ז'אן-ניקולה קורביזר
מורשת

קורביזר תרם רבות לתחום האנטומיה הפתולוגית (אנ'), בכך שדגל בהבנה שייחודו של כל גוף ואיבריו משפיעים על אופי המחלה. בתקופת זמן זו, הרופאים האמינו בדרך כלל שהמצב הטבעי של גוף האדם הוא בריאות עקבית, אלא אם הוא מתמודד עם זרז לא ידוע. חשבו שהגוף באופן טבעי צריך להיות במצב בריא ושגוף לא בריא הוא תוצאה של חוסר איזון או גורם פתוגני. אמונתו של קורביזר בווריאציה אינדיבידואלית ערערה הנחה זו. הוא הניח שהסיבה למחלה נובעת מהאינדיבידואליות של הגוף, ולא עקביותו המוכללת. אי הסדירות או השונות של הגוף היו אשמים בזיהום פתוגני. במקום זאת, הגוף הטבעי היה חלש מכדי לרפא מפני מחלות מאיימות. הרגישות של הפרט לפתוגן הייתה "תוצאה של תורשה והתפתחות טרום לידתית", ובלתי ניתנת לשליטה על ידי חיים מאורגנים. בעוד שתשומת הלב שלו לאבחון ספציפי למטופל כבר הייתה חלק מהרפואה של פריז, הגישה של קורביזר הסכיתה עם מקבצים מגוונים של סימפטומים עבור כל מחלה, במקום רשימה קבועה הקובעת כיצד המחלה חייבת להתבטא.
יתר על כן, קורביזר דגל בדעה שמחלה היא "אורגנית", כלומר, מחלה גורמת לשינוי מערכתי באיברים. מחלה יכולה להיות א-סימפטומטית, אך נוכחות של שינוי מבני הצביע על מחלה ללא קשר לשאלה אם החולה הציג תסמינים או לא. הבנה רפואית זו הושלמה על ידי "נגעים" שנמצאו באיברים של גופות אסימפטומטיות במהלך ביתור אנטומי. מחלות אקוטיות או כרוניות נגרמו בגלל ההרכב הכולל של הגוף ויכולתו המוחלשת להילחם במחלה הספציפית. למעשה, המחלה נגרמה על ידי חולשת איבר.
תשומת הלב של קורביזר לאנטומיה פתולוגית ואמונה במחלה אורגנית הסיטה את מוקד הרפואה מהתבוננות במטופל ובסימפטומים של המטופל. הנתיחה לאחר המוות הפכה לחלק חשוב בידע הרפואי בפריז. בדיקה גופנית החלה לקבל עדיפות, אם כי בדיקות פנימיות היו בלתי אפשריות. אף על פי שהנגעים האמורים היו שכיחים ברוב הגופות, קורביזר ובני דורו העבירו את הרפואה לכיוון הדרכים הקליניות והפיזיות שבהן המחלה משפיעה על הגוף והרחק מהנרטיב של המטופל. שינוי זה ייצג גם מעבר מרפואה טיפולית לרפואה אבחנתית, שהתבסס על ההנחה שתמיד יהיה ריפוי לכל אבחנה שקיימת.
כאחד הפרסומים שלו, תרגומו של קורביזר ל-Inventum novum (בלטינית: "תגלית חדשה") של לאופולד אואנברוגר ב-1808 הרחיב עוד יותר את תחום ההאזנה לגוף החולה באמצעות חלוקת טקסט לרופאים שילמדו כיצד להקיש על החזה של מטופלים למטרות אבחון. ההערות שלו לטקסט המקורי של אואנברוגר הגדילו את הטקסט פי ארבעה. שיטת ניקוש זו זכתה להתעוררות מחודשת בשל תרגומו של קורביזר והפכה להיבט מהותי של הרפואה הקלינית. בפרט, קורביזר התמקד בקשב רב ללב ולריאות כמקורות לנגעים.  מחקריו עם הנגעים הללו הובילו לכך שהוא הקיש על החזה של מטופליו כדי למצוא פצעים כאלה בתוך הגוף, תוך מחקר של "המחלות האורגניות של לב".  קורביזר קשור גם לרנה לאנק, הרופא שהמציא את הסטתוסקופ להקשבה לגוף מספר שנים מאוחר יותר. לאנק למד על הניקוש מתרגומו של קורביזר לספרו של אואנברוגר. קורביזר, לאנק ואחרים עמדו גם בראש מה שנקרא "אסכולת פריז" שפיתחה שיטות חדשות לרפואה בעשרים בתי החולים של פריז. על ידי הקמת בית ספר להוראה קלינית מוניטרית בבית החולים אופיטאל דה לה שריט (אנ'), ביססו קורביזר ועמיתיו מוסד של הכשרה רפואית.
היצירה המקורית של קורביזר כוללת את Esai sur les maladies du cœur (1806), ויש בה הערות רבות אחרות על פרסומים רפואיים אחרים. בנוסף לתרומתו הרפואית, הונצח קורביזר בבול של קרן הצלב האדום הצרפתי ב-12 בדצמבר 1964. הבול מתאר תמונה של זרימת הלב והדם, שקורביזר זוכה להערכה על בחינתה. יש בו גם את שמו של ספרו, Essai sur les maladies du cœur שפורסם ב-1806. בול הנצחה זה מציג את תרומתו המתמשכת של קורביזר ברפואה בפריז וברפואה בעולם. הוא כונה "המקדם האמיתי של הרפואה הקלינית בצרפת" בשל הפניית מוקד האבחנה התצפיתית לבדיקה הגופנית.