stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן אדם הילר

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1728 Osiek Łużycki, רפובליקת פולין 
 פטירה:  16 ביוני 1804 (בגיל 75) לייפציג, נסיכות הבוחר מסקסוניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג, קרויצשולה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק, האסכולה הווינאית הראשונה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  חליל צד 
 צאצאים:  פרידריך אדם הילר 
 
יוהאן אדם הילר (בגרמנית: Johann Adam Hiller;‏ 25 בדצמבר 1728 – 16 ביוני 1804) היה מלחין גרמני ומחבר ספרות מוזיקלית, שנחשב ליוצר הזינגשפיל, צורה מוקדמת של אופרה גרמנית. ברבות מן האופרות הללו עבד עם המשורר כריסטיאן פליקס וייסה. נוסף על כך, הילר היה מורה, שעודד חינוך מוזיקלי לנשים. בין תלמידותיו היו אליזבת מארה וקורונה שרטר.
ביוגרפיה

הילר למד את יסודות המוזיקה אצל מורה בעיר הולדתו הסמוכה לגרליץ. משנת 1740 עד 1745 היה תלמיד בגימנסיה בגרליץ וב-1746 יצא ללמוד בבית הספר למוזיקה, ה"קרויצשולה" המפורסם בדרזדן. שם למד נגינה בכלי מקלדת וליווי בסו קונטינואו אצל גוטפריד אוגוסט הומיליוס. בשנת 1751 עבר ללייפציג, שם נרשם באוניברסיטה ללימודי משפטים. הילר שקע בשמחה בחיי המוזיקה העשירים של העיר והשתתף באופן פעיל ב-Grosse Concert ("הקונצרט הגדול"), סוג המופעים המוזיקליים הנפוץ ביותר בעיר. במשך תקופת לימודיו בלייפציג כתב כמה סימפוניות, קנטטות כנסייתיות ואריות לצד קטעי זינגשפיל, שהכתיר בשם "האורקל". הילר פרסם גם מסה על "חיקוי הטבע במוזיקה"(Abhandlung über die Nachahmung der Natur in der Musik) בשנת 1754, השנה שבה היה למשגיח בחצר הרוזן בריל בדרזדן. במשרה זו נשאר עד 1760, כשבעיות בריאות (דיכאון) אילצו אותו לפרוש מעבודתו.
הילר חזר ללייפציג והתמנה למנהל ה"קונצרט הגדול", משרה שבה נשאר עד 1771. כעבור ארבע שנים ייסד הילר אגודת קונצרטים משלו, ה-Musikübende Gesellschaft עוד ייסד בלייפציג בית ספר, שבו הכשיר מוזיקאים צעירים בשירה ובנגינה. שתיים מתלמידותיו המפורסמות ביותר היו קורונה שרטר וגרטרוד אליזבת מארה, לשעבר שמלינג, שתיהן זמרות מוכשרות. ב-1788 התמנה הילר למנהל המוזיקה בכנסיית פאולינה שליד אוניברסיטת לייפציג. בתקופה זו גם ארגן קונצרטים רוחניים לתענית שלפני הפסחא.
בשנות ה-80 של המאה ה-18 השיג משרות חדשות בלהיטות גדלה והולכת. בשנת 1781 היה למנצח תזמורת הגוונדהאוס. באותה שנה ביקר בחצר הדוכס מקורלנד במיטאו, נסיעה שהביאה למינוי הילר לקאפלמייסטר במיטאו כעבור ארבע שנים. נוסף למשרותיו בגוונדהאוס ובכנסיית פאולינה, קיבל בשנת 1783 את משרת המנהל המוזיקלי של "הכנסייה החדשה", שהקנתה לו מעמד של סמכות מוזיקלית עליונה בלייפציג, ואולם, כאשר קיבל על עצמו את המשרה החדשה במיטאו, בשנת 1785, ויתר הילר על כל משרותיו בלייפציג. מחמת המצב הפוליטי הרעוע בחצר של קורלנד, התפטר ממשרתו שם לאחר שנה אחת בלבד. כיוון שלא הייתה לו עוד תעסוקה בלייפציג, היה עליו לארגן קונצרטים כדי להשתכר למחייתו, אבל למזלו הצליח לקבל בשנת 1787 את משרת המנהל המוזיקלי של עיריית ברסלאו. הוא עשה שנתיים בברסלאו וחזר ללייפציג בשנת 1789 לשמש מנצח מקהלה בכנסיית תומאס, תפקידו משכבר הימים של יוהאן סבסטיאן באך. הוא נשאר בעבודתו זו עד 1800 ואז התפטר מחמת גילו.
אין קרבה משפחתית בין יוהאן אדם הילר לבין המלחין והמנצח פרדיננד הילר.
הלך לעולמו בשנת 1804 בלייפציג.
כתבים

תרומתו העיקרית של הילר בתחום זה כוללת את Wöchentliche Nachrichten, כתב עת מוזיקלי שבו פרסם סקירות של מופעים, פרסומי מוזיקה חדשים ומאמרים על נושאים שונים הקשורים למוזיקה. מתוך מאמריו בכתב העת הזה אפשר לראות בבירור, שהילר היה פתוח לאופנות חדשות במוזיקה והעדיף את האסה על פני י. ס. באך וגלוק.
כתביו האסתטיים של הילר כוללים את Abhandlung über die Nachahmung der Natur in der Musik משנת 1754 ואת Über die Musik und deren Wirkungen משנת 1781, שהוא תרגום מצרפתית של "הרהורים על מוזיקה" מאת שאבאנו.
כהיסטוריון פרסם הילר סדרה של אנקדוטות וביוגרפיות, Anecdoten zur Lebensgeschichte grosser Regenten und berühmter Staatsmänner ו-Lebensbeschreibungen berühmter Musikgelehrten und Tonkünstler neuerer Zeit
רוב כתביו עוסקים בפדגוגיה. בפרסומים אלה מתגלה הילר כמורה מוכשר, שראה בהכרת המוזיקה חלק חיוני בהשכלתו של כל אדם באשר הוא.
לקריאה נוספת

Women making music: the western art tradition, 1150-1950. ed. by Jane Bowers and Judith Tick. Urbana, 1986
"נשים עושות מוזיקה: מסורת האמנות המערבית", 1150-1950, בעריכת ג'יין באוארס וג'ודית טיק, אורבנה, 1986.
תבליט הוקרה ליוהאן אדם הילר בכנסיית תומאס בלייפציג
חלוקה בשתיים

חלוקה בשתיים או חצייה היא פעולת חילוק שבה המחלק הוא 2.
חלוקה זו זכתה ליחס מיוחד כבר במצרים העתיקה, שם אלגוריתם הכפל כלל חלוקה בשתיים כאחד הצעדים הבסיסיים. מתמטיקאים אחדים, עד המאה ה-16 המשיכו להתייחס לחלוקה בשתיים כאל פעולה נפרדת. במחשב, שבו מיוצגים מספרים בבסיס בינארי, קיימת פקודת מכונה מיוחדת לחלוקה בשתיים (או בכל חזקה טבעית של 2), נפרדת מפקודת החלוקה הכללית במספר שלם, וברוב המעבדים גם מהירה ממנה.
מספר זוגי הוא מספר שמתחלק ב-2 ללא שארית, ואילו מספר אי-זוגי נותן שארית 1 בעת חלוקתו ב-2. ניתן לנסח זאת כמבחן התחלקות: מספר מתחלק ב-2 אם ורק אם ספרת האחדות שלו מתחלקת ב-2.
אריתמטיקה בינארית

חלוקה בשתיים של מספר בינארי נעשית פשוט באמצעות הזחת המספר סיבית אחת ימינה. דוגמה: חלוקה בשתיים של המספר הבינארי 1101001 (שהוא 105 עשרוני), נותנת, בהסרת הסיבית הימנית, את המנה 110100 (52 עשרוני). חלוקה בכל חזקה של שתיים,  \ 2^{k}, נעשית באמצעות הזחת המספר  \ k סיביות ימינה.
הזחה ימינה היא בדרך כלל פעולה פשוטה ומהירה מאשר חלוקה, ולכן החלפת חלוקה בשתיים בהזחה היא דרך לאופטימיזציה של התוכנית. עם זאת, משיקולים של קריאוּת וניידות של התוכנה, בשפה עילית עדיף להשתמש בפקודת חלוקה ולא בהזחה, ולתת למהדר לבצע את האופטימיזציה. כאשר המחולק הוא מספר בעל סימן (כלומר יכול להיות חיובי או שלילי) לא תמיד אפשרית אופטימיזציה זו. בשפת Java, למשל, הוראה החלוקה -3 / 2 תיתן תוצאה -1, ואילו הוראת ההזחה -3 >> 1 תיתן תוצאה -2, עקב הבדלים באופן העיגול בשתי ההוראות.
אריתמטיקה בינארית בנקודה צפה

חלוקה בשתיים של מספר בינארי בנקודה צפה נעשית באמצעות הפחתת 1 מהמעריך. שפות תכנות רבות כוללות לפיכך פונקציה לחלוקת מספר בנקודה צפה בחזקה של שתיים. בשפת Java משמשת לכך המתודה java.lang.Math.scalb, ובשפת C משמשת לכך הפונקציה ldexp.
גאומטריה

הגאומטריה עוסקת במקרים אחדים של חצייה:
חוצה זווית הוא ישר העובר דרך קודקוד הזווית וחוצה אותה לשתי זוויות השוות זו לזו.
תיכון במשולש הוא קטע המחבר קודקוד של המשולש עם אמצע הצלע שמולו.
אנך אמצעי הוא אנך החוצה את הצלע שעליה הוא בנוי.
כל קוטר מחלק את העיגול לשני חלקים שווים, אך אין זו הדרך היחידה לחלוקה כזו. יין-יאנג הוא דוגמה לדרך נוספת לחלוקה כזו.
תורת המשחקים

חלוקה הוגנת היא בעיה בתורת המשחקים הדנה בחלוקת משאב באופן שיגרום לכל אחד מהשחקנים להאמין שקיבל חלק הוגן. הבעיה ידועה גם בשם "בעיית חלוקת העוגה". כאשר מדובר בחלוקת עוגה בין שני שחקנים, חלוקה הוגנת נעשית באמצעות שיטת 'חלק ובחר'. שחקן אחד מחלק פרוסת עוגה לשני חלקים הנראים לו שווים והשחקן השני בוחר איזה חלק הוא רוצה מבין השניים. לשחקן שמחלק יש סיבה לחלק בצורה כמה שיותר הוגנת. אחרת, הוא עלול להישאר עם החלק הקטן יותר. חלוקה זו היא חלוקה נטולת-קנאה.
ראו גם

חצי
חציון
חסן יוסף ח'ליל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באפריל 1955 (בן 69) אל-ג'אנייה, ירדן 
 מקום מגורים:  ביתוניא 
 השכלה:  אוניברסיטת אל-קודס 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
שייח' חסן יוּסֶף ח'ליל (בערבית: حسن بن يوسف بن خليل; נולד ב-1955 באל ג'אנייה) הוא בכיר בארגון חמאס ביהודה ושומרון.
תולדות חייו

חסן ח'ליל נולד ב-1955 בכפר אל ג'אנייה הסמוך לרמאללה (שהייתה אז תחת שלטון ירדני). אביו היה האימאם והמואזין של הכפר. בגיל צעיר נשלח בידי אביו לירושלים ללמוד שריעה, ובגיל 18 התמנה לאימאם ברמאללה. בהמשך נשלח לירדן ללימודי אסלאם מתקדמים, ושב לאזור רמאללה. בשנת 1977 התחתן, ובשנת 1985 עבר עם משפחתו לאל-בירה, והפך לאימאם של מחנה הפליטים אל-אמערי.
לדברי בנו מסעב חסן יוסף, ב-1986 השתתף ח'ליל בישיבה המייסדת של ארגון חמאס (אם כי מקורות אחרים טוענים שהארגון הוקם מאוחר יותר). ב־1989 נעצר ונכלא בפעם הראשונה. בשנת 1992 גורש ללבנון, יחד עם מנהיגי ארגוני טרור רבים, בעקבות חטיפת נסים טולדנו ורציחתו. לאורך השנים נעצר פעמים רבות נוספות, בין השאר במהלך שתי האינתיפאדות ולאחר חטיפת שלושת הנערים. במצטבר ישב 17 שנה בכלא הישראלי. בתקופת האינתיפאדה השנייה שימש דובר החמאס, ונחשב לאחד ממנהיגיו הרוחניים של הארגון. ב־2006, בעודו במאסר, נבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית מטעם החמאס.
יוסף נחשב כמתון יחסית בין אנשי החמאס ומשמש כמנהיג דתי ולא כמנהיג צבאי. בשנת 2004 אמר כי חמאס יהיה "מוכן למדינה פלסטינית בגבולות 1967 עם הפסקת אש לטווח ארוך". הוא הסביר כי "פירושה של הפסקת אש בשבילנו הוא ששני צדדים לוחמים חיים זה בצד זה בשלום וביטחון לתקופה מסוימת, שמתאימה להתחדשות. פירוש הדבר, שחמאס מקבל שהצד השני יחיה בשלום ובביטחון". בראיון עמו בשנת 2006 אמר כי אם יזכה החמאס בבחירות יתנהל משא ומתן עם ישראל.
תולדות חייו > משפחתו

יוסף נשוי לסבחה, ולהם תשעה ילדים. בנו הבכור, מסעב חסן יוסף, שימש כסוכן שב"כ, וניצל את מעמדו כבנו של מנהיג רוחני בכיר בחמאס כדי להעביר לכוחות הביטחון מידע רגיש, ולמנוע פיגועים רבים. מאוחר יותר מסעב התנצר, עבר לארצות הברית, ופרסם את קורותיו בספר. השייח' יוסף הכחיש שבנו היה חבר בחמאס והודיע כי אינו מכיר בו עוד.
לקריאה נוספת

מסעב חסן יוסף, בן החמאס (מאנגלית: דפנה לוי), הוצאת מודן, 2010
הערות שוליים

↑  מסעב חסן יוסף, בן החמאס, עמודים 21–29
↑  מסעב חסן יוסף, בן החמאס, עמוד 35
↑  אבו עלא: ישראל שולחת מסר ברור שאינה מעוניינת לתת הזדמנות לתהליך השלום, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2004
↑  חסן יוסף: דלתות חמאס פתוחות לכל, באתר וואלה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408037605171  GND: 1148562400  LCCN: no2015010455  VIAF: 314816045   WorldCat (עם VIAF): 314816045
יורי אסטרין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1946 (בן 78) בילוהירסק, אוקראינה 
 פרסים והוקרה:  פרס הומבולדט (1998) 
 
יורי אסטרין  (ברוסית: Юрий Захарович Эстрин ‏; נולד ב-12 באפריל 1946, בילוהירסק) הוא מדען סובייטי ממוצא יהודי. הוא מתמחה בתחום הנדסת חומרים.
קורות חיים

יורי אסטרין נולד בשנת 1946 בבילוהירסק שבחצי האי קרים למשפחה יהודית. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא נסע למוסקבה והתקבל ללימודים באוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני. לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במכון לקריסטלוגפריה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1975 סיים עבודת תואר שלישי.
בשנת 1979 אסטרין עזב את ברית המועצות. מספר שנים הוא עבד ב-RWTH אוניברסיטת אאכן ובאוניברסיטה טכנית של המבורג.
בשנת 1992 אסטרין עבר לאוסטרליה ועבד במוסדות להשכלה גבוהה שונות. משנת 2007 הוא מכהן כפרופסור באוניברסיטת מונש.
אסטרין מתמחה בהנדסת חומרים ויצירת חומרים על בסיס ננוטכנולוגיה. הוא כתב מעל ל-500 מאמרים ובבעלותו 10 פטנטים.
אסטין קיבל מספר פרסים על הישגיו במדע. בשנת 1997 הוא התקבל החבר חוץ באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 2013 אסטרין זכה במענק גדול להקמת מעבדה במוסקבה עד לשנת 2015. הוא בעל מדד הירש 64.
בשנת 2013 אסטרין התקבל לאקדמיה למדעים של אוסטרליה.
ביתו של אסטרין מאשה ניב מכהנת כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים. בנו דניאל חבר בלהקת וויאג'ר.
יחסי איראן–בולגריה

| יחסי איראן–בולגריה |
| --- | --- |
איראן: בולגריה


איראן: בולגריה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 110,879
אוכלוסייה
91,781,231: 6,746,791
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 101,584
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 15,057
משטר
רפובליקה אסלאמית: רפובליקה

שר החוץ הבולגרי ניקולאי מלאדנוב נפגש עם שגריר איראן בבולגריה, 2013
יחסי איראן–בולגריה הם יחסי החוץ בין איראן לבולגריה.
סקירה כללית

בשנת 1897 כוננו נסיכות בולגריה והמדינה הנשגבת של פרס יחסים דיפלומטיים, ובשנת 1939 פתחה ממלכת בולגריה שגרירות בטהראן.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 התרחבו הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות. בשנת 2020 סיכמו שתי המדינות על שיתוף פעולה הדוק יותר בתחומי הכלכלה, מעבר הסחורות וההובלה.
נציגויות דיפלומטיות

בולגריה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן.
איראן מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יורי אפרסיאן

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1930 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  12 במאי 2024 (בגיל 94) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  בלשנות, מילונאות, תחביר, סמנטיקה, תרגום מכונה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטה ממלכתית לבלשנות במוסקבה (1953)  אוניברסיטה ממלכתית לבלשנות במוסקבה (1956) 
 מוסדות:  אוניברסיטה ממלכתית לבלשנות במוסקבה (1954–1960)  Herald of the Russian Academy of Sciences (2018)  Voprossõ Jazõkoznanija (1989)  מכון השפה הרוסית (1990–2024)  מכון השפה הרוסית (1960–1972)  The Institute for Information Transmission Problems of Russian Academy of Sciences (1985)  Russian Language and Linguistic Theory (2000) 
 תלמידי דוקטורט:  Irina Levontina, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  תואר אקדמי לשם כבוד (2005, 2012)  פרס הומבולדט (1993)  מדליית ותיק העמל 
 צאצאים:  Valentina Apresyan 
 
יורי אפרסיאן (ברוסית:Юрий Дереникович Апресян;‏ 2 בפברואר 1930 –  12 במאי 2024) היה בלשן רוסי וסובייטי. עסק במחקרים בתחום סמנטיקה, דקדוק ומילונאות.
ביוגרפיה

יורי אפרסיאן נולד בשנת 1930 במוסקבה. אביו היה ארמני שכיהן בתפקידים בכירים בנ.ק.וו.ד. והיה פעיל בתקופת הטיהורים הגדולים. בשנת 1939 הוא נעצר, הואשם בבגידה והוצא להורג. אימו סופיה בראודה הייתה נצר למשפחה יהודית.
אפרסיאן למד אנגלית וסיים מכון לשפות זרות במוסקבה בשנת 1953. בשנת 1956 הוא סיים דוקטורט באותו מכון. בשנים 1954–1960 הוא עבד באותו מכון בו למד ועסק בהוראה. בשנת 1960 אפרסיאן עבר לעבוד ל"מכון השפה הרוסית" במסגרת של האקדמיה למדעים של ברית המועצות הוא עבד שם עד לשנת 1972 כאשר פוטר מסיבות פוליטיות - לאור תמיכתו בפעילות הדיסידנטים.
בשנת 1985 אפרסיאן הצליח לחזור לפעילות מדעית במסגרת האקדמיה כאשר התקבל ל"מכון לחקר בעיות העברת מידע". בשנת 1990 הוא חזר לעבוד במכון לשפה הרוסית ובשנת 1991 מונה לפרופסור. בשנת 1992 הוא התקבל כחבר מלא באקדמיה הרוסית למדעים.
יורי אפרסיאן היה חבר בצוות מדענים שהכינו מילון אנגלי-רוסי בעריכה של איליה גלפרין שכלל 160 אלף מילים. בהמשך הוא הרחיב את המילון ובעריכתו פורסמה מהדורה חדשה שכללה 260 אלף מילים.
אפרסיאן עסק בנושאים מגוונים של בלשנות. הוא פעל להרחבת תאוריה "מלל-משמעות" שפותחה בברית המועצות. בשנת 1974 הוא פרסם ספר בנושא סמנטיקה שיצא במספר מהדורות ותורגם לאנגלית ופולנית. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 אפרסיאן עסק בקידום תרגום מכונה.
החל משנות ה-90 עסק אפרסיאן בעיקר בלקסיקוגרפיה.
על הישגיו בתחום המדעי אפרסיאן קיבל מספר פרסים ותואר "פרופסור כבוד" של מספר מוסדות. הוא היה חבר בצוות עורכים של מספר כתבי עת מדעים בתחום הבלשנות וחבר אגודות מדעיות בין-לאומיות. בשנת 2004 הוענקה לאפרסיאן "מדליית זהב של שם דאל" של האקדמיה הרוסית למדעים.
יוסוף בן תאשפין

יוסוף בן תאשפין (נהגה גם כתשאפין או תשופין, בערבית: يوسف بن تاشفين ناصر الدين بن تالاكاكين الصنهاجي, תעתיק: יוסף בִּן תאשפין נאצר אלדין בִּן תאלאכּאכּין אלצנהאג'י) היה השליט הרביעי של שושלת אל-מוראביטון ששלטה על ספרד וצפון אפריקה בימי הביניים. הוא מייסד העיר מרקש והיה המנהיג שהוביל את הכוחות המוסלמים בקרב א-זלאקה. הוא שלט בין השנים 1061–1106.
ביוגרפיה

בן תאשפין הוא מנהיג ממוצא ברברי שעלה לשלטון בשנת 1061, לאחר משא ומתן עם השליט הקודם, בן דודו, אבו בכר בן עומר ושכנועו לפרוש ולמסור את כס השלטון. בתקופה זאת אל-מוראביטון היו עדיין שליטים של אזור קטן במגרב. הוא אחראי לכיבושים שהפכו את אל-מוראביטון לאימפריה של ממש, ששולטת על רובו של המגרב ועל חלקיה המוסלמים של ספרד. תחילה הוא כבש את הערים פאס (1075), טנג'יר (1079), תלמסאן (1080) וסאוטה (1083). הוא נחשב אחד השותפים להקמתה של מרקש.
בהזמנת שליטי הממלכות המוסלמיות של ספרד, הוא הגיע כדי להדוף את התקדמות ממלכת קסטיליה הנוצרית בראשות אלפונסו השישי. בקרב א-זלאקה הוא השיג ניצחון גדול אך במחיר יקר, ולכן הוא החליט לחזור אחריו למגרב. עם זאת הוא חזר לספרד שנים לאחר מכן בראשות צבא גדול, והפך את ספרד המוסלמית לכפופה לשלטון אל-מוראביטון. הוא נזכר כאחד המנהיגים הצבאיים הדגולים בתולדות עולם האסלאם. בן תאשפין נפטר בשנת 1106, יורשו ובנו היה עלי בן יוסוף.
לקריאה נוספת

יוסוף בן תאשפין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יוהאן פרידריך גמלין

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1748 טיבינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1 בנובמבר 1804 (בגיל 56) גטינגן, נסיכות הבוחר מהנובר 
 ענף מדעי:  בוטניקה, זואולוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות אלבני 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טיבינגן 
 מנחה לדוקטורט:  פיליפ פרידריך גמלין, Ferdinand Christoph Oetinger 
 מוסדות:  אוניברסיטת טיבינגן  אוניברסיטת גטינגן 
 תלמידי דוקטורט:  פרידריך שטרומאייר, Georg Friedrich Hildebrandt, Vasily Severgin 
 פרסים והוקרה:  אוניברסיטת טובינגן, אוניברסיטת גטינגן
 צאצאים:  לאופולד גמלין 
 הערות:  בנו הבכור של פיליפ פרידריך גמלין;  אביו של לאופולד גמלין
 
קברו של גמלין
יוהאן פרידריך גְמֶלין (8 באוגוסט 1748 – 1 בנובמבר 1804) היה בוטנאי, אנטומולוג, טקסונום וכימאי גרמני.
ביוגרפיה

גמלין למד רפואה באוניברסיטת טובינגן כשאביו היה מורו. סיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1768 וקיבל תואר דוקטור לרפואה.  בשנת 1769 קיבל משרה של מרצה מן החוץ לרפואה באוניברסיטת טובינגן. בשנת 1773 קודם לדרגת פרופסור לפילוסופיה ומרצה מן החוץ לרפואה באוניברסיטת גטינגן. בשנת 1778 קודם לדרגת פרופסור מן המניין לרפואה, ופרופסור לכימיה, בוטניקה ומינרלוגיה.
גמלין פרסם מספר ספרי לימוד בתחום הכימיה, הפרמקולוגיה, המינרלוגיה והבוטניקה. בשנת 1788 פרסם את המהדורה ה-13 של הספר "Systema Naturae"  ספרו של הבוטנאי השוודי קארולוס ליניאוס.
גמלין היה אביו של לאופולד גמלין שהיה כימאי גרמני. הוא נפטר ב-1804 בגטינגן.
תגליותיו

בשנת 1789 הגדיר בוטנית את דגי Redfin Pickerel.[דרושה הבהרה]
בתחומו המדעי תיאר מינים חדשים של דו-חיים וזוחלים.
גילה סוגי חלזונות רבים.
פרסומיו

Gmelin, Johann Friedrich; Ferdinand Christoph Oetinger (1768). Irritabilitatem vegetabilium, in singulis plantarum partibus exploraam ulterioribusque experimentis confirmatam. Thesis Tübingen
Allgemeine Geschichte der Gifte, 2 Vols, 1776/1777
Allgemeine Geschichte der Pflanzengifte, 1777
Allgemeine Geschichte der mineralischen Gifte, 1777
Einleitung in die Chemie, 1780
Beyträge zur Geschichte des teutschen Bergbaus, 1783
Ueber die neuere Entdeckungen in der Lehre von der Luft, und deren Anwendung auf Arzneikunst, 1784
Grundsätze der technischen Chemie, 1786
Grundriß der Pharmazie, 1792
Geschichte der Chemie, 1799
Allgemeine Geschichte der thierischen und mineralischen Gifte, 1806
יוהאן פרידריך אוברבק

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1789 האימפריה הרומית הקדושה ליבק, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  12 בנובמבר 1869 (בגיל 80) מדינת האפיפיור רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  איטליה סן ברנרדו אלה טרמה, רומא
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה  קתרינאום 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם, תנועת הנצרתיים 
 יצירות ידועות:  Italia and Germania, The Selling of Joseph 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1853)  מסדר מיכאל הקדוש  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  צלב המפקד של מסדר פרנץ יוזף  Benemerenti medal 
 
יוהאן פרידריך אוברבק (בגרמנית: Johann Friedrich Overbeck‏; 3 ביולי 1789 – 12 בנובמבר 1869) היה צייר גרמני וחבר בתנועת הנצרתיים.
ביוגרפיה

יליד ליבק, אבותיו במשך שלושה דורות היו כמרים פרוטסטנטים; אביו כריסטיאן אדולף אוברבק (1755–1821) היה דוקטור למשפטים, משורר, מיסטיקן בליבק. קרוב לאחוזה המשפחתית בקניגשטראסה עמדה הגימנסיה, שם היה המנהל הדוד שלו, דוקטור לתאולוגיה וסופר. שם יוהאן קיבל הדרכה באמנות.
יוהאן עזב את ליבק במרץ 1806 ונכנס כסטודנט לאקדמיה של וינה, ולמד בהנחייתו של היינריך פוגר. בעוד שאוברבק קיבל בבירור כמה מההיבטים הטכניים המלוטשים של הציירים הנאו-קלאסיים, הוא היה מתוסכל מחוסר רוחניות דתית בנושאים שבחרו מוריו. אוברבק כתב לחבר שכל מחשבה אצילית דוכאה בתוך האקדמיה והוא פנה פנימה לאמונתו לקבל השראה.
לדעתו של אוברבק, אופי האמנות האירופית הושחת ברחבי אירופה, עוד מאות שנים לפני המהפכה הצרפתית. הוא ביקש לבטא את האמנות הנוצרית לפני ההשפעה של תקופת הרנסאנס המאוחרת, תוך מחיקת ההשפעות שלה, וללכת בדרכי ציירי הרנסאנס האיטלקיים המוקדמים, עד לרפאל. יחד עם אמנים צעירים אחרים שלא היו מרוצים מהאקדמיה הוא הקים קבוצה בשם גילדת סנט לוק, המוקדשת לחקר חזונו האלטרנטיבי באמנות. לאחר ארבע שנים ההבדלים בין קבוצתו לבין האחרים באקדמיה הפכו לבלתי ניתנים לגישור, עד שאוברבק וחסידיו גורשו מהאקדמיה.
הוא נסע לרומא, לשם הגיע בשנת 1810. רומא הפכה במשך 59 שנים למרכז עבודתו. אליו הצטרפה חבורת אמנים דומים, ביניהם פטר פון קורנליוס, וילהלם פרידריך שדו ופיליפ וייט, ששכנו במשותף במנזר הפרנציסקני הישן של סן איזידורו, ונודעו בקרב חברים ואויבים כתנועת הנאזרין. העקרונות שלהם היו עבודה קשה וכנה וחיים קדושים. הם נמנעו מאליליות, ראו ברנסאנס שקר, ובנו את ההתחדשות על הטבע הפשוט ועל האמנות הרצינית של פרוג'ינו, פרנצ'סקו פרנסיה ורפאל. מארי אלנרידר הייתה תלמדתה באותה תקופה.
אוברבק בשנת 1813 הצטרף לכנסייה הרומית-קתולית, ובכך הוא האמין כי אמנותו זוכה לטבילה נוצרית.
לקונסול הפרוסי, ג'ייקוב סלומון ברתולדי, היה בית על פסגת גבעת פינסיאן, שנקרא פאלאצו צוקארי או קאזה ברתולדי, והוא העסיק את רביעיית הציירים: אוברבק, קורנליוס, ויט ושדו כדי לצייר פרסקו גדול בנושא סיפורם של יוסף ואחיו. הנושאים שנפלו בחלקו של אוברבק היו שבע שנות הרעב ויוסף שנמכר על ידי אחיו, שהסתיימו בשנת 1818.
באותה שנה הזמין הנסיך מאסימו מאוברבק, קורנליוס, וחבריהם לכסות את הקירות והתקרות של ביתן הגן שלו. ליד סנט ג'ון לטרן, עם ציורי קיר הממחישים את טאסו, דנטה ואריסטו. לאוברבק הוקצה חדר לקשט באיור של ירושלים. כמו כן קומפוזיציות שתפסו קיר אחד שלם, של המפגש של גודפרי דה בולון ופיטר הנזיר. לאחר עיכוב של עשר שנים, ציורי הפרסקו הושלמו.
אוברבק נבחר כחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1864.
הוא נפטר ברומא בשנת 1869. הוא נקבר בכנסיית סן ברנרדו אל טרמה.
גלריה

איטליה וגרמניה
ניצחון הדת באמנות
סן סבסטיאנו
מריה ואליזבת ישו ויוחנן המטביל
נישואי הבתולה
יוסף ואחיו
דיוקן הצייר פרנץ פפור
בוקר של פסחא
האמן ומשפחתו
הערות שוליים

↑  Joseph Beavington Atkinson, Overbeck, S. Low, Marston, Searle & Rivington, 1882. (באנגלית)
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Overbeck, Johann Friedrich". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds. (1905). "Overbeck, Johann Friedrich" . New International Encyclopedia (1st ed.). New York: Dodd, Mead.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279655205171  PLWABN: 9810549077605606  BNE: XX1358407  BnF: cb12202178g (data)  CANTIC: a11500128  GND: 118840266  ISNI: 0000 0001 0861 1111  LCCN: n90615039  NKC: jx20090713003  NLA: 35757749  NTA: 07087641X  RERO: 02-A025410202  RKD: 61274  SELIBR: 371831  SNAC: w6mp5j9v  SUDOC: 030647053  Trove: 1073927  ULAN: 500019620  VcBA: 495/145975  VIAF: 58339   WorldCat (עם VIAF): 58339
יורי ארטיוכין

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1930 מחוז מוסקבה
 פטירה:  4 באוגוסט 1998 (בגיל 68) עיר הכוכבים, רוסיה 
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי (מרץ 1958) 
 עיסוקים נוספים:  מהנדס
 תקופת השירות:  1963–1982 (כ־19 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  15 ימים, 17 שעות, 30 דקות
 משימות
 סויוז 14
 עיטורים
  
 
יורי פטרוביץ' ארטיוכין (ברוסית: Юрий Петрович Артюхин; 22 ביוני 1930 –  4 באוגוסט 1998) הוא קוסמונאוט סובייטי  שטס לחלל במשימה במסגרת תוכנית סויוז.
חייו

יורי ארטיוכין נולד בכפר במחוז מוסקבה למשפחת טייס קרב בחיל האוויר הסובייטי. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה. בשנת 1948 יורי ארטיוכין החל ללמוד בבית הספר לטכנאי חיל האוויר ובשנת 1951 החל לשרת בתפקיד טכני. בשנים 1958-1952 הוא למד באקדמיה טכנית וסיים אותה עם תואר מהנדס חשמל. הוא המשיך לעבוד באקדמיה בה למד במעבדות שונות.
בשנת 1963 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל. הוא היה חבר בצוות משנה של מספר משימות והיה חבר צוות שליטת קרקע. בשנת 1974 יורי ארטיוכין השתתף בטיסת חללית סויוז 14 לצד פאבל פופוביץ'.
בשנת 1982 הוא הוצא מיחידת הקוסמונאוטים בעקבות העברה לתפקיד ניהולי. בשנת 1980 יורי ארטיוכין סיים את עבודת הדוקטורט בתחום מודיעין חלל. בשנת 1988 הוא עזב את חיל האוויר הסובייטי בדרגת קולונל.
לאחר סיום השרות הצבאי, יורי ארטיוכין עבד בתעשיית החלל וכיהן במספר תפקידים ציבוריים.
יורי ארטיוכין התגורר בעיר הכוכבים ונטמן בבית עלמין מקומי.
יחסי איראן–ארגנטינה

| יחסי איראן–ארגנטינה |
| --- | --- |
איראן: ארגנטינה


איראן: ארגנטינה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 2,780,400
אוכלוסייה
91,781,231: 45,735,233
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 640,591
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 14,007
משטר
רפובליקה אסלאמית: דמוקרטיה נשיאותית

שגרירות איראן בבואנוס איירס
יחסי איראן–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה הארגנטינאית.
סקירה כללית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אין אזכור להתפתחויות המאוחרות של היחסים בהקשר של חקירת הפיגוע.
בעקבות הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה בשנת 1992 והפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בשנת 1994 הדרדרו מאוד היחסים בין המדינות, לאחר שהתברר שאיראן וארגון החזבאללה עמדו מאחורי הפיגועים.
היצוא של ארגנטינה לאיראן גדל מ-29 מיליון דולר בשנת 2007 ל-1.2 מיליארד דולר בשנת 2008. ארגנטינה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של איראן באמריקה הלטינית אחרי ברזיל.
ב-6 ביוני 2022 נחת בארגנטינה מטוס מטען עם צוות איראני שעבר מבעלות חברה איראנית שהייתה נתונה תחת סנקציות לחברה מוונצואלה כשנה קודם לכן. עם נחיתתו, בעקבות מידע מודיעיני שהועבר לרשויות בארגנטינה מבעלות בריתה, הוחלט לקרקע את המטוס והצוות האיראני הועמד לדין על קשרים לטרור.
נציגויות דיפלומטיות

איראן מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
ארגנטינה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן.
יורי אנטין

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1935 (בן 89) מוסקבה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה האזורית של מוסקבה, אוניברסיטת מוסקבה לעיצוב גרפי ודפוס 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  פרס נשיא הפדרציה הרוסית  איקרוס 
 www.entin.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
יורי סרגֶייביץ' אֶנטין (ברוסית: Юрий Сергеевич Энтин; נולד ב-21 באוגוסט 1935 במוסקבה) הוא תסריטאי, סופר, מחזאי, משורר ופזמונאי ממוצא יהודי מפורסם בברית המועצות לשעבר וברוסיה בזכות שירים מוכרים שחיבר.