stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היו זמנים באמריקה
עלילה > 1921

חלק זה בסרט מספר את סיפורו של נודלס וחבריו בצעירותם. מלבד נודלס, כוללת החבורה את פטריק "פטסי" גולדברג, פיליפ "קוק-איי" שטיין ודומיניק (ללא משפחה). החבורה עובדת עבור גנגסטר מקומי בשם באגסי, שלו כנופיה משלו. נער חדש, מקס ברקוביץ', מגיע לשכונה ומתחבר עם נודלס. תחת הנהגת השניים, הכנופיה מתנתקת מבאגסי ומתחילה לפעול ככנופיה בפני עצמה. חלק זה מראה גם את מערכת היחסים בין נודלס לדברה, נערה מקומית השואפת להיות רקדנית.
הכנופיה עולה לגדולה עם המצאה המאפשרת להציף מחדש מטען מוברח שהושלך לים במקרה פשיטה משטרתית - חיבור שקי מלח למטען, הצף על פני המים לאחר מספר שעות. ההמצאה זוכה להערכה והכנופיה מתחילה להרוויח כסף הנשמר בתא אחסון בתחנת אוטובוס, כ-"קרן" משותפת לחברי הכנופיה.
חלק זה של הסרט מסתיים באופן טראגי, לאחר שבאגסי וחבורתו, מתקנאים בהצלחת חברי הכנופיה תוקפים והורגים את דומיניק. ובתגובה נודלס דוקר למוות את באגסי (בסיוע שוטר שניסה לעצור אותו), ונכנס לכלא ל-12 שנים.
בקטע מעבר בין הפלאשבק של 1921 לפלאשבק של 1933, נראה נודלס המבוגר כבר, ב-1968 באתר קבורה שמור ומרשים שאליו הועברו קברי שלושת חבריו שנהרגו ב-1933. שם הוא מוצא גם מפתח לתא אחסון בתחנת האוטובוסים, ומוצא שם מזוודה דומה מלאה כסף, הפעם כמקדמה ע"ח הג'וב הבא הממתין לו.
עלילה > 1933

חלק זה מתחיל עם שחרור נודלס מהכלא, המתאחד מיד עם חבריו, שהפכו בינתיים לגנגסטרים עשירים. הוא חוזר מיד לדרך הפשע שהכניסה אותו לכלא, ומצטרף לחבריו לשוד יהלומים, שבמהלכו הוא אונס את קרול, אחת מעובדות המקום, שעזרה וסיפקה להם במידע פנים לביצועו. בהמשך מתאהבת קרול במקס והם מתחילים לצאת. במקביל נפגש נודלס עם דברה ויוצא איתה למסעדה שנסגרה במיוחד עבורם. הוא מתוודה על אהבתו אליה ומדגיש שבמשך כל השנים בכלא לא הפסיק לחשוב עליה. בתגובה מודיעה לו דברה שהיא נוסעת למחרת להוליווד כדי להגשים את חלומה כרקדנית. בתום נסיעתם חזרה בלימוזינה, מבקשת דברה לסיים את הפגישה בגיפוף ובנשיקה, אלא שנודלס אינו עומד בפיתוי, אונס אותה תוך כדי נסיעה, לתדהמת נהג המונית שנאלץ לחזות בזוועה.
מקס מנסה להכניס את הכנופיה יותר ויותר לענייני הפשע המאורגן. לאחר שהוא מתוודע לכך שחוק היובש יתבטל בעוד מס' חודשים, דבר שיצמצם משמעותית את רווחי הכנופיה, והוא רוקם תוכנית לשדוד את הבנק הפדרלי בניו יורק. נודלס, שמבין שמדובר במשימת התאבדות, מודיע למשטרה על הברחת אלכוהול שהכנופיה מבצעת, בתקווה שייעצרו במהלכה, ובכך יימנע השוד המתוכנן, אך לצערו, הסתיימה ההברחה במות שלושת חבריו.
עלילה > 1968

קטע זה מתרחש ב-1968. ואינו פלאשבק.
לאחר שחזר ממחבואו בעקבות הזמנה מסתורית שקיבל משר בשם כריסטופר ביילי, נפגש נודלס שוב עם דבורה שכבר הפכה לשחקנית ידועה ומצליחה. הוא חוקר אותה על ביילי ומגלה שיש להם יחסים ואף ילד משותף, שנראה כמו מקס בצעירותו (מגולם על ידי השחקן בתפקיד מקס ב-1921). נודלס מבין שמקס זייף את מותו, ועדיין חי בתור השר ביילי. נודלס נענה להזמנה של השר ביילי ומגיע לאחוזתו, שם הוא מתבקש להפתעתו להרוג את מארחו, העומד להיחקר בגין שחיתות ואינו עומד בחשיפת פשעיו, וכך גם יסגור נודלס חשבון עם מי שגרם לו להתחבא כל השנים. נודלס מסרב ועוזב את האחוזה.
בדרכו החוצה מאחוזת ביילי, מבחין נודלס בדמות הדומה לביילי, בעת שמשאית אשפה עוברת בחזית הבניין, ומסתירה אותה מעיניו, אלא שגם כשחלפה המשאית נעלמה הדמות, בעוד המצלמה מתמקדת בטוחן האשפה, באופן המרמז על כך שביילי\מקס ביצע התאבדות בקפיצה לתוך טוחן האשפה.
הסרט חוזר ל-1933, ומראה את נודלס נכנס שוב למאורת אופיום, נשכב על מיטה ושואף אופיום. הסרט מסתיים עם פרצופו המסומם של נודלס ועליו עולות כתוביות הקרדיטים.
דייוויד "נודלס" אהרונסון - רוברט דה נירו (מבוגר), סקוט טיילר (צעיר).
מקסימיליאן "מקס" ברקוביץ' וכריסטופר ביילי - ג'יימס וודס (מבוגר), ראסטי ג'ייקובס (צעיר).
דבורה גלי - אליזבת' מק'גוברן (מבוגרת), ג'ניפר קונלי (צעירה).
פטריק "פטסי" גולדברג - ג'יימס היידן (מבוגר), בראיין בלום (צעיר).
פיליפ "קוק-איי" שטיין - ויליאם פורסיית' (מבוגר), אדריאן קורי (צעיר).
קרול - טיוזדיי ולד.
מו "פטס" גלי - לארי ראפ.
פרנקי מינלדי - ג'ו פשי.
ג'יימס קונוויי או'דונל - טריט ויליאמס.
באגסי - ג'יימס רוסו.
פגי - איימי ריידר.
ג'ו מינלדי - ברט יאנג.
צ'יף (מפקד המשטרה) וינסנט איילו - דני איילו.
איב - דארלן פלוגל.
דומיניק - נוח מוזלי.
צ'יקן ג'ו - ריצ'רד ברייט.
אורך הסרט ודעת הקהל והמבקרים

כשהתסריט המקורי הושלם באוקטובר 1981, אורכו היה 317 עמודים, ובסיום הצילומים היו 8–10 שעות של וידאו. ליאונה הצליח לצמצם את הסרט ל-6 שעות, ורצה להוציא את הסרט בשני חלקים של 3 שעות. המפיקים סירבו, וליאונה חויב לצמצם עוד את הסרט, עד ל-229 דקות (3 שעות ו-49 דקות).
הסרט הוצג בגרסתו המצומצמת בפסטיבל קאן וזכה להצלחה מסחררת ו-15 דקות של תשואות מהקהל. ברחבי אירופה, הסרט זכה להצלחה גדולה וביקורות טובות. בארצות הברית, הסרט קוצץ באופן משמעותי, למורת רוחו של ליאונה, בהורדת סצנות מפתח ומזעור החלק המתרחש ב-1921. כמו כן, הסצנות השורדות נערכו מחדש באופן כרונולוגי ובכך נשבר מבנה הפלאשבק החיוני לסרט. בארצות הברית הוצג הסרט בגרסתו המצומצמת, הזמינה שם לרוב גם בערוצי הטלוויזיה ובספריות הווידאו. ליאונה תכנן ליצור גרסה מלאה יותר של הסרט, אך הוא לא הספיק לעשות כן לפני מותו ב-1989.
הערות שוליים

↑  ליקי אגינסקי, בכורה - "היו זמנים באמריקה", חדשות, 30 בדצמבר 1984
↑  Ally Sinyard, Top 10 Best Nonlinear Films, The Script Lab,
| סרטי סרג'ו לאונה |
| --- | --- | --- |
| סרטים | הענק מרודוס (1961) • בעבור חופן דולרים (1964) • הצלפים (1965) • הטוב, הרע והמכוער (1966) • היו זמנים במערב (1969) • בעבור חופן דינמיט (1971) • היו זמנים באמריקה (1984) |  |
| שותפים בולטים | אניו מוריקונה • קלינט איסטווד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588494405171  BnF: cb165019655 (data)  GND: 4633532-8  MusicBrainz release group: c2251d5e-eb5d-355d-9080-31ce1e1e3ce8  SUDOC: 149807961  VIAF: 316751724   WorldCat (עם VIAF): 316751724
איסאן

איסאן כחלק ממפת תאילנד
אזור איסאן
איסאן (באיסאן ובתאית: อีสาน) הוא האזור הצפון-מזרחי של תאילנד הכולל 20 מחוזות. אזור זה גובל בנהר המקונג בצפון ובמזרח (לאורך הגבול עם לאוס), בקמבודיה ובהרי פרצ'ינבורי בדרום ובצפון ובמרכז תאילנד במזרח.
על פי מדדים שמפרסמת ממשלת תאילנד זהו האזור העני ביותר והכי פחות מתויר במדינה, תושביו מתפרנסים בעיקר מחקלאות ושטחו 160,000 קמ"ר. מאזור זה באים רוב העובדים התאילנדים שמגיעים לעבוד בחקלאות בישראל.
השם "איסאן" נגזר מהשם "איסאנפורה", בירת ממלכת צ'נלה, ממלכה קמבודית קדומה. השפות המדוברות הן איסאן (ניב של שפת לאו שנכתב באותיות תאיות) ותאית.
דמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נכון לשנת 2010, אוכלוסיית איסאן מונה כ-21,305,000 איש. ארבעים אחוזים מתושבי איסאן מתגוררים במחוזות אובון רטצ'תאני, אודון תאני, קוראט וקון קאן.
המחוזות הגדולים באזור

מחוז נאקון ראטצ'אסימה שבירתו היא העיר נאקון ראטצ'אסימה, הקרויה גם קוראט.
מחוז אובון ראטצאתאני שבירתו אובון ראטצאתאני ובו שני פארקים לאומיים, הפארק הלאומי פה תם והפארק הלאומי פו צ'ונג ניוי.
מחוז בוריראם שבירתו היא העיר בוריראם.
מחוז אודון תאני
מחוז קו קאן שבירתו היא העיר קון קאן.
מר קרוקט (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  סרט קצר באותו השם משנת 2022
 בימוי:  ברנדון אספי
 הופק בידי:  דייוויד ברוקס   ארבי פדרוסיאן   ג'נה קאבל   קארל ריד
 תסריט:  קארל ריד
 שחקנים ראשיים:  ג'ריקה הינטון   איידן גאווין   קריסטולין לויד   אלכס אקפובום   אלביס נולאסקו (אנ')
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  WorthenBrooksX   Hulu Originals
 חברה מפיצה:  הולו
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה
 הקרנת בכורה:  11 באוקטובר 2024
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה על-טבעי
 דף הסרט ב־IMDb
מר קרוקט (באנגלית: Mr. Crocket) הוא סרט אימה על-טבעי משנת 2024 מבית שירות הסטרימינג הולו. הסרט בוים על ידי ברנדון אספי ומככבים בו ג'ריקה הינטון, איידן גאווין, קריסטולין לויד, אלכס אקפובום ואלביס נולאסקו (אנ'). עלילת הסרט עוקבת אחר מנחה תוכנית ילדים היוצא ממכשיר הטלוויזיה, חוטף ילדים והורג את הוריהם. לאחר שחטף את בנה, אישה אחת תעשה הכל על מנת להביס את מר קרוקט ולהשיב אליה את בנה.
שחקנים

ג'ריקה הינטון - סאמר בוורלי, דמות הפרוטגוניסט בסרט ואמו של מייג'ור. לאחר שבנה נחטף על ידי קרוקט, סאמר תעשה הכל כדי להשיב את בנה בחזרה אליה.
אלביס נולאסקו (אנ') - עמנואל קרוקט / מר קרוקט, דמות האנטגוניסט בסרט. בעברו מנחה תוכנית ילדים שסבל מאלימות בתור ילד וכיום מעין שד זדוני שחוטף ילדים כדי לחיות איתם.
איידן גאווין - מייג'ור בוורלי, בנה של סאמר. מתמכר לקלטת של מר קרוקט ונחטף על ידו.
אלכס אקפובום - אדי בריגס / אנתוני ויליאמס, אנטגוניסט משני בסרט. כשהיה ילד, אנתוני חי בבית הרוס וזכה להשתתף בתוכנית הילדים של מר קרוקט. כאשר קרוקט גילה על הרקע של אנתוני, הוא הציע לילד להצטרף אליו, אך המשטרה התייחסה לעניין כחטיפה והרגה את קרוקט. מאז, אנתוני חיפש דרך להתאחד עם קרוקט מחדש וניצל את סאמר לשם כך.
קריסטולין לויד - רונדה הרפר, אמו של דרן שמאז שבנה מחטף על ידי קרוקט, איבדה את שפיותה והפכה לחסרת בית. מנסה להזהיר את מייג'ור וסאמר אודות קרוקט, אך אלו מתעלמים ממנה. בהמשך הסרט, רונדה מסייעת לסאמר לאתר את קרוקט ולהחזיר אליה את בנה.
טריוויה

במהלך הסרט ניתן לראות מספר רמזים מטרימים לזהותו האמיתית של אדי / אנתוני:
כשאדי וסאמר נכנסים לרכבו של אדי, הרדיו מנגן שיר מתוכנית הילדים של קרוקט. אדי משתיק את הרדיו במהירות ואומר לסאמר שהקלטת שייכת לבתו שנחטפה.
כשאדי וסאמר מגיעים לעולמו המעוות של קרוקט ונתקלים באחת הבובות המפלצתיות שלו, אדי מנסה להרגיע את הבובה וקורא לה בשמה.
כשרונדה נכנסת לטראנס, אחת הטלוויזיות מציגה את הפרק בו אנתוני התארח. המצלמה עוברת מיד לאדי, שמחייך. אותו המעבר מתרחש כשקרוקט מספר לילדים ולסאמר את סיפור מקורו והמצלמה עוברת ישירות לאדי המחייך כשקרוקט מספר על אנתוני.
עלילת הסרט לפיה שד זדוני בוקע מהטלוויזיה ורוצח בני אדם מזכירה את הסרט "הצלצול" בו סמארה מורגן, דמות האנטגוניסט בוקעת מהטלוויזיה כדי לרצוח את קורבנותיה לאחר שהם צפו בקלטת המקוללת שלה.
כשג'ארל (בעלה של סאמר ואביו של מייג'ור) מופיעה בסיוט של סאמר, עיניו צבועות לגמרי בשחור. בסוף הסרט, היועצת מבית הספר שמדברת עם סאמר היא בעלת אותן עיניים, לכן נרמז שהיועצת היא בעצם קרוקט.
בסרט הקצר עליו בוסס סרט זה, את דמותו של קרוקט מגלם השחקן קאם מונטגומרי ג'וניור.
הפקה > קונספט

הסרט בוים ברנדון אספי ותסריט הסרט נכתב על ידי קארל ריד. במקור, הסרט מבוסס על סרט קצר באותו השם משנת 2022 שבוים על ידי אספי עבור ספיישל מיוחד של הולו עבור ליל כל הקדושים.
הפקה > ליהוק

ביולי 2024, הוכרז שאלביס נולאסקו וג'ריקה הינטון יככבו בסרט, ונולאסקו יתפקד גם כאחד המפיקים.
הפקה > הפצה

קדימון ראשון לסרט הופץ ב-18 בספטמבר 2024 יחד עם תמונה ראשונה מתוכו, כחודש טרם הפצת הסרט.
ביקורות

האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 63% טריות על סמך 19 ביקורות.
הערות שוליים

↑  MR. CROCKET (2024), CULTURE CRYPT, ‏2024-10-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mr. Crocket, Hulu (באנגלית)
↑  Matt Grobar, Jerrika Hinton & Elvis Nolasco To Topline Hulu-Bound Horror ‘Mr. Crocket’ From WorthenBrooks, Deadline, ‏2024-07-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  DeMicia Inman, ‘Mr. Crocket’ Wants You To Say Hello In Exclusive Film Teaser, VIBE.com, ‏2024-10-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  Meagan Navarro, ‘Mr. Crocket’ Trailer Introduces Demonic Children’s Show Host in Huluween Horror Movie, Bloody Disgusting!, ‏2024-09-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mr. Crocket | Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מר קרוקט (סרט)".
איש הווינבגו

| --- | --- |

 בימוי:  בן שטיינבאוור 
 שחקנים ראשיים:  בן שטיינבאוור דגלאס רושקוף 
 צילום:  ברדלי ביסלי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  קינו לורבר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 ביולי 2010 
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 winnebagoman.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
איש הווינבאגו (באנגלית: Winnebago Man) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2009 בבימויו של בן שטיינבאוור, אודות תופעת אינטרנט שיצרה סרטון פרסומת משנת 1989 למיני ואן של חברת וינבאגו. הסרטון הכיל התפרצויות של זעם וקללות מאיש המכירות המפרסם, ג'ק רבניי. הסרטון הופץ במקור כבדיחה פנימית בין יוצרי הסרט ואנשי החברה המפרסמת, אך עותקים שלו התפשטו באופן ויראלי ברחבי העולם, תחילה בקלטות VHS, ולאחר מכן באמצעות אתר YouTube ואתרי שיתוף סרטונים נוספים, שהקנו לאיש המכירות את התואר "האיש העצבני ביותר בעולם". קטעי הפספוסים בסרטון נהפכו לקאלט ומשפטי מפתח מתוכו צוטטו בטלוויזיה ובקולנוע.
שני עשורים לאחר יצירת הסרטון, שב הסרט התיעודי לבדוק את הסיפור סביב יצירת הסרטון, וכיצד הוא השפיע על האדם המופיע בו.
הסרט הועלה להקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאות' ביי סאות'ווסט באוסטין שבטקסס ב-14 במרץ 2009 ויצא לבתי הקולנוע ב-9 ביולי 2010. גרסה בת 60 דקות של הסרט שודרה בערוץ 4 של ה-BBC, ב-30 באוגוסט 2010. בישראל שודר הסרט ב-6 במאי 2010 בערוץ 8.
ביקורות ופרסים

עם יציאתו קיבל איש הווינבאגו תשבחות ממבקרי קולנוע. אתר Rotten Tomatoes דיווח על 90 אחוז ביקורות חיוביות מתוך הצטברות של 49 ביקורות.
רייצ'ל סאסלו מהוושינגטון פוסט כתבה כי הסרט "מעלה שאלות מסקרנות על תרבות ההשפלה המקוונת ועל ההרס של החיים האמיתיים שנגרם בעקבותיה". רוג'ר איברט מהשיקגו סאן טיימס טען כי "למרות שאנו מגלים הרבה על הנזיר הווירטואלי הזה ואנו מפתחים הערצה לעקרונות הרגזניות שלו, הסרט משאיר כמה שאלות בלתי פתורות".
הסרט זכה לפרסים בפסטיבלים שונים:
פרס חבר השופטים עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים סרסוטה
פרס הקהל לסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים CineVegas
פרס המייסדים, סרט קומדיה תיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים Traverse City
פרס חבר השופטים עבור סרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי אדמונטון
שמנצ'יק

ערך זה עוסק בסרט תיעודי אמריקאי. אם התכוונתם לכינוי חיבה לאדם שמן, ראו .
| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  טום נוטון 
 הופק בידי:  סוזן סמיילי   פייג' אוסטרו
 תסריט:  טום נוטון
 עריכה:  טום נוטון
 שחקנים ראשיים:  טום נוטון
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Morningstar Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בפברואר 2009
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 www.fathead-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
שמנצ'יק (באנגלית: FatHead) הוא סרט תיעודי-קומי משנת 2009 שיצר המתכנת טום נוטון (באנגלית: Tom Naughton). הסרט מפריך את המסקנה שהגיע אליה מורגן ספרלוק בסרטו "לאכול בגדול" ואת תאוריית הליפידים הגורסת כי ככל שאדם יצרוך יותר שומן רווי, כך יגדל הסיכוי שלו ללקות בהתקף לב.
רקע

נוטון צפה בסרט "לאכול בגדול" בזמן שעבד על פרויקט העוסק בדעות קדומות כנגד אנשים שמנים. נוטון העיד כי במהלך הצפייה בסרט "לאכול בגדול" נתגלו לו פערים בהיגיון של הסרט והוא החליט ליצור סרט תגובה. מספר יוצרי סרטים התנסו בדיאטת מקדונלד'ס ותיעדו את תהליך ההרזיה שלהם, אך לדעתו הסרטים הללו לא היו מצחיקים. נוטון אף חיקה מספר סצנות מסרטו של ספרלוק והציג אותן בצורה סוריאליסטית ומגוחכת.
פוסט הפקה

ב-2014 הוציא נוטון לאור DVD של גרסת הבמאי לסרט, המכיל חלק שהורד מן הסרט המקורי, עדכונים במדע התזונה מאז שהסרט צולם ופירוט התזונה של משפחתו של נוטון.
ראו גם

לאכול בגדול
הסרט הזה על הסוכר
גרייס לי בוגס: מהפכנית אמריקאית

| --- | --- |

 בימוי:  גרייס לי
 הופק בידי:  גרייס לי קרוליין ליברסקו אוסטין וילקין
 תסריט:  גרייס לי
 עריכה:  קים רוברטס אייס
 שחקנים ראשיים:  גרייס לי בוגס 
 מוזיקה:  ויוג מדאלה
 צילום:  ג'רי א. הנרי קיין טראן
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Cherry Sky Pictures Center for Asian American Media Chicken & Egg Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 ביוני 2013
 משך הקרנה:  82 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דוקומנטרי ביוגרפיה
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
גרייס לי בוגס: מהפכנית אמריקאית הוא סרט תיעודי ביוגרפי משנת 2013, בבימויה של גרייס לי. הסרט עוקב אחר הפעילה החברתית גרייס לי בוגס, בגיל 98, ומנתח את התפתחותה האקטיביסטית החל מפעילות במסגרת מרקסיסטית ועד לעבודה קהילתית, פמיניסטית, וסביבתית בעיר מגוריה, דטרויט.
תקציר

הקולנוענית גרייס לי עוקבת אחר ההתפתחות האידאולוגית והאקטיביזם של הפילוסופית גרייס לי בוגס. בוגס הייתה בתם של מהגרים מסין, אשר למרות הישגיה האקדמיים לא התקבלה לשורות האקדמיה בגין מוצאה. היא החלה להיות פעילה מרקסיסטית במסגרת ארגונים לזכויות עובדים ושוכרי דירות, והמשיכה בתרגומים וכתיבת טקסטים פילוסופיים מהפכניים, במשך שנות ה-60 וה-70. היא פעלה לטובת זכויות שחורים, ונהייתה לאישה היחידה הלא-שחורה במעקב ה-FBI בגין פעילותה זו.. במרוצת הזמן, עזבה בוגס את הפעילות הזו לטובת התארגנות קהילתית בעירה, דטרויט, שם קידמה גם פעילות פמיניסטית, אנטי-גזענית, סביבתנית, ולמען נוער בסיכון.
בהשתתפות

גרייס לי בוגס
גרייס לי
ביל איירס
אנג'לה דייוויס
ריץ' פלדמן
דני גלובר
שיי האוול
אינווינסבל סקוט קורשיגה
ג'וליה פטנאם
רון סקוט
סטיבן וורד
יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של גרייס לי בוגס: מהפכנית אמריקאית הייתה בפסטיבל הקולנוע לוס אנג'לס 2013. הסרט יצא גם בהפצה מוגבלת לבתי קולנוע, ושודר בערוץ PBS כחלק מסדרת POV ביוני 2014.
ביקורת

הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיקר. בעיתון Variety כתב המבקר ג'סטין צ'אנג שזהו "סרט תיעודי מלא חיים ואינטליגנטי" בעל "קצב תוסס". בביקורת בהוליווד ריפורטר כתב המבקר פרנק שק, "בעידן בו פעילות חברתית זוכה יותר מידי פעמים לבוז, גרייס לי בוגס: מהפכנית אמריקאית מהווה ניתוח מרגש של הכוח של אישה אחת להחיל שינוי". אינקו קאנג מהלוס אנג'לס טיימס גם סברה שזהו סרט "מעולה" ושהוא מטפל באופן ראוי להערכה בקושי הטמון בהצגת הישגיה של דמות שמצניעה את עצמה. בניו יורק טיימס כתב המבקר ניקולס רפולד, "גב' לי יכלה להעמיק יותר לתוך מחשבותיה של גב' בוגס, והיא גולשת למצב 'טייס אוטומטי' תוך השענות על קליפים ארכיבים עם אפקטים קוליים או חזרה על רעיונות של טרנספורמציה אישית. אך בשיתופה את השגי החיים של הסובייקט שלה, היא מעלה שאלות משמעותיות ומשאירה אותן פתוחות באופן מתגמל."
הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל הקולנוע בלוס אנג'לס, ובפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע וודסטוק. ב-2015 זכה הסרט בפרס ג'ורג' פוסטר פיבודי, עבור הצטיינות במדיה אלקטרונית.
הערות שוליים

↑  גרייס לי בוגס: מהפכנית אמריקאית, דוקאביב 2014
↑  Chang, Justin (2013-06-24). "Film Review: 'American Revolutionary: The Evolution of Grace Lee Boggs'". Variety.
↑  "American Revolutionary: The Evolution of Grace Lee Boggs: Film Review". The Hollywood Reporter. 2014-03-20.
↑  Kang, Inkoo (2014-06-19). "Review 'The Evolution of Grace Lee Boggs' is superb look at activist". Los Angeles Times.
↑  Rapold, Nicolas (2014-03-20). "Tracing an Activist Through Decades". הניו יורק טיימס.
צבי יעבץ

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1925 צ'רנוביץ, ממלכת רומניה 
 פטירה:  7 בינואר 2013 (בגיל 87) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  צבי צוקר 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  אביגדור צ'ריקובר, חיים וירשובסקי
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  קווינס קולג' 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1990) 
 תרומות עיקריות
 חקר רומא העתיקה
 
צבי יעבץ (Yavetz; ‏26 באפריל 1925 – 8 בינואר 2013) היה היסטוריון ישראלי שהתמחה בהיסטוריה של רומא העתיקה, ממייסדי הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב ופרופסור בה, חתן פרס ישראל במדעי הרוח לשנת 1990.
תולדות חייו > תחילת דרכו

יעבץ נולד בשם צבי צוּקֶר בצ'רנוביץ שבצפון בוקובינה, אז חלק מרומניה, בן לעמליה ואריה צוקר. סבו מצד אמו, הרב משה (מוישה) יעבץ, היה פקיד ראשי במבשלת בירה בצ'רנוביץ. סבו מצד אביו, נחמיה, היה בעל בית חרושת לטקסטיל, שאותו ירש אביו (בית החרושת קיים עד היום).
גדל בבית ציוני-חילוני, שפת אמו הייתה גרמנית. סבו מצד אמו לימד אותו עברית (בהברה אשכנזית) מגיל חמש. בילדותו למד בבית ספר פרטי, שם למד צרפתית, גרמנית ולטינית, בבית למד עם מורים פרטיים. למד בתיכון רומני. ב-1940, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה עירו לשליטת ברית המועצות, ואז למד בגימנסיה סובייטית רוסית, אוקראינית ויידיש. עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב-1941 עברה העיר לשליטה נאצית, ויעבץ, כיהודי, נפל קורבן לחוקים הנאציים נגד יהודים ונכלא בגטו. לאחר פטירת אמו בגטו נשלח ברכבת לטרנסניסטריה, אולם קפץ מן הרכבת והצליח לשוב לבית הוריו. בעזרת כספים שהוסתרו על ידי אמו הצליח, יחד עם עוד שמונה עשר פליטים יהודים, לברוח מרומניה בדרך הים, תוך מתן שוחד לפקידים רומנים. הם נחתו בחופי טורקיה, שהתכוונה להעבירם חזרה לרומניה, אולם בעקבות שביתת רעב של הפליטים הם הועברו לרשות הבריטים, ששלחו אותם לקפריסין. יעבץ הצליח להגיע לארץ ישראל בעזרת חיילים ארצישראלים ששירתו בצבא הבריטי ושהו בקפריסין, בהם אורי יפה ומיכאל אבן-ארי (לימים פרופסור באוניברסיטה העברית). לאחר מלחמת העצמאות שינה את שם משפחתו מ"צוקר" ל"יעבץ" – שם משפחתם של סבו וסבתו מצד אמו, שנרצחו בשואה.
עם עלייתו לארץ ישראל התגייס לפלוגה ג' של הפלמ"ח באשדות יעקב, שמפקדה היה אורי יפה. בשנת 1945 החל ללמוד באוניברסיטה העברית היסטוריה, סוציולוגיה ולימודים קלאסיים לתואר שני (באותה תקופה הלימודים היו ישירות לתואר שני). מוריו הבולטים היו אביגדור צ'ריקובר וריכרד קבנר בהיסטוריה, מרטין בובר בסוציולוגיה, ומשה שוובה וחיים וירשובסקי בלימודים קלאסיים. באותה תקופה עבד לפרנסתו כשמש בבית ספר לחירשים-אילמים. במלחמת העצמאות לחם בגדוד החמישי של חטיבת הראל ונלחם בפרוזדור ירושלים, בנגב עד ביר גפנה, ובמבצע עובדה עד אילת. בשל השתתפותו במלחמה, שקטעה את לימודיו, סיים את התואר השני רק ב-1951.
תולדות חייו > באקדמיה

יעבץ הגיע לחקר רומא העתיקה בדרך מקרה לאחר שקבנר, שכתב ספר על האימפריאליזם, ביקש ממנו שיכתוב כחלק מספרו על האימפריאליזם הרומי. קבנר שהתרשם מעבודתו של יעבץ הראה אותה לצ'ריקובר, והלה, שהתרשם, קרבו אליו. יעבץ סיים דוקטורט ב-1956 בהדרכתם של צ'ריקובר וחיים וירשובסקי, לצורך העבודה שהה בשנת 1955 באוניברסיטת אוקספורד להמשך עבודת הדוקטור אצל ג'פרי דה סנט קרואה (Geoffrey de Ste. Croix) ותום בראון סטיבנס; עבודתו עסקה בתנאי המגורים והמחיה של הפלבאים ברומא. בשנים 1957–1958 עשה בתר-דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד בהדרכתו של רונלד סיים.
ב-1956 הזמינוֹ חיים לבנון, שהיה ראש עיריית תל אביב-יפו, להיות הדקאן הראשון של הפקולטה למדעי הרוח (שהייתה אז באבו כביר). יעבץ היה ממקימי אוניברסיטת תל אביב ועמד בראש החוג להיסטוריה כללית מראשיתו בשנת 1956 ועד יציאתו לגמלאות כפרופסור אמריטוס בשנת 1990. בשנים 1956–1960 לימד במקביל באוניברסיטה העברית בירושלים, בה היה ראש המחלקה להכשרת מורים תיכוניים. ביולי 1964 מונה לדיקאן הפקולטה למדעי הרוח, תפקיד בו כיהן עד אמצע שנת 1966. בינואר 1966 הועלה לדרגת פרופסור חבר, וב-1968 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. שהה בשבתונים וכפרופסור אורח בגרמניה באוניברסיטאות מינכן, פרנקפורט וברלין; בצרפת; בבריטניה באוניברסיטת אוקספורד; ובארצות הברית באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1962 נשלח על ידי המחלקה לקשרי חוץ של משרד החוץ לסייע בהקמת הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה באדיס אבבה, תפקיד בו כיהן עד תחילת 1964. בין השנים 1964–1966 לימד במכללת אורנים.
בשנות ה-70 סייע בהקמת מכללת בית ברל, והיה בה יועץ אקדמי, דיקן ויו"ר המועצה האקדמית. כן סייע בהקמת מכללת תל חי, הקים את הלימודים האקדמיים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, היה חבר המועצה להשכלה גבוהה ובשנת 1979 ייסד את כתב העת להיסטוריה "זמנים". משנת 1990 עד שנת 2010 כיהן במשך שלושה חודשים בשנה כפרופסור מחקר (distinguished professor) בסיטי קולג' של ניו יורק (CUNY).
בשנת 1969 הופיע בלונדון בתוכנית טלוויזיה של ה-BBC בוויכוח על הסכסוך הישראלי-ערבי. הופעתו עוררה פולמוס גדול בישראל. חלק מהדוברים טענו שמדבריו השתמעה תמיכה בעמדות שנגדו את הקו הישראלי כמו תמיכה בזכות השיבה, בעוד אחרים טענו שהופעתו הביאה כבוד לישראל וכי דבריו הוצאו מהקשרם.
יעבץ כיהן בשנת 1970 בראשות ועדה שבחנה את מערכת המרכז לתרבות של ההסתדרות, אולם התפטר מראשות הוועדה טרם שסיימה את עבודתה. בשנת 1978 מונה למליאת רשות השידור ולחבר הנאמנים של הבימה.
צבי יעבץ היה נשוי לדבורה, שהייתה מורה בישראל ובאדיס אבבה; אב לשני בנים. בנו, עדו יעבץ, הוא פרופסור חבר במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב.
יעבץ נפטר בשנת 2013, והובא למנוחות בקיבוץ תל יצחק. בית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב נקרא על שמו.
ספר יובל לכבודו

Leaders and Masses in the Roman World: Studies in Honor of Zvi Yavetz. edited by Irad Malkin and Z.W. Rubinsohn. Leiden: E.J. Brill, 1995.