stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלן בק
קריירה > ספרים ואתרי האינטרנט

משנת 2003 ועד היום בק הספיק להוציא לאור עשרה ספרים שהפכו לרבי מכר בעקבות הפרסום הרב לו זכה.
The Real America: Messages from the Heart and Heartland - פורסם על ידי הוצאת "Pocket Books" בשנת 2003. הרעיון לספר הגיע לבק בעת שנסע באוטובוס בין עצרות שערך כדי להביע הזדהות עם צבא ארצות הברית ערב הפלישה לעיראק.
An Inconvenient Book: Real Solutions to the World's Biggest Problems - פורסם על ידי הוצאת "סיימון אנד שוסטר" בשנת 2007. ספר זה היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס החל מ-9 בדצמבר 2007 ונשאר בראש הרשימה במשך 17 שבועות.
The Christmas Sweater - יצא לאור בהוצאת סיימון אנד שוסטר בשנת 2008. ספר זה הוא אוטוביוגרפי למחצה ועוסק באירועים משמעותיים מילדותו של בק דרך דמותו של נער בדיוני. הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס החל מ-30 בנובמבר 2008 ועד 25 דצמבר 2008.
Glenn Beck's Common Sense: The Case Against an Out-Of-Control Government, Inspired by Thomas Paine - יצא לאור בהוצאת "סיימון אנד שוסטר" בשנת 2009. הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס החל מ-26 ביוני 2009 ועד 18 באוקטובר 2009.
Arguing with Idiots: How to Stop Small Minds and Big Government - יצא לאור בשנת 2009 בהוצאת "סיימון אנד שוסטר". הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס החל מ-30 בספטמבר 2009 ונשאר בראש הרשימה במשך שלושה שבועות.
The Christmas Sweater: A Picture Book - פורסמה על ידי הוצאת "Threshold Editions" בשנת 2008. הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ב-15 בנובמבר 2009.
The Overton Window - פורסם ב-15 ביוני 2010 על ידי הוצאת Threshold Editions. זהו מותחן פוליטי אשר שואב השראה בעיקר מהשקפותיו של בק לגבי האקלים הפוליטי בממשל הפדרלי הנוכחי של ארצות הברית. הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ב-25 ביוני 2010.
Broke: The Plan to Restore Our Trust, Truth and Treasure - יצא לשווקים ב-26 באוקטובר 2010.
כמו כן, פרסם בק גם שלושה ספרים בפורמט אודיו בלבד:
America's March to Socialism: Why We're One Step Closer to Giant Missile Parades - פורסם על ידי הוצאת "סיימון אנד שוסטר" בשנת 2008.
An Unlikely Mormon, The Conversion Story of Glenn Beck - פורסם על ידי הוצאת "Deseret Book" בשנת 2008.
Idiots Unplugged - פורסם על ידי הוצאת "סיימון אנד שוסטר" בשנת 2010.
GlennBeck.com, אתר הדגל של חברת ההפקות של בק, מכיל גם תוכן פרימיום אשר זמין למנויים בלבד. באוגוסט 2010 השיק בק אתר עצמאי נוסף בשם "The Blaze".
מופעים ואירועים בפני קהל

החל משנת 2005, בק נוהג לערוך מופע יחיד בערים שונות בארצות הברית פעמיים בשנה.
במהלך ינואר ופברואר 2010, בק וביל אוריילי הופיעו בערים שונות בארצות הברית במופע משותף בשם "The Bold and Fresh Tour 2010". במהלך המופע, בק ואוריילי נאמו כל אחד בנפרד במשך 30–40 דקות והציעו פרשנות משלהם למגוון סוגיות שונים. לאחר מכן, לקראת סיום המופע הופיעו בק ואוריילי יחד על הבמה במשך כ-30 דקות, ענו על שאלות מהקהל ודנו בהשקפותיהם לגבי סוגיות שונות.
מופעים ואירועים בפני קהל > המחאות של פרויקט 9–12 ותנועת מסיבת התה

בק הוא היוזם של המניפסט הפוליטי וקבוצת הפעילים הפוליטיים המכונה "פרויקט 9–12". המניפסט הוצג לראשונה בתוכניתו של בק ב-13 במרץ 2009. לדברי בק, מטרת הפרויקט היא לקרב את כל האמריקאים לתחושת האחדות אשר בה אמריקה הייתה שרויה ב-12 בספטמבר 2001, יום לאחר פיגועי 11 בספטמבר. המניפסט נקרא על שם 9 העקרונות ו-12 הערכים אשר לדעתו של בק ייצגו את הלך רוחו של העם האמריקאי יום לאחר פיגועי 11 בספטמבר (וכמובן מציין את התאריך המדובר, 12/09).
פרויקט 9–12 הוא למעשה חלק מתנועת מסיבת התה. אנשי התנועה וקבוצת פעילי "פרויקט 9–12" אינם מזדהים עם אף אחת מהמפלגות הפוליטיות הגדולות, על אף שהן נחשבות לתנועות אמריקאיות שמרניות ואפילו אנטי ממשלתיות. בק תמך בהפגנות "מסיבת התה" בתוכניותיו ואף דרבן אנשים לצאת ולהשתתף בהן. באפריל 2009 שודרה תוכניתו של בק מעצרת מחאה של מפגיני "מסיבת התה" בסן אנטוניו.
פרויקט 9–12 ספג ביקורת רבה כאשר מתנגדיו טענו כי הוא משמש לצורך הסתה ודוגל תיאוקרטיה, תוך ניצול פיגועי 11 בספטמבר למטרות רווח פוליטי.
מופעים ואירועים בפני קהל > עצרת השבת הכבוד

"עצרת השבת הכבוד" (Restoring Honor rally) היא עצרת אותה ערך בק לצד אנדרטת לינקולן בוושינגטון די. סי. ב-28 באוגוסט 2010. מלבד בק, נאמו בעצרת המועמדת הרפובליקנית לתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית, שרה פיילין ואחייניתו של מרטין לותר קינג, אלבדה קינג.
העצרת ספגה ביקורת רבה מצד מנהיגי זכויות אזרח אמריקאיים, ואנשי תקשורת שונים, בעיקר על כך שהעצרת שהתקיימה ביום השנה לנאום ה"יש לי חלום" של מרטין לותר קינג ובאותו המקום בו מרטין לותר קינג נאם את הנאום ההיסטורי.
במהלך נאומו של בק בעצרת, הוא הדגיש כי על האמריקאים מכל הדתות לחדש את אמונתם באל, ולחזור לערכים והעקרונות המשותפים לעם האמריקאי. בק קרא לאמריקאים להתאחד למרות חילוקי הדעות הפוליטיים והדתיים. בסוף העצרת עלו לבמה 240 אנשי דת אמריקאיים שונים מדתות שונות.
מופעים ואירועים בפני קהל > עצרת השבת האומץ

במהלך אוגוסט 2011 ערך בק עצרת בשם "השבת האומץ" (Restoring Courage) בירושלים שמטרתה הפגנת תמיכה בעם היהודי. בעת שהודיע על כוונתו לערוך את העצרת ציין בק כי לפי דעתו פתרון שתי המדינות יחתוך את ירושלים, ואת העיר העתיקה, משאר העולם. כמו כן, הוא ציין כי סידורי ביטחון והלוגיסטיקה בעיר העתיקה יהוו אתגר ממשי לעריכת העצרת והדגיש כי הוא סבור ש"שערי הגיהנום יפתחו נגדנו". חברת ההפקה של בק "Mercury Radio Arts" הפיקה שלושה אירועים שונים במסגרת עצרת "השבת האומץ", בהם עצרת שנערכה ב-24 באוגוסט בכותל הדרומי של הר הבית. בנוסף לכך, בק שידר את התוכנית שלו מאושוויץ במסגרת עצרת "השבת האומץ".
במהלך שהייתו בישראל ביקר בק באתרים היסטוריים שונים ברחבי ישראל אשר קדושים הן ליהודים והן לנוצרים. כמו כן הוא ביקר את תמר פוגל, אשר הוריה ושלושת אחיה נרצחו בפיגוע באיתמר.
ביקורת

ב-2006 עורר בק ביקורת מצד ארגונים מוסלמים כאשר פקפק בשידור בנאמנותו של קית' אליסון לארצות הברית.
במהלך 2009 בעקבות פרשת מעצרו של פרופסור שחור מאוניברסיטת הרווארד ובעקבות תגובתו של הנשיא אובמה אשר ציין כי "המשטרה נהגה בצורה מטומטמת" בק טען כי הנשיא ברק אובמה חושף עצמו שוב ושוב כבעל "שנאה עמוקה לאנשים לבנים ותרבות לבנה", ובנוסף ציין כי "אני לא אומר שהוא לא אוהב אנשים לבנים. אני אומר שיש לו בעיה. הבחור הזה, אני מאמין, הוא גזען." דבריו עוררו סערה רבה בתקשורת האמריקאית אשר הובילה לכך שחברות מסחריות רבות הודיעו כי יפסיקו לפרסם בתוכניתו של בק על מנת למנוע שיוך של המותגים שלהם עם תוכן שעלול להיחשב לפוגעני בקרב קהל הלקוחות הפוטנציאלי שלהם.
ביקורת > השוואות לנאצים

בק עורר ביקורת רבה בשימוש הרב שלו בהשוואות של יריבים לנאצים. בדיילי שואו הוא הוצג כמי שיש לו "טורט-נאצי".
הוא טען כי רפורמת הבריאות שיזם אובמה תוביל לתוצאה דומה לתוכנית T4 הנאצית לחיסול נכים וחולי נפש.
אחרי הטבח בנורווגיה בקיץ 2011, בו נרצחו עשרות משתתפים במחנה קיץ של מפלגת העבודה הנורווגית, אמר בתוכנית הרדיו שלו: "היה ירי במחנה פוליטי, שנשמע קצת כמו מחנה הנוער ההיטלראי. מי מקיים מחנה לילדים שכולו עוסק בפוליטיקה?
ביקורת > ביקורת בקהילה היהודית בארצות הברית

ב-2010 האשים בק את המיליארדר היהודי ג'ורג' סורוס בסיוע למשלוח יהודים הונגרים למחנות השמדה בתקופת השואה. בתגובה פרסמה הליגה נגד השמצה הודעה שבה היא מוקיעה את הקשר שיצר בק בין סורוס, שהיה ילד קטן בתקופת השואה, לבין פעולותיהם של אחרים ששלחו יהודים למחנות השמדה.
במהלך ינואר 2011 כ-400 רבנים רפורמים אמריקנים חתמו על מכתב שפורסם בתשלום בוול סטריט ג'ורנל בו מחו על כך שלפי דעתם בק נוהג להתייחס לעיתים רבות לשואה ולנאצים באופן שאיננו הולם ואף מוזיל את זכר השואה. פרסום המכתב מומן על ידי הארגון "Jewish Funds for Justice" אשר קרא בעבר לפיטוריו של בק מערוץ פוקס ניוז. באתר האינטרנט של הארגון נטען כי נדמה שבק "שואב את החומר שלו הישר מן המסמך האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון". במכתב נאמר כי בק ופוקס ניוז " ...ממעיטים בזכר ובמשמעות של השואה, כאשר הם משתמשים במונח על מנת לערער על כל אדם או ארגון אשר עמו הם אינם מסכימים." בתגובה, מנהל פוקס ניוז, ציין בפני סוכנות רויטרס כי המכתב נבע מ"ארגון פוליטי שמאלני אשר נתמך על ידי ג'ורג' סורוס".
ב-22 בפברואר 2011, במהלך דיון בתוכנית הרדיו של בק אשר התמקדה בפולמוס סביב הערותיו הקודמות של בק על סורוס, ציין בק כי "רבנים רפורמים הם בדרך כלל פוליטיים מטבעם. במידה רבה, באותו האופן שהאסלאם הרדיקלי מתמקד פחות בדת ויותר בפוליטיקה". בק ספג לביקורת רבה על דבריו מצד אישים רבים בתקשורת בהם שמרנים אמריקנים אחרים ורבנים יהודיים. הליגה נגד השמצה ציינה בתגובה כי דבריו של בק הם "דברי בורות של קנאים". ב-24 בפברואר, התנצל בק על דבריו והסכים כי אלו היו "דברי בורות".
אליוט אברמס

| --- | --- |

אליוט אברמס - פברואר 2012
 לידה:  24 בינואר 1948 (בן 77) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של לונדון, הרווארד קולג', בית הספר למשפטים בהרווארד, בית הספר ליטל רד 
 בן או בת זוג:  רייצ'ל אברמס 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של השמש של פרו 
 
אליוט אברמס (באנגלית: Elliott Abrams; נולד ב-24 בינואר 1948) הוא עורך דין ומדינאי לשעבר, יהודי-אמריקאי. עסק גם בפרשנות פוליטית, בעיקר בנושאי מדיניות חוץ אמריקאית, וחיבר מספר ספרים בנושאי ממשל ודת. כיהן בתפקידים בכירים בממשלי נשיאי ארצות הברית רונלד רייגן וג'ורג' ו. בוש. ידוע כאידאולוג נאו קונסרבטיבי. מכהן כחבר בכיר, המתמחה בענייני המזרח התיכון, בארגון "המועצה ליחסי חוץ" (CFR). ארגון זה, המתמחה בענייני מדיניות חוץ, הוא בין השאר גם המוציא לאור של כתב העת הנודע הפוריין אפיירס.
בתקופת פעילותו תחת ממשל רונלד רייגן וג'ורג' בוש (האב) היה אברמס מעורב במספר פרשיות של אספקת נשק וסיוע אמריקני לממשלות וארגוני ימין בדרום אמריקה ששימש להתנגדות לתנועות שמאל ובמקרים רבים גם למעשי רצח באותן מדינות תוך שאברמס מסתיר עובדות חשובות על פעילות ארצות הברית באזורים אלו מפני אנשי הקונגרס. בהמשך ניסה להסתיר בפני חוקרים של הסנאט גם את מידע הקשור לפרשת איראן-קונטראס ועל כך הואשם בהסתרת מידע, נשפט ונדון לקנס ומאסר על תנאי.
ב-2021 מונה אברמס ליו"ר קרן תקווה המקדמת ערכים שמרניים בישראל ובין השאר מממנת את פעילותו של פורום קהלת.
ביוגרפיה

אברמס נולד בניו יורק, סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד ב-1969, תואר שני ביחסים בינלאומיים בבית הספר לכלכלה של לונדון ב-1970 ותואר במשפטים בהרווארד ב-1973. תמך והשתתף במסע הבחירות של הסנאטור הנרי ג'קסון ממדינת וושינגטון למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1976 (המנצח היה ג'ימי קרטר). בשנים 1977–1979 היה יועץ מיוחד ולבסוף אף ראש המטה של הסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן. בתפקיד זה הכיר את רחל דקטר, בתה של מידג' דקטר נאו קונסרבטיבית ידועה ובתו החורגת של נורמן פודהורץ בעלה השני, עורך ה"קומנטרי" לשעבר ומראשי הניאו קונסרבטיבים, ואחותו למחצה של ג'ון פודהורץ, נאו קונסרבטיבי ידוע נוסף (עורך "קומנטרי" כיום). ב-1980 נישא אברמס לרחל ולהם שלושה ילדים.
דעותיו

על פי המגזין jacobin.com ראה אברמס בהבסת ברית המועצות את העדיפות הגדולה ביותר של ארצות הברית, ואמר באחד הראיונות ש"האיום הגדול ביותר על זכויות האדם הוא ברית המועצות". לפי המגזין, אברמס מאמין שלא משנה כמה ממשלה אכזרית או פשיסטית היא עדיין עדיפה על ממשלה קומוניסטית. תפיסת עולם זו אכן יושמה ברבות מפעולותיו של אברמס.
קריירה

בשנים 1981 ל-1989 שירת אברמס שירת בתפקידי מדיניות חוץ בימי שני נשיאים רפובליקנים של ארצות הברית: רונלד רייגן וג'ורג' בוש (הבן). בתקופת ממשל רייגן, עת כיהן כעוזר מזכיר המדינה לענייני זכויות אדם ועניינים הומניטריים, ועוזר לענייני מדינות אמריקה. הוא נודע בשל מעורבותו בהחלטות שנויות במחלוקת הנוגעות למדיניות החוץ כלפי גואטמלה, ניקרגואה ואל סלוודור. בעקבות פרשת איראן-קונטראס הוא הורשע בעבירות של הלנת מידע מהקונגרס ונידון למאסר על תנאי. הוא קיבל חנינה מג'ורג' בוש (האב).
ב-1993, בתקופת נשיאותו של ביל קלינטון הדמוקרטי, פרש אברמס מעיסוק פוליטי ועבד ב"מרכז לאתיקה ומדיניות ציבורית" (אנ') שם כתב ספרים ומאמרים בנושאים פוליטיים ויהודיים.
ב-2001, בתקופת כהונתו הראשונה של ג'ורג' בוש (הבן), מונה אברמס לעוזר מיוחד לנשיא ומנהל בכיר במועצה לביטחון לאומי לענייני המזרח התיכון וצפון אפריקה.
ב-2005, עם תחילת הקדנציה השנייה של בוש, קודם אברמס לתפקיד סגן היועץ לביטחון לאומי לענייני אסטרטגיית הדמוקרטיה העולמית, האחראי על קידום הדמוקרטיה בעולם. מינויו זה בידי הנשיא בוש (הבן) היה שנוי במחלוקת עקב הרשעתו של אברמס בשנת 1991 בהעלמת מידע מהקונגרס. עם זאת, בהיות התפקיד ייעוצי הוא לא היה חייב באישור הקונגרס.
ב-2009, בתקופת נשיאותו של ברק אובמה, הפסיק אברמס מפעילותו המדינית אולם בשלהי הקדנציה השנייה של אובמה מתח אברמס ביקורת עליו שמנע פעולה של ישראל נגד איראן ושלא חסם החלטת או"ם שמבקרת את מפעל ההתנחלויות.
ב-2016, בתקופת הפריימריז של המפלגה הרפובליקנית, הצהיר אברמס שדונלד טראמפ אינו ראוי להיות נשיא ארצות הברית. לאחר בחירת טראמפ הטיל זה וטו על מינויו של אברמס לתפקיד בממשל האמריקאי על ידי שר החוץ רקס טילרסון. רק ב-2019 מינה שר החוץ מייק פומפאו את אברמס לשליח המיוחד של מחלקת המדינה לטיפול במשבר הכלכלי בוונצואלה. מינוי זה עורר התנגדות מצד ארגוני זכויות אדם בגלל ההיסטוריה של אברמס בזירה זו. ביקורת נוספת הוטחה באברמס שגרם להטלת סנקציות של ארצות הברית על ונצואלה דבר שהחמיר את המשבר שם
ביוני 2021 מונה אברמס ליו"ר קרן תקווה הישראלית-אמריקאית.
מעורבות בישראל וברשות הפלסטינית

אברמס ביקר מספר פעמים בישראל ועמדותיו בנוגע למזרח הקרוב משקפות עמדות ניציות:
התנגדות להסכמי אוסלו. הצהיר כי "על ישראל מרחפת סכנת מוות והיא מוקפת באויבים שרוצים בהשמדתה".
בנוגע לפלסטינים הצהיר ש"האמת הפשוטה היא שהפלשתינאים והערבים אינם מקבלים עדיין את זכות ישראל להתקיים".
התנגד לאהוד ברק ותקף את "מדיניות הוויתורים" שאפיינה, לדעתו, את ממשלתו.
בנוגע לירושלים תקף אברמס את ממשל קלינטון על שנמנע מלקיים את החלטת הקונגרס מ-1995 המחייבת את העברת שגרירות ארצות הברית מתל אביב לירושלים.
תמיכה בהטלת סנקציות על איראן
על פי תחקירים של מגזין הוניטי פייר ושל אתר jacobin.com היה אברמס מעורב באירועים שקרו ברשות הפלסטינית ב-2006. לאחר שארגון החמאס זכה בבחירות של הרשות הפלסטינית בעזה קידם אברמס (בתפקידו כעוזר מיוחד לנשיא ומנהל בכיר במועצה לביטחון לאומי לענייני המזרח התיכון וצפון אפריקה) מלחמת אזרחים בין הפת"ח לחמאס מתוך רצון להחזיר את הפתח לשלטון. לאחר ניצחון החמאס האשים אברמס את החמאס בביצוע הפיכה.
ספריו > בענייני ממשל

Democracy How Direct?: Views from the Founding Era and the Polling Era. Rowman & Littlefield Publishers, Inc. 2002. p. 144. ISBN 0-7425-2318-7.
Abrams, Elliott; Johnson, James Turner, eds. (ביוני 1998). Close Calls: Intervention, Terrorism, Missile Defense, and "Just War" Today. Ethics and Public Policy Center. pp. 389. ISBN 0-89633-187-3. {{cite book}}:  (עזרה)
Abrams, Elliott; Kagan, Donald, eds. (באפריל 1998). Honor Among Nations: Intangible Interests and Foreign Policy. Ethics & Public Policy Center. p. 112. ISBN 0-89633-188-1. {{cite book}}:  (עזרה)
Security and Sacrifice: Isolation, Intervention, and American Foreign Policy. Hudson Institute. בינואר 1995. p. 152. ISBN 1-55813-049-7. {{cite book}}:  (עזרה)
Shield and Sword: Neutrality and Engagement in American Foreign Policy. The Free Press. 1995. p. 256. ISBN 0-02-900165-X.
Undue Process A Story of How Political Differences are Turned into Crimes. Free Press. באוקטובר 1992. p. 320. ISBN 0-02-900167-6. {{cite book}}:  (עזרה)
ספריו > בענייני דת

Abrams, Elliott, ed. (ביוני 2004). International Religious Freedom (2001): Annual Report: Submitted by the U.S. Department of State. Diane Pub Co. p. 210. ISBN 0-7567-1338-2. {{cite book}}:  (עזרה)
The Influence of Faith. Rowman & Littlefield Publishers, Inc. 2001. p. 256. ISBN 0-7425-0762-9.
Abrams, Elliott; Dalin, David, eds. (בפברואר 1999). Secularism, Spirituality, and the Future of American Jewry. Ethics & Public Policy Center. ISBN 0-89633-190-3. {{cite book}}:  (עזרה)
Faith or Fear: How Jews Can Survive in a Christian America. Free Press. ביוני 1997. p. 256. ISBN 0-684-82511-2. {{cite book}}:  (עזרה)
לקריאה נוספת

יעקב כץ, קוד אריזונה, מודיעין: כנרת זמורה-דביר, 2020.
הערות שוליים

1 2 3 4  ברנקו מרצ'טיק, The Tragic Life of the War Criminal Elliott Abrams, באתר jacobin.com (פרק 5)
1 2  נתן גוטמן, בוש האב נתן לו חנינה; בוש הבן נותן לו תפקיד בכיר, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2002
↑  הודעה המינוי של הבית הלבן, באתר "הבית הלבן", 28 בינואר 2001
↑  מינוי מעורר מחלוקת, באתר natcath.org, ‏10 באוגוסט 2001
↑  מינויים המעליבים את זכויות האדם, באתר natcath.org, ‏10 באוגוסט 2001
↑  Elliott Abrams: Obama Feeds Israel to the Jackals, באתר ניוזוויק, 30 בדצמבר 2016
↑  מינוי אברמס, באתר הארץ (אנגלית), 26 בינואר 2019
↑  Protesters interrupt Elliott Abrams during Venezuela hearing, באתר thehill.com,‏ 13 בפברואר 2019
↑  The Call to Conscience Committee Takes Aim at Elliott Abrams, באתר nacla.org,‏ 15 באפריל 2019
↑  פיטר מקלרן, מכתבו של פרופ' פיטר מקלרן מאוניברסיטת קלגרי לאברמס, באתר prism.ucalgary.ca,‏ 27 בספטמבר 2019
↑  Ilhan Omar Clashed With Venezuela Envoy Elliott Abrams Over Washington's Role in Latin America. Here's the History Behind Her Claims, באתר טיים, 14 בפברואר 2019
↑  U.S. sanctions target food subsidy scam in Venezuela, charges businessman, באתר רויטרס, 25 ביולי 2019
↑  במיוחד מצד הארגונים משמר זכויות האדם ואמנסטי
↑  Trial on Guatemalan Civil War Carnage Leaves Out U.S. Role, באתר ניו יורק טיימס, 16 במאי 2013
↑  How US actions helped hide Salvador human rights abuses, באתר ניו יורק טיימס, 21 במרץ 1993
↑  Confirmed: Elliott Abrams’s Defense of Mass Murder Was Based on Lies, באתר thenation.com‏ 30 בינואר 2020
↑  EL SALVADOR ACCOUNTABILITY AND HUMAN RIGHTS: THE REPORT OF THE UNITED NATIONS COMMISSION ON THE TRUTH FOR EL SALVADOR, באתר hrw.org‏ 10 באוגוסט 1993
↑  Background on United States Funding of the Contras, באתר oig.justice.gov.
↑  העבירות בהן הודה היו קלות ביחס לאישומים המקוריים החמורים שכללו עדות שקר
↑  נתן גוטמן, בוש האב נתן לו חנינה; בוש הבן נותן לו תפקיד בכיר, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2002
↑  Summary of Prosecutions, באתר irp.fas.org
↑  הדיון באשמתו של אליוט אברמס, באתר caselaw.findlaw.com,‏ 5 בפברואר 1997
↑  Elliott Abrams dmits his guilt on 2 counts in Contra cover-up, באתר ניו יורק טיימס,‏ 8 באוקטובר 1991
1 2 3 4  ג'ון שוורץ, ELLIOTT ABRAMS, TRUMP’S PICK TO BRING “DEMOCRACY” TO VENEZUELA, HAS SPENT HIS LIFE CRUSHING DEMOCRACY, באתר theintercept.com,‏ 30 בינואר 2019
↑  Venezuela coup linked to Bush team, באתר הגארדיאן, 21 באפריל 2002
↑  ברק רביד‏, טראמפ מקדם עם ישראל שטף סנקציות על איראן כדי למנוע מביידן לשוב להסכם הגרעין, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2020
↑  https://www.vanityfair.com/news/2008/04/gaza200804 THE GAZA BOMBSHELL], באתר וניטי פייר, אפריל 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257487005171  BnF: cb15013047f (data)  CiNii: DA10325522  GND: 119136171  ISNI: 0000 0001 0996 1252  LCCN: n82016438  NARA: 10570164  NKC: xx0042604  NTA: 203627776  ORCID: 0000-0002-7231-9366  SNAC: w60g4fsv  SUDOC: 068737653  VIAF: 85569020   WorldCat (עם VIAF): 85569020
ניו יורק ניקס

ניו יורק ניקרבוקרס (באנגלית: New York Knickerbockers, לרוב מכונה בקיצור ניו יורק ניקס (New York Knicks)), היא קבוצת כדורסל מרוֹבע מנהטן שבניו יורק, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית האטלנטי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם מדיסון סקוור גארדן. היא אחת משתי הקבוצות היחידות ב-NBA שנותרו בליגה מאז הקמתה ונשארו במיקומן המקורי (השנייה היא בוסטון סלטיקס).
הניקס זכו עד היום בשתי אליפויות NBA – בעונות 1970 ו-1973 – והעפילו שש פעמים נוספות למעמד הגמר – בעונות 1951, 1952, 1953, 1972, 1994 ו-1999.
היסטוריה > 1946–1968: השנים המוקדמות

משחקם הראשון של הניקרבוקרס בליגת ה-BAA היה ב-1 בנובמבר 1946 נגד טורונטו האסקיס. המשחק התקיים באולם מייפל ליף גארדנס, ובו ניצחו הניקס 66–68. הניקס הפכו לקבוצה הראשונה שבשורותיה שיחק שחקן שאינו לבן, כשהשחקן וואטרו מיסאקה הצטרף לקבוצה ב-1947. המאמן הראשון של הניקס היה ניל קוהלן. בתחילת העשור הראשון של ליגת ה-NBA הניקס הגיעו לשלושה גמרים רצופים בין השנים 1951–1953. בהמשך העשור הניקס הגיעו לפלייאוף רק שלוש פעמים.
הניקס הפכו לקבוצה הראשונה שהחתימו שחקן אפרו-אמריקאי, נת'ניאל קליפטון ב-1950. אף על פי שקליפטון חתם ראשון, האפרו-אמריקאי הראשון ששיחק היה ארל לויד. באותה שנה נבחר האפרו-אמריקאי הראשון בדראפט על ידי בוסטון סלטיקס, צ'אק קופר.
הניקס לא חוו הצלחות בין השנים 1960–1966. בכל השנים האלו הם סיימו במקום האחרון באזור המזרחי. כמה מההפסדים הגדולים בהיסטוריה של הניקס היו בתקופה הזו. אחד המשחקים המפורסמים התקיים ב-2 במרץ 1962, בו הניקס שיחקו מול פילדלפיה ווריורס של וילט צ'מברלין. במשחק זה צ'מברלין קלע 100 נקודות - שיא NBA בכל הזמנים. הווריורס ניצחו במשחק 147–169.
ב-1964 הניקס בחרו בדראפט את ויליס ריד והוא זכה באותה שנה בתואר רוקי השנה ב-NBA. בדראפט 1965 הניקס זכו בבחירה נוספת בעקבות טרייד, ובחרו את השחקן ביל בראדלי ששיחק בניקס במשך עשר שנים ונבחר להיכל התהילה.
היסטוריה > 1968–1975: שנות האליפות

ב-1968 הניקס הגיעו לפלייאוף לראשונה מאז 1959. מאמן הקבוצה היה רד הולצמן וכוכביה היו השחקנים הצעירים ביל בראדלי ווולט "קלייד" פרייז'ר (שכמו בראדלי הגיע להיכל התהילה). בעונה הבאה הניקס רכשו את דייב דבושר (עוד שחקן מהיכל התהילה) מדטרויט פיסטונס. בעונת 1968/1969 הם הגיעו למאזן 27–55. בפלייאוף של אותה עונה הניקס עברו את הסיבוב הראשון בפעם הראשונה מאז 1953, כשהדיחו את הבולטימור בולטס בסוויפ. לאחר מכן הניקס הפסידו לבוסטון סלטיקס בגמר המזרח.
במהלך עונת 1969/1970 הניקס השיגו רצף של 18 ניצחונות. באותה עונה הם השיגו מאזן 22–60, המאזן הטוב ביותר מבין כל קבוצות ה-NBA באותה עונה, והמאזן הטוב ביותר של הניקס בהיסטוריה של המועדון. אחרי שהניקס ניצחו את בולטימור בולטס 4-3 בחצי גמר המזרח ואת מילווקי באקס בגמר המזרח 1–4, הם פגשו את לוס אנג'לס לייקרס בגמר.
בארבעת המשחקים הראשונים הסדרה הייתה בשוויון 2–2. במהלך הרבע השני של המשחק החמישי אחד מכוכבי הקבוצה, ויליס ריד נפצע בשריר ברגלו הימנית ולא חזר לשחק באותו משחק. למרות היעדרותו הניקס ניצחו ב-16 נקודות הפרש. ללא ריד הפצוע הניקס הפסידו במשחק השישי, והגיעו למשחק מכריע ואחרון בסדרה מול הלייקרס.
בתחילת המשחק ריד צלע לכיוון הפרקט, כשהוא מראה את נחישותו לשחק למרות כאביו. ריד קלע את שני הסלים הראשונים של ניו יורק במשחק, ולא קלע יותר בהמשכו. למרות הופעתו החלשה על המגרש, העלה ריד את המורל של קבוצתו בעזרת הרוח ההירואית שלו. הניקס ניצחו במשחק 99–113, וזכו באליפות NBA הראשונה בהיסטוריה של המועדון אחרי סדרה מותחת שהסתיימה ב-3–4.
כל מספרי החולצות של החמישייה הפותחת מעונת 1969/1970 ניתלו על תקרת האולם של הניקס, המדיסון סקוור גארדן, ומאז לא השתמשו במספרים אלו. המספרים הם של וולט פרייז'ר (10#), ויליס ריד (19#), דייב דבושר (22#), ביל בראדלי (24#) ודיק בארנט (12#).
ההצלחה של הניקס המשיכה בשנים לאחר מכן. לאחר שהפסידו בגמר המזרח ב-1971 לבולטימור בולטס, הניקס רכשו את ג'רי לוקאס וארל מונרו, שני שחקנים שיגיעו בעתיד להיכל התהילה. בעזרתם הם חזרו לגמר ה-NBA, אך הפסידו ללייקרס בחמישה משחקים.
בשנה לאחר מכן הגיעו שוב שתי הקבוצות לגמר, אך הפעם ניצחו הניקס בחמישה משחקים וזכו באליפות שנייה בתולדות המועדון בתוך ארבע שנים. שנה לאחר מכן, בעונת 1973/1974, הגיעה הניקס לגמר המזרח והפסידה לבוסטון סלטיקס בחמישה משחקים.
לאחר עונה זו הודיע ריד על פרישה.
היסטוריה > 1975–1985: השנים שלאחר האליפות

אחד משחקני ההגנה והספסל הטובים ביותר בניקס במשך שנות ה-70 היה לא אחר מאשר פיל ג'קסון, המאמן המצליח ביותר בהיסטוריה של ה-NBA מבחינת מספר האליפויות שזכה בהן. הוא שיחק בניקס בין השנים 1967–1978 אחרי שנבחר בדראפט במקום ה-17. בעונת 1974/1975 הוא אף הוביל את הליגה בעבירות, כשביצע 330 כאלו. אחרי שפרש, ג'קסון אימן בשיקגו בולס ובלוס אנג'לס לייקרס.
בעונת 1974/1975 הניקס השיגו מאזן שלילי של 40–42, זו הפעם הראשונה מזה 8 עונות. למרות זאת הניקס הצליחו להגיע לפלייאוף, אך הפסידו בסיבוב הראשון ליוסטון רוקטס. אחרי עוד שתי עונות עם מאזנים שליליים, המאמן רד הולצמן הוחלף על ידי השחקן עד לא מזמן בניקס, ויליס ריד. תחת ריד הניקס השיגו מאזן 39–43, ועלו לפלייאוף. בחצי גמר המזרח הם הודחו בסוויפ על ידי הפילדלפיה 76'. בעונה הבאה הניקס התחילו במאזן 6–8, וריד הוחלף על ידי הולצמן שחזר לאמן בקבוצה. למרות המינוי של הולצמן הניקס השיגו מאזן 31–51, הגרוע ביותר שלהם מזה 13 שנים.
בעונת 1979/1980 הניקס שיפרו את מאזנם והשיגו 39–43. בעונת 1980/1981 השיפור נמשך כשהניקס השיגו מאזן 30–52. למרות ההצלחה בעונה הסדירה הודחו הניקס ב-2 משחקים בידי השיקגו בולס כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף. הולצמן פרש אחרי עונה זו וסיים את הקריירה כאחד מהמאמנים בעלי הכי הרבה ניצחונות ב-NBA. בעונה שלאחר פרישתו הידרדר מאזנם של הניקס ל-33–49.
אחרי פרישתו של הולצמן החליף אותו המאמן יובי בראון. תחת בראון הניקס השיגו מאזן 38–44 והעפילו לפלייאוף. בחצי גמר המזרח הניקס הודחו בסוויפ על ידי פילדלפיה 76'. בעונה הבאה הניקס רכשו את ברנרד קינג ושיפרו את מאזנם כשהשיגו 35–47 והמשיכו להופיע בפלייאוף. בסיבוב הראשון הם ניצחו את דטרויט פיסטונס בסדרה של 5 משחקים, כשבמשחק ה-5, המכריע, הם ניצחו בהארכה. בחצי הגמר הם הפסידו לבוסטון סלטיקס בסדרה בת 7 משחקים.
בעונה הבאה מזלם של הניקס שוב התהפך כשהם "השיגו" מאזן 24–58, כשמתוך 12 המשחקים האחרונים של הקבוצה הם לא ניצחו אפילו במשחק אחד. ב-23 במרץ 1985, במשחק הראשון מתוך הרצף הניקס איבדו את ברנרד קינג שנפצע בברכו. הפציעה גרמה לו להיות מחוץ למגרשים למשך השנתיים הבאות, שבהן הוא אמור היה להשתקם. בניקס סברו שקינג סיים את הקריירה שלו, אך הוא הוכיח את טעותם כשחזר למגרשים בעונת 1986/1987.