ליב אולמן
ביוגרפיה > קריירה > משחק ובימוי

אולמן החלה את קריירת המשחק שלה כשחקנית במה בנורווגיה באמצע שנות ה-50. היא המשיכה לשחק בתיאטרון במשך רוב הקריירה שלה והתפרסמה בזכות דמותה של נורה במחזהו של הנריק איבסן "בית הבובות". בגיל 17 גם שיחקה את אנה פרנק במחזה אודותיה.
לאחר מספר תפקידים מבטיחים בתיאטרון ובקולנוע בנורווגיה היא הגיעה לשוודיה, שם קיבלה תפקיד ראשי ב"פרסונה", סרטו של אינגמר ברגמן (1966), והייתה לאחת מ"שחקניות הבית" של הבמאי המוערך. היא שיחקה בשני סרטי המשך ל"פרסונה, "בושה" (1968) ו"תשוקה" (1969) לצד ביבי אנדרסון. בסרט האימה הפסיכולוגי של ברגמן "שעת הזאבים" (1968), ובסדרת הטלוויזיה של ברגמן "תמונות מחיי נישואין" (1973), בתפקיד מריאנה לצד ארלנד יוספסון, שזכתה להצלחה בינלאומית. עבור משחקה ב"פנים מול פנים" של ברגמן משנת 1976 היא הייתה מועמדת לפרס האוסקר.
בשנת 1971 שיחקה בסרט הדרמה של יאן טרוּל, "המהגרים" ובסרט ההמשך "ארץ חדשה" שנה אחר כך. סאגה היסטורית המבוססות על סדרת ספריו של וילהלם מוברג, על שוודים עניים המהגרים מסמולנד, בדרום שוודיה, באמצע המאה ה-19 ועוברים למינסוטה בארצות הברית. עבור תפקידה ב"המהגרים" זכתה אולמן בפרס גלובוס הזהב כשחקנית הטובה ביותר לשנת 1972 והייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1972 שיחקה אולמן בתפקיד הראשי בסרט "האפיפיורית יוהנה", סרט בריטי על הדמות ההיסטורית האפיפיורית יוהנה, שקיומה שנוי במחלוקת. באותה שנה גם שיחקה בסרט נוסף של ברגמן "זעקות ולחישות".
בשנת 1973 כיכבה בסרט "40 Carats", קומדיה רומנטית המבוססת על מחזה מצליח שעלה בברודוויי.
בשנת 1974 כיכבה לצד ג'ין הקמן בסרט "כלה למכירה", מערבון שביים יאן טרוּל באנגלית בארצות הברית.
בשנת 1977 שיחקה בסרט המלחמה "גשר אחד רחוק מדי".
בשנת 1978 שיחקה בסרט "סונטת סתיו" שכתב וביים אינגמר ברגמן, ובכיכובם של ברגמן עצמו (בתפקיד משחק האחרון שלו) ולנה ניימן. עלילתו עוקבת אחר פסנתרנית קלאסית מהוללת ובתה המוזנחת שנפגשות לראשונה מזה שנים.
בדצמבר 1980 ביקרה בישראל בתוקף תפקידה כשגרירה של רצון טוב של יוניצ"ף.
בשנת 1984 שיחקה בסרט הצרפתי "מהלכים מסוכנים" של הבמאי רישאר דמבו, על תחרות שחמט בינלאומית בימי המלחמה הקרה, שבה מתעמת רב-אמן סובייטי יהודי ליטאי, בלתי מנוצח מזה שתים עשרה שנה (מישל פיקולי), עם מתחרה צעיר יותר, דיסידנט יהודי גולה במערב אירופה (אלכסנדר ארבאט). הקרנת הבכורה נערכה בתיאטרון ירושלים, ביוזמת מפיק הסרט ארתור כהן.
בשנת 1987 שיחקה את אסירת ציון אידה נודל בסרטו של הבמאי האיטלקי מאורו בולוניני "שלום לך מוסקבה" (אנ'). במקביל הייתה פעילה למען שחרורה של אידה נודל. אולמן השתתפה בהקרנת הבכורה של הסרט שנערכה בסינמטק ירושלים, בנוכחות ראש העירייה טדי קולק. בסוף אותה שנה הותר לנודל לעזוב את ברית המועצות.
בשנת 1995 שבה לנורווגיה על מנת להפיק את הדרמה מועמדת-האוסקר "כריסטין בת לברנס", על פי הרומן בשם זה מאת סיגריד אונדסט. בשנת 1996 ביימה את הסרט "וידויים אישיים" על פי תסריט של ברגמן.
בשנת 1990 לוהקה לתפקיד בסרט "האב האובד", קופרודוקציה ישראלית־הונגרית־אמריקנית, על פי תסריט של פול סלומון וצלם הסרטים יאנוש אדולני, שעלו לישראל מהונגריה. העלילה עוסקת בגבר שגדל בהונגריה בעוד אביו חי בישראל. כעבור שנים, עם מות האב, שאותו לא הכיר, מחליט הבן לעשות את המסע הראשון שלו לישראל כדי לגלות את שורשיו. התסריט זכה במענק של רבע מיליון דולר מטעם הקרן לעידוד סרטי איכות. הסרט היה דובר אנגלית שלצידה כיכב השחקן האנגלי מייקל יורק. צילומי הסרט החלו בינואר 1991, אך הופסקו בעקבות פרוץ מלחמת המפרץ וחודשו לאחר שלושה חודשים.
בשנת 1999 הייתה מועמדת לפרס דקל הזהב על הסרט "חסרי אמונה" שבבימויה.
בשנת 2000 ביימה את הסרט "Faithless", על פי תסריט מאת ברגמן. הסיפור מבוסס באופן רופף על חוויות מחייו של ברגמן עצמו. הוא פתח את פסטיבל קאן באותה שנה.
בשנת 2002 שיחקה בסרט "Saraband", סרט המשך ל"תמונות מחיי נישואים", שהיה הסרט האחרון שביים ברגמן.
בשנת 2012 כיכבה בסרט "חיים כפולים", סרט העוסק בלבנסבורן, ילדי מלחמה שנולדו לחיילים גרמנים ולנשים נורווגיות, ושנלקחו לאחר הלידה כדי לגדול בגרמניה.
בשנת 2014 ביימה וכתבה באופן עצמאי את הסרט "העלמה יוליה", בכיכובה של ג'סיקה צ'סטיין. הסרט מבוסס על המחזה באותו שם שכתב יוהאן אוגוסט סטרינדברג.