stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אווטה

פסל טרה קוטה המתאר את אווטה.
אווטה (Aveta) או דיה אווטה (Dea Aveta) היא אלה במיתולוגיה הקלטית המזוהה עם אימהות ופריון וכן עם לידה. כמו כן האלה הייתה מזוהה עם מעיין בטריר (בגרמניה של ימינו).
בטריר וכן בטולון-סור-אלייה שבצרפת התגלו פסלונים רבים המתארים את האלה מחזיקה בידה תינוק או סל פירות.
בטריר התגלה מקדש המוקדש לאלה זו, ושמה התגלה על כתובות בשווייץ ובקוט-ד'אור שבצרפת.
אופה (כדורגל נשים)

ערך זה עוסק בקבוצת כדורגל נשים מהעיר אופה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אופה (ברוסית: Уфа) הוא מועדון כדורגל נשים מהעיר אופה שברוסיה. המועדון הוקם בשנת 2013 כחלק ממועדון הכדורגל אופה, על בסיס מועדון אידל.
היסטוריה

לפני תחילת עונת 2013, מועדון הכדורגל אופה לקח את הקבוצה תחת חסותו, וקבוצת הנשים שנושעה תחילה בשם אידל שינתה את שמה לאופה. המועדון משחק בליגה משנית.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדה קלוש (פסל)

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1866 הודמזוושרהיי, הונגריה 
 פטירה:  11 במרץ 1950 (בגיל 84) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Klein Éliás 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 הושפע על ידי:  Henri Chapu 
 
אדה קלוש (במקור אליאס (אליהו) קליין, בהונגרית: Kallós Ede; הודמזוושרהיי, 17 בפברואר 1866 – בודפשט, 11 במרץ 1950) היה פסל וצייר דיוקנאות הונגרי-יהודי. יצירותיו מוצבות ברחבי הונגריה. אחדות מיצירותיו ביצע עם הפסל ההונגרי-יהודי אדה טלץ'.
ביוגרפיה

קלוש (קליין) נולד כבנם של אלברט קליין וססיליה לובק. הוא למד אמנות בבודפשט ואחר כך בפריז אצל אנרי-מישל-אנטואן שאפו (בצרפתית: Henri-Michel-Antoine Chapu; ספטמבר 1833 - 21 באפריל 1891) היה פסל צרפתי במסורת נאוקלאסית מעט שונה והיה ידועה בשימוש באלגוריה ביצירתו. בהונגריה זכה קלוש להצלחה עם פסלו בשם "דוד" שהוצג בהיכל האמנות בבודפשט. יצירה זו היא תזכורת יוצאת דופן של פיסול בסגנון הנטורליזם (אמנות), שהביאה אותו לקבלת הזמנות רבות לפסלים במרחב הציבורי, הן פסלים דקורטיביים והן מצבות. בנוסף לז'אנרים הפיסוליים שהוזכרו לעיל, הוא צייר גם דיוקנאות, כולל אוטוקאר פרוהסקה (ניטרה, 10 באוקטובר 1858 - בודפשט, 2 באפריל 1927) היה כומר, סופר, פילוסוף, פוליטיקאי, תאולוג, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, חבר הפרלמנט ונציג בולט של האנטישמיות המודרנית בהונגריה בין שתי מלחמות העולם והבישוף הקתולי של מחוז סקשפהרוואר) ושל האדריכל ההונגרי-יהודי גזה מרקוש. אשתו של קלוש הייתה אטלקה רצ'וב.
עבודותיו הציבוריות > בבודפשט

(1904) דניאל איראני (גן קארואי)
(1908) קבוצת פסל מיהאי ורשמארטי (יחד עם אדה טלץ')
(1939) פרנץ קלצ'יי (כיכר בתיאני)
(1904) Irányi Dániel (Károlyi-kert)
(1908) Vörösmarty Mihály szoborcsoport (Telcs Edével)
(1939) Kölcsey Ferenc (Batthyány tér)
עבודותיו הציבוריות > מחוץ לבודפשט

(1896) פרנץ ארקל (גיולה)
(1896) נסיך ארפאד (אופוסטסר)
(1899) פרנץ קלצ'יי (קאריי)
(1898) ג'רג' בשנאי (נירג'האזה)
(1904) לאיוש קושוט (הודמזוושרהיי)
(1908) לאיוש קושוט (מאקו)
(בסביבות שנת 1925) האנדרטה לזכר מלחמת העולם הראשונה בפילפסאלאש
(1896) Erkel Ferenc (Gyula)
(1896) Árpád fejedelem (Ópusztaszer)
(1899) Kölcsey Ferenc (Nagykároly)
(1898) Bessenyei György (Nyíregyháza)
(1904) Kossuth Lajos (Hódmezővásárhely)
(1908) Kossuth Lajos (Makó)
(1925) Első világháborús emlékmű Fülöpszállás
ראו גם

דף הבית של "אמנות בהונגריה" Kallós Ede a Képzőművészet Magyarországon honlapján
לקסיקון ביוגרפי Hódmezővásárhelyi életrajzi lexikon
לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar zsidó lexikon. 1929
לקריאה נוספת

Művészeti lexikon. Szerk. Éber László. 1. köt. Budapest: Andor Győző, 1935. Kallós Ede l. 521. o.
Művészeti lexikon.2. köt. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1966. Kallós Ede l. 547. o.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a hódmezővásárhelyi izraelita hitközség születési akv. 10/1866. folyószáma alatt".
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halotti akv. 492/1950. folyószáma alatt.
↑  Dömötör János: Egy szobor története (Kallós Ede: Erkel). In: Irodalom- és művészettörténeti tanulmányok, 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499284205171  GND: 1013083946  ISNI: 0000 0001 2057 6646  ULAN: 500482293  VIAF: 171545936   WorldCat (עם VIAF): 171545936 
פסל קבוצת ורשמארטי אדה קלוש ואדה טלץ'
המשורר פרנץ קלצ'יי
אווה בוהר

| --- | --- |

בוהר, 1955
 לידה:  19 ביוני 1922 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  8 בספטמבר 2009 (בגיל 87) קופנהגן, דנמרק 
 ענף מדעי:  פיזיקה גרעינית 
 מקום מגורים:  דנמרק
 מקום קבורה:  Mariebjerg Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה (1950)  אוניברסיטת קופנהגן 
 מנחה לדוקטורט:  נילס בוהר 
 מוסדות:  אוניברסיטת קופנהגן  המכון הנורדי לפיזיקה תאורטית  המעבדה הלאומית לוס אלמוס  מכון נילס בוהר 
 פרסים והוקרה:  Ole Rømer Medal (1976)  פרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית (1960)  מדליית ה. כ. ארסטד (1970)  מדליית רתרפורד (1972)  פרס נובל לפיזיקה (1975)  מדליית ג'ון פרייס ות'ריל (1974)  פרס אטומס פור פיס 
 בן או בת זוג:  מריאטה סופר (11 במרץ 1950–?) 
 צאצאים:  תומאס בוהר 
 הערות:  בנו של נילס בוהר
 תרומות עיקריות
 מחקר בתחום המבנה הגרעיני
 
אוֹוֶה נילס בוהר (בדנית: Aage Niels Bohr; ‏האזנהקובץ:Da-Aage Niels Bohr.ogg‏Ⓘ‏‏; 19 ביוני 1922 – 8 בספטמבר 2009) היה פיזיקאי דני שהתמחה בפיזיקה גרעינית. חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1975. התמחה בתחום הפיזיקה הגרעינית ואת מרבית מחקריו ביצע באוניברסיטת קופנהגן ובמסגרת "פרויקט מנהטן".
ביוגרפיה

בוהר נולד בקופנהגן לנילס ומרגרטה בוהר. אביו, נילס בוהר, היה מגדולי הפיזיקאים בהיסטוריה וזוכה פרס נובל אף הוא. סבו כריסטיאן בוהר היה פיזיולוג פורץ דרך. אחיו הגדול, כריסטיאן, מת בתאונת שיט בשנת 1934, ואחיו הקטן הרלד מת מדלקת קרום המוח. המשפחה גרה במכון לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קופנהגן.
בוהר למד בגימנסיית סורטאם בקופנהגן, ובשנת 1940 התחיל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת קופנהגן. בספטמבר 1943 הגיעה אל המשפחה ידיעה שהנאצים מחשיבים אותם כיהודים, משום שסבתו של אווה מצד אביו הייתה יהודייה, ולכן הם בסכנה. תנועת ההתנגדות הדנית עזרה לבני המשפחה לברוח דרך הים לשוודיה. משוודיה טס בוהר לאנגליה, שם עבד כחוקר במחלקה למחקר מדעי ותעשייתי של אנגליה ועזר לאביו במחקריו.
באוגוסט 1945, עם סיום המלחמה, חזר בוהר לדנמרק, שם המשיך את לימודיו באוניברסיטה וקיבל תואר שני בשנת 1946.
בשנת 1948 הפך בוהר לחבר המכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בביקורו באוניברסיטת קולומביה הוא פגש את איזידור רבי, שהסב את תשומת ליבו לתגליות שונות על המבנה ההיפרפיני של הדאוטריום ועורר את התעניינותו. במהלך שהותו בארצות הברית התחתן בוהר עם מריאטה סופר, ב-11 במרץ 1950. לזוג נולדו שלושה ילדים: וילהלם, תומאס ומרגריטה.
בשנת 1954 קיבל תואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת קופנהגן.
עבודתו המדעית

בשנת 1948, במסגרת עבודתו במכון נילס בוהר לפיזיקה אשר בקופנהגן, שיתף בוהר פעולה עם בן מוטלסון וליאו ג'יימס על מנת לרכז את המידע שהצטבר עד אז בתחום המבנה הגרעיני למונוגרפיה אחת. פרסומם הראשון יצא ב-1969 והשני ב-1975. על עבודה זו הוענק לשלושתם פרס נובל לפיזיקה באותה שנה. אווה זכה בפרס זה 53 שנים לאחר שאותו פרס הוענק לאביו.
אהרן פלדמן

ערך זה עוסק בראש ישיבה אמריקאי. אם התכוונתם לחלוץ, חוקר, משורר, מחזאי וסופר בשם זה, ראו .
| --- | --- |

הרב אהרון פלדמן
 לידה:  18 בינואר 1932 (בן 92) י"א בשבט ה'תרצ"ב ארצות הברית
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת נר ישראל 
 השתייכות:  ההתנגדות לחסידות 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת נר ישראל בבולטימור, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית
 
הרב פלדמן עם הרבנים יעקב מאייר ועזריאל בראון בישיבה הגדולה (אנ') של קרטרט, ניו ג'רזי (אנ')
הרב אהרן פלדמן (נולד בי"א בשבט ה'תרצ"ב, 18 בינואר 1932) הוא ראש ישיבת נר ישראל בבולטימור, מרילנד, וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית.
תולדותיו

נולד בארצות הברית לרב יוסף ושיינא גולדה פלדמן. אביו היה אחרון הרבנים הרשמיים האורתודוקסים בבולטימור. למד בישיבת חפץ חיים בבולטימור אצל הרב יעקב בוברובסקי, בישיבת בית התלמוד בארצות הברית, ולמד בחברותא עם ראש הישיבה הרב אריה לייב מאלין. כמו כן למד בישיבת נר ישראל בראשות הרב יעקב יצחק רודרמן וכן נחשב לתלמיד מובהק של הרב יצחק הוטנר.
בשנת תשכ"א (1961) עלה לישראל והתגורר כשתים עשרה שנה בבני ברק, שם למד בכולל חזון איש. בשנים אלו התקרב לרב יעקב ישראל קניבסקי (ה"סטייפלר") והרב אלעזר מנחם שך. בשנת תשל"ג עקר לירושלים ושימש כראש המחלקה ליוצאי ארצות הברית בישיבת אור שמח.
שימש גם כמשגיח בישיבת בית התלמוד בישראל.
בשנים תשנ"ב-תשנ"ד כיהן כראש כולל לאברכים אמריקאים בירושלים, בבית המדרש של ישיבת כנסת בית אהרן שבראשות מחותנו הרב אפרים זורייבין.
עם הקמת ישיבת באר התורה בקיץ תשנ"ד, בידי חתנו הרב גבריאל יוסף לוי, התמנה כנשיא הישיבה.
בשנת 2001 נקרא לשמש כראש ישיבת נר ישראל בבולטימור. בשנת תשס"ה התארח אצל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש עם עוד 15 רבנים לדיון בלתי רשמי בבית הלבן בענייני החינוך התורני.
השקפותיו

בשנת תשס"ג התפרסמה תשובה שלו שבה כתב שאלה מבין חסידי חב"ד המאמינים שרבם יקום לתחייה כמשיח - אמונתם שקרית אך אינם אפיקורסים. לעומתם, המאמינים ש"עצם האלוקות" התלבשה ברבי מנחם מנדל שניאורסון ומתפללים אליו - הם כופרים ואין לצרפם למניין, אך הבהיר שהולכין אחר הרוב וסתם חסיד חב"ד אינו חשוד בזה.
בשנת תשס"ה יצא בביקורת חריפה על הרב נתן סליפקין ותמך באיסור שיצא נגד ספריו.
בשנת תשע"ג עורר סערה כשכינה את חבר הכנסת דב ליפמן "רשע", המנסה לכפות שינויים במערכת החינוך התורני ללא התייעצות עם גדולי התורה. מאוחר יותר חזר בו ואמר כי הוא מאמין שכוונותיו של ליפמן הן "לשם שמים".
ב-2010, כתב הרב אהרן ליכטנשטיין ביקורת על כמה דברי השקפה שכתב בספרו "בעין הסערה". והרב פלדמן ענה לו, והרב ליכטנשטיין ענה לתשובתו.
משפחתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לא מצוינות בנותיו.
אחיו עמנואל (מנחם) פלדמן - רב באטלנטה, ג'ורג'יה
אחיו הצעיר, הרב יואל פלדמן - דיקן לתלמוד באקדמיה בבולטימור
חתנו הרב גבריאל יוסף לוי - ראש ישיבת באר התורה
בנו הרב שלמה - מחבר ספר "שערי דעת", חתן הרב אפרים זורייבין
בנו הרב אליהו - מו"צ בשכונת הר נוף, מחבר הספר "אגור באהליך" על הלכות מזוזה וחתן הרב אבא מרדכי ברמן ראש ישיבת עיון התלמוד
חתנו הרב אלימלך קורנפלד - רב קהילת הגר"א ברמת בית שמש א'
חתנו הרב שלמה זלמן שפירא - ר"מ בישיבת בית מאיר בבני ברק.
ספריו

יד לפאה, י"ד סימנים בבאור עניינים חמורים במסכת פאה והלכות מתנות עניים - בני ברק תשכ"ז
שלש שלומות הן: אושר בנשואין על פי התורה, ירושלים תשנ"ג
רוח המושל: ביאורי אגדות חז"ל רבה בר בר חנה וסבי דבי אתונה ועוד, על פי הגאון מווילנא בספרו "פירוש על כמה אגדות, ירושלים תשנ"ז
the eye of the storm (בעין הסערה), השקפת התורה על מאורעות ותופעות הזמנים המודרניים
הערות שוליים

↑  Brown, Ellen Schur. "Bush hosts discussion on Jewish education", Cleveland Jewish News, December 16, 2005
↑  מכתבו לגיל סטודנט. ראו גם מכתבו של הרב פלדמן לדוד ברגר, מחבר הספר "הרבי מלך המשיח"
↑  שרי רוט, הגר"א פלדמן התנצל בפני ח"כ ליפמן: "הטעו אותי", באתר בחדרי חרדים
↑  הסרטון שפורסם ביוטיוב שבו חזר בו מהדברים
↑  Hands Across the Ocean: A Review of Rabbi Aharon Feldman’s The Eye of the Storm
↑  “Dear Reb Aharon”
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462427705171  NKC: zmp20191027576  VIAF: 4389155466472802160000   WorldCat (עם VIAF): 4389155466472802160000
אורית בראון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בנובמבר 1975 (בת 48) נְתַנְיָה, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 משקל:  57 ק"ג 
 גובה:  1.60 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו
 משקל:  עד 57 ק"ג, עד 63 ק"ג
 מאמן:  יעל ארד
 
אורית בראון (נולדה ב-17 בנובמבר 1975) היא ג'ודוקא עבר ישראלית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג. היא 13 פעמים אלופת ישראל וייצגה את ישראל באולימפיאדת סידני 2000.
ביוגרפיה וקריירה

בראון החלה להתאמן בג'ודו בגיל 7 בעידוד אמה פטרישיה, ג'ודוקא בעלת חגורה שחורה בג'ודו דאן 6. בראון התאמנה תחת הדרכתה של יעל ארד.
בשנת 1997 היא זכתה במדליית זהב בטורניר 'Swedish Open Göteborg' לאחר שניצחה בגמר את ייני ניברג השוודית. בשנת 1998 היא זכתה בטורניר מוסקבה היוקרתי (Moscow International Tournament) כאשר ניצחה בגמר את אולגה פדוסנקו הרוסייה. באותה השנה היא סיימה במקום השביעי באליפות אירופה שנערכה באוביידו. באליפות העולם בשנת 1999 שנערכה בברמינגהאם, בראון סיימה במקום השביעי.
בראון ייצגה את ישראל באולימפיאדת סידני 2000 והתחרתה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג. היא התחילה אוטומטית בסיבוב השני אך הפסידה למריזבל לומבה הבלגית.
זמן קצר לאחר האולימפיאדה היא עברה לקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג ובשנים 2000 ו-2001 היא זכתה במדליית הארד בטורניר 'British Open Birmingham'. ביוני 2001 היא זכתה במדליית ארד בטורניר 'German Open Bonn'.
במהלך הקריירה בראון זכתה ב-13 אליפויות ישראל רצופות בין השנים 1990–2002. בדצמבר 2001 היא הודיעה שהיא פורשת מתחרויות בינלאומיות ומנבחרת ישראל ותמשיך להתחרות במסגרות מקומיות. מאוחר יותר היא פרשה מג'ודו.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  לילך מוסרי, לא רוצה להיות דנידין של הג'ודו, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2001
↑  תוצאות אליפות העולם 1999, JudoInside.com
↑  יצחק ויסהוף, ג'ודו: אורית בראון פורשת, באתר ynet, 19 בדצמבר 2001
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סידני (2000)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • כפיר גולן • גדעון יבלונקה • טומי כפרי • קונסטנטין מטוסביץ' • רוגל נחום • אלכסנדר פורחומובסקי • דני קרסנוב |  |
|  ג'ודו | אורית בראון • אריק זאבי • גיל עופר |  |
|  היאבקות | מיכאל ביילין • יורי יבסייצ'יק • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות אמנותית | אור טוקייב |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  קיאק | רועי ילין • ליאור כרמי • לריסה פסחוביץ' • רמי צור •  מיכאל קולגנוב |  |
|  שחייה | אורן אזרד • איתן אורבך • ורד בורוכובסקי • עדי ביכמן • יואב ברוק • יואב גת • מיקי חליקה • יואב מאירי • אלכסיי מנז'ולה • טל שטריקר |  |
|  שיט | עמית ענבר • מיכל היין • אלעד רונן • אלי צוקרמן • ענת פבריקנט • שני קדמי |  |
אורזיצ'ן

| --- | --- |
סמל אורזיצ'ןסמל אורזיצ'ן

הכנסייה האורתודוקסית בעיר התחתית
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  מחוז יאלומיצה
 ראש העיר:  קונסטנטין סאבה (Constantin Sava)
 בירת העיר:  אורזיצ'ן 
 תאריך ייסוד:  1596
 שטח:  5.78 קמ"ר
 גובה:  60.000000 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,380 (1 בדצמבר 2021)
 קואורדינטות:  44°42′N 26°32′E﻿ / ﻿44.7°N 26.53°E﻿ / 44.7; 26.53
 אזור זמן:  UTC +2
 www.urziceni.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אורזיצ'ן(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אורזיצ'ן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
התחנה המרכזית בעיר
אורזיצ'ן (ברומנית: Urziceni) היא עיר במחוז יאלומיצה, רומניה, הממוקמת כ-25 ק"מ מצפון מזרח לבירה בוקרשט. בעיר יש אוכלוסייה של 17,090 תושבים.
העיר נוסדה על ידי רועי צאן רומנים, שמה נגזר מן המילה ממקור לטיני "urzică" (אורזיקה) (סרפד). שמה הוזכר לראשונה במסמך שנכתב ב-23 באפריל 1596 בתקופת שלטונו של מיכאי ויטיאזול. העיר זכתה ב-1831 במעמד של עיר שוק וב-1895 במעמד של עיר. במשך 117 שנים, הייתה העיר בירת "מחוז יאלומיצה" (בין השנים 1716 ו 1833).
ספורט

בענף הכדורגל מייצגת את העיר קבוצת אוניריה אורזיצ'ן המשחקת בליגה הבכירה ברומניה.
אופו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה) 
 חברת אם:  Guangdong Oujia Holdings Co., Ltd. 
 חברות בנות:  רילמי 
 מיקום המטה:  צ'אנג-אן 
 משרד ראשי:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 ענפי תעשייה:  אלקטרוניקה ביתית 
 מוצרים עיקריים:  טלפון חכם, אלקטרוניקה, מכשיר אלקטרוני 
 מנכ"ל:  Tony Chen 
 עובדים:  1,780 
  
 www.oppo.com
 
אוֹפּוֹ אלקטרוניקס (באנגלית: .‏OPPO Electronics Corp, בסינית: 广东欧珀移动通信有限公司, פין יין: Guǎngdōng Ōupò Yídòng Tōngxìn Yǒuxiàn Gōngsī) הוא תאגיד אלקטרוניקה סיני שנוסד ב-2004 הממוקם במחוז גואנגדונג. עד לשנת 2023 היא הייתה בבעלות BBK אלקטרוניקה.
כיום, אוֹפּוֹ מספקת מגוון רחב של מכשירי סמארטפון, בהם מותקנת מערכת ההפעלה ColorOS. כמו כן מספקת החברה שירותים נלווים, בהם שירותי אינטרנט ושירותי מחשוב ענן. החברה מייצרת גם נגני MP3, מכשירי מדיה ניידים מסוגים שונים, ספרים אלקטרוניים, טלוויזיות LCD, ‏DVD ובלו-ריי.
על פי רישומי הממשל הסיני, יצרנית הסמארטפונים OnePlus היא חברת בת של אופו.
לפי דו"ח של חברת האנליסטים IHS Technology, בשנת 2016 מכרה אופו 95 מיליון סמארטפונים, מה שהציב אותה במקום הרביעי בעולם.
בחברה כ-40,000 עובדים הפעילים בכ-40 מדינות ואזורים. לחברה מרכז עיצוב בינלאומי בלונדון, 6 מכוני מחקר ו-5 מרכזי מחקר ופיתוח.
בשנת 2021 החל לראשונה השיווק בישראל של מכשירי אופו. בתחילה נמכר דגם Oppo A93 ולאחריו החל יבוא של דגמים נוספים.
הערות שוליים

↑  Is OnePlus a wholly owned subsidiary of Oppo? Chinese document suggests that the answer is yes, באתר phoneArena, ‏26 באפריל 2014
↑  אלו הן יצרניות הטלפונים הסיניות שמכרו הכי הרבה השנה, באתר TGSPOT‏, 26 בינואר 2017
IHS Publishes List Of Top 10 Chinese Smartphone Manufacturer, באתר NEXTPOWERUP‏, 26 בינואר 2017
↑  רפאל קאהאן, Oppo A93: מכשיר ביניים זול שהצליח לאתגר את שיאומי, באתר כלכליסט, 6 במרץ 2021.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין ובנושא חברות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אהרן פריבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1902 סוסנוביץ, רפובליקת פולין 
 פטירה:  23 בפברואר 1979 (בגיל 77 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תחום יצירה:  פיסול 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
פסל האיילות של אהרון פריבר בכיכר רמב"ם ברמת גן
אהרן פּרִיבֶר (Priver;‏ יולי 1902 – 23 בפברואר 1979) היה פסל ישראלי יליד פולין. זכה שלוש פעמים ב"פרס דיזנגוף".
ביוגרפיה

פריבר נולד בשנת 1902 בעיירה סוסְנוֹביץ שבזגלמביה, בנם של שרה פריידל לבית לויצקי (מצאצאי רבנים בפולין) ומנחם מנדל, משכיל וחובב ציון. קיבל חינוך יהודי מסורתי בבית ספר עממי ובגימנסיה. בנעוריו היה חבר בתנועת "השומר" (לימים "השומר הצעיר") ובאגודת הספורט "מכבי". כבר מילדותו למד מוזיקה וציור בעירו, לאחר מכן למד תקופה מסוימת בקרקוב ובראשית שנות ה-20 למד אמנות ומוזיקה (ניגן בכינור) בווינה.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל והתיישב בעין חרוד ובתל יוסף. בשנים 1926–1928 החל את לימודיו ב"בצלאל" בהדרכתו של אברהם מלניקוב. נישא לרחל לבית בֶרכִיפַאנְד.
בשנת 1934 הציג פריבר ב"יריד המזרח" בתל אביב ויצר את התבליט על ביתן לבנון ביריד. בשנת 1936 קיבל בפעם הראשונה את פרס דיזנגוף. בשנת 1938 הציג פסל בשם "אשת לוט" ביריד בינלאומי בניו יורק. בשנות ה-40 התגורר בשכונת מחלול בתל אביב. בראשית שנות הארבעים השתנה סגנונו מריאליזם לקלאסיציזם. בשנת 1949 יצר תבליט עבור האנדרטה למייסדי העיר תל אביב וזכה פרס עיריית תל אביב. בשנת 1952 יצר תבליט עבור קיר הנצחה לנופלים בתל יוסף.
בשנת 1955 הציג תערוכת פיסול במוזיאון תל אביב לאמנות סדרה של פסלי אבן שנושאם אימהות. בשנה שלאחר מכן הוא מציג תערוכה בבית הנכות בצלאל. בשנת 1957 הציג תערוכות נוספת בבית שאגאל בחיפה ובמשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד. בשנת 1963 זכה בפרס דיזנגוף בפעם השלישית.
בין עבודותיו תבליט "היצירה בישראל" בבנק ישראל, תבליטים בבית יד לבנים בפתח תקווה. יצירותיו מצויות באוספים שונים ובהם אוסף מוזיאון תל אביב. קבוצה גדולה של פסלים נתרמה על ידו לבית יד לבנים בכפר סבא, לזכר בנו יואל אשר נהרג במלחמת העצמאות בגיל 17. הפסלים נמצאים בלובי של היכל התרבות בכפר סבא. בבית הבאר הראשונה בכפר סבא מוצג תבליט "בית השקדים", מתאר את בית הוריו של פריבר ברחוב הרצל, הוא הרחוב הראשון במושבה. בית זה שימש את מקלפי השקדים, ענף חקלאי שהיווה רכיב מרכזי בתעסוקת התושבים ובכלכלת המושבה, עד סוף מלחמת העולם הראשונה. התבליט פוסל בהשראת שתי תמונות בהן רואים את בית פריבר ובני המשפחה.
פריבר נפטר ב-1979. הותיר את אשתו רחל.
נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
אלמנתו נפטרה ב-1993 ונטמנה לצדו.
גיסתו אידה פריבר (אשת אחיו ברוך) הייתה חלוצה וסופרת. אחיינו היה השחקן איתן פריבר.
גלריה

האנדרטה למייסדי העיר תל אביב
תבליט עבור קיר הנצחה לנופלים בתל יוסף
דייגים
תבליט בטון בבית יד לבנים, פתח תקוה
תבליט בית השקדים, כפר סבא
ספרים שאייר

בין המצרים, מאת אידה פריבר, צייר: אהרן פריבר, תל אביב: עמיחי, 1972.
לקריאה נוספת

אליאס ניומן, Art in Palestine, ניו יורק, Siebel Company, 1939.
קרל שוורץ, האמנות היהודית החדשה בארץ-ישראל, הוצאת ראובן מס, ירושלים, 1941.
חיים גמזו, ציור ופסול בישראל, הוצאת "אשכול", תל אביב, 1951. מהדורה שנייה מורחבת: ציור ופיסול בישראל, הוצאת דביר, 1957.
קרל שוורץ, פסלים יהודים, הוצאת ספרים מ. ניומן (מרדכי ניומן), 1954.
חיים גמזו, אמנות הפסול בישראל, הוצאת מכלול, תל אביב, 1957.
פסלים, מאת אהרון פריבר, הקדמה: ד"א פרידמן, צילומים: ישראל צפריר, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשי"ט-1959.
בנימין תמוז (עורך), יונה פישר, אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1963, 1966.
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
גדעון עפרת (אוצר), מקורות הפיסול הארצישראלי, מוזיאון הרצליה, הרצליה, 1990.
אליק מישורי, סביב למדורה בסלון - שדה האמנות היהודי בישראל, 1949-1948, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2013.
אליק מישורי, מ"אופקים חדשים" ל"רוח אחרת" אמנות ישראלית 1988-1948, למדא הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2019.
מרים טל, שישה ציירים ופסלים מצפת, פוטו אופסט אמנים מאוחדים, תל אביב, ללא תאריך.
דוד תדהר (עורך), "אהרן פריבר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4673
הערות שוליים

↑  אהרן פריבר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  דוד תדהר (עורך), "ברוך פריבר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4684.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273396  NLI: 987007511659605171  ISNI: 0000 0000 5480 2763  LCCN: nr2003029196  VIAF: 7335455   WorldCat (עם VIAF): 7335455
אוויאן (כדורגל)

אוויאן טונון גאייאר (בצרפתית: Évian Thonon Gaillard Football Club) הוא מועדון כדורגל צרפתי ממחוז סבואה עילית אשר מארח את משחקיו הביתיים בפארק דה ספור שבעיר אנסי. המועדון קרוי על שם הערים אוויאן ותונון שלחוף אגם ז'נבה וגאייאר שליד ז'נבה. המועדון הוקם בשנת 2007.
בעונת 2010/2011 העפילה הקבוצה לראשונה לליגת העל הצרפתית. בעונת 2012/2013 העפילה לגמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת בורדו.
נכון לעונת 2021/2022 הקבוצה משחקת בליגה הלאומית השלישית שהיא הליגה החמישית בחשיבותה במבנה ליגות הכדורגל בצרפת.
אדה קישטלקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בנובמבר 1861 קישטלק, הונגריה 
 פטירה:  14 במאי 1931 (בגיל 69) טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 שם לידה:  Reichlinger Ede 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
קטע משירו "התעוררות הטבע"
קברה של אדה קישטלקי בבודפשט. בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 15-2-31.
אדה קישטלקי, (במקור רייכלינגר עד 1897, בהונגרית: Kisteleki Ede; קישטלק, 26 בנובמבר 1861 – בודפשט, 14 במאי 1931) היה סופר, משורר, עיתונאי, יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

אדה רייכלינגר נולד במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד רייכלינגר, בעל קרקעות (היה סמל במהפכת 1848 בהונגריה והתפרנס ממסחר לאחר שהתרושש ועיבד את קרקעותיו), ושל מריה אַאוּסלנדר. יכולת הכתיבה של אדה התגלתה כבר בלימודיו התיכוניים בעיר סגד. הוא זכה בפרס על שירו הקצר ששמו היה "בוטיאן העיוור" (על יאנוש בוטיאן המצביא האגדי של מלחמת העצמאות של ראקוצי). הוא השתתף במלאכת ההצלה של המבול הגדול בסגד ב-1879. לאחר מכן למד פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). רייכלינגר החל את דרכו כעיתונאי בבודפשט ולאחר מכן עבר לעיר סגד. ב-1882 הצטרף למערכת של "העיתון ההונגרי" (Magyar Újság). מאוחר יותר הוא עבד עבור "חדשות פשט" (Pesti Hírlap) ולאחר מכן עבור הפשטי נפלו. הוא עבר לסגד ב-1890. מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 היה עובד מערכת של "חדשות סגד" ולאחר מכן של "יומן סגד". רייכלינגר שינה את שם משפחתו לקישטלקי ב-1897.
בסגד הגיע להיות בין העיתונאים היוקרתיים ביותר בעיר, עם עמיתיו למערכת הסופרים ומשוררים ברמה לאומית בהונגריה: גזה גארדוני, אישטוואן טומורקני, פרנץ מורה ודיולה ג'והאס. גם הסופר היהודי-הונגרי שאנדור ברודי היה חברו. לאחר פרישתו הוא חי בבודפשט משנת 1920 ועד מותו שנגרם מטרשת עורקים וניוון של שריר הלב.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה אמה קוהן (כהן) (1868–1931).
ילדיהם:
קורנל קישטלקי (1892–1970). אשתו הייתה אולגה רבינק (1905–1978).
קארוי קישטלקי (1893–1948) יועצו של שר האוצר.
איבויה קישטלקי (1895–1955). בעלה, אנטל מאטאן (1890–1944), היה שחקן.
זולטאן קישטלקי (1897–?) פקיד. אשתו הייתה מאריה לילה וידה, ממנה התגרש ב-1938.
אניקו קישטלקי (1900–?). בעלה, פרנץ הרץ, היה רופא והם התגרשו ב-1930. בעלה השני, אישטוואן שולר, היה סיטונאי.
יצירתו העיקרית

רעיון האלוהות, הביטחון הדתי והפולחן היה חלק חשוב בעולמו הרוחני של המשורר קישטלקי. כל שירתו סרוגה באמונה הטהורה בתנ"ך. הוא התפלל לבריאות, לילדיו, לשלום, לחיים ארוכים, לאנושות, למולדתו, לחופש, למשפחתו. ויליאם לב (William Loew), מתרגם אמריקאי ממוצא הונגרי, תרגם את ספרו "ספר התפילות" לאנגלית. המגזין האמריקאי The Standard פרסם את דיוקנו של המשורר במסגרת דגל הונגריה ב-1912 והביא את השיר של המשורר "מותו של משה" (The Death of Moses) במלואו. מאמריו, סיפוריו ושיריו בנושאי מינהל ציבורי ואחרים פורסמו בחדשות סגד. הוא אהב לכתוב גם על נושאים פילוסופיים, דת, משפחה, אהבת מולדת ומולדת. המוטיב החוזר בשירתו הלירית היה המישור ההונגרי הגדול - על אדמותיו, בתיו עצי השיטה והצפצפה - הצפצפה המקננת. אהבת המישור הגדול הייתה חווית ילדות עבורו.
ממבחר כתביו:
שירים (בודפשט, 1881)
תחת השמים הפתוחים (סיפורים קצרים, סגד, 1894)
שוטטות (סיפורים קצרים, סגד, 1900)
על הארץ ובשמים (שירים, סגד, 1911)
חברות באגודה ספרותית

אגודת דוגוניץ'
הנצחה

ועדת הזיכרון הלאומית לקישטלקי הוקמה ב-1932 בראשות הרוזן קונו קלבלסברג ומיקשה מרקוש. המשורר דיולה יוהאס נפרד ממנו בשיר, ששמו היה "למשורר". ב-18 ביוני 1933 נקרא רחוב על שמו בקישטלק. המשורר התגורר ברחוב מארוש בסגד. גם שם אותו לוח משמר את זכרו כמו בכפר הולדתו קישטלק. בתו הקימה קרן בשנות ה-70, ממנה מתגמל חבר הנאמנים עבודות בהיסטוריה, תרבות ואתנוגרפיה מקומית בסגד, שמוגשות לתחרות קישטלקי.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, 1967–1969.
לאיוש ויצ'אי: ההיסטוריה של קישטלק (1929)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. עמ' 485. גישה מקוונת
ידיעה בעיתון על מותו