1G
היסטוריה > מערכות סלולריות

השימוש 1G היה מגוון, וכלל תקנים ושימושים רבים ושונים שפותחו ופעלו במדינות השונות. במהלך השנים פותחו מספר מערכות סלולריות אנלוגיות, אשר אפשרו קבלת שיחה והוצאתה:
IMTS (קיצור של: Improved Mobile Telephone System) – הותקנה לראשונה בשנות ה-60. במערכת זו הופעלה תחנת בסיס עם שני תדרים: אחד לשידור ואחד לקליטה. במערכת היו עד 23 ערוצים, לפיכך משתמשים שרצו לדבר היו צריכים לחכות לפעמים זמן רב עד שהיה להם קו פנוי. משום כך, מערכת זו לא הייתה מעשית. בשנות ה-80 התרחשה פריצת דרך בתחום שידור הסלולר באמצעות מערכת AMPS.
AMPS (קיצור של: Advanced Mobile Phone System) – מערכת אמריקנית שפותחה על ידי AT&T בשנת 1983. מערכת ה־AMPS הייתה עד שנות ה-90 המערכת הסלולרית הנפוצה ביותר ביבשת אמריקה ובמדינות נוספות כגון ישראל. המערכת הסלולרית הראשונה שהוקמה בישראל על ידי חברת מוטורולה ובזק, זכתה לשם פלאפון והייתה מערכת AMPS. מערכת זו נמצאת עדיין בשימוש נרחב, בארצות הברית ובמקומות נוספים. המערכת פועלת בתחום תדרים שבין 800 ל־900 מגה־הרץ, ובמרווח ערוצים של 30 קילו־הרץ.
TACS (קיצור של: Total Access Communication System) – המערכת האנלוגית האירופית. הושקה ב־1985 על ידי חברת Vodafone בבריטניה. ה־TACS דומה מאוד ל־AMPS, אלא שתחום התדרים שהוקצה שונה והיה בתחום ה־900 מגה־הרץ. ה-TACS הייתה בשימוש בבריטניה, איטליה, יפן ומדינות רבות נוספות. מערכת ה־TACS הוחלפה כמעט בכל מקום על ידי שיטת ה־GSM.
NMT (קיצור של: Nordic Mobile Telephone) – היא מערכת מתחרה ל־AMPS ול־TACS. היא נמצאה בשימוש נרחב בארצות סקנדינביה ובמדינות רבות במזרח אירופה. ה־NMT השתמש בתחומי תדרים של 450 ו־900 מגה־הרץ. בעקבות כניסת הדור השני, גם מערכת ה־NMT הוצאה משימוש והוחלפה בעיקר במערכות הדור השני GSM CDMA.
רוב מפעילי הסלולר ברחבי העולם אימצו את השימוש במערכת טלפון נייד נורדי (NMT) אשר פותחו ב-1981, ומערכות טלפון נייד מתקדם (AMPS). היתרונות המובנים של הטכנולוגיה הדיגיטלית על פני זו של אנלוגית הביאו לכך שרשתות דור 2 החליפו אותן בסופו של דבר לחלוטין. עד תחילת המאה ה-21 רשתות 1G רבות הושבתו במדינות מפותחות, אך במקומות מסוימיים הם עדיין היו בשימוש גם בעשור השני של המאה ה-21.
חדירת המערכות הסלולריות הייתה מהירה מהצפוי. מהר מאוד התברר כי באזורים אורבניים צפופים, המערכות מגיעות תוך שנים ספורות לקצה יכולת הקיבול שלהן, שכן משתמשים רבים בחרו לאמץ את הטכנולוגיה בעוד המערכות שבהן משתמשות המפעילות הסלולריות מתקשות לעמוד בעומס. חברות ומכוני המחקר ביפן, ארצות הברית ואירופה, נוכחו לדעת כי הטכנולוגיות האנלוגיות אינן טובות מספיק, ומכאן ישנו צורך בתכנון דור חדש של מערכות סלולריות, שיהיו בעלות התכונות הבאות:
קיבול מערכת גדול יותר.
יכולת נדידה (Roaming) – יכולת מעבר של האות הסלולרי מאנטנה לאנטנה ללא הפרעה שיאפשר כלומר שימוש בטלפון הסלולרי בכל מקום, לא רק בשטח הכיסוי של מפעילת הסלולר.
מתן אפשרות לתקשורת נתונים.
הגברת הפרטיות והאבטחה: אימות זהות המשתמש ומניעת הונאה סלולרית, ומניעה או עיכוב של ציתות בלתי מורשה לשיחות.
שיפור איכות הקליטה, איכות הדיבור וביצועי המערכת.
רוב העוסקים בנושא הגיעו למסקנה כי יש צורך לעבור ממערכות אנלוגיות למערכות דיגיטליות. יוצאת מן הכלל הייתה חברת מוטורולה, שהייתה באמצע שנות ה-80 המובילה בעולם בייצור טלפונים סלולריים. חברת מוטורולה החליטה כי ניתן להאריך את תוחלת החיים של המערכות האנלוגיות על ידי פיתוח דור נוסף, משופר, של טלפונים סלולריים אנלוגיים ופיתחה את מערכת NAMPS, שפירושו (Narrow AMPS). מערכת זו דחסה שלושה ערוצים אנלוגיים לתוך ערוץ אחד של AMPS, תוך כדי מתן יכולות דיגיטליות חלקיות – כגון הודעות קצרות וערוץ בקרה דיגיטלי.