stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד אבו טיר
ביוגרפיה

נולד ב-1951 באום טובא, מזרח ירושלים. תחת השלטון הירדני.
לקראת גיל 20, בראשית שנות ה-70, הצטרף לראשונה לתנועת הפת"ח. הוא נסע למחנה אימונים בלבנון וכשחזר לישראל נעצר בידי כוחות הביטחון הישראליים. בתקופה שבה היה אסיר בכלא הישראלי, התחזק באמונתו האיסלאמית ואף הצטרף לארגון האחים המוסלמים. ב-1984 הכיר בכלא נפחא את אחמד יאסין ועם שחרורם של השניים במסגרת עסקת ג'יבריל הראשונה הצטרף לחמאס. אבו טיר מונה בידי מי שהיה אז ראש הזרוע הצבאית של חמאס בגדה המערבית, עאדל עוודאללה, למפקד אזור ירושלים של הזרוע הצבאית של חמאס. עם חיסולם של האחים עוודאללה ב-1998 נודעה תוכניתו להרעלת מקורות המים של ירושלים ורצח המונים, הוא נאסר ונידון למאסר עולם בעוון השתייכות לארגוני טרור וסחר לא-חוקי בנשק.
במהלך תקופת הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ב-2005 הוא שוחרר לאחר שריצה כ-7 שנים בלבד במאסר.
ב-29 ביוני 2006 נעצר על ידי כוחות הביטחון הישראליים, לצד עשרות חברי הפרלמנט הפלסטיני ושרים בזמן מבצע גשמי קיץ. כעבור 4 שנים, ב-20 במאי 2010 שוחרר מהכלא. בראשית יוני הורתה לו המשטרה לעזוב את ירושלים, הואיל ומעמד תושב הקבע שלו נשלל כבר בשנת 2006 על ידי שר הפנים רוני בר-און בעילה של הפרת אמונים. לאחר שלא מילא את הוראת המשטרה ולא עזב את תחומי ירושלים, נעצר שנית. בדצמבר גזר עליו בית משפט השלום בירושלים 5 חודשי מאסר בגין כניסה שלא כדין לישראל. הוא שוחרר מיד מפני ששהה במעצר מאז חודש יוני.
ביולי 2013 נעצר בביתו בכפר עקב והושם במעצר מינהלי. ב-30 ביולי 2015 שוחרר אבו טיר מהכלא.
ב-28 בינואר 2016 נעצר פעם נוספת על ידי צה"ל ושוחרר ב-30 במאי 2017. בספטמבר 2017 ביטל בג"ץ את שלילת התושבות של אבו טיר ושל שלושה חברי פרלמנט נוספים ממזרח ירושלים בנימוק של חוסר סמכות, אך השהה את הביטול לחצי שנה על מנת לאפשר חקיקה בנושא.
בחודש מרץ 2019 נעצר בביתו ברמאללה והושם במעצר מינהלי. שוחרר באוקטובר 2019.
אבו טיר דוגל במשטר אסלאמי. הוא מתנגד למשא ומתן עם מדינת ישראל, ומאמין כי "אנחנו [חמאס] לא נגד יהודים, אלא נגד הכיבוש והדיכוי. בעבר נאמר כי איננו מבינים בפוליטיקה, אלא רק בכוח, אבל אנחנו תנועה חזקה שפועלת בכל התחומים, ואפילו מוכיחים שאנחנו מבינים בפוליטיקה יותר מאחרים".
הוא מוכר בזקנו הצבוע בחינה כתומה. לדבריו, הוא עושה זאת מכיוון שכך נהג לעשות מוחמד, וכן מכיוון שהדבר מסייע לו נגד קשקשים וכאבי ראש.
ראו גם

מעמד התושבות במזרח ירושלים
הערות שוליים

↑  שלומי אלדר, להכיר את חמאס, כתר הוצאה לאור, 2012, עמ' 153–154.
↑  אבו טיר בבית: "הייתי רוצה ששליט ישוחרר", באתר וואלה, 20 במאי 2010
↑  שמוליק גרוסמן ועלי ואקד, אבו-טיר הפר את צו הגירוש - ונעצר בירושלים, באתר ynet, 30 ביוני 2010
↑  אליאור לוי, אבו טיר מחוץ לכלא: "אני בעד שלום", באתר ynet, 30 ביולי 2015
↑  חשוד בפעילות טרור: בכיר חמאס מוחמד אבו טיר נעצר באזור רמאללה, באתר וואלה, 13 במרץ 2019
↑  Yoav Stern, Hamas' hair apparent, Haaretz, Jan. 26, 2006
עודד הוד

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1973 (בן 51) רמת גן, ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים   אוניברסיטת תל אביב   אוניברסיטת רייס
 מנחה לדוקטורט:  ערן רבני, רועי בר
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
עודד הוד (נולד ב-23 באפריל 1973) הוא כימאי ישראלי, פרופסור מן המניין בבית הספר לכימיה שבפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת תל אביב, ומופקד על הקתדרה על שם היינמן לכימיה פיזיקלית.
ביוגרפיה

הוד נולד ברמת גן לישראל (איזי) הוד, פרופסור לרפואה ולחקלאות מהאוניברסיטה העברית ולאמילה (אמי) פרייברון, רופאה, ניצולת השואה. הוא גדל בקריית אונו עד גיל 3 ולאחר מכן משפחתו עברה להתגורר ברחובות.
בשנים 1991–1994 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בכימיה עם חטיבה בפיזיקה כעתודאי. לאחר מכן התגייס לחיל האוויר, שם שירת בשנים 1994–1998. אחר כך שירת במשרד הביטחון, עד לשנת 2000.
בשנים 2000–2005 למד במסלול ישיר לדוקטורט בכימיה תאורטית באוניברסיטת תל אביב בהנחייתם של פרופסור ערן רבני (אנ') ופרופסור רועי בר.
בשנים 2005–2008 ביצע פוסט דוקטורט באוניברסיטת רייס בכימיה חישובית.
בשנים 2010–2012 ניהל את הצומת הישראלי של המרכז האירופי לחישוב אטומי ומולקולרי (CECAM) שבאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2011–2016 היה חבר באקדמיה הגלובלית הצעירה.
בשנים 2012–2017 היה חבר באקדמיה הישראלית הצעירה.
הוד נשוי לעדי, כלכלנית במקצועה, ולזוג שלוש בנות.
מחקר

מחקרו של הוד עוסק בתחום מדע הננו-חומרים החישובי. במסגרת עבודתו הוא חוקר את התכונות האלקטרוניות, המגנטיות, המכניות והאלקטרו-מכניות של חומרים בסקאלה הננומטרית. תוך שימוש בפלטפורמות חישוביות מתקדמות, חוקרת קבוצתו תופעות פיזיקליות רבות הכוללות דינמיקה אלקטרונית במערכות קוונטיות פתוחות, התאבכויות קוונטיות ותופעות קוהרנטיות בצמתים מולקולריים טבעתיים, חיכוך בממשקים ננומטריים בין חומרים שכבתיים וספיחה כימית על-גבי משטחים שונים וביניהם גרפן, ננו-יהלומים וננו-צינוריות סיליקון ובורון ניטריד.
הפוטנציאל היישומי של מחקריו, מקיף מגוון רחב של תחומים טכנולוגיים הכוללים את עולם האלקטרוניקה והספינטרוניקה המולקולרית, תחום הננו-טריבולוגיה העוסק בפיתוח חומרי סיכה מוצקים המבוססים על ננו-חלקיקים שכבתיים, גלאים כימיים אולטרה-רגישים והתקנים ננו-אלקטרו-מכניים לצורכי ניווט ובקרה.
פרסים והוקרה

1991 – פרס עבור מועמדות יוצאת דופן לתואר ראשון
1992–1994 – מצטיין דיקן
2003 – פרס קרן דון ושרה מאריין, פרס סלים ורחל בנין לסטודנטים מצטיינים לתארים מתקדמים
2005 – מלגת רוטשילד לפוסט-דוקטורט, מלגת תוכנית פולברייט לפוסט-דוקטורט
2011 – נבחר כחבר באקדמיה הגלובלית הצעירה
2012 – פרס רקטור אוניברסיטת תל אביב על הצטיינות בהוראה, נבחר כחבר באקדמיה הישראלית הצעירה
2015 – פרס רקטור אוניברסיטת תל אביב על הצטיינות בהוראה
2017 – פרס רקטור אוניברסיטת תל אביב על הצטיינות בהוראה, פרס משפחת כדר על מחקר מצטיין
2019 – פרס רקטור אוניברסיטת תל אביב על הצטיינות בהוראה
2021 – הופקד על קתדרת היינמן לכימיה פיזיקלית
2023 – פרס משפחת טנא על שם לאה טנא לננו-מדע המוענק על ידי החברה הישראלית לכימיה
2024 – פרס הרקטור להתחדשות וליצירתיות בהוראה
הערות שוליים

↑  קתדרות ומכונים, באתר exact-sciences.tau.ac.il
1 2 3 4 5 6  פרופ' עודד הוד | הפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר, באתר exact-sciences.tau.ac.il
↑  סניף ישראלי ראשון של המרכז האירופי לחישוב אטומי ומולקולרי הוקם באוניברסיטת תל-אביב, באתר exact-sciences.tau.ac.il
1 2  עודד הוד באתר האקדמיה הצעירה הישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309442405171  ORCID: 0000-0003-3790-8613  VIAF: 299416348   WorldCat (עם VIAF): 299416348
מוסטפא ברגותי

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1954 (בן 71) ירושלים 
 שם לידה:  مصطفى كامل مصطفى البرغوثي 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה  Kuban State Medical University  בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד 
 מעסיק:  בית החולים אל-מקאסד 
 מפלגה:  היוזמה הלאומית הפלסטינית (מפלגה), מפלגת העם הפלסטינית 
 מספר צאצאים:  1 
 
מוסטפא ברגותי (ערבית: مصطفى البرغوثي, בתעתיק מדויק: מצטפא אלברע׳ות׳י‏; נולד ב-1 בינואר 1954) הוא רופא ואיש ציבור פלסטיני, מזכ"ל תנועת היוזמה הלאומית הפלסטינית. ברגותי, בן לחמולת ברגותי מהכפר דיר ע'סאנה בנפת רמאללה ומתגורר כיום ברמאללה.
ביוגרפיה

ברגותי נולד בירושלים ולמד רפואה בברית המועצות ובירושלים. כמו כן הוא בעל תואר בניהול מאוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. בשנת 1979 ייסד ברגותי את ארגון הבריאות הפלסטיני, UPMRC, אשר העניק שירותי רפואה בעזה ובגדה המערבית, והוא ממשיך לשמש כנשיא הארגון עד היום.
בשנת 1991 היה ברגותי אחד מנציגי המשלחת הפלסטינית לוועידת מדריד, ובשנת 1996 נכשל בהתמודדות על מושב בפרלמנט הפלסטיני בבחירות הראשונות שנערכו ברשות. לאורך השנים ביקר ברגותי בחריפות את אש"ף ואת הרשות הפלסטינית בשל שחיתות. בשנת 2002 עזב את מפלגת העם הפלסטינית והקים יחד עם אישים כחיידר עבד א-שאפי, אדוארד סעיד ואחרים את מפלגת היוזמה הלאומית הפלסטינית בניסיון להקים חלופה רפורמיסטית מקיפה לאש"ף מחד ולקבוצות האסלאמיות החמושות כדוגמת חמאס מאידך. כיום מכהן ברגותי כמזכ"ל המפלגה. מאז 2006 משמש ברגותי חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית. הוא התמודד בבחירות ליושב ראש הרשות הפלסטינית בשנת 2005, בהן הפסיד לאבו מאזן והגיע למקום השני עם 19.8% מהקולות. בשנת 2006 נעצר ברגותי על ידי משטרת ישראל בעת ביקור פוליטי במזרח ירושלים.
אידאולוגיה

ברגותי תומך בהתנגדות לא-אלימה ככלי היעיל ביותר נגד השלטון הישראלי. בראיון בשנת 2005 אמר שלדעתו ישנם שני פתרונות אפשריים לסכסוך הישראלי-פלסטיני: פתרון שתי המדינות, הכולל מדינה פלסטינית עצמאית לצד ישראל, השולטת על כל השטח בגבולות 1967 ללא התנחלויות, ובירתה מזרח ירושלים; או פתרון המדינה האחת הכולל מדינה דמוקרטית אחת שבה כל האזרחים שווים, ללא זהות יהודית ייחודית.
הערות שוליים

↑  אל-חיאת אל-ג'דידה, המזכיר הכללי של תנועת היוזמה הלאומית הפלסטינית קורא לשגרירים זרים להכיר במדינה פלסטינית, ‏14 באוקטובר 2010
↑  Israel arrests Palestinian candidate, באתר אל-ג'זירה, ‏3 בינואר 2006 (באנגלית)
↑  Mustafa Barghouti: Palestinian Defiance, באתר "New Left Review", ‏מרץ-אפריל 2005 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574203905171  BNE: XX4665463  BnF: cb146417640 (data)  CANTIC: a10487633  GND: 1230089640  ISNI: 0000 0000 6658 9146  LCCN: n93902488  NTA: 289500303  RERO: 02-A011432958  SUDOC: 088515362  VIAF: 71651736   WorldCat (עם VIAF): 71651736
NCIS: סידני

| --- | --- |
 מבוסס על:  NCIS 
 יוצרים:  שיין ברנן 
 פסקול:  ג'ון לי הוקר
 ארץ מקור:  אוסטרליה 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8 (נכון ל־29 בדצמבר 2023) 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  שיין ברנן 
 חברת הפקה:  Endemol Shine Australia
 אורך פרק:  43 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  פרמאונט+ Network 10
 פורמט (תמונה):  HDTV 1080i
 תקופת שידור מקורית:  10 בנובמבר 2023 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
NCIS: סידני (באנגלית: NCIS: Sydney) היא סדרת פעולה טלוויזיונית אוסטרלית-אמריקאית ששודרה לראשונה ברשת פרמאונט+ וברשת Network 10 באוסטרליה, החל מ-10 בנובמבר 2023. הסדרה היא ספין אוף לסדרה "NCIS" והיא הסדרה החמישית בזיכיון NCIS. זו גם הסדרה הראשונה בזיכיון שאינה מתרחשת בארצות הברית. הסדרה שודרה גם בניו זילנד ברשת TVNZ+.
בסדרה כיכבו בין השאר אוליביה סוואן וטוד לסאנס. הסדרה, התרחשה וצולמה באוסטרליה במאי 2023. למרות שהסדרה מתרחשת בסידני, משרד השטח הקרוב ביותר של NCIS באוסטרליה נמצא למעשה בעיר פרת', במרחק של 3,290 ק"מ משם.
רקע

NCIS: סידני עוקבת אחר צוות של סוכנים מיוחדים של שירות החקירות הפליליות של הצי (NCIS) המוצבים בסידני, אוסטרליה, המסייעים לחוקרים המקומיים של המשטרה הפדרלית בחקירת פשעים פליליים בצי האמריקני והאוסטרלי.
שחקנים ודמויות

אוליביה סוואן – מישל מאקי, סוכנת בכירה ב-NCIS, המוצבת באוסטרליה
טוד לסאנס – ג'ים דמפסי, קצין המשטרה הפדרלית האוסטרלית
שון סגאר – דשון ג'קסון, סוכן NCIS
טואולי נארקל – איבי קופר, קצין קישור במשטרה הפדרלית
מאבורני הייזל – בלובירד גליסון, חוקרת זיהוי פלילי במשטרה הפדרלית
ויליאם מק'יניז – רוי פנרוז, פתולוג של המשטרה הפדרלית
ראו גם

NCIS: הוואי
NCIS: ניו אורלינס
NCIS: לוס אנג'לס
NCIS: ההתחלה
הערות שוליים

↑  https://www.endemolshine.com.au/ncis-sydney/
↑  Paramount+ Original Series NCIS: Sydney. Streaming Now On Paramount+., Paramount ANZ, ‏2023-11-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Paramount Plus: Stream Movies, Shows & Live TV, נבדק ב-2023-11-18
חיידר עבד א-שאפי

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1919 עזה, מדינה פלסטינית 
 פטירה:  25 בספטמבר 2007 (בגיל 88) עזה, מדינה פלסטינית 
 ישות מדינית:  הרשות הפלסטינית
 השכלה:  הקולג' הערבי  האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 מפלגה:  היוזמה הלאומית הפלסטינית (מפלגה) 
 www.almubadara.org
 פרסים והוקרה
 מסדר כוכב הכבוד (8 באפריל 2007) 
 
ד"ר חיידר עבד א-שאפי (בערבית: ‏حيدر عبد الشافيקובץ:En-us-Haider Abdelshafi from Palestinian pronunciation (Voice of America).ogg‏Ⓘ‏, 10 ביוני 1919 - 25 בספטמבר 2007) היה מדינאי פלסטיני, ממייסדי אש"ף ב-1964, ממבקריו העקביים של יאסר ערפאת. עמד בראש המשלחת הפלסטינית-ירדנית לוועידת מדריד ב-1991.
חיים אישיים

א-שאפי היה נשוי להודא ח'אלידי, בת למשפחת נכבדים ירושלמית שנמלטה ב-1948 לאלכסנדריה.
הערות שוליים

↑  דני רובינשטיין, החשודים בהשתייכות לחל"ף מכחישים קיום גוף כזה, דבר, 12 באוקטובר 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300319805171  GND: 133533980  ISNI: 0000 0000 1950 7961  LCCN: no2018154963  VIAF: 55339510   WorldCat (עם VIAF): 55339510
ראמי חמדאללה

פרופ' ראמי חמדאללה (בערבית: رامي الحمد الله; נולד ב-10 באוגוסט 1958) הוא פוליטיקאי ובלשן פלסטיני, שכיהן כראש ממשלת הרשות הפלסטינית בין השנים 2013–2019. מחליפו הוא מוחמד אשתייה.
ביוגרפיה

ראמי חמדאללה נולד בכפר ענבתא, הסמוך לטולכרם.
בשנת 1980 קיבל תואר ראשון באנגלית ובאמנות מאוניברסיטת ירדן. את התואר השני השלים ב-1982 באוניברסיטת מנצ'סטר, וב-1988 קיבל תואר דוקטור בבלשנות יישומית מאוניברסיטת לנקסטר. חמדאללה שימש כפרופסור לבלשנות באוניברסיטת א-נג'אח, ובשנים 1998–2013 כיהן כנשיא האוניברסיטה.
בשנת 2000 נהרגו שלושת ילדיו של חמדאללה, תאומים בני 11 וילד בן 9, בתאונת דרכים. אשתו של חמדאללה, אשר נהגה ברכב, התנגשה ברכב ישראלי סמוך לשכם. היא נפצעה קשה ואושפזה בתרדמת במשך חצי שנה. לאחר שהתאוששה, נולדה לזוג בת.
ב-2002 התמנה למזכ"ל ועדת הבחירות המרכזית, ובמסגרת תפקיד זה פיקח על הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית (2005) ועל הבחירות הכלליות ברשות.
ביוגרפיה > ראש ממשלת הרשות הפלסטינית

ב-2 ביוני 2013 הודיע נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס על מינויו של חמדאללה לראש ממשלה. ב-6 ביוני הושבעה ממשלתו של חמדאללה. כעבור כשבועיים, ב-20 ביוני, הגיש את התפטרותו, אולם זמן קצר לאחר מכן חזר בו מהתפטרותו. ב-2 ביוני 2014, בעקבות הסכם הפיוס בין ארגון חמאס לפת"ח מונה לעמוד בראש "ממשלת טכנוקרטים".
ב-2017 טען שישראל, יחד עם מנגנוני הביטחון הפלסטינים, מנעה אינתיפאדה שלישית במדיניותה כלפי פיגועי הטרור הפלסטיני בין השנים 2015–2016.
ב-13 במרץ 2018 ניצל מניסיון התנקשות בעת ביקורו ברצועת עזה.
ב-29 בינואר 2019 הגיש את התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה לנשיא עבאס.
הערות שוליים

↑  יאסר עוקבי, ‏ממשלת חמדאללה הודיעה רשמית על התפטרותה, כאב ראש לאבו מאזן בהרכבת חדשה, באתר מעריב אונליין, 29 בינואר 2019
↑  The alumni magazine של אוניברסיטת לנקסטר. חפשו Hamdallah (באנגלית)
↑  ראש הממשלה הפלסטיני החדש מכונה "המצפון", מאמר על חמדאללה בעיתון הניו יורק טיימס (באנגלית)
↑  שי כהן, אחרי שבועיים בתפקיד: ראש הממשלה הפלסטיני התפטר, באתר nana10‏, 20 ביוני 2013
↑  ג'קי חורי, עבאס קיבל את התפטרות ראש הממשלה אל־חמדאללה, באתר הארץ, 23 ביוני 2013
↑  אליאור לוי, ראש הממשלה הפלסטיני חזר בו מהתפטרותו, באתר ynet, 13 באוגוסט 2013
↑  אליאור לוי ורועי קייס, ממשלת אחדות עם חמאס: "מחויבים להסכם", באתר ynet, 2 ביוני 2014
↑  אוהד חמו, ‏ראש הממשלה הפלסטיני: "ישראל מנעה אינתיפאדה שלישית", באתר ‏מאקו‏, 5 ביוני 2017
↑  אליאור לוי ויואב זיתון, ראש הממשלה הפלסטיני וראש המודיעין ניצלו מהתנקשות בעזה, באתר ynet, 13 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356603505171  GND: 1148252886  VIAF: 2672149844947302960009   WorldCat (עם VIAF): 2672149844947302960009 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בובי מויניהן

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1977 (בן 48) איסטצ'סטר, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Robert Michael Moynihan Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  קומיקאי, שחקן
 מקום לימודים:  תיכון איסטצ'סטר  אוניברסיטת קונטיקט 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט לי מויניהן ג'וניור (באנגלית: .Robert Lee Moynihan, Jr; נולד ב-31 בינואר 1977), המוכר גם בשם הבמה בובי מוינהן, הוא שחקן, מדבב וקומיקאי אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו כחבר בפאנל התוכנית הקומית "סאטרדיי נייט לייב" משנת 2008 ועד שנת 2017.
ביוגרפיה

נולד באיסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק, לג'ולי ורוברט לי. סיים תואר ראשון בתיאטרון באוניברסיטת קונטיקט. בתחילת שנות ה-2000 הופיע בתפקידים קטנים במספר סרטים.
קריירה

בשנים 2006–2008 הופיע במגוון תפקידים בתוכנית הבידור "לייט נייט" של קונאן או'בריאן. החל מ-2008 מככב כחבר בפאנל התוכנית הקומית "סאטרדיי נייט לייב". ב-2009 שיחק בסרט "צוות המסתורין" לצד דונלד גלובר.
כן הופיע במספר קליפים ופרסומות, ודיבב בסרטי האנימציה "בית ספר למפלצות" (2013), "הקול בראש" (2015), "החיים הסודיים של חיות המחמד" (2016), "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע" (2017) ו"החיים הסודיים של חיות המחמד 2" (2019).
בשנת 2013 שיחק בסרט הטעות הגדולה.
מויניהן גם דיבב במספר סדרות אנימציה, כגון סיטקום האנימציה "Chozen" מ־2014 בו הוא גילם תפקיד ראשי, ובסדרת האנימציה "בא בדוב" מ־2015.
כמו כן, דיבב בין השנים 2017 ל־2021 את דמותו של לואי דאק בסדרה של דיסני "סיפורים של ברווזים".
בשנת 2017, שיחק בתפקיד הראשי בסדרה הדרמה הקומית "Me, Myself & I", ובאותה שנה השתתף בסרט "גונתר חייב למות", לצד ארנולד שוורצנגר, והחל לדבב בתפקיד הראשי בסדרת האנימציה "מלחמת הכוכבים: התנגדות", במשך שתי עונות עד 2020. בשנת 2019 דיבב בסדרת האתחול "איפה אפי?".
בשנת 2021 שיחק בסרט "פלורה ויוליסס" המבוסס על ספר באותו שם משנת 2013 שכתבה קייט די-קמילו. בהמשך השנה דיבב את פול רוויר בסרט האנימציה הפארודי "אמריקה: הסרט" בשירות של נטפליקס. כעת הוא משחק את ג'יידן קוואפיס בסדרה "אדוני ראש העיר", ומדבב את תחש הנהרות לופי בסדרה בעלת אותו השם, אותה הוא יצר, ביים וכתב.
בשנת 2024 דיבב את ג'ובאני בינאצ'י בסדרה "תעלומות ברבי: מרדף הסוס הגדול". באותה שנה הוא גם החל לשחק בתפקיד משני בסדרה "NCIS: ההתחלה".
יוהאן נפומוק ספ

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1816 באד טלץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  5 ביוני 1909 (בגיל 92) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרומי העתיק במינכן 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן 
 מעסיק:  אוניברסיטת מינכן 
 תפקיד:  Member of the Bavarian Chamber of Deputies  חבר פרלמנט המכס הגרמני  חבר האספה הלאומית של פרנקפורט 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר כנסיית הקבר הקדוש 
 
יוהאן נפומוק ספ (בגרמנית: Johann Nepomuk Sepp;‏ 7 באוגוסט 1816 – 5 ביוני 1909) היה היסטוריון ופוליטיקאי גרמני יליד בוואריה.
קורות חייו

יוהאן נפומוק ספ נולד בבאד טלץ, בוואריה, אביו היה בורסקאי וצבעי, יוזף ברנהרד ספ. אמו הייתה מריה ויקטוריה אופלה. למד פילוסופיה ותאולוגיה קתולית, משפטים, פילולוגיה והיסטוריה במינכן. ב-1836 הפסיק את לימודיו באוניברסיטה לצורך טיול בשווייץ ובאיטליה, ולאחר מכן נכנס לסמינר גרגוריאנום במינכן. בשנת 1839 הוענק לו תואר Ph.D., והתבסס כחוקר פרטי בבאד טלץ. מ-1844 עד 1846 לימד כמרצה באוניברסיטת מינכן.
לאחר שנסע לסוריה, ארץ ישראל ומצרים בשנים 1845 ו-1846, מונה לעוזר פרופסור במינכן בשנת 1846, אך הודח בשנת 1847, יחד עם שבעה מעמיתיו, כתוצאה ממעורבותם בהתנגדות להעלאה לדרגת אצולה של לולה מונטז, פילגשו של לודוויג הראשון מבוואריה. תעודת ההוראה שלו נשללה וספ גורש מבירת בוואריה.
ב-1848 נבחר לאספה הלאומית של פרנקפורט, וב-1849 ללשכת הנבחרים של בוואריה. בשנת 1850 מונה על ידי מקסימיליאן השני, מלך בוואריה לפרופסור חבר להיסטוריה באוניברסיטה של מינכן, ויורשו, לודוויג השני, מלך בוואריה, קידם את ספ לדרגת פרופסור מן המניין. ספ פרש ממשרתו זו ב-1867.
במסגרת תרומותיו למפעלי המורשת הגרמנית רכש בשנת 1861 את מנזר וסוברון (גר') שנהרס חלקית ושימש כמחצבה, כדי לשמרו לדורות הבאים.
ספ פרש לפתע בדצמבר 1867 "מסיבות אישיות". מונה ל-Zollparlament ב-1868, ובשנת 1869 נבחר שוב ללשכה הבווארית, שם היה אחד הנציגים המשפיעים ביותר של העניין הלאומי הגרמני בתקופה הקריטית בין 1870 ל-1871. ב-1872, בתקופת שלטונו של וילהלם הראשון, נסע שוב לארץ ישראל מטעם הקיסרות הגרמנית. בחסות הקנצלר ביסמרק נשלח ב-1874 לצור שבלבנון עם ההיסטוריון הנס פרוץ (אנ') שהתמחה בתקופה הצלבנית, כדי לאתר את שרידיו של פרידריך ברברוסה, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שמת ב-1190 באסיה הקטנה ועצמותיו הובאו לקבורה בקתדרלה הצלבנית של צור. ספ לא היה ארכאולוג בהכשרתו ומיזמו זה נתקל בביקורת.
ספ היה אדם משכיל ויחצן מוכשר. לפעמים נטה לפרשנויות מקוריות ואידיוסינקרטיות של ההיסטוריה, ולכן זכה בפי עמיתיו לכינוי "die umgestürzte Bücherkiste ("תיבת הספרים ההפוכה". יצירתו המרכזית האחרונה, תרומתו לפולקלור הגרמני, הופיעה ב-1890: "דת הגרמנים הקדמונים. המשך קיומם בסיפורי עם, תהלוכות וחגיגות עד ימינו". מעין השקפה בדיעבד, סקירה דחוסה והשוואתית של ידע היסטורי אנתרופולוגי ודתי מצטבר ומעובד. כמו רוב יצירותיו, ספרו לא זכה למהדורה חדשה. מחקרו על המיתוסים, האגדות, המנהגים והנימוסים של בוואריה, ה-"Altbayerischer Sagenschatz" משנת 1876, מצוטט עד היום. עבודה זו, על אף שהיא דחוסה מאוד ואקלקטית, מהווה סקירה כללית של המיתולוגיה של בוואריה, עם התייחסויות ספרותיות. ספ פרסם גם תחת השם הבדוי "Eusebius Amort der Jüngere".
משנות ה-30 של המאה ה-19 ספ הסתפח לחוג של הפילוסוף יוזף גרס (גר') במינכן. בשנת 1847 היה ממייסדי ה-"Akademische Tafelrunde" במינכן. בהיותו חבר באספה הלאומית של פרנקפורט השתייך למועדון הקתולי, ובין 1849 ל-1856 ל"אגודה למלוכה חוקתית ולחופש דת במינכן", היה דוברה לעיתים.
יוהאן נפומוק ספ נקבר בבית הקברות הדרומי הישן (Alter Südfriedhof) במינכן. מצבתו השתמרה.
בנו, ברנהרד ספ, היה גם הוא היסטוריון.
עבודות נבחרות

Das Leben Jesu Christi. Regensburg 1842–1846, 7 Bände; 2. Auflage 1853–1862, 6 Bände3
Das Heidenthum und dessen Bedeutung für das Christenthum. Regensburg 1853, 3 Bände
Thaten und Lehren Jesu mit ihrer weltgeschichtlichen Beglaubigung. Schaffhausen 1864
Geschichte der Apostel vom Tod Jesu bis zur Zerstörung Jerusalems. 2. Auflage, Schaffhausen 1866
Das Hebräer-Evangelium oder die Markus- und Matthäus-Frage. Schaffhausen 1870
Jerusalem und das Heilige Land. Schaffhausen 1862–1863, 2 Bände; 2. Auflage, Regensburg 1872–1876
Neue architektonische Studien und historisch-topographische Forschungen in Palästina. Würzburg 1867
Ludwig Augustus, König von Bayern. Schaffhausen 1869
Deutschland und der Vatikan. Staats- und Volksmännern, sowie Kirchenobern zur ernsten Erwägung. München 1872.
Altbayerischer Sagenschatz. München 1876
Görres und seine Zeitgenossen. Nördlingen 1877
Meerfahrt nach Tyrus zur Ausgrabung der Kathedrale mit Barbarossas Grab. Leipzig 1879
Ein Volk von zehn Millionen, oder der Bayernstamm. München 1882
Der bayrische Bauernkrieg mit den Schlachten von Sendling und Aidenbach. München
Festschrift anläßlich der Enthüllung des Denkmals für Kaspar Winzerer (III) in Bad Tölz. 1887
Die Religion der alten Deutschen. Ihr Fortbestand in Volkssagen, Aufzügen und Festbräuchen bis zur Gegenwart. München 1890
Der Schmied von Kochel. Bühnenstücke in 5 Akten, 1898
Schmiedbalthes. Balthasar Maier im Türkenkriege und der Held in der Sendlinger Bauernschlacht. Gelegentlich der Errichtung seines Monumentes, 1900
Festschrift zur zweiten Jahrhundertwende der Schlacht bei Sendling. München 1905
Thaten und Lehren Jesu mit ihrer weltgeschichtlichen Beglaubigung. Schaffhausen 1864
Geschichte der Apostel vom Tod Jesu bis zur Zerstörung Jerusalems. 2. Auflage, Schaffhausen 1866
Das Hebräer-Evangelium oder die Markus- und Matthäus-Frage. Schaffhausen 1870
Jerusalem und das Heilige Land. Schaffhausen 1862–1863, 2 Bände; 2. Auflage, Regensburg 1872–1876
Neue architektonische Studien und historisch-topographische Forschungen in Palästina. Würzburg 1867
Ludwig Augustus, König von Bayern. Schaffhausen 1869
Deutschland und der Vatikan. Staats- und Volksmännern, sowie Kirchenobern zur ernsten Erwägung. München 1872.
Altbayerischer Sagenschatz. München 1876
Görres und seine Zeitgenossen. Nördlingen 1877
Meerfahrt nach Tyrus zur Ausgrabung der Kathedrale mit Barbarossas Grab. Leipzig 1879
Ein Volk von zehn Millionen, oder der Bayernstamm. München 1882
Der bayrische Bauernkrieg mit den Schlachten von Sendling und Aidenbach. München
Festschrift anläßlich der Enthüllung des Denkmals für Kaspar Winzerer (III) in Bad Tölz. 1887
Die Religion der alten Deutschen. Ihr Fortbestand in Volkssagen, Aufzügen und Festbräuchen bis zur Gegenwart. München 1890
Der Schmied von Kochel. Bühnenstücke in 5 Akten, 1898
Schmiedbalthes. Balthasar Maier im Türkenkriege und der Held in der Sendlinger Bauernschlacht. Gelegentlich der Errichtung seines Monumentes, 1900
Festschrift zur zweiten Jahrhundertwende der Schlacht bei Sendling. München 1905
לקריאה נוספת

ד"ר ג'ו. Nepomuk Sepp (1816–1909). עין בילד seines Lebens nach seinen eigenen Aufzeichnungen. 2 כרכים. רגנסבורג 1917
Heinrich Best and Wilhelm Weege: Biographisches Handbuch der Abgeordneten der Frankfurter Nationalversammlung 1848/49. דיסלדורף 1996, עמ' 317f
מאיירס שיחות-לקסיקון. מהדורה רביעית 1888–1890, כרך. 14, Verlag des Bibliographischen Instituts, Leipzig and Vienna, p. 869 (גרסה מקוונת)
מוניקה פינק-לנג: "Dem Geiste nach verpflichtet". Die Görres-Schüler Johann Nepomuk Sepp אנד מייקל סטרודל. בתוך: Helmut Flachenecker und Dietmar Grypa (עורך): Schule, Universität und Bildung. Festschrift für Harald Dickerhof zum 65. Geburtstag. רגנסבורג 2007, עמ' 243–293
נתן שור, "יוהאן נפומוק ספ", בתוך: ספר הנוסעים לארץ ישראל במאה הי"ט, הוצאת כתר, 1988, עמ' 260–261
הערות שוליים

↑  Dr. Joh. Nepomuk Sepp (1816-1909). Ein Bild seines Lebens nach seinen eigenen Aufzeichnungen. 2 Bände. Regensburg 1917
↑  (see his memoir Denkschrift in Sache meiner Quieszierung, Munich, 1868)
↑  Altaner, Jan (2019). "Deutsche Spuren im Libanon: Auf den Spuren Barbarossas – Deutsche Kaiser-Gebeine in Tyros?". GOETHE INSTITUT LIBANON (בגרמנית). נבדק ב-24 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sepp, J. N., Meerfahrt nach Tyrus zur Ausgrabung der Kathedrale mit Barbarossa's Grab, Leipzig: Seemann, 1879
↑  Die Religion der alten Deutschen. Ihr Fortbestand in Volkssagen, Aufzügen und Festbräuchen bis zur Gegenwart
↑  Verein für konstitutionelle Monarchie und religiöse Freiheit in München
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268084805171  PLWABN: 9810627204505606  GND: 119489635  ICCU: CUBV144795  ISNI: 0000 0000 8077 7776  LCCN: nr2001046782  NKC: xx0055316  NLG: 154259  NTA: 085502243  SUDOC: 095355359  VIAF: 72205249   WorldCat (עם VIAF): 72205249 
המשלחת של ספ לאיתור עצמותיו של הקיסר הגרמני פרידריך ברברוסה בחורבות הקתדרלה הצלבנית של צור, 1874