stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנוער הערבי החלוצי
התנועה

בשיא פעילותה של התנועה, בשנת 1960, היו בה 45 קינים בכפרי הערבים בישראל וכ-1,800 חניכים.
לבוש התנועה היה חולצה כחולה עם שרוך לבן ("חולצה שוֹמֵרית") וכאפייה. היה לה סמל משלה וסיסמתה הייתה "חזק ונאמן" (שינוי מסיסמת השומר הצעיר "חזק ואמץ").
אף על פי שהכוונה המקורית הייתה הקמת קיבוץ ערבי או משותף, התוכנית הייתה למעשה אוטופית ולא צלחה. היא נתקלה בהתנגדות בשל כוונת המדינה להקצות קרקע להתיישבות יהודית והתנגדותה לאפשר זאת למען התיישבות ערבית. לבסוף הקימו בוגרי התנועה קואופרטיבים אחדים ביישוביהם בתמיכת מרכז הקואופרציה של ההסתדרות הכללית.
התנועה לא האריכה ימים. עם תום תקופת הממשל הצבאי היא נחלשה משמעותית, גם בשל התגברות התודעה הלאומית בקרב הצעירים הערבים על רקע עליית הנאצריזם בעולם הערבי. עד שנות השמונים התקיימה התנועה במתכונת מצומצמת כ"תנועת הנוער הערבית". בשנת 2004 התפרקה תנועת הנוער הערבית, ובשנת 2006 התקבלה החלטה משותפת לקיים את התנועה כחטיבה אוטונומית בתוך תנועת השומר הצעיר בשם אג'יאל.
התנועה > הכשרה בקיבוצי השומר הצעיר

במסגרת התנועה, החל מ-1951, יצאו מאות צעירים ערבים ישראלים בקיבוצי השומר הצעיר לתקופות ממושכות על מנת לקבל שם הכשרה חקלאית ואידאולוגית. היה זה יישום של סיסמת השומר הצעיר "ציונות, סוציאליזם ואחוות עמים". בין מובילי היוזמה בשומר הצעיר היו המזרחן אהרן כהן ומדריך הנוער אברהם בן צור.
הצעירים הערבים גרו בקיבוצים, למדו עברית, עבדו והשתתפו בפעילות החברתית והפוליטית. בפועל היה הדבר בניגוד למגבלות שהטיל הממשל הצבאי על ערביי ישראל, שאסרו עליהם לצאת את כפריהם ללא היתר. לפחות במקרה אחד, בקיבוץ יקום, גירשו חברי הקיבוץ שוטרים צבאיים שהגיעו כדי ללכוד את החניכים הערבים. בקיבוצים למדו החניכים עברית. חלקם קיבלו שמות עבריים. מעטים התחתנו עם נשים יהודיות.
לחניכים שיצאו לקיבוצים היו מניעים שונים: בעוד שחלקם קיוו לבסס שיויון ושיתוף, היה המניעים של אחרים כלכלי - להתפרנס ולצאת מהמציאות הכלכלית הקשה ששררה באותו זמן בכפריהם עקב אילוצי הממשל הצבאי. המפגש של חלקם עם החברה היהודית - שאותה הכירו עד אז דרך מנגנון הממשל הצבאי - היה לא קל. גם חלק מבני משפחותיהם של החניכים התנגדו ליציאתם אל הקיבוצים היהודים. חברי הקיבוצים מצדם התמודדו עם דעות קדומות אודות החברה הערבית כאשר קלטו את החניכים הערבים. חלק מהחניכים הערבים טענו שלמרות השאיפה לשיויון, בפועל הם לא זכו תמיד בקיבוצים ליחס שוויוני, וגם הופלו לרעה לעומת ילדי חוץ יהודים שנקלטו בקיבוצים.
לתוכנית ההכשרה הייתה השפעה של ממש על עתידם של החניכים ושל בני משפחותיהם. רבים מהחניכים הערבים בקיבוצים המשיכו בפעילות פוליטית לאחר ששבו ליישובי המוצא שלהם. רובם הצטרפו למפ"ם. כמה מהם הגיעו לתפקידים בכירים בשלטון המקומי. כמה מהחניכים זכו בזכות ההכשרה בקיבוצים ולימוד השפה העברית לקרש זינוק ללימודים גבוהים ולהתקדמות חברתית וכלכלית. ביניהם היו עטאללה מנצור, לימים עיתונאי בעיתון הארץ וחבר הכנסת מסיעת מרצ וליד צאדק.
ראו גם

קשרי ההסתדרות עם ערביי ישראל
לקריאה נוספת

יהושפט נצר, תמר רז, תנועת הנוער הערבי החלוצי מיוזמת מפלגת הפועלים המאוחדת: סוגיה בתולדות ערבי ישראל, תל אביב: מכון שילוח לחקר המזרח התיכון ואפריקה - אוניברסיטת תל אביב, 1976.
הערות שוליים

↑  אברהם בן צור היה המדריך של ההכשרה הראשונה בשער העמקים
| תנועות נוער וארגוני נוער בישראל |
| --- | --- | --- |
| אינם מזוהים פוליטית | אור לחינוך • אות הנוער • אחריי! • איגי • ארגון הצופים הערביים • האיחוד החקלאי • המכבי הצעיר • הנוער הדרוזי • הצופים הדרוזים • הצופים העבריים • הצופים הערבים האורתודוקסים • הצופים הערבים הקתוליים • התאחדות הצופים והצופות בישראל • התנועה החדשה • כנפיים של קרמבו • LEAD • נוער חובב תנ"ך • צופי בתי הספר הערביים והדרוזים • שומרי המפרץ |  |
| מזוהים עם השמאל הפוליטי | אג'יאל • בני המושבים • ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי • המחנות העולים • הנוער העובד והלומד • הנוער הערבי החלוצי • השומר הצעיר • נוער הדמוקרטים • סדאקה רעות |  |
| מזוהים עם המרכז הפוליטי | נוער יש עתיד |  |
| מזוהים עם הימין הפוליטי | ההנהגה הצעירה באיחוד הלאומי‏ • הנוער הלאומי בית"ר • הנוער הציוני • נוער הליכוד |  |
| תנועות נוער דתיות | אריאל • בני עקיבא • הנוער הדתי העובד והלומד • נוע"ם • נוער תל"ם • עדת הצופים • עוז • עזרא |  |
| תנועות נוער חרדיות | אור ישראלי • בנות בתיה • היכלי ענ"ג • פרחי הדגל • נוער חב"ד • צבאות השם |  |
| ארגוני נוער השייכים לגופים ממסדיים | גדנ"ע • גדנ"ע אוויר • חוגי סיירות • מועצת התלמידים והנוער הארצית • מועצת תנועות הנוער בישראל • נוער מד"א • צופי אש |  |
| תנועות נוער שנסגרו | בית"ר • הצבעים שלנו • התנועה המאוחדת • טלנוער • נוער התחיה • נוער לנוער • עליית הנוער • צמרת• נוער העבודה • נוער מרצ |  |
| מושגי יסוד בהדרכה | חניך • מדריך נוער • בוגר • רכז • קבוצה • פעולה • מערך פעולות • גיבוש • הנהגת נוער • מתודיקה בהדרכה • מקורות ההשפעה של המדריך  • קורס הדרכה |  |
ברזיות בנסון

ברזיות בנסון (באנגלית: Benson Bubblers) הן מזרקות שתייה איקוניות מארד, הקרויות על שמו של איש העסקים והנדבן סיימון בנסון (אנ') (1852–1942), הממוקמות ברובן בעיר פורטלנד במדינת אורגון שבארצות הברית. בשנת 1912 תרם בנסון 10,000 דולר לרכישה והתקנה של 20 ברזיות; מתכנן הברזיות היה האדריכל המקומי א. א. דויל (אנ'). הן נחשבות חלק מן המורשת העירונית.
לתרומת הברזיות על ידי בנסון היו שתי סיבות: האחת, תקוותו שהן יביאו להפחתת צריכת המשקאות האלכוהוליים בעיר בהפסקות הצהריים; השנייה הייתה שהוא הבחין בצורך בהן כשראה ילדה בוכה בשל חוסר יכולתה למצוא מים לשתייה.
בשנת 1958 שופצו הברזיות. בשנות ה-70 ביקשה משפחת בנסון להתקין את הברזיות רק במרכז פורטלנד "כדי שלא להפחית מהייחודיות שלהן". ברזיות נוספות המשכפלות את הסגנון המקורי של בנסון נוצקו והותקנו במהלך השנים.
על פי משרד שירותי המים של פורטלנד, ניתן למצוא בעיר 52 ברזיות בנסון "אמיתיות", שבכל אחת מהן ארבע קערות שתייה. שני מתקנים מעין אלו קיימים מחוץ לפורטלנד. בשנת 1965 העניקה עיריית פורטלנד מתקן אחד במתנה לעיר התאומה של פורטלנד, סאפורו שביפן. המתקן השני השני הוצב במוזיאון מריהיל לאמנות (אנ') ליד מריהיל, וושינגטון, על פי בקשה מיוחדת של סם היל, חבר של סיימון בנסון. בפורטלנד אפשר למצוא 74 מתקנים נוספים שבכל אחד מהם מותקנת קערה בודדת.
ביחד מספקות הברזיות קרוב ל-100,000 גלונים של מי שתייה ביום בכל ימות השנה, למעט במהלך תקופות של מזג אוויר קר במיוחד. לעיתים, בתקופות של בצורת קיצית ממושכת, השביתה העירייה את אספקת המים אליהן לפרק זמן מסוים, הן כדי לחסוך במים והן כדי לעודד אזרחים לחסוך בזמנים שכאלה.
בית מקלנבורג

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה, שוודיה ונורווגיה
 תארים:  הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין   הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ   מלך שוודיה   מלכת הולנד
 מייסד:  פריביסלאב ממקלנבורג
 השליט האחרון:  גוסטב אדולף (גיסטרו)   פרידריך פרנץ הרביעי (שוורין)   אדולף פרידריך השישי (שטרליץ)
 ראש הבית הנוכחי:  בורווין, דוכס מקלנבורג
 תקופת השושלת:  1167 – 1918 – המהפכה הגרמנית
 אתניות:  גרמנית
 ענפים:  מקלנבורג-שוורין   מקלנבורג-שטרליץ
בית מקלנבורג, הידוע גם בשם ניקלוטינג, הוא שושלת צפון גרמנית ממוצא סלאבי ששלטה עד 1918 באזור מקלנבורג, בהיותה בין המשפחות השולטות ביותר באירופה. יוליאנה, מלכת הולנד (1909-2004), מלכת הולנד לשעבר (1948-1980), הייתה חברה אגנטית בבית זה.
שלט האצולה

כל שדה בסמל מסמל את אחת משבעת השלטונות הבכירים של מדינת מקלנבורג: רובע שמאל עליון: דוכסות מקלנבורג, רובע ימין עליון: הלורדות של רוסטוק, רובע אמצע-שמאל מחולק לשניים: נסיכות שוורין, שלט אמצעי: רוזנות שוורין, רובע ימין אמצע: נסיכות רצבורג, רבע שמאל תחתון: הלורדות של שטארגארד, ורובע ימין תחתון: נסיכות ונדן.
מקלנבורג
מקלנבורג-גיסטרו
מקלנבורג-שוורין
מקלנבורג-שטרליץ
תביעות לכס המלכות השוודי

הדוכסים ממקלנבורג רדפו מהמאה ה-14 לתביעה לירושה בשוודיה. הדוכס ממקלנבורג היה צאצא ויורש של שתי נשים שאגדות קשרו לבתי המלוכה הסקנדינביים:
סבתו של היינריך השני, הלורד של מקלנבורג מצד אביו, אשת אצולה סקנדינבית בשם כריסטינה, אשתו של היינריך בורווין השני, הלורד של מקלנבורג (נפטר בשנת 1226), הייתה בתו של סוורקר השני, מלך שוודיה מאשתו הראשונה. כריסטינה הייתה אמו של יוהאן הראשון, הלורד של מקלנבורג, שבנו היה היינריך הראשון, הלורד של מקלנבורג .
סבתו של היינריך השני, הלורד של מקלנבורג מצד אמו, גברת בשם מריאנה, הייתה אשתו הראשונה של הדוכס ברנים הראשון מפומרניה (נפטר בשנת 1278), לורד וולגסט, וכן אחותו של מלך אריק האחד עשר, מלך שוודיה. מריאנה ילדה ילדה יחידה ששרדה, בת בשם אנסטסיה מפומרניה, שהפכה אז לאשתו של היינריך הראשון, הלורד של מקלנבורג (נפטר בשנת 1302) ולאמו של היינריך השני.
שושלת סוורקר נכחדה לאחר שאיבדה את כס המלכות בסופו של דבר לאריק האחד עשר. השושלת הגברית של אריק העשירי נכחדה, וסוגיית בנותיו האחרות נכחדה על ידי בירגר יארל, בעלה של בתו (היחידה שעדיין חיה בשנת 1250), אינגבורג אריקסדוטר משוודיה. בירגר הקפיד מאוד להבטיח את המלוכה לבניו שלו.
תביעתם של הדוכסים ממקלנבורג לכס המלכות השוודי הפכה למציאות במהלך שלטונו קצר: בנו של היינריך השני, אלברכט השני, דוכס מקלנבורג (1318-1379), נישא לקרובת משפחה, יורשת סקנדינבית בשם יופימיה משוודיה ונורווגיה (נולדה ב-1317 ומתה ב-1370). בנם השני של בני הזוג, הדוכס אלברכט השלישי, הדיח את דודו מהכס השוודי, ועלה כמלך.
מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק בחרה באריק מפומרניה כיורש שלה. אריק צאצא מאחיו הבכור של אלברכט השלישי. המלכים של איחוד קאלמאר היו כולם צאצאים קוגנטיים של בית מקלנבורג.
בית מקלנבורג, צאצא של בנה הצעיר של יופימיה, מגנוס הראשון, דוכס מקלנבורג, המשיך לשמור על תביעתם לכס המלכות, ומדי פעם עורר את המצב בסקנדינביה.
תביעות לנורווגיה

ממלכת נורווגיה (872-1397) הייתה הממלכה הסקנדינבית היחידה מימי הביניים שמלכותה הייתה תורשתית, ולא נבחרת. כבר כשאולף הרביעי, מלך נורווגיה היה צעיר ואמו מרגרטה הייתה יורשת עצר, קידמו הדוכסים ממקלנבורג את טענותיהם.
תביעתם של הדוכסים ממקלנבורג לכס המלכות הנורווגי התבססה על מוצאם מיופימיה משוודיה, נכדתו של הוקון החמישי, מלך נורווגיה.
כשאולף הרביעי מת ב-1387, נורווגיה הייתה ללא מלוכה, אלא תחת השלטון של מרגרטה. עד מהרה היא בחרה ביורש, אריק מפומרניה, שאמו מריה ממקלנבורג הייתה נכדתה הבכורה של יופימיה.
כאשר אחיינו של אריק, המלך כריסטופר מת (לפני מותו של אריק השלישי המודח מנורווגיה), לאחר הפסקה מסוימת, כריסטיאן השמיני מאולדנבורג, שהיה צאצא דרך בנות של יופימיה ובית מקלנבורג (הנכד של בתה של יופימיה), נבחר למלך נורווגיה בשנת 1450, והפעם גבר על פני בן דודו ויריבו מהשורה הזכרית, היינריך השמן, דוכס מקלנבורג.
הדוכסים ממקלנבורג המשיכו להתייחס לעצמם כיורשים החוקיים לכס המלכות של נורווגיה אך הם לא הצליחו להשיג את הממלכה מהאולדנבורגים.
מדינות מודרניות במקלנבורג

בסביבות שנת 1711 נחתם הסכם בין הדוכסים ממקלנבורג לבין הנסיך הבוחר מברנדנבורג שבאמצעותו הוכר הנסיך הבוחר כיורש הבא של מקלנבורג לאחר השורות הגבריות של בית הגנאלוגיה של מקלנבורג. בכך ראו עצמם הנסיכים הבוחרים, לימים מלכי פרוסיה, כמי שהפכו לחברי בית מקלנבורג והחלו להשתמש בתארים שלו, למשל הדוכס ממקלנבורג, בין התארים שלהם.
החוקיות של אותו ויתור אמנה הייתה, ועדיין נמצאת בדיון, משום שלא כל חברי הבית דאז השתתפו במעשה, ולפחות אחד מהם היה אז קטין.
במאות ה-17 וה-18 חולקה הדוכסות מספר פעמים בין בני בית הדוכסות. מקלנבורג-שוורין, מקלנבורג-גיסטרו ומקלנבורג-שטרליץ היו נסיכויות חלוקה אופייניות. עד סוף המאה ה-18 חזרו רוב החלקים לענף הבכיר (שוורין), ולאחר מכן חולקה הנחלה לשתי מדינות עד סוף המונרכיה בגרמניה:
מקלנבורג-שוורין
מקלנבורג-שטרליץ
אלה הועלו לדוכסות גדולה על ידי הכרה בקונגרס וינה. ב-1918, פחות משנה לפני חיסול המלוכה, נכחד הקו הראשי של שטרליץ והדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין דאז נכנס לתפקיד העוצר, אך אי-בהירות הירושה (היה ענף זוטר של שטרליץ שהתגורר ברוסיה) לא נפתר עד שהמונרכיות הקטנות פורקו שתיהן לרפובליקות.
בית מקלנבורג היום > בית מקלנבורג-שוורין

בית מקלנבורג-שוורין נכחד בשורה הזכרית ב-31 ביולי 2001 עם מותו של פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, בנו הבכור ויורשו של הדוכס הגדול האחרון, פרידריך פרנץ הרביעי.
חברי בית מקלנבורג-שוורין הנותרים הם בנותיהם של הדוכס כריסטיאן לודוויג, בנם השני של פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכסיות דונאטה (נולדה ב-1956) ואדווינה (ילידת 1960).
בית מקלנבורג היום > בית מקלנבורג-שטרליץ

עם הכחדתה של שוורין, מקלנבורג-שטרליץ היא כעת הענף היחיד ששרד בבית הדוכס הגדול בשושלת הגברית. ראש הבית הנוכחי הוא בורווין, דוכס מקלנבורג.  סבו היה הרוזן גאורג מקארלו, בנו המורגנטי של גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1859–1909). גאורג אומץ בשנת 1928 על ידי דודו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג, ראש בית מקלנבורג-שטרליץ. לאחר מכן הוא קיבל את התואר והסגנון של "הוד מעלתו הדוכס ממקלנבורג", אשר אושר על ידי ראש הבית הקיסרי של רוסיה, קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ב-18 ביולי 1929 והוכר ב-23 בדצמבר על ידי הדוכס הגדול פרידריך פרנץ הרביעי ממקלנבורג-שוורין. הוא ירש את דודו כראש הבית ב-6 בדצמבר 1934  וקיבל את התואר ב-18 בדצמבר 1950.
בנוסף לדוכס בורווין, החברים הנוכחיים בבית מקלנבורג-שטרליץ הם אשתו הדוכסית אליס (לבית וגנר; ילידת 1959); ילדיהם הדוכסית אולגה (ילידת 1988), הדוכסים אלכסנדר (נולד ב-1991) ומיכאל (יליד 1994); ואחיותיו, הדוכסיות אליזבת כריסטינה (ילידת 1947), מריה קתרינה (ילידת 1949) ואירנה (ילידת 1952).
מדינות שנשלטו על ידי בית מקלנבורג

מקלנבורג (1167-1918), עם:
מקלנבורג-שטארגארד (1348-1471)
מקלנבורג-שוורין (1352-1918, עם הפרעות)
מקלנבורג-גיסטרו (1621-1701)
מקלנבורג-שטרליץ (1701-1918)
ורלה (1235-1436)
שוודיה (1364-1389)
הדוכסות הבלטית המאוחדת (נובמבר 1918)
הולנד (1948-1980) – דרך יוליאנה, מלכת הולנד (לא רשמי)
הערות שוליים

↑  Coat of Arms - website Mecklenburg-strelitz.org
↑  Mecklenburg-Strelitz, Beiträge zur Geschichte einer Region. p. 191.
1 2  L'Allemagne Dynastique, Tome VI : Bade-Mecklembourg. p. 235.
↑  Mecklenburg-Strelitz, Beiträge zur Geschichte einer Region. pp. 188–189.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283769005171  LCCN: sh85082785 
סמל מקלנבורג מפוצל לשישה רבעים ומגן שלט אחד באמצע.
הסימפוניה השביעית (הצהריים)

סימפונית "הצהריים" בדו מז'ור (הובוקן 7/I) היא מן הסימפוניות המוקדמות שכתב יוזף היידן. היא נכתבה יחד עם הסימפוניות מס' 6 ("הבוקר") ומס' 8 ("הערב") זמן קצר לאחר שהיידן נשכר כעוזר קאפלמייסטר בחצר אסטרהאזי.
תיאור

שלוש הסימפוניות הללו ידועות באופי הסולני והווירטואוזי שלהן. הריבוי הלא רגיל של קטעי סולו לכלים שונים אינו מיקרי; הנגנים בתזמורת החצר קיבלו "בונוסים" למשכורתם על הפגנת וירטואוזיות בנגינתם. נגינת סימפוניות אלה בוודאי גרמה לכך שהנגנים קיבלו יותר תוספות למשכורתם, דבר שהוביל לכך שהיידן התחבב על ידי נגני התזמורת, שאיתם רק התחיל לעבוד.
שלוש הסימפוניות הללו מתארות את מחזור היום. היצירות הוזמנו על ידי הנסיך אסטרהאזי בעצמו, שביקש שהיידן יכתוב את היצירות להרכב התזמורת שהייתה ברשותו. היצירה נכתבה בקרוב בשנת 1761, כאשר היידן זה אך הגיע לבית אסטרהאזי.
הרכב ומבנה

היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
2 חלילים,
2 אבובים,
בסון,
2 קרנות יער ,
כינור ראשון,
כינור שני,
ויולות,
צ'לים,
קונטרבסים ו
צ'מבלו.
הסימפוניה כתובה במבנה הנפוץ של התקופה הקלאסית, ופרקי היצירה הם:
1. אדאג'יו-אלגרו - הפרק נפתח בהקדמה איטית ומלכותית, שאמורה לדמות יום קיץ שטוף שמש וחמימות. אקורדים חגיגיים בצעדים איטיים נשמעים בזה אחר זה. היידן עושה שימוש באפקט של החלשת והגברת הצלילים, למען יצירת רשמיות, הוד והדר. חלק האלגרו שמיד לאחר ההקדמה בנוי בצורת סונאטה. הוא נפתח לאחר אוניסון קצר בכינורות, שמתפצל לשני כיוונים מנוגדים. התזמורת כולה עונה לכינורות בקטע פורטה חגיגי. כמו בסימפוניית הבוקר היידן מעביר את המלודיה מכלי לכלי, ובכך יוצר קטעי סולו רבים לכלים שונים, למרות שבניגוד לסימפונייה הקודמת, כאן אין כלי שבולט במיוחד (בסימפוניה הקודמת היה זה החליל). חלק הפיתוח נפתח בקטעי סולו קצרים לכינורות לאבובים, ומעברים הרמוניים חגיגיים. הפיתוח ארוך יחסית, וכולל בתוכו תוכן רב מן האקספוזיציה. בפיתוח היידן גם מעביר את המלודיה מכלי לכלי ויוצר צורה שדומה לפרק במבנה קונצ'רטו גרוסו בארוקי. לאחר הפיתוח מופיעה הרפריזה, ואת הפרק מסיימת קודה קצרה.
2. רצ'יטטיב-אדג'יו - כותרת הפרק משונה במעט, מפני שרצ'יטטיב הוא קטע אופראי שנועד לחיקוי דיבור של האדם, ולכן לא מתקבל על הדעת שיהיה רצ'יטטיב בסימפוניה קלאסית, שבנויה לפי מבנה מוקפד וחמור. הפרק נפתח במהלך הרמוני ארוך, שלמעשה אין לו כל מלודיה בולטת לאוזן. עם כניסת הכינורות בארבעה "מונולוגים" דרמטיים שנשמעים ממש כמו מוזיקה אופראית, מובנת כותרת הפרק הלא שיגרתית. בחלק השני של הפרק, נכנסים החלילים, והרצ'יטטיב הופך למוזיקה סטנדרטית ולא חופשית. גם כאן, הסולנים מחליפים בינם לבין עצמם את המלודיות השונות. לאחר קטע מעבר עם טריולות, מופיעה קדנצה ווירטואוזית במיוחד של הכינור והצ'לו, שקוטעת את המנגינה התזמורתית.
3. מנואט וטריו - זה מנואט איטי חגיגי ומלכותי. הקרנות  עונות על המשפט הראשון ביחד עם הצ'לו. בפרק יש תנועות מהירות רבות ומפתיעות. בראשית הטריו הצ'לו זוכה לקטע סולו ואילו הקרנות זוכות לסולו בחלק השני של הטריו. לאחר מכן המנואט חוזר ונגמר בקטע חגיגי.
4. אלגרו - פרק זה גם כן בנוי בצורת סונאטה. בתצוגה יש קטעי סולו ווירטואוזים לכינורות ולחלילים, שלאחר מכן הופכים לקטע ווירטואוזי אחד ארוך שמנוגן בידי כל התזמורת. צורת הקונצ'רטו גרוסו חוזרת גם כאן, עם ריבוי של סולנים. בחלק הפיתוח חוזר היידן על מוטיבים שונים מהפרק, ומפתח אותם בעזרת הסולנים. לאחר הריפריזה, הפרק ואיתו כל הסימפוניה, נגמר.
מקור הכינוי

הכינוי של הסימפוניה (במקור Le midi) איננו מאת היידן, אך ניתן לה זמן קצר לאחר השמעתה הראשונה, כנראה על ידי הנסיך אסטרהאזי, שביקש מהיידן לכתוב יצירות שמתארות את מחזור היום: שמש, צהריים וערב. עוד סיבה לשם הזה היא בהקדמה: הפתיחה האיטית של הסימפוניה, שכנראה הזכירה למאזיניה הראשונים יום שטוף שמש, או שעת צהריים חמה.
ראו גם

הסימפוניה השישית (הבוקר) של היידן
הסטירה

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Slap 
 סוגה:  דרמה
 בימוי:  ג'סיקה הובס, מתיו סאוויל, טוני איירס, רוברט קונולי
 שחקנים:  ג'ונתן להפאליה, מליסה ג'ורג', סופי אוקונדו, אסי דייוויס, אלכס דימיטריאדס, לקס מרינוס, דיאנה גלן, אנתוני הייז, סופי לואו, בלייק דייוויס, אוליבר אקלנד
 פרסים:  פרס ACTAA, פרס לוגי
 ארץ מקור:  אוסטרליה 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 מפיק:  פני צ'פמן
 מפיקים בפועל:  טוני איירס, הלן באודן, מייקל מקמאהון
 הפצה:  הולו 
 אורך פרק:  51 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ABC1
 רשת שידור בישראל:  HOT3
 תקופת שידור מקורית:  6 באוקטובר 2011 – 24 בנובמבר 2011
 תקופת שידור בישראל:  12 באוקטובר 2012 – 30 בנובמבר 2012
 קישורים חיצוניים
 www.abc.net.au/tv/theslap/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הסטירה (באנגלית: The Slap) היא סדרת טלוויזיה אוסטרלית, המבוססת על ספר בעל שם זהה מאת כריסטוס ציולקאס. הסדרה שודרה בערוץ ABC1 בשנת 2011.
עלילה

הקטור (ג'ונתן להפאליה) ואיישה (סופי אוקונדו) הם בני זוג שחיים במלבורן עם שני ילדיהם. הקטור, בן למשפחה יוונית, עובד במשרד האפוטרופוס הכללי ואיישה, ממוצא הודי, היא וטרינרית. בפרק הפתיחה עורכת איישה את מסיבת יום הולדתו ה-40 של הקטור. בין המוזמנים:
בן-דודו של הקטור, הארי (אלכס דימיטריאדס), רעייתו סנדי (דיאנה גלן) ובנם רוקו (רפאלה קוסטבילה). הארי הוא בעל מוסך משגשג, ומשפחתו חיה בבית מפואר.
הוריו של הקטור, מנוליס (לקס מרינוס) וקולה (טולה יאני).
חברתה של איישה, רוזי (מליסה ג'ורג'), בעלה גארי (אנתוני הייז) ובנה בן ה-5 הוגו (ג'וליאן מינאו). רוזי סבלה לאחר לידתו של הוגו מדיכאון לאחר לידה, אך לאחר שהתאוששה מכך הפכה לאם מגוננת, שעדיין מניקה את בנה.
חברתה של איישה, אנוק (אסי דייוויס), רווקה יהודייה המשמשת כתסריטאית באופרת סבון. אנוק מגיעה למסיבה עם ריס (אוליבר אקלנד), כוכב אופרת הסבון שהיא התסריטאית שלה, הצעיר ממנה בשנים רבות, ועמו היא מנהלת מערכת יחסים.
חברו המוסלמי של הקטור, בילאל (טוני בריגס), רעייתו שמירה (פיטה בריידי) וילדיהם.
קוני (סופי לואו), נערה בת 17 שעובדת כמזכירה במרפאה הווטרינרית של איישה, ומשמשת לעיתים כשמרטפית של ילדיהם של הקטור ואיישה. הקטור וקוני חשים משיכה הדדית זה בזו, חרף הבדלי הגילאים ביניהם. קוני מגיעה למסיבה עם חברהּ הטוב ריצ'י (בלייק דייוויס).
במהלך המסיבה, משחקים הילדים קריקט. הוגו נפסל, ונדרש לעזוב את המשחק. הוא מסרב, ומנופף במחבט לכל עבר. הארי ניגש אליו, משליך את המחבט וסוטר לו. הסטירה הופכת לאירוע מכונן שמטלטל את עולמם של המשתתפים במסיבה. האירועים שמתרחשים בעקבותיה גורמים לכל אחד מהם לבחון מחדש את חייו ואת מערכות היחסים שלו עם הסובבים אותו.
שמונת פרקי הסדרה שומרים על רצף כרונולוגי, אך כל אחד מהם מתמקד בדמות אחרת ובנקודת מבטו, בעזרת מספר יודע כל. הפרק הראשון מתמקד בהקטור, השני באנוק, ואחר כך הארי, קוני, רוזי, מנוליס, איישה וריצ'י.
שידור

מלבד באוסטרליה, שודרה הסדרה גם בבריטניה (בערוץ BBC Four), מזרח אירופה, ספרד, פורטוגל, יוון, טורקיה, ארצות הברית, קנדה, ברזיל, ניו זילנד, ישראל (בערוץ (HOT3), שוודיה, נורווגיה ופינלנד.
פרסים

הסדרה והמשתתפים בה זכו במספר פרסים באוסטרליה, והיו מועמדים לפרסים נוספים מחוצה לה. הסדרה עצמה זכתה בפרס ACTAA (פרס האקדמיה האוסטרלית לאמנות הקולנוע והטלוויזיה) בקטגוריית המיני-סדרה הטובה ביותר. אלכס דימיטריאדס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (ג'ונתן להפאליה היה אף הוא מועמד בקטגוריה זו), דיאנה גלן זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר, מתיו סאוויל זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר, וברנדן קאוול זכה בפרס התסריט.
הסדרה זכתה גם בפרס לוגי בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר. פרס לוגי הוענק גם למליסה ג'ורג' בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. אלכס דימיטריאדס ואסי דייוויס היו מועמדים בקטגוריית השחקן והשחקנית הטובה ביותר, בהתאמה, אך לא זכו בפרס. גילדת התסריטאים האוסטרלית העניקה לסדרה את פרס העיבוד הטלוויזיוני הטוב ביותר ליצירה כתובה וגילדת הבמאים העניקה למתיו סאוויל את פרס הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
מחוץ לאוסטרליה, הייתה הסדרה מועמדת לפרס באפט"א בקטגוריית סדרת הטלוויזיה הזרה הטובה ביותר. המפיקים מייקל מקמאהון, טוני איירס והלן בודן, וכן השחקנים אנתוני הייז, בלייק דייוויס, מליסה ג'ורג' וסופי אוקונדו, היו מועמדים לפרסים בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו.
דיאנה גלן עם פרס AACTA בו זכתה
בקוניאוסלופ

| --- | --- |
סמל בקוניאוסלופסמל בקוניאוסלופ

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מרכז טרנסדנוביה
 מחוז:  וספרם (מחוז) וספרם
 נפה:  נפת זירץ
 שטח:  14.2 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  444 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  47°20′40″N 17°55′33″E﻿ / ﻿47.344361111111°N 17.925780555556°E﻿ / 47.344361111111; 17.925780555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://bakonyoszlop.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בקוניאוסלופ(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בקוניאוסלופ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בקוניאוסלופ (בהונגרית: Bakonyoszlop) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבקונבל מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 575 ובשנת 2020 רק 444 תושבים.
יהודי בקוניאוסלופ

בבקוניאוסלופ חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ישנו תיעוד של יהודים ילידי הכפר שנרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 9 |  |
| 1880 | 8 | 908 |
| 1910 | 16 |  |
| 1920 | 5 |  |
| 1930 | 4 |  |
| 1941 | 3 | 1,056 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודים מבקוניאוסלופ שנרצחו בשואה באתר יד ושם
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת זירץ |
| --- | --- | --- |
| יישובים | זירץ • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550251505171  LCCN: n78081841  VIAF: 132505598   WorldCat (עם VIAF): 132505598
בקונבל

בקונבל (בהונגרית: Bakonybél) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבקונבל מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,574 ובשנת 2020 רק 1,186 תושבים.