stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב גולדמן (רב בתי הסוהר)
חייו > רב צבאי

בשנת 1943 התגייס לצבא הבריטי, ושירת כרב צבאי ביחידות הארץ-ישראליות. במסגרת שירותו סייע לניצולי השואה. בין היתר פקד את מחנה אל שאט שריכז פליטים ליד תעלת סואץ שחלק קטן מהם היו יהודים.
עם שחרורו מהצבא הבריטי בשנת 1946 התמנה כרב בתי-הסוהר ומחנות-המעצר בארץ ישראל ובקניה, מטעם הוועד הלאומי לכנסת ישראל. בתפקידו זה הגדיל לעשות לשחרורם של אסירים ועצירים, חברי המחתרות, מהכלא הבריטי, ואף הצליח להניא את המפקד הצבאי הבריטי, הגנרל אוולין בארקר, מלאשר הוצאתם להורג של שמונה עשר חברי הלח"י, שנדונו למוות בשנת 1946, לאחר ההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת בחיפה.
אור לב' באייר תש"ז (21 באפריל 1947) שהה הרב גולדמן במחיצתם של מאיר פיינשטיין ומשה ברזני ועשה עמם את שעותיהם האחרונות בבית הסוהר המרכזי בירושלים, וכששירת "אדון עולם" נישאת בפי שלושתם נפרד מהם סמוך לרגע בו פוצצו עצמם ברימון יד שהוסתר בתפוז.
הרב גולדמן ביקר במחנה בגילגיל שבקניה, בו נעצרו 251 מחברי המחתרות; בבית הסוהר לנשים בבית לחם בו נאסרו ונעצרו חברות המחתרות, בכלא עכו ובכל כלא בו היו עצורים יהודים. הרב גולדמן נתבקש לבקר במחנות המעצר בקפריסין, ולעשות להרגעת הרוחות של ניצולי השואה שהוגלו לשם. לאחר מכן התבקש לסייע למוסדות היישוב בהסברה ציונית בארצות הברית, בלשון האנגלית, ופעל נמרצות לאיסוף כספים במסגרת ה-UJA.
חייו > לאחר הקמת המדינה

בשנת 1949 התמנה כמנהל מחלקת הישיבות מטעם הג'וינט (JDC) בה עשה עד לפרישתו לגמלאות.
בזמן אכלוסה מחדש של העיר העתיקה, לאחר מלחמת ששת הימים, הביא לאכלוסם של חלק מהבניינים שבבעלות יהודית ברובע המוסלמי. הוא הירבה להדגיש, שרובע זה היה יותר יהודי מהרובע השכן המכונה "יהודי", ושיש לעשות להחזרת העטרה ליושנה. אחת מפעולותיו הראשונות הייתה הכנת סקר ומפה של המבנים היהודיים באזור רחוב חברון (היום נקרא רחוב מעלה חלדייה) ושאר המקומות שבין החומות בהם גרו יהודים עד לשנת תרצ"ו. לאחר מכן דרבן את בעלי הבתים היהודיים באזור לשקמם וליישבם ביהודים כבעבר.
הרב גולדמן נפטר בירושלים בי"ד בתמוז תשמ"ו (21 ביולי 1986) ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים. הניח אחריו בן ובת.
על-שמו כיכר בירושלים בסמוך למוזיאון אסירי המחתרות.
הערות שוליים

↑  יעקב גולדמן, "הטרוריסט" הראשון שהכרתי, חרות, 6 בפברואר 1959
↑  רימון בין לבבות, אתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308685405171
יציאה טורית

יציאה טורית במחשב IBM
יציאה טורית היא ממשק חומרה לתקשורת טורית, המזרימה החוצה או קולטת פנימה, סיבית אחת לכל פרק זמן נתון. (בניגוד ליציאה מקבילית). לאורך רוב ההיסטוריה של המחשבים האישיים מידע הועבר דרך יציאות טוריות של התקנים, כמו מודם, מסוף מחשב, וציוד היקפי. גם ממשקים כמו  Ethernet,‏ FireWire, ו-USB משתמשים בפועל בזרם טורי, אך המושג "יציאה טורית" מתייחס בדרך-כלל לחומרה התואמת או קרוב לכך, לתקן RS-232, המיועד להתממשק עם מודם או עם מכשיר תקשורת דומה.
הערות שוליים

↑  "What is serial port? - A Word Definition From the Webopedia Computer Dictionary". באתר Webopedia תאריך 2003-09-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph208158 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ירושלמי (גופן)

גופן "ירושלמי" של פלרון (פונטייפ)
סריקת דגימת הגופן "ירושלמי" מתוך "כתב אמנותי עברי" (תל אביב: בן־דור, 1955)
ירושלמי הוא גופן עברי שהוא וריאציה על האות המקורית המכונה "ירושלמי", שזהות מעצבהּ אינה ידועה. הגופן מבוסס על אותיות עתיקות שנמצאו חרותות על־גבי לבנים בירושלים. הקו האופייני לאותיות אלו הוא המשולש שבראשיתן. בשעת כתיבה בכתב זה מוחזקת הציפורן מעט יותר באלכסון מאשר עם כתיבה בכתב הספרדי, כדי שיהיו הקווים תמיד בעלי אותו עובי לערך.
האות הופיעה בין השאר בקטלוג האותיות של לודוויג פריץ טוֹבִּי וצמד הגרפיקאים גרד רוטשילד וזאב ליפמן ("רולי"), "כתב אמנותי עברי" (בתרגום שמואל גילאי; תל אביב: א"י הרצפלדר, 1951).
בגלל האופי הקליגרפי, האמנותי והנוקשה שלה, מעצבים השתמשו בה לשימוש בקונטקסט מכובד, כמו בתעודות רשמיות או הזמנות.
הערות שוליים

↑  ל.פ. טובי, כתב אמנותי עברי: תרשים ו-14 לוחות קליגרפיות כתובות על ידי רוטשילד–ליפמן ועם לוח היסטורי ואילוסטרציות מאת המחבר; תרגום עברי: שמואל גילאי, תל אביב: א"י הרצפלדר, 1951.
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחזקאל חי אלביג

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יחזקאל חי אַלבֶּיג (לעיתים נכתב אל-ביג; באנגלית: Ezekiel Hai Albeg;‏ 16 בספטמבר 1909 – 7 במאי 1995) היה משורר ופייטן ממוצא יהודי-בגדאדי.
קורות חיים

יחזקאל חי בן עזרא אלביג נולד בשנת 1909 בבגדאד. בילדותו למד בתלמוד תורה צלאת מנדלי. בשנת 1920 החל ללמוד בבית המדרש בית זלכה, הישיבה המפורסמת של בגדאד. בשנת 1925, כשהיה בן 15, עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהתיישבה בירושלים, שם למד בישיבת פורת יוסף ונסמך לרבנות. כמו כן הוכשר כשוחט ומוהל. בשנות ה-30 כיהן כחבר בוועד העדה הבבלית בארץ ישראל.
למרות אהבתו לארץ ישראל, הנידונה ברבים משיריו, עזב בשנת 1937 את הארץ, שהה ארבעה חודשים באלכסנדריה שבמצרים, ומשם המשיך לניו יורק. את כאב הנדידה תיאר בשירו "וגלות מְנָתי", אחד משיריו המפורסמים ביותר. בארצות הברית שימש בהתחלה במשך שבע שנים כעורך בהוצאת הספרים "Hebrew Publishing Company", ואחר כך עבד כחזן בברוקלין בבתי כנסת של יוצאי חלב. במלחמת העולם השנייה שר בערבית לתחנת רדיו של NBC במסגרת שידורי תעמולה אנטי-נאציים לעולם הערבי. בהמשך חייו עבר ללוס אנג'לס, שם נפטר בשנת 1995, בגיל 85.
יצירתו

לאורך כל חייו חיבר שירת חול וקודש בעברית בהשראת שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, שאליה נמשך מגיל צעיר. בהקדמה לספרו "מארם נהרים עד ירושלים" (תשכ"ג) גולל אלביג את סיפור היכרותו עם שירת ספרד:
עד שנת התרפ"ט הכרתי את רבי יהודה הלוי ושלמה בן־גבירול רק מתוך המחזור. הפיוטים 'יה שמך', 'ידי רשים', 'שנאנים' ועוד אחרים שהושרו מתוך המחזור היה בהם די כֹח לקשור את נפשי בעבותות בל יינתקו לסגנון ולקצב... בשנת התרפ"ט התוודעתי אל 'מגילות לבתי הספר' [ מקראות ארצישראליות] אשר בהן הובאו חלקים משירי הקודש והחול למשוררי ספרד. בהן מצאתי את שאהבה נפשי - אחזתים ולא ארפם. הם הם שהטביעו את חותמם עלי והם הם שקבעו את דפוס מחשבותי לרדוף אחרי סגנון שהכל בו: תנ"ך, פייטנות וקצב שקול הדומה לדפקי הלב".
בהמשך הכיר אלביג גם את מלאכת כתיבת המקאמה דרך היצירות שאליהן נחשף בעודו במצרים:
"שם באלכסנדריה קרה דבר חשוב ומשמח בחיי כי בפעם הראשונה ראיתי וקניתי מאחד המורים את ספר 'תחכמוני' לאלחריזי והוא היה לי למשיב נפש. גם ספר 'עמנואל הרומי' הושאל לי מאותו מורה. בצד המזרח שבלבי קבעתי מקום לאלחריזי ול'רומי' וחרוזיהם. בקיאותם העצומה בתנ"ך, בתלמוד ובמדרשים אשר בה עלו על כל החרזנים סיחררתני".
את ספר שיריו הראשון, "רינת יחזקאל", הוציא לאור בירושלים בגיל 17 בלבד, בשנת 1927, בתמיכתו של תורם אלמוני. במהלך חייו הוציא לאור עוד שישה ספרי שירה, בהם חיבורים מסוג מקאמה, שירי חול ופיוטים. כמה משיריו הולחנו לצלילי מנגינות ידועות מהעולם הערבי ובמיוחד ממצרים. את רוב שיריו קיבץ מחדש בספרו "דיואן" (לוס אנג'לס תשמ"ג) בן ה-640 עמודים. לאחר מות אשתו בשנת 1983 מיעט לכתוב עוד שירים.
בנוסף לשירים פרי עטו, אלביג גם ערך ופרסם בארצות הברית מספר מחזורים וסידורים.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דיואן : <קבץ חרוזים, שירים ופזמונים>, Encino, CA. : E.H. Albeg, תשמ"ג - 1983.
עשרה ראשונים: חרוז ושירה, Encino, CA : E. H. Albeg, ‏1987.
מארם נהרים לירושלים, הוצאת שמעון עזרא הכהן, התשכ"ג - 1963.
לקריאה נוספת

Lev Hakak, The Emergence of Modern Hebrew Literature in Babylon from 1735-1950, Purdue University Press, 2009, pp. 51, 68-71.
משה ש. שבת, ישיבות בגדאד - התהוותן והשפעתן לדורות, מכון אהל דוד ששון, כרך ב' (ירושלים תשע"ט), עמ' 468–470
הערות שוליים

↑  ירושלים | בעדת הבבלים, דואר היום, 25 בדצמבר 1935.
↑  ר' יחזקאל חי בן עזרא אלביג באתר בית אבי חי.
1 2   אלמוג בהר, המשורר שניסה להחיות את שירת ספרד, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313891505171  BnF: cb17709298m (data)  ISNI: 0000 0000 6935 7674  LCCN: n85015293  VIAF: 97173830   WorldCat (עם VIAF): 97173830
יחזקאל קצב (כדורגלן)

ערך זה עוסק בכדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם. אם התכוונתם לאחד הזמרים הבולטים מקרב יהודי עיראק, ראו .
יחזקאל קצב (1 בינואר 1945 בגדאד, ממלכת עיראק – 10 ביוני 2022, ראשון לציון, ישראל), היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק בעמדת הבלם, ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו. בתקופת פעילותו נחשב לאחד מבלמי הכדורגל הטובים בישראל. קצב אשר שיחק בנבחרת ישראל, היה שותף לזכייתה בגביע אסיה בכדורגל 1964.
קורות חייו

יחזקאל קצב נולד בבגדאד. ב-1951 עלה עם משפחתו לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. לאחר עלייתה התגוררה המשפחה בשכונת קריית שלום בתל אביב, סמוך למגרשה של קבוצת גדנ"ע יהודה. ב-1956 החל לשחק בקבוצת גדנ"ע יהודה ועימו שיחקו בסגל גם משה רומנו, יוסי משולם ודוד קרקו. לאחר גיוסו לצה"ל שיחק בנבחרת גייסות השריון בכדורגל ביחד עם מרדכי שפיגלר, מוצי לאון, גדי צלניקר, זאב זלצר, דני בורסוק וישעיהו שווגר, וב-1964 זכה עימה באליפות צה"ל בכדורגל.
ב-1963 ביוזמתו של מוצי לאון עבר לשחק בקבוצת מכבי יפו. ב-1964 צורף לסגל נבחרת ישראל בכדורגל אשר אומנה על ידי יוסף מרימוביץ', וזכה עמה בגביע אסיה בכדורגל. ב-1966 זומן שוב לסגל הנבחרת, נכלל בסגל המורחב אך לא שותף בפועל במשחקיה. קצב שיחק בקבוצת מכבי יפו עד 1972, רשם 201 משחקי ליגה ובהם כבש 8 שערים. ב-1972 פרש ממשחק פעיל. קצב אימן את קבוצת הנוער של מכבי יפו בשנים 1974–1975.
הלך לעולמו בראשון לציון ב-2022 והוא בן 77 שנים. הובא לקבורה בבית הקברות העירוני בעירו.
הישגים

מחזיקת גביע המדינה לנוער "קרנר": 1961/1962
מחזיקת גביע המדינה לנוער: 1962/1963
גביע אסיה: 1964
סגנית אלופת ישראל: 1963/1964
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.
הערות שוליים

1 2  אשר גולדברג‏, שחקן העבר יחזקאל קצב, אגדת מכבי יפו, הלך לעולמו בגיל 77, באתר וואלה, 11 ביוני 2022.
↑  ה-11 של העונה, על המשמר, 14 ביולי 1964.
↑  יעקב שחר, ‏"כל מי שצמח בשכונה וגדל בגדנ"ע יהודה, יצא לדרך היושר", באתר גלובס, 16 באפריל 2010.
↑  שלושה כדורגלנים צורפו, על המשמר, 19 במאי 1964.
↑  הסגל הלאומי ישחק ב-9 בפברואר עם "סטיאואה" מרומניה. דגמי וקצב צורפו וגביזון שוחרר, דבר, 3 בפברואר 1966.
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1964 (אלופת אסיה) |
| --- | --- | --- |
|   לוין |   ויסוקר |   בכר |   קלמי |   ליאון |   מתניה |   פרימו |   קצב |   לבקוביץ' |   מהלל |    שפיגלר |   סטלמך |  טיש |   אהרוני |  קליש |  לוי |  טלבי |  יאנג | מאמן: מרימוביץ'  |   לוין |   ויסוקר |   בכר |   קלמי |   ליאון |   מתניה |   פרימו |   קצב |   לבקוביץ' |   מהלל |    שפיגלר |   סטלמך |  טיש |   אהרוני |  קליש |  לוי |  טלבי |  יאנג | מאמן: מרימוביץ'  | ישראל |
ירושלם (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אילנה אביטל
 מתוך האלבום רגעים
 יצא לאור:  1983
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:00
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  שמרית אור
 לחן:  הנרי בראטר
 
"ירושלם" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את השיר הוציאה לאור בשנת 1983 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום האולפן הרביעי של הזמרת, רגעים. הוא נכתב והולחן על ידי שמרית אור והנרי בראטר. ב-12 במאי 1983 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג'. בשבוע לאחר מכן נכנס אל המצעד במקום ה-13. ב-7 ביולי עלה למקום השני – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. לבסוף, ב-11 באוגוסט יצא מהדירוג לאחר שנים-עשר שבועות צעידה רצופה. זהו שיר הלל לירושלים, בירת מדינת ישראל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |
הערות שוליים

↑  רגעים באתר סטריאו ומונו
↑  ירושלם באתר סטריאו ומונו
| אילנה אביטל |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: לאהוב אותך • שלום חבר • זינוק • רגעים • בלי בושה • כיוונים נעלמים • ילד המחר • אותך... פעם שנייה • תוצרת צרפת • נוגעת באושר • הסיפור האמיתי
אלבומי אוסף: אוסף הזהב • סיכוי לאהבה
אלבומי רמיקס: Hey
סינגלים: "אותך" • "אמור" • "השיבה לי" • "שובי לים" • "פגישה ראשונה" • "לילה במדבר" • "מלכת הכיתה" • "‏כל שנה בסוף הקיץ" • "עוד ועוד" • "ירושלם" • "אבא אמא וארץ ישראל" • "רגעים" • "בזכות ימים כאלה" • "אור בקצה המנהרה" • "בוא אל החגיגה" • "די לי די" • "בלי בושה" • "אתה המלך" • "סוף הצד" • "ילד המחר" • "טוב שבאתם" • "יום חדש" • "עוד תראה אותי" • "ספק" • "תגיד שכן"
ישמח חתני (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה, קומדיה
 יוצרים:  שלומית נחמה
 בימוי:  אריאל בנבג'י
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 חברת הפקה:  פאי סרטים
 שידור
 רשת שידור:  קשת 12
 תקופת שידור מקורית:  6 באפריל 2021 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
ישמח חתני היא סדרת טלוויזיה שעלתה לשידור בערוץ קשת 12 ב-6 באפריל 2021. הסדרה מבוססת על הסרט "ישמח חתני" שיצא לאקרנים בשנת 2016. הסדרה מציגה קהילה דתית בשכונת נחלאות בירושלים, שמרכז חייה נע סביב בית הכנסת השכונתי. עלילת הסדרה מהווה המשך לעלילת הסרט.
רקע

הסרט סלל את הדרך ליצירת סדרה שמבוססת עליו לאחר שזכה להצלחה מסחרית בבתי הקולנוע בהם צפו בסרט 400,000 ישראלים.  הסדרה היא למעשה המשך של הסרט ומגוללת את מה שקרה עם הקהילה בתקופת זמן מאוחרת יותר. הקהילה נתקלת באיום חדש לאחר שבן השכונה, קובי פליסיאן, חוזר 15 שנה אחרי שהיגר למיאמי והפך לכריש נדל"ן וכעת רוצה לקנות את כל הנכסים בשכונה ולהשתלט עליה.
שחקנים ודמויות

תקווה (אורנה בנאי) – דמות המספרת בסדרה
אהרון (איציק כהן) – בעלה של תקווה, עובד בבנק
ניסן (הרצל טובי) בעלים של חנות בשוק
מרגלית (עינת שרוף) – אשתו של ניסן
יפה (יפית אסולין)
נפתלי (אסף בן שמעון) – בעלה של יפה קדוש, מחליפו של הרב מנשה.
הרב מנשה (אברהם סלקטר) – רב הקהילה
אתי (אוולין הגואל)
רחמים (חיים זנאתי) – עובד עירייה
אורה נמו (שרון אלימלך) – אשתו של רחמים מתמודדת למועצת העירייה
קובי פליסיאן (צחי הלוי)
חנוכה (אור בן מלך) – מתווך דירות ויד ימינו של פליסיאן
יעלי (אליה לסרי) – בתם של מרגלית וניסן, אחראית הקמפיין של אורה ברשתות.
מעיין בלום
רבים ממשתתפי הסרט משתתפים גם בסדרת ההמשך.
הערות שוליים

↑  ישמח חתני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
1 2  מאיה כהן, "ישמח חתני": כך הפך הסרט לסדרה, באתר ישראל היום, 6 באפריל 2021
1 2  תומר מלמד, ‏"התגעגעתי מאוד לדמויות, יש עוד כל כך הרבה מה לספר עליהן", באתר ‏מאקו‏, 5 באפריל 2021
יחזקאל דוקקעס

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1868 סלפצ'אני, סלובקיה 
 נרצח:  6 במרץ 1944 (בגיל 75) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מקום מגורים:  אלטונה, Altona-Altstadt 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב יחזקאל איזידור (אדוארד) דוקקעס (בגרמנית: Eduard Duckesz; ט"ו באב תרכ"ח, 3 באוגוסט 1868 - י' באדר תש"ד, 6 במרץ 1944) היה רב, אפיגרף, גנאלוג והיסטוריון שפעל באלטונה שבהמבורג. נרצח בשואה.
תולדות חייו

נולד בסלפצ'ני (Szelepcsény) שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בסלובקיה), בנם של הסוחרים יוסף וטרזה דוקקעס. כשהיה ילד עבר עם הוריו לעיר וינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ושם למד בבית ספר ציבורי. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1881, עבר לישיבת פרשבורג, שבראשה עמד אז הרב שמחה בונם סופר, ה"שבט סופר", ולמד שם. אחד מחבריו ללימודים היה הרב יוסף צבי דושינסקי. לאחר עשר שנות לימודים בישיבה, שבה נסמך לרבנות, בשנת 1891 עבר לאלטונה, שאז עוד הייתה יישוב נפרד, והיה מרבני הבית המדרש ("קלויז") מייסודו של הנדיב יששכר בר הכהן. כמו כן היה דיין בבית הדין בעיר.
אחרי תקופת ניסיון קצרה בראש בית המדרש נסע לווינה, שם פגש באווה (חווה), בתו של משה זקסל מבוסקוביצה, ונשאה לאישה. ליחזקאל ולאשתו נולדו חמישה ילדים: יהודה (לאו; יליד 1894), חנה (ילידת 1895), מרדכי (מקס; יליד 1896), מיכאל (יליד 1902) ואסתר (ילידת 1904).
תולדות חייו > רבנות באלטונה ובהמבורג

בשנים 1891–1939 לימד ב"קלויז" והיה עוזר הרב מרדכי עמרם הירש ודיין באלטונה, וב-1906 מונה לרבו הראשי של בית המדרש. בימי מלחמת העולם הראשונה היה רב צבאי, ודאג לחיילים היהודים ששירתו באזורו, לאוכל כשר, לאישור לשבות בחגים ובמועדים ולהקמת בתי תפילה. כן היה באותה העת ממלא מקומו של רבה הראשי של אלטונה ושל רבה הראשי של שלזוויג-הולשטיין.
בשנת 1936 הפך רבה של אלטונה, הרב יוסף צבי קרליבך, לרבה של כל קהילת המבורג, ודוקקעס קיבל על עצמו לזמן קצר את מילוי תפקיד רבה של אלטונה. יחד עם הרב יעקב ב. כהן והרב הראשי הנבחר תאודור וייס (Theodor Weisz) עמד בראש בית הדין.
מלבד הוראה בבית המדרש, דיינות והנהגת הקהילה, עסק בנושאים נוספים. הוא היה מוהל מומחה, ומל תינוקות רבים ברחבי אלטונה, המבורג וערים שכנות. כן היה מסדר קידושין, ראש חברת ביקור חולים, ראש ה"חברה קדישא" באלטונה, מפקח כשרות וחבר בוועדה לעזרה סוציאלית.
תולדות חייו > פעילות ספרותית

בנוסף לפעילות בהנהגת קהילת אלטונה פרסם ספרים, ומאמרים בכתבי עת, בלוחות שנה ובשנתונים בשפה הגרמנית. בין כתבי העת והשנתונים שבהם יצאו מאמריו: "Jahrbuch der Jüdisch-Literarischen Gesellschaft" (ספר-השנה של החברה היהודית-ספרותית) ו-"Jahrbuch für die jüdischen Gemeinden Schleswig-Holsteins und der Hansestädte" (ספר-שנה עבור הקהילה היהודית בשלזוויג הולשטיין ובערי ההאנזה). בשנת תרס"ג (1903) יצא ספרו הראשון, "אִוָה לְְמוֹשָׁב", ובו תולדות רבני קהילות אה"ו (אלטונה, המבורג, ואנדסבק). שלמה בובר, חוקר המדרשים, הוסיף על הספר הערות משלו. חמש שנים אחר כך, בשנת תרס"ח (1908), הוציא את ספרו השני – "חכמי אה"ו". ספר זה, שהוא ספר ההמשך ל"אוה למושב", כולל גם הוא ביוגרפיות, 145 במספר, ובהן תולדותיהם ופעולותיהם של רבני, דייני, פייטני שלוש הקהילות הנזכרות. שני הספרים פרסמו את שמו כאחד מגדולי חוקרי תולדות הרבנות.
בספרים אלו כלל פעמים רבות תמלול של הכתוב על מצבותיהם של הרבנים אותם חקר, מבתי הקברות היהודיים בהמבורג אלטונה (גר') ואוטנזן (גר'). עבודותיו בנושא כתובות עבריות היו פורצות דרך.
הוא עסק באופן אינטנסיבי בגנאלוגיה יהודית וכתב עבור בני הקהילות היהודיות באלטונה ובהמבורג אילנות יוחסין מפורטים, שחלקם נשתמרו בארכיון העיר המבורג. את המשפחות היהודיות הוותיקות בערים חקר בספרו "Zur Geschichte und Genealogie der ersten Familien der hochdeutschen Israeliten-Gemeinden in Hamburg-Altona" (לתולדות ולחקר היוחסין של המשפחות הראשונות של הקהילות היהודיות בהמבורג-אלטונה) שיצא בשנת 1915. משפחות בודדות חקר בספריו "Familiengeschichte des Rabbi Lase Berlin in Hamburg" (תולדות משפחת הרב לאזי ברלין בהמבורג) ו-"Warburg-Familie. Geschichte des Geschlechts Warburg" (משפחת ורבורג: תולדות שורשי ורבורג). היה חבר בחברה לחקר משפחות יהודיות (Gesellschaft für Jüdische Familienforschung) ופרסם מאמרים בכתב העת שלה.
תולדות חייו > בשואה

לאחר ליל הבדולח ב-1938 הגיש דוקקעס בקשת הגירה לרשויות גרמניה הנאצית, ובה ביקש לעבור להולנד, ממנה תכנן לנסוע לניו יורק שבארצות הברית. ב-31 בדצמבר 1938 היגר הרב דוקקעס להולנד. באחת מגלויותיו האחרונות כתב כי עליו להגיע לבית החולים היהודי באמסטרדם. בשנת 1943 נשלח על ידי כובשי הולנד הגרמנים למחנה המעבר וסטרבורק, ומשם הועבר ב-1944 למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ-בירקנאו. באושוויץ נרצח דוקקעס, והוא בן 75, בתאריך 6 במרץ 1944.
בתו חנה נישאה לרב ההולנדי גאורג דה לנגה (Georg de Lange), וגם היא נשלחה ב-1943 לווסטרבורק, ומאוחר יותר לסוביבור, שם נרצחו היא ובעלה מעט לאחר הגעתם. שניים מילדיו האחרים של יחזקאל, אסתר ויהודה, עלו לארץ ישראל שבשלטון המנדט הבריטי בשנת 1936, ובן נוסף, מיכאל, היגר בשנת 1938 לארגנטינה. בנו מרדכי חי כבר משנת 1924 בארצות הברית.
הנצחה

מאז 2004 מופיעה לפני ביתו באלטונה, ברחוב בירנאצקי (Biernatzkistraße) ‏14, שטולפרשטיין ("אבן נגף").
דוקקעס מוזכר ומונצח פעמים רבות בסביבות בית הקברות היהודי באלטונה. ב-2 באוגוסט 2012, בנוכחות רב העיר, הונחה אבן נגף נוספת לזכרו של דוקקעס בכניסה לבית הקברות. דוקקעס מונצח גם במרכז המבקרים של בית הקברות – ששמו "בית אדוארד דוקקעס" (Eduard-Duckesz-Haus) ונפתח ב-2007. דרך הנצחה נוספת היא הספרייה במקום, שנקראת "ספריית אדוארד דוקקעס".
מאז 2010 מממנת קרן הרמן רמטסמה את מלגת החקר ע"ש אדוארד דוקקעס, שבראשה עומד כעת הבלשן מיכאל שטודמונד-הלוי במכון לתולדות יהודי גרמניה (Institut für die Geschichte der deutschen Juden) בהמבורג.
בשנת 2016 בחרה עיריית המבורג לקרוא על שמו של דוקקעס רחוב במרכז אלטונה.
הנצחה > פרס אדוארד דוקקעס

מאז 2012 מעניקים כל שנתיים המכון לתולדות יהודי גרמניה ומלגת החקר ע"ש אדוארד דוקקעס את "פרס אדוארד דוקקעס" לחוקרים בתחומי מדעי היהדות.
2012 – דב כהן, אוניברסיטת בר-אילן
2014 – טינה ואלצר, וינה
2016 – ג'. מ. קוסמן, איסטנבול
2019 – טניה מריה גארסיה ארוואלו, גרנדה
2021 – אליזבט גידה, ברלין
2023 – יוליה שניידווינד, מינכן
עבודותיו

אוה למושב, קראקא, דפוס י' פישער, תרס"ג
חכמי אה"ו, המבורג, א. גאלדשמידט פערלאג, תרס"ח
Zur Geschichte und Genealogie der ersten Familien der hochdeutschen Israeliten-Gemeinden in Hamburg-Altona. Anlässlich des 250jährigen Stadtjubiläums von Altona. Verlag Max Leßmann, Hamburg 1915.
Familiengeschichte des Rabbi Lase Berlin in Hamburg. Verlag Max Täschner Nachfolger, Hamburg 1929.
לקריאה נוספת

Julius Carlebach, Michael Brocke, (Hrsg.): Biographisches Handbuch der Rabbiner. Teil 2: Die Rabbiner im Deutschen Reich 1871–1945. Band 1: Aaron – Kusznitzki. bearbeitet von Katrin Nele Jansen. Saur, München 2009, ISBN 978-3-598-24874-0. Darin: Eduard Duckesz. S. 164–166
Michael Studemund-Halévy: Duckesz, Eduard. In: Hamburgische Biografie. Band 4, Wallstein, Göttingen 2008, ISBN 978-3-8353-0229-7, S. 87–88.
הערות שוליים

1 2  דוב בריללינג, לזכרו של חכם, דבר, 22 באוגוסט 1947
↑  טוביה פרשל, הרב ר’ יחזקאל דוקס אלטונה (מתוך "ואלה אזכרה"), באתר לזכרו של פרשל
↑  עבודה זו נותרה בכתב יד. סקירה ניתנה ב: Max Kreutzberger (Hrsg.): Leo Baeck Institute New York – Bibliothek und Archiv. Katalog. Band 1: Deutschsprachige jüdische Gemeinden. Mohr, Tübingen 1970, S. 474.
↑  Du(c)kesz, Eduard Jecheskel באתר הקהילה היהודית בהמבורג
↑  דף העד שמילאה בתו אסתר רוזנטל לאחר השואה באתר המאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה (יד ושם)
↑  Birgit Gewehr, Stolpersteine in Hamburg: Hanna de Lange
↑  Birgit Gewehr, Stolpersteine in Hamburg: Eduard Jecheskel Duckesz
↑  KLAUSRABBINER EDUARD DUCKESZ באתר בית הקברות היהודי באלטונה
↑  DAS EDUARD-DUCKESZ-HAUS באתר בית הקברות היהודי באלטונה
↑  Katalog der Eduard-Duckesz-Bibliothek באתר בית הקברות היהודי באלטונה
↑  Eduard-Duckesz-Fellowship באתר Institut für die Geschichte der deutschen Juden
↑  Stadt benennt Straße in der Neuen Mitte Altona nach dem Rabbiner, Historiker und Genealogen Eduard Duckesz, Stiftung Denkmalpflege Hamburg, 22.11.2016
↑  EDUARD-DUCKESZ-PREIS באתר בית הקברות היהודי באלטונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260781505171  GND: 126340749  ISNI: 0000 0000 1444 9168  NKC: zmp20221165380  NTA: 204261481  VIAF: 212600641   WorldCat (עם VIAF): 212600641 
ספרו של דוקקעס "אִוָה לְמוֹשָׁב", קרקוב 1903. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 7
בית אדוארד דוקקעס בבית הקברות היהודי באלטונה.
יחסי אוסטרליה–מונקו

| יחסי אוסטרליה–מונקו |
| --- | --- |
אוסטרליה: מונקו


אוסטרליה: מונקו
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 2
אוכלוסייה
26,778,707: 38,558
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 8,784
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 227,815
משטר
מונרכיה חוקתית   דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

שרת החוץ האוסטרלית ג'ולי בישופ ביחד עם אלבר השני, נסיך מונקו, בשולי ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים 2016 במרקש
יחסי אוסטרליה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין נסיכות מונקו.
ייצוג

אוסטרליה אינה מיוצגת במונקו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת של אוסטרליה במונקו היא זו שנמצאת בפריז, בירת צרפת.
מונקו אינה מיוצגת באוסטרליה בדרג השגרירות. מונקו מיוצגת באוסטרליה בדרג הקונסולרי באמצעות 2 קונסוליות שהיא מחזיקה בשתי הערים הגדולות ביותר במדינה: סידני ומלבורן.
יעקב גוטרמן (צייר)

| --- | --- |

יעקב גוטרמן, 2007
 לידה:  18 באפריל 1935 (בן 89) 
 
יעקב גוטרמן (נולד ב-18 באפריל 1935) הוא מאייר, צייר, סופר ועורך ישראלי מקיבוץ העוגן.