stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעלם שבני
הערות שוליים

↑  ראה לעיל בפרק "נוסח"
1 2  בכתב היד 2v) Ms. T-S H 15.133) שבספריית אוניברסיטת קיימברידג', אנגליה, במקום "שבני" נכתב "סבני" אך בכ"י קויפמן (BUD 438) נכתב "שבני". ראו גם ישראל דוידזון, אוצר השירה והפיוט, כרך ב, שיר 3195 המביא גרסה: "סבאני".
↑  כך בכתב יד קויפמן 438 וב-T-S H15.133
↑  כתב יד JTS 1291 (עמ' 50), באתר כתיב
1 2  כך בחלק מהדפוסים. בכתב יד קויפמן 438 (עמ׳ 122-121) ובכתב היד - T-S H15.133 (2v-2r) למשל, לפיוט בתים נוספים. הפיוט המלא, כפי שהוא מופיע בכתב יד קויפמן, נדפס אצל: ארווין סרוסי, רבי ישראל נאג'ארה מעצב זמרת הקודש אחרי גירוש ספרד, בתוך: אסופות ד, עמ' שו-שח. ראה להלן בפרק "נוסח" את השיר כפי שהוא מופיע בקטע הגניזה T-S H15.133 (2v-2r).
↑  שלושת הבתים האחרונים פותחים במילים "אל" (4), "בן" (5) ו"משה" (6), בניגוד לשלושה הראשונים המרכיבים חלק מאותיות "ישראל" יחד.
↑  טובה בארי, ישראל נג'ארה - שירים, אוניברסיטת תל אביב, 2015, עמ' 180.
1 2 3  מלכה, ישראל שרלי, גן בשמים, חיפה, עמ' 12
↑  ספר דניאל, פרק ד', פסוק י"ד, למשל
↑  ייתכן שאזכור המלאכים מרפרר למדרש לפיו מלאכי האלהים שראה יעקב היו בהר המוריה, ר' מלכה, ישראל שרלי, גן בשמים, עמ' 12.
1 2 3  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק מ"ג
↑  כמתואר בדברי הימים א', ז', י"ב. טובה בארי, ישראל נג'ארה - שירים, אוניברסיטת תל אביב, 2015, עמ' 180, הערה 1.
1 2 3   הפיוט יעלם שבני, באתר הפיוט והתפילה
↑  ספר זכריה, פרק ט', פסוק ט'
1 2  מנחם בן סרוק, זר, מחברת מנחם, לונדון: מקיצי נרדמים, 1854, עמ' 81
1 2  אברהם אבן שושן, מזוֹר, מילון אבן-שושן מחודש ומותאם לשנות האלפיים
↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק ה'
↑  ישראל דוידזון, אוצר השירה והפיוט, כרך ב, שיר 3195.
↑  שלום יוסף פינכר, ‏שירי רננות, עמ' 25, באתר גוגל ספרים
1 2  שירי ישראל בארץ הקדם: קבץ שירים שונים מכתבי־יד ישנים ... בשבתות ובמועדי ..., בדפוס יצחק יהודה ארדיטי, 1925, עמ' 46
1 2 3  ארווין סרוסי, רבי ישראל נאג'ארה מעצב זמרת הקודש אחרי גירוש ספרד, בתוך: אסופות ד, עמ' שו-שח.
↑  יצחק אלגאזי (ע), קובץ שירים מן מנגינה ״חוסיאיני״: מכיל חמש שירים עם תוי הנגינה מאת משוררי ישראל בארץ הקדם = Extrait Du Fassil Husseini : Des Changs Juifs Orientaux Sur Le Ton de La Naturelle Mineure a Transposer Au Re Naturel, Stamboul: Benjamin B. Joseph, 1925, עמ' 7-5
↑  ר' למשל: Torah-Box (2020-06-07), YALAM CHAVANI / יעלם שבני (Piyoutim Project n°2), נבדק ב-2024-06-13, שילה אתיאס Shillo Attias (2023-06-24), שילה אתיאס מארח את יאיר כהן | יעלם שבני, נבדק ב-2024-06-13
↑  ראה הערה 1
↑  הועתקו מ-T-S H15.133.
יעקב בן נסים

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־10 קירואן, תוניסיה 
 פטירה:  1006 ד'תשס"ז 
 מדינה:  איפריקיה 
 תקופת הפעילות:  ?–1006 
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה  מנהיג הקהילה היהודית בקירואן, תוניסיה
 צאצאים:  רב ניסים גאון 
 
רבי יעקב ב"ר נסים אבן שאהין (בערבית יהודית: אבי יוסף. נפטר ב-ד'תשס"ז, 1006) היה ראש ישיבה ומנהיג הקהילה היהודית בקירואן, תוניסיה במאה ה-10, שלהי תקופת הגאונים. אביו של רב ניסים גאון.
חייו

מוצא משפחתו כנראה מאזור פרס (לפי שמה). אביו, רבי יעקב בר יאשיהו, שהיה גם הוא תלמיד חכם, חי ופעל בקירואן. בנו רב נסים מכנהו "הרב הראשון". הוא ייסד בתי מדרש והעמיד תלמידים בקירואן, כלשון בנו: "אדוננו הצדיק אבי נ"ע... כאשר הקדים מזכויות וייסד המדרשות, לימוד התורה ויראתו שהייתה קודמת לחכמתו אמצא התשועה ועזר מבורא עולם". מנחם בן-ששון כותב כי בימיו פרח ביותר לימוד התורה בקירואן.
היה נציג ישיבת פומבדיתא וישיבת סורא בקהילות צפון אפריקה ובפרט קירואן (ואולי גם לספרד), דבר שהתבטא בכך שהוא ריכז את השאלות והתרומות מכל הקהילות אל הגאונים ואת התשובות מהם. התכתב עם רב שרירא גאון ובנו רב האי גאון, שפנו אליו בתוארי כבוד, "אלוף", "ראש כלה קדוש", "גבור התורה", "אדיר בן אדירים גדול בן גדולים", ועוד. רש"ג כותב לו: "ואתה גדולנו יעקב בן מר רב נסים שאתה מיסר עצמך ללמוד תורה בנקיות ולהיכנס בחדרי הלכה ולעמוד על אמתתה של תורה ולהוציאם לאור וכל תלמידיך אנשי סודך עושה רצון יראיו יעשה רצונך", וכן: "ומתוך שאתה תלמיד חבר לנו והר גבוה בתורה גלינו אליך רחשות לבנו". "למחמד עינינו ומשא נפשנו וסגולת חמדתנו ואיש סודנו ובעל בריתנו ושעשוע לבנו, מרי ורבנא יעקב הלבר לנו והנכבד בישיבתנו, הגדול בסנהדרינו והאדיר בכלינו". גם רבי שמואל הנגיד משבחו בשיר שכתב לכבוד רב נסים בנו.
בין השאלות ששאל את רב שרירא בשם קהל קירואן בשנת 987 (ד'תשמ"ז) הייתה "כיצד נכתבה המשנה?", שהתשובה שהשיב רב שרירא עליה נודעה בתור אגרת רב שרירא גאון. גם חיבור "יישור דרכי התלמוד" של רב האי גאון נכתב כתשובה לשאלותיו.
נפטר בחורף ד'תשס"ז (1006). בגניזת קהיר נמצאה אגרת שבה מבכה ר' האי גאון את פטירתו. חישובים שונים העלו שנפטר בגיל 110, אך החוקרים טוענים שהם התבססו על טעות.
לא שרד מחיבוריו דבר, אך מגניזת קהיר עולה שחיבר פירוש על ספר בראשית. יש המייחסים לו פירוש לספר יצירה.
מתלמידיו

בנו, רב נסים גאון
ר' נסים בר ברכיה
ר' יוסף בר ברכיה (מילא מקומו כנציג ישיבת פומבדיתא).
לקריאה נוספת

חיים זאב הירשברג, תולדות היהודים באפריקה הצפונית, בהוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1965 כרך ראשון, עמ' 237 - 241.
שרגא אברמסון, רב נסים גאון: חמישה ספרים, בהוצאת מקיצי נרדמים, ירושלים ה'תשכ"ה, עמ' יז - כ.
מנחם בן-ששון, צמיחת הקהילה היהודית בארצות האסלאם: קירואן 800 - 1057, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים ה'תשנ"ו, 1996, עמ' 148 - 150.
שמואל אברהם פוזננסקי, אנשי קירואן, ורשה ה'תרס"ט, סי כו (לחצו כאן לקריאה מקוונת).
הרב רפאל בנימין כהן, מלכי תרשיש, עמ' כא-כב.
הערות שוליים

↑  אברמסון (הערה 1) בשם רב האי גאון
↑  הקדמה ל"יפה מהישועה"
↑  הקדמה ל"מפתח מנעולי התלמוד"
↑  בן ששון, עמ' 265
↑  הירשברג עמ' 238
↑  אוצר הגאונים ברכות תקמט
↑  אוצר הגאונים ברכות קמג
↑  אוצר הגאונים ברכות רנז
↑  דיוואן ששון נב
↑  הירשברג עמ' 239 ובהערה 42
↑  אשר יש שמייחסים אותו לר' יצחק בן שלמה הישראלי או לרבי דונש בן תמים. בכתב יד מינכן ובכתב יד פרמה מיוחס פירוש זה לר' יעקב. אמנם פוזננסקי ועוד ערערו על ייחוס זה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NTA: 405913176  VIAF: 473147267023635482843   WorldCat (עם VIAF): 473147267023635482843
יעל לצר

יעל לצר (נולדה ב-17 באפריל 1954) חוקרת בתחום הפרעות אכילה, גיל ההתבגרות ומשפחה. פרופסור מן המניין בבית ספר לעבודה סוציאלית, ובבית ספר לבריאות הציבור, בפקולטה ללימודי רווחה ובריאות באוניברסיטת חיפה. הקימה וניהלה את המרפאה להפרעות אכילה בקריה הרפואית לבריאות האדם - רמב"ם במשך 25 שנה. כיום מנהלת המחקר במרפאה.
ביוגרפיה

לצר ילידת ירושלים, ישראל, שירת בנח"ל ועלתה עם גרעין אל-הר לקיבוץ משגב עם. עם סיום השירות הצבאי למדה לתואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית קלינית באוניברסיטת חיפה ותואר שלישי במדעי הרפואה בפקולטה לרפואה, טכניון, חיפה. כמו כן בעלת תואר בפסיכותרפיה, ובטיפול משפחתי וזוגי, והתמחתה במשך שנתיים בטיפול בהפרעות אכילה במרכז הפסיכואנליטי מנינגר, בטופיקה, קנזס, ארצות הברית בין השנים 1989-1991.
לאורך כל שנות עבודתה שילבה בין מחקר הוראה ועבודה קלינית.
לצר נשואה ולה שני ילדים.
אקדמיה

במישור האקדמי, לצר היא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי הרווחה והבריאות, הן בבית הספר לעבודה סוציאלית, והן בבית הספר לבריאות הציבור, באוניברסיטת חיפה.
בבית הספר לעבודה סוציאלית, הייתה ראש התחום ללימודי משפחה, ראש התחום הקליני, וראש תחום הטראומה, בתוכנית לתואר שני. מונתה לראש האקדמי של תוכנית מ"א במסלול לחרדים, בשלוחה של אוניברסיטת חיפה בבני ברק.
בבית הספר לבריאות הציבור, היא הקימה וניהלה ב-2008 את המגמה לתואר שני בתזונה והתנהגות, תוכנית אקדמית ייחודית לבוגרי תואר ראשון בתזונה, בנושאים המשלבים היבטים התנהגותיים וטיפוליים בתזונה.
מונתה לראש המרכז לחקר השיקום והתפתחות האדם, בפקולטה למדעי הרווחה והבריאות.
לצר פרסמה יותר מ-150 מאמרים בכתבי עת מדעיים בארץ ובעולם, וכן 46 פרקים בספרים מדעיים. היא ערכה 5 ספרים אשר ארבעה מתוכם עוסקים בסוגיות נבחרות בהפרעות אכילה.
כמו כן משמשת כסוקרת של מאמרים בכתבי עת מדעיים הן בחו"ל והן בישראל. שותפה במספר פרויקטים מחקריים בינלאומיים, העוסקים בנושאים שונים של הפרעות אכילה. היא הדריכה סטודנטים רבים לעבודות מחקר לתואר שני ושלישי ושותפה בוועדות שיפוט של עבודות דוקטורט ומינויים אקדמיים במספר אוניברסיטאות בארץ ובעולם.
בין השנים 2006-2008, וכן 2013-2014 לימדה במסלול לתואר שני ושלישי בחוג לפסיכולוגיה, באוניברסיטת ישיבה, ובאוניברסיטת קולומביה. שהייתה שותפה במספר פרויקטים מחקריים בתחום של הפרעת אכילה לילית, והפרעת אכילה התקפית במרכז המחקר להשמנה, באוניברסיטת קולומביה. ומחקרים בתחום של דתיות, רוחניות ומשמעות בהפרעות אכילה עם חוקרת מהחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת מרימאונט בניו יורק.
טיפול בהפרעות אכילה

במישור הקליני פרופ' לצר הקימה וניהלה את המרפאה להפרעות אכילה, באגף בריאות הנפש ברמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם בין השנים 1992–2016. היא יישמה את המודל הרב מקצועי, כבסיס טיפולי עיקרי במרפאה ושילבה בתוכו מספר מתודות טיפוליות תוך התמקדות במודל המערכתי המשפחתי. בנוסף היא פיתחה והובילה תוכנית דו שנתית למטפלים מכל הדיסציפלינות, להכשרה בטיפול בהפרעות אכילה. השתלמה בפסיכותרפיה בין אישית בטיפול בהפרעות אכילה והיא מלמדת ומדריכה בתחום זה.
עם החזון לרצף טיפולי ושיקום בהפרעות אכילה יזמה והקימה הבית השיקומי הייחודי להפרעות אכילה - בית "צידה לדרך" לצעירות אשר מחלתן עמידה במשך שנים וזקוקות לתמיכה והדרכה בשלב היציאה להתמודדות עם חיי היום יום. הפרויקט נתמך על ידי המחלקה למפעלים מיוחדים של המוסד לביטוח לאומי למשך שלוש שנים והוכר ונתמך בהמשך על ידי משרד הבריאות והרווחה. הבית פועל בהצלחה רבה משנת 2009. בעקבות פרויקט זה זכתה לצר בשנת 2011 בפרס זוסמן-ג'וינט על תרומתה למחקר טיפול ורווחת צעירות עם הפרעות אכילה בישראל, וכן באות מפעל חיים מטעם עמותת חומש לשיקום בבריאות נפש.
בנוסף לעבודתה הקלינית הייתה לצר חלק מצוות ההקמה של העמותה הישראלית למניעה, טיפול ומחקר בהפרעות אכילה נבחרה וכיהנה לנשיאה במשך חמש שנים. היא הייתה בצוות המארגן של יותר מעשרה כנסים מקומיים ובינלאומיים להפרעות אכילה שהתקיימו בישראל עד כה, וכן פעילה באקדמיה האמריקאית להפרעות אכילה במיוחד בכנסים ובמטלות הבינלאומיות, וכן התקבלה לאגודה הבינלאומית למחקר בהפרעות אכילה.
חקיקה

לצר פעילה מאוד בשינוי מדיניות חברתית, בנושאים הקשורים בהטבת הטיפול, החקיקה והמניעה של הפרעות אכילה. היא הובילה וסייעה במיוחד בצד המדעי בחקיקת חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות אותו העבירה ח"כ לשעבר דר' רחל אדטו. בעקבות זאת הוזמנה לקונגרס ארצות הברית ביחד עם דר' רחל אדטו בקיץ 2014 לדיון בוועדה העוסקת בהפרעות אכילה על מנת לבחון את הקשיים שעמדו בעת העברת החוק.
מחקר

תחומי מחקר עיקריים:
הפרעות אכילה ושינה
פתולוגיה הקשורה באכילה בקרב בני נוער מתת קבוצות אתניות ודתיות שונות בישראל
היבטים משפחתיים בהפרעות אכילה
שיקום בהפרעות אכילה
היבטים פסיכופתולוגיים בהפרעת אכילה לילית
דתיות רוחניות ומשמעות בהפרעות אכילה
מניעה בהפרעות אכילה
הפרעות אכילה בקרב חולות עם הפרעות אכילה התקפיות שעברו ניתוחים בריאטריים
כריסטה ברן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1922 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  דצמבר 1992 (בגיל 70 בערך) 
 מדינה:  אוסטריה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (4 ביוני 1985) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  כריסטה ברן
 
כריסטה ברן לבית דנר (בגרמנית: Christa Beran;‏ 1922 – 1992) הייתה אוסטרית שקיבלה את התואר "חסידת אומות העולם" בשנת 1985.
כריסטה סייעה לאדית האן בר, יהודיה אוסטרית מווינה, להשיג דרכון ארי מזויף על מנת למנוע את גירושה לפולין.
כריסטה נתנה לאדית תעודת טבילה, את תעודת הסטודנט שלה ואת מכסת בולי המזון שהבטיחו לאדית הקצבת מזון. כריסטה דיווחה למשטרה שהיא איבדה את מסמכיה ב-29 ביולי 1942 בעת שיט על הדנובה. אדית האן נטלה את זהותה של כריסטה, עברה למינכן ושרדה את המלחמה בגרמניה כפועלת כפייה בחוות אספרגוס באוסטרבורג (אנ') בצפון מזרח גרמניה ובחברה מסחרית באשרסלבן (אנ'). לאחר מכן נישאה לגרמני והתיישבה בעיר ברנדנבורג אן דר האוול.
יעל מדיני

| --- | --- |

יעל יחד עם הוריה ואחיה, 1946
 לידה:  5 בספטמבר 1930 (בת 94) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  יעל שרתוק 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת האנטר, אוניברסיטת ניו יורק 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960
 פרסים והוקרה:  פרס יד ושם לספר מחקר בנושא השואה (1998)  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1999) 
 
יעל מדיני (נולדה ב-5 בספטמבר 1930) היא סופרת, מחזאית ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה

יעל מדיני היא בתו של משה שרת. אליהו גולומב היה נשוי לדודתה עדה שרתוק ודב הוז היה נשוי לדודתה רבקה שרתוק. משה שרת נשא לאישה את צפורה, אחותו של שאול מאירוב-אביגור והחבורה כונתה "ארבעת הגיסים". דוד אחר של יעל היה המלחין ומנצח המקהלות יהודה שרת. המוזיקאי הרי גולומב הוא בן דודתה עדה.
מדיני נולדה בירושלים, שם עברו עליה שנות הילדות והנעורים. ביתה השני היה בשדרות רוטשילד בתל אביב, שם התגוררו דודה אליהו גולומב ודודתה עדה לבית שרתוק. את הבית הזה הנציחה ברומן שלה "המרתף", המתאר את תל אביב הקטנה של ראשית המאה ה-20 בעיני חלוץ בודד. בית משפחת גולומב משמש בשנות האלפיים כמוזיאון ההגנה. כנצר לוותיקי הארץ ובוניה, הייתה משפחתה של מדיני נטועה עמוק בחיי הפוליטיקה, החברה והביטחון של ארץ ישראל ושל מדינת ישראל.
סביה של יעל מדיני מצד אמה, יהודה ופרידה מאירוב, גרו באחד משיכוניה הראשונים של חולון, בבית קטן שמשמש כיום כמוזיאון הקרוי על שמם. את סבה וסבתה הנציחה מדיני בסיפור "הקבלייר שלי", הכלול בקובץ בשם זה. סבה היה רופא שיניים בטלן ושוגה בחלומות, ונטל החזקת הבית והמשפחה נפל על כתפי סבתה, אישה קטנה, נמרצת וחזקה. דודה היה שאול מאירוב-אביגור, חבר קבוצת כנרת, ממגיני תל-חי ומפקד המוסד לעלייה ב'.
בשנת 1947 יצאה עם הוריה לארצות הברית בשליחות, ושם סיימה את לימודיה בתיכון ערב בניו יורק, עם מהגרים ופועלים קשי-יום, שרצו לקבל תעודת בגרות, אנשים מרקע שונה מאוד מזה שממנו באה, מילדות בשכונת רחביה הירושלמית. בניו יורק השתתפה בקורס לכתיבה יצירתית במכללת האנטר ומצאה את כישרון הכתיבה שלה, לאחר שקודם לכן התקשתה בכתיבה חופשית. שם החלה לכתוב רשימות בעיתון שייסדה תלמידה פולנייה והתגברה על הקושי שבכתיבה בשפה זרה.
בשובה לישראל תרגמה את "צייד בודד הוא הלב" של קארסון מקאלרס. את הסיפור הראשון שכתבה, "בר מצווה", המתרחש בארצות הברית, נתנה לשלמה גרודזנסקי, שפרסם אותו בגיליון האחרון של "אמות". הסיפור כלול בקובץ הסיפורים "הקבלייר שלי". אחריו פרסמה סיפורים ב"עתון 77" וב"דבר". בשנת 1977 יצא לאור הרומן הראשון שלה, קווים וקשתות, המתאר חודשים אחדים בחיי נערה, היוצאת לראשונה מארץ ישראל של סוף תקופת המנדט הבריטי לשהות אצל קרובי משפחתה בניו יורק ומתוודעת שם אל אנשים שונים, בהם מהגרים לארצות הברית, יהודים ושאינם יהודים, בעלי ממון ודלי-אמצעים, ומתוך כך מגלה גם תובנות חדשות על עצמה.
יעל מדיני מייחסת חשיבות רבה לתנ"ך ולשירה העברית, כדבריה: ”התנ"ך שיגע אותי. אם אני יודעת את התנ"ך ואת ביאליק ואת רחל אני יכולה לחיות בכל מקום בעולם, מפני שבכל מקום בעולם אני אתקל בדברים יסודיים שאני מכירה מכלי ראשון. ככה אני מרגישה. יש לי הרגשה שאני לא יכולה להרגיש זרה בשום מקום, דווקא בגלל שאני נטועה בהוויה העברית”.
הייתה נשואה לגדעון מדיני, פסיכולוג קליני, ממנו התאלמנה ב-2019.
כתביה

"שירי אלף בית", הוצאת הדר, 1961
"המורה", מחזה, 1975
קווים וקשתות, הוצאת ספרי סימן קריאה, 1977
"הקבלייר שלי", קובץ סיפורים, ספריית תרמיל, 1978
"אלפסי פינת רד"ק", סיפורים לנוער, הוצאת ספריית הפועלים, 1990
"לסבתא יש ציפורים בראש", ספר ילדים, הוצאת כנרת, 1993
"הילד שלא הכרתי: סיפור לבני הנעורים", הוצאת דני ספרים, 1997
"געגועים", ספר ילדים, הוצאת דני ספרים, 2000
"בלדה לטרור", הוצאת גוונים, 2000
"גן עדן על הגבול", הוצאת כרמל, 2005
"המרתף", הוצאת מטר, 2009
"עץ הספודילה", הוצאת דני ספרים, 2015
"להדהים את כולם", ספר ילדים, הוצאת דני ספרים, 2018
פרסים ואותות הוקרה

פרס יד ושם 1998
פרס זאב 1999
הערות שוליים

↑  עדה כהן, מעריב, "על הנסים ועל הגיסים", 8 בנובמבר 1978
1 2 3 4  רות אלמוג, יעל מדיני: וירג'יניה וולף הישראלית, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2012
| משה שרת |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | יעקב שרתוק (אב) • פניה שרתוק (אם)  • צפורה (רעיה) • יעקב (בן) • יעל (בת) • חיים (בן) • יהודה (אח)  • דב הוז (גיס) • אליהו גולומב (גיס) |  |
| הנצחתו | נווה שרת • רמת שרת • ארכיון מפלגת העבודה • אתר הזיכרון למשה שרת • קריית שרת • העמותה למורשת משה שרת |  |
| ראש ממשלת ישראל השני | ראש ממשלת ישראל השני |  |
| ממשלות | ממשלת ישראל החמישית (1954–1955) • ממשלת ישראל השישית (1955) |  |
| אירועים בכהונתו | העסק הביש • מסעו לאסיה (1956) • אסון מעגן (1954) • ביקור או נו בישראל (1955) • מבצע אלקיים (1955) |  |
| שונות | נאום הדגל • בית כהן-שרת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499384305171  BnF: cb15512509w (data)  GND: 1081027967  ISNI: 0000 0000 6660 3462  LCCN: nr88001457  VIAF: 10153851   WorldCat (עם VIAF): 10153851
יחסי פרו–צ'ילה

| יחסי פרו–צ'ילה |
| --- | --- |
פרו: צ'ילה


פרו: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,285,216: 756,102
אוכלוסייה
34,307,937: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
267,603: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,800: 16,956
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

יחסי פרו–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין פרו וצ'ילה. שתי המדינות ממוקמות בחלקה המערבי של אמריקה הדרומית וחולקות גבול יבשתי באורך 169 ק"מ.
בזירה הבינלאומית, שתי המדינות חברות מלאות בארגון מדינות אמריקה (OAS), בוועדה הכלכלית לאמריקה הלטינית ובקריביים, בפורום לקידום דרום אמריקה ובארגון המדינות האיבריות-אמריקאיות לחינוך, מדע ותרבות (OEI).
היסטוריה > רקע

לצ'ילה ופרו היסטוריה משותפת מעת היותם חלק מאימפריית האינקה במהלך המאה ה-15. בעת שהשטחים היו חלק מהאימפריה הספרדית, המדינות היוו את מלכות המשנה של פרו והקפיטניה חנרל של צ'ילה.
היסטוריה > המאה ה-19

בשנת 1820 הצטרפה צ'ילה עם הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה - כיום ארגנטינה - לפרו במלחמת העצמאות, תוך מתן כוחות ותמיכה ימית. כאשר שתי המדינות זכו בעצמאותם, צ'ילה ופרו חלקו יחסי שלום כתוצאה מהיעדר גבול בין שתי המדינות ויצירת קשרים שהגדילו עוד יותר את השלום.
בשנת 1823, ברנרדו או'היגינס, שנחשב לאבי המדינה על ידי הצ'יליאנים והיה בנו של אמברוסיו או'היגינס, אחד ממלכי המשנה של פרו, היגר עם משפחתו לגלות ברפובליקה החדשה של פרו, העצמאית. לאחר שהתפטר מתקפידו כמנהל העליון של צ'ילה, עד למותו בשנת 1842 בקאסה או'היגינס בלימה.
במהלך המלחמה נגד הקונפדרציה פרו-בוליביה, צ'ילה תמכה במתנגדי המשטר הפרואנים ויצרה ברית צבאית לשחרור ולאחד את צפון ודרום פרו. מאוחר יותר, במהלך המלחמה עם ספרד, הצטרפו צ'ילה ופרו לחזית צבאית נגד הצי הספרדי שכבש את איי צ'ינצ'ה הפרואניים ושיבש את הסחר באזור דרום האוקיינוס השקט.
מאוחר יותר, במהלך עשור הסכסוכים שקדמו למלחמת האוקיינוס השקט, פרו ניסתה לנהל משא ומתן לפתרון שליו ודיפלומטי בין בוליביה לצ'ילה. אף על פי שלפרו הייתה ברית הגנה סודית עם בוליביה נגד צ'ילה, פרו לא הכריזה מלחמה על צ'ילה, גם אחרי שצ'ילה פלשה לנמל אנטופגסטה בבוליביה. הסכסוך לא הוכרז רשמית עד שצ'ילה הכריזה מלחמה על בוליביה ופרו ב-5 באפריל 1879. פרו הכריזה מלחמה על צ'ילה למחרת וגירשה את תושבי צ'ילה. הסכסוך בין הצדדים הלוחמים הביאה לפלישה צ'יליאנית לפרו, חורבן מספר ערים פרואניות בעקבות העמדה הצבאית הצ'יליאנית, וכיבוש בירת פרו. המלחמה בין השתיים הסתיימה באמנות אנקון בשנת 1883 ושל לימה בשנת 1929.
היסטוריה > המאה ה-20

בין השנים 1973–1980 יחסי צ'ילה ופרו היו מתוחים; בזמן שצ'ילה הייתה תחת שלטון הדיקטטורה הצבאית, בראשותו של אוגוסטו פינושה, פרו נשלטה על ידי הממשלה המהפכנית של כוחות הצבא בראשותו של הגנרל חואן ולסקו שמונה גם לנשיא הממשלה הצבאית, וקידמה רפורמות בעלות אופי לאומני.
בשנת 1979, לקראת ציון מאה שנה למלחמת האוקיינוס השקט, סדרת הכנות צבאיות פרואניות הביאו את שלטונות צ'ילה להניח כי תיערך פלישה פרואנית בסופו של דבר, ולכן מיקשה צ'ילה את גבולותיה במאות אלפי מוקשים נגד טנקים ונגד אדם.
היסטוריה > המאה ה-21

החל משנת 2002 החלו ממשלות שתי המדינות בתהליך תיחום הגבול בהתאם להסכמים הבינלאומיים שנחתמו באמנת אוטווה. ב-22 באוגוסט 2006 נחתם הסכם הסחר החופשי צ'ילה-פרו אשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2009.
בין נובמבר 2005 למאי 2006, עקב צו הסגרה שניתן על ידי בתי המשפט בפרו, נעצר נשיא פרו לשעבר, אלברטו פוג'ימורי, עם הגעתו לצ'ילה, והוחזק תחת משמר מיוחד בבית הספר לז'נדרמריה בסנטיאגו דה צ'ילה.
בשנת 2008 פרו תבעה את צ'ילה על המקרה של הסכסוך בתיחום הגבול הימי בין צ'ילה ופרו לפני בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. בשנת 2014 בית המשפט נתן את פסק דינו, אשר שינה את הגבול הימי בין שתי המדינות באזור הכלכלי הבלעדי.
בשנת 2017, התקיים הקבינט הדו-לאומי צ'ילה-פרו הראשון בלימה, אשר בו התכנסו המנהיגים, מישל בצ'לט ופדרו פבלו קוצ'ינסקי, יחד עם שרי החוץ שלהם על מנת להגיע להסכמות משותפות.
יחסים מסחריים

היחסים המסחריים בין שתי המדינות הם משמעותיים. באמצעות הסכם ההשלמה הכלכלית שנחתם בין צ'ילה לפרו, שנכנס לתוקף ב-1 ביולי 1998, שתי המדינות הסכימו לבטל מכסים שישפיעו על סחר דו-צדדי בסחורות. תהליך הרחבת ההסכם לכדי הסכם סחר חופשי הסתיים בלימה ב-22 באוגוסט 2006, כאשר החוזה נחתם על ידי הרשויות בשתי המדינות, ונכנס לתוקף ב-1 במרץ 2009.
בשנת 2012, צ'ילה ופרו ייסדו יחד עם קולומביה ומקסיקו את הברית הפסיפית, ברית אזורית בעניינים כלכליים, חופש הגירה והיבטים אחרים.
בשנת 2016, חילופי המסחר בין שתי המדינות הסתכמו ב-2,551 מיליון דולר. המוצרים העיקריים שייצאה צ'ילה לפרו היו נחושת, תכשירים למשקאות לא אלכוהוליים ומקרל קפוא, ואילו פרו מייצאת לצ'ילה בעיקר נחושת, תרכיזי מוליבדן וחומצה גופרתית.
הגירה

ההגירה הפרואנית לצ'ילה גדלה בעשורים האחרונים מסיבות שונות. על פי מפקד האוכלוסין הצ'יליאני בשנת 2012, מספר התושבים הפרואנים החוקיים במדינה מסתכם ב-103,624 נפש, המהווים את המושבה הזרה הגדולה ביותר במדינה עד שנת 2019, אז עקפה אותם הקהילה הוונצואלית בצ'ילה. צ'ילה מייצגת 9.5% מההגירה הבינלאומית של הפרואנים לשנת 2013. מצד שני, ההגירה הצ'יליאנית בפרו הושוותה בחודשים האחרונים לזו של הפרואנים שמגיעים לעבוד בצ'ילה, כך עולה ממחקר שנערך על ידי מצפה ההגירה הבינלאומי.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה מחזיקה בפרו שגרירות בלימה וקונסוליות כלליות בטקנה, ארקיפה, איקה ופיורה.
פרו מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה וקונסוליות כלליות באריקה, איקיקה, ולפראיסו ופונטה ארנס.
יניב מזרחי (שוער)

יניב מזרחי (נולד ב-11 בפברואר 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

מזרחי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון. ב-26 באוקטובר 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד צפרירים חולון. בעונת 1998/1999 הפך לשוער הראשון של הקבוצה הבוגרת שסיימה במקום השביעי בליגה, אך מזרחי ספג כמות שערים מבין הגבוהות באותה עונה.
בקיץ 1999 חתם במכבי קריית גת ולמעשה שיחק בשני הקבוצות לסירוגין עד לשנת 2004.
בקיץ 2004 הצטרף למכבי פתח תקווה ושימש כשוער השני של המועדון.
בקיץ 2006 חזר לליגה הלאומית וחתם בהפועל חיפה. שנה לאחר מכן חתם בבית"ר שמשון תל אביב מהליגה הארצית בה היה שותף לעליה של המועדון לחצי גמר גביע המדינה.
בהמשך הקריירה שיחק בהפועל תל אביב, הפועל כפר סבא והפועל הרצליה.
יצחק אלוני

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1905 בוצ'אץ', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 ביוני 1985 (בגיל 80) תל אביב-יפו, ישראל 
 הישג בולט:  אלוף ישראל 3 פעמים
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, פולין, ישראל
 
יצחק אלוני (שֶכטֶר) (Schächter;‏ 5 באפריל 1905 – 2 ביוני 1985) היה אמן שחמט יהודי-פולני וישראלי, שהיה אלוף ישראל בשחמט שלוש פעמים.
ביוגרפיה

אלוני נולד כיצחק שכטר בבוצ'אץ', באותה תקופה באימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה בפולין. הוא היה אלוף לבוב בשנים 1936 ו-1939 והשתתף באליפויות פולין בשחמט.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח לקזחסטן ושם גויס לצבא אנדרס בפיקודו של ולדיסלב אנדרס. צבא אנדרס נשלח לאיראן והמשיך למזרח התיכון וב-1944 במהלך המלחמה הגיע לארץ ישראל, התיישב בחיפה ועברת את שמו ל"אלוני". בישראל הוא הופיע במשחקים סימולטניים במקומות שונים והשתתף באליפויות השחמט המקומיות. היה אלוף חיפה, ובשנת 1945 כשהתקיימה אליפות ארצית, לראשונה אחרי חמש שנים, זכה במקום הראשון. שנים רבות שיחק במועדון השחמט המוביל דאז "לסקר".
בשנת 1955 תיאר אותו שאול הון במעריב:
ב-1938 נישא בלבוב למרים. ב-1948 התגייס לצבא והשתתף בהגנת שכונת התקווה. מ-1949 עבד כפקיד גבייה בעיריית תל אביב. נפטר ב-1985, בגיל 80.
הישגים בולטים

1936, 1939 - זכה במקום ראשון באליפות לבוב
1938 - זכה במקום ראשון באליפות קרקוב
1945 - זכה במקום ראשון באליפות ארץ ישראל
1954 - זכה במקום ראשון באליפות תל אביב
1955 - מקום 2–4 באליפות ישראל
1957 - מקום 2 באליפות ישראל
1961, 1965 - זכה במקום ראשון באליפות ישראל.
הופעות באולימפיאדות השחמט

יצחק אלוני השתתף 8 פעמים בנבחרות ישראל באולימפיאדות השחמט.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1952 | 4 | 6.5 מ-10 | 6+ 1= 3- | 65 | 10 קבוצתי |
| 1954 | 4 | 11.5 מ-17 | 9+ 5= 3- | 67.65 | 7 קבוצתי |
| 1956 | 3 | 10 מ-17 | 8+ 4= 5- | 58.82 | 12 קבוצתי |
| 1958 | 3 | 8 מ-15 | 6+ 4= 5- | 53.33 | 17 קבוצתי |
| 1960 | 3 | 9 מ-15 | 7+ 4= 4- | 60 | 13 קבוצתי |
| 1962 | 2 | 5.5 מ-14 | 3+ 5= 6- | 39.29 | 15 קבוצתי |
| 1964 | 4 | 6 מ-14 | 4+ 4= 6- | 42.86 | 14 קבוצתי |
| 1966 | 5 | 9 מ-11 | 8+ 2= 1- | 81.82 | 19 קבוצתי |

משחקו באולימפיאדת 1954 בו ניצח את רב אמן קוטוב מברית המועצות, מנדולי שחקני השחמט בתקופתו, התפרסם בארץ ובעולם. באולימפיאדה זו גם סיים בתיקו עם רבי אמנים מפורסמים אחרים. באולימפיאדת 1960 ניצח את רב אמן דמיאנוביץ מיוגוסלביה.
הערות שוליים

↑  שאול הון, שחמט, דבר, 30 באפריל 1947.
↑  חיפה - באגודת חובבי שחמט, משמר, 1 בדצמבר 1944
↑  משחק סימולטני של האמן י. אלוני נגד 25 איש, הַבֹּקֶר, 10 בנובמבר 1944
משחק שחמט סימולטני, דבר, 30 באוקטובר 1945
↑  אליפות א"י בשחמט, משמר, 9 במרץ 1945
↑  שאול הון, הכוכבים לא הצטיינו הפעם, מעריב, 14 באוקטובר 1955
↑  יצחק אלוני באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  ג. ולקובסקי, בהיכל מלכי השחמט, משמר, 29 באפריל 1945
↑  שאול, יוסף פורת - אלוף השחמט, מעריב, 27 באוקטובר 1957
↑  שאול הון, מת השחמטאי שניצח גם את הרוסים, מעריב, 3 ביוני 1985
↑  שלמה קנדלשיין, הלוחם: יצחק אלוני, חייו ומשחקיו של אלוף שחמט, הוצאת רשפים, תל אביב, 1987, עמ' 18,59-60
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357351105171  PLWABN: 9810628823405606  ISNI: 0000 0003 9571 2934  LCCN: n2020005810  NTA: 167190156  VIAF: 290483226   WorldCat (עם VIAF): 290483226 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.