stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כדורגלן
עמדות

קבוצת כדורגל עולה למגרש עם 11 שחקנים, שלכל אחד מהם תפקיד משלו. חלוקת התפקידים הגדולה היא לחוליות הבאות:
כאשר בכל חוליה יש מספר תפקידים בעלי ניואנסים השונים זה בזה באופיים. שחקני כל החוליות פרט לשוער נחשבים כ"שחקני שדה". מובאת כאן רשימת התפקידים הקיימים, לצד כל תפקיד יש לזכור ששחקנים שונים מוצבים במקומות שונים במגרש (אגף ימין, אגף שמאל, מרכז) וכן שמערך לא חייב לכלול את כל התפקידים על כל גווניהם (למשל: המאמן יכול להעלות מערך ללא עושה משחק, או עם 2 בלמים בקו אחד ובלי בלם אחורי).
שוער: עומד בשער ומגן עליו מניסיונות הבקעה של הקבוצה היריבה, הוא השחקן היחיד שמותר לו לגעת בכדור בידו, כאשר הוא יכול לעשות זאת ברחבת השער שלו בלבד.
הגנה
נחשבת לאחת הכדורגלניות הטובות בעולם – מרטהבלם: נמצא באזור הרחבה (לרוב במרכזה) ונועד לבלום את התקפות הקבוצה היריבה.
בלם אחורי: ידוע בשם האנגלי Sweeper, תפקידו לחפות על הקו הקדמי של ההגנה ולארגן את משחק ההגנה מאחור.
בלם קדמי: שומר על חלוצי וקשרי היריב. הראשון לבלום התקפות.
מגן: משחק בכנף ותפקידו לעצור את שחקני הכנף של הקבוצה היריבה ולסייע לקבוצתו בהתקפה על ידי פריצות מהאגפים.
קישור
קשר אחורי: קשר שתפקידו לסייע להגנה ולהרוס את התקפות הקבוצה היריבה במרכז המגרש ולייצר סדר בהתקפות באותה הקבוצה.
קשר כנף: קשר המשחק באגף, מסייע להנעת הכדור, להגנה ולהתקפה על ידי פריצות מהאגפים.
עושה משחק: ידוע בשם האנגלי Playmaker, תפקידו לארגן את משחק הקישור של הקבוצה ולחלק את הכדורים לשחקני ההתקפה.
קשר מרכזי: קשר המבצע הן הגנה, הן הנעת משחק והן התקפה. משלב בן עמדת הקשר האחורי לעמדת הקשר הקדמי. נקרא "מספר 10 קלאסי"
קשר התקפי: קשר המשחק מאחורי החלוצים ותפקידו להזינם בכדורים טובים, להכין מצבים ואף לפרוץ מאחור לתוך הרחבה ולהבקיע שערים.
התקפה
חלוץ: עוסק בהתקפה, במטרה להבקיע את שער היריב. בראש החלוצים עומד חלוץ מרכזי (נקרא "מספר 9 קלאסי").
קיצוני ימני/שמאלי: חלוץ המשחק בכנף ומטרתו להגיע למצבים מהאגף על ידי פריצות לרחבה, מסירות רוחב והגבהות מהאגף למרכז הרחבה.
פיבוט (חלוץ מטרה): חלוץ שיודע גם לקבל את הכדור עם הגב לשער ולייצר שער בעצמו או להכין אותו לשחקני הקו השני הבאים מאחור במטרה שיבעטו תוך כדי תנועה ויבקיעו שער.
השחקנים מסודרים במערך בהתאם לתכונותיהם ולשיטה של המאמן. את המערכים נהוג לציין על ידי רצף שלשת מספרים: הראשון הוא מספר שחקני ההגנה, השני הוא מספר שחקני הקישור והשלישי הוא מספר שחקני ההתקפה.
11 השחקנים הטובים בעולם במאה ה-20 לפי פיפ"א

לב יאשין
קרלוס אלברטו
פרנץ בקנבאואר
בובי מור
נילטון סנטוס
יוהאן קרויף
מישל פלאטיני
אלפרדו די סטפנו
פלה
גארינצ'ה
דייגו מראדונה
ראו גם

פיפ"א 100 (125 הכדורגלנים הטובים בעולם החיים כיום לפי בחירת פלה)
רשימת כדורגלנים
רשימת כדורגלניות
לקריאה נוספת

שרון דוידוביץ' ואסף כהן, אגדות דשא: 50 הגדולים בדור האחרון, ספרי ניב, 2019.
הערות שוליים

↑  יצחק אבינרי, יד הלשון, יזרעאל, 1964, עמ' 110, החידוש הוצע באב תש"ז, אוגוסט 1947
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551163505171  BNE: XX527514  BnF: cb119321634 (data)  GND: 4018975-2  LCCN: sh85123903  NKC: ph114579
טקטוניקת הלוחות

מפת כדור הארץ בה מסומנים גבולות הלוחות הטקטוניים. ישנם תשעה לוחות טקטוניים עיקריים: הלוח האירואסייתי, הלוח ההודי, הלוח האוסטרלי, הלוח הערבי, הלוח האפריקאי, הלוח האנטארקטי, הלוח הצפון-אמריקאי, הלוח הדרום-אמריקאי והלוח הפסיפי
טֶקְטוֹנִיקַת הלוחות (מיוונית: Τέκτων, טֶקְטוֹן – "בנאי"; τεκτονικός ‏(tektonikos) – אוּמנות הבנייה) היא תאוריה מדעית בתחום הגאולוגיה המסבירה את התנועות המתחוללות בליתוספירה, הקליפה החיצונית של כדור הארץ. התאוריה מחזקת את מקומה של תאוריית נדידת היבשות מהמחצית הראשונה של המאה ה-20, ומתבססת על יסודותיה: תנועת הלוחות הטקטוניים מקורה בהתפשטות קרקעית האוקיינוסים.
בבסיס התאוריה, הליתוספירה של כדור הארץ כוללת מספר לוחות טקטוניים גדולים, אשר נעים לאט מזה 3–4 מיליארד שנים. במחזוריות של כ- 200 מיליון שנה בממוצע.
הלוחות הטקטוניים הם משטחים עצומים בגודלם, אשר משתרעים מתחת ליבשות ולאוקיינוסים. קיימים תשעה לוחות טקטוניים עיקריים (ומספר רב של תת-לוחות), לוחות אלה נעים בתנועה איטית מאוד (בין חצי סנטימטר לשמונה סנטימטרים בשנה). במשך העידנים הגאולוגיים, מצטברת תנועה זו וגורמת לנדידת היבשות.
על פי התאוריה המדעית המקובלת, העומדת מאחורי גישת טקטוניקת הלוחות, המחזור האחרון של תנועת הלוחות החל לפני כ-200 מיליון שנה עם יבשת על ענקית אחת המכונה פנגיאה ("כל האדמה", ביוונית), ואוקיינוס אחד המכונה פנתלסה (Panthalassa)(אנ'). פעילות בגבולות הלוחות הטקטוניים יכולה לגרום לרעידת אדמה ולהתפרצויות געשיות.
מבוא

תיאורית טקטוניקת הלוחות הגיעה לכדי בשלות בתחילת שנות השישים של המאה העשרים. ברם שורשיה נעוצים במלחמת הצוללות שהתרחשה במהלך מלחמת העולם השנייה. המאמץ הגדול שהפעילו בעלות הברית בניסיון לאתר את הצוללות הגרמניות באוקיינוס האטלנטי, הביא לריכוז של נתונים אודות הקרקעית הסִלעית של האוקיינוס. מדובר בנתונים אודות גיל הסלעים, הרכבם המינרלוגי, הכיוון המגנטי של המינרלים הברזליים ועוד. רק לאחר סיום המלחמה, בשנת 1945, התפנו המדענים לבחון ולעבוד על הנתונים הללו, עבודה שנמשכה כ־15 שנה.
התמונה שהצטיירה למדענים הייתה של רכס מרכז אוקייני שמתנשא לגובה (יחסי) של כ־2 קילומטרים מעל סביבתו, ושבמרכזו חריץ שמשתרע לכל אורכו של הרכס, והוא פתוח אל החלק העליון של המעטפת. הסלעים שמשני צידי הרכס המרכז אוקיאני, ואשר מהם מורכב הקרום אוקייני, בנויים רצועות רצועות ובאופן סימטרי משני צידיו של הרכס. היינו, מדובר בזהות מלאה של רצועות הסלעים שמשני צידי הרכס – זאת על פי ההרכב המינרלוגי של רצועות הסלע, הצפיפות, הגיל, הכיוון הפליאומגנטי ועוד. עוד התברר, שרצועות הסלעים משני צידי הרכס "גדלות" בגילן ככל שמתרחקים ממנו: הרצועות הצמודות לו הן מן ההווה (רצנטיות), וככל שנעים לכיוון המנוגד לרכס (בדר"כ לכיוון החוף), גיל הסלעים עולה עד לגיל של כ־180–200 מיליון שנה. לא נמצאו סלעים שעתיקים מ-200 מיליון שנה בקרום האוקייני, בעוד שבקרום היבשתי בכל כדור הארץ ניתן למצוא סלעים בני עד 4,000 מיליון שנה (4 מיליארד שנה). ממצא נוסף שעלה הוא, שמהחריץ שעובר לכל אורך הרכס המרכז אוקייני, זורם חומר סלעי מותך באופן כמעט רצוף, שמתגבש לסלע חדש משני צידי הרכס.
על בסיס הממצאים הללו, התברר המכניזם שמתקיים בקרום כדור הארץ ומעט מתחתיו (ראו להלן): מאגמה עולה מהמעטפת בחריץ של הרכס המרכז אוקייני, מתקררת תוך כדי עלייתה, וכשהיא מגיעה קרוב מאוד לקרקעית האוקיינוס, היא מתמצקת. בהתמצקותה, היא דוחפת לכיוון הנגדי את רצועות הקרום שהתגבשו לפניה וכך הלאה באופן כמעט רצוף. המכניזם הזה מביא לידי כך, שהקרום האוקייני שנדחף לכיוון היבשה, מתנגש עם הקרום היבשתי. מכיוון שהקרום האוקייני צפוף יותר מהקרום היבשתי, הקרום האוקייני נוחת אל מתחת לקרום היבשתי לכיוון המעטפת. בהגיעו למעטפת הוא מותך, ומצטרף לחומר הסלעי המותך של המעטפת, ובתנועה קונבקטיבית של החומר בחלק העליון של המעטפת, הוא מגיע אל הפתח התחתון של החריץ ברכס המרכז האוקייני, ועולה דרכו שוב והתהליך חוזר חלילה. משך המחזור הזה של היווצרות סלע צעיר שצמוד ל"רכס", ועד שהוא נוחת לתוך המעטפת ומגיע שוב לתחתית "הסדק" הוא כ־200 מיליון שנה. זו הסיבה שלא ניתן למצוא בקרום האוקייני סלע עתיק יותר מגיל זה של 200 מיליון שנה.
מעטפת כדור הארץ מורכבת משתי שכבות: למעלה נמצאת הליתוספירה, המורכבת מהקרום ומן המעטפת החיצונית, ומתחתיה נמצאת האסתנוספירה, המורכבת מן המעטפת הפנימית. הליתוספירה היא מוצקה ושבורה (שבריה מהווים את הלוחות הטקטוניים), ואילו האסתנוספירה צמיגית ובעלת צפיפות נמוכה, וכך מתאפשרת תנועתם החופשית של הלוחות על גביה. המעטפת התחתונה מוצקה יותר מן המעטפת העליונה, לא בגלל טמפרטורה נמוכה יותר, אלא בשל לחץ רב יותר הפועל עליה.
תנועת הלוחות > המנגנון המניע את לוחות הליתוספירה

זרמי הערבול במעטפת אשר מניעים מעליהם את לוחות הליתוספירה.
כוח המשיכה של כדור הארץ אשר מושך כלפי מטה את הלוחות הנדחקים לתוך התעלות האוקייניות.
כוח המשיכה של כדור הארץ אשר מושך כלפי מטה את הלוחות המורמים ברכסים מרכז אוקייניים וכך מניע את הלוחות.
הלוחות הליתוספריים נעים כגוש אחד והגבולות שביניהם, שם מתרחשת עיקר הפעילות הסייסמית, מתחלקים לשלושה סוגים:
תנועת הלוחות > גבולות פתיחה

זהו גבול בין לוחות מתרחקים, הנעים בכיוונים מנוגדים, באזור פתיחה על קרקעית האוקיינוס, כך שלמעשה נוצרים שוליים חדשים של לוח בעקבות בנייתו הגעשית של קרום אוקייני חדש. בגבול כזה נוכל למצוא רכס מרכז אוקייני, שהוא רכס ענק, המתנשא מעל למישורי המצולות. הרכסים השונים מתחברים זה לזה במערכת מתפתלת המתמשכת לרוב על פני קרקעית האוקיינוסים.
פתיחה בקנה מידה גדול התרחשה עם התבקעות פאנגיאה לגונדוואנה וללאוראסיה. פתיחה, בין אם על קרקעית הים או ביבשה, מלווה ב:
הופעת סדקי מתיחה, המאפשרים למאגמה לנוע מהמאגרים ולחדור לרווח שנוצר עם התרחקות הלוחות.
רעידות אדמה רדודות.
שפיעת חום גבוהה.
התפרצויות של לבה בזלתית (בזלת כרים) לאורכם, תוצר התכה חלקית של סלע פרידוטיט, הנע מעומק רב כלפי מעלה, כחלק מתנועת זרמי הערבול בכיוון זה. לבזלת הכרים גבישים זעירים ומעטה זכוכיתי, שנוצרים כתוצאה מהקירור המהיר של המאגמה במגע עם מי הים, והצטברותן יוצרות את חלקו העליון של הקרום האוקייני.
חדירת המאגמה יוצרת דייקים לוחיים הבונים את חלקו התחתון של הקרום האוקייני. המאגמה בדייקים מתקררת לאט יחסית, וממנה נוצרים הסלעים דיאבז או גברו, שהם סלעים פנריטיים (גסי גביש).
גראבנים – מבנה שבירה מורד, התחום על ידי שני העתקים נורמליים המעתיקים אותו מטה.
עמקי ביקוע (שקע מוארך ששוליו מורמים), שקטעים ממנו מוסטים באזורי השבירה החוצים את הרכסים.
באיסלנד, המצויה בלב האוקיינוס האטלנטי הצפוני, מופיעים גראבנים גדולים ומתרוממים הרי געש פעילים מעל פני הים.
סלעים שנוצרו בפסגת הרכס נעים עם הזמן לשני צידיו ומפנים את מקומם להתגבשות סלעים בזלתיים חדשים. ההתפשטות היא סימטרית ופיסות הקרום החדשות מצטרפות במידה דומה לשני הלוחות המתרחקים זה מזה. הסלעים הבזלתיים המתגבשים מתעדים היפוכים שחלו בכיוון השדה המגנטי של כדור הארץ, ויוצרים תבנית סימטרית של רצועות מגנטיות.
באזור הרכסים המרכז אוקייניים ישנן נביעות הידרותרמיות, כדוגמת המַעֲשנות השחורות המכילות תרכובות גופרית. מי הים המחלחלים באזור הרכס מתחממים במגע עם הבזלת הלוהטת שבעומק, ממיסים בתוכם חומרים שונים, ונפלטים כסילון מים כהה, כאשר החומרים שהומסו בהם שוקעים כסולפידים של ברזל, נחושת, אבץ, עופרת, כסף, וזהב.
יצורים אקזוטיים שונים מתקיימים באזור הנביעות, ובהם תולעי ריפטיה לבנות, צדפות וסרטנים לבנים.
תנועת הלוחות > גבולות סגירה

ישנם שלושה סוגי התנגשויות בין שני לוחות הנעים זה לקראת זה:
תנועת הלוחות > גבולות סגירה > סגירת אוקיינוס–יבשה

זהו גבול בין לוחות באזור הפחתה, שבו נוחת הלוח האוקייני, שצפיפות הקרום המרכיב אותו גבוהה יותר, מתחת ללוח יבשתי.
אזור הפחתה כזה כולל תהום אוקיינית עמוקה במקביל לשולי היבשת ושרשרת הרים גבוהה ביבשה. תחום מוקדי רעידות האדמה המלווה את אזור ההפחתה נקרא אזור בניוף, ומעקב אחריהם הוביל למסקנה, כי הלוח הנוחת שומר על רציפותו וצפידותו עד לעומק של כ-700 ק"מ (בעומק זה הלוח הנוחת נטמע במעטפת), ואפשר לאמוד את זווית הנחיתה.
הקרום האוקייני, הבנוי מסלעים בזלתיים, נושא עליו סלעי משקע ימיים, שהורבדו על פני קרקעית האוקיינוס, ומכילים כמות ניכרת של מים, ואלו נוחתים אל המעטפת החמה. נוכחותם מנמיכה את נקודת ההתכה, ומאפשרת את ההתכה החלקית בעומק רדוד יחסית בהשפעת חום המעטפת, דבר המוביל להתכת מינרלים בעלי תכולת צורן גבוהה (שנקודת התכתם נמוכה יותר), בעוד שהמינרלים בעלי תכולת הצורן הנמוכה (בעלי נקודת התכה גבוהה יחסית) נותרים במצב מוצק ואינם תורמים לנתך המתהווה.
בדרך זו מתקבלת מאגמה בהרכב בינוני עד חומצי, המכונה מאגמה אנדזיטית המכילה בעיקר פלגיוקלז נתרני, הנעה כלפי מעלה ומצטברת במאגרי מאגמה, המזינים את הפעילות הגעשית, המתרחשת באזור ההפחתה בשרשרת הרי הגעש לאורכו של הגבול היבשתי, ותורמת לצמיחת ההרים.
נחיתת הלוח האוקייני גורמת עוד למאמצי לחיצה, ולעיוות המשקעים שהצטברו בתהום האוקייני בתנאים של לחץ גבוה וטמפרטורה נמוכה יחסית (עד 300 מעלות צלזיוס). במקביל לחדירות מאגמטיות, מתרחשת כאמור באזור המגע התמרה של סלעי התשתית (למשל, סלעים פלוטוניים מתמצקים ומותמרים, כך שמסלע גרניטי שהתגבש במחדר פלוטוני בעומק עשוי להיווצר סלע גנייס) וסלעי משקע (אחד מסלעי המקור של צפחה, דוגמת שיש שמקורו בסלע גיר).
כך המצב בגבול שבין לוח נסקה (Nazca) שבדרום האוקיינוס השקט ובין החוף המערבי של אמריקה הדרומית. שם, בשולי האוקיינוס נוצרה תהום פרו-צ'ילה ואילו ביבשה התרוממה שרשרת הרי האנדים. הפחתה של לוח מזרח האוקיינוס השקט מתחת ליבשת אמריקה מתרחשת גם לאורך השוליים המערביים של מקסיקו ושל צפון-מערב ארצות הברית, כאשר באלו נוצרו הרי הגעש של רכס קסקייד, עימם נמנה הר הגעש סנט הלנס.
תנועת הלוחות > גבולות סגירה > סגירת אוקיינוס–אוקיינוס

זהו גבול בין לוחות אוקייניים, כך שהלוח האוקייני הקר, העתיק והצפוף יותר, שוקע מתחת ללוח האוקייני האחר. אזור הפחתה כזה כולל תהום אוקיינית, קשתות איים (רצועות קשתיות של איים געשיים, שצדן הקמור פונה לאוקיינוס, הממוקמות בסמוך לשקעים אוקייניים) ולעיתים ימים שוליים.
הלוח האוקייני הוותיק, שהוא קר ודחוס יותר, נוחת אל מתחת ללוח הצעיר וממשיך אל תוך המעטפת. התכה חלקית בעומק יוצרת מאגמה, המזינה את הפעילות הגעשית, ויוצרת את קשתות האיים הגעשיים. קשתות האיים נוצרות מעל האזור שבו מגיע הקרום הנוחת לעומק של כ-100 ק"מ, ובו מתרחשת ההתכה החלקית.
הקרום האוקייני, הבנוי מסלעים בזלתיים, נושא עליו סלעי משקע ימיים, שהורבדו על פני קרקעית האוקיינוס, ומכילים כמות ניכרת של מים, ואלו נוחתים אל המעטפת החמה. נוכחותם מנמיכה את נקודת ההתכה, ומאפשרת את ההתכה החלקית בעומק רדוד יחסית בהשפעת חום המעטפת, דבר המוביל כפי שראינו לעיל, להתכת מינרלים בעלי תכולת צורן גבוהה (שנקודת התכתם נמוכה יותר), בעוד שהמינרלים בעלי תכולת הצורן הנמוכה (בעלי נקודת התכה גבוהה יחסית) נותרים במצב מוצק ואינם תורמים לנתך המתהווה וליצירת מאגמה אנדזיטית.
נחיתת הלוח האוקייני גורמת עוד למאמצי לחיצה, ולעיוות המשקעים שהצטברו בתהום האוקייני בתנאים של לחץ גבוה וטמפרטורה נמוכה יחסית (עד 300 מעלות צלזיוס).
אזור של קשתות איים מועד לאסונות טבע, עקב שכיחותן של התפרצויות געשיות, רעידות אדמה וגלי צונאמי (גלי ענק הנוצרים עקב רעידות אדמה), תופעות השכיחות בפיליפינים וביפן, למשל. קשתות איים קיימות גם באזור ההפחתה ההלני שבים האגאי, שבו פעיל האי הגעשי סנטוריני.
תנועת הלוחות > גבולות סגירה > סגירת יבשה–יבשה

זהו גבול בו מתרחשת התנגשות יבשות, הגורמת להתעבות הקרום היבשתי ולהיווצרות חגורת הרים. לא תתרחש הפחתה בשל סלעי הגרניט וסלעי המשקע היבשתיים בעלי הצפיפות הנמוכה לרוב. להתנגשות היבשות קודמים תהליכי הפחתה, שבעטיים הולך שטח האוקיינוס וקטן עד שהוא נסגר. יבשה הנישאת מעברו של הלוח האוקייני הנוחת מגיעה לאזור ההפחתה ומתנגשת, כאמור, ביבשת שמולה.
ברצפים העבים של סלעי המשקע, אשר הצטברו על שולי שתי היבשות, מתרחשים תהליכי קימוט, התמרה ושבירה, בניית הרים, ורעידות אדמה על ידי העתקי דחיקה, זאת בעוד געשיות באזורים אלו נדירה. התנגשות לוחות היבשות של הודו ואסיה, שיצרה את הרי ההימלאיה, בהם האוורסט, ההר הגבוה בעולם, היא דוגמה לכך.
תאוריה חדשה יחסית גורסת, כי חלקים מהרמה הטיבטית גולשים אופקית מזרחה כחלק מהעתק תזוזה אופקית, במקביל לתהליכי הסגירה שתוארו, תופעה המכונה בריחת יבשות.
תנועת הלוחות > גבולות חילוף

גבולות חילוף אלו, הנקראים גם "גבולות טרנספורם", הם אזורים שבהם הלוחות נעים (או מחליקים) אופקית לאורך העתק אנכי יחיד או קבוצה של העתקים מקבילים, כאשר תנועת הלוחות אינה לחיצתית או מתיחתית. השחיקה עשויה להיות חזקה עד כדי יצירת אזור של סלעים מרוסקים ברוחב של 100 ק"מ.
העתקי חילוף קיימים הן באוקיינוס (לאורך הרכס המרכז אוקייני) והן ביבשה, הם גורמים מספר רב של רעידות אדמה רדודות-מוקד (חלקן רבות עוצמה), אך ברוב המקרים אין פעילות געשית, אלא אם יש היפרדות של הלוחות, כמו שהייתה בים המלח. בקע ים המלח מתמשך בין לוח ערב לבין תת-הלוח ישראל וסיני, שהוא חלק מהלוח של אפריקה.
גבול חילוף זה מחבר בין גבולות הפתיחה שבים סוף, לבין גבול הסגירה שבהרי הטאורוס שבדרום טורקיה. הקרום שממזרח להעתק החילוף הזה נע צפונה ביחס לקרום שממערב לו. באזור ההעתק נכללים כמה אגני פתיחה, שאליהם התנקזו ים המלח והכנרת.
תזוזת הקרקע ורעידות האדמה לאורך המערכת של העתק סן אנדראס נובעות מתנועה בין הלוח הצפון-אמריקאי ללוח הפסיפי.
ראו גם

נדידת היבשות
העתק
אורוגנזה
לקריאה נוספת

פרופסור משה ברור, "טקטוניה", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 9), הוצאת יבנה, תשס"א
הערות שוליים

↑  Bruno Dhuimeet al., 2012., A Change in the Geodynamics of Continental Growth 3 Billion Years Ago, Science
. 335: pp. 1334-1336
↑  Enciclopedia Britannica. Plate Tectonics - Gestation and Birth of Plate-Tectonic Theory
↑  איתור הצוללות מתבסס (עד היום) על שיגור גלים למעמקי האוקיינוס, ועל פי גלי ההחזרה ומיקומם על הספקטרום, ניתן לזהות את הגוף שהחזיר את הגלים ותכונותיו. כשלא הייתה זו צוללת שהחזירה הגלים (ברוב הניסיונות והמקרים), הייתה זו קרקעית האוקיינוס, וכך הצטבר מאגר נתונים אודות הסלעים שמרכיבים את הקרום האוקיאני שם.
↑  מעיינות מים חמים הנובעים מפתחים דמויי ארובות
| טקטוניקת הלוחות |
| --- | --- | --- |
| לוחות | הלוח הערבי • הלוח האפריקאי • הלוח האירואסייתי • הלוח הלבנטיני • הלוח האנטולי • הלוח ההודי • הלוח האוסטרלי • הלוח האנטארקטי • הלוח הצפון-אמריקאי • הלוח הדרום-אמריקאי • הלוח הפסיפי • הלוח הקריבי • לוח סקוטיה • לוח נסקה • לוח קוקוס  • לוח גורדה • לוח חואן דה פוקה • הלוח הפיליפיני • הלוח האדריאטי • לוח אוחוצק • לוח אוקינאווה • הלוח האמורי • לוח יאנגצה |  |
| העתקים ובקעים | הבקע הסורי-אפריקני • העתק סן אנדראס • העתק המלכה שארלוט • ההעתק הצפון אנטולי • ההעתק המזרח אנטולי  • משולש עפר • הרכס המרכז-אטלנטי |  |
| שקעים אוקייניים | שקע טונגה • שקע מריאנה • שקע קוריל-קמצ'טקה • שקע יפן • שקע ננקאי • שקע אוקינאווה • שקע ריוקיו |  |
| גאוגרפיה פיזית |
| --- | --- | --- |
| תחומים | גאוגרפיה סביבתית • גאומורפולוגיה • הידרולוגיה והידרוגרפיה • חקר קרחונים • מדעי האטמוספירה • מטאורולוגיה • קלימטולוגיה • פלאוקלימטולוגיה • אוקיינוגרפיה • אוקיינוגרפיה פיזיקלית • אוקיינוגרפיה כימית • אוקיינוגרפיה ביולוגית • אוקיינוגרפיה מטאורולוגית |  |
| מונחים יבשתיים | קרקע • טקטוניקת הלוחות • יבשת • מצר יבשה • ארכיפלג • אי • חצי אי • אטול • מדבר • נווה מדבר • חולות נודדים • חולית • ערבה • סוואנה |  |
| מונחים ימיים | אוקיינוס • ים • זרם ים • אגם • מעיין • נהר • נחל • דלתה • מפרץ • מפרצון • מצר ים • יובל |  |
ראו גם גאוגרפיה פיזית – מונחים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555708705171  GND: 4046317-5  LNB: 000079475  NDL: 00569219  NKC: ph1025528 
איור הממחיש את התמונה שהתקבלה לאחר פיענוח הנתונים אודות גיל הסלעים בקרום האוקייני. הצבע האדום שצמוד "לרכס", מבטא גיל "רצנטי" של הסלעים (העכשוויים). הצבע הכחול בשולי האוקיינוסים מבטא גיל של 200 מיליון שנה, ושאר הצבעים הגילאים שביניהם – ראו סקלת גיל הסלעים בתחתית האיור משמאל.
איור הממחיש את המכניזם המתואר בפרק "פתח הדבר".

הגשר מעל בקע אאולפגיאו (Álfagjá) באיסלנד – הגבול בין הלוח האירו-אסייתי ללוח הצפון-אמריקאי
מפת גבול הפתיחה באיסלנד (בסגול). הרי געש מסומנים במשולשים אדומים.
סגירת אוקיינוס–יבשה; 1 – קרום אוקייני, 2 – ליתוספירה, 3 – אסתנוספירה, 4 – קרום יבשתי, 5 – קשת געשית, 6 – תעלה אוקיאנית
סגירת אוקיינוס–אוקיינוס; 1 – קרום אוקייני, 2 – ליתוספירה, 3 – אסתנוספירה, 4 – קרום יבשתי, 5 – תעלה אוקיאנית, 6 – קשת איים
סגירת יבשה–יבשה; 1 – קרום יבשתי, 2 – ליתוספירה, 3 – אסתנוספירה, 4 – קרום אוקייני קדום, 5 – רכס הרים, 6 – רמה גבוהה
ה'תק"ע

ה'תק"ע (5,570) ובקיצור תק"ע – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 1809, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 28 בספטמבר 1810.
המולד של תשרי חל ביום ראשון, 0 שעות ו-251 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בחה. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 3 במחזור העיבור ה-294. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 26 (סימנה כולזז) במחזור השמש ה-199.
שנה זו היא שנת 1,741 לחורבן הבית, ושנת 2,121 לשטרות.
אירועים

החל פולמוס אתרוגי קורפו, שהסעיר את רבני ופוסקי אירופה בכמה גלים לאורך המאה ה-19.
שבט – הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה מכריזה על ביטול איסור אכילת קטניות בפסח, ומעוררת מחאה חריפה של רבני מרכז אירופה.
נולדו

כ' באייר - אברהם גייגר, ממייסדי היהדות הרפורמית (נפטר ב-ה'תרל"ה)
נפטרו

כ"ה בתשרי - רבי לוי יצחק מברדיצ'ב (נולד ה'ת"ק).
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
ג'ודי פלד קאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בדצמבר 1938 (בת 86) מונטריאול, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  אוניברסיטת טורונטו 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר קנדה 
 
ג'ודית (ג'ודי) פלד קאר (באנגלית: Judy Feld Carr; נולדה ב-26 בדצמבר 1938) היא מוזיקאית ופעילת זכויות אדם יהודית קנדית שהתפרסמה במיוחד בהברחתם של יהודי סוריה מחוץ למדינה.  לאחר מות בעלה הראשון, ד"ר רונלד פלד, הוקמה ב-1973 קרן לזכרו. אלמנתו ג'ודי השתמשה בכספי התרומות לקרן על מנת לשלוח ספרי קודש ליהודי סוריה ובהמשך גם לשלם כופר לשלטונות סוריה, על מנת שיאפשרו את יציאתם מן המדינה. פעילות זו נמשכה בסתר לאורך יותר מ-25 שנה. לפי ההערכה, עזרה פלד קאר בחילוצם של למעלה מ-3,000 יהודים מסוריה.
פלד קאר נולדה במונטריאול וגרה כיום בטורונטו. היא בעלת תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת טורונטו והייתה מורה למוזיקה במשך שנים רבות.
עזרה ליהודי סוריה

בעת קריאת עיתון בביתה בטורונטו ב-1972, נחשפה ג'ודי פלד-קאר, מורה יהודייה למוזיקה, לידיעה מזעזעת על הריגתם של 12 יהודים שניסו להימלט מסוריה. למרות שפנייתה הראשונית לשגרירות ישראל נדחתה, היא לא ויתרה.
מצב יהודי סוריה, שמנו כ-5,000 נפש, הידרדר משמעותית לאחר הקמת מדינת ישראל, במיוחד בעקבות תפיסת המרגל אלי כהן ומלחמת ששת הימים. הם סבלו מרדיפות, מאסרים ועינויים.
פלד-קאר יצרה קשר עם הרב אברהם חמרה בדמשק, תחילה דרך משלוח ספרי קודש. עם הזמן, היא פיתחה רשת קשרים מורכבת שכללה גורמים בסוריה, ארצות הברית וקנדה. בשנת 1978, כשקיבלה מכתב נואש משלושה רבנים, היא החלה במבצע חילוץ מאסיבי. בעזרת קשריה והמוסד, היא הצליחה להבריח כ-3,000 יהודים דרך טורקיה.
הישג נוסף שלה היה הצלת "כתרי דמשק" - כתב יד עתיק ונדיר של התורה מהמאה העשירית. בנובמבר 1993, במבצע חשאי, היא קיבלה את כתב היד היקר משליח בשדה התעופה במונטריאול. הכתר הועבר לשגרירות ישראל ולבסוף הגיע למשכנו הנוכחי בספרייה הלאומית בירושלים.
מעשיה מתוארים בספרו של הרולד טרופר - The Ransomed of God: The Remarkable Story Of One Woman's Role in the Rescue of Syrian Jews (כופר האלוהים: סיפורה המדהים של אישה אחת בחילוצם של יהודי סוריה).
ג'ודי פלד קאר זכתה באותות ועיטורים רבים, ביניהם אות מסדר קנדה, פרס מרכז שמעון ויזנטל, אות כבוד מאוניברסיטת חיפה ותואר כבוד מאוניברסיטת לאורנטיאן באונטריו. ב-2012 זכתה בעיטור נשיא מדינת ישראל.
הונגצ'י

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־67 שנים) 
 מיקום המטה:  צ'אנגצ'ון 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכונית 
  
 hongqi.faw.cn
 
הונגצ'י (בסינית: 红旗轿车) הוא שמה של חטיבת רכבי יוקרה סינית בבעלות יצרנית הרכב FAW Group. הונגצ'י הושק בשנת 1958, מה שהופך אותו למותג מכוניות הנוסעים הסיני הוותיק ביותר. בסינית, הונגצ'י פירושו דגל אדום.
במקור, דגמי הונגצ'י היו רק עבור פקידי ממשל בכירים. הייצור הופסק ב-1981, אך לאחר מכן, באמצע שנות ה-90, הייצור התחדש.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > הקמה עד 1991

למרות שהשם נשמר, הרכבים הנושאים את המותג השתנו באופן משמעותי. אף כי במקור הייתה מכונית שרד, כלי הרכב המאוחרים של המותג נעו בין שימוש כמוניות לבין מכוניות סדאן או עסקיות[דרושה הבהרה] נמוכות; במהלך יום השנה ה-60 למצעד הרפובליקה העממית של סין, המותג חזר לשורשיו ונשא את מנהיגי המפלגה.
מכוניות הונגצ'י המקוריות היו פריט מותרות, ששימשו להובלת נכבדים זרים והאליטה המפלגתית. למרות שיושב ראש המועצה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הסינית, מאו דזה דונג, טען שלא נסע בהונגצ'י עד ביקורו של ניקסון ב-1972, הוא כן גילה עניין אישי במכוניות מההתחלה.
דגם ה-CA770, שהוצג לראשונה בשנת 1963, נשאר בייצור עד 1980, אם כי במספר מוגבל. בסה"כ נבנו כ-1,600 מדגמי ההונגצ'י הללו עם מנועי V8, ובמהלך השנים שוחררו גרסאות שונות, כולל דגם עם בסיס גלגלים ארוך משנת 1965 עם שלוש שורות מושבים וגרסה משוריינת משנת 1969 (CA772).
היסטוריה > 1991 עד 2018

בין 1995 ל-2006, מוצרים זרים יוצרו בסין ונמכרו כדגמי הונגצ'י. אלה כללו את אודי 100 (CA7200/CA7220) ומכונית לינקולן טאון (CA7460). היו שתי גרסאות מבוססות אודי 100 - ה"סנצ'ורי סטאר" היוקרתית יותר והקטנה יותר (1.8 ליטר) הונגצ'י מינגשי.
לראשונה ב-2013, 30,000 יחידות מדגם הונגצ'י האחרון היו צפויות להיות מיוצרות, אם כי שנה לאחר ההשקה, נמכרו פחות מ-5,000. המכירות הן באמצעות רכש ממשלתי; המכונית מסומנת כ"מכונית הרשמית של פקידי שרים". בשנת 2014, צבא השחרור העממי רכש לפחות 1,000 דגמי H7. גם דגם יקר בהרבה, ה-L5, נמכר לצד ה-H7.
היסטוריה > 2018 עד היום

קבוצת FAW קיימה את "ועידת אסטרטגיית המותג הונגצ'י" באולם הגדול של העם בבייג'ינג בערב 8 בינואר 2018. הוציא את העיצוב החדש של הונגצ'י והציג דגם של מכונית קונספט. במקביל יצא גם לוגו חדש.
משנת 2018 עד 2021, המותג חווה צמיחה גבוהה במיוחד, מ-33,000 יחידות ב-2018 ליותר מ-100,000 ב-2019, למעלה מ-200,000 ב-2020, ולמעלה מ-300,000 ב-2021, צמיחה של פי 63 ב-4 שנים.
בשנת 2022, הושק הונגצ'י בישראל המיובא ומיוצג בארץ על ידי חברת סמלת הדגם הראשון שהחל להיות משווק בארץ הוא ה-EHS-9, רכב חשמלי יוקרתי בתצורה של 6 או 7 מקומות.
ב-8 בינואר 2023, המותג הונגצ'י פרסם את האסטרטגיה הגלובלית שלו עבור רכבי אנרגיה חדשים.
בשנת 2023, המותג נכנס מחדש לשוק המיניבוסים בפעם הראשונה מאז מכירת המיניבוס הונגצ'י CA630 בשנות ה-80, עם ההונגצ'י QM7 בעל 23 מושבים.
בשנת 2023, FAW הודיעה באופן פנימי על הקמת ועדת התפעול של המותג הונגצ'י וביצעה שורה של התאמות ארגוניות.