stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמות הגרמניות-פולניות (1002–1018)
1002–1005

בקיץ 1004 פלשו כוחותיו של היינריך לבוהמיה והגיעו להרי האורה, ולאחר מכן כבשו את הטירה בזאטץ' והשמידו את הכוח הפולני שהיה מוצב שם. במקביל פלש יארומיר פרמיסל (אחיו הצעיר של בולסלאב השלישי) לבוהמיה בסיוע כוחות גרמניים וכבש את פראג והכריז על עצמו כ"דוכס בוהמיה", ולאחר מכן נשבע אמונים להיינריך כוסאל, ובכך שילב את בוהמיה באימפריה הרומית הקדושה. אולם על אף שכוחותיו של היינריך השתלטו על בוהמיה, החזיקו הכוחות הפולנים בשטחי מוראביה שהייתה כפופה קודם לכן לבוהמיה.
בקיץ 1005 פלש היינריך לפולין וחדר לפנים הארץ, אולם כוחותיו ספגו אבדות כבדות, ואף נחלו תבוסה קשה בפוזנן. לאחר מכן נחתם הסכם שלום בין הצדדים, ובו ויתר בולסלאב על תביעתו לדוכסות בוהמיה, ואף החזיר את מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה.
1007–1013

בשנת 1007 היינריך השני גינה את שלום פוזנן, וכתוצאה מכך התקיף בולסלאב הראשון, דוכס פולין את ארכיבישופות מגדבורג, וכבש מחדש את מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה כולל העיר באוצן. המתקפה הגרמנית החלה שלוש שנים מאוחר יותר בשנת 1010, אך לא הייתה לה שום תוצאה משמעותית, מעבר לכמה מעשי ביזה בשלזיה. בשנת 1012 נחתם הסכם שלום שני בין גרמניה לפולין, אך בולסלאב הראשון הפר במהירות את ההסכם, ושוב פלש ללוסאטיה, וכוחותיו כבשו את העיר לובוש ושרפו אותה. בשנת 1013 נחתם הסכם שלום שלישי במרזבורג, המחייב בין השאר את בולסלאב כואסל של היינריך השני, בתמורה לקבלת מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה כפייף. על מנת לחזק את ההסכם, בנו של בולסלאב - מיישקו השני לאמברט התחתן עם ריכצה מלורן, בתו של אצו, רוזן הפלטינט של לותרינגיה ונכדתו של אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
1015–1018

הסכם השלום שנחתם בשנת 1013, בין היינריך השני לבולסלב הראשון, דוכס פולין התפוגג במהירות. בשנת 1014 בעת שהיינריך השני נעדר מגרמניה, שלח בולסלב את בנו מיישקו השני למברט לדוכסות בוהמיה, על מנת לשכנע את הדוכס הבוהמי החדש אולדריץ' לכרות עמו ברית נגד היינריך השני. אולם, המשימה נכשלה ואולדריץ' כלא את מיישקו השני, והוא שוחרר רק לאחר התערבות הקיסר, שלמרות הפלישה המתוכננת לפולין, פעל בנאמנות למען הווסל הנומינלי שלו בולסלב הראשון. לאחר שחרורו נשלח מיישקו השני לחצרו של היינריך השני במרזבורג כבן ערובה. היינריך רצה כנראה לאלץ את בולסלב הראשון להגיע למרזבורג ולהסביר את מעשיו, אולם התוכנית נכשלה, ולאחר לחץ מצד קרוביו, הסכים היינריך לשחרר את מיישקו השני.
באותו זמן, היינריך השני אירח את יארוסלאב הראשון, נסיך קייב, הטוען לכתר ברוס של קייב, ובנו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב. בזמן מותו של אביו בשנת 1015, היה יארוסלאב נסיך הכתר של נסיכות נובגורוד. יארוסלאב לחם על השלטון באחיו סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב, שנתמך על ידי חתנו בולסלאב הראשון, דוכס פולין שהיה חתנו.
לאחר חזרתו של היינריך השני לגרמניה בשנת 1015, לאחר הכתרתו לקיסר על ידי האפיפיור בנדיקטוס השמיני, הכין היינריך את כוחותיו לפלישה שלישית לפולין. עם שלושה צבאות בפיקודו, הכוח הגדול ביותר מאז תחילת הסכסוך בשנת 1004, צעד הצבא הקיסרי בעת ובעונה אחת בתנועת מלקחיים מצפון גרמניה, מדרום וממרכז. היינריך השני עצמו פיקד על הצבא המרכזי, אשר נתמך על ידי שבטים סלאביים, עבר עם כוחותיו ממגדבורג, וחצה את נהר האודר לפולין. היינריך השני נתמך על ידי אולדריץ', דוכס בוהמיה מדרום, ומהצפון על ידי ברנהרד השני, דוכס סקסוניה.
במהלך מסע הצבא הקיסרי על פני פולין, כוחותיו של היינריך השני הרגו או לכדו כמה אלפי פולנים, כולל נשים וילדים. אולם, הצבא הקיסרי ספג הפסדים כבדים לאורך כל המערכה, ויחידת אבירים מוראבים בפיקודו של מיישקו השני פתחו במתקפת הסחה על מרקיזות סקסוניה המזרחית. בעקבות כך, הצבא הקיסרי נסוג מפולין למרזבורג כדי להדוף את המתקפה, ולא הצליח להשיג רווחים טריטוריאליים ממזרח לנהר האודר. במהלך הנסיגה לגרמניה, גרו השני, מרקיז סקסוניה המזרחית, נפל למארב של כוחות פולנים ונרצח בסוף שנת 1015. בעקבות המתקפה בסקסוניה המזרחית, נטלו כוחותיו של בולסלאב הראשון את היזמה. בשנת 1017 הטילו כוחותיו של מיישקו השני מצור על מייסן, שהייתה תחת פיקודו של גיסו של מיישקו השני, הרמן הראשון, מרקיז מייסן. ניסיונו של מיישקו לכבוש את העיר נכשל, והוא נסוג חזרה לפולין.
בקיץ 1017 היינריך השני ובולסלאב הראשון פתחו במשא ומתן לשלום, והוכרזה הפסקת אש. אולם בסתיו 1017 נכשל המשא-ומתן, ובעקבות כך פלש היינריך השני עם צבאו שוב לפולין. הצבא הגיע לגלוגוב, שם התבצר בולסלאב הראשון, אולם לא הצליח לכבוש את העיר. לאחר מכן ניסה היינריך השני לכבוש את העיר נימצ'ה, אך גם אותה לא הצליח לכבוש, ובמהלך המצור הפיל הקור הכבד הרבה חללים בצבאו של היינריך. לאחר שנכשלו התקפותיו של היינריך, הוא פתח שוב במשא ומתן עם בולסלאב לסיום המלחמה.
שלום באוצן

ב-30 בינואר 1018 חתמו היינריך השני ובולסלאב הראשון על הסכם שלום נוסף, המכונה "שלום באוצן". בולסלאב הצליח לשמור על תאריו כמרקיז לוסאטיה ומייסן, והכיר בהיינריך השני כפיאודל שלו. בנוסף, היינריך השני הבטיח לתמוך במסע של בולסלאב הראשון לקייב, על מנת לסייע לחותנו סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב. כדי לחזק את השלום, התחתן בולסלאב הראשון, שהיה אז אלמן, עם אודה ממייסן, בתו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן, ובכך חיזק את קשריו עם האצולה הגרמנית.
ראו גם

היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
Assassin's Creed Rogue

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  PlayStation 3, ‏Xbox 360: 11 בנובמבר 2014 Microsoft Windows: 10 במרץ 2015 PlayStation 4, ‏Xbox One: 20 במרץ 2018 Nintendo Switch: 6 בדצמבר 2019 Google Stadia: 5 באוקטובר 2021
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות, התגנבות
 פיתוח:  יוביסופט מונטריאול
 הוצאה לאור:  יוביסופט 
 ארץ מקור:  איטליה 
 שפות:  אנגלית, יפנית, הולנדית, פולנית, פורטוגזית ברזילאית, רוסית, ערבית, גרמנית, ספרדית, צרפתית, איטלקית, קוריאנית 
 הפצה:  יוביסופט
 סדרה:  Assassin's Creed
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  AnvilNext
 מצבי משחק:  שחקן יחיד, מרובה משתתפים
 פלטפורמות:  PS3, PS4, Xbox 360, Xbox One, Microsoft Windows, Wii U
 המשחק הקודם:  Assassin's Creed IV: Black Flag
 המשחק הבא:  Assassin's Creed Unity
 
 אתר רשמי
 
Assassin's Creed Rogue (בתרגום לעברית: "אמונת המתנקש: עריק") הוא משחק פעולה-הרפתקאות משנת 2014 שפותח בידי חברת יוביסופט סופיה והופץ בידי יוביסופט. המשחק הוא השביעי בסדרת משחקי Assassin's Creed, ועלילתו מתרחשת בין המשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag" לבין "Assassin's Creed III", עם קשרים למשחק הבא בסדרה, "Assassin's Creed Unity", שיצא באותו יום. המשחק הוא האחרון לצאת לדור השביעי של קונסולות המשחקים, ושוחרר לקונסולות המשחקים פלייסטיישן 3 ו-Xbox 360 בנובמבר 2014, ולמערכת ההפעלה Microsoft Windows במרץ 2015. גרסה משופרת בהפרדה גבוהה יצאה בהמשך לפלייסטיישן 4 ו-Xbox One במרץ 2018. בהמשך הוא הוסב לקונסולת נינטנדו סוויץ' כחלק מאוסף "The Rebel Collection" יחד עם המשחק "Black Flag" בדצמבר 2019. המשחק יצא לגוגל סטדיה באוקטובר 2021.
עלילת הסיפור עוקבת אחרי נרטיב היסוד של זיכיון משחקי Assassin's Creed ומתרחשת בהיסטוריה בדיונית, שבה יריבות מתמשכת בין שתי חברות סודיות - מסדר המתנקשים ומסדר הטמפלרים - מציבה אותן בפני שתי אידאולוגיות שונות ומנוגדות. סיפור המסגרת מתרחש בתקופת המאה ה-21 ועוקב אחר עובד של תאגיד אבסטרגו (חברה שמשמשת כחזית לטמפלרים מהזמנים המודרניים), שחושף סודות שקשורים לקונפליקט בין המתנקשים לטמפלרים בזמן שהוא מתקן את השרתים של החברה. העלילה הראשית מתרחשת לפני מלחמת הצרפתים והאינדיאנים ובמהלכה משנים 1752 ועד 1760 ועוקבת אחרי שיי פטריק קורמק, פריבטיר אירי-אמריקאי ומתנקש, שעורק לטמפלרים ועוזר להם לרדוף אחר חבריו לשעבר מאחוות המתנקשים אחרי שהחל לפקפק במניעים ובשיטות הלוחמה שלהם. סגנון המשחקיות דומה לזה של "Black Flag", עם שילוב בין חקר ימי ויבשתי מנקודת מבט בגוף שלישי, אם כי התווספו מספר אלמנטים חדשים.
עם צאתו של המשחק, הוא זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים, ששיבחו את הטוויסט העלילתי לנוסחאתיות המוכרת של סדרת המשחקים בכך שמשחקים בתור טמפלר, כמו גם את הסיפור הבוגר, הפרוטגוניסט המורכב, והתיאור המחוכם של קונפליקט המתנקשים והטמפלרים. בנוסף, ניתנו שבחים להעמקת המיתולוגיה של זיכיון המשחקים ומשחקיות הלוחמה הימית. אולם, ביקורת נמתחה על כך שהמשחק אינו מחדש את הנוסחאתיות של הסדרה, שזמן המשחק הוא קצר מדי ושהוא דומה יותר מדי ל-"Black Flag".
פיתוח

במרץ 2014 נודע כי משחק בשם הקוד "קומט" נמצא בשלבי פיתוח, והוא מיועד לצאת לקונסולות פלייסטיישן 3 ול-Xbox 360. ידיעות נוספות במהלך החודש קבעו שהמשחק יתרחש בסביבות שנת 1758 בניו יורק, וכי יהיה ניתן לשייט בו ברחבי האוקיינוס האטלנטי. המשחק יהיה המשך ישיר ל-Assassin's Creed IV: Black Flag" ויכלול דמות של טמפלר בשם שיי בתור הפרוטגוניסט הראשי. כמו כן, יהיו הופעות אורח של היית'ם קנוויי מתוך "Assassin's Creed III" ואדוולה מתוך "Black Flag" ו-"Assassin's Creed Freedom Cry".
המשחק הוכרז באופן רשמי ב-5 באוגוסט 2014 בעקבות דליפות של שם המשחק. הדירקטור של המשחק, מרטין קאפל, תיאר אותו כ"פרק הסיום של הסאגה הצפון אמריקאית" וכי הוא מיועד לענות על מספר בקשות של המעריצים כמו לקיחת תפקידו של טמפלר. המשחק נועד לגשר את הפער שבין המשחקים "Assassin's Creed III" ו-"Assassin's Creed IV: Black Flag" ויש לו קשר חיוני לאירועי המשחקים הקודמים בסדרה. עבודה עיקרית על המשחק נעשתה באולפני יוביסופט שבסופיה, בולגריה, עם תרומות נוספות מאולפני החברה בסינגפור, מונטריאול, קוויבק, צ'נגדו, מילאנו ובוקרשט. לדברי החברה, המשחק נהגה ללא מרכיב המולטיפלייר לעת עתה, אך היא לא שללה את הוספתו של מצב זה לאחר יציאת המשחק.
הכותב ריצ'רד פארז ציין שאחד הדברים המלהיבים לגבי המשחק בתור טמפלר הוא שהשחקן זוכה לחוות את "כל החוויה מהצד השני", וכי עכשיו שהשחקנים לוקחים חלק במסדר הטמפלרים בתור שיי, המשחק מציב את השחקנים בצד הנגדי נגד המתנקשים. לדבריו, אחד ההבדלים המרכזיים בין שני הארגונים, מלבד האידאולוגיה הפילוסופית שלהם, מסתכמת במשאבים שנמצאים לרשותם - הטמפלרים הם מבוססים יותר מאשר המתנקשים, ובעוד הם עדיין לא שולטים על הרשויות הקולוניאליות עם פרוץ מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, הם מנסים באופן פעיל לתמרן אותם לתועלתם. למסדר הטמפלרים יש גישה למגוון עשיר של משאבים, והדבר מתבטא בארסנל כלי הנשק האקזוטיים והנדירים של שיי, שהיו קיימים בתקופה זו כאבטיפוס או שאכן נעשה בהם שימוש בזמן זה.
המשחק משלב בין החקר הימי והקרבות הימיים שהיו מכניקת המשחקיות העיקרית במשחק הקודם "Black Flag". לדברי הכותבת סוזן פטריק, קיים קשר תמתי בין שיי קורמק לבין אוניית המלחמה שלו, שכן "קורמק" הוא השם הגאלי שמשמעו "עורב", והמוריגן היא אלה מהמיתולוגיה האירית שקשורה למלחמה ולגורלות, והיא מצטיירת לעיתים קרובות כעורב.
שיווק והוצאה

המשחק "Assassin's Creed Rogue" יצא לקונסולות המשחקים פלייסטיישן 3 ו-Xbox 360 ב-11 בנובמבר 2014 באמריקה הצפונית, וב-13 בנובמבר לשאר האזורים וביום למחרת ברחבי הממלכה המאוחדת כדי לחפוף את הוצאתו של המשחק "Assassin's Creed Unity" לפלייסטיישן 4, ‏Xbox One ול-Microsoft Windows. גרסת המשחק למחשב האישי יצאה כארבעה חודשים לאחר מכן, ב-10 במרץ 2015.
שיווק והוצאה > מהדורות מיוחדות

בנוסף למהדורה הסטנדרטית של המשחק, חברת יוביסופט הוציאה שלוש מהדורות מיוחדות:
מהדורת האספנים מכילה את דיסק המשחק, מארז אספנים, הפסקול הרשמי של המשחק וספר אמנות, שלוש ליתוגרפיות ושתי משימות בלעדיות ("המצור על פורט דה סאבל" ו"שריון המסע של סר גאן").
מהדורת ספר האמנות היא בלעדית לגרסת המחשב האישי וכוללת את דיסק המשחק, מארז אספנים והעתק בעל כריכה קשה של ספר האמנות הרשמי למשחק.
המהדורה המוגבלת מכילה את דיסק המשחק, חבילת הצייד האולטימטיבי, והמשימה לשחקן יחיד "המצור על פורט דה סאבל".
שיווק והוצאה > תוכן להורדה

ארבע חבילות תוכן להורדה שוחררו לגרסאות המשחק לפלייסטיישן 3 ול-Xbox 360, כאשר כל אחת הוסיפה כלי נשק חדשים ואפשרויות לשדרוג הדמות ואוניית המלחמה שלה - "חבילת הקצין", "חבילת הקומנדר", "חבילת הטמפלר" ו"חבילת מגלה הארצות". כל חבילות התוכן להורדה שולבו בהמשך יחדיו לחבילה אחת בשם "חבילת מורשת הטמפלר", שיצאה ב-13 בינואר 2015.
בנוסף, חברת יוביסופט הוציאה ארבע חבילות "חוסכי הזמן" (חבילת הפעילויות, חבילת האוספים, חבילת המשאבים וחבילת הטכנולוגיה), אשר סיפקו לשחקן משאבים מוקדמים לשדרוג אוניית המלחמה "המוריגן" וכן מיקום כל החפצים אותם ניתן לאסוף כדי להקל על המשחקיות.
דרך חשבון Uplay (מערכת לניהול זכויות דיגיטלי), השחקנים יכלו להמיר בונוסים שונים מהמשחק, ביניהם תלבושת רוצח המתנקשים, כלי הנשק קטאנה וואקיזאשי, ופריטים ניתנים להתאמה של "המוריגן" אשר מתבססים על אוניית הבריג "הג'קדאו" מהמשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag"
שיווק והוצאה > הגרסה המשופרת

ב-11 בינואר 2018, חברת יוביסופט הכריזה על גרסה משופרת של המשחק בהפרדה גבוהה, המיועדת לצאת לפלייסטיישן 4 ול-Xbox One ב-20 במרץ. הגרסה המשופרת כוללת שיפורים בויזואליות המשחק וכן את כל התוכן להורדה ששוחרר עד כה. בנוסף, יצאו תלבושות המורשת המתבססות על דמויותיהם של ג'ייקוב פריי מ-"Assassin's Creed Syndicate", של אגילאר דה נארחה מסרט הלייב אקשן "אמונת המתנקש" ושל באייק מסיווה מהמשחק "Assassin's Creed Origins".
קבלה וביקורות > תמה

במאמרו של סטיבן טוטילו למגזין הניו יורק טיימס, הוא ציין ששיי בעיקרון הפך לרע במשרה מלאה כשהצטרף לטמפלרים, ששימשו עד כה כאנטגוניסטים ברוב משחקי הזיכיון. עוד הוא הוסיף שהמשחק "Rogue" נותן לשחקנים להרגיש בתור "האיש הטוב", שמפתחי המשחק סיפקו לשחקנים מדד ברור לגבי נושא המוסריות, ושההזדמנות לשחק בתור האיש הרע היא פרספקטיבה נדירה, פחות מאשר המחשבה שמה שהשחקנים עושים הוא פסול או שהם מרגישים טוב במה שהם עושים עבור קבוצה לא סימפתית.
קבלה וביקורות > מכירות

נכון לסוף דצמבר 2014, נמכרו למעלה מ-10 מיליון עותקים משולבים של המשחק "Rogue" ושל המשחק הבא "Assassin's Creed Unity".
אילן שילוח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 68 בערך) מעוז חיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
אילן שילוח (נולד ב-1957) הוא איש עסקים ישראלי, מנהל שותף קרנות הון סיכון ב־First Time, יו"ר לשעבר במקאן תל אביב ישראל עד 2011 ומאז שמכר את אחזקתו מכהן כחבר דירקטוריון, ויו"ר חברת ההשקעות בסטארטאפים The Time.
ביוגרפיה

שילוח נולד במעוז חיים. ב-1977 התגייס תחילה לחיל השריון, אך עבר לסיירת מטכ"ל. הוא השלים ביחידה מסלול הכשרה כלוחם ולקח חלק בפעילות מבצעית תחת פיקודם של עמירם לוין ונחמיה תמרי. בתום שירותו הצבאי התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח בשגרירות ישראל בלונדון. עם שובו לישראל למד כלכלה וניהול באוניברסיטת תל אביב, שם רכש גם תואר שני במנהל עסקים. בין מוריו היה דובי פקלמן, אשר הציע לו להצטרף לחברת הייעוץ והאסטרטגיה פי. או. סי, שבה כיהן במגוון תפקידי ניהול.
שילוח החל את דרכו בעולם הפרסום והשיווק בסוף 1995 כשהתמנה למנכ"ל משרד הפרסום מקאן אריקסון, המעסיק היום כ-500 עובדים והיקף פעילותו מעל 450 מיליון דולר בשנה. במהלך כהונתו הפך מקאן ישראל למשרד הפרסום הגדול במדינה, לאחר סדרה של רכישות. שילוח הוביל כמנכ"ל את קבוצת הפרסום עד שנת 2004, במהלכה התמנה ליו"ר קבוצת מקאן ישראל, תפקיד בו הוא כהן עד 2011, במקביל לחברותו במועצת המנהלים של מקאן אירופה. ב-18 באוקטובר 2007 עורר סערה כאשר פיטר את שני המנכ"לים המשותפים של המשרד, אורן פרנק ושירה מרגלית, לאחר שהעבירו ביקורת על התנהגותו הכוחנית של נוחי דנקנר, שהחברות שלו היו לקוחות של המשרד. מרגלית הייתה באותה עת בת זוגו של שילוח ובהיריון ממנו.
בשנים 2009–2012 מכר שילוח את מניותיו במשרד הפרסום ל"מקאן אריקסון העולמית", תמורת 230 מיליון ש"ח, שכלל גם תשלום על אי-תחרות.
בשנת 2009 ייסד את חברת The Time, חברת השקעות המתמקדת בחברות ניו מדיה, בהן חברות אינטרנט, מדיה, תוכן וסלולר בשלבים מוקדמים (סטארטאפים). החברה משקיעה בעיקר בחברות שעסקיהן מבוססים במידה ניכרת על פלטפורמת האינטרנט. החברה השקיעה ביותר מ-50 חברות הזנק. בשנת 2014 הקימה דה טיים את קרן ההון סיכון First Time. אילן שילוח מכהן כיו"ר פעיל ו-Managing Partner של הקרן.
בשנים 2007–2015 שימש כיושב ראש קבוצת מטומי מדיה גרופ, הוא החזיק גם בכ-30% ממניות החברה, אותם מכר ברווח של כ–150 מיליון שקל. ב-2018 קרסה החברה לאחר שלא עמדה בתשלום איגרות חוב שגייסה.
חיים אישים

שילוח מתגורר בתל אביב. הוא נשוי לשירה מרגלית, בעברה סמנכ"לית התוכן של רשת ומנכ"לית מקאן תל אביב, ואב לארבע בנות.
הערות שוליים

↑  אלון עידן, אילן שילוח, שכבש את שוק הפרסום בסערה עם מקאן-אריקסון, עומד להשתלט על ערוץ 10, באתר TheMarker‏, 4 במרץ 2005.
↑  רונית ורדי, ‏אילן גבוה, באתר גלובס, 26 במרץ 2004.
↑  איילה צורף, דברים שרואים מקאן, באתר הארץ, 9 ביוני 2006
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏שנה טובה לתחרות בפרסום, באתר גלובס, 9 בספטמבר 1999
↑  עדי דברת, בעקבות הכתבה ב"ידיעות אחרונות": אילן שילוח פיטר את מנכ"לי מקאן אריקסון, שירה מרגלית ואורן פרנק, באתר TheMarker‏, 18 באוקטובר 2007
↑  אסתי אהרונוביץ ו', זה פיצויים במכנסיים שלך?, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2007
↑  נתי טוקר, פסק דין חושף את הרווח של אילן שילוח משוק הפרסום: 230 מיליון שקל בשבע שנים, באתר TheMarker‏, 19 באוקטובר 2017
↑  אמיר טייג, מקאן אריקסון תשקיע 15 מיליון דולר נוספים ב-TheTime של אילן שילוח, באתר TheMarker‏, 30 באוגוסט 2015
↑  טלי ציפורי, ‏פובליסיס רוכשת 24.9% ממטומי הישראלית ב-81.7 מיליון דולר, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2014
ענת ביין-לובוביץ', אילן שילוח מכר יתרת מניותיו למקאן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 14 במרץ 2012
↑  שלי אפלברג, מיכאל רוכוורגר, הפרסומאי שהתעשר עוד יותר - והחוסכים שהפסידו: איך קרסה חברת מטומי, באתר TheMarker‏, 27 בנובמבר 2018
שירי חביב ולדהורן, ‏אילן שילוח על קריסת מטומי: "האחראים לכישלון ידועים וברורים", באתר גלובס, 27 בנובמבר 2018
↑  לי-אור אברבך, ‏שירה מרגלית פורשת מרשת: "זקוקה למנוחה ולפסק-זמן", באתר גלובס, 18 במרץ 2010
הקרב על גוש עציון

שיירה בדרך לגוש עציון
הקרב על גוש עציון, הידוע גם בשם הטבח בגוש עציון, החל בראשית מלחמת העצמאות, למחרת ההכרזה על תוכנית החלוקה ב-29 בנובמבר 1947, והסתיים ב-14 במאי 1948, יום הכרזת העצמאות, עם נפילת גוש עציון כולו בידי כוחות הלגיון הערבי, אשר נעזר בכוחות ערביים מקומיים. שיאו של הקרב היה ב-13 במאי 1948, בקרב על קיבוץ כפר עציון שבו נהרגו 127 מתושבי הקיבוץ ומגיניו, חלקם נרצחו לאחר שכפר עציון נכבש. בקרבות גוש עציון נהרגו בסך הכל בין 240 ל-242 תושבי הגוש ולוחמי "ההגנה".
רקע

חידוש ההתיישבות היהודית באזור, בו הייתה התיישבות יהודית ענפה עד למרד בר כוכבא, החל עם הקמת מגדל עדר, על ידי יהודים מירושלים, ב-1927. ישוב זה, ובו פחות מעשר משפחות, ננטש במאורעות תרפ"ט. ב-1935 קם באזור יישוב נוסף, על ידי עולים מכורדיסטן, יוצאי השומר ויוצאי המושבות הוותיקות, זו הפעם בשם כפר עציון. במקום הספיקו להתיישב רק כמה עשרות פועלים, בטרם ננטש ונחרב שוב בתקופת המרד הערבי הגדול. יישוב זה היה חלק מתוכנית גדולה יותר של שמואל צבי הולצמן, שחלם להקים מספר יישובים חקלאיים ותיירותיים באזור. החל משנת 1941 רכשה קק"ל מעל 8,000 דונם אדמה מנושי הולצמן ומערביי הכפר נח'לין. בשנות הארבעים הוקמו על שטח זה ארבעה קיבוצים: כפר עציון נוסד שוב ב-30 באפריל 1943, זו הפעם כקיבוץ דתי. הקיבוץ הוקם על ידי 'קבוצת אברהם' של הפועל המזרחי, ותיקי השומר הדתי ובני עקיבא מפולין, אשר עברו תקופת הכשרה בסמוך לכפר פינס. הקיבוץ הדתי משואות יצחק, נוסד ב-4 בנובמבר 1945, על ידי גרעין 'משואות'. מייסדיו היו צעירים יוצאי גרמניה, צ'כוסלובקיה והונגריה. הקיבוץ הוקם מצפון מערב לכפר עציון. מצפון לשני קיבוצים אלה הוקם עין צורים, אף הוא קיבוץ דתי, ב-22 באוקטובר 1946, על ידי גרעין 'בני עקיבא', אשר שהה קודם לכן בטירת צבי. קיבוץ השומר הצעיר רבדים, הוקם ב-11 פברואר 1947, ממערב לעין צורים, על ידי מספר גרעינים שקיבלו הכשרתם בבית זרע.
תוכנית החלוקה של האו"ם, שאושרה ב-29 בנובמבר 1947, השאירה כ-30 יישובים מחוץ לגבולות המדינה היהודית, בהם ארבעת קיבוצי גוש עציון.
השטח

ארבעת יישובי גוש עציון נמצאו באזור הררי, שקוטרו כחמישה ק"מ וגובהו כ-950 מ', ממערב לכביש ירושלים-חברון (כביש 60 בקירוב), בערך במחצית הדרך בין בית לחם לחברון, ובק"מ ה-21 מירושלים. במקום זה הסתעפה מערבה דרך פנימית אל יישובי הגוש. על אותה הסתעפות, כמו גם על תחילת הדרך הפנימית, ומימינה, חלשה ח'רבת סאוויר (גובה 971 מ'). משמאל לדרך הפנימית, על גבעה שגובהה 950 מטר, נמצא 'המנזר הרוסי', אשר נבנה ב-1902 כתחנת אכסון לעולי רגל רוסיים. ליד המנזר, מצפון מערב, נמצא 'ההר הרוסי' (960 מ'), במקום בו שוכן היום חטמ"ר עציון. הדרך הפנימית המשיכה עד לצומת הדרכים הפנימי של הגוש ליד 'האלון הבודד' או 'העץ', אשר ציין את מרכזו של גוש עציון. מצפון, חלשה על הצומת 'הגבעה הצהובה', ומולה, ממזרח, 'גבעת העץ', שגובהה 960 מ'. מן הצומת התפתלו דרכים צפונה - בכיוון ח'רבת זכריה (גובה 942 מ'), עין צורים (935 מ'), הנמצא במרחק של 1.1 ק"מ מן הצומת, רבדים (גובה 850 מ') ונחלין, כפר ובו כ-500 מוסלמים, ודרומה - בכיוון לכפר עציון, הנמצא כשני ק"מ מכביש ירושלים-חברון, בגובה 965 מ'. מול הכניסה לכפר עציון, צפונה מערבה לדרך, נמצאה 'גבעת הסלעים' (910 מ'). לפני הכניסה לכפר עציון, פנתה דרך עפר לכוון בית-אומר, הנמצא בגובה 979 מ', דרך 'אוכף המוכתר' (967 מ'). בבית-אומר התגוררו כ-1,200 מוסלמים. בדרך כלל, שררו יחסים טובים בין תושבי הכפר ובין היהודים. מן הכביש הפנימי, מערבה, הסתעפה הדרך למשואות יצחק, שגובהו 920 מ'. ממשואות יצחק יצא שביל לכוון הכפר הערבי ג'בעה, השוכן על גבעה בגובה 694 מטר מעל פני הים, ובו כ-180 מוסלמים. השביל פנה דרומה, עבר ליד הכפר צאפה, והגיע לצוריף, כפר ובו 1,640 מוסלמים.
כביש ירושלים-חברון היה הכביש היחיד שקישר בין גוש עציון ליישובים יהודיים שמחוצה לו, והיה נתון כולו בשליטה ערבית. בפרט, הכביש עבר דרך אל ח'אדר ובית לחם. מצד שני, הגוש היווה איום על התחבורה הערבית באותו כביש. בנוסף, הגוש, על יישוביו ומשלטיו, התבסס על קבוצת גבעות נוחות להגנה. בנסיבות מסוימות ניתן היה אולי להשתמש בכביש שעובר מן הגוש צפונה, דרך צומת אל-ח'אדר, להרטוב, אולם הרטוב עצמה הייתה מנותקת והדבר לא נעשה.
הצדדים הלוחמים > היהודים

בכפר עציון התגוררו 220 איש, מהם 167 מבוגרים. מבין אלה היו 70 נשים וששה הורים. לאחר יציאת הבלתי לוחמים (ר' בהמשך), נותרו במקום 70 גברים ו-20 נשים. כפר עציון היה היישוב הגדול והמרכזי בגוש ובו נמצאה המפקדה, ולה קשר אלחוטי, הן עם ירושלים, הן עם יתר היישובים. כן התקיים קשר טלפוני עם העמדות. במשואות יצחק התגוררו 123 איש, מהם 111 מבוגרים. מבין אלה היו 41 נשים ושלושה הורים. לאחר יציאת הבלתי לוחמים נותרו במקום 60 גברים ו-30 נשים. בעין צורים התגוררו 55 איש, מהם 38 גברים ו-17 נשים. ברבדים היו כ-80 איש, כשני שלישים מהם גברים. מספר הלוחמים מתוך כל אלה היה כ-275.
מבחינה ארגונית, גוש עציון היווה חלק ממחוז ירושלים של ההגנה. אלא שמחוז זה עצמו היה חלש, יחסית לשני המחוזות העירוניים האחרים. בראש מעייניו עמדה הדאגה לירושלים גופה, אשר היא עצמה נזקקה לעזרה מבחוץ. עם פרוץ הקרבות, תגברו את הגוש מחלקת מילואים של הפלמ"ח. כן היו בגוש עשרה נוטרים מן המשמר הנע, שלושה מהם תושבי הגוש. הגוש תוגבר בשתי מחלקות חי"ש מתחלפות, ועם בואן, עזבו את הגוש הנוטרים מבחוץ. אחת מאותן מחלקות הייתה 'המחלקה המוטסת', 20 לוחמים מהפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב שהוטסו לגוש במטוסי אוסטר אוטוקרט ("פרימוס") במרץ 1948. אלה נשארו עד נפילת הגוש (ראו להלן), ורק ארבעה מהם שרדו את הקרב. כן התאמנו בגוש חניכי קורס מ"כים של 'ההגנה'. אלה הצטרפו למגיני הגוש כל עוד שהו בו, בשבועות הראשונים של הקרבות. כללית, גם אם התחלפו ההרכבים, נמצאו בגוש בימי הקרבות פלוגת חי"ש ומחלקת פלמ"ח. בסך הכל, היה מספר מגיני הגוש, תושבי הקיבוצים בעלי כושר לחימה, וחיילי התגבור גם יחד, כ-400. מספר גדול במונחי מלחמת העצמאות.
מצבת הנשק בתחילת 1948:
בכפר עציון - שני מקלעים, אחד מהם של הנוטרים, שמונה תת מקלעים, שמונה אקדחים, 33 רובים של תחנת הנוטרים, 12 רובים נוספים, שתי מרגמות שני אינץ' ו-200 רימוני הגנה.
במשואות יצחק - מקלע, שמונה תת-מקלעים, שני אקדחים, 25 רובים של תחנת הנוטרים, 12 רובים נוספים, מרגמה שני אינץ', 250 רימוני הגנה, 50 רימוני התקפה.
בעין צורים - מקלע, שישה תת-מקלעים, 32 רובים של תחנת הנוטרים, עשרה רובים נוספים, מרגמה שני אינץ', 280 רימוני הגנה, 30 רימוני התקפה.
ברבדים ובמשלט הסמוך - שני מקלעים, ארבעה תת-מקלעים, ארבעה אקדחים, 20 רובים של תחנה הנוטרים, 16 רובים נוספים, מרגמה שני אינץ', 205 רימוני הגנה, 110 רימוני התקפה.
באותה העת שהו בגוש כ-100 מגויסים מן החוץ, ואלה היו חמושים ב-23 תת-מקלעים סטן, 15 רובים, שתי מרגמות שני, שני מקלעי ברן ומכונת ירייה כבדה שוורצלוזה.
בלט בהיעדרו נשק אנטי טנקי. בהמשך הגיעו לגוש מעט רובים אנטי טנקיים. בבתי המלאכה של הגוש ניתן היה לייצר ציוד צבאי מסוים, כמו מוקשים, עד כמה שכמות חומרי הנפץ אפשרה, או חצובות למקלעים.
תוכנית הגנת הגוש התבססה על שרשרת משלטים חיצוניים. כך נתפסו, במרוצת הזמן, משלטים כמו 'גבעת הסלעים', 'גבעת העץ', 'אוכף המוכתר', 'הגבעה הצהובה', ח'רבת זכריה, 'ההר הרוסי', המנזר, ח'רבת סאוויר ועוד. טבעת היקפית זאת התקיימה בנוסף למערכי ההגנה של כל יישוב ויישוב. היישובים עצמם שולבו בתוכנית ההגנה, לרוב כעמדות קו שני, הנמצאות פנימה לטבעת ההגנה החיצונית. עם זאת, לא תמיד ניתן היה לשמור על כלל זה, שכן, בשל מיקומם, חלקים מן היישובים היו מאוימים ישירות בשעת התקפה. ליקוי נוסף בהתבצרות, הייתה התאמתה הלא מספקת לעמידה בפני אש תותחים.
הצדדים הלוחמים > הערבים

כללית, אזור הר חברון היה אזור ובו אוכלוסייה ערבית גדולה, ולמעט הגוש, כמעט הומוגנית. הגוש שכן בין שתי הערים הערביות בית לחם וחברון, ובסמוך לעיירות בית סאחור וחלחול. נוסף לכמה עשרות כפרים, שכנו באזור כמה שבטי בדואים, כמו תעמרה ועובידייה. עם זאת, רק חלק מבעלי כושר הלחימה באזור היו מאורגנים צבאית. אלה נקראו, באופן ספורדי, להתערב בקרבות באותו אזור ('פזעה').
בחלק מן הקרבות נטל חלק צבא הג'יהאד הקדוש אשר על חטיבתו המזרחית פיקד עבד אל-קאדר אל-חוסייני. בצוריף נמצא מחנה אימונים של אותו כוח, ובו נמצאו כמה עשרות או כמה מאות לוחמים. אלה לקחו חלק חשוב בקרבות בינואר 1948 (ר' להלן). החל מאפריל, גברה פעילות הלגיון הערבי באזור הגוש. כוח הלגיון כלל כמה מאות חיילים סדירים, וכן עמדו לרשותו תותחים ומשוריינים. נגד עוצמת האש של אלה, לא היה למגיני הגוש מענה של ממש.