גיל יפמן
אמנות

ב-2015 הציג יפמן את עבודת הווידאו "היה ערב הקיץ" מהתערוכה "כוחה של המלה" שהתקיימה במכללת ספיר. בעבודה נראה האמן כורך לגופו טלית ותפילין כבגדים תחתונים, על רקע שירו של ביאליק אותו קורא הזמר והיוצר ערן צור. בשל השימוש הפרובוקטיבי בתשמישי קדושה, ארגונים דתיים הביעו את מחאתם ברשת, קראו לא להירשם ללימודים במכללת ספיר ויפמן אף ספג איומים על חייו.
בתחילת שנות האלפיים, העיסוק במיניות, באחרוּת ובפוליטיקה של זהויות הורחב מהגוף הפרטי ליצירת מייצגים ואובייקטים פיסוליים רכים. במהלך העשור הראשון לפעילותו האמנותית יצר יפמן פסלים סרוגים בצבעוניות פסטלית המזכירים גוף רב-איברים גרוטסקי, נזיל ופגיע, וגיבש שפה פיסולית מקורית וייחודית. ״סבתא שלי הייתה סורגת לנו כשהיינו ילדים, אבל התחברתי לסריגה והכנסתי אותה לאמנות שלי בשלב הרבה יותר מאוחר (...) לסריגה יש ערך מוסף, חלק מהאובייקטים שאני יוצר מאוד קשים, אבל הרוך של הצמר מאזן אותם. כצופה, יצירת קשר עם היצירה הוא כמעט בלתי נמנע, כי רובנו לבשנו סריגים ושיחקנו בבובות סרוגות כשהיינו ילדים. אז יש לזה סוג של ערך חוצה דורות.״
בתערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה דביר בתל אביב 2011 יצר יפמן מיצב, שהורכב מפסלים רכים עשויים בסריגת יד מצמר צבעוני. בכתבה של רז סמירה על התערוכה בגלריית דביר היא כותבת: "ברגע הראשון חש הצופה כאילו נכנס לתוך חדר ילדים צבעוני מיוחד ובו מוטלים ותלויים מוצצים, לול, שמיכת תינוק, מובייל, עריסה ועוד, אולם מבט נוסף גילה אלמנטים פורנוגרפיים בוטים (שד נשי תפוח, איבר מין זכרי והפרשות) לצד מוטיבים הנוגעים לשואה (טלאי צהוב, גדרות תיל, צלב קרס). כל פסל צמרי כזה עומד בזכות עצמו, אך יחדיו הם מתחברים לכדי עולם סוריאליסטי מעוות (...) העבודות מצויות במתח שבין נושאים קשים לחום ולביטחון של הצמר שממנו נסרגו."
ב-2012 ייצר יפמן את העבודה "טומטום" שנעשתה עבור התערוכה "על הטיפשות" במוזיאון פתח תקווה לאמנויות. העבודה עשויה אובייקט מונומנטלי סרוג וגרוטסקי המזמינה את הצופה ליצור עימה מגע אינטראקטיבי. בחלק מהזמן יפמן הלביש על עצמו את הפסל ואנשים הוזמנו להכניס לתוכו ידיים. לצד האובייקט הסרוג התלווה פסקול ובו אנחות גרעפסים, פיהוקים, פלוצים, צעקות התעטשויות, שמייצגים אופני ביטוי הקודמים לשפה.
ב-2014 התקבל יפמן לתוכנית רזידנסי בהאנובר, גרמניה. באותה תקופה הוא גר ועבד בחלל שהיה בעבר חדר מתים בבית חולים יהודי שאליו נאספו וממנו גם נשלחו יהודים למחנות. שנים לאחר המלחמה הפכו את בתי החולים למתחם של דירות יוקרה ונאלצו לשמר את חדר המתים אשר הפך לסטודיו. בסוף השהות של האמן בתוכנית הוא הקים במבנה חנות מזכרות שואה שבה מכר סבונים אורגניים המכילים שערות, ציפורניים והפרשות אורגניות. על הסבונים מוטבעים צלבי קרס, ובה בעת הם מופיעים בצבעים מרגיעים ומפיצים ריחות נעימים של וניל ולוונדר. לצד הסבונים נמכרו פאזלים של מחנה הריכוז בירקנאו שהופיעו בצבעי הקשת המציע פירוק והרכבה הנערכים במסגרת ביתית ומשפחתית. "במקרה הזה מדובר בבית מתים יהודי שהוסב למעין 'ממוריאל' בשיתוף פעולה גרמני־ישראלי, זה כל כך מתבקש. ורציתי לקחת את הסמלים המייצגים כל כך הרבה ולהחזיר אותם קצת למקור האבוד שלהם. גם צלב הקרס וגם המגן דוד, עם כל הכבוד, נולדו מאותה משפחה של סמלים דתיים בהודו. אבל זה נכון שאני לוקח סיכון, אני לא עושה דברים פשוטים". אומר יפמן בריאיון לדנה גילרמן.
ב-2015 יפמן מייצר את העבודה "חזון העצמות הרטובות" בסדנא החדשה לאמנות רמת אליהו. זהו פרויקט פיסולי שבו מלאכת הסריגה הופכת לקולקטיבית ונערכת בשיתוף פעולה עם תלמידי בית ספר בראשון לציון. זהו פרויקט סביבתי - חינוכי שבו התלמידים אספו שקיות פלסטיק וסרגו מהן עצמות ענקיות שאותן מילאו באדמה וצמחים. הסדנאות שהתקיימו בראשון לציון היו פיילוט לפרויקט זהה בו (שיתף פעולה יפמן עם נשים יפניות) במשך חודש ימים עם נשים יפניות, שבסופו הוצגו במרכז לאמנות עכשווית באאומורי, יפן. "במקרה של חזון העצמות היבשות, אלוהים האב, שבעייני נכשל, מחיה את אותן עצמות יבשות ומחזיר את עם ישראל האבוד אל מכורתו (...) במיצב הזה אמא אדמה מביאה אלטרנטיבה טבעית יותר על ידי הפיכת רעל לתרופה, וגם אנחנו יצרנו תהליך של הבראה: לקחנו אלפי שקיות זבל וקניות שגורמות נזק בלתי הפיך וסרגנו מהן עצמות".
ב-2016 השתתף יפמן בתערוכה הנקראת "תחת מכבש ההיסטוריה" שהתקיימה בסדנת ההדפס בירושלים לצד עילית אזולאי, מאיה ז"ק, מרב סלומון, משה רואס ורות שרייבר. בפרויקט מנצל יפמן את הדפסי הרשת כדי ליצור שכבות מוערמות של דימויים ורקעים, כאשר כל רובד נושא עמו מטען דימויים קשה מנשוא - קברי המונים ממלחמת העולם השנייה גוויות של נרצחים במחנות ריכוז, שלדים של אסירים שעונו, ולצדם, בניגוד אבסורדי נשים חשופות בתנוחות מיניות בוטות המציגות שפה פורנוגרפית. יפמן מרכיב לוח שנה בעל צבעוניות עזה ומעברים חדים לשחור-לבן צילומי, שהגיבורות שלו הם דמויותיהן האמתיות של סוהרות גרמניות במחנות עבודה והשמדה נאציים.