stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קובי רכט
הערות שוליים

↑  שמואליק טסלר, שירים במדים: סיפורן של הלהקות הצבאיות, ירושלים תשס"ז, עמ' 143
1 2  ליקי אגינסקי, כמעט ג'יין פונדה, חדשות, 26 ביוני 1991
↑  תמר אבידר, תקליט להאזנה שנייה, מעריב, 18 בדצמבר 1968
↑  מירית שם-אור, קטשופ עם כל דבר, דבר, 16 במאי 1969
↑  מלחין הגל החדש, "העולם הזה", גיליון 1678 מ-26 באוקטובר 1969, עמוד 16
↑  ערן דינר, פסיכדליה חסידית, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2004
הקרחת של קובי רכט, "העולם הזה", גיליון 1704 מ-29 באפריל 1970, עמוד 36
↑  מתוך תוכנית הרדיו "למרות הכל" של יואב קוטנר, פרק 31, בין הדקות 4-16
↑  שרגא הר-גיל, "שובבי ציון" - ברגל שמאל?, מעריב, 29 בדצמבר 1970
↑  ערן דינר, פסיכדליה חסידית, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2004
↑  "תקופת המעבר" של קובי רכט, מעריב, 1 בפברואר 1973
↑  יוסי חרסונסקי, קובי רכט - קאריירה בצרפת, מעריב, 9 בספטמבר 1975
↑  יוסי חרסונסקי, ישראלים מזמרים פופ צרפתי ־והפעם: קובי רכט, מעריב, 31 בינואר 1977
↑  רן דביר, אירים וקובי רכט והתפוח שלהם, דבר, 16 בנובמבר 1980
↑  יוסי חרסונסקי, קובי רכט, ה'בים' והגל החדש, מעריב, 3 בספטמבר 1980
↑  יוסי חרסונסקי, קובי רכט: אינני חושב שאפסיק להתפרע, מעריב, 30 במאי 1983
↑  יוסי חרסונסקי, מקרה ברווזים, מעריב, 17 בינואר 1983
↑  מופע נוסף ל"יחידה לטיפול נמרץ" במוזיאון תל"אביב, דבר, 25 בינואר 1983
יוסי חרסונסקי, התבשיל של שולץ, מעריב, 31 בינואר 1983
↑  איציק יושע, נוריח גלרון: "השנה היפה שלי", חדשות, 5 באפריל 1984
↑  איציק יושע, שובבי ציון שבים, חדשות, 20 בספטמבר 1984
הם שוב ביחד, קובי קובי ויובל, "העולם הזה", גיליון 2457 מ-3 באוקטובר 1984, עמוד 26
↑  עמית שהם, תקליט ישראלי /   הולוגרמה רבת חן, חדשות, 3 באוגוסט 1993
↑  נסים דיין, ‏כולם יודעים למי מתכוונים, באתר גלובס, 23 בדצמבר 1999
↑  גידי אביבי, מבט מהצד, באתר הארץ, 26 במרץ 2003
↑  נועם שרביט, ‏המוזיקאי קובי רכט תובע 12 מיליון דולר מאולפני MGM בגין זכויות יוצרים, באתר גלובס, 6 במאי 2008
↑  דפנה ארד, שלישיית "שובבי ציון" מתאחדת, באתר הארץ, 19 באפריל 2015
↑   איתי שטרן, "משיח": כמה כבר אפשר לירוק לפוליטיקלי קורקט בפרצוף?, באתר הארץ, 24 ביוני 2018
↑  מחתנים: השחקן־זמר קובי רכט עם שחקנית הסרט הוא הלך בשדות איריס יוטבת, "העולם הזה", גיליון 1706 מ-13 במאי 1970, עמוד 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301885905171  ISNI: 0000 0000 6926 9068  MusicBrainz: dd649f6d-023c-4b8b-8c8a-cda8fc4f6b3e  VIAF: 97562368   WorldCat (עם VIAF): 97562368
קנוורת T680

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "Kenworth" (אנ')
 שנות ייצור:  2013–
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  קנוורת T600, קנוורת T660, קנוורת T700
 סיווג:  משאית כבדה "דרגה 8" (בארצות הברית)
 מפרט טכני
 מנוע:  I6 Turbo Diesel
קנוורת T680 (באנגלית: Kenworth T680) היא משאית כבדה בתצורת סמי-טריילר מתוצרת יצרנית המשאיות הבינוניות והכבדות Kenworth (אנ') האמריקאית אשר יוצרה לראשונה בשנים 2013–2014 בארצות הברית.
בדירוג המשאיות בארצות הברית, דגם ה"קנוורת T680"  מופיע כ"דרגה 8" (אנ'), כלומר כושר העמסה כולל של 30,001 ליברות (13,608 קילוגרם) ומעלה.
ה"קנוורת T680" יוצרה כתחליף ל"קנוורת T600", "קנוורת T660" ול"קנוורת T700".
הערות שוליים

↑  יצרנית המשאיות "Kenworth"
↑  "קנוורת T680" trucknews.com/features/the-anteater-comes-of-age
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קובי סיט

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1975 (בן 49) תל אביב, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן  תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 עיסוק:  מפיק, במאי, תסריטאי
 פרסים והוקרה:  חמישה פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה עבור הסדרה התיעודית "אייכמן – ההקלטות האבודות" שיזם והפיק.
קובי (יעקב) סיט (נולד ב-14 באפריל 1975) הוא מפיק ויוצר בתעשיית הטלוויזיה והתרבות הישראליים. יוזם, מפיק ותסריטאי שותף של סדרת התעודה "אייכמן – ההקלטות האבודות", זוכת חמישה פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (2022). מכהן כמנכ"ל לשכת המסחר ישראל-קנדה ומשמש כמפיק הראשי וכמנהל האומנותי של פסטיבל עין גב. מייסד "אליס תקשורת".
ביוגרפיה

יליד תל אביב. את שירותו הצבאי עשה בחיל החינוך כראש צוות הפיתוח של יחידות ההסברה הניידות בצה"ל. עם שחרורו, מונה לעורך הראשי של כתב העת למחשבים WIZ ‏(1995). בשנים 1998–2000, נמנה עם צוות מנחי תוכנית המחשבים "זומביט" של הטלוויזיה החינוכית. יזם את הקמתו של הקורס ללימודי משחקי מחשב ורשת בבית הספר לתקשורת "חשיפה" של "האוניברסיטה הפתוחה".
ביוגרפיה > תיעוד ההיסטוריה והתרבות של העם היהודי והחברה הישראלית במדיות השונות

מראשית שנות ה – 2000, עוסק קובי סיט בתיעוד ובהפקת פרויקטים העוסקים בהיסטוריה ובתרבות של העם היהודי והחברה הישראלית, רובם במסגרת "אליס תקשורת" שייסד. פועלו זה בא לידי ביטוי באמצעות תוכניות טלוויזיה (הדרן ללובה אליאב, שירים לישראל, חידון הציונות והמורשת 2009–2013, חידון הציונות – סיפור מסע 2016–2018, "בכל זאת אינני נפרד" 2019–2023), סדרות וסרטים תיעודיים ("אהיה להם לפה", על חייו ופועלו של גדעון האוזנר), מופעים ואירועים ממלכתיים (המופע המרכזי ליום העצמאות 2009–2013), מופעי פארק מוזיקליים (אהוד מנור בפארק הירקון, הפילהרמונית בפארק הירקון) פסטיבלים (פסטיבל עין גב), טקסים (הטקס הממלכתי ליום אסירי ציון), מייצגים ("משפט אייכמן בבית העם בירושלים") ופזמונאות ("שישה מיליון כמוני").
ביוגרפיה > אייכמן – ההקלטות האבודות

בשנת 1957 נערך ריאיון עם אדולף אייכמן בבואנוס איירס, על ידי העיתונאי הנאצי, ממוצא הולנדי וילם סאסן שהוקלט על גבי סרטי הקלטה. במהלכו נשמע אייכמן, בין היתר, מתאר את פשעי המלחמה שביצע במהלך מלחמת העולם השנייה. סיפור סלילי ההקלטות ותוכנן, הסותר את גרסתו של אייכמן במשפט שנערך בשנת 1961, אותר על ידי קובי סיט במהלך עבודתו על הסרט התיעודי "אהיה להם לפה" על חייו ופועלו של גדעון האוזנר, התובע הכללי והיועץ המשפטי לממשלה במשפט ההיסטורי. בעקבות זאת, המשיך סיט בתחקיר מעמיק בנושא, יזם הפקת סדרת תעודה סביב ההקלטות האבודות וגייס לשם כך את הבמאי יריב מוזר. איתור ההקלטות בארכיון הלאומי בקובלנץ, גרמניה על ידי תחקירן הסדרה, לוקאס ויינביר, הוביל לחשיפת 67 סלילים ולאישור שימוש בהם לטובת הפקת סדרת התעודה "אייכמן – ההקלטות האבודות". תוך כדי האזנה לסלילים שנמצאו, התגלתה הודאה מפתיעה של אייכמן בעיסוקו בהשמדה. כאן – תאגיד השידור הישראלי, תדמור אנטרטיימנט וחברת  MGM חברו להפקה שנמשכה במשך כשנתיים בתקופת הקורונה, בישראל, ארצות הברית, ארגנטינה, גרמניה, אוסטריה, הונגריה וצרפת. במסגרת ההפקה נצבעו כל חומרי הארכיון בסדרה ותורגמו תמלילי הסלילים. הסדרה זכתה בחמישה פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – צילום, עריכת וידאו, בימוי, תחקיר ופרס סדרת התעודה הטובה ביותר לשנת 2022. גרסת הסרט פתחה את פסטיבל דוקאביב 2022.
ב – 31.01.2023 הודיעה ענקית התקשורת, אמאזון פריים וידאו, כי תרכוש את זכויות השידור הבלעדיות של הסדרה וכך הייתה "אייכמן ההקלטות האבודות" לסדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה שנרכשה על ידה, תחת השם: The Devil's Confession: The Lost Eichmann Tapes.
ביוגרפיה > פרויקטים מרכזיים

רשימה חלקית, מתוך למעלה ממאה הפקות שונות אותן יזם קובי סיט ובהן שימש כתסריטאי וכמפיק לצד היותו התחקירן הראשי, לגופים וערוצי טלוויזיה שונים, בהם: קשת 12, רשת 13, כאן 11, הערוץ הראשון, משרד הביטחון, משרד החינוך, המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה, מרכז ההסברה – משרד התרבות והספורט, משרד ראש הממשלה, משרד העלייה והקליטה, ההסתדרות הציונית העולמית:
"אייכמן – ההקלטות האבודות" (2022)
חידון הציונות והמורשת (2014–2023)
"בכל זאת אינני נפרד" – הטקס המרכזי לציון יום השואה והגבורה (2019–2022)
כמנהל האומנותי וכמפיק הראשי של פסטיבל עין גב: "הלהקות חוזרות – 70 לישראל"; "הללויה – קובי אשרת"; "תקוות ימיי – שייקה פייקוב"; "בואו נעשה לנו חג" – חייו ויצירתו של יגאל בשן; ארבעים לתוכנית הרדיו "ארבע אחרי הצהריים"
חידון הציונות – סיפור מסע (2016–2018)
המופע המרכזי ליום בעצמאות (2009–2013)
שישים לישראל (יום שידורים) (2008)
"שבוע השיר הישראלי" – סדרת מופעי פארק והדרן: "מילים: אהוד מנור"; "לשיר איתך שושנה דמארי"; לך ירושלים; "הפילהרמונית בשיר ישראלי"; "נחום היימן – הדרן"; "הקאמרי בשיר ישראלי" (2005–2007).
"אהיה להם לפה" – גדעון האוזנר (2005).
הערות שוליים

↑   זומביט – פרק 456, סרטון בערוץ "כאן חינוכית", באתר יוטיוב (אורך: 28:29)
↑  שחר סמוכה, משחקים בשחקים, "קפטן אינטרנט" – עיתון "הארץ", 28 במרץ 2000, עמ' 4
↑  היסטוריה בירושלים – מתחם "בית העם", בו נערך משפט אייכמן, יפתח מחדש היום כהיכל תרבות, אתר Jnews‏, 28 בפברואר 2022
↑   "שישה מיליון כמוני" – נציגי הלהקות הצבאיות, בביצוע ערוץ אליס תקשורת, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 03:22)
↑  אתר אליס תקשורת
קונור פאולו

| --- | --- |

פאולו, 2009
 לידה:  11 ביולי 1990 (בן 34) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 מקום לימודים:  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע
 פרופיל ב-IMDb
 
קונור פאולו (באנגלית: Connor Paolo; נולד ב-11 ביולי 1990) הוא שחקן אמריקאי-יהודי, הידוע בעיקר מתפקידו בתור אריק ואן דר וודסן (אנ') בסדרת הנעורים "אחת שיודעת" (2007–2012), בתור דקלן פורטר בסדרת הדרמה "נקמה" (2011–2013). הוא הופיע גם בשני סרטים בבימויו של אוליבר סטון, "אלכסנדר" משנת 2004 ו"מגדלי התאומים" משנת 2006.
ביוגרפיה

פאולו נולד בעיר ניו יורק, בנם של ג'וליה מנדלסון, מורה לפיתוח קול ופסנתרנית קלאסית, וקולין פאולו, סופר ותסריטאי. פאולו הוא יהודי.
החל למד בתיכון לאמנויות בשכונת הלס קיצ'ן, מנהטן בניו יורק עם שרה היילנד וטיילור מומסן. הוא לקח שיעורי משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. פאולו השתתף גם במחנה קיץ לאמנויות במרכז האמנויות והמוזיקה של אפל, בעיירה אלמר, ניו ג'רזי במשך מספר קיצים. הוא למד באוניברסיטת ניו יורק סמסטר אחד בסתיו 2008.
קריירה

בשנת 2002 הוא גילם נער עבריין בשני פרקים בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". בשנת 2003 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרטו של קלינט איסטווד "מיסטיק ריבר", כששיחק את שון הצעיר. בשנת 2004, שיחק באופרת הסבון "לחיות את החיים" בתור טרוויס אוקונל. פאולו שב להופיע בחוק וסדר: מדור מיוחד, כששיחק נער המבוסס בפרק המבוסס על המקרה של ג'סטין ברי. סרטים אחרים הבם השתתף כוללים את מגדלי התאומים של אוליבר סטון בשנת 2006; מלאכי השלג, בבימויו של דייוויד גורדון גרין ובסרט "הבן האהוב" תפקידו הראשי הראשון.
לפאולו יש רקע בתיאטרון ובפרסומות. הוא הופיע על בימת ברודוויי במחזמר המצליח "ללכת עד הסוף" ובאוף ברודוויי בהפקת התיאטרון הציבורי של ניו יורק של ריצ'רד השלישי של שייקספיר.
בין השנים 2007 עד 2011 היה לפאולו תפקיד משנה בסדרה "אחת שיודעת", שם גילם את אריק ואן דר וודסן, אחיה של הדמות הראשית סרינה ואן דר וודסן. הופעתו האחרונה בסדרה הייתה בעונה השישית.
בשנת 2010 שיחק בסרט "Stake Land" בבימויו של ג'ים מיקל.
באפריל 2011 הצטרף פאולו לצוות השחקנים של הסדרה "נקמה" בהפקת רשת ABC. באוגוסט 2011, פאולו הצהיר כי הוא יקבל על עצמו את התפקיד הראשי בסדרה החדשה נקמה, במשרה מלאה ודמותו כאריק ואן דר וודסן  כבר לא תופיע בסדרה אחת שיודעת. עם זאת, הוא חזר לסדרה להופעה קצרה בפרק האחרון בסדרה. פאולו סיים את תפקידו בסדרה במאי 2013, בסיום העונה השנייה.
בשנת 2018 הוא התארח בפרק בסדרה "חלומות חשמליים". ב-2020, הוא התארח בפרק בעונה השלישית של "ההמתמחה".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | מיסטיק ריבר | שון דאווין הצעיר |  |
| 2004 | אלכסנדר | אלכסנדר הצעיר |  |
| 2006 | מגדלי התאומים | סטיבן מקלופלין | מועמד - ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי - שחקן צעיר בתפקיד משנה |
| 2007 | מלאכי השלג | וורן הארדסקי |  |
| 2008 | Favorite Son | רוס |  |
| 2009 | עונה מנצחת | דיימון |  |
| 2010 | Camp Hell | ג'ק |  |
| 2010 | Stake Land | מרטין |  |
| 2016 | בקשת חברות | קובי |  |
| 2016 | Like Lambs | מיק ספרינגפילד |  |
| 2016 | Outlaw | קונור |  |
| 2016 | Stake Land II: The Stakelander | מרטין |  |
| 2018 | Flock of Four | טוני |  |
| 2021 | Distancing Socially | פול |  |
| 2022 | Fire Island | טרוי |  |
| 2023 | Ambush | אקרמן |  |
| 2024 | The Young Wife |  |  |
| TBA | A Creature was Stirring | קורי |  |
| TBA | Séance | אלברט סטרנד |  |
| TBA | Viral | אריק |  |
| TBA | The Last Stop in Yuma County | גאווין |  |
| TBA | Better Half |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002, 2006 | חוק וסדר: מדור מיוחד | זאקרי קונור / טדי ווינוק | 2 פרקים |
| 2004 | לחיות את החיים | טרוויס אוקונל | 16 פרקים |
| 2007–2012 | אחת שיודעת | אריק ואן דר וודסן | תפקיד חוזר (עונות 1–4) תפקיד אורח (עונה 6); 53 פרקים |
| 2010 | מרסי | אוורט קון | פרק: "I Did Kill You, Didn't I?" |
| 2011–2013 | נקמה | דקלן פורטר | תפקיד ראשי (עונות 1–2); 44 פרקים |
| 2016 | שעת שיא | הנרי | פרק: "Welcome Back, Carter" |
| 2016 | Swedish Dicks | טים | פרק: "When Ingmar Met Axel" |
| 2017 | האמיצים | נייט | פרק: "Break Out" |
| 2017 | Business Doing Pleasure | ג'ייסון | סדרת רשת; 6 פרקים |
| 2018 | חלומות חשמליים | אית'ן | פרק: "Safe & Sound" |
| 2020 | המתמחה | אייזק מורגן | פרק: "Support System" |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Bully | טום |  |
פילמוגרפיה > קליפים

| שנה | שיר | אמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | "My Medicine" | The Pretty Reckless |  |
הערות שוליים

↑  "Kids' stuff: Do's and don'ts for young performers. (Spotlight on Young Performers). - HighBeam Business: Arrive Prepared". אורכב מ-המקור ב-2015-05-23.
↑  "How 10 days in Israel changed Jonathan Lipnicki's life". 4 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Connor Paolo Biography". TVLine. 26 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Connor Paolo Biography". Rotten Tomatoes. 26 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Juvenile". Law & Order: Special Victims Unit. Season 4. Episode 9. November 22, 2002. NBC.
↑  "Web". Law & Order: Special Victims Unit. Season 7. Episode 21. May 9, 2006. NBC.
↑  League, The Broadway. "Connor Paolo – Broadway Cast & Staff - IBDB".
↑  Rejoicing with the Richard III Cast Richard III player Connor Paolo
↑  Behind-the-Scenes Images: Stake Land from dreadcentral.com
↑  Gelman, Vlada (8 באוגוסט 2011). "Connor Paolo Confirms Gossip Exit: 'I'm Done'". TV Line. נבדק ב-25 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Taylor Momsen Returning To 'Gossip Girl' Along With Connor Paolo". The Huffington Post. AOL. 16 באוקטובר 2011. נבדק ב-17 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Keck, William (27 במאי 2013). "Keck's Exclusives: Revenge Isn't So Sweet". TV Guide. נבדק ב-21 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "28th Annual Young Artist Awards – Nominations". Young Artist Awards. נבדק ב-25 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5248764  GND: 1079147195  ISNI: 0000 0000 9028 2021  LCCN: no2010126070  NLK: KAC2020M9923  SUDOC: 190230509  VIAF: 131772549   WorldCat (עם VIAF): 131772549
קהילת יהודי כרמאנשאה

קהילת יהודי כרמאנשאה היא הקהילה היהודית בעיר כרמאנשאה שבאיראן. היסטוריית ההתיישבות של קהילה זו אינה רציפה, אך על פי המסמכים, הנוכחות הראשונה של יהודים בעיר כרמאנשאה מתחילה במאה ה-10 לספירה.
היסטוריה

ההיסטוריה של ההתיישבות היהודית בעיר כרמאנשאה הייתה לסירוגין ולא רציפה, אך האזכור הראשון של נוכחותם במקורות היסטוריים מתחיל לפחות במאה ה-10 לספירה. ההיסטוריון היהודי של המאה ה-10, נתן הבאולי, הזכיר פעמים רבות כי מר עוקבא הוגלה לכרמאנשאה כראש הגולים בסביבות שנת 912 לספירה, עקב הסכסוך בבגדד. בכרוניקות הפרסיות-יהודיות של באבאי בן לוטף מוזכרת אוכלוסיית יהודים שהמשיכה להתגורר בעיר זו במהלך המאות שלאחר מכן.
במחצית הראשונה של המאה ה-18 הייתה כרמאנשאה מקום של קרבות וסכסוכים בין הכוחות הטוענים לריבונות. במחצית השנייה של אותה מאה, כוחותיו של כארים חאן זנד תקפו את טירת כרמאנשאה פעמיים, ובפעם השנייה הטירה נחרבה עד היסוד.
למרות שההרכב הדמוגרפי של העיר כרמאנשאה לפני סכסוכים אלו אינו ידוע, טוענים כי כתוצאה ממלחמות וביזה אלו, נדדו יהודים רבים מן העיר.
תקופת קאג'אר

בראשית המאה ה-19 דיווח רבי דוד בית הלל על קיומן של 300 משפחות יהודיות ושלושה בתי כנסת בכרמאנשאה. אולם אברהם קון דחה טענה זו. לפי נתונים סטטיסטיים אחרים, מספר המשפחות היהודיות בכרמאנשאה בתחילת המאה ה-19 עמד על 136 בתי אב, ושכונתם כללה ארבע סמטאות צרות מפותלות שהיו ממוקמות בשני רחובות.
אחריו תיארו מטיילים יהודים כמו בנימין השני, קאסלמן ואפרים נוימרק את מצבם הכלכלי של היהודים בכרמאנשאה. כמו כן מסופר שיהודי כרמאנשאה במאה ה-19, כמו קהילות אחרות, הושפעו מהבהאים ומפעילותם של מיסיונרים נוצרים.
שני תיירים נוספים בשם וולף ודוסי ביקרו גם הם בכרמאנשאה במאה ה-19 וסיפקו מידע על יהודי העיר. וולף נסע לאיראן פעמיים ב-1824 וב-1830. דוסי ביקר גם בכרמאנשאה באוקטובר 1807. בספרו הוא העריך את אוכלוסיית כרמאנשאה בין 16,000 ל-18,000 איש, שנהנו מביטחון יחסי תחת שלטונו של הנסיך מוחמד עלי מירזה. אך במקביל דיווח גם על רדיפת יהודים בעיר.
תייר אנגלי בשם בקינגהאם, שביקר בכרמאנשאה לפני נובמבר 1821, העריך את מספר היהודים בעיר בסביבות מאה. בשנים שלאחר מכן גדל מעט מספר היהודים בעיר ובשנת 1838 הגיע לכ-300 איש בכ-60 משפחות. בשנת 1873 הגיע מספר זה לשש מאות איש.
במאה ה-19, כאשר תנאי הבריאות בעיר לא היו טובים, והיעדר גישה למי שתייה ולמתקנים סניטריים גרם להתפשטותן של מחלות רבות, תרם משה מונטיפיורי 275 לירות שטרלינג ליהודי כרמאנשאה בעשור ה-7 של המאה ה-19.
בשנת 1932 העריך זילברשטיין את מספר היהודים בכרמאנשאה בסביבות 2,000. אברהם קון העריך את מספר היהודים באותה תקופה בסביבות 2,300. בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה נאמד מספר היהודים בכרמאנשאה בסביבות 2,500. ב-1948, זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, גדל מספר היהודים בכרמאנשאה ל-2,864.
הרובע היהודי של כרמאנשאה היה פאיזאבאד, שהיה גם מקום השוק, ונותרו בו בתים ישנים של יהודי העיר, כמו ביתו של קאקה ברוך. שכונה זו הייתה ליד אחד משערי העיר, המכונה 'שער היהודים'. קבוצה של יהודי כרמאנשאה במאה ה-19 היו מהגרים שעברו לעיר מעיראק של היום והעדיפו לגור באזורים הכורדיים של איראן במקום לגור בעיראק.
יהודי כרמאנשאה נרדפו לפחות פעמיים במאה ה-19, פעם אחת ב-1893 ושוב ב-1905. בשנת 1907, מוחמד מהדי פאיז מהדאווי, שהיה מועמד לבחירות לפרלמנט מטעם כרמאנשאה, תקף את יהודי העיר, פרסם הצהרה נגדם והציב נגדם הגבלות. כמו כן, ב-1909 היו התקפות על בתים וחנויות של יהודים בעיר.
תקופת פהלווי

בתקופת שושלת פהלווי ולפני המהפכה האסלאמית באיראן פעלו בעיר 4 בתי כנסת. בסביבות שנת 1913 הוקמה קבוצה ציונית בהנהגתו של שמואל חיים, הנציג הראשון של יהודי איראן בפרלמנט בטהרן והזכיין של כתב העת "חיים", שהיה כתב העת היהודי הראשון בכרמאנשאה. הוא הואשם בהתנגדות לשאה והוצא להורג ב-1933.
אחרי המהפכה האסלאמית

לאחר המהפכה האסלאמית ב-1979, רוב האוכלוסייה היהודית של העיר היגרה בעיקר למדינת ישראל וחלקם לטהרן.
נכון להיום, בכרמאנשאה פועל בית כנסת בשם אתיחאד. ביצוע טקסים דתיים וטקסים נוספים מתקיימים תחת אחריותו של הרב מיקאל קודוסי. כמו כן, ליהודי כרמאנשאה יש בית קברות ישן מאוד והוא ממוקם בעיר ג'פאראבאד. בית קברות נוסף, פחות ישן, נמצא על הכביש מכרמאנשאה לקמייראן ונקרא בהשתייה.
מוצאם של רוב יהודי העיר הוא מהעיר סנגרוקליאי, והם היגרו לכרמאנשאה עקב הירידה באוכלוסייה היהודית באזור זה. בין ענפי התעסוקה של יהודי העיר נמנות אריגת שטיחים, צביעה ומכירת שטיחים.
הערות שוליים

↑  بیت هاتفوتسوت (موزۀ مردم یهود): یهودیان کرمانشاه؛ بازدید در ۲۷ خرداد ۱۳۹۹.
↑  وزارت امور خارجه اسرائیل: معرفی کتاب: وضع یهودیان کرمانشاه از اوائل قرن نوزدهم تا پایان جنگ جهانی دوم؛ بازدید در ۲۷ خرداد ۱۳۹۹.

این منبع 9 بار در این صفحه استفاده شده است.
↑  انجمن کلیمیان تهران: یهودیان کرمانشاه، نوشته‌شده در خرداد ۱۳۸۵؛ بازدید در ۲۷ خرداد ۱۳۹۹.
קנוט אנמרק ינסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1936 אורהוס, דנמרק
 פטירה:  26 באוגוסט 1960 (בגיל 23) רומא, איטליה
 מידע כללי
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 משקל:  65 ק"ג
 גובה:  1.74 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  מרוץ אופניים
 
קנוט אנמרק ינסן (בדנית: Knud Enemark Jensen;‏ 30 בנובמבר 1936 - 26 באוגוסט 1960) היה רוכב אופניים דני, שנפטר במהלך אולימפיאדת הקיץ 1960 ברומא, איטליה. במהלך הקריירה שלו היה מעורב באחת מפרשיות הסמים המוקדמות בהיסטוריה האולימפית.
ביוגרפיה

ינסן נולד באורהוס, דנמרק. בשנת 1960 זכה באליפות הנורדית ליחידים וכן היה חבר בנבחרת דנמרק.
מרוץ הכביש האולימפי לקבוצות, בן ה־100 ק"מ, נערך בחום של 42 מעלות צלזיוס בויאלה כריסטופורו קולומבו, רומא. אחד מחברי הרביעייה הדנית, יורגן ב. יורגנסן, נשר מהמרוץ בשל מכת חום לאחר ההקפה הראשונה, מה שחייב את שלושת הרוכבים הדנים הנותרים לסיים את המרוץ כדי שהקבוצה לא תיפסל. ינסן אמר לחבריו לקבוצה כי הוא חש סחרחורת. ניילס באונסואה אחז בגופייתו כדי למנוע ממנו ליפול, בעוד ואגן בנגסבורג החזיק את ינסן מהצד השני. בנגסבורג התיז על ינסן מים, מה שהביא לשיפור לכאורה, אך כאשר באונסואה שחרר את אחיזתו, ינסן התמוטט ושבר את גולגולתו על הכביש.[דרוש מקור]
ינסן הובל באמבולנס לאוהל צבאי סמוך לקו הסיום, שם נפטר באותו אחר הצהריים מבלי ששב להכרה. הנסיך אקסל מדנמרק, חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, היה בדרכו למיטתו של ינסן כאשר נפטר.
אולוף יורגנסן, מאמן נבחרת האופניים הדנית, אמר לחוקרי ממשלת דנמרק כי נתן לינסן ולכמה רוכבי אופניים אחרים רוניאקול, חומר המרחיב את כלי הדם. הנתיחה שלאחר המוות של ינסן נערכה במכון לרפואה משפטית. ב-25 במרץ 1961 הגישו שלושת הרופאים האיטלקים שביצעו את הנתיחה דוח סופי, לפיו מותו של ינסן נגרם כתוצאה ממכת חום, ולא נמצאו סמים בגופו. דוח הנתיחה המלא מעולם לא פורסם לציבור. שנים לאחר מכן טען אלווארו מרקיורי, אחד הרופאים שערכו את הנתיחה, כי הם "מצאו עקבות של מספר חומרים", כולל אמפטמין.[דרוש מקור]
מותו של ינסן הוביל את הוועד האולימפי הבינלאומי להקים ועדה רפואית בשנת 1961 ולהנהיג בדיקות סמים באולימפיאדת החורף 1968 בגרנובל, צרפת, ובאולימפיאדת הקיץ 1968 במקסיקו סיטי, מקסיקו.
ינסן היה נשוי לאחייניתו של אלוף האופניים האולימפי לשעבר הנרי הנסן.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Knud Enemark Jensen Biography and Olympic Results". Sports Reference LLC. 2012. אורכב מ-המקור ב-18 באפריל 2020. נבדק ב-7 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Associated Press (26 במרץ 1961). "Danish Cyclist Died Of Heat, Not Drug". The New York Times. נבדק ב-7 באוגוסט 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Verner Møller, Knud Enemark Jensen's Death During the 1960 Rome Olympics: A Search for Truth?, Sport in History 25, 2005-12, עמ' 452–471 doi: 10.1080/17460260500396319
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811497960705606  VIAF: 7474159248499404870000   WorldCat (עם VIAF): 7474159248499404870000
קופה אמריקה 1935

| --- | --- |
 מארחת:  פרו פרו
 תקופת התחרות:  6 בינואר 1935 – 17 בינואר 1935 (12 ימים)
 מספר משתתפות:  4  (מתוך 4 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   אורוגוואי
 מספר משחקים:  6
 מספר שערים:  18 (3 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  126,000 (21,000 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ארגנטינה הרמיניו מסנטוניו   (4 שערים)
 השחקן המצטיין:  אורוגוואי חוסה נסאסי
 → 19291937 ←
 
אליפות אמריקה הדרומית 1935 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1935) היא המהדורה ה-13 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בפרו בין ה-6 בינואר ל-17 בינואר 1935, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו ארבע נבחרות החברות בהתאחדות.
הטורניר כולו נערך באצטדיון נסיונל בעיר הבירה לימה ומספר המושבים היה 40,000. לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו אורוגוואי, פרו, צ'ילה ומחזיקת הגביע ארגנטינה. ארבעתן מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי ומעלה הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה. ברזיל, בוליביה ופרגוואי פרשו מהטורניר.
אחרי קיום המונדיאל הראשון ב-1930, בו אורוגוואי זכתה עם ניצחון בגמר 2–4 על ארגנטינה, הסכסוך המתמשך בין ההתאחדויות של אורוגוואי וארגנטינה גרם לטורניר שלא להתקיים מספר שנים אחר כך. רק ב-1935 היה אפשרי לקיים טורניר נוסף ב"מתכונת מיוחדת", ועל מנת להרגיע את הרוחות לא הוענק גביע לזוכה. בנוסף לכך, טורניר זה שימש גם כמוקדמות לאולימפיאדת הקיץ 1936 שנערכה בברלין, גרמניה.
המשחקים

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 6 | 1 | 5 |
|  ארגנטינה | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 8 | 5 | 3 |
|  פרו | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 5 | -3 |
|  צ'ילה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 7 | -5 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  צ'ילה | 1 – 4 | ארגנטינה   |
|  פרו | 0 – 1 | אורוגוואי   |
|  צ'ילה | 1 – 2 | אורוגוואי   |
|  פרו | 1 – 4 | ארגנטינה   |
|  צ'ילה | 0 – 1 | פרו   |
|  אורוגוואי | 3 – 0 | ארגנטינה   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 בינואר 1935 |  צ'ילה | 1–4 |  ארגנטינה | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: מיגל סרה הורטאדו (פרו) |
| 6 בינואר 1935 | ארתורו קרמונה  8' |  | מיגל לאורי  28'   ארתורו ארייטה  49'   דייגו גרסיה  57'   הרמיניו מסנטוניו  71' | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: מיגל סרה הורטאדו (פרו) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 בינואר 1935 |  פרו | 0–1 |  אורוגוואי | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: הומברטו רגינאטו (צ'ילה) |
| 13 בינואר 1935 |  |  | הקטור קסטרו  80' | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: הומברטו רגינאטו (צ'ילה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 בינואר 1935 |  צ'ילה | 1–2 |  אורוגוואי | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: חוסה ארטמיו סרה (פרו) |
| 18 בינואר 1935 | קרלוס גיודיס  54' |  | אניבל צ'וקה  33', 35' | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: חוסה ארטמיו סרה (פרו) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 בינואר 1935 |  פרו | 1–4 |  ארגנטינה | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: סזאר פיולי (אורוגוואי) |
| 20 בינואר 1935 | תאודורו פרננדס  2' |  | הרמיניו מסנטוניו  10', 61', 81'   דייגו גרסיה  50' | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: סזאר פיולי (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 בינואר 1935 |  צ'ילה | 0–1 |  פרו | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: אדוארדו פורטה (ארגנטינה) |
| 26 בינואר 1935 |  |  | אלברטו מונטלאנוס  5' | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: אדוארדו פורטה (ארגנטינה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 בינואר 1935 |  אורוגוואי | 3–0 |  ארגנטינה | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: הומברטו רגינאטו (צ'ילה) |
| 27 בינואר 1935 | הקטור קסטרו  18'   חוסה טבואדה  28'   אניבל צ'וקה  36' |  |  | אצטדיון נסיונל, לימה שיפוט: הומברטו רגינאטו (צ'ילה) |