stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכינה קדם-צבאית בני דוד
הערות שוליים

↑  "תיאור המכינה באתר מועצת המכינות הקדם צבאיות
↑  שיעור בעניין של הרב סדן, בערוץ המכינה ביוטיוב
↑  גלעד לזכרם, באתר של מכינת בני דוד
↑    ישי אלמקייס, ‏המספרים המלאים: 40 אחוז מהנופלים ברצועה – בוגרי מוסדות הציונות הדתית, בעיתון מקור ראשון, 28 בדצמבר 2023.
↑  רועי בית יעקב מהישוב עלי נפל בקרב, ערוץ 7, 16 במאי 2024
↑  "בני דוד, בוכה ליבי ודומעות עיניי": שיר חדש לזכר 24 נופלי מכינת עלי", שיראל דילר, מקור ראשון, 5 בנובמבר 2024
↑  פוסט בדף הפייסבוק של המכינה
↑  הרב אלי סדן, באתר פרס ישראל
↑  דף התרומה באתר CauseMatch
↑  ערוץ 7, יאיר נהוראי ניסה לגייס 200 אלף ש"ח כדי לממן עתירה נגד תקציבי המכינה הקדם צבאית בני דוד, אולם הקמפיין לגיוס המונים נכשל., באתר ערוץ 7, 17 בדצמבר 2018
↑  גיא עזרא, ‏מסירים את הכפפות: מכינת עלי הגישה תביעת ענק, באתר "סרוגים", 14 ביולי 2019
↑   ניר חסון, מכינת עלי ניהלה משפט במשך חמש שנים, משכה את תביעותיה ולא תשלם הוצאות, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2024
↑  https://www.charidy.com/bneidavideli/86698?, www.charidy.com
↑  בין מסיימי קורס קצינים: 22 בוגרי עלי, באתר ערוץ 7
↑  הכי קרביים: מצעד המכינות הקרביות של הציונות הדתית,  באתר כיפה, 9 במאי 2011
↑  אודות הישיבה הגבוהה, באתר בני דוד
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  התחייבות לימודי קודש בחי רועי, באתר בני דוד
↑  תוכנית 'חי רועי' - "אנשי אמונה בעולם המעשה", אתר בני דוד
↑  אודות מכינת מעלה אפרים, באתר בני דוד
↑  עוז ואמונה (ע"ר) | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il, חלק מהתוכן מופיע ב"מטרות רשמיות" של העמותה.
↑  עלון בני דוד 41 ניסן תשפ"א, ‏ניסן תשפ"א
↑  שיא חדש במספר התלמידים במוסדות בני דוד
↑  תיפתח שלוחה נוספת של מוסדות בני דוד
↑  יאיר נהוראי, יאיר נהוראי - המהפכה השלישית, באתר עמוד הפייסבוק
↑  בני דוד (2022-07-19), האם שיטת אלקנה עובדת? | הרב אלי סדן [שיעור ראשון], נבדק ב-2024-11-13
↑  מערכת עכשיו 14, מכינת "בני דוד" בעלי: תביעת דיבה נגד עו"ד יאיר נהוראי, באתר ערוץ 14, ‏14.07.2019
↑  חנן גרינווד, מכינת עלי מבטלת את תביעת הדיבה נגד יאיר נהוראי שאמר שהיא מנסה לעשות הפיכה צבאית בישראל, באתר ישראל היום, ‏29/08/2024
↑  שמוליק גרוסמן, רב-סרן אלירז פרץ נפל בעזה, אחיו נהרג בלבנון, באתר ynet, 27 במרץ 2010
↑  צה"ל קבע את מותו של סגן הדר גולדין, באתר וואלה, 3 באוגוסט 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310863905171  VIAF: 122525380   WorldCat (עם VIAF): 122525380
מוד (משחקי מחשב)

מוד (באנגלית: Mod או Modification) הוא שינוי בתכנת משחק מחשב בחלקים מסוימים ממנה או בכולה, לרוב למען הכנסת אמצעים לשדרוג המשחק, הוספת אלמנטים משחקיים, תיקון באגים שלא תוקנו על ידי המפתח או אף יצירת משחק חדש לגמרי על ידי שימוש במנוע המשחק. מוד יכול לכלול כלי נשק, פריטים, מפות, דמויות, כלים, מוזיקה, אפקטים, ועוד אלמנטים שנוצרו על ידי מפתח המוד עבור המשחק. בהגדרתו, מוד הוא תכנה שנכתבה על ידי חובב, אך קיימים כמה וכמה יוצאי דופן אשר עדיין נקראים בפי הקהילה "מוד".
משחקי וידאו למחשב האישי לרוב מעוצבים עם היכולת לשנותם מראש, ומאפשרים למשתמשים ליצור מודים למשחק בקלות וללא קושי. מפתחים רבים אף כוללים כלים מתקדמים לפיתוח מודים יחד עם עותק המשחק.
מודים יכולים לעזור למשחק להמשיך להימכר, אף זמן רב אחרי ששוחרר. על ידי הוספת תוכן חדש למשחק באופן רצוף, מודים מושכים שחקנים נוספים למשחק.
סוגי מודים

המרה כוללת: מוד המחליף כמעט את כל התוכן האומנותי המקורי של המשחק. יוצרים של מודים כאלה דורשים לעיתים קרובות למכור את המוד החדש תמורת רווח, מה שמחייב אותם למחוק כל זכר לאלמנטים האומנותיים המקוריים, כדי להימנע מהפרת זכויות יוצרים. דוגמה למוד כזה, הוא המשחק Counter Strike.
שיפוץ כולל: מוד המשנה לחלוטין או באופן דרמטי את המשחקיות של משחק, אך משאיר את העלילה או ההתרחשות באותו יקום בדיוני. שינויים אלו לרוב כוללים יצירת הגרפיקה מחדש או שיפוצה, הלחנת מוזיקה חדשה עם התייחסות למקורית, החלפת הדיבוב, האפקטים הקוליים, החלפת האפקטים הגרפיים ועוד.
תוסף: מוד המשנה או מוסיף אלמנט משחקי אחד או יותר. מודים מסוג זה הם הנפוצים ביותר. לרוב, הם מוסיפים אובייקטים חדשים (כגון מכונית נוספת למשחק מרוצים, רובה נוסף למשחק יריות או פריט נוסף למשחק תפקידים) או מפות חדשות. לרוב, אין צורך לשנות אלמנטים קיימים כדי ליצור תוסף, ומפתחים אף תומכים ביצירתם, שכן מודים אלו מהווים משיכה לשחקנים בשל העובדה שהם מוסיפים תוכן חדש למשחק כל הזמן, ללא צורך להשקיע משאבים מצד המפתח ליצירת התוכן.
טלאי לא רשמי: מוד הנוצר כדי לטפל בבאגים בהם המפתח אינו טיפל בטלאים רשמיים או כדי להוסיף תוכן שאינו נמצא במשחק אך קיים בקובצי המשחק. מודים כאלו נוצרים בדרך כלל על ידי קהילת מעריצי המשחק, כאשר המפתח אינו יכול או מסרב לטפל בבאגים במשחק. טלאים כאלו עלולים להוות לעיתים בעיה, כאשר הם עלולים להדליף תוכן משחקי ניסויי או שאינו מוכן לשחרור.
מוד אומנותי: מודים הנוצרים לצורך אומנותי.
ראו גם

צ'יט
רוב בישופ

רוב בישופ (באנגלית: Rob Bishop; נולד ב-13 ביולי 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת יוטה בשנים 2003–2021.
ביוגרפיה

בישופ נולד וגדל בעיירה קייסוויל שביוטה. הוא למד בבית הספר התיכון ואחרי סיומו היה בשליחות בגרמניה כנציג המורמונים. הוא למד באוניברסיטת יוטה וסיים אותה בשנת 1974 עם תואר במדעי המדינה. לאחר סיום האוניברסיטה בישופ עבד כמורה.
בשנים 1974–1994 בישופ היה נציג המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית בבית המחוקקים של יוטה. בשנת 1997 הוא נבחר לראש סניף המפלגה הרפובליקנית של יוטה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2001. בתקופת כהונתו הוחלט שרק חברי המפלגה יוכלו להשתתף בפריימריז. בשנת 2002 הוא חזר לפוליטיקה והתמודד על כהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא ניצח תוך קבלת 61% מהקולות. בהמשך הוא נבחר מספר פעמים מחדש.
בשנת 2010 בישופ ניסה לקדם הליך חקיקה לפיו נציגי המדינות יוכלו ברוב קולות לבטל חקיקה שבוצע על ידי הממשל הפדרלי. חקיקה זו לא עברה. במשך שנים הוא היה חבר בוועדה לניצול משאבי טבע.
בשנת 2020 בישופ הודיע שלא התמודד לכהונה נוספת. הוא שקל להתמודד על כהונת מושל יוטה, אך בסוף הוא התמודד לכהונת סגן-מושל ולא זכה.
קונסטנדינוס באלויאניס

קונסטנדינוס באלויאניס (ביוונית: Κωνσταντίνος Μπαλογιάννης; נולד ב-8 בפברואר 1999 בסלוניקי שביוון) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית.
קריירת מועדונים

באלויאניס גדל במחלקות הנוער של פאוק סלוניקי, ארסנל וזוולה. הוא ערך הופעה אחת במדי הקבוצה הבוגרת של פאוק סלוניקי במסגרת הגביע היווני.
ב-24 ביוני 2019 הושאל באלויאניס לוולוס מליגת העל היוונית למשך עונת 2019/2020. הוא ערך 22 הופעות במהלך תקופת ההשאלה.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם באלויאניס ב-OFI כרתים מליגת העל היוונית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 67 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-26 ביולי 2023 חתם בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית.
קריירה בינלאומית

באלויאניס שיחק בנבחרות הצעירות של יוון.
תארים

אליפות יוון (1): 2018/2019
הגביע היווני (1): 2018/2019
הגביע הבולגרי (1): 2023/2024
הערות שוליים

↑  Βόλος: Ανακοίνωσε τρεις δανεικούς από ΠΑΟΚ κι έναν από ΑΕΚ, www.sport24.gr (ביוונית)
↑  ΟΦΗ: Ανακοίνωσε Μπαλογιάννη | Gazzetta, www.gazzetta.gr (ביוונית)
↑  topsport.bg, Ботев (Пловдив) се подсили със защитник от Гърция, Topsport.bg, ‏2023-07-26 (ב־)
קרתגו

ערך זה עוסק בעיר קרתגו. אם התכוונתם למעצמה הימית הפיניקית העתיקה, ראו .
.
קרתחדשת (בפיניקית: 𐤒𐤓𐤕𐤇𐤃𐤔𐤕 (Qart-ḥadašt); כלומר "קרת חדשה"; ביוונית: Καρχηδών), הידועה גם בשמה הרומאי קרתגו (בלטינית: Carthago; בערבית قرطاج או قرطاجة), הייתה עיר עתיקה לחופי הים התיכון, ממנה יצאה אימפריית קרתגו. העיר נוסדה על ידי מתיישבים פיניקים במהלך המאה ה־9 לפנה"ס, והייתה לעיר פיניקית מרכזית לאורך מאות שנים, שהגיעה לשיאה החל במאה ה־5 לפנה"ס[דרוש מקור], עד חורבנה בידי הרומאים ב־146 לפנה"ס. העיר יושבה מחדש על ידי הרומאים במאה ה־1 לפנה"ס, ושבה לשגשג כבירת הפרובינקיה הרומית אפריקה וכאחת הערים הגדולות באימפריה הרומית. חורבנה הסופי בא עליה בכיבוש הערבי בסוף המאה ה־7.
אתרי העיר מהתקופה הפונית (עת הוקפה בחומה באורך 37 ק"מ, שבוצרה וחוזקה בעיקר לאורך קטע בן חמישה קילומטרים בצידה המערבי הפונה אל מצר היבשה) לא השתמרו בצורה טובה, בין היתר בשל ההרס הרומי השיטתי לאחר המלחמה הפונית השלישית, אך ממצאים רבים יותר נשתמרו מתקופת היישוב הרומי, אשר המשיך והתקיים גם לאחר שהרומאים נדחקו מצפון אפריקה. שטחה הגאוגרפי נבלע לתוך מטרופולין העיר תוניס הסמוכה במהלך המאה ה־20. בשל חשיבותו ההיסטורית והתרבותית מוכרז המקום כאתר מורשת עולמית מאז שנת 1979.
היסטוריה

רוב המידע אודות תולדות קרתגו מגיע ממקורות רומים ויוונים, עמים שהיו נתונים ביריבות כמעט מתמדת עימה, ועל כן הם חשודים בהטיה ובסילוף. חורבן העיר המוחלט בידי הרומאים במאה ה־2 לפנה"ס הותיר מעט מאוד מידע אודותיה ממקורות פונים.
היסטוריה > ראשית קרתחדשת

העיר קרתחדשת נוסדה, לפי המסורת, על־ידי דידו (היא אֶלִיסָּה), אישה ממשפחת המלוכה הצורית שבעקבות הפיכת חצר ברחה מצור אל מעבר לים, לייסד את קרתחדשת – הקרת החדשה, בִתה ויורשתה של צור הקרת הגדולה. ייסוד העיר מתוארך ל־814/813 לפנה"ס. לפי הסיפור, דידו ברחה מאחיה מלך צור פיגמליון (אנ'). היא הגיעה לחופי אפריקה, וכדי להימנע מנישואים למלך לוב, היא הקימה מוקד, כביכול לשם הקרבת קורבן, וזינקה אל הלהבות. הגרסה הרומית לסיפור הזה מופיעה באפוס "אינאיס" של ורגיליוס, שנכתב כנראה בין השנים 26–19 לפנה"ס, שם נקראת אליסה בשם "דידו". אנשי האזור שראו בצערה של דידו בעקבות התאלמנותה נענו לבקשתה להעניק לה שטח אדמה בגודל של עור שיפשטו משור מת. דידו חתכה את העור לרצועות דקות והקיפה עימן את גבעת בירסה, שטח אדמה אדיר עליו הקימה את העיר. דידו הפכה למלכת העיר. בשירת ה"אינאיס" מסופר שאניאס, פליט מלחמת טרויה, הגיע באניתו לקרתחדשת, דידו אירחה אותו והתאהבה בו, אך הוא זנח אותה למען הגשמת הייעוד שלו – ייסוד העיר רומא. כשדידו נכזבה ממנו, היא התאבדה על חרב ונפלה אל המוקד כשהיא חוזה שמעצמותיה יקום נוקם לרומאים, רמז למצביא חניבעל. מדידו יצאו שורה של "שופטים" ששלטו בעיר והנהיגו את צבאה.
העיר עתידה הייתה לרשת את מעמדה של צור כעיר הפיניקית המרכזית, ולהיות מרכז התרבות הפיניקית מעבר לים. בכתובת קבורה מקרתחדשת נמצאו השמות "קרתיתן" ו"קרתמשל", שמות בהם ה"קרת" (היא צור) משמשת כרכיב תאופורי, שנחשבה, כנראה, לאלוהות. בכתובות נדר מקרתחדשת נמצאו אנשים בשם "צר" (המופיע גם בבמדבר, כ"ה, ט"ו כשם פרטי), אולי על שם העיר; בכתובות אחרות מופיע הכינוי "בן צר", באחת מהן אותו בן צור היה "רב סופרים", והם אולי לא בנים של אדם בשם צור אלא בני העיר, שממנה ומצידון הובאו לקרתחדשת סופרים.
מעט מאוד ידוע על ימי העיר הראשונים, אך נראה כי עד המאה ה־6 לפנה"ס שילמה מס לשבטים הלובים שבשכנות לה.[דרוש מקור] ייתכן כי נשלטה בידי מושל מצור ונסמכה על שכנתה הוותיקה והחזקה ממנה אוטיקה.[דרוש מקור]
היסטוריה > קרתחדשת, מוקד כוח אזורי

במאה ה־7 לפנה"ס החלה קרתחדשת להקים את הקולוניות הראשונות שלה. עם שקיעת צור באמצע המאה ה־6 לפנה"ס, הייתה קרתחדשת לעיר הפיניקית החשובה ביותר. בסוף המאה כבר נהנתה מהגמוניה לאורך החופים ממרוקו של ימינו במערב ועד לוב במזרח. בתקופה זאת היה השלטון בעיר נתון בידי "מלך" טירן נבחר.
בתחילת המאה ה־5 לפנה"ס תקפו אנשי קרתחדשת את הערים היווניות בסיציליה (Sicilian Wars), בתיאום עם הפרסים שתקפו את היוונים במולדתם (מלחמות יוון–פרס), פעולה שנעשתה, כנראה, לפי הוראות שקיבלו בקרתחדשת מִצור, בעלת בריתם של הפרסים. לאחר תבוסת קרתחדשת בקרב הימרה בשנת 480 לפנה"ס, קם בה משטר רפובליקני אוליגרכי שהושפע מבעלי הממון. המלכים הנבחרים עדיין שלטו בעיר אך סמכותם וכוחם נשחקו מפני אלה של הסנאט, שמנה 300 חברים שכיהנו בו מיום בחירתם ועד מותם, "מועצת הבכירים" ו"מועצת ה־104", הסמכות השיפוטית הבכירה במדינה. עיקר הכוח הפוליטי הופקד בידי שני "שופטים", מעין מגיסטראטים. בתקופה זאת הגיעה העיר לשיאה, ולפי סטראבון מנתה אוכלוסייתה 700,000 איש. עם זאת נראה כי הערכה זאת מוגזמת, והמספר האמיתי עמד על 400,000 עד חצי מיליון, כשרק חמישית מהאוכלוסייה הייתה פיניקית. בשנת 370 לפנה"ס בוטלה המלוכה.
שגשוג העיר נמשך אף על פי שהייתה מעורבת במספר מלחמות, אך היא הוכרעה לבסוף בשלוש המלחמות הפוניות שהתחוללו בין השנים 264–146 לפנה"ס. המלחמה הפונית השלישית הסתיימה בחורבן העיר המוחלט על ידי פובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס. הרומאים העלו את העיר באש ושרפו אותה עד היסוד. לפי סיפורים שנפוצו לראשונה בסוף המאה ה־19, הרומאים זרו את הקרקע מלח על־מנת להבטיח שהיא תישאר בלתי פורייה ואיש לא יתיישב בה שוב. זריית המלח נזכרת לראשונה בספרו של פרדיננד גרגורוביוס (אנ') "ההיסטוריה של העיר רומא בימי הביניים" (Die Geschichte der Stadt Rom im Mittelalter) שהתפרסם בין השנים 1872–1859. מאחר שאין זכר לסיפורים אלה במקורות קדומים יותר, ומכיוון שזריית מלח יקר על שטח פורה כה נרחב משוללת היגיון כלכלי, מניחים כיום כי קרתחדשת לא נזרתה מלח מעולם.
היסטוריה > קרתגו הרומית

לאחר חורבן העיר, הייתה אוטיקה השכנה לבירת האזור ותפסה את מקומה של קרתגו כראשונה בין היישובים הפוניים בצפון אפריקה. בשנת 122 לפנה"ס הקימו הרומאים קולוניה באתר, אך זו כשלה וננטשה. עם זאת, כאשר גישתה של אוטיקה אל הים נחסמה על ידי אדמת סחף ונמלה יצא מכלל שימוש, נאלצו הרומאים לחדש את היישוב בקרתגו, ועיר חדשה קמה באתר. העיר הוקמה במצוות יוליוס קיסר בשנת 44 לפנה"ס ונקראה "קולוניה יואוניה" (Colonia Junonia), אך התוכנית יצאה אל הפועל רק לאחר מות קיסר. על נסיבות הקמתה של העיר החדשה כתב אפיאנוס כך:
"...נאמר כי (יוליוס) קיסר, שהיה לאחר מכן לדיקטטור לכל חייו, כאשר רדף אחר פומפיוס למצרים, ולאחר מכן רדף את חבריו של פומפיוס ממצרים לאפריקה; בהיותו בסמוך לאתר קרתגו פקדו חלום ובו ראה צבא שלם עומד בבכיו, ומיד עשה מזכר והורה כי קרתגו תיושב. בשובו לרומא זמן קצר אחר כך חילק קרקעות לעניים, והורה לשלוח חלק מהם לקרתגו ואת האחרים לקורינתוס. אך הוא נרצח זמן קצר אחר כך בידי אויביו, ובנו אוגוסטוס אשר מצא את המזכר, הקים את קרתגו, לא באתר העיר העתיקה, אך קרוב מאוד אליה, וזאת מפני הקללה עתיקת הימים... וכך לקחו הרומאים את אפריקה מידי הקרתגנים, החריבו את קרתגו, ויישבו אותה מחדש מאה ושתיים שנים לאחר הריסתה"
במאה ה־1 הייתה קרתגו הרומית לעיר השנייה בגודלה במערב האימפריה הרומית, ומספר תושביה הגיעה לשיא של כחצי מיליון איש. העיר הייתה למרכז הפרובינקיה הרומית אפריקה ונחשבה לאסם התבואה של האימפריה. רוב שרידי העיר הם מתקופה זאת. הרומאים חידשו את מרכז העיר על גבעת בירסה, הקימו את מרחצאות אנטוניוס (אנ'), את ווילות המגורים הרבות ששרדו בעיקר בצפון האתר ואת אמת המים של זגוואן כדי לספק מים לעיר.
בסוף המאה ה-2 התגוררו בעיר פרפטואה ופליסיטי.
בין השנים 308–311 הייתה קרתגו לבירתו של לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס, מושל אפריקה הרומי שמרד בקיסר רומא מקסנטיוס והכריז על עצמו כקיסר.
היסטוריה > קרתגו הרומית > קרתגו הנוצרית

| --- | --- |
 :  ראו גם – דונאטיזם
העיר אף הייתה למרכז נוצרי עתיק, והייתה למקום מפגשם של מספר סינודים חשובים החל במאה ה־3 וכלה במאה ה־5. הסינוד החשוב והידוע ביותר שהתכנס בעיר, ערך בשנת 397 את הקאנוניזציה לכתבי הקודש של הכנסייה המערבית. עוד נודעה העיר כבית הפילוסוף הנוצרי אוגוסטינוס.
הדונאטיסטים, זרם נוצרי שהתנגד למינוי אנשים ששיתפו פעולה עם השלטונות הרומיים בזמן הרדיפות האנטי־נוצריות לכמורה, התרכזו באזור קרתגו, ואוגוסטינוס סיפר עליהם שהם משתמשים בשני שפות בלבד: לטינית ופונית.
היסטוריה > לאחר הרומאים

במאה ה־5 נכבשה צפון אפריקה על ידי הוונדלים. המלך הוונדלי גאיזריק כבש את העיר ללא קרב, ובשנת 439 ועשה אותה לבירתו. הוא גרש את הבישוף הקתולי המכהן והנהיג את האריאניות כדת המדינה, אם כי איפשר חופש פולחן. לראשונה לאחר כמעט 600 שנה, שוב איימה קרתגו על ההגמוניה הרומאית, ובשנת 455 פלשו הוונדלים לאיטליה ובזזו את רומא. לאחר מספר ניסיונות כושלים הצליחו הביזנטים לכבוש את קרתגו והמצביא בליסאריוס נכנס אליה כשהוא מלווה באשתו ב־15 באוקטובר 533. הביזנטים חסו על העיר, וכמו רוונה בצפון איטליה הייתה קרתגו למקום מושבו של הנציב הביזנטי, האקסרך (Eξαρχος), ושתי הערים היו למעוזי הכוח האחרונים של הביזנטים במערב. הערבים ניסו לכבוש את קרתגו לראשונה בשנת 647, אך ללא הצלחה. ניסיונות נוספים לכיבוש העיר נעשו לקראת סוף המאה ה־7, ולבסוף נכבשה בשנת 698. הערבים הרסו את העיר והקימו את מרכזם האזורי בתוניס השכנה. בכך באו לקיצן כ־1500 שנות יישוב האתר. ב־1919 הוקם במקום יישוב מודרני הנושא את השם קרתגו, וזה נבלע במהלך המאה ה־20 במטרופולין של תוניס הסמוכה.
מבנה העיר

על האתר חולשת גבעת בירסה (colline de Byrsa) שגובהה כ־25 מטר ואשר שימשה כמרכז קרתגו ההיסטורית. סביב הגבעה השתרעו ארבעת רובעי המגורים של העיר. על הגבעה נמצאים קתדרלת סן לואי (cathédrale Saint-Louis) שנבנתה בסוף המאה ה־19 והמוזיאון הלאומי של קרתגו (Musée national de Carthage).
סביב הגבעה פזורים שרידי העיר האחרים, הכוללים את המבנים הבאים (מדרום עם כיוון השעון):
שני הנמלים הפוניים – האחד שימש כנמל צבאי והאחר כנמל אזרחי – שוכנים על חוף הים מדרום לגבעה.
צמוד לנמל המסחרי שוכן אתר הקבורה ששימש כבית קברות וכמקדש.
ההיפודרום שוכן דרומית־מערבית לגבעת בירסה וצפונית לו נמצאים שרידי האמפיתיאטרון הרומי.
בורות המים ואמת המים זגואן שסיפקה מים לעיר נמצאים צפונית־מערבית לגבעה.
צפונית־מערבית לגבעה נמצאים התיאטרון והאודאון, ומעבר להם נמצאים שרידי הווילות הרומיות ובזיליקת דמוס אל־קריטה.
מזרחית לגבעת בירסה, על חוף הים, שוכנים מרחצאות אנטוניוס.
גבעת בירסה > תולדות המקום

לפי ורגיליוס מקור השם "בירסה" במילה היוונית "βυρσα" (בִירְסַה) שמשמעה בקר או רפת. השם ניתן למקום בהקשרה של האגדה אודות השור שאת עורו ביתרה המלכה דידו כדי לסמן את גבולות עירה העתידית. הסבר זה הופיע יחד עם האגדה בתקופה ההלניסטית, וייתכן שאת מקור שם הגבעה האמיתי יש לחפש במילה שמית כמו "בוסטרה" שמשמעה "שיפוע" או "בוצרה", היינו "מבצר".
לפי סטראבון שמשה בירסה כאקרופוליס מיושב בצפיפות במרכזה של העיר:
ליד מרכזה של העיר שכן האקרופוליס, ששמו בירסה; הוא היה תלול למדי ונושב בכל צדדיו, ועל פסגתו ניצב מקדש אסקלפיוס.
סופה של בירסה במלחמה הפונית השלישית היה גם סופה של קרתגו הפונית, ומתיאוריו של אפיאנוס את האירוע ניתן ללמוד על אופיו של המקום:
העריקים הרומים, כ־900 במספר... נמלטו אל מקדש אסקלפיוס עם אסטרובעל ואשתו ושני ילדיהם. כאן יכלו להתגונן משך זמן רב אף שהיו מועטים במספרם, בזכות גובהו וטבעו הסלעי של המקום, אשר בעת שלום הוליכו אליו שישים מדרגות.
ראש הגבעה שוטח לחלוטין בידי הרומאים, בעיקר ממניעים פוליטיים ובמטרה להרוס לחלוטין את שרידי המרכז המדיני והדתי של העיר הפונית. תחת המבנים שהרסו הקימו הרומאים כיכר ענקית בשטח 13,000 מ"ר וסביבה בנו את מבני הפורום של הקולוניה, גם זאת ממניעים פוליטיים גרידא שמטרתם הייתה להפגין לראווה את גדולת האימפריה הרומית ואת כוחה.
בעקבות המסורת לפיה לואי התשיעי, מלך צרפת מת ונקבר במקום במהלך מסע הצלב השמיני בשנת 1270, הוקמה על הגבעה קפלה בשנת 1830, אף ששרידי המלך המנוח הועברו לצרפת. מאוחר יותר, בסוף המאה ה־19, הוקמה במקום קתדרלה נאו־ביזנטית שהוקדשה ללואי הקדוש, ואשר העניקה לגבעה שם נוסף – "גבעת לואי הקדוש" (colline saint Louis).
החפירות הראשונות במקום התקיימו בשנת 1859 על ידי שארל בלה שחשף את האפסיסים הקרויים על שמו. חפירות נוספות התקיימו ב־1880 וכן החל מ־1923 עד סוף שנות השלושים של המאה ה־20. מאז הכרזת המקום כאתר מורשת עולמית, מבוצעת עבודת המחקר באתר על ידי שני צוותים צרפתיים המטפלים בנפרד בשרידים הפוניים ובשרידים הרומיים.
גבעת בירסה > הממצאים מהתקופה הפונית

כל השרידים הפוניים בראש הגבעה, ובכלל זה חומות האקרופוליס, המקדשים וגרם המדרגות שהוביל אל הפסגה, אבדו בתקופה הרומית. עם זאת, נחשפו על מורדות הגבעה בתי מלאכה לעיבוד מתכות מהמאה ה־5 לפנה"ס עד המאה ה־3 לפנה"ס. עוד נחשף רובע מגורים מהמאה ה־2 לפנה"ס על מורדות הגבעה הדרומיים וזה זכה לשם "רובע חניבעל". הרובע נבנה תוך התחשבות בתנאי המקום הטופוגרפיים (רחובות אשר שינו את מסלולם בשל השיפועים וגרמי מדרגות), וחדרי הבתים נבנו סביב חצר מרכזית ובחזיתם השתרע שטח מסחרי. במקום נמצאו עדויות לקיומו של ריצוף עשוי פסיפס ברחובות, המכונה "ריצוף פוני" (pavimenta punica), אך לעדותו של אפיאנוס בדבר בתים בני שש קומות שהוקמו בקרתחדשת לא נמצאו ראיות. בסוף המאה ה־19 ובתחילת המאה ה־20 נחשפו כמאה קברים בקצה הגבעה הדרומי, ואלה תוארכו למאה ה־7 ולמאה ה־6 לפנה"ס. הממצאים שנחשפו בבית קברות זה סיפקו מידע רב אודות התקופה המוקדמת של העיר, אף על פי שנבזזו מאז העת העתיקה. הקברים נבנו מאבנים מלבניות בבנייה יבשה (ללא שימוש במלט) ומעליהם הונחו לוחות אבן ששימשו להם כתקרה, והכניסה אליהם נחסמה בגושי אבן גדולים. סמוך לבית הקברות נמצאו שני קברי המונים ובהם מאות גופות מימי קרתחדשת האחרונים, ואלה מלמדים על הטבח שטבחו הרומאים באזרחיה האחרונים של העיר.
שרידי בתים פוניים בבירסה
בית פוני בבירסה
קבר פוני בבירסה
שרידי קברים פוניים
גבעת בירסה > הממצאים הרומיים

הרומאים שיטחו שטח 30 עד 40 דונם בראש הגבעה, ואת הפסולת שפכו על מורדותיה. הם הקימו על הגבעה את מרכז העיר הרומית שנחצה על ידי הקארדו והדקומנוס, ואשר כלל את מבני הציבור המסורתיים – הפורום, הבזיליקה והמקדשים. על שרידי מבנים אלה ניצבים הקתדרלה והמוזיאון שעל ראש הגבעה, למעט הריסות הבזיליקה שבה נראים האפסיסים של בלה.
שחזור בירסה הרומית
הדמיה של בירסה בתקופה הרומית
אפסיסים בבירסה
שרידים רומיים בבירסה
הנמלים הפונים

הנמלים הפונים (בצרפתית: Ports puniques) היו שני נמלי קרתגו העתיקים, שהייתה בראש וראשונה מעצמה צבאית ומסחרית ימית. שני הנמלים השתרעו מדרום לגבעת בירסה והיו מקושרים זה לזה בתעלה צרה. הנמל העגול הצבאי, שבמרכזו ניצב אי האדמירלות, שכן מצפון לנמל המסחרי שצורתו הייתה אליפטית.
הנמלים זוהו בתחילת המאה ה־19 על ידי פרנסואה־רנה דה שאטובריאן. הדבר אושר במחצית השנייה של המאה ה־20 והנמלים מתוארכים למאה ה־2 לפנה"ס, היינו לתקופה שבין המלחמה הפונית השנייה לשלישית. גילויים אלה הותירו סימן שאלה על מיקום נמל העיר במהלך 500 השנים הראשונות לקיום העיר, אך ברור שלא שכן באתר בו הוקמו מאוחר יותר שני הנמלים הפונים. לאור שינויים רחבי היקף בקו החוף ופעילות ייבוש שטחים בידי תושבי העיר, ספק אם ניתן יהיה לאתר את מיקום הנמל המוקדם, מה גם שנראה כי במהלך מאתיים השנים הראשונות לקיומה של קרתחדשת, לא הוקם בה נמל של ממש וכלי השיט רוכזו על רצועת חוף. כאתרים אפשריים לנמל המקורי הציעו חוקרים שונים את מרחצאות אנטוניוס שמצפון, שידוע כי הוקמו בתקופה הרומית על אדמה שיובשה מהים, את אזור מארסה של ימינו, השוכן מדרום לנמלים הפונים ומשמעות שמו בערבית היא "נמל", ומספר נקודות אחרות לאורך החופים הסמוכים.
כך תיאר אפיאנוס את הנמלים הפונים:
"הנמלים היו מחוברים זה לזה והיה להם פתח משותף אל הים ברוחב של 70 רגל, שניתן היה לסוגרו בשרשראות פלדה. הנמל הראשון יועד לכלי שיט מסחריים... בנמל השני שכן אי שהוקף יחד עם הנמל בגדות גבוהות. על גדות אלה השתרעו מעגנים שיכלו להכיל 220 כלי שיט... שני עמודים איוניים ניצבו בחזיתו של כל מקום עגינה, והעניקו לנמל ולאי חזות של אכסדרה. על האי נבנה בית האדמירל, ממנו הושמע קול החצוצרה, פקודות הוקראו בידי שליח והאדמירל עצמו יכול היה לפקח בעצמו על הנעשה. האי שכן ליד הכניסה לנמל ונישא לגובה ניכר, כך שהאדמירל יכול היה לתצפת אל הים ואילו הקרבים אל הנמל מן הים לא היו יכולים לראות את הנעשה בו. גם ספינות הסחר הקרבות לא היו יכולות לראות את הנעשה על הרציפים שכן קיר כפול הקיפם, והוקמו שערים שדרכם יכלו ספינות המסחר לעבור מהנמל הראשון ישירות אל העיר מבלי לחלוף דרך הרציפים"
משני הנמלים נותרו שתי לגונות מחוברות זאת לזאת שלכל אחת מהן מוצא עצמאי צר אל הים. אי האדמירלות שבמרכז הנמל הצבאי הפך ללשון יבשה מאורכת וצרה שצורתה כשל אנקול. הלגונה העגולה משתרעת על שטח של כ־80 דונם בעוד ששטח הלגונה האליפטית כפול בערך. בנמל הצבאי נחשפו שרידי מקומות עגינה ששימשו כמבדוקים יבשים שקרקעיתם משופעת – כשלושים מהם על אי האדמירלות וכ־135–140 לאורך רציפי הנמל שסביב לו. מעל למבדוקים הותקנו אזורי אחסון והחוקרים סבורים ששני כלי שיט יכלו לעגון בכל מבדוק זה אחר זה. המבדוקים היבשים שימשו כמספנות, ורק בחורף נדחקו ספינות רבות ככל הניתן לתוכם. במרכז אי האדמירלות השתרע אזור פתוח וסמוך לו ניצב מגדל ששימש את הנאוארכוס (אדמירל), כפי שנזכר בכתבי אפיאנוס. בתקופה הרומית הוקמה אכסדרה עגולה על אי האדמירלות ובמרכזה ניצבו שני מבנים – מקדש ומבנה מתומן נוסף שייעודו לא ברור.
שחזור של אי האדמירלות בתקופה הפונית
אי האדמירלות בתקופה הרומית
מבט לעבר אי האדמירלות
איור של קרתחדשת הפונית, מהמוזיאון הלאומי בעיר, ובו נראים נמלי העיר
אתר הקבורה ("התופת של קרתגו") > האתר

בשנת 1921 התגלה באזור הנמל של תוניס בית קברות ובו מספר רב של כדי קבורה ומצבות. חלק גדול מן הנקברים היו ילדים, אולם נמצאו גם כדים עם עצמות בעלי חיים. על מרבית השרידים נכרו סימני שריפה, ועל חלק מן המצבות התגלו הקדשות לתנת או לבעל חמון.
שטח האתר נאמד בכ־6,000 מ"ר. חפירות חוזרות בשנות השבעים של המאה העשרים הראו שהאתר פעל כבית קברות במשך כשש מאות שנים, מהמאה ה־8 לפנה"ס ועד לחורבן קרתגו בידי הרומאים בשנת 146 לפני הספירה. בית הקברות הוקם סמוך לחוף הים, על אדמת ביצה בתולית. חלק גדול מן האתר היום מיושב ולא ניתן לחפירה, אבל מהשלכת מה שנמצא לשטח כולו ניתן להעריך שיש בו כ־20,000 כדי קבורה המכילים שרידי עצמות שרופות ומוקפים באבנים ובמצבות בצורות שונות, הכל בהתאם לתקופה:
תנית I – הכדים ניצבו על שכבת הבסיס וכוסו בערימת אבנים קטנות (730 עד 600 לפנה"ס).
תנית IIa – מעל הכדים הונחו מצבות שראשן בצורת משולש (630 עד 400 לפנה"ס).
תנית IIb – המצבות הוחלפו באסטלות מאבן גיר או מאבן חול (המאה ה־4 לפנה"ס עד המאה ה־3 לפנה"ס)
תנית III – מעל הכדים ניצבות אסטלות מסוגננות מאבן גיר. על אלה מופיעים כיתובים, סמלים אסטרונומיים כמו השמש או הירח, דמות האלה תנת, ובשלבים מאוחרים יותר, גם אלמנטים אנושיים, מעולם החי והצומח ומנושאים אחרים (המאה ה־3 לפנה"ס עד חורבן העיר בשנת 146 לפנה"ס).
בתקופה הרומית המשיך האתר והיה בשימוש, והתגלו בו שרידי מקדש סטורנוס ומבנים נוספים.
מצבות באתר הקבורה
מצבה הנושאת כיתוב ואובליסק
מצבה הנושאת את סמל תנת וקדוקאוס
מצבת נדר ועליה כיתוב ותבליטי יד מורמת וציור אניה