stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המונסון של אמריקה הצפונית
גורמים והשפעות

המונסון של אמריקה הצפונית חלש יותר ומתמשך פחות מהמונסון של דרום אסיה, בעיקר משום שרמת מקסיקו אינה גבוהה או גדולה כמו רמת טיבט באסיה. עם זאת, המונסון באמריקה הצפונית חולק את רוב המאפיינים הבסיסיים של עמיתו ההודי. שינויים בדפוסי הרוח בקיץ מתרחשים כאשר מקסיקו ודרום-מערב ארצות הברית מתחממים תחת קרינת השמש האינטנסיבית. כאשר זה קורה, כיוון הזרימה מתהפך. הרוחות השוררות מתחילות לנשוב מאזורי האוקיינוס הלחים לתוך שטחי היבשה הצחיחים.
המונסון של אמריקה הצפונית קשור לשטח של לחץ גבוה, אשר נקרא הרכס הסובטרופי הנע צפונה במהלך חודשי הקיץ ושקע תרמי (אפיק לחץ נמוך המתפתח מהתחממות אינטנסיבית של פני השטח) מעל רמת מקסיקו והמדבר בדרום-מערב ארצות הברית. המונסון מתחיל בשלהי מאי עד תחילת יוני בדרום מקסיקו ומתפשט במהירות לאורך המדרונות המערביים של הסיירה מדרה אוקסידנטל, ומגיע לאריזונה וניו מקסיקו בתחילת יולי. המונסון מתפשט לדרום-מערב ארצות הברית, ומגיע לשיאו באמצע חודש יולי, כאשר אזור של לחץ גבוה, הנקרא מונסון או רכס סובטרופי, מתפתח באטמוספירה העליונה מעל אזור ארבע הפינות, ויוצר זרימת רוח ממזרח או מדרום-מזרח.
פעימות של אוויר לח בגובה נמוך מגיעות בעיקר ממפרץ קליפורניה ומזרח האוקיינוס השקט. מפרץ קליפורניה, גוף צר של מים מוקף בהרים, חשוב במיוחד כמקור להסעת אוויר לח בגובה נמוך לתוך אריזונה וסונורה. אוויר לח מגיע לאזור גם בגובה, בעיקר ממפרץ מקסיקו, בעזרת רוחות מזרחיות. אידוי המים מהצמחים עשוי להוסיף לחות לאוויר לאחר שהיערות של סיירה מדרה אוקסידנטל מוריקים מגשמי המונסון הראשוניים, והוא זורם לאחר מכן לתוך אריזונה. ולבסוף, אם המישורים הדרומיים של ארצות הברית היו גשומים וירוקים באופן יוצא דופן במהלך חודשי הקיץ הראשונים, גם אזור זה יכול לשמש כמקור ללחות.
כשכמות המשקעים היורדים מתגברת בתחילת הקיץ, יכולות להתרחש סופות רעמים, קצרות אך לעיתים קרובות מלוות בגשם זלעפות, במיוחד בשטחים ההרריים. פעילות זו מוגברת לעיתים במעבר של גלים טרופיים והלכידה של שרידי סופות טרופיות.
מונסונים ממלאים תפקיד חיוני בהתמודדות מול סכנת השרפות באמצעות הגשמים היורדים במקומות הגבוהים ואספקת מים לנחלים במדבר. גשם מונסון כבד יכול לגרום לגידול ניכר בצמחייה בחורף, ולהגדלת הסיכון לשריפות בקיץ. מחסור בגשמי מונסון עלול לעכב את זריעת הקיץ, לצמצם את עודף הצמחייה בחורף, אך גם לגרום להחמרה בבצורת.
שיטפונות בזק הם סכנה חמורה במהלך המונסון. נחלי אכזב יבשים עלולים להפוך בבת אחת לנהרות סוערים, גם כאשר אין סופות גלויות לעין, שכן סערה יכולה לגרום למבול עשרות קילומטרים משם. משום כך יש להימנע מלהקים מחנה בערוצי נחלי האכזב במהלך המונסון. פגיעות ברקים גם הן סכנה משמעותית. מסוכן להיתפס בשטח פתוח כאשר סופות אלה מתרחשות לפתע. במגרשי גולף רבים באריזונה יש מערכות אזהרה מפני סופות רעמים.
השתנות

בשונה מאזור האוקיינוס השקט של ארצות הברית והחוף המערבי של באחה קליפורניה, המשקעים במונסון של אמריקה הצפונית אינם קשורים לציקלונים בקנה מידה נרחב של קווי הרוחב הבינוניים, אלא לסופות רעמים שיש להם מאפייני תפוצה שונים מאוד בזמן ובמרחב. הקושי בהבנת השונות של פעילות ההסעה בקיץ בדרום-מערב ארצות הברית ובצפון-מערב מקסיקו נובע מפעילויות הגומלין המורכבות בין מאפייני זרימת האטמוספירה הן בקנה מידה סינופטי (בין 100 ל-1,000 קילומטרים במרחב, ובין יום אחד לשבוע אחד בזמן) והן בקנה מידה בינוני (mesoscale, בין כמה קילומטרים עד 100 קילומטרים במרחב, ובין כמה שעות עד יום בזמן) והטופוגרפיה המגוונת מאוד. התנועות האטמוספיריות בקנה המידה הגדול יכולות לשלוט על התפלגות אדי המים והיציבות הכללית או חוסר היציבות (כלומר, הנטייה ליצור סופות) באטמוספירה. עם זאת, ההשפעות הטופוגרפיות המקומיות הן קריטיות לתפוצה הגאוגרפית ואפילו למשך הזמן של פעילות ההסעה.
לקריאה נוספת

George Ohring, Climate Change in North America, Springer Science & Business Media, 2014, ISBN 9783319037684
Charles Jones, Leila Maria Véspoli de Carvalho, The Monsoons and Climate Change: Observations and Modeling, Springer, 2015, ISBN 9783319216508
Chih-Pei Chang, The Global Monsoon System: Research and Forecast, World Scientific, 2011, ISBN 9789814343404
הערות שוליים

↑  Adams, David; Comrie, Andrew (1997). "The North American Monsoon". American Meteorological Society. pp. 2197–2213. Bibcode:1997BAMS...78.2197A. doi:10.1175/1520-0477(1997)078<2197:TNAM>2.0.CO;2.
1 2  Review of Variability in the North American Monsoon
↑  "The Monsoon". National Weather Service Forecast Office Flagstaff, Arizona.
1 2 3 4  North American Monsoon National Weather Service
↑  Junker, Norman W. "Maddox Type IV Event".
↑  "Reports to the Nation: The North American Monsoon" (PDF). Climate Prediction Center.
דפוס מזג האוויר של המונסון של אמריקה הצפונית
וידאו בן 3 שניות של ברק במהלך מונסון, הפארק הלאומי קניונלנדס
סופת רעמים מבודדת מתגלגלת דרך עמק ואה ואה ביוטה. סוג זה של דפוס מונסוני נפוץ מאוד בשלהי הקיץ בדרום-מערב ארצות הברית
המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה (דמשק)

| --- | --- |

 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־41 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  סוריה סוריה
 קואורדינטות:  33°33′15″N 36°18′44″E﻿ / ﻿33.5542°N 36.3123°E﻿ / 33.5542; 36.3123
 www.hiast.edu.sy
 he
 
המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה (בערבית: المعهد العالي للعلوم التطبيقية والتكنولوجيا; באנגלית: Higher Institute for Applied Science and Technology, ובראשי תיבות: HIAST) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר דמשק, בירת סוריה.
המוסד הוקם במהלך שנת 1983, ומציע תואר ראשון ותארים מתקדמים בתחומי הפיזיקה, מתמטיקה, והנדסה ואלקטרוניקה.
HIAST הוא מוסד אקדמי ולא בסיס למחקר צבאי.
על פי מחלקת האוצר האוצר של ארצות הברית, המוסד מספק הכשרה למהנדסים המזוהים עם מרכז סרס, עם התוכנית הסורית לפיתוח נשק להשמדה המונית, וכן תוכניות לפיתוח טילים. מסיבה זו הודיעה ממשלת ארצות הברית על הטלת סנקציות על המוסד.
בוגרים מפורסמים

Omran Kouba מתמטיקאי
מוחמד עלי אל סייד עלי פיזיקאי, מומחה לננוטכנולוגיה.
נידאל שמעון פיזיקאי תאורטי.
הערות שוליים

↑  מידע מאתר האוניברסיטה(הקישור אינו פעיל, 11.5.2020)
↑  General Information | بوابة المعهد العالي للعلوم التطبيقية والتكنولوجيا(הקישור אינו פעיל, 11.5.2020)
↑  Jeannine Aversa, "Treasury Moves to Clamp Down on Syrian Entities Accused of Spreading Weapons," AP, 4 January 2007
↑  "Omran Kouba".
↑  د. محمد علي السيد علي
↑  Nidal Chamoun
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0550 5366 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המונומנטים ההיסטוריים של היראיזומי

המונומנטים ההיסטוריים של היראיזומי הם קבוצה של חמישה אתרים מסוף המאה האחת-עשרה ומהמאה השתים-עשרה באזור היראיזומי (אנ') במחוז איווטה ביפן שנוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 2011 בשם "היראיזומי - המקדשים, הגנים והאתרים הארכאולוגיים המייצגים את בודהיזם הארץ הטהורה".
היראיזומי

במשך ארבעה דורות מסביבות 1087, כאשר פוג'יווארה נו קיוהירה (אנ') העתיק את מפקדתו ואת מקום מגוריו ממקום צפוני יותר, עד 1189, כאשר הצבא של מינאמוטו נו יוריטומו שם קץ לממלכת פוג'יווארה הצפונית, שימשה היראזומי כמרכז פוליטי, צבאי, מסחרי ותרבותי חשוב. כמה מקדשים מרכזיים הקשורים לבודהיזם הארץ הטהורה נוסדו ומומנו על ידי האצולה המקומית, אך מותם של התורמים וסדרה של שריפות תרמו לדעיכתם לאחר מכן. כשמצואו באשו ביקר ב-1689 הוא כתב בהתרגשות ביומן המסע "הדרך הצרה לצפון הרחוק" (אוֹקוּ נוֹ הוֹסוֹמיצ'י): דשא קיץ... שרידי חלומות של חיילים". סדרה של חפירות מאמצע המאה העשרים ואילך בשילוב עם אזכורים בכרוניקה אזומה קגאמי (אנ') מהמאה ה-13, ובמיוחד העתירה "בונג'י-נו-צ'ומון" משנת 1189, וה"שווה סוג'ואו" ("תחינת הנזירים") משנת 1313 מארכיון מקדש צ'וסון-ג'י תרמו רבות להבנת האתרים והתקופה.
רשימת אתרים

| שם | סוג | הערות | תמונה | קואורדינטות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צ'וסון-ג'י (אנ')  (中尊寺境内) | מקדש בודהיסטי | נאמר כי נוסד על ידי אנין (אנ') בשנת 850. נבנה מחדש על ידי פוג'יווארה נו קיוהירה (אנ') בתחילת המאה השתים עשרה עם פגודה והדאיצ'וג'ו-אין, אולם גדול המוקדש לאמידה. שריפות ב-1337 כילו מבנים רבים ואוצרות מקדשים; באופן יוצא דופן, הגופות החנוטות של פוג'יווארה נו קיוהירה ויורשיו נקברו בקונג'יקידו, ההיכל המוזהב המוקדש לאמידה (בתמונה אוצר לאומי של יפן). המתחם הוא אתר היסטורי מיוחד של יפן. |  | 39°00′07″N 141°06′00″E﻿ / ﻿39.00186419°N 141.10007091°E﻿ / 39.00186419; 141.10007091﻿ (Chūson-ji) |
| מוצו-ג'י (אנ')  (毛越寺境内) | מקדש בודהיסטי | נאמר כי נוסד על ידי אנין (אנ') בשנת 850; נבנה מחדש על ידי פוג'יווארה נו מוטהירה (אנ') במאה השתים עשרה; על השמדתו בשרפה בשנת 1226 יש קינה בכרוניקה אזומה קגאמי (אנ') מהמאה ה-13 על אובדן מונומנט 'שאין כמותו בתקופתנו'; גן עדן מהמאה ה-12, עם פלג מרוצף אבן, בריכה, חוף חלוקי נחל, חצי אי, אי ואבני נוי מוגדרים מקום מיוחד של יופי נופי. המתחם והמקדשים הנלווים מוגדרים אתר היסטורי מיוחד. |  | 38°59′26″N 141°06′56″E﻿ / ﻿38.99053116°N 141.11545706°E﻿ / 38.99053116; 141.11545706﻿ (Mōtsū-ji) |
| קנג'יזאיו-אין (אנ')  (観自在王院跡) | מקדש בודהיסטי | נוסד בסמוך למוצו-ג'י עם שני אולמות אמידה על ידי אשתו של פוג'יווארה נו מוטהירה במאה השתים-עשרה. נהרס בשרפה ב-1573; גן גן העדן שלו מהמאה ה-12 עם נחל, בריכה, חוף חלוקי נחל, אי ומפלי אבן הוא מקום של יופי נופי. |  | 38°59′17″N 141°06′37″E﻿ / ﻿38.9881789°N 141.11037523°E﻿ / 38.9881789; 141.11037523﻿ (Kanjizaiō-in Ato) |
| מוריוקו-אין (אנ')  (無量光院跡|無量光院跡) | מקדש בודהיסטי | נוסד עם פסל מונומנטלי של אמידה על ידי פוג'יווארה נו הידאהירה (אנ') במאה השתים עשרה; בדגם של ביודו-אין השייך אחד מהמונומנטים ההיסטוריים של קיוטו העתיקה. גן גן עדן מהמאה השתים עשרה עם בריכה, אי ואבני נוי, אתר היסטורי מיוחד. |  | 38°59′35″N 141°06′57″E﻿ / ﻿38.99293001°N 141.1158882°E﻿ / 38.99293001; 141.1158882﻿ (Muryōkō-in Ato) |
| הר קינקאיסן (אנ')  (金鶏山|金鶏山) | הר | הפסגה משמשת לקבורת סוטרה (אנ'). שרידים של אולם שזוהה כשייך לפולחן גונגן (אנ') הקשור לפולחן של מאיטריה (אנ') (הבודהה העתידי, ביפן קרוי מירוקו). אתר היסטורי. |  | 38°59′36″N 141°06′33″E﻿ / ﻿38.99335037°N 141.10920153°E﻿ / 38.99335037; 141.10920153﻿ (Mount Kinkeisan) |
לקריאה נוספת

Yiengpruksawan, Mimi Hall (1998). Hiraizumi: Buddhist Art and Regional Politics in Twelfth-Century Japan. Harvard University Press. ISBN 0-674-39205-1.
הערות שוליים

↑  "Hiraizumi – Temples, Gardens and Archaeological Sites Representing the Buddhist Pure Land". UNESCO.
↑  "Hiraizumi – Temples, Gardens and Archaeological Sites Representing the Buddhist Pure Land" (PDF). ICOMOS.
↑  Yiengpruksawan, Mimi Hall (1998). Hiraizumi: Buddhist Art and Regional Politics in Twelfth-Century Japan. Harvard University Press. ISBN 0-674-39205-1.
↑  "Historical Study by the Historical Documents". Iwate Prefecture. אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  中尊寺境内 [Chūsonji Precinct] (ביפנית). Agency for Cultural Affairs.
↑  毛越寺庭園 [Mōtsūji Garden] (ביפנית). Agency for Cultural Affairs.
↑  "Muryokoin Temple Site". Mōtsū-ji. אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00646267  VIAF: 240545229   WorldCat (עם VIAF): 240545229
הירקלונס, קיסר האימפריה הביזנטית

קונסטנטינוס הרקליוס (ביוונית: Κωνσταντῖνος Ἡράκλειος; ידוע בעיקר על פי הכינוי "הרקליונס", ביוונית: Ἡρακλ[ε]ωνᾶς, ובמקורות אחרים גם "הירקליוס השני"; 626 – 641) היה קיסר האימפריה הביזנטית מפברואר עד אפריל או מאי 641.
הוא היה בנו של הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית ואשתו שהייתה גם אחייניתו מרטינה, קיסרית האימפריה הרומית
עם מותו של הרקליוס בשנת 641 נכנסה לתוקף צוואתו לפיה יתחלק השלטון בין שניים מבניו. כך הפך הירקלונס לקיסר ביחד עם קונסטנטינוס השלישי, בנוסף לזוג השליטים הצעירים מינה הירקליוס את אשתו מרטינה לתפקיד "אם וקיסרית" ואמורה הייתה להיות מעורבת בניהול חצר המלוכה ובעקיפין בניהול האימפריה. עם זאת האם ובנה הצעיר עוררו אנטגוניזם בעיקר משכבות הפקידות וחצר המלוכה שהתנגדו שאישה בכלל ומרטינה בפרט יעמדו בראש המנגנון הקיסרי. עם זאת השלטון עבר לידי שני הקיסרים ללא התנגדות.
היחסים בין השותפים לשלטון היו מתוחים מהתחלה. קונסטנטינוס, שככל הנראה סבל משחפת פנה למפקדי הצבא בבקשה כי יעמדו לצידו ולצד ילדיו. על פי ההיסטוריונים בני התקופה הוא גם פנה לאחד מפקידיו בשם ולנטיאנוס, והפקיד בידיו סכום אדיר של כסף לחלק לחיילים ולקנות את נאמנותם. הוא נפטר ממחלתו באפריל או במאי 641 והירקלונס הפך לשליט יחיד תחת העוצרות של אימו.
בחצר המלוכה האשימו את מרטינה שפעלה על מנת להרעיל את קונסטנטינוס השלישי על מנת להבטיח את שלטון בנה, והסנאט ואזרחי קונסטנטינופול שמלכתחילה היו מתנגדים למרטינה הפכו לעוינים. ולנטיאנוס אסף את הלגיונות שעמדו לרשותו ועלה עעל קונסטנטינופול בדרישה כי קונסטנס בנו של קונסטנטינוס השלישי יתמנה לקיסר במקום אביו שנפטר. בינתיים המון מאזרחי העיר החל במהומות שכוונו כנגד מרטינה ובנה ובדרישה כי קונסטנס יתפוס אאת השלטון. מרטינה ניסתה לשמר את תמיכת הצבא בהבטחות למענקים כספיים ומצד שני פנתה ולנטיאנוס והבטיחה לו משרה בכירה ובהמשך אף הסכימה לדרישה כי קונסטנס יהיה שליט משותף אך במקביל העלתה את בניה מרטינו וטיבריוס לדרגת קיסרים על מנת שהשלטון יתחלק בין 4 קיסרים.
למרות הניסיונות להקל על הלחץ ולהחזיק בשלטון, ולנטיאנוס נכנס לעיר כמנצח והכתיר את קונסטנס לקיסר. הוא הורה לכרות את לשונה של מרטינה ואת אפו של הירקלונס, והורה לסרס את הבנים-קיסרים הצעירים ובכך הפך אותם לפסולים מלשלוט. השליטים לשעבר גורשו בבושת פנים מקונסטנטינופול לרודוס. כך נעלמו הירקלונס ואימו מעל דפי ההיסטוריה. ככל הנראה הירקלונס נפטר בשנת 642.
המדרגות (סדרה)

| --- | --- |

 סוגה:  סרט תיעודי 
 בימוי:  Jean-Xavier de Lestrade 
 ארץ מקור:  צרפת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  13 
 הפקה
 אורך פרק:  360 דק' 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  7 באוקטובר 2004 – 28 באוקטובר 2004 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המדרגות (בצרפתית: Soupçons, מילולית 'חשדות', מוכרת גם בשם 'המוות בגרם המדרגות') היא מיני סדרת טלוויזיה צרפתית משנת 2004 של ז'אן קסאוויה דה לסטראד המתעדת את משפטו של מייקל פיטרסון שהורשע ברצח אשתו קתלין פיטרסון.
לאחר שזכה באוסקר על סרטו "רצח בבוקר יום ראשון" המשיך דה לסטראד לצילומים שהחלו זמן קצר אחרי הגשת כתב אישום נגד פיטרסון. צוותי הצילום קיבלו גישה למשפחתו המורחבת של הנאשם, לסנגורים ואולם בית המשפט. ב-22 ביולי 2004 שודרה גרסה מקוצרת כתוכנית מיוחדת בת שעתיים בתוכנית החדשות האמריקאית "Primetime Thursday". המיני סדרה הושלמה בספטמבר 2004, והוקרנה לראשונה באוקטובר בערוץ הצרפתי Canal+ בין התאריכים 14–25 בינואר 2005, ב-BBC Four (כחלק מסדרת התיעוד "סטוריוויל") ומאפריל של אותה שנה בערוץ סאנדנס.
לסטראד שב לצלם את פיטרסון ואת משפחתו ב-2012–2013 לצורך תיעוד התפתחויות בפרשה, צילומים ששוחררו כתוכנית המשך בת שעתיים. שלושה פרקים חדשים עם עדכונים מאוחרים יותר בפרשה נוצרו עבור נטפליקס. ב-2018 שירות הסטרימינג הוסיף את כל 13 פרקי הסדרה לקטלוג התכנים באופן זמין כסדרה אחת.
תקציר

בדצמבר 2001, הסופר מייקל פיטרסון התקשר לדווח לרשויות כי אשתו קתלין נפלה מגרם מדרגות באחוזתם שבפורסט הילס, צפון קרולינה ומתה. הרשויות מיאנו להאמין לגרסתו של פיטרסון כי אשתו נפלה בשעה שהייתה שיכורה והסיקו כי הוא הכה אותה למוות באמצעות אלה (מתנה מאחותה של קתלין) שהייתה חסרה בחיפושים שנערכו באחוזה. כתב אישום הוגש נגד פיטרסון בגין רצח. הסדרה מפרטת את התפתחות התיק מנקודת מבטו של פיטרסון וצוות ההגנה שלו שבראשו עמד דייוויד רודולוף.
במהלך המשפט, התגלה כי בתקופה שבה פיטרסון התגורר בגרמניה, חברת משפחה נפטרה כתוצאה מדימום תוך מוחי שלאחריו התמוטטה ונפלה במדרגות וסבלה מפגיעת ראש דומה לזו שספגה אשתו של פיטרסון במותה. חקירה שנערכה בשעתו על ידי המשטרה הגרמנית ורשויות צבאיות של ארצות הברית קבעה כי המוות היה כתוצאה מתאונה ובעקבותיו פיטרסון אימץ את שתי בנותיה של אותה אישה. התביעה הציגה את מוות זה במהלך המשפט כמקרה שנטע בראשו של פיטרסון את הרעיון איך "לזייף" את התאונה של קתלין. במהלך הדיונים, בנותיו של פיטרסון עמדו לצד אביהן בעיקשות.
התביעה טענה כי קתלין גילתה שמייקל היה ביסקסואל שניהל רומנים עם גברים, גילוי שהוביל לוויכוח בסופו חבט בראשה וגרם למותה. פיטרסון טען להגנתו כי אשתו ידעה על ההעדפות המיניות שלו וכי ניהלו נישואים פתוחים. הוא טען כי שהה בבריכה בחוץ בשעה שקתלין נפלה במדרגות ונפצעה. שיחזור של צוות ההגנה הוכיח כי פיטרסון יכול היה לפספס את קריאותיה של אשתו לעזרה אם אכן שהה באותו זמן בבריכה. חבר המושבעים הרשיע את פיטרסון.
תגובות וביקורות

הביקורות לסדרה היו ברובן חיוביות. הסדרה קיבלה רייטינג "איכות יוצאת דופן" דירוג (8.5 מתוך 10) מ-Documentary-Review.com מבוסס על תשע ביקורות. בשנת 2005 זכתה הסדרה בפרס פיבודי.
סרטי המשך

באפריל 2012 נחשף כי לסטראד עובד על סרט המשך בן שעתיים ל"המדרגות" עבור הערוץ הצרפתי Canal+, לאחר שחרורו של מייקל פיטרסון מהכלא ובעודו ממתין למשפט חוזר. סרט ההמשך, שנקרא "הזדמנות אחרונה", הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומי באמסטרדם בנובמבר 2012. הוא שודר ב-Canal+ ב-30 בינואר 2013, וב"סטוריוויל" של BBC Four ב-4 בפברואר. ערוץ סאנדנס שידר גרסה חלופית מקוצרת, ששידרה את "הזדמנות אחרונה" כשני פרקים חדשים של מיני סדרת המקור, ששודרו ב-4 במרץ וב-11 במרץ 2013.
ב-23 בנובמבר 2015 הכריז לסטראד על סרט המשך נוסף בפורום IDFA. במקור הוכרז כ"מדרגות 3", הסרט תיעד את סיפור המשפט האחרון של פיטרסון, שנקבע לתחילת שנת 2016. הסרט הוזמן על ידי Canal+. מאוחר יותר נרכש על ידי נטפליקס ופורסמו שלושה פרקים חדשים של הסדרה, יחד עם 10 הפרקים הקודמים, ב-8 ביוני 2018. הפרק הראשון מבין הפרקים החדשים הוקרן בבכורה ב-28 אפריל 2018, בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
הערות שוליים

↑  "The Stair Case". ABC News. אורכב מ-המקור ב-3 באוגוסט 2004. נבדק ב-23 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Lacob, Jace (4 במרץ 2014). "The Staircase: Director Jean-Xavier de Lestrade on Michael Peterson, Owls, and More". The Daily Beast. נבדק ב-23 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Staircase (Soupçons) (2004)". Maha Productions. אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2008. נבדק ב-15 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC - Storyville". BBC. אורכב מ-המקור ב-13 בינואר 2005. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "With the Camera Lurking, Anatomy of a Defense Case". The New York Times. 4 באפריל 2005. נבדק ב-23 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Catlin, Roger (25 באפריל 2005). "Sundance Series Follows The Other Peterson Murder". The Hartford Courant. נבדק ב-23 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reviews". Documentary-Review.com. אורכב מ-המקור ב-2009-10-26. נבדק ב-2009-02-22.
↑  65 פבבודי השנתי פרסים, מאי 2006.
↑  Adam Benzine (3 באפריל 2012). "De Lestrade making sequel to "The Staircase"". Realscreen. נבדק ב-5 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IDFA Catalogue 2012" (Adobe Flash). נבדק ב-23 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Staircase 2: The Last Chance" (Adobe Flash). IDFA Special (English ed.) (1). 15 בנובמבר 2012. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Soupçons – La dernière chance". Canal+. נבדק ב-23 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Death on the Staircase: The Last Chance". BBC. נבדק ב-23 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "the staircase – new episodes coming soon". Sundance Channel. 28 בנובמבר 2012. אורכב מ-המקור ב-2016-08-02. נבדק ב-23 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goodfellow, Melanie (25 בנובמבר 2015). "Lestrade steps up" (Portable Document Format). IDFA Industry Special 2015 (באנגלית) (4): 1. נבדק ב-14 באפריל 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Trumbore, Dave (22 במאי 2018). "Netflix Continues Your True-Crime Obsession with 'The Staircase' Trailer". Collider. נבדק ב-23 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mount, Bailey (25 באפריל 2018). "'The Staircase': Everything You Need to Know About the Classic True Crime Series Coming to Netflix — With New Episodes". IndieWire. נבדק ב-23 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
הירקותריום

| הירקותריום |
| --- | --- |
 שלד של הירקותריום  דגם של הירקותריום
תקופה
אאוקן 55–45 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
משפחה:: פלאותריומיים
סוג:: הירקותריום
שם מדעי
 Hyracotherium

הירקותריום (שם מדעי: Hyracotherium; מילולית: "בהמת שפן") הוא סוג נכחד יונק ממשפחת הפלאותריומיים הקרובה לסוסיים. סוג זה התקיים במשך האאוקן שלפני 55 עד 45 מיליון שנה מזמננו באירופה. המאובנים שלו התגלו באנגליה בתצורות חרסית לונדון (אנ').
מאפיינים

יונק זה הגיע לגודל של כלב כשאורכו של ההירקותריום הגיע ל-78 ס"מ ומשקלו עד לתשע ק"ג. הוא היה בעל ארבע פרסות דקות על רגליו והיו לו שיניים טוחנות דקות בעלות כתרים נמוכים אשר הותאמו ללעיסת עלים וצמחייה רכה. הוא חי ביערות של אנגליה וניזון מעלים, אגוזים, פירות וצמחייה דומה. ייתכן שהוא חי בקבוצות קטנות.
הסוג הוגדר בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון ב-1841, אשר ראה בו יצור הקרוב לשפנאים ועל כן נתן לו את שמו המדעי. ב-1781 החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש הניח על בסיס שלד דומה לסוג אאוהיפוס - ראשון הסוסים, שמדובר באותו סוג והכליל אותו יחד, נוסף על כמה סוגי סוסים דומים שאוחדו עם האאוהיפוס. בהמשך איחוד זה הוטל בספק. כמה חוקרים רואים בו מין במשפחת הפלאותריומיים, בה כלול גם הפלאותריום. משפחה זו קרובה מאוד לסוסים אך גם לטפיריים ולברונתותריומים.
ההירקותריום נכחד עם התייבשות היערות בסוף האאוקן. הוא הוחלף במפריטי פרסה מותאמים יותר לתזונה מצמחייה קשיחה.
הכוכב של אנדרה וטאטי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  אנדרה וטטיאנה בוצ'י
 בימוי:  אלסנדרו בלי, רוזלבה ויטלאו
 תסריט:  רוזלבה ויטלאו, ולנטינה מצולה, אלסנדרה ויולה
 עריכה:  טיזיאנה פרנטה, אנריקו פאולנטוניו
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  מישל אמדורי
 מדינה:  איטליה איטליה
 חברת הפקה:  Rai Fiction Larcadarte משרד החינוך, האוניברסיטה והמחקר האיטלקי
 הקרנת בכורה:  איטליה 13 באפריל 2018 ישראל 1 במאי 2019
 משך הקרנה:  כ-28 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט שואה, סרט מונפש, סרט ילדים, סרט דרמה, סרט היסטורי
 דף הסרט ב־IMDb
הכוכב של אנדרה וטאטי (באיטלקית: La Stella di Andra e Tati) הוא סרט שואה מונפש איטלקי לילדים, מסוגת דרמה היסטורית, שמספר את סיפורן של האחיות אנדרה וטטיאנה בוצ'י, אחיות יהודיות-איטלקיות שגורשו לאושוויץ כשהיו בנות 4 ו-6. הסרט בוים על ידי אלסנדרו בלי ורוזלבה ויטלאו, כאשר האחרונה כתבה את תסריט הסרט בשיתוף ולנטינה מצולה ואלסנדרה ויולה. הסרט הופק על ידי Rai Fiction ו-Larcadarte בשיתוף משרד החינוך, האוניברסיטה והמחקר האיטלקי.
הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה בפסטיבל Cartoons on the Bay ב-13 באפריל 2018, לצד תערוכה המוקדשת לשמונים שנה לחוקי הגזע באיטליה. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית ב-1 במאי 2019 בערוץ כאן חינוכית לרגל יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כאשר יום לפני, ב-30 באפריל, פורסם בערוץ היוטיוב של הערוץ. אורך הסרט הוא כ-28 דקות, ושפת המקור שלו היא איטלקית.
תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר סיפורן האמיתי של אנדרה וטטיאנה בוצ'י, אחיות יהודיות-איטלקיות בנות 4 ו-6 שבמהלך מלחמת העולם השנייה מופרדות באלימות מאימן, דודתן וסבתן ונשלחו אל אושוויץ יחד עם בן דודן הצעיר סרג'יו. בסרט ניתן לראות כיצד האחיות שרדו את מחנה ההשמדה, בזכות תושיה ובזכות אהדת המשגיחה הגרמנייה שמונתה לפקח על הילדים האסירים. לאחר שהמלחמה נגמרת, האחיות הועברו אל פראג ומשם לאנגליה, כאשר בסופו של דבר הן התאחדו באיטליה עם הוריהן שגם שרדו את המלחמה. הסיפור של האחיות מסופר באמצעות סיפור מסגרת דמיוני של ביקור תלמידי בית ספר 75 שנה לאחר מכן באותו מחנה, כאשר אחד מהם הוא קרלו שמציק לאחד הילדים ומתייחס בזלזול לשואה. בסיום הסרט האחיות משתתפות בסיפור המסגרת של הסרט שצולם בלייב אקשן.
מדבבים

הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי תמי ברק ואפרת קרצמן, והופק על ידי עדי וולוצקי.
| שם הדמות | מדבב/ת באיטלקית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| אנדראה "אנדרה" בוצ'י | אלסנדרה קנבאלה (ילדה) לורטה גוג'י (מבוגרת) | עמרי שני (ילדה) אורלי קטן (מבוגרת) |
| טטיאנה "טאטי" בוצ'י | ביאטריס ראימו (ילדה) לודוביקה מודוניו (מבוגרת) | איה שני (ילדה) נורית בנאי קורן (מבוגרת) |
| מירה בוצ'י | לאורה מוראנטה | תמי ברק |
| מורה | ולנטינה גריסטינה | הדר שחף-מעיין |
| ג'יזל | קיארה גריסטינה | טליה ברקאי |
| ג'ובאני בוצ'י | לאו גולוטה | גדי לוי |
| בולקובה | אנטונלה פטרונה | שירלי לילו |
| סרג'יו |  | עידו רבי |
| קרלו |  | נדב ירושלמי |
| ג'וליוס |  | גיא רייפמן |
| סבתא |  | דינה דורון |
| ג'ייקוב |  | יובל חופי |
| דוקטור |  | יהויכין פרידלנדר |
| אמא של קרלו |  | דקלה הדר |
| תלמיד 1 |  | אסף בליקוב |
| תלמיד 2 |  | רום קלטר |
| ילד |  | אור יגן |
| חייל |  | גלעד קלטר |
| אישה |  | נטע שפיגלמן |
| גבר |  | ניר רון |
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי לורן סביר, מייה קדוש, ספיר דרמון וערן מור.