stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של אוסטרליה
לאחר מלחמת העולם השנייה

מצבה הפגיע של אוסטרליה במלחמת העולם השנייה והעובדה כי יפן כמעט והצליחה לפלוש למדינה הביאה להכרה כי המדינה לא תוכל להגן על עצמה ללא עיבוי האוכלוסין. אוסטרליה נקטה מדיניות המעודדת הגירה לאחר המלחמה וכשני מיליון איש היגרו למדינה בין 1945 ל-1975. המהגרים השתתפו בפרויקטים שונים לפיתוח אוסטרליה ובכלל זאת בניית תחנות כוח באלפים האוסטרליים. עד שנות ה-70, המדיניות נגעה בעיקר למהגרים "לבנים" ונקראה מדיניות אוסטרליה הלבנה. מדיניות מעוררת מחלוקת זו ננטשה לחלוטין בשנות ה-70, צעד אשר הוביל להגירה מסיבית של סינים לאוסטרליה. האבוריג'ינים היו מופלים לרעה במערכת זו, והמצב תוקן בהדרגה משנות ה-50. שנים רבות לאחר מכן המשיכו אפליות ברמה החברתית והתרבותית נגדם; וגם נטישת "מדיניות אוסטרליה הלבנה" לא הובילה לסיום מהיר של תופעות גזעניות לא-פורמליות כלפי אוכלוסייה לא-לבנה (מהגרים ואבוריג'ינים).
מבחינה פוליטית אוסטרליה נשלטה במרבית השנים שלאחר מלחמת העולם על ידי המפלגה הליברלית של אוסטרליה וראש הממשלה היה רוברט מנזייס. ב-1951 חתמה אוסטרליה על הסכם ANZUS, הסכם שיתוף פעולה ביטחוני בינה לבין ניו זילנד וארצות הברית. להסכם היו מספר השלכות מעשיות לגבי השתתפות אוסטרלית במספר מבצעים צבאיים בזירה הבינלאומית: בהיסטוריה של מלזיה, במלחמות בקוריאה ובווייטנאם, ובניסויים גרעיניים שביצעה בריטניה בוומרה (מערב אוסטרליה) באמצע שנות ה-50. מאז 1986 אוסטרליה אינה קשורה בצורה חוקתית לבריטניה, אם כי היא עדיין חברה בחבר העמים הבריטי ונחשבת למונרכיה חוקתית, עם המלכה אליזבת השנייה כמלכת אוסטרליה וכראש המדינה וקשריה התרבותיים עם בריטניה הם הדוקים יותר מכל מדינה אחרת. בנובמבר 1999 נערך באוסטרליה משאל עם בסוגיית המעבר למשטר רפובליקני, בו נדחתה ברוב גדול ובכל מדינות אוסטרליה ההצעה להתנתק מהקשרים החוקתיים והסמליים עם בריטניה והכתר הבריטי.
אחרי מלחמת העולם השנייה עברה אוסטרליה תהליכים של תיעוש מואץ ושל מעבר מן הערים לפרברים. ב-1956 אירחה מלבורן את אולימפיאדת הקיץ; דחיפה נוספת למעמדה של אוסטרליה בזירת הספורט והתרבות העולמית התרחשה בשנת 2000, עם האולימפיאדה בסידני.
הממשלה הליברלית בראשות ג'ון הווארד התייצבה לצד ארצות הברית במלחמותיה באפגניסטן ובעיראק. פיגוע התופת באי באלי, שבאינדונזיה בשנת 2002, בו נרצחו עשרות אוסטרלים, חידד את תמיכתם של האוסטרלים במלחמה בטרור ומהומות בין אוסטרלים למהגרים מזרח תיכוניים פרצו בסידני במהלך שנת 2006. בנובמבר 2007, נחלה המפלגה הליברלית תבוסה למפלגת הלייבור בראשות קווין ראד, אשר הצהירה כי תסיג את היחידות הלוחמות של הצבא האוסטרלי מעיראק, אך לא את היחידות העורפיות, ותמתן את מדיניותה הפרו-אמריקאית של המפלגה הליברלית, תוך חיזוק הקשרים עם מדינות אסיה ועם האו"ם.
ראו גם

היסטוריה כלכלית של אוסטרליה
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
לקריאה נוספת

רוברט יוז, החוף הגורלי: סיפור הגליית אסירים לאוסטרליה 1868-1787 והקמת אוסטרליה החדשה, תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת דביר, 1994.
הערות שוליים

↑  Tobler, R. et al (2017) Aboriginal mitogenomes reveal 50,000 years of regionalism in Australia.
Nature.
Vol. 544, pp. 180-184;
doi:10.1038/nature21416
↑  חוק הגבלת הגירה 1901, באתר מוזיאון הדמוקרטיה באוסטרליה
↑  (המפגש בין אנשי היישוב היהודי והאוסטרלים מתואר, בין היתר, ביצירה הספרותית "שביל קליפות התפוזים" של נחום גוטמן)
| היסטוריה של מדינות אוקיאניה |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | אוסטרליה • נורפוק • אי חג המולד • איי קוקוס |  |
|  מלנזיה | מזרח טימור • פיג'י • קלדוניה החדשה • פפואה גינאה החדשה • איי שלמה • ונואטו |  |
|  מיקרונזיה | גואם • קיריבטי • איי מרשל • איי מריאנה הצפוניים • מיקרונזיה • נאורו • פלאו |  |
|  פולינזיה | סמואה האמריקנית • איי קוק • פולינזיה הצרפתית • ניו זילנד • ניואה • פיטקרן • סמואה • טוקלאו • טונגה • טובאלו • ואליס ופוטונה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295751305171  LCCN: sh85009591 
מסעות אירופיים עד 1812:
   1606 וילם יאנסזון  1606 לואיס ואס דה טורס  1616 דירק הארטוך  1619 פרדריק דה הוטמן  1644 אבל יאנסזון טסמן  1696 וילם דה פלמינך  1699 ויליאם דמפייר  1770 ג'יימס קוק  1797–1799 ג'ורג' בס  1801–1803 מתיו פלינדרס
נחיתתו של לוטננט ג'יימס קוק במפרץ בוטאני, 29 באפריל 1770 מאת הצייר עמנואל פיליפס פוקס, 1902
מפת חוף ג'אווה לה גרנדה המזרחי משנת 1547
מפה המתארת את ההתפתחות הקולוניאלית של אוסטרליה
תמונה מתקופת הבהלה לזהב באוסטרליה
עיר יתומה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  Motherless Brooklyn 
 בימוי:  אדוארד נורטון 
 הופק בידי:  דייוויד וגנר, אדוארד נורטון 
 תסריט:  אדוארד נורטון 
 עריכה:  ג'ו קלוץ 
 שחקנים ראשיים:  אדוארד נורטון מייקל קנת' ויליאמס שרי ג'ונס אית'ן סופלי ג'וש פייס דאלאס רוברטס רוברט ויזדום אלק בולדווין לזלי מאן וילם דפו בובי קנאבלי ברוס ויליס גוגו אמבתה-רו פישר סטיוונס 
 מוזיקה:  קרייג ארמסטרונג 
 צילום:  דיק פופ 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  MWM Studios 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 בדצמבר 2019 
 משך הקרנה:  144 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט פשע, סרט דרמה, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   motherlessbrooklyn
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
עיר יתומה הוא סרט דרמת פשע אמריקאי שכתב, הפיק וביים אדוארד נורטון על פי הרומן משנת 1999 באותו שם מאת ג'ונתן לת'ם.
נורטון כיכב גם הוא בסרט, יחד עם ברוס ויליס, גוגו אמבתה-רו, בובי קנאבלי, שרי ג'ונס, מייקל קנת' ויליאמס, לזלי מאן, איתן סופלה, דאלאס רוברטס, ג'וש פיס, רוברט ויזדום, פישר סטיבנס, אלק בולדווין ווילם דפו.
תקציר עלילת הסרט

בניו יורק של שנות החמישים, בברוקלין, מסתובב בלש פרטי מיוחד מאוד: ליונל אסרוג הוא לא רק יתום חד עין אלא גם סובל מתסמונת טורט. לשונו מקרקשת ומשתוללת בעודו טווה לפנינו את סיפור החקירה: הבוס הנערץ שלו, מנהיג הנערים היתומים ועבריין-צעצוע מקומי, נרצח ממש מתחת לאפו.
שחקנים ודמויות

אדוארד נורטון בתפקיד ליונל אסרוג
ברוס ויליס בתפקיד פרנק מינה, המנטור והחבר של ליונל
גוגו אמבתה-רו בתפקיד לורה רוז
בובי קנאבלי בתפקיד טוני ורמונטה
שרי ג'ונס
אלק בולדווין כמוזס רנדולף
וילם דפו בתפקיד פול רנדולף
מייקל קנת' ויליאמס
לזלי מאן כג'וליה מינה, אשתו של פרנק
איתן סופלה בתפקיד גילברט קוני
דאלאס רוברטס כדני פנטל
ג'וש פיס בתפקיד ויליאם ליברמן
רוברט ויזדום
פישר סטיבנס
קנדיס מ. סמית
הפקה

נורטון פיתח את הסרט מאז תחילת שנות האלפיים, אם כי לא היה בטוח אם יביים. בפברואר 2014 נקבע הפרויקט, כאשר נורטון יביים.
ההפקה החלה בפברואר 2018 בעיר ניו יורק, כאשר נורטון, וילם דפו, ברוס וויליס, גוגו אמבתה-רו ואלק בולדווין, בין השאר, אמורים לככב. בובי קנאבלי ודאלאס רוברטס הצטרפו לצוות כמה שבועות לאחר מכן. ב-22 במרץ פרצה שרפה במרתף הבניין בו התרחשה ההפקה, מתחת לסט הסרט. האש שפרצה גרמה למות הכבאי מייקל ר. דוידסון. ההפקה הושעתה זמנית למחרת והתחדשה שבוע לאחר מכן. צילומים נוספים נערכו בדצמבר 2018 בטרוי, ניו יורק.
פסקול

סולן להקת רדיוהד תום יורק כתב שיר עבור הסרט, "Daily Battles", בליווי חברו פלי. נורטון גייס את מוזיקאי הג'אז וינטון מרסליס כדי לארגן מחדש את השיר כבלדה שמזכירה את מיילס דייוויס משנות ה-50. שתי הגרסאות יצאו בשירותי סטרימינג ב-21 באוגוסט, והן יצאו כסינגל ויניל ב-4 באוקטובר 2019.
שחרור

הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב -10 בספטמבר 2019, לפני יציאתו להפצה מסחרית ב-1 בנובמבר 2019. הוא הוקרן גם כסרט הנעילה של פסטיבל הסרטים בניו יורק לשנת 2019.
הערות שוליים

↑  Philbrick, Jami (13 באוקטובר 2010). "EXCLUSIVE: Edward Norton Talks Stone". MovieWeb. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fleming Jr., Mike (2 בפברואר 2018). "Willem Dafoe Joins Edward Norton's 'Motherless Brooklyn'". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  N'Duka, Amanda (5 בפברואר 2018). "Bruce Willis, Gugu Mbatha-Raw, Alec Baldwin & More Board Edward Norton's 'Motherless Brooklyn'". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fleming Jr., Mike (26 בפברואר 2018). "Bobby Cannavale, Dallas Roberts Move Into 'Motherless Brooklyn'". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kay, Jeremy (23 במרץ 2018). "Production suspended on 'Motherless Brooklyn' after firefighter death". Screen Daily. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kay, Jeremy (27 במרץ 2018). "Tenants sue Edward Norton's company over set fire". Screen Daily. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  DeRosa, Leanne (4 בדצמבר 2018). "TRAFFIC ALERT: Road closures for film shoot in Troy". WRGB. נבדק ב-22 באוגוסט 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kreps, Daniel; Kreps, Daniel (2019-07-29). "Edward Norton on How Thom Yorke Helped Shape New Film 'Motherless Brooklyn'". Rolling Stone (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-07-29.
↑  "Thom Yorke Shares New Song "Daily Battles" From Edward Norton Movie: Listen". Pitchfork (באנגלית). נבדק ב-2019-08-22.
↑  Lang, Brent (23 ביולי 2019). "Toronto Film Festival: 'Joker,' 'Ford v Ferrari,' 'Hustlers' Among Big Premieres". Variety. נבדק ב-23 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  D'Alessandro, Anthony (15 בפברואר 2019). "Warner Bros. Dates 'Dune' For November 2020 & More". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
מוקסי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  איימי פולר 
 הופק בידי:  איימי פולר 
 שחקנים ראשיים:  ג'וזי טוטה Kevin Dorff סידני פארק Lauren Tsai הדלי רובינסון איימי פולר פטריק שוורצנגר אייק ברינהולץ קלארק גרג מרשה גיי הארדן ג'וזפין לנגפורד ניקו היראגה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Paper Kite Productions 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 במרץ 2021 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוקסי (באנגלית: Moxie!; מעוצב כ-MOXiE!) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 2021 בבימויה של איימי פולר. תמרה צ'סטנה ודילן מאייר עיבדו את התסריט מרומן משנת 2015 באותו שם מאת ג'ניפר מתייה. בסרט מככבים הדלי רובינסון, אליסיה פסקואל-פניה, לורן צאי, פטריק שוורצנגר, ניקו היראגה, סידני פארק, ג'וזפין לנגפורד, קלארק גרג, אייק בארינהולץ, פולר ומרשה גיי הארדן. הסרט מתאר את סיפורה של ויויאן בת ה-16 (האדלי רובינסון), נערה פמיניסטית שמעודדת את התלמידות בבית הספר שלה, להתמודד עם בריונות, הטרדות מיניות, ואונס. הסרט יצא לאקרנים ב-3 במרץ 2021 על ידי נטפליקס וזכה לביקורות מעורבות עד חיוביות מהמבקרים.
עלילה

ויויאן בת ה-16, גרה עם אמה, ליסה, ולומדת בתיכון רוקפורט. יום אחד היא מצטרפת לחברתה הטובה קלאודיה בשיעור שמלמד מר דייוויס. ויויאן מבחינה בחבר לכיתה, סת', שנעשה אטרקטיבי יותר במהלך הקיץ. קודם לכן נהגו לקרוא לו סת' "השרימפ". מר דייוויס מציג תלמידה חדשה, לוסי, ואז מתחיל דיון על הרומן גטסבי הגדול. לוסי מבקרת את זה כעוד סיפור של בחור לבן עשיר המביע צער על כך שאין לו את האישה שהוא רוצה. "הג'וק" מיטשל קוטע את דעתה של לוסי ומגן על הדמות של ג'יי גטסבי.
מאוחר יותר, ויויאן רואה את מיטשל לוקח את הסודה שלוסי קונה ויורק בתוכה. לוסי מדווחת על מיטשל למנהלת, שלא רוצה להעניש את מיטשל ומנסה להימנע מבעיות מיותרות.
בבית, ויויאן עוברת על הדברים של אמה ומוצאת את העלונים הפמיניסטיים הישנים שלה ומקבלת השראה. למחרת בבית הספר, התלמידים מגלים רשימה של נשים צעירות שהוטרדו ונאנסו על ידי הספורטאים שנשלחת לטלפון של כולם. בנות רבות נבוכות מהרשימה, שבה הספורטאים מביעים דעות פוגעניות וסקסיסטיות, מה שהופך את הבנות למודעות יותר לעצמן. כשמיטשל פוונב בגסות ללוסי, ויויאן מקבלת השראה מאמה הפמיניסטית ומתחילה את "מוקסי", עלון שמטרתו לקרוא ליחס הלא הוגן לבנות בבית הספר, ולהעצים אותן להעלות למודעות את חששותיהן.
ויויאן מתיידדת עם לוסי, כמו גם עם קבוצת בנות אחרות שהורדו, אבל חברתה הטובה קלאודיה נרתעת מלעמוד לצידן וזה גורם לקרע ביניהן. ויויאן גם מתחילה מערכת יחסים עם סת', שיודע שהיא התחילה את "מוקסי" ותומכת בה.
לאחר שמיטשל זוכה בפרס האתלט המצטיין ולא המועמדת המועדפת על הבנות, קירה, ויויאן הולכת הביתה כשהיא מדוכאת ושיכורה. שם היא מגלה שלאמה יש בן זוג ולא מגיבה כמו שאמה חשבה ובסופו של דבר מקיאה על הרצפה.
מאוחר יותר, בנות "מוקסי" מגיבות לזכייתו של מיטשל בפרס על ידי הדבקת שלטים גסים בכל בית הספר. המנהלת שלי, שלא תמכה בבנות, מנסה לסגור את הקבוצה. קלאודיה, שהצטרפה בסופו של דבר לקבוצה, לוקחת את האשמה על הדבקת השלטים. ויויאן מגיעה לנקודת שפל כאשר קלאודיה מבקרת אותה על כך שהיא לא חושפת את עצמה (היא ידעה שוויויאן התחילה את "מוקסי"), ובמקביל גם נתקלה בבעיה עם סת'. היא גם מתמודדת עם אתגרים בבית.
ויויאן מוצאת פתק של בחורה אנונימית שטענה שנאנסה בשנה הקודמת. ויויאן מזמינה את תומכי "מוקסי" לעזוב את השיעורים ולצאת מבית הספר להפגין הפגנת תמיכה בנערה. רוב התלמידים יוצאים החוצה, וויויאן מגלה שהיא התחילה את "מוקסי".
המעודדת הראשית אמה מופיעה בתור הילדה שכתבה את הפתק, וקבעה שמיטשל, החבר לשעבר שלה, היה האנס שלה. היא קמה וחושפת לכולם שמיטשל אנס אותה בשנה הקודמת כשהם יצאו, וכינה אותה בכינוי הפוגעני "הנותנת", מה שהותיר אותה נבוכה. כל התלמידים נחרדים ומעניקים לה תמיכה. לאחר לחצים מצד תלמידי בית הספר והתנועה שקמה "מוקסי", המנהלת שלי שומעת על כך ומתכננת סוף סוף להעניש את מיטשל. ויויאן משלימה עם אמה, קלאודיה וסת', ו"מוקסי" זוכה לתומכים נוספים. ליסה מביעה גאווה בבתה והבנות עורכות מסיבה לחגיגת "מוקסי".
שחקנים ודמויות

הדלי רובינסון – ויויאן
לורן צאי – קלאודיה
אליסה פסקואל-פניה – לוסי
ניקו היראגה – סת'
סברינה האסקט – קייטלין
פטריק שוורצנגר – מיטשל
סידני פארק – קיירה
אנג'ליקה וושינגטון – אמאייה
אמילי הופר – מג
ג'וזי טוטה – סי. ג'יי
איימי פולר – ליסה
אייק ברנהולץ – מר דייוויס
מרשה גיי הארדן – המנהלת שלי
ג'וזפין לנגפורד – אמה
קלארק גרג – ג'ון
הפקה

בפברואר 2019, פורסם שאיימי פולר תביים את הסרט לתסריט של תמרה צ'סטנה, ותשמש כמפיקה. הסרט יופץ בשירות ההזרמה נטפליקס. באוקטובר 2019 הצטרפו לקאסט הסרט הדלי רובינסון, לורן צאי, פטריק שוורצנגר ואייק בארינהולץ. בנובמבר 2019 הצטרפו, ג'וזפין לנגפורד, מרשה גיי הארדן וקלארק גרג.
הפקה > צילומים

שלב הצילומים החל באוקטובר 2019 בארקדיה, קליפורניה.
הסרט יצא לאקרנים ב-3 במרץ 2021 בנטפליקס.
הערות שוליים

↑  Fleming, Mike Jr. (20 בפברואר 2019). "Amy Poehler To Direct 'Moxie' At Netflix; Riot Grrrl-Inspired Teen Starts Feminist Revolution At Her High School". Deadline Hollywood. נבדק ב-29 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  N'Duka, Amanda (14 באוקטובר 2019). "Hadley Robinson, Lauren Tsai Star In Amy Poehler-Directed Netflix Film 'Moxie'". Deadline Hollywood. נבדק ב-29 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fleming, Mike Jr. (29 באוקטובר 2019). "Patrick Schwarzenegger Gets Lead In Amy Poehler's 'Moxie;' Ike Barinholtz In Talks". Deadline Hollywood. נבדק ב-29 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  N'Duka, Amanda (5 בנובמבר 2019). "'After' Star Josephine Langford Joins Amy Poehler's 'Moxie'". Deadline Hollywood. נבדק ב-5 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marcia Gay Harden, ‘Agents of S.H.I.E.L.D.’s Clark Gregg & More Round Out The Cast Of Amy Poehler’s ‘Moxie’
↑  "Moxie". Backstage.com. נבדק ב-29 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Galuppo, Mia (29 באוקטובר 2019). "Patrick Schwarzenegger, Ike Barinholtz Join Amy Poehler Netflix Movie 'Moxie'". The Hollywood Reporter. נבדק ב-29 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Canfield, David (6 בינואר 2021). "EW's 2021 movie preview: 89 films we can't wait to see". Entertainment Weekly. נבדק ב-6 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
סיפורה של נזירה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  פרד זינמן
 הופק בידי:  הנרי בלאנק
 תסריט:  רוברט אנדרסון
 עריכה:  וולטר תומפסון
 שחקנים ראשיים:  אודרי הפבורן   פיטר פינץ'   אדית אוונס   פגי אשקרופט
 מוזיקה:  פרנץ וקסמן
 צילום:  פרנץ פלנר
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 ביולי 1959
 משך הקרנה:  149 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  בלגיה 
 הכנסות:  6.3 מיליון דולר
 פרסים:  שמונה מועמדויות לפרס אוסקר
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורה של נזירה (באנגלית: The Nun's Story) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של פרד זינמן משנת 1959. תסריט הסרט מבוסס על נובלה בעלת שם זהה משנת 1956. בסרט משחקים אודרי הפבורן, פיטר פינץ', אדית אוונס ופגי אשקרופט.
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר ובהם הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור זינמן והשחקנית הטובה ביותר עבור הפבורן. הפבורן זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הבריטית הטובה ביותר.
עלילה

הסרט מגולל את סיפורה של גבריאל "גבי" ואן דר מאל (אודרי הפבורן) שאביה הוא רופא מפורסם מבלגיה. גבי מחליטה להיכנס למנזר ולהפוך להיות נזירה. היא רוצה לצאת לשליחות בקונגו הבלגית.
במהלך החודשים הבאים גבי לומדת איך להיות נזירה והיא נאלצת לוותר על חייה הנוחים. לאחר כשנה היא נשלחת לקונגו הבלגית ששם היא מסייעת לד"ר פורינטי (פיטר פינץ'). הם מתיידדים במהרה למרות מגבלותיה הדתיות של גבי.
גבי נשלחת לשליחות חזרה בבלגיה והיא נשארת שם עקב מלחמת העולם השנייה. מנהלי המנזר מורים לנזירות לא להתערב בשום צד בעת הלחימה. בהמשך גבי מגלה שאביה נהרג מהכוחות הגרמנים ואחיה שותף למחתרת המתנגדת לנאצים. לבסוף גבי מחליטה לפרוש מחיי הנזירות ולעזור לאחיה במחתרת.
צוות שחקנים

אודרי הפבורן - האחות לוק/גבריאל "גבי" ואן דר מאל
פיטר פינץ' - ד"ר פורינטי
אדית אוונס - האם עמנואל
פגי אשקרופט - האם מתילדה
דין ג'אגר - ד"ר הרבט ואן דר מאל
מילדרד דאנוק - האחות מרגריטה
ביאטריס סטרייט - האם כריסטופר
פטרישיה קולינג' - האחות ויליאמס
פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור פרד זינמן, השחקנית הטובה ביותר עבור אודרי הפבורן, התסריט המעובד הטוב ביותר עבור רוברט אנדרסון, העריכה הטובה ביותר עבור וולטר תומפסון, הצילום הטוב ביותר עבור פרנץ פלנר, הפסקול המקורי הטוב ביותר עבור פרנץ וקסמן והקול הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב; סרט הדרמה הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור זינמן, שחקנית הדרמה הטובה ביותר עבור הפבורן ושחקנית המשנה הטובה ביותר עבור אדית אוונס.
הפבורן זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הבריטית הטובה ביותר. פגי אשקרופט הייתה מועמדת באותה קטגוריה. בנוסף הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הבריטי הטוב ביותר עבור פיטר פינץ' ופרס באפט"א לסרט הטוב ביותר.
ללא מוצא (סרט, 1987)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "השעון הגדול" מאת קנת' פירינג
 בימוי:  רוג'ר דונלדסון 
 הופק בידי:  רוברט גרלנד, לורה זיסקין 
 תסריט:  רוברט גרלנד 
 עריכה:  ויליאם הוי, ניל טרוויס 
 שחקנים ראשיים:  קווין קוסטנר ג'ין הקמן שון יאנג ויל פטון
 מוזיקה:  מוריס ז'אר 
 צילום:  ג'ון אלקוט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Embassy Pictures 
 חברה מפיצה:  אוריון
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 באוגוסט 1987
 משך הקרנה:  114 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע, סרט פעולה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט להט"בי, סרט מתח פוליטי 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי. 
 תקציב:  15 מיליון דולר
 הכנסות:  35,509,515 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   nowayout
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ללא מוצא (באנגלית: No Way Out) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת מתח פוליטית משנת 1987, בבימויו של רוג'ר דונלדסון על פי תסריט שכתב רוברט גרלנד, המבוסס בחלקו על הספר "השעון הגדול" (The Big Clock) מאת הסופר והמשורר קנת' פירינג משנת 1946. בסרט מככבים קווין קוסטנר, ג'ין הקמן, ויל פטון ושון יאנג. בסיס העלילה הוא מות פילגשו של מזכיר ההגנה האמריקאי, שהייתה גם מאהבתו של קצין צי העובד תחתיו, וניסיונות עוזרו האישי של מזכיר ההגנה להגן עליו.
צוות השחקנים

קווין קוסטנר - טום פארל
ג'ין הקמן - דייוויד ברייס, מזכיר ההגנה
ויל פטון - סקוט פריצ'רד, עוזרו האישי של ברייס
שון יאנג - סוזן אטוול
ג'ייסון ברנרד - מייג'ור דונובן, ראש צוות החקירה של המשטרה הצבאית (CID)
פרד תומפסון - מרשל, ראש ה-CIA
אימאן - נינה ביקה
ג'ורג' דזונדזה - סם האסלמן
קבלה ביקורתית

הסרט לא זכה בפרסים משמעותיים, אך זכה לשבחים מצד הביקורת כולל ציון של 91% באתר "Rotten Tomatoes" וציון מושלם של 4 כוכבים מצד מבקר הסרטים רוג'ר איברט. ביקורות אחרות היללו את הפיכתו של הספר המקורי משנות ה-40 - שמתמקד במשולש אהבים במערכת עיתון - למשולש אהבים משולב בעלילה פוליטית עכשווית בוושינגטון, אך ביקרו את הקו העלילתי של הסוכן הסובייטי הרדום, שלא היה לו מקביל בספר המקורי ובשני סרטים שנעשו על פיו לפני כן, ושלדעתם פגע באמינות הסרט.
שאול משעל

| --- | --- |

פרופ' שאול משעל, 2010
 לידה:  7 באפריל 1945 (בן 79) בגדאד, ממלכת עיראק 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  3 
 www.shaulmishal.com
 
שאול מִשעָל (נולד בשנת 1945) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב וראש החטיבה למזרח תיכון במרכז הבינתחומי הרצליה, חוקר הפוליטיקה הערבית והפלסטינית ומייסד המרכז לחקר החברה הערבית בישראל.
ביוגרפיה

משעל נולד בבגדאד שבעיראק, ובשנת 1951 עלה עם משפחתו לישראל. במשך שמונה שנים התגוררו במעברת תלפיות. עם גיוסו לצה"ל, התנדב לצנחנים, ועבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר שחרורו משירות סדיר היה ללוחם מילואים בגדוד 66 של חטיבה 55, ובשורותיה יצא למלחמת ששת-הימים, בה לחם בקרב על גבעת התחמושת. בהמשך למד מדע המדינה, פילוסופיה וסוציולוגיה. קיבל תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטה העברית, ואת לימודי הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת ייל. הוא מרצה אורח באוניברסיטת ייל, חוקר אורח במרכז ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד ועמית בכיר בבית הספר לבריאות ציבורית באוניברסיטת הרווארד.
משעל ייסד וניהל את המרכז לחקר החברה הערבית בישראל. פרסם ספרים ומאמרים בכתבי עת מקצועיים ובעיתונות הכתובה בנושאים הקשורים לחברה הפלסטינית, לפוליטיקה הערבית, לכלכלה פוליטית ולתרבויות של משאים ומתנים. עורך את סדרת תפו"ח בנושאי תרבות, פוליטיקה וחברה (הוצאת משכל - ידיעות אחרונות וספרי חמד).
משעל הוא יועץ אסטרטגי בנושאים הנוגעים לסביבה האזורית והבינלאומית לגופי ממשל וחברות בסקטור העסקי ומשמש כפרשן בנושאי פוליטיקה ערבית, אסלאם רדיקלי, חמאס והזירה הפלסטינית.
אחיו הוא איש התקשורת נסים משעל.
מחקריו > מטרות חמאס

התיזה המרכזית של משעל עוסקת בחמאס המתוארת לעיתים קרובות כתנועה המזוהה עם קנאות אסלאמית ועם יעדים מוחלטים של שחרור פלסטין ותיקון החברה ברוח ערכי האסלאם. פיגועים רצחניים בקרב ריכוזי אוכלוסייה אזרחית תוך שימוש במכוניות תופת, מתאבדים וסכינאים חדורי אקסטזה דתית הפכו לסימן ההיכר שלה. חרף זאת, מעשה הטרור של חמאס אינם העיקר מבחינתה והם שוליים ביחס לפעילות קהילתית, גלויה וענפה, אינטנסיבית ומתמשכת, שהיא מנהלת בקרב האוכלוסייה הפלסטינית באזורי הגדה והרצועה.
כתנועה דתית המקיפה תחומי פעילות חברתיים מגוונים, נטועה חמאס עמוק בתוך הקהילה הפלסטינית: מדברת את שפתה העממית, רגישה למנהגי המקומיים, ודימוייה הקיבוציים, שותפה למאוויה הדתיים, מבטאת את ערכיה המסורתיים, וקשובה לצרכיה היומיומיים ולמצוקותיה הקיומיות.
חמאס רחוקה אפוא מלהיות תנועה של מנגינה אחת. היא אינה נענית לדימוי החד-ממדי שדבק בה. היא אינה מסתגרת בתוך חומות בצורות של אמיתות מוחלטות, "בבחינת ייקוב הדין את ההר". היא אינה צמודה לחיזיון דתי משכר של חברה צודקת ומדינה למופת ברוח ההלכה האסלאמית כתנאי מוקדם למעשה.
בנסיבות המיוחדות בהן פועלת חמאס, שעיקרן עימות צבאי עם ישראל ויריבות עמוקה עם הרשות הפלסטינית, השאלה העומדת על הפרק אינה על כמה חמאס נאמנה לעקרונותיה כמו כיצד היא מצליחה להצדיק מהלכים שאינם הולמים את עקרונותיה, ואילו תנאים מסייעים בידה לצמצם נזקים ארגוניים במחירים נסבלים, בשל סטיות ממשנתה הדתית.
מחקריו > ניצחון חמאס ושינוי משטר

בבחירות שהתקיימו בינואר 2006 למועצה הפלסטינית המחוקקת, קרי הפרלמנט הפלסטיני, חמאס זכתה ב-74 מושבים מתוך 132 והפכה לרוב במועצה המחוקקת ולכוח המוביל בממשלה הפלסטינית החדשה. תבוסתו האלקטורלית של המחנה הלאומי בראשות פת"ח אל מול ניצחונה של חמאס אינה רק אקט של חילופי שלטון אלא הענקת מנדט לחילופי משטר. שלא כמו חילופי שלטון, חילופי משטר כרוכים ברוויזיה בעקרונות היסוד ובמטרות העל של הרשות הפלסטינית ובהגדרה מחדש של מדיניותה האזורית והבינלאומית, ושל הקווים האדומים ביחסה לישראל.
ברוח משנתה האידאולוגית של חמאס, חילופי משטר יש בהם משום הענקת משמעות דתית ופרשנות אסלאמית לסדר היום הלאומי, ואלה כוללים: מחויבות מוצהרת למקסימליזם טריטוריאלי החותר למדינה אסלאמית בכל שטחה של ארץ ישראל המנדטורית, לעומת ריאליזם מדיני המשלים עם הסדר המבוסס על העיקרון של שתי מדינות - ישראל לצד פלסטין; אקטיביזם חברתי עם הפנים לקהילת המאמינים האסלאמית, לעומת ראייה אזרחית וכלל ארצית; וראיית הסכסוך עם ישראל במונחים של התנגשות גורלות לעומת סכסוך גבולות.
מחקריו > דעותיה החלוקות של חמאס

הרעיון כי החמאס תוכל להתפתות לכדי זניחת סדר-היום שלה נראה כצובר תהודה נרחבת. בנאום בפני קבוצה של חברי פרלמנט אירופי, מנהיג החמאס בעזה, אסמאעיל הנייה, אמר כי ממשלתו מוכנה לקבל מדינה פלסטינית בגבולות 1967.
עם זאת, ישנם אחרים אשר מצביעים על כך שהסכמת חמאס להפסקת אש היא רק תכסיס. אפרים קארש טוען בהקשר זה כי "מעל לכל, לא רק שהשמדת ישראל אינה קלף מיקוח, היא לב העניין. החמאס, שהוא הסניף הפלסטיני של האחים המוסלמים, רואה את המאבק עבור פלסטין לא כמו סכסוך פוליטי רגיל בין שתי אומות מתחרות (ישראלים ופלסטינים), ואף לא כמאבק לאומי להגדרה עצמית על ידי האוכלוסייה המקומית נגד כובש זר. במקום זאת, הוא רואה את פלסטין כקרב אחד במלחמת קודש ברחבי העולם כדי למנוע נפילה של חלק מבית האסלאם אל הכופרים".