חיל עזר בצבא הרומי
גיוס, דרגות ותנאי שירות > חיילים פשוטים

בקצה התחתון של פירמידת הדרגות בחילות העזר נמצאו החיילים הפשוטים הידועים בשם "קליגטי" (בלטינית: Caligati, "אנשי סנדל"). בהתאם לסוג הגדוד שאליו הם השתייכו, הם החזיקו בדרגות הרשמיות של "פדס" (pedes) לחייל רגלי בקוהורטות. "אקוס" (eques) לפרש בקוהורטות המעורבות וגרגאליס לפרש ביחידות האלה.
בתקופת הפרינקיפט הגיוס ללגיונות הוגבל לאזרחים רומאים בלבד והרוב המכריע של חיילי העזר הפשוטים גויסו ממעמד הפרגריני הרומאי. בתקופת השושלת היוליו-קלאודינית, גיוס פרגריני המשיך במתכונת של גיוס מרצון, כנראה בצורה של שיעור קבוע של גברים שהגיעו לגיל צבא בכל שבט שמתגייס. אף על פי שמתגייסים עד גיל 14 מתועדים, רוב המתגייסים (66%) היו מקבוצת הגיל 18–23.
גיוס לחיל העזר מקרב הפרובינקיות כלל מגויסים משבט או קבוצה אתנית ספציפית. בתחילת התקופה היוליו-קלאודית, נראה שנעשו מאמצים לשמור על שלמותן האתנית של היחידות, גם כשהגדוד הוצב במחוז רחוק, עם זאת בהמשך תקופת השירות של יחידות חיל העזר נמשך הגיוס לשורות היחידה מקרב האוכלוסייה באזור שבו הוצב הגדוד,כך איבד בהדרגה הגדוד את זהותו האתנית המקורית. שם היחידה הפך בהדרגה אפוא לקוריוז חסר משמעות. נראה שהמחוזות הדנוביים, מואסיה, פנוניה ודקיה נותרו מוקדי גיוס מרכזיים ליחידות המוצבות בכל רחבי האימפריה גם בתקופות מאוחרות יותר. מקורות רומאיים מעידים שאזרחים רומאים גויסו בקביעות ליחידות העזר רוב המתגייסים האזרחים לגדודי עזר היו בנים של חיילים משוחררים מיחידות העזר שקיבלו זכויות של אזרח רומאי עם שחרורם מהשירות בצבא. ישנם גם מקרים של העברת לגיונרים ליחידות העזר בדרך כלל כקצינים בתפקידי פיקוד שכיחותם של אזרחים רומאיים בחיל העזר גדלה בהתמדה לאורך זמן עד שלאחר הענקת האזרחות לכל הפרגריני בשנת 212, גדודי העזר הפכו גם הם ליחידות עם ספר גדול של אזרחים רומאיים.
לא ידוע בבירור האם לוחמים משבטים גרמאניים וקבוצות אתניות שהרומאים כינו ברברים גויסו לחילות העזר. אף על פי שיש מעט עדויות לכך לפני המאה ה-3 ה גמה השתנתה באופן ברור החל ממשבר המאה ה-3, אז החלו להופיע במקורות מספר יחידות שחייליהן ממוצא ברברי כחלק מתהליך מורכב שעבר על צבא האימפריה הרומית וידוע לעיתים במחקר כ"ברבריזציה של הצבא הרומאי"
היררכיה של שכר בין סוגי היחידות בחיל העזר קבעה כי פרשים קיבלו שכר גבוה יותר מחיל רגלים. אחת ההערכות האחרונות היא שבתקופת אוגוסטוס, מבנה השכר השנתי היה כדלקמן: פרשים מובחרים ביחידות ה"אלה" (Eques alaris) קיבלו שכר של 263 דנאריוס, פרשים בקוהורטות מעורבות 225 דנאריוס, חיילי רגלים בקוהורטות 188 דנאריוס נראה כי הבדלים אלו נקבעו בתקופת דומיטיאנוס. השכר היה כפוף לניכויים עבור מזון, ביגוד, מגפיים ומזון לבהמות המשא. לא ברור אם גם עלות השריון והנשק נוכו משכר החיילים. הניכויים הותירו לחייל שכר נטו של 78 דנאריוס. בשנת 84 לספירה דומיטיאנוס הגדיל את שכר הליגיונרי הבסיסי ב-33% (מ-225 ל-300 דינרים): תוספת דומה ניתנה ככל הנראה לאנשי עזר, והגדילה את הכנסתם נטו ל-140 דינרים. החייל בחילות העזר היה פטור ממס גולגולת (Capitatio) ולא שילם עבור מגורים.
אין ראיות לכך שהחיילים בחילות העזר קיבלו את הבונוסים (בלטינית: Donativum) שניתנו ללגיונרים עם הצטרפותו של קיסר חדש ובאירועים אחרים. אף על פי שהם ניתנו על בסיס של אירועים מיוחדים, התשלומים הללו (כל אחד בשווי 75 דינרים ללגיונר מצוי) היו בממוצע אחת ל-7.5 שנים בתחילת המאה ה-1 וכל שלוש שנים לאחר מכן. הטבה חשובה מאוד ששולמה ללגיונרים הייתה מענק השחרור (פרמיה) ששולם עם סיום 25 שנות השירות המלאות אך אין כל אינדיקציה לכך שמעהקים לחיילי חילות העזר מענק שחרור, עבורם מענק השחרור היה הענקת אזרחות רומית, שמשמעותה הייתה פטורים חשובים ממס.