stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שייטת סיירות המערכה הראשונה
מפקדים

בעלי תפקידים כלולים:
|  | דרגה | דגל | שם | טווח | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
פיקוד אדמירל משנה, שייטת סיירות המערכה הראשונה
| 1 | אדמירל משנה |  | סטנלי קולוויל | 24 בפברואר 1909 – 24 בפברואר 1911 |  |
| 2 | אדמירל משנה |  | לואיס ביילי | 24 בפברואר 1911 – 1 במרץ 1913 |  |
| 3 | אדמירל משנה |  | דייוויד ביטי | 1 במרץ 1913 – פברואר 1915 |  |
| 4 | אדמירל משנה |  | אוסמונד ברוק | מרץ 1915 – דצמבר 1916 |  |
| 5 | אדמירל משנה |  | ריצ'רד פ. פילימור | דצמבר 1916 – 14 במרץ 1918 |  |
| 6 | אדמירל משנה |  | הנרי אוליבר | 14 במרץ 1918 – מרץ 1919 |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  Roberts. Battlecruiser. p. 122.
1 2 3 4 5  Roberts. Battlecruiser. p. 123.
↑  Beatty Papers. Vol. I. p. 57.
↑  Beatty Papers. Vol. I. pp. 107–110.
↑  Chalmers. The Life and Letters of David, Earl Beatty. p. 201.
↑  Brock service record. ADM 196/43. p. 49.
↑  Beatty Papers. Vol. I. p. 453.
↑  Oliver service record. ADM 196/42. p. 319.
↑  Mackie, Colin. "Royal Navy Senior Appointments from 1865" (PDF). gulabin.com. Colin Mackie. pp.203–204. March 2018. נבדק ב-12 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
שייטת אוניות המערכה השנייה (האימפריה הגרמנית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 בסיס האם:  קיל   וילהלמסהאפן
 אירועים ותאריכים
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 יחידת אם:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני
 מפקדים
 
שייטת אוניות המערכה השנייה (בגרמנית: II. Geschwader) הייתה יחידה של צי הים הפתוח הגרמני לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה. השייטת פעלה לאורך כל המלחמה, כולל קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם היא היוותה את החלק האחורי של הטור הגרמני.
ארגון

שייטת אוניות המערכה השנייה חולקה לפלגה III ולפלגה IV; הפלגות כללו בתחילה שמונה מתוך עשר אוניות מערכה מסדרות בראונשווייג ודויטשלנד. בזמנו, SMS דויטשלנד הייתה ספינת הדגל של צי הים הפתוח והוקצתה גם לשייטת אוניות המערכה השנייה, אם כי רק למטרות טקטיות — הספינה לא הייתה כפופה אחרת למפקד השייטת.
שייטת אוניות המערכה השנייה פעלה מאחד משני הבסיסים העיקריים של הצי הגרמני. הראשון, בים הצפוני, היה וילהלמסהאפן בצד המערבי של מפרץ היאדה. האי הלגולנד סיפק עמדה קדמית מבוצרת במפרץ הגרמני. המתקן הימי הגדול השני היה בקיל, וזה היה הבסיס החשוב ביותר באזור הבלטי. פילאו ודנציג שיכנו בסיסים קדמיים מזרחה יותר באזור הבלטי. תעלת הקייזר וילהלם דרך שלזוויג-הולשטיין חיברה את הים הבלטי והים הצפוני ואפשרה לצי הגרמני להעביר במהירות כוחות ימיים בין שני הימים.
מפקדים

קונטר-אדמירל ריינהרד שר שירת כמפקד השייטת מינואר 1913 עד 26 בדצמבר 1914, כאשר החליף תפקידים עם קונטר-אדמירל פליקס פונקה, שפיקד על שייטת אוניות המערכה השלישית. קונטר-אדמירל פרנץ מאובה, לשעבר מפקד הפלגה הרביעית, החליף את פונקה באוגוסט 1915. הוא מילא את התפקיד עד נובמבר 1916, אז הועלה לדרגת ויצה-אדמירל וקיבל את הפיקוד על שייטת אוניות המערכה הרביעית. את מקומו של מאובה החליף ויצה-אדמירל הוברט פון רבויר-פאשוויץ, שהיה המפקד האחרון של היחידה.
היסטוריה

כחלק מתוכניתו להתרחבות ימית להתחרות בצי המלכותי הבריטי, האדמירל אלפרד פון טירפיץ העריך את הצורך בשייטת שנייה של שמונה אוניות מערכה בחוק הצי שלו משנת 1898. עד 1907, הושלמו מספיק אוניות מערכה חדשות כדי לעמוד בשייטת החדשה במלוא העוצמה.
ספינות שייטת אוניות המערכה השנייה השתתפו בכל פעולות הצי הגדולות בשלוש השנים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה. אלה כללו את משימות התמיכה לסיירות המערכה של קבוצת הסיור I כשהם הפגיזו את החוף הבריטי בניסיונות לפתות חלק מהצי הגדול הבריטי, כמו הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי בדצמבר 1914 והפגזת ירמות' ולואוסטופט באפריל 1916. בקרב יוטלנד במאי 1916, האוניות היוו את החלק האחורי של המערך הגרמני, אם כי הם ראו מעט יחסית לחימה במהלך הפעולה לאור היום מלבד התגרות קצרה עם שייטת סיירות המערכה הבריטיות. השייטת כללה רק שש ספינות באותה עת, שכן פרוסן הועברה זמנית לאזור הבלטי לצורך שמירה ו-SMS לותרינגן הייתה במצב כל כך גרוע עד ששר הוציא את הספינה מהשייטת. בלחימה הלילה נגד שייטות המשחתות הבריטיות, פומרן טורפדה וטבעה, עם את כל אנשי הצוות שלה. האובדן שלה הדגיש את הפגיעות של שאר אוניות המערכה הפרה-דרדנוט האחרות להתקפה תת-מימית, ושייטת אוניות המערכה השנייה נשארה בנמל לאחר שצי הים הפתוח התייצב. ב-15 באוגוסט 1917 פורקה שייטת אוניות המערכה השנייה; אוניות השייטת לשעבר הוצאו מעבודתם ושימשו בתפקידי משנה או הועסקו כספינות שמירה.
הערות שוליים

1 2  Herwig, p. 45
↑  Staff, p. 8
↑  Halpern, p. 10
↑  Halpern, p. 182
↑  Halpern, p. 179
↑  Scheer, pp. 13, 74
↑  Hildebrand, Röhr, & Steinmetz Vol. 2, p. 243
↑  Hildebrand, Röhr, & Steinmetz Vol. 3, p. 228
↑  Herwig, p. 36
↑  Tarrant, pp. 31–33, 53
↑  Tarrant, pp. 152–180, 195
↑  Scheer, p. 140
↑  Staff, pp. 12–13
↑  Halpern, p. 330
↑  Staff, pp. 10, 12, 15
↑  Gröner, p. 20
SMS דויטשלנד, ספינת הדגל של פרנץ מאובה בקרב על יוטלנד
שייטת סיירות המערכה השלישית

שייטת סיירות המערכה השלישית הייתה שייטת של הצי המלכותי קצרת מועד של סיירות מערכה שלחמה כחלק מהצי הגדול במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הקמה

שייטת סיירות המערכה השלישית הוקמה בשנת 1915, עם החזרה למים הביתיים של שתיים משלושת סיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל - אינווינסיבל ואינפלקסיבל - בעקבות קרב איי פוקלנד והמערכה בדרדנלים. אליהם הצטרפה אחותם אינדומיטבל, ובפיקודו של אדמירל משנה סר הוראס הוד, הטייסת התבססה ברוזית', סקוטלנד.
קרב יוטלנד

אינווינסיבל - ספינת הדגל של אדמירל משנה הוראס הוד; קפטן א.ל. קיי
אינפלקסיבל - קפטן אי.ה.פ. היטון-אליס
אינדומיטבל - קפטן פ.ו. קנדי
ב-31 במאי 1916, השתתפה השייטת - שצורפה ל"גרנד פליט" ("הצי הגדול") ולא לצי הקרב של דייוויד ביטי - בקרב יוטלנד. במהלך הקרב,אינווינסיבל נפגעה בצריח "Q" שלה על ידי מטח מסיירת המערכה הגרמנית SMS ליצו, אשר גרם לפיצוץ אדיר. הספינה נשברה לשניים וטבעה עם אובדן כל הצוות שלה, שכלל 1,021 איש, מלבד שישה. אדמירל הוד היה בין ההרוגים.
אחרי יוטלנד

עם אובדן אינווינסיבל ועוד כמה סיירות מערכה ביוטלנד, השייטת לא נדרשה עוד. אינדומיטבל ואינפלקסיבל הועברו לשייטת סיירות המערכה השנייה ביוני 1916.
אה"מ אינווינסיבל
שייטת אוניות המערכה השישית (בריטניה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 סוג:  שייטת
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1913–1917 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 יחידת אם:  הצי המלכותי הצי המלכותי
 
שייטת אוניות המערכה השישית הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי המורכבת מאוניות מערכה ששרתו ב"גרנד פליט" ("הצי הגדול") והתקיימה בין השנים 1913 ל-1917.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה > אוגוסט 1914

באוגוסט 1914, שייטת אוניות המערכה השישית הייתה מבוססת בפורטלנד וכללה מספר אוניות מערכה פרה-דרדנוט שהוקצו לצי השני ואלה כללו:
אה"מ לורד נלסון
אה"מ אגממנון
אה"מ ראסל
אה"מ אלבמארל
אה"מ קורנווליס
אה"מ דאנקן
אה"מ אקסמות'
אה"מ ונג'נס
לורד נלסון ואגממנון עברו לשייטת אוניות המערכה החמישית בסוף 1914. אה"מ רוונג' הצטרפה לזמן קצר לשייטת ב-1915, לפני שהשייטת התפרקה. רוב האוניות נשלחו לים התיכון.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה > הקמה מחדש

ב-13 בנובמבר 1917, אדמירל משנה יו רודמן הוריד את דגלו ב-USS ניו יורק כמפקד, פלגת אוניות המערכה ה-9. לאחר הכנות ל"שירות מרוחק", אוניות המערכה ויומינג, ניו יורק, דלאוור ופלורידה הפליגו לאיים הבריטיים ב-25 בנובמבר והגיעו לסקפה פלו, איי אורקני, ב-7 בדצמבר 1917. למרות ששמרו על ייעודם האמריקני כפלגת אוניות המערכה ה-9, ארבע הדרדנוטים הללו הפכו לשייטת אוניות המערכה השישית של ה"גרנד פליט" הבריטי עם הגעתם למים הבריטים. שייטת אוניות המערכה ה-6 פעלה מסקפה פלו ורוזית'.
אוניות המערכה האמריקאיות ששירתו בשייטת אוניות המערכה השישית היו:
USS פלורידה
USS ויומינג
USS ניו יורק
USS דלאוור
USS טקסס - הגיעה בינואר 1918
USS ארקנסו - החליפה את USS דלאוור ביולי 1918
מפקדים

|  | דרגה | דגל | שם | תקופה |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
פיקוד תת-אדמירל, שייטת אוניות המערכה השישית
| 1 | תת-אדמירל |  | סר אלכסנדר בת'ל | 15 ביולי 1913 |  |
| 2 | אדמירל משנה |  | צ'ארלס ה' דאנדאס | 1913 - 20 בדצמבר 1914 |  |
| 3 | אדמירל משנה |  | סטיוארט ניקולסון | 5 בדצמבר 1913 - 12 באפריל 1916 |  |
| 4 | אדמירל משנה |  | יו רודמן | 13 בנובמבר 1917 - דצמבר 1917 |  |
הערות שוליים

↑  Smith, Graham. "Royal Navy ship dispositions 1914-1918: by Admiral Jellicoe". www.naval-history.net. Graham Smith, 6 January 2015. נבדק ב-27 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
אה"מ לורד נלסון
כבול

ערך זה עוסק בחומר צמחי רקוב דחוס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כבול בסקוטלנד
כָּבוּל הוא חומר דחוס ורקוב חלקית של צמחים ותאית המצוי בטבע היכן שרוכזה אדמת סחף או ביצות. החום והלחץ שבהם היה נתון החומר לא היו גבוהים מספיק ליצירת פחם, והחומרים האורגניים שבו לא התפרקו עד תום בשל מחסור בחמצן. הכבול הוא חומר חומצי שמשמש לעיתים כדשן, וניתן להשתמש בו כחומר דלק.
תפוצת הכבול

מרבצי כבול מצויים במקומות רבים בעולם, בעיקר ברוסיה, אירלנד, סקוטלנד, צפון גרמניה, סקנדינביה, כמו גם בצפון אמריקה, ובייחוד בקנדה, מישיגן והאוורגליידס (אזור של אדמות ביצה בפלורידה). רוב אדמות הביצה בעולם (80%) מצויות באזורים רחוקים מקו המשווה, וכ-60% מאדמות הביצה בעולם הן אדמות כבול. אדמות כבול מהוות כ-3% ממסת הקרקע של כדור הארץ. כ-7% מכמות זו נוצלו לחקלאות ולייעור, תוך השלכות סביבתיות. בישראל מצוי כבול בכמויות ניכרות בעמק החולה. ישנן גם שכבות כבול דקות במישור החוף. בעמק החולה ישנן ארבע שכבות כבול, כאשר השנייה מתוכן מכילה כבול הראוי לשימוש. קידוחים שנערכו בעמק החולה לצורכי מחקר העלו כי מדובר בכ-1,200 מיליון טונות של כבול לח וכ-470 מיליון טונות של כבול יבש. בשכבה השלישית ישנם כ-1,100 מיליון טונות של כבול יבש ולח. בעבר הועלתה אפשרות לחצוב את הכבול שבעמק החולה לצורכי הפקת חשמל.
היווצרות הכבול

כבול נוצר כאשר חומר צמחי, לרוב באזורים ביצתיים, לא נרקב לחלוטין בשל תנאים חומצתיים. הוא מורכב בעיקרו מכבולית (טחב עלים מסוג Sphagnum), אך גם מעצים, עשבים, גומא וצמחיית ביצה אחרת. הוא גם כולל סוגים רבים של שאריות אורגניות אחרות, ובהן פטריות וחרקים. במהלך הריקבון שוקעים חומרים אלו ומהווים מצע קרקעי לצמיחה חדשה. הזמן הוא גורם מרכזי ביצירת הכבול, כי רק לאחר מאות ואלפי שנים נדחסות השכבות התחתונות דיין ליצירת כבול. היווצרותו ומידת פירוקו תלויים ישירות במרכיביו ובמידת רווית המים שלו. כבול שנוצר בתנאי רטיבות גבוהים יצטבר מהר יותר ויתפרק פחות ביחס למקומות יבשים יותר. עובדה זו מאפשרת לקלימטולוגים להשתמש בכבול כמחוון לשינויי אקלים. הרכב הכבול יכול גם להעיד על אקולוגיות עתיקות, וזאת באמצעות בחינת ההרכבים והמינונים של מרכיביו האורגניים.
תחת תנאים מתאימים, כבול הוא השלב המוקדם ביותר בהיווצרותו של פחם. בתחילה הופך הכבול לפחם חום (ליגניט) ולאחר מכן לפחם שחור. אדמות הכבול החדשות יחסית נוצרו באזורים רחוקים מקו המשווה לאחר נסיגת הקרחונים בעידן הקרח האחרון לפני כ-9,000 שנה.
מאפיינים ושימושים

כבול הוא חומר רך הנדחס בקלות. תחת לחץ, המים בכבול ניגרים החוצה. לאחר ייבוש, יכול הכבול לשמש כחומר דלק, ומסורתית הוא משמש לאפייה ולחימום ביתי בארצות רבות, בהן אירלנד וסקוטלנד היכן שעצים הם יקרי המציאות. עם זאת, הכבול אינו חומר דלק איכותי; הוא מפיק פחות חום מפחם, בוער באיטיות, ומפיק עשן רב. באזורים כפריים מסוימים עדיין מצויים מצבורי כבול מיובש שנחצבו מאדמות ביצה.
כבול גם מוחדר לקרקע כדי לשמש כדשן, הן בחקלאות והן בגינון. החומר משמר את לחות הקרקע ומוסיף לה חומרים מזינים.
בתקופות הפרהיסטוריות, הוענקו לביצות כבול משמעויות פולחניות בתקופת הברונזה ובתקופת הברזל, כשאנשים החשיבום כמקום משכנם של אלי טבע או רוחות. גופות קורבנות של טקסי הקרבה נמצאו במספר מקומות באנגליה, גרמניה ודנמרק כשהן שמורות היטב בשל חומציות המים (דוגמת האיש מטולון).
באירלנד קיים שימוש ביתי ותעשייתי רב בכבול גם בימינו. חברה בבעלות ממשלתית, Bord na Móna, אחראית על הפקת הכבול. החברה מוכרת כבול דחוס, מיובש וטחון בצורת קוביות כחומר דלק לחימום ביתי.
בהפקת ויסקי סקוטי נעשה שימוש בכבול, והתקן הסקוטי מכיל סעיף המחייב את יצרני הוויסקי הסקוטי להפסיק את שלב ההלתתה על ידי עשן כבול. ייבוש הלתת במדורת כבול מעניק לוויסקי את טעמו העשיר והמעושן. ויסקי בעישון בינוני נע בין 20ppm-25ppm (יחס בין משקל הכבול למשקל הוויסקי, בחלקים למיליון), ואף יכול להגיע לרמת עישון כבדה של 40ppm. ויסקים כבולים ומעושנים באים בדרך-כלל מהאי איילה שבסקוטלנד שידוע כאי הוויסקי.
ניצול אדמות הכבול גם מעלה בעיות אקולוגיות; ארגוני סביבה טוענים כי כריית הכבול פוגעת במקום המחיה של מיני בעלי חיים ייחודיים. מאות שנים עוברות עד להיווצרות מרבץ כבול.
היבטים סביבתיים

כבול מהווה מערכת חשובה לקיבוע פחמן. אדמות הכבול מאחסנות יותר פחמן מכל יערות העולם. שימוש בו לחקלאות, לסלילת כבישים ומסילות ברזל ולחימום, גורמים לפליטת הפחמן שנאגר בכמויות עצומות..

כאשר הכבול יבש, הוא עלול להוות סכנה אם יתלקח, גם מתחת לאדמה, בתנאי שייחשף למקור חמצן.
היבטים סביבתיים > פצצה מתקתקת

על פי מחקר שהתפרסם בתחילת 2025 בכתב העת Conservation Letters על אף שלאדמות כבול יש ערך אקולוגי, היעדר פיקוח הולם, מביא למצב של ״פצצה פחמן מתקתקת״ משום שבמקרה של התלקחות, כמעט בלתי ניתן להחזיר את המצב לקדמותו.
הערות שוליים

↑   גרדיאן, מחקר: רוב אדמות הכבול בעולם אינן מוגנות, מדובר ב"פצצת פחמן", באתר הארץ, 13 בפברואר 2025
↑  גרדיאן, מחקר: רוב אדמות הכבול בעולם הן ״פצצות פחמן מתקתקות״, הארץ, 17/2/2025, עמ' 9
| מוצרי דלק |
| --- | --- | --- |
| דלק מאובנים | בנזין • ביטומן • חולות זפת • כבול • מזוט • פרפינים • נפט • נפטא • סולר • פחם אבן • פחם עץ • פצלי שמן • קרוסין/דלק סילוני • RP-1 • גז טבעי |  |
| דלקים שאינם מחצביים | גז פחמימני מעובה • ביו דיזל • דלק גרעיני • עצי הסקה • אתנול • אנרגיה הידרואלקטרית • אנרגיה גאותרמית • אנרגיה סולארית • אנרגיית רוח • הפקת אנרגיה מפסולת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531428905171  BnF: cb11952992b (data)  GND: 4185722-7  LCCN: sh85099078  NDL: 00561291  NKC: ph125034 
אזור כריית כבול בצפון מערב גרמניה
רפא מייקה

רפא מייקה (בפולנית: Rafał Majka; הגייה פולנית: rafaw majka; נולד ב-12 בספטמבר 1989) הוא רוכב אופני כביש פולני מקבוצת יו. איי. אי. אמירטס. מייקה הוא מלך ההר בשנים 2014 ו-2016 בטור דה פראנס וניצח 3 קטעים במרוץ וקטע אחד בוואלטה אספניה. נוסף על כך, מחזיק בניצחון כללי בטור של פולין (2014) ובטור של סלובניה (2017) והוא מדליסט הארד מאולימפיאדת ריו.
קריירה > טינקוף (2011–2016) > 2011

מייקה חתם בקבוצת טינקוף, הוא לא רשם הישגים בולטים בחלק הראשון של העונה ונבחר לוואלטה אספנייה, אך גם שם לא הצליח לבלוט ולא התחיל את הקטע ה-17, ובכך פרש מהמרוץ.
קריירה > טינקוף (2011–2016) > 2012

בעונה זו, מייקה סיים במקום ה-15 באליפות פולין. הוא השתתף בטור ד'לאן, וסיים שני בקטע ה-4. בסופו של דבר, סיים במקום ה-19 הכללי.
מייקה נבחר שוב לוואלטה אספנייה, והישגו הטוב ביותר היה מקומו ה-13 בקטע ה-14. בנוסף לכך התחרה בטור של בייג'ינג', וסיים במקום השביעי הכללי. הוא התחרה גם בגביע יפן, וסיים במקום השלישי.
קריירה > טינקוף (2011–2016) > 2013

בעונה זו חלה מגמת שיפור אצל מייקה, שכן הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, סיים במקום השביעי הכללי, וסיים רביעי בקטע ה-15. בנוסף לכך, בקטע נגד השעון האישי שהתקיים בקטע ה-18, סיים חמישי, וגם בקטע ה-10 סיים חמישי. בדירוג הצעירים, סיים במקום השני בפער של 41 שניות מקרלוס בטאנקור. הוא סיים רביעי בטור פולין, וניצח את דירוג המאיצים. בוואלטה אספניה, שנבחר אליה גם השנה, סיים במקום ה-19 הכללי. במרוץ מילאנו טורינו, הגיע במקום השני, ובג'ירו די לומברדיה, הגיע במקום השלישי.
קריירה > טינקוף (2011–2016) > 2014

ב-2014, סיים במקום רביעי הכללי במרוץ הקריטריום אינטרנשיונל, וניצח את דירוג הצעירים. הוא התחרה גם בטור דה רומאנדי, וסיים במקום ה-13 הכללי. בג'ירו ד'איטליה, מייקה כבר התקדם למקום השישי הכללי (פער של 7:04 דקות ממנצח המרוץ, נאירו קינטנה), והשלישי בקטגוריית הצעירים (אותו פער מקינטנה).
הוא התחרה לראשונה בטור דה פראנס, ניצח את הקטע ה-14 וה-17, וניצח את קטגוריית מלך ההר ולבש את החולצה המנוקדת ("הפולקה דוט"). לאחר מכן, ניצח גם את הטור של פולין.
קריירה > טינקוף (2011–2016) > 2015

ב-2015, מייקה התנסה בקלאסיקות האביב, לה פלש ואלון, ולייז'–בסטון–לייז', בראשונה סיים במקום ה-82, ובשנייה במקום ה-33. הוא סיים במקום העשירי בטור דה סוויס. מייקה נבחר שוב לטור דה פראנס, וניצח את הקטע ה-11. בוואלטה אספנייה, רשם את הישג שיאו, כאשר סיים במקום השלישי הכללי, 1:09 אחר מנצח המרוץ, פאביו ארו.
קריירה > טינקוף (2011–2016) > 2016

את 2016, פתח במקום השביעי הכללי בטור של סן לואיס, וחמישי בטור של אנדלוסיה. הוא השתתף בטור דה רומאנדי, אך פרש לפני הקטע ה-5. בג'ירו ד'איטליה, סיים במקום החמישי הכללי, 4:37 אחר מנצח המרוץ, וינצ'נצו ניבאלי האיטלקי. הוא התחרה גם בטור דה פראנס, ושיחזר את הישגו מ-2014 כמלך ההר, כאשר ניצח עם 209 נקודות, 28 נקודות יותר ממה שהשיג ב-2014. הוא ניצח גם באליפות פולין.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), זכה במדליית הארד, לאחר שלא היה יכול להתמודד עם יאקוב פוגלסן, וגרג ואן אוורמאט בספרינט.
קריירה > בורה–הנסגרוהה (2017 – היום) > 2017

לאחר שקבוצת טינקוף נסגרה, הצטרף מייקה ביחד עם פטר סאגאן לקבוצת בורה–הנסגרוהה הגרמנית. הוא סיים במקום ה-11 בוולטה אה קטלוניה, וסיים במקום העשירי בלייז'–בסטון–לייז'. בטור של קליפורניה, סיים במקום השני הכללי. הוא ניצח את הדירוג הכללי בטור של סלובניה וגם את דירוג מלך ההר, הוא סיים שני בטור של פולין. בוואלטה אספנייה, ניצח את הקטע ה-14 אך לא התמודד עבור הדירוג הכללי.
קריירה > בורה–הנסגרוהה (2017 – היום) > 2018

את עונת 2018 פתח מייקה במקום השביעי הכללי בוואלטה של סן חואן, ועם מקום חמישי בטור של אבו דאבי. הוא סיים שני בקטע הרביעי של טירנו - אדריאטיקו, אך סיים רק במקום ה-36 הכללי. בטור של סלובניה, ובטור של קליפורניה, סיים בשני המרוצים במקום ה-6 הכללי. הוא נבחר שוב לטור דה פראנס, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקומו ה5 בקטע ה-6 וה-19, בסופו של דבר סיים במקום ה-19 הכללי, וה-3 בדירוג מלך ההר. הוא התחרה גם בוואלטה אספנייה, והגיע שני בקטע ה-13, וסיים במקום ה-13 הכללי. בג'ירו די לומברדיה, סיים במקום ה-7.
קריירה > בורה–הנסגרוהה (2017 – היום) > 2019

מייקה סיים שביעי בוולטה אה קטלוניה, שישי בטור של האלפים, ושישי בג'ירו ד'איטליה, בנוסף לכך, בטור של פולין הגיע תשיעי. בוואלטה אספנייה, הגיע מייקה במקום השישי הכללי.
קריירה > בורה–הנסגרוהה (2017 – היום) > 2020

את עונת 2020 פתח מייקה עם מקום חמישי בטור האמירויות, 2:11 דקות מאדם ייטס המנצח. לאחר תום פגרת הקורונה, סיים רביעי בטור של פולין, 2:32 דקות מרמקו אוונפול המנצח, ושלישי בטירנו - אדריאטיקו, 29 שניות מסיימון ייטס המנצח. אך בג'ירו ד'איטליה, מרוץ המטרה שלו בעונה, סיים מחוץ לעשירייה הראשונה ובמקום ה-12, 20:31 דקות מטאו גייגן הארט, כשבן קבוצתו פטריק קונראד, סיים שמיני. התוצאה הכי טובה של מייקה במרוץ הייתה מקום 5 בקטע ה-15.
קריירה > בורה–הנסגרוהה (2017 – היום) > 2021

לאחר 4 עונות במדי בורה, תתם מייקה ביו. איי. אי. אמירטס.
הערות שוליים

↑  Tour de France | 2018  Mountains classification, https://www.procyclingstats.com
↑  Majka joins UAE Team Emirates, uaeteamemirates.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810535023305606  VIAF: 310666215   WorldCat (עם VIAF): 310666215 
מייקה רוכב עם החולצה המנוקדת בקטע האחרון של טור דה פראנס 2014, בפריז
מייקה, לצד נאירו קינטנה בקטע ה-18 של טור דה פראנס 2018
קרום (מחזה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 כתיבה:  חנוך לוין 
 סוגה:  טרגדיה 
 הצגת בכורה:  25 בדצמבר 1975 
 
קְרוּם: מחזה עם שתי לוויות ושתי חתונות הוא מחזה פרי עטו של חנוך לוין משנת 1975.
הדמויות

| --- | --- |
 קרוּם  האם, אמו של קרום  שקיטא  תוּגתי  דולצ'ה  פליציה, אשתו:  תכטיך  טרוּדה  דוּפה  צוויצי  ברתולדו  ד"ר שיבויגן  סניטר, ספר, אחות, חתן, כלה, צלם, קברן.
את גיבור המחזה קרום תיאר מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ: "המתלבט הנצחי של לוין, עם נימות צ'כוביות, שתמיד מחפש חיים במקום אחר למרות שהוא יודע שאין".
המחזה בדפוס

קרום: מחזה עם שתי לוויות ושתי חתונות, תל אביב: מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור – ספרי סימן קריאה, תשל"ו 1976.
בקובץ כתבי חנוך לוין:
חנוך לוין, מחזות 2 – סוחרי גומי ואחרים, ספרי סימן קריאה – הוצאת הקיבוץ המאוחד; עורך הספר: מנחם פרי, הדפסה ראשונה 1988, הדפסה תשיעית 2012, עמ' 84-7.
הפקות > בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי

1. תיאטרון חיפה, הצגת בכורה - 29 בדצמבר 1975
יוצרים: בימוי – חנוך לוין, עיצוב תפאורה ותלבושות – רות דר.
משתתפים: אילן תורן - קרום; פני ליוביץ - האם; שמואל וולף - שקיטא; אלכס מונטה - תוגתי; מרדכי בן-זאב - דולצ'ה; רות סגל - פליציה; אילן דר - תכטיך; חנה רוט - טרודה; רחל דובסון - דופה; מאיה רוטשילד - צוויצי; שמואל קלדרון - ברתולדו; גיורא שמאי - ד"ר שיבויגן; שלמה בר-אבא - ספר, צלם, קברן; מכרם ח'ורי – סניטר, חתן; דליה כהן - כלה, אחות; יוסי קלמן - סניטר ב'.
2. התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה – 17 בפברואר 2000
יוצרים: בימוי – מיכאל גורביץ', עיצוב תפאורה ותלבושות – רות דר, מוזיקה – ערן דינור, תאורה – פליס רוס.
משתתפים: קרום – רמי ברוך, האם – דבורה קידר, שקיטא – עזרא דגן, תוגתי – יצחק חזקיה, דולצ'ה – מוטי כץ, פליציה – חנה רוט, טרודה – אדוה עדני, תכטיך – אבי פניני, דופה – רוזינה קמבוס, צוויצי – חרות אשכנזי, ד"ר שיבויגן – אבי טרמין, סניטר א'/ סניטר ב'/ צלם/ קברן – יניב חיים, ספר – יוסי פרשיץ, סניטר/ חתן/ קברן – גור עזיקרי, כלה/ אחות – אלינור אהרון.
נגנים: שירי לקס-סלטקין – קלרינט, קלרינט באס, תובל פטר – אקורדיאון, שירה אפשטיין/ ניצן ברתנא/ ניצן ויגדורוביץ'/ מאיה תומה – כינור.
3. התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה - 8 יוני 2017
יוצרים: בימוי אילן רונן, תפאורה ניב מנור, תלבושות אולה שבצוב, תנועה ועריכת מוזיקה מירי לזר, וידאו ארט אמיר טל, תאורה זיו וולושין, עוזרות במאי כנען אליאל ואליני רושה גזית.
משתתפים: קרום אודי רוטשילד, האם ענת וקסמן, תוגתי אלון דהן, טרודה דנה מיינרט, דופה כנרת לימוני, תכטיך ערן מור, שקיטא דייוויד בילנקה, פליציה שרה פון שוורצה, דולצ'ה ערן שראל, צוויצי ירדן ברכה, ברתולדו גיא מסיקה, ד"ר שיבויגן (וידאו) אלי גורנשטיין, סניטר/צלם/קברן ישי בן משה, חתן/ספר הראל ליסמן / מיכאל שומרון, אחות/כלה/אורחת/מפיקת טלוויזיה/מוכרת רוני גורנשטיין.
משך ההצגה: כשעתיים ו- 30 דקות, כולל הפסקה.
הפקות > ההצגה בשפות אחרות

בשנת 2007 הועלה המחזה בתרגום לפולנית בהפקת TR Warszawa מוורשה בשיתוף עם Stary Teatr מקרקוב, ובבימויו של קשישטוף ורליקובסקי (Warlikowski). ההפקה הוצגה גם בברוקלין אקדמי ב ניו יורק ובתיאטרון הלאומי של מוסקבה.
בשנת 2014 הועלה המחזה בתרגום למרוקאית בבימויו של ע'סאן אל חכים. בהפקה השתתף שחקן ישראלי בתפקיד קרום, גיא אלחנן.
לקריאה נוספת

מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, הפרק "יחד בסרחון, יחד במחנק", עמ' 231-230.
הערות שוליים

↑  חנוך לוין, מחזות 2 – סוחרי גומי ואחרים, עמ' 11.
↑  חנוך לוין, מחזות 2 – סוחרי גומי ואחרים, עמ' 22.
↑  חנוך לוין, מחזות 2 – סוחרי גומי ואחרים, עמ' 16.
↑  חנוך לוין, מחזות 2 – סוחרי גומי ואחרים, עמ' 25.
↑  חנוך לוין, מחזות 2 – סוחרי גומי ואחרים, עמ' 66.
↑  מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, הפרק "יחד בסרחון, יחד במחנק", עמ' 231-230.
↑  מיכאל הנדלזלץ, להבקיע את הקרום, באתר הארץ, 19 באפריל 2009
↑  Krum, באתר המכון לתרבות הפולנית בניו יורק (באנגלית); Hanoch Levin, "Krum", באתר Culture.pl (בפולנית); Jason Zinoman, He Traveled Far From Home, and All He Got Was Lonely, The New York Times, October 19, 2007; Diana Barth, Theater Review: 'Krum': Contemporary European life—devastating and poignant, The Epoch Times, October 31, 2007; Helen Kaye, Theater Review: 'Krum', The Jerusalem Post, Apri 23, 2009.
↑  ציפי שוחט, המחזה "קרום" של חנוך לוין יועלה בניו יורק, באתר הארץ, 6 בינואר 2007
עכבר העיר, המחזה "קרום" של חנוך לוין יוצג בניו יורק ומוסקבה, באתר הארץ, 3 בינואר 2007
| מבחר ממחזות חנוך לוין |
| --- | --- | --- |
| 1968–1969 | את ואני והמלחמה הבאה (1968) • קטשופ (1969) • סולומון גריפ (1969) |  |
| 1970–1979 | מלכת אמבטיה (1970) • יעקובי ולידנטל (1972) • קרום (1975) • סוחרי גומי (1978) |  |
| 1980–1989 | יסורי איוב (1981) • הזונה הגדולה מבבל (1982) • הפטריוט (1982) • אורזי מזוודות (1983) • יאקיש ופופצ'ה (1986) • ההולכים בחושך (1989) • מלאכת החיים (1989) |  |
| 1990–1999 | הילד חולם (1993) • האשה המופלאה שבתוכנו (1994) • הזונה מאוהיו (1996) • רצח (1997) • מוריס שימל (1998) • הבכיינים (1999) • אשכבה (1999) |  |
| 2000–2009 | הרטיטי את לבי (2007) |  |
ביבליוגרפיה
עקיבא אריה ויס

| --- | --- |

עקיבא אריה ויס
 לידה:  11 בדצמבר 1868 גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 במאי 1947 (בגיל 78) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  הסגנון הארץ ישראלי 
 יצירות ידועות:  בית ויס 
 בת זוג:  חוה שרה ויס לבית שמיגלסקי
 מספר צאצאים:  7
 
בית ויס בפינת הרחובות הרצל ואחד העם בתל אביב
בית המגורים שתכנן ויס ברחוב מזא"ה
קברה של אחוזבֵּית, הילדה הראשונה של אחוזת בית
עקיבא אריה וַיְס (כ"ז בכסלו תרכ"ט, 11 בדצמבר 1868 – ד' בסיוון ה'תש"ז, 23 במאי 1947) היה פעיל ציוני, אדריכל ומתכנן ערים, ממיסדייה וראשוני בניה של שכונת אחוזת בית.
בשנת 1906 עלה ויס עם אשתו וששת ילדיו לארץ ישראל והתיישב ביפו. כבר ביום עלייתו השתתף באספה של יהודי יפו, והציע למשתתפים לקנות יחד אדמה, ולבנות עליה עיר עברית מודרנית. הצעתו התקבלה, האגודה, "אחוזת בית" קמה, וויס התמנה ליו"ר ועד האגודה. ויס ניהל את האגודה קרוב לארבע שנים, מיום היווסדה בשנת 1906 ועד 1910, השנה בה החליפה אחוזת בית את שמה לתל אביב.