קרב באוצן (1945)
מהלכי הקרב

שרנר ריכז את רוב העתודות הניידות שנותרו לו באזור גרליץ-לובאו, מדרום למבלט שיצרה התקדמות החזית האוקראינית הראשונה בחזיתו. הכוחות שנועדו להשתתף במתקפה הנגד שלו השתייכו בעיקר לקורפוס הפאנצר גרוסדויטשלנד ולקורפוס הפאנצר ה-57 (שלמרות שמו, לא כלל דיוויזיות פאנצר). קיימת מחלוקת בין החוקרים לגבי ההרכב והכוח של הכוח הגרמני ומספר כלי הרכב המשוריינים שעמדו לרשותו. לפי מחקר גרמני שעסק בקרב, הכוח שנטל חלק בשלבים הראשונים של המתקפה הגרמנית כלל את דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ברנדנבורג, דיוויזיית הפאנצר ה-20, דיוויזיית הפאנצר המוצנחת הראשונה הרמן גרינג, מספר יחידות עורפיות של דיוויזיית הפאנצר אס אס העשירית, דיוויזיות הרגלים ה-17 וה-72, צוות קרב מדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-545, שלוש בריגדות של תותחי סער ושני גדודים של משחיתי טנקים. הכוח הגרמני כלל לפחות 62 טנקים ו-293 תותחי סער ותותחים מתנייעים (211 מתוכם מבצעיים). בשלבים המאוחרים יותר של מתקפת הנגד תוגבר הכוח הגרמני ביחידות נוספות, כולל דיוויזיית הפאנצר המוצנחת השנייה הרמן גרינג (64 טנקים ותותחי סער), ודיוויזיות הרגלים ה-404 וה-464. מקורות פולניים נטו להגדיל את סדר הכוחות הגרמני, שנטל חלק בקרב, וכללו במסגרתו גם את דיוויזיית הפאנצר ה-21, דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-10 ודיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2 ("דאס רייך"). אולם שתי הראשונות לחמו באזור קוטבוס-שפרמברג, מצפון לגזרה אותה תקפה החזית האוקראינית הראשונה, ונדחקו אל תוך "כיס האלבה", ואילו האחרונה לחמה בצפון-מזרח צ'כוסלובקיה במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה.
כאמור, בין 17 ל-19 באפריל ריכזו הגרמנים את המאמץ ההתקפי העיקרי שלהם בגזרה שבין נהר נייסה לקודרסדורף, בניסיון לנתק את הכוחות המתקדמים של הארמייה ה-52 והארמייה הפולנית השנייה מעורפם, באמצעות מבקע במקביל לגדה המערבית של הנייסה. אולם לאחר שנסיונותיהם להבקיע את החזית הסובייטית בגזרה זו נכשלו, החליט הפיקוד הגרמני להסיט את נקודת הכובד של המתקפה מערבה, כדי לנצל את הפער המתרחב, שנוצר בין שלוש הדיוויזיות, שלחמו תחת פיקוד הקורפוס ה-73 של הארמייה ה-52, לבין הכוחות הסובייטיים באזור באוצן. ב-21 באפריל (או, לפי מספר מקורות, כבר ב-20 בחודש) תקפו הגרמנים את הגזרה שבין קודרסדורף לווייסנברג, כבשו את דיזה וקולם (kollm),וניתקו את הכביש בין נייסקי לבאוצן ממערב ל-Sproitz. הכוח הגרמני – שכלל את הדיוויזיה ה-17, הדיוויזיה ה-72, דיוויזיית הפאנצר ה-20 וחלק מדיוויזיית ברנדנבורג – ניתק את היחידות הסובייטיות באזור באוצן מעורפם, וחבר לרגימנט הפאנצרגרנדיר ה-1 של דיוויזיית ברנדנבורג ויחידות גרמניות נוספות, שתקפו במקביל דרומה מאזור שפריפורט, כדי להיחלץ מהכיתור הסובייטי.
ב-22 באפריל המשיכו היחידות הגרמניות בהתקדמותם צפונה, והגיעו עד לאזור קליטן (Klitten), לאחר שחדרו לעומק של כ-20 ק"מ. הם הפתיעו את הדיוויזיה הפולנית ה-5, שהייתה במהלך תנועה מערבה, ויחידותיה נמצאו במרחק רב זה מזה. שני הרגימנטים הקדמיים של הדיוויזיה הספיקו לחצות את נהר שפרה, אולם מפקדת הדיוויזיה, עם גדוד הנדסה קרבית שאיבטח אותה, ומספר יחידות עורפיות, עדיין נמצאו בגדה המזרחית של הנהר. יחידות אלו הותקפו על ידי מספר יחידות גרמניות מהחזית ומהעורף וספגו אבדות כבדות. הם ניסו לסגת לכיוון דרום-מזרח, אך כותרו באזור פורסטגן (Forstgen)-דובאן ביחד עם בריגדת הטנקים ה-16, והתארגנו להגנה היקפית. ניסיון של הכוחות המכותרים לפרוץ את טבעת הכיתור הגרמנית בשעות החשיכה נכשל, ורק חלק קטן מהם הצליח להימלט. במהלך הקרב הושמדה בריגדת הטנקים ה-16 כמעט לחלוטין (רק 3 מתוך 65 הטנקים שלה שרדו) ומפקד הדיוויזיה ה-5 נפל בשבי לאחר שנפצע. כתוצאה מהמבקע הגרמני נותקו קווי האספקה של יחידות הארמייה הפולנית השנייה, שהתקדמו לכיוון דרזדן, והארמייה פוצלה למעשה לשניים.
באותו יום ניסה פיקוד החזית האוקראינית הראשונה לנתק את הכוחות הגרמניים, שהבקיעו את חזיתה של הארמייה ה-52, באמצעות מתקפה מתמקדת של שלושה כוחות, שנועדו לחבור באזור דיזה. הקורפוס הממוכן ה-7 נועד לתקוף מאזור באוצן לכיוון צפון מזרח, בעוד קורפוס הטנקים הפולני הראשון תוקף לכיוון דרום-מזרח, והדיוויזיות ה-116 וה-214 של הארמייה ה-52 (שהגיעו יום לפני כן לתגבר את כוחות הארמייה ממערב לנייסה) תוקפות מערבה מקו קודרסדורף-נייסקי. אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל, משום שמרבית הכוחות, שנדרשו להשתתף במתקפת הנגד, היו עסוקים בהדיפת התקפות גרמניות עליהם, או שהיו רחוקים מדי מאזור באוצן (במקרה של קורפוס הטנקים ה-1).
גנרל קורצ'גין, מפקד קורפוס המשמר הממוכן ה-7 היקצה למשימה כמחצית מכוחותיו, שתי בריגדות ממוכנות ושני רגימנטים של תותחים מתנייעים, שכללו בשלב זה רק כ-2,000 חיילים ו-32 טנקים ותומ"תים, בפיקוד ולדימיר מקסימוב, סגן מפקד הקורפוס. כוחו של מקסימוב נע מזרחה מבאוצן לוייסנברג, שם חבר לדיוויזיה ה-294 מהקורפוס ה-48 של הארמייה ה-52, שהועברה לאזור זמן קצר לפני כן. הוא מצא עצמו תחת התקפות מדרום ומצפון מצד יחידות של דיוויזיית ברנדנבורג הגרמנית, ובמקביל ספג שורה של תקיפות אוויריות מצד מטוסי שטוקה גרמניים מדגם Ju 87G (שהוסבו לתפקיד תקיפת טנקים) מכנף תקיפה קרקעית 2, שגרמו לו אבדות ניכרות, ולכן לא יכול היה להמשיך בתנועה מזרחה לאזור דיזה. הכוחות הסובייטיים באזור וייסנברג מצאו עצמם תוך זמן קצר מכותרים על ידי כוחות גרמניים חזקים, שהבקיעו את קו החזית משני עבריהם.
קרול שווירצ'בסקי, מפקד הארמייה הפולנית השנייה, נטה להתעלם תחילה מהידיעות על מתקפת הנגד הגרמנית, והורה לכוחות החלוץ של הארמייה להמשיך בהתקדמותם לכיוון דרזדן. רק ב-22 באפריל בצהריים, לאחר שהבין את חומרת המצב, הוא הורה לקורפוס הטנקים ה-1 לפנות לאחור, ולחזור לאזור באוצן, כדי לסייע בבלימת המתקפה הגרמנית. אולם הדיוויזיות ה-8 וה-9 של הארמייה, יחד עם היחידות הקדמיות של הדיוויזיה ה-5 (שלא נפגעו מהתקפת הנגד הגרמנית) המשיכו בהתקדמותם מערבה לכיוון דרזדן. במקביל קיבלו גם הדיוויזיות ה-7 וה-10 של הארמייה הוראה (לא ברור אם מפיקוד הארמייה או מפיקוד החזית) לנוע דרומה מאזור יער מוסקאוור, כדי לבלום את המשך המבקע הגרמני צפונה.
איוואן קונייב, מפקד החזית, שהודאג מהאיום שיצרה מתקפת הנגד הגרמנית על אגפו השמאלי, שלח את איוואן פטרוב, ראש המטה של החזית, ואת קצין המבצעים שלו, ולדימיר קוסטילב, למפקדת הארמייה הפולנית השנייה, כדי לברר את המצב, לטפל במשבר שנוצר, ולחדש את הקשר עם מפקדת הארמייה, שנותק כתוצאה מהמבקע הגרמני. פטרוב הדיח באופן זמני את שווירצ'בסקי – שאיבד שליטה על המצב ולפי מספר מקורות סבל מבעיית אלכוהוליזם, שהשפיעה על תפקודו – מהפיקוד על הארמייה שלו, וקוסטילב תפס את מקומו כמפקד בפועל של הארמייה השנייה, והחל בצעדים לבלימת המבקע הגרמני ולייצוב קו הגנה חדש. קונייב כתב בזכרונותיו, שקוסטילב מונה למתאם הפעולות של כל כוחות החזית, שהשתתפו בבלימת מתקפת הנגד הגרמנית.
למרות מאמצי הפיקוד הסובייטי לייצב את חזיתו, המשיכו הגרמנים להתקדם צפונה גם ב-23 באפריל, כשהם גורמים לכאוס בקרב היחידות הפולניות שנקרו בדרכם. עד סוף היום הם הגיעו עד לאזור Lohsa-Boxberg (סמוך לנקודת המפגש בין נהר שפרה לכמה מיובליו), בערך במחצית הדרך ליעדם הסופי (שפרמברג), שם נבלמה התקדמותם לבסוף לאחר שחדרו לעומק כ-33 ק"מ. הדיוויזיות הפולניות ה-7 וה-10 עם הרגימנט ה-13 של הדיוויזיה ה-5 (שהועברו תחת פיקוד הארמייה ה-52) ושלוש דיוויזיות של הארמייה ה-52 ייצבו קו הגנה חדש ממזרח ומצפון למבלט, שיצרה המתקפה הגרמנית בחזית הסובייטית. בליל ה-23 באפריל הורה קונייב לפיקוד ארמיית המשמר החמישית לשלוח דרומה את קורפוס המשמר ה-33 ודיוויזיה מקורפוס המשמר ה-34, לאזור שמצפון לבאוצן, ובמקביל הורה לפיקוד הארמייה הפולנית השנייה להפסיק את המתקפה לכיוון דרזדן ולהפנות את הדיוויזיה ה-8 והיחידות שנותרו מהדיוויזיה ה-5 מזרחה. שתי הדיוויזיות ביחד עם קורפוס הטנקים ה-1 ויחידות התגבורת מארמיית המשמר ה-5, נועדו לתקוף מזרחה מקו באוצן-קניגסוארטה-לוסה, לחבור עם יחידות הארמייה ה-52, שיתקפו מערבה, ולנתק את הכוחות הגרמניים שחדרו לעומק המערך הסובייטי. הדיוויזיה הפולנית ה-9 הושארה במקום אליו הגיעו כוחותיה, כדי לבלום איום של מתקפה גרמנית מכיוון דרזדן, ונדרשה לפרוס את כוחותיה על פני חזית רחבה יותר, כדי לתפוס את הקו שפינתה הדיוויזיה ה-8.
מתקפת הנגד הסובייטית ב-24 באפריל לא יצרה אמנם איום ממשי על המבלט הגרמני. אולם כוחות ארמיית המשמר ה-5 הצליחו לחבור עם הכוחות הפולניים, שלחמו ממערב לו, לבלום את התקדמות הכוחות הגרמניים (דיוויזיית ברנדנבורג ודיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-545) שחצו את נהר שפרה ותקפו לכיוון מערב, ואף להדוף אותם מספר קילומטרים מזרחה. הם ייצבו קו הגנה חדש בצורת חצי פרסה בקו לוסה-באוצן-קמנץ, שנשען על המכשולים הטבעיים הרבים באזור המיוער, שכלל אגמים רבים, מצפון וממערב לבאוצן.
בינתיים הלך וגבר הלחץ הגרמני על הכוחות הסובייטיים, שכותרו באזור ווייסנברג. ניסיון של חלק מכוחות הדיוויזיה ה-294 ב-23 באפריל לנוע לכיוון באוצן, כדי לחבור עם הכוחות הסובייטיים שם, נכשל, והם נאלצו לחזור על עקבותיהם לאחר שספגו אבדות כבדות. גנרל קורצ'גין הורה לכוחות המכותרים לפרוץ החוצה לכיוון מזרח, כדי לחבור לכוחות הארמייה ה-52 באזור קודרסדורף-נייסקי. בליל 23/24 בחודש הבקיעו הכוחות המכותרים את טבעת הכיתור הגרמנית ממזרח לוייסנברג. הגרמנים הצליחו לכתר שוב את שתי הבריגדות של קורפוס המשמר הממוכן ה-7 במחצית הדרך לקווים הסובייטיים. גנרל מקסימוב נפצע קשה ונפל בשבי ורק כ-30% מהכוח שבפיקודו הצליח להגיע בשלום לאזור נייסקי. במהלך הלחימה באזור ווייסנברג ספגו כוחות הקורפוס כאלף נפגעים ונעדרים. הפריצה החוצה של הדיוויזיה ה-294 הייתה מוצלחת יותר, ורוב כוחותיה הגיעו בשלום לקווים הסובייטיים ב-24 באפריל בצהריים, וחברו לדיוויזיה ה-116 של הארמייה ה-52.
ב-23 באפריל החלו הגרמנים במתקפה על הכוחות הסובייטיים באזור העיר באוצן, כאשר דיוויזיית הפאנצר ה-20 תוקפת מכיוון צפון מזרח ודיויזיית הרמן גרינג הראשונה תוקפת מכיוון דרום. בשעות אחר הצהריים של 24 בחודש הבקיעו הגרמנים את מערך ההגנה הסובייטי ועד סוף היום הם הצליחו להשתלט מחדש על רוב שטח העיר, ולחבור לשרידי חיל המצב הגרמני, שהיה נצור בתוכה (כ-400 חיילים כשירים מתוך כ-1,600 המגינים). הכוחות הסובייטיים שהחזיקו בבאוצן – 2 בריגדות מקורפוס המשמר הממוכן ה-7 והדיוויזיה ה-254, בפיקוד גנרל קורצ'גין – נאלצו לסגת לפאתים הצפוניים של העיר, וכותרו באופן חלקי. ניסיון של חלק מיחידות קורפוס הטנקים הפולני ה-1 לבוא לעזרת הכוחות הסובייטיים בבאוצן ולכבוש מחדש את העיר נכשל, לאחר שהכוח התוקף ספג אבדות כבדות. ב-25 באפריל בערב נסוגו שרידי כוחותיו של קורצ'גין מבאוצן, וחברו אל כוחות הארמייה הפולנית השנייה מצפון לעיר.
ב-26 באפריל פתחו הגרמנים במתקפה חדשה, ומיקדו את מאמציהם בעיקר באזור שמצפון וממערב לבאוצן. דיוויזיית הפאנצר ה-20 ודיוויזיית הרמן גרינג תקפו משני עברי כביש מס' 96, במטרה להבקיע את מערך ההגנה הסובייטי-פולני החדש, ולהתקדם לאורך הכביש לכיוון הויירסוארדה (Hoyerswerda), מרחק קצר משפרמברג. הכוחות הפולניים שהגנו על האזור (הדיוויזיה ה-8, הדיוויזיה ה-5 וקורפוס הטנקים ה-1) בסיוע מה שנותר מהכוחות הסובייטיים שנסוגו מבאוצן, לא הצליחו לבלום את המתקפה הגרמנית החדשה, ונאלצו לסגת עד למרחק קצר מדרום לקוניגסוארטה. רק הגעת קורפוס המשמר המשוריין ה-4 מארמיית המשמר החמישית (שהועבר אף הוא דרומה לסייע לארמייה הפולנית השנייה) לזירת הקרב, מנעה התמוטטות מוחלטת של מערך ההגנה הפולני. הקורפוס ביצע התקפת נגד והצליח להדוף את הגרמנים 3–4 ק"מ דרומה. ההתקפות הגרמניות בגזרה שמצפון לבאוצן נמשכו כמעט עד סוף החודש, ורק אז התייצב סופית קו החזית במרחב באוצן, והגרמנים החלו להעביר משם חלק מהיחידות הניידות שלהם לגזרות אחרות.
במקביל להתקדמות הגרמנית בחלק המערבי של המבלט שיצרו בקו החזית הסובייטי, ניהלו הדיוויזיות הפולניות ה-7 וה-10 מתקפה על חוד הבליטה הגרמנית ועל חלקה המזרחי, מקו נהר Schwarzer Schops (יובל של נהר שפרה). הם התקדמו באיטיות לכיוון דרום-מערב, בסיוע יחידות של הארמייה ה-52 שפעלו באגפן השמאלי, חידשו את הקשר עם הכוחות הפולניים, שלחמו ממערב למבלט הגרמני, והגיעו עד לקו נייסקי-פורסטגן-נאשויץ (naschwitz), שם התייצב קו החזית החדש.
במהלך המערכה באזור באוצן, הדיוויזיה הפולנית ה-9 והבריגדה האנטי טנקית ה-9, נותרו באזור גרוסרוהרסדורף, מרחק קצר מדרזדן. כתוצאה ממתקפת הנגד הגרמנית הן מצאו את עצמן כ-12 ק"מ מדרום-מערב לקו החזית הסובייטי-פולני החדש, כשהן חצי מכותרות ותחת לחץ גרמני הולך וגובר. ב-26 באפריל קיבלה הדיוויזיה הוראה לחבור לכוחות הפולניים בקו ההגנה החדש מצפון-מערב לבאוצן. נסיגת הדיוויזיה התבצעה בצורה בלתי מסודרת ובלתי מאובטחת. הדיוויזיה התחלקה לשלושה טורים וניסתה לפרוץ את דרכה לכיוון צפון-מזרח בשעות היום, במקום להמתין לשעות החשיכה. הגרמנים, שהשיגו מידע מדויק על תוכנית הנסיגה של הדיוויזיה, הציבו מארבים בנתיבי הנסיגה של הטורים הפולניים, המטירו אליהם אש מרוכזת ותקפו אותם מכל העברים. כתוצאה מכך, אחד הרגימנטים של הדיוויזיה הושמד כמעט לחלוטין ושאר כוחותיה ספגו אבדות כבדות. באזור הורקה (horka) לכדו הגרמנים בית חולים שדה פולני במהלך נסיגתו, ורצחו כל הסגל והפצועים, כ-300 איש. בריגדת הנ"ט ה-9, שחיפתה על נסיגת הדיוויזיה, ספגה אף היא אבדות כבדות בכוח אדם ובציוד. במהלך נסיגתה הקשה, שארכה מספר ימים (עד 29 בחודש), איבדה הדיוויזיה ה-9 את מפקדה (שנפל בשבי), כ-40 אחוז מכוחה, וכמעט את כל הארטילריה וכלי הרכב שלה. היא חדלה להתקיים ככוח לוחם, ושרידיה סופחו לדיוויזיית המשמר הסובייטית ה-14 באזור קמנץ.