stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליוט דיינג'רפילד
ביוגרפיה

אליוט, בנו של קפטן בצבא הקונפדרציה, נולד במערב וירג'יניה, וגדל בפייטוויל, צפון קרוליינה. בגיל 21 עבר לניו יורק כדי ללמוד אמנות, אצל וולטר סטרלי בשנת 1880. הוא הפך למדריך בשיעור "דומם" של סטרלי ולמד בליגת הסטודנטים לאמנות.
בשנת 1884 עזב דיינג'רפילד את סטרלי ופגש את ג'ורג' איננס. עבודותיהם של איננס, אלברט פינהאם ריידר וקניון קוקס "העניקו השראה לסגנונו החזוני", על פי סטפני ג'יי פוקס. דיינג'רפילד הושפע גם מהסימבוליסטים האירופאים שאת עבודתם הוא פגש בתקופת לימודיו באירופה - 1897. בסוף שנות ה-90 השיג הכרה בציורים של נושאים דתיים, שהדוגמה לכך היא ציור קיר שעשה בכנסיית סנט מרי בעיר ניו יורק. בשנת 1902 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר, והפך לחבר מן המניין בשנת 1906.
דיינג'רפילד כתב מספר מאמרים בנושא אמנות, כולל המאמר "טבע לעומת אמנות" שפורסם בשנת 1911 במגזין Scribner [2 . הוא פרסם ביוגרפיה של ג'ורג' איננס בשנת 1911, וביוגרפיה של ראלף אלברט בלקלוק בשנת 1914. דיינג'רפילד נסע למערב בשנת 1911 ו -1913, ועשה שבעה ציורים של הגרנד קניון.
הוא התחתן פעמיים. אשתו הראשונה, רוברטה הייתה צרפתייה, ונפטרה במהלך הלידה בשנת 1891. אשתו השנייה, אנה גריינגר (בנשואים 1895), ילדה שתי בנות.
אליוט דטינג'רפילד נפטר בשנת 1932 ונקבר בבית העלמין קרוס קריק בפייטוויל.
בשנת 1971 הציג מוזיאון האמנות בצפון קרוליינה 200 מציוריו של דיינג'רפילד; המוזיאון הוא הבעלים של "גרנד קניון" ו"ערב זוהר".
בית הקיץ שלו והסטודיו ווסטגלו, רשומים בפנקס הלאומי של מקומות היסטוריים משנת 1979.
הערות שוליים

↑  Browse | Cornell University Library Making of America Collection, collections.library.cornell.edu
↑  Powell, William S. (2000). Dictionary of North Carolina Biography: Vol. 2, D-G. Univ of North Carolina Press. p. 2.
↑  "National Register Information System", npgallery.nps.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 174305192  ISNI: 0000 0000 6706 7454  LCCN: nr94010398  NKC: jcu20221140215  RKD: 19702  SNAC: w6tf0fp3  SUDOC: 261884131  ULAN: 500024570  VIAF: 49107926   WorldCat (עם VIAF): 49107926 
אליוט דיינג'רפילד, גרנד קניון בלילה, 1913?
אליוט דיינג'רפילד, הבריכה ביער, 1915
אליוט וסמיה

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 2000 (בן 23) בלגיה מונס, בלגיה
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 מקום לימודים:  Collège Saint-Stanislas 
 עיסוק:  תלמיד, זמר
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  זמרה
 
אליוט וסמיה (בצרפתית: Eliot Vassamillet, נולד ב-29 בדצמבר 2000) הוא זמר בלגי, נציג בלגיה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל. וסמיה נבחר לייצג את בלגיה באירוויזיון באמצעות ועדה מיוחדת פנימית של רשות השידור הבלגית-ולונית (שהגיע תורה לייצג את בלגיה באירוויזיון). שירו "Wake Up" נכתב על ידי פייר דומולין, שכתב את השיר "City Lights" שביצעה בלאנש באירוויזיון 2017 והגיע למקום הרביעי.
ב-2018 התקבל וסמיה לעונה ה-7 של "The Voice Belgique", הגרסה הבלגית של "The Voice", והודרך על ידי הזמר הצרפתי סלימאן נבצ'י (אנ').
הערות שוליים

↑  C’est officiel, Eliot représentera la Belgique à l’Eurovision, אמ אס אן
↑  Belgium: Eliot Vassamillet Selected By RTBF For Eurovision 2019, אירוויקס, 14 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7845 7000  MusicBrainz: 497412e8-abe1-4058-8073-b7b5bc3d0cd6
אלוגיה

בפסיכולוגיה, אלוגיה (יוונית: α - "ללא" ו-λόγος - "התבטאות" - חוסר היגיון או שיקול דעת) או דלות הביטוי, היא חוסר ביכולת דיבור שוטף ובסיסי, וכן בחיבור משפטים. האלוגיה מתבטאת גם בהרחבת החביון של חוליה. האלוגיה מקשה מאוד על הפסיכותרפיה משום שהלוקים באלוגיה מתקשים מאוד לקיים שיחה שוטפת, ותשובותיהם יהיו בדרך כלל סתומות ולעיתים אף פרדוקסליות. אלוגיה היא גורם אחד מתוך מערכת הערכה רחבה מאוד של הפרעות בתחומי חשיבה, שפה ותקשורת שפותחה על ידי ננסי אנדריאסן.
היבטים קליניים ותפקודיים > גורמים ואבחנה של אלוגיה

האלוגיה מתגלה בדרך כלל אצל לוקי סכיזופרניה, כסימפטום שלילי לפסיכופתולוגיה ואף נמצאה כמנבאת לפרוגנוזה גרועה. כמו כן האלוגיה יכולה להופיע לעיתים גם לצד דמנציה, פגיעות מוחיות כאשר במקרים אלו היא קשורה לנזק באזורי מוח ספציפיים או להתליכים ניווניים במוח או כתסמין להפרעה דו קוטבית.
אבחנה של אלוגיה תתבצע על ידי הערכת קלינית של דפוסי דיבור אצל האדם כמו כמות הדיבור, זמן מוארך לתגובה או צמצום תוכן הדיבור, בדרך כלל ההערכה תהיה כחלק מהערכה פסיכיאטרית או נוירולוגית מקיפה. חשוב להבדיל בין אלוגיה לבין מצבים אחרים כגון דיכאון, חרדה או תופעות לוואי של תרופות, לשם כך נדרשת הערכה של ההיסטוריה הרפואית של האדם לצד הערכה של מצבו הקוגניטיבי הכללי.
היבטים קליניים ותפקודיים > השפעה על התפקוד וטיפול

אלוגיה עלולה להשפיע באופן משמעותי על תפקוד האדם גם בהיבט החברתי וגם בהיבט התעסוקתי במספר דרכים שונות. אלוגיה מפחיתה באופן משמעותי את היכולת לתקשורת בין אישית שבהמשך עלולה להוביל לקשיים חברתיים. לצד קושי ביצוע משימות יום יומיות הדורשות תקשורת מילולית. בנוסף אלוגיה עלולה להקשות על התשלבות במקומות תעסוקה שונים הדורשים מיומנויות אף בסיסיות של תקשורת בין אישית. חומרת האלוגיה משפיעה באופן ישיר על ירידה באיכות החיים הכללית של האדם.
בעוד שאין מידע ממוקד על טיפול באלוגיה באופן ישיר נמצא כי טיפולים פסיכוסוציאליים כמו טיפול קוגניטיבי-התנהגותי בשילוב עם תרופות אנטי-פסיכוטיות יכולות לסייע בהפחתת סימפטומיים שליליים של סכיזופרניה וביניהם אלוגיה.
הערות שוליים

1 2  Department of Psychiatry, Dokuz Eylül University School of Medicine, İzmir, Turkey, Simge Uzman Özbek, Köksal Alptekin, Department of Psychiatry, Dokuz Eylül University School of Medicine, İzmir, Turkey, Department of Neuroscience, Dokuz Eylül University School of Health Sciences, İzmir, Turkey, Thought Disorder as a Neglected Dimension in Schizophrenia, ALPHA PSYCHIATRY 23, 2021-12-30, עמ' 5–11 doi: 10.5152/alphapsychiatry.2021.21371
↑  Mariko Omatsu‐Kanbe, Hiroshi Matsuura, Novel intracellular mediator of adiponectin secretion from adipocytes, The Journal of Physiology 592, 2014-12, עמ' 5141–5141 doi: 10.1113/jphysiol.2014.284778
↑  Norman Geschwind, DISCONNEXION SYNDROMES IN ANIMALS AND MAN, Brain 88, 1965, עמ' 237–237 doi: 10.1093/brain/88.2.237
↑  Assen Jablensky, The diagnostic concept of schizophrenia: its history, evolution, and future prospects, Dialogues in Clinical Neuroscience 12, 2010-09-30, עמ' 271–287 doi: 10.31887/DCNS.2010.12.3/ajablensky
↑  Department of Psychiatry, Dokuz Eylül University School of Medicine, İzmir, Turkey, Simge Uzman Özbek, Köksal Alptekin, Department of Psychiatry, Dokuz Eylül University School of Medicine, İzmir, Turkey, Department of Neuroscience, Dokuz Eylül University School of Health Sciences, İzmir, Turkey, Thought Disorder as a Neglected Dimension in Schizophrenia, ALPHA PSYCHIATRY 23, 2021-12-30, עמ' 5–11 doi: 10.5152/alphapsychiatry.2021.21371
↑  Schizophrenia - National Institute of Mental Health (NIMH), www.nimh.nih.gov (באנגלית)
| דוגמה לאלוגיה |
| --- | --- |
 ש: יש לך ילדים?  ת: כן.  ש: כמה?  ת: שניים.  ש: בני כמה הם?  ת: שש ושש עשרה.  ש: הם בנים או בנות?  ת: אחד בן, והשנייה בת.  ש: מי בן השש עשרה?  ת: הבן.  ש: מה שמו?  ת: איציק.  ש: ומה שמה של הילדה?  ת: בתיה. :  ש: יש לך ילדים?  ת: כן, בן ובת.  ש: בני כמה הם?  ת: איציק בן שש עשרה ובתיה בת שש.  
אלוגיה: דיבור רגיל
הערות שוליים > ראו גם

אפאזיה
טיפול קוגניטיבי-התנהגותי
ננסי אנדריאסן
סכיזופרניה
הפרעה דו קוטבית
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנטולי ברזובוי

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1942 אדיגיה, מחוז קרסנודאר
 פטירה:  20 בספטמבר 2014 (בגיל 72) מוסקבה
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית ורוסקוסמוס
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר ע"ש גגארין 
 עיסוקים נוספים:  טייס קרב
 תקופת השירות:  1970–1992 (כ־22 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  211 ימים, 9 שעות, 4 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  2 שעות, 33 דקות
 משימות
 סויוז T-5
 עיטורים
   
 
אנטולי ניקולייביץ' ברזובוי (ברוסית: Анатолий Николаевич Березовой; 11 באפריל 1942 –  20 בספטמבר 2014) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7.
קורות חיים

אנטולי ברזובוי נולד בכפר אינם שבאדיגיה. לאחר סיום בית הספר הוא עבד מספר שנים כחרט. בשנת 1961 התגייס והחל לימודי טייס בבית הספר של חיל האוויר הסובייטי. לאחר סיום הלימודים, היה טייס ביחידות החיל.
בשנת 1970 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.
בשנת 1972 שוגר לחלל בפעם הראשונה בחללית סויוז T-5 לצד ולנטין לבדב. במהלך הטיסה שנמשכה 211 ימים הם התחברו לסאליוט 7 וביצעו מספר רב של מחקרים. בין היתר הם ביצעו פעילות חוץ רכבית במהלכה החליפו חלק מהמכשור שהותקן בחלק החיצוני של התחנה. הוא חזר לכדור הארץ בחללית סויוז T-7.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 היה ברזובוי חבר צוות משנה של מספר משימות חלל.
בשנת 1992 עזב את השרות. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים ונפטר בשנת 2014.
פעילות משלחת מס' 1 לתחנת החלל סאליוט 7

פעילות המשלחת החלה ב-14 במאי 1982 לאחר עגינת חללית סויוז T-5.
ב-17 במאי שוחרר למסלול לוויין תקשורת Iskra-2 שהיה אוחסן בתחנת החלל בעת שיגורה. הוא פעל כ-7 שבועות.
ב-25 במאי הגיע חללית מטען פרוגרס 13 עם כ-2,300 ק"ג אספקה. צוות המשלחת החל בהעברת ציוד ואספקה לתחנת החלל.
ב-2 ביוני בעזרת מדחפי חללית מטען בוצע שינוי גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-4 ביוני חללית מטען פרוגרס 13 עזבה את תחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-25 ביוני לתחנת החלל הגיע חללית סויוז T-6 (ולדימיר דז'ניבקוב היה מפקד צוות). עם החללית לתחנת החלל הגיע אסטרונאוט צרפתי ראשון ז'אן-לו קרטיין שהחל בביצוע תוכנית ניסויים שהוכנה עבורו.
ב-2 ביולי חללית "סויוז T-6" עם צוותה עזבו את תחנת החלל וחזרו לכדור הארץ.
ב-12 ביולי הגיע חללית מטען פרוגרס 14 עם כ-2,300 ק"ג אספקה. צוות המשלחת החל בהעברת ציוד ואספקה לתחנת החלל.
ב-20 ביולי ברזובוי ולבדב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-2.5 שעות. במהלך פעילות זו הותקן ציוד מדעי בחלק החיצוני של תחנת החלל. כמו כן פירקו ציודים שאין בהם צורך.
ב-10 באוגוסט חללית מטען פרוגרס 14 עזבה את תחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-20 באוגוסט לתחנת החלל הגיע חללית סויוז T-7 (לאוניד פופוב היה מפקד צוות).
ב-27 באוגוסט חללית סויוז T-6 עזבה את תחנת החלל עם צוות שהגיע בחללית "סויוז T-6"
ב-29 באוגוסט חללית "סויוז T-7" הועברה לתא עגינה קדמי.
ב-20 בספטמבר הגיע חללית מטען פרוגרס 15 עם כ-2,300 ק"ג אספקה. צוות המשלחת החל בהעברת ציוד ואספקה לתחנת החלל. עם החללית הגיע לוויין Iskra 3.
ב-4 באוקטובר חללית מטען פרוגרס 15 עזבה את תחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-18 בנובמבר לוויין תקשורת Iskra 3 שוחרר למסלול. הוא פעל ע-4 שבועות
במהלך שהות של 211 ימים בתחנת החלל המשלחת ביצע מספר רב של ניסויים בתחומים שונים.
ב-10 בדצמבר צוות השלים את התוכנית, נכנס לחללית "סויוז T-7" וחזר לכדור הארץ באזור המתוכנן בשטח קזחסטן של כיום.
תחנת החלל "סאליוט 7" המשיכה לשות בחלל במשטר לא מאויש.
הערות שוליים

↑  לווייני Iskra
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1187966134  LCCN: n88167558  VIAF: 53246278   WorldCat (עם VIAF): 53246278 
משלחת מס' 1 לתחנת החלל סאליוט 7
אליהו עמיקם

אליהו עמיקם
רות ואליהו עמיקם ביום נישואיהם, 1947
קבר העיתונאי אליהו עמיקם בנחלת יצחק
אליהו עמיקם (קשאק) (16 באוגוסט 1915 – 8 באוגוסט 1995) היה עיתונאי ומתרגם ישראלי, ממייסדי עיתון "מברק" ומכותביו הקבועים של ידיעות אחרונות, חבר האצ"ל והלח"י.
ביוגרפיה

עמיקם נולד בולוצלאווק בפולין, בנם של משה ויהודית, בת מרדכי צבי רוזנהולץ. בעיר הולדתו סיים את לימודיו בגימנסיה פולנית והיה מפקד מחוז וולוצלבק בתנועת בית"ר. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והחל את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. עמיקם התמחה בלשונות ושלט בשפות הקלסיות רומית ויוונית ובשפות המודרניות באירופה ובהם גרמנית, אנגלית, איטלקית, צרפתית, רוסית ופולנית. וכן למד סנסקריט וערבית בדיאלקטים שונים.
בתקופת המרד הערבי הגדול שימש במשך שנתיים מפקד בתחנת הנוטרים בנווה שאנן בירושלים. לאחר מכן למד בבית הספר לתעופה בלוד וסיים את הכשרתו לטייס בשנת 1939.
בשנת 1937 הצטרף לארגון הצבאי הלאומי והיה הקריין הראשון בתחנת השידור קול ציון הלוחמת בקיץ 1939. עם הפילוג מהאצ"ל בשנת 1940, הצטרף ליאיר שטרן ואל הלח"י.
במהלך פעולה נגד הבנק הערבי בירושלים, שמטרתה הייתה לבסס את מעמדה הכלכלי של המחתרת, התחזה לקצין בריטי, ודיבר במבטא סקוטי מובהק, כך שכנע את מנהל הבנק ללכת איתו לבנק באישון לילה כדי לבדוק אם אין בו כסף מזויף. מנהל הבנק שכח את אחד המפתחות לקופות ולכן הפעולה התארכה. בינתיים עלה חשדה של המשטרה שזיהתה תנועה בבנק בלילה, עמיקם נתפס ונאסר, על אף שחבריו הצליחו לחמוק, ונידון לחמש שנות מאסר בעבודות פרך. תחילה נשלח לשנתיים במחנה בנור שמש, יהודי יחיד בין אסירים ערבים. השמש החזקה שם פגעה בעיניו והוא הועבר לבית הסוהר המרכזי בירושלים עד לסיום מאסרו. במהלך מאסרו בירושלים חבר לאסירים נוספים חברי לח"י וסייע לד"ר ישראל שייב בכתיבת נאומו של מתתיהו שמואלביץ' בפני בית הדין הבריטי שדן אותו למוות.
לאחר שחרורו, יצר קשרים עם עיתונאים וערך ביולטינים באנגלית. 
בשנת 1947 נשא לאשה את רות שכטר, ילידת 1921 באוסטריה, שהייתה גם היא חברת לח"י. השניים גרו  בדירה בירושלים, שנמסרה להם מידי ערי ז'בוטינסקי. בתחילת מלחמת העצמאות עזבו לתל אביב.
בשלהי 1947 השתתף בייסוד עיתונה היומי של הלח"י "מברק", והפך לעורכו הראשי עד לסגירתו בספטמבר 1948. לאחר ההתנקשות בחייו של פולקה ברנדוט נאסר יחד עם חבריו לעיתון, בבית הסוהר ביפו, ונבחר כנציג אסירי לח"י. לאחר שחלק מהאסירים ברחו מהכלא, הוא הועבר לכלא עכו. עמיקם שימש עד במשפטם של נתן פרידמן-ילין ומתתיהו שמואלביץ וארגן שביתת רעב שהובילה לחנינה ושחרור מוקדם.
במהלך ועידת לח"י היה מהמתנגדים להפיכתה למפלגת פועלים סוציאליסטית והצטרף ל"איגוד החינוכי לחרות ישראל" בראשות ישראל שייב. וכן השתתף בייסוד ועריכת הירחון המדיני-ספרותי "סולם" והיה בעל טור קבוע ב"דסק" של דב יודקובסקי ומאוחר יותר בידיעות אחרונות, בו שימש עיתונאי ועורך. כמו כן ייסד הוצאת ספרים בשם "עדית", שהוציאה בין השאר סדרת ביוגרפיות של מוזיקאים, בהן מוצרט ושוברט של אלפרד איינשטיין, בטהובן של פאול בקר ו"גדולי המוזיקה בעולם" של קורט פאהלן, בין השאר. מתרגם הסדרה היה יצחק הירשברג.
עמיקם נפטר בי"ז אב תשנ"ה, 13 באוגוסט 1995, ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק תל אביב. הותיר אחריו את אשתו, רות בת בנימין שכטר, ושני בנים, יאיר ואמנון.
בשנת 2008 נקרא על שמו רחוב במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, בטקס שקיימה עיריית תל אביב-יפו בנוכחות ותיקי אצ"ל ולח"י ועיתונאים.
מפרסומיו

אורי צבי גרינברג דובר המציאות, תל אביב: א. מוזס, 1978
האש והעשן: מלחמתה של ארץ-ישראל, תל אביב: "יאיר" - ע"ש אברהם שטרן, תשמ"ד 1984
[מכתב]: אליהו עמיקם אל נעמי שמר, ח’ סיון תשמ"ז, 5.6.1987.
מכתב לנשיא בוש, תל אביב: א’ עמיקם, תשנ"א 1991
מחברות נור-שמש, תל אביב: משפחת עמיקם, תשנ"ט 1999
מפרסומיו > מתרגומיו

ג’יימס בורנהם, מהפכת המנהלים, ירושלים: ע’ ז’בוטינסקי, תש"ו 1946
סטיפן ז’ירומסקי, תולדות החטא: רומן, תל אביב : מסדה 1947
טאדיאוש דולנגה-מוסטוביץ’, ניקודם דיזמה עולה בדרגה, תל אביב: חמו"ל, תש"ט 1949
ימין ד'יזרעאלי, אלראי, תל אביב: ש' פרידמן, תשי"ב 1952
הלן קלר, המורה אן סוליבן מייסי, תל אביב: קרן אור, תשט"ז 1956
הערות שוליים

↑  נאסרו עורכי "מברק", על המשמר, 12 בספטמבר 1948
↑  פעולת לח"י הצטמצמה במעשי שוד והחרמה, דבר, 7 בינואר 1949
↑  רחוב על שמו של אליהו עמיקם ז"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306967105171  PLWABN: 9810641875905606  ISNI: 0000 0000 7148 9625  LCCN: n79040338  VIAF: 72665630   WorldCat (עם VIAF): 72665630 
רחוב אליהו עמיקם
אניף

| --- | --- |
   
 מיקומו של אניף בקבוצת פגסוס
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  פגסוס
 שמות נוספים:  ε בפגסוס, HD 20677
 סוג:  על-ענק כתום
 בהירות נראית:  2.39 (משתנה)
 סיווג ספקטרלי:  K2 Ib
 עלייה ישרה:  21ʰ 44ᵐ 11.16ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏30.03″ ‏52′ ‏09°‏+ מילי-שניות קשת בשנה
 משך מחזור השתנות:  לא סדיר
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  4.23- (משתנה)
 מרחק:  690  שנות אור 211.55  פארסק
 רדיוס:  190 רדיוסי שמש
 מסה:  11.7 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 4,200 (משתנה) מהשמש
 טמפרטורה:  4,350 K
 מהירות סיבוב:  17 קילומטר לשנייה
 גיל:  20 מיליון שנים
 מהירות רדיאלית:  3.3 קילומטר לשנייה
 היסט:  4.73±0.17 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  0.21 
 
אֶנִיף (מערבית: أنف "אנף" - אף או זרבובית של בעל חיים), נקרא גם ε בפגסוס, הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים פגסוס ומייצג את קצה אפו של פגסוס. בעבר הוא היה הכוכב השני הכי בהיר בקבוצה אחרי δ בפגסוס, אך δ בפגסוס הועבר לקבוצת אנדרומדה (וקיבל את ציון באייר α באנדרומדה), כך שאניף הפך לבהיר ביותר בקבוצה. זהו כוכב משתנה שבהירות נראיתו נעה סביב דרגה 2.39 והוא נמצא במרחק של כ-690 שנות אור ממערכת השמש.
מאפיינים

אניף הוא על-ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 Ib, מסתו מוערכת בקרוב ל-12 מסות שמש, רדיוסו קרוב לפי 200 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו היא כ-4,350 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 4,200 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 5,000 בתוספת הקרינה בתחום התת-אדום. הכוכב משתנה באופן לא סדיר, בהירותו בדרך כלל נמצאת בין דרגות 2.29 ו-2.44, אבל בשנת 1972 דווח שבהירותו התגברה פי 5 והגיעה עד לדרגה 0.7 (דומה לבהירותו של אלטאיר) למשך 4 דקות ואז דעכה בחזרה לדרגה 2.4. כמו כן דווח בשנת 1847 שבהירות הכוכב דעכה לדרגה 3.5 ואז התבהרה בחזרה במשך כמה ימים עד שחזרה לדרגת הבהירות הרגילה. הסיבה לשינויים חדים אלה בבהירות אינם ידועים.
אניף נמצא בשלב התפתחות מתקדם מאוד, הוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ועבר להתכה של הליום לפחמן ולחמצן. מסתו נמצאת קרוב לגבול המפריד בין הפיכה לננס לבן ובין התפוצצות כסופרנובה, כך שעתידו אינו ידוע.
הערות שוליים

1 2  SIMBAD: Enif
1 2 3  N. Tetzlaff, R. Neuhäuser & M. M. Hohle: A catalogue of young runaway Hipparcos stars within 3 kpc from the Sun, ε Pegasi, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 410, Iss. 1 (2011)
1 2  General Catalogue of Variable Stars: ε Pegasi
↑  L. E. Pasinetti Fracassini, L. Pastori, S. Covino & A. Pozzi: ε Pegasi, Catalogue of Apparent Diameters and Absolute Radii of Stars - Third edition (2001) (תרגום מקוטר זוויתי בשניות קשת לרדיוסי שמש על ידי מעבר לרדיאנים, הכפלה במרחק וחלוקה בפעמיים רדיוס השמש)
1 2  V. V. Smith & D. L. Lambert: Are the red supergiants Epsilon Peg and 12 PUP victims of mild s-processing?, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, vol. 226, p. 568 (1987)
אנזו (דינוזאור)

| אנזו |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון 66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קנגנתיים
סוג:: אנזו
שם מדעי
 Anzu ‏סואס & Schachner & Lyson & Lamanna, 2014

אנזו (שם מדעי: Anzu) הוא סוג דינוזאור תרופוד בעל מקור קרני ממשפחת הקנגנתיים. הוא קרוי על שם האל המסופוטמי הקדום אנזו (אנ'). המאובנים שלו נמצאו ב-2014 בדקוטה הצפונית ודקוטה הדרומית, ארצות הברית. בסוג היה מין בודד - Anzu wyliei.
האנזו היה מהגדולים שבאובירפטורוזאורים של אמריקה הצפונית והגיע לאורך 3.5 מטרים, לגובה 1.5 מטר ולמשקל 200-300 ק"ג. הוא היה שני בגודלו במשפחה רק לגיגנטורפטור ממונגוליה. הוא היה מצויד במקור קרני גדול וחסר שיניים בעל לסת עליונה רחבה יותר מהתחתונה, צוואר ארוך, רגליים ארוכות וכנראה שהיה מכוסה בנוצות. הוא הכיל "כיפת עצם" דמוית חצי-ירח.
האנזו היה בנוי אכילת מגוון מזונות ולא התמחה בטריפת חיות או בלעיסת עשבים. הוא אולי דמה באורח חייו ליען מודרני. ממאובנים של קרוביו כנראה שהוא טיפל בביציו וקינן על הקרקע. דינוזאור זה נכחד לפני 66 מיליון שנה בהכחדת הקרטיקון הגדולה.
שחזור אנזו
אליהו סחרוב

| --- | --- |

אליהו סחרוב, 2013
 לידה:  1914 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  30 באוקטובר 2018  (בגיל 104 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
אליהו סחרוב מימין עם יוסף יריב, 1948-1950
אליהו סחרוב (1914 - 30 באוקטובר 2018) היה תעשיין ישראלי ואיש מערכת הביטחון. לפני קום המדינה היה ממניחי התשתית של התעשייה הצבאית ואיש רכש של "ההגנה", ולאחריה פעל בשליחויות חשאיות מטעם משרד הביטחון בתחום הרכש הצבאי.
ביוגרפיה > משפחתו

אחיו היו יחזקאל סהר, שהיה המפכ"ל הראשון של משטרת ישראל, התעשיין ישראל סחרוב ואיש העסקים אהרון סחרוב, שהיה בעלי חברת הביטוח "סהר". בן דודו (אף הוא מנכדיו של הרב יחזקאל סחרוב) היה ישראל מרגלית, שהיה מגדולי סוחרי הנפט בישראל. דודיו (אחיו של אימו) הם זלמן בן-טובים וברוך בן-טובים.
בשנות ה-30 נשא סחרוב את טניה, ולהם שתי בנות: דפנה, הנשואה ליורם אלרואי, ונעמי, אלמנתו של איש העסקים דוד קוליץ.
ספרו

מעש בצל: פרקי זכרונות - אוטוביוגרפיה, הוצאת משרד הביטחון
לקריאה נוספת

יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012
הערות שוליים

↑  יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 216-219.
↑  יוסי מלמן ודן רביב‏, כש"הטייס הנאצי" עזר לישראל לקנות 200 טון אורניום, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267319305171  VIAF: 297446886   WorldCat (עם VIAF): 297446886
אלימז'אן טוחטחונוב

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1949 (בן 75) טשקנט, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה, ישראל, אוזבקיסטן 
 
אלימז'אן טורסונוביץ' טוחטחונוב (ברוסית: ‏Алимжан Турсунович Тохтахунов; נולד ב-1 בינואר 1949) הוא איש עסקים רוסי ממוצא אויגורי, מצנט.
טוחטחונוב ידוע גם בכינוי "טייוואנצ'יק". בתקשורת הרוסית והמערבית מוזכר טוחטחונוב כאחת מדמויות הפשע הגדולות ברוסיה. החל משנת 2012, הוא היה ברשימת המבוקשים של האינטרפול.
ביוגרפיה

אלימז'ן טוחטחונוב בילה את נעוריו בטשקנט, שם במהלך שנות הלימודים שלו פגש אנשים כמו אוליגרך האלומיניום העתידי מיכאיל צ'רנוי, הקפטן העתידי של קבוצת הטניס הרוסית שאמיל טרפישצ'ב.
בתקופת ברית המועצות, טוחטחונוב ריצה תקופת מאסר במסגרת תיק על בטלה (אנ'), בכלא הוא פגש גנבים בחוק רבים.
ב-1989 עזב לגרמניה ונשאר שם. עד מהרה קיבל אזרחות ישראלית. טוחטחונוב התחיל לעשות עסקים (לספק מזון לרוסיה) והרוויח הון לא קטן.
אולימפיאדת החורף 2002

בשנת 2002, טוחטחונוב היה מעורב בשערורייה סביב הענקת מדליות זהב בהחלקה אמנותית באולימפיאדת החורף סולט לייק סיטי, שבזכותה התפרסם לא רק במעגלים צרים. בקיץ 2002, לבקשת השלטונות האמריקאים ובסיוע ה-FBI, נעצר טוחטחונוב על ידי המשטרה האיטלקית באתר הנופש פורטה דיי מארמי שבצפון איטליה. על פי החוק האמריקאי, הוא הואשם בהונאה, מתן שוחד לשופטי ספורט וקשירת קשר לזיוף תוצאות התחרות האולימפית. הוא בילה יותר מ-10 חודשים בכלא בוונציה, ולאחר מכן שוחרר מבלי להגיש את התיק לבית המשפט. לאחר שערך חקירה משלו, הוועד האולימפי הבין-לאומי הגיע למסקנה שטוחטחונוב אינו מעורב, הרשויות בארצות הברית לא התעקשו על הסגרתו.
הערות שוליים

↑  Nathan Vardi, In Pictures: The World's 10 Most Wanted, Forbes (באנגלית)
↑  Алимжан Тохтахунов прошел своим Шелковым путем, Фергана.Ру
↑  OTL: Tokhtakhounov living big life as fugitive in Russia, ESPN.com, ‏2008-04-18 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140031359  LCCN: no2011062782  VIAF: 103345124   WorldCat (עם VIAF): 103345124
אנטולי דוברינין

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1919 מוז'יסק, רוסיה 
 פטירה:  6 באפריל 2010 (בגיל 90) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 השכלה:  המכון לתעופה במוסקבה  האקדמיה הדיפלומטית של המשרד לענייני חוץ של הפדרציה הרוסית 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 
 פרסים והוקרה
 עיטור לנין  עיטור לנין  עיטור לנין  עיטור לנין  אות כבוד לעובד של השירות הדיפלומטי של הפדרציה הרוסית  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  עיטור הדגל האדום של העמל  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור לנין 
 
אנטולי פיודורוביץ' דוברינין (ברוסית: Анато́лий Фёдорович Добры́нин;‏ 16 בנובמבר 1919, כפר קרסנאיה גורקה, מחוז מוסקבה – 6 באפריל 2010, מוסקבה) היה דיפלומט סובייטי, שגריר ברית המועצות בארצות הברית (1962–1986). חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (1971–1990), מזכיר הוועד המרכזי של המפלגה (1986–1988). בשנים 1986–1988 כיהן כראש המחלקה הבינלאומית של מרכז המפלגה. חבר הסובייט העליון של ברית המועצות (1986–1989). גיבור העמל הסוציאליסטי (1982).
שגריר ברית המועצות

אנטולי דוברינין מונה לשגריר בארצות הברית בישיבת הפוליטביורו ב-4 בינואר 1962. את מועמדותו העלה ניקיטה חרושצ'וב כדי להחליף את מיכאיל א. מנשיקוב שמונה לשר החוץ של רוסיה הסובייטית.
באותה תקופה, נושא המפתח ביחסים עם המערב היה עניין גרמניה ובמיוחד מעמדה של ברלין. חרושצ'וב ושר החוץ הסובייטי גרומיקו דרשו כי דוברינין יתן תשומת לב מרבית לעניין זה. ב-15 במרץ נכנס אנטולי דוברינין לתפקיד.
שגריר ברית המועצות > המשבר הקריבי

המבחן הרציני הראשון ביחסי ארצות הברית-ברית המועצות תחת דוברינין היה המשבר, לא בגרמניה, אלא בקובה. ההנהגה הסובייטית החליטה לפרוס שם טילים לטווח בינוני עם ראשי נפץ גרעיניים על מנת למנוע ניסיונות חוזרים ונשנים של ארצות הברית לפלוש לאי. האמריקאים גילו את הצבת הטילים ב-14 באוקטובר. משבר הטילים בקובה פרץ.
ב-18 באוקטובר הגיע שר החוץ של ברית המועצות אנדריי גרומיקו לוושינגטון. יחד עם דוברינין הוא נפגש עם נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי. בשיחה זו הבהיר גרומיקו כי אין בקובה נשק התקפי סובייטי, אך מייד לאחר שעלה על מטוס וטס למוסקבה פנה קנדי לאומה, שם דיבר על הטילים שפרסה ברית המועצות.
בפתרון המשבר מילא דוברינין תפקיד מכריע. בליל 27 ו-28 באוקטובר, הוא קיים פגישה חשאית עם אחיו של נשיא ארצות הברית רוברט קנדי, ובמהלך השיחה הזאת, הוחלט לפרק את הטילים הסובייטיים בקובה בתמורה לפירוק הטילים של ארצות הברית בטורקיה.