לקות למידה
הגדרת לקות למידה > הגדרות שונות ללקות למידה

הגדרת לקות למידה על פי הוועדה הלאומית המאוחדת על לקויות למידה - NJCLD משנת 1994 - הגדרה זו אומצה על ידי אנשי מחקר רבים והיתרון שלה הוא בכך שניסחו אותה נציגים ממספר גדול של ארגונים מקצועיים וארגוני הורים
ליקוי למידה הוא מונח כללי המתייחס לקבוצת הפרעות הטרוגניות המתבטאות בקשיים משמעותיים ברכישת הקשבה, דיבור, קריאה, כתיבה, המשגה או יכולות מתמטיות ובשימוש בהם. הפרעות אלו הן פנימיות, ומניחים שהן נובעות מדיספונקציה נוירולוגית מרכזית, ויכולות להתגלות לאורך מעגל החיים. אף שלקות למידה יכולה להתרחש בו-זמנית עם תנאים מגבילים נוספים (פגיעה חושית, פיגור שכלי, הפרעה רגשית או חברתית או תנאים חיצוניים - הבדלים תרבותיים, הוראה לא מספיקה או לא מתאימה) - ליקויי הלמידה אינם תוצאה ישירה של תנאים אלו.
על פי המדריך האבחוני DSM-IV, ההגדרה המקובלת לצורך קביעת אבחנה של לקות למידה היא שמדובר במצב שבו הישגי היחיד במבחנים סטנדרטיים בקריאה, חשבון או בהבעה בכתב, המועברים באופן אישי, נמוכים במידה משמעותית מהמצופה על פי גילו, רמת השכלתו ורמת המשכל שלו. בעיות הלמידה האלו מפריעות לאדם במידה מובהקת להישגים האקדמיים או לפעולות החיים היומיומיות, המחייבות כישורי קריאה, חשבון או כתיבה. בהגדרה זו של המדריך האבחוני, מופנה הדגש ל"מודל הליקוי", וההתייחסות היא לפער בין הישגים מצופים לבין רמת הביצוע במבחני הישגים.
בשנת 2013 יצאה לאור גרסה חדשה של המדריך האבחוני, DSM-V, ובה הגדרה רחבה יותר של לקות למידה. הגדרה זו מוסיפה על הקודמת, וטוענת כי לקות למידה היא ליקוי ספציפי בתפיסה או עיבוד מידע באופן מדויק ויעיל. בנוסף, בהגדרה זו ישנו מעבר לשימוש במושג "הפרעה" (Disorder) במקום "לקות" (Disability). פירוש השינוי הוא שיש להגדיר את התופעה על פי ההפרעה הנגרמת לתפקוד התקין; מהמילה לקות משתמע שמדובר בקושי מהותי הקיים באדם עצמו, ואילו כאשר מדובר בהפרעה, המוקד עובר מהאדם אל התפקוד שלו. הדגש בהגדרה החדשה היא על מידת ההפרעה לתפקוד, ולא על תפיסת הפרט כלקוי. על פי ההגדרה החדשה, ההפרעה הנוירו-התפתחותית מופיעה לראשונה בשנים של הוראה פורמלית, ולא לפני שהופיעו דרישות למיומנות המושפעת מההפרעה. בנוסף, ישנה התמקדות בהפרעות ספציפיות לתחומים השונים בלמידה - קריאה, הבעה בכתב ומתמטיקה (SLD= Specific Learning Disorder, שמשמעה: הפרעת למידה ספציפית). ב-DSM-5 הוגדרו שלוש דרגות חומרה של ההפרעה, לפי כמות תמיכה ועזרה נדרשת:
עוצמה חלשה - קשיים מסוימים במיומנויות למידה בתחום אקדמי אחד או שניים, אך במידה מתונה דיה כך שהפרט מצליח לתפקד היטב בעזרת התאמות או תמיכה, בייחוד בשנות בית הספר.
עוצמה בינונית - קשיים משמעותיים במיומנויות למידה בתחום אקדמי אחד או יותר, כך שלא סביר שהפרט יצליח לשלוט בהם ללא התערבות אינטנסיבית בפרקי זמן מסוימים והוראה מתקנת במשך שנות בית הספר.
עוצמה חמורה - קשיים חמורים במיומנויות למידה המשפיעים על מספר תחומים אקדמיים, כך שלא סביר שהפרט יוכל לרכוש את המיומנויות הללו ללא הוראה פרטנית, מיוחדת ואינטנסיבית הניתנת באופן מתמשך לאורך מרבית שנות בית הספר.
ההגדרות ללקויות למידה וההתייחסויות להפרעות הקשורות בלמידה עברו שינויים מושגיים במהדורות השונות של ה-DSM עד לגיבושן העכשווי ב-DSM-V.
על פי חוק זכויות תלמידים עם לקות למידה במוסדות על–תיכוניים, התשס"ח 2008:
"לקות למידה" - לקות המשליכה על תהליכים קוגניטיביים, והבאה לידי ביטוי בקשיים משמעותיים שאינם תואמים את הצפוי בגילו של בעל הלקות ברכישת מיומנויות או בשימוש בכישורים של קשב וריכוז, שפה, קריאה, כתיבה, המשגה, תפקוד ניהולי או יכולות חישוביות, חברתיות או רגשיות, ולמעט קשיי למידה הנובעים מאחד או יותר מאלה בלבד: פגיעה חושית, לקויות מוטוריות, פיגור שכלי, מוגבלות נפשית או תנאים חיצוניים, כגון חסך סביבתי, תרבותי או חברתי-כלכלי.