stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העבריות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 סוגה:  זמר עברי, מוזיקה ישראלית
 שיתופי פעולה בולטים:  נתן סלור, לאה שבת
 www.haivriot.com
 חברות
 קרני פוסטל, ורד פיקר, גליה חי, אולה שור סלקטר, רז שמואלי, רוני וגנר, אלכס משה, סלעית להב, שני שביט.
 חברות לשעבר
 ענת מושקובסקי
העבריות (באנגלית: Haivriot) הוא הרכב מוזיקלי נשי ישראלי המבצע מחוות לגדולי הזמר העברי: נתן אלתרמן, לאה גולדברג ושושנה דמארי. ההרכב הוקם במהלך מגפת הקורונה ופעיל משנת 2020.
היסטוריה

ההרכב הוקם ביוזמה של המפיקה עינת בסר, שאיגדה סביבה קבוצה של עשר מוזיקאיות, זמרות-יוצרות, למופע בעקבות סיפור חייה של שושנה דמארי. מופע הבכורה של המחווה לשושנה דמארי עלה בחודש מרץ 2022 במסגרת אירועי פסטיבל אישה בחולון, ולקראת סוף אותה השנה גם בפסטיבל הפסנתר בתל אביב.
במהלך שנות פעילותה יצרו חברות ההרכב מופעי מחווה נוספים לדמויות מפתח משפיעות נוספות בזמר העברי, ובהם: נתן אלתרמן ולאה גולדברג. הן הופיעו בפסטיבלים שונים ברחבי הארץ, ובהם: פסטיבל "ימי זמר" בחולון, פסטיבל "מדיטרנה" באשדוד, פסטיבל "צלילים במדבר" בשדה בוקר ועוד.
בחודש יוני 2024, הודיעה ענת מושקובסקי על פרישתה מההרכב והמשך דרכה המוזיקלית כאמנית עצמאית.
היסטוריה > חברות ההרכב

קרני פוסטל, ורד פיקר, גליה חי, אולה שור סלקטר, רז שמואלי, רוני וגנר, אלכס משה, סלעית להב, שני שביט.
היסטוריה > מופעי ההרכב

שושנה D – מופע משירי שושנה דמארי ובהשראת דמותה וסיפור חייה.
נתן A – מופע משיריו של נתן אלתרמן בפרשנות נשית.
לאה G – מופע משירי לאה גולדברג, בלחנים מוכרים לצד חדשים.
הערות שוליים

↑  דף המופע שושנה שושנה, באתר תיאטרון חולון
על מופע המחווה לשושנה דמארי בפסטיבל אישה בחולון, בדף הפייסבוק של עינת בסר
↑  על מופע המחווה לשושנה דמארי בפסטיבל הפסנתר בתל אביב, בדף הפייסבוק של העבריות
↑  פוסט, בדף האינסטגרם של ענת מושקובסקי
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל אליהו טאוב

ערך זה עוסק באדמו"ר השלישי ממודז'יץ. אם התכוונתם לסב אביו, האדמו"ר מזוואלין, ראו .
.
רבי שמואל אליהו טאוב (ד' באדר א' תרס"ה, 9 בפברואר 1905 − ד' באייר תשמ"ד, 6 במאי 1984; כונה גם האמרי אש על שם ספרו) היה האדמו"ר השלישי של חסידות מודז'יץ וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
ביוגרפיה

נולד בלובלין לרבי שאול ידידיה אלעזר טאוב ולנחמה קיילא (בת האדמו"ר אברהם איגר מחסידות לובלין). בהיותו פעוט התגרשו הוריו, ומחמת זה גדל אצל סבו רבי ישראל טאוב מייסד חסידות מודז'יץ ואצל בעל-אמו רבי ירמיה קאליש מאופולה. לאחר פטירת סבו בשנת תרפ"א (1920) עבר להתגורר סמוך לאביו, תחילה בראקוב ולאחר מכן בקראטשוב. בכ' בטבת תרפ"ז (1926) נישא לרבקה זלטה, בת הרב חיים משה קאהן, חתן הרב דן מקונסטנטין. ב-1930 הוסמך לרבנות על ידי הרבנים שלמה דוד כהנא וצבי יחיאל מיכלזון שישבו אז בוורשה. בשנת תרצ"ה (1935) התלווה לאביו בנסיעתו לארץ ישראל. בביקורם עלו לקבר רשב"י במירון והשתתפו בהילולת ל"ג בעומר, חוויה שהותירה בו רושם רב ובעקבותיה החליט להישאר בארץ. כעבור כמה חודשים הגיעו גם אשתו ובנו, לימים האדמו"ר ישראל דן טאוב, שהיה אז בן שבע. באותה שנה התמנה לרב בתל אביב.
בשנת תש"ח (1947) נפטר אביו והוא מונה לאדמו"ר. בתחילה הקים את בית מדרשו ברחוב לילנבלום, ולאחר מכן עבר לרחוב דיזנגוף. לטישים שהיה עורך היה מגיע קהל מגוון, חסידי פולין, בחורי ישיבה ליטאים, חניכי תנועות הנוער הדתיות וחילונים. היה פעיל בענייני ציבור ומשנת תשל"ג כיהן כחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. בשנת תשל"ח (1978) זכה בתואר כיקיר תל אביב. בתשמ"א הקים ישיבה על שם אביו בבני ברק.
היה ידוע באהבתו לארץ ישראל ואף נקט בגישה חיובית ביחס להקמת המדינה. במכתב לאחד מחסידיו שהתפרסם בקונטרס "תפארת ישראל" בשנת 1948 כתב בין השאר: "מאת ה' הייתה זאת היא נפלאת בעינינו! לפנינו מארעות כבירים, רבי ערך וכבדי משקל, שלא זכו אליהם הדורות שלפנינו, גדולי דעה, אנשי מעלה ומעשה, יראים ושלמים. ומי שמסתכל בעיניים בהירות, בעין חודר ובוחן אמונתית, לכל מה שהתרחש ומתקיים מסביבנו, ולפני עינינו היום, רואה בעליל, שכל הייעודים של חכז"ל בנוגע לגאולתנו השלמה, הממשמשת ובאה, מתקיימים ב"ה באופן נפלא מאד ובדיקנות מקפידה ונמרצת". בהמשך מכתבו עמד על ההבדל שבין אתחלתא דגאולה שתלויה בהשתדלות עם ישראל לבין הגאולה השלמה שעדיין לא הגיעה והיא תלויה בידי שמיים: "היום, בזמנינו – בדורנו, הגם טרם הגיענו לגאולה שלמה, בביאת הגואל צדק, שאליו אנחנו מצפים ומקווים אי"ה ומחכים בכליון עיניים בכל יום שיבוא, אבל אתחלתא דגאולה יש כאן, ועוד יותר מאתחלתא. סימני ונצני הגאולה שלמה נראו בארץ, ולכל בני ישראל היה אור במושבתם".
נפטר בד' באייר תשמ"ד (1984) ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. את מקומו מילא בנו יחידו, רבי ישראל דן טאוב. לאחר פטירתו יצא לאור הספר "אמרי אש" ובו דברי תורתו.
יצירותיו המוזיקליות

הלחין מאות ניגונים; את ניגונו הראשון הלחין בביקורו הראשון בארץ ישראל עם אביו, והאב נהג לשיר אותו בעת בריחתו מהנאצים. סגנון השירה וההלחנה שלו דמה בתחילה לזה של אביו, אך הוא השתנה מאוחר יותר והתאפיין במקצבים פשוטים ואיטיים יותר. כמה משיריו ידועים בציבור ללא ידיעה שהוא המלחין (כגון הלחן למילים "ברוך הוא אלקינו", שחובר לכבוד שמחת כניסתו של נכדו, רבי חיים שאול טאוב ממודז'יץ, למצוות, "והביאנו לציון עירך", "לא תבושי" ועוד). נהג לעבור לפני התיבה בכל תפילות הימים הנוראים וכן במועדים ולבצע את ניגוניו החדשים. ניגונים אחרים חוברו לכבוד אירועים שונים, כגון שמחות משפחתיות או ניגון "הודו לה'" שחובר לאחר ביקורו הראשון בכותל המערבי לאחר מלחמת ששת הימים. לאחר פטירתו יצא לאור הספר "מור מבשמים" ובו תווים של יצירותיו, וביום פטירתו נוהגים חסידי מודז'יץ לשיר את לחניו.
הערות שוליים

↑  קובץ לב אריה, אר"י: מכון לב אריה, תש"ע, עמ' יד-טו
↑  קונטרס תפארת ישראל, חוברת ח', תל אביב 1948, עמ' יט-כ
↑  ראו: שרה פרידלנד בן-ארזה, ה"אמרי אש" ויצירתו המוזיקלית מתוך הזמנה לפיוט
↑  ברוך הוא בביצוע האדמו"ר וחסידיו (אדר תשכ"ד), באתר "המכון לתיעוד ושימור ניגוני מודז'יץ"
↑  'לא תבושי' בביצוע החזן יעקב מוצן, באתר "המכון לתיעוד ושימור ניגוני מודז'יץ"
↑  "קדשנו במצוותיך (וטהר לבנו)" מושר באזכרה ל'אמרי אש' (אתר יוטיוב)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309126705171  ISNI: 0000 0000 6692 9040  LCCN: nr2005008821  VIAF: 46717654   WorldCat (עם VIAF): 46717654
כף ורדה

חוף באי בואה ויסטה
כֵּף וֶרְדֶה (רשמית: הרפובליקה של קאבו ורדה; בפורטוגזית: República de Cabo Verde; נהגה: קָבּוּ וֶרדִי, משמעות השם: 'הכף הירוק') היא רפובליקה המורכבת מקבוצת איים באוקיינוס האטלנטי, כ-500 קילומטרים מערבית לאפריקה. האיים יושבו לראשונה על ידי הפורטוגזים במאה ה-15. במרוצת השנים שימשו האיים כאחד המרכזים הגדולים לסחר בעבדים אפריקאים.
פוליטיקה

כף ורדה קיבלה את עצמאותה מפורטוגל בשנת 1975.
הממשל מבוסס על חוקה מ-1980 שעברה שינויים בשנים 1992, 1995 ו-1999. הבחירות נערכות לראשות הממשלה ולאסיפה הלאומית. משך הקדנציה של שניהם 5 שנים. בהתאם לתוצאות של הבחירות האחרונות באספה שכוללת 72 מקומות מיוצגות 3 מפלגות.
ראש הממשלה נבחר על ידי האספה הלאומית וממונה על ידי הנשיא.
פוליטיקה > שלטון מקומי

כף ורדה מחולקת לשבעה עשר מחוזות (Districts או Concelhos).
פוליטיקה > כף ורדה וישראל

בראשית המאה ה-21 התהדקו היחסים בין מדינת ישראל לכף ורדה, עד שבסוף שנת 2003 הודיעה כף ורדה על פתיחת שגרירות בישראל ואילו שגריר ישראל בסנגל, מכהן גם כשגריר שאינו תושב בכף ורדה. כף ורדה הצטרפה לארצות הברית, מיקרונזיה ואיי מרשל אשר מקפידות לתמוך בישראל בהצבעות הנערכות בעצרת הכללית של ארגון האו"ם. באוגוסט 2017 הקשרים בין ישראל לכף ורדה התהדקו, כאשר נשיא המדינה הודיע שמעתה ואילך מדינתו לא תתמוך בהצבעות אנטי ישראליות באו"ם.
באי ישנן מספר משפחות עם שמות משפחה יהודים ספרדיים ועבריים כגון ואריאציות של שם המשפחה כהן.
כלכלה

בשנת 1942 תוארו האיים:
כף ורדה היא מדינה קטנה הסובלת ממחסור במשאבים ובמים. החקלאות מבוססת בעיקר על מי הגשמים.
הכלכלה התפתחה מאז 1990, ומשתפת פעולה עם פורטוגל כמעט בכל תחומי הכלכלה. שיתוף פעולה זה כלל הצמדה של המטבע המקומי לאשקודו הפורטוגזי ומ-1999 לאירו האירופי.
רק ב-5 איים ניתן לפתח פעילות חקלאית משמעותית וכתוצאה מכך כ-90% מהמזון מגיעים מחוץ למדינה.
בין משאבי הטבע ניתן לציין מלח, קנה סוכר, חומר פוצולני, ואבן גיר.
תחבורה

האיים ממוקמים בצומת נתיבי תעופה וים באוקיינוס האטלנטי. בעיר מינדלו (על האי סאו ויסנטה) ממוקם נמל גדול. רציף חדש לעגינת אוניות נחנך בנמל בשנת 1962.
במדינה 3 שדות תעופה בינלאומיים: בסאל, פריאה ובואה ויסטה. בנוסף לכך, בכל אי מיושב נבנה שדה תעופה לתחבורה פנימית.
רוב התחבורה בקייפ ורדה נעשית באמצעות מטוסים. יש טיסות סדירות אל האיים (סנטיאגו, סאל וסאו ויסנטה), עם טיסות פחות תכופות אל האיים האחרים. שירות מעבורות זמין גם כן, אם כי לא בשימוש נרחב. אוטובוסים פועלים מעת לעת ומוניות הן דבר שכיח במדינה.
בערים קטנות, התחבורה הציבורית מתבצעת בעיקר באמצעות מוניות.
גאוגרפיה

כף ורדה מהווה חלק של רצועת סאהל ומאופיינת בכמות גשם קטנה - כ-261 מ"מ בשנה. רוב הגשמים מתרחשים ביו אוגוסט לבין אוקטובר.
באיי כף ורדה יש הרים ועמקים ובים שוניות, ורק כ-10 איים מתוך ה-15 מיושבים. הנקודה הגבוהה באיים בגובה 2,829 מטרים היא פסגת הר הגעש הפעיל פיקו דו פוגו באי פוגו.
בשנת 1942 תוארו האיים:
באיים שוכנים כמה מינים אנדמיים של בעלי חיים: Alexander's Swift, Raso Lark ,Cape Verde Warbler ,Iago Sparrow ,Cape Verde Giant Gecko.
גאוגרפיה > איים

מקובל לחלק את האיים לשתי קבוצות:
בארלאוונטו ("עם כיוון הרוח") - קבוצת האיים הצפוניים, אשר מונה שמונה איים.
סוטאוונטו ("נגד כיוון הרוח") - קבוצת האיים הדרומיים, אשר מונה ארבעה איים.
שתי קבוצות האיים כוללות גם מספר איונים הסמוכים לאיים המרכזיים.
בטבלה הבאה מוצגים האיים המרכזיים אשר מרכיבים את שטחה של כף ורדה:
| מספר | שם אי | שם אי (אנגלית) | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה (2005) | עיר ראשית | אוכלוסיית העיר הראשית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בואה ויסטה | Boa Vista | 620 | 3,300 | סאל ריי | 2,100 |
| 2 | בראווה | Brava | 67 | 6,400 | נובה סינטרה | 1,800 |
| 3 | מאיו | Maio | 269 | 5,500 | וילה דה מאיו | 3,000 |
| 4 | סאו ניקולאו | Sao Nicolau | 388 | 13,800 | ריביירה בראבה | 5,000 |
| 5 | סאו ויסנטה | Sao Vicente | 227 | 68,500 | מינדלו | 64,500 |
| 6 | סנטיאגו | Sao Tiago | 991 | 240,000 | פראיה | 97,100 |
| 7 | סאל | Sal | 216 | 17,600 | אספרגוס | 6,100 |
| 8 | פוגו | Fogo | 476 | 38,300 | סאו פליפה | 9,500 |
| 9 | סנטו אנטאו | Santo Antao | 779 | 48,300 | פורטו נובו | 8,500 |
| 10 | סנטה לוציה | Santa Luzia | 35 | 0 | x | x |
דמוגרפיה

האיים לא היו מיושבים עד גילויים על ידי הפורטוגזים בשנת 1456. בתקופה האימפריאליסטית הובאו לאיים בכפייה עבדים מאפריקה. בשנת 1942 דווח שאוכלוסיית האיים כוללת 165,000 בני אדם, מתוכם 7,000 פורטוגזים והשאר צאצאי עבדים מארץ הג'ונגל של גינאה.
בעקבות שנים של שלטון אירופאי על צאצאי העבדים, רוב תושבי האיים מולאטים.
מוצאם האתני של תושבי כף ורדה מתחלק בין מולאטים (71%), אפריקאיים (28%) ואירופאיים (1%).
רובם המוחלט של תושבי כף ורדה נוצרים קתולים (93%) ולצידם חי גם מיעוט פרוטסטנטי (7%).
השפה הרשמית באיים היא פורטוגזית. כפורדיאנית (ידועה גם בשם "קריאולית-פורטוגזית") היא שפה נוספת השגורה בפי רוב תושבי המדינה.
כמיליון איש שמוצאם מכף ורדה מתגוררים מחוץ לאיים. כ-500 אלף מהם מתגוררים בארצות הברית, רובם באזור ניו אינגלנד.
רבים מתושבי האי הם צאצאי יהודים מפורטוגל ומספרד, אשר מצאו מפלט באזור, נולדו מנישואי תערובת וחלקם הקטן שב ליהדות. לעת עתה הם לא נספרים או נחקרים על מוצאם האתני היהודי, ונכון להיום יהדות היא חלק אישי בבתים מסוימים ולא התבססה קהילתית בבתי כנסת ומוסדות יהודים, אם כי ישנן סברות שדבר זה התקיים בעבר.
דמוגרפיה > ערים

עיר הבירה היא פראיה בעלת אוכלוסייה של 130,271 תושבים.
ערים נוספות במדינה הן מינדלו (64,500 תושבים), סנטה מריה (13,500 תושבים), פדרה באדחו (8,700 תושבים) וסאו פליפה (8,200 תושבים).
ראו גם

בריאות בכף ורדה
סזריה אבורה, שירתה
לקריאה נוספת

הרוח הנושבת בעגורנים,מאת: לידיה ז'ורז', מפורטוגזית: מרים טבעון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד\ספרי סימן קריאה 2007, (הספר בקטלוג ULI)
O Vento Assobiando nas Gruas
דוד בן-שימול (משמר הגבול)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 71 בערך) מרוקו
 תאריך עלייה:  1962
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1977–1999 (כ־22 שנים)
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד הימ"מ
 
דוד בן-שימול (נולד ב-1954) הוא תת-ניצב בדימוס במשטרת ישראל, מפקד הימ"מ בשנים 1995–1999.
ביוגרפיה

בן-שימול נולד בשנת 1954 בקזבלנקה. בשנת 1962 עלה לישראל והתחנך בירושלים ובשדה בוקר. עם גיוסו לצה"ל בינואר 1973 שובץ בחיל השריון. בשריון שובץ בגדוד 77 ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. במלחמת יום הכיפורים לחם, תחת פיקודו של אביגדור קהלני, בקרב עמק הבכא. בשנת 1976 השתחרר מצה"ל ושנה לאחר מכן התגייס לימ"מ. לאחר שסיים את מסלול הלוחם ביחידה יצא לקורס קצינים, עם סיום הקורס שב בן-שימול לימ"מ כמפקד צוות, ובהמשך שימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד היחידה.
לאורך שירותו השתתף בפעולות מבצעיות מיוחדות. בין היתר השתתף במבצע לחילוץ בני הערובה באוטובוס האמהות ב-1988, בלכידת הרצל אביטן באותה שנה, במבצע לסיום ההתבצרות בביתו של הרב עוזי משולם והמעצר שלו ושל חסידיו בשנת 1994.
במרץ 1995 מונה למפקד הימ"מ. ביוני אותה שנה פיקד על מבצע חיסולו של טאהר קפישה, שהיה מחבל בכיר בארגון החמאס בחברון. בספטמבר 1998 פיקד על פעולה דומה בחברון בה חוסלו האחים עאדל ועימאד עוודאללה.
הערות שוליים

↑  שלום ירושלמי צילום: ברקאי, קול קורא במדבר, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2003.
נוחי מנדל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1969 (בן 56 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת עטרת ירושלים 
 מספר צאצאים:  6 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד חרוב  מפקד בא"ח נח"ל  מפקד חטיבת ירושלים  מפקד בא"פ לכיש  מפקד חטיבת הבקעה  סגן מפקד אוגדת עזה  ראש מטה חטיבת הנח"ל
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן מלחמת חרבות ברזל
 
נחום (נוחי) מנדל (נולד ב-1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, המכהן כראש היחידה להתיישבות ותשתיות לאומיות במשרד הביטחון, כיהן כמ"מ ראש רשות חירום לאומית. בתפקידו האחרון בשירות סדיר בצה"ל שירת כסגן מפקד אוגדת עזה.
ביוגרפיה

נולד באשקלון, לאם בת למשפחת חלוצים מגדרה, ולאב ניצול השואה. אביו, משה מנדל, נולד בהונגריה ב-1935 וחווה את השואה כילד יחד עם אביו, שבהמשך נרצח, ועם אמו. מנדל למד בישיבת עטרת כהנים שבירושלים.
עם גיוסו לצה"ל החל לשרת בחטיבת גולני ושובץ בגדוד 12. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לגדוד ושירת כמפקד מחלקה בפלוגה הרובאית, בהמשך שימש קצין המבצעים הגדודי, לאחר מכן שימש סגן מפקד הפלוגה הרובאית, ובהמשך כמפקד פלוגה. בתפקידו הבא שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של יחידת מגלן בעת שפיקד עליה דרור וינברג. בהמשך עבר לשרת בחטיבת הנח"ל ומונה לסגן מפקד גדוד 50.
ב-2003 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרוב בחטיבת כפיר. בתפקיד זה שירת עד 2005 והוביל את הגדוד בלחימה מול הטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון, בין היתר במבצע אישית לוחצת. לאחר מכן פיקד על בסיס האימונים החטיבתי של הנח"ל בשנים 2005–2007, וכסגן מפקד חטיבת יהודה. ב-2008 קודם לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת ירושלים, חטיבת חי"ר במילואים, במקביל למפקד בא"פ לכיש. ב-2010 מונה למפקד חטיבת הבקעה תפקיד אותו מילא עד 2012. בראיון שנערך עמו עם סיום תפקידו כמח"ט הבקעה גילה כי משוחררי עסקת שליט שגורשו לעזה עוסקים בשיקום תשתיות חמאס בבקעה ובשומרון. לאחר לימודים במב"ל, מונה ב-2013 לסגן מפקד אוגדת עזה תפקיד אותו מילא בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. בזמן המבצע נפטרה אחותו של מנדל, הוא השתתף בלוויה אך ישב שבעה רק מספר שעות, לאחריהן חזר ללחימה. בראיון לאחר המבצע הסביר מדוע במערכת הביטחון מעדיפים שחמאס ישלוט ברצועה: "זה חשוב כי אנרכיה היא הדבר הכי גרוע ... עדיף שיש שם מישהו שאפשר לנתח את הרצונות והיכולות שלו. ככלל, אנחנו יודעים להתעסק עם מערכת ממוסדת יותר מאשר עם ארגון שבו כל אחד עושה מה שהוא רוצה. זה לא בא מתוך אהבה או מתוך מחשבה שחמאס הוא ידיד. חמאס הוא אויב רע, ויש בו אנשים צמאי דם, אבל הוא מוכר ולכן עדיף."
. שירת בתפקידו זה עד 2016, ולאחריו השתחרר משירות קבע בצה"ל.
כיום מנדל משמש כראש היחידה להתיישבות ותשתיות לאומיות במשרד הביטחון. בפברואר 2020 החליט שר הביטחון נפתלי בנט, למנות אותו למ"מ ראש רשות חירום לאומית, וזאת למשך 3 חודשים. מנדל כיהן בתפקיד בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
במלחמת חרבות ברזל שירת כראש מטה חטיבת הנח"ל. עם פתיחת מתקפת החמאס על ישראל, יצא מנדל מביתו לכיוון עוטף עזה, והשתתף בקרב הבלימה בקיבוץ כרם שלום, בו הצליחו חברי כיתת הכוננות מתוגברים בלוחמי חטיבת הנח"ל למנוע מהמחבלים מלערוך טבח בקיבוץ. בהמשך, שירת קרוב לחצי שנה כרמ"ט חטיבת הנח"ל, בתקופה זו השתתפה החטיבה בתמרון הקרקעי בעזה, במסגרתו לחמה בקרבות רבים בעיר עזה ובסביבתה, במחנות המרכז, ובמבצע ניתוח מקומי.
ב-4 באפריל 2024 הודח מתפקידו בידי הרמטכ"ל רא"ל הרצי הלוי בעקבות תקרית הריגת עובדי המטבח המרכזי העולמי.
חיים אישיים

מנדל נשוי ואב לשישה. מתגורר ביישוב כרמי צור. בלחימה במתקפת הפתע ב-7 באוקטובר נפצע בנו בעוטף עזה.
הערות שוליים

↑  "העלייה על הרכבת חורצת גורלות", באתר ישראל היום, 5 במאי 2016
↑  הקצינים הדתיים המבטיחים בצה"ל,  באתר כיפה, 11 בנובמבר 2012
↑  אמיר בוחבוט ואורי גליקמן, שכם: מבצע נרחב נגד תשתית התנזים, באתר nrg‏, 24 ביוני 2004.
↑  חגי הוברמן, משוחררי עיסקת שליט שיקמו את החמאס בשומרון, באתר ערוץ 7, ‏20.8.2012
↑  יוחאי עופר, סגן מפקד אוגדת עזה מודה: ישראל מעדיפה שחמאס ישלוט, באתר nrg‏, 3 ביולי 2015
↑  חזקי ברוך, סמוטריץ' על התחקיר: הרמטכ"ל עורף ראשים של קצינים חדים והתקפיים, באתר ערוץ 7, 5 באפריל 2024
↑  פתחי וזמרי, רמ"ט חטיבת הנח"ל הודח בעקבות הריגת אנשי סיוע בעזה | "בושה, מסר מחליש ללוחמים בשטח", באתר גלי ישראל
↑  יואב זיתון, איתמר אייכנר, 3 טילים מכטב"ם, בניגוד להוראות וללא אישור: שרשרת הכשלים בהרג עובדי הסיוע - והקצינים שיודחו, באתר ynet, 5 באפריל 2024
↑  חזקי ברוך, סמוטריץ' על התחקיר: הרמטכ"ל עורף ראשים של קצינים חדים והתקפיים, באתר ערוץ 7, ‏5.04.24
מנהלת ליגת העל בכדורסל

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  מלכ"ר
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־23 שנים)
 משרד ראשי:  ישראל
 יו"ר:  ארי שטינברג
 מנכ"ל:  שלומי פרי
  
 basket.co.il
מִנְהֶלֶת ליגת העל בכדורסל הוא ארגון ספורט המרכז את פעילותה של ליגת העל בכדורסל, גביע ווינר, משחק האולסטאר וליגת הקיץ.
אודות המנהלה

המִנְהָלָה היא מלכ"ר שנוסד בשנת 2002 ביוזמת קבוצות ליגת העל בכדורסל אשר בחרו להקים ארגון עצמאי משלהם כדי שיפקח ויסדיר את הארגון, הפיתוח והניהול של הליגה, במקום איגוד הכדורסל בישראל. מנהלת הליגה מורכבת מ-13 חברי דירקטוריון ובראשם עומד ארי שטיינברג. עשרה מחברי הדירקטוריון הם יושבי הראש והבעלים של קבוצות ליגת העל בכדורסל, בנוסף לשלושה חברי הדירקטוריון שחברים גם באיגוד הכדורסל.
מנהלת הליגה חברה בארגון היול"ב משנת 2005, ולוקחת חלק פעיל בכל פעילויותיו של היול"ב. מנהלת הליגה עוזרת בתיאום וארגון משחקי הקבוצות הישראליות במפעלים האירופיים – היורוליג והיורוקאפ.
ב-28 בדצמבר 2015 הודיע יו"ר מכבי תל אביב שמעון מזרחי על פרישתו מדירקטוריון מנהלת ליגת העל בכדורסל ועל פרישתה של מכבי תל אביב מהמנהלה. הסיבות שהובילו למהלך הן שורת החלטות לא ספורטיביות שנעשו כדי לפגוע במכבי תל אביב והשתלטותן של כמה קבוצות על הצבעות הדירקטוריון והטייתן לרעת הקבוצות הבכירות, כך לטענת מכבי תל אביב, כל זאת על רקע העברת חוק המתאזרחים אשר מונע מקבוצה להחזיק בסגל השחקנים שלה יותר ממתאזרח אחד.
במאי 2018 השבית ארגון שחקני הכדורסל את משחקי המחזור בליגת העל במחאה על רצונה של מנהלת הליגה לבטל את החוק הרוסי, המחייב מספר שחקנים ישראלים מינימלי בחמישייה המשחקת. לאחר שהמגעים בין ארגון השחקנים למנהלת הליגה לא הבשילו לכלל הסכם, הודיעה המנהלה כי הליגה הסתיימה לפני מועד סיומה הרשמי, ללא הכרזה על אלופה, בסופו של דבר נחתם הסכם בין הארגון השחקנים למנהלת והליגה חזרה.
חברי הדירקטוריון

נכון לינואר 2023
ארי שטינברג – יו"ר המנהלת
רענן כץ – נשיא כבוד, ונותן חסות לליגה, חברת RK
טל פנחס – הפועל אילת
כפיר ארזי – הפועל באר שבע דימונה
איתן לנציאנו – הפועל חולון
אלון קרמר – הפועל ירושלים
יניב מזרחי – עירוני נס ציונה
עדלי מרכוס – מכבי תל אביב
רמי כהן – הפועל תל אביב
אלדד אקוניס – בני הרצליה
טמיר אברהמס – הפועל גליל עליון
נפתלי בנטוב – עירוני קריית אתא
ירון אוחיון – הפועל גלבוע גליל
ראובן אלקס – הפועל חיפה
נאור גלילי ועודד נחמן – נציגי איגוד הכדורסל
אסי ברטפלד, דני בירן ויואב הורוביץ – נציגי הציבור
יו"ר המנהלת

אבנר קופל (2002–2012)
שמואל פרנקל (2012–2023)
ארי שטיינברג (2023–היום)
הערות שוליים

↑  מכתב הפרישה של עו"ד שמעון מזרחי
↑  אור שקדי‏, מנהלת הליגה החליטה: עונת הכדורסל הסתיימה, באתר וואלה, 24 במאי 2018
↑  מנהלת ליגת העל בכדורסל | חברי הדירקטוריון, באתר www.basket.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309662705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הראשון לציון

ערך זה עוסק ברב הראשי הספרדי. אם התכוונתם לעיר בישראל, ראו .
| --- | --- |

 איוש נוכחי:  הרב שלמה משה עמאר הרב יצחק יוסף והרב דוד יוסף
 דרכי מינוי:  בעבר - מינוי של חכמי ירושלים כיום - הרב הראשי לישראל (הספרדי)
 ייסוד המשרה:  ה'תכ"ד 1664
 איוש ראשון:  הרב משה גלנטי
 
הראשון לציון הוא תואר שהוענק למי שנעשה הרב הבכיר של יהודי האימפריה העות'מאנית. כיום, מאז הקמת הרבנות הראשית לישראל – הוא תואר נלווה למי שנבחר לכהן במשרת הרב הראשי הספרדי של ישראל.
תואר הראשון לציון אינו קצוב בזמן, וגם לאחר שהוקצבה כהונת הרב הראשי, הוא משמש את מי שהוכתר בתואר זה, אף לאחר תום כהונתו ברבנות הראשית.
מקורו של התואר בפסוק: "רִאשׁ֥וֹן לְצִיּ֖וֹן הִנֵּ֣ה הִנָּ֑ם וְלִירוּשָׁלַ֖͏ִים מְבַשֵּׂ֥ר אֶתֵּֽן" (ישעיהו, מ"א, כ"ז).
היסטוריה

החל מראשית התקופה העות'מאנית, קיימות עדויות על רבנים ששימשו בראשות העדה בירושלים וכונו בשם "הרב הכולל" או "חכם הקהל", כמו הרלב"ח והרדב"ז שכיהנו באמצע המאה ה-16. השימוש בכינוי "ראשון לציון" נתקבל במהלך הדורות. יש שייחסו תואר זה כבר לרב משה גאלנטי שכיהן באמצע המאה ה-17, אך יש עדויות מבוססות שלפיהן מדובר בתפקיד רשמי המוכר על ידי השלטונות[דרוש מקור], קיימות רק מתקופת המאה ה-19, ובעיקר מאמצע המאה ה-19, שאז הפך הרב הכולל של ירושלים לחכם באשי.
בשנת 1839 התפרסמו הרפורמות העות'מאניות, ועל פיהן קיבלו כל הרבנים בערי המחוז הגדולות באימפריה העות'מאנית, את התואר חכם באשי. כתב המינוי ניתן מטעם השלטון המרכזי בקושטא, ולאחר המלצת החכם באשי של קושטא. הרב חיים אברהם גאגין היה הראשון שקיבל בשנת 1841 את התואר חכם באשי, שכלל בתוכו גם סמכויות נרחבות מטעם השלטון. מבין כל הרבנים שכיהנו אחריו רק שניים (הר"מ פאניז'יל וה"ישא ברכה") קיבלו את התואר חכם באשי, והשאר כיהנו כממלאי מקום החכם באשי או שקיבלו רישיון מטעם השלטונות המקומיים בלבד. כפי הנראה הסיבה העיקרית הייתה רצון הקהילה להימנע מתשלום המס הגדול הנדרש לשם מתן הפרמאן.
עד להקמת הרבנות הראשית לישראל כיהנו בתפקיד 30 רבנים. לאחר פטירתו של הרב יעקב שאול אלישר ב-1906, התחלפו הרבנים בתדירות גבוהה בעקבות מאבקים בתוך הציבור סביב נושא הרבנות.
בשנת ה'תרפ"א (1921) הוקמה הרבנות הראשית, ואל משרת הראשון לציון, שמכהן כרב הראשי הספרדי, הוספה גם משרת רב ראשי אשכנזי. הרבנות הוכרה על ידי ממשלת המנדט ובכך ניתן לראשונה מעמד חוקי לרבנות ולבתי הדין האשכנזיים בארץ ישראל.
טקס ההכתרה מתקיים בבית הכנסת רבן יוחנן בן זכאי שבעיר העתיקה.
לבושו

על פי המסורת הספרדית, לובש הראשון לציון גלימה בצבע כחול כהה או שחור. הגלימה מקושטת מלפנים בריקמה בדוגמת עלים ופרחים בצבע זהב או כסף. על ראשו חובש הראשון לציון מצנפת כחולה כהה המעוטרת בפס תכול-לבן.
רבנים שקיבלו את התואר הראשון לציון > בטרם הוקמה הרבנות הראשית

(בסוגריים - שנת מינויים)
הרב משה גלנטי - (ה'תכ"ד, 1664)
הרב משה בן שלמה אבן חביב - (ה'תמ"ט, 1689)
הרב אברהם רוויגו - (ה'תס"ב, 1702)
הרב אברהם בן דוד יצחקי - (ה'תע"ה, 1715)
הרב בנימין הכהן מעלי - (ה'תפ"ב, 1722)[דרושה הבהרה]
הרב אליעזר נחום - (ה'ת"ץ, 1730)[דרושה הבהרה]
הרב ניסים חיים משה מזרחי - (ה'תק"ה, 1745)
הרב יצחק הכהן רפפורט - (ה'תק"ט, 1749)
הרב ישראל יעקב אלגאזי - (ה'תקט"ו, 1754)
הרב רפאל מיוחס - (ה'תקט"ז, 1756)
הרב חיים רפאל בן אשר - (ה'תקל"א, 1771)
הרב רפאל משה בולה - (ה'תקל"ב, 1772)
הרב יום טוב אלגאזי - (ה'תקל"ג, 1773)
הרב משה יוסף מרדכי מיוחס - (ה'תקס"ב, 1802)
הרב מרדכי הלוי - (ה'תקס"ו, 1805)
הרב יעקב משה עייאש - (ה'תקס"ו, 1806)
הרב יעקב קוראל - (ה'תקע"ז, 1817)
הרב רפאל יוסף חזן - (ה'תקע"ח, 1818)
הרב יום טוב דנון - (ה'תקפ"א, 1821)
הרב שלמה משה סוזין - (ה'תקפ"ד, 1824)
הרב יונה משה נבון - (ה'תקצ"ו, 1836)
הרב יהודה נבון (ה'תר"א, 1841)
הרב חיים אברהם גאגין - (ה'תר"ב, 1841)
הרב יצחק קוב'ו - (ה'תר"ח, 1848)
הרב חיים נסים אבולעפיה - (ה'תרט"ו, 1854)
הרב חיים דוד חזן - (ה'תרכ"א, 1861)
הרב אברהם אשכנזי - (ה'תרכ"ט, 1869)
הרב רפאל מאיר פאניז'יל - (ה'תר"ם, 1880)
הרב יעקב שאול אלישר - (ה'תרנ"ג, 1893)
הרב יעקב מאיר - (ה'תרס"ו, 1906) - כהונה ראשונה
הרב אליהו משה פאניז'יל - (ה'תרס"ז, 1907)
הרב נחמן בטיטו - (ה'תרס"ט, 1909)
הרב משה יהודה בן רבי יוסף פרנקו - (ה'תרע"ב, 1912)
הרב נסים יהודה דנון - (ה'תרע"ה, 1915)
הרב חיים משה אלישר - (ה'תרע"ט, 1919)
רבנים שקיבלו את התואר הראשון לציון > במסגרת הרבנות הראשית

| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | תאריך מינוי> תאריך עברי | תאריך מינוי> תאריך לועזי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | הרב יעקב מאיר (תרט"ז-תרצ"ט) | ט"ז באדר א' ה'תרפ"א | 24 בפברואר 1921 |
| 2 |  | הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל (תר"ם-תשי"ג) | י' בתמוז ה'תרצ"ט | 27 ביוני 1939 |
| 3 |  | הרב יצחק נסים (תרנ"ו-תשמ"א) | כ"ט בשבט ה'תשט"ו | 11 בפברואר 1955 |
| 4 |  | הרב עובדיה יוסף (תרפ"א-תשע"ד) | ז' בחשון ה'תשל"ג | 15 בנובמבר 1972 |
| 5 |  | הרב מרדכי אליהו (תרפ"ט-תש"ע) | א' בניסן ה'תשמ"ג | 18 במרץ 1983 |
| 6 |  | הרב אליהו בקשי דורון (תש"א-תש"ף) | א' בניסן ה'תשנ"ג | 22 במרץ 1993 |
| 7 |  | הרב שלמה משה עמאר (תש"ח-) | י"ב בניסן ה'תשס"ג | 2 באפריל 2003 |
| 8 |  | הרב יצחק יוסף (תשי"ב-) | י"ז באב ה'תשע"ג | 24 ביולי 2013 |
| 9 |  | הרב דוד יוסף (תשי"ז-) | כ"ז באלול ה'תשפ"ד | 29 בספטמבר 2024 |
לקריאה נוספת

אברהם אלמליח, הראשונים לציון תולדותיהם ופעולתם, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תש"ל
מרדכי אליאב, ארץ-ישראל ויישובה במאה הי"ט, 1917-1777, ירושלים: הוצאת כתר, 1978
אודי (יהודה) מזרחי-צורף, "'גושפנקא דמלכא' חותמות הראשונים לציון באמצע המאה ה-19", עת־מול 234 (תשע"ד), עמ' 9–12