stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המחאה החברתית בישראל (2011)
אחרי המחאה > 2013

בינואר 2013, שניים ממנהיגי המחאה החברתית, סתיו שפיר ואיציק שמולי, נבחרו לכנסת התשע עשרה מטעם מפלגת העבודה.
ב-14 באפריל אישרה הממשלה את הקמת קבינט הדיור בראשות יאיר לפיד וב-22 במאי הקבינט התכנס לראשונה.
ב-11 במאי 2013 נערכו הפגנות בתל אביב ובמספר מוקדים נוספים, בהשתתפות כ-12,000 איש. ההפגנות עמדו בסימן מחאה כנגד תקציב המדינה לשנים 2013–2014 שגיבש משרד האוצר בראשות יאיר לפיד, הכולל העלאת מיסים וקיצוצים נרחבים בתחומים שונים. הפגנות נוספות נערכו לאחר מכן, במחאה על המדיניות התקציבית של הממשלה ועל הכוונה לייצא גז טבעי מישראל. ב-13 ביולי 2013 אורגנה הפגנה על ידי דפני ליף, במלאת שנתיים למחאה ושנה למותו של משה סילמן.
אחרי המחאה > השפעות המחאה

מספר ועדות ממשלתיות וציבוריות קמו בעקבות המחאה או הושפעו ממנה, פרט לוועדת טרכטנברג: הוועדה להגברת התחרותיות במשק (ועדת הריכוזיות), ועדת ששינסקי 2 להטלת מס על רווחים מאוצרות טבע, הצוות לבחינת הגברת התחרותיות בענף הבנקאות (ועדת זקן) וועדת קדמי לבחינת התחרותיות בענף המזון. חלק ממסקנות הוועדות עוגנו בחקיקה ובתקנות בשנים 2013–2015. רפורמה נוספת שניתן לייחס להשפעת המחאה הייתה הפחתת דמי הניהול בקופות הגמל בשנת 2012. חלק רפורמות אלו גרמו להוזלה של מוצרי מזון וצריכה בחלק מהענפים, ולמתן שירותים פיננסיים שונים על ידי גופים שהתחרו בבנקים. יעילותו של חוק המזון שנחקק כתוצאה מוועדת קדמי נבדקה לאחר 5 שנים, בשנת 2020, והתברר כי החוק אמנם חסך עלויות לרשתות המזון, אולם בפועל לא גולגל החיסכון לצרכנים, אלא הגדיל את הרווח של הרשתות.
מספר ארגונים חברתיים חדשים קמו בעקבות המחאה, כגון המשמר החברתי בכנסת, "השדרה" ו"עורו" שלאחר מכן הפכו ל"אנו". תוצאה נוספת של המחאה הייתה בהקמת קואופרטיבים, מתוך כוונה לייצר מודל כלכלי חלופי לחברות בבעלות משקיעים, ולהפחית את יוקר המחיה.
במרץ 2015 נבחרו גם פרופ' מנואל טרכטנברג, שעמד בראש ועדת טרכטנברג, ופרופ' יוסי יונה, שעמד בראש צוות ספיבק-יונה, לכנסת העשרים מטעם המחנה הציוני. אלה הצטרפו לשני נציגים בולטים של תנועת המחאה שכבר נכנסו קודם לכן לכנסת ברשימת המחנה הציוני: סתיו שפיר ואיציק שמולי. קמה מפלגה נוספת, מפלגת כולנו שחרתה על דגלה את המאבק הכלכלי הממוקד ביוקר המחיה, ובפתרון מצוקת הדיור של הזוגות הצעירים. חלק מהנושאים אותם פעלה מפלגת כולנו לממש במהלך הכנסת העשרים היו סוגיות שעלו במחאה החברתית: תוכנית "מחיר למשתכן" למתן דיור במחיר מפוקח תוך סבסוד עלות הקרקע, האצת תהליכי תכנון אזורי מגורים במטרה להגדיל את היצע הדירות, הסרת חסמי יבוא במטרה ליצור תחרות במוצרי צריכה, הפחתת המע"מ, שיקום מערך הדיור הציבורי, תוכנית "נטו משפחה" במענה למחאת העגלות, הרפורמה לתחרות בבנקים באמצעות ועדת שטרום, קרנות פנסיה בדמי ניהול מוזלים ועוד.
בעקבות המחאה קמה תנועת מתפקדים אשר קראה להתפקד למפלגות המקיימות פריימריז ולהשפיע על נציגיהם בכנסת, ואכן חלק מהמוחים התפקדו בעיקר לליכוד ולמפלגת העבודה. קבוצה בולטת של מתפקדים שקמה בעקבות המחאה היא הליכודניקים החדשים.
בתרבות

המחאה החברתית נמצאה במרכזן של יצירות אחדות:
חלקו השלישי של ספרו של אשכול נבו, "שלוש קומות", מתרחש על רקע המחאה החברתית. גיבורת חלק זה, השופטת בדימוס דבורה אדלמן, יוצאת למאהל המחאה בשדרות רוטשילד, ושוהה בו ימים אחדים. חלק זה עובד בידי דפנה אנגל-מחרז למחזה בשם "הקומה השלישית", שהועלה בשנת 2017 בתיאטרון בית ליסין.
דני בסן ואדם גורליצקי הוציאו את השיר "מגדלים" העוסק באכזבה מתוצאות המחאה החברתית.
בסוף 2014 העלה אלכס אנסקי את המחזה "נפילה בשידור חי" מאת אריה קרישק (בימוי: אלכס כגן) ובו התייחסות ישירה למחאה, לרבות התאבדותו בהצתה עצמית של משה סילמן.
דפני ליף ביימה סרט בשם "לפני שהרגליים נוגעות בקרקע", המתעד את המחאה מנקודת מבטה.
ראו גם

מחאות דיור בישראל
מחאת הקוטג'
רמת החיים בישראל
מחאת המילקי
לקריאה נוספת

אשר שכטר, רוטשילד - כרוניקה של מחאה, קו אדום הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"ב 2012. (הספר בקטלוג ULI)
פרופ' אביה ספיבק ופרופ' יוסי יונה, אפשר גם אחרת – מתווה לכינונה של חברה מתוקנת, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012. (הספר בקטלוג ULI)
אריאל הנדל (עורך ראשי), קריאת המחאה: לקסיקון פוליטי (2011 –), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשע"ג 2012, מסת"ב 9789650206857 (הספר בקטלוג ULI)
אלדד רפאלי (תמונות), אורלי וילנאי וגיא מרוז (טקסט), פתאום קם עם: המחאה החברתית, קיץ 2011, בן שמן: מודן הוצאה לאור, 2011. (אלבום תמונות) (הספר בקטלוג ULI)
ליאורה בילסקי (עורכת), תיאוריה וביקורת, גליון 41, ירושלים: מכון ון ליר, קיץ 2013, ISSN 0792-7223 (חמישה מאמרים ומסה, בעריכת דני פילק ואורי רם, ה־14 ביולי של דפני ליף: עלייתה ונפילתה של המחאה החברתית.
ברוך אורן (עורך), שדה האוהלים: מסקנות מהמחאה החברתית, גבעת עדה: הוצאה עצמית, אביב 2012 (אוסף דיונים שנערכו על ידי פעילי המחאה החברתית וכן מדריך שימושי בנושא פעולה אזרחית)
יוסי יונה, סדקים בחומה - המחאה החברתית ושובם של הברונים השודדים, כתר ספרים, 2015. (הספר בקטלוג ULI)
אריה קרישק, קח גפרור בוער, טפר, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
סיון חילאי, מנהיגי המחאה החברתית מודים: "לא היה לנו סיכוי להצליח", באתר ynet, 1 ביולי 2021
ריילי (זמר)

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1997 (בן 27) איי פארו טורסהאבן, איי פארו
 שם לידה:  רני פטרסן   Rani Petersen
 שם במה:  ריילי (Reiley)
 מוקד פעילות:  ממלכת דנמרק
 תקופת הפעילות:  מ-2019
 עיסוק:  זמר, אושיית רשת
 סוגה:  מוזיקת פופ
 שפה מועדפת:  דנית, אנגלית, פארואזית
 כלי נגינה:  קול, פסנתר
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס 
 reileyofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רני פטרסן (בפארואזית: Rani Petersen; נולד ב-24 בנובמבר 1997), הידוע בשם הבמה ריילי (Reiley), הוא זמר ומשפיען רשת פארואזי, שייצג את דנמרק באירוויזיון 2023 עם השיר "Breaking My Heart".
קריירה

ב-2023 השתתף ריילי בתחרות קדם האירוויזיון הדנית "Dansk Melodi Grand Prix", עם השיר "Breaking My Heart". עם זאת, במהלך התחרות הוא עמד בסכנת פסילה, לאחר שהתגלה כי כבר ביצע את השיר בעבר, בפסטיבל "Slow Life Slow Live" שבסיאול, דרום קוריאה ב-2022, דבר שהיווה הפרה של חוקי התחרות. אף על פי כן, בהמשך נודע כי הוא לא ייפסל, וישתתף בתחרות. לבסוף הוא זכה בתחרות, והיה לזוכה הראשון מאיי פארו.
ב-11 במאי 2023 ביצע ריילי את "Breaking My Heart" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
הערות שוליים

↑  "Denmark: Reiley's "Breaking My Heart" wins Dansk Melodi Grand Prix 2023". Wiwibloggs (באנגלית). 11 בפברואר 2023. נבדק ב-11 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Denmark: The 8 songs for Melodi Grand Prix 2023 released". Eurovision World (באנגלית). 19 בינואר 2023. נבדק ב-11 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Denmark: Reiley At Risk of Disqualification from Dansk Melodi Grand Prix 2023". Eurovoix (באנגלית). 23 בינואר 2023. נבדק ב-11 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Denmark: Reiley Will Remain in Dansk Melodi Grand Prix 2023". Eurovoix (באנגלית). 23 בינואר 2023. נבדק ב-11 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurovision 2023 Semi-final 2 Results
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0005 1189 5257  MusicBrainz: 69d84209-f455-40bd-b300-9f02f7a05e02  VIAF: 10167759601113570177   WorldCat (עם VIAF): 10167759601113570177
יאיר ויינרב

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1974 (בן 50) ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאי כתב ומגיש ברדיו ובטלוויזיה
 מעסיק:  תאגיד השידור הישראלי
 סוג כתב:  מגיש "צבע הכסף" בכאן ב
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  yair.weinreb
 טוויטר:  yairweinreb
 
יאיר ויינרב (נולד ב־25 בספטמבר 1974) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב רדיו וטלוויזיה ומבזקן בתאגיד השידור הישראלי.
מספטמבר 2016 ועד מאי 2017 הגיש, יחד עם תמר אלמוג, את מהדורת החדשות "יומן" ששודרה בליל שבת בערוץ הראשון ועבר להגיש תוכנית דומה בערוץ כאן 11. מאז שסיים תפקיד זה, הוא מגיש מדי יום את תוכנית הכלכלה "צבע הכסף" בכאן ב'.
ביוגרפיה

ויינרב עשה את שירותו בצה"ל בחיל המודיעין. הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה.
ב־1998 השלים את קורס הכתבים של הערוץ הראשון. בין השנים 1998–2007 שימש כתב ומגיש ברשת ב' של קול ישראל. במהלך עבודתו ברדיו סיקר ויינרב מגוון נושאים. בהם צבא, הכנסת, כלכלה וחינוך. הוא הגיש מספר תוכניות רדיו בתחנה, ובהן התוכנית הכלכלית "צבע הכסף", מגזין חדשות הלילה של קול ישראל "כל היום" ותוכנית הבוקר המוקדמת "אור ראשון".
ב־2007 הצטרף ויינרב לצוות הכתבים והמגישים של הערוץ הראשון ובמהרה התמנה להיות כתב לענייני כלכלה באזור המרכז, תפקיד אותו מילא במשך שבע שנים. לאורך השנים, הגיש מספר תוכניות. בהן התוכניות הכלכליות "מבט לכסף" ו"מדד יומי" וכן תוכנית האקטואליה השבועית "סיכום שבועי". כמו כן, שימש כמבזקן חדשות וכתב במהדורת החדשות היומית של הערוץ, "מבט".
בספטמבר 2014 מונה לכתב המדיני של הערוץ הראשון במקומה של איילה חסון, אשר מונתה לתפקיד המנהלת-בפועל של חטיבת החדשות של הערוץ.
בספטמבר 2016 נבחר להגיש את מהדורת החדשות "יומן" אשר שודרה בימי שישי בערוץ הראשון ביחד עם תמר אלמוג, שם החליף את עודד שחר שחזר להגיש את התוכנית "פוליטיקה".
עם סגירת רשות השידור ותחילת פעילותו של תאגיד השידור הישראלי, המשיך וינרב להגיש, באופן זמני, את "חדשות השבוע", המהדורה שהיוותה את המשכה של "יומן", ועשה זאת עד לסוף 2017. באותו זמן סיים את תפקידו ככתב המדיני של הערוץ. מאז, הוא מגיש את יומן הכלכלה של כאן ב', "צבע הכסף", בארבעת הימים בהם משודרת התוכנית מדי שבוע. נוסף על כך, הוא משמש מבזקן חדשות במהדורות הבוקר המשודרות בכאן 11.
ב־2006 זכה ויינרב ב"פרס הכתב המצטיין על שם אילן רועה".
ויינרב נשוי ואב לשלושה. מתגורר ברעננה.
הערות שוליים

1 2  "יומן" בשניים... רק בערוץ הראשון!, באתר הערוץ הראשון, 6 בספטמבר 2016
↑  קורות חיים של יאיר ויינרב, באתר "מאיר קוטלר - מולי שש - ייצוג אמנים"
↑  דוד אברהם‏, מחליף לאיילה חסון: יאיר ויינרב ישמש ככתב המדיני של הערוץ הראשון, באתר וואלה, 15 בספטמבר 2014
↑  נועה פרייס‏, בפריים טיים של "כאן": ניקי גולדשטיין וסדרה מהיוצר של "חוק וסדר" ששודרה ברשות, באתר וואלה, 14 במאי 2017
↑  רועי רובינשטיין, אני לא מסוגל לראות את השידור האחרון של "מבט", אומר בכאב יאיר ויינרב, באתר Mynet‏, 11 במאי 2017
פרנקה ריימונדי

| --- | --- |

ריימונדי בפסטיבל סן רמו, 1956
 לידה:  8 ביולי 1932 מונופולי, איטליה 
 פטירה:  28 באוגוסט 1988 (בגיל 56) מונופולי, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה איטליה
 תקופת הפעילות:  מ-1953 
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 פרסים והוקרה:  פסטיבל סן רמו 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנקה ריימונדי (באיטלקית: Franca Raimondi‏; 8 ביולי 1932 – 28 באוגוסט 1988) הייתה זמרת איטלקייה.
ביוגרפיה

ריימונדי נולדה וגדלה בעיר מונופולי, נפת בארי, איטליה. בשנת 1955, ריימונדי השתתפה בתחרות רדיו שרשות השידור האיטלקית ארגנה וזכתה בה עם עוד ארבעה משתתפים נוספים. המנצחים בתחרות הורשו להשתתף בפסטיבל סן רמו, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 1956. ב-10 במרץ 1956, ריימונדי זכתה בפסטיבל הסן רמו, ונבחרה לייצג את איטליה עם הזמרת האיטלקייה, טונינה טוריאלי, בתחרות האירוויזיון לשנת 1956.
ב-24 במאי, ריימונדי עלתה על בימת האירוויזיון עם השיר "Aprite le finestre". ריימונדי הופיעה שביעית בסדר ההופעות, לפני הולנד ואחרי לוקסמבורג. מיקומה הסופי של ריימונדי לא ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
ביוגרפיה > לאחר האירוויזיון

בשנת 1959, ריימונדי הופיעה בתוכנית הרדיו האיטלקית "Solo contro tutti". באותה השנה היא הופיעה באופן קבוע בשידורי תוכנית הרדיו "Il traguardo degli". בשנת 1960, היא השתתפה בתחרות המוזיקה של העיר נאפולי, עם השיר "Canzone all'antica", ולא עלתה לגמר התחרות. בשנת 1961, ריימונדי הופיעה בפסטיבל ציריך עם השיר "Mostra le tue vie".
ביוגרפיה > מותה

ריימונדי נפטרה בגיל 56 ממחלת הסרטן.
הערות שוליים

1 2 3  Franca Raimondi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123314393X  ICCU: DDSV022389  ISNI: 0000 0004 6225 1083  MusicBrainz: 9ee6f042-2dd1-4a09-91d0-b56b4fd2a0c5  VIAF: 3664162118004202320007   WorldCat (עם VIAF): 3664162118004202320007
רובה בסגנון AR-15

רובים בסגנון AR-15 מגיעים בגדלים רבים ויש להם אפשרויות רבות, בהתאם ליצרן. החלק המוצג  למטה במרכז הוא המכלול החיצוני ללא הקת, הקנה או חלקים אחרים.
רובה בסגנון AR-15 הוא כל רובה חצי-אוטומטי קל משקל המבוסס על או דומה לעיצוב Colt AR-15. ה-ArmaLite AR-15 המקורי, קודמו, היה נגזרת מוקטנת של עיצוב ה-ArmaLite AR-10 של יוג'ין סטונר והציג אש סלקטיבית. ArmaLite מכרה את הפטנט והסימנים המסחריים לחברת הייצור של Colt בשנת 1959, וכתוצאה מכך ה-Colt AR-15, שהסיר את תכונת האש הסלקטיבית. לאחר שרוב הפטנטים של ה-Colt AR-15 פגו ב-1977, יצרני כלי ירייה רבים החלו לייצר עותקים של ה-Colt AR-15 בשמות שונים. בזמן שהפטנטים פגו, קולט שמר על הסימן המסחרי של השם AR-15 והוא היצרן היחיד שיכול לתייג את כלי הנשק שלהם כ-AR-15.
האיסור על נשק תקיפה הפדרלי הגביל את מכירת ה-Colt AR-15 וכמה נגזרות בארצות הברית מ-1994 עד 2004, למרות שזה לא השפיע על רובים עם פחות תכונות ברשימה. לאחר שהמונח רובי ספורט מודרניים נטבע בשנת 2009 על ידי הקרן הלאומית לירי ספורט בארצות הברית, איגוד סחר בנשק חם, הוא אומץ במהירות על ידי חלק גדול מהתעשייה.
בזמן שנת 2010, רובים בסגנון AR-15 הפכו לאחד מ"הרובים האהובים והמושמצים ביותר" בארצות הברית, לפי הניו יורק טיימס. הרובים זכו לשמצה בין השאר בשל השימוש בהם בירי המוני בפרופיל גבוה. הפופולריות של רובים בסגנון AR-15, שקודמה כ"הרובה של אמריקה" על ידי איגוד הרובים הלאומי, מיוחסת חלקית להגבלות פעילות, או להצעות לאסור או להגביל אותן.
הערות שוליים

↑  Jeff Zimba (2014). The Evolution of the Black Rifle: 20 Years of Upgrades, Options, and Accessories. Prepper Press. p. 10. ISBN 978-0692317266.Jeff Zimba (2014). The Evolution of the Black Rifle: 20 Years of Upgrades, Options, and Accessories. Prepper Press. p. 10. ISBN 978-0692317266.
↑  Plumer, Brad (17 בדצמבר 2012). "Everything you need to know about the assault weapons ban, in one post". The Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. ארכיון מ-24 בפברואר 2018. נבדק ב-26 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)Plumer, Brad (December 17, 2012). "Everything you need to know about the assault weapons ban, in one post". The Washington Post. ISSN 0190-8286. Archived from the original on February 24, 2018.
↑  Libresco, Leah (14 ביוני 2016). "Guns Like The AR-15 Were Never Fully Banned". FiveThirtyEight (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-26 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)Libresco, Leah (June 14, 2016). "Guns Like The AR-15 Were Never Fully Banned". FiveThirtyEight.
↑  Peters, Justin (14 ביוני 2016). "Omar Mateen Had a 'Modern Sporting Rifle'". Slate (באנגלית אמריקאית). ISSN 1091-2339. ארכיון מ-16 בפברואר 2018. נבדק ב-16 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)Peters, Justin (June 14, 2016). "Omar Mateen Had a 'Modern Sporting Rifle'". Slate. ISSN 1091-2339. Archived from the original on February 16, 2018.
↑  "Modern Sporting Rifle Facts". National Shooting Sports Foundation. 2013. ארכיון מ-1 בספטמבר 2013. נבדק ב-21 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)"Modern Sporting Rifle Facts". National Shooting Sports Foundation. 2013. Archived from the original on September 1, 2013.
↑  Feuer, Alan (13 ביוני 2016). "AR-15 Rifles Are Beloved, Reviled and a Common Element in Mass Shootings". The New York Times. ארכיון מ-17 בפברואר 2018. נבדק ב-16 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Beckstrand, Tom (באוקטובר 2019), "The Modern Hunter", Guns & Ammo: 42–49 {{citation}}:  (עזרה)Beckstrand, Tom (October 2019), "The Modern Hunter", Guns & Ammo, pp. 42–49
↑  Boyle, John (13 בדצמבר 2014). "Military-style AR-15 rifles: 'The market is saturated'". USA Today (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-21 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)Boyle, John (December 13, 2014). "Military-style AR-15 rifles: 'The market is saturated'". USA Today.
↑  Chip Reid (5 בדצמבר 2012). "AR-15 gun sales continue to spike after shootings". CBS News (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-21 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)Chip Reid (December 5, 2012). "AR-15 gun sales continue to spike after shootings". CBS News.
↑  "Text - H.R.1808 - 117th Congress (2021-2022): Assault Weapons Ban of 2022". 26 ביולי 2022. נבדק ב-29 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)"Text - H.R.1808 - 117th Congress (2021-2022): Assault Weapons Ban of 2022". July 26, 2022.
תסמונת בלום

| --- | --- |

 תחום:  גנטיקה רפואית 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1110271 
 MeSH:  D001816
 
תסמונת בלום היא הפרעה תורשתית נדירה ורצסיבית שמאפייניה הם על פי רוב שברים ושינויי סדר בכרומוזומים של האדם הלוקה בה. התסמונת נתגלתה ותוארה לראשונה על ידי הדרמטולוג ד"ר דייוויד בלום בשנת 1954.
תיאור

אנשים הלוקים בתסמונת בלום נמוכים מהממוצע, ולרוב מתאפיינים בקול גבוה, מבנה פנים ארוך וצר, אף ואוזניים בולטות. יש להם נטייה לשינויים בפיגמנטים ולהתרחבות כלי הדם בעור, במיוחד בהשפעת חשיפה לשמש. שינויים אלה מופיעים כפריחה אדומה בצורת פרפר על הפנים. השינויים בצבע העור עשויים להופיע גם על הזרועות.
תופעות נוספות שעשויות להופיע כוללות קשיי למידה, מוגבלות שכלית התפתחותית (אם כי לרוב האינטליגנציה תקינה), רגישות בדרכי הנשימה, סוכרת וכשל חיסוני שעלול לגרום להופעות חוזרות של דלקת ריאות ודלקות אוזניים. גברים הלוקים בתסמונת לא מייצרים בדרך כלל תאי זרע ולכן בדרך כלל הם עקרים. אצל נשים עם תסמונת בלום נפסק בדרך כלל המחזור החודשי בגיל צעיר יחסית.
אי יציבות כרומוזומית בתסמונת בלום גורמת לסיכון גבוה לחלות בסרטן, בדרך כלל כבר בעשור השני לחייו של הלוקה בתסמונת.
שכיחות ותורשה

תסמונת בלום מופיעה בעיקר אצל יהודים ממוצא אשכנזי. אחד מכל מאה יהודים אשכנזים נושא את האלל האחראי לתסמונת, אולם אלל זה הוא רציסיבי ולכן רק במצב הומוזיגוטי הוא יתבטא, כלומר, רק אם האלל קיים אצל שני ההורים יש לילדם סיכוי בשיעור של 25% ללקות בתסמונת. אם אחד או שני ההורים הם נשאים, לילדם יש סיכוי של 50% גם לשאת את האלל הלא-תקין. בסקר שנעשה בישראל בסוף שנות ה-70 נמצא כי שכיחות הלוקים בתסמונת בלום בקרב האוכלוסייה האשכנזית בישראל - שבה התסמונת היא השכיחה ביותר - היא 1:98,000 לידות.
בדיקת נשאות

גילוי נשאות האלל שגורם לתסמונת בלום נעשה על ידי בדיקת סקר גנטית. עקב נדירות התסמונת באוכלוסיות לא אשכנזיות, קיימת תועלת בביצוע בדיקות סקר באוכלוסיות אשכנזיות בלבד . מסיבה זו מוצעת כיום הבדיקה רק לבני זוג ששניהם אשכנזים או אשכנזים באופן חלקי. אם הבדיקה מעלה ששני בני הזוג הם נשאים, מומלץ לבצע בדיקת מי שפיר או בדיקת סיסי שיליה כדי לבדוק אם הוולד צפוי ללקות בתסמונת.
תוחלת החיים

המחלה אינה ניתנת לריפוי, לכן הסובלים ממנה חייבים להיות במערב צמוד של רופא המומחה למחלה. המחלה גורמת לתחלואה ותמותה בגיל צעיר יחסית.
הערות שוליים

↑  German J, Bloom D, Passarge E, Fried K, Goodman RM,
Katzenellenbogen I, Laron Z, et al. Bloom’s syndrome. VI.
The disorder in Israel and an estimation of the gene frequency
in the Ashkenazim. Am J Hum Genet 1977;29:553–562,
.
↑  Lei Li, Christine Eng, Robert J. Desnick, James German, Nathan A. Ellis, Carrier Frequency of the Bloom Syndrome blmAsh Mutation in the Ashkenazi Jewish Population. Molecular Genetics and Metabolism 1998;64,286–290.
↑  תסמונת בלום באתר יולדת.
תסמונת בלום
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מאיה רונן

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 
מאיה רונן (נולדה ב-30 במאי 1984) היא רופאה, עיתונאית ספורט, שדרנית ומגישה ישראלית העובדת בערוץ הספורט.
ביוגרפיה

מאיה רונן נולדה בקייפטאון שבדרום אפריקה ליעקב רונן וליהודית לבית זייד.
בין השנים 2002–2004 שירתה רונן בגלי צה"ל. שם שימשה, בין היתר, עורכת חדשות, בשנת 2008 שיחקה בסדרה דאוס עונה 1 בתפקיד כתבת חדשות אך עיקר פעילותה במהלך השירות היה בתחום הספורט: רונן שימשה לאורך שירותה כתבת ספורט, מגישת פינות הספורט ביומני החדשות ושדרנית משחקי הכדורסל בתוכנית "צעד וחצי".
בערוץ הספורט

בשנת 2005, לאחר שחרורה מצה"ל, הצטרפה רונן לסגל ערוץ הספורט ומאז שימשה לסירוגין שדרנית בשידורי ענפי ספורט שונים כשהעיקריים שבהם כדורסל, טניס וג'ודו, חברת פאנל בתוכניות הערוץ וכמגישת תוכניות, בהן "ליגה משלנו" ו"שער השבת" לסיכום משחקי ליגת העל בכדורגל, "קפיצה בזמן" הסוקרת אירועי ספורט זכורים משנים עברו בערוץ ה-Gold ו"חדשות הספורט". משנת 2013 רונן מגישה את מגזין הכדורסל "חמישיות" לצד הפרשן שימי ריגר ופרשנים שונים נוספים המתחלפים מעת לעת. בנוסף, רונן מביימת כתבות מגזין המשודרות בתוכניות המגזין של הערוץ ומשמשת מעת לעת שדרנית קווים במשחקים המשודרים בו.
בשנים 2008 ו-2011 שימשה שליחת ערוץ הספורט למשחקי הפיינל פור של היורוליג שבהם השתתפה מכבי תל אביב, ב-2012 הייתה שליחת הערוץ לאולימפיאדת לונדון ובשנים 2014–2015 ליוותה את נבחרת ישראל בכדורגל למספר משחקי חוץ במוקדמות יורו 2016.
רונן מגישה לסירוגין לצד טליה סלנט את מהדורת הערב של חדשות הספורט.
במקביל לעבודתה בערוץ הספורט סיימה רונן לימודי רפואה בישראל באוניברסיטת תל אביב, והיא רופאה מתמחה ברפואת נשים בבית החולים שמיר במחלקת יולדות.,  רונן היא גם בעלת תואר ראשון בספרות ובפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
רונן נשואה לאורי ואמא לנועה ורפאל.
הערות שוליים

↑  מאיה רונן בפייסבוק
↑  מאיה רונן בטוויטר
תעודת מעבר

כריכת תעודת מעבר ישראלית (קצוות הכריכה נקטמו לאחר שפג תוקפה)
העמוד הראשון בתעודת מעבר ישראלית
תעודת מעבר (בלועזית: לֶסֶה-פָּסֶה, מצרפתית: Laissez-passer, "הניחו לעבור") היא תעודה המשמשת במקום דרכון, ומונפקת על ידי מדינה או ארגון בינלאומי כדוגמת האו"ם.
תעודת מעבר מונפקת על ידי מדינה בשני מקרים עיקריים:
כאשר האדם איננו אזרח של המדינה - במקרה זה התעודה ניתנת במקום דרכון לאומי. בישראל, תושבי קבע שאינם אזרחים, כמו תושבי מזרח ירושלים והדרוזים ברמת הגולן, מקבלים תעודת מעבר.
כאשר הביקור במדינה נמשך זמן קצר ביותר (פחות מ-24 שעות), כך שאין צורך בפרוצדורה של הנפקת דרכון.
תעודת מעבר מונפקת גם לאזרח ישראלי שאיבד 2 דרכונים ובכך מסכן את ביטחון המדינה בהשאירו אחריו דרכונים שעלולים למצוא את דרכם אל ארגוני טרור או גורמים פליליים.
בספורט, עד מאי 2007 היו רשאים לשחק במדי הנבחרת הלאומית גם שחקנים שיש להם תעודת מעבר בלבד, ולא היו חייבים להיות בעלי תעודת זהות, אך החל ממאי 2007 תקנה זו אינה בתוקף.
האו"ם מעניק תעודת מעבר לעובדיו היוצאים לנסיעה רשמית.
רשימת המדינות המאפשרות כניסה ללא אשרה לבעלי תעודת מעבר שונה מרשימת המדינות המאפשרות כניסה ללא אשרה לבעלי דרכון, ותלויה בהסכמים בילטראליים בין המדינות ובמדיניות ההגירה של כל מדינה. גם במידה ונדרשת הנפקת אשרה גם מבעלי תעודת מעבר וגם מבעלי דרכון, ייתכן ותהליך הטיפול בבקשה להנפקת אשרה יהיה שונה בין שתי סוגי התעודות.
גנטיקה רפואית של יהודים

מחקר גנטי רפואי של יהודים נועד לזהות ולמנוע כמה מחלות גנטיות נדירות בעלות שכיחות גבוהה יותר מהממוצע בקרב אנשים ממוצא יהודי.
ממחקרים שנעשו עד כה עולה כי קיימות מספר הפרעות גנטיות אוטוזומליות-רצסיביות הנפוצות יותר מבחינה אתנית באוכלוסיות יהודיות, ובמיוחד יהודים אשכנזים, בהשוואה לאוכלוסייה כולה.
תופעה זו נובעת ככל הנראה זה מצוואר בקבוק גנטי שהתרחשו יחסית לאחרונה לצד נישואים של קרובי דם. שהיא תופעה שיכולה להיות לה השפעה על היווצרותן של מחלות גנטיות.
שתי התופעות הללו יחד הובילו לגיוון גנטי דל שמעלה את הסבירות ששני הורים יישאו מוטציה באותו גן ויעבירו את שתי המוטציות לצאצאים שלהם.
הגנטיקה של יהודים אשכנזים נחקרה רבות, שכן התופעה משפיעה עליהם למדי. זה הביא לגילוי הפרעות גנטיות רבות הקשורות בקבוצה אתנית זו. לעומת זאת, הגנטיקה הרפואית של יהודים ספרדים ומזרחים מורכבת יותר, מכיוון שהיא מגוונת יותר מבחינה גנטית, וכתוצאה מכך לא קיימות הפרעות גנטיות שעוד נפוצות בקבוצות אלה בכללותן; עם זאת, הם נוטים לסבול מהמחלות הגנטיות הנפוצות במדינות המוצא השונות שלהן.
כמה ארגונים, דוגמת דור ישרים, מציעים בדיקת מחלות גנטיות אשכנזיות, ולתוכניות הסקר הגנטי היו השפעות משמעותיות, בעיקר בצמצום מספר המקרים של מחלת טאי זקס.
הפרעות אשכנזיות

כ-10 מיליון יהודים אשכנזים כיום מקורם מאוכלוסייה של 350 איש בלבד, שחיה לפני כ-600–800 שנה. מקורה של אוכלוסייה זו הוא הן מאירופה והן מהמזרח התיכון. ישנן עדויות כי צוואר הבקבוק האוכלוסייתי אפשר לאללים מזיקים להיות נפוצים יותר באוכלוסייה בגלל סחף גנטי. כתוצאה מכך, נחקרה קבוצה זו באופן אינטנסיבי, וכן זוהו מוטציות רבות כשכיחות בקרב אשכנזים. מבין מחלות אלה, רבות מהן מתרחשות גם בקבוצות יהודיות אחרות וגם באוכלוסיות לא-יהודיות, אם כי המוטציה הספציפית הגורמת למחלה עשויה להשתנות בין אוכלוסיות. מספר מחלות הן ייחודיות לקבוצה זו; לדוגמה, דיסאוטונומיה משפחתית כמעט ולא ידועה באוכלוסיות אחרות.
| מחלה> שם עברי | מחלה> שם לועזי | אופן התורשה | גן | שכיחות נשאים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מחלת פול | Favism | תאחיזה לכרומוזום X | G6PD | לא ידוע |
| תסמונת בלום | Bloom syndrome | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | BLM | 1/100 |
| סרטן השד וסרטן השחלה | Breast cancer and ovarian cancer | תורשה אוטוזומלית-דומיננטית | BRCA1 | 1/100 |
| סרטן השד וסרטן השחלה | Breast cancer and ovarian cancer | תורשה אוטוזומלית-דומיננטית | BRCA2 | 1/75 |
| מחלת קנוואן | Canavan disease | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | ASPA | 1/60 |
| חירשות מלידה | Congenital deafness | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | GJB2 or GJB6 | 1/25 |
| סיסטיק פיברוזיס | Cystic fibrosis | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | CFTR | 1/25 |
| המופיליה C | Haemophilia C | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | F11 | 1/12 |
| דיסאוטונומיה משפחתית | Familial dysautonomia | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | IKBKAP | 1/30 |
| היפרכולסטרולמיה משפחתית | Familial hypercholesterolemia | תורשה אוטוזומלית-דומיננטית | LDLR | 1/69 |
| היפראינסוליניזם (יתר אינסולין) משפחתית | Familial hyperinsulinism | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | ABCC8 | 1/125–1/160 |
| פנקוני אנמיה מסוג C | Fanconi anemia C | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | FACC | 1/100 |
| מחלת גושה | Gaucher disease | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | GBA | 1/7–1/18 |
| מחלת אגירת גליקוגן מסוג a1 | Glycogen Storage Disease type 1a | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | G6PC | 1/71 |
| מוקוליפידוזיס מסוג 4 | Mucolipidosis IV | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | MCOLN1 | 1/110 |
| מחלת נימן-פיק (סוג A) | (Niemann–Pick (type A | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | SMPD1 | 1/90 |
| חסר לא-קלאסי של הידרוקסילאז-21 | Nonclassical 21 OHase deficiency | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | CPY21 | 1/6 |
| מחלת פרקינסון | Parkinson's disease | תורשה אוטוזומלית-דומיננטית | LRRK2 | 1/42 |
| טאי זקס | Tay–Sachs | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | HEXA | 1/25–1/30 |
| טורשן דיסטוניה | Torsion dystonia | תורשה אוטוזומלית-דומיננטית | DYT1 | 1/4000 |
| תסמונת אשר | Usher syndrome | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | PCDH15 | 1/72 |
| מחלת SLO | SLO - Smith Lemli Opitz | תורשה אוטוזומלית-רצסיבית | 7DHCR | 1/40 |