stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זלמן וויט
קורות חייו

וויט נולד בירושלים לאסתר (בת הרב ליפא מאיר ויגוליק) ויצחק וויט. למד בבית ספר של חברת עזרה, אך למרות זאת השתתף במלחמת השפות, בצד שתמך בעברית כשפת הלימוד, בעודו תלמיד בסמינר העברי.
במלחמת העולם הראשונה גורש מארץ ישראל, בגין היותו נתין אמריקאי, לדמשק. בדמשק עבד כקבלן וסיפק לבתי החולים האוסטרים והגרמנים. עם כיבוש דמשק חזר לארץ ישראל ויחד עם איתמר בן-אב"י, אלכסנדר אהרנסון ואחרים הקים את "הסולל וויט ובן אבי - שותפות" שהוציאה בין השאר את עיתון דאר היום. השותפות פתחה בית דפוס ברחוב שנשא את שם חברתם. דאר היום הוקם כשופרם של בני המשפחות הספרדיות הוותיקות של ירושלים ובני הדור השני של העלייה הראשונה. זאת בניגוד להשפעה הרוסית על עיתון הארץ מצד אחד, והנטיות הסוציאליסטיות של הנהגת היישוב מצד שני.
ב-1929 נשא לאישה את שרה, בת ריקה ויחזקאל שימונוביץ (משפחותיהם במקור מברטיסלאבה).
כאיש כספים בהסתדרות בני בנימין קנה קרקעות רבות בארץ ישראל. בתוך כך חבר למרדכי בן-ציון (גם הוא בן ירושלים) לקניית שטח אדמה ליד כרמל מרכזי. על שטח זה הקימו וויט וחבריו את מלון "מעונות בן-ציון" (לימים לב הכרמל) ושכונה קטנה מסביב למלון.
נפילת בנו

לזוג וויט היו ארבעה ילדים: אמנון, רבקה, יצחק ועלי. בנו, יצחק (חקי), התנדב לבריגדה היהודית. אחרי מלחמת העולם השנייה התקבל ללימודים באוניברסיטת מיאמי אך החליט ללמוד באוניברסיטה העברית. במלחמת העצמאות לחם בעיר מגוריו, ירושלים, ושם מצא את מותו. 

זלמן וויט לא מצא מנוח לנפשו. הוא שלח מכתבים לדוד בן-גוריון בדרישה למצות את הדין עם מפקדיו של בנו, בשל טענתו שרשלנות הביאה למותו. הוא פרסם ספר זיכרון ושמו "על מוּת לַבֵּן", שככל הנראה, היה ספר הזיכרון הראשון לנופלי תש"ח. כמו כן קרא אחר בנו לבית הדפוס שלו בירושלים.

ב-1949 החליט לבנות בית חולים בנתניה ולקרוא לו על שם בנו. הבחירה בנתניה לא הייתה מקרית שכן העיר נוסדה על ידי הסתדרות בני בנימין, שזלמן וויט נמנה עם ראשיה. שנה אחר כך, ב-1950, נחנך בית החולים ואמנון, בנו הבכור של זלמן וויט, שהיה רוקח במקצועו, הועמד בראשו. בבית החולים נפתחו מחלקת יולדות ומחלקה כירורגית. בית החולים הקטן שלא היה משויך לאחת מקופות החלים נסגר לאחר כמה שנים ונפתח מחדש, הפעם בניהולו של ד"ר דב צל ציון. צל ציון שהיה רופא ילדים ופנימאי שינה את יעודו של בית החולים למוסד טבעוני. גם גלגול זה של בית החולים לא האיר פנים והוא נמכר והפך לבית "החלמה ונופש" - בית מרפא לפגועי נפש הקיים עד היום (נכון ל-2018).
נכדו הוא צחי וייט, אמן החושים.
הערות שוליים

↑  כך נרשם על מצבת בנו, יצחק. בני המשפחה וזלמן עצמו השתמשו במגוון איותים ווייט, וויט, וייט
↑  ראו עליו בדוד תדהר (עורך), "יצחק ווייט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2587.
↑  ראו עליו בדוד תדהר (עורך), "יחזקאל שימונוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2581
↑  דוד בן-גוריון, מלב אל לב, הוצאת משרד הביטחון, עמ' 31
↑  בית-חולים "מרפא יצחק" נחנך בנתניה, הצופה, 17 ביולי 1950
↑  נסים לוי ויעל לוי, רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948; עריכת תוכן, עיצוב וסדר: חדוה רוקח, איתי בחור, זכרון יעקב: איתי בחור הוצאה לאור, 2012 (הוצאה שנייה), עמ' 357
↑  רחלי אורבך, ניצה וויט: הנתינה והתמיכה של אשת חינוך והמתנדבת בכל רמ"ח אבריה • עזרה לנשים וילדים בסיכון גבוה, באתר חי פה, ‏27 במאי 2023
כיכר היינריך היינה (בזמנו כיכר המגדל) אחרי בניית בית המלון. ברקע ניתן להבחין בשכונת כרמל מרכזי המתפתחת ובמרכזה שכונת כרמלהיים.
חווידע

חווידע טבע היא רשת ישראלית של מרכזי חינוך למַדָּע, אינטראקטיביים וחווייתיים.
הארגון ופעולותיו

חווידע טבע הוא פרי שיתוף פעולה של ארגון החונכות פר"ח, זוכה פרס ישראל על תרומתו לחברה ולמדינה, וחברת טבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ. השם "חווידע" נוצר מצירוף המלים חוויה וידע. לארגון מספר מרכזים במקומות שונים בארץ.
מטרתם העיקרית של המרכזים היא ליצור סביבת למידה בלתי פורמלית, המשלבת שעשוע וחוויה עם למידה וחקירה כדי לקרב את הילדים אל עולם המדע. במרכזים מעודדים את המבקרים לגעת, להפעיל ולשחק עם המוצגים ובדרך זו לחקור באופן פעיל תופעות מדעיות המוכרות לילדים מחיי היומיום כגון חשמל סטטי, אור וצל, אשליות אופטיות, ממה עשויים הדברים (למשל ממה עשויה משחת שיניים). בנוסף מספקים המרכזים ידע בתחומי מדע שונים: אופטיקה, תקשורת, חשמל ואלקטרוניקה, מכניקה, אנרגיה וכימיה. הלימוד נעשה באמצעות משחקי חשיבה ותערוכות מתחלפות, סיורים מודרכים, ניסויים במעבדות וסדנאות לימוד ויצירה, וכן מגוון רחב של מוצגים, משחקים ומתקנים פשוטים לתפעול הממחישים את התופעות המדעיות. הפעילויות מותאמות לרמות שונות, ראשונית ומתקדמת.
פעילות החווידע כוללת ביקורים קבוצתיים של תלמידי בתי ספר, גנים, מועדוניות, קייטנות, מתנ"סים וכן ימי הולדת וסדנאות העשרה להורים ולילדים.
הרעיון להקמת המרכזים נולד בעקבות ניסיון של פר"ח בהפעלת חוגי מדע בבתי הספר. מרכזי חווידע מנוהלים על ידי צוות פר"ח והמדריכים הם סטודנטים חונכים מתחומי לימוד מדעיים שונים שהוכשרו במיוחד לפרויקט.
המנהלה הארצית של חווידע שוכנת במכון דוידסון לחינוך מדעי מכון ויצמן למדע רחובות. לרשת סניפים שונים בבת ים, ירוחם, קריית גת, רהט וכרמיאל.
וילפריד זאהיבו

וילפריד איימריק ג'וסלין זירי זאהיבו (בצרפתית: Wilfried Aimeric Jocelyn Ziri Zahibo; נולד ב-21 באוגוסט 1993) הוא כדורגלן מהרפובליקה המרכז-אפריקאית המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים

זאהיבו במרסיי וגדל בגוואדלופ. בשנת 2008 הצטרף למחלקת הנוער של סטה הצרפתית וכעבור שנתיים הצטרף לזו של אז'אקסיו. בעונת 2011/2012 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון של המועדון ששיחק בליגה החמישית. ב-5 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון נגד רואן במסגרת הקופה דה פראנס ואף הבקיע את שער השוויון בדקה ה-88.
באוגוסט 2013 חתם בפונפראדינה מהליגה הספרדית השנייה והושאל מיידית לפואנלברדה מהליגה השלישית. ב-25 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ברקלדו.
ב-23 בינואר 2014 חתם בוולנסיה והצטרף לקבוצת המילואים. יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-0 לאולימפיק דה צ'טיבה. ב-16 בדצמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד ברקלדו במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-14 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד גרנדה.
ב-8 ביולי 2016 זאהיבו חזר לליגה השנייה בספרד כאשר חתם בז'ימנסטיק טרגונה. ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד לוגו. ב-5 בינואר 2018 שוחרר מהמועדון.
ב-11 בינואר 2018 חתם בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS. ב-3 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לפילדלפיה יוניון. ב-6 באפריל כבש את השער הראשון שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד מונטריאול אימפקט. בסוף השנה נכלל בנבחרת האולסטאר לקראת המשחק נגד יובנטוס.
ב-17 באוגוסט 2020 הצטרף ליוסטון דינמו. ב-2 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד מינסוטה יונייטד.
ב-17 באפריל 2021 זאהיבו חתם בדאנדוק מליגת העל האירית. 3 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד דרי סיטי.
קריירה בינלאומית

בזירה הבינלאומית היו לזאהיבו 4 אפשרויות לייצוג בין לאומי: צרפת מולדתו, גוואדלופ בה גדל, חוף השנהב מולדת אימו והרפובליקה המרכז-אפריקאית מולדת אביו.
באוקטובר 2019 זומן לראשונה לסגל נבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית וכעבור חודש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד בורונדי.
ולטקו ווקוביץ'

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־14 
 פטירה:  1392 
 מדינה:  זחלומיה 
 מקום קבורה:  Boljuni necropolis 
 
סמל משפחת קוסאצ'ה
ולטקו ווּקוביץ' קוסאצ'ה (בבוסנית וסרבית-קרואטית: Vlatko Vuković Kosača, בסרבית בכתב קירילי: Влатко Вуковић Косача,‏ 1392 – ?) היה ווייבוד גדול (vojvoda) סרבי, אחד מטובי מפקדיו של מלך טברטקו הראשון של בוסניה. הוא שלט כ"גוספודר" על חבל ארץ החצי-עצמאי זחלומיה או חום, שבהרצגובינה, במסגרת ממלכת בוסניה.
ולטקו היה בנו של הוויבוד ווּק קוסאצ'ה, מייסד בית קוסאצ'ה, ומאצילי הצאר דושאן. חבל חום שבשליטתו היה חלק מבאנות בוסניה ואחרי 1377 מממלכת בוסניה.
שמו מוזכר לראשונה בשנת 1378 כשייצג את המלך טרבטקו במשא ומתן עם הרפובליקה של רגוזה. היה לו אח, חראן ווקובויץ'.
בשנת 1382 ייצג שוב את מלכו במגעים עם רגוזה בקשר להפקת מלח ומכירתו לידי העיר נובי ולאזור דראצ'וויצה הסמוך, ושוב ב-1388 במו"ם עם הערים בדלמטיה.
בשנות ה-1380 התחיל האיום העות'מאני להתקרב לבוסניה, מכיוון הרצגובינה השכנה. ב-27 באוגוסט 1388 הוויבוד הגדול ולטקו הצליח להביס צבא פולשים עות'מאני (כוח של 18,000 לוחמים) בקרב בילצ'ה, בשטח חום. כוח בוסני של פרשים כבדים הצליח לפרוץ אל שורות הכוח העות'מאני ואחר כך לרדוף אחרי הטורקים הנסוגים. המפקד העו'תמאני לאלה שהין פאשה הצליח להימלט עם קבוצה קטנה של חיילים.
ביוני 1389 השתתף ולטקו ווקוביץ' עם 5,000 חיילים בקרב קוסובו המפורסם לצד הנסיך לזר חרבליאנוביץ', נגד הצבא בעות'מאני בפיקוד הסולטן מוראט הראשון. ולטקו פיקד על האגף השמאלי של הכוחות הסרבים שהותקף על ידי הנסיך באיזיט. הוא הביא גם תותח אחד, אותו קיבל משליט רגוזה ושהיה כלי הארטילריה היחיד של המחנה הנוצרי. בקרב נגרמו אבדות כבדות לשני הצדדים אבל בסופו של דבר הוא נחשב לניצחון גורלי של העות'מאנים. ולטקו, שהיה אחד ממעטי המפקדים ששרד את הלחימה, חזר לארצו עם בשורת ניצחון הנוצרים, בגלל הנסיגה הזמנית של הטורקים ששורותיהם הידלדלו ובגלל מות סולטנם מוראט.
שמו של ולטקו ווקוביץ' מוזכר גם בנוגע לסוגיית מכירת קונאוולה על ידי ראדיץ' סנקוביץ' לידי דוברובניק. ולטקו ווקוביץ' ופאבלה רדינוביץ' שהתנגדו למכירה כבשו מאוחר יותר את קונאבלה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1391 שלט במזרח חום ובדרום קונאוולה. ולטקו מת בשנת 1392. היה נשוי אך לא היו לו יורשים בנים. על כן ירש אותו אחיינו סאנדאל חראניץ'. 
ולטקו ווקובויץ' נקבר ליד הכפר בוליון, על יד סטולאץ, בהרצגובינה. על קברו נכתב בסרבית-קרואטית: "פה שוכב גיבור גדול ואדם גדול, ולטקו ווקובויץ'" 
("Ase leži dobri junak i čovjek Vlatko Vuković")
לקריאה נוספת

, John Van Antwerp Fine The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest University of Michigan Press, 1994 - History
וילברט אודרי

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1911 Romsey, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  21 במרץ 1997 (בגיל 85) סטראוד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  גלוסטרשייר 
 מקום לימודים:  סנט פיטרס קולג', אוקספורד, בית הספר דאונטסי, Marlborough House School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  תומס הקטר 
 צאצאים:  כריסטופר אודרי 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 אתר רשמי
 
אודרי בשנת 1988
וילברט ויר אודרי (באנגלית: Wilbert Vere Awdry;‏ 15 ביוני 1911 - 21 במרץ 1997) היה כומר וסופר אנגליקני חובב רכבות, שיצר מספר דמויות וספרי ילדים ידועים בהשראתן. בין השאר יצר את דמותו הבדיונית של תומס הקטר, הדמות הראשית בסדרת ספריו "סדרת הרכבות".
ביוגרפיה

נולד בכפר אמפפילד שבמחוז המפשייר, אנגליה. אביו היה ויר אודרי, הכומר האנגליקני של הכפר, ואמו הייתה לוסי לבית בורי. שלושת אחיו הבכורים מנישואיו הראשונים של האב מתו צעירים. אחיו הצעיר ג'ורג' נולד כשהיה בן 5. בגיל 6 עברה משפחתו לכפר בוקס במחוז וילטשייר. ביתם הצנוע ניצב סמוך למנהרת בוקס, בה חלפה מסילת הרכבת המרכזית מלונדון לוויילס. קטר-עזר היה מסייע לרכבות לטפס במעלה הגבעה. אודרי נהג להאזין בלילות לשריקת הרכבות החולפות, למאמצי טיפוסן במעלה הגבעה, ולאיתותים בין מפעילי הקטרים והרכבות, ולטענתו דמיין שלכלים יש מאפייני אישיות משלהם, והם משוחחים ביניהם. רקע זה היה השראה עבורו לסיפור אודות דמותו של אדוארד המסייע לרכבת של גורדון לטפס במעלה הגבעה, סיפור אותו סיפר לראשונה לבנו כריסטופר 25 שנים אחר כך; הסיפור היה הראשון שפורסם ב"סדרת הרכבות".
אודרי למד בקולג'ים התאולוגיים "סט. פיטר" ו"ווייקליף" באוניברסיטת אוקספורד, וקיבל תואר בתאולוגיה בשנת 1933. לאחר מכן שהה שלוש שנים בארץ ישראל ולימד בבית הספר האנגליקני לבנים "סט. ג'ורג'" בירושלים. בשנת 1936 הפך לכומר אנגליקני. נישא למרגרט וייל בשנת 1938. בעקבות מות אחיו במלחמת העולם הראשונה, אימץ אידאולוגיה פציפיסטית בתחילת מלחמת העולם השנייה. בשנים 1940 ו-1946 התגורר ופעל בכנסיית סט. ניקולס בקינגס נורטון, ברמינגהאם. לאחר מכן עבר לקיימברידג'שייר ושירת ככומר של כנסיות הכפרים אלזוורת' ונאפוול עד 1953, אז מונה לוויקאר של הכפר אמנת'. בשנת 1965 פרש מתפקידיו ועבר לעיר סטראוד שבגלוסטרשייר.
הדמויות והסיפורים הראשונים ב"סדרת הרכבות" הומצאו על ידי אודרי בשנת 1942 במטרה לבדר את בנו כריסטופר כשחלה בחצבת. הוא כתב תחילה על שלושה קטרים (סיפורים אלו יצאו לאור לראשונה בשנת 1945), ובנה לכריסטופר דגם צעצוע של אדוארד, וכן מספר קרונות רכבת, באמצעות מטאטא ופיסות עץ. הוא התקשה לבנות דגם של גורדון, לבקשתו של כריסטופר, ובמקום זאת יצר דגם של קטר קיטור 0-6-0, אותו כריסטופר כינה תומס. אז ביקש כריסטופר סיפורים על תומס, ואלו נאספו ופורסמו בשנת 1946 בספר "תומס הקטר". מאז כתב במסגרת "סדרת הרכבות" עד 1972, בסך הכול עשרים ושישה ספרים. כשבגר כריסטופר אודרי, הוא הוסיף לסדרה עוד שישה עשר ספרים.
בשנת 1952 התנדב אודרי ככרטיסן ברכבת טאליל'ין שבוויילס, במהלך פעולות השימור שלה; היא היוותה השראה עבורו ל"רכבת סקארלווי" שיצר בספריו, והוא שזר בהם חלק מחוויותיו מתקופה זו. אודרי המשיך להיות מעורב בעבודות שימור מסילות הרכבת, ובנה דגמים של מסילות אותם הציג בתערוכות ברחבי המדינה.
בנוסף ל"סדרת הרכבות" כתב אודרי מספר ספרי עיון וסיפורת, בהם "בלינדה החיפושית" (1958) אודות מכונית אדומה.
אודרי זכה להוקרה כשקיבל תואר "קצין מסדר האימפריה הבריטית" בשנת 1996, אך בתקופה זו החלה בריאותו להידרדר והוא לא יכול היה להגיע ללונדון. הוא מת בסטראוד בשנת 1997, בגיל 85, ואפרו נטמן במשרפת גלוסטר.
ביוגרפיה אודותיו בשם "The Thomas the Tank Engine Man" פורסמה על ידי בראיין סיבלי בשנת 1995.
אחד הקטרים המודרניים מסוג 91 של חברת הרכבות הבריטית, נקרא בעבר על שם אודרי לזכרו. קטר קיטור בעל סידור גלגלים 0-6-0ST ברכבת יער דין הישנה נקרא גם הוא על שם אודרי; קטר זה שימש כדמות הראשית באחד מספריו של כריסטופר אודרי ב"סדרת הרכבות", "וילברט קטר היער" (Wilbert the Forest Engine).
ספריו

26 ספרים ב"סדרת הרכבות" - 1945-1972
Belinda the Beetle - 1958
Belinda Beats the Band - 1961
The Island of Sodor: Its People, History and Railways - 1986
Our Child Begins to Pray - 1951
The Birmingham and Gloucester Railway - 1987
הערות שוליים

↑  וילברט אודרי, באתר משפחת אודרי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308232705171  PLWABN: 9810615766205606  BIBSYS: 90230882  BNE: XX841159  BnF: cb13080112h (data)  CiNii: DA03295807  GND: 1035784823  ICCU: RAVV096794  ISNI: 0000 0000 8299 0909  LCCN: n84114644  MusicBrainz: 0e6a0a9b-206f-40cc-9e70-cb49dffd283c  NDL: 00431949  NKC: xx0010566  NLA: 35187359  NLG: 182240  NLK: KAC200506935  NTA: 07226828X  SUDOC: 057387508  TePapa: 48235  Trove: 857085  VIAF: 110337069   WorldCat (עם VIAF): 110337069
וו ליי (כדורגלן)

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
וו ליי (במנדרינית: 武磊; נולד ב-19 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן סיני אשר משחק בקבוצת שאנגחאי פורט. ליי מחזיק בשיא של כל הזמנים כמלך השערים הגדול ביותר בתולדות סין כשהבקיע עבור שאנגחאי SIPG מהליגה הסינית 151 שערים.
קריירת מועדונים > שנגחאי SIPG

וו לי התחיל את קריירת הכדורגל שלו כששיחק עבור שאנגחאי SIPG. את הופעת הבכורה שלו עבור המועדון ערך ב-2 בספטמבר 2006 בהפסד 3–5 נגד יונאן ליג'יאנג דונגבה, מה שהפך אותו לשחקן הצעיר אי פעם לשחקן כדורגל סיני מקצועי בגיל 14 שנים ו-287 ימים. הוא סייע למועדון לזכות באליפות הליגה השלישית ולהעפיל לליגה השנייה בסוף עונת 2007. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במדי המועדון ב-30 אוגוסט 2008 בניצחון 0–2 נגד צ'ינגדאו.
וו הבקיע לראשונה שלושה שערים במשחק ב-2 ביוני 2013 בניצחון 1–6 נגד שנגחאי שנג'ין ועד מהרה ביסס את עצמו כמלך השערים הגדול בתולדות סין. ב-18 במרץ 2018, וו הבקיע ארבעה שערים בניצחון 2–5 נגד גואנגג'ואו והפך לשחקן הסיני השני להבקיע ארבעה שערים במשחק ליגת העל הסינית, אחרי לי ג'יניו בעונת 2006. בעונת 2018, וו ליי הפך למלך השערים בליגת העל הסינית כשהבקיע 101 שערים. הוא זכה בפרס נעל הזהב עם 27 שערים ושבר את השיא להבקעת שערים לעונה בליגת העל הסינית. וו הוא שחקן הכדורגל הסיני הראשון שזכה בגביע כדורגלן השנה בסין, מאז 2008.
קריירת מועדונים > אספניול

ב-28 בינואר 2019, וו עבר ללה ליגה וחתם בקבוצת אספניול תמורת 2 מיליון אירו וחתם על חוזה לשלוש שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-3 בפברואר 2019 בתיקו 2-2 נגד ויאריאל, כשעלה כמחליף לדידק וילא בדקה ה-77. הוא הפך לשחקן הסיני השני לשחק בלה ליגה אחרי ז'אנג צ'נגדונג. ב-9 בפברואר 2019, הוא עלה כמחליף וסחט בעיטת עונשין בניצחון 1–2 נגד ראיו ואיקאנו. ב-17 בפברואר 2019, הוא הפך לשחקן הסיני הראשון שפותח בהרכב במשחק הלה ליגה בתיקו המאופס נגד ולנסיה. ב-2 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–3 על ויאדוליד, ובכך הפך לסיני הראשון שמבקיע בלה ליגה.
ב-11 באוגוסט 2022 חזר לליגה הסינית וחתם בשאנגחאי פורט.
קריירה בינלאומית

וו הוזמן לנבחרת הסינית מתחת לגיל 20 ב-2009 והבקיע תשעה שערים בחמישה משחקים במהלך משחקי אליפות העולם 2010. הופעותיו המרשימות הקנו לו מקום גם בנבחרת הלאומית והוא שיחק באליפות מזרח אסיה בכדורגל ב-2010, כשערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 בפברואר 2010 בניצחון 0–2 על נבחרת הונג קונג. כמה חודשים לאחר מכן, חזר וו לנבחרת הלאומית מתחת לגיל 20 לאליפות אסיה עד גיל 19 והוא שיחק בארבעה משחקים והבקיע שני שערים תוך כדי שהוא סייע לסין להעפיל לרבע הגמר. הוא הבקיע את שער הבכורה במדים הלאומיים של הנבחרת הבוגרת ב-28 ביולי 2013 בניצחון 3–4 על נבחרת אוסטרליה במסגרת גביע מזרח אסיה 2013.
נכלל בסגל נבחרת סין לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  乙级也有上海德比：武磊上场创纪录 东亚遗憾负东巴
↑  东亚 小将 刷新 联赛 纪录 中国 马拉多纳 前途无量 באתר sports.qq.com,‏ 2008-09-02 אחזור 2012-09-08 (הקישור אינו פעיל, 26 באוגוסט 2019)
↑  上海 德比 爆 大 冷 冷 武磊成 武磊成 武磊成 (הקישור אינו פעיל, 26 באוגוסט 2019)
↑  "Wu's hat-trick salvages point for SIPG". Shanghai Daily. 31 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  杜震宇戴帽泰达3–0获首胜 毅腾遭四连败
↑  收获 四喜 四喜 见证 磊 磊 at Eastday.com 2018-03-19 מאוחזר 2019-02-27
↑  本土 荣耀! 追平 磊 已经 追平 身 前 1 尊神 打破 外援 射手 垄断 at sina
↑  武磊超越李金羽成本土最强前锋 距埃神纪录仅差1球 באתר ifeng.com
↑  荣耀 荣耀 荣耀 结束 中 超 先 外援 外援 外援 愿 愿 愿 主力 主力 主力 主力 主力 主力
↑  官方证实武磊转会费为200万欧 最新身价350万欧
↑  וו לי, שחקן חדש של RSP אספניול באתר rcdespanyol.com,‏ 2019-01-28 אחזר 2019-01-28
↑  הכדורגל הספרדי וו לי הופך לשחקן הסיני הראשון להתחיל משחק לה ליגה בהרכב פותח, באתר marca.com,‏ 2019-02-17
↑  亚足联 盛赞 满分 能 满分 2009 (הקישור אינו פעיל, 26 באוגוסט 2019)
↑  דף ציון (PDF) - EAFF: FASTERATION מזרח אסיה FASTERATION, באתר eaff.com,‏ 14 בפברואר 2010, תאריך 2012-09-08 (הקישור אינו פעיל, 26 באוגוסט 2019)
↑  中国男足亚洲杯集训名单出炉 唯一新面孔是个门将 באתר China Youth Net, ‏ 12 בדצמבר 2023 (בסינית)
| נבחרת הרפובליקה העממית של סין – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 יאן ג'ונלינג •  2 ג'יאנג גואנגטאי •  3 ג'ו צ'נג'יה •  4 לי ליי •  5 ז'אנג לינפנג •  6 וואנג שאנגיואן •  7 וו ליי •  8 שו שין •  9 ז'אנג יונינג •  10 שי פנגפיי •   11 טאן לונג •  12 ג'יאן טאו • 13 שו האופנג •  14 וואנג דאליי • 15 וו שי • 16 גאו טיאני • 17 צ'ן פו • 18 דאי וואי טסון • 19 ליו יאנג • 20 וויי שיהאו • 21 ליו בינבין • 22 וו שאוקונג • 23 לין ליאנגמינג • 24 ג'יאנג שנגלונג • 25 ליו דיאנזואו • 26 וואנג קיומינג • מאמן: ינקוביץ' |  1 יאן ג'ונלינג •  2 ג'יאנג גואנגטאי •  3 ג'ו צ'נג'יה •  4 לי ליי •  5 ז'אנג לינפנג •  6 וואנג שאנגיואן •  7 וו ליי •  8 שו שין •  9 ז'אנג יונינג •  10 שי פנגפיי •   11 טאן לונג •  12 ג'יאן טאו • 13 שו האופנג •  14 וואנג דאליי • 15 וו שי • 16 גאו טיאני • 17 צ'ן פו • 18 דאי וואי טסון • 19 ליו יאנג • 20 וויי שיהאו • 21 ליו בינבין • 22 וו שאוקונג • 23 לין ליאנגמינג • 24 ג'יאנג שנגלונג • 25 ליו דיאנזואו • 26 וואנג קיומינג • מאמן: ינקוביץ' | הרפובליקה העממית של סין |
חברת הנפט של בחריין

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  ממשלתית
 מייסדים:  שברון 
 תקופת הפעילות:  1930–הווה (כ־94 שנים)
 מיקום המטה:  עוואלי,  בחריין
 ענפי תעשייה:  דלק וגז
 מנכ"ל:  עבדול רחמן ג'אווחרי
  
 האתר הרשמי
 
חברת הנפט של בחריין (בערבית: شركة نفط البحرين; באנגלית: Bahrain Petroleum Company) היא חברת הנפט הלאומית של בחריין.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר עוואלי, בחריין והיא פועלת על ידי ממשלת בחריין.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1929 על ידי חברת סטנדרט אויל (Standard Oil Company) מקליפורניה במטרה למצוא נפט בבחריין.
בשנת 1930, קיבלה החברה את הזכות הבלעדית לפעול, לתחזק ולבצע השקעות הקשורות לנפט במדינה.
בשנת 1932, גילתה את שדה הנפט הראשון שלה והחלה להקים בתי זיקוק.
בשנת 1936, ייצאה המדינה כ-10,000 חביות נפט ביום.
בשנת 1960, ממשלת בחריין רכשה כ-60 אחוזים ממניות החברה.
בשנת 1978, הולאמה תעשיית הנפט וחברת הנפט של בחריין קיבלה את השליטה המלאה על תעשייה זו.
בשנת 1980, נרכשו כל מניות החברה על ידי הממשלה.
בשנת 2019, החלו עבודות לשדרוג בתי הזיקוק במטרה להגדיל את הקיבלות ל-380 אלף חוויות ביום.
הערות שוליים

↑  Marius S. Vassiliou, Historical Dictionary of the Petroleum Industry, Scarecrow Press, 2 במרץ 2009, ISBN 978-0-8108-6288-3. (באנגלית)
↑  Lobna Ali Al-Khalifa, Foreign Direct Investment in Bahrain, Universal-Publishers, מאי 2010, ISBN 978-1-59942-321-0. (באנגלית)
↑  Bonnie F. Saunders, The United States and Arab Nationalism: The Syrian Case, 1953-1960, Greenwood Publishing Group, 1996, ISBN 978-0-275-95426-0. (באנגלית)
↑  Muhamad S. Olimat, China and the Gulf Cooperation Council Countries: Strategic Partnership in a Changing World, Lexington Books, 21 בספטמבר 2016, ISBN 978-1-4985-4503-7. (באנגלית)
↑  Mami Okubo, Boosting production to 380,000 bpd, The Japan Times, ‏26 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  Eur, The Middle East and North Africa 2003, Psychology Press, ISBN 978-1-85743-132-2. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599258005171  ISNI: 0000 0001 1312 8669  LCCN: n83023149  VIAF: 131383617   WorldCat (עם VIAF): 131383617
ולדימיר קארה-מורזה

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1981 (בן 43) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  טריניטי הול  The John Lyon School 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 מפלגה:  סולידריות, מפלגת החופש העממי, ברית כוחות הימין, מפלגת החופש העממית 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית, נצרות אורתודוקסית 
 בן או בת זוג:  Evgenia Kara-Murza 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס האומץ האזרחי (2018)  פרס ואצלב האוול לזכויות אדם (2022)  USTR Prize for Freedom, Democracy and Human Rights (2019)  פרס פוליצר לפרשנות (2024)  פרס פוליצר  פרס האומץ 
 
ולדימיר ולדימירוביץ' קארה-מוּרְזָה (ברוסית: Влади́мир Влади́мирович Кара́-Мурза́; נולד במוסקבה ב-7 בספטמבר 1981) הוא איש תקשורת ופעיל פוליטי רוסי, כיהן כסגן יו"ר תנועת "רוסיה הפתוחה", תנועה חברתית שמטרתה לקדם חברה אזרחית ודמוקרטית ברוסיה וממומנת על ידי איש העסקים הגולה מיכאיל חודורקובסקי. קארה-מורזה כיהן כחבר במועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית ב-2012 וחבר בתנועת סולידריות והיה סגן מנהיג מפלגת החופש העממי בשנים 2015–2016. הוא הורעל פעמיים, ככל הנראה בעקבות תפקידו בקידום "חוק מגניטסקי".
ב-17 באפריל 2023 נשלח קארה-מורזה ל-25 שנות מאסר אחרי שבית משפט ברוסיה הרשיע אותו בבגידה ובהעלבת צבא רוסיה על רקע המלחמה באוקראינה.
ב-1 באוגוסט 2024 שוחרר מהכלא ברוסיה כחלק מעסקת חילופי אסירים בין רוסיה לארצות הברית.
רשאית חייו

נולד במוסקבה ב-1981. קארה-מורזה הוא יהודי מצד אימו, ילנה גורדון.. אביו ולדימיר קארה מורזה היה עיתונאי.
ב-1997 היגר עם משפחתו לבריטניה.
השכלה

ולדימיר קארה-מורזה השלים השכלתו בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת קיימברידג' ובבית הספר טריניטי הול. מגיל 16 עסק בעיתונות ותקשורת.
פעילות פוליטית

בשנים 1991–2001 היה חבר מפגלת הבחירה הדמוקרטית של רוסיה ולאחר מכן היה לחבר ברית כוחות הימין בשנים 2001–2008 והיה חלק מצוות העובדים של בוריס נמצוב וכיהן כיועצו בדומה. ידוע כמתנגד לשלטונו של ולדימיר פוטין מאז שנת 2000 ונוטה לתמוך בגריגורי יאבלינסקי כמועמד לנשיאות רוסיה.
במאי 2007 תמך בקידומו של הסופר ולדימיר בוקובסקי למועמדות לנשיאות רוסיה מטעם האופוזיציה הדמוקרטית לבחירות הנשיאותיות. בדצמבר 2007 בכנס תנועת ברית כוחות הימין קארה-מורזה נבחר לחבר במועצה הפוליטית הפדרלית של המפלגה, אך שנה לאחר מכן הצהיר על עזיבתו את המפלגה בשל התחברותה עם תנועת המעשה הנכון. בדצמבר 2008 נבחר לחבר במועצה הפוליטית הפדרלית של תנועת סולידריות והוצב במקום השני ברשימת המפלגה, שני למנהיג התנועה בוריס נמצוב.
במרץ 2010 חתם על העצומה "פוטין מוכרח ללכת" והיה ממובילי המחאות למען בחירות הוגנות. ביוני 2012 הצטרף למפלגת החופש העממי וצורף למועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית.
מפברואר עד מאי 2011 ניהל מגעים בקונגרס של ארצות הברית מטעם האופוזיציה הרוסית על הרחבת הסנקציות נגד אישים פוליטיים ברוסיה, על רקע מקרה המוות של סרגיי מגניטסקי.
פעילות פוליטית > פעילות אנטי-מלחמתית, מצער ומשפט

כבר מתחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022 הביע עמדות המבקרות קשות את המלחמה ואת התנהלות הממשל. היה חבר באגודה אנטי-מלחמתית רוסית (רו'). ב-11 באפריל 2022 נעצר ל-15 יום על התנהגות לא נאותה.  ב-22 באפריל נכנס לרשימת סוכנים זרים.
המשפט באשמות בגידה, הפצת מידע שקרי על צבא רוסיה וחברות בארגון בלתי רצוי הסתיים ב-17 באפריל 2023. בית המשפט גזר על קארה-מורזה 25 שנות מאסר בפעול.
פעילות תקשורתית

בשנים 1997–2000 היה כתב בעיתון "נובאיה איזבסטיה" והיה פרשן בעיתון קומרסנט בשנים 2000–2004. בשנת 2002 מונה לעורכו הראשי של עיתון העסקים "Russian Investment Review".
בשנת 2004 עבר לטלוויזיה והיה לכתב בוושינגטון של ערוץ RTVi בשנים 2004–2012. בסתיו 2012 ערוץ RTVi שהיה בבעלות ולדימיר גוסינסקי נמכר לאיש העסקים רוסלן סוקולוב וקארה-מורזה פוטר.
הרעלות

ב-26 במאי 2015 קארה-מורזה אושפז במצב קריטי בבית החולים במוסקבה ודווח כי נמצאו עקבות חומר רעיל בגופו. בדצמבר 2015 הוא הגיש תלונה לוועדת החקירות של רוסיה בטענה על ניסיון להתנקש בחייו.
ב-2 בפברואר 2017 אושפז שוב במצב קריטי בבית החולים במוסקבה ונכנס לתרדמת. נטען כי שוב נמצאו עקבות חומר רעיל בגופו.
משפחתו

קארה-מורזה נשוי ולו שלושה ילדים.
קארה-מורזה הוא בנו של ולדימיר קארה-מורזה (האב), נינו של הפילוסוף אלכסיי קארה-מורזה, צאצאו של המדען סרגיי קארה-מורזה. סבו היה המשפטן סרגיי קארה-מורזה שחי בשנים 1876–1956. קארה-מורזה הוא צאצאו של המהפכן הלטבי וולדמאר ביסנייקס (1884–1938) והדיפלומט ושגריר לטביה בבריטניה, גאורג ביסנייקס (1885–1941).