מנתון
מנתון על מוצא היהודים > תגובת יוסף בן מתתיהו

בפתח תגובתו לדברי מנתון, מצביע יוסף בן מתתיהו דווקא על ההתאמה שבין גרסת מנתון לסיפור המקראי.
הוא מדגיש שדברי מנתון שנלקחו מתוך הכתבים המצרים העתיקים סותרים את טענות הבסיס של הסופרים המצרים-יוונים המאוחרים יותר (על כך שהיהודים אינם עם עתיק ומוצאם ממצרים) ועיקרם: אבותיהם של היהודים הגיעו למצרים מארץ זרה ויצאו ממנה כבר בזמן קדום מאד – "כמעט אלף שנים לפני מעשה איליון" (מלחמת טרויה).
יוספוס מבדיל בין שני חלקי הסיפור של מנתון, כאשר הוא מאמץ את הראשון (זיהוי היהודים עם החיקסוס) ושולל את אמינותו של השני (סיפור המצורעים).
לטענתו הסכים מנתון לדברי היהודים שהם לא היו ילידי מצרים מלכתחילה, אלא באו אליה מארץ נכריה, מָשלו בה ואחרי כן יצאו ממנה, אולם הוא הודה בעצמו, שאת השתלשלות האירועים לאחר הגירוש הראשון של החיקסוס לא לקח מתוך כתבי הקודש המצרים העתיקים, אלא מתוך סיפורים מיתולוגיים "אשר לא נודע מי אביהן" ששמע מאנשים בעל פה. מדובר ב"שיחות הבל ושקרים" שמנתון הוסיף להם "דברים אשר אין להם שחר", כדי לייחס את מוצאם ל"המון מצרים מצורעים ומוכּים בתחלואים רבים", ולפיכך "אין להאמין בדברי שקריו".
הוא טוען שמנתון הוסיף לסיפורים הללו דמות פיקטיבית בשם "אמנופיס המלך" ולכן גם בחר שלא לציין את תקופת שלטונו, למרות שהקפיד לעשות כך לגבי כל שאר המלכים.
נראה שיוספוס לא התכוון לכך שאמנופיס הוא שם בדוי, אלא מלך בדוי, שמנתון שלף את שמו מרשימת המלכים שלו, שבה נזכרו 4 מלכים הקרויים כך.
יוספוס טוען שמנתון עשה "צחוק" מקוראיו בחלק השני של סיפורו ומביע את תמיהותיו בסדרה של שאלות רטוריות עוקצניות ולעגניות, באמצעותן הוא מלגלג על האמונה הדתית ופולחנות בעלי החיים הנהוגים במצרים:
מי הם האלים שאמנופיס רצה לראות? האם היו אלה האלים המצריים – השור (האל אפיס), התיש (ח'נום), הקרוקודיל (אנוביס) והקופים בעלי ראש הכלב (תחות)? הרי ביכולתו לראותם תמיד...ואם התכוון לאלים שבשמים – איך היה מסוגל לראותם? ולמה בכלל רצה לראותם? והרי ראה אותם כבר המלך הוֹרוֹס לפניו ויכול היה ללמוד ממנו כיצד ניתן לראותם, מבלי שיצטרך למצוא לשם כך "תחבולה חדשה". ולמה שיסתירו האלים את פניהם בגלל בני אדם כרותי איברים ומצורעים? הם נוהגים הרי לכעוס על מעשי רֶשע ולא על מומי הבשר. והנה "הקוסם" ציווה לגרש את בעלי המומים ממצרים כדי לטהר את הארץ, ואילו המלך גירש אותם אל המחצבות, כאילו עשה זאת בגלל מחסור בעובדי פרך. ואותו רואה עתידות היה ממש "חכם גדול" - איך זה שלא צפה מראש שהמלך לא יקבל את מבוקשו? הרי הדבר לא התגשם! ומדוע אם כך לא סירב לבקשת המלך לראות את האלים? ואיך זה שהנביא התאבד ולא צפה את מותו מלכתחילה? אולם יש עוד טיפשות גדולה מזאת - המלך שמע את הנבואה הרעה ופחד מהצפוי להתרחש ובכל זאת לא מיהר לגרש את בעלי המומים, אלא להפך, נעתר לבקשתם ונתן להם עיר.
אולם לטענת יוסף, גם בדברים אלה לא היה די ומנתון לא השכיל להבין ש"לא יֵאָמנו כזביו":
גם אם כעסו המצורעים על המלך בגלל מה שעשה להם, אחרי שיצאו לחופשי מהמחצבות וקבלו ממנו את אווריס, היה עליהם למתן את שנאתם אליו. וגם אם רחשו אליו שנאה רבה, היו תוקפים אותו בלבד ולא יוצאים למלחמה על כל העם המצרי, כי ברור שהיו להם קרובים רבים במצרים. וגם אם החליטו להילחם בכל העם, מדוע החליטו להילחם גם באלים שלהם, בכך שתיקנו להם חוקים חדשים הנוגדים את חוקי אבותיהם? יוספוס מוסיף בציניות שיש לזקוף לזכות מנתון על שלא הטיל את האשמה הזאת על אנשי ירושלים, אלא על המצרים עצמם (המצורעים) ובראשם הכוהנים שלהם (אוסרסיף), ותוהה אם לא מוזר הדבר, שאף אחד מקרובי האנשים הטמאים לא הצטרף למלחמתם, עד שהיו צריכים לבקש עזרה מירושלים. ואיזו ידידות או קרבת משפחה הייתה עד אז בין הטמאים ובין בני ירושלים? הרי גם המצורעים היו מצרים ולכן היו אויבים ומנהגיהם היו שונים מאוד. ואנשי החיקסוס מירושלים עטו מיד על הצעת המצורעים לכבוש את מצרים, כאילו לא הכירו כבר את הארץ ממנה גורשו כבר בעבר בכח. אילו היו החיקסוס במחסור ובמצוקה ברור היה מדוע הסכימו לסכן את חייהם, אך הם ישבו בעיר משגשגת ואכלו מפרי אדמה טובה בהרבה מאדמת מצרים, אז מה גרם להם לחרף את נפשותיהם לעזרת מי שרק לא מזמן היו אויביהם, אנשים שאין איבר שלם בגופם שאפילו קרוביהם נטשו אותם? הרי לא יכלו לנחש מראש שהמלך יברח מהם. ולפי הסיפור מסתבר שניתן לכבוש את מצרים בקלות. כובשיה שמעו שאמנופיס עוד חי אך לא דאגו לבצר את מעברות ארץ כוש, למרות שהיה להם צבא עצום לעשות זאת, והנה בסופו של דבר שב אמנופיס, ניצח אותם במלחמה ורדף אחריהם עד סוריה דרך חול המדבר, שקשה לעבור בו גם ללא מלחמה.
יוספוס מסכם וטוען שגם על פי גרסת מנתון מוצא העם היהודי לא מהמצרים (אלא החיקסוס בלבד) ולא התערבו בו ילידי מצרים (המצורעים), ואפילו אם ייחס מנתון את מוצא היהודים למצורעים והחולים, יש להניח שרבים מהם נספו במחצבות אחרי שהתענו שם זמן רב, ורבים מהשורדים מתו במלחמות שבאו לאחר מכן.
הוא גם מפריך את הרמיזה לכך שמשה היה מצורע בעצמו ומדגיש שלפי התורה משה הקפיד מאד בחוקי טומאה ואסר על כל איש שיש בו מום קל לשרת בקודש, ואם היה מצורע בעצמו, הרי שהיה צריך לחוקק חוקים לטובת מצורעים כמותו.
יש לציין שבספר שמות מסופר שידו של משה הפכה "מצורעת כשלג" אך מיד חזרה לאיתנה, אולם עניין הצרעת הועלם בתרגום השבעים וגם על ידי פילון ויוספוס עצמו, שהסתפקו בכך שהפכה ללבנה. ייתכן והדבר נבע מאי נוחות בגלל עלילת המצורעים.
לדברי יוספוס, כל זה מוכיח שמנתון לא סטה הרבה מן האמת כל זמן שנצמד למקורות העתיקים שלו, אך כשפנה לסיפורים שלא ידוע מה מקורם - סמך על "אנשי-שקר אשר סיפרו עלינו דברים בשנאה" או שזייף אותם ללא שום סבירות בעצמו.
הוא טוען שדברי מנתון הם שקר ובמידה והיה בהם יסוד כלשהו של אמת, הם לא היו סותרים בפרטים רבים כל כך את אלה שבאגיפטיקה של כאירמון. לדידו של יוסף, כל אחד מהם "בודה שקרים כטוב בעיניו".