stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
LMFAO

| --- | --- |

 מקום הקמה:  פסיפיק פליסיידס 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 תקופת הפעילות:  2006–2012 (כ־6 שנים)
 סוגה:  אלקטרופופ, היפ הופ, אסיד האוס, אלקטרו האוס, דאנס
 חברת תקליטים:  ויל. אי. אם מיוזיק, צ'ריטרי, אינטרסקופ רקורדס
 פרסים והוקרה:  פרס המוזיקה של בילבורד לשיר הנמכר ביותר (2012)  פרס הקולנוע של MTV לשיר הטוב ביותר מסרט (2012) 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 סטפן גורדי סקיילר גורדי
 
LMFAO היה צמד אלקטרופופ אמריקאי שהורכב מהראפרים, הרקדנים והדי.ג'ייז רדפו (Redfoo - סטפן קֵנדָל גורדי, נולד ב-3 בספטמבר 1975) וסקייבלו (Skyblu - סקיילר יוסטון גורדי, נולד ב-23 באוגוסט 1986).
רדפו הוא דודו של סקייבלו.
שם הצמד הוא למעשה ראשי תיבות של המשפט: "Laughing My Freaking Ass Off", בניגוד לשימוש הנפוץ יותר של ראשי תיבות אלה למשפט הסלנג באינטרנט: "Laughing My Fucking Ass Off".
המוזיקה שלהם עוסקת בנושאים של מסיבות ושתייה והצמד מכנה את סגנון המוזיקה שלהם כ"מוזיקת מסיבות".
ב-21 בספטמבר 2012 הודיעו על פירוק הצמד.
חיים וקריירה

רדפו וסקייבלו גדלו בשכונת פסיפיק פליסיידס בלוס אנג'לס, שם הקימו את ההרכב LMFAO, תחילה בשם "Sexe Dude" אך החליפו את השם בעצת סבתם, בשנת 2006. רדפו הוא בנו של ברי גורדי, מייסד חברת התקליטים מוטאון, וננסי לויסקה, במאית וידאו קליפים וסופרת. הוא גם גיסו של ג'רמיין ג'קסון, אחיו הגדול של מייקל ג'קסון. סקייבלו הוא נכדם של ברי גורדי ותלמה קולמן.
חיים וקריירה > 2008-2009: התהילה

LMFAO הפיצו את אלבומם "Party Rock EP" בחנות המוזיקה האינטרנטית iTunes ב-1 ביולי 2008. האלבום דורג במקום ה-33 בבילבורד ובמקום השני במצעדי הדאנס בארצות הברית.
הסינגל הראשון שלהם, "I'm in Miami Bitch", אשר יצא בדצמבר 2008, הגיע למקום ה-51 בבילבורד. מאוחר יותר הדי. גיי ההולנדי Chuckie זכה להצלחה גדולה מאוד עם הרמיקס שביצע לשיר - "Let the Bass Kick in Miami Bitch. בתחילת מרץ 2009 הפיצו את אלבומם "Party Rock". הסינגל הראשון מהאלבום, "La La La", הגיע למקום ה-25 בבילבורד. הסינגל השני, "Shots", הגיע למקום ה-16 בבילבורד. הסינגל השלישי, "Yes", פורסם מעט מאוחר אחרי הסינגל "Shots". הסינגל הגיע למקום ה-25 בבילבורד והפך לשיר המזוהה עם ההוקי קרח.
חיים וקריירה > 2010-2012: הפריצה הבינלאומית

בשנת 2010 השתתף הצמד בשירו של דייוויד גטה, "Gettin' Over You", אשר הפך ללהיט בינלאומי והגיע לצמרת המצעדים ברחבי העולם ולמקום ה-31 בבילבורד.
הם הפיצו את אלבום השני, Sorry for Party Rocking, ב-17 ביוני 2011. הסינגל הראשון מתוך האלבום, Party Rock Anthem, בהשתתפות הזמרת הבריטית, לוריין בנט זכה להצלחה גדולה במצעדים ברחבי העולם והפך לסינגל המצליח ביותר של הצמד ובנוסף במצעד הבילבורד 100 שהה בצמרת המצעד במשך 5 שבועות. הווידאו קליפ של השיר זכה למעל 2,210,022,120 צפיות באתר YouTube (נכון לספטמבר 2022), והוא אחד מקטעי הווידאו הנצפים ביותר בכל הזמנים, והוא הסרטון ה-30 הנצפה ביותר באתר.
הסינגל השני מהאלבום, "Champagne Showers", הופץ ב-27 במאי 2011 ומשתתפת בו הזמרת והיוצרת הבריטית נטליה קילס. הסינגל השלישי,"Sexy and I Know It" הופץ ב-16 בספטמבר, גם הוא נחשב להצלחה מסחררת, הגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד 100. בנוסף נחשב לשיר נוער מצליח ולשיר מועדונים מצליח בכל רחבי העולם, 2011. שיר הנושא של האלבום, "Sorry For Party Rocking", הופץ ב-22 בפברואר 2012.
חיים וקריירה > 2012: פירוק הצמד

ב-21 בספטמבר 2012, הודיעו על פירוק הצמד.
השפעה

LMFAO הושפעו ממגוון רחב של סגנונות מוזיקה כמו הראפר טופאק שאקור, הרכב ההיפ הופ, בלאק אייד פיז, זמרי הריתם אנד בלוז ג'יימס בראון ומייקל ג'קסון ולהקות מוזיקת רוק כדוגמת הביטלס ולד זפלין.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2009: Party Rock
2011: Sorry for Party Rocking
דיסקוגרפיה > אלבומים אחרים

2008: Party Rock EP
הערות שוליים

↑  "Redfoo's IMDb Page". IMDb.
↑  Chareunsy, Don. "Photos: Kourtney Kardashian, Lo Bosworth promote new endeavors". Las Vegas Sun.
↑  McCabe. "Yo Happy Birthday SkyBlu!". KAMP-FM.
↑  Caramanica, Jon. "Early-Morning Party With Club Rap and Female Audience Participation". New York Times. נבדק ב-10 באפריל 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  DeClerk, Hannah. "Q&A Redfoo, from LMFAO". University Daily Kansan.
↑  Rogers, Paul. "The L.A. sound machine known as LMFAO is on a quest for fame and fortune". freeculturemag.com. אורכב מ-המקור ב-2011-03-19.
↑  הצמד LMFAO מתפרק, ההופעה בישראל מתקיימת - וואלה תרבות, באתר וואלה, 21 בספטמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14012861  BnF: cb16145119w (data)  GND: 1023237059  ISNI: 0000 0000 9373 4791  LCCN: no2009105006  MusicBrainz: ed5d9086-e8cd-473a-b96c-d81ad6c98f0d  NKC: kn20120502012  SUDOC: 157417239  VIAF: 42145970133532251221   WorldCat (עם VIAF): 42145970133532251221
תפילה לשלום חיילי צה"ל

תפילה לשלום חיילי צה"ל בבית כנסת שארית ישראל שבחיפה
עלון עם נוסח תפילה לשלום חיילי צה"ל מטעם בני עקיבא בכיכר החטופים
התפילה לשלום חיילי צה"ל או מי שברך לחיילי צה"ל היא תפילת מי שברך שנאמרת בשבת ובחגים לשלום חיילי צה"ל ולכוחות הביטחון בישראל.
היסטוריה

באדר ב' תש"ח פרסם בית הכנסת הגדול של תל אביב נוסח של תפילת מי שברך ל"כל אחינו ואחיותינו שהתגייסו להגנת העם והמולדת והעומדים על המשמר יומם ולילה לבלי לתת למשחית לפגוע בערינו ובמושבותינו". נוסח מעט מרוחב יותר פורסם כחודש לאחר מכן. לדעת אהרון ארנד, מסתבר שהתפילה חוברה על ידי הרב איסר יהודה אונטרמן, הרב הראשי לתל אביב.
בערב ראש השנה תש"י הדפיסה הרבנות הצבאית מחזור לימים נוראים עבור חיילי צה"ל, שהתבסס על צילום של מחזור בנוסח ספרד עם הוספות מעטות. ביו היתר נקבע בו נוסח "מי שברך" שכלל ברכה למנהיגי המדינה – נשיא מדינת ישראל חיים ויצמן, ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון והרמטכ"ל יעקב דורי. בנוסף נכלל בו עיקרי נוסח מי שברך לחיילים. התפילה נוסחה על ידי הרב שמואל אבידור הכהן, עוזרו של הרב הצבאי הראשי שלמה גורן וקצין הווי דת שטיפל בהדפסת המחזור. מספר שינויים עברו על הנוסח בהדפסות הבאות.
במהלך מלחמת סיני, בנובמבר 1956, פרסם הרב גורן מי שברך לחיילי צה"ל והציבור נתבקש לאומרו בבתי הכנסת לאחר קריאת התורה בשבת. נוסח זה הוא הנוסח המקובל כיום. בתמוז תשי"ז קבעה מועצת הרבנות הראשית כי את תפילת מי שברך לחיילי צה"ל יש לומר בעת פתיחת ההיכל כשהקהל עומד.
התפילה חדרה לנוסח התפילה בבתי הכנסת בסוף שנות השישים. בתחילה הופיעה בסדרי תפילה ליום העצמאות, ולאחר מכן התפשטה לשבתות מיוחדות ולבסוף לכל שבתות השנה.
בקהילות מסוימות התפילה נאמרת אחרי הקריאה בספר התורה בסמוך לברכה לרפואת חולים (מי שברך לחולים), ובצמוד לתפילה לשלום המדינה (מנהג האשכנזים), ובקהילות אחרות נאמרת התפילה עם פתיחת ההיכל (מנהג הספרדים).
התפילה נהוגה בבתי כנסת בעלי צביון דתי לאומי ובחלק מבתי הכנסת בעלי צביון חרדי־ספרדי. תפילה זו, לצד התפילה לשלום המדינה, מהווה שוני בין התפילות בבית כנסת דתי-לאומי וחרדי לאומי ובין התפילות בבית כנסת חרדי לא ציוני.
נוסח התפילה

מִי שֶׁבֵּרַךְ אֲבוֹתֵינוּ אַבְרָהָם יִצְחָק וְיַעֲקֹב, הוּא יְבָרֵךְ אֶת חַיָּלֵי צְבָא הַהֲגַנָּה לְיִשְׂרָאֵל (וְאַנְשֵׁי כֹּחוֹת הַבִּטָּחוֹן), הָעוֹמְדִים עַל מִשְׁמַר אַרְצֵנוּ וְעָרֵי אֱלֹהֵינוּ, מִגְּבוּל הַלְּבָנוֹן וְעַד מִדְבַּר מִצְרַיִם, וּמִן הַיָּם הַגָּדוֹל עַד לְבוֹא הָעֲרָבָה, (וּבְכָל מָקוֹם שֶׁהֵם) בַּיַּבָּשָׁה בָּאֲוִיר וּבַיָּם.
יִתֵּן יְיָ אֶת אוֹיְבֵינוּ הַקָּמִים עָלֵינוּ נִגָּפִים לִפְנֵיהֶם! הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא יִשְׁמֹר וְיַצִּיל אֶת חַיָלֵינוּ מִכָּל צָרָה וְצוּקָה, וּמִכָּל נֶגַע וּמַחֲלָה, וְיִשְׁלַח בְּרָכָה וְהַצְלָחָה בְּכָל מַעֲשֵׂה יְדֵיהֶם. יַדְבֵּר שׂוֹנְאֵינוּ תַּחְתֵּיהֶם, וִיעַטְּרֵם בְּכֶתֶר יְשׁוּעָה וּבְעֲטֶרֶת נִצָּחוֹן. וִיקֻיַּם בָּהֶם הַכָּתוּב: 'כִּי יְיָ אֱלֹהֵיכֶם הַהֹלֵךְ עִמָּכֶם, לְהִלָּחֵם לָכֶם עִם אֹיְבֵיכֶם לְהוֹשִׁיעַ אֶתְכֶם', וְנֹאמַר: 'אָמֵן'.
לאחר מלחמת לבנון הראשונה יש ששינו את נוסח התפילה מ"מגבול הלבנון" ל"מן הלבנון" או באופן דומה. שינויים מעין אלה בתיאור הגבולות נעשו לאורך השנים כדי לשקף את שטחי הפעילות של צה"ל. בתקופת האינתיפאדה השנייה שונה הנוסח הרשמי של התפילה, והוספו הביטויים 'ואנשי כוחות הביטחון' לנושא הברכה, ו'בכל מקום שהם' לתיאור מיקומם של חיילי צה"ל. אולם הנוסח החדש לא נתקבל בכל בתי הכנסת, בין השאר בשל מעמדה הרעוע של הרבנות הראשית לישראל באותה תקופה, ההפרעה למנגינה על ידי התוספות, והתרעומת על דקדקנות היתר.
לאחר יישומה של תוכנית ההתנתקות החלו בקהילות מסוימות להוסיף לנוסח התפילה את המילה המסייגת "לטובה" לאחר המשפט "בכל מעשה ידיהם", אך גם שינוי זה לא נתקבל ברובן המכריע של הקהילות.
הרב יוסף משאש חיבר באייר התשכ"ז, שישה ימים קודם למלחמת ששת הימים, נוסח נרחב יותר של מי שברך לחיילים, כשהוא מוסיף מליצות וקטעי מקראות לתפילה.
בקיץ תשע"ז (2017) יזם הרב הראשי של משטרת ישראל, ניצב משנה רמי ברכיהו תוספת לנוסח המתייחסת בפירוש לשוטרי משטרת ישראל בנוסח התפילה. הצעה זו זכתה לאישורו של הרב הראשי לישראל דוד לאו, ובתמוז תשע"ח אישרה מועצת הרבנות הראשית תוספת זו בהתאם להצעתם של הרבנים הראשיים, הרב דוד לאו והרב יצחק יוסף.
תפילות נוספות

בציבור החרדי, יש שאומרים נוסח אחר:
"מִי שֶׁבֵּרַךְ אֲבוֹתֵינוּ אַבְרָהָם יִצְחָק וְיַעֲקֹב, הוּא יְבָרֵךְ וְיִשְׁמוֹר וְיַעֲזוֹר וְיָגֵן וְיוֹשִׁיעַ לְכָל אַחֵינוּ בֵּית יִשְׂרָאֵל, הָעוֹמְדִים בַּמַּעֲרָכָה מוּל שׂוֹנְאֵי יִשְׂרָאֵל, בַּעֲבוּר שֶׁכָּל הַקָּהָל מְבָרְכִים אוֹתָם וּמִתְפַּלְּלִים בַּעֲדָם. בִּשְׂכַר זֶה, הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא יִשְׁמְרֵם וְיַצִּילֵם מִכָּל רַע, וְיַדְבֵּר עַמִּים תַּחְתָּם, וְרָדְפוּ מֵהֶם חֲמִשָּׁה מֵאָה וּמֵאָה מֵהֶם רְבָבָה יִרְדּוֹפוּ, וּבְכָל אֲשֶׁר יִפְנוּ יַצְלִיחוּ, וְנָפְלוּ אוֹיְבֵינוּ לִפְנֵיהֶם לֶחָרֶב, וְיָשׁוּבוּ לְשָׁלוֹם לְאָהֳלֵיהֶם. לְהַחֲלִימָם, לְרַפֹּאתָם, לְהַחֲזִיקָם וּלְהַחֲיוֹתָם, וְיִשְׁלַח לָהֶם רְפוּאָה שְׁלֵמָה מִן הַשָּׁמַיִם לְכָל אֵבְרֵיהֶם וְגִידֵיהֶם בְּתוֹךְ שְׁאָר חוֹלֵי יִשְׂרָאֵל, רְפוּאַת הַנֶּפֶשׁ וּרְפוּאַת הַגּוּף, הַשְׁתָּא בַּעֲגָלָא וּבִזְמַן קָרִיב וְנֹאמַר אָמֵן"
נוסח זה נכתב על ידי הרב מנחם מנדל גפנר ("הצדיק הירושלמי") בהסכמת רבי איסר זלמן מלצר ורבי דב בריש וידנפלד, ואינו מזכיר את צה"ל אלא את "העומדים במערכה נגד שונאי ישראל".
קיימת גם תוספת לטובת שבויים ונעדרים – ”וּמִי מֵהֶם שֶׁנָּפַל בַּשְּׁבִי, הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא יִמָּלֵא רַחֲמִים עֲלֵיהֶם וְיִתְּנֵם לְרַחֲמִים לִפְנֵי שׁוֹבֵיהֶם, וְיוֹצִיא מִמַּסְגֵּר אַסִּיר, וְיִקְרָא לִשְׁבוּיִים דְּרוֹר וְלַאֲסוּרִים יִפְקַח קוֹחַ, וִישִׁיבֵם לְבָתֵּיהֶם בְּשָׁלוֹם בִּמְהֵרָה, אָמֵן”.
הרב פרופסור עזרא ציון מלמד פרסם ב־1956 נוסח "מי שברך לצה"ל". מי שברך זה לא הושפע מהנוסח שהיה במחזורי צה"ל, שלא היה מוכר באותה עת בבתי הכנסת מחוץ
לצבא. את הנוסח של הרב מלמד נהגו לומר בימיו בירושלים בבתי הכנסת שבהם נהג להתפלל, אך הוא לא התפשט.
בנוסף, הוצעו תפילות נוספות לשלום חיילי צה"ל. הרב גורן קבע בהגדה של פסח נוסח אחיד שפורסמה ב־1956 תוספת בברכות הרחמן שבברכת המזון ”"הרחמן הוא יברך את מדינת ישראל ואת חיילי צבא הגנה לישראל”.
הרב פרופסור עזרא ציון מלמד תיקן גם הוא תוספת לברכת החודש בה נתווספה בקשה לשלום החיילים.
ראו גם

תפילה לשלום המדינה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  אהרן ארנד, תפילות לשלום החיילים, עלי ספר כד–כה, אלול תשע"ה, עמ' 297–330‏, JSTOR aleisefer.24-25.297
↑  תפילת מי שבירך לחיילי צה"ל, הצופה, 2 בנובמבר 1956
↑  ספר דברים, פרק כ', פסוק ד'
↑  יעל לוין, עוד על תפילות לשלום חיילים, עלי ספר כח, אלול תשע"ח (2018), עמ' 211–21‏, JSTOR 26546887
↑  משה ויסברג, הנוסח המלא: הרבי מויז'ניץ ערך 'מי שברך' לעומדים במערכה, באתר בחדרי חרדים, 14 באוקטובר 2023
נוסח התפילה לשלום חיילי צה"ל על מדבקה באשדוד במהלך מלחמת חרבות ברזל
התזמורת הסימפונית של דאלאס

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1900 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  דאלאס, טקסס
 אולם קונצרטים:  המרכז הסימפוני על שם מאיירסון
 מנצח:  פאביו לואיזי
 https://www.mydso.com/
 
התזמורת הסימפונית של דאלאס (באנגלית: Dallas Symphony Orchestra, ובראשי תיבות: DSO) היא תזמורת אמריקאית, המקיימת את הופעותיה במרכז הסימפוני על שם מאיירסון בדאלאס, טקסס.
היסטוריה

ראשיתה של התזמורת בשנת 1900, בקונצרט, שניגנה קבוצה בת 40 נגנים עם המנצח הנס קרייסיג.
היא המשיכה להופיע ולגדול במספר נגנים ובמעמד, כך שבשנת 1945 הייתה בעמדה, שאיפשרה לה להזמין את אנטל דוראטי לתפקיד מנהל מוזיקלי. בניצוחו רכשה התזמורת מעמד מקצועי מלא.
בין המנהלים המוזיקליים הבאים היו גאורג שולטי ואדוארדו מאטה.
משנת 1992 ועד שנת 2006 החזיק המנצח אנדרו ליטון במשרה זאת, וכאשר הוא סיים את תפקידו, החליף אותו המנצח ההולנדי יאפ ואן זביידן. באוקטובר 2009 הודיעה תזמורת דאלאס על הארכת החוזה עם ואן זביידן עד עונת 16–2015.
המנצח האיטלקי פאביו לואיזי נבחר לתפקיד המנהל המוזיקלי הבא של התזמורת והוא נכנס לתפקיד בעונת הקונצרטים 2020/21.
מנהלים מוזיקליים

פאביו לואיזי - 2020 - ממשיך
יאפ ואן זביידן - 2008 - 2018
אנדרו ליטון - 1994 - 2006
אדוארדו מאטה - 1997 - 1993
מקס רודולף - 1973 - 1974
אנשל ברוסילוב - 1970 - 1973
דונלד יוהאנוס - 1962 - 1970
גאורג שולטי 1961 - 1962
פאול קלצקי - 1958 - 1961
ולטר הנדל - 1949 - 1958
אנטל דוראטי - 1945 - 1949
התזמורת הייתה מושבתת - 1941 - 1945
ז'אק זינגר - 1938 - 1942
פאול ואן קטוויק - 1925 - 1937
ולטר פריד - 1918 - 1925
התזמורת הייתה מושבתת - 1914 - 1918
קרל ונת' - 1911 - 1914
ולטר פריד - 1905 - 1911
הנס קרייסיג - 1900 - 1905
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444099705171  BnF: cb13902821s (data)  CiNii: DA0912440X  GND: 804901-4  ISNI: 0000 0004 0436 8160  LCCN: n81028027  MusicBrainz: e7636d63-65e4-492d-bc57-2ab552df4d57  NKC: xx0073471  SUDOC: 078974704  VIAF: 132657488   WorldCat (עם VIAF): 132657488
Arrested Development (להקה)

| --- | --- |

Arrested Development בהרכב מחודש, 2006
 לידה:  אטלנטה, ג'ורג'יה
 מקום הקמה:  אטלנטה 
 תקופת הפעילות:  1988–1996 2000–הווה
 סוגה:  היפ הופ אלטרנטיבי
 חברת תקליטים:  Chrysalis, Vagabond Productions
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (1993) 
 אתר רשמי
 חברים
 ספיץ'   ראזה דון   מונטשו אישי   באבא אוג'ה   One Love   טאשה לארי   JJ Boogie   Za Williams
 חברים לשעבר
 הדליינר   ארלה טארי   דיונה פאריס
 
Arrested Development (בתרגום חופשי "התפתחות מעוכבת") היא להקת היפ הופ אלטרנטיבי אמריקאית זוכת 2 פרסי גראמי, שהייתה פופולרית בארצות הברית ובעולם בתחילת שנות ה-90.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1988 על ידי טוד "ספיץ'" תומאס (סולן הלהקה, אשר יצא בהמשך לקריירת סולו נפרדת) וטימוט'י "הדליינר" ברנוול שנפגשו בהיותם סטודנטים בקולג' לאומנויות באטלנטה, וצירפו אליה חברים נוספים. הלהקה שחררה בחודש מרץ 1992 את אלבום הבכורה שלה, "3 Years, 5 Months & 2 Days in the Life Of...", אשר שמו מבוסס על משך הזמן שלקח ללהקה להשיג חוזה הקלטות. האלבום זכה להצלחה רבה מאוד בארצות הברית ובעולם בכלל, זכה לשבחי המבקרים, מכר למעלה מ-5 מיליון עותקים (הישג יוצא-דופן לאלבום היפ-הופ באותם ימים) והגיע לסטטוס של פלטינה מרובעת בארצות הברית לבדה. האלבום כלל את הלהיטים "People Everyday", "Tennessee" ו-"Mr. Wendal", אשר כולם הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד האמריקאי. על אלבום זה זכתה הלהקה ב-2 פרסי גראמי – "תגלית השנה" (להקת ההיפ-הופ הראשונה שזכתה בפרס זה) ו"שיר הראפ הטוב ביותר" (על הסינגל Tennessee). בנוסף, מגזין הרולינג סטון בחר בה כ"להקת השנה" לשנת 1992. באותה שנה הלהקה שרה גם את שיר הנושא של הסרט הביוגרפי על מלקולם אקס ("Revolution").
אלבומה הבא של הלהקה שיצא שנתיים מאוחר יותר, "Zingalamaduni", לא זכה לשחזר את הצלחת קודמו ומכר מעט עותקים בהשוואה לאלבום הקודם (חרף שבחי המבקרים ועל אף שהסינגל המוביל מתוכו, "Ease My Mind", היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית שיר הראפ הטוב ביותר באותה שנה). בעקבות חילוקי דעות וסכסוכים כספיים התפרקה הלהקה בשנת 1996, ובשנת 2000 איחד אותה ספיץ' מחדש, אך פניה השתנו כמעט לחלוטין – חלק ניכר מחבריה המקוריים עזב, וחברים חדשים הצטרפו. מאז, הוציאה הלהקה אלבומים נוספים אשר זכו להצלחה מועטה, וכמו כן ממשיכה להופיע ברחבי העולם, בעיקר בארצות הברית, יפן ואוסטרליה. בשנת 2007 הופיעה הלהקה בישראל במסגרת פסטיבל "Jerusalem Rocks" אשר נערך בירושלים.
סגנון

בשנותיה הראשונות נבדלה הלהקה מיתר להקות ההיפ-הופ באותה תקופה עקב שיריה הרוחניים וההרמוניים, כמו-גם במסרים החברתיים החזקים שהכילו – אשר ביניהם עיסוק בסוגיות הגזענות, אלימות, יחס לעניים ולחסרי בית, דת ואמונה, ובעיקר ההיסטוריה של השחורים בארצות הברית, היחס אליהם מצד שאר החברה והיחסים ביניהם. בכך יצרה הלהקה קונטרה אל מול ז'אנר הגנגסטא ראפ, סגנון אלים וכוחני יותר שהיה בשיאו באותן שנים, אותו ייצגו להקות כמו N.W.A ופאבליק אנמי.
נוסף על כך, מרבה הלהקה לתרום חלק מהכנסותיה לצדקה.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1992 – 3 Years, 5 Months & 2 Days in the Life Of... (פלטינה מרובעת בארצות הברית)
1994 – Zingalamaduni
2000 – Da Feelin' EP
2002 – Heroes of the Harvest
2003 – Extended Revolution
2004 – Among The Trees
2006 – Since The Last Time
2010 – Strong
2012 – Standing At The Crossroads
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעות

1993 – Unplugged
ראו גם

מוזיקת היפ הופ
L7

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1985–2001 2014
 סוגה:  גראנג' פאנק (Punk) אלטרנטיב מטאל
 חברת תקליטים:  אפיטפ רקורדס סאב פופ סלאש רקורדס Man's Ruin Bong Load
 l7theband.com
 חברים
 דוניטה ספארקס סוזי גרדנר ג'ניס טנאקה דמטרה פלאקאס
 חברים לשעבר
 ג'ניפר פינץ' גייל גרינווד רנה לוקאס רוי קוצקי
 
L7 (הגייה: אל-סבן) היא להקת רוק אמריקאית של נשים שהוקמה ב־1985 בלוס אנג'לס שבארצות הברית. בגלל המראה והסאונד המסוים שלה, הלהקה משויכת רבות לתנועת הגראנג'.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1985 על ידי דוניטה ספארקס וסוזי גרדנר בגיטרות ושירה, רנה' לוקאס על הבס, ורוי קוצקי על התופים. זמן קצר מכן החליפה ג'ניפר פינץ' את לוקאס על הבס וקוצקי הוחלף על ידי דמטרה "די" פלאקאס.
לפני הצטרפותה, ניגנה ג'ניפר פינץ' בלהקת Sugar Babydoll עם קורטני לאב וקט ביילנד, שלאחר מכן הקימו את הלהקות הול ובייבס אין טוילנד בהתאמה.
בשנת 1991 הקימה הלהקה את Rock For Choice ארגון Pro Choice, אשר קידם את נושא בזכויונות[דרושה הבהרה] נשים וזכה לתמיכה נרחבת מלהקות כמו נירוונה, פרל ג'ם, רד הוט צ'ילי פפרז ורייג' אגנסט דה מאשין.
אלבומה הראשון של הלהקה, הנושא את שמה, יצא בשנת 1988 בלייבל הפאנק המתחיל דאז Epitapth. סגנון האלבום כולל השפעות חזקות יותר של פאנק (Punk) מאשר העבודות המאוחרות יותר של ההרכב. ב-1990 הוחתמה בלייבל סאב פופ, שבאותן שנים היה אחראי לפריצה של הגראנג' עם להקות כמו מאדהאני, נירוונה, סאונדגארדן וטאד, והוציאה לאור את אלבומה השני Smell The Magic. האלבום יצא לאור תחילה כ-EP עם 6 שירים, אך שוחרר מחדש ב-1991 כאלבום שאליו מתווספים 3 שירים. האלבום כלל את הסינגל הראשון של הלהקה "Shove".
אלבומם השלישי Bricks Are Heavey יצא בחברת התקליטים Slash (אנ') בשיאה של תקופת הגראנג', וכלל את הלהיט הגדול של הלהקה "Pretend We're Dead". האלבום הופק על ידי בוטצ' ויג שעבד בין השאר עם נירוונה והסמאשינג פאמפקינס.
אלבומם הרביעי Hungry For Stink יצא ב-1994, והופק על ידי גארת' ריצ'רדסון, שהפיק בין השאר גם את אלבום הבכורה של רייג' אגנסט דה מאשין. האלבום יצא לאור במהלך סיבוב ההופעות של הלהקה במסגרת פסטיבל לולהפאלוזה, וכלל את הסינגל "Andres", ואת השיר "Fuel My Fire" שגרסת כיסוי שלו הופיעה באלבומה המצליחה של להקת הפרודיג'י Fat Of The Land.
האלבום היה האחרון, שהלהקה הקליטה עם הבאסיסטית ג'ניפר פינץ', שפרשה בזמן הקלטת אלבומם החמישי The Beauty Process: Triple Platinum.
גייל גרינווד, באסיסטית להקת Belly לשעבר, החליפה את פינץ' באלבום הזה. האלבום היה האחרון של הלהקה בחברת התקליטים Slash.
בשנת 1999 הלהקה הוציאה לאור את אלבומה Slap-Happy, שהוא האחרון של הלהק, נכון לשנת 2018, וזאת לייבל העצמאי Bong Load. השירים באלבום שמרו על חוש ההומור המפורסם של הלהקה, אך מוזיקלית היו רכים וניסיוניים יותר.
הלהקה הפסיקה את פעילותה בשנת 2001, אך מעולם לא הודיעה על רשמית על פירוק.
ב-10 בינואר 2014 הודיעה הלהקה בעמוד הפייסבוק שלה על איחודה מחדש. בעקבות האיחוד חידשה הלהקה את אתר האינטרנט שלה וכללה רשימת תפוצה בשביל מעריצים.
היסטוריה > מקור השם

L7 היא מילת סלנג שמשמעותה "מרובע" (בסלנג העברי: חנון), ומקורה ביצירת צורה של מרובע משתי הידיים, כאשר האצבע והאגודל של כל יד הן בזווית ישרה (יד אחת "L" ויד אחת "7"), ומחוברות בקצוות. הלוגו של הלהקה הוא ציור של שתי כפות ידיים כאלה, כשהן בצילום רנטגן צבוע בירוק.
חברות > חברות ההרכב

דוניטה ספארקס – שירה, גיטרה (1985–2001, 2014–כיום)
סוזי גרדנר – שירה, גיטרה (1985–2001, 2014–כיום)
ג'ניפר פינץ' – שירה, בס (1987–1996, 2014–כיום)
דמטרה פלאקאס – תופים, שירה (1988–2001, 2014–כיום)
חברות > חברות לשעבר

ג'ניס טאנאקה – בס (1999–2001)
גרטה ברינקמן – בס (1996–1997)
גייל גרינווד – שירה, בס (1997–1999)
אן אנדרסון – תופים (1988–1989)
רוי קוצקי – תופים (1986–1988)
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

L7 / 1988
Smell The Magic / 1990
Bricks Are Heavy / 1992
Hungry For Stink / 1994
The Beauty Process: Triple Platinum / 1997
Slap Happy / 1999
Scatter the Rats / 2019
דיסקוגרפיה > אוספים

The Best Of L7 - The Slash Years / 2000
Fast and Frightening / 2016
Pretend We're Dead – Best Of / 2019
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

Live: Omaha to Osaka / 1998
Wireless / 2018
אנגוס קמפבל

| --- | --- |

אנגוס קמפבל
 לידה:  המאה ה־20 
 מדינה:  אוסטרליה 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו סאות' ויילס  המכללה הצבאית המלכותית 
 השתייכות:   צבא אוסטרליה
 תקופת הפעילות:  1981–2024 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש הצבא ראש כוחות ההגנה
 פעולות ומבצעים
 כוח המשימה של האו"ם במזרח טימור מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
 קצין במסדר אוסטרליה (12 ביוני 2017)  Distinguished Service Cross 
 
אנגוס ג'ון קמפבל (באנגלית: Angus John Campbell) הוא קצין בכיר בדימוס בצבא אוסטרליה, ששימש כראש כוחות ההגנה (CDF) (מקביל לרמטכ"ל) של אוסטרליה מאז 6 ביולי 2018 עד 10 ביולי 2024. הוא הוצב בעבר כמפקד מבצע גבולות ריבוניים (OSB) מספטמבר 2013 ועד שמונה לראש הצבא (CA) במאי 2015.
ביוגרפיה

קמפבל למד בסנט גרגורי קולג', בקמפבלטאון לפני שנכנס לקולג' הצבאי המלכותי בדאנטרון ב-1981. ב-1984 הוא נכנס לשירות פעיל כלוטננט בצבא אוסטרליה. בתחילה שרת בגדוד השלישי של הרגימנט המלכותי האוסטרלי ולאחר מכן עבר לשירות האוויר המיוחד של אוסטרליה. לאחר מכן חזר לרגימנט המלכותי האוסטרלי ושימש כמפקד הגדוד השני שלו. הוא לחם יחד עם הגדוד כחלק מכוח המשימה הבין-לאומי של האו"ם במזרח טימור. ב-2003 הפך לחבר במסדר אוסטרליה. ב-2005 עזב את הצבא ושימש כמזכיר בכיר במשרד לביטחון לאומי. בהמשך הפך לסגן היועץ לביטחון לאומי.
ב-2010 הוא חזר לצבא, וב-2011 מונה למפקד כל הכוחות האוסטרליים במזרח התיכון כולל אפגניסטן. בפברואר 2012 הוא מונה לסגן ראש הצבא (DCA). ב-19 בספטמבר 2013 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד על מבצע גבולות ריבוניים אותו יזמה ממשלת אוסטרליה במטרה לעצור את ההגירה למדינה. במאי 2015 הוא מונה לראש הצבא, וב-6 ביולי 2018 מונה לראש כוחות ההגנה.
ביולי 2024, קמפבל הוחלף על ידי אדמירל דייוויד ג'ונסטון כראש כוחות ההגנה עם פרישתו.
סלייר

| --- | --- |
 
סלייר בהופעה, 2007. משמאל לימין: ג'ף הנמן, טום אראיה, קארי קינג ודייב לומברדו (מוסתר).
 מקום הקמה:  Huntington Park 
 מוקד פעילות:  קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1981–2019 (כ־38 שנים)
 סוגה:  ת'ראש מטאל
 חברת תקליטים:  אמריקן רקורדינגס, דף ג'אם, מטאל בלייד
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 טום אראיה קרי קינג פול בוסטף גרי הולט
 חברים לשעבר
 דייב לומברדו ג'ון דטה טוני סקאליון ג'ף הנמן
 
סלייר הייתה להקת ת'ראש מטאל אמריקאית מקליפורניה. סלייר הוקמה בשנת 1981 על ידי שני הגיטריסטים האמריקאים ג'ף הנמן וקארי קינג, הזמר והבסיסט טום אראיה, והמתופף דייב לומבארדו. סלייר נחשבת לאחת מ"ארבע גדולות הת'ראש" יחד עם מטאליקה, מגאדת' ואנתרקס.
סלייר ידועה במאפייני המוזיקה שלה, עליהם נמנים שיטת "tremolo picking", סולואים של גיטרה חשמלית, תיפוף על דאבל בס ושירה צעקנית. התוכן הלירי של סלייר, כמו גם עטיפות האלבומים, העוסקים בנושאים כגון שטניזם, אנטי-דת, מלחמה ורוצחים סדרתיים, גררו אחריהם חרמות על אלבומים, עיכובים, תביעות משפטיות וביקורת שלילית רבה מצד קבוצות דתיות ומצד הציבור הרחב.
בינואר 2018 הכריזה הלהקה על סיבוב ההופעות העולמי האחרון שלה, שהחל באותו מאי והסתיים בנובמבר 2019.
היסטוריה

סלייר הוקמה בשנת 1981 על ידי שני הגיטריסטים האמריקאים ג'ף הנמן וקארי קינג, הזמר והבסיסט טום אראיה, והמתופף דייב לומבארדו.
אלבומם הראשון, Show No Mercy שיצא ב-1983 נחשב לפריצת דרך בתחום הת'ראש מטאל בשל שירים קלאסיים שבו כגון "Die by the Sword", "Black Magic" ועוד. בשנת 1986, אחרי שלושה אלבומים נוספים, הוציאו סלייר את האלבום שנראה בעיני חלק מהמעריצים כאלבום הת'ראש הגדול בכול הזמנים, Reign in Blood, הכולל את השיר השנוי במחלוקת "Angel of Death" (מאנגלית: "מלאך המוות"), המבוסס על דמותו של הרופא הנאצי יוזף מנגלה. בשל כך הואשמו סלייר בתמיכה בנאציזם. הגיטריסט ג'ף הנמן, שכתב את השיר, הגן על עצמו ואמר שלמעשה השיר מגנה את מעשיו השפלים של מנגלה.
בשנת 1988, לאחר האלבום המהיר והאגרסיבי הזה, יצרו סלייר את האלבום South of Heaven. אלבום זה היה מלודי ורגוע יותר מקודמיו. באחד השירים שם, "Behind the Crooked Cross", מבהירים סלייר בפירוש שהם לא נאו-נאצים.
לאחר South of Heaven הוציאו סלייר את Seasons in the Abyss, שלפי כמה מהמעריצים נחשב לטוב ביותר של סלייר. האלבום משלב את האגרסיביות של Reign In Blood בשירים כמו "War Ensemble" ו-"Hallowed Point" ואת המלודיות של South of Heaven בשירים "Expendable Youth" וכן השיר "Dead Skin Mask" המפורסם, המבוסס על דמותו של הרוצח הסדרתי האמריקאי אד גין. שיר הנושא של האלבום נחשב לאחת היצירות הבוגרות שסלייר הוציאו אי-פעם, ומשלב את המהירות והעוצמה הידועים של סלייר יחד עם קטעים מלודיים. לאחר שלושת האלבומים האלה יצאו שבעה אלבומים נוספים בשנים 1994–2015.
האלבומים Diabolus in Musica מ-1988 ו-God Hates Us All מ-2001 זכו לביקורות מעורבות, שכן מעריצים רבים של הלהקה התלוננו על אימוץ מאפיינים ואלמנטים של סגנונות כמו גרוב מטאל ואף נו-מטאל, והתרחקות מסגנון הת'ראש ה"טהור".
"ארבע גדולות הת'ראש" - סיבוב ההופעות

בספטמבר 2009 הודיע לארס אולריך מלהקת מטאליקה כי הוא מתכוון לאגד את ארבע להקות הת'ראש הגדולות - מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנתרקס - ולצאת לסיבוב הופעות. סדרת הופעות אלו, שבע במספר, החלה ב-16 ביוני 2010 בוורשה, פולין והסתיימה ב-27 ביוני 2010 באיסטנבול, טורקיה. ההופעה שהתקיימה בסופיה, בולגריה ב-22 ביוני הועברה בשידור חי דרך לוויין לכ-450 תיאטראות ברחבי ארצות הברית ולמעל 350 ברחבי אירופה, קנדה ואמריקה הצפונית.