פרנטישק פאלאצקי
ביוגרפיה > היסטוריון

את פועלו הספרותי החל בפרשבורג, כשתרגם וחיבר מעט שירה בעצמו. עוד ב-1818 הוא ושפריק פרסמו חיבור על משקל ופרוסודיה בשפה הצ'כית, בכתבם שהראשון מתאים לה יותר. הספר נשא טון רומנטי ברור, תוך ביקורת על מסירותו של דוברובסקי למוסכמות העולם העתיק ולמחשבת הנאורות. פאלאצקי נחשף לפילוסופיה של הרדר ולרעיונותיו על חשיבות האומה ותפקידה, שהשפיעו עליו מאוד. הוא כתב ליונגמן ב-1819 שברצונו להתעמק בקורות בוהמיה. ב-1823 נסע לפראג כדי לשהות במחיצת דוברובסקי. זה תלה תקוות גדולות בעניינו בהיסטוריה, בייחלו שיאתגר את הפרשנות הרשמית של הקונטרה-רפורמציה לגביה, והקפיד שיתלווה אליו בסלונים ובנשפים. בהשפעת הרדר ואחרים, ציין תומש ברקש, החל פאלאצקי בהדרגה לחשוב על העבר במונחים של תולדות האומה דוברת-הצ'כית, בלי לכלול את הגרמנים שחיו בבוהמיה במשך מאות שנים.
פטרונו מצא לו תעסוקה כמנהל הארכיב של הרוזן שטרנברג (בצ'כית, שטרברקובה). האציל ודוברובסקי היו אריסטוקרטיים ודיברו גרמנית; כיתר בני מעמדם, הם לא שאפו לתחייה לאומית במלוא המובן והפטריוטית שלהם הייתה טריטוריאלית בוהמית, לא אתנית צ'כית. פאלאצקי שמר על קשר עם יונגמן והמעגל שלו, מלומדים פופוליסטים שמוצאם בשכבות הנמוכות, ושכנע את הרוזן לתמוך בהקמת רבעון ראשון בשפה, Časopis Národního muzea, "כתב-העת למוזיאון הלאומי". כעורכו, שמר פאלאצקי על קו מתון והקפיד לא להכליל חומרים סלאבופיליים מדי או לקומם את הגרמנים ודוברי-הגרמנית. במקביל, חרג בהרבה מגבולותיה המסורתיים של הזהות הבוהמית של רוב שותפיו. הוא קבע כבר אז, במהלך שהקדים בשנים רבות את תומש מסריק, כי הפרסום מיועד גם לקהל במורביה ואפילו בהונגריה עלית (סלובקיה), שתושביהן היו שייכים למרחב הלשוני הצ'כי. ב-16 בספטמבר 1827 נשא פאלאצקי לאישה את תרזיה מכורובה, בתו של פרקליט. היו להם שני ילדים, יאן ומריה.
ב-1829 זכה ספרו שניתח בעיות בכמה כרוניקות מימי הביניים בפרס אגודת המלומדים. אז הוזמן בידי אספת המעמדות הבוהמית להזמנתו לחבר היסטוריה מקיפה חדשה לממלכה, בשפה הגרמנית. הסדרה Geschichte von Böhmen, שהתפרסמה בחמישה כרכים שהאחרון שבהם יצא רק ב-1867, הייתה עבודת חייו של פאלאצקי. הוא עבר בלמעלה משבעים ספריות בכל אירופה, וניצל את ידיעותיו בעשר שפות. על אף היותו לותרני, אף הוותיקן אפשר לו לבלות חודשיים וחצי בארכיביו, והוא קרא רבבות מסמכים.
ב-1831 סייע לשפריק לפתוח את ההוצאה לאור Matice česká, "הקרן הצ'כית". כתב-העת ובית-הדפוס הפכו למכשירים מרכזיים בהתפתחותה של הספרות בשפה. ב-1836 יצא לאור הכרך הראשון של Geschichte, שעסק בתקופה מראשית ימי הביניים ועד ל-1197, כשאוטוקר הראשון הפך את הדוכסות לממלכה. הן שם והן בכרך השני, שנדפס ב-1842, שמר על קו מאוזן. הוא הציג את הצ'כים כעם שוחר שלום אך נהנתן ואנרכיסטי קמעא, ואת ההתיישבות הגרמנית כתופעה שהביאה תועלת רבה אך היו לה גם תוצאות שליליות. ברקש עמד על כך שטרם הבחין בשיטתיות בין המונחים Tscheche ו-Böhme. ב-1840 החל בפרסום כתב-העת Archiv český (הארכיב הבוהמי), שהוסיף לצאת בהפסקות עוד מאה שנה והוקדש לפרסום מקורות היסטוריים.
הפוליטיקה בחבל עברה הקצנה באמצע שנות ה-40. המדיניות של מטרניך לא יכלה לבלום את התסיסה הליברלית ואת התביעות לחוקה ולמודרניזציה. ההגירה הגוברת מהכפר לעיר יצרה בורגנות דוברת-צ'כית במספרים ניכרים, שהעניקה לפופוליסטים קהל שהיה נכון לקלוט את מסריהם בלי תלות בעלית המגורמנת. פאלאצקי נהנה מיוקרה רבה בקרב חוגים אלה, אף כי נותר תמיד מלומד הרבה יותר מאיש ציבור. ב-1845 יצא הכרך השלישי של עבודתו, הפעם בצ'כית, בה היה עתיד להשתמש כשפה בלעדית ומעתה והלאה. גם השם שונה, מ"היסטוריה של בוהמיה" ל"תולדות האומה הצ'כית בבוהמיה ומוראביה" (Dějiny národa českého v Čechách a v Moravě). בהמשך תרגם את החלקים הראשונים, בטון לאומי יותר ושלילי כלפי הגרמנים. הספר החדש תיאר את מרידות ההוסיטים, בהן ראה פאלאצקי את הרגע החשוב והמשפיע ביותר בתולדות האומה. את האימפריה הרומית הקדושה והכנסייה הקתולית תיאר באופן שלילי, ומשם היו חיבוריו מאופיינים בהצגה של עימות מתמשך בין סלאבים לגרמנים, שהלך ונעשה ראשוני ומוחלט בהדרגה. הוא גם גינה את ההוסיטים המתונים מהשכבות המבוססות, האוטרקוויסטים, שפנייתם נגד הסיעות הרדיקליות והעממיות ובריתם עם הקיסר אפשרה לדכא את ההתקוממות. גישה זו הייתה מושפעת בבירור מיחסו למעמדות הגבוהים, שסירבו להבחין בין צ'כים וגרמנים בבוהמיה ושאפו לחוקה ולליברליזם בעודם מתעלמים כמעט מהזכויות הלאומיות. אף כי נמנע מהשוואות פשטניות בין ימי הביניים לזמנו, הוא הציג את ההוסיטים המשיחיים והקנאים כמבטאים רוח עממית אותנטית.