fallen (אנ') ‏(2023)
הערות שוליים

↑   Nioh Review, סרטון בערוץ "IGN", באתר יוטיוב (אורך: 4:52)
↑   Remnant: From the Ashes Review, סרטון בערוץ "IGN", באתר יוטיוב (אורך: 5:06)
1 2 3 4  Trevor Coscia (August 28, 2021). What Makes a Game a Soulslike?. Comic Book Resources. Retrieved February 28, 2025
↑  Jonathan LoChiatto (June 28, 2021). FromSoftware's Souls Series Ranked, According to Critics. Comic Book Resources. Retrieved February 28, 2025
1 2  Gerardo Molina (November 28, 2024). 8 Soulslike Games With The Best Shortcuts. Game Rant. Retrieved March 3, 2025
↑   Elden Ring Review, סרטון בערוץ "IGN", באתר יוטיוב (אורך: 12:00)
| סוגות משחקי וידאו |
| --- | --- | --- |
| משחקי פעולה | משחק מכות (Hack and slash) • משחק לחימה • משחק פלטפורמה (משחק ריצה אינסופית) • משחק יריות (משחק ירי בגוף ראשון • Shoot 'em up • משחק יריות טקטי • משחק ירי בגוף שלישי • משחק באטל רויאל) |  |
| משחקי פעולה-הרפתקאות | משחק דמוי GTA • משחק התגנבות • משחק מטרוידבניה • משחק הישרדות-אימה |  |
| משחקי הרפתקה | משחק הרפתקאות גרפי • משחק הרפתקאות מבוסס טקסט • סרט אינטראקטיבי • רומן חזותי |  |
| משחקי תפקידים | משחק פעולה-תפקידים • Dungeon crawler • משחק תפקידים המוני ברשת • משחק תפקידים טקטי |  |
| משחקי אסטרטגיה | משחק אסטרטגיה בזמן אמת (הגנת מגדלים) • משחק אסטרטגיה מבוסס תורות • 4X • משחק ארטילריה ממוחשב • משחק זירת קרב מרובת משתתפים • משחק אסטרטגיה מקוון מרובה משתתפים בזמן אמת • משחק טקטיקה בזמן אמת • משחק טקטיקה מבוסס תורות • משחקי מלחמה ממוחשבים |  |
| משחקי סימולציה | סימולציות ניהול ובנייה (משחקי בניית ערים) • סימולציות חיים (סימולציות חברתיות • חיות מחמד וירטואליות) • משחק אלוהות • משחק ספורט ממוחשב • משחקי סימולציית כלי רכב (סימולציות טיסה • סימולציות טיסה בחלל • סימולציות מרוצים • משחקי מרוצי קארטינג • סימולציות רכבות) |  |
| סוגות אחרות | משחק חשיבה • משחק חינוכי • משחק התעמלות  • משחק וידאו מוזיקלי • משחק חברה ממוחשב • משחק שולחן ממוחשב |  |
| כללי | היסטוריה של משחקי הווידאו • משחק וידאו לשחקן יחיד • משחק מרובה משתתפים (Co-op • PVP) • משחק קונסולה • משחק מחשב • משחק ארקייד • משחק מובייל • משחק וידאו המבוסס על מיקום גאוגרפי • משחק מציאות מדומה • משחק רשת (משחק דפדפן • משחק רשת מרובה משתתפים • משחק רשת חברתית) • משחק מבוסס טקסט • משחק גלילה צדדית • משחקי עולם פתוח • משחק אינדי |  |
קדימון משנת 2014 של הההרחבה "The Lost Crowns (אנ')" של המשחק "Dark Souls II (אנ')" – מציג את משחקיות תת-הסוגה
צ'ילה צ'יקו

| --- | --- |
סמל צ'ילה צ'יקוסמל צ'ילה צ'יקו

 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 מחוז:  אייסן אייסן
 פרובינציה:  חנרל קאררה
 חבל ארץ:  פטגוניה
 תאריך ייסוד:  1929 
 שטח:  1.42 קמ"ר
 גובה:  215 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,129 (2017)
 קואורדינטות:  46°32′15″S 71°43′45″W﻿ / ﻿46.5376°S 71.7293°W﻿ / -46.5376; -71.7293 
 http://www.chilechico.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט צ'ילה צ'יקו(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט צ'ילה צ'יקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'ילה צ'יקו (בספרדית: Chile Chico, מילולית "צ'ילה קטנה") היא עיירה בפרובינציית חנרל קאררה במחוז אייסן, בחבל פטגוניה שבמדינת צ'ילה. היא ממוקמת על החוף הדרומי של אגם חנרל קאררה. צ'ילה צ'יקו, שיש בה כ-3,000 תושבים, היא הבירה של קומונת צ'ילה צ'יקו ושל פרובינציית חנרל קררה.
העיירה נמצאת 6 קילומטר ממערב לגבול עם ארגנטינה ו-8 ק"מ מהעיירה הארגנטינאית לוס אנטיגואוס, שאליה היא מחוברת בכביש סלול. מעבורת למכוניות מחברת את העיירה עם פוארטו אינג'ניירו איבניז על החוף הצפוני של האגם.
מעבורת וסוס רתום לעגלה במעגן צ'ילה צ'יקו. המעבורת מהווה קשר תחבורתי ימי בין העיירות צ'ילה צ'יקו ופוארטו איבניז.
מאז 2017 צ'ילה צ'יקו מייצרת את היין הדרומי ביותר בעולם. היין מיוצר בכרם הניסיוני של Undurraga שהוא חלק מהמכון למחקרים חקלאיים של צ'ילה (ספ')‏.
אקלים

המיקום של מדבר צל הגשם שלה מעניק לצ'ילה צ'יקו אקלים ים תיכוני (שיטת קפן: Csb), יבש בצורה יוצאת דופן עבור קו הרוחב שלו עם רק מחצית מכמות המשקעים של בלמסדה הנמצאת בקרבת מקום ופחות מעשירית ממקומות רבים בחופים באזור אייסן. האקלים המתון שלה מושווה לפעמים למרכז צ'ילה אבל גם דומה ביותר לזה של מקומות כמו העיר סקווים בוושינגטון שבארצות הברית, השוכנת בצל גשם של רוח מערבית דומה.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין 2002 של המכון הלאומי לסטטיסטיקה, צ'ילה צ'יקו משתרעת על שטח של 5,922.3 קילומטרים רבועים ומונה 4,444 תושבים (2,378 גברים ו-2,066 נשים). מתוכם, 3,042 (68.5%) התגוררו באזורים עירוניים ו-1,402 (31.5%) באזורים כפריים. האוכלוסייה גדלה ב-18.3% (687 נפשות) בין מפקדי 1992 ל-2002.
מינהל

כקומונה, צ'ילה צ'יקו היא חטיבה מנהלית ברמה השלישית של צ'ילה המנוהלת על ידי מועצה עירונית, בראשות ראש עיר שנבחר ישירות כל ארבע שנים. האלקלדה בשנים 2008–2012 היה לופרסיאנו מוניוס גונסאלס ממפלגה למען דמוקרטיה (PPD).
צ'ילה צ'יקו מיוצגת בבית הנבחרים, הבית התחתון של הפרלמנט של צ'ילה, כחלק ממחוז הבחירה ה-59, הכולל את כל אזור אייסן. הקומונה מיוצגת בסנאט כחלק ממחוז הבחירה הסנאטורי ה-18 (אזור אייסן).
הערות שוליים

↑  "El vino chileno más austral del mundo". El Mostrador (בספרדית). 2022-01-08. נבדק ב-2022-12-02.
1 2  "Keokén, el viñedo más austral de Chile". Wine Independent Press (בספרדית). ארכיון מ-2021-02-13. נבדק ב-2021-02-06.
↑  Yáñez, Cecilia (2017-06-04). "Expertos del Inia logran producir en Chile Chico el vino más austral del país". La Tercera (בספרדית).
אייסן

מחוז אייסן דל חנרל קרלוס איבאנייס דל קאמפו (בספרדית: Región Aysén del General Carlos Ibáñez del Campo; מכונה בקיצור מחוז אייסן; נהגה: [ajˈsen]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה. הוא משתרע על פני שטח של 108,494 קמ"ר. הוא גובל במחוז לוס לאגוס בצפון, בפרובינציות הארגנטינאיות צ'ובוט וסנטה קרוס במזרח, במחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה בדרום, וכמרבית מחוזות צ'ילה - באוקיינוס השקט במערב. הוא המחוז השלישי בגודלו בצ'ילה כשרק המחוזות מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה ואנטופגסטה גדולים ממנו. מנגד, זהו המחוז בעל האוכלוסייה הקטנה ביותר בצ'ילה, 103,158 נכון ל-2017, מה שהופך אותו למחוז בעל צפיפות האוכלוסין הנמוכה ביותר בצ'ילה. מבחינה מנהלית הוא מחולק לארבע פרובינציות: קויאיקה, חנרל קאררה, אייסן וקפיטן פראט שכוללות בתוכן 10 קומונות, שהבולטות שבהן הן קויאיקה שמשמשת גם כבירת המחוז, ופוארטו אייסן.
גאוגרפיה

חופיו של אייסן מפורצים וכוללים פיורדים, בהם פיורד אייסן (70 ק"מ) ופיורד מיטשל (50 ק"מ). מול החופים ארכיפלגים צפופים הנפרדים זה מזה ומהיבשה בתעלות.
חלקו הדרומי של רכס הרי האנדים, שמשמש גבול בין צ'ילה וארגנטינה, נושק באזור זה לאוקיינוס השקט. הוא כולל מספר הרי געש, בהם לאוטרו (3,623 מ'), ארנאלס (3,437 מ'), מלימויו (2,440 מ'), מקה (2,300 מ'), קיי (2,090 מ') והדסון (1,905 מ'). פסגות בולטות של הרים אחרים כוללות את ההר הגבוה ביותר בפטגוניה הצ'יליאנית, סן ולנטין (4,058 מ') ואת סן לורנסו (3,706 מ'), הר סטפן (3,056 מ') ופארד נורטה (3,005 מ').
שדה הקרח הפטגוני מכסה חלקים נרחבים במחוז, והוא כולל מספר קרחונים גדולים כגון קרחון או'היגינס (820 קמ"ר), קרחון סן רפאל (760 קמ"ר), קרחון ברנרדו (536 קמ"ר), קרחון חורחה מונט (464 קמ"ר), קרחון קולוניה (437 קמ"ר) וקרחון נף (164 קמ"ר). קרחונים קדומים יותר הפכו לאגמים קרחוניים, בהם אגם חנרל קאררה (האגם הגדול בצ'ילה, 1,850 קמ"ר, רובו בשטח ארגנטינה), אגם או'היגינס (1,013 קמ"ר, בחלקו בארגנטינה), אגם קוקרן (325 קמ"ר, בחלקו בארגנטינה), אגם פרסידנטה ריוס (313 קמ"ר) ולגונה סן רפאל (123 קמ"ר).
בשל תוואי השטח של האזור, אין מעבר יבשתי בין אייסן לבין המחוז שמדרום לו, מגאייאנס, והמעבר ביניהם נעשה או בדרך הים או דרך ארגנטינה. הכביש החוצה את המחוז מצפון לדרום, הקארטרה אאוסטרל מסתיים באגם או'היגינס.
בשטח המחוז ארבעה פארקים לאומיים: לגונה סן רפאל (17,420 קמ"ר), איסלה מגדלנה (1,576 קמ"ר), קאולט (1,541 קמ"ר) ואיסלה גואמבלין (106 קמ"ר).
פרובינציות וערים

המחוז מחולק לארבע פרובינציות שמחולקות בתורן ל-10 קומונות.
פרובינציית קויאיקה בצפון-מזרח המחוז, משתרעת על שטח של 12,942 קמ"ר, ונכון ל-2017 מתגוררים בה למעלה ממחצית תושבי המחוז - 58,670. בירת המחוז, קויאיקה, היא גם בירתה של הפרובינציה.
פרובינציית חנרל קאררה מצויה דרומית לפרובינציית קויאיקה. שטחה 11,919 קמ"ר ונכון ל-2017 מתגוררים בה 7,531 בלבד. בירתה היא צ'ילה צ'יקו.
פרובינציית אייסן שוכנת ממערב לפרובינציות קויאיקה וחנרל קאררה, לאורך חוף האוקיינוס השקט. שטחה 46,589 קמ"ר ונכון ל-2017 מתגוררים בה 32,319 תושבים. בירתה היא פוארטו אייסן.
פרובינציית קפיטן פראט שוכנת מדרום לפרובינציות חנרל קאררה ואייסן. שטחה 37,043 קמ"ר, ונכון ל-2017 מתגוררים בה 4,638 תושבים בלבד. בירת הפרובינציה היא קוקרן.
| פרובינציה | בירה | שם | שם בשפת מקור | תושבים 2017 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אייסן | פוארטו אייסן | גואיטקאס | Guaitecas | 1,843 |
| אייסן | פוארטו אייסן | קיסנס | Cisnes | 6,517 |
| אייסן | פוארטו אייסן | פוארטו אייסן | Puerto Aysén | 23,959 |
| קויאיקה | קויאיקה | לאגו ורדה | Lago Verde | 852 |
| קויאיקה | קויאיקה | קויאיקה | Coyhaique | 57,818 |
| חנרל קאררה | צ'ילה צ'יקו | ריו איבנייס | Río Ibáñez | 2,666 |
| חנרל קאררה | צ'ילה צ'יקו | צ'ילה צ'יקו | Chile Chico | 4,865 |
| קפיטן פראט | קוקרן | קוקרן | Cochrane | 3,490 |
| קפיטן פראט | קוקרן | או'היגינס | O'Higgins | 625 |
| קפיטן פראט | קוקרן | טורטל | Tortel | 523 |
כלכלה

כלכלת המחוז מבוססת על משאביו הטבעיים. הדיג הוא ענף חשוב במחוז, ו-80% מדיג הסלמון של צ'ילה כולה נעשה במחוז. ענפים חקלאיים בולטים נוספים כוללים גידול בקר, בעיקר למאכל, וגידול כבשים, בעיקר לתעשיית הצמר. יערנות אף היא ענף משמעותי באייסן. המחצבים הנכרים במחוז, אבץ, זהב וכסף אינם משמעותיים בקנה מידה לאומי, אך יש להם תפקיד חשוב בכלכלת המחוז.
קישורים חיצוניים
אתר האינטרנט הרשמי של אייסן
הערות שוליים

↑  WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017 WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017, resultados.censo2017.cl
↑  WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017, resultados.censo2017.cl
| מחוזות ופרובינציות צ'ילה צ'ילה |
| --- | --- | --- |
| או'היגינס (רנקגואה) | קולצ'גואה • קצ'אפואל • קרדנל קארו |  |
| אטקמה (קופיאפו) | ואסקו • צ'ניאראל • קופיאפו |  |
| אייסן (קויאיקה) | אייסן  • חנרל קאררה • קויאיקה • קפיטן פראט |  |
| אנטופגסטה (אנטופגסטה) | אל לואה • אנטופגסטה • טוקופייה |  |
| אראוקניה (טמוקו) | מאייקו • קאוטין |  |
| אריקה ופרינאקוטה (אריקה) | אריקה • פרינאקוטה |  |
| ביוביו (קונספסיון) | אראוקו • ביוביו • קונספסיון |  |
| ולפראיסו (ולפראיסו) | אי הפסחא • ולפראיסו • לוס אנדס • מרגה מרגה • סן אנטוניו • סן פליפה דה אקונקגווה • פטורקה • קיוטה |  |
| טרפקה (איקיקה) | איקיקה • טמרוגל |  |
| לוס לאגוס (פוארטו מונט​) | אוסורנו • יאנקיווה • פאלנה • צ'ילואה |  |
| לוס ריוס​ (ואלדיביה) | ואלדיביה • רנקו |  |
| מאולה (טלקה) | טלקה • לינארס • קאוקנס • קוריקו |  |
| מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה (פונטה ארנס)​ | אולטימה אספרנסה • אנטארקטיקה צ'ילנה​ • טיירה דל פואגו • מגאיאנס |  |
| מטרופולין סנטיאגו (סנטיאגו דה צ'ילה​) | טלגנטה • מאיפו • מליפייה • סנטיאגו • צ'קאבוקו • קורדיירה |  |
| ניובלה (צ'ייאן) | איטטה • דיגואין • פונייה |  |
| קוקימבו (לה סרנה) | אלקי • לימארי • צ'ואפה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: f8efcc5a-b64e-4be6-9a38-78f5e7b47174 
חלוקת מחוז אייסן לפרובינציות וקומונות
שורות המגינים

סמל שורות המגינים בקפריסין, 1948, ארכיון ההגנה
שורות המגינים היה כינויה של התארגנות חשאית מטעם "ההגנה" של המעפילים שהיו עצורים במחנות המעצר בקפריסין.
במסגרת חשאית זו, אנשי הפלמ"ח שהגיעו למחנות קפריסין, בתחילה בספינות עם המעפילים ובהמשך במשלחות מארץ ישראל, הכשירו מעפילים רבים מאוד לקראת גיוסם להגנה ומאוחר יותר לצה"ל, פעלו בגיבוש חברתי, בחינוך ובתרבות, והבריחו ומילטו מעפילים רבים שהצטרפו ותרמו למאמץ המלחמתי במלחמת העצמאות.
ייסוד שורות המגינים וראשית פעולתן

המשימה הראשונית של "שורות המגינים" הייתה למנוע מהמעפילים, ששבו לחיות מאחרי גדרות תיל, לחזור למעמד הסביל של פליטים. המטרה הושגה באמצעות אימונים פרה-צבאיים (ומאוחר יותר - צבאיים) בתוך המחנות, והנחלת משמעת ותרבות הפלמ"ח. באוגוסט 1946 מפקדי ספינות המעפילים הראשונות והמלווים, אנשי הפלי"ם, בפיקודו של אריה קפלן (קיפי) אירגנו יחידת הגנה בת עשרים מעפילים חניכים, בתחילה ליצור כוח בטחון פנים לשמירת הסדר. אריה קפלן מפקד הספינה הנרייטה סולד ושאול אורן (אהרונוב) מלווה הספינה כ"ג יורדי הסירה היו המדריכים הראשונים במקצועות "היבשתיים" - ספורט שימושי (ס"ש) ותרגילי סדר (ת"ס), קרב פנים אל פנים במקל והתגוננות בפני סכין (קפ"פ). הם עמדו על הפוטנציאל הרב ליצירת עתודות לפלמ"ח אך בקשתם מהממונים עליהם לשלוח מדריכים להכשרה צבאית לא נענתה. בתקופה זו היה ברשותם אקדח או שניים ומכשיר קשר לא תקין ולא נעשה בהם שימוש.
בדצמבר 1946 חזר אריה קפלן לישראל ויואש צידון (צ'אטו), גדעוני הספינה "כנסת ישראל" החליף אותו בפיקוד על המסגרת והפעיל בעזרת בטריות מרכבים את מכשיר הקשר שהוחדר למחנה כדי לקיים קשר בין קפריסין למטה המוסד בארץ. הוא אירגן את המעפילים ככח צבאי וטבע את השם "שורות המגינים" במהלך מסדר. הכח עזר למזכירויות בשמירת הסדר ופעל בחינוך אנשים לקראת חיי הגנה בישראל.
ב 15 במרס 1947 הגיעה עזרה של מדריכי ה"הגנה" מכיוון בלתי צפוי. עם מגורשי הספינה "שבתאי לוזינסקי" הגיעה קבוצת אנשי פלמ"ח מהגדוד הרביעי, פלוגה ז', שבפיקודו של אורי יפה סייעו למעפילים לרדת בחוף ניצנים, התערבבו עם המעפילים וגורשו עימם לקפריסין. רובם שוחררו על ידי הבריטים תוך ימים לא רבים, אך יואש צידון השאיר את המדריכים הבאים: יהושע ברנשטיין, איתן יעקבסון, זלמן ענב, אליעזר נחשון ועוד אחד - כולם מפלוגת הסיירים של הגדוד הרביעי. הם נרתמו לשקם את גאוותם ואת ביטחונם העצמי של המעפילים וארגנו שני קורסי מדריכים במקביל, ברמה של מפקדי כיתות. עשרות המשתתפים הוכשרו בתרגילי סדר (ת"ס), ספורט שימושי (ס"ש), קרב פנים אל פנים ויסודות שדאות הפרט. במחנות הקיץ הוכשרו כמה מאות מעפילים. במחנות החורף דמו האימונים הכפר הנוער לפעילות גדודי נוער (גדנ"ע) .בתקופה זו ההתארגנות הייתה ספונטנית פנימית במחנות ולא נתמכה בידי המפקדה בישראל. באפריל 1947 השתתף יואש צידון בארגון הפגנה עקב קיצוץ המכסות, שבה נהרג המעפיל משה לרר ונפצעו ששה אחרים מירי הבריטים. יואש צידון הוחזר ארצה.
שורות המגינים במלחמת העצמאות

חברי המשלחת הראשונה חזרו עד ינואר 1948 לישראל כדי להשתתף בקרבות פרט ליהודה דרכסלר. בראשית ינואר 1948 הגיעו לקפריסין 15500 מעפילי הפאנים והכפילו את אוכלוסיית המעפילים למעל 30,000. כשליש גברים בגיל גיוס.
דרכסלר נסע לישראל כדי להפגש עם יגאל אלון ולבקש תגבור. על אף שהעתודה היית נחוצה ביותר, הקרבות לא איפשרו למטה הפלמ"ח לשלוח לקפריסין מפקדים מנוסים שיחליפו את אלו שפעלו במחנות ורק בתחילת פברואר 1948 מצא דרכסלר מחליף לעצמו - יעקב קמינסקי איש קיבוץ יגור שהחלים מפציעה והגיע למחנות החורף.
המשלחת השלישית של הפלמ"ח והעברת האחריות למשרד הבטחון

בשלהי יולי 1948, הגיעה משלחת שלישית של הפלמ"ח למחנות המעצר של המעפילים בקפריסין. בחודשים אפריל-מאי 1948 עזבו את האי כמעט כל חברי הפלמ"ח שהשתייכו למשלחת השנייה, הצטרפו ליחידותיהם בארץ, ולקחו חלק במאמץ לבלימת הפלישה של צבאות מדינות ערב בעקבות ההכרזה על עצמאות מדינת ישראל.
בראש המשלחת השלישית עמד ישעיהו (שייקה) ברות, וכן נימנו עליה יצחק בטיסט, שמונה כמפקד "מחנות החורף" וצבי בולר איש מרחביה, שמונה כמפקד "מחנות הקיץ". אל המשלחת הצטרף אביגדור הירש, שהיה חבר גם במשלחת הקודמת.
חברי המשלחת השלישית נכנסו למחנות במסווה של מורים ועובדים סוציאליים מטעם אירגון הג'וינט. במהלך הזמן שחלף מאז הוקמו 'שורות-המגינים', צבר סגל המדריכים מקרב המעפילים ניסיון רב באימונים והתגלו ביניהם אנשים מוכשרים ובעלי יכולת פיקודית. בה בשעה התקשה הפלמ"ח, שסבל מנפגעים רבים במהלך הקרבות בארץ, להקצות למשימה בקפריסין משלחת גדולה יותר. גם הצורך לארגן מחדש את הכוחות בארץ בתקופת ההפוגה השפיע על גודל המשלחת. במציאות זו ניתנה למעפילים עצמאות רבה בניהול השוטף של האימונים, בעוד חברי המשלחת של הפלמ"ח מרכזים את פעילותם בתחומי הקשר בין המוסדות השונים במחנות המעצר לבין המוסדות המוסמכים בארץ.
בראשית חודש אוגוסט 1948, נקראו מפקדי הפלמ"ח במחנות המעצר אל מטה הפלמ"ח בארץ, ושם נמסר להם כי עליהם להתמזג עם המשלחת הצה"לית באירגונו של אגף כוח-אדם במשרד-הביטחון. יצחק קרלינסקי, שליח הפלמ"ח הוותיק ביותר בקפריסין, וי' ברות שבו לאי כפעילי 'המוסד לעליה ב'', לארגן את הברחת המעפילים, ואילו יתר חברי המשלחת המקורית הצטרפו למשלחת הצה"לית. בכך הסתיים תפקידו של הפלמ"ח כאחראי ל'שורות-המגינים' ולשמירת הסדר והביטחון במחנות המעצר בקפריסין.
הערות שוליים

1 2 3  ד"ר יעקב מרקוביצקי, גחלת לוחמת, תל אביב: משרד הביטחון, המרכז לתולדות כח המגן, 1995, עמ' 67-68
1 2  ד"ר נחום בוגנר, אי הגירוש, תל אביב: עם עובד, 1991, עמ' 296-297
↑  ד"ר נחום בוגנר, אי הגירוש, תל אביב: עם עובד, 1991, עמ' 297-298
↑  ד"ר נחום בוגנר, אי הגירוש, תל אביב: עם עובד, העמותה לחקר מערכות ההעפלה, 1991, עמ' 309
↑  ד"ר נחום בוגנר, אי הגירוש, תל אביב: עם עובד, 1991, עמ' 299-304
↑  משלחת פלמ"ח שלישית לקפריסין, באתר בית הפלמ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519210905171  VIAF: 308282448   WorldCat (עם VIAF): 308282448 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נינו אבסדזה

נינו אבסדזה באירוע "שבתרבות" בגבעת שמואל עם רינה מצליח, ינואר 2020
נינוֹ אבֶּסָדזֶה (בגאורגית: ნინო აბესაძე; נולדה ב-12 באפריל 1965) היא פעילה פוליטית ישראלית, לשעבר חברת הכנסת מטעם סיעת קדימה.
טרם היבחרה לכנסת הייתה עיתונאית ישראלית בשפה הרוסית, וקודם עלייתה לישראל הייתה עיתונאית ידועה בגאורגיה.
קורות חיים

נינו אבסדזה נולדה בטביליסי לסבטלנה רבינוביץ' יהודיה גאורגית ממוצא אשכנזי, ולאותר אבסדזה (גאו'), במאי ותסריטאי גאורגי ידוע. הייתה חברת תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית. לאחר שסיימה לימודי קולנוע באוניברסיטה הפתוחה של גאורגיה, עברה ללמוד באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, סיימה תארים ראשון ושני בספרות רוסית ובבלשנות.
בגיל 23 החלה לעבוד בטלוויזיה הממלכתית של גאורגיה. בגיל 25, בתקופת מלחמת האזרחים הגאורגית, מונתה למגישת חדשות הערב בטלוויזיה הממלכתית של גאורגיה. בתפקיד זה ראיינה בין היתר את בוריס ילצין ואת האשמי רפסנג'אני.
אביה נפטר כשהייתה בת 15, ואמהּ ושלוש אחיותיה עלו ארצה בשנת 1991 והתיישבו ברחובות ולאחר מכן באשדוד. אבסדזה נשארה בגאורגיה, שם המשיכה בקריירה עיתונאית. לאחר שראיינה את ברוך בן נריה, שגריר ישראל הראשון בגאורגיה וארמניה בשנים 1993–1996, הפכה לבת זוגו, ולאחר סיום תפקידו ב-1996 עזבה עמו את גאורגיה ועלתה לישראל. באותו זמן הייתה גרושה עם בת. זמן קצר אחרי עלייתה לישראל נולדה לזוג בת נוספת.
לאחר עלייתה ארצה, המשיכה בקריירה העיתונאית כשהנחתה תוכניות בשפה הרוסית בערוץ 33, לאחר מכן עבדה ככתבת בעיתון הישראלי לדוברי הרוסית, "נובוסטי נדלי" ובהמשך הייתה לפרשנית פוליטית של העיתון, עד נובמבר 2008. בנוסף, כיהנה כחברה במועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו וחברה בוועדת הקולנוע והטלוויזיה של מועצת מפעל הפיס. בהמשך הגישה את תוכנית האקטואליה "אקצנט" בשפה הרוסית בערוץ 2 והנחתה את תוכנית הראיונות "צ'וואֶני סאכּמֶה" ("העניין שלנו") בערוץ הטלוויזיה הישראלי בשפה הגאורגית, GTV. הישג בולט בקריירה העיתונאית שלה בישראל היה בעריכת ראיון עם נשיא גאורגיה המודח אדוארד שוורדנדזה לאחר מהפכת הוורדים.
אבסדזה שימשה כפרשנית לענייני מדינות חבר העמים ויחסי חוץ במהדורת החדשות הלילית של ערוץ 2. כיום, מתארחת מידי פעם כפרשנית לענייני חוץ במהדורת הצהריים בערוץ 12.
קורות חיים > קריירה פוליטית

אבסדזה נטלה חלק בפעילות מטה יוזמת ז'נבה בניהול והנחיית פרויקטים עבור ציבור העולים מחבר העמים.
ב-18 בנובמבר 2008 החליטה להיענות להצעתה של יו"ר מפלגת "קדימה", ציפי לבני, ולהתמודד על אחד מארבעת המקומות השמורים לעולים. בפריימריז ב"קדימה", שהתקיימו ב-17 בדצמבר 2008, הגיעה אבסדזה למקום ה-30 ובתחילה לא נכנסה לכנסת. לאחר שבית המשפט קבע, ב-9 בנובמבר 2010, כי צחי הנגבי הורשע בעבירה שיש עמה קלון, הושעה הנגבי אוטומטית מחברותו בכנסת, ואבסדזה נכנסה במקומו, לכנסת ה-18. שימשה חברה בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וכן בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדה לביקורת המדינה.
ב-17 במאי 2011 השיקה אבסדזה ביחד עם ח"כ ניצן הורוביץ ממרצ את השדולה הגאה של הכנסת במסגרת אירועי היום הבינלאומי נגד הומופוביה (הבנ"ה) שנערכו בתל אביב. ב-6 ביוני, ארגנו השניים את כנס הגאווה בכנסת, שעמד בסימן הורות גאה. ב-17 ביולי אותה שנה, הצטרפה אבסדזה למחאת הנדל"ן כשהעבירה את הלילה על מזרן במתחם המחאה בשדרות רוטשילד.
במהלך כהונתה בכנסת יזמה, יחד עם זהבה גלאון, תיקון לחוק בתי המשפט המסמיך את בתי המשפט לקיים דיון בדלתיים סגורות לשם הגנה על עניינו של מתלונן או נאשם בעבירת אלימות כלפי בן משפחה. בנוסף, הקימה את השדולה למען נכי מלחמת העולם השנייה וכן יזמה תיקון לחוק המועצה לענף הלול, המחייב סימון של תנאי הגידול של התרנגולות על אריזות ביצים.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הודיעה אבסדזה על הצטרפותה למפלגת העבודה. לאחר התמודדות בבחירות המקדימות בנובמבר 2012, הוצבה במקום ה-19 ברשימת המפלגה לכנסת ולא נכנסה לכנסת משום שהמפלגה זכתה ב-15 מנדטים בלבד.
חיים אישיים

אבסדזה מתגוררת בכוכב יאיר צור יגאל, עם בן זוגה ושתי בנותיה.
הערות שוליים

↑  שביט בן - אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תשע"א, עמ' 80
↑  נינו אבסדזה, שוורדנדזה: יש לי אהבה ענקית לישראל, באתר ynet, 30 בנובמבר 2003
↑  חזקי עזרא, פעילת יוזמת ז'נבה נכנסת לכנסת, באתר ערוץ 7, 9 בנובמבר 2010
↑  אטילה שומפלבי, העיתונאית נינו אבסדזה מצטרפת לקדימה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2008
↑  מזל מועלם, בחירות 2009 - פריימריז בקדימה: מזכ"ל העבודה איתן כבל: כתמי הרשימה נמצאים על בגדי לבני, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2008
↑  דן דובין ויונה לייבזון, ‏מחאת האוהלים עולה לכנסת, באתר גלי צה"ל, 18 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307632205171  PLWABN: 9810559212005606  LCCN: n2019030935  VIAF: 305147965708984080836   WorldCat (עם VIAF): 305147965708984080836 
אבסדזה בדיון בכנסת
ברניקה גליקסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בפברואר 1984 (בת 41) ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
ברניקה גליקסמן (נולדה ב-11 בפברואר 1984) היא פסנתרנית ישראלית.
ביוגרפיה

גליקסמן נולדה בברית המועצות, ועלתה לישראל ב-1991. את לימודי הנגינה החלה בגיל 10 בקונסרבטוריון העירוני של גבעתיים. למדה בתיכון תלמה ילין ולתואר ראשון באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל דניאל גורטלר ולתואר שני בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, אצל פרופ' תומר לב.
ברניקה גליקסמן הופיעה עם תזמורות בישראל, באירופה ובארצות הברית, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית של בוקרשט והתזמורת הפילהרמונית של פורט וורת', עם המנצחים זובין מהטה, זאב דורמן, ואג פפיאן ואחרים.
ברניקה גליקסמן הקליטה לקול המוסיקה ולתחנות רדיו בסרביה, בגרמניה ובאיטליה ובשנת 2001 ראה אור תקליטור של יצירות מאת עמי מעייני בנגינתה.
פרסים ואותות הוקרה

פרס ראשון בתחרות האמן הצעיר של קול המוסיקה והתזמורת הסימפונית ירושלים
פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לפסנתרנים צעירים בפורט וורת' בטקסס
פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לפסנתר במיכלשטט, גרמניה
משנת 1997 זכתה גליקסמן בקביעות במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל.
גליקסמן חברה בהרכב הפסנתרנים מולטיפיאנו.
נתן זהבי

| --- | --- |

נתן זהבי
 לידה:  27 באוקטובר 1946 (בן 78) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 סוגה מועדפת:  דרמה
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1961
 עיסוק:  עיתונאי, פובליציסט ושדרן רדיו
 יצירות בולטות:  מציצים, 1972
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב
 פרופיל ב-IMDb
 
נתן זהבי (נולד ב-27 באוקטובר 1946) הוא שדרן רדיו, עיתונאי, פובליציסט, עורך, תסריטאי, שחקן ומפיק קולנוע ישראלי. זוכה "פרס סוקולוב" (2000). זהבי שידר בתחנת הרדיו 103fm במשך יותר מ-25 שנה. תוכניתו כונתה "זהבי עצבני", משום סגנונו הבוטה והשתלחותו בגופי הממסד.
ביוגרפיה

זהבי נולד וגדל בתל אביב, בנם של יעקב ושרה זהבי שעלו מפולין ואחיהם הצעיר של עורך ומבקר הספרות אלכס זהבי ואיש המדע אבינועם זהבי. המשפחה עברתה את שמה מגולדוויץ כשעלתה לישראל.
אביו, יעקב זהבי (1903-2005), עלה לארץ ישראל בשנת 1926, בשלהי העלייה הרביעית. שארית משפחתו של האב נספתה בשואה. זהבי למד בבית הספר העממי הר נבו. הוא סיים שמונה שנות לימוד בלבד, וכהגדרתו הוא בעל "השכלה ים-תיכונית".
את הקריירה העיתונאית שלו החל בגיל 15 כצלם עיתונות וככתב לענייני כדורגל. בגיל 17 החל לצלם ולכתוב לשבועון "העולם הזה". בעת הפגנה ליד הכנסת הוא התעמת עם אנשי משמר הכנסת שביקשו למנוע ממנו לצלם. במקרה אחר התעמת עם שומרי הראש של מרים אשכול שביקשו למנוע ממנו לצלם אותה בחנות בגדים בתל אביב. בנעוריו השתתף בהפגנות האחד במאי וכן בהפגנות למען אחווה יהודית-ערבית. הוא שיתף פעולה עם תנועת "הפנתרים השחורים". זהבי לא שירת בצה"ל שירות סדיר. בתקופת מגוריו בסיני שירת כקצין קישור לאו"ם בדרגת סרן ייצוגית.[דרוש מקור]
בצעירותו הסתבך פעמים אחדות עם רשויות החוק במדינות שונות. בשנת 1966 נעצר ע“י המשטרה ונשפט בשיקגו שבארצות הברית על תקיפת שוטר אמריקאי שחשב שהוא מנהיג המפלגה הנאצית האמריקנית, ג'ורג' לינקולן רוקוול ובעקבות המקרה גורש מארה“ב חזרה לישראל. בשנת 1968 נעצר בבית המעצר "קישון" בחיפה, לאחר שנפגש כעיתונאי עם אנשי פת"ח בבולגריה, פעולה שהייתה אסורה על-פי החוק הישראלי באותה עת. באותו עניין לא התקיים משפט וזהבי שוחרר. היות שהיה מדובר במפגש ראשון בין עיתונאי ישראלי לנציגי הפת"ח, כל התמונות ותכני השיחות בין נתן לנציגי הפת"ח הועברו לשירותי הביטחון. בשנת 1972 ישב כחודשיים במעצר בפרנקפורט שבגרמניה כחשוד בשוד יהלומים, אך שוחרר לאחר שהמשטרה שם קיבלה את הסבריו. מאוחר יותר החליט "לעזוב את הפשע ולעשות דברים כדי לכפר על מה שעשיתי", כפי שסיפר בשנת 2002 בריאיון לשבועון "פנאי פלוס".