stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאנוש קורצ'אק
הערכה כסופר וכהוגה > חמלה אנושית

החוקר אלי אשד טען, שבספר "יותם הקסם" (תורגם מאוחר יותר בשם: 'קאיטוש המכשף'), קורצ'אק מתמודד וכותב נגד התפיסה של ניטשה, תפיסת 'האדם העליון' והעצמת השכלתנות והמדע, דעות שבאו לידי ביטוי במשטר הנאצי והגותו. קורצ'אק לעומת זאת בוחר בתפיסה המדגישה את הרגשות, החיבה והחמלה האנושית. גיבור הספר יותם (או קאיטוש), הוא למעשה אנטי-גיבור, המגלה את ההרס שהאדם (הקטן כגדול) יכול להביא על העולם, והלומד לרצות לפעול רק עבור הטוב שבו.
אשד אף חשף את כתיבתו הלא ידועה של קורצ'אק, הן הציונית והלאומנית למדי (אך אוטופית), והן כתיבתו על הנאציזם ועל היטלר בפרט, במחזה לא ידוע, שהוצג 50 פעם בפני קהל מבוגרים אך לא הודפס מעולם בחייו. במחזה זה, מטורפים מתכנסים להקמת ממשלה בבית המשוגעים בו הם חוסים, ופורשים את משנתם, הכוללת דמות היטלראית המטילה אימה ורצח על העולם כולו. וכן סיפור ילדים שהופץ בעברית בלבד, ובצנזור פרטים רבים, ובו ילד החולם על עלייתו לארץ, ובסופו פוגש את היטלר ומשכנע אותו שאפשר, עם עוצמה, לעשות דברים טובים בעולם.
החוקרת ורד גנור-שביט, מדגישה את הצורך של קורצ'אק להראות לילדים את החולשות האנושיות, כולל ההתמודדות עם כישלונות מוסריים, ונפילות נפשיות, ולא להסתירם. במיוחד חשוב להראות להם את מגבלות האדם, ואת ההכרה בדברים שאינו יכול לשנותם.
היא מצטטת מספרו "כיצד לאהוב ילדים":
נתפסים אנו לאשליה, כי ימים רבים יוכל הילד להסתפק בהשקפת העולם של המלאך, שלפיה הכל פשוט ונבון בטיבו, כי יעלה בידינו להעלים ממנו את חוסר הידיעה, החולשה, הסתירות, את תבוסותינו ונפילותינו ואת העדר נוסחת האושר... וכי רצונך שההתפתחות תבוא לפתע?... וכי בהבחינו בשקר הראשון שלך לא יפסיק בבת אחת להאמין בכל אמיתותיך?... אין בחינוך דבר טוב יותר, מכנותו הגמורה של המחנך עצמו... אפילו האהבה - אסור לה לקלקל את האמת, כי האמון חשוב מן האהבה."
הערכה כסופר וכהוגה > השקפת הסטואה והתנ"ך

החוקר משה שנר הסביר את עמדות הסטואה שקורצ'אק קרא מעט לפני מותו בספרו של מרקוס אורליוס, וראה בהם תפיסה הדומה לתפיסה התנ"כית המופיעה בספר משלי. הוא מסביר מדוע גם התנגד קורצ'אק ל"משנה סדורה" בנושא החינוך, אך בה בעת היו לו גישה וקו:
קורצ'אק נמנע במכוון ובמוצהר מכתיבתה של משנה סדורה הנשענת על גופי רעיונות ברורים ומקורות סמכות מוכרים. לטענתו, לא החוכמה הפדגוגית הכתובה בספר היא העיקר: "הילד אינו תובע חכמה שעל נייר"; יתרה מזאת, "הפרוגראמה היא המסלפת והרוצחת של הדעת" (דת הילד, 1978, עמ' 78). הדעת מצויה אפוא מחוץ לפרוגרמות, אלו שגורמות לאדם להפסיק לחתור לידיעה עמוקה יותר. לפיכך קורצ'אק מחפש אחר מורה המודה מתוך ענווה באי-ידיעתו המקורית... ובהמשך המאמר: ...גישה נכונה לחינוך מתגבשת מתוך ניסיון החיים, לא מבין ספרי הלימוד. "לכו לעבוד והקשיבו לאינטואיציה שלכם", מייעץ קורצ'אק למאזיניו שוב ושוב (שם, עמ' 118, 405 ובמקומות רבים נוספים) ...
לדבריו, תפיסת הסטואה מביעה את קבלת העולם כפי שהוא, תוך התבוננות אמיתית וכנה בו, ותוך צירוף הכוחות האנושיים להתמודדות עמו, באחווה. לפי פירוש זה, הנפש האנושית, שתמיד שואפת לטוב ומקווה, יכולה לזהות את הרגעים והמקומות שאין אפשרות להתמודד עימם. בהליכה שלנו בעיניים פתוחות מול הרוע והרשע המתגלים בעולם ומול המוות, אנחנו מעודדים זה את זה להמשיך כחברה שמחה, בריאה בגופה ובנפשה ושואפת לטוב.
תיעוד והנצחה

לזכרו של קורצאק הוקמו אנדרטאות רבות, הוקמו ארגונים המוקדשים לתיעוד חייו והמחשבה הפדגוגית שלו ומוסדות לימוד רבים נקראו על שמו בישראל ובעולם. בערים רבות בישראל רחובות על שמו. בשנת 1942, זמן קצר לאחר מותו של קורצ'אק, הוקם בית יתומים ברעננה בשם "ביתנו" שאף אימץ את שיטתו החינוכית של קורצ'אק. "ביתנו" קלט ילדים ניצולי שואה שנשלחו למוסד על ידי ארגון עלית הנוער בזמן המלחמה ובשנים שאחריה.
תיעוד והנצחה > אנדרטאות

אנדרטת יאנוש קורצ'אק ותלמידיו בכיכר על שם קורצ'אק ביד ושם בירושלים, מאת הפסל בוריס סקציאר
אנדרטה ברחוב שביינטוקשיסקה ליד ארמון התרבות והמדעים, ורשה.
אנדרטה ברחוב יאקטורובסקה 6 (לשעבר – קרוחמלנה 9) שם פעל בית היתומים לילדים יהודים בוורשה.
אנדרטה בבית הקברות היהודי בוורשה ברחוב אוקופובה מאת הפסל בוריס סקציאר
אנדרטה ברחוב קורקובה, ורשה
סלע זיכרון לקורצ'אק ותלמידיו בטרבלינקה
אנדרטה לזכר קורצ'אק ותלמידיו מאת הפסל הישראלי יעקב אפשטיין ברחבת הספרייה העירונית בבת ים
"קורצ'אק והילדים", פסל המוצג במוזיאון לוחמי הגטאות מאת האמן שמואל ניסנבאום
אנדרטת הנצחה ליאנוש קורצ'אק ולסטפה וילצ'ינסקה ביער הזיכרון ליהדות פולין בהר הרוח
אנדרטה של קורצ'אק ו"ילדיו", בגינצבורג גרמניה מאת האמן והפסל יצחק בלפר, מיתומי קורצ'אק
אנדרטה ליאנוש קורצ'אק בפתח בית היתומים בורשה
אנדרטה ליאנוש קורצ'אק בבית העלמין היהודי בוורשה
אנדרטה ליאנוש קורצ'אק ותלמידיו של הפסל יעקב אפשטיין בבת ים
אנדרטה ליאנוש קורצ'אק ולסטפה וילצ'ינסקה ביער יהדות פולין בהר הרוח
יאנוש קורצ'ק והילדים ומעליהם קסדות נאציות - באנדרטת מגילת האש
תיעוד והנצחה > ארגונים ומוסדות העוסקים בתיעוד והנצחת חייו ומורשתו

בשנת 1978 הוקם הוועד הבינלאומי על שם קורצ'אק.
בשנת 1983 הוקם הארגון התנדבות בישראל להפצת מורשתו של קורצ'אק.
בשנת 1993 הוקם המרכז לתיעוד ומחקר Korczakianum. ברשותו של המרכז ארכיונים ייחודיים, המרכז מקיים פעילויות חינוכיות, מחקר, פרסומים (בין היתר הוצאת מהדורה של כל כתבי קורצ'אק). המרכז ממוקם בוורשה, ברחוב יאקטורובסקה 6 (לשעבר – קרוחמלנה 9) שם פעל בית היתומים לילדים יהודים בוורשה.
מוסדות לימוד רבים בישראל ובעולם כולו אימצו את משנתו החינוכית. כך לדוגמה בית הספר הדמוקרטי "יחד" בחולון מתנהל על פי שיטתו. בתי ספר רבים בישראל ובעולם נקראים על שמו (בתי ספר ישראליים הנקראים על שמו נמצאים בירושלים, באר שבע, רמת גן, פתח תקווה, חיפה וקריית מוצקין, וכן "המכון החינוכי הישראלי ע"ש יאנוש קורצ'אק").
מדינת ישראל הוציאה בול דואר לזכרו של יאנוש קורצ'אק.
אסטרואיד מחגורת אסטרואידים שהתגלה ב-16 בספטמבר 1971 במצפה כוכבים באוקראינה, נקרא 2163 Korczak על שמו.
מתחילת שנות האלפיים מקיימת תנועת המחנות העולים טקס אזכרה שנתי לקורצ'אק, סטפה וילדי בית היתומים. החל משנת 2010 טקס האזכרה נערך בשיתוף פעולה עם יד ושם.
ב-5 באוגוסט 2010 נערך טקס אזכרה ביד ושם לציון 68 שנים להירצחם של יאנוש קורצ'אק, אנשי צוות בית היתומים והילדים, הטקס נערך בכיכר הנושאת את שמו.
שנת 2012 הוכרזה בפולין כ"שנת קורצ'אק" ובמסגרתה נערכו עשרות אירועים המנציחים את שמו ומורשתו. גם שרבוט גוגל ציינו את שנת קורצ'ק.
בשנת 2012 הקימה תנועת הנוער "המחנות העולים" יחד עם האמן יצחק בלפר, חניכו של קורצ'אק, תערוכת קבע העוסקת במורשתו של קורצ'אק הנקראת "אמונה חדשה". בתערוכה מתקיימות הדרכות וסדנאות שונות, בעיקר לציבור המחנכים בישראל.
תיעוד והנצחה > סרטים, ספרים, מחזות ומוזיקה

"הנך חופשי, דוקטור קורצ'אק" (Sie sind frei, Dr. Korczak; בישראל הוקרן בשם "קורצ'אק והילדים") – קופרודוקציה מערב גרמנית-ישראלית משנת 1974 בבימויו של אלכסנדר פורד. הסרט מוקדש לשנים האחרונות בחייו של קורצ'אק. את דמותו של קורצ'אק מגלם ליאו גן.
"קורצ'אק" (אנ') – סרט פולני משנת 1990 בבימויו של אנדז'יי ויידה על פי תסריט של אגניישקה הולנד (אנ'). הסרט מתאר את גורלו של קורצ'אק וחניכיו האהובים על רקע מבצע ריינהרד. הסרט משלב קטעי סרטים דוקומנטריים שצולמו על ידי הנאצים בגטו ורשה. את דמותו של קורצ'אק מגלם ווייצ'ך פשוניאק (אנ').
בשנת 2003 הועלתה בניו יורק האופרה "היתומים של קורצ'אק" מאת אדם סילברמן (אנ'). האופרה מבוססת על סיפור חייו ומפעלו הבולט - טיפול בילדים היתומים.
בשנת 2017 עלה לאקרנים סרט המבוסס על הספר אשתו של שומר גן החיות המתאר את סיפור הצלת היהודים שניהלו ד"ר יאן ואנטונינה ז'בינסקי, מנהל גן החיות בוורשה ואשתו. בסרט קורצ'אק מופיע בגילומו של השחקן Arnošt Goldflam, והסרט נותן משקל רב לשגרה בבית היתומים בימי הגטו וגם לגירושו. גם יאן ניסה להפציר פעמים רבות בקורצ'אק לברוח עמו ולהינצל, אך קורצ'אק דבק בילדים ועלה עמם לרכבת השילוח לטרבלינקה.
בשנת 2019, בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביצעה התזמורת הסימפונית ירושלים בהופעת בכורה, את "סימפוניית יאנוש קורצ'אק" בניצוחו של גרהרדט מולר - גולדבום. הסימפוניה נכתבה על ידי המלחין הגרמני אוסקר גוטליב בלאר (Oskar Gottlieb Blarr) בשנת 1985 לפסנתר סולו (ובוצעה בארץ באותה בכנסיית הגואל), אך לאחר מספר שנים עובדה לתזמורת לבקשתו של המנצח דוד שלון. שמה המלא של היצירה הוא "לזכר יאנוש קורצ'אק וסטפניה וילצ'ינסקה.
הספר ה-40 בסדרת "מנהרת-הזמן" המצליחה של גלילה רון פדר נקרא "ממלכת הילדים" ומספר על יאנוש קורצ'אק.
ספריו > ספרי ילדים

ילדי הרחוב (1901). נדפס בכרך אחד עם ילד הטרקלין תחת הכותרת: יאנוש קורצ'אק כתבים כרך ד': ילדי רחוב וילד הטרקלין. מפולנית - אורי אורלב; בהוצאת האגודה על-שם יאנוש קורצ'אק בישראל והקיבוץ המאוחד, 1998.
ילד הטרקלין (1906), מפולנית - אריה בוכנר, אברהם ברלס, 1973. / מפולנית - אורי אורלב, נדפס בכרך אחד עם ילדי הרחוב תחת הכותרת: יאנוש קורצ'אק כתבים כרך ד': ילדי רחוב וילד הטרקלין; בהוצאת האגודה על-שם יאנוש קורצ'אק בישראל והקיבוץ המאוחד, 1998.
מושקים, יושקים, שרוליקים/בקייטנה (1910). הגרסה העברית לספר זה קרויה "בקייטנה", מפולנית - אריה בוכנר, צייר: מ' אריה, הוצאת ניב, 1964, 1968, 1978. / נכלל גם בעם הילד, בהוצאת בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1974.
Józki, Jaśki, Franki‏ (1911).
בובו (1914). כלול בכתבים – כרך ה: התהילה וסיפורים אחרים, מפולנית – אורי אורלב, בהוצאת בית לוחמי הגטאות, הקיבוץ המאוחד, יד ושם, האגודה ע"ש י. קוצ'אק, 1999.
כאשר אשוב ואהיה קטן (1925). מפולנית - אריה בוכנר, אייר - מ' אריה, הוצאת יסוד, 1974 / כלול בכתבים – כרך ח, הוצאת לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד.
דז'ק הקטן / פשיטת הרגל של ג'ק הקטן (1926). מפולנית - י. פרישמן, ציירה תרצה, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1947. / מפולנית - אורי אורלב; ציורים - ויסלאב מאיכז'אק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1985.
המלך מתיא הראשון (1923). מפולנית - יוסף ליכטנבום, הוצאת שטיבל, 1933 / מפולנית – אורי אורלב, כתר, 1979. כמו כן, עובד למחזה "המלך מתיא בגטו; מחזה בעשר תמונות: מחזה לגיל הנעורים" בידי חיים טהרלב ולמחזה "המלך מתיא הראשון" (1986) בידי דבורה עומר, והועלה לבמה בישראל בשנות השמונים של המאה העשרים.
דת הילד (1929)
המלך מתיא באי השומם (1931). מפולנית - י’ ליכטנבוים ; ציורים ש' כהן. / מפולנית - אורי אורלב, כתר, 1979.
יותם הקסם/קאיטוש המכשף/קיטוש הקוסם (1934). מפולנית - יוסף ליכטנבום, רישומים - לאה גרונדיג, עם עובד, 1944 / מפולנית – אורי אורלב, עם עובד, 1987. / מפולנית - יוכבד פרימן, איורים - חובב רשלבך, זמורה-ביתן, 2000.
הנער העקשני: חיי לואי פסטר (1937). הוצאת מ. נוימן 1957 / מפולנית - שמשון מלצר, הוצאת אדם, 1978.
Trzy wyprawy Herszka‏ (1938).
בני האדם הם טובים (1938). מפולנית - אריה בוכנר, צייר א' אבדי, הוצאת יסוד, 1970, 1973.
עם הילד, מפולנית - צבי ארד, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
כמו כן, יצאו האסופות:
מחזות, מפולנית - אריה בוכנר, אייר - מ’ אריה, הוצאת ניב, 1958.
ספורים לילדים, מפולנית - עדה פוזננסקי-הגרי, אייר - יוסף ברגנר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1961.
התהילה (1923). מפולנית - אריה בוכנר, אייר - מ’ אריה, הוצאת ניב, 1963.
כתבים, כרך ג': סיפורי הקייטנות, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
כתבים, כרך ה': התהילה וסיפורים אחרים, מפולנית – אורי אורלב, בהוצאת בית לוחמי הגטאות, הקיבוץ המאוחד, יד ושם, האגודה ע"ש י. קוצ'אק, 1999. באוסף: התהילה, בובו, שבוע ביש מזל, וידויו של פרפר, סיפורים מכתבי-עט, סיפורים לצעירים ביותר, שירים.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: יאנוש קורצ'אק
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
בית היתומים של יאנוש קורצ'אק
חינוך דמוקרטי
ילדים בשואה
שמואל גוגול מחניכיו של קורצ'אק
אנה בראודה-הלר
לקריאה נוספת

מאות מאמרים שנתפרסמו בעברית מתמקדים באיש ויצירתו. בין הכותבים עליו מחנכים, חוקרים, מבקרים, ויוצרים: זרובבל גלעד, מנחם רגב, משה שנר, ישראל גוטמן, יעקב רתם, שבח אדן, עדינה בר-אל, גרשון ברגסון, ורבים אחרים.
וסרצוג, זלמן, ד"ר יאנוש קארטשאק לערער און דערציער, בואנוס איירס, 1953
פאולינה אפנשלק, הדוקטור נשאר: רומן ביוגרפי על יאנוש קורצ'אק, הוצאת קרית-ספר, 1953
משה זילברטל (זרטל), במחיצתו של יאנוש קורצ’אק: (פרקי זכרונות), מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר (ספרית פועלים: 'דורון'), 1944; (מהדורה ב' מורחבת: מרחביה: ספרית פועלים, 1962)
במחיצתו של יאנוש קורצ’ק, רשמים, חיה הינדה לוי-ליסנר, תל אביב, 1965
צבי א. קורצוויל, משנתו החינוכית של ד"ר יאנוש קורצ'אק, תרבות וחינוך, 1968
יוסף ארנון, יאנוש קורצ'אק מחנך עם תום, אוצר המורה, 1971
יוסף ארנון, שיטתו החינוכית של יאנוש קורצ'אק, תל אביב: דפוס "אבוקה", אוצר המורה, 1971
גדליה אלקושי, יאנוש קורצ'אק בעברית – ביבליוגרפיה מוערת בצירוף מבוא, לוחמי הגטאות, בית לוחמי הגטאות ע"ש יצחק קצנלסון, תשל"ב, 1972
אדיר כהן, יאנוש קורצ'אק המחנך: האיש, משנתו ומפעלו החינוכי, תל אביב: צ'ריקובר, 1974
שמעון זקס, רות לבנית ומרים לוין, יאנוש קורצ’אק ידיד הילדים, אביב: אוניברסיטת תל אביב – בית-ספר לחינוך – רמות-מערכות חינוך בע’מ – פרויקט יח"ס, תשל"ח-1978
ירחמיאל וינגרטן, יאנוש קורצ'אק – היהודי המעונה – סיפור חייו ותקופתו, הוצאת ברונפמן, 1979
העורך – אדיר כהן ; המלבה"ד – דב שובל, יאנוש קורצ’אק: דיוני הכנס הבינלאומי במלאת מאה שנים להולדתו חיפה, תל אביב 1979
ירחמיאל וינגרטן, יאנוש קורצ'אק, ספריית תרמיל, 1982
נתן גרוס, אילנה שילוני, בנימין אנוליק, (עורכים) מחווה לקורצ'ק: מדבריו, שירי משוררים, ציורי ילדים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ה-1985
אדיר כהן, להיות שמש, להיות אור: החינוך כאהבה. דוגמתו של יאנוש קורצ’אק, חיפה: הוצאת אח, 1988
יצחק פרליס, איש יהודי מפולין: חייו ופעלו של יאנוש קורצ'אק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1986
בתיה גלעד, יאנוש קורצ'אק (הנריך הירש גולדשמידט) 1878–1942, הוצאת האגודה ע"ש יאנוש קורצ'אק בישראל, 1992
האנה מורקוביטש-אולצ'אקובה, חיי יאנוש קורצ'אק, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1992
שבח אדן, הנריק גולדשמיט – יאנוש קורצ'אק, הוצאת כתר, 2000
מרים עקביא, בארצו של יאנוש קורצ'אק, הוצאת כרמל, תשס"ו-2006
טומק בוגצקי, אלוף הילדים – הסיפור של יאנוש קורצ'אק, הוצאת דביר, 2011
ישראל בנימינוב, יאנוש קורצ'אק האדם המחנך הסופר, הוצאת לוני כהן, 2012
מרק סילברמן, הילד הוא אדם: הגותו החינוכית של יאנוש קורצ'אק, תל אביב: מכון מופ"ת, 2012
יואנה אולצ'ק-רוניקייר, קורצ'אק: ניסיון לביוגרפיה, אור יהודה: זמורה ביתן, 2013
אביב לבנת (עורך), גילוי דעת 17 (בנושא יאנוש קורצ'אק), סמינר הקיבוצים, 2020. https://www.bing.com/search?pglt=41&q=גילוי+דעת+17+סמינר+הקיבוצים&cvid=4cbce30ef89b46d09472590f0dc25e47&gs_lcrp=EgZjaHJvbWUqBggAEEUYOzIGCAAQRRg7MgYIARAAGEAyBggCEAAYQDIGCAMQABhAMgYIBBAAGEAyBggFEAAYQDIGCAYQABhAMgYIBxAAGEAyBggIEEUYPNIBCDIxOTZqMGoxqAIAsAIA&FORM=ANNTA1&PC=LCTS
מאה הימים

מאה הימים (בצרפתית: les Cent-Jours) הוא כינוי לתקופת שלטונו של נפוליאון בין חזרתו מהגלות באי אלבה ב-20 במרץ 1815 ובין הגלייתו לאי סנט הלנה ב-8 ביולי 1815 (תקופה של 111 ימים). בתקופה זו נערכה מערכה בין הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית שכללה את הממלכה המאוחדת, פרוסיה, ממלכת הנובר, דוכסות נסאו, דוכסות בראונשווייג ואת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה לבין צרפת מערכה שנקראת מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית.
רקע

בסוף פברואר 1815, אחרי גלות קצרה באי אלבה, נמלט נפוליאון מהאי ונחת בחופי פרובאנס ב-1 במרץ 1815. על מנת לעצרו נשלחו כוחות צבא בפיקוד מרשל נה, שהבטיח כי ישיב את נפוליאון לפריז "בכלוב של ברזל"; אולם בפגישתם עם נפוליאון קיבלו אותו כוחות הצבא כמנהיגם, והמרשל נה עצמו, פקודו לשעבר וידידו הטוב, חבר אליו בשמחה.
נפוליאון החל לצעוד לעבר פריז, ולאורך המסע הצטרפו לשורותיו חיילים ומתנדבים רבים מקרב העם. הוא הגיע לפריז ב-20 במרץ 1815 עם צבא סדיר של 140,000 חיילים וכ-200,000 מתנדבים. לואי ה-18, מלכה של צרפת, נמלט מפריז עם הגעת כוחות נפוליאון, שחזר להיות השליט בפועל.
בעקבות זאת הוקמה הקואליציה האנטי הצרפתית השביעית שכללה את הממלכה המאוחדת, פרוסיה, ממלכת הנובר, ואת דוכסות נסאו.
הקואליציה הוקמה כדי להסיר את נפוליאון מהשלטון.
קרב קאטר ברה

הקרב הראשון במלחמה היה קרב קאטר ברה אשר התרחש בבלגיה ב-16 ביוני 1815, בין הצבא הצרפתי לצבא הבריטי ובעלי בריתו.
חשיבות הקרב היא בסמיכותו לקרב המכריע ליד ווטרלו והניסיון הצרפתי להפריד בין הצבא הבריטי לצבא הפרוסי, שהובס באותו יום בקרב ליני. קרב ליני הסתיים בניצחון צרפתי גדול על הפרוסים שספגו 34 אלף הרוגים (לעומת 11,500 הרוגים לצרפת).
למרות הניצחונות הצרפתיים, הם לא הצליחו להפריד בין הצבאות והמטרה האסטרטגית לא הושגה.
קרב קאטר ברה > תוצאה

אחרי ההפסד של הכוחות הפרוסים תחת הנהגתו של פילדמרשל בליכר, אולץ הדוכס מוולינגטון לסגת אחורה לאזור ווטרלו, בו תכנן את הקרב המכריע יחד עם הכוחות הפרוסים שנסוגו. לנפוליאון לא הייתה ברירה אלא להמשיך צפונה אחרי הצבאות המאוחדים של האנגלים והפרוסים ולהילחם על שדה הקרב שבחר ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון בווטרלו.
קרב ווטרלו

לאחר קרב קאטר ברה החליט נפוליאון לרדוף אחרי הצבא הפרוסי והאנגלי עד לווטרלו. מכיוון שהצבא הבריטי היה קטן ומיומן יותר מהצרפתים, בחר וולינגטון ברכס מוגבה על הדרך לבריסל. עמדתו של וולינגטון הייתה מוגנת מימין על ידי חוות הוגמון (בצרפתית: Hougomont), בית אבן כפרי המוקף גדר אבנים וחורשה בחסותן יכלו כוחותיו לתפוס מחסה.
קרב ווטרלו > תחילת הקרב

בשעה 13:30 נע הגיס הראשון תחת פיקודו של ד'ארלון כנגד האגף השמאלי של וולינגטון, שהורכב ברובו מאוגדת הרגלים החמישית תחת פיקודו של הגנרל הבריטי תומאס פיקטון.
נראה היה שידם של הצרפתים על העליונה, גנרל פיקטון נהרג בשעה שהורה על מתקפת נגד, והקו הבריטי החל להתפורר.
ברגע קריטי זה הסתערו שתי חטיבות פרשים בריטיות על הצרפתים תוך שהן גורמות להם נזק כבד, ההתקפה הצרפתית נהדפה, אך במחיר נפגעים רבים בקרב הפרשים הבריטים.
קרב ווטרלו > התקפת הפרשים הצרפתיים

מעט לפני ארבע אחר הצהריים, הבחין המרשל מישל נה בתנועה לאחור של כוחות הקואליציה, נה חשב בטעות כי התמרון להתארגנות מאחורי הרכס הוא נסיגה כללית, והחליט על מתקפה מהירה. עקב תבוסת כוחותיו של ד'ארלון וכוחות חיל רגלים רבים שהוקצו להתקפה חסרת התועלת על הוגמון, נותרו לנה עתודות חיל רגלים מצומצמות ביותר, ולפיכך החליט לנסות ולשבור את האמצע של וולינגטון בעזרת שימוש בחיל פרשים בלבד.
נה הורה על הסתערות של כ-5,000 קירסירים במעלה הרכס התלול וכשאלו נהדפו שלח נה 9,000 פרשים כבדים למתקפה אימתנית על כוחות הקואליציה. חיילי הרגלים של הקואליציה הגיבו באמצעות יצירת ריבוע הגנתי. חוסר היכולת של הפרשים הצרפתים להתמודד עם המערך ההגנתי של חיל הרגלים בתוספת האש הטורדנית של הארטילריה הבריטית ותקיפות-הנגד הנחרצות של גדודי הפרשים הקלים הבריטים הביאו את נה למסקנה הבלתי נמנעת, כי שימוש בפרשים בלבד לא יביא לתוצאה משמעותית.
קרב ווטרלו > הגעת הכוחות הפרוסים לקרב

בשעה 16:30 לערך הגיע הגיס הפרוסי הרביעי תחת פיקודו של הרוזן פון בילוב אל המערכה. בילוב הצעיד את כוחותיו למתקפה על האגף הימני הצרפתי המדולל מתוך כוונה לאגף את הצרפתים ולכבוש את הכפר פלנסנואה (בצרפתית: Plancenoit) שבעורפם. נפוליאון שלח את הגיס השישי הצרפתי בפיקודו של הרוזן לובאו להגן על אגפו הימני והעורף הצרפתי. תוך זמן קצר החל קרב עיקש על השליטה בכפר.
בשעות אחר הצהריים הגיע למערכה הגיס הפרוסי הראשון תחת פיקודו של הרוזן זייטן. זייטן פנה לחיזוק אגפו השמאלי של וולינגטון, שנפגע קשות בקרבות היום, תוך שהוא יוצר רצף טאקטי בין כוחותיו של וולינגטון לכוחותיו של בילוב. הכוח האנגלו-פרוסי המאוחד החל ללחוץ את הכוחות הצרפתים (שהיו כעת ערוכים בצורת פרסה): אגף שמאל בהוגמון, האמצע בלה האי סיינט ואגף ימין מגן על פלנסנואה.
קרב ווטרלו > התקפת המשמר הקיסרי

לאחר התקפות רבות על הרכס בו נערכו כוחות הברית, הצליחו הצרפתים לתפוס את מתחם לה האי סיינט, תוך שהם חושפים את הכוח האמצעי של וולינגטון. בשעה 19:30 החליט נפוליאון להטיל את עתודותיו האחרונות אל המערכה, ושלח את גדודי המשמר הקיסרי (המורכב מהחיילים המנוסים והמצטיינים מקרב הצבא הצרפתי) אל עבר הבריטים. התקפת המשמר הקיסרי, שנתקלה באש תופת של פגזים ושל קליעי חיל הרגלים הבריטי, הוכרעה לבסוף, והמשמר החל לסגת באי-סדר. נסיגת המשמר עוררה גלי בהלה בקרב הצרפתים והקו הצרפתי החל להישבר. באותו הזמן החלו הגייסות הפרוסים להכריע את המגינים הצרפתים בפלנסנואה, שהחלו בנסיגה שהפכה למנוסה.
עם רדת החשיכה, היה הקו של נפוליאון שבור לחלוטין, הארטילריה נתפסה בידי כוחות הקואליציה ורוב הצבא הצרפתי נמצא במנוסה רבתי.
סיום המלחמה

כחודש לאחר התבוסה הצרפתית בווטרלו, נכנע נפוליאון והוגלה לסנט הלנה, שם עתיד היה לבלות את שארית חייו, ובכך תמה תקופת שלטון מאה הימים של נפוליאון.
ולואי ה-18 חזר לשלטון.
וולינגטון, שעוד לפני ווטרלו נחשב למפקד בעל מוניטין, הפך ליקירה של בריטניה, ומונה למפקד העליון של הצבא הבריטי לכל ימי חייו. החל מסוף שנות העשרים של המאה ה-19 החל וולינגטון לעסוק בפוליטיקה מטעם המפלגה השמרנית, ואף שירת כראש ממשלה מטעמה בין השנים 1828–1830.
האופרה הישראלית תל אביב-יפו

| --- | --- |


 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־39 שנים) 
 http://www.israel-opera.co.il/
 קואורדינטות:  32°04′34″N 34°47′07″E﻿ / ﻿32.07611084°N 34.78527832°E﻿ / 32.07611084; 34.78527832
 he
 
אולם בית האופרה לפני תחילת האופרה אאידה
פסטיבל האופרה במצדה
האופרה הישראלית תל אביב-יפו נוסדה בשנת 1985 ופועלת בתל אביב, בהעלאת מופעי אופרה, מחול ומוזיקה. בשנים הראשונות להקמתה נשאה את השם האופרה הישראלית החדשה, כדי להבדיל בינה ובין להקת האופרה הישראלית, שפעלה בשנים 1947–1982.
היסטוריה

עד שנת 1982 פעלה בישראל להקת האופרה הישראלית, שהוקמה על ידי זמרת האופרה האמריקאית אדיס דה פיליפ עם קום המדינה. עם השנים, ולאחר מותה של דה פליפ, הוחלט על סגירת האופרה עקב רמה אמנותית נמוכה, מיעוט קהל ומחסור במשאבים. סגירת האופרה הישראלית לוותה במהלך של מנהל המועצה הישראלית לתרבות ואמנות שליד משרד החינוך, אבנר שלו, להקמת גוף אופראי חדש. הוחלט שבתחילת הדרך הגוף החדש ישתף פעולה עם התזמורת הקאמרית הישראלית והתיאטרון הקאמרי.
המנצחת ובמאית האופרה שרה קולדוול, הוזמנה לשמש כיועצת להקמת הגוף החדש. באפריל 1983 חזרה קולדוול לישראל, לאחר שהתבקשה להפיק את האופרה הראשונה של האנסמבל החדש, "טוסקה".
היסטוריה > תקציב

ב-19 ביוני 1983, הוכרז רשמית על הקמת האופרה החדשה, מתקציב משרד החינוך וקרן תל אביב-יפו לפיתוח, בתמיכתו של שלמה להט, שכיהן באותו זמן כראש עיריית תל אביב-יפו וגם כחבר במועצת האופרה. בשנת 2006 קיבלה האופרה תמיכה נוספת מהמועצה לתרבות ולאמנות בסכום של כ-17 מיליון שקלים.
ניהול האופרה היום נעשה באמצעות עמותת האופרה הישראלית (ע"ר). בשנת 2021 עמד תקציב בית האופרה על כ-63 מיליון שקלים. תמיכת המדינה הגיע ל כ-28 מיליון שקלים, תמיכת עיריית תל אביב יפו עמדה על כ-14 מיליון שקלים. הכנסות עצמאיות ממכירת כרטיסים, השכרות אולם המופעים, תמיכות נוספות ותרומות עמדו על כ-18 מיליון שקלים נוספים.
עלות שכרו השנתי של מנכ"ל האופרה עמד על כ-505 אלף שקלים. שכר שנתי לסמנכ"ל כ-360 אלף ש"ח, ושכרו השנתי של המנהל הטכני עמד על כ-270 אלף שקלים.
נכון לשנת 2021 העסיקה האופרה 438 עובדים.
היסטוריה > מיקום בית האופרה ושמו

בימיה הראשונים של האופרה התארחו המופעים באולם התיאטרון הקאמרי, ובאולמות נוספים. משכן הקבע הראשון של האופרה הישראלית החדשה היה בתיאטרון נגה בשדרות ירושלים ביפו. ב-1994 עברה האופרה לביתה החדש במשכן לאמנויות הבמה בשדרות שאול המלך שבעיר, שתוכנן על-ידי האדריכל יעקב רכטר.
באוקטובר 2016, נקרא בית האופרה על שמו של שלמה להט (צ'יץ') (ראש העירייה השמיני של תל אביב-יפו).
לרגל ציון חגיגות ה-30 להיווסדה הוחלט להשמיט את "החדשה" משם הארגון, ולשנות את שמו ל"האופרה הישראלית תל אביב - יפו". בשם זה מופיעה היום האופרה הישראלית בארץ וברחבי העולם
הנהלת האופרה > מנהלים כלליים

אורי עופר (1985 - 1995)
חנה מוניץ (1995 - 2016)
צח גרניט (2017 - 2024)
טלי ברש גוטליב (2024 - ממשיכה)
הנהלת האופרה > מנהלים אמנותיים

צח גרניט (2024 - ממשיך)
הנהלת האופרה > מנהלים מוזיקליים

יואב תלמי (1985 - 1988)
גארי ברתיני (1988 - 2005)
אשר פיש (2005 - 2008)
דייוויד שטרן (2008 - 2014)
דניאל אורן (2014 - 2017)
דן אטינגר (2018 - ממשיך)
הנהלת האופרה > רב מנצחים

דניאל אורן (2018 - 2024)
הפקות

הפקות מגוונות שיוצרו על ידי בכירי במאי האופרה בעולם, מועלות מאז הקמתה בשפת המקור, ולימים עם כתוביות בעברית ובאנגלית. רוב הפקות האופרה הישראלית מאז היוסדה מתורגמות בכתוביות על ידי המתרגם ישראל אובל.
מעונת 1987/88 החל בית האופרה להעלות הפקות מקוריות. הראשונה בהן הייתה דידו ואניאס מאת הנרי פרסל.
דידו ואניאס - אופרה מתקופת הבארוק מאת הנרי פרסל. מנצח: יואב תלמי, במאי: חנן שניר, עיצוב תפאורה: דוד שריר. התזמורת הקאמרית הישראלית, ההפקה הוצגה באולם תיאטרון הקאמרי שברחוב דיזנגוף, והתיאטרון היה שותף להפקה.
הפקות מקור בעברית

מרבית הרפרטואר של האופרה הישראלית בנוי על מיטב האופרות ברפרטואר העולמי. עם זאת, מאז ייסודה ביצעה האופרה מספר הפקות של אופרות ישראליות שהוזמנו במיוחד על ידה.
מסע לפוליפוניה מאת ריצ'רד פרבר. יצירה שנכתבה במקור בגרמנית על ידי המלחין הישראלי, והועלתה בבכורה עולמית בשטוטגרט גרמניה. הוצגה בתיאטרון נגה, בשירה בשפה העברית, בשנת 1993.
יוסף מאת יוסף טל וישראל אלירז. מנצח גארי ברתיני. במאי דייוויד אולדן. האופרה הישראלית ובעברית הראשונה שהוצגה במשכן לאומנויות הבמה, בשנת 1995. באופרה מוצגת חווית ההגירה של מלחין היצירה.
הבן יקיר לי מאת חיים פרמונט ותלמה אליגון-רוז. מנצח אביב רון. אופרה קאמרית לארבעה זמרים, העוסקת בשכול הישראלי. הופעות הבכורה של האופרה באולם רבקה קראון, בתיאטרון ירושלים. במסגרת פסטיבל ישראל בשנת 2000.
אלפא ואומגה מאת גיל שוחט לליברית מאת דורי מנור ואנה הרמן. מנצח גארי ברטיני, במאי דייוויד אולדן. הצגת הבכורה התקיימה בינואר 2001.
מסע אל תום האלף מאת יוסף ברדנשווילי וא.ב. יהושע, המבוססת על ספרו של האחרון. מנצח אשר פיש, במאי עמרי ניצן. הצגת הבכורה התקיימה בעונת 2005. ההפקה חזרה לבמת האופרה הישראלית גם בעונת 8–2007. סיפורו של הסוחר היהודי בן עטר היוצא למסע ארוך מביתו שבטנג'יר אל לב ליבה של אירופה כדי לשכנע את יהודי אירופה לתת לו ולחיות לפי המסורת שלו, עם שתי נשותיו.
הילד חולם מאת גיל שוחט על פי המחזה של חנוך לוין,
האדונית והרוכל מאת חיים פרמונט לליברית של צוריה להב לפי סיפורו של שי עגנון.
שיץ מאת חנוך לוין בביצוע אופראי שכתב יוני רכטר לפי ליברית של מולי מלצר.
תיאודור מאת יונתן כנען לליברית של עידו ריקלין. האופרה מציגה שתי אפיזודות מחייו של בנימין זאב הרצל כסטודנט בווינה, המתקבל ל"אלביה", אגודת סטודנטים לאומנית פרו-גרמנית יחד עם חברו היהודי פאול. ואפיזודה נוספת בחייו הבוגרים כאשר הוא מסקר בפריז את משפט דרייפוס בזמן שנישואיו האומללים לז'ולי עולים על שרטון. האופרה מציגה את ההתמודדות עם גילויי אנטישמיות שמטלטלים את עולמו, עד שבסופו של דבר מתמלא הרצל הבוגר בחזון חדש – הקמת מדינה לעם היהודי.
אמהות מאת דוד זבה. הנשים מספר בראשית מספרות את סיפורן.
הפקות מקור בעברית > תזמורת הבית

התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון משמשת כתזמורת הבית של האופרה מאז שנת 1989.
הפקות מקור בעברית > מנויים

נכון לשנת 2016, היו לאופרה הישראלית כ-18,000 מנויים.