stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קויבה
גאוגרפיה וגאולוגיה

האי הגדול ביותר בפארק הוא קויבה, אורך החופים שלו הוא 240 קילומטרים, והוא שוכן במרחק של 22.5 קילומטרים דרומית-מערבית ליבשת. האי הוא גם הגדול ביותר בארכיפלג הכולל תשעה איים קטנים ו-28 איונים. בהכרזה של אונסק"ו נכללו גם האי מונטוסה (Montuosa), השוכן במרחק 40 קילומטרים בכיוון מערב מקויבה, ושונית חניבעל, השוכנת במרחק 23 קילומטרים בכיוון מערב. בגבולות ההכרזה של אונסק"ו נכללים גם 60% מאדן היבשה הנמצא בשטחו של מפרץ צ'יריקי.
קויבה הוא חלק מארכיפלג געשי שנוצר באזור ההפחתה שבין הלוח הפאסיפי ללוח הקאריבי. הארכיפלג החל להתרומם בשלהי תור השלישון, וכתוצאה מכך הסלעים בקויבה הם סלעים געשיים או סלעי אבן גיר. מעל סלעים אלה שקעה שכבת קרקע נוספת, שנוצרה בתקופה מאוחרת יותר.
מאפיינים אלה של קויבה מצויים כמעט בכל האיים שבפארק, הנהנים מהתאמה גבוהה לקיום סביבה טבעית עשירה, בעיקר בחלק הימי. האיים הנכללים בשטח הפארק נמצאים באזור המכונה "המסדרון הביולוגי הימי הפאסיפי", המשתרע מפאיטה שבפרו ועד פונטו סאן לאסארו שבבאחה קליפורניה. מסדרון זה מאופיין בשינויים אקלימיים משמעותיים, הנגרמים מערבוב של זרמי המים באוקיינוסים. מונטוסה ושונית חניבעל נמצאים באזור האוקיינוס, אך למרות זאת הם עשירים מאוד בחומרי הזנה ומאופיינים ברמת יצרנות גבוהה. קויבה שוכן בסביבה שאינה חשופה להשפעות זרמי האוקיינוס במידה רבה, אך גם רמת השפעה נמוכה זו מסייעת להגדלת המגוון של בתי הגידול הנמצאים בו.
אקלים

האיים מאופיינים באקלים טרופי הנובע מקרבתם לקו המשווה. הרוחות הנושבות מכיוון צפון-מזרח גורמות להיווצרות אוויר חם העולה כלפי מעלה, ובשל כך יורדים ברחבי הפארק גשמים המסתכמים בכ-3,500 מילימטרים בשנה בממוצע. רוב הגשמים יורדים בין מאי לדצמבר, כאשר הרוחות הצפון-מזרחיות נתקלות באזור ההתכנסות הבין-טרופי בגושי אוויר בלחץ נמוך. עונת הקיץ נמשכת מינואר עד אפריל, ובמהלכה מתרוממים גושי האוויר כך שהרוחות גורמות לירידת טמפרטורת המים.
כמות המשקעים הגבוהה מפחיתה את מליחות מי הים באזור, ובנוסף לכך מסייעת להעברת המשקעים מהאזורים הקרקעיים אל האזורים הימיים של הפארק. אחת לשלוש עד שבע שנים מתרחשת תופעת אל ניניו, כאשר טמפרטורת המים עולה לפרק זמן ארוך ממושך. עם זאת, המפרץ כולו הוא אזור חמים ויציב לאורך כל השנה, כיוון שגם בחורף הוא מוגן על ידי רכס האנדים, המונע את הגעתן של רוחות קרות מכיוון צפון-מזרח. כתוצאה מכך הוא מושפע במידה פחותה מתופעת אל ניניו.
המערכת האקולוגית

אזור הפארק בפרט, ומפרץ פנמה בכלל, מאופיין במגוון ביולוגי עשיר בגלל ההשפעה הצולבת של זרמי האוקיינוס השונים, תנודות הטמפרטורה ואופי בתי הגידול הנמצאים בו. בשטחי הפארק תועדו למעלה מ-1,700 מינים של שוניות אלמוגים ואלמוגים. קהילות האלמוגים מגוונות בהשוואה לשוניות, ואלה שהתפתחו בסמוך למפרץ צ'יריקי ולאי קויבה הן היציבות והבריאות ביותר. מלבד האלמוגים והשוניות יש בשטחי הפארק קהילות של ספוגיים, קווצי עור, ולמעלה מ-450 מינים של רכיכות. בשטחי המפרץ תועדו 760 מינים מ-375 סוגים של דגים. בין קבוצות המינים העיקריות ניתן למנות את 33 המינים של כרישים, בהם כריש לווייתני ופטישן כד-חרטום. אוכלוסיית הלווייתנאים מונה 20 מינים, בהם קטלן ועבשן קטלני. כמו כן, בשטחי הפארק יש ארבעה מינים של צבים.
בקויבה התרחש תהליך ספציאציה במשך השנים, וזאת למרות קרבתו הרבה לחוף. במחקרים שנערכו במקום התברר כי יש בו מין אנדמי אחד של נחש, שני מינים אנדמיים של יונקים ו-20 מינים אנדמיים של עופות. אוכלוסיית העטלפים היא המגוונת ביותר, ומונה למעלה מ-30 מינים אנדמיים. מלבד בעלי החיים הללו יש באזור קויבה אוכלוסייה גדולה של חסרי חוליות הגדלים במים מתוקים, 53 מינים של חרקים, ו-147 מינים של עופות שמרביתם מקננים רק באי קויבה.
כ-80% משטחי יער הגשם הטרופי שבאי קויבה השתמרו בזכות בידודו היחסי. באי יש שני אזורי צמחייה: יער טרופי עם רמת לחות גבוהה, ואזור דומה ההופך בהדרגה ליער גשם. בשטחי הפארק זוהו למעלה מ-850 מינים של צמחים וסקולריים, וההערכה היא כי בסך הכל גדלים במקום 2,000 מינים כאלה. צמחיית החוף בקויבה מחולקת לארבעה סוגים: צמחיית קו החוף, מנגרובה, ביצת מנגרובה, ויער הגדל על קרקע מלוחה. בשטחי הפארק תועדו בסך הכל 130 מינים של חזזיות וכ-150 מינים של פטריות.
פרס לורנס אוליבייה להפקה מחודשת של מחזמר

| --- | --- |
 תיאור:  הפקה מחודשת של מחזמר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 הגוף המעניק:  The Society of London Theatre
 תקופת הפרס:  1991–הווה (כ־33 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס לורנס אוליבייה להפקה מחודשת של מחזמר הוא פרס שנתי שמוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
בין השנים 1997 ל-2007 הוענק הפרס בשם "הפקה מצטיינת של מחזמר"
זוכים ומועמדים > שנות ה-2020

| שנה> 2020.2020.2020.2020.2020 | מחזמר> ..כנר על הגג.אוויטה.יוסף וכתונת הפסים המשגעת | ספר> ..ג'וזף סטיין.טים רייס.טים רייס | מוזיקה> ..ג'רי בוק.אנדרו לויד ובר.אנדרו לויד ובר | מילים> ..שלדון הרניק.טים רייס.טים רייס |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מרי פופינס | ג'וליאן פלוז | ריצ'רד מ. שרמן, רוברט ב. שרמן, וג'ורג' סטיילס | ריצ'רד מ. שרמן, רוברט ב. שרמן, ואנתוני דרו |  |
מועמדויות וזכיות מרובות > פרסים > שני פרסים

"סוויני טוד"
מועמדויות וזכיות מרובות > מועמדויות > שלוש מועמדויות

"קברט"
"יוסף וכתונת הפסים המשגעת"
"נשקיני, קייט"
"ספינת השעשועים"
"סוויני טוד"
מועמדויות וזכיות מרובות > מועמדויות > שתי מועמדויות

"אנני אוקלי אשת לפידות"
"דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום"
"אוויטה"
"כנר על הגג"
"ברנשים וחתיכות"
"אה"מ פינאפור"
"אל תוך היער"
"ישו כוכב עליון"
"המלך ואני"
"אוליבר!"
"שיר אשיר בגשם"
"צלילי המוסיקה"
"דרום פסיפיק"
"שדרות סאנסט"
Tell Me on a Sunday
צבי שפירר

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1936 סנוק, גליציה, הרפובליקה הפולנית השנייה
 פטירה:  26 בפברואר 2022  (בגיל 85) ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין חולון
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  בית החולים הדסה בתל אביב
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  רופא 
 
צבי (הרש) שְפִּירֶר (1 באוגוסט 1936 – 26 בפברואר 2022) היה רופא ילדים ומומחה ישראלי לאימונולוגיה קלינית אשר העמיד דורות רבים של רופאי ילדים מומחים. שפירר כיהן כפרופסור באוניברסיטת תל אביב והיה ראש החוג לרפואת ילדים בשנים 1989–1993.
קורות חיים

שפירר נולד בעיירה סנוק שבמחוז גליציה שבפולין. את שנות המלחמה עברה המשפחה ברוסיה, ושבו לסנוק עם סיומה. בשנת 1956 עלה שפירר לישראל ולמד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה ברפואת ילדים בבית החולים הדסה בתל אביב במחלקתו של פרופ' נחום בוגר, ילדים א', ועם פרישתו של בוגר קיבל על עצמו את ניהול המחלקה. כאשר פרופ' בן ציון ורבין, מנהל מחלקת ילדים ב', פרש לגמלאות, אוחדו כל מחלקות הילדים ופרופ' שפירר התמנה למנהל האגף. כאשר בית חולים הדסה תל אביב עבר למתחם איכילוב היה זה פרופ' שפירר שייסד את בית החולים דנה לילדים במתחם המרכז הרפואי תל אביב וניהל את בית החולים עד לפרישתו.
עם פרישתו מניהול בית החולים ואגף הילדים בדנה, נתמנה שפירר ליועץ בכיר ומנהל החינוך הרפואי בבית החולים אדמונד ולילי ספרא לילדים שבמרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא, תל השומר.
פרופ' שפירר פרסם מעל 180 מאמרים רפואיים בעיתונות המקצועית הישראלית והעולמית בנוסף לעריכת פרקים בספרי לימוד רבים. פועלו האקדמי כלל מספר תפקידי מפתח במסגרת המועצה המדעית של הר"י - בין השאר כיו"ר ועדת בחינות ההתמחות. שפירר שימש ראש הקתדרה לאימונולוגיה פדיאטרית ע"ש ליאון אלקלעי באוניברסיטת תל אביב. הוא היה הנשיא של "רחשי לב"רחשי לב, עמותה הפועלת למען ילדים חולי סרטן בעזרת תרומות לחולי סרטן, באתר רחשי לב, מרכז תמיכה ארצי לילדים חולי סרטן בישראל.
פועלו הוכר בעיטורים ותוארי כבוד רבים; בין השאר שפירר היה חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 2005, חתן פרס המופת למתנדב מטעם ארגון ליונס בשנת 2006, אות יקיר החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית לשנת 2012 ובנוסף מעוטר אות המופת מטעם משרד הבריאות על תרומתו לרפואת ילדים בארץ והעמדת מאות רופאי ילדים.
עיטור נוסף שקיבל בשנת 2013 פרופ' שפירר הוא פרס שיבא על מפעל חיים.
עם תלמידיו נמנים מנהלי מחלקות ילדים ומכוני מחקר רבים, בהם פרופ' גידי רכבי, מנהל מרכז שיבא לחקר הסרטן פרופ שמעון רייף, מנהל מחלקת ילדים בבית חולים הדסה ירושלים ולשעבר מנהל בי"ח דנה, פרופ' דוד ציטיאת, מנהל המערך הגנטי בבית חולים לילדים בטורונטו, פרופ' גבריאל האוזר, המנהל הרפואי של בית חולים סיינט קריסטופר בפילדלפיה ארצות הברית, פרופ' איתמר שליט - מנהל היחידה למחלות זיהומיות במרכז שניידר לרפואת ילדים, יו"ר האיגוד למחלות זיהומיות וחבר הוועדה המייעצת בנושא חיסונים למשרד הבריאות, פרופ׳ יוסף ויסמן, מומחה לאנדוקרינולוגית ילדים ומנהל היחידה למחלות עצם במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי,  ד"ר אורי יורגנסון, לשעבר מנהל בית חולים "דנה". פרופסור רז סומך, מנהל מחלקת ילדים ב צפון ומנהל השירות לאימונולוגיה ילדים בבית החולים אדמונד ולילי ספרא לילדים, פרופסור דרור מנדל, מנהל מחלקת פגים וילודים בבית החולים ליס ומנהל בית החולים דנה-דואק במרכז רפואי תל אביב, פרופ׳ רונית לובצקי, מנהלת מחלקת הילדים באותו בי"ח, פרופ׳ צחי גרוסמן, יושב ראש האיגוד הישראלי לרפואת ילדים, פרופ' אברהם גולנדר, מומחה לאנדוקרינולוגית ילדים ורבים נוספים.
שפירר היה נשוי לעדה עד למותה ב-2014. הוא נפטר ב-26 בפברואר 2022 ונקבר בבית העלמין בחולון, הותיר אחריו שלושה ילדים (עינת דליהו, נעמי בלפר שפירר ועודד שפירר -  מנכ"ל הרשות לניירות ערך).
הערות שוליים

↑  הפקולטה לרפואה על שם סאקלר, "רפואת ילדים - ראשי חוגים קודמים", באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  השופט מישאל חשין, הפזמונאית נורית הירש ופרופ' צבי שפירר הוכתרו כ"אנשי המופת" של ארגון הליונס, באתר PuRe Comm,‏ 29 במאי 2006
↑  מרכז שיבא לחקר הסרטן, באתר שיבא
↑  Dr. David Chitayat,‏ Department of Paediatrics,‏ באתר University of Toronto
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010929088305171  BIBSYS: 90677891  BnF: cb12321181q (data)  ISNI: 0000 0000 3442 9391  LCCN: n93800609  NTA: 11018629X  RERO: 02-A003853872  VIAF: 73922223   WorldCat (עם VIAF): 73922223
פרס תאודור אדורנו

| --- | --- |

מרגרטה פון טרוטה זוכה בפרס ב-2018
 מדינה:  גרמניה
 הגוף המעניק:  עיריית פרנקפורט
 סכום הזכייה:  50,000 אירו 
 תקופת הפרס:  1977–הווה (כ־47 שנים)
 נקרא על שם:  תאודור אדורנו
 אתר רשמי
 
ג'ודית באטלר זוכה בפרס ב-2012
פרס תאודור אדורנו (בגרמנית: Theodor-W.-Adorno-Preis) הוא פרס גרמני שנועד להכיר בהישגים יוצאי דופן בפילוסופיה, בתיאטרון, במוזיקה, בקולנוע ובתיאוריה ביקורתית. הוא נוסד בשנת 1977 על ידי עיריית פרנקפורט כדי להנציח את הפעילות ואת תחומי העניין של הסוציולוג והפילוסוף תאודור אדורנו, מבכירי אסכולת פרנקפורט, שלימד באוניברסיטת גתה פרנקפורט במשך כעשרים שנה. הפרס מוענק מדי שלוש שנים ב-11 בספטמבר, יום הולדתו של אדורנו. סכום הפרס הוא 50,000 אירו.
הזוכים בפרס

1977: נורברט אליאס (סוציולוג)
1980: יורגן הברמאס (פילוסוף וסוציולוג)
1983: גונטר אנדרס (אנ') (פילוסוף)
1986: מיכאל גילן (מנצח)
1989: ליאו לובנטאל (סוציולוג)
1992: פייר בולז (מלחין)
1995: ז'אן-לוק גודאר (קולנוען)
1998: זיגמונט באומן (סוציולוג)
2001: ז'אק דרידה (פילוסוף)
2003: ג'רג' ליגטי (מלחין)
2006: אלברכט ולמר (אנ') (פילוסוף)
2009: אלכסנדר קלוגה (קולנוען)
2012: ג'ודית באטלר (פילוסופית)
2015: ז'ורז' דידי-הוברמן (אנ') (חוקר אמנות)
2018: מרגרטה פון טרוטה (קולנוענית)
2021: קלאוס ת׳וולייט (אנ') (סוציולוג ותאורטיקן תרבות)
ביקורת

הענקת הפרס לשנת 2012 ג'ודית באטלר נתקלה בביקורת תקשורתית וחברתית נרחבת בשל ההצהרותיה של באטלר בעד ארגוני הטרור האיסלאמיסטיים חמאס וחזבאללה, ותמיכתה בקמפיין ה-BDS. שטפן קרמר הטיל ספק בלגיטימיות של ההחלטה ואחרים אף קראו לבטל את ההחלטה להעניק לה את הפרס. נגד טקס הענקת הפרס נחתמה עצומה מקוונת ובמהלך טקס נערכו והפגנות. מנגד הסוציולוגית הישראלית אווה אילוז טענה כי אף שהיא מתנגדת לעמדתה של באטלר אין מניעה להעניק לה את הפרס, לאור הישגייה בתחומי התאוריה הביקורתית וכי "המקום שבו יש להילחם בדעות כמו אלה של ג’ודית באטלר הוא הזירה הציבורית".
ראו גם

פרס חנה ארנדט
הערות שוליים

↑  "Frankfurt: Adorno-Preis geht an Philosoph Wellmer". FAZ.NET (בגרמנית). 3 ביולי 2006. נבדק ב-9 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Judith Butler - Israel Palestine Paradoxes of Academic Freedom". אורכב מ-המקור ב-2 בפברואר 2014. נבדק ב-3 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Butler, Judith. "Judith Butler: Can One Lead a Good Life in a Bad Life? / Radical Philosophy".
↑  "Judith Butler wins Adorno Prize". Berkeley News. 12 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Spotlight on the Nameless". 28 בדצמבר 2011 – via Haaretz. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "KulturPortal Frankfurt: Theodor-W.-Adorno-Prize". kultur-frankfurt.de.
↑  "Klaus Theweleit erhält Theodor-W.-Adorno-Preis". Deutschlandfunk Kultur (בגרמנית). 15 באפריל 2021. נבדק ב-9 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Klaus Theweleit erhält Theodor-W.-Adorno-Preis". Teller Report (בגרמנית). 15 באפריל 2021. נבדק ב-9 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brumlik, Micha (2012-06-04). "Kolumne Gott und die Welt: Die Philosophin im Brunnen". Die Tageszeitung: taz (בגרמנית). ISSN 0931-9085. נבדק ב-2024-02-03.
1 2  אווה אילוז, ג'ודית באטלר טועה ובגדול - אז מה?, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4436420-9
קוטסוולדס

| --- | --- |
העיירה קאסל קומבר בקוטסוולדס
העיירה קאסל קומבר בקוטסוולדס
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1966
 גוף מנהל:  ועד שימור הקוטסוולדס
 נתונים ומידות
 שטח:  2,038 קמ"ר
 גובה ממוצע:  330 מ' 
 מיקום
 מדינה:  בריטניה
 מיקום:  וילטשייר 
 קואורדינטות:  51°48′00″N 2°02′00″W﻿ / ﻿51.8°N 2.0333333333333°W﻿ / 51.8; -2.0333333333333
 www.cotswoldsaonb.org.uk
  מיקום הקוטסוולדס באנגליה
 
הקוטסוולדס (באנגלית: Cotswolds) הוא אזור בחלקו הצפוני של דרום-מערב אנגליה בעל נוף ייחודי, אשר מוגדר כאזור יופי טבעי יוצא דופן.
הקוסוולדס הוא אזור כפרי והררי ברובו השוכן על רמה ממזרח לעמק הסוורן והאייוון. הקצה הדרומי של האזור נמצא סביב העיר באת' והקצה הצפוני מגיע עד לכביש המהיר M40 סמוך לעיירה סטרטפורד אפון אייבון. הקוטסוולדס, ששטחו 2,038 קמ"ר, נחשב לאזור היופי הטבעי יוצא הדופן הגדול באנגליה, מיקום הקוטסוולס בקרבת המרכזים העירוניים הגדולים באנגליה והנגישות בכבישים מהירים וקווי רכבת, הפכו את הקוטסוולדס לאחד האזורים המתוירים ביותר באנגליה.
אזור הקוטסוולדס מזוהה לאורך ההיסטוריה עם תעשיית הצמר וגידול כבשים ומאופיין בעיירות קטנות עם בתי אבן, עם שימוש נרחב באבן גיר בעלת גוון זהוב הייחודית לאזור הקוטסוולדס ומעניקה למבנים באזור מראה ייחודי.
גאוגרפיה

הקוסטוולדס מתחלק בין מספר מחוזות; רובו מהווה את הצד המזרחי של מחוז גלוסטרשייר, בנוסף לחלקים קטנים במחוז אוקספורדשייר ממזרח, ווריקשייר וווסטרשייר מצפון ומדרום סאמרסט ווילטשייר. כאמור אזור הקוטסוולדס מאופיין באוכלוסייה כפרית, גבעות ועמקים ועוברים בו מספר נהרות ונחלים. סביב לקוטסוולדס ישנם מספר מרכזים עירוניים שאינם נכללים בשטחי אזור היופי הטבעי המוגדר, בהם העיר באת' מדרום, גלוסטר וצ'לטנהאם ממערב, סווינדון ואוקספורד ממזרח והעיר ברמינגהאם, כ-20 קילומטרים מצפון.
תמונות

כנסיית סיינט לוקס
אחוזת קלקוט
קליב קומון, נוף טיפוסי באזור
הכפר דנטיסברן רוז
אחוזת אולפן
קולין מקאלוג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביוני 1937 ולינגטון, אוסטרליה 
 פטירה:  29 בינואר 2015 (בגיל 77) נורפוק, אוסטרליה 
 שם לידה:  Colleen McCullough 
 מדינה:  אוסטרליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סידני 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  ציפורים מתות בסתר 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 בן או בת זוג:  סדריק ניוטון יון-רובינסון (13 באפריל 1984–?) 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר של אוסטרליה (12 ביוני 2006)  אוצר לאומי חי של אוסטרליה 
 
קולין מקאלוג (באנגלית: Colleen McCullough‏ [מבוטא: מָקְ'קַאלָה, בעברית השתרש תעתיק שגוי] 1 ביוני 1937 – 29 בינואר 2015) הייתה סופרת אוסטרלית, שחיה בסוף ימיה באי נורפוק באוקיינוס השקט.
ביוגרפיה

מקאלוג נולדה בוולינגטון שבאוסטרליה (דרום ויילס החדשה), וגדלה בעיר סידני. עסקה בהוראה, עיתונות וספרנות ולאחר מכן למדה נוירופיזיולוגיה ועבדה כנוירופיזיולוגית במקומות שונים בעולם.
פרט לכתיבה הייתה חובבת צילום, מוזיקה בישול, ציור ורקמה. בזכות סדרת "Masters of Rome" העוסקת בדמויות דגולות מרומא העתיקה (ביניהן לוקיוס קורנליוס סולה, ה"דיקטטור לכל ימי חייו" הראשון ברומא, וכן יוליוס קיסר, הדיקטטור האחרון של רומא) זכתה בתואר "Doctor of Letters" מאוניברסיטת מקוורי.
ספרה הראשון היה הרומן "טים".
בין ספריה הידועים שתורגמו גם לעברית היו "ציפורים מתות בסתר" (שהיה לרב-מכר עולמי ואף הופק כסדרת טלוויזיה בכיכובו של ריצ'רד צ'מברלין), "שירתה של טרויה" (אודות מלחמת טרויה) ו"האזרח הראשון ברומא" (אודות גאיוס מריוס).
קארל ריכרד לפסיוס

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1810 נאומבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 ביולי 1884 (בגיל 73) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  אגיפטולוגיה 
 מקום קבורה:  ברלין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב המלכותית (1869)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1869)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 צאצאים:  ריינהולד לפסיוס, אליזבת ולנטינר, יוהאנס לפסיוס, Richard Lepsius 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
המשלחת של לפסיוס חוגגת את יום הולדתו של המלך פרידריך וילהלם הרביעי על פסגת הפירמידה הגדולה ב-15 אוקטובר 1842.
קארל ריכרד לפסיוס (בגרמנית:  Karl Richard Lepsius; ‏23 בדצמבר 1810 – 10 ביולי 1884) היה אגיפטולוג פרוסי ובלשן מחלוצי מדע האגיפטולוגיה בגרמניה והארכאולוגיה המודרנית.
קורות חיים

לפסיוס נולד בעיר נאומבורג שבסקסוניה גרמניה. למד פילולוגיה וארכאולוגיה יוונית ורומית. בין השנים 1829–1830 למד באוניברסיטת לייפציג, בין השנים 1830–1832 באוניברסיטת גטינגן, ובין השנים 1832–1833 באוניברסיטת הומבולדט בברלין. לאחר קבלת הדוקטורט נסע לפריז כדי ללמוד אצל הארכאולוג ז'אן אנטואן לטרון (אנ'). הוא למד גם ליתוגרפיה ותחריט ועסק במחקרים שונים, במסגרת מחקריו נסע גם לאיטליה ואנגליה. באיטליה נפגש עם איפוליטו רוזליני (אנ') שהוביל בין השנים 1828–1829 ביחד עם שמפוליון משלחת משותפת למצרים.
בשנת 1842 הוזמן על ידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי להוביל משלחת מדעית למצרים, סיני וסודאן כדי להמשיך את עבודתם של שמפוליון ורוזליני, ולחקור ולתעד את שרידי תרבות מצרים העתיקה. במשלחת נכללו בדומה למשלחתו של נפוליאון, מודדים, שרטטים ומומחים נוספים.
עבודתו המדעית

המשלחת הגיעה לגיזה וחקרה מדעית אתרי פירמידות שונים, אלה היו המחקרים המדעיים הראשונים של אתרים אלה. בין הפירמידות שנחקרו היו הפירמידות בסקארה, דחשור ואבו סיר. המשלחת גילתה ואיתרה 67 פירמידות ויותר מ-130 קברים של אצילים באזור. מעל הפירמידה הגדולה של גיזה חרט לפסיוס כתובת גרפיטי בכתב חרטומים לכבודו של פרידריך וילהלם הרביעי.
לאחר חצי שנה המשיכה המשלחת דרומה לאורך הנילוס, תוך כדי עצירה לתקופות ממושכות באתרים השונים כגון בני חסן ודיר אל-ברשה (אנ'). המשלחת הגיעה עד ח'רטום ומשם לאורך הנילוס הכחול וסיירה באתרים שונים בנוביה. בין האתרים שגילה ומיפה הייתה מרואה השוכנת 200 ק"מ צפונית מזרחית לח'רטום. לאחר מכן חזרה המשלחת צפונה והגיע לתבאי שבמצרים העליונה ב-2 בנובמבר 1844. הם שהו באזור הגדה המערבית ארבעה חודשים כשהם חוקרים ומתעדים אתרים כגון רעמסאום, מדינת האבו, עמק המלכים ואתרים נוספים. לאחר מכן עברו לגדה המזרחית של הנילוס שם שהו שלושה חודשים וחקרו את המקדשים בכרנכ ובלוקסור. משם עלו צפונה, שהו בסיני והגיעו לאתרים בדלתא של הנילוס וחקרו את טאניס ואתרים נוספים. המשלחת חזרה לאירופה בשנת 1846.
בשנת 1845, הוא נבחר כחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית (APS).
תוצאות עבודת המשלחת פורסמו בין השנים 1849–1858 ב-Denkmäler aus Aegypten und Aethiopien (מונומנטים ממצרים ואתיופיה) ב-12 כרכים, שכללו כמעט 900 לוחות של כתובות מצריות עתיקות תוך מתן תיאור ופרשנות לממצאים. התיעוד, שכלל גם מפות ושרטוטים של קירות מקדשים וקברים, היה המקור העיקרי למידע בנושא של חוקרים גם במאה העשרים. חלק מהמונומנטים נהרסו במשך השנים והפרסום ממשיך לשמש את החוקרים.
לאחר חזרתו של לפסיוס לגרמניה התמנה לפרופסור לאגיפטולוגיה באוניברסיטת ברלין ובשנת 1850 הפך לחבר באקדמיה הפרוסית למדעים (אנ'). בשנת 1853 הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (AAA&S).
ב-1855 מונה להיות מנהל שותף של המוזיאון המצרי בברלין. הממצאים שהוא הביא מהמשלחת העשירו את המוזיאון. בשנת 1865 מונה למנהל המוזיאון, ובשנת 1864 הוא הפך לעמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו (אנ') (RSE).
בשנת 1866 שב לפסיוס למצרים, בביקור זה גילה בטאניס את צו קנופוס. לוח זה בדומה אבן רוזטה כתוב מצרית בכתב חרטומים בכתב דמוטי ובכתב יווני.
בין השנים 1867–1880 שימש כנשיא המכון הגרמני לארכאולוגיה (אנ') (DAI) ברומא, ומשנת 1873 ועד מותו עמד בראש הספרייה המלכותית בברלין (SBB) בנוסף היה עורכו של כתב העת המדעי Zeitschrift für ägyptisches Sprache und Altertumskunde שעסק באגיפטולוגיה.
לפסיוס פרסם פרסומים רבים באגיפטולוגיה ונחשב לאבי הדיסציפלינה המדעית לאגיפטולוגיה. הוא טבע את המונח ספר המתים המשמש לטקסטים ממצרים העתיקה ששימשו במהלך הקבורה. בנוסף הוביל ופרסם מחקרים העוסקים בתחום הבלשנות של שפות אפריקאיות, מחקריו בתחום זה נחשבים כיום מיושנים. בהתבסס על עבודתו בשפה המצרית העתיקה, ועבודת השדה שלו בסודאן, פיתח אלפבית סטנדרטי לשם תיעתוק שפות אפריקאיות.
פרסומים עיקריים

1842. Das Todtenbuch der Ägypter nach dem hieroglyphischen Papyrus in Turin mit einem Vorworte zum ersten Male Herausgegeben. Leipzig: G. Wigand. (Reprinted Osnabrück: Otto Zeller Verlag, 1969)
1849. Denkmaeler aus Aegypten und Aethiopien nach den Zeichnungen der von Seiner Majestät dem Koenige von Preussen, Friedrich Wilhelm IV., nach diesen Ländern gesendeten, und in den Jahren 1842–1845 ausgeführten wissenschaftlichen Expedition auf Befehl Seiner Majestät. 13 vols. Berlin: Nicolaische Buchhandlung. (Reprinted Genève: Éditions de Belles-Lettres, 1972)
1852. Briefe aus Aegypten, Aethiopien und der Halbinsel des Sinai: Geschrieben in den Jahren 1842–1845 während der auf Befehl Sr. Majestät des Königs Friedrich Wilhelm IV. von Preußen ausgeführten wissenschaftlichen Expedition. Berlin: Verlag von Wilhelm Hertz. Translated into English 1853 Discoveries in Egypt, Ethiopia and the Peninsular of Sinai. London: Richard Bentley. (Reissued by Cambridge University Press, 2010. ISBN 978-1-108-01711-4)
1855. Das allgemeine linguistische Alphabet: Grundsätze der Übertragung fremder Schriftsysteme und bisher noch ungeschriebener Sprachen in europäische Buchstaben. Berlin: Verlag von Wilhelm Hertz
1856. Über die XXII. ägyptische königsdynastie nebst einigen bemerkungen zu der XXVI. und andern dynastieen des neuen reichs Berlin: Gedruckt in der druckerei der Königl. Akademie der wissenschaften [Internet Archive]. Translated into English 1858: The XXII Egyptian Royal Dynasty, with some remarks on the XXIV and other Dynasties of the New Kingdom. London: John Murray (Republished by Cambridge University Press, 2010. ISBN 978-1-108-01739-8)
1863. Standand Alphabet for Reducing Unwritten Languages and Foreign Graphic Systems to a Uniform Orthography in European Letters, 2nd edition, London/Berlin.
1880. Nubische Grammatik mit einer Einleitung über die Völker und Sprachen Afrika's. Berlin: Verlag von Wilhelm Hertz
מקדש אבו סימבל – ציור מספרו של קארל ריכרד לפסיוס.
קארל קושוואנץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בפברואר 1901 
 פטירה:  28 באפריל 1950 (בגיל 49) 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה 
 מקצוע:  עובד רכבת 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (9 ביולי 2013) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  קארל קושוואנץ
 
קארל קושוואנץ (בצ'כית: Karel Košvanec;‏ 13 בפברואר 1901 – 28 באפריל 1950) היה אזרח צ'כוסלובקי ועובד הרכבת, אשר הבריח אוכל ליהודים הכלואים במחנה הריכוז טרזיינשטט במהלך מלחמת העולם השנייה והציל עשרות מהם מרעב.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

קארל קושוואנץ, שהיה עובד רכבת במקצועו, התגורר בנובה קופיסטי שבחבל ליטומיריצה, צ'כיה עם אשתו ושלושת ילדיהם.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד בקו הרכבת בבוהושוביצה נאד אוהרי, שם עבר הטרנספורט שהוביל את היהודים, בפיקוח הנאצים, לגטו בטרזין. קושוואנץ ראה אותם במהלך עבודתו בתחנה והחליט לעזור ליהודים.
בין השנים 1942 ל-1945 הוא הבריח מזון, תרופות, סיגריות וסחורות נוספות לגטו טרזיינשטט, וגם ניהל התכתבויות עם משפחותיהם של היהודים. הוא הבריח את הסחורה למחנה השמור באופן קבוע מדי שבוע, ולעיתים פעמיים בשבוע. עם מטען שמשקלו לפעמים היה עשרות קילוגרמים, הוא היה צריך להתגנב דרך השומרים. לפעמים ההברחה נמשכה כל הלילה, במהלכה היה עליו לשכב בשלג בחורף מכיוון שלא יכול היה לצאת דרך השומר. בנוסף לאשתו, גם בתו הבכורה ולאסטה עזרה לו בפעילותו. כך הוא חשף את עצמו ואת כל המשפחה לסיכון של עונש מוות על ידי הנאצים אם יתגלו פעולותיו.
לאחר המלחמה

ההתגנבות לגטו טרזינשטט במהלך המלחמה, כנראה פגעה בבריאותו. קושוואנץ נפטר בשנת 1950 בגיל 49 מדלקת ריאות מבלי שנודע סיפור גבורתו מחוץ למשפחה. מספר יהודים שהציל נשארו בקשר עם משפחתו של קושוואנץ גם לאחר המלחמה, ושלחו להם כסף לחג המולד.
הכרה והנצחה

סיפורו וגבורתו האישית במהלך המלחמה נחשפו בזכות עמותת "פוסט בלום", שנוסדה בשנת 2009 במטרה לתעד את סיפורו מבתו ולאסטה ומאווה רוביצ'קובה, נערה יהודייה שקארל סייע לה בטרזינשטט. בשנת 2011 נבנתה בתחנת הרכבת בבוהושוביצה נאד אוהרי אנדרטה לזכר קרל קושוואנץ. שנתיים לאחר מכן הוענק לו אות חסיד אומות העולם לזכרו. ב־27 בינואר 2014, יום הזיכרון הבינלאומי לקורבנות השואה, קיבלה בתו, ולאסטה, בת ה-83 את התעודה בשם אביה.
הערות שוליים

↑  A railway worker who helped Jews survive in the ghetto
↑  The Righteous Among the Nations Database: Karel Košvanec, Yad Vashem
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0220343  VIAF: 2007151778255818130003   WorldCat (עם VIAF): 2007151778255818130003 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קארל קושוואנץ".