קרונפרינץ (אוניית מערכה, 1914)
היסטוריית שירות > גורל

קרונפרינץ וילהלם הייתה אמורה להשתתף בפעולה אחרונה של הצי ימים לפני שביתת הנשק, מבצע שבו עיקר צי הים הפתוח היה אמור להגיח מבסיסו בווילהלמסהאפן כדי להתנגש עם הצי הגדול הבריטי. כדי לשמור על עמדת מיקוח טובה יותר לגרמניה, התכוונו האדמירלים היפר ושר להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, לא משנה מה תהיה התוצאה עבור הצי. ב-29 באוקטובר 1918 ניתנה הפקודה לצאת מווילהלמסהאפן כדי לגבש את הצי בשפך היאדה, בכוונה לצאת למחרת בבוקר. עם זאת, החל מהלילה של 29 באוקטובר, מלחים בתירינגן ערכו מרד. התסיסה התפשטה לאוניות מערכה אחרות, כולל קרונפרינץ וילהלם. המבצע בוטל בסופו של דבר; בניסיון לדכא את המרד, אדמירל שר הורה לפזר את הצי. קניג ושאר השייטת השלישית נשלחו לקיל. בהתבשר הקייזר על המצב הוא הצהיר "אין לי יותר צי".
לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, רוב צי הים הפתוח, בפיקודו של קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, נכלא בבסיס הצי הבריטי בסקפה פלו. לפני יציאת הצי הגרמני הבהיר אדמירל אדולף פון טרוטה לפון רויטר כי אינו יכול לאפשר לבעלות הברית לתפוס את הספינות, בשום תנאי. הצי נפגש עם הסיירת הקלה הבריטית קארדיף, שהובילה את הספינות לצי בעלות הברית שאמור ללוות את הגרמנים לסקפה פלו. המשט האדיר כלל כ-370 ספינות מלחמה בריטיות, אמריקאיות וצרפתיות. לאחר שהספינות נכלאו, התותחים שלהן הושבתו באמצעות הסרת מכנסי התותחים שלהן, וצוותיהן צומצמו ל-200 קצינים ומלחים.
הצי נשאר בשבי במהלך המשא ומתן שהוליד את הסכם ורסאי. פון רויטר האמין שהבריטים מתכוונים לתפוס את הספינות הגרמניות ב-21 ביוני, שהיה המועד האחרון לחתימה של גרמניה על הסכם השלום. מבלי שידע שהמועד האחרון הוארך עד 23 ביוני, הורה רויטר להטביע את הספינות. בבוקר 21 ביוני יצא הצי הבריטי מסקפה פלו לביצוע תרגילי אימון, ובשעה 11:20 העביר רויטר את הפקודה לאניותיו. קרונפרינץ וילהלם טבעה ב-13:15; חיילי המשמר הבריטי נבהלו בניסיונם למנוע מהגרמנים להטביע את הספינות; חיילים בריטים על סיפון סירה סמוכה ירו והרגו מסיק בקרונפרינץ וילהלם. בסך הכל הרגו השומרים תשעה גרמנים ופצעו עשרים ואחד. הצוותים הנותרים, בסך הכל כ-1,860 קצינים ומלחים, נכלאו.
קרונפרינץ וילהלם מעולם לא נמשתה לגריטה, בניגוד לרוב אוניות הראשה האחרות שטבעו. קרונפרינץ וילהלם ושתי אחיותיה טבעו במים עמוקים יותר מאשר שאר אוניות הראשה, מה שהקשה על כל ניסיון הצלה. פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 עצרה את כל פעולות ההצלה, ולאחר המלחמה נקבע שחילוץ ההריסות העמוקות יותר אינו מעשי מבחינה כלכלית. הזכויות לפעולות חילוץ עתידיות על השרידים נמכרו לבריטניה בשנת 1962. בשל העובדה שהפלדה שהרכיבה את גוף האוניות הופקה לפני הופעת הנשק הגרעיני, קרונפרינץ וילהלם ואחיותיה הן בין המקורות הבודדים הנגישים של פלדה עם רקע נמוך, אשר הוסרה מדי פעם לשימוש במכשירים מדעיים.
שרידיה של מארקגראף ואוניות המערכה קניג וקרונפרינץ הוגדרו מונומנטים עתיקים מתוכננים ימיים ב-23 במאי 2001. ההריסות הן אתרי צלילה פופולריים, ומוגנים במדיניות האוסרת על צוללנים לשחזר מהם חפצים. בשנת 2017 ערכו ארכאולוגים ימיים ממרכז המחקר לארכאולוגיה של אורקני סקרים נרחבים של קניג ועוד תשע ספינות טרופות באזור, כולל שש ספינות מלחמה גרמניות ושלוש בריטיות נוספות. הארכאולוגים מיפו את ההריסות בסונאר ובחנו אותן בכלים תת-מימיים המופעלים מרחוק כחלק ממאמץ לקבוע כיצד השרידים מתדרדרים. האונייה שוכנת בעומק של 12–38 מטר (39–125 רגל) והיא אתר צלילה פופולרי. באופן חריג עבור ספינות בגודל כזה, חלק מהתותחים העיקריים שלה נותרו חשופים.
השרידים הגיעו בשלב מסוים לבעלות חברת Scapa Flow Salvage, שמכרה את הזכויות על כלי השיט לטומי קלארק, קבלן צלילה, ב-1981. קלארק רשם את השרידים למכירה ב-eBay במחיר "קנה עכשיו" של 250,000 פאונד, כשהמכירה הפומבית נמשכה עד 28 ביוני 2019. שלוש שרידים אחרים - אלה של קרונפרינץ וילהלם, קניג, והסיירת הקלה קרלסרוהה - כולן גם בבעלות קלארק, הוצבו גם הם למכירה. השרידים של מארקגראף ושתי אחיותיה נמכרו בסופו של דבר תמורת 25,500 פאונד ליחידה לחברה מהמזרח התיכון, בעוד קרלסרוהה נמכרה לקונה פרטי תמורת 8,500 פאונד.
איור של קרונפרינץ
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
חיילים גרמנים נוחתים באסל