stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנק מקלינטוק

פרנסיס "פרנק" מקלינטוק (אנגלית: Francis "Frank" McLintock; נולד ב-28 בדצמבר 1939 בגלאזגו) הוא כדורגלן עבר סקוטי.
קריירה

מקלינטוק גדל בשכונת גורבלס בגלאזגו, וב-1957 החל את הקריירה שלו כקיצוני בלסטר סיטי, וערך את הופעת הבכורה ב-1959. הוא שיחק בלסטר במשך שתי עונות שבהן המועדון העפיל והפסיד פעמיים בגמר גביע ה-FA ‏(1961 ו-1963), ופעם אחת לגמר גביע הליגה (1964) שבו הפסיד. בתקופה זו הוא גם ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת סקוטלנד, במשחק נגד נבחרת נורווגיה ב-4 ביוני 1963, וב-13 ביוני הבקיע שער בניצחון 6 - 2 על נבחרת ספרד.
מקלינטוק הוחתם על ידי ארסנל באוקטובר 1964 וצורף מיד להרכב הראשון. הוא שיחק בארסנל במשך תשע עונות, ועבר מעמדת הקשר הקיצוני לעמדת הקשר המרכזי. ב-1967 הוא קיבל את סרט הקפטן של המועדון, והנהיג את שחקני ארסנל בתקופה המוצלחת שבה מאמן המועדון היה ברטי מי. הוא העפיל עם ארסנל לשני משחקי גמר של גביע הליגה והפסיד בהם (1968 ו-1969), וכתוצאה מחוסר הצלחתו הוא ביקש לעזוב את המועדון ב-1969. מקלינטוק שוכנע על ידי ברטי מי להישאר בארסנל, ובשנתיים הבאות הוא זכה עם המועדון בשלושה תארים.
מקלינטוק הוביל את ארסנל לזכייה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970, לאחר ניצחון 4 - 3 על אנדרלכט בסיכום שני המשחקים. בעונה שלאחר מכן הוא היה חלק חשוב בזכייה של ארסנל בדאבל אליפות וגביע FA; מקלינטוק זומן לסגל של נבחרת סקוטלנד ב-1970 (לראשונה מאז 1964), והשתתף בארבעה משחקים נוספים ותשעה בסך הכל. ב-1971 הוא זכה בפרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית של התאחדות עיתונאי הכדורגל.
מקלינטוק הוביל את שחקני ארסנל במשחק גמר גביע ה-FA של 1972 באצטדיון ומבלי (הפסד ללידס יונייטד) ולמקום השני בליגה בעונה שלאחר מכן, לפני שכרטיס השחקן שלו נמכר לקווינס פארק ריינג'רס ביוני 1973. במדי ארסנל הוא השתתף ב-403 משחקים, והבקיע בהם 32 שערים. הוא שיחק בקווינס פארק ריינג'רס במשך ארבע עונות, והיה חלק מהסגל שהצליח להעפיל לגביע אופ"א לאחר שסיים במקום השני אחרי ליברפול בעונת 1975/1976. הוא פרש ממשחק פעיל בסוף עונת 1976/1977. לאורך שנותיו בליגות האנגליות הוא השתתף ביותר מ-700 משחקים. ב-1972 הוא זכה לקבל תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.
לאחר פרישתו מכדורגל הוא אימן את לסטר סיטי (המועדון הראשון שבו שיחק), אך בעונה היחידה שלו כמאמן לסטר המועדון סיים במקום האחרון בליגה וירד לליגה השנייה. הוא אימן את ברנטפורד בין 1984 ל-1987, ולאחר מכן במילוול עמו העפיל בחזרה לליגה העליונה. לאחר שעזב את מילוול הוא היה נואם מצליח בארוחות ציבוריות, ואחר כך שימש פרשן ברדיו של ה-BBC ובסקיי ספורטס. מקלינטוק הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2009.
לקריאה נוספת

Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who, Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4
קבוצת הגדוליניט

קבוצת הגדוליניט היא קבוצה של מינרלים נזוסיליקטיים קשורים, הדומים במבנה הפנימי ובכימיה שלהם. הקבוצה קרויה על שם המינרל גדוליניט, המינרל הראשון מקבוצה זו שזוהה, ולעיתים קבוצת הדטוליט על שם המינרל דטוליט, חבר אחר בקבוצה, או גם קבוצת הדטוליט/גדוליניט.
קבוצת הגדוליניט היא קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב יריעות הבנויות מארבעונים של סיליקה (Sio4) ושל בוראט (B(O,OH)4) או של תחמוצת הבריליום, כשבין היריעות מחברים קטיונים מתכתיים. למרות המבנה השכבתי כמעט לא ניתן להבחין בפצילות במינרלים החברים בקבוצה. בחלק מהמינרלים מופיעות עפרות נדירות.
הנוסחה הכללית של חברי הקבוצה היא (x(B, Be)SiO4(OH, O, כאשר x יכול להיות סידן, ברזל, מגנזיום, צריום, לנתן, בדיל, איטריום, נאודימיום, סקנדיום, בדיל, איטרביום וארביום.
המינרלים בקבוצת הגדוליניט

בייקריט – (Ca4B4(BO4)(SiO4)3(OH)3•(H2O
גדוליניט-(Y)‏ - Y2Fe2+Be2Si2O10
גדוליניט-(Ce)‏ -  Ce,La,Nd,Y)2Fe2+Be2Si2O10)
דטוליט – (CaBSiO4(OH
הומיליט - Ca2(Fe++,Mg)B2Si2O10
היגניט-(Ce)‏ - Ce2Be2(SiO4)2(OH)2
היגניט-(Y)‏ -  Y2([ ])Be2Si2O8(OH)2
היגניט-(Yb)‏ - Yb,Y)2([ ])Be2Si2O8(OH)2)
ויסטפיט - Mn++4Sn++++B2(SiO4)4(OH)2
מינאסז'ראיסיט - CaY2Be2Si2O10
לקריאה נוספת

Deer, W. A., Howie, R. A., and Zussman, J., 1997, Rock-forming minerals: Volume 1A, Second Edition, Orthosilicates. The Geological Society, Bath, UK. ISBN 1-897799-8-88
קבוצת ההינדו

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מיקום המטה:  צ'נאי 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התקשורת 
 
קבוצת הַהִינְדוּ (בטמילית: தி இந்து குழுமம், באנגלית: The Hindu Group) היא חברת הוצאה לאור הממוקמת בצ'נאי. הפרסום הראשוני של קבוצת ההינדו היה "ההינדו", עיתון יומי שהחל כשבועון בשנת 1878, וכיום הוא העיתון האנגלי השני בתפוצתו בהודו.
פרסומי קבוצה ההינדו

קבוצת ההינדו מפרסמת מספר עיתונים, מגזינים וכתבי עת אחרים. כולל:
ההינדו - עיתון יומי לאומי
קו העסקים ההינדי - עסקי יומי
ספורטסטאר - מגזין ספורט השבועי
פרונטליין - מגזין דו-שבועי
סקר התעשייה ההודית - סקירה שנתית על תעשיות הודיות
סקר החקלאות ההודית - סקירה שנתית בנושא חקלאות הודית
סקר איכות הסביבה - סקירה שנתית של איכות הסביבה
קריקט הודי - ספר שיאים שנתי בנושא קריקט
המדד ההינדי - חודשי מצטבר ושנתי
פרסומים מיוחדים תחת הסדרה "ההינדו מדבר על ספריות": טכנולוגיית מידע, ניהול, חינוך, ערכים דתיים, מוזיקה, ועוד
מדפי ההינדו - 200 הימים האחרונים של מהטמה גנדי
ההינדו (טמילית) - יומון בטמילית
קמדנו - כתב עת טמילי שבועי
NDTV Hindu - ערוץ החדשות באנגלית וטמילית בצ'נאי
RoofandFloor.com - פורטל נדל"ן המתמקד בצ'נאי
הערות שוליים

↑  "Kasturi and Sons Limited: Private Company Information". Bloomberg Businessweek. New York, NY, USA: Bloomberg L.P. 2012. נבדק ב-1 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pahwa, Nikhil. "Too little, too late: The Hindu launches real estate site RoofandFloor.com". Medianama. Mixed Bag Media Pvt. Ltd. נבדק ב-19 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
קארוי סאבו

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1916 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 באוקטובר 1964 (בגיל 47) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקצוע:  מכונאי 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (29 באוקטובר 2012) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  קארוי סאבו
 
קארוי סאבו (בהונגרית:  Szabó Károly;‏ 1916, בודפשט – 1964, בודפשט) היה עובד הונגרי בשגרירות שוודיה בבודפשט בשנות מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.
קורות חיים

סאבו היה טכנאי של ציוד משרדי.
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

סאבו היה חייל בצבא הונגריה. בעת שירותו בצבא, בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, נחשף למראות שהניעוהו לסנטימנט אנטי פשיסטי. הוא שכנע את חברו מילדות, פאל סאלאי, שלימים הוכר גם הוא בתור חסיד אומות העולם, לשמור על מרחק מאנשי צלב החץ הפשיסטי. בשנת 1942 שוחרר סאבו משירות בצבא לאחר פציעה. הוא שב לעבודתו בתור טכנאי של ציוד משרדי, ובין השנים 1944–1945 היה עובד השגרירות השוודית בבודפשט, שם היה טכנאי מכונות כתיבה. בתקופה זו פעל עם סאלאי להצלת יהודים בבודפשט. כמו כן יצר קשר עם ראול ולנברג והפך לפעיל במאמצי ההצלה של ולנברג. סאלאי, שבשנת 1944 גויס לשורות משטרת בודפשט, השתמש במשרתו זו כדי להעביר לסאבו מסמכים שבהם זוהה סאבו בתור בלש של משטרת הביטחון ההונגרית. באמצעות מסמכים אלה יכול היה סאבו להסתובב בבודפשט באופן חופשי.
בדצמבר 1944 קרב הצבא האדום לבודפשט, ואנשי צלב החץ פרעו ביהודים. בינואר 1945 פרצו אנשי צלב החץ לבנייניהן של שגרירויות זרות וגררו החוצה יהודים רבים בלא התחשבות במסמכיהם, מסמכים לפיהם זוהו היהודים בתור אזרחי מזינות זרות ולכן היו אמורים להיות מוגנים. אנשי צלב החץ שדדו רבים מהם ורצחו אותם. גם אנשי צוותים רפואיים וכן מאושפזים בשני בתי חולים בבודפשט, מחוץ לגטו בודפשט, נרצחו.
ב-8 בינואר נכנסה קבוצה חמושה של אנשי צלב החץ לבניין שגרירות שוודיה בבודפשט. אנשי צלב החץ הוציאו יהודים מהבניין, גררו אותם אל שפת הדנובה, ירו בהם למוות והשליכו את גופותיהם אל הנהר. למעלה ממאה יהודים אחרים הובאו לתחנת המשטרה והועמדו אל הקיר לקראת הוצאתם להורג. אוטו פליישמן (אנ'), אחד מאנשי צוותו של ולנברג, הזעיק את סאלאי. סאבו, שעקב אחרי אנשי צלב החץ שגררו את היהודים, הודיע לסאלאי היכן נמצאים היהודים. סאלאי וסאבו, בליווי משטרתי, הגיעו אל תחנת המשטרה והתעמתו עם אנשי צלב החץ. סאבו הציג את עצמו בתור נציג השגרירות השוודית, וסאלאי – בתור קצין משטרה בכיר ואיש צלב החץ, למרות שכבר לא היה חבר במפלגה. לבסוף שוחררו היהודים והושבו לשגרירות השוודית. בין עשרות הניצולים על ידי סאבו היה לארס ארנסטר (אנ'), לימים ביוכימאי וחבר ועדת פרס נובל, וכן יעקב שטיינר (אנ'), לימים פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטה העברית. אביו של שטיינר היה בין היהודים שנורו ב-25 בדצמבר 1944 על גדת הדנובה.
קורות חיים > לאחר המלחמה

בשנת 1947 ביקר סאבו בשוודיה, בהזמנתה של משפחת ולנברג.
בשנת 1953 הוכן משפט ראווה בבודפשט, שמטרתו הייתה להאשים את הציונים בהיעלמותו של ולנברג, תוך טענה שוולנברג לא הגיע לברית המועצות. בין העצורים היו סאלאי וסאבו, שנעצר למשך כחצי שנה ועונה בכלא. בשנות התשעים עשתה עיתונאית הונגריה מחקר על משפטו של סאבו, וגילתה חומרים מארכיונים שנפתחו לאחר התפרקות ברית המועצות. בין חומרים אלה נמצאו ציטוטים מטענותיהם של מתיאש ראקושי וארנה גרה, מראשי הקומוניסטים בהונגריה, בהם נקבע שהציונים אשמים במותו של ולנברג. סאבו, בתור מסייע ליהודים, נחשד בתור אוהד הציונות, ומשפטו התנהל במקבל למשפט הרופאים. לאחר מות סטלין ומותו של לברנטי בריה בסוף 1953, שוחרר סאבו מכלאו.
הכרה והנצחה

רבים מהיהודים שניצלו על ידי סאבו תיעדו את סיפוריהם בכתב. לאיוש שטוקלר (Lajos Stöckler), נשיא הקהילה היהודית בבודפשט, כתב מכתב הוקרה לסאבו.
בשנים 2010 ו-2012 התקיימו מספר טקסי זיכרון לסאבו בבודפשט, בהם טקס באקדמיה ההונגרית למדעים וכן טקס בהשתתפות הרב הראשי לשעבר של הונגריה ושגרירת ישראל בהונגריה דאז, עליזה בן-נון.
בשנת 2012 הוכר סאבו בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
ראו גם

נעליים על הדנובה
קופליה

קופליה (Coppélia) הוא בלט קומי-סנטימנטלי. את המוזיקה לבלט כתב ליאו דליב, הלִבְרִית מאת שארל נוטייה וארתור סן-לאון שגם יצר את הכוריאוגרפיה. הבלט מבוסס על הסיפור הקודר "איש החול" מאת א.ת.א. הופמן, אשר פורסם בשנת 1815 (הסיפור שולב גם באופרטה סיפורי הופמן). הבלט הוצג לראשונה ב-25 במאי 1870 בתיאטרון האקדמיה הצרפתית למוזיקה, עם ג'וזפינה בוצאקי בתפקיד הראשי. הצלחתו הראשונית של הבלט הופרעה עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה והמצור על פריז, אך לאחר המלחמה הוא הפך לבלט האהוד ביותר, או בעל מספר ההופעות הרב ביותר, באופרה גרנייה.
עלילה

עלילת הבלט נסובה סביב דוקטור קופליו, ממציא מסתורי ואף שטני משהו, אשר המציא בובה מרקדת בגודל אדם. הבובה הייתה כה אמיתית למראה, עד שפרנץ, בן הכפר, מתאהב בה וזונח את אהובתו האמיתית, סוונילדה. אהובתו האמיתית של פרנץ מראה לו במערכה השנייה את סכלותו בכך שהיא מתלבשת כבובה ומעמידה פנים שהיא מתעוררת לחיים. היא מרקדת והורסת את יצירותיו של הזקן אך בבוקר היום, הזקן עצר את החתונה וביקש שישלמו לו על מעשי אהובתו של פרנץ.
בתרבות

אסטרואיד 815 Coppelia (אנ') שהתגלה על ידי מקס וולף ב-1916, נקרא על שם הבלט והדמות קופליה.
ב-2010 עלתה הפקה חדשה של הבלט עם ליברית ועיצוב תפאורות ותלבושות מאת המאייר הרוסי מיקהאיל שמיאקין, וכוריאוגרפיה מאת קיריל סימונוב. בדומה לשאר עיבודי הבלטים של שמיאקין ("מפצח האגוזים" ו"אגוז הקסמים", אשר מבוססים שניהם על אגדת מפצח האגוזים של הופמן), גם הליברית שכתב ל"קופליה" התקרבה ככל האפשר לעלילת "איש החול" של הופמן.
קופלה (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  ולדימיר יאנקובסקי 
 תסריט:  אלנה קליונובה
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר אילין אנה פולופאנובה ניקולאי שסטאק 
 מדינה:  בלארוס 
 חברת הפקה:  בלארוספילם
 חברה מפיצה:  בלארוספילם 
 הקרנת בכורה:  נובמבר 2020
 משך הקרנה:  150 דקות
 שפת הסרט:  בלארוסית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט היסטורי, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קופלה (ברוסית: Купала) הוא סרט ביוגרפי בלארוסי, מיני סדרה בת ארבעה פרקים, בהפקת אולפני הקולנוע הלאומיים בלארוספילם, אודות חייו של הסופר הבלארוסי ינקה קופלה. הצילומים התרחשו בשנת 2019 והסדרה שודרה בנובמבר 2020.
עלילה

זהו סיפור על אהבה ושנאה, מלחמה ומהפכה, חיים ומוות, יצירתיות ומתנה ספרותית. הסדרה חושפת את אבני הדרך העיקריות בחיי הסופר ינקה קופלה, בד בבד עם האירועים הטרגיים ביותר של המאה העשרים. תוך הצגת סיפורה של אישיות יוצאת מן הכלל, משורר בעל כישרון נדיר, שהדרמה האישית שלו ומותו המסתורי עדיין מרגש את מוחם של חוקרים ומעריצים, שבמשך כמה עשורים הצליחו לעשות יותר למען התרבות הבלארוסית מאשר רבים - במשך כמה מאות שנים.
שחקנים ודמויות

ניקולאי שסטאק - ינקה קופלה
ורוניקה פליאשקביץ'
ילנה פובגאייבה
אנה פולופאנובה
אלכסנדר יפרמוב
ולדימיר יאנקובסקי
אלכסנדר אילין
מקסים קרצ'טוב
ולדימיר גלטוב
קארוי נוימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במרץ 1865 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  15 באפריל 1952 (בגיל 87) טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 שם לידה:  Neumann Károly Lipót 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 תפקיד:  פרופסור 
 
קארוי ליפוט נוימן, גארדוני (תואר אצולה, פירושו מגארדון) (בהונגרית: Gárdonyi Neumann Károly Lipót; פשט, 18 במרץ 1865 – בודפשט, 15 באפריל 1952) היה עורך דין יהודי-הונגרי, כלכלן, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה

קארוי נוימן נולד במשפחה יהודית אמידה כבנם של פרידייש נוימן (1840–1906)  סיטונאי, בעל קרקעות ושל לואיזה נוימן. הוא סיים את בתי הספר התיכוניים בעיר הולדתו ואז למד באוניברסיטאות בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובברלין. בין השנים 1887–1917 שירת במחלקות הרכבת הממלכתית (רכבות הונגריה (מ.א.ב.), הסחר המקומי והחוץ של משרד העבודות הציבוריות והתחבורה ואחר כך של משרד המסחר. בשנת 1910 היה יועץ של מועצת השרים (ממשלת הונגריה) ומשנת 1914 ניהל את ענייני הרכבת במעמד של "מזכיר מדיני" (סגן שר). הוא היה גם פרופסור לדיני מסחר ושטרי חליפין ב"אקדמיה המסחרית" המזרחית. משנת 1922 לימד בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת בודפשט, ומשנת 1924 הפך לפרופסור ציבורי מכובד בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה. הוא היה חבר בוועדת התחבורה הלאומית. כתב מאמרים בנושא תחבורה וכלכלה בהונגרית ובגרמנית.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה אילונה לייפציגר (1872–?), בתם של וילמוש לייפציגר, הבעלים והמייסד של מזקקת אובודה, ושל ז'ני דויטש, אותה נשא לאישה בבודפשט ב-4 באפריל 1892.
ילדיו:
לילי נוימן, גארדוני (1893–1916).
אולגה נוימן, מגרדוני (1895–1942). בעלה היה הברון פאל קורנפלד (1884–1958), היה מנהל בנק ובנו של ז'יגמונד קורנפלד.
עבודותיו העיקריות

ויכוח לשכת המסחר הצרפתית על זכות הבכורה ומילוי המקום בשנת 1825 (בודפשט, 1889)
המועד האחרון לנושא ההתדיינות (בודפשט, 1889)
אמנת ברן ותקנות הרכבות החדשות העסקיות (בודפשט, 1893)
הצעת החוק על סמכות שיפוט מנהלית (בודפשט, 1895)
תעריף מכס ותעריפי רכבת (בודפשט, 1918)
אמנת ברן החדשה (בודפשט, 1928)
מדיניות תחבורה (בודפשט, 1931)
חוק השעת מטענים ברכבת (בודפשט, 1932)
בעיות התחבורה (בודפשט, 1938)
לקריאה נוספת

פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1939–1944.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. 1969.
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. קארוי נוימן
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1903
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 238/1865. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 380/1952. folyószáma alatt".
↑  "Neumann Frigyes halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1873/1906. folyószáma alatt".
↑  Neumann Frigyes gyászjelentése (1906.11 november 1.) Pesti Hírlap, 28. évfolyam, 301. szám
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 163/1892. folyószáma alatt".
↑  "Neumann Lívia halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1057/1916. folyószáma alatt".
↑  "Kornfeld Pálné halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 2727/1942. folyószáma alatt".
↑  "Neumann Olga házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 606/1914. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1024436225  ISNI: 0000 0001 1044 0518  LCCN: n2008064101  VIAF: 21619549   WorldCat (עם VIAF): 21619549
קופישוק

קוּפּישוק (מיידיש: קופּישאָק; בליטאית: ‏Kupiškisקובץ:Kupiskis.ogg‏Ⓘ‏, קוּפּישקיס; בפולנית: Kupiszki) היא עיר קטנה במחוז פוניבז' שבליטא, בירת מחוז המשנה קופישוק, השוכנת על גדות הנהרות לבואו (Lėvuo) וקופה (Kupa), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

אתרה של קופישוק היה מיושב מהמאה ה-3 לפנה"ס. קופישוק עצמה נזכרת בכתובים לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-15, והיא נמצאה על הדרך הראשית בזמנו שבין וילנה וריגה.
יהודי קופישוק

בשנת 1897 נמנו בעיר 2,661 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,500 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של הסיעות החרדיות ושל המפלגות הציוניות, תוך קיום בית ספר עברי ובית ספר יידי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 הולאמו עסקי היהודים בעיר.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ובד בבד, הגיעו אליה פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה. עד מהרה החלו הליטאים המקומיים בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודי העיר, תוך הוצאה להורג של 25 מהם.
באמצע יולי 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו צפוף שהוקם בה, ובתחילת אוגוסט 1941 רצחו הליטאים קבוצה גדולה של יהודים מהגטו. יתר יושבי הגטו נרצחו בהמשך בשלוש קבוצות - שתיים בעיר עצמה, והשלישית ביער סמוך - ועד ספטמבר 1941 אותרו ונרצחו כל היהודים שהסתתרו בעיר.
מספר היהודים שנרצחו בעיר מוערך בכ-3,000 איש.
בין רבני העיר נמנה הרב אלכסנדר סנדר קפלן, מחבר "שלמי נדרים" על מסכת נדרים.
קבוצת החזקה

בתורת הקבוצות, קבוצת החזקה של קבוצה נתונה  A היא קבוצת כל תת הקבוצות של  A, ומסמנים אותה ב־ {\mathcal {P}}(A). פורמלית  {\mathcal {P}}(A)=\{B\mid B\subseteq A\}, ולדוגמה:  {\mathcal {P}}\left(\left\{x,y\right\}\right)=\left\{\emptyset ,\left\{x\right\},\left\{y\right\},\left\{x,y\right\}\right\}. במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית, קיומה של קבוצת חזקה נובע ישירות מאקסיומת קבוצת החזקה.
תכונות

כל קבוצה מכילה את עצמה ואת הקבוצה הריקה, ועל כן שני אלו הם איברים בקבוצת החזקה.
ניתן להוכיח כי עוצמת קבוצת החזקה של קבוצה סופית כלשהי  A שווה ל־ 2^{|A|} (שתיים בחזקת עוצמת  A), ובניסוח מתמטי:  \left|{\mathcal {P}}(A)\right|=2^{|A|}. בשל תכונה זו עבור קבוצות סופיות, גם כאשר גודל הקבוצה הוא אינסופי, נהוג לסמן את עוצמת קבוצת החזקה של  A בסימון  2^{|A|}, ויש המסמנים את קבוצת החזקה עצמה ב־ 2^{A}.
קבוצת החזקה של  A איזומורפית לקבוצת הפונקציות המציינות של תת־קבוצות של  A, היא  \{0,1\}^{A}=\{f\mid f\colon A\to \{0,1\}\} (כל תת־קבוצה  B\subseteq A מתאימה לפונקציה המציינת שלה  \mathbf {1} _{B}\in \{0,1\}^{A}). לכן הסימון  2^{|A|} לעוצמת קבוצת החזקה עקבי עם כללי האריתמטיקה של עוצמות (שלפיהם  2^{|A|}=|\lbrace 0,1\rbrace ^{A}|). זו המוטיבציה לסימון  2^{A} שיש הנוקטים בו עבור קבוצת החזקה של  A (" 2" מתאים לקבוצה בת שני האיברים  \{0,1\}).
משפט קנטור מראה כי אי השוויון  \left|{\mathcal {P}}(A)\right|>|A| שפשוט יחסית להוכיחו לקבוצות סופיות, נכון לכל קבוצה  A.
ראו גם

הפרדוקס של קנטור
מונחים בתורת הקבוצות
| נושאים בתורת הקבוצות |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | תורת הקבוצות הנאיבית • תורת הקבוצות האקסיומטית • קבוצה • יחידון • הקבוצה הריקה • קבוצת החזקה |  |
| עוצמות | עוצמה • קבוצה בת מנייה • קבוצה שאינה בת מנייה • עוצמת הרצף |  |
| פעולות | איחוד • חיתוך • משלים • הפרש סימטרי • מכפלה קרטזית |  |
| אקסיומות | אקסיומת ההיקפיות • אקסיומת האיחוד • אקסיומת הקבוצה האינסופית • אקסיומת ההחלפה • אקסיומת קבוצת החזקה • אקסיומת היסוד • אקסיומת הבחירה • השערת הרצף |  |
| משפטים | האלכסון של קנטור • משפט קנטור-שרדר-ברנשטיין • הלמה של צורן • משפט הסדר הטוב |  |
| פונקציות | פונקציה • פונקציה חד-חד-ערכית • פונקציה על • פונקציה חד-חד-ערכית ועל • פונקציית הזיווג של קנטור |  |
| יחסים | יחס • יחס רפלקסיבי • יחס סימטרי • יחס אנטי-סימטרי • יחס טרנזיטיבי • יחס שקילות • יחס הופכי |  |
| סדר | סדר חלקי • סדר מלא • סדר טוב • טיפוס סדר • מספר סודר |  |
| שונות | הפרדוקס של ראסל |  |
קייקיליה אטיקה

| --- | --- |
 לידה:  55 לפנה״ס? רומא העתיקה 
 פטירה:  28 לפנה״ס? (בגיל 27 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  מרקוס ויפסניוס אגריפה 
 
קייקיליה אטיקה (בלטינית: Caecilia Attica, ‏51 לפנה"ס - ?), אצילה רומאית.
ביוגרפיה

אטיקה נולדה ברומא. אביה טיטוס פומפוניוס אטיקוס היה חבר בולט במעמד הפרשים ואמה קייקיליה פילה הייתה צאצאית של מרקוס ליקיניוס קראסוס.
אטיקה קיבלה חינוך מצוין על ידי אביה ששכר לה מורים שהחלו ללמדה מגיל חמש או שש, היא גם הייתה חביבתו של חברו הקרוב של אביה מרקוס טוליוס קיקרו שמזכיר אותה בחיבה רבה מספר פעמים במכתביו לאטיקוס.
אטיקה נישאה בשנת 37 לפנה"ס למרקוס ויפסניוס אגריפס שהיה מצביאו הראשי של אוקטביוס, הנישואים אורגנו על ידי מרקוס אנטוניוס. בתם ויפסניה אגריפינה נישאה לבנו החורג של אוקטביוס טיבריוס וייתכן שעוד בת שלהם נישאה למצביא הרומאי פובליוס קווינקטיליוס וארוס.
גורלה של אטיקה לא ידוע, בשנת 28 לפנה"ס בעלה אגריפס נשא לאישה את קלאודיה מרקלה, ייתכן שאגריפס התגרש מאטיקה בעקבות האשמות שהועלו נגדה על כך שקיימה קשר אינטימי עם אחד ממוריה או שלפי דעה אחרת, שמתבססת על העובדה שהיא לא מוזכרת בין האנשים שבאו לראות את אביה שהוא היה על ערש דווי, גורסת שהיא נפטרה לפני שנת 32 לפנה"ס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VcBA: 495/62585  VIAF: 327159474180427661410   WorldCat (עם VIAF): 327159474180427661410
קארוי פרייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בנובמבר 1870 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 במרץ 1950 (בגיל 79) בודפשט מחוז XIII, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
קארוי פרייס, (בהונגרית: Preis Károly; וינה, 12 בנובמבר 1870 – בודפשט, 22 במרץ 1950) היה דוקטור לרפואה, רופא עור, אורולוג, וחוקר יהדות יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

קארוי פרייס נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה פרייס, סוחר עורות ושל ינקה שטיינהרץ. הוא למד בישיבה ובבית המדרש לרבנים בבודפשט וסיים גם תואר ברפואה. הוא התחיל לעסוק במקצוע הרפואה. בתחילת המאה העשרים היה רופא בבית החולים סנט אישטוואן ברובע 9 של בודפשט שנפתח בשנת 1985. לאחר מכן עבד כרופא ראשי ומנהל מחלקה של "המוסד הלאומי לביטוח עובדים", אך פוטר בשנת 1921. מאוחר יותר הפך למומחה המקצועי של "איגוד הסנטוריום של בית חולים העיתונאים". הוא כתב כמה מאמרים בנושא דרמטולוגיה ואורולוגיה בעיתונים הונגריים וזרים.
כמה מיצירותיו ההלכתיות התפרסמו בכתב העת המדעי העברי "הצופה" שיצא לאור בממלכת הונגריה. פרייס הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
משפחתו

אשתו הייתה גיזלה שטרן, אותה נשא לאישה ב-1 בספטמבר 1907, בטקס אזרחי בבודפשט ובאותו יום בבית כנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני.
ילדיהם:
קטלין פרייס (1909–? ). בעלה היה אישטוואן פאל ואלקו (מקודם ויינפלד), שהיה מהנדס מכונות ומתמטיקאי שנרצח במחנה הריכוז ברגן-בלזן.
זיגפריד גזה פרייס (1910–?) היה רופא.
עבודותיו

מסיפילולוגיה (ענף ברפואה שעוסקת באיבחון ובטיפול בעגבת) ודרמטולוגיה במלחמה. בודפשט, 1915.(הדפסה מיוחדת ממגזין "רפואה")
Trephalehre im Lichte der medissinischen Wissenschaft (מחקר, Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judenthums)
Die Medicin in der Kabbala - הרפואה בקבלה. (מחקר, Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judenthums)
הכשרות וחוקי הטוהר של הדת היהודית מנקודת מבט של היגיינה חברתית
הריפוי של העגבת על בסיס ההישגים המדעיים האחרונים (1910)
סימני העגבת (בודפשט, 1923)
פרסים והוקרה

סמל העיטור הצבאי של הצלב האדום האוסטרי דרגה השנייה. (1916), ככל הנראה על שירותו כרופא במלחמת העולם הראשונה.
לקריאה נוספת

קארוי פרייס בבסיס בנתונים של המוזיאון הספרותי פטפי
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. קארוי פרייס
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XIII. kerületi polgári halotti akv. 401/1950. folyószáma alatt".
↑  "Jár-e kártérítés az elbocsátott, de utólag igazolt orvosnak". Magyar Hírlap. 1927-10-12. p. 7.
↑  "Házasság (1907. augusztus 28.) Pesti Napló, 58. évfolyam, 204. szám".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1204/1907. folyószáma alatt".
קוהינור הארטמוט

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  יוזף הארטמוט 
 תקופת הפעילות:  1790–הווה (כ־234 שנים) 
 חברת אם:  KOH-I-NOOR holding 
 חברות בנות:  KOH-I-NOOR HARDTMUTH Trade a.s. 
 מיקום המטה:  צ'סקה בודייוביצה 
 ענפי תעשייה:  other manufacturing n.e.c., ציוד משרדי, תעשייה 
 מוצרים עיקריים:  מכשירי כתיבה 
 הכנסות:  792,757,000 קורונה צ'כית (נכון ל־2017) 
 רווח תפעולי:  112,959,000 קורונה צ'כית (נכון ל־2017) 
 רווח:  114,446,000 קורונה צ'כית (נכון ל־2017) 
 הון עצמי:  947,948,000 קורונה צ'כית (נכון ל־31 בדצמבר 2017) 
 מנכ"ל:  Vlastislav Bříza 
 עובדים:  640 (נכון ל־2017) 
  
 www.koh-i-noor.cz
 
מוצרי קוהינור
קוהינור הארטמוט (בצ'כית: Koh-i-Noor Hardtmuth a.s) היא חברה צ'כית ידועה לייצור כלי כתיבה, בהם: עפרונות, עטים, ומוצרי נייר. החברה נוסדה בשנת 1790 על ידי יוזף הארטמוט מאוסטריה, ונקראה על שם היהלום ההודי הידוע קוהינור.
היסטוריה

בשנת 1802 החברה הייתה בעלת הפטנט לייצור גלעין העפרון העשוי תערובת של גרפיט וחרסית. בשנת 1848 נטלו לידיהם בניו של יוזף, קארל ולודוויג, את ניהול החברה והעתיקו את פס הייצור לבודייוביצה. העיר שהיום שוכנת בתחומי הרפובליקה הצ'כית הייתה אז בתחומי בוהמיה. מוצרי החברה זכו לעיטורים רבים בתערוכות עולמיות ברחבי תבל, בהן בניו יורק בשנת 1855, פריז בשנים 1855, ו-1900, לונדון בשנת 1862, ווינה בשנת 1873, ומילאנו בשנת 1906.
בתערוכה העולמית של פריז (1889) הציג הארטמוט עפרונות באיכות מעולה תחת הלוגו "קוהינור הארטמוט". עפרונות אלה הפכו עד מהרה להצלחה עצומה וקבעו למעשה תקן שאליו שאפו יצרני עפרונות אחרים. כל עפרון נמכר בשפופרת עשויה עץ ארז. שמם של העפרונות, השאול משמו של היהלום שהיה אז הגדול בעולם, ובין תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת, נועד לציין את איכותם המעולה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה חברת קוהינור הארטמוט לחברה ממשלתית צ'כוסלובקית. בשנת 1992 נמכרה לבעלות פרטית, והיא ממשיכה לייצר ולשווק מוצריה בעולם עד היום תחת המותג "קוהינור".
הערות שוליים

↑  קוהינור הארטמות, באתר מה זה, מי זה ומה הפירוש של – מידע מהיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: kn20140807003  VIAF: 139065474   WorldCat (עם VIAF): 139065474