stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רן בנימיני

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1977 (בן 47)
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  binyaminiran
 טוויטר:  rbinyamini
רן בנימיני (נולד ב-17 בספטמבר 1977) הוא עיתונאי ישראלי. מגיש תוכנית הערב "בנימיני וגואטה" בכאן רשת ב' לצידו של יגאל גואטה, וכן את יומן הבוקר בימי שישי. בעבר היה כתב לענייני משטרה, כתב בכנסת וכתב הכלכלה של קול ישראל.
ביוגרפיה

נולד בירושלים. הוא נקרא רן על שם רן פקר שהיה מפקדו של אביו בחיל האוויר.
למד בתיכון "אורט רמות" בירושלים. בצה"ל שירת בחיל המודיעין.
את דרכו בתקשורת התחיל עוד לפני הצבא, ככתב נוער בעיתון "ראש 1". אחרי הצבא החל לעבוד במוקד התנועה של קול ישראל.
שימש כארבע שנים כתב רשת ב' לענייני משטרה. בתפקידו זה חשף בין היתר את פרשת פגישתם של השופט זיילר ואילנה דיין במסגרת פרשת האחים פריניאן. בשנת 2007 קיבל את פרס מנכ"ל רשות השידור.
בהמשך, עבר לשמש ככתב בכנסת והחל להגיש יומני חדשות שונים. ב-2012 הועבר מתפקידו לתפקיד כתב לענייני כלכלה. ב-10 במאי 2017 חתם את השידור האחרון של רשת ב' עם סגירתה של רשות השידור. מספר ימים לאחר מכן התחיל להגיש את יומן הערב "כאן הערב" ב"כאן ב'" במסגרת תאגיד השידור הישראלי יחד עם יגאל גואטה. במרץ 2020 עזב את הגשת התוכנית והוחלף בידי שלי יחימוביץ'. במרץ 2022 עם פרישת חיימוביץ מהגשת התכנית הוחלט להחזירו.
כיום הוא מגיש קבוע בתוכנית "הבוקר הזה" בימי שישי בכאן רשת ב' מטעם תאגיד השידור הישראלי.
בעבר שימש כשליח רשת ב' לסיקור אירועים בחו"ל: מתקפת הטרור במומבאי (2008), רעידת האדמה בהאיטי (2010), רעידת האדמה (2015), ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה (2016), פסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור (2018), הבחירות בארצות הברית ב-2020.
לבנימיני תואר ראשון בתקשורת ובמדע המדינה מהאוניברסיטה העברית.
תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו
ותואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית.
בנימיני מתגורר בתל אביב. נשוי לבן זוגו החל מ-2021.
הוא טבעוני מטעמי מצפון, ולעיתים קרובות עוסק בענייני זכויות בעלי חיים. בין השאר יצא נגד גריסת אפרוחים המקובלת בתעשיות הביצים והבשר ונגד סחר בכלבים.
הערות שוליים

↑  מתוך עמוד הפייסבוק של רן בנימיני
↑  הודעה של רן בנימיני, 4 בדצמבר 2016, באתר טוויטר
↑  עידן יוסף, הכתבים המצטיינים: יואב קרקובסקי ורן בנימיני, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 בפברואר 2007
↑  לי-אור אברבך, ‏רוממה הצעירה, באתר גלובס, 20 במאי 2010
↑  אמילי גרינצווייג‏, רן בנימיני הודח מתפקיד כתב הכנסת של רשת ב', באתר וואלה, 2 בינואר 2012
↑  הבוקר הזה עם רן בנימיני | כאן, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  רן בנימיני מגיב: תלמידים השליכו אפרוחים בפורים, שודר בכאן ב, 27 בפברואר 2018
↑  רן בנימיני, לא קונים, מאמצים, שודר בכאן 11, 4 בספטמבר 2020
הספר הלבן (1930)

סידני וב, הלורד פאספילד
הספר הלבן של פאספילד, המכונה גם הספר הלבן השני, הוא ספר לבן שפורסם בחודש אוקטובר 1930 בעקבות מסקנות ועדת שו וועדת סימפסון, שנגעו לגורמים שהובילו למאורעות תרפ"ט (1929).
הספר נקרא על שם שר המושבות הבריטי באותה תקופה הלורד פאספילד (סידני וב) ועסק במספר תחומים:
בתחום הקרקעות נאמר שלא נשארו קרקעות עודפות בארץ וניתן למכור קרקעות ליהודים רק במקרים שלא תהיה פגיעה בערבים, ובהתאם לתוכניות המנדט הבריטי.
בתחום העלייה והתעסוקה, העלייה תוגבל בהתאם ליכולת הקליטה הכלכלית ובהתחשב במצב התעסוקה ברחוב הערבי, כל עוד קיימת אבטלה ברחוב הערבי לא יוכלו עולים חדשים לעלות. חובת בריטניה לצמצם את העלייה היהודית לארץ ישראל.
בספר נאמר שישנה התחייבות כפולה לערבים וליהודים ולכן מומלץ להקים "מועצה מחוקקת", שתשקף את האינטרסים של כל צד.
הספר הלבן השני היווה נסיגה ממדיניות בריטניה. הייתה בו התחייבות כפולה המנוגדת להצהרת בלפור בדבר הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. כמו כן, היה בו יתרון לרוב הערבי, ובנוסף הוא העמיד את היהודים והערבים על בסיס שווה, למרות שליהודים ניתנה הזכות. בהצהרת בלפור ובכתב המנדט היו התחייבויות לבניית בית לאומי לעם היהודי; אך בספר הלבן השני לא הוזכר העם היהודי, אלא רק היישוב בארץ ישראל. בכתב המנדט לא מוזכרים מוסדות יצוג לערבים, ואילו בספר הלבן מדובר על מועצה מחוקקת, בה סביר שיהיה רוב ערבי. בספר הלבן ישנן הגבלות על התיישבות יהודית בארץ ועל עלייה של יהודים לארץ ישראל, בניגוד לכתב המנדט שעודד עלייה והתיישבות יהודית צפופה. אין ספק שבאמצעות הקמת מועצה מחוקקת יוכלו הערבים להקפיא את בניין הבית הלאומי היהודי תוך נסיגה כמעט מוחלטת של בריטניה מהתחייבותיה בהצהרת בלפור ובכתב המנדט.
תגובת היהודים

בתגובה לספר הלבן התפטר חיים ויצמן מהמנהיגות הציונית. התפטרותו יצרה לחץ במשרד המושבות הבריטי ובמקביל הופעלו לחצים בממשלה ובפרלמנט של הממלכה המאוחדת לסגת מהמסקנות.
דוד בן-גוריון, מזכיר ההסתדרות, שלח חוזר לכל הגורמים הקשורים בהסתדרות ובתנועת הפועלים ברחבי העולם ודרש מהם לפעול נגד הבריטים. במושב השני של מועצת מפא"י אף קרא למרד נגד אנגליה. הוא טען כי הספר הלבן "רצוף צביעות ובגידה" ואינו אלא "תעודה רצופה אנטישמיות".
בפרלמנט הבריטי החלה פעילות כנגד הספר. בין התוקפים את הספר היה הרברט סמואל, שישב בבית העליון. עורכי דין בריטיים תקפו את הספר הלבן וטענו שהסטייה מכתב המנדט אינה חוקית. חבר הלאומים, אליו פנתה ההסתדרות הציונית בתלונה, הגיב גם הוא וטען שבריטניה סוטה מכתב המנדט. לויד ג'ורג' שהיה באופוזיציה תקף אף הוא את הספר. ממשלת בריטניה הבינה שהיא עלולה להסתבך פוליטית, ולכן מונתה ועדת שרים כדי להיכנס למשא ומתן עם נציגי הסוכנות היהודית. במשא ומתן הוחלט לסגת מהספר הלבן, אולם כדי לא לפגוע בפאספילד הוחלט שראש הממשלה, רמזי מקדונלד, ישלח איגרת רשמית לוויצמן. 'איגרת מקדונלד' אכן נשלחה ואף הוקראה בפרלמנט הבריטי. באיגרת זו קבע מקדונלד: "ממשלת הוד מלכותו תמשיך לנהל את פלשׂתינה בהתאם לתנאי המנדט כפי שאושרו על ידי מועצת חבר הלאומים. זוהי התחייבות בינלאומית שנסיגה ממנה אינה באה בחשבון."
לקריאה נוספת

יגאל עילם, היסטוריה מדינית, 1922-1918, בתוך: תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה, (עורך: משה ליסק), תקופת המנדט הבריטי, חלק ראשון, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק: ירושלים, תשנ"ד-1994, עמ' 222-139. (הספר בקטלוג ULI)
פנחס עופר, התגבשות משטר המנדט והנחת היסודות לבית לאומי יהודי 1931-1921, בתוך: תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה, (עורך: משה ליסק), תקופת המנדט הבריטי, חלק ראשון, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק: ירושלים, תשנ"ד-1994, עמ' 328-223.
נוסח מלא של "הספר הלבן" על ארץ ישראל, 1930, תוספת מיוחדת לעיתון דבר, 26 באוקטובר 1931.
הספר הלבן, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)
הערות שוליים

↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק י, עמ' 225.
↑  נוסח האיגרת באנגלית באתר האו"ם
50,000 יהודי ורשה מוחים נגד הספר הלבן, 1930
מיקי עמית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 79 בערך) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  מכון אבני 
 תחום יצירה:  ציור, עיצוב גרפי 
 www.mikiamit.com
 
מיקי עמית (נולד ב-1945) הוא מאייר, צייר ומעצב גרפי ישראלי.
עבודותיו מאופיינות בדמויות ונוף אורבני משולבים בקו סוער ובצביעה אקספרסיבית. רישומיו מופיעים בלמעלה מ-25 ספרים בשלל תחומים. השתתף בעשרות תערוכות בישראל ובעולם.
שירת כאיש צוות אוויר בטייסת 120 ובטייסת 103 הידועה כטייסת הפילים של חיל האוויר הישראלי. חלק ניכר מיצירות האמנות שלו עוסק בתחום התעופה ומעטר את ספרי הוצאת "מערכות", ביטאון חיל האוויר ועוד.
ביוגרפיה

יליד חיפה. כילד ציוריו החלו להתפרסם בעיתוני ילדים כמו דבר לילדים והארץ שלנו.
במקביל לשירותו הצבאי למד במכון אבני לאמנות בתל אביב.
עבודותיו מתפרסמות החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ומוצגות בתערוכות בישראל ובעולם.
נשוי ואב לשניים, מתגורר בתל מונד. סמוך לביתו הקים גלריה בה הוא מציג תערוכה קבועה מיצירתו. בנוסף, מעביר סדנאות ללימוד איור קל וקריקטורות וכן הרצאות לקהל הרחב.
חבר באגודת המאיירים בישראל, באגודת הקריקטוריסטים בישראל ובאגודת ציירי התעופה באוסטרליה.
ספרים שאייר

ספרים באיורו של מיקי עמית (רשימה חלקית):
יצחק שטייגמן, תולדות חיל האוויר מבצע "קדש" חיל האוויר בשנים 1950- 1956 התעצמות ופעילות, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ו 1986
אורי דרומי, ערפל הקרב: מלחמת העולם השנייה שלא הכרתם, ירושלים: פרדס, תשע"ג 2013
אבשלום כהן

| --- | --- |

אבשלום כהן בהופעה עם בובי פנחסי, תחילת שנות ה-50 של המאה ה-20
 לידה:  13 במאי 1928 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  29 במאי 2017 (בגיל 89) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1943–2017 (כ־74 שנים)
 
אבשלום כהן (13 במאי 1928 – 29 במאי 2017) היה פזמונאי, מלחין וזמר בישראל מסוף שנות ה-40 ועד אמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

כהן נולד ב-1928 בתל אביב ליוחאי וליונה, ילידי תימן, כבן הזקונים למשפחה בת חמישה ילדים. אביו למד בביירות ועלה לארץ ישראל בגיל 17 ונפטר כשאבשלום היה בן 12. דודתו מצד אימו היא סבתו של יהודה קיסר.
למד בבית הספר תל נורדאו. בבית המשפחה לא היה רדיו והוא הקשיב לשירים שהתנגנו בפטיפון של השכנים. למד נגינה בפסנתר אצל אחותו של נחום נרדי.
משנות ה-40 המאוחרות פעל כפזמונאי, מלחין וזמר עברי בארץ.
מפזמוניו המפורסמים: שיר הילדים הפופולרי "עגלה עם סוסה" (1944), ששרה יפה ירקוני, "הסבתא בנגב" ("אני והסבתא"), שבו מספרת הסבתא לנכדה על ימיה כלוחמת פלמ"ח, "על חוף אילת" (שניהם בביצוע ירקוני), "השוק השחור", על השוק השחור בתקופת הצנע, ששר ישראל יצחקי ואחר-כך הכל עובר חביבי, "מחול הכרם", "שבת במחנה" (1955), "לונה פארק" (שמאוחר יותר שימש את ישראל יצחקי והמלחין יוסף כנען לשירו "אבא'לה בוא ללונה פארק").
בשנת 1955 הגיע לניו יורק בעקבות הזמנתו של ג'ק טורצינר, נשיא ההסתדרות הציונית של אמריקה.
בקיץ 1956 התבקש לשמש כמנהל המוזיקלי במחנה הקיץ של "יהודה הצעיר". שם חיבר את השיר "שבת במחנה", שהפך להמנון המחנה. באותה שנה נישא לאסתר, יהודייה-אמריקאית.
מאוחר יותר עבר לקליפורניה, שם הועסק כמורה וחזן בבית כנסת רפורמי. הוא חיבר מנגינות לפרקי תפילה כמו "אדון עולם", "מי כמוך", "בישיבה של מעלה" ואחרות.
למד בסמינר למורים והיה מורה בבתי ספר יהודיים.
התגורר עד שנותיו האחרונות בלוס אנג'לס. ב-17 במאי 2017 פרסם את שירו האחרון "באפס כוחות" בעמוד הפייסבוק שלו.
אבשלום כהן נפטר בגיל 89 לאחר מאבק במחלה חשוכת מרפא. הותיר אחריו את גרושתו אסתר (אסתי) ואת שני בניו, רוני (מוזיקאי ומורה) ויונתן (מוזיקאי וסופר).
27 ביוני

27 ביוני הוא היום ה-178 בשנה (179 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 187 ימים
אירועים היסטוריים ביום זה

1358 – הוקמה רפובליקת דוברובניק
1905 – כנס ההקמה של ה-IWW, ארגון פועלים אמריקאי קומוניסטי דומיננטי בארצות הברית, עד דיכויו על ידי הממשל ב"הפחדה האדומה" בין 1917–1924
1941 – טבח ביהודים במרכז העיר קובנה, מעט לאחר כיבוש ליטא על ידי גרמניה. ייחודי בכך שבוצע על ידי צעירי המקום, במרכזה של עיר גדולה, תוך קריאות גילויי שמחה מצד האוכלוסייה המקומית
1954 – תחנת הכוח הגרעינית הראשונה בעולם מופעלת באונינסק ליד מוסקבה
1954 – מבצע PBSUCCESS – הפיכה צבאית ביוזמת הCIA וחברת הפירות המאוחדת מסלקת את הנשיא הנבחר של גואטמלה חקובו ארבנס גוסמן
1957 – סערת ההוריקן "אודרי" הורגת 500 בני אדם בלואיזיאנה וטקסס
1967 – הכספומט הראשון בעולם מותקן באנפילד, לונדון
1976 – נחטף מטוס "אייר פרנס", ששוחרר כעבור ימים אחדים במבצע יונתן
1977 – ג'יבוטי זוכה לעצמאות מצרפת
1986 – בית הדין הבין-לאומי לצדק פוסק נגד ארצות הברית בתיק ניקרגואה נגד ארצות הברית
1981 – משחק הפיינטבול הראשון
1991 – הצבא העממי היוגוסלבי פלש לסלובניה שהכריזה על עצמאות יומיים קודם לכן
1997 – הספר הראשון בסדרת ספרי הארי פוטר, הארי פוטר ואבן החכמים, יצא לאור
נולדו

1462 – לואי השנים עשר, מלך צרפת (נפטר ב-1515)
1550 – שארל התשיעי, מלך צרפת (נפטר ב-1574)
1787 – תומאס סיי, אנטומולוג, קונכולוג והרפטולוג אמריקאי (נפטר ב-1834)
1806 – אוגוסטוס דה מורגן, מתמטיקאי ולוגיקן בריטי (נפטר ב-1871)
1869 – אמה גולדמן, מהפכנית אנרכה-פמיניסטית (נפטרה ב-1940)
1880 – הלן קלר, דוברת החרשים והעיוורים (נפטרה ב-1968)
1918 – אדולף קיפר, שחיין אמריקאי (נפטר ב-2017)
1926 – מרדכי הורוביץ, עורך דין, סופר ומשורר ישראלי (נפטר ב-2010)
1927 – יהודה גביש, תא"ל בצה"ל, נשיא בית הדין הצבאי לערעורים (נפטר ב-2009)
1928 – שלומית דקל, אשת חינוך ישראלית (נפטרה ב-2024)
1930 – רוס פרו, מיליארדר ופוליטיקאי אמריקאי (נפטר ב-2019)
1931 – מרטינוס פלטמן, פיזיקאי הולנדי, חתן פרס נובל לפיזיקה (נפטר ב-2021)
1931 – צ'ארלס ברונפמן, תעשיין
1934 – אפי נצר, מלחין ישראלי ואחד מאבות השירה בציבור בישראל
1936 – לוסיל קליפטון, סופרת ילדים, משוררת ומחנכת אפרו-אמריקאית (נפטרה ב-2010)
1936 – מאיר להב, פרופסור לכימיה במכון ויצמן למדע, חתן פרס ישראל לחקר הכימיה והפיזיקה
1937 – אלונה פרנקל, סופרת ומאיירת ישראלית
1941 – קשישטוף קישלובסקי, במאי קולנוע (נפטר ב-1996)
1942 – שאול נמרי, צייר ופסל ישראלי (נפטר ב-2023)
1945 – עמי אילון, חבר הכנסת, שר, מפקד חיל הים וראש השב"כ
1949 – ורה ואנג, מעצבת אופנה אמריקאית ממוצא סיני
1949 – זאב קליין, עיתונאי, תחקירן ועורך ישראלי
1952 – מהמט קראיה, סופר, עיתונאי ומחזאי אלבני
1955 – איזבל אג'אני, שחקנית קולנוע וזמרת צרפתייה מועמדת פרס אוסקר
1959 – גנאדי קרנס, פוליטיקאי אוקראיני-יהודי, ששימש כראש העיר של חרקוב (נפטר ב-2020)
1966 – ג'יי ג'יי אברהמס, מפיק, במאי קולנוע וטלוויזיה, שחקן, מלחין ותסריטאי אמריקאי
1968 – נירו לוי, שחקן ישראלי
1969 – יניב פולישוק, שחקן ישראלי
1971 – משה קפטן, במאי תיאטרון
1972 – רמי דמרי, מפיק קולנוע וטלוויזיה
1974 – אנדריי סוחובצקי, גנרל רוסי (נפטר ב-2022)
1974 – מריאנו אידלמן, קומיקאי, שחקן וסטנדאפיסט ישראלי
1975 – טובי מגווייר, שחקן, במאי ומפיק קולנוע
1977 – ראול גונזלס, כדורגלן ספרדי
1984 – קלואי קרדשיאן, ידוענית וכוכבת ריאליטי אמריקאית
1986 – דרייק בל, זמר, שחקן, מלחין, גיטריסט אמריקאי
1987 – אד וסטוויק, שחקן וזמר אנגלי
1986 – סם קלאפלין, שחקן אנגלי
1988 – קייט זיגלר, שחיינית אמריקאית, זוכת מדליות זהב אולימפיות ושיאנית עולם
1989 – מתיו לואיס, שחקן בריטי
1994 – מיטשל הופ, שחקן ודוגמן אוסטרלי
1999 – צ'נדלר ריגס, שחקן אמריקאי
1999 – איתנה, זמרת-יוצרת ספרדייה
נפטרו

1831 – סופי ז'רמן, מתמטיקאית, פיזיקאית ופילוסופית צרפתייה (נולדה ב-1776)
1844 – ג'וזף סמית, מייסד הכנסייה המורמונית, נרצח (נולד ב-1805)
1854 – אמליה (מלכה) בר, אשת סלון יהודיה־גרמנית מברלין. אימו של המלחין ג'אקומו מאיירבר  (נולדה ב-1767)
1915 – וז'ה פשבלה, משורר גאורגי (נולד ב-1861)
1930 – ככוצה צ'ולוקאשווילי, גיבור לאומי גאורגי (נולד ב-1888)
1944 – ורה מנצ'יק, שחמטאית צ'כית-בריטית, אלופת העולם הראשונה בשחמט לנשים (נולדה ב-1906)
1959 – ג'ובאני פסטרונה, מחלוצי הקולנוע האיטלקי (נולד ב-1883)
1976 – זאב דומניץ, מחנך, סופר ומשורר לילדים ישראלי (נולד ב-1902)
1995 – יוני חן, שחקן, במאי ומדבב ישראלי (נולד ב-1953)
1996 – ג'ורג' עובדיה, במאי קולנוע ישראלי (נולד ב-1925)
2001 – דב לוין, שופט בית המשפט העליון (נולד ב-1925)
2001 – ג'ק למון, שחקן קולנוע (נולד ב-1925)
2001 – טובה ינסון, סופרת פינית, מחברת סדרת המומינים (נולדה ב-1914)
2002 – ג'ון אנטוויסל, בסיסט להקת The Who (נולד ב-1944)
2008 – בצלאל נרקיס, חוקר והיסטוריון אמנות ישראלי (נולד ב-1926)
2009 – עמנואל שחר, מייסד חיל ההנדסה הישראלי וקצין ההנדסה הראשי הראשון בצה"ל (נולד ב-1915)
2015 – כריס סקווייר, מוזיקאי אנגלי (נולד ב-1948)
2016 – אהרן איפלה, שחקן ישראלי (נולד ב-1941)
2017 – מייקל בונד, סופר ומחבר בריטי (נולד ב-1926)
2017 – מיכאל ניקוויסט, שחקן קולנוע וטלוויזיה שוודי (נולד ב-1960)
2018 – יעקב קרייזמן, ראש העיר השני של העיר גבעתיים (נולד ב-1927)
2018 – עמוס הרפז, אסטרופיזיקאי ישראלי (נולד ב-1928)
2019 – אביבה הזז, משוררת ישראלית (נולדה ב-1927)
2019 – פיטר וסטרגור, מלחין ותאורטיקאי מוזיקה אמריקאי (נולד ב-1931)
2019 – דוד גולומב, חבר הכנסת מטעם המערך והתנועה הדמוקרטית לשינוי (נולד ב-1933)
2020 – לינדה קריסטל, שחקנית ארגנטינאית-אמריקאית (נולדה ב-1934)
2020 – ג'וליאן קארי, שחקן אנגלי (נולד ב-1937)
2021 – אהרן אביתר, פרופסור לגיאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב, פעיל שלום וזכויות אדם ויו"ר אמנסטי ישראל (נולד ב-1931)
2022 – יהודה בן-צור, קצין בחיל הים (נולד ב-1925)
2022 – לאונרדו דל וקיו, איש עסקים איטלקי, יושב ראש ומייסד חברת לוקסוטיקה (נולד ב-1935)
2023 – אוולין בויד גרנוויל, האישה האפרו-אמריקאית השנייה שקיבלה דוקטורט במתמטיקה מאוניברסיטה אמריקאית (נולדה ב-1924)
2024 – מרטין מאל, שחקן, צייר וקומיקאי אמריקאי (נולד ב-1943)
2024 – אדם, זמר ושחקן ישראלי (נולד ב-1960)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום סטונוול – יום שבו נערכים מצעדי גאווה בערים רבות בהן ניו יורק, סן פרנסיסקו, טורונטו ומדריד
ארצות הברית – יום בדיקות HIV הלאומי
26 ביוני – 28 ביוני
יוני
לוח אירועים שנתי
אוגוסטוס דה מורגן
אמליה בר
ככוצה צ'ולוקאשווילי
הקיץ בא

"הקיץ בא" הוא שיר של הזמרת הישראלית רונית ראסטה. הוא נכתב והופק על ידי אופיר קותיאל ורונן סאבו ויצא לאור בקיץ 2007. עם יציאתו עורר השיר ביקורת רבה בציבור הישראלי עקב תוכנו הפרובוקטיבי, ואף נאסר לשידור בחלק מתחנות הרדיו בישראל.
רקע

השיר נכתב והופק על ידי אופיר קותיאל ורונן סאבו ויצא לאור בקיץ 2007 בביצוע הזמרת הישראלית רונית ראסטה, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר

"הקיץ בא" הוא שיר באורך 2:27, וכולל התבטאויות מיניות כגון ”היום אני מראה את הטוסיק בבריכה”, ”נו בוא לשירותים ניתן אחד מהיר”, ואף התייחסות מרומזת לשיר של להקת חובבי ציון, "רוצה בנות" אשר יצא באותה השנה: ”רוצה בנות אז תהיה זמין, מותק איתי אתה לא צריך יותר את יד ימין”, ברמיזה להנדג'וב. יאיר בריל מהארץ כתב כי רונן סאבו ואופיר יקותיאל יצרו ביט שמזכיר שירי ביילה פאנק.
הקיץ בא 2020

| --- | --- |

 סינגל בביצוע רונית ראסטה
 יצא לאור:  1 ביולי 2020
 שפה:  עברית 
 אורך:  2:18
 חברת תקליטים:  הליקון
 הפקה:  רונן סאבו
 עיבוד:  רונן סאבו
 
ב-1 ביולי 2020 הוציאו רונית ראסטה וחברת הליקון גרסה מחודשת לשיר, בהפקה ובעיבוד של סאבו.
ראו גם

שיר השכונה
בתולה (שיר של דנה אינטרנשיונל)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  רפי ברבירו, כוח ראסטה, באתר ynet, 15 באוגוסט 2007
1 2   רונית ראסטה - הקיץ בא 2020, סרטון בערוץ "Helicon Music - הליקון", באתר יוטיוב (אורך: 02:18)
↑  למקפיא, ומהר! שירי הקיץ שכדאי לכם לפספס, באתר ynet, 30 ביוני 2015
↑  אור ברנע, מחוץ לחוק, גרסת הרינגטון, באתר ynet, 21 באוגוסט 2008
1 2 3  nrg תרבות, נקמה מתוקה: RONA הורגת את כל האקסים שלה, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2015
1 2  אילי פארי, ‏חשמל זורם: חזרנו אל השירים הכי לוהטים במוזיקה הישראלית, באתר ‏מאקו‏, 11 בפברואר 2021
↑  דור מאיר מועלם, ‏עדן דרסו מוכיחה שהיא סלאטית אבל קלאסית, באתר ‏מאקו‏, 1 בספטמבר 2022
1 2  הקיץ בא, באתר הספרייה הלאומית
↑  הקיץ בא, באתר ספוטיפיי
↑  הקיץ בא, באתר אפל מיוזיק
↑  נדב מנוחין‏, 70 שנות צנזורה: הלהיטים הישראלים הגדולים שהשמעתם נפסלה, באתר וואלה, 15 באפריל 2018
1 2  יאיר בריל, לשימוש חד פעמי: שירי הקיץ שאפשר היה גם בלעדיהם, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2018
↑  ליאור ניב, ‏רעה רעה רעה, באתר גלובס, 22 ביולי 2009
↑  ליאור ניב, ‏רעה רעה רעה, באתר ‏מאקו‏, 26 ביולי 2009
↑   נעה שפיגל, נהריה מציגה: 14 השירים שאסור להשמיע לבני נוער, באתר הארץ, 24 ביולי 2015
↑   צפי סער, שירים סקסיסטיים? שוב הפמיניסטיות האלה רוצות לצנזר את כל הכיף, באתר הארץ, 30 ביולי 2015
↑  חן ארצי סרור, הלהיט החדש בגלגלצ (הקיץ בא), באתר טוויטר, ‏19 באפריל 2021
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1840

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1840 היו הבחירות הארבעה-עשר במספר בתולדות ארצות הברית, ונערכו מיום שישי, 30 באוקטובר, עד ליום רביעי, 2 בדצמבר 1840. במהלכן ניסה הנשיא מרטין ואן ביורן להיבחר שוב למרות השפל הכלכלי ואף על פי שהמפלגה הוויגית כולה עמדה לצדו של ויליאם הריסון. תחת התנאים האלה, הוויגים ניצחו את ואן ביורן בקלות.
בחירות אלה ייחודיות משום שכל האלקטורים הצביעו למועמדים שהיו או יהיו נשיאים: הנשיא המכהן, מרטין ואן ביורן; הנשיא שנבחר, ויליאם הריסון; סגנו, ג'ון טיילר, שיחליף את הריסון בתפקיד במותו; וג'יימס פולק, שקיבל קול אחד לתפקיד סגן הנשיא, ויבחר בבחירות הבאות. 52.9% מהקולות הלכו להריסון, התמיכה הגבוהה ביותר בתולדות ארצות הברית עד לאותה התקופה.
הריסון בן ה-67 היה הנשיא המבוגר ביותר עד רונלד רייגן ב-1980, ומת כעבור מעט יותר מחודש לאחר שנכנס לתפקיד. סגנו טיילר החליף אותו, אף על פי שאף חוק באותה תקופה לא הבהיר את הנושא, והתקדים שקבע טיילר המשיך להיות המנהג עד העברת התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית.
הבחירה של טיילר כסגן הנשיא הייתה אסון לוויגים: אף על פי שהוא היה תומך של קליי, הוא היה דמוקרט לשעבר ותומך נלהב של זכויות המדינות, וככזה הוא חסם את התוכניות הפוליטיות של הוויגים. ב-1841 הוא סולק מהמפלגה.
הוויגים הצליחו להעמיד רק עוד נשיא אחד ב-1848: זאכרי טיילור, שגם הוא מת בתפקידו לאחר קצת יותר משנה, כשמחליפו מילרד פילמור חיסל את התדמית הוויגית וגרם לפירוק המפלגה לאחר הבחירות ב-1852. ואן ביורן, שהפסיד בבחירות הללו, ניסה להיות המועמד הדמוקרטי בעוד ארבע שנים. לאחר שהפסיד, הוא נהיה המועמד של מפלגת הארץ החופשית ב-1848.
מועמדים > מועמדים דמוקרטים

מרטין ואן ביורן, נשיא ארצות הברית מניו יורק
ואן ביורן, הנשיא היוצא, הועמד לבחירה בבולטימור במאי 1840. המפלגה סירבה להעמיד לבחירה מחודשת את ריצ'רד ג'ונסון, אבל לא הסכימה על מועמד אחר בפעם היחידה בתולדות ארצות הברית. בחבר האלקטורים ההצבעה הדמוקרטית לסגן הנשיא התחלקה בין ג'ונסון, ליטלטון טאזוול וג'יימס פולק.
מועמדים > מועמדים וויגים

ויליאם הריסון, סנאטור לשעבר מאוהיו
הנרי קליי, סנאטור מקנטקי
ווינפילד סקוט, גנרל צבא ארצות הברית מניו ג'רזי.
שלוש שנים לאחר שואן ביורן נבחר ב-1836, הוויגים התכנסו בוועידה הלאומית עם רצון להסכים על מועמד אחד. המפלגה בחרה בגנרל בדימוס הפופולרי, ויליאם הנרי הריסון, שהיה המועמד הכי מוצלח בפעם הקודמת. הריסון, אף על פי שהיה אריסטוקרט ובעל עבדים, נחשב לנציג פשוטי העם. המפלגה בחרה בסנאטור לשעבר ג'ון טיילר להיות סגנו.
הריסון נולד בווירג'יניה אבל נחשב לצפוני בגלל שבא מאוהיו, ולכן הוויגים הזדקקו לדרומי שיאזן את המצב. הם גם חיפשו תומך קליי כדי לאחד את המפלגה. טיילר נבחר אחרי שכמה תומכי קליי דרומיים סירבו להצעה. טיילר היה גם הסגן של יו ווייט ושל ווילי מנגום בבחירות הקודמות.
| המועמד לנשיאות | סיבוב ראשון | סיבוב שני | סיבוב שלישי | סיבוב רביעי | סיבוב חמישי | המועמד לסגנות הנשיאות | סיבוב ראשון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ויליאם הריסון | 94 | 94 | 91 | 91 | 148 | ג'ון טיילר | 231 |
| הנרי קליי | 103 | 103 | 95 | 95 | 90 | נעדרו | 23 |
| ווינפילד סקוט | 57 | 57 | 68 | 68 | 16 |  |  |
מועמדים > מועמדים אנטי-מייסונים

בתקופתו של ואן ביורן, המפלגה האנטי-מייסונית המשיכה להתפורר, כשמנהיגיה עברו למפלגה הוויגית. מנהיגי המפלגה נפגשו בספטמבר 1837 והסכימו להקים מחדש את המפלגה. האספה הלאומית השלישית של המפלגה האנטי-מייסונית נערכה בפילדלפיה בנובמבר 1838. הצירים החליטו לתמוך בויליאם הריסון כמועמד לנשיאות ובדניאל ובסטר כסגנו. כשהוויגים בחרו בטיילר להיות סגנו של הריסון, האנטי-מייסונים לא העמידו מועמד אחר והפסיקו לתפקד.
| המועמד לנשיאות | כמות האלקטורים | המועמד לסגנות הנשיאות | כמות אלקטורים |
| --- | --- | --- | --- |
| ויליאם הריסון | 119 | דניאל ובסטר | 119 |
הבחירות הכלליות > קמפיין

בתקופה זאת, של מיתון (שכונה "הבהלה של 1837"), ואן ביורן לא היה פופולרי, והריסון, בדומה לאנדרו ג'קסון ב-1832, הציג את עצמו כגיבור מלחמה וכאיש עממי. בניגוד לכך, הריסון הציג את ואן ביורן כסנוב עשיר שחי על חשבון העם. אף על פי שהריסון היה עשיר ומלומד, העם תפס אותו כנציג השכבות החלשות, וכאדם צנוע שהתגורר בבקתת עץ, והתמיכה בו הגיעה לכל חלקי המדינה.
הריסון נמנע מלדבר על נושאים חשובים מכיוון שהמפלגה הוויגית הייתה קואליציה רופפת עם מעט עניינים משותפים. הוויגים ניסו לנצח בבחירות ללא התייחסות לעניינים שנויים במחלוקת כמו העבדות או הבנק הלאומי, ובמקום זאת תקפו את ממשל ואן ביורן באמצעות טכניקות חדשות.
הבחירות הכלליות > קמפיין "בקתת העץ"

הריסון היה המועמד הראשון שניהל מסע בחירות. הוא עשה זאת באמצעות הסלוגן "טיפקאנו וטיילר גם". טיפקאנו התייחס לניצחונו הצבאי של הריסון על אינדיאנים בנהר טיפקאנו באינדיאנה ב-1811. הדמוקרטים, לעומת זאת, צחקו על הריסון והציגו אותו כ"סבתא", זקן שהיה מבוגר מכדי להיות נשיא. הם רמזו שהוא היה סנילי, וטענו שהוא צריך בקבוק סיידר חזק, פנסיה של 2,000 דולר לשנה, ושיישב בבקתת העץ שלו.
הסלוגן "בקתת עץ וסיידר חזק" הפך לסלוגן הוויגי, שהציג את הריסון כפשוט עם. ואן ביורן היה הסנוב שהיה מנותק מהעם. זאת אף על פי שהריסון בא ממשפחה עשירה ואילו ואן ביורן ממשפחה עניה יותר. ואן ביורן היה מזוהה עם המנהל הציבורי, ואילו הריסון עבר לגור בבקתת עץ.
המיתון נחשב לחולשה העיקרית של ואן ביורן והציבור האשים אותו על כך.
הבחירות הכלליות > תוצאות

הריסון ניצח אצל המתיישבים במערב ואצל הבנקאים במזרח. חוסר האהדה לואן ביורן השתקף כשהריסון ניצח בניו יורק, מדינתו של ואן ביורן, ובטנסי, שם אנדרו ג'קסון ניהל מסע לטובת ואן ביורן.
מעטים מהאמריקנים הופתעו כשואן ביורן השיג 60 אלקטורים לעומת 234 להריסון. אולם רבים מהם הופתעו מהמאבק הצמוד בספירת הקולות. מתוך 2.4 מיליון קולות, ההפרש היה רק 146,000 לטובת הריסון. בהתחשב בתנאים, מפתיע שהדמוקרטים זכו לתמיכה כזאת.
אף על פי שבספירת הקולות הכללית, הריסון הוביל רק ב-6 אחוזים, הניצחון האלקטורלי שלו היה סוחף, והוא ניצח בצפון, מערב ובדרום ארצות הברית.
למרות ניצחונו של הריסון, הוא כיהן זמן קצר ביותר בתור נשיא. אחרי שנאם את נאום ההשבעה הארוך בהיסטוריה (שעה, ארבעים וחמש דקות, במזג אוויר קריר וללא מעיל), הריסון שירת בתפקיד כחודש לפני שמת מדלקת ריאות ב-4 באפריל 1841.
| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים | השותף | מדינת השותף | כמות האלקטורים של השותף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ויליאם הריסון | וויגית | אוהיו | 234 | ג'ון טיילר | וירג'יניה | 234 |
| מרטין ואן ביורן | דמוקרטי | ניו יורק | 60 | ריצ'רד ג'ונסון | קנטקי | 48 |
|  |  |  |  | ליטלטון טאזוול | וירג'יניה | 11 |
|  |  |  |  | ג'יימס פולק | טנסי | 1 |
| ג'יימס בירני | מפלגת החופש | ניו יורק | 0 | תומאס ארל | פנסילבניה | 0 |
השלכות > בחירת האלקטורים לפי מדינות

| אופן בחירת האלקטורים | המדינות שבהן התקיים |
| --- | --- |
האלקטורים ממונים על ידי בית המחוקקים של המדינה: דרום קרולינה
כל אלקטור נבחר בבחירות כלליות במדינה: כל שאר המדינות
קריקטורה על הבהלה של 1837
הנס ברטלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוקטובר 1944 (בן 80) מריאברון (Mariabrunn) באריסקירך שבגרמניה
 סגנון בישול:  קונדיטור
 
הנס ברטלה (בגרמנית: Hans Bertele; נולד ב-15 באוקטובר 1944) הוא שף קונדיטור ישראלי-גרמני שהתגייר.