stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
על אמנות הפיוט
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > תמצות, שינון ותחכום

הורטיוס הושפע מזרם המשוררים החדשים שבראשם עמד קאלימאכוס. הזרם דגל ביצירת חיבורים קצרים, מתומצתים, שנונים, מלוטשים, מתוחכמים וברוח המסורת. לאורך כל שירי הורטיוס יש אלמנטים ששורשיהם מהביקורת האלכסנדרית, ”גנבו שיר שלא עישבוהו ימים רבים, לא ליטשוהו ליטוש רב ולא נגזם עשרות פעמים והוחלק עד עמידה בבוחן ציפורן” (הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 292-4, תרגום דבורה גילולה, עמ' 38). הליטוש, לדעת הורטיוס, מעניקים ליצירה את עקרון התואם, ”עצמה וחיוּת נוטשים את השואף ללטש עד בלי די” (הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 26-27, תרגום דבורה גילולה, עמ' 29). הוא כתב בחיבורו ”סופר לך בעקבות המסורת, או חבר יצירה עקיבה לעצמה” (הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורה 119-120, תרגום דבורה גילולה, עמ', 32). לכן הורטיוס המליץ שיצירה תבחן בידי מומחה [דרוש מקור] ותחכה תקופת צינון של תשע שנים לפני הוצאה לאור.
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > תמצות, שינון ותחכום > In medias res

אחד מטכניקות התמצות שמציע הורטיוס הוא In medias res. כלומר, שיר שמתחיל ב"אמצע הדברים" (In medias res), ישר אל התיאור הדרמטי בו, ללא אקספוזיציה.
| --- | --- |
הוא לא מחל (orditur) את חזרת דיומדס במוות של מלאגרוס ;  ולא את מלחמת טרויה מביצת התאומים.   תמיד הוא ממהר ללב העניין, ואל המאורעות.: Nec (reditum Diomedis) ab interitu Meleagri,  nec gemino bellum Troianum orditur ab ouo;  semper ad euentum festinat et 'in medias res
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > תמצות, שינון ותחכום > In medias res > ab ovo

"מההתחלה", מהמקור, מהביצה (ab ouo). הורטיוס יוצא נגד הגישה שמתארת את הסיפור מ"ההתחלה", כלומר מסיפור הראשית. הוא מקביל זאת ליצירתו של הומרוס. לדה הטילה שתי ביצים. הראשונה של הלנה וקלימנסטרה שנוצרו לאחר שזאוס התחפש לברבור ופיתה את לדה בלילה הכלולות. בביצה השנייה היו קסטור ופולוקס שהיו בני בעלה של לדה טינדראוס. באזכור הביצה הורטיוס מנסה להסביר שכפי שהומרוס לא החל את סיפור מלחמת טרויה בלידת הלנה, כך גם יוצר מתוחכם צריך להתחיל את יצירתו, ב"אמצע הדברים" (In medias res), מהיכן שהעלילה מתחילה להתפתח וזאת כדי לעניין את הקוראים.
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > תמצות, שינון ותחכום > Showing instead telling

עדיף להראות במקום לומר
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > תמצות, שינון ותחכום > quandoque bonus dormitat Homerus

| --- | --- |
אתרעם גם כאשר מתנמנם הומרוס הטוב: et idem \ indignor quandoque bonus dormitat Homerus
הורטיוס מבקר את הומרוס בגלל השגיאות המרובות הקיימות בטקסט שלו. עם זאת, המשמעות שהביטוי הזה משתמש היום בספרות הוא בדיוק ההפך מכוונת הורטיוס:
אפילו המשורר המיומן ביותר יכול לעשות שגיאות מתמשכות.
יצירות ארוכות, בדרך כלל אפוסים (כמו האיליאדה או האודיסיאה), יכולות להכיל שגיאות מבלי שגורעות משמעותית באיכות הכללית של היצירה.
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > תמצות, שינון ותחכום > purpureus pannus

הורטיוס התנגד לשפה נמלצת, ראוותני ומצועצעת שאינה מציע תוכן לתיאורים בה. הורטיוס נעזר במטפורה של תפירה, וממליץ למשורר לא לתפור סצנה לסצנה אחרת, רק בגלל שבעל הכישרון לכתוב את הסצנה הראשונה באופן יפה אך ללא קשר אל הראשון. בהמשך הוא מדגים את דבריו בשיח על הברושים וטביעה בלב הים. הברושים סמלו הבל בתרבות היוונית. אומר הורטיוס, אל תצייר ברושים כמשל לאדם שטבע בים רק בגלל שידעת לצייר אותם.
| --- | --- |
להתחלות של רוממות המבשרות גדולות ונצורות   תופרים לעיתים טלאי ארגמן, אחד וגם שני, כדי שיזהיר   למרחוק, כמו תיאורי החורשה של דיאנה ומזבחה,   זרמי מים שוטפים בשפעתם, מתפתלים בשדות חמודים,   או נהר הריין או קשת בענן.   אלא שזה לא היה מקומם ואולי תדע ברושים   לצייר, אז מה אם שולם לך כסף   לצייר ניצול משברי אנייה טובעת?: Inceptis grauibus plerumque et magna professis  purpureus, late qui splendeat, unus et alter  adsuitur pannus, cum lucus et ara Dianae  et properantis aquae per amoenos ambitus agros  aut flumen Rhenum aut pluuius describitur arcus;  sed nunc non erat his locus. Et fortasse cupressum  scis simulare; quid hoc, si fractis enatat exspes   nauibus, aere dato qui pingitur?
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > תמצות, שינון ותחכום > ההר הוליד עכבר

מיצירה זו נולד הניב הידוע "ההר הוליד עכבר": ”"ההרים יכרעו ללדת ויוולד עכבר נלעג"” (הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורה 139, תרגום בידי דבורה גילולה, עמ' 33). הורטיוס מנסה להסביר לקוראי כי אל להם להפגיז בכישוריהם בתחילת יצירותיהם כשאין הם יכולים לעמוד בהם לאורכה של כל היצירה.
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > תמצות, שינון ותחכום > Breuis esse laboro, obscurus fio

כאשר הורטיוס מדבר על האורך הנכון של תיאורים, הוא אומר את אחד המשפטים המוכרים ביותר בדיוני ביקורת הספרות [דרוש מקור]:
| --- | --- |
"אני עמל להיות תמציתי, ונעשה מעורפל": Breuis esse laboro, obscurus fio
הורטיוס מנסה להדגיש שלעיתים הניסיון להיות תמציתי לא נובע מיעילות אלא מחוסר ביהירות, אפוא מסתמן שיש לדעת איך ומתי לתמצת.
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > רעיון השלמות

”ליד בית ספרו של אימליוס חרש נחושת אחד מעצב ורוקע בברונזה ציפורניים ושער רך ושופע, אך בכלל יצירתו נכשל כי אינו יודע לעצב את כולה כשלמות” (הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 32-35 (תרגום דבורה גילולה, עמ' 29-30)). אם כן, לדעת הורטיוס לא רק שחלקי השיר אמורים ליצור עלילה אחידה ושלמה אלא גם שעל כל חלק וחלק יש שיעמוד באותם סטנדרטים כשל האחרים.
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > חידוש > דמויות

מצד אחד, הורטיוס מאמין כי אנשים יצאו נשכרים כאשר יפנו אחר המודלים הקיימים וישמרו על הולמות הדמויות, כלומר שימור תכונות והאופי של הדמויות בהתאם למיתוס ולכללים המוסכמים (הנרגן יהיה אדם עצבני וכו', ראה דוגמת הזקן). פועל יוצא מהשורות, ”אם תעלה שוב על במה את אכילס הנערץ, עצב אותו נמרץ, זועם, חסר רחמים, פראי...” (הורטיוס, על אומנות הפיוט שורות 120-1 (תרגום דבורה גילולה, עמ' 32)). מצד שני, משורר צריך להיות מקורי ולחדש, אך לשמור על עקביות הדמות החדשה, ”אם תעלה על במה מה שלא נוסה עדין ותעז לעצב דמות חדשה, תהא היא עד תום ההצגה כפי שהופיעה על הבמה בתחילתה, עקיבה ונאמנה לעצמה” (הורטיוס, על אומנות הפיוט שורות 125-126 (תרגום דבורה גילולה, עמ' 32)
כאשר מתאר הורטיוס את הדמות האידיאלית של אדם זקן, הוא מצליח לצייר אותה היטב, ויוצר פסקה מהיפות ביותר והאמיתיות ביותר שנוצרו אי פעם:
הזקן מצוקות רבות סביב לו,

אם רודף הוא בצע אך בקמצנותו נרתע או חושש בנאסף לגעת,

אם מכלכל ענייניו בפחד צונן,

נוטה לדחות, מרחיק תקוותיו, נרפה, מתאווה לעתיד,

טרחן, נרגן, משבח ימי העבר,

ימי נעוריו, מגנה צעירים ומבקרם.

רבות הברכות ששנים נושאות בכנפיהן,

רבות הן נוטלות בחולפן.
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > חידוש > ליטון מילים

משורר צריך ואף מומלץ לו ליצור מילים חדשות, ”שזירת מילים יחדיו ברגישות ובזהירות תעלה בידך, אם צירוף מתוחם לביטוי מוכר יעניק משמעות חדשה” (הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 46-8, בתרגום דבורה גילולה). כמו גם, יש צורך בניאולוגיזם של מילים מהעולם היווני אל העולם הרומי.
כאשר הורטיוס מזכיר את התחלפותן של מילים ישנות בחדשות, הוא משליך את הדבר על המצב האנושי כולו, ”נגזר עלינו למות, אנו וכל מעשינו” (הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורה 63, בתרגום דבורה גילולה)). כדי לתאר את החיים של מלה, הורטיוס משתמש בדימוי הומרי לפיו המילים הם בני אדם בעלי מחזור חיים. הן נולדות, פורחות ונובלות. הזיקה בין מילים (דומם) לצומח הופכת את כל הקטגוריות שיש בעולם לטקסט.
האלמנט השמרני ביותר בחידוש אצל הורטיוס הוא המשקל. הוא נותן סקירה היסטורית של כל אחד מבין המשקלים והסוגות המתאימות לכל משקל. לדעתו, אין צורך לשנות את המשקל עבור סוגה לה כבר הוחלט המשקל המתאים לה. עם זאת, ניתן להמציא סוגה חדשה ולהשתמש בה במשקל חדש.
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > התואם

אחד מעקרונות הורטיוס הוא עקרון התואם לפיו משורר צריך להיכנס למצב רגיש כך שיעורר רגש באמצעות הטון שלו וירגש לא רק את עצמו אלא גם את הקהל, ”אם רצונך שאבכה, אתה עצמך צריך לכאוב תחילה” (הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 102-103 (תרגום דבורה גילולה, עמ' 32)).
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה" > התנגדות לדאוס אקס מכינה

הורטיוס מתנגד לרעיון דאוס אקס מכינה בשורה 191,
| --- | --- |
אל בל יתערב, אלא אם ראוי שיותר סבך הקשר בהכרעתו: nec deus intersit, nisi dignus uindice nodus
סיום היצירה

את היצירה הוא מסיים כמו שפתח אותה, בתיאור מפלצתי של משורר מטורף, המשתין על קבר אביו, ואותו הוא מדמה למי שמחבר שירים גרועים אך מכריח אנשים לשמוע אותם. הוא מסיים במשפט ביקורת נוקב אחרון על המשורר חסר הכישרון:
"עלוקה שלא תרפה מן העור אלא אם שבעה ומלאה דם."
השפעת "אמנות הפיוט"

אמנות הפיוט היא יצירה ששרדה במשך הדורות. שלא כמו "הפואטיקה" של אריסטו, אמנות הפיוט הייתה קיימת בשפת המקור לאורך כל ימי הביניים, אולם גם בה החל הדיון הביקורתי רק עם פרוץ הרנסאנס.
באנתולוגיה של נורטון לתיאוריה וביקורת נכתב על היצירה:
אי אפשר להפריז בחשיבותה של 'אמנות הפיוט' להורטיוס עבור המשך תולדות ביקורת הספרות. מאז חיבורה במאה הראשונה לפני הספירה, השירה הביקורתית השנונה והחידתית-לפרקים הזו הובילה להשפעה מתמשכת על משוררים ומבקרי ספרות כאחד - אולי משום שמימרותיה, הכתובות כפסוקי שירה, נוחות לציטוט בצורה כה בולטת. על קריאתו של הורטיוס, שעל השירה "להורות ולענג", חזרו פעמים כה רבות, עד שהיא נודעה בתור "הקלישה ההורטיאנית".
אמנות הפיוט היא יצירת אמנות, ולא רק עבודה עיונית על ביקורת הספרות, כמו הפואטיקה. בשל כך, הייתה השפעתה רבה במשך הדורות, והיא נתפשה כשיא יצירתו של הורטיוס בפרט, ושל התרבות הרומית בתקופת אוגוסטוס קיסר בפרט.
היות שנראה שכמעט כל תכניה של אמנות הפיוט שאובים מתורתו של אריסטו, נטו המבקרים להתייחס אליהן כאחת. הבדל יחיד שהודגש היה ההבדל בתפיסת המטרה של המחזה: לפי אריסטו, המטרה היא לימוד בלבד, בעוד הורטיוס תופס גם את ההנאה כמטרה. ”לא די שהשירים יפים הם, יהיו נא גם מהנים” ( הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורה 99, תרגום דבורה גילולה, עמ' 32). הוא דגל שמשורר יהיה בעל שיגעון, השראה וטכניקה. מכאן שעל המשורר להיות לא רק מוכשר מטבעו אלא גם בעל טכניקה כדי ללמוד לתמצת, לכתוב במשלב גבוה, קפדני ומדוקדק. מלבד זאת, הורטיוס לא מזכיר את המושג קתרזיס שהוא מרכז התהליך שעובר על הצופה במחזה.
תרגומים לעברית

על אמנות הפיוט. תרגום, הערות ומבוא: יורם ברונובסקי. הוצאת ספרית פועלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1983. 53 עמ'.
האיגרת אל הפיסונים (על אמנות הפיוט). תרגם: נתן שפיגל. בתוך: נתן שפיגל. הוראטיוס - האיש ויצירתו. ירושלים, מאגנס, תשמ"ד. עמ' 179-209.
אמנות הפיוט, תרגום הערות ומבוא: דבורה גילולה. הוצאת מאגנס. 2004.
ארס פואטיקה. תרגום: יואב גלבוע. בליווי איורים של האמנית אודליה שמעוני. הוצאת קתרזיס. 2024.
הערות שוליים

↑  הורטיוס, "אמנות הפיוט", בתרגום דבורה גילולה, הוצאת מאגנס, עמ' 29
↑  מקור THE LATIN LIBRARY שורות הורטיוס, על אמנות הפיוט, 1-5
↑  משה ברש (עורך), שירי קאטולוס, ירושלים 1989, עמ' 12
↑  מלאגרוס נהרג בידי אמו אטאלנטה, להרחבה ראה ציד חזיר הבר הקלדוני
↑  הלנה וקליטמנסטרה נולדו מלדה וזאוס לאחר שזאוס התחפש לברבור בלילה הכלולות של לדה ושכב עמה.
↑  הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 146-8.
↑  הטקסט הלטיני לקוח מthe latin library
↑  הורטיוס, אמנות הפיוט שורה 359, תרגום דבורה גלולה
↑  הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 14-21, תרגום דבורה גילולה עמ' 29
1 2  לטינית הספרייה הלטינית
↑  הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 25-26 (תרגום דבורה גילולה, עמ' 29)
↑  הורטיוס, אמנות הפיוט, שורות 115-124
↑  הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 48-59
↑  הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 60-3
↑  הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורות 72-98
↑  הורטיוס, על אמנות הפיוט, שורה 191-2, תרגום דבורה גילולה, עמ' 34
↑  הספרייה הלטינית
↑  ביקורת על התרגום מאת דבורה גילולה (שלימים תרגמה את היצירה בעצמה): דבורה גילולה, צר לי עליך אחי, הוראטיוס, דבר, "משא", 17 ביוני 1983; ותגובה מאת המתרגם: יורם ברונובסקי, לאטינית בסְפַר האימפריה, דבר, 15 ביולי 1983.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590434905171  PLWABN: 9810633308705606  BNE: XX2964772  BnF: cb121944921 (data)  GND: 4286936-5  LCCN: n88167930  NLA: 35669176  NSK: 000758767  SUDOC: 030704316  VcBA: 492/1744  VIAF: 2159152140025011100003   WorldCat (עם VIAF): 2159152140025011100003
פפירוס ישמעאל

פפירוס ישמעאל הוא פפירוס עברי בן ארבע שורות מקוטעות מתקופת בית ראשון שהתגלה בבית פרטי במונטנה אשר בארצות הברית. הפפירוס נפתח במילים: "לישמעאל תשל[ח]...".
היסטוריה

תצלום הפפירוס נחקר על ידי הפלאוגרפית, ד"ר עדה ירדני, בשנת 2018 בסמוך לפטירתה. לאחר פטירתה הועבר התצלום לידיו של שמואל אחיטוב. בעקבות חקירה מודיעינית של יחידת מניעת השוד של רשות העתיקות, התגלה כי הפפירוס המקורי נמכר על ידי אוצר מוזיאון רוקפלר בשעתו, יוסף סע'אד ועל ידי חליל איסכנדר קנדו, סוחר עתיקות פלסטיני מבית לחם, שהיה מעורב בעסקאות רבות הקשורות במגילות מדבר יהודה. הפפירוס נרכש בידי אזרחית אמריקאית ב-1965 והוא נשמר בזכוכית בארון ביתה בארצות הברית. עם פטירתה ירש בנה את הפפירוס. לאחר מאמץ מודיעיני הגיעו פקחי רשות העתיקות אל הבן היורש. הבן הוטס לישראל לביקור בהיכל הספר ושם הוצגה בפניו יכולת השימור הגבוהה של מומחי המוזיאון לממצאים עתיקים. בעקבות הביקור הוא הסכים להעביר את הממצא לידי ישראל. הפפירוס שוכן עתה במוזיאון ישראל.
הכתב שבו נכתב הפפירוס תוארך למאות השביעית או השישית לפני הספירה, עת רווחה ידיעת הכתיבה והקריאה בממלכת יהודה. הערכת רשות העתיקות היא שהפפירוס נמצא בחפירות השוד שערך קנדו במערות במדבר יהודה.
הפפירוס פורסם לידיעת הציבור הרחב ב־7 בספטמבר 2022 ונחשף ב"כנס מדבר יהודה" שארגנה רשות העתיקות במוזיאון ארצות המקרא ירושלים ב-15 בספטמבר 2022.
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
פפלגוניה

פפלגוניה באסיה הקטנה בין המאה ה-3 לפנה"ס והמאה ה-1 לפנה"ס
פפלגוניה באסיה הקטנה
מפת פפלגוניה. היינריך קייפרט, 1903
פפלגוניה (לטינית Paphlagonia; יוונית Παφλαγονία) היא חבל ארץ היסטורי בצפון אסיה הקטנה ולחופי הים השחור. פפלגוניה שכנה בין ביתיניה ממערב ופונטוס ממזרח ומצפון לפריגיה ולקפדוקיה.
מיתולוגיה

תושבי פפלגוניה כמעט שלא נזכרו לאורך ההיסטוריה אך הם היו מיושביה המוקדמים של אסיה הקטנה ונזכרו באיליאדה. ייתכן שהיו מקורבים אתנית לתושבי קפדוקיה. הומרוס ופליניוס הזקן ציינו שלאחר חורבן טרויה הוביל אנטנור, מייסדה המיתולוגי של פדובה, את האנטים (Eneti) מפפלגוניה אל חופיו הצפון-מערביים של הים האדריאטי, ושם התערבבו באוגנים (Euganei), שבט מקומי מיתולוגי למחצה, והיו לונטים האדריאטים.
היסטוריה

פפלגוניה יושבה בידי שבטים יוונים במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס, והעיר סינופ נוסדה בשנת 630 לפנה"ס לערך. הרודוטוס ציין כי פפלגוניה נכבשה בידי קרויסוס מלך לידיה במאה ה-6 לפנה"ס וכי לאחר מכן עמדה לצידו של כורש. כל הנסיכים ששלטו בפפלגונים נקראו "פילמנס" (Pylaimenes) על שמו של מנהיגם המיתולוגי, ונראה כי שמרו על עצמאות יחסית בשל מיקומה המבודד יחסית של ארצם, בין הרי צפון אנטוליה לים השחור.
במאה ה-4 לפנה"ס נשלטה פפלגוניה בידי מוקדון ולאחר מותו של אלכסנדר מוקדון באה תחת שלטונו של אאומנס. למרות זאת, המשיכו נסיכי פפלגוניה לשלוט בארצם עד שנבלעה בהדרגה על ידי פונטוס החל בזמנו של מיתרידטס הראשון, מלך פונטוס במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס, ובאופן מוחלט כמאה שנה לאחר מכן. משלב זה היה גורלה של פפלגוניה זהה לזה של פונטוס, ויחד עימה נכבשה והייתה לפרובינקיה הרומית פונטוס בשנת 65 לפנה"ס.
בירתם הקדומה של הפפלגונים הייתה גנגרה (Gangra) שנקראה מאוחר יותר גרמניקופוליס (Germanicopolis) וכיום צ'נקרה (Çankırı). ערים חשובות אחרות בפפלגוניה היו אמסריס (Amastris, כיום אמאסרה) ואמיסוס (Amisus, כיום סמסון) שעל גבול פונטוס.
ראו גם

אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית
אסיה הקטנה בתקופה הרומית
פונטוס
ריפת
פפלו

חוסה לואיס גרסיה ואיה (בספרדית: José Luis García Vayá; נולד ב-11 באוגוסט 1998) הידוע בכינויו פפלו, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בולנסיה, בה הוא גם משמש כקפטן.
קריירה

בשנת 2012 הצטרף פפלו למחלקת הנוער של לבאנטה, ובשנת 2014 חתם בקבוצה על חוזה מקצועני עד לשנת 2021, והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-15 בדצמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 1–2 לאספניול במשחק גביע המלך.
באוגוסט 2017 הושאל לעונה אחת להרקולס מהליגה הספרדית השלישית.
ב-26 ביולי 2019 הושאל לעונה אחת לטונדלה מליגת העל הפורטוגלית, ובמחזור האחרון של העונה כבש בעיטת עונשין מכריעה שהותירה את הקבוצה בליגה.
ב-8 בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת לוויטוריה דה גימארייש, גם היא מליגת העל הפורטוגלית. כשחזר לספרד ביולי 2021, הפך לשחקן הרכב בקבוצה.
ביוני 2022 האריך את חוזהו עד ליוני 2032.
הערות שוליים

↑  Pepelu amplía su contrato con el Levante UD hasta 2021, LevanteUD (בספרדית)
↑  Espanyol vs Levante: resumen, goles y resultado - MARCA.com, www.marca.com
↑  El Levante UD y el CD Tondela acuerdan la cesión de Pepelu, LevanteUD (בספרדית)
↑  PortuGOAL Figure of the Week: Natxo González guides Tondela to traditional final day heroics, portugoal.net
↑  El Levante UD y el Vitória Sport Clube acuerdan la cesión de Pepelu, LevanteUD (בספרדית)
↑  Luis Sancho de Rosa, Alessio Lisci da con su fórmula, Diario AS, ‏2022-02-27 (בספרדית)
↑  Pepelu y el Levante UD renuevan su vinculación por diez temporadas, LevanteUD (בספרדית)
פולקסווגן ID.6

| --- | --- |

דגם הקונספט
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פולקסווגן
 שנות ייצור:  2021–הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין סין
 סיווג:  מכוניות שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת פולקסווגן MEB
 אורך:  4,876 מ"מ
 רוחב:  1,848 מ"מ
 גובה:  1,680 מ"מ
 משקל:  2,280 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,965 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי המספק 180 או 204 כ"ס או שני מנועים חשמליים המספקים 306 כ"ס
 מהירות מרבית:  160 קילומטרים לשעה
 תאוצה:  9.3, 9.1 ו-6.6 שניות
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 58 או 77 קוט"ש
 טווח נסיעה:  436 ק"מ או 588 ק"מ
 קשר:  פולקסווגן ID.4, אאודי Q4 אי-טרון, סקודה אניאק
פולקסווגן ID.6 (באנגלית: Volkswagen ID.6) היא מכונית במרכב קרוסאובר בעלת שבעה מקומות, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2021. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי ב-18 באפריל 2021. כרגע (שנת 2021) ה-ID.6 מיועדת לשוק הסיני בלבד. ה-ID.6 הוא השלישי בסדרת ה-ID של פולקסווגן. בשנת 2017 הציגה פולקסווגן דגם קונספט מקדים בשם פולקסווגן I.D קרוז קונספט.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע חשמלי המספק 180 כ"ס או 204 כ"ס עם מומנט מרבי של 31.5 קג"מ, סוללת ליתיום-יון בקיבולת 58 או 77 קוט"ש המאפשרות טווח נסיעה חשמלי של 436 או 588 ק"מ. או בגרסת הנעה כפולה, שני מנועים חשמליים המספקים 306 כ"ס. התאוצה במנועים אורכת 9.3 שניות, 9.1 שניות ו-6.6 שניות בהתאמה, המהירות מוגבלת בכל המנועים ל-160 קמ"ש.
הערות שוליים

↑  קרוסאובר חשמלי 7 מושבים: 2021 פולקסווגן ID6 נחשף בסין, באתר קארטיוב, ‏18 באפריל 2021
↑  ג'יימס ברודי, Volkswagen ID.6 seven-seat electric SUV for China revealed, באתר אוטואקספרס, ‏17 באפריל 2021
↑  פולקסווגן I.D Crozz קונספט: הצעה לקרוסאובר חשמלי, באתר קארטיוב, ‏18 באפריל 2017
פפלוס

פֶפְלוֹס (ביוונית: ὁ πέπλος) הוא בגד באורך-גוף שנוצר כלבוש טיפוסי עבור נשים ביוון העתיקה עד שנת 500 לפנה"ס בקירוב, בזמן התקופה הארכאית המאוחרת והתקופה הקלאסית.
פפלוס היה בד מלבני ארוך שקצהו העליון מקופל כלפי מטה בערך בחציו, כך שחלקו העליון של המלבן עטוף כעת מתחת למותניים, וחלקו התחתון של המלבן נמצא באזור הקרסול. ניתן להשאיר צד אחד של הפפלוס פתוח, מוצמד או תפור. בלטינית ובהקשר רומי הבגד נקרא גם פאלה (palla).
פולחן

ביום האחרון של החודש פיאנפסיון (אנ'), כוהנת אתנה והארפורוי (אנ'), קבוצת בנות שנבחרה לעזור בהכנת הפפלוס הקדוש, הקימו את הנול שעליו הפפלוס הענק נארג בידי הארגסטינאי (אנ'), קבוצת בנות נוספת שנבחרה להעביר תשעה חודשים באריגת הפפלוס הקדוש. הן טוו את אתנה מביסה את אנקלדוס (אנ') ואת האלים האולימפיים מביסים את הענקים. הפפלוס הוחלף כל שנה בעת הפלינטריה (אנ').
פפלוס הפנתנאיה, מאפריז של הפרתנון
פפלוס הקורה (אנ'), שחזור בצבע של פסל מסביבות שנת 530 לפנה"ס
אתנה לובשת פפלוס יוקרתי, כזה שנעשה בו שימוש רב בבד, המאה החמישית לפנה"ס
פפלוס רחב שהחלק הרחב שלו אסוף בצדדים ומשמש כשרוולים
ניקה לובשת פפלוס מעל לכיתון, הרבע השני של המאה החמישית לפנה"ס
קריאטיד מהארכטאיון (אנ') לבושה פפלוס
הידוק פפלוס
פפלוס מהודק
משיכת הפפלוס מעל לראש
אישה שמה מעל ראשה את קפל הפפלוס, המאה השנייה לפנה"ס
לבישת פפלוס מעל כיתון, סגנון מאוחר
ראו גם

יוון העתיקה
הערות שוליים

↑  Department of Greek and Roman Art, Ancient Greek Dress, The Metropolitan Museum of Art, ‏October 2003
↑  Jan Radicke, 3 palla – (1) precious cloak and (2) ‘peplos’, De Gruyter, 2022-11-07, ISBN 978-3-11-071155-4. (באנגלית)
↑  ZOE STAMATOPOULOU, WEAVING TITANS FOR ATHENA: EURIPIDES AND THE PANATHENAIC PEPLOS (HEC. 466-74 AND IT 218-24), The Classical Quarterly 62, 2012, עמ' 72–80
↑  Sara B. Aleshire, Stephen D. Lambert, Making the "Peplos" for Athena: A New Edition of "IG" II² 1060 + "IG" II² 1036, Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik 142, 2003, עמ' 65–86
פסקה

ערך זה עוסק בחלק בטקסט. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פִסקה היא רצף של מספר משפטים. הפסקה משמשת להצגתו ולפיתוחו של רעיון מצומצם אחד, שהקורא מסוגל לקולטו בזמן קצר.
לפסקה אין כותרת, אך היא מתחילה בשורה חדשה, ולכן מופרדת היטב, מבחינה ויזואלית, מהפסקה הקודמת. ההפרדה הוויזואלית בין פסקה לפסקה מודיעה לקורא על התחלתו של עניין חדש, ומספקת לו תמונה ראשונית של היקף הקטע שעליו לקרוא עד להשלמת קליטתו של הרעיון המובע בפסקה. גם לכותב מסייעת ההפרדה להבחין שמדובר ברעיון נפרד, שאותו עליו לפתח.
גודל הפסקה

פסקה כוללת משפטים ספורים. גודל מקובל לפסקה נע בין 50 ל-150 מילים. פסקה קצרה מדי עשויה להעיד על רעיון בוסר שלא זכה לפיתוח, ובמצב זה יש לשקול את השמטתה או הרחבתה. פסקה ארוכה מדי עשויה להכביד על הקורא, ולכן יש לשקול את פיצולה. את הפיצול יש לבצע בצורה שלא תראה מלאכותית. פיצול הפסקה אין פירושו חצייה שרירותית של פסקה גדולה. יש להבחין כיצד לפצל את הנושא הנידון בפסקה לשני נושאי משנה, וליצור מהפסקה הגדולה שתי פסקאות שכל אחת מהן עומדת בפני עצמה.
הרכבה של הפסקה

המשפט הפותח את הפסקה משמש לאחת משתי מטרות: להצגת הרעיון המפותח בפסקה, או לקישור הפסקה לזו שקדמה לה. משפט שאלה מסקרן, ואפילו משפט שאלה שגרתי, שהפסקה הבאה בעקבותיו עונה עליו, הוא דרך טובה לפתיחת פסקה, אם כי אין להפריז בשימוש בדרך זו.
נושא הפסקה מוצג במרבית המקרים במשפט הפותח, ולעיתים הוא מוצג באמצע הפסקה או בסופה. מבחינת האופן בו מתפתחת הפסקה סביב נושא זה ניתן לסווג את הפסקאות כדלקמן:
התפתחות היסטורית
פסקה תיאורית
פסקת תמיכה
בעד ונגד
פסקת שיא
מאפיין של פסקה בנויה היטב הוא צימוד גבוה בין המשפטים. קל לזהות משפט שאינו קשור היטב למשפטים הסובבים אותו, משום שמשפט כזה ניתן להזיז למקום אחר בפסקה מבלי שייפגע המבנה שלה. משפט חופשי מונע יצירת רצף של קריאה, והוא מעיד שבפסקה אין התפתחות של רעיון אחד, אלא אוסף עובדות שלא חוברו יחדיו. צימוד גבוה בין משפטים פירושו שכל משפט גורר את הבא אחריו, הקריאה זורמת ממשפט למשפט, וקל לקורא לעקוב אחר התפתחות הרעיון. הקשר בין משפט לזה שקדם לו (או למשפטים קודמים אחדים), בולט כאשר המשפט מתחיל במילים המציינות גרירה, כגון "לפיכך", "בנסיבות אלה", או במילים המציינות ניגוד, כגון "אף-על-פי", "מאידך".
צד שני של אותו מטבע מתבטא בהקפדה שכל המידע הקשור ברעיון המצומצם המפותח בפסקה אכן ירוכז בה, כך שלא ייווצר מצב שבו משפט הקשור לרעיון זה יימצא בפסקה אחרת שאליה הוא קשור פחות.
התחברות הפסקאות לסעיף

סעיף מורכב מפסקאות אחדות, העוסקות כולן ברעיון אחד, המוגדר בכותרת הסעיף. המעבר מפסקה לפסקה בתוך אותו סעיף הוא מעבר שוטף, בהתאם להתפתחותו של הסעיף. הידוק הקשר בין הפסקאות נעשה באמצעות משפט סיום הקושר את הפסקה לזו שבאה אחריה, או בעזרת משפט פתיחה הקושר את הפסקה לזו שקדמה לה.
ניתן להבחין בין סוגים אחדים של פסקאות:
פסקה פותחת, המציגה את הנושא בו עוסק סעיף זה.
פסקאות (או פסקה) המרכיבות את גוף הסעיף.
פסקה מסיימת, ובה סיכום הנושאים שהוצגו בסעיף ומסקנות הנובעות מנושאים אלה.
ראו גם

משפט פתיחה
הבעה בכתב
הבנת הנקרא
לקריאה נוספת

John B. Colby, "Paragraphing in Technical Writing", IEEE-PC, June 1977.
פרויקט גבעות האבן

פרויקט גבעות האבן (בטורקית: Taş Tepeler Projesi) הוא פרויקט של חפירות ארכאולוגיות ב-12 אתרים מהתקופה הנאוליתית, המרוכזים בנפת שנלאורפה (אנ') בדרום מרכז טורקיה. זהו פרויקט שמטרתו לחשוף את האזור בו התרחשה המהפכה הנאוליתית וחל השינוי מאורח חיים של ציידים-לקטים לחיי חקלאים. סבורים שחפירות אלה יחשפו את הדוגמאות הראשונות ליישובי קבע ולקהילות חברתיות בעולם, שיעידו על המציאות שהייתה לפני 12 אלף שנה, יעלו תובנות חדשות על יישובים אנושיים פרהיסטוריים, ויענו על שאלות רבות על האופן שבו בני אדם חיו ועבדו יחד, לרבות הטקסים שלהם, לפני תחילת ההיסטוריה האנושית הכתובה.
משרד התרבות והתיירות (אנ') של טורקיה והסוכנות לקידום ופיתוח תיירות של טורקיה (TGA) קידמו את הפרויקט ובספטמבר 2021 נחתם הסכם על שיתוף פעולה בינלאומי של 12 מוסדות וארגונים, כולל 8 אוניברסיטאות שונות, מכונים ומוזיאונים בינלאומיים, מטורקיה ומ-5 מדינות נוספות (יפן, רוסיה, גרמניה, אנגליה וצרפת), לפיו יתקיימו חפירות ארכאולוגיות באתרים אלה בשנים 2021 עד 2024. זהו הפרויקט הארכאולוגי הגדול והמקיף ביותר בטורקיה וצפויה השקעה ציבורית של 127 מיליון לירות טורקיות.
גבעות האבן הוא השם שניתן לגבקליטפה, האתר הראשון שנחקר (החל מ-1995) ומתואר כנקודת האפס של ההיסטוריה, וכן ל-11 אתרים ארכאולוגיים סביבו. 12 האתרים המדוברים הוקמו על גבעות גבוהות במרחב של 200 קילומטרים, והם: גבקליטפה, קרהנטפה, חרבצובן טפסי (טו') (Harbetsuvan Tepesi), ג'רג'טפה (אנ') (Gürcütepe), קורט טפסי (Kurt Tepesi), טשליטפה (טו') (Taşlıtepe), ספרטפה (טו') (Sefertepe), איאנלר (Ayanlar), יוגונבורץ' (Yogunburç), סאיבורץ' (טו') (Sayburç), צ'קמקטפה (Çakmaktepe) וינימהלה (Yenimahalle).
החפירות שבוצעו כבר באתרי גבעות האבן מראות שיש לאתרים אלה מאפיינים דומים, כמו עמודים בצורת "T", והם ביתם של הקהילות המיושבות העתיקות ביותר של אנטוליה ומסופוטמיה עילית. הממצאים שנחשפו הם הדוגמה המתועדת הראשונה לציוויליזציה, עם חברה מרובדת בעלת יכולת לבצע מסחר בסיסי למרחקים ארוכים, חברה שביצעה ניסויים בביות בעלי חיים, בחקלאות, ובעבודות קדרות, הקימה את הכפרים הראשונים ובנתה מבנים מונומנטליים. המבנים המונומנטליים שנמצאו נחשבים למרחבים קהילתיים שבהם אנשים התכנסו לפעילויות רוחניות, ככל הנראה, לצורכי פולחן והחוקרים מכנים מקדשים. הם מהווים את העדויות הראשונות להתארגנות של כוח עבודה והתמחות מקצועית. אתרים אלו נמצאו גם כאזורים אידיאליים לציד.
הממצאים שנחשפו במהלך החפירות מוצגים במוזיאון שנלאורפה (אנ').