stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כליאת שווא
היחס בין עוולת כליאת השווא לעוולות המסגרת

כאמור, העוולות הנזיקיות הראשונות שהתפתחו היו עוולות שהתמקדו סביב אינטרס מוגן אחד שהמשפט חפץ ביקרו. וכך היא למשל עוולת כליאת השווא שמגנה על אינטרס אחד והוא חופש התנועה. מבחינה היסטורית, רק מאוחר יותר הוכרו עוולות המסגרת: עוולת הרשלנות, שמגנה מפני התנהגות שסוטה מנורמת ההתנהגות וגורמת לנזק ועוולת הפרת החובה החקוקה, שמגנה מפני גרימת נזק שנעשה תוך כדי הפרת חובה בחוק. המיוחד בעוולות המסגרת הוא שעל פי יסודותיהן הן אינן מתאימות לסיטואציה עובדתית אחת, אלא הן יכולות לכלול מספר סיטואציות עובדתיות. בעקבות התגברות השימוש בעוולות המסגרת, התפתח מסלול מקביל למסלול ההיסטורי של העוולות היחידות (הפרטיקולריות) על ידי הכרה בעוולה שהיא מופשטת, עוולה שאיננה מגבילה את עצמה לאינטרס פרטיקולרי מסוים. כך למעשה נוצרו עוולות המסגרת, כגון רשלנות או הפרת חובה חקוקה. ואילו מצד שני לא פסק השימוש בעוולות הפרטיקולריות, הכוללות את כל יתר העוולות כולל עוולת כליאת השווא.
מכיוון שעוולת כליאת השווא היא עוולה פרטיקולרית, מתעוררות שאלות שונות בנוגע ליחסי הגומלין בינה לבין עוולות המסגרת. שאלות אלה כוללות את השאלה, האם עוולות המסגרת לא מייתרות את העוולות היחידות? כלומר האם עדיין יש מקום לשימוש בעוולת כליאת השווא, כאשר אפשר לתבוע גם בעוולת הרשלנות. ובנוסף, האם אפשר כפועל יוצא מכך שעוולת הרשלנות יכולה לכלול סיטואציות שונות, לעקוף את עוולת כליאת השווא ואת הקשיים שנתקלים בהם ביישום עוולת כליאת השווא, על ידי פניה לעוולות המסגרת?
היחס בין עוולת כליאת השווא לעוולות המסגרת > פס"ד גורדון נ' עיריית ירושלים

פסק הדין המרכזי שדן בנושא היחסים בין עוולה פרטיקולרית לבין עוולת הרשלנות הוא פס"ד גורדון נ' עיריית ירושלים. מדובר בפס"ד שעוסק במקרה בו נפתחו נגד מר גורדון הליכים משפטיים בגין קנסות חניה, אשר הוא לא היה אשם בהם מאחר שהוא מכר את רכבו לאחר. הקנסות היו בגין עבירות של הקונה החדש וכלל לא של המוכר, אלא שהמוכר הוא שנדרש לשלם ומשלא שילם, אף על פי שהתריע שאין הוא החייב בקנסות הוא הובא למעצר. המוכר, מר גורדון, הגיש תביעת נזיקין נגד עיריית ירושלים.
הנושא המרכזי שפסק הדין עוסק בו הוא היחס שבין עוולת הנגיסה (הפרטיקולרית) לעוולות הרשלנות (מסגרת) במקרה של חפיפה בין עוולות. כאמור, התנהגות מסוימת יכולה להיכנס לטריטוריה של שתי עוולות.
השופט ברק אומר בפס"ד זה שיש לבדוק בכל מקרה, בכל עוולה, אם חוסר של אחד האלמנטים שלה מבטא רצון של המחוקק לקבוע הסדר שלילי, דהיינו שלא תהיה במקרה כזה אחריות בנזיקין בכלל, או שמא יש כאן חסר משפטי, לקונה, שיש למלא בעיקר בעזרת היקש או אף באמצעות פנייה במישרין לעוולות המסגרת, כדי לראות אם דרכן אפשר לפתור את הבעיה. השופט ברק משתמש בדימוי של רשתות. הוא אומר, שאם המקרה נופל "בין החורים" של רשת אחת, כלומר אינו מוגדר כעוולה לפיה, אז יש רשת אחרת מתחתיה שיכולה "לתפוס" את המקרה, אם המקרה מוגדר כעוולה לפיה. רק אם מקרה נופל דרך כל הרשתות, כלומר אינו מוגדר כעוולה לפי שום סעיף, אין שום חיוב.
בפס"ד זה לא נקבע מה קורה כאשר ישנה חפיפה מלאה בין העוולות ולא רק חפיפה חלקית. כלומר, מצבים שבהם המעשה, למשל כליאת השווא היה גם רשלני וגם מוגדר ככליאת שווא, אולם התובע מעוניין להגיש תביעה בגין עוולת המסגרת כי היא פשוטה יותר או כי יש בעוולה הפרטיקולרית הגנות. אם בית המשפט יכול במקרה כזה לפסוק על פי עוולת הרשלנות זה יכול להקל על התובע, שיכול להתגבר על הגנות שונות שנמצאות בעוולה. עניין זה נדון בפס"ד כרמלי.
היחס בין עוולת כליאת השווא לעוולות המסגרת > פס"ד כרמלי

פס"ד כרמלי הוא פסק דין שעוסק במקרה שבו אשה שאושפזה בבית חולים לחולי נפש מעל למספר הימים המותרים ללא אישור או פיקוח, וזאת אף על פי שהאשפוז שיפר את מצבה.
מתקיימת כאן התנגשות מובהקת בין עוולת כליאת שווא (עוולה פרטיקולרית) להפרת חובה חקוקה (עוולת מסגרת). ההתנגשות בין העוולות נובעת מכך שאין ספק שכאשר אדם מאושפז בעל כורחו, ללא אסמכתה חוקית להמשך האשפוז, זוהי כליאת שווא. אדם שנמצא במצב כזה בבית חולים לחולי נפש מוחזק שלא כחוק, היות שהחוק קובע כי מספר ימים לאחר שמוצא צו אשפוז בכליאה, צריך להתקבל אישור להמשך ההחזקה באשפוז, אחרת צריך לשחרר את אותו אדם, בין אם הוא מסוכן או לאו (על פי סעיף 8 לחוק טיפול בחולי נפש). אין זה משנה אם האשפוז הנוסף הבלתי חוקי הרע את מצבו של המאושפז או היטיב עמו. במקרה הספציפי הזה, הגברת כרמלי הייתה זקוקה לאשפוז והוא היטיב עמה, אולם אי אפשר לכלוא אדם ללא אסמכתה משפטית.
העוולה הטבעית לסוג כזה של התנהגות היא עוולת כליאת שווא. אולם היא קובעת הגנה בסעיף 27(3) לאמור: "בתובענה שהוגשה על כליאת שווא, תהיה הגנה לנתבע אם התובע לא היה שפוי בדעתו, או היה לקוי בשכלו או בגופו, ושלילת חירותו הייתה, או נראה שהייתה, נחוצה באופן סביר להגנת התובע עצמו או להגנת אנשים אחרים, ובוצעה בתום לב ובלי זדון".
עוולת כליאת השווא לא התקיימה שכן היו הגנות (יסודות העוולה אמנם התקיימו, אך יש הגנה מפני אחריות שילוחית, ולכן לא ניתן לתבוע את הרופא).
השופטת נתניהו בדעת מיעוט אומרת שההגנה שבסעיף 27(3) לא חלה על עוולת הפרת חובה חקוקה, מאחר שאלה שתי עוולות נפרדות. היא אומרת שההלכה שנקבעה בפס"ד גורדון תקפה גם כאן. מאחר שהייתה קיימת חובה להוציא אישור פסיכיאטר אחרי 5 ימים, והוא לא הוצא, יש הפרה של חובה חקוקה ואפשר לתבוע עליה. וזאת בלי כל קשר האם יש כאן כליאת שווא או לא. גם אם ה"כליאה" הייתה בהסכמה, עדיין יש צורך באישור לאחר 5 ימים.
אולם, דעת הרוב, מפי השופט בך, שקבעה את ההלכה, קובעת כי לא ניתן להשתמש במקרה זה בעוולת הפרת חובה חקוקה, מפני שהיא לא רלוונטית. וזאת מפני שיש כליאת שווא לפי סעיף 26 רק מפני שלא הושג אישור כדין, כלומר הכליאה היא "שלא כדין".
יודגש, כי אין משמעות קביעה זו כי ההגנות של עוולת כליאת השווא חלות גם על עוולת הפרת חובה חקוקה, הכלל הוא שכל עוולה וההגנה שלה, אולם ברגע שיש הגנות בפני העוולה הספציפית, הרי שעוולת המסגרת כלל איננה רלוונטית, שכן פסיקה באופן אחר הייתה מותירה את העוולות הספציפיות ללא נפקות מעשית.
ולכן נפסק להלכה כי לא ניתן לחייב את הנתבעים בעוולה של הפרת חובה חקוקה (או עוולת מסגרת אחרת) אם חיובם בעוולה של כליאת שווא נמנע מתוקף אחת ההגנות העומדות להם בסעיף 27 לפקודת הנזיקין. וזאת רק במצבים בהם יש חפיפה מלאה בין העוולות.
פס"ד זה הוא הסייג להלכת גורדון, שבו ביהמ"ש לא נותן לרשת האחרונה של עוולת המסגרת לתפוס, וקובע כי טענת ההגנה של עוולת כליאת השווא היא עקרונית.
היחס בין עוולת כליאת השווא לעוולות המסגרת > אימוץ ההלכה בפסקי דין נוספים מערכאות נמוכות

ההלכה הזאת של דעת הרוב בפס"ד כרמלי, לפיה כאשר קיימת זהות מוחלת בין העוולת לא ניתן לפנות לעוולת המסגרת, אומצה במספר פסקי הדין של הערכאות הנמוכות יותר.
בפס"ד הרמן קלנג נ' מדינת ישראל, מבית המשפט השלום בירושלים, נפסק כי לא ניתן "לעקוף מגבלות שבעוולה הפרטיקולארית... על ידי תביעה בעוולת מסגרת של רשלנות".
היטב להסביר את ההלכה בית המשפט השלום בכפר סבא, בפס"ד חביב יואב נ' חפץ ניר :
עוולת כליאת השווא בארצות הברית

בארצות הברית קיימת עוולה נזיקית מקבילה של כליאת שווא: false imprisonment.
יסודות העוולה האמריקאית הן: א. כוונה לכלוא אדם אחר נגד רצונו ב. מעשה להגשמת מטרה זו ג. העדר אפשרות בריחה ד. ללא הסכמה וללא סמכות חוקית.
עיקר התהוותה של עוולה זו היא במספר פסקי דין מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ביניהם:
(Whittaker v. Sandford, 110 Me. 77, 85 A. 399 (1912
(Knowlton v. Ross, 114 Me. 18, 95 A. 281 (1915
(Stevens v. Manson, 87 Me. 436, 32 A. 1002 (1895
מבט ביקורתי וסקירה לעתיד > השימוש בעוולה כיום ובעתיד

על פי נתונים סטטיסטיים מהאתר המשפטי "נבו", מ-1 בינואר 2000 ועד 1 בינואר 2007, נמצאו רק 23 פסקי דין שמאזכרים את סעיף 26 לפקודת הנזיקין, העוסק בעוולת כליאת שווא.
לעומת זאת נמצאו 197 פסקי דין המאזכרים את סעיף 377 לחוק העונשין, העבירה הפלילית של כליאת שווא.
הפער הגדול בין המספרים מעיד על כך שקיימת במשפט הישראלי חוסר מודעות לעוולת כליאת השווא. ונראה שצדדים הנפגעים מכליאת שווא לא משתמשים בה על מנת להגן על זכויותיהם.
תופעה זאת בולטת במיוחד על רקע האפשרות לשימוש בפס"ד פלילי מרשיע כראייה במשפט אזרחי, והיתרון שבשימוש בעוולת כליאת השווא בשל אי הצורך בהוכחת הנזק.
חרף כל זאת, הצעת הקודיפיקציה לא מייתרת את השימוש בעוולה ולא מבטלת אותה, אלא אף מחזקת את מעמדה. (להלן).
שימושים מודרניים בישראל בעוולה, מאפשרים תביעות כנגד תופעת הסחר בנשים למטרות זנות, תופעה שמתרחבת בשנים האחרונות במדינה. בפס"ד ז'ק איגור נוצלה עוולת כליאת השווא על מנת לתת פיצוי לאישה נסחרת. פס"ד דין זה יכול לשמש כתקדים מנחה למקרים נוספים של תביעות בעזרת עוולת כליאת השווא כנגד סוחרי נשים בישראל.
מבט ביקורתי וסקירה לעתיד > היבטים רלוונטיים בהצעת הקודיפיקציה

הצעת חוק דיני ממונות, שמהווה קודיפיקציה של החקיקה האזרחית הישראלית בתחומים שונים, ומציעה לבטל את פקודת הנזיקין ולהחליפה בסעיפי חוק חדשים בתוך החוק המוצע החדש, טומנת בתוכה שינויי נוסח בנוגע לעוולת כליאת שווא לעומת הנוסח הנוכחי בפקודה. נוסחו של הסעיף בפקודה החדשה הוא:
391. כליאת שווא 
 כליאת שווא היא שלילת חירותו של אדם, שלא כדין וביודעין, למשך זמן כלשהו, באמצעים פיזיים או על ידי הופעה כבעל סמכות.
נראה שנוסח זה מאמץ גישה שמושפעת מרוח חוקי היסוד, כלומר מעמידה את ההגנה על חירויות הפרט במדרגה גבוהה, ולא את פיצוי הנפגע. כך למשל במחלוקת המלומדים בין פרופ' קרצ'מר, לבין פרופ' אנגלרד נראה שההצעה מאמצת את גישת קרצ'מר, מאחר שהיא מצרפת לעוולה את דרישת המודעות המתבטאת במילה "ביודעין" לעצם המעשה שלילת חירותו של אדם שלא כדין (ולא על הכוונה לגרימת הנזק).

בנוסף על כך, הסעיף השמיט את הדרישה ששלילת החירות תהיה מוחלטת, וזאת מתוך תפיסה, המבוטאת בדברי ההסבר להצעת החוק, שכדי שההתנהגות תהיה עוולתית אין צורך שהשלילה תהיה מוחלטת, וזאת לאור הוראות חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. נראה שגישה זאת שאין צורך שכליאת השווא תהיה מוחלטת, קיימת כבר כיום בפסיקה בפסקי דין כמו ז'ק איגור ואבייב זאנה. ועל כן הצעת החוק מהווה רק עיגון למצב החוקי הקיים.
בסעיף ההגנות מפני תביעה שבהצעת חוק דיני ממונות, ישנם מספר שינויים. ההוראה בהצעת החוק חוזרת על חלק מהוראות סעיף 27 הקיים, תוך השמטת חלק מן ההגנות הכלולות בסעיף והעמדתן על שתיים בלבד. אין בהשמטת ההגנות שינוי של ממש בהוראות הדין, מאחר שאין בה כדי לשלול את ההגנות הכלליות מפני תביעה הכלולות בהצעת החוק, בנוגע לכל עוולה נזיקית.
שתי ההגנות שנותרו בעוולה הן ההגנה על כליאה בשל הצלה של לקוי בנפשו וההגנה על הורים על כליאת ילדיהם כדי לחנכם.

ההגנה מפני תביעות של לקויים בנפשם, מתוך מטרה להגן עליהם או על אדם אחר, יכלה להיות מוחלפת גם היא, לפי דברי ההסבר להצעת החוק, בהגנה שמעניקה הצעת החוק לגורם עוולה תוך הצלה. אולם היא הושארה מאחר שהגנה זאת טבועה עמוק בתוך המסורת המשפטית של עוולה זו (וגם של עוולת התקיפה).

בסעיף ההגנה על ההורים הושמט האזכור של מי "שהיחס שלו אל התובע דומה לשל הוריו או אפוטרופסו או מורהו". הסעיף בהצעת החוק מגן אך ורק על האפוטרופוס של הקטין, לפי דברי ההסבר להצעת החוק, נראה שאין כאן כוונה לשלול לגמרי את ההגנה על מי שהיחס שלו אל התובע דומה לשל הוריו או אפוטרופסו או מורהו, אלא להעמיד כאן הגנה מפני תביעות על זוטי דברים, שהיא הגנה כללית המצויה בהצעת החוק.
ראו גם

הוצאה להורג ללא משפט
לקריאה נוספת

עוולת הרשלנות
עוולת הפרת חובה חקוקה
עוולת התקיפה
חוק יסוד
לקריאה נוספת > מאמרים וספרים

ד' קרצ'מר, "דיני הנזיקין העוולות השונות - תקיפה וכליאת שווא", בעריכת ג' טדסקי, 1981.
נ' כהן, "נזקי שביתה, הרשלנות הזדונית, הנזק הכלכלי וגרם הפרת חוזה", עיוני משפט  יד (תשמ"ט), עמ' 173.
דניאל מור, "פקודת הנזיקין בראי ארבעים שנות פסיקה", הפרקליט לט (תש"ן) עמ' 346.
י' אנגלרד, "חצי יובל לפקודת הנזיקין האזרחיים - בעיות ומגמות", משפטים ה (תשל"ד), עמ' 577.
ד' ברק-ארז, "עוולות חוקתיות : ההגנה הכספית על הזכות החוקתית", תל אביב, הוצאת בורסי, תשנ"ד, 1993.
לקריאה נוספת > חקיקה ישראלית

פקודת הנזיקין [נוסח חדש], תשכ"ח-1968
חוק העונשין, התשל"ז-1977
לקריאה נוספת > פסיקה של בית המשפט העליון

ע"א 558/84 כרמלי נ' מדינת ישראל, פ"ד מא(3), עמ' 757.
ע"א 243/83 עיריית ירושלים נ' גורדון, פ"ד לט(1), עמ' 113.
ע"א 219/79 ירמלוביץ' נ' חובב, פ"ד לה (3) 766, עמוד 767.
ע"פ 4598/98 פלונית נ' מדינת ישראל, פ"ד נד (1) 145, עמ' 179–182.
לקריאה נוספת > פסיקת בתי המשפט המחוזיים והשלום

ת"א (ת"א) 2191/02, אלמונית נ' ז'ק איגור (טרם פורסם, ניתן בתאריך 8 במרץ 2006)
ת"א (ת"א) 57358/03, אולשנסקי ישראל נ' אלמוג שמואל (טרם פורסם, ניתן בתאריך 3 בנובמבר 2005)
ת"א (י-ם) 6545/00, אבייב זאנה נ' מנחם יעקב (טרם פורסם, ניתן בתאריך 5 בדצמבר 2004)
ת"א (ת"א) 72598/04, פיטאג מריה טרזה נ' מדינת ישראל (טרם פורסם, ניתן בתאריך 31 במאי 2006)
ת"א (י-ם) 20453/98, גד פלר נ' יובל אוזנה (טרם פורסם, ניתן בתאריך 21 במאי 2001)
ת"א (ת"א) 46575/01,  עפרה רוה נ' מדינת ישראל (טרם פורסם, ניתן בתאריך 8 בינואר 2003)
ת"ק (חי') 2598/06, אמסלם שלומי נ' יאיר סיבוני (טרם פורסם, ניתן בתאריך 28 בנובמבר 2006)
על פי (נצ') 52/79, מדינת ישראל נ' יגאל בן משה דרור, פ"ד לה (3) 617.
ע"א (ת"א) 1390/91, מוטי פרץ נגד האלוף מתן וילנאי, פ"מ תשנ"ו (1) 9.
ת"א (פ"ת) 1570/94, אדמונד נ' מ.מ. (טרם פורסם, ניתן בתאריך 13 ביוני 2004)
ת"א (כ"ס) 3811/03, חביב יואב נ' חפץ ניר עורך "ידיעות תקשורת", (טרם פורסם, ניתן בתאריך 16 במאי 2004)
ת"א (י-ם) 12330/92, הרמן קלנג נ' מדינת ישראל פ"מ נד (4) 177, עמוד 190 (ניתן בתאריך 23 במרץ 1994)
לקריאה נוספת > פסיקה אנגלית

Bird v. Jones (1845) 115 Eng. Rep. 668
Herd v. Weardale Steel [1915] A.C. 67
R. v. Hopley (1860) 175 E.R. 1024 (S.A
הערות שוליים

↑  פס"ד אבייב זאנה נ' מנחם יעקב, סעיף 28
↑  פס"ד פיטאג מריה טרזה נ' מדינת ישראל
↑  מדינת ישראל נ' יגאל בן משה דרור
↑  קרצ'מר, דיני הנזיקין העוולות השונות - תקיפה וכליאת שווא
| דיני נזיקין |
| --- | --- | --- |
| העוולות הספציפיות | תקיפה • כליאת שווא • גרם הפרת חוזה • הסגת גבול • הפרת חוזה נישואין והפרת חוזה עקב שביתה והשבתה כחריג לגרם הפרת חוזה • מטרד לציבור • מטרד ליחיד • הפרעה לאור שמש ומניעת תמיכה • תרמית • שליחת יד • נגישה |  |
| עוולת הפרת חובה חקוקה | הפרת חובה חקוקה |  |
| עוולת הרשלנות | התרשלות • חובת הזהירות • הדבר מעיד על עצמו • חובת הראיה ברשלנות |  |
| קשר סיבתי | קשר סיבתי משפטי • קשר סיבתי עובדתי |  |
| נזק | נזק כלכלי טהור • נזקי ריקושט • נזק בלתי ממוני טהור • גולגולת דקה • פגיעה באוטונומיה • ריחוק הנזק • עקרון הקטנת הנזק |  |
| נזיקין מתחום הרפואה | רשלנות רפואית • הסכמה מדעת • הולדה בעוולה • הפלה בעוולה • חוק זכויות החולה |  |
| לשון הרע | ההגנה על הפרטיות בנזיקין • לשון הרע על המת ולשון הרע על ציבור • הגנת "אמת דיברתי" בלשון הרע • הגנת תום הלב בלשון הרע |  |
| עוולות מסחריות | גנבת עין • פגמי ייצור והעדר אזהרות • גזל סוד מסחרי • פגמי תכנון |  |
| עוולות חוקתיות | עוולות חוקתיות |  |
| הגנות | מעשה של מה בכך • קטין • הגנה עצמית • כורח |  |
| דוקטרינות המשפיעות על החיוב בנזיקין | אשם תורם כהגנה מוחלטת • אשם תורם כהגנה יחסית • הסתכנות מרצון • אשם תורם וקטינים • מעילה בת עוולה לא תצמח תרופה • התיישנות בנזיקין |  |
| ריבוי מעוולים | ריבוי מעוולים • מעוולים במשותף • נזק שאינו ניתן לחלוקה |  |
| אחריות שילוחית | אחריות שילוחית ואחריות מעביד • אחריות מעסיק קבלן • אחריות משתף ומשדל • אחריות רשויות ציבור ועובדי מדינה |  |
| פיצויים | פיצויים עונשיים • הטבת נזקי גוף • תשלום עתי ותשלום חד-פעמי • פיצוי ללא הוכחת נזק |  |
| מטרות דיני הנזיקין | צדק מתקן • צדק חלוקתי • הרתעה |  |
| ערכים נוספים בדיני נזיקין | כללי ברירת הדין • המחאת תביעה • מלחמה בדיני הנזיקין • מחדלים בנזיקין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540796605171  GND: 4018330-0  LCCN: sh85064675 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
הטמעת חשיבה מגדרית

הטמעת חשיבה מגדרית (באנגלית, "Gender mainstreaming") היא אסטרטגיה להשגת שוויון מגדרי באמצעות קידום של רגישות מגדרית בעת עיצוב מדיניות, בעת הכנת תוכניות ובעת חלוקת משאבים ותקציבים. מטרתה, להביא בחשבון את החוויות, החסמים והצרכים של נשים וגברים כשיקולים מרכזיים בתהליכי תכנון, יישום ובקרה של מדיניות בכל התחומים הפוליטיים, הכלכליים והחברתיים, כך שגם נשים וגם גברים ירוויחו מהם.
כלים להטמעה

הרעיון להטמעת חשיבה מגדרית הוצג לראשונה בוועידת הנשים העולמית ה-3 של האו"ם, בניירובי, קניה, בשנת 1985, אך נדחה על ידי קהילת המדינות המפותחות והתקבל רק בוועידה ה-4, שהתקיימה בבייג'ינג, סין, כעבור עשור, בשנת 1995. בהמשך להחלטה הרשמית של המדינות החברות (באו"ם) - "הצהרת בייג'ינג"(אנ'), החלו מדינות שונות לפתח תוכניות פעולה המבוססות על איסוף נתונים על פי מין וגיל, ניתוחם, נקיטת צעדים לתיקון ולשינוי ובקרה.
כלים להטמעה > תקצוב מגדרי

תקצוב מגדרי (gender budgeting) היא אחת הדרכים המרכזיות לקידום הטמעת חשיבה מגדרית. שיטת התקצוב המגדרי עושה שימוש בתקציב ככלי לחשיפת דפוסים של אי שוויון בחלוקת משאבים של מידת ההלימה שבין התקצוב ובין הצרכים וסדרי העדיפויות של נשים וגברים, נערות ונערים, ילדות וילדים. יתרונה הוא בכך שהיא מסייעת בהקצאה יעילה יותר של כספים לשירותים חברתיים, בהגברת השקיפות בתהליכי התקצוב ובהעמקת ההשתתפות הדמוקרטית של תושבות ותושבים בתהליכים אלה.
התקציב נראה על פניו כלי נייטרלי המורכב מסכומים כספיים של הכנסות והוצאות. בתקציב אין בו אזכור מפורש של נשים או של גברים. אולם התקציב אינו נייטרלי: הוא כלי ביצוע המשקף סדרי עדיפויות. נשים וגברים מקבוצות חברתיות שונות ממוקמים בעמדות שונות בחברה, בשוק העבודה ובתוך המשפחה, עמדות המאופיינות בהבדלי צרכים ותפקידים. שירותים ציבוריים כגון חינוך, בריאות, תחבורה ציבורית ורווחה נצרכים במידות שונות על ידי נשים וגברים מקבוצות חברתיות שונות; לפיכך, התקציב משפיע באופן שונה על כל תושב ותושבת.
תקצוב מגדרי אינו מתמקד בהכרח בחלוקה שווה של המשאבים הציבוריים בין גברים ונשים אלא בהתאמה של משאבים לצרכים. כמו כן, אין מדובר אך ורק באותם תקציבים שהם נפרדים וייחודיים לנשים, שכן אלה מוגבלים מאוד בהיקפם ומהווים חלק קטן מאוד מסך כל התקציב, אלא בחלק הארי של התקציב, שכאמור נראה נייטרלי אך בפועל מיטיב עם קבוצות מסוימות של אזרחים ולא עם אחרות.
גישת התקצוב המגדרי כאסטרטגיה לצמצום פערים מגדריים ולקידום שוויון מגדרי וחברתי מומלצת על ידי האיחוד האירופי וארגון ה-OECD ומיושמת במדינות רבות באירופה, ביניהן מדינות סקנדינביה, גרמניה, אוסטריה, בלגיה וספרד.
בישראל, מרכז אדוה מוביל מאז 1997 את רעיון הטמעת החשיבה המגדרית במדיניות ובתקציבי הממשלה והרשויות המקומיות. העבודה של מרכז אדוה מאופיינת בשילוב בין עבודת שטח, מחקר וקידום מדיניות.
כלים להטמעה > מדד המגדר > בעולם

מדד המגדר הראשון, GDI, פותח על ידי האו"ם (ארגון האומות המאוחדות) ב-1995. מדד זה ראה באי-שוויון המגדרי סוגיה הקשורה לפיתוח האנושי הכללי ולא רק לנשים, ומטרתו הייתה לתרום לשיח המדיניות בנושא האי-שוויון המגדרי, ולשמש לצורכי ניתוח וקביעת מדיניות. מדדים אחרים נבנו במטרה מפורשת להעצים נשים.
כלים להטמעה > מדד המגדר > בישראל

היוזמה לפיתוח מדד מגדר 'מקומי' המתעד ומנטר את מצב המגדר והשינויים החלים בו, באה מתוך המחויבות לרעיון של הטמעת חשיבה מגדרית כאסטרטגיה כוללת לקידום מעמדן הדמוקרטי והאזרחי של נשים מקבוצות שונות. עמדה זו מבקשת להוציא את סוגיית אי-השוויון המגדרי מתחום אחריותן הבלעדית של הנשים ולנסחה מחדש בתור תפיסת עולם חברתית כללית הנוגעת לגברים ולנשים כאחד, ולסדרי החברה בישראל בכלל.
הבאת המבט המגדרי לניתוח חברתי, כלכלי, פוליטי ותרבותי מבקשת לאתגר את הסדר הדומיננטי המדיר נשים, ולכלול את עולמן, צורכיהן וניסיון חייהן של נשים ממגוון מקומות וקבוצות בסדר החברתי כחלק בלתי נפרד ממנו.
ב-9 בנובמבר 2002 השיק המרכז לקידום נשים בזירה הציבורית - שוות, במכון ון ליר, מדד מגדר הבוחן מגמות בהתפתחות אי-שוויון מגדרי בישראל. המדד מציג אי-שוויון לאורך זמן בין נשים לגברים בתחומים שונים. מדד המגדר מתפרסם בקביעות מדי שנה, משנת 2013 ואילך, וכולל סדרות נתונים בתחומי חיים רבים, בין היתר שוק העבודה, השכלה, אלימות מגדרית, עוני, עוצמה פוליטית וכלכלית, החברה הערבית, פריפריה, בריאות, תרבות ותקשורת, זמן, מצב משפחתי.
מדד המגדר, וכן ספריית מקורות, סטטיסטיקה מגדרית ומיפוי ארגונים הפועלים בתחום זמינים לציבור באתר "יודעת"- מרכז ידע לאומי בנושא נשים ומגדר בישראל שפותח בהובלת מרכז שוות ובשותפות עם מרכז שמואל נאמן והסדנא לידע ציבורי.
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה במדיניות המוניציפלית (תקציבי הרשויות המקומיות) > המדריך לניתוח מגדרי של תקציבים ברשויות מקומיות

על בסיס הניסיון שנצבר במסגרת העבודה של "פורום נשים לתקציב הוגן" ושל מרכז אדוה במהלך השנים 2004–2013 ברשויות מקומיות שונות בארץ, פותח מדריך, המציג קווים מנחים לניתוח מגדרי של תקציבים על פי שלושה מודלים:
מודל לניתוח מגדרי של תקציבי תוכניות ופרויקטים עירוניים/אזוריים
מודל לניתוח רוחב על פי קבוצות יעד של תושבים/ות
מודל לניתוח מגדרי של דפוסי תעסוקה, שכר והשתתפות בתהליכי קבלת החלטות ברשות המקומית.
המדריך מבוסס על מדריכים בינלאומיים ועל מודלים לניתוח מגדרי של תקציבים שנעשה בהם שימוש במדינות רבות.
המדריך נכתב על ידי יעל חסון והוצא לאור על ידי מרכז אדוה.
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה במדיניות המוניציפלית (תקציבי הרשויות המקומיות) > פעולות להטמעת חשיבה מגדרית במדיניות המקומית

פעולות להטמעת חשיבה מגדרית במדיניות המקומית נערכו בשני מישורים:
באמצעות יוזמות אזרחיות בשיתוף של פעילות/ים חברתיים/ות ותושבות/ים (השפעה מלמטה). תוכנית מרכזית שבמסגרתה פעלו קבוצות של נשים מ-21 רשויות יהודיות וערביות ברחבי הארץ, היא התוכנית לשוויון מגדרי ברשויות המקומיות. פרויקט משותף למרכז אדוה, למרכז אינג‘אז - إنجاز ולאיגוד היועצות לקידום מעמד האישה, שפעל בשנים 2012–2015.
באמצעות יוזמות בשיתוף מקבלי/ות החלטות (השפעה מלמעלה). לצורך כך הוקם במרכז אדוה בסוף שנת 2013 המכון הישראלי להטמעת חשיבה מגדרית (GEMI – The Israel Gender Mainstreaming Institute) שמטרתו ללוות רשויות מקומיות המעוניינות בכך, בהטמעת חשיבה מגדרית.
הפעולות להטמעת חשיבה מגדרית ברשויות המקומיות הניבו הישגים משלושה סוגים עיקריים:
הגברת ייצוגן של נשים והשתתפותן במוקדי קבלת החלטות
יצירת שירותים חדשים
שיפור תוכניות ושירותים קיימים
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה במוקדי קבלת החלטות > רקע

החלטה 1325 שהתקבלה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם ב-31 באוקטובר 2000, מכירה לראשונה בכך שנשים ונערות באזורי סכסוך אלים חוות את הסכסוך באופן שונה, ומתוקף החוויה הזאת יש ליצור מסגרת משפטית ופוליטית שבאמצעותה יוכלו הנשים לדרוש את מקומן ולהשמיע את קולן בנושאי שלום וביטחון. החלטה זו מתבססת על החלטות עבר של מועצת הביטחון, על התחייבות הצהרת בייג'ינג ועל הצהרת נשיא המועצה ביום האומות המאוחדות לזכויות האישה ולשלום בינלאומי (יום האישה הבינלאומי) ב-8 במרץ 2000.
להחלטה שלושה מרכיבים עיקריים:
הצורך להגנה מוגברת על נשים ונערות בזמן ולאחר סכסוך אלים. מכך נובעת החשיבות שבבחינת סכסוכים צבאיים דרך פרספקטיבה מגדרית.
הצורך בייצוג מלא של נשים בהליכים מדיניים-ביטחוניים, בהליכי פתרון סכסוכים ובתהליכי השלום שאחריהם. על המדינות לדאוג לשיתופן של בפורומים לניהול משא ומתן מדיני.
הצורך במניעת אלימות כלפי נשים והכרה בה, כהפרת ביטחונן של נשים. לפיכך, חובת המדינות לפעול כדי למנוע אלימות נגד נשים ובמיוחד אלימות על בסיס מגדרי.
בגוף ההחלטה ישנה קריאה להטמעת חשיבה מגדרית בכל הליכי קבלת החלטות וכן להליכי העצמת נשים בקרב כל חברות האו"ם על מנת לקדם יותר נשים למוקדי הכרעה במישור המדינתי.
ייחודיות החלטה 1325 טמונה בעובדה כי לראשונה מכירה מועצת הביטחון של האו"ם בחשיבות הנושאים המגדריים הללו וכורכת יחדיו את הדרישה להגן ולמנוע אלימות נגד נשים יחד עם ייצוגן במוקדי הכרעה, כולל הכרה כי נשים יכולות להביא עמן את היכולות להביא לסיום סכסוכים אלימים ברחבי העולם.
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה במוקדי קבלת החלטות > ביקורת על תוכנית יישום החלטה 1325 בישראל

בנייר עמדה מטעם ארגוני זכויות נשים יהודיות ופלסטיניות בישראל, עולה ביקורת על התוכנית ליישום החלטת האו"ם 1325 סביב סוגיית הדרת הנשים הפלסטיניות תושבות המדינה. הנייר מצביע על הסתירה הקיימת בין הדיבור על ייצוג נשים ממגוון קבוצות באוכלוסייה ושמירה על ביטחונן, לבין התעלמות תוכנית הפעולה מהנשים הפלסטיניות.
לפי נייר העמדה, קולן של נשים פלסטיניות שהן אזרחיות המדינה אינו נשמע במסגרת תוכנית הפעולה הכוללת, וארגוני נשים יהודיות ופלסטיניות הודרו מההשתתפות בגיבושה או שמצאו שעמדותיהן הושתקו ונשארו בשוליים. מסיבה זו הן מתנגדות לתהליך הגיבוש ולתוצאה הסופית של תוכנית הפעולה הכוללת.
בנייר עמדה זה מוצגים חוסרים שיש לדעתן בתוכנית הפעולה הכוללת ובהם: הכרה בהשפעת הכיבוש הישראלי על נשים ונערות, הכרה בנשים הפלסטיניות אזרחיות המדינה כחלק ממיעוט לאומי, וכן הכרה בעובדה שלעיתים הביטחון בישראל עלול לבוא על חשבונם, חירויותיהם וזכויותיהם של האזרחים הפלסטינים בישראל (נשים כגברים). עוד נטען בנייר העמדה כי תוכנית הפעולה הכוללת אינה מביאה בחשבון מידע על המציאות המורכבת שהנשים הפלסטיניות אזרחיות המדינה מתמודדות עמה, כחלק מהיותן מיעוט פלסטיני בישראל; כתוצאה מכך, אין בתוכנית ביטוי לצרכים העכשוויים והעתידיים של נשים אלו. מחברות נייר העמדה מונות תחומים רבים שבהם יש אפליה נגד פלסטינים בכלל ונשים פלסטיניות בפרט.
נייר עמדה מטעם ארגוני זכויות נשים יהודיות ופלסטיניות בישראל, שפורסם לאחר סדנה בנושא שהתקיימה ב-20–21 באפריל 2015 בירושלים.
ביקורת נוספת מעלה את סוגיית הדרת הנשים הפלסטיניות שאינן תושבות המדינה.
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה בעולם העבודה (תעסוקת נשים) > פערי שכר מגדריים בישראל

נשים מהוות קרוב למחצית מכוח העבודה האזרחי בישראל. למרות הגידול בשיעור ההשתתפות של נשים בשוק העבודה והעלייה המתמדת בהשכלתן, פערי השכר המגדריים נותרו כמעט ללא שינוי. לדוגמה, בשנת 2014 עמד הפער על 33% בהכנסה הממוצעת ברוטו לחודש ו-16% בהכנסה הממוצעת ברוטו לשעת עבודה. בהשוואה למדינות ה-OECD, ישראל עודנה ממוקמת במקום הרביעי מבין 'שיאניות' פערי השכר, לאחר גרמניה, קוריאה ויפן.
נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה במשרד הכלכלה, פועלת מזה מספר שנים לצמצום פערי השכר המגדריים, מתוך תפיסה של תופעה זו כחלק בלתי נפרד מהאפליה כלפי נשים בשוק העבודה בפרט ובחברה בכלל. למשל, במסגרת מיזם "שוות ערך – לקידום שכר שווה", בשיתוף הארגונים שתיל, שדולת הנשים בישראל ומרכז אדוה, שמטרתו להעלות מודעות ולעודד פעולה לצמצום הפערים בזירה של קובעי המדיניות וכן בקרב מעסיקים ועובדים/ות.
כחלק מהמיזם גובש מדריך למעסיק/ה המלווה לבדיקת פערי שכר בארגון ובתכנון ויישום תהליך של שינוי הדרגתי ומותאם לצמצום הפערים. כן, פותח מחשבון פערי שכר, לניתוח מגדרי של נתוני השכר בארגון, ובאמצעותו ניתן לבחון פערים ברכיבי השכר השונים. הכלי פותח בהשראת מודלים קיימים בעולם, ומאפשר לערוך בדיקה פנימית ואנונימית, ביעילות וללא עלות, על מנת לעמוד על טיבם, היקפם ומיקומם של פערי השכר המגדריים.