stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קים פיק
הערות שוליים

↑  Opitz JM, Smith JF, Santro L (2008). "The FG syndromes (Online Mendelian Inheritance in Man 305450): perspective in 2008". Adv Pediatr 55: 123–70.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4315 2056  LCCN: no00030570  NKC: jo2012706636  VIAF: 24140469   WorldCat (עם VIAF): 24140469 
קים פיק
קים פיק עם אביו
קלציום אסקורבט

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  calcium (2R)-2-[(1S)-1,2-dihydroxyethyl]-4-hydroxy-5-oxo-2H-furan-3-olate
 שמות נוספים:  Calcium diascorbate; Calcium L-ascorbate; Hemicalcium ascorbate; Calci-C; E302
 כתיב כימי:  CaC₁₂H₁₄O₁₂ 
 מספר CAS:  5743-27-1
 מצב צבירה:  מוצק
 
קלציום אסקורבט היא תרכובת שנוסחתה CaC12H14O12. היא מלח הסידן של חומצה אסקורבית.
כתוספת מזון, הוא מסומן במספר E כ־E302. אחד השימושים שלו הוא שמירת הטריות של תפוחים, כך שלא יהפכו לכהים במהירות. הוא מיועד גם כתוספת מזון לוויטמין C לאנשים הסובלים מרגישות לחומציות במערכת העיכול.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ארלס סוויני

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1919 לוול, ארצות הברית 
 פטירה:  16 ביולי 2004 (בגיל 84) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  North Quincy High School 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1941 
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי 
 עיטורים
 מדליית האוויר  כוכב הכסף 
 
צ'ארלס סוויני
מייג'ור ג'נרל צ'ארלס סוויני (באנגלית: Charles Sweeney; ‏27 בדצמבר 1919 – 16 ביולי 2004) היה קצין בחיל האוויר של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, וטייס המטוס "בוקסקאר" (באנגלית Bockscar) שנשא את הפצצה האטומית "איש שמן" שהוטלה על נגסאקי ב-9 באוגוסט 1945. לאחר המלחמה פרש משירות פעיל בחיל האוויר, והפך לקצין במשמר האווירי הלאומי של מסצ'וסטס בו הגיע לדרגת מייג'ור גנרל, דרגה המקבילה לאלוף בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
שירות צבאי

סוויני היה מדריך בפרויקט אלברטה, בו אומנו טייסים לבצע הפצצות גרעיניות ביוטה. הוא נבחר על ידי פול טיבטס (הטייס שהטיל את הפצצה הגרעינית שפגעה בהירושימה) ללהק האווירי 509 של חיל האווירי ב-6 בינואר 1945. תחילה התאמנו במטוסים מדגם C-46 ו-C-47, אך בהמשך עברו למטוסי C-54, שהיו בעל טווח טיסה וכושר נשיאת משקל גדולים יותר.
ב-4 במאי 1945 הפך סוויני למפקד להק 309, הלהק הקרבי שיצא מלהק 509, והיה אחראי על 15 מטוסי B-29 ("צלחת-כסף") ועל צוותי האוויר והקרקע שלהם, 535 איש ביחד. ביוני ויולי של אותה שנה עבר לבסיס חיל האוויר בטיניאן.
בנוסף לאחריות הפיקוד והאימון של חייליו ביולי 1945, סוויני נבחר גם לפקד על משימת ההפצה הגרעינית השנייה על יפן. הוא התאמן יחד עם צוותיו של צ'ארלס דון אלבורי במטוס ה-B-29 שכונה "האמן הגדול", והיה המפקד האחראי על משימת האימון ב-11 ביולי. הוא והצוות טסו חמש פעמים לאימון כהכנה להטלת הפצצות "איש שמן" ו"ילד קטן" על יפן.
ב-6 באוגוסט 1945 הטיסו סוויני ואלבורי את המטוס "האמן הגדול" ששימש כמטוס תצפית ומכשור עבור ההפצצה הגרעינית הראשונה בהיסטוריה, ההפצצה על הירושימה.
פעילויות לאחר המלחמה

סוויני סיים שירות מבצעי בחיל האוויר ב-28 ביוני 1946 בדרגת לוטננט קולונל (דרגה מקבילה לסא"ל), אך המשיך בשירות במשמר האווירי הלאומי של מסצ'וסטס. בהמשך קודם לדרגת קולונל, ב-21 בפברואר 1956 היה למפקד להק אוויר 102, וזמן קצר לאחר מכן, ב-6 באפריל קודם לדרגת בריגדיר גנרל (תת-אלוף). פרש מחיל האוויר בשנת 1976 כמייג'ור גנרל (אלוף) במשמר האווירי הלאומי.
לאורך כל חייו סוויני היה משוכנע בצורך ובנכונות של ההפצצה על יפן, ורק לקראת סוף ימיו כתב ספר זיכרונות מעורר מחלוקת שאמיתותו מוטלת בספק. בספר זה הגן על ההחלטה להטיל את הפצצה האטומית לאור שאלות היסטוריות. עם זאת, טענותיו הנוספות על ההפצצה יחד עם אנקדוטות אחרות על להק 509 ועל אנשי הצוות הובילו לרוב הביקורת.
בהמשך חייו הטיס סוויני מטוסים בתצוגות אוויריות וביצע מספר של תמרונים כדי למשוך קהל. נפטר ב-16 ביולי 2004 בגיל 84 בבית החולים מסצ'וסטס ג'נרל בבוסטון. בשנת 2002 השאיר אחריו הקלטה של קולו שמתארת את ההכנות למבצע ואת המבצע עצמו.
קיום

ערך זה עוסק במושג הפילוסופי. אם התכוונתם לכתבי הבטחת זכויות שניתנו לקהילות יהודיות באירופה בימי הביניים, ראו .
קיום או יש הוא מושג המציין כבישת מקום בעולם המציאות. מבחינה פילוסופית הוא מציין את סך כל הדברים הנתפסים בתודעה ובהתנסות.
שאלת הגדרת הקיום היא השאלה המרכזית והמגדירה של הפילוסופיה, ממנה מסתעפות שאר השאלות. מונחים כגון מהות הקיום, משמעות הקיום ואחרים דומים להם הפכו למטבעות לשון מוכרות ונפוצות, שעניינן עיסוק צרוף בשאלות פילוסופיות.
נהוג לציין כי מושג הקיום מורכב מממד אובייקטיבי, כלומר – חיצוני לתודעה, קיים בזכות עצמו, לממד סובייקטיבי, כלומר – קיים בזכות תודעה המשיגה אותו. היחס בין האובייקטיבי לסובייקטיבי מורכב ביותר והוא אחת השאלות הנוגעות בתחום הפילוסופיה.
כמו כן, ניתן לחלק את הקיום לא-פריורי, כלומר – מחויב מתוך הגדרת הקיום עצמו ואינו ניתן להפרדה ממנו וא-פוסטריורי, כלומר – נובע מתוך ההתנסות בפועל של התודעה ועשוי באופן תאורטי שלא להיות קיים או להיות שונה.
למושג הקיום זיקה משמעותית למושג האמת. הגדרות האמת והקיום משתנות על-פי שדה השיח, אך הן תלויות זו בזו, והיחס ביניהן הוא תחום עיסוק נרחב של הפילוסופיה.
שאלות הקיום הטהורות נידונו על ידי פילוספים מרכזיים שונים, ביניהם פרוטגורס, סוקרטס ורנה דקארט. הזרם הפילוסופי המאוחר המשמעותי אשר עסק בשאלות הקיום הטהורות הוא האקזיסטנציאליזם, שמשמעו – "קיומיות", או ליתר דיוק "הגויות הקיום".
ראו גם

מציאות
תורת ההוויה (אונטולוגיה)
הכמת "קיים"
לקריאה נוספת

אברהם צבי בראון (ערך והקדים מבואות), מבחר טקסטים פילוסופיים – מפארמנידס עד הוגי ימינו: מקראה באונטולוגיה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1995.
יקיר שושני, מחשבות על המציאות, תל אביב: האוניברסיטה המשודרת, הוצאת משרד הביטחון, 1999.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4015968-1
קליפוטוספליליים

| קליפוטוספליליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
משפחה:: קליפוטוספליליים
סוגים
 Calyptocephalella  Telmatobufo
שם מדעי
 Calyptocephalellidae ‏רייג, 1960

קליפוטוספליליים (שם מדעי: Calyptocephalellidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב החיים בטבע ביערות צ'ילה שבדרום אמריקה הדרומית.
בני המשפחה שסווגה ב-1960, כוללים 2 סוגים קטנים וכל המינים נמצאים בסכנת הכחדה. בתחילה סווגה המשפחה כחלק ממשפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae).
לצפרדעים אלו מצח וראש מגודל ועיניים גדולות.
מיון

משפחה קליפוטוספליליים (Calyptocephalellidae )
סוג ומין יחיד Calyptocephalella gayi
סוג Telmatobufo
מין Telmatobufo bullocki
מין Telmatobufo australis
מין Telmatobufo ignotus
מין Telmatobufo venustus
צלו הארוך של משק החי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  הנינג שטיינפלד, פייר גרבר, טום וסנר, וינסנט קסטל, מאוריציו רוזלס, קאס דה-האן
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  ארגון המזון והחקלאות
 תאריך הוצאה:  2006
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-92-5-105571-7
 
צלו הארוך של משק החי: סוגיות סביבתיות ואפשרויות הוא דו"ח של ארגון המזון והחקלאות של האו"ם, שפורסם ב-29 בנובמבר 2006, ומטרתו "לאמוד את ההשלכות המלאות של תעשיית משק החי על הסביבה, יחד עם גישות ומדיניות להתמודדות".
עיקרי הדו"ח

הדו"ח התבסס על הנתונים המלאים והעדכניים ביותר בזמן כתיבתו, והתחשב הן בהשלכות ישירות והן בהשלכות עקיפות כמו גידול התבואה הנדרשת להאכלת משק החי. לפי הדו"ח, תעשיית משק החי היא מבין שתיים או שלוש התעשיות המזהמות ביותר, בקנה מידה מקומי וגלובלי.
כותבי הדו"ח מדגישים את חשיבות הממצאים, וסבורים כי קביעת מדיניות בנושאים של זיהום קרקע, שינוי אקלים, זיהום אוויר, מחסור במים וזיהום מים, והידרדרות של מגוון ביולוגי, צריכה לכלול התייחסות למסקנותיו.
ד"ר הנינג שטיינפלד, מכותבי הדו"ח ובכיר בארגון המזון והחקלאות של האו"ם, טען שתעשיית הבשר היא "אחת המזהמות הגדולות ביותר" וכן שיש "לנקוט בפעולה מיידית על מנת לתקן את המצב".
בעזרת ניתוח מחזור חיים (Life Cycle Analysis) הדו"ח מעריך שמשק החי אחראי ל-18% מפליטת גזי החממה. גזי החממה נפלטים מייצור המזון לבעלי החיים (למשל ייצור דשן כימי, כריתת יערות לצורך גידול המזון ולשטחי מרעה וגידול ושינוע המזון) תוצרי לוואי של בעלי החיים עצמם (פליטת מתאן מתהליכי עיכול, חמצן דו-חנקני מזבל) וכן כתוצאה משינוע המוצרים מן החי. בעזרת ניתוח זה מעריכים כותבי הדו"ח כי תעשיית משק החי אחראית על כ-9% מפליטת הפחמן הדו-חמצני שמקורו באדם, ל-37% מפליטת המתאן ול-65% מפליטת החמצן הדו-חנקני.
ראו גם

צמחונות אקולוגית
סביבתנות
צ'ארלס סאמרול

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1867 בלואנטס פרי, פלורידה, ארצות הברית  
 פטירה:  14 במאי 1955 (בגיל 88) וושינגטון די. סי., ארצות הברית  
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Porter-Gaud School 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1888–1931 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-1  מפקד הקורפוס ה-5  מפקד הקורפוס ה-9  מפקד הקורפוס ה-4   מפקד מחלקת הוואי   ראש מטה צבא ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ארצות הברית–ספרד  מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים   מרד הבוקסרים  מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין     מדליית השירות המצוין     כוכב הכסף (4)
 
גנרל צ'ארלס פלוט סאמרול (באנגלית: Charles Pelot Summerall;‏ 4 במרץ 1867 – 14 במאי 1955) היה קצין בכיר בצבא ארצות הברית. הוא פיקד על דיוויזיית הרגלים ה-1 במלחמת העולם הראשונה, היה ראש מטה צבא ארצות הברית בין השנים 1926 ל-1930, והיה נשיא המצודה (אנ') בין 1931 ל-1953.
ביוגרפיה > ראשית חייו

סאמרול נולד בבלואנטס פרי, מחוז קולומביה, פלורידה, ב-4 במרץ 1867 ולמד באקדמיה הצבאית של פורטר בדרום קרוליינה בין השנים 1882 ל-1885. לאחר סיום לימודיו עבד כמורה בבית ספר במשך שלוש שנים. ב-1888 הוא נרשם לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית (USMA) בווסט פוינט, ניו יורק, וסיים את לימודיו ביוני 1892. חבריו לכיתה כללו רבים שלימים יגיעו לדרגת גנרל, כגון ג'וליאן רוברט לינדזי, טרייסי קמפבל דיקסון, פרנק וו. קו, ויליאם רות'ון סמית', ג'יימס אנציל שיפטון, לואיס צ'אפין קובל, פרסטון בראון, ג'ורג' בלייקלי, רוברט מירנס, פיטר וימר דייוויסון, הווארד ראסל היקוק, הנרי הווארד ויטני, ג'ון אי וודוורד, ג'ון מקאולי פאלמר וג'ורג' קולומבוס ברנהרדט.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

סאמרול הוסמך כלוטננט שני, והוצב ברגימנט הרגלים הראשון, והועבר לרגימנט הארטילריה החמישי במרץ 1893. הוא ביצע שירת בחיל המצב בקליפורניה בין השנים 1893 ל-1895, ולאחר מכן שירת בפורט המילטון, ניו יורק בין השנים 1895 ל-1898. במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, הוא הוצב במחלקת המפרץ כעוזר למפקד וכקצין מהנדס בשנים 1898 עד 1899, וקיבל קידום לדרגת לוטננט ראשון במרץ 1899.
סאמרול השתתף עם יחידתו במרד הפיליפיני בשנים 1899–1900, והיה חבר במשלחת הסיוע לסין בשנים 1900 עד 1901, והשתתף בהתקפה על פקין. הוא הועלה לדרגת קפטן והוצב בסוללת ארטילריית החופים ה-106 ביולי 1901. הוא שירת בפורט וואלה ובפורט לוטון, במדינת וושינגטון, והחזיק את התפקיד האחרון בשנים 1901 עד 1902. לאחר מכן במחנה סקגווי והיה אחראי על העבודה המקדימה בפורט סוורד באלסקה. הוא פיקד על פורט פלגלר בשנים 1902 עד 1903, ולאחר מכן הועבר לסוללת ארטילריית השדה ה-3 בתפקיד במחנה תומאס ובפורט מאייר בשנים 1903–1905.
סאמרול היה המדריך הבכיר לטקטיקת ארטילריה בווסט פוינט בין השנים 1905 ל-1911. הוא הועלה לדרגת מייג'ור במרץ 1911, ופיקד על ארטילרית השדה של דיוויזיית התמרון בסן אנטוניו, טקסס. הוא פיקד על מחנות הקיץ להדרכה לארטילריית הצבא והמשמר הלאומי בשנים 1912–1914, היה עוזר ראש לשכת המיליציה ואחראי על ארטילריה של המשמר הלאומי בשנים 1915 עד 1917. הוא עסק ברכישת טווחי ארטילריה, והיה חבר במועצת החימושים בשנים 1915 עד 1916, הוועדה לחקירת ייצור אמצעי לחימה בשנת 1916, מועצת התחמושת והביצורים בשנת 1917, והמשלחת הצבאית לצבאות בריטניה וצרפת בשנת 1917. הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ב-1916, קולונל ב-1917, ובריגדיר גנרל בצבא הלאומי באוגוסט 1917.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

לאחר חזרתו לארצות הברית, מונה סאמרול למפקד חטיבת הארטילריה ה-67 של דיוויזיית הרגלים ה-42, איתה נשלח לצרפת. זמן קצר לאחר הגעתו, בדצמבר 1917, הוא הפך למפקד חטיבת תותחי השדה ה-1, דיוויזיית הרגלים הראשונה. ביולי 1918, לאחר קרב קנטיני, הוא ירש את רוברט בולארד כמפקד הדיוויזיה לאחר שהאחרון קיבל פיקוד על הקורפוס ה-1. הוא הוביל את הדיוויזיה, שהועלה לגנרל, בשלושה מבצעים גדולים: קרב סואסון, קרב סן-מייל ובתחילת מתקפת מז-ארגון. ב-12 באוקטובר 1918 הוא מונה על ידי גנרל ג'ון פרשינג למפקד הקורפוס ה-5, שאותו הוביל בהתקפות בימי סיום המלחמה, שהביאו עליו מאוחר יותר ביקורת.
לאחר תום המלחמה מונה סאמרול למפקד הקורפוס ה-9 בפברואר 1919, ושל הקורפוס ה-4 ממאי. מיולי עד אוגוסט 1919 הוא היה חבר בוועדה בין בעלות הברית לדיווח על המצב בפיומה ולאחר מכן חבר במשלחת השלום האמריקאית בפריז.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

סאמרול פיקד שוב על הדיוויזיה הראשונה בשנים 1919 עד 1921, וקיבל קידום לדרגת בריגדיר גנרל של הצבא הסדיר בפברואר 1919 ולמייג'ור גנרל באפריל 1920. הוא פיקד על מחלקת הוואי מאוגוסט 1921 עד אוגוסט 1924. קולונל בילי מיטשל ביקר את סאמרול במהלך פיקודו בהוואי, ומתח ביקורת על היעדר הגנות אוויריות לאיים. זה הכעיס את סאמרול, שניסה לעמוד בראש בית המשפט הצבאי של מיטשל ב-1925. סאמרול העיד נגד מיטשל, שהורשע ונידון לחמש שנות השעיה מתפקידו.
לאחר שפיקד על הקורפוסים האזוריים השמיני והשני מ-1924 עד 1926, מונה סאמרול לראש מטה צבא ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד מ-21 בנובמבר 1926 עד 20 בנובמבר 1930, והועלה לדרגת גנרל בפברואר 1929. במהלך כהונתו הוא פיקד על הקמת כוח ממוכן והמליץ על כוח נייד משולב של גורמי שריון, ארטילריה, הנדסה ומפקדה. בשנת 1927 הצטרף סאמרול לאגודת בני המהפכה האמריקאית בקרוליינה הדרומית, ולאחר מכן הפך לנשיא שלה.
סאמרול פרש משירות פעיל במרץ 1931, והיה נשיא המצודה מ-1931 עד 1953. הוא מת בוושינגטון הבירה ב-14 במאי 1955. סאמרול קבור בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  Charles Pelot Summerall, history.army.mil
צ'ארלס סאמרול, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272077805171  BnF: cb10610140x (data)  GND: 143343912  ISNI: 0000 0001 1066 9902  LCCN: n92044919  NARA: 10574120  NTA: 157091686  SNAC: w6zp44gv  VIAF: 63201556   WorldCat (עם VIAF): 63201556 
משמאל לימין: מייג'ור גנרל צ'ארלס פ. סאמרול, מפקד הקורפוס ה-5, בריגדיר גנרל פרנק פרקר, מפקד הדיוויזיה ה-1, בריגדיר גנרל פרנסיס סי מרשל, מפקד הבריגדה ה-2, הדיוויזיה ה-1, צרפת, 31 באוקטובר 1918.
גנרל צ'ארלס פ. סאמרול עם מריה מאדינבורו, מלכת רומניה ב-9 באוקטובר 1926
קלציטונין

קלציטונין הוא הורמון הקשור במשק הסידן. הקלציטונין הוא פפטיד המורכב מ-32 חומצות אמינו, בעלות קצה (שייר) דו-זרחני. הוא מופרש מתאים ספציפיים הנקראים "c-cells" ונמצאים בבלוטת התריס. הוא מופרש בתגובה לעליית רמת הסידן בדם (בתיווך הקולטן לסידן).
תפקידיו הם:
עיכוב שחרור סידן מהעצמות על ידי דיכוי פעילות ה-osteoclasts (תאים האחראים על פירוק רקמת עצם ושחרור סידן כחלק מתהליך הבנייה מחדש של העצם - Remodeling).
הורדת ריכוז הסידן וזרחן בדם.
גורם לשחרור ופינוי הסידן, הזרחן והמגנזיום אל שתן, כמו כן גורם לפינוי של מלחים.
גורם לספיגה של סידן במערכת העיכול (על מנת להתגבר על הסידן ה"ישן" שיצא).
מחקרים חדשים הוכיחו שהוא משמש גם כמוליך עצבי של מערכת העצבים (אך עדיף לחכות ולראות כמה אמינים מחקרים אלו).
פירוק זרחן במים בתאי עצבים.
שחרור של סידן משומש אל האזור החוץ תאי ומניעת סידן חזרה אל התאים.
הורדה של הורמון ה-PTH.
באופן כללי, מטרתו העליונה היא להגן על עצמות הגוף, בעיקר אצל נשים. ריכוזו בגוף גדל בזמן היריון, הנקה וגדילה. עם הגיל ריכוזו יורד, במיוחד אצל נשים לאחר סיום המחזור החודשי (בסביבות גיל 50) ויכול לגרום לאוסטאופורוזיס (דילול עצם) כתוצאה מבריחת סידן, ממנה סובלת בממוצע כל אישה 7 מעל גיל 50.
רמתו בבני אדם נמוכה יחסית לעומת מינים אחרים. בעבר השתמשו בו באופן פרמקולוגי לצורך האטת שיחלוף העצם (מחלת פאג'ט של העצם, אוסטאופורוזיס).
קליפ מילולי

קליפ מילולי הוא פארודיה על וידאו קליפ אותנטי שבה מוחלפות מילות השיר המקוריות במילים המתארות בצורה משעשעת את המתרחש בקליפ.
הקליפ המילולי הראשון נוצר ב-2008 על השיר "Take on Me" של להקת א-הא. קליפ מילולי בולט נוסף היה על השיר "Total Eclipse of the Heart" של בוני טיילר. קליפים מילוליים אלה היו לתופעות אינטרנט פופולריות, שמשכו מיליוני צופים.
ראו גם

הומופון
הערות שוליים

↑  Robin Turner, Bonnie Tyler hit gets high total of clicks after ‘literal video’ treatment, WalesOnline, 29 MAR 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ציור (1946)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 צייר:  פרנסיס בייקון (צייר)
 תאריך יצירה:  1946
 טכניקה וחומרים:  שמן ופסטל על בד פשתן
 ממדים בס"מ
 אורך:  197.8
 רוחב:  132.1
 גובה:  77.875 אינץ' 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אמנות מודרנית 
 מספר יצירה:  229.1948 (המוזיאון לאמנות מודרנית) 
 מיקום:  המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק
 
"ציור" (באנגלית: Painting) הוא ציור מאת הצייר הבריטי פרנסיס בייקון משנת 1946. הציור, הנחשב לאחת מן היצירות החשובות שלאחר מלחמת העולם השנייה.
במרכז התיאור הסוריאליסטי של בייקון נמצאה תיאור של דמות, מופשטת למחצה, המוסתרת תחת מטריה שחורה. במקום בו אמור להימצא כיס החליפה שלה מתואר כתם צהוב. היא מוצבת על מעין בימה מעוגלת, חלל האופייני לציורים נוספים של בייקון. מאחורי הדמות מצויה גווייה פשוטת עור, התלויה בעזרת חבלים. הגווייה המאזכרת יצירות ידועות כגון "שור שחוט" (1655) מאת רמברנדט, או ציורו של חיים סוטין "בקר שחוט". צורות גרפיות בצבע ורוד בהיר מדגישות את תנוחת הגווייה והופכות אותה למעין תיאור של צליבה.
בייקון העיד בריאיון עמו כי הציור והדימויים שבו נולדו מתוך מקריות ש"הצטברה" בציור.
האמן וידידו של בייקון גרהם סטרלנד (Graham Sutherland) ראה את הציור בסטודיו של בייקון והמליץ לסוחרת האמנות שלו, אריקה בראוזן (Erica Brausen), לצפות ביצירה. בראוזן ביקרה בסטודיו בסתיו 1946 ורכשה את היצירה תמורת 200 פאונד. היצירה הוצגה בכמה תערוכות קבוצתיות וביניהם בתצוגה הבריטית של "התערוכה הבין-לאומית לאמנות מודרנית" (Exposition internationale d'arte moderne), שהתקיימה ב-1946 במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית (כיום מרכז ז'ורז' פומפידו).
בשנת 1948 קנה אוצר האמנות אלפרד באר (Alfred H. Barr) את הציור עבור המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בייקון, ששהה באותה עת במונטה קרלו, כתב לסטרלנד וביקש ממנו למרוח פיקסטיב (ציפוי הגנה שקוף) על חלקי הפסטל שבציור לפני שישלח לארצות הברית, במטרה להגן עליו.
פצצת שימוש כללי

פצצות גרמניות ממלחמת העולם II
פצצת שימוש כללי (בראשי תיבות: ש"כ, מכונה גם "פצצת ברזל") היא פצצה המוטלת מהאוויר ומאזנת בין נזק הדף, חדירה ורסס בפיצוץ.
מאפיינים

פצצות שימוש כללי מודרניות עשויות מזיווד מתכת עבה הממולא בחומר נפץ (בדרך־כלל TNT, תרכובת B, או טריטונל בשירות נאט"ו וארצות הברית) שמהווה כ־50% מהמשקל הכולל של הפצצה. פצצת השימוש כללי היא חימוש נפוץ במטוסי קרב ומפציצים משום שהיא שימושית עבור מטרות טקטיות מגוונות ובגלל מחירה הזול יחסית.
פצצות שימוש כללי מזוהות בדרך־כלל על ידי משקלן (500 ליברות, 250 ק"ג לדוגמה). במקרים רבים אין זה אלא משקל נומינלי, והמשקל האמיתי של כל פצצה משתנה בהתאם לסנפירים, המרעום, ותצורת ההאטה. למשל, המשקל הנומינלי של פצצת סימן 117 האמריקנית הוא 750 ליברות (340 ק"ג), אך משקלה האמיתי הוא 820 ליברות (374 ק"ג).
פצצות שימוש כללי מודרניות מתוכננות כך שיפחיתו את יצור הגרר עבור המטוס הנושא אותה.
בתקיפות מגובה נמוך קיימת הסכנה שהמטוס התוקף ייפגע מההדף של הפצצה שהֵטיל. כדי להתמודד עם בעיה זו, מותקנים על פצצת שימוש כללי בדרך־כלל התקני האטה כגון מצנח או סנפירים שנפתחים עם הטלת הפצצה, מאיטים את קצב נפילתה ומאפשרים למטוס שהות לחמוק מהפיצוץ.
ניתן להתקין מגוון מרעומים וסנפירים על פצצת שימוש כללי למטרות שונות. פצצת שימוש כללי משמשות גם כראשי קרב לפצצות מונחות. התקנת סוגים שונים של ראשי ביות וסנפירים הנשלטים אלקטרונית הופכת פצצת "ברזל" רגילה לפצצה מונחית לייזר (כגון סדרת הפייבוויי האמריקנית), פצצה אלקטרו־אופטית, או פצצה מונחית מערכת ניווט לוויינית (כגון ה־JDAM האמריקני העושה שימוש בלוויני ה־GPS).
סוגי פצצות שימוש כללי > אמריקניות

במהלך מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם ארצות הברית השתמשה עדיין בפצצות ישנות ממלחמת העולם השנייה כמו הסימן 117 והסימן 118, שהכילו יותר חומר נפץ (כ־65%) מרוב הפצצות שבשימוש כיום. אף־על־פי שכמה מהפצצות האלו נשארו בארסנל ארצות הברית, כמעט שלא עושים בהם שימוש, והסימן 117 נישא רק על ידי ה־B-52 סטרטופורטרס.
בגלל שמטוסי הסילון שנכנסו לשירות היו מהירים פי שניים, ועם מנוע שצורך יותר דלק; חביות עגולות שמנמנות שתקועות תחת הגוף מייצרות הרבה גרר, מה שמחייב את המנוע לעבוד קשה יותר וכך מתקצר זמן המשימה. וכך נוצרו מצבים שבהם המטוס טס קדימה, בעוד הפצצה שהטיל נשארה מאחור.
סוגי פצצות שימוש כללי > אמריקניות > סדרת סימן 80

פצצות השימוש כללי העיקריות של ארצות הברית כיום הן סדרת סימן 80. לפצצות אלו יש צורה הידוע כ"איירו 1A", שתוכנן בידי אד הינמן מחברת דאגלס איירקראפט כתוצאה ממחקרים ב־1946. יש לו יחס אורך:קוטר של כ־8:1 ( {\frac {\textrm {Diameter}}{\textrm {Length}}}={\frac {1}{8}}) היוצר כוח גרר מינימלי עבור המטוס הנושא. סדרת סימן 80 לא נכנסו לשירות מבצעי עד למלחמת וייטנאם, אך מאז החליפו את מרבית פצצות השימוש כללי הקודמות. היא כוללת ארבעה סוגי פצצות עיקריים:
סימן 81 (משקל נומינלי 250 ליברות/113 ק"ג)
סימן 82 (משקל נומינלי 500 ליברות/227 ק"ג)
סימן 83 (משקל נומינלי 1,000 ליברות/454 ק"ג)
סימן 84 (משקל נומינלי 2,000 ליברות/908 ק"ג)
הסימן 81 הוכיח את עצמו כבלתי אפקטיבי מספיק במלחמת וייטנאם, והיא יצאה משירות בארצות הברית. אם כי, הפצצה החלה לחזור כיום לשירות בתור ראש קרב לפצצות מונחות, בעקבות לקחי מלחמת עיראק, בשל הנזק הסביבתי הנמוך שהיא גורמת בהשוואה לפצצות גדולות יותר.
מאז מלחמת וייטנאם, הצי האמריקני וחיל הנחתים האמריקני עושים שימוש בפצצות עם שכבת ציפוי עבה המעכבת אש, המיועדת להשהות פיצוץ במקרה שבו תפרוץ אש בספינה. בסיסים קרקעיים בדרך־כלל לא עושים שימוש בציפוי כזה, משום שהוא מוסיף כ־30 ליברות (14 ק"ג) למשקל הכולל של הפצצה.
סוגי פצצות שימוש כללי > בריטיות מודרניות

הבריטים מכנים פצצות שימוש כללי "זיווד בינוני" (MC – medium case). הפצצות הבריטיות המודרניות העיקריות הן במשקל 540 ליברות (245 ק"ג) ו־1,000 ליברות (454 ק"ג).
סוגי פצצות שימוש כללי > סובייטיות או רוסיות

הסימול הרוסי לפצצות שימוש כללי הוא "פוגאסנאיה אוויאציונאיה בומבה", ובראשי תיבות FAB ואחריו משקלה הנומינלי של הפצצה בק"ג. למרבית פצצות השימוש כללי הרוסיות יש משטחי טבעת עגולה במקום הסנפירים שמותקנים על פצצות מערביות.
פצצות גדולות יותר בעלות צורה פחות אווירודינמית נשארו בארסנל הסובייטי, בעיקר לשימוש על ידי מפציצים כבדים. באפגניסטן ב־1988 עשו מפציצי טופולב 22M שימוש נרחב ב־FAB-1500 (משקל נומינלי 1,500 ק"ג/3,300 ליברות) וב־FAB-3000 (משקל נומינלי 3,000 ק"ג/6,600 ליברות).
סוגי פצצות שימוש כללי > צרפתיות

פצצות שימוש כללי צרפתיות, המשווקות על ידי מאטרה ומיוצרות על ידי Société des Ateliers Mécanique de Port-sur-Sambre‏ (SAMP) נבנות במגוון סוגים עם משקל נומינלי של בין 50 ק"ג (110 ליברות) ל־1,000 ק"ג (2,205 ליברות). הנפוצות ביותר בן ה־250 ק"ג (1,102 ליברות) EU2 ו־T25,‏ 400 ק"ג (882 ליברות) T200 ו־1,000 ק"ג (2,205 ליברות) BL4.
סוגי פצצות שימוש כללי > מדינות אחרות

מדינות אחרות, בהן ברזיל, צ'ילה, ישראל, פורטוגל, רומניה, דרום אפריקה, ספרד ושוודיה, מייצרות פצצות משלהן, רובן גרסאות של סדרת סימן 80 האמריקנית המיוצרות ברישיון, או חיקויים דומים.
הערות שוליים

↑  פצצות אלו מכונות באנגלית low-drag general-purpose ‏ - LDGP (פצצות שימוש כללי בעלות גרר נמוך), ומכונות "סליקס" ("slicks").
↑  Фугасная авиационная бомба
פצצת סימן 84
פצצת FAB-250 סובייטית מסדרת 1946
ציור בקפה

רוזטה מצוירת בכוס קפוצ'ינו

המונח ציור בקפה (באנגלית: Latte Art) נאמר על  ציורים שמצוירים עם חלב מוקצף על גבי קצף המשקאות (קרמה) מבוססי אספרסו.
לב מצויר בכוס קפוצ'ינו
ישנן שתי דרכים ליצור ציורי קפה: האחת על ידי שליטה במזיגת החלב מקנקן ההקצפה לתוך המשקה - "ציור במזיגה חופשית". דרך נוספת לציור על גבי קצף היא באמצעות כלי (דוגמת קיסם), שיטה שידועה כ"חריטה" או "Etching", לעיתים בשילוב עם סירופים ואבקות שונות להוספת אפקטים. לעיתים משתמשים בשילוב של שתי השיטות. מקובל לצייר בקפוצ'ינו, אולם ניתן לצייר גם במשקאות אחרים. אומנות הציור בקפה התפתחה במקביל לעליית הפופולריות של משקאות אספרסו משובחים בעולם.
כיום מתקיימות במקומות שונים בעולם תחרויות של ציורים בקפה בהם מוזגי קפה, המכונים בריסטה, מציגים לראווה את כישוריהם.
הסוגים הנפוצים של ציורים בקפה במזיגה חופשית הם לב, רוזטה, טוליפ וברבור. הסוגים הנפוצים של ציורים בקפה בחריטה הם סמיילי, לבבות עוקבים ופרפר.
קונסטנטין ברונר

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1862 אלטונה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  27 באוגוסט 1937 (בגיל 75) האג, הולנד 
 שם לידה:  Arjeh Yehuda Wertheimer 
 מדינה:  גרמניה 
 שם עט:  Constantin Brunner 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 
קונסטנטין ברונר (גרמנית: Constantin Brunner‏; 27 באוגוסט 1862 – 27 באוגוסט 1937) היה שם העט של הפילוסוף היהודי-גרמני אריה (לאו) יהודה ורטהיימר. ברונר נודע בזכות יצירתו "Die Lehre von den Geistigen und vom Volk" ("התורה על אנשים רוחניים ועל העם") משנת 1908. יצירותיו עסקו בסוגיות של הקיום האנושי, רפואה, מיניות, פסיכולוגיה ותחומי חיים רבים נוספים. במספר חיבורים ברונר התייחס לשאלה היהודית, ובהם הביע את התנגדותו לשימוש במונח אנטישמיות, בטענה שהוא מעניק לכאורה לגיטימציה לתופעה. לכן, העדיף להשתמש בביטוי שנאת יהודים (Judenhaas).