ילדי רב החובל גרנט
עלילה > חלק ג': בניו זילנד

חברי המשלחת מוצאים עצמם חסרי כל בעיר החוף בדרום אוסטרליה: ללא הספינה דנקן וללא רב החובל גראנט. מה שנותר לעשות הוא לשוב הביתה. הם מחפשים אונייה המפליגה למלבורן ומשם לאנגליה ואַין. לאחר מחשבה נוספת, הם מגיעים למסקנה, כי יוכלו למצאו אונייה שתיקח אותם חזרה למולדת בעיר הנמל אוקלנד שבניו זילנד. מנמל זה יש סיכוי למצוא אונייה המפליגה לאירופה. הם מוצאים ספינה בשם "מאקוורי" במצב רעוע עם רב חובל שיכור וחמישה מלחים לא ממושמעים. המשלחת מחליטה כי מדובר בהפלגה של שבוע ימים וכי הם בעלי ניסיון בספנות ובלית ברירה יטלו את השליטה על האונייה.
פאגאנל, הגאוגרף הצרפתי, מספר להם על תולדות גילוי האי ועל התושבים השבטים המאורים. הספר מרחיב בתיאור מפורט של הנסיבות שבהם השבטים אכלו "בשר אדם" – מאחיהם ומהאדם לבן. וכך ז'ול ורן מתאר אותם: "גזע פקח, צמא דם, אוכלי אדם, תאבי בשר אנשים, טועמי אחיהם האנתרופולוגיים לא מצפים כי הם יגלו רחמים".במשלחת שורר חשש רב מהעובדה כי הם עלולים להתקל בדרכם בבני השבט "אוכלי האדם". אמנם נתיב האונייה הוא לעיר נמל, אבל האונייה, במצבה הנוכחי, עלולה להסחף ליבשה ולהגיע אפילו לחוף לא ידידותי. הם גם קראו בעיתונות האוסטרלית כי מתנהלת מלחמה בניו זילנד. התושבים המקומיים לא מוכנים לקבל את מרות השלטון הבריטי.
אך בלית ברירה, הם מפליגים לניו זילנד ואכן הגרוע מכל קורה. סערה מטילה את הספינה על "שונית" והיא עולה על "שרטון" חול. רב חובל עם הצוות נוטש את האונייה יחד עם הסירה היחידה שבה. המשלחת מנסה להיחלץ מהשרטון באמצעים שונים. הם אפילו נעזרים בכוחם הפיזי של הנשים ובשעת גאות הם מנסים להוריד את הספינה מהשרטון. הכול במטרה להימנע מלרדת לחוף ולהפגש עם שבטים אוכלי אדם. בסופו של דבר, הם מגיעים למסקנה, כי הדרך היחידה לשוב הביתה היא באמצעות בניית רפסודה שתביא אותם לחוף ומשם תוך ימים אחדים יגיעו ברגל לנמל אוקלנד. ואכן, הם יורדים לחוף, צועדים ליעדם ובלילה הם חונים, ללא ידיעה מראש, בלב כפר ילידים. הם נופלים בשבי וראש השבט מכריז שהם יוחלפו במנהיג הנמצא בידי האנגלים. כאשר מתברר כי המנהיג הוצא להורג נקבע מועד להריגת חברי המשלחת. אך כאשר הם הובלו לשבי, רוברט בן ה-12, הצליח לברוח ובעזרת תחבולה הוא מבריח אותם מהשבי. הקבוצה נמלטת, אנשי השבט רודפים אחריהם והם עולים להר שבו קבור מנהיג מאורי. ההר נחשב לטאבו והפראים אינם רשאיים להיכנס לתחומו. מההר הם צופים באונייה דנקן השטה בים. בלית ברירה הם נסים לאונייה ומגלים כי איירטון כבול בתאו ואת אשר זמם לעשות, להשתלט על האונייה, הוא לא הצליח להוציא לפועל. הם מנסים לדלות ממנו פרטים על מקום הימצאות רב החובל גראנט והוא מציע עסקה: הוא יגלה את כל הידוע לו והם ישאירו אותו על אי בודד ולא יסגירו אותו לשלטונות בריטניה. הם מסכמים ומתברר כי הוא לא יודע דבר על גורלו של הרב חובל, לאחר שהוא הוריד אותו לחוף האוסטרלי. דבר אחד כן ידוע לו: רב החובל גראנט התכוון לנסוע לניו זילנד ולנסות למצוא בה מקום למושבה סקוטית חדשה שהוא רצה להקים.
 הם מפליגים לאי בודד בשם "מריה טרזה" ומחליטים כי זה יהיה מקום גלותו של איירטון. כאשר הם מתקרבים לאי הם מגלים כי שלושה אנשים מנפנפים להם בדגל בריטי. היו אל: רב החובל גראנט ושני המלחים אשר עמו. הם כבר שנתיים באי הבודד, הנמצא רחוק מנתיבי ההפלגה של האוניות. מתקיים מפגש חם, האונייה חוזרת לגלאזגו ובתו, מרי, נישאת לבחיר ליבה רב החובל של דנקן וגם פאגאנל, הרווק הצרפתי, מוצא את בחירת ליבו.
 נשארה רק שאלה אחת: מה הם לא הבינו במכתב שנשלח בבקבוק. רב החובל גראנט מסביר להם מה היה כתוב במכתב המקורי: ב-27 יוני 1862, הספינה "בריטניה", בעלת שלושה תרנים, מגלאזגו, אבדה במרחק 1,500 ליגות מפטגוניה, בחצי כדור הארץ האוסטרלי. לאדמת האי טבור הגיע רב החובל גראנט ושני מלחים. הם במצוקה אכזרית. מכתב זה נשלח מקו הרוחב 37°11° וקו אורך 153°. בואו לעזרתנו אחרת אנו אבודים.