stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון ג'ליקו
ביוגרפיה > תפקידי מטה

תחת פיקודו של אדמירל ג'ון פישר, הבארון פישר הראשון, מונה ג'ליקו למנהל נושא החימוש הימי בשנים 1905 – 1907. במהלך מילוי תפקיד זה קודם לדרגת אדמירל משנה. תפקידו הבא היה המפקח על הצי, בין השנים 1908 – 1910. בתפקיד זה היה ג'ליקו אחראי על הרכש והציוד בצי. הוא עשה רבות כדי להשיג מימון למודרניזציה של הצי, ותמך בפיתוח אוניות דרדנוט חדשות וצוללות. ג'ליקו צבר ידע רב במקצועו, יותר מכל מקביליו; נושא שעסק בו רבות היה בהערכת חוזקותיו של הצי הקיסרי הגרמני. ג'ליקו תמך ברפורמות שנערכו באותה עת בצי הבריטי לגבי שיפור יכולת התותחנות והתקנת מערכות בקרת אש, ואף תמך בהתקנת "שולחן בקרת ירי", מעין מחשב אנלוגי מכני שנועד לתת נתוני ירי נכונים לאוניות מלחמה.
מבקריו של ג'ליקו הצביעו על חולשתו העיקרית: נטייתו להעמיס על עצמו את רובה של העבודה, והעובדה שאינו דורש מספיק ממטהו ומהמפקדים הכפופים אליו. הטענה הייתה, שכאשר יגיע לפיקוד על שייטת גדולה תעמוד תכונה זו בעוכריו.
ביום הכתרתו של המלך ג'ורג' החמישי, ב-19 ביוני 1911, הוכתר ג'ליקו בתואר אביר מסדר האמבט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

ב-1911 מונה ג'ליקו כסגנו של מפקד צי מימי המולדת של הצי הבריטי (Home Fleet), הצי האחראי על הגנת בריטניה עצמה, ובמאי 1912 מונה למפקד שייטת אוניות המערכה השנייה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ב-4 באוגוסט 1914, הועבר מפקד הצי מתפקידו על ידי הלורד הראשון של הימיה, וינסטון צ'רצ'יל. ג'ליקו, שדרגתו הייתה כעת תת-אדמירל, קודם לדרגת אדמירל ומונה למפקד צי הבית; צי זה נקרא כעת ה"גרנד פליט" (Grand Fleet). האחריות שהוטלה על כתפיו של ג'ליקו (שהיה מזועזע מהדרך שבה נהגו בקודמו) הייתה עצומה; צ'רצ'יל תיאר מאוחר יותר את ג'ליקו כ"האדם היחיד בשני הצדדים שהיה יכול להפסיד במלחמה באחר צהריים אחד" ('the only man on either side who could lose the war in an afternoon').
ג'ליקו פיקד על ה"גרנד פליט" בקרב יוטלנד מסיפון אה"מ איירון דיוק, ב-31 במאי 1916. היה זה הקרב הגדול ביותר שנערך אי-פעם בין אוניות מערכה, והסתיים ללא תוצאה חד משמעית; אבדות הבריטים בקרב היו גדולות יותר מהאבדות הגרמניות, והצי הבריטי לא הצליח להשיג ניצחון חד משמעי על הצי הגרמני, "צי הים הגדול" (Hochseeflotte); הציבור הבריטי ציפה לניצחון מוחץ בסגנון קרב טרפלגר, והתאכזב קשות. מאידך, ברמה האסטרטגית, הצי הגרמני לא יצא עוד מבסיסיו עד תום המלחמה, והבריטים הצליחו לשמור על שליטתם בים. ניהול הקרב על ידי ג'ליקו שנוי במחלוקת; כמה היסטוריונים מטילים את האשמה לתוצאות הקרב על משנהו של ג'ליקו, אדמירל דייוויד ביטי, שפיקד על שייטת סיירות המערכה בקרב; יש המבקרים את ג'ליקו עצמו. מכל מקום, ג'ליקו לא עשה טעויות משמעותיות בעת הקרב: הוא ניחש נכונה את מהלכי הגרמנים, בהתבסס על מידע חלקי בלבד, וערך את ה"גרנד פליט" בדרך הנכונה, כך ששורת הקרב של הבריטים תהיה ניצבת לטור הגרמני (תמרון קלאסי שנקרא "חציית ה-T"). ג'ליקו אכן לא ביצע רדיפה כזו, משום שחשש מהתקפת משחתות לילית על אוניותיו.
בנובמבר 1916 מונה ג'ליקו ללורד הראשון של האדמירליות (First Sea Lord), הסמכות המקצועית העליונה של הצי. הפיקוד על ה"גרנד פליט" עבר לסר דייוויד ביטי. חודשים ספורים לאחר שנכנס לתפקידו פתחו הגרמנים בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת. אבדות הבריטים היו גבוהות מאוד, ולכאורה לא היו בידיהם אמצעים כדי להתמודד עם האיום החדש; ג'ליקו היה פסימי מאוד, וחשש שבריטניה עומדת להפסיד במלחמה. האמצעי להתמודד עם הצוללות היה השיירה, ועם הפעלתה ירדו האבדות והסכנה חלפה. ראש הממשלה הבריטי, דייוויד לויד ג'ורג', טען מאוחר יותר שרק לחצו שלו הביא להפעלת השיירות, בעוד האדמירליות הייתה מאובנת וחסרת אונים, ואולם נראה שאין ממש בטענות אלה. אך מכל מקום, הפסימיות של ג'ליקו הביאה להחלפתו באופן מפתיע על ידי אריק גדס ביולי 1917.
ב-1918 הוכתר ג'ליקו כוייקונט, ובאפריל 1919 קודם לדרגת אדמירל הצי, יחד עם אדמירל דייוויד ביטי. הוא שימש בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד מספטמבר 1920 עד נובמבר 1924. עם שובו לאנגליה, בתחילת 1925, הועלה לתואר אצולה גבוה יותר - רוזן. הוא היה דמות שנויה במחלוקות בצי הבריטי שלאחר המלחמה, כאשר חלק תומכים בו וחלק בביטי. חלק מהוויכוח נבע מכך שג'ליקו סירב לקחת חלק במהלכים הפוליטיים שנדרשו בתפקיד כזה.
משפחתו

לג'ליקו היו חמש בנות ובן אחד, הצעיר ביותר. בנו של ג'ליקו, ג'ורג' ג'ליקו, הרוזן ג'ליקו השני (4 באפריל 1918 – 22 בפברואר 2007), לחם במלחמת העולם השנייה במצרים, בים האגאי וביוון במערכת הדודקאנס, ביחידות שהיו לאחר מכן גרעין ה-SAS. הוא השתחרר מהצבא הבריטי בדרגת סגן-אלוף, וזכה בצלב השירות המיוחד (DSO), ובצלב הצבאי (MC). לאחר המלחמה עבר לשירות החוץ הבריטי, בו שירת בתפקידים שונים בין 1947 ל-1958. לאחר שפרש משירות החוץ, החל בקריירה פוליטית; הוא היה חבר בבית הלורדים במפלגה השמרנית ואף כיהן כשר בכמה ממשלות.
אוניית המערכה אה"מ ויקטוריה טובעת
ג'ון הווארד נורתרופ

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1891 יונקרס, ארצות הברית 
 התאבד:  27 במאי 1987 (בגיל 95) Wickenburg, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 מנחה לדוקטורט:  ז'אק לב, תומאס הנט מורגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת רוקפלר 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (1946)  מדליית דניאל אליוט (1939)  המדליה הלאומית למדעים  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
ג'ון הווארד נורתרופ (באנגלית: John Howard Northrop;‏ 5 ביולי 1891 – 27 במאי 1987) היה ביוכימאי אמריקאי, פרופסור לבקטריולוגיה ולביופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. חתן פרס נובל בכימיה לשנת 1946 (במשותף עם ונדל מרדית' סטנלי ולצד ג'יימס בטשלר סאמנר). הפרס הוענק למדענים על בידוד, גיבוש ומחקר של אנזימים, של חלבונים ושל וירוסים.
ביוגרפיה

נורתרופ נולד ביונקרס שבמטרופולין ניו יורק לג'ון, זואולוג ומרצה באוניברסיטת קולומביה ואליס, מורה לבוטניקה במכללת האנטר. מעט לפני הולדתו, נפטר אביו כתוצאה מפיצוץ שאירע במעבדה. ב-1908 החל נורתרופ ללמוד באוניברסיטת קולומביה זואולוגיה וכימיה, תואר אותו סיים ב-1912. שנה מאוחר יותר סיים את תוארו השני ועד 1915, השיג דוקטורט בכימיה. בשנה שלאחר מכן, שימש כעמית מחקר במכון רוקפלר. במכון זה נשאר לאורך עד 1961, למעט בזמן מלחמת העולם הראשונה, במהלכה הוביל מחקר עבור צבא ארצות הברית בנוגע לייצור אצטון ואתנול באמצעות תסיסה.
ב-1929 בודד וגיבש את האנזים פפסין, וקבע כי מדובר בחלבון. ב-1938 הוא בודד וגיבש את הבקטריופאג' הראשון וקבע כי מדובר בנוקלאופרוטאין. השיטות בהם השתמש נורתרופ עזרו אף לבודד ולגבש פפסינוגן (הפרקורסור לפפסין), טריפסין, כימוטריפסין וקרבוקסיפפטידאז. ב-1939 זכה על ספרו "Crystalline Enzymes: The Chemistry of Pepsin, Trypsin, and Bacteriophage" במדליית אליוט של האקדמיה הלאומית למדעים. במהלך מלחמת העולם השנייה, יעץ לוועידה הלאומית למחקר הגנתי (National Defense Research Committee) וחקר תוך כך את הפעולה של גזי מלחמה ושיטות לזיהויים. ב-1949 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-1949 מונה לפרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומאוחר יותר לפרופסור לביופיזיקה.
ב-1917 נישא ללואיסה וולקר (Louise Walker) וזוג נולדו שני ילדים. נורתרופ זכה לתוארי דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות ייל, הרווארד, קולומביה, פרינסטון וכן מאוניברסיטאות נוספות.
ג'ודית קסטנברג

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1910 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 בינואר 1999 (בגיל 88) Sands Point, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכואנליזה 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניו יורק 
 
ג'ודית ס. קסטנברג (באנגלית: Judith S. Kestenberg; ‏17 במרץ 1910 - 16 בינואר 1999) הייתה נוירולוגית, פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית אמריקאית ממוצא יהודי-פולני, מחלוצות חקר התנועה והטיפול בתנועה. עסקה גם בחקר התפתחות ילדים ובחוויותיהם הרגשיות של ניצולי שואה.
ביוגרפיה

נולדה בשם יהודית סילברפנינג, בקרקוב, פולין. בהמשך עברה משפחתה לטרנוב. בצעירותה קיבלה קסטנברג את הכשרתה ברפואה, נוירולוגיה ופסיכיאטריה, בווינה.
קסטנברג התעניינה בתנועה וביחסי גוף-נפש. ב-1937 הוזמנה לארצות הברית כדי לעבוד עם פאול שילדר בתחום זה בניו יורק, שם המשיכה את הכשרתה ברפואה בבית החולים הנודע "Bellevue". מאוחר יותר הייתה מרצה באוניברסיטת ניו יורק ללימודי רפואה, והכשירה מטפלים לעבוד עם מבוגרים וילדים במוסד הפסיכואנליטי "Psychoanalytic Institute - NYU". בנוסף כיהנה בתפקידים מרכזיים בצוות של המרכז הרפואי היהודי בלונג איילנד, והייתה אחת ממייסדי המרכז לחקר התפתחות הילד בסנדס פוינט (Sands Point) בלונג איילנד.
קסטנברג הוציאה שבעה ספרים וכ-150 מאמרים מקצועיים. שימשה כמורה ומנטורית לפסיכיאטרים, פסיכואנליטיקאים, ומטפלים בתנועה ובאומנויות נוספות. היא הוכרה בזכות פועלה בפיתוח תאוריה פסיכודינמית וגישות חדשניות במניעה ובהתערבות טיפולית בילדות המוקדמת. שיטתה, פרופיל התנועה של קסטנברג, מיושמת כיום ברחבי העולם ונלמדת בתוכניות הכשרה לטיפול בתנועה.
נישאה למילטון קסטנברג, עורך דין, באמצע שנות ה-40. בעלה היה שותף למסעותיה ומחקריה בתחומי השואה והתפתחות ילדים. לבני הזוג נולדו בן ובת.
מתה בגיל 88 לאחר מחלה ארוכה, בביתה בסנדס פוינט(אנ')..
פיתוח פרופיל התנועה של קסטנברג

קסטנברג הושפעה משיטת האבחון התנועתית של לאבאן, התאוריה הפסיכואנליטית, משלבי התפתחות של המודל הפסיכוסקסואלי של זיגמונד פרויד, מהתאוריה הפסיכואנליטית החל מפסיכולוגיית האגו של אנה פרויד, ומתאוריית יחסי אובייקט.
קסטנברג הכירה את אירמגרד ברטנייף כשחיפשה דרך לנתח ולהבין את תנועת התינוקות. ברטנייף לימדה את קסטנברג את תאוריית התנועה של לאבאן, וקסטנברג יישמה את התאוריה בעבודתה בפסיכואנליזה של ילדים. ב-1955 הן נסעו יחד לבריטניה להכשרה בשיטת לאבאן, שם הן למדו עם וורן לם. קסטנברג פיתחה את התאוריה שלו ל"שיטת קסטנברג". המערכת שפיתחה מותאמת ומקבילה לכל שלב התפתחות בילדות המוקדמת, דבר המאפשר הבנה לתבניות האינטראקציה בין ילדים והורים.
פרופיל התנועה של קסטנברג (באנגלית: (Kestenberg Movement Profile (KMP) הוא מודל תאורטי המספק לאנשי מקצוע מתחומים טיפוליים כלי אבחוני הנוגע לשפה הבלתי-מילולית של מטופלים, שפת התנועה. האבחון מאפשר, באמצעות התבוננות בתנועת גוף האדם, לתאר פרופיל תנועה, ממנו ניתן לקבל מידע לגבי נושאים התפתחותיים וקליניים של האדם, כמו גם לגבי המזג והאישיות שלו, וכן דפוסי הקשר שהוא יוצר עם סביבתו. הפרופיל מתאר רצף צפוי של התפתחות נורמטיבית במונחים תנועתיים, המקבילה להתפתחות הנפשית. בעזרת הפרופיל ניתן לאתר חסרים התפתחותיים מוקדמים ספציפיים ותחומים של קונפליקט נפשי איתם מתמודד האדם כיום. הפרופיל מאפשר לערוך סינתזה בין ההתנהגות הבלתי-מילולית ותאוריות פסיכולוגיות.
פועלה בנושא השואה

קסטנברג עזבה את פולין ב-1937 כדי ללמוד בארצות הברית, וגם אחותה ואחיה עזבו לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. אך הוריה ושאר קרובי משפחתה נספו שם בשואה. גם מילטון, בעלה של קסטנברג, איבד את אימו ואחיו בשואה.
התנסותה של קסטנברג בטיפול בניצולי שואה החלה בעת שטיפלה בילד ניצול שואה והחלה להתעניין בחוויות של ילדים בשואה. לחלק ממטופליה היו שברי זיכרונות, ובטיפוליה היא רצתה לעזור להם להשלים זיכרונות אלו.
בהמשך הייתה מעורבת בפרויקט "The International Study of Organizied Persecution of Children", בו רואיינו 1500 ילדים ניצולי שואה מרחבי העולם. נתוני המחקר מרוכזים כיום באוניברסיטה העברית בירושלים.
פועלה בישראל

קסטנברג הגיעה לישראל בקיץ של שנת 1971 ושהתה בקיבוץ שישה שבועות, יחד עם בעלה ובנה. בתחילת ביקורה נפגשה עם מחנכים והורים בקיבוץ, וקיבלה מהם אישור לתצפיות וצילומים בבתי התינוקות בזמן שהאימהות מניקות ומאכילות את ילדן באמצעות בקבוק. את התהליך צילם בעלה מילטון. בקיבוץ נהגו בשיטת האכלה לפיה קשובים לדרישת התינוק לאכול, ולא לפי שעות האכלה; האימהות נקראו מהשדה בעזרת דגלים שאותתו כי התינוק רעב. בין השאר, קסטנברג הציעה להכניס לבתי הילדים את כיסא הנדנדה, ולימדה את האימהות את חשיבותו של ריתמוס המציצה והתיאום הגופני, החשובים במהלך שנת החיים הראשונה.
קסטנברג ערכה תצפיות גם בילדים בוגרים יותר, וכתבה פרופילים לתנועתם. היא ערכה כ-120 פרופילים של תנועה לילדים עד גיל 5.
מספריה

Children Surviving Persecution: An International Study of Trauma and Healing (Greenwood, 1998)
Sexuality, Body Movement and the Rhythms of Development (Aronson, 1995)
(עם אירה ברנר) The Last Witness: The Child Survivor of the Holocaust (American Psychiatric Press, 1996)
(עורכת, עם אווה פוגלמן) Children During the Nazi Reign: Psychological Perspective on the Interview Process (Greenwood, 1994)
הערות שוליים

↑  Ellen Goldman, As Others See Us: Body Movement and the Art of Successful Communication, Brooklyn, NY, U.S.A.,  2003
↑  Mark Sossin, Susan Loman & Hillary Merman, Remembering Judith S. Kestenberg, our Mentor and Friend, American journal of dance therapy vol. 21, no. 1, 1999
↑  לאבאן בוויקיפדיה האנגלית
↑  Laban/Bartenieff Institute of Movement Studies
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445141705171  BnF: cb136150001 (data)  GND: 121263851  ISNI: 0000 0000 8143 7650  LCCN: n88630770  NLA: 35965518  NTA: 073798754  SUDOC: 056559526  VIAF: 64180968   WorldCat (עם VIAF): 64180968
ג'ון פיליפ סוזה

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1854 וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 פטירה:  6 במרץ 1932 (בגיל 77) רדינג, מחוז ברקס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של הקונגרס 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הצבאית מיזורי 
 סוגה:  אופרה, תזמורת צבאית 
 כלי נגינה:  טרומבון, טובה 
 בן או בת זוג:  ג'יין בליס סוזה 
 צאצאים:  ג'ון פיליפ סוזה השני 
 פרסים והוקרה:  מדליית המסדר הוויקטוריאני המלכותי (דצמבר 1901)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (14 ביוני 1990)  מסדר הוראת הציבור  היכל התהילה לאמריקאים הגדולים 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ג'ון פיליפ סוזה (באנגלית: John Philip Sousa; ‏5 בנובמבר 1854 – 6 במרץ 1932) היה מלחין ומנצח אמריקני בסגנון הרומנטי, במיוחד בתחום המארשים הצבאיים. הוא היה ידוע כ"מלך המארשים".
סוזה הלחין 136 מארשים, בין היתר את המארש הלאומי של ארצות הברית, "כוכבים ופסים לנצח" ("The Stars and Stripes Forever"), ואת "פעמון החירות" ("The Liberty Bell") - נעימת הפתיחה של הקרקס המעופף של מונטי פייתון. הוא המציא את כלי הנגינה הנקרא על שמו, הסוזאפון.
ביוגרפיה

סוזה נולד בעיר וושינגטון להורים ממוצא פורטוגלי, ספרדי ובווארי. הוא החל את החינוך המוזיקלי שלו בלימוד הכינור בגיל שש. כשסוזה היה בן 13, אביו, נגן טרומבון בתזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית, גייס אותו לחיל הנחתים האמריקני כחניך. הוא שרת כחניך שבע שנים עד 1875 וכנראה למד לנגן בכל כלי הנשיפה בתקופה זו.
ב-30 בדצמבר 1879 הוא נישא לג'יין ואן מידלסוורט' בליס. נולדו להם שלושה ילדים: ג'ון פיליפ סוזה הבן, ג'יין פריסיליה והלן.
בשנת 1880 הוא חזר לתזמורת חיל הנחתים כמנהלה, ונותר מנצחה עד שנת 1892. לאחר שעזב את תזמורת חיל הנחתים, ארגן סוזה תזמורת צועדת משלו. התזמורת יצאה לסיבובי הופעות בשנים 1892–1931 שבמהלכן נערכו 15,625 קונצרטים. בשנת 1900, התזמורת שלו יצגה את ארצות הברית בתערוכה העולמית של פריז (1900). בביקור זה צעדה התזמורת ברחובות פריז ועברה בין היתר בשדרות השאנז אליזה עד לשער הניצחון, ומצעד זה היה אחד משמונת המצעדים היחידים שבהם צעדה התזמורת.
סוזה סירב בתוקף לנצח ברדיו מפני שפחד מחוסר הקשר האישי עם הקהל, אך בשנת 1929 שוכנע ונחל הצלחה רבה ברדיו.
ב-6 במרץ 1932 נפטר סוזה בחדרו בבית המלון אברהם לינקולן ברדינג, פנסילבניה.
קריירה צבאית

סוזה שירת בחיל הנחתים מ-1868 עד 1875 כנגן חניך ושוב מ-1880 עד 1892 כראש תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית בדרגת סרג'נט מייג'ור (מקביל לרב-נגד).
ראו גם

כוכבים ופסים לעד (סרט)
ג'ון הווארד דייוויס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 1939 פדינגטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  22 באוגוסט 2011 (בגיל 72) בלוברי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  היילבורי קולג' 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון הווארד דייוויס (באנגלית: John Howard Davies;‏ 9 במרץ 1939 - 22 באוגוסט 2011) היה במאי טלוויזיה, מפיק ושחקן בילדותו, ממוצא אנגלי.
ביוגרפיה

דייוויס נולד בפדינגטון, לונדון, כבנו של התסריטאי ג'ק דייוויס. בילדותו שיחק בכמה סרטים, למשל בסרט "אוליבר טוויסט" (1948) בבימויו של דייוויד לין, שבו שיחק בתפקיד הראשי בגיל תשע. לאחר מכן הופיע בסרטים The Rocking Horse Winner‏ (1949) ו-Tom Brown's Schooldays ‏(1951) ובכמה פרקים של סדרת הטלוויזיה "ויליאם טל" (1958).
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר Haileybury, רכש השכלה נוספת בגרנובל, צרפת ושירת בצי המלכותי הבריטי, החל לעבוד בסיטי של לונדון, מרכזה הכלכלי של הבירה האנגלית, כמוכר שטיחים. הוא התגלגל והגיע עד למלבורן, אוסטרליה, שם חזר לעסוק במשחק ושם פגש את אשתו הראשונה ליאוני בעת ששניהם הופיעו בהפקה של "צלילי המוסיקה". כשחזר לבריטניה עסק במכירת שמן למפעלי תעשייה בוומבלי.
דייוויס ידוע בעיקר בשל הקריירה שלו כבמאי ומפיק בבגרותו, כמי שהופקד על מספר קומדיות מצבים בריטיות מצליחות. בשנת 1966 הפך דייוויס לעוזר הפקה ב-BBC, ובשנת 1968 קודם לתפקיד מפיק. במהלך תקופה קצרה זו הספיק דייוויס לעבוד על מספר סדרות כמו The World of Beachcomber ‏(1968), הפרקים הראשונים של "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" (1969) ו-The Goodies‏ (1970-1972). כמו כן השתתף בהפקה של All Gas and Gaiters ‏ (1969-1970) ושל העונה השביעית של Steptoe and Son ב-1972.
בשנת 1973 עזב את ה-BBC כדי להיות במאי מנהל בחברת הטלוויזיה של EMI, ‏EMI Television Productions,‏ אך תוך זמן קצר חזר ל-BBC.‏ בתקופה זו עבדו ב-BBC על התוכנית "המלון של פולטי" (1975); לתפקידה של סיביל ייעדו התסריטאים שחקנית שסירבה להצעה לגלם תפקיד זה, ודייוויס הוא זה שהציע ללהק לתפקיד את פרונלה סקיילז, שלוהקה לבסוף. בתקופה זו ביים דייוויס את כל ארבע העונות של התוכנית The Good Life‏ (1975-1978; שדורגה ב-2004 כקומדיית המצבים התשיעית הטובה ביותר בתולדות בריטניה).
בשנים 1977–1982 שימש ראש מחלקת הקומדיה ב-BBC, ולאחר מכן שימש ראש מחלקת הבידור הקל, לפני שעבר ב-1985 ל-Thames Television. חברת Thames הייתה אז חתומה על זיכיון עם ITV, ומאז 1988 שימש דייוויס ראש מחלקת הבידור הקל ב-ITV.‏ במהלך תפקידו זה היה, לפי הדיווחים, האיש שהחליט להסיר את תוכניתו של בני היל מלוח השידורים ושלא לחדש את החוזה שלו עם החברה לאחר שיתוף פעולה שנמשך 20 שנה. התוכנית הוסרה בשל תלונות של נשים על הרמיזות המיניות התכופות בתוכנית, ודייוויס אמר לביוגרף של בני היל, מרק לוינסון, כי "זה מסוכן לשדר ב-ITV תוכנית שלא פונה לנשים, מאחר שבמידה מסוימת - הן אלו שקובעות בענייני כספים".
במהלך תקופה זו עבד על קומדיית המצבים No Job for a Lady ‏(1990-1992) ועל התוכנית "מיסטר בין" (1990), וחזר ל-BBC בהמשך שנות ה-90.
ב-22 באוגוסט 2011 מת מסרטן בביתו שבבלוברי (Blewbury), אוקספורדשייר, כשלצידו אשתו השלישית לינדה, שעמה התחתן ב-2005, וילדיו ויליאם וג'ורג'ינה.
הערות שוליים

1 2 3 4   John Howard Davies (Obituary), The Telegraph, 23 August 2011
↑  ""JUNIOR ANGEL" AS FILM OLIVER TWIST". The Sunday Herald (Sydney, NSW : 1949 - 1953). Sydney, NSW: National Library of Australia. 30 בינואר 1949. p. 5 Supplement: Magazine Section. נבדק ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "John Howard Davies". The Daily Telegraph. 24 באוגוסט 2011. pp. 29 (Obituaries). {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Gavin Gaughan Obituary: John Howard Davies, The Independent, 25 August 2011
1 2  John Oliver "Davies, John Howard (1939-)", BFI screenonline page
↑  Matthew Sweet Obituary: John Howard Davies, The Guardian, 24 August 2011
↑  "Fawlty Towers producer John Howard Davies dies at 72", BBC News, 23 August 2011
↑  "TV Comedy Producer John Howard Davies Dies At 72", NPR citing the Associated Press, 23 August 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009537758305171  PLWABN: 9810611101505606  BIBSYS: 3114405  BNE: XX1169381  BnF: cb14066746n (data)  GND: 123384524  ISNI: 0000 0001 0777 0858  LCCN: no90012089  MusicBrainz: ddc0cd70-6060-445d-b373-003ab4aa20a0  NKC: xx0145636  NTA: 073613282  SNAC: w66c0w7c  SUDOC: 128574550  VIAF: 10053877   WorldCat (עם VIAF): 10053877
ג'ורג' טאונס

ג'ורג' וושינגטון בונפרטה טאונס (באנגלית: George Washington Bonaparte Towns;‏ 4 במאי 1801 –  15 ביולי 1854) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-39 בשנים 1847–1851, וייצג אותה בשלוש תקופות כהונה נפרדות בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ראשית חייו

ג'ורג' טאונס נולד במחוז וילקס שבג'ורג'יה כבנם של מרגרט ג'ורג' הארדויק וג'ון טאונס. הוריו היו תושבי וירג'יניה שעברו להתיישב בג'ורג'יה.
זמן קצר לאחר לידתו, עברה המשפחה במקומות שונים בג'ורג'יה, בהם הוא התחנך בבתי ספר שונים. הוא למד רפואה בעיר איטונטון, אך לאחר שלימודיו נקטעו עקב פציעה, הוא עבר למונטגומרי, אלבמה, שזמן קצר לפני כן התקבלה כמדינה בארצות הברית. שם הוא למד משפטים, וב-1824 התקבל ללשכת עורכי הדין של מונטגומרי.
עם חלוף הזמן הפך טאונס לדמות בולטת, וב-1826 רכש את העיתון "אלבמה ג'ורנל". באותה שנה הוא נישא לאשתו הראשונה, מרגרט ג'יין קמפבל, שנפטרה עקב בריאות רופפת ימים ספורים לאחר טקס הנישואים. בעקבות מות רעייתו, שב טאונס לג'ורג'יה והתיישב במחוז טלבוט.
ב-1828 היה טאונס לאחד מחברי המועצה הראשונים של העיר טלבוטון, שם הוא גם פתח משרד עורכי דין. באותה תקופה הוא גם שירת כקולונל ברגימנט ה-65 של המיליציה של ג'ורג'יה.
קריירה פוליטית

את הקריירה הפוליטית שלו החל טאונס ב-1829 כתומך של האיחוד וכמתנגד לתנועת הביטול, כאשר כיהן בבית הנבחרים של ג'ורג'יה בסנאט שלה. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, בו הוא כיהן בשנים 1835–1839, בשנים 1837–1839, ובשנים 1846–1847. אשתו השנייה של טאונס, מרי וינסטון ג'ונס טאונס, הייתה בתו של ג'ון וינסטון ג'ונס, שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, ולזמן מה כיהנו השניים בבית הנבחרים במקביל.
בשנים 1847–1851 כיהן טאונס כמושל ג'ורג'יה ה-39. ב-23 בספטמבר 1850 הוא ביקש מהאספה הכללית של המדינה לאפשר את קיומן של בחירות מיוחדות לנציגים לוועידה המדינתית להחלטה על קבלתה של פשרת 1850.
מותו

ג'ורג' טאונס נפטר במייקון, ג'ורג'יה ב-15 ביולי 1854. הוא נטמן בבית הקברות רוז היל שבעיר. על שמו קרוי מחוז בג'ורג'יה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 294-295
הערות שוליים

↑  Krakow, Kenneth K. (1975). Georgia Place-Names: Their History and Origins. Macon, GA: Winship Press. p. 230.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119349754X  ISNI: 0000 0000 3479 9456  LCCN: n96060223  SNAC: w6sv0bhf  US Congress: T000327  VIAF: 9112443   WorldCat (עם VIAF): 9112443
ג'ון מרטין (מוזיקאי שוודי)

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1980 (בן 44) סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  John Martin Lindström 
 שם במה:  John Martin 
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  שוודית 
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס 
 www.johnmartinofficial.com
 
ג'ון מרטין לינדסטרום (John Martin Lindström; נולד ב-22 באוגוסט 1980) הוא זמר-יוצר שוודי, אשר ידוע בעיקר בזכות שיתופי הפעולה שלו עם Swedish House Mafia.
קריירה

ב-13 במאי 2011, הוא התארח (ללא קרדיט) בסינגל "Save the World" של Swedish House Mafia. השיר הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הדאנס הבריטי, למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ולמקום הרביעי בסוורייטופליסטן. כמו כן, השיר זכה בתואר פלטינה מחומשת מ-GLF ובתואר פלטינה מ-RIAA.
ב-22 ביולי 2011, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים של השיר "Fade into Darkness" של אביצ'י.
ב-14 בספטמבר 2012, הוא התארח בסינגל "Don't You Worry Child" של Swedish House Mafia. הסינגל הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הסינגלים הסקוטי, למקום השישי בבילבורד הוט 100, למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ולמקום הראשון בסוורייטופליסטן. כמו כן, השיר זכה בתואר 9× פלטינה מ-GLF, בתואר 11× פלטינה מ-ARIA ובתואר פלטינה מחומשת מ-RIAA.
ב-10 במאי 2013, הוא התארח בגרסה הוואקלית של השיר "Reload" של סבסטיאן אינגרוסו (אנ') וטומי טראש (אנ'). הגרסה הגיעה בשיאה למקום החמישי בסוורייטופליסטן, למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי ולמקום הרביעי במצעד שירי הדאנס קלאב. כמו כן, השיר זכה בתואר זהב מ-ARIA, בתואר פלטינה כפולה מ-GLF ובתואר כסף מ-BPI.
ב-25 באוקטובר 2013, הוא התארח בסינגל "Children of the Sun" של טייני טמפה. הסינגל הגיע בשיאו למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום השני במצעדי סינגלי ואלבומי ה-R&B הבריטיים ולמקום השישי במצעד הסינגלים הסקוטי. כמו כן, השיר זכה בתואר כסף מ-BPI.
ב-12 בפברואר 2014, הוא הוציא את הסינגל "Anywhere for You". השיר הגיע בשיאו למקום הראשון בלטביה, למקום השני במצעד הסינגלים הסקוטי, למקום הרביעי במצעד הדאנס הבריטי ולמקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי. כמו כן, השיר זכה בתואר פלטינה מ-GLF.
ב-17 במאי 2015, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים של השיר "Together" של אלה אייר.
מאז 2018, הוא חבר בהרכב המוזיקלי VCATION.
ב-14 במאי 2020, הוא התארח בסינגל "Higher Ground" של מרטין גריקס. השיר הגיע בשיאו למקום ה-80 בסוורייטופליסטן, למקום הראשון בפלנדריה ולמקום ה-11 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-30 ביולי 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם גריפין, את הסינגל "Cry". השיר הגיע בשיאו למקום ה-12 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
בג"ץ קווטינסקי נגד כנסת ישראל

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  6 באוגוסט 2017
 החלטה
 בית המשפט העליון ביטל את מס ריבוי דירות והחזירו לדיון בכנסת
 חברי המותב
 חברי המותב:  מרים נאור, אסתר חיות, ניל הנדל, נעם סולברג, מני מזוז
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  דעת הרוב: פרק החקיקה המטיל מס ריבוי דירות בטל, מחמת פגם היורד לשורש הליך החקיקה.
 דעות נוספות:  מני מזוז (בדעת מיעוט): אין לבטל את החוק.
 
בג"ץ 10042/16 צחי קווטינסקי נגד כנסת ישראל המוכר בשמות בג"ץ מס ריבוי דירות או בג"ץ מס דירה שלישית, הוא פסק דין של בית המשפט העליון בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק, שניתן ב-6 באוגוסט 2017, ובו נפסלה חקיקה שהטילה  מס ריבוי דירות. זהו פסק הדין הראשון שבו נפסל חוק לא עקב פגם בתוכן החוק, אלא עקב פגם בהליך החקיקה.
עקרונות היסוד של החקיקה בישראל נדונו בהרחבה בבג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל, ונקבע בו שרק פגמים קשים ונדירים שיש בהם פגיעה קשה וניכרת בעקרונות יסוד אלה תביא להתערבות שיפוטית שתקבע את בטלותו של החוק. אחד מהעקרונות שהוצגו בפסק דין זה הוא עקרון ההשתתפות, לפיו לכל חבר כנסת יש זכות להשתתף בהליך החקיקה. השאלות שעמדו בפני השופטים הן:
האם בהליך החקיקה של מס ריבוי דירות נפל פגם היורד לשורש ההליך, עקב פגיעה בעקרון ההשתתפות?
אם התשובה לכך חיובית, מהו הסעד הראוי, האם ביטול החוק, כדרישת העותרים, או סעד אחר?