stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בתי אוכל בתל אביב הישנה
קיטון

מסעדה שהוקמה ב-1945 ברחוב דיזנגוף 145 ומופעלת עד היום על ידי הדור השלישי של המייסדים. מתמחה במטבח היהודי-אשכנזי. למקום נהרו אנשי רוח ומשוררים כמו אלכסנדר פן, אשר לנוכח המקום הצר של המסעדה הציע את השם קיטון, שמשמעותו תא קטן.
ראו גם

גלידה מונטנה
כסית
תרבות הקפה בישראל
לקריאה נוספת

מרדכי נאור, "קפה רצקי" - קפה ספרותי בתל אביב 1935-1932, הוצאת מודן, 2006.
בתיה כרמיאל (אוצרת התערוכה), בתי הקפה של תל אביב, 1920 - 1980, קטלוג תערוכה - מוזיאון ארץ ישראל, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2007.
בני כהן, מקרלטון עד "תנובה": רשמים וזיכרונות מראשית המסעדנות בתל אביב, תש"ע 2010.
נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף: מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012.
שחר פינסקר, עם הספל: בתי קפה ותרבות יהודית מודרנית, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2024. בעיקר פרק 6 - תל אביב יפו: העיר העברית הראשונה או עיר בתי קפה רבים, עמ' 241-293.
הערות שוליים

↑   אסף צ'רנילס, מיתולוגיה תל אביבית - קפה בתיה סוגר את הדלתות, באתר nana10‏, 3 בספטמבר 2012
↑  יעל לינזן, לאכול בת"א, להרגיש בוורשה: קפה בתיה חוזר, באתר ynet, 7 במרץ 2013
↑  גרדה גלזר‏, המוסד: קפה תמר, באתר וואלה, 6 בדצמבר 2011
↑  קפה תמר המיתולוגי נסגר, באתר ‏מאקו‏, 23 באפריל 2015
↑  אביטל ברוידא, גרה בשינקין, שוחה בקפה תמר: 6 דירות עם 2 בריכות, רף יוקרה חדש, באתר Xnet‏, 10 באוקטובר 2017
↑  אלי אלון, נהרס קפה תמר בתל אביב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 ביוני 2021
↑  תם עידן: הבוקר עלו הדחפורים על בניין קפה תמר בשינקין מערכת טיים אאוט, 31 במאי 2021
↑  מאקו מסעדות, הדוכן של איציק רותי ברח' שינקין
↑   איתן לשם, קץ ההיסטוריה: הסנדוויץ' של איציק ורותי בשינקין נסגר, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2020
↑  ניצן לנגר, ‏הכריך הכי מפורסם בתל אביב חזר!, באתר ‏מאקו‏, 4 בספטמבר 2023
קפה תנובה בתל אביב, 1949
קפה עטרה ברחוב אלנבי 54 ב-1964. על  הגגון שילוט חשמלי של השם בעברית ואנגלית, לצד שילוט של כרמל מזרחי. באותו בניין "מלון ויקטורי".
קפה בתיה המקורי
קפה תמר (דצמבר 2011)
שרה שטרן בפתח קפה תמר (אפריל 2012)
מסעדת קיטון
דניאל צידון

אין תמונה חופשית
דניאל (דני) צידון (נולד ב-1955) הוא פרופסור חבר בחוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב. לשעבר חבר הנהלה וסמנכ"ל בבנק לאומי ומ-2016 שותף בקרן ויולה.
ביוגרפיה

צידון נולד בתל אביב-יפו ב-1955 לראיסה ויואש צידון. השלים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית ב-1983 ודוקטורט באוניברסיטת קולומביה ב-1987. בשנים 1987–1995 נמנה עם סגל האוניברסיטה העברית. החל מ-1995 הוא נמנה עם סגל אוניברסיטת תל אביב.
תחומי המחקר שלו הם מקרו-כלכלה וצמיחה כלכלית.
שימש עמית מחקר במרכז למחקר מדיניות כלכלית (CEPR) וכעורך ב-European Economic Review,
Journal of Economic Growth.
בשנים 1994–2000 היה דירקטור בפסגות בית השקעות ובאופק. בשנים 2000–2003 שימש מנכ"ל ויו"ר מועצת המנהלים של המטה להסדר הקיבוצים.
צידון הצטרף לבנק לאומי ב-2005 כראש מערך האסטרטגיה והפיתוח העסקי הבינלאומי. ב-2006 מונה גם לראש המערך הבינלאומי, וב-2013 מונה למשנה למנכ"לית בנק לאומי, רקפת רוסק עמינח. הוא שימש גם כיו"ר זרוע ההשקעות הריאליות בבנקאות להשקעות לאומי פרטנרס, כיו"ר החברה הבת לאומי טק, וכאחראי על פעילות הבנקאות הפרטית.
באפריל 2016 הודיע על פרישתו בשל חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים, לפיו הוגבל שכר הבכירים ל-2.5 מיליון ש״ח בשנה, למעט אישורים מיוחדים.
באותה שנה הודיע על הצטרפות לקרן ההשקעות הישראלית ויולה.
אביו, יואש צידון, היה חבר הכנסת מטעם צומת ומראשוני חיל האוויר. אחיו של צידון הם המדענית ארנה ברי ועורך הדין רם צידון.
פרסומים בולטים

Galor, Oded, and Daniel Tsiddon. "Technological progress, mobility, and economic growth." The American Economic Review (1997): 363-382.
Brezis, Elise S., Paul R. Krugman, and Daniel Tsiddon. "Leapfrogging in international competition: A theory of cycles in national technological leadership." The American economic review (1993): 1211-1219.
Galor, Oded, and Daniel Tsiddon. "The distribution of human capital and economic growth." Journal of Economic Growth 2.1 (1997): 93-124.
Lach, Saul, and Daniel Tsiddon. "The behavior of prices and inflation: An empirical analysis of disaggregated price data." Journal of Political Economy (1992): 349-389.
הערות שוליים

↑  ראש המערך הבינלאומי של בנק לאומי פורש, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 בינואר 2006
דן אבי-יצחק

| --- | --- |

 לידה:  1936 (בן 89 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מספר צאצאים:  4 
 
דן אבי-יצחק (נולד ב-1936) הוא עורך דין ישראלי מוביל שייצג נאשמים בפרשות פליליות מרכזיות בישראל.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

נולד בירושלים בשם דן דויטשר. אביו, יוסף אשר דויטשר, קבלן בניין, עלה ארצה מפולין ושינה את שם המשפחה לאבי-יצחק אחרי מותו של בנו יצחק במלחמת העצמאות. אבי-יצחק למד בבית ספר הציוני-דתי "מעלה". כבר בעת שירותו הצבאי החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר אותו סיים בהצטיינות. בשנת 1958 קיבל תואר מוסמך למשפטים מהאוניברסיטה העברית. הוא התמחה אצל פרקליט המדינה קולין גילון וכן עבד במשרדו של עורך הדין מנדל שרף.
ביוגרפיה > קריירה כעורך דין

בתום תקופה זו ייסד משרד עורכי דין עצמאי העוסק בעיקר בדיני משפחה, ובמשך השנים התרחב עיסוקו לתחומי המשפט הפלילי (בעיקר עבירות צווארון לבן) והמשפט האזרחי-מסחרי. אבי-יצחק ניהל משרד קטן בירושלים, ללא שותפים, כאשר תחתיו שניים-שלושה עורכי דין, וסיפק שירותים משפטיים למספר לא רב של לקוחות, בהם גופים עסקיים גדולים, אנשי עסקים מובילים ופוליטיקאים. בין לקוחותיו היו בנימין נתניהו (בפרשת הקלטת הלוהטת ובפרשת טניה שאו), עורך הדין רם כספי ("פרשת הפגישה הלילית"), חבר הכנסת רפאל פנחסי (בעניין הסרת חסינותו), תמי מוזס-בורוביץ' ועודד מוזס (ייצוג במאבקם על השליטה בעיתון ידיעות אחרונות). כן ייצג אנשי ימין קיצוני. שני הלקוחות איתם הוא מזוהה יותר מכל הם אריה דרעי ועופר נמרודי.
אבי-יצחק ייצג את עופר נמרודי, מו"ל מעריב, בפרשת האזנות הסתר שפרצה בשנת 1994. נמרודי הורשע במסגרת עסקת טיעון ונגזרו עליו שמונה חודשי מאסר. ב-1999 שוב נעצר נמרודי והפעם הואשם בהזמנת רצח של שני מתחריו (ארנון מוזס ועמוס שוקן) וכן בסעיפים נוספים. במסגרת עסקת טיעון ב-2001 הודה נמרודי במקצת העבירות הפחות חמורות ונידון ל-25 חודשי מאסר. עסקת הטיעון נחשבה להצלחה של אבי-יצחק, שהודיע אז שאין בכוונתו לקבל תיקים נוספים (אלא יקדיש את זמנו לסיום הטיפול בהתחייבויות מקצועיות קיימות עד פרישתו). ב-2005, ארבע שנים לאחר מכן, פרש מעיסוקו כעורך דין.
ביוגרפיה > פרשת אריה דרעי

אבי-יצחק ייצג את אריה דרעי שהואשם בקבלת שוחד ועבירות נוספות בעת שכיהן כשר הפנים. במסגרת תפקידו זה נודע לו על מזימה של דרעי להביא לסיום נוח של האישומים הפליליים שעמדו נגדו, מה שנודע כפרשת בר-און חברון. אבי-יצחק ניסה לבלום את תוכניתו של דרעי, דבר שהביא אותו לשמש כעד התביעה בפרשה. אבי-יצחק התפטר מהייצוג בתיק דרעי לאחר שזה "לכלך" עליו ועל אשתו. דרעי הגיש נגד אבי-יצחק תלונה ללשכת עורכי הדין (ממנה חזר לאחר מכן) ואבי יצחק הועמד לדין משמעתי של הלשכה, דבר שהסתיים בזיכויו של אבי-יצחק מארבעת האישומים שעמדו נגדו, בהם אי-שמירת סוד שהובא לידיעתו על ידי לקוח.
ביוגרפיה > הוראה ועיסוקים ציבוריים

בשנים 1975–1978 היה חבר הוועדה לבחירת שופטים. שימש גם כחבר בית הדין המשמעתי לערעורים של לשכת עורכי הדין וכחבר הוועד המרכזי של הלשכה. כן עסק בהוראה במסגרת בית הספר למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
חיים האישיים

אבי-יצחק נשוי לסופרת נעמי טור-כספא ולהם ארבעה ילדים. הוא חובב חץ וקשת. אחיו היה בנימין אבי-יצחק, פרופסור להנדסת תעשייה וניהול בטכניון.
הערות שוליים

↑  חולקו תעודות באוניברסיטה ל־485 בוגרים, מוסמכים ודוקטורים, הארץ, 8 במאי 1958
↑  אסתי אהרונוביץ,', איפה הם היום | עורך דין דן אבי-יצחק, באתר הארץ, 1 בינואר 2011
↑  דן אבי יצחק מתקוטט עם התובעים במשפט נמרודי, באתר גלובס, 8 באוקטובר 1997
↑  משה ריינפלד, הפרקליטות בערעור לעליון: לגזור על נמרודי 3 שנות מאסר, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2001
↑  צבי הראל, 25 חודשי מאסר נגזרו על עופר נמרודי, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2001
↑  אסף ברגרפרוינד, דן אבי יצחק: רציתי להחליף את עורכי הדין שעבדו איתי במשפט נמרודי, באתר הארץ, 21 ביולי 2002
↑  יגאל מוסקו, העד המרכזי, באתר העין השביעית, 1 באפריל 1997
↑  משה גורלי, העד עו"ד אבי-יצחק: "דרעי לחש לי שיש לו הקלטה של בר-און", באתר הארץ, 26 באוקטובר 2003
↑  יצחק דנון, ‏אבי-יצחק במשטרה: דרעי אמר לגבי בראון ש"הפעם המצב שונה בנוגע לעיסקת טיעון", באתר גלובס, 20 באפריל 1997
↑  יואב יצחק, ‏אבי-יצחק: העדויות, באתר גלובס, 12 בפברואר 1998
↑  דרעי: ישבתי שנתיים בכלא בגלל עו"ד אבי יצחק, באתר וואלה, 16 ביוני 2003
↑  אפרת וייס, עו"ד דן אבי יצחק זוכה מהאשמות דרעי על תפקודו, באתר ynet, 27 במאי 2002
↑  הדס מגן, ‏אבי-יצחק זוכה בפרשת התפטרותו מייצוג דרעי, באתר גלובס, 3 ביוני 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296393105171  VIAF: 298298818   WorldCat (עם VIAF): 298298818
דואר זבל אלקטרוני

דוגמה אופיינית לספאם בתיבת דואר אלקטרוני
דואר זבל אלקטרוני (באנגלית: Spam) הוא ביטוי לתוכן הנשלח לנמען בניגוד לרצונו ומהווה בכך מטרד. עיקר השימוש במונח "דואר זבל" מתייחס לתוכן הנשלח באמצעים אלקטרוניים, בעיקר בדואר אלקטרוני אך גם בהודעות באחת מהאפלקציות למסריים מיידים כגון וואטסאפ, במסרונים, בשיחות טלפון אוטמטיות ובפקס.
בישראל ובמדינות נוספות החוק אוסר על שליחת דואר זבל באמצעים אלקטרוניים כדוגמת דואר אלקטרוני או מסרונים. החוק האוסר זאת בישראל מכונה "חוק הספאם", ובו אף נקבע פיצוי כספי ללא הוכחת נזק לנמען שקיבל "דבר פרסומת" בלא שהסכים לכך.
ספקיות הדואר האלקטרוני וחברות האפלקציות למסרים מיידיים פועלות כל העת על מנת לנטר את דואר הזבל ולמנוע ממנו להטריד את המשתמשים.
רקע

בעוד שחברות רבות שומרות על קשר מתמיד ורצוי עם הלקוחות שלהן באמצעות דיוור אלקטרוני, מתפתות חברות רבות לשלוח דיוור פרסומי לאנשים אשר לא נרשמו ביוזמתם לקבלת דיוור זה. דיוור מסוג זה ידוע בשם דואר זבל, הסיבה לריבוי דואר הזבל נובעת מהסברה שאפילו אם אחוז קטן מאוד ממקבלי דואר הזבל יקנה מוצר או שירות כלשהו, די יהיה בכך כדי לכסות את העלויות למשלוח הודעות למיליוני אנשים. בגלל העלויות הנמוכות של הדיוור האלקטרוני, והזמינות שלו תופעת דואר הזבל נפוצה מאוד. ובעיית דואר הזבל האלקטרוני מהווה מטרד משמעותי בשימוש בדיוור האלקטרוני.
רקע > היסטוריה

דואר הזבל האלקטרוני הראשון נשלח ב-3 במאי 1978 באמצעות Arpanet, כשגארי תוקרט מחברת ייצור המחשבים DEC רצה לפרסם את הדגמים החדשים של משפחת המיני מחשבים מסוג System-20. הוא שלח ל-357 איש מסר שהכיל הזמנה להגיע להשקת הדגמים החדשים.
הודעת הדואר האלקטרוני המסחרית הראשונה הופצה ברשת האינטרנט בתחילת שנת 1994 על ידי בני זוג מפיניקס, אריזונה, עורכי הדין לורנס קנטר ומרתה סיגל, שפרסמו את מומחיותם בנושא מתן שירותים משפטיים למהגרים לארצות הברית ולמבקשי ויזה. בשנת 2004 הוגשה בישראל תביעת דואר הזבל הראשונה.
רקע > מקור המונח Spam

במקור, "ספאם" הוא שמו המסחרי של הלוף (בשר קצוץ משומר) הוותיק של חברת Hormel Foods. השם הוא הלחם בסיסים של Spiced Ham (בשר מתובל), ונעשה בו שימוש בקמפיין השיווקי של החברה מאז 1937. כתוצאה מהקמפיין, הפך המונח שם נרדף לבשר משומר שאינו טעים, מזין ומגרה.
השימוש במילה "ספאם" בהקשר של פרסום בדואר האלקטרוני קיים מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. הכינוי מבוסס על שיר שהופיע בסדרת הטלוויזיה הבריטית הקרקס המעופף של מונטי פייתון, מתוך מערכון שהקדישה החבורה לספאם. במהלכו קבוצת ויקינגים שרה במקהלה "ספאם ספאם ספאם", בקצב גובר שמשתיק את כל הקולות מסביב. דבר זה דומה להתנהגות של דואר הזבל, שכמו במערכון מחריש כל תקשורת אחרת באינטרנט על ידי כך שהוא מציף את תיבות הדואר.
הסבר נוסף גורס שהכינוי נטבע על ידי קבוצת מעבדת המחשבים של אוניברסיטת דרום קליפורניה, משום שיש לו מאפיינים משותפים עם המאכל: איש לא רוצה או מבקש אותו; מעדיפים מאכלים אחרים על פניו כשם שמעדיפים לקרוא מכתבים אחרים על פני הודעות זבל; לעיתים רחוקות הוא באמת טעים, כשם שנדיר שדואר זבל הוא באמת מועיל.
באנגלית נכתב המונח "ספאם" באותיות קטנות ("spam") כאשר הוא מתייחס לדואר זבל, מתוך כוונה שלא להתבלבל עם הבשר המשומר שמיוצר על ידי Hormel Foods, שנכתב באותיות גדולות ("SPAM").
היקף התופעה

חברת סיסקו מערכות דיווחה כי ב-2009, הסתכם הנפח הכולל של דואר זבל של עשר המדינות המובילות בעולם ב-34.7 טריליון הודעות. בראש הרשימה הובילו ברזיל עם 7.7 טריליון הודעות, ארצות הברית עם 6.6 טריליון הודעות, והודו עם 3.6, קוריאה הדרומית: 3.1;טורקיה: 2.6; וייטנאם: 2.5; סין: 2.4; פולין: 2.4; רוסיה: 2.3; ארגנטינה: 1.5. טריליון הודעות.
נזקים

דואר הזבל גורם לנזקים הן למשתמש הקצה והן לספק שירותי אינטרנט. את המשתמשים הוא מאלץ לקרוא או להתייחס לתוכן פרסומי על חשבון זמנם מבלי שהם בחרו בכך. הוא גורם לטורח ובזבוז זמן שמוקדש לסינון דואר הזבל, אובדן דברי דואר בשל סינון שגוי, חשיפה לתכנים מפוקפקים, ואף עלול לגרום להקטנת השימוש במערכות אלקטרוניות, כדי להימנע מהטרדה שכרוכה בהם. הנזק אצל ספקי האינטרנט גדול עוד יותר, מכיוון שהם צריכים להגדיל את כוח המחשוב ואת נפח החיבור בשל ריבוי הודעות דואר זבל (על פי הערכות מעל ל-70 אחוז מהדוא"לים הנשלחים בעולם הם ספאם). גם בתחומים אחרים של ספאם ישנו נזק למקבלו. בהודעות פקס דואר הזבל גורם לבזבוז של נייר ודיו אצל מקבלו.
חקיקה

במדינות רבות בעולם ובהן ישראל, ארצות הברית ומדינות האיחוד האירופי החוק אוסר על משלוח דואר זבל ומטיל עונשים על מפירי החוק.
בישראל, לאחר הליכי חקיקה ארוכים אושר במאי 2008 התיקון לחוק התקשורת (בזק ושידורים) סעיף 30א (שיגור דבר פרסומת באמצעות מיתקן בזק).
בדברי ההסבר לחוק נאמר:
תופעת ההפצה ההמונית של הודעות פרסומת בלתי רצויות באמצעות רשתות תקשורת (לרבות באמצעות דואר אלקטרוני, הודעות SMS ופקסימילה), המכונה "spam", הפכה בשנים האחרונות למטרד ציבורי כלל-עולמי, והיקפה מצוי במגמת עליה חדה. תופעת ה-spam מעוררת בעיות במישורים שונים, ובהן - בעיות של אבטחת מידע, חדירה למחשבים ללא היתר והפצת וירוסים, פגיעה בפרטיותו של המשתמש ברשת והטרדתו, פגיעה בהתפתחותו של המסחר האלקטרוני, פגיעה בעסקים בשל אובדן זמן והשקעת משאבים. תופעה זו מעמיסה עלויות מיותרות על הציבור, ובכלל כך על מפעילי תקשורת (בעלי התשתיות, ספקי אינטרנט וכו'), עסקים, משתמשי אינטרנט פרטיים ורשויות העוסקות באכיפה.
ולפיכך החוק קובע כי:.
לא ישגר מפרסם דבר פרסומת באמצעות פקסימיליה, מערכת חיוג אוטומטי, הודעה אלקטרונית או הודעת מסר קצר, בלא קבלת הסכמה מפורשת מראש של הנמען
'דבר פרסומת' מוגדר בחוק:
מסר המופץ באופן מסחרי, שמטרתו לעודד רכישת מוצר או שירות או לעודד הוצאת כספים בדרך אחרת, וכן מסר המופץ לציבור הרחב שמטרתו בקשת תרומה או תעמולה", אך אינו כולל תעמולה פוליטית והתרמה לצורכי בחירות
כמו כן נקבע בחוק שיכול בית המשפט לפסוק פיצוי של עד 1,000 ש"ח, ללא הוכחת נזק, לכל הודעת דואר זבל שנשלחה למנוי. תובעים רבים זכו בסכומי כסף שונים, במספר בתי משפט, כפיצוי לפי חוק זה.
בתיקון נוסף, שתוקפו מאוגוסט 2016, הוטלה הגבלה זו גם על משלוח בקשת תרומה ותעמולה (למעט תעמולה פוליטית ובקשת תרומה למסע בחירות).
בנוסף, התיקון הוסיף את פרט 12 לתוספת השנייה לחוק תובענות ייצוגיות, תשס"ו-2006, המאפשר להגיש תובענות ייצוגיות בגין הפרת הוראות סעיף 30א לחוק התקשורת.
ביולי 2014 נקבעה הלכה בבית המשפט העליון בעניין גובה הפיצוי על כל הודעת זבל. בפסק-דין על שני ערעורים בתיקים שהגיעו מבית-המשפט לתביעות קטנות ונדחתה בקשתם לערעור במחוזי. השופט אליקים רובינשטיין הותיר בידי השופטים את שיקול הדעת להפחית את הפיצוי, כאשר נקודת המוצא היא הסכום המרבי הקבוע בחוק, ממנו יש להפחית במקרים המתאימים. השופט הזכיר שעל-פי החוק, אם הנמען לא אישר את שליחת ההודעות אליו, אסור למפרסם לשלוח הודעות, ולכן גם מבלי שהנמען יבקש את הסרתו מהרשימה, המפרסם עובר על החוק וחייב בפיצויו של הנמען. ב-21.6.15 קבע בית המשפט לתביעות קטנות בקריות, פיצוי שיא של 617 אלף ש"ח בגין הפצת דואר זבל, ב-87 תביעות שאוחדו להליך אחד כנגד חברת "אור הקסם". בפסקי דין אחרים נפסקו פיצויים של עשרות או מאות שקלים להודעה.
מאבק בדואר זבל אלקטרוני

בנוסף לפעולות החקיקה מתקיימיים כל העת מאמצים רחבים על ידי מספר גורמים למנוע את שליחת וקבלת דואר הזבל ולהטריד את המשתמשים, פעולות אלה כוללות:
סינון אוטומטי של דואר נכנס כך שדואר זבל יימחק או יועבר לתיקייה נפרדת (ספאם), ולא יפריע לקריאת דואר לגיטימי. הצורך בהעברת דואר זבל לתיקייה נפרדת (ולא מחיקה מיידית) נובע מן האפשרות של זיהוי שגוי - זיהוי הודעה לגיטימית בתור דואר זבל.
הסוואת כתובת הדואר האלקטרוני, כך שזו לא תיפול לידיהם של שולחי דואר זבל.
מלכודת ספאם - זיהוי שולחים של דואר זבל. בשיטה הזו משתמשים בכתובות דואר אלקטרוני שלא היו בשימוש זמן רב או שלא היו בשימוש בכלל ומפורסמות באתרי אינטרנט בצורה שבוטים של זבלני דואר אלקטרוני יגלו אותן ויוסיפו אותן לרשימת התפוצה שלהם. כך, כל הודעת דואר אלקטרוני שמגיעה לאחת מהכתובות האלה ניתן לקבוע בוודאות שמקורה בזבלן דואר אלקטרוני.
תקיפת השולח של דואר זבל, והפיכתו לקורבן של מתקפת דואר זבל.
דיווח לספק שירותי אינטרנט על שולח של דואר זבל המשתמש בשירותיו, לשם חסימתו של שולח זה.
מנגד שולחי דואר זבל (ספאמרים) משתמשים כל העת בתכסיסים שונים כדי לעקוף את מסנני הדואר האלקטרוני. לעיתים הם מנצלים פרצות אבטחה בשרתים המאפשרים שליחת דואר אלקטרוני, פרצות דוגמת הזרקת דואר אלקטרוני, ואת מתקפת הבוטנט שבה משתלטים על מחשבי קצה באמצעות תכנת סוס טרויאני. ועוד. ספאמרים משיגים כתובות דואר אלקטרוני בכמה אמצעים: איסוף כתובות מהודעות של Usenet, רישומי DNS, או סריקת אתרי אינטרנט. בעקבות השימוש המתגבר בדואר זבל תוך התחזות לגולשים אחרים, שרתי שליחת דואר רבים הפכו לשרתים מאובטחים, שדורשים אימות באמצעות שם וסיסמה של שולח הדואר האלקטרוני. גם התנהגות לא זהירה של גולשים עלולה לגרום להגברת דואר הזבל, בין ההתנהגות הזו ניתן למנות פרסום של כתובת דואר אלקטרוני באתרי אינטרנט כמו פורומים, שליחת דואר אלקטרוני באמצעות אתרי אינטרנט, או הפניות של דואר אלקטרוני הלאה באופן שכל שרשרת המכותבים יכולה ליפול לידיו של ספאמר.
שיחות ספאם

צורה נוספת של דואר זבל היא שיחות ספאם - שיחת טלפון שבה מושמעת לנמען הודעה מוקלטת ובה תוכן שיווקי בלא שהנמען הסכים לכך.
שיחות הספאם מהוות מטרד למשתמשים בטלפונים שכן הם נדרשים להקדיש מזמנם ותשומת לבם לענות לטלפון במחשבה שמישהו מחפש אותם אך כאשר הם עונים הם מגלים שעשו זאת רק בשביל לשמוע הודעה מוקלטת שיווקית, כמו כן לעיתים שיחות אלו נעשות בשעות לא שגרתיות ומהוות הפרעה כפולה לנמענים. עם עליית השימוש בתוכנות אוטומציה לשיחות היקף התופעה גדל והפך למטרד של ממש.
שיחות הספאם למטרות שיווקית נאסרו גם הם בישראל כחלק מחוק הספאם, אך תופעה זו עדיין נפוצה בקרב ארגוני צדקה משום שהם אינם עונים להגדרת חוק הספאם כ'דבר פרסומת'.
לעיתים משתמשים המפרסמים בצינתוק כלומר מחייגים לנמען שיחה קצרה ומנתקים, וכאשר הוא חוזר למספר זה מושמעת לו הודעה מוקלטת שיווקית, פעולה זו הוזכרה בחוק הספאם ואסורה על פי חוק.
ראו גם

מאבק בדואר זבל אלקטרוני
דף נחיתה
דיוור אוטומטי
סימון מתריע
לקריאה נוספת

דן חי, תורת המסר – בין דיוור ישיר ל'ספאם', ויטל הוצאה לאור, תשע"ב-2012
אלעד שרף "דואר־זבל בישראל — סקירת הדין המצוי והדין הרצוי" משפט ועסקים ג, 425 (2005).
הערות שוליים

↑  שחר סמוחה, שמישהו יוריד את הזבל, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2008
↑  איי פי, יצרנית הספאם תבעה בעלות על המילה – והפסידה, באתר ynet, 12 באוקטובר 2006
↑  יניב אביטל, ‏המשטרה טוענת: תפסנו את המכשיר שמירר לכם את החיים עם הודעות הקנאביס, באתר Geektime‏, 11 ביולי 2022
↑  Brasil assume a liderança do spam mundial em 2009, diz Cisco, באתר IDG NOW!‎,‏ 8 בדצמבר 2009
↑  חדשות כל הזמן, ההיסטוריה של חוק הספאם, 16.3.2017
↑  ynet, חוק דואר הזבל: מה יקרה ב-27 בנובמבר?, באתר ynet, 18 בנובמבר 2008
↑  https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_ls1_566337.pdf
↑  אשכול בנושא, הפורטל המשפטי לאינטרנט. קיבלה 22 הודעות ספאם ותפוצה ב-11,000 ש', באתר ynet‏, 7.10.2009
↑  חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 63), התשע"ו-2016], ס"ח 2578 מ-16 באוגוסט 2016
↑  בארצות הברית לעומת זאת החוק מחמיר יותר, ואוסר לשלוח כל דואר אלקטרוני ממקור אנונימי שנשלח בהיקף גדול, אף מסרים פוליטיים או דתיים
↑  פסק דינו של השופט א. רובינשטיין ברע"א 2904/14 גלסברג ואח' נ' קלאב רמון בע"מ ואח', לגבי קביעת גובה הפיצויים על דואר זבל וביטול חובת בקשת הסרה (יולי 2014)
↑  1 ליאת בר סתו, גיא ליברמן, 22.6.15
↑  מאבק בדואר זבל, באתר איגוד האינטרנט הישראלי
↑  מדע בזיוני: לוף, חזיר כומר ושופט - רשימה מקיפה שמתמקדת בשיטות של עיבוד שפה טבעית לזיהוי וסינון ספאם
↑  ספאמר הולנדי אשר שלח דואר זבל וחשף את מחשביהם האישיים של גולשים שונים כיעד עבור ספאמרים אחרים, נקנס על ידי Opta (רגולטור בתחום התקשורת) בסך של 75,000 יורו
↑  טרנד בקווי הנייעס: צנתוקים והטרדות, באתר כיכר השבת
↑  הטרדות טלפוניות מחברות שיווק ובתי עסקים - כיצד מתמודדים?, באתר www.consumers.org.il
מאגר מודמי GSM, ששימש להפצת מסרוני ספאם
בוטנט - שיטה שמאפשרת לספאמר להשתלט על מחשבים מרוחקים ולשלוח מהם ספאם. 1. בשלב הראשון הספאמר מכין את הקרקע באמצעות שתילת סוס טרויאני במחשבים מרוחקים. 2. הבוט מתחבר לשרת C&C ומאפשר שליטה של הספאמר על המחשב 3. לאחר תשלום 4. הספאמר שולח את הודעות הדואר כפי שביקשו ממנו
דרור שטרום

דרור שטרום (נולד ב-1963) הוא עורך דין ישראלי, כיהן כממונה על ההגבלים העסקיים, עומד בראש המכון הישראלי לתכנון כלכלי וכיהן בוועדות ציבוריות שונות.
הערות שוליים

↑  ת"פ 366/99, ת"פ 1065/01.
↑  ע"פ 2929/02 מדינת ישראל נ' אהוד סבירסקי, ניתן ב־2 באפריל 2003.
1 2  ע"פ 2919/02 יצחק אלוני (בן חיים) נ' מדינת ישראל, ניתן ב־1 באוקטובר 2002
↑  שלומי דונר, רפורמה בהגנת הצרכן: רשות הסחר ההוגן יוצאת לדרך, באתר ynet, 28 באוגוסט 2007
↑   אתר האינטרנט הרשמי של המכון הישראלי לתכנון כלכלי
↑   טלי חרותי-סובר, דירות, מזון ומוצרי בסיס זולים יותר: הדו"ח הקשה שמציע פתרונות למצוקות הציבור, באתר TheMarker‏, 13 באוקטובר 2014
↑  הצעת החוק באתר הכנסת.
↑  דו"ח הוועדה באתר משרד ראש הממשלה.
↑  הוועדה להגברת התחרות בשירותים בנקאיים ופיננסיים נפוצים - דו"ח הביניים, באתר משרד האוצר
↑   שלבי החקיקה של חוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות בשוק הבנקאות בישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ז-2017, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  שוק המלט- משוק מונופוליסטי לשוק תחרותי, באתר רשות התחרות, ‏2 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385344705171  VIAF: 29151715618713780973   WorldCat (עם VIAF): 29151715618713780973
דרור ארד-אילון

| --- | --- |

דרור ארד-אילון
 לידה:  16 באפריל 1960 (בן 64) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 השתייכות:  דרור ארד-אילון, עורכי דין
 תפקידים בולטים:  יו"ר ועדת האתיקה הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל
 
דרור ארד-אילון (נולד ב-16 באפריל 1960) הוא שופט בית המשפט המחוזי מרכז בלוד. שימש בעבר כיו"ר ועדת האתיקה הארצית של לשכת עורכי הדין (2013-2003).
ביוגרפיה

בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ובמדעי המחשב (1987), תואר ראשון במשפטים (1991) ותואר שני בפילוסופיה בתחום הפרשנות המשפטית (1993), כולם באוניברסיטה העברית בירושלים.
התמחה בפרקליטות מחוז ירושלים ובפרקליטות המדינה. לאחר מכן היה במשך חמש שנים שכיר במשרדו של עו"ד אמנון זכרוני, ומאז 1999 הוא היה בעליו של משרד עורכי דין קטן. במקביל, הוא מרצה לאתיקה ותורת המשפט, ובין היתר לימד בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת חיפה והמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
היה פעיל בלשכת עורכי-הדין מאז 1999, ויו"ר ועדת האתיקה הארצית של הלשכה מאז 2003.
בשנים 2005 ו-2009 היה בין המועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לכנסת.
משרדו היה חבר במרכז השופט חיים כהן המספק שירותי עריכת-דין פרו בונו לאוכלוסיות חלשות ובמקרים של הפרת זכויות אדם.
שימש כעורך דינם של נאשמים במשפטים פליליים רבים ובהם פרשת יוסף זהר, פרשת יוסף רייש, משפטו של נחום מנבר, משפטו של יצחק מרדכי, פרשת יגאל תומרקין (פסק הדין הראשון בו בוטל כתב אישום בשל הגנה מן הצדק).
ערך עם פרופ' יורם רבין ועו"ד יניב ואקי את ספר דייוויד וינר, על משפט פלילי ואתיקה שיצא בשנת 2009 בהוצאת לשכת עורכי הדין, לזכרו של ד"ר דייוויד וינר.
ארד-אילון הרבה להתבטא בסוגיות שעל סדר היום הציבורי, ובין היתר הוא היה בעל טור ב-ynet.
באפריל 2022 נבחר ארד-אילון על ידי הוועדה לבחירת שופטים לתפקיד שופט בית המשפט המחוזי מרכז-לוד.
חיים אישיים

ארד-אילון נשוי לעו"ד לבנת קלינה ואב לחמישה, אחיו של איש יחסי הציבור איל ארד ואחיה של הג'ודוקא יעל ארד. אביו, אריה ארד, היה עיתונאי בעיתון "דבר", בגלי צה"ל ובקול ישראל. אמו ד"ר עפרה אילון היא פסיכולוגית והייתה מרצה בכירה באוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  דף הספר דייוויד וינר - על משפט פלילי ואתיקה באתר "הפרקליט"
↑  ניצן שפיר, ‏22 שופטים חדשים מונו למחוזי; אושר שימוע פומבי למועמדים לעליון, באתר גלובס, 11 באפריל 2022
↑  לילך ויסמן, ‏פרופיל עסקי אנשי הקשר של איל ארד, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443211805171  LCCN: no2010088793  VIAF: 121285268   WorldCat (עם VIAF): 121285268
דן רדלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 
דן רדלר הוא מעצב תאורה, ממייסדי אמנות התאורה בישראל וסופר. כתב ספר לימוד והדרכה לתאורת במה, שני רומנים ומחזה. ספרו העוסק בתאורת במה מצוטט בביבליוגרפיות רבות וראה אור גם בשפה האנגלית. רדלר הקים ואצר את המוזיאון היחיד בעולם לתאורת במה.
ביוגרפיה

רדלר נולד וגדל ברמת גן. את לימודיו החל בבית הספר אורט גבעתיים ושנה לפני הגיוס לצבא החל לעסוק בתאורת תיאטרון. לאחר שחרורו התמחה בתאורה תיאטרונית והקים מספר חברות שעסקו בתאורת תיאטרון. רדלר למד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שימש כמרצה לתאורה במסגרות שונות ויחד עם שותפו המהנדס אלפרד סנטור הקים חברת הזנק בשם "קומפיולייט", שבה פותח מחשב התאורה הראשון בעולם המבוסס על מיקרופרוססורים.
בשנת 2003 הקים רדלר את המוזיאון היחיד בעולם לתאורת במה "כוחה של תאורה" שאוספיו מלמדים על התפתחות התאורה ושינויי התיאטרון בעקבות כך, החל מהמאה ה-17.
רדלר חי בזוגיות עם השחקנית חגית בן-עמי, בתו הצעירה של מבקר התיאטרון נחמן בן-עמי.