stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמוליק לוי
ביוגרפיה > משחק בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1980 שיחק בסרט "פצעי בגרות 80" שכתב וביים זאב רווח. ב-1993 גילם את וילק חילוביץ' בסרט רשימת שינדלר שביים סטיבן ספילברג. ב-1995 שיחק בסרט הטלוויזיה "שבעה" שכתבה (לצד מירב בן-גוריון) וביימה דינה צבי ריקליס. בין השנים 1996–1997 שיחק בתוכנית הבידור "הערב עם אלי יצפאן" ששודרה בערב שבת בערוץ 2 (טלעד) וכללה אירוחים ומערכונים של יצפאן יחד עם חנן גולדבלט, רמי ורד ועוד. בתוכנית זו גילם בין היתר את מר כץ לצד אלי יצפאן במערכוני "אבנר הנודניק". ב-1998 שיחק קטעי קישור ב"פסטיגל חלומות" שביים חנוך רוזן.
בין השנים 2003–2004 גילם את צדוק בסדרת הטלוויזיה "אסתי המכוערת" שיצר וביים אבי כהן. בחמש השנים שלאחר מכן, שיחק בסדרת המערכונים "קצרים". ב-2007 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "של מי השורה הזאת?" שהנחה עידן אלתרמן ושודרה בערוץ 10.
בשנים 2009–2011 גילם מנהל בית ספר בסדרת הטלוויזיה "אחרי הצלצול" שביים שבתאי קמינר. בין השנים 2011–2016 גילם את נחום בסדרת הטלוויזיה "בנות הזהב" שכתבו אריק שגב ולי גילת וביימה שירילי דשא. בשנת 2012 החל לשחק בתפקיד אבא של נועה בסדרה "משפחה לא בוחרים".
בין השנים 2012–2013 גילם את איקרה, בעלה של זרדה המלך הטיפש של גאליסיה, שמעריץ את אשתו זרדה בסדרת הטלוויזיה "גאליס" שביים עודד רז. ב-2013 גילם את אפרים הקסטר בסדרת הטלוויזיה "אניגמה" שביים מרקו כרמל.
ב-2014 הופיע כדמות הראשית בסדרה "70 מיליון סיבות לעושר" שאותה כתב ויצר, ובסדרה שיחק לצד נתי קלוגר, דב נבון ואחרים.
לוי השתתף גם בסרט הילדים הישראלי "האוצר מעבר לנהר", בתפקיד ברונו. מחודש יולי 2007 ועד אפריל 2014 הופיע בפרסומות של חברת "מימון ישיר" בתור "ג'ק רובינזון". ב-2017 שיחק בסרט הקולנוע "מסע הטבעת" ובסדרת הדרמה "פולמון" בהוט בידור ישראלי בתפקיד משני. ב-2018 התארח בסדרה פמת"א בתפקיד השופט אלעזר. ב-2019–2020 שיחק בעונה הראשונה והשנייה "שב"ס" בכאן 11 ובסדרה "שנות השמונים" ברשת 13.
ביוגרפיה > כתיבה

כתב עשרות תשדירי שירות עבור לשכת הפרסום הממשלתית, ובעיקר עבור בזק וחברת החשמל. עיבד לקולנוע את ספרו של גיורא שוהם: "אוהל המצורעים". יחד עם אולפני מימד, יצר וכתב את תוכנית הבובות "החצר של פוקס" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. כתב לתוכניות "זהו זה!" (בין היתר כתב את פינת "הפולניות") ולתוכנית "הערב עם אלי יצפאן". כתב מערכונים רבים לסדרת המערכונים "קצרים" שבה גם כיכב.
כתב את הסרט הקצר "ההתערבות" ששודר בטלוויזיה ב"קשת" בכיכובם של משה איבגי ויסמין קדר. כתב ביים והפיק את הפינה "הפולניות – בתחרות מלכת היופי" בתוכנית הבידור "זהו זה!".
יוצר הסדרה "70 מיליון סיבות לעושר", אותה כתב יחד עם דורון צור ושודרה בערוץ 2 בשידורי קשת.
ביוגרפיה > תרגום

ב-1999 תרגם לעברית את המחזה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון שהועלה על במות תיאטרון בית ליסין ב-1999, וב-2008 בתיאטרון הבימה. על תרגום זה, זכה בפרס התיאטרון הישראלי למתרגם השנה.
ב-2000 תרגם את המחזה "ארוחה עם חברים" מאת דונלד מרגוליס, שביים אהד אשכנזי.
ב-2001 תרגם את המחזה "ההוכחה" מאת דייוויד אוברון שביים איל גולדברג בתיאטרון באר שבע.
ב-2002 תרגם את המחזה "אני לא רפופורט" מאת הרב גרדנר ועל עבודה זאת, זכה פעם נוספת בפרס התיאטרון הישראלי למתרגם. באותה שנה, תרגם גם את המחזה "מה עושים עם ג'ני" מאת ד.ר. ווילד שביים רוני פינקוביץ'.
ב-2003 תרגם את המחזה "ריקוד בשישה שיעורים" מאת ריצ'רד אלפיירי שביים אלון אופיר. שנה אחר כך, תרגם את המחזה "אהבה ממבט שלישי" מאת סוזן סנדלר שביים אלון אופיר בתיאטרון בית ליסין, ואת המחזה "אבודים ביונקרס" מאת ניל סיימון שביים רוני פינקוביץ'. ב-2005 תרגם את המחזה "החדר הכחול" מאת דייוויד הייר (המבוסס על המחזה "המעגל" מאת ארתור שניצלר). באותה שנה, החלו בתיאטרון הבימה הופעות "מועדון האלמנות העליזות" מאת איון מנצ'ל, שגם כן, תורגם בידי לוי.
ב-2006 תרגם את המחזה "יחפים בפארק" מאת ניל סיימון שביים לסלי לאוטון.
בסוף 2015 ובמהלך 2016 עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "מה עושים עם ג'ני?" מאת דונלד ר' ויילד בתרגומו של לוי.
ביוגרפיה > בימוי

עבור תיאטרון חיפה כתב וביים את ההצגה "גבולות". ההצגה הצליחה, והשתתפה בפסטיבל תיאטרון ברומא. ב-2001 ביים את המחזה "כובע מלא גשם" מאת מייקל גאוצ'ו בתיאטרון חיפה. כמו כן, ביים את ההצגה "האישה שיכולתי להיות" שכתבה ושיחקה ענבל לורי בפסטיבל תיאטרונטו 2007.
פרסים והוקרה

2002 – פרס התיאטרון הישראלי למתרגם.
2005 – פרס עדה בן נחום לתרגום.
חיים אישיים

לוי אב לבן.
הערות שוליים

↑  ענת באלינט, אסתי האחרת, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2004
↑  מערכת עכבר העיר, של מי השורה הזאת, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2006
↑  שרון מגנזי, עכבר העיר, מה תעשו עם 70 מיליון שקלים?, באתר הארץ, 30 במאי 2014
↑  נילי ברקן, ‏שנון, קולח. מצדיק עצמו, באתר גלובס, 7 בנובמבר 1999
↑  מיכאל הנדלזלץ, המשביר לצרכן, באתר הארץ, 18 בינואר 2009
↑  נילי ברקן, ‏קצת מתגרה, וקצת משעשע, באתר גלובס, 17 באפריל 2001
↑  נילי ברקן, ‏הזיקנה היא הבקרוב של כולנו, באתר גלובס, 16 בינואר 2003
↑  נילי ברקן, ‏עושה טוב לזיקנה, באתר גלובס, 25 ביולי 2002
↑  מיכאל הנדלזלץ, נחמד מאוד, בלי אבל, באתר הארץ, 4 באפריל 2004
↑  אורי איילון, ‏לא קשור, באתר גלובס, 31 במאי 2004
↑  ציפי שוחט, יחפים בפארק, באתר הארץ, 3 באפריל 2006
↑   מיכאל הנדלזלץ, מה יכול להיות רע כשליא קניג ודבורה קידר חולקות במה? כל השאר, באתר הארץ, 12 ביולי 2016
↑  מיכל בעדני, עכבר העיר, רווקה בת 30 עם פופיק מושלם, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2007
↑  ציפי שוחט, פרס עדה בן נחום למתרגם שמוליק לוי, באתר הארץ, 1 בפברואר 2005
↑  שמוליק לוי - הזוכה הלא מאושר, יובל אברמוביץ', ישראל היום, 30 במאי 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297359505171  ISNI: 0000 0000 6695 4502  LCCN: nr00024017  VIAF: 78617954   WorldCat (עם VIAF): 78617954
אינפוטיינמנט

בתחום תקשורת ההמונים, המונח אינפוטיינמנט מתייחס באופן ביקורתי לתופעה של הטיית התוכן במהדורות החדשות לכיוון בידורי.
אמצעי תקשורת ההמונים, מטבעם, לא יכולים לספק תמונה שלמה ומורכבת של המציאות לכל פרטיה ופניה. גם כאשר עיתונאים ועורכי חדשות שואפים לאובייקטיביות מרבית, בחירת חלקי המציאות שיוצגו בתקשורת ואופן הצגתם משקפים סדר יום ותפיסה חברתית-פוליטית מסוימת. כך, במשטרים או בתקופות שבהם התקשורת נשלטה על ידי הממשלה, תמונת המציאות שהוצגה בחדשות לעיתים קרובות הייתה מוטה או אף מגויסת לטובת סדר היום והאינטרס של הממשלה.
גם תקשורת ההמונים הפרטית-מסחרית, מנגד, אינה חופשייה מהטיות, שהעיקרית שבהן היא ההטיה להעדפת תוכן שיבדר וישעשע את צרכני התקשורת. בערוצי תקשורת שקיומם תלוי בהכנסות מפרסום, קיים לחץ על מערכות החדשות לספק מידע שצפוי להגביר את אחוזי הצפייה ומכאן את החשיפה לפרסומות. על מנת להשיג נתוני מדרוג ("רייטינג") גבוהים יותר, אמצעי תקשורת רבים בוחרים להציג במהדורות החדשות את ה"מעניין" על פני ה"חשוב", את מה שיתפוס את הרגשות ותשומת הלב של מירב הקוראים או הצופים על פני מה שיסייע להם להכיר ולהבין את המציאות בה הם חיים, על מורכבותה. דוגמה לכך בעיתונות הכתובה היא הצהובונים, המאופיינים בכותרות ענק ובתמונות רבות, המגרות ומעצימות יצרים של מציצנות, רכילות זולה ופחדים קולקטיביים.
אלו חדשות שמטרתן האמיתית היא לבדר.
במקביל לאופי הבידורי שמקבלות תוכניות החדשות, תוכניות בידור וסאטירה מרכזיות מקבלות צביון "חדשותי" (כדוגמת "החרצופים" ו"ארץ נהדרת"). הדברים מגיעים לידי כך, שהחשיפה התקשורתית לה זוכות הדמויות הסאטיריות של פוליטיקאים ואישי ציבור היא לעיתים גדולה יותר מהחשיפה לה זוכות דמויותיהם האמיתיות.
המונח הלועזי "אינפוטיינמנט" הוא הלחם של המילים Informaition (מידע) ו-Entertainment (בידור).
Cash Shit

| --- | --- |
עטיפת המיקסטייפ, Fever
עטיפת המיקסטייפ, Fever
 שיר בביצוע מייגן די סטליון בהשתתפות דה-בייבי
 מתוך האלבום Fever
 יצא לאור:  17 במאי 2019
 פורמט:  הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית
 תאריך הקלטה:  2018-19
 סוגה:  היפ-הופ
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:12
 חברת תקליטים:  1501 סירטיפייד • 300
 כתיבה:  מייגן די סטליון, דה-בייבי
 הפקה:  ליל-ג'ו-מייד-דה-ביט
"Cash Shit" הוא שיר שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון, ביחד עם הראפר דה-בייבי, מתוך המיקסטייפ הראשון שלה, Fever. השיר יצא לאור ב-17 במאי 2019, על ידי חברות התקליטים 1501 סירטיפייד ו-300 אנטרטיינמנט, ביחד עם שאר שירי המיקסטייפ.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-36 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מייגן די סטליון ביחד עם דה-בייבי והופק על ידי ליל-ג'ו-מייד-דה-ביט, שהפיק עבורה את הלהיט "Big Ole Freak". ב-22 באוקטובר 2019, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר את תואר הפלטינה לשיר על מכירות של למעלה מ-1,000,000 עותקים במדינה.
עם יציאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בדומה לשאר שירי המיקסטייפ.
וידאו קליפ

במקור, פורסם כי צולמו עבור השיר שני וידאו קליפים, אך בהמשך, הקליפים נגנזו ולא פורסמה הסיבה. ב-14 ביולי 2019, פרסמה די סטליון ברשתות החברתיות טריילר מתוך סרט קצר, תוך שנתנה רמז שייתכן ומדובר בקליפ של השיר. נכון לשנת 2020, טרם יצא הקליפ של השיר.
נכון למרץ 2020, מונה הצפיות של האודיו של השיר עומד על למעלה מ-72 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 36 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B\היפ הופ | 16 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הקצביים | 24 |  |
|  ארצות הברית | רולינג סטון טופ 100 | 27 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 90 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B\היפ הופ | 41 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הראפ | 37 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 2× | 2,000,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
הערות שוליים

1 2  Introducing iFruit Radio, Rockstar Games (באנגלית)
↑  BILLBOARD HOT 100
↑  Megan Thee Stallion (Ft. DaBaby) – Cash Shit (באנגלית), נבדק ב-2020-03-07
↑  Megan Thee Stallion – Big Ole Freak (באנגלית), נבדק ב-2020-03-07
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
↑  chart data, .@theestallion's "Big Ole Freak" has now sold over 1 million units in the US., @chartdata, ‏2020T11:30 (באנגלית)
↑  Fever, נבדק ב-2020-03-07
↑  Pitchfork, The 100 Best Songs of 2019, Pitchfork (באנגלית)
↑  HOT GIRL MEG, Megan Thee Stallion x Hype Williams coming soon FEVER THEE MOVIE pic.twitter.com/SKfBEbj28A, @theestallion, ‏2019T16:40 (באנגלית)
↑  Megan Thee Stallion teases Fever Thee Movie, The FADER (באנגלית)
↑  Megan Thee Stallion - Cash Shit ft. Da Baby
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
| מייגן די סטליון |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Good News • Traumazine • Megan |  |
| מיקסטייפים | Fever • Something for Thee Hotties |  |
| מיני-אלבומים | Make It Hot • Tina Snow • Suga |  |
| סינגלים | "Cocky AF" • "Big Ole Freak" • "Sex Talk" • "Realer" • "Hot Girl Summer" • "All Dat" • "Ride or Die" • "Diamonds" • "B.I.T.C.H" • "Captain Hook" • "Freak" • "Savage" • "Girls in the Hood" • "Don't Stop" • "Body" • "Cry Baby" • "I'm a King" • "On Me (Remix)" • "Thot Shit" • "Butter (Remix)" • "SG" • "Megan's Piano" • "Sweetest Pie" • "Plan B" • "Pressurelicious" • "Her" • "Ungrateful" • "Cobra" • "Not My Fault" • "Hiss" • "Wanna Be" • "Boa" • "Mamushi" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Talk (Remix)" •  "She Live" • "Pose (Remix)" • "Big Booty" • "RNB" • "WAP" • "Thick (Remix)" • "34+35 (Remix)" • "Beautiful Mistakes" • "It Was a... (Masked Christmas)" • "Lick" • "Bongos" |  |
| שירים אחרים | "Cash Shit" • "Shots Fired" • "Anxiety" • "Otaku Hot Girl" |  |
| סיבובי הופעות | "Hot Girl Summer Tour" |  |
| דה-בייבי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Baby on Baby • Kirk • Blame It on Baby |  |
| מיני-אלבומים | My Brother's Keeper (Long Live G) |  |
| סינגלים | "Suge" • "Baby Sitter" • "Baby" • "Intro" • "Bop" • "Shut Up" • "Oprah's Bank Account" • "Vibez" • "Find My Way" • "Rockstar" • "Blind" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Cash Shit" • "Stop Snitchin" • "Truth Hurts (Remix)" • "Panini (Remix)" • "Enemies" • "Hot Shower" • "Death" • "My Oh My" • "Life Is Good (Remix)" • "Levi High" • "Don't Rush (Remix)" • "Whats Poppin (Remix)" • "Levitating" |  |
| שירים אחרים | "Under the Sun" • "iPhone" • "For the Night" |  |
אהרן כ"ץ (בר-אילן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 
הרב אהרן כ"ץ (נולד ב-1948) הוא ר"מ וראש תוכנית לימודי הלכה בבית המדרש לגברים ("הכולל") של המכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן, ובעבר ראש בית המדרש, וכן רב בית הכנסת "דובב עוז" ברמת גן. לאחר יציאתו לגמלאות של רבה הראשי של רמת גן, יעקב אריאל בשנת 2017, שימש הרב כ"ץ במשך שלוש וחצי שנים כרבה הראשי בפועל של רמת גן.
ביוגרפיה

כ"ץ נולד וגדל ברמת גן ולמד בישיבת נחלים. בילדותו היה ממייסדי סניף "בני עקיבא רמת חן" שלימים הפך לאחד הסניפים הגדולים בארץ. לאחר מכן למד בישיבת כרם ביבנה, שם גם כיהן כר"מ כארבע שנים. בשנת 1974, שנה אחרי הקמת המכון הגבוה לתורה ("הכולל"), הוא מונה לר"מ במכון. בתחילת שנות ה-2000 מונה לראש בית המדרש במקומו של הרב משה רזיאל שפרש לגמלאות. באלול ה'תשס"ח מונה הרב שבתי רפפורט לראש בית המדרש, והרב כ"ץ חזר לשמש כר"מ במכון וכראש כולל הוראת הלכה. החל מחודש מרחשון תשע"ח מכהן הרב אהרן כ"ץ כרב המורשה מטעם הרבנות הראשית במחלקות הנישואין והכשרות של רבנות העיר רמת גן ומכהן בפועל כממלא מקום רב העיר.
הרב כ"ץ משמש שנים רבות כדיין בבית הדין לדיני ממונות ברמת גן וכאב"ד ברשת בתי הדין ארץ חמדה גזית. הוא גם חבר בארגון הרבנים צהר.
שרת במילואים ברבנות הצבאית בתפקיד רב צבאי.
חיים אישיים

מבניו:
איתמר - קצין צה"ל בעל עיטור המופת ממלחמת לבנון השנייה על חלקו בקרב בינת גבייל.
הרב דניאל - דיין בבית הדין הרבני בתל אביב.
רבותיו

הרב חיים יעקב גולדוויכט
הרב דב בער אליעזרוב
הערות שוליים

↑  אביחי טבק, "חבורה של מנותקים, הזויים וחסרי הכרת הטוב": הרבנות הראשית הדיחה את רב העיר ר"ג - ללא ידיעתו, באתר מקומון רמת גן, ‏2020-05-06
↑  מאמרים של הרב אהרן כץ, באתר dintora.org
↑  עיטור המופת שהוענק לסרן כץ איתמר, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599696705171  VIAF: 251144782725167818429   WorldCat (עם VIAF): 251144782725167818429 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
NFPA 704

צורת הסימון בשיטת NFPA 704 - המעוין האדום מסמן את מידת הדליקות, הכחול משמש לציון הסיכון הבריאותי (רעילות) הצהוב למידת הפעילות הכימית והלבן לציון סיכונים מיוחדים
בקבוקי שטיפה המכילים אצטון ואתנול המסומנים בסימוני NFPA 704
NFPA 704 היא שיטת סימון של כימיקלים המציינת את הסיכונים מהם ואת חומרתם. שיטת סימון זו פותחה על ידי האגודה הלאומית לסיכוני אש בארצות הברית National Fire Protection Association או NFPA בראשי תיבות. שיטה זו היא שיטה תקנית לזיהוי סיכונים מחומרים לשם תגובה במצבי חירום. מטרת הסימון היא זיהוי מהיר של הסיכונים לצורך קביעת הציוד, דרכי הפעולה ואמצעי הזהירות שיש לנקוט בשלבים הראשונים של תגובת חירום לשרפה, דליפה או תאונה בה מעורב החומר המסוכן.
הסימון הוא באמצעות מרובע המחולק ל־4 חלקים בצבעי כחול, אדום, צהוב ולבן. המעוין האדום מסמן את מידת הדליקות, הכחול משמש לציון הסיכון הבריאותי (רעילות) הצהוב למידת הפעילות הכימית והלבן לציון סיכונים מיוחדים (חומר המגיב עם מים, למשל).
בתוך כל רבע מעוין נכתב מספר המציין את חומרת הסיכון או אותיות המסמנות סיכון מיוחד (בחלק הלבן).
סיכון לשרפה

מצוין על פי דרגת החומרה בחלק העליון האדום של הסמל.
| מספר | משמעות | דוגמה |
| --- | --- | --- |
| 0 | חומר לא בעיר. אין תגובת שרפה בחשיפה לטמפרטורה של 820°C למשך 5 דקות | חול |
| 1 | חומרים שנדרש חימום הרבה מעל טמפרטורת החדר כדי לגרום בעירה באוויר. נקודת הבזק מעל 93.3°C | שמן מינרלי |
| 2 | חומר בו נדרש חימום מעט מעל טמפרטורת החדר לשם הצתה. נקודת הבזק בין 37.8°C ל־93.3°C | סולר |
| 3 | חומרים שיתלקחו בקלות בתנאי חדר. נקודת הבזק בין 22.8°C ל־37.8°C או נקודת הבזק נמוכה יותר וטמפרטורת רתיחה גבוהה מ־37.8°C | אצטון |
| 4 | חומרים שיתנדפו ויתלקחו בקלות גם בטמפרטורה שמתחת לטמפרטורת החדר וחומרים פירופורים (חומרים שיכולים להתלקח ספונטנית באוויר כדוגמת זרחן לבן) | מימן, אצטילן |
סיכון בריאותי

מצוין על פי דרגת החומרה בחלק השמאלי הכחול של הסמל.
| מספר | משמעות | דוגמה |
| --- | --- | --- |
| 0 | אין סיכון בריאותי גם בחשיפה ממושכת | שמן צמחי |
| 1 | חשיפה תגרום לגירוי אך ללא השפעה ארוכת טווח | אצטון |
| 2 | חשיפה מרובה או ממושכת עשויה לגרום אי תפקוד זמני, אפשרות לפגיעה תמידית | די אתיל אתר |
| 3 | חשיפה לזמן קצר עשויה לגרום פגיעה חמורה | פחמן חד־חמצני, גז כלור |
| 4 | חשיפה לזמן קצר מאוד עשויה לגרום מוות או פגיעה תמידית קשה | מימן ציאנידי, פוסגן |
אי-יציבות/פעילות

מצוין על פי דרגת הפעילות החלק הימני הצהוב של הסמל.
| מספר | משמעות | דוגמה |
| --- | --- | --- |
| 0 | יציב גם בתנאי שרפה, אינו מגיב עם מים | הליום, גז חנקן |
| 1 | יציב בדרך כלל אך יכול להגיב בתנאים קיצונים של טמפרטורה או לחץ | פרופן |
| 2 | עובר תגובה מהירה (אלימה) בחום גבוה או מגיב עם מים או יוצר תערובת נפיצה עם מים | נתרן, אשלגן, זרחן |
| 3 | עשוי לעבור פיצוץ בתנאים של חום גבוה או זעזוע מכני חזק או שהחומר מגיב בפיצוץ עם מים | אמוניום חנקתי |
| 4 | עשוי להתפוצץ בתנאים רגילים של לחץ וטמפרטורה | ניטרוגליצרין |
אזהרות מיוחדות

בחלק התחתון הלבן של הסמל מצוינות תכונות מיוחדות של החומר. תקן NFPA 704 מגדיר 3 סימונים כאלו:
| סימון | משמעות | דוגמה |
| --- | --- | --- |
| OX | מחמצן, מאפשר בעירה ללא אספקת אוויר | מי חמצן, חומצה חנקתית |
| ₩ | מגיב עם מים באופן בלתי רגיל או מסוכן | צזיום, חומצה גופרתית |
| SA | גז חונק - גז בלתי רעיל שעשוי לגרום חנק בשל הורדת ריכוז החמצן | גזים אצילים, חנקן |
לעיתים מסמנים בחלק הלבן של הסמל גם סימונים נוספים שאינם מוגדרים רשמית בשיטת NFPA 704
| סימון | משמעות | דוגמה |
| --- | --- | --- |
| COR | חומר משתך (קורוזיבי) | אשלגן הידרוקסידי |
| ACID | חומצה | מימן כלורי |
| ALK | בסיס | נתרן הידרוקסידי |
| BIO או  | סיכון ביולוגי | נגיפי שפעת |
| RAD או  | חומר רדיואקטיבי | פלוטוניום |
| CRY או CRYO | קריוגני (טמפרטורה נמוכה באופן קיצוני) | חנקן נוזלי |
הערות שוליים

↑  שמה המלא הוא "NFPA 704: Standard System for the Identification of the Hazards of Materials for Emergency Response"
אן קרסון

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1950 (בת 74) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 השכלה:  אוניברסיטת טורונטו  סנט מייקל קולג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת מקגיל, אוניברסיטת מישיגן 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1998)  פרס נסיך אסטוריאס לספרות (2020)  פרס לנן לספרות (1996)  פרס גריפין לשירה (2001)  פרס גריפין לשירה (2014)  פרס ברלין (2007)  פרס טי אס אליוט (2001)  עמיתי מקארתור (2000)  פרס פן לשירה מתורגמת  חבר במסדר קנדה 
 
אן קרסון (באנגלית: Anne Carson, נולדה ב-21 ביוני 1950) היא משוררת, מסאית, מתרגמת ופרופסור לקלאסיקות קנדית, שנולדה בטורונטו, בפרוביציית אונטריו שבקנדה.
השכלה וקריירה מוקדמת

קרסון קיבלה את התשוקה לכתיבה ממורה ללטינית בבית הספר התיכון, שהסכים ללמד אותה יוונית עתיקה. היא החלה את דרכה בלמידה וחקירה של תרבות הלניסטית, מה שהשפיע ומשפיע על עבודותיה עד היום. קרסון למדה באוניברסיטת טורונטו, ושם השיגה את תאריה האקדמיים בלימודים קלאסיים, אך עזבה את האוניברסיטה וחזרה פעמיים לפני שסיימה את התואר הראשון. היא לימדה במוסדות אקדמיים רבים ברחבי קנדה וארצות הברית, כולל אוניברסיטת אמורי, קולג' האומנויות של קליפורניה, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת מקגיל.
ספרה הראשון של קרסון, "ארוס המר-מתוק: חיבור" (Eros the Bittersweet: an Essay), שהתפרסם בשנת 1986, פתח לה את הדלת לספרים רבים שפרסמה במהלך שנות התשעים: "שיחות קצרות" (Short Talks), "אלות ונשים חכמות" (Goddesses and Wise Women), "מים פשוטים: חיבורים ושירה" (Plainwater: Essays and Poetry), "זכוכית, אירוניה & אלוהים" (Glass, Irony & God), "אוטוביוגרפיה של אדום: נובלה בשורות-שיר" (Autobiography of Red: a Novel in Verse), ו"כלכלה של הלא-אבודים" (Economy of the Unlost), שהיה ספר ביקורת.
"גברים בשעותיהם החופשיות" ושנות האלפיים

בשנת 2000 פרסמה קרסון את ספרה "גברים בשעותיהם החופשיות" (Men in the Off Hours), שצבר פופולריות רבה בקרב הציבור. ספר זה כולל סוגות ספרותיות שונות: שירה, פרוזה ואף תסריטים לסדרת טלוויזיה. הוא היה מועמד לפרס ת"ס אליוט לשירה בבריטניה, מועמד לפרס המושל הכללי בקנדה, וזכה בפרס גריפין לשירה. את "גברים בשעותיהם החופשיות" פותחת קרסון עם הבעת דעה על "תולדות המלחמה הפלופונסית" של תוקידידס. הספר הפך לספר בפריצה שלה, ואחד מספריה הפופולריים ביותר.
ספרה "יופיו של הבעל" (The Beauty of the Husband), ככל הנרא יצירתה המפורסמת ביותר של קרסון, התפרסם בשנה 2001 ועסק בסבלה של אישה שתשומת לבה סובבת סביב האופי הפלרטטן של בעלה. ספר זה קיבל אף הוא שבחים רבים וביקורות חיוביות. יצירה זאת מתקשרת גם לדברים אחרים שכתבה קרסון, למשל "חיבור הזכוכית" (The Glass Essay) מתוך "זכוכית, אירוניה & אלוהים" שכתבה מספר שנים לפני כן, המתעסק בדובר או דוברת המחלימים מנישואים שליליים.
בשנת 2005 פרסמה קרסון את "התפוררות: שירה, חיבורים, אופרה" (Decreation: Poetry, Essays, Opera), בו הציגה את דעותיה ותהיותיה על יכולותיו ורצונותיו של האדם לכל סוג של אהבה - רומנטית, רוחנית ובין בני משפחה.
עבודותיה האחרונות

בשנת 2010 פרסמה קרסון את "נוקס" (Nox), המתייחס לאלת הלילה הרומית ניקס, כתרומה פואטית לאחיה, מייקל, שמת באופן פתאומי בקופנהגן עשר שנים לפני כן. הספר הזה הוא מעין הספד לאחיה המת. "נוקס" אף מכיל תמונות ומכתבים בינה לבינו. הספר נפתח עם ציטוט של המשורר הרומי קטולוס, מתוך השיר "שיר 101", בו הוא מתאבל על אובדן אחיו.
בשנת 2013, פרסמה קרסון את "קבוץ אדום" (Red Doc), ספר ההמשך של "אוטוביוגרפיה של אדום". אם "אוטוביוגרפיה של אדום" מתייחס לשנות הנעורים המאוחרות של גרייסון – הדמות הראשית – והתקדמותו לגיל בגרות, "קובץ אדום" מתעסק בהתמודדותו עם היותו אדם מבוגר ועצמאי. הספר זכה בפרס גריפין לשירה בשנת 2010.
נושאי כתיבתה וסגנונותיה

רוב ספריה של אן קרסון - ביניהם "גברים בשעותיהם החופשיות", "יופיו של הבעל" ו"ארוס המר-מתוק: חיבור" - מתמודדים עם שאלות הקשורות לטבע האדם ויחסו לאהבה: את מה ומי האדם אוהב, כיצד, באיזה אהבה הוא חושק וכיצד הוא רוצה להשיג אותה.
הכתיבה של קרסון כוללת סגנונות רבים, המיוצגים לעיתים בתוך אותו ספר, כמו בספר "גברים בשעותיהם החופשיות". קרסון אף כותבת שירה המדוברת לציורים, למשל שיר שכתבה על המונה ליזה (מתוך "שיחות קצרות" שפרסמה בתחילת דרכה), בו היא מציינת כי היא תעלומה מבחינתה.
פרסים

הפרסים הספרותיים של לאנן (Lannan Literary Award), 1996
פרס פושקארט (Pushcart Prize), 1997
מלגת גוגנהיים (Guggenheim Fellowship), 1998
עמיתי מקארתור (MacArthur Fellowship), 2000
פרס גריפין לשירה (Griffin Poetry Prize), 2001, על "גברים בשעותיהם החופשיות"
פרס ת"ס אליוט (T. S. Eliot Prize), 2001, על "יופיו של הבעל"
פרס פן לשירה בתרגום (PEN Prize for Poetry in Translation), 2010
פרס גריפין לשירה (Griffin Poetry Prize), 2010, על "קובץ אדום"
ספרים

"ארוס המר-מתוק" (Eros the Bittersweet), 1986
"זכוכית, אירוניה & אלוהים" (Glass, Irony & God), 1992
"שיחות קצרות" (Short Talks), 1992
"אלות & נשים חכמות: הספרות של רוחניות פמיניסטית" (Goddesses & Wise Women: the Literature of Feminist Spirituality 1980-1902), 1992
"מים פשוטים" (Plainwater), 1995
"אוטוביוגרפיה של אדום: נובלה בשורות-שיר" (Autobigraphy of Red: a Novel in Verse), 1998
"כלכלה של הלא-אבודים: קריאת סימונידס עם פול סילן" (Economy of the Unlost: Reading Simonides with Paul Celan), 1999
"גברים בשעותיהם החופשיות" (Men in the Off Hours), 2000
"אלקטרה" (Electra), 2001; תרגום
"יופיו של הבעל: חיבור בדיוני בעשרים ותשעה צעדי טנגו" (The Beauty of the Husband: a Fictional Essay in 29 Tangos), 2001
"אם לא, חורף: מסגרות של סאפו" (If Not, Winter: Fragments of Sappho), 2001
"התפוררות: שירה, חיבורים, אופרה" (Decreation: Poetry, Essays, Opera), 2005
"שיעורים באבל: ארבעה מחזות מאת אוריפידס" (Grief Lessons: Four Plays by Euripides), 2006
"אורסטיאה" (An Oresteia), 2006
"נוקס" (Nox), 2010
"אנטיגוניק" (Antigonick), 2012
"קובץ אדום" (Red Doc), 2013
"האימון האלברטני" (The Albertine Workout), 2014
"לאו דווקא" (Nay Rather), 2014
"לצוף" (Float), 2016
"בקאי" (Bekkhai), 2018
הערות שוליים

1 2  Poetry Foundation
↑  Poets
1 2 3  האנציקלופדיה הקנדית
↑  Goodreads
↑  Sam Anderson, The Inscrutable Brilliance of Anne Carson, The New York Times
↑  ריאיון באתר The Guardian
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278750405171  PLWABN: 9810562494505606  BIBSYS: 90358229  BNE: XX4579063  BnF: cb120964972 (data)  CANTIC: a11080905  CiNii: DA0339635X  GND: 122416309  ICCU: UBOV096328  ISNI: 0000 0001 2147 6276  LCCN: n85370220  LNB: 000029184  MusicBrainz: 7742ef56-a81c-408f-8ed2-7dd6eda2ca34  NDL: 032472811  NKC: mub2014843088  NLA: 35816657  NLK: KAC201602748  NSK: 000451796  NTA: 07236629X  RERO: 02-A003079959  SELIBR: 347312  SNAC: w6qj8321  SUDOC: 029312175  Trove: 1100755  VIAF: 110404294   WorldCat (עם VIAF): 110404294
איגוד השיווק הישראלי

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  פתח תקווה 
 תקופת הפעילות:  1961–הווה (כ־64 שנים) 
 www.ishivuk.co.il
 קואורדינטות:  32°05′39″N 34°51′53″E﻿ / ﻿32.09421689815°N 34.864603868953°E﻿ / 32.09421689815; 34.864603868953
 he
 
איגוד השיווק הישראלי (לשעבר: איגוד המפרסמים בישראל) מאגד את החברות המשווקות והמפרסמות במשק הישראלי בכל התעשיות, השירותים והענפים. האיגוד הוא מרכז מקצועי עבור כל העוסקים בשיווק בארגון: המנכ"לים, סמנכ"לי השיווק, אנשי התקשורת השיווקית, מנהלי המותגים, מנהלי הפרסום וכל אנשי אגף השיווק בחברה. איגוד השיווק הוא חבר בפדרציה העולמית של המפרסמים ((אנ')) בה חברים איגודים מקבילים מ-55 מדינות נוספות מרחבי העולם. האיגוד מונה כיום כ-200 ארגונים וחברות במשק הישראלי במגוון תעשיות, שירותים וענפים.
בראש האיגוד ומעל הצוות הניהולי של האיגוד, עומד יו"ר האיגוד והנהלה ציבורית הנבחרת אחת לארבע שנים בידי חברי האיגוד ובכפוף לתקנון האיגוד.