stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלורנס גריפית' ג'וינר
מותה

ב-21 בספטמבר 1998 נמצאה גריפית' ג'וינר בביתה ללא רוח חיים, והיא בת פחות מ-39. לפי הדו"ח הפתולוגי, שאיתר אנגיומה מולדת במוחה, היא נחנקה מהכרית שלה במהלך התקף אפילפטי. פרקליט משפחתה ציין כי ב-1990 סבלה גריפית'-ג'וינר מהתקף טוני-קלוני, וקיבלה טיפולים נגד פרכוסים ב-1990, ב-1993 וב-1994.
המחלוקת סביב הישגיה

לאחר ששברה את שיאי העולם ב-1988, החלו לצוץ שמועות לגבי האפשרות שנטלה סמים לשם השגת תוצאות אלה. תרמו לכך העובדה כי הגיעה לשיאים בתוך פרק זמן קצר, גילה המאוחר יחסית לאצניות במרחקים קצרים (28), והשינויים הפיזיולוגיים הבולטים לעין שחלו בגופה באותה שנה. גם פרישתה המהירה לאחר האולימפיאדה הגבירה את החשדות, במיוחד עקב ההחלטה לחייב אתלטים לעבור בדיקות סמים החל מ-1989.
מעולם לא נמצאו ראיות לכך שגריפית'-ג'וינר נטלה סמים, אך בבדיקות שנערכו באותה תקופה גם לא התגלו ראיות לכך שספורטאים ממזרח גרמניה נטלו סמים, אף שכיום ידוע שעשו כן.
לאחר מותה הדפו בני משפחתה שמועות על כך שמותה נגרם כתוצאה משימוש בסמים. בנתיחה שלאחר המוות נאסר על הפתולוג לבדוק את קיומם של סמים בגופה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר (ויקיפדיה באנגלית)
התפתחות שיא העולם בריצת 200 מטר (ויקיפדיה באנגלית)
הערות שוליים

↑  ‏"Speed, glamour, doubt will be FloJo's legacy", Indian Express, 23.9.1998
↑  Kristina Rebelo Anderson, The Uneasy Death of Florence Griffith Joyner
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1613470  BnF: cb13557239r (data)  GND: 1210524139  World Athletics: 14359548  ISNI: 0000 0001 1645 3571  LCCN: n88258740  NARA: 10570722  NKC: xx0208853  NTA: 411991094  SUDOC: 050844334  VIAF: 54311932   WorldCat (עם VIAF): 54311932
פליטה תרמיונית

תקריב של חוט להט תרמיוני בנורה פלואורסצנטית ללא ציפוי פלואורסצנטי.
פליטה תרמיונית היא זרם של חלקיקים נושאי מטען ממשטח או מסוג אחר של מחסום פוטנציאלי חשמלי, שנגרם על ידי אנרגיית חום-רטט שמתגברת על הכוחות האלקטרוסטטיים המתנגדים. חלקיקים נושאי מטען עשויים להיות אלקטרונים או יונים, ולפעמים נקראים תרמיונים. המטען הכולל של החלקיקים הנפלטים (חיוביים או שליליים) יהיה שווה בגודל והפוך בסימן למטען שנותר במשטח הפולט.
הדוגמה הקלאסית לפליטה תרמיונית היא פליטה של אלקטרונים מקתודת מתכת מחוממת בריק (ידוע כאפקט אדיסון), אבל משתמשים במונח "פליטה תרמיונית" לתאר כל תהליך של פליטת מטען עקב חימום, גם כאשר המטען מועבר בין שני מוצקים.
תהליך זה קריטי בפעולה של מכשירים אלקטרוניים רבים, ויכול לשמש לקירור או ייצור כוח. 

עוצמת זרם המטענים גדלה באופן קיצוני כאשר הטמפרטורה עולה, ופליטה בריק ממתכות נוטה להיות משמעותית בטמפרטורות מעל 1000 קלווין.
אפקט אדיסון בשפופרת ריק, דיודה מחוברת שתי קונפיגורציות, באחת יש זרם ובשנייה לא. החצים מסמנים תנועת אלקטרונים.
היסטוריה

התופעה נצפתה לראשונה ב-1873 על ידי דניאל לורדן בבריטניה. כאשר עבד עם חפצים טעונים, גילה לורדן שכדור ברזל לוהט בעל מטען שלילי, מאבד את המטען (על ידי פליטה לריק של אלקטרונים), הוא גם גילה שתופעה זו אינה מתרחשת כאשר הכדור טעון במטען חיובי.
האפקט נתגלה מחדש על ידי תומאס אדיסון ב-1880, כאשר ניסה לגלות את הסיבה לשבירה של חוטי להט בנורה, והשחרה לא אחידה (כהה יותר בצד אחד של חוט הלהט) של הנורות. אדיסון בנה מספר נורות ניסוי, חלקן עם חיווט נוסף, פלטת מתכת, או רדיד אלומיניום בתוך הנורה, שהיה מופרד חשמלית מחוט הלהט. הוא חיבר אלקטרודת מתכת נוספת לחוט הלהט דרך גלוונומטר. כאשר לאלקטרודת המתכת היה יותר מטען שלילי מלחוט הלהט, לא עבר זרם ביניהם, מכיוון שהאלקטרודה פלטה אלקטרונים חדשים, אולם כאשר לאלקטרודה ניתן מטען חיובי ביחס לחוט הלהט האלקטרונים שנפלטו מחוט הלהט נמשכו לאלקטרודה וייצרו זרם. זרימה חד צדדית של זרם נקראה "אפקט אדיסון" (למרות השימוש במונח לתאר פליטה תרמיונית). אדיסון מצא שהזרם בין האלקטרודה לחוט הלהט גדל במהירות עם עליית המתח.
בעקבות גילויים אלה ויליאם פריס פרסם מאמר מסכם בנושא, ואילו ג'ון פלמינג גילה שאפקט אדיסון יכול לשמש לגילוי גלי רדיו, והמשיך לפתח את שפופרת הריק בעלת שתי אלקטרודות, שנודעה בשם "דיודה", שאותה רשם כפטנט ב-16 בנובמבר 1904.
דיודה זו יכולה לשמש כמכשיר הממיר ישירות הפרשי טמפרטורות לכוח חשמלי.
אוון וילאנס ריצ'רדסון עבד עם פליטה תרמיונית וקיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1928 "עבור עבודתו על תופעת התרמיונים ובמיוחד עבור גילוי החוק הנושא את שמו".
חוק ריצ'רדסון

בכל מתכת יש אלקטרון אחד או שנים בכל אטום החופשיים לנוע מאטום לאטום. לעיתים מתייחסים לזה כ"ים של אלקטרונים". המהירויות שלהם מתפלגות באופן סטטיסטי, לא אחיד, ומדי פעם לאלקטרון תהיה מספיק מהירות לצאת מהמתכת מבלי להימשך חזרה פנימה. הגודל המינימלי של האנרגיה הנדרשת לאלקטרון לעזוב את המשטח נקרא "פונקציית עבודה". פונקציית העבודה היא תכונה של המתכת ועבור רוב המתכות היא בסדר גודל של כמה אלקטרון וולט. זרמים תרמיונים יכול להיות מוגברים על ידי הפחתת פונקציית העבודה. המטרה הרצויה הזאת יכולה להיות מושגת גם על ידי ציפוי חוט הלהט בשכבת תחמוצת כלשהי.
ב-1901, אוון ויליאמס ריצ'רדסון פרסם את תוצאות הניסוי שלו. הזרם מהחוט המחומם נראה כתלות אקספוננציאלית בטמפרטורה של החוט בצורה הדומה למשוואת ארניוס (Arrhenius). הצורה המודרנית של החוק (שהודגמה על ידי סול דושמן ב-1923, ולכן לפעמים קרויה משוואת ריצ'רדסון-דושמן) טוען כי הצפיפות של הזרם הנפלט J היא ביחס ריבועי לטמפרטורה T במשוואה:

 J=AT^{2}e^{-{\frac {W}{kT}}}
כאשר T היא טמפרטורת המתכת בקלווין, W היא פונקציית העבודה של המתכת, k הוא קבוע בולצמן, ו-A הוא קבוע יחסות הידוע כקבוע ריצ'רדסון, ומתקבל מהנוסחה:
A_{0}={4\pi mk^{2}e \over h^{3}}=1.20173\times 10^{6}\,\mathrm {A\,m^{-2}\,K^{-2}}
כאשר m ו e הם המסה והמטען של האלקטרון, k - קבוע בולצמן, c - מהירות האור בריק, ו-h הוא קבוע פלאנק.
בעוד ל A יש ערך תאורטי קבוע, בפועל הערך תלוי משמעותית בחומר הנבדק.
בגלל התלות האקספוננציאלית, הזרם גדל במהירות עם עליית הטמפרטורה כאשר  W>kT 

למשוואת הפליטה התרמיונית יש חשיבות עיקרית באלקטרוניקה, בעיקר בטכנולוגיה שמשתמשת בשפופרות ריק ( כגון מסכי CRT - טלוויזיות, מסכי מחשב).
פנדורה (ארכיון)

| --- | --- |
 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 pandora.nla.gov.au
 
פנדורה הוא אתר אינטרנט לאחסון ולשימור פרסומים מקוונים של אוסטרליה. הוא הוקם ב-1996 על ידי הספרייה הלאומית של אוסטרליה ומתפתח בשיתוף עם ספריות מדינה ומוסדות תרבות ביניהם המכון האוסטרלי ללימודים אבוריג'יניים, אנדרטת המלחמה של אוסטרליה והארכיון הלאומי לסרטים ושמע.
בנוסף לדמות המיתולוגית פנדורה, השם הוא ראשי תיבות בדיעבד למטרת הארכיון: "שימור וגישה למאגרי מסמכים ברשת של אוסטרליה" (Preserving and Accessing Networked Documentary Resources of Australia).
בחירת האתרים שיופיעו בארכיון נקבעת באופן עצמאי על ידי כל אחד מהגופים המשתתפים לפי אמות מידה שאותו גוף קובע ואשר תואמות את מטרות המיזם. על הארכיון לקבל היתר מכל אתר המופיע בו על מנת לאזכר אותו.
הערות שוליים

↑  מאתר הארכיון http://pandora.nla.gov.au/historyachievements.html
פרוטאובקטריה

| פרוטאובקטריה |
| --- | --- |
 חיידקי סלמונלה
מיון מדעי
על־ממלכה:: חיידקים
מערכה:: פרוטאובקטריה
שם מדעי
 Proteobacteria ‏Garrity, 2005
פרוטאובקטריה (שם מדעי: Proteobacteria) היא המערכה הגדולה ביותר בממלכת החיידקים.
מערכה זו כוללת מגוון רחב של חיידקים, ביניהם מספר ניכר של חיידקים המבצעים פוטוסינתזה המכילים צבען אדמדם - ומכאן שמה העברי הישן של המערכה (חיידקים ארגמניים), וכן כאלה שיכולים להוות פתוגנים בבעלי חיים ובבני אדם, דוגמת E. coli, ‏Salmonella, ‏ Vibrio cholerae, ‏Helicobacter pylori ועוד. חיידקים אחרים בקבוצה מקבעים חנקן. שמה הלטיני של המערכה נגזר משמו של האל היווני פרוטאוס אשר יכול היה לשנות את צורתו, וזהו גם שמו של אחד המינים שבמערכה (Proteus), וזאת בשל המגוון האדיר של הצורות המצוי במערכה זו.
כל החיידקים במערכה הם גראם-שליליים, ולהם קרום חיצוני נוסף (בנוסף לקרום התא) המכיל ליפופוליסכרידים, דוגמת LPS, שמהווים אנדוטוקסינים. החלל שנוצר בין שתי הממברנות נקרא חלל פריפלזמי. חיידקים רבים במערכה נעים באמצעות שוטונים, אך חלקם נייחים או מסתמכים על החלקה. קיים מגוון רחב גם בצורות המטבוליזם הנהוגות במערכה.
המערכה מחולקת לחמש קבוצות המצוינות על פי האותיות היווניות: אלפא, בטא, גמא, דלתא ואפסילון. גם חלוקה זו התבצעה על פי רצפי ה-RNA הריבוזומלי.
פלקסוגרפיה

גלופת הגומי בהדפסת הפלקסוגרפיה.
פלקסוגרפיה היא שיטת הדפסה ישירה (הדפסה שבה ישנו מגע ישיר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס) העושה שימוש בגלופה העשויה מפולימר גמיש, ומותאמת לשימוש בהדפסה על גבי חומרים עדינים או בעלי כושר ספיגה משתנה. שיטת דפוס זו היא תוצר של התפתחות דפוס הבלט, ועונה לצורך בהדפסת מוצרים אשר אין אפשרות להדפיסם בעזרת שיטות אחרות בשל עדינות החומרים אותם מדפיסים, הרגישים ללחץ הרב המופעל בזמן ההדפסה על המוצר המודפס. ההדפסה עצמה נעשית על ידי גלופה פולימרית, על בסיס חותמת משרד פשוטה. המושג פלקסוגרפיה נגזר מחיבור מילים: "גרפיה", כלומר "רישום" או "דפוס", ו"פלקסו", כלומר "גמיש", המתייחס לתכונה הייחודית של שיטה זו: גמישות הגלופה.
היסטוריה

שיטת הדפסה זו קיימת כמאה שנה, תחילתה הייתה למעשה עם התגלות הצורך באוטומציה מכנית בעת הדפסות שהתבצעו בעזרת חותמות גומי.
הצורך ההולך וגובר בשיטה אוטומטית שתקל במידת הצורך על הדפסת כמויות גדולות. בתחילה בנו מתקן מכני עם גליל שהסתובב עליו הולבשו, בדרך כלל, חותמות שמזוהות עם מוצר או חברה מסוימים. כיום השיטה השתכללה גם בסוגי הגלופה וגם באיכויות הצבע. בעבר השיטה נחשבה לשיטה פחות איכותית בגלל איכות הגומי בעיקר. הגומי היה עשוי משרף, עובדה זו הקשתה על יכולות העיצוב בגומי. בשלב היציקה התהוו בועות קטנות אשר בשלב ההדפסה באו לידי ביטוי בחורים בהדפסה ובאיכות ירודה של הדפסה, כיום איכות ההדפסה בפלקסוגרפיה השתנתה, זאת בזכות המעבר מגלופה עשויה גומי אל פולימר מידעני מתקדם ומיציקה של תבנית אל יצור גלופה על ידי קרן לייזר ממוחשבת. בנוסף יצרו צבעים באיכות משתנה ובעלי תכונות משתנות ומתקדמות לצרכים השונים של עולם הדפוס.
תהליך ההדפסה

בעבר השתמשו בדפוס הפלקסוגרפיה בגלופת גומי, אותה היו יוצרים על ידי מיצוק הגומי אל תבנית מחומר פלסטי מוקצף בצורת הדמות המבוקשת, דרגת קשיותו הייתה נבחרת לפי סוג ההדפסה המבוקש. לאחר שהגומי מתיבש משחררים את גלופת הגומי הקשה מהתבנית. בעשור האחרון עם התפתחות טכנולוגיית הלייזר, השימוש בגלופת גומי כמעט ופסק וכעת תפס את מקומה של גלופת הגומי, גלופת הפולימר, גלופת הפולימר אשר דרגת קשיותו נבחרת לפי סוג העבודה נצרבת בפולימר על ידי קרן לייזר אשר רמת דיוקה ואיכותה עולה בעשרות מונים על גלופת הגומי שבה לעיתים היו נוצרות בועיות שהיו פוגעות באיכות ההדפסה. גלופת הגומי\הפולימר מודבקת על גליל הדפסה מסתובב, בעזרת מיכון אוטומטי הגלופה מקבלת צבע מגליל האנילוקס (שאריות צבע מנוגבות על ידי ה"ד"ר בלייד"). לאחר שהגלופה קיבלה צבע, הגליל ממשיך את תנועתו הסיבובית ומבצע הדפסה על המשטח המבוקש.
ישנם שני סוגי צבע עיקריים בדפוס הפלקסוגרפיה. לפי החומר ממנו עשוי משטח ההדפסה, בוחרים את סוג הצבע בו ישתמשו. הצבע הנבחר משפיע על גורמים שונים בתהליך ההדפסה, כמו סוג הפולימר, למשל. סוגי הפלקסו הם:
פלקסו מים (הידרוסט)-צבע על בסיס מים.
פלקסו סולבנט (אלכוהול) - צבע על בסיס סולבנטים (אלכוהול), פלקסו סולבנט דורש מרכיבי צבע נוספים ומורכבים יותר כדוגמת מעכבי יבוש ומדללים.
יתרונות הפלקסוגרפיה

הגמישות של גלופת הפולימר בפלקסוגרפיה מאפשרת הדפסה על מוצרים עדינים ובעלי מרקם שונה או משתנה, כלומר: חומר גמיש. ההדפסה מתאפשרת בגלל תכונות הפולימר ויכולתו של הפולימר להתאים עצמו למשטח עליו מדפיסים. בניגוד לגלופה קשה בדפוס בלט. בשיטת הפלקסוגרפיה ניתן להדפיס על מוצרים כגון: קרטון גלי, סוגי פלסטיק עדין, שקיות סופר, שקיות מלט ועוד.
ראו גם

דפוס
דפוס בלט
דפוס שקע
דפוס צילינדר
סדר (דפוס)
פנדורה (ירח)

| --- | --- |

פנדורה כפי שצולם מהחללית קאסיני
 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  שבתאי
 תאריך גילוי:  אוקטובר 1980
 מגלה:  סטיוארט קולינס, וויאג'ר 1
 על שם:  פנדורה 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  141,720±10 ק"מ
 אקסצנטריות:  0.0042
 זמן הקפה:  0.628504213 ימים
 נטיית מסלול:  0.050±0.004°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  84 ק"מ
 שטח פנים:  21,000~ קמ"ר
 מסה:  ‎1.356±0.022×1017‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  0.49±0.08 גרם/סמ"ק
 תאוצת הכובד בקו המשווה:  0.0034 מטר/שנייה2
 זמן סיבוב עצמי:  0.628504213 ימים
 נטיית ציר הסיבוב:  0°
 אלבדו:  0.6
 
פנדורה הוא אחד הירחים המקיפים את כוכב הלכת שבתאי.
פנדורה התגלה על ידי סטיוארט קולינס בעזרת צילומים מהגשושית וויאג'ר 1 בשנת 1980. הוא מכונה גם שבתאי 17. שמו של הירח ניתן לו על שמה של פנדורה מתוך המיתולוגיה היוונית. פנדורה ממוקם על טבעת F, אחת מטבעות שבתאי.
קוטרו הממוצע של פנדורה הוא 84 קילומטרים בלבד. אולם הוא אינו כדורי, וממדיו הם 104 × 81 × 64 ק"מ. 
פנדורה מרוחק כ-141,700 קילומטרים משבתאי.
הגשושית קאסיני-הויגנס חלפה על פניו בשנת 2004 ושלחה צילומים נוספים.
ליד פנדורה יש ירח נוסף שנקרא פרומתאוס.
הערות שוליים

↑  תמונה מהחלל: כך נראה הירח פנדורה של שבתאי, באתר ynet, 23 בדצמבר 2016
פסל הנפת חרמש

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  אפרת נתן
 תאריך יצירה:  2002
 טכניקה וחומרים:  ברזל מצופה לכה
 ממדים בס"מ
 רוחב:  250
 גובה:  100
 עומק:  100
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  B05.1119
 מיקום:  אוסף מוזיאון ישראל ירושלים שבישראל
"פסל הנפת חרמש" (2002) הוא פסל מאת האמנית הישראלית אפרת נתן.
"פסל הנפת החרמש" מהווה חלק מעיסוקה של נתן, ילידת קיבוץ כפר רופין, בהווי הקיבוצי. הפסל מורכב מ-12 חרמשים המונחים זה על זה ויוצרים צורה של מעין מניפה. המבנה המעוגל מאזכר ייצוגים פוטוריסטים ואף מבנים סוציאליסטיים-סמליים כגון "מונומנט לאינטרנציונאל השלישי" (1919) או תוכנית המתאר של מושב נהלל.
יגאל צלמונה טען כי הפסל משלב בין אלמנטים סוציאליסטים אוטופיים, כגון החרמש וצורת המעגל, המאזכרת גם את ריקוד ה"הורה", לבין האנשה של המוות ומלאך המוות, שהחרמש מהווה את אחד מסמליו האיקונוגרפים. בנוסף, מאזכר צלמונה גם את "ריקוד המוות", בו מובלים המתים על ידי מלאך או שלד הנושא חרמש.
הערות שוליים

↑  ראו: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 450.
פוקוטיה

מפת נסיכות מולדובה בימי שטפן הגדול - פוקוטיה בקצה הצפון מערבי
בול אוסטרו-הונגרי עם חותמת CMT שהיה בשימוש בפוקוטיה בעת שנכבשה ב-1919 על ידי הצבא הרומני.
פוקוטיה (אוקראינית: Покуття, פולנית: Pokucie (פוקוציה), רומנית: Pocuţia) הוא חבל ארץ היסטורי הררי במפגש הגבולות של אוקראינה, פולין ורומניה.
פוקוטיה נמצאת היום באוקראינה, בין החלק העליון של הפרוט ובין הצ'רמוש, אחד מיובלי הפרוט. בירת החבל היא קולומיאה ובמהלך ההיסטוריה היו התושבים בעיקר אוקראינים ורומנים.
לפוקוטיה צורת משולש. הצלע הדרום-מזרחית היא נהר הצ'רמוש, שהיווה את הגבול בין פולין למולדובה ומאוחר יותר עם בוקובינה. הצלע הדרום מערבית הוא רכס הרי צורנה-הורה (ההר השחור), שהיווה גבול עם הונגריה ומאוחר יותר עם רומניה. הצלע הצפונית היא קו פרשת המים שבין הפרוט לדניסטר.
השם פוקוטיה מתייחס לחבל ארץ גאוגרפי ומעולם לא היה ישות מדינית עצמאית. המחוזות (אובלסט) הכלולים בחבל פוקוטיה הם: מחוז קולומיאה, מחוז קוסוב, מחוז פצ'ניז'ין (Peczenizyn), מחוז סניאטין וחלקים ממחוזות הורודנקה ונאדוורנה. לא ידוע מהו מקורו של שם חבל הארץ, בקצהו הדרום מערבי נמצאת העיר קוטי (Kuty) ולטענת אזרחי קוטי בעבר היה כל חבל פוקוטיה שייך לעירם ומכאן שמו.
תחילה הייתה פוקוטיה חלק מרוס של קייב, אחרי זה חלק מגליציה, ב-1325 נכבשה על ידי פולין וב-1349 סופחה לפולין על ידי קזימיר השלישי.
ולדיסלב השני יאגלו, מלך פולין, שנזקק לסיוע במלחמתו מול המסדר הטבטוני, מסר את פוקוטיה לפטרו הראשון (מושאט), שליט נסיכות מולדובה, כערובה להשבת ההלוואה של 3,000 רובלי כסף שקיבל ממנו ב-1388. פטרו גם נישא לאחותו של יאגלו. ההלוואה לא הוחזרה ופטרו היה לאדון הפאודלי של פוקוטיה, אך פוקוטיה נשארה חלק מממלכת פולין.
ב-1485 נזקק שליט נסיכות מולדובה, שטפן הגדול, לבני ברית במאבקו מול האימפריה העות'מאנית, לכן הסכים לתת שבועת אמונים לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, עבור פוקוטיה וכך הפך ל-וסאל של מלך פולין ולבסוף גם לא קיבל ממנו את הסיוע המבוקש. ממשיכו של קזימיר, יאן הראשון אולברכט, מלך פולין, ניצל את שבועת האמונים כאמתלה לפלישתו לנסיכות מולדובה ב-1497 והטלת מצור על סוצ'אבה, בירתו של שטפן הגדול. הפולנים לא הצליחו והתחילו לסגת, אך בדרכם חזרה לפולין נאלצו לעמוד מול שטפן הגדול בקרב יער קוסמין בו נחלו מפלה ניצחת. בשנה שלאחר מכן כבש שטפאן את פוקוטיה וצירף אותה לממלכתו.
ב-22 בספטמבר 1531, בקרב אוברטין, ניצחו הפולנים את צבא נסיכות מולדובה והשיבו לעצמם את השלטון על פוקוטיה.
לאחר חלוקת פולין, ב-1772, עברה פוקוטיה לידי בית הבסבורג. לאחר מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, פוקוטיה הייתה לשטח מריבה בין פולין ובין הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. במהלך מלחמת פולין-אוקראינה פלש הצבא הרומני לפוקוטיה וכבש אותה ללא קרבות. הרומנים העבירו את השלטון לידי הפולנים ולפי ההסכם שנערך בין פולין וברית המועצות פוקוטיה הייתה לשטח פולני.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, סופחה פוקוטיה לרפובליקה הסובייטית האוקראינית והייתה לחלק מברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות והכרזת העצמאות של אוקראינה, פוקוטיה הייתה לשטח אוקראיני.
יהדות פוקוטיה

ערב מלחמת העולם השנייה, קרוב למחצית מאוכלוסיית פוקוטיה הייתה יהודית. בעיר קולומיאה הייתה הקהילה השלישית בגודלה בגליציה (אחרי קרקוב ולבוב).
רק מיעוט מאדמות פוקוטיה ראויות לגידול דגנים ולכן היה צריך לייבא חיטה, שעורה ותירס. מסחר זה היה מסור בידיהם של סוחרים יהודים מפוקוטיה (כמו גם מבוצ'אץ' ומסטניסלב). גם טחינת הדגן לקמח והתירס לקמח תירס היו מרוכזים בידי היהודים. היהודים ייצאו מלח, עודפי שעועית לבנה ועדשים אחרים, פטריות וריבות העשויות מפירות יער, שמן חמניות, דלעת ושמן דלעת ואף החזיקו בבתי בד להפקת השמן.
יהודים אחרים סחרו בבהמות, כולל חזירים ועיבדו עורות.
יהודים מעטים היגרו לאמריקה או עלו לישראל בתקופה שבין שתי מלחמות העולם ורוב הקהילה נכחדה במהלך השואה.
כיום כמעט ואין יהודים בחבל פוקוטיה.
לקריאה נוספת

"ההיסטוריה של הרומנים" (Istoria Românilor) מאת קונסטנטין ק. ג'יורסקו (Constantin C. Giurescu), סדרת ספרי יסוד של התרבות הרומנית ALL EDUCATIONAL 2003.
הערות שוליים

↑  "ההיסטוריה של הרומנים" מאת קונסטנטין ק. ג'יורסקו, כרך ראשון ע' 405
פטר הלאס (סופר)

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1922 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  7 בינואר 2013 (בגיל 90) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הונגריה 
 בן או בת זוג:  ואלי ראץ' (1946–12 בפברואר 1997) 
 צאצאים:  מוניקה פורטר 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות של הונגריה בדרגת קצין (28 במאי 1993)  עט הזהב (15 במרץ 2000)  צלב המפקדים של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (2010) 
 
פטר הלאס (במקור פישר, בהונגרית: Halász Péter;‏ בודפשט, 10 באפריל 1922 – מינכן, 7 בינואר 2013) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי, עזב את הונגריה לאחר נפילת המרד ההונגרי והפך לאחד שדרים ההונגרים הידועים ביותר של רדיו אירופה החופשית. הרומנים שלו, סיפוריו הקצרים הרבים ומאמריו בעיתונים - שהתפרסמו במערב גם עשרות שנים לאחר הגירתו, ותפסו את האופי המר-מתוק של חיי המהגרים ההונגרים - היו פופולריים בקהילות ההונגריות ברחבי העולם.
כעובד של רדיו אירופה החופשית, הוא נחשב לאישיות בלתי רצויה בהונגריה בתקופת יאנוש קאדאר, (1989-1957) אך לאחר שינוי המשטר ב-1990 קיבל פרסים רבים כהוקרה על פועלו. אחד מהם הוא צלב הקצין של מסדר ההצטיינות ההונגרי, אשר הוצג במלל הוקרה הבא:
"הוא לא רק שירת את התרבות ההונגרית עם סדרה שלמה של ספרים מצליחים והציג את אורח החיים של ההגירה ההונגרית, אלא גם פעל כעורך ושדר של רדיו אירופה החופשית."
ביוגרפיה > קורות חייו

פטר פישר נולד במשפחה יהודית ואחרי מלחמת העולם השנייה עבד בעיקר בגרמניה. מאפיין מעניין בכתיבתו: שבין השנים 1939 לבין 1943 פרסם יותר מחמישים רומני הרפתקאות וספרים בסדקת רומני הכרך תחת השמות הבדויים P. Hard, P. Deeds, T. Mollock, P. Shering, Pierre Pescer and Miklós Ravasz. הוא עבד כעיתונאי מאז 1940. במהלך מלחמת העולם השנייה נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) הוא שרד ואחרי המלחמה היה הדרמטורג של MAFILM (אולפני סרטים בהונגריה). הוא עזב את הונגריה ב-1956, התגורר בניו יורק מ-1957, בלונדון מ-1970 והתיישב במינכן ב-1975, שם נפטר ב-7 בינואר 2013.
ביוגרפיה > משפחתו

הוריו היו אנטל הלאס (פישר) (1892–1962) פקיד במפעל, ויאנקה יולן גליק (1896–1943). ב-1946 התחתן עם השחקנית והזמרת ואלי ראץ.
בנם ואלר נולד ב-1950, וכעבור שנתיים נולדה בתם מוניקה, שלימים הפכה לעיתונאית ידועה בלונדון בשם מוניקה פורטר.
ביוגרפיה > עבודתו

בין 1957 לבין 1987, הוא היה עובד של רדיו אירופה החופשית. הז'אנר העיקרי שלו הוא הרומן, אבל הוא גם כתב מאמרים, דוחות, מערכונים וסיפורים. בסוף אפריל 1987 פרש מתפקידו כסגן מנהל המחלקה ההונגרית של רדיו אירופה החופשית. לאחר מכן המשיך לעבוד כעובד חיצוני. הדרמה שלו "מלכודת עכברים" הוצגה ב-1958 על ידי תיאטרון פטפי בניו יורק. סיפוריו, מאמריו, פורסמו בעיקר בעיתוני וכתבי עת בשפה ההונגרית ברחבי העולם: Irodalmi Újság, Új Látóhatár, Bécsi Naplo, Új Hungária, Amerikai Hungarian Nepszava ו-Új Világ.
בסתיו 2011, ספרו "השדרה השנייה" פורסם מחדש בהוצאת פארק.
יצירותיו העיקריות (בהונגרית)

| יציאה לאור | שם הספר | מקום ההוצאה |
| --- | --- | --- |
| 1942 | הוריו התגרשו | בודפשט |
| 1943 | בעל בן עשרים ואחד | בודפשט |
| 1943 | שני גברים | בודפשט |
| 1961 | טטרים בכיכר סנה | מפלי הניאגרה |
| 1965 | מר בן ארצנו | מינכן |
| 1967 | השדרה השנייה | טורונטו |
| 1968 | לא בחוץ ולא בפנים... | ניו יורק |
| 1969 | שבשבת | ניו יורק |
| 1972 | נוסע טועה | ניו יורק |
| 1977 | החיים המושאלים | מינכן |
| 1978 | טם טם | ניו יורק |
| 1983 | ריקוד חביות | מינכן |
| 1988 | במחיר מוזל מאוד | טורונטו |
| 1990 | צללים בניו יורק | בודפשט |
| 2011 | השדרה השנייה (מהדורה שנייה) | בודפשט |
עבודתו פורסמה באנגלית, צרפתית, גרמנית וספרדית

| הופעה | כותרת הספר | מקום ההוצאה |
| --- | --- | --- |
| 1959 | צומת דרכים בווינה | ניו דלהי |
עבודתו כמחזאי ותסריטאי

| הוצאת הסרט | שם הסרט | פעילות | נתונים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1951 | סכסוך בשלום | תַסריטאי | גיליון נתונים filmtortenet.hu |
| 1952 | בית כלבו ממלכתי | דרמטורג | גיליון נתונים filmtortenet.hu |
| 1953 | מתחת לעיר | תסריטאי | גיליון נתונים filmtortenet.hu |
פרסים והוקרה

צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (28 במאי 1993)
לוח הזיכרון של אימרה נאג' (16 ביוני 1995)
חבר לנצח באיגוד הלאומי של עיתונאים הונגרים (15 במרץ 1997)
פרס עט הזהב (15 במרץ 2000)
גיליון זיכרון לעובד לשעבר ברדיו אירופה החופשית (הספרייה הלאומית על שם סצ'ני, המשרד למורשת התרבות הלאומית - 5 באוקטובר 2000)
צלב אמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (פברואר 2010).
לקריאה נוספת

Új magyar irodalmi lexikon II. (H–Ö). Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. 752–753. o. ISBN 963-05-6806-3 (לקסיקון ספרותי הונגרי חדש)
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה)
Bálint Gábor: A pesti ponyva virágkora az 1930–1940-es években, Magyar Könyvszemle, 123. évfolyam 2007. 1. szám, 121. oldal (באלינט גאבור:עדן הזהב של הספרות הזולה ההונגרית)
Magyar írók élete és munkái XII. 332-334. (חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
ראו גם

"Halász Péter" (בהונגרית). Nyugati magyar irodalmi lexikon. נבדק ב-2013-01-08.
"Elhunyt Halász Péter író" (בהונגרית). kulturpart.hu. נבדק ב-2013-01-08.
Peter Halasz (Obituary), The Telegraph, 2 April 2013
Halász Péter tárcája az Amerika Magyar Népszava oldalán
הערות שוליים

↑  "Elhunyt Halász Péter" (בהונגרית). hirado.hu. 2013-01-07. אורכב מ-המקור ב-2013-11-27.
↑  esetleg még H. Pinkerton
↑  Néhányat ezek közül Vajda Alberttel közösen írtak, de Halász álneve alatt jelentek meg. Bálint Gábor: A pesti ponyva virágkora
↑  Holocaust Survivors and Victims Database
↑  "Halász Antal halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 614/1962. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-30.
↑  "Halász Antalné Glück Jolán halotti bejegyzése a Budapest XIII. kerületi polgári halotti akv. 32/1943. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-30.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 201/1921. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-30.
1 2  Szép Magyar Novella, 346. oldal - מסת"ב 963-7950-04-4, Kiadó: Új Idő Lap - és Könyvkiadó Kft.
↑  NYUGATI MAGYAR IRODALMI LEXIKON ÉS BIBLIOGRÁFIA, mek.oszk.hu
↑  "Második Avenue" (בהונגרית). parkkiado.hu. 2011. אורכב מ-המקור ב-2013-01-09. נבדק ב-2013-01-08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416589005171  GND: 118615621X  ISNI: 0000 0001 0784 8790  LCCN: n2013017863  NKC: jx20070619009  NTA: 129879002  VIAF: 84376894   WorldCat (עם VIAF): 84376894
פוטו מצוי

ערך זה עוסק בפרימט. אם התכוונתם לעוף, ראו .
| פוטו מצוי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: טרום קופים
משפחה:: לוריסיים
סוג:: פוטו
מין:: פוטו מצוי
שם מדעי
 Perodicticus ‏בנט, 1831
תחום תפוצה


פוטו מצוי (שם מדעי: Perodicticus potto) הוא מין של פרימט איטי הפעיל בשעות הלילה ושייך למשפחת הלוריסיים. הוא המין היחידי בסוגו.
תיאור

הפוטו הוא מין פרימיטיבי מאוד בקבוצת הפרימטים ונראה כמו הבסרקיון ממשפחת הראקוניים שבסדרת הטורפים, אך הוא קרוב דווקא ללמורים ולקופים וכן לאדם. הוא יצור איטי בינוני באורך 30–39 ס"מ ושוקל 600–1,600 גרם בממוצע. האצבעות של הפוטו ייחודיות מאוד ובעלי אגודל ענקי האוחז את הענף במקביל לעוד 3 אצבעות ארוכות יותר מהרגיל ואצבע אחת קטנה וחסרת שימוש (האצבע). לפוטו מערכת שיניים של למורים ואף אדום בעל ריריות העוזרות בהרחה. הוא פעיל בלילות ובעל עיניים צהובות הרואות בחושך ואוזניים גדולות, צמודות לעור. בנוסף יש לפוטויים בלוטות ריח לשני המינים, כשקים מתחת לזנבם. החלק האחורי של הגוף לא שימושי כ"כ והוא אינו מנתר כמו שאר קרוביו. אורך הזנב 3–10 ס"מ והפרווה זהובה.