stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרול קורילוק

| --- | --- |

 לידה:  1910 זברז', ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1967 (בגיל 57 בערך) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מדינה:  פולין 
 מקצוע:  עיתונאי, סופר, פובליציסט, פוליטיקאי, דיפלומט, מוציא לאור 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (24 בפברואר 2002)  צלב ההצטיינות המוזהב 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  קרול קורילוק
 
קרול קורילוק (בפולנית: Karol Kuryluk;‏27 באוקטובר 1910 – 1967) היה עיתונאי, עורך, פעיל, פוליטיקאי ודיפלומט פולני. בשנת 2002 הוענק לו אות חסיד אומות העולם על ידי יד ושם על שהציל יהודים בשואה.
קורות חיים

קרול קורילוק נולד ב־27 באוקטובר 1910 בזברז', עיירה קטנה בגליציה, המחוז המזרחי של האימפריה האוסטרו-הונגרית (לאחר מלחמת העולם הראשונה, חלקה של פולין, היום באוקראינה). הוא היה בנם הבכור של פרנצ'ישק קורילוק ולוצ'יה, לבית פנצ'ישאק. היו לו ארבעה אחים (שניים מהם נפטרו בילדותם) וחמש אחיות.
בשנת 1930, לאחר שסיים בית ספר תיכון בעיר הולדתו, קיבל קורילוק מלגה קטנה ללימוד פולנית באוניברסיטת לבוב. הוא דיבר פולנית, אוקראינית, רוסית וגרמנית, ובמהלך לימודיו עזר למשפחתו כלכלית על ידי מתן שיעורים פרטיים.
בשנת 1931 פגש את הסופרת והפילנתרופית הלינה גורסקה והשתתף בפרויקט עבודה סוציאלית 'פעולת האבירים הכחולים' שעסקו בחלוקת מזון ובגדים לילדים בשכונת עוני ועזרה להפעלת מקלטים לנערים חסרי בית. באוניברסיטה הוא מחה נגד מדיניות ההפרדה של הלאומנים הפולנים שמטרתם הייתה להפריד בין פולנים ויהודים באולמות ההרצאות, והוא התייצב לצד סטודנטים יהודים ואוקראינים שהוטרדו והוכו על ידי כנופיות אנדצ'ה.
הוא נישא למרים קוהני, משוררת, סופרת ומתרגמת אשר במהלך המלחמה שינתה את שמה למריה גרבובסקה ופרסמה בשם מריה קורילוק. נולדו להם שני ילדים, אווה קורילוק, אמנית וסופרת, ופיוטר קורילוק, מתרגם.
מיולי 1941 עד יולי 1944, במהלך הכיבוש הנאצי בלבוב, היה קורילוק חלק מההתנגדות משני צידי המפה הפוליטית. כחבר ב-PPR (מפלגת הפועלים הפולנית (אנ')), הוא היה אחראי לתחנת הרדיו החשאית שלה ולפעילות ההוצאה לאור שלה. אך הוא היה מעורב גם בשירות החדשות ובפרסומים של ארמייה קריובה.
פציפיסט מטבעו, התרחק מפעולה צבאית והיה פעיל במיוחד בהצלת יהודים. הוא הסתיר את פפה פרואנגלס ואת שני בניה בחדר בביתו. בשנת 2002 הוענק לו על ידי יד ושם אות חסיד אומות העולם.
בספטמבר 1967 קיבל קורילוק התקף לב. הוא טס ליריד ספרים בבודפשט בניגוד לעצת רופאו ונפטר שם ב־9 בדצמבר 1967.
קורילוק נקבר יחד עם אשתו ובנו בבית העלמין הצבאי פוואצ'קי בקבר שתוכנן על ידי אווה קורילוק.
קריירה ספרותית

בשנת 1933 הקים קורילוק את כתב העת התרבותי "סיגנאלי" עם המשורר טדאוש הולנדר והפך לעורך הראשי שלו. הוא נתן במה לכישרונות הספרותיים הצעירים בעיר בין היתר לארווין אקסר, סטניסלב יז'י לץ, צ'סלב מילוש ומירוסלב סולובסקי. הוא פרסם את כתביהם של סופרים רבים מכל רחבי פולין - מריה דוברובסקה, ברונו שולץ, ליאופולד סגל, אנדריי סטרוג ויוליאן טובים, ופרסם תרגומים של כתביהם של סופרים ידועים כמו אנדרה מאלרו, ברטראנד ראסל, קרל פון אוסייצקי, אפטון סינקלר, אנרי ברביוס ופול ואלרי. גליונות מיוחדים הוקדשו לתרבות היהודית, האוקראינית והבלארוסית ולעיר לבוב.
בכתב העת "סיגנאלי" קידמו את עבודתם של אמנים פולנים רבים כדוגמת הנריק גוטליב, ברונו שולץ, זיגמונט וולישבסקי וצלמים אוונגרדיים (אוטו האן, מיצ'יסלב שצ'וקה), ואמנות פופולרית בתקופתו (ואן גוך, גוגן, אלכסנדר ארכיפנקו, מקס ארנסט). קבוצה של גרפיקאים וקריקטוריקאים מחוננים (ק. ברניצקי, פ. קליינמן, אריק ליפינסקי, פרנצ'ישק פרצקי) שיתפו פעולה עם המגזין, שהיה מפורסם בהומור הנושך וחסר הרחמים כלפי היטלר, מוסוליני, פרנקו והאנטישמים הפולניים. באמצע שנות השלושים העיתון הפך לכתב העת המוביל של האינטליגנציה הפולנית השמאלנית.
בשנת 1938 פשטה כנופיה מזוינת של המחנה הקיצוני הלאומי על מערכת המערכת וקורילוק הצליח להימלט בקושי רב. הוא הצליח להמשיך לפרסם את המגזין, למרות מצוקה כלכלית, צנזורה מתמשכת והתקפות פוליטיות אכזריות, עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. הגיליון האחרון יצא לאור באוגוסט 1939. בספטמבר 1939, לאחר הסיפוח הסובייטי של לבוב, הפקיד קורילוק את ארכיון העיתון שלו בספריית אוסולינאום (כיום ספריית סטפניק) שם שרד. לקורילוק הוצעה עבודה ב"צ'רווני שטאנדאר" (עיתון "הדגל האדום"), כתב עת בחסות ברית המועצות, אך איבד את המשרה בגלל השיר "היום סטלין קרא לי" מאת תדיאוש הולנדר שפורסם בעיתונו.
באוגוסט 1944 עבר קורילוק מלבוב ללובלין והחל להוציא לאור את המגזין "Odrodzenie" ("הרנסאנס") שנוסד על ידי יז'י בוריישה. המגזין נועד להחיות את המגזין הקודם "סיגנאלי" ובגיליון הראשון הונצחו סופרים ואמנים שנרצחו על ידי הנאצים. בגיליון פורסמה רשימה ארוכה של קורבנות, כולל ברונו שולץ שהמחתרת ניסתה להציל. בשנת 1945 עבר עם המגזין לקרקוב, ובשנת 1947 לוורשה. בין הכותבים ל"אודרודזניה" היו חתני פרס נובל לספרות לעתיד צ'סלב מילוש וויסלבה שימבורסקה, טדיאוש קונוויצקי והמשורר תדיאוש רוז'ביץ'.
בפברואר 1948 התפטר מ"אודרודזניה" ועבד תחילה במדור הספרותי ברדיו הפולני ואחר כך בהוצאה לאור.
בשנת 1965 הפך למנהל הוצאת המדע "PWN", ופרסם את אנציקלופדיה "Big PWN". כשפורסם הכרך עם הערך "מחנות הנאצים" פרצה סערה. הערך הכיל את המידע העובדתי על חלוקת המחנות הנאצים למחנות ריכוז ומחנות השמדה ליהודים. אולם חלוקה זו שימשה כעילה לתקוף את עורכי האנציקלופדיה. הפלג הלאומני של המפלגה רמז שכל המוציאים לאור והכותבים יהודים, האשים אותם ב"בגידה היסטורית", וארגן הפגנות כדי למחות על "העלילה הציונית".
קריירה פוליטית

מאפריל 1956 ועד אפריל 1958 היה קורילוק שר התרבות בממשלתו של יוזף צירנקייביץ' והשתמש בסמכותו כדי לעשות ליברליזציה בתרבות ולפתוח אותה למערב. המכון הצרפתי נפתח בוורשה (המרצה הראשון היה מישל פוקו), כוכבי תיאטרון וסרטים (לורנס אוליבייה, ויוויאן לי, ז'ראר פיליפ, איב מונטאן) הגיעו לבקר ולהופיע; ספרים וסרטים מערביים, מוזיקה ואוונגרד ואמנות היו זמינים, התערוכה הראשונה של הנרי מור התקיימה בפולין. גלריות נפתחו ופרסומים חדשים יצאו לאור בכל רחבי הארץ וקבוצת עיתונאים צעירים מוורוצלב הקימה מחדש את המגזין "אותות II" אך נאלצה לסוגרו.
לקראת סוף שנת 1957 המפלגה (מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית) החלה לעצור את תהליך הליברליזציה. המזכיר הראשון גומולקה היה נגד תוכנית המלגות הנדיבה של משרד התרבות, אשר שלח אלפי אינטלקטואלים ואמנים פולנים למערב. כשהסופר מארק חלאסקו בחר לנסוע לפריז, זו נלקחה כעילה לפטר את קורילוק כשר התרבות ולהוציא אותו גם מהארץ.
בדצמבר 1958 מונה קורילוק לשגריר הרפובליקה העממית של פולין באוסטריה. הוא הגיע עם משפחתו ב-1 בינואר 1959 לווינה ושירת עד קיץ 1964.
הערות שוליים

↑  Karol Kuryluk – his activity to save Jews' lives during the Holocaust, at Yad Vashem website
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810592974805606  ISNI: 0000 0001 0974 5621  LCCN: n85207212  NKC: js2014825582  SUDOC: 204329167  VIAF: 55593010   WorldCat (עם VIAF): 55593010 
העמוד הראשון של המהדורה הראשונה של כתב העת "Sygnały" בנובמבר 1933.
בית הכנסת בווקובאר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת הרוס
 מיקום:  ווקובאר
 מדינה:  קרואטיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1889
 תאריך פתיחה רשמי:  1889 
 תאריך פירוק:  1958
 סגנון אדריכלי:  נאו-רומנטיקה
 
 קואורדינטות:  45°20′18″N 19°00′14″E﻿ / ﻿45.3382°N 19.0038°E﻿ / 45.3382; 19.0038
 he
 
בית הכנסת ווקובאר היה בית כנסת העיקרי של הקהילה היהודית בווקובאר, קרואטיה, לאחר שבית הכנסת הקטן הראשון נמכר לכנסייה הקלוויניסטית בשנת 1910. הוא נבנה בשנת 1889 בממלכת קרואטיה-סלאבוניה, באימפריה האוסטרית.
יהודי ווקובאר שהתיישבו בעיר במאה ה-19 הגיעו מאזורים אחרים בממלכת הבסבורג. הקהילה היהודית בווקובאר הייתה אחת הקהילות היהודיות הוותיקות והחשובות ביותר בקרואטיה. בית הכנסת הראשון של ווקובאר נבנה בשנת 1845 על ידי האדריכל פראן פונטק. בית הכנסת הגדול תוכנן על ידי האדריכל לודוויג שֵׁנֶה (גר') והיה בית הכנסת הראשון באזור קרואטיה שלראשו גג כיפה. לצד בית הכנסת הוקם תלמוד תורה ובו למדו 20 תלמידים. בית הכנסת שימש יותר מ-200 חברי הקהילה היהודית בעיר.
בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, בית הכנסת נבזז והוחרב על ידי הנאצים. כמעט כל בני הקהילה היהודית של ווקובאר נספו בשואה, בהם הרב ישראל שר ורעייתו. בשנת 1958 הרס השלטון הקומוניסטי של יוגוסלביה את בית הכנסת ומכר את ההריסות שנותרו.
שחזור וירטואלי של בית הכנסת בווקובאר נעשה על ידי האוניברסיטה הטכנולוגית בווינה.
הערות שוליים

↑  אתרי מורשת יהודית בקרואטיה, באתר heritageabroad.gov, עמודים 22–23 (באנגלית).
↑  שמואל ספקטור, ג'פרי ויגודר, Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: Seredina-Buda-Z, הוצאת אוניברסיטת ניו יורק, 2001, עמוד 1417, אוחזר ב-7 באוגוסט 2016 (באנגלית).
↑  "Židovska općina Vukovar" (בקרואטית). CENDO. אורכב מ-המקור ב-2018-07-10. נבדק ב-2021-01-11.
↑  https://publik.tuwien.ac.at/files/publik_252899.pdf
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זינה הרמן

זינה הרמן (28 באפריל 1914 – 21 בינואר 2013) הייתה דיפלומטית ישראלית וחברת הכנסת מטעם המערך.
במהלך כהונתה כיו"ר המועצה המנהלת של יוניצ"ף, בשנת 1965, קיבלה בשמו את פרס נובל לשלום.
ביוגרפיה

הרמן נולדה בלונדון, אנגליה למשפחת שטרן. למדה כלכלה ויחסים בינלאומיים בבית הספר לכלכלה של לונדון. בזמן הלימודים שימשה ראש תא הסטודנטים הלא-ציוניים, אולם הכירה את אבא אבן ואברהם הרמן שהיו סטודנטים ופעילים ציונים. הרמן באותה התקופה לא הייתה ציונית, אולם המפגש עם אברהם הרמן, שלימים נישאה לו, ועליית הנאצים לשלטון הביאו לשינוי בעמדותיה.
בשנת 1935 סיימה את לימודיה והחלה לעבוד בתחום השיווק בחברת יונילוור.
עם החמרת מצב היהודים באירופה בסוף שנות ה-30 החליטה להצטרף למאמץ לסיוע לפליטים ומצאה משרה באגודה היהודית להגנת נערות ונשים. במקביל עלה אברהם הרמן לארץ ישראל ומצא משרה בסוכנות היהודית, שמטעמה נשלח לדרום אפריקה. הרמן הציע לשטרן נישואין ובעקבות הסכמתה יצאה לדרום אפריקה, שם נישאו השניים בינואר 1940.
לאחר הנישואים הגיעו השניים לארץ ישראל דרך מצרים בתחילת שנת 1940.
בארץ ישראל החלה הרמן לעבוד בוועד הקהילה היהודית בירושלים ובהמשך התקדמה לנהל את מחלקת הילדים של שירות הסעד בעיריית ירושלים בשנים 1943–1949 עבדה במחלקת ההסברה של עליית הנוער והייתה העוזרת האישית של הנריטה סאלד.
עם קום המדינה מונתה לחברה במשלחת ישראל לאו"ם, תפקיד בו שימשה עד שנת 1955 ובסיומו מונתה לנציגת מדינת ישראל ביוניצ"ף. כיושבת ראש יונצ"ף הוזמנה לקבל בשם הארגון ב-1965 את פרס נובל לשלום. בשנים 1956–1957 שימשה סגנית מנהל הלשכה לסיוע טכני במשרד ראש-הממשלה, ובשנים 1957–1959 מנהלת המחלקה למוסדות בינלאומיים במשרד החוץ.
בסוף 1968 מונתה למנהלת המרכז לדמוגרפיה, שמטרתו הייתה לעודד את הילודה בישראל.
לבקשתה של גולדה מאיר, שמה של הרמן צורף לרשימת המועמדים לכנסת ועל פי שולמית אלוני דחק אותה למקום לא ריאלי. בשנים 1969–1974 כיהנה כחברת הכנסת השביעית מטעם סיעת המערך. הייתה חברה בוועדת החינוך ובוועדת השירותים הציבוריים.
לאורך השנים פעלה במסגרת ארגונים בינלאומיים בנושאי רווחה, זכויות אדם ומעמד האישה.
הייתה נשואה לשגריר ישראל בארצות הברית ונשיא האוניברסיטה העברית, אברהם הרמן. לשניים שלושה ילדים משותפים:
חברת הכנסת ונשיאת הקרן החדשה לישראל לשעבר, פרופ' נעמי חזן. פרופ' דוד הרמן פרופסור לחינוך, לשעבר מנכ"ל הרשות המשותפת לחינוך יהודי ציוני של ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית, וכיום ראש חבר היועצים של ההיברו יוניון קולג' בירושלים. וד"ר אילנה הרמן-בוהם. אברהם הרמן נפטר ב-1992.
זינה הרמן נפטרה ב-21 בינואר 2013, בת 98 הייתה במותה. היא הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
הערות שוליים

1 2  עופר אדרת, האושר שבמשפחה הגדולה, באתר הארץ, 1 בפברואר 2013
1 2  שביט בן אריה, זינה הרמן – לזכרה, באתר האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר, ‏28.1.2013
↑  זינה הרמן סוקרת התכניות לעידוד הילודה, דבר, 20 בנובמבר 1968
ישראל כהן-, זינה הרמן תיכנס לכנםת ותמשיך לעמוד בראש המרכז לדמוגרפיה, דבר, 6 באוקטובר 1969
↑   הילדות הקשה, האם שנטשה, האהוב המת. שיחות עם שולמית אלוני, באתר הארץ, 30 בינואר 2014
↑  "וועדות בכנסת". archive.is. 2012-12-18. נבדק ב-2017-07-24.
↑  זינה הרמן באתר GRAVEZ
הקבר של זינה הרמן בהר המנוחות, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262194705171  ISNI: 0000 0004 0228 4158  VIAF: 297612115   WorldCat (עם VIAF): 297612115
מחלוקת

מחלוקת, פולמוס או דבר קונטרוברסלי (שנוי במחלוקת) היא אי-הסכמה בין מספר צדדים (לרוב, שניים) על אודות סוגיה מסוימת. כל צד מנסה להוכיח שטענתו או דעתו היא הנכונה ולעיתים אף בשימוש בכח. מחלוקות יכולות להתקיים בין שני אנשים, כמו גם בין המון רב. מחלוקות אף יכולות לגרור עמים ומדינות שלמות לעימותים קשים כגון קרבות ומלחמות.
ישנן מחלוקות אידאולוגיות, שנמשכות לאורך שנים או דורות רבים, כמו מחלוקות בנושאי דת, פילוסופיה ופוליטיקה. ישנם ויכוחים שבהם הצדדים מתפשרים די מהר, כגון ויכוחי ילדים.
תשתית פסיכולוגית

מחלוקות נובעות לעיתים מחוסר מידע. לדוגמה, בניתוחים של המחלוקת הפוליטית על ההתחממות הגלובלית, שהיא חריפה במיוחד בארצות הברית, הוצע הסבר שהמתנגדים לקונצנזוס המדעי עושים זאת משום שאין להם מספיק מידע על הנושא. מחקר שנערך בקרב 1,540 מבוגרים בארצות הברית מצא לעומת זאת כי רמות האוריינות המדעיות מתואמות עם חוזק הדעה על שינויי האקלים, אך לא באיזה צד של הוויכוח הן עומדות.
התופעה התמוהה של שני אנשים שיכולים להגיע למסקנות שונות לאחר שנחשפו לאותן עובדות הוסברה תדיר (במיוחד על ידי דניאל כהנמן) בהתייחסות לרציונליות מוגבלת – במילים אחרות, שרוב השיפוטים נעשים תוך שימוש בהיוריסטיקות מהירות, שפועלות היטב במצבים יום-יומיים, אך אינן מתאימות לקבלת החלטות בנושאים מורכבים כמו שינויי אקלים.
במחלוקות אחרות, כמו זו סביב החיסון לנגיף הפפילומה האנושי, נראה היה שאותן ראיות מאפשרות להסיק מסקנות שונות בתכלית.
השפעות דומות על ההיגיון נראות גם במחלוקות לא מדעיות, למשל בוויכוח על בקרת נשק בארצות הברית. כמו במחלוקות אחרות, הוצע שחשיפה לעובדות אמפיריות תספיק כדי לפתור את הוויכוח אחת ולתמיד.
תאוריית ההחלטות הבייסיאנית (אנ') מאפשרת לתאר את כשלי הרציונליות הללו כחלק ממערכת אופטימלית סטטיסטית לקבלת החלטות. ניסויים ומודלים חישוביים באינטגרציה רב-חושית (Multisensory integration) הראו כי קלט מחושים שונים משולב בצורה אופטימלית סטטיסטית.
מחלוקת בהגות היהודית

בפרקי אבות נעשית הבחנה בין שני סוגי מחלוקות:
כל מחלוקת שהיא לשם שמים, סופה להתקיים. ושאינה לשם שמים, אין סופה להתקיים. איזו היא מחלוקת שהיא לשם שמים? זו מחלוקת הלל ושמאי. ושאינה לשם שמים? זו מחלוקת קרח וכל עדתו
מחלוקת לשם שמים היא מחלוקת עניינית, שהעוסקים בה חותרים להגיע לחקר האמת, ועל כן סופה להתקיים, כלומר תוכנה ימשיך להיות רלוונטי גם לאחר שתוכרע ולא יהיה ניתן למנוע ממנה מלהתקיים. מחלוקת שאינה לשם שמים היא מחלוקת אישית, המשקפת מאבקי כח ורצון בשררה, ולכן תוכנה יחדל להיות רלוונטי ברגע שתוכרע, ויישכח מהלב. בתלמוד נקבע שהמחזיק במחלוקת עובר באיסור תורה.
התלמוד מתאפיין במחלוקות הרבות המוצגות בו, והן למעשה המאפיין הבולט שלו.
היעדר מחלוקת (כלומר קיומו של קונצנזוס) מוצג בביטוי הארמי "כולי עלמא לא פליגי" – כל העולם אינו חולק.
מחלוקת בהגות היהודית > פסיקת ההלכה במקום של מחלוקת

ישנם מספר עקרונות המדריכים מי שנתקל במחלוקת פוסקים כיצד לנהוג:
"יחיד ורבים הלכה כרבים", כלומר במקרה וישנה מחלוקת בין חכם יחיד לחכמים רבים, בדרך כלל נפסקת הלכה כרבים. כמו כן ישנם תחומים מסוימים בהלכה בהם נפסקת הלכה לעיתים כדעת היחיד כנגד הרבים (לדוגמה בהלכות אבלות), וכן לעיתים מסתמכים על דעת יחיד בשעת הדחק, או במקרים בהם מעורבים שיקולים נוספים להיתר.
מאידך "הלכה כבתראי" – ישנם מקרים של מחלוקת בין פוסקים מאותה סוג תקופה, שבהם מעדיפים את הפוסק האחרון דווקא. לדוגמה, מקובל בהלכה שבמחלוקות בתוך תקופת האמוראים, הלכה כאחרונים.
בדין תורה הולכים אחר המחמיר, בדברי חכמים אחר המיקל.
במחלוקות בנושאי אמונה לא פוסקים הלכה כאף צד.
מחלוקת בהגות היהודית > פסיקת ההלכה במקום של מחלוקת > אלו ואלו דברי אלוהים חיים

על אף ריבוי המחלוקות בחז"ל ישנה תפיסה ששתי הדעות נכונות. כך נאמר בתלמוד:
אמר רבי אבא אמר שמואל: שלש שנים נחלקו בית שמאי ובית הלל, הללו אומרים הלכה כמותנו והללו אומרים הלכה כמותנו. יצאה בת קול ואמרה: אלו ואלו דברי אלהים חיים הן, והלכה כבית הלל
רש"י מסביר על דרך הפשט, שכל צד במחלוקת לקח טעם או דין קיים וממנו דימה לדין הזה, כך שהטעם או הדין המקוריים הם ודאי נכונים רק השאלה אם הם שייכים גם במקרה הזה או שיש לחלק. לדעתו כאשר ישנה מחלוקת על מסירה, שנחלקו שני אנשים מה אמר רבם – לא נאמר כלל זה, ובוודאי שאחד מהם טועה. ורק במחלוקת של סברה, שבה כל חכם אמר את דעתו, נאמר הכלל "אלו ואלו דברי אלהים חיים".
הריטב"א מסביר על דרך הדרש, שכשעלה משה למרום לקבל את התורה הראו לו על כל דבר ודבר מ"ט צדדים לאיסור ומ"ט צדדים להיתר, ושאל להקב"ה על זה ואמר לו הקב"ה שיהא זה מסור לחכמי ישראל שבכל דור ודור ויהיה הכרעה כמותם.
המהרש"ל מסביר על דרך הקבלה, שבני ישראל במעמד הר סיני קיבלו את התורה דרך מ"ט צינורות, וכל אחד קיבל דרך צינור לפי השגתו כך שיש מי שעד עומק עיונו השיג לטמא או לטהר והאחר שהעמיק יותר השיג להפך.
הרב דסלר מוסיף לבאר שבכל נושא יש כמה ממדים של אמת, וכל חכם לפי נקודת מבטו אומר את האמת.
כלל זה מתבסס על הבנה שמראש ניתנה התורה באופן שאפשר להסביר אותה בכמה סברות. להלן כמה דוגמאות:
"דבי ר' ישמעאל תנא וכפטיש יפוצץ סלע, מה פטיש זה מתחלק לכמה ניצוצות, אף מקרא אחד יוצא לכמה טעמים".
"שבעים פנים לתורה".
"ריב"ל אמר ועליהם ככל הדברים וכתיב כל המצוה אשר אנכי וגו' כל ככל דברים הדברים מצווה המצוה מקרא משנה הלכות תלמוד תוספתות אגדות ואפי' מה שתלמיד ותיק עתיד לומר לפני רבו כלן נאמרו למשה בסיני שנאמר יש דבר שיאמר ראה זה חדש הוא חבירו משיב עליו כבר היה לעולמים".
מחלוקת בהגות היהודית > פסיקת ההלכה במקום של מחלוקת > סיבות המחלוקות בהלכה

לפי דברי הראי"ה קוק בהרצאת הרב ישנן חמש סיבות עיקריות לכלל המחלוקות בהלכה:
מחלוקת בפירוש הסוגיות בתלמוד
חילוק גרסה בסוגיה
דחיית סוגיה אחת מפני סוגיה אחרת
מחלוקת בכללי ההלכה, כגון הכלל הלכה כבתראי
מחלוקת בהכרע הסברא
לדבריו, לעיתים המחלוקות בנויות על שילוב בין כמה משורשים אלה.
ראו גם

את והב בסופה
האמת והשלום אהבו
בר פלוגתא
ולא יהיה כקרח וכעדתו
תיקו
לקריאה נוספת

אבי כצמן (עורך), במחלוקת: 60 עימותים שהסעירו את המדינה, הוצאת עם עובד, אוסף מיתר והחברה ההיסטורית הישראלית, 2006.
חיים נבון, תיקו: 101 ויכוחים גדולים של היהדות, הוצאת ידיעות ספרים, 2014.
מרדכי נאור, ראש בראש - שמונה עימותים ופולמוסים בתולדות היישוב ומדינת ישראל, יד יצחק בן-צבי, 2019.
נורית גוברין, "מחלוקות נכבדות", בספרה קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה, כרך ה, הוצאת גוונים, 2015, עמ' 336–349.
עפרה מאיר, "משיבים או שואלים: להתפתחות הרטוריקה של המחלוקת בספרות חז"ל בארץ-ישראל (מאמר ראשון)", דפים למחקר בספרות 8, 1991-92, עמ' 159–186. ( המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
עפרה מאיר, "משיבים או שואלים: להתפתחות הרטוריקה של המחלוקת בספרות חז"ל בארץ-ישראל (מאמר שני)", דפים למחקר בספרות 9, 1993-94, עמ' 155–174. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
עזרא ציון מלמד, ללשונה של מסכת אבות, לשוננו, באתר JSTOR (הסבר על משמעותה המקורית של המילה 'מחלוקת' בספרות חז"ל)
הערות שוליים

↑  Ungar, S. (2000). "Knowledge, ignorance and the popular culture: climate change versus the ozone hole". Public Understanding of Science. 9 (3): 297–312. doi:10.1088/0963-6625/9/3/306. S2CID 7089937.;
Pidgeon, N.; B. Fischhoff (2011). "The role of social and decision sciences in communicating uncertain climate risks". Nature Climate Change. 1 (1): 35–41. Bibcode:2011NatCC...1...35P. doi:10.1038/nclimate1080. S2CID 85362091.
↑  Kahan, Dan M.; Maggie Wittlin; Ellen Peters; Paul Slovic; Lisa Larrimore Ouellette; Donald Braman; Gregory N. Mandel (2011). "The Tragedy of the Risk-Perception Commons: Culture Conflict, Rationality Conflict, and Climate Change". doi:10.2139/ssrn.1871503. hdl:1794/22097. S2CID 73649608. SSRN 1871503. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  Kahneman, Daniel (2003-12-01). "Maps of Bounded Rationality: Psychology for Behavioral Economics" (PDF). The American Economic Review. 93 (5): 1449–1475. CiteSeerX 10.1.1.194.6554. doi:10.1257/000282803322655392. ISSN 0002-8282. JSTOR 3132137. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2018-02-19.;
Tversky, A.; D. Kahneman (1974). "Judgment under uncertainty: Heuristics and biases". Science. 185 (4157): 1124–31. Bibcode:1974Sci...185.1124T. doi:10.1126/science.185.4157.1124. PMID 17835457. S2CID 143452957. ארכיון מ-2018-06-01.
↑  Saul, Stephanie; Andrew Pollack (2007-02-17). "Furor on Rush to Require Cervical Cancer Vaccine". The New York Times. ISSN 0362-4331.
↑  Braman, Donald; James Grimmelmann; Dan M. Kahan (20 ביולי 2007). "Modeling Cultural Cognition". Social Justice Research. SSRN 1000449. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Fremling, G.M.; J.R. Lott Jr (2002). "Surprising Finding That Cultural Worldviews Don't Explain People's Views on Gun Control, The". U. Pa. L. Rev. 151 (4): 1341–1348. doi:10.2307/3312932. JSTOR 3312932.
↑  Ernst, Marc O.; Martin S. Banks (2002-01-24). "Humans integrate visual and haptic information in a statistically optimal fashion". Nature. 415 (6870): 429–433. Bibcode:2002Natur.415..429E. doi:10.1038/415429a. ISSN 0028-0836. PMID 11807554. S2CID 47459.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"י, עמוד א'
↑  השופט מנחם אלון מסביר את עיקרון "הלכתא כבתראי": "אין להבין עיקרון זה, כאילו נתמעט על ידו משהו מן ההערצה שייחסו הדורות המאוחרים לדורות הראשונים, אך הערצה זו היה בה כדי להניע את הפוסק המאוחר כדי לעיין בכובד ראש, ביראה ובענוה בהחלטתו, שכן ידע שהוא דן בבעיה שכבר דנו בה הראשונים. אך משהגיע למסקנתו - נפסקה הלכה כדבריו, ולא כדברי הראשונים." מן הספר "המשפט העברי - תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו", עמ' 235
↑  רמב"ם בפירוש המשניות מסכת סוטה פרק ג', משנה ה'. ובמסכת סנהדרין פרק י', משנה ג'. ובמסכת שבועות פרק א', משנה ד'
↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף י"ג, עמוד ב'
↑  רש"י, מסכת כתובות, דף נ"ז, עמוד א', ד"ה הא קמ"ל
↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף י"ג, עמוד ב'
↑  לוריא שלמה, ים של שלמה, הקדמה למסכת בבא קמא
↑  מכתב מאליהו חלק ג עמוד 353.
↑  ילקוט שמעוני תהילים סימן תשפ"ג.
↑  במדבר רבה יג טו
↑  מגילת קהלת, פרק א', פסוק י'
↑  ויקרא רבה כב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4128337-5
בית הכנסת בקרלובץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 מיקום:  קרלובץ
 מדינה:  קרואטיה קרואטיה
 זרם:  יהדות נאולוגית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1870–1871
 תאריך פתיחה רשמי:  1870 
 תאריך פירוק:  1960
 אדריכל:  ארנסט מלבאואר (Mühlbauer, Ernest)
 סגנון אדריכלי:  נאו-רנסאנס גותי
 
בית הכנסת קרלובץ (באנגלית: Karlovac Synagogue) היה בית כנסת בעיר קרלובץ שבקרואטיה.
היסטוריה

הקהילה היהודית של קרלובץ נוסדה בשנת 1852. בית הכנסת בקרלובץ נבנה על ידי פיליפ ריינר, ראש הקהילה המקומית באותה תקופה, שנהג לכנות עצמו "פטריוט קרואטי בן דת משה" כנהוג בקהילות רבות באירופה במאה ה-19.
בית הכנסת נבנה בשנת 1870 בשילוב של סגנון נאו-רנסאנס וסגנון גותי עם חמישה חלונות רוזטה בחזית הבניין כסמל לחמישה חומשי תורה. חזית בית הכנסת פנתה לכיוון מזרח, כלומר לכיוון ארץ ישראל. בתוך בית הכנסת היה עוגב. הוא הוקדש בשנת 1871.
בזמן מלחמת העולם השנייה והשואה הוסב בית הכנסת למחסן, וכך שרד. לאחר המלחמה, בסביבות שנת 1960, הוחרב המבנה על ידי המשטר הקומוניסטי של יוגוסלביה.
פיגוע הירי ליד שבי שומרון

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני, פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2022 |
| --- | --- |
 תאריך:  11 באוקטובר 2022
 תאריך עברי:  ט"ז בתשרי ה'תשפ"ג
 מקום:  ישראל ליד שבי שומרון, ישראל
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע ירי
 הרוגים:  1
 מבצע:  כמאל ג'ורי  אוסאמה טוויל  גוב האריות
 מספר מפגעים:  2
 מניע:  טרור אסלאמי לאומני
 
פיגוע הירי ליד שבי שומרון הוא פיגוע ירי שאירע ב-11 באוקטובר 2022, כאשר שני מחבלים פלסטינים שנסעו במכונית ירו לעבר כוח צה"ל שאבטח צעדה לציון 55 שנים לשחרור השומרון. בפיגוע נרצח סמל ראשון עידו ברוך מסיירת גבעתי.
הפיגוע

ב-11 באוקטובר 2022, א' דחול המועד סוכות, נערכה בשומרון צעדה לציון 55 שנים לשחרור השומרון במלחמת ששת הימים. סמוך לשעה 12:15 הגיעו שני מחבלים פלסטינים כמאל ג'ורי ואוסאמה טוויל ברכב לאזור שבו עברה הצעדה ליד שבי שומרון בדרכה לסבסטיה, ירו לעבר כוח צה"ל שאבטח את האזור ונמלטו מהזירה. כתוצאה מהירי נפצע באורח קל עד בינוני לוחם צה"ל סמל ראשון עידו ברוך מסיירת גבעתי, תושב גדרה, שפונה לקבלת טיפול רפואי למרכז רפואי מאיר, שם מצבו הידרדר ולבסוף מת מפצעיו. ברוך הותיר אחריו הורים ושתי אחיות, וקרניות עיניו נתרמו.
חוליית הטרור "גוב האריות" קיבלה אחריות על הפיגוע.
ב-13 בפברואר 2023, צה"ל עצר את המחבלים שביצעו את הפיגוע. ב-22 בפברואר 2023 כוח של הימ"מ הרג בשכם 3 מחבלים, בהם פעיל ב"גוב האריות" ששילח את החוליה שביצעה את הפיגוע. ב-6 ביוני 2024 נגזר על שני המחבלים מאסר עולם.
הערות שוליים

↑  קובי סינקלר, הותר לפרסום: נעצרו המחבלים שרצחו את סמ"ר עידו ברוך, באתר ערוץ 7, 13 בפברואר 2023
↑   סמ"ר עידו ברוך ז"ל נהרג בפיגוע ירי סמוך לשבי שומרון, באתר צה"ל, 11 באוקטובר 2022
↑   מיה צדוק ונטע רוף, כך נעצרו המחבלים החשודים בביצוע פיגוע הירי בו נפל סמ"ר עידו ברוך ז"ל, באתר צה"ל, 13 בפברואר 2023
↑   נוטרלו מבוקשים המעורבים בפיגועי ירי, ביניהם אחד מראשי ״גוב האריות״, באתר צה"ל, 22 בפברואר 2023
↑   בית המשפט הצבאי גזר את דינם של המחבלים שהרגו את סמ"ר עידו ברוך ז"ל, באתר צה"ל, 7 ביוני 2024
| פיגועי טרור נגד ישראלים בשנות ה-20 של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | פיגוע הירי באלכסנדריה (8 באוקטובר 2023) • רצח צבי קוגן (21 בנובמבר 2024) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
ברוך פרשקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1906 
 פטירה:  18 באפריל 1989 (בגיל 83) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מספר צאצאים:  1 
 
ברוך פרשקר (באנגלית: Baruch Praszkier;‏ 1 בינואר 1906 - 18 באפריל 1989) היה מראשי היודנראט בגטו לודז', ניהל את המחלקה לתפקידים מיוחדים.