יום ראשון העקוב מדם (1920)
מהלך היום

ב-21 בנובמבר 1920, שר האוצר וראש האחווה האירית הרפובליקנית (IRB), מייקל קולינס, הורה על ביצוע סדרת התנקשויות ב-18 קציני מודיעין בריטים בכירים הידועים בשם "כנופיית קהיר", שנשלחו להסתנן ולערער ארגונים איריים לאומניים. רוב חברי הכנופיה נרצחו בסדרת התנקשויות שהתרחשו בו-זמנית, אם כי לא כל ההתנקשויות עלו יפה, ובודדים הצליחו להימלט. במהלך ההתנקשויות נהרגו גם שניים מחברי ה-Auxiliary Division ושלושה נפצעו כאשר חברי אחת מחוליות ההתנקשות נמלטו. לפי תכנונו של מייקל קולינס, היו אמורים להיהרג כ-50 קציני מודיעין בריטיים, אך לא כל ההתנקשויות צלחו. רק אחד מחברי החוליות נתפס, אך הוא הצליח לברוח במהירות מכלאו.
חברי הכנופיה שניצלו מן ההתנקשות, יחד עם סוכנים חשאיים רבים אחרים, נמלטו לטירת דבלין או לאנגליה, מתוך חשש מפני "רשימת חיסול" נוספת של ה-IRA. ההתנקשויות בחברי כנופיית קהיר הנחיתו מכה קשה על הביון הבריטי באירלנד, ממנה לא התאושש עד אחרי המלחמה.
ההתנקשויות בוצעו ביום זה מאחר שההנחה הייתה כי יבוא קהל רב למשחק הכדורגל הגאלי שבין קבוצת דבלין לקבוצת טיפררי בקרוק פארק, מה שיתן למתנקשים יתרון בפיזור בשטח והתחמקות מהכוחות הבריטיים. אחד מהבריטים שהיה חבר ב- Auxiliary Division שחזר אחר כך, כי הם הטילו מטבע לגבי הזמן שבו יתחילו במסע הרג בקרוק פארק או ביזה ברחוב סאקוויל, שהוא הרחוב הראשי בדבלין (כיום הוא נקרא רחוב או'קונול).
למרות הידיעות על ההרג שנפוצו בדבלין, האוכלוסייה שבעת הקרבות המשיכה את חייה. כ-15,000 צופים הלכו לאותו משחק כדורגל בקרוק פארק. ואולם, בתוך דקות ספורות מרגע שהחל המשחק, מטוס הגיח מעל למגרש ונור אדום נורה מתוך תא הטייס. ה-Auxiliaries זרמו בהמוניהם אל המגרש, בו-בזמן שקצין מעל החומה ירה באקדחו. הם החלו לירות אל תוך הקהל מן השיפוע, בעוד אחר ירה במקלע מן הכניסה. ההמון החל להימלט מן היריות. שני כדורגלנים, מייקל הוגאן וג'ים אגאן, נורו. הוגאן מת מפצעיו אך אגאן שרד. אחד מאנשי וקספורד, שניסה ללחוש באוזני הוגאן הגוסס את תפילת החרטה (Act of Contrition), נפגע אף הוא ומת מן היריות. קציר הדמים: 31 הרוגים ו-65 פצועים.
בין ההרוגים היו גם ג'ני בויל, אשר הלכה למשחק עם ארוסה והייתה אמורה להינשא חמישה ימים לאחר מכן. גם ג'ון סקוט, אשר היה רק בן 14, וגופתו הושחתה עד כדי כך שחשדו תחילה כי הוא נדקר בכידון באופן ברוטלי. הקורבנות הצעירים ביותר היו בני 10 ו-11.
פעולות ה-Auxiliaries, בדומה לפעולות רבות אחרות של ה-Black and Tans, היו באופן "רשמי" לא מורשות. במטרה לכסות על אופי התנהגותם, פרסמו כוחות הכתר (בריטניה) הצהרה לעיתונות ובה נאמר:
"מספר גברים הגיעו לדבלין בשבת במסווה של מי שהולכים למשחק הכדורגל בין טיפררי ודבלין. אך כוונותיהם האמיתיות היו לקחת חלק בסדרת רציחות מזוויעות שהתרחשו בדבלין בבוקר זה. כשנודע בשבת כי כמה מאותם רוצחים שכירים היו נוכחים בקרוק פארק, כוחות הכתר יצאו לפשיטה במגרש. כוונתם המקורית הייתה שקצין ילך למרכז המגרש לדבר במגאפון ויבקש מהמתנקשים להתייצב. אך בהתקרבם, משמר חמוש נתן אזהרה. יריות נורו כדי להזהיר את האנשים המבוקשים, ואלה גרמו למנוסת בהלה והימלטות בתוך המהומה".
ה"טיימס", כתב עת של היוניוניסטים, לעג לגרסה זו לאירועים שיצאה מטירת דבלין, בה ישבו הבריטים. כך גם עשתה משלחת של תנועת העבודה הבריטית שביקרה באירלנד באותה תקופה.
מאוחר יותר באותו יום, נעצרו שני קצינים בכירים של ה-IRA, דיק מק'קי ופידר קלאנסי, אשר עזרו לתכנן את רציחות הסוכנים הבריטים וקונור קלון (Conor Clune), אזרח לא מעורב ומי שהיה אחיינו של הארכיבישוף קלון מפרת', אוסטרליה. הם הובאו לטירת דבלין, עונו ו"נורו בעת שניסו להימלט". כך לפי הסיפור הרשמי, שטען כי מאחר שלא היה מקום בתאים הם הושמו בחדר משמר המכיל נשק, ונהרגו בעת שניסו לברוח.