stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס הפיצ'יצ'י
סטטיסטיקה > זכיות לפי מועדון

| מועדון | שחקנים | סך הכול |
| --- | --- | --- |
| ריאל מדריד | 14 | 28 |
| ברצלונה | 12 | 20 |
| אתלטיק בילבאו | 6 | 12 |
| אתלטיקו מדריד | 8 | 10 |
| ולנסיה | 4 | 6 |
| ריאל אוביידו | 2 | 4 |
| ספורטינג חיחון | 1 | 3 |
דפורטיבו לה קורוניה: 3
ריאל ואיאדוליד: 2
ריאל סוסיאדד: 1
סלטה ויגו: 1
סביליה: 1
ריאל סרגוסה: 1
אלצ'ה: 1
גרנדה: 1
ריאל בטיס: 1
טנריפה: 1
ראסינג סנטאנדר: 1
ויאריאל: 1
מיורקה: 1
ז'ירונה: 1
סטטיסטיקה > זכיות לפי מדינה

| מדינה | שחקנים | סך הכול |
| --- | --- | --- |
| ספרד ספרד | 33 | 51 |
| ארגנטינה ארגנטינה | 4 | 17 |
| ברזיל ברזיל | 5 | 6 |
| מקסיקו מקסיקו | 1 | 5 |
| הונגריה הונגריה | 1 | 4 |
| אורוגוואי אורוגוואי | 3 | 4 |
| פורטוגל פורטוגל | 1 | 3 |
הולנד הולנד: 2
פרו פרו: 1
פרגוואי פראגוואי: 1
קמרון קמרון: 1
צ'ילה צ'ילה: 1
איטליה איטליה: 1
אוסטריה אוסטריה: 1
צרפת צרפת: 1
פולין פולין: 1
אוקראינה אוקראינה: 1
סטטיסטיקה > זכיות לפי יבשת

| יבשת | שחקנים | סך הכול |
| --- | --- | --- |
| אירופה | 42 | 71 |
| דרום אמריקה | 15 | 30 |
| צפון אמריקה | 1 | 5 |
אפריקה: 1
ראו גם

מלך השערים
גביע זארה, מוענק על ידי המארקה למלך השערים הספרדי בלה ליגה
פרס ריקרדו זאמורה, מוענק על ידי מארקה לשוער שספג הכי מעט בלה ליגה
הערות שוליים

↑  Feargal Brennan, Lionel Messi clinches an eighth Pichichi Trophy in 2020/21, Football Espana, ‏2021-05-23 (באנגלית)
↑  "Los discípulos de Pichichi" [Pichichi's disciples] (בספרדית). 9 באוקטובר 2015. נבדק ב-23 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sonia Bermúdez and Adriana Martín shared the women's Pichichi Trophy. Marca (in Spanish), 8 February 2016.
↑  Barca Blaugranes Staff, Messi makes more history with eighth Pichichi, Barca Blaugranes, ‏2021-05-23 (באנגלית)
חלוץ אתלטיק בילבאו רפאל "פיצ'יצ'י" מורנו שעל שמו נקרא הפרס.
רונאלדו, השחקן היחיד שזכה בתואר הפיצ'יצ'י גם במדי ברצלונה וגם במדי ריאל מדריד.
דייגו פורלאן, היחיד שזכה בשני תוארי פיצ'יצ'י במדי שני מועדונים שונים שאף אחד מהם הוא לא ריאל מדריד או ברצלונה.
פרץ וזאן

| --- | --- |

וזאן, 2016
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד מחוז לכיש בפיקוד העורף  ראש ענף מבצעים בפיקוד העורף  מפקד מחוז דרום בפיקוד העורף
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה
 
פרץ וזאן הוא מנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה לשעבר.
ביוגרפיה

וזאן שירת בצה"ל כקצין בפיקוד העורף, בשנים 1993–1998 שימש מפקד מחוז לכיש. בהמשך שימש ראש ענף מבצעים במטה פיקוד העורף. בספטמבר 2002 מונה למפקד מחוז הדרום ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2005. השתחרר משירות הקבע בדרגת אלוף-משנה ובשירות המילואים ממלא תפקיד ברשות החירום הלאומית.
לאחר שחרורו מונה ב-2006 למנהל מחוז דרום בשירות התעסוקה, ב-2008 מונה למנהל מחוז דן וכיהן בתפקיד עד 2014. בינואר 2016 מונה למנכ"ל משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל, תפקיד בו כיהן עד ינואר 2019.
בין השנים 2016-2020 כיהן וזאן כיו"ר הישראלי של קרן המחקרים ישראל-גרמניה (GIF).
וזאן בעל תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ובלוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בהצטיינות במדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן.
חיים אישייים

וזאן נשוי ואב לשניים, מתגורר בתל אביב.
פרץ דניאל מרקיש

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1974 (בן 50) תל אביב, ישראל 
 מקצוע:  פרסומאי, במאי ועורך
 
פרץ דניאל מרקיש (נולד ב-18 בספטמבר 1974) הוא פרסומאי, במאי ועורך ישראלי המכהן כסמנכ"ל קריאייטיב בחברת התוכן peach.
ביוגרפיה

פרץ דניאל מרקיש נולד בתל אביב. אביו הוא הסופר דוד מרקיש וסבו הוא משורר היידיש פרץ מרקיש.
הוא למד בתיכון לאומנויות ויצו צרפת בתל אביב, והתגייס לנח"ל בשנת 1992.
בתום השירות בצה"ל עבד מרקיש כדוגמן וכשחקן. הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה חלומות נעורים, בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה בובי ואני ובסרט הטלוויזיה רצח מצלמים.
בשנת 1999 החל מרקיש ללמוד בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות במגמת קולנוע. סרט הגמר שלו "מורעלים" זכה בפרס הסרט הטוב ובפרסים נוספים מטעם בית הספר. בתקופת הלימודים בקמרה אובסקורה כתב מרקיש טור קבוע במדריך הבילויים של מעריב, "המשוטט".
עם תום לימודיו החל לביים ולהפיק כעצמאי עבור ערוץ הבידור, ערוץ המוזיקה, ערוץ 10, ושימש גם כבמאי ומפיק לפרסומות וידאו באינטרנט עבור חברות שונות.
בשנת 2010 הקים מרקיש, יחד עם איתמר כהן, את סוכנות התוכן וההפקות פיינשמקר, שהפיקה בין השאר את "ההברקות של ניקול" וסדרת האבות של האגיס, הנחשבות לסדרות תוכן הרשת הראשונות בישראל.
בשנת 2016 הצטרף פרץ ל-peach, חברת פרסום תוכן מבית סוכנות BBDO העולמית. בין הפרויקטים הבולטים בהם היה מעורב: הפרסומת ל-ORACM עם ליאו מסי, לסמסונג עם נועה קירל ועוד.
פרץ נשוי לליאן מטיאס, אב לשתי בנות ומתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  האנשים - שאנחנו אוהבים (באנגלית), אתר חברת peach
↑  מיה סלע, דוד מרקיש, פרש בודד, באתר הארץ, 14 באפריל 2010
↑  פרסמות לפלאפון מנגו בהשתתפות מרקיש, יוטיוב
↑  פרץ-דניאל מרקיש, אידיבי
↑  יאיר הוכנר, ‏הזוכים הם...מורעלים, באתר "סרט", 5 בינואר 2004
↑  אוטופיה תומכת גם בפורמט P2, מגזין AV
↑  פיטר רוט - צחוק הגורל, יוטיוב
↑  סטייל ריבר חורף 2013 - פרסומת, יוטיוב
↑  משה בנימין, "התרגשנו מאוד כשיוסי לובטון פרגן לנו בטקס האפי האחרון על ה'הברקות של ניקול'", באתר אייס, 6 באוגוסט 2015
↑  עטרה בילר, ההברקה של ניקול: יוצאת מקלישאות הנקיון, מייצרת תוכן שמיש ומבינה איך אנחנו חושבים, באתר אייס, 29 בספטמבר 2015
↑  האגיס משיק סדרת רשת אבא'לה, Allmarketing
↑  אבאל'ה – מותג חיתולי האגיס משיק סדרת רשת לאבות בכיכובם של אנשי ברנז'ה מוכרים, מזבלה
↑  פוטבול ד.אן. איי, אתר Ads of the World
↑  מאחורי הקליפ: זאת בעצם פרסומת, ישראל היום
פרנץ הסלר

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1906 Oberdorf bei Immenstadt, Waltenhofen, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  13 בדצמבר 1945 (בגיל 39) המלין, סקסוניה התחתונה, אזור הכיבוש הבריטי 
 מקום קבורה:  Am Wehl Cemetery 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  ואפן אס אס, אס אס 
 תקופת הפעילות:  מ-1932 
 דרגה:  לוטננט בכיר 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
פרנץ הסלר (בגרמנית: Franz Hößler ,Franz Hössler;‏ 4 בפברואר 1906 – 13 בדצמבר 1945) היה קצין נאצי בדרגת אובר-שטורמפיהרר שפעל במחנות אושוויץ, דורה-מיטלבאו וברגן-בלזן. הוא נתפס על ידי בעלות הברית בתום מלחמת העולם השנייה, הועמד לדין במסגרת משפטי ברגן-בלזן באשמת פשעים נגד האנושות, נמצא אשם ונידון למוות. הוצא להורג בתלייה בכלא המלין בשנת 1945.
ביוגרפיה

הסלר נולד בשנת 1906 בעיירה אוברדורף, כיום מרקטוברדוף, באזור שוואביה הקיסרות הגרמנית. כבן של עובד בבניין הוא נאלץ לפרוש מלימודיו בבית הספר ועבד כצלם. בהמשך עבד במחסן ולאחר מכן היה מובטל בתקופת השפל הכלכלי של שנות השלושים. הוא הצטרף לשורות המפלגה הנאצית בתחילת נובמבר 1932 (מספר אישי: 1,374,713) וכן לאס-אס (מספר חבר: 41,940). הסלר נישא והביא שלושה ילדים.
בעת חברותו באס אס, הוא עלה לדרגת אובר-שטורמפיהרר ושובץ כקצין מילואים של הואפן אס אס. עם הקמתו של מחנה הריכוז דכאו ביולי 1933, היה מאנשי האס אס הראשונים שאיישו את המחנה. הוא שירת בדכאו עד לפרוץ המלחמה.
אושוויץ

ביוני 1940 הסלר נשלח למחנה אושוויץ שזה עתה נפתח כדי לסייע ב"קליטת" הטרנספורט הגדול הראשון של המחנה. הוא היה אחראי על עבודות המטבח ולעיתים סייע בעבודות הפיקוח. כבר בתחילת 1941 עלה בדרגה ונהיה לאחראי על פועלים. ב-28 ביולי 1941, הסלר ליווה 575 אסירים שהוצאו מן המחנה ונשלחו למרכז ההמתה בטירת זוננשטיין, שם נרצחו כחלק מתוכנית האותנסיה. ביוני 1942, הסלר, יחד עם אוטו מול והנס אומייר רצחו 168 אסירים בבלוק 11 של המחנה לאחר ניסיון התמרדות. בהמשך השנה היה אחראי על הקמת אתר נופש לאנשי האס אס בדרום פולין.
לאחר שמחנה אושוויץ הורחב והחל לשמש גם כמחנה השמדה, פעולותיו של הסלר במחנה הלכו והתרבו. מספטמבר עד נובמבר 1942 יחידת זונדרקומנדו "הסלר" שהורכבה מאסירי המחנה, הוציאה אלפי גופות מקברי אחים לצורך שרפה בקרמטוריום החדש. עובדי הכפייה בזונדרקומנדו נרצחו כמעט מידית לאחר סיום עבודתם. כדי להגביר את קצב תפוקת המשרפות, הסלר, יחד עם מפקד המחנה רודולף פרנץ הס וולטר דאיאקו (אדריכל המשרפות) ביקרו במחנה ההשמדה חלמנו ב-16 בספטמבר 1942, וצפו בניסויי שריפת גוויות שנערכו על ידי פאול בלובל.
במקביל, הסלר היה אמון על המשרפה הישנה באושוויץ וכן על המתה בגז בבונקרים. יוהאן קרמר, רופא המחנה מה-30 באוגוסט ועד ל-17 בנובמבר 1942, תיעד את הגעתו של טרנספורט ובו 1,703 יהודים מהולנד שהגיעו לידיו של הסלר:
"בהקשר להמתות בגז הבאתי תיאור מיומני מיום 12.10.1942, אני מצהיר שביום זה כ-1,600 הולנדים הומתו בגז. זוהי הערכה גסה, אותה ביססתי על סמך דברים שאמרו אחרים. האקציה נוהלה על ידי קצין האס-אס הסלר. אני זוכר שהוא ניסה להכניס את כל חברי הקבוצה לבונקר. הוא הכניס עוד ועוד אנשים עד שנותר אדם אחד שלא יכל להידחק לבונקר. הוא ירה באיש זה עם אקדחו. זוהי הסיבה שקראתי לקטע זה ביומן "סצנה מזוויעה בבונקר האחרון! (הסלר!)"
ב-1943 הסלר היה מעורב בגיוס אסירות בעלות חזות "ארית", עם ההבטחה למזון ולתנאי מחיה טובים יותר, כדי לשרת בבית הבושת החדש שנפתח באושוויץ I. הוא קודם לדרגת "שוצהפטלאגרפיהרר" (בגרמנית: מפקח מחנה) במחנה הנשים באושוויץ-בירקנאו באוגוסט 1943, תפקיד אותו חלק עם מריה מנדל. בתפקיד זה היה אחראי על סלקציות ועל רציחות בגז. פיליפ מולר, אחד מעובדי הזונדרקומנדו הבודדים ששרדו את אושוויץ, תיאר כיצד הסלר הונה קבוצה של יהודים מיוון רגעים ספורים לפני שנשלחו לתאי הגזים:
"בשם הנהלת המחנה אני אומר לכם ברוכים הבאים. זהו לא אתר נופש אלא מחנה עבודה. כשם שהחיילים שלנו מסכנים את חייהם בחזית לניצחון הרייך השלישי, אתם תצטרכו לעבוד כאן לרווחתה של אירופה החדשה. איך שתתמודדו עם מטלה זאת הכל תלוי בכם. לכל אחד מכם ישנו צ'אנס. אנו נשגיח על בריאותכם ואנו נציע לכם עבודה בעלת שכר לטרחה. לאחר המלחמה נעריך כל אחד בהתאם לאותות שלו ונתייחס אליו בהתאם.


כעת, אנא ממכם התפשטו כולכם. תלו את בגדיכם על הווים שסיפקנו לכם וזכרו את המספרים (על הווים). לאחר הרחצה שלכם אתם תקבלו קערת מרק וכן קפה ותה לכולם. אה וכן, לפני שאשכח, לאחר שתתקלחו, אנא הכינו את האישורים שלכם, דיפלומות, תעודות מבתי הספר וכל מסמך אחר שברשותכם כדי שנוכל להעסיק כל אחד מכם בהתאם ליכולתו או יכולתה.
מי שסובל מסכרת ואסור לו לצרוך סוכר, נא להודיע לאחר הרחצה לאנשי הצוות"
במשך תקופה קצרה, מה-15 במרץ עד ה-15 במאי 1944, הסלר היה מפקד מחנה הריכוז נקרלז ליד מוסבאך, תת-מחנה של נאצוויילר-שטרוטהוף בקרבת צרפת הכבושה. עם פלישת בעלות הברית לצרפת ביוני 1944, הוא חזר לאושוויץ עד לשחרור המחנה בינואר 1945.
דורה-מיטלבאו

בינואר 1945, כאשר הצבא האדום התחזק והחל לנוע מערבה, אנשי האס-אס פינו את אסירי מחנה אושוויץ לעבר מחנה דורה-מיטלבאו. ב-5 באפריל 1945, עם התקדמות הדיוויזיה המשוריינת ה-3 של ארצות הברית לעברו, הסלר פקד על פינוי האסירים לעבר ברגן-בלזן. האסירים הוצעדו בצעדת מוות לעבר יעדם האחרון.
ברגן-בלזן

ב-8 באפריל 1945, הסלר הגיע לברגן-בלזן עם אסיריו ונהיה לסגן מפקד המחנה תחת יוזף קרמר. במחנה זה ירה במו ידיו באסירים עד לשחרור המחנה, פשעים שבגינם נשפט ונידון למוות בהמשך. ב-15 באפריל הסלר התחבא ולבש בגדי אסיר כדי להסוות עצמו, אך הוא ומספר קצינים נאצים נוספים נלכדו על ידי הבריטים. לאנשי האס אס ניתנה הוראה לקבור את אלפי הגופות שהותירו במחנה בקברים פתוחים או בקברי אחים.
משפט והוצאה להורג

הסלר ו-44 אנשי אס אס נוספים הועמדו לדין במסגרת משפט בלזן בפני בית דין צבאי בריטי בעיר לינבורג. המשפט ארך שבועות ספורים, מספטמבר ועד נובמבר 1945. במהלך המשפט אניטה לסקר (מתזמורת הנשים באושוויץ) העידה שהוא לקח חלק בסלקציות בהן נבחרו אסירים להישלח לתאי הגזים. ב-17 בנובמבר 1945 הוא נמצא אשם ונידון למוות במשפט בלזן. ההוצאה להורג בוצעה על ידי אלברט פיירפוינט ב-13 בדצמבר 1945 בבית הכלא של העיר המלין.
צילום של פרנץ הסלר ממחנה ברגן-בלזן
צייד נאצים

שמעון ויזנטל. צייד נאצים מפורסם
צייד נאצים הוא כינוי לאדם האוסף מידע על נאצים ואנשי אס אס שהיו מעורבים בשואה או פשעים אחרים, על מנת להביא לענישתם על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
עם תחילת המלחמה הקרה, לאחר מלחמת העולם השנייה, השתמשו מדינות המערב במדענים נאצים לשעבר, על מנת לשלבם במחקרים שונים (למשל במבצע פייפרקליפ). פעמים רבות נהנו הבכירים או הפושעים הנאצים מהגנה מדינית בתמורה לשירותים אותם העניקו לה. פושעים נאצים רבים נמלטו מאירופה, ושהו במדינות רחוקות לרבות מדינות דרום אמריקה, עובדה שהכריחה את ציידי הנאצים לחפש בכל רחבי העולם.
כעבור שנים, בעקבות לחץ רב שהפעילה מדינת ישראל ופעילים נוספים, מדינות רבות יותר שיתפו פעולה עם ציידי הנאצים. לקראת סוף המאה ה-20, עם התמעטותם של מספר הפושעים הנאצים החיים, ירדה הפעילות בלכידתם.
ציידי נאצים ידועים הם שמעון ויזנטל, ביאטה וסרז' קלרספלד, מישל תומאס, אפרים זורוף וטוביה פרידמן.
פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

פרנץ שטפן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Franz I. Stephan, Heiliger Römischer Kaiser ‏8 בדצמבר 1708 ננסי - 18 באוגוסט 1765 וינה) היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה במשך 20 שנה מ-1745 ועד 1765.
ביוגרפיה > בצעירותו

פרנץ שטפן נולד ב-8 בדצמבר 1708 ללאופולד, דוכס לורן ואליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ואליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ. פרנץ היה אף נצר לבית הבסבורג דרך סבתו אלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה, שהייתה בתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כמו כן היה לפרנץ קשר חזק מאוד עם אחותו אן שארלוט, נסיכת לורן.
חותנו, קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העריך את משפחתו של פרנץ, אשר מלבד היותם בני משפחתו, הם אף שירתו את אוסטריה בהצטיינות. אחיו הבכור של פרנץ לאופולד קלמנט, נסיך הכתר של לורן, היה אמור להתחתן עם מריה תרזה בתו של קרל. לאחר מותו של לאופולד קלמנט, לקח קרל את פרנץ תחת חסותו, ואירס אותו עם מריה תרזה.
בשנת 1722 הובא פרנץ לווינה, ולכבוד כך מסר קרל השישי את דוכסות טשן ללאופולד אביו של פרנץ. בשנת 1729 מת לאופולד, דוכס לורן, ופרנץ ירש את דוכסות לורן ודוכסות טשן. בשנת 1731 עבר פרנץ טקס חניכה בבונים החופשיים בביתו של השגריר הבריטי בהאג, פיליפ סטנהופ, הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד. בהמשך, במהלך ביקור באנגליה, קיבל פרנץ דרגת "רב-בונה" בטקס שכונס במיוחד בבית הול הוטון בנורפוק, שהשתייך לראש ממשלת בריטניה רוברט וולפול.
בשנת 1732 סידרה לו מריה תרזה את משרת הלורד-לוטננט בהונגריה, משום שרצתה אותו קרוב אליה. וביוני 1732 עבר פרנץ לפרשבורג לצורך תפקידו.
בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, וצרפת תפסה את ההזדמנות לתפוס את דוכסות לורן, משום שחששה מנוכחות כוחות אוסטריים סמוך כל כך לגבולה.
באוקטובר 1735 נחתם הסכם שלום, שחזר ואושרר באמנת וינה בנובמבר 1738, ובו הוחלט שדוכסות לורן תעבור לסטניסלאב לשצ'ינסקי, חמיו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, בעוד פרנץ יוכר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה על ידי צרפת, ובנוסף, יקבל כפיצוי את הדוכסות הגדולה של טוסקנה, שאותה ירש פרנץ רק בשנת 1737, לאחר מותו של ג'אן גסטונה דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
ביוגרפיה > שלטונו

לאחר מותו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והניצחון האוסטרי על מקסימיליאן השלישי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה, נחתם הסכם פיסן ב-13 בספטמבר 1745, ובו נבחר פרנץ לקיסר. בנוסף, שיתפה אותו אשתו מריה תרזה בשליטה בנחלותיה, שכללו את ארכידוכסות אוסטריה, ממלכת הונגריה, ממלכת בוהמיה, וממלכת קרואטיה.
את עיקר השליטה בקיסרות השאיר פרנץ לאשתו, אולם הוא לקח על עצמו את השליטה בענייני הכספים, והצליח לשקם את המשק האוסטרי שעמד על סף פשיטת רגל בעקבות מלחמת שבע השנים, ולהביאו למצב שבשנת 1780 הייתה האימפריה ההבסבורגית במצב הרבה יותר טוב מבריטניה וצרפת. פרנץ גילה גם עניין רב במדעי הטבע, וכן היה חבר בארגון הבונים החופשיים.
פרנץ לא שמר אמונים לאשתו, והיה נואף בתדירות גבוהה, אחת מפילגשיו הייתה מריה וילהלמינה, נסיכת אאורספרג, שהייתה צעירה ממנו בשלושים שנה.
ב-18 באוגוסט 1765 נפטר פרנץ באופן פתאומי בחזרתו מהאופרה באינסברוק. הוא נקבר בקריפטה הקיסרית בווינה, ובנו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-12 בפברואר 1736 התחתן פרנץ עם מריה תרזה בתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ורעייתו אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ובכך נוסדה שושלת הבסבורג-לורן. לפי המסופר, היו אלו נישואין מאהבה, ולא נישואי נוחות. לאחר נישואיה העניקה מריה תרזה לבעלה מעמד של עוצר משני על נחלותיה באוסטריה, תוך שהיא שומרת למעשה את מרבית הכח הפוליטי בידיה שלה. לאחר מותו של פרנץ, שינתה מריה את התנהלותה. מותו העציב אותה מאוד, ובחמש עשרה השנים שחלפו עד למותה לבשה בגדי אבלות.
מריה תרזה העמידה לפרנץ מספר גדול של צאצאים - שישה עשר, שחלקם מתו בגיל צעיר. כל בנותיהם של הזוג נקראו בשם "מריה" כשם ראשון ושם שני נוסף. הן נקראו כך על שם מריה הבתולה, שכן אשתו מריה תרזה הייתה קתולית אדוקה. למעשה, הבנות לא נקראו כלל "מריה" בחיי היום יום, אלא בשמותיהן השניים.
| שם | תאריך לידה | תאריך פטירה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| הארכידוכסית מריה אליזבת | 5 בפברואר 1737 | 6 ביוני 1740 | מתה בילדותה |
| הארכידוכסית מריה אנה | 6 באוקטובר 1738 | 19 בנובמבר 1789 | לא נישאה |
| הארכידוכסית מריה קרולינה | 12 ביוני 1740 | 25 בינואר 1741 | מתה בינקותה |
| יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה | 13 במרץ 1741 | 20 בפברואר 1790 | עלה לשלטון באופן רשמי לאחר מות אביו, אך בפועל פעל באופן עצמאי רק לאחר מותה של אמו בשנת 1780. נישא תחילה לאיזבלה, נסיכת פארמה ולאחר מותה למריה יוזפה, נסיכת בוואריה |
| הארכידוכסית מריה כריסטינה | 13 במאי 1742 | 24 ביוני 1798 | נישאה לנסיך אלברכט מסקסוניה, דוכס טשן |
| הארכידוכסית מריה אליזבת | 13 באוגוסט 1743 | 22 בספטמבר 1808 | לא נישאה |
| הארכידוכס קרל יוזף | 1 בפברואר 1745 | 18 בינואר 1761 | נפטר מאבעבועות שחורות לפני שהגיע לגיל 16 |
| הארכידוכסית מריה אמליה | 26 בפברואר 1746 | 9 ביוני 1804 | נישאה לפרננדו, דוכס פארמה |
| לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה | 5 במאי 1747 | 1 במרץ 1792 | ירש את אחיו בתפקיד הקיסר. נישא למריה לואיסה, נסיכת ספרד, בתו של המלך קרלוס השלישי |
| הארכידוכסית מריה קרולינה | 17 בספטמבר 1748 | 17 בספטמבר 1748 | נפטרה דקות ספורות לאחר לידתה |
| הארכידוכסית מריה יוהאנה | 4 בפברואר 1750 | 23 בדצמבר 1762 | נפטרה מאבעבועות שחורות בגיל 12 |
| הארכידוכסית מריה יוספה | 19 במרץ 1751 | 15 באוקטובר 1767 | נפטרה מאבעבועות שחורות בגיל 16 |
| הארכידוכסית מריה קרולינה | 13 באוגוסט 1752 | 7 בספטמבר 1814 | נישאה לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות |
| הארכידוכס פרדיננד | 1 ביוני 1754 | 24 בדצמבר 1806 | נישא למריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה |
| הארכידוכסית מריה אנטוניה (מארי אנטואנט) | 2 בנובמבר 1755 | 16 באוקטובר 1793 | נישאה ללואי, יורש העצר הצרפתי, אשר הוכתר מאוחר יותר כמלך לואי השישה עשר. הוצאה להורג במהלך המהפכה הצרפתית |
| הארכידוכס פרנץ מקסימיליאן | 8 בנובמבר 1756 | 27 ביולי 1801 | הארכיבישוף של קולוגן |
פרס שארל ויון למסאות אירופית

| --- | --- |
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 תקופת הפרס:  1975–הווה (כ־49 שנים) 
 נקרא על שם:  שארל ויון 
 אתר רשמי
 
פרס המסאות האירופית מוענק מדי שנה על ידי הקרן על שם התעשיין השווייצי שארל וֵיוֹן למסאי/ת אירופאי/ת. הפרס נוסד בשנת 1975, והוא הפרס הספרותי הראשון המוקדש אך ורק לסוגת המסה. הוא מוענק עבור מסה מאת סופר/ת אירופאי/ת, בכל שפה שהיא.
הפרס הוא המשכו של פרס הרומן האירופי, שייסד שארל ויון עצמו לאחר מלחמת העולם השנייה, ואשר הוענק מדי שנה בשלוש השפות האירופיות העיקריות של שווייץ – צרפתית, גרמנית, ואיטלקית. כמו פרס הרומן, מבקש פרס המסאות על שם ויון לתרום לפיוס ולאחדות באירופה באמצעות תרבות.
חבר השופטים של הפרס מורכב מחברי הוועד המנהל של קרן שארל ויון, ומאישים שנבחרו בשל מומחיותם והמוניטין שלהם בתחום.
טקס הענקת הפרס, בתחילת השנה ועל פי הזמנה, מתרחש במסיבת עיתונאים לכבוד הזוכים בפרס.
הפרס מאורגן במשותף עם העיר לוזאן, שם חי ופעל שארל ויון בשעתו, ועם אוניברסיטת לוזאן. הוא מבקש לתגמל יצירה אשר "מהווה עדוּת, או מציעה ביקורת פורה על חברות עכשוויות, על אורחות חייהן, ועל האידאולוגיות שלהן."
הערות שוליים

↑  Veillon, Charles, hls-dhs-dss.ch (בצרפתית)
1 2  Présentation du prix sur le site web de la fondation
↑   Fiche du prix sur la plateforme de l'office fédéral helvétique de promotion de la culture (OFC), kulturfoerdorung.ch
פרנצ'ישק סמודה

| --- | --- |

 מידע אישי
 לידה:  22 ביוני 1948 Lubomia, רפובליקת פולין 
 פטירה:  18 באוגוסט 2024 (בגיל 76) קרקוב, רפובליקת פולין 
 גובה:  1.82 מטרים
 עמדה:  מגן 
 
פרנצ'ישק סמודה (בפולנית: Franciszek Smuda; 22 ביוני 1948 – 18 באוגוסט 2024) היה כדורגלן ומאמן כדורגל פולני.
ככדורגלן, שיחק סמודה במספר קבוצות בפולין, ארצות הברית ובגרמניה. בשנת 1983 עבר לאימון, ושימש כמאמן בקבוצות רבות, ביניהן וידזב לודז', ויסלה קרקוב, לגיה ורשה ולך פוזנן. הוא זכה בשלוש אליפויות בליגת העל הפולנית. בשנת 2009 מונה למאמן נבחרת פולין, אך התפטר מתפקידו ב-16 ביוני 2012 לאחר הדחת הנבחרת משלב הבתים ביורו 2012.
ביוגרפיה > ראשית חייו

סמודה נולד בכפר לובומיה, מחוז וודז'יסלב, פולין, כבנם של גררד, עובד רכבת, ומרטה.
ביוגרפיה > קריירה כשחקן

בתחילת הקריירה שלו, שיחק סמודה בתור מגן. הוא החל לשחק בקבוצת אוניה רצ'יבוש, ולאחר מכן שיחק באודרה וודז'יסלב שלונסקי. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפולנית עשה, כששיחק בקבוצת סטאל מיילץ בעונת 1970/71. בהמשך שיחק בפיאסט גליוויצה, ולאחר מכן עבר לתקופה קצרה לשחק בקבוצת ויסטולה גרפילד בארצות הברית. הוא השתתף גם בליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית (NASL) במדי הרטפורד בי-סנטניאלס. בשנת 1975 חזר סמודה לפולין ושיחק בלגיה ורשה. בשנת 1978 חזר שוב לארצות הברית ושיחק בשלוש קבוצות נוספות ב-NASL. את קריירת המשחק שלו סיים סמודה בגרמניה לפני שעבר לקריירת אימון.
ביוגרפיה > קריירת אימון > גרמניה וטורקיה

סמודה החל את קריירת האימון שלו בהצלחה בליגות הנמוכות בגרמניה. בסוף שנות ה-80 מונה למאמן בטורקיה, שם אימן את אלטאי איזמיר וקוניאספור במשך ארבע שנים. בשנת 1993 חזר סמודה לפולין, כדי לסייע לקבוצת סטאל מיילץ להימנע מירידה לליגה השנייה. בעונותיו במיילץ הצליח לשמור את הקבוצה בליגת העל הפולנית.
ביוגרפיה > קריירת אימון > וידזב לודז'

במאי 1995 מונה סמודה למאמן וידזב לודז' והוביל את הקבוצה למקום השני בליגה הפולנית בעונת 1994/95, אחרי לגיה ורשה. בעונה שלאחר מכן, לא הפסיד סמודה אף משחק בליגה, ובעונת 1995/96 זכה עם וידזב באליפות הליגה. וידזב גם העפילה לליגת האלופות בעונת 1996/97, שם הצליחה לעבור את אלופת דנמרק, ברונדבי, ולהעפיל לשלב הבתים, שבו שיחקה מול אתלטיקו מדריד, בורוסיה דורטמונד וסטיאווה בוקרשט. וידזב סיימה במקום השלישי בשלב הבתים. בעונה שלאחר מכן, נחלשה הקבוצה לאחר מכירת שחקנים מרכזיים, ולא הצליחה להעפיל לליגות האירופאיות. בעקבות זאת, עבר סמודה לאמן את ויסלה קרקוב.
ביוגרפיה > קריירת אימון > ויסלה קרקוב

לאחר עונת 1997/98, מונה סמודה למאמן ויסלה קרקוב, כשהמטרה הייתה לבנות קבוצה שתהיה מוצלחת לא רק בפולין אלא גם בזירה האירופית. בעונת 1998/99 זכה סמודה באליפות הליגה, אך ויסלה הודחה מהתחרויות האירופאיות בעקבות תקרית בה אוהד זרק סכין על השחקן דינו באג'יו במשחק מול פארמה במסגרת גביע אופ"א. בספטמבר 1999, לאחר הפסד ראשון בעונת 1999/2000, פוטר סמודה מתפקידו.
ביוגרפיה > קריירת אימון > לגיה ורשה

לאחר עזיבת ויסלה, מונה סמודה למאמן לגיה ורשה בספטמבר 1999, כמחליפו של דריוש קוביצקי. עם זאת, הוא לא זכה בתארים ולא הצליח להעפיל לתחרויות האירופאיות. לאחר הפסד 0–4 לזגלביה לובין במרץ 2001, פוטר סמודה מתפקידו.
ביוגרפיה > קריירת אימון > חזרה לוויסלה קרקוב

ביוני 2001, מונה סמודה שוב למאמן ויסלה קרקוב. אף על פי שלא הצליח לעבור את ברצלונה בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, הוא שמר על הקבוצה בצמרת הליגה. לאחר הפסדים כפולים לפולוניה ורשה ולגיה ורשה במרץ 2002, הוחלף סמודה בהנריק קספרצ'ק.
ביוגרפיה > קריירת אימון > מועדונים אחרים (2002–2006)

לאחר מכן אימן סמודה את וידזב לודז', פיוטרקוביה פיוטרקוב טריבונלסקי, וכן את קבוצת אומוניה מקפריסין. בשנת 2004, חזר סמודה לפולין ואימן את אודרה וודז'יסלב, שם הצליח למנוע את ירידת הקבוצה. שנה לאחר מכן, סיים במקום השלישי בליגה עם זגלביה לובין והבטיח מקום בגביע אופ"א לעונת 2006/07.
ביוגרפיה > קריירת אימון > לך פוזנן

במאי 2006, מונה סמודה למאמן לך פוזנן לאחר מיזוג הקבוצה עם אמיקה ורונקי. הוא הוביל את הקבוצה למקום השישי בליגה בעונת 2006/07 ולמקום הרביעי בעונה שלאחר מכן. סמודה גם הצליח להעפיל עם הקבוצה לשלב 32 האחרונות בגביע אופ"א בעונת 2008/09. למרות הצלחות אלו, החוזה שלו עם הקבוצה לא הוארך.
ביוגרפיה > קריירת אימון > חזרה לזגלביה לובין

לאחר מספר עונות עם לך פוזנן, חזר סמודה לזגלביה לובין בספטמבר 2009.
ביוגרפיה > קריירת אימון > נבחרת פולין

ב-29 באוקטובר 2009, נבחר סמודה למאמן נבחרת פולין. לאחר טורניר מאכזב ביורו 2012, שבו סיימה פולין במקום האחרון בבית שלה, התפטר סמודה מתפקידו מיד לאחר ההפסד האחרון בקמפיין.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סמודה היה נשוי למלגורז'טה והחזיק באזרחות גרמנית. הוא נפטר ב-18 באוגוסט 2024, בגיל 76.
הערות שוליים

↑  "Smuda lands 'dream' Poland job". UEFA. 29 באוקטובר 2009. נבדק ב-31 במאי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Smuda quits after Poland exit". FIFA.com. 16 ביוני 2012. נבדק ב-16 ביוני 2012. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, October 2021)
1 2  "Smuda, Franciszek" (בפולנית). wyborcza.pl. נבדק ב-31 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Franz Smuda". Dave Morrison. נבדק ב-8 באפריל 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810686428705606  VIAF: 307175055   WorldCat (עם VIAF): 307175055
צבי רים

| צבי רים |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות ערבה
סוג:: צבי
מין:: צבי רים
שם מדעי
 Gazella leptoceros ‏קיוויה, 1842
תחום תפוצה


צבי רים (שם מדעי: Gazella leptoceros; קרוי גם צבי דק-קרניים או צבי חול אפריקני), הוא מין אנטילופה בינונית בסוג צבי החי בצפון ומרכז מדבר סהרה ומצוי בסכנת הכחדה. הוא תואר לראשונה בשנת 1842 על ידי החוקר והביולוג הצרפתי פרידריק קיוויה וקרוב מבחינה גנטית לצבי קיווייה וצבי החול. משמעות שמו המדעי של המין היא "עז דקיקת קרן", בהתייחס לסימן ההיכר שלו.