stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-162 (ורמאכט)
היסטוריה

דיוויזיית הרגלים ה-162 הוקמה ב-1 בדצמבר 1939 באזור האימונים הצבאי של גרוס בורן, ולמפקדה מונה הרמן פרנקה, שהחזיק בתפקיד זה עד 13 במאי 1942. בתחילת המערכה על צרפת הייתה הדיוויזיה עתודת ה-OKH באזור דרמשטאדט. במאי 1940 הדיוויזיה הוקצתה לקורפוס ה-23 ושימשה להגנת אגפים באזור שמדרום ללוקסמבורג. ביוני 1940 הייתה הדיוויזיה כפופה לקורפוס ה-31 והוצבה בלורן. לאחר סיום המערכה במערב, חזרה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית בסוף יוני 1940.
ביוני 1941, דיוויזיית הרגלים ה-162 הייתה חלק מהקורפוס ה-20, כשהחל מבצע ברברוסה. עמדה הדיוויזיה בלחימה מתמשכת בין יוני 1941 לחורף 1941/42 וספגה אבדות קשות במהלך הקרב על מוסקבה.
ב-18 במאי 1942, יחידות המטה הנותרות של פיקוד הדיוויזיה ה-162 הועברו לשטטין כדי לקבל תגבורת ולהיבנות מחדש. כאן, מטה הדיוויזיה הוגדר מחדש לשמש יחידת הדרכה למשתפי פעולה ומתנדבים פרו-גרמנים. ב-21 במאי 1942, דיוויזיית הרגלים ה-162 הותאמה באופן סופי למטרה זו והפכה לדיוויזיה הטורקסטנית ה-162. במהלך הארגון מחדש של הדיוויזיה, עבר הפיקוד מפרנקה לאוסקר פון נידרמאייר, שהמוניטין שלו בתחום מדיניות החוץ הפך אותו למועמד אטרקטיבי לפנייה המיועדת של הדיוויזיה למתנדבים זרים.
המלחמה המוהמנדית הראשונה

מייג'ור גנרל בינדון בלאד (נשען על קנה התותח) עם חייליו במערכה בצפון פקיסטן 1897
מבצר צ'קדרה בו התבצר כוח בריטי עד שחרורו ב-2 באוגוסט 1897
המלחמה המוהמנדית הראשונה התחוללה בשלהי 1897 ותחילת 1898 בין כוחות של צבא הודו הבריטית לבין פשטונים משבט המוהמנד באזור שמצפון לפשוור על גבול פקיסטן ואפגניסטן. המלחמה החלה בעקבות התקוממות של מספר שבטים פשטונים כנגד השאיפה הבריטית לשלוט באזורים שמצפון להודו כדי למנוע פלישה להודו. המערכה הסתיימה בניצחון הבריטים.
רקע

במהלך רוב המאה ה-19 התחולל סכסוך בין האימפריה הבריטית לבין האימפריה הרוסית באזור הגבול בין הודו ורוסיה. אזור זה כלל, בעיקר, את פקיסטן ואפגניסטן. במהלך סכסוך זה שאף כל צד להשתלט על עמדות שולטות וצירים ראשיים וזאת כדי למנוע פלישה לשטחיו על ידי הצד השני.
השטחים עליהם ניסו המעצמות להשתלט היו מאוכלסים על ידי שבטים מקומיים (בעיקר פשטונים) בעלי שאיפות לעצמאות לכן חלק מתהליך ההשתלטות על אזורים אלו כלל מלחמות ובריתות של המעצמות עם אותם שבטים. בשלהי המאה ה-19 התייצב חלק גדול מקו גבול זה אך היו עדיין אזורי ספר בהם התקיימו פעולות התגדות של בני השבטים. אחד מאזורים אלו היה מעבר ח'ייבר והאזורים הסמוכים לו. מעבר זה, המחבר את פשוור (פקיסטן) עם ג'לאלאבאד וקאבול (אפגניסטן), שימש, במשך מאות שנים, מעבר מצפון אפגניסטן לפקיסטן ולהודו ולכן נתפס בעיני הבריטים כנקודה אסטרטגית.
מדרום למעבר חי שבט הפשטונים האפרידים (אנ') ומצפון ישב שבט הפשטונים המוהמנדים (אנ'). שני שבטים אלו סירבו להיכנע למרות של בריטניה ויצרו תסיסה מתמדת באזור דבר שאילץ את הבריטים להחזיק במקום כוחות משמר וכן לשלוח מדי פעם תגבורות כדי לדכא התקוממויות (1851, 1852, 1854, 1864, 1879, 1880).
ב-1893 פעל הדיפלומט הבריטי מורטימר דוראנד (אנ') יחד עם שליט אפגניסטן לקבוע את קו הגבול בין אפגניסטן לאימפריה הבריטית (נקרא "קו דוראנד" (אנ')). קו זה הכניס את בני השבטים הללו לשליטתה של בריטניה דבר שהעצים את התסיסה כנגד הבריטים.
המלחמה המוהמנדית > העילה לפרוץ המלחמה

החל מיוני 1897 באה ההתנגדות הגוברת לבריטים מצד השבטים הפשטונים לידי ביטוי בסדרה של התקפות על מצודות בריטיות ושיירות שנעו בדרכים:
התקפה על משלחת קצינים בריטים מלווים בחיילים הודים (10 ביוני 1897)
התקפה על מבצרי צ'קדרה (אנ') ומלקנד (אנ') שמצפון לפשוור (29 ביולי 1897)
התקפה על מבצר שבקאדר (אנ') מצפון לפשוור (8 באוגוסט 1897)
התקפה על עמדות בריטיות ברכס סמאנה (אנ') מדרום למעבר ח'ייבר.
בסיומן של התקפות אלו הצליחו הפשטונים לסלק את הבריטים מרוב עמדותיהם ולהשתלט על מעבר ח'ייבר דבר שאילץ את הבריטים לצאת למלחמה להחזרת שליטתם במעבר ובסביבותיו.
המלחמה המוהמנדית > ההכנות לתגובה הבריטית

הפיקוד הבריטי החליט לפעול תחילה כנגד השבטים המוהמנדים מצפון לפשוור ולדחות את הפעולה נגד השבטים האפרידים מדרום לפשוור. יעד המערכה היה הכנעת השבטים המורדים והענשתם.
הבריטים הקצו למתקפה זו 2 כוחות:
דיוויזיה בת שתי בריגדות בשם "כוח מלקנד", בפיקודו של מייג'ור גנרל סר בינדון בלאד (אנ'), שהתארגנה בעיר נושארה (אנ') כ-40 ק"מ ממזרח לפשוור.
דיוויזיה בפיקודו של מייג'ור גנרל סר אדמונד אלס (אנ') שהתארגנה בפשוור.
סה"כ מנו הכוחות הבריטים כ-10,000 חיילים ומספר תותחים.
המלחמה המוהמנדית > שחרור מלקנד וצ'קדרה

המשימה הראשונה שאליה יצאה הדיוויזיה של בלאד היה להציל את הכוחות הבריטים בעיירות צ'קדרה (אנ') ומלקנד (אנ') (כ-60 ק"מ מצפון לבסיס ההתארגנות בנושארה). בעיירות אלו עמדו הכוחות תחת מצור והתקפות בלתי פוסקות של לוחמים פשטונים מאז 26 ביולי. כוחותיו של בינדון בלאד הגיעו למלקנד ב-1 באוגוסט ולצ'קדרה ב-2 באוגוסט 1897 שחררו את הנצורים והדפו את הלוחמים הפשטונים צפונה.
המלחמה המוהמנדית > המערכה בצפון פקיסטן

לאחר כיבוש צ'קדרה פיצל בלאד את כוחותיו כשחלק פנו מזרחה וחלק פנו מערבה למחוז באז'ור (אנ') שם תוכנן לחבור לכוחותיו של אלס שהתקדמו מפשוור. באמצע ספטמבר 1897 נפגשו הכוחות וניהלו קרבות נגד כוחות פשטונים חזקים במחוז באז'ור ובהמשך במחוז ממונד (Mamund valley).
בסוף ספטמבר בסתיימו הקרבות בגזרה של אלס והוא חזר לפשוור להתארגן למערכה מול השבטים האפרידים. בלאד המשיך את המערכה במזרח המדינה עד כניעת השבטים ב-5 באוקטובר 1897. "כוח מלקנד" המשיך להחזיק את עמדותיו עד 21 בינואר 1898 ואז פורק.
תיעוד המערכה

למערכה זו הצטרף לוטננט משנה וינסטון צ'רצ'יל ככתב צבאי. את חוויותיו קיבץ בספר בשם "The Story of the Malakand Field Force" (אנ') אותו הקדיש למפקדו מייג'ור גנרל סר בינדון בלאד (אנ').
לקריאה נוספת

The Great Game by Peter Hopkirk, John Murray Ltd. (1990)
Campaigns on the North West Frontier by Captain H L Nevill, Naval & Military Press (1912)
Huttenback, Robert A. "The Siege of Chitral and the “Breach of Faith Controversy”—The Imperial Factor in Late Victorian Party Politics." Journal of British Studies 10.1 (1970): 126-144.
הערות שוליים

↑  הענישה באותה תקופה התבטאה בשריפה והריסת כפרים וגירוש תושביהם
↑  הספר באתר jstor.org
הדיוויזיה ה-164 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  27 בנובמבר 1939 – 12 במאי 1943 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-164 (בגרמנית: 164. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בבלקן ובכרתים, ולאחר מכן לחמה במערכה בצפון אפריקה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-27 בנובמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד קונרד האסה, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה כחלק מהארמייה התשיעית. בינואר 1941 הועברה הדיוויזיה לרומניה, וב-9 באפריל 1941 היא נטלה חלק במערכה על יוון, כחלק מהארמייה ה-12 בפיקודו של וילהלם ליסט. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש סלוניקי, ולאחר מכן נשארה שם כחיל כיבוש.
בספטמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה ליוגוסלביה, ובנובמבר 1941 היא הועברה לכרתים, שם שונה שמה ב-10 בינואר 1942 לדיוויזיית הביצורים כרתים. ב-15 באוגוסט 1942 נשלחה הדיוויזיה לטוברוק, ושמה שונה להדיוויזיה הקלה אפריקה ה-164. הדיוויזיה לחמה בגבורה בקרב אל עלמיין, ולאחר מכן נסוגה לתוניסיה. בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרבות המערכה בתוניסיה, וב-12 במאי 1943 נכנעו כוחות הדיוויזיה לבעלות הברית, יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות אפריקה.
מפקדים

קונרד האסה (27 בנובמבר 1939 - 10 בינואר 1940)
יוזף פולטמן (10 בינואר 1940 - 10 באוגוסט 1942)
קרל-הנס לונגרסהאוזן (10 באוגוסט 1942 - 31 באוגוסט 1942)
הרמן הנס הקר (31 באוגוסט 1942 - 9 בספטמבר 1942)
קרל-הנס לונגרסהאוזן (9 בספטמבר 1942 - 6 בדצמבר 1942)
זיגפריד וסטפאל (6 בדצמבר 1942 - 1 בינואר 1943)
קורט פון ליברשטיין (1 בינואר 1943 - 16 בינואר 1943)
בקר (16 בינואר 1943 - 17 בפברואר 1943)
פריץ קראוזה (17 בפברואר 1943 - 13 במרץ 1943)
קורט פון ליברשטיין (13 במרץ 1943 - 12 במאי 1943)
האנטילים ההולנדיים

האנטילים ההולנדיים (בהולנדית: ‏Nederlandse Antillenקובץ:Nl-Nederlandse Antillen2.ogg‏Ⓘ‏) הם שישה איים שהיוו חלק מהאנטילים הקטנים של האיים האנטילים אשר שוכנים בים הקריבי. היו מחוז אוטונומי של ממלכת ארצות השפלה. בעבר האיים נקראו האיים ההולנדיים של הודו המערבית או איי הודו המערביים ההולנדיים.
היסטוריה

האוטונומיה של האנטילים ההולנדיים הוקמה בשנת 1954.
ב-1 בינואר 1986 פרשה ארובה מיתר איי האנטילים ההולנדיים והפכה למרכיב אוטונומי נפרד בממלכת ארצות השפלה ובכך סללה את הדרך לסדרה של משאלי העם באיים שנותרו באיחוד בנוגע לעתידם במסגרת ממלכת ארצות השפלה אשר בסופם הוחלט כי ב-8 באוקטובר 2010 חדלו האנטילים ההולנדיים להתקיים כישות מדינית אחת.
האיים קוראסאו וסנט מארטן קיבלו כל אחד מעמד עצמאי במסגרת ממלכת ארצות השפלה בדומה לארובה.
האיים בונייר, סאבא וסנט אוסטתיוס הפכו לרשויות מוניציפליות מיוחדות השייכות להולנד והמכונות הולנד הקריבית.
בשנים הקרובות מעמדם של האיים יישאר "מדינות וטריטוריות מעבר לים" לעניין חברותם באיחוד האירופי וזאת מכח חברותה של הולנד באיחוד. לאחר מכן עשוי האיחוד האירופי לשנות את מעמדם המשפטי במסגרת האיחוד.
גאוגרפיה

האנטילים ההולנדיים הם שתי קבוצות איים: איי ליורד (רוקסו ובוניר) השוכנים 100 ק"מ מצפון לחוף ונצואלה, ואיי וינדוורד (סבה, סנט יוסטשיוס ודרום סן מרטן) השוכנים 800 ק"מ צפונה-מזרחה משם, בקצה הצפוני של האנטילים הקטנים. כלל שטחם 800 קמ"ר.
האקלים טרופי ימי, טמפרטורות אחידות למדי כל השנה. וילמסטט: פברואר 27.7 מעלות צלזיוס, אוגוסט 29 מעלות צלזיוס, 500 מ"מ גשם בשנה.
האיים

האנטילים ההולנדיים אינם מופרדים כלל למחוזות או מחוזות אוטונומיים כאלה או אחרים, למרות שלכל אי ישנו ממשל עצמאי משלו.
האיים מחולקים לשתי קבוצות:
הקבוצה הצפונית (אנגלית: Windward Islands , הולנדית: Bovenwindse Eilanden ) — חלק מ-איי ליווארד (מזרחית לפוארטו ריקו ואיי הבתולה) אך בשפת המקום הם "ווינדוורד"
החלק הדרומי של האי סנט מארטן (החלק הצפוני הוא תחת שלטון צרפת)
סאבא
סנט אוסטטיוס
הקבוצה הדרומית (אנגלית: Leeward Islands , הולנדית: Benedenwindse Eilanden ) — חלק מ-Leeward Antilles בקרבת חופה של ונצואלה
ארובה
בונייר (כולל את האי הקטן קליין בונייר (בונייר הקטנה))
קוראסאו (כולל את האי הקטן קליין קוראסאו (קוראסאו הקטנה))
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אי | עיר מרכזית | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2004 | שטח |
| בונייר | קרלנדיק | Eilandgebied Bonaire | 14,006 | 294 |
| קוראסאו | וילמסטאד | Eilandgebied Curaçao | 140,796 | 444 |
| סאבא | הבוטום | Eilandgebied Saba | 1,424 | 13 |
| סנט אוסטטיוס | אורניסטאד | Eilandgebied Sint Eustatius | 3100 | 21 |
| סנט מארטן | פיליפסבורג | Eilandgebied St. Maarten | 35,000 | 21 |
הערות שוליים

↑  Channel 6 News, Dutch Caribbean islands Curacao and Sint Maarten become independent countries
| הקהילייה הקריבית (CARICOM) |
| --- | --- | --- |
| חברות | אנטיגואה וברבודה • בהאמה[1] • בליז • ברבדוס • גרנדה • גיאנה • ג'מייקה • דומיניקה • האיטי • טרינידד וטובגו • מונטסראט • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • סורינאם |  |
| חברות נילוות | איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אנגווילה • ברמודה • איי טרקס וקייקוס |  |
| מדינות משקיפות | ארובה • ונצואלה • הרפובליקה הדומיניקנית • מקסיקו • סנט מארטן • פוארטו ריקו • קולומביה • קוראסאו |  |
[1] חברה בקהילייה אך לא בשוק המשותף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554956805171  BnF: cb11882738f (data)  GND: 4101202-1  ISNI: 0000 0001 0663 0562  LCCN: n79021883  MusicBrainz: c741c28e-cbec-3977-88c8-583a8af62522  NARA: 10044863  NKC: ge788044  SUDOC: 071345248  VIAF: 134294101   WorldCat (עם VIAF): 134294101 
מפת האיים
מפת האי סנט מארטן
הדיוויזיה ה-167 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 בנובמבר 1939 – 3 בנובמבר 1943 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-167 (בגרמנית: 167. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד מרטין גילברט, ולאחר המערכה על צרפת היא נשלחה לשמש כחיל כיבוש בצרפת כחלק מהארמייה הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב סמולנסק ובמהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-53 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה להולנד, ובמרץ 1943 היא חזרה ליזית המזרחית, והשתתפה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. לאחר מכן היא השתתפה בנסיגה לעבר הדניפר וספגה אבדות כבדות, ובפברואר 1944 היא נשלחה בשנית להולנד, שם היא הוסבה באוקטובר 1944 לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-167.
מפקדים

מרטין גילברט (1 בדצמבר 1939 - 10 בינואר 1940)
אוסקר פוגל (10 בינואר 1940 - 1 במאי 1940)
הנס שנהרל (1 במאי 1940 - 1 באוגוסט 1941)
ורנר שארטוב (1 באוגוסט 1941 - 11 באוגוסט 1941)
וולף-גינתר טרירנברג (11 באוגוסט 1941 - 25 בנובמבר 1943)
הנס היטנר (25 בנובמבר 1943 - אוקטובר 1944)
הסכם נרצ'ינסק

הסכם נרצ'ינסק (ברוסית: Нерчинский договор; בסינית: 尼布楚條約) היה ההסכם הראשון שנחתם בין רוסיה לבין סין.
ההסכם נחתם ב-27 באוגוסט 1689 בעיר נרצ'ינסק בין פיודור גולובין (Фёдор Алексеевич Головин), שליחו של הצאר פיוטר הגדול, לבין סונגגוטו, שליחו של קיסר סין קאנגשי. ההסכם שם קץ לעימות בין רוסיה הצארית לבין האימפריה הסינית שנמשך מ-1683 ועד 1689. הסינים, שחששו מברית בין הרוסים לבין המונגולים המערביים המכונים דְזוּנְגַרִים או כיום קלמיקים, שאיימו על האימפריה הסינית מצפון מערב, הציעו לרוסים הסכמה אי התקפה. נוסח ההסכם נקבע במשא ומתן שניהלו שליחיו של קאנגשי בסיוע הישועים, ז'אן-פרנסואה ז'רביון (Jean-François Gerbillon) ותומאש פריירה (Thomas Pereira), שפעלו כיועצים וכמתורגמנים. ההסכם נכתב ברוסית, במנצ'ורית, ובלטינית, אבל יש הבדלים גדולים בין הגרסאות בשפות אלו. לא נוצרה גרסה רשמית בסינית של ההסכם.
בהסכם הוגדרו הגבולות בין המדינות ותנאי המסחר. בין השאר, רוסיה איבדה גישה לים יפן ולמצודות בנהר אמור. במהלך מלחמת האופיום השנייה באמצע המאה ה-19, ניצלה רוסיה את חולשתה של סין ואת הישגי המערב ובתמורה למעורבותה כמתווכת היא קיבלה חזרה את השטחים אותם איבדה במסגרת הסכם נרצ'ינסק בצפון סין במסגרת חוזה אייגון ב-1858 והסכם פקין ב-1860.
הערות שוליים

1 2  The Treaty of Nerchinsk, the first treaty between Russia and China, was concluded 330 years ago, Presidential Library (באנגלית)
↑  Group 3, The Treaty of Nerchinsk, Russia in Global Perspective
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287352105171  LCCN: sh85090881  NDL: 00568109 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האראלד, נסיך דנמרק

האראלד, נסיך דנמרק (בדנית: Prins Harald til Danmark;‏ 8 באוקטובר 1876 – 30 במרץ 1949), היה בנו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק, ולוטננט גנרל בצבא המלכותי הדני.
ביוגרפיה

האראלד נולד ב-8 באוקטובר 1876 בארמון שרלוטנלונד, קופנהגן, לפרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, בנו הבכור של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, וללוביסה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה ולואיזה, נסיכת הולנד. בשנת 1893, בהיותו בן 17, החל האראלד את שירותו בצבא המלכותי הדני, ולאחר מכן מונה לקצין ברגימנט ההוסארים של המשמר. בשנת 1906 מת סבו כריסטיאן התשיעי, ואביו עלה לשלטון במקומו.
ב-28 באפריל 1909 התחתן האראלד עם הלנה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ממנה נולדו לו חמישה ילדים. לאחר נישואיהם התגוררו השניים בכפר שאפרגארדן מצפון לקופנהגן, בבית אותו רכש האראלד בשנת 1907. בשנת 1912 מת אביו פרדריק השמיני, מלך דנמרק, ואחיו כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. בשנת 1923 הפסיד האראלד חלק מרכושו, בעקבות המפולת של הבנק הדני, אולם הצליח להמשיך להתגורר בביתו עד לשנת 1935, אז עבר להתגורר בווילה בצפון קופנהגן.
בשנת 1926 פרש האראלד מהצבא בדרגת מייג'ור גנרל, אולם בשנת 1933 העלה אותו אחיו כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק לדרגת לוטננט גנרל.
במהלך מלחמת העולם השנייה תמכה אשתו הלנה בכיבוש הגרמני של דנמרק ובמפלגה הנאצית, מה שגרם לריחוקה מבניה. לאחר המלחמה לא הובאה הנסיכה הלנה למשפט, בהיותה חברה במשפחת המלוכה אשר רצתה להימנע מפרסום הנושא, אך היא הוגלתה מדנמרק ב-30 במאי 1945 והושמה במעצר בית בטירת גליקסבורג שבגרמניה. היא הורשתה לחזור לדנמרק בשנת 1947, כאשר חלה הראלד במחלת נפש. הארלד מת ב-30 במרץ 1949 בקופנהגן ונקבר בקתדרלת רוסקילדה, ואילו אשתו מתה ב-30 ביוני 1962.
משפחתו

ב-28 באפריל 1909 התחתן האראלד עם הלנה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
פאודורה, נסיכת דנמרק (1910–1975), התחתנה עם כריסטיאן, נסיך שאומבורג-ליפה
קרוליין מתילדה, נסיכת דנמרק (1910–1995), התחתנה עם קנוד, נסיך דנמרק
אלכסנדרינה לואיז, נסיכת דנמרק (1914–1962), התחתנה עם לואיטפולד, רוזן קסטל-קסטל
גורם, נסיך דנמרק (1919–1991)
אולף, רוזן רוזנבורג (1923–1990), התחתן עם אנני הלן דורית פוגארד-מילר, ולאחריה התחתן עם ליס וולף-יורגנסן
הנרי לם

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1883 אדלייד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  8 באוקטובר 1960 (בגיל 77) סולסברי, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  Académie de La Palette  בית הספר לרפואה, אוניברסיטת מנצ'סטר  בית החולים גאי  בית הספר העל-עממי מנצ'סטר 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  הצלב הצבאי 
 בן או בת זוג:  ליידי פנסי לם (15 באוגוסט 1928–?)  יופימיה לם 
 צאצאים:  ולנטין לם, הנרייטה פיפס, הוריישה לם 
 
הנרי לם (באנגלית: Henry Lamb‏; 21 ביוני 1883 – 8 באוקטובר 1960) היה צייר בריטי יליד אוסטרליה שהושפע מאוגוסטוס ג'ון. חבר מייסד קבוצת קמדן טאון בשנת 1911 וקבוצת לונדון בשנת 1913.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנרי לם נולד באדלייד, אוסטרליה, בנו של סר הוראס לם, שהיה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אדלייד. כאשר הוראס לם מונה ליושב ראש המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת ויקטוריה במנצ'סטר בשנת 1885, המשפחה חזרה לאנגליה. הנרי לם התחנך בבית הספר במנצ'סטר, לפני שלמד בבית הספר לרפואה באוניברסיטת מנצ'סטר ובבית החולים גאי בלונדון. לם נטש את הרפואה בשנת 1906 כדי ללמוד ציור בבית הספר צ'לסי לאמנות, שניהלו אז ויליאם אורפן ואוגוסטוס ג'ון. בשנת 1907 למד לם באקדמיה דה לה פאלט בפריז.
לם פגש את אשתו לעתיד נינה פורסט בשנת 1905, במהלך הקדנציה האחרונה של לימודי הרפואה במנצ'סטר, והם עברו ללונדון באותו קיץ. הם נישאו במאי 1906, כשנינה נכנסה להריון, אך היא איבדה את התינוק בגלל הפלה. הקשר ביניהם היה קצר מועד, אך הם לא התגרשו עד שנת 1927, זמן קצר לפני שהנרי נישא לפנסי פאקנהאם.
בשנים 1908, 1910 ו-1911 עבד לם בבריטני, שם צייר את יצירתו המפורסמת ביותר, "מוות האיכר".
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, שב לם ללימודי הרפואה והוסמך כרופא בבית החולים בלונדון. הוא עשה שירות פעיל במלחמה בחיל הרפואה של הצבא המלכותי כקצין רפואי של הגדוד החמישי, והוענק לו הצלב הצבאי. לם שירת בארץ ישראל ובחזית המערבית ונפגע קשה מהתקפת גז לפני סיום המלחמה.
בפברואר 1918, פנה לם לוועדת אנדרטאות המלחמה הבריטית להפקת ציור גדול המיועד להיכל הזיכרון הלאומי המתוכנן. במרץ 1919 הוא החל לעבוד על הציור "כוחות איריים בהרי יהודה מופתעים מהפצצה טורקית", שנמצאת במוזיאון המלחמה האימפריאלי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה התיישב לם בפול, דורסט, שם הוא נשאר מספר שנים. בדצמבר 1940 מונה לאמן מלחמה במשרה מלאה במשרד המלחמה על ידי הוועדה המייעצת לאומני המלחמה, ולאורך המלחמה היה אמור להפיק מספר גדול של דיוקנאות וציורי דמות, כמו גם דיוקנאות של מפקדים בכירים. לם צייר חיילים ונשים, בפעולות בשדה התעופה סרום העתיקה ובאימוני שריון. לאורך חורף 1941, הוא נקשר לגדוד הטנקים ה-12 של הצבא הקנדי, ואחר כך אימן בדרום אנגליה, לפני שביצע סדרה של דיוקנאות של אנשי שירותי עזר וטייסים.
מוזיאון המלחמה הקיסרית ערך תערוכה של יצירות לם בזמן המלחמה בשנת 1958, ושוב בשנת 1961.
חיים אישיים

לם התחתן עם ליידי פנסי פאקנהאם, בתו של הרוזן החמישי מלונגפורד, בשנת 1928, והיו להם בן ושתי בנות: אחת מהן הייתה מעצבת הנוף הנרייטה פיפס, והשנייה העיתונאית ולנטיין לם. לם היה חבר של ליידי אוטולין מורל.
הוא נפטר ב־8 באוקטובר 1960 בבית האבות ספייר בסליסבורי, ווילטשייר בגיל 77.
הכרה

לם זכור בזכות דיוקנאותיו הלא שגרתיים. הוא נבחר כעמית באקדמיה המלכותית בשנת 1940 והיה חבר מלא בשנת 1949. הוא היה נאמן של גלריית הפורטרטים הלאומית משנת 1942 וגלריית טייט בין השנים 1944 עד 1951.
שיא המכירה הפומבית שלו נקבע בכריסטי'ס בלונדון ביוני 2006, כאשר ציור שלו מ-1910 נמכר ב-60,000 ליש"ט. עבודות של לם מוחזקות במוזיאונים אזוריים ברחבי בריטניה, באוסף הממשל הבריטי ובגלריה הלאומית של קנדה, שקיבלה את רוב דיוקנאות הקנדיים שלו בסוף שנות ה-20.
גלריה

הלן פרייזר
מייג'ור א. הופורד
ג. דוגטון
לויטנט גנרל א. ני
מיג'ור גנרל א. ויטקר
הערות שוליים

↑  "Lamb, Henry Taylor"
↑  Art from the First World War. Imperial War Museum. 2008.
↑  Henry Lamb, Imperial War Museums (באנגלית)
↑  Tate, ‘Lytton Strachey’, Henry Lamb, 1914, Tate
↑  Paintings by or after Henry Lamb, artuk.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 3364  BnF: cb169912277 (data)  GND: 124751687  ISNI: 0000 0000 6682 1291  LCCN: n84234277  NGV: 1067  NTA: 072216727  RERO: 02-A003490964  RKD: 47531  SNAC: w6fb688g  SUDOC: 168423863  TePapa: 1307  ULAN: 500015467  VIAF: 40320240   WorldCat (עם VIAF): 40320240 
הנרי לם, "כוחות איריים בהרי יהודה מופתעים מהפצצה טורקית", 1919
הסכם ניסטאד

הסכם ניסטאד (בשוודית: Freden i Nystad; ברוסית: Ништадтский мирный договор; בפינית: Uudenkaupungin rauha) היה הסכם שלום שנחתם בין רוסיה הצארית לבין שוודיה ב-10 בספטמבר 1721 בניסטאד (אנ'), וסיים את מלחמת הצפון הגדולה.
שטחים שהועברו לרוסיה בצהוב-ירוק
לפי ההסכם, רוסיה הצארית קיבלה את ליבוניה, אינגריה, אסטוניה, חלק משטחי קרליה (כולל המצר הקרלי; ויבורג וקקסהולם) ומספר איים בים הבלטי, כולל אסל (Ösel), סורסארי (Hogland) ודגה (Dagö). בשטחים שהועברו נבנתה בין היתר העיר סנקט פטרבורג.
שטחי פינלנד שנכבשו על ידי הרוסים במהלך המלחמה הוחזרו לשוודיה. כמו כן הרוסים שילמו סכום של 2 מיליון טאלר לשוודיה כפיצוי.
הסכמי שלום בין שוודיה לבין מדינות אחרות שהיו בעלות ברית של רוסיה (פרוסיה, הנובר ודנמרק) נחתמו קודם לכן – בשנים 1719 ו-1720.
בעקבות ההסכם הפכה רוסיה באופן רשמי לאימפריה חדשה ופיוטר הגדול נטל על עצמו תואר "קיסר רוסיה כולה".
הערות שוליים

↑  שמה של העיר קקסהולם (בשוודית: Keksholm; ברוסית: קקסגולם Кексгольм) שונה לפריאוזרסק ב-1948.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1256900672 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדיוויזיה ה-15 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  5 בספטמבר 1818 – 26 באפריל 1919 (100 שנה)
 מלחמות:  מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-15 (בגרמנית: 15. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-5 בספטמבר 1818 כדיוויזיה ה-16, אולם ב-14 בדצמבר אותה שנה שונה שמה לדיוויזיה ה-15. בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. בקרב קניגרץ לחמה כחלק מהקורפוס ה-8 אשר היה חלק מארמיית האלבה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות ספיצ'רן, מארס-לה-טור, גרבלוט, מץ וסן קוונטין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-8 בפיקוד אריך טילף פון טשפה אונד וידנבאך, אשר היה חלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש לוקסמבורג ובפלישה הגרמנית לבלגיה ונטלה חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בפלישה לצרפת בנסיגה הגדולה למארן ובקרב על הסום. בשנת 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב פשנדל ובקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-26 באפריל פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

קונסטנטין פון לוסאו (5 בספטמבר 1818 - 21 בפברואר 1820)
קרל פרידריך ברנהרד הלמוט פון הובה (22 בפברואר 1820 - 25 בספטמבר 1823)
אוגוסט פרידריך לודוויג פון רנגל (26 בספטמבר 1823 - 29 במרץ 1830)
ארנסט פון פפול (30 במרץ 1830 - 29 במרץ 1838)
פטר פון קולומב (30 במרץ 1838 - 1 בדצמבר 1841)
אוגוסט פון קניץ (2 בדצמבר 1841 - 12 באפריל 1848)
לודוויג רוט פון שרקנשטיין (13 באפריל 1848 - 22 ביוני 1848)
מוריץ פון הירשפלד (23 ביוני 1848 - 3 בנובמבר 1851)
הנס וילהלם פון שאק (4 בנובמבר 1851 - 2 ביוני 1858)
פרדיננד פון קלייסט (3 ביוני 1858 - 8 בינואר 1864)
וילהלם הילר פון גרטרינגן (9 בינואר 1864 - 3 בינואר 1866)
פיליפ קרל פון קנשטיין (4 בינואר 1866 - 7 באפריל 1869)
לודוויג פון ולציין (8 באפריל 1869 - 16 באוקטובר 1870)
פרדיננד פון קומר (27 באוקטובר 1870 - 25 בינואר 1875)
פרנץ פון זיצ'לינסקי (26 בינואר 1875 - 17 במרץ 1880)
קרל פון איינם (18 באוקטובר 1880 - 14 במאי 1883)
פאול פון לשצ'ינסקי (15 במאי 1883 - 21 במרץ 1884)
זיגיסמונד פון שליכטינג (22 במרץ 1884 - 31 במאי 1885)
ריכרד פון הילגרס (1 ביוני 1885 - 18 בספטמבר 1888)
פאול פון קרופף (19 בספטמבר 1888 - 28 במרץ 1892)
אדוארד פון מיניך (29 במרץ 1892 - 15 ביוני 1896)
לודוויג הרטוויג פון נאסו (16 ביוני 1896 - 16 באפריל 1897)
הרמן פון גראברג (17 באפריל 1897 - 21 במאי 1900)
קרל פון שטורר (22 במאי 1900 - 8 בספטמבר 1901)
פאול פון פלץ (9 בספטמבר 1901 - 2 באוקטובר 1906)
מקס פון גלוויץ (3 באוקטובר 1906 - 2 באפריל 1911)
הרמן פון וארטנברג (3 באפריל 1911 - 8 באפריל 1912)
יוליוס רימן (9 באפריל 1912 - 4 באוקטובר 1914)
קרל וילהלם וולברכט (5 באוקטובר 1914 - 5 ביולי 1915)
אמריך ראיץ פון פרנץ (6 ביולי 1915 - 25 באוקטובר 1916)
ארתור פון גצן (26 באוקטובר 1916 - 14 בספטמבר 1917)
גרהרד טאפן (15 בספטמבר 1917 - 11 בינואר 1919)
ולטר היים (12 בינואר 1919 - 26 באפריל 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.