stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארפאד האס
לקריאה נוספת

Botos János (1986-07-01). "Haász Árpád". Pártélet. pp. 88–90. נבדק ב-2021-07-04. ארפאד האס, מאת שאנדור בוטוש)
Köves Rózsa (1986-08-16). "Kilencven éve született Haász Árpád". Magyar Nemzet. p. 3. נבדק ב-2021-07-04. (רוז'ה קבש: לפני תשעים שנה נולד ארפאד האס. 1986)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Kozák Péter. "Haász Árpád". nevpont.hu. נבדק ב-2021-07-04. (פטר קוזאק: ארפאד האס ב"נקודת שם")
Új magyar életrajzi lexikon III. (H–K). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2002. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי חדש)
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi állami halotti akv. 804/1967. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-07-04.
↑  "Haász Árpádné halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi állami halotti akv. 1035/1967. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-07-04.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 123/1919. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-07-04.
↑  Magyar Közlöny, 1965. február 21. (13. szám)
לייקה

ערך זה עוסק בכלבת החלל הרוסית הראשונה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
בול רומני המנציח את לייקה ואת החללית ספוטניק 2
בול רומני המנציח את לייקה ואת החללית ספוטניק 2
 לידה:  1954 מוסקבה
 מוות:  3 בנובמבר 1957 (בגיל 3 בערך) בחללית ספוטניק 2 בהקפת כדור הארץ במסלול לווייני נמוך 
 כינויים:  קוּדריאבקה ("מתולתלת")
 מין:  כלב הבית
 זוויג:  נקבה
 משקל:  6 ק"ג 
 בעלים:  תוכנית החלל הסובייטית
 ידועה בשל:  היצור החי הראשון שנכנס למסלול לווייני כנוסעת של חללית
 תקופת הפעילות:  ? – 3 בנובמבר 1957 
 
לייקה (ברוסית: Лайка; ‏1954 – 3 בנובמבר 1957) הייתה כלבת החלל הרוסית הראשונה, והיצור החי הראשון שנכנס למסלול לווייני סביב כדור הארץ, כנוסעת של החללית ספוטניק 2 הסובייטית. היא נמצאה כמשוטטת תועה ברחובות מוסקבה, ושקלה בקירוב שישה ק"ג. יש המסווגים אותה כחיה הראשונה בחלל, אף שאחרים מצביעים על משימות קודמות שבהן שוגרו בעלי חיים בטיסות תת-מסלוליות.
פירוש השם "לייקה" ברוסית הוא "נבחנית". שמה המקורי היה קוּדריאבקה ("מתולתלת") והיא זכתה גם לכינויים ז'וּצ'קה (ג'וק קטן) ולימונצ'יק (לימון קטן), בעוד שהעיתונות האמריקנית כינתה אותה מוּטניק על משקל "ספוטניק" החללית שלה.
הרקע למסע: ספוטניק 2

לאחר הצלחת ספוטניק 1, רצה ניקיטה חרושצ'וב שחללית נוספת תשוגר ב-7 בנובמבר 1957, יום השנה ה-40 למהפכה הבולשביקית. לוויין משוכלל יותר היה בבנייה, אך היה אמור להיות מוכן רק בדצמבר. לוויין זה נקרא לאחר מכן ספוטניק 3.
על מנת להשיג את היעד – לשגר חללית בנובמבר – נבנה דגם חדש אך פחות מתקדם. על פי מקורות רוסיים ההחלטה הרשמית על שיגור החללית ספוטניק 2 נעשתה ב-10 באוקטובר או ב-12 באוקטובר, והשאירה לצוות רק ארבעה שבועות לתכנן ולבנות את החללית. לכן, העבודה על ספוטניק 2 הייתה חפוזה במידה מה, ורוב הרכיבים של החללית נבנו מרישומי טיוטה.
לצד המשימה העיקרית של שליחת יצור חי למסלול לווייני בחלל, כללה ספוטניק 2 מכשור למדידת קרינה סולרית וקרניים קוסמיות. בעת הכניסה למסלול התגלו בעיות בחללית שמנעו ממערכת הבקרה התרמית לפעול וחלק מהבידוד התרמי נקרע. כתוצאה מכך, הטמפרטורות בתא טיפסו עד ל-50°C.
לפני טיסת ספוטניק 2, שלחו ברית המועצות וארצות הברית בעלי חיים לחלל רק לטיסות תת-מסלוליות.
המסע של לייקה

הסובייטים אימנו שלושה כלבים למשימת ספוטניק 2: אלבינה, מוּשקה ולייקה. לייקה נבחרה ואומנה על ידי המדען הרוסי אולג גזנקו. אלבינה טסה פעמיים על טיל ניסוי לגובה רב ומושקה שימש לבחינת מכשור התמיכה בחיים. כדי לסגל את הכלבות לתא הקטן של ספוטניק 2, הן הוחזקו בהדרגה בכלובים קטנים לתקופות של עד 20 ימים, אומנו בצנטריפוגות שמדמות כוחות G של שיגור טיל והונחו במכשירי הדמיה שמדמים רעשים של חללית. הן אומנו לאכול מזון מיוחד דמוי קריש שיהיה האוכל שלהן בחלל.
על פי מסמך של נאס"א, לייקה שוכנה בלוויין ב-31 באוקטובר 1957, שלושה ימים לפני תחילת המשימה. הטמפרטורות בקוסמודרום בייקונור היו קרות מאוד בעונה זו של השנה, ולכן צינור שחובר למיזוג האוויר שימש לשמירת החום בתא שלה. שני עוזרים הוקצו להשגחה קבועה על לייקה לפני השיגור. בדיוק לפני הטיסה מהקוסמודרום, ב-3 בנובמבר 1957, שופשפה פרוותה של לייקה בתמיסת אלכוהול חלשה, ואז בזהירות הולבשה בקפידה ברתמה מיוחדת. יוד הושם על אזורים בהם הונחו חיישנים להשגחה על תפקודי הגוף שלה.
תא הלחץ בספוטניק 2 איפשר ללייקה מספיק מקום בשביל לעמוד או לשכב והיה מרופד. מערכת מחזור אוויר סיפקה חמצן, ומים ואוכל ניתנו במצב מוקרש. לייקה הוכנה עם רתמה, שקית לאיסוף פסולת, ואלקטרודות כדי לפקח על סימני חיים. הטלמטריה המוקדמת הצביעה שלייקה מתוחה, אך אוכלת את המזון.
החיישנים הראו שבעת השיגור הדופק שלה עלה פי שלושה מהדופק שלה במצב מנוחה. לאחר שהגיעה לחוסר משקל ירד הדופק שלה, אך לקח לו פי שלושה יותר זמן מאשר במהלך הבדיקות המוקדמות, סימן ללחץ. לאחר חמש עד שבע שעות בקירוב של טיסה, לא התקבלו עוד סימני החיים של לייקה מהחללית.
ספוטניק 2 נהרסה לבסוף בכניסה מחדש לאטמוספירה ב-14 באפריל 1958 לאחר 2,570 הקפות במסלול.
נסיבות מותה של לייקה

על פי עדותו של ד"ר דימיטרי מאלאשנקוב, אחד המדענים מצוות משימת ספוטניק 2, שניתנה באוקטובר 2002, לייקה מתה תוך חמש עד שבע שעות לאחר שיגורה לחלל, מעקה ומהתחממות יתר של תא החללית.
סיבת מותה לא פורסמה במשך שנים רבות, והפקידים הרשמיים הצהירו שהיא הומתה המתת חסד במזון מורעל או כשאספקת החמצן נגמרה. פקידים רוסיים רשמיים הביעו צער על כך שנתנו ללייקה למות; עד היום היא הנוסע החי היחיד ששוגר לחלל ללא כל סיכוי לשוב בחיים.
אף על פי שלייקה לא שרדה את המסע, הניסוי הוכיח שנוסע חי מסוגל לשרוד שיגור למסלול סביב כדור הארץ ולעמוד בתנאי חוסר משקל. הנתונים שהתקבלו מטיסתה של לייקה סללו את הדרך לטיסות חלל של בני אדם, וסיפקו למדענים נתונים ראשונים על התנהגות אורגניזם חי בסביבת החלל.
בתרבות הפופולרית

אמן המוזיקה האלקטרונית הדני טרנטמולר הציג בקליפ שלו "Moan" את הגרסה שלו למסע של לייקה. בנחלת בנימין היה פאב על שמה של הכלבה וחלון הראווה שלו היה מחווה לאותו שיגור.
בסדרה "האי" מוזכרת כלבה בשם לייקה, לייקה אף הונצחה באנדרטת כובשי החלל. בספר "גורי רוח" של המשוררת אורין רוזנר מופיע השיר "לייקה", על מסעה בחלל.
בשנים 1993–2003 פעלה בלונדון להקת מוזיקה אלקטרונית בשם "Laika".
אירלנד ישלחו את השיר Laika Party, שעוסק בלייקה לאירוויזיון 2025.
ראו גם

חיות בחלל
הערות שוליים

↑  Sputnik-2, more news from distant history
| ברית המועצות תוכנית החלל הסובייטית והרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תוכניות לא מאוישות | תוכנית ספוטניק • תוכנית לונה • תוכנית ונרה • תוכנית לונוחוד • תוכנית מארס • תוכנית זונד • תוכנית וגה |  |
| תוכניות מאוישות | תוכנית ווסטוק • תוכנית ווסחוד • תוכנית סויוז • תוכנית סאליוט • אינטרקוסמוס • פדרציה • מאדים 500 • תוכנית חקר הירח הרוסית • תחנת השירות המסלולית הרוסית |  |
| משימות בולטות | ספוטניק 1 • ספוטניק 2 • לונה 2 • ווסטוק 1 • סויוז 1 • סויוז 11 • ונרה 11 • אפולו-סויוז |  |
| חלליות, מעבורות ומשגרים | ווסטוק • ווסחוד • סויוז • מעבורת החלל בוראן • מעבורת החלל פטיצ'קה • מעבורת 2.02 • מעבורת 2.03 • תחנת החלל מיר • פרוגרס • קליפר • תוכנית מיר ומעבורות החלל • מיר-2 • תחנת החלל הבין-לאומית (המקטע הרוסי) • LK • משגר ווסטוק • משגר ווסחוד • משגר סויוז • משגר מולניה • פרוטון • זניט • N-1 • אנגרה • תחנת החלל המסלולית הלאומית |  |
| קוסמונאוטים ומתכננים | יורי גגארין • גרמן טיטוב • ולנטינה טרשקובה • אלכסיי ליאונוב • לייקה • (קוסמונאוטים נוספים) • סרגיי קורוליוב • ולנטין גלושקו • ולדימיר צ'לומי • קרים קרימוב • קונסטנטין ציולקובסקי |  |
| קוסמודרומים | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום פלסצק • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום סבובודני • קפוסטין יאר |  |
| השר לבניית מכונות כלליות וראשי רוסקוסמוס | סרגיי אפאנסייב • יורי קופטב • אנאטולי פרמינוב • ולדימיר פופובקין • אולג אוסטפנקו • איגור קומארוב • דמיטרי רוגוזין • יורי בוריסוב |  |
| חברות ותאגידי חלל פרטיים | תאגיד החלל הרוסי אנרגיה • מחקר מדעי לבניית מכונות •  אנרגומאש • מערכות המידע הלווייניות רשטניוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595351905171  BnF: cb177379871 (data)  LCCN: n2022018684  VIAF: 51165048742031191314   WorldCat (עם VIAF): 51165048742031191314
החזית השחורה

| --- | --- |

 מדינה:  רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 מנהיגים:  אוטו שטראסר 
 תקופת הפעילות:  יולי 1930 – יולי 1934 (כ־4 שנים) 
 אידאולוגיות:  שטראסריזם, פופוליזם, אנטי-קפיטליזם, לאומיות מהפכנית, אנטישמיות כלכלית 
 מטה:  ברלין 
 
הליגה הקרבית של הנציונל-סוציאליסטים המהפכניים (בגרמנית: Kampfgemeinschaft Revolutionärer Nationalsozialisten או בראשי תיבות: KGRNS) הידועה יותר בכינוי החזית השחורה (Schwarze Front) הייתה תנועה פוליטית קצרת-ימים, אשר התנתקה מהמפלגה הנאצית ופעלה ליישום עקרונות השטראסריזם.
היסטוריה

האחים אוטו וגרגור שטראסר, היו ממקימי המפלגה הנאצית. עם זאת, בהדרגה הם פיתחו תת-זרם בתוך האידאולוגיה הנאצית אשר נודע בשם שטראסריזם על שמם. השטראסריזם נטה להדגיש יותר את העקרונות הסוציאליסטיים והכלכליים באידאולוגיה הנאצית, ופחות את הפן הגזעני שבה. ב-1930 סר חינו של אוטו שטראסר בעיני מנהיג המפלגה אדולף היטלר, והוא עזב את המפלגה.
שטראסר הקים יחד עם פורשים נוספים את "החזית השחורה" במטרה לזרוע מחלוקות ופירוד בתוך ההנהגה הנאצית, ולהציב אלטרנטיבה לפופולריות ממנה נהנה היטלר. שטראסר טען שהיטלר בגד בעקרונות הנאציים וסילף אותם. הוא הצביע על מצע 25 הנקודות שעל פיו הוקמה המפלגה הנאצית (מצע שמעולם לא שונה), והראה כיצד היטלר סטה מהם על ידי כך שהעדיף לקדם גזענות לשמה לפני שקידם מהפכה אנטי-קפיטליסטית. כסמל התנועה, בחר שטראסר את הפטיש והחרב, אשר משמשים עד היום כסמלן של קבוצות שונות ברחבי העולם.
החזית השחורה מעולם לא כללה יותר מכמה אלפי חברים, והיא לא באמת יכלה להוות אלטרנטיבה למפלגה הנאצית. ב-1934 נרצח גרגור שטראסר במהלך ליל הסכינים הארוכות, ויחד עמו נרצחה כל האופוזיציה הסוציאליסטית בתוך המפלגה הנאצית. אוטו שטראסר נמלט מגרמניה לצ'כוסלובקיה. באמצעות תחנת רדיו שהקים, המשיך שטראסר לנסות ולהשפיע על הציבור הימני בגרמניה להתנער מהיטלר. אחרי שצ'כוסלובקיה נכבשה בידי הנאצים, נמלט שטראסר לקנדה.
לקריאה נוספת

Wolfgang Abendroth: Das Problem der Widerstandstätigkeit der "Schwarzen Front". In: Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte. Jahrgang 8, Heft 2, Institut für Zeitgeschichte, München 1960. S. 181–187 (PDF-Datei; 477 kB)
Otto-Ernst Schüddekopf: Linke Leute von rechts. Die nationalrevolutionären Minderheiten und der Kommunismus in der Weimarer Republik. Kohlhammer, Stuttgart 1960.
Jean-Michel Palmier: Weimar in Exile: The Antifascist Emigration in Europe and America. Payot, Paris 1988.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2083024-5  VIAF: 154276349   WorldCat (עם VIAF): 154276349
האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה

| --- | --- |

 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 מייסד:  ברנקו צרבנקובסקי 
 מנהיגים:  Venko Filipče 
 תקופת הפעילות:  20 באפריל 1991 – הווה (33 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה
 מטה:  סקופיה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל-מרכז 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הסוציאליסטים האירופאים, הברית הפרוגרסיבית 
 
 www.sdsm.org.mk
 
האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה (במקדונית: Социјалдемократски сојуз на Македонија) הוא אחת משתי המפלגות הפוליטיות העיקריות בצפון מקדוניה (השנייה היא VMRO-DPMNE).
היסטוריה

המפלגה מחשיבה את עצמה כיורשת המפלגה הקומוניסטית המקדונית, שהפסיקה להתקיים עם קריסת יוגוסלביה. כבר בשנת 1989 הוחלף שם איחוד הקומוניסטים של מקדוניה ל"איחוד הקומוניסטים של מקדוניה - המפלגה למען שינויים דמוקרטיים" ובמסווה זה לקחה חלק בבחירות הרב-מפלגתיות ברפובליקה בשנת 1990. בקונגרס XI של המפלגה (שנערך ב-21 באפריל 1991) הוחלט לשנות את שם התנועה ל"איחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה". מספר חברי מפלגה נפרדו ממנה בשנת 1992 והקימו את "איחוד הקומוניסטים של מקדוניה - התנועה לחופש".
תוצאות המפלגה בבחירות לפרלמנט

| שנת בחירות | ראש רשימת הבחירות | # |  % | מספר המנדטים | +/- | קואליציה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | ברנקו צרבנקובסקי |  |  | 31 / 120 |  | ממשלה טכנית |
| 1994 | ברנקו צרבנקובסקי |  |  | 95 / 120 | ▲ 64 | SDSM-PDP |
| 1998 | ברנקו צרבנקובסקי |  |  | 27 / 120 |  68 | אופוזיציה |
| 2002 | ברנקו צרבנקובסקי | 497,342 | 41.58 | 60 / 120 | ▲ 33 | SDSM-DUI |
| 2006 | ולדו בוצ'קובסקי | 218,164 | 23.31 | 32 / 120 |  28 | אופוזיציה |
| 2008 | רדמילה שיקרינסקה | 233,284 | 23.64 | 27 / 120 |  5 | אופוזיציה |
| 2011 | ברנקו צרבנקובסקי | 368,496 | 32.78 | 42 / 123 | ▲ 15 | אופוזיציה |
| 2014 | זורן זאאב | 283,955 | 25.34 | 34 / 123 |  8 | אופוזיציה |
| 2016 | זורן זאאב | 436,981 | 36.66 | 49 / 120 | ▲ 15 | SDSM-DUI-AA |
| 2020 | זורן זאאב | 327,408 | 35.89 | 46 / 120 |  3 | SDSM-DUI-AA |
הערות שוליים

↑  Митревска Я., Сельцер Д. Г. Партийная номенклатуры Социалистической Республики Македония в эпоху постсоциализма: личные судьбы и карьерный анализ // Pro nunc. Современные политические процессы. — 2014. — № 1 (13). — С. 198—199
↑  Митревска Я., Сельцер Д. Г. Партийная номенклатуры Социалистической Республики Македония в эпоху постсоциализма: личные судьбы и карьерный анализ // Pro nunc. Современные политические процессы. — 2014. — № 1 (13). — С. 199
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1041400063  VIAF: 305165583   WorldCat (עם VIAF): 305165583
אתא קנדו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בספטמבר 1913 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 בספטמבר 2017  (בגיל 103) ברחן, הולנד 
 מדינה:  הונגריה, ממלכת ארצות השפלה, גרמניה 
 מקצוע:  צלמת, שרטטית 
 בן או בת זוג:  Gyula Kandó  אד ון דר אלסקן 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (1 בנובמבר 1998) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אתא קנדו
 
אתא קנדו (במקור אתלקה גרג-Görög Etelka, בהונגרית:  Kandó Ata‏ 17 בספטמבר 1913 – 14 בספטמבר 2017) הייתה אמנית אשר יחד עם בעלה הוכרו כחסידי אומות עולם על הצלת יהודים בהונגריה בתקופת השואה.
קורות חיים

אתא קנדו (שם נעוריה Etelka Görög) נולדה בבודפשט, בירת הונגריה. אמה, בקה מרגיט [G. Beke Margit] הייתה סופרת ומתרגמת. אביה אימרה ג'ורג' [Imre Görög] היה מורה בתיכון, שנשבה בידי הרוסים במהלך מלחמת העולם הראשונה וגורש לסיביר ביוני 1915.
בילדותה המוקדמת של אטלקה, היא לא הצליחה להגות את שמה ואמרה אתא [Ata] במקום אטלקה [Etelka]. וכינוי זה הפך לשמה במשך כל ימי חייה.
גיולה קנדו נולד בסבונה, איטליה. הוריו גיולה וג'יזלה ג'מבור, היו אמנים. האב היה צייר והאם צלמת.
גיולה ואתא גדלו, הכירו והפכו לאמנים גם הם - אתא הייתה צלמת וגיולה צייר. הזוג נישא ב-1931, ועבר לגור בפריז. ב-1935, לאחר כמה שנים של חיי דוחק, חזרו לבודפשט. ב-1938 חזרו לפריז, עד שגורשו חזרה לבודפשט על ידי הנאצים ב-1940. ב-1941 נולד לאתא וגיולה בנם הראשון, תמאס [Tamás] ושנתיים לאחר מכן נולדו להם בנותיהם התאומות, ג'וליה ומגדלנה [Júlia & Magdolna].
היא התחתנה עם גיולה קנדו (בהונגרית: Egerfarmosi Kandó Gyula‏ 17 בינואר 1908 - 17 באוגוסט 1968).
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

הוריה ואחיותיה של אתא נאלצו להתחבא בתקופת השואה בשל שורשיהם היהודים, בעוד שאתא עצמה הייתה מוגנת בשל נישואיה לגיולה.
אתא וגיולה נחלצו לעזרתה של גאבור בירו [Gábor Bíró]. גאבור, חברה יהודיה קרובה של בני הזוג, הייתה בשלבים מתקדמים של ההריון בתחילת המלחמה, והייתה לבדה משום שבעלה נשלח למחנה עבודה. על מנת לאפשר לגאבור ללדת בבטחה בבית החולים, אתא העניקה לה תעודות הזהות שלה וגאבור שהתה בבית החולים במשך 5 שבועות - שבועיים לפני הלידה ושלושה שבועות לאחר הלידה, תחת זהותה השאולה של אתא. פרט לרופא הראשי, איש בבית החולים לא ידע שגאבור היא יהודיה.
לאחר לידת בתה, גאבור נסעה יחד עם משפחת קנדו ברחבי המדינה על מנת לברוח מהנאצים, כשברשות גאבור מסמכים מזויפים. הם העמידו פנים שהתינוקת היא בתם הרביעית של בני הזוג קנדו ושגאבור היא האומנת. הם עברו בין שבעה מקומות שונים, הצליחו לחמוק מן הרשויות וגאבור ותינוקה שרדו את המלחמה בשלום.
אתא וגיולה סייעו בזיוף מסמכים עבור יהודים נוספים ואיפשרו ליהודים להשתמש בדירתם בבודפשט כמקום מסתור.
לאחר המלחמה

גיולה ואתא נפרדו בשנת 1949. גיולה חזר לבודפשט ועסק באומנות עד מותו ב-1968. אתא נדדה בין כמה מדינות באירופה. היא נישאה בשנית לצלם צעיר בשם אד ואן דר אלסקן [Ed van der Elsken] ועברה להתגורר בהולנד. לאחר כמה שנים התגרשה ממנו, אך נשארה לגור בהולנד עם שלושת ילדיה והמשיכה לעסוק בצילום עד מותה ב-2017.
הכרה והנצחה

ב-1 בנובמבר 1998 הוכרו אתא וגיולה כחסידי אומות העולם. הטקס התקיים בלונדון ושמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
הערות שוליים

1 2 3  Bodnár János, Történetük a történelem, Ridikül Magazin, ‏6 במאי 2014 (בהונגרית)
1 2 3  Petőﬁ Literary Museum, Kandó Gyula, E., Petőﬁ Literary Museum (בהונגרית)
1 2 3 4  Sándor, Anna, "Ata Kandó–a Spinoza Házban" [Ata Kandó at Spinoza House], Budapest, Hungary: Terasz Kiadó, ‏יום רביעי, 18 בנובמבר, 2009 (בהונגרית)
1 2  Miklós, Vincze, "Ismeretlen magyarok: Ata Kandó, a modern fotográfia egyik legsokszínűbb művésze" [Unknown Hungarians: Ata Kandó, one of the most colorful artists of modern photography], Budapest, Hungary: Central Digitális Média Kft, ‏22 בינואר 2016 (בהונגרית)
1 2 3 4 5  ארכיון יד ושם, מספר תיק "3253"
↑  Kandó Gyula & Ata (Görög), Yad Vashem
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15771075n (data)  GND: 133109747  ISNI: 0000 0001 1443 0704  LCCN: nb2008026283  NTA: 07236467X  PIC: 309460  RKD: 43435  SUDOC: 135504392  ULAN: 500695575  VIAF: 45481507   WorldCat (עם VIAF): 45481507 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אתא קנדו".
תל ניצנה

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הנבטית תרבות רומא העתיקה
 תקופות:  תקופת הממלכה הנבטית התקופה הרומית התקופה הביזנטית התקופה האסלאמית הקדומה
 נבנה:  האלף ה-1 לפנה"ס
 ננטש:  התקופה האסלאמית הקדומה
 סוג:  תל
 אתר ארכאולוגי
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 אתר אינטרנט:  https://www.nessanaexpedition.com
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הנגב
 קואורדינטות:  30°52′32″N 34°26′03″E﻿ / ﻿30.875555555556°N 34.434166666667°E﻿ / 30.875555555556; 34.434166666667
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) תל ניצנה(למפת צפון הנגב רגילה) תל ניצנה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל ניצנה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל ניצנה he
 י
 
תל ניצנה
תל ניצנה הוא אתר ארכאולוגי הממוקם בנגב המערבי על מערך דרכים המקושר לדרך הבשמים ובקרבת כפר הנוער ניצנה והיישוב עזוז של היום. בניצנה נמצאו עדויות לפעילות אנושית ולהתיישבות בין המאה הראשונה לפנה"ס עד המאה השביעית ולאחר מכן בתחילת המאה העשרים. כיום האתר מוכרז כגן לאומי.
גאוגרפיה

ניצנה היא המערבית שבין ערי הנבטים בהר הנגב. העיר נבנתה במישור, המתנשא לגובה 250 מטר מעל פני הים. בצפון גובל האתר בנחל ניצנה (ואדי עוג'ה אל-חפיר), והוא נחצה במרכזו על ידי נחל עזוז, הזורם מדרום-מערב לצפון. בצפון-מערב האתר מתנשאת גבעה טבעית מוארכת לגובה כ-35 מטר מעל סביבתה. האזור היה צומת דרכים חשובה בעת העתיקה על הדרך בין ההתיישבויות הביזנטיות חלוצה, רחובות בנגב ושבטה המזרחיות ליישוב אל מצרים ומדבר סיני ממזרח לו, אל הרי יהודה ונמל עזה הצפוניים לו.
היסטוריה > התקופה ההלניסטית

החל במאה השלישית לפני הספירה נודע כמקום יישוב נבטי שעיקרו מאהלים, שממנו ניהלו הנבטים מערכת מסחרית ענפה. הממצאים מתקופה זו הם ממקומות שונים באגן הים התיכון, והגיעו לניצנה באמצעות מסחר. החשובים שבהם הם ידיות כדי יין עם חותמות מרודוס, קוס, פאמפיליה ואיטליה מן המאות השנייה והראשונה לפני הספירה. ומטבעות של תלמי הרביעי, תלמי השביעי ויוחנן הורקנוס הראשון.
היסטוריה > התקופות הביזנטית והאסלאמית הקדומה

בזמן שלטונה של האימפריה הביזנטית הגיע המקום לפריחה ושגשוג, ובמקום נמצאו חמש כנסיות מאותה התקופה שנשתמרו עד היום, ומחנה צבא מלבני שגודלו 85X35 מטרים, מוקף חומה עם חמישה מגדלים מרובעים, בחצר הפנימית של מחנה הצבא היה מאגר מים מקורה בקשתות. מתחת ליסודות המבנה נתגלו שרידים של מבנה קדום מן התקופה ההלניסטית.
הפפירוסים של ניצנה, ביוונית ובערבית, שהתגלו בהקשר ארכאולוגי המקושר לגניזה בשתי כנסיות שונות בניצנה, הם ממצא בעל ערך עליון להיכרות עם ההתיישבות בנגב בתקופה הביזנטית במאות ה 6–7 לספירה. שם העיר ניצנה נרשם בהם: Nessana. עשרות המסמכים ששרדו הודות לאקלים הצחיח, כללו תעודות פרטיות ורשמיות, טקסטים ספרותיים ומנהליים ושימרו מידע יקר אודות החיים וכלכלת היישוב, שמות תושביו, חיילים, חקלאים ואנשי דת, מעורבותם בחקלאות המקומית ועלייה לרגל. מן הפפירוסים של ניצנה, עולה שבמקום שכנה יחידה צבאית של פרשים.
היישוב הגיע לשיאו בתקופה הביזנטית והתקופה האסלאמית הקדומה (מאות 7-5 לספירה), הודות למיקומו האסטרטגי על דרך שיירות של עולי רגל נוצרים העוברים מארץ הקודש להר סיני. התפקיד החשוב של מסעות עולי הרגל בחיי ניצנה משתקף גם במספר רב של כנסיות שנבנו באתר וגם במספרן הרב של כתובות הקדשה וכתובות גרפיטי בשפות שונות: יוונית, ארמית, ארמנית וגאורגית. היישוב ננטש במאה ה-9 לספירה, ככל הנראה בעקבות השפעת עול המיסוי הכבד של השלטון לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

הבנייה העתיקה באתר נשתמרה עד שנת 1902, עת העות'מאנים התחילו לבנות בו תחנת משטרה. ב-1906, לאחר סימון הגבול בין ארץ ישראל שבידי העות'מאנים לחצי האי סיני שבידי הבריטים עלתה חשיבותו של המקום, משום היותו נקודת גבול, והעות'מאנים הקימו בו מרכז מינהלי לאזור בשם עוג'ה אל-חפיר (או עוג'ה עלע'פיר) תוך הרס של מרבית המבנים העתיקים. נבנה גם בית חולים אשר חלקו נשתמר עד ימינו. במהלך מלחמת העולם הראשונה הפכה עוג'ה אלחפיר למרכז לוגיסטי צבאי ונקודת יציאה ליחידות הצבא העות'מאניות והגרמניות שפעלו במרחב חצי האי סיני במלחמת העולם הראשונה. מסילת הרכבת הצבאית שסללו העות'מאנים בסיוע הגרמני - מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה, הגיעה ב-10.5.1916 לעוג'ה, ומשם נמתחה לקוסיימה. בחציית נחל ניצנה בנו הטורקים גשר בן 8 קשתות ממנו נותרו רק האומנות. השרידים היחידים לתחנת הרכבת הם מגדל מים למילוי דוודי המים של מנועי הקיטור של הקטרים, קיר מבית מנהל התחנה ושרידי הסוללות עליהם הונחו פסי הרכבת (המסילה התפצלה ל-8 הסתעפויות).
היסטוריה > תקופת המנדט

בימי השלטון הבריטי בארץ ישראל נערכו חפירות ארכאולוגיות רחבות במקום על ידי משלחת בראשות האריס דאנסקומב קולט, שחפר קודם לכן ביישוב הביזנטי בשבטה, בחסות בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים. הממצא העיקרי מעבודת המשלחת הוא גילוי שם העיר "ניצנה" (בלעז נכתב Nessana) לאחר מציאת 195 מגילות פפירוס בארכיון בכנסייה המזרחית בעיר העליונה.
היסטוריה > מדינת ישראל

לאחר הכרזת הקמת מדינת ישראל, עם פלישת צבאות מצרים לארץ ישראל במאי 1948, נתפסה תחנת המשטרה הבריטית של עוג'ה אל חפיר על ידי הצבא המצרי. האזור נכבש במהלך מבצע חורב (דצמבר 1948-ינואר 1949) על ידי חטיבה 8 אשר נלחמה באזור כתף ניצנה. בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נקבע שניצנה תהיה אזור מפורז ובה ישבה ועדת שביתת הנשק הישראלית-מצרית עד סוף 1955. בתל ניצנה עמדו שלושה מבני אבן בני שתי קומות. בבניין אחד ישב המשמר הישראלי ובאחר המשמר המצרי שחילקו ביניהם את התורנות בשמירה על המקום. במבנה השלישי ישב מטה האו"ם ובו התכנסה ועדת שביתת הנשק הישראלית-מצרית.
בעקבות פעילות פדאיון והתבצרות מצרית באזור ולאור חשיבותו האסטרטגית בהגנת הנגב ובאר שבע נסוגה ישראל מהסכם הפירוז, הקימה מזרחית לניצנה את היאחזות נח"ל קציעות בספטמבר 1953 ולבסוף השתלטה על האזור המפורז במבצע הר געש, קרב לילי בין 2 ל-3 בנובמבר 1955, אל מול גדוד מצרי שנסוג מן המקום. במרץ 1956 הוקמה מדרום להיאחזות קציעות היאחזות נח"ל בארותיים. בספטמבר 1956 פרק צה"ל את המבנים הספורים (הבנייה העות'מאנית והבריטית מראשית המאה ה-20) שנותרו במקום.
עוג'ה אל-חפיר - העיירה הצבאית העות'מאנית, 1915. בקדמת התמונה מה שלאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות 1949 ועד סוף 1955 ישמש בית האו"ם - מושב התכנסותה של ועדת שביתת הנשק הישראלית-מצרית, מאחוריו בית המשמר הישראלי ולצדו בית המשמר המצרי
הסוללה עליה הוצבה מסילת הברזל: בין ניצנה לעזוז - 17 ק"מ - 2014
חורבות הגשר המנדטורי ולשמאלן אומנות גשר הרכבת הטורקי על נחל ניצנה למרגלות תל ניצנה.
החפירות והמחקר באתר

אדוארד רובינסון, במסעו הראשון בשנת 1838, היה הראשון שביקר ותיעד את חורבות תל ניצנה, אותן זיהה בטעות כעבדת העתיקה. אף שטעה בזיהויו הותיר רובינסון תיאור מפורט וראשוני של עתיקות ניצנה על כל חלקיה, כולל האקרופוליס ועליו מצודה ושתי כנסיות עתיקות.
הכומר האנגלי ג'ורג' פיסק, ביקר בתל בשנת 1843 וכתב:”ככל שהתקרבנו אל החורבות , הבחנו לימיננו ולשמאלנו ביסודות של קירות אבן , אשר תחמו בימים קדומים גנים ושדות . היתה בכך משוס הקלה למצוא אפילו שרידים הרוסים כאלה של תרבות עתיקה , באזור שהפך בימינו למדבר שממה ... בראותנו שרידים אלה ליוותה אותנו תחושת מועקה . פעולות החברה התרבותית נדמו ; האדם שפעל שם בימים עברו בכל מאדו - איננו עוד , וכיום מכסה את המקום אבק הדורות ; ורק החורבות מספרות את סיפורם הנוגע ללב אל מול דממת המדבר”.
בחפירות בתל, על ידי משלחתו של ה. ד. קולט בשנים 1935–1938, נמצאו פפירוסים מתוארכים למאות השישית עד השביעית לספירת הנוצרים ונחשבים לאחד מהמקורות החשובים ביותר על תקופה זו בארץ ישראל, ויותר מכך על תקופה זו בנגב.
החל מקיץ 1986 החלה לפעול באתר משלחת חפירות ניצנה ברשות ד"ר דן אורמן וד"ר יוסף שרשבסקי מטעם המחלקה לארכאולוגיה, מקרא ומזרח קדום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב במשך שבע שנים. החפירות חשפו מבני מגורים שונים, את גרם המדרגות שעלה אל ראש התל, את הכנסייה המזרחית בראש התל וקפלה. החל משנת 2022 החלה לפעול באתר משלחת מחודשת ברשות ד"ר יאנה צ'חנובץ, גם היא מטעם המחלקה לארכאולוגיה, מקרא ומזרח קדום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. משלחת זו מתמקדת במחקר על ניצנה כמרכז לפעילות צליינית ממרחב ארץ ישראל אל ההר הגבוה בסיני וגם בשלב הע'ותמאני של האתר כעוג'ה אל-חפיר.
ראו גם

הפפירוסים של ניצנה