stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסיין אמאנאת

| --- | --- |

 לידה:  1942 (בן 82 בערך) טהראן, איראן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טהראן 
 תקופת הפעילות:  מ-1966
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  מגדל אזאדי, בית התפילה הבהאי בסמואה, היכל עבד אל-בהאא בחיפה
 http://www.amanatarchitect.com/
 
חוסיין אמאנאת (בפרסית: حسین امانت; באנגלית: Hossein Amanat;‏ נולד ב-1942) הוא אדריכל איראני-קנדי. הוא ידוע בעיקר בזכות היותו האדריכל של מגדל אזאדי בטהראן, מבני הקשת בגנים הבהאיים בחיפה, ובית התפילה הבהאי בסמואה. אמאנאת הוא האדריכל המיועד של ההיכל העתידי של עבד אל-בהאא.
קריירה

כבוגר צעיר מאוניברסיטת טהראן, אמאנאת זכה בתחרות ארצית ב-1966 כדי לעצב את מגדל שהיאד, שקיבל את השם מגדל אזאדי בשנת 1979. הפרויקט הארכיטקטוני הראשון הוביל להזדמנות ליצור כמה מהפרויקטים הייחודיים ביותר באיראן, תוך התייחסות לאדריכלות הפרסית המסורתית. ביניהם המבנים הראשונים של אוניברסיטת שריף לטכנולוגיה בטהראן, המרכז למורשת הפרסית, הפקולטה למנהל עסקים של אוניברסיטת טהראן ושגרירות איראן בבייג'ינג, סין.
כחבר באמונה הבהאית הנרדפת, נמלט אמאנאת מאיראן במהלך המהפכה האיראנית ב-1979. הוא אחיו של עבאס אמנאת, פרופסור להיסטוריה ולימודים בינלאומיים באוניברסיטת ייל .
מאז שעבר לקנדה בשנת 1980, עיצב חוסיין אמאנאת את שלושת המבנים המנהליים של הקשת הבהאית בחיפה, את בית התפילה הבהאי בסמואה, את הספרייה של אוניברסיטת סצ'ואן, את ספריית המדיה של רשות השידור של בייג'ינג. הוא עיצב מרכזים דתיים ותרבותיים למען הדת הבהאית ליד דאלאס, סיאטל וושינגטון די. סי., כמה דירות מרובות בתים בסנטה מוניקה, ובניינים בעלי שימוש מגוון בסן דייגו ובברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה.
ב-7 במאי 2019 הכריז בית הצדק העולמי על אמאנאת כאדריכל הנבחר לתכנון ולעיצוב של היכל עבד אל-בהאא.
פרסים

2001 פרס המכון האמריקאי לבטון
1995 מצוינות בעיצוב בניין, תחרות שיש מיוון
1985 פרס טאקר למצוינות אדריכלית (עבור תכנון מושב בית הצדק העולמי בחיפה)
1975 מדליית רויאל פאהלוי לעיצוב
1971 מדליה לאמנות - משרד החינוך האיראני
מגדל אזאדי, טהראן
המרכז לחקר כתבי הקודש
מושב מרכז ההוראה הבינלאומי
ספריית ג'יאנגאן באוניברסיטת סצ'ואן, סין
מגדלי הורייזן, סן דייגו, קליפורניה
Bayside מגדלי מגורים, סן דייגו, קליפורניה
הערות שוליים

1 2  הודעת בית הצדק העולמי על מינוי אמאנאת לאדריכל היכל עבד אל-בהאא.
↑  Bahá'í community of Canada. "Hossein Amanat". אורכב מ-המקור ב-אוק' 2007. נבדק ב-2007-04-29. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rozita Riazati, "The man behind Iran's most famous tower", BBC World Service, 14 January 2016.
↑  ARYAMEHR / SHARIF TECHNICAL UNIVERSITY
↑  Yeganeh Torbati, "Tehran's Azadi Tower, witness to history, victim of neglect", Reuters, February 20, 2013.
↑  "Royal welcome at jubilee gathering in Samoa", Bahá’í World News Service, November 30, 2004.
↑  1985 Tucker Design Awards
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8206 1165  LCCN: nr99026274  ULAN: 500227616  VIAF: 22064045   WorldCat (עם VIAF): 22064045 
מושבו של בית הצדק העולמי
טפיק

| --- | --- |
סמל טפיקסמל טפיק

טפיק
 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 מדינה:  נאיאריט נאיאריט
 ראש העיר:  הקטור גונסלס קוריאל
 תאריך ייסוד:  1531
 שטח:  1,983.3 קמ"ר
 גובה:  915 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  425,942 (2020)
  ‑ במטרופולין:  489,511 (2010)
  ‑ צפיפות:  211.4 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  21°30′30″N 104°54′35″W﻿ / ﻿21.50833°N 104.90972°W﻿ / 21.50833; -104.90972
 אזור זמן:  UTC -7
 אתר העירייה
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקסיקו מוגדלת) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו טפיק(למפת מקסיקו רגילה) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו טפיק(למפת נאיאריט רגילה) איקסטלאן דל ריו סנטיאגו איקסקואינטלה טקואלה סינלואה האוקיינוס השקט  סקטקס דורנגו חליסקוטפיק(למפת נאיאריט מוגדלת) איקסטלאן דל ריו סנטיאגו איקסקואינטלה טקואלה סינלואה האוקיינוס השקט  סקטקס דורנגו חליסקוטפיק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טפיק (בספרדית: Tepic) היא עיר הבירה, והעיר הגדולה ביותר במדינת נאיאריט שבמקסיקו. טפיק ממוקמת במרכז המדינה בגובה 915 מטר מעל פני הים, על גדותיהם של הנהרות מולולואה וטפיק, במרחק של כ-225 צפון מערבית ל גוודלחרה ובקרבת הר הגעש הכבוי סאנגאנגוּאֵי, והאגם שנקווה בלוע שלו. טפיק מהווה מרכז עירוני לאזור החקלאי העשיר בו היא נמצאת, המהווה קרקע טובה לגידול קנה סוכר, טבק ופירות הדר.
העיר נוסדה בשנת 1531.
ערים תאומות

רשימת הערים התאומות של טפיק
ארצות הברית פרמאונט, ארצות הברית
מקסיקו קומפוסטלה, מקסיקו
קובה הוואנה, קובה
אוסטרליה סידני, אוסטרליה
חוסיין אל-מג'אלי

חוסיין היזאע אל-מג'אלי (בערבית: حسين هزاع المجالي, תעתיק מדויק: חסין הזאע אלמג'אלי; נולד ב-24 בינואר 1960) הוא איש צבא ופוליטיקאי ירדני. שימש כשר הפנים וכשר לעניינים מוניציפליים בממשלת ירדן.
ביוגרפיה

חוסיין אל-מג'אלי נולד ב-24 בינואר 1960 בכרכ שבדרום ממלכת ירדן כבן למשפחת אל-מג'אלי. אביו, היזאע אל-מג'אלי, שימש כראש ממשלת ירדן בזמן היוולדו של חוסיין, ונרצח בידי אנשי אופוזיציה שפעלו מסוריה כשהיה בנו בן פחות משנה. אל-מג'אלי למד לתואר ראשון במדעי המדינה בסיטדל, בית הספר הצבאי של דרום קרוליינה שבארצות הברית וסיים את לימודיו בשנת 1981. ב-23 בינואר 1982 התגייס לצבא ירדן בדרגת קפטן.
במקביל לשירותו הצבאי, אל-מג'אלי סיים תואר ראשון בלימודים צבאיים באוניברסיטת מוטה שבירדן בשנת 1994. לאחר התקדמות בקריירה הצבאית מונה אל-מג'אלי לראש המשמר המלכותי של המלך חוסיין. בתפקיד זה שימש אל-מג'אלי בזמן חודשיו האחרונים לחייו של חוסיין, כשעבר טיפולים למחלת הסרטן במאיו קליניק שבארצות הברית. אל-מג'אלי הפך לאיש סודו של המלך בחודשיו האחרונים, והוא היה נוכח בשעת משבר הירושה כאשר הדיח את חוסיין את אחיו חסן מתפקיד יורש העצר ומינה במקום זאת את בנו עבדאללה. אל-מג'אלי אף נכח בשעת פטירתו של המלך ב-7 בפברואר 1999. בשנת 2000 סיים לימודים לתואר שני בלימודים צבאיים גם כן באוניברסיטת מוטה. באותו זמן המשיך אל-מג'אלי להתקדם בסולם הדרגות הצבאי, ועד לשנת 2002 הגיע לדרגת אלוף. בשנה זו הודח משירותו הצבאי.
ב-1 בינואר 2005 התמנה אל-מג'אלי לשגריר ארצו בבחריין, תפקיד בו שימש עד ל-9 במאי 2010. הוא הוחזר לירדן כדי להחליף את מאזן אל-קאדי בתפקיד מפקד המשמר הלאומי לאחר שזה הודח מתפקידו. ב-13 בדצמבר 2010 קודם אל-מג'אלי לדרגת רב-אלוף. אל-מג'אלי נקרא לשמש כשר בממשלת ירדן עם הקמת הקבינט השני של ראש הממשלה עבדאללה אנסור. בממשלה החדשה, שהושבעה לתפקיד ב-30 במרץ 2013, אל-מג'אלי התמנה לשר הפנים ולשר לעניינים מוניציפליים. הוא התפטר מתפקידו במאי 2015.
חיים אישיים

אביו של אל-מג'אלי, היזאע אל-מג'אלי, היה ראש ממשלת ירדן בזמן היוולדו ונרצח כשהיה בן פחות משנה. דודו, חאבס אל-מג'אלי, היה מפקד הכוחות המזוינים של ירדן. אחיו, אימן הזאע אל-מג'אלי, היה בעבר סגן ראש ממשלת ירדן ומשמש כיום כחבר בפרלמנט הירדני. הוא דובר ערבית, אנגלית וצרפתית.
הערות שוליים

↑  The Citadel, The Military College of South Carolina
1 2  http://jordantimes.com/uploads/downloads/78d41b82cbf995ce7f17255af6e15d4873b29ab3.pdf
↑  ערבית: جامعة مؤتة, אנגלית: Mutah University
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 506
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 516
↑  ערבית: لواء
↑  السيرة الذاتية لمدير الامن العام حسين المجالي « عمان نت
טוביאס סנטלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוגוסט 1980 (בן 44) פרייבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  נורווגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  Romerike folkehøgskole 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אמנדה לשחקן הטוב ביותר (2019)  פרס קאנון לשחקן הטוב ביותר (2018) 
 פרופיל ב-IMDb
 
טוביאס סנטלמן (בגרמנית: Tobias Santelmann; נולד ב-8 באוגוסט 1980) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה נורווגי יליד גרמניה.
ביוגרפיה

סנטלמן נולד בפרייבורג, גרמניה. הוא עבר עם משפחתו לנורווגיה כשהיה בן שנה. הוא גדל בדרום נורווגיה בלינדסנס (אנ') ולאחר מכן עבר לאוסלו כשהיה בן 16.
קריירה

לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הלאומית לאמנויות אוסלו בשנת 2006, שיחק סנטלמן בתיאטרון הנורווגי באוסלו. בנוסף לעבודתו בתיאטרון, סנטלמן השתתף בסרטים נורווגיים כמו קון-טיקי משנת 2012, "Flukt" באותה שנה, ו-"Jag Etter Vind" בשנת 2013. הוא שיחק בתפקידי משנה בסרטים כמו הרקולס בשנת 2014 ונקודת פריצה בשנה שלאחר מכן. סנטלמן שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "הממלכה האחרונה" (2015-2018). בשנת 2021 גילם רוצח סדרתי במיני-סדרה "Those Who Kill".
בשנת 2020, סנטלמן, גילם את אולף נסיך הכתר הנורווגי בסדרת הטלוויזיה "מרתה ופרנקלין", הפקה נורווגית-אמריקאית. בסדרה שיחקו סופיה הלין וקייל מקלכלן.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת המסתורין הדנית "אלו שהורגים"; בעונתה השנייה. בשנת 2022 שיחק בסרט "משפחה במסכה".
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Varg Veum - Skriften på veggen | סטיאן ברנדט |  |
| 2012 | קון-טיקי | קנוט האגלנד |  |
| 2012 | פלקט | Arvid |  |
| 2013 | Jag etter vind | האוורד | מועמד - פרס אמנדה לשחקן המשנה הטוב ביותר |
| 2013 | Jeg er din | דירק |  |
| 2014 | קראפטידיוטן | פין |  |
| 2014 | הרקולס | רזאוס, מצביא שמרד במלך |  |
| 2015 | נקודת פריצה | צ'אודר |  |
| 2019 | יוצאים לגנוב סוסים | אביו של טרונד |  |
| 2022 | משפחה במסכה | אריה העל | דיבוב |
| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | מריה | אולה מריוס ארונסן |  |
| 2011 | סטיק | גיאורג |  |
| 2014, 2016 | זכאי | אריק נילסן | ראשי (18 פרקים) |
| 2014 | Øyevitne (עדי ראייה) | לארס סטרומה | תפקיד ראשי |
| 2015 | The Heavy Water War | יואכים רנברג | תפקיד ראשי |
| 2015 | הומלנד | קולונל האוגן | תפקיד אורח (פרק אחד) |
| 2015–2018 | הממלכה האחרונה | רגנאר | ראשי (4 עונות) |
| 2016 | מרצ'לה | יאן הול | סדרה 1 |
| 2017 | גרינסלנד | ניקולאי אנדריאסן | תפקיד ראשי |
| 2019–2021 | Exit | הנריק | תפקיד ראשי (16 פרקים) |
| 2020 | מרתה ופרנקלין | יורש העצר הנורווגי הנסיך אולף | תפקיד ראשי |
| 2021 | אלו שהורגים | פיטר וינג | תפקיד ראשי |
הערות שוליים

↑  Slettemark, Asbjørn (28 במרץ 2021). "Tobias Santelmann leder an når Den som dreper skaper krim med stil" [Tobias Santelmann leads where "Those Who kill" creates crime with style]. Aftenposten (בנורווגית). נבדק ב-6 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Caroline Hallemann (5 באפריל 2021). "How the Cast of Atlantic Crossing Compares to Their Real-Life Counterparts". Town & Country. נבדק ב-29 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 12006084  BNE: XX5407213  GND: 1066505632  ISNI: 0000 0004 0957 502X  LCCN: no2013097614  NKC: xx0263344  NLK: KAC2020Q2795  NTA: 430492340  SUDOC: 200372939  VIAF: 303585783   WorldCat (עם VIAF): 303585783
טי.ג'יי. קוקס

טראנס ג'ון קוקס (באנגלית: Terrance John Cox; נולד ב-18 ביולי 1963) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-21 של מדינת קליפורניה, בימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, בשנים 2019–2021. במחוז, ששוכן בעמק סן חואקין, נמצאים המחוזות קרן ופרזנו, וכן הערים בייקרספילד, דלאנו, הנפורד וקואלינגה.
ביוגרפיה

קוקס נולד בעיר וולנאט קריק שבמערב קליפורניה. אביו הוא פרופסור להנדסה כימית שהיגר לארצות הברית מהרפובליקה העממית של סין, ואמו היא פיליפינית. ב-1986 השלים קוקס לימודי תואר ראשון בהנדסה כימית באוניברסיטת נבדה ברינו, ולאחר קיבל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה המתודיסטית הדרומית השוכנת בצפון-מזרח טקסס. הוא הקים שני עסקים המתמחים בעיבוד אגוזים, וגם ניהל מיזם לפיתוח קהילתי. בבחירות אמצע הכהונה ב-2006 התמודד קוקס לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-19 של קליפורניה, אך הפסיד ליריבו ג'ורג' רדנוביץ'.
בבחירות 2018 בארצות הברית התמודד קוקס שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית, הפעם במחוז הקונגרס ה-21 של קליפורניה. קוקס החל את המירוץ שלו לקונגרס האמריקאי עוד ב-2017, כמתמודד בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית לבחירת מועמד המפלגה לבית הנבחרים כנציג מחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה מול מספר מועמדים דמוקרטיים אחרים. עם זאת, אמיליו הורטה, המתמודד הדמוקרטי היחיד במחוז ה-21, פרש מהמירוץ בטרם מועד הגשת טופסי ההתמודדות. קוקס פרש מהבחירות המקדימות במחוז הקונגרס העשירי והחל את התמודדותו במחוז הקונגרס ה-21.
קוקס ניצב מול דייוויד ואלאדאו, חבר בית הנבחרים המכהן ומועמד המפלגה הרפובליקנית. בליל הבחירות, ובמשך מספר ימים לאחריו, ואלאדאו הוביל מבחינת קולות הבוחרים, אולם ספירת ההצבעות לקוקס הובילה אותו למקום הראשון ב-26 בנובמבר. עד 28 בנובמבר, אמצעי תקשורת מרכזיים הכריזו על קוקס כמנצח בבחירות אלה, כשוואלאדאו הודה בתבוסתו בשבוע שלאחר מכן. הניצחון של קוקס נחשב למהפך, שכן מרבית הפרשנים הפוליטיים ייחסו לוואלאדאו את מעמד המנצח המשוער.
בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית, שהתכנס בינואר 2019, מכהן קוקס כחבר ועדת החקלאות ובוועדת משאבי הטבע. בבחירות 2020 הפסיד את תקופת כהונתו השנייה לאחר שגבר עליו דייוויד ואלאדאו, אותו הדיח קוקס שנתיים קודם לכן. כהונתו הסתיימה בינואר 2021.
קוקס מתגורר בעיר פרזנו ביד עם רעייתו קת'לין מרפי, עמה הוא חובק ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  רורי אפלטון, David Valadao has a new challenger in 2018 congressional race, באתר פרזנו בי, 6 במרץ 2018 (באנגלית)
↑  גרייס סג'רס, Republican David Valadao concedes in contested California House race, באתר CBS News‏, 6 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  שון או'קיי וזכארי ב. וולף, How each member of the House voted on impeachment, באתר CNN‏, 18 בדצמבר 2019 (באנגלית)
↑  אד מרטין, Local seniors gather for "Bowzer" and to question congressional candidates, באתר The Leader‏, 24 באפריל 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6204w15  US Congress: C001124
חוסה לואיס בראון

חוסה לואיס בראון (בספרדית: José Luis Brown‏ 10 בינואר 1956 – 12 באוגוסט 2019) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
בראון, שזכה לכינוי "טאטה" (Tata), שיחק לאורך מרבית הקריירה בקבוצת נעוריו אסטודיאנטס לה פלאטה, אותה הוביל כקפטן לזכייה בשתי אליפויות ארגנטינה, וערך למעלה מ-300 הופעות רשמיות במדיה בכל המסגרות. בהמשך הקריירה שיחק במועדונים נוספים בארגנטינה וכן בקולומביה, צרפת וספרד.
טאטה ייצג את נבחרת ארגנטינה 36 פעמים. הוא נכלל בסגל הנבחרת לשלושה טורנירי קופה אמריקה, וכן לטורניר מונדיאל 1986, אז זכה עם נבחרתו באליפות העולם. הוא כבש את שערו היחיד בנבחרת בגמר הטורניר.
לאחר פרישתו פנה בראון לקריירת אימון. ב-2019 נפטר בראון ממחלת אלצהיימר.
קריירת משחק

בראון החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אסטודיאנטס לה פלאטה. הקשר המיוחד בין בראון למאמן קרלוס בילארדו החל ב-1975, כשהאחרון שימש כמאמן אסטודיאנטס והעניק לבראון בן ה-18 הזדמנות ראשונה בקבוצה הבוגרת. כבר בעונת הבכורה שלו ערך עשרים הופעות ליגה וכבש שער אחד.
בראון מיצב עצמו כשחקן הרכב קבוע באסטודיאנטס. עם חזרתו של בילארדו למועדון ב-1982, מינה המאמן את בראון לתפקיד הקפטן, וכך הוביל בראון את קבוצתו לזכייה בשתי אליפויות ארגנטינה רצופות (מטרופוליטנו 1982 עם בילארדו ונסיונל 1983), כאשר שנתיים אלו היו הפוריות בקריירה שלו עם 17 שערים ב-69 הופעות. לאחר כתשע שנים בקבוצה הבוגרת עזב בראון את אסטודיאנטס לאחר שכבש 25 שערי ליגה ב-291 הופעות במדי המועדון.
בחציה השני של 1983 עבר בראון לאתלטיקו נסיונל מליגת העל הקולומביאנית, שם שיחק כשנה עם שני שערים ב-35 הופעות. לאחר הקדנציה הקצרה חזר בראון לארגנטינה והחל לשחק בבוקה ג'וניורס, ובהמשך בדפורטיבו אספניול.
לאחר שהרשים במדי נבחרת ארגנטינה בזכייתה במונדיאל 1986, יצא בראון לראשונה לאירופה וחתם בשורות ברסט הצרפתית. בראון הפך לשחקן הרכב קבוע במועדון, עם שער ליגה בודד ב-31 הופעות, אך הקבוצה התקשתה לשמור על יציבות בליגה וסיימה רק במקום השמיני בטבלה.
לקראת עונת 1987/1988, לאחר עונה בודדת בברסט, עבר בראון לליגה הספרדית הבכירה וחתם במדיה של ריאל מורסיה. בעונה הראשונה שלו בקבוצה ערך 21 הופעות ליגה (ושתיים נוספות במשחקי המבחן על ההישארות בליגה), וכבש שער אחד. עונה לאחר מכן, תחת המאמן ההונגרי, אנטאל דונאי, שהגיע במהלך העונה החולפת, שותף בראון בחמישה משמונת מחזורי הפתיחה. סיום דרכו של ההונגרי הובילה לפיחות משמעותי במעמדו של בראון. הוא הוסיף רק שתי הופעות נוספות במדי הקבוצה באותה העונה, ובסך הכול עם שבע הופעות לא הצליח לסייע לה לשרוד בליגה הבכירה. הוא סיים את דרכו במועדון לאחר שתי עונות בלבד, עם 28 הופעות ליגה בהן כבש שער אחד.
בראון חזר לארגנטינה וחתם בשורות ראסינג קלוב. לאחר חודשים ספורים פרש ממשחק פעיל בגיל 33.
קריירת אימון

בראון החל את קריירת האימון ב-1995, כשאימן את לוס אנדס מליגת המשנה הארגנטינאית. כשנה לאחר מכן התאחד עם מאמנו לשעבר, קרלוס בילארדו, כשהצטרף כעוזרו בבוקה ג'וניורס. ב-1998 חזר למועדון נעוריו, אסטודיאנטס לה פלאטה, כעוזרו של פטריסיו הרננדס.
באוקטובר 2000 חזר לתפקיד המאמן הראשי, ולראשונה בליגת העל הארגנטינאית, כשהתמנה לתפקיד בקלוב אלמגרו, העולה הטרייה לליגה הבכירה, אותה אימן במשך עונה בודדת לצדו של חברו לשעבר בנבחרת, הקטור אנריקה. הצמד עבר יחד לאמן את נואבה צ'יקגו בדצמבר 2001, אלא שלאחר ארבעה חודשים ו-11 משחקים בלבד, סיימו השניים את תפקידם בעקבות רצף תוצאות שליליות.
ביולי 2002 יצא כמאמן לראשונה מארגנטינה, כשהחל לאמן את בלומינג מליגת העל הבוליביאנית, אך הקדנציה הקצרה שלו במועדון הסתיימה תוך חודשים ספורים כשפוטר מתפקידו.
בעונת 2003/2004 שב בראון להתאחד עם בילארדו ועם מועדון נעוריו אסטודיאנטס, כשהחל לשמש כמאמן הנוער של המועדון, תפקיד בו שימש עונה אחת בלבד. בשנים שלאחר מכן רשם קדנציות קצרות באתלטיקו רפאלה, קלוב אלמגרו (קדנציה שנייה), בן חור ופרו קאריל אואסטה.
בדצמבר 2007 החל לאמן את נבחרת ארגנטינה עד גיל 17, לאחר שקודמו בתפקיד, סרחיו בטיסטה, עבר לאמן את הנבחרת עד גיל 20. ב-2008, במקביל לעבודתו בנבחרת הצעירה, הצטרף לבטיסטה כעוזר מאמן במהלך אולימפיאדת בייג'ינג 2008. הנבחרת המוכשרת של בטיסטה ובראון כללה בין היתר את ליונל מסי, חואן רומן ריקלמה, אנחל די מריה, סרחיו אגוארו, חבייר מסצ'ראנו, אסקיאל גאראי, פבלו סבאלטה, אסקיאל לאבסי, אבר באנגה ופרננדו גאגו, שהובילו את ארגנטינה לזכייה במדליית הזהב. לאחר הטורניר הצטרפו בטיסטה ובראון כעוזריו של מאמן הנבחרת הבוגרת הנכנס, דייגו מראדונה. השניים אף נכללו בצוות של מראדונה במונדיאל 2010.
כמאמנה הראשי של הנבחרת הצעירה, הוביל בראון את נבחרתו במשחקי אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 17 בשנת 2009 בצ'ילה. בין השחקנים הבולטים בנבחרת של בראון היו אמיליאנו מרטינס, ניקולאס טגליאפיקו וסרחיו אראוחו. ארגנטינה סיימה בראש בית ב', וכך העפילה (בצוותא עם ברזיל, ראש בית א') למשחק הגמר וכן זכתה בכרטיס לגביע העולם עד גיל 17 שנערך באותה השנה בניגריה. במשחק הגמר חזרה ארגנטינה מפיגור כפול והמשחק הסתיים בשוויון 2–2, אך לאחר דו-קרב בעיטות עונשין ארוך שכלל תשע בעיטות לכל נבחרת, נכנעה ארגנטינה 6–5. במשחקי גביע העולם הוביל בראון את נבחרתו למקום השני בבית א', אחרי ניגריה המארחת. בשמינית הגמר הודחה ארגנטינה עם הפסד 3–2 לקולומביה, לאחר שכבר הובילה 2–0, ספגה שער שוויון שתי דקות לסיום, ונכנעה לשער בתוך תוספת הזמן.
בראון חזר לקדנציה שנייה בפרו קאריל במרץ 2013, מה שהפכה למשרת האימון האחרונה שלו. הוא וסיים את תפקידו במועדון לאחר כחצי שנה.
בראון חלה במחלת אלצהיימר. הוא אושפז בדצמבר 2018, והלך לעולמו בגיל 62, ב-12 באוגוסט 2019 בעיר לה פלאטה, שם עשה את צעדיו הראשונים ככדורגלן. לאחר פטירתו הוצב ארונו באצטדיונה של אסטודיאנטס, קבוצת נעוריו, כדי לאפשר לאוהדיו לחלוק לו כבוד אחרון. לאחר מותו חלקו לו כבוד מגדולי הכדורגל הארגנטינאי ששיחקו לצדו או שאבו ממנו השראה, ובהם דייגו מראדונה, נרי פומפידו, פדרו טרוגליו, גבריאל בטיסטוטה וליונל מסי.
תארים

אליפות ארגנטינה (2): 1982 (מטרופוליטנו), 1983 (נסיונל)
גביע העולם: 1986
הערות שוליים

↑  אבל בארגנטינה: חוסה לואיס בראון הלך לעולמו, באתר ynet, 13 באוגוסט 2019
↑  עידן ויניצקי, ‏מת חוסה לואיס בראון, כובש השער בגמר 1986, באתר ערוץ הספורט, 13 באוגוסט 2019
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 1983 |
| --- | --- | --- |
|  1 בראון •  2 בוחדו •  3 בורוצ'גה •  4 קמינו •  5 קלאוסן •  6 פיליול •  7 גארקה •  8 גארה •  9 ג'וסטי •  10 אינסואה •   11 חורחה •  12 מרנגוני • 13 מואוסו •  14 מרסיקו • 15 אולרטיקואצ'אה • 16 פונסה • 17 פומפידו • 18 ראמוס • 19 רינלדי • 20 רוסו • 21 סאבלה • 22 טרוסרו • מאמן: בילארדו |  1 בראון •  2 בוחדו •  3 בורוצ'גה •  4 קמינו •  5 קלאוסן •  6 פיליול •  7 גארקה •  8 גארה •  9 ג'וסטי •  10 אינסואה •   11 חורחה •  12 מרנגוני • 13 מואוסו •  14 מרסיקו • 15 אולרטיקואצ'אה • 16 פונסה • 17 פומפידו • 18 ראמוס • 19 רינלדי • 20 רוסו • 21 סאבלה • 22 טרוסרו • מאמן: בילארדו | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 1986 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 אלמירון •  2 בטיסטה •  3 בוצ'יני •  4 בורגי •  5 בראון •  6 פסארלה •  7 בורוצ'גה •  8 קלאוסן •  9 קוצ'ופו •  10 מרדאונה •   11 ולדאנו •  12 אנריקה • 13 גארה •  14 ג'וסטי • 15 איסלאס • 16 אולרטיקואצ'אה • 17 פסקולי • 18 פומפידו • 19 רוג'רי • 20 טאפיה • 21 טרוביאני • 22 סלאדה • מאמן: בילארדו |  1 אלמירון •  2 בטיסטה •  3 בוצ'יני •  4 בורגי •  5 בראון •  6 פסארלה •  7 בורוצ'גה •  8 קלאוסן •  9 קוצ'ופו •  10 מרדאונה •   11 ולדאנו •  12 אנריקה • 13 גארה •  14 ג'וסטי • 15 איסלאס • 16 אולרטיקואצ'אה • 17 פסקולי • 18 פומפידו • 19 רוג'רי • 20 טאפיה • 21 טרוביאני • 22 סלאדה • מאמן: בילארדו | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 1987 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 אלפארו •  2 בטיסטה •  3 קאניג'ה •  4 דרטיסיה •  5 בראון •  6 דיאס •  7 פונס •  8 אקוסטה •  9 קוצ'ופו •  10 מראדונה •   11 פרקודאני •  12 סיביסקי • 13 גארה •  14 ג'וסטי • 15 איסלאס • 16 אולרטיקואצ'אה • 17 פסקולי • 18 גויקוצ'אה • 19 רוג'רי • 20 טאפיה • 21 תיילר • 22 בארטרו • מאמן: בילארדו |  1 אלפארו •  2 בטיסטה •  3 קאניג'ה •  4 דרטיסיה •  5 בראון •  6 דיאס •  7 פונס •  8 אקוסטה •  9 קוצ'ופו •  10 מראדונה •   11 פרקודאני •  12 סיביסקי • 13 גארה •  14 ג'וסטי • 15 איסלאס • 16 אולרטיקואצ'אה • 17 פסקולי • 18 גויקוצ'אה • 19 רוג'רי • 20 טאפיה • 21 תיילר • 22 בארטרו • מאמן: בילארדו | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 1989 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 פומפידו •  2 בטיסטה •  3 אלפארו מורנו •  4 באלבו •  5 בראון •  6 בסואלדו •  7 בורוצ'גה •  8 קאניג'ה •  9 קוצ'ופו •  10 מראדונה •   11 קלדרון •  12 קלאוסן • 13 דיאס •  14 אנריקה • 15 ג'וסטי • 16 מונסון • 17 רוג'רי • 18 איסלאס • 19 סנסיני • 20 טרוגליו • 21 גורוסיטו • 22 פלסיוני • מאמן: בילארדו |  1 פומפידו •  2 בטיסטה •  3 אלפארו מורנו •  4 באלבו •  5 בראון •  6 בסואלדו •  7 בורוצ'גה •  8 קאניג'ה •  9 קוצ'ופו •  10 מראדונה •   11 קלדרון •  12 קלאוסן • 13 דיאס •  14 אנריקה • 15 ג'וסטי • 16 מונסון • 17 רוג'רי • 18 איסלאס • 19 סנסיני • 20 טרוגליו • 21 גורוסיטו • 22 פלסיוני • מאמן: בילארדו | ארגנטינה |
חדר רחצה

חדר רחצה ממוצע בדירת מגורים בארצות הברית. החדר מכיל מקלחת גדולה ואסלה.
חדר אמבטיה במוזיאון בימיש בסמוך לדורהאם שבבריטניה.
חדר אמבטיה בהונג קונג החוסך במקום על ידי שילוב חדר שירותים, כיור, ומקלחת בחדר אחד קטן - ולמעשה האסלה והכיור נמצאים בתוך תא המקלחת.
חדר רחצה או חדר אמבטיה הוא חדר במבנה המשמש לרחצה. החדר כולל לרוב כיור ואמבטיה או מקלחת כתלות בגודל החדר, ולפעמים גם אסלה (אף שלרוב האסלה נמצאת בחדר שירותים - חדר נפרד סמוך). במערב אירופה חדר הרחצה כולל לעיתים בידה.
היסטוריה

חדרי האמבטיה הראשונים נבנו כבר באלף השלישי לפנה"ס. באותה עת מטרת חדרי האמבטיה היה בעיקר טהרה דתית ולא סיבות היגיינה. 
במואנג'ודארו נבנו בשנת 2,800 לפנה"ס לערך חדרי אמבטיה אשר כללו חדרי שירותים, וכן חדרי רחצה.
במצרים העתיקה לא היו נפוצים חדרי הרחצה.
האמבטיה הקדומה ביותר שהתגלתה מקורה משנת 1,700 לפנה"ס והיא נמצאה בארמון קנוסוס בכרתים. צורתה של האמבטיה זהה לצורת האמבטיה המודרנית. ביוון העתיקה עשו שימוש באמבטיות עשויות בהט, ובאקרוטירי שבסנטוריני התגלו מערכות אינסטלציה לניקוז מי אמבטיה מתקופה זו, וכן מערכות להבאת מים חמים וקרים ממעיינות באי.
הן תרבות יוון העתיקה והן תרבות האימפריה הרומית הכירו בהנאה שברחצה במים חמים, ואף האמינו כי רחצה זו מחזקת את גוף האדם. ברחבי האימפריה הרומית נבנו בתי מרחץ ציבוריים, ובארמונות המלכים והאצילים נבנו חדרי אמבטיה פרטיים.
חדרי אמבטיה כגון אלה התגלו בארמונות החשמונאים ביריחו וכן בארמונות הורדוס במצדה, הרודיון ויריחו.
לאחר נפילת האימפריה הרומית פחת השימוש במרחצאות ציבוריים, ואף בתקופת הרנסאנס לא נהגו אנשים להתרחץ מחשש שהרחצה מביאה מחלות. השימוש בבתי מרחץ ציבוריים פחת ופחת עם השנים. החל מראשית המאה ה-20 החל הנוהג לבנות חדרי אמבטיה בדירות מגורים (אף שבבתי אצילים ועשירים היו חדרי אמבטיה גם קודם לתקופה זו).
חדרי רחצה בעולם > בישראל

בבתי המגורים שנבנו בישראל החל משנות ה-80 מקובל שחדר האמבטיה כולל אסלה, אולם בסמוך לו חדר שירותים נפרד המשמש את האורחים.
חדרי רחצה בעולם > בארצות הברית

בארצות הברית נהוג לחלק חדרי רחצה לפי קטגוריות:
חדר הרחצה הראשי (full bathroom) - כולל אמבטיה, מקלחת, שירותים ולרוב שני כיורים - לגבר ולאישה.
3/4 bath - הכולל מקלחת, שירותים וכיור.
חצי חדר רחצה ("half (1/2) bath" (או "חדר איפור" - "powder room") ) - הכולל לרוב שירותים וכיור בלבד.
תיאור חדר הרחצה

מאחר שבחדר הרחצה נעשה שימוש במים לרחצה, ומים מותזים על קירות החדר, לרוב קירות חדר הרחצה מכוסים אריחים (שיש, קרמיקה, אבן או חרסינה), בדגמים שונים או צבעים שונים בהתאם לאופנה הנפוצה), וזאת על מנת למנוע הצטברות רטיבות ונזקי לחות לקירות המכוסים סיד או צבע.
בנוסף, בשל הרטיבות בחדר נהוג להתקין בחדר הרחצה חלון אוורור או מתקן אוורור.
מתקני החימום בחדר מותקנים הרחק מהברזים, וזאת על מנת למנוע התחשמלות.
ראו גם

שירותים ציבוריים
חדר האמבטיה הגדול במואנג'ודארו.
טוביאס מאייר

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1723 מרבאך על הנקר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 בפברואר 1762 (בגיל 39) גטינגן, נסיכות הבוחר מהנובר 
 ענף מדעי:  קרטוגרפיה, אסטרונומיה 
 מוסדות:  אוניברסיטת גטינגן 
 צאצאים:  יוהאן טוביאס מאייר 
 
טוביאס מאייר (בגרמנית: Tobias Mayer‏; 17 בפברואר 1723 - 20 בפברואר 1762) היה אסטרונום גרמני שהתפרסם בתקופתו בזכות מחקריו על תנועת הירח וטבלאות נתוני המיקומים הירחיים המדויקות שחישב על בסיס מחקרים אלה. בטרם הייתה למכשיר הכרונומטר תפוצה רחבה, הטבלאות הירחיות של מאייר הן שהפכו את תהליך הניווט האסטרונומי בים למעשי (בעזרת שיטת המרחק הירחי), ולפיכך הייתה להן השפעה מרחיקה לכת על יכולת ההתמצאות של ימאים באוקיינוס.
שימש כמנהל מצפה הכוכבים של אוניברסיטת גטינגן החל מ-1754, שם עבד עד מותו.