בת הארץ (ספר)
ביקורת וניתוח

שני הנושאים המרכזיים בספר ״בת הארץ״ הם מגדר ומעמד. ברברה פולי טוענת שתשוקתה של מארי לשוויוניות מינית קשורה במאבקה ליצירת עולם טוב יותר. לדעתה, יכולתה של מארי לחוש תשוקה כלפי אנאנד היא סימן לאמון שלה כלפיו כחבר פוליטי. ברגע שהיא מבינה כי הוא אינו עומד על האידיאלים בהקשר של שוויון מגדרי, היא עוזבת אותו.
סונדרה גוטמן טוענת כי סוגיות המגדר, הגזע והמעמד מתמזגות, ומפריעות להתקדמות זו לזו. המאבק בין גברים ונשים למען שוויון מונע על ידי האתגרים של חיי המעמד הבינוני, אשר לעיתים קרובות גורם לגברים להרגיש לא מספיק חזקים ולנשים להרגיש חסרות אונים. גברים ונשים מתנגשים זה בזה על ידי הקפיטליזם כדי לשמור על מעמד הפועלים מפני התחזקות.
הדיכוי שמארי רואה כילדה הוא מגדרי בעיקרו, אבל כשהיא מגיעה לבגרות - דיכוי המבוסס על המעמד והגזע הופכים להיות פופולריים יותר. זירת האונס של מארי נתפסת לא כאונס של אישה על ידי גבר, אלא כאישה לבנה על ידי הודי, מה שמסבך את יחסי הגזע והמין.
כריסטי לאוניוס, מציינת כי הסלידה של מארי מנישואין עשויה להיות מבוססת במידה רבה על המוטיבציה שלה להשיג ניידות במעמדה. להיות נשואה לגבר ממעמד הפועלים היה מפריע לה להגשים יעד זה. זאת הסיבה ששני נישואיה הם עם גברים משכילים שלא יתכחשו למטרותיה ויוכלו לעזור לה להשיג את העלייה במעמד החברתי. יש שטוענים שמארי רואה בחינוך צורה של בריחה ממחזורי הנישואין האכזריים והיחס לנשים במעמד הפועלים. בניגוד לפועלים והחקלאים מימי ילדותה, היא מעריצה את רוברט המפטון - הוא לא יאיים על רצונה להשתפר בחינוך ובמעמד.
אנדרו סיירקס טוען כי ״בת הארץ״ בולטת בספרות של שנות השלושים שנותרה סקסיסטית בתיאורי הנשים שלה. אנדרו מטפל בהיפוך המגדרי ברומן. מארי היא גברית ללא תנאי, בעוד שהיא חושפת יותר ויותר את הפנים הנשיות של הגברים. הוא מאחד את אהבתה של מארי לאנאנד עם אהבתה להודו, וטען כי אנאנד והודו הם למעשה זהות אחת.
באופן דומה, פולה רבינוביץ מעריכה את ״בת הארץ״ בניגוד לספרות הפרולטרית האחרת שעוסקת בתפקידים מגדריים בנישואין, במשפחה ובמיניות שנכתבה על ידי גברים. היא מסבירה כי סמדלי וסופרות אחרות מציגות נשים המורדות נגד הסטריאוטיפים של שיפור מעמד הנשים על ידי הנישואים, משפחה והטרוסקסואליות. רבינוביץ מקבלת את הטיעונים של וולטר רידאוט שאמר כי המיניות בספרות הפרולטרית נראית בריאה. רבינוביץ מציינת שספרות פרולטרית שנכתבה על ידי נשים תציע אמת אחרת, כנראה משום שהיא מביטה במיניות מנקודת המבט של נשים במקום של גברים.
רומנים כמו ״בת הארץ״ מתארים פעילות מינית כמדכאת את הנשים. דיכוי המיניות הנשית במעמד הפועלים דומה לדיכוי המעמדות בארצות הברית. מעמד הפועלים נתפס כגברי, אך הוא זקוק לנשים כדי להצליח ליצירת אחדות בתוך המעמד. לכן, סוגיית המיניות יוצרת סכסוך באחדות מעמד הפועלים.
לדינמיקה המשפחתית יש תפקיד מרכזי ברומן. שלא כמו ברומנים השמאלניים של שנות ה-30, ״בת הארץ״ תיארה את המשפחה כישות שלילית, שמשמידה את סיכוייו של אדם לחיים מאושרים. תפקידה של הבת רלוונטי לרומן. הבת מסמלת מורשת, לא רק של המשפחה, אלא גם, במקרה של ״בת הארץ״, של האומה והעולם.
יירקס מציין שהפסיכואנליזה הפרוידיאנית של סמדלי גרמה לה להיות מודעת מדי לפילוסופיה. סמדלי משתמשת במודע בפסיכואנליזה שלה כשהיא פונה לסוגיות המגדריות בספר ״בת הארץ״. כילדה, מארי חשה שנאה קיצונית לאמה שלה, והרגישה שאבא שלה לא יכול לטעות.
הספר מתאר תמונות של אמהות באור כה שלילי, ומארי רוג'רס נדרה להימלט מהנישואין. ג'ודית קגן גרדינר מפרטת את תפקיד האמהות בספר, כחיבור בין תפקידים נשיים מסורתיים לבין שאיפתה של הגיבורה להשתחרר. מותה של האם מסמן קץ הניסיון לחבר ביניהם.
אלמנט נוסף שנדון בהרחבה בספר הוא ההקשר שבו הוא נכתב והתבנית שלו. ישנה הסכמה רחבה כי הרומן הוא אוטוביוגרפיה. בשנת 1973, פול לאוטאר מציין את קווי הדמיון בין חייהם של מארי לסמדלי. בעיקרו של דבר, הם זהים פרט לשינויים בעיקר בגאוגרפיה ובשמות. לאוטר מסביר שסמדלי כתבה את הרומן תוך כדי חיפוש עצמה בתהליך של טיפול נפשי. הרומן נועד למעשה להיות תרגיל טיפולי.