stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימון רמו
קורות חיים

סימון רמו נולד בסולט לייק סיטי להורים יהודים. אביו היגר מפולין, אמו מרוסיה. הוא החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת יוטה בגיל 16 בלבד, והשלים תואר בהנדסת חשמל. בהיותו בן 23 בלבד כבר סיים לימודי דוקטורט כפול בפיזיקה ובהנדסת חשמל.
משנת 1936 ועד 1946 הוא הוביל מחקר אלקטרוניקה בג'נרל אלקטריק, וזכה להכרה בינלאומית כשהוביל את מחקר המיקרוגל ופיתוח המיקרוסקופ האלקטרוני. בשנת 1946 הוא חבר לדין וולדרידג' במחלקת האלקטרוניקה של חברת יוז איירקראפט ויחד הקימו צוות עבודה שבו וולדרידג' טיפל בעניינים העסקיים ורמו הוביל את המחקר והפיתוח. בשנת 1948 מונה רמו לסמנכ"ל חטיבת החלל האווירי ושילב מכ"ם ומערכת בקרת אש בפלטפורמות אוויריות שונות של חיל האוויר האמריקאי. בהובלתו גם פותח טיל האוויר-אוויר האמריקאי הראשון - AIM-4 Falcon.
ב-16 בספטמבר 1953, בעקבות משבר ניהולי ב-Hughes, פרשו רמו ווולדרידג' מהחברה ויצרו חברה עצמאית בשם Ramo-Wooldridge. תוך חודשים ספורים הוצעה תוכנית מלאה לפיתוח טיל בליסטי בין-יבשתי שיאפשר לאמריקאים לעקוף את ההתקדמות הטכנולוגית הרוסית ולהשיג יתרון משמעותי עד סוף העשור. האמריקאים קיבלו את התוכנית וחברת Ramo-Wooldridge החלה בפיתוח הטיל הבליסטי הראשון. בהובלת סימון רמו כמדען והמהנדס הראשי, הוצג בשנת 1958 הטיל הבליסטי הראשון - אטלס שהיה בעל טווח של 5000 מייל (כ-8000 ק"מ). סימון רמו גם היה הארכיטקט של משפחות טילים בין יבשתיים נוספות: הטיטאן והטור.
בהמשך חברת Ramo-Wooldridge התמזגה לחברת תומפסון מוצרים ויצרה את TRW. סימון רמו מונה לסמנכ"ל החברה עד שנת 1969, אז חטיבת טכנולוגיות החלל הפכה לחברת בת בשם Bunker-Ramo וסימון רמו היה למנכ"ל שלה. החברה התפתחה בהמשך לתחומי המחשוב וטכנולוגיות תקשורת שונות.
פיין גאפ

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת קרקע, listening station 
 על שם:  Pine Gap 
 מיקום:  הטריטוריה הצפונית 
 מדינה:  אוסטרליה 
 מפעיל:  CIA 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1970
 תאריך פתיחה רשמי:  1970 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  589 מ' 
 קואורדינטות:  23°48′00″S 133°44′15″E﻿ / ﻿23.8°S 133.7375°E﻿ / -23.8; 133.7375
  (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןפיין גאפ(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןפיין גאפ
 
פיין גאפ (באנגלית: Pine Gap) הוא השם הנפוץ לתחנת לוויינים אוסטרלית הממוקמת כ-18 ק"מ דרומית מערבית לעיר אליס ספרינגס, בטריטוריה הצפונית במרכז אוסטרליה המופעלת על ידי סוכנויות הביון של אוסטרליה וארצות הברית.
מאז 1988, נקראת רשמית בשם המתקן הביטחוני המשולב פיין גאפ (JDFPG, Joint Defence Facility Pine Gap); בעבר, נודעה בשם מתקן המחקר להגנת חלל (באנגלית: Joint Defence Space Research Facility).
המתקן מנוהל באופן חלקי על ידי סוכנות הביון המרכזית האמריקנית (CIA), סוכנות הביטחון הלאומי של ארצות הברית (NSA) ומשרד הסיור הלאומי של ארצות הברית (NRO) ועל ידי מינהל האותות האוסטרלי (ASD) והוא התורם המרכזי למאמץ היירוט העולמי של NSA, שכולל את תוכנית אשלון. המתקן מכונה גם בשם RAINFALL.‏
כמתקן לניטור אותות הוא גויס על מנת לסייע באיתור טיסה 370 של מלזיה איירליינס שהתרסקה צפונית לאוסטרליה.
המתקן

המתקן מורכב ממכלול של מתחם מחשבים גדול עם 14 ראדומים המגנים על אנטנות ולמעלה מ-800 עובדים מועסקים כאן. דייוויד רוזנברג, איש NSA שעובד בפיין גאפ, ציין כי ראש המתקן בזמן השירות שלו היה קצין CIA.‏
המיקום הוא משמעותי מבחינה אסטרטגית משום שהוא שולט בלווייני הריגול של ארצות הברית כשהם עוברים מעל שליש של כדור הארץ הכולל את סין, החלק האסייתי של רוסיה והמזרח התיכון. מרכז אוסטרליה נבחר בעיקר עקב ריחוקו הרב מכל ספינות ריגול שעשויות לעבור במים בינלאומיים וליירט את אותות השידור.
המתקן הפך לחלק מרכזי מהכלכלה המקומית.
היסטוריה מבצעית

בסוף 1966, הסכם משותף בין ארצות הברית ואוסטרליה קרא להקמת "מתקן מחקר משותף לחקר החלל". מטרת המתקן פורסמה בתחילה לציבור כ"מחקר חלל". הפעילות החלה בשנת 1970 כאשר כ-400 משפחות אמריקניות עברו למרכז אוסטרליה.
ב-1999, כשהממשלה האוסטרלית סירבה למסור פרטים לוועדה של הסנאט האוסטרלי בנוגע לאמנות, מומחית המודיעין פרופסור דס בול מהאוניברסיטה האוסטרלית הלאומית קראה לתת את מפת המתאר של פיין גאפ. לדברי בול, מאז 9 בדצמבר 1966, כאשר ממשלות אוסטרליה וארצות הברית חתמו על הסכם פיין גאפ, גדלה פיין גאפ משתי האנטנות המקוריות לכ-18 אנטנות כאלה בשנת 1999. מספר העובדים עלה מ-400 בתחילת שנות השמונים ל-600 בתחילת שנות התשעים ולאחר מכן ל-1,000. ההתרחבות הגדולה ביותר התרחשה לאחר תום המלחמה הקרה.[דרוש מקור]
בול תיארה את המתקן כתחנה לבקרת קרקע ותחנה לעיבוד נתונים מלוויינים גיאוסינכרונים העוסקים באיסוף מודיעין אותות, המתאר ארבע קטגוריות של אותות שנאספים:
טלמטריה מפיתוח נשק מתקדם, כגון טילים בליסטיים, המשמשים לאימות בקרת נשק;
אותות ממכ"מים של טילים ונשקי נ"מ;
שידורים המיועדים ללווייני תקשורת;
פליטת גלי מיקרו, כגון שיחות טלפון למרחקים ארוכים.
בול תיארה את האזור המבצעי כמכיל שלושה חלקים: תחנת לוויין, תחנת עיבוד אותות ומדור ניתוח האותות, ממנו נאסרה כניסתם של אוסטרלים עד 1980. האוסטרלים אסורים רשמית רק מכניסה למה שמכונה החדר הצפוני הלאומי (כמו כן, האמריקאים מנועים מלהיכנס לחדר הצפוני האוסטרלי). בכל בוקר מתכנסת ועדת סיור משותפת כדי לקבוע על מה יפקחו הלוויינים במשך 24 השעות הקרובות.
עם סגירת בסיס נורונגר בשנת 1999, אזור פיין גאפ הוקצה על ידי חיל האוויר של ארצות הברית מתחנה ללוויינים ביטחוניים לתחנת פיקוח על פליטות חום מטילים, כמתן אזהרה ראשונה של שיגור טילים בליסטיים. בשנת 2004 החל הבסיס להפעיל מערכת לוויין חדשה הידועה בשם "מערכת אינפרא-אדום מבוססת-חלל", המהווה מרכיב חיוני בהגנה מפני טילים.
לאחר המלחמה הקרה

מאז תום המלחמה הקרה, התחנה נועדה בעיקר ליירט ולהקליט נשקים ואיתותי תקשורת ממדינות באסיה, כמו סין וצפון קוריאה. התחנה פעלה בתמיכה במלחמות באפגניסטן ובעיראק לאחר הפיגועים ב-11 בספטמבר.
אחת המשימות העיקריות של התחנה היא לאתר אותות רדיו בחצי כדור הארץ המזרחי, כאשר המידע שנאסף מוזן לתוכנית הכטבמ"ים האמריקאית. זה אושר על ידי מסמך של NSA מ-2013, אשר אומר כי פיין גאפ משחק תפקיד מפתח במתן נתוני איכון למטרות מודיעיניות, כמו גם עבור פעולות צבאיות, כולל תקיפות אוויריות.
ב-11 ביולי 2013, מסמכים שנחשפו באמצעות קבלן ה-NSA לשעבר אדוארד סנודן, הראו כי פיין גאפ, הוא אחד משלושה מקומות אחרים באוסטרליה ובניו זילנד, שתרמו לאוסף ה-NSA העולמי של מידע על תקשורת אינטרנט וטלפון, הכולל מערכות כמו XKEYSCORE. על פי מסמכים אחרים שפורסמו באוגוסט 2017, פיין גאפ משמשת כתחנת קרקע ללווייני ריגול לשתי משימות שונות:
משימה 7600 עם 2 לוויינים גיאוסינכרוניים, אשר בשנת 2005 סיפקו "כיסוי מתמשך של הרוב המכריע של יבשת אירופה ואפריקה."
משימה 8300 עם 4 לוויינים גיאוסינכרוניים שכיסו את שטחי ברית המועצות לשעבר, סין, דרום אסיה, מזרח אסיה, המזרח התיכון, מזרח אירופה ושטחים באוקיינוס האטלנטי.
תחנת מנווית' היל (Menwith Hill, MHS) בבריטניה משמשת גם תחנת קרקע עבור משימות לוויין אלה.
מחאות

כמתקן צבאי אמריקאי, פיין גאפ היה מוקד למחאות באוסטרליה:
ב-11 בנובמבר 1983 הובילו נשים אבוריג'יניות 700 נשים לשערי פיין גאפ, שם הם השתתקו במשך 11 דקות כדי לציין את יום הזיכרון. זה היה תחילתו של מחנה שלום בן שבועיים, לנשים בלבד, שאורגן בחסות "נשים למען הישרדות". בעוד המחאה הייתה בלתי-אלימה, הנשים הואשמו בהסגת גבול של מרחב צבאי ליום אחד ו-111 מהן נעצרו ומסרו את שמותיהם כמו קארן סילקווד, פעילה אמריקאית שהטיפה לבטיחות גרעינית. היו טענות על אלימות משטרתית כלפיהן, מה שהוביל לחקירה של ועדת זכויות האדם.
ב-2002 מחו כ-500 איש בשערי פיין גאפ, בהם כמה פוליטיקאים. הם התנגדו לשימוש במתקן במלחמת עיראק ובגילוי טילים, עם נוכחות משטרתית מסיבית. כמה מהם נעצרו לאחר התכתשות עם שוטרים.
בדצמבר 2005 שישה מחברי קבוצת "נוצרים נגד טרור" ערכו הפגנה מחוץ לפיין גאפ. ארבעה מהם פרצו לאחר מכן למתקן ונעצרו. משפטם החל ב-3 באוקטובר 2006 והייתה הפעם הראשונה בה נעשה שימוש בחוק ההגנה של אוסטרליה מ-1952. בחודש יוני 2007 נקנסו ארבעת מהם בסכום של 3,250 דולר בבית המשפט העליון של הטריטוריה הצפונית עם אפשרות להמרת העונש לתקופת מאסר של שבע שנים. התובע הכללי לערעורים ערער על ההחלטה ואמר כי גזר הדין היה "לא מספיק ברור". ארבעה מאלה שפרצו למתקן זכו לכן שההרשעות שלהם קוצצו בחצי. בפברואר 2008 הצליחו ארבעת החברים לערער על הרשעותיהם וזוכו לגמרי. שופטים שעבדו בפרשה טענו כי גזר הדין נפל משום שהארבעה הכחישו את זכותם להתווכח על הגנתם העיקרית: מאחר שבסיס "פיין גאפ" נמצא בשימוש לניהול מלחמת תוקפנות בעיראק.
פיין גאפ בתרבות

ב-2018 הופקה סדרת טלוויזיה מבית נטפליקס אודות עובדי המתקן.
ראו גם

מינהל האותות האוסטרלי
מתקן המודיעין לורדס
אשלון
NSA
CIA
סואו"ד
פרנצ'לון
חיים ועוד חיים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  קייט אטקינסון 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  14 במרץ 2013 
 סדרה
 הספר הבא:  חיים אחרים 
 
חיים ועוד חיים (באנגלית: Life after Life) הוא רומן משנת 2013 מאת קייט אטקינסון. זהו הראשון משני רומנים על משפחת טוד. השני, חיים אחרים, פורסם בשנת 2015. "חיים ועוד חיים" זכה לשבחים מצד המבקרים ובפרס קוסטה (ספר השנה).
הספר תורגם לעברית בהוצאת משכל (ידיעות ספרים) בשנת 2014 על ידי שרון פרמינגר.
עלילה

לרומן מבנה יוצא דופן, שחוזר שוב ושוב אחר הזמן לתיאור חיים אפשריים חלופיים על הדמות המרכזית, אורסולה טוד, שנולדה ב-11 בפברואר 1910 למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה ליד צ'לפונט סיינט פיטר בבקינגהאמשייר. בגרסה הראשונה היא נחנקת מחבל הטבור ונולדה מתה. בגלגולים מאוחרים יותר של חייה היא מתה בילדותה - טובעת בים, או כשנשמרת מכך, על ידי נפילה אל מותה מהגג כשניסתה לתפוס בובה שנפלה. לאחר מכן מתוארים כמה רצפים שבהם היא נופלת קורבן למגפת השפעת הספרדית של 1918 - כשהיא חוזרת על עצמה שוב ושוב, אם כי יש לה כבר ידע מראש על כך, ורק הניסיון הרביעי שלה להימנע מהשפעת מצליח.
ואז יש חיים אומללים שבהם היא חווה טראומה מכך שנאנסה, נכנסת להריון ועוברת הפלה בלתי חוקית, ולבסוף נלכדת בנישואין מעיקים מאוד ונהרגת על ידי בעלה המתעלל כשניסתה להימלט. בחיים מאוחרים יותר היא מסכמת את כל זה בכך שהיא אגרסיבית מאוד כלפי נושא מניעת אונס. בין לבין, היא גם משתמשת בחצי הזיכרון שלה מחייה מוקדמים יותר כדי למנוע מהילדה השכנה ננסי שנאנסה להירצח על ידי מטרידן. לננסי הניצולה יהיה תפקיד חשוב בחיים המאוחרים של אורסולה, וייוצרו יחסי אהבה עמוקים עם אחיה של אורסולה טדי שיהפוך לדמות ראשית ברומן ההמשך, "חיים אחרים".
גרסאות מאוחרות יותר של חייה של אורסולה מביאות אותה למלחמת העולם השנייה, שם היא עובדת בלונדון במשרד המלחמה ועדה שוב ושוב לתוצאות הבליץ, כולל פגיעה ישירה במקלט ברחוב ארגיל בנובמבר 1940 - כשהיא הייתה בין הקורבנות בחיים מסוימים ובקרב המצילים באחרים. יש גם חיים שבהם היא מתחתנת עם גרמני בשנת 1934, אינה מסוגלת לחזור לאנגליה, וחוֹוה את המלחמה בברלין תחת הפצצות בעלות הברית.
בסופו של דבר אורסולה מבינה, באמצעות תחושה חזקה במיוחד של "דז'ה וו", שהיא חיה בעבר, ומחליטה לנסות למנוע את המלחמה על ידי הריגת אדולף היטלר בסוף 1930. זיכרון חייה הקודמים מספק גם את האמצעים לעשות זאת: הידיעה כי באמצעות התיידדות עם אווה בראון - בשנת 1930 עבדה בחנות במינכן - אורסולה תוכל להתקרב להיטלר עם אקדח טעון בתיק; המחיר הבלתי נמנע, לעומת זאת, היא שהיא עצמה תוצא להורג על ידי תומכיו הנאצים של היטלר מיד לאחר שהרגה אותו.
מה שנשאר לא ברור - מכיוון שכל אחד מרצפי הזמן מסתיים ב"חושך" ובמותה של אורסולה ואינו מראה את מה שאחריו - האם למעשה כל החיים הללו התרחשו בפועל בעולם אובייקטיבי, או שחוו אותה באופן סובייקטיבי. באופן ספציפי, בין אם הרגה את היטלר בשנת 1930 ובין אם אכן ייצרה ציר זמן שונה בו הנאצים לא לקחו את השלטון בגרמניה, או אולי לקחו את השלטון תחת מנהיג אחר עם מהלך שונה של מלחמת העולם השנייה. אף על פי שבגלגול שלה בשנת 1967 אורסולה משערת עם אחיינה לגבי מה ש"אולי התרחש" והספר נמנע מלתת תשובה ברורה.
ביקורות

אלכס קלארק מ"הגרדיאן" העניק ביקורת חיובית באומרו שפרטים ביתיים של חיי היומיום מועברים בצורה יפה, וכי גם שינויים טראומטיים בחברה הבריטית נתפסים היטב בדיוק משום שהיא עוברת ישירות ממלחמה אחת לאחרת, רק מאוחר יותר. קלארק טען כי הרומן "[משתף פעולה] עם המשפחה [...] ומשתמש בה כדי להראות כיצד בדיון עובד ומה המשמעות עבורנו [...]. הלן בראון מה"דיילי טלגרף" גם כן שיבחה אותו, וכינה אותו ספרה הטוב ביותר של אטקינסון עד כה. "האינדפנדנט" מצא את הדמות המרכזית סימפתית, וטען כי המסר המרכזי של הספר הוא שמלחמת העולם השנייה ניתנת למניעה ולא היה צריך לאפשר לה לקרות.
ראו גם

לקום אתמול בבוקר - סרט עם נושא דומה
4321 (רומן)
דלתות מסתובבות
הערות שוליים

↑  חיים אחרים באתר ידיעות ספרים
1 2  Hore, Rachel (9 במרץ 2013). "Life After Life, By Kate Atkinson (review)". The Independent (UK). נבדק ב-27 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Clark, Alex (6 במרץ 2013). "Life After Life by Kate Atkinson (review)". The Guardian. נבדק ב-18 באוגוסט 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Helen Brown, ‏Life After Life by Kate Atkinson: review, The Telegraph, 22 April 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1222461927
ויקטור צוי

| --- | --- |

צוי ב-1986
 לידה:  21 ביוני 1962 לנינגרד, ברית המועצות 
 פטירה:  15 באוגוסט 1990 (בגיל 28) Tukums District, לטביה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בוגוסלובסקואה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1978–1990 (כ־12 שנים)
 מקום לימודים:  St. Petersburg art school by Rerikh N.K. 
 עיסוק:  משורר, מלחין, זמר, שחקן, צייר
 סוגה:  רוק, פאנק רוק, פוסט-פאנק (Punk), מוזיקת הגל החדש, אינדי רוק 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, שירה
 חברת תקליטים:  AnTrop, מלודיה 
 שיתופי פעולה בולטים:  קינו
 בן או בת זוג:  Marianna Tsoi  Natalya Razlogova 
 צאצאים:  Aleksandr Tsoi 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ויקטור רוברטוביץ' צוי (ברוסית: Виктор Робертович Цой;‏ 21 ביוני 1962, לנינגרד, ברית המועצות - 15 באוגוסט 1990, טוקומס, לטביה, ברית המועצות) היה מוזיקאי רוק סובייטי, מייסד וסולן להקת קינו (Кино). נהרג בתאונת דרכים ב-15 אוגוסט 1990 בגיל 28.
צוי נחשב לאחד מזמרי הרוק הרוסי החשובים ביותר בסוף שנות השמונים של המאה ה-20 והוא בעל השפעה רבה על המשך התפתחות הזרם. גם מספר עשורים לאחר מותו, שיריו זוכים לפופולריות רבה ומעריצים.
ביוגרפיה

ויקטור צוי נולד לאב ממוצא קוריאני ואמא רוסייה ב-21 ביוני 1962 בלנינגרד, שבברית המועצות. אמו של צוי, ולנטינה וסילבנה, הייתה מורה, ואביו, רוברט מקסימוביץ', היה מהנדס. הוא החל לכתוב שירים בגיל 17. השירים המוקדמים שלו התייחסו לנושאים כמו החיים ברחובות לנינגרד, אהבה וחברים. במהלך תקופה זו, הרוק היה מחתרתי ומוגבל בעיקר ללנינגרד. השלטון הסובייטי נתן מענקים לאמני פופ, סיפק להם דיור, אולפני הקלטה וכל דבר אחר אשר היו זקוקים לו כדי להצליח. אבל לא כך היה עם אמני הרוק. לכן להקות רוק קיבלו מימון קטן אם בכלל, הם לא קיבלו חשיפה בתקשורת ממשלתית ובקרב הציבור רווחה דעה שהרוק היה "מוזיקה שמקשיבים לה נרקומנים ובריונים". בשנת 1974, למד ויקטור באקדמיה אומנותית על שם סרוב, אך סולק בגיל 18, לכאורה בשל ציונים נמוכים, על אף שכבר אז היה מעורב מאוד בסצנת הרוק ואולי היה זה הגורם לסילוקו. בשלב זה צוי החל לבצע את השירים שהוא כתב במסיבות. באחת ההופעות האלה הוא נחשף בפני בוריס גרבשיקוב, חבר להקת הרוק "אקווריום". בוריס לקח את צוי תחת חסותו ועזר לו להקים להקה משלו. זה סימן את תחילת הקריירה של צוי כמוזיקאי והפיכתו לאגדת רוק.
ביוגרפיה > תחילתה של להקת קינו

מועדון הרוק של לנינגרד היה אחד המקומות הציבוריים המעטים שבהם הורשו אמנים לנגן מוזיקת רוק. זאת הייתה שנת 1982, בה עלה ויקטור צוי להופעת בכורה. הוא הופיע כאומן סולו הנתמך על ידי שני חברי להקת אקווריום. הליריקה החדשנית והעמוקה שלו יחד עם המוזיקה הרשימו את הקהל.
צוי רצה להתנסות עם מילים ומוזיקה כדי ליצור משהו טרי שאיש לא שמע מעולם.
צוי הצליח במטרתו. זמן קצר לאחר ההופעה הוא גייס מוזיקאים אחרים והם יצרו יחד את "קינו", (ברוסית "קולנוע"). הם הקליטו קלטת דמו בדירתו של צוי. הקלטת הזו התפשטה מהר סביב לנינגרד, ולאחר מכן בכל רחבי הארץ על ידי חובבי רוק. קינו החלה לצבור קהל מעריצים.
ביוגרפיה > האלבום הראשון

בשנת 1982, קינו הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם שנקרא "45". האלבום הזה הראה לראשונה את שאיפתו של צוי לעסוק בנושאים פוליטיים במוזיקה שלו. לא משהו שאמנים רבים אחרים היו מוכנים לעשות.
שירו "חשמלית" (ברוסית: Электричка / Elektrichka) דן באדם התקוע ברכבת הפרברים שהובילה אותו למקום שהוא לא רוצה להגיע אליו, זה היה ברור שמדובר במטפורה על החיים בברית המועצות. על הלהקה נאסר להופיע עם השיר הזה בהופעות חיות. בכל מקרה, המסר הפוליטי של השיר עשה אותו לפופולרי בקרב בני הנוער של התנועה נגד הממסד, והם התחילו לראות בוויקטור צוי ולהקתו קינו כאלילים שלהם.
בשנת 1982, נפגשו צוי ומריאנה, ובשנת 1985 הם נשאו. היא הייתה מקור של תמיכה ומשפחה עבור צוי. מריאנה ילדה את בנם אלכסנדר (סשה) ב-5 באוגוסט 1985.
קינו הציגה השקפות פוליטיות נוספות בקונצרט השני של מועדון רוק לנינגרד. הלהקה זכתה בתחרות עם שיר אנטי מלחמה "אני מכריז על ביתי... [כאזור ללא גרעין]" (ברוסית: Я объявляю свой дом ... безъядерной зоной). השיר זכה לפופולריות על רקע מלחמת אפגניסטן המתמשכת שבה נהרגו אלפי סובייטים צעירים.
ביוגרפיה > תקופת גורבצ'וב

קינו עדיין לא משתלבת במיינסטרים בשל היעדר תמיכה ממשלתית, אבל זה השתנה עם הגעתו של מיכאיל גורבצ'וב בשנת 1985. הרפורמות הכלכליות והחברתיות שלו, במיוחד הגלאסנוסט והפרסטרויקה, החלו לחשוף את הבעיות החברתיות והכלכליות של ברית המועצות והתאפשרו דיונים פתוחים עליהם במדיה. הגלאסנוסט שחרר את ההגבלות על התקשורת והתאפשר לכתוב על להקות רוק ולהראות אותם בטלוויזיה.
בשנת 1986 ברוח האווירה הפתוחה והאווירה הציבורית פרסם צוי שיר שכותרתו "[אני רוצה] שינויים!" (ברוסית: !Перемен! / Peremen). בזמן שמוזיקאים אחרים שרו על פרחים ונעליים, צוי שר "הלבבות שלנו דורשים שינויים!" וקרא לדור הצעיר לדרוש שינויים בתוך המערכת הנוכחית. שמה של קינו התפשט בכל רחבי האומה הסובייטית.
ביוגרפיה > עלייתו לתהילה

1987 הייתה שנת הפריצה של קינו. שחרורו של האלבום השביעי של הלהקה "סוג דם" (ברוסית: Группа крови / Gruppa Krovi) והצלחתו המסחררת הובילה לתופעת "הקינומניה". האווירה הפוליטית הפתוחה תחת גלאסנוסט אפשרה לצוי ליצור את האלבום הכי פוליטי שלו עד אז. כמו כן, התאפשרה לו הזדמנות להקליט צלילים של מוזיקה שאף אחד אחר לא ניגן בתקופתו. רוב השירים כוונו לנוער של ברית המועצות בקריאה להשתלט ולעורר שינויים בתוך האומה. חלק מהשירים התייחסו לבעיות החברתיות ולשיתוק של החברה. הצלילים והמילים בשיריו גרמו לצוי להיות גיבור בעיניהם של הנוער הסובייטי, וגרמו לקינו להיות להקת הרוק הפופולרית ביותר אי פעם. המעריצים מרפובליקות סובייטיות שונות תרגמו את שיריו של צוי מרוסית לשפות האם שלהם. במהלך השנים הקרובות צוי הופיע במספר סרטים מצליחים וגם נסע לארצות הברית לקדם את סרטיו בפסטיבלים של קולנוע. מספר אלבומים נוספים יצאו ושוב בעיקר עם נושאים ומסרים פוליטיים, מה שגרם לתדלוק נוסף בפופולריות של הלהקה. אף על פי שצוי היה כוכב ענק הוא עדיין חי חיים יחסית רגילים. הוא המשיך בתפקידו הישן בחדר הדוודים של בניין דירות, עובדה שהפתיעה רבים. צוי אמר שהוא נהנה לעבוד וגם היה זקוק לכסף לתמוך בלהקה, כי הם עדיין לא קיבלו תמיכה ממשלתית והאלבומים שלהם הועתקו והועברו ברחבי הארץ באמצעות ה"סמיזדאט" ללא תשלום. זה אפילו גרם לצוי ליותר פופולריות בקרב העם מפני שהם יכלו להזדהות איתו. שעתה היפה של קינו הגיע בשנת 1990 באצטדיון האולימפי לוז'ניקי במוסקבה. 62,000 מעריצים מלאו את האצטדיון כדי לחגוג את ההצלחה של להקת הרוק המצליחה ביותר בברית המועצות.
ב-15 באוגוסט 1990 נהרג ויקטור בתאונת דרכים. התאונה התרחשה בקילומטר ה-35 בכביש סלוקה-טאלסי, ליד טוקומס, לטביה, כמה עשרות קילומטרים מן העיר ריגה. לפי חקירת המשטרה הוא נרדם על ההגה, סטה לנתיב הנגדי והתנגש באוטובוס.
השפעה תרבותית

ללהקת קינו הביתה השפעה עצומה על המוזיקה של החברה הסובייטית. הלהקה בלטה בצלילים ומילים שאף אמן סובייט אחרים לא היה מסוגל או מוכן להשמיע. בכך פתחה קינו דלתות עבור להקות רוק רוסיות מודרניות. ניתן לראות דוגמאות לכך כיום במקומות רבים ברחבי רוסיה, החל מגרפיטי על גדרות בסנט פטרסבורג ועד לקיר שלם שמוקדש לוויקטור צוי ברחוב ארבט המפורסם במוסקבה.
בשנת 2000 יצא אלבום כפול של שירי ויקטור צוי בביצוע אמנים רוסים שונים לרבות זמפירה ואקווריום.
שירו "סוג דם" הופיע במשחק הפופולרי Grand Theft Auto IV המושמע בתחנת הרדיו הפיקטיבית ולדיווסטוק FM.
השיר "שינויים!" והמחאה בבלארוס

השיר "שינויים!" ("Перемен!") של להקת "קינו" למילים של ויקטור צוי, יצא בברית המועצות בשנת 1986. בשנים לאחר מכן הפך השיר להמנון לא רשמי של הפרסטרויקה. "שינויים!" שב ועלה לכותרות כאשר החל לשמש כהמנון הלא רשמי של ההפגנות בבלארוס (2020). השיר מושמע שוב ושוב בהפגנות ההמוניות נגד נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו והפך לאחד הסמלים הבולטים של המחאה. שימש גם כפסקול ראשי בסרט הקולנוע "מייג'ור גרום: רופא המגפה".
גרסאות כיסוי בעברית

מעריציו של ויקטור צוי שעלו לישראל מחבר העמים תרגמו את שיריו לעברית, ביצעו גרסאות כיסוי שלהם והציגו את ויקטור צוי לקהל הישראלי. גרסאות הכיסוי הראשונות נעשו בשנת 2000 על ידי להקת אקו, להקה באר-שבעית שהורכבה מעולים צעירים מחבר העמים שעלו לארץ במסגרת פרויקט חלו"ם. תחת ניהולו המוזיקלי של דויד פרץ, שגם סייע בעיבוד התרגום, הקליטה הלהקה שני שירים של ויקטור צוי: "כוכב בשם שמש" ו"קוקושקה". "כוכב בשם שמש" כלל עיבוד שונה למדי מהמקור הרוסי ואף יצא לאור באוסף של הלייבל קקטוס. בשנת 2013 שמואל זלצר, שלא הכיר את התרגום של להקת אקו ודויד פרץ, תרגם מחדש וביצע את השיר "כוכב הקרוי שמש". ב-2019 הוציא אלבום תרגומים שבו כלל את 'כוכב' וכן את השירים "סוג הדם" ו-"מלפפונים מאלומיניום". בשנת 2015 להקת זה לא חשוב, שגם היא לא הכירה את התרגומים הקודמים, תרגמה מחדש את השיר "כוכב בשם שמש". לדעת שמואל זלצר הדמיון בין שלוש הגרסאות נובע מהיותו של השיר "יחסית קל ואינטואיטיבי לתרגום".
הערות שוליים

↑  יגאל ליברנט, "שינויים!" במחאה בבלארוס, באתר "דיומא", 18 באוגוסט 2020
↑  דויד פרץ, אוסף שלם להורדה מבית קקטוס, באתר השרת העיור, ‏מאי 2004 (ארכיון)
↑  להקת אקו, באתר הבמה החדשה
↑  בעברית זה נשמע טוב יותר, באתר ‏מאקו‏, 10 באוגוסט 2015
↑  שמואל זלצר, סוג הדם, באתר יוטיוב, ‏11 בנובמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308332505171  PLWABN: 9810595255305606  BIBSYS: 14032120  GND: 119297396  ISNI: 0000 0003 9516 2311  LCCN: nr95031808  LNB: 000051980  MusicBrainz: 7da030e4-3b08-4e29-b497-344d809589fd  NKC: jo2002106354  NLK: KAC2020Q7706  NTA: 328590622  SUDOC: 073300500  VIAF: 289758028   WorldCat (עם VIAF): 289758028 
בול רוסי המוקדש לוויקטור צוי, 1999
חומת צוי (אנ') במוסקבה, 2022
חולדה

ערך זה עוסק בסוג של יונק ממשפחת העכבריים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| חולדה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: עכבריים
סוג:: חולדה
שם מדעי
 Rattus ‏ולדהיים, 1803

חולדת חוף
חולדה מצויה
חולדה היא סוג של יונק, ממשפחת העכבריים בסדרת המכרסמים.
מאפיינים

לחולדות חוש ריח מפותח ושמיעה מפותחת. הן ידועות בכושר הישרדות יוצא דופן. נמצאה, למשל, חולדה חיה בטמפרטורה של מינוס 30 מעלות. גם הקשרים החברתיים של החולדות והאינטליגנציה שלהן מסייעים בשרידותן – חולדות מסוגלות למצוא את דרכן במבוך ולקשר בין אירועים כמו אכילת מזון מורעל ומות חבריהן.
החולדות הן מן היונקים הנפוצים ביותר וישנם מינים וזנים רבים של חולדות. החולדות הגיעו, עם האדם, לכמעט כל פיסת יבשה ואי נידח בעולם. כיום החולדות נפוצות בכל היבשות מלבד אנטארקטיקה והן נמצאות בעיקר באזורים עירוניים. מרבית זני החולדות נתפשים בידי האדם כמזיקים לאדם וכמכחידי מינים של חיות בר. אולם, החולדות משמשות גם לניסויים מדעיים וכחיות מחמד. חולדות מעבדה הן זן מתורבת, לרוב רגוע יותר, של חולדות הרחוב והן מוכרות כחולדות מחמד. מיני החולדות הנפוצים בישראל הם חולדה מצויה (Rattus rattus) וחולדת חוף (Rattus norvegicus). על אף שמה, אין קשר בין החולדה Rattus norvegicus לנורווגיה, השם נוצר ככל הנראה בטעות במאה ה-17 על ידי ג'ון ברקנהוט (John Berkenhout) שהאמין שהחולדות הגיעו לאנגליה באוניות. למעשה המקור האמיתי של החולדות הוא ככל הנראה אסיה.
בין המאות ה-13 וה-17 סייעו ככל הנראה החולדות בהפצת מגפת הדבר (המגפה השחורה) באירופה. מחלה זו מועברת לבני אדם על ידי עקיצת פרעושים הנגועים בחיידק. חוקרים סבורים שקרבה יתרה בין החולדות לבני האדם היא שגרמה להתפרצות המחלה.
החולדה במקורות

החולדה נזכרת פעמים רבות במקורות חכמים. במקומות אחדים החולדה מחליפה את החולד המקראי, ברשימת 'שמונת השרצים' המטמאים. היא מתוארת כחיה המשתכנת 'בעיקרי הבתים', וניזונה מלחם, מבעלי חיים קטנים כעכברים, ומנבלות. על פי הגישה הרווחת בתרגומים העתיקים והמפרשים, משמעות השמות "חולד" ו"חולדה" זהה והם מתייחסים למין אחד או כמה מיני טורפים קטנים ממשפחת הסמוריים (Mustelide), ובמיוחד עם החמוס (Mustela). זיהוי זה מתאים למרבית תיאורי החולדה בספרות חכמים, אולם החולדה נזכרת במשנה בפסחים כניזונה מלחם ועלולה לגרור חמץ ממקום למקום, ועל כן שם היא אינה החמוס, שאינו ניזון מלחם. זיהוי אחר מן העת החדשה המתאים אף לתיאור החולדה בפסחים הוא עם בעל-החיים הנקרא בלשוננו חולדה (Rattus). החולדה 'אוכלת-כל' וניזונה מזירעונים, ירק, בעלי-חיים קטנים ואף מלחם. נטיית החולדות לאגור את עודפי המזון במחבואים בטריטוריה שלהן, מבהירה את החשש במשנה שמא תגרור החולדה חמץ ממקום למקום.
מינים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  חולדת חוף (Rattus norvegicus)  Rattus nitidus  Rattus pyctoris  חולדה פולינזית (Rattus exulans)  חולדה מצויה (Rattus rattus)  ''Rattus adustus  Rattus andamanensis  Rattus argentiventer  Rattus baluensis  Rattus blangorum  Rattus burrus  Rattus hoffmanni  Rattus koopmani  Rattus losea  Rattus lugens  Rattus mindorensis  Rattus mollicomulus  Rattus osgoodi  Rattus palmarum  Rattus satarae  Rattus simalurensis |  Rattus stoicus  Rattus tanezumi  Rattus tawitawiensis  Rattus tiomanicus  Rattus colletti  Rattus fuscipes  Rattus lutreolus  Rattus sordidus  Rattus tunneyi  חולדה ארוכת-שיער (Rattus villosissimus)  Rattus arfakiensis  Rattus arrogans  Rattus detentus  Rattus elaphinus  Rattus feliceus  Rattus giluwensis  Rattus jobiensis  Rattus leucopus  Rattus mordax  Rattus niobe  Rattus novaeguineae  Rattus omichlodes  Rattus pococki |  Rattus praetor  Rattus richardsoni  Rattus steini  Rattus vandeuseni  Rattus verecundus  Rattus bontanus  Rattus marmosurus  Rattus pelurus  Rattus salocco  Rattus xanthurus  Rattus annandalei  Rattus enganus  Rattus everetti  Rattus hainaldi  Rattus hoogerwerfi  Rattus korinchi  Rattus macleari  Rattus montanus  Rattus morotaiensis  Rattus nativitatis  Rattus ranjiniae  Rattus sanila   Rattus timorensis |  |
לקריאה נוספת

ז. עמר, החמוס – זיהוי ה"חולדה" שבמשנה על ידי הרמב"ם, לשוננו עג (תשע"א), עמ' 327–333.