stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרקיזות מוראביה

מרקיזות מוראביה (בצ'כית: Markrabství moravské, בגרמנית: Markgrafschaft Mähren), הייתה מדינה שהשתייכה לכתר בוהמיה, והייתה כפופה לדוכסות בוהמיה ולאחר מכן לממלכת בוהמיה, אשר התקיימה בתחילה כממלכה עצמאית, ומשנת 1526 תחת שלטון בית הבסבורג, עד לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918.
היסטוריה

לאחר הבסת מוראביה הגדולה בשנת 907 על ידי בית ארפאד ההונגרי, סופחה סלובקיה לנסיכות הונגריה כהונגריה העליונה, ואילו מוראביה סופחה לדוכסות בוהמיה. בשנת 955 הביסו הכוחות הגרמנים והבוהמים את הכוחות המדיארים בקרב על הנהר לך, ובעקבות כך אישר אוטו הראשון, מלך גרמניה את שליטתו של בולסלאב הראשון, דוכס בוהמיה בבוהמיה ובמוראביה. בין השנים 999–1019 הייתה מוראביה תחת שלטון פולין, אולם לאחר מכן נכבשה בחזרה על ידי אולדריך, דוכס בוהמיה.
בשנת 1182 אוחדו נסיכויות ברנו, אולומואוץ וזנוימו בידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ונמסרו לקונרד השני, דוכס בוהמיה כמרקיזות מוראביה. במהלך השנים לאחר מכן, התואר ניתן ליורש העצר של ממלכת בוהמיה.
בשנת 1310 תפס בית לוקסמבורג את השליטה בבוהמיה, ובמהלך המלחמות ההוסיטיות תמכו אצילי מוראביה בזיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1469 נכבשה מוראביה על ידי מתיאש הראשון, מלך הונגריה אשר טען לתואר "מלך בוהמיה" כנגד ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה, והמלחמה נמשכה אף לאחר מותו של ייז'י מפודבראדי בזמן שלטונו של ולדיסלב השני, מלך בוהמיה, והסתיימה בשלום אולומואוץ בשנת 1479, ובו ויתר מתיאש על התואר מלך בוהמיה, אך המשיך להחזיק באדמות מוראביה.
בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ובעקבות כך הוכתר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה מבית הבסבורג למלך בוהמיה. שלטון בית הבסבורג בבוהמיה נמשך עד לתבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918 והקמת צ'כוסלובקיה.
מרקיזות טוסקנה

| --- | --- |


 
 מרקיזות טוסקנה בהקשר הפוליטי של איטליה בסביבות שנת 1000 לספירה
 ממשל
 עיר בירה:  לוקה (עד 1057)   פירנצה (1057–1116)   סן מיניאטו
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  846 
 תאריכי פירוק:  1197 
 ישות קודמת:  פרנקיה התיכונה
 ישות יורשת:   קומונת ארצו    רפובליקת פירנצה    רפובליקת לוקה    רפובליקת פיזה    פוגיבונזי    קומונת פראטו    רפובליקת סיינה    דוכסות מסה וקרארה   וולטרה
 
מרקיזות טוסקנה (באיטלקית: Marca di Tuscia) הייתה מרקיזות של ממלכת איטליה והאימפריה הרומית הקדושה במהלך ימי הביניים. היא הייתה ממוקמת בצפון-מערב מרכז איטליה, וגבלה במדינות האפיפיור בדרום, בים הליגורי במערב ובלומברדיה בצפון. היא כללה אוסף של מחוזות, בעיקר בעמק נהר הארנו, ובמקור מרכזה היה בלוקה.
היסטוריה

המרקיזות הייתה יצירה קרולינגית, יורשת של הדוכסות הלומברדית טוסקיה. לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית, טוסקיה משנת 568 הייתה חלק מממלכת הלומברדים האיטלקית (Langobardia Major) עד שבשנת 754 התערבו המלכים הפרנקים בסכסוך עם האפיפיור סטפנוס השני. על ידי מתת פפין, החלק הדרומי של טוסקיה סביב ויטרבו הפך לחלק ממדינות האפיפיור החדשות שהוקמו, בעוד שהחלק הצפוני (או טוסקנה הלומברדית) התפתח למרקיזות הקיסרית של טוסקנה לאחר שקרל הגדול כבש סופית את ממלכת לומברדיה ב-773/774. לומברדיה עצמה הפכה לגרעין של הממלכה הקיסרית של איטליה, יחד עם הצעדות של טוסקנה וורונה.
המרקיז הטוסקני הראשון היה אדלברט הראשון, שקיבל את התואר הזה בשנת 846. לפניו, אביו וסבו, הרוזן בוניפאציוס הראשון מלוקה ובוניפאציו השני, כנראה ממוצא בווארי, שלטו ברוב המחוזות של האזור והחזיקו גם בתארים גבוהים יותר, כמו נשיא קורסיקה או דוכס לוקה. בני בוניפאצ'י שלטו במרקיזות עד 931. במהלך סוף המאה ה-9 ותחילת המאה ה-10, תמיכתם של מרקיזי טוסקנה הייתה מכרעת לכל מועמד שרצה להיות מלך איטליה.
בשנת 931, איג מארל, שהמליך את עצמו למלך איטליה, נישל את הבוניפאצ'ים בניסיון לגבש את כל הנחלות החשובות של איטליה בידי קרוביו. הוא העניק את טוסקנה לאחיו בוסו. היא נשארה בידי בני המשפחה הידועים בשם הבוסונידים עד שנת 1001. היא גם שמרה על השפעתה לגבי הבחירות המלכותיות. עוד בשנת 1027 הודח רניירי מהמרקיזות על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה קונרד השני בגלל שהתנגד לו כמלך.
בשנת 1027 הוענקה הדוכסות לרוזני קנוסה. בוניפאציו השלישי השתמש בתואר dux et marchio: דוכס ומרקיז. הוא היה בעל ברית של קיסרים האימפריה הרומית הקדושה, אך כוחו היה כה גדול עד שהוא איים על זה של הקיסרים באיטליה. הוא איחד את ירושת קנוסה, שהייתה ברובה באמיליה, לטוסקנה והעביר אותה לבתו מטילדה. מלבד התואר החשוב העצום שלה, רכושה הגדול ביותר היה טוסקנה, המוחזקת באופן פיאודלי, והיא ניצלה אותו לטובת האפיפיור במאבק האינווסטיטורה. עם מותה של מטילדה ב-1115, חלף עידן הנסיכים הפיאודליים בצפון איטליה, והוחלף בדומיננטיות של מדינות הערים, הרפובליקות הימיות והקומונות.
מרקוס קלינגברג

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 באוקטובר 1918 ורשה, פולין 
 פטירה:  30 בנובמבר 2015 (בגיל 97) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 תאריך עלייה:  נובמבר 1948
 מקום קבורה:  פר לשז 
 שם לידה:  Abraham Marcus Klingberg 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת ורשה אוניברסיטת מינסק
 התמחות:  אפידמיולוגיה
 תואר:  פרופסור לאפידמיולוגיה
 תפקידים:  רופא גדודי ראש ענף בחיל הרפואה חוקר במכון למחקר ביולוגי מרצה באוניברסיטת תל אביב
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל
 בן או בת זוג:  Wanda Yashinskaya (1946–1990) 
 צאצאים:  סילביה קלינגברג 
 
אברהם מרקוס קְלִינְגְברג (7 באוקטובר 1918 – 30 בנובמבר 2015) היה פרופסור לאפידמיולוגיה וחוקר במכון למחקר ביולוגי בישראל שבשנת 1983 הורשע ונידון לעשרים שנות מאסר באשמת ריגול למען ברית המועצות.
קורות חיים

מרקוס קלינגברג נולד ב-1918 כ"אברהם מרדכי" למאיר והינדה קלינגברג, במשפחה חרדית בוורשה, בירת פולין. סבו היה רבי משה חיים קלינגברג, האדמו"ר מזאלושיץ משושלת קומרנה. בנעוריו עזבו הוריו את פולין בשל מחלת אביו והפקידו אותו בידי סבו שוחר הידע, שטיפח את זהותו האינטלקטואלית של נכדו.
בשנת 1935 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת ורשה, שם התוודע לאידאולוגיה המרקסיסטית. בסוף שנת הלימודים הרביעית, בספטמבר 1939, קטעה מלחמת העולם השנייה את לימודיו. אמו של קלינגברג דחתה ניסיונות להציל את עצמה ומשפחתה מהנאצים, ולמעשה חרצה את גורלה וגורל המשפחה כשנותרה בצד הפולני. קלינגברג עצמו הצליח, בעידודו של אביו, להימלט לשטחי ברית המועצות, שם המשיך בלימודיו באוניברסיטת מינסק והיה פעיל בקומסומול. עם פלישת גרמניה לברית המועצות, ב-22 ביוני 1941, התנדב לצבא האדום, שבו שירת כרופא המתמחה באפידמיולוגיה בדרגת קפיטן (מקביל לסרן). במהלך המלחמה הגיע לעמדה רפואית בכירה למדי במנגנון הבריאות הסובייטי של בלארוס.
על פועלו בצבא האדום הוענק לו עיטור הדגל האדום.
לקראת סוף המלחמה שב קלינגברג לפולין. הוא גילה כי בית הוריו והפנסיון שאותו ניהלו נתפש על ידי פולנים. קלינגברג ניסה לברר פרטים אצל שכניו לשעבר על אודות משפחתו שנרצחה בטרבלינקה ונתקל בסרוב לסייע לו אך הצליח להבחין בביתם בחפצים מבית הוריו. בפולין הכיר את אשתו לעתיד, יהודייה בת למשפחה עשירה שנספתה, ששינתה את שמה מ"אדג'יה אייסמן" לשם בעל צליל פולני נוצרי: ונדה וישינסקיה. אייסמן-וישינסקיה הייתה מיקרוביולוגית בהשכלתה, שהצליחה לשרוד בגטו ורשה עד למרד, ולאחר מכן עברה לחלק הפולני של העיר בזהות בדויה של נוצרייה קתולית, בעזרת מסמכים מזויפים ובזכות המראה הארי שלה. לאחר המלחמה, עזבו השניים לשוודיה, שם נולדה בתם היחידה, סילביה.
קורות חיים > בישראל

בנובמבר 1948 כחצי שנה לאחר קום מדינת ישראל עלה קלינגברג כאיש מח"ל לארץ עם אשתו ונדה ובתו התינוקת סילביה. ביומו הרביעי בארץ הוא גויס לצה"ל והוצב בחיל הרפואה. כבר בשנת 1950 הגיע לדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1952 השתחרר מצה"ל ונמנה עם ראשוני העובדים במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה. במכון התקדם לתפקיד סגן המנהל המדעי ומנהל המחלקה לאפידמיולוגיה, ולמעשה נחשף לכל המידע שהצטבר בנושאים ביולוגיים. גם במישור האקדמי התפרסם קלינגברג בזכות מאמריו, היה לפרופסור מן המניין לאפידמיולוגיה ועמד בראש החוג לרפואה מונעת וחברתית בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. קלינגברג שימש גם כנשיא האגודה האירופאית לטרטולוגיה, היה יו"ר הוועדה הבינלאומית לאפידמיולוגיה של מומים מולדים, וכן היה נשיא הוועדה המדעית הבינלאומית לאסון סווסו באיטליה (מ-1976 ועד היעלמותו).
הערכה

לאחר שחרורו טען קלינגברג כי אשתו, ונדה, ריגלה גם היא למען ברית המועצות (בשב"כ אישרו זאת בדיעבד, והודו כי קלינגברג הצליח להוליך אותם שולל בעניין אשתו), וכי היו לו מסייעים נוספים שאותם הצליח שלא לחשוף במהלך חקירותיו. קלינגברג מעולם לא הביע חרטה על מעשיו, ואולם טען כי הוא מתבייש בכך שנשבר והודה ביום הרביעי לחקירתו.
על פי העיתונאים יוסי מלמן ואיתן הבר בספרם "המרגלים":
...מעטים היו כמותו בתולדות מעשי הריגול בהיסטוריה המודרנית. מכל הבחינות, הצלחתו של קלינגברג היא מן ההישגים הגדולים ביותר של שירותי המודיעין של ברית המועצות והכישלון הגדול ביותר של שירות הביטחון הכללי של מדינת ישראל. לא היה כמותו.
משפחתו

משפחתו של קלינגברג נספתה בשואה. אשתו, ד"ר ונדה קלינגברג, נפטרה בשנת 1990 מהתקף לב בזמן מאסרו של קלינברג. לאחר מותה נתגלה שגם היא ריגלה עבור הסובייטיים ואף שהשתתפה בהברחת מבחנה שנמסרה למפעיליה ובה תרבית חיידקים מזן אלים מהמכון הביולוגי.
לקלינגברג בת יחידה, סילביה, שהייתה חברה בתנועת השמאל הרדיקלי "מצפן". היא נישאה לאודי אדיב בתקופת מאסרו, אך התגרשה ממנו לאחר שלוש שנים. בהמשך עברה לצרפת ונודעה כפעילה קומוניסטית. היא נישאה לאלן ברוסה, פרופסור לפילוסופיה בסורבון, ובשנת 1980 נולד בנם, יאן ברוסה (Ian Brossat). לאחר שנים אחדות, הזוג התגרש.
יאן ברוסה, נכדו היחיד של קלינגברג, שמר על קשר קבוע עם סבו החל מתקופת המאסר של קלינגברג, בה עוד היה ילד, ועד למותו. יאן ברוסה פעיל במפלגה הקומוניסטית של צרפת ומכהן מטעמה כסגנו של ראש עיריית פריז וכחבר מועצה בעיריית פריז.
ספרו

מרקוס קלינגברג, המרגל האחרון, נכתב יחד עם מיכאל ספרד, תל אביב, הוצאת מעריב הד ארצי, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת

ראובן מרחב, מקום במרחב – כשהאדם נפגש עם נתיבות ההיסטוריה, ידיעות ספרים, 2022, פרק 7, עמודים 80–96
הערות שוליים

↑  יוסי מלמן, הותר לפרסום: סוכן סובייטי כפול הסגיר את המרגל קלינגברג לשב"כ, באתר הארץ, 15 באפריל 2008
נחשף הסוכן הכפול שהפיל את המרגל קלינגברג, באתר ynet, 15 באפריל 2008
↑  מרקוס קלינגברג, המרגל האחרון, 2007 (עמ' 321)
↑  עמנואל רוזן, "בעלי, פרופ' קלינגברג, לא נמצא במוסקבה", מעריב, 9 בספטמבר 1985
↑  השלב הגבוה ביותר של יישום, מבט מל"מ 68, מרץ 2014, עמ' 7
↑  יוסי מלמן ואיתן הבר, המרגלים, הוצאת משכל, 2002, עמוד 219
↑  עופר אדרת, "סילביה האדומה" | "הממסד הישראלי הוא אויב": סיפורה של אשת ובת המרגל, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2019
↑  יוסי מלמן, לא הייתי מרגל, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263865005171  PLWABN: 9810541378205606  BnF: cb11909855h (data)  GND: 133938158  ISNI: 0000 0001 1571 6456  LCCN: n50042337  NKC: xx0117509  NTA: 067944485  SUDOC: 026950936  VIAF: 59084506   WorldCat (עם VIAF): 59084506 
מרקוס קלינגברג - אוטוביוגרפיה תמציתית, פורסמה ב-4 בדצמבר 2015, לאחר מותו
מרקינה

מרקינה (בליטאית: Merkinė; בפולנית: Merecz; ביידיש: מערעטש) היא עיירה במחוז אליטא שבדרום ליטא, בסמוך למפגש הנהרות מרקיס (Merkys) וניימן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

היישוב וטירת העץ שבו נזכרים לראשונה בשנת 1359, וטירה זו סייעה להגן על היישוב מפני פשיטות המסדר הטבטוני. בשנת 1569 הוענקו ליישוב זכויות עיר, כחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
יהודי היישוב

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעלו בה בתי ספר עבריים מרשתות תרבות ויבנה, וכן מפלגות ותנועות נוער ציוניות. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בקיץ 1940 נאסרה פעילות זו.
ב-22 ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה לאחר הפגזתה, והתירו לליטאים המקומיים לערוך פוגרום ביהודי היישוב, תוך ירי בחלק מהיהודים, והטבעת חלקם בנהר נימן.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן ומוקף גדר תיל, שהוקם סביב בית הכנסת המקומי, ואשר נשמר בידי הליטאים. יהודי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, אשר מעת לעת נרצחו בהן עובדים.
ב-10 בספטמבר 1941 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים ליטאים, והובילו את כל יושביו עירומים לבורות ירי בסמוך לבית העלמין היהודי המקומי. לפי דו"ח יגר, נרצחו באקציה זו 223 גברים יהודים, 355 נשים יהודיות ו-276 ילדים יהודים.
נקודת אוסטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  האוסטר 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  63°49′00″S 59°28′00″W﻿ / ﻿63.8167°S 59.4667°W﻿ / -63.8167; -59.4667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת אוסטר(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת אוסטר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת אוסטר(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת אוסטר
 
אוסטר פוינט (באנגלית: Auster Point) היא לשון יבשה בחצי האי טרינטי בחלקו הצפוני ביותר של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת באמצע קו החוף של המזרחי של מפרץ שארקו.
היסטוריה > מקור השם

שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
לשון היבשה קרויה על שם מטוסי האוסטר אוטוקרט ששימשו את משלחות החקר הבריטיות באזור זה.
משטר כלאיים

משטר כלאיים או משטר היברידי הוא משטר המשלב תכונות של משטרים דמוקרטים (למשל, בחירות קבועות הפתוחות לציבור הרחב) עם תכונות של משטרים סמכותנים (למשל, דיכוי פוליטי).
למרות השילוב בין המאפיינים, בהיעדר היכולת לכונן משטר דמוקרטי של ממש, נחשבים משטרי הכלאיים על פי רוב למשטרים סמכותנים במהותם. במחקר הם אינם נחשבים בדרך כלל תת-סוג של משטרים סמכותנים, וגם לא נחשבים כמשטר שנמצא "בדרך אל" משטר דמוקרטי/סמכותני, אלא מוגדרים כסוג משטר נפרד בעל מאפיינים ייחודיים.
משטרי כלאיים מתקיימים ברוב המדינות המתפתחות, במיוחד מאז תום המלחמה הקרה. על פי חלק מההגדרות, משטרי כלאיים הפכו לשיטת המשטר הנפוצה ביותר בתחילת המאה ה-21: על פי ההגדרה של דו"ח החירות העולמי של ארגון ה-Freedom House, כשליש מהמשטרים שהיו במדינות העולם בעשורים האחרונים היו משטרי כלאיים, והיא נפוצה במיוחד באירואסיה. קבוצת האקונומיסט שעוקבת אחר המשטרים במדינות העולם מפרסמת מדי שנה ניתוח בשם "מדד הדמוקרטיה" מסווגת בערך רבע מהמדינות כמשטרי כלאיים.
היווצרות משטרי הכלאיים

אחת הגישות המקובלות העוסקות במשטרי כלאיים, רואה בהם תהליך שהחל באופן מעשי בתחום המלחמה הקרה, גם אם הוא בעל שורשים מוקדמים יותר. עם זאת, משטרים שונים קודם לכן, למשל, משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, הוגדרו בפי חלק מהחוקרים כמשטר כלאיים כבר בשנות ה-70.
בשנות ה-90, לאחר התפרקות ברית המועצות, החלה מגמת דמוקרטיזציה שנחשבת לגל השלישי של הדמוקרטיה. במדינות רבות שחוו הפיכות ושינויי שלטון בשנים אלו - ובמיוחד במדינות פוסט-סובייטיות - היו לחצים מבחינת דעת קהל ומבחינת הנסיבות הפוליטיות העולמיות לאמץ מאפיינים של משטרים דמוקרטים, בין היתר הקמת מוסדות שמאפשרים הקמת מפלגות וכינון בחירות בקנה מידה לאומי.
עם זאת, בשלב מסוים, בדרך כלל סביב השנים 2000–2008, תהליכי הדמוקרטיזציה בחלק ממדינות אלו חוו תקיעות או נסיגה והובילו ליצירת משטרי כלאיים רבים. החוק היבש באותן מדינות עדיין מתאר את תפקודם המקורי של אותם מוסדות דמוקרטים שהוקמו, אולם שינויים שבוצעו במנגנוני השלטון מחלישים בפועל חלק מהאפקטיביות של היכולת להעמיד אלטרנטיבה לשלטון.
מאפיינים

משטרי כלאיים עשויים להיות בעלי קשת רחבה של מאפיינים, וההגדרות ששואפות להבחין מקרים גבוליים של משטרי כלאיים הן הגדרות עמומות. לכן נוצרו טיפולוגיות במטרה לזהות את המאפיינים השונים של משטרי כלאיים ולהבדילם מסוגי משטרים אחרים.
צוות המחקר של קבוצת האקונומיסט שמפרסמת מדי שנה את "מדד הדמוקרטיה" מגדיר את משטרי הכלאיים על ידי מידת התאמתם למספר מאפייני מפתח: בבחירות (שהן מאפיין נפוץ של משטרים אלו) מתקיימים אי סדרים משמעותיים שלעיתים קרובות מונעים מהן להיות חופשיות והוגנות ; במקרים רבים מופעל לחץ ממשלתי על מפלגות האופוזיציה ; משטרים בעלי חולשות רבות בפרמטרים שונים הנבדקים ונוגעים לתרבות הפוליטית, ליכולתם החופשית של האזרחים להשתתף ולהשפיע על המציאות הפוליטית, למערכת מתפקדת של איזונים ובלמים ולמידת הכוח שיש בידי הגורמים הנבחרים לעומת גורמים אחרים שאינם נבחרים כמו גורמי צבא או טרור ; השחיתות השלטונית נוטה להיות נפוצה ושלטון החוק חלש ; יכולתה של החברה האזרחית חלשה, מופעלים לחצים על עיתונאים והרשות השופטת אינה עצמאית.
לעיתים אף מתאפיינים משטרי הכלאיים גם במוסדות שלטון ייחודיים שאינם מאפיינים דמוקרטיות או משטרים סמכותנים. לעיתים משטרים אלו מאמצים את המוסדות המקובלים בדמוקרטיה, אולם מארגנים את השיטה הפוליטית כך שכוח רב בהרבה יהיה בידי השלטון המרכזי.
יתר על כן, קיימות עדויות אמפיריות חזקות המבדילות משטרי כלאיים מדמוקרטיות או משטרים סמכותנים גם מבחינת הביצועים והפעולות של המשטר. מחקר השוואתי שיטתי מצא כי משטרים היברידיים נוטים יותר לצאת למלחמה מאשר דמוקרטיות או משטרים סמכותנים (מנספילד וסניידר, 2005), נוטים יותר לעומתם למשברים לאומיים (גולדסטון, 2000) ובעלי שיעורי אמון נמוכים יותר לעומתם מגורמי השקעות עסקיים (קניון ונאהוי, 2010). כלומר, מצב הביניים בין דמוקרטיה למשטר סמכותני נמצא במתאם לרמות גבוהות יותר של בעיות כלכליות, פוליטיות ובינלאומיות מסוימות, בהשוואה לכל אחת מנקודות הקיצון. עם זאת, נכון לשנת 2010, טיב המתאם אינו ברור, וקשה לומר בוודאות האם משטר הכלאיים הוא הסיבה לגורמים אלו או שאולי הקשר הסיבתי הוא הפוך, ועצם קיומם המוקדם יותר של בעיות מהותיות הוא זה שגורם להיווצרותו של משטר הכלאיים.
בהשוואה למשטרים סמכותנים טהורים, הנהגה במשטרי כלאיים כן לוקחת בחשבון את דעת הקהל. גם אין לא ניתן להציע להנהגה תחרות אמיתית בסבבי הבחירות, מועמדי אופוזיציה, על אף מוגבלותם הפוליטית, יכולים לנצל דעת קהל שלילית כדי לערער כנגד השלטון גורמי כוח אחרים התומכים ביציבותו, או אף ליצור סחף רב כל כך של הצבעה לאופוזיציה בבחירות, עד שיהיה קשה ולא אמין לזייף תוצאה אחרת. למעשה, משמשות גם הבחירות עצמן כחלק ממנגנון השפעה על דעת הקהל שמטרתו ליצור רושם קבוע שמרבית הציבור תומך בשלטון. מחקריהם של הייל ומקפול הראו שחילופי מפלגות במשטרים כאלו מתרחשים בדרך כלל בתקופת שלטונם של המנהיגים הכי פחות פופולרים, ומכך הסיקו את החשיבות הרבה לדעת הקהל.
הערות שוליים

1 2 3 4  משטר כלאיים, באתר אוניברסיטת אוקספורד
1 2  Ali Riaz, What Is a Hybrid Regime?
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Henry E.Hale, Eurasian polities as hybrid regimes: The case of Putin's Russia
1 2  Hybrid Regimes in Modern Times, האוניברסיטה המרכז-אירופית
1 2  Democracy Index 2019, קבוצת האקונומיסט
↑  Daniel C. Esty, Jack A. Goldstone, State Failure Task Force Report: Phase II Findings
משפט פיק

בדוגמה זו, i=7 ,b=8, והשטח הוא 10. ואכן,
 7+8/2-1=10
הדגמה אינטואיטיבית למשפט: ניתן לראות שכל נקודה בפנים המצולע תופסת שטח של ריבוע, נקודות על השפה חצי ריבוע, וכך מכוסה שטח המצולע. מספר שטחים שהועברו לפינה תופסים שטח של ריבוע וחצי.
משפט פיק הוא משפט גאומטרי שמספק נוסחה לחישוב השטח של מצולע שקודקודיו נמצאים על נקודות בעלות קואורדינטות שלמות במישור הקרטזי.
המשפט קובע שאם בפנים המצולע נמצאות i נקודות ועל צלעותיו (כולל קודקודים) נמצאות b נקודות, אז השטח, A, הוא:
את המשפט גילה והוכיח גאורג אלכסנדר פיק בשנת 1899. פיק היה מתמטיקאי אוסטרי-יהודי, שנספה בטרזיינשטאט בשנת 1942. ניתן להראות שלא ניתן להכליל את המשפט לשלושה ממדים באמצעות ספירת הנקודות בתוך הפאון ועל פניו והשוואה לנפח שלו. עם זאת, ניתן להכליל לממד גבוה יותר באמצעות פולינום ארהרט. ניתן גם להכליל את הנוסחה לפני השטח של פאונים.
הוכחה

יהיה P מצולע כלשהו המקיים את תנאי המשפט, ו-T משולש החולק צלע משותפת עם P ונמצא מחוץ לו. נניח שמשפט פיק נכון עבור P ו-T. אנחנו רוצים להוכיח שגם המצולע P+T המתקבל מצירוף המשולש למצולע מקיים את משפט פיק. כיוון ש-P ו-T חולקים צלע משותפת, כל הנקודות שהיו על צלע זאת הופכות להיות נקודות פנימיות במצולע החדש, מלבד הקצוות, שנשארות על השפה. אם נסמן את הנקודות שהיו על הצלע המשותפת ב-c, נסמן את מספר כל הנקודות הפנימיות במצולע i ונסמן את מספר כל הנקודות שמונחות על צלע של מצולע b, נקבל:
ולכן
כיוון שהנחנו ש-P ו-T מקיימים את משפט פיק, מקבלים:
קיבלנו שאם המשפט נכון עבור מצולע בעל n צלעות, הוא נכון גם עבור מצולע בעל n+1 צלעות. לכל מצולע ניתן לבצע טריאנגולציה, כלומר לחלק למשולשים. לכן, בעזרת אינדוקציה אפשר להראות שמספיק שהמשפט יהיה נכון למשולשים, בשביל שיהיה נכון לכל מצולע. נותר להוכיח את בסיס האינדוקציה - להראות שהמשפט נכון עבור משולשים:
תחילה יש להראות שהמשפט נכון עבור מלבן שצלעותיו מקבילות לצירים וקודקודיו על נקודות שלמות. ואכן, אם המלבן הזה הוא m x n, אז ישנן (m+n)‏2 נקודות על השפה שלו, ו- (m-1)(n-1) נקודות בתוכו, ומתקיים:  {\frac {2(m+n)}{2}}+(m-1)(n-1)-1=m\cdot n
מכך נובע שהמשפט נכון עבור משולש ישר-זווית שצלעותיו מקבילות לצירים, שהרי ניתן לקבל אותם על ידי "גזירת" המלבן לאורך האלכסון
כל משולש ניתן להפוך למלבן על ידי הצמדת משולשים ישרי זווית (מקסימום שלושה) בעלי צלעות מקבילות לצירים. כיוון שהמלבן, וכל המשולשים, מקיימים את המשפט, אז גם המשולש המקורי מקיים אותו.
שני השלבים האחרונים נבעו מכך שאם PT הוא מצולע שמקיים את משפט פיק, אז גם המצולע P והמשולש T שהרכיבו אותו מקיימים את משפט פיק. ניתן להראות זאת באותה דרך המוצגת לעיל.
נייג'ל מארוון

| --- | --- |

נייג'ל מארוון
 לידה:  27 בנובמבר 1960 (בן 63) הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בריסטול 
 http://www.nigelmarven.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
נייג'ל מארוון (באנגלית: Nigel Marven, נולד ב־27 בנובמבר 1960) הוא יוצר, במאי ושחקן בסרטי טבע בריטי מבית ה-BBC.
ביוגרפיה

מארוון כותב, מביים ומשחק בסרטי טבע שהם לרוב ייחודים: הסרטים הדוקומנטריים שלו נראים כסרטי טבע רגילים, בהם החוקר מתקרב לחיות כדי לחקור אותן וללמוד על אורח חייהן. אלא שבסרטיו הוא חוזר, לכאורה, אחורה בזמן כדי ללמוד על יצורים קדומים, או מתכווץ כדי ללמוד על חייהם של חרקים או עכברים.
בנוסף, בסרטיו יש סצנות שנראות לא מתוכננות, כאשר הוא נתון לסכנה כלשהי. למשל בחלק מסדרותיו הוא נראה נמלט מדינוזאורים שרודפים אחריו. סרטיו הדוקומנטריים, לכאורה, מוערכים מאוד בקרב פליאונטולוגים ומדענים, שכן בסרטיו הוא מנסה לפנות לציבור הרחב (ובעיקר לילדים) בהסתמך על עובדות מדעיות.
הוא מופיע במספר סדרות מבית ללכת עם... של ה-BBC, בעיקר נרדף בידי דינוזאורים, מפלצות ים ופארק פרהיסטורי. כמו כן הוא מופיע בפרק הרביעי בעונה השלישית בסדרה בראשית, בה הוא נטרף על ידי גיגאנוטוזאורוס.
בשנים האחרונות הוא מופיע בסדרה בכיכובו בשם "Ten Deadliest Snakes with Nigel Marven", בה הוא מחפש את 10 הנחשים הקטלניים בכל מדינה.
נקודת אדוארדס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  חצי אי 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°27′45″S 59°29′53″W﻿ / ﻿62.46237°S 59.49813°W﻿ / -62.46237; -59.49813
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת אדוארדס(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת אדוארדס
 
נקודת אדוארדס או נקודת אדוארדז או אדוארדס פוינט (באנגלית: Edwards Point) היא לשון יבשה סלעית בקצה הדרומי של חצי האי קרמן, שבאי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
חצי האי קרמן הוא הקצה הדרומי של האי רוברט.
נקודת אדוארדס היא נקודת הכניסה הדרום-מזרחית של מצר אינגליש ומהווה את הצד המערבי של הכניסה למפרץ דבסיל ואת הצד הדרום-מזרחי של הכניסה מיקלבי קוב.
נקודת אדוארדס ממוקמת 5.04 קילומטרים צפונית - מזרחית לנקודת סנטה קרוז שבאי גריניץ';
נקודת אדוארדס ממוקמת 4.57 קילומטרים דרומית - מזרחית לנקודת ברון;
נקודת אדוארדס ממוקמת 6.14 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית לנקודת רוברט.
היסטוריה > גילוי ומיפוי אזור הנקודה

האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור נקודת אדוארדס, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19.
האזור מופה לראשונה על ידי משלחת מיפוי בריטית בשנת 1968, ועל ידי ממפים בולגרים בשנת 2005 וכן בשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

לשון היבשה נקראת על שם ויקטור אדוארדס (Victor Edwards), שהיה קרטוגרף במשרד ההידרוגרפי של הממלכה המאוחדת (United Kingdom Hydrographic Office (בראשי תיבות: UKHO)) במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20.
משמע

משמע הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל. למשמע היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, דומה, משא, חדד, תימא, יטור, נפיש, קדמה, בשמת.
לא ידוע על עוד מקומות חוץ מהמקרא בהם משמע מופיע.
יש חוקרים הסוברים שהשבט הערבי I-sa-am-Me-'a שמוזכר בכתובות של אשורבניפל הוא השבט משמע, אך רוב החוקרים חולקים על דעה זאת.
בדברי הימים מוזכר משמע ברשימת צאצאי שמעון, מה שגרם להשערה שצאצאי שמעון התחתנו עם צאצאי ישמעאל.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוקים י"ג–ט"ו
1 2 3  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ה
↑  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ה
↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים כ"ד–כ"ה
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרשם האוכלוסין

ערך זה עוסק במרשם אוכלוסין באופן כללי. אם התכוונתם למרשם האוכלוסין הישראלי, ראו .
מרשם אוכלוסין היא מערכת שבה הממשלה רושמת את האירועים החיוניים (לידות, נישואים, פטירות וכדומה) של אזרחיה ותושביה.
בישראל

בישראל מרשם האוכלוסין הוא יחידת סמך של משרד הפנים: רשות האוכלוסין וההגירה, הפועלת (בין היתר) מכוח חוק מרשם האוכלוסין תשכ"ה-1965.
המרשם בישראל הונהג על ידי המנדט הבריטי והוא מתבסס על מרשם דומה המצוי בבריטניה כמו גם במדינות אחרות בעולם.
הפרטים המופיעים במרשם האוכלוסין מופיעים גם (ברובם) בתעודת הזהות. למעשה, תעודת הזהות אינה אלא מסמך המציין פרטים מתוך מרשם האוכלוסין.
בישראל > מטרת המרשם

מטרת המרשם לרשום את פרטי המידע הנוגעים לתושבי המדינה. הפרטים הרשומים בו (בהתאם לסעיף 2 לחוק) הם:
שם המשפחה;
השם הפרטי והשמות הקודמים;
שמות ההורים;
תאריך הלידה ומקום הלידה;
המין;
הלאום;
הדת;
המצב האישי/משפחתי (רווק, נשוי, גרוש או אלמן);
שם בן-הזוג;
שמות הילדים, תאריכי לידתם ומינם;
אזרחות או אזרחויות, בין נוכחיות ובין אלה שקדמו;
המען;
כתובת למשלוח דואר;
תאריך הכניסה לישראל;
התאריך שבו נהיה לתושב ישראל.
חלק מפרטי המרשם מהווים גם ראיה לנכונותם, ולפיכך רשויות המדינה וגורמים אחרים רשאים להסתמך על האמור בהם (סעיף 3 לחוק). לעומת זאת רישום הלאום, המצב האישי ושם בן-הזוג (מנישואים), הוא פורמלי ואינו מייצג בהכרח הגדרות שונות של לאומיות ואת זהות בן הזוג בפועל.
בנוסף להיותו מקור מידע על הפרט, מרשם התושבים משמש גם לצרכים דמוגרפיים.