stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נהר
פאונה > בעלי חוליות

דגים הם ככל הנראה בעלי-החיים הידועים ביותר בנהר. היכולת של מין מסוים של דג לחיות במים זורמים, תלויה במהירות בה הוא יכול לשחות, ובפרק הזמן בו הוא יכול להמשיך לשחות באותה מהירות מקסימלית. יכולת זו משתנה מאוד בין מינים שונים, וקשורה לבית הגידול בו הדג יכול לשרוד. שחייה רצופה צורכת כמויות אדירות של אנרגיה, ולכן דגים מבלים רק זמן מועט בתוך זרם המים. רוב הזמן הם נשארים בקרבת הקרקעית או הגדה, מאחורי מעצורי זרימה, כשהם מוגנים מפני הזרם; הם שוחים בזרם רק לצורך אכילה או החלפת מיקום. מינים מסוימים הסתגלו למחיה על הקרקעית בלבד, ולעולם אינם חוברים אל זרם המים. דגים אלה בעלי צורה שטוחה, ולעיתים קרובות עיניהם נמצאות מעל הראש, כדי לסקור את השטח שמעליהם. לחלקם יש גם איברי חישה מתחת לראש, המסייעים לחוש את הקרקעית.
מערכות אקוואטיות על-פי רוב מובילות מאחת לשנייה, ומתחברות לבסוף אל האוקיינוס (מעיין-נחל-נהר-אוקיינוס); בהתאם, לדגים רבים יש מחזור חיים הכולל שלבים מסוימים במים מתוקים, ואחרים במים מלוחים. הסלמון, למשל, נולד ומתפתח במים מתוקים, ועובר למים מלוחים בתור בוגר. צלופחים נולדים ומתפתחים במים מלוחים, ועוברים למים מתוקים כבוגרים.
בעלי-חוליות נוספים החיים בנהר כוללים דו-חיים (כגון סלמנדרות), זוחלים (כגון נחשים, צבים ותנינים), מגוון מיני ציפורים, ויונקים (כגון לוטרות, ביברים, היפופוטמים, ודולפיני נהר). למעט מספר קטן של מינים, יצורים אלה אינם צמודים אל המים כמו הדגים, אלא מבלים חלק מזמנם בבתי גידול יבשתיים. מינים רבים של דגים הם חשובים בתור צרכנים ובתור טרף עבור בעלי החוליות הגדולים יותר, המוזכרים לעיל.
לוטרה מצויה
בונה קנדי
דוב גריזלי וסלמון
עיטם לבן ראש
צבי מים מהמין Emydura macquarii
אליגטור אמריקני
עבראש ירוק עם אפרוחים
תחש נהרות קריבי
חדקן לבן
דוראדו זהוב באמזונאס
הנהר והאדם

הנהר מספק לאדם רבים מצרכיו החשובים. החל ממים לשתייה ולהשקיית השדות, דרך מים לרחיצה ולכביסה, דגים ואדמת סחף פורייה, וכלה בנתיבי הובלה, ואנרגיה להנעת טחנות מים ותחנות כוח הידרואלקטריות. תכונותיהם המועילות של הנהרות, כמו גם הנזקים העלולים להגרם מהם (שיטפונות) עודדו את תושבי אזור הנהר לפתח את תרבותם, כישוריהם וידיעותיהם.
התרבויות הקדומות ביותר, קמו על גדותיהם של נהרות גדולים. התרבות המצרית העתיקה התפתחה על גדתו של נהר הנילוס. ההיסטוריון היווני הרודוטוס, קורא למצרים "מתנת הנילוס", והיא אכן כזו. הנילוס עולה על גדותיו כל שנה, לקראת סוף חודש יוני, לקראת סוף ספטמבר מתמלא בסחף כהה, ובסוף אוקטובר, משאיר בכל שטח התפשטותו שכבה של אדמת סחף עשירה ופורייה. כל החקלאות המצרית הייתה תלויה באדמת הנילוס ובמימיו, והיישובים המצריים התרכזו סמוך לגדותיו. התרבות המצרית נתנה לעולם את לוח השנה בן 365 הימים, אותו למדה מהתנהגותו העקבית של הנילוס. גם שיטות בנייה חדשות התפתחו על גדות הנילוס - הסכר הראשון בעולם, נבנה במצרים בערך במאה השישית לפני הספירה.
תרבויות אחרות, חשובות לא פחות, הן התרבויות האכדית והשומרית, שהתפתחו במסופוטמיה על גדותיהם של הפרת והחידקל. נהרות אלה לא היו עקביים וצפויים כמו הנילוס, ואף שיטפונותיהם היו קשים יותר. תנאי המקום אלצו את תושבי המקום לפתח כ-5,000 שנה לפני זמננו דרכים מיוחדות למניעת הצפות ושיטפונות, להשקיה, ואף לאספקת מים בתוך הערים ובניית תעלות לסירות. השימוש הרב בנהר, ויחסי האנוש הכרוכים בכך, הביאו את הבבלים, ראשוני המחוקקים בעולם העתיק, לצרף לקובצי החוקים שלהם תקנות מיוחדות המסדירות את השימוש בנהר ובמימיו.
גם על גדותיו של נהר האינדוס בהודו ובפקיסטן התפתחה אחת התרבויות החשובות בעולם - תרבות עמק האינדוס. בתרבות זו, שהתפתחה לפני כ-8,500 שנה, היו למעלה מחמישים ערים, חיים חקלאיים מפותחים ומדע מתקדם. בערים הגדולות, האראפה ומואנג'ודארו היו בתים בני שתי קומות, תכנון ערים מפותח, ומערכות סניטציה עירונית מהראשונות בעולם.
גם על הנהר הצהוב, בסין, פרחה תרבות עתיקה, אחת התרבויות העתיקות ביותר בעולם. הנהר, ששיטפונותיו קשים ביותר, והוא אף כונה "יגונה של סין", אילץ את התושבים לפתח שיטות התגוננות נגד זרמי המים העזים, ושם הייתה תרבות מפותחת כבר לפני כ-7,000 שנה.
לא רק על התרבות החומרית השפיעו הנהרות, אלא גם על תרבות הרוח של תושביהם. ידוע בעיקר נהר הגנגס בהודו - מי הנהר נחשבים קדושים להינדואיזם, ואנשים רבים עולים אליו לרגל, שותים את מימיו ורוחצים בו, או עולים לרגל למקורות הנהר בהרי ההימלאיה.
הנהר והאדם > הנהר והעיר

כאמור, היווה הנהר מנוף להתפתחות וצמיחה של תרבויות. במהלך כל ההיסטוריה האנושית, עד העידן התעשייתי, התפתחו ערים רבות לאורך נהרות, ועל שפכי נהרות לים. העובדה שנהר היה יכול לספק צרכים רבים של האדם גרם לכך שההתיישבות לאורכו הייתה נוחה יותר. כפרים קטנים שהוקמו ליד נהרות שגשגו והפכו לאורך השנים לערים גדולות ומצליחות. עם התפתחות של עיר גדולה על גדות נהר מסוים, הפך הנהר לעורק תחבורה ראשי המקשר בין העיר לערים אחרות או לכפרים והעיירות שמסביב לה, בדומה לכבישים המהירים המודרניים. נהרות ראשיים רבים מקשרים בין ערים גדולות וחשובות מסיבה זו בדיוק. נהר הדנובה לדוגמה, מקשר בין ארבע ערי בירה אירופאיות ועוד ערים רבות אחרות בכמה מדינות שונות. נהר הנילוס מקשר בין רוב הערים הגדולות במצרים וערים רבות נוספות גם במדינות אפריקאיות דרומיות יותר.
התפתחות העיר עצמה ליד הנהר נעשה בדרך כלל בהדרגתיות לאורך מאות שנים. מודל ההתפתחות של ערים כאלו דומה מאוד גם במקומות שונים בעולם ובעיקר ביבשת אירופה. רוב הערים צמחו מתוך גרעין כפרי קטן שהוקם על אחת מגדות הנהר. ככל שהעיר התרחבה ואוכלוסייתה גדלה, התפשט השטח הבנוי סביב הגרעין ונעצר על שפת הנהר. בנקודת זמן כלשהי בחייה, הגיעה העיר למצב בו הייתה מספיק גדולה ועשירה כדי לחצות את הנהר. כאשר בתים חדשים שנבנו בשולי העיר היו רחוקים מדי ממרכזה עד כדי כך שהיה נוח יותר עבור תושבי העיר לחצות את הנהר מול מרכז העיר, החלה להתפתח העיר לכל הכיוונים ומשתי גדות הנהר סביב גרעינה. במסגרת תהליך זה נבנו גשרים שקישרו בין גדות הנהר ויצרו רציפות עירונית למרות הנהר שחוצה את העיר במרכזה. ערים רבות שגדלו באופן זה אף הרחיבו את חומות העיר מדי כמה דורות כדי להגן על שטח גדול ככל האפשר של העיר ולכדו את הנהר בשטח שבין החומות.
מהמצאת הרכבת השתנה השימוש העירוני בנהר וערים חדשות התפתחו דווקא סביב מסילות ברזל או כבישים מודרניים. עם זאת, מרכזי ערים מסורתיים של ערים שהתפתחו סביב נהרות נשארו פחות או יותר המרכז גם בעידן המודרני.
הנהרות הארוכים בעולם

זוהי רשימה של הנהרות הארוכים ביותר בעולם הנשפכים לים (ולא לנהר אחר), באורך יורד. לרשימה מורחבת יותר ראו (List of rivers by length).
|  | שם הנהר | מיקום הנהר | אורך הנהר (ק"מ) | אגן הניקוז (קמ"ר) | ספיקה ממוצעת   (מטר מעוקב / שנייה) | נשפך אל | מדינות באגן הניקוז |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | נילוס | אפריקה | 6,670 | 3,349,000 | 5,100 | הים התיכון | אוגנדה, קניה, טנזניה, רואנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו,  אתיופיה, דרום סודאן, סודאן, מצרים |
| 2 | אמזונאס | דרום אמריקה | 6,448 | 6,915,000 | 219,000 | האוקיינוס האטלנטי | ברזיל, פרו, קולומביה, בוליביה, סורינאם, גיאנה, ונצואלה, אקוודור,  גיאנה הצרפתית |
| 3 | יאנגצה | אסיה | 6,380 | 1,800,000 | 31,900 | ים סין המזרחי | סין |
| 4 | מיסיסיפי-מיזורי | צפון אמריקה | 5,971 | 2,980,000 | 16,200 | מפרץ מקסיקו | ארצות הברית (98.5%), קנדה (1.5%) |
| 5 | יניסיי-אנגרה | אסיה | 5,540 | 2,580,000 | 19,600 | האוקיינוס הארקטי | רוסיה, מונגוליה |
| 6 | הנהר הצהוב | אסיה | 5,464 | 745,000 | 2,110 | ים בוהאי | סין |
| 7 | אוב-אירטיש | אסיה | 5,410 | 2,990,000 | 12,800 | האוקיינוס הארקטי | רוסיה, סין, קזחסטן |
| 8 | אמור | אסיה | 4,416 | 1,855,000 | 11,400 | ים אוחוצק | רוסיה, סין, מונגוליה |
| 9 | לנה | אסיה | 4,400 | 2,490,000 | 17,100 | האוקיינוס הארקטי | רוסיה |
| 10 | קונגו | אפריקה | 4,371 | 3,680,000 | 41,800 | האוקיינוס האטלנטי | הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, אנגולה, טנזניה,  קמרון, זמביה, בורונדי, רואנדה, הרפובליקה המרכז אפריקאית |
| 11 | מקונג | אסיה | 4,350 | 810,000 | 16,000 | ים סין הדרומי | סין, מיאנמר (בורמה), לאוס, תאילנד, קמבודיה, וייטנאם |
| 12 | מקנזי | צפון אמריקה | 4,241 | 1,805,200 | 9,700 | האוקיינוס הארקטי | קנדה |
| 13 | ניז'ר | אפריקה | 4,167 | 2,090,000 | 9,570 | האוקיינוס האטלנטי | ניגריה, מאלי, ניז'ר, אלג'יריה, גינאה, קמרון, בנין, צ'אד, בורקינה פאסו,  חוף השנהב |
| 14 | פרנה | דרום אמריקה | 3,998 | 3,100,000 | 25,700 | האוקיינוס האטלנטי | ברזיל, פרגוואי, ארגנטינה, בוליביה, אורוגוואי |
| 15 | מארי-דארלינג | אוסטרליה | 3,750 | 1,061,469 | 767 | האוקיינוס ההודי | אוסטרליה |
| 16 | וולגה | אירופה | 3,700 | 1,380,000 | 8,080 | הים הכספי | רוסיה |
ראו גם

רשימת נהרות
לקריאה נוספת

יצחק שטנר, גאומורפולוגיה: העיצוב החיצון של התבליט, ירושלים: קריית ספר, תש"ל.
הערות שוליים

↑  pi me a river, pimeariver.com (ארכיון)
| גאוגרפיה פיזית |
| --- | --- | --- |
| תחומים | גאוגרפיה סביבתית • גאומורפולוגיה • הידרולוגיה והידרוגרפיה • חקר קרחונים • מדעי האטמוספירה • מטאורולוגיה • קלימטולוגיה • פלאוקלימטולוגיה • אוקיינוגרפיה • אוקיינוגרפיה פיזיקלית • אוקיינוגרפיה כימית • אוקיינוגרפיה ביולוגית • אוקיינוגרפיה מטאורולוגית |  |
| מונחים יבשתיים | קרקע • טקטוניקת הלוחות • יבשת • מצר יבשה • ארכיפלג • אי • חצי אי • אטול • מדבר • נווה מדבר • חולות נודדים • חולית • ערבה • סוואנה |  |
| מונחים ימיים | אוקיינוס • ים • זרם ים • אגם • מעיין • נהר • נחל • דלתה • מפרץ • מפרצון • מצר ים • יובל |  |
ראו גם גאוגרפיה פיזית – מונחים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538865305171  BNE: XX526002  GND: 4131972-2  LCCN: sh85114250  NARA: 10643808  NKC: ph138324 
זרימה ערה בנהר הירדן שמסלול זרימתו מתחיל באזור הכנרת ובסופו הוא נשפך אל ים המלח. בארץ ישראל נחלים רבים שבהם זרימה חזקה אך ורק בזמן החורף, עם בוא הגשם, אולם זרימת נהר הירדן, שמקור רוב מימיו ממעיינות, היא חזקה כל ימות השנה.
הנהר סנייק זורם לרגלי הרי טיטון המושלגים בפארק הלאומי גרנד טיטון, במדינת ויומינג שבארצות הברית
מבט על נהר קולומביה מקולומביה הבריטית שבקנדה
אשד
התעצבות צורתו של המפל
נפתולים חופשיים בנהר באלסקה. אפשר לראות מספר ימות נפתול, וימות נפתול שיבשו.
נפתולי נהר הירדן בקרבת ים המלח (זולטן קלוגר, 1937)
סוללת גדה בערוץ קטן
מפל מים באסטוניה.
הדלתה של הנילוס
אנשים שותים את מי הגנגס במהלך טקס הינדי בוואראנסי
שלושה ילדים רוחצים בנהר
כביסה בנהר
נהר הדנובה חוצה את העיר ברטיסלבה, בירת סלובקיה
נהר הדנובה חוצה את העיר אולם שבגרמניה
זמנים מודרניים (מוסף)

| --- | --- |
 תדירות:  שבועי
 סוגה:  מוסף
 מו"ל:  "ידיעות אחרונות"
 בעלים:  קבוצת ידיעות אחרונות
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 
זמנים מודרניים הוא מוסף של "ידיעות אחרונות" היוצא פעם בשבוע העוסק באופנה וסגנון חיים. המוסף עוסק בנוסף לכך בענייני זוגיות, הורות ומשפחה, קולינריה, בריאות, צרכנות, ובנוסף מכיל גם כתבות תחקיר וראיונות.
הטורים הקבועים בעיתון הם חמש עם: …"
"שלוש אובססיות בשבוע"
מדור "שוטטות"
מדור "מרחק נגיסה"
מדור "פוסט מודרניים"
"ברכה בודקת"
את המוסף ייסדה וערכה בשנותיו הראשונות העיתונאית בלה אלמוג. בין 1997–2008 עורכת המוסף הייתה מרים קוץ. בין העיתונאים הכותבים בעיתון נמנים בין היתר שלי גרוס המשמשת ככתבת האופנה של המוסף, ורדה רזיאל-ז'קונט ורחלי קרוט.
צילקר – אשדוד שאהב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ד"ר משה דרור
 צילומים:  כריכה: בועז רענן ואבי רוקח  אלבום התמונות: אבי רוקח, אורי קריספין, גדי קבלו, דוד אסייג, לימור אדרי, משה שדה, פאבל טולצ'ינסקי, ראובן קסטרו, שמעון ויעקב פוקס
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ביוגרפיה 
 נושא:  צבי צילקר – פוליטיקאי ומהנדס ישראלי שכיהן במשך מעל ל-3 עשורים כראש עיריית אשדוד וכיובל במועצת העירייה, ומזוהה עם התפתחותה לעיר תעשייה גדולה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אבי אלעד
 מקום הוצאה:   אשדוד, ישראל ישראל
 תאריך הוצאה:  2022 
 מספר עמודים:  407 
 עורך:  אריאלה ברמכר
 
צילקר – אשדוד שאהב הוא ספר ביוגרפי על צבי צילקר מאת ד"ר משה דרור, שיצא לאור בשנת 2022 בהוצאת אבי אלעד. הספר מבוסס על מפגשיו של משה דרור עם צילקר, וכן עדויות, מסמכים ופרוטוקולים ארכיוניים, והוא נכתב במשך שנה ו-10 חודשים. הספר נערך על ידי אריאלה ברמכר, וכריכתו, המציגה תצלומים מאת בועז רענן ואבי רוקח, עוצבה על ידי דודו קקון.
רקע

ספרו של משה דרור עוסק בצבי צילקר. צילקר היה פוליטיקאי ומהנדס אזרחי ישראלי שנולד בגרמניה בשנת 1933, עלה לישראל ב-1935 ולימים נהיה למהנדס העיר אשדוד וראש העירייה. הוא ראש העיר שכיהן בה לתקופה הארוכה ביותר (33 שנים), ונחשב למזוהה איתה ועם התפתחותה לעיר תעשייה גדולה. הרעיון לכתיבת הספר, הגיע מצילקר עצמו, שהתקשר לדרור בינואר 2020 וביקש ממנו להעלות על הכתב את סיפורו. דרור וצילקר הכירו עוד קודם לכן – דרור הועסק על ידי צילקר כפרסומאי בבחירות לרשויות המקומיות, וכיהן כדובר עיריית אשדוד במקביל לכהונתו של צילקר כראש העירייה.
לקראת סיום כתיבת הספר, מצבו הבריאותי של צילקר החמיר, עם חזרתה של מחלת הסרטן. הוא הספיק לקרוא את מרבית הספר, ושמח על סיום מלאכת כתיבתו. הוא הלך לעולמו ב-18 בנובמבר 2021 – 3 ימים לאחר שכתיבתו הסתיימה.
הספר הושק במרץ 2022 בבית אריה קלנג, ונכחו בו ותיקי העיר, חברים של צילקר ושותפיו לפעילות הציבורית, ראש עיריית אשדוד יחיאל לסרי, וראש העירייה לשעבר אריה אזולאי וכן חברי המועצה.
כשנה לאחר פטירתו של צילקר, התקיים מפגש עם דרור בספרייה העירונית של אשדוד, שסיפר על תהליך כתיבת הספר.
תוכן

הספר מתאר את אירועי המפתח בקריירה ובחייו האישיים של צילקר, המתגוללים לאורך כתשעה עשורים.
מקורות משפחתו בקייב שבאוקראינה, סיפור הגירתה לגרמניה והעלייה לארץ ישראל המנדטורית עם עליית גרמניה הנאצית.
לימודי ההנדסה האזרחית בטכניון, פעילותו בתנועת בית"ר, עבודתו כמהנדס המועצה המקומית בית שמש ופגישתו את חנה לבית גוטנסקי, לימים אשתו, גם היא ממשפחה בית"רית.
ההגעה למועצה המקומית אשדוד בשנת 1963 עם חנה ושני ילדיהם, השתקעותם בעיירה הצעירה ופועלו כמהנדסהּ.
פעילותו בפוליטיקה הארצית לאחר סיום כהונתו כראש העירייה ה-2 ב-1983, וכהונתו כמנהל הכללי של משרד התקשורת משרד העבודה והרווחה, ומרכז הקבלנים
7 כהונותיו כראש העירייה, לאורך 33 שנים בסך הכל.
המאבק הציבורי להקמת בית חולים בעיר, כפי שהובטח בהסכם ממשלת ישראל–חברת אשדוד ב-1958, מול ממשלת ישראל החמש עשרה ועד השלושים ואחת
התמודדותו עם מחלת סרטן המעי הגס, הפיגוע בנמל אשדוד והזיהום בנחל לכיש
התקרבותו ליהדות ותמיכתו בהקמת ישיבת ההסדר נווה דקלים, שפונתה מגוש קטיף בתוכנית ההתנתקות
פיתוח אירועי התרבות בעיר אשדוד
הנהגת הסטטוס קוו באשדוד – חופש דת וקיום צביון דתי בהרמוניה
קריאת קריית התרבות של אשדוד על שמו ב-2018
התפנותו לחיי משפחה עם סיום כהונתו כראש העירייה לבסוף ב-2007, והקדשת זמנו לבניו – אייל, עופר ומיקי
פטירתו בשנת 2022 והוקרתו על ידי תושבי העיר
הספר גם מציג אלבום תמונות מאירועים שונים בחייו של צילקר, שצולמו על ידי צלמים תושבי העיר, ביניהם אבי רוקח, אורי קריספין, גדי קבלו, דוד אסייג, לימור אדרי, משה שדה, פאבל טולצ'ינסקי, ראובן קסטרו, ושמעון ויעקב פוקס. חלק מן התצלומים מוצגים בארכיון לתולדות אשדוד.
ביאורים

↑  אייל (יליד 1959) ועופר (יליד 1961)
הערות שוליים

1 2  משה דרור, הקדמה, צילקר: אשדוד שאהב, אשדוד: אבי אלעד, 2022
↑  עופר אדרת, ראש העיר אשדוד לשעבר צבי צילקר מת בגיל 88, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2021
↑  דוד לוי, "אני משיב מלחמה לסרטן": צבי צילקר בריאיון מיוחד ולקראת ספר חדש, באתר כאן דרום אשדוד, ‏6 בספטמבר 2021
1 2  משה דרור, הקדמה, צילקר: אשדוד שאהב, אשדוד: אבי אלעד, 2022, עמ' 7
↑  דוד לוי, הלך לעולמו ראש עיריית אשדוד המיתולוגי צבי צילקר בגיל 88, באתר כאן דרום אשדוד, ‏18 בנובמבר 2021
↑  הושק ספרו הביוגרפי של צבי צילקר ז"ל, באתר אשדוד10, ‏31 במרץ 2022
↑  זוכרים את צבי צילקר, באתר אשדוד10, ‏8 בדצמבר 2022
↑  שמואל סרדינס, שנה לפטירתו של צבי צילקר ז"ל – הספרייה העירונית תקיים מפגש על סיפור חייו, באתר אשדוד נט, ‏21 בנובמבר 2022
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • תכנון העיר • אדריכלות • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף ריביירה • מסוף בני ברית • מסוף ביג |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • אוניברסיטת אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות • אצטדיון אשדוד (עתידי) |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
| קטגוריה ראשית | כל הערכים על העיר |  |
צבי צילקר, 1991
משה דרור, 2018
אדגר פאלוצי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באפריל 1887 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1944 (בגיל 56 בערך) 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, ממלכת הונגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 
אדגר פאלוצי (במקור פולק, בהונגרית: Palóczi Edgár;‏ בודפשט, 4 באפריל 1887 – 1944) היה היסטוריון תרבות, יהודי-הונגרי, מורה. אביו היה המשורר ליפוט פאלוצי (פולק).
אדגר פאלוצי נולד במשפחה יהודית. הוא פרסם במהלך חייו כמעט 340 פרסומים מדעיים והקים את מוזיאון ארפאד באובודה מעושרו הפרטי. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, כדמות הבולטת ביחסי הונגריה-פולין, כיהן בתפקיד המזכיר הכללי של האגודה ההונגרית-פולנית ולאחר מכן של אגודת מיצקייביץ ההונגרית. ב-1944 נעצר ונרצח על ידי הגסטפו. תאריך ומקום מותו המדויקים אינם ידועים.
קורות חיים > משפחתו

הוא בא ממשפחת מורים משכילה וותיקה מאוד. סבו, מור פולק, עסק בציור ובהוראתו באזור הספר הדרומי של הונגריה, אחד מתלמידיו המפורסמים היה הברון יוזף רודיץ'. אביו, ליפוט פאלוצי היה סופר ספרות יפה וספרות פופולרית, אתנוגרף, סטטיסטיקאי, גאוגרף ומורה, שבני דורו הוסיפו לו את השם "מֶצוֹפַאנְטִי ההונגרי" (אנ'). אמו למדה שירה, כתבה שירים והתיידדה עם הסופרת השוודית סלמה לגרלף. מצד אמו, הוא היה קשור גם לליפוט רכניץ, מאסטר יצרן בירה מביטום, גם מומחה נומיסמטיקה ואספן מדליות מוכשר ביותר של שלזיה עילית. הוא היה קשור גם לאמין פאשה (אדוארד שניצר), רופא עם חיי הרפתקאות אך גורל טראגי. המורשת האינטלקטואלית הססגונית של משפחתו - במיוחד ההוראה, התעניינותו בהיסטוריה האורבנית, אהבתו לנומיסמטיקה והעניין הפולני - השפיעו עליו באופן משמעותי.
קורות חיים > נעוריו

את לימודיו התיכוניים סיים בבודפשט בברובע 5 בגימנסיה הראשית הממלכתית דניאל ברז'ני, שם לימדו אותו מורים דגולים כמו, בין היתר, היסטוריון התיאטרון יוזף באייר והבלשן דיולה זולנאי. בשנות התיכון שלו, הוא התעניין בהיסטוריה, גאוגרפיה ובלשנות. לאחר סיום לימודיו, סייר בעל מרכז אירופה (למעט פולין) ולאחר מכן נרשם לפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). בין מוריו השפיעו עליו ההיסטוריון רמיג בקפי (הו') והיסטוריון הספרות והאסתטיקן לאסלו נדיישי (הו'). לאחר שסיים את לימודיו ב-1909, הוא עבד כמורה בפועל במשך שנה ברובע 5. בבית הספר הריאלי יאנוש בויאי, שם המנהל אמיל רומבואר הכיר לו את הפדגוגיה המעשית. הוא השיג את תעודת ההוראה שלו בהיסטוריה וגאוגרפיה ב-1910. באותה שנה פורסם פרסומו הראשון בכתב העת "עולם הטבע" (הו'), והוא החל את שירותו ההתנדבותי בגדוד חי"ר 23.
מהגיוס למלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הוא שירת עד ה-20 בדצמבר 1918, תחילה כמפקד מחלקה, ולאחר מכן מיולי 1918 כמרצה צבאי. בינתיים סיים קורס הכשרת קצינים בהצטיינות וכתב את ההיסטוריה של איש הצבא הצרפתי ממוצא הונגרי הברון פרנץ טוט (צר'). לאחר פרסום מחקרן קיבל הכרה מהצאר הבולגרי פרדיננד הראשון, מהארכידוכס פרנץ סלבטור ומהעוצר מיקלוש הורטי .
קורות חיים > בין שתי מלחמות העולם

בשנות העשרים עסק בעיקר בנומיסמטיקה. הוא השתתף בעבודתה של החברה הנומיסמטית ההונגרית וכתביו פורסמו בכתב העת Numismatic Journal. שאלת קברו של ארפאד החלה להעסיק אותו באמצע העשור. בשנת 1927 ייסד את אוסף ההיסטוריה ברובע הראשון בבודפשט בשם מוזיאון ארפאד. אוסף המטבעות והקרמיקה הרומית של המוזיאון היה משמעותי במיוחד. למרות שהאוסף נהרס במלחמת העולם השנייה, מוזיאון אובודה, במובן מסוים, רואה את המוסד כקודמו.
עוד עשרות מחקרים קשורים בשמו בתחומים מגוונים.
קורות חיים > רדיפתו

בשנת 1940 התפטר מרצונו מתפקיד ההנהלה של אגודת מיצקייביץ, אך, כמו חברי האגודה האחרים, השתתף בעזרה לפולנים שברחו להונגריה. בשנת 1944, היה שותף בגורלם של אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי, בלה בווילאקווה-בורשודי, יאנוש קרטס, לאו פרדיננד מיקלושי ועוד כמה חברים, הוא נעצר, לאחר מכן נרצח על ידי הגסטפו .
יצירתו

הביבליוגרפיה שחוברה על ידי יאנוש קמן ב-1935 מכילה 340 כותרים. ספר זה מכיל בקצרה גם את תולדות חייו. פרסומיו היו בהונגרית, בצרפתית ובגרמנית.
כמארגן מצוין, הוא היה חבר או מנהיג בארגונים רבים, כולל האגודה הספרותית על שם גזה גארדוני ואיגוד האגודות החברתיות.
פעילותו הספרותית כיסתה לא מעט תחומים. הוא כתב כמה יצירות על ההיסטוריה של התעופה, דן בחיים העירוניים והצבאיים הישנים, וגם גילה תגליות ארכאולוגיות. תחום העניין שלו כלל את חייו של נפוליאון, מדליות, כמו גם קשרי הונגריה-פולין, הונגריה-גרמניה, הונגריה-צרפתת וכו'. הוא ערך לעיתים קרובות ערבי קריאה ותוכניות רדיו. משנת 1929 היה עורך סדרת ספרי הספרייה ההונגרית-פולנית, שאת חלקן כתב בעצמו. לרגל חגיגות עשרים וחמש שנים שלו כסופר, שר הדתות והחינוך הציבורי לשעבר ג'רג' לוקאץ' בירך אותו במפגש של אגודת מיצקייביץ.
חברויות

איגוד החוץ ההונגרי (חבר רגיל)
האגודה הלאומית לספרות של גזה גארדוני (חבר רגיל)
אגודת דיוני (חבר רגיל)
איגוד האגודות החברתיות (TESZ) (חבר מועצת המנהלים)
האגודה ההונגרית-פולנית
האגודה ההונגרית-פולנית (מזכיר כללי בין 1929-1927)
אגודת מיצקייביץ ההונגרית (חבר נבחר, מזכ"ל בין 1935–1940)
פרסים

פרס ספרותי על שם גזה גארדוני (1931)
עבודותיו העיקריות

הברון פרנץ טוט, מְבַצֵר הדרדנלים 1733–1793. בודפשט, 1916.
הנסיך מיסיסלב וורונייצקי-קוריבוט. בודפשט. 1929. (Mieczysław Woroniecki)
מלכים פולנים בהונגריה. בודפשט, 1935.
המִצְנַח בן ה-325 והממציא ההונגרי שלו. Verancsics Faustus . בודפשט, 1941.
מילון כיס של השמות הפרטיים שלנו (עורך)
לקריאה נוספת

János Kertész: יצירתו הספרותית בת עשרים וחמש השנים של Edgár Pálóczi. עם הקדמה מאת אנדרה ורס. Bp. 1935.
הערות שוליים

↑  A múzeum története obudaimuzeum.hu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810637592905606  VIAF: 306153879   WorldCat (עם VIAF): 306153879
ליגת העל הליטאית בכדורגל

| --- | --- |

 שם מלא:  A lyga
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הליטאית 
 מדינות:  ליטא ליטא
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  10 (2043)
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים)
 אלופה נוכחית:  ז'לגיריס וילנה (11) 2024
 מירב הזכיות:  ז'לגיריס וילנה (11)
 מפעל מקביל:  הגביע הליטאי
 מפעל נמוך:  הליגה הליטאית השנייה
 www.alyga.lt
 
ה-A ליגה (בליטאית: A Lyga) היא ליגת הכדורגל הבכירה בליטא.
הליגה החלה להתקיים בשנת 1922, עם קבלת העצמאות בפעם הראשונה מרוסיה אך האליפות נפסקה במהלך שנת 1940 עם כיבוש השטח על ידי ברית המועצות. הליגה הוקמה שנית בשנת 1990 עם קבלת העצמאות מברית המועצות. הליגה מתחילה מדי שנה בחודש מרץ ומסתיימת בחודש נובמבר.
הקבוצות בליגה

להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הליטאית בעונת 2025:
| קבוצה | עיר | אצטדיון | מספר מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| באנגה | גרגז'דאי | אצטדיון גרגז'דאי | 2,400 |
| דאינאבה | אליטא | אצטדיון אליטא | 3,000 |
| דז'ויגאס | טלז | אצטדיון טלז | 2,400 |
| הגלמן | קובנה | מרכז אימונים קובנו | 500 |
| ז'לגיריס וילנה | וילנה | אצטדיון LFF | 5,067 |
| ז'לגיריס קובנה | קובנה | אצטדיון SM טאוראס | 500 |
| סודובה | מריאמפולה | אצטדיון סודובה | 6,250 |
| פוניבז' | פוניבז' | אצטדיון אוקשטאיטייה | 6,600 |
| ריטראי | וילנה | אצטדיון LFF | 5,067 |
| שיאוליאי | שיאוליאי | מאצטדיון סביוולדיבה | 4,000 |
היסטוריה > ליגת האינטרבלום ומלחמת העולם השנייה (1922–1944)

לאחר מלחמת העולם הראשונה וקבלת עצמאות ליטא, הליגה החלה לראשונה בשנת 1922.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הליטאי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
היסטוריה > טבלת אליפויות (1922–1944)

| קבוצה | זכיות | סגנויות | מקום שלישי | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קובאס קובנה | 6 | 4 | 1 | 1924, 1925, 1926, 1933, 1935, 1936 |
| KSS קלייפדה | 6 | 3 | 1 | 1928, 1929, 1930, 1931, 1937, 1937/1938 |
| LFLS קובנה | 5 | 6 | 2 | 1922, 1923, 1927, 1932, 1942 |
| LGSF קובנה | 1 | 1 | 4 | 1938/1939 |
| MSK קובנה | 1 | - | - | 1934 |
| טאוראס קובנה | 1 | - | - | 1942/1943 |
היסטוריה > טבלת אליפויות הליגה האזורית של ליטא הסובייטית (1945–1990)

| קבוצה | זכיות | סגנויות | מקום שלישי | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אלניאס שיאוליאי | 7 | 3 | 3 | 1948, 1949, 1953, 1957, 1958, 1959/1960, 1960/1961 |
| אינקראס קובנה | 5 | 6 | 5 | 1950, 1951, 1954, 1964,1965 |
| אטלנטאס קלייפדה | 4 | 7 | - | 1978, 1980, 1981, 1984 |
| קרנינקו נמאי / ראודונוז'י זביגזדה / סאליואטאס וילנה | 3 | 3 | 1 | 1952, 1958/1959, 1967 |
| נבז'יס קדאיניאי | 3 | 2 | 3 | 1966, 1972, 1973 |
| פזאנגה וילנה | 3 | 2 | 2 | 1971, 1982, 1983 |
| סטטיבנינקאס שיאוליאי | 2 | 2 | 1 | 1969, 1977 |
| סטטיבה פוניבז' | 2 | 1 | 3 | 1962/1963, 1968 |
| אתלטאס קובנה | 2 | 1 | - | 1961/1962, 1970 |
| אטמוספירה מז'ייקיאי | 2 | - | 2 | 1976, 1979 |
| באנגה קובנה | 2 | - | 1 | 1986, 1989 |
| אקרנאס פוניבז' | 1 | 2 | 2 | 1985 |
| טאוראס שיאוליאי | 1 | 1 | 2 | 1974 |
| SRT וילנה | 1 | 1 | 2 | 1988 |
| לימה קובנה | 1 | 1 | 1 | 1955 |
| ספרטקס קובנה | 1 | 1 | - | 1945 |
| טאוראס טאוראג' | 1 | 1 | - | 1987 |
| לינו אודינאי פלאנג' | 1 | - | 2 | 1956 |
| דיאנאבה אליטוס | 1 | - | 2 | 1975 |
| דינמו קובנה | 1 | - | - | 1946 |
| לוקומוטיב קובנה | 1 | - | - | 1947 |