מנזר טינטרן
שירה וציור

מכתב הקדשה בתחילת ספרו של גילפין מופנה למשורר ויליאם מייסון (William Mason), ומזכיר סיור דומה שנעשה בשנת 1771 על ידי המשורר תומאס גריי (Thomas Gray). אף אחד מהם לא הקדיש שיר למנזר, אבל הוא הופיע ביצירותיהם של כמה אחרים, כולל הפואמה הארוכה שכתב הכומר ד"ר סיינד דייוויס (Dr. Syned Davies): "תיאור המסע אל מנזר טינטרן, במונמאות'שייר, מוויטמינסטר בגלוסטרשייר", מסע שנערך בסירה עם חבורה של אחרים עוד בשנת 1745. שירת מסע נוספת בת שש קנטו: "צ'פסטו: או, מדריך חדש לג'נטלמנים וליידיס שסקרנותם הובילה אותם לבקר בצ'פסטו: טיולים פירספילד, מנזר טינטרן והגדות הרומנטיות והיפות של הוויי, מטינטרן לצ'פסטו על פני המים", שיצא לאור בבריסטול ב-1786. בנוסף קיים גם "תיאור פואטי של מנזר טינטרן" מאת הכומר המשורר דנקומב דייוויס (Duncomb Davis), שחי באזור והתייחס גם לנושאים היסטוריים אחרים כדוגמת שיטת עיבוד הברזל שהתבצעה בסמוך לאתר. תיאור זה הופיע בשני מדריכי טיולים, שהפופולרי בהם היה "תיאור היסטורי של המצב העתיק והנוכחי של מנזר טינטרן", מאת צ'ארלס הית (Charles Heath) שזכה לכמה מהדורות מ-1793 ואילך.
הפואמה "שורות שנכתבו כמה מיילים מעל מנזר טינטרן (Lines written a few miles above Tintern Abbey), בעת ביקור מחדש של גדות הנהר ויי במהלך טיול 13 ביולי 1798" (on revisiting the banks of the Wye during a tour, July 13, 1798) מאת המשורר ויליאם וורדסוורת', מקושרת לעיתים קרובות עם המנזר, אף שהוא אינו מזכיר בפועל את החורבות. במקום זאת, הוא נזכר בביקור מוקדם יותר חמש שנים קודם לכן ומעיר על ההפנמה המועילה של זיכרון זה. בעקבות סיור רגלי דומה עם חבריו הקדיש רוברט בלומפילד (Robert Bloomfield) פואמה ארוכה ל"גדות הנהר ויי" (The Banks of the Wye‏, 1811) שבה המנזר מוזכר בקצרה כאחד מהאתרים הרבים שבדרך. ב-1825 פרסם אדוארד קולינס (Edward Collins) פואמה ארוכה נוספת העוסקת באזור, מוערת ובארבעה ספרים.
התיאור הלירי הקצר שכתב המשורר אדוארד ג'רנינגהם (Edward Jerningham), "מנזר טינטרן", שנכתב ב-1796, נכתב בעקבות ספרו של גילפין, שאותו הוא מצוטט, כשהוא מעיר על השיעור העגום שנלמד מהעבר. שתי פואמות שנכתבו באותו זמן הפיקו לקחים גם הם מביקור בחורבות. אדמונד גרדנר (Edmund Gardner) ב"סונטה שנכתבה במנזר טינטרן" (Sonnet written in Tintern Abbey) מסכם בשורה ש"האדם אינו אלא מקדש של תקופה קצרה", בעוד שלוק בוקר (Luke Booker) בסונטה "סונטה מקורית שחוברה בעת העזיבה של מנזר טינטרן והמשך עם חבורת ידידים במורד הנהר ויי לצ'פסטו" (Original sonnet composed on leaving Tintern Abbey and proceeding with a party of friends down the River Wye to Chepstow), מייחל שבמותו יפליג באותה שלווה אל "האוקיינוס הנצחי". הסונטה "מנזר טינטרן" של ריצ'רד מונקטון מילנס (Richard Monckton Milnes) מתוארכת ל-1840.ידוע גם שהפואמה "דמעות, דמעות בטלות" (Tears, Idle Tears‏, 1847) של המשורר אלפרד טניסון חוברה בביקור במקום, אבל המנזר אינו מוזכר בשיר והפואמה מתייחסת לרגשות אישיים.
ב-1816 היה מנזר הרקע לרומן האימה הגותי בן שלושת הכרכים "היתום של מנזר טינטרן" (The Orphan of Tintern Abbey) מאת סופיה זיגנהירט (Sophia F. Ziegenhirt), שכתב העת "The Monthly Review" התייחס אליו בביטול כ"הסוג הרגיל ביותר, שבו בניית המשפטים ובניית הסיפור מבולבלים באותה מידה". ברומן מצליח הרבה יותר שפורסם שנתיים קודם לכן תיארה ג'יין אוסטן את הקישוטים של חדר ההסבה של פאני פרייס במנספילד פארק הכוללים שלושה שקפים אופנתיים, שאחד מהם מציג את המנזר.
הספר של גילפין על נהר הוויי לא עסק רק בציוריות כאיכות ציורית אלא עם התוספת המושכת של ההקשרים הגותיים, כמו במקרה של מנזר טינטרן. הציירים שביקרו במקום פרנסיס טאון (Francis Towne‏, 1777), תומאס גיינסבורו (1782), תומאס גירטין (Thomas Girtin‏, 1793), וויליאם טרנר בסדרה שצייר בשנים 1794–1795, כיום בגלריית טייט והמוזיאון הבריטי, תיארו פרטים של תחרת חלונות של המנזר. כך גם עשו סמיואל פלמר (Samuel Palmer) (ראו בפסקת הגלריה) ותומאס קרסיק (Thomas Creswick) במאה ה-19.
צ'ארלס הית במדריך הטיולים שכתב ב-1793, ציין את האיכות הציורית של האור והאפקט "המיוחד במינו" של "ירח הקציר" (כינוי לירח המלא בחודשים ספטמבר אוקטובר) הזורח דרך החלון המרכזי. ברגע שהרכבת הגיעה ב-1876, אורגנו סיורים לאתר בשנות ה-80 של המאה ה-19 עד לתחנת הרכבת של טינטרן בעונה זו על מנת לצפות בירח דרך חלון הרוזטה. עשרות שנים אחר-כך הציור של פיטר ואן לרברח (Peter van Lerberghe) של פנים המנזר ב-1812, יחד עם מדריכי התיירים הנושאים לפידים בוערים, הראה את המנזר מואר באמצעות הלפידים ואור הירח (ראו בפסקת הגלריה). ציורים של המנזר במרחק כוללים את הציור של ג'ון וורוויק סמית (John Warwick Smith‏, 1779) המתאר את החורבות המוארות באור הירח, שקיעות מאת סמיואל פלמר ובנג'מין ויליאמס לידר (Benjamin Williams Leader)‏, וכתמי הצבע המאוחרים יותר של טרנר שבו הבניין נראה כמו שמתיו אימס מתאר כ"צורה האפלה במרכז" מתחת לקרני השמש המשופעות (ראו בפסקת הגלריה).