stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלובוצק
הקהילה היהודית > לפני השואה

עדויות ראשונות להתיישבותם של יהודים בקלובוצק קיימות מ-1823, אז נרשמו 187 תושבים יהודים (מתוך 1,447 תושבים). ב-1931 מנתה הקהילה היהודית בקלובוצק 1,652 יהודים (818 נשים ו-834 גברים), מתוך 8,952 תושבים (18.5% מכלל התושבים). גם יהודי העיר Kamyk השתייכו לקהילה היהודית של קלובוצק, וביחד מנתה הקהילה 2,425 אנשים, נכון לשנת 1930. ככל הנראה חיו בקלובוצק לבדה קרוב ל-3,000 יהודים בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, מתוך 10,876 תושבים (כ-27% מכלל התושבים). ב-1941 היו רשומים 1,179 יהודים חיים בקלובוצק, ושנתיים לאחר מכן לא התגוררו כלל יהודים בעיר.
היהודים גרו באזור שנקרא "העיר הישנה", המרכז המסחרי, ועסקו בעיקר במסחר ואומנויות. ליהודים היה חלק גדול בעסקי התחבורה - שתיים מתוך שלוש חברות תחבורה בעיר היו שייכות ליהודים. היהודים בקלובוצק היו מיוצגים במועצת העיר באמצעות נבחרי הקהילה. לקהילה היו בית כנסת, מקווה, "חדר" ובית קברות יהודי בשטח של 592 מטר רבוע. המקווה נשרף בשנת 1927, ואז שופץ מחדש. הוועד המנהל של הקהילה הפעיל גם אכסניה למטיילים יהודים עניים שעברו בעיר. לרוב היהודים לא הייתה השתייכות פוליטית מיוחדת. בעיירה פעל סניף של פועלי ציון, אך לא היו בו חברי קבע. היה גם סניף של מפלגת הפועלים הציונית "התאחדות", ובו היו 60 חברים פעילים. סניף קלובוצק של התאחדות הספורט היהודי "מכבי" נרשם ב-1930. נכון ל-1922, היה בית הספר היהודי בעיירה בעל שלושה חדרים בלבד, ומנה כ-65 תלמידים.
בית הקברות היהודי, שנוסד במחצית הראשונה של המאה ה-19, הוא השריד היחיד שנותר מהקהילה היהודית הענפה שהייתה בקלובוצק. במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס בית הקברות כמעט כליל על ידי הנאצים, וכיום נותרה בו מצבה אחת עומדת ושרידים ממצבות אחרות.
הקהילה היהודית > לאחר השואה

היהודים ששרדו את מחנות העבודה וההשמדה התפצלו לאחר מכן בין מספר ארצות. ידוע על משפחות יוצאי קלובוצק אשר התיישבו באוסטרליה. יהודים רבים עלו לישראל, והקימו את "ועד יוצאי קלובוצק". בין השאר הוציא הוועד ספר ביידיש, המתאר את קלובוצק והקהילה היהודית בה, באמצעות סיפורים אישיים של ניצולים.
יוצאי קלובוצק הנותרים וצאצאיהם מתאספים מדי שנה, באנדרטה שנבנתה לזכר קדושי העיירה שנספו בשואה, ומוצבת בבית העלמין הדרום.
כנסיית מרטין ומרגרט הקדושים בקלובוצק
בניין ביטוח לאומי בקלובוצק
הערות שוליים

↑  לפי אתר העיירה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555204605171  BnF: cb119742015 (data)  LCCN: n84007139  MusicBrainz: 1def5aac-54d5-4b47-82a0-b56b57d688bb  NKC: ge129731  VIAF: 126714260   WorldCat (עם VIAF): 126714260
רב ברונא

חצר ציון הקבר המיוחס לרב ברונא בטבריה
פתח החצר
רב ברונא היה אמורא בבלי מן הדור השני לאמוראים, תלמידו המובהק של רב. מסר דברים גם בשם שמואל.
חייו

אחיו היה רבי אלעאי שחיבבו מאוד, וביקש מעולא שכאשר הוא מגיע לבבל ידרוש בשלומו במעמד כל החבורה, "דאדם גדול ושמח במצוות" הוא, שכן יום אחד סמך גאולה לתפילה (סמך את ברכת "גאל ישראל" שאחרי קריאת שמע לתפילת העמידה) ולא פסק שחוק מפיו כל היום. נשא ונתן עם רב יהודה.
שנים רבות ישב בבית מדרשו של רב בבבל, ושם למד הרבה תורה. אודות תקופה זו מסופר, כי הוא ישב יחד עם חבירו לבית המדרש רב חננאל ואכלו סעודת מצווה, ורב ייבא סבא שימשם. כאשר סיימו לאכול החליטו כי הגיע הזמן לברך ברכת המזון ובכך לסיים את הסעודה, ולאחר מכן ביקשו מרב ייבא ששימשם להביא לפניהם משקה לשתייה ולקינוח הסעודה. רב ייבא הזכיר להם את מאמרו של רב, שאמר שכאשר אדם מחליט לברך ברכת המזון נחשב הדבר כהחלטה לסיים את הסעודה וכהסחת הדעת מאכילת ושתיית המשקים והמאכלים, ושוב אם ברצונם לחזור ולהמשיך את הסעודה עליהם לברך על כל משקה או מאכל בסעודה ברכה ראשונה, שכן מעת ההחלטה אין הם נחשבים כמאכלים שאוכלים אותם כחלק מהסעודה ואין צורך לברך לפניהם (כי הם נפטרים בברכת "המוציא").
לפעמים קיבל תוכחה מחבריו לבית המדרש. כך למשל מסופר, כי הוא מסר משמו של רבו רב, כי מי שנטל את ידיו לסעודה, לא יקדש לאחר הנטילה, שכן הדבר מהווה הפסק בין הנטילה לאכילה, אלא ישמע קידוש מאדם אחר, והשמיעה, אף על פי שבכך יוצא ידי חובתו אינה נחשבת להפסק. אמר לו רב יצחק בר שמואל בר מרתא: עדיין לא עבר זמן רב מאז למדנו בצוותא את תורתו של רב - שעדיין חי בינינו, וכבר מתחילים אנו לשכוח את תורתו? הרי זכורני, שכאשר שימשתי את רב, ולפעמים היה מקדש על הפת (לאחר שנטל את ידיו לפני הקידוש) ולא סבר שהקידוש הוא הפסק. לפי הסבר אחר, מסר רב ברונא משמו של רב אסור לקדש על הפת, מכיוון שההלכה היא (לפי שיטת רב) ש"יש קדוש שלא במקום סעודה" (מותר לקדש ולאחר מכן לאכול במקום אחר) ולכן אסור לקדש על הפת, כגזירה חכמים שמא יעבור לאחר הקידוש לאכול במקום אחר ויפסיק זמן רב בין הנטילה לאכילה, דבר הנוגד את הכלל "תיכף לנטילה ברכה".
תלמידים

בתלמוד כמעט ואין אמוראים האומרים במשמו, מלבד רבי טבלא. נראה שהיה תלמידו.
רווית ירקוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1973 (בת 51 בערך) גבעתיים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  מיס ישראל (1994)
 
רווית ירקוני (נולדה ב-1973) היא מלכת היופי לשנת 1994 ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה

רווית ירקוני נולדה וגדלה בגבעתיים. אחרי השירות בצה"ל עבדה כממינת יהלומים בבורסה ברמת גן. לתחרות מלכת היופי ניגשה בהמלצת החבר. לאחר זכייתה בתחרות, ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל לשנת 1994.
לאחר התחרות דגמנה ירקוני מחוץ לישראל.
ב-2006 נבחרה לשמש כדוגמנית הבית של מעצב השיער אילן מרגלית.
ב-2007 הובילה את הקמפיין לקניון גבעתיים שכלל טלוויזיה ושלטי חוצות וב-2010 הצטלמה לקטלוג החורף של חברת האופנה "מאוזנר".
חיים אישיים

בגיל 27 התחתנה ירקוני עם עו"ד שחר בן עמי, וכעבור שנה נולדה להם בת. בזמן ההיריון השני שלה, התגלתה אצלה מחלת סרטן. לאחר שהצליחה לגבור על המחלה, החלה להתנדב בבית חולים, כדי לספר את סיפורה האישי ואת התמודדותה במחלה. בהמשך נולד להם בן נוסף, ולאחר מכן הם התגרשו.
רוואלנטה ערביקה

| --- | --- |
 פרסומת של בארי, דו בארי ושות' עבור רוואלנטה ערביקה מ"קורייר" (הובארט, טסמניה) מ-1 בנובמבר 1856 גרסה של היינריך גרינן.
 
רֶוַואלֶנְטָה ערביקה (בלטינית: Revalenta arabica) היה שמו של טוניק (תרופה צמחית) שהיה בשימוש בעיקר באמצע המאה ה-19 והתפשט באירופה ובעולם האנגלו-סכסי. נאמר עליו שיש לו כוחות ריפוי יוצאי דופן וערך רב כמזון דיאטטי.
מקור

הרוואלנטה ערביקה האמיתית הייתה ה"שורשים" של ה-Glossostemon bruguieri (אנ') (בערבית: مغاث عجمي) צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת החלמיתים שניתן למצוא עד היום באזור ההררי שממזרח לבגדד ליד הגבול האיראני. השורשים נסחרו בערב תחת השם ערבגוסי. במצרים הם ידועים בשם Moghat. חליטות של שורש מגורר זה משמשות באופן מסורתי אמהות זמן קצר לאחר לידה. צמח המקור של המוצר לא היה ידוע במשך זמן רב. רק החוקר והבוטנאי האפריקאי-הגרמני גיאורג שוויינפורט זיהה את ה-Glossostemon bruguieri כבסיס החליטה.
הצמח משמש להכנת מנה קלה לעיכול עבור אנשים תשושים וחולים. הצמח והשימוש בו מוזכרים כבר באנציקלופדיה רפואית מהמאה ה-9 של Alī ibn Sahl Rabban at-Tabarī (אנ')(בערבית: ابو الحسن علي بن سهل ربن الطبري). יתרון טיפולי של Glossostemon bruguieri טרם הוכח.
זיופים

עם זאת, התכשירים המפורסמים כתרופות פלא לא הכילו את המרכיב האקזוטי הזה, אלא הם היו בעיקרם קמח עדשים מעורבב עם מרכיבים שונים אחרים כמו שעועית, טופח או קמח חיטה. אחת היצרניות המוכרות ביותר של תכשיר הייתה החברה הלונדונית .Barry, Du Barry & Co, שלמוצר שלה אף הוקדשה פולקה בשם Revalenta.
כאשר נודעו המרכיבים הפשוטים של "תרופת הפלא", שהייתה פופולרית במיוחד באירופה של המאה ה-19 כנציגה הטיפוסית של מוצר רופא אליל ששווק עם חוש עסקי הגובל בהונאה, ה"תרופה" הפכה נושא לסאטירה והתבוננות הומוריסטית. בדרך זו מצא המוצר את דרכו לספרות העולמית, כלומר בספרו של גוטפריד קלר "היינריך הירוק".
ה"תרופה" המשיכה להיות בשימוש עד לאחרונה.
המקבילה של היום לרוולנטה ערביקה כמוצר הונאה פר אקסלנס (במובהק) הוא "שמן נחשים" (שמן נחשים הוא מונח המשמש לתיאור שיווק מטעה, הונאת שירותי בריאות או הונאה בכלל).
ספרות

Barry, Du Barry and Co.: The natural regenerator of the digestive organs, by a simple, natural … means … London 1847. 20 S. Zahlreiche weitere Auflagen.
Revalenta arabica. die Quintessenz aller Heilmittel. In: Archiv der Pharmazie Bd. 117 Nr. 2 (1851), S. 247–249
Albert Frickhinger: Revalenta arabica des Du Barry, ein grossartiger Betrug. Aufklärung für diejenigen, welche sich der Revalenta bedienen wollen; zugleich ein offenes Wort über die Geheimmittel an die deutschen Regierungen und Medicinalbehörden. Beck, Nördlingen 1854
L. Lohmeier: Die Revalenta arabica des Herrn Du Barry, ihre Bestandtheile und ihre Bereitung, etc. Magdeburg 1855
Korneuburger Vieh-, Nähr- und Heilpulver. Revalenta arabica und anderer Plunder. In: Archiv für Landeskunde in den Großherzogthümern Mecklenburg. Bd. 10 (1860), S. 316–318
הערות שוליים

↑  Adolf Engler, Carl Prantl: Die Natürlichen Pflanzenfamilien nebst ihren Gattungen und wichtigeren Arten insbesondere den Nutzpflanzen. W. Engelmann, Leipzig 1887. Nachträge zu III. 6. S. 241
↑  Martin Hinds, El-Said Badawi: A Dictionary of Egyptian Arabic. Beirut, 1986, S. 828.
1 2  Siehe S. 35f in Max Meyerhof: Alî at-Tabarî's „Paradise of Wisdom“, one of the oldest Arabic Compendiums of Medicine. In: Isis. Bd. 16, Nr. 1 (Juli 1931), S. 6–54.
↑  „Paradies der Weisheit“ Kapitel 245
↑  N. Ibrahim, W. El-Eraky, S. El-Gengaihi, A. S. Shalaby: Chemical and biological evaluation of proteins and mucilages from roots and seeds of Glossostemon bruguieri Desf. (Moghat). In: Plant Foods for Human Nutrition. Bd. 50 Nr. 1 (März 1997), S. 55–61
↑  Edzard Greve: Plus de maladies. Revalenta-Polka pour piano-forte. Dédiée à messieurs Barry du Barry. Brix von Wahlberg, Amsterdam 186?
↑  Friedrich August Nützer: Revalenta Arabica oder Wer wagt es, Rittersmann oder Knapp, Hier noch zu zweifeln? – Die Mütze ab! Eisenbergisches Nachrichtsblatt, Jgg. 1855, September, Ausgabe 71, Sp. 573–574
↑  Gottfried Keller: Der grüne Heinrich. In: Sämtliche Werke in acht Bänden. Aufbau, Berlin 1961. Bd. 3 (Erste Fassung) S. 702 ff. Bd. 4 (Zweite Fassung) S. 634 ff
↑  Siehe G. Hegi: Vicia faba L., Feldbohne, Pferdebohne, Puffbohne. In: Illustrierte Flora von Mitteleuropa. 2. Aufl., Bd. IV/3. Verlag Paul Parey, Berlin 1964. S. 1556–1562.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוואלנטה ערביקה".
רבי יצחק בר אבא

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  דור שלישי לאמוראי ארץ ישראל ובבל
 בני דורו:  רבי זירא, אביי
 
רבי יצחק בר אבא היה אמורא בדור השלישי לאמוראי בבל, חבירו של רבי זירא ואביי.
ככל הנראה היה בן ארץ ישראל, ולכן נקרא בשם "רבי", ובא לבבל בתקופה שבה באו שאר אמוראי א"י לבבל. זאת לפי הגרסה שלפנינו - "רבי יצחק בר אבא". לעומת זאת, בספרי ראשונים אחרים הוא מוזכר כ"רב יצחק בר אבא", ולפי זה כנראה שהיה אמורא בבלי.
רב עיר

רב עיר הוא תפקיד מקובל בחלק מהמדינות בהן יש קהילה יהודית משמעותית, עבור הרב שמחזיק בתפקיד העליון בהיררכיה הרבנית באותה מדינה או עיר.
רב העיר יכול להיות, אך לא בהכרח, הסמכות הרבנית הדתית הגבוהה ביותר באותה מדינה,(רב ראשי), והוא הנציג הבכיר ביותר של הקהילה הדתית היהודית.
בחלק ממדינות אירופה, בתקופות שונות בהיסטוריה, הנושא בתפקיד הרב הראשי התמנה מתוקף תפקידו גם לבית המחוקקים של המדינה. במדינות בהן יש הכרה של המדינה בזרמים היהודיים השונים תיתכן תופעה של מספר רבנים ראשיים, אחד לכל זרם, אך ללא הסמכויות והמעמד הנלווה לתואר הרב הראשי של אותה מדינה.
רב עיר בישראל

רב עיר הוא כינוי כללי לרב של עירייה או של מועצה מקומית. משרת רב העיר היא המשך של משרת רב הקהילה שהייתה נהוגה בתקופת המנדט הבריטי. ישנן סמכויות סטטוטוריות של רבני ערים המעוגנות בחקיקה כדוגמת הסמכות לתת תעודות כשרות המוסדרת בחוק איסור הונאה בכשרות. סמכויות אחרות מוסדרות בנהלים פנימיים ובהן סמכות רישום הנישואין. מלבד הסמכויות הקונקרטיות של רבני ערים, תיקון חקיקה כללי משנת 1999 לחוק שירותי הדת היהודיים הוסיף את סעיף 6א, ולפיו "המועצה הדתית וחבריה יפעלו לפי פסיקת הרבנות המקומית והרבנות הראשית לישראל, בכל עניין שבתחום תפקידיה וסמכויותיה של המועצה הדתית".
רבני הערים בישראל אחראים על אספקת שירותי הדת ביישוב, ועל כל הטיפול בענייני הלכה, בהם רישום לנישואין לזוגות הנישאים בתחום שיפוטם, וכן מתן תעודות כשרות לעסקים הפועלים בתחום שיפוטם.
חוק שירותי הדת היהודיים קובע כי השר לשירותי דת רשאי להתקין תקנות בעניין "בחירות של רבני עיר". התקנות בנושא השתנו פעמים מספר לאורך השנים והתקנות האחרונות בנושא נקבעו בשנת 2022: תקנות שירותי הדת היהודיים (בחירות רבני עיר), התשפ״ב–2022. על פי התקנות לכל עיר או מועצה מקומית ימונה רב, וברשות מקומית שמתגוררים בה מעל 50,000 תושבים השר יכול להורות על מינוי של שני רבנים (אשכנזי וספרדי) בהסכמת מועצת הרשות המקומית. נכון לשנת 2022 מכהנים בישראל בסך הכול 90 רבני ערים.
בחלק מהערים יש גם "רב עיר אשכנזי" וגם "רב עיר ספרדי", אם כי הנטייה כיום היא למנות לעיר רק רב ראשי אחד לכולם. בכל עיר בה מכהנים שני רבנים ראשיים, בדרך כלל מתבצעת ביניהם חלוקת עבודה - האחד אחראי על תחום הכשרות והשני על תחום הנישואין. בעיר בה רק רב אחד מכהן בתפקיד הוא האחראי היחידי על כל התחומים.
פעולתם של רבני ערים בישראל מוסדרת בחוקים אחדים. בהתאם לחוק הרבנות הראשית לישראל, הסמכות למתן כשירות לכהן כרב עיר נתונה למועצת הרבנות הראשית לישראל.
רב עיר בישראל > בחירת רב עיר בישראל

רב עיר נבחר על ידי אספה בוחרת המורכבת מנציגי ציבור מקומיים. לאורך השנים נערכו שינויים רבים בהרכב האספה הבוחרת. על פי התקנות הנוכחיות 50% מחברי האספה הבוחרת הם חברי מועצת הרשות המקומית, והיתר הם מנכ"ל הרשות המקומית ונציגים מקומיים שמחציתם מתמנים על ידי מועצת הרשות המקומית ומחציתם מתמנים על ידי השר לשירותי דת.
בתקנות הראשונות שנקבעו בשנת 1936 הייתה קצובה כהונת רב העיר לחמש שנים, שלאחריהן מועצת הרשות המקומית הייתה יכולה להאריך את כהונתו או לערוך בחירות חדשות. לאחר קום המדינה שונה הנוהל ונקבע שכהונת הרבנים לא תהיה קצובה. בתקנות משנת 2022 הוחזרה קציבת הכהונה, כך שכהונת רב עיר נקבעה לעשר שנים.
בחירת רב עיר מוסדרת בתקנות שירותי הדת היהודיים (בחירות רבני עיר), תשס"ז–2007.
רב עיר בישראל > הסמכה לרב עיר בישראל

על מנת לכהן כרב עיר בישראל, יש צורך לעבור מבחני הסמכה מטעם הרבנות הראשית לישראל.
על מנת להיות זכאי לכושר להתמנות כרב עיר, על המבקש לעבור 11 בחינות חובה ובחינה בע"פ בפני ועדה. תעודת הכשירות לרב עיר ניתנת בכפוף לאישור מועצת הרבנות הראשית לישראל.
מלבד מבחן הסמכה זה, קיימים עוד מספר מבחני הסמכה:
זכאות לתעודת "יורה יורה"/ רב שכונה - על המבקש לעבור 6 בחינות, מתוכן 3 בחינות חובה (שבת, איסור והיתר, נידה) ועוד שלוש בחינות בחירה מכלל נושאי הבחינות המנויים במתכונת שפרסמה הרבנות כמו: הלכות תפילה, ברכות ובית הכנסת, הלכות אבלות, הלכות חופה וקידושין, הלכות עירובין, הלכות מקוואות, הלכות מצוות התלויות בארץ וכו'.
זכאות לכושר לרב מושב - על המבקש לעבור 6 בחינות חובה: 1. הלכות שבת. 2. איסור והיתר. 3. נידה. 4. אבלות 5. עירובין 6. חופה וקידושין.
זכאות לכושר לרב אזורי - על המבקש לעבור 9 בחינות חובה.
זכאות לכושר לדיינות 'ידין ידין' - מבחנים על דיני ממונות ואישות.
רב עיר בישראל > מעמד רבני הערים

מעמדו של רב עיר הוא מורכב. מחד, הוא נבחר על ידי אספה בוחרת ובכך הוא מהווה נבחר ציבור. מאידך, הוא משמש בתפקידים מקצועיים סטטוטוריים במערך שירותי הדת המקומיים המשווים לו מעמד של עובד ציבור. בג"ץ עמד על ייחודיות זאת בתפקיד רב העיר וקבע כי "רב עיר הוא נושא משרה ייחודי, בעל מאפיינים מעורבים של נבחר ציבור ועובד ציבור. הרב הוא מנהיג דתי ורוחני, והוא מהווה סמכות הלכתית־רוחנית לבני עירו. הוא ממלא תפקידים סטטוטוריים שונים".
פסק דין עקרוני העוסק בחופש הביטוי של רבני הערים ניתן בספטמבר 2020 על ידי בג"ץ, במסגרת עתירה שהוגשה כנגד שרת המשפטים בדרישה להעמיד את רבה של צפת, הרב שמואל אליהו, לדין משמעתי. השופט אלכס שטיין, שכתב את חוות הדעת המרכזית בפסק הדין, קבע שהתבטאויותיו של הרב אליהו מגיעות כדי עבירת משמעת לפי חוק שירותי הדת היהודיים – כל אימת שמדובר בדברים המבזים אנשים אחרים ובאמירות שלכאורה מהוות הסתה גזענית במובן הפלילי – ולפי חוק אחר, אשר אוסר על עובדי ציבור בישראל לעסוק בפעילות פוליטית. עם זאת, שטיין נמנע מלהתערב בהחלטת מוסדות המשמעת שלא להעמיד את הרב אליהו לדין בגין התבטאויות שניתן לשייכן להבעת דעה בענייני ההלכה היהודית בפני קהלו. בעניינן של התבטאויות אלה קבע שטיין כי חופש הביטוי וחופש הדת מאפשרים לרב עיר לתת להן פומבי כחלק מתפקידו כאיש ציבור האמון על מתן שירותי דת.
עימות נוסף הנוגע למעמדם של רבנים התעורר ביחס לרישום ימי עבודה ודיווח על היעדרויות. דוח מבקר המדינה משנת 2018 מלמד כי רבני ערים מסרו למבקר המדינה כי "דיווח על פעולות הרב, לרבות על שעות עבודה וימי היעדרות, כמוהו כאי־הבנת מהות התפקיד". לדברי המבקר "התברר כי כמה רבני ערים כופרים בחובתם המינהלית לדווח על ימי חופשה או מחלה, לדבריהם בהתבסס על עמדה הלכתית". מבקר המדינה לא קיבל עמדה זו וטען כי "תפקיד רב עיר מוגדר בחוק ובתקנותיו, והממלא אותו מועסק על ידי רשויות המדינה ושכרו משולם מכספי ציבור, ולפיכך ברי הוא שיתנהל על פי דרישות מינהליות הקשורות לכך".
רב עיר בישראל > העברת רב עיר ממשרתו

בהתאם לחוק שירותי הדת היהודיים, שר המשפטים רשאי להעמיד רב עיר לדין משמעתי על יסוד אחד מאלה:
הרב נהג שלא כהלכה במילוי תפקידו.
הרב התנהג באופן שאינו הולם את מעמדו של רב בישראל.
הרב הורשע בעבירה שבנסיבות העניין יש בה משום קלון.
חוק זה קובע גם כי "רב עיר לא יקבל כל תמורה או טובת הנאה אחרת לבד ממשכורתו בעד טקסי נישואין שערך."
הרב הראשי לירושלים

תפקיד הרב הראשי לירושלים נוסד לפני מאות שנים, והחזיק בו בן העדה הספרדית. משה גאלנטי כיהן כראשון לציון, תואר המשמש מתחילת המאה ה-17 לרב הראשי של ירושלים. בשנת 1878 מינתה העדה האשכנזית רב משלה. מאז היו לירושלים רב אשכנזי ורב ספרדי.
מאז הקמת מדינת ישראל, תפקיד הרב הראשי לירושלים כולל ייצוג בפגישות דיפלומטיות ובטקסים חשובים. ניתן למלא את התפקיד עד גיל 75 אך ניתן להאריך אותו עד גיל 80.
ראו גם

רב ראשי
הערות שוליים

↑  אריאל פינקלשטיין, הרבנות המקומית הממסדית בישראל, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2021, עמ' 31-30, 44-37
↑  אריאל פינקלשטיין, אילה גולדברג ושלומית רביצקי טור-פז דו-שנתון דת ומדינה בישראל 2022, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2022, עמ' 38
↑  אריאל פינקלשטיין, אילה גולדברג ושלומית רביצקי טור-פז דו-שנתון דת ומדינה בישראל 2022, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2022, עמ' 92-90
↑   תקנות שירותי הדת היהודיים (בחירות רבני עיר), תשס״ז–2007, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  מתכונת חדשה במבחני הרבנות הראשית לישראל, ג' בטבת ה'תשע"ז (1 בינואר 2017).
↑  בג"ץ 4790/14 יהדות התורה נ' השר לשירותי דת
↑  אריאל פינקלשטיין, הרבנות המקומית הממסדית בישראל, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2021, עמ' 114-103
↑  בג"ץ 7150/16 המרכז הרפורמי לדת ומדינה – התנועה ליהדות מתקדמת בישראל נ' שרת המשפטים]
↑  משרד מבקר המדינה, היעדרויות לא מדווחות של רבני ערים לצורכי נסיעות לחו"ל וליקויים נוספים בהתנהלותם האישית, בתוך דוח שנתי 68ג, עמ' 1203-1201
↑  אריאל פינקלשטיין, הרבנות המקומית הממסדית בישראל, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2021, עמ' 117-115
רווחת השאה

| --- | --- |

 מדינה:  פרס (1910-1925) פרס הקאג'ארית
 שפה:  פרסית
 לחן:  אלפרד ז'אן-בטיסט למר
 תאריך מעמד רשמי:  1873
 ‏האזנהקובץ:Salam-e shah 1906.ogg‏Ⓘ‏
 
סלאמאתי-יֶ שאה (בפרסית: سلامتی شاه, בתרגום חופשי: רווחת השאה) היה ההמנון הלאומי הראשון של ממלכת פרס, החל משנת 1873 (שלטון השאה מוזאפר א-דין שאה קאג'אר ועד שנת 1909. השיר הולחן על ידי המלחין הצבאי הצרפתי אלפרד ז'אן-בטיסט למר (Alfred Jean Baptiste Lemaire). להמנון לא היו מילים רשמיות.
בשנת 2005 בוצעה לראשונה גרסה חדשה להמנון בידי התזמורת האיראנית. לגרסה המחודשת נכתבו מילים על ידי ביג'אן תאראקי לאחר שמנצח התזמורת האיראנית, שפימאן סולטאני, ביקש ממנו לשכתב את ההמנון.
המילים החדשות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| פרסית | הגייה | עברית |
| نام جاوید وطن | Nâme jâvide Vatan | השם הנצחי של המולדת |
| صبح امید وطن | Sobhe âmide Vatan | הבוקר מלא התקווה של המולדת |
| جلوه کن در آسمان | Jelve kon dar âsemân | מראה את פנייך בשמים |
| همچو مهر جاودان | Hamco mehre jâvedân | כמו השמש הנצחית |
| وطن ای هستی من | Vatan ey hastiye man | הו, מולדת חיי |
| شور و سرمستی من | Šuro sarmastiye man | הלהט והשמחה שלי |
| چهر آن در آسمان | Cehre ân dar âsemân | מראה את פנייך בשמים |
| همچو مهر جاودان | Hamco mehre jâvedân | כמו השמש הנצחית |
| بشنو سوز سخنم | Bešeno suze soxanam | הקשיבי לכאב במילותיי |
| که هم آواز تو منم | Ke ham âvâze to manam | אני הזמר המלווה שלך |
| همه ی جان و تنم | Hameye jâno tanam | כל גופי ונשמתי |
| وطنم وطنم وطنم وطنم | Vatanam Vatanam Vatanam Vatanam | מולדתי, מולדתי, מולדתי, מולדתי |
| بشنو سوز سخنم | Bešeno suze soxanam | הקשיבי לכאב במילותיי |
| که نواگر این چمنم | Ke navâgare in camanam | אני הזמיר של הגן הזה |
| همه ی جان و تنم | Hameye jâno tanam | כל גופי ונשמתי |
| وطنم وطنم وطنم وطنم | Vatanam Vatanam Vatanam Vatanam | מולדתי, מולדתי, מולדתי, מולדתי |
| همه با یک نام و نشان | Hame bâ yek nâmo nešân | הכול עם שם אחד וסמל אחד |
| به تفاوت هر رنگ و زبان | Be tafâvote har rango zabân | בצבעים ובשפות שונות |
| همه با یک نام و نشان | Hame bâ yek nâmo nešân | הכול עם שם אחד וסמל אחד |
| به تفاوت هر رنگ و زبان | Be tafâvote har rango zabân | בצבעים ובשפות שונות |
| همه شاد و خوش و نغمه زنان | Hame šâdo xošo naqme zanân | בשירה מלאת שמחה ועליזות |
| ز صلابت ایران جوان | Ze salâbate Irâne javân | בזכות הכוח של איראן הצעירה |
| ز صلابت ایران جوان | Ze salâbate Irâne javân | בזכות הכוח של איראן הצעירה |
| ز صلابت ایران جوان | Ze salâbate Irâne javân | בזכות הכוח של איראן הצעירה |
ראו גם

ההמנון המלכותי של איראן
רוואז דזודזואשווילי

רֵוואז דזוֹדזוּאשווילי (בגאורגית: რევაზ ძოძუაშვილი, ברוסית: Рева́з Миха́йлович Дзодзуашви́ли‏; נולד ב-15 באפריל 1945) הוא כדורגלן עבר גאורגי מתקופת ברית המועצות; הוא שיחק בעמדת מגן; אחרי סיום קריירת המשחק פנה לקריירת אימון.
תארים ופרסים

נבחרת ברית המועצות
סגנות אליפות אירופה: בלגיה 1972
הנבחרת האולימפית של ברית המועצות
מדליית ארד אולימפית: אולימפיאדת מינכן 1972
דינמו טביליסי
ארבע מדליות ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית: 1969, 1971, 1972, 1976 (אביב)
אליפות גאורגיה: עונת 1991–1992 (כמאמן)
הגביע הגאורגי: 1992 (כמאמן)
טורפדו כותאיסי
אליפות גאורגיה: 2000–2001, 2001–2002 (כמאמן)
הגביע הגאורגי: 2001 (כמאמן)
אולימפי רוסתווי
אליפות גאורגיה: עונת 2006–2007 (כמאמן)
אישיים
נכלל ארבע פעמים ברשימת 11 המצטיינים של עונת האליפות הסובייטית: 1969, 1971, 1972, 1973
קיסר רומא

ערך זה עוסק בעבודתו של קיסר רומא. אם התכוונתם לרשימת הקיסרים, ראו .
| --- | --- |
   וקסילואיד קיסר רומא

אוגוסטוס קיסר
 איוש נוכחי:  אין
 דרכי מינוי:  בחירה על ידי סנאט האימפריה הרומית או צבא האימפריה הרומית
 ייסוד המשרה:  16 בינואר 27 לפנה"ס
 איוש ראשון:  אוגוסטוס קיסר
 איוש אחרון:  תאודוסיוס הראשון
 תאריך ביטול המשרה:  17 בינואר 395 (הקיסרות הרומית)
 משרה יורשת:  קיסר רומא המערבית   קיסר האימפריה הביזנטית
קיסר רומא (בלטינית: Imperator Romanus) הוא הכינוי של שליט האימפריה הרומית במהלך תקופת הקיסרים, אשר בהכללה ניתן לשייכו מאוגוסטוס ועד לניצור האימפריה המערבית על ידי קונסטנטינוס. כל קיסרי רומא הוסיפו לשמם את שמו של אוגוסטוס (ולאחר מכן גם את באסילוס (אנ')), כמו גם את שמות התואר קיסר ואימפרטור, אשר בעצמן אופיינו כתוארי מצביאים (כלומר, תואר הקשור לתפקיד מפקד הצבא הרומי). כמו כן, גם התואר פְּרִינְקֶפְּס ("אזרח רומא מספר אחד") נוסף לחלק מהקיסרים הראשונים.
סמכותם של קיסרי רומא התבססה הן על נאמנות הצבא והן על הכרת (אנ') הסנאט.
מעמד הקיסר

לאחר תום כהונת אוגוסטוס קיסר נטו קיסרי רומא שאחריו לנצל את סמכויותיהם ואת כוחם שמעל החוק, לפגוע בסנאטורים ובסנאט, ואחדים מהם אף הפעילו שלטון טרור כנגד קושרי קשר, בין אם ממשיים או דמיוניים, וכנגד אופוזיציונרים. בתקופה זו, נתפס מעמד הפרינקפס כשליט רודן המנוגד לעקרון החירות. באופן זה תיארו סופרים והיסטוריונים רבים את טיבריוס, גאיוס, קלאודיוס, דומיטיאנוס ונירון. דומיטיאנוס רצה שיכנו אותו התואר "אדון ואל" (בלטינית: Dominus et Deus), עודד הלשנות על קושרים והוציא להורג באשמת קשירת קשר סנאטורים רבים, עד שנרצח ב-96 על ידי קושרים, בהם אשתו.
לאחר רצח דומיטיאנוס נבחר נרווה לקיסר על ידי הסנאט, שהטיל על דומיטיאנוס מחיקה ממסמכים וממצבות ציבוריות. עם מותו של נרווה ב-98 החליף אותו טריאנוס. שלטונם של נרווה וטריאנוס אופיין בהחזרת החירות, בשיקום מעמד הסנאט ושיתוף פעולה איתו, חופש הביטוי, הפסקת פעולת המלשינים, רדיפות ומשפטי הבגידה, ובהפיכת הפרינקפס מרודן אשר נמצא מעל החוק לשליט הכפוף לחוק. עם זאת, לא חל שינוי יסודי במעמד הפרינקפס, אלא שאופי ומעמד השלטון תלוי ברצון הפרינקפס ובגחמותיו. בשל כך, נזכר טריאנוס בכתובות לכבודו כפרינקפס מצוין (בלטינית: Optimus Princeps). שלושת הקיסרים שלאחר טריאנוס דמו לו באופי שלטונם.
לדברי קאסיוס דיו, תחת שלטון אוגוסטוס נוסדה מונרכיה, ולקיסר יש סמכות בלתי מוגבלת בכל תחום. קיסר רומא היה המפקד העליון של צבא רומא, רבים מן הקיסרים יצאו לפקד על הצבאות אל הפרוביניקיות הרומיות. במאה השנייה קבע המשפטן גאיוס כי קביעת הקיסר בפסיקותיו, בצוויו ובמכתביו היא שוות מעמד לחוק. האחרון בשליטים הנאורים, מרקוס אורליוס מינה את בנו ליורשו, קומודוס, שנהג כעריץ, דבר שהוביל להתנקשות בו. החל מזמנו של ספטימוס סוורוס, הפיקוד על הצבא הפך לחלק מרכזי בתפקיד הקיסר, עקב החמרה ביחסים עם העמים הזרים. כך נוצרה בעיה, שמערכות השלטון, שהיו תלויות באופן הדוק בקיסר, סבלו מעיכובים וקשיים בפעילותן התקינה.
עבודת הקיסר > סמכויות הקיסר

לדעת ההיסטוריון הרומי דיו קסיוס, האימפריה הרומית הייתה מונרכיה ובעלת משטר שלטון יחיד. דיו חי בתקופתו של ספטימיוס סוורוס, וכאיש ששירת במשרות רבות ברומא, הוא הכיר את המערכת היטב.
השלטון של איש יחיד התבסס ברומא לאחר קרב אקטיום, בו גבר אוגוסטוס על אנטוניוס, אחד מן היריבים שלו. דיו כתב מנקודת הראות של זמנו, כי הוא מאמין שהסמכות של העם ושל הסנאט עברה אל אוגוסטוס, והחל ממנו נוסדה על פי הדיוק מונרכיה, גם אם שניים או שלושה מחזיקים בשלטון, אוגוסטוס היה "מנהל את כל העניינים כפי שרצה".
היורשים של אוגוסטוס מיצו עד תום את הסמכויות שלהם ואת כוחם שהיו מעל החוק, פגעו במידה רבה במעמד הסנטורי ובבני השכבות האחרות, ואחדים אף הנהיגו משטר טרור נגד חוגי האופוזיציה.
הפרינקיפטוס, כלומר, המשטר שבראשו עמד פרינקפס, נתפס בעיני רבים כמשטר רודני שאינו עולה בקנה אחר עם ליברטס, כלומר, הוא נתפס לא רק כשלטון יחיד אלא כמונרכיה גרועה, בעלת עריצות.