stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צוללת
מבנה ואופן פעולה > מבנה הצוללת

לרוב הצוללות המודרניות שתי מעטפות: מעטפת פנימית ומעטפת חיצונית. המעטפת החיצונית ידועה גם בשם "המבנה הקל" והמעטפת הפנימית ידועה בשם "גוף הלחץ". שמן של המעטפות נקבע לפי תפקידיהן השונים.
עקרון המעטפת הכפולה הועלה כבר במלחמת העולם הראשונה. בתקופה זו, שימשו הצוללות בעיקר ככלי לתקיפת ספינות אויב. רוב הזמן הן שייטו על פני המים וצללו מדי פעם לצורך תקיפה או לצורך התחמקות מרודפים. עם זאת, מרבית התקיפות בוצעו בלילה כשהצוללת בהפלגה על מימית. במהלך המלחמה, כאשר נעשה ניסיון להגדיל את עומק הצלילה המרבי, לשפר את יכולת התמרון ולהקטין את הגרר, התברר כי הצורה האופטימלית למעטפת על מנת שתוכל לעמוד בלחצים תת-מימיים גדולים יותר (עומק צלילה רב יותר), שונה מהותית מהצורה האופטימלית של מעטפת שתשיג חיכוך הידרודינמי קטן יותר (מהירות שיוט גבוהה יותר ושיפור יכולת התמרון). לכן, הוחלט להפריד בין שתי המעטפות, לתכנן אותן בנפרד ולהרכיבן אחת בתוך השנייה.
המעטפת החיצונית, או בשמה "המבנה הקל", בנוי בצורת סיגר. צורה זו מאפשר חיכוך הידרודינמי מינימלי בעת הצלילה. תפקידה המרכזי היא נשיאת ציוד רב אשר יכול לגרום ללחצים מיותרים על הצוללת אם יחובר לגוף הלחץ. תפקיד מרכזי נוסף הוא הגנת הצוללת, כלומר גם אם הצוללת תפגע במעטפת החיצונית שלה, לא יפגע כושר הפעולה שלה כל עוד המעטפת הפנימית שלה תקינה. על המעטפת החיצונית יש ציפוי גומי מיוחד אשר מעמעם את הקולות שבתוך הצוללת ובולע גלי קול שמשוגרים לכיוונה מסונאר אויב, ובכך מקטין את הסיכוי שלה להיחשף בידי צוללת אויב.
המעטפת הפנימית, או בשמה "גוף הלחץ", מאוחסנת בתוך המעטפת החיצונית. גוף הלחץ בנוי מפלדה או מטיטניום ואחראי על התנגדות ללחצים התת-מימיים ושמירת לחץ אטמוספירי נורמלי בתוך הצוללת. מתחת לפני המים הלחץ על הצוללת גדל בכאטמוספירה אחת על כל ירידה של 10 מטרים בעומק.
לצוללת מבנה מיוחד מעל הסיפון העליון במבנה הקל שלה. בצוללות המלחמה הראשונות שימש המבנה כתא בקרה הקרוי "ביתן". בצוללות המודרניות מותקנים בתוך המבנה תרנים מתרוממים שמשמשים להפעלת רדיו, מכ"ם, פריסקופים ולוחמה אלקטרונית.
מבנה ואופן פעולה > ציפה

יכולת הציפה של הצוללת מבוססת על חוק ארכימדס. על פי חוק זה, על גוף שנמצא בתווך כלשהו (נוזל או גז) פועל כוח ציפה (כלפי מעלה) השווה למשקלו של תווך בעל נפח זהה. כוח הציפה של נוזל מסוים תלוי במספר גורמים כגון: תאוצת הנפילה החופשית, צפיפות הנוזל, ונפח הגוף הצף.
צוללת בצלילה תהיה בעלת ציפה נייטרלית. כלומר, משקל המים שהיא דוחה יהיה שווה למשקלה היא, ולכן יתאפס משקלה במים. לצורך ביצוע הצלילה מותקנים בצוללת מכלים מיוחדים, הנקראים מכלי כובד, אשר אותם ממלאים במי ים, כאשר רוצים לצלול, ואוויר דחוס, הדוחק את המים החוצה, כאשר רוצים לצוף. על מנת שמשקלה אכן יתאפס במים ברמת דיוק גבוהה, ישנם בנוסף גם מספר מכלים קטנים יותר בתוך הצוללת, הנקראים מכלי פיצוי, ועל ידי הוספת מים לתוכם או גריעת מים מהם מביאים את הצוללת למצב של ציפה נייטרלית.
כאשר הצוללת בצלילה, יש להקפיד גם על איזון אופקי, כלומר שהחרטום והירכתיים יהיו באותו עומק מים מכיוון שאם לא כן, תנועת הצוללת קדימה תגרום לכך שהיא תשנה בצורה לא מכוונת את עומק הצלילה שלה. לצורך שמירה על האיזון מותקנים בחרטום ובירכתיים מכלים שנקראים מכלי איזון, והעברת מים מהחרטום לירכתיים או להפך מאפשרים לצוות לשמור על איזון אופקי של הצוללת.
הדרך לשלוט בעומק הצלילה בה רוצים שהצוללת תשהה נעשית בעזרת כנפיים קטנות שנקראות הגאי עומק. בדומה למטוס, מותקנים בגוף כנפיים המאפשרים לה לשלוט על שינויי עומק הצלילה מבלי לשנות את משקלה. הגאי עומק אלה הם בנוסף להגה כיוון שבעזרתו שולטים בכיוון ההפלגה של הצוללת.
מבנה ואופן פעולה > הנעה

בתחילת הדרך, התבצעה ההנעה של הצוללת באמצעות הצוות היושב בתוכה, כלומר ההנעה של הצוללות הראשונות הייתה חתירה כמו בסירה רק מתחת לפני המים, או יותר מאוחר (לאחר שנכנס שימוש במדחף) החיילים שישבו בפנים סובבו את המדחף.
במאה ה-19 התחילו המהנדסים ליישם שיטות הנעה מכניות המבוססות על מנוע קיטור או מנוע שרפה פנימית. הצוללת הראשונה שהייתה מונעת במנוע היא ה"איסטניו 2" של המהנדס נרציס מונטריאול. בשנת 1867 הוא התקין עליה את מנוע הקיטור והפך אותה לצוללת מכנית. השיטה של מנוע קיטור לא הייתה יעילה מכיוון שהמנוע היה שורף גם את החמצן שנמצא בתוך תא הצוות. לאחר שהבין את הבעייתיות של מנוע זה המציא נרציס את מנוע האוויר אשר היה מפיק גם אוויר לתא הצוות וגם קיטור על מנת להניע את המדחף. לקראת סוף המאה ה-19, החלו הצוללות להשתמש במנוע דיזל שהניע גנרטור אשר סיפק חשמל למנוע חשמלי.
בשנת 1928 המציאו המהנדסים האמריקאים שיטה חדשה להנעת הצוללת. הם השתמשו בשני מקורות אנרגיה שונים בצוללת אחת. כאשר הצוללת צפה מעל פני המים היא הייתה משתמשת במנועי דיזל אשר היו מחוברים גם למצברים חשמליים וגם למנוע וכך הייתה הצוללת גם אוגרת חשמל במצברים וגם נעה, ואילו בזמן הצלילה הייתה משתמשת רק במצברים.
בשנת 1944 החל הצי הגרמני להשתמש במערכת שינור (snorkel) לצוללות, אשר פותחה בהולנד לפני כיבושה על ידי גרמניה. המערכת איפשרה לספק אוויר למנועי הדיזל וכך להפעילם גם כשהצוללת בצלילה בעומק פריסקופי, עומק שבו ראש תורן השינור בולט מעל פני המים.
בשנת 1950 כאשר טכנולוגיות הגרעין התקדמו, הוחלט ליישם הנעה גרעינית גם בצוללות. המעבר להנעה בעזרת כור גרעיני איפשר לצוללת לבצע משימות ארוכות ולהפליג למרחקים גדולים מאוד. מגבלות הצוללת לשהות ארוכה מתחת למים עברו למישורים אחרים, אספקת המזון וטיהור האוויר.
צוות הצוללת צורך חמצן ומייצר דו-תחמוצת פחמן. לשני הגזים הללו ישנן מגבלות של ריכוז באוויר על מנת לאפשר תפקוד אופטימלי של הצוות. לחמצן אסור לרדת מתחת לריכוז מסוים ולדו-תחמוצת הפחמן אסור לעלות מעל לריכוז מסוים. ישנם אמצעים לטפל בשתי המגבלות הללו, אבל לא עד לשהייה אינסופית בחלל הסגור.
אף על פי שהנעה גרעינית היוותה מנוף לשיפור גדול מאוד בביצועים, צוללת מודרנית עדיין נושאת עליה גם מנוע דיזל ומצברים למקרה של תקלה בכור הגרעיני. התנאי היחיד למבנה צוללת על מנת שתוכל להיות מונעת באמצעות כור גרעיני הוא גודל מינימלי שיאפשר לשאת את הכור הגדול המוקף בדפנות עבות במיוחד של עופרת.
כיום משתמשות צרפת, אנגליה וארצות הברית בצוללות עם הנעה גרעינית בלבד, מפני שבהן הצוללות משתתפות במשימות במרחקים גדולים. מדינות נוספות אשר משתמשות בצוללות גרעיניות הן רוסיה, סין, הודו, וישנן מדינות נוספות המפתחות צוללות כדוגמת ארגנטינה וברזיל. לרוב המדינות אין יכולת פיתוח צוללות עקב היעדר טכנולוגיה.
בתחילת המאה ה-21 החלו להיכנס לשימוש צוללות עם מערכת הנעה Air Independent Propulsion (ר"ת: AIP), שהן מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון. מערכות אלו מבוססות על טכנולוגיית תאי דלק, המאפשרת למנוע המשולב דיזל-חשמל להשתמש בחמצן ללא צורך בצריכתו ממקור שמחוץ למים.
מבנה ואופן פעולה > חיישנים

בצוללות מותקנים חיישנים מיוחדים לצורך גילוי מיקומי גופים זרים כגון: צוללות אויב, ספינות, ופני הקרקע התת-ימית, הנקראים סונאר.
קיימים שני סוגים של סונארים: סונאר פאסיבי וסונאר אקטיבי. לשני הסונארים אופן פעולה שונה. הסונאר האקטיבי שולח גלי קול באורך גל קצר יחסית וכאשר גל זה חוזר חזרה מהעצם הוא נקלט בהידרופון (מיקרופון תת-ימי). הסונאר מחשב את המרחק של העצם לפי פרק הזמן שנדרש לגלי הקול כדי לחזור, ואת מהירותו וכיוון תנועתו הוא מעריך לפי מספר אותות עוקבים המשודרים אליו. כאשר משתמשים בסונאר אקטיבי יש סיכויים גדולים מאוד להתגלות לאויב כי בדיוק באותו אופן כלי שיט אויב גם כן יכול לקלוט ולהפיק מידע מן הגלים שנשלחים.
לעומת סונאר אקטיבי אשר שולח גלי קול, סונאר פאסיבי פועל בדרך שונה ולא שולח כלל גלים. סונאר פאסיבי  מחליש ומסנן חלק מגלי הקול הנעים במים וכך ניתן להאזין ביתר דיוק למנוע של כלי שיט ולכיוון תנועתו. השימוש בסונאר פאסיבי הוא פחות מדויק מסונאר אקטיבי, אך יתרונו הגדול הוא בכך שאם הצוללת נעה בשקט או המנועים דוממים לא ניתן יהיה לגלות אותה גם ממרחק קצר יחסית.
בנוסף לסונארים על כל צוללת מותקנים גם מכ"מים אשר עוזרים לגלות ספינות אויב. השימוש במכ"מים הוא גם כן פחות בטוח מכיוון שבדומה לסונאר האקטיבי הוא פועל על עיקרון של שידור גלים הניתנים לאיכון. לצד המכ"מים מותקנים גם גלאי מכ"ם פסיביים ESM, היודעים לקלוט ולזהות במדויק את מערכות מכ"ם האויב לפי החתימה הייחודית של הגלים המשודרים (ומכאן גם לזהות את הכלי הנושא את המכ"ם, למשל ספינה או כלי טיס מסוימים).
מבנה ואופן פעולה > ניווט

לצוללת ישנן כמה דרכים לניווט. הפשוטה ביותר היא באמצעות עלייה על פני המים וניווט בעזרת מפה, מכ"ם, ו-GPS.
לעומת זאת, במקרה של צוללת צבאית בפעילות מבצעית בשטחי מדינות זרות לא ניתן לצוף מעל פני המים.
כאשר הצוללת נמצאת מתחת לפני המים קיימת בעייתיות כאמור גם בשימוש לניווט בעזרת סונאר אקטיבי, אשר שולח גלי קול ולפי הגלים החוזרים ניתן לדעת את המיקום במפות התת-ימיות. לכן, הדרך הבטוחה ביותר לנווט מתחת לפני המים היא על ידי מצפני גירוסקופ. מצפני גירוסקופ הם מצפנים שמוצאים את כיוון הצפון המדויק. בעזרת ידיעת הכיוון המדויק של הצוללת ומפה תת-ימית, ניתן לנווט גם מתחת לפני המים.
מבנה ואופן פעולה > תקשורת

נקודת התורפה של צוללות היא החשש להתגלות, ולכן עליה לקיים תקשורת כשהיא מתחת לפני המים. נתוני התקשורת בין צוללות ובסיסים מושפעים מעובדה זו. מכיוון שגלי רדיו מתקשים לנוע בתוך מים מלוחים ישנן מספר שיטות לתקשורת בין צוללת לבסיס.
השיטה הראשונה, שהייתה מקובלת בזמן מלחמת העולם השנייה וגם בשנים הראשונות של המלחמה הקרה, היא תקשורת בעזרת אנטנה. הצוללות באותה התקופה נדרשו לעלות מעל פני המים על מנת להטעין את המצברים החשמלים שלהן. לכן, בזמן שהן היו מעל פני המים, היו מוציאות גם אנטנה ובעזרתה מקבלות נתונים או משימות וכן מעבירות מידע חוזר. שיטה זו הפכה למיושנת כאשר פותחו כורים גרעינים לצורכי הנעה, ולצוללת לא היה עוד צורך לעלות על פני המים. בנוסף, גבר גם הסיכון להתגלות בעת העלייה מעל המים, כתוצאה מהתפתחות טכנולוגיות המכ"ם והסונאר.
שיטה אחרת שיושמה בארצות הברית ובברית המועצות בזמן המלחמה הקרה הייתה תוכנית לתקשורת תת-ימית. באותם האזורים בהם שטו באופן קבוע הצוללות שלהן, הותקנו מתקנים תת-ימיים דמויי הידרופונים המחוברים בכבלים, ובעזרתם הוקמה רשת תקשורת תת-ימית שיכלה לשדר "אחורה" לבסיס האם. שיטה זו היא יעילה יותר, מפני שהיא לא מאפשרת גילוי של הצוללות, ועם זאת מאפשרת תקשורת יעילה. הבעייתיות של שיטה זו היא בפעילות במרחק גדול מאזורי הפריסה של התקשורת התת-ימית, ובמים טריטוריאליים של מדינה זרה.
שיטה נוספת והיעילה ביותר היא שיטת תקשורת בעזרת גלים בתדירות נמוכה מאוד (VLF) או גלים בתדירות נמוכה קיצונית (ELF). גלים מסוג זה הם בעלי אורך גל מאוד גדול לכן לא הוגבלה הצוללת במרחק שלה מהמדינה. גלים בתדירות נמוכה מאוד הם גלים בעלי תדירות 3 עד 30 קילו־הרץ ואורך הגל שלהם הוא בין 10 עד 100 קילומטר. המגבלה היחידה היא בעומק הצלילה, מכיוון שבצלילה מתחת ל-20 מטר השידור הופך לבלתי יעיל. גלים בתדירות נמוכה קיצונית הם בעלי תדירות 3 עד 30 הרץ ואורך הגל שלהם נע בין 10,000 ל-100 אלף קילומטר. השיטה הזאת היא היעילה ביותר לצוללת, מכיוון שהיא לא מגבילה אותה בעומק צלילה או במרחק מבסיס האם. חסרונה של שיטה זו הוא בקצב העברת נתונים נמוך במיוחד, ולכן מערכות אלה משמשות בעיקר כדי ליידע צוללות לעלות לעומק המאפשר תקשורת באמצעים אחרים בעלי קצב תעבורה גבוה.
מבנה ואופן פעולה > חימוש

בתקופת מלחמת העולם הראשונה הותקנו על הצוללות תותחים לתקיפת כלי שיט ובהמשך מקלעים להגנה מפני מטוסי סיור. כלומר, על הצוללות היה לעלות מעל פני המים ואנשי הצוות היו צריכים לתפוס עמדות ירי, ורק לאחר ביצוע המשימה הייתה הצוללת מתחמקת בצלילה.
לקראת מלחמת העולם השנייה החל השימוש בטורפדו, אשר גרסתו הראשונה הומצאה כבר ב-1866. הטורפדו נורה מתחת לפני המים ומשמש כנשק נגד צוללות או ספינות שטח.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בתקופת מלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות, החלו המעצמות לפתח טילי שיוט לתקיפת מטרות יבשתיות. הטילים הראשונים מדגם זה היו מטוסי קרב סילוניים שהוסבו למטוס ללא טייס עם ראש נפיץ, ובגלל גודלם וסרבול הפעלתם הצוללות היו צריכות לעלות מעל פני המים כדי לשגר את הטילים. כעבור זמן קצר פותחו טילי שיוט וטילים בליסטיים הניתנים לשיגור מתוך צינורות טורפדו (צמ"ט) גם בעת שהותן מתחת לפני המים. פיתוחים אלה הפכו את הצוללת לנשק אסטרטגי בעל יכולת של המכה השנייה.
נשק נוסף המצוי בצוללות הוא טיל נגד ספינות המתאפיין בראש קרב גדול וכבד כדי להתמודד עם מטרות גדולות, ובמסלול מעוף נמוך מאוד מעל גובה פני הים המקשה על גילויו עד הפגיעה במטרה. לרוב מדובר בדגם מיוחד של טיל המשוגר גם ממטוסים וספינות, אך במקרה של צוללות נעשה שימוש בחיפוי נוסף כדי למנוע חלחול מי ים לתוך הטיל לפני שיצא מתוך הים אל האוויר.
בנוסף, מצוידות הצוללות במגוון אמצעי שיבוש שנועדו לבלבל ולשבש את החיישנים של כלי שיט וטורפדו של האויב במהלך קרב. אמצעים אלה כוללים למשל דמיים קוליים, הבנויים בצורת גליל הנפלט מגוף הצוללת ומייצר רעש הדומה לזה של מנוע הצוללת.
ראו גם

צוללת גרעינית
התפתחות ספינות המלחמה
בתיסקף
צוללת גלים
לקריאה נוספת

יורם בר-ים, כלי שיט ישראליים בממד הרביעי, בהוצאת עמותת דולפין
קשר שלמה

"קשר שלמה" ברצפת בית הכנסת באוסטיה
קשר שלמה (באנגלית: Solomon's Knot; בלטינית: Sigillum Salomonis, מילולית: חותם שלמה) הוא דגם עיטורי נפוץ בתרבויות ובתקופות שונות. מוכר לרוב בפסיפסים רומיים.
דגם "קשר שלמה" מורכב משתי לולאות אובליות שלובות זו בזו. הלולאות נשזרות בארבעה צמתים.
על אף הגדרתו כ"קשר" אין מדובר בקשר מתמטי (Knot), אלא בשזר (Link).
מקור השם אינו ברור. יש מניחים שכך פורשה "מקלעת פקעים" (מלכים א', ו', 18) בעיטורי מקדש שלמה.
ראו גם

תורת הקשרים
הערות שוליים

↑  המונח "חותם שלמה" (אנ') תפוס במשמעות שונה: מדובר בחותם אגדתי המיוחס למלך שלמה במסורות מתחום תורת הנסתר
אבן מגולפת בדגם "קשר שלמה"; גליסיה, ראשית התקופה הרומית בצפון-מזרח חצי האי האיברי
דגמי "קשר שלמה" ברצפת הפסיפס בכנסיית המולד, בית לחם
עיטור אות ראשה בכתב יד מסוף המאה ה-11
פרט מפיסול שער כנסיית סן טומה (אנ') בלומברדיה, ראשית המאה ה-12
פיסול של "משטח וילמור" באוניברסיטת דרהאם, 2012
קווין פינקני

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1983 (בן 40) קולטון שבקליפורניה
 עמדה:  סנטר, פאוור פורוורד  
 גובה:  2.08 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת נבדה ברינו
 דראפט:  , 2005
 קבוצות כשחקן
 2005   2006   2006–2007   2007   2007–2008   2008–2009   2009–2010   2010–2011   2011   2011–2012   2012   2013   2013   2017:  סטאדה קלרמון   טורוב זגוז'לץ   בייקרספילד ג'אם   בוסטון סלטיקס   פלקנסטרו ביאלה   פלקנסטרו קאנטו   הפועל ירושלים   אולימפיה ליובליאנה   ייניסיי קרסנויארסק   אליאגה פטקים   אתלטיקוס דה סן ז'רמן   פלקנסטרו ביאלה   טרבזונספור   מכבי חיפה
קווין למאר פינקני (באנגלית: Kevinn Lamar Pinkney; נולד ב-10 באוקטובר 1983 בקולטון, קליפורניה, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד ומתנשא לגובה של 2.08 מטרים.
במכללה שיחק פינקני באוניברסיטת נבדה ברינו וקלע בממוצע 18.1 נקודות למשחק. לאחר שלא נבחר בדראפט, יצא לאירופה ושיחק בקלרמון הצרפתית ובטורוב זגוז'לץ הפולנית. לאחר מכן חזר לארצות הברית וחתם בבייקרספילד ג'אם מליגת ה-NBDL. בעונת 2006/2007 שיחק במדי הסלטיקס 6 משחקים בהם קלע 5.2 נקודות למשחק. לאחר מכן עבר לליגה האיטלקית ושיחק בקבוצת ביילה, בה קלע 12.8 למשחק. בעונת 2008/2009 שיחק בקאנטו האיטלקית והיה אחד משחקניה הבכירים של הקבוצה עם 14.2 נקודות ו-7.2 ריבאונדים ב-28.3 דקות משחק בממוצע.
בספטמבר 2009 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת הפועל ירושלים הישראלית. תחילת דרכו בירושלים הייתה מוצלחת, כששבעה משחקים מפתיחת העונה הוא עמד על 11.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים ונמנה עם השחקנים המצטיינים בליגה בחודשיים הראשונים של העונה. עם זאת, בהמשך הידרדר משמעותית, בעיקר בשל מיעוט דקות המשחק שקיבל עקב יכולתו הטובה של ברנדון האנטר. במחזורי הסיום של העונה הסדירה בליגה, הציגה הפועל ירושלים יכולת קבוצתית חלשה שבין היתר עלתה לה בהדחה מטורניר היורוקאפ, כאשר פינקני מציג במשחקים אלו יכולת חלשה במיוחד. בעקבות רצון ראשי הקבוצה לגרום לזעזוע שיעורר את השחקנים ובעקבות יכולתו הירודה של פינקני, קיבל השחקן ב-11 באפריל 2010 הודעה כי הוא משוחרר מהקבוצה.
אחרי שהעביר עונות בוונצואלה, בטורקיה ובפיליפינים, פינקני שב לליגה הישראלית באמצע עונת 2016/17 כשחתם במכבי חיפה עד לתום העונה.
צוות וירטואלי

צוות וירטואלי (Virtual Team) הוא קבוצה של שני אנשים או יותר, אשר חבריו אינם ממוקמים באותו מקום פיזי, והם משתמשים בטכנולוגיות שונות לצורך ההתקשרות ביניהם על מנת להשיג מטרה ארגונית.
החל משנות התשעים של המאה העשרים השימוש בצוותים וירטואליים הולך וגובר, במיוחד עם התפתחותה המואצת של הטכנולוגיה במאה ה-21. ״על רקע הגלובליזציה ומשיקולים של חיסכון בכסף ורצון להיות קרובים יותר לשוקי היעד, יותר מנהלים בארץ ובעולם מוצאים עצמם מנצחים על צוותים וירטואליים"[דרוש מקור]. שיעור העובדים בחברות גלובליות הפועלים בצוותים וירטואליים גדל מ-64% בשנת 2010 ל-89% ב-2018[דרוש מקור]. צמיחה זו נובעת מגורמים כמו גלובליזציה, מומחיות מבוזרת, צורך של ארגונים בפיתוח מוצרים במהירות ושיפור בטכנולוגיות של שיתוף פעולה.
אתגרים בצוות וירטואלי

ארגונים בהם קיימים צוותים וירטואליים עומדים בפני אתגרים רבים לעומת ארגונים בהם הצוותים הם מסורתיים. בצוותים וירטואליים קיים קושי בתקשורת ובשיתוף פעולה, רמת המעורבות של חברי הצוות נמוכה יותר, ישנו קושי ביצירת אמון וחלוקת אחריות בין חברי הצוות, קיים מרחק חברתי ופערי תרבות (שפה, מנטליות, מנהגים) והניהול והניטור בצוותים אלו מורכב יותר. קשיים אלו נובעים כתוצאה מרמה נמוכה של נוכחות פיזית ומהשפעה פחותה של מנהלי הצוותים עליהם. כתוצאה מכך נגרם קושי בפתרון קונפליקטים, בהנעת הצוות ומעקב אחר ביצועים ובעיקר ביצירת אמון ומחוברות בקרב הצוותים.
אסטרטגיות להתמודדות עם אתגרים בצוות וירטואלי

קיימות מספר אסטרטגיות לצורך התמודדות עם אתגרים אלו ובניית צוותים וירטואליים אפקטיביים.
בניית אמון: מחקרים מראים כי צוותים בעלי רמות גבוהות של אמון מפגינים יוזמה גדולה יותר, מתמקדים יותר בפלט המשימות, אופטימיים ויוזמים יותר ומספקים משוב מהותי ופרודוקטיבי יותר. לכן ארגונים בהם פועלים צוותים וירטואליים חייבים להמציא דרכים להיות שקופים אחד עם השני כדי לבנות ולשמור על אמון. לדוגמה אפשר, בין היתר, לקבוע קודים התנהגותיים היוצרים תרבות של שקיפות ושותפות אשר יוצרים אמון.
בניית צוותים אשר מתאימים לעבודה בצוות וירטואלי: על מנת לבסס אמון בצורה יעילה יש להרכיב צוותים אשר מתאימים לעבודה בצוות וירטואלי. מלבד ההכללה הברורה של המומחיות הנדרשת ישנם מאפיינים אישיותיים בסיסיים אשר ישפיעו על הצלחת הצוות הווירטואלי כגון: נכונות לבטוח, ראייה חיובית של הארגון ומשימותיו, מיומנויות של ניהול עצמי ויכולת לתקשר ולשתף פעולה בסביבת עבודה וירטואלית. בנוסף מחקרי אישיות גילו כי חברי צוות אשר גבוהים בסבלנות ובמצפוניות נתפסים כחברי צוות יותר טובים בצוות וירטואלי. כמו כן, הצוותים הפרודוקטיביים ביותר בדרך כלל יהיו מורכבים מאנשים אשר להוטים לשתף אחד את השני בהתפתחות והצלחה. בשל כך, ההצלחה של צוותים תלויה גם ביכולתם לתקשר באופטימיות ובחיוביות, וההצלחה תלויה ברצון החברים לחלוק מניסיונם האישי. לכן, על מנת להעלות את פרודוקטיביות הצוותים הווירטואליים, על הארגון לבחור אנשי צוות שגבוהים במדדים האישיותיים שפורטו מעלה ושיוכלו לשתף פעולה עם השיתופיות.
משימות ותפקידים מוגדרים: אסטרטגיה נוספת היא להקצות לצוות משימות מוגדרות ולשבץ את חברי הצוות באופן מודע ומשותף לכולם בתפקידים ברורים הכוללים פרמטרים ותוצאות מדידות. הקצאת משימות מעורפלות לצוותים וירטואליים גורמת לקושי רב יותר בתקשורת בין החברים ומובילה לירידה בתוצאות המיוחלות. כמו כן, על הארגון לספק לצוותים טכנולוגיה וירטואלית איכותית, עשירה, אמינה ומהירה ככל הנדרש, כדי לבצע כראוי את הפונקציות הנדרשות על ידי הצוות.
צמצום פערים תרבותיים: על הארגון לשים דגש על ההבדלים התרבותיים בין חברי הצוות ועל מערכות תגמול שמתאימות לכל חברי הצוות באופן אישי.
בחירת מנהל צוות וירטואלי מתאים: אסטרטגיה נוספת וחשובה ביותר היא בחירה נכונה של מנהל הצוות הווירטואלי. המנהל הנבחר זקוק למיומנויות מיוחדות כדי לפצות על המרחק הפיזי, התרבותי, הלשוני, החוויתי והאזורי שבין חברי הצוות. על הארגון להבטיח שמנהל הצוות יוסמך לענות על צרכים אלה ויהיה בעל יכולת לזהות אתגרים מיוחדים כאלו. מנהלים של צוותים וירטואליים נדרשים להיות גם מנהיגים ולטפל בצרכים האנושיים של העובדים הבודדים, לקדם זהויות של חברי הקבוצה,  לחבר ולקדם קשרי ידידות, להקל על התנגשויות ולשפר שיתופי פעולה. בנוסף על המנהל ליצור שגרות ניהוליות אשר יועילו לצוות הווירטואלי כגון: בקשת עזרה, דיון על חילוקי דעות בגלוי מול כל הקבוצה, שיח על טעויות ועוד. כמו כן פגישה פנים אל פנים אחת לתקופה תשמור על רמת ביטחון פסיכולוגי של חברי הצוות ותגביר שייכות.
ביבליוגרפיה

Dulebohn, J. H., & Hoch, J. E. (2017). Virtual teams in organizations
Ford, R. C., Piccolo, R. F., & Ford, L. R. (2017). Strategies for building effective virtual teams: Trust is key. Business Horizons, 60(1), 25-34.
Gibson, C. B., & Cohen, S. G. (2003). Virtual teams that work: Creating conditions for virtual team effectiveness. San Francisco: Jossey-Bass.
Dixon, N. (2017). Learning together and working apart: Routines for organizational learning in virtual teams. The Learning Organization, 24(3), 138-149.
Krumm,  S., Kanthak, J., Hartmann, K., & Hertel, G. (2016). What does it take to  be a virtual team player? The knowledge, skills, abilities, and other  characteristics required in virtual teams. Human  Performance, 29(2), 123-142.
קוריתורפטור

| קוריתורפטור |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 66.7 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אובירפטוריים
סוג:: קוריתורפטור
מין:: Corythoraptor jacobsi
שם מדעי
 Corythoraptor ‏ג'ונצ'נג, 2017

שחזור של קוריתורפטור.
קוריתורפטור (שם מדעי: Corythoraptor; מילולית: "שודד מצויץ") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האובירפטוריים שהתקיים בסוף הקרטיקון שלפני 66.7 מיליון שנה בסין.
מאפיינים

סוג זה ידוע מממצאים מאובנים מליאונינג, דרום סין והוא תואר למדע ב-2017 בידי החוקר הסיני לו ג'ונצ'נג (אנ') והוא הכיל מין יחיד - Corythoraptor jacobsi, הקרוי לכבוד החוקר לואיס ל. ג'ייקובס (אנ').
דינוזאור זה ידוע מפרט אחד שהגיע לאורך 1.6 מטר והיה בעל "קסדת" גולגולת עבה וזקורה, דומה לזו של קזואר מודרני שאולי שימשה לפלס לו דרך ביערות ואולי אף להפיק צלילי תהודה. מבנה עצמותיו היה מכוסה חלל אוויר ייחודי ואולי הוא היה מכוסה נוצות בדומה לדינוזאורים קרובים כמו האובירפטור. הוא היה בעל לסתות חזקות מעוקלות מעט כלפי מטה וחסרות שיניים, מה שאולי התאים לתזונה של אוכל כל או של אכילת צמחים רכים או מעט קשיחים.
הפרט המתועד מהמאובן נחשב בעת גילויו למין של הייואניה, אך בהמשך הופרד לסוג עצמאי.
בתרבות

הקוריתורפטור מופיע בסדרה כוכב פרהיסטורי שם נראים מספר פרטים שאחד מהם נטרף על ידי צ'יאנשוזאורוס.
קרחון הת'רטון

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Trevor Hatherton 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  79°55′00″S 157°34′59″E﻿ / ﻿79.9167°S 157.583°E﻿ / -79.9167; 157.583
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון הת'רטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון הת'רטון
 
קרחון הת'רטון או קרחון האת'רטון (באנגלית: Hatherton Glacier) הוא קרחון גדול הזורם מרמת הקוטב לכיוון מזרח, מדרום להרי דרווין באנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בגובה 901 מטרים מעל פני הים ונשפך לתוך קרחון דרווין ליד צוק ג'נקשן.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת קרחון דרווין שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את האזור בין השנים 1958–1956.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שם טרוור הת'רטון, קצין המדע האחראי על הפעילות האנטארקטית במחלקת המחקר המדעי והתעשייתי בוולינגטון שבניו זילנד.
לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, , PP 298, 392, 663
• Charles Swithinbank, , P 26
• METTE K. GILLESPIE, WENDY LAWSON, WOLFGANG RACK, BRIAN ANDERSON, DONALD D. BLANKENSHIP, DUNCAN A. YOUNG, JOHN W. HOLT, , Journal of Glaciology, Volume 63, Issue 242, December 2017, pp. 959-972
• Courtney King, Dr. Brenda Hall, Trevor Hillebrand, and Dr. John Stone, , Climate Change Institute, University of Maine
קווין פולקנר

קווין לי פולקנר (באנגלית: Kevin Lee Faulconer; נולד ב-24 בינואר 1967) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כראש עיריית סן דייגו שבקליפורניה (2020-2013).
ביוגרפיה

פולקנר נולד באוקסנארד שבקליפורניה, בנם של קיי וג'ים ולו אחות אחת. אמו עבדה בקולג' קהילתי ונטורה ואביו עבד בעיריית אוקסנארד. הוריו התגרשו בנעוריו והוא גדל בעיקר עם אמו. ב-1990 סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת המדינה של סן דייגו, בתקופת לימודיו שימש ראש אחוות קאפה סיגמא, סגן נשיא התאחדות הסטודנטים ונשיא ההתאחדות.
לאחר הלימודים עבד במשך שש שנים בחברת יחסי ציבור בסן פרנסיסקו, ב-1996 חזר לסן דייגו ועבד בחברת יחסי ציבור מקומית בה שימש סגן נשיא.
ב-2002 התמודד למועצת העיר סן דייגו אך נוצח. ב-2005 זכה בבחירות מיוחדות שנערכו לאחר התפטרות חבר המועצה המכהן, וביוני 2006 אחר כך זכה בבחירות לתקופת כהונה מלאה. ב-2010 זכה בבחירות לתקופת כהונה נוספת.
בעקבות התפטרותו של ראש העיר בוב פילנר באוגוסט 2013 על רקע האשמות בהטרדות מיניות, נערכו בחירות מיוחדות לראשות העיר בנובמבר 2013. פולקנר התמודד ועלה לסיבוב השני. בפברואר 2014 נבחר ברוב של 54.5% מקולות המצביעים והושבע לתפקידו בתחילת מרץ. ביוני 2016 זכה בבחירות לתקופת כהונה מלאה ברוב של 58.2%.
בינואר 2021 הודיע על כוונתו להתמודד למשרת מושל קליפורניה במסגרת ניסיון להדחת המושל המכהן גווין ניוסם . פולקנר הגיע למקום השלישי אולם תהליך ההדחה נכשל.
פולקנר נישא ב-1999 לקתרין, בעלת עסק לתכנון אירועים. הם הורים לבן ובת.
קוחנובו

קוחנובו (בבלארוסית: Коханаў (קוחנאו) או Коханава (קוחנבה), ברוסית: Коханово, בפולנית: Kochanów (קוחנוב)) היא עיירה במחוז ויטבסק שבמזרח בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

העיירה נזכרת מראשית המאה ה-16, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה בתחום האימפריה הרוסית. עם חיבורה לקו מסילות הברזל בשנת 1870, הואץ פיתוחה של העיירה.
יהודי קוחנובו

בשנת 1897 נמנו בעיירה 637 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בה כ-500 יהודים, ובתקופה הסובייטית פעל בה בית ספר יידי. ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים.
בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי הכפר הסמוך גלושבו. 15 צעירים יהודים מהגטו שניסו להתנגד לגרמנים נרצחו על ידם.
בסוף ינואר 1942 נרצחו בין 300 ל-350 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה בסמוך לבית הקברות המקומי.
קשר רנט א קאר

| --- | --- |

סניף הרץ במפרץ חיפה
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־39 שנים)
 מיקום המטה:  חולון 
 ענפי תעשייה:  השכרת רכב 
 
קשר רנט א קאר היא חברה ישראלית פרטית, המחזיקה בזיכיון תאגיד הרץ העולמי בישראל מאז שנת 1985.