stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לטביה במשחקים האולימפיים
היסטוריה > לאחר פירוק ברית המועצות

במהלך מלחמת העולם השנייה סופחה לטביה לברית המועצות, וחדלה להיות מדינה עצמאית. ספורטאים לטבים נטלו חלק במשחקים כחלק מהמשלחת הסובייטית החל מאולימפיאדת הלסינקי (1952) ועד אולימפיאדת סיאול (1988). ב-1991 התפרקה ברית המועצות, אך מרבית המדינות שהרכיבו אותה שלחו משלחת משותפת למשחקים שנערכו ב-1992. לטביה, כמו גם שכנותיה, ליטא ואסטוניה, שלחו משלחות עצמאיות כבר באותה שנה.
לבכורה המחודשת במשחקים, באולימפיאדת ברצלונה (1992), שלחה לטביה 34 ספורטאים. שניים מהם, שזכו במדליות זהב באולימפיאדת סיאול, לזכותה של ברית המועצות, הסתפקו הפעם במדליית הכסף: חותר הקאנו איוון קלמנטייב, במקצה ל-1,000 מטר, והקלע אפאנאסי קוזמין בירי באקדח אש מהירה. רוכב האופניים דאיניס אוזולס זכה במדליית ארד במרוץ אופני כביש. המשלחת הלטבית גדלה ל-48 ספורטאים באולימפיאדת אטלנטה (1996). קלמנטייב, ששחזר את הישגו וזכה במדליית כסף, היה היחיד מביניהם שזכה במדליה.
הספורטאי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית לזכותה של לטביה היה המתעמל איגור ויחרוב, שהפתיע וגבר על מתעמלים כאלכסיי נמוב ויורדאן יובצ'ב בתרגיל הקרקע באולימפיאדת סידני (2000). באותה אולימפיאדת זכה אייגרס פדייבס במדליית כסף בהליכה ל-50 ק"מ והג'ודוקא וסוולוד זליוני זכה במדליית ארד.
לאולימפיאדת אתונה (2004) שלחה לטביה משלחת בת 31 ספורטאים, הקטנה ביותר מאז שבה להשתתף במשחקים. ארבעה מהם זכו במדליות כסף: מטיל הכידון ואדים וסילייבסקי, המתעמל יבגני ספרוניינקו (בתרגיל על סוס הקפיצות), מרים המשקולות ויקטור שצ'רבטיך, וילנה רובלייבסקה, שזכתה בקרב חמש מודרני, והייתה לאשה הראשונה (והיחידה עד כה במשחקי הקיץ) שזכתה במדליה אולימפית לזכות לטביה. ספורטאים לטבים נוספים שבלטו באתונה כללו את האתלטים סטניסלבס אוליארס (מקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות), ילנה פרוקופצ'וקה (מקום שביעי בריצת 10000 מטר) ואריקס ראגס (מקום שביעי בהטלת כידון) ואת חותר הקאנו דאגניס וינוגרדובס, שסיים שישי במקצה ל-1,000 מטר.
לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) שלחה לטביה את המשלחת הגדולה בתולדותיה, שכללה 50 ספורטאים. רוכב האופניים מאריס שטומברגס זכה במדליית הזהב השנייה בתולדות המדינה, באופני BMX, מטיל הכידון איינרס קובלס זכה במדליית כסף, ומרים המשקולות ויקטור שצ'רבטיך עמד בפעם השנייה על הפודיום, לאחר שזכה במדליית ארד.
באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפו 44 ספורטאים לטבים. שטומברגס שמר על תוארו באופני BMX, וכדורעפני החופים מרטינש פלאווינש ויאניס שמדינש זכו במדליית ארד. אינטה רדביצ'ה סיימה במקום הרביעי בקפיצה לרוחק, והייתה רחוקה סנטימטר אחד בלבד מזכייה במדליית ארד. ספורטאים לטבים נוספים שבלטו בלונדון כללו את מרים המשקולות ארתורס פלסנייקס (מקום שביעי), מדארה פלאמייקה (מקום שמיני בהטלת כידון), ילנה רובלבסקה (מקום שמיני בקרב חמש מודרני) ולאורה איקאונייצה (מקום תשיעי בקרב שבע).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) רשמה לטביה את הופעתה החלשה ביותר מאז זכתה לעצמאות, ולראשונה מאז אף ספורטאי לטבי לא זכה במדליה. את ההישגים הגבוהים ביותר רשמו האתלטית לאורה איקאונייצה-אדמידיניה שסיימה במקום הרביעי בקרב שבע, מרימת המשקולות רבקה קוהה שסיימה רביעית, הקיאקיסט אלכסיי רומיאנצ'ב שסיים במקום החמישי במקצה ל-200 מטר ומרים המשקולות ארתור פלסנייק שסיים שמיני.
אולימפיאדות החורף

חרף היותה מדינה צפונית, באולימפיאדות החורף לא זכו הספורטאים הלטבים להצלחות מרובות. מרטינש רובניס היה הראשון שזכה במדליה לזכות לטביה, מדליית ארד בלוג' באולימפיאדת טורינו (2006). באולימפיאדת ונקובר (2010) זכו האחים יוריס ואנדריס שיצס במדליית כסף בלוג', ומרטין דוקור זכה במדליית כסף בסקלטון.
אולימפיאדת סוצ'י (2014) הייתה המוצלחת ביותר עבור המשלחת הלטבית, וספורטאיה זכו בה בארבע מדליות. מרטין דוקור שב וזכה במדליית כסף בסקלטון, ורביעיית גולשי המזחלות זכתה אף היא במדליית כסף. האחים שיצס זכו במדליית ארד בתחרות בלוג' לזוגות, ויחד עם מרטינש רובניס ואליזה טירומה זכו גם במדליית ארד במקצה הרביעיות המעורב.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכו צמד הגברים במזחלות במדליית ארד.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
ראו גם

ברית המועצות במשחקים האולימפיים
לטביה במשחקים הפאראלימפיים
לטביה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

1 2  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
מטיל הכידון ואדים וסילייבסקי, שזכה במדליית כסף באתונה
מרטין דוקור (משמאל), עם מדליית הכסף בה זכה בוונקובר
לינדה הווארד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באוגוסט 1950 (בת 74) אלבמה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  Linda Howard 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  רומן רומנטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 
לינדה הווארד (באנגלית: Linda Howard; לשעבר לינדה ס. הווינגטון; נולדה ב-3 באוגוסט 1950 באלבמה) היא סופרת אמריקאית, כותבת בעיקר רומנים רומנטיים, היסטוריים וספרי מתח, בין השאר בנושא מסע בזמן.
ביוגרפיה

הווארד נולדה ומתגוררת באלבמה. היא החלה לכתוב בגיל 9, ובמשך 20 שנה כתבה להנאתה הפרטית. היא עבדה בחברת משאיות תובלה, שם פגשה את בעלה. ב-1980 החליטה לנסות להוציא לאור את יצירותיה הספרותיות.  את ספרה הראשון מכרה ל-Silhouette והוא יצא לאור ב-1982.
בסך הכול כתבה הווארד למעלה מ-41 רומנים ל-Silhouette, ל-Pocket Books ול-Ballantine.
הווארד היא חברת כבוד בארגון סופרי הספרות הרומנטית בארצות הברית ( RWA ), אליו הצטרפה ב-1981, זמן קצר לאחר היווסדו. בשנות חברותה בארגון היא כיהנה כגזברית, סגנית נשיאה ונשיאה. פעמיים הגיעה לשלב הגמר של ה-RWA.
בעלה הוא דייג, המשתתף בתחרויות דייגי אוקונוס מקצועיים. הווארד מתלווה אליו בנסיעותיו למקומות נידחים, הרחק מאורות הזרקורים והחברה הנוצצת, ושם כותבת במחשב הנישא שלה. לינדה ובעלה גרים בבית גדול באלבמה, שם הם מגדלים בקר ושני כלבים.
ספריה שיצאו לאור בעברית > ספרים שתורגמו בהוצאת שלגי > .Spencer-Nyle Co

הזדמנות נוספת (2003) - (Sarah's Child (1985
כמעט ולנצח (2003)  - (Almost Forever (1986
ספריה שיצאו לאור בעברית > ספרים שתורגמו בהוצאת שלגי > חילוצים (קל סבין) - Rescues (Kell Sabin)

מנוסה חושנית (2003) - (Midnight Rainbow (1986
מפרץ היהלומים (2003) - (Diamond Bay (1987
שיברון לב (2003) - (Heartbreaker (1987
שקרים לבנים (2003) - (White Lies (1988
ספריה שיצאו לאור בעברית > ספרים שתורגמו בהוצאת שלגי > משפחת מקנזי - MacKenzie Family Saga

ההר של מקנזי (2003)  - (Mackenzie's Mountain (1989
המשימה של מקנזי (2003) - (MacKenzie's Misson (1992
תענוגות מקנזי (2003) - (MacKenzie's Pleasure (1996
הקסם של מקנזי (2003) - (Mackenzie's Magic (1996
משחקו של מקנזי (2003) - (A Game of Chance (2000
ספריה שיצאו לאור בעברית > ספרים שתורגמו בהוצאת שלגי > משפחת פטרסון-קנון - Patterson-Cannon Family

הכלה של דאנקן (2003) - (Duncan's Bride (1990
לאהוב אותה (2003) - (Loving Evangeline (1994
ספריה שיצאו לאור בעברית > ספרים שתורגמו בהוצאת שלגי > ספרים נוספים

מלכודת הנישואים (2004) - (All That Glitters (1982
רעיה עצמאית (2004) - (An Independent Wife (1982
תהפוכות האהבה (2003) - (Against the Rules (1983
האתגר האחרון (2004) - (Come Lie with Me (1984
דמעות של בגידה (2003) - (Tears of the Renegade (1985
התחדשות (2004) - (The Cutting Edge (1985
ספריה שיצאו לאור בעברית > ספרים שתורגמו בהוצאת אור-עם > סוכני CIA (ג'ון מדינה) - CIA's Spies (John Medina)

להרוג ולגלות (2000) - (Kill and Tell (1998
כל אנשי המלכה (2001) - (All the Queen's Men (1999
נשק לי בשנתי (2005) - (Kiss Me While I Sleep (2004
ספריה שיצאו לאור בעברית > ספרים שתורגמו בהוצאת אור-עם > בלייר מלורי - Blair Mallory

אהבה קטלנית (2006) - (To Die for (2004
יפהפייה מהממת (2007) - (Drop Dead Gorgeous (2006
ספריה שיצאו לאור בעברית > ספרים שתורגמו בהוצאת אור-עם > ספרים נוספים

לב בוער (2003) - (Heart of Fire (1993
בעיני רוחה (2001) - (Now You See Her (1998
גבר מושלם (2002)  - (Mr. Perfect (2000
עונת הציד (2002) - (Open Season (2001
זרים בלילה (2002) - (Strangers in the Night (2001
ריצוי קטלני (2002) - (Dying to Please (2002
חדל מבכי (2004) - (Cry No More (2003
להרוג את הזמן (2006) - (Killing Time (2005
בחסות החשכה (2007) - (Cover of Night (2006
קרוב ומסוכן (2008) - (Up Close and Dangerous (2007
אש (2011) - (fire (2009
קרח (2011) - (ice (2010
הינומת הלילה (2011) - (Veil of Night (2010
האישה שנותרה מאחור (2019) - (The Woman Left Behind (2018
ספריה שיצאו לאור בעברית > ספרים שתורגמו בהוצאת אור-עם > ספרים נוספים > ספרים שטרם תורגמו לעברית

Bluebird Winter
Overload
The touch of fire
After The Night
The Way Home
A Lady of the West
Angel Creek
Dream Man
Shades Of Twilight
Son of the Morning
Death Angel
At His Mercy
הערות שוליים

↑  https://www.rwa.org/Online/Online/Awards/RITA_Awards/RITA_Award.aspx
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311684405171  PLWABN: 9810542451805606  BNE: XX4578870  BnF: cb126135792 (data)  GND: 118037358  ISNI: 0000 0003 6860 0670  LCCN: n96076376  NDL: 00443851  NKC: jn20000603026  NLK: KAC200001094  NTA: 070302642  SUDOC: 080560067  VIAF: 5051471   WorldCat (עם VIAF): 5051471
לשכת החוקרים הפרטיים בישראל

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  באר שבע 
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים) 
 ipi.org.il
 
לשכת החוקרים הפרטיים בישראל (באנגלית:The Israeli Bureau of Private Investigators I.B.P.I) היא עמותה שהוקמה בשנת 1982 מתוך צורך בהקמת גוף יציג שירכז ויאגד את החוקרים הפרטים בישראל. בין מטרותיה של העמותה: קידום ושמירה על מעמדו ומקצועיותו של החוקר הפרטי בישראל.
בלשכה חברים מאות חוקרים וחוקרות המשלמים דמי חבר שנתיים. נציגי ועד הלשכה מוזמנים לישיבות המחלקה לרישוי חוקרים פרטיים ושירותי שמירה במשרד המשפטים כגורם המייצג את החוקרים בארץ. ועד הלשכה מונה תשעה חברים, בנוסף מכהנים שלושה חברים בוועדת ביקורת. ועדים אלו הם ועדים נבחרים. בנוסף ישנן ועדות משנה ממונות על ידי הוועד הנבחר.
החל משנת 2019 מכהן אסף ויצמן כיושב ראש הלשכה. בינואר 2022 נבחר לקדנציה נוספת.
מטרות העמותה

לשמש ארגון יציג שהוא המייצג היחידי של החוקרים הפרטיים בכל ענייניהם הן בארץ והן בארגונים מקצועיים בינלאומיים.
לקדם את האינטרסים המקצועיים והכלכליים המשותפים של החוקרים הפרטיים ובעלי משרדי החקירות בישראל.
לקדם את מעמדו החוקי והציבורי של מקצוע החקירות הפרטיות.
לקדם את האינטרס הציבורי בתחום החקירות הפרטיות.
לפעול לשיפור רמתם המקצועית ותנאי עבודתם של החוקרים הפרטיים.
היסטוריה

בישראל נחקק חוק חוקרים פרטיים ושרותי שמירה בשנת 1972 (תשל"ב). בחוק בין השאר, נקבעה ההגדרה כי חוקר פרטי הוא מי שקיבל רישיון לעסוק באיסוף ידיעות על הזולת והוא אמור לפעול במסגרת משרד לחקירות שבראשו עומד מי שקיבל רישיון לקיום משרד חקירות. כלומר נוצרו מעמדות על פי החוק. מעמדות אלה מהוות "אבן נגף" בניהול ענף החקירות בישראל מאז ועד היום.
עד היום ועד בכלל נותר החוק למעשה כפי שהוא חוקק במקור. נערכו בו מספר קל של שינויים מינוריים הנובעים מחקיקת חוקי יסוד וחוקים אחרים שלא התאימו. כמו הגבלת גיל והגבלת חופש העיסוק ואחרים.
העמותה שהוקמה בראשית דרכה נקראה "האיגוד הישראלי של בעלי משרדי החקירות" א.י.מ., בראש העמותה הזאת כיהנו וותיקי הענף ומוביליו מ 1982, עד 1995. הבולט ביניהם היה אהרון סיוון, עוד היו עופרה שפירא, איזי שרצקי ואחרים. בסוף שנות ה-80 תחילת שנות ה-90 עקב ויכוח אסטרטגי בין חברי העמותה האם לשלב בה גם חוקרים פרטיים שאינם בעלי רישיון לקיום משרד, חל פיצול - החברים מוקה קריגר ומישל חדד הקימו עמותה שנייה בשם א.ח.פ. - איגוד חוקרים פרטיים. ב-1995 החליטה הנהלת העמותה בראשות גיורא יבין, גבי בר גיורא ושמוליק גוזמן, לקבל כחברים בעמותה גם חוקרים פרטיים שאינם בעלי רישיון למשרד וגם מתאמנים ולשנות את השם ל - לשכת חוקרים פרטיים בישראל. בשנת 2001 התאחדו א.י.מ. וא.ח.פ. בשנת 2016 התאחדו מספר חוקרים פרטיים שוב להקמת גוף חדש בשם "איגוד החוקרים הפרטיים" בטענה כי הלשכה איננה מתפקדת לטובת כלל הציבור, וביוני 2018 התאחדו העמותות לתוך הלשכה הקיימת היום.
הערות שוליים

↑  עמותת לשכת חוקרים פרטיים בישראל, באתר גיידסטאר
↑  תומר גנון, החוקרים הפרטיים מתאחדים: יפעלו לקבל גישה בחוק למאגרי מידע ממשלתיים, באתר כלכליסט, 21 ביוני 2018
↑  קוד האתי לחוקרים פרטיים, משרד המשפטים
↑  הודעת לשכת חוקרים פרטיים בישראל על תוצאות הבחירות לוועד המנהל, 3 בינואר 2019
↑  הודעת לשכת חוקרים פרטיים בישראל על תוצאות הבחירות לוועד המנהל, 7 בינואר 2022
מארק קאמולטי

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1923 ז'נבה, שווייץ 
 פטירה:  18 ביולי 2003 (בגיל 79) דוביל, נורמנדי, צרפת 
 שם לידה:  Marc Albert Camoletti 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  בואינג-בואינג 
 
מארק קאמולטי (בצרפתית: Marc Camoletti;‏ 16 בנובמבר 1923 ז'נבה – 18 ביולי 2003 דוביל) היה מחזאי צרפתי ממוצא שווייצרי-איטלקי, שנודע במיוחד כמחבר קומדיות בז'אנר "תיאטרון של בולוואר". הקומדיה הידועה ביותר שלו הייתה "בואינג בואינג".
ביוגרפיה

מארק קאמולטי, בעל אזרחות צרפתית, נולד בז'נבה בשנת 1923 כבן למשפחה של אדריכלים שווייצרים בעלי שורשים איטלקיים.
מקור אבותיו מצד האב בעיר נובארה באיטליה והם השתקעו בשווייץ במאה ה-17. סבו מצד האב, שנקרא גם הוא מאק קאמלוטי, תכנן את המוזיאון לאמנות ואת האולם "ויקטוריה הול" בז'נבה. המחזאי גדל בפריז. בהתחלה עסק בציור, אך לבסוף התמסר לכתיבה יצירתית ולתיאטרון. בשנת 1955 עיבד וביים את המחזה "איזבלה והפליקן" בתיאטרון "אדווארד השביעי".
הקריירה שלו כמחזאי פרצה בגיל 35 ב-1958, עם שלושה מחזות שהוצגו בפריז בו זמנית וזכו להצלחה. הידוע שביניהם היה La bonne Anne (המטפלת אנה) שהוצג בתיאטרון דה קפוסין על ידי להקה של אשתו, המעצבת ז'רמן קאמלוטי. הקומדיה הועלתה 1300 פעמים ותורגמה לשפות רבות. מחזה אחר, Pyjama pour Six (בעברית:ארוחה בהפתעה) ששוחק בלונדון בעיבודו של רובין הודון תחת הכותרת "Don't dress for dinner רץ למשך שבע שנים בווסט אנד- קודם בתיאטרון אפולו ואחר כך ב"דאצ'ס תיאטר". אבל הצלחתו המסעירה ביותר, בארצו, באנגליה ובעולם, הייתה הקומדיה "בואינג בואינג". היא הוצגה לראשונה ב-10 בדצמבר 1960 ואחר כך החל משנת 1962 בתיאטראות "אפולו" ו"דאצ'ס" בלונדון. בפריז הועלתה למשך 19 שנה ברציפות.
הפארסה הזאת התפרסמה בעולם גם הודות לסרט שהופק לפיה על ידי בברלי קרוס, בכיכובם של ג'רי לואיס וטוני קרטיס. עשרה ממחזותיו עובדו לקולנוע ולטלוויזיה, כולל Sexe et jalousie.
החל משנת 1972 יחד עם אשתו עבר לנהל את "תיאטרון מישל" בפריז. שם אהב קאמולטי להפיק ולביים את מחזותיו בעצמו. על במת "מישל" הועלו יצירות כמו "Duos sur canapé, ‏, Bon anniversaire, On dinera au lit ‏,Le Bluffeur ובשנת 1987 Pyjama sur six, וריאציה על הנושא של "בואינג-בואינג".
מבין 14 הסרטים שהופקו לפי הקומדיות שלו רק "Duos sur canapé" (נכתב ב 1972 והוסרט ב 1979) בוים על ידו.
מארק קאמולטי נפטר בדוביל שבנורמנדי ב-2003. הוא נקבר יחד עם אשתו (שנפטרה ב-1994) בבית הקברות של מונמארטר.
בנו, ז'אן-כריסטוף קאמלוטי, וכלתו, אריאן, ניהלו את תיאטרון מישל בשנים 2003–2008.
פרסים ואותות כבוד

חבר בחברה הלאומית לאמנויות יפות
לגיון הכבוד בדרגת אביר
יצירתו > עיבודים

1955 - (איזבל והפליקן) בתיאטרון אדווארד השביעי Isabelle et le pélican, בבימויו
1990,- Bisous, bisous מאת דרק בנגפלד, בבימויו
יצירתו > מחזות מקוריים

1958: La Bonne Anna
1960: Boeing-boeing
1963 : Sémiramis
1965 : Secretissimo
1966 : La Bonne Adresse
1968 : La Bonne Adresse
1968 : L'Amour propre
1972 : Duos sur canapé
1972 : La Bonne Adresse
1973 : Duos sur canapé
1974 : Duos sur canapé
1976 : Happy Birthday
1980 : On dînera au lit
1984 : Le Bluffeur
1985 : Pyjama pour six
1987 : La Chambre d'ami
1988 : Pyjama pour six
1989 : La Bonne Adresse
1991 : Darling chérie
1991 : La Bonne Anna
1993 : Boeing-boeing
1993 : Sexe et jalousie
1997 : Voyage de noces
1999 : Boeing-boeing
מחזות

מארק קאמולטי כתב כ-40 מחזות שתורגמו ל-18 שפות והוצגו ב-55 מדינות.
Don't dress for dinner) Pyjamas Pour Six) (ארוחה בהפתעה)
בעברית

Boeing Boeing - בואינג-בואינג - נוסח עברי של דורי פרנס - הוצגה בתיאטרון הקאמרי ב-2007 בבימוי לזלי לוטון
Pyjamas Pour Six - ארוחה בהפתעה - נוסח עברי של מירב יצחקי - הועלה בבית צבי ב-2010 בבימוי גיל אמיתי
Sexe et jalousie - דינג-דונג - - נוסח עברי של יונתן אסתרקין - הועלה בבית צבי בשנת 2012
מאנפרד שטארקה

מאנפרד שטארקה (באנגלית: Manfred Starke; נולד ב-21 בפברואר 1991) הוא כדורגלן נמיבי-גרמני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מינכן 1860. אחותו, היא הכדורגלנית סנדרה שטארקה.
קריירת מועדונים

שטארקה נולד בווינדהוק, בירת נמיביה לאב גרמני ולאם הולנדית. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער המקומית. בגיל 13, חזר עם משפחתו לגרמניה והצטרף למחלקת הנוער של הנזה רוסטוק. כעבור שנתיים עבר לבנטוויש בה שיחק שנה שבסיומה חזק להנזה. ב-10 באפריל 2012 שטארקה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד אנרגי קוטבוס. ב-20 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד בורוסיה דורטמונד ב'.
בקיץ 2015 שטארקה חתם בקרל צייס ינה מהליגה האזורית. בעונת 2016/2017 רשם את עונת השיא שלו בקריירה בה כבש 11 שערים ב-29 משחקים.
בקיץ 2019 חתם בפ.צ. קייזרסלאוטרן מהליגה השלישית. בסיום העונה חתם בצוויקאו.
קריירה בינלאומית

באוקטובר 2012 זומן לסגל נבחרת נמיביה וב-13 של אותו החודש, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד רואנדה. ב-9 ביוני 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד גאנה.
לוקה קאראג'אלה

| --- | --- |

לוקה קאראג'אלה בין הפסנתרנית צ'לה דלאוורנצה (אנ') והסופר פנאיט איסטרטי. התמונה צולמה בברלין, 1911 או 1912.
 לידה:  3 ביולי 1893 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  7 ביוני 1921 (בגיל 27) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 שפות היצירה:  רומנית 
 
לוקה יון קאראג'אלה, או גם לוקי (Luki או Luchi או Luky) קאראג'אלה (ברומנית: Luca Ion Caragiale‏ 3 ביולי 1893 – 7 ביוני 1921) היה משורר, סופר ומתרגם רומני, שתרומותיו היו סינתזה של סימבוליזם, אסכולת הפארנאס וספרות מודרניסטית. הקריירה שלו, שנקטעה על ידי דלקת ריאות, יצרה בעיקר שירה לירית בעלת מאפיינים קוסמופוליטיים, העדפות מובהקות לתחדישים וארכיאיזמים (אנ'), וטיפול מרצון בקיטש כנושא פיוטי. נושאים אלה נחקרו בצורות פואטיות שונות, החל מהקונבנציונליזם של Formes fixes (אנ') שחלקם היו מיושנים כבר אז, ועד לאימוץ מרדני של שירה מודרנית. שירתו זכתה לאחר מותו לתשומת לב ביקורתית ולבסוף נאספה במהדורה משנת 1972, אך עוררה ויכוחים בין היסטוריונים ספרותיים על חשיבותו ההקשרית של המחבר.
בנו של המחזאי יון לוקה קאראג'אלה ואחיו למחצה של הסופר מאטיי קאראג'אלה, לוקה הפך גם לחתנו של הקומוניסט המיליטנטי אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה. היה זה יחד עם אחיו של אלכסנדרו, הפילוסוף יונל גריה (אנ'), שלוקה כתב את יצירת הסיפורת השיתופית (אנ') והרומן היחיד שכתב בשם Nevinovățiile viclene ("הנאיבים הערמומיים"), שבו הוא גרם למחלוקת באופן הצגתו של אהבת מתבגרים. כאן ובשיריו המודרניסטיים השונים הקפיד קאראג'אלה להטיל ספק בתפיסות המקובלות של אהבה ורומנטיקה.
קורות חייו > נעוריו

לוקה, שנולד למשפחת קאראג'אלה שהייתה ידועה בפעילות בתחומי התיאטרון והספרות, ושהייתה בעלת מורשת יוונית-רומנית (אנ'), היה, באמצעות אמו אלכסנדרינה (Alexandrina), צאצא למשפחת בורלי (Burelly), משפחה מהמעמד הביניים. יפהפייה מפורסמת ואשת חברה בולטת, אלכסנדרינה הייתה המודל של האמן החזותי קונסטנטין ג'יקידי (Constantin Jiquidi) (שציורו שלה בתלבושת לאומית הפך לגלויה הראשונה שהונפקה על ידי רומניה). על פי חקירות גנאלוגיות שערך אביו של לוקה, גם היא הייתה ממוצא יווני.
לוקה היה בנו השני של יון לוקה קאראג'אלה, אחרי מאטיי (שהתפרסם מאוחר יותר כמחבר הרומן Craii de Curtea-Veche (אנ') ["המלכים של החצר הישנה"]), שנולד מרומן מחוץ לנישואים של המחזאי עם מריה קונסטנטינסקו. לדברי החוקרת יואנה פרוולסקו (אנ'), בעוד שמאטיי חש אי נוחות תמידית לגבי חוסר הלגיטימיות שלו, לוקה היה "ללא ספק" החביב על אביו, ובניגוד לאחיו הגדול, "ידע ללא מאמץ להפוך את עצמו נאהב". אלכסנדרינה בורלי ילדה מאוחר יותר את אחותו הצעירה של לוקה, אקטרינה (Ecaterina), שבזקנתה עתידה לכתוב תיאור על היחסים המתוחים בין שתי המשפחות של קאראג'אלה.
ילדותו והתבגרותו של לוקה, במקביל לחי הנוודות של אביו, עברו מחוץ לרומניה: בעוד לוקה היה ילד צעיר, הוא נלקח על ידי משפחתו לטיול בצרפת, שווייץ, אוסטריה-הונגריה ואיטליה, וכולם התיישבו בסופו של דבר בעיר הבירה של האימפריה הגרמנית, ברלין (1905). גם הוא וגם אקטרינה היו "כמעט מרותקים לביתם" על ידי יון לוקה, שהיה לו פחד מטורף ממחלות ותאונות. בסביבות שנת 1909, קיבל לוקה, בהסכמת אביו, חינוך בנושאים מדעיים על ידי המשורר-פילוסוף פנאיט צ'רנה (אנ'), שהתארח בבית משפחת קאראג'אלה באימפריה הגרמנית בזמן שהשלים את לימודיו. בסופו של דבר, טוען היסטוריון הספרות שרבן צ'וקולסקו (אנ'), רכש לוקה הצעיר "תרבות עצומה, אם כי חסרת סדר", שהוסיפה ל"קלות האלתור" ו"הזיכרון יוצא מן הכלל" הטבעיים שלו. יון לוקה נקט גישה ישירה לחינוכו של בנו המתבגר, והשניים התווכחו לעיתים קרובות על נושאים תרבותיים, או על דעותיו השמאלניות של לוקה, כגון תמיכתו במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. יון לוקה ובנו הצעיר טיילו באינטנסיביות ברחבי צפון גרמניה, בילו על חוף הים הבלטי, ופעם אחת עשו את דרכם לדנמרק. לפני מותו של יון לוקה בברלין ב-1912, הם גם חזרו לביקורים קצרים במולדתם, ונפשו באתר הנופש סינאיה בעמק הפרחובה.
קורות חייו > שנות מלחמה

אלכסנדרינה, אקטרינה ולוקה קאראג'אלה בילו שנתיים נוספות בברלין, וחיו מפנסיה ממדינת רומנית; באמצע 1914, כשהרגישה שמלחמת העולם הראשונה עומדת להתחיל, המשפחה חזרה לרומניה, ולוקה נאלץ לדחות את התוכניות שלו ללמוד בקולג' צרפתי. המשורר הצעיר ערך את הופעת הבכורה שלו בדפוס בתקופת הנייטרליות של רומניה. ב-14 במאי 1916, יצא לאור "Triptic madrigalesc" (טריפטיכון מדריגלי) בכתב העת הספרותי Flacăra (אנ') ("הלהבה"). ההיבט האוונגרדי של טקסטים כאלה עורר את זעמו על הסופר הנאו-קלאסי דויליו זמפירסקו (אנ'), שעם זאת, הערותיו בכל זאת כללו הסכמה שלוקה לא חסר כישרון פיוטי. משנת 1916 ועד מותו, עבד קאראג'אלה גם על אוסף שירים ייחודי, כנראה בהשראת זיכרון נעים מהשהות שלו בסינאיה: Dintr-un oraș de munte. Meditații ("מעיירה הררית. מדיטציות").
לאחר נישואיו לפאני גריה (Fany Gherea) (מתוארכים באופן טנטטיבי ל-1919), חיזק לוקה את הקשרים בין משפחת קאראג'אלה לבין צאצאיו של קונסטנטין דוברוג'אנו-גריה, התאורטיקן המרקסיסטי שהיה ידידו הקרוב של אביו. פאני הייתה נכדתו של קונסטנטין. אביה היה העיתונאי אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה (לימים דמות מייסדת של המפלגה הקומוניסטית הרומנית החשאית), ואימה ילידת בוואריה. לוקה ובנו הנוסף של קונסטנטין, יונל, עבדו יחד על רומן Nevinovățiile viclene. הוא פורסם לראשונה בשנות העשרה של המאה ה-20 בכתב העת הספרותי ויאצה רומניאסקה (אנ') ("חיים רומניים") שבסיסו ביאשי, ומיד עורר מחלוקת על תיאור התשוקות המיניות של הנוער המשכיל. ההאשמות בפורנוגרפיה, מציינת פרוולסקו, העמידו את עורך ויאצה רומניאסקה, גראבט איבריילאנו (אנ'), ב"מצב עדין", אך גם גייסו הגנה פומבית על הטקסט, שנכתב על ידי חברו ומשתף הפעולה של יון לוקה, פאול זריפופול (אנ') (שהצהרותיו, היא מציינת, היו "רוחניות ומשכנעות"). טקסט שיתופי (אנ') זה היה גם היצירה הבדיונית האחרונה שחיבר אי פעם יונל גריה, שלאחר מכן התמקד כמעט אך ורק בתרומתו לוויכוחים פילוסופיים מקומיים (אנ').
כשרומניה הצטרפה במלחמה לצד מדינות ההסכמה והאזורים הדרומיים שלה נכבשו בידי מעצמות המרכז, שהה לוקה בבוקרשט, הבירה לשעבר שנכבשה על ידי הגרמנים. בתקופה זו הייתה מעורבותו השנויה במחלוקת עם הממשל משתף הפעולה, שגויס מקרב מתנגדי המפלגה השמרנית (אנ'). החל מסוף 1916 היה לוקה ראש המטה של וירג'יל אריון (Virgil Arion), שר התרבות (אנ') בממשלת הבובות. היומנים שניהל הפוליטיקאי השמרני אלכסנדרו מרגילומן (אנ'), שהיה בעצמו מקורב ללובי של משתפי הפעולה, טוענים שלוקה מצא חן בעיני המשגיחים הגרמנים: הוזמן לחגיגות בארמון אתנה (אנ') לכבוד המושל הצבאי אוגוסט פון מקנזן (אוקטובר 1917), נאמר כי לוקה משך תשומת לב שלילית של מפקד המשטרה (אנ') שמונה על ידי גרמניה, אלכסנדרו ציגרה-סמורקאש (אנ'), שתהה מדוע נדרשת נוכחותם של "ילדונים" כאלה. מרגילומן תיעד גם תקרית מדצמבר 1917, שבמהלכה השפיל לוקה, כראש המטה של אריון, את ציגרה-סמורקאש כאשר ביקש נוכחות משטרתית באחת מתפקידי משרד התרבות שלו ישירות ממפקדיו הגרמנים. ביוני 1918 קיבל לוקה את ההחלטה השנויה במחלוקת להתגייס בפומבי למען תומכי מעצמות המרכז ברומניה: כנראה ביוזמתו של אחיו החורג מאטיי, לוקה חתם את שמו במכתב גלוי שקרא למנהיג המפלגה השמרנית, פטרה פ. קארפ, להשתלט על המדינה ולהקים ממשלה היפותטית גרמנופילית.