stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם באטלר (1790–1850)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ויליאם באטלר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008068875  SNAC: w6183kgb  US Congress: B001195  VIAF: 58890658   WorldCat (עם VIAF): 58890658
ויליאם אלבין יאנג

ויליאם אלבין יאנג (באנגלית: William Albin Young‏; 17 במאי 1860 – 12 במרץ 1928) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי מווירג'יניה. יאנג נבחר פעמיים לבית הנבחרים של ארצות הברית, אם כי בכל מערכת בחירות ניצב בפני ריצ'רד א. וייז, שניצח אותו פעם אחר פעם.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

יאנג נולד ב-17 במאי 1860 בנורפוק, וירג'יניה, למד בבתי ספר ציבוריים ובאקדמיית סנט מרי בנורפוק. הוא למד משפטים, אך נטש את הלימודים לפני שקיבל רישיון והתמסר לעיסוקים מסחריים. לאחר מכן שימש כפקיד של בתי המשפט המחוזיים והתאגידים בעיר נורפוק במשך שש שנים.
ביוגרפיה > פוליטיקה וערוב ימיו

בשנת 1892, יאנג שימש כציר בוועידה הלאומית הדמוקרטית. הוא היה המועמד הדמוקרטי לבחירות 1896 לבית הנבחרים של ארצות הברית עבור המחוז השני. לאחר שניצח בבחירות, יאנג הושבע כחבר נבחר בקונגרס ה-55 וכיהן מ-4 במרץ 1897 עד 26 באפריל 1898. את יאנג החליף ריצ'רד א. וייז, שהתמודד בהצלחה בבחירות והשתלט על המושב.
יאנג התמודד שוב לבחירות ב-1898, ושוב נראה שהוא מנצח בבחירות. בהתאם לכך, הוא הושבע כחבר נבחר בקונגרס ה-56. יאנג כיהן מ-4 במרץ 1899 עד 12 במרץ 1900, אז החליף אותו שוב ריצ'רד א. וייז, שהתמודד בהצלחה גם בבחירות של 1898.
יאנג עסק בעסקי הנדל"ן בנורפוק, וירג'יניה, שם נפטר ב-12 במרץ 1928. הוא נקבר בבית הקברות של סנט מרי.
ג'ון מקללן

ג'ון ליטל מקללן (באנגלית: John Little McClellan‏; 25 בפברואר 1896 – 28 בנובמבר 1977) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. כחבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (1935–1939) וכחבר הסנאט של ארצות הברית (1943–1977) מארקנסו.
בזמן מותו, הוא היה החבר השני הבכיר ביותר בסנאט ויושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט. הוא הסנאטור שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה של ארקנסו.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

ג'ון ליטל מקללן נולד ב-25 בפברואר 1896 בחווה ליד שרידן, ארקנסו לאייזק סקוט ובל (לבית סודת') מקללן. הוריו, שהיו דמוקרטים נלהבים, קראו לו על שמו של ג'ון סבסטיאן ליטל, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (1894–1907) וכמושל ארקנסו (1907).
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין במדינה ב-1913, כשהיה רק בן 17, לאחר שהאספה הכללית של ארקנסו אישרה חוק מיוחד המבטל את דרישת הגיל להסמכה כעורך דין. כעורך הדין הצעיר ביותר בארצות הברית, הוא עסק בעריכת דין עם אביו בשרידן. כמו כן, באותה שנה, מקללן התחתן עם אולה היקס; לזוג נולדו שני ילדים, והם התגרשו ב-1921.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט ראשון במדור התעופה של חיל הקשר מ-1917 עד 1919. לאחר שירותו הצבאי, הוא עבר למלוורן, שם פתח משרד עורכי דין ושימש כפרקליט עירוני (1920–1926).
ב-1922 התחתן עם לוסיל סמית', לה נשאר נשוי עד מותה ב-1935; נולדו להם שלושה ילדים. הוא שימש כתובע של המחוז השיפוטי השביעי בארקנסו מ-1927 עד 1930.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית

בשנת 1934, מקללן נבחר כדמוקרטי לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-6 של ארקנסו. הוא נבחר מחדש לבית הנבחרים ב-1936. במרץ אותה שנה, הוא גינה את CBS על שידור נאום של המנהיג הקומוניסטי ארל בראודר, שאותו תיאר כ"לא פחות מבגידה".
במהלך כהונתו בבית הנבחרים, הוא הצביע נגד תוכנית "אריזת בית המשפט" של הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט, נגד חוק גאבאגן למניעת מעשי לינץ', ונגד חוק הארגון מחדש של 1937. בשנת 1937, נישא בפעם השלישית והאחרונה לנורמה מאיירס צ'יטהאם.
בשנת 1938, מקללן ניסה ללא הצלחה לאתגר את הסנאטורית המכהנת לתקופת כהונה ראשונה, האטי קראווי, במאבק על המועמדות הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית. במהלך הקמפיין, מתח ביקורת על קראווי בשל תמיכתה בחוק הארגון מחדש של 1937 והאשים אותה בהפעלת "השפעה בלתי הולמת" על עובדי ממשל פדרליים בארקנסו. עם זאת, הוא הפסיד בבחירות המקדימות בהפרש של כ-8,000 קולות. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין בקמדן, שם הצטרף למשרד Gaughan, McClellan and Gaughan. מקללן שימש כציר בוועידות הארציות של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1940 (שיקגו), 1944 (שיקגו), ו-1948 (פילדלפיה).
ביוגרפיה > חיים אישיים

אשתו השנייה של מקללן מתה מדלקת קרום המוח בעמוד השדרה ב-1935 ובנו מקס מת מאותה מחלה ב-1943 בזמן ששירת באפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה. בנו, ג'ון ל' הבן, מת ב-1949 בתאונת דרכים, ובנו ג'יימס ה' מת בתאונת מטוס ב-1958. שני הבנים היו חברים בסניף קסי של אחוות קפא סיגמא באוניברסיטת ארקנסו. כדי לכבד את שני אחיהם שנפלו, הסניף צירף את הסנאטור לאחווה ב-1965.
מקללן מת בשנתו ב-28 בנובמבר 1977 בליטל רוק, ארקנסו, לאחר ניתוח להשתלת קוצב לב. הוא נקבר בפארק זיכרון רוזלואן בליטל רוק. בית חולים של משרד ענייני הוותיקים (VA) בליטל רוק נקרא על שמו. סניף של אחוות דלתא פי למשפטים באוניברסיטת ארקנסו בבית הספר למשפטים בואן בליטל רוק נקרא על שמו. אוניברסיטת Ouachita Baptist משמשת כמקום לשמירת מסמכיו הרשמיים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "John Little McClellan (1896–1977)". The Encyclopedia of Arkansas History & Culture.
1 2 3 4  ג'ון מקללן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "Missile Delays Are Blamed On Union Practices". Toledo Blade. 27 באפריל 1961. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Barkdoll, Robert (13 באוקטובר 1965). "Bill to Guard Welfare, Pension Funds Offered". Los Angeles Times. p. 1. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McMillan, III, James G. (2000). "Misclassification and Employer Discretion Under ERISA" (PDF). University of Pennsylvania Journal of Labor and Employment Law. 2 (4): 837–866. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-03-04. נבדק ב-2013-09-10.
↑  "Senate Roll-Call Vote Approving Marshall". The New York Times. 27 בינואר 1977. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274593805171  CANTIC: a11780344  GND: 136005829  ISNI: 0000 0000 8195 3065  LCCN: n87870874  NARA: 10573049  NTA: 130753580  SNAC: w6bk1k8s  US Congress: M000332  VIAF: 6459765   WorldCat (עם VIAF): 6459765 
מקללן ב-1943
סנאטור ג'ון ל. מקללן
דניאל יוג'ר

דניאל יוג'ר (באנגלית: Daniel Huger‏; 20 בפברואר 1742 – 6 ביולי 1799) היה בעל עבדים, בעל מטעים ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן שתי קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז ברקלי, קרוליינה הדרומית בין השנים 1789 ל-1793.
ביוגרפיה

דניאל יוג'ר נולד ב-20 בפברואר 1742 במחוז ברקלי, פרובינציית קרוליינה הדרומית. סבו היה דניאל איז'ה האב (1651–1711), הוגנוט צרפתי שנולד בלודון, צרפת והתיישב בצ'ארלסטון.
דניאל יוג'ר כיהן כנציג של קרוליינה הדרומית בקונגרס הקונטיננטלי בין השנים 1786–1788 וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1789–1793. כמו כן, היו בבעלותו עבדים. יוג'ר מת ב-6 ביולי 1799 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית.
חיים אישיים

אשתו של דניאל יוג'ר הייתה אחותו של אשתו של לואיס מוריס הבן, בנו של חבר הקונגרס של ניו יורק לואיס מוריס. בנו, דניאל אליוט יוג'ר, יכהן לימים כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית ויתחתן עם בתו של ארתור מידלטון.
מרי פרוקטר יוג'ר, נכדתו דרך בנו דניאל, הייתה אשתו של גנרל צבא הקונפדרציה ארתור מידלטון מניגולט, שהיה בעצמו ממוצא הוגנוטי; כמו כן, אחיינו של דניאל אליוט יוג'ר היה גנרל הקונפדרציה בנג'מין יוג'ר.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-13, נבדק ב-2022-07-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w67766qk  US Congress: H000916 
סמלו של דניאל יוג'ר
בית דניאל יוג'ר, צ'ארלסטון
הנרי סנט ג'ורג' טאקר השלישי

הנרי סנט ג'ורג' טאקר השלישי (באנגלית: Henry St. George Tucker III‏; 5 באפריל 1853 – 23 ביולי 1932) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה, פרופסור למשפטים ונשיא לשכת עורכי הדין האמריקאית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

טאקר נולד ב-5 באפריל 1853 בווינצ'סטר, וירג'יניה לעורך הדין ג'ון רנדולף טאקר (1823–1897) ולאשתו, לורה (לבית פאוול; 1827–1916). הוא קיבל תואר מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי בשנת 1876. הוא התחתן עם הנרייטה פרסטון ג'ונסטון, בתו של ויליאם פרסטון ג'ונסטון, ב-25 באוקטובר 1877, ונולדו לו מספר ילדים, ביניהם ג'ון רנדולף טאקר (נולד 1879). בשנת 1898, הוא רכש את אחוזת קול אלטו בלקסינגטון, וירג'יניה.
ביוגרפיה > קריירה

טאקר נבחר לקונגרס ה-51 כדמוקרטי וכיהן ארבע קדנציות. לאחר מכן חזר לאוניברסיטת וושינגטון ולי, שם הפך לפרופסור למשפט חוקתי ודיני היושר ב-1897. שלוש שנים לאחר מכן מונה לדקאן בית הספר למשפטים, בשנת 1900.
הוא עבר לוושינגטון הבירה והפך לדקאן בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה (כיום אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון) מ-1903 עד 1905, כאשר הפך לנשיא תערוכת ג'יימסטאון ושל איגוד עורכי הדין האמריקאי.
טאקר ביקש ללא הצלחה את המועמדות הדמוקרטית לתפקיד המושל ב-1909 וב-1921. הוא חזר לקונגרס ב-1922, לאחר הפסקה של כמעט 25 שנים, כאשר נבחר לקונגרס ה-67 עם מותו של הנרי ד. פלאד ב-1921. הוא נבחר מחדש מספר פעמים, וכיהן עד מותו ב-23 ביולי 1932.
הערות שוליים

↑  Calder Loth and John Salmon (באוגוסט 1988). "National Register of Historic Places Inventory/Nomination: Col Alto" (PDF). Virginia Department of Historic Resources. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tucker, Henry St. George, (1853 - 1932)". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-2024-04-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451103205171  GND: 141849886  ISNI: 0000 0000 8393 7077  LCCN: n81071542  SNAC: w6251z21  Trove: 1506506  US Congress: T000399  VIAF: 72715477   WorldCat (עם VIAF): 72715477
ג'יימס פרייז'ר הבן

ג'יימס בריה פרייז'ר הבן (באנגלית: James Beriah Frazier Jr.‏; 23 ביוני 1890 – 30 באוקטובר 1978) היה פוליטיקאי דמוקרטי אמריקאי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פרייז'ר נולד ב-23 ביוני 1890 בצ'טנוגה, טנסי. אביו היה ג'יימס ב. פרייז'ר, שכיהן כמושל טנסי בין השנים 1903 ל-1905 וכסנאטור אמריקאי מטנסי בין השנים 1905 ל-1911. אמו הייתה לואיז דאגלס (קית') פרייז'ר.
הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים ובמכינת ביילור בצ'טנוגה, טנסי. לאחר מכן למד באוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל וסיים את לימודיו ב־Chattanooga College of Law ב-1914. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין באותה שנה, והחל את עריכת הדין בצ'טנוגה.
ביוגרפיה > קריירה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרייז'ר התנדב לשירות בצבא ארצות הברית ב-21 באפריל 1917, והשתחרר כמייג'ור במרץ 1919. פרייז'ר מונה לפרקליט ארצות הברית במחוז המזרחי של טנסי ב-25 בספטמבר 1933 וכיהן עד התפטרותו ב-12 באפריל 1948.  הוא התחתן עם אליזבת הופ ב-30 במרץ 1939, ונולדה להם בת אחת, אליזבת הופ פרייז'ר.
פרייז'ר נבחר כדמוקרט לבית הנבחרים של ארצות הברית מטנסי, וכיהן מ-3 בינואר 1949 עד 3 בינואר 1963.  הוא לא המליח להיבחר מחדש ב-1962 לקונגרס ה-88, וחידש את העיסוק בעריכת דין בצ'טנוגה.
הוא היה חתום על המניפסט הדרומי משנת 1956 שהתנגד לביטול ההפרדה של בתי ספר ציבוריים בהוראת בית המשפט העליון בעניין Brown v. Board of Education.
ביוגרפיה > מותו

פרייז'ר מת בצ'טנוגה, מחוז המילטון, טנסי, ב-30 באוקטובר 1978 ונקבר בבית הקברות פורסט הילס, צ'טנוגה, טנסי.
הערות שוליים

↑  ג'יימס פרייז'ר הבן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "James B. Frazier Jr". University of Tennessee at Chattanooga. אורכב מ-המקור ב-26 ביוני 2013. נבדק ב-13 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "James B. Frazier Jr". Govtrack US Congress. נבדק ב-13 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "James B. Frazier Jr". The Political Graveyard. נבדק ב-13 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n92076494  SNAC: w6g74wkg  US Congress: F000353  VIAF: 21337214   WorldCat (עם VIAF): 21337214
ויליאם קולמן אנדרסון

ויליאם קולמן אנדרסון (באנגלית: William Coleman Anderson‏; 10 ביולי 1853 – 8 בספטמבר 1902) היה פוליטיקאי אמריקאי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מהמחוז הראשון של טנסי.
ביוגרפיה

אנדרסון נולד ב-10 ביולי 1853 בטוסקולום, ליד גרינוויל, טנסי. הוא למד בבית ספר כפרי, ולאחר מכן סיים את לימודיו במכללת טוסקולום ב-1876.
אנדרסון עבר לניופורט, טנסי, בשנת 1876, ובזמן שלמד משפטים, היה עוזר פקיד של מחוז קוק מ-1877 עד 1878. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1878, והחל לעסוק בכך בניופורט. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של המדינה בין השנים 1881–1883. הוא היה בוחן ראשי במשרד הקרקעות הכללי בוושינגטון די. סי. בין השנים 1889 ל-1892; הוא מונה לראש חטיבת התחרויות ב-1 בפברואר 1892, אך התפטר ב-7 באוגוסט 1892. הוא מונה לראש משרד הקרקעות הכללי, וכיהן מ-23 בנובמבר 1892 עד 11 באפריל 1893. חזר לניופורט, מחוז קוק, ב-1893 וחידש את עבודתו בעריכת דין.
אנדרסון, נבחר כרפובליקני לבית הנבחרים של ארצות הברית מטנסי ב-1894, וכיהן מ-4 במרץ 1895 עד 3 במרץ 1897.
אנדרסון היה המייסד והעורך של Plain Talk, עיתון שבועי שהתפרסם בניופורט. הוא גם היה חבר מועצת העיר במותו.
אנדרסון מת ב-8 בספטמבר 1902 ממחלת הטיפוס בניופורט, טנסי, ונקבר בבית הקברות יוניון, ניופורט, טנסי.
הערות שוליים

↑  ויליאם קולמן אנדרסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "ויליאם קולמן אנדרסון". Govtrack US Congress. נבדק ב-24 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ויליאם קולמן אנדרסון". The Political Graveyard. נבדק ב-24 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: A000238
שיעור אבטלה

שיעור האבטלה משמש כאחד המדדים המרכזיים להערכת מצב שוק העבודה בכלכלה. הוא מתייחס לאחוז האנשים בכוח העבודה המסוגלים ורוצים לעבוד, אך לא מצליחים למצוא עבודה תמורת שכר. ההבחנה בין "מובטל" - אדם בעל כושר עבודה המחפש עבודה תמורת שכר ולא מצליח למצוא, לבין "בלתי מועסק" - אדם בעל כושר עבודה שאינו מעוניין בעבודה, מציינת את האתגרים במדידת האבטלה בפועל. מדידת שיעור האבטלה כוללת את כלל האנשים שאינם עובדים, מעוניינים לעבוד, וזמינים לעבודה, והיא מחולקת בכלל כוח העבודה, המתמודדת לעיתים עם קשיים בליקוט נתונים אמינים.
הגדרה ומדידה של שיעור האבטלה

שיעור האבטלה מודד את האחוז של אנשים בכוח העבודה שאינם מועסקים ומחפשים עבודה. כוח העבודה כולל אנשים הנחשבים כמועסקים או כמובטלים. התהליך של מדידת שיעור האבטלה כרוך בזיהוי מי מהם נמצא בכוח העבודה ודורש קביעות מעשיות, כמו כמות העבודה בתשלום שנדרשת כדי להיחשב כמועסק, וספירה של כמה אנשים בפועל יש להם עבודה.
אבטלה מתרחשת כאשר מישהו מסוגל ורוצה לעבוד אך אינו מצליח למצוא עבודה בתשלום. שיעור האבטלה הוא אינדיקטור מאחורי, כלומר, הוא בדרך כלל עולה או יורד בעקבות שינויים במצב הכלכלי, ולא מקדים אותם. כאשר הכלכלה נמצאת בשפל ויש מחסור במשרות, ניתן לצפות ששיעור האבטלה יעלה. לעומת זאת, כשיש צמיחה כלכלית וריבוי משרות פנויות, שיעור האבטלה צפוי לרדת.
סיבות לשוני בשיעור אבטלה בין מדינות

שונות גאוגרפית - ישנה שונות ברורה בשיעורי האבטלה בין האזורים השונים. לדוגמה, מדינות באפריקה ובמדינות ערב מציגות שיעורי אבטלה גבוהים יותר בהשוואה לאזורים כמו אירופה ומרכז אסיה.
הקשר בין אבטלה לכוח העבודה הפוטנציאלי - קיים הקשר בין שיעור האבטלה לבין כוח העבודה הפוטנציאלי (אנשים שאינם חלק מכוח העבודה אך עלולים להיות כאלה אם המצב הכלכלי ישתפר). מדינות עם שיעורי אבטלה גבוהים עשויות להיות כאלו שבהן יש פוטנציאל גבוה יותר להוספת כוח עבודה.
פערים בתוך אזורים - אפילו בתוך אזורים מסוימים, כמו אפריקה או אירופה, ישנם פערים משמעותיים בין מדינות שונות. זה עשוי להעיד על חוסר אחידות בתנאי הכלכלה, מדיניות התעסוקה, וגורמים חברתיים ופוליטיים.
אומדן לגבי המשמעות של שיעורי אבטלה

שיעור אבטלה  הוא אחד מהאינדיקטורים למצבו הכלכלי של המשק ושוק העבודה. ההבנה של מה נחשב שיעור אבטלה "נמוך" ומה "גבוה" תלויה במגוון גורמים, כולל ההקשר הכלכלי, החברתי והתקופתי.
אומדן לגבי המשמעות של שיעורי אבטלה > שיעור אבטלה נמוך (מתחת ל-5%)

מתחת ל-5%: נחשב לאבטלה "טבעית" או "פול-אמפלוימנט" (תעסוקה מלאה). ברמה זו, רוב מי שרוצה לעבוד מוצא עבודה בקלות יחסית. שיעור זה משקף בדרך כלל כלכלה בריאה ופעילה.
אומדן לגבי המשמעות של שיעורי אבטלה > שיעור אבטלה בינוני (5%–10%)

בין 5% ל-10%: נחשב לרמה בינונית של אבטלה. ברמה זו, ישנם אנשים המחפשים עבודה ללא הצלחה, מה שיכול להעיד על תקופות של תמת שכלכלית או משבר כלכלי מקומי.
אומדן לגבי המשמעות של שיעורי אבטלה > שיעור אבטלה גבוה (מעל 10%)

מעל 10%: נחשב לשיעור אבטלה גבוה. שיעור זה מעיד על בעיות עמוקות יותר בכלכלה ובשוק העבודה, כמו מיתון כלכלי, טכנולוגיות משבשות או שינויים גלובליים בתעשייה.
אומדן לגבי המשמעות של שיעורי אבטלה > שיעור אבטלה קיצוני (מעל 20%-50%)

מעל 20%: מדובר בשיעור אבטלה קיצוני, שמעיד על מצב כלכלי חמור במיוחד ומשבר עמוק. שיעורים כאלו נפוצים בתקופות של מלחמה, מהפכה תעשייתית או קריסה כלכלית מוחלטת.
מדינות שבהן שיעור האבטלה גבוה במיוחד (מעל 20%) עשויות להתמודד עם אתגרים כלכליים וחברתיים משמעותיים, כגון רמות גבוהות של עוני, חוסר יציבות פוליטית, וצורך בתמיכה בינלאומית.
50% ומעלה: נתקלים בשיעורי אבטלה גבוהים ביותר במדינות שחוות משבר כלכלי וחברתי חריף, כאשר לעיתים המצב עשוי להעיד על אי-יציבות פוליטית, מלחמות, קונפליקטים אזרחיים, או אסונות טבע
השפעות כלכליות וחברתיות של אבטלה

האבטלה משפיעה לא רק על הכלכלה אלא גם על החברה כולה ברמות שונות. ההשפעות הכלכליות והחברתיות של האבטלה נרחבות ומגוונות, הולכות ומשפיעות על המדינה, הקהילה, המשפחה והפרט.
השפעות כלכליות וחברתיות של אבטלה > השפעות כלכליות

הפחתת התמ"ג: שיעורי אבטלה גבוהים יכולים להוביל לירידה בתוצר המקומי הגולמי (תמ"ג), מאחר שיש פחות עובדים שיוצרים סחורות ושירותים.
לחץ על התקציב הציבורי: אבטלה גבוהה דורשת תשלומים גבוהים יותר של דמי אבטלה ותמיכות חברתיות אחרות, מה שמגדיל את ההוצאות הציבוריות.
השפעה על מדיניות המוניטרית והפיסקלית: ממשלות ובנקים מרכזיים עשויים לנקוט בצעדים כדי להפחית את שיעור האבטלה, כמו קיצוץ בריבית או הגדלת ההוצאה הציבורית.
השפעות כלכליות וחברתיות של אבטלה > השפעות חברתיות

התדרדרות בריאות נפשית ופיזית: האבטלה יכולה להוביל ללחץ, דיכאון ובעיות בריאותיות אחרות עקב דאגות כלכליות וחוסר ביטחון.
השפעה על קריירה והכנסה בעתיד: אבטלה ממושכת יכולה להשפיע על ההכנסה והקריירה של הפרט בעתיד, כאשר היא מותירה פערים בקורות חיים ומפחיתה מהניסיון המקצועי.
עלייה בתחושת אי שוויון וחוסר צדק חברתי: שיעורי אבטלה גבוהים, במיוחד כאשר הם משפיעים על קבוצות מסוימות באופן לא חסר פרופורציה, יכולים להעמיק תחושות של אי שוויון וחוסר צדק חברתי. הפערים בין שכבות האוכלוסייה עשויים להתרחב, מה שמוביל לחיכוכים חברתיים ולדעות קדומות.
השפעה על התקשורת החברתית והמשפחתית: אבטלה יכולה להביא לניתוקים משפחתיים וחברתיים, כתוצאה מהתמודדות עם לחצים כלכליים ומההרגשה של חוסר תועלת
גידול בפשיעה ובתופעות חברתיות שליליות: ישנם מחקרים המצביעים על כך שיש קשר בין שיעורי אבטלה גבוהים לבין עלייה ברמות הפשיעה, כולל גניבות, שודים ופשעים נגד הרכוש.
הערות שוליים

1 2  scheme=AGLSTERMS AglsAgent; corporateName=Reserve Bank of Australia, Unemployment: Its Measurement and Types | Explainer | Education, Reserve Bank of Australia (ב־Australian English)
1 2  What Is the Unemployment Rate? Rates by State, Investopedia (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  International Labour Organization, [https://ilo.org/wcmsp5/groups/public/---dgreports/---stat/documents/publication/wcms_675155.pdf QUICK GUIDE
ON INTERPRETING
THE UNEMPLOYMENT RATE]
↑  How Unemployment Affects Individuals and the Economy, indeed.com
↑  The social consequences of unemployment
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4134089-9
ג'יימס הנרי המונד

ג'יימס הנרי המונד (באנגלית: James Henry Hammond‏; 15 בנובמבר 1807 – 13 בנובמבר 1864) היה עורך דין, פוליטיקאי ובעל מטעים אמריקאי. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1835–1836, מושל קרוליינה הדרומית ה-60 בין השנים 1842–1844, וחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1857–1860. כבעל עבדים, המונד היה אחד התומכים הנלהבים ביותר של העבדות בשנים שלפני מלחמת האזרחים האמריקנית.
לאחר רכישת קרקעות באמצעות נישואים, המונד החזיק בסופו של דבר בשטח של 22 מיילים רבועים, מספר מטעים ובתים, ושעבד יותר מ-300 איש. דרך משפחתה של אשתו, הוא היה גיסו של וייד המפטון השני ודודו של וייד המפטון השלישי. כאשר נודע להמפטון שהמונד אנס את ארבע אחייניותיו כאשר היו נערות, הוא פרסם את השערורייה. הפרסום של פשעיו כמעט והרס את הקריירה של המונד, אך מאוחר יותר הוא נבחר לכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

המונד נולד ב-15 בנובמבר 1807, במחוז ניוברי, קרוליינה הדרומית, לאלישה וקתרין פוקס (ספאן) המונד. הוא סיים את לימודיו במכללת קרוליינה הדרומית ב-1825, שם היה חבר באגודה האופרדיאנית. לאחר מכן הוא לימד בבית ספר, כתב בעיתון ולמד משפטים. המונד התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1828 ופתח משרד עריכת דין בקולומביה, קרוליינה הדרומית, והקים עיתון כדי לתמוך בזכות הביטול.
המונד "הבטיח את עצמאותו הכלכלית" בכך שהתחתן עם קתרין אליזבת פיצסיימונס, צעירה ביישנית ופשוטה בת 17 עם נדוניה משמעותית. המונד הפך לאדם עשיר באמצעות נישואים אלו והצטרף למעמד בעלי המטעים. המונד החזיק בסופו של דבר 22 מילים רבועים (57 קילומטרים רבועים) של קרקעות, מספר בתי מטעים, ושעבד יותר מ-300 איש.
לאחר נישואיו, המונד נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כחבר במפלגת הביטול, וכיהן מ-1835 ועד להתפטרותו בשנה שלאחר מכן עקב בריאות לקויה. לאחר שבילה שנתיים באירופה, חזר המונד לקרוליינה הדרומית ועסק בחקלאות; ניהול אחזקותיו הנרחבות לקח הרבה מזמנו.
המונד נבחר כמושל קרוליינה הדרומית, וכיהן בין השנים 1842–1844. בית המחוקקים בחר בו לסנאט של ארצות הברית ב-1857 בעקבות מותו של אנדרו באטלר. המונד כיהן משנת 1857 ועד להתפטרותו בשנת 1860 בשל ההכרזה של קרוליינה הדרומית על פרישה מארצות הברית. המונד מת ב-13 בנובמבר 1864 (יומיים לפני יום הולדתו החמישים ושבע), ב"אזור ההיסטורי של מטע רדקליף" בביץ' איילנד, קרוליינה הדרומית.
המונד שקל לפרוש מסנאט ארצות הברית, אך הרגיש שהוא נאלץ להישאר בעקבות פשיטת ג'ון בראון על הרפרס פרי.
תמיכה בעבדות

כדמוקרט, המונד נודע בעיקר במהלך חייו כמגן גלוי של העבדות וזכויות המדינות. הוא טבע את הביטוי הפופולרי ש"כותנה היא המלך" בנאומו ב-4 במרץ 1858 בפני הסנאט, ואמר:
"בכל מערכת חברתית, חייבת להיות שכבה שתבצע את העבודות הזולות, את העבודות הקשות של החיים... היא מהווה את ה'בסיס' של החברה. הוא אמר את המילים שהפכו לפופולריות: 'אתם לא מעזים לנהל מלחמה נגד הכותנה — אין כוח על פני האדמה שמעז להילחם בה. הכותנה היא המלך.'"
בכתיבתו, המונד השווה באופן עקבי בין העבודה המשועבדת בדרום, שנחשבה 'מתוגמלת היטב', לבין העבודה החופשית בצפון, שתיאר אותה כ'נצלנית' (כך החשיב את העובדים המיומנים והפועלים השכירים).
מעבר למאמרים בעיתונים מקומיים, הוא כתב בשיתוף עם ויליאם הארפר, תומאס רודריק דיו וויליאם גילמור סימס את The Pro-Slavery Argument‏.  המונד וסימס היו חלק מ"מעגל קדוש" של אינטלקטואלים, כולל אדמונד ראפין, נתנאל בוורלי טאקר וג'ורג' פרדריק הולמס, שקידמו רפורמה בדרום בצורות שונות. כתומכי עבדות, שניהם הצדיקו אותה במונחים של ניהול יצורים נחותים וקידמו "שיפור" של המשעבדים ביחסם לעבדים.
המונד קידם את רדקליף, המטע שלו בביץ' איילנד, קרוליינה הדרומית,  כאידיאל שלו למטע המנוהל בצורה מושלמת בספרו Plantation manual, 1857-58‏. המדריך כולל מגוון רחב של חומרים, עם כללים מפורטים המוסדרים לטיפול בשפחות הרות ומניקות (שהוא התיר להן להניק את תינוקותיהן במשך 12 חודשים), בעבדים זקנים שכבר לא היו כשירים לעבודות שדה כבדות, יחד עם כללים בנוגע לביגוד, מגורים, מזון וכו', בנוסף לניהול בעלי חיים וחקלאות.
המונד דחה כל רגולציה ממשלתית של עבדות, אפילו בזמן מלחמה. כשממשלת קרוליינה הדרומית גייסה 16 מהאנשים שהמונד שיעבד לצורך שיפור ביצורים, הוא סירב, וכינה את זה "שגוי בכל דרך ונורא." בנוסף, כאשר קצין בצבא הקונפדרציה עצר אצלו כדי לגייס תבואה, המונד קרע את צו הגיוס, השליך אותו מהחלון, וכתב על כך שזה פיצה אותו בצורה מועטה מדי ושזה היה כמו "להטביע על מצחי: "עבד".
מערכות יחסים ותקיפות מיניות

יומניו הסודיים והמקודשים של המונד (שפורסמו רק בשנת 1989) תיארו, ללא מבוכה, את ההתעללות המינית שלו במשך שנתיים אחייניות בגיל העשרה, בנותיהם של גיסתו אן פיצסימונס ובעלה וייד המפטון השני. הוא הטיל את האשמה על מה שתיאר כהתנהגות מפתה מצד הצעירות שהיו "מעוררות חיבה יתרה". השערורייה "חיסלה את הקריירה הפוליטית שלו" לעשור שלם לאחר שווייד המפטון השלישי האשים אותו בפומבי בשנת 1843, בעת שהמונד כיהן כמושל. הוא "נודה על ידי החברה המהוגנת" במשך תקופה מסוימת, אך בסוף שנות ה-50 של המאה ה-19 נבחר בכל זאת על ידי בית המחוקקים של המדינה לכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
הנזק שעשה המונד לנערות היה מרחיק לכת, והרס את הסיכויים החברתיים שלהן. הן נחשבו כמי שהכתימו את המוניטין החברתי כתוצאה מהתנהגותו, ואף אחת מהארבע לא התחתנה מעולם.
המונד נודע כמי שאנס שוב ושוב שתי שפחות, שאחת מהן הייתה אולי בתו. הוא אנס את השפחה הראשונה, סאלי ג'ונסון, כשהייתה בת 18. התנהגות כזו הייתה נפוצה בקרב אנשים לבנים תקיפים באותה תקופה; ילדיהם המעורבים נולדו לעבדות ונשארו שם אלא אם כן האבות נקטו פעולה כדי לשחרר אותם. מאוחר יותר, המונד אנס את בתה של סאלי ג'ונסון, לואיזה, שהייתה תינוקת בת שנה כשקנה את אמה. האונס הראשון התרחש כאשר לואיזה הייתה בת 12; היא גם ילדה כמה מילדיו.
אשתו של המונד, קתרין, עזבה אותו למספר שנים לאחר שאנס שוב ושוב את השפחה הילדה ולקחה את ילדיה איתה. מאוחר יותר היא חזרה.
בסוף המאה ה-20, היסטוריונים למדו כי המונד, בצעירותו, היה במערכת יחסים הומוסקסואלית עם חברו למכללה, תומאס ג'פרסון וית'רס. לכך יש עדות בשני מכתבים מפורשים מבחינה מינית ששלח וית'רס להמונד ב-1826. המכתבים, שנמצאו בין המסמכים של המונד באוניברסיטת קרוליינה הדרומית, פורסמו לראשונה על ידי החוקר מרטין דוברמן בשנת 1981; הם בולטים כעדות נדירה למערכות יחסים חד מיניות בארצות הברית בתקופה שלפני מלחמת האזרחים.
מורשתו

בית הספר המונד בקולומביה, קרוליינה הדרומית, נקרא אקדמיית ג'יימס ה. המונד כאשר נוסד ב-1966. הוא היה אחד מבתי ספר פרטיים רבים הידועים כאקדמיות להפרדה, שהוקמו כדי לשמר את ההפרדה הגזעית בבתי הספר. על אף שרבות מהאקדמיות להפרדה הללו אינן קיימות כעת, בית הספר המונד המשיך להתפתח; לאחר שנות ה-70, הוא הרחיב את מדיניות הקבלה שלו, כפי שקבע החוק הפדרלי, ללא הפליה. בית הספר שינה את שמו כדי לשקף את השינוי.