stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינטליגנציה (שיר)

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"אינטליגנציה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-27 באוקטובר 2010, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של רדיו אמצע הדרך, השני במצעד של מדיה פורסט, וה-17 במצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי הנרי, והופק על ידי יעקב למאי. השיר הוא שיר בסגנון הפופ המשלב בתוכו גם את סגנון הים-תיכוני. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, וטען כי שרית חדד שרה באירוניה ובציניות את השיר, ואף העניק לו שלושה כוכבי זהב.
במקור, תוכנן השיר להיכלל באלבומה 20, אך מסיבה לא ברורה הוחלט שלא להוסיפו אליו. השיר נכנס לאלבום האוסף המיטב, שיצא בספטמבר 2012.
וידאו קליפ

טרם הוציאה את הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל בגרסתו הרגילה. בנוסף לכך, פורסמה עטיפת הסינגל גם בגרסה תלת-ממדית, בדומה לעטיפת הלהיט "Do You Love Me".
נכון ל-25 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של האודיו עומד על קרוב למיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 1 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 17 |  |
איגור גלושצ'ביץ'

איגור גלושצ'ביץ' (בסרבית: Игор Глушчeвић; נולד ב-30 במרץ 1974) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא אחיו הבכור של ולדימיר גלושצ'ביץ'.
קריירה

גלושצ'ביץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת מוגרן בודווה, בה שיחק שנתיים עד לשנת 2004.  בשנת 1996 הוא עבר לשחק בספרד ושיחק בלה ליגה בקבוצת אקסטרמדורה. לאחר שהיא ירדה לליגת משנה הוא המשיך בה ובעונת 1997/98 היה מלך השערים של הליגה השנייה וקבוצתו חזרה לליגה עליונה. לאחר סיום העונה הוא עבר לסביליה והיה שותף לעלייתה לליגה העליונה. בסיום העונה הוא הושאל אריס סלוניקי.
בשנים 2000–2003 הכדורגלן שיחק באוטרכט. לאחר עונה בודדת בספרטה פראג בה הוא שיחק לצד אחיו גלושצ'ביץ' חזר להולנד.
גלושצ'ביץ' פרש בשנת 2008 בגיל 34.
אלבה (אי)

| --- | --- |


 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הליגורי 
 קואורדינטות:  42°46′48″N 10°16′30″E﻿ / ﻿42.78°N 10.275°E﻿ / 42.78; 10.275
 שטח:  223 קילומטר רבוע
 אורך:  29 קילומטר
 רוחב:  18 קילומטר
 גובה מרבי:  Mount Capanne
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה 
 אוכלוסייה:  32,000
 עיר ראשית:  פורטופראיו 
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאלבה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאלבה(למפת טוסקנה רגילה) פירנצה פראטו ליבורנו ארצו פיסטויה פיזה לוקה גרוסטו מאסה קרארה סיינה אמיליה-רומאניה מאר. אומבריה לאציו ליגו. ס הים הליגורי אלבה(למפת טוסקנה מוגדלת) פירנצה פראטו ליבורנו ארצו פיסטויה פיזה לוקה גרוסטו מאסה קרארה סיינה אמיליה-רומאניה מאר. אומבריה לאציו ליגו. ס הים הליגורי אלבה
 
האי אלבה והארכיפלג הטוסקני
אֶלבָּה (באיטלקית: Elba) הוא אי איטלקי ליד חופי טוסקנה, במרחק 20 ק"מ מעיר החוף פיומבינו. שטחו של האי 224 קמ"ר והוא הגדול ביותר בארכיפלג הטוסקני והשלישי בגודלו באיטליה, אחרי סיציליה וסרדיניה. באלבה חיים 30,000 תושבים. אלבה, כמו איים אחרים בארכיפלג הטוסקני, מוגן במסגרת הפארק הלאומי של הארכיפלג הטוסקני.
האי מחולק לשמונה קומונות: הבירה פורטופראיו, קמפו נל'אלבה, קאפוליברי, מרצ'יאנה, מרצ'יאנה מרינה, פורטו אזורו, ריו מרינה וריו נל'אלבה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בעקבות אמנת פונטנבלו הוגלה הקיסר הצרפתי נפוליאון בונפרטה לאלבה, לאחר הדחתו הראשונה.
נפוליאון נשאר באי 9 חודשים ו-21 יום וניתן לו התואר קיסר אלבה. אף כי נפוליאון היה שליטה הרשמי של אלבה, סיורים של הצי הבריטי קיימו תצפיות על האי. במהלך חודשים אלו, הן כדי להעביר את הזמן והן מתוך דאגה כנה לרווחת התושבים, הנהיג נפוליאון שורה של רפורמות כלכליות וחברתיות במטרה לשפר את איכות החיים באלבה. נפוליאון ברח מאלבה בסופו של דבר ושב לצרפת ב-26 בפברואר 1815.
במהלך מלחמת העולם השנייה האי היה בשליטת איטליה. לאחר כניעת ממשלתו של פייטרו באדוליו לבעלות הברית בספטמבר 1943, עלו כוחות גרמניים על האי ופרקו את החיילים האיטלקים מנשקם. במאי 1944 הופצץ האי על ידי בעלות הברית. כוחות צרפתיים נחתו על האי ב-17 ביוני 1944 ושחררו אותו מידי הכיבוש הגרמני הנאצי שהיה תחתיו בקרב שנמשך 78 שעות, כלומר שלושה ימים, ארוך מן המתוכנן.
בעת האחרונה החל האי להתפרסם כאתר תיירות מבוקש בזכות יינותיו.
הערות שוליים

↑  נסיגה כללית של הגרמנים באזור סאלרנו, דבר, 19 בספטמבר 1943
↑  הופצץ אי אלבה, דבר, 23 במאי 1944
↑  נחיתה צרפתית באי אלבה, דבר, 18 ביוני 1944
↑  רוב האי אלבה בידי הברית, הַבֹּקֶר, 19 ביוני 1944
↑  האויב נסוג לקוו פיזה - פלורנץ, משמר, 21 ביוני 1944
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533395005171  GND: 4014166-4  LCCN: sh85041527  MusicBrainz: c13ea0ac-5e44-409b-bc92-94da0a5c2897  NKC: ge192262  VIAF: 315127737   WorldCat (עם VIAF): 315127737
אוסטיודן

"בעיית האוסטיודן", ספר מ-1926 בו הציע הסוציולוג פאול נתן לתמוך בממשלת ברית המועצות כדי שתיישבם מחדש בפנים רוסיה.
אוֹסטיוּדֶן (בגרמנית: Ostjuden, "יהודי המזרח") הוא מונח בשיח של יהדות גרמניה, שנועד לתאר את הריכוז הגדול של יהודים במזרח אירופה וסביבותיה שלא עברו תהליכי מודרניזציה של ממש. השם נטבע על ידי הפובליציסט היהודי-אוסטרי נתן בירנבוים ב-1900, אם כי תיאר דימוי מובחן היטב שהיה קיים בתודעה מאז ראשית המאה ה-19, ונעשה רווח רק לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הביטוי שימש כדי להנגיד את מושאיו ל"יהודי המערב" (וֶסטיודן, Westjuden) שהיו מעורים בסביבתם ולא סבלו מפער דומה; השם "אוסטיודן" נשא משמעות שלילית של נחיתות ופיגור, ושימש בעיקר בהקשר של הגירת יהודים מזרח-אירופאים לארצות דוברות-הגרמנית, תנועת אוכלוסין שעוררה חשש וניכור בקרב היהודים המערביים. בירנבאום ציין כי התכוון בעיקר ליהודי אירופה הסלאבית ואזורים בעלי רמת פיתוח נחותה זהה: "רוסיה, פולין, גליציה, בוקובינה, צפון-מזרח הונגריה ורומניה". כביטויים נרדפים ל"אוסטיודן" ו"וסטיודן" שימשו לעיתים "יהודים פולנים" או "פולאקים" לעומת "יקים".
לקריאה נוספת

Steven E. Aschheim, Brothers and Strangers: The East European Jew in German and German Jewish Consciousness, 1800–1923, University of Wisconsin Press, 1982.
Jack Wertheimer, Unwelcome Strangers: East European Jews in Imperial Germany, Oxford University Press, 1991.
הערות שוליים

↑  אשהיים, עמ' 4.
↑  מיכאל מאיר (עורך), תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה, כרך ג, פרק 9 (כתב: סטיבן מ' לובנשטיין), מרכז זלמן שזר, ירושלים, עמ' 273.
↑  נתן בירנבאום, Was sind Ostjuden? : Zur ersten Information,‏ 1916, עמ' 5.
↑  אשהיים, עמ' 48.
↑  Judith R. Baskin (עורכת), The Cambridge Dictionary of Judaism and Jewish Culture. Cambridge University Press, 2011. עמ' 334-335.
↑  Michael Stanislawski, Zionism and the Fin de Siècle: Cosmopolitanism and Nationalism from Nordau to Jabotinsky, University of California Press, 2001. עמ' 4–9. הנוסח העברי של הציטוט הוא מתוך: חיים ויצמן, מסה ומעש: זכרונות חייו של נשיא ישראל, הוצאת שוקן, 1951. עמ' 35.
↑  Jonathan Frankel, Steven J. Zipperstein, Assimilation and Community: The Jews in Nineteenth-Century Europe, Cambridge University Press, 2004. עמ' 12-17 וכו';‏ הציטוט הראשון (מתורגם מאנגלית) מובא על ידי פרנקל מדברי ימי עם עולם, המהדורה הרוסית, כרך 2, עמ' 68; הציטוט השני מדובנוב, "מכתבים על היהדות הישנה והחדשה", הוצאת המחבר 1937, עמ' 19.
↑  דן מכמן, The Emergence of Jewish Ghettos during the Holocaust, Cambridge University Press, 2011. עמ' 73-74; מכמן, "Understanding the Jewish Dimension of the Holocaust", in: Jonathan Frankel (ed.), The Fate of the European Jew, 1939-1945: Continuity or Contingency, עמ' 237.
↑  Die Bedeutung des Antisemitismus im aktuellen deutschen Rechtsextremismus, Bundesamt für Verfassungsschutz
Presse- und Öffentlichkeitsarbeit, 2002. עמ' 15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533609405171  BnF: cb11976877j (data)  LCCN: sh85070506 
תמונה מתוך האוסף "תרשימים מרוסיה: אוסטיודן", שצייר הרמן שטרוק כחייל בחזית המזרחית.
אליהו שמעוני

אליהו שמעוני (נולד ב-1932) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה של הוד השרון משנת 1983 עד לשנת 1989.
ביוגרפיה

שמעוני נולד בעיראק. הוא למד בבגדד בבית ספר הדומה ל"חדר" שם הרבו ללמוד תורה ועברית. בנוסף למד בבית ספר ערבי שנקרא "רפידיין". בן 15 הצטרף לתנועת "החלוץ" ועד מהרה התמנה לראש קבוצת המחתרת שבבגדד. בפברואר 1951 עלה לישראל עם משפחתו ולאחר תקופת שהיה קצרה במעברה בפרדס חנה עברה המשפחה למעברת מגדיאל שם קבעו את ביתם. שמעוני עשה חיל בעבודתו בפעילותו הציבורית בקרב העולים במעברה ועד מהרה מונה ליושב ראש ועד המעברה. תפקידו היה לטפל ולשמש איש קשר בין ההנהלה לצורכי תושבי המעברה כולל ייצוגו בוועד קופת החולים ששכנה מחוץ למעברה. הוא דאג לרווחת האנשים, עזר למי שהתקשה בעברית, קבע תור אצל הרופא ועוד. הוא הקדיש את מלוא מרצו למצוא פתרונות הולמים למצוקותיהם ותלונותיהם של העולים. בבחירות למועצת הפועלים בשנת 1955 נבחר אליהו שמעוני כחבר מועצת הפועלים של הדר רמתיים מטעם מפלגת מפ"ם והחל את מסכת פעילותו הבלתי נלאית בהסתדרות ובמפלגה. בשנת 1957 נערכו הבחירות למועצה המקומית הדר רמתיים. שמעוני כבר גר אז בשיכון עממי. הוא הוצב במקום השני ברשימת מפ"ם ונבחר כחבר מועצה. ב-1978 נבחר לכהן במועצה המאוחדת של הוד השרון מטעם המערך ובתחילת שנות ה-80 גמלה בליבו ההחלטה להקים רשימה עצמאית – "התנועה למען הוד השרון" שתתמודד על ראשות המועצה. באותה תקופה הוא כיהן כמזכיר הארצי של הסתדרות הפועלים החקלאית. מה שדרבן אותו להקים את רשימתו, לטענתו, היה הצורך להקים מערכת חינוך תקינה. בבחירות שנערכו בשנת 1983 הוא נבחר לראשות המועצה. הסיעה בראשותו זכה ל-4 מנדטים. בעת כהונתו נבנה בית הספר היסודי ע"ש יגאל-אלון, נבנה גן האחים בעיר, נערך שיפוץ נרחב של שדרות האוטהקר, נבנה אולם ההופעות והתרבות "מופת", נבנה בית הספר היסודי לפיד ונבנתה חטיבת הביניים השחר ובניית תיכון הדרים.
בבחירות 1989 הפסיד לעזרא בנימיני אך המשיך לכהן כחבר מועצה. בבחירות 1993 רשימתו קיבלה את תמיכת מרצ ושמעוני התמודד מטעמה לראשות העיר. התמודדותו הנוספת לא נחלה הצלחה ושמעוני זכה ל-4.5% מקולות הבוחרים. מאז לא חזר לפעילות פוליטית.
שמעוני נשוי לג'נט ונולדו להם 6 ילדים. בשנת 2018 עברו לגור בדיור מוגן, "בית גיל פז" בכפר סבא.
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים 3641, באתר נבו, ‏26 במרץ 1989
↑  ילקוט הפרסומים 4165, באתר נבו, ‏19 בנובמבר 1993
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-מהג'ר

אַלְ-מַהְגַ'ר (בערבית: المهجر, הפזורה) הייתה תנועה ספרותית שנוסדה על ידי סופרים דוברי ערבית, שהיגרו לאמריקה מהלבנט תחת השלטון העות'מאני בתקופת מפנה המאה העשרים. כמו קודמיהם בתנועת הנהדה, קיבלו סופרי תנועת אל-מהג'ר השראה מהמפגש האישי שלהם עם העולם המערבי והשתתפו בהתחדשות הספרות הערבית. על כן, חלק מחוקרי התקופה התייחסו אליהם כאל שייכים לתנועת הנהדה המאוחרת. סופרים אלו, באמריקה הדרומית כמו גם בארצות הברית, תרמו להתפתחותה של הנהדה בתחילת המאה ה-20. ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן נחשב למשפיע ביותר מבין משוררי אל-מהג'ר.
ספר הביקורת הספרותית, "אל-ע'רבאל" (الغربال, הכברה) מאת מיכאיל נעימה, שיצא לאור ב-1923, מכיל את העקרונות הראשיים של תנועת אל-מהג'ר.
אמריקה הצפונית > כתבי עת ראשונים

כפי שניסחו דייוויד לוינסון ומלווין אמבר, "הדחף לשמר זהות תרבותית ערבית כלשהי בקרב קהילות המהגרים באמריקה הצפונית קיבל חיזוק כבר בהתחלה כאשר מהגרים משכילים השיקו עיתונים ואגודות ספרותיות בשפה הערבית, הן באזור ניו יורק והן באזור בוסטון, על מנת לעודד כתיבת שירה וספרות ובמטרה לשמר את המורשת התרבותית הערבית ולהעשיר אותה". כך, בשנת 1892 נוסדו בניו יורק העיתון האמריקאי הראשון בשפה הערבית, "כאוכב אמירכא" (كوكب اميركا, כוכב אמריקה), שהמשיך לצאת לאור עד שנת 1908, וכתב העת הראשון בשפה הערבית, "אל-פנון" (الفنون, האמנויות), הוצא לאור על ידי נסיב ערידה בניו יורק בין השנים 1913–1918. מגזין זה שימש שופר לסופרים מהג'ריים צעירים.
אמריקה הצפונית > אגודת העט

אגודת העט (الرابطة القلمية, The Pen League) הייתה החבורה הספרותית הראשונה בשפה הערבית באמריקה הצפונית. החבורה הוקמה בתחילה על ידי נסיב ערידה ועבד אל-מסיח חדאד בשנת 1915 או 1916, ולאחר מכן הוקמה מחדש ב-1920 על ידי קבוצה גדולה יותר של סופרים מהג'ריים בניו יורק בהובלת ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן. האגודה התפרקה בעקבות מותו של ג'ובראן ב-1931 וחזרתו של מיכאיל נעימה ללבנון ב-1932.
מטרותיה העיקריות של אגודת העט היו, במילותיו של נעימה ששימש מזכירהּ: "להרים את הספרות הערבית מבוץ הקיפאון והחיקוי, ולהחדיר חיים חדשים בעורקיה כדי להפוך אותה לכוח פעיל בבניית האומות הערביות. כפי שהביע נעימה בתקנון שהכין עבור הקבוצה:
הנטייה לשמור על שפתנו ועל הספרות שלנו בתוך הגבולות הצרים של חיקוי הקדמונים בצורה ובמהות היא נטייה מזיקה ביותר; אם תישאר ללא התנגדות, הדבר יוביל בקרוב לריקבון והתפוררות... לחקות אותם זו בושה קטלנית... אנחנו חייבים להיות נאמנים לעצמנו אם נרצה להיות נאמנים לאבותינו.
חוקר הספרות נדים נעימה מעריך כי חשיבותה של הקבוצה היא בהסטת הקריטריונים של האיכות האסתטית בספרות הערבית:
בהתמקדותם באדם ולא בשפה, באנוש ולא בחוק וברוח ולא באות, נאמר כי אסכולת אל-מהג'ר הובילה את הספרות הערבית מהקלאסיציזם המיושן שלה אל העידן המודרני.
עם חברי אגודת העט נמנו: נסיב ערידה, רשיד איוב, ודיע באחוט, ויליאם קטספליס, ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (יו"ר), עבד אל-מסיח חדאד, נדרה חדאד, איליא אבו מאדי, מיכאיל נעימה (המזכיר) ואמין אל-ריחאני. שמונה מתוך עשרת החברים היו יוונים אורתודוקסים ושניים היו מרונים.
אמריקה הדרומית

העיתון הראשון בשפה הערבית בברזיל, אל-פייחאא' (الفيحاء, אחד הכינויים לדמשק), יצא לאור בקמפינאס בנובמבר 1895. פחות מחצי שנה לאחר מכן יצא גם "אל-בראזיל" (البرازيل, ברזיל) בסנטוס. השניים התמזגו שנה לאחר מכן בסאו פאולו. החוג הספרותי הראשון בשפה הערבית באמריקה הדרומית, ריוואק אל-מערי (رواق المعري, מסדרון אל-מערי), הוקם ב-1900 על ידי סעיד אבו חמזה שקנה שביתה בסאו פאולו.
על שפיק אל-מעלוף נאמר כי הוביל את הקיבוץ הגדול של משוררי אל-מהג'ר באמריקה הדרומית.
כוכב אמירכא
ארבעה חברים באגודת העט ב-1920. משמאל לימין: נסיב ערידה, ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, עבד אל-מסיח חדאד ומיכאיל נעימה
איגור דזיאלושינסקי

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1931 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  14 ביולי 2021 (בגיל 90) 
 ענף מדעי:  פיזיקה, פיזיקה תאורטית 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  לב לנדאו, יבגני ליפשיץ 
 מוסדות:  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה  אוניברסיטת קליפורניה באירוויין 
 תלמידי דוקטורט:  Vyacheslav Levchenkov 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב ע״ש לנדאו (1989)  פרס ברית המועצות  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור אות הכבוד  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 
איגור דזיאלושינסקי  (ברוסית: Игорь Ехиельевич Дзялошинский‏; 1 בפברואר 1931 - 14 ביולי 2021) היה פיזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי-רוסי. הוא היה מומחה בפיזיקה של מצב מוצק.
קורות חיים

איגור דזיאלושינסקי נולד בשנת 1931 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו יחיאל לחם בשורות הצבא האדום נגד הנאצים, נפל לשבי בשנת 1942 ונהרג. אמו הייתה ממוצא רוסי.
לאחר סיום בית ספר דזיאלושינסקי החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה אותה סיים בשנת 1953. באותה שנה הוא עבר מבחן בפיזיקה תאורטית אצל לב לנדאו. בשנת 1957 הוא סיים לימודי תואר שלישי ובשנת 1962 עבודת פוסט-דוקטורט.
דזיאלושינסקי עבד שנים רבות במכון לפיזיקה תאורטית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בנוסף לכך הוא היה ראש קתדרה ופרופסור באוניברסיטת מוסקבה ופרופסור במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה.
בשנת 1991 דזיאלושינסקי עבר לארצות הברית והתמנה לפרופסור באוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
דזיאלושינסקי היה מומחה בפיזיקה של מצב מוצק. הוא פעל בתחום פיזיקה סטטיסטית, תורת השדות הקוונטית, חקר מגנטיות ומוליכות על.
על פעילותו בתחום לדזיאלושינסקי הוענקו מספר עיטורים, פרס ברית המועצות (1984), פרם על שם לומונוסוב ופרס על שם לנדאו. בשנת 1974 הוא התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1991 הוא התקבל כחבר חוץ לשורות האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
דזיאלושינסקי נפטר בשנת 2021 בגיל 90 באירוויין, ארצות הברית.
אורות הכרך

| --- | --- |

 בימוי:  צ'ארלי צ'פלין 
 הופק בידי:  צ'ארלי צ'פלין 
 תסריט:  צ'ארלי צ'פלין 
 עריכה:  צ'ארלי צ'פלין 
 שחקנים ראשיים:  צ'ארלי צ'פלין וירג'יניה צ'ריל פלורנס לי הארי מאיירס
 מוזיקה:  צ'ארלי צ'פלין 
 צילום:  רולנד טות'רו, גורדון פולוק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 בינואר 1931 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית (כיתוב)
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית, קומדיה טראגית 
 תקציב:  1,500,000‏$
 הכנסות:  5,019,181‏$
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אורות הכרך (באנגלית: City Lights) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 1931 שיצר צ'ארלי צ'פלין (תסריטאי, במאי, מפיק שחקן ראשי, מלחין של חלק המוזיקה המקורית ועורך משני). בסרט מתנהל רומן בין דמות הנווד של צ'פלין לבין מוכרת פרחים עיוורת.
עלילת הסרט

הנווד נתקל במוכרת פרחים (וירג'יניה צ'ריל), והוא מוכה תדהמה שהוא מבין שהיא עיוורת. בעקבות טעות שמיעה, היא חושבת שהוא עשיר בעל רכב יוקרתי. באותו ערב, מציל הנווד מיליונר שיכור מהתאבדות. המיליונר בתודה לוקח אותו לאחוזתו ללגימת שמפניה, ובהמשך גם לסיבוב ברחבי העיר. כאשר הוא עוזר למיליונר לחזור לביתו, הוא רואה את הנערה העיוורת. הוא לוקח כסף מהמיליונר, קונה ממנה פרחים ולוקח אותה לביתה ברכבו של המיליונר. שם היא מספרת לסבתה על המיליונר הנחמד (והיא כמובן מתכוונת לנווד).
בינתיים, חוזר הנווד לביתו של המיליונר, אולם הוא כבר התפכח ואינו זוכר את מאורעות הלילה, והוא מורה למשרתו לזרוק את הנווד החוצה. מאוחר יותר באותו היום, המיליונר שוב שיכור, והוא מוצא את הנווד ומזמין אותו שוב למסיבה, עד לבוקר בו הוא מתפכח, שוכח הכל ומסלק את הנווד.
הנווד שלא מוצא את הנערה בפינת הרחוב שלה, הולך לביתה. שם הוא שומע רופא אומר לסבתא שהנערה מאוד חולה, ושהיא צריכה תשומת לב מיוחדת. בנחישות לעזור, הולך הנווד לעבוד כמנקה רחובות. במהלך הפסקות הצהריים שלו, הוא קונה לנערה מוצרי מזון, ומבדר אותה בקריאת עיתון. שם הוא קורא על טיפול חדש שמסוגל לרפא את העיוורון. הוא מסתיר את זה שאינו באמת עשיר, מחשש שהקשר ביניהם יפסק. ואז הוא מגלה מכתב פינוי שהסתירה הסבתא. לפני שהוא הולך, הוא מבטיח לנערה שישלם את השכירות.
כשהנווד חוזר לעבודה הוא מגלה שפוטר, מאחר שאחר באופן קבוע. הוא פוגש מתאגרף שמציע לו לזייף קרבות ולהתחלק בכספי הפרס, אולם המתאגרף בורח כשנודע לו שהוא עומד להיעצר, והנווד נאלץ להתמודד מול מתאגרף אמיתי וכמובן נכשל.
הנווד נפגש שוב עם המיליונר השיכור, והוא שוב מזמין אותו לאחוזתו. הנווד מספר לו על מצוקתה של הנערה, והמיליונר נותן לו כסף למימון הניתוח. אולם אז מגיעים שודדים שמהממים את המיליונר, ולוקחים את כל הכסף פרט לזה שהמיליונר נתן לנווד. כשהמיליונר מתעורר, הוא לא זוכר שנתן את הכסף לנווד, והוא מאשים אותו בגנבה. הנווד מצליח להתחמק מהמשטרה ולתת לנערה את הכסף, והוא אומר לה שהוא צריך להיעדר לזמן מה. כשהוא נתפס הוא נעצר ונשלח למאסר.
לאחר מספר חודשים הנווד משתחרר, אך הוא לא מוצא את הנערה בפינת הרחוב שלה. אנו לומדים שהנערה שראייתה שוקמה עובדת כעת בחנות פרחים מצליחה עם סבתה. אך היא לא שכחה את הנדיב שעזר לה, והיא מדמיינת אותו כעשיר ויפה תואר.
כשהנווד עובר ליד החנות, הוא נתקל בילדים שהציקו לו בתחילת הסרט. כאשר הוא מרים את מבטו הוא נתקל במבטה של הנערה (שכמובן לא מזהה אותו), ועל פניו נמתח חיוך רחב. הנערה מסמיקה ומציעה לו פרח ומטבע. הוא מובך ומנסה להתרחק, אולם היא יוצאת מהחנות ונותנת לו את הפרח והמטבע. כשהיא נוגעת בידו כדי להעביר לו את המטבע היא נעצרת לרגע, ואז מזהה את מגע ידו. כשהיא מזהה אותו, הופכת הבעת פניו של הנווד לשמחה.
הפקה

בשנת 1927 יצא הסרט המדבר הראשון, "זמר הג'אז". צ'פלין היה בין כוכבי הראינוע היחידים שהצליחו להתאים עצמם לעידן הקולנוע. סרטיו החדשים היו מעין פשרה בין סרטי קולנוע וסרטי ראינוע והם תפסו מקום של כבוד בקרב הקהל והמבקרים. הסרט "אורות הכרך" היה סרטו השני של צ'פלין שיצא לאחר המצאת הקולנוע. הוא הכיל מוזיקה שפסנתרן הראינוע לא יכול היה לנגן, הן משום שכללה לחנים מקוריים ולא הייתה ברפרטואר הקבוע שלו, והן משום שהיא נכתבה עבור כלי מוזיקה שונים.
אחד ממאפייני עבודתו של צ'פלין היה החתירה לשלמות. הדבר התבטא למשל בזה שצוות הצילום צילם 116 יום ברציפות, בעוד צ'פלין הוגה בסוגיית הדרך המתאימה ביותר להציג את הנווד כמיליונר בפני הנערה. בסופו של דבר, נמצאה התחבולה הגאונית: הנווד מנסה לחצות את הרחוב ובצירוף מקרים פוסע מבעד לדלת אחת של מכונית מפוארת אל דלתה השנייה, טורק אותה ואז הוא ניצב בפני הנערה, המשוכנעת ששמעה אדם עשיר היוצא ממכוניתו.
לקראת סוף צילומי הסרט שקל צ'פלין להחליף את השחקנית הראשית ולהתחיל לצלם את כל הסרט מחדש. אולם הוא לא הצליח לגייס כסף למשימה זאת.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "אורות הכרך", עמ' 12–14
אדם פיטי

אדם פיטי (באנגלית: Adam Peaty; נולד ב-28 בדצמבר 1994) הוא שחיין בריטי, פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020), 3 פעמים ברציפות אלוף העולם (קאזאן 2015, בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019), 3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (ברלין 2014, לונדון 2016 וגלאזגו 2018), פעמיים ברציפות אלוף חבר העמים (גלאזגו 2014 וגולד קואוסט 2018) ושיאן העולם הנוכחי (2021) במשחים ל-50 מטר חזה ול-100 מטר חזה.
פיטי הוא השחיין הראשון והיחיד בעולם ששחה 100 מטר חזה בתוצאה שמתחת ל-57 שניות, וכן, הראשון והיחיד ששחה 50 מטר חזה מתחת ל-26 שניות.
ביוגרפיה

פיטי נולד באטוקסטר שבאנגליה. הוא מתאמן בהדרכתה של מלני מרשל.
ביוגרפיה > 2014 > אלוף אירופה ושיאן עולם

באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה בשנת 2014 זכה פיטי ב-4 מדליות זהב והיה לשחיין המצטיין באליפות. הוא זכה, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.00 שניות, לפני גיאדריוס טיטניס מליטא (27.34 שניות) ודמיר דוגוניץ' מסלובניה (27.48 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 26.62 שניות. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.96 שניות, לפני רוס מורדוך בן ארצו (59.43 שניות) וגיאדריוס טיטניס (59.61 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:31.73 דקות, לפני צרפת (3:32.47 דקות) והונגריה (3:33.11 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) ביחד עם כריס ווקר-הבורן, ג'מה לאווה ופרנצ'סקה הלסול בשיא עולם חדש של 3:44.02 דקות, לפני הולנד (3:45.93 דקות) ורוסיה (3:47.34 דקות).
ביוגרפיה > 2015 > שיא עולם מתחת ל-58 שניות במשחה ל-100 מטר חזה

בתחרות שנערכה בלונדון ב-17 באפריל 2015 קבע פיטי במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 57.92 שניות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של קמרון ואן דר בורג מדרום אפריקה (58.46 שניות) ובכך היה לשחיין הראשון בעולם ששחה משחה זה מתחת ל-58 שניות.
ביוגרפיה > 2015 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכה פיטי ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.51 שניות, לפני קמרון ואן דר בורג (26.66 שניות) וקווין קורדס מארצות הברית (26.86 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 26.42 שניות. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.52 שניות, לפני קמרון ואן דר בורג (58.59 שניות) ורוס מורדוך (59.09 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אליפות חדש של 58.18 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, שיבון-מארי או'קונור ופרנצ'סקה הלסול בשיא עולם חדש של 3:41.71 דקות, לפני ארצות הברית (3:43.27 דקות) וגרמניה (3:44.13 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:30.67 דקות ובמקום 26 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.24 דקות.
ביוגרפיה > 2016

באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 זכה פיטי ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר לזה (26.66 שניות), במשחה ל-100 מטר בשיא אליפות חדש של 58.36 שניות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:32.15 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב (3:44.56 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה פיטי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 57.13 שניות, לפני האלוף היוצא קמרון ואן דר בורג (58.69 שניות) וקודי מילר מארצות הברית שקבע שיא אמריקה חדש של 58.87 שניות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 57.55 שניות. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, ג'יימס גאי ודנקן סקוט בשיא לאומי חדש של 3:29.24 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:27.95 דקות ולפני אוסטרליה (3:29.93 דקות).
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 זכה פיטי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 25.99 שניות, לפני ז'ואאו גומז ג'וניור מברזיל שקבע שיא אמריקה חדש של 26.52 שניות וקמרון ואן דר בורג (26.60 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 26.10 שניות אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמיד על 25.95 שניות. במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 57.47 שניות, לפני קווין קורדס (58.79 שניות) וקיריל פריגודה מרוסיה (59.05 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אליפות חדש של 57.75 שניות. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, ג'יימס גאי ודנקן סקוט בשיא לאומי חדש של 3:28.95 דקות, אחרי ארצות הברית (3:27.91 דקות) ורוסיה שקבעה שיא לאומי חדש של 3:29.76 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בשיא אירופה חדש של 3:41.56 דקות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד באוגוסט 2018 זכה פיטי ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.09 שניות, לפני פביו סקוצולי מאיטליה (26.79 שניות) ופטר יוהאן סטבנס מסלובניה (27.06 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 57.10 שניות, לפני בן ארצו ג'יימס וילבי (58.64 שניות) ואנטון צ'ופקוב מרוסיה (59.06 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש של 3:30.44 דקות, לפני רוסיה (3:32.03 דקות) וגרמניה (3:33.52 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בשיא אירופה חדש של 3:40.18 דקות, לפני רוסיה (3:42.71 דקות) ואילטיה (3:44.85 דקות).