stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הונאה במחקר
אחריות למחקר > אחריות מוסד המחקר

באופן כללי, ההכרעה בשאלה האם אדם חבר במוסד אקדמי פעל בהתנהגות בלתי הולמת מחייבת חקירה מפורטת של המוסד. חקירות כאלה צריכות להתנהל בהליך מפורט וקפדני ועשויות להיות יקרות ביותר. יתרה מכך, ככל שהאדם הנחשד בהתנהגות שאינה הולמת בכיר יותר, כך גדל הסיכוי שניגודי עניינים יפגעו בחקירה. במדינות רבות (למעט ארצות הברית) גיוס מימון למחקר על בסיס זיוף נתונים אינה עבירה משפטית, ולפיכך לא קיים גוף פיקוח חיצוני לחקירות של התנהגות בלתי הולמת מחקרית מסוג זה. לכן קיימים תמריצים מועטים בלבד לעידוד אוניברסיטאות לחקור חשדות מסוג זה, או לנקוט בצעדים משמעתיים אם החשד מתברר כמוצדק.
מקרים שזכו לתשומת לב תקשורתית ממחישים את התפקיד הפוטנציאלי שממלאים אנשי אקדמיה בכירים במוסדות מחקר בהסתרת התנהגות לא הולמת במדע. חקירה פנימית של קינגס קולג' לונדון חשפה שממצאי מחקר של אחד החוקרים שלהם הם "במקרה הטוב לא מהימנים, ובמקרים רבים מזויפים" אך המוסד לא נקט בפעולה כלשהי כדי למנוע את הישנות המקרה, או הודעה כי הפרסום שגוי.
במקרה עדכני יותר בדיקה פנימית במרכז הלאומי האמריקאי למדעי התא (NCCS), נמצאו ראיות להתנהגות בלתי הולמת של גופאל קונדו, חוקר בולט במוסד, אך אז אורגנה ועדה חיצונית שדחתה את הממצאים וה-NCCS הוציא מזכר המזכה את המחברים מכל האשמות של התנהגות בלתי הולמת. כתב העת בו פורסם המחקר (Journal of Biological Chemistry) הודיע על ביטול המאמר בהתבסס על בדיקה עצמאית.
אחריות למחקר > אחריות חוקרים עמיתים

יש הסבורים כי חוקרים עמיתים החושדים בהתנהגות בלתי הולמת מדעית צריכים לשקול לנקוט בפעולה לא פורמלית בעצמם, או לדווח על חששותיהם. לשאלה זו יש חשיבות רבה שכן מחקרים רבים מצביעים על כך שקשה מאוד לאנשים לפעול או להתייצב כאשר הם רואים התנהגות בלתי מקובלת, אלא אם כן הם זוכים לתמיכה מן הארגון בו הם חברים. קיומו של נציב קבילות מוסדי, השומר על חיסיון הפניות הנעשות אליו, עשוי לעזור למי שמהססים להתלונן, או חוששים מהשלכותיה של תלונה כזו על עתידם.
אחריות למחקר > אחריות כתבי עת

כתבי עת אחראים להבטיח כי תיעוד המחקר המוגש לפרסום יישמר ולכן יש להם תפקיד קריטי בהתמודדות עם חשד להתנהגות בלתי הולמת. אחריות זו של כתבי עת זכתה להכרת הוועדה לאתיקה בפרסום (COPE - Committee on Publication Ethics), בה חברים למעלה מ-13 אלף עורכי כתבי עת בעולם, אשר הוציאה הנחיות ברורות לעניין זה.
הנחיות COPE קובעות שעורכי כתבי עת צריכים לשקול לבטל פרסום מחקר אם בידיהם ראיות ברורות לכך שהממצאים אינם מהימנים, בין אם כתוצאה מהתנהגות לא נכונה (למשל ייצור נתונים) או טעות כנה של החוקר (למשל חישוב שגוי או טעות בניהול הניסוי). ביטול פרסום הוא הצעד המתאים גם במקרים של פרסום כפול, פלגיאט ומחקר לא אתי.
על עורכי כתבי העת לשקול להוציא "התראה המביעה חשש" אם הגיעו לידיהם ראיות שאינן חד משמעיות להתנהגות בלתי הולמת במחקר, או פרסום על ידי המחברים, יש ראיות שהממצאים אינם אמינים אך מוסד או המחברים אינם מוכנים לחקור את המקרה, הם מאמינים שחקירה על התנהגות בלתי הולמת לכאורה הקשור לפרסום לא התקיימה, או שלא תתנהל באופן הוגן וחסר פניות, או שנפתחה חקירה אך הכרעה בעניין תתעכב במשך זמן רב.
עורכי כתבי עת צריכים לשקול לפרסם תיקון למאמר אם חלק קטן מפרסום, אשר בכללו הוא מהימן, מתברר כמטעה (במיוחד בגלל טעות כנה), או שרשימת המחברים שגויה (כלומר מחבר בעל תרומה ראויה הושמט, או שמו של אדם שאינו עומד בדרישות למחבר נכלל ברשימת להמחברים).
בשנת 2012 התפרסמו עדויות לכך שבמקרים בהם לכתבי עת נודע כי קיימות ראיות מוצקות להתנהגות בלתי הולמת אפשרית, אשר עלולות להשפיע על מהימנות חלק גדול מהממצאים, לעיתים קרובות לא התפרסמה "התראה המביעה חשש" ולא נערכה פניה למוסד שבו עובד החוקר כדי שניתן יהיה לבצע בדיקה. במקרה אחד כתב העת Journal of Clinical Oncology פרסם תיקון בלבד, למרות ראיות מוצקות לכך שהמאמר המקורי חסר תוקף. במקרה אחר, כתב העת Nature איפשר לפרסם תיקון למרות ראיות ברורות להונאת תמונות. ביטול המאמר, בשלב מאוחר יותר, נעשה רק לאחר עדות של אדם נוסף.
המקרים של יואכים בולדט ויושיטאקה פוג'י הדגיש את תפקידם של כתבי עת בהנצחת הונאה מדעית, כמו גם כיצד הם יכולים להתמודד איתה. במקרה של בולדט, העורכים הראשיים של 18 כתבי עת מקצועיים (בתחום הרדמה וטיפול נמרץ) מסרו הצהרה משותפת לגבי 88 מאמרים על ניסויים קליניים שפורסמו אף שנערכו ללא אישור ועדת האתיקה. במקרה של פוג'י, הכולל כמעט 200 מאמרים, כתב העת Anesthesia & Analgesia, שפרסם 24 מאמרים של פוג'י, הודה כי טיפולו במאמרים לא היה מספק. לאחר שפורסם מכתב למערכת מאת קרנקה ועמיתיו באפריל 2000, לצד תגובה עמומה של ד"ר פוג'י, לא התנהל מעקב על הטענה שהושמעה בדבר מניפולציה בנתונים ולא הוגשה בקשה לבדיקה מוסדית של מחקרו של ד"ר פוג'י. אף לאחר הטענות בדבר הטעייה בנתונים, Anesthesia & Analgesia המשיך ופרסם 11 מאמרים נוספים מאת ד"ר פוג'י. רק במרץ 2012 הודה העורך סטיבן שייפר כי כתב העת לא היה צריך לפרסם מאמרים נוספים של ד"ר פוג'י טרם שנבדקו הטענות על הונאה במחקר. באפריל 2012 שייפר עמד בראש קבוצת עורכים אשר פרסמו הצהרה משותפת, בה היה אולטימטום שפורסם לציבור, בו פניה למספר רב של מוסדות אקדמיים שבהם הועסק פוג'י, בו ניתנה הזדמנות למוסדות אלה לבדוק את מהימנות המאמרים שפורסמו.
השלכות של הונאה במחקר > השלכות למדע

ההשלכות של הונאה מדעית משתנות בהתאם לחומרת ההונאה, מידת ההכרה שהיא מקבלת ומשך הזמן החולף עד לזיהוייה. מקרי ראיות מפוברקות עלולים לגרום להשלכות בתחומים רבים, כאשר חוקרים אחרים משקיעים זמן וכסף כדי לאשש (או להפריך) את הממצא השקרי, או בדרך של שינוי מעוות של לוחות זמנים במחקר כדי לטפל בתוצאות מומצאות. הונאת האדם מפילטדאון היא דוגמה לכך: משמעותם הנכונה של המאובנים המזויפים שנמצאו הושתקה במשך עשרות שנים מכיוון שהם לא עלו בקנה אחד עם האדם מפילטדאון והמסקנות השגויות שבהן תמכו לכאורה אותם מאובנים מזויפים. בנוסף, הפלאונטולוג הבולט ארתור סמית' וודוורד חקר בפילטדאון מדי שנה עד מותו, בניסיון למצוא שרידים נוספים בדומה לאדם מפילטדאון. השקעה שגויה של משאבים, על יסוד מה שהתברר כהונאה במחקר, מנעה מאחרים להתייחס למאובנים אמיתיים ברצינות רבה יותר ועיכבה הבנה נכונה של האבולוציה האנושית. (מאובן אחר, הידוע בשם "הילד טאונג", היה צריך להיות הוכחה ניצחת לסתירת הדעה שהמוח האנושי התפתח תחילה. אך הוא התקבל ביחס ביקורתי מאוד בגלל הימצאות האדם מפילטדאון.)
במקרה של פרופ' דון פולדרמנס, ההונאה התמקדה בדיווחים על תוצאות ניסויים בטיפול שמטרתו למנוע מוות ואוטם שריר הלב במהלך ניתוחים. על הפרסום בדבר תוצאות הניסוי הסתמכו בכתיבת הנחיות במשך שנים רבות ברחבי צפון אמריקה ואירופה.
במקרה של ד"ר אלפרד שטיינשניידר, ירדו לטמיון שני עשורים של מחקר והשקעה של עשרות מיליוני דולרים בניסיון למצוא את הקשר החמקמק בין דום נשימה בשינה של תינוקות, תופעה ששטיינשניידר טען כי חקר במעבדתו, לבין תסמונת מוות בעריסה (SIDS). לטענת שטיינשניידר דום הנשימה הוא סימן מקדים למוות בעריסה. הפרשה נחשפה ב-1994, 22 שנים לאחר פרסום מאמרו של שטיינשניידר מ-1972 בכתב העת הבולט Pediatrics, בו טען לקשר בין התופעות, זאת כאשר וואנטה הויט, אמם של התינוקות שהשתתפו במחקר, נעצרה, הוגש נגדם כתב אישום והיא הורשעה בחמש עבירות של רצח מדרגה שנייה על חניקת חמשת ילדיה. מאמרו של שטיינשניידר, אשר נכתב ככל הנראה במטרה להציל חיי תינוקות, שימש למרבה האירוניה לאורך שנים כהגנה בידי הורים שנחשדו במקרי מוות מרובים של ילדיהם, במקרים של תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח. המאמר ב-Pediatrics משנת 1972 צוטט ב-404 מאמרים אחרים ושנים לאחר שהפרשה נחשפה המשיך להופיע במאגר המידע Pubmed ללא כל הערה, עד אשר נוספה לו הערה כי מאגר המידע אינו נושא באחריות לתוכן המאמרים המתפרסמים בו.
השלכות של הונאה במחקר > השלכות לחושף הונאה במחקר

חשיפת הונאה במחקר עלולות להיות השלכות חמורות עבור החוקרים האחרים למחקר, ולפגוע גם במוסדות בהם הם עובדים ולהאיר באור שלילי את אלה שהשתתפו בביקורת עמיתים ואיפשרו פרסום של מחקר מפוקפק. לכן למגוון גופים ואנשים עשויה להיות מניע לדכא כל ראיה או טענה להתנהגות בלתי הולמת. אנשים החושפים מקרים כאלה, בדרך כלל חושפי שחיתות, מוצאים עצמם מטרה למעשי נקמה בדרכים שונות. הפגיעה האפשרית בחושפי הונאה במחקר הניעה פיתוח חקיקה להגנתם במדינות שונות.
אימות נתונים > חשיפת נתונים מזויפים

עם התקדמות האינטרנט, ישנם כיום מספר כלים זמינים לסייע בזיהוי גניבות ספרותיות ופרסום כפול בספרות ביו-רפואית. כלי אחד שפותח ב-2006 על ידי חוקרים במעבדתו של ד"ר הרולד גארנר במרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס סאות'ווסטרן בדאלאס מכונה Déjà vu, זהו מסד נתונים פתוח לציבור המכיל כמה אלפי מקרים של פרסום כפול. כל המאמרים במסד הנתונים התגלו באמצעות שימוש באלגוריתם כריית נתוני טקסט eTBLAST, שנוצר גם הוא במעבדה של ד"ר גארנר. יצירת מסד הנתונים והסיווג שלאחר מכן של כמה מאות מאמרים הכלולים בו, הציתו דיונים רבים בקהילה המדעית בנוגע לנושאים כמו התנהגות אתית, סטנדרטים של כתבי עת וזכויות יוצרים אינטלקטואליות. מחקרים על מסד נתונים זה פורסמו בין היתר בכתבי עת כגון Nature ו־Science.
כלים אחרים אשר עשויים לשמש לאיתור נתונים הונאה כוללים ניתוח שגיאות. למדידות יש בדרך כלל כמות קטנה של שגיאות, ומדידות חוזרות של אותו פריט יגרמו בדרך כלל לסטיות קלות בקריאה. ניתן לנתח הבדלים אלה, ולעקוב אחר תכונות מתמטיות וסטטיסטיות ידועות מסוימות. אם קבוצה של נתונים נראית נאמנה מדי להשערת המחקר, כלומר, שגיאות בקריאה שאותן ניתן לצפות דרך כלל, אינן מופיעות במדידות כאלה, ניתן להסיק מסקנה שייתכן שהנתונים זויפו. ניתוח שגיאות לבדו אין בו די כדי להוכיח כי נתונים זויפו או פוברקו, אך הוא עשוי לספק ראיות תומכות במקום שקיים חשד להתנהגות בלתי הולמת.
בעשורים הראשונים למאה ה-21 חלק מעבודת המעקב אחר מהימנות פרסומים בכתבי עת מדעיים נעשית על ידי חובבי מדע הנעזרים בתוכנות מחשב מתקדמות. חלקם חשפו במהלך השנים פגמים במאות מאמרים שמחבריהם נאלצו לבטלם, או להוציא הודעות תיקון לפרסום המקורי.
אימות נתונים > שיתוף מידע

קירבי לי וליסה ברו מציעים, "אף על פי שסקירת נתונים גולמיים יכולה להיות קשה, גוזלת זמן ויקרה, מדיניות כזו תגרום למחברי מאמרים להיות אחראים יותר לדיוק הנתונים שלהם ועלולה להפחית הונאה מדעית או התנהגות בלתי הולמת."
דיווח חסר

ייתכן שרוב המקרים של התנהגות בלתי הולמת במחקר מדעי אינם מדווחים. מספר ביטולי המאמרים שהתפרסמו בשנת 2022 היה כמעט 5,500, אבל איוון אורנסקי ואדם מרקוס, מייסדי הבלוג Retraction Watch(אנ'), מעריכים שלפחות 100,000 ביטולי מאמרים צריכים להתרחש מדי שנה, כשרק אחד מכל חמישה ביטולים נובע מ"טעות כנה".
לקריאה נוספת

Claus Emmeche. "An old and a recent example of scientific fraud" (PowerPoint). נבדק ב-2007-05-18.
Sam Kean (2021). The Icepick Surgeon: Murder, Fraud, Sabotage, Piracy, and Other Dastardly Deeds Perpetrated in the Name of Science. Little, Brown and Company. ISBN 978-0316496506.
Patricia Keith-Spiegel, Joan Sieber, and Gerald P. Koocher (November, 2010). Responding to Research Wrongdoing: A User Friendly Guide.
Jargin SV. Misconduct in Medical Research and Practice. Nova Science Publishers, 2020. https://novapublishers.com/shop/misconduct-in-medical-research-and-practice/
נתנאל שלומוביץ, המחקרים שלו הסעירו את העולם. הם התבססו על זיוף מוחלט, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2021, פרשת דידריק סטאפל
שמואל הלל שינקר

| --- | --- |

 לידה:  קובנה
 פטירה:  11 בינואר 1956 ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בינואר 1956 
 רבותיו:  ישראל מסלנט, שמחה זיסל זיו 
 
הרב שמואל הלל שינקר (שיינקער) (1875 - כ"ז בטבת תשט"ז, 11 בינואר 1956) היה איש תנועת המוסר, נשיא אגודת הקודש ומייסד ישיבת אור חדש ובית המוסר בירושלים. חתנו של הרב יוסף חיים זוננפלד.
קורות חייו

נולד בקובנה שבליטא לרב אברהם שינקר (ר' אברמצ'יק תאני'ס), תלמיד רבי ישראל מסלנט. למד ב"תלמוד תורה" בקלם, אצל רבי שמחה זיסל זיו, ה"סבא מקלם".
בשנת תרמ"ה (1885) עלה לארץ ישראל . בהוראת "הסבא מקלם" הקים עם הרב ברוך מרקוס "בית מוסר" בעיר העתיקה, שמשך אליו בין היתר את הרב חיים מן, הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי והרב יעקב משה חרל"פ. ה"סבא מקלם" הנהיג את פעילותו של "בית המוסר" באמצעות מכתבים. הוא שלח גם מאמרים שנקראו לפני חברי "בית המוסר".
בשנת תרנ"ז, שנה לפני פטירתו, הורה ה"סבא מקלם" לתלמידיו הרב שינקר והרב מרקוס לייסד ישיבה בירושלים שתנוהל ברוח תנועת המוסר. היא הוקמה בחצר שטרויס שבשכונת מוסררה. במשך תקופה מסוימת עמד בראשה הרב יוסף חיים זוננפלד. לימים הוא השיא את בתו לאה לרב שמואל הלל שינקר.
נפטר בירושלים בכ"ז טבת תשט"ז, ביום השנה הראשון לפטירת בנו, ישראל, ונקבר בהר המנוחות.
בנו הרב יהושע ליב היה רב בבולטימור. בתו חיה רוחמה הייתה אשת הרב צבי קופשיץ.
בית הספר התיכון הטמפלרי

| --- | --- |

הכניסה לבית הספר
 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1882
 תאריך פתיחה רשמי:  1882 
 קואורדינטות:  31°46′01″N 35°13′23″E﻿ / ﻿31.766805555556°N 35.223°E﻿ / 31.766805555556; 35.223
 he
 
בית הספר התיכון הטמפלרי, יוני 2007. לאחר שהיה נטוש כעשר שנים ולפני ששופץ והפך למלון
בית הספר התיכון הטמפלרי הוא מבנה במושבה הגרמנית בירושלים. המבנה ממוקם ברחוב עמק רפאים 3. החל משנת 2017 משמש המבנה חלק ממלון "אוריינט" מרשת ישרוטל.
היסטוריה

המבנה נבנה בשנת 1882 במטרה לשמש בית ספר תיכון לבני המושבה הגרמנית בירושלים ולבני המושבות הטמפלריות האחרות ברחבי הארץ. בית הספר, שמומן ונתמך על ידי משרד החוץ של גרמניה, נחשב לטוב בבתי הספר בארץ ישראל באותה עת.
בית הספר פעל עד גירוש הטמפלרים בשנת 1939. לאחר מכן השתמשו במבנה מוסדות ומשרדי שלטון ממשלת המנדט הבריטי.
בשנת 1953 הוקם במקום מכון לסיבים ומוצרי יער על ידי מנחם לוין. במכון בוצעו "מחקרים בתחומי הפולימרים, הסיבים הטבעיים והסינתטיים, דטרגנטים וניקוי, פיזיקה של סיבים ואריגים, שימושי סיבים ברפואה וביוטכנולוגיה, עמידות ביולוגית של מוצרים סיביים". מאוחר יותר שונה שמו למכון הישראלי לסיבים. המכון פעל במתחם עד שנת 1998.
בשנת 1998 הוצא המתחם, בו שני מבני בית הספר ומבנה בית העם הטמפלרי במגרש הסמוך, למכרז ליזמים לצורך בניית בית מלון, והוא נמכר לחברת "קולוני ירושלים" (חברה שהוקמה לצורך פיתוח הפרויקט), בבעלות איש העסקים יוסף מוניאן, תמורת 16 מיליון שקל. בשנת 2000, נמכר המתחם לאיש העסקים היהודי-אמריקאי זמיר מורד שהגיש תוכנית לפיתוח המתחם. על פי התוכנית מבני בתי הספר היה אמורים להישמר והמבנה העיקרי של המלון היה אמור להיבנות בשטח המתחם מאחורי מבני בית הספר. חברת "קולוני" הגישה תוכנית להקמת מלון בגובה של כ-12 קומות, בו ישולב גם מבנה בית העם הטמפלרי, שמשמש את הכנסייה הארמנית, בקומת הקרקע. ועד התושבים של שכונת המושבה הגרמנית החל במאבק נגד התוכנית בטענה שהוא ישנה את אופי הסביבה ויהרוס את המרקם המעין כפרי של המושבה הגרמנית.
בדצמבר 2006 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים דחתה את התוכנית לבניית המלון בגובה של כ-12 קומות במאי 2009 אישרה תוכנית למבנה בן שמונה קומות עם 200 חדרי מלון. לאחר מאבק ופעולות מחאה הותר לכנסייה הארמנית להמשיך להשתמש במבנה ותוכנית המלון צומצמה.
במתחם הוקם מלון אוריינט, מלון ברמה של חמישה כוכבים הכולל 243 חדרים וסוויטות, חלקם במבני בית הספר התיכון הטמפלרי ששמרו. עלות הקמת המלון הייתה 342 מיליון שקל והוא כולל 11 דירות מגורים שנמכרו.
המבנה

המבנה, המצוי בסמוך לבית העם הטמפלרי, הוא מבנה דו קומתי. חזית המבנה בולטת, גרם מדרגות אופייני מוביל לכניסה הראשית שבראשה גמלון האופייני לאדריכלות הטמפלרית.
ראו גם

מכון הרדג
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.
פייטוש, עמק רפאים בית מס 3 בית הספר התיכון במושבה באתר מלון
ואורית בר-גיל, ‏לא מוותרת: חב' הקולוני ירושלים תגיש מחדש תוכנית למלון במושבה הגרמנית, באתר גלובס, 1 בינואר 2007
הערות שוליים

↑  דותן לוי, ישרוטל פותחת חלקית את מלון אוריינט החדש בירושלים, באתר כלכליסט, 24 באוגוסט 2017
↑  מומחה ישראלי ירצה בכינוס בינלאומי, למרחב, 12 באוגוסט 1959
↑  אריה דיין, למה אי-אפשר לסגור את המכון לסיבים, כותרת ראשית, 7 בנובמבר 1984
↑  זאב קליין ואביבה קרול, ‏מיתחם מכון הסיבים במושבה הגרמנית נמכר לקולוני ירושלים, באתר גלובס, 24 באוגוסט 1998
↑  רנית נחום-הלוי, איש העסקים האמריקאי זמיר מורד ישקיע 50 מיליון דולר בהקמת מלון במושבה הגרמנית בירושלים, באתר TheMarker‏, 24 בפברואר 2009
↑  אסתר זנדברג, כנס מחאה נגד בנייה לגובה במושבה הגרמנית בירושלים, באתר הארץ, 1 ביולי 2006
↑  אבי בר-אלי, בשם הוועד, באתר הארץ, 1 במרץ 2007
↑  אורית בר-גיל, ‏הוועדה המחוזית י-ם דחתה תוכנית להקמת מלון קולוני במושבה הגרמנית, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2006
↑  אורית בר גיל, ‏קולוני תבנה מלון במושבה הגרמנית, באתר גלובס, 20 במאי 2009
↑  רונן מדזיני, הרייב של הכנסייה הארמנית: מסיבה נגד פינוי, באתר ynet, 5 בספטמבר 2010
↑  ליהי עטר בכר‏, בוטיק, מפנק אבל עוד לא שם: המלון הירושלמי (הכמעט) מושלם, באתר וואלה, 15 באוקטובר 2017
מקוק יפני

| מקוק יפני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: מקוק
מין:: מקוק יפני
תת-מינים
 Macaca fuscata fuscata  מקוק יאקושימה, Macaca fuscata yakui
שם מדעי
 Macaca fuscata ‏בליית, 1875
תחום תפוצה


מקוק יפני (שם מדעי: Macaca fuscata) הוא מין בסוג מקוק, הקרוי גם קוף שלג. זהו מין של קופים בעלי זנב הנפוץ ביפן, אם כי אוכלוסייה פולשנית מצויה בלארדו שבטקסס משנת 1972. הוא נקרא גם "קוף השלג" משום שהוא חי באזורים המכוסים שלג במשך חודשים בשנה: הוא הפרימט הצפוני ביותר מלבד האדם, והפרימט העמיד ביותר לקור. למקוק היפני פרווה חומה-אפורה. הפנים, תנוכי האוזניים והישבן חשופים מפרווה ועורם אדום-אפור. הזנב קצר.
תפוצה ותזונה

המקוק היפני פעיל ביום ומבלה את רוב זמנו ביערות. הוא חי במגוון סוגי יערות, הכוללים יערות סובטרופיים, סובאלפיניים, ממוזגים וירוקי-עד, מתחת לגובה של 1500 מטרים. מזונו כולל זרעים, שורשים, ניצנים, פירות, חסרי חוליות, גרגרי יער, עלים, ביצי ציפורים, פטריות, קליפת עץ ודגנים. אורך גופו הוא בין 79 ל-95 ס"מ, עם אורך זנב של בערך 10 ס"מ. הזכרים שוקלים 15-18 ק"ג, משקל הנקבות הוא בסביבות 10 ק"ג.
המקוק היפני חי באזור ההרריים של הונשו, שיקוקו וקיושו ביפן. הוא שורד בטמפרטורות מתחת ל-15- מעלות צלזיוס. המקוק היפני מפורסם בזכות כמות הזמן שהוא מבלה במעיינות החמים הוולקניים.
הערות שוליים

↑  מקוק יפני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531539505171  NDL: 00972910 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקוקים יפנים מתרחצים
קרב אדינגטון

קרב אדינגטון (באנגלית: Battle of Edington) נערך בין 6 ל-12 במאי 878 בין האנגלו-סקסונים של ממלכת וסקס, בפיקודו של המלך אלפרד הגדול, לבין הוויקינגים הדנים, בפיקודו של מלכם גות'רום. הקרב הסתיים בניצחון אנגלו-סקסוני, אשר הוביל להסכם ודמור בין אלפרד לגות'רום מאוחר יותר באותה שנה, במסגרתו הוגדרו הגבולות בין ממלכת וסקס לבין השטח בשליטה דנית, שנודע מאוחר יותר כדנלואו. אלפרד ניצל את ההסכם לביצור ולארגון מחדש של ממלכתו, הדף פשיטות ויקינגיות נוספות ועד שנת 954 הצליחו צאצאיו לכבוש את אנגליה ולאחדה תחת שליט אחד.
המקורות העיקריים המתארים את הקרב מיקמו אותו ב"את'אנדוּן" (Ethandun או Ethandune), ועל בסיס קונצנזוס בין ההיסטוריונים הוסכם כי אדינגטון שבווילטשייר הוא האתר בו התקיים.
אירועים שקדמו לקרב

הפשיטה הוויקינגית הראשונה על שטח אנגלו-סקסוני ארעה ככל הנראה באי פורטלנד הסמוך לדורסט בין השנים 786 ל-802, שם נחתו שלוש ספינות והרגו את פקיד המכס של מלך וסקס באורטריק. ב-8 ביולי 793 פשטו הוויקינגים על המנזר באי לינדספרן שבצפון מזרח אנגליה, אירוע המסמל את תחילת הפשיטות הוויקינגיות על האי הבריטי. לאחר מכן נמשכו פשיטות אקראיות עד שנת 836, אז התעמת אגברט מלך וסקס מול כוח בן 35 ספינות ויקינגיות באזור סאמרסט, וב-838 הביס כוח משולב של ויקינגים ואנשי קורנוול בקרב הינגסטון דון.
הפשיטות נמשכו ועם הזמן גברה תדירותן ועוצמתן. בשנים 865–866 החריף המצב לאחר הגעתו לאנגליה של הצבא הוויקינגי הגדול (או כפי שכונה בידי האנגלו-סקסונים "צבא הכופרים הגדול", "Great Heathen Army"). לא קיים תיעוד לגבי עוצמתו של צבא זה, אך כוחו הראשוני הוערך ב-2,000 עד 3,000 איש. בתחילה היה הצבא הוויקינגי הגדול תחת פיקודם של איבר חסר העצמות, אובה והאלפדן רגנרסון, והגעתו סימנה שלב חדש, של כיבוש והתיישבות, במקום פשיטות ולאחריהן נסיגה. עד 870 כבשו הוויקינגים את ממלכות נורת'מבריה ומזרח אנגליה וב-871 תקפו את וסקס. מתוך תשעת הקרבות המוזכרים בכרוניקה האנגלו-סקסונית ניצחו האנגלו-סקסונים רק באחד, אך באותה שנה ירש אלפרד הגדול את כסאו של אחיו אתלרד הראשון, לאחר מותו של האחרון בעקבות קרב מרטון. על אף תבוסתו בקרב וילטון, הצליח אלפרד להגיע להסכם עם הוויקינגים, אשר עזבו את תחומי ממלכתו לאחר שקיבלו סכום כסף נכבד.
ממלכת מרסיה התמוטטה ב-874 והצבא הוויקינגי התפצל. האלפדן חזר לנורת'מבריה ולחם שם בפיקטים ובוולשים של ממלכת סטרת'קלייד. צבאו התיישב באותו אזור והוא אינו מוזכר עוד לאחר 876. ב-875 הפליג צבא דני חדש (אשר כונה "צבא הקיץ הגדול", Great Summer Army) בפיקודו של גות'רום, יחד עם המלכים אוסטל (Oscetel) ואנוונד (Anwend), ותקף את וסקס מספר פעמים, כאשר אלפרד עצמו כמעט ונלכד בהתקפה על מצודתו בצ'יפנהאם. עד 878 שלטו הדנים בצפון ובצפון-מזרח אנגליה ותבוסתם הזמנית בקרב אשדון לא עצרה את התקדמותם אל תוך ממלכת וסקס. אלפרד בילה את החורף בשנה שקדמה לקרב באדינגטון באזורי הביצות של סאמרסט, כאשר מאפייניו הפיזיים של השטח העניקו לו הגנה. באביב של שנת 878 הזעיק אלפרד אל דגלו את האנגלו-סקסונים תושבי האזור וצעד לעבר אדינגטון, שם פגש את הצבא הדני בפיקודו של גות'רום.
מצבו של אלפרד בטרם הקרב

גות'רום ואנשיו עשו שימוש באסטרטגיה הדנית הקבועה, אשר כללה כיבוש אתר, הקמת מחנה מבוצר והמתנה לתחילת משא ומתן להשגת "הסכם שלום", כלומר, קבלת כופר בתמורה להבטחה לעזוב את הממלכה באופן מיידי. אלפרד עקב מקרוב אחר הדנים מגבול הממלכה, בניסיון לעכב את התקדמותם ולצמצם בכך את הנזק שביכולתם לגרום. המערכה החלה ב-875, כאשר חמקו גות'רום וצבאו מכוחותיו של אלפרד וכבשו את וארהאם (Wareham) שבדורסט. בתמורה לבני ערובה ולהבטחה לעזוב את הממלכה, שילם להם אלפרד את הכופר, אך הדנים הפרו את ההסכם והגיעו לאקסטר, עמוק יותר בשטח הממלכה, שם נותרו עד סתיו 877. פעם נוספת הגיע עימם אלפרד להסכם, והדנים עזבו, הגיעו לגלוסטר ונותרו בה עד סוף אותה שנה. אלפרד בילה את חג המולד בצ'יפנהאם, כ-50 ק"מ מגלוסטר. הדנים תקפו את צ'יפנהאם בשעות הלילה, ככל הנראה בין 6 ל-7 בינואר 878, כבשו את העיירה ואלפרד נמלט עם מה שנותר מכוחותיו אל תוך השטח הכפרי ומשם אל אזורי הביצות.
עד אותו זמן, נראה היה כי אלפרד רודף אחר הדנים ברחבי וסקס, בעוד האחרונים פועלים כרצונם וכמעט ללא התנגדות. כותבי הכרוניקה האנגלו-סקסונית ניסו לתאר מצב לפיו הייתה היוזמה בצידו של אלפרד, אך נכשלו בכך. גם אם יצר אלפרד מגע עם הדנים, לא היה בכוחו להביסם. כוחותיו נכשלו אפילו בהגנה על צ'יפנהאם, בתקופה בה לא הייתה לוחמת מצור מפותחת, והיה ספק גדול ביכולתם לנצח את הדנים בשדה הקרב, ללא סיוע של ביצורים. בין 875 ל-877 לא היה אלפרד מסוגל לעשות הרבה כנגד האיום הדני, מלבד לשלם לפולשים בתקווה שיעזבו את ממלכתו.
הקרב

לאחר אובדן צ'יפנהאם, נותר אלפרד עם חלק זעום מכוחותיו ולא היה ביכולתו לאיים על הדנים ולכבוש בחזרה את העיירה, שבדומה לקרבות קודמים (כגון קרב רדינג) הוכיחו את יכולתם להגן על עמדות מבוצרות. אלפרד נסוג דרומה, על מנת לארגן מחדש את כוחותיו ולהתכונן לקרב נוסף. בתקופה זו ניהלו אלפרד ואנשיו לוחמת גרילה כנגד הדנים, אשר התקשו לשלוט בשטח שנפל לידיהם. בנוסף, נועדו הפשיטות של אלפרד להזכיר לאוכלוסייה על קיומו, ולנהל לוחמה פסיכולוגית כנגד גות'רום. בסביבות חג הפסחא בנה אלפרד בסיס באת'לני (Athelney), אי בלב אגם, השוכן בשטח גבוה ובלב אזור מיוער אך קרוב לרשת הדרכים. אלפרד החל לבנות את כוחו והמשיך לפשוט על שטחים סמוכים במטרה להשיג אספקה לאנשיו ולפגוע במורל של הדנים. בשבוע השביעי שלאחר חג הפסחא הזעיק אלפרד את תומכיו באמצעות גיוס חובה אל נקודת כינוס באתר המכונה "האבן של אגברט" (Ecgbryhtesstan או Egbert's Stone), ואנשים רבים ממחוזות סאמרסט, וילטשייר והאמפשייר שעדיין לא נמלטו, חברו אליו שם. למחרת היום יצא אלפרד בראש כוחותיו והקים מחנה באילי אוק (Iley Oak), רק עשרה ק"מ משדה הקרב, וביום שלאחר מכן נע לעבר אדינגטון, כאשר יעדו הסופי, צ'יפנהאם. בבראטון, גבעה הסמוכה לכפר אדינגטון, המתין צבאו של גות'רום, ואלפרד הורה לאנשיו ליצור מערך של "קיר מגנים" ולתקוף. על פי "חיי המלך אלפרד", מאת אשר:
לוחמים בפראות, יוצרים קיר מגנים צפוף כנגד צבא הפאגאנים כולו, ועומדים לעומתו בגבורה... בסופו של דבר השיג [אלפרד] את הניצחון. הוא הניס את הפאגאנים לאחור תוך כדי טבח גדול והיכה בנמלטים, הוא רדף אחריהם הרחק עד למצודה.
לאחר הקרב, כאשר תפסו הדנים מחסה מאחורי ביצוריהם בצ'יפנהאם, השמידו האנגלו-סקסונים את כל מקורות המזון בסביבה, כדי למנוע מהראשונים להשיג אספקה באמצעות גיחת פתע, והמתינו. לאחר שבועיים ביקשו הדנים הרעבים מאלפרד שלום, בהציעם בני ערובה ושבועות כי יעזבו לתמיד את ממלכתו, כמו במקרים הקודמים, אך עם הבטחה נוספת, שגות'רום ייטבל לנצרות. ההבדל העיקרי בין הסכם זה להסכמים שהושגו באקסטר ובוורהאם היה שאלפרד הביס בצורה מכרעת את הדנים באדינגטון, ולא רק עצר את התקדמותם, ומכאן נראה היה בסבירות גבוהה שיקיימו את תנאיו.
הסיבה העיקרית לניצחונו של אלפרד היה גודלם היחסי של שני הצבאות היריבים. אפילו אנשי מחוז אחד יכלו להוות כוח לחימה ראוי, כפי שהוכיחו אנשי דבונשייר, כאשר הביסו את צבאו של אובה רגנרסון בקרב סינוויט באותה שנה. בנוסף, ב-875 איבד גות'רום את תמיכתם של מלכים דנים אחרים, ובכללם איבר ואופה. כוחות אחרים התיישבו בתקופה שבין ההסכם באקסטר להתקפה על צ'יפנהאם בשטחי מזרח אנגליה ומרסיה, ורבים נוספים אבדו יחד עם 120 ספינות בסערה מול חוף סוואנג' (Swanage) בין 876 ל-877. אירועים אלה החלישו את כוחו של הצבא של גות'רום והיה עליו להרוויח זמן על מנת להתארגן מחדש. למזלה של וסקס, לא ניצלו הדנים את הזמן שניתן להם בצורה יעילה.