stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קומיוס
אויבו של קיסר

בשנת 52 אטרבאטים הצטרפו למרד שהוביל ורקינגטוריקס וקומיוס היה אחד המצביאים שאספו את צבא החילוץ אשר נשלח לסייע לוורקינגטוריקס שהיה נצור באלסיה. לאחר תבוסה בקרב זה, הצטרף למרד של הבלובאקים ואף שכנע כמה מאות גרמאנים להצטרף אליהם. לאחר תבוסת הבלובאקים, חיפש מקלט אצל הגרמאנים.
קומיוס המשיך במאבק גם בשנת 51. הפעם המזל לא האיר לו פנים והוא נפצע בהתקלות עם כוח פרשים רומי. קומיוס שמאס במטרה שראה כאבודה ביקש מעבר בטוח לאי הבריטי, שהוענק לו על ידי מרקוס אנטוניוס ובתנאי שלא יחזור לגאליה להתנגד לרומא. מקורות נוספים מציינים שייתכן שהמעבר של קומיוס לאי הבריטי היה סוער יותר וקומיוס לא קיבל זכות למעבר בטוח, אלא ברח מפניו רודפיו. כך או כך, הגיע לאי הבריטי.
חלק מהאטריבאטים, שהם שבט בלגי, היגרו עוד לפני מלחמת גאליה לאי הבריטי. קומיוס הצליח לבסס את מעמדו באי הבריטי והיה למלכם בשנת 30 לפנה"ס.
קאמילו ורגאס

קאמילו אנדרס ורגאס חיל (בספרדית: Camilo Andrés Vargas Gil; נולד ב-9 במרץ 1989 בבוגוטה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק באטלס ובנבחרת קולומביה בעמדת השוער.
קריירה

ורגאס החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אינדפנדיינטה סנטה פה וערך את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת מעט אחרי יום הולדתו ה-18, ב-11 במרץ 2007 במשחק מול לה אקידד. הוא נכנס בדקות האחרונות והקבוצה ניצחה 2–1. ורגאס המשיך לשמש כשוער מחליף וגם של קבוצת המילואים וב-2009 זכה בתואר הראשון שלו כמקצוען כשקבוצתו זכתה בגביע הקולומביאני של אותה שנה. בטורניר הקלאוסורה של 2010 כבר שיחק שבעה משחקים כולל הצטיינות בדרבי (ספורט) מול מיונאריוס, בו הדף פנדל והשאיר את התוצאה על 0–0. ב-2011 קיבל הרבה יותר הזדמנויות בקבוצה בליגה המקומית ובגביע סודאמריקנה.
ב-2012 הפך לשוער הראשון של הקבוצה והיה מהשחקנים הבולטים שעזרו לסנטה פה להשיג את תואר האליפות השביעי של המועדון והראשון לאחר 36 שנים ובעזרתו זכתה הקבוצה גם בסופרליגה 2013 על חשבונה של היריבה העירונית, מיונאריוס.
הוא המשיך את היכולת הטובה גם ב-2013, בשנה שבה סנטה פה הגיעה עד לשלב חצי גמר הקופה ליברטדורס ובעקבות כך, קיבל לראשונה את הזימון לנבחרת הבוגרת על ידי המאמן חוסה נסטור פקרמן.
ב-2014, עזר לקבוצה להגיע פעם נוספת לגמר טורניר הקלאוסורה תוך כדי שהוא כובש שער נוסף, הפעם בפנדל מול אתלטיקו וילה ב-22 בנובמבר 2014. הוא הפך לאחד מהשחקנים הנערצים על אוהדי הקבוצה, עד אשר קיבל החלטה בתחילת 2015 לעבור לאתלטיקו נסיונל וגרם לזעם גדול בקרבם.
באתלטיקו נסיונל, היה שוער שני אחרי פרנקו ארמני. הוא שיחק מספר משחקים, אבל ברוב הטורניר שימש כמחליף ולבסוף זכה עם הקבוצה באליפות הקלאוסורה 2017.
לאור מיעוט דקות המשחק, הוחלט בנסיונל להשאיל את ורגאס בתחילת 2016 לקבוצת ארחנטינוס ג'וניורס הארגנטינאית וכעבור חצי שנה הושאל לדפורטיבו קאלי. הוא חזר לנסיונל לקראטת טורניר הקלאוסורה 2017 אך לא שיחק דקה לאורך כל הטורניר ובינואר 2018 סגר את תנאיו שוב עם דפורטיבו קאלי.
נבחרת

לאחר שהציג יכולת טובה בליגה ב־2012, זומן לראשונה על ידי חוסה נסטור פקרמן לנבחרת הבוגרת ב-30 באוגוסט 2012 שהתכוננה למשחקי מוקדמות מונדיאל 2014 מול אורוגוואי וצ'ילה. הוא היה חלק מהסגל הסופי שנסע למונדיאל 2014 בברזיל כשוער שלישי אחרי אוספינה ומונדרגון וכן היה גם חלק מהסגל הסופי שנסע לקופה אמריקה 2015 שנערך בצ'ילה.
בסך הכל ערך עד כה חמש הופעות בנבחרת, כאשר הבכורה הייתה במשחק ידידות מול אל סלבדור ב-10 באוקטובר 2014.
נבחר להיות בין 23 השחקנים שהרכיבו את הסגל הסופי למונדיאל 2018, הפעם כשוער שני, אך גם במונדיאל זה לא זכה לשחק.
תארים

אליפות קולומביה: 2012 אפרטורה, 2014 קלאוסורה
הגביע הקולומביאני: 2009
הסופר קאפ הקולומביאני: 2013
אליפות קולומביה: 2015 קלאוסורה
הערות שוליים

↑  AS, 6.2.15, Camilo Vargas: “Atlético Nacional tiene la mejor hinchada del país”
↑  El Tiempo, 2.6.14 Conozca a los 23 jugadores de la Selección Colombia que irán a Brasil
↑  30.5.15, El Pais José Pékerman entregó la lista de 23 convocados de la Selección Colombia a la Copa América
↑  ESPNDeportes, 10.10.14, Será el debut de Camilo Vargas en Colombia, ESPNdeportes.com, ‏2014-10-10 (בספרדית)
↑  Colombiareports.com, 4.6.18 Colombia names final squad for World Cup in Russia
ורגאס במדי סנטה פה
קומיאטי

| --- | --- |
סמל קומיאטיסמל קומיאטי

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת אדלן
 שטח:  11.08 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  187 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°32′39″N 20°45′45″E﻿ / ﻿48.5441°N 20.762480555556°E﻿ / 48.5441; 20.762480555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://komjati.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.קומיאטי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.קומיאטי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קומיאטי (בהונגרית: Komjáti) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בכפר חל פיחות משמעותי בכמות התושבים החל מ-534 תושבים בשנת 1910, 385 תושבים בשנת 1990, 345 תושבים בשנת 2001, 301 תושבים בשנת 2008 ו-185 תושבים בלבד בשנת 2018.
בקומיאטי התגוררו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 24 |  |
| 1880 | 60 | 529 |
| 1910 | 6 | 534 |
| 1920 | 9 |  |
| 1930 | 8 |  |
| 1941 | 9 | 523 |
קומי קודה

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1982 (בת 41) קיוטו, יפן 
 שם לידה:  神田 來未子 
 שם במה:  KODA 
 מוקד פעילות:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 מקום לימודים:  תיכון קיוטו סייקה גקואן, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 סוגה:  ג'יי-פופ, מוזיקת דאנס אלקטרונית, R&B עכשווי, Hi-NRG 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית 
 חברת תקליטים:  רית'ם זון 
 פרסים והוקרה:  Japan Record Awards 
 rhythmzone.net/koda/
 פרופיל ב-IMDb
 
קודה קומי
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
קוּמי קוֹדה, נולדה כקוּמיקוֹ קוֹדה (ביפנית:神田來未子; נולדה ב-13 בנובמבר 1982) היא זמרת J-Pop יפנית.
חייה

קודה, ילידת קיוטו, החלה את קריירת השירה שלה בשנת 2002 כשהוציאה סינגל בשם "TAKE BACK", שלא הצליח במצעדים. הסינגל השביעי שלה, "real Emotion/1000 no Kotoba" הצליח מאוד בזכות הקשר למשחק פיינל פנטזי X-2 לפלייסטיישן 2. משנת 2005 הפכה קודה לזמרת פופולרית מאוד ביפן.
דיסקוגרפיה

| שנה | שם האלבום | סוג האלבום | מיקום במצעד אוריקון |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | affection | אלבום סטודיו | 12 |

| 2003 | grow into one | אלבום סטודיו | 9 |
| 2004 | feel my mind | אלבום סטודיו | 7 |

| 2005 | Secret | אלבום סטודיו | 3 |
| 2005 | ~BEST ~first things | אלבום אוסף | 1 |

| 2006 | ~BEST ~second session | אלבום אוסף | 1 |
| 2006 | Black Cherry | אלבום סטודיו | 1 |

| 2007 | ~BEST ~BOUNCE & LOVERS | אלבום אוסף | 2 |
| 2008 | Kingdom | אלבום סטודיו | 1 |
| 2009 | TRICK | אלבום סטודיו | 1 |
צ'יט

ערך זה עוסק בביטוי המתאר רמאות במשחקי וידאו. אם התכוונתם למשחק קלפים, ראו .
צ'יט (מאנגלית: מעשה רמאות) הוא ביטוי רווח בתחום משחקי המחשב, המתייחס לפריצה של חוקי המשחק הרגילים, בדרך כלל לטובת השחקן או מתן רמזים שיאפשרו לשחקן להמשיך מנקודה בה הוא "תקוע". צ'יטים עשויים לאפשר לשחקן התקדמות מהירה במשחק, שרידות גבוהה במיוחד, וכן הלאה.
היסטוריה

כמעט בד בבד עם התפתחות משחקי המחשב הופיעו גם הצ'יטים. בתחילה הם הופיעו כאמצעי עזר עבור בודקי המשחקים, על מנת להקל על תהליך הבדיקה שכלל גם משחק ממושך, מה שאיפשר במשחקים מסוימים גם לשחקנים ביתיים להפעיל אותם, אם ידעו כיצד (באמצעי כמו קוד מיוחד המוכנס במהלך המשחק וכדומה).
במחשבים האישיים הראשונים, כמו ספקטרום סינקלייר, קומודור 64, ואחרים, אוחסנו הנתונים בזיכרון המחשב בצורתם המספרית, מה שאפשר לשחקנים לגשת לזיכרון (באמצעי כמו פקודת הבייסיק POKE), וכך להשפיע על הערכים הרלוונטיים על מנת להשיג יכולות כמו כמות אינסופית של תחמושת או חיים בלתי מוגבלים. במהרה, החלו מגזינים שעסקו בנושא לפרסם רשימות של צ'יטים כאלה. עם זאת, לא תמיד הייתה הגישה כלפי הצ'טים אוהדת. לדוגמה, המגזין Amiga Power נקט עמדה מוצהרת כנגד תופעת הצ'יטים, בטענה שהדבר נוגד את ההגינות של המשחק.
עם התקדמות המחשבים ושוק משחקי המחשב הפסיקו הצ'יטים שהשתמשו בגישה ישירה לזיכרון להועיל. החל משנות ה-90 משמשים בעיקר צ'יטים משני סוגים: כאלה שהובנו בתוך המשחק על ידי המפתחים ("Cheat codes"), וכאלה המשתמשים בתוכנה חיצונית על מנת להשפיע על נתוני המשחק ("Trainers").
צ'יטים נפוצים

למרות שההיצע הרחב של המשחקים מאפשר צ'יטים כמעט מכל סוג הניתן להעלות על הדעת, קיימים כמה סוגים רווחים: במשחקי מחשב מבוססי פלטפורמה או ירי בגוף ראשון נפוצים צ'יטים המאפשרים אי-פגיעות (God-Mode), אי-נראות על ידי האויבים, מעבר דרך קירות, וציוד בלתי מוגבל. במשחקי מחשב שעיקרם ניהול או אסטרטגיה בדרך כלל יאפשרו צ'יטים להשיג משאבים ולחזק את היחידות שעומדות לרשות השחקן. במשחקי מחשב רבים קיימות גם "ביצי פסחא", שמטרתן לגוון את סביבת המשחק אך בדרך כלל לא יקדמו את השחקן ולכן אינן נחשבות כצ'יט.
היחס לצ'יטים

למרות שצ'יטים מעניקים לשחקן אפשרות לסטות מצורת המשחק הרגילה, במשחקי המחשב ליחיד (Single Player) הם נחשבים בדרך כלל כאמצעי לגיטימי, ויותר מכך - ברבים מהם הטמינו המפתחים עצמם צ'יטים, שהמידע על אופן הפעלתם עובר מפה לאוזן, במגזינים העוסקים במשחקי מחשב, וכדומה. הסיבה לגישה זו היא שהיתרון מושג עבור השחקן כנגד המחשב, וממילא מטרת המשחק היא הנאתו של השחקן, שלמעשה משנה את עיצוב המשחק להנאתו הפרטית. מנגד, כאשר מדובר במשחקים מרובי משתתפים, בייחוד משחקי רשת, נחשבים הצ'יטים ועזרי המשחק הלא חוקיים למיניהם לדבר פסול ואסור מכיוון שהם מעניקים יתרון בלתי־הוגן לשחקנים מסוימים על פניהם של אחרים. ברוב משחקי הרשת, עשוי חשבונו של שחקן שנחשד בשימוש בצ'יטים להיחסם. כמו כן על משחקי רשת רבים, בעיקר משחקי תפקידים און ליין, ישנן מערכות הגנה במשחק שנועדו למנוע שימוש בעזרים לא חוקיים. הנפוצות ביניהם כוללות את PunkBuster,‏ Valve Anti-Cheat ו-nProtect GameGuard.
סוגים עיקריים

צ'יטים מובנים - צ'יטים שהוטמנו בקוד המשחק על ידי מפתחיו. לרוב מופעלים על ידי תיבת פקודות (שמשמשת בהרבה משחקים לא רק להזנת צ'יטים).
שינויים בקוד המשחק - מתאפשרים במשחקי קוד פתוח, וכן התאפשרו בכמה מהמשחקים שפעלו על ראשוני המחשבים האישיים.
שימוש בתוכנה חיצונית (טריינר; באנגלית: Trainer) - תוכנה המופעלת לפני, או יחד עם הפעלת המשחק, ומשפיעה על תוצאות המשחק.
שימוש בעורכים המסוגלים לשנות נתונים של משחק שנשמר.
ראו גם

מוד (משחקי מחשב)
קולנוע הונגרי - הטובים ביותר

קולנוע הונגרי - הטובים ביותר או השנים עשר של בודפשט (בהונגרית: Budapesti tizenkettő) הם שנים עשר הסרטים ההונגריים הטובים ביותר בין השנים 1948–1968. הדירוג בוצע בהצבעה חשאית של אנשי תעשיית הקולנוע ההונגרית שבחרו בשנת 1968 בהצבעה חשאית.
ה-12 של בודפשט

"האיגוד הבינלאומי של מבקרי (עיתונאי) הקולנוע" (בראשי תיבות: FIPRESCI - שהוא ראשי תיבות מצרפתית של Fédération Internationale de la Presse Cinématographique) ערך את הכנס השנתי שלו בבודפשט בשנת 1968. בהזדמנות זו של יום השנה העשרים להלאמתה השנייה (הראשונה בשנת 1919) של תעשיית הקולנוע ההונגרית, "מחלקת מבקרי הקולנוע" של "התאחדות אמני הקולנוע ההונגרים" בחרה 12 סרטים בהצבעה חשאית שנבחרו בפסטיבל הקולנוע הרביעי בהונגריה שנערך בעיר פץ'. שם הוקרנו בקטגוריית הסרטים העלילתיים בהונגריה. סרטים אלה נבחרו לטובים ביותר בעשרים השנים האחרונות לאחר ההלאמה. שנה לאחר מכן, בשנת 1969, הוקרנו הסרטים גם בטלוויזיה ההונגרית.
פרידייש באן : פיסת אדמה
מיקלוש ינקצ'ו : רווקים עניים
זולטאן פאברי : קרוסלה
אנדראש קובאץ' : ימים קרים
פליקס מאריאשי : אביב בבודפשט
זולטאן פאברי : המורה חניבעל
אימרה פהר : במדי חייל
קארוי מאק : בית מתחת לסלעים
פרנץ קושה : עשרת אלפים ימים
אישטוואן גאל : בסחף
מארטון קלטי : הרב"ט והאחרים
אישטוואן סאבו : אבא
12 החדשים של בודפשט

בשנת 2000 חברי "איגוד אמני הקולנוע והטלוויזיה ההונגריים" ו"מדור מבקרי הקולנוע והטלוויזיה" באיגוד הלאומי של העיתונאים ההונגרים הצביעו לבקשת הטלוויזיה ההונגרית אילו סרטים נחשבים ליצירות הטובות ביותר בכל ההיסטוריה של הסרט ההונגרי.
לפי הצבעה זו שנים עשר הסרטים ההונגריים הטובים ביותר בכל הזמנים:
מיקלוש ינקצ'ו: רווקים עניים
קארוי מאק: אהבה
זולטאן הוסאריק: סינדבאד
אישטוואן סץ' : אנשים על השלג
גזה רדוואני: אי שם באירופה
פטר גותאר : הזמן עוצר
סטיב סקיי : רב המשרתים, היפוליט
זולטאן פאברי: קרוסלה
אנדראש ילש: ולנטינו הקטן
אילדיקו אניידי: המאה ה-20 שלי
אישטוואן סאבו: אבא
זולטאן פאברי: המורה חניבעל
מאמרים קשורים

השנים עשר של בריסל (12 הטובים בעולם עד שנת 1958-בהונגרית)
השנים עשר של מנהיים (12 הסרטים הדוקומנטריים הטובים ביותר עד 1964-בהונגרית)
53 הסרטים ההונגריים בעלי הערך האמנותי (בהונגרית)
לקריאה נוספת

Ujhelyi Szilárd (1969). "Bevezetés".  In Karcsai Kulcsár István (ed.). A BUDAPESTI 12 (בהונגרית). Budapest: M. Filmtud. Int. és Filmarchívum (Filmbarátok kiskönyvtára).
"Új Budapesti Tizenkettő". Filmvilág (בהונגרית). XLIII (3): 2. 2000.
צריף (כתב עת)

| --- | --- |
 תדירות:  שנתון 
 מייסד:  שמעון אדף 
 תאריכי הופעה:  2014–הווה (כ־10 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 אתר רשמי
 
צריף הוא כתב עת לספרות מקור היוצא לאור פעם בשנה ובו יצירות חדשות בתחומי השירה, הפרוזה והעיון היצירתי (מסה).
הוא נוסד בשנת 2014 על ידי הסופר והמשורר שמעון אדף, ראש המסלול לכתיבה יצירתית במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היסטוריה

ראשיתו של צריף בסדנה בשם "כתב עת" בהנחיית שמעון אדף. בסדנה עוצב אופיו הרצוי של צריף והתקבלה החלטה על שלושה מדורים עיקריים: שירה, פרוזה ומסה (עיון יצירתי). בחודש סיוון התשע"ד (יוני 2014) ראה אור הגיליון הראשון. מהגיליון השני פועלת המערכת באופן עצמאי, בליוויו של אדף.
תיאור

כתב העת צריף רואה אור בתמיכת אוניברסיטת בן-גוריון ומכון הקשרים ובתמיכת התורמים סטיוארט וטוני יאנג, שוחרי ספרות ממדינת דלאוור שבארצות הברית. הוא מכיל שירה, סיפורים קצרים, מסות וכן ריאיון עם יוצר במדיום משתנה, ומלווה בדימויים חזותיים. הוא מבקש לחשוף קולות חדשים, לצד יוצרים ותיקים. היצירות והדימויים החזותיים בו הם יצירות המתפרסמות לראשונה. הפרסום בצריף פתוח לכל כותב באשר הוא; הקול הקורא נשלח מדי שנה לבתי ספר לכתיבה ברחבי הארץ, מופץ ברשתות החברתיות – והיוצרים מגוונים.
מדברי שמעון אדף בפתח הדבר לגיליון הראשון: "שם העצם צריף, צנוע ככל שיהיה, משכן בתוכו את המילים רצף ופרץ [...] כתב העת צריף הוא בראש ובראשונה מעבדה בבירור טעם, בבירור הרצפים שמבקשים תלמידי הכתיבה לכונן ואולי לשאול על אודותיהם ביחס לעצמם, על הבחירות הלא-מודעות שנופלות בעצם פרץ היצירה."
עד כה ראו אור שישה גיליונות מודפסים, הנגישים גם באופן מקוון ומקוטלגים במפתח חיפה.
חברי מערכת

את כתב העת צריף עורכים ומפיקים תלמידי ובוגרי המסלול לכתיבה יצירתית באוניברסיטת בן-גוריון.
חברי המערכת בעבר ובהווה: אודליה גולדמן, אורי טלר, אורן קרבל, אושרת ירושלמי, איילת הלפרן יפת, אַייריס פייפר, ארז שחר, דינה עזריאל, דנה סתיו, דפנה שרן, יוכי כהן, לואיז קבלה, מיכל צימרמן, נועה שהרבני-סדן, נופיה בר ניצן, סלין אסייג, עידית שמעוני, עינבר פז, עמית הכט, ענבל גיל, רחלי מדר, שמעון אדף (עורך מלווה), שמעון בארי, תום יוגב, תמר אגמון.
צריף הביל"ויים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 מיקום:  גדרה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1888
 תאריך פתיחה רשמי:  1888 
 קואורדינטות:  31°48′54″N 34°46′23″E﻿ / ﻿31.815°N 34.77305556°E﻿ / 31.815; 34.77305556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) צריף הביל"ויים(למפת השפלה רגילה) צריף הביל"ויים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צריף הביל"ויים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צריף הביל"ויים  he צריף הביל"וייםhe צריף הביל"וייםמפת  __ גדרה (in English: Gedera)  __ בני עי"ש (in English: Bnei Ayish) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית ברנר (in English: Brenner Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית נחל שורק (in English: Nahal Sorek Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: __ מועצה אזורית גדרות (in English: Gederot Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שיחזור של החלק הפנימי של צריף הביל"ויים
צריף הביל"ויים
צריף הביל"ויים, או צריף סברדלוב, הוא אחד מששת צריפי המגורים הראשונים במושבה גדרה. צריף הביל"ויים הוא הצריף היחיד שנותר מימי העלייה הראשונה, לא רק בגדרה, אלא בכל המושבות הראשונות.
בחזית הצריף ניצב פעמון העשוי ממתכת אשר יוצר בירושלים. הפעמון, אשר נודע בשם "פעמון המושבה",  שימש להוראת השעה וכאזעקה בעת סכנה.
היסטוריה

הצריף הוקם על ידי אנשי תנועת ביל"ו בשנת 1888 כמבנה עץ זמני, משום שאותה עת טרם התקבלו אישורי הבניה להקמת מבנה אבן. הצריף שימש במשך מספר שנים כביתם של בני משפחת סברדלוב, והוא קרוי על שמו של אליהו סברדלוב. צריף הביל"ויים  משמש כמוזיאון משנת 1978, בשנים 2007–2008 הוא שוקם ושוחזר.
הצריף נושא גג רעפים אדום, הוא מצופה בלוחות עץ מצדו החיצוני וקירותיו ממולאים באבני לקט המטויחות מצדו הפנימי. החלל הפנימי של הצריף מחולק לשני חדרים קטנים. ביציאה האחורית ישנה מרפסת עץ קטנה המובילה לחצר גדולה שבה שכנו מבני משק ומרתף קטן.
ראו גם

בית מינץ - מוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים
בור הבילויים
הערות שוליים

↑  רן אהרנסון (2004). לכו ונלכה: סיורים במושבות העלייה הראשונה. ירושלים: יד יצחק בן-צבי.
קזאנדיבי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח
 מטבח:  טורקי
 מוצא:  טורקיה טורקיה
 אופן הגשה:  קר
קזאנדיבי (בטורקית: Kazandibi) הוא קינוח מסורתי ומתוק הנפוץ בטורקיה.
הקינוח מורכב מחלב סוכר וקמח אורז שאותם מערבבים יחד ומרתיחים עד לקבלת מרקם דמוי פודינג, לאחר מכן יוצקים את התערובת למחבת רחבה ורדודה ומבשלים על אש נמוכה עד שהתחתית הופכת למקורמלת.
נהוג להגיש את הקינוח כשהוא קר ובליווי קינמון טחון או פיסטוקים מרוסקים.
למאכל גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גרסאות על בסיס שוקולד, בתוספת פירות, אגוזים ושקדים, וגרסה טבעונית.
הערות שוליים

↑  Rao, Tejal (2017-01-24). "Charred, Browned, Blackened: The Dark Lure of Burned Food". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-06-07.
↑  Ghillie Basan, Classic Turkish Cookery, Tauris Parke Books, 1997, ISBN 978-1-86064-011-7. (באנגלית)
↑  https://www.facebook.com/turkishstylecooking, Kazandibi Dessert Recipe | Turkish Style Cooking, Turkish Style Coolking, ‏2012-01-12 (באנגלית)
↑  Turkish Burned Milk Pudding (Kazandibi) Recipe, NYT Cooking (באנגלית אמריקאית)
↑  https://www.facebook.com/thespruceeats, Turkish Kazandibi: A Dessert from the Bottom of the Pan, The Spruce Eats (באנגלית)
קג'גוגו

| --- | --- |

קג'גוגו בהופעה בבוכום, 2008. מימין לשמאל: אסקיו, סטרוד, לימאהל, ניל ובגס
 מקום הקמה:  לייטון באזרד 
 תקופת הפעילות:  1978–1985   2003 – 2004   2007 – 2011
 סוגה:  מוזיקת הגל החדש, סינת'-פופ, פופ רוק 
 חברת תקליטים:  EMI 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 Limahl Stuart Croxford Neale 
 
קג'גוגו (אנגלית: Kajagoogoo) הייתה להקת פופ בריטית שפעלה בעיקר בשנות ה-80. לשיא הצלחתה הגיעה ב-1983, כשהסינגל "Too Shy" הגיע למקום הראשון בטבלת מכירות הסינגלים הבריטית, ולמקום החמישי במצעד מכירות הסינגלים של בילבורד.
היסטוריה

הלהקה הוקמה ב-1979 בלייטון באזארד שבבדפורדשייר, ונקראה בתחילה "ארט נובו". חבריה באותה העת היו ניק בגס (גיטרה בס), סטיב אסקיו (גיטרה), סטיוארט קרוקספורד ניל (קלידים) וג'רמי "ג'ז" סטרוד (תופים). הלהקה הפיקה סינגל בשם "The Fear Machine", אך הוא נמכר במאות עותקים בלבד. ב-1981 חיפשה הלהקה סולן, ובחרה בכריסטופר האמיל, שאימץ לעצמו את שם הבמה לימאהל (אנגרמה של שם משפחתו). אז שונה גם שם הלהקה לקג'גוגו, שהוא שיבוש של גָגָגוּגוּ (Gagagoogoo), מילה המזכירה קולות שמשמיעים תינוקות.
במהלך הופעותיהם בלונדון ב-1982, התעניינו בהם מספר חברות תקליטים, ולבסוף חתמה הלהקה על חוזה עם חברת EMI. את אלבומם הראשון, "White Feathers", הפיק קלידן דוראן דוראן, ניק רודס. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Too Shy", יצא בינואר 1983 והגיע למקום הראשון בטבלת מכירות הסינגלים בבריטניה. גם הסינגלים הבאים, "oh to Be Aah" ו-"Hang on Now", זכו להצלחה רבה, והגיעו לרשימת 20 הסינגלים הנמכרים בבריטניה. האלבום עצמו הגיע למקום החמישי במצעדי המכירות במדינה.
ההצלחה הביאה גם לסכסוכים בין חברי הלהקה, ובאמצע 1983 הם החליטו להיפרד מלימאהל. את מקומו כסולן הלהקה מילא בגס. בהרכב החדש-ישן החלו לעבוד על אלבומם החדש, "Islands". הסינגל הראשון, "Big Apple", הצליח כקודמיו, והגיע לרשימת עשרת הסינגלים הנמכרים. השני, "The Lion's Mouth", הגיע לרשימת 30 הסינגלים הנמכרים, והוא סימן את ראשית דעיכתה של הלהקה. האלבום עצמו, שיצא ב-1984, הגיע למקום ה-35 במצעדי המכירות. זמן קצר אחר כך עזב סטרוד, וב-1985 ניסו שלושת חברי הלהקה למתג עצמם מחדש בשם קאג'ה. האלבום הבא שהקליטו, "Crazy People's Right to Speak"‏ (1985) נכשל, וב-1986 התפרקה הלהקה.
ב-2004 התאחדו חברי הלהקה במסגרת התוכנית "Bands Reunited" של ערוץ VH1. חילוקי דעות ביניהם מנעו מופעי איחוד ואת המשך שיתוף הפעולה, אף שהיה ביקוש לכך. בשנת 2007 התאחדו בגס, אסקיו וניל, והקליטו את הסינגל "Rocket Boy". בשנה שלאחר מכן הקליטו את האלבום "Gone to the Moon", שנמכר רק דרך אתר האינטרנט של הלהקה. לימאהל וסטרוד הצטרפו אליהם לסיבוב הופעות באירופה.
קולנוע בריטי

קולנוע בריטי מיוחס לתעשיית הקולנוע הבריטית, המשמעותית כבר למעלה ממאה שנה. בעוד שמספר הפקות הסרטים הגיע לשיא של כל הזמנים בשנת 1936, בדרך כלל חושבים ש"תור הזהב" של הקולנוע הבריטי התרחש במהלך שנות ה-40, במהלכן פעלו הבמאים דייוויד לין, מייקל פאוול וקרול ריד אשר הפיקו את יצירותיהם המוערכות ביותר. שחקנים בריטיים רבים צברו הצלחה ביקורתית והכרה עולמית, כמו מגי סמית', רוג'ר מור, דניאל קרייג, טום הולנד, מייקל קיין, שון קונרי, דניאל דיי-לואיס, ג'ודי דנץ', גארי אולדמן, אמה תומפסון וקייט וינסלט. כמה מהסרטים עם ההצלחה הקופתית הגדולה ביותר אי פעם נעשו בבריטניה, כולל השלישיות והרביעיות בהכנסות הגבוהות ביותר ("הארי פוטר" וסרטי "ג'יימס בונד").
בשנת 2017 הופקו בממלכה כ-285 סרטים באורך מלא, מתוכם 213 סרטים עלילתיים, 5 סרטי אנימציה ו-66 סרטים דוקומנטריים. סרטים אלו הניבו רווח של כ-1.38 מיליארד לירות שטרלינג.
ההיסטוריה של תעשיית הקולנוע הושפעה לעיתים קרובות מניסיונות להתחרות בתעשייה האמריקאית. רבים מהבמאים והשחקנים האמריקאים הבולטים הם למעשה ילידי בריטניה, ובהם אלפרד היצ'קוק, כריסטופר נולאן, רידלי סקוט, צ'ארלי צ'פלין וקרי גרנט. אמנים אלו זכו להצלחה בעיקר בעבודתם בארצות הברית.
בשנת 2009 הכניסו סרטים בריטיים כ-2 מיליארד דולר ברחבי העולם והשיגה נתח שוק של כ-7% בעולם ו-17% בבריטניה. סך הרווחים בבריטניה הסתכם ב-1.1 מיליארד ליש"ט בשנת 2012, עם 172.5 מיליון כרטיסים שנרכשו.
מדי שנה מוענקים פרסי BAFTA על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה ונחשבים למקבילה הבריטית לפרסי אוסקר.
היסטוריה

הסרט הנע הראשון בעולם צולם בלידס על ידי לואי לה פרינס בשנת 1888 וכן הסרטים הראשונים שפותחו על ניטרוצלולוזה נעשו בהייד פארק בשנת 1889 על ידי הממציא הבריטי ויליאם פריז גרין, שרשם פטנט על התהליך בשנת 1890.
האנשים הראשונים שבנו והפעילו מצלמה עובדת של 35 מ"מ בבריטניה היו רוברט וו פול ובירט אקרס. הם יצרו את הסרט הבריטי הראשון "אירוע בקוטג' קלובלי" בפברואר 1895, זמן קצר לפני שהם הסתכסכו על פטנט המצלמה. תוך זמן קצר נפתחו מספר חברות קולנוע על מנת לספק את הביקוש לסרטים חדשים.
האחים לומייר הביאו לראשונה את המופע שלהם ללונדון בשנת 1896.
אף על פי שהסרטים הבריטיים המוקדמים ביותר תיעדו אירועים יומיומיים, בתחילת המאה ה-20 כבר החלו להיווצר סרטים עלילתיים קצרים שהיו בעיקר דרמות וקומדיות. בנוסף על כל, הופקו עיבודים למחזות שייקספיר ורומנים של דיקנס.
בשנת 1898 הוקמה חברת בריטיש-גאומונט כחברת בת של חברת הקולנוע הצרפתית גאומונט, אשר ידועה בתור חברת הקולנוע הראשונה ואף הוותיקה ביותר שפועלת כיום. חברה זו בנתה את אולפני ליים גרוב במערב לונדון בשנת 1915 בבניין הראשון שנבנה בבריטניה אך ורק לצורך הפקת סרטים. כמו כן בשנת 1898 הוקמו אולפני הפוורת' בלמבת שבדרום לונדון על ידי ססיל הפוורת', שהחלו להפיק סרטים ביורקשייר.
בשנת 1902 הוקמו אולפני אילינג על ידי וויל בארקר, והפכו לאולפן הקולנוע הוותיק ביותר הפועל בעולם כיום. בשנת 1906 הופק סרט האנימציה הבריטי הראשון.
בשנת 1914 נוסדה אולפני אלסטרי ונרכשו בשנת 1928 על ידי לודוויג בלאטנר יליד גרמניה, שהמציא מערכת הקלטת פלדות מגנטיות שאומצה על ידי ה-BBC בשנת 1930.
בשנת 1920 פתחה גאומונט את אולפני איסלינגטון. באותה השנה הוקמו אולפני קריקלווד על ידי סר אוסוולד סטול, והפכו לאולפן הקולנוע הגדול ביותר בבריטניה, הידועים בהפקת סדרות הסרטים "פו מנצ'ו" ו"שרלוק הולמס".
רבים מהסרטים הבריטיים עם תקציבים גדולים יותר בשנות השלושים הופקו על ידי אולפני לונדון, שהוקמו על ידי ההונגרי אלכסנדר קורדה.
עם התקדמות שנות ה-60 חזרו אולפנים אמריקאים לתמוך כלכלית בסרטים בריטיים, במיוחד אלה ששימשו את הדימוי "לונדון החוגגת" שהופץ על ידי המגזין טיים בשנת 1966. סרטים כמו "דרלינג", "The Knack ...and How to Get It" (שניהם 1965), "אלפי" ו"נערה ושמה ג'ורג'י" (שניהם 1966), כולם חקרו את התופעה הזו. "יצרים" (גם כן 1966), ואחר כך "נשים אוהבות" (1969), הראו לראשונה עירום נשי וגברי מלא חזיתי על המסך בסרטים בריטיים מרכזיים.
בשנת 1980 נוצרו רק 31 סרטים במדינה, ירידה של 50% לעומת השנה הקודמת והמספר הנמוך ביותר מאז 1914. מספר ההפקות המשיך לצנוח בשנת 1981 ל-24 סרטים. הענף ספג מהלומות נוספות מירידות הנוכחות, שהגיעו לשפל של 54 מיליון בשנת 1984.
עם הסרת ההיטלים בירוקרטיים שונים, הוקמו בתי קולנוע רבים. בשנת 1989 כבר נמכרו למעלה מ-100 מיליון כרטיסים בממלכה.
ראו גם

פרס באפט"א לקולנוע
האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה
מכון הסרטים הבריטי