stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע הוטנר
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה דבורה לבית פרנקל. אשתו השנייה רחל (תרע"ו-תשכ"ו) הייתה בתם של רבי אברהם אלימלך שפירא האדמו"ר מגרודז'יסק והסופרת מלכה שפירא. בתם היחידה היא הפסיכולוגית ד"ר אביגיל ינון, הנשואה לפסיכולוג פרופ' יואל ינון.
אחותו חוה לאה הייתה רעייתו של הרב צבי יהודה הכהן קוק. אחותו לובה אהבה נישאה להיסטוריון ולמורה אברהם לוין, מאנשי הארכיון המחתרתי שפעל בגטו ורשה "עונג שבת", היא, בעלה ובתם אורה נספו בטרבלינקה. אח נוסף היה הרב חיים הוטנר (תרס"ו-תש"ד).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  יוסף זונדל הוטנר  יוסף זונדל הוטנר     |  יוסף זונדל הוטנר  יוסף זונדל הוטנר     |  יוסף זונדל הוטנר  יוסף זונדל הוטנר     |   |   |   |   |   |   | עץ משפחת אפשטיין | עץ משפחת אפשטיין | עץ משפחת אפשטיין |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   |   |   |   |
| עץ משפחת הופשטיין | עץ משפחת הופשטיין | עץ משפחת הופשטיין |   |   |   |  יהודה לייב הוטנר  יהודה לייב הוטנר     |  יהודה לייב הוטנר  יהודה לייב הוטנר     |  יהודה לייב הוטנר  יהודה לייב הוטנר     |  |  |   | עץ משפחת קוק | עץ משפחת קוק | עץ משפחת קוק |   |  נפתלי מנחם הוטנר  נפתלי מנחם הוטנר     |  נפתלי מנחם הוטנר  נפתלי מנחם הוטנר     |  נפתלי מנחם הוטנר  נפתלי מנחם הוטנר     |     |  קריינא  קריינא     |  קריינא  קריינא     |  קריינא  קריינא     |   |   |   |   |
|  |   |   |   |   |   |   |     |   |   |   |   |  |   |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  רחל  רחל     |  רחל  רחל     |  רחל  רחל     |   |  יהושע הוטנר  יהושע הוטנר     |  יהושע הוטנר  יהושע הוטנר     |  יהושע הוטנר  יהושע הוטנר     |  |  חוה לאה  חוה לאה     |  חוה לאה  חוה לאה     |  חוה לאה  חוה לאה     |   |  צבי יהודה הכהן קוק  צבי יהודה הכהן קוק     |  צבי יהודה הכהן קוק  צבי יהודה הכהן קוק     |  צבי יהודה הכהן קוק  צבי יהודה הכהן קוק     |   |  צביה לאה  צביה לאה     |  צביה לאה  צביה לאה     |  צביה לאה  צביה לאה     |     |  מאיר חדש  מאיר חדש     |  מאיר חדש  מאיר חדש     |  מאיר חדש  מאיר חדש     |  | עץ משפחת פינקל | עץ משפחת פינקל | עץ משפחת פינקל |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |   |   |   |  |   |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |  ברוך מרדכי אזרחי  ברוך מרדכי אזרחי     |  ברוך מרדכי אזרחי  ברוך מרדכי אזרחי     |  ברוך מרדכי אזרחי  ברוך מרדכי אזרחי     |   |  שולמית אזרחי  שולמית אזרחי     |  שולמית אזרחי  שולמית אזרחי     |  שולמית אזרחי  שולמית אזרחי     |   |  משה מרדכי חדש  משה מרדכי חדש     |  משה מרדכי חדש  משה מרדכי חדש     |  משה מרדכי חדש  משה מרדכי חדש     |   |  אהרן חדש  אהרן חדש     |  אהרן חדש  אהרן חדש     |  אהרן חדש  אהרן חדש     |   |  חסידה  חסידה     |  חסידה  חסידה     |  חסידה  חסידה     |
 
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  חיים אריה חדש  חיים אריה חדש     |  חיים אריה חדש  חיים אריה חדש     |  חיים אריה חדש  חיים אריה חדש     |   |   |   |   |   |   |   |   |
מאמרים ופרסומים

הרב הוטנר פרסם מאמרים רבים בכתבי עת, בעיתונות הכתובה ובאסופות מאמרים. בהם:
"משמעון הצדיק עד ר' שמעון שקאפ (למהותה של האנצקלופדיה התלמודית)", הצופה, כ"ח בתשרי תשי"ג, 17/10/52
"הראי"ה על פי תולדותיו", בתוך: זיכרון ראי"ה, בעריכת יצחק רפאל
"'מלאך ה' צבאות' - הרהורים על תורת הראי"ה לאור המציאות הישראלית החדשה", תשכ"ו
"אבי האנצקלופדיה התלמודית (החזון התורני של הרב מאיר בר-אילן ז"ל)", הצופה, ד' בתמוז תשל"ט
"אזף ואזפיזם", מאזניים, אלול תשט"ו, ספטמבר 1955
״הרב רש״י זווין כפותח תקופה בספרות ההלכה: על מקומה ומשמעותה של האנצקלופדיה התלמודית לספרות התורנית וההלכתית״, יד הרב הרצוג, ירושלים, תשמ״ב
הערות שוליים

↑  שערי ציון, שנה ז חוברות יב-יג, אב-אלול תרפז, דף טז, ב
↑  הרבנית הוטנר למנוחות, הצופה, 13 בדצמבר 1955, עמ' 4.
↑  בהקדמת ספר השו"ת של הראי"ה משפט כהן שיצא לאור בשנת תרצ"ז כתב הרצי"ה ביחס לגיסו: "על חשבון מסירותו ומומחיותו יש לזקוף, לא מעט, את התקדמות ממשיותה של כל עבודת קדשנו זאת ת"ל, וגם לרבות שכלול צורך הספר וסדור דבריו".
↑  הקדמת הרצי"ה לספר אורות, ירושלים תש"ט, עמ' ח.
↑  אישים ומוסדות, הצופה, 18 באוקטובר 1954, עמ' 6; ירושלים, שם, 15 ביוני 1955, עמ' 4. הרב הוטנר חזר, שערים, 14 בדצמבר 1955, עמ' 2. הרב י. הוטנר, שם, 9 בדצמבר 1959, עמ' 4; אישים ומוסדות, הצופה, 6 באפריל 1960, עמ' 4. כתבי יד בלתי ידועים של הרמב"ם והאלפסי נתגלו בספריה הלאומית בספרד, חרות, 31 אוגוסט 1962, עמ' 10. אישים ומוסדות, מעריב, 17 בדצמבר 1962, עמ' 15. אישים ומוסדות, הצופה, 3 ביוני 1964, עמ' 4. אישים ומוסדות, שם, 6 בינואר 1965, עמ' 4. אישים ומוסדות, שם, 18 באוקטובר 1966, עמ' 4; אישים ומוסדות, שם, 6 במרץ 1967, עמ' 4. אישים ומוסדות, שם, 12 בינואר 1968, עמ' 7. אישים ומוסדות, שם, 16 בדצמבר 1968, עמ' 4.
"החיפוש עד כדי נבירה וחיטוט בכתבי יד, בדפוסים ראשונים ובקטעי גניזה הוא עבודה קשה ומייגעת... הרב הוטנר הקדיש לכך תקופות ארוכות של שהייה בספריות בלונדון ובניו-יורק" (הרב אפרים רוטמן, בפתח הכרך השלישי של דקדוקי סופרים על החלק השלישי של מסכת גיטין, הוצאת מכון התלמוד הישראלי, שיצא לאור בשנת תש"ע לזכרו של הרב הוטנר).
↑  קישור לתיק בארכיון המדינה.
↑  רחל הוטנר, הצופה, 28 ביולי 1966, עמ' 1; הרב שלמה יוסף זווין, ד"ר יוסף בורג ובתיה ברוגברג, זיכרון להולכים: רחל הוטנר ז"ל - ליום השבעה (דברים שנאמרו בשעת הלווייה), שם, 4 באוגוסט 1966, עמ' 3 (חלק 1, חלק 2); יהושע הוטנר, רחל הוטנר ע"ה: ליום הזיכרון, הצופה, 27 ביולי 1969, עמ' 3.
↑  שמחה רבנית בירושלים, הפרדס, שנה מ' חוברת א', תשכ"ה, באתר היברובוקס
↑  הרב חיים הוטנר ז"ל, הצופה, 29 בפברואר 1944, עמ' 1; הרב מ.י אושפיזאי וא. נ. סוננזון, ר' חיים הוטנר ז"ל: ליום השלושים, שם, 28 במרץ 1944, עמ' 3.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296564805171  GND: 1073925676  ISNI: 0000 0000 6805 5690  LCCN: n84022322  RERO: 02-A003392469  SUDOC: 149195362  VIAF: 1402797   WorldCat (עם VIAF): 1402797
יוחנן זרחי

הרב יוחנן זרחי 1940
הרב יוחנן זרחי (במקור, "זופוביץ") (ה'תרל"ד, 1874 – כ"ב בכסלו ה'תש"ז, דצמבר 1946) היה רב בליטא ומזכיר אגודת הרבנים בליטא, ולאחר עלותו לארץ ישראל כיהן כרבה הראשי האשכנזי של טבריה.
ביוגרפיה

נולד באיישישוק שבליטא, בנם של הרב חיים יהודה ליב זופוביץ (שכונה גם "העילוי מאיישישוק" "דער איישישקער" וכיהן כראש ישיבת גרודנה ואף נבחר כמועמד מטעם מפלגת החרדים בבחירות לוועד הקהילה בשנת 1919) ורבקה בת אריה אידלס. למד בישיבות בליטא ובגיל 20 הוסמך לרבנות. בשנת תרנ"ו (1896) נישא לדובה, בת אליעזר זוראבסקי. לאחר נישואיו למד בכולל אברכים בווילנה.
בשנת תר"ס (1900) התמנה כרב של קהילת מיאדל שבליטא. במלחמת העולם הראשונה עבר לווילנה ופעל לעזרת הרבנים הפליטים. לאחר המלחמה התמנה כרבה של קהילת סימנה (אנ'). כיהן כרב בעיירה ספיזישוק ובשנת תרפ"ד (1924) עבר לכהן כרב בעיירה רדווילישקי. לאחר שנבחר למזכיר אגודת הרבנים בליטא עזב את הרבנות.
היה חבר מרכז המזרחי בליטא והשתתף מטעם רשימתו בקונגרס הציוני השנים-עשר (1921) בקרלסבאד. תמך ב"החלוץ המזרחי" וב"קרן העלייה" שלו. ביתו שימש אכסניה לשליחי ארץ ישראל מכל הזרמים.
עלה לארץ בשנת תרצ"ד (1934), לאחר ששש בנותיו ובן אחד כבר עלו לארץ ישראל. לאחר מותו של הרב משה קליערס, התמנה לרב הראשי האשכנזי של טבריה, בעוד הרב אשר זאב ורנר מכהן כאב"ד טבריה, מטעם העדה החרדית בעיר. הוא שינה את שם משפחתו לשם עברי, על שם אביו (זרחי = זופוביץ רב חיים יהודה). כיהן בתפקידו כרב הקהילה גם ב"ליל הטבח בטבריה" (2 באוקטובר 1938) שבמהלכו נרצחו 19 מתושבי קריית שמואל, ועד יום פטירתו. פיתח קשרים עם יישובי הסביבה וסייע ליישובים הדתיים שקמו בעמק בית שאן ובגליל התחתון.
נפטר בטבריה בשנת תש"ז (1946) ונקבר בבית הקברות העתיק.
בשנת תשי"ד (1954) החליטה העירייה לקרוא על שמו את בית הכנסת בשיכון ב' בטבריה "אור זורח" (שנקרא היום "שער אשר"), אך עם השנים, הועתקה ההנצחה לבית המדרש שבכניסה לבית הכנסת "אוהל נחום" בקרית שמואל בעיר, הממוקם מעל מקום מגוריו במהלך כהונתו.
בנו, עו"ד שלמה זופוביץ, שכיהן כמנהל בית הספר בגטו קובנה החל מינואר 1941, ובני משפחתו, נספו במחנה הריכוז טרזיינשטאדט בשנת 1944. בתו חנה נישאה להוגה הדעות הציוני-דתי מאיר אור.
הערות שוליים

↑  העיתון הרשמי של ממשלת פלשתינה (א"י) 19.8.1937, עמ' 22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012357776005171  VIAF: 12168589564418220273   WorldCat (עם VIAF): 12168589564418220273 
קברו של הרב יוחנן זרחי ורעייתו, בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה
יואב רוזנבוים

הרב יואב רוזנבוים (מכונה גם ר' יואב ממטרסדורף או ר' יואב ביליצר. נפטר בד' בסיון ה'תק"ע, יוני 1810) היה רב במספר קהילות בפולין ובהונגריה, ומחבר ספרים.
תולדות חייו

בנם של רייזל (רייצל) והרב ירמיהו רוזנבוים, שהיה רב במטרסדורף וסאנטוב, בנו של הרב יצחק אייזיק רוזנבוים, רבה של אושפיצין. למד בישיבתו של אביו במטרסדורף (שעל שמה נקרא), וכבר בגיל צעיר אביו מינה אותו ללמד בישיבתו ולמסור בה שיעורים. נשא לאשה את בילא.
בשנת ה'תקמ"ח התמנה לרב בזרנופצי שבפולין, ובשנת ה'תקנ"א נקרא למלא את מקום הרב לוי פולק ברבנות העיר צעהלים שבבורגנלנד, שם עמד בראשות ישיבה. בשנת ה'תקנ"ח עבר להתגורר בקרולי, בה כיהן ככל הנראה כראש בית מדרש. בשנת ה'תקס"א החל לכהן כרבה של אונסדורף, וגם שם עמד בראשות ישיבה. משבקשתו להעלאה במשכורתו לא נענתה, עבר בשנת ה'תקס"ח לכהן בסאנטוב, למלא את מקום אביו. בתפקיד זה כיהן עד לפטירתו בד' בסיון ה'תק"ע. החת"ם סופר הספיד אותו.
משפחתו ותלמידיו

יש אומרים שלאחר פטירתו נשא הרב מאיר אייזנשטטר את אלמנתו, ויש אומרים שנשא את בתו לאחר פטירת חתנו.
בנו הרב משה שמואל יצחק - אב"ד סיסקא.
ר' יצחק פרנקל-חלפן היה רבה של קרולי.
חתנו הרב אברהם אביש טננבוים היה רבן של בוגרוגקרסטור וסיסקא.
ר' שמשון נפתלי שפטיץ - רבה של ברטי-אויפאלו.
מתלמידיו היה הרב דוד יהודה רוטנברג רבה של סנפטר (מחבר "תהלה לדוד").
ספריו

שערי בינה – על החיבור "שערי שבועות" שיוחס לרי"ף, וינה ה'תקנ"ב. הסכמות: אביו, הרב מרדכי בנעט, הרב משה מינץ, הרב יצחק הלוי רבה של קראקא, הרב צבי הירש רזאניש רבה של לבוב, ר' שמואל מפשבורסק רבה של פרשבורג, ר' משולם זלמן הכהן מפירט והרב אלעזר הכהן מוואידלסוב.
אמרי יואב - דרשות. בהסכמת ר' יחזקאל שרגא הלברשטאם משיניווא, יצחק יהודה שמלקיש מלבוב, ר' שלמה הלברשטאם מבאבוב, ר' משה גרינוולד מחוסט, ר' משה הלברשטאם מברטפלד, ר' צבי היש וייס מדומבורבה, ר' שרגא צבי טננבוים מטשאטה ור' משה וייס מזבורוב.
מודעא זוטא - פירוש לספר "מודעא ואונס" לרבי חיים שבתי מסלוניקי. לצד פירושו של אביו "מודעא רבה". לבוב ה'תקנ"ח.
חן טוב - ז'ובקבה ה'תקס"ה.
שו"ת אמרי נועם. חלק א' על אורח חיים ויורה דעה יצא לאור על ידי נכדו הרב חיים ויטריאל במוקצ'בו ה'תרמ"ה. חלק ב' על אבן העזר יצא לאור בברוקלין ה'תשמ"ה. בספרו מתכתב עם גדולי דורו, בהם אביו, רבי אלעזר לעוו, ר' יהודה אב"ד מאקווא ועוד.
לקריאה נוספת

קהילת צעהלים וחכמיה עמ' 92–101.
יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, מכון ירושלים, ה'תשע"ז, עמ' 227 – 229.
הערות שוליים

↑  דרשות חת"ם סופר דף שיג עמוד א - דף שטו עמוד ד
↑  (כהן, עמ' 229)
↑  קינסטליכער, עמ' 101
↑  בחלק מהמקורות נטען שהיה חתנו של ר' יואב, אך קינסטליכער (עמ' 101) מציין שראה את חתימתו "בהגאון יואב".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310303405171  LCCN: nr93008482  VIAF: 160785507   WorldCat (עם VIAF): 160785507
עמרי

עָמְרִי היה מלך ישראל, שלפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 882 עד 878 לפנה"ס כעוצר ומ-878 עד 871 לפנה"ס כמלך ישראל. עמרי הוא אביו של אחאב מלך ישראל.
עמרי הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
בית עמרי

תקופת בית עמרי מהווה פרק חדש בתולדות ממלכת ישראל. תקופה זו עומדת בסימן של יחסי שלום עם ממלכת יהודה ואף שיתוף פעולה בין השתיים. ממלכת ישראל גם נכנסה לברית שלום עם ממלכת הצידונים, ברית שחוזקה על ידי קשרי נישואין בין חצרות המלוכה. יחסי שלום אלו עם יהודה וממלכת צידון אפשרו לממלכת ישראל להרחיב את אחיזתה בעבר הירדן המזרחי, וכל אלו יחד הביאו לידי שגשוג כלכלי בממלכה, אך יחד עמה נכנסה לישראל השפעה דתית זרה מפיניקיה, וזו עוררה התנגדות עזה מצד הנביאים. באותה תקופה התעצמה גם ממלכת ארם-דמשק, ועד מהרה התחדשו הקרבות בין ארם לישראל. בנוסף על כך, גם אשור החלה להתפשט מערבה, ובימי אחאב, בנו של עמרי, התרחשה ההתנגשות הראשונה בין צבא אשור לבין צבא שמנה גם את צבא ישראל בקרב קרקר שאירע ב-853 לפנה"ס.
קבר אחאב ועמרי

לדעת הארכאולוגית נורמה פרנקלין מאוניברסיטת תל אביב, שני קברים שנמצאו מתחת לארמון מלכי ישראל, בשומרון המקראית, הם קברי עמרי ובנו אחאב.
עמרי בחז"ל

המקרא מציג את המלך עמרי באור שלילי כפי שמתואר בספר מלכים במפורש ”וַיַּעֲשֶׂה עָמְרִי הָרַע בְּעֵינֵי ה' וַיָּרַע מִכֹּל אֲשֶׁר לְפָנָיו”. לאור זאת שואלים חז"ל מפני מה זכה עומרי שלא רק שהיה מלך אלא שאף העמיד כמה דורות של מלכים אחריו ? חז"ל בתלמוד מוצאים סיבה לדרוש לשבחו.
א"ר יוחנן מפני מה זכה עמרי למלכות מפני שהוסיף כרך אחד בארץ ישראל שנאמר: ויקן את ההר שמרון מאת שמר בככרים כסף ויבן את ההר ויקרא [את] שם העיר אשר בנה על שם שמר אדני ההר שמרון
הערות שוליים

↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
↑  כך על פי רש"י ומצודת דוד
↑  מלכים א פרק יז עד מלכים ב פרק יג
↑  ספר מלכים א', פרק כ', פסוקים א'–י"ג; ספר מלכים ב', פרק ה', פסוקים א'–י"ט.
↑  Norma Franklin, Tombs of the Kings of Israel, Biblical Archaeology Review, July-August 2007
↑  ספר מלכים א', פרק ט"ז פסוק כ"ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523001605171  GND: 1165242990  VIAF: 9261153532488248820004   WorldCat (עם VIAF): 9261153532488248820004 
מצבת מישע במוזיאון הלובר.
עמרי מלך ישראל 
אזכור של עמרי המלך כפי שמופיע במצבת מישע
זאב גלילי

| --- | --- |

 לידה:  מאי 1936 (בן 88) א' בסיון ה'תרצ"ו צפת, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, חרות, מקור ראשון 
 צאצאים:  טל גלילי 
 קישורים חיצוניים
 www.zeevgalili.com
 
זאב גלילי (נולד בא' בסיון ה'תרצ"ו, מאי 1936) הוא עיתונאי ישראלי. גלילי עבד כ-30 שנה ב"ידיעות אחרונות" כמשכתב ראשי בדסק החדשות, ראש כתבים, מרכז מערכת וממלא מקום העורך. הוא מלמד כתיבה עיתונאית, מחבר ספרי ילדים ומשמש כסופר צללים. היה בעל טור בעיתון "מקור ראשון" מ-1996 עד 2007. כיום מפרסם את טורו באתר האינטרנט שלו.
ילדותו ומשפחתו

נולד בצפת, דור שביעי בארץ ישראל למשפחה שנמנתה על אנשי היישוב הישן (והייתה בין מקימי ראש פינה). עד גיל 7 למד ב"חדר" ולאחר מכן במסגרות חינוך ממלכתי-דתי בצפת, בנתניה ובתל אביב. למד בתיכון שליד סמינר לוינסקי בתל אביב ולאחר מכן בשורה של חוגים באקדמיה. נשוי משנת 1958 ליסמין (לבית מרכזי) ואב לארבעה ילדים (בהם ד"ר עינב גלילי-שכטר, מנהלת מכון כרם; ושוקי וטל גלילי, עיתונאי רשת ומפעילי הבלוג "חומוס להמונים").
ספריו

חיבר שורה של ספרי ילדים: "סיפורי התנ"ך" (ב-15 כרכים), "ירושלים שלי", "תל אביב שלי", "איכות הסביבה זה אנחנו", "הג'ינג'י מכדורי", "ספר הדינוזאורים", סדרת ספרי רגשות (יחד עם ירון לונדון) וסדרה על חגי ישראל. הפיק וערך שורה של ספרים, ביניהם "א-ב" של יהודה אטלס, אלבום יצחק רבין, קרע בין הכיפות (של הרב מנחם הכהן). כתב כסופר צללים שורה של ספרים ביניהם: "על החתום" של איש העסקים אפרים אילין ו"עדות" של אשר ידלין.
ט"ו בשבט: ראש השנה לאילנות, כתיבה זאב גלילי, תל אביב, תשנ"ב 1992
קרע בין הכיפות, חשבון נפש של דור הכיפות הסרוגות, משתתפים - אורי אליצור ואחרים, מנחה ישראל הראל, עורך זאב גלילי, ירושלים, תשנ"ג 1993
תל אביב שלי בסיפור ובאגדה, תל אביב, תשנ"ד 1994
הג'ינג'י מכדורי שהיה לראש ממשלה, חייו ומותו של יצחק רבין, זאב גלילי, יהודה שיף, תל אביב, תשנ"ו 1996
איכות הסביבה זה אנחנו, זאב גלילי, יהודה שיף, ציורים - אלכס גליקין, תשנ"ג 1993
בריחה מצפת, 2017
הערות שוליים

↑  "זאב גלילי - אודות" - מתוך הבלוג הרשמי.
↑  אלי אשד, מטרזן ועד זבנג - הסיפור של הספרות הפופולרית העברית, הוצאת בבל, 2002, עמ' 212-207.
↑  אלי אשד‏, דן טרזן - תשובה ישראלית לשואה יהודית, באתר "המולטי יקום של אלי אשד", 9 בספטמבר 2005
↑  כל עוד יימשך השיגעון נמשיך בהיגיון
↑  יונתן שלונסקי, "בריחה מצפת" או שיבה לצפת, באתר "היגיון בשיגעון", 11 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313387305171  ISNI: 0000 0000 8137 4709  LCCN: nr95010239  VIAF: 58651848   WorldCat (עם VIAF): 58651848
יוניטאס סנקט פטרבורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 שם מלא:  מועדון ספורט יוניטאס
 תאריך ייסוד:  1904
מועדון הספורט יוניטאס (ברוסית: Спорт-клуб «Уни́тас») הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סנקט פטרבורג, אחד המועדונים החזקים בעיר בראשית המאה ה-20. הוא נוסד בשנת 1904 בשם "אודלנאיה", או חוג חובבי הספורט "אודלנאיה". בקיץ 1911 הוא מוזג עם מועדון "תקווה" ופעל תחת השם החדש "יוניטאס". מתקן האימונים היה בפארק אודלני, שאומץ לימים על ידי מועדון הכדורגל זניט. צבעי המדים היו אדום ולבן.
את המיזוג יזם קיריל בוטוסוב. בשלב ההקמה מילאו ששת האחים בוטוסוב תפקיד בולט בחיי המועדון. המועדון שיחק באליפות העיר משנת 1908 עד 1923. בהרכב הקבוצה בשנים 1913–1916 שיחק הסופר ויטאלי ביאנקי. אחרי שהופיעה בתחרויות עירוניות היא התפרקה לאחר מלחמת האזרחים.
שמות

1904-1911 - "אודלנאיה"
1911-1914 - יוניטאס סנקט פטרבורג
1914-1923 - "יוניטאס" פטרוגרד
1923-1924 - "ספרטק" רובע ויבורג
1924-1926 - "רובע ויבורג א'."
1926 - "רובע ויבורג"
1927-1930 - "פישצ'בקוס"
תארים

אליפות סנקט פטרבורג
זכייה (3): 1912, 1928, 1929
סגנות (3): 1909, 1926, 1930
מקום שלישי (8): 1910, 1914, 1917, 1918, 1922, 1923, 1925, 1927
גביע טוסמן
סגנות (2): 1928, 1929
יוכבד מרקס

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1927 (בת 97) דגניה א, פלשתינה (א"י) 
 תחום יצירה:  קדרות, פיסול
 
יוכבד מרקס (נולדה ב-25 באוקטובר 1927) היא פסלת וקדרית ישראלית.
ביוגרפיה

יוכבד מרקס נולדה בשנת 1927 בקיבוץ דגניה א. הוריה, אליעזר וינר ונחמה לבית קצ’מן, היו חלוצים ילידי האימפריה הרוסית, שעלו לארץ ישראל בשנת 1920.
במחצית שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה ללמוד תכשיתנות אצל חיים פז בירושלים. עד מהררה פרשה מן הלימודים ועברה ללמוד קדרות אצל הדוויג גרוסמן. שם, למדה בניית כלים בבניית-יד בעזרת חוליות. לאחר כשנה עברה ללמוד קדרות על אובניים אצל חנה חר"ג צונץ בחיפה.
ב-1960 בקירוב הכירה את יהודית מאיר, והשתיים עברו להתגורר בבאר שבע, שם ביקש דוד טוביהו להקים מרכז לקרמיקה סביב מפעל "חרסה". בתחילה קיבלו השתיים מחסן קטן במרכז התעשייה, שהפך לסטודיו שלהן. הן רכשו תנור חשמלי מאדם מנדל, שזה היה התנור הראשון שבנה בישראל, והחלו לעבוד עם חומר חרסית מאדמת הנגב שעורב בקש,, בהשראת הקדרות הערבית, וכן לס מקומי, ושאריות נחושת מעובדת מתמנע. השתים מכרו את עבודותיהן תחת השם "כדן". לאחר כשנה נטשו את השם והחלו לחתום על עבודותיהן בנפרד. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 רכשו השתיים בית עות'מאני מראשית המאה ה-20, ששימש כמבנה מנהלה של הצבא הבריטי בכיבוש א"י וכמבנה מגורים. במבנה הקימו השתיים חדרי סטודיו נפרדים. בשנת 1966 הציגו השתיים תערוכה בגלריה "בת שבע" בתל אביב-יפו, ובשנת 1971 ב"מוזיאון הקרמיקה" (כיום ביתן הקרמיקה) בקריית מוזיאון הארץ.
בעזרת אדריכלים כדורה גד וארתור גולדרייך, קיבלו השתיים הזמנות למנורות, כדים וכלים דקורטיבים אחרים עבור מלון הילטון, הכנסת ועוד.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 עבר מרכז פעילותה של מרקס להוראה במסגרת המרכז לאומנויות בבאר שבע. הייתה מיוזמי ואוצרי הביאנלה לקרמיקה באר-שבע בשנת 1990, וכיו"ר עמותת הביאנלה, הייתה שותפה לניהול ואוצרות הביאנלות בשנת 1993 ו-1997. לאחר מכן פרשה לגמלאות. כיום היא חיה בעומר.
גלריה

"גלים גלים" (1983), קיר קרמיקה, חדר האוכל, דגניה א'
"גלים גלים" (1983), קיר קרמיקה, חדר האוכל, דגניה א' (פרט)
הערות שוליים

↑  ראו: אורלי מלמד, קרמיקאיות מבאר-שבע - ב"בת שבע", למרחב, 1 בדצמבר 1966
↑  ראו: ברקוביץ, מיכל, "על החתום יוכבד מרקס", 1280°c, גיליון 42, דצמבר 2021, עמ 38-37
↑  ראו: אורלי מלמד, קרמיקאיות מבאר-שבע - ב"בת שבע", למרחב, 1 בדצמבר 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 570850  NLI: 987007391800205171  ISNI: 0000 0001 2304 5584  LCCN: no2011107925  VIAF: 172707069   WorldCat (עם VIAF): 172707069
חלוקה מנהלית של סנקט פטרבורג

החלוקה המינהלית של העיר סנקט פטרבורג מתבססת על החוק העירוני מ-25 ביולי 2005 "אודות המבנה הטריטוריאלי של סנקט פטרבורג" (О территориальном устройстве Санкт-Петербурга).
נפת האדמירליות
האי וסילי
נפת ויבורג
נפת קלינין
נפת קירוב
נפת קולפינו
נפת המשמר האדום
נפת קראסנוסלסקי
קרונשטאדט
נפת הנופש
נפת מוסקבה
נפת נבסקי
נפת פטרוגרד
נפת ארמונות פיוטר הגדול
הנפה הסמוכה לים
נפת פושקין
נפת פרונזה
הנפה המרכזית
בגבולות הנפות והאזורים ישנם 111 תת-מחוזות מוניציפליים: 81 מהם מחוזות (אוקרוגים) מוניציפליים, 9 ערים (הנמצאים במחוז לנינגרד) ו-21 כפרים.
נפות העיר

| --- | --- |
העיר הפדרלית סנקט פטרבורג, רוסיה: 
חלוקה מינהלית משנת 2008:
נפות (районы)‏: 18
מחוזות משנה מוניציפליים בעיר  (муниципальные образования— города)‏: 9
מחוזות משנה מוניציפליים - כפרים  (муниципальные образования—  посёлки)‏: 21
מחוזות מוניציפליים  (муниципальные образования—  муниципальные округа)‏: 81
נפות העיר > נפת האדמירליות

הוקמה ב-11 במרץ 1994 עם איחודם של נפת לנין ונפת אוקטובר. חרף איחודן בשטחי אותן נפות פועלים בית דין לנין המחוזי ובית דין אוקטובר המחוזי.
אוכלוסייה: 162,887 איש ↘.
בתחומיה קיימים המחוזות המוניציפליים הבאים: מחוז מוניציפלי קולומנה, מחוז מוניציפלי של סנוי, מחוז מוניציפלי של האדמירליות, מחוז מוניציפלי סמיונובסקי, מחוז מוניציפלי איזמאילובסקי, מחוז מוניציפלי יקטרינהוף.
נפות העיר > האי וסילי

הוקמה בפברואר 1917 ממחוז השיטור של האי וסילי.
אוכלוסייה: 208,734 איש ↘.
בתחומיה קיימים המחוזות המוניציפליים הבאים: המחוז המוניציפלי השביעי, מחוז מוניציפלי של האי ואסילי, מחוז מוניציפלי גוואן, מחוז מוניציפלי ימי, מחוז מוניציפלי של אי הדקבריסטים.
נפות העיר > נפת ויבורג

הוקמה בפברואר 1917 מתוך יחידת השיטור של ויבורג.
אוכלוסייה: 493,051 איש ↘.
בתחומיה קיימים המחוזות המוניציפליים הבאים: המחוז המוניציפלי סמפסונייבסקויה, המחוז המוניציפלי סבטלנובסקויה, המחוז המוניציפלי סוסנובסקויה, המחוז המוניציפלי החמישה-עשר, המחוז המוניציפלי פרנאס, המחוז המוניציפלי שובאלובו-אוזרקי, הכפר לבאשובו, הכפר פארגולובו.
נפות העיר > נפת קלינין

הוקמה ב-1936 מתוך נפת ויבורג. תחילה נקרא נפת המשמר האדום. את שמה הנוכחי קיבלה באוגוסט 1946.
אוכלוסייה: 530,163 איש ↘.
בתחומיה קיימים המחוזות המוניציפליים הבאים: המחוז המוניציפלי גראז'דנקה, המחוז המוניציפלי האקדמי, המחוז המוניציפלי הפיני, המחוז המוניציפלי העשרים-ואחד, המחוז המוניציפלי פיסקאריובקה, המחוז המוניציפלי הצפוני, המחוז המוניציפלי פרומתאוס
נפות העיר > נפת קירוב

הוקמה בפברואר 1917 מתוך יחידת השיטור נארווה. את שמה הנוכחי קיבלה בדצמבר 1934.
אוכלוסייה: 339,724 איש ↘.
בתחומיה קיימים המחוזות המוניציפליים הבאים: המחוז המוניציפלי קניאז'בו, המחוז המוניציפלי דצ'נוי, המחוז המוניציפלי אבטובו, מחוז נארווה, המחוז המוניציפלי של שפך קראסננקה, המחוז המוניציפלי שערי ים
נפות העיר > נפת קולפינו

הוקמה ב-1936 מפירוק מחוז המשנה הפרברי במחוז לנינגרד.
אוכלוסייה: 186,353 איש ↘.
בתחומיה קיימים היישובים הבאים: העיר קולפינו, הכפר מטאלוסטרוי, הכפר פטרו-סלביאנקה, הכפר פונטוני, הכפר סאפיורני, הכפר אוסט-איז'ורה.
נפות העיר > נפת המשמר האדום (קראסנוגווארדייסקי)

הוקמה ב-1973 מתוך נפת קלינין.
אוכלוסייה: 348,202 איש ↘.
בתחומיה קיימים המחוזות הבאים: המחוז המוניציפלי פולוסטרובו, המחוז המוניציפלי אוחטה הגדולה, המחוז המוניציפלי אוחטה הקטנה, המחוז המוניציפלי פורוחוביי, המחוז המוניציפלי רז'בקה
נפות העיר > נפת קראסנוסלסקי

הוקמה ב-13 באפריל 1973.
אוכלוסייה: 366,442 איש ↗.
בתחומיה קיימים המחוזות הבאים: המחוז המוניציפלי הדרום מערבי, המחוז המוניציפלי הסמוך לים-הדרומי, המחוז המוניציפלי מדשאות האורן (סוסנובאיה פוליאנה), המחוז המוניציפלי אוריצק, המחוז המוניציפלי קונסטנטין, המחוז המוניציפלי גורלובו, העיר קראסנויה-סלו.
נפות העיר > קרונשטאדט

קרונשטאדט הוקמה על ידי פיוטר הגדול באוקטובר 1723.
אוכלוסייה: 44,374 איש ↗.
נפות העיר > נפת הנופש (קורורטני)

הוקמה כאזור נופש עיקרי בשנת 1946. הגבולות המודרניים הוגדרו בשנת 1994.
אוכלוסייה: 75,121 איש ↗.
בתחומיה שוכנים היישובים הבאים: הערים זלנוגורסק וססטרורצק והכפרים האי הלבן, קומארובו, הכפר מולודוז'נויה, פסוצ'ני, רפינו, סרובו, סמוליאצ'קובו, סולנצ'נויה, אושקובו.
נפות העיר > נפת מוסקבה

הוקמה בשנת 1919.
אוכלוסייה: 337,153 איש ↗.
בתחומיה קיימים המחוזות הבאים: המחוז המוניציפלי מאחז מוסקבה, המחוז המוניציפלי גגארין, המחוז המוניציפלי נובו-איזמאילובו, המחוז המוניציפלי מרידיאן פולקובו, המחוז המוניציפלי זבזדנוי.
נפות העיר > נפת נבסקי

הוקמה בפברואר 1917.
אוכלוסייה: 506,201 איש ↗.
בתחומיה קיימים המחוזות הבאים: המחוז המוניציפלי מאחז נבסקי, המחוז המוניציפלי איבנובסקי, המחוז המוניציפלי אובוחובסקי, המחוז המוניציפלי ריבאצקויה, המחוז המוניציפלי העממי, המחוז המוניציפלי החמישים וארבע, המחוז המוניציפלי נבסקי, המחוז המוניציפלי אוקרוויל, המחוז המוניציפלי של הגדה הימנית.
נפות העיר > נפת פטרוגרד

קיימת מאז הקמת העיר בשנת 1703.
אוכלוסייה: 136,613 איש ↘.
בתחומיה קיימים המחוזות הבאים: המחוז המוניציפלי וודנסקי, המחוז המוניציפלי קראסנוברסקויה, המחוז המוניציפלי פוסאדסקי, המחוז המוניציפלי האי אפטקרסקי, המחוז המוניציפלי פטרובסקי, המחוז המוניציפלי צ'קאלובסקויה
נפות העיר > נפת ארמונות פיוטר הגדול (פטרודבורץ)

הוקם ב-5 ביוני 1938 עקב ארגון מחודש של המועצה העירונית בעיר פטרהוף.
אוכלוסייה: 135,565 איש ↗.
בתחומיה שוכנים הכפר סטרלנה והערים פטרהוף ולומונוסוב.
נפות העיר > הנפה הסמוכה לים (פרימורסקי)

הוקם בשנת 1936.
אוכלוסייה: 549,774 איש ↗.
בתחומי הנפה קיימים המחוזות הבאים: המחוז המוניציפלי לאחטה-אולגינו, המחוז המוניציפלי צ'ורנאיה רצ'קה, המחוז המוניציפלי הששים וחמש, המחוז המוניציפלי של נמל התעופה הצבאי, המחוז המוניציפלי אגם דולגויה, המחוז המוניציפלי יונטולובו, המחוז המוניציפלי קולומיאגי, כפר חוטם השועל (ליסי-נוס).