שושלת ג'ין (1115–1234)
היסטוריה > נפילת שושלת ג'ין. הכיבוש המונגולי

החל מן מתחילת המאה ה-13 נמצאה שושלת ג'ין תחת לחצים הולכים וגוברים בצפון מצד המונגולים. בשנת 1205 הוביל המנהיג המונגולי ג'ינגיס חאן את המונגולים לראשונה אל שטחי שיה המערביים ושדד אותם בארבע השנים הקרובות. ב-1211 פלשו כ-50,000 פרשים מונגולים לאימפריית ג'ין והתחילו לגייס לשורותיהם גם מורדים חיטאיים וג'ורצ'נים. צבא קיסרות ג'ין מנה כחצי מיליון לוחמים וביניהם 150,000 פרשים, ולמרות זאת נטש את "הבירה המערבית" דאטונג במסגרת קרב יהולינג. שנה לאחר מכן, פשטו המונגולים צפונה ושדדו את "הבירה המזרחית" של ג'ין וב-1213 צרו על הבירה המרכזית, ג'ונג דואו או יאנצ'ין, היא בייג'ינג של ימינו.
ב-1214 הסכימו שליטי ג'ין להסכם משפיל עם המונגולים, אך שמרו לעצמם את עיר הבירה. עם זאת באותו קיץ נטש הקיסר שואנזונג את הבירה המרכזית והעתיק אותה רשמית ל"בירה הדרומית" קאיפנג. כל האזור מצפון לנהר הצהוב נפל כפרי בשל לידי המונגולים.
ב-1216 שכנע המחנה הניצי בחצר ג'ין את הקיסר שואנזונג לתקוף את שושולת סונג, אך לבסוף ב-1219 הובס הצבא של שושלת ג'ין בדיוק באותו מקום על גדות הנהר יאנגצה, שבו נוצח ואניאן ליאנג ב-1161. שושלת סונג לא הצליחה לנהל מלחמה בשתי חזיתות בעת ובעונה אחת. יתרה מזאת, במאבק הירושה על הכתר ניצח הקיסר איזונג. הקיסר החדש מיהר לסיים את המלחמה ולשוב לעיר הבירה. הוא עשה שלום עם שכניו הטאנגוטים, עם טיבטי ששלט על ממלכת שיה המערבית, והיה בן ברית של המונגולים.
אופן המשטר של שושלת ג'ין שהתבסס על התיישבות צבאית ששיעבדה את המקומיים, השניא את עצמו על האוכלוסייה. את אדמות האחוזות עיבדו האיכרים המקומיים עצמם. אדמות נרחבות הופקעו על ידי הג'ורצ'נים שהפכו אותן לשטחי מרעה או לשמורות ציד. תופעת העבדות שגשגה גם היא; לכל משפחה של איש צבא היה לפחות עבד אחד אם לא שניים, ומשפחות האצילים החזיקו ברשותן לפחות מאה עבדים מקרב המקומיים. האיכרים גויסו בכוח לצבא והוכרחו להצטייד בציוד צבאי ובמזון בכוחות עצמם. לעיתים אולצו לשרת בצבא למשך עשר שנים.
אי לכך, יותר ויותר בני האן וחיטאיים עקרו משום כך לשורות המונגולים כדי להילחם כנגד קיסרי ג'ין.
שני מנהיגים סינים מבני האן, שי טיאן-זה וליו היימה, ושיאו ג'אלה החיטאיי, ערקו מצבא ג'ין ופיקדו בהתחלה על שלושה טומנים בצבא המונגולי.
ליו היימה ושי טיאנזה שירתו את יורשו של ג'נגיס ח'אן, אוגדיי חאן. הם פיקדו על צבאות שלחמו בשם הח'אן המונגולי נגד השיה המערביים. יתר על כך, גנרלים ששירתו בצבא ג'ין דוגמת שי טיאנזה, יאן שי ואחרים, חלקם בני תערובת של ג'ורצ'נים ובני האן, הפכו אט אט לפקידים רמי מעלה ותרמו רבות לארגון ובניית הסדר המנהלי באימפריה המונגולית החדשה.
בסופו של דבר נוצרו 4 טומנים של בני האן בפיקודם של ז'אנג לואו, יאן שי, שי טיאנזה וליו היימה, וכן 3 טומני חיטאיים, בפיקודם של הגנרלים החיטאיים שימו בידיאר, טאבויר, ושיאו ז'ונגשי, כשבכל טומן 10,000 לוחמים. בהמשך הצבא המונגולי אסף אליו עריקים הן מג'ין והן מסונג.
ג'ינגיס חאן נפטר בנסיבות טבעיות בשנת 1227 במהלך המערכה כנגד הטאנגוטים משושלת שיה המערבית, והשאיר את הפיקוד על יתר המערכה בידי בנו השלישי ויורשו, אוגודיי ח'אן. זה האחרון הוביל בשנת 1232 פלישה רחבת היקף לשטחיה של קיסרות ג'ין, יחד עם עזרה משושלת סונג שבדרום. ההתנגדות מצידם של שליטי ג'ין הייתה עיקשת, אך כאשר המונגולים הטילו מצור על קאיפנג בשנת 1233, הקיסר אייזונג נמלט מבירתו הנצורה אל העיר קאיז'ו (蔡州). הצבא המאוחד החריב ובזז את העיר בזמן הימלטותו, ושנה לאחר מכן, בשנת 1234, התאבד הקיסר לאחר שהמונגולים הגיעו גם אל קאיז'ו וצרו עליה. זה היה סופה המר של קיסרות ג'ין, ששטחיה חולקו בין המונגולים לבין שושלת סונג. עם זאת, רנה גרוסאט, היסטוריון צרפתי מן המאה ה-20 שחקר את התקופה, גילה שהמונגולים התפעלו מתעוזתם של הג'ורצ'נים; למרות הכיבוש המונגולי הם העדיפו להמשיך להילחם, אפילו 7 שנים לאחר מותו של ג'ינגיס חאן.
בסופו של דבר, לאחר נפילת ג'ין, התפרקה לאט לאט הברית בין סונג למונגולים. סכסוכים מרים התגלעו ביניהם על גבולות ואופי השליטה בשטחי קיסרות ג'ין לשעבר, והמצב הידרדר לכדי מלחמה מתמדת שהסתיימה בשנת 1279 כאשר קובילאי ח'אן כבש את מה שנשאר משושלת סונג, והפך לאדונה של סין כולה.