stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טופ בוי

| --- | --- |

 שיר הנושא:  "Finished I Ain't" מאת Ghostpoet
 סוגה:  דרמה פשע
 יוצרים:  רונן בנט
 בימוי:  יאן דמאנג' 
 שחקנים:  אשלי וולטרס קיין רובינסון מיכל וורד זהר רומולוס מלקולם קמולטה שרון דאנקן-ברוסטר ג'אקומו מנצ'יני חאביין ראסל יסמין ג'ובסון סימבי אג'יקאו
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 חברת הפקה:  סרטי בוקרים פרטיזן של חג הפסחא DreamCrew SpringHill Entertainment
 הפצה:  ערוץ 4, נטפליקס 
 מוזיקה:  בריאן אינו 
 אורך פרק:  48 דקות (בערך)
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 4, נטפליקס
 רשת שידור בישראל:  נטפליקס
 פורמט (תמונה):  (HDTV 1080i (2011–2013 4k ultra HD (2019–הווה)
 תקופת שידור מקורית:  31 באוקטובר 2011 – 7 בספטמבר 2023 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
טופ בוי (באנגלית: Top boy) היא סדרת פשע בריטית שיצר רונן בנט. הסדרה משודרת בשירות הסטרימינג נטפליקס. עלילת הסדרה מתרחשת באחוזה בדיונית ברובע האקני שבלונדון.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות. היא מתארת את חיי היום-יום של חבורות פשע בלונדון ומציגה את הקשיים והסיכונים שהם נתקלים בהם. הסדרה מצליחה להציג את הצד האנושי של הדמויות ומציגה את הסיפור בצורה מרתקת ומפתה, ובשל כך זכתה לציוני ביקורת גבוהים על יכולתה להציג את הסיפור בצורה מסודרת ומפתה.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
עלילה > עונה ראשונה

בעונה הראשונה של הסדרה, נכנסים לתוך עולם הפשע האפל והמסוכן של חורי המזרח הלונדוני. העונה מתמקדת בשלושה גברים: ג’יימי טובל, דושיין היל וג’רלד “סאלי” סאליבן. סאלי ודושיין מגיעים משכונת דיור ציבורית בלונדון המזרחית ומנהלים משך זמן קצר סינדיקט של סחר בסמים במחוזם. ג’יימי הוא חבר בקבוצת הפשע של לונדון פילדס, המובילה על ידי ראש הפשע מודי, ומנסה להשתלט על המסחר בסמים במחוזו. העונה מתמקדת במאבק הכוחות בין הגברים האלה כדי להיות הגבר המוביל על הרחובות של לונדון.
הטורקים מנסים לקחת שליטה על סחר הסמים במחוז ומנסים להגביל את הכנסות הקבוצות הפשעיות המתחרות. ג’יימי מנסה להתנגד לטורקים ולהשיג ספקים חדשים לסחר בסמים. הוא וחברו הטוב קיט פוגשים ספקי סמים איריים ומצליחים להשיג ספקים חדשים לסחר בסמים. ג’יימי וקיט מצליחים לשרוף את המחסן של הטורקים ולהרוג אותם.
עלילה > עונה שנייה

תחילת העונה השנייה מתמקדת במעקב אחר המאבקים והסיכולים של דושיין היל וסאלי כשהם מנסים להשתלט על תחום הסחר בסמים בלונדון. העונה מתמקדת בשלושה סיפורים עיקריים: רצחו של ילד בשם אטיקוס “אטס” אייטי, שזרק סמים בביתו של ג’יימי; הבית המושחת והקשוח של לורין, שלא יכולה לחזור ללונדון אחרי שהספיגה על עצמה את סיכוליו של סאלי לפני שהוא נרצח; והפיתוח החדש של קהילת הסאמרהאוס שבו דושיין השקיע את הכסף הדמיוני שלו, אך אמו מסרבת לעזוב את הבניין.
בעונה השנייה, ג’יימי חוזר מהכלא ומצטרף לקבוצת הפשע של דושיין. דושיין מספר לג’יימי על קטע וידאו שיכול להוכיח בבית המשפט שילד עם חפץ על הראש זרק את הסמים והנשק לביתו כדי להטיל חשד עליו, וכשג’יימי מצהיר על הנאמנות שלו לקבוצת הסאמרהאוס, דושיין נותן לו את הוכחת הווידאו בתמורה. באותו זמן, עמיליו, עמוד תומך חשוב בזנים המסחריים של סמים בספרד, מחליט לפרוש מהעסק למען אשתו החולה. דושיין וליזי מצפים למשלוח גדול ממרוקו שמתקרב ללונדון דרך ספרד, אך כשהחדשות על פרישתו של עמיליו מפוצצות בקרב הגנגסטרים, שוטר קורופטיבי בשם חואן אל בואנו מחליט להתערב.
עלילה > עונה שלישית

בעונה השלישית של הסדרה, סאלי ודושיין מנסים להשתלט על תחום הסחר בסמים בלונדון. העונה מתמקדת במאבקים חדשים ובסיכולים של הדמויות הראשיות. סאלי מנסה להתמודד עם הפציעה הפיזית והנפשית שלו ודושיין מנסה להתמודד עם המשבר הפיננסי שלו. במהלך העונה, סאלי ודושיין נאלצים להתמודד עם יריבים חדשים ולהתמודד עם הסיכולים הפנימיים שלהם. העונה מספקת סיכומים ופתרונות לסיפורי המאבקים המסובכים של הדמויות הראשיות.
סאלי מנסה להתמודד עם הפציעה הפיזית והנפשית שלו ומנסה להתחיל מחדש עם חייו. דושיין מנסה להתמודד עם המשבר הפיננסי שלו ומנסה להתחיל מחדש עם חייו. העונה מתמקדת במאבקים חדשים ובסיכולים של הדמויות הראשיות. סאלי ודושיין נאלצים להתמודד עם יריבים חדשים ולהתמודד עם הסיכולים הפנימיים שלהם. העונה מספקת סיכומים ופתרונות לסיפורי המאבקים המסובכים של הדמויות הראשיות.
שחקנים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שחקנ/ית | דמות | עונה ראשונה | עונה שנייה | עונה שלישית | עונה רביעית |
| אשלי וולטרס | דושאן היל | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| קיין רובינסון | גראלד "סולי" סילביאן | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| שונה רומולוס | דריס וואלש | ראשי | ראשי | ראשי |  |
| מלקולם קמולטה | ראנל סמית' | ראשי | ראשי |  |  |
| שרון ברונקן ברוסטאר | ליסה סמית' | ראשי | ראשי |  |  |
| ג'אקומו מנצ'יני | גם | ראשי | ראשי | משנה |  |
| קיירסטון וורינג | הת'ר | ראשי |  |  |  |
| ניקולס פינוק | ליאון | ראשי |  |  |  |
| קסאביאן רוסל | מייקל | משנה | ראשי |  |  |
| מייקל וורד | ג'יימי טובל |  |  | ראשי | ראשי |
| יסמין ג'ובסון | ז'אק |  |  | ראשי | ראשי |
| סימבי אג'יקאו | שלי |  |  |  |  |
ביקורות ותגובות

הסדרה זכתה להצלחה רבה מאז שעלתה לשידור. הסדרה הראשונה עלתה בבכורה עם 1.1 מיליון צופים, והצליחה לשמור על נתח הקהל שלה במהלך ארבעת שידורי הפרקים הבאים.
טום סאטקליף, כתב ב"אינדפנדנט", אמר: "הדרמה כללה כמעט לא הטפה כלל, אבל תחושת מוסר הייתה בכל מקום, שכן מצפון רע הבהב מול הדמויות הקשות ביותר והצער פגע באשמים ובחסרי אשמה כאחד. הטוב ביותר. מכל מקום, זה תמיד מצא קצת זמן למשהו אחר מלבד עלילה, בין אם זה היה התלהמות בחדרי מדרגות או היופי המלנכולי של העיר בלילה." טלוויזיה טובה ברצינות. הסדרה זכתה לציון של 8.4 מתוך 10 באתר IMDb.
הפצה

הסדרה הצליחה אך התבטלה ב-2014. בעקבות התעניינות מצד הראפר הקנדי דרייק, הוכרז בנובמבר 2017 כי נטפליקס תחיה את הסדרה ותזמין עונה חדשה של עשרה פרקים, כאשר גם אשלי וולטרס וגם קיין רובינסון יחזרו על תפקידם. יוצר הסדרה בנט חזר לתסריט רוב הפרקים, יחד עם צוות הקריאייטיב המקורי; דרייק, אדל נור, מאבריק קרטר וג'מאל הנדרסון הצטרפו כולם לסדרה כמפיקים בפועל. העונה החדשה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-13 בספטמבר 2019 והוצגה כעונה הראשונה, בעוד שהסדרה המקורית נוספה לנטפליקס תחת השם "טופ בוי: סאמרהאוס".
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס באפט"א לטלוויזיה | 2024 | סדרת הדרמה הטובה ביותר | טופ בוי | זכייה |  |
| פרס באפט"א לטלוויזיה | 2024 | השחקן הטוב ביותר | קיין רובינסון | מועמדות |  |
| פרס באפט"א לטלוויזיה | 2024 | שחקנית המשנה הטובה ביותר | ג'סמין ג'ובסון | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  Michael Rosser2011-11-04T10:47:00+00:00, Top Boy ends on 990k, Broadcast (באנגלית)
↑  Last Night's Viewing: Symphony, BBC4; Top Boy, Channel 4, The Independent, ‏2011-11-04 (באנגלית)
↑  Top Boy (TV Series 2011–) - IMDb (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2022-04-01
↑  Top Boy season 3 for Netflix will shoot 10 new episodes from July, Digital Spy, ‏2018-05-11 (באנגלית בריטית)
↑  BAFTA Television 2024: The Winners and Nominations, www.bafta.org, ‏2024-03-15 (באנגלית)
מאחורי הסורגים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אורי ברבש
 הופק בידי:  רודי כהן (סרטי אפריל)
 תסריט:  בני ברבש  אורי ברבש  ערן פרייס
 שחקנים ראשיים:  ארנון צדוק מוחמד בכרי 
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1984 
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט כלא 
 פרסים:  מועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מאחורי הסורגים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1984, בבימויו של אורי ברבש ועל פי תסריט מאת ערן פרייס ובני ברבש. הסרט זכה להצלחה קופתית בישראל וחברת "האחים וורנר" האמריקאית רכשה את זכויות ההפצה שלו ברחבי העולם. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה, שם זכה בבפרס הביקורת, בפסטיבל הקולנוע ירושלים הראשון, בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו. בנוסף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר.
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בבית סוהר שבו כלואים אסירים יהודים וערבים. הדינמיקה בין האסירים מתהדקת סביב שביתה שהם מארגנים נגד שלטונות הכלא, כשהנהלת הכלא מנסה לשבור אותם ולהפריד ביניהם. ההתרחשות בכלא שמהווה מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית, משקפת ביקורת נוקבת על הסכסוך הישראלי-ערבי ועל התפקיד שלוקחת הממשלה בסכסוך. כמו כן הסרט נוגע בהתנהלות היום יומית בבית הסוהר ובדגש על מנהיג האסירים היהודים אורי (ארנון צדוק) ומנהיג האסירים הערבים-הביטחוניים עיסאם (מוחמד בכרי). הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בעז שרעבי משחק בסרט אסיר, המשתתף באמצעות שידור מהכלא, בפסטיבל הזמר עם שיר הנושא של הסרט, "תני לי יד" שכתבה שמרית אור והלחינה נורית הירש. השיר הפך לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של שרעבי.
בשנת 1992 שיתפו האחים ברבש פעולה ליצירת סרט המשך - "מאחורי הסורגים 2". סרט זה מספר את המשך עלילותיהם של אסירי הכלא, וכן את שיתוף הפעולה בין אורי (ארנון צדוק) ועיסאם (מוחמד בכרי) בבריחתם מבית הסוהר עד הסוף הטראגי.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ארנון צדוק: אורי
מוחמד בכרי: עיסאם
הלל נאמן: הרשקו, קצין הביטחון (הקב"ט)
אסי דיין: אסף (אש"ף)
בעז שרעבי: שלמה (זמיר)
רוברטו פולק: יחיאל
רמי דנון: פיטוסי
ירדנה ארזי: תפקיד אורח
דנה כץ: מהא
דני בסן: חובש
לוטוף נוסייר: פתחי
חיים שנער: הופמן
אדיב ג'השאן: וואליד
הערות שוליים

↑  שבא סלהוב, מאחורי הסורגים: ההשקעה כבר כוסתה, חדשות, 29 באוקטובר 1984
↑  איציק יושע, "מאחורי הסורגים לפסטיבל ונציה, חדשות, 18 ביולי 1984
↑  רחל נאמן, אחוות הדפוקים, כותרת ראשית, 12 בספטמבר 1984
↑  רחל נאמן, סוף סוף: פסטיבל סרטים, כותרת ראשית, 4 באפריל 1984
↑  עירית שמגר, " מאחורי הסורגים" בקאן, מעריב, 21 במאי 1984
↑  שבא סלהוב, "מאחורי הסורגים" מהוליבוד לטוקיו, חדשות, 21 בפברואר 1985
↑  עפרה מזרחי, "מאחורי הסורגים" – מועמד לאוסקר, חדשות, 7 בפברואר 1985
| מועמדים ישראליים לפרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| הסרט הזר הטוב ביותר | 1964: "סאלח שבתי" • 1971: "השוטר אזולאי" • 1972: "אני אוהב אותך רוזה" • 1973: "הבית ברחוב שלוש" • 1978: "מבצע יונתן" • 1985: "מאחורי הסורגים" • 2008: "בופור" • 2009: "ואלס עם באשיר" • 2010: "עג'מי" • 2012: "הערת שוליים" |  |
| השחקן הטוב ביותר | 1971: חיים טופול - "כנר על הגג" בתפקיד טוביה החולב |  |
| הצילום הטוב ביותר | 1991: אדם גרינברג - "שליחות קטלנית 2: יום הדין" |  |
| הסרט התיעודי הטוב ביותר | 1974: "המכה ה-81" • 2012: "חמש מצלמות שבורות" • 2012: "שומרי הסף" |  |
| הסרט הקצר הטוב ביותר | 2014: "איה" • 2018: גיא נתיב - על הפקת "Skin" (זכייה) • 2021: עין לבנה |  |
| מיקס הסאונד הטוב ביותר | 2013: ניב אדירי - "כוח משיכה" (זכייה) |  |
רצח אלכסנדר רובוביץ

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1929 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 נרצח:  6 במאי 1947 (בגיל 17) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 כינוי:  חיים
 השתייכות:  לח"י לח"י
 תקופת הפעילות:  1946–1947
 תפקידים בשירות
 פעיל הלח"י בירושלים
 עיטורים
   אות הלח"י     עיטור לוחמי המדינה
 הנצחה
 רחוב על שמו בשכונת תלפיות בירושלים
 
אלכסנדר רובוביץ (17 באוקטובר 1929 - 6 במאי 1947) היה נער פעיל בלח"י שנרצח על ידי אנשי צבא בריטים. הרצח גרם לזעזוע וסערה ביישוב היהודי ומחוצה לו בשלהי המנדט הבריטי בארץ ישראל.
קורות חיים

אלכסנדר רובוביץ נולד בירושלים למרים (בתו של חיים יהושע גולדברג) ויהושע ידידיה שהיה רוקח בשכונת מאה שערים. למד בבית הספר היסודי "תחכמוני" ובבית הספר התיכון הדתי "מעלה" שבירושלים. בעודו תלמיד תיכון הצטרף לתנועת ברית החשמונאים וב-1946 ללח"י, בה כינויו המחתרתי היה "חיים". לאחר שסולק מבית הספר בשל האיבה ששררה בין הנהגת היישוב לבין המחתרות אצ"ל ולח"י, עבר לעבוד בבית המרקחת של אביו. רובוביץ מונה למפקד כיתה שעסקה בהפצת כרוזי הלח"י שכונו "המעש".
קורות חיים > פרשת חטיפתו ורציחתו

ב-6 במאי 1947 יצא רובוביץ לאזור רחביה בירושלים על מנת להדביק כרוזים. עדי ראייה הבחינו באדם דובר אנגלית, לבוש בבגדים אזרחיים, הגורר אותו לאחר מאבק למכונית אזרחית שבה ישבו בריטים, שמיהרה להסתלק מן המקום. מקום החטיפה והגרירה היה בפינת הרחובות אוסישקין וקק"ל.
משבושש לשוב לביתו, טענו השלטונות הבריטיים שאינם קשורים להיעלמותו. לאחר מספר ימים נודע למשפחה שכובע השייך לחוטף, נשמט במהלך החטיפה והגיע לידי נער בירושלים. בתוך הכובע נמצא כתוב השם farran או farkan (האות r הייתה מטושטשת). הוא זוהה כקפטן רוי פאראן (Roy Farran). פאראן היה אחד הקצינים המעוטרים בצבא הבריטי מקרבות מלחמת העולם השנייה, ויוצא קומנדו ה-SAS, שהקים בארץ ישראל יחידה סמויה שמטרתה הייתה לפעול באמצעים אלימים במיוחד נגד המחתרות היהודיות.
מכאן החלה מסכת ניסיונות טשטוש וטיוח של השלטונות הבריטיים, במטרה למלט ולזכות את פאראן, שהפך לחשוד ברציחתו של רובוביץ. בו-בזמן התחוללה סערה ביישוב ומחוצה לו סביב היעלמותו של הנער. השלטונות לא מיהרו לתפוס את פאראן. יתר על כן - הם מחקו את שמו מהכובע שנמסר להם. ב-28 ביוני אנשי לח"י צלפו והרגו ארבעה חיילים בריטים ובה בעת ירו אנשי לח"י נוספים על מסעדת אסטוריה בחיפה, הרגו קצין אחד ופצעו קשה שני שוטרים נוספים. בעיתונות פורסם כי הדבר נעשה כנקמה על רציחתו של הנער. בדרך כלשהי שמע פאראן על גל הרציחות וחש אחריות וכך למחרת ביום ראשון 29 ביוני התייצב פאראן בשערי מחנה אלנבי והודיע לזקיף על זהותו.
כאשר פאראן שוחרר על ידי בית דין בריטי "מחוסר ראיות" והבריטים מילטו אותו מן הארץ, ניסה לח"י להתנקש בו על אדמת אנגליה. הם שלחו חבילת נפץ שאותה הכין יעקב חרותי, לבית משפחת פאראן באנגליה. החבילה, שהיה כתוב עליה: "אוסף כתבי שייקספיר", נפתחה על ידי אחיו רקס, והרגה אותו.
קורות חיים > התפתחויות בשנות האלפיים

57 שנים לאחר האירוע פורסמו מסמכים פנימיים של משרד המושבות הבריטי. במסמכים נמצא תצהיר שהגיש פאראן למפקדו הקולונל ברנרד פרגוסון, שבו דיווח כי הרג את רובוביץ במהלך נסיעה מירושלים לכיוון יריחו. פאראן עינה את הנרצח בתקווה שימסור לו ידיעות על המחתרת. לאחר שרצחו את רובוביץ, בגדיו הופשטו ממנו ונשרפו. גופתו של הנרצח הושלכה בצד הכביש ולא נמצאה.
ב-20 במרץ 2009 פרסם תום שגב במדורו בעיתון "הארץ" כי היחידה לאיתור נעדרים של צה"ל מחפשת את שרידי גופתו של אלכסנדר רובוביץ ונעזרת לשם כך במשרד חקירות פרטי מניו יורק. שניים מאנשי היחידה נכחו, שבוע לפני פרסום הידיעה, במסיבת עיתונאים במרכז מורשת מנחם בגין בירושלים, בה הופיע חוקר פרטי אמריקאי שנשכר על ידי אחד מוותיקי התנועה הרוויזיוניסטית, אשר טען במסיבת העיתונאים כי יש סיכוי למצוא את שרידי הגופה בוואדי קלט מאחר שיש בידו קצה חוט לאיתור מקום קבורתה של הגופה.
חברו של רובוביץ בלח"י עזרא "אלנקם" יכין ספד לו בספרו "אלנקם":
בעקבות פרשת העלמות הנער, ולפני שנודע על רציחתו, נכתב על ידי נתן אלתרמן השיר "איה הנער", אשר הולחן ובוצע על ידי יסמין אבן.
בשנת 2009 ראה אור ספרו של ההיסטוריון היהודי-אנגלי דייוויד סזרני על הפרשה, הנושא את השם "Major Farran's Hat"; הספר תורגם לעברית על ידי נעמי כרמל, נקרא "הכובע של מייג'ור פאראן", ויצא לאור בשנת 2015 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. על פי הספר הופק סרט תיעודי בשם "מנדט לרצח", אשר שודר בכאן 11 בינואר 2022.
הנצחתו

רחוב בירושלים, בשכונת תלפיות מזרח (ארמון הנציב), קרוי על שמו של אלכסנדר רובוביץ.
ביישוב חוות יאיר יש מרפסת ומצפה על שמו של אלכסנדר רובוביץ.
הכיכר הראשונה ביישוב אביתר בשומרון קרויה על שמו של אלכסנדר.
לקריאה נוספת

דודו דיין: עושים מדינה, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 24–26, 1991
David Cesarani, Major Farran's Hat: Counter-Terrorism, Murder, and Cover-Up in Palestine, 1945-1948, Publisher: William Heinemann, 2009
דייוויד סזרני, הכובע של מייג'ור פאראן: רצח, סקנדל ומלחמתה של בריטניה בטרור היהודי 1945–1948, תרגמה: נעמי כרמל, הוצאת דביר, יולי 2015. לקריאה בספר מראשיתו עד עמוד 25
עזרא יכין, אלנקם, הוצאת יאיר-תל אביב (מהדורה ט"ו, תשע"ב), עמ' 229–241
משה רביד, תעלומה שהמשפט לא פתר: החטיפה והרצח של הנער אלכסנדר רובוביץ, הוצאת המחבר, 2023.
הערות שוליים

↑  שם נמצא שלט זיכרון המזכיר את פרשת החטיפה
↑  גיורא גודמן, אחרי 57 שנים:  גילויים בפרשת הרצח, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2004
↑  תום שגב, שיעור היסטוריה | מתים אלמונים, באתר הארץ, 20 במרץ 2009
↑  עזרא יכין, אלנקם - סיפורו של לוחם חרות ישראל, הוצאת יאיר, תל אביב (מהדורה י"ג - תשס"ח)
↑  על השיר "איה הנער" בדף הפייסבוק של אלתרמן
↑  השיר ביוטיוב.
↑  על הספר "כובעו של פאראן", בבלוג של טוני קורשנר (Tony Kushner) (באנגלית)
↑  לצפייה בסרט של "מנדט לרצח" של "כאן 11", באתר יוטיוב.
↑  אתר עיריית ירושלים
↑   אליקים רובינשטיין, השאלה היא: איה הנער, באתר הארץ, 5 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305171005171  ISNI: 0000 0000 7910 4523  LCCN: no2009030768  SUDOC: 161420664  VIAF: 83542739   WorldCat (עם VIAF): 83542739 
כרוז לח"י על חטיפת אלכסנדר רובוביץ
לוח זיכרון במקום חטיפתו של אלכסנדר רובוביץ, רחוב אוסישקין פינת קרן קיימת בירושלים
מרפסת ומצפה על שם אלכסנדר רובוביץ ביישוב חוות יאיר
דויד ראיה

דויד ראיה מרטין (בספרדית: David Raya; נולד ב-15 בספטמבר 1995 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים

ראיה גדל במחלקת הנוער של בלקברן רוברס. הוא שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ והפוטבול ליג הראשונה. בסך הכל ערך 99 הופעות ליגה במועדון. בחצי הראשון של עונת 2014/2015 הושאל לסאות'פורט מהנשיונל ליג.
ב-6 ביולי 2019 חתם ראיה על חוזה לארבע עונות בברנטפורד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. בתום עונת 2020/2021 העפיל עם הקבוצה לפרמייר ליג.
במירוץ האינטנסיבי להחתמתו, ארסנל היא שזכתה בשורותיו וצירפה אותו (באופן ראשוני כהשאלה) ב-15 באוגוסט 2023, במהלך שהצטייר שחריג בשל ההשלכות השונות על מי שהיה דאז השוער המוביל של התותחנים, ארון רמסדייל. במהירות שיא ראיה הצליח לנשל את רמסדייל מעמדת השוער הבכיר של התותחנים וסיפק עונת בכורה מרשימה באמירויות שכללה 41 הופעות בכל המסגרות, עשרים משחקים בהן שמר על רשת נקייה (כששישה עשר מהם היו במסגרת הליגה והעניקו לו את התואר 'כפפות הזהב', שמוענק לשוער ששומר על רשת נקייה במספר הפעמים הרב ביותר במהלך העונה הסדירה). בסיום עונת 2023/2024 השאלתו הפכה לקבועה לאחר שארסנל שילמה לברנטפורד עשרים ושבעה מיליון לירות שטרלינג עבור השלמת העסקה.
קריירה בינלאומית

ב-26 במרץ 2022 ערך ראיה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, בניצחון 1–2 על נבחרת אלבניה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  DAVID RAYA SIGNS FOR BRENTFORD באתר הרשמי של ברנטפורד, 6 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  ניב דברת‏, ראיית הזהב: החשיבות של דויד ראיה עבור ארסנל, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2024
↑  OFICIAL Lista de convocados para la Copa Mundial de Fútbol de la FIFA Catar 2022 באתר פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית, 11 בנובמבר 2022 (בספרדית)
| נבחרת ספרד – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 סאנצ'ס •  2 אספיליקווטה •  3 גרסיה •  4 פא. טורס •  5 בוסקטס •  6 יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 גאבי •  10 אסנסיו •   11 פר. טורס •  12 ויליאמס • 13 ראיה •  14 באלדה • 15 גייאמון • 16 רודרי • 17 פינו • 18 אלבה • 19 סולר • 20 קרבחאל • 21 אולמו • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 25 פאטי • 26 פדרי • מאמן: אנריקה |  1 סאנצ'ס •  2 אספיליקווטה •  3 גרסיה •  4 פא. טורס •  5 בוסקטס •  6 יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 גאבי •  10 אסנסיו •   11 פר. טורס •  12 ויליאמס • 13 ראיה •  14 באלדה • 15 גייאמון • 16 רודרי • 17 פינו • 18 אלבה • 19 סולר • 20 קרבחאל • 21 אולמו • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 25 פאטי • 26 פדרי • מאמן: אנריקה | ספרד |
| נבחרת ספרד – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה |  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה | ספרד |
דייוויד בירד הבן

דייוויד בירד הבן (באנגלית: David Baird Jr.‏; 10 באוקטובר 1881 – 28 בפברואר 1955) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי בין השנים 1929–1930.
ביוגרפיה

בירד נולד ב-10 באוקטובר 1881 בקמדן שבניו ג'רזי. אביו היה הסנאטור דייוויד בירד האב. בשנת 1899 השלים את לימודיו בבית הספר לורנסוויל, וב-1903 השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת פרינסטון. כמו אביו, עסק בירד בעסקי העץ והבנקאות בקמדן מ-1903 עד 1929.
ב-30 בנובמבר 1929 מונה בירד לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של הסנאטור המתפטר וולטר אוונס אדג' (אנ'). הוא כיהן בתפקיד מ-30 בנובמבר 1929 עד 2 בדצמבר 1930, אז הושבע מחליפו שנבחר באופן רשמי. בירד לא היה מועמד בבחירות למושב הפנוי ב-1930.
בבחירות 1931 התמודד בירד לתפקיד מושל ניו ג'רזי מטעם המפלגה הרפובליקנית, אך הוא הפסיד בבחירות ולאחר מכן שב לעיסוקיו הפרטיים.
ב-1938 מונה בירד בידי המושל לוועדת הגשרים המשותפים של נהר הדלאוור. לאחר מכן עבד כסוכן ביטוח, ונפטר בקמדן שבניו ג'רזי ב-28 בפברואר 1955, בגיל 73. הוא נקבר בבית הקברות הרליי.
דיוקן טוסקולום

דיוקן טוסקולום
דיוקן טוסקולום, הנקרא גם פסל טוסקולום, הוא אחד משני הדיוקנאות המפורסמים ביותר של יוליוס קיסר. זהו פסל שיש שנמצא בעיר טוסקולום באיטליה. הפסל מתוארך לתקופה שבה קיסר עדיין היה בחיים, ולכן הוא נחשב לאחד הדיוקנאות הריאליסטיים והאותנטיים ביותר של קיסר. הדיוקן השני הוא דיוקן כיאראמונטי (Chiaramonti Caesar) המוצג במוזיאון הוותיקן ברומא.
תיאור

תווי הפנים של הדיוקן תואמים את אלה שנמצאו על מטבעות שנטבעו זמן קצר לפני רצח קיסר, במיוחד על הדנאריוס שהונפק על ידי מרקוס מטיוס.
דיוקן טוסקולום מציג את יוליוס קיסר במבט רציני ומאופק. הוא מתאר את קיסר עם תווי פנים ברורים, כולל מצח רחב ושיער דליל. תווי הפנים שלו מדויקים ומפורטים, כולל הקמטים והצלקות. הפנים שלו מוארכים, עם עצמות לחיים בולטות וקו לסת חד. העיניים שלו שקועות מעט, והוא נראה מרוכז וחושב. ייחודיות הפסל היא במידת הריאליזם והאובייקטיביות שבהם מתוארים פניו של קיסר, בניגוד לדיוקנאות אידיאליסטיים יותר שנעשו לאחר מותו.
היסטוריה

הפסל התגלה בטוסקולום בשנת 1825, ומוצג במוזיאון העתיקות בטורינו (איט). הדיוקן מייצג סגנון אמנותי שהיה מקובל ברומא של המאה הראשונה לפנה"ס, שבו הושם דגש על ריאליזם ואותנטיות.
מאז גילויו הפך דיוקן טוסקולום לאחד מהמקורות העיקריים לתווי דמותו האמיתיים של יוליוס קיסר, ולכן יש לו חשיבות היסטורית ואמנותית רבה. הוא מאפשר לנו לראות את יוליוס קיסר כפי שהוא נראה בזמן חייו, ומשמש כמקור מידע חשוב על אמנות הפורטרטים הרומית. בנוסף, הדיוקן משמש ככלי ללימוד ולמחקר על חיי היומיום, האסתטיקה והפוליטיקה של רומא העתיקה.
הערות שוליים

↑  Miriam Griffin, ed. (2009). A Companion to Julius Caesar. John Wiley & Sons. p. 302. ISBN 978-1444308457.
↑  The Tusculum and Chiaramonti Caesars – Italian Art Society, www.italianartsociety.org
↑  Zanker, Paul (29 באפריל 2009). "The Irritating Statues and Contradicting Portraits of Julius Caesar".  In Miriam Griffin (ed.). A Companion to Julius Caesar. John Wiley & Sons. p. 302. ISBN 978-1-4443-0845-7. {{cite book}}:  (עזרה)
דוגמניות ושדים

| --- | --- |

 בימוי:  ניקולס וינדינג רפן 
 תסריט:  ניקולס וינדינג רפן, Mary Laws, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 עריכה:  מתיו ניומן 
 שחקנים ראשיים:  אל פנינג אלסנדרו ניבולה דסמונד הרינגטון Cody Renee Cameron ג'יימי קלייטון צ'ארלס בייקר Taylor Marie Hill כריסטינה הנדריקס בלה היתקוט קיאנו ריבס אבי לי ג'נה מאלון קארל גלוסמן Rebecca Kiser 
 מוזיקה:  קליף מרטינז 
 צילום:  נטשה ברייר 
 מדינה:  ארצות הברית, דנמרק, צרפת 
 חברה מפיצה:  ורטיגו מדיה, נטפליקס, קוך מדיה, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 ביוני 2016 
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה פסיכולוגית, סרט בלשי, סרט אימה, סרט דרמה, סרט להט"בי, סרט מתח 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקופת התרחשות:  העשור השני של המאה ה-21 
 הכנסות באתר מוג'ו:   theneondemon
 theneondemon.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוגמניות ושדים (באנגלית: The Neon Demon) הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי משנת 2016, בבימויו של ניקולס וינדינג רפן. הסרט מתמקד בעולם האופנה של לוס אנג'לס ועוקב אחר צעירה השואפת להיות דוגמנית, הנקלעת למאבק על יופי ותהילה. בתפקידים הראשיים מככבים אל פנינג, ג'נה מאלון, אבי לי קרשאו, בלה היתקוט וקיאנו ריבס. הסרט חוקר את הצד האפל של תעשיית האופנה, תוך התמקדות בקנאה, אובססיה והשלכותיהן.
הסרט נחל כישלון קופתי כאשר הכניס 3.6 מיליון דולר מול תקציב של 7.5 מיליון דולר.
עלילה

ג'סי (אל פנינג), נערה בת 16, מגיעה ללוס אנג'לס במטרה להפוך לדוגמנית מצליחה. יופיה הטבעי מושך את תשומת ליבם של אנשי התעשייה, והיא מתקדמת במהירות בעולם האופנה. עם זאת, ההצלחה המהירה מעוררת קנאה עזה בקרב דוגמניות אחרות, המוכנות לעשות הכל כדי להשיג את מה שיש לה. ככל שהעלילה מתקדמת, ג'סי מוצאת את עצמה במצבים מסוכנים, החושפים את הצד האפל והאכזרי של עולם הזוהר.
צוות השחקנים

אל פנינג – ג'סי, נערה צעירה השואפת להיות דוגמנית.
קארל גלוסמן – דין, צלם צעיר המפתח קשר עם ג'סי.
ג'נה מאלון – רובי, מאפרת המתחברת לג'סי.
קיאנו ריבס – האנק, מנהל המוטל בו שוהה ג'סי.
בלה היתקוט – ג'יג'י, דוגמנית מצליחה וקנאית.
אבי לי קרשאו – שרה, דוגמנית ותיקה המרגישה מאוימת על ידי ג'סי.
דזמונד הרינגטון – ג'ק, צלם אופנה נחשב.
כריסטינה הנדריקס – רוברטה הופמן, סוכנת דוגמניות.
ביקורות

הסרט "דוגמניות ושדים" קיבל תגובות מעורבות מהמבקרים והקהל. חלקם שיבחו את הסגנון הוויזואלי והאסתטיקה המרשימה של הבמאי ניקולס וינדינג רפן, בעוד אחרים ביקרו את העלילה ואת התוכן הפרובוקטיבי. בפסטיבל קאן, הסרט עורר מחלוקת, כאשר חלק מהצופים היללו אותו כ"מופת קולנועי", בעוד אחרים ראו בו "זבל לא ראוי לצפייה".
הסרט עורר דיון בקרב המבקרים. באתר "סריטה" נכתב: "הסרט מתגלגל הלאה כסדרה של סצנות חסרות טעם, שהאלמנטים הבולטים בהן הם שנאת נשים, לעג לאופני החשיבה שלהן ומתן מעמד אלוהי לפאלוס הזכרי הנשגב."
הערות שוליים

↑  איתי יעקב, פסטיבל הסרטים בירושלים מציג: אימת הדוגמניות הקניבליות, באתר Xnet‏, 23 ביוני 2016
↑  דורון פישלר, בואו לראות: The Neon Demon
↑  ״דוגמנית ושדים״ (The Neon Demon), סקירה, באתר סריטה, ‏2016-10-29 (באנגלית)