stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחזור עסקים
ראו גם

מתוך (2008) מילון פאלגרב החדש לכלכלה, מהדורה שנייה:
כריסטופר ג'יי ארסג. "מודלים של מחזור עסקי מוניטרי (מחירים דביקים ושכר)." תקציר.
הלוויג. "מחזורי עסקים כספיים (מידע לא מושלם)." תקציר.
אלן ר. מקגרטן "מחזורי עסקים אמיתיים." תקציר.
אקשטיין, אוטו; סיני, אלן (1990). "1. המנגנונים של מחזור העסקים בתקופה שלאחר המלחמה". ברוברט ג'יי גורדון (עורכת). מחזור העסקים האמריקאי: המשכיות ושינוי. הוצאת אוניברסיטת שיקגו. [[:en:Special:BookSources/978-0226304533|ISBN 978-0226304533]].
סאמרס, לורנס ה. (1986). "כמה תצפיות ספקיות על תאוריית מחזורי עסקים אמיתיים". סקירה רבעונית של בנק הפדרל רזרב של מיניאפוליס. 10 (סתיו): 23–27.
הערות שוליים

↑  Madhani, P. M. (2010). "Rebalancing Fixed and Variable Pay in a Sales Organization: A Business Cycle Perspective". Compensation & Benefits Review. 42 (3): 179–189. doi:10.1177/0886368709359668.
↑  Kenton, Will. "Boom And Bust Cycle". Investopedia (באנגלית). נבדק ב-2019-07-11.
↑  "Over Production and Under Consumption" (אורכב 25.04.2009 בארכיון Wayback Machine), ScarLett, History Of Economic Theory and Thought
↑  Batra, R. (2002). "Economics in Crisis: Severe and Logical Contradictions of Classical, Keynesian, and Popular Trade Models".
↑  "Classical Economists, Good or Bad?". אורכב מ-המקור ב-2009-10-02.
↑  Benkemoune, Rabah (2009). "Charles Dunoyer and the Emergence of the Idea of an Economic Cycle". History of Political Economy. 41 (2): 271–295. doi:10.1215/00182702-2009-003.
↑  
Schumpeter, J. A. (1954). History of Economic Analysis. London: George Allen & Unwin.
↑  Kondratieff, N. D.; Stolper, W. F. (1935). "The Long Waves in Economic Life". Review of Economics and Statistics. 17 (6): 105–115. doi:10.2307/1928486. JSTOR 1928486.
↑  
"Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-01-25. נבדק ב-2014-09-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A. F. Burns and W. C. Mitchell, Measuring business cycles, New York, National Bureau of Economic Research, 1946.
↑  A. F. Burns, Introduction. In: Wesley C. Mitchell, What happens during business cycles: A progress report. New York, National Bureau of Economic Research, 1951
↑  "US Business Cycle Expansions and Contractions". NBER. אורכב מ-המקור ב-19 בפברואר 2009. נבדק ב-2009-02-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jan Tore Klovland "Archived copy". ארכיון מ-2014-02-22. נבדק ב-2013-07-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  See, e.g. Korotayev, Andrey V., & Tsirel, Sergey V. A Spectral Analysis of World GDP Dynamics: Kondratieff Waves, Kuznets Swings, Juglar and Kitchin Cycles in Global Economic Development, and the 2008–2009 Economic Crisis (אורכב 15.06.2010 בארכיון Wayback Machine). Structure and Dynamics. 2010. Vol. 4. no. 1. pp. 3–57.
↑  Mankiw, Gregory (1989). "Real Business Cycles: A New Keynesian Perspective". The Journal of Economic Perspectives. 3 (3): 79–90. doi:10.1257/jep.3.3.79. ISSN 0895-3309. JSTOR 1942761.
↑  Schwartz, Anna J. (1987). Money in Historical Perspective. University of Chicago Press. pp. 24–77. ISBN 978-0226742281.
↑   https: //www.nber.org/papers/w1838
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292517405171  BnF: cb11971902q (data)  GND: 4032125-3  HDS: 013918  LCCN: sh85018278  NARA: 10637167  NDL: 00565348  NKC: ph120824 
מחזור העסקים איתו כוחות ספציפיים בארבעה שלבים על פי מלקולם סי. רורטי, 1922
מחזור חיי מוצר בינלאומי
נחווה

| --- | --- |
דגל נחווה

 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 אמירות:  שארג'ה שארג'ה
 מושל:  סולטאן בן מוחמד אל-קאסימי
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  5.26 קמ"ר
 גובה:  506 מטרים
 קואורדינטות:  25°16′24″N 56°17′07″E﻿ / ﻿25.273333°N 56.285167°E﻿ / 25.273333; 56.285167 
 אזור זמן:  UTC+04:00
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איחוד האמירויות הערביות מוגדלת) אבו דאבי דובאי שארג'ה אל-עין עג'מאן ראס אל-ח'ימה פוג'יירה ק ט ר  ערב הסעודית עומאן עומאן המפרץ הפרסינחווה(למפת איחוד האמירויות הערביות רגילה) אבו דאבי דובאי שארג'ה אל-עין עג'מאן ראס אל-ח'ימה פוג'יירה ק ט ר  ערב הסעודית עומאן ע. המפרץ הפרסינחווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נחווה (בערבית: النحوة) היא עיר קטנה של איחוד האמירויות הערביות ומובלעת בטריטוריית מדחא של עומאן, אשר בעצמה מובלעת באמירות שארג'ה של איחוד האמירויות הערביות. לפיכך, נחווה היא למעשה מובלעת בתוך מובלעת, מצב נדיר שקיים רק שם ובהולנד.
חוק וסדר

משום שנחווה היא מובלעת בתוך מובלעת, ההגעה אליה והחוק בה מסובכים ולא תמיד ברורים. כדי להגיע לכפר מאיחוד האמירויות יש לנסוע בכביש הצפוני ביותר מגבול איחוד האמירויות הערביות–עומאן, עד לגבול המובלעת, מדרום לכור פאקן. בעזרת שילוט ניתן להתמצא ולהגיע למדחא החדשה, משם קיימת דרך עפר לא סלולה באורך 5 קילומטר שמגיעה עד לגבול נוסף, הפעם של הכפר. כ-80 מטרים אחרי הגבול ישנו מוצב משטרתי של איחוד האמירויות, שדואג להגן על תושבי הכפר מקבוצות עוינות מעבר לגבול. מאחורי תחנת המשטרה נמצאת העיר, שמחולקת לשלושה חלקים: נחווה החדשה, המורכבת מכ-40 בניינים שנבנו לאחרונה, ומכילה בית ספר ובית חולים קטן, נחווה העתיקה, המורכבת מבתים עתיקים שרובם נטושים, והכפר שיס, ששונה בטיבו משאר העיר, אך עדיין נחשב כחלק מהעיר היות שהוא שייך גם כן לאיחוד האמירויות.
היסטוריה

תת-המובלעת נחווה הוקמה לאחר שמדחא החליטה להצהיר אמונים לעומאן, החלטה שלא עלתה בקנה אחד עם אנשי העיר. בסוף שנות ה-30 או תחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 שלטו שתי 'חמולות' בחצי האי מוסנדם, אל-קאסימי משארג'ה ואבו סעיד מעומאן. אל קאסימי ייצג את הצד של איחוד האמירויות כיום, או שארג'ה, בזמן שאבו סעיד ייצג את הצד התומך בעומאן. על תושבי חצי האי הוטל להחליט למי הם מצהירים אמונים. בעוד שמדחא החליטה להצטרף לעומאן, תושבי נחווה שהיו חלק ממדחא החליטו להצטרף לשארג'ה וכך הפכו למובלעת בתוך מובלעת. הגבולות נקבעו לאחר התייעצות של השלטון הבריטי בחוף שביתת הנשק ובראשו ג'וליאן ווקר עם שבטי האזור. על אף שההתייעצויות החלו בשנות ה-40, רק בשנת 1969 נקבעו הגבולות הסופיים, שחלים עד היום.
הערות שוליים

↑  הולנד מכילה 7 מובלעות של מחוז בארלה-נסאו בתוך שתי מובלעות של מחוז בארלה-הרטוך הבלגי.
↑  A hidden piece of the Emirates, The National (באנגלית)
↑  Madha village's pledge of allegiance changed the map forever, The National (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא איחוד האמירויות הערביות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריו גומז

מריו גומז גארסיה (בגרמנית: Mario Gómez García; נולד ב-10 ביולי 1985 בריידלינגן, גרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. לגומז 78 הופעות במדי נבחרת גרמניה, עמה השתתף ביורו 2008, מונדיאל 2010, יורו 2012, יורו 2016 ומונדיאל 2018, ופרש ממנה באוגוסט 2018.
גומז נבחר ככדורגלן השנה בגרמניה בשנת 2007, וסיים את עונת 2010/11 כמלך השערים של הבונדסליגה.
קריירת מועדונים > שטוטגרט

גומז נולד בריידלינגן שבגרמניה לאב ספרדי ולאם גרמניה. בעקבות כך מחזיק באזרחות כפולה. ב-9 במרץ 2004 ערך גומז את משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שטוטגרט. הוא שיחק 10 דקות במשחק ליגת האלופות נגד צ'לסי. את משחק הבכורה שלו בבונדסליגה הוא ערך ב-8 במאי. בעונת 2004/2005 שיחק גומז בשטוטגרט ב', הוא הבקיע 15 שערים ב-24 משחקים והופיע 8 פעמים בסגל של שטוטגרט. בעונת 2005/2006 הצטרף גומז באופן קבוע לקבוצה הבוגרת. הוא הבקיע את שערו הראשון בבונדסליגה ב-15 בספטמבר ולאחר מכן שיחק 30 משחקים בהם הבקיע 6 שערים. כמו כן הוא גם שיחק 5 משחקים בגביע אופ"א בהם הבקיע פעמיים, והוסיף 3 שערים במסגרת גביע הליגה.
בעונת 2006/2007 גומז ביסס את עצמו כאחד מהמבקיעים המובילים בבונדסליגה, אולם ב-10 במרץ 2007 הוא שבר את ידו וסבל מקרע רצועה בברך שמאל. הוא חזר לשחק ב-12 במאי 2007 והבקיע מיד לאחר שנכנס כמחליף. במשחק זה ניצחה שטוטגרט את בוכום (3-2) ופתחה פער של 2 נקודות בראש טבלת הליגה, פער שאותו לא שמטה עד למחזור הסיום בו ניצחה את אנרג'י קוטבוס וזכתה באליפות. בנוסף על כך, שטוטגרט הגיעה לגמר הגביע הגרמני, במשחק בו השתתף גומז, אך שטוטגרט הפסידה לנירנברג. לאחר עונה זו, הוא נבחר לכדורגלן השנה בגרמניה לשנת 2007. בסך הכול, גומז הבקיע 16 שערים בעונה זו.
בעונת 2007/2008, בזמן ששאר חבריו לקבוצה לא הצליחו לשמור על אותה רמת משחק כמו בעונה בעונה הקודמת, המשיך להציג רמת משחק גבוהה. גומז הוביל את קבוצתו עם 19 שערים ב-25 הופעות, שני ברשימת מבקיעי הבונדסליגה (רק מאחורי לוקה טוני שהבקיע 25 שערים). כמו כן סיים את העונה בתור מלך השערים של הגביע הגרמני עם 6 כיבושים. בגלל יכולתו באותה העונה, מועדונים רבים התעניינו בחלוץ בן ה-23, אך הוא נשאר בשטוטגרט לעונה נוספת. בעונת 2008/2009 הוביל גומז את קבוצתו למקום השלישי בבונדסליגה עם 24 שערים ב-32 הופעות. ב-9 במאי 2009, הבקיע גומז את כל ארבעת השערים בניצחון קבוצתו על וולפסבורג 4-1. בנוסף על כך, הוא נבחר 3 פעמים לשחקן החודש של הבונדסליגה: בפברואר, באפריל ובמאי.
קריירת מועדונים > באיירן מינכן

ב-26 במאי 2009 הועבר גומז לבאיירן מינכן תמורת 30 מיליון אירו, סכום ההעברה הגבוה ביותר בתולדות הבונדסליגה. בעונתו הראשונה בבאיירן, 2009/10, סבל גומז מקשיי התאקלמות מסוימים, אך כבש 10 שערים, זכה עם הקבוצה בדאבל מקומי, והגיע עמה לגמר ליגת האלופות 2010, בו הפסידה באיירן 0–2 לאינטר מילאנו. גומז נכנס בגמר זה כמחליף בדקה ה-74. בעונתו השנייה בקבוצה, 2010/11, היה גומז מלך השערים של הבונדסליגה כאשר הבקיע 28 שערים בליגה. הייתה זו עונה חלשה עבור באיירן מינכן, שהודחה כבר בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי אינטר מילאנו, ולא זכתה בתארים מקומיים. בעונת 2011/12 גומז המשיך להציג יכולת גבוהה והבקיע 26 שערי ליגה, אך שוב באיירן מינכן נשארה בידיים ריקות בליגה. לעומת זאת, הגיעה באיירן מינכן לגמר ליגת האלופות 2012, בו הפסידה הקבוצה לצ'לסי בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בתום 120 דקות. גומז היטיב לשחק בגמר זה והבקיע את הפנדל שלו, אך ללא הועיל. בדרך אל הגמר, גומז הבקיע בשלב הבתים צמד מול מנצ'סטר סיטי ושלושער מול נאפולי, ובשמינית הגמר הבקיע רביעייה בניצחון 0–7 על פ.צ. בזל. בנוסף למספר שערים נוספים, הבקיע גומז שער ניצחון מול ריאל מדריד באליאנץ ארנה בדקה ה-90, שהקנה לבאיירן מינכן ניצחון 1–2. ריאל מדריד ניצחה בתוצאה זהה בגומלין, בו באיירן מינכן ניצחה לבסוף בפנדלים, ולאחר מכן הפסידה בגמר כאמור לצ'לסי. עונת 2012/13 הייתה העונה האחרונה של גומז בבאיירן מינכן. בעונה זו זכתה הקבוצה בטרבל היסטורי. למרות זאת, פחתה משמעותית כמות ההופעות של מריו גומז, עקב הגעתו של מריו מנדז'וקיץ' לקבוצה, והתאמתו לשיטת הלחץ שאפיינה את המאמן יופ היינקס. למרות זאת, גומז הבקיע 11 שערי ליגה ושישה שערים בגביע הגרמני, ואף הבקיע את השער השני בניצחון הגדול של באיירן 0–4 על ברצלונה בחצי גמר ליגת האלופות, בו שיחק משום שמנדז'וקיץ' גרר כרטיסים צהובים. בגמר ליגת האלופות 2013, גומז פתח על הספסל, והחליף את מנדז'וקיץ' בדקה ה-94, לאחר שבאיירן הובילה 1–2 על בורוסיה דורטמונד, וניצחה לבסוף בתוצאה זו. בתום העונה, נמכר גומז לפיורנטינה האיטלקית תמורת 20 מיליון אירו, לאחר שהבין כי לא צפוי לקבל דקות רבות יותר תחת המאמן החדש של הקבוצה, פפ גווארדיולה.
קריירת מועדונים > פיורנטינה

ב-13 ביולי 2013 חתם גומז בפיורנטינה מהסרייה A ל-4 שנים. בספטמבר 2013 הבקיע גומז צמד נגד גנואה בניצחון 2–5, שני שערים שהיו הראשונים של גומז בקבוצה. למרות ההתחלה הטובה, כבר במשחק הבא נפצע גומז בצורה חמורה בברכו, והחמיץ כמעט את כל עונת 2013/14, וכתוצאה מכך גם את מונדיאל 2014. גומז חזר לשחק במהלך פברואר 2014, אך כעבור זמן קצר נפצע שוב והחמיץ את יתר העונה. גומז ערך רק תשע הופעות בליגה בעונה זו, בהן הבקיע שלושה שערים, נוסף על שער מול יובנטוס במסגרת הליגה האירופית. בעונת 2014/15 גומז ערך 20 הופעות ליגה בפיורנטינה, בהן הבקיע ארבעה שערים, עליהם הוסיף ארבעה בגביע האיטלקי ועוד שניים במסגרת הליגה האירופית.
קריירת מועדונים > בשיקטש

ב-30 ביולי 2015 הושאל גומז לעונה אחת לבשיקטש הטורקית, עם אפשרות לרכישה בתום העונה. גומז שיחק בבשיקטש עונה אחת, בה שיתף פעולה עם שני גרמנים אחרים, אנדראס בק וטולגאי ארסלן. בעונה זו, גומז הבקיע 26 שערי ליגה, והוכתר כמלך השערים של הליגה הטורקית, ואף זכה עם בשיקטש באליפות, וחזר לשחק בנבחרת גרמניה, לאחר שנראה היה כי לא ישחק בה יותר. למרות הצלחתו של גומז בבשיקטש, הוא ביקש לעזוב בקיץ 2016 בגין המצב הפוליטי והביטחוני בטורקיה, וחוסר הוודאות בגין ניסיון הפיכה צבאית שהתרחש בטורקיה באותו זמן, בו נהרגו 300 איש.
קריירת מועדונים > וולפסבורג

ב-17 באוגוסט 2016 חתם גומז בוולפסבורג. ב-23 באוקטובר 2016 הבקיע גומז את שער הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–3 לדרמשטאדט 98 במסגרת הבונדסליגה. שער זה היה השער ה-1000 של וולפסבורג בתולדות הבונדסליגה. באפריל 2017 הבקיע גומז שלושער תוך שבע דקות, כאשר קבוצתו פיגרה 0–2 מול באייר לברקוזן בדקה ה-80, וגומז הפך את התוצאה עד הדקה ה-87. עם זאת, המשחק הסתיים בתיקו 3-3 לאחר שער שוויון מאוחר של קאי האברץ. שערו השלישי של גומז במשחק זה היה השער ה-150 שלו בבונדסליגה.
קריירת מועדונים > חזרה לשטוטגרט

בפגרת החורף של עונת 2017/18 חזר גומז לשטוטגרט, הקבוצה בה עשה את הפריצה שלו ככדורגלן מצליח, וחתם על חוזה עד לתום עונת 2019/20. את שערו הראשון בקדנציה השנייה בשטוטגרט הבקיע גומס בתיקו 1-1 מול קבוצתו הקודמת וולפסבורג ב-3 בפברואר 2018, ועד לסיום העונה רשם 16 הופעות, בהן הבקיע שמונה שערים. בעונת 2018/19 רשם גומז עונה מאכזבת, בה הבקיע שבעה שערי ליגה, וירד עם שטוטגרט לבונדסליגה השנייה, לאחר שהקבוצה סיימה במקום ה-16 בבונדסליגה והפסידה לאוניון ברלין במשחקי המבחן. בעונת 2019/2020 גומז כבש שישה שערים בבונדסליגה השנייה ועזר לשטוטגרט לחזור לבונדסליגה אחרי עונה אחת בלבד בליגת המשנה. לאחר המחזור האחרון של העונה גומז הודיע כי הוא פורש ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית

גומז ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות של נבחרת גרמניה נגד נבחרת שווייץ ב-7 בפברואר 2007. גרמניה ניצחה 1–3, וגומז הבקיע את השער השני של נבחרתו. ב-2 ביוני 2007 במשחק מוקדמות יורו 2008 נגד נבחרת סן מרינו, גומז נכנס כמחליף לקווין קוראני והבקיע שני שערים בניצחון 0–6 של נבחרתו. גומז זומן על ידי המאמן יואכים לב לסגל נבחרת גרמניה ליורו 2008. הוא שיחק בכל שלושת משחקיה של גרמניה בשלב הבתים, אך הציג יכולת מאכזבת. כאשר שלבי הנוק אאוט החלו, יואכים לב החל לשחק עם חלוץ יחיד והעדיף את מירוסלב קלוזה כשלצידו לוקאס פודולסקי, מה שגרם להדחתו של גומז מההרכב הפותח. בגמר היורו נגד נבחרת ספרד גומז עלה כמחליף למירוסלב קלוזה, אך לא סייע לנבחרתו שהפסידה 0–1.
ב-2 ביוני 2009, במשחק ידידות נגד נבחרת איחוד האמירויות הערביות, גומז הבקיע ארבעה שערים בניצחון נבחרתו 2–7, והיה לשחקן הגרמני הרביעי שמבקיע ארבעה שערים במשחק בינלאומי, כאשר לפניו עשו זאת גרד מילר, מיכאל באלאק ולוקאס פודולסקי. גומז זומן על ידי יואכים לב לסגל הגרמני למונדיאל 2010, וערך ארבע הופעות במונדיאל זה, בכולן עלה כמחליף, לרבות במשחק ההפסד 0–1 לנבחרת ספרד בחצי הגמר. כמו ביורו 2008, גם את מונדיאל 2010 סיים גומז ללא שער.
במוקדמות יורו 2012 גומז החל להציג יכולת מצוינת במדים הלאומיים, והבקיע נגד כל אחת מהיריבות של גרמניה בטורניר זה. גומז וגרמניה עלו ליורו 2012, בו גומז המשיך את יכולתו הטובה מבאיירן מינכן. גומז הבקיע את שער הניצחון ב־1-0 על נבחרת פורטוגל בשלב הבתים, וצמד בניצחון 1–2 על נבחרת הולנד. גומז לא הבקיע שערים נוספים בטורניר זה, ממנו הודחה גרמניה בחצי הגמר לאחר הפסד 1–2 לנבחרת איטליה.
גומז החמיץ את מונדיאל 2014, לאחר שגם החמיץ את רוב עונת 2013/14 כאשר שיחק בפיורנטינה, מכיוון שסבל לאורך רוב העונה מפציעה בברך, ולא היה בכושר משחק מספיק כדי להשתתף במונדיאל, בו זכתה נבחרת גרמניה. בנובמבר 2015, לאחר תקופה ארוכה מחוץ לנבחרת, זומן גומז שוב, לאחר שהחל להציג יכולת מצוינת במדי בשיקטש, והשתתף במספר משחקי ידידות. גומז אף זומן במפתיע לסגל הגרמני ליורו 2016, והבקיע את שער הניצחון ב-0–1 של גרמניה על נבחרת צפון אירלנד בשלב הבתים. בשמינית הגמר הבקיע גומז שער ב-0–3 על נבחרת סלובקיה, שהיה שערו החמישי של גומז בטורנירי היורו, נתון שהפך אותו למבקיע המוביל של גרמניה ביורו בכל הזמנים. גומז וגרמניה הודחו מיורו 2016 בחצי הגמר לאחר הפסד 0–2 לנבחרת צרפת.
במאי 2018 זומן גומז לסגל הגרמני למונדיאל 2018. גומז נכנס כמחליף בכל שלושת משחקיה של גרמניה בשלב הבתים, בהם הפסידה 0–1 לנבחרת מקסיקו, ניצחה 1–2 את נבחרת שוודיה, והפסידה 0–2 לנבחרת דרום קוריאה. גומז וגרמניה הודחו מהמונדיאל כבר בתום שלב הבתים. באוגוסט 2018 הודיע גומז כי הוא פורש מנבחרת גרמניה.
סטטיסטיקות קריירה

נכון לתאריך 23 בדצמבר 2017:
| מועדון | ליגה | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> כיבושים | גביע> הופעות | גביע> כיבושים | אירופה> הופעות | אירופה> כיבושים | שונות> הופעות | שונות> כיבושים | סך הכול> הופעות | סך הכול> כיבושים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שטוטגרט II | הליגה האזורית | 2003/2004 | 19 | 6 | 0 | 0 | – | – | – | – | 19 | 6 |
| שטוטגרט II | הליגה האזורית | סך הכול | 19 | 6 | 0 | 0 | – | – | – | – | 19 | 6 |
| שטוטגרט | בונדסליגה | 2003/2004 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | – | – | 2 | 0 |
| שטוטגרט | בונדסליגה | סך הכול | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | – | – | 2 | 0 |
| שטוטגרט II | הליגה האזורית | 2004/2005 | 24 | 16 | 0 | 0 | – | – | – | – | 24 | 16 |
| שטוטגרט II | הליגה האזורית | סך הכול | 24 | 16 | 0 | 0 | – | – | – | – | 24 | 16 |
| שטוטגרט | בונדסליגה | 2004/2005 | 8 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | – | – | 10 | 0 |
| שטוטגרט | בונדסליגה | 2005/2006 | 30 | 6 | 0 | 0 | 5 | 2 | 3 | 0 | 38 | 8 |
| שטוטגרט | בונדסליגה | 2006/2007 | 25 | 14 | 5 | 2 | – | – | – | – | 30 | 16 |
| שטוטגרט | בונדסליגה | 2007/2008 | 25 | 19 | 3 | 6 | 4 | 3 | – | – | 32 | 28 |
| שטוטגרט | בונדסליגה | 2008/2009 | 32 | 24 | 2 | 3 | 10 | 8 | – | – | 44 | 35 |
| שטוטגרט | בונדסליגה | סך הכול | 120 | 63 | 11 | 11 | 20 | 13 | 3 | 0 | 154 | 87 |
| באיירן מינכן | בונדסליגה | 2009/2010 | 29 | 10 | 4 | 3 | 12 | 1 | – | – | 45 | 14 |
| באיירן מינכן | בונדסליגה | 2010/2011 | 32 | 28 | 5 | 3 | 8 | 8 | – | – | 45 | 39 |
| באיירן מינכן | בונדסליגה | 2011/2012 | 33 | 26 | 5 | 2 | 14 | 13 | – | – | 52 | 41 |
| באיירן מינכן | בונדסליגה | 2012/2013 | 21 | 11 | 4 | 6 | 7 | 2 | 0 | 0 | 32 | 19 |
|  |  | סך הכול | 115 | 75 | 18 | 14 | 41 | 24 | – | – | 174 | 113 |
| פיורנטינה | סרייה א' | 2013/2014 | 9 | 3 | 0 | 0 | 6 | 1 | – | – | 15 | 4 |
| פיורנטינה | סרייה א' | 2014/2015 | 20 | 4 | 4 | 4 | 8 | 2 | – | – | 32 | 10 |
|  |  | סך הכול | 29 | 7 | 4 | 4 | 14 | 3 | - | - | 47 | 14 |
| בשיקטש | סופר ליג | 2015/2016 | 33 | 26 | 3 | 0 | 5 | 2 | – | – | 41 | 28 |
|  |  | סך הכול | 33 | 26 | 3 | 0 | 5 | 2 | - | - | 41 | 28 |
| וולפסבורג | בונדסליגה | 2016/2017 | 33 | 16 | 2 | 1 | – | – | 2 | 1 | 37 | 18 |
| וולפסבורג | בונדסליגה | 2017/2018 | 12 | 1 | 3 | 0 | – | – | 0 | 0 | 15 | 1 |
|  |  | סך הכול | 45 | 17 | 5 | 1 | - | - | 2 | 1 | 52 | 19 |
| שטוטגרט | בונדסליגה | 2017/2018 | 16 | 8 | - | - | - | - | - | - | 16 | 8 |
|  |  | סך הכול | 16 | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | - | - | 16 | 8 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 402 | 217 | 41 | 30 | 81 | 42 | 5 | 1 | 529 | 290 |
תארים

אליפות הבונדסליגה: 2006/07
אליפות הבונדסליגה: 2009/10, 2012/13
הגביע הגרמני: 2009/10, 2012/13
ליגת האלופות: 2012/13
הסופר קאפ הגרמני: 2010, 2012
אליפות ליגת העל הטורקית בכדורגל: 2015/16
כדורגלן השנה בגרמניה: 2007
מלך השערים של הבונדסליגה: 2010/11 (28 שערים)
מלך השערים של הגביע הגרמני: 2007/08 (6 שערים), 2012/13 (4 שערים)
מלך השערים של יורו 2012 (3 שערים, יחד עם עוד חמישה שחקנים)
מלך השערים של הגביע האיטלקי: 2014/15 (4 שערים)
מלך השערים של ליגת העל הטורקית: 2015/16 (26 שערים)
מת לעוף

| --- | --- |

 בימוי:  מאוריציו ניצ'טי, גווידו מנולי 
 הופק בידי:  מריו צ'קי גורי, ויטוריו צ'קי גורי, סילביו ברלוסקוני 
 תסריט:  גווידו מנולי, מאוריציו ניצ'טי 
 שחקנים ראשיים:  מאוריציו ניצ'טי Enrico Grazioli Sergio Cosentino Riccardo Magherini רמו רמוטי Massimo Sarchielli ולריה קבאלי מריאלה ולנטיני לידיה ביונדי אנג'לה פינוקיארו פטריציו רוברסי רנאטו סקארפה 
 מוזיקה:  מנואל דה סיקה 
 מדינה:  איטליה 
 חברת הפקה:  Cecchi Gori Group, Medusa Film 
 חברה מפיצה:  Fine Line Features 
 הקרנת בכורה:  19 במרץ 1992 
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט מונפש למחצה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   volerevolare
 דף הסרט ב־IMDb
 
מת לעוף (באיטלקית: Volere volare) הוא סרט קומדיה איטלקי משנת 1991 בבימויו של מאוריציו ניצ'טי וגווידו מנולי. בסרט מככבים מאוריציו ניצ'טי, אנג'לה פינוקיארו ופטריציו רוברסי. הסרט משלב לייב אקשן עם אנימציה מסורתית.
תקציר עלילה

עלילת הסרט מתמקדת במאוריציו (אותו מגלם מאוריציו ניצ'טי), אדם אקסצנטרי, מגושם ומופנם אשר אחראי על הוספת אפקטיים קוליים בסרטים מצוירים אמריקנים קלאסים. אחיו, שהוא גם שותפו העסקי, עוסק למחייתו בדיבוב לאיטלקית של סרטים פורנוגפיים זרים.
מאוריציו הופך במהלך הסרט בהדרגה לדמות מונפשת, וככל שהטרנספורמציה מתקדמת חייו הופכים ליותר ויותר סוריאליסטיים ומסובכים. רגע לפני שהוא הופך לדמות מצוירת הוא פוגש את מרטינה (אנג'לה פינוקיארו) עם עבודה מאוד לא שגרתית בה הוא מתאהב.
צוות השחקנים הראשי

מאוריציו ניצ'טי - בתפקיד מאוריציו
אנג'לה פינוקיארו - בתפקיד מרטינה
פטריציו רוברסי - בתפקיד פטריציו
מתחם לביא

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  גבעתיים 
 תאריך ייסוד:  שנות ה־30 של המאה ה־20 
 קואורדינטות:  32°04′43″N 34°49′13″E﻿ / ﻿32.07872°N 34.820395°E﻿ / 32.07872; 34.820395
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מתחם לביא(למפת גוש דן רגילה) מתחם לביא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתחם לביא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתחם לביא  he מתחם לביאhe מתחם לביאמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מתחם לביא הוא מתחם מעונות פועלים שהוקם בעיר גבעתיים בין השנים 1935–1937. במתחם שלושה בנייני מעונות טוריים מקבילים שתוכננו על ידי האדריכלים יוסף נויפלד וישראל דיקר. בשנת 2000 יועד המתחם להריסה במסגרת פרויקט פינוי-בינוי אך בשנת 2012 הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה תל אביב פסקה כי יש לחדש ולשקם את המתחם ולהימנע מהריסתו עקב ערכו ההיסטורי.
היסטוריה

מתחם לביא נבנה בשולי רמת יצחק דרומית לרמת גן. המעונות תוכננו על ידי האדריכלים יוסף נויפלד וישראל דיקר - ממגבשי הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל. המתחם כולל שלושה בניינים טוריים מקבילים בני שתיים עד שלוש קומות. בין הבניינים ניטעו עצי פיקוס, מדשאות ושיחים שונים. המתחם אוכלס על ידי חברי תנועת פועלי ציון שמאל. שלושת הבניינים נקראו "מעונות פועלים", להבדיל מ"מעונות העובדים" בתל אביב. השם מרמז על ההיבדלות האידאולוגית בין מפלגת פועלי ציון שמאל לבין המפלגה השלטת. קומות הקרקע של הבניינים שימשו צרכים קהילתיים שונים - צרכנייה, אולם תרבות ובית דפוס יידישאי שהדפיס את הביטאון "ניוואלט" ("העולם החדש"). בתחילת שנות ה-40 סופחו מעונות הפועלים והשטחים הירוקים מסביבם לגבעתיים.
בשנת 1986 ערכו בני המייסדים כנס יובל לבניית המתחם.
פולמוס פינוי-בינוי המתחם

בשנת 2000 משרד השיכון ייעד את המתחם לתוכנית פינוי-בינוי. חברת אפריקה ישראל וחברת נוה גד מקבוצת נכסים ובניין קידמו בניית שני מגדלים בני 29 קומות במקומם של הבניינים הקיימים. התוכנית כללה גם בניית מבני ציבור והקמת תשתיות חדשות וזכתה לתמיכת עיריית גבעתיים ודיירי המעונות. התוכנית אושרה בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ב-2005 והופקדה להתנגדויות על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה ב-2010.
המתנגדים לתוכנית, ובהם תושבי האזור, החברה להגנת הטבע, ואחרים, הציגו נימוקי התנגדות שונים ובהם הטענה כי המתחם בכלל ראוי לשימור, מאחר שבשנותיה הראשונות של המדינה הוא שימש כמעונות פועלים. דגש מיוחד הושם על גילם של עצי הפיקוס במקום. הוועדה אישרה את טענת השימור והמתחם הוכרז כמיועד לשימור.
תושבי המתחם, עיריית גבעתיים וחברת נוה גד ערערו על ההחלטה באוגוסט 2011 במועצה הארצית לתכנון ולבנייה. בערר, שהוגש באמצעות היועצת המשפטית של עיריית גבעתיים, עו"ד תמר לרנר, טענה העירייה כי למתחם אין כל ערך אדריכלי מיוחד. עיריית גבעתיים הציעה בערר לשמר את מורשת פועלי ציון שמאל והאדריכלים על ידי פיתוח מוזיאון ושימור העצים במתחם..
המחלקה הארצית פסקה כי על הוועדה המחוזית לקבל החלטה סופית בעניין. הוועדה המחוזית בחנה תוכנית חלופית שהוצגה בערר וכללה שימור אחד הבניינים באתר ותשע חלופות נוספות שכללו דרגות שונות של שימור. בחודש יוני 2012 פסקה הוועדה המחוזית שהחלופות שנבחנו מציעות פיתוח הכולל רווח ליזמים והטבה לדיירים ולחוכרים באזור. לפיכך החליטה הוועדה המחוזית להעדיף את שימור המתחם, ללא תוכנית פינוי-בינוי במקום.
קישורין חיצוניים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  אריק מירובסקי, הוועדה המחוזית: מתחם לביא בגבעתיים ישוקם ויפותח ללא פרויקט פינוי-בינוי, באתר TheMarker‏, 20 ביוני 2012
↑  נועם דביר, גלריה, פינוי-בינוי לבניינים היסטוריים לטובת פרויקט נדל"ן, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2010
↑  שלומית צור, מה יעלה בגורלו של מתחם לביא, באתר nrg‏, 2 באפריל 2012
↑  מיכל מרגלית, ‏נדחתה תוכנית הפינוי בינוי במתחם לביא בגבעתיים, באתר גלובס, 20 ביוני 2012
עצי הפיקוס במתחם בני כמאה שנה
מתחם צ'יף רוי מאטה

מתחם צ'יף רוי מאטה (אנגלית Chief Roi Mata’s Domain; צרפתית Domaine du chef Roi Mata) כולל שלושה אתרים מאמצע המאה ה-13 בוונואטו, הקשורים לחייו ולמותו של רוי מאטה, צ'יף מלנזי נודע באיים הדרומיים והמרכזיים של ונואטו. האתרים נמצאים על האיים "אפאטה" (Efaté), "ללפה" (Lélépa) ו"רטוקה" (Rétoka, הידוע גם בשם האט), והם כוללים את מקום מגוריו של רוי מאטה במנגאס, את מערת פלה בה מת ואת קברו. שלושת האתרים משקפים את הקשר שבין מסורת בעל פה וארכאולוגיה, ובשנת 2008 הוכרזו כאתר המורשת העולמית הראשון בוונואטו.
האי רטוקה
ציורי קיר במערת פלה