stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכרוניקה הרוסית הראשונה
עריכה

כאמור, בנוסח הלברנטי של הכרוניקה, שמגיע עד 1110, נכתב כי היא נערכה ב-1116 על ידי סילבסטר, אב המנזר של מיכאל הקדוש בוִידוּבִּיצִ'י (Выдубичи). למרות זאת, הטקסט מכיל מידע רב הנוגע למנזר המערות דווקא. בנוסף לכך, בנוסח הלברנטי יש שינויים בתיאור השנים האחרונות, ותוספות שמגיעות עד 1118. בעקבות עובדות אלו, סבר אלכסיי שחמאטוב, החוקר הגדול של הכרוניקות הרוסיות, כי הטקסט נערך 3 פעמים בשנים עוקבות:
מהדורה משוערת בידי נזיר ממנזר המערות (לדעת שחמאטוב: נסטור) - סביב השנים 1110-1113.
המהדורה של סילבסטר - בשנת 1116, מהדורה שהשתמרה בקודקס הלברנטי.
עריכה משנת 1118 של מהדורת סילבסטר - מהדורה שהשתמרה בקודקס ההיפאטי.
לטענת שחמאטוב המהדורה השנייה נערכה כדי להציג את הנסיך החדש וולדימיר השני באור טוב יותר לעומת קודמו, ואילו השלישית כדי להחזיר את היוקרה של מנזר המערות, לאחר שהמהדורה הראשונה נגנזה. המהדורה השלישית נערכה מתוך התמקדות בדמותו של בנו ויורשו של ולדימיר, מסטיסלאב הראשון ("הגדול"). ייתכן כי מחבר ההוצאה החדשה היה יווני, שכן הוא תיקן ועדכן נתונים רבים בנוגע לנושאים הקשורים לביזנטיון.
שחמאטוב שיער גם את קיומם של שלבי עריכה קודמים - "הכרוניקה העתיקה ביותר" נערכה לדעתו ב-1039 לרגל הכרזת קייב כדיוקסיה כנסייתית, ובשנת 1073 נוצרה הכרוניקה הראשונה של מנזר המערות, בה הוסיפו חומר על העשורים האחרונים. בשנות ה-90 של המאה נערכה מהדורה נוספת, שכוללת גם מידע מכרוניקות שנכתבו בנובגורוד, והיא הבסיס לגרסאות השונות שבידינו, כולל קטעים ששובצו בכרוניקות של נובגורוד ומעידים על קיומה.
ו"מ איסטרין דחה את השערתו של שחמאטוב אודות הכרוניקה של 1039, אך מציין שאכן בשנים 1037-1054 הייתה פריחה ספרותית בקייב. לדעתו מדובר היה בעיקר בתרגום של ספרים מיוונית לרוסית, שבסיומם נוצר קיצור של ספר ההיסטוריה העולמית של גאורגיוס המרטולוס, אותו המשיכו על ידי תיעוד אירועים רוסיים. מן המקורות היווניים נלקחה גם השיטה הכרונולוגית, שמונה לבריאת העולם. רק אחר כך הופרדה ההיסטוריה הרוסית מן ההיסטוריה העולמית ונוצרה הכרוניקה הרוסית הקדומה ביותר.
קרוס ושרבוויץ-ווצור דחו את ההשערות של שחמאטוב ואיסטרין כבלתי מבוססות, ולדעתם צריך להתייחס לכרוניקה כיצירה אחדותית של אדם אחד, מקהילת מנזר המערות, שערך אותה על בסיס מקורות כתובים, כרוניקות יווניות, עדויות שבעל פה וזכרונות. הם מצביעים על העובדה שעדויות שבעל פה מופיעות בטקסט רק החל מ-1050 בערך, כך שבהחלט ייתכן שאדם אחד אסף את כולן וכתב על פיהן כרוניקה בתחילת המאה ה-12.
מקורות
מלבד הכרוניקות המשוערות, ניתן להצביע על מקורות נוספים עליהם הכרוניקה מתבססת:
טבלה כרונולוגית שבנתה על בסיס הנתונים מההיסטוריה האוניברסלית שכתב הפטריארך ניקפורוס הראשון מקונסטנטינופול (נפטר ב-829).
ספרי השנים הביזנטיים של יואנס מלאלס מן המאה ה-6 וגיאורגיוס המרטולוס מן המאה ה-9 (ובעיקר מהרחבתו המאוחרת עד 948) וכתבים יווניים נוספים..
בילינות וסאגות נורדיות (בשל הלשון הפואטית בחלק מהטקסט).
הסכמים בין רוס והאימפריה הביזנטית
הפאליה - סיכום של ההיסטוריה התנ"כית מתוך מגמה פולמוסית אנטי יהודית ואנטי מוסלמית.
מסורות עתיקות ועדויות שבעל פה.
ייתכן שהשתמשו גם בתיעוד ובמסורות של ממלכת כוזר היהודית, במיוחד לאור הדמיון בין סיפור ההתנצרות לסיפור ההתגיירות הכוזרי.
ראו גם

כרוניקות רוסיות ישנות
האוסף השלם של כרוניקות רוסיות
הערות שוליים

↑  התאריך הראשון שנזכר הוא 852, אך הוא איננו מדויק כרונולוגית.
↑  תיארוך הניתן בטקסט עצמו
↑  Oleksiy Tolochko, On "Nestor the Chronicler", Harvard Ukrainian Studies Vol. 29, No. 1/4, 2007, עמ' 49
↑  N. K. CHADWICK, THE BEGININGS OF RUSSIAN HISTORY: AN ENQUIRY INTO SOURCES, CAMBRIDGE 1946, p. 17.
↑  CHADWICK, p. 18-20.
↑  CHADWICK, p.21-24.
↑  CHADWICK, p.27-31.
↑  CHADWICK, p.32-33.
↑  Cross and Sherbowitz-Wetzor, p.6
↑  Tolochko, p.37-39
↑  Tolochko, p.40-41
↑  Tolochko, p.43-44
↑  Tolochko, p. 34-35
↑  Cross and Sherbowitz-Wetzor, p. 6-12
↑  Tolochko, p. 33
↑  Ostrowski, Donald, ed. The Povest' vremennykh let: An Interlinear Collation and Paradosis. 2003, p. 1-2
↑  Cross and Sherbowitz-Wetzor, p. 14-15
↑  Cross and Sherbowitz-Wetzor, p. 15-16
↑  Cross and Sherbowitz-Wetzor, p. 20-21
↑  Cross and Sherbowitz-Wetzor, p. 21-22
↑  Cross and Sherbowitz-Wetzor, p. 23-26
↑  N. K. CHADWICK, THE BEGININGS OF RUSSIAN HISTORY: AN ENQUIRY INTO SOURCES, CAMBRIDGE 1946, p. 6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2012706397
הפארק הלאומי טורס דל פיינה

| --- | --- |
קרני הפיינה (Cuernos del Paine) מעל אגם פאואה (Pehoé)
קרני הפיינה (Cuernos del Paine) מעל אגם פאואה (Pehoé)
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1959
 נתונים ומידות
 שטח:  2,400 קמ"ר
 גובה ממוצע:  579 מ' 
 מיקום
 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 מיקום:  Torres del Paine, Última Esperanza Province 
 קואורדינטות:  50°58′59″S 72°57′59″W﻿ / ﻿50.98305556°S 72.96638889°W﻿ / -50.98305556; -72.96638889
 אתר רשמי
  (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט טורס דל פיינה(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט טורס דל פיינה
 
הפארק הלאומי טורס דל פיינה (בספרדית: Parque Nacional Torres del Paine) הוא פארק לאומי בפטגוניה הצ'יליאנית, 112 ק"מ צפונית לפוארטו נטאלס ו-312 ק"מ צפונית לפונטה ארנס. הפארק משתרע על פני כ-2,400 קמ"ר, באזור הכולל צוקי גרניט, קרחונים ואגמים קרחוניים. מקור שמו של הפארק בשלושה צוקי גרניט הנראים כמגדלים (בספרדית "Torres"), המהווים את סממניו הבולטים ביותר.
ברחבי הפארק מסלולים מסומנים לטרקים, המושכים אליהם מטיילים מרחבי העולם. המסלולים הפופולריים הם מסלול בן יום אחד למגדלי הטורס, מסלול בן 5 ימים, המכונה "מסלול ה-W", בשל צורתו, והמסלול המעגלי, המכונה "מסלול O", שנמשך 8–9 ימים. הלינה היא בבקתות הרים או באתרי קמפינג ייעודיים.
היסטוריה

בני הטוולצ'ה הכירו את האזור וכינו אותו "פיינה", שמשמעותו בלשונם "כחול", כצבעם העז של האגמים. הטיילת הבריטית פלורנס דיקסי הייתה ככל הנראה התיירת הראשונה שהגיעה לאזור. היא דיווחה על המקום בספר שפרסמה ב-1880, בו כינתה את הצוקים "מחטי קלאופטרה" (Cleopatra's Needle), כינוי שהיה מקובל לאובליסקים שונים דוגמת אלה של לונדון ושל ניו יורק. בראשית המאה ה-20 חקרו את האזור חוקרים נוספים, בהם אוטו נורדנשלד שמיפה אותו בדרכו לקוטב הדרומי, קארל סקוטסברג ואלברטו מריה דה אגוסטיני. ב-1928 היה הטייס הגרמני גינתר פלושוב לראשון שטס מעל האזור.
בסוף המאה ה-19 הגיעו לאזור מתיישבים שעסקו בגידול צאן, ולשם כך גם ביראו יערות. בעקבות פעילות זו רבו הקולות שקראו להגן על הטבע במקום, ובסופו של דבר הכריזה ממשלת צ'ילה על הפארק ב-1959, בשם פארק התיירות הלאומי אגם גריי (Parque Nacional de Turismo Lago Grey), על שם אחד האגמים בפארק. ב-1970 הוחלף שמו, לשמו הנוכחי. ב-1978 הכניס אונסק"ו את הפארק לרשימת השמורות הביוספריות.
בשנת 1985 עלו באש 150 קמ"ר משטח הפארק, בשל רשלנות של מטייל יפני. בשנת 2005 פרצה בפארק שרפה שכילתה כ-155 קמ"ר, לאחר שתייר צ'כי איבד שליטה על אש שהדליק. ממשלת צ'כיה השתתפה בפעולות לשיקום הפארק. בדצמבר 2011 פרצה בפארק דליקה נוספת שכילתה כ-128 קמ"ר משטח השמורה, בהם 36 קמ"ר של חורש טבעי. מטייל ישראלי נעצר בחשד לרשלנות, אך בסופו של דבר לא הוגש נגדו כתב אישום.
גאוגרפיה

על הטופוגרפיה של הפארק חולש מסיב קורדיירה דל פיינה, שהוא שלוחה של הרי האנדים, המתנשאת מעל למישורים הפטגוניים, ממזרח לקרחון גריי. מספר גאיות חוצים את הפארק: העמק הצרפתי (Valle del Francés), עמק באדר (Valle Bader), עמק אסנסיו (Valle Ascencio) והעמק השקט (Valle del Silencio).
במרומי העמק הצרפתי קרקס קרחוני. בצדו המערבי של הקרקס שני צוקים גבוהים הנקראים הר נקודת הגובה 2000 (Cerro Cota 2000), המתנשא לגובה של 2,000 מטר, והר הקתדרלה (Cerro Catedral), שמראהו כשל חזית קתדרלה. בצדו הצפוני של הקרקס Aleta de Tiburón ("רכס הכריש"), רכס מסוג גב חדיד, הקרוי כך משום שהוא מזכיר במראהו זנב כריש. בצדו המזרחי של הקרקס מספר פסגות: פורטלסה (Fortaleza, מילולית: מצודה), לה אספאדה (La Espada, "החרב"), לה אוחה (La Hoja, "הלהב"), לה מאסקרה (La Máscara, "המסכה"), קוארנו נורטה (Cuerno Norte, "הקרן הצפונית") וקוראנו פרינסיפל (Cuerno Principal, "הקרן הראשית"). העמק השקט נמצא מעברו השני של סרו פורטלסה, ומעליו מתנשאים גם הר אסקודו (Cerro Escudo, "הר המגן"), ומגדלי הטורס עצמם. עמק אסנסיו הוא העמק המוליך למגדלים.
חלק משדה הקרח הפטגוני הדרומי נמצא אף הוא בתחומי הפארק. הקרחונים דיקסון, גריי וטינדל, המהווים חלק ממנו, מצויים בשטח הפארק. כן כולל הפארק מספר אגמים, בהם אגם דיקסון, אגם גריי (שניהם אגמים קרחוניים שנוצרו מהקרחונים הנושאים את שמותיהם), אגם נורדנשלד, אגם סרמיינטו ואגם פאואה. גם חלק מאגם דל טורו, ששטחו 202 קמ"ר, מצוי בתחומי הפארק. נהר פיינה, שאורכו 15 ק"מ, זורם מאגם דיקסון לאגם דל טורו, וחוצה את הפארק. אחד מהאתרים הידועים בפארק הוא "המפל הגדול" (Salto Grande), שיוצר נהר זה. אגם דל טורו מנוקז במערבו על ידי הנהר סראנו שנשפך לפיורד אולטימה אספרנסה, חלק מהאוקיינוס השקט.
אף שההרים והצוקים אינם מתנשאים לגובה רב במיוחד (הגבוה שבהם, הפיינה גרנדה, מתנשא לגובה של 3,050 מ' מעל פני הים), הם נחשבים קשים לטיפוס, ופסגתו של הפיינה גרנדה נכבשה בידי שני מטפסים איטלקים רק ב-1957.
גאוגרפיה > גאולוגיה

רוב הסלעים בפארק הם סלעי משקע, אליהם חדר לקולית מתקופת המיוקן בתהליך שהתרחש לפני כ-12 מיליון שנים. תהליכי אורוגנזה וסחיפה עיצבו את פני האזור במשך עשרות אלפי שנים וכתוצאה מכך נוצרו הצוקים המחודדים המתנשאים על פני השטח. בקרני הפיינה (Cuernos del Paine) ניתן לראות בבירור את תוצאותיהם של תהליכים אלה. צוקים אלה בהירים ברוב חלקיהם, בעוד שראשיהם עשויים סלע משקע כהה יותר. במגדלי הפיינה נשחקו סלעי המשקע לגמרי, ונותר רק הגרניט.
החי והצומח

עם היונקים הנפוצים בפארק נמנה הגואנקו. יונקים נפוצים פחות כוללים פומות, שועלים ואיילים צ'יליאנים. 15 מינים של עופות דורסים מקננים בפארק, ביניהם קונדור האנדים, עקב עיטי שחור חזה, עקב צהוב זנב, זרון סינראוס וינשוף מקורנן מגלני. 88 מיני עופות נוספים כוללים פלמינגו צ'יליאני, ברבור קוסקורובה, ברבור שחור-צוואר, ננדו הפונה, נקר מגלני, אווז קלקן ומגלן שחור פנים.
הפארק כולל ארבעה אזורי צמחייה שונים: המדבר הפטגוני, אזור שיחים תת-אנדי, יערות מגלניים ומדבר אנדי. אזור המדבר הפטגוני מאופיין בשיחי בן-אפר רבים, שהם בין הצמחים הבודדים שמסוגלים לעמוד ברוחות העזות ובמיעוט המשקעים. באזור היער גדלים מספר מינים של אשור דרומי, ומעל קו העצים, באזור המדבר האנדי, גדלים אברשיים וסביונים. בנוסף, גדלים בפארק 85 מינים שמקורם מחוץ לו, 31 מהם מוגדרים כמינים פולשים.
הערות שוליים

↑  ישראלים הבעירו אש בפארק בצ'ילה - וגורשו, באתר ynet, 30 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546971605171  BNE: XX461436  GND: 4573020-9  LCCN: sh96012046  NKC: ge1222519  VIAF: 234777119   WorldCat (עם VIAF): 234777119
הפנתרים הוורודים

ערך זה עוסק בכנופיית פשע בינלאומית. אם התכוונתם לסרטים וסדרת טלוויזיה בעלי שם דומה, ראו .
הפנתרים הוורודים (באנגלית: Pink Panthers), הוא כינוי שניתן על ידי האינטרפול לרשת בינלאומית של גנבי תכשיטים ויהלומים, שהייתה מורכבת בעיקר מסרבים, והייתה אחראית לכמה ממעשי השוד והגנבה הנועזים ביותר בהיסטוריה הפלילית.
על פי החשד אחראית הרשת לגנבתם של למעלה מ-500 מיליון דולרים, בסדרת מעשי שוד בדובאי, שווייץ, יפן, צרפת, ליכטנשטיין, גרמניה, לוקסמבורג, ספרד ומונקו. רשויות אכיפת החוק חושדים כי הרשת היא העומד מאחורי שוד התכשיטים הגדול בחנות התכשיטים של "הארי וינסטון" (אנ') בפריז, שבוצע ב-9 בדצמבר 2008. באירוע זה, נמלטו הפורצים כשברשותם תכשיטים בשווי של יותר מ-80 מיליון €.
שמה של הרשת ניתן לה על שם סדרת סרטי הפשע-קומדיה "הפנתר הוורוד", בשל היותה אחראית לפריצות ראווה, שהוגדרו בעיתונות כ"אמנות" ושלל סופרלטיבים דומים. סרט תיעודי המבוסס על פריצותיה של הרשת, שוחרר לאקרנים בשנת 2013 בשם Smash & Grab (אנ').
בהשראת רשת "הפנתרים הוורודים" נוצרה דרמת הפשע "הפנתרים האחרונים" (אנ') ששודרה לראשונה באירופה בסוף 2015.
גם בעונתה האחרונה של הסדרה צווארון לבן, בשנת 2014, מוזכרים הפנתרים הוורודים, כשגיבור הסדרה, ניל קאפרי (המגולם על ידי השחקן מאט בומר), מצליח להסתנן לשורות הארגון ולהביא להפללתם על ידי ה-FBI.
סרט תיעודי

ב-31 ביולי 2013, יצא לאור סרט תיעודי מאת במאית הסרטים הדוקומנטריים הוואנה מרקינג (Havana Marking) בשם Smash & Grab: The Story of the Pink Panthers (בתרגום חופשי: "לנפץ ולחטוף: סיפורם של הפנתרים הוורודים").
הסרט כולל צילומי טלוויזיה במעגל סגור מכמה אירועי שוד תכשיטים המיוחסים לפנתרים הוורודים, מתוך למעלה מ-300 גניבות תכשיטים שמיוחסות להם ברחבי העולם. בסרט התיעודי משובצים גם ראיונות עם קרימינולוגים וכן ראיונות אנונימיים עם אנשים הטוענים שהם חברים בכנופיה.
הערות שוליים

↑   "Smash & Grab: The Story of the Pink Panthers", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרגיסטר המודאלי

רגיסטר מודאלי (בלועזית: Modal voice) או קול מודאלי הוא חלק מן הקול האנושי אשר נעשה בו שימוש לרוב בדיבור, נאום ושירה, אף אם כי ישנם זמרים ששרים גם (או רק) עם רגיסטרים אחרים, בהתאם לסוגה המוזיקלית.
המושג "מודאלי" מתייחס למצב התהודה של מיתרי הקול, כלומר, את השילוב האופטימלי של זרימת האוויר ומתח בית הקול עם רעידות מקסימלית.
הקול המודאלי הוא הקול האידיאלי מבין ארבעת הרגיסטרים לזיהוי הקול האנושי, מאחר שהתהודה שלו מושפעת בין היתר מחלל הלוע, חלל האף וחלל הפה שבגוף האדם. הוא מתחיל ונגמר במקומות שונים בתוך הקול האנושי, בהתאם למנעד וסוג הקול.
פיזיולוגיה של הקול המודאלי

ברגיסטר המודאלי, תנועת הגל כוללת את המיתר כולו, וסדק הקול (גלוטיס) נפתח בחלקו התחתון בתחילה ואחר כך בחלקו העליון.
בעת הפקה של צליל, שרירי מיתרי הקול מתכווצים וגורמים לסגירה בו זמנית של כל אחד ממיתרי הקול אל קו האמצע של המרווח ביניהם.
כאשר מיתרי הקול סגורים, זרם אוויר עולה מהריאות, יוצר לחץ אוויר רגעי מתחת למיתרי הקול, פורץ דרכם וגורם להם לרטיטות מהירות. זרם האוויר העובר דרך מיתרי הקול הרוטטים הופך לגלי קול. גלי הקול ממשיכים בדרכם במעלה קנה הנשימה אל חלל הלוע, חלל האף וחלל הפה, שם הם מעוצבים באמצעות איברי ההיגוי לקול המודאלי.
תרשים של מיתר קול
תנועה מחזורית של סדק הקול בקול המודאלי
הרגע המכריע

תצלום מאת קרטייה-ברסון, מתוך ספרו "הרגע המכריע".
"הרגע המכריע" (באנגלית: The Decisive Moment) הוא מונח מתחום האסתטיקה של הצילום. המונח מתאר את פעולתו של הצלם כמתרכזת בנקודת זמן אחת קריטית, בה משולבים יכולת הראייה וההתבוננות של הצלם עם האירועים וההיסטוריה במהלכם של החיים.
המונח עצמו נטבע על ידי דיק סיימון, אשר הוציא לאור את מהדורה אנגלית לספרו של אנרי קרטייה ברסון משנת 1952 "Images à la sauvette", ותרגם את כותרתו לשם "The Decisive Moment" ("הרגע המכריע"). את השם שאל סיימון מן הטקסט שהכיל ציטוט מדברי ז'אן-פרנסואה פול דה גונדי, בו השתמש קרטייה-ברסון בהקדמה של הספר - "אין בעולם זה דבר שאין לו רגע מכריע" ("Il n'y a rien dans ce monde qui n'ait un moment decisif").
"צילום איננו [פועל] כמו ציור", תיאר קרטייה-ברסון את פעולתו של הצלם בריאיון בעיתון "וושינגטון פוסט". "כאשר אתה מצלם תצלום, מתקיימת לשנייה פעולה יצירתית. העין שלך מוכרחה לזהות קומפוזיציה או ביטוי רגשי אותם מזמנים לך החיים, ואתה חייב לדעת מתוך אינטואיציה מתי ללחוץ על המצלמה. זה הוא הרגע בו הצלם הוא יצירתי."
הערות שוליים

↑  ראו: Adam Bernstein, "The Acknowledged Master of the Moment", The Washington Post, August 5, 2004.
הפסגה (גואנגג'ואו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, רב-קומות
 שימוש:  חדרי משרדים
 מיקום:  גואנגג'ואו
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2008–2012 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2012 
 אדריכל:  גואנגג'ואו הנואה ארכיטקטורה & הנדסה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט-מודרנית
 מידות
 גובה:  360 מטר (1,180 רגל) מטר
 שטח:  118,452 מטר רבוע
 קומות:  60 (+6 קומות תת-קרקעיות)
 קואורדינטות:  23°07′40″N 113°19′05″E﻿ / ﻿23.1278°N 113.318°E﻿ / 23.1278; 113.318
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהפסגה(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהפסגה
 
הפסגה (בסינית: 广晟国际大厦) הוא גורד שחקים אשר משמש למשרדים ולו 60 קומות (ועוד שש קומות תת-קרקעיות). הבניין מתנשא לגובה של 360 מטר (1,180 רגל). המגדל נמצא במחוז טיאנהיא של גואנגג'ואו, גואנגדונג, סין. בניית 118,452 המטרים הרבועים אשר עליהם משתרע המגדל החלה בשנת 2008 והסתיימה בשנת 2012, המגדל הוא המבנה המסחרי הגדול של גואנגג'ואו CBD.
במגדל יש גם מלון.
ה-Pinnacle בולט משכניו באמצעות העיצוב הנאו-קלאסי שלו. סדרת ניסיונות ופסים אנכיים עטופי גרניט מזכירים אלמנטים עיצוביים היסטוריים כמו המצודה המעופפת. בעוד שרוב הבניינים החדשים בסין מחופים בזכוכית, בניין זה משתמש בתערובת של חומרים הכוללים גרניט ומתכת כדי להוסיף מגוון ועומק מבחוץ. האפקט המשולב שלהם מביא למגדל אופי נאו-קלאסי, וגם רומז על השפעות אר דקו ונאו-גותיות. אלמנטים עיצוביים מערביים אלה נראים לא רק מבחוץ, אלא מועברים לפרטי פנים רבים גם כן - כפי שניתן לראות בלובי המעליות הרציונלי, אך עם זאת מעוצב בטוב טעם.
למרות ההשראה מסגנונות של פעם, הבניין מעסיק רכיבי עיצוב חדישים. זכוכית מבודדת שומרת על אור אולטרה סגול, ואילו חומר ריצוף סידן סולפט מונע שריפות ומפחית רעש וחשמל סטטי מוגזם. תאורה חסכונית באנרגיה מותקנת גם ברחבי המגדל.
הערות שוליים

↑  The Pinnacle
↑  The Skyscraper Center, The Pinnacle
התרבות הכבארית

מערת כבארה, שם הוגדרה לראשונה התרבות הכבארית
התרבות הכבארית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, ובכלל זה בארץ ישראל, בתחילת התקופה האפיפלאוליתית בין השנים 23,000 ועד 18,000 לפני זמננו.
שם התרבות ניתן לה על שם מערת כבארה השוכנת בדרום מערב כרמל, סמוך לרמת הנדיב. הארכאולוגים הבחינו שבשכבה C בממצא חומרי הקדום לתרבות הנאטופית ונתנו לו את השם התרבות הכבארית.
הכלים המאפיינים את התרבות הם כלי צור מיקרוליתיים בעלי צלע ארוכה, משובררת, וחודי כבארה, וכן במכתשים וכלי כתישה שנחשפו לראשונה במכלול כלי היומיום.
לקריאה נוספת

עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008.
הפיראטים של אדלווייס

לוח זיכרון לחברי התנועה שהוצאו להורג.
תנועת הפיראטים של אדלווייס הייתה תנועה מחתרתית של בני נוער שהחלה לפעול בגרמניה הנאצית בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 כתגובת נגד לנוער ההיטלראי (ההיטלר-יוגנד). חברי התנועה היו בעיקר ממעמד הפועלים והתבדלו מהתנועות הנאציות בסגנון לבושם, בשימוש בסמלים אסורים ובשיריהם, והציעו מידה רבה של חופש ביטוי ומתירנות מינית.
מאפייני התנועה

התנועה התפתחה בהשפעת תנועות נוער אחרות שהתקיימו טרם המשטר הנאצי והתפרקו או הוצאו אל מחוץ לחוק. היא הייתה מאורגנת באופן רופף וקבוצות עצמאיות שונות שהזדהו תחת שם זה קמו במקביל במספר אזורים וקיימו ביניהם קשרים. חלק מהקבוצות נשאו שמות אזוריים כמו 'הנבחוס' מקלן, 'הפיראטים של קיטלבך' מאוברהאוזן ודיסלדורף ו'החבר'ה הנודדים' מאסן. עם זאת לקבוצות השונות הייתה אופנת לבוש משותפת, וכולן השתמשו ב'תג' עם סמל פרח האדלווייס.
התנועה הורכבה בעיקר מנערים בגילאי 14-17 אשר עזבו את ההיטלר יוגנד לאחר שנטשו את ספסל הלימודים, אך היו צעירים עדיין מכדי להיות מגויסים לצבא. בניגוד להיטלר יוגנד ו'ליגת הבנות הגרמניות' שקיימו הפרדה מגדרית, הפיראטים של אדלוויס איפשרו לצעירים משני המינים להפגש ולהתערבב. חברי התנועה היו מתכנסים בפינות רחוב ועסקו גם בטיולים בטבע ומחנות, הרחק מעיני המשטר ותוך התרסה כנגד ניסיון להגבלת התנועה.
סמלי התנועה היו הקוהטה (סוג של אוהל), סגנון לבוש ייחודי ושיריהם שהתריסו כנגד המשטר המפלגה הנאצית בגרמניה. הם היו דומים לנערי הסווינג אך הם התבטאו בעיקר בפרובוקציות שוליות ובסירוב לציית למוסכמות הנאציות. חברי התנועה ראו בהיטלר-יוגנד את יריבם העיקרי ונטו לתפוס את חברי התנועה ואף להכותם . בזמן מלחמת העולם השנייה חלק מחברי התנועה סייעו לעריקים מהצבא הגרמני ואף נהגו לאסוף עלוני תעמולה שהושלכו ממטוסים של בעלות הברית ולפזר אותם בין תיבות הדואר.
התגובה הנאצית

הנאצים ראו בתנועה איום משמעותי והגיבו בדרך כלל בחריפות. הגסטאפו נהג לעצור חשודים בחברות בתנועה ולגלח את ראשם על מנת להשפילם. במקרים מסוימים אף נשלחו למחנות ריכוז או למאסר. ב-1944 הורה הימלר "לשבור" את התנועה ופקד על מעצרם ותלייתם הפומבית של 13 ממנהיגיה. בין המוצאים להורג היו שישה נערים בגיל העשרה שהיו בעברם חברי תנועות נוער שונות. עם זאת פעולות אלה לא הצליחו לשבור את רוח התנועה והיא הוסיפה להתקיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה

בניגוד לתקוותיהם של בעלות הברית האדלווייס לא נטו להיות פרו-בריטים או פרו-אמריקנים. המפלגה הקומוניסטית הגרמנית (הק.פ.ד) שהחלה מתהווה לאחר המלחמה חיזרה אף היא אחרי חברי התנועה אך הם סירבו להצטרף לשירותיה בשל רצונם להישאר מחוץ לפוליטיקה והתנגדותם לממסד הקומוניסטי שהחל להתבסס במזרח המדינה.
ב-2004 הופק סרט קולנוע בשם Edelweiss Pirates המתאר את שורשי התנועה ופועלה.
הערות שוליים

↑  מאמר של אנדי בקט מ-14 באפריל 2007, The Guardian
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508008805171  GND: 4151051-3  LCCN: no2004049545  VIAF: 135221124   WorldCat (עם VIAF): 135221124
התפלגות לוגיסטית

| --- | --- |
 פונקציית צפיפות ההסתברות
 
 פונקציית ההסתברות המצטברת
 
 מאפיינים
 פרמטרים:   \ \sigma >0 , -\infty <\mu <\infty 
 תומך:   \ \mathbb {R} 
 פונקציית צפיפות הסתברות (pdf):   {\frac {e^{-(x-\mu )/s}}{s\left(1+e^{-(x-\mu )/s}\right)^{2}}}\!
 פונקציית ההסתברות המצטברת (cdf):   {\frac {1}{1+e^{-(x-\mu )/s}}}\!
 תוחלת:   \ \mu 
 סטיית תקן:   {\frac {\pi }{\sqrt {3}}}s\!
 חציון:   \ \mu 
 ערך שכיח:   \ \mu 
 שונות:   {\frac {\pi ^{2}}{3}}s^{2}\!
 אנטרופיה:   \ln(s)+2\,
 פונקציה יוצרת מומנטים (mgf):   e^{\mu \,t}\,\mathrm {B} (1-s\,t,\;1+s\,t)\! עבור  |s\,t|<1\!, פונקציית בטא
 פונקציה אופיינית:   e^{i\mu t}\,\mathrm {B} (1-ist,\;1+ist)\, for  |ist|<1\,
 צידוד:   \ 0
 גבנוניות:   \ 6/5
התפלגות לוגיסטית היא התפלגות רציפה, שעד כדי הזזה וכיווץ, הקובעים את התוחלת והשונות, פונקציית ההתפלגות המצטברת שלה היא הפונקציה הלוגיסטית  \ {\frac {1}{1+e^{-x}}}. צורת ההתפלגות דומה לזו של ההתפלגות הנורמלית, אך היא בעלת גבנוניות גדולה יותר (החריגות מהתוחלת הן גדולות ונדירות יותר).
פונקציית ההתפלגות

ההתפלגות הלוגיסטית מאופיינת בשני פרמטרים,  \ \mu  ו-  \ s. פונקציית ההסתברות המצטברת של ההתפלגות היא הפונקציה הלוגיסטית המוזזת ב- \ \mu  ומכווצת פי  \ s:  F_{X}(x)={\frac {1}{1+e^{-(x-\mu )/s}}}\!
פונקציית הצפיפות היא הנגזרת של פונקציה זו:  \ f_{X}(x)={\frac {e^{-(x-\mu )/s}}{s(1+e^{-(x-\mu )/s})^{2}}}. למשתנה מקרי בעל התפלגות כזו יש תוחלת  \ \mu , ושונות  \ {\frac {\pi ^{2}s^{2}}{3}}.
פונקציית ההתפלגות > פונקציית סיכון

פונקציית הסיכון (Hazard function) של ההתפלגות לוגיסטית היא : 
 h(x)={\frac {1}{s(1+e^{-(x-\mu )/s})}}\!
שימושים

בשחמט, דירוג השחקנים מחושב על פי התפלגות לוגיסטית במד הכושר.
באקולוגיה משמשת ההתפלגות הלוגיסטית לתיאור הגידול הטבעי באוכלוסיית מינים, התלוי בגודל האוכלוסייה הקיימת ובכמות המשאבים הזמינים.
באפידמיולוגיה - לתיאור התפשטות מגפות.
בפסיכולוגיה - לתיאור תהליכי למידה.
תיאור האופן שבו טכנולוגיות, מקורות אנרגיה או מוצרי שיווק מסוגים שונים נפוצים ומחליפים אלו את אלו.
| התפלגויות |
| --- | --- | --- |
| התפלגויות בדידות כלליות | אחידה בדידה • בינומית • מולטינומית • בינומית שלילית • ברנולי • גאומטרית • היפרגאומטרית • היפרגאומטרית שלילית • מנוונת • פואסון |  |
| התפלגויות רציפות כלליות | אחידה רציפה • בטא • גמא • לוג-נורמלית • מעריכית (אקספוננציאלית) • נורמלית (גאוסית) • לפלס • משולשת • פארטו • ריילי • קושי • כי בריבוע • חצי המעגל של ויגנר • התפלגות טרייסי-וידום |  |
| התפלגויות בפיזיקה סטטיסטית | בולצמן • בוז-איינשטיין • מקסוול-בולצמן • פרמי-דיראק • זטא |  |
| התפלגויות נוספות | התפלגות t • התפלגות F • ארלנג • וייבול • לוגיסטית |  |
| סוגי התפלגויות | בדידה • רציפה • מותנית • נורמלית מוכללת • זנב עבה • לא פריקה • משותפת |  |
הרמניס מטיסונס

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1894 ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 בנובמבר 1932 (בגיל 37) ריגה, Interwar Latvia 
 הישג בולט:  היה מס' 12 בעולם בשנת  1936
 מד כושר מרבי:  2631 (ספטמבר 1929)
 מקצוע נוסף:  פרובלמאי 
 מדינה:  לטביה
 פרסים והוקרה:  זוכה באליפות העולם הראשונה לחובבים בשנת 1924
 הערות:  יהודי
 
הרמניס מטיסונס  (בלטבית: Hermanis Matisons Herman Mattison‏ 28 בדצמבר 1894 – 16 בנובמבר 1932) היה שחמטאי יהודי-לטבי, אלוף לטביה בשנת 1924 וזוכה באליפות העולם הראשונה לחובבים בשנת 1924 בהקדימו את מקס אויבה ואדגר קולץ
הרמניס מטיסונס היה מהשחקנים החזקים ביותר בעולם בתחילת שנות ה-30' של המאה העשרים. מטיסונס חיבר סיומים מהטובים בעולם. מת משחפת בגיל 38.
מטיסונס ייצג את לטביה באולימפיאדת השחמט 1931, אולימפיאדת השחמט הרביעית שהתקיימה בפראג בין 11 ביולי לבין 26 ביולי 1931, צבר 7 נקודות בלוח הראשון של קבוצתו. תוצאותיו: +3 -3 =8. שלושת ניצחונותיו היו מול אלכסנדר אלכין אלוף העולם באותה עת, עקיבא רובינשטיין ומילן וידמר.
בשנת 1987 יצא אוסף של 60 מהאטיודים שחיבר מטיסונס.
דוגמאות מתוך משחקיו

לבן: הרמניס מטיסונס    שחור:   אהרון נימצוביץ' קרלסבד 1929
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Karlsbad"]
[Site "Karlsbad CZE"]
[Date "1929.08.14"]
[Round "12"]
[White "Hermanis Karlovich Mattison"]
[Black "Aron Nimzowitsch"]
[Result "0-1"]
[ECO "E21"]
[PlyCount "46"]
[EventDate "1929.07.31"]
1. d4 Nf6 2. c4 e6 3. Nc3 Bb4 4. Nf3 Bxc3+ 5. bxc3 d6 6. Qc2 Qe7 7. Ba3 c5 8.
g3 b6 9. Bg2 Bb7 10. O-O O-O 11. Nh4 Bxg2 12. Kxg2 Qb7+ 13. Kg1 Qa6 14. Qb3 Nc6
15. Rfd1 Na5 16. Qb5 Qxb5 17. cxb5 Nc4 18. Bc1 a6 19. bxa6 Rxa6 20. dxc5 bxc5
21. Ng2 Nd5 22. Rd3 Rfa8 23. e4 Ne5 0-1
נימצוביץ' מתקיף את הרגלי הכפול ויוצר חולשה בערוגת מפתח. בערוגה זו שותל נימצוביץ' פרש בצורה כה חזקה שלא ניתן לסלק אותו מעמדתו. לאחר מכן הוא מאלץ את יריבו לפתוח טור שישמש את הצריח מאגף המלכה. לאחר שהגיע לשליטה באזור זה של הלוח הוא מעביר את הפרש מאגף המלך למרכז הלוח. הכח של שני הפרשים במרכז הלוח מתגלה כהרסני, כה גדול שמטיסונס נאלץ להיכנע למרות השויון החומרי.