stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזס וילהלם שפירא
חייו > פרשת המגילות

ב-1883 טען שפירא כי בידיו 15 מגילות קלף קדומות שרכש מבדואים שמצאום במערה בנחל ארנון בעברו המזרחי של ים המלח, ולטענתו תוארכו למאה השביעית לפנה"ס. ככאלה, היוו לטענתו את כתב היד המקראי הקדום ביותר שנתגלה עד אז. במגילות הופיעה גרסה שונה במקצת של ספר דברים מזו שבנוסח המסורה המוכר לנו, שכללה את עשרת הדיברות ובה דיבר אחד נוסף. המגילות היו בידיו של שפירא מאז 1878, והוא ניסה כבר אז לעניין בהן את המלומד הגרמני קונסטנטין שלוטמן (גר') מאוניברסיטת האלה, אך שלוטמן, שהיה אחד המומחים הגרמנים שניכוו והובכו בפרשת חרסי מואב, דחה בבוז את פנייתו וטען שמדובר בזיוף. את הפקפוקים שעלו באשר לאותנטיות של המגילות אמנם דחה שפירא בטענה כי רכש אותן בפרוטות, ולא יעלה על הדעת כי ישקיע אדם מאמץ כה רב בזיוף כזה תמורת רווח כה זעום, אולם הוא המתין חמש שנים נוספות טרם החליט לנסות לצאת איתן שוב להערכת מומחים.
שפירא הגיע עם המגילות לגרמניה ביוני 1883 וניסה מחדש לעניין את הגרמנים בקנייתן. בעודו ממתין להחלטתם ותוצאות בדיקתם, הגיע ב-24 ביולי גם למשרדי הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF) שמושבה בלונדון, שם בחנו את המגילות מזכיר הקרן וולטר בזנט, קלוד קונדר ומלומדים נוספים. בזנט הפנה את שפירא אל המוזיאון הבריטי שגילה עניין רב במגילות, ואף הציג שתיים מהן לציבור הרחב, בעוד מומחי המוזיאון בודקים את המגילות האחרות. הידיעה על התעניינות המוזיאון הבריטי והצגת המגילות בו הכתה גלים בבריטניה וברחבי אירופה, ואלפים הגיעו לבקר בתערוכה, ובהם ראש הממשלה ויליאם גלאדסטון. הסכום שנדרש עבור רכישת המגילות היה גבוה מאוד: מיליון ליש"ט, למרות הספקות ההולכים ומתרבים אצל מומחים ביחס למקוריותן.
ב-18 באוגוסט התפרסם בטיימס מכתבו של קלוד קונדר, מראשי הקרן וחוקר ארץ ישראל. במכתב הביע קונדר ספקות, על סמך היכרותו את ארץ ישראל, באשר לסיכויי ההשתמרות של יריעות עור בתנאי האקלים בארץ. ב-21 באוגוסט פרסם ה"טיימס" הלונדוני את חוות דעתו של שארל קלרמון-גנו, שטען כי המגילות הן זיוף נוסף מבית היוצר של שפירא, וכי אינן אלא רצועות שנגזרו משולי ספרי תורה ישנים והושרו בכימיקלים כדי לשוות להן חזות עתיקה. מספר ימים אחר כך התפרסמה חוות דעתו של מומחה המוזיאון הבריטי כריסטיאן דוד גינצבורג, המחזקת את חוות דעתו של קלרמון-גנו. מאוחר יותר התברר כי גם המומחים הגרמנים הגיעו למסקנות דומות.
עסקת מיליון השטרלינג קרסה, שפירא הוקע כזייפן ונוכל, והסערה הרעישה את עולם הארכאולוגיה וחקר התנ"ך בעולם. עיתוני לונדון הפיצו בהרחבה את הגילויים החדשים, מלווים בלגלוג על שפירא ועל המוזיאון הבריטי שנפל בפח, וקריקטורות שלא נעדרה מהן נימה אנטישמית. עלתה גם הסברה כי הגרמנים עיכבו במתכוון את פרסום מסקנותיהם, כדי לצחוק לאידם של הבריטים במפלתם.
שפירא עזב את לונדון בבושת פנים, כשהוא ממורמר ומושפל. במכתב לכריסטיאן דוד גינצבורג, כתב: "אינני חושב שאצליח לשרוד את הבושה הזאת. עדיין אינני משוכנע שמדובר בזיוף, אלא אם כן מסייה גנו עשה זאת". במהלך החודשים הבאים נדד ללא מטרה ידועה בערי אירופה, כשעל פי המשוער הוא הולך ומאבד את צלילות דעתו. עם זאת, מסמכים מהמוזיאון הבריטי מעידים כי במהלך חודשים אלה עדיין רכש המוזיאון משפירא מספר פריטי עתיקות. ב-9 במרץ 1884, במלון קטן ברוטרדם, הסתגר שפירא בחדרו ושם קץ לחייו ביריית אקדח.
אחרית דבר

אשתו של שפירא ושתי בנותיו, מריה ואוגוסטה, שנותרו בירושלים, לא שמעו דבר ממנו משך חודשים והתבשרו על מותו באיחור. בהיעדר אמצעים לכלכל את עצמן, ובהצטברות חובותיו של שפירא הנעדר, נטשו את הבית הגדול בירושלים ועקרו לגרמניה. לפני עזיבת העיר עוד הספיקה רוזטה שפירא למכור את אוסף העתיקות שהשאיר שפירא בירושלים, וכלל בעיקר מטבעות עתיקים וכתבי יד, לאיל ההון היהודי-אמריקני אדולף סוטרו (לימים ראש עיריית סן פרנסיסקו), ששהה באותה עת בביקור בירושלים.
הבת מריה השתקעה לבסוף בצרפת, שם הייתה לסופרת ידועה: מרים הרי, כלת פרס פמינה היוקרתי. בשנת 1914 פרסמה את ספרה "בת ירושלים הקטנה", שבו סיפרה את סיפור ילדותה בירושלים בצל שערוריית זיוף העתיקות.
הבית בו התגוררו בירושלים הפך, לימים, לביתו ומרפאתו של רופא העיניים המפורסם ד"ר אברהם טיכו ובו התגורר עם אשתו הציירת אנה טיכו. כיום זהו מוזיאון בית טיכו, המסונף למוזיאון ישראל.
בשנת 1972 פרסם קארול סידון את המחזה "שפירא" המבוסס על סיפור חייו. המחזה עלה בשנת  2024 בתיאטרון מלנקי בכיכובם של דודו ניב והלנה ירלובה.
לקריאה נוספת

מרים הרי, בת ירושלים הקטנה, הוצאת בית א. לבינסון, 1975; מהדורה מצולמת בהוצאת אריאל, 1999
שולמית לפיד, כחרס הנשבר, הוצאת כתר, 1984
יורם סבו, "בין מומר לזייפן: מוזס וילהלם שפירא ופרשת חרסי מואב", זמנים גיליון 123, 2013
יורם סבו, סוחר המגילות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018
הערות שוליים

↑  Uzi Dahari, [ “Archaeological Forgeries!”], Center for the Study of Antiquity, Cornerstone University
↑  Harry, Myriam (1869–1958) | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  במקורות אחדים "אל-קארי" - בערבית "הקורא", שם בו כנראה כינוהו הבדואים על שום ידענותו
1 2 3 4  יורם סבו, סוחר המגילות, הקיבוץ המאוחד, 2018
↑  E. F. Kautzsch and A. Socin, Die Echtheit der moabitischen Altertümer geprüft, Strassburg: Karl J. Trübner, 1876
↑  Scholz, Anton, 1875. Der masorethische Text und die LXX-Übersetzung des Buches Jeremias, Regensburg: 
G.J. Manz, 229.
↑  במקור (כמו שמופיע בעדותו של שולץ): "בערך בזמנו של ישו".
↑  Socin, Albert and Kautzsch, Emil, Die Aechtheit der moabitischen Alterthümer, Strassburg 1976, pp. 19-21
↑  הוא הבין מדברי שולץ שהמגילה הכילה את כל ספר ירמיה, ושעדותו לגבי ההקבלה לספר ירמיה מבוססות על הקריאה של הפסוקים הראשונים בספר ירמיה. זה גרם לכך שהוא ערער על מהימנות המגילה מכיוון נוסף, כיוון שלטענתו ההבדלים המשתקפים בנוסח השבעים בפסוקים הראשונים לא משקפות שינוי נוסח אלא ניסוח חופשי של המתרגמים. אלא שזה מבוסס על הבנה מוטעית בדברי שולץ, שלא הזכיר מה הכילה המגילה, וכתב (בתרגום חופשי): "השורות הראשונות שאני קראתי היו מקבילים לתרגום השבעים".
↑  לפי השערה של Hamilton (ראו להלן), ייתכן שהכוונה ללוטננט-קולונל ארכיבלד קמפבל(אנ'), שהסתובב באותן שנים במצרים ובפלשתינה, ורכש ממצאים ארכאולוגיים וכתבי יד יקרים. אמנם לא ידוע האם היה באותה העת בבירות או בירושלים.
↑  Koch, Adolf,  Moabitisch oder Selimisch?: Die Frage de moabitischen Altherthümer neu untersucht, 
Stuttgart, 1876 E. Schweizerbart, 91-94
↑  ראו לדוגמה במחקר המקיף של Matthew Hamilton, Moses Wilhelm Shapira's Forgotten Scroll of Jeremiah, Academia.edu 2023.
↑   לפני 140 שנה חשבו שמדובר בזיוף מקראי. חוקר ישראלי גילה עדויות שמשנות את כל התמונה, באתר הארץ, 17 במרץ 2021
↑   שולמית לפיד, שפירא בתיאטרון מלנקי, באתר הארץ, 12 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268051305171  PLWABN: 9810633480605606  GND: 119053306  ISNI: 0000 0000 6700 0065  LCCN: nr91015726  VIAF: 46616391   WorldCat (עם VIAF): 46616391 
זיופי כדים של שפירא, אוסף מוזיאון ישראל
העתק אחד מקטעי מגילת ספר דברים, לונדון 1883
שרטוט קטע מן המגילה
קריקטורה שפורסמה ב"פאנץ'"  ולועגת לשפירא, המוצג כנוכל עם מאפיינים יהודיים סטריאוטיפיים
בית שפירא ברחוב הנביאים (היום - בית טיכו)
פלייר

ערך זה עוסק בכלי עבודה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
פלייר סטנדרטי
פלייר פטנט
פלייר אף ארוך
שימוש בפלייר בעל אף ארוך
פְּלָיֶר (בעברית: מֶלְקַחַת) הוא כלי עבודה המשמש לאחיזת עצמים באמצעות שימוש במנוף. פליירים ממירים את פעולת האחיזה בידיות, על ידי קפיצת כף היד, לאחיזה מדויקת של העצם. כיוון שהידיות ארוכות יותר מאף הפלייר, נוצר גם מנוף לאחיזה חזקה של העצם אותו מחזיק הפלייר.
פליירים מתוכננים לשימושים רבים, ובהתאם מעוצבות הצבתות שלהם בצורות ייעודיות כדי לאחוז, לכופף, למשוך או לסלסל חומרים שונים. בעלי מקצוע שונים משתמשים בפליירים לפעולות שונות. סוגים רבים של פליירים מכילים צבתות ייעודיות לחיתוך.
המלה העברית "צבת", שמקורה כנראה בארמית, משמשת בעיקר לכלי המשמש לעקירת מסמרים, הידוע באנגלית כ־pincers. בצבא משמש הביטוי "מכפתיים מתכוונן נטוי" לרישום מלאי של פלייר מתכוונן (להלן).
עיצוב

העיצוב הבסיסי של הפלייר כולל זוג ידיות, ציר (לעיתים בצורת מסמרת) וראש בעל זרועות (אף), או לסתות מחודדות. בניגוד למספריים או למזמרה, לסתות הפלייר תמיד נפגשות בסוף מהלך הידיות.
הפלייר עשוי בדרך כלל מסגסוגת פלדה עם תוספות התורמות לחיזוק ולמניעת חלודה, כגון ונדיום וכרום. ידיות הפלייר מצופות לעיתים בפלסטיק במטרה לבודד מפני מתח חשמלי ומפני חום.
עיצוב > סוגי פליירים

עיצוב האף הוא הקובע את השימוש לו נועד הפלייר:
פלייר סטנדרטי - הצבתות העלות חתך אורך מלבני, עם שינון קל זו כלפי זו.
פלייר אף-ארוך (נקרא גם שפיץ-פלייר או פלייר-שפיץ) - בעל צבתות ארוכות וצרות לתפיסת חלקים בחללים קטנים. קיימים סוגים בהם הצבתות בעלות חתך של חצי מעגל עם שינון כנ"ל, וכאלה בהם לצבתות חתך מעוגל לכל אורכן.
פלייר פטנט - בעל מנגנון קפיצי ננעל המתכוונן על ידי בורג ומאפשר נעילת הצבתות בעצמה חזקה יותר מכח היד לבדה.
פלייר מתכוונן (נקרא גם ג'בקה ("ז'בקה" צפרדע בבולגרית) או ג'בקה אמריקאית) - ניתן להזיז את צירו כדי לאחוז עצמים בגדלים שונים.
צבת - פלייר בעל צבתות מקושתות הנפגשות רק בקצה, מיועד לשליפת עצמים (מסמרים, למשל) מתוך משטחים על ידי שימוש במבנה המעוגל של הצבתות כנקודת משען לפעולת מנוף.
קאטר - פלייר המשמש לחיתוך. לקאטר ידיות ארוכות במיוחד ביחס לאף, ולצבתות צורת משולשים אשר נפגשים בקודקודם. קאטרים גדולים במיוחד המופעלים בעזרת שתי הידיים נקראים מספרי ברזל.
היסטוריה

הפלייר הומצא בעת העתיקה לשם אחיזת עצמים לוהטים, ושימש בעיקר בעבודות מתכת. איור עתיק מציג צבתות בנפחיה של הפייסטוס (אל האש ואומנויות הפחחות היווני). סוגים רבים של פליירים התפתחו במרוצת השנים, עם המצאות של חפצים שונים, שאותם היה צורך לאחוז, כגון פרסות, ברגים, כבלי חשמל, צינורות וציוד חשמלי ואלקטרוני.
היסטוריה > במסורת היהודית

בעברית מופיעה הצבת במסכת אבות: צבת בִּצבת עשויה (אבות ה' ו'), שם מוזכרת הצבת כאחד מעשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות, שהלא כדי ליצור צבת משתמש הנפח בצבת אחרת, ועל כן מוכרח שהצבת הראשונה נוצרה בדרך נס. בעברית החדשה משמש המשפט כביטוי לגבי עניין סבוך ומפותל, שמרכיביו אחוזים זה בזה כשלשלת.
ראו גם

מלקטת
הערות שוליים

↑  עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות... ויש אומרים אף צבת - בצבת עשויה. פרקי אבות פרק שישי - בעשרה מאמרות, משנה ה'. כלומר: הצבת הראשונה לאחיזה בברזל מלובן, הייתה טבעית - ונבראה ממש לפני סוף בריאת העולם לקראת סיום ששת ימי הבריאה.
פלייר מתכוונן (ג'בקה)
דרדנלים

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Helle, Dardanos (ancient city) 
 מיקום:  ים מרמרה, הים השחור 
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  61 קילומטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  קרמנדרס 
 מדינות באגן הניקוז:  טורקיה טורקיה
 קואורדינטות:  40°12′N 26°24′E﻿ / ﻿40.2°N 26.4°E﻿ / 40.2; 26.4
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןדרדנלים(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןדרדנלים
 
מיצרי הדרדנלים (טורקית: Çanakkale Boğazı – "מצר צ'נקאלה"; יוונית: Δαρδανέλλια) הם מצר ים בצפון-מערב טורקיה המחבר את הים האגאי עם ים מרמרה. כמו מצר הבוספורוס, הדרדנלים מפרידים בין אירופה (חצי-האי גליפולי) לבין אסיה. העיר הראשית השוכנת לגדות הדרדנלים היא צ'נקלה והיא העניקה למצר את שמו בטורקית.
המצר ארוך וצר – אורכו מגיע ל-61 ק"מ ורוחבו נע בין 1,200 מטר ל-6 ק"מ. עומקו הממוצע של המצר הוא 55 מטר ועומקו המרבי מגיע ל-82 מטר. בשל הבדלים בריכוז המלח בין מי ים מרמרה ומי הים האגאי, זורמים מים דרך המצר בשני הכיוונים. מי ים מרמרה זורמים דרומה בזרם עילי ואילו המים הכבדים יותר מהים האגאי זורמים צפונה בזרם תחתי. מצרי הדרדנלים הם בין מצרי הים העמוסים והקשים ביותר לניווט בעולם. בגלל זרמי הים במצר והשפעת הגאות בים השחור ובים מרמרה, יש ואוניות חייבות להמתין לתנאים נוחים להפלגה בטרם הן נכנסות למעבר ים זה.
הדרדנלים נקראו הלספונטוס (Ελλήσποντος) בעת העתיקה. משמעותו של השם הוא "ים הֶלֶה", על-שמה של הלה, בתו של אתמס, שטבעה במקום לפי המיתולוגיה היוונית, כשנפלה מהאיִל המוזהב.
היסטוריה

בשל מיקומם האסטרטגי נודע לדרדנלים תפקיד חשוב לאורך ההיסטוריה ואין ספור פולשים חצו אותם בשני הכיוונים.
העיר העתיקה טרויה שכנה סמוך לכניסה המערבית למצר, ועל חופו של המצר ביבשת אסיה התרחשה מלחמת טרויה. טרויה שלטה על התנועה במעבר ים אסטרטגי זה. בשנת 480 לפנה"ס חצה את המצר צבאו של חשיארש הראשון במהלך מלחמת פרס–יוון. בשנת 334 לפנה"ס חצה צבאו של אלכסנדר הגדול את המצר בכיוון ההפוך.
בימי האימפריה הביזנטית השליטה בדרדנלים הייתה חיונית להגנת קונסטנטינופול והיוותה מקור הכנסה בולט לשליטי האזור. במוזיאון הארכאולוגי באיסטנבול מוצג לוח שיש ועליו חרוט חוק שנחקק על ידי קיסר האימפריה הביזנטית אנסטסיוס הראשון, המפרט את תעריפי המעבר בבית המכס של הדרדנלים.
השגת שליטה בדרדנלים, או זכויות מעבר מיוחדות, הייתה אחת מן המטרות המרכזיות במדיניות החוץ של האימפריה הרוסית במהלך המאה ה-19. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות רוסיה, בתמיכת האימפריה הבריטית, הטילה מצור על הדרדנלים בשנת 1807. בעקבות תוצאות המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) נחתם חוזה הונקאר איסקלסי בין רוסיה לטורקיה (Hünkâr İskelesi Antlaşması) המאפשר להגביל מעבר ספינות במצר, השייכות למדינות שאינן לחוף הים השחור. חוזה זה נתן עדיפות לרוסיה, וקומם עליה את מעצמות מערב אירופה, ששכנעו אותה בשנת 1841 לבטל את העדיפות.
השליטה בדרדנלים וזכות המעבר דרכם היו אחת העילות הקבועות למלחמות רוסיה-טורקיה השונות החל מהמאה ה-19 עד לימי המלחמה הקרה. לדרדנלים נודעה חשיבות מכרעת גם במהלך מלחמת העולם הראשונה. קרב גליפולי התרחש ב-1915 בין צבא האימפריה העות'מאנית לכוחות מדינות ההסכמה מבריטניה, מאוסטרליה ומניו זילנד שפלשו לחצי האי גליפולי, והסתיים בהדיפת הפלישה.
ראו גם

גשר הדרדנלים
הערות שוליים

↑  האימפריה הרוסית - ניקולאי הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556164205171  GND: 4011051-5  LCCN: sh86004066  NARA: 10044370  NKC: ge619423  TDVİA: canakkale-bogazi  VIAF: 243410280   WorldCat (עם VIAF): 243410280 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של טורקיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'יל בן-דוד

| --- | --- |

ז'יל בן-דוד בתפקיד מלצר צרפתי בסרט רגליים קרות
 לידה:  25 באוקטובר 1955 (בן 69)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'יל (ג'יל) בן דוד (נולד ב-25 באוקטובר 1955) הוא שחקן, זמר, מדבב ובובנאי ישראלי.
ביוגרפיה

בן דוד היה שותף במשך השנים בדיבוב סדרות שונות של הטלוויזיה החינוכית, בין השאר, בדיבוב התוכניות "טוב-טוב הגמד", "דן-דין השופט", "שוטרים וגנבים" ו"סיפורים קלאסיים מצוירים".
בן דוד עוסק רבות בהפעלת בובות. לאורך השנים הפעיל בובות בתוכניות ילדים רבות בטלוויזיה החינוכית הישראלית ובערוץ "הופ!". הפעיל, בין היתר, בובות בתוכניות "החרצופים", "הקונצונים", "אליק ובליק" ו"רחוב סומסום". הוא מוכר בעיקר כמדבב והמפעיל של הבובה מוישה אופניק מ"רחוב סומסום", אותה החל להפעיל בסדרה המקורית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנות השמונים. בן דוד ממשיך להפעיל את "אופניק" בהפקה המחודשת של סדרה, המשודרת בעשור השני של המאה ה-21 בערוץ "הופ!".כמו כן, הפעיל את הבובה "אבנר" בתוכניות "הקרנבל של מיכל", "קצפת" ו"על הדרך", בשנת 2019 בן דוד הצטרף להפקת הסדרה בחצר של פופיק.
בשנים 2014–2017 דיבב והפעיל בן דוד את "מוזלי" מתוך הסדרה "דן ומוזלי" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2020 דיבב והפעיל את "סבא ג'ובאני" בסדרה "קפה עמליה" המשודרת בכאן חינוכית.
בשנת 2021 פורסם שהוא עתיד לשוב להפעיל ולדבב את שבי ב"פרפר נחמד", אחרי שהפעיל אותו לפני כן בפרק "ציונות" ששודר ב-1995.
בשנת 2022 הפעיל ודיבב את שמעון התרנגול בסדרת הטלוויזיה "אלי החתול".
בן דוד גם שיחק בתפקידי משנה ובתפקידי אורח בתוכניות טלוויזיה וסרטים ישראליים. בין השאר, שיחק בסדרות "החיים זה לא הכל", "פולישוק", "זינזאנה", "מעורב ירושלמי", "טלנובלה בע"מ", "רמזור", "חברות", "מה בכריש?", "חשופים", "הנפילים", "סרוגים", "זגורי אימפריה", "לא הכל ורוד" ובסרטים "צלילה חוזרת", "הקרב על הוועד", "רגליים קרות", "ריקוד מסוכן", "רסיסים", "סינדרום ירושלים", "הטוב, הרע והלא נורא", "אישה עובדת", "רכבת קלה" "הדמעות של אמסלם", שרמן בחורף", "כבוד" ו"כפולים".
חיים אישיים

בן דוד נשוי, אב לשלושה ומתגורר ברמת השרון.
ניקו טרהו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בפברואר 1996 (בן 29) ברבדוס ברבדוס
 מדינה:  ברבדוס 
 תקופת הפעילות:  מ-2019
 עיסוק:  שחקן
 
ניקו טרהו (באנגלית: Niko Terho; נולד ב-3 בפברואר 1996) הוא שחקן ברבדי-פיני.
ראשית חייו

טרהו נולד וגדל בברבדוס על ידי אם מברבדוס ואב ממוצא פיני. הוא למד בבית הספר "סנט מייקל" בסנט מייקל, ברבדוס. בגיל 15 עבר לאנגליה לשחק כדורגל באופן מקצועי. הוא שיחק ב-Bede's School, איסטבורן בטורניר התאחדות הכדורגל של בתי הספר האנגלי. הוא שיחק בקבוצת הכדורגל הלאומית של ברבדוס עד גיל 17 בטורניר CONCACAF. בגיל 18, הוא עבר לניו יורק כדי לקדם את קריירת המשחק שלו, ולמד בסטודיו על שם וויליאם אספר.
קריירה > התחלת הקריירה

בשנת 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה כשהופיע בפרק של סדרת הדרמה "מריר מתוק". מאוחר יותר הוא לוהק לצידו של ג'ייק בורלי בסרט הטלוויזיה, "כשהארי פגש את סם". הסרט הוקרן בבכורה ב-15 בפברואר 2020, וזכה לביקורות חיוביות. מאוחר יותר באותה שנה, טרהו שיחק בסרט "סנו תינוקות".
קריירה > האנטומיה של גריי

בשנת 2022, טרהו לוהק לתפקיד ד"ר לוקאס אדמס, האחיין של ד"ר אמיליה שפרד וד"ר מרדית גריי בסדרת הדרמה הרפואית של ABC, "האנטומיה של גריי", הוא הופיע לראשונה בעונה 19.
פילמוגרפיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | הווארד | אנדי | סרט קצר |
| 2019 | מריר מתוק ('אנ) | איתן | פרק: "Sec or Demi-Sec" |
| 2020 | כשהארי פגש את סם | הארי טרפין |  |
| 2020 | סנו תינוקות | ג'ף |  |
| 2022 | תחנה 19 | ד"ר לוקאס אדמס | תפקיד אורח (עונה 6); פרק 1 |
| 2022–הווה | האנטומיה של גריי | ד"ר לוקאס אדמס | תפקיד ראשי (עונות 19–הווה) |
הערות שוליים

1 2  Niko Terho as Lucas Adams, האנטומיה של גריי - האתר הרשמי (באנגלית)
↑  Bedes School v Beacon Community College- ESFA U18 Cup 2012 Niko Terho - bicycle kick goal.MPG (באנגלית). נבדק ב-2024-05-05.
↑  "Barbados - N. Terho - Profile with news, career statistics and history - Soccerway". us.soccerway.com. נבדק ב-2024-05-05.
↑  Pedersen, Erik (6 בינואר 2020). "'The Thing About Harry': Freeform Casts & Sets Premiere Date For Road-Trip Valentine's Day Movie From 'Good Trouble' Director – Update". Deadline Hollywood. נבדק ב-2024-04-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bell, BreAnna (13 בפברואר 2020). "'The Thing About Harry' Team Talks LGBTQ Representation on TV for a New Generation". variety.com. נבדק ב-2024-04-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mason, Charlie (10 בפברואר 2020). "The Thing About Harry Review: Freeform's Belated Gay Valentine Is Heartwarming, If Not Groundbreaking". tvline.com. נבדק ב-2024-04-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patterson, Denny (2020-02-13). "An Advocate for Queer Representation: Grey's Anatomy's Jake Borelli -". OUT FRONT (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-05-05.
↑  The Thing About Harry, Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  Gleiberman, Owen (2 באוקטובר 2020). "'Sno Babies' Review: A Teens-on-Heroin Drama Is Like 'Requiem for a Dream' as a YA Soap Opera". variety.com. נבדק ב-2024-04-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (21 ביולי 2022). "'Grey's Anatomy' Adds Niko Terho To Cast For Season 19". Deadline Hollywood. נבדק ב-2024-04-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Campione, Katie (21 ביולי 2022). "Grey's Anatomy Season 19 Adds Niko Terho". thewrap.com. נבדק ב-2024-04-08. {{cite web}}:  (עזרה)
הכוחות המזוינים של סוריה

| --- | --- |

 מדינה:  סוריה סוריה
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־79 שנים)
 זרועות בצבא:  המודיעין הצבאי הסורי 
 מטה:  דמשק 
 מנהיגות
 המפקד העליון:  נשיא סוריה
 ראש הצבא:  נור א-דין נעסאן
 שר ההגנה:  מורהף אבו קסרה
 כוח אדם
 גיל הגיוס:  18
 זמינות לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  5,889,837 (2010)
 מתאימים לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  5,055,510 (2010)
 גודל מחזור שנתי המגיע לגיל הגיוס:  256,698 (2010)
 כוחות פעילים:  142,000 (2019)
 כוחות מילואים:  450,500
 תקציב
 תקציב שנתי:  1.8 מיליארד דולר (2019)
 אחוזי תמ"ג:  3.6% (2011)
 מלחמות שהשתתף בהן
 מלחמת האזרחים בסוריה  מלחמת ששת הימים  מלחמת יום הכיפורים 
 
חייל סורי במהלך מלחמת המפרץ.
הכוחות המזוינים של סוריה (בערבית: القوات المسلحة العربية السورية; 'הכוחות המזוינים הערביים של סוריה') מורכבים מהצבא הסורי, חיל הים הסורי, חיל האוויר הסורי, חיל ההגנה האווירית הסורי וכוחות משטרה וביטחון, ומטרותיהם העיקריים הם הגנה על גבולות המדינה וכן שמירה על סדרי השלטון ובראשם הנשיא.
נשיא סוריה אחמד א-שרע הוא המפקד העליון של הצבא, שר ההגנה הוא מורהף אבו קסרה, אשר משמש גם בתור מ"מ רמטכ"ל צבא סוריה.
צבא סוריה מתבסס על ציוד צבאי סובייטי ישן, והתמוטטות ברית המועצות בתחילת שנות ה-90 פגעה באופן קשה בצבא שכן רוסיה הקטינה מאוד את הסיוע הכספי ואת האשראי לרכישת אמצעי לחימה מתקדמים. ארסנל הצבא הסורי כלל בין היתר טילי קרקע-קרקע רבים בעלי יכולת לפגוע ברוב שטחה של מדינת ישראל. בתחילת שנות ה-90, רכשה סוריה מקוריאה הצפונית טילי סקאד מדגם C המסוגלים להגיע לטווח של יותר מ-500 ק"מ.
בתחילת שנות ה-2000, ובעיקר החל משנת 2002, קיבלה סוריה עזרה צבאית נרחבת מאיראן – קציני הדרכה של משמרות המהפכה הגיעו לסוריה על מנת לעזור בעניינים הטכניים – הפעלת נשק מתקדם והבאתו לשימוש הצבא הסורי, בנוסף הפכה איראן לספקית נשק חשובה של סוריה. בתקופה מאוחרת יותר, איראן העבירה מיליוני דולרים לסוריה על מנת לחדש את עסקאות הנשק בין רוסיה לסוריה באופן שלא דורש התערבות איראנית. ב-2004 נחתמה ברית הגנה בין איראן לסוריה.
מאז ראשית שנות ה-70, פיתחה סוריה ארסנל נרחב של נשק כימי וביולוגי. ההתמקדות העיקרית בפיתוח היא על גזי עצבים מסוג סארין ו-VX.
סוריה קיבלה סיוע פיננסי ניכר ממדינות המפרץ הפרסי כתוצאה מהשתתפותה לצד כוחות הקואליציה במלחמת המפרץ. עיקר הכסף הושקע בשדרוג ומודרניזציה צבאית.
היסטוריה > עימותים עיקריים בהם היה מעורב צבא סוריה

מלחמת העצמאות (1948)
מלחמת ששת הימים (1967)
ספטמבר השחור (1970)
מלחמת יום כיפור (1973)
מלחמת האזרחים בלבנון
מלחמת לבנון הראשונה (1982)
מלחמת המפרץ (1990–1991)
מלחמת האזרחים בסוריה (2011)
כמו כן, הכוחות המזוינים הסוריים היו מעורבים במשך יותר מ-20 שנה בלבנון, כשהכוחות האחרונים עזבו את המדינה ב-27 באפריל 2005 בעקבות רצח רפיק אל-חרירי ומהפכת הארזים שבאה בעקבותיו.
מבנה הכוחות המזוינים של סוריה

הכוחות המזוינים של סוריה מורכבים מחמישה חילות: צבא היבשה, חיל הים, חיל האוויר, חיל הנ"מ וכוחות משטרה וביטחון. המטה הכללי של הכוחות הסורים יושב בדמשק.
מבנה הכוחות המזוינים של סוריה > הצבא הערבי הסורי

המרכיב המרכזי בצבא הסורי הוא צבא היבשה, המרכיב כ-80% מהצבא. הצבא מורכב משלושה קורפוסים אשר אחראיים כל אחד למרחב בסוריה, בנוסף לאלו ישנן מספר יחידות עצמאיות.
מבנה הכוחות המזוינים של סוריה > חיל הים הערבי הסורי

חיל הים הסורי נוסד בשנת 1950 והוא הזרוע הימית של צבא סוריה ושירתו בו כ-4,000 חיילים בשרות סדיר וקבע וכן כ-2,500 אנשי כוחות מילואים.
חיל הים הסורי נמצא תחת פיקוד אזור לטקיה של צבא סוריה ולו בסיסים בנמלי לטקיה, בניאס (כ-55 ק"מ מצפון ללטקיה), מינאת אל ביידה, וטרטוס.
החיל הושמד על ידי חיל הים הישראלי בדצמבר 2024.[דרושה הבהרה]
מבנה הכוחות המזוינים של סוריה > חיל האוויר הערבי הסורי

חיל האוויר הסורי הוא הזרוע האווירית של צבא סוריה. החיל הוקם שנתיים לאחר הקמת הרפובליקה הסורית ב-1946 לאחר נסיגת הכוחות הבריטיים והצרפתיים ומפעיל כ-700 כלי טיס.
החיל הושמד על ידי חיל האוויר הישראלי בדצמבר 2024.[דרושה הבהרה]
ההיערכות בגבולות

היערכות הצבא הסורי היא בעיקר בגבול עם ישראל בגולן, אך ישנו מספר לא מבוטל של חיילים בגבול סוריה-עיראק, וזאת על מנת לשמור על הגבול, אך גם כדי להעביר לוחמים מארגוני טרור שונים לתוך המדינה (ראו פעילות גרילה בעיראק).
הגבול עם טורקיה מתוח מבחינה צבאית, אך לא נרשמו תקריות מיוחדות בין שני הצבאות.
שינוי התפיסה הביטחונית

כחלק מהפקת לקחים ממלחמות העבר, הגיע חאפז אל-אסד להבנה שחיל האוויר והים הסורי לא יוכל להשתוות למקבילים הישראליים בשל מגבלות טכנולוגיות וכספיות. על כן, סוריה החלה להתמקד בעיקר במערכות הגנה אוויריות וביצירת הרתעה, על ידי קניית טילי קרקע-קרקע אשר יוכלו לפגוע באוכלוסייה אזרחית בכל ישראל במידת הצורך, ובפרט טילים עם ראשי נפץ כימיים וביולוגיים.
סוריה הפסיקה להתעניין בכל מה שקשור למטוסי קרב חדישים ומערכות נשק יקרות.
בשנות ה-2000 יצרה סוריה יחסים צבאיים עם קוריאה הצפונית ואיראן, ועד 2004 מספר טילי הקרקע-קרקע ארוכי הטווח שהיו בידי הסורים – הוכפל.
סוריה החלה בשיחות לרכישת מערכות אנטי-אוויריות, כחלק מההנחה שמערכות אלו חיוניות להתמודד עם חיל האוויר הישראלי.
בתחום הלוחמה היבשתית, סוריה שיפרה את יכולות הקומנדו הסורי, ובהיקף נרחב יותר, אימצה את המשולש הצבאי ("לוחמת גרילה-ירי תלול מסלול-יכולת אנטי טנקית") – שבמסגרתה, סוריה הרחיבה את השימוש באמצעי לחימה נגד טנקים, טילים לטווח קצר וטילים לטווח בינוני. הבחירה הבולטת בטילים על פני מטוסים, היא פשוטה – שכן טילים עולים פחות וקשה ליירט אותם.
תכלית התפיסה הביטחונית היא ליצור שכבת הגנה שתקשה מאוד על שריון ישראלי לחדור דרכה, וכן הדמות לארגון גרילה על מנת לבצע מעין מיני-פיגועים על מטרות צבאיות בגולן (ההנחה הסורית היא שישראל תנצח במלחמה סטנדרטית, צבא מול צבא, אך עדיין אין בישראל פתרון ללוחמת גרילה) – יש המעריכים כי הסורים נוקטים בגישה זו על מנת להתחיל בתהליך מדיני – שיביא להחזרת הגולן, ויש שסבורים כי זו תוכנית איראנית להביא את המלחמה היבשתית לשטח ישראל.[דרוש מקור]
ביולי 2007, לאחר שנים ארוכות שהצבא הסורי התאמן נקודתית, נערך תמרון רחב היקף, שלא כלל את היכולת הבליסטית של סוריה.
דרגות הכוחות המזוינים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

‏ דרגות קצונה בזרועות השונות

|  | מֻלאזם  ملازم | מֻלאזם-אוול  ملازم أول | נקיב  نقيب | ראא'ד  رائد | מֻקדם  مقدم | עקיד  عقيد | עמיד  عميد | לִואא'  لواء | פריק/עימאד فريق/عماد | פריק-אוול/עימאד-אוול  فريق أول/عماد أول |  |  | מֻשיר |
|  | סגן משנה | סגן | סרן | רב-סרן | סגן-אלוף | אלוף-משנה | תת-אלוף | אלוף | רב-אלוף | אין |  |  | אין |
הצבא הסורי : 
| חיל הים הסורי   |  |  |  |  |  |  |  |  |  | אין |  |  | אין |
| חיל האוויר וחיל ההגנה האווירית  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | אין |
ראו גם

דרגות הכוחות המזוינים של סוריה
פירוק הנשק הכימי בסוריה
הקומנדו הסורי
תקיפת חיל האוויר הישראלי בסוריה (2007)
מבצע ערצב-19