stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ראר דברה
הערות שוליים

↑  המאמר קיום שווי משקל בכלכלה תחרותית
↑  הספר במלואו
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • קלודיה גולדין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455481905171  PLWABN: 9810619366205606  BIBSYS: 90101907  BNE: XX977471  BnF: cb122801806 (data)  CiNii: DA00594969  dblp: 162/2286  GND: 11885786X  ISNI: 0000 0001 1560 5764  LCCN: n82094550  LNB: 000016089  MGP: 199977  NDL: 00437529  NKC: mzk2005269646  NLA: 36103366  NSK: 000042459  NTA: 071974369  RERO: 02-A003162208  SELIBR: 183571  SNAC: w6br9xc1  SUDOC: 031622186  VIAF: 14832766   WorldCat (עם VIAF): 14832766
וילה מדיצ'י די סראווצה

הלונטה של הווילה שצייר ג'וסטו אוטנס ב-1599
פאלאצו מדיצ'י די סראווצה (באיטלקית: Palazzo mediceo di Seravezza), היא וילה השוכנת בקומונה סראווצה (Seravezza) בנפת לוקה במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה. הווילה היא אחת "הווילות של משפחת מדיצ'י", אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-2013. היא שוכנת על מורדות הרי האלפים האפונים (Alpi Apuane), רכס הרים שאיננו חלק מהרי האלפים ובמפגש הנהרות סרה (Serra) ווצה (Vezza). בתוך הבניין פועלת כיום ספרייה עירונית, והמוזיאון לעבודה והמסורות הפופולריות של ורסיליה ההיסטורית", הבניין הסמוך ששיכן בעבר את האורוות של הדוכס הגדול שוחזרו ב-2006 ומשמש משכן לתערוכות ואירועים זמניים.
החזית המודרנית היא למעשה עורף הבניין שמוביל לאורוות מדיצ'י. הכניסה המקורית אטומה כעת והיא ממוקמת במקום בו נמצאת כעת ספריית הילדים. מעל ניתן להבחין בכתובת חרותה בלטינית לכבוד פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
היסטוריה

הווילה נבנתה על ידי קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה בין השנים 1560 ל-1564, כפרויקט של אדריכל לא ידוע. היא מיוחסת על ידי חלק מהחוקרים לברתולומאו אמאנטי ועל ידי אחרים לברנרדו בואונטלנטי הצעיר (בהתחשב בדמיון לווילה די ארטימינו).
לאזור סראווצה הייתה חשיבות אסטרטגית רבה לשליטה על חבל ורסיליה, שהיה שנוי במחלוקת במשך מאות שנים בין הרפובליקות פיזה, לוקה, ג'נובה ופירנצה עצמה. עם עליית ממשל הדוכסות הגדולה של טוסקנה (1513), דאג קוזימו בהקדם האפשרי להקים מוצב מוחשי בנקודת גבול התחום שלו. למעשה, הווילה יכולה הייתה להפוך למאחז צבאי הגנתי במידת הצורך, כפי שאפשר לראות גם מהמבנה המוצק והקומפקטי שלה עם קצוות דמויי מבצר וחרכי ירי בקומת הקרקע.
אולם תכנון זה לא פגע בתפקוד של המבנה למגורים ולנופש, כפי שניתן לראות גם מהלונטה של ג'וסטו אוטנס בווילה לא פטראיה, עם היערות הגדולים שבהם נהגו לצוד, גן ירק וגן איטלקי גאומטרי, קפלה ובניין המשמש כאורוות. יתרה מזאת, מגדת נהר וצה הסמוכה נשבה קרירות, והפכה את החופשה לנעימה במיוחד בחודשי הקיץ, כשהייתה יעד מקובל לשהות של אנשים מחצר מדיצ'י. בין האורחים שבילו תקופות ארוכות במיוחד היו ביאנקה קאפלו, אשתו השנייה של פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, וכריסטינה מלורן, שהתגוררה שם תקופות ארוכות לאחר שהתאלמנה מפרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, אחיו ויורשו של פרנצ'סקו (המאות ה-16 וה-17).
לאזור סראווצה היה מאפיין אסטרטגי חשוב נוסף, והוא הקרבה למחצבות והמכרות שקוזימו הראשון רצה לפתח. מחצבות השיש והכסף לא היו פעילות במשך זמן מה, אך הדוכס הגדול נתן תנופה חדשה לפעילות הכרייה גם לאחר גילוי עורקים של כסף מעורב בעופרת, ומאז 1563, היה ביקוש רב לשיש של סרוואצה בשל ערכו. לפיכך, הייתה לקוזימו, ההזדמנות לעקוב מקרוב אחר פעילות הכרייה, שהוא עצמו יזם מחדש, מהווילה של סראווצה.
הווילה עברה למשפחת לורן כשהגיעה קיצה של משפחת מדיצ'י (המאה ה-18). הדוכס הגדול לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הקצה חלק מחצרות המבנה למחסנים ולמשרדי הניהול של מפעלי היציקה, שעדיין נראים בצד הבניין, שנבנה סביב שנת 1786 לאורך נחל וצה. בשנת 1835, עם סגירת מפעלי היציקה, חזרה הווילה להיות מקום מגורים של משפחת הדוכס. לאחר מכן היא עברה לבעלות המדינה האיטלקית, ובשנת 1864 היא נתרמה לעיריית סראווצה, שלאחר שהשתמשה בתחילה בבניין כבית כלא, שיפצה אותו ובהמשך שימש אותה כבית העירייה, עד 1966. כיום הוא מאכלס את המוזיאון לעבודה והמסורות הפופולריות של ורסיליה ההיסטורית, הספרייה העירונית של הארכיון ההיסטורי ותערוכות של אמנות מודרנית ועכשווית.
המוזיאון לעבודה והמסורות הפופולריות של ורסיליה ההיסטורית

המוזיאון נפתח לקהל בשנת 1996 ומשחזר את פעילות הייצור של האזור והתפתחותו ההיסטורית. ראשית כל, ענף חציבת השיש, מהמחצבות הסמוכות של מונטה אלטיסימו, המתועד על ידי סדרת כלי עבודה, מכונות ודגמי מכונות המדגימות את טכניקות החציבה, ההובלה והעיבוד שהיו נהוגות באזור.
פעילות חשובה נוספת ששוחזרה על ידי משפחת מדיצ'י הייתה של כרייה מיצוי ועיבוד מתכות, ממקור עתיק מאוד, כמו עיבוד ברזל, המתועד באמצעות כמה כלי עבודה המשמשים במפעלי יציקה ובבתי מלאכה.
ישנם גם חפצים הקשורים לפעילויות ביתיות אחרות, כמו אריגה, וכלים חקלאיים שונים הן לעיבוד אדמות הרריות והן לעיבוד אדמת מישור. ישנם מספר תצלומים וכרטיסים הממחישים את תפקודם של החפצים השונים המוצגים בתצוגה.
כלי עבודה מוצגים באחד עשר החדרים וניתן לתארך אותם בין סוף המאה השמונה עשרה לאמצע המאה העשרים.
הספרייה העירונית

מאז 1984 עברה הספרייה העירונית על שם סיריו ג'אניני (Sirio Giannini) לקומת הקרקע עם כ-30,000 פריטים. בהמשך הועבר הארכיון ההיסטורי לאותו מיקום.
גלריה

באר המים בווילה
פרוטומה של ויטריו אמנואלה השני בווילה
שער הכניסה
שלט האצולה של משפחת מדיצ'י בווילה
הקפלה בשטח הווילה
לקריאה נוספת

Franco Buselli, Il Palazzo Mediceo a Seravezza, ed. Pro Loco (Seravezza, 1965)
Isabella Lapi Bini, Le ville medicee. Guida Completa, Giunti, Firenze 2003.
Daniela Mignani, Le Ville Medicee di Giusto Utens, Arnaud, 1993.
ביאורים

1 2  Versilia היא אזור בצפון-מערב נפת לוקה
הערות שוליים

↑  Biblioteca Sirio Giannini
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266388405171  LCCN: n2001032702  SUDOC: 06934213X  VIAF: 152632924   WorldCat (עם VIAF): 152632924 
סרטון קצר, על החלק החיצוני של הווילה
ויסקונסין הרד

ויסקונסין הרד (באנגלית: Wisconsin Herd) היא קבוצת כדורסל מהעיר אושקוש שבויסקונסין, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA. הקבוצה הוקמה בשנת 2017 ומסונפת לקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA.
היסטוריה

ביוני 2016 פורסם כי קבוצת מילווקי באקס פועלת להקמת קבוצת בת בליגת הפיתוח, ובינואר 2017 סוכם עם מועצת העיר אושקוש על יסוד קבוצה בעיר ובניית אולם הכדורסל מנומיני ניישן ארנה אשר יארח את משחקי הקבוצה. ביוני 2017 הכריזו הבאקס על בחירת "ויסקונסין הרד" כשם הקבוצה החדשה, והציגו לראווה את הלוגו שלה. נשיא הקבוצה, סטיב ברנדס, הסביר כי כינויה של הקבוצה "הרד" (בעברית: עדר) מייצג קבוצת שחקנים אשר נלחמים על מקום בסגל מילווקי באקס, וכן את "עדר" אוהדי הקבוצה הנלהבים שייתמכו במועדון.
לקראת עונת הבכורה מינתה הקבוצה את ג'ורדן בריידי כמאמן הראשי. ויסקונסין סיימה את העונה עם מאזן ניצחונות שלילי 21–29, אשר הציב אותה במקום העשירי באזור המזרחי.
עונה לאחר עונה

| עונה | מיקום במזרח | ניצחונות | הפסדים | אחוז הצלחה | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ויסקונסין הרד
| 2017/2018 | 10 | 21 | 29 | 0.420 | – |
| 2018/2019 | 14 | 12 | 38 | 0.240 | – |
| 2019/2020 | 1 | 33 | 10 | 0.767 | העונה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה |
2020/2021: לא שיחקה
| 2021/2022 | 14 | 8 | 24 | 0.250 | – |
| סה"כ |  | 74 | 101 | 0.423 |  |
הערות שוליים

↑  In D-League race, Grand Chute, La Crosse are out, באתר thenorthwestern.com,‏ 3 באוגוסט 2016
↑  Oshkosh Common Council approves Bucks D-League arena plans, באתר fox11online.com,‏ 25 בינואר 2017
↑  Wisconsin Herd Selected As Team Name For Bucks’ NBA D-League Franchise, באתר הרשמי של הקבוצה, 8 ביוני 2017
↑  Wisconsin Herd Name Jordan Brady First Head Coach, באתר הרשמי של מילווקי באקס, 7 באוגוסט 2017
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
קבוצות ליגת הפיתוח של ה-NBA
| האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המערבי | האזור המערבי | האזור המערבי |
| אוסיאולה מג'יק | דלאוור בלו קואוטס | מוטור סיטי קרוז | אוסטין ספרס | ממפיס האסל | סן דייגו קליפרס |
| אינדיאנה מאד אנטס | וינדי סיטי בולס | מיין סלטיקס | אוקלהומה סיטי בלו | סאות' ביי לייקרס | סנטה קרוז ווריורס |
| ברמינגהאם סקוואדרון | ויסקונסין הרד | קולג' פארק סקייהוקס | איווה וולבס | סו פולס סקייפורס | קפיטנס דה סיודד דה מקסיקו |
| גרינסבורו סווארם | וסטצ'סטר ניקס | קליבלנד צ'ארג' | ואלי סאנס | סולט לייק סיטי סטארס | ריו גראנדה ואלי וייפרס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | קפיטל סיטי גו-גו | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | ראפטורס 905 | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |
ויליאם ר. מילר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביוני 1947 (בן 77) שאמוקין, פנסילבניה
 מדינה:  ארצות הברית
 ידוע בשל:  הריאיון המוטיבציוני (יחד עם סטיבן רולניק)   טיפול בהתמכרויות
 השכלה:  אוניברסיטת אורגון 
 מקצוע:  פסיכולוג קליני
 תפקיד:  פרופסור באוניברסיטת ניו מקסיקו
 השקפה דתית:  כומר נוצרי פרסביטריאני
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר פפיסטר (2007) 
 www.williamrmiller.net
 
ויליאם ר. מילר (באנגלית: William R Miller, נולד ב-27 ביוני 1947 בשאמוקין, פנסילבניה) הוא פסיכולוג אמריקאי, נודע יחד עם סטיבן רולניק כממציא שיטת הטיפול הנפשי הקרויה "הגישה המוטיבציונית" (Motivational Interviewing).מילר הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה ולפסיכיאטריה באוניברסיטת ניו מקסיקו באלבקרקי.
ביוגרפיה

ויליאם מילר נולד ב-1947 ביישוב שאמוקין במדינת פנסילבניה. הוא למד פסיכולוגיה ופילוסופיה במכללת לייקומינג בוויליאמספורט, פסניליבניה, ובשנת 1969 סיים בה בהצטיינות יתרה את התואר הראשון. המשיך לאחר מכן ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בשנים 1969–1971.
למד אחר כך עד שנת 1973 לתואר שני בפסיכולוגיה ונוירוביולוגיה ואחר כך עשה בשנת 1976 דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת אורגון. את הסטאז' הקליני ביצע בשנים 1975–1976 בבית החולים לחיילים משוחררים בפאלו אלטו, קליפורניה. ב-1977 הוסמך כפסיכולוג במדינת ניו מקסיקו.
מילר הצטרף בשנת 1976 לסגל אוניברסיטת ניו מקסיקו באלבקרקי, בה לימד מגוון רחב של נושאים - לרבות קורסים על אלכוהוליזם, פסיכולוגיה אבנורמלית וניהל סמינרים על פסיכולוגיה חיובית ועל נבואות המגשימות את עצמן. בשנים 1985–2006 כיהן כפרופסור לפסיכולוגיה ולפסיכיאטריה באוניברסיטת ניו מקסיקו באלבקרקי.
במקביל לפעילותו האקדמית מילר עבד כחוקר במרכז לאלכוהוליזם, שימוש לרעה בסמים והתמכרויות CASAA באלבקרקי.
מבחינה תאורטית התעניין במיוחד בפסיכולוגיית השינוי ומחקריו עסקו בעיקר בטיפול בהתנהגויות של התמכרות, בוויסות העצמי, סוגיית הרוחניות והפסיכולוגיה, המוטיבציה לשינוי והפסיכולוגיה הכמורתית (פסטורלית).
על בסיס מחקריו על ההתמכרויות, בשיתוף פעולה עם סטיבן רולניק, פיתח את שיטת הראיון המוטיבציוני, שנועדה בהתחלתה להוות מענה טיפולי להפרעות ההתמכרות.
מילר היה חוקר אורח באוניברסיטת אורגון למדע ולבריאות, באוניברסיטת סאות' ויילס בסידני, אוסטרליה, באוניברסיטת סטנפורד, ובנורווגיה -באוניברסיטת ברגן ובבית החולים היילסטד.
מילר, שהביע מזה שנים רבות עניין בממשק בין פסיכולוגיה לדת, הוסמך בשנת 2009 כדיאקון של הכנסייה הפרסביטריאנית, לאחר שפעל במסגרתה ככומר ("זקן" של הכנסייה) החל משנת 1984.
הריאיון המוטיבציוני

מילר תרם לשינוי בחשיבתם של קליניקאים על טבען של הפרעות הנוגעות בשימוש בסמים, על טיפולן והאמצעים שדרכם ניתן להשיג שינוי אצל המטופלים. מוקדם בקריירה שלו, הדגיש מילר כי לא כל בעיות השימוש באלכוהול הן חמורות ובחן התערבויות טיפוליות קצרות עבור צרכני אלכוהול ברמה בינונית. מטא-אנליזה של המחקרים בבעיות השימוש באלכוהול מצביעה על הייררכיה של הטיפולים מבחינת תועלתם. היעילים ביותר היו הטיפולים האקטיביים והאמפתיים (כדוגמת הטיפול שמילר השתמש בו - "הראיון המוטיבציוני"), בעוד שהכי פחות יעילות היו השיטות הפסיביות (השימוש בסרטים ובהרצאות) או הטיפולים המשתמשים בהתעמתות עם המטופלים (confrontational).
מילר הוכיח גם כן דרך ניסויים מבוקרים כי התעמתות עם המטופל מביא למצבי התנגדות והכחשה, המאפיינים ממילא במידה רבה, לדעת המומחים, את הסובלים מהתמכרויות.
הראיון המוטיבציוני או הטיפול להעצמת המוטיבציה מבקש להימנע מיצירת התנגדויות, הוא נמנע משום כך מעימותים ומנסה להגביר את המוטיבציה על ידי שאלות פתוחות ואמפתיה.
הריאיון המוטיבציוני > עזרה עצמית במקרה שימוש מופרז באלכוהול

מילר פיתח תוכנית לבקרה עצמית שיושם בהצלחה אצל צרכני אלכוהול לא מכורים. צוין כי אנשים שלמדו לבד בעזרת ספר לעזרה עצמית הצליחו בממוצע למתן את צריכת האלכוהול שלהם בממוצע באותה מידה כמו אלו שפנו לייעוץ חיצוני.
פרסים ואותות הוקרה

ויליאם מילר נמנה עם המדענים המצוטטים ביותר בעולם ("World’s most highly cited scientists”)
חבר לכל החיים בחברת פי קאפה פי
1994 - פרס יליניק לחקר האלכוהוליזם
2005 - פרס למפעל חיים של איגוד המטפלים בקוגניטיביים-התנהגותיים (CBT), קבוצת העבודה בתחום ההתמכרויות
2009 - פרס הרייט טבמן לחירות מטעם מורי אוניברסיטת קולומביה
מבחר ספרים ופרסומים

W. R. Miller, Living As If: How Positive Faith Can Change Your Life. Philadelphia: Westminster Press, c 1985.
The addictive behaviors: treatment of alcoholism, drug abuse, smoking, and obesity, Oxford; New York; Toronto; Sydney; Paris; Frankfurt am Main: Pergamon Press, 1980, ISBN 0-08-025203-6 (עורך)
(עם סטיבן רולניק )
Motivational Interviewing. Preparing People to Change Addictive Behaviour, New York: Guilford Press, 1991.
W. R. Miller et S. Rollnick, Motivational Interviewing, Third Edition: Helping People Change. NY: Guilford Press, 2012 (ISBN 978-1-60918-227-4).
William R. Miller et Carl E. Thoresen, « Spirituality, religion, and health: An emerging research field », American Psychologist, vol. 58, no 1, janvier 2003, p. 24–35 (PMID 12674816, DOI 10.1037/0003-066X.58.1.24)
W. R. Miller, A. Zweben, C. C. DiClemente, R. G. Rychtarik, Motivational Enhancement Therapy Manual. Washington, DC:National Institute on Alcohol Abuse and Alcoholism, Project MATCH Monograph Series, Volume 2.
W. R. Miller et R. F. Muñoz (2005), Controlling Your Drinking: Tools to Make Moderation Work for You [archive], New York: Guilford Press (ISBN 978-1-57230-903-6).
W. R. Miller et H. D. Delaney (rédacteurs) (2005), Judeo-Christian Perspectives on Psychology: Human Nature, Motivation, and Change, Washington, DC: American Psychological Association.
W. R. Miller et K. M. Carroll (rédacteurs) (2006), Rethinking Substance Abuse: What the Science Shows and What We Should Do About It, New York: Guilford Press.
W. R. Miller et J. C. Baca (2001), Quantum Change: When Epiphanies and Sudden Insights Transform Ordinary Lives [archive], New York: Guilford Press (ISBN 978-1-57230-505-2).
W. R. Miller, A. A. Forcehimes et A. Zweben (2011), Treating Addiction: A Guide for Professionals [archive], New York: Guilford Press (ISBN 978-1-60918-638-8).
Integrating Spirituality into Treatment: Resources for Practitioners, Washington, DC, American Psychological Association, 1999 (ISBN (1557985812) (OCLC 40948408
לקריאה נוספת

Sune Rubak, Annelli Sandbaek, Torsten Lauritzen et Bo Christensen, « Motivational interviewing: a systematic review and meta-analysis », The British Journal of General Practice, vol. 55, no 513, 1er avril 2005, p. 305-312
התניה קלאסית

התניה קלאסית (או התניה פבלובית, או רספונדנטית) היא תהליך שבו גירוי נייטרלי שלא עורר תגובה מסוימת בעבר, מעורר בפרט את התגובה, לאחר שהופיע פעמים רבות בסמיכות לגירוי שמעורר את התגובה באופן טבעי. כתוצאה מתהליך ההתניה, גירוי נייטרלי יכול להוביל לתגובה רפלקסיבית, שלא הוביל אליה בעבר.
"התניה קלאסית" היא אחד המושגים המרכזיים בביהביוריזם ובניתוח ההתנהגות. הוא נטבע על ידי הפיזיולוג הרוסי איוואן פטרוביץ' פבלוב, בעקבות מחקרים שביצע.
מושגי יסוד בהתניה קלאסית

התנהגות רספונדטית (רספונדנט) – פעולות או תגובות של אורגניזם, הנגרמות מהופעתו של גירוי מפעיל (לעומת ההתנהגות באופרנטית שמופיעה באופן ספונטני תחת תנאי סביבה מסוימים) (סקינר, 1938).
גירוי (Stimulus) – "כמות מסוימת של אנרגיה מהסביבה החיצונית, הנתפסת על ידי קולטני החישה של האורגניזם (Michael, 2004, p. 7)."
גירוי בלתי מותנה הוא כל גירוי הגורם לתגובה (גורם להופעת רפלקס) באופן טבעי, ללא תהליך מוקדם של התניה.
גירוי מותנה הוא גירוי שנקשר לגירוי הבלתי מותנה בתהליך ההתניה. התגובה המותנית לגירוי המותנה היא תגובה שנוצרה תחת תהליך של התניה.
תגובה – פעולה כלשהי של האורגניזם, בין אם זה תזוזה של הגוף בחלל, תזוזת שרירי מיתרי הקול, הפרשות של בלוטות, הופעת רגשות, או מחשבות, כתגובה לגירוי כלשהו.
רפלקס – התנהגות פשוטה המורכבת מגירוי גורם ותגובה. קשור בעיקר לפיזיולוגיה של הבריה.
רפלקס בלתי מותנה – על פי פבלוב: תגובה סטריאוטיפית אשר טבועה בגנים ותוצאה של השפעות ביולוגיות משמעותיות מהסביבה החיצונית, או משינוי הסביבה הפנימית של האורגניזם. דוגמאות: הפרשת רוק לאחר מגע של אוכל בלשון, התכווצות האישון כתגובה לאור, תזוזה של הרגל כתגובה למכה בפטיש, פחד כתגובה לרעש חזק ופתאומי, ועוד.
רפלקס מותנה או תגובה מותנית – תגובה מותנית שהגורם שמעורר אותה הוא גירוי מותנה.
התניה רספונדנטית (קלאסית) – כאשר מופיעים יחד שני גירויים בתדירות מסוימת, שאחד מהם גורם לתגובה בלתי מותנית, והשני לא משפיע באופן משמעותי על האורגניזם, מתרחש תהליך של התניה. תהליך זה נמדד על ידי: פרק הזמן שלגירוי לוקח לעורר תגובה, אינטנסיביות הגירוי ביחס לתגובה וכו'. דוגמה, כאשר אנחנו מדליקים מול כלב מנורה, הוא לא מגיב אליה באופן משמעותי, אבל אם כל פעם שאנחנו ניתן לכלב אוכל ונדליק את הנורה, אנחנו נראה, שגם כאשר אין שום אוכל בסביבה, ואנחנו נדליק את הנורה – האור יגרום לכלב להפריש רוק מהבלוטות.
הכחדה רספונדטית (קלאסית) – הקשר שנוצר בין שני הגירויים בתהליך ההתניה הוא זמני. לכן עם כל פעם שיופיע הגירוי הנייטרלי ללא הגירוי הבלתי מותנה, כוח התגובה של הרפלקס המותנה ירד, עד שיעלם לגמרי. תהליך זה נקרא הכחדה.
אבחנות ויחסי גומלין בין התניה קלאסית לאופרנטית

ההבדל המרכזי בין ההתניה הקלאסית להתניה האופרנטית הוא שהתניה קלאסית עוסקת באופן רכישת תגובות רפלקסיביות מותנות, בעוד התניה אופרנטית עוסקת באופן רכישת תגובות רצוניות.
לעומת ההבדל בסוג התגובה, שני מרכיבי ההתניה האחרים, הגירוי המותנה והגירוי הבלתי מותנה מופיעים הן בהתניה קלאסית והן בהתניה אופרנטית אם כי בסדר שונה. כשבהתניה קלאסית גירוי מותנה ובלתי מותנה מופיעים זה לצד זה, והתגובה (הרפלקסיבית) מופיעה בסוף התהליך. ובהתניה אופרנטית גירוי מותנה כלשהו, מניע תחילה את התגובה (הרצונית), ורק לאחר מכן מוצג הגירוי הבלתי מותנה כחיזוק.
התניה קלאסית מהווה רכיב חיוני בהתניה אופרנטית. מפני שחיזוק (גירוי בלתי מותנה) שניתן בהתניה אופרנטית כגמול לביצוע פעולה רצויה, מופיע בסמיכות יחסית לגירוי נייטרלי אקראי שעורר את הפעולה, ובהתאם לחוקי ההתניה הקלאסית הסמיכות הופכת את הגירוי הנייטרלי לגירוי מותנה, קרי לגירוי שיוצר תגובה מותנית (רפלקס) שבמקור החיזוק יוצר באופן טבעי. התגובה המותנית מקשרת בין הגירוי המותנה לחיזוק, וכך יוצרת ציפייה לחיזוק שמעלה את המוטיבציה לפעולה. ככל שהגירוי המותנה יחזור ויופיע בסמיכות לחיזוק כך הוא יתחזק ותדירות הפעולה תגבר.
המחקרים של איוואן פבלוב

איוואן פבלוב גילה באופן מקרי את תהליך ההתניה הקלאסית במחקריו בפיזיולוגיה של כלבים, בעשור האחרון של המאה ה-19. ידוע כי כל כלב נוהג, כתגובה, לרייר כאשר מוגש לו מזון. פבלוב גילה כי כלביו נהגו לרייר עוד כשהופיע בדלת החדר. הוא הסיק כי במוחם נוצר קשר בין הופעתו לבין המזון שיקבלו, אף אם לא הגיש להם אותו. בעקבות עובדה זו ערך פבלוב ניסויים בכלביו, בשלושה שלבים: בשלב הראשון ניתן מזון לכלבים ונמדדה כמות הריר שהוציאו מפיהם. המזון הוא גירוי בלתי מותנה, והריור היא תגובה בלתי מותנית.
בשלב השני פבלוב השמיע צלצול פעמון ורק לאחר מכן הגיש לכלבים את מזונם. פבלוב חזר מספר פעמים על שלב זה. בשלב השלישי השמיע את הפעמון לבדו, ולא הגיש מזון לאחר מכן. עצם השמעת הפעמון לבדו גרמה לכלבים לרייר. במילים אחרות, הפעמון אשר היווה גירוי מותנה אשר בא לפני גירוי בלתי מותנה, המזון, הביא לתגובה בלתי מותנית, הריור. בסוף הניסוי הפעמון עצמו, הגירוי המותנה, הביא לתגובה מותנית, הריור.
המזון הוא גירוי בלתי מותנה – מיום היוולדו מזיל הכלב ריר למראהו, ולכן הריור גם הוא תגובה בלתי מותנית (מולדת, מקורה בפילוגנטיקה).
פבלוב התנה את הכלב להגיב לצלצול הפעמון, כפי שהגיב להופעת המזון – יצר קשר בין גירוי בלתי מותנה (המזון) לגירוי מותנה (הפעמון).
המחקרים של איוואן פבלוב > שפה חדשה

במהלך המחקרים של פבלוב והקולגות שלו, הם נתקלו בקשיים רבים כאשר ניסו לדון אחד עם השני על תוצאות המחקרים שלהם. פבלוב הבין שהבעיה נובעת מכך שהם השתמשו במושגים יומיומיים כדי לתאר תהליכים פיזיולוגים והתנהגותיים. הם הגיעו למסקנה שהם מפסיקים להשתמש במילים כגון: הכלב "הבין", "רצה", "חשק" וכו'. פבלוב והקולגות שלו עברו להשתמש בשפה אובייקטיבית עם המושגים החדשים שפותחו, ואף קבעו שיינתן קנס למי שישתמש במילים עממיות בתוך קירות המעבדה. (פבלוב, 1916). מאז ימיו של פבלוב לשפה הטכנית של ההתנהגות הייתה משמעות רבה במחקר המדעי. כיום בניתוח ההתנהגות היישומי ישנו דגש רב לשימוש בשפה אופרטיבית לתיאור התנהגות. השפה המודרנית של ניתוח ההתנהגות נמנעת משימוש במושגים הקשורים לתהליכיים תודעתיים, מנטליים, ואף נוירולוגיים (אף על פי שפבלוב השתמש רבות במושגים הקשורים למערכת העצבים עקב היותו פיזיולוג, אך מדע ההתנהגות, שמבוסס חלקית על מחקריו טוען שתחום המחקר שלו אינו תהליכים נוירולוגיים, אלא התנהגותיים). בתור דוגמאות למילים שמדעני ההתנהגות נמנעים משימוש בהם למטרות מדעיות אפשר להציג את המילים הבאות: "רצון", "אסוציאציה", "צורך", "יצר", "למידה", וכדומה. (אף על פי שהמושג "למידה" נראה לעיתים קרובות בתחום ההתנהגות, מושג זה לא נחשב כטכני).
ניסוי "אלברט הקטן" של ג'ון ווטסון

הפסיכולוג האמריקאי ג'ון ווטסון שיסד את הביהביוריזם, המשיך את מחקריו של פבלוב, ובתחילת המאה ה-20 ביצע מחקרים על מנת לחקור את טבע הפחד.
ווטסון יצר בניסויו תגובת פחד בתינוק יתום בן 9 חודשים בשם אלברט. לפני הניסוי בדק ווטסון את תגובת התינוק לחולדה, לארנב, לקוף, לכלב, למסכות שונות וכדומה. התינוק לא הגיב בפחד לאף אחד מהאובייקטים הללו[דרוש מקור]. מהמחקרים ווטסון הסיק שקיימות רק שתי תגובות פחד מולדות אצל תינוקות – רעש פתאומי וחזק, ואיבוד פתאומי של שיווי המשקל. בניסוי שלו עם אלברט הקטן הוא השתמש במכה של פטיש בפיסת מתכת כדי לעורר תגובת פחד.
הניסוי החל כשאלברט הגיע לגיל 11 חודשים (עקב עיכובים הקשורים למוסריותו של הניסוי). על מנת להתנות פחד אצל אלברט, הציגו ווטסון וצוותו לאלברט מספר פעמים במשך שבוע אחד את החולדה, וכאשר אלברט ניסה לקחת את החולדה, הכה ווטסון עם פטיש על מתכת. לאחר שבוע זה הוצגה החולדה לאלברט ללא ליווי הפטיש, וגרמה לאלברט לפחד ולבכי, והניסה אותו הרחק מהחולדה[דרוש מקור].
ווטסון רצה לבדוק אם הפחד של אלברט הועבר גם לאובייקטים שונים (תהליך זה נקרא הכללה). הוא הראה לתינוק ארנב, חתול וכלב, וגם הם עוררו פחד אצל התינוק. חמישה ימים לאחר מכן נערכה בדיקה נוספת שאישרה כי אלברט עדיין פוחד מהאובייקטים הללו. כמו כן, העברת אלברט לחדר אחר לא הפסיקה את פחדיו מהאובייקטים. חודש לאחר מכן, נערכה שוב בדיקה, אשר אישרה כי אלברט עדיין פוחד מהאובייקטים שהוצגו לו[דרוש מקור].
בספרו של ווטסון Psychological care of infant and child, הוא מתאר מנגנון הכחדה של פחד אצל ילדים בגיל 9 חודשים. הפעם כאשר, התינוק רעב, מגישים לו אוכל. לאחר שהתינוק אוכל, מתקרבים אליו עם הפריט שממנו הוא מפחד, עד שהתינוק מתחיל לבכות. עושים זאת פעם ביום, ועם כל יום שעובר, מתקרבים יותר קרוב לתינוק עד שהוא מפסיק לפחד.
ווטסון רצה לגרום להכחדה של הפחד של אלברט על מנת לחנכו שלא לפחד מהאובייקטים, אך לא עלה בידו לעשות זאת מכיוון שאלברט אומץ על ידי משפחה ועזב את האזור. בשל כך נחשב הניסוי לשנוי במחלוקת מבחינה אתית.[דרוש מקור]
שלבי ההתניה הקלאסית

מקובל להבחין בשלושה שלבים בתהליך ההתניה הקלאסית (על פי הניסויים של פבלוב):
שלב הבקרה – מציגים לכלב גירוי נייטרלי, על מנת לבדוק שזה אינו גורם לתגובה משמעותית לפני תהליך ההתניה; פעמון אינו מוביל לריור. גירוי מותנה אינו מוביל לתגובה מותנית. כמו כן מציגים את הגירוי הבלתי מותנה, על מנת לבדוק שישנה תגובה רפלקסיבית; בשר מוביל לריור. גירוי בלתי מותנה מוביל לתגובה בלתי מותנית.
התניה – על שלב זה חוזרים מספר פעמים, ובו מציגים לכלב גירוי מותנה בצמוד לגירוי בלתי מותנה, ומקבלים תגובה. בתחילת השלב תגובה לגירוי הרפלקסיבי, ובסופו תגובה לגירוי הנייטרלי; צלצול פעמון בהגשת בשר מוביל לריור. גירוי מותנה יחד עם גירוי בלתי מותנה מוביל לתגובה בלתי מותנית.
מבחן – מציגים למושא ההתניה את הגירוי המותנה (נייטרלי), ובודקים האם ההתניה בין הגירוי המותנה לגירוי הלא מותנה פועלת; פעמון מוביל לריור; גירוי מותנה מוביל לתגובה מותנית.