stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הערפילאים (האימפריה האחרונה)
רקע לעולם סקרדיאל > מערכת הקסם > אלומנטיקה

ביקום המתואר בסדרה קיים קסם שנקרא "אלומנטיקה", המאפשר למשתמשים בו לקבל כוחות מאגיים, על ידי בליעה ולאחר "שרפה" של מתכות ספציפיות, כשכל מתכת נותנת לבולע אותה סוג של כוח אחר. כוחות אלה כוללים: שליטה בתנועה של מתכות, קבלת כוח פיזי רב, חידוד החושים, היכולת להרגעה ושילהוב של רגשות. בנוסף לאלה יש מתכת שנותנת לבולע אותה אפשרות לחוש אחרים המשתמשים באלומנטיקה, ומתכת שמקנה את האפשרות למי שבולע אותה למנוע מאחרים לגלות את המשתמש באלומנטיקה. הכוח הנדיר ביותר (הסיבה שהוא נדיר היא שהמתכת המאפשרת אותו, אטיום, מאוד נדירה בעצמה), הוא היכולת לראות לתוך העתיד בטווח של שניות אחדות. כוח האלומנטיקה הוא תכונה גנטית של האצולה, אולם לעיתים נדירות מתגלים אלומנטיקנים גם בין הסקאא, כתוצאה מקיום יחסים בין אציל לבין אישה מקרב הסקאא (משום כך אוסר השליט הגדול על האצילים להשאיר בחיים נשות סקאא שעימן שכבו). המשתמשים באלומנטיקה נקראים "אלומנטיקנים". בדרך כלל כל אלומנטיקן מסוגל להשתמש בסוג אחד בלבד של מתכת, אשר מעניק כוח מסוג מסוים. אנשים אלו נקראים "ערפילנים". לעיתים נדירות ישנם אנשים שניחנים בכל כישורי האלומנטיקה, והם נקראים "ערפילאים".
רקע לעולם סקרדיאל > מערכת הקסם > המרולוגיה

בדומה למתכות שניתן לעכל ו"לשרוף" כדי לקבל כוחות, יש אפשרות לשפד מתכות בגוף של אנשים כדי להקנות להם כוחות - פרקטיקה זו נקראת המרולוגיה, באמצעותה יוצרים את ה"אינקוויזיטורים", בני אנוש שקיבלו כוחות עצומים, ומהווים מעמד של שומרים אישיים של השליט הגדול, סקאא ובני אצולה מפחדים מהם באותה מידה.
רקע לעולם סקרדיאל > מערכת הקסם > תכמות

בנוסף לכוחות האלומנטיקה קיימת גם יכולת קסומה הנקראת "תכמות", בה משתמשים השומרים מטריס, אשר מאפשרת להם לאגור כוחות וזכרונות בחפצי מתכת. כלומר בניגוד לאלומנטיקה שבה שואבים כוחות מהמתכת, בתכמות ניתן לטעון אנרגיה במתכת.
רקע לעולם סקרדיאל > יצורים נוספים

בסקרדיאל יש יצורים נטולי בינה בשם "קולוסים", שהם לוחמים מטילי אימה שמשתמשים בהם לשם מלחמות בין סיעות נלחמות. יצורים על טבעיים נוספים בסדרה הם ה"קנדרה" - ערפאים שקיבלו תודעה באמצעות מתכות האלומנטיקה.
דמויות

וין: ילדת רחוב מתבגרת שמגלה שהיא ערפילאית ומצטרפת לצוות של קלסייר. היא זהירה ולא סומכת בקלות על אחרים, לאחר שחייה ברחובות היו קשים. רודף אותה זכרו של אחיה ריין, שהכה אותה לעיתים קרובות והכשיר אותה לחיי הרחוב, לאחר מותה של אימם. תפקידה של וין בצוות הוא לרגל אחרי האצולה. היא מתחזה להיות אחייניתו של לורד רנו, וכך פוגשת את אלנד. וין ערפלאית מוכשרת מאוד ומבלה זמן עם כל אחד מאנשי הצוות כדי ללמוד יותר על כוחותיה.
קלסייר: גנב מפורסם שעשה הון מביצוע מעשי שוד באצילים. קלסייר ואשתו, שהייתה שותפה שלו למעשיו, נתפסו ונשלחו למחנה עבודה במכרות הת׳סין, מחנה עבודה ידוע לשמצה שממנו איש לא חזר מעולם. במחנה זה כורים האסירים את המתכת הנדירה אטיום. שם, קלסייר התעורר לכוחותיו הערפילאיים, לאחר מות אשתו. קלסייר מעוניין להפיל את האימפריה האחרונה למען אשתו, וכעת הוא מוביל מרד להשגת מטרה זו.
השליט הגדול: השליט בן האלמוות והאל הרשמי של האימפריה האחרונה, שלדבריו הציל את האנושות לפני אלף שנים והפך את העולם לצורתו הנוכחית.
סייזד: שומר מטריס שיכול להשתמש באמנות העתיקה של תכמות, המאפשרת לו לאחסן תכונות כמו כוח פיזי, זמן ואפילו ידע במתכת. הוא מקווה לשתף יום אחד את הידע מהעבר (במיוחד לגבי דתות שונות שהיו קיימות בעבר) עם כל האנשים כאשר האימפריה האחרונה תופל.
אלנד ונטור : איש אצולה ויורש בית ונטור, הבית החזק ביותר בלות׳אדל. הוא אחד האצילים הבודדים המעוניינים ברפורמה חברתית ותיקון המצב המעמדי. לעיתים קרובות הוא שובר סטנדרטים תרבותיים אציליים מסורתיים וקורא ספרים נלהב. אלנד מתקרב במהירות לווין כשהיא מסתננת לחברה הגבוהה בזהות הבדויה שלה לשם משימה זו ואלט רנו.
בריזה: חבר בצוות של קלסייר, בעל יכולת אלומנטית להרגיע רגשות (נקרא גם מרגיע)- בריזה יכול להרגיע ולתמרן את רגשותיהם של אנשים על ידי עיכול של מתכת פליז. הוא נהנה להשתמש ביכולות שלו כדי לתמרן אנשים. משימתו העיקרית היא גיוס סקאא לצבאו של קלסייר.
האמונד (האם): חבר בצוותו של קלסייר, אלומנטיקן בעל יכולת לקבל כוח פיזי גדול (נקרא גם בריון). האמונד מעכל פיוטר כדי להעצים את יכולותיו הגופניות. הוא אוהב לנהל דיונים פילוסופיים, במיוחד עם בריזה, בניגוד לסטריאוטיפ על בריונים. משימתו העיקרית היא הכשרת צבא במערות הנסתרות כדי לממש את תוכניתו של קלסייר.
דוקסון: החבר הוותיק ביותר של קלסייר. בניגוד לאחרים, אין לו שום כוחות אלומנטיים. במקום זאת הוא אחראי על ארגון הצוות ודואג ליצור קשר עם צוותים אחרים לקבלת עזרה.
לסטיבורנס (קפצן) : חבר בצוותו של קלסייר. השם "קפצן" ניתן לו על ידי קלסייר כיוון שהוא מתקשה לבטא לסטיבורנס. חבר בצוותו של קלסייר, אלומנטיקן בעל יכולת לחזק את חושיו (נקרא גם מבדיל) והחבר הצעיר ביותר בצוות. לעיתים קרובות הוא מדבר בניב רחוב שאחרים מתקשים להבין.
מארש: אחיו המנוכר של קלסייר, מנהיגה לשעבר של תנועת המרי של הסקאא, פרש לאחר שאיבד את התקווה להפיל את האימפריה האחרונה. מארש הוא גלאי, אלומנטיקן שיכול לזהות אלומנטיקנים אחרים אחרים באמצעות עיכול ארד. קלסייר מעודד את מארש להצטרף ולעזור למרד שלו על ידי הסתננות לקנטון האינקוויזיציה.
לורד רנו: אציל שתומך במזימת הפלת האימפריה ומהווה את סיפור הכיסוי לצוות. קלסייר רומז בעדינות שהוא עשוי להיות מתחזה.
ידן: ראש תנועת המרי של הסקאא, מבקש את עזרתו של קלסייר בהגשמת מטרת התנועה, הפלת השליט הגדול וממלכתו, האימפריה האחרונה.
ביקורות

בביקורת ב"וושינגטון פוסט" נאמר כי "הדמויות של סנדרסון אינן מפותחות במיוחד, והדמיון לפעמים מרגיש קצת כמו טריק של משחקי וידאו (לחץ על XYXX כדי לשרוף פלדה!). אבל הוא יצר כאן עולם מרתק, כזה שראוי להמשך". מגזין פורבס שיבח את כל הספרים בסדרת ערפילאים כטרילוגיה:"הנרטיב מעוצב בדיוק מרהיב, כמעט בלתי אפשרי להניח את הספרים מהיד".
הערות שוליים

↑  Facebook, www.facebook.com
↑  Sara Sklaroff‏, Science Fiction & Fantasy מתוך הוושינגטון פוסט, 30 ביוני 2006
↑  Erik Kain‏, 'Mistborn' Review: A Fantasy Masterpiece מאתר פורבס, 6 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 99af749c-6c57-4899-ae7e-0ab9153d4fec
הפעם זה זה

"הפעם זה זה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון. את השיר הוציאה ב-13 בינואר 2025 לאור חברת התקליטים שרית הפקות כסינגל מתוך אלבום אולפן "תדר 4".
על השיר

"הפעם זה זה" נכתב והולחן על ידי חסון וסתיו בגר, שגם הפיק אותו מוזיקלית. חסון יצא מהארון בנובמבר 2024 כשהוציא את הסינגל "סוף סוף אני". הוא חשף כי הוא נמצא במערכת יחסים עם הרקדן הישראלי יותם גבריאל. עטיפת השיר צולמה על ידי גבריאל. על-אף שהטקסט מכוון לנקבה, היו שראו בו קשר ישיר לבן-זוגו של חסון.
השיר מתאר מסע רגשי של דמות שכמהה לאהבה אמיתית ויציבה, תוך התמודדות עם אכזבות ותסכולים מהחיים בעולם שטחי ובלתי מספק. הדובר מביע את הרצון לשבור את מעגל הרווקות הנצחית, להזניח את הפחדים, ולמצוא קשר משמעותי שיציל אותו מתחושת הריקנות. המאבק הפנימי מתבטא בדימויים שונים, כמו "נרקומן מכור שמחפש אהבה בכל מקום", ובנכונות "לקפוץ ראש" כדי לנסות שוב, למרות החשש להיפגע. הבית האחרון מתאר את מורכבות הקשר הרגשי, את הקרבה המיוחדת עם האהובה לצד הקושי שבשמירה על אושר מתמשך.
ביקורות הצלחה מסחרית

"הפעם זה זה" הפך ללהיט ברחבי מדינת ישראל. הוא הושמע רבות בתחנות הרדיו במדינה, והגיע למקום השני במצעד של מדיה פורסט ישראל, המבוסס על נתוני איירפליי שבועיים בישראל.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר שלושה כוכבים מתוך חמישה, וכתב: ”הלחן והקצב מתחברים לנרטיב, אבל השירה מרגישה נהר רגשות שעולה על גדותיו. גם כשהרגש גואה, אפשר לבטא אותו מאופק יותר, אינטימי יותר מבלי לאבד מעוצמתו”.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2  |  |
|  ישראל | היטליסט | 87 |  |
הערות שוליים

↑   עדן חסון – הפעם זה זה, סרטון  באתר יוטיוב
↑  עדן חסון – הפעם זה זה, באתר של יוסי חרסונסקי
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, מיקום השיא נקבע בשבוע 4 של שנת 2025
↑  המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים, באתר היטליסט, הגיע למיקום שיא בשבוע 5 של שנת 2025
| עדן חסון |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה ‏•‏‏ שירים | דיסקוגרפיה ‏•‏‏ שירים |  |
| אלבומי אולפן | שמישהו יעצור אותי • אלבום 2 ‏•‏‏ תדר |  |
| עדן חסון - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שמישהו יעצור אותי | "שמישהו יעצור אותי" • "ילדים כאלה" • "שיכורים" • "מתפוצץ לי הראש" • "אני מבולבל" • "היי DJ" • "כפיות" • "איך את אוהבת" • "עיניים" |  |
| אלבום 2 | "כשנגמרת הסופה" • "שמפניה" • "מה עבר עליי" • "את חסרה לי" • "איתך" • "אל תשברי לי את הלב" • "שבועיים" • "סיבובים" • "שקיעות אדומות" • "גדל לי קצת זקן" • "נוריד ת'חולצה" • "שימי פס" • "מבטיח" • "מדליקה לי הכל" |  |
| סינגלים אחרים | "לא מרגיש טוב" • "מה פספסתי" • "כולם רוצים אהבה" • "ככה כל יום" • "בואי נישן על זה" • "עושה לי צרות" • "מטפסים על הקירות" • "עד שתבואי עד אליי" • "שוב" • "אז מה עכשיו" • "חישגוזים" • "החיים לפניי" • "לא תראה אותי בוכה" • "ישיבות" • "לא שותה לא מעשן" • "שניפגש רק בשמחות" • "אנחנו זה גורל" • "אהובה שלי" • "צוחקת ובוכה" • "אין אותי" • "שיבולים" • "מה עשית לי" • "חורף באילת" • "לב שביר" • "אין מרחק בינינו" • "סוף סוף אני" • "הפעם זה זה" • "תדר" • "חברה משוגעת" |  |
| שירים אחרים | "אין יותר מועדונים" |  |
אפאמיה

| --- | --- |

שדרת העמודים באפאמיה
 מידות
 שטח:  2,600 דונם
 גובה מעל פני הים:  200 מטר
 היסטוריה
 נבנה:  300 לפנה״ס 
 ננטש:  בערך ב-1156
 מאורעות:  המצור על אפאמיה 
 אתר ארכאולוגי
 גישה לציבור:  חופשית
 מיקום
 מדינה:  סוריה סוריה
 מיקום:  מחוז חמה
 קואורדינטות:  35°25′05″N 36°23′53″E﻿ / ﻿35.418°N 36.398°E﻿ / 35.418; 36.398  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאפאמיה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאפאמיה
 he
 
אָפָּאמֶיָה (ביוונית: Ἀπάμεια; בערבית: آفاميا, בפ"א רפה) הייתה עיר יוונית ורומית, בצפון סוריה. האתר נמצא על גדת נהר האורונטס, במחוז חמה, כ–90 קילומטר מזרחית ללטקיה וכ-55 קילומטר צפונית-מערבית לעיר חמה.
שרידי העיר כוללים, בין היתר, שדרה באורך של 2 קילומטר, עם עמודים גבוהים ותיאטרון רומי שהכיל מעל 20,000 מקומות ישיבה.
לצד האתר נמצאים שרידי קלעת אל-מודיק (אנ') שנבנתה במאה ה-12 ולצידה נבנה כפר בשם זה.
במקום התגוררו יהודים, והעיר נחשבה לחלק משטח "סוריא", מעמד ביניים הלכתי בין ארץ ישראל ובין חוץ לארץ.
תיאור כללי

העיר אפאמיה משתרעת על שטח של כ-2,600 דונם בתוך החומות. אורך חומת ההגנה שלו 7 ק"מ וככל הנראה התוואי נקבע כבר במאה ה-2 לפני הספירה ועבר מספר שינויים, כמו: עיבוי, הוספת מגדלים, עד סוף המאה ה-6 לספירה.
העיר נבנתה על פי תוכנית של קווים ישרים והיא מחולקת לגושים על ידי שדרת עמודים גדולה מצפון לדרום ורחוב התיאטרון שחוצה אותה ממזרח למערב.
היסטוריה > ימי קדם

ארכאולוגים מצאו עקבות של מגורים אנושיים קדומים, עד לתקופה הפלאוליתית. כאשר היוונים הגיעו למקום, הוא נקרא פָרנָקֵי (אנ').
היסטוריה > התקופה ההלניסטית

אלכסנדר מוקדון כבש את האזור והקים שם מחנה צבאי שנקרא פֶּלָה, או פֶּלָה על האורנטס (אנ'). בשנת 300 לפנה"ס סלאוקוס הראשון ניקטור שיפץ את המקום, בנה חומות, קרא ליישוב על שם אשתו הבקטרית אָפּמָה (אנ'), והיישוב קיבל מעמד של פוליס, כחלק מטטרפוליס ("ארבע ערים") סוריה (אנ') שכלל גם את אנטיוכיה, סלאוקיה פייריה ולאודיקיאה (אנ').
העיר הייתה ממוקמת בצומת דרכים אסטרטגית למסחר, ומפאת חשיבותה הציב סלאוקוס במקום כוח צבאי שכלל כ־500 פילים ואורווה להרבעת סוסי מלחמה שבה נמנו 30,000 סוסות ו־300 סוסים.
הגנת העיר נסמכה על ביצוריה וכן על העובדה שהיא הייתה מוקפת בלולאה של נהר האורונטס, שיחד עם האגם והביצות יצרו כעין חצי אי.
היסטוריה > התקופה הרומית

בשנת 64 לפני הספירה, המצביא הרומי פומפיוס כבש את כל האזור והרס את מבצר אפאמיה.
בשנת 6 לספירה נערך סקר אוכלוסין של העיר והשטחים השייכים לה ונמנו 117,000 בני אדם אזרחיים. ניתן להעריך שהמספר היה גדול משמעותית, לאור שיטת הספירה שננקטה אז.
בשנת 115 לספירה, החריבה רעידת אדמה את העיר, אך היא נבנתה מחדש.
בשנת 129 הקיסר הרומי אדריאנוס ביקר באפאמיה.
בשנת 180 הושלמה בניית הקארדו - שדרת העמודים באורך 1800 מטר. הדרך הייתה מחופה בפסיפס.
בשנת 218 הלגיון השני פרתיקה הוצב במקום, ושהה שם לסירוגין עד שנת 234.
בשנת 392 נבנה מחדש בית הכנסת שנהרס ברעידת האדמה בשנת 115 ומעל הריסותיו נבנתה כנסייה. [דרושה הבהרה]
היסטוריה > התקופה הביזנטית

בשנת 413 אפאמיה הייתה לבישופות ביזנטית ומרכז המונופיסיטים. נטען שבמקום נמצא שריד של הצלב האמיתי, דבר שמשך עולי רגל רבים והוסיף לחשיבות המקום.
בשנת 540 אפאמיה נכבשה ונהרסה על ידי ח'וסרו הראשון, מלך הסאסאנים.
בשנת 613, במהלך המלחמה הביזאנטית-סאסאנית (אנ') העיר נכבשה על ידי שאהרבראז (אנ') ונשארה בידי הסאסאנים עד סוף המלחמה בשנת 628.
בשנים 526 ו-528 פקדו את המקום רעידות אדמה.
בשנת 574 שריד "הצלב האמיתי" הועבר לקונסטנטינופול.
היסטוריה > התקופה המוסלמית

בשנת 638, בזמנו של הח'ליפה עומר בן אל-ח'טאב, נכבשה אפאמיה על ידי צבאו של אבו עוביידה בן אל-ג'ראח. המקום שופץ בחלקו ושימש כעמדת תצפית להתראה מפני התקפת אויב. מאז היא ידועה בערבית כאָפָאמְיָה או: פָאמְיָה. גם לאחר הכיבוש המוסלמי, המקום נשאר חשוב כמרכז המונופיזיטי.
בשנת 891 ביקר הגאוגרף הערבי אל-יעקובי באפאמיה, וציין שהיא מורכבת מהריסות של "עיר יוונית עתיקה... הממוקמת על אגם גדול".
בתאריך 19 יולי 998 צרו הביזנטים על אפאמיה, שהוחזקה אז בידי שליט פאטימי ורק תגבורת מצרית הצליחה להביס את הכוח הביזנטי.
בין השנים 1095–1106 העיר נשלטה על ידי ח'לף בן מלאעב אל-שהבי (ער') ולאחר שנרצח היא נכבשה על ידי הצבא הצלבני של טנקרד, נסיך הגליל. בשנת 1152 העיר נהרסה ברעידת אדמה, שלאחריה נכבש האזור שוב על ידי המוסלמים שבנו את קלעת אל-מודיק באזור המערבי של אפאמיה. בתוך המצודה נבנה כפר בשם זה, והוא פרוש גם על שטח נרחב, ממערב למצודה.
בשנות ה-20 של המאה ה-13, הגאוגרף הסורי יאקות אל-חמאווי כתב שאפאמיה היא מרכזו של מחוז שהוא חלק מפרובינצית הִימְס (אנ').
בתחילת המאה ה-14 ציין אבו אל-פידאא שאפאמיה היא חלק ממחוז שָאיזָר.
אין אזכור מאוחר יותר של יישוב בשם אפאמיה.
השרידים > שדרת העמודים

העמודים הגדולים ניצבו לאורך השדרה הראשית של אפאמיאה שאורכה 1,800 מטר שהוצבו מהשער הצפוני אל השער הדרומי והשדרה הייתה ה"קארדו" של העיר. סביב השדרה מבנים חשובים, כמו: המרחצאות, האגורה, מקדש טיכה, הנימפאיום, הרוטונדה, כנסיית האטריום והבזיליקה. השדרה הייתה מרוצפת ברצפת פסיפס לכל אורכה.
השרידים > שדרת העמודים > מידות

רוחב השדרה הוא 6.15 מטר.
כל עמוד הוא בגובה 9 מטר ובקוטר של 90 סנטימטר.
כל עמוד ניצב על בסיס מרובע שאורכו ורוחבו היה 1.24 מטר וגובהו 47 סנטימטר.
את השדרה חוצים שלושה רחובות שמגיעים לחומה בשני הצדדים.
ב-13 דצמבר 115 לספירה פקדה את המקום רעידת אדמה שהרסה את העיר ובין היתר, את רוב העמודים.
תחת הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון, העיר שוקמה. שוחזרו כמה קטעים של השדרה והריצוף הוחלף לגושים מרובעים של אבן גיר, שכיסו את מערכת הניקוז. בנוסף, הוקם פורטיקו מונומנטלי בן ארבעה עמודים בגובה 9 מ' עם כותרות בגובה מטר.
השרידים > התיאטרון הרומי

התיאטרון בסגנון ההלניסטי, נחפר ונבנה בתקופת האימפריה הסלאוקית בצד המערבי של העיר, בתוך גבעה תלולה המשקיפה על עמק נהר האורונטס. התיאטרון הורחב ושופץ בתקופה הרומית אך ברעידת האדמה בשנת 115 נגרם נזק חמור למבנה. הוא נבנה מחדש זמן קצר לאחר מכן, תחת חסותם של טראיאנוס ואדריאנוס ובהמשך הוא הורחב במחצית הראשונה של המאה השלישית לספירה.
קוטרו של התיאטרון הוא 139 מ'. זה התיאטרון הגדול ביותר בסוריה.
עד היום נחשף רק חלק קטן מהאתר, אך ברור שזהו אחד מהתיאטראות הגדולים ששרדו מתקופת האימפריה הרומית. ניתן להעריך כי היו בו מעל 20,000 מושבים. התיאטרון הידוע היחיד שגדול בהרבה היה תיאטרון פומפיוס ברומא, שקבור מתחת לעיר המודרנית.
מערכת המים באפאמיה
בנוסף על תפקיד הייעודי של המבנה העצום בגודלו, התיאטרון שימש לאיסוף מים שניקוו באגן ניקוז גדול שנבנה בשטח הנמוך, מתחת לאזור התזמורת ומתחת לבמה. המים היו חלק מפוגארה נרחבת בכל רחבי העיר. על פי חישובים שנעשו על ידי חוקים בני זמננו, מתקני המים באפאמיה יכלו לספק את הצרכים של אוכלוסייה גדולה: בין 90,000 ל-220,000 איש.
חלק ניכר מהאבנים במהנה התיאטרון שימשו, מאוחר יותר לבניית קלעת אל-מודיק הסמוכה.
השרידים > פסיפס ציד

בשנת 1935 נחשף הפסיפס הגדול, ששטחו 120 מ"ר, בחדר הקבלה של מבנה שהיה ארמונו של המושל הרומי של פרובינקיה סוריה. הפסיפס מתוארך לשנים 415–420 והוא נחשב בין הטובים ביותר בין פסיפסים בגודל ומסוג זה.
הפסיפס הועבר למוזיאון האמנות וההיסטוריה (צר') בבריסל, אך לרוע המזל, חלקו הגדול נהרס בשנת 1946, בשריפה שפרצה במוזיאון ובשל גודלו, לא ניתן היה להסירו בזמן. המוצג היום הוא ברובו שחזור מדויק, שנעשה על פי צילומים שנותרו.
יהודים באפאמיה

לפי יוסף בן מתתיהו, באפאמיה הייתה בימיו (המאה ה-1) האוכלוסייה היהודית הגדולה ביותר מחוץ לארץ ישראל וכי תושביה היהודים היו מוגנים במהלך המרד היהודי נגד הרומאים בשנים 66–73 לספירה.
השתמר פסיפס שהיה בבית כנסת עם כתובת יוונית יהודית מהמאה הרביעית לספירה. הכתובת מעידה כי בית הכנסת נבנה בשנת 392, ביוזמת קבוצת תורמים אמידים ששילמו עבור פסיפסי הרצפה שהיו בו. תרומתם מוזכרת במפורש בכתובות (ביוונית) המציינות את מספר המטרים הרבועים ששילמו עבורם.
בתחילת המאה החמישית, באימפריה הרומית המזרחית, הוגבלו מאוד זכויות האזרח של היהודים ונאסר עליהם להגיע למשרות ציבוריות אזרחיות וצבאיות. בית הכנסת נסגר ובשנת 415 לערך נבנתה מעליו כנסייה, דבר שהגן על פסיפסי הרצפה שלו. כל העיטורים הם גאומטריים ללא מוטיבים דתיים, למעט חנוכיה קטנה.
בתרגום התורה המיוחס ליונתן מוזכרת העיר אפאמיה במקום השם "שְׁפָם", כנקודת ציון בשרטוט גבולות ההבטחה: ”והתאויתם לָכֶ֖ם לִגְב֣וּל קֵ֑דְמָה מֵחֲצַ֥ר עֵינָ֖ן שְׁפָֽמָה׃ וְיָרַ֨ד הַגְּבֻ֧ל מִשְּׁפָ֛ם הָרִבְלָ֖ה מִקֶּ֣דֶם לָעָ֑יִן וְיָרַ֣ד הַגְּב֔וּל וּמָחָ֛ה עַל־כּ֥תֶף יָם־כִּנֶּ֖רֶת קֵֽדְמָה” (ספר במדבר, פרק ל"ד, פסוקים י'–י"א). מכאן שאפאמיה נכללת בגבולות ארץ ישראל.
במשנה נזכר יהודי בן העיר, אריסטון, שהביא את ביכוריו לבית המקדש. המשנה מספרת שהוחלט לקבל את ביכוריו, משום שאפאמיה נחשבת כחלק מ"סוריא" ההלכתית: ”אריסטון הביא ביכוריו מאפמיא וקיבלו ממנו, מפני שאמרו הקונה בסוריא כקונה בפרור של ירושלים” (משנה, מסכת חלה, פרק ד', משנה י"א).
החפירות והממצאים

האתר, זוהה כעיר העתיקה של אפאמיה באמצע המאה ה-19 והחפירה הראשונה בוצעה בשנת 1928, ביוזמתו של פרנץ קומון (צר'), ששכנע את ממשלת בלגיה לחקור את העיר. במהלך השנים הבאות התקיימו במקום שבע עונות חפירה ארכאולוגית, עד מלחמת העולם השנייה ולאחריה היו עוד שתי עונות קצרות בשנת 1947 וב-1953.
לבקשת הדירקטוריון הכללי לעתיקות ומוזיאונים של סוריה, חידשה בלגיה את החפירות בשנת 1965 והקימה באתר את המרכז הבלגי לארכאולוגיה ומחקר שפעל בהנחיית האקדמיה המלכותית של בלגיה וכעת נקרא "המשלחת הארכאולוגית הבלגית באפאמיה, בסוריה". החפירות והמחקר נמשכו עד למלחמת האזרחים בסוריה.
האוסף המשמעותי ביותר של שרידים וחפצים מהאתר, מחוץ לסוריה, נמצא במוזיאון האמנות וההיסטוריה בבריסל. דו"חות החפירות והממצאים פורסמו במספר ספרים.
החפירות והממצאים > מלחמת האזרחים בסוריה

במלחמת האזרחים בסוריה, האתר נפגע ונבזז הן ציידי אוצרות. באפריל 2017 פורסמו תצלומי לוויין החושפים מאות בורות ברחבי האתר, שנחפרו על ידי ציידי אוצרות. אחד הממצאים החשובים שנבזזו הוא קטע מפסיפס צבעוני מלבני, בגודל של 19 מ"ר, שהיה באולם גדול מאוד של בית מגורים של אדם אמיד וחשוב במקום. הפסיפס כולל סצנות שונות המסודרות בשלושה אזורים, זה מעל זה (הערכה על פי צילומים):
ייסוד המחנה - פֶּלָה על האורנטס,
ייסוד היישוב אפאמיה,
הקמה של ביצורי העיר סביב מבני ציבור מונומנטליים ואיור של אנשים שמחים.
במאי 2019 המקום נכבש מחדש על ידי צבא סוריה, לאחר שהוחזק על ידי המורדים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
אישים מאפאמיה

פוסידוניוס מאפמיה 135 לפנה"ס לערך – 51 לפנה"ס) היה פילוסוף סטואי, פוליטיקאי, אסטרונום, גאוגרף, היסטוריון ומורה יווני, שנחשב לאיש האשכולות הגדול של דורו.
נומניוס מאפאמיה - פילוסוף יווני שחי באפאמיה ופרח במחצית השנייה של המאה ה-2 לספירה. הוא היה פילוסוף נאופיתגוראני ומבשר הנאופלאטוניזם.
יאמְבְּליכוס - פילוסוף סורי שהיה פילוסוף נאופלאטוני וכתב את הביוגרפיה של פיתגורס.
קלעת אל-מודיק

בשנת 1152 נהרסה אפאמיה ברעידת אדמה ולאחריה חזרו המוסלמים וכבשו את כל האזור מהצלבנים. בהמשך בנו את המצודה בצד המערבי של האתר, על תל גבוה המוקף במישורים נמוכים ורחבים מארבעת צדדיו. המישורים היו (ועודם) פוריים ומהווים מקור מחיה לאלפי תושבים והמצודה הקנתה תצפית, שליטה והגנה מול כל אויב שקרב.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל נמצא שמדובר בתל מלאכותי, בעיקר מתקופת הברונזה.
קלעת אל-מודיק > אטימולוגיה

המצודה נקראה: קלעת אל-מודיק (قلعة المضيق). קלעה היא מצודה ומודיק פירושו מֵצַר. על פי הסברה מקור השם נובע מהיותה משקיפה על המצר שבינה לבין רכס ההרים שממערב לה.
קלעת אל-מודיק > מבנה

המצודה מוקפת בחומה מצולעת גבוהה עם מגדלים מרובעים, וסביבה היה חפיר שניתן היה למלאו מים מנהר האורונטס, בעת מתקפה צפויה.
המגדל המזרחי, הפונה לשרידי העיר אפאמיה (מול התיאטרון), נבנה על הנקודה הגבוהה ביותר בתל וככל הנראה הוא היה מרכיב חשוב במערכת ההגנה. מידותיו כ-13 מ' על 17 מ' והוא השתמר לגובה של 12 מ'.
על השער הראשי מופיע שמו של המלך אל-נאצר יוסף (אנ'), שהיה נכדו של המלך אל-זאהר ע'אזי (אנ') והשנה ההיג'רית 654, כלומר 1256–1257 לספה"נ.
קלעת אל-מודיק > שיוך מנהלי

לאורך השנים התיישבו תושבים בין חומות המצודה ובהמשך גם מסביב. שם הכפר משמר את שם המצודה, קלעת אל-מודיק.
הכפר נמצא במחוז חמה, נפת א-סקילביה (אנ').
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Apamea, livius, ‏2018
↑  A. S. HOLLIS, APAMEA-ON-THE-ORONTES, Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik 102, 1994, עמ' 153–166
1 2  Neolithic and Classical Qalat Mudiq and Apamea in North West Syria, ancientneareast.tripod.com
↑  G.L. Grassugli, Morlacchi Ed., Héros fondateurs et identités communautaires dans l’Antiquité entre mythe, rite et politique, 2018, עמ' 12
↑  Natasha Sheldon, Apamea: A Greco-Roman City in Syria, History and Archaeology Online, ‏2022-03-26
1 2  Marek Titien Olszewski, Houmam Saad, Popular Archeology - Wanted: A Remarkable Piece of History, Popular Archeology
↑  ערים נוספות במרחב הסלווקי נקראו בשם זה.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Apamea - Livius, www.livius.org
↑  David Kennedy, Gerasa and the Decapolis, Bloomsbury, 2013, עמ' 111
↑  Apamea, gedsh
↑  Bury, J. B. ; Paul Dalen, The Cambridge Medieval History volumes 1-5, Plantagenet Publishing, 2008
↑  עמנואל סיון, פליטים מסוריה וא"י בתקופת מסעי הצלב, בתוך: הצלבנים בממלכתם. עורך: ב"ז קדר: יד בן צבי, 1987, עמ' 84
↑  Aziz Ali Dad, Crusaders and the Construction of Assassins Myth. Vol 14 No. 4, אוקטובר-דצמבר 2019, עמ' 2
↑  Natasha Sheldon, Apamea: A Greco-Roman City in Syria, History and Archaeology Online, ‏2022-03-26 (באנגלית בריטית)
1 2 3  KAUSHIK PATOWARY, The Great Colonnade at Apamea, www.amusingplanet.com, ‏14 יולי 2020
↑  Benoıˆt Haut a, Didier Viviers b, Analysis of the water supply system of the city of Apamea..., 13 יוני 2006
1 2  Mosaics and works of art from Apamea in Syria in the Brussels Museum of History & Art, www.romeartlover.it
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר שני, פרק 18, פסקה ה, סעיף 479.
↑  Ancient City of Apamea, Syria, מצוטט ב: diarna
↑  Naomi E. Pasachoff, Robert J. Littman, A Concise History of the Jewish People, Rowman & Littlefield, 2005, עמ' 68
↑  זאב וילנאי, אפאמיה, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 267
↑  Fouilles d'Apamée - Les Éditions de l'Académie royale de Belgique, academie-editions.be (בצרפתית)
↑  بالصور: أضرار تطال موقع أفاميا الأثري - اكتشف سورية, www.discover-syria.com, ‏30 ינואר 2014
↑  عبد الكريم: استمرار أعمال تخريب وسرقة الآثار في موقع أفاميا الأثري من قبل الإرهابيين - اكتشف سورية, www.discover-syria.com, ‏23 באוקטובר 2015
↑  Zen Adra, Shocking satellite images show illicit archeological excavation in Syria, AMN, 19/04/2017
↑  רוייטרס, Government forces capture strategic town northwest Syria, alarabiya, 9 מאי 2019
↑  Mathilde Gelin, Jean-Claude Bessac, Marwan Al Heib, Benjamin Michaudel,
Stéphanie Zugmeyer, Qalaat el Moudiq, citadelle d’Apamée de l’Oronte Résultats des travaux de 2004, HAL, 2004, עמ' 14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500756405171  LCCN: n2007015925  NKC: ge1140164  VIAF: 139775666   WorldCat (עם VIAF): 139775666 
תוכנית המתאר של אפאמיה. העיגול משמאל הוא "קלעת אל-מודיק".
כניסות לבתים וחנויות לאורך השדרה
קלעת אל מודיק - מראה פנורמי
שדרת העמודים
אחת מכותרות העמודים
שרידי התיאטרון באפאמיה (לצד בתי הכפר קלעת אל-מודיק)
פסיפס במעון המושל, המתאר סצנות שונות של ציד
קלעת אל מודיק