stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוליגמיה בקרב הבדואים בישראל
השלכות הפוליגמיה הבדואית > השלכות על החברה הבדואית > אלימות כלפי נשים

אחד הגורמים העיקריים לאלימות נגד נשים בדואיות בנגב היא הפוליגמיה. על פי עמותת מַעַכִּי תופעת הפוליגמיה היא בין הסיבות הגורמות לאלימות כלפי נשים במגזר הבדואי. לפי נתוני מחקר שנערך במהלך שנתיים, 90% מהנשים הנשאלות דיווחו כי האלימות נגדן הופעלה בפרהסיה. 67% דיווחו כי נמנעו מלערב גורמים חיצוניים בשל החשש כי בכך יאבדו את תמיכת משפחתן או את ילדיהן. 85% מנשות המגזר הבדואי סובלות מאלימות פיזית או נפשית. התעללות רבת שנים, ושכמעט כולן אינן מרוצות מתוצאות צעדן הנועז או הנואש. אין מי שישמע את תלונתן בשפתן במשטרת העיירות. לעיתים קרובות הנשים עצמן אינן מודעות לכך שננקטת נגדן אלימות, והן מתייחסות אליה כאל עניין טבעי וכחלק בלתי נמנע מגורלן. יתרה מכך, הגבר האלים נתפש לא פעם כמי שניחן בתכונות גבריות נחשקות.
על פי יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת לשעבר ציפי חוטובלי, כשלמעלה מ-70% מהנשים הבדואיות נישאות בכפייה ונתונות תחת איום מתמיד של פוליגמיה, זוהי קרקע פורייה לאחוזים המזעזעים של אלימות המופנה כנגדן.
השלכות הפוליגמיה הבדואית > השלכות על החברה הבדואית > מאבקים בתוך המשפחה הפוליגמית

בין הנשים במשפחות הפוליגמיות יש לרוב יחסים קשים של קנאה ושנאה. נשים אלו ואף ילדיהן נמצאים למעשה בתחרות תמידית על המשאבים החומריים והרגשיים של הבעל. וכך נוצר מאבק בין משפחות המשנה בתוך המשפחה הפוליגמית.
הנישואין הנוספים נעשים בדרך כלל ללא הסכמת הנשים הבכירות ונגד רצונן. הנשים במשפחות הפוליגמיות, בעיקר הנשים הבכירות, סובלות יותר מנשים במשפחות מונוגמיות מבעיות נפשיות, ובהן דיכאון, חרדה ועוינות. כמו כן, הדימוי העצמי של הנשים הבכירות ומעמדן בחברה נפגע מכך שהבעל בחר לשאת אישה נוספת.
על פי בקי כהן מעמותת אית"ך "המקרה הנפוץ שאנחנו מכירים זה שגבר נישא לאישה לאחת וכשהוא נישא לאישה שנייה הוא בעצם נוטש את האישה הראשונה ואת הילדים מהאישה הראשונה שהם נשארים מאוד עניים וזנוחים ונטושים." האישה הראשונה נדחקת ונאלצת לפנות את החדר שלה בבית, עם ילדיה ולעבור לחדר אחר, או מורחקת אל צריף בחצר ביחד עם ילדיה.
השלכות הפוליגמיה הבדואית > השלכות על החברה הבדואית > יצירת מעין סחר בנשים פלסטיניות

ריבוי הנישואין בקרב הבדואים יצר מעין סחר בנשים פלסטיניות למטרות נישואין. גברים בדואים רבים חיים במסגרת פוליגמית עם נשים ערביות (בעיקר פלסטיניות מיש"ע וירדן, אך גם ממדינות ערביות אחרות). הגברים הבדואים מעדיפים נישואין עם נשים זרות משתי סיבות: ראשית, תשלום המוהר עבור נשים זרות נמוך יותר (נכון לשנת 2010, מחירה של אישה צעירה משטחי הרשות הפלסטינית נע סביב 2,000 דינר לעומת אישה בדואית שמחירה נע סביב 5,000 דינר). שנית, האישה הזרה מנותקת ממגוריה הטבעיים ומנותקת ממשפחתה, וכך היא נמצאת בתלות מוחלטת בבעלה והשליטה בה קלה ביותר.
מאז 2003 שולל חוק האזרחות והכניסה לישראל מתן אזרחות ישראלית או תושבות בישראל, לפלסטינים תושבי יהודה והשומרון או רצועת עזה שהם בני זוג של אזרחים ישראלים. כפועל יוצא נוצרה תופעה של הברחת נשים ערביות לישראל ומהיותן מסתננות הן משוללות זכויות בביטוח הלאומי. דרך נוספת לעקיפת החוק היא רישום הילדים על שם האב בלבד והוא זה שמקבל בעבורם את קצבת הילדים.
השלכות הפוליגמיה הבדואית > השלכות מנהלתיות > בעיות תכנוניות

על פי ארנון סופר ותנועת רגבים, שיעור הריבוי הגבוה הנגרם בין היתר בגלל הפוליגמיה, מציב בפני רשויות התכנון בעיה חמורה ביותר, ואין מדינה בעולם היכולה להתמודד מבחינה תכנונית עם אחוז ילודה של 5.5% (הכפלת האוכלוסייה כל 13 שנים). עניין הבעיה התכנונית בגלל שיעור ריבוי גבוה הועלתה על ידי ארנון סופר בהקשר לסוגיית הכפרים הלא-חוקיים בנגב. טענתו היא שלא רק שלא ניתן כלכלית למתוח קווי תשתית נרחבת בפזורה האדירה, הכוללת למעלה מ-64,000 בתים בכ-30–50 כפרים לא חוקיים, אלא שנוסף על כך, גם אילו יימצאו תקציבים למתן תשתיות הבדואים, בזמן בניית התשתית שתארך לפחות כ-10–15 שנים, תוכפל אוכלוסיית הבדואים ויהיו למעלה מ-100,000 בתים לא חוקיים להכשיר, והמדינה תיאלץ להכיר בעוד 60–100 יישובים חדשים. לטענתו אף מדינה לא יכולה לקדם אוכלוסייה שכזאת בתנאים כאלו אל המאה ה-21.
ניסיונות חקיקה למניעת הפוליגמיה הבדואית בישראל

בשני העשורים האחרונים הועלו שתי הצעות חוק בניסיון למנוע את התחזקות תופעת הפוליגמיה הבדואית בישראל, אך שתיהן לא הגיעו לכלל חקיקה. הראשונה הייתה הצעת החוק "מניעת ריבוי נישואין" (2004), אשר נועדה לסגור את הפרצה בחוק הנוגעת למגורים משותפים ללא נישואין רשמיים. בגלל שגירושין למראית עין בלבד מהאישה הראשונה (כשבפועל היא נשארת לגור בבית הבעל) היא הדרך לעקוף את האיסור על פוליגמיה, הוצע "לקבוע כי לעניין פוליגמיה בלבד, מי שהתגרשו פורמלית אך ממשיכים לחיות כבעל ואשה דה-פקטו, ייחשבו נשואים". ההצעה השנייה הייתה הצעת החוק "איסור ריבוי ידועים בציבור" (2010) של ציפי חוטובלי, שבאה לפתור את המצב שבו נוסח החוק הנוכחי אינו אוסר ריבוי נישואין, אך לעומת זאת לא מתייחס לריבוי ידועים בציבור. על כן, הוצע לאסור גם ריבוי ידועים בציבור ולקבוע מאסר לתקופה של 5 שנים כפי שנקבע בחוק העונשין בהתייחסו לריבוי נישואין.
הביטוח הלאומי ניסה לייצר תמריץ שלילי לנישואי הפוליגמיה דרך יצירת קריטריון חדש, ששמו "משפחה מורחבת". הרעיון היה להתייחס למכלול המבנים – ובהם בתים, צריפים ואוהלים סמוכים – כאל קורת גג אחת, ובכך לא להכיר בגירושים הפיקטיביים כגירושים. הניסיון הזה נכשל.
המלצות שנתנו סופר ושלו כללו:
חקיקה מתאימה שתמנע ממי שבחר לשאת נשים נוספות, לקבל כפל או ריבוי זכויות.
לחייב את בתי הדין השרעיים, הממומנים על ידי המדינה, לעדכן את הרשויות הישראליות לגבי נישואי ערבים ישראליים עם תושבי השטחים. המלצה להפקיע סמכויות של בתי הדין שייכשלו בכך.
ככלל, מניעת זכויות של אימהות חד-הוריות מהערביות הישראליות המוסלמיות (שהרי על פי ההלכה האסלאמית לא תיתכן הורות כזאת).
אי הכרה ב"גירושין קטנים", והכרה רק בגירושין מ"הסוג השני" – דהיינו, שבת הזוג המגורשת לא תהיה זכאית לקבל את ירושת בעלה, במקרה ונפטר. הדבר יקטין את המוטיבציה לגירושין לכאורה ("גירושין קטנים", המאפשרים פוליגמיה).
התייחסות נוקשה יותר לשוהים בלתי חוקיים (שב"חים), ומניעת אזרחות מילדי שב"חים.
לקריאה נוספת

ד"ר עינת אלבין, "הבטחת הכנסה למשפחה האלטרנטיבית: המשפחה הפוליגמית כמקרה מבחן", ברק-ארז, דפנה, ואחרות (עורכות), עיונים במשפט מגדר ופמיניזם, (קריית אונו: נבו).
דניאל שילה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  תרצ"ח (בן 87 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה 
 מקום פעילות:  יהודה ושומרון, נחלים, קצרין, קדומים.
 השתייכות:  הציונות הדתית
 תחומי עיסוק:  ארץ ישראל, עם ישראל, תורת ישראל.
 רבותיו:  הרב משה צבי נריה, הרב אברהם צוקרמן, הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב חיים יעקב גולדוויכט, הרב אלימלך בר שאול, הרב דב בער אליעזרוב,
 צאצאים:  עמנואל שילה 
 
הרב דניאל שילה (נולד בשנת תרצ"ח 1938) הוא מראשוני תנועת ההתנחלות ביש"ע וגוש אמונים, דובר ועד רבני יש"ע, רב היישובים קצרין, קדומים, נחלים וגבעת וושינגטון וחבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב, בנם של ברוך מרדכי שילה (שילסקי) ודבורה לבית קורז'אץ, שעלו לארץ ישראל מלודז' שבפולין בשנות השלושים והתיישבו בתל אביב. אביו ברוך מרדכי נותר שריד יחיד למשפחתו, לאחר שהוריו ושבעת אחיו ואחיותיו נספו בשואה. בשנת תשי"ג החל ללמוד בישיבת כפר הרא"ה אצל רבותיו הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן
. היה פעיל בתנועת הנוער בני עקיבא שם שימש כחניך, מדריך וקומונר. מדריכו בתנועה היה הרב חיים דרוקמן.
למד בישיבת כרם ביבנה אצל הרב חיים יעקב גולדויכט והרב אלימלך בר שאול. לאחר מכן התגייס לצבא ושירת בנח"ל המוצנח בגדוד 50. בעת שירותו בנח"ל היה גם קומונר של סניף בני עקיבא בחיפה. כיהן גם במשך מספר קדנציות כחבר ההנהלה הארצית של בני עקיבא, ומשמש כחבר בעמותה של התנועה.
לאחר השירות הצבאי החל ללמוד בישיבת "מרכז הרב" בירושלים אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק.
לאחר נישואיו בחודש אדר תשכ"ג התגורר בגבעת וושינגטון עד שנת תשל"א ולמד בשנים אלו בכולל בישיבת כרם ביבנה שבראשו עמד הרב דב בער אליעזרוב.
במקביל ללימודיו לימד במכללה בגבעת וושינגטון, שם שימשה אשתו מרים כמורה לתנ"ך ושימש כרב המקום
בשנת תשל"א נבחר לכהן כרב המושב נחלים, שם שימש גם כמורה למחשבת ישראל בישיבת בני עקיבא נחלים. בתפקיד זה שימש עד קיץ תשמ"ב.
במהלך שנים אלו היה מראשוני תנועת ההתנחלות ביש"ע וגוש אמונים ועסק בכך רבות במישור המעשי החינוכי והתורני.
כמו כן, בשנות השבעים והשמונים (בעיקר על ידי מאמרים ב"הצופה") קיים מאבק ממושך נגד העסקת ר"מים חרדים שכיוונו את תלמידיהם בישיבות בני עקיבא להשקפה חרדית ולהמשך לימודים בישיבות חרדיות במקום בישיבות ציוניות.
מקיץ תשמ"ב החל לכהן כרבה הראשון של המועצה המקומית קצרין, תפקיד בו כיהן עד לקיץ תשמ"ט. בסוף שנת תשמ"ט עבר לכהן כרבה הראשון באופן רשמי של המועצה המקומית קדומים. בשנת תשס"ד פרש לפנסיה בגיל 67 – מוקדם לגבי המקובל אצל רבנים. החליפו בתפקיד הרב צבי פרבשטיין.
משנת תשנ"ג עד שנת תשס"ח שימש כמזכיר ועד רבני יש"ע. משנת תשנ"ג ועד היום משמש חבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
פרסם במהלך השנים מאמרים רבים בעיתונים "הצופה", "מקור ראשון", "בשבע" ובאתר ערוץ 7.
לאורך עשרות שנים היה פעיל במפד"ל ובמפלגת הבית היהודי ומשמש חבר מרכז במוסדות המפלגה.
לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.
משפחתו

היה נשוי למרים לבית רוזמן, מורה לתנ"ך במכללת גבעת וושינגטון ובמכללת אורות, מתלמידותיה הקרובות של פרופ' נחמה ליבוביץ.
ילדיו הם:
הרב ידידיה, לימד בתלמוד תורה מורשה בירושלים. לימד בישיבת כינור דוד כרגע מלמד באוניברסיטת בר-אילן
עמנואל, עורך העיתון "בשבע".
הרב חברון, ראש הישיבה התיכונית עתניאל.
הרב ישעיהו, מחנך בתלמוד תורה מורשה.
בתיה פריאל, מיוזמי ומייסדי הגרעין התורני "מרכז נריה" בקרית מלאכי (נפטרה בי"ג באדר א תשע"ו).
רבקה שרמן ממרכז שפירא.
צופיה מלאכי מהישוב נריה.
לאחר פטירת אשתו הראשונה (בגיל 59) נישא הרב שילה בשנית לאסנת ברוורמן-שילה. והם מתגוררים בקדומים-דרום.
הערות שוליים

↑  ה"מזרחי" ומלחמתו בעמלי התורה, באתר ערוץ 7, 22 באפריל 2013
↑  דואג האדומי בשיחת מוסר, באתר ערוץ 7, 20 ביוני 2013
↑  הרב דניאל שילה נבחר כרבה של "גבעת ושינגטון, הצופה, 11 בדצמבר 1968
↑  "משמיע ישועה", לדמותו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, עמ' 112
↑  רבנים נוספים הצטרפו לקריאת הרב שפירא, באתר ערוץ 7, 24 באוקטובר 2004
↑  בתו של הרב דניאל שילה הלכה לעולמה, באתר ערוץ 7, 22 בפברואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012787476305171
מלונות פתאל

| --- | --- |
לוגו מלונות פתאל
 נתונים כלליים
 סוג:  מלונאות
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  פתאל
 מייסדים:  דוד פתאל
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים)
 חברות בנות:  מלונות לאונרדו  מלונות הרודס 
 מיקום המטה:  מגדלי עזריאלי 
 משרד ראשי:  מגדלי עזריאלי, תל אביב, ישראל
 בעלות:  דוד פתאל ומגדל אחזקות ביטוח ופיננסים
 ענפי תעשייה:  מלונאות
 שווי שוק:  8.01 מיליארד ש"ח (9 בפברואר 2025)
 הכנסות:  6.93 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  1.11 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח:  45.1 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  3.35 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  26.6 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  ברונשטיין יובל
 מנכ"ל:  פתאל דוד
 עובדים:  כ-7,500
  
 www.fattal.co.il
 
מלון לאונרדו קלאב טבריה (במקור מלון נהר הירדן)
פתאל החזקות (1998) בע"מ היא חברת החזקות ישראלית לניהול בתי מלון בשליטתו של המלונאי ואיש העסקים דוד פתאל. הנכס העיקרי של החברה הוא חברת בת בבעלות מלאה בשם מלונות פתאל בע"מ, המחזיקה חלק ממלונות הקבוצה, ולה חברת בת (50%) בשם פרותאל תיירות בע"מ המחזיקה חלק אחר ממלונות הקבוצה. הקבוצה עוסקת בניהול והפעלה של בתי מלון תחת המותגים "פתאל", "הרודס", "לאונרדו", "מלונות U" ו-NYX. מנכ"ל ויו"ר "פתאל החזקות" הוא דוד פתאל, ומנכ"לית "מלונות פתאל" היא אביה מזרחי מגן.
בתחילת דרכה הייתה התמחותה העיקרית של החברה בהפעלת מלונות נופש, המתאפיינים באינטראקציה רבה בין המלון לאורחיו ובאספקת כל צורכי האורח בתחומי המלון, בעיקר בעיר אילת.
כמה מן המלונות משווקים בשיטת "הכל כלול" (all inclusive) – מחיר החדר כולל מזון ומשקאות, בידור, פעילויות ספורט ואתגר, ועוד. לאורך השנים התפתחה פעילות החברה גם לכיוון הפעלת מלונות עירוניים הפונים לקהל העסקי, בערי ישראל ואירופה.
בתחילת שנת 2019, הקימה פתאל בשותפות עם חברת ספרינג ונצ'רס בבעלות יזם ההיי-טק אביב רפואה את קרן ההשקעות Journey Ventures הממוקדת בהשקעות בחברות טכנולוגיה בתחום ה-Travel-Tech.
תרומות לקהילה

מיום היווסדה חרטה פתאל על דגלה את חשיבות התרומה לקהילה. לאור זאת היא מקפידה להעסיק בבתי המלון השונים עובדים בעלי צרכים מיוחדים בתפקידים מגוונים, ומקיימת פעילויות שונות למען קשישים, נכים, נשים ועוד.
כמו כן הרשת מקימה כתרומה 2 בתי מלון בבתי חולים לאירוח משפחות של ילדים חולי סרטן.
בעלות

עד 2018, 81% מהבעלות על הרשת היו מוחזקים בידי דוד פתאל, ו-19% נוספים בידי מגדל חברה לביטוח. בפברואר 2018 הנפקו כ-11% ממניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי שוק של 3.85 מיליארד שקל.
מלונות פתאל בישראל

מלונות החברה בישראל פרוסים ברחבי ישראל:
אילת – מלון הרודס פאלאס אילת, מלון הרודס ויטאליס אילת, הרודס בוטיק אילת, לאונרדו קלאב אילת, לאונרדו רויאל ריזורט אילת, לאונרדו פריוילג' אילת, לאונרדו פלאזה אילת, יו קורל ביץ' קלאב אילת, יו מג'יק פאלאס אילת ויו ספלאש ריזורט אילת-אילות.
תל אביב – הרודס תל אביב, לאונרדו ביץ' תל אביב, לאונרדו גורדון ביץ', לאונרדו ארט תל אביב, לאונרדו בוטיק תל אביב, לאונרדו סיטי טאוור תל אביב-רמת גן, רוטשילד 22 תל אביב, מלון בכר האוס תל אביב, מלון קוקו תל אביב, מלון סאם ובלונדי, מלון נורדוי תל אביב, ו-NYX תל אביב.
ירושלים – לאונרדו ירושלים, לאונרדו פלאזה ירושלים, לאונרדו בוטיק ירושלים.
טבריה – לאונרדו פלאזה טבריה, לאונרדו קלאב טבריה, לאונרדו טבריה ויו בוטיק כנרת טבריה.
ים המלח – הרודס ים המלח, לאונרדו פלאזה ים המלח, לאונרדו קלאב ים המלח ולאונרדו אין ים המלח.
הרצליה – הרודס הרצליה ו-NYX הרצליה.
חיפה – לאונרדו פלאזה חיפה, בוטניקה חיפה.
באר שבע – לאונרדו נגב באר שבע.
נתניה – לאונרדו פלאזה נתניה.
רחובות – לאונרדו בוטיק רחובות.
אשקלון – לאונרדו אשקלון.
אשדוד – לאונרדו פלאזה אשדוד.
צפת – מלון כנען
מלון לאונרדו קלאב ים המלח
מלונות NYX מרשת פתאל

מלונות NYX הם מותג מלונות לייפסטייל בבעלות רשת מלונות פתאל. תחת מותג זה מפעילה הרשת מספר בתי מלון בישראל ובעולם:
מלון NYX תל אביב – הוא מלון קונספט ממוקם בדרום העיר תל אביב בפינת הרחובות בגין והרכבת, בעיצובו המקורי של המעצב ארי שאלתיאל.
מלון NYX הרצליה – באזור התעשייה של הרצליה.
מלון NYX פראג – הוא מלון קונספט שממוקם בלב העיר של פראג ונמצא במבנה היסטורי שבנה האדריכל יוזף גוצ’אר.
מלון NYX מילאנו – הוא מלון קונספט אורבני שממוקם סמוך לתחנת הרכבת המרכזית מילאנו צ’נטרלה.
מלון NYX מדריד – בדגש פאנקי, עסקים ואומנות.
מלון NYX בילבאו – מלון קונספט אורבני.
מלון NYX מינכן – הוא מלון קונספט בדגש על אופנה, חיי לילה ואומנות רחוב.
מלון NYX ירושלים – ייפתח בשנת 2024 בסמוך לשוק מחנה יהודה.
מלון NYX מנהיים – נמצא בסמוך למרכז העיר.
מלון NYX ניקוסיה – ייפתח ב-2023.
מלון NYX סלוניקי – ייפתח ב-2023.
מלון NYX המבורג – ייפתח ב-2023.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  פתאל החזקות (1998) בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  דודו לוי רייך, ‏החלה כפקידת הזמנות, והפכה למנהלת רשת מלונות: "אין קיצורי דרך", באתר מעריב אונליין, 17 באוגוסט 2018
↑  ספרינג ונצ’רס ופתאל מקימות קרן השקעות בחברות טכנולוגיה בתחומי התיירות והמלונאות, באתר sponser
↑  רוני גלבפיש, ‏מלון מרידיאן על הים בחיפה ייפתח ביוני בניהול פתאל מלונות, באתר גלובס, 8 במאי 2001
↑  פרטים לגבי רכישת מלונות נוספים באתר nrg
↑  לירן סהר, עסקת ענק: דוד פתאל רכש 18 מלונות באירופה בשווי מוערך של 840 מיליון שקל, באתר ביזפורטל, 27 במאי 2015
↑  רותם לייבוביץ, ‏מלון בוטיק לעסקים, באתר ‏מאקו‏, 28 ביולי 2009
↑  דוד פתאל רוכש את חברת אזורים תיירות
↑   רינה רוזנברג קנדל, פתאל רוכש 20 בתי מלון בגרמניה בכ-1.5 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 27 בפברואר 2013
↑  מועדון שמיים
↑  "קבוצת פתאל רוכשת 13 בתי מלון אפולו בהולנד | IAS". IAS. 2018-06-28. אורכב מ-המקור ב-2018-07-13. נבדק ב-2018-07-12.
↑   ערן אזרן, "הנפקת השנה": פתאל נכנסת לבורסה לפי שווי של 3.85 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 12 בפברואר 2018
↑  "רשת פתאל פותחת מלון חדש: NYX הרצליה - Passportnews". Passportnews. 2018-07-24. נבדק ב-2018-07-24.
↑  NYX Jerusalem - מלון ניקס ירושלים מלון קונספט חדש מבית פתאל, באתר מלון Nyx
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311465305171  VIAF: 246344849   WorldCat (עם VIAF): 246344849
אודי אדיב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביוני 1946 (בן 78) גן שמואל, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בירקבק, אוניברסיטת לונדון אוניברסיטת תל אביב אוניברסיטת חיפה 
 מבצעים:  מלחמת ששת הימים 
 בן או בת זוג:  סילביה קלינגברג (1975–1978) 
 
אהוד (אודי) אדיב (נולד ב-21 בינואר 1946) הוא פעיל שמאל רדיקלי ישראלי שהורשע בריגול למען סוריה ובחברות בתא טרור שהפעיל המודיעין הסורי. בעל תואר דוקטור למדע המדינה ומלמד בבית הספר הערבי-פלסטיני לקולנוע בנצרת.
ביוגרפיה

אדיב נולד בקיבוץ גן שמואל ב-1946 כבן בכור לאוריאל (אורי) וטובה אדיב. כבן גן שמואל, גדל אדיב בסביבה פוליטית "מפ"מניקית". אדיב התגייס לצה"ל, שירת בחטיבת הצנחנים, ולחם במלחמת ששת הימים. עם פרוץ המלחמה, החל לחוש ניכור מדרכה של מפ"ם ביחס למלחמה, ועם סיומה, ולאחר שחרורו מהצבא, גיבש מודעות פוליטית קומוניסטית, והצטרף לקבוצת השמאל הרדיקלי "מצפן", שפרשה כמה שנים לפני כן ממק"י.
בספטמבר 1970, נמנה אדיב על הפלג שפרש ממצפן והקים את "הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק)". לאחר מכן, בסוף 1971, כשלמד באוניברסיטת חיפה, הצטרף אדיב אל "החזית האדומה".
פרשת הריגול ותפיסתו

ביוזמת שותפים ל"חזית האדומה", יהודים וערבים, יצר אדיב קשר עם סוכן סורי, פלסטיני חבר אש"ף. אדיב טס לאתונה במימון סורי ופגש עמיתים שהציגו עצמם שותפים לרעיון המאבק בציונות. לאחר כשנה יצא שוב למפגש עם פעילים באתונה שם הונפק לו דרכון סורי על שם "ג'ורג' ח'ורי" וניתן לו סיפור כיסוי. מאתונה יצא בטיסה לדמשק שם פגש את מפעיליו שהיו אנשי מודיעין סוריים. אדיב מסר לסורים ידיעות באשר לחברה הישראלית, למחנות צה"ל, ססמאות גיוס וכיוצא באלה. במקביל עבר אימוני חבלה. לאחר מכן הוא שב לישראל. על פי התוכנית, היו אמורים חברי החוליה לבצע פעולות חבלה כאשר ישדרו הסורים ברדיו מסרים מוצפנים.
תוכניות אלו לא יצאו לפועל שכן השב"כ עקב באופן צמוד אחרי המגויסים. כאשר יצא אדיב עם דן ורד, מגויס נוסף, לפגישות ביוון ובתורכיה עקבו אחריהם אנשי יחידת המבצעים של השב"כ וצילמו אותם בחשאי בפגישותיהם עם "אבו כאמל". ב-8 בדצמבר 1972 נעצרו אדיב, שהיה אז כבן 26, ועמו 20 ערבים (בהם ראש הרשת דאוד תורכי) וארבעה יהודים נוספים (דן ורד, יחזקאל כהן, רמי ליבנה ודוד קופר). בחקירתו הודה אדיב כי העביר לסורים מידע רב על בסיסי צה"ל ועל מערכי ההגנה שלו לאורך גבולות המדינה. בנוסף, סיפר כי יחד עם שאר חברי החוליה עבר בסוריה אימונים בהפעלת ציוד חבלה וקשר. בביתו של אדיב נמצא ספר הדרכה להכנת חומרי נפץ.
על פי דן מרגלית, שמעון אילן, בן קיבוץ גן שמואל ואחיו של אורי אילן, היה הראשון שחשד בכך שאודי אדיב הוא מרגל, וגרם לתפיסתו על ידי שירותי הביטחון הישראלים.
מעצרם של אדיב וחבריו ותוכניותיהם לריגול וחבלה עוררו סערה ציבורית גדולה ותדהמה רבה בציבור הישראלי.
בפברואר 1973 הוגשו נגדם כתבי אישום על ריגול חמור, בגידה, מגע עם סוכן זר, מסירת סודות צבאיים לאויב וסעיפים נוספים. חלק מהמשפט התנהל בדלתיים סגורות וחלקו היה פתוח לציבור וסוקר בעיתונות. כשנכנסו ששת הנאשמים העיקריים לאולם בית המשפט המחוזי בחיפה, הם שרו את "האינטרנציונל" בעברית ובערבית. אדיב סירב להביע חרטה על מעשיו והציג את השקפתו:
"אני רואה את עצמי כקומוניסט בעל השקפת עולם מרקסיסטית־לניניסטית ... התנועה הציונית מראשית קיומה ראתה באימפריאליזם את פטרונה. לא היתה זו תנועה לשחרור לאומי של העם היהודי, אלא הסדר מיוחד עם המדכא, ולפיו העם היהודי יהיה שכיר חרב ושוטר של האימפריאליזם ברחבי העולם השלישי".
מאסרו והמשך חייו

ב-25 במרץ 1973 נגזר דינם של חברי החוליה: אדיב נידון ל-17 שנות מאסר. דן ורד, אשר הביע חרטה על מעשיו, נידון ל-10 שנות מאסר, רמי ליבנה נדון ל-4 שנות מאסר. חברים אחרים בפרשה נידונו לתקופות מאסר קצרות יותר.
לבקשתו נכלא באגף אסירים ביטחוניים פלסטינים. בשנת 1975, בטקס שנערך בכלא רמלה, נישא אדיב לסילביה קלינגברג, בתו של האפידמיולוג מרקוס קלינגברג, שלימים הורשע כמרגל למען ברית המועצות, אך כעבור כשלוש שנים התגרשו.
בשנת 1981, לאחר שריצה 8 שנות מאסר ביקש משירות בתי הסוהר להתחתן עם חברתו לאה לשם ולהתייחד עמה במטרה ללדת ילד. בקשתו נדחתה. לאחר הסירוב הגיש עתירה לבית המשפט במטרה להתחתן ולהתייחד עם חברתו אך עתירתו נדחתה. הוא המשיך ופנה לגורמים ממלכתיים בבקשות להתחתן עם חברתו ולהתייחד אך בקשותיו נדחו. פנייתו לנשיא המדינה בבקשה לחנינה נדחתה.
במאי 1985 לאחר 12 וחצי שנות מאסר ולאחר שהביע חרטה על מעשיו והודה שהיה כלי משחק ביד הסורים (ולא הפלסטינים שלמענם חפץ להילחם), שוחרר אדיב מבית הסוהר בתנאים מגבילים, כמהלך מקדים לעסקת ג'יבריל. באוגוסט 1985 נישא ללאה לשם שהייתה חברתו בראשית שנות השבעים בטרם נתפס והייתה עמו בקשר בתקופת מאסרו. מפאת גילם לא הצליחו להביא ילד לעולם וביקשו לאמץ ילד. בתחילה בקשתם סורבה בשל עברו של אדיב אך לבסוף רשויות הרווחה נעתרו לבקשת האימוץ בכפוף לתנאים.
לאחר שחרורו פנה אדיב ללימודי מדע המדינה והשלים דוקטורט בתחום בבירקבק, אוניברסיטת לונדון. כיום הוא מלמד בבית הספר הערבי-פלסטיני לקולנוע בנצרת. בשנת 2017 יצא לאור ספרו "הסוציאליזם הציוני, שברו של חלום", המבוסס על הדוקטורט שלו. בשנת 2023 יצא לאור, בהוצאת פרדס, ספרו האוטוביוגרפי "המהפכה שלא הייתה".
חיים אישיים

אדיב גרוש בשנית, אב לבן שאימץ ומתגורר בחיפה.
בשנת 1988, כשלוש שנים לאחר שחרורו, הורשע אחיו, אסף אדיב, באשמת חברות בארגון עוין בראשות הטרוריסט נאיף חוואתמה וריצה עונש מאסר של שנה וחצי.
ראו גם

חביב ונאיפה קהוואג'י
פרשיות ריגול בישראל
לקריאה נוספת

אודי אדיב, המהפכה שלא הייתה, הוצאת פרדס, 2023
יוסי מלמן ואיתן הבר, המרגלים, הוצאת משכל, 2002, עמ' 166–190
משה אלעד, סָעַרְתְּ עָלַי, ארצי: אירועים שהסעירו את ישראל, הוצאת צמרת, תל אביב, תשפ"א 2021, עמודים 36-15
רן כהן, סעיד, הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים, 2016, עמודים 230–233
הערות שוליים

↑  אודי אדיב: "ידעתי שכשאני מצטרף לפעילות להפלת ישראל - זה בלתי הפיך", באתר מעריב אונליין, 31 בדצמבר 2016
↑  "ישראל היום", 3 באוגוסט 2012
↑  ניצה אראל, מצפן - המצפון והפנטזיה, רסלינג, 2010, עמ' 283.
↑  ג'קי חורי, האסירים הערבים-ישראלים: עסקה לשחרור גלעד שליט היא הסיכוי האחרון שלנו לשחרור, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2009.
↑   יצחק לאור, אודי אדיב, האיש שלא ויתר, באתר הארץ, 21 ביולי 2017
↑  שלום ירושלמי, אחיו של המרגל שצפה את שהתרחש במצרים
↑   ענת סרגוסטי, סיפורו של הצנחן שהפך למרגל, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297791505171  BnF: cb177899192 (data)  GND: 1045951773  ISNI: 0000 0004 2514 6110  VIAF: 306001681   WorldCat (עם VIAF): 306001681 
אודי אדיב (שני מימין) עם נאשמים אחרים בריגול בבית המשפט המחוזי בחיפה, פברואר 1973
שמואל רוזנר

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1968 (בן 56)
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  חוקר, עורך ובעל טור
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  rosnersdomain
 
שמואל רוזנר (נולד ב-22 באפריל 1968) הוא חוקר, עורך ובעל טור. הוא העורך והבעלים של מיזם "המדד"; המתמחה במחקר של החברה הישראלית. הוא עורך מיזם הספרים והרעיונות "הקיפוד והשועל"; הוא עמית בכיר במכון למדיניות העם היהודי, ובעל טור בעיתונים "ג׳ואיש ג׳ורנל" ו"מעריב".
ביוגרפיה

רוזנר גדל והתחנך בירושלים. בשנות הקריירה הראשונות שלו היה עיתונאי ועורך בגלי צה״ל, בעיתון העיר ובעיתון חדשות. בהמשך היה שליח בקנדה.
עם שובו מקנדה עבד כעשור וחצי בעיתון הארץ. הוא היה שליח עיתון "הארץ" בארצות הברית (2005-2008), ולפני כן ראש מערכת החדשות וראש מערכת הכתבות של העיתון (1996-2005).
מתחילת שליחותו בארה״ב רוזנר החל להופיע ולפרסם גם בבימות רבות בעיתונות האמריקאית. בין השנים 2012-2021 הוא היה בעל טור בעיתון ניו יורק טיימס. מאמריו התפרסמו באופן קבוע גם במגזינים ניו רפבליק, קומנטרי, סלייט, פוריין פוליסי ואחרים. בעשור האחרון הוא מפרסם טורים קבועים באנגלית בעיתון Jewish Journal של לוס אנג׳לס, וכן במגזין Moment.
בשנת 2020 הקים את מיזם המדד, עם שותפו פרופ׳ קמיל פוקס (ועם שותף שלישי, נח סלפקוב). לאחר פטירתו של פרופ׳ פוקס, המיזם המשיך כאשר פרופ׳ דוד שטיינברג משמש כיועץ מדעי במקומו של פוקס. במסגרת המדד הפיק עם אחיו, איש הטלוויזיה ישראל רוזנר, סדרת סרטי רשת על האתגר החרדי של ישראל, שזכתה לתפוצה רחבה.
רוזנר שימש כפרשן טלוויזיה בכאן חדשות החל משנת 2020, ובסוף שנת 2024 הודיע על פרישה.
רוזנר הוא מרצה מבוקש על פוליטיקה, ביטחון ומדיניות ישראלית; על מצב העם היהודי, הזהות היהודית ויחסי ישראל תפוצות; על היסטוריה, פוליטיקה ומדיניות אמריקאית. הוא הרצה באוניברסיטאות ובמכוני מחקר רבים בישראל ובארה״ב.
עורך ספרי עיון
רוזנר היה העורך הראשי של ספרי העיון בכנרת-זמורה-דביר מ-2009 עד 2021. בשנת 2021 הקים את מיזם הספרים והרעיונות ״הקיפוד והשועל״, שכולל הסכת וסדרת ספרי עיון איכותית המתמקדת במדע, היסטוריה, יחסים בינלאומיים, פילוסופיה, ציונות ויהדות, החל מיולי 2024 הוא עורך סדרת העיון הקיפוד והשועל שהיא חלק מהוצאת הספרים "התחנה".
רשימה חלקית של ספרים וכותבים שיצאו ביוזמתו כוללת את קיצור תולדות האנושות ואת מכלול ספריו של יובל נח הררי; את מלכוד 67, הפרעת קשב ושאר הספרים של מיכה גודמן; את חיימשלי ומשלנו של עינת נתן; את מצוינים של מלקולם גלדוול; ספרים של עמיה ליבליך, של רונן ברגמן, של חיים שפירא, של יורם טהרלב, של מתי פרידמן, של מיכל דליות, של דן מרגלית, של עמירם אזוב, של הילי כוכבי, של יואב גלבר; את איך נולד התנ״ך ולמה יש רוע בעולם של ישראל קנוהל; את רבי המכר כוחו של הרגל, השולטים בעתיד, תחושת בטן, מוקף באידיוטים; את המלאך, מתקפת פתע ומלחמה משלו של אורי בר יוסף; את מה זה משנה של טלי שרוט; את הסוד הקדמוני של דעאל שלו; את כל התלמוד על רגל אחת של אורי בריליאנט; את אולי כדאי לך לדבר עם מישהו; את הספרים של ענת קלו לברון; את התרגום לגדל אשר באך; את ההיסטוריה הקצרה של כמעט הכל ואת הגוף של ביל ברייסון; את ספריו של אבירם ברקאי; את שבע אמהות של יוכי ברנדס; את האמת על באמת ועוד ספרים של דן אריאלי; את כולנו בני חלוף של ארווין יאלום; את ספריו של יעקב בורק; את הברבור השחור; את רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים; את דברים שהלוואי שידעתי בגיל עשרים; ועוד ועוד.
חיים אישיים
נשוי לסופרת והמו״לית אורנה לנדאו, כיום הבעלים של הוצאת התחנה (ולשעבר המקימה והבעלים של הוצאת שתיים). הוא אב לארבעה, מתגורר בתל אביב.
ספריו
רוזנר פרסם עד כה ארבעה ספרים:
שטעטל בייגל בייסבול: על מצבם הנורא והנפלא של יהודי אמריקה, הוצאת כתר, 2011.
היהודים - 7 שאלות נפוצות, הוצאת דביר, 2016.
יהדותישראלית: דיוקן של מהפכה תרבותית, הוצאת דביר, 2018 (עם פרופ' קמיל פוקס)
The Jewish Vote: Obama vs. Romney, a Jewish Voter´s Guide, Jewish Journal Books, 2012.