stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניית קו אוקיינית
אזכור בתרבות פופולרית > ספרות

אוניות קו היוו מקור השפעה חזק על התרבות הפופולרית, בין אם בתור הזהב שלהן או אחר כך. ב-1867 ז'ול ורן תיעד את החוויה שלו על הא/ק "גרייט איסטרן" בספרו העיר השטה.
אזכור בתרבות פופולרית > סרטים

אוניות הקו היו במה למספר סיפורי אהבה בסרטים, כמו הסרט מ-1939 "סיפור אהבה" האוניות גם היוו במה לסרטי אסונות. הסרט משנת 1960, "המסע האחרון" צולם על סיפונה של ה"איל דה פראנס", אשר שימשה כתפאורה צפה.
טביעתה של הטיטניק משכה תשומת ליבם של קולנוענים. כמעט 15 סרטים נוצרו כדי לספר את סיפור הטביעה, אך הסרט מ-1997 של ג'יימס קמרון, טיטניק, הפך להצלחה מסחרית.
אווטאר: שבעת המקלטים

| --- | --- |

 יוצרים:  מייקל דנטה דימרטינו, בריאן קונייצקו
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  26
 תוכנית מקור:  אווטאר: כשף האוויר האחרון האגדה של קורה
 הפקה
 אורך פרק:  30:00
אווטאר: שבעת המקלטים (באנגלית: Avatar: Seven Havens) היא סדרת אנימציה שעתידה להוות חלק מהזיכיון האמריקאי "אווטאר: כשף האוויר האחרון" והמשך לסדרת האנימציה "האגדה של קורה".
רקע

בין השנים 2005 - 2008 שודרה בערוץ ניקלודיאון סדרת האנימציה "אווטאר: כשף האוויר האחרון" שנכתבה והופקה על ידי בריאן קונייצקו ומייקל דנטה דימרטינו. בשנים 2012 ל-2014 שודרה בניקלודיאון סדרת ההמשך הראשונה לאווטאר, "האגדה של קורה".
ב-20 בפברואר 2025, לרגל לחגיגת 20 השנים לצאת הסדרה המקורית, הכריזו היוצרים לראשונה על הסדרה החדשה שתתרחש בעולם של אווטאר ותתרחש מבחינה כרונולוגית לאחר "האגדה של קורה", וכי היא תכלול שתי עונות עם 13 פרקים בכל אחת.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון | שודרה לראשונה> רשת שידור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 13 | 13 | יפורסם בהמשך | יפורסם בהמשך | ניקלודיאון |
|  | 2 | 13 | 13 | יפורסם בהמשך | יפורסם בהמשך | ניקלודיאון |
הערות שוליים

↑  Dalton Norman, Avatar: Seven Havens - Confirmation, Story & Everything We Know About The New Animated Series, Screen Rant
↑  Joe Otterson, Variety, Variety, ‏20 בפברואר 2025
↑  Matt Kim, Avatar: Seven Havens Officially Announced, Set After the Events of The Legend of Korra - IGN, IGN, ‏20 בפברואר 2025
ישיבת מדברה כעדן

תבנית:מוסד לימודי
הרב צבי קוסטינר
ישיבת מדברה כעדן, היא ישיבה המשתייכת לזרם ישיבות הקו ונמצאת במצפה רמון. הישיבה היא הראשונה מבין הישיבות הציוניות בעיירות הפיתוח שבנגב. התלמידים בישיבה בוחרים בין שני מסלולי לימוד: ישיבה גבוהה וישיבת הסדר. בראש הישיבה עומד הרב צבי קוסטינר, ולומדים בה כ-400 תלמידים ו-100 אברכים.
שמה של הישיבה לקוח מספר ישעיהו (נ"א, ג'): ”כִּי נִחַם ה' צִיּוֹן נִחַם כָּל חָרְבֹתֶיהָ וַיָּשֶׂם מִדְבָּרָהּ כְּעֵדֶן וְעַרְבָתָהּ כְּגַן ה'”.
היסטוריה

בשנת תשמ"ט, 1989, התארגנה קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב במטרה להקים גרעין תורני בעיר פיתוח. בראש הקבוצה עמד הרב צבי קוסטינר ובין חבריה היו הרבנים מרדכי גבאי, דני ארגמן, בניהו ג'מוס, אביה אלבה והרב דוד שרים רב הגרעין התורני ערד. הקבוצה, שפעלה בהדרכת הרב יהושע צוקרמן, החליטה להגיע לדימונה על פי בקשת הרב דוד תורג'מן. עם ההגעה לדימונה הקימה הקבוצה במקום כולל אברכים.
בסיוון תשנ"ב נענה איגוד ישיבות ההסדר לבקשת הרב תורג'מן ואישר הקמת ישיבה במקום. באלול תשנ"ב נפתחה הישיבה החדשה שנקראה 'ישיבת ההסדר דימונה', כשהמחזור הראשון גויס על ידי הרב דידי לנזמן. עם הקמת הישיבה הגיעו לדימונה כדי ללמד בישיבה רבנים נוספים ובהם הרב אלי בזק, הרב אליהו מאלי והרב אהוד ברזילי. כראש ישיבה שימש הרב קוסטינר ואילו הרב תורג'מן עמד בראשות כלל המוסדות של הגרעין התורני.
בשנת תשנ"ח הקימו תלמידים מהישיבה את ישיבת איילת השחר, ישיבת הסדר באילת, המתפקדת כיום באופן עצמאי.
במשך השנים נוצרו חילוקי דעות בין הרב קוסטינר לרב תורג'מן בנוגע לניהול הישיבה. בעקבות זאת, החליט הרב קוסטינר באדר ה'תש"ס להקים עם תלמידיו ישיבה חדשה. אנשי הישיבה נענו להזמנתו של הרב דוד אביחיל, אז ראש הישיבה התיכונית מצפה רמון להקים את הישיבה במצפה רמון. למקום עבר גם חלק ניכר ממשפחות הגרעין.
בשנת תשס"ח הקים הרב תורג'מן ישיבת הסדר חדשה בדימונה בשם "ישם מדברה כעדן".
הישיבה כיום

בישיבה לומדים כ-500 תלמידים, מתוכם כמאה ועשרה אברכים.
היא נחשבת לאחת מישיבות הקו, ולימוד האמונה בה הוא על פי שיטתו של הרב צבי ישראל טאו, אשר נתפס בעיני רבני הישיבה כממשיך דרכו של הרב צבי יהודה הכהן קוק.
בהתאם לתפיסת הקו רבני הישיבה ממליצים לתלמידים להתפקד למפלגות ציוניות דתיות ולהימנע מלהשתמש בסמארטפון.
בשונה מרוב ישיבות ההסדר, התלמידים אינם מתגייסים כעבור שנה וחצי לשירות צבאי, אלא רק לאחר שלוש שנים, ולכל הפחות שנתיים וחצי. הם נשארים במסגרת ההסדר שש שנים, במקום 5. תלמידים רבים לומדים בישיבה פרקי זמן ארוכים אף יותר משנתיים וחצי לפני הגיוס. מיעוטם מתגייסים לשירות מלא או להסדר מרכז.
בישיבה לימדו או מלמדים הרב צבי קוסטינר (ראש הישיבה), הרב אלי בזק (ר"מ לאמונה), הרב קובי דביר (ר"מ לבוגרי צבא), הרב אוריאל ספז, הרב אלישיב מאיר, הרב דידי לנזמן, הרב דרור שילה, הרב אודי הראל, הרב נחמיה טאו (בנו של הרב צבי ישראל טאו), הרב אביעד טורם, הרב חזי מעטו, הרב ישי רמות, הרב אלחנן אוריאל, הרב משה מאלי (עשרת האחרונים הם גם בוגרי הישיבה), הרב שמריהו הופמן, הרב אמיר כ"ץ, הרב ערן היימן, הרב יוסי הורוביץ, הרב יעקב גרוס הרב אורי שטרנברג (בנו של הרב מרדכי שטרנברג) ועוד.
עד סוף שנת 2012 שכן בית המדרש במבנה של העירייה וחדר האוכל וחלק מחדרי השיעורים היו בבית ספר יסודי סמוך. בסוף שנת 2012 עברה הישיבה למבנים חדשים שבנתה, הכוללים בית מדרש, חדרי שיעורים, ספריה ומקווה.
מוסדות נוספים ופעילות

רבני הישיבה ואברכיה מוסרים שיעורי תורה לתושבי המקום. עם חנוכת משכן הקבע של הישיבה הוקצה חדר השיעורים הגדול שבה לשמש בשבתות כבית כנסת בנוסח עדות המזרח לתושבי המקום. בחורים מהישיבה מכינים ילדים ממצפה רמון לבר המצווה שלהם.
באלול תשע"ד הקימו תלמידים מהישיבה שלוחה של הישיבה בערד, בראשות הרב דוד שרים.
הישיבה מקיימת שיעורי תורה בבסיסים צבאיים הסמוכים לה, בפרט בבה"ד 1 וכן בבתי כלא סמוכים, ושולחת מדי שבת בחורים לבסיס חיל-האוויר רמון[דרוש מקור] במטרה להעביר שיעורי תורה. הישיבה שולחת תלמידים גם לקיבוצים בעוטף עזה בימים נוראים ודואגת לקריאת מגילה בפורים בבסיסים וביישובים.
לישיבה קשר קרוב לישיבת ההסדר ירוחם הסמוכה אליה, ומדי שנה הישיבות עורכות מסיבת חנוכה משותפת הנערכת לסירוגין בשתי הישיבות.
הישיבה הייתה מעורבת בהקמתו של היישוב הדתי מרחב עם. רב היישוב לשעבר, הרב עוז קאפח, הוא בוגר הישיבה. כמו כן שלחה הישיבה כחמישה אברכים עם משפחותיהם להשתתף בהקמת גרעין תורני ביישוב חריש.
באלול תשע"ט הקים הרב נחמיה טאו, שהיה ר"מ בישיבה, את הישיבה הקטנה "מדברה כעדן לצעירים". בראשה עומד הרב יוסי איגרא, בנו של הדיין הרב אליעזר איגרא. הישיבה ממוקמת אף היא במצפה רמון, ולומדים בה כ-50 תלמידים.
הערות שוליים

↑  שמעון כהן, מצפה רמון: בית המדרש צר מלהכיל, באתר ערוץ 7, 23 במרץ 2023
↑  לרגל חנוכה: ישיבות ירוחם ומצפה רמון חגגו יחד, באתר ערוץ 7
↑   ישיבת "מדברה כעדן" לצעירים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:29)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305269205171  VIAF: 141263625   WorldCat (עם VIAF): 141263625
אליקים גצל שלזינגר

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1813 ב' באב תקע"ג
 פטירה:  14 בספטמבר 1900  (בגיל 87) כ' באלול תר"ס
 תקופת הפעילות:  ? – 14 בספטמבר 1900 
 תחומי עיסוק:  דיינות, רבנות
 רבותיו:  רבי יעקב אטלינגר
 צאצאים:  אליעזר ליפמן שלזינגר 
 
רבי אליקים געצל (גטשליק) שלזינגר (ה'תקע"ג 1813, פלהינגן - ה'תר"ס 1900) היה דיין בהמבורג ורב הקלויז הישן והחדש כחמישים שנה, כיהן גם כרבה של המבורג לתקופה קצרה. ידוע כתלמידו המובהק של יעקב אטלינגר בעל הערוך לנר.
קורות חייו

נולד לדוד ואדל (לבית אטלינגר) בב' באב תקע"ג (29 ביולי 1813) בעיר פלהינגן (סמוך לקרלסרוהה).
למד אצל רבי יוסף עטטלינגר ואצל רבי ליב בדננהיימר בקרלסרוה. אחר כך למד בישיבת רבי יעקב אטלינגר (הערוך לנר) במנהיים.
בשנת תקצ"ו כשנתמנה הערוך לנר לכהן כרבה של אלטונה, לקח עמו את תלמידו רבי אליקים ואת רבי שמעיהו הלוי לייסד שם ישיבה. כאשר רבי אליקים מונה לכהן כראש הישיבה שם. באותה תקופה היה מוסר בשבתות שיעורים בקהילת וונדסבק.
בשנת תר"ה, לאחר פטירת רבי יוסף הנובר, בכ"ג באב, נבחר לכהן כמוסר השיעורים בקלויז הישן והחדש בהמבורג, שם כיהן בתפקיד כחמשים שנה.
לאחר פטירת רבי אשר אנשיל שטרן (גר') רבה של המבורג מונה למלאות את מקומו בתפקיד. לאחר כשנה התפטר בעקבות מחלוקת בפרשת קידושי טעות שהייתה בהמבורג.
נפטר בשעת קבלת שבת כ' באלול תר"ס (14 בספטמבר 1900). נקבר ביום ראשון שלאחריו בבית הקברות לנגנפלדה (בגרמנית: Längenfeld) בהמבורג.
היה נשוי לחוה ביילא, ולהם ארבעה בנים. דוד (חתן רבי מרדכי מיכאל יפה), אליעזר ליפמן, יחיאל מיכל, משה (רב בפיינה ובבינגן). ובת אחת חנה שנישאה לחבר הר' אברהם שלמה היימן. שני בניה, הר' ישראל בנציון והר' יוסף עלו לארץ ישראל לאחר ליל הבדולח עם משפחותיהם.
שניים מנכדיו - בני בנו אליעזר ליפמן - הם הרב יחיאל מיכל שלזינגר, מייסד וראש ישיבת קול תורה בירושלים, ואחיו ד"ר פאלק שלזינגר, רופא ראשי ומנהל בית החולים שערי צדק בירושלים.
לקריאה נוספת

יחזקאל דוקקעס, חכמי אה"ו, מעמ' 144
שלום מאיר וולך, אש תמיד, ירושלים תש"ס, מעמ' תתכח
יעקב רוזנהיים, זכרונות, מעמ' כג
הערות שוליים

↑  היה רב בפיינה ובבינגן, ואחר כך דיין בהלברשטאדט. בסוף ימיו עלה לארץ ישראל, ונפטר בשנת ה'תש"ו. ראו עליו אצל הרב עזריאל הילדסהיימר, "רבני הלברשטט וחכמיה", ספר אביעד, מוסד הרב קוק תשמ"ו, עמ' רנה–רנו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408537905171  ISNI: 0000 0000 3454 9019  LCCN: n99005229  VIAF: 78104866   WorldCat (עם VIAF): 78104866
Meddle

Meddle (התערבות/דחיפת אף) הוא אלבום האולפן השישי של פינק פלויד משנת 1971 בסגנון רוק מתקדם.
הפקה

אף כי השירים באלבום זה משתנים רבות בקצבים ובאופי, Meddle נחשב לרוב ליותר אחיד ברעיונותיו ובשילוב המוזיקלי בין היצירות מאשר האלבום הקודם של הלהקה Atom Heart Mother שיצא לשוק בשנת 1970. שני השירים הראשונים באלבום משתלבים זה בזה בעזרת אפקט קולי של רוח בצורה שבאה לידי ביטוי גם באלבומים מאוחרים יותר של פינק פלויד -The Dark Side of the Moon, ו Wish You Were Here. אף על פי שהאלבום לא התקבל באהדה על ידי המבקרים, הוא זכה להצלחה מסחרית לא רעה; האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי, וזכה למעמד של פלטינה כפולה על ידי איגוד RIAA האמריקאי ב-11 במרץ,1994.
חלק מהשירים באלבום בוצעו בהופעה בפומפיי, שהוסרטה והפכה לסרט תיעודי חשוב על הלהקה בתקופה שקדמה ליציאת האלבום The Dark Side of The Moon, ונחשבת לתקופה הפוריה ביותר של הלהקה.
שמו של השיר Echoes הוא גם שמו של אלבום האוסף של הלהקה, שיצא לאור בשנת 2001, אשר כלל גרסה מקוצרת של השיר.
השיר Fearless שוקע ומסתיים ועליו עולה הקלטת יציע העמידה של קבוצת ליברפול, הקופ, כשהוא שר את המנונם של אוהדי הקבוצה, You'll Never Walk Alone - שירם של רוג'רס והמרסטיין, אשר הפך ללהיט פופולרי בביצוע הלהקה הליברפולית ג'רי והפייסמייקרס.
הרצועה האחרונה באלבום "Echoes" היא הרצועה הארוכה ביותר, ואורכת 23 דקות וחצי. בעיני רבים רצועה זו היא היצירה המרכזית באלבום.
רשימת רצועות

ב-Meddle ישנן 6 רצועות, כאשר האחרונה שבהם מילאה את כל הצד השני של תקליט הויניל:
| מס' | שם | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | One of These Days  | מייסון/גילמור/ווטרס/רייט | 5:57 |
| 2. | A Pillow of Winds  | גילמור/ווטרס | 5:10 |
| 3. | Fearless  | גילמור/ווטרס | 6:08 |
| 4. | San Tropez  | ווטרס | 3:43 |
| 5. | Seamus  | מייסון/גילמור/ווטרס/רייט | 2:15 |
| 6. | Echoes  | מייסון/גילמור/ווטרס/רייט | 23:29 |
עטיפה

סטורם ת'ורג'רסון הציע במקור תמונת תקריב של פי הטבעת של בבון כתמונת הצד הקדמי של האלבום. אולם הצעתו נדחתה ברוב קולות על ידי הלהקה, שהודיעה לו דרך שיחה בין יבשתית, בזמן סיבוב הופעות ביפן, שהם מעדיפים שהתמונה הקדמית תהיה של "אוזן מתחת למים".
העטיפה הסופית צולמה על ידי בוב דאוולינג. התמונה מייצגת אוזן תחת מים, שאוספת גלים של צלילים (המיוצגים על ידי האדוות בתמונה). ת'ורג'רסון הביע את חוסר שביעות רצונו מעטיפה זו, בטענה שזו העטיפה הכי פחות אהובה עליו מבין העטיפות שעיצב לפינק פלויד: "אני חושב ש"Meddle" הוא אלבום הרבה יותר טוב מהעטיפה שלו". עמיתו של ת'ורג'רסון, אוברי פאוול, הסכים עם קביעתו על העטיפה באומרו:""Meddle" היה בלאגן. שנאתי את העטיפה. אני לא חושב שעשינו עימם צדק בכלל. זו עבודה שנעשתה בלב לא שלם". העיצוב של תמונת האמצע של האלבום (זו הנראית כאשר פותחים את האלבום) הכיל תמונה של הלהקה עצמה (תמונתה האחרונה של פינק פלויד כלהקה עד לאלבום A Momentary Lapse of Reason מ-1987).
מבצעים

דייוויד גילמור - גיטרה ושירה
רוג'ר ווטרס - גיטרה באס ושירה
ניק מייסון - תופים וכלי הקשה
ריצ'רד רייט - קלידים ושירה
כמו כן:
שיימוס, כלבו של סטיב מריוט
ביוכימאי

ביוכימאי הוא אדם העוסק בביוכימיה.
הכשרה למקצוע ביוכימאי ניתנת באוניברסיטאות, במסגרת המחלקה לביוכימיה, בהתמחויות שונות.
ביוכימאים פעילים באוניברסיטאות, בהוראה ובמחקר בענפי הביוכימיה הרבים. ביוכימאים מועסקים גם בתעשיית התרופות, בתעשיית המזון, בייצור אמצעי לוחמה כימית ועוד.
אין מחלקים פרס נובל לביוכימיה, אך ביוכימאים נמנים עם מקבלי פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה ופרס נובל לכימיה.
ביוכימאים ישראלים בולטים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת חייו | הישגיו |
| גד אביגד | 1930 | מחקר על סינתזת חומרים אנלוגיים לסוכרוז. פרס ישראל לשנת 1957. |
| אברהם הרשקו | 1937 | גילוי אחד מהתהליכים המחזוריים החשובים ביותר בתא שמאפשר את פירוק החלבון. חתן פרס נובל לכימיה. חתן פרס ישראל בשנת 1957. חתן פרס וולף. |
| שלמה הסטרין | 1914-1962 | מחקרו בסינתזה אנזימטית של חומרים אנלוגיים לסוכרוז. חתן פרס ישראל בשנת 1957 |
| עדה יונת | 1939 | חקר קריסטלוגרפיה של חלבונים. כלת פרס נובל לכימיה לשנת 2009 ופרס ישראל לשנת 2002. |
| זכריה מדר | 1943 | חקר מחלת הסוכרת וגורמיה. |
| אהרן צ'חנובר | 1947 | גילוי אחד מהתהליכים המחזוריים החשובים ביותר בתא שמאפשר את פירוק החלבון. חתן פרס נובל לכימיה. חתן פרס ישראל |
| מישל רבל | 1938 | מחקר האינטרפרון שהוביל לפיתוח תרופה לטיפול במחלת הטרשת הנפוצה. חתן פרס ישראל בשנת תשנ"ט. |
ראו גם

רשימה של ביוכימאים שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית
אלכס דן

אלכס דן (נולד ב-1962) הוא איש צבא ומנהל ישראלי. שימש כמנכ"ל משרד המודיעין וכמשנה למנכ"ל רכבת ישראל, מנהל עסקי באלביט מערכות ונשיא PMI סניף ישראל. שירת כמפקד וטייס מסוקים בחיל האוויר.
ביוגרפיה

דן נולד בשנת 1962 וגדל במושב יד נתן שבחבל לכיש.
ביוגרפיה > שירות צבאי

התגייס לצה"ל ב-1980 לחיל האוויר וב-1982 סיים קורס טיס מספר 97 במגמת נווטי מסוקים. שירת כנווט מוביל בטייסת 123 ובטייסת 118.
ב-1986 חזר לבית ספר לטיס וסיים קורס טיס מספר 111 במגמת טייסי מסוקים. שירת כטייס, מדריך ומוביל בטייסת 118 (טייסת "דורסי הלילה" מסוקי ״יסעור״), וכיהן בה כמפקד גף מבצעים וסמ"ט ב' (מפקד גף הדרכה). כיהן כסמ"ט א' (מפקד גף טיסה) בטייסת 123.
פיקד על טייסת 123 (טייסת "ציפורי המדבר" מסוקי ״אנפה״) ועל טייסת 124 (טייסת "החרב המתהפכת" מסוקי ״ינשוף״). השתתף במאות פעילויות מבצעיות, בין השאר במבצע שלום הגליל, במערכה ברצועת הביטחון ובמלחמת לבנון השנייה. הוביל את השתלטות האווירית במבצע תיבת נוח.
שימש ראש מחלקת מודיעין למבצעים בלהק המודיעין.
במילואים שירת כמוביל וטייס מסוקים, כמדריך בבית הספר לטיסה. סיים טיסותיו בנובמבר 2021, קיבל את אות המופת בטיסה, משרת כמפקד (במילואים) בלהק מבצעי אוויר בחיל-האוויר.
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

לאחר שחרורו מצה"ל עבד באלביט מערכות בה שימש מנהל תוכניות ופיתוח עסקי בתחום ה-IT בחטיבת היבשה מ-2006 עד 2007, הקים ועמד בראש מנהלת ISTAR (מודיעין טקטי) בחטיבת המל"טים-מ-2007 עד 2010.
ב-2011 שימש כמנכ"ל הראשון של ערי חינוך.
ב-2015 החל לעבוד ברכבת ישראל, הקים וכיהן כמנהל אגף תאום ואסטרטגיה, אחראי על האינטגרציה של פרויקטי הרכבת, על יחידת התכנון התפעולי הרב שנתי ואחראי על הקמת יחידת הסייברויחידת החדשנות. שימש כ-מנהל סיכונים ראשי של החברה עם מינויו למשנה למנכ"ל רכבת ישראל בנובמבר 2019 הקים את חטיבת משנה למנכ"ל ועמד בראשה.
ביולי 2021 מונה על ידי שר המודיעין, אלעזר שטרן, למנכ"ל משרד המודיעין ושימש בתפקיד עד פברואר 2023. בתקופת כהונתו קידם בין השאר את המודיעין לתחזית ארוכת טווח לאומית וקידום המודיעין הלאומי האזרחי, הקמת מרכז מודיעין לעליונות טכנולוגית,קידום מנגנון "סריקת האופק" זיהוי טכנולוגיות מפציעות והקמת חממה טכנולוגית בשיתוף שב"כ.
באוגוסט 2023 הצטרף כחוקר בכיר במרכז אלרם לחקר מדיניות ואסטרטגית אוויר וחלל באוניברסיטת תל אביב.
בנובמבר 2024 הצטרף כדירקטור לדירקטוריון של חברת נתיבי איילון.
דן היה חבר הנהלת העמותה לניהול פרויקטים (אנ') סניף ישראל, סגן נשיא העמותה בין השנים 2008–2013 ונשיא העמותה בין השנים 2014–2016. הוא מומחה לניהול פרויקטים (PMP).
בשנים 2012–2015 היה חבר הוועד המנהל של בוגרי המכללה לביטחון לאומי וריכז הקשר עם מבל"ל (מכללת ביטחון לאומי לנוער).
ביוגרפיה > השכלה וחיים אישיים

דן בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת תל אביב, בעל תואר שני בהצטיינות במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובוגר המכללה לביטחון לאומי. בעל תואר דוקטור מהטכניון – הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה תחת הנחייתה של פרופסור מרים ריינר במעבדה למדדים פיזיולוגיים ועומס קוגניטיבי.
בין השאר פרסם מספר מאמרים בתחום מדדים פיזיולוגיים ולמידה. המחקר שימש בין השאר כבסיס למספר מיזמים טכנולוגיים., בין הפרסומים: EEG-based cognitive load of processing events in 3D virtual worlds is lower than processing events in 2D displays,Reduced mental load in learning a motor visual task with virtual 3D method, Real Time EEG Based Measurements of Cognitive Load Indicates Mental States During Learning
במרכז אלרום מפרסם מאמרים בנושא מדיניות ואסטרטגיה של חיל האוויר, בין השאר בנושא הצורך במסוקי קרב.
בוגר קורס הכשרת דירקטורים של תפנית, בית הספר של מנהלים של האוניברסיטה הפתוחה.
דן הוא חבר בנבחרת הדירקטורים.
נשוי ואב לבן.
זכויות האישה

צעדה למען זכות בחירה לנשים בניו-יורק, 1912
סופרג'יסטיות אמריקאיות בצעדה חגיגית לכבוד יום פטריק הקדוש, 1921. מעליהן שלט עליו כתוב: "נשיות ללא מורא ועשויה לבלי חת. גזע ללא מורא ועשוי לבלי חת".
"הגנה על זכויות האישה", מאת מרי וולסטונקראפט, 1792
זכויות האישה הן זכויות אזרחיות וחירויות בסיסיות של נשים. זכויות אלו שונות מחברה לחברה, ותלויות בחוקים, במסורות, במנהגים מקומיים ובקודים התרבותיים של אותה חברה או מדינה. חלק מזכויות אלו נשללו מנשים בעבר, והעוסקים בנושא זכויות האישה מצביעים על כך שחלק מהזכויות נשללות גם כיום מאחר שהחברה  פטריארכלית במהותה. לעיתים מדובר באפליה מעוגנת בחוק ולעיתים החוק  שוויוני אך אינו מיושם, דבר הגורר אפליה נגד נשים וילדות. המונח "זכויות נשים" מתייחס למעמדן בחברה ולזכויותיהן של כלל הנערות והנשים בכל גיל, ולא למעמדה של אישה בודדת.
זכויות הנשים שהן בלב המאבק הן: הזכות לעצמאות, הזכות לרכוש, הזכות לבחור ולהיבחר, הזכות לחינוך והזכות לרבייה. תנועות  פמיניסטית מובילות את הפעילות למען זכויות נשים, אף שזכויות נשים מעסיקות גם ארגונים הדוחים למעשה את הרעיונות המרכזיים של התנועה הפמיניסטית.
זכויות נשים הן זכויות אדם

תפיסת זכויות האדם כפי שהגדיר אותה הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק היא הבסיס להגדרת זכויות האדם ועל בסיסה התפתחה התפיסה ההגות והעשייה בתחום. ב־1948 קיבלה עצרת האומות המאוחדות את "ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם" שמשמשת מאז כמסמך היסוד של הקהילה הבינלאומית בנושא זכויות האדם והאזרח. ההצהרה נתפסת כמסמך יסוד המגדיר את זכויות האדם של כל בני האדם בהתייחס לביטחון אישי, עבדות, עינויים, הגנת החוק, חופש תנועה וביטוי, דת, ההתכנסות, וזכויות לביטחון סוציאלי, עבודה, בריאות, חינוך, תרבות, ואזרחות. זכויות אלו בבירור אמורות לחול באופן שווה על כל בני האדם ללא הבדל. עם זאת, שילוב בין מסורת, דעות קדומות, אינטרסים חברתיים, כלכליים ופוליטיים גרמו להדרת נשים מהגדרות זכויות האדם ה"כלליות" ודחק אותן להיתפס כ"עניין מיוחד" בתוך השיח על זכויות אדם. דחיקה זו של נשים בתאוריה ובעשייה בתחום זכויות אדם הוא השתקפות של חוסר שוויון בין המינים בעולם כולו.
ההפרדה בין המרחב הפרטי למרחב הציבורי טבועה במבנה של החוק הבינלאומי משפיעה על נשים ברמה הבינלאומית וברמה המקומית. ברמה הבינלאומית, החוק מכיר רק בנציגי ישות מדינתית כמי שיכול לפגוע בזכויות אדם. מפירי זכויות אדם 'לא ממשלתיים' אינם נושאים באחריות, באופן ישיר, בחוק הבינלאומי. נשים נפגעות יותר מפרטים אינדיבידואלים ופחות על ידי המדינה או נציגיה. ברמה מקומית, הדיכוטומיה בין הציבורי לפרטי עשויה להצדיק את הבחירה של המדינה לא להתערב ביחסים משפחתיים, ולאפשר הפרות שיטתיות של זכויות האדם של נשים. הפגיעה שנגרמת בעקבות קבלת הדיכוטומיה בין הספירה הציבורית לפרטית באו לידי הביטוי ביותר בחומרה בהתייחסות לאלימות. האונס השיטתי והאלימות שהופעלה על ידי רשויות מדינה בנשים בעת המלחמה ביוגוסלביה לשעבר היא דוגמה אחת מני רבות לפגיעה בזכויות אדם של נשים בחסות המדינה. אבל הפגיעה הנפוצה ביותר בנשים וילדים מתרחשת בזירה הביתית על ידי בני זוגן או בני משפחה אחרים.
העשור (1976–1985) הוקדש באומות המאוחדות לנשים. במהלך העשור התקיימו בחסות האו"ם מספר כנסים בהם גיבשו נשים מרחבי העולם תפיסה משותפת על תפקידו של האו"ם בשיפור מעמדם של נשים. ב־1979 אימץ האו"ם את האמנה לביעור כל צורות האפליה נגד נשים (CEDAW). האמנה היא ציון דרך היסטורי בהכרה בזכויות האדם של נשים. עד אז, לא הייתה אמנה שהתייחסה באופן מקיף לזכויות נשים בחיים פוליטיים, כלכליים, תרבותיים, חברתיים ובמשפחה. באחד באפריל 1997, 157 מדינות אשררו את האמנה. האמנה מכירה באופי המיוחד של אפליה נגד נשים וייחודיות של אפליה זו. היא מעודדות פעולות לתיקון תוצרים של אפליה היסטורית ומספקת מדדים להעדפה מתקנת.
בשנת 1995 אימצה הוועידה העולמית הרביעית על נשים את ההכרזה ותוכנית הפעולה של בייג׳ין. המסמך נחשב בעולם לכלי המרכזי לקידום מדיניות לגבי שוויון מגדרי. המסמך גיבש יעדים אסטרטגיים ופעולות לקידום נשים ושוויון מגדרי ב-12 תחומים. הילרי קלינטון, אשת נשיא ארצות הברית באותה עת, אמרה בוועידה כי ״זכויות נשים הן זכויות אדם״.
החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם: באוקטובר 2000 קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם החלטה המדגישה כי נשים וילדים הם הקורבנות העיקריים במלחמות, ולכן נשים חייבות להיות שותפות בפתרון סכסוכים ובדרכים השונות למניעתם. ההחלטה מדברת על הצורך לדאוג לייצוג של נשים בפוליטיקה המקומית והבינלאומית. בשנת 2005, אשררה הכנסת את החלטה 1325.
זכויות נשים הן זכויות אדם > זכות לקניין

זכויות הקניין של הנשים הן זכויות לבעלות על רכוש וירושה שנשים נהנות מהן בכל נקודת זמן. הזכויות לבעלות על רכוש משתנה בין חברות ומושפעות מגורמים תרבותיים, גזעיים, פוליטיים ומשפטיים. בחלקים רחבים של העולם, זכויות נשים על קרקע ורכוש נשללות באופן שיטתי. חוקים מגינים פחות על נשים מאשר על גברים ובאופן כללי הגישה הנהוגה מפלה נשים ומערערת על זכותן לבעלות על רכוש. מצב חוקי זה משאיר נשים רבות תלויות כמעט לחלוטין בגברים בחייהן להישרדות כלכלית בסיסית וחושף אותן לאלימות, עוני, חוסר ביטחון תזונתי, במיוחד אם האישה היא אלמנה, גרושה, רווקה, או בנישואים שאינם מוכרים באופן רשמי.
הערכה היא כי בראש כ־25% ממשקי הבית בעולם עומדות נשים ובאזורים עירוניים, בעיקר באמריקה הלטינית ובאפריקה, נשים עומדות בראש כמעט מ-50% ממשקי הבית. משקי בית אלו הם גם מבין העניים ביותר. ואולם, למרות דפוסים אלה, הערכות על ידי האו"ם מצביעות על כך שנשים מחזיקות רק 1–2 אחוזים מכל הקרקעות הרשומות בעולם.
במהלך המאה ה-19, בארצות הברית ובריטניה נשים החלו לקרוא תיגר על חוקי הקניין והירושה שמנעו מהן להיות בעלים של רכוש לאחר נישואיהן. על פי הדוקטרינה המשפטית המקובלת האב או הבעל היה מקבל את האחריות על הרכוש והשכר של האישה. עד סוף המאה, החוקים השתנו והגנו על זכותן של נשים נשואות.
בישראל מוגנת זכות הקניין על ידי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו שבו קובע סעיף 3: "אין פוגעים בקניינו של אדם". בשנת 1951 נחקק חוק שיווי זכויות האישה, שמבטיח את השוויון בפני החוק, את זכות הקניין של אישה נשואה.
זכויות נשים הן זכויות אדם > הזכות לבחור ולהיבחר

המאבק לבחור ולהיבחר התרחש במקביל במספר מדינות באירופה וארצות הברית החל בסוף המאה ה-18. נשים זכו בזכויות הצבעה מוגבלת בשוודיה, פינלנד ומספר מדינות בחוף המערבי של ארצות הברית בסוף המאה ה-19. ארגונים לאומיים ובינלאומיים שהוקמו לתיאום המאמצים לשינוי החקיקה שתוביל לזכות הצבעה שהמרכזי ביניהם הוא ברית הנשים הבינלאומית (International Alliance of Women). הארגון היה פעיל גם בקידום זכויות אזרח לנשים. הזכות לבחור ולהיבחר מעוגנת בחקיקה במרבית מדינות העולם.
סופרג'יזם הייתה תנועה עולמית פמיניסטית אשר נאבקה למען שוויון זכויות אזרחי לנשים ובעיקר על זכותן להצביע ולהשתתף בבחירות דמוקרטיות. התנועה פעלה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 והובילה לשינויים מהותיים ביחס לנשים ובמעמדן המשפטי במדינות רבות.
בארץ ישראל, נשים יהודיות הורשו לבחור ולהיבחר לאספת הנבחרים מהבחירות הראשונות וכך גם לוועד הלאומי. ההחלטה בנושא לוותה בחילוקי דעות בעיקר בתוך הציבור הדתי, שהיווה אז את רוב היישוב. עם קום מדינת ישראל, נשים ישראליות קיבלו את הזכות לבחור ולהיבחר למוסדות המדינה.