stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליעזר בן-עמי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בנובמבר 1923 כ"ב בחשוון ה'תרפ"ד ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  15 באוגוסט 2023 (בגיל 99) כ"ח באב ה'תשפ"ג הוד השרון, ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין הדרום
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   אצ"ל (1939–1940)   לח"י (1940–1948)   צה"ל (1948–1969)
 דרגה:    סגן אלוף
 פעולות ומבצעים
 התפרסם בהכנת שני "רימוני התפוז" עבור משה ברזני ומאיר פיינשטיין
 
אליעזר בן-עמי (חסין) (1 בנובמבר 1923 – 15 באוגוסט 2023) היה חבר מחתרת לח"י. כינויו בלח"י היה "יחזקאל". נודע כמי שהכין את שני "רימוני התפוז" עבור משה ברזני ומאיר פיינשטיין, שפוצצו עצמם למוות כשלוש שעות לפני תלייתם.
ביוגרפיה

נולד ב-1 בנובמבר 1923 בירושלים. הוריו עלו מאוקראינה והתיישבו ברחובות ורכשו שם משק ופרדס. ילדותו עברה ברחובות ובתל אביב.
למד בבית הספר היסודי "תל נורדוי", ב-1936, בבית ספר תיכון ריאלי, "מונטפיורי" ב-1939, ובטכניון בחיפה ב-1958, שם למד הנדסת מכונות ותעשייה.
ברחובות היה אליעזר חבר ב"מכבי" ובבית"ר" המקומיים.
בסוף 1939 גויס לאצ"ל. ב-1940 פרש מאצ"ל, הצטרף ללח"י ושימש כאיש קשר וכמחסנאי. עבר השתלמות בנשק ובחבלה ברחובות ובכפר סבא. ברפת הוריו הסתיר את בורחי לח"י (באותה רפת כעבור שנים, היה בית דפוס של המחתרת בבונקר תת-קרקעי).
ב-1942 נכנס למחתרת מלאה ועסק בפיתוח אמל"ח (אמצעי לחימה) ובמבצעים. ב-8 באפריל 1943 נאסר בעת פעולה ונשפט לשש שנות מאסר. בכלא בירושלים היה הרוח החיה במבצעי בריחה.
ביוגרפיה > העברת הרימון לעולי הגרדום

לאחר שנגזר דינם של משה ברזני ומאיר פיינשטיין למוות בתליה בקשו מחבריהם בבית הסוהר להבריח אליהם זוג רימונים, את האחד תכננו להשליך על פמליית התלייה ובעזרת השני להתאבד.
בן-עמי לקח שני תפוזים, רוקן את תכולתם, מילא אותם בחומר נפץ, רסיסי ברזל נדחפו לקליפתם, וכן הוכנסה מערכת הדלקה. את ההפעלה היו יכולים לבצע על ידי רשף של סיגריה. המכסה היה חלקו העליון של התפוז שהוצמד בסיכות עץ קטנות רבות. לאחר שהוכנו, הועברו התפוזים אל תא הנידונים יחד עם דברי מזון נוספים. התוכנית להשלכת הרימון על הפמליה לא יצאה לפועל מאחר שהשניים לא רצו לפגוע ברב שהצטרף לתליינים הבריטים, ולכן החליטו כי יוותרו על תוכניתם המלאה, וכי ימותו רק הם בידי עצמם ולא בידי התליין הבריטי.
ביוגרפיה > צה"ל

ב-8 בפברואר 1948 שוחרר, וחזר לפעילות עד גיוסו לצה"ל, ב-31 במאי 1948 התגייס אליעזר לצה"ל.
הוא שירת תחילה בחטיבה 8 ולאחר־מכן בחיל ההנדסה ובחיל חימוש בתפקידים שונים, החל בפירוק פצצות ועד לתפקיד מג"ד. ב-1951 סיים בהצטיינות קורס קציני הנדסה ונשלח ללימודים בטכניון. עסק בפיתוח אמל"ח להתגוננות וכן בבחינתם. בוגר בית הספר לפיקוד ומטֶה. בין תפקידיו המרובים: מדריך חבלה, סילוק פצצות, קצין ייצור, מפקד סדנא, ראש מדור ניסויים, מג"ד 276 ורע"נ אב"כ (ראש ענף אטומית ביולוגית כימית).
שירת בצה"ל עד ספטמבר 1969 והשתחרר בדרגת סגן אלוף.
ביוגרפיה > באזרחות

לאחר שירותו בצה"ל, עבד כמהנדס במספר מפעלים, בעיקר בפיתוח, מחקר ובניית מכונות, בשטחי התמחותו. ב-1994 פרש מעבודה סדירה והמשיך כעצמאי. לאחר מות רעייתו, ב-1992, החל לעסוק גם בציור ובפיסול וסיים בהצלחה סדנת פיסול בת ארבע שנים. היה פעיל בארגון אסירי עכו וירושלים, בעמותת לח"י ועסק בהרצאות ובהסברה.
חיים אישיים

ב-20 באפריל 1948 נשא אליעזר לאישה את חברתו מהלח"י דרורה גלעדי (רזניצקי), ממנה התאלמן ב-1992. נולדו להם שני בנים ובת. נפטר ב-15 באוגוסט 2023. נקבר בבית העלמין הדרום.
כתביו

"עדות נדירה: רישומים מהכלא הבריטי בירושלים", תשע"א
"פעימות אבן" – שירים
"בין מטר לאפר" – שירים
"יחזקאל של מדינת ישראל": סיפור מסירותו למדינה ולערכיה של המומחה לחומרי נפץ ואיש המחתרות המיומן.
לקריאה נוספת

אביחי ברג, ודרך אין אחרת, סלע מאיר, תל אביב, 2021, עמודים 37-47.
הערות שוליים

1 2  חדשות סרוגים, ‏ברוך דיין האמת: נפטר לוחם לח"י אליעזר בן עמי, באתר "סרוגים", 15 באוגוסט 2023
↑  אליעזר בן-עמי, באתר לח"י
↑  בן־עמי (חסין) אליעזר – “יחזקאל” – העמותה להנצחת מורשת לח״י
↑  Ben-Ami (Chissin) Eliezer – “Yechezkel” – Freedom Fighters of Israel Heritage Association (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303851405171  ISNI: 0000 0000 6836 3829  LCCN: nr94019644  VIAF: 97541162   WorldCat (עם VIAF): 97541162
מעון (מושב)

| --- | --- |
מבט כללי על היישוב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: הר חברון
גובה ממוצע: ‎774 מטר
תאריך ייסוד: 1981
תנועה מיישבת: אמנה
סוג יישוב: מושב שיתופי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 749 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 746 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הר חברון מוגדלת) מעון(למפת הר חברון רגילה) מעון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעון31°24′49″N 35°09′52″E﻿ / ﻿31.4135985756768°N 35.164376547814°E﻿ / 31.4135985756768; 35.164376547814  heמפת היישובים של מועצה אזורית הר חברון באדום - מעון בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 4 מתוך 10

מָעוֹן היא התנחלות דתית שחלקה מושב שיתופי וחלקה יישוב קהילתי. היישוב ממוקם בהר חברון מדרום לחברון בספר המדבר בארץ ישראל. היישוב שייך למועצה אזורית הר חברון ומשתייך לתנועת אמנה.
תולדות המקום

מעון הוקמה בשנת 1981 כהיאחזות נח"ל ואוזרחה ביולי 1982 על ידי גרעין של בני עקיבא. היישוב נקרא על שם היישוב המקראי מעון, שמיקומו המשוער הוא בתל "חרבת מעון ביהודה" בגובה של 863 מטר מעל פני הים, דרומית-מערבית ליישוב. בחפירות שנערכו בתל מעון העתיקה, על ידי הארכאולוג צבי אילן, נמצאו שרידי בית כנסת, ולפי הערכה ישבו בו יהודים בתקופה הביזנטית, אשר עיסוקם היה בכרמל אך נמנעו מלגור שם. כרמל העתיקה שימשה בסיס כלכלי וצבאי לאזור בשל מיקומה בצומת דרכים חשוב של דרכי אורך ודרכי רוחב בדרומא - אזור דרום הרי חברון.
הרב אביעד מושקוביץ (בוגר ישיבת כוכב השחר), משמש כרב היישוב. הוא החליף בתפקידו את הרב משה כהן. קודם לכן, כיהן הרב דני סטיסקין כרב היישוב.
על המקום

תושבי המקום מאורגנים בתור מושב שיתופי. בבעלות ה"שיתוף" ענף "גידולי שדה" בבקעת ערד ובאזור אופקים, ועיקרו בגידול גפנים, שקדים, תפוחי אדמה, זיתים, חיטה ועגבניות, וכן יקב המייצר את יינות יתיר (יקב יתיר). מלבד גידולי השדה בבקעת ערד, היישוב מגדל בשטחים המצומצמים העומדים לרשותו גם מטעי דובדבנים וכן פרחי אדמונית, וכן יש לו חלק ברפת בשותפות עם המושב השכן כרמל הכוללת 500 פרות, ובלולים לגידול פטמים המספקים את רוב ההכנסות למושב השיתופי.
מלבד החברים בשיתוף, גרים במקום חברים בקהילה שמלמדים בבתי ספר ועוסקים במקצועות חופשיים בירושלים, בקריית ארבע ובבאר שבע וכן אברכים שלומדים בישיבות באזור. בחווה בתוך היישוב גר הזמר אודי דוידי.
מושב מעון הוא בגובה 835 מטר. דרומית ליישוב מעון שוכן תל טוואני, פסגה בגובה של 838 מטר מעל פני הים בה נמצא מאגר המים האזורי. ההר מכוסה בחורש של עצי אורן ובו מתגוררים תושבי חוות מעון. מערבית להר מצוי הכפר הפלסטיני א-תוואני. בין תושבי הכפר למתנחלים יש לא אחת עימותים על השימוש בשטחים, בדרכים ובמקורות המים שבסביבה.
חוות מעון

חוות מעון הוא מאחז השוכן בחורש עצי אורן אשר ניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל בתל טוואני. החווה מקבלת מהיישוב הקהילתי את אספקת החשמל, המים ואת שאר השירותים הציבוריים. מגוריהם של תושבי החווה הם במבנים זמניים אשר נבנו על ידם ומפוזרים בחורש. דרומית מהחורש נמצאת מערה גדולה הנושאת את אותו שם. החווה הוקמה בשנת 1997 כחווה חקלאית שבה עדרי כבשים, עזים, מטעי פרי וגידולי בעל.
בין תושבי החווה והתושבים הפלסטינים בסביבה נתגלעו חיכוכים. ב-19 באפריל 1998 רצחו רועים פלסטינים את דב דריבן, תושב החווה. בשנת 2000 נהרסו בתי החווה על ידי צה"ל לאחר מאבק ותושביהם הועברו לתוך יער מעון. בעבר התלוננו תושבי הכפר א-תוואני כי תושבי המאחז תקפו את ילדיהם בדרכם לבית הספר באמצעות שרשראות וכלבים, ולפיכך מקבלים הילדים ליווי צבאי בדרכם (נכון לשנת 2021 כבר 17 שנים).
בחוות מעון מתגוררות כ-20 משפחות באוהלים ובבתי קבע. רוב התושבים עוסקים בעבודת כפיים ובחקלאות, כולל כרמים, שדות ועיזים. במקום גר הזמר ביני לנדאו. במשך מספר שנים הייתה במקום ישיבת דוד המלך, בראשותו של הרב דביר טל, אשר שכנה קודם לכן בקבר דוד.
תיירות

תל א-תוואני המושב ממוקם בסמוך לתל המתנשא לגובה של 863 מ' מעל פני הים המזוהה עם מעון אשר נזכרת בספר יהושע. הממצא המשמעותי ביותר שהתגלה הוא בית כנסת טיפוסי לאזור ההר וכן שברי מנורה תלת־ממדית בעלת 7 קנים המוצגת כיום במוזיאון ישראל.
בריכת מעון - בריכת צינור בסמוך ליישוב לשכשוך ורחצה.
גלריה

בית הכנסת
מבט מערבה על הרי חברון
בית ביישוב
מבט אל תל מעון העתיקה
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  היאחזות מעון אוזרחה, דבר, 14 ביולי 1982
↑  ניר חסון, האינסטלטור היהודי שמגן בגופו על דרי המערות, באתר הארץ, 5 במאי 2005
↑  אפרת וייס, נעצר החשוד האחרון ברצח דב דריבן תושב מעון, באתר ynet, 1 ביוני 2004
↑  יגאל מוסקו, ‏תותחים מחוץ לבתים, ליווי צבאי לילדים: ארץ האבסורד בדרום הר חברון, באתר ‏מאקו‏, 23 ביולי 2021
↑  בריכת מעון (סגור זמנית), באתר goyatir.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588264605171 
חוות מעון, 2000
פורים סרגוסה

פורים סרגוסה הוא יום הודאה המצוין בי"ז וי"ח בשבט, כדי לציין נס שאירע בינואר 1420 לאחת מהקהילות היהודיות באיטליה או בספרד. חלק מהמקורות משייכים את הנס ליהודי סירקוזה בסיציליה שבאיטליה, ואילו מקורות אחרים טוענים כי הנס התרחש לקהילה היהודית בסרגוסה שבספרד.
כימי הודאה אחרים דומים הנחגגים בקהילות שונות, גם אירוע זה נקרא בשם פורים שני. אירועי הנס בסרגוסה נכתבו במגילה מיוחדת הנקראת באופן חגיגי ביום החג.
אירועי הנס

האירוע התרחש בשנת ה'ק"ף, בימי אלפונסו החמישי. מסופר כי כאשר היה המלך, שבלשון המגלה נקרא בשם סארגוסאנוס, מגיע אל העיר, היו יהודי העיר יוצאים לברכו ובידיהם ספרי התורה משנים עשר בתי הכנסיות שבעיר. בשלב מסוים, החליטו רבני הקהילה כי כדי לשמור על קדושת הספרים, קבלת הפנים תהיה רק עם תיקי הספרים כשהם ריקים ועטופים במעילי רקמה, וספרי התורה עצמם יישארו בבתי הכנסת. מומר בשם מרקוס שמע על העניין והלשין על כך למלך. המלך זעם על כך, אך החליט שלא להעניש את היהודים לפני שבירר אם האשמה נכונה. הוא יצא לכיוון סרגוסה, כשמרקוס מלווה אותו, והחליט כי כשיצאו היהודים לקבלו, יצווה לפתוח את נרתיקי הספרים במפתיע ולראות אם יש אמת בדבר.
מסופר, כי בלילה שלפני ביקור המלך, הופיע אליהו הנביא בחלומם של כל שנים עשר גבאי בתי הכנסת השונים, והורה להם להחזיר את ספרי התורה לתיקיהם. למחרת, כאשר ציווה המלך במפתיע לפתוח את נרתיקי הספרים, נמצאו הספרים בתוכם. המלך ציווה לתלות את מרקוס, והקהילה היהודית ניצלה.
מנהגים

סיפור הנס נכתב במגילה מיוחדת, הנקראת בבתי כנסת של יוצאי סרגוסה, בחלקם בי"ז בשבט ובחלקם בי"ח בו. כפי שנהוג לעשות בקריאת מגלת אסתר, בכל פעם שנקרא שמו של מרקוס המומר נהוג להשמיע רעש רב באמצעות רעשנים וצעקות. בבית הכנסת הספרדי של נחלת שבעה שבמרכז העיר ירושלים נהוג לפתוח את ההיכל לקראת סוף תפילת ערבית של ליל שבת ולהראות בספר התורה את מקום תחילת הקריאה של אותה שבת. מנהג ייחודי זה שורשו בנס סרגוסה.[דרוש מקור]
לקריאה נוספת

יום טוב לוינסקי, ספר המועדים, כרך ו: פורים, תל אביב: הוצאת אגודת עונג שבת (אהל שם) על יד דביר, תשי"ט-1959, עמ' 314.
הערות שוליים

↑  הספרייה הלאומית, מגילת יהודי סרגוסה, באתר הספרנים, ‏2022-03-18
אולגה לנדייל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1908 טרנסילבניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 באפריל 2001 (בגיל 92) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  הונגריה 
 
אולגה לנדייל (בהונגרית: Lengyel Olga; קולוז'וואר, 19 באוקטובר 1908 – ניו יורק, 15 באפריל 2001) הייתה אסירה יהודייה-הונגרייה במחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו, שלימים כתבה על קורותיה בספרה חמש ארובות שפורסם במקור ב-1946 בצרפתית בשם Souvenirs de l'au-delà (זכרונות מאחורי המוות). היא הייתה היחידה ממשפחתה הקרובה ששרדה את השואה.
ביוגרפיה

אולגה לנדייל הייתה עוזרת כירורגית מיומנת בקלוז', שעבדה בבית החולים אותו ניהל בעלה, ד"ר מיקלוש לנדייל. ב-1944 גורשה עם בעלה, הוריה ושני ילדיה למחנה הריכוז והשמדה אושוויץ-בירקנאו. היא הייתה בת משפחתה היחידה ששרדה. אולגה כתבה על חוויותיה בספר זיכרונות, "חמש ארובות, סיפורה של אושוויץ", שפורסם לראשונה בצרפת ב-1946 בשם Souvenirs de l'au-delà. מהדורה אמריקאית מאוחרת יותר בכריכה רכה נקראה "שרדתי את תנורי היטלר" (I Survived Hitler's Ovens). במהדורות עדכניות יותר השתמשו בשם Woman Survivor's) True Story of Auschwitz).
בספר הזיכרונות, לנדייל מספקת תיאור מצמרר על המפגש שלה עם אירמה גרזה, שהכתה ללא רחם את הנשים היפות ביותר במחנה, בחרה את אלו שינותחו על ידי רופאי האס אס יוזף מנגלה ואחרים, השתתפה בסלקציות ובחרה את אלה שישלחו לתאי הגזים. היא עשתה זאת בהתלהבות רבה. גרזה מיהרה להכות את לנדייל, יהודייה שהייתה לה הכשרה רפואית וסומנה לעזור לרופאי האס אס. בסופו של דבר לנדייל ניצלה, אבל הפרק שבו מתוארת גרזה מסתיים בנימה מצמררת. הניצולה מתארת כיצד היא "ראתה את אירמה גרזה מגיעה עם השוט שלה ביד, כדי לסמן את 'משלוח המנה הבאה' לתאי הגזים". ילדיה נרצחו בתאי הגזים.
אני לא יכולה לזכות את עצמי מהאשמה שאני אחראית, בחלקו, להשמדה של הורי ושל שני בניי הקטנים. העולם מבין שלא יכולתי לדעת, אבל בליבי נמשכת התחושה הנוראה שיכולתי, אולי יכולתי, להציל אותם.
לאחר המלחמה, לנדייל היגרה לארצות הברית שם ייסדה את ספריית הזיכרון (Memorial Library) שהוקמה על ידי אוניברסיטת ניו יורק. הספרייה, שמרכזה במעון האלגנטי שלה, היא מורשתה של אולגה, ומבצעת את משימתה לחנך באופן פעיל את הדורות הבאים על השואה, וכן "רצח עם" שבוצע גם נגד אחרים וחשיבות זכויות האדם. היא מתה מסרטן בניו יורק ב-15 באפריל 2001 בגיל 92.
מורשתה

בשנת 2006 החלה "ספריית הזיכרון" את "רשת מחנכי השואה", (Holocaust Educator Network), תוכנית לאומית למורים המחויבים לחינוך השואה, בעיקר בבתי ספר כפריים ובעיירות קטנות, בשיתוף עם "רשת האתרים הכפריים של פרויקט הכתיבה הלאומי" (National Writing Project's Rural Sites Network).
ראו גם

רשימת ניצולי השואה (List of Holocaust survivors) (אנ')
הערות שוליים

↑  "Olga Lengyel profile". Memorial Library.org.
↑  Olga Lengyel (1947). Five Chimneys: A Woman Survivors True Story of Auschwitz (2nd edition). Ziff-Davis Publishing Co. p. Chap. 1, pg. 11. ISBN 0-89733-376-4.
↑  Obituary: Olga Lengyel, nytimes.com, 18 April 2001.
↑  On Austrian Soil: Teaching Those I Was Taught to Hate, sunypress.edu; accessed 26 July 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308941505171  PLWABN: 9810683335705606  BNE: XX1341201  GND: 1044140291  ISNI: 0000 0001 1656 8571  LCCN: n81139048  NKC: ola2014811370  NTA: 271333227  SUDOC: 245272518  VIAF: 62561547   WorldCat (עם VIAF): 62561547
אבתיסאם מראענה

אִבְּתִיסָאם מראענה (בערבית: إبتسام مراعنة منوحين, תעתיק: אִבתִּסאם מראענה-מנוחין; נולדה ב־14 באוקטובר 1975) היא פוליטיקאית ערבייה-ישראלית וחברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה. בכהונתה בכנסת עמדה בראש הוועדה המיוחדת לעובדות ועובדים זרים.
במקצועה היא תסריטאית, במאית, מפיקת קולנוע וטלוויזיה ואשת תקשורת. בעברה, הייתה מרצה לקולנוע במחלקה לצילום של מכללת בצלאל ובמכללת ספיר.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

נולדה בפוריידיס, ישראל, לחיתאם ולסאלח מראענה, וגדלה במשפחה ערבית-מוסלמית אדוקה, בעלת חמישה ילדים (אחת מאחיותיה, חנאן, מתה ב-1996 עקב רשלנות רפואית, בהיותה סטודנטית לפסיכולוגיה בת 22). אביה לא עבד ואמהּ כמפרנסת העיקרית במשפחה עסקה בניקוי בתים ביישוב הסמוך זכרון יעקב.
אמהּ של מראענה מעולם לא למדה בבית הספר וראתה בכך החמצה, ולפיכך דחפה את ילדיה ללמוד ולרכוש השכלה. ואכן, אחרי שסיימה את בית הספר היסודי בפוריידיס, למדה מראענה בבית ספר תיכון בחיפה, ובהמשך בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה בגבעת חביבה, שם סיימה את לימודיה בשנת 1997.
בד בבד עם לימודיה סייעה מראענה לפרנסת המשפחה ועסקה במשך שתים-עשרה שנים בניקוי בתים בזכרון יעקב, תחילה עם אמהּ ובהמשך בעצמה. החשיפה לחברה העשירה והמשגשת ביישוב היהודי הסמוך לביתהּ עורר במראענה כעס ותחושת אי-צדק, לנוכח היות החברה בפוריידיס לתחושתה, כבושה, מדוכאת ומודחקת. עם זאת, הכניסה לבתי היהודים בזכרון יעקב חשפה אותה למרכיבים שונים של הישראליות – לספרים, למוזיקה, לריהוט ולדפוסי זוגיות שלא הכירה – דבר שאִפשר לה לגבש אישיות משלה ולשלב בין ערביות לישראליות.
ביוגרפיה > פעילותה בתחום הקולנוע, הטלוויזיה והתקשורת

בשנת 2000 הקימה מגמת קולנוע וטלוויזיה בתיכון בפוריידיס, והגישה תלמידים לבגרויות בתחום הקולנוע גם בתיכון בקיבוץ מזרע. ב־2010 החלה ללמד קולנוע במחלקה לאומנויות המסך והמחלקה לצילום באקדמיה לאומנות ועיצוב בבצלאל בירושלים. בשנת 2016 החלה ללמד במכללת ספיר בימוי קולנוע דוקומנטרי.
עיקר יצירתה הקולנועית של מראענה הם סרטים דוקומנטריים, שבהם היא נותנת ביטוי לשיח הפנימי בחברה הערבית בישראל ומציגה את מאבקם של ערביי ישראל החיים כמיעוט בארץ, אך במקביל גם מותחת ביקורת על מנהגים המושרשים בחברה הערבית ועל הדיכוי ואי-השוויון.
בשנת 2006 כתבה טור שבועי ב"עכבר העיר" בשם "בדרך לתל אביב".
ב־24 בפברואר 2009, בזמן שביתת יוצרי קולנוע, התחזתה לשליחת פיצה כדי לעבור את מנגנון האבטחה של ערוץ 10, התפרצה בשידור חי לתוכנית האקטואליה "היום שהיה" בהגשת גיא זהר, וסולקה מהמקום כעבור כמה דקות. למחרת הוגשה נגדה ונגד שתי שותפותיה תלונה למשטרת ישראל.
בשנים 2015–2020 הייתה חברת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות וכיהנה כיושבת ראש ועדת קולנוע, טלוויזיה וניו מדיה. בשנת 2019, כאשר התעורר ויכוח ציבורי בשאלת הענקת מענק בסך 150,000 שקלים מטעם מפעל הפיס לסרט לאה צמל, עורכת דין שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב, איימה מראענה להתפטר מתפקידה.
מראענה היא הבמאית ועורכת התוכן של הסדרה "بلا مؤاخذة" (בִּלָא מוּאָכָדָה, בלי בושה) – הגרסה בערבית של "סליחה על השאלה" – המשודרת בערוץ מכאן 33 של תאגיד השידור הציבורי, מאז ראשיתה בשנת 2019. היא גם חברת הכנסת הראשונה שמקבלת במהלך כהונתה את פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, שניתן לה על בימוי סדרה זו. שידור הפרק בסדרה שעסק בקהילה הלהט"בית הערבית שבר שנים של שתיקה בנושא בחברה הערבית.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

הנושאים בהם מטפלת מראענה בעבודתה הקולנועית הם חברתיים ופוליטיים בעיקרם, והבחירה בהם נובעת משאיפתה להציף בעיות המעסיקות אותה הן במאבק הבלתי פתור בין הישראלים והפלסטינים, דהיינו הכיבוש, והן בסוגיות מעמד הנשים והקיפוח ואי-השוויון של קבוצות חלשות בחברה, עמדות המציבות אותה באופן טבעי בצד השמאלי של המפה. מחויבותה של מראענה לנושאים ולהט העשייה הבוער בה הביאו אותה לפעילות מעשית כמרצה ופעילה פמיניסטית וכחברת הנהלת בארגון בצלם ולבסוף בכניסה לפעילות פוליטית במסגרת מפלגתית.
ניסיונה הראשון של מראענה להשתלב בפעילות פוליטית ולהיבחר לכנסת היה לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009), אז הוצבה במקום ה־12 של רשימת התנועה החדשה מרצ, אולם לאחר שהמפלגה לא הביעה התנגדות נחרצת למבצע עופרת יצוקה היא הודיעה על פרישתה ממנה עוד בטרם יום הבוחר.
לאחר ההתנסות הזו נמנעה מראענה במשך 12 שנים מהצגת מועמדותה לכנסת, אך המשיכה להביע את דעותיה ולא הסתירה את העדפותיה. לדוגמה, בבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) תמכה במפלגת דעם בראשות אסמא אגבארייה זחאלקה, בנימוק שבחירה במפלגה שבראשה עומדת אישה המדברת עברית וערבית זה פמיניזם וזה השמאל האמיתי. בבחירות לכנסות העשרים ושתיים והעשרים ושלוש (2019–2020) תמכה ברשימה המשותפת, מתוך אמונה שאיחוד הכוחות הפוליטיים בחברה הערבית יהיה נקודת תפנית ויחולל בה שינוי.
בינואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע ולאחר שמרב מיכאלי, הידועה בעמדותיה הפמיניסטיות, נבחרה לראשות מפלגת העבודה, והרשימה המשותפת עמדה בפני פיצול, החליטה מראענה להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה והגיעה למקום השביעי..
היו מי שראו בהתמודדותה של מראענה ביטוי לתהליכי שינוי פנימי שהיא עברה, מעין "ישראליזציה". עם זאת בחירתה של מראענה כמועמדת ברשימת מפלגת העבודה עוררה פולמוס בתוך המפלגה ומחוצה לה, שהתמקד בכמה התבטאויות של מראענה שהושמעו שנים רבות לפני כן, ובעיקר דברים שכתבה ב-2013 בתגובה לפוסט בפייסבוק בהתייחסות לצפירה ביום הזיכרון: "לא עמדתי בצפירה, הייתי בנהיגה בזמן שכל המדינה כמעט עמדה דום. אני החלטתי להמשיך לנסוע, ואלה היו 2 דקות מופלאות בזמן הצפירה". לאחר שההתבטאות צפה שוב בשנת 2021 הביעה מראענה צער על הפוסט, אמרה שזהו סטטוס ישן ועלוב שעליו היא לא הייתה חוזרת, וביקשה את סליחת המשפחות השכולות.
במפלגה העבודה היו פעילים שיצאו נגד מראענה ואף פנו לוועדת הבחירות המרכזית בבקשה לפסול את מועמדותה, אך ראשת המפלגה מיכאלי תמכה בה. בסופו של דבר לא התייצבו פעילי העבודה לדיון, כדי לא לעמוד לצידו של איתמר בן-גביר אשר ייצג את מפלגת עוצמה יהודית בעתירה דומה. ועדת הבחירות המרכזית קיבלה, על חודו של קול, את בקשת עוצמה יהודית לפסול את מועמדותה של מראענה לכנסת. על ההחלטה הוגש ערעור לבית המשפט העליון, שהחליט לא לאשר את הפסילה ברוב של שמונה כנגד אחד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודדה בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, קיבלה 7996 קולות ובזכות שיטת השריון המגדרי שהופעלה במפלגה העבודה בבניית הרשימה לכנסת, שובצה במקום ה-8 ברשימה המפלגה לכנסת.
פעילות בכנסת

לאחר שמפלגת העבודה קיבלה בבחירות 7 מנדטים, נכנסה מראענה לכנסת, וב-27 באפריל 2021 נשאה את נאום הבכורה שלה במליאה. מראענה שמה לעצמה מטרה – לפעול בכנסת למען אוכלוסיות חלשות בחברה ובהם עובדים זרים, פליטים, נשים בזנות, אנשי הקהילה הלהט"בית בחברה הערבית, נשים מוכות ועוד. היא מונתה ליושבת ראש הוועדה המיוחדת לעובדות ועובדים זרים, וכן לממלאת מקום בוועדת חוץ וביטחון, מינוי שעורר ביקורת רבה של אנשי הימין.
הצעת החוק שקידמה – חלופת מאסר לנשים ואמהות, שהגישה בעבר מרב מיכאלי – הייתה הצעת החוק הראשונה של מפלגת העבודה שאושרה בקריאה טרומית בכנסת ה-24.
במסגרת פעילותה בוועדת עובדות ועובדים זרים, הפעילה מראענה לחץ על משרד הפנים להארכת "תקופת ההתארגנות", המאפשרת הארכת אשרות של עובדות ועובדים זרים שכבר נמצאים בארץ, ובכך סייעה בהקלת המשבר שנוצר בענף הסיעוד מאז פרוץ מגפת הקורונה.
בנוסף, מראענה פועלת לקידום וסיוע לקהילת הלהט"ב הערבית, ואף הזמינה לראשונה את נציגי הקהילה לכנסת. יחד עם גורמים ממשלתיים שונים, היא פועלת לגבש תוכנית שתיתן מענה לצרכים הייחודיים של הקהילה הזו, אשר לא זוכה להתייחסות ייחודית מצד הרשויות. בפברואר 2022, בעקבות פעילותה של מראענה, סיכמו משרד הרווחה והמשרד לשוויון חברתי להקים מקלט חירום לנוער להט"בי באחת הערים המעורבות, שהצוותים המקצועיים בו יהיו דוברי ערבית.
זמן קצר אחרי שפרצה המלחמה באוקראינה, בסוף פברואר 2022, החלו להגיע לישראל פליטים רבים, חלקם זכאי חוק השבות וחלקם לא. בעקבות טענות על קשיים שמערימים פקידי רשות האוכלוסין וההגירה על כניסת פליטים ארצה, ואף על מקרים שבהם פליטות וילדיהן נכלאו ולא הורשו להיפגש עם עורכי דין, ניצלה מראענה את חסינותה הפרלמנטרית, ביקרה בנתב"ג, עקבה אחרי אופן הטיפול במסורבי הכניסה ופעלה לשיפור התנאים והסרת ההגבלות. במסגרת תפקידה כיו"ר הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, נאבקה מראענה לאפשר לפליטים לעבוד בארץ באופן חוקי, ובחודש מאי 2022 ניאות לכך משרד הפנים בראשות השרה איילת שקד.
חיים אישיים

מראענה נשואה לבועז מנוחין, איש היי-טק יהודי-ישראלי, קיבוצניק לשעבר. להם בת משותפת. הם מתגוררים ביפו.
הוקרה

הפרסים הרבים שקיבלה מראענה על כל אחד מסרטיה, בישראל ומחוצה לה, מפורטים בצמוד לשמות הסרטים ברשימה שלעיל. בנוסף על אלה קיבלה מראענה גם פרסים והוקרה כמפורט כאן:
פרסים נוספים:
2005 – "פרס אמנות הקולנוע" (לצד דוד גורפינקל ויולי כהן) בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
2008 – "הבמאית הטובה ביותר" בפסטיבל הנשים בניו דלהי.
2017 – עמיתת כבוד של האוניברסיטה הפתוחה.
2018 – פרס משרד החינוך לאמנות הקולנוע.
2019 – פרס סמי מיכאל לשוויון ולצדק חברתי (לצד פרופסור סמי סמוחה ונטע אלקיים).
2020 – פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 על הסדרה העובדתית סליחה על השאלה בערבית (שתי העונות הראשונות).
רשימות "המשפיעות":
2005 – חמישים המשפיעות בישראל מאת ליידי גלובס
2008 – ארבעים המשפיעות במדינה מאת TheMarker
2009 – עשר המשפיעות בישראל מאת הארץ
ביאורים

↑  מראענה הגיעה למקום ה־7 אחרי היו"ר (כלומר מקום 8 ברשימה) עם 6,269 קולות – 32.62% מהמצביעים, וקודמה במקום אחד בשל הבטחת ייצוג שוויוני מגדרית.
↑  באותה תקופה הפרס הוענק על ידי סינמטק ירושלים, כי חוק הקולנוע לא אִפשר העברתו מתקציב משרד התרבות
ישיבת תורת רפאל

| --- | --- |

הרב שמחה קוק וראש הישיבה הרב חיים קוק
 ישיבה
 על שם:  הרב רפאל קוק
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 תקופת הפעילות:  ה'תשנ"ז, 1997 – ה'תשפ"ב, 2022
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב חיים קוק
 משגיח:  הרב זאב צבי זאבי  הרב מרדכי שפירא  הרב ישראל קליין
 מיקום
 מיקום:  רמת שלמה, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°48′41″N 35°12′53″E﻿ / ﻿31.811396°N 35.214743°E﻿ / 31.811396; 35.214743
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת תורת רפאל(למפת ירושלים רגילה) ישיבת תורת רפאל(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת תורת רפאל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת תורת רפאל
 
ישיבת תורת רפאל (בעגה ישיבתית: תּוֹיְרַעס) הייתה ישיבה קטנה חרדית־ליטאית שפעלה בשכונת רמת שלמה בירושלים בין השנים ה'תשנ"ז (1997) – ה'תשפ"ב (2022). הישיבה נחשבה מהישיבות הקטנות המובילות במגזר הליטאי, יחד עם ישיבת קול תורה לצעירים.