stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בשוק בחדרה
הפיגוע

הפיגוע בוצע ביום רביעי בשעת צהריים בשעה שהשוק היה הומה אדם. מחבל מתאבד פוצץ עצמו בכניסה לשוק, עם מטען במשקל חמישה קילוגרמים שהכיל כדוריות מתכת רבות בכניסה לשוק, בצומת הרחובות הרברט סמואל-רוטשילד בעיר, סמוך לדוכן פלאפל. מן הפיצוץ נהרגו 6 אנשים, ופצועה אחת קשה מתה מפצעיה ארבע שנים מאוחר יותר. ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות על הפיגוע.
שנתיים וחצי לאחר הפיגוע, גזר בית המשפט המחוזי בחיפה 17 שנות מאסר על אזרח ישראלי תושב הכפר ג'ת במשולש, שהסיע את המחבל המתאבד ברכבו. בגזר הדין נכתב שהאזרח הישראלי ידע כי הוא מסיע מחבל בדרכו לפיגוע.
אזור הפיגוע בו נפגעו חנויות רבות פונה, והן הועברו לתקופה ארוכה למתחם ארעי שפעל במקום, בעקבות שיפוץ המקום על ידי עיריית חדרה. בשנת 2008 נחנך השוק החדש.
הערות שוליים

↑  מתה פצועה בפיגוע ההתאבדות בחדרה ב-2005, באתר ‏מאקו‏, 17 בספטמבר 2009
↑  אלי לוי, 17 שנה לישראלי שהסיע מחבל שביצע פיגוע, באתר nrg מעריב, 17 ביוני 2008
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
הכלה (סרט, 2017)

| --- | --- |

 בימוי:  סביאטוסלב פודגאייבסקי
 הופק בידי:  ולדימיר סברצב
 תסריט:  סביאטוסלב פודגאייבסקי 
 שחקנים ראשיים:  ויקטוריה אגלאקובה ויאצ'סלב צ'פורצ'נקו אלכסנדר רבנוק איגור חריפון אנסטסיה אקאטובה ויקטור סולוביוב יבגני קוריאקובסקי טטיאנה פילאטובה מרי ארנאוט דמיטרי מרין  מרינה אלחמדאן
 מוזיקה:  ג'ספר הנסן
 צילום:  איוואן בורלאקוב
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Focus Plus Cinema
 חברה מפיצה:  Karoprokat
 הקרנת בכורה:  19 בינואר 2017 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט מתח 
 תקציב:  1,163,855 מיליון דולרים
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכלה (ברוסית: Невеста) הוא סרט אימה רוסי בבימויו של סביאטוסלב פודגאייבסקי. הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה נערכה ב-19 בינואר 2017.
תקציר עלילת הסרט

אחרי החתונה, אנסטסיה משכנעת את בעלה לקחת אותה אל קרובי משפחתו הגרים בבית קטן, בפרברי העיר. אבל עד מהרה היא מתחילה להתחרט על בקשתה. משפחתו של בעלה מבקשת לבצע טקס מסתורי הנערך ביום הנישואין כחלק מהמסורת שלהם והיא מתחילה לחלום סיוטים וחלומות רעים וחשה תחושות מוזרות ובלתי מוסברות. בניסיון להבין מה קורה היא מגיעה לכדי גילוי נורא — קופסה עם תמונות של אנשים מתים.
צוות השחקנים

ויקטוריה אגלאקובה — נסטיה
ויאצ'סלב צ'פורצ'נקו — איוואן
אלכסנדר רבנוק — ליסה
איגור חריפון — צלם
אנסטסיה אקאטובה — שכנה של נסטיה
ויקטור סולוביוב — אביהם של ואניה וליסה
יבגני קוריאקובסקי — המורה נסטיה
טטיאנה פילאטובה — פקידת הרישום
מרי ארנאוט — עוזר צלם
דמיטרי מרין — פקיד
דמיטרי קוליצ'קוב — טיכון, איכר
ורה ביריוקבה — טניה
מירוסלבה קרפוביץ' — אישה
איוואן קוז'בניקוב — בעל
מרינה אלחמדאן — כלה מתה
מריה קיליוקינה — אישה 1
טטיאנה קליוקינה — אישה 2
איגור ישאנין — מייק
ירוסלב יפרמנקו — ילד
נטליה גרינשפון — אגלאיה
לאדה צ'ורובסקאיה — חברתה של הכלה
אלכסנדר מוחין — עוזר פקיד
ביקורת

מבקר הקולנוע, יבגני אוחוב שיבח מאוד את הסרט ותיארו כ"[סרט] מאוד מוכשר שפועל היטב בז'אנר האימה הגותית ומצליח להפחיד "טוב מאוד". הוא העניק לסרט 8 נקודות מתוך 10.
נטליה גריגורייבה טענה להפך ולדעתה הסרט היה צפוי ולא הצליח להפחיד, לדבריה "הסרט נראה מגוחך לא מקורי ולא צפוי."
מקסים סוחאגוזוב ציין כי הסרט צולם "באיכות הגבוהה ביותר במונחים של צורה טכנית כסרט אימה רוסי מהעידן החדש", אבל מציין כי לסרט "יש כמה חורים בעלילה" . מיכאל טרופימנקוב גם העיר על הצד העלילתי החלש והוא כתב כי זהו "עוד ניסיון הרואי של סרט אימה רוסי שהולך לאיבוד בתוך העלילה של עצמו".
שיווק

4 דקות של טיזר הועלו לאינטרנט ב-10 באוקטובר 2016. לצורך קידום הסרט יוצרי הסרט הוציאו סכום של 50 מיליון רובל.
באוקטובר 2017 נודע שמתוכנן רימייק אמריקאי לסרט, עם צ'אד הייס, קארי הייס כמפיקים לצד יוצר הסרט המקורי ולדימיר סברצב.
בפברואר 2018 נודע שחברת Lionsgate שכרה את התסריטאית שרה קונדראדט לכתוב את התסריט לרימייק אמריקאי שייקרא באותו שם (The Bride באנגלית).
פרסים

הסרט זכה בפרס "טיפה" לסרטי אימה בקטגוריית סרט האימה הרוסי הטוב ביותר על פי הצבעת הקהל.
הערות שוליים

1 2  Создатели «Битвы экстрасенсов» сняли фильм ужасов
1 2  Опубликован первый тизер-трейлер российского хоррора «Невеста»
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'"Рецензия на фильм «Невеста». Кино на Фильм.ру". www.film.ru. נבדק ב-2017-06-19.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'"Российский хоррор оперирует штампами" (באנגלית). נבדק ב-2017-06-19.
↑  Михаил Трофименков Ужас как нестрашно // Газета "Коммерсантъ". — 2017.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000009-QINU`"'"Lionsgate to Remake Russian Horror Film 'The Bride,' 'Conjuring' Writers to Produce (Exclusive)". The Hollywood Reporter.
↑  «Капля» наградила Владимира Епифанцева и Валерию Гай Германику
אחוזת בראטצבו, שבה נערכו מרבית הצילומים.
יוסף קונסטנט

| --- | --- |

 לידה:  1892 יפו, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  3 באוקטובר 1969 (בגיל 77 בערך) פריז, צרפת 
 שם לידה:  יוסף קונסטנטינובסקי
 מקום קבורה:  בית הקברות באנייה 
 תחום יצירה:  פיסול
 פרסים והוקרה:  פרס לה דה מאגו (1936) 
 
יוסף קונסטנט (קונסטנטינובסקי) (בצרפתית: Joseph Constant;‏ 1892 – 3 באוקטובר 1969) היה פסל וצייר יהודי צרפתי - ארץ ישראלי.
קורות חיים

יוסף קונסטנט נולד ביפו בשנת 1892 לאחר שאימו נלוותה לאביו שעבד כמכונאי באוניה שעגנה בנמל זה. את ילדותו בילה קונסטנט באודסה. סבו שימש כאמן ואביו היה חרש מתכת וימאי. בשנת 1900 עברה המשפחה לאומן, שם החל קונסטנט להתנסות באמנות. ב-1907 הוגלה אביו וקונסטנט החל לעבד לפרנסתו במכונאות. ב-1914 הוא למד ציור ופיסול בבית הספר לאמנויות יפות באודסה.
בשנת 1919, לאחר רצח אביו ואחיו בפוגרום, עלה לארץ ישראל על האונייה "רוסלאן". עם הגיעו היה שותף להקמת קואופרטיב האמנים "התומר" יחד עם הציירים יצחק פרנקל, לב הלפרין, והציירת חד גדיא (מרים הרון), שביקש לקדם את האמנות המודרנית והאוונגרדית בארץ ישראל. לאחר כישלון הפעילות בא"י נסע למצרים ובשנת 1923 השתקע בפריז. שם רכש שם לעצמו בעיקר כפסל חיות (animalier).
בפריז השתלב קונסטנט בפעילות האמנותית הערה והציג בתערוכות שונות וביניהן סלון הסתיו. הוא פרסם את הספר "אנשי 1905 ברוסיה" תחת שם העט מיכאל מאטווי (Michel Matveev). ספרו השני "הנרדפים" יצא לאור בשנת 1935 ואילו בשנת 1936 פורסם ספרו "המשפחה המוזרה", עליו זכה בפרס "דה-מאגו".
בשנת 1962 רכש בית ברמת גן ושהה לסירוגין בישראל ובצרפת. הוא נפטר בפריז בשנת 1969.
קורות חיים > הגלריה לפיסול יוסף קונסטנט

הגלריה נפתחה לקהל ב-1992 כגלריה לפיסול, ביוזמתה וניהולה של האוצרת אינה ארואטי, ובתמיכתו של מר חנן רוזן- ראש מחלקת התרבות והאמנות של עיריית רמת-גן.
הגלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, הוא המוסד היחיד בישראל שהציג בקביעות תערוכות פיסול: תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. כ-4 תערוכות בשנה (בליווי קטלוגים).
תערוכות הפיסול העמידו את היצירות בחומרים שונים שגויסו על ידי האמנים בגלום רעיונותיהם. האובייקטים המוצבים בפני הצופים ושידרו את המסרים המתבקשים מבחינה רעיונית ואמנותית במרחב אופקים מעמיק ומגוון.
בתחילת שנת 2017, החליטה עיריית רמת-גן לסגור את פעילותה של הגלריה היחידה בארץ לפיסול לאחר פעילות של קרוב ל-120 תערוכות של מיטב אמני הפיסול בארץ, באוצרות של אינה ארואטי.
גלריה

יונה
עץ
אוסף בית טיכו, ירושלים
בית קונסטנט ברמת גן
לקריאה נוספת

גבריאל טלפיר, 100 אמנים בישראל, הוצאת גזית, תל אביב, 1971.
קונסטנט 1892-1969, הגלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, רמת גן, ללא תאריך (1992?).
גדעון עפרת, יואב דגון, יוסף קונסטנט, מוזיאון הרצליה, המשכן לאמנות עין חרוד, 1989.
הערות שוליים

↑  יצחק פרנל-פרנקל שחקנים,תלבושות ועיצוב במות ב"הבימה" ו"אהל" 1936-1949, הבימה: דפוס "חבצלת" הרצליה, 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276815  NLI: 987007298185605171  PLWABN: 9810553644105606  BnF: cb14965558d (data)  GND: 140731881  ISNI: 0000 0001 0799 5598  LCCN: no2010198826  SUDOC: 14333669X  ULAN: 500041860  VIAF: 42112148   WorldCat (עם VIAF): 42112148
אפרים שמיר

| --- | --- |

אפרים שמיר בפארק פרס בחולון, יום העצמאות 2007
 לידה:  9 בדצמבר 1951 (בן 73) אומסק, ברית המועצות
 שם לידה:  יפים שמוּקלר 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 סוגה:  רוק, בלוז, פופ
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, תופים, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  הד ארצי עננה NMC
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אפרים שמיר (נולד ב-9 בדצמבר 1951) הוא זמר, גיטריסט ומלחין ישראלי. בתחילת הקריירה שלו התפרסם כזמר בלהקת הנח"ל ובלהקת "כוורת" ובהמשך בצמד "אַסְתָּר ואפרים שמיר" וגם כסולן עצמאי.
ביוגרפיה > שנות השמונים

שמיר חזר לישראל בשנת 1981. בסוף השנה השתתף בפסטיגל הראשון בארץ עם השיר "ילקוט כבד" אותו הלחין וביצע יחד עם אסתר שמיר וקובי רכט. בסוף 1982 בתוכנית הרדיו "ארץ שמש" הלחין שמיר את השיר "הידעת את הדרך" למילותיו של עלי מוהר, ושר אותו עם שם טוב לוי. באותה תוכנית שר גם את "כל יומי" עם מזי כהן, את "הנך יפה רעייתי" עם שם טוב לוי, ואת "נמה יפו" עם כל משתתפי התוכנית.
ביוני 1983 הוציא שמיר את אלבומו הראשון כסולן, "רוקד לקול הבנות". שיר הנושא, שכתב עלי מוהר היה אחד מלהיטיו הגדולים של שמיר, במקור נקרא שיר הנושא "רוקד לכל הבנות", אך גרסה זו נפסלה לשידור מפני ששמיר הגה אותה בכ"ף דגושה במקום בכ"ף רפויה. לאחר שמפיצי השיר שינו את השם ל"רוקד לקול הבנות", הוא הותר לשידור. כמו כן, בלטו באלבום 2 שירים שכתב שמיר עצמו: "חבר בחברת עצמי" ו"היא של אף אחד". את שירי האלבום עיבד שמיר ביחד עם הקלידן משה לוי, ובהקלטות האלבום השתתפו גם אלון הילל בתופים, ואוהד אינגר בגיטרה בס. בהופעות שליוו את האלבום ניגנו לוי בקלידים, יהודה עדר בגיטרות, איתן גדרון בגיטרה בס, ודובי קיזלשטיין בתופים. בעקבות כישלון ההופעות נכנס שמיר למשבר עמוק, וכמעט לא חזר לפעילות מוזיקלית עד סוף העשור.
בשנת 1984 התאחדה להקת כוורת, כששמיר היה בין יוזמי האיחוד. באותה תקופה הוא השתתף בנגינה ובקולות באלבומים "אולארצ'יק" של אלון אולארצ'יק, בגובה העיניים של יוני רכטר ועלי מוהר, ובאלבומים "חכם על קטנים" ו"חף מפשע" של דני סנדרסון. כמו כן הפיק שמיר מוזיקלית את אלבומה של אסתר שמיר "קלף חזק", שעבורו גם הלחין מספר שירים. בנוסף הלחין לגלי עטרי את השיר "בעקבותיו" שיצא באלבומה "ממריאה ברוח".
בתחילת 1987 הוציא על גבי תקליט שדרים את "יעל ואני" שכתב הלחין ועיבד. השיר שזכה להצלחה יחסית, ודורג במקום ה-43 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ז של רשת ג', (16 שנה מאוחר יותר הוקלט מחדש באלבום "ים הבטון").
בשנת 1989 הקים שמיר יחד עם הזמר דני צוקרמן, אורי מיילס וגדי סרי את להקת "גוליבר", שהופיעה בפאב "מאחורי הים" בתל אביב ושרה בעיקר משיריו של שמיר. ב-1990 הצטרף שמיר למופע איחוד נוסף של להקת כוורת. באותה שנה שר קולות רקע באלבומו של סנדרסון "קופץ לשנייה" ובאלבומו של דורי בן זאב "חניה פרטית".
ביוגרפיה > שנות התשעים

בסוף 1992 יצא אלבומו השני של שמיר, "סוף סוף גשם". את חלק משירי האלבום עיבד מוזיקלית גידי גוב, ולצד לחנים של שמיר היו בו לחנים של ארקדי דוכין, אלון אולארצ'יק, עובד אפרת ולאה שבת. שמיר ניגן באלבום בשני שירים בלבד, ובשאר השירים ניגנו בגיטרה נאור דיין וזיו הרפז בבס. האלבום נכשל מסחרית, על אף שהצליחו בו השירים: "סוף סוף גשם", "תלמד לסלוח" ובמיוחד "עלינו ועל אוהלינו" (מילים: אהוד מנור).
בשנת 1994 השתתף שמיר בקולות באלבומה של גלי עטרי "סימנים". באותה שנה הפיק את השירה באלבום החיים שלך בלאפה של להקת טיפקס. באותה שנה שר בקלטת הילדים "והילד הזה הוא אני".
בשנת 1995 הוציא שמיר את אלבום ההופעה "ערב של יום בהיר", שבו היו מיטב להיטיו, ובהם: "מיקה", "נכון את יפה", "הידעת את הדרך" ועוד.
בשנת 1997 הפיק ועיבד את אלבומה של להקת נימרוד והבודדים, "רשימת שיקלר".
ב-1998 הצטרף להופעת האיחוד של כוורת, שתועדה על גבי האלבום המשולש "כוורת בפארק". באותה שנה השתתף בנגינה ובקולות באלבומה של גלי עטרי "גלידה", שעבורו כתב והלחין את השיר "שיר הנישואין".
ב-1999 הפיק מוזיקלית את השיר "שוב הדיסקו כאן" של להקת הדורבנים שיצא קודם באלבום אוסף בחברת הד ארצי, אך לאחר מכן השיר יצא באלבומם קובי בשנת 2003.
ביוגרפיה > המאה ה-21

בשנים 2001–2000 שר בסדרת הילדים "הנימנומים".
בשנת 2002 הועלה המופע "דני, גידי וחברים". חוץ משמיר, השתתפו בו חברי כוורת - סנדרסון, גוב, אולארצ'יק, ומזי כהן מלהקת גזוז. המופע זכה להצלחה, והועלה עוד שנים רבות לאחר מכן. באותה שנה שמיר השתתף בגרסה המחודשת של לילה גוב, כמנהיג להקת התוכנית, וביצע קלאסיקות רוק ובלוז במהלך המעברים לפרסומות.
בשנת 2004 העלו שמיר, אלון אולארצ'יק ויצחק קלפטר את המופע "נפגשנו". במופע זה שילבו השלושה שירים מתוך קריירות הסולו שלהם, לצד שירים מתקופת "כוורת". המופע תועד על גבי אלבום שראה אור ב-2009.
בספטמבר 2003 יצא אלבומו הרביעי של שמיר כסולן, "ים הבטון". שמיר כתב, הלחין ועיבד את כל שירי האלבום, שמהם התפרסמו "קניתי לה בית" ו"יפי הנפש". בהקלטות האלבום השתתפו מלבד שמיר גם אלון אדלר בגיטרה חשמלית, אלי סרוגו בתופים, ומשה דוידסון בגיטרה בס. באותה שנה הפיק מוזיקלית גם את אלבומה של אסתר שמיר "בגלל האנשים שאני אוהבת".
בשנת 2006 שיחק בסרט הקולנוע "מישהו לרוץ איתו", בתור מוכר גיטרות.
בספטמבר 2011 יצא אלבום הסולו החמישי של שמיר כסולן, "אפרים שמיר וגנבי הזמן", הכולל עיבודים חדשים בהפקה אלקטרונית לשיריו המוכרים. מהאלבום הצליח החידוש לשיר אותו שר בכוורת "היא כל כך יפה". אלי אברמוב וזיו גולנד הפיקו מוזיקלית את שירי האלבום.
בשנת 2013 הצטרף שמיר לסיבוב הופעות האיחוד של להקת כוורת. סיבוב ההופעות נערך בקיץ אותה שנה והלהקה הופיעה בחמש הופעות, שלוש מהן בבריכת הסולטאן בירושלים ושתיים בפארק הירקון בתל אביב, בפני כ-120,000 איש.
בשנת 2014, בחודש דצמבר, התקיימה במועדון האזור בתל אביב הופעת האיחוד של ההרכב חמסין. על הבמה הופיעו אפרים שמיר ואלון הלל מההרכב המקורי, ואיתם, יוסי פיין על הבס (שהחליף את אוהד אינגר מההרכב המקורי), עידו זלזניק וגיל ארז.
ביוגרפיה > חיים אישיים

שמיר נשוי בשנית ואב לשני בנים. שמיר הוא אתאיסט.
שמיר מזוהה כאיש שמאל, ונוהג להתבטא בעניין ברשתות החברתיות, בין השאר בביטויים חריפים כנגד ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ומשפחתו, ובנושאים חברתיים וכאלה הנוגעים לנושאי דת-מדינה.
דיסקוגרפיה

הרשימה לא כוללת סינגלים ולא כוללת אלבומים, שבהם שמיר הוקלט כנגן, כזמר אורח לקטע קצר או כמלווה קולי.
דיסקוגרפיה > סולו

רוקד לקול הבנות (1983)
סוף סוף גשם (1992)
ערב של יום בהיר (1995) [הופעה]
ים הבטון (2003)
אפרים שמיר וגנבי הזמן (2011) [גרסאות כיסוי]
דיסקוגרפיה > כחבר להקה (רשימה חלקית)

כחבר להקת הנח"ל
"בהיאחזות הנח"ל בסיני" ("שא לשלום")-תוכנית 22
"להיטי הנח"ל" (אוסף מס' 2, להיטים מהשנים 67- 72).
"הפלנחניק"-תוכנית 23
פסטיבל הזמר והפזמון 1973 (שמיר שר סולו את "ליל חניה")
אלבומים כחבר להקת כוורת - ראו כוורת (להקה)#דיסקוגרפיה
אפרים ואסתר שמיר (1977)
חמסין (1979-1980)
נפגשנו Live (2009) [הופעה]
דיסקוגרפיה > כמפיק (רשימה חלקית)

אסתר שמיר - קלף חזק (1984)
טיפקס - החיים שלך בלאפה (1995)
נימרוד והבודדים - רשימת שיקלר (1997)
אסתר שמיר - בגלל האנשים שאני אוהבת (2003)
הערות שוליים

↑  ( ביוגרפיה של אפרים שמיר, בארכיון האינטרנט (מאתר MOOMA - המוזיקה של ישראל)
↑  דף האלבום באתר הספרייה הלאומית
↑  ההתבטאות המזעזעת של אפרים שמיר; נתניהו: "הסתה פרועה", באתר מעריב אונליין, 27 ביוני 2020
רן בוקר,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'נתניהו נגד אפרים שמיר: "הסתה מסוכנת, נגיש תלונה במשטרה", באתר ynet, 27 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302962305171  ISNI: 0000 0000 6806 1812  LCCN: n2018016730  MusicBrainz: ef8c09a5-9b1b-412b-aa84-4f6eefa8d9b7  VIAF: 97587958   WorldCat (עם VIAF): 97587958
מאתינה

"מאתינה" ציור צבעי מים מעשה ידי תומאס בוק בשנת 1842 עת הייתה בת שבע.
מאתינה (באנגלית: Mathinna;‏ 1835–1852) הייתה נערה אבוריג'ינית אוסטרלית שאומצה, ולאחר מכן ננטשה, על ידי מושל ארץ ואן דימן (כיום טסמניה), סר ג'ון פרנקלין. היא מתה בגיל צעיר, שרידי גופתה כנראה הוצאו מהקבר, נבדקו על ידי חוקר בריטי ונלקחו לאוניברסיטת מלבורן, לכאורה לצורכי מחקר. לימים הפכה לסמל של ההתייחסות הרעה של הבריטים והלבנים האוסטרליים לאבוריג'ינים.
קורות חיים

מאתינה נולדה באי פלינדרס (Flinders), נקרא בשם "מרי" והייתה הבת של טואוגרר, צ'יף שבט לואורין ורעייתו וונגרניפ. בשנת 1833 נאסרו כל אנשי השבט על ידי ג'ורג' אוגוסטוס רובינסון (Robinson), ראש הרשות האחראית על האבוריג'ינים. לאחר שנתפסה, בהיותה בת שש, שונה שמה ל"מאתינה" והיא נשלחה על ידי רובינסון כמתנה למושל סר ג'ון פרנקלין ורעייתו ליידי ג'יין, ואומצה על ידם. מאתינה גדלה בבית המושל לצד בתו של המושל אלינור.
מאתינה התקשתה להסתגל למעבר מהכפר הקטן באי פלינדרס לבית המושל. באחד המכתבים שכתבה היא תיארה איך כואבות לה הרגליים בשל הגרביים והנעליים שאמרו לה ללבוש, אך היא מודה לאביה המאמץ על שנתן לה אותם.
כאשר סר ג'ון פרנקלין נקרא חזרה לאנגליה בשנת 1843, הוא ורעייתו השאירו את מתינה בבית יתומים בהובארט, בהיותה בת שמונה. מאתינה התקשתה להסתגל למעבר מבית המושל לבית היתומים. היא נשלחה חזרה לאי פלינדרס בשנת 1844, ושנה לאחר מכן, בגיל 9, נשלחה שוב לבית היתומים. בשנת 1851, כאשר הייתה בת שש עשרה נשלחה אל היישוב האבוריג'יני אויסטר קואוב (Oyster Cove) ממערב להובארט.
ב-1 בספטמבר 1852, מאתינה מתה בטביעה בשלולית, ככל הנראה בהיותה שתויה, בגיל 17 או 18.
מאתינה נקברה, ככל הנראה, בבית הקברות האבוריג'יני של הכפר. גופתה הוצאה מקברה, לצד כל שאר האבוריג'ינים הקבורים בבית הקברות, על ידי ויליאם קראות'ר בשנת 1907 ונלקחה לאוניברסיטת מלבורן, לכאורה לצורכי מחקר.
מאבק ציבורי שנערך בשנת 1985, על ידי האבוריג'ינים הטסמנים הביא להשבת שרידי הגופות ושריפתן בטקס לוויה.
הנצחה

העיירה מאתינה בטסמניה נקראת על שמה, כמו גם הפטרייה Entoloma mathinnae.
אזכורים תרבותיים

מאתינה אוזכרה במספר יצירות ספרותיות ותיאטרליות ובהן:
1954: בלט שהופק על ידי לורל מרטין - והוא אחת היצירות האוסטרליות הראשונות, העוסקת בנושא אוסטרלי מקורי (ונועז מאוד בהתייחס לתקופה בה יוצר).
1967: סיפור ילדים היסטורי בשם "אנשיה של מאתינה" מאת נאן צ'ונסי.
2008: בלט בשם "מאתינה" בכוריאוגרפיה מאת סטיבן פייג', עבור להקת המחול באנגארה, בהשראת עבודתה של לורל מרטין.
2008: רומן בשם "Wanting" מאת ריצ'רד פלאניגן.
ראו גם

שרה סארטי בארטמן
הערות שוליים

↑  קורות חייה של מאתינה והפיכתה לסמל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 195148389200910710328   WorldCat (עם VIAF): 195148389200910710328
יא ג'סי

| --- | --- |

 לידה:  1989 (בת 36 בערך) ממפונג, גאנה 
 מדינה:  גאנה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת איווה, תיכון וירג'יל א. גריסום 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  שיבה (ספר) 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 הושפעה מ:  טוני מוריסון 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר האמריקאי (2017)  Category:Hemingway Foundation/PEN Award winners  קרן הספר הלאומי 
 
יא ג'סי (באנגלית: Yaa Gyasi; נולדה בשנת 1989) היא סופרת גאנאית-אמריקאית עטורת ארבע פרסים. רומן הביכורים שלה Homegoing (שיבה), שפורסם בשנת 2016 כאשר הייתה בת 26 בלבד, זכה בשלושה פרסים ותורגם לשפות שונות.
ילדות מוקדמת וחינוך

ג'סי נולדה בעיר ממפונג, בגאנה לאב קווייקו, פרופסור לצרפתית באוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל, ולאם סופיה, אחות במקצועה. המשפחה עברה להתגורר בארצות הברית בשנת 1991, כאשר אבי המשפחה עבר לשם להשלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטה של מדינת אוהיו. המשפחה התגוררה לאחר מכן במקומות נוספים בארצות הברית, באילינוי ובטנסי. החל מגיל 10 גדלה ג'סי עם משפחתה בהאנטסוויל, אלבמה.
ג'סי מציינת כי הייתה ילדה ביישנית, והרגישה קרובה אל אחיה בשל היותם מאוחדים בזהותם כילדים מהגרים באלבמה. בנוסף ראתה בקריאה ובספרים "חברים קרובים".
בתקופת לימודיה קיבלה ג'סי תעודת הצטיינות חתומה על ידי לוואר ברטון לאחר שהסיפור הראשון שכתבה התמודד בתחרות כתיבה שמיועדת לסופרים צעירים. לדבריה, זכייה זו עודדה אותה והיוותה עבורה ההשראה לבחירה בקריירה בתחום הספרות. עוד השפיע עליה הספר של טוני מוריסון "שיר השירים אשר לסולומון”, אותו קראה בהיותה תלמידת בית ספר תיכון בת 17.
ג'סי סיימה לימודי תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת סטנפורד ותואר שני בכתיבה יצירתית באוניברסיטת איווה.
קריירה

זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד, החלה ג'סי לכתוב את רומן הביכורים שלה, ובמקביל עבדה בחברת הזנק בסן פרנסיסקו. לדבריה, היא לא נהנתה מעבודתה ופרשה כאשר התקבלה ללימודי תואר שני באוניברסיטת איווה בשנת 2012.
הרומן הראשון שכתבה: Homegoing(אנ') נכתב בהשראת טיול שעשתה בשנת 2009 לגאנה. זו הייתה הפעם הראשונה בה חזרה לגאנה לאחר שעזבה אותה בהיותה ילדה.
היא השלימה את כתיבת הרומן בשנת 2015 וקיבלה הצעות להוציאו לאור מכמה הוצאות ספרים. הספר יצא בהוצאת הספרים קנופף.
העיתונאי טא-נהאסי קואטס בחר להעניק לספר את פרס איגוד הספרות הלאומי לסופרים מתחת לגיל 35 בשנת 2016. הספר זכה בפרסים רבים אחרים בארצות הברית בגין כתיבו ותרומתו של הספר לגיוון בספרות האמריקאית.
ב-2017 נבחרה על ידי מגזין פורבס לרשימת הצעירים המבטיחים 30Under30.
ג'סי כותבת ומפרסמת בפרסומים שונים, בהם African American Review, Callaloo, הגרדיאן, ו-גרנטה.
היא מציינת את טוני מוריסון, גבריאל גרסיה מרקס, ג'יימס בולדווין, אדוארד פ. ג'ונס, וג'ומפה להירי כמקורות השראה עבורה.
נכון לשנת 2020, ג'סי מתגוררת בברוקלין (ניו יורק).
יצירות

שיבה, הוצאת תמיר-סנדיק, 2017
ברומן ביכורים זה של גֶ'סִי מובא סיפור היסטורי ואישי על האופן שבו אפליה, השפלה וגזענות נצרבות בנשמתה של קהילה שלמה. הספר עוקב לסירוגין אחר שני ענפים באילן היוחסין של האחיות: ענף צאצאיה של אפייה לאורך מאות שנות מלחמה בגאנה מול הקולוניאליזם הבריטי וסחר העבדים, ובמקביל ענף צאצאיה של אסי בארצות הברית – מאחוזות העבדים בדרום, דרך מלחמת האזרחים, מכרות הפחם ומועדוני הג'אז, וכלה בהארלם של ימינו.
פרסים

פרס ג'ון לאונרד לרומן ביכורים של חוג מבקרי הספרות בארצות הברית.
פרס המינגווי לספרות לספר ביכורים
2016: פרס איגוד הספרות הלאומי לסופרים מתחת לגיל 35
2017: פרס הספר האמריקאי המצטיין
2017: פרס ירחון גרנטה לסופרים אמריקאים צעירים
2020: פרס Vilcek לסופר מבטיח
2021: פרס הנשים לספרות
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'Maloney, Jennifer (2016-05-26). "Homegoing by Yaa Gyasi, Born in Ghana and Raised in the U.S." Wall Street Journal. ISSN 0099-9660. נבדק ב-2016-12-02.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Begley, Sarah (2016-06-05). "A 26-Year-old Looks to the Past for Her Literary Debut". TIME.com. נבדק ב-2016-12-02.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'"Yaa Gyasi, author of Homegoing, 5 Under 35, 2016, National Book Foundation". www.nationalbook.org. נבדק ב-2016-12-02.
↑  Eli Wolfe, How Yaa Gyasi found her story in slavers' outpost, SFGATE, ‏2016-06-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000A-QINU`"'"Debut novelist among winners of American Book Awards". The Washington Post (באנגלית אמריקאית). 2017-08-04. ISSN 0190-8286. נבדק ב-2017-08-05.
↑  Alter, Alexandra, "Zadie Smith and Michael Chabon Among National Book Critics Circle Finalists", New York Times, January 17, 2017
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000D-QINU`"'"PEN/Hemingway Award for Debut Fiction". PEN New England (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2017-05-15. נבדק ב-23 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000F-QINU`"'"100 Notable Books of 2016". The New York Times. 2016-11-23. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-12-02.
↑  30 Under 30 2017: Media, Forbes (באנגלית)
↑  AAR African American Review.
↑  "Yaa Gyasi", National Book Festival, Library of Congress.
↑  "Yaa Gyasi: ‘I write a sentence. I delete it. I wonder if it’s too early for lunch’", The Guardian, 28 October 2017.
↑  Gyasi, Yaa, "Leaving Gotham City", Granta 139: Best of Young American Novelists 3, 25 April 2017.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000018-QINU`"'"Five books: The books that influenced Yaa Gyasi". Penguin. 2016. נבדק ב-1 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Langa Chinyoka, We Take Everything with Us: An Interview with Yaa Gyasi, The Paris Review, ‏2020-09-02 (באנגלית)
↑  שיבה, באתר ybook.co.il
↑  "שיבה": דמעות מאפריקה, באתר ynet, 31 במאי 2017
↑  Kellogg, Carolyn, and Michael Schaub, "Granta names 21 of the best young American novelists", The Los Angeles Times, April 26, 2017.
↑  "Granta’s list of the best young American novelists", The Guardian, 26 April 2017.
↑  Onwuemezi, Natasha,
 "Granta reveals its Best of Young US Novelists 2017", The Bookseller, April 26, 2017.
↑  Yaa Gyasi, Vilcek Foundation (באנגלית אמריקאית)
↑  Women’s prize for fiction shortlist entirely first-time nominees, the Guardian, ‏2021-04-28 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346415705171  PLWABN: 9810664025505606  BIBSYS: 1512719457256  BNE: XX5712861  BnF: cb171006886 (data)  CiNii: DA18928485  GND: 1110919603  ISNI: 0000 0004 5949 2214  LCCN: n2015071073  LNB: 000326714  NDL: 001283888  NKC: mub2016922945  NLK: KAC202106344  NSK: 000695412  NTA: 405397968  RERO: 02-A026550121  SUDOC: 196090687  VIAF: 117144647683735584397   WorldCat (עם VIAF): 117144647683735584397
תיאטרון בימי הביניים

ציור מהמאה ה-19 המדמה הופעת רחוב בימי הביניים.
תיאטרון בימי הביניים הוא שם כולל המתייחס לכל המופעים התיאטראליים, בתקופת ימי הביניים, שבין נפילת האימפריה הרומית במאה ה-5 לספירה. ועד ראשית תקופת הרנסאנס במאה ה-15 לספירה. התיאטרון בימי הביניים, מכליל בתוכו את אופייני הדרמה האירופאית. והיא מתחלקת באופן מסורתי למספר מצומצם של סוגות תיאטרליות בהן: מחזות ליטורגיים, מוסר, דרמה ופיוטיים. המחזות עסקו בנושאים שונים מגוונים בין הנושאים הדתיים הלקוחים הישר מתוך הברית הישנה והברית החדשה, וגם ממסורת הקדושים. אך גם מסיפורי עם נפוצים כמו למשל: רובין ומריו של האדם דלה הלה במאה ה-13 או רובן דפבל.