stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריבית
סיבות לתשלום ריבית

סיבות לתשלום ריבית הן:
אובדן נזילות – ערך הזמן בו שהה הכסף אצל הלווה ובו יכול היה המלווה לעשות שימוש אלטרנטיבי בכסף, לצבור רווח בעזרת אפיקי השקעה אחרים או לנצל הזדמנויות עסקיות.
אינפלציה – שינויים בערך הכסף בתקופת ההלוואה.
סיכון – האפשרות שההלוואה לא תוחזר או שהחזרתה תידחה.
ניתן לסכם את הסיבות המניעות את הצדדים (הלווה והמלווה) להסכים לשלם, או לדרוש, ריבית, כלהלן:
מצד הלווה – הרווח או טובת ההנאה שהוא יכול (או צפוי) להפיק מכך שהכסף נמצא ברשותו לפרק זמן ידוע, לרבות האפשרות שבידיו להשתמש בכסף לא לו ולסכנו, כאשר במקרה רווח – הוא משלם סכום קצוב (ריבית) ובמקרה הפסד – הוא עשוי שלא לשלם את הריבית או חלקה ואף לא להחזיר את סכום ההלוואה, אם לא יהיו בידו האמצעים לכך.
מצד המלווה – הרווח וטובת ההנאה הצפויים שנגרעו ממנו (כולל הפסד שנגרם, אם נגרם) בשל הוויתור על זכות השימוש בכסף לתקופת ההלוואה וכן – הסיכון שהוא נושא בו (אפשרות אי החזרת ההלוואה או דחיית מועד פרעונה).
התפתחות ההלוואה בריבית

בתקופה שקדמה להקמת הבנקים המסחריים במאות ה-18 וה-19, אנשים שהיו מעוניינים בהלוואה לצורך מימון הוצאותיהם היו פונים לבעלי עסק פרטיים, שנקראו מלווים בריבית. עיסוק זה היה נפוץ באירופה בקרב יהודים, בין היתר מכיוון שנמנע מהם לעסוק במקצועות רבים אחרים. עיסוק זה גרם להתמרמרות ושנאה כלפי היהודים בקרב שכניהם הנוצרים, שהציגו אותו כסמך לטענה על שחיתותם וערמומיותם של היהודים.
בחלק מהדתות, ישנו איסור על שימוש בריבית באופן כללי (ראו איסור ריבית בדת), ביניהם ביהדות, שאוסרת על ריבית באיסור דאורייתא "את כספך לא תיתן כנשך". עם זאת, ישנם מקרים בהם היהדות כן מאשרת ריבית, כמו ריבית פיגורים, וגם פן זה מקבל ביטוי בחוק הישראלי בחוק פסיקת ריבית. קיים היתר הלכתי בשם "היתר עסקה", המאפשר למעשה הלוואה בריבית (שהוגדרה כתשלום במסגרת השתתפות בעסקה מסחרית).
נכונות לשלם ריבית בתמורה להלוואה אינה תנאי מספיק, מבחינתו של המלווה, להסכמתו לתת את ההלוואה. בדרך כלל נדרש הלווה לספק ביטחונות שאותם יוכל המלווה לממש במקרה של חוסר יכולת הלווה לפרוע את ההלוואה. לווה שבקשתו לקבל הלוואה נדחתה פונה לעיתים לשוק האפור, כלומר למלווים שאינם מוסדיים, שם הוא נדרש לשלם ריבית קצוצה, כלומר ריבית ששיעוריה גבוהים מאוד יחסית לשיעורי הריבית המקובלים, בביטחונות פחותים (או אף ללא ביטחונות מעבר להתחייבות האישית של הלווה).
סוגי ריביות > ריבית פשוטה

ריבית פשוטה: ריבית המחושבת כאחוז מסוים מהקרן, והאחוז עומד ביחס ישר לתקופת ההלוואה. גורם הפרופורציה נקרא בשם "שיעור הריבית". אם תקופת הריבית נמדדת בשנים – נקרא גורם הפרופורציה שיעור הריבית השנתי.
A_{t} = הסכום המצטבר לאחר  t שנים
A_{0} = הקרן (הסכום ההתחלתי)
r = שיעור הריבית (הנקובה בערכים עשרוניים. לדוגמה: 0.07 הוא 7%) ליחידת זמן אחת (בדרך כלל, שנה).
t = תקופת ההלוואה או זמן הצטברות הריבית (בדרך כלל נמדד בשנים).
לפיכך, אם לווה נטל הלוואה בסך של 1,000 ש"ח (הקרן) למשך 3 שנים, בריבית שנתית של 6%, אזי יהיה עליו להחזיר למלווה:
הנוסחה הכללית לריבית  {\frac {K*\%*T}{100*(1,12,365)}}
סוגי ריביות > ריבית דריבית

ריבית דריבית (ריבית מצטברת): ריבית המחושבת לא רק על הקרן אלא גם על הריבית שהצטברה בתקופה הקודמת.
A_{t} = הסכום המצטבר לאחר  t שנים
A_{0} = הקרן (הסכום ההתחלתי)
r = שיעור הריבית
t = זמן (בדרך כלל נמדד בשנים)
לפיכך, אם לווה נטל הלוואה בסך של 1,000 ש"ח למשך 3 שנים, בריבית שנתית של 6%, אזי יהיה עליו להחזיר למלווה:
כאשר הריבית מצטברת כמה פעמים במשך שנה אחת, נשתמש בנוסחה:
A_{t} = הסכום המצטבר לאחר  t שנים
A_{0} = הקרן (הסכום ההתחלתי)
r = שיעור הריבית
t = זמן (בדרך כלל נמדד בשנים)
n = מספר תקופות הצטברות הריבית בשנה אחת.
לפיכך, אם לווה נטל הלוואה בסך של 1,000 ש"ח למשך 3 שנים, בריבית נומינלית שנתית של 6%, כאשר הריבית מצטברת אחת לחודש [דהיינו: 12 תקופות הצטברות ריבית בשנה אחת], אזי יהיה עליו להחזיר למלווה:
סיווג ריבית

מבחינים בין ריבית קבועה וריבית משתנה.

ריבית קבועה: שיעור הריבית נקבע בעת לקיחת ההלוואה ונשאר קבוע כל העת עד סיום החזרתה.

ריבית משתנה: שיעור הריבית משתנה מעת לעת ממועד לקיחת ההלוואה ועד סיום החזרתה. בדרך כלל יתבצע השינוי בדרך של הצמדת הריבית לריבית הנקבעת על ידי גוף חיצוני (בנק ישראל, לדוגמה) או לריבית המקובלת עכשיו בשוק (או במגזר מסוים).
סיווג ריבית > ריבית נומינלית

ריבית נומינלית (או ריבית חוזית, או ריבית קונטוקורנטית, או ריבית נקובה) היא הריבית הנקובה במסמכי מתן ההלוואה ללא התחשבות במועדי חיוב הריבית ובהיטלים הנלווים (עמלות).
בדרך כלל תצוין הריבית לתקופה של שנה אחת.
סיווג ריבית > ריבית אפקטיבית

ריבית אפקטיבית (או ריבית מתואמת) היא הריבית המשולמת בפועל על ההלוואה תוך שקלול מועדי חיוב הריבית וההיטלים הנלווים (עמלות ותשלומים אחרים).

אם קרן ההלוואה היא A וסך כל ההחזר בתום תקופת ההלוואה הוא A+K, אזי שיעור הריבית האפקטיבית (לתקופת ההלוואה, באחוזים) הוא:
 \ R\%=100\cdot {\frac {K}{A}}
לפיכך:
לווה שנטל הלוואה של 10,000 ש"ח בתחילת שנה והחזיר 12,000 ש"ח בסופה, נשא בריבית אפקטיבית של:
\ 20\%=100\cdot {\frac {2,000}{10,000}} לשנה.
אם הלווה נטל הלוואה של 10,000 ש"ח והחזיר 12,000 ש"ח לאחר שנתיים ימים, הוא נשא בריבית אפקטיבית של:
\ 20\%=100\cdot {\frac {2,000}{10,000}} לשנתיים.
בחיובי ריבית תקופתיים – תחושב הריבית האפקטיבית לתקופה כוללת של n תקופות ריבית על ידי הנוסחה:
 \ (1+R)^{n}-1
R – הריבית האפקטיבית לתקופת ריבית אחת (שנה, חודש וכו').

n – מספר תקופות חיובי הריבית (התשלומים).
ריבית זו היא למעשה ריבית דריבית, כך ששיעור הריבית הנגבית בפועל גבוה משיעור הריבית הנומינלי (דהיינו משיעור הריבית לתקופה אחת המוכפל במספר התקופות).
הסיבה שמחשבים ריבית דריבית (אף על פי שבפועל נגבית רק ריבית פשוטה) היא כי במצב פשוט, הלווה היה צריך לשלם את הריבית בסוף השנה.
מכיוון ש"סוכם" בין הלווה למלווה שהכסף שווה כל שנה ריבית מסוימת והלווה מחזיר חלק מהריבית רוב השנה, יוצא שהמלווה יכול להלוות את הכסף הזה שוב באותה ריבית והוא הרוויח יותר מהריבית השנתית.
לפיכך, אם נלקחה הלוואה בריבית נומינלית של 6 אחוז לשנה, וחיוב הרבית נעשה מדי חודש, אזי
לאחר חלוקה ב-12 נקבל ריבית אפקטיבית חודשית של חצי אחוז (12\6%). לאחר חישוב ריבית דריבית מדי חודש, נקבל שהריבית השנתית הכוללת (הריבית האפקטיבית השנתית) היא כ-6.17% מקרן ההלוואה:

[1 - 12(0.005 + 1)] ≈ 0.0617 = 6.17%.
סיווג ריבית > ריבית ריאלית

הריבית הריאלית היא הריבית הנומינלית המותאמת לשינוי האינפלציה (או מדד אחר מוסכם), דהיינו היא הפער (ראו הערה בהמשך) בין שער הריבית הנומינלית לבין שיעור האינפלציה.
ההבדל המרכזי בינה לבין הריבית האפקטיבית הוא שריבית זו משתנה בהתאם לגורם חיצוני (כגון האינפלציה) שאיננו בשליטת הצדדים להלוואה, בניגוד לריבית האפקטיבית שיש לצדדים שליטה עליה.

מכיוון שריבית זו תלויה בגורם חיצוני שאיננו ידוע במועד מתן ההלוואה, נהוג להשתמש באומדן למדד זה (שיעור האינפלציה הצפויה) ולבצע התאמות בתשלומי ההחזרים מעת לעת.
הגורם החיצוני הוא בדרך כלל שיעור האינפלציה במשק, אך יכול להיות גם מדד אחר, כגון: מדד תשומות הבנייה או שער מטבע חוץ מסוים.

הנוסחה לחישוב הריבית הריאלית היא:
 \ {\frac {1+R}{1+M}}-1

R – שיעור הריבית הנומינלית.

M – שיעור האינפלציה (או שיעור עליית המדד).
הערה: בניגוד לטעות רווחת, ריבית זו איננה ההפרש החשבוני כי אם היחס בין הריבית הנומינלית לבין שיעור האינפלציה. עם זאת, כקירוב בלבד (מסדר ראשון), אפשר להשתמש בהפרש החשבוני (R-M) לחישובה.
סיווג ריבית > הצמדה

כאשר מתבצעת הצמדה של הריבית הנומינלית למדד כלשהו, ההצמדה היא על הקרן והריבית יחדיו, לכן יש להכפילן בשיעור ההצמדה כדי למצוא את שיעור הריבית הריאלית:
 \ (1+R)(1+M)-1

R – שיעור הריבית הנומינלית.

M – שיעור ההצמדה (שיעור עליית המדד).
הערה: גם במקרה זה, כקירוב בלבד, אפשר להשתמש בסכום החשבוני (R+M) לחישוב.
הערכה= R+M
לפיכך, לווה שנטל הלוואה בריבית נומינלית של 15% "צמודה למדד" (לשיעור האינפלציה במשק). אם המדד עלה ב-10% אחוזים באותה תקופה, ישלם ריבית ריאלית של  \ (1+0.15)(1+0.10)-1=0.265=26.5\% על סכום ההלוואה.

אם נשתמש בחישוב המקורב נקבל: 0.15 + 0.10 = 0.25 = 25% שמהווה קירוב לערך האמיתי.
סיווג ריבית > ריבית פריים

בישראל, ריבית פריים, היא הריבית הבסיסית לתמחור עסקאות בנקאיות כדוגמת פיקדונות ועסקות אשראי.
סיווג ריבית > ריבית שלילית

ריבית נומינלית שלילית על פיקדונות אינה נפוצה, משום שבמצב זה המפקידים יעדיפו להחזיק את כספם במזומן. ריבית ריאלית שלילית, שהיא הריבית הנומינלית בניכוי האינפלציה, נפוצה יותר. מדינה שבה המטבע יציב תמשוך אליה פיקדונות ממדינות שבהן המטבע פחות יציב, ותצליח בכך גם כאשר היא מבטיחה ריבית נומינלית שלילית, משום שמבחינת המפקידים ריבית שלילית זו עדיין עדיפה על הריבית הריאלית בארצם.
השפעת גובה הריבית על המשק

| --- | --- |
 :  ראו גם – ריבית בנק ישראל, הבנק העולמי, התניה של קרן המטבע הבין-לאומית
גובה הריבית בכל מדינה מושפע מהמדיניות המוניטרית של הבנק המרכזי (בישראל, בנק ישראל). הבנק המרכזי קובע את שער ריבית בנק ישראל בו הוא מלווה כסף לבנקים או לווה מהם (הריבית המוניטרית), וכך משפיע על כמות הכסף במשק. קביעת ריבית ברמה גבוהה מדי תרסן את הפעילות הכלכלית במשק, ועלולה להוביל בנסיבות מסוימות להאטה או אף למיתון. קביעת ריבית ברמה נמוכה מעודדת את הפעילות הכלכלית במשק, אך עלולה להוביל ללחצים אינפלציוניים ולעליית מחירים.
ביקורת על הריבית

במהלך ההיסטוריה הביעו מוסדות דת שונים, פילוסופים ואנשי ציבור, ביקורת כנגד השימוש בריבית על בסיס מוסרי, אתי, דתי ומשפטי. הרציונל של המתנגדים כלל טיעונים על אתיקה בעבודה, צדק חברתי, חוסר יציבות כלכלית, הרס אקולוגי והון בין דורי. בהינדואיזם, בודהיזם, יהדות, אסלאם והנצרות, קיים איסור ריבית.
רעיונות על הגבלת גובה הריבית הובעו על ידי חוקרים מודרניים. אדם סמית, שנחשב לאבי הקפיטליזם של השוק החופשי, תמך בהטלת תקרת ריבית אם כי התנגד לאיסור מוחלט על הריבית. קיינס סבר עמדה דומה וטען כי ממשלה נבונה צריכה להיות מעוניינת לרסן את הריבית על פי חוק ומנהג ואף על ידי הפעלת סנקציות של חוק המוסר.
בשנת 1987 פרסמה האדריכלית ופרופסור ל"טכנולוגיות בנייה אקולוגיות" הגרמנייה מרגריט קנדי (אנ') מאמר על נזקי הריבית. לגישתה, מלוא ההשפעה של מנגנון הריבית על המערכת המוניטרית שלנו הוא נסתר וקשה להבין אותו אינטואיטיבית. אחת הטעויות הנפוצות היא שאנחנו משלמים ריבית רק כאשר אנו לווים כסף. ולכאורה אם הם רוצים להימנע מתשלום ריבית, כל מה שאנחנו צריכים לעשות הוא להימנע מללוות כסף. אלא שהריבית גלומה בכל מחיר של מוצר או שירות שאנו קונים. לדבריה, הריבית הגלומה כיום היא 50% בממוצע ממחיר כל מוצר או שירות שאנו קונים (בימי הביניים שיעור זה עמד על 10%). כמו כן לטענתה גם הרציונל שאומר כי מאחר שכל אחד צריך לשלם ריבית כאשר הוא לווה כסף הרי שכולנו שווים ונמצאים באותה הקלחת, אינו נכון. 80% מהאוכלוסייה משלמים יותר ממה שהם מקבלים, 10% מקבלים מעט יותר ממה שהם משלמים, והיתר מקבלים ריבית כפולה ממה שהם משלמים. כך שהשימוש בריבית מנציח למעשה את אי השוויון.
ריבית פיגורים

ריבית פיגורים היא ריבית אותה משלם החייב במקרה של איחור בתשלום בו היה חייב, והיא מתווסף לקרן החוב ולריבית המקורית. מקור החובה למועד התשלום, קבוע לרוב בהסכם הלוואה או בפסק דין או בחיקוק. השוני המהותי בין ריבית פיגורים לבין ריבית רגילה הוא שבעוד ריבית רגילה מהווה "דמי שכירות" על הכסף, ריבית פיגורים מהווה אמצעי להרתעה או לענישה.
ריבית פיגורים לרוב גבוהה משמעותית מריבית רגילה, והיא עלולה לדרדר את החייבים להסתבכות כלכלית משמעותית, ואף לחדלות פרעון.
ריבית פיגורים > חקיקה ופסיקה בתחום בנושא ריבית פיגורים בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1987 התקין שר התקשורת, באישור ועדת הכספים, את "תקנות הבזק (ריבית פיגורים והוצאות גביה), תשמ"ז-1987", המסדירות באופן מפורש את ריבית הפיגורים שניתן לגבות בעבור 'שירות בזק'.
חוק חובת אזהרה בפרסום ושיווק של הלוואה, מחייב להוסיף הבהרה בנוסח: "אי עמידה בפירעון ההלוואה עלול לגרור חיוב בריבית פיגורים והליכי הוצאה לפועל", לכל הליך שיווקי המעודד נטילת הלוואה.
במאי 2022, אישרה ועדת הכלכלה של הכנסת, כי "שיעור ריבית הפיגורים המרבי לא יעלה על זה שגובה הבנק בו מנהל הקבלן את החשבון אליו היה אמור הקונה להפקיד את הכסף ולא הפקיד".
ראו גם

הלוואה
הלוואה קצרת מועד
שקילות פער הריביות הנומינליות המכוסות
ריבית צל
ריבית הפרה
ריבית קצוצה
פיקדון (בנקאות)
הערות שוליים

↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 969 הצעת חוק הריבית (תיקון), באתר דעת.
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 970–975 חוק פסיקת ריבית, באתר דעת.
↑  פה זה מדויק
↑  Wayne A.M. Visser and Alastair McIntosh,‏ History of Usury Prohibition
↑  Beyond Liquidity: The Metaphor of Money in Financial Crisis.
↑  Margrit Kennedy, "Interest and Inflation Free Money: Creating an Exchange Medium That Works for Everybody and Protects the Earth", first published in 1987 and updated repeatedly afterward, last time in 2006.
↑  "תקנות הבזק (ריבית פיגורים והוצאות גביה), תשמ"ז-1987"
↑  גיא נרדי, ועדת הכלכלה אישרה תקנות הקובעות ריבית פיגורים מקסימלית לרוכשי דירות, באתר כלכליסט, 16 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555621505171  BnF: cb11974115k (data)  GND: 4067845-3  HDS: 013923  LCCN: sh85067247  NARA: 10637866  NDL: 00569550  NKC: ph135596
חמצן

ערך זה עוסק ביסוד כימי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חמצן (Oxygen) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי O ומספרו האטומי הוא 8. מקור השם בא מההשערה המוקדמת כי החמצן הוא מרכיב הכרחי בחומצות. לאיזוטופ השכיח ביותר שלו, 16O, יש 8 נייטרונים וצורתו השכיחה בטבע היא מולקולת "חמצן" O2 ואוזון O3. המקור העיקרי לחמצן בכדור הארץ הוא תהליך הפוטוסינתזה כחלק ממחזור החמצן. החמצן משתחרר לאוויר ונספג במים ובאדמה אך חלקו נשאר באטמוספירה, ונצרך על ידי יצורים נושמים או תהליכים כימיים כמו חמצון-חיזור.
תכונות

טמפרטורת ההתכה של חמצן היא 218.79- מעלות צלזיוס וטמפרטורת הרתיחה שלו היא 182.96- מעלות צלזיוס. מסתו האטומית 15.9994 וסידור האלקטרונים שלו הוא 2,6. הערכיות של החמצן היא 2-.
החמצן הוא יסוד אל-מתכתי המופיע בצורתו הטבעית כמולקולת O2, והוא גז בטמפרטורת החדר. שני אטומי החמצן שבמולקולה קשורים ביניהם בקשר קוולנטי כפול (O=O). האלוטרופ אוזון (O3) הוא גז רעיל, והאלוטרופ O4 הוא בעל צבע אדום כשהוא מוצק. O4 מתקבל בהפעלת לחץ של 20 ג'יגה-פסקל על O2. צורה זו של חמצן היא חומר מחמצן חזק יותר מאוזון או מחמצן אטמוספירי.
החמצן חסר טעם, צבע או ריח בטמפרטורת החדר.
שימושים

חמצן הוא היסוד האלקטרושלילי ביותר אחרי פלואור, ולכן הוא משמש לעיתים קרובות כחומר מחמצן. חמצן נוזלי משמש כחומר מחמצן בטילים.
החמצן משמש גם לתהליכים תעשייתיים שונים, בהם הוא משמש כדלק, כגון ריתוך, ייצור פלדה והפקת מתנול.
היסטוריה

החמצן הופק על ידי מיכאל סנדיבוג (Michał Sędziwój, Michael Sendivogius), כימאי ופילוסוף פולני, בשלהי המאה ה-16 באמצעות חימום של אשלגן חנקתי. סנדיבוג קרא לגז שהשתחרר "מזון החיים".
מאוחר יותר הופק שוב החמצן באופן דומה על ידי הכימאי השוודי קרל וילהלם שלה בשנת 1773. במקביל, ייצר האנגלי ג'וזף פריסטלי חמצן כאשר ב-1 באוגוסט 1774 חימם תחמוצת כספית. פריסטלי פרסם את ממצאיו ב-1775 ושלה ב-1777, מה שמסביר את הנטייה הרווחת בספרי ההיסטוריה לייחס את גילוי החמצן לפריסטלי. גם שלה וגם פריסטלי לא זיהו את החמצן כיסוד כימי, כיוון שהחזיקו בתורת הפלוגיסטון ופירשו את ממצאיהם באמצעותה. פריסטלי פיתח שיטה לבדיקת "הטוהר היחסי" כלומר של כמות הפלוגיסטון של אוויר באמצעות תגובה עם הגז NO ומדידת נפח ה-NO2 הנפלט. ב-1775 גילה פריסטלי כי ה"אוויר" הנפלט מחימום תחמוצת הכספית, מגיב עם יותר NO מאשר אוויר רגיל וקרא לו "אוויר נטול פלוגיסטון". מאוחר יותר גילה פריסטלי כי צמחים פולטים את אותו "אוויר נטול פלוגיסטון".
אנטואן לבואזיה ערך ניסויים רבים בחמצן והראה כי זהו המרכיב באוויר המתרכב עם גפרית לקבלת חומצה גופרתית ועם זרחן בתגובה הנתנת חומצה זרחתית. לבואזיה היה הראשון לזהות את החמצן כיסוד. זיהוי זה והבנת תפקיד החמצן בבעירה, הביאה לסופה את תורת הפלוגיסטון ששלטה בכימיה של המאה ה-18. לבואזיה קרא תחילה ליסוד בשם "אוויר אוויר טוב לנשימה" ובשנת 1779 הציע לקרוא לו Principe oxygine כלומר "היסוד יוצר החומצות".
עד סוף המאה ה-19 הבינו מדענים שניתן להנזיל אוויר ולבודד את מרכיביו על ידי דחיסה וקירור שלו. בעזרת שיטת המפל (אנ') אידה הכימאי והפיזיקאי השווייצרי ראול פייר פיקטה (אנ') גופרית דו-חמצנית נוזלית על מנת להנזיל פחמן דו-חמצני, שבתורו התאדה כדי לקרר מספיק גז חמצן כדי להנזיל אותו. הוא שלח מברק ב-22 בדצמבר 1877 לאקדמיה הצרפתית למדעים בפריז והכריז על גילוי חמצן נוזלי (אנ'). יומיים בלבד לאחר מכן, הכריז הפיזיקאי הצרפתי לואי פול קייטה על שיטה משלו להנזלת חמצן מולקולרי. רק כמה טיפות מהנוזל הופקו בכל מקרה ולא ניתן היה לבצע אנליזה משמעותית. חמצן הונזל במצב יציב לראשונה ב-29 במרץ 1883, על ידי מדענים פולנים מהאוניברסיטה היגלונית, זיגמונט ורובלבסקי (אנ') וקרול אולשבסקי (אנ').
אטימולוגיה

המילה חמצן חודשה על ידי יחיאל מיכל פינס מהשורש ח.מ.צ לפי המילה הלועזית oxygen שמקורה במונח שטבע לבואזיה principe oxigine: "יסוד יוצר־חומצות" (ביוונית ὀξύς (אוקסיס) - חומצה); אליעזר בן-יהודה הציע את המילה "אבחמץ" שלא נקלטה.
איזוטופים

לחמצן 3 איזוטופים יציבים טבעיים ( {\ce {^16O}},  {\ce {^17O}} ו- {\ce {^18O}}), ובנוסף התגלו עוד 14 רדיו-איזוטופים מ- {\ce {^12O}} ועד  {\ce {^28O}}, אשר לכולם זמן מחצית החיים קצר.  {\ce {^15O}} הוא הרדיו-איזוטופ של חמצן בעל זמן מחצית החיים הכי גדול - 122.24 שניות.
| סמל | (p)‏Z> התרגשות אנרגטית | (n)‏N> התרגשות אנרגטית | מסה איזוטופית (u)> התרגשות אנרגטית | זמן מחצית חיים | דרכי התפרקות | תוצר דעיכה | ספין גרעיני | שכיחות האיזוטופ (כשבר מולרי מהיסוד) | טווח השינוי הטבעי (כשבר מולרי מהיסוד) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12O | ‏8 | 4 | 12.034405(20) | [MeV‏ (25)0.40] E-24 s‏(30)580 | 2p (60%) |  {\ce {^10C}} | 0+ |  |  |
| 12O | ‏8 | 4 | 12.034405(20) | [MeV‏ (25)0.40] E-24 s‏(30)580 | p (40%) |  {\ce {^11N}} | 0+ |  |  |
| 13O | ‏8 | 5 | 13.024812(10) | ms‏ (5)8.58 | β+ (89.1%) |  {\ce {^13N}} | (3/2-) |  |  |
| 13O | ‏8 | 5 | 13.024812(10) | ms‏ (5)8.58 | β+, p (10.9%) |  {\ce {^12C}} | (3/2-) |  |  |
| 14O | ‏8 | 6 | 14.00859625(12) | s‏ (18)70.598 | β+ |  {\ce {^14N}} | 0+ |  |  |
| 15O | ‏8 | 7 | 15.0030656(5) | s‏ (16)122.24 | β+ |  {\ce {^15N}} | 1/2- |  |  |
| 16O | ‏8 | 8 | 15.99491461956(16) | יציב |  |  | 0+ | 0.99757(16) | 0.99738-0.99776 |
| 17O | ‏8 | 9 | 16.99913170(12) | יציב |  |  | 5/2+ | 0.00038(1) | 0.00037-0.00040 |
| 18O | ‏8 | 10 | 17.9991610(7) | יציב |  |  | 0+ | 0.00205(14) | 0.00188-0.00222 |
| 19O | ‏8 | 11 | 19.003580(3) | s‏ (9)26.464 | β- |  {\ce {^19F}} | 5/2+ |  |  |
| 20O | ‏8 | 12 | 20.0040767(12) | s‏ (5)13.51 | β- |  {\ce {^20F}} | 0+ |  |  |
| 21O | ‏8 | 13 | 21.008656(13) | s‏ (10)3.42 | β- |  {\ce {^21F}} | (1/2,3/2,5/2)+ |  |  |
| 22O | ‏8 | 14 | 22.00997(6) | s‏ (15)2.25 | β- (>78%) |  {\ce {^22F}} | 0+ |  |  |
| 22O | ‏8 | 14 | 22.00997(6) | s‏ (15)2.25 | β+, n (<22%) |  {\ce {^21F}} |  |  |  |
| 23O | ‏8 | 15 | 23.01569(13) | ms‏ (37)82 | β+, n (93%) |  {\ce {^22F}} | 1/2+# |  |  |
| 23O | ‏8 | 15 | 23.01569(13) | ms‏ (37)82 | β- (7%) |  {\ce {^23F}} |  |  |  |
| 24O | ‏8 | 16 | 24.02047(25) | ms‏ (5)65 | β+, n (58%) |  {\ce {^23F}} | 0+ |  |  |
| 24O | ‏8 | 16 | 24.02047(25) | ms‏ (5)65 | β- (42%) |  {\ce {^24F}} |  |  |  |
| 25O | ‏8 | 17 | 25.02946(28)# | ns‏ 50> | n |  {\ce {^24O}} | (3/2+)# |  |  |
| 26O | ‏8 | 18 | 26.03834(28)# | ns‏ 40> | 2n |  {\ce {^24O}} | 0+ |  |  |
| 27O | ‏8 | 19 | 27.04826(54)# | ns‏ 260> |  |  | 3/2+# |  |  |
| 28O | ‏8 | 20 | 28.05781(64)# | ns‏ 100> |  |  | 0+ |  |  |
צורה בטבע ותפקיד ביולוגי

חמצן הוא אחד היסודות הנפוצים בטבע ומהווה 21% מהאוויר על פני כדור-הארץ. לחמצן חשיבות מכרעת לקיום החיים בכדור-הארץ, מסיבות רבות שחלקן:
החמצן הטהור משמש לנשימה התאית של היצורים האווירניים, המשתמשים בו כקולט האלקטרונים הסופי של התהליך. על כן, הוא הכרחי כדי להפיק אנרגיה לקיום החיים.
החמצן מהווה חלק ממולקולת המים, מהפחמן הדו-חמצני (CO2), ועוד מאלפי תרכובות אורגניות ההכרחיות לקיום החיים.
אחד מביטויי החמצן בטבע הוא הגז אוזון (O3), המסנן את המרכיב העל-סגול שבקרינת השמש.
באגמים, בנחלים ובימים, החמצן נפוץ הרבה פחות בשל מסיסותו הנמוכה במים. כ-6 מ"ל של חמצן נמסים בכל ליטר מים, כלומר ריכוז החמצן במים קטן פי 30 מריכוזו באוויר. החמצן מגיע למים מהאוויר על ידי המסה, וכן כתוצר הפוטוסינתזה המתרחשת באצות ובצמחים הגדלים במים.
תהליך ההתרכבות של חומר אורגני עם חמצן נקרא בעירה, וכתוצר שלו משתחרר פחמן דו-חמצני (ובבעירה בתנאים של מחסור בחמצן נוצר פחמן חד-חמצני). תהליך זה מאפשר המרת מזון לאנרגיה בתהליך הנקרא נשימה אווירנית (בניגוד לנשימה אל-אווירנית). ביצורים מורכבים המכילים מחזור דם, ישנם תאים מיוחדים שתפקידם לסייע בהעברת החמצן לכל חלקי הגוף, ונקראים תאי דם אדומים.
יחד עם נחיצותו של החמצן לחיים המוכרים לנו, מולקולת החמצן (O2), שהיא דו-רדיקל, מהווה רעלן לתאים. בכל תא אווירני קיימים מנגנונים מיוחדים שנועדו להגן על התא מפני הנזק. כיום משערים חוקרים כי הגורם העיקרי להזדקנות הוא הרס הדרגתי של החומר הגנטי בתא על ידי רדיקלים כמו חמצן (וראו נוגדי חמצון). למרות הנזק הרב שצורוני חמצן ריאקטיבים עלולים לגרום, יש לרדיקלים אלו תפקיד בתאי הגוף, כגון, מנגנון פירוק חיידקים בתאים לימפוציטים או על ידי תאי הזרע במהלך ההפריה.
תחמוצת היא תוצר תהליך התרכבות של חמצן עם חומר (לדוגמה: פחמן דו-חמצני, תחמוצת החנקן, תחמוצת הסידן וכדומה). תהליך זה בברזל נקרא קורוזיה (שיתוך), ונחשב לתהליך הפוגע בחוזקן של מתכות מעובדות.
מבנה מולקולת החמצן

למולקולות חמצן מבנה דו-אטומי, סדר הקשר 2 (קשר כפול).
מבנה מולקולת החמצן > הקשרים בין אטומי החמצן

לכל אחד מאטומי החמצן ארבעה אלקטרונים ברמה 2P.
נוצר קשר סיגמה המאכלס 2 אלקטרונים.
2 קשרי פאי קושרים מאכלסים 4 אלקטרונים.
שני אלקטרונים מאכלסים 2 קשרי פאי אנטי קושרים כשהספינים שלהם מקבילים. אכלוס זה של אורביטלי פאי אנטי-קושרים גורם לכך שסדר הקשר נמוך בחמצן מאשר בחנקן.
בשל הימצאות שני אלקטרונים שאינם מזווגים ובספינים מקבילים בחמצן האטמוספירי פרה-מגנטי במצב היסוד (טריפלט מגנטי), נמשך חמצן נוזלי למגנט.
מבנה מולקולת החמצן > מצבים מעוררים של מולקולת החמצן

מולקולת חמצן עשויה להימצא במצב מעורר בו הספינים של האלקטרונים האנטי-קושרים הפוכים, כלומר במצב של סינגלט מגנטי שבו המולקולה דיא-מגנטית. ייתכנו שני מצבים כאלו: כאשר 2 האלקטרונים מאכלסים אותו אורביטל אנטי קושר (המעבר למצב מעורר זה על ידי בליעה ב-1268nm) או (מצב גבוה יותר באנרגיה) כששני האלקטרונים בשני אורביטלים אנטי-קושרים מסתדרים בספינים הפוכים (המעבר למצב מעורר זה על ידי בליעה ב-762nm).
אמצעי זהירות

חשיפה לריכוזי חמצן הגבוהים מריכוזו באוויר מסוכנת ויכולה לגרום לעיוורון, למשל בפגים המקבלים אותו בריכוז גבוה מדי באינקובטור.
על אף שהחמצן עצמו אינו בוער, הוא מסייע ומאיץ בעירה קיימת, ותכונות אלו מחייבות נקיטת אמצעי בטיחות בשימוש בחמצן.
נגזרות מסוימות של חמצן, כמו אוזון (O3), מי חמצן (H2O2), על-תחמוצות שונות ועוד, מהוות חומרים מסוכנים.
נגזרות חמצן נוטות ליצור בגוף רדיקלים חופשיים, בעיקר בתהליכים מטבוליים. רדיקלים חופשיים יכולים לגרום לנזק לתאי הגוף ול-DNA, ובכך הם עלולים לגרום להאצת תהליך ההזדקנות, ואף לסרטן.
ראו גם

אוזון
תחמוצת
היפוקסיה
אסון החמצן
מחזור החמצן בגוף
הערות שוליים

↑  מסע בין חומרים, עמוד 19
↑  הנרי מ. לסטר, תרגום: יצחק קלוגאי, תגליות מעבדתיות במאה הי"ח: הכימיה של הגזים, הרקע ההיסטורי של הכימיה, הוצאת יחדיו, 1966
↑  Papanelopoulou, Faidra (2013). "Louis Paul Cailletet: The liquefaction of oxygen and the emergence of low-temperature research". Notes and Records of the Royal Society of London. 67 (4): 355–73. doi:10.1098/rsnr.2013.0047. ISSN 0035-9149. PMC 3826198.
↑   אילון גלעד, גלגולה של מילה - חמצן, באתר הארץ, 29 במאי 2013
↑  עירור של מולקולת חמצן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555738105171  BNE: XX534245  BnF: cb11977353d (data)  GND: 4051803-6  LCCN: sh85096329  NDL: 00570181  NKC: ph122069 
לקראת סוף חייו של כוכב ענק, נוצרים האיזוטופים 16O (בקליפת ה-O), 17O (בקליפת ה-H) ו-18O (בקליפת ה-He).
מחזור החמצן בכדור הארץ
מולקולות חמצן
ג'יין פאוול

| --- | --- |
ג'יין פאוול בסרט "חתונה מלכותית" (1951)
ג'יין פאוול בסרט "חתונה מלכותית" (1951)
 לידה:  1 באפריל 1929 פורטלנד, אורגון, ארצות הברית
 פטירה:  16 בספטמבר 2021 (בגיל 92) וילטון, קונטיקט, ארצות הברית
 שם לידה:  Suzanne Lorraine Burce 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1944–2002 (כ־58 שנים)
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
הכוכב של ג'יין פאוול בשדרת הכוכבים בהוליווד
ג'יין פאוול (באנגלית: Jane Powell; 1 באפריל 1929 – 16 בספטמבר 2021) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, רקדנית וזמרת אמריקאית. היא התפרסמה בעיקר בהופעותיה בסרטים מוזיקליים בשנות ה-40 ושנות ה-50. לאחר שהפסיקה להופיע בסרטים, פיתחה קריירה בהופעות בתיאטרון ובטלוויזיה.