stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוגיקה מתמטית

לוגיקה מתמטית הוא תחום במתמטיקה, העוסק במערכות פורמליות ובדרך בה הן מגלמות מושגים אינטואיטיביים, כגון הוכחה או חישוביות. התחום הוא אחד מקבוצה של תחומים המכונים יסודות המתמטיקה משום שהם עוסקים בבסיס הפורמלי של המתמטיקה כולה.
לוגיקה מתמטית עוסקת באותם חלקים של הלוגיקה שניתן ליצור להם מודל מתמטי. בעבר נקרא התחום גם בשמות לוגיקה סימבולית (בשל עיסוקו בטענות המיוצגות בידי סמלים) או מטה-מתמטיקה. השם השני מתייחס כיום רק לתורת ההוכחות, אחד התחומים בלוגיקה מתמטית.
על מנת לנתח טענות, הלוגיקה המתמטית דורשת שאלו יעברו הצרנה: תרגום הטענות בשפה המדוברת (או בשפה המתמטית) לטענות בתחשיב ריגורוזי וחד משמעי. שני התחשיבים הלוגיים הנפוצים הם "תחשיב הפסוקים" הבסיסי, המביע את הקשרים בין ערכי האמת של טענות פשוטות ומורכבות, ו"תחשיב הפרדיקטים" המתקדם, המאפשר לטפל במבנה הפנימי של טענות ובקשר שהן מביעות בין אובייקטים לבין המושגים (פרדיקטים) החלים עליהם.
הוכחת טענות בלוגיקה מתמטית היא תהליך שבו מתחילים מאוסף של הנחות יסוד ומסיקים מהן סדרה של מסקנות עד שמגיעים לטענה המבוקשת. הסקת המסקנות מתבססת על אוסף כללי יסוד שאי אפשר להוכיח את נכונותם. כלל יסוד כזה מכונה אקסיומה. הלוגיקה המתמטית מנתחת את הקשרים בין הטענות המוצרנות לפי האקסיומות וכללי היסק של המערכת. ניתוח זה של הוכחות (טיעונים המורכבים ממספר טענות) הוא לא יותר מאשר טיפול פורמלי במחרוזות וניתן לביצוע במלואו, ללא מעורבות אדם, על ידי מחשב. מכיוון שטענות מורכבות שמוצרנות במלואן הן בלתי קריאות בפועל למרבית בני האדם (כולל מתמטיקאים), ישנן הוכחות שרק מחשבים יכולים לבצע בפועל. ואולם, מאותה סיבה, הוכחת משפטים מתמטיים רבים עדיין נעשית על ידי מתמטיקאים בשפה שהיא שילוב בין השפה היום-יומית לנוסחאות מתמטיות והצרנה לוגית חלקית.
הלוגיקה המתמטית מסתעפת לענפים שונים, שכל אחד מהם מתרכז בהיבט אחר של מושגי היסוד: תורת הקבוצות, תורת המודלים, תורת הרקורסיה ותורת ההוכחות.
ראו גם

תחשיב הפרדיקטים
תחשיב פסוקים
שפה מסדר ראשון
שפה מסדר שני
לוגיקה בוליאנית
לירוי אלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במאי 1951 קנזס סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  9 במרץ 2007 (בגיל 55) 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 
לירוי אלן, באנגלית: Leroy Allen ‏ (24 במאי 1951 - 9 במרץ 2007) היה צייר אקוורל ואמן פיגורטיבי עטור פרסים. סגנונו הריאליסטי התמקד בחיים ובקהילה האפרו-אמריקאית, וזיכה אותו ביותר מ-30 פרסי אמנות.
ביוגרפיה

אלן היה יליד קנזס סיטי, קנזס. הוא קיבל את פרס האמנות הראשון שלו בכיתה ב' כאשר זכה בפרס הלאומי לחינוך באמנות עבור ציור בעפרון של סצנת סוסים. במהלך לימודיו בתיכון, הוא נשכר על ידי ה-Progressive Shopper News, עיתון צרכנות, לצייר טור שבועי - קריקטורה. הקריקטורה הייתה על דמות בשם סליי, פושע לא מוצלח, ושימשה כדי להרתיע צעירים מחיי פשע. בתיכון, סדרת הציורים שאלן יצר הפכה לחוברת קומיקס.
אלן הצטרף לצבא ושירת בווייטנאם והשתחרר ב-1972.
עם סיום לימודיו בבית הספר לאמנות יפה של אוניברסיטת קנזס (1977), אלן התקבל לעבודה על ידי Hallmark Cards ב-1980, שם הפך למפקח טכני. במהלך השנים, אלן עבד והציג עם אמני הלמרק הידועים, כולל תומאס בלאקשיר, ננסי דוורד, הנרי דיקסון, שיין אוונס ואחרים. הוא פרש מהולמרק לאחר 24 שנים.
על הכישורים האמנותיים של אלן, כתב מבקר האמנות מניו אורלינס דאג מקאש: "אף שאנשים רבים חושבים על צבעי מים כבחירה העדינה של ״ציירי יום ראשון״, זו עשויה להיות למעשה הטכניקה האמנותית הקשה ביותר לשליטה. בצבע המים מסוגלים ליצור ציור בזריזות שכמעט ולא מורגשת בידו של האמן - הישג הדומה להליכה על פני שדה מושלג מבלי להשאיר עקבות. גם (לירוי) אלן וגם (דין) מיטשל יכולים לעשות בדיוק את זה."
ביוגרפיה > מוות

אלן מת מהתאבדות במרץ 2007 והובא למנוחות בקנזס סיטי, קנזס. בשנת 2008,
דיוקן פחם של לירוי אלן מאת האמן לוני פאוול, נכלל בתערוכה "To Create a Better World: Artists as Educators."
הערות שוליים

↑  Presenting the magnificent 7 Emerging artists of 2003". Kansas City Star. 4 May 2003. p. 20.
↑  Leroy Allen
↑  Leroy Allen, Petrucci Family Foundation Collection of African American Art (באנגלית אמריקאית)
↑  Johnson, PhD, Eloise (2004). Leroy Allen "Sacred Center". Stella Jones Gallery. p. 2.
↑  MacCash, Doug (25 June 2004). "Romantic Realists: Watercolorists demonstrate mastery of the medium". The Times Picayune. pp. 18–19.
↑  "Presenting the magnificent 7 Emerging artists of 2003". Kansas City Star. 4 May 2003. p. 20.
↑  MacCash, Doug (25 June 2004). "Romantic Realists: Watercolorists demonstrate mastery of the medium". The Times Picayune. pp. 18–19.
↑  "These art teachers are accomplished artists too". Kansas City Star. 21 Aug 2008. p. E23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2004051065  ULAN: 500125986  VIAF: 96610376   WorldCat (עם VIAF): 96610376 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לירוי אלן".
לואיס פליפה סקולארי

לואיס פליפה סקולארי (בפורטוגזית: Luiz Felipe Scolari; נולד ב-9 בנובמבר 1948 בפאזו פונדו, ברזיל) הוא מאמן כדורגל ברזילאי. סקולארי הוביל את נבחרת הכדורגל של ברזיל לזכייה במונדיאל 2002 ואימן אותה בקדנציה נוספת בין השנים 2012–2014. כמו כן, אימן את נבחרת הכדורגל של פורטוגל בשנים 2003–2008, במהלכן הגיעה הנבחרת למקום השני ביורו 2004 ולמקום הרביעי במונדיאל 2006. סקולארי הוא מאמן בעל ניסיון רב, אשר אימן קבוצות כדורגל שונות בשלוש יבשות.
קריירה כשחקן

סקולארי, שגם אביו בנחמין היה כדורגלן, שיחק בעמדת המגן. במהלך הקריירה שלו כשחקן שיחק במספר קבוצות כדורגל ברזילאיות, ולעיתים אף שימש כקפטן. כששיחק בקבוצת Centro Sportivo Alagoano, מהעיר מסייאו בברזיל, זכה יחד עם הקבוצה בתואר היחיד בו זכה כשחקן - אליפות מדינת אלאגואס.
קריירה כמאמן > מועדוני כדורגל

לאחר פרישתו ממשחק פעיל בשנת 1982, התמנה לאמן את הקבוצה בה שיחק - Centro Sportivo Alagoano - וכבר בעונתו הראשונה כמאמן זכה עם הקבוצה באליפות מדינת אלאגואס. בהמשך אימן סקולארי את מועדון הכדורגל ז'ובנטודה של העיר קשיאס דו סול, את מועדון הכדורגל של העיר פלוטאס ואת קבוצת הכדורגל "א-שבאב" מערב הסעודית. לאחר מכן עבר לאמן את מועדון הכדורגל גרמיו של העיר פורטו אלגרה - איתו זכה בשנת 1987 באליפות מדינת ריו גראנדה דו סול.
בהמשך עבר סקולארי לכווית, שם אימן את קבוצת "אל-קדיסיה" וזכה עמה בגביע אמיר כווית בשנת 1989. לאחר פלישת סדאם חוסיין לכווית ופריצת מלחמת המפרץ חזר סקולארי לברזיל, ואימן את קבוצת הכדורגל של העיר קְריסיוּמָה שבמדינת סנטה קטרינה - עמה זכה בגביע הברזילאי. בהמשך חזר לכווית ואימן שם שוב את קבוצת "אל-קדסיה" וכן את קבוצת "אל-אהלי".
בשנת 1993 חזר סקולארי לאמן את מועדון הכדורגל גרמיו של העיר פורטו אלגרה, שם זכה לביקורות שליליות מטעם התקשורת הברזילאית, שטענה כי הקבוצה בהנהגתו משחקת כדורגל "מכוער" וכי שחקני הקבוצה מרבים בהתקוטטויות בעת המשחקים. במהלך שלוש השנים בהן אימן את הקבוצה זכה עמה ב-6 תארים, ביניהם גביע ליברטדורס (אליפות דרום אמריקה בכדורגל) בשנת 1995. בשנה שלאחר מכן זכתה הקבוצה תחת הנהגתו של סקולארי באליפות ליגת העל הברזילאית.
בשנת 1997 מונה סקולארי למאמנה של קבוצת הכדורגל ג'ובילו איוואטה מהליגה הבכירה ביפן, אך פרש מאימון הקבוצה לאחר 11 משחקים לטובת אימון קבוצת הכדורגל פלמיירס מהעיר סאו פאולו, אחת מהקבוצות המובילות בברזיל. במהלך שלוש השנים בהן אימן את פלמיירס, הוביל סקולארי את הקבוצה לזכייה בגביע הברזילאי, בגביע מרקוסור ובגביע ליברטדורס. בשנת 1999 זכתה הקבוצה בהנהגתו במקום השני בגביע הבין-יבשתי, ובאותה שנה זכה סקולארי בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה, תואר אותו קיבל גם ב-2002.
בשנת 2000 מונה סקולארי למאמנה של קבוצת קרוזיירו מהעיר בלו הוריזונטה, אותה אימן במשך שנה וזכה עמה בגביע הברזילאי.
קריירה כמאמן > נבחרות לאומיות

תחילת דרכו של סקולארי באימון נבחרות לאומיות הייתה בכווית, שם אימן את הנבחרת המקומית בשנת 1990, במקביל לאימון הקבוצה המקומית "אל-קדיסיה". סקולארי הוביל את הנבחרת לזכייה ב"גביע המפרץ" לשנת 1990. לאחר שפרש מאימון הנבחרת, לאור עזיבתו את כווית, חדל סקולארי לאמן נבחרות לאומיות למשך יותר מעשור.
בחודש יוני 2001 מונה סקולארי למאמן נבחרת הכדורגל של ברזיל, כאשר זו עמדה בסכנה של איבוד העלייה לטורניר מונדיאל 2002. אף על פי שמשחקו הראשון עם הקבוצה הסתיים בהפסד לאורוגוואי, הצליח סקולארי להוביל את נבחרת ברזיל לעלייה לטורניר. לקראת הטורניר, חרף הלחץ הציבורי בברזיל, נמנע סקולארי מלצרף לסגל הנבחרת את החלוץ הוותיק רומאריו, אך למרות שלא הוגדרה כאחת מהנבחרות המועדפות בטורניר - זכתה הנבחרת בהנהגתו בגביע העולם. בסוף שנת 2002 התפטר סקולארי מאימון הנבחרת.
בשנת 2003 התמנה סקולארי למאמן נבחרת הכדורגל של פורטוגל, והתמקד בהכנתה לקראת אירוח טורניר היורו של 2004. הנבחרת בהנהגתו הגיע לגמר הטורניר, אך הפסידה בו ליוון. בהמשך הוביל סקולארי את נבחרת פורטוגל למונדיאל 2006 בגרמניה, בו הפסידה בחצי הגמר לצרפת וסיימה במקום הרביעי. בטורניר יורו 2008 הגיעה הנבחרת בהנהגתו לרבע הגמר, שם הודחה על ידי גרמניה. במהלך הטורניר הודיע סקולארי כי יאמן את צ'לסי בעונת 2008/2009.
ב-28 בנובמבר 2012 מונה סקולארי, בפעם השנייה, למאמנה של נבחרת ברזיל. במונדיאל 2014 הוביל את הנבחרת עד למשחק חצי הגמר, בו הובסה על ידי נבחרת גרמניה 7:1. בסיום המונדיאל פוטר סקולארי מאימון הנבחרת.
קריירה כמאמן > אימון צ'לסי

ב-1 ביולי 2008 החל סקולארי לאמן את מועדון הכדורגל צ'לסי, והחליף את המאמן הקודם אברהם גרנט. בכך הפך סקולארי לזוכה המונדיאל הראשון אשר מאמן קבוצה בפרמייר ליג באנגליה. כאשר נשאל סקולארי האם הסיבה לבחירתו באימון צ'לסי היא כלכלית, השיב בחיוב, והסביר כי לאור גילו הוא מעוניין לפרוש מאימון בעוד מספר שנים. עם זאת, טען סקולארי כי הסיבה הכלכלית אינה הסיבה היחידה לבחירתו, ואף הצהיר במועד אחר כי סירב להצעת אימון מטעם מנצ'סטר סיטי. במסגרת בניית הקבוצה החתים סקולארי את השחקן הפורטוגלי דקו, אך נכשל בנסיונותיו להחתים את השחקן רוביניו. צ'לסי פתחה תחתיו את העונה בצורה טובה, אך ירדה ביכולתה בהמשך, מה שהביא לפיטוריו של סקולארי בפברואר 2009 כאשר הקבוצה במקום הרביעי בליגה.
ליאון כהן

ערך זה עוסק בצייר יהודי-סרבי בן העיר בלגרד, חבר באסכולת מינכן. אם התכוונתם לניצול שואה יהודי-יווני, חבר בזונדרקומנדו באושוויץ, ראו .
| --- | --- |

ליאון כהן בצילום מ-1895
 לידה:  1859 בלגרד, נסיכות סרביה 
 פטירה:  15 במאי 1934 (בגיל 75 בערך) ורשאץ, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 לאום:  יהודי
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  אסכולת מינכן (אנ')
ליאון כהן (בסרבית קירילית: Леон Коен, בסרבית בכתב לטיני: Leon Koen וגם Leon Kojen; ‏1859, בלגרד, נסיכות סרביה – 15 במאי 1934, ורשאץ, ממלכת יוגוסלביה) היה צייר יהודי אשר פעל בממלכת סרביה, איש אסכולת מינכן הנחשב לראשון הציירים היהודים בסרביה שזכה לתהודה ברמה ארצית ובינלאומית.
ביוגרפיה > ראשית חייו ותחילת הקריירה

ליאון כהן נולד בשכונת יאלייה בבלגרד לשרה ואהרן כהן בני הקהילה הספרדית מהמעמד הנמוך. היו לו חמישה אחים ואחות. אביו, אהרן כהן, היה חייט אשר נולד ב-1824 בסופיה והיגר לבלגרד, ואמו נולדה ב-1841 בבלגרד כבת למשפחה המתועדת בעיר מהמאה ה-17. בילדותו למד במֶלְדָארִי והועסק כשוליית חייט אצל אביו. ב-1881 החל ללמוד בבית ספר לחייטות ובהמשך למד ציור ורישום בבלגרד. כהן התקשה להסתגל למסגרות הלימודיות השונות ומשפחתו המסורתית התנגדה לרצונו להפוך לאמן. אחיו דוד, היה היחיד שתמך בליאון וסייע לו בצעדיו הראשונים. דוד היה עורך דין ולאומן סרבי שהטיף להִטָמְעוּת בני הקהילה היהודית בתוך העם הסרבי. בשלהי 1882 בסיוע כספי של אחיו יצא ללימודים באקדמיה לאמנויות היפות במינכן(אנ'). במהלך חייו התמודד כהן עם קשיים נפשיים, נטה להתפרצויות פסיכוטיות, ולאחר שנה במינכן שב לבלגרד ואושפז בשל מצבו הנפשי. לאחר מספר חדשים שב למינכן והמשיך את לימודיו. הצלחתו של כהן במינכן הובילה את הבנקאי ידידיה בולי, מנכבדי קהילת בלגרד (אביו של בנציון בולי), לתמוך בו כספית, ובמקביל הוא זכה למלגת לימודים ממשרד החינוך הסרבי. לפי תנאי המלגה, שלח כהן דין וחשבון לשר החינוך הסרבי על התקדמותו בלימודיו ועל יצירותיו, והלה הרחיב את התמיכה הכספית בכהן.
ביוגרפיה > שיא הקריירה

עם זאת, ב-1890 נקלע לסכסוך עם השלטונות הסרביים והתמיכה בו הופסקה. בעקבות האירועים לקה כהן בהתמוטטות עצבים, נשלח לבלגרד, אושפז לטיפולים במשך מספר חדשים, ואובחן כחולה בפרנויה. בשלהי 1890 שב למינכן, ובסיוע כספי של אחיו דוד המשיך את לימודיו. בתקופה זו צייר מספר פורטרטים מהנודעים שלו, ובכלל זה דיוקן עצמי. החל מ-1893 החל כהן לצייר גם מוטיבים תנ"כיים. בשנה זו זכה לפרס האקדמיה במינכן על ציורו "חלום יוסף". כן נודע ציורו "היהודי הנצחי". הוא התיידד עם האמן פרנץ פון שטוק והושפע מעבודותיו. ב-1897 זכה במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית במינכן על ציורו "חלום יוסף". ב-1898 הציג 33 מיצירותיו בתערוכה שהוצגה בבניין הפרלמנט הסרבי בבלגרד וזכה לביקורות אוהדות במיוחד. ב-1899 זכה שוב במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית במינכן על יצירתו "סימפוניית האביב". בשנה זו נישא לג'וזפין שמעון, בת הקהילה היהודית במינכן. ב-1900 הציג בביתן הסרבי של התערוכה העולמית בפריז. בהמשך, חבר ל"קבוצת פאלנקס(אנ') וב-1902 הוצגו יצירותיו בתערוכת הקבוצה. אשפוזיו התכופים בשל בעיותיו הנפשיות אילצו את אשתו למכור רבים מציוריו כדי לממן את הטיפולים.
ביוגרפיה > שלהי הקריירה ואחריתו

ב-1905 הפסיק לצייר בשל בעיותיו הנפשיות. יצירותיו הוצגו על ידי חבריו בתערוכה הבינלאומית הרביעית שנערכה בזאגרב ב-1912, אך הוא לא נכח באירוע. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרג אחיו דוד בעיר ניש. מותו של אחיו ומטיבו, דרדר עוד יותר את מצבו הנפשי של ליאון.
כהן השתייך לחבורת ציירים אשר כונתה "אסכולת מינכן"(אנ') ועמם ניתן למנות את וילהלם לייבל, וסילי קנדינסקי, פאול קלה, גאורגיוס יאקובידיס ופרנץ מארק. לאורך הקריירה עסקו ציוריו בהיסטוריה של סרביה ובכלל זה המאבק לעצמאותה, לצד נושאים מקראיים וכן מוטיבים הקשורים לתולדות עם ישראל, כגון בציורו "אחרי הפוגרום" המוצג במוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד. ליאון כהן נפטר בוורשאץ ב-1934 והוא בן 75. הוא נקבר בחלקה היהודית של בית הקברות החדש בבלגרד. בפברואר 1935, מספר חדשים לאחר מותו, הוצגה בבלגרד רטרוספקטיבה של עבודותיו ונכללו בה 63 מיצירותיו. בתקופת השואה אבדו רבות מיצירותיו במסגרת ביזת הנכסים של יהודי בלגרד. 12 מציוריו מוצגים במוזיאון הלאומי של סרביה(אנ'), 3 במוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד ועוד מספר ציורים באוספים פרטיים.
הערות שוליים

1 2 3  זוסיה עפרון, אמנות יהודית ביוגוסלאוויה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 334-333.
1 2 3  וסנה (אדיץ') גייץ', The Tragic Story of Leon Koen, the First Sephardi Painter from Belgrade: A Symbolist and Admirer of Nietzsche, המחלקה לאמנות יהודית, אוניברסיטת בר-אילן, 2011 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2006081065  VIAF: 78537065   WorldCat (עם VIAF): 78537065
לוגיקה דינמית

שער NAND בלוגיקה דינמית
בתכנון מעגלים משולבים, לוגיקה דינמית הוא תכנון מתודולוגי של משפחה לוגית אשר היה פופולרי בשנות ה-70 של המאה העשרים וכעת זוכה לעדנה מחודשת באלקטרוניקה בתדירויות גבוהות, בייחוד במעבדים. לוגיקה דינמית נבדלת מלוגיקה סטטית בכך שהיא משתמשת באות השעון ביישום של הלוגיקה הקומבינטורית, זאת אומרת, אות המוצא הוא פונקציה של זרם הכניסה בלבד. השימוש המסורתי באות השעון הוא תזמון המעברים במעגלי הלוגיקה הצירופית, ואילו ברוב המעגלים של הלוגיקה הקומבינטורית אות השעון מיותר.
לוגיקה סטטית לעומת דינמית

ברוב סוגי המעגלים, המכונים לוגיקה סטטית, יש בכל זמן נתון מכניזם על מנת לדאוג כי הכניסה תהיה ברמה גבוהה או נמוכה. בשיטות לוגיות רבות, כמו TTL (אנ') או CMOS, עיקרון זה יכול להיות מנוסח מחדש כך, שתמיד ישנו נתיב בעל התנגדות נמוכה בין המוצא או למתח האספקה או להארקה.
בלוגיקה דינמית לעומת זאת, לא תמיד יש מכניזם אשר דואג שהכניסה תהיה ברמת מתח גבוהה או נמוכה. בגרסאות הנפוצות ביותר של קונספט זה, המוצא מועבר לרמת מתח גבוהה או נמוכה רק בחלקים מסוימים וברורים של מחזור השעון.
לוגיקה דינמית דורשת קצב שעון מינימלי אשר יהיה מספיק מהיר כך שהמוצא של כל שער ייקרא וייעשה בו שימוש לפני שתהיה זליגה של הקיבול המחזיק את אותו מצב.
בלוגיקה סטטית אין תדר שעון מינימלי, והשעון יכול להיעצר לתמיד. למרות שהיכולת לעצירת השעון למשך זמן ממושך נראית חסרת תועלת, זה יכול להוות שני יתרונות:
יכולת לעצור מערכת בכל זמן יכול להקל מאוד על יכולת הבדיקה של המערכת, ולאפשר טכניקות בדיקה רבות.
יכולת להריץ מערכת בקצב שעון נמוך מאוד מאפשרת להריץ מערכת דלת הספק זמן רב יותר עם אותה סוללה חשמלית.
בפרט, למרות שמעבדים רבים משתמשים בלוגיקה דינמית, לוויינים למשל, מכילים מעבדים בטכנולוגיית CMOS בלבד. [דרוש מקור]
דוגמה מתחום זיכרונות המחשב מציגה את ההבדל בין סוגי הלוגיקה: במבנה זכרונות SRAM מורכב בצורה מסוימת של לוגיקה סטטית ואילו DRAM מורכב בצורה מסוימת של לוגיקה דינמית.
יתרונות

לוגיקה דינמית מהירה ביותר מפי שניים מלוגיקה רגילה. היא משתמשת רק בטרנזיסטורי N, ועוברת טוב אופטימיזציה של גודל של טרנזיסטורים.
מאיר חרץ

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 בספטמבר 1912 שורי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1993 (בגיל 80 בערך) ירושלים 
 
מאיר חָרָץ (1912, שורי,בסרביה – 1993, ירושלים) היה משורר יידי בסרבי-סובייטי.
ביוגרפיה

חרץ נולד כמאיר-חיים ליבוביץ' (בנו של לייב) חרץ נולד בכפר שורי במחוז סורוקי שבפלך בסרביה, אז באימפריה הרוסית (כיום בנפת דוקיה של רפובליקת מולדובה)  וגדל בעיירה מרקולשט. הוא היה חבר השומר הצעיר ופעיל בקרן קיימת. בנערותו בימי השלטון הרומני הוא עזב את משפחתו ואת מרקולשטי ועבר לצ'רנוביץ שם החליף מספר מקצועות. הוא החל לפרסם שירים בכתב עת שויבן שיצא לאור בבוקרשט ונערך על ידי יעקב שטרנברג ושלמה ביקל, כמו כן פרסם מספר שירים בצ'רנאוויצר בלעטער ב-1935, שהתקבלו יפה אצל מבקרי ספרות. הוא למד בסמינר למורים בצ'רנוביץ (יחד איתו בבית הספר למדו גם יחיאל שרייבמן, אליעזר פודריאצ'יק, ברל רויזן וצבי צלמן). לאחר סיפוח של בסרביה וצפון בוקובינה לברית המועצות הוא עבר לקישינב והחל ללמד יידיש וספרותה בבית ספר תיכון.
עם תחילתה של מלחמת העולם השנייה הוא התפנה למרכז אסיה. בסוף 1945 עבר לבירת ברית המועצות, מוסקבה, אך זמן קצר לאחר מכן הוא עבר לצ'רנוביץ, הוא פרסם עבודות באייניקייט ושטערן. הוא נרדף על ידי השלטונות הסובייטיים; במרץ 1949 נעצר ושוחרר רק ב-1955. לאחר השחרור שב לצ'רנוביץ. הוא פרסם שירים בפאלקסשטימע, יידישע שריפטן וסאוועטיש היימלאנד.
בשנת 1972 עלה לישראל, ובארץ ערך יחד עם יוסף קרלר את ירושלימער אלמאנאך.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
חיבוריו

אױפֿן ראַנדן פֿון טעג, תל אביב, 1969.
הימל און ערד, ירושלים, 1973.
אין פֿרעמדן גן-עדן, תל אביב, 1974.
לידער צו אײגענע, תל אביב, 1975.
שטערן אױף הימל, ירושלים, 1977.
דאָס פֿינעפֿטע ראָד, ירושלים, 1978.
גרינער װינטער — מאַרקולעשט, ירושלים, 1982.
געקליבענע לידער און געצײלטע פּאָעמעס, ירושלים, 1983.
אַנפֿאַס, אין פּראָפֿיל און הינטער די פּלײצעס, תל אביב, 1993.
נאָכן סך-הכּל, ארבע כרכים, תל אביב, 1987 ו-1989, ירושלים, 1992 ו-1993.
הערות שוליים

↑  אסירי ציון
↑  מאיר חרץ, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית).
↑  ארכיון מאיר חרץ, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307102405171  GND: 123809150  ISNI: 0000 0000 6683 2206  LCCN: n83184370  NTA: 156458322  VIAF: 57530031   WorldCat (עם VIAF): 57530031
למור צווארון שחור לבן

| למור צווארון שחור לבן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למוריים
סוג:: למור צווארון
מין:: למור צווארון שחור לבן
שם מדעי
 Varecia variegata ‏(סופר), 1792
תחום תפוצה


למור צווארון שחור לבן (שם מדעי: Varecia variegata) הוא אחד משני המינים בסוג למור צווארון. ככל מיני הלמוריים, זהו מין בסכנת הכחדה חמורה: למרות שתחום תפוצתו גדול יותר מזה של למור הצווארון האדום, אוכלוסייתו קטנה יותר. המינים בסוג זה הם הגדולים ביותר במשפחה.
מאפיינים

למור הצווארון הוא שוכן עצים, והוא מבלה את רוב זמנו בחופת היער.  המין ידוע בשל הקריאות הרמות שהוא מפיק.
אורכו של הלמור כ-100 עד 120 ס"מ, ומשקלו כ-3.1 עד 4.1 ק"ג.
הנקבות הן הדומיננטיות יותר, וקרבות בין זכרים ונקבות נגמרים כמעט תמיד כשיד הנקבות על העליונה, לעיתים אף כשהן לא מראות התנהגות אלימה. ייתכן שהסיבה לדומיננטיות הנקבות היא הצורך הדוחק שלהן במזון בעונת הרבייה - בשבילן ובשביל הגורים.
בשונה מרוב מיני היונקים, מספר רב יחסית של גורים מוטל בכל שגר. הזכר לוקח חלק בגידולם.
למור הצווארון הוא פעיל יום.
הערות שוליים

↑  למור צווארון שחור לבן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| למוריים |
| --- | --- | --- |
| למור זנב-טבעת (סוג ומין יחיד) | למור זנב-טבעת |  |
| למור אמיתי | למור חום • למור סנפורד • למור לבן-ראש • למור אדום • למור אדום-חזית • למור חום-צוואר • למור אפור-ראש • למור שחור • למור שחור כחול-עין • למור מוכתר • למור אדום-בטן • למור הנמייה |  |
| למור צווארון | למור צווארון שחור לבן • למור צווארון אדום |  |
| למור עדין | למור במבוק אפור • למור במבוק מוזהב • למור במבוק מערבי |  |
| למור במבוק ענק (סוג ומין יחיד) | למור במבוק ענק |  |
לואיז פרנסואז, נסיכת קונדה

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1673 טורנה, צרפת 
 פטירה:  16 ביוני 1743 (בגיל 70) פריז, ממלכת צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  לואי, נסיך קונדה (24 ביוני 1685–?)  Léon de Madaillan de Lesparre, marquis de Lassay 
 חתימה:   
 
לואיז פרנסואז, דוכסית בורבון (בצרפתית: Louise Françoise de Bourbon;‏ 1 ביוני 1673 – 16 ביוני 1743), הייתה בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופרנסואז-אתנה דה רוששור, מרקיזת מונטספאן. אמרו שהיא נקראה על שם הסנדקית שלה, לואיז דה לוואלייר, האישה שאמה החליפה כמאהבת של המלך. לפני נישואיה, היא נודעה בבית המשפט בשם מדמואזל דה נאנט.
לואיז פרנסואז נישאה בגיל 11, ונודעה בשם מאדאם לה דוכסה, תואר שהיא שמרה כאלמנה. לאחר נישואיה היא הייתה דוכסית בורבון ונסיכת קונדה. מאוחר יותר היא הייתה חברה מובילה ב-"cabale de Meudon",‏ קבוצה שבמרכזה אחיה למחצה לואיס, גרנד דופין. בעוד שבנה לואי אנרי, דוכס בורבון, היה ראש ממשלת צרפת, היא ניסתה לקדם את השפעתה הפוליטית, אך ללא הועיל.
ללואיז פרנסואז, שנחשבה לאטרקטיבית, היו חיי אהבה סוערים ולעיתים קרובות הייתה חלק משערוריות בתקופת שלטונו של אביה. מאוחר יותר בחייה, היא בנתה את פאלה בורבון בפריז, מקום מושבה הנוכחי של האספה הלאומית של צרפת, כשאת ההון שצברה השקיעה רבות אצל ג'ון לו.
ביוגרפיה > ראשית חייה

לואיז פרנסואז נולדה בטורנה ב-1 ביוני 1673 בזמן שהוריה, לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופרנסואז-אתנה דה רוששור, מרקיזת מונטספאן היו בסיור צבאי; גם דודתה מצד אמה, המרקיזה דה טיאנייה, הייתה שם. לאחר שחזרה מטורנה, הוריה הכניסו אותה ואת אחיה הגדולים לטיפול של אחד ממכריה של אמה, האלמנה מאדאם דה מנטנון.
ב-19 בדצמבר 1673, לואי ה-14 נתן לגיטימציה לילדים שהיו לו מהמאהבת שלו בתהליך לגיטימציה שהוכר על ידי "פרלמנט דה פריז". בזמן מתן הלגיטימציה שלהם, אחיה הבכור, לואי-אוגוסט דה בורבון, קיבל את התואר דוכס מיין; האח הבא, לואי-סזאר דה בורבון, הפך לרוזן וקסין, ואילו לואיז פרנסואז קיבלה את התואר מדמואזל דה נאנט. הוריה כינו אותה "Poupotte" על שם המראה דמוי הבובה שלה.
בשנה שלאחר לידתה, אחות נוספת הצטרף ללואיז פרנסואז ואחיה במגוריהם בפריז. מדמואזל דה טור העתידית נולדה בשאטו דה סן ז'רמן-אן-לה בנובמבר 1674. מדמואזל דה טור הצעירה קיבלה לגיטימציה ב-1676 והיא תהפוך לחברה הגדולה של מדמואזל דה נאנט. מותה של אחותה הצעירה, בשנת 1681, השפיע עליה עמוקות.
לאחר מותה של מדמואזל דה טור, מאדאם דה מונטספן כתבה לדוכס מיין:
אני לא מדברת אליך על הצער שלי, אתה מטבע הדברים טוב מכדי לא לחוות אותו בעצמך. באשר למדמואזל דה נאנט, היא חשה זאת עמוקות כאילו הייתה בת עשרים וזכתה לביקורים של המלכה ומאדאם לה דופין
משפחתה של לואיז פרנסואז התגוררה יחד בבית פרטי ברחוב דה וג'יראר בפריז, שם הוסתרו ילדיו הבלתי חוקיים של המלך מגברת דה מונטספן הרחק מהעיניים הסקרניות של החצר. לואיז פרנסואז לעולם לא תהיה קרובה לאחותה למחצה הגדולה, מארי אן דה בורבון, או לאחותה המלאה הצעירה, פרנסואז מארי דה בורבון, שכן שלוש האחיות קינאו זו בזו קשות. לואיז פרנסואז ופרנסואז-מארי היו תחרותיות במיוחד, ובזו כל עלייה במעמד או בדרגה שהאחרת, או כל אחד מילדיה, עשויה להשיג.
אחות למחצה מבוגרת מארי אן דה בורבון
האחות הצעירה פרנסואז מארי דה בורבון (משמאל) ולואיז פרנסואז (מימין)
לאחר שירשה את התשוקה של הוריה למוזיקה ולריקוד, לואיז פרנסואז הפכה לרקדנית טובה. כשהייתה בת תשע, היא שיחקה "נוער" בבלט שהוקדש לדופינה של צרפת. היא גם ירשה את שנינותה החדה והקאוסטית של אמה, האספריט המפורסם של "מורטמארט", שהפך אותה לפופולרית בקרב חלק מהאצולה. סן-סימון אמר מאוחר יותר על הנסיכה העתידית מקונדה:
פניה נוצרו על ידי האהבות העדינות ביותר והטבע שלה נאלץ להתעסק בהן. היא ניחנה באומנות להניח את כולם בנחת; לא היה בה שום דבר שלא נוטה באופן טבעי לרצות, בחן שאין שני לו, אפילו במעשיה הקטנים ביותר. היא כבשה אפילו את אלה שהיו להם הכי הרבה סיבה לפחד ממנה, ומי שהיו להם את הסיבות הטובות ביותר לשנוא אותה נדרשו לעיתים קרובות להיזכר בעובדה להתנגד לקסמיה. בהיותה ספורטיבית ועליזה, היא העבירה את נעוריה בקלילות ובהנאות מכל הסוגים, ובכל פעם שהייתה ההזדמנות, הם התרחבו אפילו להוללות.