stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוסטב-אדולף פון צנגן
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון צנגן מפקד רגימנט הרגלים ה-88, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-15 במסגרת הקורפוס ה-12, ובמהלך המערכה על צרפת לחם פון צנגן עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-15 במסגרת הקורפוס ה-9, ובשלב השני במסגרת הקורפוס ה-6. בתחילת מבצע ברברוסה היה הרגימנט ה-88 חלק מהדיוויזיה ה-15 במסגרת הקורפוס ה-35 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן פעל כחלק מהדיוויזיה ה-15 במסגרת הקורפוסים ה-46, הקורפוס ה-9, ה-12, וה-20 לסירוגין, והשתתף בקרב על מוסקבה. ב-25 בדצמבר 1941 מונה פון צנגן למפקד הדיוויזיה ה-17, שהייתה חלק מהקורפוסים ה-12 וה-13 לסירוגין במסגרת הארמייה הרביעית, וב-15 בינואר 1942 קיבל פון צנגן את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בפברואר 1942 הועלה פון צנגן לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-26 בפברואר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-20 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ובמאי 1942 הועמדה כעתודת ארמיית הפאנצר השלישית. ביוני 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-25 במסגרת הארמייה השביעית.
ב-1 באפריל 1943 מונה פון צנגן למפקד הקורפוס ה-84, שהיה מוצב בנורמנדי כחלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות D, וביוני 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-1 באוגוסט 1943 מונה פון צנגן למפקד הקורפוס ה-87, שהיה מוצב באיטליה כעתודת הOB Süd, ולאחר מכן פעל כחלק מהארמייה ה-14 במסגרת קבוצת ארמיות C בצפון איטליה, ובמקומו מונה אריך מרקס, שפיקד קודם לכן על הקורפוס ה-87. ב-17 במרץ 1944 מונה פון צנגן למפקד פלגת הארמייה פון צנגן, וב-27 ביולי 1944 מונה על ידי פילדמרשל אלברט קסלרינג לארגן את ההגנה בהרים בדרום גרמניה ולפקח על בניית הביצורים שם.
ב-20 באוגוסט 1944 מונה פון צנגן למפקד הארמייה ה-15, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות B, ולחם עימה בקרב שפך הסכלדה, ובכך מנע מבעלות הברית את השימוש בנמל אנטוורפן למשך תקופה ארוכה, ועל כך קיבל פון צנגן ב-9 בנובמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על הבליטה נשארה הארמייה ה-15 כעתודה, ולא השתתפה בלחימה. לאחר מכן השתתפה הארמייה בלחימה בתוככי גרמניה, ובאפריל נלכדה בכיס הרוהר. ב-13 באפריל 1945 נכנע פון צנגן בראש כוחותיו לצבא האמריקני ונלקח בשבי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

פון צנגן שוחרר מהשבי בשנת 1948. לאחר שחרורו התגורר פון צנגן בהנאו עד למותו ב-1 במאי 1964.
בית הכנסת רש"י

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 על שם:  רש"י
 כתובת:  rue Brunneval 5 Troyes, Grand Est, France
 מיקום:  טרואה
 מדינה:  צרפת צרפת
 נוסח תפילה:  ספרדי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1960
 תאריך פתיחה רשמי:  1960
 
 קואורדינטות:  48°17′47″N 4°04′14″E﻿ / ﻿48.296316157220275°N 4.070597441371039°E﻿ / 48.296316157220275; 4.070597441371039
 rachi-troyes.org
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי טרואה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי טרואה he
 
בית הכנסת רש"י הוא בית כנסת ברחוב ברוונוואל 5 בעיר טרואה, גראנד אסט, צרפת ( rue Brunneval 5 Troyes, Grand Est, France ). בית הכנסת נקרא על שמו של הרב ופרשן המקרא רש"י שנולד ונפטר בטרואה. הוא בית כנסת אורתודוקסי ספרדי, הוא שייך לקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. אתר בית הכנסת כולל מוזיאון, בית רש"י, מרכז תרבות וספרייה. מכון רש"י של האוניברסיטה האירופית, ( בצרפתית: L'Institut Universitaire Européen Rachi ), הממוקם מול בית הכנסת, הוא מכון מחקר עצמאי של קהילת בית הכנסת המתמקד בלימודי יהדות, לימודי שמיים ומונותאיזם.
היסטוריה

יהודים הגיעו לטרואה במאה ה-11, בתקופה בה התקוומו פעמיים בשנה, ירידי שמפאן. האוכלוסייה היהודית התגוררה ברובע היהודי שנקרא ברוש (בצרפתית: Quartier de la Brosse aux juifs), בפינת Rue Boucherat ו Rue Montier la Celle. בית הקברות היהודי מימי הביניים ממוקם מחוץ לגבולות השכונה, מול ספריית טרואה.
רש"י - רבי שלמה בן יצחק, נולד בשנת 1040 בעיר טרואה, שנשלטה על ידי רוזן שמפאן (אנ'). הוא למד תלמוד בישיבה בעיר וורמס, עיר קיסרית חופשית של האימפריה הרומית הקדושה. עם שובו מלימודיו בישיבה לטרואה, הוא הקים ישיבה, כתב פרשנות משלו לתורה והתלמוד והיה בעל מוניטין רב בקרב הקהילות היהודיות בתקופתו ובכל השנים שלאחר מותו.  רש"י נפטר ב-13 ביולי 1105 בטרואה.
בשנת 1285, שמפאן נשלטה על ידי מלך צרפת פיליפ הרביעי, שבימיו נרדפה הקהילה היהודית המקומית. בשנת 1288 נשרפו על המוקד 13 יהודים מטרואה, שהואשמו בטענות כוזבות ובעלילת דם. האוכלוסייה היהודית של טרואה גורשה זמן קצר לאחר מכן. כנסיית סן-פרובר נבנתה במקום בו עמד בעבר בית הכנסת ברובע היהודי. ב-1772 המקום הפך למפעל. נכון למאה ה-21 המקום משמש כבניין דירות. כנסיית Saint-Pantaléon, ברחוב Rue de la synagogue בטרואה, נבנתה במקום בו היה בית כנסת נוסף של הקהילה היהודית בעיר.
בעקבות מלחמת צרפת-פרוסיה והסיפוח הגרמני של אלזס-לורן, חזרה הקהילה היהודית לטרואה ויהודים אשכנזים מגרמניה אכלסו את העיר.
ב-1989 נוסד מכון רש"י של האוניברסיטה האירופית, והוקם בה מכון המחקר הפתוח לכלל, בשיתוף עם אוניברסיטת ריימס-שמפניה-ארדן (אנ'). מכון המחקר נפתח על ידי הסופר אלי ויזל והרב הראשי של צרפת סמואל סיראט. הוא מציע תוכניות מחקר בתחומים, היסטוריה של העם היהודי, פילוסופיה יהודית וכן לימודי השפות ערבית ועברית מודרניות.  בשנת 1990 הוקמה אנדרטה לזכר רש"י מול תיאטרון שמפאן. האנדרטה, שעוצבה ונוצרה על ידי הפסל ריימונד מורטי, בצורת כדור שחור ולבן.
בשנת 2011 הקהילה החלה בתהליך שיפוץ של המבנים הישנים. הבניינים נפתחו מחדש לקהל הרחב ב-4 בספטמבר 2016, בנוכחות חיים קורסיה, הרב הראשי של צרפת.  במסגרת תהליך השיפוץ והשיקום הוקמו במקום גם מוזיאון, בית רש"י, המשחזר את בית המדרש של הרב.
ביוני 2019, האתר ארח את הקונגרס העולמי של הנשים היהודיות, שכותרתו "נשות רש"י". הרבנים הצרפתיים דלפין הורווילור, פאולין בבה ופלוריאן צ'ינסקי השתתפו באירוע.
תיאור

הבניין הנוכחי נבנה במקום בו עמד מנזר (אנ') ישן מהמאה ה-16. הוא נבנה בסגנון הרנסאנס ושוחזר במאה ה-20 וה-21. המתחם מורכב מבית הבנוי חצי עץ עם קשתות קורבל (אנ') מהמאה ה-16 ובית נוסף מהמאה ה-18.
במשקוף של דלת הכניסה בין 2 כותרות העמודים, נמצא תבליט מאבן של לוחות הברית שעליו חרוטים עשרת הדברות. על קשת האבן שמעל ללוחות הברית, חקוק ציטוט מתהילים קי"ח, פסוק יט: "פִּתְחוּ-לִי שַׁעֲרֵי-צֶדֶק; אָבֹא-בָם, אוֹדֶה יָהּ", . תהילים קי"ח הוא האחרון בתפילות הלל שבח לה'. הוא נקרא במלואו בחגים והמועדים וכן בימי הלל.
הערות שוליים

1 2 3  Didier Mereuze (2005-10-08). "Troyes à l'écoute de Rachi". La Croix (בצרפתית). ISSN 0242-6056. נבדק ב-2019-12-16.
↑  "Histoire de la communauté | Communauté Rachi Troyes". Communauté (בצרפתית). נבדק ב-2019-12-16.
↑  "Sur les pas de Rachi - Culturel - Troyes". Site officiel du tourisme en Champagne-Ardenne (בצרפתית). נבדק ב-2019-12-16.
↑  "Institut universitaire européen Rachi – Établissement d'enseignement supérieur, centre universitaire d'études et de recherches hébraïques ouvert à tous" (באנגלית בריטית). נבדק ב-2019-12-16.
↑  Jean-Michel Dumay (1990-12-18). "Le 950e anniversaire, à Troyes, du grand penseur juif Rachi, vigneron et talmudiste universel". Le Monde (בצרפתית). נבדק ב-2019-12-16.
↑  "Troyes: la synagogue restaurée a été inaugurée". France 3 Grand Est (בצרפתית). נבדק ב-2019-12-16.
↑  "Maison Rachi - Religion - Troyes". Troyes Champagne Tourisme (בצרפתית). נבדק ב-2019-12-16.
↑  "La Maison Rachi de Troyes au cœur du patrimoine juif européen". Alliance israélite universelle. נבדק ב-2019-12-16.
↑  Jean-François Laville (2019-12-02). "La communauté juive a-t-elle encore un avenir à Troyes ?". L'Est éclair.
↑  "Religions du monde - Les "Filles de Rachi" réunies à Troyes". RFI (בצרפתית). 2019-06-23. נבדק ב-2019-12-16.
↑  "A Troyes, des femmes rabbins parlent de leur place dans le judaïsme". Nouvels Obs. 16 ביוני 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Clémence Houdaille (2019-06-18). "À Troyes, les femmes juives font entendre leur voix". La Croix (בצרפתית). ISSN 0242-6056. נבדק ב-2019-12-16.
↑  תהילים פרק קיח - מאגר ספרות הקודש, באתר kodesh.snunit.k12.il
פסוק מתהילים קי"ח ולוחות הברית מעל הכניסה לבניין
הריקוד (מאטיס)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אנרי מאטיס
 תאריך יצירה:  1909
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  391 ס״מ 
 גובה:  260 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק
 
"הריקוד" (בצרפתית: "La Dance") הוא ציור פוביסטי מאת הצייר הצרפתי אנרי מאטיס. הוא נחשב לאחת מיצירותיו הידועות ביותר ולנקודת ציון חשובה של הקריירה של מאטיס בפיתוח האמנות המודרנית. לציור שתי גרסאות. המוקדמת יותר מוצגת כיום במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, והמאוחרת יותר מוצגת במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.
בחודש מרץ, 1909, קיבל מאטיס הזמנה ליצירת תמונה זו עבור ביתו המוסקבאי של אספן האמנות הרוסי סרגיי שצ'וקין. לאחר שהזמין ציור זה, פנה שצ'וקין והזמין ממאטיס יצירה נוספת – "מוזיקה" (1910), בה מופיעות דמויות דומות המנגנות ושרות בסביבה דומה. שתי היצירות מתארות דמויות העוסקות בפעילות אמנותית וממשיכים את עיסוקו של מאטיס בתיאור הרמוני של האדם בטבע בכלל ובתיאור איקונוגרפי של אמנות הריקוד בפרט.
בציור מתוארות חמש דמויות נשיות עירומות הרוקדות במעגל באופן אקסטטי. הציור משקף את משיכתו של מאטיס לאמנות פרימיטיבית. משיכה זו מעוצבת אל דימוי מטפורי של שחרור מן התרבות. הקצביות ההמשכית של הריקוד, המתבטאת בעיצוב מעגלי וסגור, משדרת מסר של שחרור רגשי ושל הדוניזם. מבחינת עיצובו הציור מעוצב בשטיחות ובסכמאטיות בעיצוב הדמויות, בניגודיות העזה בין הדמויות לבין המרחב הכחול-ירוק הקר, ובשימוש בקווי קונטור. הסביבה בה נמצאות הדמויות מסומלת בעזרת משטחי הצב, אולם היא איננה סביבה מוחשית ובעלת מאפיינים ספציפיים.
בגרסה השנייה של הציור, המתוארכת לשנים 1909–1910, שמר מאטיס את מבנה הקומפוזיציה, אולם הפך את הצבעוניות לעזה יותר. גם בעיצוב הקונטורים ניכרת חופשיות ואקספרסיביות רבה יותר.
מאטיס עשה שימוש נוסף בקומפוזיציה זו וציטט אותה כחלק מרקע של ציורים אחרים כגון "טבע דומם עם 'הריקוד'" (1909) או "'הריקוד' עם עציץ כובע הנזיר" (1912). "הריקוד" מקושר לעיתים עם "ריקוד הנערות" מתוך היצירה המוזיקלית המודרנית "פולחן האביב" שהלחין איגור סטרוינסקי שנים ספורות לאחר מכן.
ביקורת

הציור זכה התעניינות רבה לצד ביקורת קשה על הסגנון, שהיה שונה מסגנונו הקודם של מאטיס. התמונה מציגה דמויות מוכרות בצורה מופשטת ופרימיטיבית, הרקע מאוד דל והניגודיות בצבעים בולטת מאוד. שצ'וקין, שהזמין את היצירה לביתו קיבל אותה בחשדנות רבה וכתב לאומן "אני מוצא תמונות אלו למעניינות ומקווה לאהוב אותן בהמשך. אני בוטח בך. הקהל נגדך, אך העתיד שייך לך.". עם זאת, התמונה הפכה לאחת היצירות המזוהות ביותר של מאטיס ולאחד הציורים הידועים בעולם.
| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אנרי מאטיס
 תאריך יצירה:  1909-1910
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  391 ס״מ 
 גובה:  260 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  ארמיטאז', סנקט פטרבורג
הערות שוליים

↑  ראסל ט. קלמנט. Four French Symbolists. Greenwood Press, 1996. עמוד 114.
↑  הציור הידוע בהקשר זה הוא "שמחת החיים" (Le bonheur de vivre), משנת 1905–1906, המוצג כיום באוסף בארנס (Barnes Foundation, Merion, PA).
↑  טבע דומם עם הריקוד, אתר מוזיאון ההרמיטאז'.
↑  'הריקוד' עם עציץ כובע הנזיר, תצלום העבודה מאתר Olga's Gallery
↑  History and Analysis of Dance II & Music by Henri Matisse (אנג)
↑  Sergey Shchukin and Others, אתר ארמיטאז'. (אנג)
↑  The Personal Life of Henri Matisse
ג'ורג' חכים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במאי 1908 טנטא, מצרים 
 פטירה:  19 ביוני 2001 (בגיל 93) ביירות, לבנון 
 מדינה:  מצרים 
 מקום מגורים:  סוריה 
 השכלה:  College of the Holy Family 
 תפקיד:  בישוף דיוקסי (22 בנובמבר 1967–22 בנובמבר 2000)  בישוף דיוקסי (13 במרץ 1943)  ארכיבישוף קתולי (18 בנובמבר 1964)  Melkite Greek Catholic Patriarch 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול (1968) 
 
הארכיבישוף ג'ורג' חכים נפגש עם דוד בן-גוריון במעון ראש הממשלה בירושלים, 1960
הארכיבישוף ג'ורג' חכים (מאקסימוס החמישי) (18 במאי 1908 – 29 ביוני 2001) היה מנהיג הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית במזרח התיכון בין 1967–2000, מן המנהיגים הבולטים של ערביי ישראל בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

ג'ורג' סלים חכים נולד בטנטא שבמצרים. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים עבר הסמכה לכמורה בכנסיית סנטה אנה בירושלים והוסמך ככומר ב-1930. לאחר שנה נוספת בירושלים חזר לקהיר. ב-1943 מונה לארכיבישוף עכו, חיפה, נצרת והגליל.
ביוגרפיה > איש הלאומיות הערבית

הארכיבישוף חכים חבר לתנועה הלאומית הערבית, העיד ב-1946 בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל כנגד התנועה הציונית, טען לאחדות אינטרסים של הערבים הנוצרים והמוסלמים ושלח מסרים כנגד הציונות לוותיקן.
בינואר 1948 ניהל חכים מגעים עם נציגי היהודים בחיפה, כנציג הנוצרים. לקראת סוף החודש יצא לקהיר במשלחת מטעם הוועדה הלאומית בחיפה לפגישה עם המופתי כדי לתאם איתו הפסקת אש בחיפה. עמדתו של חכים הייתה שיש להגיע להפסקת אש בחיפה כדי למנוע את בריחת האוכלוסייה האזרחית מהעיר, ומשלא הצליח בכך הוביל קו של פינוי מסודר של נשים וילדים לסוריה ולבנון, קו שהתקבל על דעת הוועד הערבי העליון בתחילת מרץ.
במרץ 1948, במסגרת הקרב על חיפה, ברח מישראל ללבנון עם רבים מבני עדתו. הוא הקים סמינרים לכמרים בסוריה ובלבנון וכן תמך בהקמת השלוחות של הכנסייה היוונית-קתולית בארצות צפון ודרום אמריקה, אליהן היגרו פלסטינים רבים בני עדתו.
בשלל מקורות צוטט חכים כמי שאמר בריאיון ב-16 באוגוסט 1948 לעיתון הלבנוני "צדא אל-ג'נוב": "הפליטים היו סמוכים ובטוחים כי לא ימים רבים ייעדרו, וכי שוב ישובו בתוך ימים מעטים, בתוך שבוע או שבועיים. מנהיגיהם הבטיחו להם כי קל-מהרה ימחצו הצבאות הערביים את 'הכנופיות הציוניות' וכי אין כל מקום לבהלה או לחשש של גלות ממושכת". אולם במכתב לחוקר בריטי משנת 1961 הכחיש בתוקף שאמר את הדברים או שמנהיגי ערב קראו לפלסטינים לעזוב כפי שנטען לא אחת בהסברה הישראלית.
ביוגרפיה > מנהיג בגליל

העדה היוונית-קתולית שעמה נמנו רבים מתושבי הגליל שנותרו במדינת ישראל נותרה ללא מנהיג ובמצב קשה. שלטונות ישראל פנו לחכים וביקשו ממנו שיחזור וינהיג את עדתו בארץ. באמצע פברואר 1949 חזר חכים לישראל, במטוס של האו"ם. ההנחה הרווחת היא שהוא הוחזר כדי להוות משקל נגד להשפעת הקומוניסטים בקרב הערבים הנוצרים. חכים דאג רבות לפליטים הפלסטיניים וביקר במחנות הפליטים. הוא הציע להגיע להסדר בין ישראל לארצות ערב על החזרת כ-250,000 פליטים לישראל ויישוב השאר בארצות ערב. במיוחד דאג חכים לבני עדתו. הוא פנה לממשלת ישראל בבקשה לתת רשות לכ-5,000 מבני עדתו שברחו לשוב לישראל, כדי לכונן מחדש את עדתו ממנו נותרו רק מעטים בישראל. בקיץ 1949 הגיע להסכם עם ישראל על פיו הורשו לחזור כמה אלפים מבני עדתו, בהם תושבי הכפר עיילבון, תמורת תמיכה שלו בשיתוף פעולה עם ישראל. באוגוסט ובספטמבר 1949 ביקר פעמיים בלבנון במסגרת דאגתו לערביי ארץ ישראל שנמלטו ללבנון במהלך מלחמת העצמאות. בתחילת אוקטובר 1949 הוא שב לישראל עם 150 פליטים יתומים מבני עדתו שהורשו לשוב לישראל.
הוא הקים כנסיות בכפרי הגליל, בתי ספר, בית אבות ושני בית יתומים. כמו כן יזם ב-1956 את שיפוץ כנסיית יוסף הקדוש בנצרת שהייתה הגדולה בעיר עד הקמת כנסיית הבשורה ב-1969 ובית ספר גדול לכמרים בעיר, הראשון במזרח התיכון שבו כל המורים ערבים. כן הקים את "מסדר הגליל" לנזירות, בית מלון וחברת תיירות לצליינים "ניו גרנד הוטל", בית דפוס "אלחכים" בו הודפס ביטאון העדה "א-ראבטה" ויזם הקמת שיכון למגורים.
הארכיבישוף תקף את הממשל הצבאי על ערביי ישראל, את הפקעת הקרקעות ואת קיפוח הציבור הערבי. הוא תבע את פתרון בעיית הפליטים הפלסטינים ואת זכויות ה"נפקדים", אותם בעלי קרקע שברחו מישראל עם קום המדינה. עם זאת פעל במסגרת מאמרים בעיתונות והטפה לשוויון מבלי להתעמת עם השלטונות. במשך שנים עמד בראש השדולה להחזרת עקורי איקרית ובירעם.
ביוגרפיה > התקרבות למדינת ישראל

במסגרת מאמציו להשפיע על הציבור כרת הארכיבישוף חכים ברית עם מפא"י במסגרתה שוריין מקום לבן עדתו במפלגות הלוויין של מפא"י בקרב הציבור הערבי, בלי קשר לכוחה האלקטורלי של העדה. בתמורה העניק הארכיבישוף את ברכתו להצבעה בבחירות עבור רשימותיה של מפא"י. בבחירות לכנסת השנייה והשלישית חבר לרשימה דמוקרטית לערביי ישראל והציב בה את מסעד קסיס ובבחירות לכנסת הרביעית והחמישית חבר למפלגת קידמה ופיתוח והציב ברשימתה את אליאס נח'לה. בדרכו הצליח להחזיר לכנסייתו את נכסיה שהוחרמו על ידי מדינת ישראל, קיבל אישורים מסודרים ורשמיים להקמת מבני ציבור והיווה צינור להעברת מסרים ובקשות מן הציבור הערבי בגליל לממשלה ולהפך. בינואר 1961 נפגש עם דוד בן-גוריון ובין שני המנהיגים נוצר קשר אישי, כן קשר קשרים אישיים עם יועצו של בן-גוריון לענייני ערבים, אורי לוברני. במאמר מעל דפי "א-רבאטה" קרא לציבור הערבי "להתפכח" משאיפותיו הלאומניות ולהיאבק על זכויותיו הטבעיות במסגרת המדינה, תוך שמירה על חוקיה והכרה בחובותיו כלפיה. למרות שהיה מנהיגו של מיעוט זעיר זכה להשפעה ניכרת בציבור, שהוא ברובו מוסלמי, וזכה לכבוד רב.
עיקר העימות של הארכיבישוף בקרב ערביי ישראל היה כנגד המגמות הקומוניסטיות שהנהיגו מפלגות מק"י ולאחר מכן רק"ח. יריביו קראו לו "הבישוף של מפא"י" ו"סוכן כפול". הוא השתמש בפחד של השלטונות מפני התפרצות קומוניסטית (בעיקר לאחר מהומות שפרצו בהפגנת האחד במאי 1958) על מנת להשיג כוח פוליטי מחד והישגים בהקלות לציבור הערבי מאידך.
ב-1964 ביקש להתקבל כחבר ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, הצהיר שעקרונותיה אינם סותרים את עקרונות הכנסייה וקרא לציבור הערבי להיכנס כחברים בהסתדרות. זאת תוך דרישה מההסתדרות לפתוח סניפי קופת חולים במגזר הערבי ותבע ייצוג יווני-קתולי בוועד הפועל של ההסתדרות. ב-1965 אף יצא במסגרת משלחת של ההסתדרות לגיוס כספים בארצות הברית.
במלחמת ששת הימים קרא חכים לבני עדתו היוונית קתולית לתרום דם לפצועי צה"ל.
שמו של חכים עולה בדיון הציבורי כיום בנוגע לעמדתו לגבי "הנכבה" כלומר האסון הפלסטיני. במספר עדויות מסר הארכיבישוף שערביי חיפה נמלטו מן העיר למרות שהובטח להם שלא יאונה להם כל רע.
ביוגרפיה > מאקסימוס החמישי

מיד לאחר מלחמת ששת הימים התמנה חכים לפטריארך מאקסימוס החמישי של אנטיוכיה והמזרח התיכון ועבר לדמשק. למחליפו כארכיבישוף בישראל התמנה הילריון קפוצ'י.
בהיותו "אורח" בבירה מוסלמית הפך זהיר ביותר ונהג לגנות את מדינת ישראל. במהלך מלחמת האזרחים בלבנון יצר ברית עם מנהיג הדרוזים וליד ג'ונבלאט כדי לקבל הגנה על המיעוט היווני-קתולי בלבנון (4% מן האוכלוסייה).
ב-29 בנובמבר 2000 התפטר ממשרתו עקב בעיות בריאות. ביוני 2001 מת ונקבר בביירות.
לקריאה נוספת

Archbishop G.E. Hakim, "The Greek Catholic community", New Outlook, V, 3 (43), pp. 78-81
הערות שוליים

↑  אמנון לין, בטרם סערה, הוצאת קרני 1999, עמוד 133
1 2  המוטרן חכים חזר למוטב ..., מעריב, 21 בפברואר 1949
↑  משלחת ערבי חיפה חזרה משליחותה, דבר, 27 בינואר 1948
↑  תמיר גורן, מדוע עזבו התושבים הערבים את חיפה? עיון בסוגיה חצויה, בתוך קתדרה 80, יוני 1996, עמ' 179–182, 198
↑  הלל כהן טוען שהוא עזב ביוני 1948. ראו: Hillel Cohen, Good Arabs: the Israeli security agencies and the Israeli Arabs, 1948-1967, page 47
↑  שמואל כץ, אדמת מריבה, עמ' 25.
↑  E. B. Childers (1971). "Transformation of Palestine". In I. Abu-Lughod (ed.). The Wordless Wish. Northwestern University Press. pp. 197–198.
↑  Shira Robinson, Citizen Strangers: Palestinians and the Birth of Israel's Settler State, Stanford: Stanford University Press, 2013, עמ' 83–84
↑  Hillel Cohen, Good Arabs: the Israeli security agencies and the Israeli Arabs, 1948-1967, page 47
↑  מ. זינגר, ראש העדה הקתולית על שאלת הפליטים על הדרך לירושלים ועל יחסו לישראל, דבר, 30 ביוני 1949
↑  חכים מבקש להחזיר 5000 פליטים, מעריב, 3 באפריל 1949
↑  פראנציס אופנר, 150 יתומים פליטים יוחזרו מהלבנון לישראל, מעריב, 4 באוקטובר 1949
↑  חכים גייס את תלמידיו, מעריב, 27 באוקטובר 1959
↑  אורי שטנדל - ערביי ישראל בין הפטיש והסדן
↑  צפריר רונן, בדיית הנכבה
↑  Joffe, Lawrence (July 28, 2001). "Obituaries: Maximos V: Spiritual leader of a million Christians". The Guardian (London): pp. 22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1202971784  VIAF: 193610787   WorldCat (עם VIAF): 193610787 
ג'ורג' חכים בחג המולד בחיפה, 1957
הארכיבישוף חכים בפגישה עם ראש הממשלה לוי אשכול בנצרת, 1964
The Lion King (פסקול, 2019)

The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack הוא אלבום הפסקול של הנס צימר בשיתוף אומנים שונים. אשר יצא לאור ב-11 ביולי 2019, על ידי חברות התקליטים וולט דיסני רקורדס.
אלבום הפסקול הוא מתוך סרטו של חברת וולט דיסני, אשר הפיקו גרסה מחודשת של הסרט "מלך האריות" שיצא בשנת 2019, זהו סרט אנימציה פוטוריאליסטי של הסרט המקורי "מלך האריות", משנת 1994. אשר הפסקול המחודש מורכב מהפסקול המקורי ושירים חדשים שהפיקו ונכתבו על ידי אלטון ג'ון וטים רייס.
בנוסף הוכרז גם כי ביונסה הפיקה פסקול נוסף שנקרא The Lion King: The Gift, שיצא ב-19 ביולי באותה השנה. הפסקול כולל בתוכו גם שירים חדשים שבוצעו על ידי אמנים שונים.
רקע והפקה

ב-28 בספטמבר 2016,‏ Walt Disney Pictures אישרו שג'ון פאברו יביים את הרימייק של "מלך האריות", אשר יכיל את השירים מהסרט המקורי. לאחר מכן, הוכרז כי השירים מתוך הסרט יבוצעו כמו בפסקול המקורי על ידי הנס צימר, אלטון ג'ון וטים רייס.
ב-18 בפברואר 2018, הוכרז כי ארבעה שירים מתוך הפסקול המקורי של הסרט יופיעו ויחודשו לפסקול: "Circle of Life", ‏"Hakuna Matata",‏ "Can You Feel the Love Tonight",‏ "I Just Can't Wait to Be King". ב-9 בפברואר 2018, ג'ון שיתף כי הזמרת ביונסה כתבה ומפיקה שיר חדש עבור הסרט. בהמשך נחשף כי שם השיר יהיה "Spirit", אשר יבוצע על ידי ביונסה עצמה. ב-3 בפברואר 2019, דווח כי השיר "Be Prepared", יופיע גם בפסקול של הסרט.
ג'ון ורייס כתבו שיר חדש לסיום הסרטים, שנקרא "Never Too Late" ויבוצע על ידי ג'ון. בנוסף הסרט יכלול גם גרסת כיסוי לשיר "The Lion Sleeps Tonight", של רוגן ואייכנר, וכמו כן גם גרסה מחודשת לשיר "He Lives in You", אשר בוצע על ידי Lebo M. בהמשך הוכרז כי פארל ויליאמס הפיק ויצר חמישה שירים לסרט.
רשימת רצועות

| The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack> מס' | The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack> שם | The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack> מבצע/ת | The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack> משך | The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack>  | The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack>  | The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack>  | The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack>  | The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack>  | The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Circle of Life/Nants' Ingonyama  | לבו מ', לינדיו מחיציז | 4:01 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Life's Not Fair  |   | 1:43 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Rafiki's Fireflies  |   | 1:52 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | I Just Can't Wait to Be King  | ג'ון אוליבר, שהאדי רייט ג'וזף, ג'יי די מיקרי | 3:22 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Elephant Graveyard  |   | 6:38 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Be Prepared (2019 version)  | צ'ואיטל אג'יופור | 2:03 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Stampede  |   | 7:46 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Scar Takes the Throne  |   | 2:50 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Hakuna Matata  | בילי אייכנר, סת' רוגן, דונלד גלובר, ג'יי די מיקרי | 4:11 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | !Simba is Alive  |   | 3:38 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | The Lion Sleeps Tonight  | אייכנר ורוגן | 1:24 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Can You Feel the Love Tonight  | ביונסה, דונלד גלובר, אייכנר ורוגן | 3:02 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Reflections of Mufasa  |   | 5:09 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Spirit  | ביונסה | 4:37 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Battle for Pride Rock  |   | 11:01 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Remember  |   | 3:09 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Never Too Late  | אלטון ג'ון | 4:09 |  |  |  |  |  |  |
| 18. | He Lives in You  | לבו מ' | 5:05 |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Mbube  | לבו מ' | 1:56 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 77:34 |  |  |  |  |  |  |
The Lion King: The Gift

The Lion King: The Gift הוא אלבום הפסקול של ביונסה בשיתוף אומנים שונים. אשר יצא לאור ב-19 ביולי 2019, על ידי חברות התקליטים וולט דיסני רקורדס.
ב-9 ביולי 2019, הוכרז כי ביונסה הפיקה ויצרה אלבום פסקול לסרט "מלך האריות", אשר נקרא "The Lion King: The Gift, האלבום מכיל שירים חדשים בהשראת הסרט ואת סינגל הבכורה מתוכו "Spirit".
ראו גם

מלך האריות (פסקול)
הלאניקוס איש לסבוס

| --- | --- |
 לידה:  490 לפנה״ס? מיטילנה, יוון 
 פטירה:  405 לפנה״ס? (בגיל 85 בערך) אתונה העתיקה 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 
הלאניקוס איש לסבוס (ביוונית: Ἑλλάνικος ὁ Λέσβιος, נקרא גם הלאניקוס איש מיטילנה, Ἑλλάνικος ὁ Μυτιληναῖος;‏ 490 – סביבות 405 לפסה"נ) היה לוגוגרף ("רושם סיפורים") יווני שפעל במהלך המחצית השנייה של המאה ה-5 לפסה"נ.