stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוסקו ארבוקל

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1887 סמית סנטר, ארצות הברית 
 פטירה:  29 ביוני 1933 (בגיל 46) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  שריפת גווייה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1904–1933 (כ־29 שנים) 
 בן או בת זוג:  מינטה דרפי (1908–1925)  אדי מקפייל (1931–1933)  דוריס דין (16 במאי 1925–אוגוסט 1929) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בפברואר 1960) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוסקו ארבוקל בשנת 1919
רוסקו קונקלינג "פאטי" ארבוקל (באנגלית: Roscoe Conkling "Fatty" Arbuckle; ‏24 במרץ 1887 - 29 ביוני 1933) שחקן ראינוע קומי אמריקאי, אשר כונה "פאטי" (שמנמן) בשל גזרתו העגלגלה. ארבוקל היה אחד מהקומיקאים הפופולריים בימי הסרט האילם, אך בשיא תהילתו הסתבך בפרשה שגרמה למותה של אישה צעירה, והביאה למשפט שערורייתי, אשר ניפץ את תדמיתו ולא אפשר לו להמשיך בעבודתו כשחקן. המשפט הסעיר את הרוחות בארצות הברית והציג את הוליווד כמעין סדום מודרנית.
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת

ארבוקל נולד בעיירה "סמית' סנטר" בקנזס, למולי וויליאם גודריץ' ארבוקל. בשנת 1908 נישא לארמינטה אסטל דורפי.
בהיותו צעיר החל להופיע על במת הוודביל, ובשנת 1909 החל להופיע בסרטי הראינוע.
בתחילה הופיע בסרטי "גלגל אחד" (One Reel) של חברת "סליג", קומדיות קצרות שאורכן כעשר דקות עד רבע שעה, ובשנת 1913 חתם על חוזה עם אולפני יוניברסל ולבסוף החל לעבוד עבור חברתו של מאק סנט "אולפני קיסטון", שהתמחתה בקומדיות סלפסטיק. באולפנים אלו עבדו כישרונות כצ'ארלי צ'פלין. בשנת 1917 הגיע ארבוקל למעמד שאיפשר לו להקים חברת הפקה משלו.
כישרונו ומידותיו של ארבוקל

על אף משקלו הרב היה ארבוקל גמיש וזריז בצורה מדהימה. הקומדיות שלו ידועות בקצבן המהיר, ובמרדפים הרבים המשובצים בהן. ארבוקל אהב מאוד את תעלול ה"עוגה בפנים", קלישאה שהפכה ברבות הימים לסמל של הקומדיה בראינוע. הפעם הראשונה בה הוטחה עוגה בפרצופו של שחקן ראינוע הייתה בסרטו הקצר של ארבוקל "רעש מהמעמקים" בו כיכבו ארבוקל לצד הכוכבת מייבל נורמנד.
באסטר קיטון

ארבוקל היה האדם שגילה את כישרונו של באסטר קיטון והפך אותו לכוכב. שני השחקנים הפכו לידידים קרובים על במת הצילומים. הידידות ביניהם החזיקה מעמד בכל הנסיבות הקשות שעתידות היו להתרחש, לרבות הטרגדיה שפקדה את ארבוקל בשיא הקריירה שלו, ותקופת הנפילה והשפל שלאחריה. באוטוביוגרפיה שלו תיאר קיטון את אופיו הנעים של ארבוקל, ואת אהבתו לבדיחות ומתיחות.
הסקנדל

בשיא הקריירה שלו, בעת שחתם על הסכם עם אולפני סרטי פרמאונט עבור מיליון דולר לשנה, כאשר הייתה זו הפעם הראשונה שאולפן גדול הסכים לשלם סכום מעין זה לשחקן כלשהו, היה ארבוקל מעורב באירוע טראגי, אשר הביא את הקריירה שלו לסיומה.
ב-3 בספטמבר 1921 נסע ארבוקל לסן פרנסיסקו בלווית שני ידידים, לואל שרמן ופרד פישבאך. השלושה שכרו חדר במלון, וקיימו בו מסיבה פרועה, אליה הוזמנו מספר נשים. במהלך המסיבה, אחת מהנשים, צעירה בת 26 בשם וירג'יניה ראפ, נתקפה בעוויתות. היא נבחנה בידי רופא המלון, אשר הגיע למסקנה כי המדובר בשכרות גרידא.
ראפ מתה שלושה ימים מאוחר יותר כתוצאה מדלקת שנגרמה מקרע בשלפוחית השתן. נטען כי בהיותה בסן פרנסיסקו ביקשה מארבוקל שיממן לה הפלה בלתי חוקית, וייתכן שזה היה הגורם למותה. אחרים סברו כי תקיפה מינית שביצע בה הקומיקאי כבד המשקל היא שגרמה לפגיעה. ידידתה של ראפ ששהתה עמה במסיבה, מוד דלמונט, ניסתה לסחוט את ארבוקל בשל מעורבותו בעניין. ארבוקל, שהיה בטוח שאין לו ממה לדאוג, סירב להיענות לדלמונט, אשר ניגשה אל תחנת המשטרה והגישה שם הצהרה שהביאה למעצרו של ארבוקל.
משפטו של ארבוקל באשמת הריגה היה לשיחת היום בארצות הברית כולה. עיתוניו של ויליאם רנדולף הרסט סיקרו את המשפט באופן סנסציוני, ונטו לרעתו של ארבוקל. לאחר שחבר המושבעים לא יכל להגיע לידי הכרעה פעמיים, הצליח ארבוקל להוכיח את חפותו בפעם השלישית, וזוכה על ידי חבר מושבעים, שגם מצא לנכון להתנצל בפניו על קיום ההליכים, התנצלות ללא תקדים בהיסטוריה המשפטית האמריקנית.
על אף זיכויו המשפטי של ארבוקל, אורח החיים ההוליוודי שנחשף הביא להרס הקריירה שלו, ולהרס חייו הפרטיים. במהלך המשפט הפגינו קבוצות דתיות וקראו להמית את ארבוקל. בעלי האולפנים הגדולים לא יכלו להרשות לעצמם להמשיך ולהעסיקו, ולא יכלו לצאת להגנתו. היחיד שנותר נאמן לארבוקל היה באסטר קיטון, אך לא היה בכך די. קיטון יצא בהצהרה פומבית בה טען כי ארבוקל הוא בעל אחת מהנשמות העדינות ביותר שפגש מעודו.
בשנים שחלפו מאז משפטו של ארבוקל נבחנו הראיות על ידי מומחים משפטיים והיסטוריונים, והדעה הרווחת כיום היא כי אכן לא הייתה לארבוקל כל נגיעה למותה של ראפ.
משפטו של ארבוקל היה אחד מארבעה סקנדלים גדולים שבהם היו מעורבים כוכבי סרטי פרמאונט בשנים אלו. השלושה האחרים היו התאבדותה של השחקנית אוליב תומאס, על רקע שימוש בסמים, בשנת 1920, רצח הבמאי ויליאם דזמונד טיילור בשנת 1922, רצח מסתורי ובלתי מפוענח אשר הביא להרס הקריירה של הכוכבות הגדולות מייבל נורמנד ומארי מיילס מינטר, ומותו הקשור בשימוש בסמים של הכוכב ואלאס ריד בשנת 1923. מקרים אלו זעזעו את הוליווד והובילו קריאה לרפורמה בתעשיית הסרטים, שהובילה בסופו של דבר לקבלת קוד ההפקה בתחילת שנות ה-30.
משרדו של ויל הייס, הממונה על הצנזורה הפנימית בהוליווד, אשר נוצר בתקופה זו כתגובת נגד לדעת הקהל השלילית שיצר ארבוקל, אסר על הצגת סרטיו של ארבוקל, על אף שהותר לו להמשיך ולעבוד בהוליווד כבמאי. כיום שרדו עותקים מעטים ופגומים מסרטיו.
שנות השפל

ארבוקל ניסה לשקם את חייו. בשנת 1925 התגרש והתחתן שנית עם דוריס דין. הוא ניסה להמשיך ולעבוד כבמאי, בעודו נלחם באלכוהוליזם, בו ניסה למצוא נחמה מצרותיו.
באסטר קיטון ניסה לסייע לו במציאת עבודה, ונטען כי אחדים מסרטיו של קיטון בוימו בחלקם על ידי ארבוקל, ביניהם הסרט "שרלוק הצעיר", אך אין לדעת כמה מן הסצנות שביים ארבוקל אכן מצאו דרכם לסרט המוגמר. ארבוקל ביים מספר סרטים קצרים, תחת השם "ויליאם ב. גודריץ'", אך בשלב זה כבר התדרדר למצב בו לא ניתן היה לעבוד עמו. בשנת 1929 תבעה מעמו אשתו גירושים בטענה של התאכזרות ונטישה.
לאחר שנישא בפעם השלישית, בשנת 1931, ולאחר מסע הופעות כושל באירופה בשנת 1932 הצליח ארבוקל לחתום על חוזה עם אולפני האחים וורנר ליצירת שישה סרטים תחת שמו האמיתי. הוא סיים את צילומי הסרט האחרון בסדרה זו בשנת 1933, ולאחר זמן קצר מת מהתקף לב.
רוסקו ארבוקל
חתימתו של רוסקו ארבוקל
פלך (בית ספר)

| --- | --- |

מבנה בית הספר התיכון ברחוב יהודה בשכונת בקעה בירושלים
 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־59 שנים)
 שכבות לימוד:  ז'–י"ב
 בעלי תפקידים
 באחריות:  מינהל חינוך, עיריית ירושלים
 מיקום
 מיקום:  רחוב יהודה, שכונת בקעה  ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°45′27″N 35°13′02″E﻿ / ﻿31.75744444°N 35.21723889°E﻿ / 31.75744444; 35.21723889
 www.pelech.org.il
 he
 
פלך הוא שם של מספר בתי ספר תיכוניים תורניים־ניסויים בישראל בעלי חזון אידאולוגי משותף. בית הספר הראשון הוקם בירושלים.
היסטוריה

בית הספר בירושלים נוסד בשנת תשכ"ו–1966 בירושלים על ידי בני הזוג פנינה והרב שלום רוזנבליט, שחיפשו מסגרת לימודית מתאימה לבתם. בבית הספר למדו לקראת תעודת בגרות והלימודים כללו גם לימודי גמרא ואנגלית.
בתחילה בית הספר פעל בדירת מגורים קטנה בשכונת בית וגן. לאחר מלחמת ששת הימים עבר להר ציון, ולאחר זמן מה השתקע בשכונת בקעה, ברחוב גדעון 14. בשנת 1995 עבר בית הספר למקום משכנו הנוכחי, ברחוב יהודה 31.[דרוש מקור]
הזוג רוזנבליט ניהלו את בית הספר במשך שבע שנים, מהקמתו בפועל ב-1967 ועד 1974. ב־1975 התנדבה פרופסור אליס שלוי, לנהל את בית הספר שהיה בסכנת סגירה והמשיכה בתפקיד 15 שנה. כניסתה של שלוי לתפקיד הביא לשינוי באוכלוסיית התלמידות. בתקופתה החלו לפנות לבית הספר תלמידות מהחינוך הממלכתי דתי. שלוי הביאה להכרה בפלך כבית ספר ניסויי. משנת 1990 ניהלה את בית הספר שירה ברויאר, ממייסדות "קולך". בתקופתה התמנתה אישה לתפקיד רב בית הספר. בשנת 2011 הפך בית הספר מתיכון ארבע־שנתי לבית ספר שש־שנתי, ורחל צור, בוגרת פלך בעצמה, התמנתה למנהלת חטיבת הביניים. בסוף 2015, מונתה סופי פפר, בוגרת אף היא, למנהלת בית הספר, לאחר שלימדה בפלך שנים רבות.
תוכנית הלימודים

תוכניות הלימודים הן במקצועות תנ"ך, גמרא, מדעי הרוח, מדעי הטבע, מדעי המחשב, שפות (ערבית, צרפתית ויידיש), תולדות האמנות, ואמנות פלסטית. לצידם ישנה פעילות בלתי-פורמלית ובה אירועי תרבות, ספורט, טיולי טבע וסיורים לימודיים.
בתי ספר ״פלך״ נוספים

בשנת 2000 הקימו הורים מרחובות את עמותת ״אולפנית רחובות״. העמותה הקימה את בית הספר פלך ע״ש רות קורמן בקריית עקרון, והיא הבעלים של בית הספר עד היום. מורות ומנהלות רבות הן בוגרות פלך ירושלים. בעבר ניהלו את בית הספר עדינה שוורץ, יונית יעקובוביץ וחגית ברנע. בשנת הלימודים תשע"ט ניהלה שרית תורג'מן יפה את בית הספר, ובשנת הלימודים תש"פ חזרה לתפקיד סנדרין אלבאום בוחניק. בשנת תשס"ט נפתח בית ספר ״פלך״ נוסף במתכונת זו בזכרון יעקב, בהנהלת ברכה דביר.
בשנת 2016 נוסדה בירושלים שלוחה לבנים, בשיתוף עמותת פלך ורשת אורט, בניהולו של שלום וייל. מקצועות הלימוד מחולקים לשלושה אשכולות: לימודי קודש, טכנולוגיה והומניסטיקה. בשנת הלימודים תשע"ה (2014), הוקם פלך תל אביב, בשיתוף פעולה של המוסדות פלך ירושלים והישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן. בראש בית הספר עומדות הבוגרות ד"ר חנה פרידמן וד"ר רוני רצ'קובסקי.
הערות שוליים

↑  פלך: בית ספר תורני ניסויי לבנות, באתר www.pelech.org.il
↑  פרופ' אליס שלוי, באתר פרס ישראל
↑  טוביה צימוקי, חכמה לאשה ב"פלך", דבר, 11 בדצמבר 1978
↑  דוד ארליך, מציאות חדשה בחברה דתית, דבר, 7 במרץ 1983
מות סארדאנאפאלוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אז'ן דלקרואה
 תאריך יצירה:  1827
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  496 ס״מ 
 גובה:  392 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרומנטיקה 
 מספר יצירה:  RF 2346 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  מוזיאון הלובר, פריז
 
מות סארדאנאפאלוס (בצרפתית: La Mort de Sardanapale) הוא ציור של הצייר אז'ן דלקרואה משנת 1827.
תיאור

הציור מבוסס על אחד משיריו של לורד ביירון, מהתנועה הרומנטית, תנועה שצמחה בשלהי המאה השמונה עשרה ורווחה עד מחציתה של המאה התשע עשרה. הדרך המקובלת להגדיר את הרומנטיקה היא על דרך השלילה: התנועה מהווה את הריאקציה להלך הרוח ששלט בכיפה הפוליטית, האינטלקטואלית והאמנותית – עידן הנאורות.
השיר מתאר את הסיפור על המלך האשורי סארדאנאפאלוס, שהעלה את ארמונו בלהבות, באקט של טירוף, בעת שעירו נינוה הייתה תחת מצור, ושהורה להרוג ולהרוס הכל. גישתו הייתה שאם יהרגו אותו אז הוא ייקח את כולם עמו.
הסצנה החזקה במישור הראשון שמופיעה בה האישה העירומה שעומדים לשסף את גרונה מעמידה את הצופה בהלם. המלך, עומד במישור האחורי ומסתכל על האירוע נראה כאילו נמצא במקום שונה, אינדיבידואלי, ייחודי משאר הקבוצה. הציור שופע סצנות אלימות, מיניות ומוחצנת. הקצינים שוחטים בסכין את נשי ההרמון העירומות על רקע העיר הבוערת בעשן סמיך. הצבעים בציור עזים, בעוד האדום הוא הדומיננטי שביניהם.
הציור נמצא כיום במוזיאון הלובר שבפריז, והעתק שצייר האמן בשנת 1844 נמצא במוזיאון פילדלפיה לאמנות.
פאנק (Funk)

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  הבי מטאל, פאנק (Funk), פאנק (Funk) רוק, היפ הופ, מטאל אלטרנטיבי, ת'ראש מטאל
 מקורות תרבותיים:  שנות השמונים, קליפורניה, ארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  בס, תופים, גיטרה, קלידים, סמפלר
 פופולריות מיינסטרים:  אמצע שנות התשעים, שיא לקראת סוף העשור. דעיכה לקראת אמצע שנות האלפיים.
 נגזרות:  נו-מטאל
 סצנות אזוריות
 דרום קליפורניה
 
פֿאנק מטאל הוא תת-סגנון של פאנק (Funk) רוק ומטאל אלטרנטיבי המשלב בין מוזיקת המטאל והפאנק (Funk). השורשים של הפאנק מטאל נמצאים בסוף שנות השמונים, עם דגש על להקות כמו פיית' נו מור ורד הוט צ'ילי פפרז.
שורשים וסגנון

באופן מסורתי נחשבות פיית' נו מור ורד הוט צ'ילי פפרז לחלוצות בתחום. שיר הפ'אנק מטאל הראשון שהפך ללהיט במצעדים היה Epic מתוך אלבומם השלישי של פיית' נו מור The Real Thing.
הפאנק מטאל משלב בין מקצבי בס המאפיינים מוזיקת פ'אנק מסורתית, לבין ריפים של גיטרות מעולם ההבי מטאל ולעיתים גם סמפולים ואלמנטים נוספים מעולם ההיפ הופ. מבנה השיר משתנה מאוד, לעיתים השיר בנוי בסגנון שיר היפ הופ ולעיתים יש נטייה לכיוון המטאל.
השנים הגדולות

לקראת אמצע וסוף שנות התשעים היה הפ'אנק מטאל בשיאו. להקות רבות, בעיקר ממדינת קליפורניה, פרצו אל תוך המיינסטרים. בשילוב עם העלייה המטאורית של הנו-מטאל והחשיפה התקשורתית שקיבלו שני הסגנונות (הדומים אך שונים) בערוצי המוזיקה, היה זה תור הזהב של הז'אנר.
הסגנון עבר שינוי עם השנים, ואף על פי שעדיין היה ניתן לחוש בהשפעות של פיית' נו מור, הצ'ילי פפרז, מיסטר באנגל ופישבון, התקרב הסגנון אל המיינסטרים. ההיפ הופ קיבל יותר מקום מאשר הפ'אנק ופתאום לא היה ניתן להבדיל עוד בין פאנק מטאל, נו-מטאל וראפ-קור.
דעיכה והתפתחות סצנות עצמאיות

בתחילת שנות האלפיים החלה דעיכה בפופולריות של הפ'אנק מטאל. הנו-מטאל וסגנונות טריים יותר כגון, אימו-קור ומטאל-קור תפסו את מקום הפ'אנק מטאל.
ברחבי ארצות הברית ובמיוחד בדרום קליפורניה ממשיכות לפעול סצנות אזוריות קטנות של פאנק מטאל.
מרבית הלהקות הגדולות של שנות התשעים, כגון: Incubus, Zebrahead, Deftones ו-Sevendust ממשיכות ליצור מוזיקה אם כי הקשר בינן לבין הסגנון המקורי הולך ופוחת.
נו-מטאל או פאנק מטאל?

קיים בלבול רב בין הסגנונות, ורבים טועים ונוטים לאחד בין שני הסגנונות. בעוד שבפ'אנק מטאל מופיעים ריפים של מטאל לצד קצב ברור של פ'אנק, הנו-מטאל משלב יותר בין היפ הופ, אינדסטריאל ומטאל. שני הסגנונות פרצו יחד אל המיינסטרים ובגלל שילובי ההיפ הופ בשניהם נשמעו ונראו זהים בעיני בני הנוער שנחשפו אליהם דרך הMTV. אולם במבט חוזר קשה למצוא דמיון רב בין להקות כמו סליפנוט וסיסטם אוף אה דאון לבין להקות פאנק דוגמת אינקיובס ודפטונס.
להקות > חלוצות

פישבון Fishbone
פיית' נו מור Faith No More
מיסטר באנגל Mr. Bungle
פריימוס Primus
רד הוט צ'ילי פפרז Red Hot Chili Peppers
ג'יינז אדיקשן Jane's Addiction
להקות > "תור הזהב"

אינקיובס Incubus
סנוט Snot - התפרקה לאחר שסולן הלהקה נהרג בתאונת דרכים.
איי מאת'ר ארת' I Mother Earth
מיינדלס סלף אינדלג'נס Mindless Self Indulgence
אורגי Orgy
דפטונס Deftones
הד פי Hed)pe)
פי.או.די P.O.D
זיברהד Zebrahead
רייג' אגיינסט דה משין Rage Against The Machine
ראו גם

נו-מטאל
היפ הופ
פאנק (Funk)
מטאל
סקייטבורדינג
מחוז אורנג' (קליפורניה)
עונת הדובדבנים

.
| --- | --- |

 בימוי:  חיים בוזגלו
 הופק בידי:  הוגט אלחדד  חיים בוזגלו
 תסריט:  חיים בוזגלו
 שחקנים ראשיים:  גיל פרנק  עידית טפרסון  אלי יצפאן  ששון גבאי  לבנה פינקלשטיין   אבי גילאור
 מוזיקה:  עדי רנרט
 צילום:  אורן שמוקלר
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קונטקט הפקות  
 הקרנת בכורה:  1991
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  שלושה פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
עונת הדובדבנים הוא סרט מלחמה של הבמאי חיים בוזגלו משנת 1991. עיקר עלילת הסרט היא סרט הנצחה שעורך חייל מילואים המשרת בלבנון, שנועד לתעד את מותו המתקרב.
עלילה

מיקי (גיל פרנק), פרסומאי מתל אביב, מקבל צו קריאה לשירות מילואים במהלך מלחמת לבנון הראשונה, מעט לפני נסיגת צה"ל משטח לבנון. מיקי חש שהוא עומד למות במלחמה, מכין לכך את קרוביו, ומשכנע צוות צילום אמריקאי להצטרף ליחידתו ולתעד אותה ואותו בימיו האחרונים. בסרט מתועדים קורותיו בלחימה, היחסים בינו לבין הכתבת (עידית טפרסון), והלחץ הגובר לאחר מות חברו (ששון גבאי) מירי צלף, ולקראת חזרת היחידה לישראל.
הפקת הסרט

הפקת הסרט החלה בקיץ 1986, כשנה לאחר שצה"ל נסוג מלבנון אל קו רצועת הביטחון. את התסריט החל חיים בוזגלו לכתוב יחד עם הכתב לענייני צבא וביטחון הירש גודמן, ובמאי הסרט היה אמור להיות רוני ניניו. במרץ 1987 קיבל בוזגלו מענק מהקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים לכתיבת התסריט לסרט. אולם הפקתו בפועל התעכבה במשך מספר שנים, ובינתיים כתב וביים בוזגלו את הסרט "נישואים פיקטיביים".
בתחילת 1990 אישרה הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים מענק של 250 אלף דולר להפקת הסרט, ושלמה ארצי לוהק לתפקיד הראשי. על פי התכנון הייתה אומרה הייתה לככב בסרט שחקנית אמריקאית ותקציב נוסף היה אומר להגיע מהמפיק הישראלי-אמריקאי משה דיאמנט. ביולי 1990, הודיע שלמה ארצי שאינו מעוניין בתפקיד וגם המפיק משה דיאמנט פרש. לתפקיד הכתבת לוהקה השחקנית עידית טפרסון, הדוברת אנגלית רהוטה מאחר שהוריה יוצאי דרום אפריקה. צילומי הסרט החלו באוקטובר 1990, ונמשכו כחמישה שבועות. במהלך אפריל ומאי 1991, ערך בוזגלו מספר הקרנות טרום-בכורה שלאחריהן החליט לקצץ מספר סצנות בתחילת הסרט, בהן שיחק שרון אלכסנדר, כך שהתפקיד שלו קוצץ לחלוטין בעריכה הסופית.
הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ביולי 1991.
פרסים

השחקן ששון גבאי זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1991 על משחקו בסרט זה. הסרט עצמו זכה בקטגוריות הצילום והפסקול הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  ניניו הולך על קולנוע, חדשות, 26 באוגוסט 1986
↑  הקרן נתנה מענק לבוזגלו, חדשות, 4 במרץ 1987
↑  ג. עיטור, שלמה ארצי יככב בסרט חדש, חדשות, 7 במרץ 1990
↑  ג. עיטור, שלמה ארצי פרש, חדשות, 5 ביולי 1990
↑  נאמנות לתוצרת מקומית, מעריב, 26 באוקטובר 1990
↑  רחל מהגר, סוף עונת הדובדבנים - במרחבים שמאחורי מנזר לטרון צולמו השבוע סצינות הסיום של סרט ישראלי חדש, "עונת הדובדבנים", כל העיר, 23 בנובמבר 1990
↑  יואב גרינברג, לאן נעלם שרון אלכסנדר?, חדשות, 30 במאי 1991
↑  חגי לוי, פסטיבל ירושלים-  הדלתות, ספייק לי ואיסמעיל מרצ׳נט, חדשות, 6 ביוני 1991
↑  חגי לוי, האוסקר הישראלי - ״מעבר לים״ – אל מעבר לים, חדשות, 18 בנובמבר 1991
ג'ון גלאגר ג'וניור

| --- | --- |
ג'ון גלאגר ג'וניור, 2013
ג'ון גלאגר ג'וניור, 2013
 לידה:  17 ביוני 1984 (בן 40) וילמינגטון, דלאוור, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  זמר, כותב שירים
 מקום לימודים:  Brandywine High School 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר (2007) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון הווארד גלאגר ג'וניור (באנגלית: John Howard Gallagher, Jr; נולד ב-17 ביוני 1984) הוא מוזיקאי ושחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. גלאגר ידוע בעיקר בזכות התפקיד של מוריץ שטיפל במחזמר הרוק "אביב מתעורר" משנת 2006, אשר זיכה אותו בפרס טוני לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר (אנ'). הוא גם שיחק את ג'וני במחזמר של גרין דיי בברודוויי, "אמריקן אידיוט", לי בהפקה של "ג'רוזלם" בברודוויי ב-2011, ובתור אדמונד טיירון בעיבוד המחודש להפקה "מסע ארוך אל תוך הלילה" ב-2016.
הוא גילם את ג'ים הארפר בסדרת הדרמה הפוליטית "חדר החדשות" (2012–2014) של אהרון סורקין, כיכב במיני-סדרה של HBO "אוליב קיטירידג'" (2014), ושיחק בסרטים כמו "רסיסי אפריל" (2003), "מה שעובד" (2009), "ג'ונה הקס" (2010), "הניסוי של בלקו" (2016) ו-"נקמה חריפה" (2018).
ביוגרפיה

גלאגר נולד וגדל בוילמינגטון, דלאוור יחד עם שתי אחיותיו הגדולות, בנם של המוזיקאים העממיים ג'ואן וג'ון גלאגר האב.
הוא למד בתיכון ברנדיווין (אנ'); באותה תקופה הוא ניגן בלהקות רבות, בין היתר Not Now Murray, What Now, Annie's Autograph ואולד ספרינגס פייק. גלאגר גילם גם את תום סויר בהפקה מקומית של תיאטרון הילדים של דלאוור (אנ').
קריירה

גאלגר התחיל את דרכו בטלוויזיה בתפקידים קטנים בסדרות: "חוק וסדר", "הבית הלבן", "אד", "NYPD Blue", ו"חוק וסדר: כוונה פלילית".
הוא זכה לחשיפה בשנת 2003 לאחר שהופיע בדרמה העצמאית המצליחה "רסיסי אפריל" בתפקיד טימי, אחיה של אפריל בארנס (קייטי הולמס) הבעייתית.
בשנת 2006, הופיע גלאגר לראשונה בברודוויי במחזה זוכה פרס פוליצר "מחילת הארנב" בתפקיד הנער ג'ייסון ווילט אשר פוגע בדני, ילדם של בקה (סינת'יה ניקסון) ואיזי.
בשנת 2007 זכה גלאגר בפרס טוני לשחקן האופי הטוב ביותר במחזה מוזיקלי על הופעתו במחזמר "אביב מתעורר" בתפקיד הילד מוריץ.
בשנת 2009 שיחק בסרטו של וודי אלן "מה שעובד" בתפקיד פרי, איתו יוצאת הצעירה מלודי סלסטין (אוון רייצ'ל ווד). באותה שנה התארח בפרק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2010 שיחק בעיבוד הקולנועי לקומיקס "ג'ונה הקס". בשנת 2011 שיחק בתפקיד הראשי במחזמר "אידיוט אמריקאי" והשתתף במחזה "ירושלים".
בשנת 2012 החל לשחק בסדרה "חדר החדשות". בשנת 2013 שיחק בסרט "בית זמני" (אנ').
ב-26 במאי 2015, התפרסם כי גלאגר ישוב להופיע בברודוויי בעונה הבאה במחזמר של יוג'ין או'ניל, "מסע ארוך אל תוך הלילה" לצידם של גבריאל ביירן וג'סיקה לאנג. הקרנת הבכורה הוצגה ב-19 באפריל 2016.
בשנת 2016 שיחק בסרט האימה "הניסוי של בלקו" בהפקת ג'יימס גאן שגם כתב את התסריט. באותה השנה שיחק בסרט "שקט".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | רסיסי אפריל | טימי בארנס |  |
| 2006 | The Good Student | ברט מולאן |  |
| 2009 | מה שעובד | פרי סינגלטון |  |
| 2010 | ג'ונה הקס | סגן אוון |  |
| 2011 | מרגרט | דארן רודיפר |  |
| 2013 | בית זמני (אנ') | מייסון |  |
| 2014 | The Heart Machine | קודי |  |
| 2016 | דרך קלוברפילד 10 | אמט דה ויט |  |
| 2016 | שקט | האיש |  |
| 2016 | הניסוי של בלקו | מייק |  |
| 2018 | החינוך הרע של קמרון פוסט | הכומר ריק |  |
| 2018 | Sadie | סיירוס |  |
| 2018 | נקמה חריפה | סטן קרמייקל |  |
| 2019 | האויבים הכי טובים | לי טרמבלי |  |
| 2019 | American Woman | חואן |  |
| 2020 | מתחת למים | ליאם סמית' |  |
| 2020 | בוא לשחק | מרטי |  |
| 2021 | The Same Storm | דייל סולט |  |
| 2022 | Gone in the Night | מקס |  |
| 2022 | נטושים | אלכס | גם מפיק בפועל |
| 2023 | I.S.S. | כריסטיאן |  |
| 2024 | Which Brings Me to You | וואלאס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | The Flamingo Rising | גארי | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2002 | חוק וסדר | טרנס הולט | פרק: "Girl Most Likely" |
| 2002 | הבית הלבן | טיילר | 2 פרקים |
| 2003 | אד | אריק | פרק: "The Decision" |
| 2003 | NYPD Blue | ריי ספייר | 2 פרקים |
| 2004 | חוק וסדר: כוונה פלילית | גארי | פרק: "Conscience" |
| 2006 | שוב מתאהב | פול | 2 פרקים |
| 2009 | חוק וסדר: מדור מיוחד | ג'ף לינווד | פרק: "Lead" |
| 2012–2014 | חדר החדשות | ג'יימס "ג'ים" הארפר | תפקיד ראשי (3 עונות); 25 פרקים |
| 2014 | אוליב קיטרידג' | כריסטופר קיטרידג' | 3 פרקים |
| 2018 | סדר אותי | זאק | פרק: "Steve" |
| 2019 | איזי | לוקאס | פרק: "Yes" |
| 2019 | אהבה מודרנית | רוב | 2 פרקים |
| 2019 | Gaslight | בן | פודקאסט; 10 פרקים |
| 2020 | וסטוורלד | ליאם דמפסי ג'וניור | 4 פרקים |
| 2020 | סיפור אהבה | לוק | פרק: "Magnus Lund Part II" |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Current Events | אית'ן | אוף ברודוויי |
| 2001 | קימברלי אקימבו | ג'ף | אוף ברודוויי |
| 2003 | קימברלי אקימבו | ג'ף | אוף ברודוויי |
| 2004 | Fuddy Meers | קני | לונדון |
| 2006 | מחילת הארנב | ג'ייסון ווילט | ברודוויי |
| 2006–2007 | אביב מתעורר | מוריץ שטיפל | אוף ברודוויי   תיאטרון יוג'ין אוניל (אנ'), ברודוויי   פרס טוני לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר (אנ') (2007) |
| 2008 | Farragut North | סטיבן מאיירס | אוף ברודוויי |
| 2008 | Port Authority | קווין | אוף ברודוויי |
| 2009–2011 | אמריקן אידיוט | ג'וני | התיאטרון הרפרטוארי של ברקלי (אנ'), קליפורניה תיאטרון סנט ג'יימס (אנ'), ברודוויי |
| 2011 | ג'רוזלם | לי | ברודוויי |
| 2016 | מסע ארוך אל תוך הלילה | אדמונד טיירון | תיאטרון אמריקן איירליינס (אנ'), ברודוויי |
| 2018 | Nassim | שחקן | אוף ברודוויי |
| 2022 | Swept Away | מייט | התיאטרון הרפרטוארי של ברקלי (אנ'), קליפורניה |
אוליבר! (מחזמר)

ערך זה עוסק במחזמר משנת 1960. אם התכוונתם לסרט הקולנוע משנת 1968, ראו .
| --- | --- |

כרזת המחזמר
 מבוסס על:  ספרו של צ'ארלס דיקנס אוליבר טוויסט
 ליברטיסט:  ליונל בארט
 מוזיקה:  ליונל בארט
 הצגת בכורה:  1960 - 2009
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  פרס טוני
 oliverthemusical.com
אוליבר! (באנגלית: !Oliver) הוא מחזמר בריטי על פי ספרו של צ'ארלס דיקנס, "אוליבר טוויסט". המלחין ליונל בארט כתב את המילים והלחנים לשירים. ב-1968 המחזמר עובד לסרט קולנוע זוכה אוסקר בבימויו של קרול ריד.
המחזמר

ההפקה המקורית של "אוליבר!" הועלתה לראשונה ב-30 ביוני 1960 ב"ניו ת'יאטר" בווסט אנד בלונדון, והוצגה במשך תקופה ארוכה. בין השחקנים היו רון מודי בתפקיד פייגין, ג'ורג'יה בראון בתפקיד ננסי ובארי האמפריז (הידוע בכינויו "דיים עדנה") בתפקיד הקברן.
המחזמר מבוסס על הרומן "אוליבר טוויסט" של צ'ארלס דיקנס, והיה העיבוד הראשון למחזמר של יצירה מאת דיקנס. סיפור העלילה שברומן פושט מאוד כדי שיתאים למחזמר. פייגין מוצג כדמות קומית ולא כפושע כפי שהוא מופיע ברומן, ככל הנראה גם כדי לעקוף את המכשול הבעייתי בתיאור דמות יהודי, כפי שמופיעה ביצירה המקורית. כמו כן, הושמטו חלקים נרחבים מהעלילה, וחלק מהדמויות שבספר. המחזה עורר עניין רב, גם בגלל החידוש של הבמה המסתובבת שתוכננה על ידי שון קני.
ב-6 בינואר 1963 הועלה המחזמר על בימות ברודוויי בתיאטרון "אימפריאל ת'יאטר". ההצגה הייתה נקודת זינוק לקריירת משחק של ילדים שחקנים רבים, ביניהם דייווי ג'ונס שהיה אחר-כך חבר בלהקת הקופים. ניכרת השפעה של המחזמר על הסרט "מרי פופינס" של דיסני מ-1964.
בשנת 1994 הועלה המחזמר שוב על בימות לונדון, עם שירים נוספים מאת ליונל בארט. ביים את ההצגה סם מנדס והשחקנים הראשיים היו ג'ונתן פרייס בתפקיד פייגין, סאלי דקסטר בתפקיד ננסי ומיילס אנדרסון בתפקיד ביל סייקס.
הפקתו בישראל

אוליבר! הועלה בתיאטרון הבימה בשנת 1966 בתרגומו שרגא פרידמן וצבי רוזן. במאי המחזמר, פיטר קו, הובא במיוחד מאנגליה, והתפאורה הגיעה מלונדון. בהפקה הישראלית שיחקו שרגא פרידמן (פייגין), רבקה רז (ננסי), אברהם רונאי (מר במבל), וכן ארי קוטאי (מר בראונלו), יהודה אפרוני / ישראל רובינצ'יק (מר גרימוויג), דוד סמדר (ביל סייקס), רות גלר, סוניה שפטל, יגאל בן-דוד ויוסי סטרקמן (בן-ארי), רנן שור ויחיאל טאובר (דוג'ר), אורנה לוריא וחוה זוניס (בט). העלאת המחזה לוותה בקשיים לאחר שתיאטרון הבימה הועמד לדין ונקנס על העסקת ילדים צעירים מגיל 10 במחזה.
הפסקול העברי של המחזמר יצא בחברת התקליטים "CBS". ההפקה זכתה לביקורות אוהדות, אך להצלחה מסחרית מעטה יחסית והועלתה כ-90 פעמים בלבד.
בסוכות 2008 עלתה הפקה חדשה של המחזמר בהפקה משותפת של חברת "קרן אור" הפקות, "בימות" ותיאטרון בית ליסין בבימויו של משה קפטן בנוסח עברי של אלי ביז'אווי ובכיכובם של ששון גבאי (פייגין), אניה בוקשטיין (ננסי), גיל פרנק (ביל סייקס), אדי קוטלר ושי חורש (דוג'ר), אלברט כהן (מר באמבל), יעל עמית (האלמנה קורניי) וישראל גוריון (מר בראונלו).לצדם השתתפו באנסמבל השחקנים: ליאור זוהר, אסנת בן יהודה, הילה זערור, טל וייס, עדי קוזלובסקי, שרון צור, רבקה בכר ואלה ארמוני לסירוגין עם לני כהן.