stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלי שרייבר
ביוגרפיה

אלי שרייבר נולד בשנת 1942 בירושלים. למד תיאטרון ופילוסופיה בתל אביב ולימודי תואר שני בניו יורק. כתב לטלוויזיה הלימודית ואחר כך לתוכנית הטלוויזיה "ניקוי ראש" (בעונה הראשונה) ולמוסף הסאטירי "דבר אחר" של עיתון "דבר". כמו כן, כתב את המחזות "הקורקבן" (1972), "חיים חיים" (1974), "בלוף" (1976) ו"מעשה בטייס" (1987). המחזות כשלו על הבמה ושרייבר לא שב עוד לכתיבה תיאטרונית.
שרייבר מרבה להשתמש בציניות ובהומור שחור; בספר "הס פן תעיר" מתוארת הקמה של מחנה השמדה משוחזר בישראל בתור אטרקציה תיירותית, וב"אשר סיפרתי לנכדותיי" מופיעים פיגועי טרור ברקע בתור שגרה. לעיתים הוא כותב על תקופת התנ"ך: ב"השדה והמערה אשר בו" וכן ב"שיעור בתנ"ך" מתוארים האירועים שמאחורי סיפור רכישת מערת המכפלה וב"מטיאס" חלק מהעלילה הוא על שלמה המלך. לעיתים קרובות ישנה עלילה מקבילה לסיפור המרכזי (כמו ב"יאוש מדעת" ו"השדה והמערה אשר בו").
בכמה מספריו הוא מתאר תוך כדי הסיפור את תהליך כתיבתו כביכול (כמו ב"שווייצריה", "מטיאס" ו"עורצח"). לעיתים מופיע אצלו ויכוח עצמי על צורת הכתיבה הנכונה תוך כדי מבט אירוני מאוד על הכתיבה ועל עצמו.
עוד מאפיין בכתיבתו היא שלעיתים המספר אינו יצור אנושי; ב"הס פן תעיר" חלק מהרומן מסופר על ידי ציפור וב"השדה והמערה אשר בו" חלק מסופר על ידי תאי סרטן שמתפשטים בגוף הגיבור.
בספריו יש מבט בקורתי מאוד על החברה הישראלית ובעיותיה, תוך שימוש בדמויות אנטי הירואיות ודיאלוגים עוקצניים.
מלבד ספרי הפרוזה שלו הוא כתב כמה ספרים הומוריסטים: "תוגת אמך" (שירים לא חינוכיים לילדים), "אבא אמא מותו כבר" (שירים וסיפורים עם אופי מקברי על יחסי הורים זקנים עם ילדיהם המבוגרים) ו"כל ילדי הגן" (מעין ספר ילדים).
תרגם מאנגלית את "הדורבן" של ג'וליאן בארנס, "כל היום חצות הליל" של חניף קוריישי, "נוכרי" של אדורם קלר, "כפר אשמדים" של אנתוני הורוביץ ו"רעידת זמן" של קורט וונגוט.
ב-1986 כתב את התסריט לסרט הקומדיה "סוף שבוע מטורף".
ספריו

בקרוב בעל מום (הוצאת ביתן, 1974)
הכל שקרים (הוצאת פרוזה, 1980)
שווייצריה (הוצאת דליה פלד, 1982)
תוגת אמך; איורים: דני קרמן (הוצאת טימן, 1983)
חמוץ (הוצאת פרוזה, 1985)
מטיאס (הוצאת תבל, 1987)
יאוש מדעת (הוצאת זמורה ביתן, 1991)
אבא אמא מותו כבר; איורים: דני קרמן (הוצאת אלפא, 1992)
עורצח (הוצאת זמורה ביתן, 1994)
הס פן תעיר (הוצאת תג, 1996)
השדה והמערה אשר בו (הוצאת זמורה ביתן, 1998)
תייר בלגי (הוצאת זמורה ביתן, 1999)
איש בלי פיצה; איורים: אבנר כץ (הוצאת זמורה ביתן, 2001)
מותק (הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2003)
אשר סיפרתי לנכדותיי (הוצאת גוונים, 2004)
בוקר טוב אליהו (הוצאת גוונים, 2004)
מומו, מימי, שושי, שמיל (אופרה); שיעור בתנ"ך (מחזה) (הוצאת גוונים, 2006)
כל ילדי הגן; איורים: דני קרמן (הוצאת כתב, 2009)
די (הוצאת מסדה, 2010)
משכמם ומטה (מסדה, 2011)
שלוש נובלות (הוצאת מסדה, 2013)
נמרודי לומד לשחות (הוצאת מסדה, 2013)
אח ואחות אחות ואח - שתי פואמות פדגוגיות איורים: דני קרמן (הוצאת מסדה, 2015)
היה טוב ולא ידענו (הוצאת מסדה, 2016)
נר נשמה ופזמונים אחרים (הוצאת מסדה, 2018)
עוד דוב אחד: סיפורים (הוצאת מסדה, 2019)
ארץ בלי סתיו (הוצאת מסדה, 2022)
לא הכל צריך לדעת (הוצאת עמדה, 2024)
הערות שוליים

↑  על המחזה: רות פיינגולד, 'הקורקבן' – בתיאטרון העממי, דבר, 11 בנובמבר 1971; עלי מוהר, המדינה נגד הקורקבן, דבר, 19 בנובמבר 1971, המשך.
↑  יהודית ליבנה, מסעות חיים אל ארץ הפלאות: שיחה עם הלל נאמן, במאי "חיים חיים" ב"הקאמרי", דבר, 22 בנובמבר 1974; חוה נובק, הקמרי חוסך, דבר, 29 בנובמבר 1974; ביקורת: אחרי בכורה | הצגה שלא הייתה צריכה להתקיים, דבר, 9 בדצמבר 1974.
↑  יוסף קרויטורו, תיאטרון - טייס מקורקע - ’מעשה בטייס’, מחזה ובימוי: אלי שרייבר (חתולי), שחקן: יצחק חזקיה, כל העיר, 26 באוגוסט 1988
↑  עדית זרטל, הומור קיומי טהור, דבר, טורים 1–2, 6 בדצמבר 1974.
↑  העולם של שוויצריה, וילי, סטלה, מעריב, טור 3, 22 באוקטובר 1982.
↑  על 'הס פן תעיר' באתר 'ספרים ללא ירקות'.
↑  ביקורת על 'מותק' באתר 'אופקים חדשים'.
↑  ביקורת: אבנר שץ, שום דבר לא פשוט ולא ישיר, פרט ללשון, באתר הארץ, 17 במרץ 2004
↑  ביקורת: יהודה אטלס, איך היה בגן היום, "כל ילדי הגן", באתר הארץ, 29 בספטמבר 2009.
↑  בקורת על 'אח ואחות אחות ואח' מהבלוג 'ספרים, סופרים ומה שביניהם' 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308284905171  BnF: cb16563959z (data)  GND: 1220993689  ISNI: 0000 0000 7268 8319  LCCN: n85300000  NLA: 35509612  VIAF: 100649892   WorldCat (עם VIAF): 100649892
חיל השריון של ארצות הברית

| --- | --- |

 זרוע הקרב של ההכרעה
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  צבא ארצות הברית 
 סוג:  שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  10 ביולי 1940 – הווה (84 שנים)
 
חיל השריון הוא זרוע הלוחמה המשוריינת של צבא ארצות הברית. בעבר נחשב זרוע זה לאחד מזרועות הלחימה, אך כיום הוא נכלל בסיווג "תמרון, אש והשפעה" (MFE), בהתאם לדוקטרינה הארגונית הנוכחית של צבא ארצות הברית. החיל הוקם באופן זמני ב-1940 ככוח משוריין תחת מפקד הכוח המשוריין, בריגדיר גנרל אדנה צ'אפי הבן, ולקח תחת פיקודו את כל יחידות הטנקים שהיו ביחידות החי"ר והפרשים.
היסטוריה

למרות שייחוסו של ענף השריון מגיע מיחידות הפרשים המקוריות, תחילתו האמיתית מתוארכת למלחמת העולם הראשונה. חיל הטנקים של ארצות הברית הוקם בשנת 1918, אך לאחר מכן חולק חזרה לחי"ר ולפרשים בשנת 1921.
מפקדת פיקוד השריון הוקמה בפורט נוקס, קנטקי, והפכה לפעילה ב-2 ביולי 1943; מרכז השריון הוקם ב-20 בפברואר 1944, ופורק ב-30 באוקטובר 1945. מרכז השריון בפורט נוקס, קנטקי הועבר לפורט בנינג, ג'ורג'יה בשנת 2010. כיום נמצא בית הספר לשריון של צבא ארצות הברית בפורט בנינג, ששמו שונה לפורט מור בשנת 2022.
חיל השריון הראשון (של ארצות הברית) הוקם בשנת 1940, ופקדו עליו בזה אחר זה אדנה צ'אפי הבן, צ'ארלס ל. סקוט וג'ורג' פטון. החיל נלחם במהלך מבצע לפיד בצפון אפריקה, אך לאחר מכן קיבל מעמד משודרג והפך לארמייה השביעית ב-10 ביולי 1943.
היסטוריה > סמלי ענף

תקנה מס' 42 של צבא ארצות הברית, שינוי 1, מיום 29 בדצמבר 1917, אישרה את "הסמל הראשון לשירות הטנקים החדש". סמל חדש זה הציג תמונה של "מבט חזיתי על טנק סטנדרטי", אך למעשה היה נראה כמו חצי עיגול עליון של סוג של מכל אחסון או שינוע. קצת יותר מארבעה חודשים לאחר מכן, ב-7 במאי 1918, שינוי מס' 2 לתקנה 42 ביטל את שירות הטנקים הראשון והחליף אותו בחיל הטנקים החדש של צבא ארצות הברית, יחד עם סמל צווארון חדש שכלל את "מבט הצד של טנק מסוג מארק 8 מעל שני דרקונים מעוצבים שנושפים אש מעל זר". בשנת 1921 ביטל חוזר צבאי 72 של צבא ארצות הברית את חיל הטנקים, והחזיר את כל כלי השריון ליחידות הפרשים והחי"ר, מה שהסיר גם את סמל הצווארון של "חיל הטנקים" מהשירות.
ב-10 ביולי 1940, הוקם כוח השריון של צבא ארצות הברית, וב-25 בפברואר 1942, יצר חוזר צבאי 56 סמל צווארון חדש, שכלל מבט מהצד השמאלי של טנק מארק 8 (אנ')(אנ'). עיצוב טנק פשוט זה היה ללא עיטורים או פרטים נוספים סביבו, והיה הסמל שנלבש על ידי אנשי צבא ארצות הברית לאורך מלחמת העולם השנייה. כיום, סמל צווארון ענף ה"שריון" הנוכחי של צבא ארצות הברית, הכולל מבט חזיתי על טנק M26 פרשינג המוצלב מעל שני חרבות, החליף את סמל צווארון מלחמת העולם השנייה לפי "חוק ארגון מחדש של הצבא משנת 1950, סעיף 404, חוזר צבאי 9", בו הסמל הנוכחי אושר ללבישה בפברואר 1951.
כלי נשק

M1A1 אברמס - טנק מערכה ראשי.
M1A2 אברמס - טנק מערכה ראשי.
סטרייקר - רכב קרבי משוריין.
סטרייקר MGS
בראדלי M2 - נגמ"ש לחימה.
בראדלי M3
הערות שוליים

↑  Chapter 3 - AGF Study No. 1, www.history.army.mil
↑  Axlerod, Alan; Phillips, Charles (1998). "Patton, George Smith". *The Macmillan Dictionary of Military Biography*. New York, NY, US: Macmillan Publishers. p. 339. ISBN 0-02-861994-3.
1 2  U.S. Army Enlisted Rank Insignia, WW1, uniform-reference.net
↑  Laframboise, p. 110.
↑  Laframboise, p. 121.
↑  Laframboise, p. 125.
יסודות נדירים

שכיחות יחסית של יסודות:
  מתכות תעשייתיות עיקריות
  מתכות יקרות
  יסודות נדירים
  מתכות נדירות
IUPAC מגדירה כ"יסודות נדירים" או "מתכות נדירות" (באנגלית: Rare Earth Elements או Rare Earth Metals) את 15 היסודות מקבוצת הלנתנידים (מס' אטומי 57-71) ובנוסף להם גם את הסקנדיום והאיטריום, הקרובים לקבוצה זו בטבלה המחזורית ודומים לה בתכונותיהם, ואשר נוטים להופיע בעפרות הכרייה ביחד עם הלנתנידים. היסודות הנדירים דומים זה לזה במראם ובתכונותיהם, הם מוליכים, מגנטיים, וזוהרים כשמחממים אותם.
למרות שמם, ניתן למצוא את היסודות הנדירים בשפע יחסי בקרום כדור הארץ, אולם בגלל תכונותיהם הגאוכימיות, הם מפוזרים ואינם מרוכזים במקום אחד שהוא נוח להפקה ולמיצוי, ועל כן הם יקרים יחסית.
היסטוריה וגילוי

היסודות הנדירים התגלו לראשונה בשנת 1787 עם גילוי המינרל איטרביט (ytterbite) אשר שמו שונה מאוחר יותר לגדוליניט, על ידי קרל אקסל ארניוס בתוך עפרה שנחצבה במכרה ליד הכפר איטרבי בשוודיה.
עד שנת 1803 בודדו וזוהו שני יסודות חדשים מתוך העפרה: איטריום וצריום, אולם לחוקרים נדרשו 30 שנים נוספות כדי לזהות יסודות נוספים.
בשנת 1839 הופקו לראשונה תחמוצות של יסודות חדשים, אולם רק בשנת 1842 הוכרז באופן רשמי על הגילוי והמיצוי הטהור של שישה יסודות חדשים:  צריום, לנתן, דידימיום, איטריום, ארביום וטרביום, כששמות שלוש האחרונים גזורים משמה של העיירה אשר בקרבתה נמצאו.
במשך 30 השנים הבאות לא התגלו יסודות נוספים. בשנת 1879 התגלה באמצעות ספקטרוסקופיה כי היסוד דידימיום מכיל מספר קווים ספקטרלים חדשים כלומר מורכב מיסודות נוספים אשר לא התגלו. באותה השנה התגלה היסוד החדש סמריום כמרכיב של המינרל סמרסקיט. בשנת 1886 התגלה יסוד נוסף מתוך המינרל ונקרא גדוליניום על שמו של חוקר עפרות האיטרביט הראשון.
סדרת מחקרים ספקטרוסקופים נוספים שנערכו בין השנים 1886 עד 1901 העלו את האפשרות לקיומו של יסוד נוסף, ובשנת 1901 הוכרז על גילויו של היסוד אירופיום. בשלב זה טרם הוסכם בין החוקרים על מספרם המדויק של היסודות הנדירים הקיימים, אך ההערכות הגיעו למספר מקסימלי של 25 יסודות כאלו. תגליות שגויות, לעומת זאת, בגלל הקשיים בהפרדה וטיהור, נמנו בעשרות. הכנסת השימוש בספקטרוסקופיה בעזרת קרני רנטגן איפשר לקבוע באופן מוחלט את כמות הלנתנידים על 15 באמצעות קביעת מספרם האטומי.
בסוף המאה ה-19 עדיין לא נמצא שימוש ליסודות החדשים שהתגלו. הראשון שהכניס יסודות נדירים לשימוש מסחרי הוא הממציא האוסטרי קארל אוור פון ולשבאך (Carl Auer von Welsbach) ב-1880. הוא ניצל את תכונת החומרים להפיץ אור כשהם מתחממים, ופיתח גוף תאורה לפנס גז. גוף התאורה נקרא "מעטפת ולשבאך" והיה בנוי ממעטפת של חוטי כותנה טבולים באוקסיד של היסודות הנדירים לנתן, איטריום, וכן מגנזיום שאינו מתכת נדירה. בשימוש הראשון בפנס היו חוטי הכותנה נשרפים, והאוקסידים היו מתחברים ויוצרים רשת מתכת (שבירה למדי). הגז שבפנס היה מחמם את הרשת, והיא הייתה מפיצה אור.
במהלך שנות ה-40 של המאה העשרים פותח בארצות הברית במסגרת פרויקט מנהטן, תהליך טכנולוגי של החלפת יונים אשר איפשר להפריד ולזקק יסודות נדירים. בראשונה נעשה שימוש בטכניקה זו בקבוצת האקטינידים לצורך הפרדת פלוטוניום 239 ונפטוניום מתוך אורניום, תוריום ואקטיניום. הטכנולוגיה החדשה והיעילה להפרדת החומרים איפשרה את הכנסת היסודות הנדירים לשימוש תעשייתי ובמהלך עשרות השנים הבאות פותחו טכנולוגיות הפרדה ומיצוי נוספות אשר איפשרו את הרחבת השימוש בחומרים הללו לצרכים תעשייתיים ומסחריים.
הפקה

עד שנת 1948 רוב ההפקה של יסודות נדירים התבצעה בהודו וברזיל מתוך מאגרי חול. בשנות ה-50 תפסה דרום אפריקה את מקומה כמקור העיקרי לחומרים אלה לאחר שמרבץ גדול של המינרל מונזיט התגלה בה. בשנות ה-60 ועד שנות ה-80 שימשה ארצות הברית כמפיקה העיקרית של יסודות נדירים מתוך "מכרה מעבר ההרים" בקליפורניה. כיום, לאחר הידלדלות המקורות הללו משמשת סין כמפיקה העיקרית של יסודות נדירים, כאשר 97% מן התפוקה העולמית מקורם במכרות באזור מונגוליה הפנימית שבשטחה.
ב-2019 התגלו מרבצי־ענק של יסודות נדירים סמוך ליפן. עם זאת, טרם קיימות טכנולוגיות לכרייה בקרקעית הים. 
בשנת 2002 הקצתה ממשלת ארצות הברית תקציב של שני מיליון דולרים לבחינת תוכנית מחזור בוצת הפסולת ממכרי פחם, הכוללים את  היסודות הנדירים. עד כה, עלות הפקת החומרים מתוך הפסולת לא השתלמה בשל עלות מיצוי החומרים מפסולת זאת. אך, חוקרים באוניברסיטת UVW מפתחים כיום דרכים זולות יותר להפקת חומרים אלה. מערב וירג'יניה היא אחת הספקיות העיקריות של פחם בארצות הברית, ולכן פוטנציאל ההפקה ממכרים קיימים גבוה ביחס למדינות נוספות
.
הגידול בדרישה התעשייתית ליסודות הנדירים שנובע מעליה בשימוש בהם, מציב אתגר ייחודי להפקתם במטרה להימנע מיצירת תלות באספקת החומרים מסין. מדינות רבות בעולם החלו להשקיע בשנים האחרונות משאבים רבים במחקרים לגילוי ופיתוח של אתרי הפקה חדשים על מנת להימנע מן התלות הזו, אשר עלולה לשתק ואו להפחית את התפוקה במגזרי יצור רבים ובעיקר בתחומי הטכנולוגיה העילית.
הפקה > מיחזור

מקור נוסף להפקת יסודות נדירים שהתפתח מתוך הצורך והאילוצים כאמור לעיל הוא חילוץ והפקת החומרים מתוך פסולת של מכשירים אלקטרונים שיצאו משימוש. טכנולוגיות חדשות של מיחזור אשר נכנסו לשימוש ביפן מאפשרות על פי הערכה הפקה של כ-300,000 טון של יסודות נדירים לשימוש חוזר.
פירוט

| מספר אטומי | סימול | שם | מקור השם | יישומים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 | Sc | סקנדיום | על שם סקנדינביה שבה התגלו לראשונה. | רכיבים בתעשיית התעופה והחלל. תוסף למנורות כספית. |
| 39 | Y | איטריום | על שם הכפר איטרבי בשוודיה בו התגלו לראשונה. | רכיבים ביצור מכשירי לייזר, טלוויזיות ומסנני גלי מיקרו. |
| 57 | La | לנתן | "חבוי" ביוונית | זכוכית רפלקטיבית, מכלי אחסון למימן, אלקטרודות לסוללות, עדשות למצלמות, קטליזטור בתעשיית הנפט. |
| 58 | Ce | צריום | הכוכב הננסי קרס | זרז בתהליכי חימצון, אבקת פוליש, צבען צהוב לזכוכית וקרמיקה, חומרי ניקוי, זרז בתהליכים כימיים שונים. |
| 59 | Pr | פרסאודימיום | "תאומים ירקרקים" ביוונית | לייזרים, נורות, מגנטים, צבען לזכוכית. |
| 60 | Nd | נאודימיום | "תאומים חדשים" ביוונית | מגנטים, לייזרים, צבען סגול לזכוכית וקרמיקה. |
| 61 | Pm | פרומתיאום | הטיטן פרומתאוס | סוללות גרעיניות |
| 62 | Sm | סמריום | על שם מגלה עפרת הסמרסקיט. | מגנטים, לייזרים, לוכד נייטרונים.   |
| 63 | Eu | אירופיום | יבשת אירופה | זרחן אדום וכחול, לייזרים, נורות כספית. |
| 64 | Gd | גדוליניום | על שם חוקר היסודות הנדירים יוהאן גדולין | מגנטים, זכוכית רפלקטיבית, שפופרות לייזר וקרני-X, זיכרונות מחשב, מכשירי MRI. |
| 65 | Tb | טרביום | נגזרת משם הכפר השוודי איטרבי | זרחן ירוק, לייזרים, נורות פלואורסצנט. |
| 66 | Dy | דיספרוסיום | "קשה להשגה" ביוונית | מגנטים, לייזרים. |
| 67 | Ho | הולמיום | סטוקהולם בלטינית | לייזרים |
| 68 | Er | ארביום | נגזרת משם הכפר איטרבי | לייזרים, פלדת ונדיום. |
| 69 | Tm | תוליום | ארץ הצפון המיתולוגית תולה | מכשירי קרני-X ניידים. |
| 70 | Yb | איטרביום | הכפר השוודי איטרבי | לייזרים באינפרה אדום, מעכבים כימיים. |
| 71 | Lu | לוטציום | על שם לוטטיה, שמה הקדום של פריז | גלאי סריקה, זכוכית רפלקטיבית. |
ראו גם

יסודות קריטיים לטכנולוגיה
מגנטים נדירים בכדור הארץ
הערות שוליים

↑  The History and Future of Rare Earth Elements
↑  Japan finds a huge cache of scarce rare-earth minerals
↑  From Pollutant to Resource
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563113705171  BNE: XX543215  BnF: cb12316459c (data)  GND: 4132099-2  LCCN: sh85111458  NDL: 00565699 
פנס גז מסוג "מעטפת ולשבאך", המוצר הראשון ששילב יסודות נדירים. עד 1935 נמכרו 5 מיליארד ממנו לתאורה ביתית ותאורת רחוב
הפקת יסודות נדירים בין השנים 1950-2000 ועליית חלקה היחסי של סין עד כדי שליטה עולמית מוחלטת על הכמות המופקת בעשור הראשון של המאה ה-21
CallApp

| --- | --- |
 מחזור חיים:  2011–הווה (כ־14 שנים) 
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד
 סוג רישיון:  קנייני, Freeware
 callapp.com
 
CallApp היא אפליקציית מובייל המאפשרת זיהוי מתקשר, חסימת שיחות והקלטת שיחות. היא מספקת מידע רקע על המתקשר העומד מאחורי שיחות נכנסות או יוצאות, על ידי שימוש בתוכן שנוצר על ידי קהילה ובשירותי הרשתות החברתיות של המשתמש.
היסטוריה

CallApp פותחה על ידי חברה בעלת שם זהה בשנת 2011, על ידי המנכ"ל לשעבר שלה, עודד וולוביץ והמנכ"ל הנוכחי, עמית און. הם גיוסו הון ראשוני בסך 1.6 מיליון דולר מקרן ההון סיכון גיזה ממשה ליכטמן, לשעבר מנכ"ל מיקרוסופט ישראל ומהיזם סער וילף, שמכר את Fraud Sciences לפייפאל. היא הוצגה לראשונה בפומבי באירוע TechCrunch Disrupt New York במאי 2012, ואחר כך בתערוכת Mobile World Congress ובכנס הטכנולוגיה האמריקאי – DEMO באותה שנה, בכנס זה גם הכריזה החברה כי כבר צברה מידע על 500 מיליון מספרי טלפון ברחבי העולם.
בינואר 2013 זכתה בתואר "הסטארטאפ הנולד של ישראל 2012", של אתר Geektime.
בקיץ 2014 פרץ סכסוך משפטי בין המייסד עודד וולוביץ, למשקיעים בחברה, הוביל לכך שהחברה הועמדה למכירה במכרז. וולוביץ טען שהמשקיעים סיכלו הצעות רכישה והשקעה לפי שווי של עשרות מיליוני שקלים, שאותן קיבלה החברה והובילו אותה לחדלות פירעון. המשקיעים מצדם אומרים שהחברה מעולם לא קיבלה הצעות כאלה. בדצמבר 2014 הסתיים הסכסוך כאשר קרנות ההון סיכון גיזה וסוסקהאנה רכשו את חלקו של וולוביץ בחברה והשקיעו בה 4 מיליון דולר נוספים.
מאפיינים

CallApp מספקת שירות שיחה מזוהה, שמאפשר למשתמשים את האמצעים לזהות מראש שיחות טלמרקטינג, שיחות ספאם ומספרי שיחות רובוטיות. האפליקציה מאפשרת חסימת שיחות ויצירת  רשימה שחורה של מתקשרים לא רצויים. האפליקציה מספקת למשתמש מידע בזמן אמת על הישויות העומדות מאחורי שיחות נכנסות או יוצאות, על ידי שימוש במידע שאנשים ועסקים חולקים על עצמם ברחבי האינטרנט יחד עם מידע שקהילת משתמשי CallApp מחליטה לשתף. האפליקציה מסנכרנת עם האימייל והיומן של המשתמש, מציגה אנשי קשר הדדיים וכוללת מידע עסקי. הוא מציע גם אפשרות הקלטת שיחות, יצירת ספר טלפונים, ספריית טלפונים הפוכה, גלישה בפרטיות, תזכורת שיחות ומצב רכב, כמו גם אפשרויות שדרוג בתשלום.
הערות שוליים

↑  רועי גולדנברג, ‏שיחה מזוהה: CallApp מספקת מידע נרחב על מי שמתקשרים אליכם, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2012
↑  אור הירשאוגה, Stevie ו־CallApp: שתי ישראליות בתחרות הדיסראפט של טק-קראנץ', באתר TheMarker‏, 21 במאי 2012
↑  מיה אפשטיין, CallApp הישראלית הציגה ב־DEMO: הגיעה ל־500 מיליון מספרי טלפון, באתר TheMarker‏, 4 באוקטובר 2012
↑  מערכת Geektime, ‏Geek Awards 2012 – והזוכים הם, באתר Geektime‏, 1 בינואר 2013
↑   ענבל אורפז, בעקבות סכסוך בין המנכ"ל למשקיעים: היישום של CallApp יוצע למכירה, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2014
↑  יניב אביטל, ‏אחרי הסכסוך מגיע הגיוס: CallApp מגייסת 4 מיליון דולר [גיוס], באתר Geektime‏, 3 בדצמבר 2014
↑  Spradlin, Liam (22 May 2012). New App Review: CallApp Makes Your Dialer Useful Again - Say Hello To Telephony 2.0. Android Police.
פטר והזאב (1946)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  פטר והזאב של סרגיי פרוקופייב
 בימוי:  קלייד ג'רונימי
 הופק בידי:  וולט דיסני
 תסריט:  דיק הומר 
 מדבבים:  סטרלינג הולוויי 
 מוזיקה:  סרגיי פרוקופייב 
 אנימטור:  וורד קימבל, ג'ון לונסברי, אריק לארסון, אולי ג'ונסטון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני, חברת וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  סרטי וולט דיסני, RKO 
 הקרנת בכורה:  15 באוגוסט 1946 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  15 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מעשייה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פטר והזאב (באנגלית: Peter and the Wolf) הוא סרט מונפש קצר אמריקאי של חברת וולט דיסני, המבוסס על יצירה בעלת אותו שם מאת המלחין סרגיי פרוקופייב. הסרט הופץ כאחד מתוך עשרת הסרטים הקצרים בסרט החבילה "הבה לי מוזיקה", אשר הופץ לראשונה בשנת 1946. בגרסת המקור של הסרט, הסרט מסופר על ידי סטרלינג הולוויי, כאשר עלילתו מציגה את הרוסים ואת תכונות השפה הרוסית באור חיובי בצורה מעודנת.
הבדלים בין הסרט לסיפור המקורי

לחיות המחמד בסרטון של דיסני ניתנו שמות: "סשה" הציפור, "סוניה" הברווזה ו"איוון" החתול.
הציידים מקבלים גם הם שמות: "מישה", "יאשה" ו"ולדימיר".
פטר וחבריו יודעים כבר בתחילת הסרטון כי זאב מסתובב בסביבה, ומתכננים ללכוד אותו.
בסוף הסרטון, בניסיון להפוך את המעשייה לידידותית יותר לילדים, מתגלה כי הברווזה לא נטרפה על ידי הזאב (הזאב רודף אחריה, תוקף מחוץ לתמונה וחוזר מלקק את מלתעותיו ונוצות בין שיניו. פטר, החתול והציפור מניחים כי היא נטרפה), כי אם התחבאה בגזע עץ.
החיים על פי דאג - הסרט

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  החיים על פי דאג 
 בימוי:  מוריס ג'ויס
 הופק בידי:  ג'ים ג'ינקינס דייוויד קמפבל מלאני גריסאנטי ג'ק ספילום
 עריכה:  אליישה כהן כריסטופר ג'י
 מדבבים:  Tom McHugh כריס פיליפס פרנק ולקר Fred Newman אליס פלייטן 
 מדבבים בעברית:  ראו#צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי
 מוזיקה:  מארק וולטרס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני Disney Television Animation
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 26 במרץ 1999
 משך הקרנה:  83 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט לכל המשפחה, דרמה קומית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   dougsfirstmovie
 דף הסרט ב־IMDb
 
החיים על פי דאג - הסרט (באנגלית: Doug's 1st Movie, בתרגום חופשי: הסרט הראשון של דאג) הוא סרט קומדיה מונפש אמריקאי משנת 1999, המבוסס על הפרקים בהפקת חברת וולט דיסני של סדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון ו-ABC, החיים על פי דאג. את הסרט ביים מוריס ג'ויס, ומככבים בו צוות הטלוויזיה הקבוע של טום מקיו, פרד ניומן, כריס פיליפס, קונסטנס שולמן, פרנק ולקר, אליס פליטן, גאי האדלי ודוריס בלק. הופק על ידי Walt Disney Television Animation ו-Jumbo Pictures עם הנפשה מסופקת על ידי Plus One Animation, הסרט הופץ על ידי Buena Vista Pictures Distribution תחת סרטי וולט דיסני ב-26 במרץ 1999. הסרט משמש כסיום הסדרה. יחד עם הסרט שוחרר סרטון קצר נלווה של מיקי מאוס "הדינמיט של דונלד: תיבת אופרה".
הסרט זכה לביקורות שליליות בדרך כלל, שביקרו את הסיפור, התסריט והדמויות שלו, אולם הדיבוב בסרט זכה לשבחים מסוימים. למרות הכותר והצלחתו הקלה בקופות, לא נעשו סרטים נוספים המבוססים על הזיכיון.
תקציר העלילה

דאג וסקיטר מגלים יצור מוטאנטי חברותי מהאגם אותו הם מכנים הרמן מלוויל, והם מנסים להגן עליו מפני מר בלוף והסוכנים שלו.
מדבבים

טום מקיו בתור דאג פאני, לינקולן
פרד ניומן בתור סקיטר ולנטיין, מר דינק, פורקי, נד
כריס פיליפס בתור רוג'ר קלוץ, בומר, לארי, מר צ'ימיני
קונסטנס שולמן בתור פאטי מיונז
פרנק ולקר בתור הרמן מלוויל
אליס פליטן בתור ביבי בלוף, אלמו (זה יהיה התפקיד האחרון שלה בסרט אנימציה לפני מותה ב-2011)
גאי האדלי בתור גאי גרהם
דאג פרייס בתור מר פאני, מר בלוף, ווילי, צ'לקי, סוכן בלוף
אדי קורביץ' בתור אל ומו סליץ', רובוקראשר
דייוויד אובריאן כקריין קוויילמן
דוריס בלק כראש העיר טיפי דינק
בקה ליש בתור ג'ודי פאני, גברת פאני, קוני
גרג לי בתור המנהלת ווייט
בוב בוטון בתור עוזר בלוף
ברוס ביילי ג'ונסון בתור מר סווירלי
פראן בריל בתור גברת איליין פריגרו
מליסה גרינשפן בתור בריאר לנגולייר
מדבבים > צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי

הדיבוב המקורי לעברית הופק ובוים על ידי שפרירה זכאי.
בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
דורון בן עמי - דאג פאני
דורי טפר - סקיטר ולנטיין
שרית וינו אלעד - פאטי מיונז
אלון אופיר - רוג'ר קלוץ
אורית אמיר - ביבי בלוף
אוהד שחר - מר פאני / המנהל וייט / קריין
איציק סיידוף - מר דינק / מר בלוף
שפרירה זכאי - גברת דינק
חן חגי - גאי גראהם / ווילי
שירלי טפר - גברת פאני
גיל זמק - הרמן מלוויל
דניאל מגון - נד
יהונתן מגון - בומר
עפרון אטקין - מר סוורלי
מומי לוי - רובוט
יורם יוספסברג - קולות רקע
דלק US

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית NYSE: DK
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (DK) 
 מייסדים:  עוזי ימין
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים)
 חברות בנות:  MAPCO Expres   Pilot.Co   Alon US  (Delek Logistics  (NYSE: DKL
 מיקום המטה:  ברנטווד, טנסי ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  פטרוכימיה, תעשיית האנרגיה – זיקוק ושיווק נפט וגז.
 מוצרים עיקריים:  זיקוק נפט שיווק, הובלה ושינוע מוצרי דלק ושמנים  ניהול והקמת חנויות נוחות ותחנות דלק
 הכנסות:  7.7 מיליארד דולר (ספטמבר 2020)
 הון עצמי:  1.302 מיליארד דולר (ספטמבר 2020)
 מנכ"ל:  עוזי ימין
 עובדים:  3,707
  
 https://www.delekus.com
 
דלק US או דלק יו אס (בשמה המלא Delek US Holdings, Inc) היא חברת אנרגיה, העוסקת בזיקוק, שיווק והפצת מוצרי דלק ושמנים. בנוסף, עוסקת החברה בהקמה והפעלה של תחנות תדלוק וחנויות נוחות. מטה החברה שוכן בעיר ברנטווד, במדינת טנסי שבארצות הברית.
תחומי פעילות

מערכת זיקוק המורכבת מארבעה בתי זיקוק היכולים להפיק כ-300 אלף חביות נפט גולמי ביום. המוצר העיקרי שאותו החברה מעבדת הוא נפט גולמי שמקורו באגן הפרמיאן, במזרח טקסס, ובאזור מפרץ מקסיקו. בתי הזיקוק שוכנים ליד הערים טיילר, טקסס; ביג סנדי, טקסס; קרוץ ספרינגס, לואיזיאנה; ואל דוראדו, ארקנסו.
ייצור אנרגיה מתחדשת באמצעות שלוש תחנות ביו-דיזל המספקות כ-40 מיליון גלון בשנה.
פעילות לוגיסטית המנוהלת על ידי חברת הבת "דלק לוגיסטיקה". הפעילות כוללת איסוף, הובלה ושינוע של נפט גולמי ומוצריו באמצעות מערכת הולכת צינורות, מאגרי אחסון ומסופי שיווק וייצור דלק ושמנים.
מערכת שיווק דלק ומוצריו ליותר מ-350 תחנות דלק, מכירה סיטונאית של כ-145,000 חביות ליום של מוצרי דלק קלים ושמנים ב-13 מדינות ושינוע של כ-450,000 חביות נפט ליום באמצעות מערכת הצינורות הקולוניאלית (אנ').
ייצור ושיווק אספלט בעיקר בטקסס, ארקנסו, אוקלהומה, קליפורניה וושינגטון ומכירה של קרוב למיליון טונות אספלט בשנה.