stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ווק (אידאולוגיה)
בתרבות הפופולרית > בקולנוע

תרבות הווק היא נושא המוצג, נדון ומפורש, במישרין בעקיפין, במספר גדול של יצירות קולנועיות מן העשורים האחרונים. סרטים רבים נחשבים כמייצגים את תרבות הווק באור חיובי, בהם "אווטאר" והמשכיו, "קפטן מארוול" והמשכו "המארוולס", "אחרוני הג'דיי", "לשבור את הקרח 2" ו"הכול בכל מקום בבת אחת". מנגד, השדרן השמרני מאט וולש יצר מספר סרטים המבקרים את תרבות הווק, בהם הסרט "מה היא אישה?".
ישנם גם סרטים שקדמו לתרבות הווק העכשווית, אשר בדיעבד יש המפרשים אותם כתומכים בה או מבקרים אותה. "המטריקס", במקור סרט מסוגת המדע הבדיוני, יש המשייכים אותו כיום בנוסף לסוגת הביקורת המגדרית. "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר", במקור סרט העוסק בביקורת חברתית-פוליטית של תקופתו, יש הרואים בו כיום כמבקר את ניצניה הראשונים של תרבות הווק, בשל הלעג שלו לצנזורה על רקע תקינות פוליטית.
ביקורת > שימוש בביטוי בידי מתנגדיו

החל מ-2020 החלו פעילי ימין פוליטי בארצות הברית ובמדינות נוספות להשתמש בביטוי woke כביטוי פוגעני, המבטא זלזול כלפי רעיונות פרוגרסיביים. לעיתים קרובות מאשימים אנשי ימין בארצות הברית את פעילי המפלגה הדמוקרטית בשימוש בתרבות הביטול כדי לפגוע במי שאינו "ווק".
ב-2022 העביר רון דה-סנטיס, מושל פלורידה, את "חוק חירות הפרט" (Individual Freedom Act) המכונה "Stop WOKE Act" שנועד, לדבריו, להדוף "אינדוקטרינציית ווק ותאוריה ביקורתית של גזע" במוסדות חינוך ובמקומות עבודה.
בעקבות האמריקאים המונח אומץ בישראל ככינוי גנאי.
ב-2023, בפגישה בין שר התפוצות עמיחי שיקלי לקבוצת חברי קונגרס יהודים מהמפלגה הדמוקרטית, שהתקיימה בוושינגטון, שיקלי השתמש בביטוי "Woke" כמקבילה ל"סמולני", כינוי הגנאי לשמאל פוליטי ועורר בשל כך ביקורת חריפה.
בין המבקרים של תרבות הווק נמנים חאבייר מיילי, ג'ורדן פיטרסון ואילון מאסק, שטען ש״תפיסה זו גרמה לבנו להפוך לטרנסג'נדר״.
לפי הרב חיים נבון, המתנגד לפרוגרסיביזם, הווק מבוסס על מה שהוא רואה בתור "נאו-מרקסיזם" – פילוסופיה פוליטית שמבוססת על המרקסיזם ומנתח את החברה והפוליטיקה כמלחמת מעמדות, אך מעביר את המוקד מהמישור הכלכלי למישור החברתי, האתני, המגדרי והזהותי. כנגד פוליטיקת הזהויות נטען שהיא למעשה כלי נאו-מרקסיסטי נגד הזהויות של הרוב (כגון דת ולאום) ומטרתה לפרק את מדינת הלאום.
ביקורת > ווק וקפיטליזם

לאור הפופולריות של אידאולוגיית הווק בקרב דור ה-Y ודור ה-Z, פרסמו כמה חברות ותאגידים הצהרות תמיכה פומבית בזכויות האדם, בהן זכויות האישה וזכויות להט"ב. אולם, פרשנים פוליטיים מימין ומשמאל הביעו ביקורת על מהלכים מסוג זה וכינו אותם בביקורת "קפיטליזם ווק" (Woke capitalism) או "ווקווש" (Wokewash; בדומה לביטויים גרינווש או פינקווש). כמו כן, מתנגדי ווק מימין טענו שאימוץ אידאולוגיית ווק על ידי חברות ותאגידים עלולה להוביל להפסדים כספיים, ובהקשר זה טבעו את הסיסמה "[אם] תהיו ווק, תפשטו רגל" (Go woke, go broke).
לדוגמה, באפריל 2023 מותג הבירה "באד לייט" שיתף פעולה עם משפיענית הרשת הטרנסג'נדרית דילן מולבני (Dylan Mulvaney), ובתגובה שמרנים רבים הכריזו על חרם צרכנים נגד המותג.
ביקורת > ביקורת מצד תומכי האידאולוגיה

הסוציולוג האמריקאי מוסא אל-גרבי טוען בספרו "We Have Never Been Woke" שבקרב האליטות בארצות הברית, דוגמת בוגרי ליגת הקיסוס, מקובל לנקוט בשפה המקדמת לכאורה צדק חברתי, אך בפועל הם לא נוקטים באף צעד מעשי משמעותי לקידום צדק כזה. הוא מצביע על הסתירה בין השימוש הנפוץ בשפה שהיא "ווק" בקרב אליטות רבות לבין התנהגותן. לדבריו, רבים מחברי האליטות, בהם חברי המפלגה הדמוקרטית, נתפסים כמייצגי ה"ווק" אבל אינם כאלה בתפיסותיהם.
ראו גם

Black Lives Matter
פרוגרסיביזם
שמאל רדיקלי
מלחמת תרבות
גיוון, שוויון והכלה
חוק המאבק בתופעת השכרות

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  17 במרץ 2010
 תאריך חקיקה עברי:  ב' בניסן ה'תש"ע
 משרד ממונה:  המשרד לביטחון הפנים
 מספר תיקונים:  1
 נוסח מלא:  חוק המאבק בתופעת השכרות, התש"ע-2010
 
חוק המאבק בתופעת השכרות, התש"ע-2010, מתיר לשוטר להשמיד משקה משכר המוחזק במקום ציבורי, בנסיבות המפורטות בחוק. החוק אושר בכנסת ב-17 במרץ 2010.
הוראות החוק

כאשר לשוטר יש יסוד סביר להניח ששתיית משקה משכר במקום ציבורי או ברכב הנמצא במקום ציבורי עלולה להביא להפרת הסדר הציבורי או לפגיעה בשלום הציבור או ביטחונו, הוא רשאי לתפוס או להשמיד את המשקה המשכר או את כלי קיבולו.
כאשר לשוטר יש יסוד סביר להניח כי קטין שותה משקה משכר או מחזיק משקה משכר ומתכוון לשתותו, במקום ציבורי או ברכב הנמצא במקום ציבורי, שלא בנוכחות האחראי על הקטין ובהסכמתו או שלא בחוג משפחתו, רשאי הוא לתפוס או להשמיד את המשקה המשכר או את כלי קיבולו.
לעניין האמור לעיל, אדם המחזיק משקה משכר בכלי קיבול שאינו כלי קיבול סגור, במקום ציבורי או ברכב הנמצא במקום ציבורי, בין השעות 21:00 ל–6:00, חזקה כי בכוונתו לשתות את המשקה המשכר וכי שתייתו עלולה להביא להפרת הסדר הציבורי או לפגיעה בשלום הציבור או ביטחונו, אלא אם כן הוכח אחרת להנחת דעתו של השוטר.
מקום ציבורי לעניין חוק זה הוא "דרך, בניין, מקום או אמצעי תעבורה שיש אותה שעה לציבור זכות או רשות של גישה אליהם, בלא תנאי או בתנאי של תשלום, וכל בניין או מקום המשמש אותה שעה להתקהלות ציבורית או דתית או לבית משפט היושב בפומבי", אך למעט מקום שבו פועל עסק טעון רישוי לפי חוק רישוי עסקים, כמפורט להלן:
השר לביטחון הפנים ממונה על ביצוע הוראות חוק זה.
בתיקון עקיף לסעיף 193א לחוק העונשין, נוספו לסעיף זה שתי עבירות:
המספק משקה משכר לקטין או הרוכש משקה משכר בעבור קטין, במקום ציבורי, שלא בנוכחות האחראי על הקטין ובהסכמתו או שלא בחוג משפחתו, דינו – מאסר שישה חודשים.
בעל עסק או מי שעובד בעסק שבו נמכרים משקאות משכרים, אשר מכר, הגיש או סיפק משקה משכר לקטין, חזקה כי היה מודע לכך שמכר, הגיש או סיפק משקה משכר לקטין, אלא אם כן הוכיח, ברמת ההוכחה הנדרשת במשפט אזרחי, שהקטין הציג לו תעודה ולפיה הוא אינו קטין.
מטרת החוק

דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את מטרתו:
היסטוריה חקיקתית

הצעת החוק הוגשה מטעם הממשלה לכנסת השמונה עשרה. החוק אושר בכנסת ב-17 במרץ 2010 ונכנס לתוקף ב-7 באפריל 2010. החוק (למעט התיקון לחוק העונשין) נחקק כהוראת שעה שתוקפה שלוש שנים מיום תחילתו.
בתיקון שאושר בכנסת ב-29 באפריל 2013 הפך החוק מהוראת שעה לחקיקה קבועה.
הערות שוליים

↑  הצעת חוק המאבק בתופעה השכרות (הוראת שעה), התש"ע-2009, ה"ח הממשלה 439 מ-23 בדצמבר 2009
↑  חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה), התש"ע-2010, ס"ח 2238 מ-24 במרץ 2010
↑  חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג-2013, ס"ח 2393 מ-1 במאי 2013
חוק הדרכים (שילוט)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  9 בפברואר 1966
 תאריך חקיקה עברי:  י"ט בשבט תשכ"ו
 גוף מחוקק:  הכנסת השישית
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 470, עמ' 6
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד התחבורה והבטיחות בדרכים והמשרד להגנת הסביבה
 מספר תיקונים:  6
 נוסח מלא:  חוק הדרכים (שילוט), תשכ"ו-1966
 
חוק הדרכים (שילוט), תשכ"ו-1966 העוסק במתן הסמכה/אישור לשלט שיש בו הודעה לרבים בדרך של כתב, דפוס, הדבקה, הצגה, צביעה, חריטה וכדומה. חוק זה עוסק בעיקרו באיסורים, בהסמכות וכדומה.
החוק נחקק בעקבות שילוט מסחרי פיראטי בדרכים בין עירוניות. החוק עבר שינויים אך עדיין אינו נאכף בצורה מלאה.
עיקרי החוק

החוק המרכזי העוסק בדיני חוקי דרכים ושילוט הוא חוק הדרכים (שילוט), תשכ"ו-1966. אסור לאדם להחנות רכב שיש עליו שלט בולט, הנראה לעיני מי שנוהג בדרך עירונית או בין עירונית לצורך פרסומת, אלא אם זה הותר לו על פי חוק.
כמו כן אין להתקין שלט הנראה לעיני מי שנוהג בדרך עירונית, אלא אם ניתן לכך אישור ועל השלט צוין מי הזמין את הכנת השלט או התקנתו. הסמכות למתן היתר להתקנת שלט חוצות היא בתחום הרשות המקומית ובאישור הוועדה המחוזית.
כאשר רוצים להתקין שלט מחוץ לתחום של הרשות המקומית, יש לפעול לקבלת היתר מהוועדה המחוזית. ניתן להעניק היתר לשלט חוצות, אם הוא נועד למניעת תאונות דרכים, שריפות, לכלוך או השלכת פסולת, להודיע על מפעל או בית עסק, הימצאותו של אתר קדוש, גן לאומי, פארק לאומי, אתר ניצחון והנצחה או אתר היסטורי. כמו כן ניתן היתר להתקנת שלטים של הרשות המקומית, על מנת להודיע על כניסה לשטחי הרשות ושלטים המודיעים על נותן חסות לניקיון ולטיפוח קטע מסוים בדרך בינעירונית.
החוק תקף עבור שלטי המדינה למעט שלטי צה"ל או משטרת ישראל ותמרורים.
עיקרי החוק > הסמכות למתן היתרים

הסמכות לתת היתר לשלט נתונה לוועדת היתרים שחבריה הם: נציג שר התשתיות הלאומיות (יו"ר), נציג השר לאיכות הסביבה, נציג שר התחבורה, נציג שר הפנים, נציג השר לביטחון הפנים ושני נציגים של גופים ציבוריים הקשורים לשמירת איכות הסביבה וימונו על ידי השר לאיכות הסביבה. הסמכות היא של הרשות המקומית ששופטת את קבלת ההיתרים.
עיקרי החוק > סילוק שלט ללא היתר

שלט שהותקן בניגוד להוראות ובניגוד לחוק, הרשות רשאית להסיר אותו, להרוס אותו ולסלקו, זאת לאחר שנמסרה התראה לבעל השלט, והוא לא הסיר את השלט בפרק הזמן שנקבע בהתראה.
כמו כן, רשאית הרשות להסרתו באופן מיידי ללא מתן הוראה, אם השלט מסכן את בטיחות הציבור, את הנמצאים בסביבתו או אם לא ניתן לברר מיהו בעל השלט כדי לשלוח התראה.
בנוסף, אם אותו שלט סולק או הוסר על ידי הרשויות, בעל השלט יחזיר לאוצר המדינה כפול מההוצאות שהוצאו להריסתו. זאת ועוד, הרשות, או מי שהוסמך לכך על ידיה, רשאית להיכנס לכל החצרות ולהשתמש במידה סבירה של כוח כדי לבצע את סמכויותיה. לפי חוק זה, שלט אשר הפך לשלט אסור הוא שלט שהיה מותר בחוק, ולאחר מכן נוצר כביש חדש או הדרך הפכה לבין עירונית. לאדם אשר התקין את השלט יש שלושים יום לקבל אישור חוזר על השלט בלי שינקטו כלפיו צעדים משפטיים.
עיקרי החוק > עונשין

אדם המבצע אחת מעבירות אילו ייענש: מתקין שלט בניגוד להוראות החוק, אינו מקיים תנאי מתנאי האישור, מחנה רכב נושא שלט בניגוד להוראות ואינו מסלק שלט כפי שנדרש בהתראה עובר על החוק. אם העברה נמשכת, רשאי בית המשפט להטיל קנס נוסף בשיעור של חמישה אחוזים מסכום הקנס הקבוע לאותה עבירה לכל יום שבו נמשכת העבירה. אדם שהורשע ולאחר שנתיים ביצע עבירה זו שנית, יחויב בקנס כפול מהקנס שבית המשפט הטיל עליו. העבירה היא מסוג העבירות של אחריות קפידה, והקנס שהוטל בשל העבירה ישולם לקרן לשמירת הניקיון.
שילוט בנתיבי איילון

החל משנת 6/1965 חוקק חוק האוסר על הצבת שלטי פרסום בדרכים בין עירוניות. בעשרות השנים האחרונות התמלאו הדרכים הבין-עירוניות בשילוט מסחרי פרטי. במשך שנים פעלו חברות פרסום ורשויות מקומיות בניגוד לחוק והעבירו כספים למטרתם האישית. בשנת 2006 הגישה עמותה עתירה כנגד המשרד להגנת הסביבה, בדרישה להסיר את השילוט המסחרי מנתיבי איילון שמוצב בניגוד לחוק. להליכי העתירה הצטרפו גם שתי חברות הפרסום "נור סטאר מדיה בע"מ" וחברת "ברעם".
המדינה, באמצעות המשרד להגנת הסביבה, השיבה כי היא מקבלת את העתירה מכיוון שהשלטים הללו אינם חוקיים ומהווים בעיה בטיחותית וגורמות לתאונות דרכים. כמו כן, נטען כי השלטים הגדולים רומסים את זכויות הציבור כי הם משנים את תוואי הנוף העירוני והשטח הפתוח.
לעומת זאת, מתנגדיו של החוק בנו את הטקטיקה ההסברתית שלהם על שלושה טיעונים מרכזיים: ראשית, יש לתקן חוק מיושן מהעבר (1966) שאיננו נותן מענה למציאות בת ימנו. שנית, השילוט בדרכים בין-עירוניות איננו גורם לתאונות דרכים. שלישית, יש להתחשב בשיקולים הכלכליים הנגזרים מהורדת השילוט בדרכים בין -עירוניות וסכנת פיטורים ההמוניים.
בדיון שהתקיים בשנת 2006 נקבע כי העתירה התקבלה במלואה וכי על העיריות וחברות הפרסום להסיר את הפרסום מנתיבי איילון בתוך שנה. ח"כ יורם מרציאנו, ממתנגדי העתירה, הגיש הצעת חוק שמטרתה לשנות את חוק הדרכים (שילוט) במטרה להכשיר את השלטים הקיימים ולהעניק את הסמכות לכך בידיהן של הרשויות המקומיות.
בשנת 2009 קיבלה ועדת הכלכלה של הכנסת את תקנות הדרכים (שילוט) (שלטים בנתיבי איילון), תש"ע-2009 שהסדירו את התנאים לשילוט דרכים בנתיבי איילון. בין היתר נקבע בתקנות כי לא יינתן היתר להתקנת שלט הנראה לעיני מי שנוהג בדרך נתיבי איילון אם מתקיים בו אחד או יותר מאלה: התקנת השלט מבוקשת בשטח הנמצא בתחום הכביש, לרבות על גבי קירות אקוסטיים, גשרים וגדרות; התקנת השלט מבוקשת על מבני תשתית ומיתקני תשתית, לרבות בניינים המשמשים לתחנות רכבת ותחנות לאיסוף נוסעים והורדתם; התקנת השלט מבוקשת על מבנה המיועד על פי תוכנית למגורים; השלט בעל מסר נע, מהבהב, מתחלף בפרק זמן הקטן מעשרים וארבע שעות, או כל סוג אחר של שלט היוצר אשליה של תנועה על ידי אמצעים אלקטרוניים, חשמליים, או אלקטרו-מכנים. עוד נקבע בתקנות כי תאורת שלט תותקן באופן שימנע את סינוור הנהגים הנוסעים בדרך.
פסקי דין מרכזיים > תיק מנטל

בתיק מנטל, הוגש כתב אישום נגד יחזקאל כהן, חברת מנטל בע"מ, טל ששני, מנהל חברת מנטל בע"מ, חברת "צבי כהן ואחיו" - חברה קבלנית לעבודות עפר ופינוי אשפה בע"מ, וצבי כהן מנהל חברת צבי כהן ואחיו. כתב האישום נגד חברת צבי כהן ואחיו ונגד צבי כהן נמחק במהלך הדיון.
על קרקע הנמצא בבעלותו של כהן, הותקנו שני שלטים על מבנים עליהן התנוססה כתובת פרסומית לחברת "מנטל". התראות רבות נשלחו לכהן בהן נדרש להסיר את השילוט, אך למרות זאת לא הסיר את השלטים.
כהן הורשע בעבירה של איסור התקנת שלטים, כך שבית המשפט הטיל על כהן קנס בגובה 40,000 ₪ בתוספת התחייבות בגובה 30,000 ₪, שלא יעבור על העבירות בהן הורשע למשך שלוש שנים.
בית המשפט גזר על מנטל תשלום קנס בגובה 40,000 ₪ וכן התחייבות בסכום של 50,000 ₪, שלא תעבור על העבירות בהן הורשעה במשך שנתיים.
על טל ששני, מנהלה של חברת מנטל, הטיל בית המשפט קמא קנס בגובה של 20,000 ₪, בתוספת התחייבות בגובה 30,000 ₪ שלא יעבור על העבירות בהן הורשע במשך שנתיים.
חברת מנטל ומנהלה לא הגישו ערעור על גזר הדין.
פסקי דין מרכזיים > תיק יטבתה

בתיק יטבתה, הוגש כתב אישום נגד חברת י. בעיר אחזקות, שמעון רבנשטיין, מנהל הכספים וחבר ההנהלה בחברה, וכהן.
על פי כתב האישום, החברה ורבנשטיין התקינו או הזמינו התקנת שלט גדול על החלקה של כהן, עליה הותקן גם השלט של מנטל, ובה פרסומת למסעדת "יטבתה" השלט לא הוסר למרות ההתראות להסירו שנשלחו לכהן.
לאחר שמיעת הראיות בתיק, הרשיע בית משפט את כהן בעבירה של איסור התקנת שלטים. בית משפט גזר על כהן, קנס בגובה 100 ₪ בתוספת התחייבות בגובה 2,500 ₪.
פסקי דין מרכזיים > פסק דין חברת קשת שלטים

חברת קשת שלטים הציבה שלושה שלטי חוצות גדולים על מבנה נטוש בבני-ברק סמוך לצומת גהה, ללא אישור. החברה נקנסה ב-150 אלף שקל והמנהל שלה ב-50 אלף שקל נוספים.
המשרד לאיכות הסביבה הגיש כתב אישום נגד החברה המפרסמת, חברת קשת שלטים ומנהלה, נתנאל זר.
בית המשפט חייב את החברה ומנהלה להימנע מעבירה דומה במשך שלוש שנים. כמו כן יצא צו שלפיו עליהם להסיר את השלטים מהמבנים עליהן נתלו.
בפסק הדין ציינה השופטת, דורית רייך-שפירא, בין השאר כי "הצבת שלטים בדרך בין-עירונית, מהווה בנוסף לזיהום ולפגיעה באיכות הסביבה, מפגע בטיחותי משום שיש בהם להסיח תשומת לב הנהגים מהנעשה בדרך, באופן שעלול לסכן אותם ולסכן אחרים".
הערות שוליים

1 2 3 4 5   חוק הדרכים (שילוט), תשכ"ו-1966, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
1 2 3  עבירת איסור התקנת שלטים, באתר רונן פרידמן
תקליטור

.
תקליטור
תַּקְלִיטוֹר הוא אמצעי לאחסון נתונים שאינו נדיף הפועל בטכנולוגיה אופטית. תקליטור הוא דיסק פלסטי עגול בקוטר של עד 12 ס"מ עם חור במרכזו, שמצופה בשכבה דקיקה של אלומיניום כדי שיוכל להחזיר את האותות לקרן הלייזר שקוראת אותו. הנתונים מאוחסנים בצורת בורות (pits) ומישורים (lands) לאורך פס דקיק בצורת ספירלה הנמשך מן המרכז ועד לשולי התקליטור. הנתונים מוטבעים (בייצור המוני), או נצרבים (באמצעות צורב ביתי), על גבי התקליטור בשפה בינארית, כלומר 1 ו-0, כאשר הסימון 1 מיוצג על ידי שינוי בין בור ומישור והסימון 0 מיוצג על ידי חוסר שינוי (קידוד NRZI).
מקור השם הוא הלחם בסיסים של המילים תקליט ואור, מכיוון שהקריאה והכתיבה בו נעשות באמצעות קרן לייזר.
התקליטור נכנס לראשונה לשימוש באוקטובר 1982 כאמצעי להאזנה למוזיקה (CD-AUDIO).
ב-1986 החלו להשתמש בתקליטור כאמצעי לאחסון נתוני מחשב (CD-ROM).
השימוש בתקליטור הצטמצם בעשור השני של המאה ה-21, בעקבות המעבר להעברת מידע (מוזיקה, וידאו ונתונים) באמצעות האינטרנט.
בעשור השלישי של המאה ה-21, התקליטור כמעט שאינו בשימוש. הפורמט משמש בעיקר להפצה ומשלוח של סרטים, מוזיקה וקובצי מחשב שונים.
אחסון נתונים על תקליטור

הנתונים מאוחסנים על התקליטור, על נתיב ספירלי, בדומה לתקליטי ויניל. נקודת ההתחלה נמצאת במרכז התקליטור, דבר המאפשר יצירת תקליטורים קטנים מבחינת הגודל הפיסי. צפיפות הנתונים היא קבועה, דבר המחייב שינוי מהירות הסיבוב ככל שמתקדמים בספירלה כלפי חוץ. שריטות ופגמים בציפוי המתכתי יכולים לגרום לקריאת נתונים שגויה. כאשר מדובר בנתוני אודיו, קיימים בנגנים מנגנוני אינטרפולציה ותיקון טעויות. כאשר מדובר באינפורמציה דיגיטלית, נשמרים הנתונים באמצעות פרוטוקול לתיקון טעויות, ואחוז מסוים מהמקום מוקדש ל-Checksum, כך שיש אפשרות להגיע לנתונים גם כאשר הקריאה לא מושלמת.
כתיבת נתונים על התקליטור יכולה להתבצע באמצעות צריבה או הטבעה. צריבה מתבצעת באמצעות קרן לייזר במתקן ביתי פשוט יחסית (צורב תקליטורים), המצריך התקנת תוכנת צריבה מתאימה. הטבעה דורשת מכשור מורכב יותר, והיא כוללת צריבת תבנית זכוכית ולאחר מכן הטבעתה על התקליטורים הרגילים. ליצירת כמות קטנה של תקליטורים (עד כמה מאות בודדות) עדיפה צריבה, בכמויות גדולות יותר הטבעה זולה יותר.
סוגי תקליטורים > CD-AUDIO

"Compact Disc Digital Audio" - התקליטור הבסיסי ביותר. נכנס לראשונה לשימוש באוקטובר 1982 למטרת הפצה והאזנה לאודיו דיגיטלי, והכיל עד 74 דקות של מוזיקה. לאחר זמן-מה הוגדלה הקיבולת עד ל-80 דקות (זאת מכיוון שהיו יצירות קלאסיות שלא נכנסו ב-74 דקות). התקליטור הביא למהפכה בנוחות השימוש ובאיכות הצליל.
תקליטור המוזיקה הראשון שהודפס ונמכר בישראל היה "אוהב להיות בבית" של אריק איינשטיין. היה זה בנובמבר 1986.
סוגי תקליטורים > CD-ROM

Compact Disc Read Only Memory, תקליטור לקריאה בלבד שמוקלט עליו מידע מחשב (DATA) בנפח של 650 עד 800 מגהבייט. נכנס לראשונה לשימוש ב-1985.
סוגי תקליטורים > CD-R

Compact Disc Recordable, תקליטור הניתן לכתיבה חד־פעמית בעזרת צורב תקליטורים. ה-CD-R נכנס לשימוש לראשונה ב-1988, גם הוא פותח על ידי סוני ופיליפס. ניתן לקנות CD-R ש"מיועד למוזיקה". זהו תקליטור שמכיל סימון מסוים שנדרש עבור צורבי אודיו ייעודיים, כלומר כאלה שאינם מתחברים למחשב אלא למערכת סטריאו. תקליטורים אלה עולים מעט יותר מ-CD-R המיועד לנתונים, וההפרש במחיר משמש לתשלום תמלוגים לגופים המטפלים בגביית תמלוגים, כדוגמת אקו"ם.
סוגי תקליטורים > CD-RW

Compact Disc Rewritable, תקליטור הניתן לכתיבה רב־פעמית בעזרת צורב תקליטורים.
סוגי תקליטורים > DVD

Digital Versatile Disc או Digital Video Disc, תקליטור בנפח של 4.7 ג'יגהבייט בשכבה אחת או 8.5 ג'יגהבייט בשתי שכבות (Dual Layer), כאשר ניתן להגיע לנפח של עד 17 ג'יגהבייט ב- DVD דו צדדי. ה-DVD נכנס לשימוש ב-1996 בעיקר למטרת אחסון של וידאו דיגיטלי. עד לשנים האחרונות, פורמט ה-DVD היה פופולרי מאוד, והוא שימש להקרנה של סרטים באיכות גבוהה של וידאו ואודיו בסלון הביתי או לאחסן כמות גדולה של מידע מהמחשב.
סוגי תקליטורים > DVD-R / DVD+R

Digital Versatile Disc Recordable, תקליטור לכתיבה חד־פעמית בעזרת צורב תקליטורים בנפח של 4.7 או 8.5 גיגהבייט. תקן DVD-R הוצג ב-1997. תקן DVD+R הוצג חמש שנים אחר כך, אך לא תאם ל-DVD-R. ל-DVD+R יש מספר יתרונות על ה-DVD-R בתחום אמינות כתיבת המידע ועמידותו. שני הפורמטים נמצאים בשימוש נרחב למרות חוסר התאימות, כיוון שרוב צורבי התקליטורים תומכים כיום בשני הפורמטים במקביל.
סוגי תקליטורים > DVD-RW / DVD+RW

Digital Versatile Disc ReWritable, תקליטור לכתיבה רב־פעמית בעזרת צורב תקליטורים בנפח של 4.7 או 8.5 גיגהבייט.
סוגי תקליטורים > HD-DVD

HD-DVD, ראשי תיבות: High Definition DVD (די.וי.די בהבחנה גבוהה). אחד השינויים שהובילו להתפתחות ה- HD DVD היה מעבר מקרן לייזר אדומה בגודל של 1.1 מיקרומטר (DVD) לקרן לייזר כחולה בגודל 0.62 מיקרומטר. ככל שהופכים את גודל מיקוד הלייזר לקטן יותר, ניתן לאחסן יותר אינפורמציה בשטח דיסק נתון. (Piepenburg, 2006) פורמט HD-DVD יכול להכיל עד 15 ג'יגה בייט בדיסק חד-שכבתי או 30 ג'יגהבייט בדיסק בעל שכבה כפולה. ה-HD-DVD פותח על ידי מספר חברות שהתאגדו יחד תחת השם "פורום הדי.וי.די" (DVD Forum). הפורום הובל על ידי טושיבה ובין החברות הבולטות בו NEC, מיקרוסופט ואינטל. לאחר התמודדות שיווקית של כ-20 חודשים מול ה-Blu-ray הודיעה טושיבה ב-19 בפברואר 2008 על הפסקת פיתוחו.
סוגי תקליטורים > Blu-ray / BD

Blu-ray או Blu-ray Disc הוא תקליטור לייזר כחול שהוצג בשנת 2003. Blu-ray הוא יורשו של פורמט ה-DVD, לאחר שהופסק קידומו של הפורמט המתחרה HD-DVD. גודל מיקוד הקרן של Blu-ray הוא 0.48 מיקרומטר וכך מתאפשר שטח אחסון גדול יותר בהשוואה ל-HD-DVD‏ (15GB ב-HD-DVD לעומת 25GB ב-Blu-ray). תקליטור לייזר כחול מוקלט באמצעות קרן לייזר כחולה באורך גל של 405 ננומטר, המאפשרת לו להגיע לנפח של 25.3GB בשכבה אחת או 50GB בשתי שכבות. בעתיד מתוכנן תקליטור בנפח 100GB ו-200GB שיהיו בנויים מארבע שכבות ויותר.
מחקרים

דיסקים ייחודיים המבוססים על אכסון מידע בחלבון פותחו לראשונה באוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית על ידי פרופסור ונקטאטסאן רנוגופאלהקרישהאן (Venkatesan  Renugopalakrishnan) ועמיתיו. חוקרים אלה עבדו על התקן אחסון בגודל DVD סטנדרטי, שאמור, על פי הציפיות, לספק עד 50 טרה-בייט (TB) של נפח אחסון.
הצוות בהרווארד עשה שימוש בחלבון שעבר הנדסה גנטית ונלקח במקור מתוך ממברנה של חיידק החי בביצות מים מלוחים, ושמו "Halobaterium Slinarum". חלבונים אלה מאחסנים מידע על ידי הפיכת אותות אופטיים לאנרגיה כימית - על ידי שינוי כימי במספר מולקולות נוצר מצב היכול להיחשב לוגית כ-"1". בזכות שינוי ה-DNA שביצע הצוות בחיידקים, נשארות מולקולות אלה במצבן שנים רבות. אם לא התרחש שינוי וכל המולקולות זהות, ייחשב הדבר כקלט לוגי של "0".
פרופ' רנוגופאלהקרישהאן טען כי ניתן "להדביק" את החלבונים הללו לכל דיסק DVD סטנדרטי, לצורך אחסון מידע בנפחים גדולים. לטענתו, אפשרי להגיע לנפחי אחסון הגדולים פי 20 מדיסק Blu-ray באמצעות חלבונים אלה, ובעתיד ניתן יהיה להגיע עד ל-50TB בכל דיסק..
בשנת 2001 גילו חוקרים ספרדים פטרייה על גבי תקליטורים שהובאו מבליז שבמרכז אמריקה. הפטרייה אוכלת את הפלסטיק והאלומיניום בחלקו החיצוני של התקליטור ופוגעת במידע המאוחסן עליו. לטענת החוקרים תלונות על נזקים דומים לתקליטורים התקבלו מרחבי העולם.
לקריאה נוספת

Piepenburg, s. (2006). Disc-based audio-video technology. Library Hi Tech News, 23(6), 27-33.
הערות שוליים

↑  לפי המידע שנמסר בתוכנית "עד פופ", נובמבר 1986, הערוץ הראשון (הובאה בשידור חוזר ב-19 באוגוסט 2012 ובה הוצג בהתרגשות ה"חידוש", Compact Disk)
↑  דב אלפון, כיוון הרוח | משלנו - מי קונה תקליטי קומפקט של פופ ישראלי, כותרת ראשית, 10 באוגוסט 1988
↑  לידיעה
↑  Javier Garcia-Guinea, Victor Cárdenes, Angel T. Martínez, Maria Martínez, "Fungal bioturbation paths in a compact disk", Naturwissenschaften Volume 88, Issue 8, Aug 2001, Pages 351 - 354
↑  (ראו כתבה ב-BBC בנושא).
| פורמטי אחסון וידאו |
| --- | --- |
מדיה מגנטית:  VCR (1972) • Betamax (1975) • VHS (1976) • וידאו 2000‎ (1979) • VHS-C (1982) • Betacam (1982) • Video 8 (1985) • D1 (1986) • S-VHS (1987) • Hi-8 (1989) • S-VHS-C (1987) • W-VHS (1992) • Betacam numérique (1993) • DV (1995) • Digital-S (D9) (1995) • Betacam SX (1996) • D-VHS (1998) • Digital8 (1999) • HDV (2003)
תקליטור:  לייזרדיסק‎ (1978) • VCD (1993) • DVD (1995) • Mini DVD (1998) • SVCD (1998) • EVD (2003) • UMD (2005) • VMD (2006) • HD DVD (2006) • Blu-ray (2006) • DMD (2007) • HVD (בפיתוח)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536525205171  GND: 4522869-3  LCCN: sh86000125  LNB: 000053635  NDL: 00575736  NKC: ph121753 
כונן תקליטורים המשמש לקריאת הנתונים שאוחסנו על התקליטור
הבחירות לכנסת האחת עשרה

פילוח תוצאות הבחירות בדיאגרמת עוגה. מקרא (בסדר כיוון השעון): בגוונים הכחולים - מפלגות הימין, בגוונים האפורים - המפלגות החרדיות, בגוונים הסגולים - מפלגות המרכז, בגוונים האדומים - מפלגות השמאל.
הבחירות לכנסת האחת עשרה התקיימו ביום שני, 23 ביולי 1984, כ"ג בתמוז ה'תשמ"ד, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת האחת עשרה. בחירות אלו נערכו לאחר תקופת כהונתה העשירה באירועים של הכנסת העשירית. הבחירות הוקדמו ממועדן המקורי ב-5 בנובמבר 1985, כ"א בחשוון ה'תשמ"ו. המערך, שאיבד את השלטון במהפך שהביאו הבחירות לכנסת התשיעית, ואשר סבר כי יהיה בידו להשיב את השלטון בבחירות הקודמות, שב והעמיד בראשו את שמעון פרס; אולם אף על פי שבראשות הליכוד עמד יצחק שמיר ולא מנחם בגין, ולמרות המשברים שזיעזעו את המדינה במהלך כהונת הכנסת העשירית (ההיפר אינפלציה, שאפיינה את כלכלת המדינה בכל מהלך הכנסת, מלחמת לבנון, ומשבר מניות הבנקים בשנותיה האחרונות), שמרו רוב בוחרי הליכוד אמונים למפלגתם. לאחר בחירות אלו נראה היה כי הציבור הישראלי לכוד בין שני גושים שווים לערך מבחינת גודלם, המייצגים הן דעות והן מגזרים באוכלוסייה, וכי אין כל דרך בה ניתן להכריע בין גושים אלו.
מערכת הבחירות > הסכמי עודפים

הסכמי עודפים על פי חוק בדר-עופר שנחתמו:
המערך - רצ
אגודת ישראל - ש"ס
שינוי - יחד
הליכוד - התחיה-צומת