stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאטוויי מיצ'קוב
קריירת מועדונים > קריירה צעירה

הוא בוגר האקדמיה של מועדון מולוט פרם, אך כבר בגיל 9 קיבל הצעה לעבור לאקדמיה של מועדון לוקומוטיב ירוסלבל.
בעונת 2018/19 שיחק 10 משחקים במדי לוקו-2004 בליגת U16, בהם קלע 10 (7 + 3) נקודות. בעונת 2019/20, הוא ערך 26 הופעות עבור אותו מועדון, השיג 109 נקודות (70 + 39), והפך למלך השערים של העונה.
במאי 2020 מיצ'קוב הפר את החוזה עם לוקומוטיב, ולאחר מכן עבר למועדון סק"א סנקט פטרבורג. סק"א גם שילמה פיצוי כספי ללוקומוטיב ירוסלבל בסך 400 אלף רובל.
בספטמבר 2020, במשחקו הראשון בליגת MHL עבור סק"א-1946, הוא כבש במשחק נגד דינמו והפך לשחקן ההוקי קרח השני הכי צעיר שכבש ב־MHL, כשרק ריהארדס בוקארטס ממועדון ריגה הקדים אותו. בתחילת העונה הוא כבש חמישה שערים בשישה משחקים, ולאחר שישה עשר משחקים היו לו 14 שערים, שהיו המדד הטוב ביותר בליגה באותה עונה. בנובמבר הוא נדבק בנגיף קורונה. הוא גם בילה חלק מעונת 2020/21 במדי סק"א-וריאג, מכיוון שסגל סק"א-1946 הוכנס לבידוד והמועדון לא היה יכול לקיים מפגשים.
ב-28 בינואר 2021, הוא כבש שלושער ראשון בליגת MHL. ב-5 בפברואר כבש מאטוויי את השער ה-30, שבזכותו שבר את שיא השערים של ניקיטה קוצ'רוב. בסוף פברואר שבר מיצ'קוב שיא נוסף של קוצ'רוב, והפך למלך השערים של ה־MHL בקרב שחקנים מתחת לגיל 17. בתום עונת 2020/21, הוא הפך לכובש הטוב ביותר בתולדות הליגה, כשהבקיע 38 שערים ב-56 משחקים. ברשימת המבקיעים תפס מיצ'קוב את המקום השמיני עם 56 (38 + 18) נקודות. בפלייאוף, הוא קלע רק 3 (1 + 2) נקודות, וסק"א-1946 הודחה בסיבוב הראשון, כשהפסידה בשבעה מפגשים למועדון לוקו מירוסלבל.
קריירת מועדונים > קריירה מקצוענית

מוקדם יותר, בדצמבר 2020, סיכמו סק"א ומיצ'קוב על הארכת החוזה בחמש שנים, כבר בפברואר 2021 חתמו הצדדים על חוזה לחמש שנים, לפיו ישחק ברוסיה עד עונת 2025/26.
באוגוסט 2021 השתתף בטורניר פוצ'קוב בהרכב הקבוצה הבוגרת של סק"א. במשחק הראשון כבש שער. למשחק סק"א הראשון בעונת 2021/22, הוא נכלל בהרכב, בהיותו החלוץ השלושה עשר. הוא בילה 13 דקות על הקרח ללא נקודות, אך ביצע ארבע חבטות ויצא באחד על אחד במשחק מול סברסטל, אך לא הבקיע. החלוץ גם הפך לשחקן ההוקי הראשון שנולד ב-2004 ששיחק בליגת KHL. במשחקו השני ב־KHL מול לוקומוטיב ירוסלבל, מיצ'קוב הועלה לקישור הראשון, אך הוא לא הצליח להבקיע. ב-6 בספטמבר הוא כבש את השער הראשון ב-KHL במשחק מול אדמירל. במשחק זה, הוא קלע 3 נקודות והבקיע צמד שערים. בעונת 2021/2022 השתתף בפלייאוף ליגת MHL במדי סק"א-1946 ואף הבקיע שלושער במשחק הרביעי בסדרת חצי הגמר מול אירביס קאזאן הטטארית. הוא הוביל את טבלת המבקיעים בפלייאוף כשהבקיע 12 שערים ב-14 משחקים ובישל 4 שערים נוספים.
קריירה בנבחרת הלאומית

בשנת 2020, הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שהבקיע הכי הרבה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים לנוער וצבר 14 (9 + 5) נקודות בארבעה מפגשים, זכה במדליית זהב בהרכב הנבחרת הלאומית.
באליפות העולם לנוער ב־2021 במשחק נגד נבחרת גרמניה כבש מיצ'קוב פוקר, כשהבקיע שער אחד בסגנון לקרוס. בסיום הטורניר, הוכתר לצלף ולקלע הטוב ביותר בטורניר, צבר 16 (12 + 4) נקודות בשבעה משחקים, הוכר כחלוץ וה־MVP הטוב ביותר של הטורניר. בנוסף, מיצ'קוב שבר את שיאו של אלכסנדר אובצ'קין והפך למבקיע הפוקר (ארבעה שערים במשחק) הצעיר ביותר מבין שחקני ההוקי קרח הרוסים בגביע העולם. בנוסף, הוא הפך לשחקן הראשון של נבחרת רוסיה בטורניר שכבש שלושה שערים בבת אחת ברבע אחד. עם זאת, נבחרת רוסיה בגמר הטורניר הפסידה לקנדה בתוצאה 3:5 ומיצ'קוב זכה במדליית כסף.
בשנת 2021, מטווי, כחלק מנבחרת רוסיה, הפך לזוכה בגביע הלינקה/גרצקי, כמו גם למלך השערים של הטורניר, כשצבר 13 (8 + 5) נקודות בחמישה מפגשים.
בסתיו 2021, מיצ'קוב נכלל בסגל נבחרת רוסיה כדי להשתתף בגביע קריאלה. ב-11 בנובמבר 2021, בגיל 16 שנים 11 חודשים ויומיים, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק מול פינלנד והפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרות הלאומיות של רוסיה וברית המועצות. יומיים לאחר מכן, מאטוויי מיצ'קוב כבש שער מול נבחרת שוודיה והפך למבקיע הצעיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרות הלאומיות של רוסיה וברית המועצות, כשהדיסקית הושלכה בסגנון לקרוס.
באליפות העולם לנוער שנפתחה בדצמבר 2021 הבקיע אומנם 2 שערים, אך נבחרתו הפסידה במשחק הפתיחה 3:6 לשוודיה. עם זאת, הטורניר בוטל בעקבות גל הדבקות בנגיף הקורונה. מיצ'קוב עצמו נמצא חיובי ונבחרתו ספגה הפסד טכני מול סלובקיה.
הערות שוליים

↑  "Матвей Мичков: биография, статистика, фото, новости". ХК СКА (באנגלית). נבדק ב-2021-09-06.
↑  Иван Богун. "В России растёт новая суперзвезда. Матвею Мичкову 15 лет, а о нём уже говорят в НХЛ". www.championat.com (ברוסית). נבדק ב-2021-09-06.
↑  "Elite Prospects - Russia U16 Stats 2019-2020". www.eliteprospects.com (באנגלית). נבדק ב-2021-09-06.
↑  "СКА заплатит 400 тысяч рублей за 15-летнего Мичкова. Он разорвал контракт с «Локомотивом»". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "СКА-1946's Tweet". Twitter (ברוסית). נבדק ב-2021-09-06.
↑  "Форварду «СКА-1946» не хватило 1 дня, чтобы повторить рекорд самого молодого гола в истории МХЛ". sport-express.ru (ברוסית). 2020-09-05. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "15-летний Мичков забил 5 голов в 6 матчах МХЛ". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "15-летний Мичков забил 14 голов в 16 матчах. Он лучший снайпер МХЛ". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "15-летний Мичков переболел коронавирусом (Sport24)". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "16-летний Мичков сделал первый хет-трик в МХЛ. У него 9 очков за 3 последних матча. Всего – 44 балла в 41 игре". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "Мичков забил 30 голов в сезоне МХЛ, побив рекорд Кучерова 11-летней давности". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "Молодежная Хоккейная Лига's Tweet". Twitter (ברוסית). נבדק ב-2021-09-06.
↑  "16-летний Мичков стал самым молодым лучшим снайпером в истории МХЛ". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "СКА продлит контракт с 16-летним Мичковым на 5 лет". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  Eddy Jones (2021-02-26). "Prospects News & Rumors: McTavish, Michkov & Lundkvist". The Hockey Writers (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-09-06.
↑  "16-летний Мичков забил гол в первом матче за СКА". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "Дебют 16-летнего Мичкова в КХЛ: 4 броска, 13 минут на льду, не забил выход один на один". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "Хоккейный клуб СКА's Tweet". Twitter (ברוסית). נבדק ב-2021-09-06.
↑  "СКА - Адмирал / КХЛ - 6 сентября 2021 / трансляция на Sports.ru". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "HC Lokomotiv's Tweet". Twitter (ברוסית). נבדק ב-2021-09-06.
↑  "Мичков забил лакросс-гол в ворота немцев на ЮЧМ-2021 и сделал покер". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "IIHF - Michkov named MVP". IIHF International Ice Hockey Federation (באנגלית). נבדק ב-2021-09-06.
↑  "eurosport". www.eurosport.com. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "Мичков побил рекорд Овечкина, став самым молодым автором покера среди россиян на ЮЧМ". Sports.ru. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "Вторая подряд. Российские юниоры стали победителями Кубка Глинки/Гретцки". ТАСС. נבדק ב-2021-09-06.
↑  Владимир Лаевский. "Стал известен состав сборной России на первый этап Евротура Кубок Карьяла". www.championat.com (ברוסית). נבדק ב-2021-11-11.
↑  Георгий Горностаев. "Мичков стал самым молодым игроком в истории сборной России. Он побил рекорд Овечкина". www.championat.com (ברוסית). נבדק ב-2021-11-11.
↑  "Супершайба Мичкова! 16-летний юниор забросил Швеции лакросс-гол за сборную России". www.sport-express.ru (ברוסית). נבדק ב-2021-11-13.
↑  Удивительный гол Мичкова: судьи засчитали его, хотя ворота уже были сдвинуты https://www.sports.ru/tribuna/blogs/nhltwitter/3000088.html?sl=1
גביע הקונפדרציות

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1992
 תאריך פירוק:  2017
 ארגון מפעיל:  FIFA
 תקופת התחרות:  ?–2019 
 מספר מתמודדים:  8
 מספר משחקים:  16 
 מדינות משתתפות:  אלופת העולם, אלופת אירופה, אלופת אסיה, אלופת אפריקה, אלופת דרום אמריקה, אלופת צפון ומרכז אמריקה, אלופת אוקיאניה, מארחת המונדיאל הבא
 יבשת:  בין יבשתי
 שמות קודמים:  גביע מלך פהד
 זוכה אחרון/נה:   גרמניה (2017)
 הכי הרבה זכיות:   ברזיל (4)
 מפעל גבוה יותר:  אליפות העולם
 אתר רשמי
 
גביע הקונפדרציות היה טורניר כדורגל שהתקיים אחת ל־4 שנים ואורגן על ידי פיפ"א. בתחרות השתתפו 6 האלופות היבשתיות (באליפות אירופה בכדורגל של אופ"א, בגביע אסיה של AFC, בקופה אמריקה של CONMEBOL, בגביע הזהב של CONCACAF, בגביע אפריקה לאומות של CAF ובגביע אוקיאניה לאומות של OFC), אלופת העולם ונבחרת המדינה המארחת.
במקרה שאלופת העולם היא גם אלופת היבשת אז סגנית אלופת היבשת השתתפה בטורניר, ואם גם לזו כבר יש מקום אז סגנית גביע העולם השתתפה בטורניר.
הטורניר הראשון נערך בערב הסעודית ב-1992 ואז נקרא הטורניר גביע המלך פהד על שמו של פהד מלך ערב הסעודית. ב-1997 פיפ"א לקחה חסות על הטורניר ושינתה את שמו לגביע הקונפדרציות.
החל משנת 2001 הטורניר היה נערך במדינה בה היה מתקיים המונדיאל שנה לאחר מכן.
בטורניר של שנת 2003 אירע מקרה טרגי כאשר שחקנה של נבחרת קמרון, מארק ויוויאן פו, התמוטט ומת במהלך משחק חצי הגמר נגד נבחרת קולומביה.
בטורניר של שנת 2009 השתתפו נבחרותיהן של עיראק (אלופת אסיה), ניו זילנד (אלופת אוקיאניה), איטליה (אלופת העולם), דרום אפריקה (מארחת מונדיאל 2010), מצרים (אלופת אפריקה), ספרד (אלופת אירופה), ברזיל (אלופת דרום אמריקה) וארצות הברית (אלופת צפון ומרכז אמריקה). בטורניר זה זכתה נבחרת ברזיל אחרי שניצחה את נבחרת ארצות הברית 3-2 בגמר.
בטורניר של שנת 2013 השתתפו נבחרות: ספרד (אלופת העולם), איטליה (סגנית אלופת אירופה, ספרד כבר הבטיחה השתתפותה), ברזיל (מארחת המונדיאל), טהיטי (אלופת אוקיאניה), מקסיקו (אלופת צפון אמריקה), אורוגוואי (אלופת דרום אמריקה), ניגריה (אלופת אפריקה) ויפן (אלופת אסיה). הטורניר נערך בשנה זו בברזיל.
במרץ 2019 הודיע פיפ"א על שימוש בחלון הבינלאומי של גביע הקונפדרציות עבור גביע העולם למועדונים שיורחב ל־24 מועדונים. בעקבות זאת, הגיעה לסיומה התחרות הזו..
טורנירי גביע הקונפדרציות > גביע המלך פהד

| שנה | מארחת | גמר> זוכה | גמר> תוצאה | גמר> מקום שני | מקומות 3-4> מקום שלישי | מקומות 3-4> תוצאה | מקומות 3-4> מקום רביעי | מקום 5 | תוצאת משחק | מקום 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992   פרטים | ערב הסעודית   ערב הסעודית | ארגנטינה   ארגנטינה | 3–1 | ערב הסעודית   ערב הסעודית | ארצות הברית   ארצות הברית | 5–2 | חוף השנהב   חוף השנהב | רק 4 השתתפו | רק 4 השתתפו | רק 4 השתתפו |
| 1995   פרטים | ערב הסעודית   ערב הסעודית | דנמרק   דנמרק | 2–0 | ארגנטינה   ארגנטינה | מקסיקו   מקסיקו | 1–1 (5–4 בפנדלים) | ניגריה   ניגריה | יפן , ערב הסעודית | יפן , ערב הסעודית | יפן , ערב הסעודית |
טורנירי גביע הקונפדרציות > גביע הקונפדרציות

| שנה | מארחת | גמר> זוכה | גמר> תוצאה | גמר> מקום שני | מקומות 3-4> מקום שלישי | מקומות 3-4> תוצאה | מקומות 3-4> מקום רביעי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997   פרטים | ערב הסעודית   ערב הסעודית | ברזיל   ברזיל | 6–0 | אוסטרליה   אוסטרליה | צ'כיה   צ'כיה | 1–0 | אורוגוואי   אורוגוואי |
| 1999   פרטים | מקסיקו   מקסיקו | מקסיקו   מקסיקו | 4–3 | ברזיל   ברזיל | ארצות הברית   ארצות הברית | 2–0 | ערב הסעודית   ערב הסעודית |
| 2001   פרטים | יפן   יפן   קוריאה הדרומית   קוריאה הדרומית | צרפת   צרפת | 1–0 | יפן   יפן | אוסטרליה   אוסטרליה | 1–0 | ברזיל   ברזיל |
| 2003   פרטים | צרפת   צרפת | צרפת   צרפת | 1–0 (שער הזהב) | קמרון   קמרון | טורקיה   טורקיה | 2–1 | קולומביה   קולומביה |
| 2005   פרטים | גרמניה   גרמניה | ברזיל   ברזיל | 4–1 | ארגנטינה   ארגנטינה | גרמניה   גרמניה | 4–3 (הארכה) | מקסיקו   מקסיקו |
| 2009   פרטים | דרום אפריקה   דרום אפריקה | ברזיל   ברזיל | 3–2 | ארצות הברית   ארצות הברית | ספרד   ספרד | 3–2 (הארכה) | דרום אפריקה   דרום אפריקה |
| 2013   פרטים | ברזיל   ברזיל | ברזיל   ברזיל | 0−3 | ספרד   ספרד | איטליה   איטליה | 2–2 (3–2 בפנדלים) | אורוגוואי   אורוגוואי |
| 2017   פרטים | רוסיה   רוסיה | גרמניה   גרמניה | 0−1 | צ'ילה   צ'ילה | פורטוגל פורטוגל | 1−2 (הארכה) | מקסיקו מקסיקו |
הערות שוליים

↑  FIFA Council votes for the introduction of a revamped FIFA Club World Cup. FIFA.com. March 15, 2019
| כדורגל בין-לאומי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
       פיפ"א | גביע העולם | גביע הקונפדרציות | הדירוג העולמי | כדורגלן השנה        אוקיאניה: OFC – גביע אוקיאניה לאומות      אירופה: UEFA – אליפות אירופה      אסיה: AFC – גביע אסיה      אפריקה: CAF – גביע אפריקה לאומות      דרום אמריקה: CONMEBOL – קופה אמריקה      צפון ומרכז אמריקה: CONCACAF – גביע הזהב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4820604-0  VIAF: 236586236   WorldCat (עם VIAF): 236586236
מייקל וודס

וודס על הפודיום של אליפות העולם (מימין), לצד רומן בארדה (שמאל) ואלחנדרו ולוורדה (מרכז)
מייקל וודס (באנגלית: Michael Woods; נולד ב-12 באוקטובר 1986) הוא רוכב אופני כביש קנדי בקבוצת ישראל - פרמייר טק. וודס הוא מדליסט הארד מאליפות העולם ב-2018, מנצח קטע בוואלטה אספנייה באותה שנה ומנצח מילאנו–טורינו ב-2019.
ביוגרפיה

נולד ב-12 באוקטובר 1987 בטורונטו שבקנדה.
כילד, וודס התעניין בהוקי קרח וזה היה הספורט הראשון שבו הוא עסק. אחר כך עבר לאתלטיקה והיה רץ למרחקים בינוניים, כשהוא קובע שיאים לאומיים בריצת מייל וב-3000 מטרים לנערים. וודס אף זכה במדליית זהב במקצה ה-1500 מטרים במשחקים הפאן אמריקאיים לנוער ב-2005. וודס סבל מפציעות חוזרות ברגלו השמאלית שגרמו לו לפרוש מהתחום. הוא אף עבד כמורה לאנגלית ולמד באוניברסיטת מישיגן. בזמן שוודס עבד לפרנסתו כפקיד בנק, מאמן האופניים כריס סאלדניה סבר שניתן לנתב את כישרונו של וודס לתחום האופניים ובסיוע מימוני של סילבן אדמס החל לרכוב באופן תחרותי.
בשנותיו הראשונות כרוכב, החל וודס לרכוב בקבוצה מקומית בקנדה בדרג הקונטיננטל, לאחר שנה בלבד עבר לקבוצת "אמורה–ויטה" האוקראינית ב-2014, בחצי השני של 2014 עבר לקבוצת 5-Hour האמריקאית. ב-2015 הוא חתם בקבוצת אופטום האמריקאית, הוא אף סיים במקום ה-12 בוואלטה או אלגארבה, ניצח קטע בטור של יוטה וסיים במקום השני הכללי באותו המרוץ.
ביוגרפיה > קבוצת קנונדייל פרו (2016–2020)

ב-2016 הצטרף לקבוצת ה-UCI World Tour, שנקראה אז קנונדייל פרו. הוא סיים במקום החמישי בטור דאון אנדר, וודס נבחר לסגל קנדה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וסיים במקום ה-55. בסוף העונה השיג וודס את ההישג הגדול הראשון בקריירה שלו, כשסיים במקום השני במילאנו–טורינו, לאחר מיגל אנחל לופס.
בעונת 2017 וודס הוכיח שהוא חלק לגיטימי מהרוכבים הבכירים בעולם, הוא סיים במקום השני במרוץ לזכר מיגל אינדוראין וסיים במקום ה-12 בוואלטה אל פאייס ואסקו. הוא סיים תשיעי בלייז'–בסטון–לייז' ובמקום ה-11 בלה פלש ואלון. הוא השתתף לראשונה בגרנד טור, כאשר נבחר לסגל קבוצתו לג'ירו ד'איטליה וסיים במקום ה-38. וודס גם נבחר לוואלטה אספנייה, ורשם הופעה מוצלחת מאוד כאשר הוא מסיים במקום ה-7, 8:27 דקות אחרי כריס פרום המנצח, וודס אף סיים שלישי בקטע ה-9.
ביוגרפיה > קבוצת קנונדייל פרו (2016–2020) > 2018: מדליית ארד באליפות העולם ומקום שני בלייז'–בסטון–לייז'

ב-2018, סיים וודס במקום השני במונומנט לייז'–בסטון–לייז', לאחר בוב יונגלס, וכשהוא מקדים את רומן בארדה במקום השלישי. וודס סיים שני בקטע ה-4 בג'ירו ד'איטליה, ובמקום ה-19 הכללי. הוא סיים תשיעי בטור של יוטה, וניצח את הקטע ה-17 בוואלטה אספנייה, כשמרוץ כולו הוא מסיים במקום ה-34 הכללי. לאחר הוואלטה, זכה במדליית ארד באליפות העולם שהתקיימה באינסברוק, אוסטריה. וודס סיים שלישי מתוך קבוצת רוכבים של ארבעה רוכבים במאוץ אל קו הסיום, כשמקדימים אותו רומן בארדה (מדליית כסף) ואלחנדרו ולוורדה (מדליית זהב). הוא סיים רביעי בג'ירו דל'אמיליה וטרה ואלי וארסינה.
בתחילת עונת 2019, סיים במקום ה-7 בטור דאון אנדר, ניצח קטע בטור הראלד וסיים שלישי כללי. הוא סיים שישי בוולטה אה קטלוניה, וסיים שוב בעשירייה הראשונה בלייז'–בסטון–לייז', הפעם במקום החמישי. וודס סיים במקום ה-10 בטור דה רומאנדי וערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, כשהתוצאה הבכירה שלו היא מקום 7 בקטע ה-18, כשהוא מסיים במקום ה-32. לאחר הטור סיים תשיעי בקלאסיקה סן סבסטיאן, שמיני בגרנד פרי קוויבק ושני בג'ירו דל'אמיליה, אחרי פרימוז' רוגליץ'. הוא ניצח את מרוץ מילאנו–טורינו לאחר שגבר על אלחנדרו ולוורדה, בנוסף לכך, סיים חמישי בג'ירו די לומברדיה.
ביוגרפיה > (–Israel Start-Up Nation (2021

ב-12 באוגוסט 2020 פורסם כי וודס יצטרף לקבוצת Israel Start-Up Nation הישראלית לחוזה של שלוש שנים.
בשנים 2022 ו-2023 הוא ניצח במרוץ הקטעים רוט ד'אוקסיטני. ב-2023 הוא ניצח בקטע התשיעי של הטור דה פראנס שהסתיים בעליה אל פוי דה דום.
הערות שוליים

↑  גיא דר, נפצע כאתלט, הפך לפקיד בבנק ואז התגלה על האופניים: סיפורו המדהים של מייקל וודס, באתר "שוונג", 10 ביולי 2023
↑  Vuelta a España 2017 | General Classification, procyclingstats.com
↑  https://cyclingtips.com/2020/08/michael-woods-signs-for-israel-start-up-nation/, cyclingtips.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14173272
דייגו ריביירו

דייגו מאטוס ריביירו (בפורטוגזית: Diogo Matos Ribeiro; נולד ב-27 באוקטובר 2004) הוא שחיין פורטוגזי, אלוף העולם (דוחה 2024) במשחים ל-50 מטר פרפר ול-100 מטר פרפר. סגן אלוף העולם (פוקואוקה 2023), זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2022), אלוף עולם לנוער (לימה 2022) ושיאן עולם לנוער במשחה ל-50 מטר פרפר. אלוף עולם לנוער במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר פרפר.
לריביירו קעקוע של מגן דוד באזור הקדמי של כתף ימין.
ביוגרפיה

ריביירו נולד וגדל בקוימברה. הוא התאמן בקבוצת בנפיקה ליסבון בהדרכתו של אנדרה וכיום בהדרכתו של אלברטו סילבה מברזיל.
ביוגרפיה > 2022

במשחקי הים התיכון שנערכו באוראן, אלג'יריה בתחילת יולי 2022 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא משחקים חדש של 23.38 שניות, לפני מטאו ריוולטה מאיטליה (23.59 שניות) וכריסטיאן גולומייב מיוון (23.61 שניות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.02 שניות, שתי מאיות השנייה אחרי פיליפו מיי מאיטליה (49.00 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.40 שניות.
ביוגרפיה > 2022 > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 23.07 שניות, אחרי תומאס צ'קון מאיטליה (22.89 שניות) ומקסים גרוסה מצרפת (22.97 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 23.24 שניות, אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמיד אותו על תוצאה של 23.18 שניות. הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.28 שניות, בשלב חצי הגמר קבע שיא לאומי חדש של 51.61 שניות ועלה חמישי למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 48.52 שניות ובמקום 11 ביחד עם מירון חירותי מישראל בתוצאה של 22.07 שניות.
ביוגרפיה > 2022 > אלוף ושיאן עולם לנוער

כשלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם לנוער שנערכה בלימה, פרו בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 21.92 שניות, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי ובשיא עולם לנוער חדש של 22.96 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים של אנדריי מינקוב מרוסיה (23.05 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.03 שניות.
ביוגרפיה > 2023 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 22.80 שניות, אחרי תומאס צ'קון מאיטליה שקבע שיא לאומי חדש של 22.68 שניות ולפני מקסים גרוסה מצרפת (22.82 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.54 שניות ובמקום 16 במשחה שליים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:35.63 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.76 שניות.
ביוגרפיה > 2024 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 22.97 שניות, לפני מייקל אנדרו מארצות הברית (23.07 שניות) וקמרון מקאבוי מאוסטרליה (23.08 שניות) ובכך היה לשחיין הראשון מפורטוגל שזכה במדליית זהב באליפות העולם ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 51.17 שניות, לפני זימון בוכר מאוסטריה (51.28 שניות) ויקוב מיירסקי מפולין (51.32 שניות). כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 51.30 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 21.87 שניות (2023), שיא פורטוגל
100 מטר חופשי: 47.98 שניות (2023), שיא פורטוגל
50 מטר פרפר: 22.80 שניות (2023), שיא פורטוגל
100 מטר פרפר: 51.17 שניות (2024), שיא פורטוגל
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 21.87 שניות (2022)
100 מטר חופשי: 46.65 שניות (2022), שיא פורטוגל
הערות שוליים

↑  עם קעקוע של מגן דוד: השחיין שעשה היסטוריה באליפות העולם, באתר ynet, 12 בפברואר 2024
מקפצה

ערך זה עוסק בקרש קפיצה. אם התכוונתם לביטוי ישראלי הבא לבטא מעשה פסול הנעשה בפומביות מופגנת, ראו .
צלילה ממקפצה
מקפצת התעמלות
מקפצה היא קרש המשמש לקפיצה למים או להתעמלות. מקפצה היא בדרך כלל זיז קפיץ וגמיש.
מקפצת שחייה בדרך כלל קבועה על ידי ציר(אנ') בקצה אחד (כך שניתן להזיז אותה כאשר אינה בשימוש), והקצה השני תלוי מעל בריכת שחייה, כאשר נקודה בין הציר לקצה מונחת על מנוף מתכוונן.
מקפצה משמשת גם כביטוי לדבר שיעלה את הקריירה המקצועית.
כוונון המקפצה לפני צלילה
גובה המקפצה

קרש קפיצה ממוקם בדרך כלל באחד משני גבהים אלו: 1.0 או 3.0 מטרים (3 רגל 3 אינץ' או 9 רגל 10 אינץ') מעל פני המים.
גובה המקפצה > גבהים היסטוריים של מקפצות

לפני שנת 1960, מקפצות, לרוב מעץ, היו בגובה של 3 מטרים (9.8 רגל), או 6 מטרים (20 רגל) מעל המים. ציורו של האמן האמריקאי נורמן רוקוול בשם "Boy on High Dive" מציג קרש קפיצה מעץ טיפוסי של תחילת המאה ה-20 בגובה של 7 מ'.
קרש קפיצים ביתי

לאחר תקרית בוושינגטון ב-1993, מרבית בוני הבריכות בארצות הברית אינם ששים להצטייד בבריכת שחייה עם מקפצות לצלילה ולכן בריכות צלילה ביתיות הרבה פחות נפוצות בימינו. באירוע, נער בן ארבע עשרה בשם שון מנלי צלל בבריכת שחייה פרטית, ראשו פגע שבתחתית הבריכה והוא נפצע קשה והפך למשותק. עורכי הדין של המשפחה, יאן אריק פיטרסון ופרד זדר, תבעו בהצלחה את יצרן המקפצה, את בונה הבריכה ואת מכון הספא והבריכה הלאומי של ארצות הברית (NSPI) על כך שהבריכה לא הייתה מספיק עמוקה. התקן של ה-NSPI חייב עומק מינימלי של 7 רגל 6 אינץ' (2.29 מטרים) מה שלא קרה במקרה זה. אולם בתי המשפט קבעו כי הבריכה "הייתה קרובה מספיק" לסטנדרטים בכדי להטיל את האחריות על ה-NSPI. התביעה בהיקף של מיליוני דולרים נפתרה בסופו של דבר בשנת 2001 תמורת 6.6 דולר מיליון דולר (8 דולר) מיליון לאחר הוספת ריבית) לטובת התובע. ה-NSPI אחראי לאחריות והיה מותח כלכלית על ידי המקרה. היא הגישה פעמיים בקשה להגנה על פשיטת רגל בפרק 11 ונערכה בהצלחה מחדש לאיגוד תעשיית בריכות שחייה חדש.
ראו גם

טרמפולינה (התעמלות)
הערות שוליים

↑  מה זה מקפצה – פירוש המילה מקפצה ,פרוש, הסבר, משמעות והגדרה, באתר מילון אבניאון
1 2  Brown, AmyJo (30 בינואר 2004). "No Diving?". Pool & Spa News. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2004. נבדק ב-2007-04-15. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Deep Impact: Back Yard Danger". 60 Minutes II. CBS News. 2 ביוני 1999. נבדק ב-5 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Appeals Court State of WA, Docket Number:18036-1-III
Title: Shawn Meneely, et al. v. S. R. Smith, Inc., et al.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4330872-7 
קרש קפיצה של שלושה מטרים (במבט מלא) וקרש קפיצה של מטר אחד (חלקית לא רצוי)
ג'ון ארמסטרונג

ג'ון ארמסטרונג הבן (באנגלית: John Armstrong Jr;‏ 25 בנובמבר 1758 – 1 באפריל 1843) היה איש צבא ומדינאי אמריקאי שהיה אחד מהנציגים בקונגרס הקונטיננטלי, חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק ומזכיר המלחמה של ארצות הברית.
ראשית חייו

ארמסטרונג נולד בקרלייל (אנ') שבפנסילבניה כבנם הצעיר של הגנרל ג'ון ארמסטרונג האב ורבקה ארמסטרונג לבית ליון. ג'ון ארמסטרונג האב היה איש צבא בעל שם מפנסילבניה שנולד באירלנד למשפחה ממוצא סקוטי-אירי. אחיו הגדול של ג'ון ארמסטרונג הבן היה ג'יימס ארמסטרונג, שהיה רופא וחבר הקונגרס של ארצות הברית.
לאחר שהתחנך בקרלייל, למד ארמסטרונג הבן בקולג' ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) ב-1775 הוא הפסיק את לימודיו כדי להצטרף ללחימה במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
מלחמת העצמאות של ארצות הברית

ארמסטרונג הצעיר הצטרף בתחילה לרגימנט המיליציה של פנסילבניה ובשנה שלאחר מכן הוא מונה לשלישו האישי של יו מרסר מהצבא הקונטיננטלי. בתפקידו זה הוא נשא את הגנרל מרסר הפצוע והגוסס משדה הקרב בקרב פרינסטון. לאחר מותו של מרסר ב-12 בינואר 1777, היה ארמסטרונג לשלישו של הגנרל הורשיו גייטס. הוא נשאר עם גייטס במהלך קרב סרטוגה ולאחר מכן התפטר מסיבות בריאותיות. ב-1782 ביקש ממנו גייסט לשוב. ארמסטרונג הצטרף למטה של גייסט כשליש בדרגת מייג'ור, תפקיד אותו הוא מילא עד תום המלחמה.
מכתבי ניובורג

בהיותו במחנה עם גייסט בניובורג, ניו יורק, נעשה ארמסטרונג מעורב בקנוניית ניובורג (אנ'). באופן כללי מיוחסת לו כתיבתם של שני מכתבים אנונימיים שהופנו לקציני המחנה. המכתב הראשון, מה-10 במרץ 1783, שהוכתר בכותרת "פנייה לקצינים", קרא לפגישה בה יתקיים דיון על תשלומי פיצויים ועל תלונות נוספות עם הקונגרס הקונטיננטלי. בעקבות הוראתו של ג'ורג' וושינגטון בוטלה הפגישה וזומנה פגישה עם דרישות מתונות יותר ב-15 במרץ. במכתב שני נטען שצעדו זה של וושינגטון הראה שהוא תמך בפעולתם.
וושינגטון הצליח לנטרל את המחאה הזאת מבלי שפרץ מרד. בעוד שבמכתבים שנכתבו מאוחר יותר על ידי ארמסטרונג הוא הודה בחלקו בפרשה, מעולם לא התבצעה כל פעולה רשמית שקישרה אותו עם המכתבים האנונימיים.
לאחר המלחמה

מאוחר יותר באותה שנה שב ארמסטרונג לקרלייל. הוא שירת במיליציה של פנסילבניה וכן כמזכיר המדינה של פנסילבניה תחת מושלי פנסילבניה ג'ון דיקינסון ובנג'מין פרנקלין. ב-1784 הוא הוביל את כוח המיליציה שמנה ארבע מאות איש לעימות עם מתיישבי קונטיקט בעמק ויומינג שבפנסילבניה. צעדיו הטקטיים הובילו לזעמן של מדינות ורמונט וקונטיקט השכנות ששיגרו את המיליציות שלהם לאזור. טימות'י פיקרינג נשלח כדי למצוא פתרון למשבר ולמתיישבים התאפשר לשמור על קרקעותיהם. ב-1787 וב-1788 נשלח ארמסטרונג כנציג פנסילבניה לקונגרס הפדרציה (אנ'). הקונגרס הציע לו להתמנות לשופט העליון של הטריטוריה הצפון-מערבית. הוא דחה את ההצעה וכן את כל המשרות הציבוריות שהוצעו לו במהלך 12 שנים הבאות.