stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מה שחייב להיאמר
ניתוח > קריאה לפיקוח בינלאומי ולוויתור על שימוש בכוח

עניינו של השיר להביא לכך של"ערכאה בינלאומית" יתאפשר "פיקוח בלתי מופרע ותמידי על היכולת הגרעינית של ישראל ועל מתקני הגרעין של איראן" כאחד. המשורר מקווה "כי רבים ישתחררו מן השתיקה, יפנו למחוללת הסכנה הניכרת", קרי ישראל, "בקריאה לוויתור על שימוש בכוח", וכמו כן יעמדו על כך שהפיקוח הבינלאומי בענייני הגרעין "יתאפשר על ידי ממשלות שתי המדינות". ובסיום אינו שוכח להזכיר אף את הפלסטינים: "רק כך ניתן לכולם, לישראלים ולפלסטינים (...) ובסופו של דבר גם לנו לעזור".
הרקע לפרסום השיר

שורה של התבטאויותיו שקדמו לפרסום השיר מלמדת, כי המתח סביב האפשרות של תקיפה ישראלית באיראן, על ההשלכות מרחיקות הלכת שעלולות להיות לכך, הגיע לשיאו בשבועות שקדמו לפרסום השיר. על רקע זה ניתן להבין את הלך הרוח של השיר כקריאה של הרגע האחרון, בניסיון למנוע את "מה שמחר כבר עלול להיות מאוחר מדי".
הרקע לפרסום השיר > הסופר גרוסמן: האפשרות של תקיפה ישראלית עלולה להיות קשה ומרה

הסופר והמסאי דויד גרוסמן, שספריו זוכים לפופולריות רבה בגרמניה, פרסם כשלושה שבועות לפני הופעת שירו של גראס מאמר ביומון הארץ תחת הכותרת "רגע לפני שהאוזניים נאטמות", שבו הקדים את השיר של גראס במספר אמירות דומות במהותן אך שונות בתוכנן, וטען כי לישראל "אסור" לבצע תקיפה באיראן. בהציבו את השאלה "האם כדי למנוע אסון אפשרי בעתיד תידחף ישראל ליזום אסון ודאי בהווה?" כתב גרוסמן: "קשה מאוד להשלים עם כך, והלוואי שהלחץ הבינלאומי יבטל את האפשרות הזאת, אבל האפשרות של תקיפה ישראלית עלולה להיות קשה ומרה לא פחות. וכיוון שאין דרך לקבוע בוודאות שאיראן אכן תתקוף את ישראל אם יהיה ברשותה נשק גרעיני, לישראל אסור לתקוף את איראן. תקיפה כזו תהיה הימור פרוע, נמהר, שעלול לשנות לחלוטין את עתידנו, ואינני מעז אפילו לדמות איך. לא: אני יכול לדמות, אבל היד מסרבת לכתוב זאת (…) האם יש לאדם כלשהו זכות לגזור את דינם של רבים כל כך למוות, רק בשמה של חרדה מפני אפשרות, שאולי לעולם לא תתרחש?"
כדאי במיוחד לשים לב למילים "והלוואי שהלחץ הבינלאומי יבטל את האפשרות הזאת" ביחס ל"אפשרות של תקיפה ישראלית" באיראן, אשר לפי ההקשר יש להבינן כלחץ על איראן, שיביא לתוצאות חיוביות וייתר את התקיפה הישראלית, אך יכול גם מי להבינן בעקיפין כהזמנה להפעלת לחץ בינלאומי על ישראל, למשל בדמות שירו של גראס, "מה שחייב להיאמר", שהופיע בעקבות המאמר.
הרקע לפרסום השיר > נשיא ארצות הברית אובמה: חלון ההזדמנויות הדיפלומטי עומד להיסגר

נשיא ארצות הברית ברק אובמה הזהיר את איראן כעשרה ימים לפני פרסום שירו של גראס, כשאמר ערב הוועידה הגרעינית הבינלאומית בסאול, בירת קוריאה הדרומית, כי הזמן שנותר לפתרון סוגיית הגרעין האיראני בצורה דיפלומטית הולך ואוזל. "עדיין קיים חלון הזדמנויות דיפלומטי, אבל החלון עומד להיסגר". אזהרות והתרעות בעניין תקיפה ישראלית באיראן אינן דבר חדש, אך כאשר נשיא ארצות הברית, "מנהיג העולם החופשי", שבלעדי תמיכתו לא סביר שישראל תבצע תקיפה באיראן, אומר זאת ערב הוועידה הגרעינית, יש לדברים משנה תוקף.
הרקע לפרסום השיר > שר ההגנה הגרמני דה מזייר: אני יותר מודאג מאשר בטוח

שר ההגנה הגרמני, תומאס דה מזייר, בראיון שהעניק לעיתון הגרמני בילד כשבוע לפני פרסום שירו של גראס, נשאל לגבי שיחותיו עם שר הביטחון, אהוד ברק, שהתקיימו בגרמניה בסמיכות לראיון: "האם בעקבות הפגישה שלך עם ברק התרשמת שאנחנו עומדים בפני מלחמה קרבה עם איראן?" דה מזייר השיב: "אני לא יודע, אבל משיחותיי, כולל עם שר הביטחון של ישראל, נהייתי יותר מודאג מאשר בטוח". בהמשך הראיון אמר שר ההגנה הגרמני: "אמרתי לאהוד ברק, שקשה לחשב את התוצאות (של תקיפה), ואסור לקחת סיכונים לא מחושבים. לכן, כחברים של ישראל, הזהרנו אותה מהמהלך הזה".
ביקורת על השיר ומחברו

פרסום השיר עורר גל של ביקורות נזעמות וקטלניות בעיקר בישראל ובגרמניה. גם נציגי ארגונים יהודיים ועיתונים יהודיים ברחבי העולם הגיבו ודיווחו בחריפות על הדברים. אולם היו גם תגובות חיוביות והבעות של סולידריות עם גינטר גראס והרעיונות שהביע בשיר. בגרמניה ניתן להבחין בהבדלים משמעותיים בין התגובות הפוליטיות ומאמרי העיתונות, שעל פי רוב היו שליליים ביחס לשיר, לבין המכתבים למערכת, שבהם הרוב המוחלט תמך בעמדותיו – פער המלמד על נתק בין האליטה לבין הציבור הרחב בגרמניה בנושאי השיר, ומעיד כי גראס כתב למעשה את מה שרוב הציבור הגרמני חושב ומרגיש. בישראל התגלתה אחדות דעים רחבה נגד השיר, למעט יוצאים מן הכלל, ואנשי רוח התבטאו אף הם ברוח העם בגנות השיר. החלטת שר הפנים, אלי ישי, לאסור את כניסתו של גראס לישראל, עוררה ביקורת נגדה גם בקרב סופרים ומשוררים ישראלים, בדומה לתגובות על ההחלטה ברחבי העולם.
המוציא לאור והפובליציסט היהודי יוזף יופה ציין במאמר בעיתונו די צייט, תחת הכותרת "החברים החדשים של גינטר גראס", כי בעקבות פרסום שירו של גראס הופיעו באינטרנט אלפי תגובות אנטישמיות "חדורות שנאה" על ישראל ויהודים. אולם גם תגובות ענייניות פורסמו באתרים שונים ותרמו לדיון הציבורי הנרחב, שהתפתח סביב נושאי השיר. ברשתות חברתיות הוקמו בעקבות השיר קבוצות תמיכה בגינטר גראס כמו גם נגדו.
ביקורת על השיר ומחברו > תגובות פוליטיות בישראל ומטעמה

תגובת שגרירות ישראל בגרמניה: ביום פרסום השיר, הוציאה השגרירות הודעה המאשימה את גראס בהעללת עלילת דם על ישראל. במסגרת פרפרזה על כותרת השיר, "מה שחייב להיאמר", כתב הציר המדיני בברלין, עמנואל נחשון, בין השאר: "מה שחייב להיאמר הוא שמדובר במסורת אירופית להאשים את היהודים לפני חגיגות הפסח בטקסים רצחניים. בעבר היו אלה ילדים נוצרים שדמם שימש את היהודים לעשיית המצות. היום אלו הם בני העם האיראני, שהמדינה היהודית מעוניינת לכאורה להשמיד (...) איננו מוכנים לקבל על עצמנו את התפקיד שגינתר גראס מנסה לייעד לנו, כחלק מניסיונותיו של העם הגרמני להשלים עם עברו".
במערכת הפוליטית הישראלית זכה השיר למתקפות, בין היתר על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר החוץ אביגדור ליברמן. שר הפנים אלי ישי הכריז על גראס כאישיות בלתי רצויה בישראל בעקבות פרסום השיר, אולם הסיבה הרשמית הייתה שירותו בואפן אס אס. על טענת גראס, בעקבות איסור כניסתו לישראל, כי ישראל דומה לדיקטטורות מיאנמר ומזרח גרמניה, השיב השר ישי: "אין ספק שגראס, כבוגר משטרים אפלים, ידע בדרך כלל לזהותם, אך הפעם טענתו היא טעות. מדובר על משטר חכם ומחושב, הגאה במדינתו, עוצמתו ויהדותו. אם יהיה מעוניין להניח את עטו מכתיבת שירים אנטישמיים, אשמח להסביר לו".
לעומת זאת, אבי פרימור, לשעבר שגריר ישראל בגרמניה ובאיחוד האירופי, חלק על הטענה שגראס הוא אנטישמי, והסביר שכל ספריו אנטי נאצים, וכי אינו שונא יהודים ואף לא את מדינת ישראל.
ביקורת על השיר ומחברו > תגובות באיראן

רשת הטלוויזיה האיראנית בשפה האנגלית, "פרס טי-וי", העתירה שבחים על גראס בעקבות פרסום השיר: "מעולם בהיסטוריה של גרמניה-של-אחרי-המלחמה לא תקף אינטלקטואל דומיננטי את ישראל בדרך כה אמיצה. באופן מטאפורי, חתן פרס נובל שיגר תקיפה לירית-קטלנית נגד ישראל".
סגן שר התרבות האיראני, ג'אווד שמאקדארי, שיבח את גראס ושירו. לדברי סגן השר האיראני, הפואמה של גראס מבטאת בצורה יפה את ההומאניות ואת האחריות ההיסטורית של הסופר. "גילוי האמת של המשורר בן ה-84 עשוי לעורר את הקונצנזוס השקט של המערב", אמר.
ביקורת על השיר ומחברו > תגובות בעולם

במאמר מערכת של היומון לוס אנג'לס טיימס, שפורסם לאחר הכרזת גראס אישיות בלתי רצויה בישראל תחת הכותרת "מבקרי השירה של ישראל", נטען בתגובה על החלטת שר הפנים אלי ישי לאסור את כניסת גראס לישראל, כי ישראל פעלה כפי שהיה מצופה מאיראן. "בתגובה המוגזמת שלהם לביקורת של גראס, נציגי ישראל נוהגים כמו איראנים", נכתב במאמר, שהגדיר את ההחלטה להכריז על הסופר כפרסונה נון גראטה "נוראית". "עברו של גראס מעורר דאגה, אך אין זה גורע מכוחם של הרומנים האנטי-פשיסטים שלו, או מעיד שיש משהו אנטישמי בשיר שלו", ממשיך המאמר. "אין שם שום דבר אנטישמי, זהו דיון אודות מדיניות ישראל שגראס חולק עליה. כשהישראלים מאשימים אותו באנטישמיות, זה רק תורם לאמונה הרווחת שהאשמות כאלה הן רק תירוץ לדכא התנגדות למדיניות הרשמית".
הגרדיאן הבריטי, תחת הכותרת "הכו את גראס בשירה, לא באיסור כניסה", קבע כי איסור הכניסה של גראס לישראל כמוהו כהטלת צנזורה עליו, וקורא לישראל: "הניחו לאנשים לגבש את דעתם העצמאית – ולהביע את מחאתם אם רצונם בכך".
מאמר בניו יורק טיימס, שניתח את תגובת הציבור הגרמני לשירו של גינטר גראס, מלמד כי השיח האנטי ישראלי בקרב הציבור בגרמניה, שבעבר נלחש בגדר טאבו שהס מלהזכירו, נשמע עתה בקול רם יותר. המאמר מבחין בין העילית הגרמנית – פוליטיקאים, סופרים ופובליציסטים – שגינתה את שירו של גראס, לבין הציבור הרחב, שבמכתבים למערכת ובטוקבקים באינטרנט הגיב בצורה שונה לגמרי. "במגמה הפופוליסטית שמסתמנת עתה בהיקף נרחב, כל הציבור הגרמני מתייצב מאחורי גראס", אמר ל"טיימס" גיאורג דיאז, עיתונאי בשבועון הגרמני דר שפיגל. מאנפרד סטנר, ראש "רשת השלום הגרמנית" בבון, אמר ל"טיימס", כי "לקולו של גראס יש משקל רב בגרמניה".
תגובת גינטר גראס על הביקורת נגדו

הסופר גינטר גראס טען בתגובה לביקורת המסיבית נגדו, כי הוא לא הובן כראוי וכי מתנהל נגדו מסע הכפשות. "במקום להתייחס לתוכן השיר, המגמה השלטת היא לפתוח נגדי קמפיין ולטעון שהמוניטין שלי נהרסו לתמיד", אמר גראס בריאיון לתחנת טלוויזיה גרמנית. "קלישאות ישנות התעוררו, חלקן פוגעניות". לדבריו, כפי שחזה בשיר עצמו, הוא הואשם ב"אנטישמיות": "התברר לי, שבמדינה דמוקרטית, בה יש חופש דיבור, יש גם עדיין קונפורמיזם כפוי, שנמצא בחזית אחת עם סירוב להקשיב לתוכן ולשאלות שאני מעלה". גראס כונה בעיתון "די וולט" – "האנטישמי הנצחי", כפרפרזה על הביטוי האנטישמי "היהודי הנצחי". "זה פוגע ולא ראוי לתקשורת דמוקרטית", אמר גראס.
גראס התלונן עוד על צורת הביקורת נגדו: "אני מרגיש שמשתלחים בי בצורה חסרת רסן. נערכת נגדי מתקפה מתואמת של העיתונות הגרמנית". גם לאחר הביקורת הנוקבת שספג מן האליטה הפוליטית והאינטלקטואלית בגרמניה, שהתייחסה בשאט נפש להתבטאויות שבשיר, גראס נשאר דבק בגרסת שירו. "בשום פנים ואופן לא אחזור בי מדבריי", הצהיר, וחזר על עמדתו כנגד אספקת צוללות גרמניות לישראל: "אספקת הצוללות, כל שכן מימונן, היא צורה שגויה של פיצויים על השואה. הרי לדורות הצעירים אין כל אחריות למה שנעשה אז. וצריך להיות לנו ברור, שבמסירת הצוללות אנחנו הופכים את עצמנו לשותפים לפשע", אמר. בתשובה לשאלה אם לישראל לא עומדת הזכות להגן על עצמה, הגיב: "לישראל יש זכות קיום, אבל בואו לא נשכח שמדובר במדינה שמבצעת פשעים חמורים נגד הפלסטינים".
גראס הבהיר, כי הביקורת שלו הופנתה כלפי הממשלה הישראלית ולא כלפי מדינת ישראל בכלליות. "אני מבקר את מדיניות הממשלה: מדיניות שממשיכה לבנות התנחלויות בניגוד להחלטת האו"ם", הסביר. "אני מבקר מדיניות שיוצרת לישראל עוד ועוד אויבים ומבודדת אותה יותר ויותר". האיש שמזיק לישראל באופן הרב ביותר הוא, לדבריו, ראש הממשלה נתניהו. "את זה הייתי צריך להוסיף לשיר", אמר.
על החלטתו של שר הפנים אלי ישי לאסור את כניסתו לישראל, אמר גראס, כי התנהלותו של שר הפנים הישראלי מזכירה לו את זו של אריך מילקה, ראש השטאזי, המשטרה החשאית בגרמניה המזרחית. "גרמניה המזרחית כבר לא קיימת", ציין גראס, "אבל ממשלת ישראל, ככוח גרעיני ללא פיקוח, מתנהלת באופן שרירותי ועד כה לא הוקיעו אותה על כך".
לאחר פרסום השיר > סופר אמריקאי זכה בפרס ע"ש גינטר גראס וסירב לקבלו

הסופר האמריקאי דייב אגרס, שאמור היה לקבל את פרס אלבטרוס מטעם קרן גינטר גראס, סירב באפריל 2012 להשתתף בטקס, בעקבות השיר האנטי ישראלי שפרסם גראס. בפרס בסך 40 אלף אירו זכה אגרס על ספרו "זייתון" (כנרת זמורה ביתן, מאנגלית: דנה אלעזר הלוי), המגולל את חוויותיו של אמריקאי ממוצא סורי לאחר הוריקן קתרינה. "בעקבות הפואמה השנויה במחלוקת שפרסם באחרונה גראס, הרגשתי שיש לדחות את טקס הענקת הפרס, כדי שהמחלוקת לא תסיט את תשומת הלב מהפעילות הנפרדת של הקרן ומהנושא של 'זייתון'", אמר אגרס, שהסביר כי החליט שלא להשתתף בטקס כיוון שהמארגנים סירבו לדחות אותו כבקשתו. הוא הודה לקרן על בחירתה וביקש שהכסף יועבר לארגונים בגרמניה הפועלים לקידום הבנה בין בני דתות שונות.
לאחר פרסום השיר > גראס נשאר נשיא כבוד של אגודת הסופרים הבינלאומיים בגרמניה

חברי הסניף של איגוד הסופרים הבינלאומי "פאן" בגרמניה, הצביעו נגד הדחת גינטר גראס מנשיאות הכבוד שלהם. בעקבות התגובות הנזעמות והביקורת החריפה כלפי גראס על שירו "מה שחייב להיאמר", נתבקשו חברי האיגוד לדון בבקשה לשלול מגראס את תואר הכבוד. בכינוסם השנתי במאי 2012, שהתקיים בעיר רודולשטאדט שבמזרח גרמניה, דחו הסופרים הגרמנים את בקשת ההדחה ברוב גדול.
לאחר פרסום השיר > סקר בגרמניה: כשני שלישים מהגרמנים מחזיקים בעמדות קרובות לשיר

מסקר שנערך בגרמניה מתברר, כי בעצם מרבית הציבור הגרמני, ולא רק השוליים הקיצוניים, מסתייג ממדיניות ישראל ומתייחס אליה בצורה שלילית – כשני שלישים מחזיקים בעמדות הקרובות בחלקן לאלה שהובעו בשיר. הסקר של השבועון שטרן, שפורסם במאי 2012, מצא כי 59% מאזרחי גרמניה סבורים שישראל תוקפנית, עלייה של 10% מינואר 2009, ו-13% חושבים שלישראל אין זכות קיום. 60% מהגרמנים סבורים שלגרמניה אין מחויבות מיוחדת לישראל על רקע השואה ו-70% סבורים שישראל מקדמת את האינטרסים שלה על גבם של עמים אחרים.
לאחר פרסום השיר > "דר שפיגל": ישראל מחמשת את הצוללות מגרמניה בנשק גרעיני

השבועון הגרמני דר שפיגל פרסם בתחילת יוני 2012 כתבת שער, לפיה ישראל מחמשת את הצוללות מסדרת דולפין, שמספקת לה גרמניה, בטילים מסוג פופאי נושאי ראשי נפץ גרעיניים. העורך הראשי של השבועון, גיאורג מסקולו, כתב בפתח הגיליון, כי לאחר חודשים ארוכים של תחקיר הוברר, ש"בצוללות שמספקת גרמניה לחיל הים הישראלי נעשה שימוש כמנשא לנשק גרעיני". הצוללת אח"י תנין, צוללת הדולפין הרביעית שתספק גרמניה לחיל הים של ישראל, שהועברה רשמית לידי ישראל בתחילת מאי 2012, ושתגיע לישראל במהלך 2013 בתום סדרת בדיקות ואימונים, עמדה במרכז שירו של גראס, שהתריע כי "ייחודה בכך", שהיא מסוגלת להנחות "ראשי נפץ משמידי כל" ולשמש את ישראל לצורך תקיפה באיראן, שבה לטענת השיר "קיומה של פצצת אטום יחידה אינו מוכח". הפרסום ב"שפיגל" הביך את ממשלת גרמניה, שהכחישה בעבר כי הצוללות המסופקות לישראל מיועדות לשאת נשק גרעיני. "כעת, בכירים גרמנים מודים כי הם יודעים מהו השימוש האמיתי שישראל עושה באמצעים מגרמניה", כתב העורך הראשי של השבועון.
הכותרת על שער הגיליון, בו נראית הקנצלרית של גרמניה אנגלה מרקל לצידו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו מעל לצוללת כשברקע דגל ישראל – מתיימרת לחשוף מבצע סודי בשם "שמשון", אשר הצוללות החמושות בנשק גרעיני הן חלק ממנו, ושאמור לתת לישראל את יכולת "המכה השנייה", כלומר להרתיע את אויביה באפשרות של מתן מהלומה נגדית בנשק גרעיני למקרה שתותקף. מילת הקוד "שמשון" בהקשר של הפעלת נשק גרעיני מופיעה בערך מדיניות הגרעין של ישראל בוויקיפדיה, בפרק העוסק במדיניות השימוש בנשק הגרעיני: "נראה כי תרחיש שבו תשתמש ישראל בנשק גרעיני יהיה רק במקרה שישראל נמצאת על סף השמדתה הפיזית ובמצב שאין לה מה להפסיד. לאופציה זו ניתן השם 'ברירת שמשון' – סוג של נקמה על סמך דוגמת שמשון הגיבור התנ"כי שלפת את עמודי מקדש האל דגון ומספר הפלשתים שהרג במותו היה רב יותר מאשר בחייו, בקוראו: 'תמות נפשי עם פלשתים'".
שאלת האנטישמיות של השיר

העובדה שדווקא סופר גרמני בעל עבר נאצי, ששירת בצעירותו בואפן אס-אס, הזרוע הצבאית של האס-אס, כתב שיר שבו הוא מציג את מדינת היהודים כסכנה לשלום העולם וכאיום על חיי האיראנים, היוותה גורם בעל משקל שלילי לגבי ההתייחסות לגופו של כותב השיר גינטר גראס. אולם הטענות בדבר האנטישמיות של השיר, שהועלו במסגרת הביקורת שהתעוררה בעקבות פרסומו, מציבות שאלה הדורשת בחינה אובייקטיבית, תוך התייחסות לגופם של דברים, בנפרד מן המחבר ועברו.
שאלת האנטישמיות של השיר > הגדרת האנטישמיות באיחוד האירופי

הגדרת האנטישמיות על פי האיחוד האירופי, בו פורסם השיר, קובעת כי "אנטישמיות היא תפיסה מסוימת של יהודים, שיכולה לבוא לידי ביטוי כשנאה כלפי יהודים. ביטויים מילוליים וגופניים של אנטישמיות מכוונים כלפי יחידים, יהודים או לא-יהודים, או נגד רכושם, נגד מוסדות של קהילה יהודית ואתרים דתיים". כך נכתב במסמך של הפורום לתיאום המאבק באנטישמיות, הקובע עוד כי "לעיתים קרובות, אנטישמיות מאשימה יהודים ברקימת מזימות כדי להזיק לאנושות, ולעיתים קרובות נעשה בה שימוש כדי להטיל את האחריות על היהודים בגין כל מה שמשתבש. אנטישמיות באה לידי ביטוי בדיבור, בכתיבה, באופנים ויזואליים ובמעשים, ועושה שימוש בסטריאוטיפים אפלים ובקווי אופי שליליים". בנוסף לכך קובע המסמך, כי "ביטויים מעין אלה יכולים גם להיות מכוונים נגד מדינת ישראל, כשזו נתפסת כקולקטיב יהודי". המסמך מציין עם זאת, כי "ביקורת כלפי ישראל הדומה לזו המופנית כלפי כל מדינה אחרת אינה יכולה להיתפס כאנטישמית".
שאלת האנטישמיות של השיר > דמוניזציה של ישראל

גראס כתב את שירו על מדינת ישראל, מדינת העם היהודי, והבהיר לאחר פרסום השיר, כי את ביקורתו ביקש להפנות כלפי הממשלה הישראלית ולא כלפי מדינת ישראל בכלליות. מכאן שגם שיר אנטי ישראלי לא היה בכוונתו לכתוב אלא שיר המכוון נגד מדיניותה של ממשלת ישראל בלבד. הפרופסור מיכה ברומליק, מרצה לחינוך בפרנקפורט שבגרמניה ומחברם של ספרים שונים, ביניהם "רוח גרמנית ושנאת יהודים" (בגרמנית: "Deutscher Geist und Judenhass"), אמר בריאיון לעיתון זידדויטשה צייטונג, כי ההבהרה של גראס אינה משנה את טיב דבריו: "גם ממשלת נתניהו – שפוליטית היא לי מאוד לא סימפתית – לא מתכננת למחוק את העם האיראני". לדעת ברומליק, בן ליהודים פליטי השואה שנולד בשווייץ, "גראס אינו אנטישמי, אך משתמש בדפוסי הבעה אנטישמיים". ברומליק הסביר, כי הטענה שישראל עלולה למחוק את העם האיראני, יוצרת דמוניזציה (סוג של דברי שטנה בה מושא השנאה מוצג כשד או לא-אנושי) של המדינה, מעשה הנחשב לדבריו לאחד הקריטריונים של התבטאות אנטישמית. להצגת ישראל באופן זה "אין קשר ולא הקטן ביותר לאיזושהי מציאות פוליטית", אמר. "לכן אני רואה בכך ביטוי טיפוסי של דמוניזציה, ובתור שכזה כאנטישמיות".
שאלת האנטישמיות של השיר > שימוש במקבילות לטרמינולוגיה אנטישמית

הטענה כי ישראל מסכנת את שלום העולם מקבילה לחלק מסוים של הטרמינולוגיה האנטישמית הנאצית, שתארה את ההיסטוריה האנושית על פי תורת הגזע כמאבק בין גזעים בו נועד הגזע הארי לכבוש את מקומו כגזע האדונים, לשעבד גזעים נחותים ולהילחם ביהודים, שהוגדרו על ידי הנאצים כבני אנטי גזע מזיק המסכן את שלום העולם. מקבילה נוספת לטרמינולוגיה אנטישמית ניתן למצוא בטענת השיר בדבר ההאשמה ב"אנטישמיות" כאמצעי ל"כפייה" של "ההשתקה הכללית" על העולם, כהקבלה חלקית לתאוריית הקשר של השתלטות היהודים על העולם, שמופיעה בכתבים הידועים כפרוטוקולים של זקני ציון, לפיה היהודים כופים את רצונם על העולם בדרכים מתוחכמות ונלוזות.
מופע מודרני לרעיונות מסוג זה מצוי בתאוריית ממשלת הכיבוש הציונית, פרי עטו של הנאו-נאצי האמריקאי אריק תומפסון, לפיה ממשלות רוב מדינות העולם אינן אלא ממשלות בובות, כאשר בפועל שולטת בהן ממשלת ישראל. גם נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, השמיע דברים דומים, ובנאומו בספטמבר 2009 לפני העצרת הכללית של האו"ם אמר בהתייחסו לישראל: "זה לא מקובל שמיעוט קטן ישלוט על המדיניות, הכלכלה והתרבות של חלקים גדולים בעולם, דרך רשת מסובכת, וייצור נוסחה חדשה ומתוחכמת של עבדות במדינות אחרות, אפילו מדינות אירופיות, וישתמש באו"ם כדי להשיג את מטרותיו".
שאלת האנטישמיות של השיר > לשון כלאיים ומיזוג רעיונות

בהסתמך על המאמר "טרמינולוגיה אנטישמית בת-זמננו" מאת ד"ר יואל פישמן מהמרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, ניתן לראות בשילובם של דפוסים אנטישמיים במסגרת השיח הפוליטי על אודות ישראל – במקרה זה "ההשתקה" המיוחסת בשיר לישראל ותיאורה כ"שקר" ו"כפייה", יחד עם ההאשמה בדבר "הסכנה" שישראל מהווה לשלום העולם על רקע הצגת ישראל כתוקפן, שעלול "למחוק" את העם האיראני באמצעות טילים "משמידי כל" – מעין סוג מסוים של לשון כלאיים בין האנטישמיות הקלאסית, המכוונת את חיציה אל היהודים באשר הם יהודים, לבין אנטישמיות מודרנית בת זמננו, המכוונת את חיציה גם אל מדינת ישראל, מדינת העם היהודי, ובאופן זה משמשת גשר המחבר בין אנטישמיות בנוסח העבר לזו של היום.
מאמרו של ד"ר יואל פישמן מלמד גם, כי באמצעות עשיית שימוש במילים המקשרות בין סמנטיקה לפוליטיקה במסגרת השיח הפוליטי על אודות ישראל – במקרה זה "השתקה", "שקר", "כפייה", "סכנה" ו"השמדה" – והצגתן כ"עובדות", ניתן ליצור מיזוג בין רעיונות אנטישמיים במהותם לבין ביקורת לגיטימית לכאורה – טכניקת תעמולה המערבבת בין התכנים כדי שיפרשו בהקשרים שונים "הגנה עצמית יהודית כתוקפנות, הרצון להגדרה עצמית כגזענות, והשאיפה לעצמאות כאימפריאליזם" במסגרת הפצת המסר, כולו או חלקו, לפיו "עניינה של הציונות הוא ברצח-עם, גזענות, בגידה, תוקפנות וסיפוח".
שאלה ברקע השיר

הפואמה מציבה בעקיפין גם את השאלה, העומדת ברקע השיר, האם ניתן לבטל בהחלטיות ובביטחון מעבר לכל ספק סביר את האפשרות של התרחשות אסון לא מתוכנן, שעלול לקרות במהלך תקיפה של מתקנים המשמשים לפיתוח תוכניות גרעין, כגון צנטריפוגות להעשרת אורניום – שהרי כאשר נפגעים מתקנים גרעיניים מתעוררת סכנה של דליפת קרינה רדיואקטיבית מסוכנת הגורמת לזיהום רדיואקטיבי סביבתי, שיש לו השפעות מזיקות קצרות מועד וארוכות טווח על האוכלוסייה הנחשפת לו, כפי שקרה בתאונה הגרעינית באוקראינה, שהובילה לאסון צ'רנוביל, וברעידת האדמה ביפן, שגרמה לאסון הגרעיני בפוקושימה, מקרים שבהם נפגעו כורים גרעיניים. יש הסומכים על היכולות לבצע תקיפות "כירורגיות" ממוקדות, שימנעו פגיעות המוניות באוכלוסייה. אולם – כפי שקורה לעיתים, גם אם הדרך מרוצפת בכוונות "טובות" – תוכניות עלולות להשתבש, וכתוצאה מכך עלולים להתרחש אסונות, שיוצאים מכלל שליטה, במיוחד כאשר מדובר במתקנים גרעיניים בקרבת אזורים מיושבים. על רקע זה מזהיר שירו של גראס, נוסף על כל שאר תכניו השנויים במחלוקת, גם מפני מהלך מסוכן, אשר אחריתו – "בסופו בתורת ניצולים אין אנו אלא הערות שוליים" – מי ישורנה.
לקריאה נוספת

תיק נושא: גזענות ואנטישמיות, באתר יד ושם
ד"ר יואל פישמן, טרמינולוגיה אנטישמית בת-זמננו, באתר ליה סתיו – תרגום
Dr. Joel S. Fishman: THE COLD-WAR ORIGINS OF CONTEMPORARY ANTI-SEMITIC TERMINOLOGY at Jerusalem Center for Public Affairs, 16 May 2004
הגדרת האנטישמיות על פי האיחוד האירופי, באתר הפורום לתיאום המאבק באנטישמיות
דברים טובים יותר

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיה
 יוצרים:  פמלה אדלון לואי סי. קיי.
 כותבים:  פמלה אדלון לואי סי. קיי.
 שחקנים:  פמלה אדלון מייקי מדיסון חנה אליגוד אוליביה אדוארד סיליה אימרי
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  52
 הפקה
 מפיקים בפועל:  פמלה אדלון לואי סי. קיי. דייב בקי מ. בלייר ברירד
 הפצה:  הולו 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 מוזיקה:  ג'יי גרוסקה 
 אורך פרק:  23
 שידור
 רשת שידור:  FX
 תקופת שידור מקורית:  8 בספטמבר 2016 – 25 באפריל 2022
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
דברים טובים (באנגלית: Better Things) היא סדרת טלוויזיה קומית של פמלה אדלון ולואי סי. קיי. המשודרת ברשת FX. בסדרה מככבת אדלון, המגלמת שחקנית גרושה המגדלת את שלוש בנותיה לבדה. הסדרה עלתה לראשונה ב-8 בספטמבר 2016. בספטמבר של אותה שנה הודיעה הרשת שהיא מחדשת את הסדרה לעונה שנייה, אשר עלתה לשידור ב-14 בספטמבר 2017. באוקטובר הודיעה הרשת על עונה שלישית, אשר עלתה לשידור ב-28 בפברואר 2019. במרץ פורסם כי תופק עונה רביעית, אשר עלתה לשידור ב-5 במרץ 2020.
בישראל הסדרה משודרת ב-yes בערוץ yes OH.
דמויות > דמויות ראשיות

סם פוקס (פמלה אדלון): אם יחידנית לשלושה ילדים המתגוררים בלוס אנג'לס, ועובדת כשחקנית.
מקס פוקס (מייקי מדיסון): בתה הבכורה של סם, היא הפכפכה אך הגונה.
פרנקי פוקס (אנה אליגוד): בתה האמצעית והקיצונית של סם.
דיוק פוקס (אוליביה אדוארד): בתה הצעירה והמקסימה של סם, ובדרך כלל, עדינה ומתוקה.
פיליס (סיליה אימרי): אמה הבריטית של סם, עם כמה בעיות פיזיות ונפשיות.
דמויות > דמויות משנה ואורח

לוסי דייוויס, אליסיה ריינר, קווין פולאק, מתיו ברודריק, ג'נינה גוונקאר, קריס מרשל, בראדלי ויטפורד, לני קרביץ, זאק וודס, נייג'ל הייברס ושרון סטון.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 8 בספטמבר 2016 | 10 בנובמבר 2016 |
|  | 2 | 10 | 10 | 14 בספטמבר 2017 | 16 בנובמבר 2017 |
|  | 3 | 12 | 12 | 28 בפברואר 2019 | 16 במאי 2019 |
|  | 4 | 10 | 10 | 5 במרץ 2020 | 30 באפריל 2020 |
|  | 5 | 10 | 10 | 28 בפברואר 2022 | 25 באפריל 2022 |
פיתוח

הפיילוט הוזמן על ידי FX ב-18 בינואר 2015. הסדרה נכתבה על ידי לואי סי. קיי ופמלה אדלון. העלילה היא סמי-אוטוביוגרפית, ומבוססת על סיפור חייה של אדלון. שם הסדרה נלקח משיר של הקינקס בעל אותו שם.
ביקורת

הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות ממבקרי טלוויזיה. באתר Metacritic קיבלה הסדרה ציון של 79 מתוך 100 בהתבסס על 31 ביקורות. באתר Rotten Tomatoes קיבלה הסדרה ציון של 93% עבור סדרה חדשה, וכן ציון ממוצע של 8.2 מתוך 10, ציון המבוסס על 44 ביקורות.
הערות שוליים

↑  Swift, Andy (20 בספטמבר 2016). "Atlanta, Better Things Renewed at FX". TVLine. נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schwartz, Ryan (2017-10-19). "Better Things Renewed for Season 3". TVLine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-12-20.
בנות הפאוור פאף (סדרת טלוויזיה, 2016)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 מבוסס על:  בנות הפאוור פאף 
 שיר הנושא:  "?Who's Got the Power", בביצוע Tacocat
 סוגה:  פעולה הרפתקאות אנימציה
 יוצרים:  ניק ג'נינגס, בוב בויל 
 בימוי:  ניק ג'נינגס בוב בוייל ג'וליה "פיצי" פיצמאורין אייב אודיש
 מדבבים:  אמנדה לייטון, קריסטן לי, נטלי פלמידס, טום קני, טום קיין, רוג'ר ל. ג'קסון, ג'ניפר הייל
 מדבבים בעברית:  לורן סביר, אלונה אלכסנדר, מיה אלון, גדי לוי, צביקה פורמן, עינת אזולאי, רונה בקרמן, גילן שחף, ספיר דרמון, דור סרוגו, הילי ישראל
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית (דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  119
 הפקה
 מפיק:  פרנל הייס
 מפיקים בפועל:  ניק ג'נינגס בוב בוייל
 חברת הפקה:  Cartoon Network Studios
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה, נטפליקס, הולו 
 מוזיקה:  מייק ריגן 
 אורך פרק:  11 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Cartoon Network 
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 פורמט (תמונה):  HDTV‏ 16:9‏ 720p
 תקופת שידור מקורית:  4 באפריל 2016 – הווה
 תקופת שידור בישראל:  29 בינואר 2017 – רץ
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בנות הפאוור פאף (באנגלית: The Powerpuff Girls) היא סדרת אנימציה המהווה ריבוט לסדרה "בנות הפאוור פאף" (1998–2005). הסדרה שודרה בארצות הברית ב-Cartoon Network מ-4 באפריל 2016, העונה הראשונה הסתיימה ב-24 בדצמבר 2016. העונה השנייה שודרה מ-3 במרץ 2017 עד 13 במאי 2018. העונה האחרונה שודרה מ-8 באפריל 2018 עד 16 ביוני 2019.
העונה הראשונה עלתה לערוץ הילדים ב-29 בינואר 2017.
בסדרה  "כוח הטיטנים" היה פרק קרוס אובר איתם ועם הטיטנים.
תקציר העלילה

שלוש הבנות הקסומות שיצר בטעות פרופסור יוטוניום מגינות על העיר טאונסוויל מפני כוחות הרשע.