stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולט ויטמן
ביוגרפיה

ויטמן נולד בווסט הילס, הנטינגטון, בגבעות המערביות של לונג איילנד שבניו יורק כבן השני מבין תשעה למשפחת חוואים. אביו היה נגר קוויקרי ואמו ממוצא הולנדי שבקושי ידעה קרוא וכתוב. לאחר שהוריו נכשלו  כחקלאים עברה משפחתו לברוקלין בהיותו בן ארבע, שם הוא למד בבית ספר ציבורי במשך שש שנים בלבד עד שבגיל 11 החל לעבוד: תחילה כנער שליח במשרדם של שני עורכי דין, ולאחר מכן כשוליית מדפיס בבית דפוס של העיתון Patriot וכמורה בבתי-ספר בלונג-איילנד.
הוא רכש את השכלתו באופן עצמאי, וקרא רבות את כתבי הומרוס, דנטה ושייקספיר.
בחייו כתב שירים רבים, שחלקם תורגמו גם לעברית ברבות השנים. אוסף שיריו הידוע ביותר הוא "עלי עשב" (Leaves of Grass). ויטמן אהב גברים ונשים וברבים משיריו יש נימה הומוארוטית ברורה.
שירתו של ויטמן מתאפיינת באופטימיות שלה, אך אולי יותר מכך בגאוניות חודרת המנסה לתת תרגום מילולי לחוויה האנושית והקוסמית. עיקר שירתו של ויטמן דנה בנושאים מורכבים ביותר, פילוסופיים, ולרוב אינה מתייחסת בטריוויאליות לשום נושא. עובדה זו הבדילה אותו מרוב משוררי תקופתו, שכתבו שירים תחת ההנחה שמידת העומק של השיר היא רק משנית לצלצול החרוז. אפשר למצוא בפואמה "את הגוף החשמלי אשירה" חקירה מעניינת ומעמיקה של גוף האדם, כאשר המשורר הוגה ביופי שבגוף הגבר ובגוף האישה, ומסיים בהגיגים על גופו שלו.
נראה כי הדבר שוויטמן התפלא עליו יותר מכל הוא היחסים שבין העולם הפיזיקלי (הגוף, הטבע) לבין הגורם שמאפשר חיים בתוך עולם זה, הלוא הוא הנשמה. ויטמן היה רחוק מאוד מהגדרות חותכות על מהות הנשמה, אך בשונה ממשוררים אחרים הוא ניסה לחקור את תפקידה ואת ממשיותה. בעוד שמשוררים סימבוליסטיים משתמשים ב"נשמה" אין ספור פעמים בשיריהם, ומשאירים את המושג בלתי מנומק, כאילו שתפקידה וממשיותה מובנים מאליהם, ויטמן נוהג אחרת: שיריו אינם מבטאים אף מילה כמובנת מאליה, דבר אשר מקנה לשיריו עוצמה מטאפיזית. באשר לדעותיו הפוליטיות אלו מבטאות בדרך-כלל את הליברליזם של המאה ה-19.
בין 14 במרץ ל־18 באפריל 1852 התפרסמה בעיתון Sunday dispatch בהמשכים הנובלה חייו והרפתקאותיו של ג'ק אנגל. הנובלה התפרסמה בעילום שם ורק ב־2017 מצא חוקר של יצירת ויטמן שמחבר היצירה הוא אכן ויטמן.
בשנת 1893 פורסמה ביוגרפיה של ויטמן שכתב ג'ון אדינגטון סימונדס, איתו נהג להתכתב תכופות.
ויטמן השפיע על משוררים רבים ובהם אלן גינסברג שאף השתמש בדמותו בשירו סופרמרקט בקליפורניה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, ויטמן נסע לבירה וושינגטון ועבד בבתי חולים בטיפול בפצועים, שירתו בתקופה זו התמקדה לעיתים קרובות באובדן ובריפוי כאחד.
לאחר רצח נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן אותו העריץ, חיבר מספר שירים לזכרו: "זה האבק היה פעם איש", "עת הלילך באחרונה תוך החצר פרח" (When Lilacs Last in the Dooryard Bloom'd), "ישקטו המחנות היום" (Hush'd Be the Camps To-Day),"הו רב חובל" (Oh Captain, My Captain). שירו זה האחרון תורגם לעברית והולחן על ידי נעמי שמר לזכרו של יצחק רבין.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
ספריו שתורגמו לעברית

עלי עשב, ליקט ותרגם, אף הוסיף הערות שמעון הלקין, תל אביב, ספרית פועלים, 1984
שירת עצמי, תרגם מאנגלית עודד פלד, ירושלים, הוצאת כרמל, 2003
שעת-חצות בהירה, תרגם מאנגלית: עודד פלד. הוצאת קשב לשירה, 2010
הקדשות, תרגם מאנגלית: עודד פלד. הוצאת קשב לשירה, 2013
חייו והרפתקאותיו של ג'ק אנגל: אוטוביוגרפיה שבה ימצא הקורא כמה טיפוסים מוכרים, תרגם והוסיף אחרית דבר עודד פלד. ירושלים, הוצאת כרמל, 2017
אל פנים היבשת, תרגם מאנגלית: עודד פלד. הוצאת קשב לשירה, 2020
לקריאה נוספת

עודד פלד, אני שומע את אמריקה שרה, על וולט ויטמן, עיתון 77, גיליון 311, יוני 2006.
גלעד מאירי, "וולט ויטמן ואלן גינזברג: מבשרי העידן החדש בשירה", פופואטיקה 1, הוצאת מקום לשירה, 2020, עמ' 173-178.
וולט ויטמן – עצות לבעלי שאיפות ספרותיות, (מאנגלית: צור ארליך), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013.
וולט וויטמן – על כתיבה, קריאה וכותבים (מאנגלית: יהודה ויזן) דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך טו', 2022.
קרל סאדאקיצ'י הרטמן, שיחות עם וולט ויטמן, רסלינג, 2024.
Walt Whitman: The Making of the Poet by Paul Zweig,  Basic Books, 1984
הערות שוליים

↑  תרגום: עודד פלד, אחרית דבר, חייו והרפתקאותיו של ג'ק אנגל, כרמל, 2017, עמ' 118, מסת"ב 9789655407235
↑  ארכיון אוסף וולט ויטמן, בספרייה הלאומית
↑  בני הנדל, פרא. בעברית של שבת, כותרת ראשית, 23 בינואר 1985
↑  שמעון זנדבנק, הקוסמוס הוא איש אחד ושמו וולט, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2002
יצחק לאור, מן הפלח בהיסטוריה, באתר הארץ, 11 ביולי 2002
↑  ארז שוייצר, דברים שבשירה | הים הוא נס תמידי, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2010
רוני סומק, העשב אין לו סוף, באתר הארץ, 15 ביוני 2011
↑  ארז שוייצר, שירת אמריקה הסואנת של וולט ויטמן, באתר הארץ, 11 בפברואר 2013
↑   רן יגיל, הייתי סקפטי לגבי הנובלה האבודה של וולט ויטמן, אך לשמחתי התבדיתי, באתר הארץ, 22 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269807805171  PLWABN: 9810591873505606  BIBSYS: 90052356  BNC: 000036388  BNE: XX1720680  BnF: cb119291430 (data)  CANTIC: a10789376  CiNii: DA00547867  GND: 118807153  ICCU: CFIV088698  ISNI: 0000 0001 2117 8631  LCCN: n79081476  LNB: 000058582  MusicBrainz: 9c0c81d0-aeba-4e57-9f96-1b73743e8e8e  NARA: 10581715  NDL: 00460813  NKC: jn19990009101  NLA: 35605554  NLG: 96092  NLK: KAC199629919  NSK: 000008481  NTA: 068629052  RERO: 02-A003972080  SELIBR: 209517  SNAC: w6dz08rc  SUDOC: 027385922  Trove: 1012203  ULAN: 500433991  VcBA: 495/111352  VIAF: 2478331   WorldCat (עם VIAF): 2478331
ויקטור בורגה

| --- | --- |

ויקטור בורגה ב-1990
 לידה:  3 בינואר 1909 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  23 בדצמבר 2000 (בגיל 91) גריניץ', קונטיקט, ארצות הברית 
 שם לידה:  Børge Rosenbaum 
 שם במה:  Victor Borge 
 מקום קבורה:  Jewish Western Cemetery 
 מוקד פעילות:  דנמרק דנמרק, ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1917–2000 (כ־83 שנים) 
 מקום לימודים:  Royal Danish Academy of Music 
 עיסוק:  קומיקאי, בדרן ופסנתרן
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  דנית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, פיליפס רקורדס 
 בן או בת זוג:  Sarabel Sanna Scraper (1953–2000) 
 צאצאים:  Vebe Borge 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  Honorary craftsman (1977)  אביר דרגה ראשונה במסדר אולב הקדוש (1 ביולי 1972)  מסדר ואסה  פרס מרכז קנדי  מסדר הוורד הלבן של פינלנד  מסדר הבז  מנהיגות במסדר דנבורג 
 פרופיל ב-IMDb
 
דמותו של ויקטור בורגה מעטרת את זנבו של מטוס חברת נורוויג'ן אייר שאטל
ויקטור בורגה (אנגלית: Victor Borge;‏ 3 בינואר 1909 – 23 בדצמבר 2000) היה קומיקאי, בדרן ופסנתרן יהודי דני-אמריקני, שנקרא בחיבה "הנסיך הליצן של דנמרק" או "הדני הענק".
הערות שוליים

↑  "(5634) Victorborge =‏ 1978 VT6 =‏ 1987 RX4 = ‏1992 CL3 =‏ 2007 CO78". Minor planet center.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258822805171  PLWABN: 9810671285205606  BIBSYS: 90139712  BnF: cb140365632 (data)  GND: 121668916  ISNI: 0000 0000 6311 2596  LCCN: n85105947  MusicBrainz: f81530c4-8418-4c20-8448-41dac13a6a32  NLA: 36521323  NTA: 06984044X  SELIBR: 212730  SNAC: w63j8189  Trove: 1270180  VIAF: 74052136   WorldCat (עם VIAF): 74052136
וילם ברנץ

| --- | --- |
וילם ברנץ
וילם ברנץ
 לידה:  1550? טרסכלינג, הולנד 
 פטירה:  20 ביוני 1597 (בגיל 47 בערך) במהלך מסע 
 לאום:  הולנדי
 בן או בת זוג:  wife of Willem Barents 
 תקופת הפעילות:  1594–1597 (כ־3 שנים)
 מספר מסעות:  3
 גילויים בולטים:  ים ברנץ והסביבה
 אזורים שחקר:  ים ברנץ, איים באוקיינוס הקרח הצפוני
 מידע על וים ברנץ
 
וילם ברנץ (בהולנדית: Willem Barentsz; נולד ב-1550 לערך באי טרסכלינג שבהולנד; מת ב-20 ביוני 1597 בנובאיה זמליה, רוסיה) היה מגלה ארצות הולנדי, קרטוגרף ומנהיג משלחות לצפון הרחוק.
קורות חיים

וילם ברנץ נולד באי ההולנדי טרסכלינג בשנת 1550.
ב-1594 עזב ברנץ את אמסטרדם עם שתי ספינות, על מנת לחפש את המעבר הצפון-מזרחי למזרח אסיה. הוא הגיע לחוף המערבי של נוביה זמליה, והמשיך עמו לכיוון צפון, כשהוא נאלץ לשוב על עקבותיו בקרבת הקצה הצפוני של החוף.
שנה לאחר מכן הוא יצא בראש שבע ספינות, אשר הגיעו למצר יוּגוֹרסקי שבין החוף האסיאתי והאי וייגאץ', אבל הגיע מאוחר מדי מכדי למצוא מעבר ימי. מסעו השלישי נכשל גם כן, והוביל למותו. במסע זה הוא פיקד על שתי ספינות, וכבר ביציאתו למסע זיהה את "אי הדובים" ואת סבלברד (שפיצברגן), שם נפרדו הספינות. ספינתו של ברנץ, שהגיעה לצפון נוביה זמליה וניסתה לשוט לכיוון צפון, נתקעה בקרח, והצוות נאלץ לבלות שם את החורף, תוך שהוא משתמש בעצי הספינה על מנת לבנות מחסה. בתחילת 1597, לאחר שהספינה לא שוחררה מן הקרח, ברנץ וצוותו נטשו את הספינה בשתי סירות קטנות ב-13 ביוני 1597. מרבית חברי הצוות הצליחו לשרוד, אך ברנץ עצמו נפטר ב-20 ביוני 1597.
נגר האוניה, חריט ון ויר, פרסם ביומנו את עלילות החורף הנורא שבילו בנובה זמליה, ותיאר לראשונה תופעה אטמוספירית הנקראת כיום "אפקט נובאיה זמליה" (מצב שבו השמש נראית כמשולש, ונראה כאילו היא זורחת מוקדם מכפי שהיא אמורה).
בשנת 1871 התגלה המחסה שבנו ברנץ ואנשי צוותו על חצי האי, עם שרידים רבים, המוצגים בהאג וב-1875 נמצא חלק מיומנו של ברנץ.
ים ברנץ והיישוב בארנצבורג נקראים על שמו.
וייט פליינס

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ניו יורק (מדינה) ניו יורק
 מחוז:  וסטצ'סטר
 תאריך ייסוד:  1683
 שטח:  25.6 קמ"ר
 גובה:  65 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  59,559 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  2,000 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  41°02′24″N 73°46′43″W﻿ / ﻿41.04°N 73.778611111111°W﻿ / 41.04; -73.778611111111 
 אזור זמן:  UTC -5
 cityofwhiteplains.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וייט פליינס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וייט פליינס(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהוייט פליינס(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהוייט פליינס    מיקום וייט פליינס במחוז וסטצ'סטר ובמדינת ניו יורק tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וייט פליינס (באנגלית: White Plains) היא בירת מחוז וסטצ'סטר במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
היישוב ממוקם בדרום-מרכז מחוז וסטצ'סטר, כאשר אזור מרכז העיר של וייט פליינס נמצא כ-11 קילומטרים מזרחית לנהר ההדסון. העיר גובלת בצפון בעיר של נורת' קאסל, מצפון וממזרח בעיר האריסון, בדרום בעיר סקרסדייל, ובמערב בעיר גרינבור.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2000 אוכלוסיית העיר באותה העת מנתה 53,077 תושבים, 20,921 משקי בית, ו-12,704 משפחות. צפיפות האוכלוסייה באותה העת הייתה 2,091.1 אנשים לקילומטר מרובע. 64.93% מהתושבים הם לבנים, 15.91% אפרו-אמריקאים, 4.5% אסייתים, 0.34% אינדיאנים, 10.37% מגזע אחר ו-3.88% משני גזעים או יותר.
בשנת 2010, המגזין ביזנסוויק ציין כי וייט פליינס היא אחת הערים בעלות הצמיחה המהירה ביותר בארצות הברית.
גאוגרפיה

העיר משתרעת על שטח של כ-25.6 קילומטרים רבועים, מתוכם 25.4 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-0.2 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת 154 מטרים מעל פני ים.
תושבים נודעים מוייט פליינס

תושבים נודעים בולטים אשר נולדו או גדלו בוייט פליינס כוללים את:
ג'יימס ויטמור (נולד ב-1922), שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב, פרס אמי ופרס הטוני. נולד בוייט פליינס.
ארט מונק (נולד ב-1957), שחקן פוטבול אמריקני לשעבר. נולד בוייט פליינס.
בריאן ברטון (הידוע בכינויו דיינג'ר מאוס) (נולד ב-1977), מוזיקאי, פזמונאי ומפיק. נולד בוייט פליינס.
צ'אנינג פריי (נולד ב-1983), כדורסלן המשחק בעמדת הפורוורד/סנטר בקבוצת אורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA. נולד בוייט פליינס.
מארק צוקרברג (נולד ב-1984), יזם אינטרנט יהודי אמריקאי. המייסד של אתר הרשת החברתית הפופולרית "פייסבוק" אשר מכהן כנשיא והמנכ"ל של חברת פייסבוק. נולד בוייט פליינס.
הערות שוליים

↑  America's Fastest-Growing Cities 2010: Fastest-growing city in New York: White Plains - BusinessWeek
| דגל ניו יורק מדינת ניו יורק |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אולבני |  |
| אזורים גאוגרפיים | אגמי האצבעות • פארק אדירונדק • הרי קטסקיל • לונג איילנד • אפסטייט ניו יורק • מערב מדינת ניו יורק • עמק ההדסון • עמק מוהוק • רכס שאוואנגונק • אזור הספר של ניאגרה • מטרופולין אולבני-סקנקטדי-טרוי |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ניו יורק סיטי • באפלו • יונקרס • רוצ'סטר • סירקיוז • אולבני • ניו רושל • מאונט ורנון • סקנקטדי • יוטיקה • וייט פליינס • טרוי • ניאגרה פולס • בינגהמטון • רומא • לונג ביץ' • פוקיפסי • נורת' טונאוונדה • ג'יימסטאון • אית'קה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ניו יורק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550549405171  BNE: XX6227158  GND: 4134454-6  LCCN: n81018791  MusicBrainz: 88ef07c5-a926-4ea6-a601-8e224a6763c0  NARA: 10045765  NKC: ge679409  SUDOC: 196214343  VIAF: 145422205   WorldCat (עם VIAF): 145422205
ויליאם פורסיית'

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1949 (בן 74) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'קסונוויל  בית הספר ג'וליארד 
 פרסים והוקרה:  פרסי בסי (2007)  פרסי בסי (2004)  פרס הריקוד הלאומי  מפקד מסדר האמנויות והספרות  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  Deutscher Tanzpreis 
 http://www.williamforsythe.de
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם פורסיית' (באנגלית: William Forsythe, נולד ב-30 בדצמבר 1949 בניו יורק) הוא רקדן, כוראוגרף ובמאי תיאטרון.
פורסיית' החל את לימודיו בבית הספר לבלט של בלט ג'ופרי בשנת 1969. הוא רקד עם הקבוצה עד שעבר לבלט שטוטגרט.
חייו

תחילת דרכו ככוריאוגרף הייתה במחזה "אולריך" בשנת 1976, שהועלה עם בלט שטוטגרט. לאחר מכן הוא הפך לכוריאוגרף הראשי של הלהקה עד שנת 1981. אז גם יצר את עבודתו המפורסמת, "Love Songs" בשנת 1979.
לאחר כתיבה כעצמאי ברחבי אירופה, הוא מונה ככוריאוגרף הראשי והבמאי של בלט פרנקפורט בשנת 1982, והיה הכוריאוגרף של הבלט עד שנת 1984.
עבודתו מאופיינת עוד מתחילת דרכו באגרסיביות. תנועות הרקדנים כוחניות על גבול איבוד שיווי המשקל, גופם נמתח ומוטה לזוויות דרסטיות וכמו מושלך מתנועה אחת לשנייה. בריקודי הדואט הרקדנים נראים כנלחמים אחד בשני יותר מאשר כתומכים.
חלק מעבודותיו נוצרו ללא סיפור מלווה או דמויות בזמן שאחרות עוצבו כמחזות.
בין עבודותיו

Steptext ‏(1984), בלט שטוטגרט
Aterballetto ‏1984), בלט שטוטגרט
איבוד פרט קטן (1987), בלט פרקפורט
להרשים את הצאר (1988), בלט פרנקפורט
הרמן שמרמן (1992), בלט ניו יורק
תיאורית איברים (1990), בלט פרנקפורט
חמישייה (1993), בלט פרנקפורט
טקסט ראשון (1995), הבלט המלכותי
זרם משוער (1996), להקת דניאל לאריו
זרם משוער 2 (1997), בלט פרנקפורט
וייטנאם במשחקים האולימפיים

וייטנאם השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת הלסינקי (1952). לאחר חלוקת המדינה ב-1954 השתתפה במשחקים רק דרום וייטנאם, ואילו צפון וייטנאם נעדרה מהם. המדינה אוחדה מחדש ב-1975, עם סיום מלחמת וייטנאם, ונעדרה מהמשחקים הראשונים שנערכו לאחר מכן (אולימפיאדת מונטריאול (1976)). היא שבה והשתתפה באולימפיאדת מוסקבה (1980), אך השתתפה בחרם שהובילה ברית המועצות על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). מאז אולימפיאדת סיאול (1988) משתתפת וייטנאם במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
חרף היותה אחת המדינות המאוכלסות בעולם, שולחת וייטנאם למשחקים האולימפיים משלחות מעוטות משתתפים, ועד שנות ה-90 הישגי הספורטאים הווייטנאמים היו נמוכים, הספורטאית הווייטנאמית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית הייתה לוחמת הטאקוונדו טראן היאו נגאן, שזכתה במדליית כסף באולימפיאדת סידני (2000). באולימפיאדת אתונה (2004) בלטו שני ספורטאים וייטנאמים - לוחם הטאקוונדו נגוין קווק הואן שסיים במקום החמישי ומרימת המשקולות נגוין תי תייט שסיימה במקום השישי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה מרים המשקולות הואנג אני טואן לווייטנאמי השני שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית כסף. עמיתתו נגוין תי תייט סיימה במקום החמישי. באולימפיאדת לונדון (2012) היו שני ספורטאים וייטנאמית קרובים לזכייה במדליה. מרים המשקולות טראן לה קואוק טואן והקלע הואן שואן וין סיימו שניהם במקום הרביעי בתחרויות בהן השתתפו. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היה וינג לווייטנאמי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, בירי באקדח אוויר. בנוסף, זכה גם במדליית כסף, בירי באקדח. באותם משחקים סיים מרים המשקולות טראן לה קואוק טואן במקום החמישי.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת הלסינקי (1952): 0
אולימפיאדת מלבורן (1956): 0
אולימפיאדת רומא (1960): 0
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): לא השתתפה
אולימפיאדת מוסקבה (1980): 0
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): לא השתתפה
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
| אולימפיאדת סידני (2000) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 1 | 1 | 0 | 2 |
אולימפיאדת טוקיו (2020): 0
| סך הכל | 1 | 3 | 1 | 5 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  קליעה | 1 | 1 | 0 | 2 |
|  הרמת משקולות | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  טאקוונדו | 0 | 1 | 0 | 1 |
| סך הכל | 1 | 3 | 1 | 5 |
ראו גם

וייטנאם במשחקים הפאראלימפיים
וייטנאם במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-2 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-2 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
וולוו 142

וולוו 142
מנוע וולוו 142
וולוו 142
וולוו 142 שנת 1970, (מימין: וולוו 121 אמזון)
סמל וולוו 142 שנת 1970
וולוו 142 שנת 1970, גיר אוטומטי
וולוו 142 (Volvo  142) היא מכונית סלון קומפקטית, 2 דלתות, יוצרה בשוודיה על ידי יצרנית הרכב וולוו, בין השנים 1967–1974
סך הכל יוצרו 412,986 יחידות.
המנוע והמפרט הטכני היו זהים לדגמי ה-וולוו 144 וה-145.
היסטוריה

סדרת "וולוו 140" החליפה את דגם האמזון (וולוו 121).
המספור של סדרת וולוו 140 מורכב מ-3 ספרות, המייצגות סדרה, מספר צילינדרים ומספר הדלתות בהתאמה.
וולוו 142 – מנוע 4 צילינדרים, ו-2 דלתות.
וולוו 144 – מנוע 4 צילינדרים ו-4 דלתות. יוצרו 523,808 יחידות.
וולוו 145 – מנוע 4 צילינדרים ו-5 דלתות. (גרסת סטיישן). מדגם ה-145 נמכרו 268,317 יחידות.
הרכבת כל שלושת הדגמים הייתה בשוודיה, בלגיה, קנדה, אוסטרליה ומלזיה.
דגם ה-142 לא שווק בישראל.
מפרט טכני ומידות

מנועים – 4 צילינדרים בטור, 1,778 סמ"ק, הספק של 75 כ"ס, ו-90 כ"ס. מנוע 1,986 סמ"ק, הספק של 82 כ"ס ו-100 כ"ס.
אורך הרכב – 4,651 מ"מ
גובה – 1,440 מ"מ
רוחב – 1,730 מ"מ
רוחק סרנים – 2,604 מ"מ
מרווח גחון – 211 מ"מ
משקל – 1,130 ק"ג
בלמים – דיסקים בחזית ומאחור
תיבת הילוכים – ידנית 4 הילוכים, (אוטומטית 3 הילוכים).
מפרט טכני ומידות > בטיחות

ה-142 יוצר עם חגורות בטיחות הן עבור הנהג והנוסע במושב הקדמי.
מרכב – הכולל אזורי ספיגת אנרגיה מלפנים ומאחור.
מערכת בלימה ייחודית שבה כל מעגל בלימה פועל על שלושה גלגלים.
ראו גם

וולוו
וולוו ÖV4
וולוו PV444 / PV544
וולוו Duett
וולוו אמזון
וולוו 144
וולוו 145
וולוו 164
וולוו סדרה 300
לקריאה נוספת

וולוו 142  (1:00), יו-טיוב
וולוו 142  (0:44), יו-טיוב
וולוו 142, 1971 דה-לוקס  (4:08 דקות), יו-טיוב
וולוו 142,  (2:09 דקות), יו-טיוב
וולוו 142, גרנד לוקס  (3:55 דקות), יו-טיוב
הערות שוליים

↑  וולוו 142 autoevolution.com/volvo/142
↑  המועדון וולוו הבעלים
↑  וולוו 142
השרפה באוהל הקרקס בהרטפורד

| --- | --- |

השרפה באוהל הקרקס בהרטפורד תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תאריך:  6 ביולי 1944 
 מיקום:  הרטפורד 
 קואורדינטות:  41°47′42″N 72°40′28″W﻿ / ﻿41.795°N 72.674444444444°W﻿ / 41.795; -72.674444444444
 הרוגים:  167 
 פצועים:  700 
  (למפת קונטיקט מוגדלת) הרטפורד ברידג'פורט סטמפורד ניו הייבן ניו לונדון דנברי ווטרברי רוד אייל.  מסצ'וסטס ניו יורק  האוקיינוס האטלנטי השרפה באוהל הקרקס בהרטפורד(למפת קונטיקט רגילה) הרטפורד ברידג'פורט סטמפורד ניו הייבן ניו לונדון דנברי ווטרברי רוד אייל.  מסצ'וסטס ניו יורק  האוקיינוס האטלנטי השרפה באוהל הקרקס בהרטפורד
 
הליצן אמט קלי מסייע לכיבוי השרפה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
השרפה באוהל הקרקס בהרטפורד הוא אסון שרפה שאירע ב-6 ביולי 1944 באוהל שהוקם עבור הופעת קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי בהרטפורד, קונטיקט. האסון גבה את חייהם של 167 בני אדם, רובם נשים וילדים. בין 600 ל-700 איש נוספים נפגעו באירוע בו נכחו בין 6,000 ל-7,000 איש. זהו אחד מאסונות הדליקה הקטלניים בהיסטוריה של ארצות הברית.
רקע

הקרקס היה מופע נודד שהופיע באוהלים גדולים שהוקמו באופן ייעודי בפאתי הערים. על מנת לאטום את האוהל לגשם, הוספג בד הקנבס שלו בפרפין נוזלי מהול בבנזין, חומר דליק ביותר. הקרקס היה אמור להגיע להרטפורד ב-5 ביולי 1944, אך איחר בשל עיכוב ברכבת. כתוצאה מכך בוטלו מופעי 5 ביולי. דבר זה עורר חשש בקרב אנשי הקרקס כיוון שלפי אמונה טפלה ביטול הופעה מסמן מזל רע.
בהופעת אחר הצהריים של ה-6 ביולי נכחו בין 6,000 ל-7,000 איש, רובם נשים וילדים. מספר הנוכחים אינו ידוע בוודאות. נמכרו 6,789 כרטיסים וידוע כי חולקה בנוסף כמות גדולה של כרטיסי חינם, שלא נרשמו.
השרפה

מיד לאחר הופעת האריות, הבחין מנהל הלהקה, מרל אוואנס, בשלהבת אש. הוא הורה מיד לתזמורת לנגן את המארש "כוכבים ופסים לנצח", שהיווה קוד לאזעקה. מנהל הזירה ביקש מהקהל לעזוב את האוהל באופן מסודר, אך במקום פרצה פאניקה והסדרנים לא הצליחו לנווט את מנוסת הבהלה של הקהל, שרמס בדרכו ילדים והפריד משפחות, שחבריהן האובדים שבו לאחר מכן פנימה לתוך האוהל על מנת לאתרם. שמונה דקות לאחר שזוהתה האש לראשונה, קרס בד האוהל הבוער פנימה ויצר מלכודת אש ועשן.
הנפגעים מתו או נפגעו משאיפת עשן, כוויות, חנק כתוצאה מהדוחק וההיסטריה ונפילה או קפיצה מראש הטריבונות הגבוהות, אליהן נסו על מנת להימלט. חלק מהניצולים ניצלו עקב קבורתם תחת גופות צופים אחרים, שגוננו עליהם למעשה.
במקביל לפינוי הקהל, פינה צוות עובדי הקרקס גם את החיות, בהן אריות, נמרים ופילים. הליצן אמט קלי נתפס בעדשת הצלם ראלף אמרסון כשהוא נושא דלי מים ומסייע לכיבוי השרפה. התמונה זכתה לשם "היום בו הליצן בכה".
לאחר שזוהו הנפגעים והנעדרים, נותרה בחדר המתים העירוני גופתה של ילדה לבושה בשמלה לבנה. הגופה, שסומנה Little Miss 1565, לא זוהתה ולא נדרשה, על אף שתמונתה פורסמה בעיתונות והפכה אחת התמונות הידועות מהאסון. ב-1992 נקבע שזו היא אלינור קוק, בת שמונה, מסאות'המפטון, מסצ'וסטס.
חקירת השרפה

מיד לאחר השרפה הוגשה תביעה נגד חמישה ממנהלי ועובדי הקרקס בגין הריגה. ארבעה הורשעו בסוף 1944, אך זכו עד מהרה לחנינה. במקביל נטלה הנהלת קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי אחריות לנפגעים ושילמה עד 1954 פיצויים בסך 5 מיליון דולר.
ב-1950 הודה צעיר בן עשרים בשם רוברט דייל סגיי (Robert Dale Segee) מאוהיו שהוא היה זה שהצית את השרפה ואף רצח מספר בני אדם במספר אירועים שונים, וזאת בשל הזיות. האיש נשפט ב-1950 ונאסר ל-40 שנים על סמך הודאתו. לא נערכה כל חקירה צולבת, לא נחקרו עדים בעניין וככל הנראה לא היו עדי ראייה שיאמתו את סיפורו של סגיי. הוא ריצה את כל ענשו ורק ב-1993 החלה המשטרה לחקור שנית את המקרה והחליטה שככל הנראה לא היה מדובר בהצתה ושסגיי היה חף מפשע.
אתר זיכרון

ביום השנה לאסון בשנת 2002 נחנך באתר האסון ברחוב ברבור מס' 350 ‏(350Barbour Street) אתר זיכרון. האתר כולל רחבה מרוצפת עגולה (כזירת קרקס) ובמרכזה דיסקת מתכת עליה חרוטים שמות כל ההרוגים וגילם. על מנת לגייס כסף להקמת האתר, נמכרו לתורמים לבנים אדומות, הנושאות מסר אישי, לבנים אלו משמשות לריצוף ה"זירה" שבמרכזה דיסקת המתכת. במקביל הוקם אתר אינטרנט (www.circusfire1944.com) המתעד את כל ההרוגים, כולל ביוגרפיה, תמונות ומקום הקבורה; רשימה של כל הניצולים; עדויות אישיות; תמונות; כתבות ומאמרים; ריכוז מחקרים שנערכו לאורך השנים בסוגיות השרפה וסיבתה.
לקריאה נוספת

Cohn, Henry S.; Bollier, David (1991). The Great Hartford Circus Fire: Creative Settlement of Mass Disasters. Yale University Press. ISBN 978-0-300-05012-7.
Massey, Donald; Davey, Rick (2001). A Matter of Degree: The Hartford Circus Fire and Mystery of Little Miss 1565. Willow Brook Press. ISBN 978-1-930-60124-6.
O'Nan, Stuart (2008). The Circus Fire: A True Story of an American Tragedy. Knopf Doubleday Publishing Group. ISBN 978-0-307-48298-3.
Skidgell, Michael (2014). The Hartford Circus Fire: Tragedy Under the Big Top. The History Press. ISBN 978-1-625-84522-1.
הערות שוליים

↑  Condon, Tom, Hartford Circus Fire: Day Of Panic, Heroes, כתבה בעיתון Hartford Courant, ‏ 2 ביולי 2014
↑  Tranquil Setting Belies lmminent Disaster
↑  William Browning,Tears of a Clown, כתבה בעיתון The Paris Reviw, יולי 2016
1 2  Cause Of 1944 Circus Fire Officially 'Undetermined, כתבה בעיתון Hartford Courant, ‏ 10 באוגוסט 1993
↑  Gaol Follows Circus Fire
↑  Youth Confesses Fatal Circus Fire; Held for Arson, הניו יורק טיימס, 1 ביולי 1950
↑   Robert Segee 1993 interview Hartford Circus Fire, ראיון עם סגיי משנת 1993, סרטון  באתר יוטיוב
↑  אתר הזיכרון
↑  תמונות כל הלבנים והמסרים החרוטים עליהן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553708805171  LCCN: sh91001952
ולדימיר ואסיוטין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 במרץ 1952 חרקיב
 פטירה:  19 ביולי 2002 (בגיל 50) מחוז מוסקבה
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר ע"ש גגארין (1987) 
 עיסוקים נוספים:  טייס קרב
 תקופת השירות:  1976–1986 (כ־10 שנים)
 דרגה:  גנרל-לויטננט
 זמן שהייה בחלל:  64 ימים, 21 שעות, 52 דקות
 משימות
 סויוז T-14
 עיטורים
   
 
ולדימיר ולדימירוביץ' ואסיוטין (ברוסית: Владимир Владимирович Васютин; 8 במרץ 1952 –  19 ביולי 2002) היה קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7.