stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאגלס באדר
אגדה מעופפת

בעקבות הצטיינותו בקרבות קודם באדר לדרגת מפקד טייסת מספר 242 שהורכבה מטייסים קנדים, אשר סבלה מאבדות כבדות בקרבות אוויר מעל צרפת. באדר הצליח לשקם את הטייסת במהירות, ובקרב האוויר הגדול הראשון תחת פיקודו היא רשמה הצלחה מזהירה. ב-30 באוגוסט 1940 הפילה הטייסת תריסר מטוסי קרב גרמניים, בעוד באדר זוקף לזכותו הפלת מסרשמידט 110.
באדר פיתח טקטיקת לחימה שעיקרה הזנקתם לאוויר של עשרות מטוסי קרב בעת ובעונה אחת, כדי ליצור עליונות מספרית בזירת הלחימה. השיטה הוכיחה את עצמה ביירוט מטוסי קרב והפצצה גרמניים, בעיקר לאחר שסיימו את משימתם ופנו לחזור אל בסיסיהם בצרפת. בבריטניה העריכו כי הגרמנים דחו את תוכניות הפלישה שלהם לאי הבריטי עקב הצלחת חיל האוויר המלכותי. בקיץ 1941 היה באדר ממוקם חמישי ברשימת אלופי ההפלות של חיל האוויר המלכותי בכל הזמנים. הוא הצליח להפיל עד אז 28 מטוסים גרמניים (לפי ספירתו האישית, הבלתי רשמית), זכה בעיטורים (בהם אות השירות המצוין וצלב התעופה המצוינת) וקודם לתפקיד מפקד כנף.
תקופת השבי

ב-9 באוגוסט 1941 הופל מטוס הספיטפייר שלו בצפון צרפת. תחקירים שנעשו במרוצת השנים מעלים את הסברה שבאדר הופל מ"אש ידידותית" של אחד מטייסיו, אם כי באדר עצמו סבר כי התנגש במטוס אויב.
לאחר שצנח בשלום נלכד על ידי הגרמנים, והוחזק זמן מה בעיירה סנט אומר בצפון מערב צרפת, שם היה קבור אביו. במהלך שהותו בעיירה הופגש עם אלוף הטיס הגרמני אדולף גאלאנד, אשר אף לקח אותו לסיור בתא הטייס של מטוס מסרשמידט 109. באדר ניסה להימלט משביו פעמים רבות, ובכל פעם נתפס. לאחר ששהה במחנות מעבר שונים הועבר למחנה בליבק בו הוחזקו כארבע מאות קצינים בריטים, חלקם טייסים. לאחר מכן הועברו השבויים במחנה למחנה בוארבורג, מכלאה גדולה יותר שהכילה שלושת אלפים שבויים, ולאחר מכן למכלאה בלאמסדרוף, בה הוחזקו עשרים אלף שבויים. בכל אחד מן המקומות גילה אופי סרבני, לא שיתף פעולה עם שוביו, והיה פעיל בארגון בריחות. כתוצאה מכך הועבר לטירת קולדיץ, שהפכה למחנה שבויים בעל דרגת סיווג גבוהה ביותר, שהבריחה ממנו נחשבה לכמעט בלתי אפשרית.
אחרית דבר

באדר שוחרר מהשבי רק עם סיום המלחמה, כאשר אזור קולדיץ נכבש על ידי צבא ארצות הברית. לאחר מספר ימים שב לבריטניה. בספר הטיסות של הטייסת שלו רשם את טיסתו האחרונה משנת 1941 בתוספת ההערה: "טיסה נאה ליד באטון. הפלתי מטוס 109 אחד והתנגשתי עם אחר. שבוי מלחמה. שני מטוסי 109 הושמדו. סך הכול מטוסי אויב מושמדים: 30". עטור תהילה, התכבד בהובלת מטס הניצחון הענק בשמי לונדון. בחודש מרץ 1946 שוחרר מחיל האוויר המלכותי.
באדר שב לעבוד עבור חברת הנפט של כהכרת תודה על כך שקיבלה אותו לשורותיה לאחר התאונה הקשה שעבר בגיל 23, וחידש את התעניינותו במשחק הגולף בו הצליח להגיע להישגים. בתחילת שנות ה-50 כתב הסופר הבריטי פול בריקהיל שהתמחה בכתיבה על נושאי תעופה (בין היתר כתב את הביוגרפיה של גאי גיבסון) ביוגרפיה של באדר שהפכה לרב מכר בבריטניה ובעולם כולו. הסרט "מרקיע שחקים" מבוסס על הספר (באותו השם), שתורגם גם לעברית.
לאחר פרישתו מן הצבא, סירב באדר להצעות בתחום הפוליטיקה, אך לא נמנע מלהביע את קולו בענייני השעה, לרוב לצד הימין השמרני, ולעיתים אף ימינה מכך, כגון הבעת תמיכה במשטרו של איאן סמית' ברודזיה.
לאחר מות אשתו הראשונה תלמה, נישא באדר בשנית לג'ואן מוריי.
בשנת 1976 קיבל אות מסדר האימפריה הבריטית בשל שירותיו והעידוד שנתן לקטועי הגפיים, ועבודתו הציבורית למען הנכים. בתקופה זו לקה בלבו, ועומס העבודה החמיר את מצבו. באדר נפטר מהתקף לב ב-5 בספטמבר 1982 בגיל 72.
רגליו התותבות של באדר מוצגות לראווה במוזיאון ה-RAF בסטאפורד, אך מוזיאון זה אינו פתוח לקהל הרחב.
אחד ההסברים שניתנו לכישורי הטיסה והקרב יוצאי הדופן שלו היה שדווקא נכותו נתנה לו יתרון על פני טייסים אחרים, משום שהוא יכול היה לסבול ביתר קלות את תופעת הג'י המפורסמת, שבה, כתוצאה מהתמרונים האוויריים במהירויות גבוהות, הדם זורם לעיתים מהראש לחלקים שונים בגוף, בעיקר לרגליים, וגורם ל"בלקאאוט". מאחר שבאדר היה קטוע רגליים, התופעה פגעה בו פחות.
לקריאה נוספת

פול בריקהיל, מרקיע שחקים - קורות חייו של דוגלס באדר, הוצאת אנקור, 1955, תרגם ארנון בן נחום.
Bader, Douglas. Fight for the Sky: The Story of the Spitfire and Hurricane. Ipswich, Suffolk, UK: W.S. Cowell Ltd., 2004. ISBN 0-304-35674-3.
Brickhill, Paul. Reach for the Sky: The Story of Douglas Bader DSO, DFC. London: Odhams Press Ltd., 1954. ISBN 1-55750-222-6.
דניאל ג'. בורסטין

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1914 אטלנטה, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בפברואר 2004 (בגיל 89) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הרווארד קולג', תיכון סנטרל, בית הספר למשפט של ייל, בייליול קולג', אוניברסיטת הרווארד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1941 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (8 במאי 1992)  מלגת רודס (1934)  קצין גבוה במסדר הנסיך הנרי (9 ביולי 1985)  פרס פרנסיס פרקמן (1966)  פרס צ'ארלס פרנקל (1989)  פרס בנקרופט (1959)  פרס פוליצר בהיסטוריה (1974)  פרס ווטסון והלן דייוויס (1986)  המדליה הלאומית למדעי הרוח 
 
דניאל ג'וזף בורסטין (באנגלית: Daniel Joseph Boorstin;‏ 1 באוקטובר 1914 – 28 בפברואר 2004) היה היסטוריון אמריקאי-יהודי, פרופסור, עורך דין וסופר. הוא שרת כספרן הראשי של ספריית הקונגרס בשנים 1975–1987.
חייו

דניאל ג'. בורסטין נולד באטלנטה, ג'ורג'יה למשפחה יהודית. הוא סיים בבהצטיינות יתרה את חוק לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, למד בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד על בסיס מלגת רודז וקיבל דוקטורט מאוניברסיטת ייל. עסק בעריכת דין ושימש כפרופסור באוניברסיטת שיקגו במשך עשרים וחמש שנים. הוא אף כיהן כמנהל המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית במכון הסמית'סוני. בורסטין כתב למעלה מעשרים ספרים, בכללם טרילוגיה על החוויה האמריקאית ואחד על ההיסטוריה האינטלקטואלית העולמית. "האמריקאים: הניסיון הדמוקרטי", הספר המסיים את הטרילוגיה, זכה בשנת 1974 לפרס פוליצר בהיסטוריה. בורסטין חיבר גם את הספרים המגלים, המחפשים, והיוצרים, טרילוגיה של ספרים אשר ניסו לסקור את ההיסטוריות המדעית, הפילוסופית והאומנותית בהתאמה, של האנושות. הוא נפטר בוושינגטון בשנת 2004.
הדימוי והאירוע המדומה

בתוך השיטה של התאוריה החברתית, יש לציין את ספרו של בורסטין מ-1961 "הדימוי: מדריך לאירועים מדומים באמריקה" כניסיון מוקדם המהווה נקודת מפנה לתאר היבטים של החיים האמריקנים אשר כונו לאחר מכן היפר-ריאליזם ופוסטמודרניזם. ב"הדימוי", בורסטין מתאר תזוזות בתרבות האמריקאית - בעיקר הודות לפרסום - שם השעתוק או הסימולציה של האירוע נעשית חשובה יותר או 'מציאותית' יותר מאשר האירוע עצמו. הוא הולך הלאה וטובע את המונח אירוע מדומה, אשר מתאר אירועים או פעילויות אשר מילאו מעט או שלא מילאו כל צורך פרט לשחזור דרך פרסומות או צורה אחרת של פרסום. הרעיון של אירועים-מדומים דומה מאוד לעבודות שעשו מאוחר יותר ז'אן בודריאר וגי דבור. בעבודתו של בורסטין משתמשים תכופות כטקסט בקורסי סוציולוגיה.
ספריית הקונגרס

כשהנשיא ג'רלד פורד מינה את בורסטין לתפקיד מנהל הספרייה של הקונגרס, המינוי נתמך על ידי גילדת הסופרים, אבל הוא עורר התנגדות מצד איגוד הספריות האמריקאי מכיוון שבורסטין "לא היה מנהל ספריה". הסנאט אישר את המינוי ללא עוררין.
במהלך כהונתו כספרן הקונגרס, יסד בורסטין את "מרכז הספר", על מנת לעודד קריאה וידיעת קרוא וכתוב. בנוסף לכך, הוא עמד בראש של מה שנהיה פרויקט בן עשר שנים לשחזור שניים מהמבנים הישנים, בניין תומאס ג'פרסון (1897) ואת בניין ג'ון אדמס (1939) של ספריית הקונגרס. הוא סיים את תפקידו כספרן הקונגרס ב-4 באוגוסט 1987.
ספרים שכתב

המגלים: הגילויים החשובים על העולם והאדם מאז ימי קדם ועד ימינו. ירושלים: כתר, 1989
Cleopatra's nose: essays on the unexpected. New York: Vintage Books, 1994
The Creators. New York: Vintage Books
The Discoveres. New York: Random House, 1983
The exploiting spirit: America and the world, then and now. New York: Random House, 1976
Democracy and its discontents: reflections on everyday America. New York: Random House, 1974
The Americans: the democratic experience. New York: Random House, 1973
The decline of radicalism: reflections on American today. New York: Random House, 1969
The Americans, the national experience. New York: Random House, 1965
The image, or, What happend to the American dream. Harmondsworth, Middlesex: Penguin Books, 1963
America and the image of Europe: reflections on American thought. Clevland: Meridian Books, 1960
The American, the colonial experience. New York: Random House, 1958
The genius of America politics. Chicago: University of Chicago Press, 1953
The lost world of Thomas Jefferson. New York: H. Holt, 1948
Anti-Semitism: a treat to democracy/ by Daniel J. Boorstin, George Mayberry and John Rackliffe. Wakefield, Mass., 1939
ספרים שכתב > ספרים שערך

Hidden History/ selected and edited (from the author's writing) by Daniel J. Boorstin and Ruth F. Boorstin. New York: Harper & Row, 1987
The sociology of the absurd, or, The application of Professor X/ annotated with an introduction and postscript by Daniel J. Boorstin. London: Thames amd Hudson, 1970
An American primer/ edited by Daniel J. Boorstin. New York: New American Library, 1968
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of Historians & Historical Writing, Boyd Kelly, 1999, עמ' 106- 107
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258827405171  PLWABN: 9810697778605606  BIBSYS: 90084071  BNE: XX1135259  BnF: cb11892921g (data)  CiNii: DA00700545  GND: 122856945  ISNI: 0000 0003 6856 0488  LCCN: n79065337  LNB: 000005734  NDL: 00433848  NKC: jn19990000936  NLA: 36076102  NLK: KAC201516379  NSK: 000057606  NTA: 067594069  RERO: 02-A003024930  SNAC: w6m90jdh  SUDOC: 026739240  Trove: 1207584  VIAF: 108476590   WorldCat (עם VIAF): 108476590
דוב ים דרום-אמריקני

| דוב ים דרום-אמריקני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: טורפים ימיים
משפחה:: אוטריים
תת־משפחה:: דובי ים
סוג:: דוב ים
מין:: דוב ים דרום-אמריקני
שם מדעי
 Arctocephalus australis ‏צימרמן, 1783
תחום תפוצה


דוב ים דרום-אמריקני (שם מדעי: Arctocephalus australis) הוא מין של דוב ים החי בימים ובחופים שליד אמריקה הדרומית, בעיקר בפרו, בצ'ילה ובארגנטינה.
דובי הים הדרום-אמריקנים חיים הן לאורך חוף האוקיינוס השקט של אמריקה הדרומית החל מחצי האי פארקאס שבדרום פרו ועד כף הורן, והן לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי מדרום ברזיל ועד כף הורן. הם נמצאים גם באיי פוקלנד, איי סטטן ואיי אסקונדידה. קיימים מעט דיווחים על תצפיות בדובי ים דרום אמריקנים בחופי אקוודור, באיי גלאפגוס ובאי גורגונה שבקולומביה.
יש לו 2 תת-מינים:
A. a. australis - המצוי באיי פוקלנד
A. a. gracilis - המצוי באמריקה הדרומית
פרוותם של דובי הים אפורה-כהה, למרות שלזכרים יש לעיתים שיער חום או אפור של שיער. לנקבות ולצעירים יש פרווה בהירה מעט על החזה והלוע והאף בינוני ומחודד מעט. אוזניהם מאוד בולטות. לזכרים צוואר עבה וחזק עם רעמת שיער ארוכה.
הזכרים של דוב הים גדולים יותר מהנקבות, אורכם 2 מטרים ומשקלם 200-150 ק"ג. אורך הנקבות עד 1.5 מ' ומשקלן 60-30 ק"ג. הגורים שוקלים 5.5-3.5 ק"ג ואורכם 65-60 ס"מ בממוצע.
הערות שוליים

↑  דוב ים דרום-אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
דאגלס גורדון

| --- | --- |

דאגלס גורדון בפתיחת התערוכה "אני גם... דאגלס גורדון" במוזיאון תל אביב לאמנות, 2013
 לידה:  20 בספטמבר 1966 (בן 58) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה  בית הספר לאמנות של גלאזגו  Dumbarton Academy 
 תקופת הפעילות:  1987–2012 (כ־25 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, וידאו ארט 
 זרם באמנות:  אמנים בריטים צעירים 
 יצירות ידועות:  24 Hour Psycho 
 פרסים והוקרה:  פרס טרנר (1996) 
 
דאגלס גורדון (באנגלית: Douglas Gordon; נולד ב-20 בספטמבר 1966) הוא אמן היוצר במגוון סוגי אמנות: וידאו ארט, צילום, מוזיקה ופיסול.
תולדות חייו

דאגלס גורדון נולד בגלאזגו שבסקוטלנד, למשפחה דתית של עדי יהוה. הוא מעיד על עצמו שיש קשר "בין החינוך הדתי שקיבלתי בבית - שלוש פעמים בשבוע בכנסייה, חלוקת ספרים ופמפלטים מדלת לדלת אחר הצהריים" – ובין יצירותיו. הוא מספר עוד, שאמו החזיקה ליד מיטתה שני ספרים בלבד, התנ"ך והביוגרפיה של גולדה מאיר. "זו מיטה מוזרה מאוד לישון בה", הוא מעיר.
 גורדון למד משנת 1984 עד 1988, לתואר ראשון בבית הספר לאומנות של גלאזגו, ובתקופה זו עסק בעיקר במיצגים. בשנת 1990 הוא סיים את התואר השני באומנות, בבית הספר ע"ש סלייד לאומנויות בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. בלימודי תואר זה הוא עבר להתמקד בצילום.
בשנת 2006 הוא חבר ללהקת האלקטרו פופ Chicks on Speed, יחד הם נתנו סדרה של הופעות שבסיומה אף הוציאו ביחד סינגל.
כמו רבים מאמני שנות ה-90, הוא מרבה בנסיעות והתגורר בערים רבות בהן גלאזגו, לונדון, ניו יורק ועתה ברלין. “יש משהו מאתגר ומושך בלהיות כל הזמן בטיסות”, הוא מספר. על זכיותיו בפרסים הוא מגיב לאוצר תערוכתו במוזיאון תל אביב, עמי ברק: “מישהו אמר שמכרתי את נשמתי לשטן" – פרסים אמנותיים באופן רצוף משנת 1996 עד 2000, “אולי באמת מכרתי את נשמתי לשטן. אבל תודה לאל, אני לא מצליח להיזכר בכך!”. עד לשנת 2008 – הוא גם שימש כמבקר המסעדות של מגזין פלייבוי הצרפתי.

כיום הוא מתגורר בברלין עם בת זוגו הישראלית, זמרת הסופרן רותי רוזנפלד, בתה של המלחינה נורית הירש. לזוג בת בשם לילי. לגורדון בן נוסף מנישואים קודמים. מבקרי אומנות מגדירים אותו כמעין פרא סקוטי - אמן בינלאומי ענק וילד רע מבחירה. מרדן שחרט בקעקועים על גופו חלק מהאני מאמין שלו .

 דאגלס גורדון, הציג תערוכות מקיפות במוסדות האמנות הגדולים בעולם וזכה בפרסים יוקרתיים, הוא מיוצג על ידי הגלריות היוקרתיות גגוזיאן (Gagosian Gallery) בניו יורק ואיבון למבר (Yvon Lambert) בפאריס, ומחירי עבודותיו מאמירים למאות אלפי דולרים. זה יותר מ-15 שנים הוא מנהל רומן מורכב עם ישראל, שראשיתו ב-1996 בהצגה בתערוכה בירושלים. בשנת 1998 הציג תערוכת יחיד ראשונה בארץ בגלריה דביר התל אביבית מאז הוא הופיע שם במספר תערוכות וממשיך לשתף פעולה עם הגלריה.
מיצירותיו

גורדון מדגיש בעבודותיו את המאבק בין טוב לרע, ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון, המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד משמש השראה לרבות מיצירותיו. הוא משתמש גם ברעיונות מספרו של גיימס הוג, "זיכרונותיו הכמוסים של חוטא ישר” שאף הקדים את יצירתו של סטיבנסון ושימש לה מקור השראה. גורדון מביא לפני הצופה מקרי קיצון רפואיים, אנקדוטות וקטעי ארכיון יוצאי דופן. באמצעות טכניקות וידאו ארט ועל ידי הצבתם בסביבה מבודדת, ונקייה.
 "פסיכו 24" ביצירה זו גורדון מתבסס על סרט של אלפרד היצ'קוק, בשם זה. בעבודתו הוא השתמש בטכניקת extreme slo-mo שבה קצב מעבר התמונות אטי פי עשרה ויותר מזה של המקור. זאת, כדי שהצופה יחוש ש"משהו נוסף מסתתר שם". שמשהו שאי-אפשר לראות במהירות הרגילה של הסרט. כפי שאמר גורדון עצמו, "זה כאילו שההילוך האטי עצמו חושף את התת-מודע של הסרט". משך הסרט בעיבודו של גורדון הוא 24 שעות ומכאן שמו.
"זידאן, דיוקן של המאה ה-21" - עבודה משותפת של גורדון עם האמן הצרפתי פיליפ פארנו. הסרט עוקב, באמצעות 18 מצלמות מסונכרנות, אחר כוכב הכדורגל זינדין זידאן במהלך משחק של קבוצתו באותה תקופה, ריאל מדריד, ומספק – באופן פרדוקסלי – היכרות אינטימית עם הריחוק וקור הרוח שהיו לתו ההיכר של הכדורגלן הטוב בעולם.
"364.K" - על שני מסכי וידאו גורדון עוקב אחר שני מוזיקאים ישראלים ממוצא פולני, אברי לויתן ורועי שילוח, במסעם ברכבת מברלין לוורשה. בסיומו של המסע וכגולת הכותרת שלו, הם מנגנים את הסימפוניה של מוצארט לכינור ולויולה, שעל שמה נקראת יצירתו.
"שחק מת" - (Play Dead) על שני מסכי וידאו גדולים ומוניטור קטן, נראית פילת קרקס, שאומנה לשחק מול המצלמה, משוטטת בגלריית גגוזיאן. הפילה מוקרנת בזוויות לא שגרתיות על גבי שני המסכים ואילו על המוניטור היא מוקרנת בתקריב. נוצרת קרבה שמקורה בסיטואציה הקיצונית שבה מצויה החיה העצומה. מלאכותיות הסצנה אינה גורעת מן הרגשות שהיא מעוררת, מהתחושות הקיצוניות שהיא מעלה.
"טקסט של 30 שניות" - טקסט לבן מופיע על קיר שחור, ונורה המופעלת באמצעות קוצב זמן מאירה אותו במשך 30 שניות, כך שאפשר לקרוא קטעים מהטקסט אך לא את כולו. בעבודה זו מתואר ניסוי שביצע רופא צרפתי בתחילת המאה ה-20 ובו ניסה לתקשר עם ראשו של פושע שהוצא להורג מיד לאחר שנערף בגיליוטינה. במשך 25-30 דקות, המשיך הראש הכרות להגיב במצמוץ על הקריאה בשמו.
"הנרי המורד" - בכיכובו של השחקן הנרי הופר שנראה כשהוא מקשקש בטושים אדומים על גופו העירום וכמו פוצע את עצמו ואז כמו ניצת מבפנים ועולה באש. העבודה מציעה התבוננות בגוף כמרחב של השלכה, ומעידה על משיכתו של דאגלס גורדון לקעקועים, שבהם כיסה את גופו שלו".
 "קצה הציוויליזציה" - מיצב וידאו של שלוש הקרנות, בליווי קול, המתאר פסנתר כנף נשרף ומתכלה בנופי קאמבריה, על הגבול בין אנגליה לסקוטלנד. פסנתר הכנף, כסמל התרבות המערבית. בנקודת הנוף, שבעבר סימנה את קצה האימפריה הרומית - גבול העולם התרבותי.
תערוכות

1993 - "פסיכו- 24" הוצגה בגלריית KW) Kunst-Werk Berlin) בברלין, “Migrateurs” ב-מרכז ז'ורז' פומפידו. ובחלל טרמוויי בגלאזגו.
1996 - גורדון ואמנים אחרים בפרויקט הפיסול של מינסטר בגרמניה.
1996 - גלריית טייט במסגרת תחרות פרס טרנר.
1997 - ייצג את בריטניה בביאנלה של ונציה.
2001 - תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון לאומנות מודרנית בלוס אנג'לס. התערוכה הועברה אחר כך לגלריה לאומנות בוונקובר, למוזיאון תאמאיו במקסיקו ולמוזיאון הירשהורן במדינת וושינגטון.
2005 - "היהירות של האלגוריה" במוזיאון גוגנהיים הגרמני בברלין.
2006 - Superhumanatura בגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו.
2006 - "קו הזמן" המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
2006 - רטרוספקטיבה של יצירותיו ב-Kunstmuseum Wolfsburg וכן בגלריה הלאומית לאמנות מודרנית של אדינבורו סקוטלנד.
2012 - מוזיאון לאמנות מודרנית בפרנקפורט.
2013 - "אני גם... דאגלס גורדון" מוזיאון תל אביב לאומנות.
תערוכות > סרטים

2006 - "זידאן: פורטרט של המאה העשרים ואחת", פסטיבל קאן.

2010 - "K364", פסטיבל הסרטים של ונציה.

2012 - "הנרי המורד", Art Basel’s Art Unlimited.
פרסים

| שנה | שם הפרס | נותן הפרס | מקום |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | פרס על שם קתה קולוויץ | האקדמיה לאומנות ע"ש קתה קולוויץ | ברלין |
| 2011 | פרס לונדון לביצוע אומנותי | פסטיבל הפרינג' | לונדון |
| 2011 | Les Rencontres rles festival | פסטיבל הקיץ לצילום | צרפת |
| 2008 | פרס Roswitha Haftmann | קרן Roswitha Haftmann | ציריך |
| 1998 | פרס הוגו בוס | מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים | ניו יורק |
| 1998 | Central Kunstpreis awarded | Kölnischer Kunstverein | קלן |
| 1997 | פרס הביאנלה של ונציה |  | איטליה |
| 1996 | פרס טרנר | גלריית טייט | לונדון |
הערות שוליים

↑  אריאל קריל‏, "אני עסוק מדי" - וואלה תרבות, באתר וואלה, 30 בספטמבר 2009
↑  דאגלס הכובש: תערוכה מעולה של האמן דאגלס גורדון במוזיאון תל אביב
1 2   גליה יהב, פילים בקנה של דאגלס גורדון, באתר הארץ, 2 במרץ 2013
↑  אתר גלריה דביר
↑  סיפורו העצוב של שלמה: כמה דברים על ה-slow motion
1 2   הילה שקולניק-ברנר, דאגלס גורדון בתל אביב: מפגש אינטימי ועוצמתי, באתר הארץ, 28 בינואר 2013
↑  Video Artist Douglas Gordon
↑  Roswitha Haftmann Prize Goes to Video Artist Douglas Gordon
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498809205171  BnF: cb13614312m (data)  CiNii: DA16187909  GND: 120994011  ISNI: 0000 0000 8138 5870  LCCN: nr99009281  LNB: 000024084  NDL: 00714698  NKC: jo20000075864  NTA: 150658842  PIC: 144  RKD: 211410  SNAC: w6pv8gqw  SUDOC: 069106231  ULAN: 500115974  VIAF: 214621999   WorldCat (עם VIAF): 214621999
האלגוריתם של נייגל

האלגוריתם של נייגל (באנגלית: Nagle Algorithm) הוא אמצעי לשיפור יעילות ברשתות TCP/IP על ידי הפחתת מספר חבילות המידע הנשלחות ברשתות תקשורת. האלגוריתם הוצג במסמך Congestion Control in IP/TCP Internetworks (נגיש ב-RFC 896) ונקרא על שם ממציאו ג'ון נייגל (John Nagle). הוא מאפשר את ייעול השימוש במשאבי רשת על ידי הימנעות מבעיה אותה הוא מכנה "בעיית החבילות הקטנות".
האלגוריתם נמצא בשימוש נרחב באימפלמנטציות TCP, אך יש מקרים שעדיף שלא יעבוד, לדוגמה באפליקציות WINDOWS שבהן יש תנועה של עכבר, המצריכה זמן תגובה קצר.
בעיית החבילות הקטנות

הבעיה מתרחשת ביישומים השולחים מידע על גבי TCP בחבילות קטנות במיוחד, לעיתים קרובות בגודל של בייט בודד. היות שגודל הפתיח של חבילת TCP הוא 40 בתים (20 עבור פתיח ה-TCP ו-20 נוספים עבור פתיח ה-IP), החבילה הנשלחת היא בגודל של 41 בתים עבור בייט בודד של מידע יעיל - תקורה עצומה שמעמיסה מאוד על הרשת. בין הפרוטוקולים הנפוצים שבהם התופעה מתרחשת ניתן למנות את פרוטוקול Telnet, שבו כמעט כל הקלדה מיצרת בית אחד של מידע הנשלח מיידית.
הפתרון

האלגוריתם של נייגל מייעל את התקשורת על ידי מיזוג מספר חבילות מידע קטנות המיועדות לשליחה לחבילה יחידה. וליתר דיוק, המידע היוצא נאגר כל עוד יש חבילה שנשלחה ועליה עדיין לא התקבל אישור (ACK) מהמקבל או עד אשר הצטברה כמות המידע המקסימלית שניתן לשלוח בחבילת מידע יחידה.
הפתרון > האלגוריתם

if there is new data to send
  if the window size >= MSS and available data is >= MSS
    send complete MSS segment now
  else
    if there is unconfirmed data still in the pipe
      enqueue data in the buffer until an acknowledge is received
    else
      send data immediately
    end if
  end if
end if
כאשר MSS הוא גודל חבילת המידע המקסימלית שניתן לשלוח על גבי TCP.
האלגוריתם הוא חלק מ Transmission Control Protocol.
ראו גם

קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
קטגוריה:פרוטוקולי אינטרנט
קטגוריה:פרוטוקולי ניתוב
דאוצן קרוס

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1985 (בת 39) Eastermar, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 בן או בת זוג:  Sunnery James (2010–?) 
 
קרוס בפסטיבל קאן (2009)
דאוצן קרוס (בהולנדית: Doutzen Kroes; נולדה ב-23 בינואר 1985) היא דוגמנית הולנדית, התפרסמה בשל עבודתה עבור ויקטוריה'ס סיקרט וכאנג'ל של ויקטוריה'ס סיקרט בשנים 2008—2014.
שנותיה הראשונות

קרוס נולדה בעיר Eastermar, בפרובינציית פריסלאנד, הולנד.
קריירת הדוגמנות

קרוס הופיעה על גבי השערים של כתבי העת: טיים מגזין, ווג, הרפרס בזאר, Elle‏, Seventeen, מארי קלייר, גלאמור, W, Avantgarde, Dazed & Confused and Numéro. היא גם מופיעה בקביעות בקטלוג של ויקטוריה'ס סיקרט ודגמנה בתצוגת האופנה של החברה ב-2005, 2006, 2008 ו-2009.
קרוס דגמנה בפרסומות לחברות גוצ'י, טומי הילפיגר, אסקאדה, דולצ'ה וגבאנה, ולנטינו גאראווני, ורסצ'ה, הוגו בוס, Guerlain, Bottega Veneta, דה בירס, גאפ, Gianfranco Ferre ו-Neiman Marcus. היא דגמנה בתצוגות האופנה של Bottega Veneta, כריסטיאן דיור, כריסטיאן לקרואה, דולצ'ה וגבאנה, Dsquared2 ,Fendi, ז'אן-פול גוטייה, ג'ון גליאנו, לואי ויטון, מארק ג'ייקובס, רוברטו קוואלי, Shiatzy Chen, פראדה, ולנטינו וורסאצ'ה.
ב-2005 בחרו קוראי Vogue.com בקרוס כ"דוגמנית השנה".
היא הופיעה על גבי השער של גיליון מאי 2007 של ווג כאחת מעשר דוגמניות שתוארו כ"זן חדש של דוגמניות-על".
היא הופיעה לצד חלק מהדוגמניות הללו ב"לוח השנה של פירלי" לשנת 2008.
ב-2006 יצא הסרט התיעודי "Praat mar Frysk" על חייה של קרוס כדוגמנית. הוא תיעד את הפעם הראשונה של קרוס בשבוע האופנה במילאנו ומחשבותיה על תעשיית האופנה.
ביולי 2007, היא הרוויחה סכום משוער של $4.9 מיליון בתריסר החודשים שחלפו; פורבס ציין אותה כאחת מ-15 דוגמניות-העל המשתכרות את הסכום הגבוה ביותר.

באפריל 2008 היא צוינה במקום ה-5, עם הכנסה משוערת של $6 מיליון,
, וכך גם במאי 2009.
ווג פריז כלל אותה כאחת משלושים הדוגמניות המובילות של שנות האלפיים.
קרוס היא גם המפרסמת הרשמית של פרובינציית Frisian עבור West Frisian language, שהיא שפת אמה.
בסוף אוגוסט 2008, אישרו ויקטוריה'ס סיקרט למגזין פיפל שקרוס היא האנג'ל החדש של ויקטוריה'ס סיקרט.
הפרסום הראשון שלה עבור החברה כאנג'ל החדשה היה "Supermodel Obsession", לצדה של אדריאנה לימה. בספטמבר 2009, חתמה על חוזה להיות הפנים החדשות עבור מותג קשמיר השווייצרי Repeat למשך שנתיים.
במוזיאון השעווה "מאדאם טוסו" שבאמסטרדם ישנה דמות שעווה של קרוס.
נכון לנובמבר 2009, היא כותבת טור חודשי אודות חייה עבור המהדורה ההולנדית של מארי קלייר.
כעת היא חתומה בסוכנות הדוגמנות DNA Model Management.‏
בפברואר 2010, דגמנה קרוס במסלול הדוגמנות במהלך שבוע האופנה עבור פראדה ביחד עם עמיתותיה האנג'ל אלסנדרה אמברוזיו ומיראנדה קר. Bonnie Fuller, העורך לשעבר של המגזינים גלאמור, קוסמופוליטן ומארי קלייר שיבח את פראדה בבלוג שלו על שהשתמש בדוגמנית כמו קרוס בתצוגת האופנה. בשנת 2011 שיחקה בסרט נוביה זמליה.
באפריל 2015, השתתפה קרוס בקמפיין קיץ 2015 של רשת האופנה H&M.
חייה האישיים

שמה של קרוס נקשר בעבר לאחיינו של לני קרביץ, DJ ההיפ הופ גרג אנדרוס (DJ Ruckus).
כיום היא נשואה ל-DJ/ראפר סאנרי ג'יימס. לשניים בן ובת משותפים.
הערות שוליים

↑  עשר הדוגמניות המשתכרות את השכר הגבוה ביותר,
The Sydney Morning Herald.
↑  נערות להיט, ווג ארצות הברית.
↑  קירי בלקליי,
הדוגמניות המשתכרות את הסכום הגבוה ביותר, פורבס, 16 ביולי 2007
↑  הדוגמניות המשתכרות את הסכום הגבוה ביותר, פורבס, 30 באפריל 2008
↑  הדוגמניות המשתכרות את הסכום הגבוה ביותר, פורבס, 27 במאי 2009.
↑  שלושים הדוגמניות המובילות של שנות האלפיים, ווג צרפת, 18 בדצמבר 2009.
↑  האנג'ל החדש של ויקטוריה'ס סיקרט נחשפת: דאוצן קרוס,
Off the Rack. פיפל, 26 באוגוסט 2008.
↑  דאוצן קרוס ב"פרסומת העדינה ביותר מאז ומעולם",
Muse Amsterdam. Muse.nl. 2009-21-1.
↑  דאוצן קרוס היא הפנים החדשות של פרסומת רפיט החדשה שמוצגת בשלמות בידי שבאליה,
Chevalier International.
↑  דאוצן קרוס במוזיאון השעווה באמסטרדם.
↑  Doutzen Kroes schrijft in Marie Claire",
Algemeen Dagblad, October 14, 2009
↑  דאוצן קרוס - דיוקן דוגמנית, ניו יורק מגזין.
↑  Bonnie Fuller (2010-02-25).
"Hooray! Skinny Models Booted out of Top Fashion Show and Replace by Victoria's Secret Angels!"
Hollywood Life.
↑  דאוצן קרוס ובן זוגה נופשים בחופשה רומנטית בסאות' ביץ'
↑  "Doutzen Kroes weer gelukkig"!,
De Telegraaf, August 30, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17763364c (data)  GND: 1038076595  ISNI: 0000 0004 1719 4024  VIAF: 305118859   WorldCat (עם VIAF): 305118859
האלגוריתם של ג'ונסון

| --- | --- |
 סיבוכיות זמן:  O (|V|^2 \log |V| + |V||E|) 
 ממציא:  דונלד ב. ג'ונסון 
 נקרא על שם:  דונלד ב. ג'ונסון 
 
במדעי המחשב, האלגוריתם של ג'ונסון הוא אלגוריתם שמשמש למציאת מסלולים קצרים בגרף ממושקל ומכוון בין כל שני זוגות צמתים, ועושה זאת בצורה יעילה כאשר הגרף דליל, כלומר מכיל מספר קטן של קשתות.
האלגוריתם נקרא על שמו של דונלד ב. ג'ונסון, אשר פרסם אותו בשנת 1977.