stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיבדאר לאנדור
יצירותיו העיקריות > תרגומיו

שארל דה ברקלי: הסימן הקטן (רומן, בודפשט, 1901)
Brieux, Eugène: The Red Gown (מחזה, בודפשט, 1901)
Theuriet, André: Flower Forest (רומן, בודפשט, 1902)
אנטול פראנס: מלכת רגל האווז (בודפשט, 1906, מהדורה שנייה: בודפשט, 1921, מהדורה שלישית: בודפשט, 1929)
אלכסנדר דיומא: שלושת המוסקטרים (בודפשט, 1908, מהדורה 2: בודפשט, 1924, מהדורה שלישית: בודפשט, 1928)
Haggard, H. Rider: Country Unknown (רומן, כרך 1–2, בודפשט, 1911)
Madelung, Aage: Chase for Man and the Wild (בודפשט, 1917, מהדורה שנייה: בודפשט, 1918)
ארתור קונאן דויל: הרפתקאותיו של שרלוק הולמס. עם דיולה קומור. (בודפשט, 1926)
ויקטור הוגו: עובדי הים (בודפשט, 1926)
קרל מאי: שליטת המדבר (בודפשט, 1935)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969)
Magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963–1965. (לקסיקון ספרותי הונגרי)
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. III. kötet (Komló-kert – Püspöki Imre). Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. [1930]. (לקסיקון הונגרי לאומנות הבמה טיבדאר לאנדור)
Révai nagy lexikona. Budapest: Révai Testvérek Irodalmi Intézet Részvénytársaság (1911–1935) (הלקסיקון הגדול של רוואי)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך ראשי פטר אויווארי. טיבדאר לאנדור
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 85859/1898. Forrás: MNL-OL 30799. mikrofilm 565. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1898. év 91. oldal 28. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 615/1954. folyószáma alatt".
↑  "Löbl Lipót halotti bejegyzése a nagykanizsai izraelita hitközség halotti akv. 38/1884. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése Silberstein Zsófiával a kispesti polgári házassági akv. 84/1898. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése Vég Ilonával a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 475/1916. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7958 6358  LCCN: nb2010013456  VIAF: 121129984   WorldCat (עם VIAF): 121129984
שגרירות ארצות הברית בהאג

| --- | --- |


 מידע כללי
 עיר:  האג
 קואורדינטות:  52°05′58″N 4°20′39″E﻿ / ﻿52.099461111111°N 4.3441°E﻿ / 52.099461111111; 4.3441
 תאריך פתיחה:  29 בינואר 2018
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ארצות הברית–הולנד
 שטח האמנה:  הולנד הולנד
 מדינה מיוצגת:  ארצות הברית ארצות הברית
 
 nl.usembassy.gov
 he
 
שגרירות ארצות הברית בהאג (באנגלית: Embassy of the United States, The Hague; בהולנדית: Ambassade van de Verenigde Staten van Amerika in Den Haag) - ממוקמת בפארק ג'ון אדמס 1 (John Adams Park 1) בוואסנאר (אנ'), בגבול העירוני עם האג.
בניין השגרירות האמריקני הנוכחי בוואסנאר נפתח ב-29 בינואר 2018. הוא החליף את בניין השגרירות הקודם במתחם Lange Voorhout 102 (אנ') בהאג, שנפתח ב-4 ביולי 1959, ופעל במשך כמעט 60 שנה. בניין זה במרכז העיר האג תוכנן על ידי האדריכל האמריקאי מרסל ברויאר (אנ'), והוא הוגדר כאנדרטה לאומית בשנת 2017.
היסטוריה

בשנת 1782 היה ג'ון אדמס, לימים לנשיא השני של ארצות הברית, הציר הראשון של אמריקה בהולנד. באותה שנה הגיעה ההכרה הרשמית של הולנד בארצות הברית כאומה נפרדת ועצמאית, יחד עם עזרה כלכלית רחבה מאוד שהצביעה על אמונה בעתידה.
ב-19 באפריל 1782, ג'ון אדמס התקבל על ידי הפרלמנט של הולנד בהאג כציר הרשמי של ארצות הברית, ובכך הפכה הולנד למדינה השנייה שהכירה בארצות הברית (לאחר צרפת). הבית שאדמס רכש בהאג, הפך לשגרירות האמריקאית הראשונה בעולם.
ההלוואות שניתנו לארצות הברית מפריסלנד והפרובינציות המאוחדות, שכונו "תוכנית מרשל הפוכה" ("the Marshall plan in reverse") היו הראשונות שקיבלה הממשלה החדשה.
הקשרים הדיפלומטיים עם ארצות הברית מהווים את אחד מהקשרים הדיפלומטיים הארוכים ביותר עם מדינה זרה כלשהי.
שגרירים לשעבר

אמריקאים בולטים כמו הנשיאים לשעבר ג'ון אדמס וג'ון קווינסי אדמס, הגנרל יו בויל יואינג (אנ') ופול ברמר (אנ') ומזכיר הצי של ארצות הברית ויליאם מידנדורף החזיקו בתואר שגריר ארצות הברית בהולנד.
גלריה

בניין השגרירות הקודם בהאג במתחם Lange Voorhout 102 (שנת 2009)
בניין השגרירות הקודם בהאג במתחם Lange Voorhout 102 (שנת 2017)
בניין השגרירות הקודם בהאג במתחם Lange Voorhout 102 (שנת 2007)
בניין השגרירות הקודם בהאג במתחם Lange Voorhout 102 (שנת 2007)
הכניסה לבניין השגרירות הקודם בהאג במתחם Lange Voorhout 102 (שנת 2007)
ראו גם

יחסי ארצות הברית–הולנד
הערות שוליים

↑  "שגרירות ארצות הברית בהאג" nl.usembassy.gov/embassy-consulate/the-hague
↑  שגרירות ארצות הברית בהאג - היסטוריה web.archive.org/web/20160406160957
↑  בניין השגרירות האמריקאית לשעבר במתחם Lange Voorhout 102 monumentenzorgdenhaag.nl/monumenten/lange-voorhout-102-korte-voorhout-2
↑  https://history.state.gov/about/faq/first-to-recognize-US
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0446 2413
שדה פרגים (וינסנט ואן גוך)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך 
 תאריך יצירה:  יוני 1890 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  91.5 ס״מ 
 גובה:  73 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  0332858 (Kunstmuseum Den Haag) 
 מיקום:  Kunstmuseum Den Haag
 
שדה פרגים הוא ציור משנת 1890 מאת האמן ההולנדי וינסנט ואן גוך, אשר צויר כחודש לפני מותו במהלך שהותו באוור-סיר-אואז, צרפת. היצירה תוארה כ"קומפוזיציה הנושקת למופשט" וניכר בה שוני בולט מציור קודם של ואן גוך באותו נושא משנת 1888, הנמצא כיום במוזיאון ואן גוך באמסטרדם. לאחר שנים רבות שבהן היצירה הייתה בגרמניה, היא מוצגת כיום במוזיאון קונסטמוזיאום (Kunstmuseum) בהאג.
רקע

במאי 1890 עבר ואן גוך מדרום-מזרח צרפת לעיירה אוור-סיר-אואז, סמוך לפריז, במטרה להיות קרוב לפסיכיאטר ד"ר פול גאשה ולאחיו ותומכו הכלכלי תיאו. משערים כי ואן גוך השלים את "שדה פרגים" ביוני 1890, כחודש לפני שהתאבד. בין הציורים שיצר בחודשים האחרונים לחייו נמנים דיוקנו של ד"ר גאשה, הכנסייה באובר, שדה חיטה עם עורבים ושורשי עץ. בתקופה זו יצר ואן גוך יותר מ-70 ציורים, רבים מהם תיארו נופים צפוניים וזיכרונות מהצפון.
בחודשים האחרונים לחייו מצא ואן גוך נחמה בציור שדות, וצייר מספר ציורי שדות חיטה באובר-סיר-אואז, שהבולט בהם הוא "שדה חיטה עם עורבים". במכתבו האחרון תיאר עצמו כ"מרותק לחלוטין למישור העצום של שדות החיטה אל מול הגבעות, אין-סופי כים, צהוב מעודן, ירוק רך מעודן, הסגול המעודן של אדמה חרושה ונקייה מעשבים". ביולי 1890 כתב ואן גוך על ניסיונו לבטא באמצעות ציוריו "עצבות, בדידות קיצונית" בתיאור "מרחבי שדות החיטה העצומים תחת שמיים סוערים". הוא אף הוסיף כי השפעת הכפר הייתה מיטיבה עמו, וציין: "הציורים הללו יגידו לך את מה שאין ביכולתי לומר במילים, את מה שאני מחשיב כבריא ומחזק בטבע".
תיאור

הציור, שמן על בד, מורכב מרצועות אופקיות של צבעים שונים: שדה פרגים אדום וירוק בחזית, מסות כהות של עצים בקו האופק, ושמיים תזזיתיים בגוונים שונים של כחול. הקומפוזיציה מזכירה את היצירה "שדה פרגים" של קלוד מונה משנת 1881, אך מציגה אופק גבוה יותר, כאשר הפרגים ממלאים חלק משמעותי מהמרחב. כמו בציורי הפרגים האחרים של ואן גוך, הציור מציב זה מול זה את אדום הפרגים העז מול ירוק האספסת, שילוב צבעים שואן גוך כינה "מוטיב באדום וירוק". בהתייחסו למוטיב זה וליחסי צבעים נוספים, כתב ואן גוך: "אלו הם היסודות, שניתן להרחיבם ולפתחם, אך די בהם כדי להראות לך, גם ללא תמונה, שישנם צבעים המעצימים זה את זה, היוצרים זוגיות, המשלימים זה את זה כמו גבר ואישה".
גלגולי הבעלות

בשנת 1911 רכש מנהל המוזיאון הגרמני גוסטב פאולי, תומך האמנות המודרנית, את הציור מסוחר האמנות פאול קסירר עבור אוסף מוזיאון קונסטהאלה בברמן. הרכישה עוררה ביקורת מצד האמן קרל וינן ועמיתיו, שטענו כי היא מבטאת השפעה צרפתית גוברת על האמנות הגרמנית, ואף הובילה לפרסום "מחאת וינן" – מנשר שהביע התנגדות לאימוץ המודרניזם הצרפתי.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1948, הוחזרה היצירה לבעלות הולנדית לאחר שהוחרמה בידי הנאצים. כיום נמצא הציור בהשאלה ארוכת טווח מממשלת הולנד למוזיאון קונסטמוזיאום בהאג, המצפה להשיבו לבעליו הפרטיים המקוריים.
גלריה

קלוד מונה, שדה פרגים (Champ de coquelicots), 1881
קלוד מונה, שדה הפרגים ליד ג'יברני, 1890
וינסנט ואן גוך, אגרטל עם פרגים אדומים, 1886, פריז
וינסנט ואן גוך, פרגים ופרפרים, 1889
וינסנט ואן גוך, שדה עם פרגים, 1889
הערות שוליים

↑  "10918x1y102877". Kunstmuseum Den Haag (בהולנדית). 2016-11-15. נבדק ב-2022-11-04.
↑  Bailey, Martin (2021-11-09). Van Gogh's Finale: Auvers and the Artist's Rise to Fame (באנגלית). Frances Lincoln. ISBN 978-0-7112-5700-9.
↑  "Field with Poppies Vincent van Gogh, 1888". Van Gogh Museum (באנגלית). נבדק ב-2022-11-04.
↑  Rosenblum, Robert (1975). Modern Painting and the Northern Romantic Tradition: Friedrich to Rothko. Harper & Row. pp. 98–100. ISBN 978-0-06-430057-5.
↑  Edwards, Cliff (1989). Van Gogh and God: A Creative Spiritual Quest. Loyola University Press. p. 115. ISBN 978-0-8294-0621-4.
↑  Van Gogh, Vincent. "Vincent Van Gogh: The Letters". Van Gogh Museum. Huygens Institute. נבדק ב-13 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zemel, C. (1997). Van Gogh's Progress: Utopia, Modernity and Late Nineteenth-century Art. Los Angeles: Berkeley.
↑  "Vincent Van Gogh: Poppies". The Van Gogh Gallery. Templeton Reid, LLC. נבדק ב-8 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Beckmann, Max (1997).  Copeland Buenger, Barbara (ed.). Max Beckmann: Self-Portrait in Words, Collected Writings and Statements, 1903-1950. Chicago: The University of Chicago Press. p. 111. ISBN 9780226041360. נבדק ב-13 ביוני 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bauschinger, Sigrid (2015). Die Cassirers. Unternehmer, Kunsthändler, Philosophen. Biographie einer Familie. C. H. Beck.
↑  "Vincent van Gogh [1853-1890] Poppy Field". Kunstmuseum Den Haag. 15 בנובמבר 2016. נבדק ב-13 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • החופרים • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • נעליים • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עץ התות • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שדה פרגים • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 53631
סיילנט היל (סרט, 2006)

| --- | --- |
כרזת הסרט באנגלית
כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  סדרת משחקי וידאו באותו השם (אנ')
 בימוי:  כריסטופר גאנס (אנ')
 הופק בידי:  סמואל חדידה (אנ') דון קרמודי (אנ')
 תסריט:  רוג'ר אווארי (אנ') ניקולא בוכרייף (אנ') כריסטופר גאנס
 עריכה:  סבסטיאן פרנג'ר
 שחקנים ראשיים:  ראדה מיטשל (אנ') שון בין לורי הולדן דבורה קארה אונגר קים קואטס טניה אלן (אנ') אליס קריגה ג'ודל פרלנד (אנ')
 מוזיקה:  אקירה יאמאוקה (אנ') ג'ף דנה (אנ')
 צילום:  דן לאוסטסן (אנ')
 מדינה:  קנדה, צרפת 
 חברת הפקה:  Silent Hill DCP Inc Davis Films (אנ') Konami
 חברה מפיצה:  Alliance Atlantis (אנ') (קנדה) Metropolitan Filmexport (אנ') (צרפת) Shochiku (אנ') (יפן)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה
 הקרנת בכורה:  קנדה 21 באפריל 2006  צרפת 26 באפריל 2006  יפן 8 ביולי 2006
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה סרט מפלצות
 מקום התרחשות:  הרי האפלצ'ים 
 תקציב:  50,000,000 דולר
 הכנסות:  100,600,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   silenthill
 סרט הבא:  סיילנט היל: התגלות
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיילנט היל (תרגום מילולי מאנגלית: Silent Hill - "גבעת הדממה") הוא סרט אימה על-טבעי משנת 2006 שבוים על ידי כריסטופר גאנס (אנ') ונכתב על ידי רוג'ר אווארי (אנ'). הסרט מבוסס על סדרת משחקי וידאו מצליחה באותו השם (אנ') שהופצה על ידי חברת Konami. בסרט מככבים ראדה מיטשל (אנ'), שון בין, לורי הולדן, דבורה קארה אונגר, קים קואטס, טניה אלן (אנ'), אליס קריגה, וג'ודל פרלנד (אנ'). עלילת הסרט עוקבת אחר אישה בשם רוז, הלוקחת את בתה המאומצת שרון לעיירה בשם סיילנט היל, שאת שמה הילדה צורחת מתוך שינה. סמוך לעיירה, השתיים עוברות תאונת דרכים ורוז מתעוררת ומגלה ששרון נעלמה. בזמן חיפושיה אחר בתה, רוז נאלצת להתעמת מול כת אכזרית וחושפת בהדרגה את הקשר בין בתה לעיירה.
גאנס ניסה להשיג את הזכויות להפקת סרט המבוסס על סדרת המשחקים במשך חמש שנים. גאנס שלח קטע וידאו לחברת קונאמי בו הוא מסביר על תוכניותיו לסרט ועל אהבתו הרבה למשחקים. בתמורה, קונאמי נתנה לו את האישור לעשות את הסרט. לאחר מכן בשנת 2004, גאנס ואווארי החלו לעבוד על תסריט הסרט. ההשראה למראה העיירה בסרט הגיע מעיירת הרפאים סנטרליה שבפנסילבניה. צילומי הסרט החלו בחודש אפריל בשנת 2005 ונמשכו שלושה חודשים. תקציב הסרט היה 50 מיליון דולר וצילומי הסרט נערכו באונטריו שבקנדה. רוב המפלצות המופיעות בסרט גולמו על ידי רקדנים מקצועיים בעוד שהשאר נוצרו בעזרת אפקטים ממוחשבים.
הסרט הופץ לאולמות הקולנוע בקנדה ב-21 באפריל 2006 על ידי חברת ההפצה "Alliance Atlantis (אנ')"; בצרפת ב־26 באפריל על ידי חברת ההפצה "Metropolitan Filmexport (אנ')" וביפן ב-8 ביולי על ידי חברת ההפצה "Shochiku (אנ')". הסרט הרוויח 100.6 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות, אך עם השנים הפך לסרט פולחן.
בשנת 2012, נוצר סרט המשך בשם "סיילנט היל: התגלות" העוסק בסיפורה של שרון הבוגרת וחזרתה לסיילנט היל.
סרט המשך נוסף בשם "החזרה לסיילנט היל" נמצא בפיתוח.
שחקנים

ראדה מיטשל (אנ') – רוז דה סילבה, אמה של שרון ואשתו של כריסטופר. נוסעת ביחד עם שרון לסיילנט היל בכדי למצוא פתרונות לסיוטים שבתה חולמת.
שון בין – כריסטופר דה סילבה, בעלה של רוז ואביה של שרון. מגיע אף הוא לסיילנט היל במטרה למצוא את אשתו ובתו.
לורי הולדן – סיביל בנט, שוטרת מהעיירה "בהראמס" הסמוכה לסיילנט היל שמסייעת לרוז במשימתה.
ג'ודל פרלנד (אנ') – שרון דה סילבה / אלסה גילספי , ילדה ממזרה שנולדה להורים לא נשואים שמועלה על המוקד בידי חברת הכת. לאחר שנשרפה בחיים, נשמתה התחלקה לשתיים, כשאחת היא הגורמת לשינוי הצורה של העיר בעוד השנייה מגיעה אל העולם האמיתי ומאומצת על ידי רוז וכריסטופר.
לורי איירס מגלמת את דמותה המבוגרת של אלסה שהוחזקה בחיים במשך 30 שנה במרתף בית החולים.
דבורה קארה אונגר – דליה גילספי, אמה של אלסה החיה בחרטה לאחר שנתנה לאלסה להישרף בחיים על ידי הכת.
אליס קריגה – כריסטבלה, הכהנת הפנאטית של הכת בעיירה והאחת שציוותה לשרוף את אלסה ואת סיביל לאחר שחשדה כי השתיים הן מכשפות.
קים קואטס – תומאס גוצ'י, שוטר יליד סיילנט היל שבעבר חילץ את אלסה מהשריפה הגדולה בעיירה. מסייע לתומאס לחפש אחר אשתו ובתו.
טניה אלן (אנ') – אנה, חברת הכת הכי צעירה שנולדה בסיילנט היל ולא מכירה דבר מהעולם שבחוץ.
רוברטו קמפנלה – ראש פירמידה (אנ') (באנגלית: Pyramid Head), מפלצת הנראית כאדם גבוה הלובש קסדה בצורת פירמידת מתכת על ראשו ואוחז בסכין קצבים ענקית. קמפנלה גילם גם את שרת בית הספר שאנס את אלסה הצעירה ואת הגרסה המפלצתית של השרת שנוצרה על ידה. בנוסף, קמפנלה היה גם הכוריאוגרף שסייע לצוות הרקדנים בסרט לייצר את תנועות המפלצות.
כריסטופר בריטון (אנ') - אדם, אחד החברים בכת.
ניקי גודני (אנ') – אלינור, אמה של אנה.
אמילי לינהם – ליסה גרדנר, אחות בבית החולים אותה אלסה הפכה לאחת ממפלצות האחיות בהן רוז נתקלת.
איב קרופורד – האחות מרגרט, מנהלת בית היתומים ממנו שרון אומצה.
הפקה > פיתוח

הרעיון לפיתוח סרט המבוסס על המשחק "סיילנט היל (אנ')" עלה מכריסטופר גאנס בשיחה עם המפיק סמואל חדידה בזמן צילומי הסרט "אחוות הזאבים" בשנת 2001. חדידה, שהכיר את המשחק ואת הסביבה העשירה שבו, האמין שהיכולות הקולנועיות של גאנס מתאימות ליצירת סרט המבוסס על עלילת המשחק. גאנס הכיר את סדרת המשחק כשש שנים לפני עליית הסרט לאקרנים ותכנן לעבד את עלילת המשחק השני לסרט מכיוון שהוא הכיל יותר פן רגשי ויותר אהוב על ידי המעריצים. גאנס השווה את המשחק לסיפורם של אורפאוס ואשתו אורידיקה, לפיו אורפיאוס ניסה להחזיר את אורידיקה מהשאול (אנ') בעזרת המוזיקה שלו. למרות זאת, גאנס ציין שהמשחק השני הוא לא באמת "סיילנט היל" כיוון שהוא לא מכיל בתוכו את המיתולוגיה של הסדרה והעיירה עצמה משמשת רק כרקע לסיפור ולא יותר. כתוצאה מכך, גאנס הסיק שאין אפשרות לעבד את המשחק השני לסרט מבלי לספר את סיפור המקור של העיירה.
לפי גאנס, הוא התאהב בסדרה בעקבות עלילת המשחק הראשון: "העלילה הייתה כל כך ייחודית ומרתקת לחלוטין". הרבה אנשים הופתעו שמשחק וידאו מסוגל להפחיד מישהו עד כדי כך, אך הבמאי השיב: "סיילנט היל הייתה אחת החוויות הכי מפחידות שחוויתי. חוויה בעלת עולם ייחודי ועצמאי, שהוא יפה ונוראי בו-זמנית". עוד לפני שחרור המשחק השני בסדרה, גאנס שלח מספר מכתבים במטרה לקבל זכויות ליצירת סרט מהמשחק, אך לא קיבל תשובה בחזרה. לבסוף, גאנס צילם סרטון של עצמו בו הוא מסביר את הרעיון שלו ליצירת סרט המבוסס על המשחק והטמיע בו כתוביות ביפנית. הסרטון הוצג במהלך פגישת מנהלים בחברת Konami (החברה שיצרה את סדרת המשחקים). נציגי החברה הבינו שגאנס הוא הבמאי היחידי מבין במאים אחרים שנלחם על קבלת זכויות עבור יצירת סרט ולבסוף הסכימו. לאחר חודשיים (מתוך תהליך שנמשך כחמש שנים), גאנס קיבל מהחברה תשובה חיובית. המוציאים לאור של המשחקים התעקשו שהסרט יישמור על עלילת המשחקים והרקע שלהם.
גאנס מעולם לא ביים סרט המבוסס על משחק וידאו קודם לכן וציין שהחוויה הייתה עבורו ייחודית ולא דומה לשום דבר אחר שעשה קודם. לפי גאנס, הקושי הכי גדול הוא להביא את סיפור הרקע לחזית. חדידה ציין שסיילנט היל הוא משהו שמחוץ לעולם הקולנועי, והאמין שהמשחק הפך לפופולרי מכיוון ששחקנים הרגישו משהו ייחודי בזמן ששיחקו בו, והסרט רק העצים את התחושה. היוצרים ציינו שהסרט הוא הוקרה לסוגת האימה. גאנס ציין שהסרט הוא מעין שילוב של סרט מדע בדיוני, ספריו של קלייב בארקר וסרט אימה.
ביקורות

האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 32% אחוזי טריות על סמך 103 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 31/100 על סמך 21 ביקורות.
סרט המשך

בשנת 2012, נוצר סרט המשך בשם "סיילנט היל: התגלות" העוסק בסיפורה של שרון הבוגרת וחזרתה לסיילנט היל.
סרט המשך נוסף בשם "החזרה לסיילנט היל" נמצא בפיתוח.
הערות שוליים

1 2  Silent Hill (באנגלית), נבדק ב-2023-01-25
1 2  Silent Hill, נבדק ב-2023-01-25
↑  Austen Goslin, The Silent Hill movie is secretly great, Polygon, ‏18 באוקטובר 2022 (באנגלית)
↑  Bea Caicoya, Is the First Silent Hill Movie Actually... Great?, CBR, ‏16 בנובמבר 2019 (באנגלית)
↑  Jesse Lab, The Silent Hill movie is criminally underrated • Flixist, Flixist, ‏20 בפברואר 2020 (באנגלית)
↑  Austin Wood last updated, The director of Silent Hill's cult classic 2006 film is back for a Silent Hill 2 movie, gamesradar, ‏20 באוקטובר 2022 (באנגלית)
1 2  B. J. Colangelo, A New Silent Hill Movie With Director Christophe Gans Is On The Way, /Film, ‏19 באוקטובר 2022 (באנגלית)
↑  roberto campanella and silent hill 1, נבדק ב-2023-01-25
1 2 3  Silent Hill The Movie - Making of {HIGH QUAL}, נבדק ב-2023-01-25
↑  Silent Hill Movie Interview: The Director's Cut, https://web.archive.org/, ‏23 בפברואר 2006
↑  I. G. N. FilmForce, Avary Talks Silent Hill, IGN, ‏15 בדצמבר 2004 (באנגלית)
1 2  How Hollywood can make a truly great video game movie, The Week (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 294554283   WorldCat (עם VIAF): 294554283 
כריסטופר גאנס (תמונה מ-2010) טוען שהוא יצר סוג חדש של סרט אימה.
מוזיאון המלחמה האימפריאלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון צבאי
 כתובת:  לונדון, אנגליה
 מיקום:  סאת'ק 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  אלפרד מונד 
 מבקרים בשנה:  320,542 (נכון ל־2021)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1917
 תאריך פתיחה רשמי:  1917 
 
 קואורדינטות:  51°29′45″N 0°06′31″W﻿ / ﻿51.495831°N 0.108662°W﻿ / 51.495831; -0.108662
 www.iwm.org.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסמוזיאון המלחמה האימפריאלי (למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסמוזיאון המלחמה האימפריאלי (למפת סאת'ק רגילה) מוזיאון המלחמה האימפריאלי (למפת סאת'ק מוגדלת) מוזיאון המלחמה האימפריאלי 
 
מוזיאון המלחמה האימפריאלי (באנגלית: The Imperial War Museum) הוא מוזיאון בלונדון שבאנגליה. המוזיאון נוסד בשנת 1917 לזכר החיילים הבריטים שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
עד לשריפתו ב-30 בנובמבר 1936 שכן המוזיאון בארמון הקריסטל. אז עבר ללמבת' שבדרום לונדון, לבניין ששימש במקורו כבית חולים פסיכיאטרי.
המוזיאון מציג כלי נשק רבים וכן מוצגים רבים אודות הגורמים למלחמות המאה העשרים. במוזיאון מוצגת תעודת הלידה של אווה קלארק התינוקת שנולדה במחנה הריכוז מאטהאוזן.
סניפים אחרים

למוזיאון המלחמה האימפריאלי מספר סניפים נוספים בעיר לונדון:
מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט
אוניית הוד מלכותה בלפסט
וכן סניפים מחוץ ללונדון:
מוזיאון המלחמה האימפריאלי צפון (IWM North) בסלפורד, מחוז מנצ'סטר רבתי, שתוכנן על ידי דניאל ליבסקינד ונחנך ב-2002
מוזיאון המלחמה האימפריאלי בדוקספורד (IWM Duxford), מחוז קיימברידג'שייר, שנחנך ב-1977 והוא מוזיאון התעופה הגדול ביותר בבריטניה
ראו גם

נתיבי התהילה ציור מעשה ידי כריסטופר נבינסון
הערות שוליים

↑  נועם דביר, האדריכל דניאל ליבסקינד רוצה להזריק חיים לירושלים, באתר הארץ, 21 ביוני 2012
| מוזיאונים וגלריות בלונדון |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | המוזיאון הבריטי • מאדאם טוסו • המוזיאון הימי הלאומי • מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט • מוזיאון ג'פרי • מוזיאון הורנימן • מוזיאון הילדות V&A • מוזיאון המדע • מוזיאון המלחמה האימפריאלי • מוזיאון העיצוב • מוזיאון לונדון ומוזיאון בדוקלנדס • מוזיאון התחבורה של לונדון • מוזיאון ויקטוריה ואלברט • מוזיאון טייט בריטניה • מוזיאון טייט מודרן • המוזיאון להיסטוריה של הטבע • מוזיאון סואן • מוזיאון פרויד • קאטי סארק • מוזיאון שרלוק הולמס • מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית • אוסף ולקם |  |
| גלריות | הגלריה הלאומית • אוסף וולאס • בית סאמרסט – גלריית קורטולד, אוסף גילברט, חדרי הארמיטאז' • גלריית דאליץ' • גלריית הדיוקנאות הלאומית • גלריית הייווארד • גלריית סרפנטיין • גלריית סאצ'י • גלריית המלכה |  |
לרשימת מוזיאונים מלאה ראו: מוזיאוני לונדון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262807505171  BnF: cb121702238 (data)  GND: 1007763-7  ISNI: 0000 0004 0426 3238  LCCN: n80044915  MusicBrainz: 33423e6c-6936-4c92-b035-bf089c038c98  NKC: mzk2006340967  NLA: 36555711  SUDOC: 030244528  TePapa: 5979  ULAN: 500301821  VIAF: 122881932   WorldCat (עם VIAF): 122881932
תחנת הכוח דליה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח 
 שימוש:  תחנת כוח
 מיקום:  תל צפית
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  דליה אנרגיות בע"מ
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2010–2015 (כ־5 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2015 
 עלות:  3.5 מיליארד שקל
 יוצר:  אלסטום
 מידות
 שטח:  64 דונם
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  835 מגה-ואט 
 
 קואורדינטות:  31°42′51″N 34°50′34″E﻿ / ﻿31.71416667°N 34.84277778°E﻿ / 31.71416667; 34.84277778
 www.dalia-power.co.il
  (למפת השפלה מוגדלת) תחנת הכוח דליה (למפת השפלה רגילה) תחנת הכוח דליה (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח דליה (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח דליה  he
 
דליה היא תחנת כוח פרטית לייצור חשמל שהוקמה בצמוד לתחנת הכוח צפית של חברת החשמל (ליד כפר מנחם), שפועלת בטכנולוגיית מחזור משולב. התחנה בעלת הספק מקסימלי של כ-900 מגה-ואט, ומופעלת בגז טבעי (ובסולר בשימוש משני).
היסטוריה

הקמת התחנה החלה בסוף 2010 על ידי תאגיד אלסטום, לאחר שזכה במכרז להקמתו.
התחנה שהוקמה על שטח של 64 דונם, החלה לספק חשמל ביוני 2015. התחנה כוללת שתי יחידות ייצור בטכנולוגיית טורבינות גז במחזור משולב, בהספק של כ-450 מגה-ואט כל אחת, ובסך הכל 912 מגה-ואט. היעילות האנרגטית של התחנה הוא כ-58%. התחנה היא תחנת הכוח הפרטית הגדולה בישראל וסיפקה ב-2019 8.4% מתצרוכת החשמל בישראל.
היסטוריה > דליה 2

בדצמבר 2024, חתמה דליה אנרגיה על מזכר הבנות עם בנק לאומי ובנק דיסקונט להעמדת מימון של כ-4.25 מיליארד ש"ח לצורך הקמת יחידת ייצור חדשה באתר צפית, בהספק של 630 עד 900 מגה-ואט. התחנה המתוכננת תתבסס על טורבינת גז מתקדמת מסוג H, המציעה נצילות אנרגטית של 63%, מהגבוהות בישראל.
בעלות

התחנה היא בבעלות של חברת "דליה אנרגיות כח בע"מ", שהיא חברה בת של דליה חברות אנרגיה. חברת אלסטום סיפקה לדליה שירותי EPC (קבלנות תכנון והקמה) מלאים, וכן שירותי תפעול ותחזוקה (O&M). במסגרת זו תוכנן הפרויקט, סופקו טורבינת הגז, בוצעו פעולות הקמה והחל תפעול למשך 20 שנה. היקף הפרויקט למעלה ממיליארד דולר.