stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדוור

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נסחרת בנאסד"ק: RDWR
 בורסה:  נאסד"ק (30 בספטמבר 1999–RDWR) 
 מייסדים:  רועי זיסאפל
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  תוכנה, טלקומוניקציה
 מוצרים עיקריים:  כלים לניהול תקשורת נתונים באינטרנט, פתרונות אבטחת מידע
 שווי שוק:  985.62 מיליון דולר (14 בנובמבר 2024)
 הכנסות:  252 מיליון דולר (2019)
 רווח תפעולי:  25.1 מיליון דולר (2019)
 רווח:  22.0 מיליון דולר (2019)
 מנכ"ל:  רועי זיסאפל
 עובדים:  1100(2019)
  
 www.radware.com
 
רדוור בע"מ (נאסד"ק: RDWR) היא חברה העוסקת בפיתוח מערכות אבטחה, ניתוב וניהול תעבורה באינטרנט. רדוור היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בנאסד"ק. מטה החברה ומרכז הפיתוח שלה נמצא בתל אביב.
היסטוריה

רדוור נוסדה בתחילת 1997 על ידי יהודה זיסאפל (מבעלי קבוצת רד-בינת) ובנו רועי זיסאפל. על בסיס טכנולוגיה שפותחה בחברה אחרת מקבוצת רד-בינת "אר.אנ.די רשתות" (RND Networks).‏ RND הוקמה בסוף שנות ה-80 והייתה בין החברות הראשונות בעולם שפיתחו נתב תקשורת לרשת האינטרנט, אך הוא לא זכה בהצלחה עסקית בתחרות מול סיסקו מערכות שהפכה למובילת השוק. RND פוצלה לשלוש חברות: רדוור, רדוויז ורדלן (שנמכרו אחר כך לחברות שונות). רועי זיסאפל עבד תקופה קצרה כאיש פיתוח בחברת RND וניהל פרויקט של פיתוח מוצר לאיזון עומסים על שרתי אינטרנט. הפרויקט היה אמור להשתלב בקו המוצרים העיקרי של RND. בשלב מסוים הבין זיסאפל כי חלק מהלקוחות מעוניינים רק במוצר החדש ורוצים לרוכשו בנפרד. רדוור הוקמה כדי לפתח ולשווק את המוצר.
בנובמבר 1997 גייסה החברה 4 מיליון דולר מקרן הון הסיכון פולאריס 2 וביוני 1999 גייסה 9 מיליון דולר מקרן הון הסיכון אוורגרין ושוב מקרן פולאריס. בנוסף קיבלה החברה מענקים ממשרד המדען הראשי. את גיוסי ההון ניצלה החברה לפיתוח מוצרים נוספים עבור אבטחה וניהול של תקשורת נתונים באינטרנט, בנוסף לאיזון עומסים.
באוקטובר 1999 הונפקה בנאסד"ק וגייסה 63 מיליון דולר לפי שווי שוק של 263 מיליון דולר. בינואר 2000 ביצעה החברה הנפקה שנייה בנאסד"ק, בה גייסה 130 מיליון דולר. בשנים 2004–2009 נסחרה החברה גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב כמניה דואלית, ואף נכללה במדד ת"א 100.
בסוף שנת 2000 הקימה רדוור את חברת "ווידבנד" (Wydeband), חברת בת שהייתה בבעלות משותפת עם חברת קומברס, ועסקה בפיתוח פלטפורמה לאספקת שירותים ואפליקציות ברשת האינטרנט. מוצרי החברה נועדו לאפשר לספקי תקשורת להציע שירותים כגון: וידאו לפי דרישה, Video Conference, ומשחקים אינטראקטיביים. אולם לאחר כשנתיים הוחלט לסגור את החברה.
במרץ 2003 תבעה חברת F5, המתחרה, את רדוור, בטענה כי הפרה פטנט שלה. שנה אחר כך הגיעו שתי החברות לפשרה, אך רדוור תבע את F5 על הפרת פטנט אחר. בתביעה זו זכתה רדוור.
בשנת 2008 רכש איל ההון ג'ורג' סורוס 5.6% ממניות החברה.
רכישות ומיזוגים

בשנת 2005, רכשה רדוור את חברת הסטארט אפ הישראלית וי-סקיור תמורת 15 מיליון דולר. וי-סקיור עסקה בפיתוח מערכות הגנה כנגד חדירות למערכות מחשבים ולהגנה על מערכות מסחר.
בשנת 2007, רכשה רדוור את חברת קובלייט סיסטמס (Covelight Systems) האמריקאית תמורת 16 מיליון דולר.
בשנת 2009, רכשה רדוור את חברת אלטאון (Alteon WebSystems), מתחרה שגם נוסדה ב-1996. אלטאון נרכשה בשנת 2000, בשיא בועת הדוט-קום, על ידי חברת נורטל תמורת 7.8 מיליארד דולר במניות. חברת נורטל פשטה את הרגל בשנת 2009, ורדוור רכשה את נכסי אלטאון, תמורת 17.7 מיליון דולר בלבד, מכונס הנכסים של נורטל.
בשנת 2017, רכשה רדוור את חברת הסטארט אפ הישראלית סקיולרט.
בשנת 2019, רכשה רדוור את חברת הסטארט אפ ההודית ShieldSqure.
בשנת 2022, רכשה רדוור את חברת סקיוריטידאם (SecurityDAM) הישראלית, המתמחה בפיתוח פתרונות אבטחה לענן עבור ספקיות תקשורת וארגונים עבור הגנה מהתקפות מניעת שירות. SecurityDAM, הוקמה כחלק מקבוצת רד בינת, של משפחת זיסאפל. סכום הרכישה היה 42.5 מיליון דולר.
פעילות ומוצרים

משרדיה הראשיים ממוקמים ברחוב ראול ולנברג ברמת החייל תל אביב. בנוסף, לחברה יש מרכז פיתוח בהר חוצבים בירושלים, ומשרדי מכירות באירופה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה ואסיה. ייצור מוצרי החומרה של החברה נעשה במיקור חוץ על ידי קבלני משנה.
לרדוור קווי מוצרים המספקים פתרונות בתחומים הבאים:
הגנת אפליקציות - (Application protection)
הגנה מהתקפות מניעת שירות (DDoS protection)
הגנה על מחשוב ענן ציבורי (Public cloud protection)
ניהול זמינות יישומים (Application Delivery)
פתרונות עבור ספקי שרותי תקשורת (Service providers solutions)
ישראל שחק

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 באפריל 1933 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  2 ביולי 2001 (בגיל 68) ירושלים 
 שם לידה:  Israel Himmelstaub 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
ישראל שחק (28 באפריל 1933 ורשה, פולין – 2 ביולי 2001 ירושלים, ישראל) היה כימאי ופעיל זכויות אדם ישראלי. כיהן כפרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1990-1970 היה נשיא "הליגה הישראלית לזכויות אדם" עד לסגירתה.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1933 בשם ישראל הימלשטאוב, בוורשה, פולין, הבן הצעיר למשפחה יהודית משכילה, דתית וציונית. לאחר הכיבוש הגרמני של פולין, הועברה משפחתו לגטו ורשה. אחיו הגדול נמלט והצליח להצטרף לחיל האוויר הבריטי. אמו שילמה למשפחה פולנית ענייה שתחביא אותו, אך כשכספה אזל הוא הוחזר אליה. בשנת 1943 ברח יחד עם חבר מהאומשלגפלאץ בגטו ורשה, אבל מאוחר יותר נעצר על ידי הנאצים ונשלח יחד עם הוריו למחנה הריכוז פוניאטובה באזור לובלין, שם נספה אביו. בהמשך הצליח לברוח מהמחנה יחד עם אמו ולחזור לוורשה. אחרי שנעצרו שוב הם נשלחו למחנה הריכוז ברגן-בלזן. לאחר שחרור המחנה ב-1945 עלה שחק לארץ ישראל שם ביקש להיקלט בקיבוץ אך סורב כי היה "רזה מדי".
מגיל 12 נדרש לפרנס את אמו שמצב בריאותה לא אפשר לה לעבוד. אחרי שלמד בפנימיה דתית בכפר חסידים עבר עם אמו לתל אביב.
לאחר התיכון שירת בצה"ל ביחידה מובחרת ואחר כך למד לתואר דוקטור לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו קיבל ב-1962. שם היה, בין השאר, תלמידו של ארנסט דוד ברגמן. לאחר מכן שימש עוזר ראש הוועדה לאנרגיה אטומית ויועץ למפעלים ביטחוניים. ב-1961 עזב את ישראל ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד. שב שנתיים אחר כך והפך למרצה וחוקר כימיה באוניברסיטה העברית עד יציאתו לגמלאות ב-1990. היה מרצה פופולרי, והשקיע זמן ומאמץ רב בחיפוש אחרי מרפא למחלת הסרטן.
לאחר מלחמת ששת הימים הפך ביקורתי כלפי הציונות ומדינת ישראל. הוא יצא נגד מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים ותמך בהקמת מדינה פלסטינית. הוא כתב מאמרים רבים ומספר ספרים שהציגו את עמדותיו על החברה הישראלית והיהדות. כתביו על היהדות עוררו מחלוקות וויכוחים רבים. לזמן מסוים היה חבר ב"חד"ש".
שחק לא נישא מעולם. בשנותיו האחרונות התגורר בשכונת רחביה בירושלים. בשנת 2001 נפטר בירושלים בעקבות סיבוכי סוכרת, ונקבר בהר המנוחות בעיר.
בהספד עליו כתב כריסטופר היטצ'נס:
ביתו ברחוב ברטנורא בירושלים היה לספרייה של מידע אודות זכויות אדם של המדוכאים. משפחות אסירים, עורכי וכותבי חיבורים מצונזרים, קורבנות גירוש והחרמה - אף אחד מעולם לא סורב גישה לבית. פגשתי פעילי זכויות אדם פלסטינים חשובים החיים היום ובצעירותם כשהיו סטודנטים קיבלו מקלט אצל ישראל שהיה פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית; ממנו הם למדו אף פעם לא להכליל כשזה נוגע ליהודים. הם כיבדו אותו לא רק בעקבות עמידתו האיתנה נגד אפליה אלא גם בגלל שהוא מעולם לא התנשא עליהם. הוא תיעב לאומיות ודת ולא הסתיר את סלידתו מחבורתו המתגבשת של ערפאת. אולם כפי שפעם סיפר לי: 'עכשיו רק אפגש עם דוברים פלסטינים כשאנחנו מחוץ לארץ. יש לי ביקורת חריפה כלפיהם אך אינני מסוגל לבטאה כשהם חיים תחת כיבוש ואני מורשה "לבקר" אותם כאזרח בעלת זכויות יתר'. נקודה קטנה לכאורה זו של אתיקה, מכילה את כמעט כל הממד שחסר בשיח העכשווי: האלמנט של כבוד בסיסי והכרה הדדית כנה.
הוצאת הספרים "הוצאת ידידי פרופסור ישראל שחק" מיוחדת לפרסומים למשנתו בנושא דת ומדינה.
עמדות ועבודות

שחק סיפר כי עמדותיו הוקצנו לראשונה בעקבות מלחמת סיני והתחושה כי נבגד על ידי דוד בן-גוריון שדחף לכבוש את חצי האי סיני והכריז על "מלכות ישראל השלישית", ולאחר מכן בעקבות חוויותיו בארצות הברית.
עמדות ועבודות > פעיל נגד כפייה דתית

בשנות ה-60 החל להיות מעורב בליגה ישראלית נגד כפייה דתית. בשנת 1961 כתב נגד הקמת אוניברסיטת בר-אילן כאוניברסיטה דתית, המחייבת את המרצים והסטודנטים להצהיר שהם חיים אורח חיים דתי (כפי שהייתה מדיניות האוניברסיטה אז), שחק כתב:
יש ניגוד עקרוני בין נאמנות לדת לבין הישג מדעי. כפית דעות או אורח חיים על אנשים, ביצירת מסגרת המונעת ייצוג לדעות או לאורח חיים אחרים, לא רק שהיא פסולה בעיני מבחינה מוסרית ודתית אמיתית, אלא אף תגרום בהכרח למניעת מחשבה מקורית וחופשית, שהיא יסוד של כל התקדמות מדעית לא פחות ממוסרית. דעתי היא שפרט או כלל (דתי או לא) יכול להתקדם רק כל עוד אינו מנסה לכפות את דעתו, ובמיוחד דעות קדומות שלו, על אחרים. אם לא, שניהם סובלים, הכופה אולי לא פחות מהכפוי.
בפברואר 1966 עורר דיון ציבורי סביב פסק הלכה שניתן לו לטענתו, שאסר על רופא יהודי לחלל שבת כדי להציל גוי. הרבנות בירושלים הגיבה שמעולם לא נתנה פסק הלכה כזה ואף הועלו ספקות לגבי טענותיו של שחק שהיה ידוע כפעיל הליגה נגד כפייה דתית. בעקבות הפרסום דווח על מקרה בחיפה בו רוקח סירב לתת תרופות ליהודי דתי בשבת בנימוק ש"גם הדתיים לא נותנים לרפא כושי בשבת". היו שדרשו לצנזר פרסום טענותיו של שחק מפני שהן גורמות נזק למדינה. בהמשך שנת 1966 פרסם ספר בשם "למען יהדות של אמת וצדק" בו אסף ציטוטים רבים מארון הספרים היהודי המעידים על יחס עוין של היהדות לגויים.
עמדות ועבודות > פעיל למען זכויות הפלסטינים

לאחר מלחמת ששת הימים התנער מקשריו עם הליגה בטענה שהם חבורה של "ליברלים מזויפים" שלחמו נגד כפייה דתית בחברה הישראלית אך לא פעלו על פי אותם עקרונות להילחם ביחס של המדינה לפלסטינים. שחק הצטרף לליגה הישראלית לזכויות אדם ונבחר לעמוד בראשה ב-1970. בשנת 1968 ניהל ועד נגד הריסת בתים של ערבים פלסטינים, וב-1970 הקים את הוועד נגד מעצר מנהלי.
החל לפרסם תרגומים של העיתונות הישראלית לאנגלית, בתוספות הערות שלו, בטענה שפעילים מערביים זקוקים למידע טוב יותר על המצב בישראל וכי המהדורות האנגליות של העיתונים מעוותות במתכוון לצורכי דעת הקהל המערבית. מנהג זה, לצד מכתבים למערכת שהרבה לכתוב, היו סימן ההיכר שלו במשך שנים רבות. במשך שנות השבעים-שמונים של המאה ה-20 דבריו היו מצוטטים תכופות בתעמולה הערבית והפלסטינית נגד ישראל והציונות[דרוש מקור], בכתבי עת, לוחות שנה וכו', על יד דברי הרב הרפורמי אלמר ברגר ופעילים יהודים אנטי-ציונים אחרים.
שחק הפך לפעיל נודע בחוגים בינלאומיים, השתתף בכתיבת מאמרים והרצאות יחד עם האינטלקטואל האמריקני פרופ' נועם חומסקי וזכה לשבחים מפי אנשי הגות ואקדמיה אחרים ובהם ז'אן-פול סארטר, כריסטופר היטצ'נס ואדוארד סעיד. לדעת שחק הציונות הייתה כניעה בפני האנטישמיות, כי בדיוק כמוה היא סברה שהיהודים לעולם יהיו זרים בכל מקום וטוב יותר אם יחיו מבודדים משאר העולם.
ב-1994 פרסם את ספרו "Jewish History, Jewish Religion: The Weight of Three Thousand Years" ("היסטוריה יהודית, יהדות: משקלן של שלושת אלפים שנה"). את ההקדמות לספר כתבו גור וידאל ואדוארד סעיד. ב-1997 פרסם את "סודות גלויים: מדיניות הגרעין של ישראל" וב-1999 את "פונדמנטליזם בישראל" יחד עם נורטון מֶזְוִינְסְקִי. בהקדמה לספרו האחרון הכותבים הסבירו כי "אנו מודעים לכך כי בביקורתנו כלפי הפונדמנטליזם היהודי אנו מבקרים חלק של העבר אותו אנו אוהבים. אנו מקווים כי כל חברה אנושית תחל בביקורת העבר שלה לפני ביקורת אחרים".
בשנותיו האחרונות הביע שחק דאגה רבה לגבי סכנת הפונדמנטליזם המוסלמי בשביל החברה הערבית. בכתביו ובראיונות שחק גינה היבטים קסנופוביים או גזעניים הקשורים לתאולוגיה היהודית והמוסלמית.
הערות שוליים

1 2 3 4  אבי כצמן, מת פרופ' ישראל שחק, פעיל זכויות האדם, באתר הארץ, 4 ביולי 2001
↑  תעודות לבוגרי האוניברסיטה, דבר, 28 ביוני 1962
↑  מינויים באוניברסיטה, דבר, 20 בינואר 1965
1 2 3  יגאל סרנה, אני ישראל שחק "עוכר ישראל", כל העיר, 20 במאי 1983
↑  Christopher Hitchens, Israel Shahak, 1933-2001, The Nation, ‏July 12, 2001
↑  ישראל שחק, אוניברסיטה ודת, הארץ, 23 בנובמבר 1961
↑  האם מותר לחלל השבת להצלת חיי לא יהודי?, מעריב, 16 בפברואר 1966
האם מותר לחלל השבת כדי להציל לא יהודי, מעריב, 21 בפברואר 1966
↑  ז. דויד, קצרות - לפלילים, דבר, 24 בפברואר 1966
↑  ה. יוסטוס, פיקוח נפש, מעריב, 25 בפברואר 1966
↑  יפורסם פסק היתר על הגשת עזרה בשבת ללא יהודי, דבר, 10 במרץ 1966
↑  תלונה נגד רוקח על סירוב לתת תרופות לדתי בשבת, מעריב, 10 במרץ 1966
↑  מציע צנזורה למניעת חילול שם ישראל, מעריב, 28 בפברואר 1966
↑  ש. ה. ברגמן, בין שני קטבים, דבר, 14 בספטמבר 1966
אהוד בן עזר, קיביה לאור ההלכה, אתגר (כתב עת לשירה), 24 בנובמבר 1966
↑  שחוק של שחק, מעריב, 18 ביוני 1968
ישראל שחק, שקרים גלויים לעין, דבר, 30 בדצמבר 1977
↑  ש. שגב, שלושה אנשי כנסיה בוואשינגטון, מעריב, 28 במרץ 1972
ד"ר ו. פרויס, המוציא דיבת הארץ רעה, דבר, 24 ביוני 1976
↑  שלמה גינוסר, ד"ר שחק יופיע על במה אנטי ישראלית בלונדון, דבר, 6 בספטמבר 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268063705171  PLWABN: 9810623005405606  BIBSYS: 97046514  BnF: cb13521443g (data)  CiNii: DA08620199  GND: 121372847  ISNI: 0000 0001 1874 0320  LCCN: n50002526  NKC: jn20020722018  NLA: 35491847  NSK: 000430202  NTA: 149224567  RERO: 02-A003824945  SUDOC: 050251562  VcBA: 495/384717  VIAF: 24759366   WorldCat (עם VIAF): 24759366
שלום חגי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1946 (בן 78) לוב 
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1963–1996 (כ־33 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין חימוש אוגדה 146  קצין חימוש פיקוד הצפון  מפקד מרכז ציוד לחימה וחלפים  ראש אגף האספקה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 איש עסקים, בעלי קבוצת הארגז, טיב טעם
 
שלום חגי (ידוע לעיתים גם כחגי שלום; נולד ב-5 במאי 1946) הוא איש עסקים ישראלי וקצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף, שכיהן כראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. כיום בעלי קבוצת הארגז ובעל השליטה בטיב טעם.
ביוגרפיה

חגי נולד בלוב לגליה ורחמים חג'ג' ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1949. גדל במושב פורת. למד בפנימיה של חיל החימוש והוכשר כמכונאי טנקים. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1963 שובץ כמכונאי בגדוד אייל של חיל התותחנים.
לאחר קורס קצינים חזר ב-1964 כקצין חימוש לגדוד אייל, הוא לחם עם הגדוד במלחמת ששת הימים. לאחר מכן מונה לקצין האחזקה בעוצבת סיני ולקצין החימוש של האגד הארטילרי 209 בעוצבת סיני, . במלחמת יום הכיפורים לחם כקצין חימוש באוגדה 146, אוגדת מילואים בפיקודו של משה פלד. לאחר המלחמה מונה לקצין החימוש של עוצבת סיני.
לאחר לימודים בטכניון מונה ב-1981 למפקד יחידת החימוש הפיקודית של פיקוד הצפון, ב-1984 מונה למפקד מצל"ח, ב-1987 מונה לסגן ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה ובשנים 1992 עד 1995 כיהן כראש האגף. חגי השתחרר מצה"ל ב-1996.
לאחר שחרורו החל לעסוק ביזמות בתחומי הנדל"ן והאבטחה וביוני 1996 מונה למנכ"ל חברת ארית תעשיות, חברה ציבורית בתחום התעשייה הביטחונית וטכנולוגיה מתקדמת. את החברה שרשמה הפסדים גבוהים קודם לכניסתו לתפקיד, הצליח חגי באמצעות תוכנית הבראה להחזיר לפסי רווחיות. לאחר השתלטות חברת יורוקל על ארית ב-1997, התפטר חגי מתפקידו כיו"ר הדירקטוריון.
חגי כיהן כדירקטור חיצוני בבנק הפועלים, יו"ר קרן מופת, קרן הון סיכון בשליטת יצחק תשובה ויו"ר חממת מיט"ב. בשנת 2000 רכש מידי ההסתדרות, יחד עם תשובה, את קבוצת הארגז לאחר שזו נקלעה למשבר וערך בה תהליך התייעלות מקיף. ב-2003 רכש את אחזקתו של יצחק תשובה והפך לבעלים יחיד. בנובמבר 2009 רכש חגי את השליטה ברשת המרכולים טיב טעם והוא מונה ליו"ר הרשת. באוגוסט 2010 השלימה רשת טיב טעם את השתלטותה על חברת מעדני מזרע ורשת כלי הבית DOMO. חגי כיהן כיו"ר דירקטוריון ומנכ"ל החברה עד 2011 ו-2012 בהתאמה.
ביוני 2010 מכר חגי את המגרש בו פעלו מפעלי הארגז בתל אביב תמורת 400 מיליון שקל. במקום נבנו זוג מגדלי המשרדים בני 40 קומות - "מגדלי אלון". קומת משרדים אחת במגדלים הייתה בבעלותו והוא מכר אות תמורת 21 מיליון שקל ב-2018.
חגי סיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון ותואר מוסמך במנהל עסקים עם התמחות במימון באוניברסיטת ניו יורק.
חגי שימש כמרצה ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן במשך כשני עשורים.
במערכת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה שימש כראש מטה הבחירות של אהוד ברק שנבחר לראשות הממשלה.
הערות שוליים

1 2 3  שלומית צור, עדי דברת, חגי שלום: ממטה הבחירות של אהוד ברק לטיב טעם ולנדל"ן, באתר TheMarker‏, 20 ביולי 2010
↑  מאת שי שלו אמיר אייזנברג, ‏קרב הבלימה של אלוף שלום חגי בארית, באתר גלובס, 18 ביוני 1997
↑  ארית - הטענות נגד חגי מופרכות, באתר גלובס, 19 באוגוסט 1997
עמי גינזבורג, ‏ארית: קבוצה בראשות בני שבתאי רכשה %9.3 מהמניות ומינתה 3 דירקטורים, באתר גלובס, 20 באוגוסט 1997
↑  מאת אורנה רביב, ‏חגי שלום ימונה ליו"ר מופת, באתר גלובס, 8 ביולי 1999
↑  ועדת החממות אישרה הקמת 9 חברות חממה חדשות במענק של 13.4 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 7 ביולי 2004
↑  יצחק דנון ומיכל רוה , ‏ביהמ"ש אישר את מכירת תשלובת הארגז כעסק חי לתשובה ולשלום, באתר גלובס, 23 בינואר 2000
↑  אילנית חיות, ‏"קניתי את 'הארגז' באפס - והיום היא שווה מאות מיליונים", באתר גלובס, 2 בפברואר 2011
↑  עדי דברת, ביהמ"ש אישר העברת מניות טיב טעם להארגז, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2009
רועי ברגמן, ‏הושלם השלב הראשון בהשתלטות של חגי שלום על טיב טעם, באתר גלובס, 28 באוקטובר 2009
↑  עמירם כהן, טיב טעם השלימה ההשתלטות על מעדני מזרע - מימשה אופציה לרכישת יתרת הבעלות, באתר TheMarker‏, 10 באוגוסט 2010
↑  עדי דברת, טיב טעם רכשה את השליטה ברשת דומו, באתר TheMarker‏, 18 באוגוסט 2010
↑  עדי דברת, חגי שלום מונה ליו"ר טיב טעם במקום מייסד הרשת קובי טרייביטש, באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2009
↑  שלומית צור, מתחרים חדשים לעזריאלי: מתחם הארגז בת"א יימכר בכ-400 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 20 ביולי 2010
↑   אריק מירובסקי, מגדל והראל השכירו 10,000 מ"ר במגדלי אלון ב-1.1 מ' ש' בחודש, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2016
↑  שי שלו, ‏פימי רכשה מחגי שלום את הקומה ה-40 במגדלי אלון, באתר גלובס, 9 ביולי 2018
↑  דרור מרום, ‏ברק לא שוכח חברים, באתר גלובס, 24 באוגוסט 1999
סיימון מורדוך

| --- | --- |

 לידה:  1948 (בן 76 בערך) 
 מדינה:  ניו זילנד 
 השכלה:  אוניברסיטת קנטברי 
 
סיימון פיטר וואלאס מורדוך (באנגלית: Simon Peter Wallace Murdoch; נולד ב-1948) הוא דיפלומט ופוליטיקאי ניו זילנדי. שימש כשר החוץ של ניו זילנד.
ראשית חייו

מורדוך למד באוניברסיטת קנטרברי, שם סיים תואר שני בהצטיינות בהיסטוריה.
קריירה

מורדוך הצטרף למשרד החוץ הניו זילנדי ב-1972. הוא קיבל תפקיד מוקדם בקנברה, לפני שהצטרף למחלקת ראש הממשלה והקבינט ב-1980 כיועץ לענייני חוץ של ראש הממשלה רוב מאלדון.
ב-1983 שימש כעוזר ראש "חטיבת אסיה" במשרד. מאוחר יותר באותה השנה, הוא החל לעבוד בוושינגטון די.סי., כיועץ מדיני, וקצין קישור המודיעין של ניו זילנד בארצות הברית.
ב-1987 חזר לניו זילנד והפך לראש "חטיבת אוסטרליה" במשרד.
בשנת 1989, "הושאל" למחלקת ראש הממשלה והקבינט כדי להיות ראש מחלקת הייעוץ למדיניות. בשנת 1991, מנהל שירותי המדינה דון האן מינה את מורדוך לתפקיד מזכיר מחלקת ראש הממשלה והקבינט.
ב-1999 מונה לשגריר ניו זילנד באוסטרליה.
בשנת 2002, "ירש" את ניל וולטר בתפקיד שר החוץ של ניו זילנד, אך פרש מתפקיד זה בשנת 2009.
הערות שוליים

↑  Appleton, Michael (2018-10-28). "An eye, an ear, a voice: 75 years of New Zealand in the world". The Spinoff (באנגלית). נבדק ב-2023-05-16.
↑  "Simon Murdoch, of Wellington, receives the Insignia of a Companion of the New Zealand Order of Merit". The Governor-General. 2009. נבדק ב-2019-11-12.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סיימון מורדוך".
תקרת השכר של ה-NBA

תקרת השכר של ליגת ה-NBA היא מגבלה המוטלת על הקבוצות המשחקות בליגת ה-NBA הקובעת את סך המשכורות המקסימלי שכל אחת מקבוצות הליגה רשאית לשלם לסגל השחקנים שלה בכל שנה. תקרת השכר ב-NBA היא תקרה "רכה" הנתונה למערכת מורכבת של חוקים שבהתאם להם ניתן לחרוג ממנה, בכפוף לסנקציות המוטלות על הקבוצות החורגות (בניגוד למשל לליגת ה-NFL וליגת ה-NHL, שבהן נהוגה תקרה קשיחה אשר לא ניתן לחרוג ממנה כלל). הקנסות שקבוצה שחורגת מהתקרה משלמת (המתקראים "מס יוקרה" או "מס מותרות") מחולקים בין שאר קבוצות הליגה.
על פי הסכם ה-CBA ‏(Collective Bargianing Agreement – הסכם קיבוצי) שנחתם מדי כמה שנים בין ארגון שחקני ה-NBA לבין הנהלת הליגה, גובה התקרה מתעדכן משנה לשנה ומחושב על בסיס הכנסות הליגה בשנה שחלפה - ה-BRI ‏(Basketball-Related Income), ההכנסות הקשורות לכדורסל. בהסכם שנחתם ב-2011 כדי לסיים את שביתת ה-NBA בעונת 2011/2012, עמד האחוז מה-BRI שעל פיו נקבעה התקרה על 51.7%. בדצמבר 2016 נחתם הסכם CBA חדש בין השחקנים לבין הליגה, שתוקפו ל-7 שנים עם אפשרות יציאה לשני הצדדים לאחר 6 שנים. ההסכם כולל שינויים רבים מההסכם הקודם, כמו ביטול סעיף האמנסטי והגדלת כמות השחקנים בסגל של כל קבוצה מ-15 ל-17. שני החוזים החדשים יהיו חוזים "דו סטריים", כלומר - שחקנים תחת חוזים אלו ישחקו גם בליגת הפיתוח של ה-NBA גם בליגה עצמה במקביל. גובה התקרה יהיה כ-49-51% מה-BRI.
בדומה לליגות אחרות המשתמשות בתקרת שכר, תקרת השכר של ה-NBA נועדה לשלוט בעלויות ולהבטיח שוויון כלכלי בין הקבוצות. כתוצאה מהסכם זכויות השידור המוגדל של הליגה, שנחתם ב-2014 ועלותו הכוללת הסתכמה ב-24 מיליארד דולרים, תקרת השכר גדלה גם היא באופן משמעותי. כך למשל, בעונת 2007/2008 עמדה תקרת השכר על סכום של 56.68 מיליון דולרים ובעונת 2014/2015 על 63.07 מיליון (יחד עם התוספת שמאפשר מס היוקרה הגיעה ל-76.8 מיליון). בעונת 2016/2017 היא עומדת על $94.14 מיליון דולרים (יחד עם התוספת שמאפשר מס היוקרה - 113.29 מיליון דולרים) - כאמור, בגלל חוזי זכויות השידור החדשים המכניסים לליגה כסף רב.
היסטוריה

בעונתה הראשונה של הליגה, עונת 1946/1947, נקבעה תקרת שכר המבוססת על הגבלה קבוצתית, ועמדה על סך של 55 אלפי דולרים לכל קבוצה - כאשר רוב שחקני הליגה מרוויחים שכר של בין 4,000 ל-5,000 דולר לעונה. ג'ו פולקס, כוכבה של פילדלפיה ווריורס (שגם היה מלך הסלים באותה העונה), היה אחד מהמשתכרים הגבוהים ביותר, כשמשכורתו עמדה על 8,000 דולר.
התקרה בוטלה לאחר עונת הבכורה, אך הוחזרה בעונת 1984/1985 והועמדה על סך של 3.6 מיליון דולר לכל קבוצה. מאז התקרה עלתה בהדרגה. בהסכם ה-CBA של 2005 נקבע שתקרת השכר תחושב על פי 57% מה-BRI. הסכם זה פג ב-2011, מה שהוביל לשביתת השחקנים השנייה בהיסטוריה של ה-NBA. בהסכם החדש, כאמור, נקבע הרף על 51.2% מה-BRI בעונה החולפת. לפי הסכם זה, וגם לפי ההסכם שנחתם בדצמבר 2016, רצפת השכר הקבוצתית עמדה על 90% מתקרת השכר המקסימלית. לעומת זאת, אחוז ה-BRI שמחושב לטובת גובה התקרה השתנה ל-49-51% נטו.
| עונה | גובה התקרה בדולרים | גובה התקרה בדולרים עכשוויים |
| --- | --- | --- |
| 1984/1985 | 3,600,000 | 8,351,654 |
| 1985/1986 | 4,233,000 | 9,482,471 |
| 1986/1987 | 4,945,000 | 10,875,300 |
| 1987/1988 | 6,164,000 | 13,078,858 |
| 1988/1989 | 7,232,000 | 14,735,307 |
| 1989/1990 | 9,802,000 | 19,053,665 |
| 1990/1991 | 11,871,000 | 21,892,594 |
| 1991/1992 | 12,500,000 | 22,121,696 |
| 1992/1993 | 14,000,000 | 24,052,259 |
| 1993/1994 | 15,175,000 | 25,313,160 |
| 1994/1995 | 15,964,000 | 25,964,444 |
| 1995/1996 | 23,000,000 | 36,377,126 |
| 1996/1997 | 24,363,000 | 37,427,717 |
| 1997/1998 | 26,900,000 | 40,398,269 |
| 1998/1999 | 30,000,000 | 44,362,822 |
| 1999/2000 | 34,000,000 | 49,191,429 |
| 2000/2001 | 35,500,000 | 49,691,341 |
| 2001/2002 | 42,500,000 | 57,876,356 |
| 2002/2003 | 40,271,000 | 53,956,872 |
| 2003/2004 | 43,840,000 | 57,429,923 |
| 2004/2005 | 43,870,000 | 55,978,492 |
| 2005/2006 | 49,500,000 | 61,092,581 |
| 2006/2007 | 53,135,000 | 63,529,534 |
| 2007/2008 | 55,630,000 | 64,670,660 |
| 2008/2009 | 58,680,000 | 65,693,975 |
| 2009/2010 | 57,700,000 | 64,827,478 |
| 2010/2011 | 58,044,000 | 64,161,544 |
| 2011/2012 | 58,044,000 | 62,198,239 |
| 2012/2013 | 58,044,000 | 60,937,175 |
| 2013/2014 | 58,679,000 | 60,714,504 |
| 2014/2015 | 63,065,000 | 64,211,026 |
| 2015/2016 | 70,000,000 | 71,187,552 |
| 2016/2017 | 94,143,000 |  |
| 2017/2018 | 99,093,000 |  |
תקרת שכר אישית

תקרת השכר לשחקן בודד ב-NBA נקבעת על פי הוותק של השחקן בליגה ביחס לתקרת השכר הקבוצתית. חוזה בין שחקן לקבוצה המגיע לתקרת השכר האישית נקרא חוזה מקסימום. חוזים מסוג זה ניתנים בדרך כלל לשחקנים החשובים לקבוצתם ושתורמים לה רבות, ואף מזוהים עמה. חלק משחקנים אלו משמשים כפרנצ'ייז פליירס. המשכורת השנתית המקסימלית לשחקן ששיחק שש עונות או פחות בליגה היא 25% מתקרת השכר הקבוצתית (בעונת 2016/2017 - כ-23,535,750$), לשחקן ששיחק בין 7 ל-9 עונות בליגה - 30% מהתקרה (2016/2017 - כ-28,242,900$), ולשחקן ששיחק 10 עונות ומעלה בליגה - 35% מהתקרה (2016/2017 - ‏כ-32,950,050$). אם שחקן מחדש את חוזהו, לקבוצה ישנה אפשרות להשתמש בחריגה שתתן לשחקן 105% מהשכר העונתי שקיבל בחוזהו הקודם, כדי שלקבוצה תהיה אפשרות טובה יותר להשאיר אותו, אפילו אם השכר החדש חורג מגבולות חוזה המקסימום.