stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכם TRIPS
ביקורת

מאז שהסכם TRIPS נכנס לתוקף, הוא מהווה נושא לביקורת ממדינות מתפתחות, אקדמאים, וארגונים לא ממשלתיים. למרות שחלק ביקורת זו נגד ארגון הסחר העולמי באופן כללי, תומכים רבים של ליברליזציה בסחר גם רואים הסכם TRIPS כמדיניות גרועה. ריכוז ההון כהשפעת הסכם TRIPS (הזזת כסף מאנשים במדינות מתפתחות אל בעלי זכויות יוצרים ומחזיקי פטנטים במדינות מפותחות), והטלת מחסור מלאכותי על אזרחי מדינות שאחרת היו בהם חוקי קניין רוחני חלשים, הם בסיס משותף לביקורת זו. ביקורת נוספת התמקדה בכישלון של הסכם TRIPS להאיץ זרמי השקעות וטכנולוגיה למדינות בעלות הכנסה נמוכה, יתרון שקודם רבות על ידי חברי ארגון הסחר העולמי כדגל מוביל עד להיווצרותו של ההסכם. מהדוחות של הבנק העולמי עולה כי הסכם TRIPS לא הוביל האצה של השקעות למדינות בעלות הכנסה נמוכה, למרות שאולי כן גרם לזה עבור מדינות בעלות הכנסה בינונית. תקופות תוקף פטנט ארוכות שמעוגנות בהסכם TRIPS כבר נבחנו כמאטות כניסת תחליפים גנריים והתחרות בשוק באופן מופרז. בפרט, מאשימים את חוסר החוקיות של ניסויים פרה-קליניים והגשת דוגמאות לאישור עד שתקופת תוקף פטנט פגה בגרימת צמיחה של כמה חברות ענק, במקום לעודד ייצור מקומי.
Daniele Archibugi and Andrea Filippetti טוענים כי חשיבות של הסכם TRIPS בתהליך של יצירה ופיזור ידע וחדשנות הוערכה ביתר על ידי תומכיה. נקודה זו נתמכת על ידי ממצאי האו"ם המציינים כי מדינות רבות עם הגנה חלשה נהנות באופן שגרתי מרמות חזקות של השקעות זרות ישירות (FDI). ניתוח של מדינות ה-OECD בשנת 1980 ו-1990 (שבמהלכן תקופת תוקף פטנט של תרופות הוארכה ב-6 שנים) הראה כי בעוד שמספר כולל של מוצרים רשומים עלה מעט, מדד החדשנות הממוצעת נותר ללא שינוי.
הצהרת דוהה של 2002 אשרה כי הסכם TRIPS לא צריך למנוע מחברים לנקוט בצעדים הדרושים על מנת להגן על בריאות הציבור. למרות הכרה זו, מדינות מפותחות פחות טענו כי ההוראות הגמישות של TRIPS, כגון רישיונות כפייה, הם כמעט בלתי אפשריים ליישום. בפרט, מדינות מפותחות פחות צטטו מצב עוברי של ענפי התעשייה וטכנולוגיה המקומיים כעדות בוטה של המדיניות.
תנאי TRIPS-Plus שמציבים סטנדרטים גבוהים מעבר להסכם TRIPS גם נשאו ביקורת. הסכמי סחר חופשיים אלה מכילים תנאים המגבילים את היכולת של ממשלות להכניס תחרות עבור יצרנים גנריים. בפרט, ארצות הברית זכתה לביקורת לקידום הגנה של מעבר לסטנדרטים הנדרשים על ידי הסכם TRIPS. הסכמי סחר חופשי של ארצות הברית עם אוסטרליה, מרוקו ובחריין הרחיבו פטנטביליות לפטנטים לשימושים חדשים של מוצרים ידועים. הסכם TRIPS מאפשר מתן רישיונות כפייה בשיקול של המדינה. תנאי TRIPS-Plus בהסכמי סחר חופשי של ארצות הברית עם אוסטרליה, ירדן, סינגפור ווייטנאם הגבילו את היישום של רישיונות כפייה למצבי חירום, תרופות ההגבלים העסקיים, וכן מקרים של שימוש לא מסחרי בציבור.
קול ישראל

ערך זה עוסק ברשת הרדיו הממלכתית בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמליל קול ישראל ברשות השידורסמליל קול ישראל ברשות השידור
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  חוק רשות השידור
 סוכנות אם:  רשות השידור
 סוכנות בת:  רשת מורשת 
 תאריך הקמה:  14 במאי 1948
 סוכנות קודמת:  קול ירושלים, קול ישראל (ההגנה)
 תאריך פירוק:  14 במאי 2017
 סוכנות מחליפה:  חטיבת הרדיו של תאגיד השידור הישראלי
 www.kan.org.il/radio/
 קואורדינטות:  31°46′59″N 35°13′25″E﻿ / ﻿31.783°N 35.22371111°E﻿ / 31.783; 35.22371111
 he
 
בניין קול ישראל ברחוב הלני המלכה מס' 21 בירושלים
ניידת שידור של קול ישראל
לוח שידורים 1951
קול ישראל הייתה הרשת הממלכתית לשידורי רדיו של מדינת ישראל, שפעלה החל משידור הכרזת העצמאות ועד 1950 מתל אביב ולאחר מכן מירושלים. "קול ישראל" פעלה תחת רשות השידור עד 14 במאי 2017. השידור האחרון ב"קול ישראל" היה "פרוגרסיב וחיות אחרות" ב-88fm, תוכניתו של בועז כהן ב-14 במאי 2017 בשעה 11 עד 1. בתום התכנית ננעלו השידורים סופית.
ב-15 במאי 2017 הוקם תאגיד השידור הישראלי – "כאן", שקיבל תחת סמכותו את תחנות הרדיו הישנות.
תחנות רדיו

"קול ישראל" הפעילה שמונה רשתות שידור: רשת א', שהיא הרשת הראשונה והיחידה שקול ישראל שידר בה בעברית מראשיתו ועד לשנת 1960, שכללה שידורי מלל בשעות היום; רשת ב', חדשות ואקטואליה; רשת ג', מוזיקה ישראלית; רשת ד', שידורי קול ישראל בערבית; רק"ע (רשת קליטת עלייה) רשת לעולים חדשים, שידרה בגלים קצרים ובמגוון שפות; 88FM שהייתה תחנת מוזיקה איכותית, ששידרה במגוון סגנונות מוזיקליים; קול המוסיקה ששידרה בעיקר מוזיקה קלאסית וג'אז ומוזיקה אמנותית על כל גווניה השונים; רשת מורשת ששידרה שידורי דת ומסורת; רשת ה', שבעבר הייתה רשת בשפות זרות רבות עבור קהילות היהודים בעולם, ובהמשך שידרה במשך שעה וחצי ביום בלבד שידורים בפרסית.
תחנות הרדיו השונות של קול ישראל שילבו בשמן את המילה רשת, מפני שמדובר בתחנות רדיו בכיסוי ארצי, ועל מנת להשיג כיסוי זה נפרסה רשת ארצית של משדרים וקווי תקשורת מהאולפנים אל המשדרים.
תחנות רדיו > רשת א'

רשת א' הייתה ערוץ הרדיו הראשון של קול ישראל ששידר בעברית. משדרת תוכניות מגוונות בנושאי תרבות, אמנות, ספרות ושירה, מסורת, פולקלור, היסטוריה וייעוץ מומחים. כמו כן, שודרה מדי יום חול התוכנית "בראש צעיר", תוכנית הנוער והסטודנטים הוותיקה.
תחנות רדיו > רשת ב'

שידורי רדיו של קול ישראל בשני אפיקים במקביל החל בשנות החמישים. בשנת 1960 החל שידורן של פרסומות, כמו גם שינוי של חלוקת התכנים בין שני אפיקי השידור וריכוז תוכניות של מוזיקה פופולרית ומוזיקה "קלה", פופ ומצעדי פזמונים, לצד יומני חדשות. לפיכך החלה התחנה להיקרא גם "הגל הקל".
כן שידרה התחנה תסכיתי מתח בהמשכים שהראשון בהם היה "ציפורני הדרקון" לפי ספרו של אלרי קווין משנת 1939 The Dragon's Teeth. זאת בעוד שרשת א' נתפסה כרשת "רצינית" אשר שידרה בעיקר תוכניות אומר ומוזיקה קלאסית.
עם הקמת רשת ג' בשנות ה-70 עבר התחום של מוזיקת הפופ אליה, ורשת ב' הפכה לרשת של חדשות ומוזיקה שקטה. בשנים אלה היא הייתה ידועה בתוכנית המיתולוגית שירים ושערים, שסיפקה עדכונים בשידור חי מהנעשה במגרשי הליגה הלאומית (ואחר כך ליגת העל בכדורגל) בסוף השבוע. בסוף שנת 2006, התפלגה התוכנית, ששידרה עד אז גם את המשחק המרכזי בערוץ עשר מליגת העל בכדורגל, לשניים, כאשר ביום שבת, שודרו משחקי הכדורגל בשירים ושערים, וביום א' שודרו בתוכנית אחד על אחד משחקי הכדורסל והמשחק המרכזי.
אפיין את הרשת קו של חדשות ואקטואליה. היא הובילה בהאזנה לרדיו בשעות הבוקר והצהריים עם תוכניות אקטואליה כמו "הכל דיבורים".
אמצעי התקשורת האחרים הפנו מדי פעם טענות על התערבות הממשלה וגורמים פוליטיים שונים בתכני הרשת.
תחנות רדיו > רשת ג'

רשת ג' נוסדה ביוני 1976 כתחנה ישראלית למוזיקת פופ מכל הסוגים.
בין התוכניות הבולטות ששידרה הרשת היו "קצת אחרת" (רוק ופופ מתקדם), מצעדי הפזמונים (מצעד עברי, לועזי, ומצעד לפזמוני העבר), "על בטוח" ששודרה בשבתות, "אהבה יומיומית" עם יוסי סיאס ועוד. הרשת גם הרבתה לשדר שעשועונים נושאי פרסים כמו "יום יום ים" ו"30 בצל".
הופעתם בשנות ה-90 של ערוצי המוזיקה בכבלים כמו MTV, כמו גם תחנות הרדיו המקומיות גרמו לירידה חדה במספר המאזינים, ובשנת 1997 הייתה כוונה לסגור את הערוץ. בסוף אותה שנה שונתה לגמרי מתכונת השידורים של הרשת, והיא הפכה לתחנה המשדרת מוזיקה ישראלית בעברית בלבד. שינוי זה שיפר משמעותית את אחוזי ההאזנה וכיום היא נחשבת רשת מצליחה.
שידרה מוזיקה לועזית ועברית בתחנת 88FM והשידורים נושאים אופי סולידי יותר.
תחנות רדיו > גל בטוח

בתחילת שנות ה-90, עקב גל תאונות דרכים, הוחלט בקול ישראל להקים תחנה המיועדת לטפל בנושא. לצורך זה הוקצה משדר AM בעכו, ותחנה בשם "גל בטוח" החלה את פעילותה. עם הזמן, התמקמה התחנה באולפנים בחיפה, והפכה לתחנה אזורית לכל דבר. עם תחילת הפעילות של הרדיו האזורי בשנת 1995, שימשה התחנה כמוקד תחרות קשה לתחנת רדיו חיפה. התלונה העיקרית שהושמעה כנגד התחנה הייתה שהיא פועלת בניגוד לתקנות שכן לרשות השידור אין מנדט להפעיל רדיו אזורי, אלא רק רדיו ארצי. בסופו של דבר, בשנת 2003 הוחלט לסגור את התחנה. הדבר עורר התנגדות בקרב עובדי התחנה בחיפה, ואלו המשיכו את פעילותה באופן חצי מחתרתי. כאשר נתגלה הדבר ברשות השידור, יצאה הוראה להפסיק את השידור באופן מיידי, והתחנה הפסיקה את פעילותה באמצע תוכנית.
תולדות > כגורם משדר

השידור הראשון של קול ישראל היה שידור הכרזת העצמאות, שלאחריו הכריזה הקריינית ריטה פרסיץ על קול ישראל.
הבסיס להקמתו היה הרדיו המחתרתי של ארגון ההגנה - "קול ישראל" (שהחל את דרכו ברחוב בן-יהודה בתל אביב ב-13 במרץ 1940) ותחנת "קול ירושלים" שפתחה את שידורה ב-30 במרץ 1936, והופעלה במסגרת המנדט הבריטי. בתחילה התקיימה הפרדה בין הגופים המשדרים, והם אוחדו רק במרץ 1950. גם לאחר האיחוד, בוצעו שידורים מצומצמים גם מתכונת אזורית, למשל בנגב ובחיפה.
ב-1948, במסגרת ההכנות לטקס הכרזת העצמאות, הוטל על שלושה מהנדסים יהודים להקים משדר משוכלל בתל אביב. הם יסדו בית מלאכה בו יצרו בעצמם את כל החלקים המכניים שהיו דרושים לבניית המשדר, ולאחר ניסויים של כמה ימים הופעל המשדר החדש בתחילת מאי 1948 לקראת ההכרזה הצפויה בתחנת שידור תל חיים. הכנות נוספות בוצעו על מנת לקיים שירות שידור ליישוב היהודי בתקופה שלאחר סיום המנדט הבריטי, כולל תכנון לוח השידורים, תוכן השידורים ואופיים, והיבטים טכניים וטכנולוגיים לביצוע השידורים בפועל. בין השאר נדרשו להימצא חלופות לשני משדרי רדיו שהשלטון הבריטי מסר לעיריית רמאללה.
השידור הראשון כתחנת הרדיו של מדינת ישראל התקיים במוצאי שבת, 15 במאי 1948, כיממה לאחר הכרזת העצמאות. השידור התחיל בשעה שמונה בערב בנגינת התקווה, ולאחר מכן דבריו של צבי לוריא, והקלטה של הכרזת העצמאות. לאחר חדשות הערב וחדשות באנגלית, הושמעו בשעה 21:30 דבריו של דוד בן-גוריון.
בשבוע הראשון לשידורים, הם נמשכו מהשעה שבע בבוקר ועד עשר בערב. בין התוכניות ששודרו היו פינת נוער, "קול ההגנה", פרקי תנ"ך, תוכנית ערב עם שיחות והופעות אורחים, חדשות בעברית, ערבית ואנגלית.
צבי לוריא היה מנהלו הראשון של קול ישראל במדינת ישראל תחנת הרדיו הייתה כפופה בתחילה למועצת המדינה הזמנית, והועברה לאחר מספר שבועות תחת המינהל לעיתונות, שידור וקולנוע של מדינת ישראל.
ב-1950 פעילות הרדיו חזרה להתבצע מבניין קול ישראל, לאחר שזה ניזוק במלחמת העצמאות. מהדורת החדשות הראשונה מהבניין שודרה בשני במרץ 1950, ותחילת הפעילות בבניין סימלה גם את השלמת האיחוד עם קול ירושלים. הבניין ברחוב הלני המלכה בירושלים, שהיה בית השידור של הרדיו המנדטורי החל מסוף יוני 1939, שימש את קול ישראל עד לסגירת רשות השידור ב-14 במאי 2017. בהמשך התווסף גם מתחם שידורים באזור הקריה בתל אביב-יפו, ובבניין "חוטים" בשכונת רוממה בירושלים.
ב-1954 הוקם אולפן קול ישראל בחיפה.
ב-1960 החלו שידורי 'הגל הקל', שלימים שונה שמו לרשת ב'. עד להקמת "הגל הקל", הייתה רשת א' ערוץ הרדיו היחידי, מלבד גלי צה"ל, ששידר בעברית בישראל.
בשנים 1960 עד 1962 הוציא קול ישראל את השבועון "רדיו".
ב-1963 הופעלה לראשונה ניידת שידור.
ב-8 בדצמבר 1966 החל השידור הראשון בתדר FM.
תולדות > בתאגיד השידור

על פי הוראת סעיף 63 לחוק השידור הציבורי הישראלי, שידורי הרדיו של תאגיד כאן נקראו קול ישראל. מהדורות החדשות בתאגיד נפתחות במילים "כאן קול ישראל מירושלים". ב-24 בדצמבר 2018, יום מעברו של תאגיד השידור לירושלים, פתיח מהדורות החדשות שונה לנוסח "כאן קול ישראל מבית 'כאן' שבירושלים", אך הנוסח הקודם הוחזר לאחר כמה ימים. באפריל 2019 הוחלף שוב נוסח הפתיח ל-"כאן רשת ב' קול ישראל מירושלים".
השימוש בקול ישראל להעברת מסרים

בשנות החמישים נעזר המוסד בשידורי הרדיו של קול ישראל להעברת מסרים סמויים לסוכניו במדינות ערב, זאת על ידי שתילת מילות קוד בתוכניות מסוימות אליהן הודרכו להאזין הסוכנים באותן מדינות. שהיו לרוב יהודים מקומיים שהוכשרו על ידי המוסד והוציאו לפועל פעולות מבצעיות שונות. עימם סיכם המוסד מראש על מילים ומשפטים קבועים, שבאם יופיעו בתוכניות האמורות - יהיה בכך סימן המועבר אליהם מהפיקוד. בשנות השישים החל להשתמש ברעיון גם אגף המודיעין של צה"ל, כך, לדוגמה, התבקשו חיילי הצנחנים להאזין למהדורות חדשות בשעות חופשתם, והודרכו שכאשר תשודר ידיעה על 'גניבת פרות בבית אלעזרי' יהיה בכך סימן כי חופשתם נסתיימה. ועליהם לחזור לבסיס. בשנות השבעים נקבע עם אנשי חיל השריון שכאשר יצוינו הטמפרטורות באזור חבל עדולם- עליהם לחזור לבסיס.
יובל קול ישראל בבול ישראלי

במלאת 50 שנה לקול ישראל הנפיק דאר ישראל  בול דאר מיוחד להנצחת האירוע.  הבול הופיע ב- 4 במרץ 1986 ועליו ציור סמלי של מיקרופון על רקע של מפת ארץ ישראל. על השובל ציטוט מהתנ"ך: "...להעביר קול בכל  ישראל מבאר- שבע ועד דן..." (דברי הימים ב', פרק ל', ה'). האמן דוד פסח עיצב את הבול.  דאר ישראל מכר כ- 1,325,000  בולים  מבול זה במשך 10 חודשים עד להפסקת מכירתו.
אוסף תמונות של אולפני קול ישראל > קול ישראל מירושלים - רוממה

אולפן קול ישראל בזמן שידור החדשות מפי קובי ברקאי
קובי ברקאי בזמן הקראת החדשות
דסק חדשות קול ישראל
אולפן שידור
ארון מיתוג
מרכז בקרה טכנית
עמדת קריין חדשות קול ישראל מירושלים
קונסולת שידור חדשות קול ישראל מירושלים
דלת כפולה לאולפן שידור החדשות
דן ביילסקי - עורך החדשות
אוסף תמונות של אולפני קול ישראל > קול ישראל בתל אביב

אולפן רשת ב'
אולפן שידור
אולפן שידור תת-קרקעי עם מדרגות המובילות ליציאת חירום. מאולפן זה הועבר שידור בזמן מלחמת המפרץ הראשונה
אולפן שידור
אולפן שידור
ניידת קול ישראל
אולפני רשת ג'
ראו גם

שידור ציבורי
תזמורת קול ישראל בערבית
אותות זמן
מתחם רשות השידור בתל אביב
התזמורת הסימפונית ירושלים
לקריאה נוספת

איזי מן, קול ישראל מירושלים...1948 - 2008 /// מדינה מאחורי המיקרופון, המו"ל דפוס פרינטיב ירושלים.
ביאורים

↑  מימין לשמאל: אמנון נדב - מנהל הרדיו, אריה מקל -יו"ר רשות השידור, אפרים לפיד - מפקד גלי צה"ל, סא"ל שלמה כסיף - רמ"ח טכנית גלי צה"ל.
קרב מצר דנמרק

קרב מצר דנמרק היה קרב ימי שהתרחש במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-24 במאי 1941 בין אוניות הצי המלכותי והקריגסמרינה. אוניית המערכה הבריטית אה"מ פרינס אוף ויילס וסיירת המערכה אה"מ הוד נלחמו באוניית המערכה הגרמנית ביסמרק ובסיירת הכבדה פרינץ אויגן, שניסו לפרוץ לצפון האוקיינוס האטלנטי כדי לתקוף את הספנות המסחרית של בעלות הברית (מבצע רייניבונג) במצר דנמרק, בין איסלנד לגרינלנד.
פחות מ-10 דקות לאחר שהבריטים פתחו באש, פגז מביסמרק פגע בהוד ליד מחסני התחמושת האחוריים שלה. זמן קצר לאחר מכן, הוד התפוצצה וטבעה תוך שלוש דקות; רק שלושה מתוך 1,418 אנשי צוותה נותרו בחיים. פרינס אוף ויילס המשיכה להחליף אש עם ביסמרק אך סבלה מתקלות חמורות בחימוש העיקרי שלה. אוניית המערכה הבריטית הושלמה רק בסוף מרץ 1941, והשתמשה בצריחי תותחים מרובעים חדשים שלא היו אמינים. פרינס אוף ויילס הפסיקה במהרה את הקרב לאחר שאף היא נפגעה בקרב.
הקרב היה ניצחון טקטי עבור הגרמנים, אך השפעתו הייתה קצרת מועד. ביסמרק הצליחה לעבור ולהיכנס לאוקיינוס האטלנטי, אך בשל נזק שספגה בקרב נאלצה להפליג לצרפת לתיקונים וטובעה לאחר שלושה ימים על ידי הצי המלכותי הבריטי.
רקע > תוכניות גרמניות

באפריל 1941 התכוון הקריגסמרינה הגרמנית לשלוח את אוניית המערכה המהירה ביסמרק שהושלמה לאחרונה לאוקיינוס האטלנטי כדי לפשוט על השיירות הנושאות אספקה מצפון אמריקה לבריטניה. המבצע נועד להשלים את התקפות הצוללות על קווי האספקה הבריטיים במהלך הקרב על האוקיינוס האטלנטי. שתי סיירות המערכה המהירות שרנהורסט וגנייזנאו סיימו זה עתה מבצע דומה, מבצע ברלין, בין ינואר למרץ באותה שנה. מספר ספינות המלחמה הגדולות שעמדו לרשות הגרמנים היה מוגבל; אוניית האחות של ביסמרק, טירפיץ, עדיין לא הייתה מבצעית, שרנהורסט הייתה זקוקה לשיפוץ דוודים לאחר מבצע ברלין, וגנייזנאו ניזוקה מהתקפות אוויריות בתחילת אפריל כשהייתה בברסט, צרפת. העבודה על הסיירות הכבדות אדמירל היפר ואדמירל שר, שהיו שתיהן בשיפוץ בגרמניה לאחר פעולות הפשיטה שלהם, התעכבה על ידי התקפות אוויריות בריטיות שפגעו במחסני אספקה בקיל. אדמירל גינתר ליטיינס, מפקד הצי שהיה אמור לפקד על הכוחות הגרמניים במהלך מבצע רייניבונג המתוכנן, ביקש לעכב אותו עד שיסתיימו התיקונים בשרנהורסט או שטירפיץ תוכל להצטרף לביסמרק, אך האוברקומנדו דר מרינה (הפיקוד העליון הימי) הורה לליטיינס להתחיל את המבצע בהקדם האפשרי כדי לשמור על לחץ על קווי האספקה של בריטניה. כתוצאה מכך, הכלי היחיד שהיה זמין לתמוך בביסמרק היה הסיירת הכבדה פרינץ אויגן.
רקע > תוכניות בריטיות

לצי המלכותי הבריטי נודע על הגיחה של ביסמרק לאחר שהסיירת השוודית גוטלנד הבחינה בכלי השיט החולפים במערב הים הבלטי ב-20 במאי; הדוח של גוטלנד הועבר לנספח הצי הבריטי בסטוקהולם, שהעביר אותו לאדמירליות. מטוסי סיור בריטיים אישרו את נוכחותם של הגרמנים בנורווגיה. כעת, מודע לכך שספינות מלחמה גרמניות גדולות נמצאות בים במטרה לפרוץ לאוקיינוס האטלנטי, הצי המלכותי החל לשלוח ספינות כדי לפטרל את הנתיבים הסבירים, כולל הסיירות הכבדות נורפוק וסאפוק לכסות את מצר דנמרק בין גרינלנד לאיסלנד. קבוצה נוספת, המורכבת מאוניית המערכה פרינס אוף ויילס, סיירת המערכה הוד, ומסך של שש משחתות, אלקטרה, אצ'טס, אנטלופ, אנתוני, אקו ואיקרוס, בפיקודו של תת-אדמירל לנסלוט הולנד בהוד, שייטה לדרום איסלנד ליירט את הגרמנים ברגע שהם התגלו. נורפוק וסאפוק הבחינו בביסמרק ובפרינץ אויגן בערב 23 במאי; סאפוק הייתה מצוידת במכ"ם שאיפשר להם לעקוב אחר הגרמנים במשך הלילה תוך שהם נשארים מחוץ לטווח התותחים הגרמני.
פרינס אוף ויילס הייתה אוניית מערכה שנכנסה לשירות לאחרונה מסדרת קינג ג'ורג' החמישי, הדומה לביסמרק בגודלה ובעוצמתה. פרינס אוף ויילס עדיין לא "נבדקה" כראוי, והצוות שלה היה חסר ניסיון. בנוסף היו לה בעיות מכניות, במיוחד עם החימוש העיקרי שלה. האונייה הפליגה עם עובדי המספנה שעדיין עבדו עליה.
במשך 20 שנה לאחר הפעלתה ב-1920, הייתה הוד ספינת המלחמה הגדולה והכבדה בעולם. שילוב שמונה תותחים ימיים מסיביים BL‏ 15 אינץ' Mk I עם מהירות מרבית גבוהה מכל אוניית מערכה על הים, הוד הייתה גאוות הצי של בריטניה הגדולה, וגילמה את הדומיננטיות העולמית של הכוח הימי הבריטי. למרות זאת, להוד היה פגם בולט אחד בהשוואה לאוניות המערכה הסופר-דרדנוט שהיא שירתה לצידן: כסיירת מערכה, חלק גדול מגופה הוקדש לכוח מנוע נוסף במקום כיסוי שריון מקיף. זה בא מהתכנון שלה כסיירת מערכה מסדרת אדמירל כדי לעמוד באיום של סיירות המערכה מסדרת מקנזן הגרמניות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בעוד שחגורת השריון שלה בעובי 12 אינץ' נחשבה מספיקה כנגד רוב אוניות הראשה שהיא צפויה להיתקל בה, שריון הסיפון שלה בעובי 3 אינץ' השאיר אותה פגיעה לאש ירי מטווח ארוך. בזמן הפעלתה במלחמת העולם הראשונה, הירי הימי לא היה מדויק מאוד בטווחים הדרושים להפקת אש צוללת, והמהירות והתמרון הגדולים של הוד נתפסו כפשרה מקובלת. גישה זו הוכחה כפגומה לאחר אובדן אה"מ אינדפטיגבל בקרב יוטלנד ובשילוב הדיוק של הירי הימי שגדל בתקופה שבין המלחמות, הוד הייתה אמורה בסופו של דבר לקבל שדרוג ב-1939 שהיה מכפיל את שריון הסיפון שלה ל-6 אינץ', אך פרוץ מלחמת העולם השנייה הביא לכך שהשדרוג מעולם לא התרחש. לפיכך היא יצאה למלחמה בעמדת נחיתות ניכרת נגד אוניות הראשה החדשות של מדינות הציר.
כשהוא מודע לשריון המגן הבלתי מספק של הוד, מרוחק מדרום-מזרח למקום שבו התרחש הקרב, הממונה על הולנד (אדמירל סר ג'ון טובי) שקל להורות לו שפרינס אוף ויילס תפליג ראשונה לפני הוד. עם האוניות בפריסה זו, טובי הגיע למסקנה שפרינס אוף ויילס המוגנת יותר יכולה למשוך את ירי הפגזים הגדולים של אוניות המערכה הגרמניות. בסופו של דבר, טובי לא נתן את ההוראה, ובהמשך אמר "לא הרגשתי התערבות כזו לקצין בכיר כל כך מוצדקת".
מהלך הקרב > טביעת הוד

בשעה 06:00 הורה הולנד לאוניותיו לפנות שוב שמאלה כדי להבטיח שהתותחים הראשיים האחוריים של הוד ושל פרינס אוף ויילס יוכלו לירות על האוניות הגרמניות. מבחינת מאזן הכוחות זה יעניק לכוח של הולנד את היתרון של 18 תותחים בקליבר גדול (14/15 אינץ') - 10 בפרינס אוף ויילס, 8 בהוד; לעומת 8 תותחים בקליבר גדול (15 אינץ') בביסמרק.
במהלך הפנייה, מטח מביסמרק, שנורה ממרחק של כ-9 מייל (14 ק"מ), נראתה על ידי גברים על סיפון פרינס אוף ויילס כדי לפוש את הוד לצד התורן המרכזי שלה. פירוש הדבר היה שחלק מהמטחים נפלו לכיוון צד, חלקם לימין (של גוף הספינה), וחלקם מיושרים במדויק על מרכז הסיפון הראשי של הוד. סביר להניח שפגז אחד באורך 38 ס"מ (15 אינץ') פגע איפשהו בין התורן המרכזי של הוד לצריח ה-"X" מאחורי התורן. עמוד להבה ענק עלה כלפי מעלה 'כמו לפיד ענק' בקרבת התורן המרכזי.
לאחר מכן התרחש פיצוץ שהרס חלק גדול מהאונייה מאמצע החלק הפנוי לחלקו האחורי של צריח "Y", והעיף את שני הצריחים האחוריים לים. האונייה נשברה לשניים והירכתיים נפלו וטבעו. טד בריגס, אחד הניצולים, טען כי הוד נעה ב-30 מעלות ובשלב זה "ידענו שהיא פשוט לא תחזור". החרטום התרומם מהמים, הצביע כלפי מעלה, הסתובב ושקע זמן קצר אחרי הירכתיים. צריח "A" ירה מטח כשהחרטום היה במצב זקוף, אולי מצוות התותח שנגזר עליו הגורל, רגע לפני שקטע החרטום טבע.
רסיסים ירדו על פרינס אוף ויילס במרחק של 0.5 מייל (0.80 ק"מ). הוד שקעה תוך כשלוש דקות עם 1,415 אנשי הצוות. רק טד בריגס, בוב טילבורן וביל דאנדאס שרדו כדי להינצל שעתיים לאחר מכן על ידי המשחתת אה"מ אלקטרה.
האדמירליות הגיעה מאוחר יותר למסקנה שההסבר הסביר ביותר לאובדן הוד היה חדירת פגז בקוטר 38 ס"מ (15 אינץ') מביסמרק למחסני התחמושת, מה שגרם לפיצוץ. מחקר שנערך לאחרונה עם כלי שיט צוללים מצביע על כך שהפיצוץ הראשוני היה במחסן התחמושת האחורי של פגזי 4 אינץ' (102 מ"מ) ושהוא התפשט למחסני הפגזים בקוטר 15 אינץ' (380 מ"מ) דרך תא התחמושת. מבדיקת שרידי האונייה, שנמצאו בשנת 2001, הוצע כי פיצוץ המחסנית בחימוש 4 אינץ' (102 מ"מ) ליד התורן המרכזי גרם לפיצוץ הלהבה האנכי שנראה שם, וזה בתורו הצית את המחסנים האחוריים של פגזי 15 אינץ' (380 מ"מ) שגרמו לפיצוץ שהרס את הירכתיים. ייתכן שהפיצוץ הזה עבר דרך מכלי הדלק הימני, הצית את המזוט שם, פוצץ את המחסנים הקדמיים והשלים את השמדת האונייה.
שרידי האונייה של הוד חשפו את קטע החרטום ללא כל מבנה. חלק ענק מהצד שלה חסר, מהברבטה 'A' ועד לסיפון הקדמי. בחלק האמצעי היו לוחות השריון שלו מפותלים כלפי חוץ. יתרה מזאת, החלקים העיקריים של המבנה הקדמי, כולל מגדל הניווט במשקל 600 טון, נמצאו במרחק של כ-1.1 ק"מ משרידי החלק הראשי. הדבר עורר תיאוריות לפיהן מחסני התחמושת הקדמיים של פגזי 15 אינץ' (380 מ"מ) התפוצצו כתוצאה מהעוצמה, הלהבות והלחץ, שנגרמו מפיצוץ המחסנים האחוריים. עם זאת, צוות של מדעני זיהוי פלילי ימי מצא שנזק התפרצות לגוף הקדמי עקב שקיעה מהירה של הוד, הוא הגורם הסביר ביותר למצב הגוף הקדמי, והם אינם תומכים בשום תאוריה שמחסני התחמושת הקדמיים התפוצצו.
מהלך הקרב > פרינס אוף ויילס לבדה

פרינס אוף ויילס מצאה את עצמה מפליגה לעבר הוד השוקעת. המפקד שלה, קפטן ג'ון ליץ', הורה על הימנעות חירום להתרחק מהשרידים של הוד. השינוי החריף הזה כמובן שיבש את מטרתה והעמיד אותה בעמדה שהקלה על הגרמנים לכוון לעברה. היא חידשה את נתיב הפלגתה הקודם אך כעת הייתה תחת אש מרוכזת של שתי האוניות הגרמניות. פרינס אוף ויילס נפגעה ארבע פעמים על ידי ביסמרק ושלוש פעמים על ידי פרינץ אויגן. פגז אחד עבר דרך המבנה העליון שלה, והרג או פצע כמה אנשי צוות ברציף המצפן וברציף ההגנה האווירית. רסיסים של פגז אחר פגעו בעמדת המכ"ם שלה מאחור, והרגו את אנשי הצוות שבתוכו.
פגז בקוטר 20.3 ס"מ (8.0 אינץ') מפרינץ אויגן מצא את דרכו לתא המטען ההודף של הפגזים מתחת לצריחי התותחים האחוריים בקוטר 5.25 אינץ' (133 מ"מ), ופגז של 38 ס"מ (15 אינץ') מביסמרק פגע מתחת למים מתחת לחגורת השריון, וחדר כ-13 רגל (4.0 מ') לתוך גוף האונייה, כ-25 רגל (7.6 מ') מתחת לקו המים, אך נעצר על ידי מחיצת אנטי-טורפדו. למרבה המזל של פרינס אוף ויילס, אף אחד הפגזים לא התפוצץ, אבל היא עדיין סבלה מהצפות קלות ואובדן מעט מזוט.
בשלב זה, תקלות ירי חמורות גרמו לבעיות לסירוגין עם החימוש הראשי, והובילו להפחתה של 26% בתפוקה. לפי קפטן ליץ', הוא החליט שהמשך הקרב עלול לסכן אותם באובדן פרינס אוף ויילס מבלי לגרום נזק נוסף לאויב. לפיכך, הוא הורה לאונייה להוציא עשן ולסגת, "בהמתנה להזדמנות נוחה יותר". פרינס אוף ויילס פנתה מיד לאחר השעה 06:04, תוך ירי מהצריח האחורי שלה בשליטה מקומית עד שהצריח ספג טבעת פגז תקועה, שניתקה את אספקת התחמושת והפך את התותחים לבלתי פעילים.
למרות המאמצים של אנשי הצוות והטכנאים האזרחיים לתקן את טבעת הפגזים, נדרשה עבודה עד 08:25 עד שכל ארבעת התותחים חזרו לשירות, אם כי שניים מהתותחים היו ניתנים לשירות ב-07:20. זה הותיר זמנית רק חמישה תותחי 14 אינץ' (355 מ"מ) פעילים, אך תשעה מתוך העשרה חזרו לפעול תוך חמש שעות. המטחים האחרונים שנורו היו פגומים ומאמינים שהם נפלו לפני המטרה. האונייה פרשה מהקרב בסביבות השעה 06:10. 13 מאנשי הצוות שלה נהרגו, תשעה נפצעו. העיתוי של נסיגת פרינס אוף ויילס היה בר מזל עבורה, שכן היא הגיעה לטווח הטורפדו של פרינץ אויגן והסתובבה כשהסיירת הגרמנית עמדה לירות לעברה.
מהלך הקרב > סיום הקרב

על ביסמרק הייתה התרוממות רוח עצומה עם טביעת הוד. הייתה גם ציפייה ערה שהם יסגרו על פרינס אוף ויילס ואולי אף יטביעו אותה. לינדמן ביקש מליטיינס לאפשר לביסמרק לעשות בדיוק את זה. גם אם השייטת של טובי הייתה עוזבת את סקפה פלו יום קודם לכן, הוא עדיין היה במרחק של יותר מ-300 מיילים ימיים (560 ק"מ) מביסמרק – גם אם ביסמרק הייתה פונה להטביע את פרינס אוף ויילס (מרדף שלינדמן חישב שייקח רק שתיים או שלוש שעות).
ליטיינס סירב לאפשר ללינדמן לרדוף אחריו, מבלי לתת הסבר. לינדמן חזר על בקשתו, הפעם בצורה אסרטיבית יותר. ליטיינס החזיק בפקודות נחרצות ממפקד הצי הגרמני, גרוס-אדמירל אריך רדר, להימנע מקרב מיותר עם הצי המלכותי, במיוחד כאשר הדבר עלול להוביל לנזק נוסף שעלול לזרז את מסירת ביסמרק לעבר ידיהם הממתינות של הבריטים. הוא הפסיק את הקרב במקום לרדוף אחרי פרינס אוף ויילס והורה על מסלול של 270°, כיוון מערב. ביסמרק ירתה 93 מתוך 353 פגזים חודרי שריון (AP) שלה במהלך הקרב.
התנגשות זו בין שני הקצינים הגרמנים הבכירים שיקפה את תפקידי הפיקוד השונים והנבדלים שלהם. כקפטן ביסמרק, לינדמן פעל בראש ובראשונה כטקטיקן. ככזה, לא היה לו ספק שמטרתה המיידית של אונייתו היא להשמיד את פרינס אוף ויילס, והוא הרחיק את עניינו ככל העולה על רוחו. ליטיינס, כמפקד הצי ומפקד כוח המשימה, פעל ברמה האסטרטגית והמבצעית. במידה מסוימת, פקודותיו היו ברורות - תקיפת שיירות הייתה בראש סדר העדיפויות שלו, לא להסתכן ב"קרב גדול למטרות מוגבלות, ואולי לא בטוחות". אף על פי כן, רדר גם הורה לליטיינס להיות נועז ועתיר דמיון, להיכנס לקרב אם הוא בלתי נמנע ולנהל אותו במרץ עד הסוף.
המציאות הייתה שהפקודות של ליטיינס לא כיסו הצלחה מרהיבה כמו זו שהושגה זה עתה. לכן העדיפות שלו הייתה להיצמד להוראותיו - להתרכז בהטבעת ספינות סוחר ולהימנע ממפגשים עם ספינות מלחמה של האויב בכל עת שאפשר. יתרה מכך, לפני שעזב את גרמניה, ליטיינס אמר לאדמירלים קונרד פאציג ווילהלם מרשל כי הוא יעמוד בהנחיותיו של רדר. משמעות הדבר היא שהוא לא התכוון להפוך למפקד הצי השלישי שיוחלף בגלל סתירת פקודותיו של רדר; מרשל, אחד משני קודמיו, שוחרר מהפיקוד על כך שלא מילא את פקודותיו עד כלות על אף העובדה שניתוחו של מרשל לגבי השינויים במצב הטקטי מאז הוצאת הפקודות הביא לטביעת נושאת המטוסים הבריטית אה"מ גלוריוס ושתי המשחתות המלוות שלה. הוא גם לא היה מוכן לדון בהחלטות הפיקוד שלו עם קצין כפוף.
גם אם הוא היה יודע שזהו פרינס אוף ויילס הלא מנוסה שהוא נלחם בה ולא קינג ג'ורג' החמישי, ליטיינס כנראה היה דבק בהחלטתו. מרדף אחריה פירושו היה חשיפת השייטת ליריות נוספות וכן להתקפות טורפדו מנורפוק וסאפוק. הוא היה מסכן את אוניותיו וצוותיהן באירוע שנאסר עליו במפורש. ליטיינס היה גם מתמודד עם אויב שעדיין היה כשיר ללחימה, למרות הפגיעות שספגה הערכת הנזק הייתה שהנזק שנגרם היה מוגבל ולא גרם לירידה משמעותית ביעילות הלחימה.
בין השעות 06:19 ל-06:25, סאפוק ירתה שישה מטחים לכיוון ביסמרק, לאחר ששגתה במגע מכ"ם עם מטוס עבור ביסמרק. סאפוק הייתה למעשה מחוץ לטווח הנשק של ביסמרק ושל פרינץ אויגן באותה העת.