stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרמוני איקנדה
קריירה

איקנדה החל את דרכו במחלקת הנוער של מילאן האיטלקית, אליה עבר בגיל 18 כאשר מילאן התרשמה מאוד מהיכולות הגבוהות שהוא גילה במדי הנבחרת הצעירה של ניגריה. הוא נרכש על ידי מילאן תמורת סכום של כ-500 אלף דולר, ושיחק במחלקת הנוער של המועדון עד ינואר 2010. לאחר מכן הושאל לשישה חודשים לקבוצת מונצה מהליגה השלישית. עוד לפני כן הספיק הקשר לערוך 5 הופעות לא רשמיות במדי מילאן, ואת הופעת הבכורה שלו ערך ביולי 2009 במשחק ידידות מול לוס אנג'לס גלאקסי כאשר החליף את רונאלדיניו.
בתחילת עונת 2010/2011 הושאל שנית, הפעם לפוגיבונסי, ובינואר 2011 הושאל לאקסטרמדורה מהליגה השלישית בספרד. לאחר מכן עבר לבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית, ובמקביל רשם הופעה ראשונה במדי נבחרת ניגריה הבוגרת.
בתחילת 2012 הגיע איקנדה לישראל כדי להיבחן בקבוצת בני סכנין, ולבסוף, ב-24 בינואר 2012 חתם בבית"ר ירושלים עד תום עונת 2011/2012. ב-9 באפריל 2012 שוחרר מהקבוצה. לאחר יותר מחצי עונה שלא שיחק, בינואר 2013 חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 שיחק בקבוצת הוברלה אוז'הורוד מליגת העל האוקראינית.
ב-3 באוגוסט 2014 חזר איקנדה לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. על אף שבמהלך הקריירה שיחק איקנדה כקשר אחורי, הציב אותו המאמן אסי דומב כבלם, והוא פתח בהרכב הקבוצה ברוב משחקיה בסיבוב הראשון. ב-22 בנובמבר 2014 כבש את שערו היחיד במדי הקבוצה, בניצחון 2–3 על הפועל באר שבע באצטדיון בלומפילד. לאחר שספג ביקורת על יכולתו ביקש איקנדה לעזוב את הפועל תל אביב, וב-28 בדצמבר 2014 הוא שוחרר מהמועדון.
ביולי 2015 חתם איקנדה בקבוצת סרייבו מליגת העל הבוסנית. בפברואר 2016 חזר לישראל וחתם בקבוצת מכבי יבנה מהליגה הלאומית. באוגוסט 2016 חתם בקבוצת אריס לימסול מליגת העל הקפריסאית. באוגוסט 2017 חזר לישראל וחתם בהפועל נצרת עילית. בינואר 2018 חתם בהפועל רמת גן, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. ביולי 2018 חתם באל-ג'בלין הסעודית.
הערות שוליים

↑  הפועל תל אביב: הרמוני איקנדה חתם לעונה אחת, באתר וואלה, 3 באוגוסט 2014
↑  הרמוני איקנדה שוחרר מהפועל תל אביב, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2014
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הרמוני איקנדה".
הרמוניה דיסוננס

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  קרואטיה קרואטיה
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 חברות
 מירה צרנצ'יץ' מגדלנה צביטן מרטה צביטן קטרינה מנדיץ' פרנצסקה פאלקה יאנה רדיץ' חנה זדוניץ'
 
הרמוניה דיסוננס (בקרואטית: Harmonija Disonance) היא להקת בנות קרואטית המונה שבע חברות: מירה צרנצ'יץ', מגדלנה צביטן, מרטה צביטן, קטרינה מנדיץ', פרנצסקה פאלקה, יאנה רדיץ' וחנה זדוניץ'. הוקמה בשנת 2018 בזאגרב, בירת קרואטיה.
קריירה

לאחר שנוסדה ב-2018 על ידי חברותיה החלה הלהקה להקליט מספר גרסאות כיסוי לשירים קרואטים מוכרים. במהלך שנותיה הראשונות לא הוציאה סינגלים באופן מסחרי.
ב-5 בפברואר 2021 פורסם סינגל הבכורה שלה, "Zima".‏ מאוחר יותר אושר על ידי מלחינו כי הוא נשלח כמועמד להשתתפות בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2021, אך נדחה ולא התקבל. ב-9 בדצמבר 2022 הכריזה רשות השידור הקרואטית כי הרמוניה דיסוננס עתידה להשתתף בקדם לאירוויזיון 2023 עם השיר "Nevera (Lei, lei)",‏ שיצא לאור דרך יוניברסל מיוזיק גרופ ב-20 בינואר 2023. היא סיימה את התחרות במקום השני, והפסידה ללהקת לט 3 עם ב-"Mama ŠČ!".‏ לאחר מכן נכנס השיר למקום ה-29 במצעד 40 השירים החמים בקרואטיה, ורשם את הכניסה הראשונה של הלהקה אל המצעד.
הערות שוליים

↑  Prkić, Ivana (27 בינואר 2023). "Harmonija Disonance: Nećemo biti u narodnim nošnjama" (בקרואטית). eurosong.hr. נבדק ב-28 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petrinović, Kruno (26 בינואר 2023). "Upoznajte cure iz Harmonije disonance: Kako je tradicijska glazba postala favorit Dore" (בקרואטית). Gloria. נבדק ב-28 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Harmonija disonance objavila novi singl Zima" (בקרואטית). sound-report. 3 במרץ 2021. נבדק ב-28 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Buva, Mia (25 בינואר 2023). "Harmonija disonance mnogima je najveće iznenađenje Dore 2023., i stranci ih žele na Eurosongu" (בקרואטית). Večernji list. נבדק ב-28 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony (9 בדצמבר 2023). "Croatia: Dora 2023 Participants Announced". eurovoix. נבדק ב-28 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harmonija Disonance: Fanovi Eurosonga oduševljeni ovom našom pjesmom, Kedžinu nazvali plagijatom (בקרואטית), Story, 18 בינואר 2023, נבדק ב-28 בינואר 2023 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Croatia: Let 3 win Dora 2023 and will sing "Mama SC!" at Eurovision". Wiwibloggs (באנגלית). 12 בפברואר 2023. נבדק ב-13 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pjesme s Dore 2023. ušle na listu, Noelle i dalje prva" (בקרואטית). top-lista. 6 בפברואר 2023. נבדק ב-7 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: c4f5bae7-8ddc-4ae1-a584-eaf22c023423
הקורפוס ה-30 (צרפת)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  צרפת צרפת
 שיוך:   צבא צרפת
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1916–1919 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 
הקורפוס ה-30 (בצרפתית: Corpe d'Armée 30e) היה קורפוס של הצבא הצרפתי שלחם במלחמת העולם הראשונה והתפרסם בשל פועלו בקרב ורדן.
היסטוריה

ב-10 באוגוסט 1915 הוקמה מפקדת "האזור המבוצר של ורדן", וב-21 בינואר 1916 שונה שמה ל"הקורפוס ה-30". הקורפוס תחת פיקודו של פול כריטיין ספג את המתקפה הגרמנית הראשונית בקרב ורדן וספג אבדות כבדות, אולם המשיך להילחם באזור במהלך המערכה. בשנת 1918 לחם הקורפוס במהלך הקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתף במתקפת מאה הימים, ובכלל זה בקרב איפר החמישי, ובשנת 1919 פורק הקורפוס.
הלכות קצובות

הלכות קצובות הוא חיבור הלכתי מתקופת הגאונים. כבר בסוף תקופת הגאונים הוא יוחס לרב יהודאי גאון, ראש ישיבת סורא (757-761), אך מרדכי מרגליות קבע כי הוא נתחבר באיטליה בסביבות שנת 850.
יש שסברו כי הספר מבוסס על ספר הלכות פסוקות וגם על ספר הלכות גדולות, אך מרגליות מראה כי רוב הספר הוא יצירה חדשה, והלכות בודדות הועתקו מהספר הלכות פסוקות.
כמעט בכל המקומות החיבור מיוחס לרב יהודאי גאון, אם כי ישנם כתבי יד המיחסים את החיבור לרב נטרונאי גאון. כבר ברשימה שנכתבה בימי רבי שלמה בן יהודה גאון, בט"ו באלול ד'תת"ו, מיוחסים לרב יהודאי שלושת החיבורים: הלכות גדולות, הלכות קטועות והלכות קצובות. אך מרגליות הראה את ההשפעה הארצישראלית על החיבור, ולפי ראיות שונות הוא משער כי החיבור נכתב באיטליה במחצית הראשונה של המאה התשיעית, ואם כן הרי זה הספר היהודי הראשון שנתחבר על אדמת אירופה.
לדברי מרגליות, הספר התפשט בעיקר באיטליה, צרפת וצפון אפריקה, אך בבבל הספר לא נפוץ, והשימוש בו בבבל מועט מאוד.
לקריאה נוספת

מרדכי מרגליות, מבוא לספר הלכות קצובות, ירושלים תש"ב
הערות שוליים

↑  סדר החכמים וקורות הימים, עמוד 178, באתר היברובוקס
הרמוני קורין

| --- | --- |

קורין בפסטיבל הסרטים בטורונטו ב-2007
 לידה:  4 בינואר 1973 (בן 51) בולינס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  Hillsboro Comprehensive High School 
 בן או בת זוג:  רייצ'ל קורין (2007–?) 
 http://www.harmony-korine.com/paper/main/news.html
 פרופיל ב-IMDb
 
הרמוני קורין (באנגלית: Harmony Korine; נולד ב-4 בינואר 1973) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי, סופר ושחקן יהודי-אמריקאי. מוכר בעיקר בשל כתיבת התסריט לסרט "ילדים", בבימויו של לארי קלארק, ובשל כתיבתם ובימוים של הסרטים "ספרינג ברייקרס", "גאמו", "ג'וליין דונקי בוי" ו-"Mister Lonely".
סרטו "Trash Humpers" הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו וזכה בפרס הראשי, פרס DOX, בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומי של קופנהגן בנובמבר 2009.
ביוגרפיה

קורין נולד בבולינס, קליפורניה וגדל בנאשוויל, טנסי למשפחה יהודית אמידה. הוריו הם אווה וסול קורין. אביו היה רקדן סטפס והפיק לרשת PBS (תכנים דוקומנטריים), סול נהג לקחת את קורין לקרנבלים וקרקסים ולימד אותו איך להשתמש במצלמת קולנוע מסוג "Bolex". כילד, קורין צפה בסרטים עם אביו שנהג לשכור סרטים של באסטר קיטון ולקח אותו להקרנה של גם גמדים התחילו בקטן.
קורין אמר כי "ידעתי שיש בקולנוע שירה כל כך חזקה שמעולם לא ראיתי עוד". כילד, קורין שינה את שמו מ"הרמוני" (הרמוניה) ל"הרמפול" (מזיק) כיוון שהרגיש כי שינוי זה יגרום לו להישמע קשוח יותר אם יקלע לקטטה. קורין העביר את ילדותו בנאשוויל ולמד בתיכון "הילסבורו" לפני מעברו לניו יורק לגור עם סבתו. קורין גם העביר זמן מה במחייה עם הוריו בקומונה, חוויה אשר סייעה לו לשבץ את סרטו Mister Lonely באווירת קומונה. כמתבגר, קורין הרבה לפקוד את בית הקולנוע והיה צופה בסרטים קלאסיים של ג'ון קסאווטס, ורנר הרצוג, ז'אן-לוק גודאר, ריינר ורנר פאסבינדר ושל אלן קלרק. באחד מהראיונות ציין קורין כי הוא למד מינהל עסקים במכללה, אך לפי מקורות אחרים נאמר כי הוא למד כתיבה דרמטית ב"בית הספר טיש לאומנויות" באוניברסיטת ניו יורק סמסטר אחד לפני שפרש לטובת פיתוח קריירה בתור גולש סקייטבורד מקצועי.
קורין הכיר את קלואי סביני בפארק "וושינגטון סקוור" בניו יורק במהלך שנתה האחרונה בתיכון ב-1993. השניים נהפכו לחברים קרובים, דבר אשר הוביל לליהוקה בסרט העצמאי דל התקציב "ילדים". הם היו במערכת יחסים שנמשכה עד שנות ה-90 המאוחרות. קורין התחתן עם השחקנית רייצ'ל קורין ולהם בת בשם לפטי בל קורין(Lefty Bell Korine).
באוגוסט 2024, הסרט "Baby Invasion" של קורין הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הסרטים של ונציה וזכה למחיאות כפיים של 8.5 דקות. הסרט מאופיין בסגנון ניסיוני, בלתי קונבנציונלי ודומה למשחק וידאו. הסרט משתמש במנועי משחקי וידאו ובינה מלאכותית ליצירתו, והוא מציג פסקול מאת Burial. העלילה של הסרט מועברת בעיקר דרך קריינות, שנעשית על ידי חובבת ASMR שמצא קורין באתר OnlyFans. הסרט נמשך כשעה ו-20 דקות והוקרן כהקרנת חצות בפסטיבל.
פילמוגרפיה

כבמאי/תסריטאי
גאמו (1997)
ג'וליין דונקי בוי (1999)
(2007) Mister Lonely
(2009) Trash Humpers
ספרינג ברייקרס (2012)
בטלן החופים (2019)
Aggro Dr1ft (2023)
Baby Invasion (2024)
קובץ מעורב
(1998, קצר) The Devil, the Sinner, and His Journey
(1998, תערוכה) The Diary of Anne Frank II
(2000, לא גמור) Jokes
(2010, קצר) Mac and Plak
(2010, קצר) Act Da Fool
(2011, קצר) Blood of Havana
(2011, תערוכה) Rebel
(2011, קצר) Snowballs
(2012) The Fourth Dimension
כבמאי בלבד
(2003) Above The Below
כתסריטאי בלבד
ילדים (סרט) (1995)
קן פארק (2002)
כמפיק
(2006) The Aluminium Fowl
(2006) Blackberry Winter
(2007) Mister Lonely
(2009) The Dirty Ones
כשחקן
ילדים (סרט) (1995) – פיג'ט
סיפורו של ויל האנטינג (1997) – ג'רוו
גאמו (1997) – בן על ספה
(2005) Last Days – בחור במועדון
(2009) Trash Humpers – הרווה
(2013) Stoker – מר פלדמן, מורה של אינדיה לאומנות
מנגלהורן (2014) – גרי
מאהבת בתשלום מראש (2017) – פול
Waves‏ (2019) – מר סטנלי
כעצמו
(1999, לא גמור) Fight Harm
(2000) The Name of This Film Is Dogme95
(2008) Beautiful Losers
(2008) Until the Light Takes Us
(2011) Sleepless Night Stories
(2011) The Advocate for Fagdom
הערות שוליים

↑  Alex Ritman,Ellise Shafer, We Survived ‘Baby Invasion’: Inside Harmony Korine’s Insane Experimental Film That Earned an 8.5-Minute Standing Ovation at Venice, Variety, ‏2024-08-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350450105171  PLWABN: 9810660390905606  BNE: XX1413621  BnF: cb14415927b (data)  CiNii: DA13914472  GND: 122743695  ISNI: 0000 0000 7825 6517  LCCN: no96013232  MusicBrainz: d5979f4e-5305-4164-8984-752566e5de6b  NDL: 00514362  NKC: xx0059948  NLK: KAC201710429  NTA: 17696276X  SNAC: w6fv0hq3  SUDOC: 070410917  ULAN: 500114646  VIAF: 96534539   WorldCat (עם VIAF): 96534539
הסכם אקס-לה-שאפל

| --- | --- |

 מקום יצירה:  אאכן 
 תאריך יצירה:  18 באוקטובר 1748 
 
הסכם אקס-לה-שאפל (Treaty of Aix-la-Chapelle) המכונה לעיתים חוזה אאכן, סיים את מלחמת הירושה האוסטרית, בעקבות קונגרס שהתקיים ב־24 באפריל 1748 בעיר אאכן.
בהסכם הראשוני נקבעו תנאי השלום שהוסכם ב־30 באפריל 1748 על ידי בריטניה, צרפת והרפובליקה ההולנדית, עם גרסה סופית שנחתמה ב־18 באוקטובר. אוסטריה, ספרד, סרדיניה, מודנה וג'נובה הצטרפו בהמשך לאמנה בשני הסכמים נפרדים, ב־4 בדצמבר 1748 וב־21 בינואר 1749.
האמנה בעיקרה לא הצליחה לפתור את הסוגיות שגרמו למלחמה, שהובילה למערך האסטרטגי המכונה המהפכה הדיפלומטית, ופרוץ מלחמת שבע השנים בשנת 1756.
רקע

צרפת ובריטניה החלו בשיחות שלום דו צדדיות באוגוסט 1746 בברדה, אך אלה עוכבו בגלל התקוות הבריטיות לשפר את מעמדן בפלנדריה. במקום אחר, אוסטריה כרתה שלום עם פרוסיה בדרזדן בדצמבר 1745, ואילו בסוף 1746 הגיעה לקיפאון מלחמתם עם ספרד בצפון איטליה. בעלה של מריה תרזה, פרנץ, נעשה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה בספטמבר 1745 וזכותה למלוכת בית הבסבורג הוכרה על ידי הטוענים האחרים. מכיוון שהולנד האוסטרית לא נחשבה לנכס אסטרטגי, מריה תרזה השיגה את יעדי המלחמה העיקריים שלה ורצתה שהשלום יאפשר בנייה מחדש של הממשל והצבא שלה, ואז להחזיר לעצמה את שלזיה מחדש.
למרות הניצחונות בהולנד, במהלך 1746 הזהיר שר האוצר שוב ושוב מפני המצב הקטסטרופלי של המצב הפיננסי הצרפתי. המצור הימי הבריטי הביא לקריסת תקבולי מכס ומחסור חמור, במיוחד בקרב העניים, שהסתמכו על דג הבקלה בניופאונדלנד כמקור מזון זול. לאחר הפסדיהם בקייפ פיניסטררה באוקטובר, חיל הים הצרפתי לא יכול היה עוד להגן על מושבותיה או על דרכי הסחר שלהם.
בחסות הוועידה הבריטית-רוסית בנובמבר 1747 הגיע חיל משלוח רוסי שכלל 37,000 אנשים, לחבל הריין בפברואר 1748. אף על פי שכבשו את מאסטריכט בחודש מאי, העמדה הצרפתית הייתה יכולה רק להידרדר. עם זאת, היעדר התקדמות בפלנדריה והתנגדות פנימית לעלות את הסבסוד לבעלות בריתה, גרמו לבריטניה לנכונות לסיים את המלחמה. צרפת וגם בריטניה היו מוכנות להטיל על בנות בריתם תנאים במידת הצורך, אך העדיפו להימנע מנסיגתם מההסכם, על ידי עריכת חוזה שלום נפרד.
כדי להשיג זאת, צרפת, בריטניה והרפובליקה ההולנדית חתמו על הסכם ראשוני ב־30 באפריל 1748, עם תנאים לשלום כללי, כולל השבת הולנד האוסטרית, מאסטריכט ומקומות נוספים. הם גם הבטיחו את השיוך של שלזיה לפרוסיה, כמו גם את דוכסויות פארמה, פירנצה וגואסטלה לפיליפ מלך ספרד (1720–1765). מול האיום להמשיך במלחמה בכוחות עצמם, אוסטריה, סרדיניה, ספרד וג'נובה הצטרפו לחוזה ב־4 בדצמבר 1748 וב־21 בינואר 1749.
תנאי ההסכם

אלה כללו את הנושאים הבאים:
אוסטריה מכירה בריבונות הפרוסית בשלזיה ומוסרת את דוכסות פארמה, פיאצ'נצה וגואסטלה לפיליפ מספרד (1720–1765), מי שהיה בנם הבכור של פיליפ החמישי מספרד ואליזבטה פארנזה;
צרפת נסוגה מהולנד האוסטרית ומחזירה שטחים הולנדיים, כמאסטריכט וברגן אוף זום;
בריטניה תשיב את לצרפת את מצודת לואיסבורג בנובה סקוטיה תמורת מדרס בהודו, שנכבשה על ידי צרפת בשנת 1746;
אוסטריה נסוגה מדוכסות מודנה ומהרפובליקה של ג'נובה;
חידוש חוזה הסחר (כולל סחר עבדים), שהוענק לבריטניה על ידי ספרד באמנת אוטרכט משנת 1713. בריטניה ויתרה על כך על פי חוזה מדריד משנת 1750, תמורת 10,000 ליש"ט;
מוקמת ועדה לפתור טענות הדדיות בין מתיישבים צרפתים ובריטים בצפון אמריקה.
אחרית דבר

האמנה שחזרה במידה רבה את המצב שהיה לפני פרוץ המלחמה בשנת 1740 אך לא הצליחה לפתור את הסוגיות המסחריות שגרמו לו. מעט צרפתים הבינו את המצב הכלכלי הנואש שדרש את החזרת הרווחים שלהם בהולנד האוסטרית. השילוב בהיעדר יתרונות מוחשיים לעזרת פרוסיה, יצר את הביטוי "טיפש כמו השלום".
הנחישות של מריה תרזה להחזיר את שלזיה הייתה גורם מפתח במהפכה הדיפלומטית בשנת 1756.
הוקמה ועדה למשא ומתן על תביעות טריטוריאליות הדדיות בצפון אמריקה, אך הייתה התקדמות מעטה מאוד. בריטניה החליפה את המצודה הצרפתית של לואיסבורג, בנובה סקוטיה עבור העיר מדרס, גרמה לזעם של הקולוניסטים הבריטים. רבים חשבו כי תנאי השלום מונעים על ידי האינטרסים הגרמניים של ג'ורג' השני בהנובר, ולא על ידי בריטניה. הניסיונות לזכות בתמיכה ציבורית בבית המלוכה, הובילה לתצוגת זיקוקים מרהיבה בגרין פארק בלונדון, עבורה הלחין הנדל את המוזיקה שלו לזיקוקי דינור. לא נראה כי אף אחד משני ״השחקנים הראשיים״ (בריטניה וצרפת) הרוויח הרבה עבור השקעתו. שניהם ראו באמנה מצב של שביתת נשק ולא שלום.
באוסטריה היו תגובות מעורבות. מריה תרזה הייתה נחושה בדעתה להחזיר את שלזיה והתרעמה על התמיכה הבריטית בכיבוש פרוסיה. מצד שני, האמנה אישרה את זכותה למלוכה, בעוד שההבסבורגים שרדו משבר שעלול היה להיות אסון, השיבו את הולנד האוסטרית ללא לחימה ועשו ויתורים קלים באיטליה. רפורמות ניהוליות וכלכליות חיזקו את דרכה בשנת 1750 לעומת 1740, ואילו מעמדה האסטרטגי התחזק באמצעות ההכרה בבית הבסבורג כשליט של שטחי מפתח בצפון מערב גרמניה, ריינלנד וצפון איטליה.
מבין שאר הצדדים הלוחמים, ספרד שמרה על דומיננטיות באמריקה הלטינית והרוויחה קלות בצפון איטליה. עם תמיכה צרפתית, פרוסיה הכפילה את שטחה עם סיפוח שלזיה, אך עשתה פעמיים הסכמי שלום מבלי ליידע את בעלי בריתה. לואי ה-16 כבר לא אהב את פרידריך וכעת ראה בו אדם לא אמין. המלחמה חשפה את חולשתם של המבצרים ההולנדים, שהוכיחו כי אינם מסוגלים לעמוד מול תותחנים מודרניים, וסימלו ואישרו את שקיעתה של הולנד כמעצמה גדולה.
בבריטניה הייתה התחושה שהם קיבלו מועט עבור התמיכות הצבאיות והפוליטיות שלהם. הדבר הביא את בריטניה ליישר קו עם פרוסיה, ולא עם אוסטריה, כדי להגן על האנובר מפני התוקפנות הצרפתית.
גורמים אלה הביאו להתאמה מחדש של התנאים, במה שמכונה המהפכה הדיפלומטית משנת 1756 ומלחמת שבע השנים 1756 עד 1763, שהייתה גדולה בהרבה מקודמתה.
לקריאה נוספת

Armour, Ian (2012). A History of Eastern Europe 1740–1918. Bloomsbury Academic Press. ISBN 978-1849664882.
Black, Jeremy (1999). Britain as a Military Power, 1688-1815. Routledge. ISBN 978-1-85728-772-1.
Browning, Reed (1993). The War of the Austrian Succession. New York: St Martin's Press. ISBN 978-0-312-09483-6.
Hochedlinger, Michael (2003). Austria's Wars of Emergence, 1683-1797. Routledge. ISBN 978-0582290846.
McGill, William J (1971). "The Roots of Policy: Kaunitz in Vienna and Versailles, 1749-1753". The Journal of Modern History. 43 (2): 228–244. doi:10.1086/240615. JSTOR 1876544.
McLynn, Frank (2008). 1759: The Year Britain Became Master of the World. Vintage. ISBN 978-0099526391.
Olson, J.S.; Shadle, R. Historical Dictionary of the British Empire. Greenwood Press. (1996): 1095-1099. ISBN 9780313293672.
Savelle, Max. "Diplomatic Preliminaries of the Seven Years' War in America". Canadian Historical Review. Vol. 20, No. 1 (1939): 17. doi:10.3138/CHR-020-01-04.
Scott, Hamish (2015). The Birth of a Great Power System, 1740-1815. Routledge. ISBN 978-1138134232.
Sosin, Jack M., "Louisburg and the Peace of Aix-la-Chapelle, 1748," The William and Mary Quarterly. Third Series, Vol. 14, No. 4 (Oct. 1957): 516–535
הערות שוליים

↑  Scott 2015, pp. 58-60.
↑  Black 1999, pp. 97-100.
↑  Hochedlinger 2003, pp. 259.
↑  Scott 2015, p. 61.
↑  Lesaffer, Randall. "The Peace of Aachen (1748) and the Rise of Multilateral Treaties". Oxford Public International Law. Retrieved 14 September 2019.
↑  McLynn 2008, p. 1.
↑  McLynn 2008, p. 2.
↑  McGill 1971, p. 229.
↑  Armour 2012, pp. 99-101.
↑  Black 1994, p. 63.
↑  Browning 1975, p. 150.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289811305171  BnF: cb33705660q (data)  GND: 4538495-2  LCCN: no90024158  SUDOC: 027872955  VIAF: 219967087   WorldCat (עם VIAF): 219967087 
ציור אלגורי של ז'אק דומון – חגיגת חתימת הסכם השלום אקס-לה-שאפל
זיקוקי דינור בגרין פארק, לונדון, לכבוד הסכם השלום
מריה טרזה, דמות מפתח באירועים באירופה, הייתה אובססבית בעניין שלזיה.
הפיגוע במונית בכביש עכו-צפת

| חלק ממאורעות תרצ"ו–תרצ"ט |
| --- | --- |
 תאריך:  28 במרץ 1938
 תאריך עברי:  כ"ה באדר ב' ה'תרצ"ח
 מקום:  כביש עכו-צפת, ליד ראמה וסאג'ור
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע ירי ודקירה
 הרוגים:  6
 מספר מפגעים:  בין 9 ל-20
 
הפיגוע במונית בכביש עכו-צפת, אירוע שזכה לעיתים לכינוי "מונית המוות", היה פיגוע ירי ודקירה סמוך לכפר ראמה ב-28 במרץ 1938, כ"ה באדר ב' ה'תרצ"ח, במהלך מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט (המרד הערבי הגדול). בפיגוע נרצחו 6 יהודים, בהם אב ובנו ואם ובתה. בעקבות פיגוע זה (ופיגוע נוסף שהתרחש זמן קצר לאחר מכן) השליך שלמה בן יוסף רימון על אוטובוס ערבי, פעולה שבגינה הוצא להורג.
רקע

באפריל 1936 החלה סדרה של התפרעויות אלימות של ערביי ארץ ישראל כנגד יהודים ובריטים, שבישרה את תחילתו של מרד ערבי מתוכנן ומאורגן כנגד המנדט הבריטי. מטרות המרד היו הקמת מדינה ערבית בפלשתינה, הפסקת גל העלייה היהודית ומניעת הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.
אירועי האלימות נמשכו עד אוקטובר 1936, אז התקיימה הפוגה. הפרעות התחדשו בספטמבר 1937 ונמשכו עד מרץ 1939. ביישוב העברי נקראו אירועי אלימות וטרור אלו בשם "המאורעות", והן גבו את חייהם של כ-400 יהודים ו-200 בריטים, ולצדם כ-5000 ערבים.
האירוע

ביום שני, 28 במרץ 1938 (כ"ה באדר ב' ה'תרצ"ח) בשעה 13:25 יצאה מונית שירות מחיפה לצפת ועליה תשעה נוסעים ונהג - כולם יהודים (תשעה מצפת ואחת מחיפה). כשעה לאחר צאתה לדרך, סמוך לכפרים ראמה וסאג'ור, נתקלה המונית בחוליית מחבלים (על פי עדויות הניצולים, כללה החוליה כתשעה מחבלים ולפי הודעת המשטרה כ-20 מחבלים) אשר כיתרה את המונית ברובים שלופים. לפי אחת העדויות, נהג המונית ירד מן המונית בידיים מורמות לאות כניעה. המחבלים פתחו בירי על הרכב, ממנו נהרגו צבי סגל ובנו דוד, גיסתו ציפורה כהנא ואמה פסיה ברל - כולם תושבי צפת. גופותיהן של כהנא וברל נפלו על רבקה, בתה הקטנה של כהנא, וכך הסתירו אותה מהמחבלים והצילו את חייה. הנוסע שלום ביבר נשכב על בנו הפעוט יהואש והתחזה למת, וכך ניצלו שניהם. שני נוסעים נוספים, אלגרה מוצרי (שעמדה לקראת נישואיה) ואברהם זיידה הלר, וכן הנהג בכור שחרור, נמלטו מן המקום, בזמן שהמחבלים ממשיכים לירות לעברם.
הלר, שברח דרך תעלה בצד הדרך, הצליח להגיע לתחנת המשטרה בראמה, שם שמעו את קולות הירי ושלחו רכב משוריין לזירת הפיגוע. השוטרים שהגיעו למקום הצליחו לחסל שלושה מחבלים ולמלט את הניצולים.
לאחר היוודע האירוע, החלו חיפושים אינטנסיביים אחרי שני הנעדרים, מוצרי ושחרור. החיפושים כללו אף מטוס שסייר באוויר, אך הגשם שירד יום לאחר הפיגוע הקשה על החיפושים. היו שמועות שהשניים מסתתרים בכפר ראמה או שנחטפו על ידי המחבלים ומוחזקים באחד הכפרים. יומיים לאחר הפיגוע נמצאו גופתיהם של השניים לא הרחק ממקום הפיגוע. שחרור נורה בבטנו, ומוצרי נרצחה מדקירות בצווארה, ועל גופתה היו סימני התעללות שהעלו חשד שהיא נאנסה, אולם הבדיקות לא הצליחו לאשש או להפריך חשד זה.
לאחר הפיגוע

כל הנרצחים, למעט אלגרה מוצרי, היו תושבי צפת, ארבעה מתוכם בני משפחה אחת (צבי סגל וציפורה כהנא היו גיסים), והשמועה על רציחתם עוררה תגובה קשה בעיר. הרבנות המקומית הכריזה על יום אבל והתכנסות לאמירת תהילים בבית הכנסת האר"י, וחלק מיהודי העיר אף צמו. עיריית תל אביב הפסיקה את ישיבתה ל-5 דקות קימה ודומיה לזכר הנופלים.
ארבעת ההרוגים שנרצחו במונית נטמנו בבית הקברות היהודי העתיק בצפת. לאחר מציאת גופתה של אלגרה מוסרי, הוא הובאה לקבורה בבית הקברות היהודי העתיק בחיפה. הנהג, בכור שחרור, נטמן בלוויה רבת משתתפים בצפת.
כשלושה שבועות לאחר הרצח, ב-16 באפריל, הותקפה מכונית ביריות באזור חניתה, ונרצחו שלושה מנוסעיה. שני הפיגועים עוררו סערה ביישוב, אך המדיניות הרשמית, הן של הנהגת היישוב המאורגן והן של בית"ר, הייתה להבליג ולא להגיב לתקיפות. שלמה בן-יוסף, חבר בית"ר מראש פינה, החליט לבצע פעולת תגמול, והשליך רימון על אוטובוס ערבי. בן יוסף נתפס והוצא להורג, והיה הראשון מבין עולי הגרדום.
במרוצת השנים נשכח מקום קבורתם של חמשת החללים שנקברו בצפת. בשנת 2020 אותרו הקברים, לאחר מחקר ממושך של ורד טל שחקרה את האירוע, והתקיים טקס אזכרה לקורבנות.
הערות שוליים

1 2  שמעון כהן, זוכרים את נרצחי מונית המוות, באתר ערוץ 7, 16 ביוני 2020
↑  אורי בירן ואסף זלצר, יחסי יהודים-ערבים במרחב הכפרי ראש פינה-ג'אעונה, בתוך: עיונים 30, עמ' 172.
↑  שוב הציף גל טרור את הארץ, דבר, 29 במרץ 1938
1 2  מרחץ דמים איום ומזעזע בדרך עכו־צפת, הַבֹּקֶר, 29 במרץ 1938
↑  דף לזכר נפתלי צבי סגל, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  דף לזכר ברוך דוד סגל, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  דף לזכר צפורה כהנא, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  דף לזכר באשע בתיה בראל בריל, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  דף לזכר עליזה אלגרה מוסרי, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  דף לזכר בכור יהודה שחרור, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  האבודים עוד לא נמצאו, דבר, 30 במרץ 1938
↑  בכור שחרור ואלגרה מוצרי נמצאו הרוגים, דבר, 31 במרץ 1938
↑  עזרא יכין, "אלנקם", עמ' 31
↑  בדיקת גופת הצעירה מוסרי, הַבֹּקֶר, 3 באפריל 1938
↑  הלווית בכור שחרור, דבר, 1 באפריל 1938
↑  הלוית ארבעת חללי צפת, דבר, 30 במרץ 1938
↑  יוסף רוטבלאט, אברהם דניאלי, דוד בן גאון, זאב ענו נרצחו בדרך מחניתה, דבר, 17 באפריל 1938; חללי חניתה החדשים לבית עולמם, דבר, 18 באפריל 1938
↑  יעקב העליון, שלמה בן-יוסף, החייל האלמוני, חדשות, 10 ביוני 1988
הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות

| --- | --- |


 הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות
 דגל הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות
 תחום:  ארגון בינלאומי
 שפה רשמית:  ספרדית, אנגלית, צרפתית, פורטוגזית, והולנדית
 מטה הארגון:  קראקס, ונצואלה ונצואלה
 מקום פעילות:  יבשת אמריקה והאיים הקריביים מלבד ארצות הברית וקנדה
 חברים:  32 מדינות
 יושב ראש:  אנדרס מנואל לופס אוברדור
 תקופת הפעילות:  23 בפברואר 2010 – הווה (14 שנים)
 sela.org/celac
 
הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות (ספרדית: Comunidad de Estados Latinoamericanos y Caribeños, פורטוגזית: Comunidade de Estados Latino-Americanos e Caribenhos) או בקיצור CELAC, הוא השם של הבלוק הלטיני אמריקאי והמדינות הקריביות אשר הוקם ב-23 בפברואר 2010 בוועידת "קבוצת ריו" אשר נערכה במקסיקו. בבלוק חברות כל מדינות יבשת אמריקה והאיים הקריביים מלבד ארצות הברית וקנדה. מדינות אירופאית אשר מחזיקות בשטחים באזור אינן חברות גם כן.
הבלוק הוא תוצאה של עשור המאופיין בהעמקת הקשרים בין המדינות החברות. הבלוק נועד להעמיק את הקשרים הכלכליים, המסחריים והפוליטיים בין המדינות וכמו כן, למזער את ההשפעה של ארצות הברית על הפוליטיקה והכלכלה של המדינות החברות. הארגון רואה בעצמו כאלטרנטיבה לארגון מדינות אמריקה (OAS) אשר הוקם בוושינגטון ב-1948 כהתנגדות להשפעה פוטנציאלית של ברית המועצות באזור ואשר כולל את כל המדינות החברות בקהילה זו בנוסף לארצות הברית וקנדה.
בינואר 2020 פרשה ברזיל מהארגון, אך הצטרפה אליו שוב בינואר 2023, לאחר היבחרו של לואיז אינסיו דה סילבה לנשיא ברזיל.
ביוני 2023, CELAC הכירה באופי הלטינו-אמריקאי והקריבי של האי פוארטו ריקו ו"קוראת לאספה הכללית של האו"ם לבחון את שאלת פוארטו ריקו בשלמותה ועל כל היבטיה., ולהכריע בעניין זה בהקדם ככל האפשר"..