stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בשם האהבה
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| שפרה מילשטיין | חנה |  |
| מיכל ורד | שמעונה |  |
| דורי נאומנקו | גליה |  |
| יעקב אלפרין | רובין |  |
| דן תורג'מן | מושיק |  |
ברקנית האשל

| ברקנית האשל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חיפושיות
תת־סדרה:: Polyphaga
משפחה:: ברקניתיים
סוג:: Steraspis
מין:: ברקנית האשל
שם מדעי
 Steraspis squamosa ‏Klug, 1829

ברקנית האשל נטולת ראש
ברקנית האשל
ברקנית האשל  (שם מדעי: Steraspis squamosa) היא חיפושית בת משפחת הברקניתיים.
צבעה של ברקנית האשל ירוק מתכתי ואורכה 27 עד 37 מילימטר. מחזור החיים של חיפושית זו מתקיים על עץ האשל ומכאן שמה. הקידוח של זחל הברקנית בגזע האשל מזיק לעץ.
ברקנית האשל מטילה את הביצים בין חיבורי הענפים של עץ האשל. הזחל הבוקע מהביצה קודח חור בגזע העץ לכל אורכו עד להתגלמותו. בסוף תהליך הקידוח החרק פורץ את קליפת העץ ומתחיל מחזור חיים חדש. אל תוך חלל העץ שהותיר זחל ברקנית האשל חודרת באזור ים המלח אורגת האשלים הטווה את קינה לאורך הקדח שנותר בגזע העץ.
ברקנית האשל מקימה דור אחד בשנתיים. הביצים בצבע חום בגודל 6x4 מילימטר. הזחל בוקע אחרי חודשיים מההפריה. הזחל משאיר במחילה נסורת דחוסה. ישנן צרעות התוקפות את הביצים וישנן צרעות התוקפות את הזחלים.
גוף החיפושית נחלק לראש, חזה ובטן. באזור הראש ישנם זוג עיניים מורכבות, מחושים וגפי פה נושכים. אל החזה מחוברים שני זוגות כנפיים ושלושה זוגות רגליים. החיפושית משילה ומחליפה את השריון שלה מספר פעמים בעת גידולה. ברקנית האשל נפוצה בחלק הצפוני של אפריקה בסיני ובישראל. החיפושית הבוגרת פעילה בעונת האביב בחודש אפריל.
לקריאה נוספת

עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל. כרך 3 חרקים בעריכת יהושוע קוגלר. עמוד 186. הוצאת משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע, 1989.
בית הקברות היהודי הישן בברלין

| --- | --- |

אתר בית הקברות, 2008
 פרטי בית הקברות
 פעיל:  בית קברות היסטורי
 דת:  יהודי
 תאריך הקמה:  1672
 תאריך סגירה:  סוף המאה ה-19
 קואורדינטות:  52°31′27″N 13°24′01″E﻿ / ﻿52.52417°N 13.40028°E﻿ / 52.52417; 13.40028
  (למפת ברלין מוגדלת) בית הקברות(למפת ברלין רגילה) בית הקברות
 
לוח זיכרון בעברית וגרמנית
בית הקברות היהודי הישן (בגרמנית: Jüdischer Friedhof Berlin-Mitte) בברלין ממוקם ברובע מיטה, בגרוסה המבורגר שטראסה, (26 große Hamburger Straße), סמוך למיקומו ההיסטורי של שער שפנדאו. בית הקברות שימש את הקהילה היהודית משנת 1672 ועד 1827, אם כי קבורה המשיכה עד סוף המאה ה-19, אז הקיפו כבר מבני מגורים את המתחם.
היסטוריה

בשנת 1671 התיר פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג את התיישבותן של חמישים משפחות יהודיות בברלין. מיד לאחר מכן רכש יהודי בשם מנדל ריס שישה דונם עבור בית קברות שישמש את יהודי הקהילה. במקום נקברו כ-2,800 יהודים, בהם משה מנדלסון, דניאל איציג, פייטל היינה אפרים ומרכוס הרץ ועוד. הקבורה במקום נמשכה עד מיצויו המלא בסביבות 1880, אז נפתח בית הקברות היהודי בווייסנזה.
בשנת 1844 הוקם בצד בית הקברות בית אבות יהודי שפעל עד 1942, אז הפך לבית מעצר של הגסטפו.
בתקופה הנאצית נהרסו מצבות בית הקברות באופן שיטתי ועצמות הנפטרים פוזרו. חלק מהשטח שימש כמגרש בית המעצר הסמוך ובימי מלחמת העולם השנייה האחרונים נכרו בו קברות אחים להרוגים גרמנים. לפי דברי יוהנס טוכל, ראש אתר ההנצחה להתנגדות הגרמנית לעיתון בילד באוקטובר 2013, בין הנקברים בקברי האחים טמונה גם גופתו של מפקד הגסטאפו היינריך מילר.
ב-1948 הושב בית קברות לידי הקהילה היהודית. ב-1970 הוקם בשטח חלקו הדרומי גן ציבורי. חלק מהמצבות העתיקות ביותר ובהן זו של מנדלסון שוקמו והוסבו לשלטי זיכרון בשטח הגן. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 הוצבה בפתח בית הקברות אנדרטה "לזכר קורבנות הברבריות הפשיסטית" המורכבת מ-13 פסלי ברונזה של נשים, מאת הפסל ויל לאמרט שנועדה במקור לפתח מחנה הריכוז ראוונסבריק.
בשנים 2007-2008 שוקמו שרידי בית הקברות. נקבעו בשטחו שלטי הסבר, ניטעה צמחייה והותקן מתקן לנטילת ידיים. כן הוסדרו שער כניסה וגדר מיוחדת המקיפה את המתחם. ב-24 בספטמבר 2008 נערך טקס חנוכת אתר הנצחת בית הקברות.
גלריית  תמונות

מצבת משה מנדלסון (בעברית)
מצבת משה מנדלסון (בגרמנית)
שלט הסבר על בית הקברות בעברית ואנגלית
האנדרטה "לזכר קורבנות הברבריות הפשיסטית", מאת ויל לאמֶרט (אנ')
מצבות ליד הגדר
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, עיתון "בילד": מפקד הגסטאפו היינריך מילר נקבר בבית קברות יהודי בברלין, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2013
בית קדרות (סדרה, 1959)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסדרה
 מבוסס על:  בית קדרות מאת צ'ארלס דיקנס
 סוגה:  דרמה תקופתית
 שחקנים:  דיאנה פיירפקס קולין ג'יבונס אנדרו קרוקשאנק
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  11
 הפקה
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 תקופת שידור מקורית:  16 באוקטובר 1959 – 25 בדצמבר 1959
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
בית קדרות (באנגלית: Bleak House) הוא עיבוד טלוויזיוני משנת 1959 של ה-BBC לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. קונסטנס קוקס כתבה את התסריט לסדרה בת 11 פרקים של חצי שעה. שידורי הסדרה החלו ב-16 באוקטובר 1959. הסדרה בשלמותה עדיין קיימת.
צוות השחקנים

אנדרו קרוקשאנק – ג'ון ג'רנדייס
דיאנה פיירפקס – אסתר סאמרסון
קולין ג'יבונס – ריצ'רד קרסטון
אליזבת שפרד – אדה קלייר
אייריס ראסל – הונוריה, ליידי דדלוק
טימותי בייטסון – ויליאם גאפי
ג'ון פיליפס – מר טאלקינגהורן
דייוויד הורן – סר לסטר דדלוק
ריצ'רד פירסון – המפקח באקט
מלקולם נייט – ג'ו
איילין דרייקוט – גברת ראונסוול
ג'רום ויליס – מר וודקורט
מייקל אולדרידג' – מר ג'ורג'
נורה ניקולסון – מיס פלייט
אנט קארל – מדמואזל הורטנז
אנג'לה קראו – צ'ארלי.
הערות שוליים

↑  Bleak House, lostshows.com
בשם שמים: טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אבירם ברקאי 
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון, מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן
 תאריך הוצאה:  2013 
 מספר עמודים:  589
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003574257
 
בשם שמים – טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים - הוא ספר מאת אבירם ברקאי, אשר יצא לאור ב-2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן, ומתאר את קורותיה במלחמת יום הכיפורים של טייסת 201, טייסת פנטומים מבסיס חיל האוויר חצור.
אופי הכתיבה

הספר מבוסס בעיקרו על עדויות וראיונות אישיים שקיים המחבר עם הלוחמים והמפקדים שהשתתפו בקרבות. לצד הסיפור האישי ותיאורי הקרבות שניהלו אנשי צוות האוויר של טייסת 201, מתייחס הספר למלחמה הכוללת. לכול אורך הספר מציג המחבר את המתרחש במפקדות צה"ל ובקרב מקבלי ההחלטות הראשיים. הספר כתוב בצורה כמעט אישית, כאשר המחבר מנסה להיכנס לנבכי הדמויות שמרכיבות את הטייסת. הסיפורים האישיים, ההלצות והפחדים של אנשי הטייסת, מביאים תיאורים של אירועי המלחמה. כשאלו לעיתים אירועים קשים, של נטישות באוויר, נפילה בשבי האויב ואף נפילה בקרב של אנשי צוותות האוויר.
מבנה הספר

הספר בנוי בצורה כרונולוגית מהתקופה שקדמה למלחמה, כאשר בחלקו הראשון הוא מתמקד בתקופה שבה הגיע לישראל מטוס הפנטום ("קורנס" בעברית). המטוס, שעשה את טבילת האש הראשונה שלו במלחמת ההתשה, היה נכס גדול לחיל האוויר הישראלי. זאת מפני שלראשונה היה בידי חיל האוויר מטוס על-קולי בעל יכולת נשיאה מרובה של חימוש וטווח טיסה גדול. הספר מציג את הבעיות שצצו בפני מקבלי ההחלטות בישראל לאחר הצבת כוחות הנ"מ רבים על ידי מצרים וסוריה בגבולות, שיצרו אזור מוכה טילים בו גם הפנטומים התקשו לפעול. מטרתו היא להכין את הקרקע עבור הקורא לאתגרים הקשים שתציב מלחמת יום הכיפורים בפני חיל האוויר הישראלי בכלל ובפני טייסת 201 בפרט. חלק הארי של הספר עוסק במאורעות המלחמה, והוא מחולק לימי הלחימה, בהם נעשה ניסיון לתאר את פעילות הטייסת בזירות הלחימה השונות.
ראו גם

טייסת 201
חיל האוויר הישראלי במלחמת יום הכיפורים
ג'וזפה גוארנרי

| --- | --- |
 לידה:  21 באוגוסט 1698 קרמונה, איטליה 
 פטירה:  17 באוקטובר 1744 (בגיל 46) קרמונה, איטליה 
 עיסוק:  בונה כלי קשת
 
כינור מבית היוצר של ג'וזפה גורנרי
ברתולומאו ג'וזפה גוארנרי (באיטלקית: Bartolomeo Giuseppe Antonio Guarneri, del Gesù,‏ 21 באוגוסט 1698 - 17 באוקטובר 1744) היה בונה כלי קשת איטלקי, בן למשפחת גוארנרי מקרמונה. הוא התחרה באנטוניו סטרדיווארי (1644 - 1737) בכבוד וביוקרה שניתנו לכליו, ונקרא בונה הכינורות המשובח ביותר של שושלת אמאטי. כלי נגינה שבנה גוארנרי זוכים לעיתים קרובות לכינוי "ג'וזפים" או "דל ג'זוס".
גוארנרי נודע בכינוי del Gesù (דל ג'זו) משום שתוויותיו הכילו את הנומן סאקרום I.H.S. ‏ (iota-eta-sigma) וצלב קתולי. כלי הנגינה שלו נבדלו באופן משמעותי ממסורת משפחתו ונשאו את החותם הייחודי של סגנונו. מעמדם נחשב שני רק לאלה של סטרדיוורי, אך יש גם הטוענים לעליונותם.
ברתולומאו, הנכבד ונשוא הפנים ביותר בבית גוארנרי, היה בנו של ג'וזפה ג'ובאני באטיסטה, ומכאן נכדו של אנדראה גוארנרי, שניהם בוני כינורות ידועי שם בעצמם. אנדראה למד את אומנותו כשוליה לניקולו אמאטי, שאצלו עשה גם סטרדיוורי את תקופת חניכותו.
כנרים מבריקים כמו יוזף יואכים, אז'ן איזאיי, פריץ קרייזלר, יאשה חפץ, אייזק שטרן, לאוניד קוגן, הנריק שרינג, יצחק פרלמן, גדעון קרמר, פנחס צוקרמן, מיכאל רבין, מידורי, נייג'ל קנדי, יוליאן רחלין, רות פלמר, וסקו אשכנזי, אדריאן יוסטוס, שרה צ'נג ואחרים השתמשו בכינורות גוארנרי דל ג'זו, אם בזמן מסוים בקריירה שלהם ואם בקביעות ובאופן בלעדי. הכינור החביב על הווירטואוז ניקולו פגניני, "איל קאנונה גוארנריוס" מ-1743, וה"לורד מילטון" מ-1742, שהיה פעם רכושו של יהודי מנוחין, הם כינורות דל ג'זו.
לקריאה נוספת

Giuseppe Guarneri del Gesu Walter Hamma, Meister Italienischer Geigenbaukunst, Wilhelmshaven 1993, ISBN 3-7959-0537-0*Giuseppe Guarneri del Gesu
Cozio.com
The Henry Hottinger Collection - Rembert Wurlitzer, 1967
"The Henry Hottinger Collection", The Strad, October, 1965.
Capolavori di Antonio Stradivari, Charles Beare, Arnoldo Mondadori S.p.A., Milan, 1987.
A Thousand Mornings of Music, Arnold Gingrich, Crown Publishers, New York, 1970.
Antonius Stradivarius, Dirk J. Balfoort, The Continental Book Company, Stockholm, 1945.
Berühmte Geigen und ihre Schicksale, P. J. Tonger, Köln, 1919.
Die Geigen und Lautenmacher vom Mitteralter bis zur Gegenwart, Willibald Leo von Lütgendorff, Frankfurter Verlags-Anstalt, Frankfurt am Main, 1922.
Italian Violin Makers, Karel Jalovec, Paul Hamlyn, London, 1964.
Italian Violin-Makers, Karel Jalovec, Orbis, Prague, 1952.
Italienische Geigenbauer (1957), Karel Jalovec, Artia, Prague, 1957.
Loan Exhibition of Stringed Instruments and Bows Commemorating the 70th Birthday of Simone Fernando Sacconi, Schuler Verlagsgesellschaft, Stuttgart, 1966.
Meisterwerke Italienischer Geigenbaukunst, Fridolin Hamma, Hamma & Co., 1932.
The Violin: Its physical and acoustic principles, Paolo Peterlongo, Paul Elek, London, 1979.
"Eighteenth-Centruy Connections Through Musical Instruments", Gary Sturm, Journal of The Violin Society of America, Vol. IX, No. 2, 1988.
"Exhibition of Violins and Bows in the Smithsonian Collection", Gary Sturm, Journal of The Violin Society of America, Vol. V, No. 2, Spring, 1979.
"Guided Tour of the Library of Congress Collection of Stringed Instruments", Robert Bein, Journal of The Violin Society of America, Volume XVII, No. 2, November 4-7, 1999.
"Ne Plus Ultra", John Dilworth, The Strad, December, 1987.
36 Famous Italian Violins, Alex Wasinski, Herman Gordon, New York, 1975.
Evelyn & Herbert Axelrod Stringed Instrument Collection, Herbert Axelrod, 2002.
"Poster supplement", The Strad, September, 1987.
Italian Violin-Makers, Karel Jalovec, Orbis, Prague, 1952.
Beautiful Italian Violins, Karel Jalovec, Paul Hamlyn, London, 1963.
The Miracle Makers, Bein & Fushi, Chicago, 1998.
אמנות דיגיטלית

אמנות דיגיטלית או אמנות ממוחשבת, (באנגלית: Digital art) היא אמנות בה היוצר משתמש בעזרים דיגיטליים כגון מחשב או מצלמה דיגיטלית ליצירה. ישנם סוגים רבים של אמנות דיגיטלית כגון אמנות פרקטלית (אנ'), איור ממוחשב, צילום דיגיטלי ומידול בתלת-ממד. לאחרונה בתחום זו, התווספה צורה חדשה המייחדת יצירות דיגיטליות הנקראת NFT המאפשרת לזהות את הקובץ המקורי שיצר היוצר, בדומה ליצירת אמנות בעולם הפיזי.
פנטזית הבית הצהוב בתלת מימד
מאוריציו בולוניני (אנ'), מכונות מתוכנתות (ניס, צרפת, 1992–1997). המייצב בצומת האמנות הדיגיטלית והאמנות הרעיונית (מחשבים מתוכנתים לייצר זרמים של תמונות אקראיות שאף אחד לא יראה).
הדימוי של וירוס המחשבים צ'רנוביל, שנוצר על ידי אמן המדיה החדשה האוקראיני סטפן ריאבצ'נקו (אנ') בשנת 2011.
האמנית ורה מולנאר (אנ') על רקע עבודתה הדיגיטלית
הסביבה הווירטואלית האוטומטית של המערה (אנ') באוניברסיטת אילינוי, שיקגו
פרקטיקות דיגיטליות

אמנות דיגיטלית היא יצירה או פרקטיקה אמנותית המשתמשת בטכנולוגיה דיגיטלית כחלק מתהליך היצירה או ההצגה. מאז שנות השישים של המאה העשרים התחילו לתאר את תהליך היצירה באמנות הדיגיטלית, התחילו להשתמש בשמות אמנות מחשבים ואמנות מולטימדיה. האמנות הדיגיטלית עצמה נמצאת תחת המונח הרחב יותר אמנות מדיה חדשה. רק בשנות התשעים של המאה העשרים המונח אמנות דיגיטלית הפך נפוץ.
לאחר התנגדות ראשונית מסוימת, השפעת הטכנולוגיה הדיגיטלית הפכה פעילויות כגון ציור, רישום, פיסול ומוזיקה בתחום הקול, בעוד שצורות חדשות, כגון אמנות רשת (אנ') האינטרנט, אמנות מיצב דיגיטלית ומציאות מדומה, הפכו לאמנותיות מוכרות ובשימוש נרחב. באופן כללי יותר המונח אמן דיגיטלי משמש לתיאור אמן העושה שימוש בטכנולוגיות דיגיטליות לייצור אמנות. במובן רחב יותר, "אמנות דיגיטלית" היא אמנות עכשווית המשתמשת בשיטות הייצור ההמוני או המדיה הדיגיטלית. של תצלומים עם מניפולציה דיגיטלית. הטכניקות של האמנות הדיגיטלית משמשות בעיקר כמדיה מרכזית בעולם הפרסום, בשימוש יוצרי סרטים כדי לייצר אפקטים חזותיים. לתוכנת ההוצאה לאור השולחנית הייתה השפעה עצומה על עולם הפרסום, מעצם היותה קשורה לעיצוב גרפי. גם אמנים דיגיטליים וגם אמנים מסורתיים משתמשים במקורות רבים של מידע אלקטרוני ותוכנות ליצירת עבודותיהם. בהשוואה בין אמנות חזותית למוזיקלית, סביר מאוד שערך האמנות החזותית הדיגיטלית תתקדם לפחות באותה מידה כמו ההטמעה המוגברת של מוזיקה בהפקה אלקטרונית בשלושת העשורים האחרונים.
אמנות דיגיטלית יכולה להתממש על ידי מחשב בלבד (כגון אמנות פרקטלים ואומנות אלגוריתמית (אנ') ) או על ידי מכשירים אחרים, כגון מצלמות דיגיטליות וסורקים למיניהם, היוצרים קובצי מחשב של הצילומים הסרוקים או הציורים המצוירים באמצעות תוכנת גרפיקה וקטורית כאשר כלי הקצה (הקלט) למימוש היצירה הם העכבר של המחשב, העיפרון הדיגיטלי ולוח גרפי.  נתוני טקסט, דיגיטציה והקלטות אודיו ווידאו גולמיות אינם נחשבים בדרך כלל לאמנות דיגיטלית בפני עצמם, אלה יכולים להיות חלק מפרויקט הגדול יותר של אמנות מחשבים ואמנות מידע (אנ').  יצירות אמנות נחשבות לציור דיגיטלי כאשר הן נוצרות בצורה דומה לציורים שאינם דיגיטליים אך משתמשות בתוכנה על פלטפורמת מחשב ובהפקה דיגיטלית של התמונה המתקבלת, כפי שהיא מצוירת באופן מסורתי על בד קנבס.
אנדי וורהול יצר אמנות דיגיטלית באמצעות מחשבים מהדגמים הראשונים מסוג קומודור אמיגה, שם הוצג המחשב בפומבי במרכז לינקולן, ניו יורק, ביולי 1985. תמונה של דבי הארי צולמה במונוכרום (שחור לבן) ממצלמת וידאו ודיגיטציה לתוכנית גרפית בשם ProPaint. וורהול בצע מניפולציה על התמונה תוך הוספת מילוי צבע בשיטת ההצפה. שיטה זו מקובלת לשחזור צבעוניות לצילומי שחור לבן גם בשנת 2020.
על רקע הדעות המגוונות על היתרונות והחסרונות של הטכנולוגיה הדיגיטלית באמנויות, נראה שקיימת הסכמה חזקה בקהילת האמנות הדיגיטלית שהיא יצרה "הרחבה עצומה של תחום היצירה", כלומר שהרחיבה מאוד את היצירתיות. הזדמנויות העומדות בפני אמנים מקצועיים ולא מקצועיים כאחד.
מונחים והגדרות

אמנות דיגיטלית היא חלק מאמנות המדיה החדשה. בהתייחס לאמנות דיגיטלית משתמשים לעיתים במונחים חופפים:
אמנות אלקטרונית יכולה להיות כל היצירות האמנותיות המכילות אלקטרוניקה אנלוגית או דיגיטלית מופעלת, בין אם זה בז'אנרים אמנותיים כמו אדריכלות, מייצג, מחול, פיסול ומוזיקה, או בתחומים חדשים כגון, רובוטיקה או אנימציה ממוחשבת. אמנות אלקטרונית הייתה אנלוגית בראשית דרכה ואינה חייבת להיות דיגיטלית.
אמנות מחשבים הייתה בתחילה, מונח קיבוצי לכל האמנות המיוצרת עם מחשב, כשהוא בתפקיד הכלי המרכזי. לא תמיד זה היה דיגיטלי, במיוחד בראשית הדרך; ניתן להשתמש במחשבים אנלוגיים. לדוגמה, השימוש במחשבים ככלי נגינה חי נחשב לאמנות מחשב בתחום השמע.
אמנות דיגיטלית מבוססת על מידע מקודד, דיגיטלי. המידע מעובד ברובו בצורה דיגיטלית על ידי המחשב ומוצג מבחינה אמנותית. ניתן לבצע דיגיטציה של מידע באמצעות מכשירי קלט, כגון: סורקים, מקלדות, מצלמות דיגיטליות, מכשירי מדידה ועוד. צורות רבות של אמנות דיגיטלית מוגדרות על ידי ההבדל בין סוגי היצירה הדיגיטלית גרידא, הקבצים הבינאריים, והייצוג הנראה שלהם. אם יצירות זמינות בצורה מקודדת ומאוחסנות דיגיטלית, בצורת קובצי תמונה, קובצי קול, אלגוריתמים, היפרטקסטים, תוכניות הפעלה או קוד לדפי אינטרנט, אנו יכולים לדבר על אמנות דיגיטלית במובן הצר יותר. במקרים מסוימים, הקבצים והפעולות הדיגיטליות הם למעשה יצירת האמנות בפועל. סימון בכתב יד של קוד דיגיטלי בעל משמעות אמנותית יכול כבר להיות אמנות דיגיטלית.
אם יצירות האמנות הדיגיטלית אינן שלמות, ניתן לשנות אותן באופן אמנותי על ידי שימוש בחומרה ותוכנה נבחרים לדוגמה ניתן לסרוק צילום מעיתון ולבצע בהמשך עיבוד אמנותי של הצילום בעזרת תוכנת אדובי פוטושופ. ייצוג הקובץ אינו חייב להיות מוגבל להפעלה באמצעות רמקולים, צגים והקרנות: הוא יכול לכלול פסלים חומריים תלת־ממדיים (כגון, תוצרי מדפסות תלת־ממדיות), מייצבי תאורה או אירועי מולטימדיה. בשנת 2001, בביאנלה ה-49 בוונציה, הופעל וירוס מחשבים בשם ב-biennale.py, שגרם לבהלה בקרב המבקרים בביאנלה. באירוע זה המייצב האמנותי היה מורכב מהופעת מולטימדיה קולקטיבית בה הקהל והתקשורת, לא הבינו, שהם הפכו לשחקנים חיוניים במופעה אמנותי.
אמנות שנוצרה על ידי מחשב נוצרת על בסיס ז'אנרים מסורתיים וצורות אמנות עם המחשב ככלי. תחומים אנלוגיים בעבר של אמנות חזותית כמו הדפסה, ציור וצילום הומרו והפכו לדיגיטליים. כמו כן, יצירות אמנות בתחום הדימויים הנעים, הווידאו והקולנוע ושידורי הרדיו והטלוויזיה שהיו אנלוגיים בעבר מוסבים להיות דיגיטליים. כך גם לגבי "מוזיקה אלקטרונית או דיגיטלית שנוצרה בעזרת המחשב".
לעומת זאת, "אמנות במדיה דיגיטלית" המשתמשת במחשבים וברשתות האינטרנט או במכשירים דיגיטליים אחרים כמו טלפונים ניידים, כמדיום עצמאי, יצרו צורות אמנות משלהם כגון אמנות הנט או הרשת כמו גם אמנות התכנה (אנ'). דבר שהביא ליצירת מייצבים דיגיטליים ויצירות אמנות בתחום המציאות המדומה.
פסטיבל ארס אלקטרוניקה (אנ') המתקיים מדי שנה בעיר לינץ באוסטריה עוסק בהתפתחויות המכריעות בכל תחומי האמנות האלקטרונית. אמנות מחשבים ואמנות דיגיטלית הם מוקדים קבועים באירועי הפסטיבל. ארס אלקטרוניקה העניקה השראה ליצירה אמנותית הדיגיטלית ומקדמת אמנים באמצעות פרס ארס אלקטרוניקה (אנ'), המכונה לפעמים "אוסקר האמנות הדיגיטלית".
ביקורת

מבקריה של האמנות הדיגיטלית טוענים כי זוהי אמנות הנוצרת בלחיצת כפתור, בדומה לטענות שהועלו כלפי אמנות הצילום בתחילת דרכה. בפועל, יצירה דיגיטלית דורשת מיומנות טכנית ושעות עבודה רבות. מהות הטענות כנגד סוגי אמנות שבהם מעורב אמצעי מכני היא כי אין צורך במיומנות כדי ליצור. המכשיר "עושה את העבודה" בשביל האמן. טענה זו ריקה מתוכן. ראשית, יש לרכוש מיומנות רבה בהפעלת המכשיר עצמו כדי להגיע לתוצאות ברמה גבוהה ומעבר לכך, וחשוב יותר, איכות התוצאה, כלומר היצירה עצמה תלויה, כמו בכל מדיום אמנותי אחר, בכישרונו, בדמיונו וביכולתו של האמן כאמן ולא כטכנאי. באופן כללי התפתחו כמה סוגי אמנות דיגיטלית, המושפעים מההתפתחויות הטכנולוגיות, דהיינו, מהתפתחות הכלים העומדים לרשות האמנים.
בראשית הדרך, היו אמנים שעבדו באמצעות תכנות, בניסיון להביא נוסחאות מתמטיות כדי ליצור צורות ויזואליות. עיקר הביקורת כנגד האמנות הדיגיטלית נובעת מסוג מוקדם זה, שבו המחשב יוצר את הצורות בעוד האמן עסוק בחישובים ובהקלדת נתונים. בתחילת הדרך היצירות היו מודפסות על נייר, ומאוחר יותר הוצגו על מסכי וידאו או מחשב. רשת האינטרנט משמשת מוזיאון וירטואלי ליצירות רבות מסוג זה.
מדיה ויזואלית ממוחשבת

אמנות חזותית דיגיטלית מורכבת ממידע חזותי דו-ממדי המוצג בתצוגה חזותית אלקטרונית (אנ') או ממידע המתורגם באופן מתמטי למידע תלת-ממדי, הנצפה באמצעות הקרנת פרספקטיבה על גבי תצוגה חזותית אלקטרונית. הפשוטה ביותר היא גרפיקה ממוחשבת דו־ממדית המנסה להידמות לאופן בו ניתן לצייר באמצעות עיפרון ופיסת נייר. אולם במקרה של המדיה הוויזואלית הממוחשבת, התמונה מופיעה על מסך המחשב והמכשיר שאתו מציירים עשוי להיות עפרון טאבלט או עכבר. מה שנוצר על המסך עשוי להיראות מצויר בעיפרון, עט או מכחול. הסוג השני הוא גרפיקה ממוחשבת בתלת מימד, כאשר המסך הופך לחלון לסביבה וירטואלית, שם מסדרים חפצים ש"יצולמו" על ידי המחשב. בדרך כלל גרפיקה ממוחשבת דו-ממדית משתמשת בגרפיקה רסטרית כאמצעי העיקרי לייצוג נתוני מקור, ואילו גרפיקה ממוחשבת תלת-ממדית משתמשת בגרפיקה וקטורית ביצירת גופים מציאותיים וירטואליים. פרדיגמה שלישית אפשרית היא ליצור אמנות בדו מימד או בתלת מימד באמצעות ביצוע אלגוריתמים המקודדים על ידי תוכנות מחשב. זה יכול להיחשב לצורת האמנות הטבעית של המחשב.  אמנות פרקטלית (אנ'), אמנות אלגוריתמית בזמן אמת אמנות גנרטיבית (אנ') הן רק דוגמאות.
להמחשה מידית ניתן לצפות בציורים של האמנית הישראלית יונה לוי גרוסמן, המצורפים לגלריית התמונות הבאה באמצעות הסמרטפון והאפליקציה שנקראת ARTIVIVE.
יונה לוי גרוסמן ציור מספר 66 לצפייה באמצעות האפליקציה שנקראת ARTIVIVE
יונה לוי גרוסמן ציור מספר 68 לצפייה באמצעות האפליקציה שנקראת ARTIVIVE
יונה לוי גרוסמן ציור מספר 327 לצפייה באמצעות האפליקציה שנקראת ARTIVIVE
יונה לוי גרוסמן ציור מספר 165 לצפייה באמצעות האפליקציה שנקראת ARTIVIVE
יונה לוי גרוסמן ציור מספר 332 לצפייה באמצעות האפליקציה שנקראת ARTIVIVE
תמונות סטילס תלת־ממדיות שנוצרו על ידי המחשב

גרפיקה תלת־ממדית נוצרת באמצעות תהליך עיצוב תמונות מצורות גאומטריות, מצולעים או עקומות NURBS ליצירת אובייקטים ותמונות תלת־ממדיים לשימוש במדיות שונות כמו קולנוע, טלוויזיה, הדפסה, משחקים / סימולציות ובמיוחד אפקטים חזותיים.
ישנן תוכנות רבות שעשות זאת. הטכנולוגיה יכולה לאפשר שיתוף פעולה, להשאיל את עצמה לשיתוף והגדלה על ידי מאמץ יצירתי בדומה לתנועה הקוראת לשימוש בקוד פתוח, והמוסד קריאטיב קומונס בהם משתמשים יכולים לשתף פעולה בפרויקט ליצירת אמנות.
האמן הפופ סוריאליסטי ריי קיסר (אנ') עובד בתוכנת מאיה (תוכנת עיצוב תלת מימד המשמשת לאנימציה דיגיטלית), כדי ליצור את דמויותיו כמו גם את המרחבים הווירטואליים שבהם הם קיימים.
אמנות דיגיטלית ו-NFT

NFT או אסימונים שאינם ניתנים לשינוי (non-fungible tokens), הופיעו לאחרונה כדרך חדשה לקנות, למכור ולסחור באמנות דיגיטלית. שלא כמו צורות מסורתיות של רכישה ובעלות של יצירות אמנות בעולם שאינו דיגיטלי, המבוססות בעיקר על החזקה פיזית - NFT מאפשרים רכישה, בעלות והעברה של "נכסים דיגיטליים ייחודיים" כלומר - יצירות אמנות דיגיטליות באמצעות טכנולוגיית בלוקצ'יין. בעוד ש-NFT עורר התרגשות ומחלוקת רבות בעולם האמנות, ההשפעה ארוכת הטווח על תחום האמנות הדיגיטלית טרם נחשפה במלואה. כפיתוח חדש יחסית, חשוב לקהילת האמנות להמשיך לבחון ולדון ביתרונות ובחסרונות הפוטנציאליים של NFT ביחס לאמנות דיגיטלית.
תמונות אנימציה ממוחשבות

אנימציות שנוצרו על ידי מחשב הן אנימציות ממוחשבות, ממודלים דיגיטליים שנוצרו על ידי אמני התלת מימד או נוצרו באופן פרוצדורלי. המושג אנימציה ממוחשבת מיוחס בדרך כלל לעבודות שנוצרו כולן עם מחשב. בסרטים עושים שימוש נרחב בגרפיקה שנוצרה על ידי מחשב; הם נקראים דימויים ממוחשבים (CGI) בתעשיית הקולנוע. בשנות התשעים ותחילת שנות ה-2000 השימוש ב-CGI התקדם מספיק, כך שלראשונה ניתן היה ליצור אנימציה ממוחשבת תלת־ממדית, אם כי בסרטים השתמשו בתמונות מחשב נרחבות מאז אמצע שנות ה-70. מספר סרטים מודרניים צוינו בגלל השימוש הרב שלהם ב-CGI פוטו ריאליסטי.
אמנות המייצב הדיגיטלי

אמנות המייצב הדיגיטלי מהווה תחום פעילות רחב ומשלבת צורות רבות. חלקם דומים למייצבי וידאו, במיוחד עבודות בקנה מידה גדול הכוללות הקרנות וצילום וידאו חי. על ידי שימוש בטכניקות הקרנה המשפרות את התרשמות הקהל מהמעטפת החושית. מתקנים דיגיטליים רבים מנסים ליצור סביבה סוחפת. אחרים מרחיקים לכת ומנסים לגרום למשתמש אפילו טבילה או התמזגות מוחלטת במרחבים הווירטואליים של המציאות המדומה. סוג מייצב זה הוא בדרך כלל ספציפי לאתר או למקום, כלומר ניתן להגדיר אותו מחדש כך שיתאים לחללי תצוגה שונים.
"המסך" של נועה וורדריפ-פרוין (אנ') (2003) הוא דוגמה לאמנות מייצב דיגיטלית אינטראקטיבית המשתמשת בסביבה וירטואלית אוטומטית (אנ') בדמות מערות או חדרים צרים ליצירת חוויה אינטראקטיבית. "פונקציות הגבול" של סקוט סניב (אנ') היא דוגמה לאמנות מייצב דיגיטלית של מציאות רבודה, המגיבה לאנשים שנכנסים למייצב באמצעות ציור קווים בין אנשים המציינים את המרחב האישי שלהם.
תאורטיקנים והיסטוריונים של האמנות הדיגיטלית

התאורטיקנים והיסטוריונים של האמנות הדיגיטלית הבולטים בתחום זה כוללים את: אוליבר גראו (אנ'), ג'ון איפוליטו (אנ'), כריסטיאן פול (אנ'), פרנק פופר (אנ'), ג'אסיה רייכארדט (אנ'), מריו קוסטה (אנ'), כריסטין בוצ'י-גלוקסמן (אנ'), דומיניק מולון (צר'), רוברט סי מורגן (אנ'), רוי אסקוט (אנ'), קתרין פרט (צר'), מרגוט לאבג'וי (אנ'), אדמונד קאוטו (צר'), פרד פורסט (אנ') ועוד.
תת-סוגים

איור ממוחשב
צילום דיגיטלי
השתקעות (מציאות מדומה)
מוזיקה אלקטרונית
אמנות פיקסלים
עיבוד תמונה מגמתי
Art game
Computer art scene
Computer music
Crypto art
Cyberarts
Digital imaging
Digital painting
Digital poetry
Digital architecture
Dynamic Painting
Electronic music
Evolutionary art
Fractal art
Generative art
Generative music
GIF art
Interactive art
Internet art
Motion graphics
Music visualization
Render art
Software art
Systems art
Textures
Tradigital art
ארגונים וכנסים קשורים

ארס אלקטרוניקה המתקיים מדי שנה בעיר לינץ באוסטריה
Artfutura
Artmedia
Austin Museum of Digital Art
Computer Arts Society
EVA Conferences
Los Angeles Center for Digital Art
Lumen Prize
onedotzero
V&A Digital Futures
ראו גם

גרפיקה ממוחשבת
אמנות מדיה חדשה
מיצב וידאו
מציאות וירטואלית
משחק מציאות חלופית
אוריינות מדיה
תמר מייק לאופר אמנית מדיה דיגיטלית, ישראלית
המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית