stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עין הבשור
כלכלה

רוב התושבים עוסקים בענפי חקלאות שונים כגון גידול תבלינים, פרחים, ירקות ועופות. בעין הבשור יש מפעל לאוטומציה בחקלאות וכן בקתות לאירוח כפרי.
בכניסה ליישוב הוקמה אנדרטה לזכרם של חללי גדוד 46 של חיל השריון.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
נוער וילדים

במושב מועדון נוער הפעיל מספר ימים בשבוע, ובו צוות המונה למעלה מ-30 מדריכים ופעילים צעירים משכבות י'-יב'. מספר החניכים גדל מאוד בשנים האחרונות ועומד כיום על למעלה מ-150 משתתפים פעילים מכיתה ד' ועד יב'.
ראו גם

עין הבשור (מעיין)
תל עין הבשור
קרב עין הבשור
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מימית לעין הבשור, מעריב, 12 במאי 1983
↑  גדי גולן, ‏אושרה הרחבת מושב עין הבשור, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2000
↑  נחתם הסכם להגדלת מושב עין הבשור בנגב המערבי פי שלושה ל-235 משפחות, באתר גלובס, 14 במרץ 2004
↑  קובי עוזיאלי, תיעוד חדש: קרב היריות שהציל את המושב, באתר בחדרי חרדים, 21 בנובמבר 2023
↑  שקד שדה, ‏סיפור הגבורה של כיתת הכוננות בדרום - והפרופ' שהציל את אחיו ממוות, באתר מעריב אונליין, 12 באוקטובר 2023
↑  תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964
↑  בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602453905171
צבי הירש אוירבך

| --- | --- |

מצבתו בבית הקברות היהודי העתיק בוורמייזא
 לידה:  ה'ת"ן הורוכוב, האיחוד הפולני-ליטאי
 פטירה:  מאי 1778 (בגיל 88 בערך) ו' באייר ה'תקל"ח וורמייזא, האימפריה הרומית הקדושה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בוורמס
 תקופת הפעילות:  ?–1778 
 השתייכות:  יהדות אשכנז
 בני דורו:  רבי יחזקאל לנדא, רבי נתנאל וייל
 צאצאים:  רבי אביעזרי זליג אוירבך
הרב צבי הירש אוירבך (בכתיב שנהג בזמנו אויערבאך; ה'ת"ן, הורוכוב – ו' באייר ה'תקל"ח, מאי 1778, וורמייזא) היה דיין בברודי, מרא דאתרא בליפחוביץ, וראש ישיבה ואב"ד וורמייזא. מאבות משפחת אוירבך.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'ת"ן בהורוכוב שבווהלין לרבי זעליג, שהיה אב"ד בעיר, ולשפרה, בתו של רבי אברהם רבה של קערליף. לא ידוע מי היו רבותיו. בשנת ה'ת"ע, בהיותו כבן עשרים, עבר לברודי הסמוכה, והתמנה שם כדיין. שם נשא לאשה את דאברש, בתו של אחד מפרנסי העיר. בשנת ה'תפ"ו נולד בברודי בנו אביעזרי זעליג.
לא ידוע כמה שנים התתגורר בברודי, אך בסביבות שנת ה'ת"ץ (1730) ברח מברודי בעקבות הלשנה של מוסרים, ואז הוזמן בידי רבי דוד אופנהיים ללמוד בבית מדרש שהחזיקו קרוביו בווינה. בבית מדרש זה למדו בין השאר סדר קדשים. מספר שנים כיהן גם כרבה של ליפחוויץ, והשתמרו בכתב יד דרשות שדרש בתקופה זו.
בשנת ה'תצ"ג הוזמן לוורמייזא, כדי לשמש ראש ישיבה בקלויז שהוקם אז בעיר, בתרומת ליב זינצהיים, יהודי חצר בווינה. כרב ואב"ד הקהילה כיהן אז רבי משה ברודא. התפקיד כלל לצד לימוד עצמי כמקובל בקלויזים, גם הוראת שיעורים לתלמידים. לאחר שלושים שנה כראש הקלויז, בי"א בשבט ה'תקכ"ד (1764), התמנה הרב אוירבך לכהן כאב"ד ומרא דאתרא בוורמייזא, וכיהן בתפקיד זה עד פטירתו.
בתקופה זו התבקש לחוות דעה בשני הפולמוסים הרבניים הגדולים שפרצו בגרמניה, פולמוס הקמיעות בין רבי יעקב עמדין ורבי יהונתן אייבשיץ ופולמוס הגט מקליווא, אך הוא סירב להתערב בשתי המחלוקות.
בג' בניסן ה'תקל"ח (מרץ 1778) נפטרה אשתו, וחודש לאחר מכן, בו' באייר נפטר גם הוא. הוא ציווה שיספידו אותו רק בני משפחתו, ולכן הספידו נכדו, רבי אברהם אוירבך, שגדל בביתו. את מקומו ברבנות וורמייזא מילא רבי מיכל שייאר. בחודש תמוז באותה שנה, נשא רבי ידידיה טיאה וייל הספד עליו בקרלסרוהה, יחד עם עוד שלושה רבנים שנפטרו באותה התקופה (ביניהם רבי שמואל שמלקה הורוביץ).
מצבתו נהרסה בתקופת השואה, ושוקמה בידי צאצאיו.
משפחתו

לא ידוע בוודאות כמה ילדים נולדו לרבי צבי הירש אוירבך ולאשתו. בנם אביעזרי זעליג נולד בברודי בי"ז בחשוון ה'תפ"ו. מלבדו ידוע על קיומה של בת נוספת. רבי אביעזרי זעליג, שכיהן כרב בפוסווילר שבאלזס, נפטר בשנת ה'תקכ"ח (1768) בחיי הוריו, ואחדים מילדיו שבו לוורמייזא וגודלו בידי סבם וסבתם. אחד מהם היה אברהם אוירבך, לימים רבה של בון.
נינו, בן נכדו רבי אברהם, היה רבי צבי בנימין אוירבך, רב בדרמשטאדט והלברשטאדט ומראשוני רבני הנאו-אורתודוקסיה.
כתביו

רבי צבי הירש אוירבך כתב מספר חיבורים תורניים, אך הם לא נדפסו מעולם ונותרו בכתב ידו. מעט מדברים אלה וכן מהספדים שכתב נדפסו בקבצים תורניים שונים, וכמה חידושים בשמו מצוטטים בכתבי בני משפחתו, בפרט רבי יוסף דוד זינצהיים ורבי צבי בנימין אוירבך. תשובה שכתב בעניין היתר עגונה נשלחה לרבי נתנאל וייל ונדפסה בשו"ת שלו. להיתר זה הסכים אחר כך גם רבי יחזקאל לנדא.
כתב הסכמות רבות לספרים שנדפסו בימיו. חיבר את "ספר היחוש למשפחת אויערבך", אילן יוחסין של משפחתו, שלאחר מכן הועתק והורחב בידי צאצאיו.
הרחבות

↑  בכמה מקומות צוין שלמד אצל רבי יהונתן אייבשיץ. אולם, מדובר בשיבוש, שכן הוא היה בן דורו של ר"י אייבשיץ, ובנו הוא שלמד אצל ר"י אייבשיץ, וסיכם את שיעוריו.
↑  בין לומדי הקלויז בשנים אלה היו רבי יעקב יהושע פלק ורבי דוד שיף.
↑  על אשתו נאמר בספר הזכרת הנשמות של וורמייזא "ובניה ונכדיה לתורה ולמעשים טובים מגדלת".
לקריאה נוספת

נתן רפאל אויערבך, שמרי משמרת הקדש: הרבנים למשפחת אויערבך באשכנז, הוצאת פלדהיים תש"ע, שער רביעי, עמ' 79–104, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
הערות שוליים

↑  לודוויג לוויזון, נפשות צדיקים, פרנקפורט 1855, מס' 45, באתר היברובוקס.
↑  הרב יוסף בוקסבוים, "תורת רבינו יהונתן", מוריה קסז–קסח (ניסן תשמ"ו), עמ' י, באתר אוצר החכמה.
↑  נתן רפאל אויערבך, "רבי צבי הירש אויערבך ובנו", ישורון יז (תשס"ו), עמ' תשי"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  ראה בהסכמתו לספרו של רבי אליהו משידלוב, עטרת אליהו, פיורדא תקל"ו, באתר היברובוקס.
↑  דניאל י. כהן, "הערות ומלואים למחקרו של א. יערי על תפלות 'מי שברך'", קרית ספר מ (תשכ"ה), עמ 559.
1 2  שו"ת תורת נתנאל, סימן כ"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  נתן רפאל אוירבך, "דרוש הספד לרבי ידידיה טיאה וייל", ישורון יח (תשס"ז), עמ' תשעד–תתג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  ספר הזכרת נשמות קהלת וורמיישא, קבץ על יד ג (תרמ"ו), עמ' 50, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  יוסף אביבי, אוסף כתבי־היד הרבניים: ספריית מנדל גוטסמן, ישיבה־אוניברסיטה, ישיבה אוניברסיטה, ניו יורק תשנ"ח, מס' 61, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  "בעניין פסח מצרים", ישורון יז (תשס"ו), עמ' תשכד–תשכה; "שני הספדים מרבני משפחת אויערבך על רבי אברהם מליסא זצ"ל", ירושתנו ז (תשע"ד), עמ' פז–קיד (על רבי אברהם אביש מליסא), באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום); הקשורים ליעקב, זיכרון אהרן, ירושלים תשע"ח, עמ' 13–19 (הספדו על רבי יעקב עמדין ורבי יוסף שטיינהארט), באתר אוצר החכמה.
↑  ראו למשל יד דוד, ראש השנה יז.; נחל אשכול, חלק א', עמ' 158, באתר היברובוקס; משנת רבי נתן, ברכות פ"א מ"א ד"ה ברע"ב ולא זכיתי, באתר היברובוקס.
↑  שו"ת נודע ביהודה קמא, אבן העזר, סימן לז.
אווז אורינוקו

| אווז אורינוקו |
| --- | --- |
 אווז אורינוקו
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזי צדפות
סוג:: נאוצ'ן
מין:: אווז אורינוקו
שם מדעי
 Neochen jubata ‏שפיקס, 1825
תחום תפוצה


אווז אורינוקו (שם מדעי: Neochen jubata) הוא מין של עוף ממשפחת הברווזיים, החי באזור הטרופי של אמריקה הדרומית. לפי המיון העכשווי הוא שייך לסוג נאוצ'ן שיש בו רק עוד מין אחד - אווז האנדים. בעבר היו עוד שלושה מינים בסוג זה, שנכחדו. שני המינים הקיימים שייכים  לתת-משפחת ברווזי צדפות (Tadorninae), בהם מיני הטדורנה. לפיכך מסתבר, שלמרות שמו ומראהו ה"אווזי", אווז אורינוקו איננו אווז אלא ברווז גדול.
מאפיינים

אווז האורינוקו מגיע לאורך 61–76 ס"מ. הוא בעל ראש חיוור וצוואר גדול ועבה בצבע אפור בהיר. הגוף כתום, הכנפיים ירוקות כהות והרגליים אדומות. המקור אפור והלסת התחתונה ורודה.  הזוויגים דומים, אך הזכרים גדולים יותר. הם מגעגעים בקול רם, ומראם וקולם מזכירים מעט את היאורית.
ברווזים אלה חיים בעיקר ביבשה ולא שוחים הרבה. הם גם מעופפים חלשים למעט בדאייה ארוכה. הם חיים באגמים וביצות מיוערות וכן בשדות וביערות פתוחים באמריקה הטרופית מוונצואלה עד ארגנטינה.
המין מוגדר קרוב לסיכון בעיקר עקב סכירת הנהרות בהם הוא חי, ועקב כריתת יערות ופגיעה במקווי המים. בטבע נותרו 25,000–100,000 פרטים.
הערות שוליים

↑  אווז אורינוקו באתר הרשימה האדומה של IUCN
חיים אליעזר ביחובסקי

| --- | --- |

מצבת קברו בהר הזיתים בירושלים
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 פטירה:  אוגוסט 1924 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 תקופת הפעילות:  ? – אוגוסט 1924 
 
ספר דרך מצותיך שיצא לאור בעריכת הרב חיים אליעזר ביחובסקי
הרב חיים אליעזר הכהן ביחובסקי (ביידיש מאוית ביחאווסקי או ביכאווסקי; נפטר בי"ז באב תרפ"ד, 17 באוגוסט 1924) היה ראש ישיבה בקיבוץ בוברויסק, מנהל כולל חב"ד, ומו"ל ספרי חב"ד.
חייו

הרב חיים אליעזר הכהן ביחובסקי, נולד לרב דובער. נכד גיסו של רבי דובער שניאורי (המכונה "אדמו"ר האמצעי"). חיים אליעזר ביחובסקי היה מחסידי אדמו"ר יצחק דובער שניאורסון מליאדי, ואחר פטירתו היה מחסידי אדמו"ר שמריה נח שניאורסון מבוברויסק.
התחתן עם בתו של ר' שמואל יהודה לייב עפשטיין, לאחר נישואיו התיישב כנראה בכלמי (שבפלך צ'רניגוב), והיה סמוך על שולחן חותנו.
משנת תרנ"א חבר בוועד מעות כולל חב"ד ומנהל החשבונות של הכולל, תפקיד בו שימש עד סוף ימיו.
משנת תרס"ז עסק בההדרת ספרים רבים מכתביהם של אדמו"רי חב"ד. בין השנים תרע"א-תרע"ד הדפיס כתשעה ספרים (ראה להלן פסקה 'ספרים שהו"ל').
תקופה מסוימת התגורר בבוברויסק, ושימש שם כראש ישיבה בקיבוץ בוברויסק יחד עם הרב יעקב הנקין.
בקיץ תרע"ד נסע לארץ ישראל, ולאחר שובו עבר לגור בעיר סנובסק, סמוך לבנו זלמן, ושב לעסוק בעריכת ספרים.
במשך הזמן שלאחר המהפכה עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, והמשיך בהדפסת ספרים.
נפטר בי"ז באב תרפ"ד. ונטמן בחלקת כולל חב"ד בהר הזיתים בירושלים.
ידוע על שלושה מילדיו, בן ושתי בנות. אחת הייתה נשואה להרב איסר תומרקין, רב העיר סטארודוב.
חייו > סכסוך כולל חב"ד

סכסוך כולל חב"ד היה על השליטה בכולל חב"ד, האדמו"ר שלום דובער שניאורסון מלובביץ' רצה שהשליטה תהיה אצל אנשיו, שהיו בעיקרם אנשי חברון, והאדמו"ר שמריה נח שניאורסון מבוברויסק לעומת זאת ניסה לתפוס את השליטה על ידי אנשיו שהיו בעיקרם אנשי ירושלים. מצד לובביץ' היה הרב ישראל דוב פרומקין, עורך החבצלת, ומצד בוברויסק היה הרב חיים אליעזר ביחובסקי. המחלוקת נשאה אופי חריף ונמשכה כמה שנים, עם התכתשויות הדדיות. באמצע שנות תר"ע החליט אדמו"ר מבוברויסק להיפרד מכולל חב"ד והקים את "כולל חב"ד המיוחד", בראשו הועמד הרב ביחובסקי. אחר פטירת אדמו"ר מבוברויסק, חזר הכולל להיות חלק מכולל חב"ד הכללי, והוא חזר להנהלת הכולל.
הרב ביחובסקי בא פעם אחת ללובביץ' להתנצל על אחת התבטאויותיו על רבי שלום דובער שניאורסון במהלך הפולמוס, אך האדמו"ר לא נתן להכניסו. מסופר, שלאחר פטירת האדמו"ר הצטער הרב ביחובסקי על שלא סיפק בידו לבקש מחילה, וביקש מחילה מבנו שהורה לו לבקש מחילה על קבר אביו, אך רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' פקפק באמינות הסיפור.
כתביו

בתשל"ד הודפסו הגהותיו על ספר התניא תחת השם "לקוטי הגהות", בהוצאת קה"ת.
במהדורת הספר "לקוטי תורה" אשר הודפס בשנת תשמ"ד על ידי הוצאת הספרים קה"ת, נכתב כי נוספו ציונים מהרב ביחובסקי. אבל במהדורות מאוחרות נוספה הבהרה כי "אחרי זמן נתברר שהגהות אלו הם לחסיד לא ידוע מי. אבל אינם מהרח"א ביחאווסקי ז"ל".
בתש"נ הוקם בברוקלין "ועד להדפסת כתבי הרח"א ביחובסקי", הוועד הדפיס רק ספר אחד מתוך כתביו בשם "כתבי הרח"א ביחובסקי", בעריכת הרב שלום דובער לוין.
כתביו > כתביו בעניין הסכסוך

תשובה לדורשי אדרעס בענייני הסכסוך בכולל חב"ד, ווילנה תרס"ז
הטענות והאשמות שיש לנו על הממונים בענייני כולל חב"ד, 2 עמ', פולטובה תרע"ג
מעוז לתום בענייני כולל חב"ד, פולטובה תרע"ג
למען שלא יוכל לצמוח שום סכסוך אודות הסכסוכים בענייני כולל חב"ד, ירושלים
ספרים שהו"ל

דרך מצותיך, פולטובה, תרע"א
דרך אמונה, פולטובה, תרע"ב
דרך מצותיך חלק שני, פולטובה, תרע"ב
חנה אריאל (לפי פרשיות, מאת יצחק אייזיק אפשטיין), ברדיצ'ב, תרע"ב
חנה אריאל (עניינים), ברדיצ'ב, תרע"ב
אור התורה, ח"א, בראשית (מאת הצמח צדק), ברדיצ'ב תרע"ג
חנה אריאל, ברדיצ'ב, תרע"ג
סדר מאה שערים, ברדיצ'ב תרע"ג
סדר תפילה, עם פירוש מהרי"ד מליאדי, ברדיצ'ב תרע"ג
פלח הרימון על שיר השירים, מאת הרב הלל מפאריץ', פולטובה, תרע"ח
שני המאורות מאת יצחק אייזיק אפשטיין, פולטובה תרע"ח
תהלים, עם פירוש יהל אור של אדמו"ר הצמח צדק, פולטובה תרע"ח
לקוטי מאמרים, מאת אדמו"ר יצחק דובער שניאורסון מליאדי, פולטובה תרע"ח
גנזי נסתרות (מכתבי הבעש"ט, הרב המגיד ממעזריטש ובעל התניא - רבים מהם הם ממכתבי הגניזה החרסונית), ירושלים תרפ"א
בונה ירושלים, ירושלים תרפ"ו.
לקריאה נוספת

שלום דובער לוין, כתבי הרח"א ביחובסקי, ברוקלין תש"נ, עמוד 7 ואילך
הערות שוליים

↑  על פי השערת שלום דובער לוין, כתבי הרח"א ביחובסקי, תש"נ, עמוד 7.
↑  ספר זיכרון לקהילת בוברויסק, עמוד 296.
↑  לקוטי סיפורים (פרלוב),עמודים שעא-שעב.
↑  הרב שלום דובער לוין, עבודת הקודש אצל כ"ק אדמו"ר מליובאוויטש, פרק י, עמוד כא במהדורה המודפסת. קה"ת, ברוקלין תשפ"ג.
↑  מערכת "אוצר החסידים", הקדמת המו"ל
↑  הדפסה זו לא הייתה לרוח אדמו"ר שלום דובער שניאורסון מלובביץ' (אג"ק הריי"צ ח"א, עמודים שז-שח), אך אדמו"ר שמריה נח שניאורסון סמך עליו את ידיו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588454105171  LCCN: nr2005008761  VIAF: 73809530   WorldCat (עם VIAF): 73809530 
שער הספר כתבי הרח"א ביחובסקי
חרן

| --- | --- |

מבני כוורת בחרן
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  דרום-מזרח אנטוליה
 נפה:  שנלאורפה
 ראש העיר:  מחמוט אוזיאבוז (מפלגת התנועה הלאומית)
 תאריך ייסוד:  האלף ה-7 לפנה"ס
 שטח:  879.7 קמ"ר
 גובה:  137 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  98,999 (2023)
  ‑ צפיפות:  112.5 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  36°52′15″N 39°01′30″E﻿ / ﻿36.870833333333°N 39.025°E﻿ / 36.870833333333; 39.025 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.harran.bel.tr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורחרן(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורחרן(למפת נפת שנלאורפה רגילה) חרן(למפת נפת שנלאורפה מוגדלת) חרן   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
חורבות חרן
חָרָן (בטורקית: Harran; בערבית: حران; בסורית: ܚܪܐܢ; בכורדית: Herran/حەڕان, תעתיק מדויק: חראן) היא עיר עתיקה בנפת שנלאורפה במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום-מזרח טורקיה. העיר שוכנת במעלה נהר הבליח ומתקיימת עוד מהתקופה השומרית והאכדית. היא נזכרת בתעודות אשוריות מהמאה ה-19 לפנה"ס, ומתעודות ממארי מהמאה ה-18 לפנה"ס, כמרכזם של שבטים נודדים בשם בני ימין. כיום יש בעיר אתר ארכאולוגי, ופוקדים אותו תיירים רבים אשר רוצים להתרשם מצורת החיים הקדומה ומבתי הבוץ. לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה 98,999 בני אדם.
היסטוריה

בין המאה ה-16 לפנה"ס ועד המאה ה-13 לפנה"ס נשלטה העיר בידי ממלכת מִיתָנִי והיא הייתה העיר המרכזית והחשובה בצפון מסופוטמיה (ראו גם ארם נהריים). בתקופה זו ישבו בחרן השֵׁמִים-המערביים. כמו אור, גם חרן הייתה בתקופה זו מרכז דתי גדול, ובו התקיים פולחן לאל הירח סין. היא הייתה ידועה גם כעיר מסחר בציר הסוחרים נינוה-חרן-כרכמיש-חלב-דמשק-כנען.
בסביבות שנת 1270 לפנה"ס נכבשה העיר בידי שלמנאסר הראשון מלך אשור. בתקופת דעיכת ממלכת אשור נשלטה העיר בידי האֲרָמִים, ועם התחזקות ממלכתם שבו האַשׁוּרִים והשתלטו עליה. בשנת 612 לפנה"ס, העביר המלך האשורי האחרון אשור-אובליט השני את עיר הבירה לחרן, וזאת לאחר שהבירה הקודמת נינוה נכבשה על ידי הבבלים. לאחר נפילת ממלכת אשור הייתה העיר תחת שלטון בבל, ועם נפילתה של זו במאה השישית לפני הספירה עברה העיר לשלטון המַדִים והכַּשְׂדִים.
בסביבות חרן נשתמר זכר לתקופת המקרא בשמות היישובים: תל תרח, תל נחר, שרג. בתל נחר עמדה, כנראה, עיר נחור, ואילו בתל תרח נשאר זכר למשפחת תרח, שככל הנראה הייתה מהמשפחות הידועות בסביבה ההיא. לפי רשימות בבליות מתקופת האבות מסתבר, שדרך חשובה הוליכה מדרום מסופוטמיה, מסביבות אור כשדים, עד לחרן, וממנה דרך כרכמיש וחלב לדמשק ולחצור שבארץ כנען.
חרן במקרא

על פי ספר בראשית, תרח, אביו של אברהם, השתקע בחרן לאחר שיצא מאור כַּשְׂדִּים. אברהם ואחיינו לוט נדדו מחרן לארץ כנען ואילו נחור אחיו נשאר בחרן. אברהם ראה בחרן את מולדתו, ולשם חזר עבד אברהם, כדי לחפש אישה ליצחק ושם נשא יעקב את נשותיו לאה ורחל, בנות לבן, נכד נחור, ואילך. לחרן ברח יעקב מפני עשו אחיו ושם נולדו ליעקב אחד-עשר מתוך שנים-עשר בניו שהיו לראשי שבטי ישראל. בעיר חרן ישבו ארמים, כפי שעולה מהסיפור המקראי: וַיְהִי יִצְחָק, בֶּן-אַרְבָּעִים שָׁנָה, בְּקַחְתּוֹ אֶת-רִבְקָה בַּת-בְּתוּאֵל הָאֲרַמִּי, מִפַּדַּן אֲרָם--אֲחוֹת לָבָן הָאֲרַמִּי, לוֹ לְאִשָּׁה (בראשית כה, כ). בשפה החתית פדן (pēdan) פירושו 'מקום', מכאן ייתכן כי פדן-ארם פירושו מקום-ארם, כלומר מקום מושבם של הארמים, בני מולדתו של אברהם.
יש המזהים את מקום מוצאו של אברהם בחורן ליד רמת הגולן המבוטא חַוְרָן ומסבירים את הבלבול בדמיון הפונולוגי של השמות.
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4125951-8  LCCN: n91113444  VIAF: 235960998   WorldCat (עם VIAF): 235960998
גרטרוד אדרלה

גרטרוד קרוליין "טרודי" אדרלה (באנגלית: Gertrude Caroline "Trudy" Ederle;‏ 23 באוקטובר 1905 – 30 בנובמבר 2003). הייתה שחיינית אמריקאית. אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. ב-6 באוגוסט 1926 הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שחצתה בשחיית סולו את תעלת למאנש וקבעה את התוצאה המהירה ביותר באותה העת (כולל גברים), לאחר ששחתה את המשחה בסגנון החתירה.
אדרלה כונתה בשם מלכת הגלים.
ביוגרפיה

אדרלה נולדה במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית אחות שלישית מבין שישה אחים למהגרים גרמנים.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית ב-17 באוגוסט 1919 קבעה אדרלה במשחה ל-880 יארד חופשי (800 מטר חופשי) שיא עולם יסוד בתוצאה של 13:19.0 דקות ובכך הייתה לשחיינית הצעירה ביותר שקבעה שיא עולם בשחייה, בגיל 13 שנה ו-298 ימים. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי אתל מקגרי מארצות הברית (12:58.2 דקות). בתחרות שנערכה באינדיאנפוליס ב-4 באוגוסט 1922 היא קבעה במשחה ל-400 מטר שיא עולם חדש של 5:53.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של הילדה ג'יימס מבריטניה (6:16.6 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-6 דקות. שיא זה החזיק מעמד 5 שנים ונשבר על ידי מרתה נורליוס מארצות הברית (5:51.4 דקות)
בתחרות שנערכה בניוארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית ב-30 ביוני 1923 קבעה אדרלה במשחה ל-100 מטר שיא עולם חדש של 1:12.8 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של בת ארצה אתלדה בלייבטריי (1:13.6 דקות).
ביוגרפיה > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת פריז (1924) זכתה אדרלה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אופרזיה דונלי, אתל לאקי ומריאצ'ן וזלאו בשיא עולם חדש של 4:58.8 דקות, לפני בריטניה (5:17.0 דקות) ושוודיה (5:35.6 דקות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי ארצות הברית באולימפיאדת אמסטרדם (1928). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:14.2 דקות, אחרי אתל לאקי (1:12.4 דקות) ומריאצ'ן וזלאו (1:12.8 דקות). בשלב המוקדמות קבעה מריאצ'ן וזלאו שיא עולם חדש (1:12.2 דקות) שיפור לשיא העולם בן השנה של אדרלה (1:12.8 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:04.8 דקות, אחרי חברותיה לנבחרת מרתה נורליוס שקבעה שיא אולימפי חדש של 6:02.2 דקות והלן ויינרייט (6:03.8 דקות). מאחר שציפתה לזכות ב-3 מדליות זהב, היא אמרה שזו הייתה אחת האכזבות הגדולות בקריירה שלה.
בשנת 1925 עברה אדרלה להיות שחיינית מקצוענית.
ביוגרפיה > שחיינית מרתון במים פתוחים

היא שחתה מפארק באטרי שבמנהטן לסנדי הוק שבניו ג'רזי, מרחק של 22 מייל בתוצאה של 7:11 שעות. שיא זה החזיק מעמד 81 שנה עד שנשבר על ידי תמי ון וייס מאוסטריה. ב-25 באוגוסט 1925 היא ניסתה לחצות בשחייה את תעלת למאנש אך כשלה.
אדרלה התאמנה לצליחת תעלת למאנש בהדרכתו של ביל בורגס, מי שהיה לצולח בשחייה השני בהיסטוריה את התעלה בשנת 1911. ב-6 באוגוסט 1926 צלחה אדרלה בשחיית סולו את תעלת למאנש מפה-דה-קאלה שבצפון צרפת לחוף בקנט, אנגליה בתוצאה המהירה ביותר באותה העת של 14:34 שעות וכך הייתה לצולחת אישה הראשונה בהיסטוריה והצולחת השישית בכלל. שיא זה החזיק מעמד עד שנת 1950 שפלורנס צ'דוויק מארצות הברית שיפרה אותו והעמידה אותו על תוצאה של 13:20 שעות. עם שובה לארצות הברית היא זכתה למצעד קונפטי בשדרת הגיבורים בברודוויי, מנהטן.
תארים והישגים

במהלך הקריירה שלה קבעה אדרלה 9 שיאי עולם חדשים 7 מהם במשחה ל-500 מטר חופשי נקבעו בברייטון ביץ', ניו יורק בשנת 1922.
בשנת 1965 זכתה אדרלה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
קריאה נוספת

קייט פנקהרסט, ספורן של נשים מפלאות ששנו את העולם, הוצאת סיגליות, 2018. תרגום: חנה לבנת. (הספר בקטלוג ULI)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי
הערות שוליים

↑  גרטרוד אדרלה, באתר ISHOF - International Swimming Hall of Fame (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810634825505606  BnF: cb17133797s (data)  GND: 132822954  ISNI: 0000 0000 3000 8215  LCCN: n95074067  NKC: xx0277204  SNAC: w6r0342b  VIAF: 1184106   WorldCat (עם VIAF): 1184106
לאבירנתודונטיה

| לאבירנתודונטיה |
| --- | --- |

תקופה
דבון-קרטיקון תחתון, ייתכן ששרדו עד ההווה 395–120.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: בעלי ארבע רגליים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
קבוצה:: לאבירנתודונטיה
שם מדעי
 Labyrinthodontia ‏אוון, 1860

לאבירנתודונטייה (Labyrinthodontia; מיוונית: "שיני מבוך") היא קבוצה פרפילטית של חולייתנים קדומים שמהווים מעבר בין דו-חיים לזוחלים. בעבר נחשבה כתת-מחלקה של דו-חיים.
מיני קבוצת הלאבירנתודונטיה החלו להתפתח מתקופת הדבון ושגשגו לאורך הקרבון ובפרם, אז הגיעו לגדלים מרשימים כשהגדול ביותר היה הפריונוסוכוס, שאורכו עד 9 מטרים והוא היה הגדול שבמיני הדו-חיים. לאחר הכחדת הפרם-טריאס הם התמעטו אך שרדו במספר אזורים מבודדים מתחרות. האחרון שבהם היה הקולסוכוס מאוסטרליה, אשר הגיע לאורך 4-5 מטרים.
מיון הקבוצה

אל קבוצה זו משתייכים:
דמויי זוחלים - נכחדה
טמנוספונדילים (Temnospondyli) - נכחדה
איכתיוסטגאים (Ichthyostegalia) - נכחדה
כיום ידוע כי איכתיוסטגאים אינם דו-חיים אלא קבוצה ללא מחלקה של בעלי ארבע רגליים (Tetrapoda), וכי חלקם ובעיקר דמויי הזוחלים שייכים לדו-חיים והטמנוספונדילים ונראים כאבות הדו-חיים קיימים (Lissamphibia).
גם המינים שלא שייכים לדו-חיים, נחשבים כקרובים אליהם יותר מכל יצור אחר.
אבולוציה של שלבי המעבר בין דגים לדו-חיים
מאובן מעבר

אחד ממאובני ארכאופטריקס, מאובן מעבר בין זוחלים לעופות
מאובני מעבר (באנגלית: Transitional fossil) הם שרידיהן המאובנים של צורות חיים המדגימות מעבר אבולוציוני.  ניתן לזהותם באמצעות השמירה על תכונות פרימיטיביות (פלזיומורפיות) מסוימות בהשוואה לקרוביהם, כפי שהם מוגדרים באמצעות הקלדיסטיקה. "החוליה החסרה" הוא המונח הפופולרי לצורות מעבר. דוגמאות רבות מספור למאובנים כאלה קיימות, כולל אלה של פרימטים ושל הומינואידים קדומים המהווים שלבי מעבר באבולוציה של האדם.
מאובני מעבר בתורת האבולוציה

בשנת 1859 פרסם צ'ארלס דרווין את הספר מוצא המינים, בו הוצגה התאוריה לפיה כל המינים החיים על כדור הארץ התפתחו ממוצא משותף באמצעות מנגנון של שונות וברירה טבעית. ניבוי שעלה מן התאוריה הוא קיום מאובנים של "צורות מעבר" בין מינים קיימים.
דרווין כתב כי העדר מאובנים כאלו הוא לכאורה ההתנגדות החזקה ביותר לתאוריה, אך הסביר את מחסורם בנדירותם של מאובנים, וחזה כי מיני ביניים כאלו יתגלו בעתיד. תחזית זו החלה להתאמת שנתיים בלבד לאחר כתיבת הספר, כאשר התגלה המאובן הראשון של הארכאופטריקס, צורת ביניים בין זוחלים (למעשה דינוזאורים) לעופות.  מאז התגלו מאובני מעבר רבים נוספים, למשל בין דגים ודו-חיים, בין זוחלים ליונקים, בין קופי-אדם לבני-אדם, בין יונקים יבשתיים ללווייתנאים, בין סוסיים קדמונים לסוסים מודרניים (ראו אבולוציה של הסוס), ועוד.
מאובני מעבר בין דגים לדו-חיים

מוצא כל החולייתנים בעלי ארבע רגליים הוא מן הדגים, והעלייה ליבשה התרחשה בתקופת הדבון המאוחר כ-365 מיליון שנה לפני זמננו.  עד לתקופה זו אין מוצאים כלל מאובנים של חולייתנים יבשתיים. קבוצת הדגים שמתוכה התפתחו בעלי ארבע הרגליים היא בעלי סנפירים בשרניים, אשר כפי שמרמז שמה מצטיינת בסנפירים שריריים שמהם התפתחו הרגליים. נציגים של קבוצה זו ידועים כמאובנים מתקופת הדבון וכן כמינים החיים היום, בהם דגי-הראות המסוגלים לנשום מחוץ למים באמצעות ראות פשוטות. המחלקה הקדומה ביותר של בעלי ארבע הרגליים היא הדו-חיים, אשר גם כיום עוברים במהלך ימי חייהם גלגול מראשן דמוי דג ובעל זימים לבוגר בעל רגליים וריאות. מכאן ניתן היה להסיק כבר בתקופתו של דרווין שיש לחפש מעבר בין הדגים בעלי הסנפירים הבשרניים לבין דו-חיים במאובנים מתקופת הדבון. שרשרת מיני מעבר כזו אכן התגלתה במשך השנים, וכיום פערי הזמן בין חבריה השונים הם לכל היותר כעשרה מיליון שנה.
| מין   שם מדעי | תמונת מאובן | תמונת שחזור | מתוארך לתקופה   | התגלה לראשונה בשנת |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סוג: אאוסתנופטרון (Eusthenopteron) |  |  | דבון מאוחר, 385 מיליון שנה לפני זמננו | 1881 |
| סוג: פאנדראיכתיס (Panderichthys) |  |  | דבון מאוחר, 380 מיליון שנה לפני זמננו | 1941 |
| סוג: טיקטאאליק (Tiktaalik) |  |  | דבון מאוחר, 375 מיליון שנה לפני זמננו | 2006 |
| סוג: אקנתוסטגה (Acanthostega) |  |  | דבון מאוחר, 365 מיליון שנה לפני זמננו | 1952 |
| סוג: איכתיוסטגה (Ichthyostega) |  |  | דבון מאוחר, 365 מיליון שנה לפני זמננו | 1932 |
| סוג: פדרפס (Pederpes) |  |  | קרבון מוקדם, 350 מיליון שנה לפני זמננו | 2002 |
| סוג: אוסינודוס (Ossinodus) |  |  | קרבון מוקדם | 2004 |