stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אטקוס אטלס
הערות שוליים

1 2  "Chapter 32: Largest Lepidopteran Wing Span | The University of Florida Book of Insect Records | Department of Entomology & Nematology | UF/IFAS". entnemdept.ifas.ufl.edu.
↑  Watson, A. & Whalley, P.E.S. (1983). The Dictionary of Butterflies and Moths in Colour. Peerage Books, London, England. ISBN 0-907408-62-1
↑  Robert G. Foottit & Peter H. Adler. 2009. Insect Biodiversity: Science and Society. Blackwell Publishing Ltd. ISBN 978-1-405-15142-9
↑  Rainier Flindt. 2006. Amazing Numbers in Biology. Springer-Verlag, Berlin. ISBN 3-540-30146-1
↑  Holloway, J.D. (1987). The Moths of Borneo, part 3: Lasiocampidae, Eupteroptidae, Bombycidae, Brahmaeidae, Saturniidae, Sphingidae. Southdene Sdn. Bhd., Kuala Lumpur
↑  "Giant Atlas moth found on windowsill in Ramsbottom". BBC News. נבדק ב-13 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yiu, V. (2006). Insecta Hongkongica. Hong Kong Discovery. Kowloon, Hong Kong. 655pp. ISBN 988-97173-9-5
בית גידול בהר קינבאלו
אירוס גרמני

| אירוס גרמני |
| --- | --- |
 אירוס גרמני
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אירוסיים
סוג:: אירוס
מין:: אירוס גרמני
שם מדעי
 Iris germanica ‏לינאוס, 1753
אירוס גרמני (שם מדעי: Iris germanica) הוא מין צמח נוי מהסוג אירוס ממשפחת האירוסיים. הצמח נפוץ בגינון וזנים רבים ומגוונים שלו פותחו במשך למעלה ממאה שנים.
האירוס הגרמני הוא גאופיט בעל קנה שורש מעובה ועלים דמויי חרב. באביב ובקיץ הוא פורח בגוני סגול, תכול, ארגמן, צהוב ולבן. פרחיו גדולים, אורכם כ-10 סנטימטרים, והם נישאים על עמודי תפרחת בגובה 70 עד 90 סנטימטרים.
בגינון משתמשים באירוס הגרמני במסלעות, ליד בריכות נוי ובקבוצות בולטות על רקע צמחי תכסית נמוכים. הוא גדל היטב בקרקעות כבדות ובחשיפה מלאה לשמש, והוא צומח בקצב בינוני. יש להשקותו ברמה בינונית והוא עמיד מפני קור, שרב ומליחות. הריבוי נעשה באמצעות חלוקת קנה השורש לחתיכות קטנות ושתילתן בעומק כ-15 ס"מ ובמרווחים של כחצי מטר.
גלריה

אירוס גרמני בפריחה בצבע בורדו
אירוס גרמני בצבע כחלחל
אירוס גרמני בצבע סגול כהה
אירוס גרמני בצבע סגול בהיר
אירוס גרמני במבט מקרוב
קבוצת אירוסים גרמניים
אירוס גרמני כחול במבט מקרוב
אירוס גרמני
אלבטרוס גדול

| אלבטרוס גדול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אלבטרוסיים
סוג:: אלבטרוס גדול
שם מדעי
 Diomedea ‏לינאוס, 1758

איור של ראשי המינים בסוג
אלבטרוס גדול (שם מדעי: Diomedea) הוא סוג של עופות ים ממשפחת האלבטרוסיים הכוללים את העופות בעלי מוטת הכנפיים הגדולה ביותר בעולם החי כיום, כשהגדולה מכולם היא זו של האלבטרוס הנודד שמוטת כנפיו מגיעה ל-370 סנטימטרים (12.1 רגל).
מינים

בסוג זה 5 מינים:
אלבטרוס מלכותי (Diomedea epomophora) - לעיתים מפוצל ל-2 מינים: צפוני ודרומי
אלבטרוס נודד (Diomedea exulans)
אלבטרוס טריסטני (Diomedea dabbenena)
אלבטרוס אמסטרדם (Diomedea amsterdamensis)
אלבטרוס אנטיפודי (Diomedea antipodensis)
אייל מושק סיבירי

| אייל מושק סיבירי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: איילי מושק
סוג:: אייל מושק
מין:: אייל מושק סיבירי
שם מדעי
 Moschus moschiferus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אייל מושק סיבירי או מושק סיבירי (שם מדעי: Moschus moschiferus) הוא מין של פרסתן בינוני בסוג איילי מושק. המושק הסיבירי נפוץ בצפון-מזרח אסיה במדינות: רוסיה, סין העממית, קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, קזחסטן ומונגוליה. שמו בא לו עקב הימצאותו באזור סיביר.
מאפיינים

המושק הסיבירי הוא הגדול שבאיילי המושק: אורך ראשו וגופו 86–100 סנטימטרים, גובהו בכתפיים 56–67 סנטימטרים, ומשקלו 10–17 קילוגרם. זנבו קצרצר ובאורך של 5 סנטימטרים ויש לו זוג ניבים בולטים מהשפה שארוכים יותר אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות.
הפרווה של המושק הסיבירי עבה וארוכה ומותאמת לבית גידולו. צבעה אדמדם, חום שוקולד וכתמתם השזור ברצועות לבנות באזור הצוואר, והאזורים התחתונים נוטים להתכהות לשחור. לעופרים יש כתמים לבנים בשבועות הראשונים לחייהם בדומה לעופרי האיילים המאפשרים לאימהות שלהם להניחם במקום מסתור לזמן רב.
משך ההריון של נקבת המושק כ-160 ימים לאחריהם היא ממליטה עופר אחד או תאומים. מזונו של המושק הסיבירי כולל עשבים, טחבים וחזזיות הנפוצים במיוחד באקלים הקפוא שבו הוא חי. בית גידולו הוא בעיקר באזורים הרריים המיוערים בעצי מחט כדוגמת הטייגה הסיבירית.
המושק הסיבירי מאוים על ידי ציד הנעשה בעיקר עבור בלוטות המושק שלו.
הערות שוליים

↑  אייל מושק סיבירי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292733905171
אחירותם החורש

אֲחִירׂתֶם החורש (שם מדעי: Spartium junceum) הוא מין יחיד בסוג אחירותם ממשפחת הקטניות.
מאפיינים

שיח או עץ נמוך בעל ענפים רותמיים, עלים מעטים ופשוטים ופרחים גדולים, צהובים וריחניים. בזמן פריחת הצמח ריחו הטוב נודף למרחוק. כל חלקי הצמח מכילים את האלקלואיד ספרטאין. אחירותם החורש נפוץ בארצות הים התיכון, ובארץ ישראל בגליל עליון וגליל מערבי, כרמל, רמות מנשה והשרון, הרי ירושלים והשפלה והשומרון. שיא הפריחה בחודשי אפריל ומאי.
ענפיו החזקים והגמישים של הצמח משמשים לקליעת מחצלות.
שמו נגזר מיוונית ופירושו: חבל, חוט. התיאור junceum ניתן עקב הדמיון למשפחת Juncaceae.
אחירותם החורש הוא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
רעילות

העלים, הגבעולים ובמיוחד הזרעים מכילים חומרים רעילים. האחירותם שכיח מאוד בגינות והתינוקות נמשכים אל פירותיו המבריקים, המבשילים בקיץ, ועלולים לטעום מהם. ההרעלה גורמת להקאות חולשה כללית ודופק חלש, אולם על פי רוב אין זו הרעלה מסוכנת, והרעל מורחק מהגוף על ידי שטיפת קיבה.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
↑  מדריך העצים והשיחים בישראל (אבי שמידע ודוד דרום) עמ' 162.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563200305171  BnF: cb16679187t (data)  LCCN: sh85126236 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוריה חייכנית

| אוריה חייכנית |
| --- | --- |
 אוריה דקת-מקור
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: אלקיים
תת־משפחה:: Alcinae
סוג:: אוריה
מין:: אוריה חייכנית
שם מדעי
 Uria lomvia ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אוריה חייכנית או אוריה עבת-מקור (שם מדעי: Uria lomvia) היא מין של עוף ימי ממשפחת העופות הארקטיים - אלקיים. היא המין הגדול ביותר במשפחתה, והמין הגדול ביותר שמקנן בצוקים. האוריות חיות באזורים הצפוניים של אמריקה הצפונית והאוקיינוס השקט ובאזור הארקטי של רוסיה.
מאפיינים

מאז נכחדה האלקה הגדולה במאה ה-19, זו האלקה הגדולה ביותר. אורך גופה 40–48 ס"מ, מוטת הכנפיים 64–81 ס"מ ומשקלה 736–1,481 גרם.
רוב גופה שחור, והחזה והבטן לבנים, המקור מחודד ושחור עם פס לבן בתחילתו והוא ארוך יחסית למקורי המינים האחרים במשפחה.
האוריות מקננות על צוקים כמו שאר מיני האלקות, בלהקות רעשניות וקולניות, המונות אלפי פרטים ממגוון מיני אלקות. ביציהן מוטלות ישירות על מדף הסלע החשוף ולא בתוך קינים, והמבנה הארוך והמחודד שלהן מסייע במניעת נפילתן מהצוקים. כשהגוזלים גדלים הם עפים לעבר האוקיינוס ויחד עם העופות הבוגרים הם שטים במורד החוף דרומה לאקלים מתון יותר מהאזור הארקטי.
מצב השימור של עוף זה הוא ללא חשש.
תת-מינים

U. l. lomvia - נפוץ באוקיינוס השקט וגם באוקיינוס האטלנטי בצפון אמריקה.
U. l. eleonorae - נפוץ באזור הארקטי הרוסי.
U. l. heckeri - נפוץ באזור הארקטי הרוסי.
U. l. arra - תת-המין הפסיפי והגדול בין תת-המינים. נפוץ באוקיינוס השקט, במערבה של אמריקה הצפונית.
גלריה

מושבה מקננת באיי סבאלברד
Museum specimen
ראו גם

אלקה גדולה
אלקה חדת-מקור
הערות שוליים

↑  אוריה חייכנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534018605171  LCCN: sh85134845
אזוביון דגול

| אזוביון דגול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: אזוביון
מין:: אזוביון דגול
שם מדעי
 Lavandula stoechas ‏לינאוס, 1753
אֲזוֹבְיוֹן דָּגוּל (שם מדעי: .Lavandula stoechas L) הוא בן-שיח ים-תיכוני, נדיר ובסכנת הכחדה ממשפחת השפתניים. הוא גדל על קרקעות חול-חמרה, במישור החוף ולמרגלות החרמון. הצמח עשוי להגיע עד לגובה של 70 ס"מ. ענפיו מעוצים בחלקם התחתון, ועליו צרים וארוכים. כל חלקי הצמח העיליים מכוסים שערות, חלקן שערות בלוטיות המכילות שמן ארומטי בעל ריח מיוחד. הפריחה היא בחודשים פברואר עד מאי והיא בצבע ארגמן - סגול. מלבד אזוביון דגול, ידועים בצמחיית ישראל רק מינים מעטים בעלי תפרחת דגל כאמצעי ראווה ופרסומת והם: אזוביון משונן הגדל בר באדום שבדרום ירדן הגדל בגינות רבות, מרווה דגולה, מצילות מצויצות וכדן נאה.
מאפיינים

אזוביון דגול הוא בן שיח צפוף, שעיר, מאפיר שגובהו עד 1 מ'. הצימוח והלבלוב בחורף ובקיץ השלכת חלקית והעלים קטנים יותר. לאחר הבשלת הזרעים מתפוררת התפרחת והזרעים נפוצים יחד עם הגביע במהלך הסתיו והחורף.
הגבעולים זקופים, רבועים, ירוקים, מעוצים בחלקיהם התחתונים.
העלים נגדיים, פשוטים, שעירים, יושבים, מוארכים וצרים ואורכם 1 עד 2 ס"מ וצבעם ירוק-מאפיר. שפתם תמימה ושוליהם מקופלים במקצת לאחור. בעת מילולם הם מעלים ריח טיפוסי.
התפרחות, שצבען סגולות-כחולות, דמויות שיבולת ומלוות חפים. הן מסועפות וצפופות ומוארכות הממוקמות בקצות ענפים, אורכן 2 עד 3 ס"מ וקוטרן כס"מ אחד. התפרחות מסתיימות לרוב בקבוצה (בציצה) של 3 עד 5 חפים סגולים בוהקים ("דגל" מכאן שמו העברי). החפים גדולים בהרבה מהפרחים שצבעם סגול כהה.
הפרחים נראים מסודרים מתחת לציצת החפים בשורות אנכיות. הפרחים קטנטנים, סגולים ארגמן כהה ואורכם כ-8 עד 10 מ"מ.
הגביע דמוי צינור, שעיר, בעל 13 עד 15 עורקים ודו-שפתנית עם 5 אונות קצרות. בשפה העליונה שן אחת מורחבת ולה יותרת קודקודית דמוית לב או דמוית ביצה.
הכותרת דו-שפתנית, מאוחת עלים, שתי השפתיים ברורות למדי, שתיהן נראות יפה מבחוץ. השפה העליונה בת 2 אונות. השפה התחתונה בת 3 אונות. השפה העליונה של הכותרת שטוחה פחות או יותר או קמורה מבפנים, בדרך כלל קצרה מהשפה התחתונה. צינור הכותרת ארוך ובולט במידה רבה מן הגביע. צבע הכותרת סגול כהה.
האבקנים שמספרם 4, מפורדים ומעורים בצינור הכותרת וחבויים בו. הזוג הקדמי ארוך מהאחורי.
השחלה עילית, בת 2 עלי שחלה, שמתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות בעלות ביצית אחת, עמוד עלי 1 ו-2 צלקות.
הפרי מסוג מַפְרֶדֶת (schizocarp) שעשוי 4 פרודות (זרעים, אגוזיות יבשות) ועטופות בגביע משתייר.
הפרודות חד-זרעיות חלקות, קירחות ומבריקים ובעלי עובר ישר.
כאמור בראש כל תפרחת ישנה ציצית של חפים סגולים. ציצית זו משמשת ככל הנראה כ"דגל" (מכאן שם המין) שמטרתו למשוך את המאביקים ממרחק, תפקיד שברוב מיני הצמחים ממלאים עלי הכותרת של הפרח.
בית גידול ותפוצה

התפוצה במישור החוף ולמרגלות החרמון למרגלות החרמון: בעמק יעפורי ובהר קטע. אזוביון דגול גדל בבתות וגריגות על קרקעות חול-חמרה דלות-גיר החוף או חוסמס במישור החוף, ועל קרקע שבלתה מאבן חול נובית במרגלות החרמון. הוא גדל לרוב בגריגות של לוטם, קידה שעירה ומתנן שעיר. ביערות קק"ל נטועים מתפתחות האוכלוסיות היטב. הוא מוגן בשמורות הטבע לימן, הדסים, תל יצחק וחרוצים.
המין אומנם נדיר בישראל, אך באגן הים התיכון (מלבד מצרים ולוב) הוא מין נפוץ, ומונים בו 2 תת-מינים (אחד מהם אנדמי לספרד ולפורטוגל) וזנים מרובים, שגדלים במגוון גדול של קרקעות, ואינו שרוי בסיכון.
סיסטמטיקה וטקסונומיה

אזוביון דגול Lavandula stoechas שייך לקבוצה מיוחדת בסוג אזוביון, בסקציה "סטוכאס" (Stoechas) בעלת המאפיינים הבאים: חפים צבעוניים, "דגלים" בראש התפרחת; תפרחת מאד צפופה וקומפקטית; הפרחים מאורגנים בדרך כלל בטורים אנכיים והמשכיים.
מין שני בסקציה "סטוכאס" הוא אזוביון משונן (Lavandula dentata) שהוא צמח גינון שכיח, אך כצמח בר הוא גדל במערב אגן הים התיכון (האיים הבאלריים, ספרד, מרוקו ואלג'יריה), בצפון מזרח אפריקה הטרופית (אריתריאה ואתיופיה), בדרום ירדן ובחצי האי ערב (ערב הסעודית ותימן). לעומת אזוביון דגול הפרחים באזוביון משונן אינם מאורגנים בטורי אורך סדורים.
הערות שוליים

↑  Lavandula stoechas, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 377-81
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 366-372
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 550-9
↑  אזוביון דגול, באתר פורטל הערכות הסיכון לטבע בישראל, ‏1-11-2011
אורן היערות

| אורן היערות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: אורניים
סוג:: אורן
מין:: אורן היערות
שם מדעי
 Pinus sylvestris ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה


אורן היערות (שם מדעי: Pinus sylvestris), אשר מכונה בעברית גם אורן סקוטי, הוא זן של עץ במשפחת האורניים שמקורו באזור אירואסיה.
תיאור

עצי אורן היערות מגיעים בשיא לגובה של עד 35 מטרים ועם קוטר גזע בגודל מטר, ובמקרים נדירים יכולים אף להגיע לגובה של 45 מטרים ועם קוטר גזע בגודל 1.7 מטרים. עץ אורן היערות הגבוה ביותר שנמדד אי פעם היה מאסטוניה, בן מעל ל-210 שנים, והיה בגובה 46.6 מטרים. תוחלת החיים של עצי אורן היערות הם בדרך כלל בין 150 ל-300 שנים. עצי האורן העתיקים ביותר שהתגלו עד היום נמצאו בלפלנד והם היו לפי ההערכות בני מעל ל-760 שנים.
קליפת העץ היא עבה ובצבע כתום-אדום כאשר העץ צעיר ובצע אפור-חום כאשר העץ בוגר.
הנבטים של העץ הם בצבע חום בהיר. בעצי אורן היערות הבוגרים העלים (המכונים "מחטים") הם בצבע כחול-ירוק כהה, או בצבעים ירוק כהה או צהוב-ירוק כהה במהלך עונת החורף, ובאורך 2.5 עד 5 סנטימטרים, וברוחב 1 עד 2 מילימטרים.
האצטרובלים של העץ הם חומים, כדוריים ובקוטר של 4 עד 8 מילימטרים בשנה הראשונה, ומגיעים לגודל המקסימלי בשנה השנייה כאשר אז הם יהיו בצורת חרוט ובאורך של 3 עד 7.5 מילימטרים מילימטרים.
בתרבות

אורן היערות הוא העץ הלאומי של סקוטלנד.
גלריית תמונות

העלים (מחטים) והאצטרובלים של העץ
שתיל של העץ
המראה של קרש אורן היערות
קליפת העץ
גזע העץ
יער עם עצי אורן היערות באסטוניה
הערות שוליים

↑  אורן היערות באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Rushforth, K. (1986) [1980]. Bäume [Pocket Guide to Trees] (בגרמנית) (2nd ed.). Bern: Hallwag AG. ISBN 978-3-444-70130-6.
↑  Marinich, A.; Powell, K. (2017). Scots Pine: Best Management Practices in Ontario (PDF). Peterborough, Ontario: Ontario Invasive Plant Council.
↑  Oidermaa, J.-J., ed. (9 בפברואר 2016). "Eesti kõrgeim mänd osutus hiiglaseks ka ülejäänud maailmas" [Estonia's tallest pine turned out to be a giant in the rest of the world as well]. ERR Novaator (באסטונית). Tallinn: Eesti Rahvusringhääling. נבדק ב-9 בפברואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Farjon, A. (2005). Pines: Drawings and descriptions of the genus Pinus (2nd ed.). Leiden: Koninklijke Brill. ISBN 978-90-04-13916-9. OCLC 59279728.
↑  Featherstone, A. W. "Species profile: Scots pine". Forres: Trees for Life. אורכב מ-המקור ב-26 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Steven, H. M.; Carlisle, A. (1959). The Native Pinewoods of Scotland. Edinburgh: Oliver and Boyd. OCLC 1148550.
↑  Scots pine, Forestry and Land Scotland (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563095605171  BnF: cb12254537h (data)  GND: 4188986-1  LCCN: sh85118798  NKC: ph202627
קורבן מנחה

| --- | --- |

שולחן לחם הפנים, ועליו לחם הפנים, בדגם המשכן בתמנע
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק ב'; ו', ז'–ט"ז
 משנה תורה:  ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י"ג
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה ס"ז ספר החינוך, מצווה קט"ז
קורבן מנחה הוא קורבן מן הצומח שהיה מובא לבית המקדש. רוב המנחות היו עשויות מסולת חיטים ומיעוטן מסולת שעורים. משמעות המילה מנחה היא מתנה, שמטרתה הנחת דעת מי שמביאים לו את המנחה.
המקור בתורה > מנחות בסיפורי התורה

קורבן המנחה הראשון בתנ"ך מופיע במעשה קין והבל: ”וַיְהִי מִקֵּץ יָמִים וַיָּבֵא קַיִן מִפְּרִי הָאֲדָמָה, מִנְחָה לה'. וְהֶבֶל הֵבִיא גַם הוּא מִבְּכֹרוֹת צֹאנוֹ וּמֵחֶלְבֵהֶן, וַיִּשַׁע ה' אֶל הֶבֶל וְאֶל-מִנְחָתוֹ. וְאֶל קַיִן וְאֶל-מִנְחָתוֹ לֹא שָׁעָה"” (ספר בראשית, פרק ד', פסוקים ג'–ה').
הרשב"ם במקום מפרש שמנחה היא דורון. רש"י במקום מפרש, כי קין הביא "מפרי האדמה" - מהגרועים שבפירותיו, ולכן מנחתו לא התקבלה, אך הבל הביא מבכורות צאנו ומחלביהן - החלק הנכבד שבנכסיו (בעלי חיים), החשוב ביותר - הבכורות, והמעולה ביותר - "מחלביהם" - כינוי לחלק המשובח ביותר בבשר הבהמה שהוא חֵלֶב.
המקור בתורה > מנחות אחרי מתן תורה

רוב מיני קורבן המנחה, מוזכרים בפרשת ויקרא, בפרשת קורבנות הנדבה. בפרשה זו מוצגים סוגי קורבן מנחה שונים: מנחת סולת, מנחת מחבת, מנחת מרחשת, מנחת מאפה תנור. בנוסף, מוזכר בה האיסור להקריב במנחה שאור או חמץ, מלבד שתי הלחם שבאים מראשית התבואה של החיטים.
וְנֶפֶשׁ כִּי תַקְרִיב קָרְבַּן מִנְחָה לַה' סֹלֶת יִהְיֶה קָרְבָּנוֹ וְיָצַק עָלֶיהָ שֶׁמֶן וְנָתַן עָלֶיהָ לְבֹנָה. וֶהֱבִיאָהּ אֶל בְּנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֲנִים וְקָמַץ מִשָּׁם מְלֹא קֻמְצוֹ מִסָּלְתָּהּ וּמִשַּׁמְנָהּ עַל כָּל לְבֹנָתָהּ וְהִקְטִיר הַכֹּהֵן אֶת אַזְכָּרָתָהּ הַמִּזְבֵּחָה אִשֵּׁה רֵיחַ נִיחֹחַ לַה'. וְהַנּוֹתֶרֶת מִן הַמִּנְחָה לְאַהֲרֹן וּלְבָנָיו קֹדֶשׁ קָדָשִׁים מֵאִשֵּׁי ה'. וְכִי תַקְרִב קָרְבַּן מִנְחָה מַאֲפֵה תַנּוּר סֹלֶת חַלּוֹת מַצֹּת בְּלוּלֹת בַּשֶּׁמֶן וּרְקִיקֵי מַצּוֹת מְשֻׁחִים בַּשָּׁמֶן. וְאִם מִנְחָה עַל הַמַּחֲבַת קָרְבָּנֶךָ סֹלֶת בְּלוּלָה בַשֶּׁמֶן מַצָּה תִהְיֶה. פָּתוֹת אֹתָהּ פִּתִּים וְיָצַקְתָּ עָלֶיהָ שָׁמֶן מִנְחָה הִוא. וְאִם מִנְחַת מַרְחֶשֶׁת קָרְבָּנֶךָ סֹלֶת בַּשֶּׁמֶן תֵּעָשֶׂה. וְהֵבֵאתָ אֶת הַמִּנְחָה אֲשֶׁר יֵעָשֶׂה מֵאֵלֶּה לַה' וְהִקְרִיבָהּ אֶל הַכֹּהֵן וְהִגִּישָׁהּ אֶל הַמִּזְבֵּחַ. וְהֵרִים הַכֹּהֵן מִן הַמִּנְחָה אֶת אַזְכָּרָתָהּ וְהִקְטִיר הַמִּזְבֵּחָה אִשֵּׁה רֵיחַ נִיחֹחַ לַה'. וְהַנּוֹתֶרֶת מִן הַמִּנְחָה לְאַהֲרֹן וּלְבָנָיו קֹדֶשׁ קָדָשִׁים מֵאִשֵּׁי ה'. כָּל הַמִּנְחָה אֲשֶׁר תַּקְרִיבוּ לַה' לֹא תֵעָשֶׂה חָמֵץ כִּי כָל שְׂאֹר וְכָל דְּבַשׁ לֹא תַקְטִירוּ מִמֶּנּוּ אִשֶּׁה לַה'. קָרְבַּן רֵאשִׁית תַּקְרִיבוּ אֹתָם לַה' וְאֶל הַמִּזְבֵּחַ לֹא יַעֲלוּ לְרֵיחַ נִיחֹחַ. וְכָל קָרְבַּן מִנְחָתְךָ בַּמֶּלַח תִּמְלָח וְלֹא תַשְׁבִּית מֶלַח בְּרִית אֱלֹהֶיךָ מֵעַל מִנְחָתֶךָ עַל כָּל קָרְבָּנְךָ תַּקְרִיב מֶלַח. וְאִם תַּקְרִיב מִנְחַת בִּכּוּרִים לַה' אָבִיב קָלוּי בָּאֵשׁ גֶּרֶשׂ כַּרְמֶל תַּקְרִיב אֵת מִנְחַת בִּכּוּרֶיךָ. וְנָתַתָּ עָלֶיהָ שֶׁמֶן וְשַׂמְתָּ עָלֶיהָ לְבֹנָה מִנְחָה הִוא. וְהִקְטִיר הַכֹּהֵן אֶת אַזְכָּרָתָהּ מִגִּרְשָׂהּ וּמִשַּׁמְנָהּ עַל כָּל לְבֹנָתָהּ אִשֶּׁה לַה'.
מנחת חוטא מוזכרת בפרשת קורבן חטאת בפרק ה' שבחומש ויקרא.
סוגי המנחות > קורבנות חובה של ציבור

שלושה מבין קורבנות המנחה הם קורבנות ציבור הבאים כקורבנות חובה.
לחם הפנים - שתים עשרה החלות שהיו מסודרות על שולחן לחם הפנים בבית המקדש בכל שבת, ונאכלות על ידי הכהנים בשבת שלאחריה.
מנחת העומר - באה מן השעורה החדשה וקרבה על המזבח בט"ז בניסן, ובכך הייתה מתירה את התבואה החדשה באכילה. מנחת העומר הייתה נקמצת ושייריה היו נאכלים על ידי הכהנים.
שתי הלחם - הקורבן הראשון מן החיטה של אותה השנה. נאפה מבצק חמץ, אינו קרב על המזבח אלא נאכל על ידי הכהנים בחג השבועות.
סוגי המנחות > קורבנות חובה של יחיד

חמישה מבין קורבנות המנחה הם קורבנות יחיד. ארבעה מתוכם הם קורבנות חובה, ואחד - קורבן נדבה.
מנחת חוטא - מביא אותה המתחייב בקורבן עולה ויורד, אם ידו אינה משגת את הקרבנות היקרים יותר.
מנחת סוטה - מביא אותה בעלה של סוטה, כחלק מהתהליך העובר עליה במקדש (נקראת גם מנחת קנאות).
מנחת חינוך - מביא אותה כהן ביום שבו הוא מתחיל לעבוד בבית המקדש (לשון: חונכות), או כהן המתמנה לכהן גדול, לפני עבודתו.
מנחת חביתין - מביא אותה הכהן הגדול בכל יום. מורכבת משתים עשרה חלות וקרבה מחציתה בבוקר ומחציתה בין הערביים. מנחת חביתין נשרפת כולה על המזבח (נקראת גם מנחת כהן משיח).
סוגי המנחות > קורבן נדבה של יחיד

קורבן נדבה של יחיד יכול לקבל אחת מארבע הצורות הבאות:
מנחת סולת - לא אופים אותה ולא מטגנים אותה אלא מקריבים אותה סולת בלולה בשמן.
מנחת מחבת - מטוגנת על מחבת שטוחה, ללא שפה.
מנחת מרחשת - מטוגנת במחבת עמוקה עם שפה.
מנחת מאפה תנור - נאפית בתנור כחלות או כרקיקין (מאפה דק מעין מצות).
סוגי המנחות > נסכים

מנחת נסכים היא מנחה הבאה עם קורבן עולה או שלמים, וכן עם חטאת ואשם של מצורע, הן כאשר קורבנות אלה הם קורבנות חובה והן כאשר הם קורבנות נדבה, הן כאשר הם קורבנות ציבור והן כאשר הם קורבנות יחיד. מנחה זו נעשית מסולת חיטים בלולה בשמן, ובנוסף לה מביאים יין לניסוך על המזבח. כמויות הסולת, היין והשמן במנחה זו תלויות בסוג בהמת הקורבן אליה מנחה זו מצורפת - פר, כבש או איל, והן מפורטות בתורה בספר במדבר.
הכנת המנחה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הטבלה איננה שלמה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סוג המנחה | רכיב עיקרי | הכמות | רכיבים נוספים וכמותם | סוג הבצק | שיטת האפייה | הגשה | תנופה | דרך ההקרבה |
| מנחת העומר | סולת שעורין | עישרון אחד במדויק (לא פחות ולא יותר) | לוג שמן וקומץ לבונה | גרעיני השעורים קלויים טחונים ומנופים | בלילה בלתי אפויה | כן | כן | מוקטר הקומץ |
| שתי הלחם | סולת חיטין | 2 חלות, עישרון אחד במדויק לכל לחם | ללא תוספות | בצק חמץ (שהחמיץ) | בתנור | לא | כן | לא עולה למזבח כלל |
| לחם הפנים | סולת חיטין | 12 חלות, שני עשרונים לכל חלה | שני בזיכי לבונה, קומץ בכל בזך | בצק שלא החמיץ | בתנור | לא | לא | לא עולה למזבח כלל |
| מנחת חוטא | סולת חיטין | עישרון אחד במדויק | ללא תוספות | בצק שלא החמיץ | לא נאפה | כן | לא | מוקטר הקומץ |
| מנחת סוטה | קמח שעורין | עישרון אחד במדויק | ללא תוספות | בצק שלא החמיץ | לא נאפה | כן | כן | מוקטר הקומץ |
| מנחת חינוך | סולת חיטין | 12 חלות מעישרון אחד במדויק | שלושה לוגין שמן וקומץ לבונה אחד | בצק שלא החמיץ | חולטה בשמן רותח ואופה מעט (נא) ומטגנה במחבת | כן | לא | מוקטרת כולה |
| מנחת חביתין | סולת חיטין | 12 חלות מעישרון אחד במדויק | שלושה לוגין שמן וקומץ לבונה אחד | בצק שלא החמיץ | חולטה בשמן רותח ואופה מעט (נא) ומטגנה במחבת | כן | לא | מוקטרת כולה |
| מנחת סולת | סולת חיטין | לא פחות מעישרון אחד | לוג שמן לכל עישרון וקומץ לבונה אחד | בצק שלא החמיץ | מוקרבת בלילה בלתי אפויה | כן | לא | מוקטר הקומץ |
| מנחה על מחבת | סולת חיטין | לא פחות מעישרון אחד | לוג שמן לכל עישרון וקומץ לבונה אחד | בצק שלא החמיץ | מטוגנת | כן | לא | מוקטר הקומץ |
| מנחת מרחשת | סולת חיטין | לא פחות מעישרון אחד | לוג שמן לכל עישרון וקומץ לבונה אחד | בצק שלא החמיץ | מטוגנת | כן | לא | מוקטר הקומץ |
| מנחת מאפה תנור | סולת חיטין | לא פחות מעישרון אחד | לוג שמן לכל עישרון וקומץ לבונה אחד | בצק שלא החמיץ | בתנור | כן | לא | מוקטר הקומץ |
| מנחת נסכים של פר | סולת חיטין | שלשה עשרונים במדויק | שישה לוגים שמן | בצק שלא החמיץ | מוקרבת בלילה בלתי אפויה | לא | לא | מוקטרת כולה |
| מנחת נסכים של איל | סולת חיטין | שני עשרונים במדויק | ארבעה לוגים שמן | בצק שלא החמיץ | בלילה בלתי אפויה | לא | לא | מוקטרת כולה |
| מנחת נסכים של כבש | סולת חיטין | עישרון אחד במדויק | שלושה לוגים שמן | בצק שלא החמיץ | בלילה בלתי אפויה | לא | לא | מוקטרת כולה |
| לחמי תודה | סולת חיטין | 40 חלות מ-20 עשרונים: 10 עשרונים ל-10 חמץ 10 עשרונים ל-30 מצה | חצי לוג שמן: שמינית לחלות (מצה) שמינית לרקיקין ורביעית לרבוכה | 10 בצק חמץ (שהחמיץ) 30 בצק שלא החמיץ | 10 חלות חמץ (תנור) 10 חלות (תנור) 10 רקיקין (תנור) 10 רבוכה (חלוט) | לא | 4 לחמים [אחד מכל מין] | כולם נאכלים: 4 לכהן השאר לבעלים |
| רקיקי נזיר | סולת חיטין | 20 חלות מ-62/3 עשרונים | רביעית הלוג שמן | בצק שלא החמיץ | 10 חלות 10 רקיקין | לא | חלה אחת ורקיק אחד | כולם נאכלים: 2 לכהן השאר לבעלים |
הבאת המנחה > יציקה

החלק הראשון בקורבן המנחה, הוא ה"יציקה" - יציקת הסולת לכלי השרת. בכל המנחות, חוץ מכמה סוגי מנחות שיפורטו להלן, מביא הקורבן, מביא את המנחה מביתו, ומניחה בכלי שרת, ובכך הוא מקדשה בקדושת המנחה. לכל הדעות במשנה ובתלמוד, דין זה הוא חיוני לחלות דין הקורבן על המנחה, וללא שהוא מקדשה בכלי שרת לפני הקמיצה, אין חל על הקורבן דין קורבן מנחה.
הבאת המנחה > בלילה

החלק השני, בקרבנות בהם יש מלבד הסולת גם שמן (כל המנחות חוץ ממנחת חוטא), יש לבלול את השמן והסולת יחד כאמור בתורה ”מנחה בלולה”. דין זה אינו מעכב לריצוי המנחה, והמנחה כשרה גם בלעדיה.
למרות זאת, הציווי של "מנחה בלולה", תופס חלק חשוב בריצוי המנחה, שכן המנחה צריך לבוא בצורה שבה היא יכולה הייתה להיבלל. מסיבה זו, פסק רבי זירא כי מנחה בנפח ששים סאה, הראויה ליבלל בכלי שרת, כשרה; לעומת זאת, מנחה בנפח ששים ואחת סאה – שלא ניתן לבלול אותה בעודה בכלי השרת מבלי שיישפך ממנה – אינה כשרה.
שני חלקים אלו, היציקה והבלילה, כשרים לכתחילה גם אם נעשו על ידי זר (יהודי שאינו כהן). כאמור בתורה ”והביאה אל בני אהרון הכוהן - וקמץ”, שמכאן אנו רואים שיש להביאה לכוהן רק החל משלב הקמיצה, אך השלבים הקודמים יכולים ליעשות גם על ידי זר.
בהקשר לכך, נחלקו רבי יוחנן וריש לקיש בדין מנחה שנבללה מחוץ לחומת העזרה. ריש לקיש סבר, כי מכיוון שהמנחה אינה צריכה להיעשות על ידי כהן, נראה שאין זו עבודה מעבודת הקורבן, ולכן גם אין צריכה להיעשות בפנים. רבי יוחנן, החלוק עליו, סבר שמכיוון שהיציקה והבלילה נעשות בכלי שרת כשאר העבודות, לא ייתכן שֶׁיוּתַּר לעשות שלבים אלו מחוץ לעזרה. להלכה, פסק הרמב"ם כדעת רבי יוחנן.
הבאת המנחה > קמיצה

הכהן המקריב נוטל בידו (באמצעות שלוש אצבעותיו האמצעיות) חלק מהמנחה (הנקרא קומץ) ונותן אותו בכלי שרת. את כלי השרת הוא מוליך למזבח, שם הוא מגיש ומניף את המנחה (בהתאם לסוגה) ומקטיר אותה למזבח.
במנחת כהנים אין קמיצה, ולכן המנחה כולה מוכנסת לכלי שרת ומוקטרת.
גם בשתי הלחם, בלחם הפנים ובלחם המונף מלחמי התודה ומרקיקי הנזיר אין קמיצה; את חלקן מניפים אך הם אינן מוקטרות, אלא נאכלות כולן לכהנים.