חוק יסוד: הכנסת
תיקונים מרכזיים

תיקון מס׳ 9 (נחקק: י״ג באב התשמ״ה, 31 ביולי 1985) – הוסיף את סעיף סעיף 7א, בעקבות פסיקת בית המשפט העליון שלא לפסול את רשימות כך והרשימה המתקדמת לשלום. הסעיף קובע שלא תשתתף רשימה בבחירות אם יש במטרותיה או במעשיה שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, שלילת האופי הדמוקרטי של המדינה, או הסתה לגזענות.
תיקון מס׳ 10 (נחקק: כ״ו באדר ב׳ התשמ״א, 1 באפריל 1981) – הוסיף את סעיפים 42א ו־42ב, אשר קובעים את מעמדו של חבר הכנסת שהורשע בעבירה פלילית, הן טרם נתינת פסק הדין הסופי (סעיף 42ב), והן לאחר נתינת פסק הדין הסופי בעניינו (סעיף 42א).
תיקון מס׳ 12 (נחקק: כ״ח בשבט התשנ״א, 12 בפברואר 1991) – הוסיף את סעיף 6א, המגביל את יכולתם של חברי כנסת לפרוש מסיעתם ולעבור אל סיעה הקיימת באותה הכנסת, בכלל ותמורת טובות הנאה בפרט, ואף קובע כי "חבר הכנסת שפרש מסיעתו ולא התפטר מכהונתו סמוך לפרישתו, לא ייכלל, בבחירות לכנסת שלאחריה, ברשימת מועמדים שהגישה מפלגה שהייתה מיוצגת על ידי סיעה של הכנסת היוצאת".
תיקון מס׳ 30 (נחקק: י״ב באדר התשס״א, 7 במרץ 2001) – הוסיף את סעיף 36א, הקובע כי אם לא אושר בכנסת חוק התקציב עד ל־31 במרץ באותה השנה, אזי ייחשב הדבר כאילו הכנסת החליטה להתפזר טרם סיום כהונתה, וייערכו בחירות לכנסת בתוך 90 ימים.
תיקון מס׳ 35 (נחקק: ד׳ באייר התשס״ב, 15 במאי 2002) – תיקן את סעיף 7א, כך שיאפשר גם פסילת מועמדות של מועמד בודד (ולא רק רשימה) אם יש במעשיו שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הסתה לגזענות או תמיכה במאבק מזוין של מדינת אויב או ארגון טרור נגד המדינה. המועמד הראשון, שפסילתו אושרה סופית בבית המשפט העליון היה מיכאל בן־ארי, שביקש להתמודד לכנסת במסגרת רשימת איחוד מפלגות הימין בבחירות לכנסת ה־21 (2019). בבחירות לכנסת ה־22 פסל בית המשפט העליון את מועמדותם של ברוך מרזל ובנצי גופשטיין, שהתמודדו מטעם עוצמה יהודית, בשל הסתה לגזענות. ועדת הבחירות המרכזית פסלה בעבר גם את המועמדים עזמי בשארה (2003), אחמד טיבי (2003), חנין זועבי (2013 ו־2015), ברוך מרזל (2015), עופר כסיף (2019) והיבה יזבק (2020), וכן הוגשו ערעורים לבית המשפט העליון בדרישה לפסול את ברוך מרזל (2003) ואת איתמר בן־גביר (2019), אך בית המשפט העליון לא אישר אף אחת מאותן פסילות, בנימוק שהן לא עמדו בקריטריונים הראייתיים המחמירים הנדרשים לפסילת מועמד לכנסת.
תיקון מס׳ 42 (נחקק ב־30 ביולי 2015), המכונה גם "החוק הנורווגי הקטן" – תיקון זה נחקק כהוראת שעה, לתקופת כהונתה של הכנסת העשרים בלבד. במרכזו חקיקת סעיף 42ג והרחבת סעיף 43. התיקון מסדיר את אפשרותו של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר להפסיק את חברותו בכנסת. במקומו של חבר הכנסת שהפסיק את כהונתו לפי סעיפים אלו יבוא המועמד הבא בתור ברשימת המועמדים לכנסת של המפלגה אליה משתייך חבר הכנסת. בשונה מהתפטרות מהכנסת, במקרה של הפסקת חברות, היה וחבר הכנסת שחברותו הופסקה יחדל מלכהן כשר או כסגן שר, או ימונה לתפקיד ראש הממשלה, ראש הממשלה בפועל או ממלא מקום ראש הממשלה, תחודש חברותו בכנסת, והאחרון שנהיה לחבר הכנסת מבין חברי רשימתו – יחדל מלכהן.
על פי הוראות התיקון, חבר הכנסת אחד בלבד מכל רשימת מועמדים רשאי להפסיק את חברותו בכנסת בהתאם לסעיף זה, אך מי שהפסיק את חברותו בכנסת רשאי "להתחלף" עם שר או סגן שר אחר מרשימתו, ובכך לחזור ולכהן בכנסת עם הפסקת חברותו בה של שר או סגן שר אחר.
תיקון מס׳ 44 (נחקק ב־27 ביולי 2016), המכונה גם "חוק ההדחה" מאפשר להדיח חבר הכנסת מכהונתו בשל העילות המנויות בסעיף 7א (שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הסתה לגזענות או תמיכה במדינת אויב או בארגון טרור). תיקון זה נחקק בעקבות הביקורת שמתחה ח״כ חנין זועבי על מעשיהם של חיילי צה״ל בהשתלטותם על הספינה מרמרה. לפי התיקון לחוק, ועדת הכנסת צריכה להציע לכנסת את ההדחה, ברוב של שלושה רבעים מחבריה, וזאת לאחר שקיבלה בקשה של 70 חברי כנסת, 10 מתוכם לא חברי קואליציה. הרוב הנדרש בכנסת להדחת חבר הכנסת הוא של 90 חברי הכנסת, וההדחה תיכנס לתוקף בתוך 14 יום.
ב־30 בינואר 2024, אישרה ועדת הכנסת את הדחתו של חבר הכנסת עופר כסיף, בעילה של תמיכה במאבק המזוין של ארגון החמאס. ועדת הכנסת נימקה זאת בכך שכסיף חתם על עצומה שתומכת בתלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם בבית הדין הבין־לאומי לצדק (ICJ), בשל התנהלות ממשלת ישראל במלחמת חרבות ברזל, שלטענתו קוראת לטיהור אתני ורצח עם. הוועדה הסבירה כי לדידה, הואיל וההליך עשוי היה להביא להשיג אסטרטגי לחמאס, הרי שהתמיכה בו והקריאה לעצירת הלחימה עולה כדי תמיכה במאבק המזוין של החמאס.
תיקון מס׳ 49 (נחקק ב־16 ביוני 2020) המכונה גם "החוק הנורווגי" – במרכזו חקיקת סעיף 42ג והרחבת סעיף 43. התיקון מסדיר את אפשרותו של חבר הכנסת המכהן כשר או כסגן שר להפסיק את חברותו בכנסת. במקומו של חבר הכנסת שהפסיק את כהונתו לפי סעיפים אלו יבוא המועמד הבא בתור ברשימת המועמדים לכנסת של המפלגה אליה משתייך חבר הכנסת. בשונה מהתפטרות מהכנסת, במקרה של הפסקת חברות, היה וחבר הכנסת שחברותו הופסקה יחדל מלכהן כשר או כסגן שר, או ימונה לתפקיד ראש הממשלה, ראש הממשלה החלופי, ראש הממשלה בפועל או ממלא מקום ראש הממשלה, תחודש חברותו בכנסת, והאחרון שנהיה לחבר הכנסת מבין חברי רשימתו – יחדל מלכהן. בניגוד ל"חוק הנורווגי" הקודם, שנחקק כהוראת שעה והתיר התפטרות של ח״כ אחד בלבד מכל רשימה, התיקון הנוכחי אינו מוגבל בזמן, והוא מאפשר התפטרות של עד שליש מחברי הכנסת מאותה סיעה (עם עיגול כלפי מעלה כאשר בסיעה פחות מ־12 ח״כים).
תיקון מס׳ 50 (נחקק ב־24 באוגוסט 2020): בהוראת שעה שאושרה במהלך המשבר הפוליטי בישראל נקבע כי בשנת 2020 המועד האחרון להגשת תקציב יחול ב־22 בדצמבר 2020 כיוון שעד 22 בדצמבר 2020 הממשלה כלל לא הגישה תקציב לאישור הכנסת, הכנסת העשרים ושלוש התפזרה ב־23 בדצמבר, לראשונה בתולדות הממשלה והכנסת מסיבה זו. במאי 2021 הוציא בג״ץ התראת בטלות להוראת השעה, בנימוק שהוראת השעה "מהווה שימוש לרעה בסמכות המכוננת, שאין לקבלו".
תיקון מספר 51 (נחקק ב־6 ביולי 2021) הרחבת "החוק הנורווגי" בכנסת ה־24 הורחב החוק ובו נקבע להגדיל את מכסות הרשאים להפסיק חברותם בכנסת לפי "החוק הנורווגי" כך שבסיעה שבה ישנם ארבעה עד שישה חברי כנסת יוכלו להפסיק חברותם שלושה חברי כנסת, בסיעה שבה ישנם שבעה עד תשעה חברי כנסת יוכלו להפסיק חברותם ארבעה חברי כנסת, ובסיעה שבה עשרה חברי כנסת ומעלה יוכלו להפסיק חברותם חמישה חברי כנסת.