stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחשב נייד
חלקי ערכת המחשב

מספר חלקים קיימים אך ורק במחשב נייד אשר אינם קיימים כלל במחשב נייח:
המחשבים הניידים כיום ניזונים מסוללות ליתיום יון, שהחליפו את טכנולוגיית NiMH הישנה. זמן הסוללה המרבית במחשבים הניידים הוא בין שעתיים למספר גדל והולך של שעות, בשימוש קל, אך הוא עלול לרדת אפילו עד כדי מחציתו בשימוש מוגבר ואינטנסיבי. הסוללות נחלשות עם הזמן, ויש להחליפן, בדרך כלל לאחר תקופת שימוש של בין שנתיים לחמש שנים.
מחשבים ניידים אשר דלים בחיבורים חיצוניים ניתן לחבר לתחנות עגינה שמספקות למחשב חשמל ומחברות אותו לציוד היקפי. עם התרחבות השימוש בחיבור USB והירידה בחיבורים הגדולים; כגון LPT למדפסות, פחת השימוש בתחנות עגינה אלו, שכן לכניסת USB אחת ניתן לחבר מספר רכיבים חיצוניים שונים.
ספק הכוח של מחשב נייד אינו מבצע את ההמרה של זרם החילופין לזרם ישיר בו זמנית כבספק הכוח של מחשב נייח, אלא מסופק עם המחשב כשנאי המטעין את הסוללה בזרם ישיר בהתאם למתח העבודה המתוכנן למחשב, ובמחשב מתבצעת המרה למתחים נמוכים יותר לחלקים הדורשים זאת (כגון בקר הUSB) בלבד. התפתחות מרשימה חלה עם התקדמות הטכנולוגיה, ואם בעבר ההתקנים הללו שקלו כחצי ק"ג וכונו "power brick", כיום מיוצרים שנאים דיגיטליים קלים וקטנים יחסית.
רכיבי המחשב הנייד קטנים וקלים יותר מהרכיבים המקבילים להם במחשב הנייח.
מחשבים ניידים משתמשים בתצוגת LCD או המקבילות אליה על־פי רוב מפני דקותן, סוג הפנל והתאורה משתנים לפי הדגמים. הבדל בולט בין מסכי מחשבים ניידים שונים הוא גימור המסך: גימור מבריק מקובל במחשבים זולים או המיועדים לשימושי מולטימדיה משום היותו בעל צבעים "חיים" יותר ומראהו היפה יחסית. בעיה נפוצה של גימור זה היא ההשתקפויות הנוצרות על המסך ממקורות אור, ואכן בדגמים יקרים יותר נוהגות חלק מהחברות לציין שהמסך מצויד בטכנולוגיה כלשהי המפחיתה השתקפות במידה מסוימת. גימור מט לעומתו מקובל במחשבים המיועדים לעבודה ממושכת, עבודה מול מקורות אור ויישומי גרפיקה הדורשים צבעים מדויקים. גודל המסך המקובל למחשבים ניידים הוא 10" ומעלה לקטגוריית הנטבוקים, ו־13" ומעלה לקטגוריית הניידים הרגילים. צפיפות הפיקסלים עולה בהתמדה עם התפתחות הטכנולוגיה, וקיימים מספר סטנדרטים מקובלים, המשתנים עם מטרת המחשב ומחירו. בעבר הייתה מקובלת תצורה של 4:3 – מסך רבוע, וכיום הנטייה היא למסכים רחבים, ורחבים עוד יותר – ביחס 16:9, המקובל יותר במסכי טלוויזיה, למסכי הניידים המיועדים לשימושי מולטימדיה. לאחרונה מסתמנת מגמת עליה במחשבי הפרימיום עם שבירת מחסום רזולוציית הFHD לכיוון רזולוציות ה־2K.
חריץ נפוץ בדגמים רבים הוא PCMCIA לחיבור התקנים המרחיבים את יכולות את המחשב – כגון מודם סלולרי או תוספת נפח זיכרון אחסון, אך כיום דגמים אלו נפוצים פחות.
אמצעי האחסון של המחשב הנייד מוגבל בגודלו, ולכן הדיסקים הקשיחים הפנימיים המיועדים למחשבים ניידים קטנים יותר – 2.5" (64 מ"מ) בהשוואה למיועדים למחשב הנייח – 3.5" (90 מ"מ), ולכן קיבולת זיכרונם פחותה ביחס לדיסקי המחשב הנייח. כיום עקב טכנולוגיות מזעור כונני ה־2.5" מדביקים את פער הנפח של כונני ה־3.5" ולעיתים אף משתווים אליו, אם כי ביצועיהם פחותים בדרך כלל מאחיהם הגדולים. במחשבים ניידים המיועדים לשוק הגבוה מקובלת כיום טכנולוגיה חדשה המחליפה את הדיסק הקשיח או באה עמו במשולב – כונן מצב מוצק – SSD (בשונה מהכוננים המבוססים דיסק קשיח) שאינו מכיל חלקים נעים ולכן מהירותו ועמידותו גבוהים הרבה יותר מדיסק קשיח רגיל. חסרונותיו העיקריים כרגע הם מגבלת נפח ומחיר, וכן הקושי לשחזר ממנו מידע במקרה של מחיקה, תקלה פיזית, או חשמלית, ולכן מקובל להשתמש בו ככונן הראשי או כמטמון לדיסק קשיח רגיל להאצת ביצועי המחשב, אך לא לאחסון מידע.
כושר שדרוג ותיקון

אפשרויות השדרוג והתיקון של מחשב נייד מוגבלות ביותר. בדרך כלל רוב רכיבי במחשב מודפסים או מולחמים על לוח האם המתוכנן ייחודית לדגם המחשב על מנת לחסוך מקום וצריכת חשמל, והחלפתם אינה אפשרית. בנוסף, תיקוני הלחמה במעבדה הם יקרים ומסובכים, ולכן אינם מקובלים.
לעומת מחשב שולחני, שבדרך כלל המשתמש עצמו יכול לשדרג על ידי הוספת כרטיסי הרחבה, ציוד היקפי ואפילו זיכרון, במחשב נייד המשתמש בדרך כלל לא אמור "לפתוח" את המחשב, ויצרנים רבים דורשים שכל שדרוג ייעשה במעבדה מוסמכת.
עם עליית גודל המחשב כמות הרכיבים המולחמים פוחתת בהתאמה, וניתן למצוא ברוב המחשבים כונן קשיח הניתן להחלפה, חריץ זיכרון RAM פנוי שאינו מולחם אחד או שנים, ולעיתים גם כרטיס הרשת האלחוטית ניתן להסרה או החלפה. משתמשים בעלי ידע טכני יכולים לעיתים נדירות להחליף את הכונן הקשיח או כונן התקליטורים המובנה במחשב, לכונן SSD לשיפור משמעותי בביצועי המחשב.
החלפה ישירה של רכיבים מקולקלים יכולה לכלול החלפת הצג, הכוננים, יחידות האחסון ורכיבים אחרים, אולם מחירי התיקון עלולים להיות גבוהים ביותר, אפילו כאשר הדבר בר ביצוע בקלות, כיוון שפירוק מחשבים ניידים מסובך ומורכב, ומעבדות אלקטרוניקה נוטות לגבות תשלום יקר על עצם ההתעסקות עם מחשב נייד. קושי נוסף שמקשה על שדרוג נובע מחוסר בתקן אחיד לייצור מחשבים ניידים, היוצר שוני בחלקי החילוף המיועדים ממחשב למשנהו.
ראו גם

חומרה - מונחים
מחשב
אולטראבוק
מחשב לוח
הערות שוליים

↑  מַחְשֵׁב נַיָּד, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏11 בפברואר 2025
↑  Laptops finally overtake desktop computers, ReleaseLog (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551316005171  BnF: cb11985066n (data)  GND: 4296418-0  LCCN: sh90002033  NKC: ph115462 
מחשב נייד מודרני MacBook Air של חברת אפל
קטע מלוח אם של מחשב נייד HP CQ60.‏ CPU=מעבד מרכזי. NB=גשר צפוני. GPU=מעבד גרפי. SB=גשר דרומי.RAM=כרטיסי זיכרון גישה אקראית. WiFi=כרטיס גישה לרשת אל-חוטית
בורק היקנלופר

בורק בלאקמור היקנלופר (באנגלית: Bourke Blakemore Hickenlooper;‏ 21 ביולי 1896 –  4 בספטמבר 1971) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן מושל המדינה בשנים 1939–1943, לאחר מכן ועד 1945 כמושל איווה ה-29, ולאחר מכן ועד 1969 כיהן ארבע תקופות כהונה בסנאט של ארצות הברית.
ראשית חייו

בורק היקנלופר נולד בבלוקטון שבדרום-מערב איווה כילדם היחידי של זוג חוואים, מרגרט (לבית בלאקמור) ונייתן אוסקר היקנלופר. הוא למד באוניברסיטת המדינה של איווה, ולאחר מכן בקולג' המדינתי של איווה באיימז, אך רוב השכלתו נרכשה במהלך שירותו בצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. באפריל 1917 החל היקנלפור את הכשרתו בבסיס ההכשרה לקצינים בפורט סנלינג שבמינסוטה. הוא קיבל מינוי של לוטננט משנה והוצב בצרפת.
ב-1919, לאחר שחרורו, שב היקנלופר לארצות הברית. ביוני אותה שנה הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת תעשייה מאוניברסיטת המדינה של איווה. לאחר מכן הוא החל את לימודיו בקולג' למשפטים של אוניברסיטת איווה, ממנו הוא קיבל תואר במשפטים ב-1922.
ראשית הקריירה הפוליטית

לאחר סיום לימודי המשפטים, עסק היקנלופר בעריכת דין בסידר רפידס. בשנים 1934–1937 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של איווה, גוף מחוקקים שבו כיהן שנים קודם לכן סבו.
סגן מושל איווה

ב-1936 התמודד היקנלופר, ללא הצלחה, בבחירות על משרת סגן מושל איווה, ובמערכת הבחירות הוא אמר למצביעים שהם יכולים לכנותו בפשטות "היק" (Hick), בשל הקושי לבטא את שמו. הוא סיפר סיפור על כך שכילד הוא הלך לבית מרקחת בעיירת המחוז בדפורד כדי לקנות חלתית בשווי של ניקל עבור אמו. הרוקח נתן לו את החלתית, עשב מר שמשמש לבישול, בחינם, כדי להימנע מלכתוב הן את שם העשב (asafetida) והן את השם הארוך "בורק בלאקמור היקנלופר".
בעת כהונתו כסגן המושל, הציל היקנלופר אישה מסידר רפידס מטביעה בנהר סידר. הפרסום הנרחב של סיפור ההצלה הוביל לתמיכה נרחבת בעדו כאשר ב-1942 הוא התמודד בבחירות על משרת המושל.
מושל איווה

כמושל שכיהן בתקופת מלחמת העולם השנייה, השתתף היקנלופר בכמה ועידות מפתח של מושלי מדינות המערב התיכון, במיוחד בוועידת המושלים הרפובליקנים שהתקיימה ב-1943. בהזדמנויות אלו הוא פגש מנהיגים במפלגה, כמו ארתור ונדרברג, תומאס דיואי, ג'ון בריקר, ונדל וילקי ואחרים, שהכירו בו ככישרון צעיר עם פוטנציאל להתקדם בפוליטיקה הלאומית. במהלך ועידת המושלים הרפובליקנים שהתקיימה בסנט לואיס באוגוסט 1944, העיר העיתון "סנט לואיס סטאר-טיימס, על "הכוכב הפוליטי העולה בן ה-48, בורק ב. היקנלופר האנרגטי, מושל איווה" שמשך את תשומת הלב של "הצעירים המבריקים" של המושל דיואי.
סנאטור

ב-1944 ניצח היקנלופר בבחירות לסנאט של ארצות הברית, וגרם לסנאטור הדמוקרטי המכהן גאי מארק ג'ילט לאבד את מושבו. היקנלופר כיהן בסנאט בשנים 1945–1969, והוא היה אחד הסנאטורים ההשמרנים והבדלנים ביותר במפלגתו. הוא היה הרפובליקני הבכיר ביותר בוועדת החוץ של הסנאט, וכיהן בה לצד יושב הראש הדמוקרטי הוותיק של הוועדה ויליאם פולברייט מארקנסו. ב-1967, לקראת תום כהונתו בסנאט, פעלו היקנלופר ופולברייט יחדיו לניסוח ההסכם הקונסולרי, ההסכם הבינלאומי הראשון מסוג זה בין ארצות הברית לבין ברית המועצות.
היקנלופר היה שותף לניסוח חוק האנרגיה האטומית של 1954, שהיה יוזמה לפיתוח אנרגיה אטומית לצורכי שלום. הוא גם היה יושב ראש הוועדה המשותפת של הקונגרס לאנרגיה אטומית. בתוקף תפקידו זה, חקר היקנלופר את מיקומו של האורניום שנעלם מהמעבדה של הוועדה לאנרגיה אטומית באילינוי, ודחף להעברתו מהתפקיד של יושב ראש הוועדה דייוויד ליליאנטאל, שטען לאי-מעורבות במקרה. אף על פי שהוועדה לאנרגיה אטומית דחתה ברוב של תשעה מול שמונה את ההחלטה להעביר את ליליאנטאל מתפקידו, מספר חודשים לאחר מכן הוא התפטר, וטען שהקריירה שלו נהרסה בשל המסתורין של היעלמות האורניום.
ב-1958 מינה הנשיא דווייט אייזנהאואר את היקנלופר כנציג ארצות הברית בעצרת הכללית של האומות המאוחדות. ב-1966 מינה אותו הנשיא לינדון ג'ונסון לצוות של הקונגרס לפיקוח על הבחירות בדרום וייטנאם.
בעת כהונתו היה היקנלופר לאחד מהסנאטורים הרפובליקנים רבי העוצמה ביותר, ובשנים 1962–1969 הוא שימש כיושב ראש ועדת המדיניות של הרפובליקנים בסנאט. בתוקף תפקידו זה הוא פיתח יריבות עם עמיתו מהמערב התיכון, אוורט דירקסן מאילינוי, ששימש כמנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט בשנים 1959–1969. היקנלופר הצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1957 (אנ') וזה של 1960 (אנ'), וכן בעד התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית וחוק זכות ההצבעה של 1965, אך הצביע נגד חוק זכויות האזרח של 1964, ולא השתתף בהצבעה על חוק זכויות האזרח של 1968 (אנ') ובהצבעה על אישור מינויו של שופט בית המשפט העליון ת'ורגוד מרשל. דירקסן עבד בשיתוף פעולה עם הסנאטור יוברט האמפרי ממינסוטה, מצליף סיעת הדמוקרטים ולאחר מכן סגן נשיא ארצות הברית בשנים 1965–1969. דירקסן הצליח לשכנע את כל חברי סיעת הרפובליקנים למעט שישה לתמוך בצעדי החקיקה של 1964. מנגד, הצטרף היקנלופר לנוריס קוטון מניו המפשייר, בארי גולדווטר מאריזונה, ג'ון טאוור מטקסס, אדווין מקם מניו מקסיקו ומילוורד סימפסון מויומינג, בהצבעה נגד החוק שקודם על ידי עמיתיהם מהמפלגה הרפובליקנית. היקנלופר טען שהתנגדותו לחקיקת חוק זכויות האזרח התבססה על החשש שחוקים כאלו יובילו למצב של "בירוקרטים שיחטטו בכל עניין בחיים האמריקאים".
בשנה שלאחר מכן, היקנלופר, בהנהגתו של דיקרסן, הצביע עם סנאטורים צפוניים אחרים בעד חוק ההגירה והאזרחות, ובכך היה לו חלק בהפסקת השימוש ב"נוסחת המוצא הלאומי" של חוק ההגירה של 1924, שהתבסס על חוק מצב החירום של 1921.
היקנלופר אמר פעם לעיתונאי שהוא נהנה במיוחד במסעות הבחירות שלו. בעלי הטור ג'וזף וסטיוארט אלסופ אמרו פעם בבדיחות הדעת שהשם בורק ב. היקנלופר הוא "בדיוק אותו שם שסאטיריקן אנגלי יבחר לרפובליקני מאיווה". עיתון ממיסון סיטי שבאיווה ציין בעת מותו של היקנלופר שהוא איבד תקווה לזכות בהצלחה בפוליטיקה בגלל שמו. "הקיצור שהיה בשימוש ידידיו (היק) היה אף גרוע יותר. אך היקנלופר גילה את הסוד בהתלוצצות על שם משפחתו בפומבי, וסיפר על כך יותר בדיחות מאשר יריביו הפוליטיים".
סנאטור > תיקון היקנלופר

תיקון היקנלופר המוצע, שהיה תוספת להצעת חוק הסיוע הבינלאומי של 1962, היה אמור לעצור סיוע לכל מדינה שהפקיעה רכוש אמריקני. התיקון כוון במיוחד כלפי קובה בהנהגתו של פידל קסטרו, שהפקיע מטעי סוכר ומזקקות בבעלות אמריקאית.
התיקון הוצע בעקבות השתלטות על שלוש חברות נפט אמריקאיות בקובה ובארגנטינה. הוא גם היווה תגובה לפסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית, שלמעשה דחה את הזכות של חברת הסוכר האמריקאית להתנגד לתפיסת אחזקותיה על ידי ממשל קסטרו.
היקנלופר ראה בהצעת התיקון שלו כסיוע לאנשי עסקים אמריקאים בבית המשפט בכל מקרה בו רכושם נתפס על ידי ממשלה זרה. פסיקת בית המשפט העליון, כתב היקנלופר ב-1964, "יוצאת מנקודת הנחה שכל עניין... הקשור לחוקי מדינות זרות יהפוך למושא למבוכה בניהול מדיניות החוץ".
התיקון זכה להתנגדות גורפת מממשלו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, שטען שהעברתו תאיים על האינטרסים הדיפלומטיים של ארצות הברית, במיוחד באמריקה הלטינית. הוא נפל בסנאט ברוב של 45 מתנגדים מול 35 תומכים.
וילי מיין, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1967–1975, אמר שהסנאט טעה בפסילת תיקון היקנלופר. "בהנחה שהתיקון היה נאכף במשך השנים, נראה היה שהיינו במצב הרבה יותר טוב ביחסינו עם פחות מדינות מתפתחות, ומעל לכל ספק... בנוגע למאזן התשלומים שלנו...".
מורשתו

ב-5 באוקטובר 1961 התכנסו 1,200 איש בסידר רפידס לטקס לכבוד תרומתו של היקנלופר למדינה ולאומה. הנשיאים לשעבר הרברט הובר ודווייט אייזנהאואר שלחו ברכות. רבים מעמיתיו בסנאט הגיעו לטקס באופן אישי. היקנלופר הצנוע הגיב למחוות כלפיו: "אני מקווה שכל הדברים הטובים שנאמרו עלי היו מדויקים. לידידות יש הרגל לייחס יותר אייכויות לאדם בהשוואה למציאות".
היקנלופר היה הסנאטור מאיווה שנבחר בבחירות שמשך כהונתו הייתה הארוכה ביותר עד שצ'אק גראסלי עקף את ארבעת תקופת הכהונה של היקנלופר כאשר נבחר לכהונתו החמישית ב-2004, לכהונתו השישית ב-2010 ולכהונתו השביעית ב-2016. ויליאם ב. אליסון כיהן בסנאט 35 שנים, אך כהונתו הייתה בתקופה בה הסנאטורים נבחרו על ידי בית המחוקקים המדינתי ולא בבחירות כלליות.
שמו של היקנלופר הופיע על פתקי הצבעה באיווה 19 פעמים, כולל בחירות מקדימות ובחירות כלליות, מתוכן הוא ניצח ב-17 מערכות בחירות. שתי הפעמים בהן הוא נוצח היו בניסיונו להיבחר כתובע המחוזי של מחוז לין ב-1932 וניסיונו הראשון להיבחר כסגן המושל ב-1936. הוא נוצח גם בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ב-1938 לסגן המושל, אך המועמד שנבחר, הארי ב. טומפסון, פרש מהמרוץ, וועידת המפלגה המדינתית בחרה בהיקנלופר במקומו. מאז הוא לא נוצח בשום מערכת בחירות, כולל מערכת הבחירות האחרונה שלו לסנאט שהתקיימה ב-1962.
העיתון סידר רפידס גאזט תיאר את היקנלופר כמי שהיה לו "חוש הומור שנון, [שהיה] מגן נלהב על מערכת היזמות הפרטית, תומך של כלכלת המגזר החקלאי שהייתה בלתי מוגבלת על ידי שליטת הממשלה, ומתנגד להוצאת כספים מופרזת... אכן, היה לו שיא מעורר קינאה שישמש השראה לכל תושבי איווה בעלי שאיפות פוליטיות".
עמיתו של היקנלופר בסנאט, הדמוקרט ממיסיסיפי ג'ון ק. סטניס, אמר שהוא ראה בהיקנלופר "כאחד מהאנשים בעלי הערך הרב ביותר שהיו בסנאט. מעולם לא ראיתי אותו הולך עד הסוף בשום עניין מבלי לחשוב היטב עליו, ומעולם לא ראיתי אותו מאבד את סבלנותו, אף על פי שראיתי אותו עומד תחת לחץ רב...".
חיים אישים

לאחר תום כהונתו בסנאט פרש היקנלופר יחד עם רעייתו לבית בצ'בי צ'ייס שבמרילנד שבו הוא חי מאז הגיעו לוושינגטון ב-1945. בחודש בו הוא נפטר הוא תכנן לעבור לדירה אחרת. לאחר שהוא התלונן על כאבי בטן, נפטר בורק היקנלופר ב-4 בספטמבר 1971, בסוף השבוע של יום העבודה, כאשר היה בביקור אצל ידידים בשלטר איילנד שבניו יורק.
היקנלופר ורעייתו, ורנה בנש, שנפטרה תשעה חודשים לפניו, נטמנו בבית הקברות סידר ממוריאל שבסידר רפידס. לזוג נולדו בן ובת. נכדו של אחיו הוא ג'ון היקנלופר, לשעבר מושל קולורדו ובהווה סנאטור מטעמה.
הערות שוליים

↑  The Hickenlooper, TIME, Feb. 21, 1944.
↑  Hickenlooper, Bourke Blakemore, 1896-1971, Person Authority Record, The National Archives and Records Administration.
↑  "Everett Dirksen and the 1964 Civil Rights Act". lib.niu.edu.
↑  "HR. 6127. CIVIL RIGHTS ACT OF 1957".
↑  "HR. 8601. PASSAGE OF AMENDED BILL".
↑  "S.J. RES. 29. APPROVAL OF RESOLUTION BANNING THE POLL TAX AS PREREQUISITE FOR VOTING IN FEDERAL ELECTIONS".
↑  "TO PASS S. 1564, THE VOTING RIGHTS ACT OF 1965".
1 2  "HR. 7152. PASSAGE".
↑  "TO PASS H.R. 2516, A BILL TO PROHIBIT DISCRIMINATION IN SALE OR RENTAL OF HOUSING, AND TO PROHIBIT RACIALLY MOTIVATED INTERFERENCE WITH A PERSON EXERCISING HIS CIVIL RIGHTS, AND FOR OTHER PURPOSES".
↑  "CONFIRMATION OF NOMINATION OF THURGOOD MARSHALL, THE FIRST NEGRO APPOINTED TO THE SUPREME COURT".
↑  "TO PASS H.R. 2580, IMMIGRATION AND NATIONALITY ACT AMENDMENTS".
↑  Cynthia Clark Northrup, Elaine C. Prange Turney, Encyclopedia of Tariffs and Trade in U.S. History: The encyclopedia
↑  "The Spot: Denver politics are about to take center stage and what's coming in 2019 for marijuana". The Denver Post. 2018-12-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810530522005606  GND: 1183925913  ISNI: 0000 0001 2212 1442  LCCN: n86034258  NARA: 10570817  SNAC: w6vq4fb6  SUDOC: 084120940  US Congress: H000559  VIAF: 67943594   WorldCat (עם VIAF): 67943594
סופרמן חוזר

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית בה סופרמן עף כאשר הוא ישן מעל שמי דרום אמריקה
 מבוסס על:  סופרמן (קומיקס)
 בימוי:  בריאן סינגר 
 הופק בידי:  גיל אדלר ג'ון פטרס בריאן סינגר
 תסריט:  מייקל דוהרטי, דן האריס 
 עריכה:  ג'ון אוטמן אליוט גראהם
 שחקנים ראשיים:  ברנדון ראות' קייט בוסוורת' קווין ספייסי ג'יימס מרסדן פרנק לנגלה
 מוזיקה:  ג'ון אוטמן לפי נעימת הנושא מאת: ג'ון ויליאמס
 צילום:  ניוטון תומאס סיגל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Legendary Pictures  DC קומיקס   Bad Harry Productions
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 28 ביוני 2006   ישראל 20 ביולי 2006
 משך הקרנה:  154 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מדע בדיוני 
 תקציב:  204 מיליון דולר
 הכנסות:  391 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   superman06
 פרסים:  פרס באפט"א בקטגוריות השחקן הראשי, הבימוי, המוזיקה, הכתיבה וסרט הפנטזיה הטוב ביותר   הועמד לפרס אוסקר בקטגוריית האפקטים הטובים ביותר
 סרט קודם:  
 סרט הבא:  סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סופרמן חוזר (באנגלית: Superman Returns) הוא סרט גיבורי על שיצא בקיץ 2006, אשר מבוסס על אחת הדמויות המצליחות בעולם DC קומיקס, סופרמן. הסרט בוים על ידי בריאן סינגר (אקס-מן וX-מן 2) ומככבים בו ברנדון ראות', קייט בוסוורת' וקווין ספייסי. התסריט נכתב על ידי מייקל דוהרטי ודן האריס, לפי הסיפור אותו כתבו יחד עם סינגר.
ההפקה החלה בפברואר 2005, והסרט יצא למסכי הקולנוע בארצות הברית ב-28 ביוני 2006, אחרי 16 חודשים של הפקה וצילום.
סופרמן חוזר הוא הסרט באורך מלא הראשון זה 19 שנים מאז הסרט סופרמן 4: השאיפה לשלום שיצא ב-1987. הסרט קיבל ביקורות חיוביות, ונכון ל-2 בנובמבר 2006 הוא גרף כ-391 מיליון דולר ברחבי העולם.
בריאן סינגר אמר שאפיון דמותו של לות'ר בסרט זה דומה לזו שהייתה בסרטיו של כריסטופר ריב. דמותו של השחקן מרלון ברנדו, בתור אביו הביולוגי של סופרמן ג'ור-אל, נוספה בעזרת CGI מתוך צילומים מהסרטים הקודמים בסדרה. פניו של ברנדו מופיעות בתור דמות וירטואלית במבצר הבדידות של סופרמן.
הסרט זכה בחמישה מתוך עשרה פרסי סאטורן בקטגוריות השחקן הראשי, הבימוי, המוזיקה, הכתיבה וסרט הפנטזיה הטוב ביותר. בנוסף, היה מועמד לפרס אוסקר ופרס באפט"א על האפקטים הוויזואליים, אולם הפסיד את שניהם לטובת שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת.
תקציר העלילה

סופרמן חוזר לכדור הארץ, לאחר שנעלם למשך חמש שנים ארוכות בחיפושיו אחר כוכב הבית שלו, קריפטון. הוא מגלה שהעולם צריך מושיע, והוא שב ללבוש את חליפתו הכחולה בעלת הגלימה האדומה כדי להושיע את העולם. הוא מתגלה חזרה לעולם כאשר הוא מציל את אהובתו לויס ליין ממטוס שכמעט מתרסק לתוך מגרש פוטבול אמריקאי. באמצעות זהותו הסודית כקלארק קנט, הוא חוזר למטרופוליס מתוך כוונה לפתח קשר רציני עם לויס, אך מגלה כי זו התארסה לטייס הצעיר ריצ'רד וייט, ולהם ילד בן חמש בשם ג'ייסון שהוא הבן של סופרמן שנטש את הילד שלו בלי כוונה.
במקביל מגיח לקס לות'ר ודורש נקמה בסופרמן על כי שלח אותו לכלא. הוא מתכנן דרך חדשה לחסל את סופרמן ולהשתלט על העולם. לאחר שהוא פורץ ל"מבצר הבדידות", לות'ר גונב את הקריסטלים שמשמשים את סופרמן ומשתמש בהם כנשק, בצירוף עם קריפטונייט שאותו גנב ממוזיאון. הוא יוצר הפסקת חשמל בעיר מטרופוליס ומתכנן להקים יבשת חדשה שתוקם מתוך האוקיינוס ותציף את יבשת אמריקה.
שחקנים ודמויות

ברנדון ראות' - קלארק קנט/סופרמן
קייט בוסוורת' - לויס ליין
קווין ספייסי - לקס לות'ר
ג'יימס מרסדן - ריצ'רד וייט
טריסטן לייק לאבו - ג'ייסון וייט
פרנק לנגלה - פרי וייט
פרקר פוזי - קיטי קוולסקי
סאם הנטינגטון - ג'ימי אולסן
שחקנים ודמויות > הופעות אורח

אווה מארי סיינט - מרתה קנט
נואל ניל - גרטרוד ונדרוורת', האלמנה הזקנה שמורישה ללות'ר את הונה. ניל גילמה את לויס ליין בסרטוני הטלוויזיה של שנות ה-50 של המאה ה-20
ג'ק לארסון - מוזג בבר. לארסון גילם בסרטוני הטלוויזיה של שנות ה-50 את ג'ימי אולסן
ריצ'רד ברנסון - טייס מעבורת החלל
הפקה

ההפקה של "סופרמן חוזר" החלה בפברואר 2005 באוסטרליה, במיקום שכולל חווה מחוץ לעיירה גונהאדה בצפון מערב ניו סאות' ויילס, ובסידני. סצנות אחרות צולמו בארצות הברית. הסרט כולו צולם בטכנולוגיית HDTV, כאשר יש שימוש רב במצלמות פנוויז'ן ג'נסיס.
מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחין וכתב ג'ון אוטמן, אשר הלחין את המוזיקה לסרט X-מן 2 והלחין מוזיקה לסרטיו הקודמים והרבים של בריאן סינגר ובנוסף ערך את הסרט.
סופרמן חוזר: מוזיקה מתוך הסרט
"Main Titles" (3:49)
"Memories" (3:07)
"Rough Flight" (5:13)
"Little Secrets/Power of the Sun" (2:49)
"Bank Job" (2:21)
"How Could You Leave Us?" (5:49)
"Tell Me Everything" (3:13)
"You're Not One of Them" (2:22)
"Not Like the Train Set" (5:12)
"So Long Superman" (5:31)
"The People You Care For" (3:27)
"I Wanted You to Know" (2:56)
"Saving the World" (3:12)
"In the Hands of Mortals" (2:11)
"Reprise/Fly Away" (4:15)
ביקורות

לצד ביקורות חיוביות, שהיללו את עדכונה של מיתולוגיית סופרמן אל תוך שנות ה-2000 בעזרת אפקטים ממוחשבים, היו אלה שלא אהבו את הסגנון הקודר והתסריט המאולץ.
"בריאן סינגר הביא באמתחתו סרט חדש לגמרי שחוגג את מסורת סופרמן בצורה שעדיין נראית מרעננת. 'סופרמן חוזר' הוא סרט מושך ומהנה מאוד."
"זהו סרט עגמומי שבו אפילו סצינות האפקטים הגדולות ביותר יוצאות ידי חובה ואינן מלהיבות."
"סופרמן חוזר אינו מוצא סיבה לקיומו, חוץ מהעובדה כי זהו הקיץ, ומשום שהאפקטים הממוחשבים השתפרו מאז ימי גבורתו של כריסטופר ריב."
הערות שוליים

↑  הסרט נוצר עם הפקה חדשה לגמרי כשני עשורים לאחר 4 הסרטים בכיכובו של כריסטופר ריב. "סופרמן חוזר" מבוסס כמעין סרט המשך עם הומאז' לעלילה בשני הסרטים הראשונים עם ריב, אך מתעלם מהעלילה בסרט השלישי והרביעי עם ריב.
↑  סופרמן חוזר - ביקורת, רוג'ר איברט, 27 ביוני 2006
↑  הוא חוזר, מיק לה-סאל, 27 ביוני 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb169425932 (data)  GND: 7549152-7  VIAF: 202977888   WorldCat (עם VIAF): 202977888
אסף ליפשיץ

| --- | --- |

אסף ליפשיץ בסטודיו
 לידה:  28 ביולי 1942 (בן 82) מעוז חיים, פלשתינה (א"י) 
 אתר רשמי
 
אסף ליפשיץ (נולד ב-1942) הוא פסל ישראלי שעשרות מפסליו מעטרים מקומות שונים ומרכזיים ברחבי הארץ ממטולה בצפון עד באר שבע ומצפה רמון בדרום.
ביוגרפיה

אסף ליפשיץ נולד ב-1942 בקיבוץ מעוז חיים לישראל (שרוליק) וללאה ליפשיץ לבית שרשבסקי. כשליפשיץ היה בן שנתיים נהרגה אמו בתאונת אימוני ירי של "ההגנה". כיוון שאסור היה לומר לבריטים את הסיבה האמיתית, הומצא סיפור כיסוי לפיו אמו התאבדה, ואת סיבת המוות האמיתית של אמו גילה ליפשיץ בוודאות רק בבגרותו. הוא למד בבית הספר בקיבוץ מעוז חיים ובצה"ל שירת כטנקיסט בשריון. אסף הוא בן למשפחה שרבים מבניה עוסקים באמנות הפיסול, הציור, העיצוב וכדומה. הוא בן דודו של הצייר אורי ליפשיץ. אחותו של אסף ליפשיץ (מצד אמו לאה) היא הסופרת דבורה עומר. אסף ליפשיץ עבד כמסגר בקיבוץ מעוז חיים ומפסל מנעוריו. הוא אוטודידאקט ומעולם לא למד אמנות בבית ספר מוכר לאמנות.
עבודותיו

רוב פסליו של אסף ליפשיץ הם פסלי חוצות עשויים מיציקות ברונזה. רבים מפסליו מתארים דמויות משחקות ומשלבים דמיון ומציאות, צורות הנדסיות ודמות אדם. אחת מעבודותיו הבולטות הוא הפסל "הטייס השותה" הניצב בחזית קניון עזריאלי. הפסל עשוי ברונזה ופלדת אל-חלד המציג את דמותם של טייסי חיל-האוויר באור מעט שונה. באתר חיל-האוויר נכתב על הפסל: "אסף ליפשיץ מנסה בפסל לשבור את התדמית המוקפדת של טייסי חיל-האוויר ומציג את הטייס כאשר הוא מבצע פעילות יומיומית וקיומית: שתיית מים הישר מן הברז. הוא לבוש למחצה בסרבל הטיסה וקסדתו מונחת על הקרקע ועוברי האורח יכולים ממש להתבונן בו מקרוב - בניגוד לדימוי הקלאסי של הטייס כדמות מורחקת ואצילית. בכך, משווה ליפשיץ אנושיות לדמות, ויוצר הזדהות מצד המתבונן. דמותו של הטייס השותה מבוססת על הטייס רס"ן בועז גפני שנהרג והוא בן 24." בכפר תבור מוצבים מוצגים כ-11 מפסליו והבולטים שבהם הפסלים: "הנער והסוס" הניצב בכיכר מרכזית בכפר תבור, ובהמשך הרחוב הפסל "ביקור הזוג רוטשילד" הניצב בככר הברון ונוצר ע"פ תצלום של הזוג רוטשילד בביקור בכפר תבור בשנת 1914. בחולון מוצב הפסל "האריה שאהב תות" כחלק מפרויקט גני סיפור - פסל ברונזה גדול מרשים בגובה של 2.5 מטר של אריה שלועו פעור ובו צרור תות שדה ופסל גדול של פרי תות. פסלים של אסף מוצגים גם בגן התעשייה תפן בגליל, במוזאון הפתוח בפארק התעשייה בעומר ליד באר שבע, בגני חוגה - עמק בית שאן, במטולה, במצפה רמון ובמקומות נוספים.
עבודות בולטות:
פסל "שיחזור פריצת הדרך למצפה רמון" - מוצב בכיכר המרכזית שבמצפה רמון
פסל "הברונית רוטשילד"- בכיכר הברונית שבכפר תבור
פסל "יגאל אלון"- בכיכר יגאל אלון שבכפר תבור
פסל "ביקור הזוג רוטשילד"- בכיכר הברון שבכפר תבור
פסל "הטייס השותה"-מוצב בחזית קניון עזריאלי
פסל "האריה שאהב תות" בגן סיפור בחולון
פסל "ילד עם גלגל" - המוזיאון הפתוח בתפן
פסל "מטוטלת" - מועצה אזורית מטה אשר
פסל "אופניים לרקיע" - גן רמז
הפסל "הדייג" - מוצב בכפר תבור
פסל "תפוחים" - מוצב בכניסה למטולה
הפסל "עץ הדעת והאלקטרוניקה"- מוצב בפקולטה לאלקטרוניקה בטכניון שבחיפה
הפסל "שחפים ושיבר"- מוצב בטיילת של קריית ים
פסל "חייל מהורהר" ברחבת "בית יד לבנים" בעפולה
פסל "הנער והסוס" - מוצב בכיכר השומר שבכפר תבור
פסל "הנורה" - מוצב בכפר תבור (ליד בנין המועצה)
פסל דיוקנו של דוד עזריאלי- מוצב בקניון עזריאלי
פסל "האנפות" בגשר שייך חוסיין
תערוכותיו
1999-מוזיאון המושבה, כפר תבור (יחיד).
2004-גלריה המגדל, ת"א (יחיד).
2008- 60 שנות אמנות ישראלית, פאריס (קבוצתית).
2010- קפה גלריה מעוז חיים, תערוכה משותפת עם אורי ליפשיץ ובני משפחה נוספים (קבוצתית).
גלריה

"הטייס השותה" מוצב בחזית קניון עזריאלי
"תפוחים", מטולה
"אופניים לרקיע", המוזיאון הפתוח, גן התעשייה עומר
"שחזור פריצת הדרך למצפה רמון", מצפה רמון
"דוד עזריאלי", קניון עזריאלי
"הלוחם המהורהר", עפולה
"עץ הדעת והאלקטרוניקה", הפקולטה לאלקטרוניקה בטכניון, בחיפה
פסלים בכפר תבור
פסל "ביקור הזוג רוטשילד", ככר הברון
פסל "יגאל אלון", כיכר יגאל אלון
"הנער והסוס", כיכר השומר
"הנורה", ליד בניין המועצה
"הברונית רוטשילד", כיכר הברונית
סדרת פסלים "האריה שאהב תות" בגן סיפור, חולון
הערות שוליים

↑  קורות חייה באתר פרס ישראל
↑  סמדר שיר, סיפרו לי שאמא נהרגה, מעריב, 21 באוקטובר 1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280774  NLI: 987007601727705171