stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דראה דה-מתאו
חיים אישיים

בשנת 1997 פתחה דה מתאו את Filth Mart, חנות בגדים באיסט וילג' עם בן זוגה דאז מייקל ספורטס. החנות נסגרה ב-2004.
ב-26 במרץ 2015 דה מתאו איבדה את דירתה במשך 22 שנים האחרונות, כמו עשרות תושבים אחרים, כאשר פיצוץ גז ואש משתוללת הרסו שלושה בניינים באיסט וילג', מנהטן
חיים אישיים > מערכות יחסים

בשנת 2001 דה מתאו החלה לצאת עם המוזיקאי שוטר ג'נינגס (אנ'), הם התארסו ב-11 ביוני 2009, כאשר ג'נינגס הציע נישואין במהלך הופעה חיה בתיאטרון סטנלי (אנ') בניו יורק. יש להם שני ילדים יחד, בת, אלבמה ג'יפסי-רוז ג'נינגס, ובן, וויילון אלברט "בלאק-ג'ק" ג'נינגס. ג'נינגס ודה מתאו סיימו בסופו של דבר את מערכת היחסים שלהם מבלי להתחתן.
ביולי 2015, דה מתאו התארסה למוזיקאי מייקל דווין, הידוע בתור הבסיסט לשעבר של להקת הרוק הבריטית וייטסנייק.
ביולי 2024 דה מתאו ספגה ביקורת כאשר חשפה בהסכת שבנה בן ה-13 עורך עבורה תמונות בעלות תוכן מיני עבור חשבון ה-OnlyFans שלה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | Meet Prince Charming | הילרי האריס |  |
| 2000 | Sleepwalk | הנרייטה |  |
| 2001 | מסודרים | נערת מועדונים |  |
| 2001 | שם קוד: דג חרב | מליסה |  |
| 2001 | 'R Xmas | האישה |  |
| 2002 | קלף פראי | בטסי |  |
| 2002 | Crazy Little Thing | די |  |
| 2003 | Prey for Rock & Roll | טרייסי |  |
| 2003 | Beacon Hill | ראמזי |  |
| 2004 | Love Rome | אנג'לה |  |
| 2005 | מחלק 13 | איריס פרי |  |
| 2006 | Walker Payne | לו אן |  |
| 2006 | הצד הגס של הפינגווינים | אסתר | דיבוב |
| 2007 | The Good Life | דנה |  |
| 2007 | Broken English | אודרי אנדרוז |  |
| 2008 | Lake City | הופ |  |
| 2009 | אוהב אותך, ניו יורק | לידיה |  |
| 2009 | Once More with Feeling | לנה גרגוריו |  |
| 2013 | סיבוב חופשי | סנדי |  |
| 2013 | Whisper Of Fear | דיאן הרקין |  |
| 2015 | מקומות אפלים | קריסי קייטס |  |
| 2015 | Sex, Death and Bowling | אנה |  |
| 2015 | Street Level | אנג'לה |  |
| 2017 | Don't Sleep | ג'ו מרינו |  |
| 2021 | Far More | אנה |  |
| 2022 | One Way | ויק |  |
| 2022 | Safe Room | רוקו |  |
| 2022 | מסלול התנגשות (אנ') | אנג'י |  |
| TBA | Queen of Manhattan | דומיניק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Swift Justice | לורי טוקו | פרק: "Stones" |
| 1999–2006 | הסופרנוס | אדריאנה לה סרבה | תפקיד חוזר (עונה 1) תפקיד ראשי (עונות 2–5) תפקיד אורח (עונה 6); 48 פרקים פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת דרמה (אנ') (2004) מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2004) מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2004) |
| 2004–2006 | ג'ואי | ג'ינה טריביאני | תפקיד ראשי (2 עונות); 46 פרקים |
| 2008; 2011–2014 | ילדי האנרכיה | וונדי קייס | תפקיד חוזר (עונות 1, 4–6) תפקיד ראשי (עונה 7); 35 פרקים |
| 2009–2010 | עקרות בית נואשות | אנג'י בולן (אנ') | תפקיד ראשי (עונה 6); 23 פרקים |
| 2010 | Fakers | אמא של טאנר | סרט טלוויזיה של Crave |
| 2010 | Running Wilde | דידי | פרק: "One Step Forward" |
| 2011 | חוק וסדר: מדור מיוחד | סנדרה רוברטס | פרק: "Pop" |
| 2011 | CSI: מיאמי | אוולין | פרק: "Sinner Takes All" |
| 2012 | קליפורניקיישן | הולי | פרק: "Here I Go Again" |
| 2013 | מינדי | קלסי | פרק: "Mindy's Minute" |
| 2015 | סוכני S.H.I.E.L.D. | קרלה פיי גדעון | פרק: "One of Us" |
| 2016–2018 | גוונים של כחול | הבלשית טס נזריו | תפקיד ראשי (3 עונות); 36 פרקים |
| 2019 | מיליון דברים קטנים | ברברה מורגן | 8 פרקים |
| 2021 | Paradise City | מאיה | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
הערות שוליים

↑  Drea de Matteo Reveals Her 13-Year-Old Son Edits Her OnlyFans Photos for Her: 'Sorry Guys', Peoplemag (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007388373005171  PLWABN: 9813291554205606  GND: 1121311377  ISNI: 0000 0000 0138 385X  LCCN: no2004027559  NLK: KAC2020M8751  SUDOC: 161921108  VIAF: 71622548   WorldCat (עם VIAF): 71622548
פוליטיקה של האיחוד האירופי

לאיחוד האירופי מערכת פוליטית ייחודית, אשר עומדת ככזו היות לאופיו הייחודי של האיחוד האירופי - ישות מדינית אשר במקביל היא בעלת מאפיינים של פדרציה, קונפדרציה וארגון בינלאומי.
ארבעה מוסדות מרכזיים לאיחוד האירופי. שני מוסדות, תפקידם לבטא את האינטרסים של המדינות המרכיבות את האיחוד האירופי: האחד זה המועצה האירופית, הכולל פורום של מנהיגי המדינות, והשני זה מועצת האיחוד האירופי, הכולל פורום של שרי האיחוד האירופי. בנוסף לשני אלו, עומדים כאמור שני מוסדות נוספים, אשר תפקידם לבטא את האינטרסים המשותפים האיחוד האירופי: האחד זה הפרלמנט האירופי, הגוף המייצג של אזרחי האיחוד הנבחר על ידם ישירות, והשני זה הנציבות האירופית, המתפקד ככוח הביצועי הראשי של האיחוד האירופי.
מלבד ארבעת המוסדות מרכזיים אלו, פועלים גם תחת האיחוד האירופי מספר ארגונים, גופים ומסודות נוספים; פיננסיים, משפטיים ואחרים, אשר תפקידם לסייע לאיחוד לכוון את מדיניותו, כגון: הבנק המרכזי האירופי, בנק ההשקעות האירופי, בית הדין האירופי לצדק ובית המשפט האירופי לביקורת.
אמנות

המסמכים החוקתיים אשר בבסיסים מתנהלת המערכת הפוליטית של האיחוד האירופי, נקראים אמנות האיחוד.
ב-7 בפברואר 1992 נחתמה אמנת מאסטריכט, בין חברי הקהילה האירופית, ונכנסה לתוקף ב-1 בנובמבר 1993, תחת מועצת דלור. למעשה, אמנה זו הובילה ליצירת האיחוד האירופי, והייתה התוצאה של דיונים נפרדים על איחוד כלכלי ופוליטי. אדריכליה המרכזיים של אמנת מאסטריכט היו קנצלר גרמניה הלמוט קוהל ונשיא צרפת פרנסואה מיטראן.
ב-1 בדצמבר 2009, אמנת ליסבון נכנסה לתוקף, מכוחה פועל האיחוד האירופי מאז. האמנה החליפה את אמנת מאסטריכט כמסמך היסוד של האיחוד. האמנה כללה רפורמה בהיבטים רבים של האיחוד: היא הסדירה את מוסדות האיחוד (הפרדת המועצה האירופית ממועצת האיחוד האירופי, הרחבת סמכויות הפרלמנט האירופי), יצרה משרות על-אירופאיות חדשות (נשיא המועצה האירופית ונציג עליון של האיחוד לענייני חוץ וביטחון), הסדירה את המבנה המשפטי של האיחוד ועוד.
מוסדות כלל אירופאים

שני מוסדות, תפקידם לבטא את האינטרסים של המדינות המרכיבות את האיחוד האירופי: האחד זה המועצה האירופית, הכולל פורום של מנהיגי המדינות, והשני זה מועצת האיחוד האירופי, הכולל פורום של שרי האיחוד האירופי.
מוסדות כלל אירופאים > המועצה האירופית

המועצה האירופית היא הגוף המדיני העליון של האיחוד האירופי. המועצה האירופית הוקמה כגוף לא רשמי בשנת 1961, ומעמדה עוגן כמוסד רשמי לאיחוד האירופי במסגרת אמנת מאסטריכט מ-1993 ואמנת ליסבון בשנת 2009. המועצה מורכבת מראשי מדינות וממשלות של המדינות החברות באיחוד האירופי לצד נשיא הנציבות האירופית. הנציגה העליונה של האיחוד לענייני חוץ, כיום קתרין אשטון, משתתפת גם היא בישיבות. בראש ישיבות המועצה האירופית יושב נשיא המועצה האירופאית. למועצה האירופית אין כל סמכויות לחקיקה או לביצוע; מוסד זה דן בסוגיות המרכזיות המעסיקות את האיחוד ובהחלטות שלהן השפעה מרחיקת לכת על הגדרת המדיניות של האיחוד האירופי.
מוסדות כלל אירופאים > מועצת האיחוד האירופי

מועצת האיחוד האירופי היא הבית העליון של האיחוד האירופי, כלומר חלק מן הרשות המחוקקת שלו (המורכבת גם מהפרלמנט האירופי, שהוא הבית התחתון, ומהנציבות האירופית). עם זאת, המועצה איננה בית עליון רגיל (ראו להלן). במועצה חברים שרים מן הרשויות המבצעות של המדינות החברות באיחוד האירופי (ומכאן השם "מועצת השרים" ששימש בגלגוליה הקודמים).
בראש המועצה עומדת אחת מן המדינות החברות באיחוד (בישראל היא מכונה "הנשיאה התורנית של האיחוד"), ואלה משמשות בתפקיד במשך חצי שנה על-פי סבב (הנשיאה התורנית של האיחוד במחצית הראשונה של 2024 היא בלגיה, ובמחצית השנייה תחליף אותה הונגריה).
מוסדות על-אירופאים

שני מוסדות, תפקידם לבטא את האינטרסים המשותפים האיחוד האירופי: האחד זה הפרלמנט האירופי, הגוף המייצג של אזרחי האיחוד הנבחר על ידם ישירות, והשני זה הנציבות האירופית, המתפקד ככוח הביצועי הראשי של האיחוד האירופי.
מוסדות על-אירופאים > הפרלמנט האירופי

הפרלמנט האירופי הוא הפרלמנט של האיחוד האירופי ומהווה בו את הבית התחתון, כלומר הוא חלק מן הרשות המחוקקת (המורכבת גם ממועצת האיחוד האירופי, שהיא הבית העליון, ומהנציבות האירופית). הפרלמנט הוא הגוף היחיד באיחוד האירופי שנבחר ישירות על ידי תושביהן של מדינות האיחוד. הבחירות לפרלמנט נערכות מדי חמש שנים, מאז שנת 1979. בפרלמנט יש כרגע 766 חברים, כאשר לכל מדינה מוקצים מספר מושבים בפרלמנט בהתאם לגודלה. עובדות אלה הופכות את הפרלמנט האירופי לפרלמנט הדמוקרטי הרב-לאומי הגדול ביותר בעולם, ולשני מבחינת גודל האוכלוסייה שהוא מייצג (אחרי הודו).
נשיאת הפרלמנט הנוכחית בפועל, החל מינואר 2022, היא רוברטה מצולה ממלטה, שהחליפה את דוד ססולי מאיטליה בעקבות מותו במהלך כהונתו.
מליאת הפרלמנט האירופי בבניין פול-אנרי ספאק, בריסל, בלגיה.
מליאת הפרלמנט האירופי בבניין לואיז וייס, שטרסבורג, צרפת.
מוסדות על-אירופאים > הנציבות האירופית

הנציבות האירופית היא הרשות המבצעת של האיחוד האירופי והיוזמת של מרבית חוקיו (מה שהופך אותה גם לחלק מן הרשות המחוקקת של האיחוד). כמו כן אחראית הנציבות על קיום אמנות האיחוד וניהולו השוטף.
הנציבות מתפקדת כממשלה ביצועית, כלומר אינה עוסקת בקביעת מדיניות-העל של האיחוד האירופי אלא בעיקר מיישמת את ההחלטות שמתווה המועצה האירופית (המורכבת ממנהיגי מדינות האיחוד). עם זאת, לחבריה יש סמכויות ביצועיות נרחבות. לפיכך, מצויה הנציבות במצב ביניים בין ממשלה ריבונית (כמו במשטר פרלמנטרי) לבין ממשלה במשטר נשיאותי (למשל ממשלת צרפת).
הנציבות אמונה על העדפת האינטרסים של האיחוד האירופי על פני האינטרסים של המדינות החברות באיחוד. כך, הנציבים אינם רשאים לקבל כל הוראה מממשלותיהם (שהן אלה שמינו אותם לתפקידם), וכאשר הם נדרשים להצביע על הצעות שונות בתוך הנציבות, הם עורכים הצבעה חשאית. הנציבות משמשת כמעין ממשלה, ותפקודה כפוף לביקורת הפרלמנט האירופי, אשר רשאי להצביע אי אמון קולקטיבי כנגד הנציבות כולה וכך לגרום לפיטוריה. כמו כן, בית הדין של הקהילה רשאי לכפות את התפטרותו של נציב, אשר מעל בתפקידו או שהפסיק להיות כשיר לתפקיד.
מוסדות נוספים

מלבד ארבעת המוסדות המרכזיים של האיחוד האירופי, פועלים גם תחתיו מספר ארגונים, גופים ומסודות נוספים; פיננסיים, משפטיים ואחרים, אשר תפקידם לסייע לאיחוד לכוון את מדיניותו.
מוסדות נוספים > מוסדות פיננסיים

שני מוסדות פיננסיים מרכזיים פועלים במסגרת האיחוד האירופי:
הבנק המרכזי האירופי: הבנק המרכזי של גוש האירו. מקום מושבו הוא פרנקפורט שבגרמניה. הבנק אחראי על המדיניות המוניטרית של המטבע הרשמי של האיחוד האירופי - האירו, והוא הקובע את שער הריבית בגוש האירו. הבנק משרת למעלה מ-300 מיליון משתמשים במטבע ב-17 מדינות האיחוד, ונחשב לאחד הבנקים המרכזיים הגדולים בעולם.
בנק ההשקעות האירופי: המוסד הפיננסי של האיחוד האירופי שהוקם ב-1958 לפי הסכם רומא. מטרת הבנק היא לסייע במימון השקעות המקדמות את מטרותיו של האיחוד האירופי, ובייחוד פיתוח אזורי, רשתות תחבורה טרנס-אירופיות, טלקומוניקציה ואנרגיה, מחקר, מחקר ויוזמה, הגנה ושיפור הסביבה הטבעית, בריאות וחינוך. בניגוד למשתמע משמו של הבנק הוא לא בנק השקעות. הבנק מספק מימון לשיתוף פעולה של האיחוד האירופי כפי שנקבע בהסכמים עם מדינות ברחבי אירופה, המזרח התיכון, אפריקה, אסיה, אמריקה הלטינית, הקריביים והאוקיינוס השקט ופועל כבנק לפיתוח אזורי.
מוסדות נוספים > מוסדות משפטיים

שני מוסדות משפטיים מרכזיים פועלים במסגרת האיחוד האירופי:
בית הדין האירופי לצדק: בית המשפט המרכזי של האיחוד האירופי. מושב בית הדין נמצא בלוקסמבורג. פסיקתו של בית הדין מחייבת את מוסדות האיחוד האירופי, מדינות החברות באיחוד, או אנשים פרטיים הפונים אליו להכרעתו, דרך בתי הדין של המדינות החברות באיחוד. בית הדין אמון על פרשנות החקיקה וכן על אכיפת אמנות היסוד של האיחוד האירופי, לרבות פיקוח על חוקיות ההסכמים הבינלאומיים של האיחוד האירופי.
בית המשפט האירופי לביקורת: בית משפט שהוקם בשנת 1975 בלוקסמבורג על מנת לבקר את חשבונות מוסדות האיחוד. בית המשפט מורכב משופט אחד מכל מדינה, ונשיאו הנוכחי הוא ויטור מנואל דה סילבה קלדיירה.
מוסדות נוספים > סוכנויות האיחוד האירופי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
סוגיות פוליטיות > הרחבת האיחוד

אחד העניינים השנויים ביותר במחלוקת באיחוד האירופי הוא גבולותיו הרצויים. בראשיתו, היה למעשה איחוד מערב-אירופאי. נשיא צרפת בשנות ה-60, שארל דה גול, אף ראה בו איחוד של אירופה היבשתית בלבד (כלומר, ללא חלק של האיים הבריטיים וחצי האי סקנדינביה). החל משלהי שנות ה-80 וראשית שנות ה-90, ברקע נפילת חומת ברלין, התפרקות הגוש המזרחי והדמוקרטיזציה המהירה של מזרח אירופה, ערך האיחוד האירופי, למורת רוחם של חלק מתושביו, שורה של התרחבויות מזרחה, אשר כללו את צירופן של כחמש-עשרה מדינות חדשות. בכך הפך האיחוד סופית לאיחוד כלל אירופאי. רבים ביבשת רוצים בתנאי סף גבוהים יותר להצטרפות לאיחוד, על מנת ליצור מרחב הומוגני ויציב יותר. מנגד, אחרים רואים בהרחבת האיחוד ככל האפשר, אמצעי להאצת השגשוג והדמוקרטיה במדינות החדשות מחד, ומאידך הקמת איחוד אירופאי פלורליסטי יותר.
כיום, עומדות ותלויות שאלת הצטרפותן של מדינות שונות לאיחוד, אשר חלקן שנויות במחלוקת, כגון: טורקיה (אשר המתנגדים טוענים לדמוקרטיה ומשק כלכלי לא מפותחים דיים. בנוסף, יש המתנגדים לצירופה היות שאוכלוסייתה מוסלמית בעיקרה, ולצד זאת שטחה של מדינה זו רק בחלקו נמצא באירופה. דבר נוסף המקשה על צירופה לאיחוד, היא היחסים הטעונים בינה לבין יוון, קפריסין ובולגריה), מדינות יוגוסלביה לשעבר (אשר המתנגדים טוענים לדמוקרטיה מקרטעת, משק כלכלי לא מפותח ויתר סכסוכים אתניים, דתיים ופוליטיים באזור זה) ועוד.
סוגיות פוליטיות > העמקת האיחוד

סוגיה שנויה במחלוקת לא פחות מגבולות האיחוד, היא מהי מידת האינטגרציה הרצויה של מדינות האיחוד - האם ראוי שיהיה לפדרציה ("ארצות הברית של אירופה") לארגון בינלאומי לשיתוף פעולה בלבד, או לצורת ביניים אחרת כלשהי. במילים אחרות, עד כמה יהיה הכוח השלטוני בקרב המדינות עצמן, ועד כמה הוא יעמוד בקרב האיחוד בכללותו.
עיקר הקולות ביבשת, הן מימין והן משמאל, רואים בהרחבת האינטגרציה הכלכלית והפוליטית (ואולי אף הצבאית) בין מדינות האיחוד יעד עליון. במיוחד מחזיקים בעמדות אלו מדינאים בגרמניה ובצרפת. עם כל זאת, במשך כל שנות האיחוד עמדו קולות אשר קראו לבלימת מגמות אלו. דברים אלו עומדים ביתר שאת בשנים האחרונות, על רקע המשבר הכלכלי העולמי אשר הכה קשות באיחוד, ועל רקע עליית הימין הקיצוני ביבשת.
סוגיות פוליטיות > תקציב האיחוד

תקציב האיחוד האירופי נועד לממן פעילויות ופרויקטים בתחומי מדיניות עליהם המדינות החברות מסכימות כי יש לפעול ברמת האיחוד האירופי. התקציב נועד להביא לצמיחה יציבה של כלכלת אירופה על ידי הגברת התחרות, הענקת תמריצים וסבסודים וקביעת סדרי עדיפויות כלל אירופיים. לנציבות האיחוד האירופי הסמכות ליישום התקציב, אולם למעשה המדינות מנהלות ומיישמות כ-76% מהוצאות התקציב כחלק מעיקרון 'ניהול משותף'. התקציב מבוסס ומחולק ל-6 קטגוריות רחבות של תחומי הוצאה ו-31 תת-קטגוריות של תחומי מדיניות הכוללים פירוט הוצאות לפי פעילויות. התקציב השנתי של האיחוד האירופי לשנת 2011 היה 149.1 מיליארד אירו השווה ל-13.1% מהתוצר הלאומי הגולמי הכולל של 27 המדינות החברות.
ישנה מחלוקת בין גורמים שונים באיחוד, על אופיו הרצוי של התקציב האירופי, שימושיו וגודלו. בנוסף, עומדת בעינה השאלה האם יש צורך להרחיבו ולהכניס בו מאפיינים חדשים כגון מס אירופי ישיר ועוד.
סוגיות פוליטיות > אנרגיה, חקלאות ודיג

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לקריאה נוספת

עידית חנוכה, האיחוד האירופי - ניסוי בדמוקרטיה על-לאומית, הוצאת רסלינג, אוקטובר 2014.
הערות שוליים

↑  Craig, Paul; Grainne De Burca, P. P. Craig (2007). EU Law: Text, Cases and Materials (4th ed.). Oxford: Oxford University Press.
↑  "European Parliament announces new President and Foreign Affairs Minister". Retrieved 1 December 2009.
↑  Treaty of Lisbon (the amendments)
↑  measures taken regarding the implementation of the Treaty of Lisbon
↑  Treaty of Lisbon amending the Treaty on European Union and the Treaty establishing the European Community, Article 9 B
↑  "EUROPA – The European Council: Presidency Conclusions". European Commission. Retrieved 11 December 2011.
↑  "Professor Farrell: "The EP is now one the of the most powerful legislatures in the world"". European Parliament. 18 June 2007. Retrieved 5 July 2007.
↑  Brand, Constant and Wielaard, Robert (8 June 2009). "Conservatives Post Gains In European Elections". The Washington Post. Associated Press. Retrieved 17 August 2010.
↑  European Commission, The European Union Budget at a Glance, p. 2
↑  Ibid
↑  http://ec.europa.eu/budget/explained/faq/faq_en.cfm#2011
תמונה קבוצתית של המועצה האירופית בארמון המלכותי בבריסל, 1987
צדו המזרחי של בניין יוסטוס ליפסיוס בבריסל (בלגיה), בו שוכן מטה מועצת האיחוד האירופי.
הבנק המרכזי האירופי היושב בפרנקפורט
התרחבות האיחוד האירופי לאורך השנים
אן-אפרודיזיאק

אן-אפרודיזיאקיים (באנגלית: Anaphrodisiac), או בקצרה אן-אפרודיים, הם חומרים שביכולתם לדכא את החשק המיני ברמה מסוימת.
לרוב, חומרים אלו הם טבעיים (למשל צמחי מרפא או תבלין). לצד אלו, הרפואה הקונבנציונלית מציעה מספר מצומצם של תרופות אן-אפרודיות שניתנות בדרך כלל לאנשים הלוקים בהיפרסקסאוליות, פראפיליה, פדופיליה, וכן למטרות אחרות (כאשר האפקט האן-אפרודי הוא אפקט משני שלהן).
אטימולוגיה

המילה אפרודיזיאק נקראת על שם אפרודיטה אלת האהבה במיתולוגיה היוונית. המילה "אן" או "A" בפשטות, פירושה "לא". ומכאן ההלחם[דרושה הבהרה] "אן-אפרודיזיאק"
דיכוי החשק המיני

מדד החשק המיני קיים באדם באופן טבעי בהתאם למשתנים שונים. המשתנים הנפוצים התורמים לעלייתו הם ביו-כימיים, הורמונאליים, נוירו-כימיים, ונפשיים; הגורמים הנפשיים הם לא-מודעים ומודעים. הגורמים המודעים מתבטאים הן ברמה הסנסורית (חישתית), והן ברמה הפנטסטית (דמיונית), לדוגמה: ראיית אישה מושכת או דמיונה. בהתאם לאלו, החשק המיני (שתשתיתו ביולוגית), עולה.
חומרים המדכאים את החשק המיני מתנגשים בתהליכים הטבעיים של עליית החשק המיני, ומווסתים אותו בהתאם.
צמחים שהוצע או הוכח כי הם בעלי השפעה אן-אפרודית

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: יש להביא מקורות חיצוניים לכל אחת מהדוגמאות.
מיורום (Majoram)
כרוב בר (Lactuca virosa)
שיח אברהם מצוי (Vitex agnus-castus)
כשות (נקרא גם "הופ"), מרכיב בבירה, הוכח כפיטו-אסטרוגן.
גזר (Carrot)
רגלת נפוצה (Ruta graveolens)
גד - כוסברה
משועה (Mashwa)
כופר (Heeena)
חומרי טעם

נטען כי מלח הסלפטר ואבקת סודה לשתיה הם בעלי השפעה כזו, עם זאת, לא ידוע על מחקר שאישש טענות אלו. [דרוש מקור]
הרכבים סינתטיים

ציפרוטרון אצטטי, מוכר בשמותיו המסחריים "ציפרון" ו"אנדרוקור", פועל כאנטי-אנדרוגני, הוא ניתן בכדורים, או בזריקות, ללוקים בהיפר-סקסואליות, או לבעלי פארא-פיליות מסוימות מאוד, וזאת במינונים גבוהים, כסירוס כימי. הוא גם ניתן לזכרים המבקשים לשנות את מינם. ברם, היות שתרופה זו ניתנת אך ורק במצבים שתוארו לעיל, במינונים של למעלה מ-50 מ"ג, קיים סיכוי גבוה שתגרום לרמת אסטרוגן חריגה, העלולה לגרום להתפתחות גינקומסטיה, השמנת יתר, עייפות, ותופעות לוואי קשות אחרות.
אלו היודעים כי רגישים הם לאסטרוגן, יוכלו להיעזר בתרופות אלטרנטיביות מסוימות, או לפנות לפסיכיאטריה, אשר הטיפול העיקרי שהיא מציעה הוא מעכבי ספיגת סרוטונין, דוגמת סרוקצט (Seroxat). חומרים אלו הם אנטי-דיכאונית במקור, ולחלקן תופעות לוואי כדוגמת בכי פתאומי ולא-רצוי, או חוסר תיאבון, חוסר סבלנות, ועוד.
שיטות נוספות

לזכרים: מקלחת קרה. שיטה זו מוכרת יותר כאגדה אורבנית.
ראו גם

אפרודיזיאק
הערות שוליים

↑  שיח אברהם, באתר www.altman.co.il
↑  דף התרופה באינפומד
יהדות בוקרשט

בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט - מבט מבפנים
יהדות בוקרשט היא קהילה יהודית מאורגנת, שהתקיימה במשך מאות שנים בעיר בוקרשט, ותרמה רבות לכלכלתה ולתרבותה של העיר בפרט ושל רומניה בכלל. העיר בוקרשט נוסדה במאה ה-14 בקירוב, ויהודי העיר מוזכרים במסמכים החל מהמאה ה-16. בעיר התקיימו חיים שוקקים של תרבות יהודית. היחסים בין הקהילה היהודית לבין האוכלוסייה הרומנית שבקרבה התקיימה, ידעו עליות ומורדות והושפעו מהלכי הרוח ששררו במדינה ובעולם הנוצרי וגם מן הנסיבות המדיניות והפוליטיות של האזור כולו. לשיא פריחתה הגיעה הקהילה בתקופה שבין מלחמות העולם, אולם לאחר הרדיפות של תקופת שואת יהודי רומניה ולאחר גילויי העוינות מצד המשטר הקומוניסטי, שבאו בעקבותיהן, דעכה הקהילה ומרבית היהודים עלו לישראל.
דמוגרפיה יהודית בבוקרשט

הצבא הרוסי, בין השנים 1810–1811, ציין לראשונה נתונים סטטיסטיים על מספר היהודים בבוקרשט, 862 נפשות בתוך אוכלוסייה של לפחות 24,000 תושבים. היהודים התרכזו בשכונות קולצאה (Colțea), גאורגה הקדוש (Sf. Gheorghe) וסטלאה (Stelea). פרט לאחד הכל היו שוכרי בתים. מרבית היהודים היו סודיטים, בעיקר נתיני האימפריה האוסטרית.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| השנים- | מספר היהודים בבוקרשט- | אחוז מתוך האוכלוסייה- |
| 1800 | 204 משפחות |  |
| 1811 | 862 |  |
| 1831 | 2,583 |  |
| 1838 | 3,656 משפחות |  |
| 1860 | 5,934 משלמי מיסים |  |
| 1889 | 23,887 | 12.2 |
| 1899 | 40,533 | 15 |
| 1909 | כ-41,000 | 14.7 |
| 1924 | 39,853 | 11.7 |
| 1930 | 76,480 | 11.8 |
| 1941 | כ-102,018 | 10.2 |
| 1942 | 98,048 | 0.70 - 0.73 |
| 1947 | 150,000 | 0.95 |
| 1956 | 44,202 | 0.25 |
| 1992 | 2,883 | 0.013 |
| 2011 | 1,459 | 0.0073 |
הקהילה בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה

איחוד הנסיכויות הרומניות, ממנו נוצרה רומניה, התחיל כבשורה מרנינה עבור יהדות בוקרשט, שציפתה, כמו יהדות רומניה כולה, לאמנציפציה. הנסיך, אלכסנדרו יואן קוזה, רצה להעניק זכויות אזרח ליהודים, אך בגלל ההתנגדות העזה מצד חוגים רחבים מאוד של הציבור הרומני, הודיע שתהיה זאת אמנציפציה הדרגתית. קוזה נקט אומנם בכמה צעדים ראשונים של אמנציפציה, אך הדחתו בראשית 1866 שמה סוף לתהליך. יון ברטיאנו, המנהיג הרומני הליברלי הבטיח אזרחות ליהודים, אבל שוב התקוממו החוגים האנטישמים, בעת הדיונים על החוקה יצאו המוני רומנים לרחובות בוקרשט והרסו את בתי הכנסת. לחצם נשא פרי והחוקה שהתקבלה בשנת 1866 שללה בסעיף 7 את האפשרות של הענקת אזרחות רומנית למי שאינו נוצרי. גם מינויו של ברטיאנו לראש ממשלה כמה שנים מאוחר יותר לא שינה את המצב והיהודים מצאו עצמם במצב גרוע מכפי שהיה לפני כן - הם היו במעמד של חסרי אזרחות כלשהי וחייבים בכל חובות האזרחים הרומנים, כולל שירות צבאי.
למרות כל האמור לעיל, הייתה השתלבות דה פקטו של יהודי בוקרשט בחיי העיר והיא באה לידי ביטוי בדרכים שונות. מפה של בוקרשט שהופקה על ידי או. פפזוגלו בסוף המאה ה-19 מעידה על קיומם של רחובות עם שמות יהודיים, כמו: רחוב בתי הכנסת, רחוב הספרדית (העדה הספרדית), רחוב פלשתינה ועוד. ההיכל הכוראלי של בוקרשט נבנה וסביבו התפתחה קהילה תוססת, שנהנתה מהצלחה חומרית יחסית. העיתונות היהודית, ברומנית, ביידיש, בעברית, בלאדינו או במשולב בין שפות אלה, התפתחה מאוד ועל דפיה באו לידי ביטוי הנושאים שהעסיקו את הקהילה, הציונות, ההגירה לעולם החדש, מאבקי האמנציפציה והמאבק באנטישמיות.
באיחור מסוים (בבראילה ובגאלאץ הקדימו והופיעו עיתונים ציוניים) הופיע ב-28 באוקטובר 1899 כתב העת הציוני הראשון של בוקרשט, השבועון "העתיד" (Viitorul). ב-23 בדצמבר הופיע השני, "געגועי ציון" (Dorul Sionului). בעשור האחרון של המאה ה-19 ובעשורים הראשונים של המאה ה-20, השבועון היהודי הראשי בבוקרשט היה "השוויון" (Egalitatea) ומטרתו המוצהרת בשמו, עד סגירתו בצו ממשלתי ב-3 ביולי 1940, הייתה המאבק לאמנציפציה של יהדות רומניה.
השלטון הרומני, למרות לחצי המעצמות של מערב אירופה, לא היה מוכן לקדם אמנציפציה של היהודים, ופרט ל-888 יהודים שהשתתפו במלחמת העצמאות הרומנית בשנים 1877–1878, כמעט אף יהודי לא קיבל אזרחות רומנית.
יתר על כן, בספטמבר 1881 גורשו מרומניה כמה מראשי הפובליציסטים היהודים שנאבקו באנטישמיות, וביניהם משה גסטר ואליאס שוורצפלד, יהודים ילידי רומניה מזה דורות, אך חסרי אזרחות.
מאוריצ'יו ברוצ'ינר, גיבור מלחמה והראשון לקבל אזרחות רומנית מבין היהודים, היה בהמשך ממנהיגי קהילת בוקרשט. גם במלחמה הבלקנית של שנת 1913 ובמלחמת העולם הראשונה השתתפו יהודי רומניה, כולל יהודי בוקרשט.
הארגון הדתי, התרבותי והחברתי > החינוך היהודי בבוקרשט

בתקנון האורגני, שהוטל על הנסיכויות הרומניות בתחילת שנות השלושים של המאה ה-19, נאמר בסעיף הדן בבתי ספר, שגם ילדי יהודים יתקבלו בהם בתנאי שיתלבשו כמו יתר התלמידים. בהשפעת יוליו באראש ייסדו יהודי בוקרשט בעלי אזרחות אוסטרו-הונגרית (סודיטים) בשנת 1851 את בית הספר היהודי הראשון ושנה אחריהם עשו זאת גם היהודים המקומיים. סביב תוכנית הלימודים פרצה מחלוקת קשה בין השמרנים והרפורמיסטים.
שינוי חדש בחוק מ-23 במאי 1893, שעל פיו מי שאינו אזרח רומני (הרוב המוחלט של היהודים לא זכו לאזרחות) לא יהנה מחינוך יסודי חינם. ילד יהודי התקבל לבית הספר רק אם היה מקום פנוי ונדרש לשלם. כתוצאה מהגבלות אלה, בשנת 1890 נשארו מחוץ למסגרת הבית ספרית כעשרים אלף ילדים יהודים.
ביום 11 באוקטובר 1940 חוקק צו-חוק מספר 3438 בנושא מצב היהודים במערכת החינוך. על פי סעיף 3 של הצו מי שנולד להורים יהודים, ללא הבדל בדת התלמיד, לא יכול להתקבל לבית ספר רומני יסודי או תיכון או אוניברסיטה, לא פרטי ולא ממלכתי. בעקבות הצו סולקו התלמידים והמורים היהודים ממערכת החינוך. משיקולי נוחות הפיקוח על הצעירים היהודים, הותר ליהודים להקים בתי ספר משלהם, שיופעלו על ידי סגל יהודי עבור תלמידים יהודים בלבד. תעודות של בתי ספר אלה לא יוכרו על ידי המדינה הרומנית. כך עברה רומניה מנומרוס קלאוזוס לנומרוס נולוס לגבי יהודים במערכת החינוך.
תחת פיקוח הפדרציה הוקמו בתי ספר מכל הסוגים, יסודיים, תיכוניים לבנים בשמות Cultura A ו-Cultura B ובית הספר התיכון העיוני היהודי (Liceul Teoretic Evreesc) של אלכסנדרו גראור, שהיה יותר עצמאי. עבור הבנות הוקמו בתי הספר התיכוניים Focşăneanu ו-Ana Kreindler. סגל ההוראה הורכב מאותם יהודים שנפסלו מהוראה במוסדות הרומניים וכך זכו בתי הספר התיכוניים למורים רבים ברמה אוניברסיטאית.
עבור החינוך העל-תיכוני הוקמו קולגיום אונסקו, קולגיום אבאסון וקולגיום מרטין ברקוביץ'. בעקבות סילוק הסטודנטים והפרופסורים היהודים מהפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בוקרשט, הגיש ניקולאה קאז'אל בקשה לאפשר לימודי רפואה לסטודנטים היהודים בבית הספר "קריטס", שכונה גם "בית הספר של קאז'אל". הבקשה אושרה ובמקום התנהלו לימודי רפואה ליהודים בלבד, תופעה יחידה במינה באירופה של מלחמת העולם השנייה.