stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברנאר-מארי קולטס
קולטס בתיאטרון המקצועי ישראל

המחזות תורגמו על ידי דורון תבורי
| הצגה | תיאטרון | שנה | במאי | מעצב תפאורה | שחקנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קרב של שחור וכלבים | הבימרתף של תיאטרון הבימה | 1992 | רוני פינקוביץ' | סשה ליסיאנסקי | ח'ליפה נאטור, גדליה בסר, לאורה ריבלין, דורון תבורי |
| הרציף המערבי | תיאטרון באר שבע | 1996 | גדי רול | איתן לוי | חנה מרון, אלון אבוטבול, ח'ליפה נאטור, גדליה בסר, לאורה ריבלין, לונה יקר, שבתאי קונורטי, דורון תבורי |
| סאלינג'ר | תיאטרון תמונע | 2000 | סיוון שיפר |  | גיא מסיקה, לני שחף, אורה מאירסון, תמר קינן, דורון תבורי, לופו ברקוביץ', טריסי אברמוביץ' |
| השיבה למדבר | תיאטרון החאן | 2000 | אופירה הניג | פרידה קלפהולץ-אברהמי | לאורה ריבלין, דורון תבורי, תמרה דיין, ליאת גורן, יואב היימן, ניר לוי, עליזה רוזן, יגאל שדה, אריה צ'רנר, יורם יוספסברג, ניר רון |
| בתוך הבדידות של שדות הכותנה | אי"ב (ארגון יוצרים עצמאיים) | 2010 | יעל קרמסקי | ירון אבולעפיה (עיצוב במה ותאורה) | נמרוד ברגמן, דורון תבורי |
תבורי תרגם גם את המחזה "רוברטו צוקו", שהוצג בבית צבי ב-2010, בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב ב-2012 ובפקולטה לאמנויות של מכללת סמינר הקיבוצים, בית הספר לאמנויות הבמה ב-2018.
פירוט הצגת מחזותיו של קולטס בתיאטרון הישראלי מבוסס על מחקרה של ד"ר לאה גילולה.
מחזות

Les Amertumes – 1970 (מרירות) לפי "ילדות" מאת מקסים גורקי
La Marche – 1970 (לפי "שיר השירים")
Procès Ivre ("משפט שיכור", לפי החטא ועונשו מאת דוסטויבסקי)
1972 – L'Héritage (הירושה), ;1974 – Des voix sourdes (קולות אילמים) - תיאטרון לרדיו
Récits morts – 1973 (סיפורים מתים. חלום אבוד)
Le jour de meurtres dans l'histoire d'Hamlet (יום של רציחות בסיפורו של המלט) (לפי המלט מאת שייקספיר)
1977 – Sallinger סלינגר (בהשראת סיפורים של ג'.ד. סלינג'ר)
1977 – La Nuit juste avant les forêts
Combat de nègre et de chiens 1979 – קרב של שחור וכלבים, בבכורה – עם מישל פיקולי ופיליפ לאוטאר
1985 – Quai Ouest (הרציף המערבי) (לפי הזמנת ה"קומדי פרנסז) – בבכורה – עם מריה קזרס, זאן מארק טיבו, ז'אן פול רוסיון, קתרין ייגל ואיזק דה בנקולה
1986 – Dans la solitude des champs de coton (בתוך הבדידות בשדות הכותנה) – בבכורה – עם השחקנים לוארן מאלה ואיזק דה בנקולה, אחר כך עם לוארן מאלה ופטריק שרו בתפקיד ה"דילר"
1986 – Tabataba
1988 – Le Retour au désert (השיבה למדבר) בבימוי פטריק שרו, בתיאטרון די רון-פואן (Rond-Point) עם ז'קלין מאיאן ומישל פיקולי
1988 – Roberto Zucco (רוברטו צוקו) - בכורה בשאוביהנה בברלין בבימויו של פטר שטיין, בכורה צרפתית בתיאטרון הלאומי העממי בווילורבאן
1988 – Coco (קוקו) – קטע
מחזות > תרגומים

1988 – אגדת חורף – מאת שייקספיר, לפי הזמנת לוק בונדי
מחזות > פרוזה

1984 – הרומן La Fuite à cheval très loin dans la ville
1986 – Prologue פרולוג
1986–1991 et autres textes
מחזות > תסריט

1984 – Nickel Stuff (בהשראת דמותו של ג'ון טרבולטה)
מחזות > טקסטים אוטוביוגרפיים

1989-1983 Une part de ma vie : Entretiens (חלק מחיי:ראיונות)
2009 - Lettres (מכתבים)
הנצחה

1994 - "פסטיבל קולטס" בחסות האקדמיה הסקוטית למוזיקה ולריקוד
2009- במלאת 20 שנה למותו של המחזאי נחנך פסל לזכרו (מאת הפסל דייאן קליון) בתיאטרון מיני בליובליאנה, בירת סלובניה.
לקריאה נוספת

לאה גילולה, "פצע הדחייה: על הצגת בתוך הבדידות של שדות הכותנה מאת ברנאר-מארי קולטס", במות ומסך 7 (2012), עמ' 5–21.
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של ברנאר-מארי קולטס באתר הבמה.
↑  הביוגרפיה של ברנאר-מארי קולטס מאת בריז'יט סלינו באתר "גאיה שנצה", 2009.12.10.
↑  באתר המגזין "ל'אוונמאן"
↑  אתר התיאטרון מיני בליובליאנה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305114605171  PLWABN: 9810580580605606  BIBSYS: 90267848  BNE: XX1055050  BnF: cb11909952r (data)  CiNii: DA09942962  GND: 120946521  ICCU: CFIV032962  ISNI: 0000 0001 2096 274X  LCCN: n83317530  LNB: 000035080  NDL: 00872840  NKC: jx20050610001  NLG: 64702  NLK: KAC200301741  NTA: 071244557  SELIBR: 194101  SNAC: w6bp1n59  SUDOC: 026952173  VIAF: 64007635   WorldCat (עם VIAF): 64007635
ג'רג' היימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במאי 1914 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  13 באוגוסט 1996 (בגיל 82) אינסברוק, אוסטריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 
ג'רג' היימן (בהונגרית: Haiman György; בודפשט, 26 במאי 1914 – אינסברוק, 13 באוגוסט 1996) היה טיפוגרף, אמן ספרים, מתכנן בולים, היסטוריון של הדפוס, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור ללימודי ספרות יהודי-הונגרי, חבר מייסד של "האקדמיה לספרות ואמנות סצ'ני" (1992).
ביוגרפיה

ג'רג' היימן נולד במשפחה יהודית בבודפשט. הוא למד אצל דיולה קייס בבית הספר לאמנות שימושית בין השנים 1929 לבין 1932. בין השנים 1932–1934 למד את אמנות הדפוס בדפוס קנר בגיומנדרד וב"בית הדפוס הונגריה" בבודפשט. בשנים 1933–1934 למד במחלקה לעיצוב גרפי בבית הספר לעיצוב וסדנאות אמנות אטליה (Atelier), שם היו מוריו גוסטב ויג ואלברט קנר. כבר בשנת 1938 הצטיין ובלט היימן בפעילותו בעיצוב ספרים, והוענקה לו תעודה מטעם "אגודת הביבליופילים ההונגרית" על עיצוב שני כרכי השירה של מיקלוש רדנוטי : דרך תלולה (Meredek út); ושירי אהבה הונגריים ישנים (Régi magyar szerelmes versek).
ב־25 באפריל 1937 התחתן עם ורוניקה היידו, בתם של מיקלוש היידו ווילמה דירי, ברובע ה-5 בבודפשט. בשנים 1935 עד 1939 היה סדר ב"בית הדפוס הונגריה", עבר את השואה, ניצל, ולאחר המלחמה ניהל את דפוס קנר משנת 1946 עד 1948. לאחר ההלאמה (1948) מונה לסגן המנהל הכללי של מרכז דפוס הספרים הממלכתי ההונגרי, ומשנת 1964 עמד בראש איגוד תעשיית הדפוס. בשנת 1948 הקים את האיגוד הטכני של תעשיית הנייר והדפוס. הוא פרסם באופן קבוע את כתב העת המקצועי "מדיאר גרפיקה" (גרפיקה הונגרית). משנת 1957 הוא קיבל באופן קבוע הזמנות לעיצוב ספרים מהוצאת הליקון שהוקמה אחר מלחמת העולם השנייה. הוא הקים את המחלקה לגרפיקה הקלדתית במכללה ההונגרית לאמנות שימושית בשנים 1948–1949, לימים (1968–1983) היה ראש מחלקה זו במכללה.
משפחתו

אביו היה הוגו היימן ואמו אילונה קנר (בתו של איזידור קנר). הוא התחתן פעמיים ואב לשני בנים ולשתי בנות.
עבודותיו (מבחר)

אמנות האות המודפסת, 1942;
אימרה קנר : אמנות הספר, מהדורה, 1957;
מיקלוסש קיש טוטפאלושי, מונוגרפיה, 1972;
ההצלה של מיקלוש קיש טוטפאלושי, עורך, 1974;
פטר בוד והדפוס ההונגרי, 1975;
בסדנת הספר, 1979;
משפחת קנר ואמנות הספרים ההונגרית, 1979;
ניקולס קיש, a Hungarian Punch-cutter and Printer, סן פרנסיסקו, 1983;
דפוס קנר, לאור פרסומיו 1882–1944, 1982;
איזידור קנר : בסוף חצי מאה, עורכת, 1987;
לזכרו של אימרה קנר, עורך, 1990; מלאי המכללה הישועית והוצאת האוניברסיטה בטרנבה בשנת 1773.
ספר מכתבים של הוצאת האוניברסיטה בטרנבה, 1773 [העתק] עם ארז'בט מוסקה וגדעון בורשה, 1997.
פרסים שקיבל

תעודת אגודת הביבליופילים ההונגרית (1938);
פרס מיקלוסש קיש טוטפאלושי (1974);
פרס גוטנברג (לייפציג, 1977)
לקריאה נוספת

הונגרי ובינלאומי מי זה מי. בודפשט, 1994.
לקסיקון אמנות הונגרית בת זמננו. 2000
הערות שוליים

↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest V. ker. polgári akv. 250/1937. folyószám alatt.
↑  "Haiman kötete, MEK". אורכב מ-המקור ב-2011-01-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810674488505606  BnF: cb126797690 (data)  GND: 119497301  ISNI: 0000 0001 1026 1675  LCCN: n83035039  NKC: mzk2015856592  NSK: 000172566  NTA: 070293341  VIAF: 46883257   WorldCat (עם VIAF): 46883257 
פרס מיקלוש קיש טוטפאלושי
גשר זיגזג

גשר זיגזג במוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי.
גשר זיגזג הוא גשר להולכי רגל המורכב מכמה מקטעים, שכל אחד מהם מוצב בזווית כלשהי ביחס למקטעים הצמודים אליו, ולרוב עם פניות לסירוגין ימינה ושמאלה. מבנה הזיג-זג מגביר את היציבות, וכן משמש כאמצעי לעיצוב נוף בחצותו בריכות נוי. גשרי זיגזג בנויים בדרך כלל מקורות עץ או מלוחות אבן.
גשרי זיגזג משולבים לעיתים קרובות בגנים סיניים, יפניים, ובגני זן. בגנים הסיניים יהיה זה בדרך כלל גשר תשע פניות מסורתי.
כיום משולבים גשרי זיגזג בגנים מודרניים, בפארקים עירוניים ציבוריים ובגנים בוטניים.
לגשר זיגזג יש יתרון יציבות בחצייה של קרקע בוצית או ביצה: בעוד שגשר ישר עלול לנטות עקב תנועה של העמודים בבוץ הרך או במקרה של קורות עץ המונחות על פני מים, בגשר הזיגזג כל קטע של הגשר תומך הדדית באחר מפני פיתול והתהפכות.
פילוסופיה

מבחינה פילוסופית, המטרה בשימוש בגשר כזה, שנבנה על פי פילוסופיית הזן ותורותיו, היא למקד את הקשב של ההולך למקום ולזמן – "להיות כאן, עכשיו". מכיוון שלעיתים אין לגשר מעקות, בהחלט ייתכן שהולך לא קשוב ייפול אל המים.
הזג-זג של שבילים וגשרים פועל גם לפי עיקרון הפנג שווי.
ראו גם

גשר אבני מדרך
גודוי קרוס (כדורגל)

קלוב דפורטיבו גודוי קרוס אנטוניו טומבה (בספרדית: Club Deportivo Godoy Cruz Antonio Tomba) הידוע בשם גודוי קרוס, הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי מהעיר גודוי קרוס שבפרובינציית מנדוסה, המשחק בליגת העל הארגנטינאית.
גודוי קרוס אינה משויכת ישירות להתאחדות הכדורגל הארגנטינאית, אלא תחת ניהול של מועצה פדרלית המשויכת להתאחדות, כמו כל הקבוצות אשר מחוץ לבואנוס איירס, גראן בואנוס איירס, רוסאריו וסנטה פה.
בנוסף לקבוצת הכדורגל, מפעיל המועדון גם קבוצות כדורסל, כדוריד, הוקי שדה, טניס וכדורעף.
היסטוריה

מועדון גודוי קרוס נוסד ב-21 ביוני 1921, תחת השם ספורטיבו גודוי קרוס. ב-25 באפריל 1930 נוצר איחוד בין המועדון לבין דפורטיבו בודגה אנטוניו טומבה, ומאז הוא נושא את שמו הנוכחי.
ב-1959 נבנה אצטדיונה של הקבוצה, אסטאדיו פליסיאנו גמבארטה. כינויו של האצטדיון בן 14,000 המקומות היה לה בודגה (בספרדית: La Bodega, מרתף היינות), והכינוי נגזר משם המועדון הקודם. בנוסף, הכינוי אקספרסו נגזר מהקירבה בין האצטדיון לפסי הרכבת. כיום הקבוצה מתאמנת במגרש, אך מארחת באצטדיון מלווינס ארחנטינס, המכיל כ-40,000 מושבים.
הקבוצה שיחקה במשך תקופה ארוכה בליגה המקומית של פרובינציית מנדוסה. האליפות הראשונה של גודוי קרוס בליגה המקומית הייתה ב-1944, ובסך הכל צברה הקבוצה 8 אליפויות מקומיות. ב-1994 העפילה הקבוצה לראשונה לליגת המשנה הארגנטינאית, שם שיחקה למעלה מעשור.
בעונת 2005/2006 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הארגנטינאית. לאחר שסיימה במקום הראשון באפרטורה של אותה עונה, ובמקום הראשון בטבלה המצטברת בסיום העונה (למרות שסיימה רק במקום ה-13 בטבלת הקלאוסורה), פגשה הקבוצה את נואבה צ'יקגו לדו-קרב על הכרטיס לליגה הבכירה. לאחר שוויון 1-1 בחוץ, ניצחה גודוי קרוס 3-1 ביתי והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה.
כובש השער הראשון אי פעם של גודוי קרוס בליגה הבכירה היה אנסו פרס, שכבש ב-9 בספטמבר 2006 מול בלגראנו במשחק שהסתיים בשוויון 1-1. אמנם, בסיום העונה ניצבה גודוי קרוס במקום ה-18 בטבלת היורדות, מה שחייב אותה בצמד משחקי מבחן מול הוראקן. בשני המשחקים הפסידה גודוי קרוס, ולאחר הפסד מצטבר של 5-2 חזרה לליגת המשנה לאחר עונה אחת בלבד.
שהותה המחודשת של הקבוצה בליגת המשנה נמשכה עונה אחת בלבד, לאחר שבעונת 2007/2008 סיימה הקבוצה במקום השני בליגת המשנה והעפילה אוטומטית בחזרה לליגה הבכירה. עונת השיא של הקבוצה הייתה עונת הקלאוסורה 2010. תחת המאמן עומר אסאד, הגיעה הקבוצה למקום השלישי בטבלה תוך שהיא צוברת 37 נקודות, שיא עבור קבוצה שאינה משויכת ישירות להתאחדות. בזכות הישג זה רשמה הקבוצה היסטוריה כשייצגה את ארגנטינה בגביע ליברטדורס 2011, והייתה הקבוצה הראשונה שמייצגת את ארגנטינה ואינה משויכת ישירות להתאחדות.
תארים

2005 (אפרטורה), 2005/2006
גטו גרודנו

אכלוס בכפייה של יהודים לגטו אחד, גרודנו, נובמבר 1941
גטו גרודנו היה גטו יהודי שהוקם בנובמבר 1941 בעיר גרודנו בפולין הכבושה ונוהל על ידי אנשי האס אס. גרודנו הייתה עיר של הרפובליקה הפולנית השנייה שעברה לידי ברית המועצות לאחר פלישת הצבא האדום לפולין בשנת 1939. העיר סופחה לשטחה של בלארוס הסובייטית באופן זמני. בשנת 1941 העיר עברה לידיה של גרמניה הנאצית לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות.
הגטו הורכב משני אזורים שונים המרוחקים כ-2 קילומטרים זה מזה. "גטו אחד" היה בשטחה העיר העתיקה, סביב לבית הכנסת בעיר, שטחו היה כחצי קילומטר רבוע ובו נדחסו כ-15,000 יהודים. "גטו שתיים" הוקם בפרבר סלובודקה ובו נכלאו כ-10,000 יהודים. גטו שתיים היה גדול יותר בשטחו מגטו אחד, אך המבנים בו היו הרוסים ורעועים יותר.
הסיבות לחלוקת הגטו לשתיים היו האופן שבו התרכזו היהודים בעיר וכן ביטול הצורך בהעברתם ממקום למקום. אף על ההפרדה, מצבם היה בכי רע שכן שטחי הגטו לא אפשרו סניטציה מספקת, הובלת מים או אספקת חשמל. הפרדת הגטו לחלקים עזרה לנאצים בהמשך להשמיד את דרי הגטו בקלות רבה יתר. הגטו הגדול יותר חוסל כשנה וחצי לאחר הקמתו והגטו הקטן יותר מספר חודשים קודם לכן.
היסטוריה > גטו אחד

שנים עשר ימים לאחר כיבוש העיר על ידי הגרמנים, מספר חוקים ותקנות חדשים נאכפו על ידי האחראים החדשים. כל היהודים צוו להירשם במפקד העיר והמילה יוּדֶה (Jude, "יהודי" בגרמנית) נחתמה על תעודות הזהות שלהם. נאסר עליהם ללכת על המדרכות בעיר; הותר להם ללכת בכביש לצדי המדרכות בטור עורפי. ב-30 ביוני 1941, נכנס לתוקפו חוק בו על כל היהודים בעיר לענוד טלאי צהוב.
גטו אחד הוקם באזור המרכזי של העיר, בקרבת טירת גרודנו ומתחם בית הכנסת. היהודים כבר התרכזו בשטח זה עוד לפני הקמת הגטו, אך שטח הגטו היה קטן בהרבה. כל 15,000 היהודים שהיו באזור נדחקו לשטח שגודלו לא עולה על חצי קילומטר רבוע, בין רחוב ווילנסקה מצד אחד ורחוב זמקוואה מצד שני. הגטו הוקף בגדרות בגובה 2 מטרים, כמה מהבתים בשטח הגטו נהרסו. עם הזמן שטחו של הגטו הלך וקטן, כאשר החלו הגירושים למחנה קיילבסין ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
היסטוריה > גטו שתיים

גטו שתיים הוקם מאחורי מסילת הרכבת בפרבר סלובודקה, בקרבת צריפי הצבא הישנים והשוק העירוני. אזור של העיר היה פחות מפותח, היו בו פחות בתים והרבה חלל ריק. כ-10,000 יהודים קובצו לגטו זה, שהיה גדול יותר בשטחו מגטו אחד אך רעוע ממנו. ניתנו להם שש שעות בלבד להיכנס לשטח שהוקצה מבלי להשתמש ברכבים, מה שיצר פאניקה גדולה והסתערות של אלפי יהודים על שערי הגטו. הגטו הוקף בחומה שעברה ליד רחוב סקידל.
בשני הגטאות כרטיסי הקצבת מזון חולקו במאפיות. היהודים קיבלו כמאתיים גרמים של לחם עבור תשלום סמלי. היודנרט (המועצה היהודית) הפעילה חנות קצבים שחילקה בשר סוסים מפעם לפעם. תפוחי אדמה חולקו מהמרתף של בית הכנסת. היו מטבחים ציבוריים בשני הגטאות שיצרו עד 3,000 מנות מזון ליום ללא בשר או שומן אך כללו לחם (בין 50 ל-100 גרם). סיר נפרד שימש את אלה שרצו לאכול אוכל כשר.
גירושים

הוצאות להורג נערכו בגטו ב-2 בנובמבר 1942. באותו יום, שני הגטאות נאטמו מבחוץ על ידי אנשי האס אס. מבצע חיסול הגטו החל ב-15 בנובמבר עם גל גירוש הראשון לאושוויץ בירקנאו. קרוב ל-4,000 סוחרים יהודים נשלחו לגטו אחד ושאר האסירים הוצעדו למחנה העבודה בקיילבסין לגירוש. המשלוח הראשון מהגטו הגיע לאושוויץ שלושה ימים לאחר מכן, ב-18 בנובמבר. לפני שנשלחו למותם, הגרמנים הורו למספר יהודים לחתום על גלויות עליהם נכתב בגרמנית "מקבלים יחס טוב, אנחנו עובדים והכל בסדר".
הגירושים מגטו אחד למחנה המעבר קיילבסין החלו בסוף נובמבר 1942; משם היהודים נשלחו ברכבות מסע לבהמות לאושוויץ ולטרבלינקה. היהודים המעטים שנותרו בגטו אחד נשלחו לגטו ביאליסטוק במרץ 1943, יתר אסירי הגטו נרצחו במקום או הועלו לרכבות בנובמבר 1943 ומשם נלקחו למחנה מיידנק להשמדה, מיד לאחר דיכוי מרד גטו ביאליסטוק.
ראו גם

יהדות פולין
שואת יהודי פולין
יהודים מתקבצים ליד שערי גטו אחד במהלך מבצע הפינוי, נובמבר 1941
גודוי קרוס

ערך זה עוסק בעיר בארגניטינה. אם התכוונתם לקבוצת כדורגל מעיר זו, ראו .
| --- | --- |

כנסיית סן ויסנטה פרר בגודוי קרוס
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  מנדוסה (פרובינציה) מנדוסה
 חבל ארץ:  קוז'ו
 תאריך ייסוד:  1872
 גובה:  730 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  191,299 (2010)
 קואורדינטות:  32°55′00″S 68°50′00″W﻿ / ﻿32.916666666667°S 68.833333333333°W﻿ / -32.916666666667; -68.833333333333 
 אזור זמן:  UTC -3
 www.godoycruz.gov.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט גודוי קרוס(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט גודוי קרוס(למפת מנדוסה רגילה) מנדוסה סן רפאל סן מרטין טונוז'אן חנרל אלבאר מלרגואה סן חואן סן לואיס לה פמפה ריו נאוקן צ'ילהגודוי קרוס(למפת מנדוסה מוגדלת) מנדוסה סן רפאל סן מרטין טונוז'אן חנרל אלבאר מלרגואה סן חואן סן לואיס לה פמפה ריו נאוקן צ'ילהגודוי קרוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גודוי קרוס (בספרדית: Godoy Cruz) היא עיר בפרובינציית מנדוסה בארגנטינה. העיר שוכנת מדרום לבירת הפרובינציה מנדוסה והיא חלק מהמטרופולין שלה. נכון לשנת 2010, אוכלוסיית העיר מונה 191,299 תושבים.
היסטוריה

העיר נוסדה במקור תחת השם ויז'ה סן ויסנטה ב-1872. ב-1899 שמה שונה לוויז'ה בלגראנו וב-9 בפברואר 1909 שמה שונה עוד פעם לגודוי קרוס, כהוקרה לתומאס גודוי קרוס, שהיה מושל הפרובינציה ואחד מנציגיה לקונגרס טוקומן.
ספורט

בעיר נמצא קבוצת הכדורגל גודוי קרוס, המשחקת בליגת העל הארגנטינאית.
גטו ברלאד

גטו ברלאד (ברומנית: Bârlad) היה אחד מהגטאות הפתוחים בחבל ארץ רומניה בתקופת השואה, הגטו היה פעיל בין השנים 1940–1943, בשנת 1942 מנה בשיאו 3,224 יהודים. הובאו לגטו זה יהודים מעיירות שכנות כמו פוישט (Puieşti).
הקהילה היהודית לפני השואה

מאז ראשית ההתיישבות היהודית בברלאד במחצית השנייה של המאה ה-17 ועד מלחמת העולם השנייה בוצעו פרעות רבים ביהודים שהתיישבו ואף היה ארגונים שהציתו מחאות כנגד היהודים. אחד הפרעות היה בשנת 1868, וכשנודע למשה מונטיפיורי הדבר, שלח מכתב לנסיך קארל, והלה הבטיח לו כי הדברים ישונו, והיהודים שניזוקו יקבלו תשלומים על הנזק עפ״י שומה של הדיינים. אולם הדבר לא קרה והמשיכו הפרעות ביהודים.
בסוף המאה ה-19 הורע מצבה הכלכלי של האוכלוסייה היהודית מחמת רדיפות, שמהן סבלו בעיקר המתווכים והסוחרים. הסוחרים הרומניים בברלאד התנגדו להפליית עמיתיהם היהודיים, וב-1898 הגישו מחאה למשרד המסחר בבוקרשט נגד החלטת לשכת המסחר המקומית לפעול להרחקת המתווכים היהודיים. בסתיו 1899 גברה ההגירה מברלאד, מספרם הכולל של היהודים המהגרים מבראלד בין השנים 1899 ו-1902 הגיע ל-600.
בשנת 1907 נוסד חוג אנטישמי על ידי מורים, כמרים ומנהיגים פוליטיים, מטרתו של חוג זה היה להסית את תלמידיו לפרוע ביהודים. שניים מן התלמידים שנטלו חלק בפרעות סולקו מבית הספר. כמחאה על סילוקם שאר התלמידים הצטיידו בכלי נשק ופרצו לרובע היהודי לשם הרס ושוד, 80 חנויות של סוחרים ובעלי מלאכה יהודים נפגעו בהשתוללות זו.
בימי השואה

סבלם של יהודי המקום גבר בימי הטרור של "התנועה הלגיונרית". בנובמבר 1940 נתפסו כל הגברים היהודיים לעבודת כפייה, כעבור זמן קצר שוחררו האקדמיים שביניהם, כתוצאה ממחאת האקדמיים הרומנים, אשר איימו שגם הם יבואו לעבוד עם חבריהם היהודים.
עם הרחקת התלמידים היהודיים מן הגימנסיה הממלכתית, יסדה הקהילה הרומנית במקום גימנסיה משלה, בה למדו 80 תלמידים ב-1940, 93 תלמידים ב-1941, 50 תלמידים ב-1942 וב-1943. בבית הספר היסודי למדו 180 תלמידים למדו ב-1940 וב-1941, 186 ילדים ב-1942 ו-161 ילדים ב-1943.
ארבעה תלמידים יהודיים נעצרו ונאשמו בהפצת גילוי דעה קומוניסטית. הם הובאו לווסלוי (Vaslui) ועונו שם כדי לסחוט מהם הודאה. במשפטם שנערך ב-19 בדצמבר 1940 בגאלאץ (Galaţi), יצאו זכאיים.
תוצאותיהן הכלכליות של ההתנכלות ביהודים מתבלטות מתוך מספרים אלה משנת 1942 – מבין 325 בעלי מלאה ופועלים יהודיים, היו 125 מחוסרי עבודה, מבין 294 פקידים יהודים הועסקו רק 136, מבין 428 סוחרים יהודים פעלו רק 254, ומבין 43 אקדמיים יהודיים – רק 23. בשנה ההיא יכלו רק 24% מבעלי המקצוע היהודיים לעסוק במקצועותיהם.
בגלל דלדול במקורות הפרנסה נאלצה הקהילה להגדיל את תמיכתה במשפחות מחוסרות אמצעים. ב-1940 נתמכו על ידה 200 משפחות, ב-1941 תמכה ב-300 משפחות, ב-1942 וב-1943 ב-600 משפחות.
עם פרוץ המלחמה בין רומניה וברית המועצות ביוני 1941, גורשו לברלאד כל היהודים מעיירות המחוז: פלופאנה (Plopana), מורג'ן (Murgeni), אבראמשט (Avrameşti) וראדן (Rădeni), וכן חלק מיהודי ברשט ופלצ'יו (Fâlciu), באביב 1943 הופקעו בית החולים, בית הזקנים ובית המרחץ של הקהילה בידי "המרכז הלאומי לרומאניזציה".
השמירה בגטו פתוח הייתה פחות קפדנית ואף ניתן היה לצאת ממנו לעבודה, באישור השומרים. במהלך פעילות הגטו הנשים עבדו בתפירה והגברים בעבודות כפייה בעיר או מחוצה לה (למשל בסלילת מסילות רכבת).
הקהילה סייעה גם ליהודים שעבדו בגדודי עבודות הכפייה, בסאויששט שבמחוז טוטובה, בטורקואיה שבמחוז בריילה, באלכסנדרן שבמחוז טיגינה, בבסרביה בסורואיה ובסירט שבמחוז פוקשאן. היא שלחה להם מלבושים ותרופות, ודאגה גם לילדיהם. יתר על כן, קבוצות של יהודים שעברו בדרכם למחנות הכפייה דרך תחנת הרכבת של ברלאד, צוידו על ידי הקהילה במזון ובכסף.
בנוסף, ארגון "הג'וינט" היווה מקור סיוע ליהודים במצוקה מבחינת מזון (קלחי תירס, תפו"א או קמח).
כשחזרו היתומים היהודים מטרנסניסטריה, לאחר שהוריהם נרצחו, קיבלה קהילת ברלאד 167 מהם, הקימה מעון בשביל חלק מהם, ולקחה אותם תחת חסותה עד עלייתם לארץ ישראל.
לקראת סוף המלחמה, הגרמנים תכננו לחסל את היהודים במקום אך התקדמותם של בעלות הברית והצבא האדום מנע מהם לעשות זאת.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות – אנציקלופדיה של היישובים היהודים למן היווסדם ועד לאחר שואת מלחמת העולם השנייה – רומניה, ירושלים: יד ושם, 1969, כרך ראשון, עמ' 16–21
הערות שוליים

1 2 3 4  עדותה של לורי לורה שינשורה ינקו, נבדק ב-2021-03-08
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  יד ושם, בית הספר המרכזי להוראת השואה, מרכזיה פדגוגית, פנקס הקהילות - אנציקלופדיה של היישובים היהודים למן היווסדם ועד לאחר שואת מלחמת העולם השנייה - רומניה, כרך ראשון, ירושלים: יד ושם, 1969, עמ' 16–21. (בעברית)
↑  ישראל חיים טביוב, ספרי הזכרונות לסיר משה מונטיפיורי ורעייתו יהודית (עמ' פרק כ"ב), באתר פרויקט בן יהודה
גשר ז'יבופיסני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר פלדה, גשר, גשר מעוגן כבלים 
 כתובת:  מוסקבה 
 מיקום:  מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 בדצמבר 2007
 תאריך פתיחה רשמי:  2007 
 חומרי בנייה:  בטון מזוין 
 אדריכל:  ניקולאי שומקוב 
 מידות
 אורך:  1,460 מ' 
 רוחב:  37 מ' 
 גובה:  105 מ' 
 קואורדינטות:  55°46′35″N 37°26′35″E﻿ / ﻿55.776388888889°N 37.443055555556°E﻿ / 55.776388888889; 37.443055555556
  (למפת מוסקבה מוגדלת) גשר ז'יבופיסני(למפת מוסקבה רגילה) גשר ז'יבופיסני he
 
גשר ז'יבופיסני (ברוסית: Живописный Мост; מילולית: הגשר הציורי) הוא גשר מעוגן כבלים הגבוה ביותר באירופה. הגשר חוצה את נהר מוסקבה במערב מוסקבה.
הגשר נפתח ב-27 בדצמבר 2007 וקיבל את שמו מרחוב ז'יבופיסני הסמוך.
המורכבות של הפרויקט הייתה בכך שבשני צדי נתיבי המים יש אזור טבע מוגן שבו הבנייה אסורה כתוצאה מכך הוצגה גרסה של הגשר, אשר אינו חוצה את נהר מוסקבה אלא נמתח לאורכו.
הקישוט המרכזי של הגשר היא קפסולת תליון זכוכית במשקל 1000 טון ואורך של 33 מטר. בתוך הקפסולה הייתה אמורה להיפתח מסעדה אבל הרעיון ננטש והוחלט להציב שם משרד רישום.
גלריה

מבט על הגשר מכיוון סרבריאני בור
גשר ז'יבופיסני על בול דואר רוסי
הערות שוליים

↑  https://russiabylocals.com/services/sights-to-see/moscow/zhivopisny-bridge/
↑  http://bestbridge.net/Eu_en/zhivopisny-bridge.phtml
גורל (משחק)

עטיפה של הגרסה הרביעית של גורל, 2013
גורל הוא משחק תפקידים שנכתב על ידי Fred Hicks ויצא לאור באמצעות חברת Evil Hat games. המשחק נותן דגש על הסיפור ועל העלילה, ונחשב למשחק פשוט יחסית למשחקי תפקידים אחרים.

המכניקה הבסיסית של המשחק מבוססת על קוביות "פאדג'", קוביות בעלות שש פאות, שתיים מהם עם הסימן מינוס, שתיים עם פלוס ושתיים ללא סימן כלל. כששחקן מבצע פעולה, הוא מגלגל מספר קוביות השווה לערך שלו בתכונה, במידה שזו פעולה מנוגדת, היריב מגלגל גם מספר קוביות השוות לערך התכונה שלו. במידה שיש לשחקן יותר הצלחות מאשר ליריב, הוא מצליח בפעולה.
לכל שחקן יש נקודות גורל - שמאפשרות לשחקן לבצע פעולות מיוחדות, כשהייחוד הוא שהן מאפשרות לשחק לשלוט בסביבה - למשל להוסיף פרט חדש לסצנה, או לגרום ליריב להתנהג באופן מסוים. בנוסף, לכל דמות יש אספקטים - אלו הם למעשה תגיות, שהשחקן יכול לנצל אותן כדי להפעיל נקודת גורל. לדוגמה, אם לשחקן יש אספקט של מדען, הרי כשהוא חוקר דבר-מה הוא יכול להשתמש בנקודת גורל.

ניתן גם להמציא אספקטים לדב"שים ולמקומות תוך כדי משחק, באישור המנחה. אם הדמויות מגיעות לבאר אפלולי, אחד השחקנים יכול להכריז שבמקום יש תגית "אפל" ולהשתמש בה כדי לקבל את ההשפעה של נקודת גורל.
מוצרים

גורל הוא משחק תפקידים גנרי, כלומר שניתן להשתמש בו בכל עולם מערכה או רקע. לשיטה ספר חוקי בסיס, חוקים מזורזים (שתורגמו לעברית) ומספר עולמות מערכה כגון תיקי דרזדן, Diaspora ,Spirit of the Century ועוד.
גרטרוד ממראניה

גרטרוד ממראניה או גרטרוד מאנדכס-מראניה (בגרמנית: Gertrud von Andechs-Meranien או Gertrude, בהונגרית:
Merániai Gertrúd, בלטינית: Gerdrudis regina Ungariae או Gerdrudis Regina Ungariorum ‏ 1185 אנדכס - 24 בספטמבר 1213 פיליש) הייתה נסיכה ממוצא גרמני בווארי, אשתו הראשונה של מלך הונגריה, אנדראש השני ומכאן גם מלכה רעיה של הונגריה החל משנת 1205 עד שנרצחה בשנת 1213. בהיעדר בעלה מהונגריה בימי מסעות הצלב, הייתה העוצרת של הממלכה.
רקע משפחתי

גרטרוד נולדה כילדה שביעית מבין 9 ילדיהם (חמש בנות וארבעה בנים) של הרוזן הבווארי ברטולד הרביעי מדיסן, רוזן אנדכס ודוכס מראניה, ושל אשתו אגנס מרוכליץ. אביה הרוזן ברטולד הועלה לתואר דוכס מראניה על ידי הקיסר פרידריך ברברוסה. מראניה הייתה יחידה פוליטית בשולי האימפריה הרומית הקדושה ונמצאה בצפון דלמטיה. אמה של גרטרוד, אגנס מרוכליץ, הייתה בת לבית וטין הסקסוני. אחותה הגדולה, אגנס ממראניה, אשה ידועה ביופיה, נישאה למלך צרפת, פיליפ השני. אחותה הצעירה הייתה הדוויג הקדושה משלזיה, אשתו של הדוכס הנריק הראשון המזוקן משושלת פיאסט, לימים דוכס גדול של פולין. האח, אוטו, ירש את כתר אביו כדוכס מראניה.
מצד האם גרטרוד הייתה מיוחסת לבתי קיסרים גרמנים. אמה, אגנס מווטין הייתה נכדתו של המרקגרף קונרד ממייסן ונינתו של הדוכס פרידריך הראשון משוואביה ושל אשתו, אגנס מגרמניה, שהיא עצמה הייתה בתו של הקיסר היינריך הרביעי ושל ברתה מסבויה.
סביה מצד האב היו הרוזן ברטולד השלישי מאנדכס, מרקגרף איסטריה ואשתו הדוויג מבית ויטלסבאך בשיירן, שהייתה צאצאית של בלה הראשון, מלך הונגריה באמצעות בתו, סופיה מהונגריה.
,
נישואיה לנסיך הונגרי

הוריה ייעדו את בנותיהם לנישואים פוליטיים חשובים על מנת לבסס בריתות לטובת הדוכסות. גרטרוד נישאה לפני שנת 1203 עם הנסיך אנדראש השני מבית ארפד, בנו הצעיר של המלך המנוח של הונגריה, בלה השלישי.