stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדעון ריכטר
ביוגרפיה

הוא נולד ב־23 בספטמבר 1872 באֶצֶ'ד, כפר קטן של 3000 תושבים בצפון הונגריה כששים ק"מ מזרחה מבודפשט. בשל מות שני הוריו הוא גדל כיתום משנת 1873 בעיר דְיוֹנדְיוֹש, בת שלושים אלף התושבים, בה חיו אז כ-1000 יהודים. שם התחיל בחניכות לרוקחות בשנת 1890. בשנת 1895 סיים את לימודי הרוקחות שלו בהצטיינות באוניברסיטת בודפשט. שנתיים לאחר מכן נסע לחו"ל ולמד את שיטות ייצור התרופות בכמה בתי מרקחת אירופאים. בשנת 1901 רכש בית מרקחת בבודפשט. שם ייצר תרופות טבעיות לטיפול. בשנת 1907 הוא בנה את חברת התרופות הראשונה בהונגריה שנשאה את שמו וקיימת עד היום ועמד בראשה כמנכ"ל (ריכטר גדעון (מפעל תרופות)). ההצלחה הגדולה העיקרית של המפעל הייתה תרופת הקַלְמוֹפִּירִין, שהוגשה בפטנט ב-1912. טבלית החיטוי שלו הִיפֶּרוֹל זכתה להצלחה ולהכרה במלחמת העולם הראשונה. עם פרוץ המלחמה היו לו 24 פטנטים על תרופות. בתחילת מלחמת העולם השנייה כבר הייתה למפעל רשת עולמית, משרדי ייצוג ועשר חברות בנות בחמש יבשות. בבעלות החברה היו מחסנים ב-34 מדינות.
מותו

בשנת 1942 הורחק מתפקידו כמנכ"ל המפעל (עקב החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) ואז נאסר עליו להיכנס למפעל. משנת 1942 ואילך הוא שלט בחברה באופן לא חוקי מביתו באמצעות צוותו הנאמן. בסתיו 1944 פעילות המפעל כבר הייתה כמעט משותקת, הוא יכול היה לצאת לשווייץ, אך לא רצה לעזוב את החברה שלו. הוא ואשתו הסתתרו באמצעות ניירותיו של ראול ולנברג ביחד עם יותר מאלף יהודים אחרים. בדצמבר נרצח גדעון ריכטר על ידי אנשי מפלגת צלב החץ. הוא ואחרים נורו ונזרקו לדנובה. לאחר מלחמת העולם נקראו מפעלי ריכטר שנבנו מחדש בשם Kőbányai Pharmaceuticals. בשנת 1972, במלאת 100 שנה להולדתו של גדעון ריכטר, הונפקה מדליית זיכרון על שמו, ובית המרקחת המקורי שלו סומן בלוח זיכרון.
קריאה נוספת

לקסיקון המדענים ההונגרי Pillich Lajos: Richter Gedeon. In: Magyar tudóslexikon A-tól Zs-ig. Főszerk. Nagy Ferenc. Budapest: Better; MTESZ; OMIKK. 1997. 679-680. o. ISBN 963-85433-5-3
מכירים אותם? הונגרים יהודי שם ממוצא יהודי. Reményi Gyenes István: Ismerjük őket? Zsidó származású nevezetes magyarok, Ex Libris Kiadó, Budapest, 2000, ISBN 963-85530-3-0
הערות שוליים

↑  דף הבית של מפעלי התרופות ריכטר גדעון (באנגלית)
↑  Gedeon Richter (company)
↑  Financial Times Richter Gedeon
באטאסק

באטאסק (בהונגרית: Bátaszék) היא עיר במחוז טולנה בנפת סקסארד שבהונגריה. "האלון הרך" של באטאסק וכנסיית הקהילה הרומית-קתולית מפורסמים בבאטאסק. בנוסף, הסיבוב השלישי (הגמר הלאומי) של תחרות המתמטיקה מתקיים שם מדי שנה.
מיקום

העיר נמצאת מסקסארד 18 ק"מ דרומה, בצומת הכבישים 55 ו-56.
מיקום > נגישות

ניתן להגיע אל העיר ברכב מצפון ומדרום דרך כביש 56, ממזרח דרך כביש 55. ביציאה מהכביש המהיר M6 צריך לצאת במחלף באטאסק.
תחנת הרכבת של באטבסק פעיל ניתן להגיע אל העיר בשלושה קווי רכבת.
ניתן לקחת גם אוטובוס נפליגט כדי להגיע לבאטאסק ישירות.
מיקום > יישובים מסביב

ממערב מוראג', מצ'ין, מכיוון צפון מערב בונהאד (22 ק"מ), מצפון, סקסארד (18 ק"מ), ממזרח, באיה (20 ק"מ), מדרום מוהאץ' .
היסטוריה > עד כיבוש הונגריה

בבאטאסק מוציאים ממצאים כתובים וחפצים מהתקופות הקדומות ביותר. הממצאים הכתובים הראשונים הם מהקבוצה האתנית שחיה במקום בתקופת הברזל: הקלטים. מאוחר יותר הם הוכנעו על ידי הרומאים והפכו לחלק מפרובינקיה פאנוניה. כדי להדוף התקפות של מה שהרומאים כינו "ברברים", בנו הרומאים דרך צבאית מאובודה לאוסייק, שהיה מבוצר בהתנחלויות צבאיות לכל אורכו. אחד מהפ באטאסק. לאחר נפילת רומא העתיקה, תושבי המקום היו בזה אחר זה סרמטים, הונים, אווארים, פרנקים, סלאבים ואחר כך הונגרים.
היסטוריה > מהמאה ה-18 ועד ימינו

האירוע החשוב ביותר במאה ה-19 היה מהפכת 1848 בהונגריה ומלחמת העצמאות של 1848. רבים מבני המקום תמכו בעניין החירות או כחיילים או במשמר הלאומי. גדוד משמר לאומי הוקם בבאטאסק עם שלוש פלוגות וכמעט שש מאות איש ששירתו בו (564 חוגרים, 33 קצינים) ביניהם גם הונגרים וגם גרמנים. בשנת 1849, כאשר טרנסדנוביה נפלה לידי הקיסרות האוסטרית, הוצב חיל מצב אוסטרי בבאטאסק. התפתחות הכפר לעיירה מכאן הייתה בלתי מופרעת עד מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1866 קיבלה העיירה תחנת טלגרף, ובין 1871 לבין 1973 נבנה קו הרכבת הראשון. הכפר היה בשנת 1918 תחת כיבוש סרבי של המדינה היוגוסלבית החדשה שהוקמה ודרשה אותו לעצמה. אף על פי שחוזה טריאנון מסרה אותו להונגריה, לא התפנו הכוחות היוגוסלביים במשך 33 חודשים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כמעט 4000 השוואבים שחיו בכפר גורשו לגרמניה, ובמקומם הובאו למקום סקלרים והונגרים מדרום סלובקיה. היישוב חזר לדרגת העיר בשנת 1995.
יהודים במקום

יש תיעוד מועט ביותר על יהודי באטאסק. מתועד שבשנת 1880 היו בעיירה 230 יהודים מהם נשארו בשנת 1930 122 בלבד. אחרי השואה היישוב היהודי לא חודש. במקום היה בית קברות יהודי שקיים עד היום.
אתרים בעלי חשיבות

כנסיית ההנחה (סגנון נאו-גותי, 1902)
במקום כנסיית המנזר שנבנתה על ידי גזה השני, מלך הונגריה, הוחלט על הקמת כנסייה חדשה בשנת 1842. על פי התוכניות של אנטל הופהאוזר, הבנייה החלה בשנת 1899 והחנוכת המבנה התרחשה בשנת 1903. המגדל שלו היה אז המבנה השמיני בגובהו במדינה.
אנדרטת טריאנון: נחנכה בשנת 2016.
ילידי המקום

ינה זאדור (במקורעד 1919 צוקר, מחוץ להונגריה יוג'ין זאדור 1894 – 1977) מלחין יהודי-הונגרי בתעשיית הקולנוע בהוליווד.
לאיוש באטאסקי (במקור הופמן, 1844 – 1921) היה עורך דין יהודי-הונגרי, פובליציסט.
ראו גם

באטאסק הוא הכיוון של הונגריה! אתר אינטרנט
Bátaszék - מדריך מפות
תחנת הרכבת באטאסק
אוסף קישורים Lap.hu
Bataszek.net
הערות שוליים

↑  "Folia onomastica croatica 14/2005" (pdf). Živko Mandić: Hrvatska imena naseljenih mjesta u Madžarskoj. נבדק ב-2012-07-25.
↑  "Bátaszék története".
↑  Jewish Communities in Hungary
↑  https://index.hu/kultur/2013/11/14/osszeveszett_az_omega_az_egyhazzal/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531066705171  LCCN: n93121774  MusicBrainz: 90d1e588-cbb0-490b-aaa8-a8638cb627bd  NKC: ge1100865  VIAF: 157256933   WorldCat (עם VIAF): 157256933
בנייני הטלאי הצהוב

לוח זיכרון ברובע 6, בודפשט (פשט)
לוח זיכרון ברובע 3, בודפשט (בודה)
בנייני הטלאי הצהוב או בתי הכוכב כפי שנקראו בהונגריה (בהונגרית: Csillagos ház) היו בנייני מגורים בבודפשט, הונגריה, שעל פי התקנות שהותקנו על ידי ראש העירייה אקוש פרקש בצו 147.501-514 / 1944-IX מיום 16 ביוני 1944 הפכו ל"מגורי יהודים" (אותם אנשים שהיה עליהם חובה לענוד טלאי ייחודי - טלאי צהוב - על פי התקנות שהיו כבר קיימות אז). בניינים אלה היוו רשת של כ־1,950 בניינים שבהם רוכזו כ-220,000 יהודי בודפשט החל מה 21 ביוני 1944. מתחילת נובמבר עד תחילת דצמבר הוקם גטו בודפשט שהיה מבוסס ברובו על בנייני הטלאי הצהוב, אלא שהוא גודר אז ונשמר על ידי הגרמנים ואנשי צלב החץ (הנאצים ההונגרים).
מקור השם

מקור השם היה בכך שאת הבניינים האלה שנבחרו למגורי יהודים בלבד הייתה חובה לסמן בכניסה אליהם במגן דוד צהוב. ככלל, ראש העיר הגדיר את "הצורך הסביר בדיור ליהודים" כחדר אחד למשפחה ועל בסיס זה אילץ את האזרחים שהיו מחויבים לענוד את הטלאי הצהוב להתכנס לבנייני דירות צפופים אלה (עדיין לא גטו). יהודים שהתגוררו בבתים שלא סומנו במגן דוד צהוב היו מחויבים לעבור לבנייני הטלאי הצהוב האלה ולפנות ולמסור את דירותיהם/בתיהם הקודמים. מי שעבר לבנייני הטלאי הצהוב אולץ להתגורר בשותפות בדירותיהם של אותן משפחות יהודיות שכבר התגוררו במקום. לפעמים שוכנו משפחות עוברות כאלה בדירות הריקות שפונו על ידי לא יהודים שהתגוררו מקודם בבתים אלה. לא יהודים שהתגוררו בבנייני טלאי צהוב יכלו לעבור בהליך פשוט לבתי היהודים שהתרוקנו. המעבר של היהודים לבנייני הטלאי הצהוב אורגן על ידי פדרציית יהודי הונגריה שהוסמכה לכך מטעם ראש העירייה. מספר הבניינים היה כאמור קרוב לאלפיים; כ -1,600 מהם עדיין עמדו על מקומם גם בשנת 2014, שבעים שנה לאחר מכן. בנייני הטלאי הצהוב היו ממוקמים בכל 14 הרבעים בבודפשט, אך רובם היו באזורים הפנימיים של פשט, במיוחד באזור שהפך לאחר מכן הגטו. לאחר הקמת גטו בודפשט בנובמבר 1944, נאלצו תושבי בנייני הטלאי הצהוב מחוץ לגטו לעבור שוב, הפעם לתוך גטו. כללי בנייני הטלאי הצהוב בוטלו דה פקטו עם שחרור בודפשט והממשלה הזמנית בילה לאחר מכן דה יורה את כל החוקים המפלים את היהודים.
רקע משפטי

מערכת בנייני הטלאי הצהוב הוקמה כאמור על ידי ראש עיריית בודפשט ב־16 ביוני 1944. ראש העירייה הוציא את התקנה, אך הוצא גם צו ממשלתי "המסדיר סוגיות מסוימות הנוגעות לדירות ולמגורים של יהודים". הצו הנחה גם מי נחשב ליהודי לצורך המעבר הכפוי וקבע שכל מי שהוגדר יהודי בחוק היהודי השני מחויב לעבור.
לאחר פרסום תקנות ראש העירייה, שר הפנים אנדור יארוש בדק את רשימת בנייני הטלאי הצהוב, הסיר אחדים מהרשימה והוסיף כמה. הרשימות הסופיות פורסמו ב־22 ביוני 1944. התאריך האחרון למעבר שונה מה 21 ביוני המקורי ל 24 ביוני. גאבור ויינה, שר הפנים מטעם מפלגת צלב החץ, הוציא ב 29 בנובמבר 1944 צו נוסף להקמת גטו בודפשט. גזירה נוספת זו על היהודים הידקה עוד יותר את התקנות בדבר מגורי החובה שלהם בבודפשט, ומאותה תקופה נאלצו התושבים היהודים בבנייני הטלאי הצהוב מחוץ לגטו לעבור לגטו.
הקשר היסטורי

בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים, האנטישמיות בהונגריה עברה לרמה של מדיניות ממשלתית הרשמית של ממלכת הונגריה. החוק היהודי הראשון שהתקבל בשנת 1938 הגביל את מנהגי וטקסי הדת היהודיים; החוק היהודי השני משנת 1939 החמיר עוד יותר את המגבלות הללו והרחיב והחמיר את הגדרת היקפם, ואילו החוק היהודי השלישי משנת 1941 הרחיב עוד יותר את ההיקף המספרי של האזרחים שנשללו זכויותיהם בשל יהדותם ואסר על יהודים להתחתן עם לא יהודים.
לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית ב־19 במרץ 1944, הכוחות הפרו נאציים בהונגריה החלו ליישם את "הפתרון הסופי" הגרמני של שאלת היהודים. כך הממשלה החדשה הוציאה סדרת תקנות שמטרתן הייתה לשלול מיהודי המדינה את כל זכויותיהם, לרבות השפלתם, שדידת רכושם, בידודם החברתי המוחלט וגירושם למחנות ההשמדה. בתחילת אפריל אותה שנה נצטוו היהודים לענוד טלאי צהוב, ובאמצע אפריל החלה ריכוז היהודים בגטאות וגירוש יהודי הונגריה מערי השדה ומהכפרים למחנות ההשמדה.
ריכוז היהודים בבודפשט בבנייני הטלאי הצהוב היה גם מהלך כדי להקל על גירושם של יהודי בודפשט שתוכנן לאמצע יולי עד סוף אוגוסט, אם כי היו גם סיבות נוספות וביניהן העברת האוכלוסייה הנוצרית חסרת הבית לדיור של היהודים בעקבות ההפצצות של בעלות הברית בבודפשט לאחר הכיבוש הגרמני.
ראו גם

היסטוריה של האנטישמיות
יהדות הונגריה
מפלגת צלב החץ
גטו בודפשט
אדולף אייכמן
מיקלוש הורטי
בית הזכוכית (בודפשט)
קרל לוץ
ג'ורג'ו פרלסקה
אנג'לו רוטה
אנחל סאנס בריס
ראול ולנברג
לקריאה נוספת

Nick Barlay, Scattered Ghosts: One Family’s Survival Through War, Holocaust and Revolution (London: IB Tauris, 2013)
Tim Cole, Holocaust City: The Making of a Jewish Ghetto (London and New York: Routledge, 2003)
Zsuzsanna Ozsváth, When the Danube Ran Red (Syracuse, NY: Syracuse University Press, 2010)
Máté Rigó, 'Ordinary Women and Men: Superintendents and Jews in the Budapest yellow-star houses in 1944-1945’, Urban History, vol. 40, no. 1., February 2013, pp. 71–91
Ernő Szép, The Smell of Humans: A Memoir of the Holocaust in Hungary, translated by John Bátki (Budapest: Corvina and Central European University Press, 1994)
Béla Zsolt, Nine Suitcases, translated by Ladislaus Löb (London: Pimlico, 2005), pp. 317–24
הערות שוליים

↑  בנייני הטלאי הצהוב (מאמר בהונגרית)
↑  A zsidók által lakható épületek kijelölése a székesfőváros I–XIV. közigazgatási kerületében
↑  1944 csillagos ház
↑  Az Ideiglenes Nemzeti Kormány 200/1945. ME sz. rendelete  {{{תיאור}}}, בארכיון האינטרנט a zsidótörvények és rendeletek hatályon kívüli helyezéséről
↑  A zsidók által lakható épületek kijelölése a székesfőváros I–XIV. közigazgatási kerületében
↑  Rendeletek tára
↑  Rendeletek tára
↑  A zsidók által lakható épületek végleges kijelölése
↑  Magyarországi zsidótörvények és rendeletek, 1938–1945, 357. o.
גוסטב גרוסמן (פיזיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוגוסט 1878 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 בינואר 1957 (בגיל 78) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של ציריך (1900)  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט 
 
ד"ר גוסטב גרוסמן (בהונגרית: Grossmann Gusztáv; בודפשט, 10 באוגוסט 1878 – בודפשט, 16 בינואר 1957) היה פיזיקאי יהודי-הונגרי, ממציא מכונת הרנטגן המצלם ברבדים (CT) והטומוגרפיה.
קורות ומפעל חייו

גוסטב גרוסמן נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר ליפוט גרוסמן (1821–1900), רופא עיניים, ושל קרולינה פיק. הוא החל את לימודיו באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה, ולאחר מכן המשיך במכון הטכנולוגי של ציריך, שם קיבל תואר ב-1900 . משנת 1911 עבד בחברת סימנס-הלסקה (אנ') בברלין. כתוצאה מהניסויים שלו וביוזמתו, יצרה החברה את מכשיר הטיפול עם שני שסתומים במתח ישיר קבוע של 200 קילוולט הראשון בעולם, שהחליף לחלוטין את מכונות הטיפול שהיו בשימוש בעבר. הוא עסק רבות בסוגיות של פיזיקה וטכנולוגיה של קרני רנטגן. בין השנים 1915–1918 עמד בראש המפעל הווינאי של החברה, ב-1924 עמד בראש מחלקת הטכנולוגיה הרפואית של המפעל בברלין, ובין השנים 1925–1931 היה המנכ"ל של חברת סימנס-רייניגר-וייפא (גר'). במהלך תקופה זו, הוא מילא תפקיד חשוב מאוד בפיתוח מכשירי רנטגן של שפופרות אלקטרוניות חדישות.
ב-1932 פרש מהחיים הכלכליים והקדיש את חייו לעבודה מדעית בלבד. על בסיס התזות הבסיסיות שלו שפורסמו ב-1935 והעקרונות שנקבעו בהן, נוצר מכשיר הרנטגן הראשון המתאים למטרות מעשיות, הטומוגרף, שהתפשט במהרה ברחבי העולם. בעזרת הציוד ניתן היה לבחון ולתעד את תמונת השכבה הנבחרת בכל עומק הגוף, בעובי של כ-1–2 סנטימטרים, על ידי ביטול הצל של האיברים וחלקי הרקמה השכנים. בניגוד לתמונת רנטגן כללית, התמונה שהתקבלה בשכבות הכילה קטע נבחר מגוף האדם. בהתבסס על תוצאות מחקריו, נוצרו גם "מכשירי רישום השכבות" המאוחרים יותר, שלא נבדלו מהותית, אלא רק בשמותיהם (פלניגרף, סטרטיגרף וכו'. - planigraph, stratigraph).
הוא חזר להונגריה ב-1942 ועבד במכון הלאומי לאונקולוגיה עד מותו. אחת המטרות העיקריות של עבודתו הייתה להעלות את הרמה הטכנית והמדעית של הרדיולוגיה ההונגרית. בשנת 1951, הוא נבחר לנשיא מחלקת הרנטגן של "האגודה המדעית לטכנולוגיות שידור".
עבודותיו העיקריות

Einführung in die Röntgentechnik. Berlin, 1913..
Physikalische und technische Grundlagen der Röntgentherapie. Berlin, 1925.
Lung Tomography. Brit. Journal Radiology, 1935 (טומוגרפיית ריאות. בריטי. כתב עת רדיולוגיה, 1935)
ספרות

Herdner, R.: Traité technique de tomographie osseuse. פריז, 1953.
לזכרו של גוסטב גרוסמן. אלקטרוניקה, 1957.
פאל ויידה: גוסטב גרוסמן. בתוך: ממציאים הונגרים גדולים . Bp: Zrínyi, 1958. 252-254.
גזה זולטאן: לזכרו של ד"ר גוסטב גרוסמן. עלונים רדיולוגיים, 18 (1978), 3-4. עמ. 251–252.
Magyar tudóslexikon ISBN 963-85433-5-3 (לקסיקון מדענים הונגרי).
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 1119/1878. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-01.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 99/1957. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-01.
↑  "Grossmann Lipót halotti bejegyzése az újpesti polgári halotti akv. 135/1900. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136141315  VIAF: 80536337   WorldCat (עם VIAF): 80536337
גטו איזביצה

| --- | --- |

גטו איזביצה
 מידע כללי
 סוג:  גטו
 מדינה:  גנרלגוברנמן
 מחוז:  איזביצה 
 אוכלוסייה
 השתייכות האסירים:  יהודים
 נתונים
 קואורדינטות:  50°53′00″N 23°10′00″E﻿ / ﻿50.88333333°N 23.16666667°E﻿ / 50.88333333; 23.16666667
 he
 
גטו איזביצה היה גטו יהודי שהוקם על ידי גרמניה הנאצית באיזביצה, פולין במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. הגטו שימש נקודת העברה לגירוש יהודים מפולין, גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה למחנות ההשמדה בלז'ץ וסוביבור. הגטו הוקם בשנת 1941, אף על פי שהטרנספורטים הראשונים של יהודים מהרייך הגרמני החלו להגיע אליו כבר בשנת 1940. איזביצה היה גטו המעבר הגדול ביותר בתוכנית לובלין, ושיעור התמותה היה כמעט שווה לזה של גטו ורשה. האופטשטורמפיהרר קורט אנגלס (גר'), שהיה ידוע באכזריותו יוצאת הדופן, שימש כמפקד הגטו.
הכניסה והחיים בגטו

היהודים שהתגוררו באיזביצה הוחזקו בנפרד מהנכנסים החדשים. הם שוכנו בצד השני של פסי הרכבת. כמו כן, היהודים שנשלחו מגרמניה ואוסטריה הובדלו מיהודי פולין בצבע שלט החובה של מגן דוד, צהוב ליהודים גרמנים וכחול ליהודי פולין. על מנת לפנות מקום לטרנספורטים הנכנסים, 2,200 יהודים מקומיים נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ ב-24 במרץ 1942. בין מרץ למאי 1942 הועברו לאיזביצה מרחבי אירופה כ-12,000 עד 15,000 יהודים חדשים כחלק ממבצע ריינהרד. ביניהם מהנדסים, רופאים, כלכלנים, גנרלים בצבא ופרופסורים מווינה, האג, היידלברג, ורוצלב ומפראג. האסירים שוכנו בכמה צריפי עץ שיכולים להכיל כמחציתם, לחוצים זה בזה כמו סרדינים. השאר נאלצו להתקיים בחוץ בתנאי קור. היהודים שהו בצריף בדרך כלל לא יותר מארבעה ימים, כמעט בלי שום דבר לאכול. קורבנות רבים נכנעו לטיפוס בגלל תנאים סניטריים ירודים בגטו. לזרים, שרבים מהם בקיאים בגרמנית, היה קל יותר להתנהל עם מדכאיהם הנאצים מאשר ליהודים הפולנים מתוך הגטו. השפלות ודיכוי היו דבר שבשגרה.
הכניסה והחיים בגטו > רצח המוני בגטו

בשלב המוקדם של קיום הגטו, הרסו הנאצים את בית העלמין היהודי המקומי. המצבות חוללו ושימשו לבניית קירות של כלא חדש. כל הגטו באיזביצה חוסל החל מ-2 בנובמבר 1942 מה שהוביל לשבוע של הרג המוני בבית העלמין. כמה אלפי יהודים (שהוערכו בכ-4,500) נטבחו על ידי גדוד מתנדבי טרווניקי אוקראינים. הנרצחים הושלכו לקברי אחים שנחפרו במהירות. הרציחות בוצעו על ידי רוצחים מאומנים ששתו בכבדות, אך חיילי גדוד 101 של משטרת המילואים הגרמנית שגייסו את האסירים הנידונים שתו גם הם, במיוחד בלילה. במקום גטו איזביצה הוקם גטו שני, קטן יותר, לכ-1,000 יהודים מקומיים. הוא פורק ב-28 באפריל 1943 והאסירים שנותרו נשלחו למחנה ההשמדה סוביבור. מתוך כלל אזרחי איזביצה היהודים (מעל 90% מאוכלוסייתה לפני המלחמה), רק 14 שרדו את השואה. בית העלמין היהודי באיזביצה שוחזר על ידי הקרן לשימור המורשת היהודית בפולין.
הערות שוליים

1 2  Virtual Shtetl. "Izbica. The Jewish History". Museum of the History of Polish Jews. page 3 of 6. אורכב מ-המקור ב-24 בספטמבר 2015. נבדק ב-6 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Izbica - a story of a place by Foundation for the Preservation of Jewish Heritage in Poland. PDF file: 1,437 KB. Retrieved April 12, 2012.
↑  Browning, Christopher R. (1998) [1992], "Arrival in Poland" (PDF), Ordinary Men: Reserve Police Battalion 101 and the Final Solution in Poland, נבדק ב-1 במאי 2013 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Browning 1998, p. 80.
↑  Izbica Jewish Cemetery Commemoration Project. Foundation for the Preservation of Jewish Heritage in Poland. Retrieved April 12, 2012.
אנדרטת ההנצחה לנספים בגטו
גוסטב לאבס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בדצמבר 1902 הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  12 במרץ 1980 (בגיל 77) 
 
גוסטב לאבס (בגרמנית: Gustav Laabs;‏ 20 בדצמבר 1902 - 12 במרץ 1980) היה מפקד אס אס גרמני בתקופת הנאצים. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד כמפעיל משאית גז במחנה ההשמדה חלמנו בוורתגאו. בתפקידו היה לאבס מעורב ישירות ברצח עם של למעלה מ-100,000 גברים, נשים וילדים, רובם יהודים. בנובמבר 1963, הוא נשפט והורשע על פשעים נגד האנושות, ונידון ל-15 שנות מאסר (לאחר מכן הופחת העונש ל-13 שנות מאסר) על ידי בית משפט אזורי בבון (Landgericht Bonn), גרמניה.
ביוגרפיה > מחנה הריכוז חלמנו

לאבס הצטווה להגיע למחנה הריכוז חלמנו, שם שירת בין אפריל 1942 לינואר 1945, והחל לנהוג במשאית הגז לאחר מספר ימים. הוא עבד קודם לכן במוסך הרכב במשרד הראשי לביטחון הרייך והועבר ליחידת אס-אס "זונדרקומנדו" בפוזנן. הוא הצטווה לשמור על סודיות באשר לעבודתו שם.
במטה הגסטפו בפוזן הצטווה לעבוד בזונדרקומנדו בחלמנו. למחרת פגש את ולטר בורמייסטר, שהסיע אותו ואיש אס אס אחר, אוסקר הרינג, לחלמנו. המחנה, הממוקם בחלמנו על הנר, כלל מבנה אחוזה ישן ושטח של כ-3–4 קילומטרים של חורש מצפון-מערב למבנה האחוזה. למחרת, איש האס אס ארווין בורסטינגר, שהיה אחראי לכלי הרכב, הראה ללאבס ולהרינג את המחנה ואמר להם לבצע נסיעת מבחן במשאיות הגז.
לימים בבית המשפט דיבר לאבס על האופן שבו בוצעו הרציחות בגז. הוא נהג במשאית הגז לצד בניין האחוזה וכחמישים יהודים הוכנסו למשאית בכל פעם. כשהיא הייתה מלאה, הדלת האחורית ננעלה. בין צינור הפליטה של משאית הגז לפתח האחורי של המשאית חובר צינור. לאחר מכן נאמר ללאבס להתניע את המנוע ולתת לו לפעול; לאחר כ-30 דקות כל הקורבנות מתו. לאחר מכן נצטווה לאבס לנסוע לאזור מיוער בכפר קולו כדי לפרוק את הגופות. שוטר הלך עם לאבס כדי להראות לו היכן לפרוק אותן: בקבר אחים כשלושה קילומטרים במעמקי היער. כל מי ששרד את הגז נורה.
ביוגרפיה > השמדת ראיות לרצח המוני

בתחילת 1942, שטנדרטנפיהרר פאול בלובל נצטווה על ידי ריינהרד היידריך להוביל את מבצע 1005, בו נחפרו הקברים ההמוניים כדי לשרוף את הגופות. היידריך נרצח כמה חודשים לאחר מכן והתוכניות נעצרו. בשנה שלאחר מכן הורה הרייכספיהרר אס אס היינריך הימלר להשמיד את כל קברי האחים בפולין ובברית המועצות, מבלי להשאיר עקבות לרצח ההמוני. עבודתו של בלובל החלה בחלמנו, שם ניסו להשמיד את הגופות שנחתכו בפיצוצים. שיטה זו התגלתה כלא יעילה ובלובל החליט לשרוף את הגופות על מוטות ברזל במדורה. לאבס סיפר לימים בבית המשפט כי מנהלי המחנה הזמינו מכונה כדי לטחון את העצמות בעקבות השריפה. אפר הגופות נשפך לנהר נר. שטח קברי האחים נהרס ונשתלו עצים חדשים.
משפטי חלמנו והרשעה פלילית

בסוף נובמבר 1963, לאבס ואנשים עשרה אחרים ממחנה הריכוז חלמנו נשפטו בבית דין אזורי בבון. נגד לאבס הוגש כתב אישום בגין רצח של 100,000 בני אדם במשאית גז ובירי בניצולים המעטים. ב-30 במרץ 1964 נידון לאבס ל-15 שנות מאסר ואיבד 10 שנות זכויות אזרחות בגין חלקו בשואה. מאוחר יותר הופחת עונשו ל-13 שנים.
הערות שוליים

↑  על הקמת מחנה חלמנו והשילוחים הראשונים, באתר יד ושם, ע' 3
↑  Krakowski, Shmuel (2007). Das Todeslager Chełmno, Kulmhof: der Beginn der ”Endlösung”. Göttingen: Wallstein Verlag. ISBN 978-3-8353-0222-8
1 2 3  "Five-month 'Chełmno Trial' Ends; Six Imprisoned for Killing Jews". Jewish Telegraphic Agency. נבדק ב-16 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Krakowski, Shmuel (2007). Das Todeslager Chełmno, Kulmhof: der Beginn der ”Endlösung”. Göttingen: Wallstein Verlag. ISBN 978-3-8353-0222-8ISBN 978-3-8353-0222-8
↑  Montague, Patrick (2012). Chełmno and the Holocaust: A History of Hitler's First Death Camp. London: I. B. Tauris. ISBN 978-0-8078-3527-2
↑  Curilla, Wolfgang. Der Judenmord in Polen und die Deutsche Ordnungspolizei 1939–1945. Paderborn: Schöningh. ISBN 978-3-506-77043-1
↑  Curilla, Wolfgang. Der Judenmord in Polen und die Deutsche Ordnungspolizei 1939–1945. Paderborn: Schöningh. ISBN 978-3-506-77043-1ISBN 978-3-506-77043-1
1 2  Montague, Patrick (2012). Chełmno and the Holocaust: A History of Hitler's First Death Camp. London: I. B. Tauris. ISBN 978-0-8078-3527-2ISBN 978-0-8078-3527-2
↑  Szulc, Artur (2015). I skuggan av Auschwitz: Förintelsen 1939–45. Lund: Historiska Media. ISBN 9789175452371
ים רפאלי

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1998  (בן 26) אילת, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  מוזיקת פופ, מוזיקת רוק
 חברת תקליטים:  ארומה מיוזיק
 
ים רפאלי (נולד ב-3 בנובמבר 1998) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה

רפאלי נולד באילת. אמו נפטרה כשהיה בן 12, ובעקבות זאת עבר לגור אצל אביו. בגיל 16 עזב את בית אביו ועבר להתגורר אצל חבריו.
בשנת 2018 התגייס לצה"ל כחייל בודד בלהקת חיל האוויר.
החל מ-2020 מנהל זוגיות עם הזמרת שירה מרגלית. ביולי 2024 השניים התארסו. רפאלי מתגורר באילת.
קריירה

בסוף שנת 2017, בגיל 18, השתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל", העפיל לגמר וזכה במקום השלישי.
ב-1 ביולי 2018 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "שהכאב ימצא לו חברים". השיר יצא לאור לאחר חתימתו של רפאלי בחברת ארומה מיוזיק תחת ניהולו של המנטור שלו בתוכנית אקס פקטור ישראל, הזמר עברי לידר. השיר זכה להצלחה רבה, תוך שדורג בעשירייה הפותחת של המצעדים השבועיים של מדיה פורסט וגלגלצ, ואף הגיע אל המקום ה-17 במצעד השנתי של תחנת הרדיו כאן גימל.
בדצמבר 2018 הוציא את הסינגל השני שלו, "מילים שהייתי אומר רק לך". השיר דורג בשיאו במקום ה-8 במצעד הרשמי של גלגלצ.
בינואר 2019 השתתף באירוע מחווה ללהקת "קווין" שנערך בגני התערוכה, לצד אמנים שונים וביצע עימם עיבודים מיוחדים לשירי הלהקה.
במאי 2019 הופיע בטקס פרסי ישראל יחד עם הזמרת כיתריה. השניים ביצעו יחד את השיר "זמר אהבה לים". ביולי הוציא את הסינגל "לא יוצאת לי מהראש".
באוקטובר 2019 התארח בשירו של הראפר טליסמאן, "ורוד שחור".
במרץ 2020 הוציא את הסינגל "אלף כינורות". השיר נכנס לפלייליסט של כאן גימל.
באפריל השתתף בגרסה מחודשת לשיר "ימים טובים", שהופקה לכבוד יום העצמאות, לצד סאבלימינל, גל מלכה, כיתריה, גד אלבז ורן שפיר. בהמשך החודש, הוציא את השיר "בית הספר הישן".
בשנת 2022 השתתף במחזמר "הלהקה", המבוסס על סרטו של אבי נשר. במאי הוציא את הסינגל "טירוף", בו התארח הזמר אור עמרמי ברוקמן.
ב-31 במרץ 2024 הוציא את הסינגל "מקום בחייך", הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו. את המילים והלחן לשיר כתב והלחין רפאלי יחד עם גיא קופלמן שגם הפיק את השיר. ב-23 ביוני הוציא לאור את הסינגל "שירי דיכאון" יחד עם שחר סאול. ב-29 ביולי הוציא את הסינגל "קומה 34".
ב-28 באוגוסט 2024 הוציא את האלבום "לב אחרון" הכולל את הסינגלים "מקום בחייך", "שיר לאמא", "מישהו אחר", "שירי דיכאון" (עם שחר סאול), ו"קומה 34".
דיסקוגרפיה

אלבומים
2024: לב אחרון
דיסקוגרפיה > סינגלים

2018: "שהכאב ימצא לו חברים"
2018: "מילים שהייתי אומר רק לך"
2019: "לא יוצאת לי מהראש"
2020: "אלף כינורות"
2020: "בית הספר הישן"
2020: "הכל מהתחלה"
2021: "אין אף אחד"
2021: "דרמה"
2022: "אש ותמרות עשן"
2023: "שיר לאמא"
2024: "מקום בחייך"
2024: "שירי דיכאון" (עם שחר סאול)
2024: "קומה 34"
דיסקוגרפיה > השתתפות בסינגלים

2019: "ורוד שחור" (טליסמאן)
2020: "ימים טובים" (סאבלימינל, גל מלכה, כיתריה, גד אלבז ורן שפיר)
2022: "טירוף" (אור עמרמי ברוקמן)