טירת קוונל'יס
היסטוריה

בראש הגבעה המכונה סלע הטירה (בוולשית: Craig y Castell) או שיפוע הטירה (באנגלית Castle Bank), נמצאו עדויות למבצר גבעה קדום מתקופת הברזל במתחם בשטח כ-10 הקטאר. טירת קוונל'יס החלה את דרכה כטירת עץ וסוללות אדמה שהוקמה על ידי האציל האנגלו-נורמני ראלף מורטימר במהלך הפלישה הנורמנית לווילס, ונבנתה בין 1092 ל-1095. מיקומה האסטרטגי של הטירה במרכז הספר הוולשי והרכס הגבוה בשילוב עיקול נהר הלית'ון שהקיף אותה שהעניקו לה הגנה רבה, הפכו אותה למעוז שלטון חשוב של אדונות הספר של משפחת מורטימר.
שמה הקדום של הטירה היה דיניית'ון (בוולשית: Dinieithon) שמשמעו "מבצר נהר הליית'ון" (מוולשית עתיקה: דין מבצר ולית'ון על שם הנהר). שם זה שימש ככל הנראה את המבצר הקדום ששכן במקום לפני הפלישה הנורמנית וגם את הטירה הנורמנית בשנותיה הראשונות עד שבשלב כלשהו שמה שונה לקוונל'יס. דיניית'ון שימש גם את שמה של האזור המנהלי האזורי (הקומוד) של מחוז מיליניד' הקדום.
בשנת 1242 הוקמה טירת אבן בדופן הצפוני של הרכס ובאותה תקופה נוסדה גם עיירת קוונל'יס הסמוכה. חיזוק הביצורים והקמת טירת האבן היו בתגובה לתהפוכות הכוח שנבעו בצפון ויילס לאחר מותו של ל'ואלין הגדול ב-1240, שהובילו את ראלף דה מורטימר (ראלף מורטימר השני) לבסס ולחזק את עמדתו לאורך הגבול. לאחר המערכה של הנרי השלישי בוויילס באוגוסט 1241 הורה מורטימר על בנו שישב בטירה לחזקה ולבצרה באבן כחלק מההתחזקות האנגלית באזורי הספר הוולשי. ב-1256 החלה התמרדות וולשית נרחבת תחת הנסיך ל'ואלין אפ גריפיד' שדחקה את מוקדי הכוח האנגליים מזרחה, ב-1260 קוונל'יס הייתה הטירה החזיתית ביותר לגבול החדש בין האדויות האנגליות לממלכת גוויניד' לאחר נפילתן של מספר טירות במהלך הקרבות.
בנובמבר 1262 כוח וולשי קטן הצליח לכבוש את הטירה מידי סגנו של רוג'ר מורטימר, הטירה הועלתה באש ונבזזה והודעה על נפילתה נשלחה לל'ואלין ומורטימר. אדונויות הספר גייסו צבא גדול תחת רוג'ר מורטימר שצעד לכבוש מחדש את הטירה ולשקם אותה, משהגיע לטירה צבאו של ל'ואלין הקיף אותו והחל מצור בן שלושה שבועות כנגד הטירה כשביצורייה הרוסים ולכוח המגן אספקה מועטה. תחת תנאים קשים אלו נכנע מורטימר ול'ואלין הרשה לצבאו לסגת מהטירה, לאחר מכן כוחותיו של ל'ואלין השלימו את הריסת ביצורי הטירה כדי לשלול מהאנגלים את העמדה האסטרטגית, ועזבו את המקום להמשך המערכה נגד האנגלים. בספטמבר 1267 חתמו ל'ואלין והנרי השלישי על הסכם מונטגומרי שהעניק לל'ואלין רשמית את תואר נסיך ויילס וביסס רשמית את נסיכות ויילס תחת הכתר האנגלי. אומנם קוונל'יס נותרה מחוץ לתחום ההשפעה הישירה של נסיכות ויילס, אך היא נחשבה בכל זאת לחלק מאזורים תחת שליטה וולשית עקיפה. מורטימר הורשה לחזור לאדמותיו ולבנות מחדש את הטירה, כל עוד הוא מכיר בשליטתו של ל'ואלין.
בשנים שלאחר ההסכם רוג'ר מורטימר שב לטירתו ושיפץ את ביצוריה באופן נרחב. בשלב זה הוא הקים מערך ביצורים נוסף ומשמעותי יותר בדופן הדרומית של הרכס, ל'ואלין שהרשה לאדוני הספר לחזור לאדמותיהם ולשקמם, ראה בביצורים החדשים מעשה לא חוקי ומתריס כנגד הסכם מונטגומרי. בשנת 1273 כתב ל'ואלין מכתב לאדוארד הראשון, הוא התלונן בין היתר על הביצורים החדשים ואיים לפעול בעצמו עם תנאי ההסכם לא ישמרו. שורה של מעשים דומים ואווירה של חוסר אמון בין הנסיכות הוולשית לכתר האנגלי ואדוני הספר, הובילו ב-1275 לכך של'ואלין הפסיק לשלם דמי חסות לכתר האנגלי, מה שהוביל את אנגליה למערכה נרחבת לכיבוש ויילס בין 1277 ל-1283 וביטול דה פקטו של נסיכות ויילס.
בשנת 1282 ר'וג'ר מורטימר נפטר והוחלף על ידי בנו אדמונד ברון מורטימר השני, ובשנת 1294 יורש העצר הוולשי מאדוג אפ ל'ואלין מרד יחד עם כוחות ולשים נאמנים כנגד השלטון האנגלי בוויילס, על פי מקורות התקופה קוונל'יס נכבשה במהלך המרד, אך ישנם חוקרים כיום המטילים בכך ספק. ב-1306 עברה הטירה לידי רוג'ר מורטימר, רוזן מארץ' הראשון שהוביל ב-1321 מרד כושל נגד אדוארד השני, מלך אנגליה, כתוצאה מכך אדמותיו כולל קוונל'יס נלקחו ממנו וההוא נכלא וברח לצרפת. ב-1326 חזר לאנגליה והצליח להפיל את המלך אדוארד והיה למלך דה פקטו לצד איזבלה מצרפת עד שהוצא להורג ב-1330 על ידי אדוארד השלישי וקוונל'יס נלקחה על ידו כעונש אך הוחזרה למשפחה שנה לאחר מכן.
בשנים 1356–1357 הטירה עברה שיפוץ נרחב, עם תחילת מרד אווין גלינדור ב-1400 קוונל'יס הייתה תחת שליטת הכתר האנגלי והוצב בה כוח מגן כנגד המערכה של הכוחות הוולשים. למרות שהטירה הייתה מוגנת היטב ועם אספקה מרובה, מכתב מ-1405 של רי'צרד, ברון גרי מקודנור הרביעי, ציין ששטחי אחוזת קוונל'יס נכבשו ונבזזו על ידי הכוחות הוולשים, אך לא ברור עם מדובר גם בטירה. אחרי המרד חשיבותה האסטרטגית של הטירה החלה לדעוך, ב-1425 עם מותו של אדמונד מורטימר, רוזן מארץ' החמישי, עברה הטירה לידי בן דודו ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק ששיקם את הטירה ומינה מושל מטעמו לניהול האחוזה המרוחקת. עלייתו לכס המלוכה של אדוארד הרביעי בנו של ריצ'רד, הפכה את הטירה והאדמות לבעלות הכתר, בשלב זה ככל הנראה כבר פסקה מלהיות בשימוש פעיל ומצבה הידרדר. ב-1493 הוגדרה כבר במצב חצי הרוס ובשטר מכירה משנת 1687 הוגדרה כבר במצב הריסות מוחלט.
המשורר הוולשי לויס גלין קות'י שחי במאה ה-15 תיאר כך את הטירה (ככל הנראה סביב שנות ה-40):
טירה לבנה ניצבת מעל לחפיר מלא [מים], מבצר בעל שמונה דפנות מעל עיקול [בנהר] הליית'ון, מבצר יווני בעל שנים עשר חגורות, שם המקום קוון ל'יס, ושם המבצר נמצא בידי [משפחת] מורטימר.