stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איליה יאשין

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1983 (בן 41) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  International Independent University of Environmental and Political Sciences (2005)  אוניברסיטת המחקר הלאומית - בית הספר גבוה לכלכלה (2010) 
 תפקיד:  מפלגת החופש העממי  סולידריות 
 מפלגה:  סולידריות, מפלגת יאבלוקו, פוליטיקאי עצמאי, מפלגת החופש העממי, מועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית, Oborona 
 בן או בת זוג:  Vera Musaelyan (26 בספטמבר 2020–2021) 
 פרסים והוקרה:  לחצן הפעלה מכסף (2019)  לחצן הפעלה מזהב (2022)  אזרחות כבוד של פריז (2024) 
 חתימה:   
 
איליה ולרייביץ' יאשין (ברוסית: Илья́ Вале́рьевич Я́шин; נולד ב-29 ביוני 1983) הוא פוליטיקאי אופוזיציה רוסי שהוביל את מפלגת החופש העממי מ-2012 עד 2016, ולאחר מכן את הסניף שלה במוסקבה. הוא היה גם ראש נפת קראסנוסלסקי במוסקבה וכן יו"ר מועצת הנבחרים של נפה זו בין השנים 2017 ל-2021.
ב-1 באוגוסט 2024 שוחרר מהכלא ברוסיה כחלק מעסקת חילופי אסירים בין רוסיה לארצות הברית.
ביוגרפיה

נולד במוסקבה ב-29 ביוני 1983. הוריו מהאינטליגנציה המדעית והטכנית, עבדו במכון המחקר לרדיופיזיקה (מוסקבה). אביו ולרי אנטולייביץ' יאשין (נולד ב-1960), בשנות ה-90 הוא הקים עסק משפחתי קטן. אימו, טטיאנה איבנובנה יאשינה (ילידת 1960), עזרה לבעלה בחשבונאות. לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר לחינוך כללי עם דגש בלימודי השפה והספרות הרוסית ובית ספר לאמנות, בין השנים 2000 ל-2005 למד יאשין בפקולטה למדעי המדינה של האוניברסיטה העצמאית האקולוגית והפוליטית הבינלאומית.
יאשין היה שותף להקמת תנועת הנוער האזרחית אובורונה (ברוסית: Оборона) ב-2005 ולאחר מכן את התנועה הפוליטית סולידארנוסט ב-2008, שהוא עדיין אחד ממנהיגיה.
בשנת 2010 פורסם סרטון בו יאשין ודמיטרי אורשקין נותנים לכאורה שוחד לשוטר תנועה. עד מהרה התברר שמדובר בסרטון ערוך.
הוא היה שותף פעיל במצעד המתנגדים (ברוסית: Марш несогласных) ובמחאות הרוסיות 2011–2013. ב-2012 הוא נבחר למועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית. על רקע התגברות התקיפות הממשלתיות נגד האופוזיציה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, היו שסברו כי יאשין היה בעל המצע הגדול ביותר מכל פוליטיקאי אופוזיציה שלא עזב את המדינה, נכלא או נהרג. עם זאת, ביוני 2022, הוא נעצר, ולאחר מכן הואשם על פי חוקי הצנזורה החדשים במלחמה בהפצת חדשות מזויפות על הכוחות המזוינים.
ב-12 ביולי, יאשין הואשם על ידי ועדת החקירות של רוסיה בהכפשת הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ובביתו נערך חיפוש. ב-13 ביולי, בית משפט הורה על מעצרו לפני משפט; יאשין נשפט על רקע סרטון יוטיוב שפורסם באפריל 2022 ובו דן בגילוי של אזרחים אוקראינים שנרצחו בעיירת הפרברים בוצ'ה, ליד קייב. פרקליט המדינה ביקש תשע שנות מאסר על יאשין. אמנסטי אינטרנשיונל וארגונים נוספים קראו לממשלה לשחררו לאלתר, בנוגע לעניינו כחלק מהדיכוי של מבקרי מלחמה.
ב-9 בדצמבר 2022 גזר בית משפט במוסקבה על יאשין שמונה שנים ושישה חודשי מאסר על הצהרותיו על נסיבות טבח בוצ'ה באשמת "הפצת מידע כוזב" על הכוחות המזוינים. עונשו היה החמור ביותר שניתן במסגרת החוקים החדשים המפלים הפצת מידע "שקרי" על הכוחות המזוינים. בדברי הסיכום שלו לבית המשפט לקראת פסק הדין אמר יאשין: "כאילו יתפרו לי את הפה ויאסר עליי לדבר לנצח. כולם מבינים שזה העניין. אני מבודד מהחברה כי הם רוצים אותי. לשתוק. אני מבטיח כל עוד אני בחיים שלעולם לא אהיה בשקט. המשימה שלי היא לומר את האמת. אני לא אוותר על האמת אפילו מאחורי סורג ובריח. אחרי הכל, אם לצטט את הקלאסיקה: 'שקר הוא הדת של עבדים.'"
יאשין אמר על נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין כי "מנהיגים חזקים הם רגועים ובטוחים בעצמם, ורק חלשים מבקשים לסתום את הפה לכולם, לשרוף כל התנגדות." לפני גזר דינו, הוא הפציר בפוטין "לעצור מיד את הטירוף הזה, להכיר בכך שהמדיניות לגבי אוקראינה הייתה שגויה, להחזיר את הכוחות משטחה ולחתור להסדר דיפלומטי של הסכסוך". הוא אמר עוד בפנייה לפוטין: "הבאת חוסר מזל נוראי לעם האוקראיני, שכנראה לעולם לא יסלח לנו."
הערות שוליים

↑  http://vremya.ru/2010/44/46/249809.html
↑  "Moscow today completed the process of nomination of candidates for the municipal elections" (באנגלית). NPR. נבדק ב-2017-07-26.(הקישור אינו פעיל)
↑  Ilya Yashin (20 ביולי 2017). "is Now officially: the electoral Commission has just registered all 10 of the representatives of the Solidarity candidates Krasnoselsky district". @IlyaYashin. נבדק ב-2017-07-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yashin was a candidate in the municipal elections | News | News | July 20, 2017". Izvestia (ברוסית). 20 ביולי 2017. אורכב מ-המקור ב-2017-07-28. נבדק ב-2017-07-26. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "the candidate of the Krasnoselsky district in the municipal elections Yashin Ilya V." vk.com. נבדק ב-2017-07-26.
↑  "На Илью Яшина возбудили уголовное дело о «дискредитации ВС РФ»". Moskovskiy Komsomolets (ברוסית). 12 ביולי 2022. נבדק ב-13 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Halpert, Madeline (13 ביולי 2022). "Russia Detains Activist Ilya Yashin For Spreading 'Fake Information'—Here's Who Else The Kremlin Has Targeted". Forbes. נבדק ב-13 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Russia: Putin critic gets 8 years in jail for 'false information'". Al Jazeera. 9 בדצמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russia: Authorities must drop case against Ilya Yashin – latest victim of clampdown on war critics". Amnesty International. 13 ביולי 2022. נבדק ב-13 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hopkins, V. (9 בדצמבר 2022), "Russia Finds a War Critic Guilty of 'Spreading False Information'", New York Times, נבדק ב-10 בדצמבר 2022 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Kremlin Critic Yashin Given 8.5 Years in Jail for Bucha Massacre Claims". The Moscow Times. 9 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Kremlin critic Ilya Yashin jailed for eight and a half years, in latest blow to what's left of Russian opposition". CNN. 9 בדצמבר 2022. נבדק ב-9 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Moscow court rejects Kremlin critic's appeal of prison term". Al Jazeera. 19 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1191567117  ISNI: 0000 0000 5374 3175  LCCN: no2007027756  SUDOC: 192678922  VIAF: 5340154260657424480005   WorldCat (עם VIAF): 5340154260657424480005
יהדות אירופה

|  שפות |
| --- | --- |
 שפות יהודיות היסטוריות: יידיש ולאדינו   השפות המדוברות העיקריות: שפות מקומיות, בעיקר אנגלית, צרפתית, עברית, רוסית, אוקראינית
 דת
 יהדות (חרדית, אורתודוקסית, קונסרבטיבית, רפורמית, ריקונסטרקטיוניסטית(אנ')), אתאיזם, חסרי דת
 קבוצות אתניות קשורות
 יהדות ליטא, יהדות בריטניה, יהדות אירלנד, יהדות סקוטלנד, יהדות צרפת, יהדות גרמניה, יהדות ברית המועצות, יהדות רוסיה, יהדות פולין, יהדות אוקראינה, יהדות בלארוס, יהדות צ'כיה, יהדות מולדובה, יהדות סלובקיה, יהדות אסטוניה, יהדות לטביה, יהדות רומניה, יהדות אוסטריה, יהדות הונגריה, יהדות בלגיה, יהדות בולגריה, יהדות דנמרק, יהדות הולנד, יהדות שוודיה, יהדות שווייץ, יהדות נורווגיה, יהדות פינלנד, יהדות סרביה, יהדות קפריסין, יהדות יוון, יהדות איטליה, יהדות רומא
 נוסח תפילה
 נוסח אשכנז, נוסח ספרד
 
ההיסטוריה של יהודים באירופה מתוארכת בין תקופות שונות ורבות. יהודים ראשונים התיישבו באירופה עוד בתקופת בית ראשון. במהלך התקופה ההלניסטית בארץ ישראל התפתחו קשרי מסחר בין ארץ ישראל ויוון, כחלק מקשרים אלו היו סוחרים שנסעו לשהייה של תקופות קצרות או ארוכות ליוון והתפתחה קהילה קטנה שם. בצורה דומה התפתחה הקהילה היהודית באיטליה (ובמיוחד ברומא) ובמדינות שכנות. הזינוק הגדול במספר היהודים והקהילות בדרום אירופה חל אחרי דיכוי המרד הגדול ואחריו מרד בר כוכבא, כאשר אלפי שבויים הובאו מישראל לאיטליה. יהודים נדדו למקומות נוספים באימפריה הרומית והקימו קהילות בכל מדינות הבלקן וספרד (השייכים ברובם ליהדות ספרד) וצרפת וגרמניה (שהקימו את קהילת יהדות אשכנז).
במהלך רדיפות שונות, בהן מסעי הצלב, המוות השחור ופוגרומים, נדדו קהילות יהודיות ממערב אירופה למזרחה, שם פגשו גם יהודים שהיגרו מאזור הקווקז, גאורגיה ובוכרה. גירוש ספרד גרם לנדודיהם של יהודים רבים מחצי האי האיברי מזרחה, חלקם לתחומי האימפריה העות'מאנית, חלקם למדינות שונות באירופה (כמו קהילת האנוסים הפורטוגזים באמסטרדם), כולל האיים הבריטיים, ומיעוטם למדינות יבשת אמריקה (בפרט ברזיל).
במאה ה-17 אירעו מספר אירועים, לרבות פוגרומים, שגרמו לנדידה הפוכה, ממזרח אירופה למרכזי הסחר במערבה ומצפון אירופה לדרומה; וזאת במקביל להגירה מועטה לארצות הברית ומדינות דרום אמריקה. בין האירועים הללו מלחמת שלושים השנים, פרעות חמלניצקי ופלישת השוודים לפולין. במאות ה-18 וה-19 היגרו לארצות הברית יהודים מפולין, הונגריה וממדינות אשכנז. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היגרו מיליוני יהודית, בעיקר מתחום המושב לצפון אמריקה, ומיעוטם למערב אירופה (כולל בריטניה), דרום אמריקה (בפרט ארגנטינה), אוסטרליה, דרום אפריקה וארץ ישראל המנדטורית.
בעקבות השואה, בה נספו 6 מיליונים מיהדות אירופה, לצד ההגירה והנהירה החוצה שקדמה לה, וכן ההגירה ושבאה בעקבותיה (לרבות למדינת ישראל), מדינות רבות התרוקנו מיהודיהן, ובחלקן אף נעלמו קהילות שלמות, ומרכז הכובד היהודי האירופאי עבר לרוסיה ולצרפת, שזכתה להגירה של יהודים רבים מצפון אפריקה לאחר מלחמת העולם השנייה.
פתיחת שערי ברית המועצות גרמה לפריחה מחודשת של קהילות יהודיות באוסטריה, גרמניה ומדינות נוספות. על פי נתוני הסוכנות היהודית בסוף 2004 חיו באירופה מיליון ו-161 אלף יהודים.
העת העתיקה

יש עדויות מוקדמות על התיישבותם של יהודים ביוון, ובתנ"ך מצויים מספר מקומות שמעידים על יישוב יהודי ביוון. יש ידיעות מהמחצית הראשונה של המאה השלישית לפנה"ס על קשר בין יהודה וספרטה. ספר מקבים א' מתאר חליפת מכתבים בין יונתן הוופסי לבין אנשי אשפרתא, היא ספרטה. חליפת מכתבים שנועדה לחדש קשר קודם. מכתבו של הקונסול הרומאי מ-142 לפנה"ס, שהעתקים ממנו נשלחו לספרטה וסיקיון שבפלופונסוס, מעיד על קיום יישובים יהודים במקומות אלה. הכהן הגדול חוניו השלישי נמלט לספרטה מפני אנטיוכוס אפיפנס, אדם במעמדו נמלט רק למקום שיש בו קהילה שתקיים אותו ברמת חיים גבוהה.
במאה ראשונה לספירה היו, לפי עדותו של פילון האלכסנדרוני יהודים ברוב חלקי הפלופונסוס. פאולוס מצא יהודים ובתי כנסת בעיר קורינתוס. אספסיאנוס שלח אלפי שבוים יהודים אל נירון קיסר לעבוד באיסתמוס הקורינתי.
במקביל להתיישבות ביוון ידוע על התיישבות של יהודים גם בארצות אחרות. סיפורי עם מספרים כי כבר בתחילת ימי בית ראשון התיישבו יהודים בספרד. היהודים בספרד נהגו להראות את קברו של אדונירם, גובה המס של שלמה המלך, שלפי האגדה הגיע עם ספנים פיניקים ונהרג בספרד, בעיר סגונט. המסורות סיפרו גם כי העיר טולדו, שכינויה העברי היה "טוליטולא" נבנתה בידי גולי יהודה לאחר חורבן בית ראשון. משפחת אברבנאל, מהמשפחות המיוחסות והוותיקות בספרד, התייחסה לגזע דוד המלך ולפי מסורת משפחתית באה לספרד עוד לפני חורבן בית שני.
חוקר יהדות בולגריה, ההיסטוריון שלמה אברהם רוזאניס, טוען בכתביו, שיהודים הגיעו לבולגריה עוד בתקופת בית ראשון, במאה ה-6 לפנה"ס, אך לטענה זו אין תימוכין פיזיים בכתבים או שרידים ארכאולוגיים.
בשנת 161 לפנה"ס נוצר הקשר הראשון בין היהודים לבין רומא כאשר הגיעו לרומא שליחי החשמונאים. מאוחר יותר הגיעו לרומא סוחרים יהודים מאלכסנדריה שבמצרים וייסדו את הקהילה.
על פי המסורת, הקיסר הרומי אוגוסטוס הדיח והגלה לגאליה את נשיא יהודה ארכלאוס בן הורדוס יחד עם פמלייתו אחרי שנציגי היהודים ביהודה פנו אליו בבקשה להחליפו. ארכלאוס מת בגלות בגאליה בשנת 16 לספירה והוא בן 39. מאוחר יותר הוגלה גם אחיו הורדוס אנטיפס לגאליה בידי הקיסר קליגולה, ומת בגלותו או הוצא להורג.
העת העתיקה > אחרי חורבן בית שני ודיכוי המרד ברומאים

בתקופה הביזנטית הייתה בארצות הבלקן קהילה יהודית רומניוטית אשר הגיע מארץ ישראל.
החל משנת 69 לספירה ואחרי חורבן בית המקדש השני על ידי טיטוס בשנת 70, החלו להגיע לרומא גלי שבויים מיהודה הכבושה, חלקם נפדו על ידי יהודי העיר ונשארו בה. מעריכים את מספרם של יהודי רומא בתקופת זו ב-50,000, כעשירית מאוכלוסיית העיר, על סמך כתובות שנמצאו בקטקומבות יהודיות ברומא היו ברומא 12 בתי כנסת. מקצת היהודים הגיעו לגאליה (צרפת של ימינו).
עדות כתובה ראשונה להימצאותם של יהודים בבולגריה היא כתובת עתיקה בלטינית בה מופיע שמו של יוסֵי, ראש בית הכנסת (archisynagogos Joseph) ומנורה, מהמאה ה-2. הכתובת נמצאה בעיר היוונית העתיקה אוֹאֶסקוּס (Oescus) - כיום הכפר גִיגֶן (Gigen) ליד העיר ניקופול, שהייתה מושבה רומית בגבול הצפוני של בולגריה של היום, ליד הגשר על הדנובה המוביל לרומניה של היום.
ימי הביניים

העדויות על קיומה של יהדות באירופה בזמן שקדם לימי האימפריה הקרולינגית מעורפלות. בזמן קיום האימפריה כתבי זכויות שניתנו ליחידים הבטיחו לסוחרים היהודים שנדדו באותם ימים ביטחון והגנה. היהדות האשכנזית התחילה בצרפת ושלחה זרועות לאנגליה ולגרמניה.
בספרד הייתה קהילה יהודית, אולם בשנת 613 גורשו היהודים מספרד ואלו שלא עזבו התנצרו. ב-633 הותר ליהודים להתגורר בספרד תחת מגבלות. ביולי 711 כבשו המוסלמים את מרבית ספרד, ואז החלה תקופה המכונה תור הזהב של יהדות ספרד, במהלך תקופה זו חייתה מרבית יהדות אירופה בחצי האי הספרדי.
תחילת האלף השני באירופה הייתה מאופיינת בבנייה אינטנסיבית של ערים. מקומם של היהודים בסחר העולמי הפך לחשוב פחות, ובמקום זאת תפסו עמדה חשובה בסחר המקומי. כתבי זכויות שניתנו להם היו כבר קולקטיביים.
בתקופת מסעי הצלב התמודדו היהודים עם רדיפות ההמונים. השלטונות דחקו את רגליהם, וההלוואה בריבית שבה לא יכולים היו הנוצרים לעסוק מסיבות דתיות, הפכה למשלח יד חשוב. מבחינה משפטית החלו להחשיב אותם ל"עבדי האוצר", והיה עליהם לשלם מיסים כבדים תמורת הגנתם. מאידך - משמעותו של מעמד זה הייתה שמעמדם היה טוב בהרבה משל רובה של אוכלוסיית האיכרים והצמיתים באירופה, שכן בניגוד אליהם, היו היהודים מוגנים וישבו במקומותיהם בזכות חוקית. פגיעה בהם הייתה כפגיעה באוצר המלך, ומשמעות דבר זה היא שלא הם קיבלו עליה פיצוי, אלא המלך.
הגירוש ממערב אירופה ומספרד

היהודים גורשו מאנגליה ב-1290, מצרפת ב-1306 ואחר כך פעמים נוספות. תקופה קשה זו סיכמה חמש מאות שנים של הידרדרות הדרגתית במצב היהודים, ובסיומה סולקו רוב היהודים ממערב אירופה. גירוש ספרד ב-1492 שינה לחלוטין את מפת ההתיישבות היהודית באירופה.
פליטי היהודים הגיעו אל פולין. יחס השלטון הפולני אליהם היה אוהד, ושוב הייתה להם חשיבות רבה בכלכלה. בפולין כמעט שלא הושפעו היהודים מתרבות הארץ. שפתם הייתה זו שהביאו איתם מגרמניה, יידיש. בסופו של דבר ההיסטוריה חזרה על עצמה, גם כאן לבסוף התחדד העימות בין אנשי העיר הנוצרים לבין היהודים.
באמצע המאה ה-16 ניתן ליהודים פתח מילוט. נוספו לפולין אזורים בליטא ובמזרחה. היהודים היו פעילים ביותר בפיתוח אזורים אלו ובהתיישבות בהם, כפופים לאצילים הפולנים שהיו אדוני הארץ.
המאה ה-17 וה-18

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתחילת המאה ה-17 היו רק שני ריכוזי יהודים גדולים, באימפריה העות'מאנית, כולל מדינות אירופה שבשליטתה, והממלכה הפולנית-ליטאית. פרט לכך הייתה קהילה קטנה באיטליה וקהילות יהודי החצר בחצרות הנסיכים בגרמניה.
מרד הקוזאקים באצילים, בשנת 1648 פגע קודם כל בחוכרי האדמות היהודים ונקרא לכן בפי היהודים גזירות ת"ח ות"ט. במערב אירופה התקיימו קהילות עירוניות מעטות ברציפות מאז ימי הביניים. במהלך המאה ה-17 ואחריה נוסדו או חודשו קהילות רבות במערב אירופה. קהילות אלו נוסדו על ידי יהודים שהיגרו מהמרחב הכפרי שבמערב אירופה, ממזרח אירופה ומגורשי ספרד ששאפו לשפר את תנאי חייהם וחיפשו מקומות נוספים להתיישב בהם.
חלק מהיהודים מצאו לעצמם קשרים בחצרות השליטים השונים ויצרו את מעמד יהודי החצר. במאה ה-17 התחוללה השבתאות, שהמשיכה להתפרצות שבתאית גדולה בפולין, כאשר הקים יעקב פרנק ((1726 – 1791) את התנועה הפרנקיסטית וטען שנשמתו של שבתי צבי התגלגלה לתוכו.
בנוסף לכך עלתה במאה ה-18 תנועת החסידות במזרח אירופה, תחילה על ידי הבעל שם טוב, ובהמשך התפשטה, בפרט דרך גליציה, ליתר אירופה. במקביל, נוסדה גם התנועה הליטאית.
המאה ה-19

החל מהעשורים האחרונים של המאה ה-18 וביתר שאת במאה ה-19 החלה תנועת ההשכלה להתפשט במערב ומרכז אירופה וגם בקרב יהודיה. התוצאה הייתה חילון הולך וגובר. מבין יהודי אשכנז שנטשו את חומות הגטו יצאו אנשי הגות ומדע מפורסמים. אמנציפציה ושוויון זכויות בארצות המערב היטיבו מאוד את חיי היהודים, אבל גם הביאו איתם התבוללות רבה. התנאים הקשים והרצון להיטמע בחברה הכללית הביאו להתנצרות של עשרות אלפי יהודים ולנישואי תערובת של רבים אחרים במהלך המאה ה-19. עם זאת, במהלך המאה ה-19 עלה אחוז היהודים באירופה מכלל האוכלוסייה, למרות גידול אוכלוסייה כללי באירופה. במהלך המאה ה-19 עלה מספר היהודים באירופה מ-2 מיליון ל-7 מיליון. חלק מההסבר נובע מתמותת תינוקות נמוכה יותר אצל יהודים, חלק מאורך החיים הממוצעהגבוה יותר אצל יהודים בשל שמירה על היגיינה וטיפול מסור בחולים.
באימפריה הרוסית שסיפחה אליה שטחים הכוללים יהודים התחילו רדיפות היהודים, הוטלו עליהם הגבלות רבות, והם היו נתונים בעוני גדול, מצב זה עודד את הגירתם לארצות הברית. במהלך המאה ה-19 היו גלי נדידה של יהודים בתוך אירופה, וכן הגירה מחוץ לה - בעיקר לארצות הברית. בסוף המאה ה-19 היו ברוסיה כ-4 מיליון יהודים, בקיסרות האוסטרו הונגרית כמיליון וחצי יהודים, בגרמניה כ-550,000 (שלוש אוכלוסיות אלו כוללות את יהודי פולין המחולקת). וכמיליון נוספים בשאר הארצות.
המאה ה-20 וה-21

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מצבם של היהודים במערב התגלה כבטוח פחות מאשר נטו היהודים להאמין. פרשת דרייפוס העלתה תחושה זו בקרב יהדות צרפת, ותרמה להתגבשות הרעיון הציוני אצל תיאודור הרצל. יהודי גרמניה נותרו שאננים ואף האמינו שאירוע כמו פרשת דרייפוס אינו יכול לפקוד אותם, אולם ארבעים שנה לאחריה, משעלתה המפלגה הנאצית לשלטון, החל גל רדיפות קשה ששיאו חסר התקדים היה השואה, בה נרצחו שישה מיליון יהודים בידי הנאצים. בעקבות השואה ועליית שארית הפליטה שנותרה באירופה למדינת ישראל, הידלדל מאוד מספר היהודים באירופה.
על פי נתוני הסוכנות היהודית בסוף 2004 חיו באירופה מיליון ו-161 אלף יהודים.
ראו גם

אנטישמיות מודרנית
היהודים בין שתי מלחמות העולם
שטעטל
יהדות אשכנז
יהדות פולין
לקריאה נוספת

א' מלמט, ח' תדמור, מ' שטרן ושמואל ספראי תולדות עם ישראל בימי קדם הוצאת דביר
חיים הלל בן ששון תולדות ישראל בימי הביניים הוצאת דביר
ש. אטינגר תולדות עם ישראל בעת החדשה הוצאת דביר, תשכ"ט
ברנרד וסרשטיין, על הסף, יהודי אירופה ערב מלחמת העולם השנייה, הוצאת יד ושם, 2018
הערות שוליים

↑  "Yiddish".
↑  ש. אטינגר תולדות עם ישראל בעת החדשה הוצאת דביר תשכ"ט, עמ' 76
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547209405171  LCCN: sh2008106117 
סמלים יהודיים מהמאה השנייה לספירה ברומא
גירושי יהודים באירופה בין השנים 1100 ו-1600
אמרסון מננגגואה

אמרסון דמבודזו מננגגואה (Emmerson Dambudzo Mnangagwa; נולד ב-15 בספטמבר 1942) הוא פוליטיקאי מזימבבואה המכהן כנשיאה הנוכחי של זימבבואה. מננגגואה משמש גם כיושב ראש מפלגת השלטון ZANU -
האיחוד האפריקאי הלאומי של זימבבואה.
הוא מונה לנשיא לאחר ההפיכה נגד שלטונו של הנשיא רוברט מוגאבה. קודם לכן, שימש כסגנו של נשיא זימבבואה מ-2014 עד 19 בנובמבר 2017.
בחירתו עוררה תקוות רבות לרפורמות במדינה אך תוך זמן קצר הן התבדו.
העלייה לשלטון, הפיכת 2017

ב-6 בנובמבר 2017 הודח מננגגואה מתפקידו כסגן הנשיא על ידי רוברט מוגאבה, בטענה שקשר קשר נגד הממשלה, על רקע מחלוקות קשות עם אשת הנשיא, גרייס, אשר תכננה להשתלט בעצמה על הנהגת המדינה לאחר שלטונו של בעלה הישיש (93).
ב-19 בנובמבר 2017 מונה מננגגואה על ידי חברי מפלגת השלטון "ZANU-PF" להחליף את מוגאבה, לאחר שהאחרון הודח מראשות מפלגתו יחד עם אשתו, שסומנה כממלאת מקומו.
ב-23 ביוני 2018 ניצל מניסיון התנקשות, כחודש לפני הבחירות לנשיאות במדינה.
הערות שוליים

↑  רויטרס, הנשיא רוברט מוגאבה ואשתו הודחו ממפלגת השלטון בזימבבואה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2017
↑  סוכנויות הידיעות, פיצוץ בעצרת הבחירות: הנשיא ניצל מהתנקשות, באתר ynet, 23 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1145077900  ISNI: 0000 0004 4887 0734  LCCN: n95026807  VIAF: 46006932   WorldCat (עם VIAF): 46006932
אזור

ערך זה עוסק במועצה מקומית בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שלט באחת הכניסות לאזור
אָזוֹר היא מועצה מקומית במחוז תל אביב בישראל, ליד כביש 44. אזור היא המועצה המקומית הקרובה ביותר לתל אביב. הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1951. ב-1968, ולאחר מכן גם ב-2003.[דרושה הבהרה]
ליד אזור נמצא "פארק אריאל שרון", הפארק הגדול ביותר בארץ, כאשר שטחו עומד על מעל ל-8.5 קמ"ר.
בראשות המועצה המקומית עומד מ-2008 אריה פכטר, יליד היישוב.
אטימולוגיה

ייתכן ששם העיירה במקור היה "אדאליה" (Adalia) לפני ששונה שמו לאזור. שם העיירה השתנה לאחר שעל העיירה השתלט מלך, ככל הנראה סנחריב, שכבש אותה בעת מסעו בלבנט, כמצוין במנסרת סנחריב בין ערי צדקא בשם "אזורו".
השם "יאזור" (يازور) תפס תאוצה כנראה בעת השתלטותה של האימפריה העות'מאנית והניב הערבי על האזור. אחד המקומיים הערבים במאה ה-19 טען כי מקורו של השם הוא במשחק מילים שתפס עם הזמן.
לאחר מלחמת העצמאות ונפילת שבעת הנוטרים, ביקשה המועצה המקומית של אזור לשנות את שם היישוב ל"משמר השבעה", זאת להנצחת נפילת שבעת הנוטרים, אך הממשלה סירבה לבקשתם וטענה כי שימור של שמות עתיקים חשובה יותר. עם זאת, זמן קצר לאחר מכן, קם יישוב יהודי חדש סמוך לאזור בשם "משמר השבעה", שגם הוא היה בעברו תחת שליטה אדמיניסטריאלית של יאזור.
היסטוריה

נראה כי ההתיישבות במקום החלה לפני כ-6,000 שנים, כאשר הביצה שכסתה את בקעת אונו נסוגה[דרוש מקור]. שרידים ארכאולוגיים המעידים על ההתפתחות ההיסטורית של אזור וסביבתה מוצגים כיום במוזיאון אזור.
השם אזור מופיע בכתובת אשורית במאה ה-8 לפנה"ס.
היסטוריה > התקופה הרומית והביזנטית

ביישוב נמצאו שרידים החל מהתקופה הרומית בארץ ישראל, מקווה מים עשוי אבן, שגילו מוערך בכ-1,800 שנה. לידו שני עצי שקמה שגילם לכל היותר הוא אלפים שנה. במקום נמצא גם סרקופג ביזנטי ששימש כשוקת. מקאם אימאם עלי (מסגד תשע הכיפות) בנוי על שרידיו של מבנה מן התקופה הביזנטית בארץ ישראל. המבנה, השוכן בסמוך לכביש 44 ונראה ממנו היטב, שימש ככנסייה בתקופת השלטון הצלבני, ולאחר מכן היה למסגד. המסגד היה אחד המקומות אשר הוקדשו לאימאם עלי. לפי האגדה, פעם ראה האימאם ילדה בוכיה בשל כך ששפכה את השמנת שבקשה ממנה אמה להביא. האימאם סחט מהאדמה את השמנת ונתנה לילדה. כשמת האימאם סירבה האדמה לקבל את גופתו אליה ודחתה אותה. כל מקום שבו קרה הדבר, הוקדש לאימאם, וגם בשער הגיא מבנה המיוחס לאימאם עלי בשל אותה מסורת.
היסטוריה > התקופה הפאטימית והצלבנית

שמו הערבי של היישוב יאזור, מוזכר במקורות מהתקופה הפאטימית (המאה ה-12) בתקופה הצלבנית בארץ ישראל השליטה בכפר החליפה צדדים מספר פעמים בין הצלבנים למוסלמים.
הצלבנים הקימו מבצר צלבני על ראשה של הגבעה הניצבת כיום במרכזה של העיירה. המבצר הוקם בשנת 1099 במהלך מסע הצלב הראשון, וזכה לשם מצודת המישור, שכן חלש על המישור המקיף את הגבעה. בשנת 1187 החריב צלאח א-דין את המצודה, אך ב-1191 שב ריצ'רד לב הארי והקימה מחדש. עם כיבוש ארץ ישראל בידי הממלוכים, הרס ביברס את המצודה באופן סופי, וכיום נותרו ממנה רק שרידים, הניצבים במרכזו של גן.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית עד הקמת המדינה

הגאוגרף הערבי יאקות אל-חמאווי תיאר את יאזור כעיירה קטנה. ב-1596 חיו בכפר 275 תושבים. החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1863 וכתב: "כפר היושב על גבעה קטנה משמאל לדרך ומספר תושביו 300. הבתים בנוים מחומר ותבן".
ב-1870 הוקם בית הספר מקוה ישראל בצמוד ליאזור ממערב. הממשלה העות'מאנית נתנה למייסד בית הספר, קרל נטר, רישיון לייסוד בית ספר חקלאי, והעניקה לו שטח של 2,600 דונם אדמת מדינה בחכירה ל-99 שנה בתשלום שנתי קטן "מתוך הכרה בערך המוסד הזה בחיי היהודים". קודם להחכרתה עובדה הקרקע על ידי הפלאחים של יאזור. הפלאחים ראו במסירת הקרקע קיפוח ועול והפריעו לעבודה החקלאית במקום, רק לאחר שפוצו ב-1600 דונם אדמה חלופית נרגעו הרוחות.
במפקד האוכלוסין של 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 1,284 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-2,337 מוסלמים אשר שכנו ב-419 בתים.
על פי סקר הכפרים 1945 ב-1945 השתרעה העיירה על פני שטח של 11,800 דונם ואוכלוסיית המקום נאמדה בכ-4,030 תושבים. התושבים היו מבוססים מבחינה כלכלית, חלקם התפרנסו בחקלאות בפרדסי הסביבה וחלקם במסחר ובבתי חרושת כבית החרושת לקרח, טחנת קמח ביישוב ובבית החרושת היהודי לעורות בשכונת מולדת שבחולון, שמחצית מעובדיו היו ערבים. הכביש הראשי מיפו לרמלה (שהמשיך לירושלים) חצה את העיירה ובשוליו חנויות ובתי קפה על אם הדרך. על תוואי הכביש זה סלול היום כביש 44.
ב-9 בדצמבר 1947 נזרקה פצצה לבית הקפה ביאזור ממכונית נוסעת נהוגה בידי אנשי אצ"ל. בית הקפה נהרס ושבעה מיושביו נהרגו. בתגובה לכך ב-11 בדצמבר 1947 הותקפה שיירה יהודית סמוך לכפר. נהג משאית מכפר ורבורג נהרג וארבעה נפצעו יום אחר כך הופיעו שוב אנשי אצ"ל וזרקו רימונים לבית הקפה. שישה ערבים נהרגו ורבים נפצעו. בתגובה לכך, ב-21 בדצמבר 1947 פתחו ערביי יאזור באש על שיירה יהודית. במשאית הראשונה נהג חבר קיבוץ כפר מנחם המשאית השנייה הייתה של קיבוץ גת והשלישית של קיבוץ דורות. שתי המשאיות הראשונות הצליחו להיחלץ אבל התוקפים הצליחו להרוג את נהג משאית דורות ועוזרו. את המשאית העמוסה חביות סולר העלו באש. תימרות האש והעשן נראו עד מקוה ישראל. ב-30 בדצמבר נכנסה קבוצת אנשי לח"י לכפר ופוצצה שני בתים. בהתקפה זו נהרג תושב אחד ואחר נפצע.
ב-22 בינואר 1948 עלה באזור טנדר שבו שבעה נוטרים על מוקש, חלקם נהרגו מפיצוץ המוקש והשאר לאחר שהמון הסתער עליהם (ראו נפילת שבעת הנוטרים). בתגובה לכך פגעו כוחות פלמ"ח בתחבורה הערבית ליפו והרגו 20 תושבים ערבים. כמה ימים אחר כך פוצצה אנשי ההגנה שני בתים בכפר. במערבה של העיירה ניצבים תותח מימי מלחמת העצמאות ואנדרטה לזכר שבעה נוטרים שנפלו במלחמת העצמאות, בינואר 1948, בעת שאבטחו שיירה שיצאה ממקוה ישראל לירושלים.
עם סיום "מבצע חמץ" נטשו התושבים את יאזור ורובם ברחו למחנה הפליטים ברפיח. ב-30 באפריל 1948 נכנס ליאזור כוח של חטיבת גבעתי.