stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איוונה מטסוי
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

איוונה מצואי נולד בשנת 1878, הבן השישי למשפחת סמוראים לשעבר משבט טוקוגאווה, השבט אשר שלט ביפן עד מלחמת בושין ורסטורציית מייג'י (1870 לערך). הוא סיים את לימודיו באקדמיה צבאית במאי 1896, והשתלם בלימודים באקדמיה הצבאית של הצבא היפני הקיסרי בנובמבר 1897. ביוני 1898 הועלה לדרגת לוטננט. בנובמבר 1900 הועלה לדרגת לוטננט ראשון.
בין 1904 ל-1905 הוא השתתף במלחמת רוסיה-יפן, ולקח חלק בקרבות במנצ'וריה (צפון-מזרח סין). באוגוסט 1904 הועלה לדרגת קפטן. בנובמבר 1906 סיים את לימודיו במכללת המטה הצבאי במקום הראשון בין תלמידי כיתתו. בין ינואר 1907 לאפריל 1911 שירת כמוצב צבאי במושבות היפניות בבייג'ינג ובשאנגחאי שהיו למעשה בתוך שטחי שושלת צ'ינג; בעודו שם, בנובמבר 1909, הוא הועלה לדרגת מייג'ור.
ב-1913 וב-1914 ביקר בהודו-סין הצרפתית ובאירופה כנציג הצבא היפני. באוגוסט 1918 הועלה לדרגת לוטננט קולונל והוצמד לרגימנט החיל רגלים ה-22. בין דצמבר 1915 לפברואר 1919 חזר מצואי לשרת בשאנגחאי.
ביולי 1918 הועלה לדרגת קולונל. בין השנים 1921 ל-1922 צורף לצוות כוח המשלחת בולדיווסטוק, שלחם נגד כוחות הצבא האדום הבולשביקי בסיביר במסגרת מלחמת האזרחים ברוסיה. בעודו נלחם בסיביר פיתח התנגדות עזה לאידאולוגיה הקומוניסטית, כמו רבים ששירתו לצידו. בין השנים 1922 ו-1924 שירת בצפון מזרח סין כראש סוכנות השירותים המיוחדים של חרבין, יחידת מודיעין שהייתה מקושרת למסילת ברזל יפנית בתוך סין.
בשנת 1923 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. בין השנים 1924–1925 מצואי שירת כקצין הפיקוד של חטיבת הרגלים ה-35. בין השנים 1925 ו-1928 הוא היה ראש הלשכה השנייה של המטה הכללי של הצבא. בשנת 1928 הוא צורף למטה הכללי הראשי של הצבא, ועסק ביחסים עם צבאות אירופאים. בשנת 1929 קיבל את הפיקוד על האוגדה ה-11 של הצבא הקיסרי.
מצואי היה סימפתי לאידאולוגיה המיליטנטית האנטי-דמוקרטית של הקצינים הצבאיים אשר פלשו נגד דרישות הממשלה למנצ'וריה לאחר תקרית מוקדן וכבשו אותה במהלך שנת 1931. מצואי הפך לראש הפיקוד על הכוחות היפנים בטאיוואן בשנת 1934, נוסף על כך הוא הועלה לדרגת גנרל וקיבל את עיטור מסדר החרצית. בשנת 1935 יצא מצואי לגמלאות.
ביוגרפיה > מלחמה בסין

לאחר תקרית גשר מרקו פולו והקרב על בייג'ינג-טיינג'ין, מצואי גויס מחדש במסגרת גיוס מילואים שהחל עקב תחילת מלחמת סין–יפן השנייה. הוא הושם כמפקד הראשי של כוח המשלחת לשאנגחאי, כוח יפני מרכזי אשר הגיע אל הקרב על שאנגחאי מצפון לעיר בעוד הקרב כבר נראה אבוד ליפנים. ההפרש האדיר בין היכולת הצבאית ורמת המיומנות של הכוחות הביאה לכך שלאחר מספר חודשי לחימה, כוחות חיל המשלחת הפכו את הכלים, הצליחו לכבוש את חופי העיר ונעו מערבה. צ'יאנג קאי שק, המנהיג בפועל של סין הלאומית (קוומינטנג) הורה על נסיגה לבירה נאנג'ינג.
לקראת סוף 1937, בהנהגת מצואי בוצעה התקדמות מסיבית של הכוחות היפנים לעבר נאנג'ינג. במהלך הקרב על נאנג'ינג הוקצו כוחות סינים מועטים מבחינה יחסית למען שימור רוב הכוחות להמשך המאבק מאוחר יותר אך הכוחות המעטים שהושמו לחמו בעקשנות על עיר הבירה שלהם. בפרט, בריגדת צוערים על ההר הסגול לחמו עד נפילתם אחרונם, על פעולה זאת מצואי עצמו גילה את הערכתו וטען כי "בריגדת הצוערים של נאנג'ינג הפגינה התנגדות אמיצה בהחלט."
עם נפילתה הסופית של הבירה הסינית מצואי היה מבין האחראים על הסדר הקמתו של 'צבא אזור מרכז סין' והקמת ממשלת ואנג ג'ינג-ויי, ממשלת בובות יפנית במרכז סין. מתחת לפני השטח, מצואי היה מבין האחראים על טבח נאנג'ינג, חייליו ביצעו פרעות בסינים והוא בתגובה נהג להעלים עין. ב-10 בפברואר 1938 במסגרת קריאה כללית להשבת חלק מהכוחות, מצואי נקרא בידי המטה הכללי לשוב ליפן והוא הוחלף בשונרוקו האטא. עם שובו מצואי חזר לגמלאות.
בהמשך שירת בתפקיד הטקסי של נשיא מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי.
ביוגרפיה > משפט

עם כניעת האימפריה היפנית החלה תקופת הכיבוש אמריקאי ביפן אשר במסגרתו נפתח בית הדין הבין-לאומי הצבאי למזרח הרחוק שחיפש אחר פושעי מלחמה בשורות הצבא היפני הקיסרי. מצואי הובל לחקירות והוא הורשע בביצוע פשעי המלחמה מסוג B ו-C.
B - טיפול שאינו נאות באוכלוסייה אזרחית: רצח, אונס, הגליה, שעבוד, עינויים, הרס שרירותי של תשתית אזרחית (ללא הצדקה צבאית)
C - שימוש בנשק לא קונבנציונלי כגון גז חרדל ונשק כימי (אשר שימושו אושר כנגד החלטת אמנות ז'נבה בידי הצבא היפני בהחלטת הנסיך קאנין קוטוהיטו).
טענותיו של מצואי כי לא נודע לו על המתרחש בנאנג'ינג ולא היה לא כל קשר למאורע לא התקבלו בידי שופטי בין הדין הצבאי ועל כן ב-23 בדצמבר 1948 הוא הוצא להורג בתלייה בכלא סוגאמו בטוקיו.
ראו גם

הקרב על נאנג'ינג
פשע מלחמה
בית הדין הבין-לאומי הצבאי למזרח הרחוק
לקריאה נוספת

ההיסטוריה של טבח נאנג'ינג - ג'אנג שיין-וון, ג'אנג ליין-חונג, ואנג ויי-שינג
מצואי רכוב סוס נכנס לנאנג'ינג (תמונה צבועה).
בובי ג'נטרי

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1942 (בת 82) Woodland, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, Marywood-Palm Valley school 
 סוגה:  קאנטרי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס 
 בן או בת זוג:  William F. Harrah Jim Stafford  Stanley Dorfman (1970–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (1968) 
 www.bobbiegentry.org.uk
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
רוברטה לי סטריטר (Roberta Lee Streeter) שנודעה בשם הבמה בובי ג'נטרי (באנגלית: Bobbie Gentry; נולדה ב-27 ביולי 1942) היא זמרת יוצרת אמריקאית, אחת הזמרות הראשונות שביצעו והפיקו חומר שחיברו בעצמן. רבים משיריה הם בלדות קאנטרי המספרות על אירועים ומקומות מאזור ילדותה, הדלתא של מיסיסיפי, בהם להיט הפריצה שלה, Ode to Billie Joe, שכבש את צמרת מצעד הבילבורד באוגוסט 1967 ושהה שם ארבעה שבועות. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השנתי של 1967‏ והקנה לה שני פרסי גראמי, לאמנית המבצעת הטובה ביותר ולאמן החדש הטוב ביותר. בהמשך, בין 1968 ל-1971, צעדו אחד-עשר משיריה בבילבורד 100 וארבעה צעדו במצעד הסינגלים הבריטי לאחר שבעה תקליטים שהפיקה עד 1971, פרשה מהקלטות. במשך מספר שנים הופיעה בלאס וגאס עד שפרשה ממוזיקה.
חיים אישיים

בדצמבר 1969, בגיל 25, נישאה למנהל מועדון וקזינו בן 58 בשם ויליאם הארה, הנישואים ארכו מספר חודשים והסתיימו באפריל 1970.
באוגוסט 1976 נשיאה לאיש העסקים תומאס טוטאנט, נישואים אלה הגיעו לקיצם באוגוסט 1978.
באוקטובר 1978 נישאה ג'נטרי בשלישית, לקומיקאי ג'ים סטאפורד. הנישואים נמשכו כשנה, במהלכה נולד בנה היחיד.
בין 1968 ל-1987 הייתה ג'נטרי שותפה בבעלות על קבוצת הכדורסל פיניקס סאנס.
היא מתגוררת בפרבר פרטי של ממפיס, לא רחוק מחוות הולדתה.
מחוות

בנובמבר 2018 הודיעה להקת מרקורי רב על הוצאת אלבום מחווה לג'נטרי, הקלטה מחודשת של שירי "יצירת המופת הנשכחת" שלה, The Delta Sweete, כאשר בכל שיר מתארחת זמרת אחרת. בין הזמרות האורחות, נורה ג'ונס, קאריס ואן האוטן, הופ סנדובאל, לוסינדה ויליאמס, מרגו פרייס, בת' אורטון, סוזנה סונדפור, ושתי בניאן, קאלה סינקלייר ופיבי ברידג'רס. התקליט, שייקרא Bobbie Gentry’s The Delta Sweete Revisited, יראה אור ב-8 בפברואר 2019.
דיסקוגרפיה

Ode to Billie Joe (1967)
The Delta Sweete (1968)
Local Gentry (1968)
Bobbie Gentry and Glen Campbell (1968)
Touch 'Em with Love (1969)
Fancy (1970)
Patchwork (1971)
הערות שוליים

↑  [https://web.archive.org/web/20051124232723/http://www.chairborneranger.com/top100/top100-1967.htm המצעד השנתי של בילבורד 1967
↑  מנוע חיפוש במצעד הבריטי, יש להזין בשם האמן Bobbie Gentry
↑   "Bobbie Gentry TV-show", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  Whatever happened to Bobbie Gentry? In search of country music’s great vanished star., וושינגטון פוסט, 2 ביוני 2016
↑  Mercury Rev announce “Bobbie Gentry’s The Delta Sweete Revisited”
↑  New Mercury Rev Album ~ Bobbie Gentry's 'The Delta Sweete' Revisited, coming February, 2019
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אלסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) ‏•‏‏ צ'אפל רואן (2025) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 2009835  BNE: XX946074  BnF: cb13949642q (data)  GND: 134383273  ISNI: 0000 0000 7988 5761  LCCN: no90014769  LNB: 000071541  MusicBrainz: a5106366-6368-4a02-a580-73a3c02abb2f  NKC: xx0119370  NLA: 63697645  NSK: 000066852  NTA: 097829323  SNAC: w6px0w77  SUDOC: 160747171  VIAF: 29723840   WorldCat (עם VIAF): 29723840
בניין שערי צדק הישן

| --- | --- |

בניין בית החולים הישן ברחוב יפו בשנת 2007, בעת ששימש את הנהלת רשות השידור
 מידע כללי
 כתובת:  רח' יפו 161 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1890
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־90 של המאה ה־19 
 אדריכל:  תיאודור זנדל 
 
 קואורדינטות:  31°47′12″N 35°12′30″E﻿ / ﻿31.786797222222°N 35.208466666667°E﻿ / 31.786797222222; 35.208466666667
  (למפת ירושלים מוגדלת) בניין שערי צדק הישן(למפת ירושלים רגילה) בניין שערי צדק הישן(למפת הרי ירושלים רגילה) בניין שערי צדק הישן(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בניין שערי צדק הישן he
 
בית החולים שערי צדק במבט ממגדל סיידוף הסמוך, 2018
חזית המבנה, 2007

מבט מהאגף המזרחי אל החצר הקדמית
אבן ראשה מסוגננת בפתח המבנה
בניין שערי צדק הישן הוא בניין השוכן על רחוב יפו בירושלים, (מספר 161) ובו פעל משנת 1902 עד לשנת 1980 בית החולים שערי צדק. בחצר המבנה ישנו בית קברות קטן מתקופת קום המדינה.
לבניין חשיבות כפולה: הן היסטורית, כבית החולים היהודי השני שפעל מחוץ לחומות ושירת את תושבי ירושלים וחשיבות ארכיטקטונית ואדריכלית כמבנה העומד בזכות עצמו. לאור החשיבות של הבניין הוא הוכרז כמבנה לשימור.
המבנה שופץ ושימש בעבר את הנהלת רשות השידור. לאחר סגירת רשות השידור שכנה במבנה באופן זמני ועדת הבחירות המרכזית. בינואר 2021 החלה לפעול בבניין עמותת המרחב החברתי במסגרת פרויקט Midtown Jerusalem ומאז המתחם מאכלס קבוצות של אמנים, יוצרים, קבוצות מוזיקה ומחול, עמותות ועוד.
המבנה

הבניין מהווה דוגמה בולטת לסגנון הבניה האקלקטי שהיה מקובל בעת תכנונו, ונועד להרשים את כל הבאים בשעריו, ובה בעת לשמור על ייעודו המקורי כבית חולים מודרני המשרת את כל הנזקקים לשירותיו ביעילות.
משעבר המבקר את החומה החיצונית, הוא ניצב מול שער הכניסה הראשי לבניין, המעוטר במשקוף אבן מפואר, ומעליו מרפסת בעלת כרכובים מעוצבים. דלת הכניסה עשויה עץ מגולף, שמעליו סורג מסוגנן ובו משולבת שנת חנוכת הבניין, 5661, כלומר שנת תרס"א (1901). שער הכניסה נמצא במרכז המבנה ומדגיש את הפרופורציות הסימטריות של כל המבנה. משער הכניסה נכנסים למבואת אולם הכניסה הראשי, ששטחו תחום על ידי ארבעה עמודים וקשתות העשויות שיש. אל החלל המרכזי נפתחת דלת עץ מגולפת של בית הכנסת של בית החולים, ובו הותקן ריהוט עץ האופייני למבני דת יהודיים מהמאה ה-19.
בקירות המבנה נקבעו חלונות במרחק קבוע ובפרופורציות אנכיות. פינות הבניין בחזית המבנה מודגשות בעיבוד אבן בסיתות גס, כניגוד לאבנים המצפות את קירות המבנה.
היסטוריה > רקע היסטורי

עד לשנת 1837 לא עמדו לרשות היישוב היהודי בארץ ישראל ולו גם בית חולים אחד. משה מונטיפיורי שביקר מספר פעמים בארץ ישראל בכלל ובירושלים בפרט, הזדעזע מרמת התחלואה והתברואה, והחל ליזום הקמת בית חולים בירושלים. מנגד עמד ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם, שניהל את איסוף וחלוקת כספי החלוקה, והתנגד לכל מודרניזציה, בכוחו ומעמדו הכלכלי כפה הארגון את עמדותיו על יהודי ארץ ישראל. במכתב אל הראשון לציון, הביע מנהל הארגון את דעתו נגד הקמת בית חולים יהודי, ונגד העסקת רופא יהודי "העלול להחדיר מינות וכפירה לירושלים" אך בעקבות פניית חולים יהודים לבתי חולים של המיסיון והחשש מהמרת דתם של יהודים לנצרות, נבנו במחצית השנייה של המאה ה-19 שלושה בתי חולים יהודיים בתוך העיר העתיקה בירושלים. הראשון, בית החולים מאיר רוטשילד, שעבר ב-1888 לרחוב הנביאים מחוץ לחומות, השני, בית החולים ביקור חולים, ולאחריו משגב לדך. בראשית המאה ה-20 נחנך בית החולים שערי צדק שתוכנן ונבנה מראשיתו מחוץ לחומות.
הסיבה העיקרית לפתיחת בית החולים החדש נבעה מסכסוכים בין בתי החולים הקיימים. מריבות רבות התעוררו על בסיס דתי ועדתי בין יוצאי רוסיה ופולין ליוצאי גרמניה והולנד, בין החסידים לפרושים ובין האשכנזים לקהילה הספרדית. הקונסול הגרמני והקונסול האוסטרי קיבלו תלונות על שבית החולים "ביקור חולים" אינו נותן עזרה רפואית ליהודי הכולל האוסטרי בעיר. יוצאי גרמניה והולנד (כולל הו"ד) שבהנהלת בית החולים "ביקור חולים" סולקו מתפקידם והמאבק על השליטה במוסד החריף והלך. כשמצאו עצמם יוצאי גרמניה והולנד (כולל הו"ד) מחוץ להנהלת בית החולים ביקור חולים, הם החליטו להקים בית חולים משלהם בהנהלת יהודים גרמנים חרדים, למען דוברי גרמנית בלבד, ובחסות הקיסרות הגרמנית. היוזמה קיבלה תנופה עם בואו לארץ של רופא חרדי צעיר בשם ד"ר משה ואלאך, בשליחות הוועד היהודי מפרנקפורט. לאחר שהתנסה בעבודה רפואית בעיר העתיקה ובפתיחת קליניקה פרטית, הצטרף ואלאך ליוזמה להקמת בית החולים. העיתונאי יואל משה סלומון ומנהל החשבונות של חברת ההתיישבות היהודית, שלמה זלמן בהר"ן לעווי יצאו בשליחות לפרנקפורט במטרה לגייס את הכסף הנדרש מיהודי העיר. בעקבות הצלחת גיוס הכספים להקמת בית חולים רכשו אנשי הוועד שטח אדמה מתאים מהבנקאי ממוצא גרמני יוהנס פרוטיגר. חלקת קרקע גדולה נתרמה לצורך זה על ידי הבנקאי ממוצא ספרדי חיים ולירו לזכר בתו מלכה שנפטרה בדמי ימיה.
היסטוריה > תכנון בית החולים

את תוכנית הבניין לשערי צדק הכין המהנדס הגרמני תיאודור זנדל, שהיה גם האדריכל של בית החולים הגרמני בירושלים (היום, אגף 'זיו' בבית החולים ביקור חולים). התוכנית התוותה בניית שלושה בניינים נפרדים: בניין אשפוז מרכזי בן שתי קומות ומרתף לאחסון ולתרופות, בניין משני למגורי הסגל הרפואי, ובניין לאשפוז חולים במחלות מידבקות (כעת נמצאת במקומו חנייה). את שלושת הבניינים הקיף גן גדול ומסביבו חומה. ובגן נחצבו בורות מים לאגירת מי הגשמים.
מספר דוד ילין בספרו 'ירושלים של אתמול', ברישום מיום ט"ז באייר תרנ"ו (1896):
... על בתי החולים אשר לנו בירושלים, ובית החולים הנהדר אשר לבית רוטשילד, הנה יוסף עוד מעט בית חדש, אשר יהיה לתפארת ולגאון ישראל בירושלים. זה כעשרים שנה נוסד באשכנז ובהולנד ועד מתעסק בדבר הקמת בית חולים בירושלים... ויהי לפני שנים אחדות, ותעל בידו לקנות שדה גדול ורחב ידיים, מחוץ לעיר, במקום אויר צח ונקי, ובו ארבעה ועשרים אלף אמה. ובימים האחרונים האלה השיג גם את הרישיון הדרוש, ותחל עתה העבודה להכין את כל הדרוש לבניין הגדול הזה, אשר זמן היבנותו יימשך ליותר משתי שנים. והבית בהיבנותו בסדר ובמתינות הוא נבנה, כמשפט המתוקנים שבהם: גדר אבנים ייבנה מסביב לשדה כולו בראשונה, ובורות ייחצבו בשדה, וגן יכינו בו, ובהיות הכל מוכן והחלו בבניין הבית בעצמו, אשר לא יפול בגודלו ובהדרו מכל בתי החולים היותר יפים אשר לבני העמים בירושלים.
פרופסור יהושע בן אריה, בספרו "ירושלים בראי התקופה", מציין כי המרחק הרב שבו נבנה בית החולים מהעיר העתיקה וממרכזי היישוב היהודי בירושלים באותה תקופה, עורר את החשש כי החולים לא יגיעו למוסד, ואף התהלכה אמירה בציבור היהודי כי ד"ר ואלאך יצטרך לשלם לכל חולה שיגיע למוסד את דמי הנסיעה.
היסטוריה > בניית בית החולים

את האחריות על בניית בית החולים, קיבל על עצמו הקבלן רבי יעקב מן. לפי דוד ילין הנחת אבני היסוד של בית החולים הייתה ביום החמישה עשר באב תרנ"ז, 13 באוגוסט 1897. עיתוני ירושלים של התקופה ובעיקר דוד ילין דיווחו על הבניה:
... חברי הוועד הפועל הנכבדים אשר לבית בעירנו מקבלים פועלים עד כמה שיש רק יכולת לקבל בבת אחת, עד כי רק כארבעה ירחים נדרשו לעבודת היציע התחתית של הבניין כולו, אשר כלתה עתה מהמסד ועד הטפחות. ביציע הזאת, הכוללת בתוכה גם את הבורות, נוכל כבר לראות את מערך הבניין כולו וגודלו: לבית יהיו שני אגפים, האחד לחולים זכרים והשני לנקבות, ועל יד האגף השני יהיו גם החדרים אשר יכינו בעד הילדים הקטנים. ומלבד חדרי המשכב יהיו גם חדרים קבועים לניתוחים, למרחצות לבישול תה, ועוד כאלה. ובקצה שני האגפים שני אולמים גדולים למושב לחולים בעיתות היום, ומסדרון ארוך כשמונים מטר מחבר את שני האגפים. וחדרי היציע התחתונה יהיו לבית הוועד, לבית המרקחת, למועצת הרופא לחולי חוץ וליתר צורכי הבית, וחדרי היציע התחתית, אשר נבנו כבר יהיו למרתפים ולמבשלים וכו'.
ורחוק מגופו של המוסד, בקצה השדה, יוקמו עוד שני בניינים נפרדים בעלי שתי יציעות, לחולים במחלות המתדבקות, ארבעה ארבעה חדרים לבניין, וגם שם תהיינה היציעות התחתונות לבורות, ולמבשלים וליתר הצרכים, והעליונות לחדרי משכב החולים. כי בארצנו, אשר בה רבו נגועי הקדחת, אין טוב גם לבריאים לישון בחדרים הסמוכים לקרקע...
וכך ממשיך דוד ילין לדווח על התקדמות הבנייה מפעם לפעם:
...בית החולים האשכנזי אשר זה כשנתיים החל להיבנות, היה כבר לבניין חשוב במראהו החיצון ובערך מבנהו הפנימי. בבניין הראשי אשר על אם הדרך, כבר נבנו שתי היציעות העיקריות, המביאות לנו סימני טוב טעם ודרישת התועלת יחד. אבני הבניין גדולות ונהדרות וחלקות למשעי, החלונות והפתחים גבוהים ורחבים, החדרים מרווחים, ולא נאצל מהם דבר מכל הדרוש להרבות בם האור והאוויר ולהרחבת דעת החולים. וגם שני הבניינים הטפלים, אלה הבניינים הנועדים לנגועי המחלות המתדבקות, עוד מעט ונגמר בניין שתי יציעותיהם. בבית הזה יעבדו יום יום משלוש מאות עד ארבע מאות פועלים, וכמעט חצי מספרם יהודים...
אברהם משה לונץ מציין בחוברתו לוח ארץ ישראל:
... בניין בית החולים החדש "שערי צדק" הנוסד מאחינו באשכנז נגמר כליל. הוצאות בנינו עלה יותר מחצי מיליון פרנק ובו תהינה ששים מטות קבועות, ובראשית חורף הבא יפתח לתעודתו.
למראה הבניין הגמור כתב אליעזר בן-יהודה בעיתונו, כי בית החולים שערי צדק הוא הבית היפה ביותר בירושלים.
היסטוריה > "המרחב החברתי" שערי צדק הישן

במרץ 2020, רשות מקרקעי ישראל העמידה למכירה באמצעות מכרז את המתחם. כחמישה מגרשים שכוללים אפשרות לבניית 240 דירות, מלונאות ומסחר
ביולי זכתה חברת הנדל"ן ישראל קנדה במכרז תמורת 512 מיליון שקל. היא תרמה את השימוש במבנה לתקופת ביניים לעמותת רוח חדשה והמרחב החברתי להפעלת מרכז תרבות, אמנות ויזמות לטובת קהילת הצעירים בירושלים. בחודש ינואר 2021 נוסד במבנה "בית רוח חדשה", בתמיכת הקרן לירושלים, ובחודש אוגוסט 2022, עמותת המרחב החברתי קיבלה אחריות מלאה על המקום.
כיום, שערי צדק הישן הוא מרחב בו פועלים אמנים, יוצרים, מוזיקאים, אולפני וידאו ופודקאסטים, קבוצות מחול, מאיצי יזמות, סטודיו ליוגה, עמותות ועוד. הקבוצות מקיימות את הפעילות מחללי עבודה משותפים, ויוצרים שיתופי פעולה והפריה הדדית.
להלן הקבוצות הפועלות במתחם:
אגודת "הכליזמרים הירושלמים", קבוצת "טוב ויפה" לציור ואמנות, קבוצת "מאסצ'אלנג'" לקידום יזמות, סטודיו "ששת" לעיצוב, הביאנלה של ירושלים, בר "הבירבזאר", סטודיו "גילי יוגה", סטודיו "פלמנקה" לריקוד, עמותת "החוט המשולש" לנוער בסיכון, קבוצת "אורגנוז" לצילום ועריכה, סטודיו "פלמינגו" לצילום, סטודיו "בד קיימא" לתפירה וקיימות, סטודיו "סוס" לכתיבה, "אולפני שלג" לפודקאסטים, ועוד.
בשיתוף עם הביאנלה של ירושלים מתקיימות בבניין תערוכות במהלך כל השנה, בחלל בית הכנסת ההיסטורי ובמסדרונות המבנה.
על פי התוכניות העתידיות המבנה, המיועד לשימור, ישופץ בעתיד על ידי חברת יזמות הנדל"ן ישראל קנדה וישמש כמלון בוטיק יוקרתי בעוד שבשטח סביבו יוקמו לדיור ומשרדים עם מתחם מסחרי, שירכיבו יחד את רובע 'מידטאון', המוקם בעלות של כמיליארד שקל.
בדצמבר 2021 אישרה להפקדה הוועדה המקומית לתכנון ובניה תוכנית חדשה לרובע 'מידטאון', התכנון החדש כולל ארבעה מגדלים שיתנשאו עד לגובה של 42 קומות, אלף יחידות דיור, מלונאות, מסחר, משרדים, דיור מוגן ושטחים לצורכי ציבור. בשטח כולל של כ-170,000 מ"ר, מעל חניון תת-קרקעי של כ-1,400 כלי רכב
.
מקור השם

שמו של בית החולים הוא כשמה של השכונה שערי צדק הסמוכה לבית החולים מצפון, שנוסדה כבר בשנת 1890 ושמה נגזר מפסוק בספר תהילים:
פתחו לי שערי צדק אבוא בם אודה יה
בתי השכונה שערי צדק ואחר כך בית החולים היו המבנים המערביים ביותר בירושלים, והיו בפועל שערי העיר ירושלים שאחד משמותיה במקורות הוא גם עיר צדק.
בזכות ד"ר ואלאך היה בית החולים קרוי בפי תושבי ירושלים במשך שנים רבות בית החולים ואלאך וישנם עדיין ירושלמים ותיקים שעדיין קוראים למבנה הישן בשם זה, יש המגדילים וקוראים לו גם "ואלאך הישן" להבדיל מהבניין החדש ("ואלך החדש").
בית העלמין שערי צדק

בית העלמין שערי צדק הוא בית קברות יהודי קטן הממוקם בצמוד אל מבנה שערי צדק הישן בירושלים. הוא הוקם במהלך מלחמת השחרור ופעל תקופה קצרה.
אזכורים בתרבות

בספר מיכאל שלי מספר עמוס עוז את סיפור אהבה המתרחש בשכונת מקור ברוך בירושלים של שנות החמישים המוקדמות, מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות, ובצל המחסור במוצרי מזון ותקופת הצנע בישראל באותן שנים. במקביל מצטיירת ירושלים כעיר ייחודית, בעלת היסטוריה מרתקת, נוף מרהיב, וסמטאות ומבנים המקרינים קסם מיוחד. על רקע העיר, האווירה והנופים, מתפתח סיפור האהבה בין חנה, גיבורת הספר, לבין מיכאל. גיבורת הספר נכנסת להריון ויולדת בבית החולים שערי צדק ומספרת:
... בחודש מרס של שנת חמישים ואחת נולד בננו יאיר...יחזקאל גונן עלה ירושלימה למחרת הלידה. מיכאל הביאו לביקור באולם היולדות של בית החולים שערי צדק. היה זה בית חולים קודר, אפל ומדכדך אשר נבנה במאה הקודמת. מול מיטתי נשר הטיח פצלות פצלות מעל הקיר. הייתי מביטה ורואה מולי צורות מוזרות שנחשפו. שלשלת הרים פראית או נשים שחורות אשר קפאו בהבעה היסטרית"...
לקריאה נוספת

אליהו (ב"ר גרשון) פרוש, שערי צדק - זכרונות, ירושלים, תשי"ב
ד"ר משה וולך, במלאת 100 שנה לבית החולים שערי צדק. ירחון "הרפואה" כרך 142
יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר"
ש' אבן אור, "ירושלים – בניינים בעיר החדשה", קרדום, 33 (תשמ"ד)
ד' קרויאנקר, אדריכלות בירושלים הבנייה האירופית-נוצרית מחוץ לחומות 1855–1918, כתר, מכון ירושלים, ירושלים 1987
יהודית אילן, "ד"ר ואלך מושיע ומציל", עת־מול, כא 4 (אייר תשנ"ו)
כתבי דוד ילין, ירושלים של תמול, ירושלים, תשמ"ג 1983
ש' שבא, "הדוקטור עם המפתחות", עת-מול, 21 (תשל"ח)
אריה שושן, ירושלים עירי – חיי אנשי ירושלים, הוצאת שושנים, תשמ"א
רות קרק – יוסף גלס, משפחת ולירו, שבעה דורות בירושלים 1800–1948, הוצאת גפן, 2005
צבאות מוסלמיים במזרח התיכון בימי הביניים

ערבים חוצים את המדבר. ציור של ז'אן-לאון ז'רום
לוחם ערבי מתפלל. ציור של ז'אן-לאון ז'רום
הסתערות של לוחמים ערבים רכובים על גמלים. ציור של רוברט קלי
לוחמים ערבים חוזרים מפשיטה. ציור של רוזטי
האסלאם פרץ מחצי האי ערב כשהוא נישא על גבי כידוני הצבאות מוסלמיים במזרח התיכון בימי הביניים. סדרת מהלכי בזק הביאו את המוסלמים לעימות מול האימפריה הביזנטית ולשליטה חסרת מצרים במזרח התיכון. האימפריה המוסלמית, הח'ליפות והמדינות המוסלמיות הקטנות שנוצרו במהלך הזמן נותרו נאמנות לאתוס של חיילות הפרשים שפרצו מהמדבר וכבשו את הלבנט. מכוח צבאי שולי הנשען על יחידות פשיטה מהירות הפכו צבאות המוסלמים לארגונים מורכבים ובעלי מיומנות גבוהה, שביססו את האסלאם ככוח מרכזי ואיימו על אירופה וממלכות המזרח הרחוק.
במהלך התקופה נוצרו בצבאות המוסלמיים של המזרח התיכון תורות ומסורות של לחימה שהשפיעו עמוקות על ההיסטוריה הצבאית העולמית, מאחר שהאסלאם העלה על נס את ההתפשטות והפצת הדת מחד ונאלץ להתמודד עם סדרת פיצולים ויריבויות בתוך האימפריה והח'ליפות מאידך, היה לצבאות המוסלמים מקום מרכזי בכל ישות פוליטית או דתית מוסלמית, הצבא היה כלי שלטוני וזרוע של המערכת הדתית, שבראש הפירמידה התמזגו לדמות אחת. בסיכומו של תהליך האבולוציה ההיסטורית תפסו האליטות הצבאיות הייחודיות לאסלאם את רסן השלטון, בסדרת עימותים שהטביעה חותם על ההיסטוריה האנושית והשפעותיה מהדהדות עד היום.
רקע > התקופה

יְמֵי הַבֵּינַיִם הם תקופה במהלך ההיסטוריה, בעיקר האירופית, שתחילתה עם סיום העת העתיקה וסופה עם הופעת הרנסאנס ותחילתה של העת החדשה. בהיסטוריוגרפיה קיימים תיקופים שונים של ימי הביניים אך מקובלת חלוקה הממקמת את נקודת הפתיחה של ימי הביניים בשקיעת האימפריה הרומית המערבית במאות הרביעית והחמישית, ואת נקודת הסיום שלהם, בהקשר של המזרח התיכון, בשנת 1453 עם נפילת קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית. ימי הביניים הוא מונח אירופו-צנטרי במהותו. הווה אומר הוא כמעט ואינו רלוונטי לתיאור העולם הערבי-מוסלמי. המונח כן רלוונטי ומתייחס גם לממלכת ירושלים. יתירה מזו, בעיניו של הנוצרי האדוק, אף זה האירופאי, מכונה תקופה זו דווקא "תור האמונה", בשל מרכזיות הנצרות בה.
רקע > המזרח התיכון הערבי בימי הביניים > ימי הביניים המוקדמים

לנוכח ההשפעה המאחדת שהיה לשלטון הרומי והביזנטי, לא הייתה עד המאה השביעית לספירה הבחנה ברורה בין אירופה למזרח התיכון. אנטוליה, סוריה, ארץ ישראל ומצרים היו כולן נוצריות ודוברות יוונית, וחלקו מאפיינים תרבותיים ומדיניים עם העולם היווני-רומי תחת שלטון האימפריה הביזנטית, שעה שמסופוטמיה (בשטחה של עיראק של היום) הייתה אזור חיץ בין האימפריה הפרסית לאימפריה הביזנטית. הגורם המשמעותי ביותר בתהליך הפיכתו של המזרח התיכון לאזור תרבותי נפרד היה העלייה במעמד דת האסלאם בחצי האי ערב. בשנת 634 יצאו נאמניו הערביים של הנביא מוחמד ממדינה עירם למסעות צבאיים ודתיים ברחבי המזרח התיכון. הם כבשו את ארץ ישראל בשנת 636, את מסופוטמיה ב-637, את סוריה ומצרים ב-640 ואת פרס ב-642. רוב האוכלוסייה באזורים שנכבשו על ידי הערבים המירו דתם לאסלאם כעבור מספר עשורים, במה שהביא ליצירתו של גבול תרבותי-דתי קבוע בין אירופה והעולם המוסלמי.