stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיחוד הלאומי (צרפת)
היסטוריה

המפלגה הוקמה על ידי ז'אן-מארי לה פן באוקטובר 1972, והוא הנהיג אותה במשך 39 שנים ברציפות. ב-16 בינואר 2011 נבחרה בתו מארין לה פן ליושבת ראש החזית הלאומית ברוב של 67.65% של קולות חברי הוועידה שהתכנסו לבחירת היורש למנהיג.
בשנת 2012 נבחרה מריון מרשל לה פן, נכדתו של ז'אן-מארי לה פן, לכהן כחברת הפרלמנט הצרפתי מטעם המפלגה. החל משנת 2022 עומד בראש המפלגה ז'ורדן ברדלה.
ב-1 ביוני 2018 הכריזה מארין לה פן על שינוי שמה של המפלגה לשם הנוכחי כחלק ממיתוג מחדש של המפלגה.
ביוני 2024, המפלגה, בראשות יושב הראש שלה ז'ורדן ברדלה, ניצחה בבחירות לפרלמנט האירופי בגדול עם 31.4% מהקולות. מאוחר יותר באותו חודש, קואליציית ימין בראשות RN עמדה בראש הסיבוב הראשון של הבחירות בצרפת עם שיא של 33.2% מהקולות.
אידאולוגיה

האידאולוגיה הפוליטית של המפלגה מתמקדת בצמצום ההגירה לצרפת, סילוק השוהים הבלתי חוקיים ממנה, ומתן קדימות לאזרחי צרפת על פני הזרים במדינה בנושאי תעסוקה, דיור, תרבות ושירותי רווחה. בבחירות לנשיאות צרפת ב-1995 התמודד לה פן על מצע שהבטיח "לשגר חזרה שלושה מיליון לא-אירופאים מצרפת, בדרכים הומניות ומכובדות". בבחירות 2002 מיתן במקצת את הטון הלאומני, ושם את הדגש על נושאי חוק וסדר תוך שהוא קורא לאכיפת חוק מוגברת, החמרת הענישה והחזרת עונש המוות.
נושאים נוספים על סדר יומה של המפלגה כוללים:
עצמאות גדולה בדמות עזיבת האיחוד האירופי (עד כדי התנתקות מהאירו וחזרה לפרנק הצרפתי) על ידי קיום משאל עם, התרחקות מהשפעת ארצות הברית וארגונים בינלאומיים, ויציאה מברית נאט"ו, תוך התקרבות לרוסיה והפחתת המעורבות הצבאית של צרפת בעולם;
מדיניות כלכלית פרוטקציוניסטית שתגביל את הסחר עם אירופה ועם יתר העולם במטרה "לשים את צרפת ראשונה"; תוך הגנה על תוצרת חקלאית ותעשייתית צרפתית מפני יבוא זול, באמצעות מיסוי היבוא והפחתת מיסים על יצרנים מקומיים
הפסקת בניית מסגדים ברחבי צרפת; איסור החזקת אזרחויות כפולות (למעט אזרחויות אירופאיות כפולות), עצירת אסלאמיזציה של צרפת
המפלגה מרבה למתוח ביקורת על "הממסד", הכולל, לשיטתה, את כל המפלגות האחרות ובכלל זה מפלגות הימין, ואת העיתונות. את ארבע המפלגות העיקריות של צרפת מכנה לה פן "כנופיית הארבעה". ברטוריקה של המפלגה, "הממסד" בוגד בצרפת ומונע ממנה את בשורת החזית הלאומית, ויתר מפלגות הימין אינן ימין אמיתי, כי אם תואמות השמאל הסוציאל-קומוניסטי.
כוח פוליטי

החזית הלאומית ניצחה בבחירות מוניציפליות במספר מועצות מקומיות בצרפת, במיוחד באזורים מוכי אבטלה וכאלה ששוררת בהם מתיחות בין צרפתים למהגרים. ברשויות המקומיות שכבשה הגבילה את שרותי הרווחה למהגרים ואת תקציבים לפעילות תרבותית שהיא מכנה "לא-צרפתית" או "אנטי-משפחתית". בין היתר קוצצו תקציבים למזון כשר לתלמידים יהודים ומוסלמים בבתי ספר. במקביל, הוגדלו תקציבי שיטור ואכיפת חוק.
בבחירות לנשיאות צרפת ב-2002 הפתיע לה פן את צרפת והעולם כאשר בסיבוב הראשון הגיע למקום השני בין מתמודדים רבים, בפיגור קטן אחרי הנשיא המכהן ז'אק שיראק, ולפני המועמד הסוציאליסטי ליונל ז'וספן. בסיבוב השני של הבחירות גבר שיראק על לה פן ברוב מוחץ, בעיקר בזכות תמיכת יריביו המושבעים מן השמאל, שהצביעו עבורו כהצבעה נגד לה פן יותר מאשר כתמיכה בו.
למרות ההפסד, התקרבותה חסרת התקדים של החזית הלאומית לשלב המכריע של הבחירות בצרפת נסכה בה עידוד רב, וגרמה דאגה כבדה ליתר הכוחות הפוליטיים בצרפת, מימין ומשמאל. דאגה הובעה בנושא גם מחוץ לגבולות צרפת, באיחוד האירופי ובארצות הברית.
באזורים רבים מגיע כוחה למעל 30% - המפלגה הגדולה ביותר. עובדה זו, תאורטית, יכולה הייתה להעניק לימין ניצחון בבחירות באותו אזור על פי השיטה האזורית הנהוגה בצרפת. אולם, בשל תדמיתה הקיצונית נרתעים פוליטיקאים ממפלגות ימין אחרות משיתוף פעולה אלקטורלי עם החזית הלאומית, רתיעה שתוצאתה פיצול כוחות במחנה הימין, אשר לא אחת מעניק את הניצחון לנציג השמאל גם כאשר אין לו רוב מוחלט. על כן, רבים במחנה הימין בצרפת מותחים ביקורת חריפה על התנועה ורואים בה "בעלת בריתו האובייקטיבית של השמאל".
בבחירות לנשיאות צרפת באפריל 2007 לא הצליחה לה פן לחזור על הישגה בבחירות 2002, ולא צברה די קולות בסיבוב הבחירות הראשון כדי להיות בין המתמודדים בסיבוב השני.
הערות שוליים

↑  France's National Front renamed 'National Rally', רויטרס, JUNE 1, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11993012f (data)  GND: 1167191226  LCCN: no2023044784  SUDOC: 236778560  VIAF: 603156565742923500001   WorldCat (עם VIAF): 603156565742923500001 
משמאל לימין: מארין לה פן (Marine Le Pen) נשיאת החזית הלאומית, ז'אן-מארי לה פן (Jean-Marie Le Pen) לשעבר נשיא החזית הלאומית, ברונו גולניש (Bruno Gollnisch) חבר החזית הלאומית ב-2010
אהבת ציון (רומן)

| --- | --- |

עטיפת הספר אהבת ציון. האיור הוא של בינה גבירץ
 מידע כללי
 מאת:  אברהם מאפו 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  דפוס ראם
 תאריך הוצאה:  1853
 מספר עמודים:  210
 
"אהבת ציון" (1853) הוא רומן היסטורי מאת הסופר היהודי אברהם מאפו. זה הרומן העברי הראשון וכתיבתו נמשכה עשרים ושלוש שנה.
היסטוריה

מאפו החל בכתיבת הרומן בהיותו עלם צעיר בן עשרים ושתיים בשנת 1830. הרומן יצא לאור לראשונה ב-1853 ועורר התרגשות רבה והתעוררות לאומית בקרב היהודים הרבה שנים לפני הקמת התנועה הציונית. הצעירים היהודים שהיו אמונים על שפת התנ"ך קראו בשקיקה את הרומן שתיאר את ארץ ישראל כארץ פורייה מלאה במעיינות, שדות וכרמים והגבירו בהם את הרצון לעזוב את הגולה ולעלות אליה.
הסיבות שגרמו לכתיבה הממושכת של הרומן היו רצונו להחזיר את עטרת לשון הקודש ליושנה, רצינותו בחיבור יצירה חזיונית גדולה, ושאיפתו לשלמות.
מאפו היה נוהג לצאת מרחובות קובנה ולעלות על גבעת אלקסוטס שם היה צופה על העיר ונהר הניימן ומדמה את ירושלים בימי התנ"ך.
ברומן יש דמויות חיוביות ודמויות שליליות באופן מובהק, ומאפו מעניק לחיוביות שמות חיוביים כמו תמר, ידידיה ויורם, ואילו לשליליות שמות בעלי משמעות שלילית או ששייכים לדמויות שליליות במקרא, כמו עכן, נבל, חלאה, זמרי. יוצא מן הכלל הזה הוא אמנון, שהוא דמות חיובית, בשונה מאמנון המקראי שהיה אנס, שנקרא כך כדי ליצור הקבלה למושג "אהבת אמנון ותמר" המופיע בחז"ל.
העלילה מתרחשת בממלכת יהודה בימי אחז וחזקיהו. האירוע ההיסטורי המרכזי המתואר ברומן הוא מסע סנחריב בארץ ישראל. מאפו מתאר את המצב בירושלים הנצורה ואת המחלוקת בין האקטיביסטים בראשות המלך חזקיהו וישעיהו בן אמוץ שלא מפחדים מאיומיו של רבשקה ובין התבוסתנים בראשות שבנא הסופר הדורשים להתייחס ברצינות לאיומיו של רבשקה ולהיכנע.
הרומן התפרסם ביותר מארבעים מהדורות בעברית, ותורגם לגרמנית, אנגלית, יידיש, רוסית, צרפתית, לדינו, ערבית ופרסית-יהודית. בישראל הוא הופיע בהוצאת יזרעאל עם דברי פתיחה של יעקב פיכמן.
בשנת 1947 הועלתה בהבימה ההצגה "אהבת ציון" בעקבות הרומן.
דמויות עיקריות

ידידיה - איש עשיר ונדיב, שר הרכוש של המלך. נשוי לתרצה ואב לתמר ותימן.
יורם - איש עשיר, ידידו של ידידיה, נשוי לחגית ונעמה. נופל בשבי הפלשתים ונמכר לעבד.
מתן - שופט מושחת. מתנקם בחגית שהעדיפה את יורם עליו. גורם לשריפתם למוות של חגית ובנה עזריקם.
נעמה - אשתו של יורם. מעלילים עליה שהיא שרפה את חגית ובנה. נאלצת לברוח למדבר בזהות בדויה ויולדת שם את אמנון ופנינה.
אמנון - בנם של יורם ונעמה. רועה צאן. הוא פוגש את תמר, מתאהב בה ומצילה מטפריו של אריה.
תמר - בתם של ידידיה ותרצה. עלמה יפת חן. אהבתה לאמנון יודעת מעלות ומורדות.
זמרי - נביא בעל. מצליח לברוח ולהגיע ליהודה לאחר כיבוש ממלכת שומרון. איש ללא מצפון המוכן לבצע כל קנוניה תמורת תשלום.
עזריקם - נבל - האיש הרע ברומן. נולד בשם נבל לעבד עכן ולאשתו חלאה. במעשה מרמה מחליף אותו עכן בעזריקם, בנה של חגית.
לקריאה נוספת

דן מירון, "הציפוי המזהיר: תרגיל בהבנת האמנות המליצית של א. מאפו ב'אהבת ציון'", מולד ו', תשל"ד, עמ' 93–107.
ישורון קשת, "'אהבת ציון' כתיאטרון בובות: מאה שנה למותו של מאפו", מולד א', תשכ"ח, עמ' 367–372.
הערות שוליים

↑  פישל לחובר, אברהם מאפו
↑  משנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה ט"ז
↑  אשר לרנר, אהבת ציון בהבימה, המשקיף, 25 ביולי 1947
↑  אהבת ציון בהבימה, דבר, 1 באוגוסט 1947
מבט על קובנה ונהר ניימן מגבעת אלקסוטס. נוף ששימש השראה לאברהם מאפו
בריאן טיילר

| --- | --- |

טיילר בשנת 2011
 לידה:  8 במאי 1972 (בן 52) מחוז אורנג', קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, תיכון קורונה דל מאר 
 עיסוק:  מלחין מוזיקלי, מנצח תזמורת, מעבד מוזיקלי, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  פסקול סרטים 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 פרסים והוקרה:  מועמדות לפרס באפט"א עבור "המלחין הטוב ביותר לשנת 2002"
 https://www.briantyler.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
בריאן תיאודור טיילר (Brian Theodore Tyler, נולד ב-8 במאי 1972) הוא מלחין, מנצח תזמורת, מעבד ומפיק מוזיקלי אמריקאי, שידוע בהלחנתם של פסקולים לסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו. בקריירה הענפה שלו, הוא הלחין בין היתר שבעה מסרטי הזיכיון "מהיר ועצבני", את טרילוגיית סרטי "בלתי נשכחים", ואת הסרטים "ג'ון רמבו", "איירון מן 3", "האשליה" והמשכו "האשליה 2", "הנוקמים: עידן אולטרון" (עם דני אלפמן) ו"האחים סופר מריו - הסרט".
הקומפוזיציה של טיילר לסרט "השיחה האחרונה" (2002) זיכתה אותו בשלוש מועמדויות לפרס אמי, לתקליט זהב, ולהצטרפות אל אגף המוזיקה של האקדמיה האמריקאית לקולנוע. נכון לנובמבר 2017, הסרטים אותם הלחין הניבו רווחים של למעלה מ-12 מיליארד דולרים ברחבי עולם, מה שממקם אותו במקום השביעי ברשימת המלחינים המרוויחים ביותר בכל הזמנים.
תחילת חייו והשכלה

טיילר נולד וגדל במחוז אורנג', קליפורניה. סבו היה המנהל האמנותי וזוכה פרס האוסקר וולטר ה. טיילר. אחת ההשפעות הגדולות הראשונות שלו הייתה סבתו שניגנה על פסנתר. הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ותואר מוסמך אוניברסיטה מאוניברסיטת הרווארד. כשגדל, טיילר לימד את עצמו לנגן במספר רב של כלי נגינה, ביניהם תופים, פסנתר, גיטרה, גיטרה בס, צ'לו, כלי הקשה, סינתיסייזר, צ'רנגו ובוזוקי.
קריירה > טלוויזיה

בשנת 2003, נוסף להלחנת שלושה פרקים במיני-סדרת המדע בדיוני "ילדי חולית", טיילר הלחין שני פרקים מתוך העונה השנייה של סדרת המדע בדיוני "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". בין השנים 2013-2010, טיילר הלחין 20 פרקים מתוך פרקי סדרת האנימציה בגרפיקה תלת-ממדית "רובוטריקים פריים", וזאת לאחר שנבחר להלחין את פרק הפיילוט בלבד, שכלל את חמשת הפרקים הראשונים. כמו כן, טיילר הלחין 118 פרקים מתוך סדרת הפעולה המשטרתית "הוואי חמש-אפס", שרצה בין השנים 2010 ל-2020 ו-13 פרקים של סדרת הדרמה המדע-בדיונית "טרה נובה" (2011);
באוגוסט 2018 יצא פסקול סדרת המערבון "ילוסטון" שבהלחנתו, כאשר בהמשך המשיך להלחין עשרה פרקים מתוך סדרת הפריקוול "1883" (2022-2021) ותשעה פרקים נכון להיום של סדרת הפריקוול ההמשכית "1923".
קריירה > משחקי וידאו

בשנת 2011, טיילר הלחין את פסקולי משחקי הווידאו "Call of Duty: Modern Warfare 3" ו"Need for Speed: The Run". כשנה לאחר מכן הלחין גם את פסקול המשחק "Far Cry 3" - שזיכה אותו למועמדות לפרס בפט"א של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה להישגים בתחום המוזיקה. בשנת 2013, טיילר הלחין את פסקול המשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag", עליו גם היה מועמד לפרס בפט"א.
בין השנים 2018 ועד 2023, טיילר השתתף בהלחנת המוזיקה לפסקולי המשחקים השנתיים שמבוססים על מרוצי פורמולה 1.
הערות שוליים

↑  Brian Tyler Box Office, The Numbers
↑  Brian Tyler Net Worth, Celebrity Net Worth
↑  Interview: Brian Tyler, Corduroy Magazine
↑  Top Ad Music of 2008, Adtunes.com, January 2009
↑  Brian Tyler scores Partition, Dan Goldwasser, June 16th 2006
↑  Scoring the New Universal Logo - 100th Anniversary (2012), Rotten Tomatoes, Youtube
↑  Your EDM Exclusive: Madsonik Enlists Tom Morello & Kill The Noise For “Divebomb”, January 19th 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810573174605606  BNE: XX1595755  BnF: cb14457353j (data)  CANTIC: a11965332  GND: 135309018  ISNI: 0000 0001 1021 3112  LCCN: no2005079405  MusicBrainz: 23d89243-79c9-4afc-8db5-fce27e7ba78d  NKC: xx0132120  NTA: 401601560  SUDOC: 080640389  VIAF: 12527887   WorldCat (עם VIAF): 12527887
נערות שעשועים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  פול ורהובן 
 הופק בידי:  ליין ארנספרגר רוברט אוונס מריו קאסאר אלן מרשל
 תסריט:  ג'ו אסטרהש 
 עריכה:  מארק גולדבלט 
 שחקנים ראשיים:  אליזבת' ברקלי  קייל מקלכלן  ג'ינה גרשון  ג'ינה רוורה אלן רצ'ינס
 מוזיקה:  דייב סטיוארט, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צילום:  ג'וסט וקאנו 
 מדינה:  צרפת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Carolco Pictures 
 חברה מפיצה:  MGM
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בספטמבר 1995
 משך הקרנה:  131 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מוזיקלי, סרט להט"בי, סרט ארוטי, סרטי סקספלוייטישן 
 מקום התרחשות:  לאס וגאס ואלי 
 תקציב:  45 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   showgirls
 www.showgirlsmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
נערות שעשועים (באנגלית: Showgirls) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1995 בביומיו של פול ורהובן. בתפקידים הראשיים מככבים אליזבת' ברקלי, קייל מקלכלן, ג'ינה גרשון, ג'ינה רוורה ואלן רצ'ינס.
לאחר שהסרט נכשל בקופות הקולנוע, הוא נהנה מהצלחה בקלטות וידאו עם הכנסות של 100 מיליון דולר. הסרט נחשב לאחד מ-20 רבי המכר של MGM בכל הזמנים. יש הרואים בסרט סרט פולחן.
השחקנית אליזבת' ברקלי קיבלה על משחקה בסרט את "פרס פטל הזהב - השחקנית הגרועה ביותר". לאחר שהסרט ראה אור, הסוכן שלה סירב להמשיך לייצג אותה, ובמשך זמן רב היא התקשתה לקבל תפקידים נוספים.
תקציר העלילה

הסרט עוסק בבחורה צעירה (אליזבת' ברקלי) הנמלטת ללאס וגאס על מנת להיות חשפנית והופכת להיות הרקדנית הכי נחשבת במועדון, תוך כדי שחשפניות אחרות מקנאות ומנסות להכשילה. בסרט מוצגים מצבים רבים של ריקודים אירוטיים וריקודי חיק.
שיגעון הברייקדאנס

| --- | --- |

 בימוי:  יואל זילברג 
 הופק בידי:  אלן דה-בוויס   דויד זיטו   מנחם גולן   יורם גלובוס
 תסריט:  צ'ארלס פארקר   אלן דה-בוויס   ג'רלד סקאפי
 עריכה:  לארי בוק   גיב ג'אפה   וינסנט סקלנה
 שחקנים ראשיים:  לוסינדה דיקי   אדולפו קווינונס  מייקל צ'יימברס
 מוזיקה:  מייקל בויד   גארי רמאל
 צילום:  חנניה בר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר   קנון גרופ
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 במאי 1984
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, דרמה קומית, סיפור התבגרות, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  $1,200,000
 הכנסות:  $57,456,707 (1987)
 הכנסות באתר מוג'ו:   breakin
 סרט הבא:  שיגעון הברייקדאנס 2
 דף הסרט ב־IMDb
 
שיגעון הברייקדאנס (באנגלית: 'Breakin) הוא סרט קולנוע בבימויו של יואל זילברג שיצא לאור בשנת 1984. הסרט העוסק בריקודי ברייקדאנס ובשבירת מוסכמות ומסורות. ההשראה לסרט הגיע מסרט תיעודי גרמני בשם 'Breakin' and Enterin (תרגום: פריצה) העוסק בתרבות ההיפ הופ במועדון רדיוטרון שהיה בלוס אנג'לס. רבים מהאומנים והרקדנים המופיעים בסרט 'Breakin' and Enterin שיחקו בסרט שיגעון הברייקדאנס כולל: אייס טי ומייקל בוגלו שרימפ צ'יימברס.
עלילה

קלי (מגולמת על ידי לוסינדה דיקי) היא רקדנית ג'אז צעירה העובדת במסעדת מזון מהיר ומשתוקקת לקבל הכרה כרקדנית. קלי נפגשת עם "אוזון" (מגולם על ידי אדולפו קווינונס) ו"טורבו" (מגולם על ידי מייקל צ'יימברס) - שני רקדני רחוב מוכשרים המשתתפים בקרבות ריקודי רחוב בסגנון ברייקדאנס. קלי מצטרפת אל החבורה ומפתחת רומן עם אוזון. הסוכן של קלי עמל ומנסה לארגן לשלושה מבחני-בד, אך ללא הצלחה. התדמית של רקדני רחוב, לובשי קרעים, בנדנות וצמידי ניטים אינה מטיבה עימם. בעקבות כך, השלושה לובשים חליפות מהודרות וניגשים למבחן בד. בתחילה הבוחנים אינם מוכנים לבחון אותם, אך אוזון אינו מוכן לקבל "לא" כתשובה והשלושה רוקדים למרות מחאותיהם של הבוחנים אשר לבסוף מתלהבים מן הריקוד. בסוף הסרט השלושה משתתפים במופע ריקוד מוזיקלי המבוסס על ריקודי ג'אז וריקודי רחוב.
כובע צילינדר (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט משנת 1935
כרזת הסרט משנת 1935
 בימוי:  מארק סנדריץ' 
 הופק בידי:  פנדרו ס. ברמן 
 תסריט:  אלן סקוט, דוויט טיילור, בן הולמס, ראלף ספנס
 עריכה:  ויליאם המילטון 
 שחקנים ראשיים:  פרד אסטר, ג'ינג'ר רוג'רס
 מוזיקה:  אירווינג ברלין, מקס שטיינר
 צילום:  דייוויד אבל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 באוגוסט 1935
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מוזיקלי 
 מקום התרחשות:  לונדון, ונציה 
 תקציב:  $609,000
 הכנסות:  $3,202,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   tophat
 דף הסרט ב־IMDb
 
כובע צילינדר הוא סרט קומדיה מטורפת מוזיקלית בכיכובם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס, משנת 1935.
אסטר מגלם בסרט את הרקדן ג'רי טראוורס שמגיע ללונדון כדי לככב במופע שמופק על ידי הוראס הארדוויק (אדוארד אברט הורטון) ומנסה להתחבב על דייל טרמונט שמגולמת על ידי רוג'רס.
את השירים בסרט כתב אירווינג ברלין, וביניהם השיר Cheek to Cheek בביצועו של פרד אסטר וממוקם במקום ה-15 ברשימת מאה שנים... מאה שירים של מכון הסרטים האמריקאי. סרט זה נחשב לרווחי ביותר מבין עשרת הסרטים שבהם כיכבו אסטר ורוג'רס.
תקציר העלילה

ג'רי טראברס (פרד אסטר), רקדן אמריקאי, מגיע ללונדון כדי לככב במופע שמופק על ידי הוראס הארדוויק (אדוארד אברט הורטון). בזמן שהוא מתאמן על קטע הסטפס שלו בחדר המלון של הוראס, הוא מעיר את דייל טרמונט (ג'ינג'ר רוג'רס) שנמצאת בחדר בקומה שמתחתיו. בזמן שהיא מתפרצת לחדרו כדי להתלונן, ג'רי מתאהב בה קשות ועוקב אחריה בלונדון.
דייל חושבת שפגשה את הוראס שנשוי לחברתה הטובה מאדג' (הלן ברודריק) ולא את ג'רי. לאחר הצלחת המופע בלונדון, הוא עוקב אחרי דייל לוונציה, שם היא מבקרת את מאדג' ומדגמנת את השמלות של אלברטו בדיני (אריק רודס), מעצב אופנה איטלקי מגונדר. ג'רי מציע נישואים לדייל, שעדיין חושבת שהוא הוראס והיא נגעלת מהמחשבה שבעלה של חברתה יכול להציע להתנהג כך, ומסכימה להתחתן עם אלברטו. למרבה המזל, את טקס החתונה עורך בייטס (אריק בלור), המשרת הבריטי של הוראס, שהתחזה לכומר.
בזמן שהם שטים בגונדולה, ג'רי מצליח לשכנע את דייל והם חוזרים למלון ומשלימים.
שחקנים ודמויות

פרד אסטר - ג'רי טראוורס
ג'ינג'ר רוג'רס - דייל טרמונט
אדוארד אברט הורטון - הוראס הארדוויק
אריק רודס - אלברטו בדיני
הלן ברודריק - מאדג' הארדוויק
אריק בלור - בייטס
איזדורה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  "חיי" של איזדורה דאנקן, "איזדורה - דיוקן אינטימי" של סטיוול סטוקס
 בימוי:  קרל רייז
 הופק בידי:  ריימונד ורוברט חכים
 תסריט:  מלוין בראג, קליב אקסטון, מרגרט דראבל
 עריכה:  טום פריסטלי
 שחקנים ראשיים:  ונסה רדגרייב  ג'יימס פוקס ג'ייסון רוברדס
 מוזיקה:  מוריס ז'אר
 צילום:  לארי פיזר
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  18 בדצמבר 1968
 משך הקרנה:  139 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  פריז 
 תקציב:  1,700,000 דולר
 הכנסות:  1,250,000 דולר
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
איזידורה (באנגלית: Isadora, או The Loves of Isadora) הוא סרט ביוגרפי בריטי משנת 1969 בבימויו של קרל רייז, עם ונסה רדגרייב, ג'יימס פוקס וג'ייסון רוברדס בתפקידים הראשיים.
התסריט הוא על חייה של הרקדנית איזדורה דאנקן והוא מבוסס על "חיי" של איזדורה דאנקן (1927), ו"איזדורה – דיוקן אינטימי" של סטיוול סטוקס (1928).
העלילה מתחילה בשנת חייה האחרונה של איזדורה והיא מתוארת בפלאשבק בצורה זיכרונות שהיא מכתיבה למזכיר שלה.
ונסה רדגרייב זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן, בפרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקנית הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
את פסקול המוזיקה הלחין מוריס ז'אר. נעימת הנושא "איזדורה" התפרסמה מאוד ובישראל אף נוצר לפיה ריקוד בשם "ולס עגור הזהב" והיא שימשה פתיח לתוכנית "אדום עתיק" ברשת ג'.
תקציר העלילה

1927, איזדורה דאנקן (ונסה רדגרייב), רקדנית מפורסמת בעברה שהפכה לאגדה כחדשנית של  המחול המודרני, בוהמיינית בעלת טמפרמנט, עכשיו בגיל גיל 50, היא חיה בעוני במלון קטן בריביירה הצרפתית
עם המלווה שלה, מרי דסטי (סינתיה האריס) והמזכיר שלה רוג'ר (ג'ון פרייזר), לו היא מכתיבה את זיכרונותיה.
כילדה צעירה בקליפורניה, איזדורה מפגינה לראשונה את הזלזול שלה בסטנדרטים חברתיים מקובלים על ידי שריפת תעודת הנישואין של הוריה ומתחייבת על מסירותה לעיסוק באמנות ויופי. ב-1896 היא מופיעה תחת השם "פפי דורה" באולם מוזיקה סוער ומכריחה בפומבי את מנהל התיאטרון לשלם לה 300 דולר כדי שתוכל לקחת את משפחתה לאנגליה, היא מדגמנת את סגנון הריקוד והתלבושות החופשי שלה ברגליים חשופות בהשפעת הקלאסיציזם היווני, היא זוכה במהירות להערכה בינלאומית.
בברלין היא פוגשת את אהבתה הראשונה, גורדון קרייג (ג'יימס פוקס), מעצב במה צעיר שמבטיח לה שיחד ייצרו עולם חדש של תיאטרון. לאחר שילדה לקרייג בת, איזדורה עוברת לפריז ופוגשת את פריס זינגר (ג'ייסון רוברדס) אחד מבניו של אייזיק סינגר, אבי מכונת תפירה. הוא קונה לה אחוזה ענקית בשבילה כדי לפתוח בית ספר למחול לילדים ונולד להם בן.
לאחר שסינגר מאשים אותה בבגידה עם הפסנתרן המלווה שלה ארמנד, (כריסטיאן דיבלייה), הם נפרדים ואיזדורה חוזרת לפריז עם שני ילדיה.
ב-1913, שני ילדיה והמטפלת שלהם, טובעים כאשר מכונית הנהג שלהם צוללת מגשר אל הסן. שבורה מהטרגדיה, איזדורה עוזבת סופית את סינגר ומסתובבת באירופה עד שבשנת 1921 היא מקבלת הצעה לפתוח בית ספר לריקוד בברית המועצות.
לא מושפעת מהעוני של המדינה, היא מפתחת קרבה חזקה עם האיכרים ומנהלת רומן נלהב עם המשורר סרגיי יסנין (איבן צ'נקו) אתו היא מתחתנת כדי שיוכל לקבל אשרה שילווה אותה לארצות הברית. עם זאת, ההתנהגות המקוממת של יסנין הופכת מסיבת עיתונאים לבלבול, והרגש האנטי-בולשביסטי בארצות הברית הופך לעוינות גלויה כאשר איזדורה חושפת את שדיה במהלך רסיטל ריקוד בבוסטון. בעקבות התפוררות נישואיה, היא חוזרת לניס כדי לכתוב את זיכרונותיה. איזדורה מוכרת את רכושה כדי לפתוח בית ספר חדש בפריז. היא הולכת לבית קפה מקומי כדי לחגוג ומבחינה בצעיר איטלקי נאה בשם בוגאטי (ולדימיר וסקובר), איטלקי נאה שהיא מעריצה כבר כמה ימים. היא יוצאת אתו לנסיעה במכונית הספורט שלו, וכשהם נוסעים במהירות לאורך כביש ליד הים, צעיף השיפון הארוך של איזדורה נתפס בחישורי הגלגל וחונק אותה במהירות.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ונסה רדגרייב | איזדורה דאנקן |  |
| ג'יימס פוקס | גורדון קרייג |  |
| ג'ייסון רוברדס | סינגר |  |
| איבן צ'נקו | סרגיי יסנין | משורר |
| סינתיה האריס | מרי דסטי | מלווה |
| ג'ון פרייזר | רוג'ר | מזכיר |
| בסי לאב | גב' דאמקן |  |
| טוני ווגל | ריימונד דאקן | אח של איזדורה |
| ולדימיר וסקובר | בוגאטי |  |
| כריסטיאן דבלייה | ארמנד | פסנתרן מלווה |
ליסטומניה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  קן ראסל
 הופק בידי:  רוי ביירד   דייוויד פטנם
 תסריט:  קן ראסל
 עריכה:  סטוארט בארד 
 שחקנים ראשיים:  רוג'ר דלטרי   שרה קסטלמן   פול ניקולס   רינגו סטאר   ריק וייקמן
 מוזיקה:  פרנץ ליסט   ריכארד וגנר   ריק וייקמן
 צילום:  פיטר סוצ'יזקי
 מדינה:  בריטניה
 חברת הפקה:  גודטיימס אנטרפרייזס
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 באוקטובר 1975
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מוזיקלי 
 מקום התרחשות:  גרמניה 
 תקציב:  1.2 מיליון ליש"ט
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליסטומניה הוא סרט מוזיקלי סוריאליסטי בריטי משנת 1975 של קן ראסל אודות המלחין פרנץ ליסט בן המאה ה-19. התסריט נגזר בחלקו מהספר Nélida מאת מארי ד'אגו (1848), על הרומן שלה וחייה עם ליסט.
הסרט מציג את ליסט הראוותני ככוכב הפופ הקלאסי הראשון, אותו מגלם כוכב הרוק רוג'ר דלטרי מלהקת The Who. הסרט יצא לאקרנים באותה שנה בה ראה אור טומי, גם הוא בכיכובו של דלטרי ואף אותו ביים קן ראסל. ריק ווייקמן, מלהקת יס, הלחין את הפסקול שכלל עיבודים לסינתיסייזר ליצירות של ליסט ושל ריכרד וגנר. ריק עצמו מופיע בסרט כת'ור, אל הרעם הנורדי. בסרט הופיעו ידועני רוק נוספים ובכללם רינגו סטאר שהופיע בתור האפיפיור.
המונח ליסטומניה נטבע על ידי היינריך היינה כדי לתאר את התגובה הציבורית האדירה למופעי הפסנתר הווירטואוזים של ליסט. בהופעות אלו, שלעיתים הוגבלו לעמידה בלבד, היו לכאורה גם נשים שצרחו מתוך אהדה לליסט.
בסרט זה נעשה שימוש בפורמט Dolby Stereo לראשונה.
הפקה

חברת Goodtimes של דייוויד פוטנם תכננה ליצור סדרה של שישה סרטים על מלחינים ולתת את משימת הבימוי שלהם לקן ראסל. ברשימת המלחינים היו גם ג'ורג' גרשווין, ברליוז ורייף וון ויליאמס; הסרט הראשון היה אודות גוסטב מאהלר (1974), שזכה להצלחה מינורית.
הסרט נכשל בקופות והביא לביטול הפרויקט השאפתני של פוטנם.
ריקוד מסוכן

| --- | --- |

 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  מנחם גולן דורון ערן משה אדרי
 תסריט:  מנחם גולן
 שחקנים ראשיים:  זהר ליבה, אליענה בקייר, עומר ברנע, מיכל אמדורסקי
 מוזיקה:  דני רייכנטל, מיקל הרפז
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2007 
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית, גרמנית
 דף הסרט ב־IMDb
 
"ריקוד מסוכן" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של מנחם גולן, שיצא לאקרנים ב-22 במרץ 2007. הסרט צולם באופן דיגיטלי, הומר ל-35 מ"מ וזכה לביקורות שליליות בשל סגנונו הנוסחתי והרדוד, לטענת הביקורות.
תקציר העלילה

יוסף דוידי (זהר ליבה), בן ה-24 המתגורר בעיירת פיתוח, מובטל מאז שסיים את שירותו הצבאי. את מרבית זמנו הוא מבלה ב"כיכר הברזלים" של העיירה, ובלילות הוא רוקד בדיסקוטק היחיד בעיירה, יחד עם חברו המוסכניק שרוקד ברייקדאנס, עם נער דתי המכונה "שלומי-דוס" שרוצה להיות רקדן, ועם חברו הספר (המגולם על ידי אביב בן ישי), שעושה חיקויים של אלביס פרסלי. תום (מיכל אמדורסקי) בת ה-23, מוכרת דגים בשוק במקצועה, מאוהבת ביוסי. אנאבל (אליענה בקייר), בת ה-19, ממוצא שווייצרי, לומדת בלט ורוצה להיות כאימה המנוחה - רקדנית בלט ידועה ולנצח בתחרות ריקודים. יוסי ואנאבל נפגשים בתחרות "אלופי הריקוד" ומתאהבים.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
זהר ליבה: יוסי דוידי
יוני שמוס: שלומי "הדוס"
אליענה בקייר: אנאבל גולדברג
רפי תבור: ארנסט גולדברג
גליה אלבין: סוזי גולדברג
מיכל אמדורסקי: תום
אילנה אביטל: הגברת דוידי
עומר ברנע: מאור הרפז
ניב רז: מורדו
שא ויי: לין
מנחם גולן: שומר
בתרבות

הסרט זכה לגרסה פרודית ב"ארץ נהדרת", שבה מנחם (מריאנו אידלמן) ליהק שוב את ניר לוי (אלי פיניש).