רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
רשימת הממצאים

| מכתבי לכיש |  | תל לכיש, ישראל | 597–587 לפנה"ס | 22 אוסטרקונים בכתב עברי קדום, שנכתבו בדיו פנים ואחור על ידי המפקד הזוטר הושעיהו ל"אדונו" יאוש, ככל הנראה מפקד לכיש בשנים שלפני חורבנה בידי נבוכדנצר השני. במכתב 3 מוחה הושעיהו כי הוא יודע לקרוא, עדות לידע הכתיבה והקריאה בשלהי מלכות יהודה: ”עבדך הושעיהו שלח להגד לאדני יאוש... הַפְקַח נא אֶת אֹזֶן עבדךָ לַסֵפֶר אשר שלחתה לעבדך אמש. כי לֵב עבדך דָוֵה מאז שלחֶךָ אל עבדךָ. וכי אמר אדנֹי: "לא ידעתה קרא ספר". חַיהוה אם נסה איש לקרא לי ספר לנצח...”. מכתב מס' 19 הוא מן התעודות הראשונות בהן מופיעות הספרות העבריות הקדומות. |
| כרוניקת נבוכדנצר (אנ') |  | בבל | 597 לפנה"ס | בלוח מסופר שנבוכדנצר "אסף את צבאו וצעד לארץ ח'תו. הוא שם מצור על עיר יהודה", כבש אותה ולקח את שללה ואת מלכה (=יהויכין) לבבל, והמליך ביהודה "מלך כלבבו של נבוכדנצר" (=צדקיהו). סיפור זה מתאים בדיוק נמרץ לסיפור המקראי. |
| לוחות שרי נבוכדנצר |  | בבל | 595 לפנה"ס | בספר ירמיהו מונה המקרא את קציני נבוכדנצר שנכחו במצור על ירושלים: "נרגל שראצר סמגר נבו שר־סכים רב־סריס נרגל שראצר רב־מג, וכל שארית שרי מלך בבל". כל השרים הללו זוהו בתעודות בבליות: "נרגל שראצר סמגר" הוא כנראה הכינוי המקראי ל"נגלשראצר איש סין־מגיר", מ"שרי ארץ אכד", המוזכר במנסרה של נבוכדנצר, ואילו "נבו־שרסכים רב־סריס" הוא כנראה "נבו־שרוסו־אוכין רב סריס" המופיע ב"לוח נבו שרסכים", תעודה מהשנה העשירית לנבוכדנצר. נרגל שראצר מלך בבל היה חתנו של נבוכדנצר ושר חשוב קודם עלייתו למלוכה, והיו שזיהו אותו עם "נרגל שראצר רב־מג" המוזכר בסוף הפסוק ("רב מג" הוא תואר בבלי לשר צבא בכיר, rab mugi). בתעודה בבלית נוספת מוזכר השר נבוזראדן (המוזכר במקרא כמצביא הכוח שהחריב את בית המקדש הראשון) כראשון מבין בכירי ממלכת בבל של נבוכדנצר. |
| תעודות קצבת מזון של יהויכין |  | בבל | 592 לפנה"ס | בסמוך לשער עִשְׁתַר שבכניסה לעיר בבל נתגלו לוחות שעליהן השם "יהויכין מלך יהודה", ובתוכם טבלאות מנות שמן ושעורה שקיבלו יהויכין וחמשת בניו (יחד עם גולים ספורים אחרים מיהודה) ממחסני המלוכה בבבל. דבר זה מוזכר גם במקרא – "וארוחתו (=של יהויכין) ארוחת תמיד ניתנה לו מאת מלך בבל דבר יום ביומו עד יום מותו, כל ימי חייו". הרשומות הן ככל הנראה מהשנה החמישית לגלותו של יהויכין. |
| החדר השרוף |  | עיר דוד | 586 לפנה"ס | חדר באזור השלטון של עיר דוד ובו רהיטים, ביניהם שנהבי ירושלים, מימי הבית הראשון ותיעוד ארכאולוגי של חורבן ירושלים על ידי נבוכדנצר. בעיר דוד נמצאו עדויות נוספות על שרפה גדולה שהשמידה את כל העיר בזמן החורבן, וכן ראשי חיצים בבליים וקנקנים שבורים שעליהם סמל שושנה (סמל המינהל של מלכי יהודה האחרונים). בנוסף נתגלו בירושלים שרידי מגדל מצור בבלי. |
| גליל נבונאיד (אנ') |  | אור כשדים | 550 לפנה"ס | מזכיר את בלשאצר, בנו בכורו של נבונאיד, שהיה ידוע עד כה רק מתוך התנ"ך. |
| גליל כורש |  | בבל | 539–538 לפנה"ס | כתובת אכדית בה מספר כורש מלך ממלכת פרס לתושבי בבל כי מרדוך, האל הראשי של בבל, הוא שהדריך אותו במסע כיבושיו, ומספר על מדיניותו שעניינה שיקום מקדשים והשבת צלמי האלים שנלקחו מהם, כמו גם החזרת תושבים אל עריהם. בהכרזה זו, המיועדת לתושבי בבל, ישנן מקבילות להכרזת כורש, המתוארת בספר עזרא כגורם שעורר את שיבת ציון, ובה כורש פונה אל היהודים ומכריז כי אלוהי ישראל פקד עליו לבנות מחדש את בית המקדש בירושלים ולכן הוא מזמין את היהודים לעלות לירושלים ולהתחיל בבנייה. הכתובת הבבלית מקבילה גם לתוכן התעודה בשפה הארמית המובאת בספר עזרא ומכונה "דִכרונה" (זיכרון, תזכיר), בה נזכר הצו של כורש בעניין בניית המקדש בירושלים ובה נאמר שיש להשיב למקדש את כלי הזהב והכסף שנלקחו ממנו על ידי נבוכדנאצר לבבל. |
| מכתבי יב |  | יב, מצרים | 407 לפנה"ס | באחד המכתבים שנמצאו באי יב, המתוארך לנובמבר 407 לפנה"ס, נזכרים "דלָיָה ושלֶמיה בני סנבלט פחת שומרון". מהתעודה ברור כי סנבלט כבר היה זקן באותו הזמן ובניו פעלו בשמו, ומכאן שתקופת פעילותו הייתה באמצע המאה ה־5 לפנה"ס (התקופה הפרסית), כלומר בדורו של נחמיה, פחת יהודה, ולכן סנבלט זה הוא אותו "סנבלט הַחֹרֹנִי" שמסופר עליו בספר נחמיה, ומתוך המכתב מתברר תפקידו של סנבלט המקראי כפחת שומרון. |