stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייגן טריינור
ביוגרפיה > 2014–2015

בשנת 2014 חתמה טריינור על חוזה הקלטות באפיק רקורדס והחלה להקליט את אלבומה הרביעי ביחד עם המפיק קווין קדיש אשר היה מועמד לכמה פרסי גראמי.
במאי 2014 יצא לאור הסינגל הראשון של טריינור, "All About That Bass", אשר זכה להצלחה עצומה ברחבי העולם וכבש את פסגות המצעדים בארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, קנדה, אוסטריה, גרמניה, ניו זילנד וישראל. טריינור סיפרה בראיון שהיא לא האמינה שהסינגל יצליח בצורה כזאת ושזה מרגיש "לא אמיתי" בשבילה, היא הוסיפה ואמרה: "אני וקווין (המפיק של השיר) לא חשבנו שנרוויח דולר מכל העניין הזה, באמת לא דמיינו שהשיר יצליח בצורה כזאת".
ב-9 בספטמבר 2014 יצא לאור המיני-אלבום הראשון של טריינור, Title, אשר כולל בתוכו ארבעה שירים מתוך האלבום הרביעי של טריינור, הנושא את אותו השם ויצא לאור ב-12 בינואר 2015, האלבום זכה להצלחה גדולה, הגיע למקום ראשון במצעד האלבומים של בילבורד ומכר למעלה מ-2 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ב-21 באוקטובר יצא לאור הסינגל השני מתוך אלבומה של טריינור, "Lips Are Movin", הסינגל גם זכה להצלחה והגיע למקום רביעי במצעד הבילבורד האמריקאי, הסינגלים השלישי והרביעי מהאלבום "Dear Future Husband" ו-"Like I'm Gonna Lose You" (בו היא משתפת פעולה עם ג'ון לג'נד) שיצאו ב-2015 זכו להצלחה בינונית והגיעו למקומות 14 ו-7 בהתאמה במצעד הבילבורד, באותה שנה טריינור התארחה בשיר של צ'ארלי פות' "Marvin Gaye" שהיה להיט באירופה, יצאה לסיבוב הופעות ראשון באמריקה הצפונית בלבד ("The Bass Tour"), סיבוב הופעות שני שכלל גם את אירופה ואמריקה הלטינית ("MarTin Tour") וזכתה בפרס גראמי הראשון שלה על "האמן החדש הטוב ביותר". בסמוך לכך, השתתפה בשיר "Brave Honest Beautiful", של פיפת' הרמוני.
ביוגרפיה > 2016–הווה

ב-4 במרץ 2016 הוציאה טריינור את אלבום האולפן החמישי שלה, "Thank You", להורדה דיגיטלית ומתוכו יצאו הסינגלים "No" ו-"Me Too".
ב-15 ביולי 2016 מייגן יצאה לסיבוב ההופעות "Untouchable Tour" כשזמרי החימום שלה הם Hailee Steinfeld ו-Common King ואפילו אביה רקד איתה בכמה הופעות עם השיר "Dance Like Yo Daddy".
בשנת 2017 הוציאה טריינור את השיר "I'm A Lady". באותה שנה תרמה את קולה לסרט "דרדסים: הכפר האבוד".
בשנת 2018 הוציאה טריינור 8 שירים שהקליפים שלהם הם מתוך החתונה שלה. בספטמבר 2019, יצא השיר "Wave", שזכה להצלחה נאה בניו זילנד. באותה השנה הוציאה את The Love Train. באותה שנה דיבבה בסרט "פליימוביל: הסרט", לצדם של אדם למברט ודניאל רדקליף. בשנת 2018 נבחרה לשפוט בתוכנית המציאות האמריקאית "The Four" (אנ'), המבוססת על הריאליטי השירה הישראלי "The Four". לאחר 2 עונות בוטלה התכנית. באותה שנה, היא נישאה לשחקן האמריקאי דריל סברה.
בשנת 2020 הצטרפה לצוות השופטים בתוכנית המציאות הבריטית "The Voice UK" בעונתה התשיעית, לצדם של השופטים האחרים Will.i.am, טום ג'ונס ואולי מארס.
ב-4 באוגוסט 2023 הוציאה את הסינגל "Mr Right" עם הזמרת-יוצרת האנגליה, מיי סטיבנס.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2015: Title
2016: Thank You
2020: Treat Myself
2020: A Very Trainor Christmas
2022: Takin' It Back
2024: Timeless
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2014: Title
2019: The Love Train
הערות שוליים

↑  Meghan Trainor | Biography & History | AllMusic, AllMusic
↑  Title בחנות האייטונס
↑  The Official New Zealand Music Chart, THE OFFICIAL NZ MUSIC CHART (באנגלית)
| מייגן טריינור |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים |  |
| אלבומי אולפן | Title • Thank You • Treat Myself • A Very Trainor Christmas • Takin' It Back |  |
| מיני-אלבומים | Title • The Love Train |  |
| סינגלים | "All About That Bass" • "Lips Are Movin" • "Dear Future Husband" • "Like I'm Gonna Lose You" • "No" • "Me Too" • "Better" • "I'm a Lady" • "No Excuses" • "Let You Be Right" • "Can't Dance" • "Just Got Paid" • "Hey DJ" • "All the Ways" • "With You" • "Wave" • "Nice to Meet Ya" • "Make You Dance" • "White Christmas" • "Rockin' Around the Christmas Tree" • "Bad for Me" • "Made You Look" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Brave Honest Beautiful" • "Marvin Gaye" • "Boys Like You" • "Hands" • "More than Friends" |  |
| סינגלים שיווקיים | "Better When I'm Dancin'" • "Watch Me Do" • "I'll Be There for You" • "Evil Twin" |  |
| שירים אחרים | "Title" • "I'll Be Home" • "Baby, It's Cold Outside" |  |
| סיבובי הופעות | That Bass Tour • MTrain Tour • The Untouchable Tour |  |
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אליסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 15027504  BnF: cb169666377 (data)  GND: 1066223254  ICCU: MILV355086  ISNI: 0000 0004 4419 8119  LCCN: no2014148919  MusicBrainz: b2029169-2574-4305-820f-252a5fde3697  NKC: xx0214088  RERO: 02-A026460613  VIAF: 312881866   WorldCat (עם VIAF): 312881866
מחנה הריכוז גונדה וודה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מחנה מעצר, מחנה ריכוז
 מדינה:  בולגריה
 מחוז:  פלובדיב סמוך לאסנובגראד
 תאריכים
 תאריך הקמה:  ינואר 1941
 תאריך סגירה:  אוקטובר 1943
 תאריך שחרור:  1943 
 אוכלוסייה
 מספר אסירים בשיא:  לפחות 162 גברים ובסמוך לפחות 45 נשים
 נתונים
 קואורדינטות:  41°57′43″N 24°53′24″E﻿ / ﻿41.96194°N 24.89000°E﻿ / 41.96194; 24.89000
  (למפת בולגריה מוגדלת) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור מחנה גונדה וודה(למפת בולגריה רגילה) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור מחנה גונדה וודה
 
מחנה הריכוז גונדה וודה (בבולגרית: лагер гонда вода) היה מחנה ריכוז בממלכת בולגריה, אשר הוקם בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הוועדה לביטחון המדינה סמוך לעיירה אסנובגראד. המחנה פעל מראשית 1941 ועד שלהי 1943, ויועד לאסירים פוליטיים, מתנגדי משטר וסייענים לפרטיזנים.
רקע ופעילות המחנה

מחנה המעצר לגברים גונדה וודה הוקם בינואר 1941 על ידי משטרת ביטחון הפנים של בולגריה (DS), באישור מועצת השרים של ממשלת בולגריה, ופעל עד שלהי 1943. באתר שכן קודם לכן מתקן נופש לילדים שפעל בעונות הקיץ, והוא שופץ והוכשר כמתקן כליאה בפיקוח אדריכל העיר אסנובגראד ומפקד משטרת מחוז פלובדיב. המחנה הוקם כ-6 קילומטרים דרומית לעיר אסנובגראד, השוכנת במחוז פלובדיב, בדרום מרכז בולגריה, וסמוכה לעיר פלובדיב. בהתאם לתקנות המשטרתיות שהיו נהוגות בבולגריה המלוכנית, ניתן היה לבצע מעצר מנהלי ולכלוא במחנות מעצר אוכלוסייה שהוגדרה כמסוכנת לסדר הציבורי מבין מפלגות שנחשבו כאופוזיציה לשלטון, כגון המפלגה הקומוניסטית, מפלגת האיכרים וחברי איגודים מקצועיים. מבין המעשים שהצדיקו מעצר מנהלי היו: פעולות טרור, ריגול למדינה זרה, התארגנות מהפכנית נושאת נשק להפלת השלטון ומאוחר יותר גם חברים בתנועה הפרטיזנית והמסייעים להם.
ב-23 בפברואר 1941 הגיעו ראשוני העצירים, ועד הקיץ מנו עצירי המחנה 162 נפשות. העצורים הוכרחו לבצע עבודות כפייה. בדצמבר 1941 נסגר המחנה, ונפתח מחדש באביב 1942 עת נכלאו בו 50 עצירים. ביוני 1941 נפתח בסמוך למחנה גונדה וודה, מחנה המעצר "סווטי ניקולה" שיועד לנשים, ונכלאו בו בהדרגה 45 עצירות. במחצית השנייה של אוגוסט 1941 בוצע ניסיון כושל של פרטיזנים בולגריים לשחרר את עצירי המחנה. בסתיו 1943 נסגר המחנה ועציריו שוחררו. מבין הכלואים נמנו בכירי המפלגה הקומוניסטית והוגי הדעות שלה בבולגריה אשר לימים הפכו חלק מהאליטה הפוליטית והאינטלקטואלית (בול') של חזית המולדת של בולגריה ובהמשך הרפובליקה העממית של בולגריה, כגון ניקולה פטקוב ואנטון יוגוב. בהיסטוריוגרפיה של יהדות בולגריה מוכר מחנה גונדה-וודה בשל כליאתו של ברוך קונפינו במחנה לאחר טביעת ספינת המעפילים סלבדור. מתנגדיו טענו כי נכלא ב"מעצר הגנתי" בכדי להגן עליו מזעם המשפחות, ומצדדיו טענו כי נכלא בשל קשריו עם "גורמים חתרניים" במסגרת מפעל ההעפלה שלו.
לקריאה נוספת

סטיבן סייג', גונדה וודה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 18–19), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  איוואן גריגורוב, מחנות ריכוז בבולגריה, באתר pro-anti.net, 2007, (בבולגרית).
↑  Geoffrey P. Megargee, Joseph R. White, Mel Hecker, The United States Holocaust Memorial Museum Encyclopedia of Camps and Ghettos, 1933–1945: Volume III: Camps and Ghettos under European Regimes Aligned with Nazi Germany,, Indiana University Press, 2018, pages 18–19. (באנגלית).
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' – תקופת השואה, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 29.
↑  משה מוסק, "ברוך קונפינו, הקברניט הנועז של ההעפלה מבולגריה-בהיבט האישי", בתוך: שלמה שאלתיאל (עורך), ספינת המעפילים סלבדור, עמודים: 70–71.
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
מייגן טוהיי

| --- | --- |

מייגן טוהיי, 2018
 לידה:  המאה ה־20 אוונסטון אילינוי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מעסיק:  שיקגו טריביון וניו יורק טיימס
 תחקירים בולטים:  חשיפת פרשת הארווי וויינסטין
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ורג' פולק (2017)  רומי (2023)  The Sidney Award (2013)  טיים 100 (2018)  פרס פוליצר לשירות הציבור (2018)  פרס ג'רלד לואב (2018)  The Sidney Award (2017) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  mega2e
 
מייגן טוּהֵיי (באנגלית: Megan Twohey) (נולדה ב-1975) היא עיתונאית מניו-יורק שחשפה יחד עם עמיתה את פרשת הארווי וויינסטיין וקיבלה על כך את פרס פוליצר לשנת 2018, ובאותה שנה זכתה להימנות על רשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של הטיים מגזין.
ביוגרפיה מוקדמת

טוהיי נולדה וגדלה אוונסטון (אנ'), אילינוי. היא למדה בבית הספר התיכון אוונסטון טאון (אנ'), וסיימה את לימודיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון ב-1998. הוריה של טוהיי היו מעורבים בתקשורת החדשותית; אמה, הפיקה חדשות לטלוויזיה ואביה היה עורך ב-שיקגו טריביון. טוהיי הצטרפה ל"ניו יורק טיימס" בשנת 2016 כדי לחקור את היסטוריית המס של דונלד טראמפ, קשרים עסקיים אפשריים שלו עם רוסיה ויחסו לנשים בעבר.
קריירה עיתונאית

בשנת 2009,טוהיי דיווחה בשיקגו טריביון שכמה מחלקות משטרה פרבריות ברחבי שיקגו לא מגישות את כל ערכות האונס לבדיקה. בעקבות זאת, בשנה שלאחר מכן, אילינוי הפכה למדינה הראשונה בארצות הברית שדרשה שכל ערכת אונס תיבדק, ומדינות רבות אחרות בארצות הברית פעלו כך בעקבותיה.
בשנים 2010 ו-2011,טוהיי פרסמה סדרת מאמרים בשיקגו טריביון המפרטת מקרים של רופאים שהורשעו בעבירות אלימות או פשעי מין ועדיין פעלו והתעללו בחולים. הדיווח שלה זכה להוביל לחקיקה ומדיניות חדשה באילינוי שמטרתה להגן על חולים למשל: לדרוש בדיקות רקע עבור ספקי שירותי בריאות.
בשנת 2013, טוהיי פרסמה דוח תחקיר בחדשות רויטרס שפירט כיצד אנשים מסוימים באמריקה משתמשים באינטרנט כדי למצוא מקומות לנטוש את ילדיהם המאומצים. הדוח הכה הדים בכלי תקשורת נוספים, והיא קיבלה פרס סידני (אנ') על עבודתה שחשפה את הרשתות המחתרתיות הללו. טוהיי נכללה ברשימת המועמדים לפרס פוליצר לשנת 2014 על עבודתה זו.
בשנת 2016, טוהיי ומייקל ברברו (אנ') פרסמו כמה מאמרי תחקיר ל"ניו יורק טיימס" על התנהלות מינית פוגענית של המועמד לנשיאות דאז דונלד טראמפ.
קריירה עיתונאית > חשיפת פרשת הארווי וויינסטיין

טוהיי ועמיתה בשם ג'ודי קנטור ניהלו במשך חודשים תחקיר מקיף ומפורט על מי שהתברר כמטריד מינית כפייתי ואף אנס, הבמאי ומפיק הסרטים הארווי ויינסטיין, מי שהיה אחד האנשים החזקים בהוליווד. הן תיארו כיצד היה מזמין עובדות הפקה ושחקניות לפגישות כביכול עסקיות בבתי מלון, ובמקום זאת היה קורא להן לחדרו, שם היה מקבל את פניהן בחלוק או בעירום, מבקש עיסויים או מזמין אותן להיכנס אתו לאמבטיה. הן תיארו גם כיצד השתמש בכוחו להשתיק את מעשיו באמצעות מערכת משוכללת של שיתוף פעולה עם עוזרים - שארגנו את הפגישו; מנהלים - שמצאו סוכנים או עבודות לשחקניות המוטרדות; ועורכי דין - שהחתימו את חלקן על הסכמי סודיות.
במשך שלושה עשורים הטריד וויינסטיין מעל 100 נשים, מבלי שהדבר ייפגע בקריירה הגדולה שלו כבמאי ומפיק סרטים הוליוודי, שסרטיו זכו ב-81 פרסי אוסקר בתחומים שונים, והוא עצמו קיבל תואר כבוד מהכתר הבריטי והפך למיליונר. התחקיר כלל עדויות לציטוט של עוֹבדות רבות, שחקניות צעירות ואף כוכבות מפורסמות כמו: אנג'לינה ג'ולי, גווינת' פאלטרו, אשלי ג'אד ורוזנה ארקט.
ב-5 אוקטובר 2017 חשפו קנטור וטוהיי את התחקיר בעיתון הניו-יורק טיימס.
ריץ' לורי (אנ'), עורך הנשיונל ריוויו, כינה את תחקיר ויינשטיין של קנטור וטוהיי "היצירה העיתונאית המשפיעה ביותר שאני זוכר. זה שינה את המדינה הזו באופן מיידי".
קריירה עיתונאית > חשיפת פרשת הארווי וויינסטיין > תוצאות משמעותיות של החשיפה

אחרי ניסיונות דחייה רבים של פרקליטיו של הארווי וויינסטיין, הסתיים משפטו בגזר דין שפורסם ב-11 מרץ 2020 ואשר דן אותו ל-23 שנות מאסר.
החשיפה הביאה להיתפרצותה של תנועת Me Too.
בחודש ספטמבר 2019 התפרסם ספר פרי עטן של קנטור וטוהיי בשם "היא אמרה" (אנ') וכעבור 3 שנים, בנובמבר 2022 הוא עובד לסרט בכיכובן, בין השאר, של חלק מהקורבנות המפורסמות. שם הסרט בעברית: "מילה שלה" (אנ').
פרסים והוקרות

2018 - פרס פוליצר (עם 2 אחרים) על חשיפת פרשת הארווי ווינסטיין.
2018 - מדליית מקגיל לאומץ עיתונאי ממכללת גריידי (באוניברסיטת ג'ורג'יה) לעיתונאות ותקשורת המונים(אנ').
ראו גם

ג'ודי קנטור
הערות שוליים

↑  Public Service: The New York Times, for reporting led by Jodi Kantor and Megan Twohey, and The New Yorker, for reporting by Ronan Farrow., The Pulitzer Prize, 2018
↑  Ashley Judd, Ronan Farrow, Jodi Kantor and Megan Twohey, TIME - 2018 T100
↑  Megan Twohey, Alumni Georgetown
↑  Twohey, Megan; Barbaro, Michael. "Two Women Say Donald Trump Touched Them Inappropriately". The New York Times, October 12, 2016
↑  Magen Twohey, Dozens of rape kits not submitted for testing by Chicago suburban police departments, Chicago Tribune, January 14, 2009
↑  Megan Twohey and Tribune reporter, Illinois to test every rape kit, Chicago Tribune, July 7, 2010
↑  Explore the Backlog: Reform Status, End The Backlog
↑  Chicago Tribune Ediror, Doctors Operate Unchecked, Chicago Tribune, March 10, 2014
↑  Magen Towhey, Legislation puts medical licenses of sex offenders in cross hairs, Chicago Tribune, Narch 3, 2011
↑  Magen Towhey, Americans use the Internet to abandon children adopted from overseas, Reuters Investigates, September 9, 2013
↑  Megan Twohey Wins October Sidney for Exposing America’s Underground Market for Adopted Children, The Sidney Hillman Foundation, October, 2013
↑  Finalist: Megan Twohey of Reuters, The Pulitzer Prizes, 2014
↑  Barbaro, Michael; Twohey, Megan . Crossing the Line: How DonaldTrump Behaved With Women in Private. The New York Times May 14, 2016.
↑  Two Women Say Donald Trump Touched Them Inappropriately, The New York Times, October 12, 2016
↑  ויקי אוסלנדר, ‏הנשים שחשפו את התוקפנות המינית של המפיק מהוליווד, באתר גלובס, 17 בפברואר 2018
1 2 3  עמנואל לוי, העיתונאיות שהפילו את השטן של הוליווד והובילו למהפכת ה־MeToo#, באתר זמן ישראל, 4 בנובמבר 2022
↑  Meet the Press - December 31, 2017, NBC News
↑  אחרי שהורשע באונס: 23 שנות מאסר להארווי ווינסטין, באתר ‏מאקו‏, 11 במרץ 2020
↑  Jodi Kantor & Magen Towhey, She Said: Breaking the Sexual Harassment Story That Helped Ignite a Movement, Amazon.com, September, 2019
↑  Public Service: The New York Times, for reporting led by Jodi Kantor and Megan Twohey, and The New Yorker, for reporting by Ronan Farrow., The Pulitzer Prize, 2018
↑  The Editor, New York Times reporters receive 2018 McGill Medal for Journalistic Courage, University of Georgia Grady College of Journalism and Mass Communication.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008729714205171  PLWABN: 9811298448505606  BnF: cb179350297 (data)  GND: 1197082662  LCCN: no2019132747  NKC: xx0272316  SUDOC: 240837657  VIAF: 24156856470849602618   WorldCat (עם VIAF): 24156856470849602618
מייגן דוהאמל

מייגן דוהאמל (באנגלית: Meagan Duhamel; נולדה ב-8 בדצמבר 1985 בגרייטר סדברי) היא מחליקה אמנותית על קרח קנדית, אלופה אולימפית (פיונגצ'אנג 2018), אלופת העולם פעמיים ברציפות (שאנגחאי 2015 ובוסטון 2016) ו-5 פעמים ברציפות אלופת קנדה (2012 - 2016) בהחלקה אמנותית על קרח לזוגות ביחד עם אריק רדפורד.
ביוגרפיה

דוהאמל נולדה בגרייטר סדברי אונטריו. היא החלה להחליק על הקרח בגיל 3. בגיל 14 היא עברה לבארי, אונטריו, על מנת להתאמן בבית הספר מריפוזה להחלקה על הקרח. משנת 2008 היא טבעונית ומיולי 2014 היא מאורסת לברונו מרקוט.
ביוגרפיה > קריירת החלקה על קרח

בשנת 2004 התחרתה דוהאמל בתחרות הזוגות עם ראיין ארנולד ויחד איתו היו לזוג הראשון בעולם שביצעו יחד את תרגיל הטריפל לוץ בתחרות, באליפות קנדה (2005).
ביוני 2007 היא החלה להתחרות עם קרייג בנטין וביחד איתו זכו במדליית ארד באליפות קנדה (2008). חודשיים לאחר מכן, היא סיימה במקום שישי באליפות העולם בהחלקה אמנותית על קרח שנערכה בגטבורג שוודיה. שנה לאחר מכן, היא סיימה ביחד עם בנטין במקום שני באליפות קנדה ובמקום שמיני באליפות העולם שנערכה בלוס אנג'לס ארצות הברית. בשנת 2010 לאחר שני שברי מאמץ, בלט דיסק בגב, והפרעות בתפקוד עצבי ברגל, החליט בנטין לפרוש מתחרויות.
בשנת 2011 היא החלה להתחרות עם אריק רדפורד וזכתה ביחד איתו במקום שני באליפות קנדה ובמקום שביעי באליפות העולם שנערכה במוסקבה רוסיה בתוצאה של 173.03 נקודות.
בשנת 2012 היא זכתה לראשונה במדליית זהב ביחד עם רדפורד באליפות קנדה ובמקום חמישי באליפות העולם שנערכה בניס צרפת בתוצאה של 185.41 נקודות.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בלונדון אונטריו במרץ 2013 זכתה דוהאמל במדליית ארד בתחרות הזוגות ביחד עם רדפורד בתוצאה של 204.56 נקודות, אחרי זוג מרוסיה (225.71 נקודות) וזוג מגרמניה (205.56 נקודות).
ביוגרפיה > מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה דוהאמל במדליית כסף בתחרות הקבוצתית לאחר שהשתתף בתחרות הזוגות עם רדפורד. במדליית זהב זכתה רוסיה ובמדליית ארד זכתה ארצות הברית. בתחרות לזוגות היא סיימה במקום שביעי ביחד עם רדפורד בתוצאה של 199.53 נקודות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בסאיטאמה שביפן היא זכתה במדליית ארד בתחרות לזוגות ביחד עם רדפורד בתוצאה של 210.84 נקודות, אחרי זוג מגרמניה (224.88 נקודות) וזוג מרוסיה (215.92 נקודות).
ביוגרפיה > אלופת עולם

באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בשאנגחאי סין במרץ 2015 זכתה דוהאמל במדליית זהב בתחרות הזוגות ביחד עם רדפורד בתוצאה של 221.53 נקודות, לפני שני זוגות מסין (214.12 נקודות ו-212.77 נקודות).
הישגים בולטים > עם אריק רדפורד

| אירוע | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת החורף |  |  |  | מקום 7 |  |  |
| אליפות העולם | מקום 7 | מקום 5 | מקום 3 | מקום 3 | אלופה | אלופה |
| אליפות קנדה | מקום 2 | אלופה | אלופה | אלופה | אלופה | אלופה |
תחרות קבוצתית
| אולימפיאדת החורף |  |  |  | מקום 2 |  |  |
| אליפות עולם לקבוצות |  | מקום 3 קבוצתי   (מקום 2 אישי) | מקום 2 קבוצתי   (מקום 2 אישי) |  |  |  |
הישגים בולטים > עם קרייג בנטין

| אירוע | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| --- | --- | --- | --- |
| אליפות העולם | מקום 6 | מקום 8 |  |
| אליפות קנדה | מקום שלישי | מקום שני | מקום שלישי |
הישגים בולטים > עם ראיין ארנולד

| אירוע | 2004–05 | 2005–06 |
| --- | --- | --- |
| אליפות קנדה | מקום 8 | מקום 6 |
הישגים בולטים > קריירה ביחידות

| אירוע | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אליפות קנדה | אלופת נערות | מקום 10 | מקום 7 | מקום 4 | מקום 6 |
מדיניות מקסיקו סיטי

מדיניות מקסיקו סיטי (Mexico City Policy), היא מדיניות שנקטה בעבר ממשלת ארצות הברית, המגבילה את הזכות לקבל סיוע מהתקציב הפדרלי (בעיקר מהסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי - USAID), לארגונים התומכים בהפלות.
המדיניות נקראת על שם מקסיקו סיטי, העיר בה התקיימה הוועידה האמריקנית לענייני אוכלוסין, בה הוכרזה המדיניות לראשונה, על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, בשנת 1984. בעקבות ההחלטה, ארגוני בריאות בינלאומיים שלא שינו את דרך הפעולה שלהם בהתאם להנחיות המדיניות איבדו את התמיכה הכספית מטעם ממשלת ארצות הברית, שלעיתים הגיעה לחמישית מהתקציב הכולל שלהם.
המדיניות בוטלה ושוחזרה מספר פעמים:
הנשיא ביל קלינטון ביטל את המדיניות בשנת 1993, בטענה שהיא פוגעת בניסיון לספק תוכנית יעילה ובטוחה לתכנון משפחתי בארצות זרות.
בשנת 2001 הנשיא ג'ורג' בוש הבן החזיר את המדיניות לקדמותה בטענה כי לא ראוי שכספי משלם המיסים האמריקני ישמשו להפלות או לעידודם.
עם היבחרו של ברק אובמה לנשיאות בינואר 2009 בוטלה המדיניות.
עם היבחרו של דונלד טראמפ לנשיאות בינואר 2017 הוחזרה המדיניות.
עם היבחרו של ג'ו ביידן לנשיאות בינואר 2021 בוטלה המדיניות.
הוויכוח על המדיניות

מתנגדי המדיניות מכנים אותה "סתימת פיות עולמית" ("global gag rule"), בטענה כי בנוסף לפגיעה בתקציב של ארגוני בריאות מסוימים, המדיניות גם מונעת מהם אספקה של קונדומים ואמצעי מניעה אחרים. בעקבות זאת, מספר ההריונות הלא רצויים עולה ואיתו גם כמות ההפלות. בנוסף, המבקרים טוענים כי המדיניות מנוגדת לחופש הביטוי ומונעת מאנשים לקבל מידע רפואי מדויק ומלא. הפורום הפרלמנטרי האירופי לענייני אוכלוסייה ופיתוח הגיש לקונגרס האמריקני עצומה חתומה על ידי 233 חברים המגנה את המדיניות.
תומכי המדיניות מביאים את הפיליפינים כדוגמה מוצלחת בה הפעלת המדיניות מנעה מארגוני הבריאות להשתמש בתקציבים אמריקנים כדי לעקוף את חוקי ההפלה המקומיים. כמו כן, הם טוענים כי המדיניות מונעת מארגוני בריאות להשתמש בהפלות כתחליף לאמצעי מניעה אחרים.
ישנה גם התנגדות למדיניות מצד מחנה המתנגדים להפלות (pro life) הטוענים כי חידוש המדיניות מהווה מחווה סמלית בלבד עבורם וכי הגדרתה עמומה מדי. לטענתם ארגוני בריאות עדיין יכולים לתמוך בהפלות אם הם טוענים שהם נעשים שלא למטרת "תכנון המשפחה" אלא לצרכים רפואיים, וכך לעקוף את האיסור.
בתרבות

פרק בסדרת הטלוויזיה בוסטון ליגל ("Squid Pro Quo"), עוסק באישה נפאלית התובעת את ממשלת ארצות הברית על מות בנה, בעקבות הפסקת התקציב למרפאה בה טופלה במסגרת מדיניות מקסיקו סיטי.
ראו גם

הפלה מלאכותית
פסק דין רו נגד וייד הקובע כי איסור על הפלה מנוגד לחוקת ארצות הברית
מינסטרונה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק ירקות 
 מוצא:  רומא העתיקה, איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  ירק, Daucus carota subsp. sativus, ברוקולי, ריחן, שום, פול, כרישה, עלה דפנה 
 
מרק מינסטרונה ביתי
מינסטרונה (באיטלקית: Minestrone; מילולית: "המרק הגדול") הוא שם משותף לסוג של מרקים איטלקיים העשויים מירקות ולעיתים קרובות בתוספת פסטה או אורז. רוב מרקי המינסטרונה מכילים שעועית, בצל מטוגן, סלרי, גזר, ציר ועגבניות.
אין מתכון אחיד למרק מינסטרונה היות שהוא עשוי בדרך כלל מירקות העונה וקיימות לו גרסות שונות באזורים שונים באיטליה. מרק מינסטרונה עשוי להיות צמחוני,  אך עשוי גם להכיל בשר או ציר בשר. מרק המינסטרונה הוא אחד מן המאפיינים הבולטים של המטבח האיטלקי הכפרי ונפוץ בארוחות איטלקיות כמעט כמו פסטה. [דרוש מקור]
ראו גם

ריבוליטה - מרק המבוסס על חימום מחדש של המינסטרונה עם לחם.