stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פשירוב
יהודי פשירוב > בשואה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב כמה עשרות פליטים יהודים, ומספר היהודים במקום הגיע לכ-800. בתחילת הכיבוש הגרמני ביישוב, אסרו בו אלו מספר יהודים כבני ערובה, ועינו אותם. בהמשך, שדדו הגרמנים את רכוש היהודים בכפר, והחרימו את עסקיהם. בשנת 1940 הוחזקו הגברים היהודים מהיישוב במחנה עבודה שהוקם בו, אליו הובאו גם יהודים מיישובים נוספים.
ב-18 בספטמבר 1942 גורשו כל יהודי היישוב לקונייצפול, ומשם שולחו ב-7 באוקטובר 1942 עם יהודים נוספים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
תצלום של גירוש היהודים מפשירוב על ידי הנאצים.
צוגנית

| צוגנית |
| --- | --- |
 אשוח דאגלס
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: אורניים
סוג:: צוגנית
שם מדעי
 Pseudotsuga ‏Carrière, 1867

אצטרובל צוגנית מנזיס
צוגנית (שם מדעי: Pseudotsuga) היא סוג של עצים מחטניים ירוקי עד ממשפחת האורניים. שמה המדעי הוא פסודו-צוגה (דמוית צוגה, סוג נוסף של משפחת האורניים בעל מאפיינים דומים) וממנו נגזר השם העברי. אחד ממיני הסוג, צוגנית מנזיס הקרויה לעיתים אשוח דאגלס, משמש כעץ חג מולד נפוץ באמריקה הצפונית. מינים של צוגנית נפוצים באמריקה הצפונית ובמזרח אסיה, כשלכל אזור גידול מינים מקומיים הייחודיים לו.
הצוגניות הן עצים בינוניים-גבוהים, בין 20 ל-120 מטרים. העלים שטוחים, רכים ומחטניים, באורך 2–4 סנטימטרים, המקיפים לחלוטין את הענף. האצטרובלים הנקביים ייחודיים במראם, עם תגית רכה מעל כל קשקש, גזורה לשלושה משולשים.
מינים נפוצים

צוגנית מנזיס או גם אשוח דאגלס (Pseudotsuga menziesii)
Pseudotsuga macrocarpa
Pseudotsuga brevifolia
Pseudotsuga forrestii
Pseudotsuga japonica
Pseudotsuga sinensis
שימושים

עץ הנלקח ממיני הצוגנית נחשב כעמיד במעמס כבד, ולכן בא לשימוש נרחב בתעשיית הבניין. היות שלקורות הצוגנית מיעוט של עיניים וקשרים, קורות אלו משמשות גם לבניית ספינות וסירות, הן לשלדה והם לתרנים.
פרטים רבים של המין צוגנית מנזיס מגודלים בחוות למכירה כחלק ממנהגי חג המולד, והוא אחד ממינים ספורים של עצים שמשמשים למטרה זו, בנוסף לאשוח פרייזר וכמה מיני אשוח נוספים. שמו של מין זה באנגלית נפוצה הוא אשוח דאגלס, אף על פי שאינו קשור בוטנית לסוג אשוח. צוגנית מנזיס הוא עץ נפוץ ביותר בחופה המערבי של ארצות הברית, בעוד מינים אחרים של צוגנית נפוצים רק במזרח אסיה ועל כן לא משמשים כעצי חג מולד באמריקה הצפונית.
פרטים נוספים

צוגנית מנזיס היא עץ המדינה של אורגון בארצות הברית.
צוהר (עיתון חרדי)

| --- | --- |
 תאריכי הופעה:  1978–1982 (כ־4 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 
צוהר (נקרא בתחילה צופר) היה עיתון חרדי שהופיע בשנות השבעים. העיתון החרדי הראשון שלא הזדהה עם קבוצה פוליטית ולא תפקד כביטאון.
היסטוריה

המו"ל חיים שאולזון ניסה להקים עיתון עצמאי בשם קולמוס ב-1975, אך הגיליון הראשון כשל והעיתון לא הוסיף לצאת.
ב-1978 נפטר העורך הוותיק של העיתון החרדי המודיע יהודה אריה לייב לוין ותחתיו מונו שלושה עורכים חדשים, שייצגו זרמים חרדים שונים. כל עורך החזיק בזכות וטו על הנכתב בעיתון, דבר שהפך את העיתון לכלי לא יעיל לדיווח עיתונאי על מרבית הקהילות הגדולות. בעקבות כך הקים שאולזון את העיתון "צופר", שהתחייב לייצג את כל גוני הקשת החרדית.
בסוף 1979,  בעקבות שפרסם דעות שהיו נגד מסירת שטחים, פרסמו הרב שך, הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב יחיאל מיכל פיינשטיין, מכתב שבו נכתב כי "השבועון צופר אסור לבוא בקהל, הוא מלא רכילות, לשון הרע וליצנות גרועה וביזוי לתלמידי חכמים ולבני ישיבות", באותה תקופה שאולזון הופיע במשדר סיום עונה בעלי כותרת בערוץ 1, בו הושב בסמוך למלכת היופי רינה מור, פרסם שלמה לורינץ את התמונה של השניים והפיץ בריכוזים החרדיים דבר שהחריף את ההתנגדות אליו.
עוד טרם פרסום המכתב שינה שאולזון את שם העיתון ל"צוהר".
בסוף שנת 1982 נסגר העיתון, בעקבות קשים כלכליים על רקע מלחמת לבנון הראשונה, כאשר בני הציבור החרדי החלו לצרוך את העיתונות הכללית שפרסמה ידיעות מעודכנות יותר על המערכה והביקוש לעיתונות המגזרית החרדית הצטמצם. לצד זאת, בני החסידויות בעלז וחב"ד, שהוחרמו בעיתונות הכללית החרדיות והיו מלקוחותיו העיקריים של העיתון, עברו לעיתונים מגזריים אחרים - המחנה החרדי הבעלזאי וכפר חב"ד החב"די.
ב־1983 היגר המו"ל שאולזון לארצות הברית וב־1985 החל להוציא בניו יורק את השבועון פנים חדשות, שהפך ב־2008 לבעולמם של חרדים. העיתון נסגר ב־2011.
העיתון

העיתון נתמך בידי ידידיו החסידים של שאולזון, שנמנו על חסידות חב"ד. העיתון יצא מדי שבוע, בדרך כלל בימי רביעי, והודפס בדפוס הג'רוזלם פוסט.
רוב המאמרים בעיתון נכתבו בידי העורך שאולזון, אך מפעם לפעם כתבו בו כותבים נוספים, בהם טוביה בלוי, נפתלי הרץ רוגול, צבי רוזן, א' בן־ישי ואריה אבי משה. שני מדורים תורניים נכתבו בידי יחזקאל ברנדסדורפר.
בשיאו הגיעה תפוצת העיתון לכ־15,000 עותקים בשבוע.
למרות שלא הוכרז על כך בפירוש, הוקדש מקום רב בעיתון לקידום תורתו ומעמדו של מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד, כאשר מכתביו הפומביים התפרסמו בגיליונות רבים והושם דגש רב על דעותיו הפולטיות־ציבוריות.
הערות שוליים

1 2  מנחם קרן־קרץ, ‏צופר/צוהר: העיתון החרדי העצמאי הראשון בישראל, קשר 60, אביב 2023, עמ' 20–38
↑  פסק הלכה נגד השבועון החרדי "צופר", דבר, 9 בנובמבר 1979
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
קינג קרטיס

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1934 פורט וורת', ארצות הברית 
 נרצח:  13 באוגוסט 1971 (בגיל 37) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Curtis Ousley 
 מקום קבורה:  Pinelawn Memorial Park 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1950 
 מקום לימודים:  תיכון א. מ. טרל 
 סוגה:  מוזיקת נשמה, רית'ם אנד בלוז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון 
 חברת תקליטים:  קינג רקורדס, אטקו רקורדס, אטלנטיק רקורדס 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2000)  פרס גראמי 
 
קרטיס אוזלי (אנגלית: Curtis Ousley;‏ 7 בפברואר 1934 - 13 באוגוסט 1971) הידוע בשם הבמה קינג קרטיס (King Curtis) היה נגן סקסופון (טנור, אלט וסופרן) ומוביל הרכב בתחומי הרית'ם אנד בלוז, רוקנרול, מוזיקת נשמה ופאנק (Funk). הוא שימש גם כמעבד ומפיק מוזיקלי. עם האמנים עמם עבד נמנים נט קינג קול, באדי הולי, בובי דארין, ניל סדקה, סם קוק, סולומון בורק, נינה סימון, וילסון פיקט, אריק קלפטון וארית'ה פרנקלין. בשנת 2000 נבחר להיכל התהילה של הרוקנרול.
קריירה

קרטיס, שנולד בפורט וורת', טקסס, החל לנגן בראשית שנות ה-50 בהרכבו של ליונל המפטון. בשנת 1952 עבר לניו יורק והחל לעבוד כנגן אולפן. הוא ניגן עם מגוון אמנים ובמגוון סגנונות מג'אז עם הפסנתרן וינטון קלי ועד רוקנרול עם באדי הולי. ההקלטה הידועה ביותר והמזוהה ביותר משנים אלה היא הריף הקצבי הסוחף בביצועו בשירה של להקת ה-Coasters מ-1958 "יאקידי יאק".
בשנת 1965 החל לעבוד עם ג'רי וקסלר בחברת אטלנטיק רקורדס בתחומי העיבוד וההפקה. באותה שנה גיבש את ההרכב הקבוע שליווה (החל מ-1967) את ארית'ה פרנקלין שנקרא "The Kingpins" והוביל אותו. The Kingpins נבחרו לחמם את הקהל לפני הופעת הביטלס באצטדיון שיי ב-1965 וליוו גם את להקת השירלס (The Shirelles). משנים אלה בולט במיוחד ליווי וסולו הסקסופון שלו בשיר "Respect" של פרנקלין.
הסינגל "Games People Play" בביצועו זכה בפרס גראמי להופעת הרית'ם אנד בלוז המוקלטת הטובה ביותר לשנת 1970.
קרטיס נרצח בפתח ביתו בדקירת סכין לאחר שהעיר לנרקומנים שסחרו בסמים בפתח ביתו במנהטן. בהלווייתו, שנוהלה על ידי הכומר ג'סי ג'קסון ביצעה ארית'ה פרנקלין את השיר "Never Grow Old" וסטיבי וונדר שר את "Abraham, Martin and John" (שיר המנציח את הנרצחים אברהם לינקולן, מרטין לותר קינג וג'ון פיצג'רלד קנדי) והוסיף - ועתה גם קינג קרטיס.
קורט בולנדר

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1912 הקיסרות הגרמנית דיסבורג, הקיסרות הגרמנית 
 התאבד:  10 באוקטובר 1966 (בגיל 54) גרמניה  האגן, גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 מפלגה:  גרמניה הנאצית המפלגה הנאצית
 פרסים והוקרה:  צלב הברזל, דרגה שנייה 
 
היינץ קורט בולנדר (בגרמנית: Kurt Bolender;‏ 21 במאי 1912 – 10 באוקטובר 1966) היה ממפעילי תאי הגזים במחנה סוביבור. הוא נעצר בשנת 1961 והועמד לדין בשנת 1965 במסגרת משפט של פושעי מחנה סוביבור. באוקטובר 1966 התאבד, לפני תום משפטו.
ביוגרפיה

בולנדר נולד בשנת 1912 בדיסבורג, נשר מלימודיו בגיל 16 ונהפך לשוליית נפח. הצטרף לשורות המפלגה הנאצית בשנת 1932.
בשנת 1939 הצטרף ליחידות גולגולת המת (בגרמנית "אס אס טוטנקופפ-פרבנדה"). הוא סופח לתוכנית T4 - אותנסיה ועבד במרכזי ההמתה בהרטהיים, הדמר, ברנדנבורג וזוננשטיין בהם נרצחו בגז ובזריקות קטלניות אזרחים גרמנים בעלי נכויות פיזיות או נפשיות. בולנדר היה אחראי במסגרת פועלו בתוכנית T4 על שריפת גופות הנרצחים ועל ביצוע "בדיקות" המתה בגז. בזמן זה עבד עם פרנץ שטנגל וכריסטיאן וירט. בשנים 1941-1942 הוא סופח לצוות אמבולנס בחזית המזרחית ברוסיה יחד עם עובדים נוספים מתוכנית T4.
ביוגרפיה > מחנה ההשמדה סוביבור

ב-22 באפריל 1942 אס-אס אובר-שטורמפיהרר פרנץ שטנגל התמנה למפקד מחנה סוביבור. שטנגל מינה את בולנדר לסגנו במחנה בשל קשרי העבודה הקודמים שלהם והניסון הרב של בולנדר בהוצאות להורג מפעילותו בתוכנית T4. בולנדר שירת כמפקד מחנה III בסוביבור (תאי הגזים והמשרפות) מחודש אפריל ועד סתיו 1942, והיה בין האנשים שהכי הטילו את מוראם על האסירים במחנה. בולנדר היה אז בדרגת אובר-שארפיהרר.
בסוביבור, בולנדר לקח חלק פעיל בהפעלת תאי הגזים. אס-אס שארפיהרר אריך פוקס ששירת יחד עמו העיד בשנת 1966 על פועלו של בולנדר:
"בין שלושים לארבעים נשים הומתו בגז בתא גזים אחד. הנשים היהודיות אולצו להתפשט בשטח פתוח בקרבת תא הגזים, והוכנסו לתא הגזים על ידי אנשי אס אס ומשתפי פעולה אוקראינים. כאשר הנשים השתתקו בתא הגזים אני ובולנדר הפעלנו את המנוע. בערך כעשר דקות לאחר מכן קבוצת השלושים עד ארבעים נשים מתו"
בין תפקידיו של בולנדר במחנה נכלל גם פיקוח על האסירים בצריפים, במילותיו:
"חילקתי את הארבייטיודן (בגרמנית: "פועלים יהודים") לקבוצות שונות; חלקם היו צריכים לרוקן את תא הגזים לאחר ששריפת הגופות הסתיימה, אחרים היו צריכים לשנע את הגופות לבורות קבורה"
אס-אס אוברשארפיהרר אריך באואר ששירת עם בולנדר בסוביבור העיד על מעשיו במשפט:
"בולנדר היה אחראי על מחנה III. בסוביבור היה פועל יהודי שבולנדר הורה לו להתאגרף עם פועל יהודי אחר, ולהנאתו הם הכו זה את זה כמעט למוות. לבולנדר היה כלב גדול, ובזמן שהיה אחראי על עובדי הרציף הוא שיסה את הכלב ביהודים שלא עבדו מהר מספיק"
בנוסף לכך, לפי עדותו של באואר, בולנדר כפה על אסירות יהודיות לבדר אותו ואת שאר קציני האס אס באורגיות, שהתבצעו לפני רציחתן.
בשנת 1965, אדה ליכטמן, ניצולת סוביבור, תיארה את בולנדר ואת כלבו:
"פול גרוט וקורט בולנדר נהגו לקחת את בארי (הכלב) יחד איתם. הכלב הלך בשקט לצדם, אך כאשר הבעלים שלו פנה לאחד האסירים ואמר "אז אינך רוצה לעבוד?" בארי זינק לעבר האסיר, נשך את בשרו, קרע אותו ממקומו ותלש ממנו חתיכות"
בסתיו 1942 בולנדר נהפך למפקדם של כל מתנדבי טרווניקי (השומרים האוקראינים) בסוביבור.
משה בכיר, ניצול סוביבור, כתב על בולנדר:
"קשה לשכוח את אוברשארפיהרר קורט בולנדר, עם גופו האתלטי ושערו הארוך, שנהג להסתובב במחנה כמעט ערום, לבוש רק במכנסי ספורט, נושא את השוט הארוך שלו בו הצליף באסירים שנתקל בהם בדרכו. בדרכו לארוחת הצהריים היה לו הרגל לחלוף ליד השער הראשי ולהצליף בכל הכוח בראשי היהודים שהיו סביבו. פעם, כשעוד עבדתי בקומנדו הרציף, הקבוצה הואשמה בחוסר זהירות לאחר שהשארנו חלון פתוח באחד מקרונות הרכבת. כל אחד מאתנו נענש ב-100 הצלפות. בולנדר היה מאוד פעיל בעונש. יותר מפעם אחת ראיתי אותו משליך תינוקות, ילדים וחולים הישר מקרונות המסע לעגלה עם מטען שהובילה ל"לזרט" (בורות השמדה שהוסוו כמרפאת שדה). הוא היה האיש שבחר בעשרת האסירים שתפקידם היה להוביל מזון לפועלים במחנה III. כאשר היה לו הרצון להתלוות לקבוצה, אפילו אחד מהם לא חזר אלינו לאחר שהמשימה הושלמה"
בדצמבר 1942, חובותיו של בולנדר בסוביבור נדחו מאחר שהוא הורשע בפני בית דין גרמני בשידול לשבועת שקר בעת הליך גירושין מאשתו. על כך, הוא נידון לתקופת מאסר קצרה בכלא לאנשי האס אס בקרקוב. לאחר שריצה את עונשו חזר לפעול עבור מבצע ריינהרד. אולם ב-14 באוקטובר 1943 פרץ מרד והייתה בריחה המונית של אסירים מסוביבור, דבר שהביא לסיומו של מבצע ריינהרד. לפיכך, בולנדר נשלח למחנה עבודה בדורוצזה ובהמשך לטריאסטה שבאיטליה. ב-18 בינואר 1945 הוענק לבולנדר עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה. עם סיום המלחמה חזר לגרמניה.
מעצר ומשפט

לאחר מלחמת העולם השנייה, קורט בולנדר חי בזהות בדויה, לא יצר קשר עם בני משפחתו או קרוביו, ולאחר זמן מה אף הצהיר על עצמו כנפטר. הוא זוהה בחודש מאי 1961 כשעבד כשומר במועדון לילה בגרמניה ונעצר מידית. הוא נרשם בתיק המעצר תחת השם בדוי היינץ ברנר שהתרגום שלו מגרמנית הוא "אדם השורף דברים" או "השורף". ייתכן שלאחר המלחמה עבד במועדון נוסף בגרמניה תחת השם הבדוי וילהלם קורט ווהל. במגוריו מצאה המשטרה שוט ועליו ראשי תיבות מכסף "KB", הכיתוב נוצר על ידי ניצול סוביבור בשם סטניסלב סזמזנר.
בספטמבר 1965 הועמד לדין בהאגן יחד עם 11 קציני אס-אס נוספים ששירתו בסוביבור. בולנדר הואשם ברציחתם של 360 אסירים יהודים וסיוע לרצח של 86,000 אסירי סוביבור. תחילה טען בולנדר במשפט שהוא מעולם לא נכח בסוביבור, אלא לחם בפרטיזנים באזור לובלין. אלא שהוא נשבר תחת חקירות צולבות והודה שנכח במחנה.
עוד לפני שהמשפט הסתיים, בולנדר התאבד בתלייה בתאו בכלא. במכתב ההתאבדות שלו התעקש שהיה חף מפשע.
הערות שוליים

↑  נפתח משפט רוצחי רבע מיליון יהודים במחנה המוות בסוביבור, חרות, 7 בספטמבר 1965
↑  ראו גם: היהודים לא הוזכרו ביד הזכרון בסוביבור, דבר, 7 בינואר 1966
↑  12 נאצים, מרוצחי מחנה סוביבור, יועמדו לדין, מעריב, 25 באוגוסט 1965
↑  התליין מסוביבור - תלה עצמו, מעריב, 11 באוקטובר 1966
צ'רקסק

צֳ'רקֳסּק (ברוסית: Черкесск) היא עיר ברוסיה בהרי קווקז ובירת רפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה. העיר שוכנת על גדתו הימנית של הנהר קובן.
אוכלוסיית העיר מונה כ-129,069 תושבים (2010). כלכלת העיר מבוססת על תעשייה כימית, ייצור מקררים, מוצרי גומי, מוצרי חשמל, צמנט. בעיר נמצאים שני מכונים גבוהים, תיאטרון, מוזיאון לתרבות המקומית.
היסטוריה

נוסדה על ידי הקוזקים של קובן בשנת 1804 כההיאחזות צבאית לאחר הניצחון על טורקיה בשנת 1790 ומפקדם בטל-פשה, שעמד בראש צבא של 40,000 חייל. לאחר שנוסדה ההיאחזות נקראה על שם המפקד הטורקי, למרות שהיה הצד המפסיד בטלפשינסקיה (בנקבה ברוסית, שם שמתאים לכפר). ב-1825 לאזור עברו משפחות של קוזקים, והגדילו את מספר תושבי ההיאחזות. ב-1880 המקום נהיה מרכז אזורי בתוך חבל קובן. ב-1922 מרכז החבל האוטונומי קרצ'אי-צ'רקסיה, ב-1928 מרכז האזור הצ'רקסי האוטומי. ב-1931 שם העיר שונה לבטלפשינסק (בזכר ברוסית, שם שמתאים לעיר). ב-1934 השם שוב שונה לסולימוב על שם דניאיל סולימוב, יושב ראש המשרד לענייני לאומים. ב-1937 סולימוב הואשם בבגידה והוצא להורג ושם העיר שונה ליז'ובו צ'רקסק על שם ראש הנ.ק.ו.ד. ניקולאי יז'וב. כשיז'וב נעצר והואשם בבגידה שמו הורד משם העיר, ונשאר צ'רקסק בלבד. ב-1943 העיר משמשת כבירת החבל הצ'רקסי האוטונומי, מ-1957 כבירת החבל הקרצ'אי-צ'רקסי האוטונומי ומ-1991 כבירת רפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה.
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קינגמן (אריזונה)

| --- | --- |
חותם קינגמןחותם קינגמן
בית המשפט המחוזי של מחוז מוהאבי בקינגמן
בית המשפט המחוזי של מחוז מוהאבי בקינגמן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אריזונה אריזונה
 מחוז:  מוהאבי
 ראש העיר:  קן ווטקינס
 תאריך ייסוד:  1882
 שטח:  77.7 קמ"ר
 גובה:  1,016 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  32,689 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  258.6 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  35°12′30″N 114°01′30″W﻿ / ﻿35.208333333333°N 114.025°W﻿ / 35.208333333333; -114.025 
 אזור זמן:  UTC-7
 https://www.cityofkingman.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קינגמן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קינגמן(למפת אריזונה רגילה) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוקינגמן(למפת אריזונה מוגדלת) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוקינגמן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קינגמן (באנגלית: Kingman) היא עיר במחוז מוהאבי שבאריזונה, ארצות הברית. לפי אומדן של לשכת הסטטיסטיקה האמריקנית מנתה אוכלוסיית העיר ב-2019 כ 31,000 נפש.
קינגמן נוסדה ב-1882 בטריטוריית אריזונה, שהפכה לאריזונה של היום. במשך מלחמת העולם השנייה שימשה קינגמן כבסיס של חילות האוויר של צבא ארצות הברית, והייתה לאחד הבסיסים הגדולים של גוף זה בשנות המלחמה, כאשר התאמנו בו כ-35 אלף חיילים ואנשי תעופה. בתקופה שלאחר המלחמה חוותה קינגמן צמיחה ושגשוג כאשר מספר מעסיקים גדולים השתכנו באזור.
שטחה של קינגמן מונה 78 קמ"ר, והיא ממוקמת למעלה מאלף מטר מעל גובה פני הים.
הערות שוליים

↑  Ken Watkins sworn in as Kingman's mayor, באתר החדשות The Miner
| דגל אריזונה מדינת אריזונה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | פיניקס |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור ספורד • גרנד קניון • דרום אריזונה • המטרופולין של פיניקס • ההרים הלבנים • השדה הגעשי סן פרנסיסקו • מדבר מוהאבי • מדבר סונורה • עמק מוניומנט • עמק ורדה • פרוזדור השמש של אריזונה • צפון אריזונה • צפון-מזרח אריזונה • צפון מרכז אריזונה • קניון אוק קריק • רמת מגיון • רמת קאיבאב • רמת קולורדו • רמת קוקונינו • רצועת אריזונה • שולי מגיון |  |
| היישובים הגדולים ביותר | פיניקס • טוסון • מסה • צ'נדלר • גלנדייל • סקוטסדייל • גילברט • טמפה • פאוריה • סופרייז • יומה • אבונדייל • פלגסטף • גודייר • לייק האווסו סיטי • באקאיי • קאסה גראנדה • סיירה ויסטה • מריקופה • אורו ואלי |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • היסטוריה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564670105171  LCCN: n83220573  MusicBrainz: fd27a126-a6de-4dbc-a536-5c62c50bf8e5  NARA: 10039907  VIAF: 150139189   WorldCat (עם VIAF): 150139189 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קוובביהירקס

| קוובביהירקס |
| --- | --- |
 איור אפשרי של שני פרטים
תקופה
סוף פליוקן 5.33–2.58 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: שפנאים
משפחה:: פליוהירקיים
סוג:: קוובביהירקס
מין:: Kvabebihyrax kachethicus
שם מדעי
 Kvabebihyrax

קְוָבֵּבִּיהִירַקְס (שם מדעי: Kvabebihyrax) הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הפליוהירקיים הנכחדת שבסדרת השפנאים. הקובביהירקס חי בסוף תקופת הפליוקן באזור הקווקז, ואולי גם בקצה גאורגיה (עבר הקווקז) שלפני 5.33–2.58 מיליון שנה. סוג זה הכיל מין אחד - Kvabebihyrax kachethicus, אשר קיבל את שמו בשנת 1966 בידי החוקרים L.K. Gabuniya ו-A.K. Vekua. הוא קרוי על שם היישוב "קווביבי" בו התגלה, כשהסיומת "hyrax" פירושה "שפן".
הקוובביהירקס היה גדול יותר מכל שפן חי: הוא הגיע לאורך 1.6 מטר ולמשקל של עד 80 קילוגרם. במראהו הזכיר היפופוטם יותר מאשר שפן. הוא חי רוב זמנו בסמוך למים מתוקים. הוא דמה למיני שפנים גדולים כגון הטיטאנוהירקס, שהגיע למשקל של 1.3 טון, אך בתקופתו מרבית שפנים אלה כבר נכחדו והוא היה הגדול מכל שפני הנאוגן.
המאובנים שלו כללו גולגולת גדולה ומוארכת באורך 27 סנטימטרים עם לסתות נוקשות בעלות שיניים חותכות גדולות מאוד יחסית, אשר בלטו משתי הלסתות, כשהשיניים בלסת התחתונה היו מעט יותר שטוחות. העיניים מוקמו בקצה העליון של הלסת, באופן מתאים להסתתרות מתחת למים כמו של היפופוטם. ייתכן שהיה לו חדק קצר מעל הפה. הוא ניזון כנראה מעשב ומצמחי מים ורוב זמנו חי במים בדומה להיפופוטם ואולי גם בגדות יערות.
פשיטת גראן סאסו

המלון שבו הוחזק מוסוליני במעצר
אחד הדאונים שהובילו צנחנים, לאחר שנחת
מוסוליני עוזב את המלון בלויית צנחנים גרמנים לאחר שחרורו ממעצרו
המטוס שהוביל את מוסוליני מן ההר
פשיטת גראן סאסו הוא כינויה של פעולת הקומנדו שבה שחררו צנחנים גרמנים את רודן איטליה המודח בניטו מוסוליני ממעצרו בהרי האפנינים ב-12 בספטמבר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע

ב-13 במאי 1943 נכנעו לבעלות הברית הכוחות הגרמנים והאיטלקים בצפון אפריקה. ב-9 ביולי פלשו כוחות בעלות הברית לאי סיציליה וב-19 ביולי הנחיתו הפצצה כבדה על רומא בירת איטליה. אירועים אלו היוו את שיאן של שנים של תבוסות שנחלו הכוחות האיטלקים בחזיתות המלחמה באפריקה ובבלקן. נוכח אלו התכנסה המועצה הפשיסטית העליונה ב-24 ביולי, ולמחרת החליטה ברוב קולות להדיח את מוסוליני מתפקידו כראש הממשלה. המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, עמו ביקש מוסוליני להיפגש, הדיח אותו והורה לאוסרו. במקומו מונתה ממשלה בראשותו של המרשל פייטרו באדוליו.
ממשלת באדוליו קיימה משא ומתן עם בעלות הברית וב-3 בספטמבר חתמה על הסכם שביתת נשק עמן. באותו לילה החלה פלישת בעלות הברית לאיטליה. בתגובה על הסכם שביתת הנשק פקד רודן גרמניה אדולף היטלר על הצבא הגרמני לפלוש לאיטליה ולפרוק את הצבא האיטלקי מנשקו. הארץ עברה למעשה לשלטון גרמני. בהמשך פקד היטלר לשחרר את מוסוליני ממעצרו.
הפעולה

לאחר מעצרו הועבר מוסוליני על ידי אנשי ממשלת באדוליו שהחזיקו בו ממקום מעצר אחד לאחר. לאחר שנתן היטלר את הוראתו, אותר מקום המעצר של מוסוליני באותה עת על ידי הגרמנים באמצעות האזנה לתשדורות רדיו. היה זה המלון באתר קמפו אימפרטורה (Campo Imperatore), אתר סקי בהר גראן סאסו שברכס הרי האפנינים, כ-100 קילומטרים מצפון-מזרח לרומא.
הפקודה לשחרר את מוסוליני הועברה לגנרל הצנחנים הגרמני קורט שטודנט. הוא הטיל את המשימה על אנשי דיוויזיית הצנחנים הגרמנית ה-2. אל כוח המשימה הצטרף איש הקומנדו של הואפן אס אס אוטו סקורצני. האתגר בפעולה היה לשחרר את מוסוליני לפני שיספיקו שומריו לפגוע בו. על כן הוחלט להנחית חיילים בקרבת המלון בהפתעה תוך שימוש בדאונים.
הכוח יצא ליעדו ב-12 בספטמבר 1943 בתשעה דאונים גרמניים מדגם DFS 230 (דגם ששימש את הגרמנים בקרב במצודת אבן אמאל ובקרב על כרתים). הדאונים ובהם כ-80 חיילים נחתו על ההר בקרבת בית המלון בשעה 14:00 לערך. שומריו האיטלקים של מוסוליני הופתעו. עם הגרמנים הגיע גם הגנרל האיטלקי פרננדו סולטי, אשר קרא לשומריו של מוסוליני להיכנע, ואכן הם נכנעו ללא קרב. סקורצני פנה אל מוסוליני בברכה: "דוצ'ה, הפיהרר שלח אותי לשחרר אותך!" ועל כך ענה מוסוליני "ידעתי כי חברי לא ינטוש אותי!".
כדי להוביל את מוסוליני מהאתר נחת בקרבת המלון מטוס קישור גרמני קל מדגם Fieseler Fi 156 Storch. מוסוליני וסקורצני הצטרפו לטייס. בגלל הצטרפות הנוסע השלישי כמעט והתרסק המטוס, אך הוא הוביל את מוסוליני בשלום אל שדה תעופה צבאי ליד רומא. שם עלה מוסוליני על סיפונו של מפציץ מדגם היינקל He 111 והוטס לווינה. הוא זכה שם לקבלת פנים כשל גיבור. למחרת הוטס לגרמניה לפגישה עם היטלר.
לאחר הפעולה

הפעולה, שצולמה מקרוב על ידי הצלם הצבאי טוני שניידרס (Toni Schneiders)  היוותה הצלחה אשר מכונת התעמולה הגרמנית ניצלה היטב במשך חודשים. היא גם העלתה מאוד את המוניטין של סקורצני כאיש מבצעים מיוחדים. הוא הועלה בדרגה וזכה לעיטור.
בעקבות שחרורו היה מוסוליני לשליט הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית (מדינת בובות, שהוקמה בחלקה הצפוני של איטליה בחסות הצבא הגרמני) ומנהיג המפלגה הפשיסטית הרפובליקנית. הוא הנהיג את המדינה והמפלגה עד מותו ב-28 באפריל 1945.
הערות שוליים

↑  ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 143-149.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1002015
צ'ארלס הורטון קולי

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1864 אן ארבור, ארצות הברית 
 פטירה:  8 במאי 1929 (בגיל 64) אן ארבור, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  הקולג' לספרות, מדע ואמנות של אוניברסיטת מישיגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת מישיגן 
 
צ'ארלס הורטון קוּלִי (באנגלית: Charles Horton Cooley; ‏17 באוגוסט 1864–8 במאי 1929) היה סוציולוג אמריקאי בעל השפעה על המחקר הסוציולוגי והפסיכולוגי ומי שפיתח את תיאורית "העצמי שבמראה". תאוריה, המציגה את היחס בין ה"אני" שלנו, לבין האופן בו אנו נתפשים על ידי זולתנו.
ביוגרפיה

קולי נולד ב-1864 במישיגן שבארצות הברית, לתומאס קולי, שופט בבית המשפט העליון של מישיגן. בגיל 24 החל קולי את לימודי המאסטר בכלכלה פוליטית עם התמחות משנית בסוציולוגיה. ב-1894 סיים את הדוקטורט והחל ללמד סוציולוגיה באוניברסיטה.
קולי פרסם עשרות מאמרים וספרים בסוציולוגיה בנושאים שונים. בין נושאים אלו ניתן למצוא את השפעות התחבורה היבשתית (רכבות) על החברה האמריקאית, היחסים בין חברה לכלכלה ואף דמוקרטיה ושליטה-חברתית. עם זאת, המושג בעטיו זכה לפרסום היה "העצמי שבמראה" (“looking-glass self”). על-פי התאוריה אותה הציע קולי ב-1902, לבני אדם יש נטייה רפלקטיבית לפתח דימוי של עצמם במראה, אשר קשור לאופן בו אחרים תופסים אותם. דימוי מוכלל זה הוא הבסיס ליצירת מושג ה"אני". רעיון זה זכה להדים רחבים בסוציולוגיה (כמו למשל אצל הרברט מיד במושג האינטראקציה הסימבולית) ובפסיכולוגיה (פסיכולוגית האני ומושג השיקוף). בשנת 1918 עמד קולי בראש האגודה האמריקאית לסוציולוגיה, והיה לנשיאה השמיני.
קולי היה איש-משפחה שבילה את מרבית זמנו בבית, נמנע מלצאת ללא צורך ומיעט בנסיעות. את עיקר הפרנסה העדיף להשאיר לאשתו ואת התצפיות המחקריות מהן גזר את התאוריות שלו, ערך בעיקר על ילדיו.
היחיד בחברה

בתקופת פעילותו של קולי, אחת הסוגיות בהן עסקו במחקר הסוציולוגי הייתה, הניסיון למצוא הסבר ליחסי הפרט-חברה, תוך הדגשת היבטים פסיכולוגיים של היחיד, כחלק מהפרשנות לתופעות חברתיות. על-פי קולי:
"החברה והיחיד אינם ייצוגים של תופעות נפרדות, אלא אספקטים שונים של אותה תופעה עצמה, שהרי היחיד-הנבדל אינו אלא הפשטה שאינה נתונה לניסיון, וכך בדיוק גם החברה כאשר היא נתפשת כמשהו נפרד מן היחידים שבה".
בכך חרג קולי מן הקו הסוציולוגי המקובל אשר ראה בחברה ובמבנים החברתיים את האובייקטים הראשוניים למחקר. קולי טען מאידך שאפילו פעילותם של מוסדות כלכליים (כדוגמת בנקים), אינה יכולה להיות מובנת רק על-סמך ניתוחים של "כוחות שוק", או תהליך כלכליים מספריים. לפי קולי, כדי להבין תופעה חברתית, שהיא פעילות אנושית מורכבת ומוכללת, עלינו להתבונן בדינמיקה הפסיכולוגית-חברתית של היחיד.