stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לופה דה וגה
לקריאה נוספת

מעיין הכבשים, (פואנטה אובחונה), מאת לופה דה וגה, מספרדית רפאל אליעז, אחרית דבר והערות - מנחם דורמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978
מעיין הכבשים, מאת לופה דה וגה, מספרדית רנה ליטוין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994
הבית במדריד שבו גר דה וגה מ-1610 ועד מותו. משמש כיום כמוזיאון המוקדש לו.
עמוד הפתיחה של המחזה El testimonio vengado
מחוז ביג הורן (ויומינג)

מחוז ביג הורן (באנגלית: Big Horn County) הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית. נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 11,461 תושבים. בירת המחוז היא העיר בייסין. במחוז ממוקמת אוניברסיטת ויומינג.
המחוז נוסד בשנת 1869.
גאוגרפיה

שטחו של מחוז ביג הורן 8,182 קמ"ר, מהם 8,125 קמ"ר שטחי יבשה, ו-57 קמ"ר (0.70%) שטחי מים. מחוז פארק (ויומינג) גובל במחוז ביג הורן ממערב, מחוז ואשאקי גובל בו מדרום, מחוז ג'ונסון (ויומינג) ומחוז שרידן גובלים בו ממזרח, מחוז ביג הורן שבמדינת מונטנה ומחוז קרבון שבמדינת מונטנה גובלים במחוז ביג הורן מצפון.
אוכלוסין

נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 11,641 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא נפש אחת לקמ"ר.
23% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 23% ממוצא אנגלי, ו-8% ממוצא אירי.
השכלה

מחוז ביג הורן מחולק לארבעה מחוזות השכלה.
מחמד סאוופט פאשה

מֶחמֶד סַאוְופֶט פַאשָה (בטורקית: Mehmed Esat Safvet Paşa;‏ 1814 – 1883) היה מדינאי עות'מאני-טורקי והווזיר הגדול ב-1878.
ביוגרפיה

מחמד נולד בסורמנה (Sürmene) שעל חוף הים השחור. בגיל 17, לאחר שסיים את לימודיו במדרסה באיזיט, הצטרף למועצה האימפריאלית של האימפריה העות'מאנית. הוא היה מזכירו של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, לאחר מכן שר המסחר ועבודות קהילתיות. לאחר ששהה כשליח בפריז, בתפקידו כשר החינוך לאחר מכן שינה ב-1866 את בית הספר האימפריאלי של ארמון גלאטסראיי לשיטת הלימוד הצרפתית. כמו כן באותו התפקיד בתקופת הטנזימאט ביצע רפורמות רחבות בחינוך כולו.
בהמשך היה שר המשפטים ושר החוץ. היה בעל דעות ליברליות ופרו-מערביות. שיתף פעולה עם מידהט פאשה.
בדצמבר 1876 ניהל התייעצויות בוועידת קונסטנטינופול והיה לדיפלומט מוכר. ביולי 1877 התפטר בעקבות חילוקי דעות עם הוזיר הגדול אדחם פאשה על הסכם שלום עם האימפריה הרוסית. בפברואר 1878 שוב מונה להיות שר החוץ וחתם על חוזה סן סטפנו. ביוני אותה השנה מונה להיות הווזיר הגדול אך כבר באוקטובר נשלח כשגריר לפריז.
מוריץ, דוכס סקסוניה-צייץ

מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ (בגרמנית: Moritz, von Sachsen-Zeitz;‏ 28 במרץ 1619 – 4 בדצמבר 1681), היה דוכס סקסוניה-צייץ בין 1657 ל-1681.
ביוגרפיה > ילדותו

מוריץ נולד ב-28 במרץ 1619 בדרזדן ליוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולמגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה, בתו של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה.
מאוגוסט 1642 עד ספטמבר 1645, מוריץ ואחיו כריסטיאן ביצעו את הטיול הגדול בצפון גרמניה והולנד.
ביוגרפיה > שלטונו

בשנת 1652 ציווה יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה שבניו הצעירים גם יירשו חלק מנחולותיו. לאחר מותו של יוהאן גאורג בשנת 1656, הסכימו בניו ב-22 באפריל 1657 על אופן החלוקה; בנו הבכור יוהאן גאורג קיבל את נסיכות הבוחר מסקסוניה, בנו אוגוסט קיבל את דוכסות סקסוניה-וייסנפלס, בנו כריסטיאן קיבל את דוכסות סקסוניה-מרזבורג, ובנו הצעיר מוריץ קיבל את אזור בישופות נוימבורג לשעבר, שהפך לדוכסות סקסוניה-צייץ.
מוריץ שיפץ את מעונו הישן של הבישוף, ובנה במקומו בין השנים 1657–1678 את ארמון מוריצבורג בסגנון הבארוק, והפך אותו למעונו הרשמי.
ב-4 בדצמבר 1681 מת מוריץ בעיר צייץ, ובמקומו עלה לשלטון בנו מוריץ וילהלם.
משפחתו

ב-19 בנובמבר 1650 התחתן מוריץ עם סופיה הדוויג משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פיליפ, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג וסופיה הדוויג מסקסוניה-לאוונבורג, ונולדו להם 2 ילדים:
יוהאן פיליפ (12 בנובמבר 1651 - 24 במרץ 1652)
מוריץ (26 בספטמבר 1652 - 10 במאי 1653)
ב-3 ביולי 1656 התחתן מוריץ עם דורותיאה מריה מסקסוניה-ויימאר, בתם של וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר ואלאונורה דורותיאה מאנהלט-דסאו, ונולדו להם 10 ילדים:
אלאונורה מגדלנה (30 באוקטובר 1658 - 26 בפברואר 1661)
וילהלמינה אלאונורה (ספטמבר 1659)
ארדמוטה דורותיאה (13 בנובמבר 1661 – 29 באפריל 1720), התחתנה עם כריסטיאן השני, דוכס סקסוניה-מזרבורג (19 בנובמבר 1653 - 20 באוקטובר 1694
מוריץ וילהלם (12 במרץ 1664 - 15 בנובמבר 1718)
יוהאן גאורג (27 באפריל 1665 - 5 בספטמבר 1666)
כריסטיאן אוגוסט (9 באוקטובר 1666 - 23 באוגוסט 1725)
פרידריך היינריך (21 ביולי 1668 - 18 בדצמבר 1713)
מריה סופיה (3 בנובמבר 1670 - 31 במאי 1671)
מגדלנה סיבילה (7 באפריל 1672 - 21 באוגוסט 1672)
וילהלמינה סופיה (11 ביוני 1675)
ב-14 ביוני 1676 התחתן מוריץ עם סופיה אליזבת משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-וייסנבורג, בתם של פיליפ לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-וייסנבורג וקרולינה, נסיכת לגניצה-בריג, אך לא נולדו להם ילדים.
מועדון קריאה

מועדון קריאה
מועדון קריאה הוא קבוצה של אנשים המתכנסת במטרה לדון בנושא מסוים או ברשימת קריאה מוסכמת. מועדוני הקריאה נפגשים בקביעות, בדרך כלל פעם בחודש. מועדוני הקריאה יכולים להתמקד בביקורת ספרותית או בנושאים פחות אקדמאים. חלקם מתרכזים בז'אנר מסוים כמו רומנטיקה או אימה. יש אף מועדוני ספרים המוקדשים לסופר או לסדרה.
היסטוריה

לא ידוע בבירור מתי החלו לפעול מועדונים אלו. המקדימים ביותר רואים את התלמידים שהתקבצו סביב סוקרטס ודנו בטקסטים פילוסופיים, ובדיאלוגים שניהל אפלטון עם תלמידיו את מועדוני הקריאה הקדומים. ניתן לזהות אפיונים של מועדוני קריאה גם בדפוסי הלימוד היהודי המסורתי, מאז חתימת התנ"ך דרך יצירת התורה שבעל-פה: המשנה והתלמוד ועד ימינו. באנגליה של סוף המאה ה-18 והמאה ה-19 היו נפוצים מועדני ג'נטלמנים. מועדונים אלו היו מיועדים לגברים מהמעמד הגבוה בלבד.
אן האצ'ינסון ידועה כאישה הראשונה שהקימה מועדון לנשים בשנת 1634. היא אספה את הנשים כבר על סיפון האנייה בדרכה מאנגליה למפרץ מסצ'וסטס. הקבוצה עסקה בנושאים דתיים. על אף שגם בארצות הברית המשיכה אן האצ'נסון במפגשי הנשים, ואף גברים השתתפו בכינוסים אלו, ליוזמה זו לא היה המשך.
התכנסות הנשים במטרה לדיון בספרים החלה כבר במחצית הראשונה של המאה ה-19. אך רק לאחר מלחמת האזרחים תפסה התנועה אחיזה ממשית בארצות הברית. עד מהרה, שימשו מועדני נשים אלו לדיון בנושאים שונים, אולי בעקבות השפעת הקמת מועדון סורוזיס. בשנת 1868, סורבו עיתונאיות וסופרות להשתתף במשתה שערכה אגודת העיתונאים הגבריים לכבוד צ'ארלס דיקנס. הדחייה גרמה לג 'יין קנינגהאם קרולי, עיתונאית בניו יורק טריבון להקמת המועדון. הקבוצה עסקה בפוליטיקה, היסטוריה ונושאים שונים אחרים.
השפעת הקבוצה הייתה רבה, ובעקבותיה הקמת ארגונים למען נשים, על ידי נשים תפסה תאוצה. מלבד דיון בספרים, הן עסקו במבחר נושאים אינטלקטואליים ואירועים אקטואליים. הן התארגנו לביצוע רפורמות חברתיות ברמה המקומית, הממלכתית והלאומית, הרבה לפני שקיבלו את זכות ההצבעה בקלפי. יש לזכור כי בשנים אלו נמנעה מהנשים הזכות ללמודים גבוהים ומועדוני הנשים מילאו את הצורך האינטלקטואלי בלמידה.
ההערכה היא שעד סוף המאה התשע-עשרה, היו יותר משני מיליון נשים אמריקאיות בחברות ספרותיות, ורוב הספריות הציבוריות בארצות הברית נוסדו על ידי סוגים אלה של קבוצות נשים. אגודות ספרותיות פעלו לעיתים קרובות כקבוצות הכשרה לנשים שלימים הפכו מעורבות בתנועות הסופרג'יסטיות.
בעת המודרנית

למרות המדיה התקשורתית הרבה הסובבת אותנו, בחינתם של שינויים ארוכי טווח לגבי תדירות הקריאה מלמדת, כי אין פגיעה אנושה והקריאה כהתנהגות סוציו-תרבותית ממשיכה להתקיים ולפרוח. סקרים מראים ש 81% מכלל האוכלוסייה היהודית ו-93% מכלל האוכלוסייה הערבית מגדירים את עצמם כקוראים. אחוז זה גבוה מממוצע מדינות ה-OECD. נשים קוראות יותר מגברים: בעוד שכמחצית מהנשים (47%) קוראות ספרים, סיפורת או ספרי עיון לפחות פעם בשבוע, רק כשליש מהגברים (34%) קוראים ספרים באותה תדירות. 93% ממשתתפי מועדוני הקריאה הן נשים.
סקרים שנעשו בשנים האחרונות בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה מראים כי ישנה עליה במספר האנשים המשתתפים במועדוני קריאה. הסיבות לכך מגוונות. חלק מהמשתתפים מדווחים כי המועדון מספק להם חברה, חיי תרבות ותחושת קהילה. מעבר לקבוצת תמיכה המספקת אמצעי לחקר הזהות (הנשית בעיקר), מועדוני הקריאה מתמקדים בספרים וברעיונות, בהנאות הטקסט, בחקירת הזהות האישית ובדמיון הספרותי המוקדש לדיון.
למרות חשיבות המרכיב החברתי, רמת שביעות הרצון מהמועדון עולה, ככל שזמן הדיון על הספר עולה. במרבית המועדונים מקדישים לפחות 40 דקות לדיון על הספר.
דיונים יעילים במועדונים מאופיינים בבחירה קפדנית של נושאי הדיון, בפיתוח הנושאים בעזרת המשתתפים ובמתן תובנות החורגות מהתגובות האישיות של הנוכחים. מחקרים נוספים מלמדים כי מפגשי מועדון הספרים מייצרים הקשר נוח לניתוח ספרותי, תוך טיפוח חדשנות בקריאה וקידום חינוך לערכים ולמידת מבוגרים מנקודת מבט דיאלוגית.
כל אחד יכול לארגן מועדון קריאה. כדי שהוא יצלח, כדאי לקבוע מנחה וכללי יסוד. לעיתים קרובות המשתתפים במועדון הם חברים, שכנים או עמיתים לעבודה. ואף שניתן לפתור בעיות שעלולות לצוץ, עדיף מלכתחילה למנוע אותן.
בדרך כלל מועדון הקריאה הוא מקומי, אך לעיתים נוצר קשר בין מועדונים שונים, ואף בין המרכז לפריפריה.
חלק ממועדוני הספרים מתקיימים בספריות הציבוריות.
תופעה חדשה שהתפתחה בישראל בשנת 2013 ומשם התפשטה למדינות שונות בעולם היא בוק סרפינג (מאנגלית: BookSurfing). זהו מיזם חברתי-תרבותי, המפגיש בין אנשים המקריאים טקסטים (כל אחד בוחר טקסט משמעותי עבורו) והשיחה אודות הטקסט.
מועדון הספר

הוצאות הספרים גילו את הפוטנציאל הכלכלי במכירת ספרים לחברי מועדוני הספרים. מועדון הספרים התחייב לקנות ספר מסוים וההוצאה מכרה אותו למנויים אלו במחיר מופחת. מועדון הספר הראשון שהוקם בגרמניה, בשנת 1919 הדפיס והפיץ קלאסיקות. מועדון ספר החודש (הוקם בשנת 1926) והאגודה הספרותית (הוקמה בשנת 1927) היו המפעלים הראשונים מסוג זה בארצות הברית. הם הפיצו יותר מ-200,000,000 עותקים חדשים של סיפורת ועיון ב-40 השנים הראשונות. בשנת 2015 עבר מועדון הספר מיתוג מחדש וקהל הקוראים מונה כיום כ-100,000 מנויים.
מועדון הספר של אופרה וינפרי: אחד המועדונים הוותיקים והמפורסמים ביותר. המועדון הפך במהרה לכוח בעל השפעה עצומה בעולם ההוצאה לאור, כאשר המלצה של אופרה הצליחה להזניק ספר שלא היה ידוע קודם לכן לרשימות רבי המכר. טוני מוריסון מכרה יותר ספרים לאחר המלצתה של אופרה וינפרי, מאשר לאחר זכייתה בפרס נובל. מאז הופעת הבכורה שלו בספטמבר 1996, מועדון הספרים של אופרה אחראי ל-28 רבי מכר רצופים. הוא מכר יותר מ-20 מיליון ספרים והפך רבים מחבריו למיליונרים.
השפעת מגפת הקורונה בישראל על מועדוני קריאה: כמות קוראי הספרים גברה בזמן הפנדמיה ומועדונים חדשים נפתחו. רוב המועדונים הוותיקים והחדשים ערכו את המפגשים בזום. כ-36% מהם רוצים להמשיך להיפגש באופן וירטואלי גם לאחר מכן.
לקריאה נוספת

Cecilia Konchar Farr, Reading Oprah: How Oprah's Book Club Changed the Way America Reads, U.S.A: State University of New York Press, 2004, עמ' 180 עמ'
הערות שוליים

↑  מהו מועדון ספרים
↑  חנה אדוני, פני היאנוס של מועדוני הקריאה המקוונים, באתר העין השביעית, 18 באוקטובר 2020
↑  אייל דה-ליאו וסהר שלו, מועדון הג'נטלמנים | מועדון סגור, באתר הארץ, 5 במרץ 2010
↑  Amy Milne-Smith, The renaissance of clubland in recent decades speaks to a new age of elitism, ‏5.8.2014
↑  Mikkaka Overstreet, I've Got to Talk to Someone About This! A History of Book Clubs, BOOK RIOT, ‏2020-10-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  Sorosis: The NYC Women-Only Club That Started An American National Movement
↑  Angela Howard Zophy, The Sound of Our Own Voices: Women's Study Clubs, 1860-1910. Theodora Penny Martin, Signs
Journal of Women in Culture and Society 15 מס' 2, 1990
↑  club movement, https://www.britannica.com/
↑  Linda D. Wilson, WOMEN'S CLUB MOVEMENT, https://www-okhistory-org.translate.goog/historycenter/index?_x_tr_sl=en&_x_tr_tl=iw&_x_tr_hl=iw&_x_tr_pto=nui,op,sc
↑  The History of Book Clubs
↑  ח. אדוני, ה. נוסק, קולות הקוראים: מעשה הקריאה בסביבת התקשורת הרב ערוצית, ירושלים: הוצאת ספרים מגנס, 2007, עמ' 220
↑  הלשכה המרכזית לסטיסטיקה
↑  EILEEN M. WASHBURN, PUBLIC LIBRARIES ONLINE, ‏August 9, 2016
↑  Book Clubs Hub: Connecting with Books, Ideas and Each Other, Book Clubs Hub
↑  CLARKE, R, HOOKWAY, N. & BURGESS, R, Reading in Community, Reading for Community: A Survey of Book Clubs in Regional Australia, Journal of Australian Studies 41, 2017, עמ' 171-183
↑  E. Long, Book Clubs
Women and the Uses of Reading in Everyday Life, U.S.A: The Universuty of Chicago Press, 2003
↑  BookBrowse LLC, The Inner Lives of Book Clubs, U.S.A: BookBrowse, 2019
↑  R. Beach, S. Yussen, Practices of Productive Adult Book Clubs, The Journal of Adolescent & Adult Literacy Volume55, Issue2
↑  Álvarez-Álvarez, Carmen, Book Clubs: An Ethnographic Study of an Innovative Reading Practice in Spain, Studies in Continuing Education v38 n2, 2016, עמ' 228-242
↑  10 TIPS FOR HOSTING A BOOK CLUB
↑  R. Renner, HOW TO START A BOOK CLUB THAT DOESN’T SUCK, https://bookriot-com.translate.goog/, ‏2017
↑  The Inner Lives of Book Clubs: Is Yours Healthy?, ‏2020
↑  דורית תמיר, 'מועדון קוראות' – מיזם חברתי-נשי
↑  [https://www.britannica.com/topic/book-club book club
marketing], https://www.britannica.com/
↑  Miller Kern, Book of the Month has changed my reading habits for the better, ‏August 27, 2021
↑  רוחיק100, Oprah launches influential book club
↑  P.N. HINTON, THE LONGEVITY OF OPRAH’S BOOK CLUB, https://bookriot-com.translate.goog/, ‏2020
↑  D. T. Max, The Oprah Effect, ‏1999
↑  Lily Herman, The Book Club Revolution, https://www.marieclaire.com/, ‏22.9.2021
↑  BookBrowse LLC, BOOK CLUBS
IN
LOCKDOWN, U.S.A: BookBrowse, 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542246505171  BNE: XX536552  LCCN: sh2003003058  NKC: ph860854
מחמד בן אל-קאסם

מחמד בן אל-קאסם (בערבית: محمد بن القاسم العلوي) היה אימאם שיעי ממשפחת עלי שהוביל מרד כנגד העבאסים בראשית המאה השלישית לספירה המוסלמית. המרד פרץ בפרס ובעיקר באזור תאלקאן בשנת 834 (היא 219 להג'רה) בימי אל-מעתצם באללה. למרות הצלחות ראשוניות, המרד הובס ומוחמד נעצר ונשלח לבגדאד. לאחר מאסר קצר, מוחמד הצליח להימלט משביו ומאז לא נודעו עוד עקבותיו. אחדים מאמינים שהוא נכנס לע'יבה (הסתר) והוא עתיד לשוב ולהופיע כמהדי הגואל בקץ הימים.
לקריאה נוספת

אבו אל-פרג' אל-אצפהאני, מקאתל אל-תאבעין, עמ' 519.
אל-אצפאריני, אל-פרק בינ אל-פראק, עמ' 31.
לינפורד כריסטי

לינפורד סיסרו כריסטי, קצין (באנגלית: Linford Cicero Christie, OBE; נולד ב־2 באפריל 1960) הוא אצן בריטי, אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם (שטוטגרט 1993) ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (1986, 1990 ו-1994) שיאן אירופה (1988–2021) ושיאן בריטניה (1988–2023) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה

לינפורד כריסטי נולד בסיינט אנדרו בג'מייקה, הוא גודל על ידי סבתו. בגיל שבע הוא היגר לבריטניה בעקבות הוריו שהיגרו חמש שנים קודם לכן. הוא למד בבית הספר הנרי קומפטון בפולהאם, בדרום מערב לונדון. הוא לא לקח את האתלטיקה ברצינות עד גיל 19.
תחילת הקריירה שלו לא הבטיחה רבות. הוא כשל במבחנים הבריטיים להיכלל בנבחרת לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). לאחר שהחל להתאמן תחת הדרכתו של רון רודן החל לממש את יכולתו.
ביוגרפיה > אלוף אירופה

בשנת 1986 הוא זכה במפתיע באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בריצת 100 מטר במדליית זהב בתוצאה של 10.15 שניות וכן במדליית כסף במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכה באדינבורו בתוצאה של 10.28 שניות, אחרי בן ג'ונסון מקנדה (10.07 שניות).
באולימפיאדת סיאול (1988) כריסטי זכה במדליית הכסף בריצת 100 מטר בשיא אירופה חדש של 9.97 שניות, אחרי קרל לואיס מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 9.92 שניות ולפני קלווין סמית אף הוא מארצות הברית (9.99 שניות). את הריצה ניצח בן ג'ונסון הקנדי בזמן של שיא עולם מדהים 9.79 שניות, אך הוא ניפסל וניזרק מהאתר האולימפי בבושת פנים עקב שימוש בסמים אסורים.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה כריסטי במדליה היוקרתית ביותר, מדליית הזהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.96 שניות לפני פרנקי פרדריקס מנמיביה שקבע תוצאה של 10.02 ודניס מיטשל האמריקאי שקבע זמן של 10.04 שניות.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט בשנת 1993 זכה כריסטי במדליית הזהב בריצת 100 מטר בשיא בריטי חדש של 9.87 שניות, לפני האצנים מארצות הברית אנדרה קסון (9.92 שניות) ודניס מיטשל (9.99 שניות). אותה שנה כריסטי החזיק בכל ארבעת התארים החשובים בריצת 100 מטר אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף אירופה ואלוף חבר העמים הבריטי.
בשנת 1993 כריסטי זכה בתואר ספורטאי השנה מתאם ה-BBC.
שנת 1994 הייתה פחות מוצלחת עבורו והובילה לירידה בהישגיו. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא ניפסל עקב שני זינוקים מוקדמים בריצת הגמר ל-100 מטר וכך לא זכה להגן על תוארו.
באופן רשמי הוא פרש בשנת 1997 מריצה תחרותית.
נכון ל-2006 משמש כריסטי כמאמן אתלטים צעירים בארצו.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 9.87 שניות (1993), שיא אירופה בעבר
ריצת 200 מטר: 20.09 שניות (1988)
לינץ'

ערך זה עוסק בשיטת ההוצאה להורג. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לינץ' שנעשה בטקסס שבארצות הברית בשנת 1920. רוב הלבנים בדרום לא ראו בלינצ'ים דבר מגונה והם נהגו להצטלם ליד גופת הקורבן. במקומות רבים אף נמכרו גלוית של מעשי לינ'ץ כמזכרות לתיירים
לִינְץ' (מאנגלית: Lynch או Lynching) הוא פעולה אלימה של המון המוציא להורג אדם או עושה בו שפטים בלי הליך משפטי, בטענה כי אותו אדם ביצע פשע. הלינץ' מלווה, פעמים רבות, בעינויים ובפגיעות אחרות במוצא להורג. המונח מתייחס גם לגזר דין מחמיר או גזר דין מוות המושת על אדם בלי הליך משפטי נאות על ידי בית דין שזכה בסמכות שלא כדין.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, מספר גדול של מעשי לינץ' אירעו בדרום ארצות הברית, בעיקר נגד אפרו-אמריקאים בארצות ג'ורג'יה, מיסיסיפי וטקסס. בין 1890 ל-1920, כ-3,000 אפרו-אמריקאים נרצחו כתוצאה ממעשי לינץ', שהתרחשו בעיקר לאחר שהואשמו בפשעים שנעשו על ידי לבנים. תומכי מעשי הלינץ' הצדיקו את דרך הפעולה בכך שהיא עוזרת בהשלטת דומיננטיות על אפרו-אמריקאים, להם יש "טבע לפשוע". בנוסף, מעשי הלינץ' איחדו את העם תחת מטרייה של סולידריות לבנה, בעידן בו היו שינויים דמוגרפיים רבים, וכן ערעור הסדר החברתי ומבני הכוח. בדומה לתמיכה בעבדות מעשי הלינץ' זכו לתמיכה ציבורית נרחבת מצד אמריקאים ממוצא אירופאי (לבנים) במדינות הדרום של ארצות הברית.
אטימולוגיה

המילה "לינץ'" נוצרה באנגלית כקיצור למושג "חוק לינץ'" (lynch law) שמשמעותו ענישה ללא משפט. המקור המדויק למושג אינו ידוע, אך ככל הנראה הוא נוצר במהלך המהפכה האמריקאית. לפי סברה אחת מקור המושג הוא בשמו של קפטן ויליאם לינץ' מווירג'יניה, שטען ב-1811 שהמילה נוצרה בהסכם שחתם עם שכניו ב-1780. אדגר אלן פו כתב ב-1836 שהוא מצא את המסמך המקורי, אך סביר להניח שהוא כתב זאת כמתיחה. אפשרות סבירה יותר היא שמקור המושג הוא שמו של בעל המטעים, קולונל צ'ארלס לינץ', שבעת מלחמת העצמאות של ארצות הברית עמד בראש בית משפט ארעי שהעניש לויאליסטים (תומכי אנגליה). קיים תיעוד מ-1782 של שימוש במושג lynch law תוך התייחסות למשפטיו של צ'ארלס, לכן השערה זו סבירה יותר.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
משפטי לינץ' היו מנהג נפוץ באירופה של ימי הביניים ואחריהם. בבתי המשפט הפהמיים (Vehmgericht), מהמאה השתים-עשרה ואילך, השיתו נציגי הדוכס וטריבונלים משפט מחמיר בהליכים משפטיים בסיסיים. כך גם לגבי חוקי האליפקס גיבט וחוקי קופר (Cowper) בהם נקבע גזר דין מוות אחרי ביצועו. מעשי לינץ' היו גם אירוע שגור במהלך פוגרומים שבוצעו ביהודים וכן בפגיעה במיעוטים אחרים, כמו צוענים.
בארצות-הברית של המאה התשע-עשרה והעשרים. מעשי הלינץ' בארצות הברית (אנ') החלו עוד בטרם ביטול העבדות בשנות 1830, אך הם התגברו בדרום של אחרי מלחמת האזרחים: בשנים 1882–1951 בוצעו 4,730 מעשי לינץ', וכמעט שלושה רבעים מהם בוצעו בשחורים. תנועות כמו קו קלוקס קלאן השתמשו במעשי לינץ' ורצח נגד שחורים ונגד לבנים תומכי זכוית אדם כדרך לזרוע טרור ולמנוע יישום של שוויון זכויות לשחורים בפועל.
פעילות זו גרמה ל"הגירה הגדולה"(אנ') שבה 6 מיליון שחורים נמלטו ממדינות הדרום אל מדינות הצפון בחיפוש אחר סביבה פחות גזענית. מהאלימות הגלויה הובילה למבוכה בחלקים הליברלים והצפוניים יותר של ארצות הברית, ובהמשך הושג דיכוי השחורים באמצעות חוקי ג'ים קרואו, שדאגו להפרדה גזעית והפליה חוקית. מקרי לינץ' הפכו נדירים יותר במחצית השנייה של המאה העשרים, אך זכו להד רב על רקע המאבק לזכויות השחורים בדרום ארצות-הברית במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
בישראל ידועים המקרים של הלינץ' ברמאללה, שנערך בשנת 2000, ובו המון משולהב פלסטיני רצח שני חיילי מילואים ישראלים שנקלעו לרמאללה. הלינץ' שבוצע בעדן נתן-זדה אחרי שרצח ארבעה נוסעי אוטובוס בשפרעם, הלינץ' שבוצע בזמן הפיגוע בתחנה המרכזית בבאר שבע בהבטום זרהום, מבקש מקלט מאריתריאה שנחשד בטעות כמחבל. הלינץ' ביגאל יהושע שבוצע על ידי ערבים ישראלים באירועי המהומות בלוד בשנת 2021 והלינץ' שבוצע באותו שבוע בסעיד מוסא, על ידי יהודים במהומות בבת-ים.
ראו גם

טרור
האנדרטה הלאומית לשלום ולצדק
משפט ראווה
פשע שנאה
גזענות
הלינץ' בתומאס שיפ ואברהם סמית'
הלינץ' בג'סי וושינגטון
הערות שוליים

↑  Michael Quinion (December 20, 2008). "Lynch". World Wide Words. Retrieved August 13, 2014.
↑  Christopher Waldrep, 2000, "War of Words: The Controversy over the Definition of Lynching, 1899-1940", The Journal of Southern History, Vol. 66, No. 1, pp. 75.
↑  Robert W. Thurston, 2011, Lynching: American Mob Murder in Global Perspective, Ashgate, pp. 26
1 2  Christopher Waldrep, 2000, "War of Words: The Controversy over the Definition of Lynching, 1899-1940", The Journal of Southern History, Vol. 66, No. 1, pp. 76.
↑  Christopher Waldrep, 2000, "War of Words: The Controversy over the Definition of Lynching, 1899-1940", The Journal of Southern History, Vol. 66, No. 1, pp. 79.
↑  Christopher Waldrep, 2000, "War of Words: The Controversy over the Definition of Lynching, 1899-1940", The Journal of Southern History, Vol. 66, No. 1, pp. 89.
↑  Christopher Waldrep, 2000, "War of Words: The Controversy over the Definition of Lynching, 1899-1940", The Journal of Southern History, Vol. 66, No. 1, pp. 76-79.
↑  Christopher Waldrep, 2000, "War of Words: The Controversy over the Definition of Lynching, 1899-1940", The Journal of Southern History, Vol. 66, No. 1, pp. 97.
↑  Jonathan Markovitz, 2004, Legacies of Lynching, University of Minnesota Press, pp. xvii
↑  Christopher Waldrep, 2000, "War of Words: The Controversy over the Definition of Lynching, 1899-1940", The Journal of Southern History, Vol. 66, No. 1, pp. 98.
↑  NAACP, NAACP History: Dyer Anti-Lynching Bill
↑  See for example Project HAL's definition.
1 2  Mihir Zaveri, "Senate Unanimously Passes Bill Making Lynching a Federal Crime", New York Times, December 20, 2018.
↑  United States Congress, 115th Congress (2017-2018), S.3178 - Justice for Victims of Lynching Act of 2018
1 2  James Harmon Chadbourn, 2008 [1933], Lynching and the Law, pp. 47
↑  Robert W. Thurston, 2011, Lynching: American Mob Murder in Global Perspective, Ashgate, pp. 1.
↑  Robert W. Thurston, 2011, Lynching: American Mob Murder in Global Perspective, Ashgate, pp. 42-43.
↑  Christopher Waldrep, 2000, "War of Words: The Controversy over the Definition of Lynching, 1899-1940", The Journal of Southern History, Vol. 66, No. 1, pp. 82.
↑  Ashraf H. A. Rushdy, 2012, American Lynching, pp. ix
↑  Robert W. Thurston, 2011, Lynching: American Mob Murder in Global Perspective, Ashgate, pp. 7-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541168405171  GND: 4168383-3  LCCN: sh85079157  NARA: 10637047  NDL: 00570946  NKC: ph543385  NLK: KSH1998030384 
אנשי הקו קלוקס קלאן מבצעים לינץ' בעבד משוחרר, מתוך הסרט "הולדתה של אומה", 1915
מזרקת שוקולד

מזרקת שוקולד בחנות בבריסל שבבלגיה.
שימוש במזרקת שוקולד ביתית.
מזרקת שוקולד הוא מתקן המשמש להגשת פונדו שוקולד.
לרוב המתקן כולל מזרקה קטנה, שגובהה כחצי מטר, ובה מספר שלבים. בבסיס המזרקה מתקן חימום הממיס את השוקולד ושומר על מצבו הנוזלי, וכן משאבה המעלה את השוקולד לראש המזרקה, ממנה זורם השוקולד במורד המזרקה אל מתקן החימום.
המזרקה מאפשר טבילת פירות או מרשמלו בשוקולד הנוזלי.
על מנת שהשוקולד ייזל במזרקה, עליו להיות בעל ריכוז גבוה של חמאת קקאו או שומן.
היסטוריה

מזרקת השוקולד הומצאה על ידי בן בריסמן (Ben Brisman) בשנת 1991. המתקן נהיה פופולרי בארצות הברית בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20.
מתקנים אלו נועדו לשימוש מסחרי (שימושן של חנויות ושירותי קייטרינג). עם העלייה בפופולריות של המתקן יצרה חברת הלמן לראשונה מזרקות לשימוש ביתי בשנת 2004, ובשנת 2005 החל ייצור של מתקנים זולים.
סוגי מזרקות שוקולד

מזרקות השוקולד המשמשות בשימוש מסחרי גדולות מהמזרקות הביתיות, ומשמשות לרוב בדוכני רחוב, חנויות שוקולד, ובאירועים. מזרקות אלה עשויות לרוב פלדת אל חלד. גובהן של המזרקות המסחריות יכול לעלות על מטר, והן מסוגלות להכיל עד 15 ק"ג שוקולד.
גובה המזרקות הביתיות אינו עולה לרוב על חצי מטר, והן עשויות פלסטיק או פלדת אל חלד. המזרקות הביתיות מכילות לרוב עד 3 ק"ג שוקולד.
מגילת הטבח

מגילת הטבח: חומר לדברי ימי הפרעות והטבח ביהודים באוקראינה, ברוסיה הגדולה וברוסיה הלבנה היא סדרת ספרי תיעוד עדויות  על הפוגרומים שנערכו ביהודי האימפריה הרוסית – בשטחי אוקראינה, רוסיה ובלארוס – בקץ מלחמת העולם הראשונה ובתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה. הסדרה נערכה על ידי אליעזר דוד רוזנטל, שאסף עדויות ממאות ניצולים, ונגללים בה תיאורי הפרעות בערים גדולות וביישובים קטנים שחלקם חדלו מלהתקיים בין מלחמות העולם.
הדפסת הסדרה

עורך הסדרה, אליעזר דוד רוזנטל, עסק באיסוף העדויות מקרב הניצולים ומן העיתונות. לאחר המהפכה ישב רוזנטל באודסה והצליח להבריח בשלבים את כתב-היד מחוץ לברית המועצות.
המערכת שטיפלה בהדפסת העדויות, כללה את חיים נחמן ביאליק שהוסיף מבוא לכרך הראשון, יהושע חנא רבניצקי ואלתר דרויאנוב. הדפסת הסדרה נפסקה עם מותו של רוזנטל לאחר שנדפסו שלושה כרכים בסדר אלפא ביתי המכילים עדויות על הפרעות ביישובים ששמם מתחיל באותיות א-ט.
יתר כתב היד לא טופל ולא נדפס. למעט קטעים אחדים שהוכנו לדפוס בידי יום-טוב לוינסקי והודפסו בגיליון יז של כתב העת "העבר" בשנת 1970. כיום נמצא כתב היד, יחד עם הארכיון של כתב העת, במכון גנזים של אגודת הסופרים.
לקריאה נוספת

רשימות ממגילת הטבח, העבר, יז (תש"ל), עמ' 83–89.
הערות שוליים

↑  הקדמת ח"נ ביאליק ל"מגילת הטבח" בפרויקט בן-יהודה.