stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורי ארליך
מחקר

מחקרו של ארליך מתמקד בשני צירים: הריטואל כשפה תרבותית-דתית בתקופת חז"ל וחקר התפילה בעת העתיקה כמשתקף מספרות חז"ל ומן הסידורים הקדומים. בתחום חקר הריטואל, יצא ספרו 'כל עצמתי תאמרנה: השפה הלא מילולית של התפילה' על מקומן של המחוות הגופניות בתפילה בתקופת חז"ל. בנוסף, הוא חקר נוהגים בינאישיים בתקופת חז"ל כגון מנהגי פרידה מהחיים ומהמתים ונוהגם של חכמי ארץ ישראל בתקופת התלמוד להישען על תלמידיהם בזמן ההליכה. בתחום השני, חקר התפילה הקדומה, פרסם ארליך מאמרים רבים ואף הקים מאגר נתונים במרשתת: 'התפילה בספרות חז"ל: מאגר נתונים מתפתח'. בשנת 1999 הקים את 'המפעל לחקר התפילה' בסיוע הקרן הלאומית למדע, ובשנת 2003 פרסה האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים את חסותה על המפעל והעמידה אותו כאחד ממפעלי האקדמיה. ספרו בנושא תפילת עמידה של חול בסידורים הקדומים מהגניזה הקהירית יצא לאור בהוצאת מכון בן-צבי בשנת תשע"ג. ספר זה זכה בפרס יצחק בן-צבי בתולדות ארץ ישראל וישובה לשנת תשע"ד.
פרסומים נבחרים > ספרים

'כל עצמֹתי תאמרנה': השפה הלא מילולית של התפילה, הוצאת מאגנס, ירושלים תשנ"ט (מהדורה שנייה יצאה בשנת תשס"ג)
The Non-Verbal Language of Prayer: A new Approach to Jewish Liturgy, Texts and Studies in Ancient Judaism series, Mohr Siebeck, Germany 2004
תפילת העמידה של ימות החול: נוסחי הסידורים בגניזה הקהירית – שורשיהם ותולדותיהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשע"ג.
פרסומים נבחרים > מאמרים

'מקום השכינה בתודעת המתפלל', תרביץ סה (תשנ"ו), עמ' 315-329.
'לחקר נוסחה הקדום של תפילת העמידה: ברכת העבודה', בתוך, י' תבורי (עורך), מקומראן עד קהיר: מחקרים בתולדות התפילה, ירושלים תשנ"ט, עמ' יז-לח
'"אף הן היו באותו הנס": לגלגולה של טענה שוויונית בעולם ההלכה', בתוך, נ' אילן (עורך), עין טובה: דו-שיח ופולמוס בתרבות ישראל, ספר יובל למלאת עי"ן שנים לטובה אילן, תל אביב תשנ"ט, עמ' 142-159.
"Verbal and Non-Verbal Rituals of Leave-Taking in Rabbinic Culture--Phenomenology and Significance.” Jewish Studies Quarterly 8 (2001): 1-26.
'ברכת גבורות, קדושת השם והדעת בנוסח התפילה הקדום לאור קטע חדש מסידור על פי מנהג ארץ ישראל', תרביץ עג (תשס"ד), עמ' 555-584.
'התפילה כשיח ופנומנולוגיה של פרידה: למשמעות יחידת הסיום של התפילה', בתוך: י' לוינסון, י' אלבוים וג' חזן-רוקם (עורכים), היגיון ליונה: היבטים חדשים בחקר ספרות המדרש, האגדה והפיוט, קובץ מחקרים לכבודו של פרופסור יונה פרנקל במלאת לו שבעים וחמש שנים, ירושלים תשס"ז, עמ' 481–497.
'קריאת פסקאות מעשה בראשית ומזמורי שיר של יום בסידור הקדום על פי ממצאים חדשים מן הגניזה הקהירית', תרביץ עח (תשס"ט), עמ' 189-202.
'לחקר נוסח התפילה בסידור רב סעדיה גאון', פעמים 121 (תש"ע), עמ' 67-99.
א' ארליך וא' שמידמן, 'קטעי ברכות מזון מן הגניזה עם לשון זימון על פי מנהג ארץ ישראל הקדום', גנזי קדם ח (תשע"ב), עמ' 37-79.
*אורי ארליך, נוסח תפילת שמונה עשרה בסידור ר' שלמה בן נתן ושאלת מוצאו, בתוך: כנישתא - מחקרים על בית הכנסת ועולמו, 4.
אל-מסתכפי השלישי

אל-מסתכפי באללה השלישי (מילולית: המבקש את צרכיו מן האל), אבו אל-רביע סלימאן בן אל-מתוכל עלא אללה (בערבית: المستكفي بالله الثالث, ابو الربيع سليمان بن المتوكل على الله), היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בין 1441 ו-1450. בימיו משל הסולטאן הממלוכי סיף אל-דין אל-ט'אהר ג'קמאק.
| בית עבאס  ★  العبّاسيّون |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אל-עבאס • אבן אל-עבאס •  ההאשמיה והמהפכה העבאסית • בית עבאס •  רשימת הח'ליפים |  |
| הח'ליפים המוקדמים בבגדאד (750–833) | א-ספאח • אל-מנסור • אל-מהדי • אל-האדי • הארון א-רשיד • אל-אמין • אל-מאמון |  |
| הח'ליפים בסאמרא   (833–892) | אל-מעתצם • אל-ואת'ק I • מתוכל  I • אל-מנתצר •  אל-מסתעין I • אל-מעתז • אל-מהתדי • אל-מעתמד •  מופק (בפועל) |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הטורקים (892–946) | אל-מעתדד I • אל-מכתפי • אל-מקתדר • אל-קאהר • א-ראדי • אל-מתקי • אל-מסתכפי I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הבויהים (946–1065) | אל-מטיע • א-טאאע • אל-קאדר • אל-קאאם I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הסלג'וקים ויורשיהם (1065–1258) | אל-מקתדי • אל-מוסתזהר • אל-מסתרשד • א-ראשד • אל-מקתפי • אל-מסתנג'ד I • אל-מסתדא • א-נאצר • א-זאהר • אל-מסתנצר I • אל-מסתעצם I |  |
| הח'ליפים הסמליים בקהיר תחת הממלוכים   (1261–1517) | אל-מסתנצר II • אל-חאכם I  • אל-מסתכפי II • אל-ואת'ק II • אל-חאכם II • אל-מעתדד II • אל-מתוכל II • אל-ואת'ק III • אל-מסתעצם II • אל-מסתעין II • אל-מעתדד III • אל-מסתכפי III • אל-קאאם II • אל-מסתנג'ד II • אל-מתוכל III • אל-מסתמסכ • אל-מתוכל IV |  |
| בירות הח'ליפות העבאסית | בגדאד • סאמרא • א-רקה • קהיר |  |
| אחרים | קרב הזב (750) • ח'יזוראן • אל-מאייד • ברמכים • נפילת בגדאד (1258) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אל-מעתדד השלישי | הח'ליפים לבית עבאס  1441–1450 | הבא: אל-קאא'ם השני |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אידיי

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הצפוני 
 קואורדינטות:  59°11′21″N 2°46′29″W﻿ / ﻿59.18926503°N 2.774622799°W﻿ / 59.18926503; -2.774622799
 שטח:  27.45 קילומטר רבוע, 3,209 הקטאר
 אורך:  12 קילומטר
 רוחב:  4 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אוכלוסייה:  130 (2013)
 אזור זמן:  UTC+0
  (למפת סקוטלנד מוגדלת) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני אידיי(למפת סקוטלנד רגילה) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני אידיי
 
מבט על האי אידיי מכיוון פאריי.
אידיי (באנגלית: Eday) הוא אי בצפון איי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת. האי אידיי ממוקם כ-24 ק"מ צפונית לאי מיינלנד (האי המרכזי, והגדול באיי אורקני).
גאוגרפיה

שטחו של האי כ-27 קמ"ר ומתגוררים בו כ-130 תושבים. מרבית שטח האי הוא אדמת ביצה המכוסה צמחי אברש. באי מחצבות כבול ואבני גיר. באי שטחי קינון רבים לעופות ים.
ממצאים ארכאולוגיים באי, ובהם אבן סטר (אבן ניצבת) ושרידי חדרים (ובהם החדרים וינקוי, בריסייד והנטרסקווי) מהתקופה הנאוליתית מלמדים כי האי היה מיושב כבר בתקופה זו.
האי מקושר לאי מיינלנד בקוי מעבורת המופעלים על ידי מעבורות אורקני. הקו מקשר בין העיר באראלנד שבאי לקירקוול שבמיינלנד. חברת לוגנאייר מפעילה קו תעופה בין שדה התעופה קירקוול שבמיינלנד לשדה התעופה אידיי.
המרכז האירופאי לאנרגיה ימית (European Marine Energy Centre) שמרכזו בסטרומנס שבמיינלנד מפעיל באי אתר ניסויים לבדיקת יכולת הפקת אנרגיה מהגאות והשפל. שותפות אידיי (Eday Partnership) היא קרן מקומית אשר הוקמה לצורך קידום כלכלת האי. השותפות הקימה את המרכז למורשת אידיי (Eday Heritage Centre) אשר נפתח ביולי 2008, והשקיעה בפרויקטים שונים ברחבי האי סכום של 380,000 ליש"ט בין השנים 2005–2007.
אל-מסתמסכ

אל-מסתמסכ באללה (מילולית: הדבק בעקשנות באל), אבו אל-צבר יעקוב בן אל-מתוכל עלא אללה השלישי (בערבית: المستمسك بالله, ابو الصبر يعقوب بن المتوكل على الله الثالث) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים בין השנים 1498-1509 ובשנית למספר חודשים בשנת 1516. כהונתו מסמלת את שלהי בית עבאס בקהיר, ואת נפילתם של הממלוכים נותני חסותם.
אל-מסתמסכ באללה קרוי על שמו של מוחמד "אל-מסתמסכ" בן אל-חאכם הראשון, אשר יועד לח'ליפות אך נפטר טרם זמנו (1300 לערך). אל-מסתמסכ עלה לשלטון בשנת 1498 לאחר פטירתו של אביו אל-מתוכל השלישי. הוא שלט כ-11 שנים עד שוויתר על שלטונו למען בנו מוחמד אל-מתוכל הרביעי. לאחר מפלת הממלוכים בראשות הסולטאן קנסוה ע'ורי בקרב מרג' דאבק באוגוסט 1516 ונפילת הסולטאן בשדה הקרב, התרחשה הפיכת חצר שהשיבה את אל-מסתמסכ לשלטון לזמן קצר עד שהפיכת נגד השיבה את בנו אל-מתוכל הרביעי לשלטון לעת קצרה. אך הדבר לא הועיל, והכוחות העות'מאניים של סלים הראשון סגרו על קהיר, כבשוה והדיחו את אל-מתוכל הרביעי מכהונתו. לאחר הכיבוש הוגלה אל-מסתמסכ יחד עם בנו ויתר בני עבאס אל איסטנבול ומת שם בשנת 1521. בנו האריך ימים אחריו ונפטר ב-1543.
| בית עבאס  ★  العبّاسيّون |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אל-עבאס • אבן אל-עבאס •  ההאשמיה והמהפכה העבאסית • בית עבאס •  רשימת הח'ליפים |  |
| הח'ליפים המוקדמים בבגדאד (750–833) | א-ספאח • אל-מנסור • אל-מהדי • אל-האדי • הארון א-רשיד • אל-אמין • אל-מאמון |  |
| הח'ליפים בסאמרא   (833–892) | אל-מעתצם • אל-ואת'ק I • מתוכל  I • אל-מנתצר •  אל-מסתעין I • אל-מעתז • אל-מהתדי • אל-מעתמד •  מופק (בפועל) |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הטורקים (892–946) | אל-מעתדד I • אל-מכתפי • אל-מקתדר • אל-קאהר • א-ראדי • אל-מתקי • אל-מסתכפי I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הבויהים (946–1065) | אל-מטיע • א-טאאע • אל-קאדר • אל-קאאם I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הסלג'וקים ויורשיהם (1065–1258) | אל-מקתדי • אל-מוסתזהר • אל-מסתרשד • א-ראשד • אל-מקתפי • אל-מסתנג'ד I • אל-מסתדא • א-נאצר • א-זאהר • אל-מסתנצר I • אל-מסתעצם I |  |
| הח'ליפים הסמליים בקהיר תחת הממלוכים   (1261–1517) | אל-מסתנצר II • אל-חאכם I  • אל-מסתכפי II • אל-ואת'ק II • אל-חאכם II • אל-מעתדד II • אל-מתוכל II • אל-ואת'ק III • אל-מסתעצם II • אל-מסתעין II • אל-מעתדד III • אל-מסתכפי III • אל-קאאם II • אל-מסתנג'ד II • אל-מתוכל III • אל-מסתמסכ • אל-מתוכל IV |  |
| בירות הח'ליפות העבאסית | בגדאד • סאמרא • א-רקה • קהיר |  |
| אחרים | קרב הזב (750) • ח'יזוראן • אל-מאייד • ברמכים • נפילת בגדאד (1258) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אל-מתוכל השלישי | הח'ליפים לבית עבאס  1498–1509 | הבא: אל-מתוכל הרביעי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אל-מתוכל הרביעי | הח'ליפים לבית עבאס  1516 | הבא: אל-מתוכל הרביעי |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-מסתנג'ד הראשון

דינר של הח'ליף העבאסי אל-מוסטנג'יד
אל-מסתנג'ד באמר אללה (מילולית: המבקש עזרה במצוות האל), אבו אל-מט'פר יוסף בן מחמד אל-מקתפי (בערבית: المستنجد بامر الله, ابو المظفر يوسف بن محمد المقتفي), נולד בשנת 1124 והיה הח'ליף העבאסי השלושים ושתים בין השנים 1160 ל-1170 בבגדאד. בראשית שלטונו מנע ניסיון הפיכה מצד אחת מנשות הח'ליף הקודם, אל-מוקתפי, ובנות ביתה ובתמיכת אנשי חצר רבים. בספרות ההיסטוריוגרפית האסלאמית נודע כבעל ידע רב באסטרולוגיה. ירש אותו בנו אל-מסתדא.
| בית עבאס  ★  العبّاسيّون |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אל-עבאס • אבן אל-עבאס •  ההאשמיה והמהפכה העבאסית • בית עבאס •  רשימת הח'ליפים |  |
| הח'ליפים המוקדמים בבגדאד (750–833) | א-ספאח • אל-מנסור • אל-מהדי • אל-האדי • הארון א-רשיד • אל-אמין • אל-מאמון |  |
| הח'ליפים בסאמרא   (833–892) | אל-מעתצם • אל-ואת'ק I • מתוכל  I • אל-מנתצר •  אל-מסתעין I • אל-מעתז • אל-מהתדי • אל-מעתמד •  מופק (בפועל) |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הטורקים (892–946) | אל-מעתדד I • אל-מכתפי • אל-מקתדר • אל-קאהר • א-ראדי • אל-מתקי • אל-מסתכפי I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הבויהים (946–1065) | אל-מטיע • א-טאאע • אל-קאדר • אל-קאאם I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הסלג'וקים ויורשיהם (1065–1258) | אל-מקתדי • אל-מוסתזהר • אל-מסתרשד • א-ראשד • אל-מקתפי • אל-מסתנג'ד I • אל-מסתדא • א-נאצר • א-זאהר • אל-מסתנצר I • אל-מסתעצם I |  |
| הח'ליפים הסמליים בקהיר תחת הממלוכים   (1261–1517) | אל-מסתנצר II • אל-חאכם I  • אל-מסתכפי II • אל-ואת'ק II • אל-חאכם II • אל-מעתדד II • אל-מתוכל II • אל-ואת'ק III • אל-מסתעצם II • אל-מסתעין II • אל-מעתדד III • אל-מסתכפי III • אל-קאאם II • אל-מסתנג'ד II • אל-מתוכל III • אל-מסתמסכ • אל-מתוכל IV |  |
| בירות הח'ליפות העבאסית | בגדאד • סאמרא • א-רקה • קהיר |  |
| אחרים | קרב הזב (750) • ח'יזוראן • אל-מאייד • ברמכים • נפילת בגדאד (1258) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: mustencid-billah 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוסקר דירלוונגר

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1895 וירצבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  7 ביוני 1945 (בגיל 49) אלטסהאוזן, גרמניה בשלטון בעלות הברית  
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט  אוניברסיטת מנהיים 
 השתייכות:  ואפן אס אס 
 תקופת הפעילות:  מ-1914 
 דרגה:   אוברפיהרר (אס אס)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מרד ורשה  Slovak Republic  מלחמת העולם השנייה  מלחמת האזרחים בספרד 
 עיטורים
  צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
אוסקר דירלוונגר (בגרמנית: Oskar Dirlewanger; ‏26 בספטמבר 1895 – 7 ביוני 1945) היה קצין גרמני נאצי שפיקד על יחידת העונשין הידועה לשמצה שנקראה על שמו, בעת מלחמת העולם השנייה. שמו נקשר במעשי הזוועה ובפשעי המלחמה החמורים ביותר שבוצעו. הוא אף לקח חלק במלחמת העולם הראשונה, בעימותים שלאחריה ובמלחמת האזרחים בספרד. את מותו מצא בתום מלחמת העולם בשבי בעלות הברית, בנסיבות שנויות במחלוקת.
לדעת היסטוריונים וחוקרים רבים, דירלוונגר היה "רוצח פסיכופתי ומתעלל בילדים", "סדיסט קיצוני" ואף "מומחה בהשמדה וסדיסט הנהנה מנקרופיליה". על פי ההיסטוריון טימותי סניידר, זירות קרב מעטות בלבד במלחמה יכלו להתחרות באכזריותן ובזוועות שבוצעו בהן מול הזירות בהן נכח דירלוונגר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

דירלוונגר נולד בעיר וירצבורג. הצטרף לשורות הצבא הפרוסי בשנת 1913 בתור רובאי. לחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, לקח חלק בכיבוש בלגיה ומאוחר יותר לחם בצרפת. קיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה, נפצע שש פעמים במלחמה והגיע לדרגת סגן. לקראת סוף המלחמה נכח בזירות קרב ברומניה ובפאתי רוסיה. עם קבלת תנאי הכניעה, דירלוונגר קיבל את ההוראה להישאר עם חייליו ברומניה, אך הוא סירב לפקודות והוביל 600 מחייליו חזרה לגרמניה.
לדעת חוקרים וביוגרפים, חוויותיו מהמלחמה יחד עם נטייתו לשתות אלכוהול הם שהעצימו את האכזריות שבו וטיפחו את הסדיזם שהיה בו וכן את יצריו המיניים האפלים.
ביוגרפיה > בין מלחמות העולם

בדוח משטרתי מהימים שלאחר מלחמת העולם הראשונה מתואר דירלוונגר במילים הבאות: "אלכוהוליסט שאינו יציב נפשית, בעל הרגל לפרצי אלימות תחת השפעת סמים". הוא חבר לפרייקור ולמליציות ימניות וצבאיות ונאבק בקומוניסטים גרמנים בחבל הרוהר ובסקסוניה, וכן בלאומנים פולנים בשלזיה עילית. השתתף בניסיונות הפיכה, פוטשים, שנערכו בערים שונות בגרמניה בשנים 1920 ו-1921. השתייך לפרייקור תחת פיקודו של פרנץ ריטר פון אפ. לאחר מכן פיקד על מליציה משלו שכללה סטודנטים אותם ליכד למטרותיו. דירלוונגר פקד על אנשיו לארוב לגרמנים קומוניסטים ולתקוף אותם. בעימותם ביניהם הוא נפצע בראשו מירי, פציעה שהותירה צלקת נצחית. פעילים ימניים כינו אותו "גנדי" בגין גופו הרזה והצנום.
בפרקי הזמן בהם לא התעמת עם גרמנים "אדומים", הוא למד באוניברסיטת גתה בפרנקפורט ובשנת 1922 קיבל דוקטורט במדעי המדינה. בשנה שלאחר מכן הצטרף למפלגה הנאצית, לאס אה ובהמשך גם לאס אס.
בשנת 1934 הוא נידון לשנתיים מאסר בכלא בגין אונס סטטוטורי של נערה בת 14 מאגודת הנערות הגרמניות, לאישום נוסף שימוש בלתי חוקי ברכב ממשלתי וכן נהיגה תחת שכרות. דירלוונגר איבד את מקום עבודתו, את תוארו האקדמי, את דרגותיו הצבאיות והוא אף סולק מן המפלגה הנאצית. זמן קצר לאחר שחרורו מהכלא בלודוויגסבורג, הוא הואשם שוב בגין סעיפי עבירה דומים, התופעה מוכרת כרצידיביזם. בעקבות התערבותו האישית של גוטלוב ברגר שהכיר אותו, הוא הוחזר לשורות האס אס כחלק מכוח מילואים.
בהמשך דירלוונגר הגיע לספרד והצטרף לכוחות הלגיון הספרדי בעת מלחמת האזרחים בספרד. שוב, הודות לסיוע שקיבל מגוטלוב ברגר, הוא הועבר ללגיון הקונדור בו שירת בשנים 1936–1939 ונפצע שלוש פעמים בקרבות. בעקבות שירותו בספרד הנאצים הסכימו לקלוט אותו בחזרה לשורותיהם, אך הוא קיבל מספר חבר חדש וגבוה יותר שערכו היה 1,098,176. גם תוארו האקדמי הוחזר לו מידי אוניברסיטת פרנקפורט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, דירלוונגר התנדב לשורות הוואפן אס אס וקיבל דרגה פיקודית. עם התקדמות הלחימה והתבססות גרמניה הנאצית באירופה קיבל פיקוד על דיוויזיה משלו שנקרא "דיוויזיית דירלוונגר". היא הורכבה מציידים שטרם חוילו ולא נכחו בקרבות וכן מחיילים שלחמו בחזית. הסברה הייתה שיכולתם של אנשי הציד לאתר עקבות וכן כישורי הצליפה שלהם יסייעו לגרמנים במלחמתם בפרטיזנים. לימים, גויסו ליחידתו פושעים גרמנים, ואף אסירי מחנות ריכוז דוגמת צוענים, הומוסקסואלים, חולים בנפשם ומתנגדים פוליטית למשטר הנאצי.
היחידה הייתה אחראית על משימות שמירה וביטחון בגנרלגוברנמן, ודירלוונגר עמד בראש פיקוד של מחנה עבודה בפולין כחלק מיחידות גולגולת המת. קונראד מורגן, שופט בשורות הנאצים, חקר את הנעשה על ידי דירלוונגר והאשים אותו ברציחות מיותרות, שחיתות ומעשי זילות אחרים נגד הגזע הארי (לימים מורגן הורד בדרגה ונשלח לחזית המזרחית). לדבריו של מורגן הוא גזל רכוש רב מגטו לובלין וסחט כספים רבים באיומים. אוסקר דירלוונגר החל לבצע מעשה זוועות, ביניהם הפשיט נשים יהודיות מבגדיהן, הצליף בהן ואז הזריק לגופן סטריכנין וצפה בהן גוססות להנאתו ולהנאת פקודיו. לדברי היסטוריון השואה ראול הילברג, במחנה של דירלוונגר החלו לצוץ לראשונה שמועות על הכנת סבון משומן היהודים. סופר שדירלוונגר חתך נשים יהודיות למוות ובישל את בשרן עם בשר סוס כדי ליצור סבון. ההיסטוריון ריצ'רד ס.לוקאס תיאר אותו בספרו כ"סדיסט שהאכזריות שלו הייתה ידועה היטב. אחד מאותם דגנרטים, שבימים שפויים יותר, היה נזרק משורות הצבא הגרמני". אודילו גלובוצניק כתב מכתב להימלר ובו שיבח את דירלוונגר על פועלו בפולין.
טימותי סניידר כתב בספרו "ארצות הדם: אירופה בין היטלר לסטלין" ש"דירלוונגר נהג לכלוא את האוכלוסייה המקומית באסם, להעלותו באש, ואז לירות במקלעים בכל מי שניסה לברוח". אזרחים נלקחו על ידי אנשי יחידתו והוצעדו בצידי ובקדמת השיירה כדי שישמשו כמגנים אנושיים, ואף הוצעדו בשדות מוקשים. הימלר ידע על המוניטין האכזרי של דירלוונגר בפולין הכבושה, ועם זאת החליט להעניק לו את עיטור הצלב הגרמני בזהב ב-5 בדצמבר 1943.
מרד ורשה

באמצע שנת 1944, בעת מבצע בגרטיון, יחידתו של דירלוונגר ספגה אבדות קשות מול הרוסים. היחידה אורגנה מחדש כ"כוח סער" ולקחה חלק בדיכוי מרד ורשה. על פי ההיסטוריון מרטין ווינדרו, בורשה אנשיו של דירלוונגר לקחו חלק בטבח וולה, ויחד עם יחידות שיטור נוספות ריכזו כ-40,000 אזרחים וירו בהם, בפרק זמן של יומיים לערך. בנוסף לזאת, דירלוונגר הצית שלושה בתי חולים מאוישים בחולים, בעוד שהאחיות "הוצלפו, עברו אונס קבוצתי ולבסוף נתלו עירומות ברחוב יחד עם הרופאים", כאשר הזוועות בוצעו לצלילי שיר גרמני אהוד. לאחר מכן עברו ברובע העתיק של העיר, "שתו לשכרה, אנסו ורצחו את הנתקלים בדרכם, טבחו באזרחים ובלוחמים כאחד ללא הבדל בין גיל או גזע". ברובע העתיק נרצחו כ-30,000 איש, הגרמנים ירו בהם ואת האחרים שרפו למוות בלהביורים. עוד נרשם בספרי ההיסטוריה שאנשיו "שרפו שבויים עם דלק, שיפדו תינוקות על כידונים ותלו נשים ממרפסות הבתים. אריך פון דם באך-צלבסקי, הקצין הבכיר ביותר שהיה אמון על דיכוי המרד הפולני תיאר את דירלוונגר כטיפוס בעל "טבע של שכיר חרב". על פועלו במרד ורשה ודיכוי העם הפולני, דירלוונגר הועלה בדרגה לדרגת אוברפיהרר ב-15 באוגוסט 1944. באוקטובר קיבל את עיטור "צלב האבירים" של צלב הברזל, ממליץ על קבלת העיטור היה אס-אס גרופנפיהרר היינץ ריינפרט (לאחר המלחמה ריינפרט שיקר לגבי פועלו בורשה ואף הכחיש שדירלווגנר היה אחד מפקודיו).
לאחר מכן דירלוונגר נשלח כדי לדכא את המרד הסלובקי ולבסוף הוצב בשטחי קרב בהונגריה ובמזרח גרמניה כדי ללחום בצבא האדום המתקדם מערבה. בפברואר 1945 אוסקר דירלוונגר נורה בחזהו בעיר גובן שבמחוז ברנדנבורג ונשלח לעורף. הייתה זו פציעתו ה-12 והאחרונה במלחמה. מ-22 באפריל החל להסתתר.
מותו

דירלוונגר נעצר ב-1 ביוני 1945 בדרום שוואביה על ידי רשויות צרפת בעודו לובש בגדים אזרחים, אסיר יהודי שהיה במחנה ריכוז זיהה אותו והזמין את כוחות השיטור. הוא מת בין 5 ל-7 ביוני 1945 בעודו במעצר, כפי הנראה עקב טיפול רפואי לקוי. סיבות מותו האמיתית אינה ידועה והדבר העלה מספר חשדות. לפי הרשויות של צרפת הוא מת ב-7 ביוני 1945 מסיבות טבעיות. עם זאת, היסטוריונים גרמנים העלו ספקות בנוגע לאמיתותה של תעודת הפטירה. אחד מהם טען כי קצין לופטוואפה חלק את תא המעצר שלו עם דירלוונגר. בליל 5 ביוני הוא ראה שומרים פולנים מכים אותו נמרצות, הכאה שהובילה למותו. לטענה זו לא הוצגה הוכחה ודאית מעולם.
היעדר הסבר ודאי למותו הוביל לשמועות נוספות. אחת מהשמועות הייתה כי דירלוונגר לא נתפס מעולם, התגייס לשורות לגיון הזרים הצרפתי ואף לחם בווייטנאם כחלק ממלחמת הודו-סין הראשונה. השלטונות בפולין דרשו את העמדתו לדין בגין רצח של 30,000 פולנים. ממשלת גרמניה הוציאה את גופתו מהקבר בנובמבר 1960 והציגה אותה לפולנים.
הערות שוליים

↑  https://books.google.co.il/books?ei=UD_vT7GLHKr3mAWJuPHqDQ&id=lOdmAAAAMAAJ&dq=The+Cruel+Hunters:+SS-Sonderkommando+Dirlewanger++L.+MacLean&q=Sangerhausen&redir_esc=y
↑  http://www.ifz-muenchen.de/heftarchiv/1962_3_2_auerbach.pdf
↑  https://books.google.co.il/books?id=PrYwT3eI3wcC&pg=PA43&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false
↑  https://cla.umn.edu/chgs/collections-exhibitions/narratives-and-testimonies
↑  https://books.google.co.il/books?id=nPbr0XzlTzcC&pg=PA150&dq=%22Dirlewanger,+Oskar+(1895%E2%80%931945)%22&hl=en&sa=X&ei=BGLnT7nXO-fS2AXXwq3ZCQ&redir_esc=y#v=onepage&q=%22Dirlewanger%2C%20Oskar%20(1895%E2%80%931945)%22&f=false
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260555905171  PLWABN: 9810679585005606  GND: 123490774  ISNI: 0000 0000 6681 5158  LCCN: n98048839  NKC: jx20090626003  NTA: 182895866  SUDOC: 112364004  VIAF: 30446532   WorldCat (עם VIAF): 30446532 
קורבנות טבח וולה
דסקית צבאית של חייל מיחידת דירלוונגר
אור לציון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  בן ציון אבא שאול 
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שאלות ותשובות 
 נושא:  הלכה
 הוצאה
 הוצאה:  מכון אור לציון
 מקום הוצאה:  ירושלים
 תאריך הוצאה:  ספטמבר 1987 
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  אלול תשמ"ז
 סדרה
 מספר ספרים:  6
 
הרב בן ציון אבא שאול מחבר שו"ת אור לציון
אור לציון הוא ספר שאלות ותשובות מאת הרב בן ציון אבא שאול, הספר הוא אבן יסוד בפסיקה החרדית-ספרדית.
היסטוריה

בתחילה לא תכנן הרב בן ציון אבא שאול להדפיס את כתביו, אולם לאחר שהחלים ממחלה קשה שינה את דעתו, ובנו הקים את "מכון אור לציון" להוצאת כתביו. במכון פעלו אחדים מתלמידיו שערכו את הכתבים והוציאום לאור. סגנון הספר (מהחלק השני) הוא שאלות ותשובות קצרות ומדור ביאורים בהם מבואר מקור ההלכה. בטקס ההוצאה לאור אמר שעל אף שהתשובות קצרות, "כל תשובה ותשובה ספורה ומדודה לא סתם תשובות".
בכ"ו באלול ה'תשמ"ז עם צאת הספר נערך טקס בישיבת פורת יוסף בהשתתפות הרב עובדיה יוסף, הרב מרדכי אליהו ורבים אחרים.
במקורות בעיקר מדייק מראשונים ולא מביא מדברי האחרונים. במכתב לשואל כתב, "לא הזכרתי דברי האחרונים, שדבריהם מצויים ומלוקטים לכל מאן דבעי".
הספר נקרא "אור לציון" תוך רמז לשם המחבר וגימטריות שונות, המחבר ציין נימוק נוסף, ”מתוך תפילה ותחינה לבורא עולם שישיב שכינתו לציון...”
היסטוריה > חלקי הספר

אור לציון תשובות א, על ד' חלקי השולחן ערוך, יצא בתשמ"ז, הספר בעיקרו מלוקט ממאמרים שפרסם במקומות שונים, העורכים היו הרב גדעון בן משה, הרב רחמים בטאט, הרב יוסף יששכר והרב שאול גבאי.
אור לציון תשובות ב, בענייני אורח חיים, עד סוף הלכות שבת (מקביל לסימנים א-שדמ בשולחן ערוך אורח חיים), יצא בתשנ"ג, הספר כולל מבוא על כללי הפסיקה הספרדית, העורכים היו הרב ציון עמר, הרב משה פטרובר והרב שלמה זעפרני (כך גם בשני הכרכים הבאים).
אור לציון תשובות ג - המשך אורח חיים, הלכות ראש חודש עד סוף הלכות תעניות (מקביל לסימנים תיז-תקסח בשולחן ערוך), תשס"ה, בהקדמת הספר מבוא בעניין שיעורי המצוות.
אור לציון תשובות ד - המשך אורח חיים, הלכות ראש השנה עד סוף הלכות פורים (מקביל לסימנים תקפא-תרצז בשולחן ערוך), שנת תשע"ד, עם סיום הוצאת ספרי אור לציון על אורח חיים (באלול תשע"ה נערכה מסיבה בישיבת אור לציון בהשתתפות רבנים רבים בהם הרב משה צדקה הרב שלמה מחפוד, הרב ראובן אלבז ורבים אחרים.
אור לציון תשובות ה - יורה דעה, הלכות שחיטה עד הלכות יין נסך (מקביל לסימנים א-קלח), תש"פ, הספר נערך על ידי הרב אמיתי בן דוד
אור לציון - שביעית - שו"ת בענייני שמיטה, ביאורים למשניות מסכת שביעית, וחידושים על הרמב"ם, תשנ"ד.
שיטת הפסיקה

בספריו הוא פוסק בדרך כלל על פי החיד"א והבן איש חי. והוא מתחשב רבות בדעתו של החזון איש, וכמוהו הוא סבור שתלמיד חכם שהגיע להוראה יכול להכריע בספקות מדעתו.
בהקדמה לחלק ב מנה רשימת כללי פסיקה: א. פסיקת השולחן ערוך היא על בסיס "רוב" ולא פסיקה באמצעות הוכחות וראיות. ב. לפיכך שיטת החולקים אינה דחויה. ג. מכיוון שכך במקום שמובא בשולחן ערוך פסיקה ולאחריה הביטוי יש אומרים רצוי להחמיר כדעה השנייה. ד. קבלת הוראת מרן היא בצורת ספק ולא ודאית. ה. במקום מנהג לא קיבלו הוראת מרן. ו. במקום שהשולחן ערוך לא הביע את דעתו יש ללכת אחר הרמב"ם. ז. בני עדות המזרח קיבלו הוראת האר"י בצורה ודאית ועל כן הלכה כמותו בכל מקום.
בסוף דבריו כתב, ”דברים אלו כתבתי לאחר עיון בדברים זמן רב, והדוחה לא ידחה במהרה”
ביקורת וקבלה

הרב משולם דוד סולבייצ'יק התבטא על הספר "אור לציון הוא אור גדול. הרב שלמה זלמן אוירבך אמר "סברותיו כדברי הראשונים". הרב עובדיה יוסף לאחר קריאת חלק א אמר תשובה זו שלא כדברי שו"ת פלוני וזו לא כמו שכתב בספר פלוני, אבל מה נעשה, בכדי להחזיר את חכם בן ציון צריך ראיה מהראשונים"...
בשו"ת יביע אומר מונה כמאה השגות על הפסיקות בחלק ב. הרב יהושע אבא שאול הוציא קונטרס בו הוא דוחה את כל ההשגות. לאחר תקופה יצאו עוד מספר קונטרסים בנושא על ידי אישים שונים.
הרב יעקב משה הלל בספרו גבורת האר"י כתב רשימת השגות על פסקים בהם הביע את דעתו שאין לנהוג כדברי האר"י מפני שהדברים לא מפורשים וטען שכל עוד ניתן ללמוד כן מדברי האר"י בצורה פשוטה, יש ללכת כמותו.
אמינות הספר

ספרו אור לציון חלק ב' יצא לאור בשנת תשנ"ג, אחרי שהרב אבא שאול לקה באירוע מוחי. הרב עובדיה יוסף טען שאין לסמוך על חלק זה משום שלדעתו רבות מן התשובות בספר לא נכתבו על ידו אלא על ידי תלמידיו. כבר לפניו טען כן הרב אליהו תופיק.
עורכי הספר, הרב משה פטרובר, הרב ציון עמר והרב שלמה ידידיה זעפראני הכחישו את הדברים בתוקף. גם הרב יעקב הלל, הרב אליעזר מלמד והרב מאיר ניסים מאזוז כתבו שניכר כי הדברים הם של הרב אבא שאול ואין כל סיבה לפקפק באמינות הספר.
הרב אבא שאול עצמו הגיב בחריפות לטענות (כלפי חלק ב) ואמר "כל הספר שלי הוא וכל מה שכתוב שם אני אמרתי, הספר נכתב בשביל לסמוך עליו הלכה למעשה", בהזדמנות אחרת הגיב שעל אף שיש שמעו ממנו בשיעורים אחרת – יש לסמוך על הספר.
פסיקות בולטות

יש להכניס את הציצית בתוך הבגדים
יש להניח תפילין של רש"י יחד עם תפילין דרבנו תם
גם תלמידי חכמים צריכים לקרוא חק לישראל
ברכת הגלידה בתוך הסעודה תלויה במרכיביה
מותר להניח שמיכה על סירים בשבת
זמן ברכת הדלקת נרות שבת תלוי במנהג
שיעור כזית הוא בנפח ולא במשקל, והוא 29 סמ"ק
ברכת מעין שבע בליל הסדר שחל בשבת תלוי במנהג
ניתן לעשן סיגריות ביום טוב
בני ספרד לא נהגו איסור בשמיעת מוזיקה בספירת העומר אך עדיף להחמיר
לארבעת המינים אין צורך בערבי נחל
בחורי ישיבות לא צריכים להדליק נר חנוכה
אין לסמוך על היתר מכירה
לקריאה נוספת

שלום מאיר ולך, רבינו האור לציון, ירושלים תשע"ו, כרך ג' עמ' 486 - 549