stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אצטדיון TQL
היסטוריה

האצטדיון נבנה בעלות של 250 מיליון דולר, וזאת כחלק מהתחייבותה של סינסינטי להקים אצטדיון ייעודי לכדורגל, לצורך משחקיה במסגרת ליגת ה-MLS. בניית האצטדיון החלה בדצמבר 2018, והמשחק הראשון ששוחק בו היה במאי 2021, בו הפסידה הקבוצה המארחת 3-2 לאינטר מיאמי. את הזכויות לשמו של האצטדיון רכשה חברת לוגיסטיקה מקומית מסינסינטי.
היסטוריה > משחקים בינלאומיים

מכיוון שהאצטדיון נחנך באמצע העונה הסדירה של ה-MLS, המשחק הבינלאומי הראשון שהתקיים בו היה ב-12 בנובמבר 2021, עת ארחה נבחרת ארצות הברית בכדורגל את מקסיקו. במקור, היה אמור האצטדיון לארח את משחקה של ארצות הברית נגד קוסטה ריקה, שהתקיים ב-13 באוקטובר 2021, והמשחק מול מקסיקו אמור היה להתקיים ב-Lower.com פילד, אך ברגע האחרון הוחלפו המשחקים. במשחק זה, ניצחו האמריקנים 2-0, תוצאה הפכה כבר למעין "סמל" של היריבות בין האמריקנים למקסיקנים, ומוכרת בספרדית כ-"dos a cero" (מילולית: "שתיים – אפס").
לעומת נבחרת הגברים, נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים שיחקה באצטדיון כבר בתאריך 21 בספטמבר 2021, במשחק ידידות בו היא ניצחה 8-0 את נבחרת הנשים של פרגוואי.
תמונות

גלריית תמונות ממשחק הנבחרת הראשון:
ארצות הברית נגד מקסיקו, היציע המזרחי
ארצות הברית נגד מקסיקו, היציע המערבי
ארצות הברית נגד מקסיקו, היציע הצפוני
ארצות הברית נגד מקסיקו, האצטדיון כולו
הערות שוליים

↑  Why the USMNT-Mexico WCQ is Moving from Columbus to Cincinnati
אלת הצדק

פסל אלת הצדק עייניה מוכסות והיא מחזיקה מאזניים וחרב, הונג קונג
אלת הצדק (בלטינית: Iustitia) היא האנשה אלגורית של הכוח המוסרי במערכות המשפט. הכלים שלה הם מאזנים וחרב. בחלק מהדימויים עינייה מכוסות. לעיתים קרובות היא מופיעה כזוג עם פרודנטיה.
באמנות הרומית העתיקה, אלת הצדק ידועה בשם או יוסטיציה או Justitia. המקבילה לאלה היוונית דייק.
האלה יוסטיציה

מקור אלת הצדק היא יוסטיציה (או יוסטיטיה), אלת הצדק במיתולוגיה הרומית. יוסטיציה הוצגה על ידי הקיסר אוגוסטוס, ולכן היא אינה אלה ותיקה בפנתיאון הרומי.
צדק הייתה אחת המעלות שעיטרו את המגן (clipeus) של אוגוסטוס ומופיע גם במקדש של יוסטיציה שהוקם ברומא על ידי הקיסר טיבריוס. יוסטיציה הפכה לסמל לסגולת הצדק שאיתה רצה כל קיסר לקשר את משטרו; הקיסר אספסיאנוס טבע מטבעות עם דמותה של האלה היושבת על כס המלכות בשם Iustitia Augusta, וקיסרים רבים אחריו השתמשו בדמותה של האלה כדי להכריז על עצמם כמגיני הצדק.
למרות שנחשבה לאלה עם מקדש משלה ופולחן ברומא, נראה שהיא נתפסה יותר כהאנשה סמלית אמנותית של המושג ופחות כאלה ממשית עם משמעות דתית.
תֵאוּר

האנשה של הצדק המאזן באמצעות המאזניים מתוארכת לאלה המצרית מאעת, בהמשך, האלות ההלניות תמיס ודייק (אנ') היו אלות צדק. תמיס הייתה התגלמות הסדר, החוק והמנהג האלוהי, בהיבט שלה כהאנשה של צדקתו האלוהית של החוק. דייק מייצגת את רוח הסדר המוסרי והשיפוט ההוגן כאידיאל אוניברסלי.
המאזניים, החרב וכיסויי העיניים הם אמצעים פיגורטיביים המדגישים היבטים שונים של הצדק.
תֵאוּר > מאזניים

אלת הצדק מתוארת לרוב עם מאזניים תלויים בדרך כלל ביד אחת, שעליו היא מאזנת את המעשה ואת ההשלכות של המעשה כדי להשיג שיווי משקל, וכך, צדק.
לפי ספר המתים המצרי, כל נשמה כשהייתה מגיעה לתחום שיפוטו של אוסיריס, אל המוות, הייתה מוסרת את לבה לשקילה על מאזניים, אשר בכף המאזניים השנייה נחה נוצת האמת – סמלה-נציגתה של מאעת. אם הלב היה שווה במשקלו לנוצה, היה זה סימן כי היא טהורה מחטאים ורשאית להמשיך לעולם הבא; אך אם הלב היה כבד יותר מהנוצה, הוא היה נטרף על ידי המפלצת אמות, והנשמה הייתה נידונה לשכחה נצחית.
תֵאוּר > כיסוי עיניים

מאז המאה ה-16, אלת הצדק מתוארת, לעיתים קרובות, כשהיא עוטה כיסוי עיניים. כיסוי העיניים היה במקור תוספת סאטירית שנועדה להראות את הצדק כעיוורון האלה לעוול המתנהל לפניה, אך הוא פורש מחדש עם הזמן וכעת הוא מובן כמייצג חוסר משוא פנים, האידיאל לפיו יש ליישם צדק ללא קשר לעושר, כוח או ייחוס אחר. המטבעות הרומאים הקדומים ביותר שתיארו את יוסטיציה עם החרב ביד אחת ומזניים ביד השנייה, אך עיניה חשופות. אלת הצדק מוצגת מכוסת עיניים רק מאמצע המאה ה-16. הייצוג הידוע הראשון של צדק עיוור הוא פסלו של הנס גיאנג משנת 1543 במזרקת הצדק בעיר העתיקה של ברן.
תֵאוּר > חרב

אלת הצדק נושאת, לעיתים קרובות, חרב ביד אחת. החרב היא סמל היסטורי של סמכות של מלכים, קיסרים וגנרלים. לכן זהו אחד הסמלים המוקדמים ביותר לצדק, שכן כוחו של מונרך יכול להימסר במכת חרב. בנוסף, גם היום, לחרב יש מקום משמעותי בטקס הענקת האבירות, בו נוגעים בכתפיים עם להב. החרב של אלת הצדק מקדמת את הרעיון שצדק יכול להיות מהיר וסופי.
גלריה

פסלו של הנס ג'יאנג בברן
פסלו של אלפרדו צ'שיאטי (Alfredo Ceschiatti) מול בית המשפט הפדרלי העליון בברזיל
מתוך פרסקו של רפאל בארמון אפיפיור בקריית הוותיקן
סמל של עיריית לנדסקרונה, שוודיה. נוצר ב-5 ביוני 1663
הערות שוליים

1 2 3  W. Köhler, JUSTICE, treccani, ‏1961
↑  "Apendix D: Legal Symbols of the Anglo-American Legal Tradition". The Guide to American Law : Everyone's Legal Encyclopedia. Vol. 11. St. Paul [Minn.]: West Publishing Company. 1983. p. 687. ISBN 0314732241. OCLC 9196541.
↑  MARC JAMIESON, The Meaning Behind the Lady of Justice Statue, Heather & Little, ‏2019-06-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  THEMIS – Greek Titan Goddess of Divine Law, Custom & Oracular Prophecy, www.theoi.com
↑  DIKE – Greek Goddess Hora of Justice (Roman Justicia), www.theoi.com
1 2  Bradly A. Knox, The Visual Rhetoric of Lady Justice: Understanding Jurisprudence Through 'Metonymic Tokens', Inquiries Journal 6, 2014
↑  Jared C. Hood, The Decalogue and The Egyptian Book of the dead, Australian journal of Jewish studies. 23 (2009). P. 54.
↑  Manderson, Desmond. Blind Justice (2020) 66:1 McGill LJ 5
↑  See "The Scales of Justice as Represented in Engravings, Emblems, Reliefs and Sculptures of Early Modern Europe" in G. Lamoine, ed., Images et representations de la justice du XVie au XIXe siècle (Toulouse: University of Toulose-Le Mirail, 1983)" at page 8.
↑  Image of Lady Justice in Berne.
↑  Brent T. Edwards-Updated December 25, 2018, Symbolism of Lady Justice, The Classroom | Empowering Students in Their College Journey (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575136405171  GND: 118714368  LCCN: sh2018001538  VIAF: 25397147   WorldCat (עם VIAF): 25397147 
ספר המתים המצרי העתיק מתאר סצנה שבה לבו של נפטר נשקל מול נוצת האמת.
אנסיו סילאסוואו

| --- | --- |

אנסיו סילאסוואו
 לידה:  1 בינואר 1922 פינלנד הלסינקי, אוסימה, פינלנד
 פטירה:  10 בינואר 2003 (בגיל 81) פינלנד קאוניאניאן, פינלנד
 מקום קבורה:  בית הקברות באואולו
 מדינה:  פינלנד 
 השכלה:  Oulun Lyseon Lukio 
 השתייכות:  פינלנד כוחות ההגנה של פינלנד האו"ם האו"ם
 תקופת הפעילות:  1939–1979 (כ־40 שנה)
 דרגה:   גנרל (הוענק לו לאחר שחרורו)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה (מלחמת החורף, מלחמת ההמשך, מלחמת לפלנד)
 עיטורים
 מפקד הצלב הגדול של מסדר האריה של פינלנד  הצלב הגדול במסדר לאופולד השני  צלב הברזל, דרגה שנייה  מפקד במסדר הארז  אות מסדר כוכב הקוטב - מפקד הצלב הגדול  מפקד בלגיון הכבוד  מסדר ההצטיינות  Memorial medal of the Continuation War  אביר דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד  צלב החירות, דרגה 3  Memorial medal of the Winter War  צלב החירות, דרגה 4  צלב החירות, דרגה 4  מפקד בלגיון ההצטיינות 
 
קברו של סילאסוואו
אנסיו סילאסוואו (בפינית: Pehr Hjalmar Ensio Siilasvuo;‏ 1 בינואר 1922 - 10 בינואר 2003) היה גנרל פיני, בנו של הגנרל הפיני הידוע היילמאר סילאסוואו (גיבור מלחמת החורף).
חייו

אנסיו סילאסוואו לחם כקצין צעיר בשורות הצבא הפיני במלחמת ההמשך. הוא נפצע פעמים בקרבות, בשנת 1941 ובשנת 1944. לאחר תום המלחמה המשיך ושרת בצבא הפיני. בשנת 1957 נשלח כמפקד פלוגה להשתתף בכוח החירום של האומות המאוחדות אשר פיקח על נסיגת צה"ל מסיני ומעזה ועל קו הפסקת האש. החל מאותה משימה שירת בתפקידים שונים עבור האומות המאוחדות. לאחר תום שרותו בסיני הוצב כמשקיף מטעם האו"ם בלבנון. בין השנים 1964–1965 שירת כמפקד גדוד פיני במסגרת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין (UNFICYP).
בקיץ 1967, עם תום מלחמת ששת הימים, הוצב על פי בקשתו האישית של המזכיר הכללי של האו"ם או תאנט כסגן מפקד ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (UNTSO) וישב במטה הארגון בירושלים. בשנת 1973, עם תום מלחמת יום הכיפורים, הוא התמנה למפקד UNEF II בסיני. סילאסוואו נטל חלק פעיל ב"שיחות הקילומטר ה-101" אשר הובילו להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים, ובשיחות שהובילו להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה בשנת 1974. הוא אף היה נוכח בחתימת הסכם הביניים בין ישראל למצרים בשנת 1975 בז'נבה, לאחר שנטל חלק פעיל בקידומו. תקופה זו של ניהול השיחות במזרח התיכון הייתה לדעתו שיא הקריירה שלו.
בשנת 1979 התמנה לתפקידו האחרון בשירות האו"ם, כמתאם הראשי של כוחות האו"ם במזרח התיכון. בין השאר היה ממונה אף על ארגונו של כוח יוניפי"ל שהחל לפעול בלבנון. הוא פרש משירות בשנת 1980.
ב-6 באוקטובר 1998 קודם לדרגת גנרל בצבא הפיני.
אמא (שיר של סטטיק)

"אמא" הוא שיר של המוזיקאי הישראלי סטטיק, אשר יצא לאור ב-9 באפריל 2024, כרצועה השנייה מתוך אלבום האולפן השני שלו, "להרים", וכסינגל המוביל מתוכו. בדומה לשאר שירי האלבום, הוא נכתב על ידי רוסו ביחד עם רון ביטון, דור גל, ג'ורדי, איתי שמעוני והצמד Triangle והופק על ידי ג'ורדי ו-Triangle.
רקע וכתיבה

בשיר מדבר סטטיק, כבן להורים מאמצים, על האמא הביולוגית שלו, ומביע כעס על כך שעזבה אותו. במקור, השיר כלל דגימה מתוך השיר "אמא" של שולה חן, אשר יצר שייקה פייקוב, אך פייקוב דחה את הבקשה להשתמש בדגימתו של השיר.
קבלה ביקורתית

עינב שיף מ-ynet ציין כי אף על פי שאופי מילות השיר הוא "חזק ונוגע ללב", עיבודו והפקתו המוזיקלית חסרי מקוריות ו"רוכבים" על השיר "Sprinter" של דייב וסנטרל סי, המזוהה עם סגנון הדריל. עם זאת, ציין: "אפשר להתנחם בכך שגם השראה צריך לדעת ממי לקבל, והלהיט הנהדר הזה בהחלט עונה על הקריטריונים".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
הערות שוליים

↑  פופטוק: מהסימפול הגנוז של סטטיק ועד לתקליט של אודיה, באתר גלגלצ, 11 באפריל 2024
↑  עינב שיף, "פרידה מהפופ"? "להרים" של סטטיק הוא מפגש ממוחזר עם אלבום הבכורה שלו, באתר ynet, 10 באפריל 2024
| סטטיק |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | לירז ‏•‏‏ להרים |  |
| סינגלים | "עטלף" ‏•‏‏ "צ'יק צ'ק" |  |
| שירים אחרים | "לירז" ‏•‏‏ "רונדלים" ‏•‏‏ "הפשע המושלם" ‏•‏‏ "להיט של שיר אחד" ‏•‏‏ "טרנטולה" ‏•‏‏ "יחד תמיד" ‏•‏‏ "אמא" ‏•‏‏ "מכשפה" |  |
| השתתפות בשירים | "בא לה לרקוד" ‏•‏‏ "דוביגל" |  |
| ערכים קשורים | סטטיק ובן-אל תבורי ‏•‏‏ "קטן עלינו" ‏•‏‏ לירז – הגירושים הכפולים של סטטיק |  |
ארווין קורץ

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1857 שטוטגרט, ממלכת וירטמברג 
 פטירה:  12 באוקטובר 1931 (בגיל 74) מינכן, רפובליקת ויימאר 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תקופת הפעילות:  1875–1920 (כ־45 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול
 צאצאים:  אוטו אורלנדו קורץ 
 
ארווין דיטבאלד קורץ (בגרמנית: Erwin Dietbald Kurz;‏ 13 באפריל 1857, שטוטגרט – 12 באוקטובר 1931, מינכן) היה פסל גרמני.
ביוגרפיה

קורץ נולד בשטוטגרט כצעיר מבין חמישה ילדיהם של הסופר והספרן הרמן קורץ ורעייתו מארי קורץ.
בשנת 1858 עברה המשפחה לאוברסלינגן, שם רכשה אחוזה. בשנת 1863 עבר לקירכיים אונטר טק ולאחר מכן לטובינגן, שם אביו של ארווין היה ספרן בספרייה האוניברסיטאית טובינגן.
לאחר שסיים את לימודיו בטיבינגן, נרשם קורץ לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות במינכן ב־24 באפריל 1876,  שם היה תלמידו של לודוויג פון לופץ. בשנת 1878 אדולף פון הילדברנד שכר אותו כעובד בסטודיו הפסלים שלו בפירנצה. הוא הקים משפחה בפירנצה. בשנת 1881 נולד בנו, האדריכל אוטו אורלנדו קורץ.
כשאדולף פון הילדברנד הוצע להיות פרופסור במינכן בשנת 1893, הוא ומשפחתו עברו לשם. בשנת 1899 יצר ארווין קורץ את שתי הדמויות האלגוריות "ספינר" ו"וובר" עבור בית הספר המלכותי לאריגה לאריגה במינברג, שעדיין מעטר את פורטל הכניסה מבפנים. בתחילת המאה העשרים הוא השיג את פריצתו האמנותית כפסל והוא קיבל עמלות רבות יותר לאחר מכן.
כבר בשנת 1906 הפך ארווין קורץ למורה באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות במינכן. במקביל הוא היה ראש בית הספר לפיסול של וילהלם פון רומן. בשנת 1924 פרש לגמלאות.
משפחתו

קורץ היה בנם של הסופרת והמשוררת מארי קורץ והסופר הרמן קורץ ואחיהם של: המשוררת והסופרת איזולדה קורץ, הרופא והמשורר אדגר קורץ ואלפרד ובלדה קורץ. כמו כן הוא אביו של האדריכל אוטו אורלנדו קורץ.
הערות שוליים

↑  Matrikeldatenbank - Akademie der Bildenden Künste München, matrikel.adbk.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116625481  RKD: 437781  VIAF: 17978688   WorldCat (עם VIAF): 17978688 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסלים (מקצוע) ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארפאד גנץ

ארפאד גֶנְץ (בהונגרית: Göncz Árpád‏; 10 בפברואר 1922 – 6 באוקטובר 2015) היה סופר, מתרגם אגרונום ופוליטיקאי ליברלי הונגרי, שכיהן כנשיא הונגריה בשנים 1990–2000.
גנץ היה ממייסדי הברית של הדמוקרטים החופשיים (SZDSZ) בשנת 1988. בשנת 1989 הוא הפך לנשיא הליגה ההונגרית לזכויות האדם, ובשנים 1989–1990 כיהן כנשיא כבוד של אגודת הסופרים ההונגרים. הוא נבחר לפרלמנט ההונגרי במאי 1990, ושימש כיושב ראש האספה הלאומית של הונגריה בין מאי לאוגוסט. באותם חודשים כיהן במקביל גם כנשיא הזמני של הונגריה, ובאוגוסט נבחר רשמית לנשיאות על ידי האספה הלאומית. הוא נבחר שוב לקדנציה שנייה באוגוסט 1995, וסיים את תפקידו באוגוסט 2000.
לאחר מכן שימש ארפאד גנץ כחבר המועצה הבינלאומית המייעצת לקרן הזיכרון לקורבנות הקומוניזם.
אנסטסיוס השלישי

האפיפיור אנסטסיוס השלישי (בלטינית: Anastasius III;‏ 865 בערך – יוני 913) היה האפיפיור מאפריל 911 עד מותו בשנת 913.
ביוגרפיה

אנסטסיוס נולד ברומא, ולפי מקורות אחדים, האציל הרומאי, לוסיאן, מוכר לפעמים כאביו, אם כי מקורות אחרים טוענים כי הוא היה בנו הבלתי לגיטימי של קודמו סרגיוס השלישי. כמעט שום דבר לא נרשם על ידי האפיפיור אנסטסיוס השלישי, תקופת שלטונו הייתה בתקופה שבה רומא והאפיפיורות היו בידי תיאופילקט הראשון, רוזן טוסקולום, ואשתו תיאודורה, שאישרה את מועמדותו של אנסטסיוס השלישי. תחת שלטונו היו הנורמנים של רולו מנורמנדי.
האפיפיורות שלו התמודדה עם איומים מחודשים של הסרצנים, לאחר שהם התבססו על נהר גריליאנו. אנסטסיוס מת ביוני 913 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש, וכמחליפו נבחר לנדו.
הוא נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
הערות שוליים

↑  Platina, Bartolomeo (1479), The Lives of the Popes From The Time Of Our Saviour Jesus Christ to the Accession of Gregory VII, vol. I, London: Griffith Farran & Co., p. 244, נבדק ב-2013-04-25
↑  Roger Collins (1 ינו' 2009). Keepers of the Keys of Heaven: A History of the Papacy. Basic Books. p. 175. ISBN 9780786744183. {{cite book}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סרגיוס השלישי | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: לנדו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 100936288  ISNI: 0000 0000 0257 9651  NKC: kup19980000001874  NTA: 074416537  VcBA: 495/45966  VIAF: 69286144   WorldCat (עם VIAF): 69286144
אסאדור בחריאן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1924 אתונה, ממלכת יוון 
 פטירה:  1990 (בגיל 66 בערך) אתונה, יוון 
 מקום לימודים:  Athens School of Fine Arts 
 הושפע על ידי:  Dimitrios Biskinis, אומברטוס ארגירוס 
 
אסאדור בֵּחֵריאן (ביוונית: Ασαντούρ Μπαχαριάν, בארמנית: Ասատուր Բահարյան, בכתב לטיני – לפעמים Asantour Bacharian, ‏ 1924 אתונה – ספטמבר 1990 אתונה) היה צייר וגרפיקאי יווני ממוצא ארמני.
ביוגרפיה

אסאדור בחריאן נולד באתונה בשנת 1924. הוא גדל בין פליטים שהתיישבו באתונה בין מלחמות העולם. את שיעורי הציור והליטוגרפיה הראשונים קיבל מהאמן אותון פרבולרקיס. היה חבר במחתרת האנטי-נאצית
בימי הכיבוש האיטלקי והגרמני ביוון. הוא למד בבית הספר לאמנויות יפות באתונה אצל המורים אומברטוס ארגירוס ודימיטריוס ביסקיניס.
בעקבות השקפותיו הפוליטיות הוא נעצר בשנת 1945 והושלך לבתי כלא שונים לתקופות ארוכות למשך 15 שנה. בכלא עסק באמנות וציוריו הוצגו לראשונה בסלון לאמנים צעירים בגלריית "זיגוס" באתונה בשנת 1958.
בשנים 1961–1967 לימד בחריאן יישומים גרפיים בבית הספר וקאלו באתונה. ב-1962 פתח סוכנות לפרסום בשם "הזמן" (Ώρα - "אורה" - בתרגום מילולי "שעה") ואחר כך בשנת 1969, תחת משטר הכת הצבאית הימנית (1974-1967), ייסד את המרכז בעל אותו השם לתרבות ולאמנות שפעל בככר סינטגמה (רחוב קסנופונטוס 7) אתונה למשך עשרים שנה. שם ארגן בחריאן מפגש שנתי של יוצרים צעירים למשך עשרים שנות קיומו של המרכז. בשנים הראשונות עשה זאת תוך כדי התמודדות עם הצנזורה הממשלתית. המרכז שמר על מגמה מתקדמת ואירח מאות תערוכות לאמנות חזותית, סמינרים, ערבי קונצרטים, דקלום והקראות, הצגות תיאטרון וכו', ופרסם ביטאונים ("כרוניקון") בתחום התרבות.
במרכז זה הציגו תערוכות אמנים כמו דיאמנטיס דיאמנטופולוס ואחרים. המרכז נועד לפי דעתו של בחריאן לקדם את תיקון החברה, את החופש המוחלט של המחשבה, הידע והיצרתיות.
בחריאן נפטר באתונה בשנת 1990.
יצירתו

ציוריו בשנות ה-60 תיארו לפעמים בצבעים קודרים, בצבעי שמן, סצנות ריאליסטיות מחיי האסירים בבתי הכלא, מכונות, מראות פנים של בתים. מאוחר יותר הוא חזר לצייר בצבעי מים ועסק בנושאים מגוונים כמו נופים, דמויות אדם, סצנות תוך יצירת אווירה שירית ותוך שליטה בצבעים.
תערוכתו האחרונה בשנת 1988 כלל ציורי נופים בצבעי שמן.
בשנים 1983–1989 יחד עם דימיטרה צוחלו ייסד וניהל את המרכז אפופסי ("מראֶה") לספרות ולאמנות.
בחריאן הציג בסך הכל ב-38 תערוכות יחיד והשתתף בעוד תערוכות קיבוציות ביוון ובעולם.
בשנת 1987 הוזמן בחריאן על ידי המכון לציורים בצבע מים של אירופה בבריסל כנציג אל האומנים היוונים בתערוכה של אמנים אירופיים.
בחריאן עסק גם באיור ספרים, בליטוגרפיה, פרסומות וגרפיקה ובכתיבת מאמרי בקורת אמנות בעיתונים ומגזינים.
יצירתו > מבחר ציורים

הר מושלג
אגם מרתון
כלא (1972)
ליקבטוס
נוף
הנצחה

בשנים 2003–2004 אורגנו תערוכות עם יצירותיו לזכרו באתונה, סלוניקי ופטרס.
ספרים

1985 - עם דמטרה צוחלו - "התפאורה בתיאטרון היווני החדש"
לקריאה נוספת

Constantin Prut - Dicționar de artă modernă Editura Albatros, București, 1984 (קונסטנטין פרוט - לקסיקון לאמנות מודרנית) (ברומנית)
הערות שוליים

1 2 3  אתר הגלריה הלאומית היוונית
1 2  C.Prut עמ' 35
↑  אתר המכון לאמנות יוונית עכשווית - פלטפורמה דיגיטלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2534 6332  LCCN: n86030030  NLG: 24909  VIAF: 58092583   WorldCat (עם VIAF): 58092583
ארמון רומין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי, ארמון 
 על שם:  Gabriel de Rumine 
 כתובת:  Place de la Riponne 6 
 מיקום:  לוזאן 
 מדינה:  שווייץ 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1902
 תאריך פתיחה רשמי:  1902 
 אדריכל:  גספר אנדרה 
 קואורדינטות:  46°31′25″N 6°38′02″E﻿ / ﻿46.523611111111°N 6.6338888888889°E﻿ / 46.523611111111; 6.6338888888889
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.ארמון רומין(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.ארמון רומין
 
ארמון רומין (בצרפתית: Palais de Rumine) הוא מבנה בעיר לוזאן שבקנטון וו, בשווייץ. המבנה גובל בכיכר ריפון - כיכר גדולה בקרבת מרכז העיר. הוא נמצא בקרבה יחסית אל המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו.
המבנה נבנה בסוף המאה ה-19, בסגנון אדריכלות הרנסאנס מכספי תרומות, שתרם האציל הרוסי גבריאל דה רומין. האדריכל היה גספר אנדרה.
בתקופות שונות המבנה אוכלס במוסדות שונים, לרבות אגף של מכללה ואגף של אוניברסיטת לוזאן (UNIL). נכון לשנות האלפיים, המבנה מכיל את המוסדות הבאים:
אגף של הספרייה העירונית והקנטונלית של לוזאן
המוזיאון הקנטונלי לאמנות יפה
המוזיאון הקנטונלי לארכאולוגיה והיסטוריה
המוזיאון הקנטונלי לכסף (אמצעי תשלום)
המוזיאון הקנטונלי לזואולוגיה
המוזיאון הקנטונלי לגאולוגיה
ראו גם

טירת מורז'
ארבע העונות (ויוואלדי)

ארבע העונות הוא כינוי לארבעה קונצ'רטי לכינור, כלי קשת וקונטינואו מתוך אופוס 8 "Il cimento dell'armonia e dell'inventione" (התחרות בין ההרמוניה לאינוונציה) של אנטוניו ויוואלדי (מתקופת הבארוק), שהולחנו בשנת 1723 ופורסמו בשנת 1725.
הקונצ'רטי קרויים על שם עונות השנה: אביב, קיץ, סתיו וחורף. שם האופוס נקרא גם באיטלקית "ארבע העונות".
יצירה זו נחשבת ליצירה הידועה והמוכרת ביותר של ויוואלדי, והיא נחשבת לאחת הדוגמאות המוקדמות ביותר של מוזיקה תוכניתית, כלומר מוזיקה המבוססת על רעיון חוץ-מוזיקלי. במקרה זה, הקונצ'רטי מתייחסים לארבע סונטות, כשהמוזיקה מלווה את הטקסט באופן צמוד. לא ידוע מיהו כותב הטקסט של הסונטות עצמן, וישנה סברה, שוויוואלדי עצמו הוא הכותב.
בשנת 2002 אנג'ליקה אכבר יצרה לראשונה עיבוד של היצירה לפסנתר.
מבנה ארבעת הקונצ'רטי

ארבעת הקונצ'רטי מתארים את עונות השנה על ידי אלמנטים מוזיקליים שונים כגון בחורף מוצג הגשם המטפטף על ידי נגינת פיציקטו של הכינור, כלומר צלילים קצרים המופקים על ידי פריטה על מיתרי הכינור באצבעו של הנגן.
כל אחד מן הקונצ'רטי כתוב בשלושה פרקים במתכונת המקובלת של "מהיר-איטי-מהיר":
קונצ'רטו מספר 1 במי מז'ור, אופוס 8, RV 269, אביב ("La primavera")

אלגרו (Allegro)
(ציוצי ציפורים, פכפוך נחלים, משב רוח קלילה וסערת רעמים וברקים)
לארגו (Largo)
(כלב נובח ללא הפסקה)
אלגרו (Allegro) (ריקוד רועים בחגיגה כפרית)
קונצ'רטו מספר 2 בסול מינור, אופוס 8, RV 315, קיץ ("L'estate")

אלגרו נון מולטו (Allegro non molto)
(עייפות מרוב חום, שלוש ציפורים: קוקיה תור וחוחית, רוח סערה עם גשם שוטף)
אדאג'ו א-פיאנו - פרסטו אֶה פורטה (Adagio e piano - Presto e forte)
(זבובים מזמזמים)
פרסטו (Presto) (סערה עזה וגשם שוטף)
קונצ'רטו מספר 3 בפה מז'ור, אופוס 8, RV 293, סתיו ("L'autunno")

אלגרו (Allegro)
(חגיגה כפרית ושתייה לשוכרה)
אדאג'ו מולטו (Adagio molto)
(שנת השיכורים)
אלגרו (Allegro) (ציד: קרנות ציד, נביחות כלבים ויריות רובים)
קונצ'רטו מספר 4 בפה מינור, אופוס 8, RV 297, חורף ("L'inverno")

אלגרו נון מולטו (Allegro non molto)
(שיניים נוקשות מקור)
לארגו (Largo)
(רוגע מול האח הבוערת)
אלגרו (Allegro) (החלקה על הקרח)
ראו גם

אנטוניו ויוואלדי
בארוק
עונות השנה (צ'ייקובסקי)
ארמון קפיטניה חנרל

ארמון הקפיטניה חנרל (בספרדית: El Palacio de la Capitanía General) הוא בניין הממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה שבאיים הקנריים, ספרד.
הבניין ממוקם במרכז העיר, בנייתו הושלמה בשנת 1578 והיה לאחד מהמקומות החשובים ביותר לכוחות המזוינים של האיים הקנריים. הארמון שימש כמפקדה של הקפיטניה חנרל של האיים הקנריים, הפיקוד הצבאי של הכוחות המזוינים של ספרד באיים הקנריים.
ארמון הקפיטניה חנרל
היסטוריה

משרדם של הפיקוד הצבאי באיים הקנריים הוקם בשלהי המאה ה-16 בקומה הראשית של ארמון הקפיטניה חנרל. תחילה הוחלט למקם את הפיקוד הצבאי בעיר לה לגונה אך לבסוף הוחלט למקמו בעיר סנטה קרוס דה טנריפה, החלטה שהשפיעה על התפתחותה של העיר שהייתה נתונה להתקפות ימיות.
בשנת 1656 החל הפיקוד הצבאי של העיר לארח את המטה הצבאי הכללי של האיים הקנריים.
בבניין זה איקונוגרפיה שנערכה על ידי גומרסינדו רוביינה המציגה את המאפיינים של קסטיליה ולאון ושל כל אחד מסמלי האיים הקנריים השונים.
בעת שלטונו של קרלוס השלישי, שמונה למנהיג בשנת 1782, נהגו בכל שנה לערוך בבניין זה את חגיגות חג הפסחא הצבאי. 
החוגגים היו בעיקר חיילים מהכוחות המזוינים של האיים הקנריים בנוכחותו של ראש הפיקוד הצבאי, המייצג את המלך.
ארמון הקפיטניה חנרל - בשנת 1885
ארווין פירוב

| --- | --- |

ארווין פירוב
 לידה:  15 במאי 1890 ברלין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  1 בפברואר 1982 (בגיל 91) טגלנבורג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1908–1944 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-96   מפקד הדיוויזיה ה-9   מפקד הקורפוס ה-55   מפקד הקורפוס ה-20
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל ארווין פירוב (בגרמנית: Erwin Vierow; 15 במאי 1890 – 1 בפברואר 1982) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פירוב נולד ב-15 במאי 1890 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס פירוב לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-64 (ברנדנבורג ה-8 - פלדמרשל פרידריך קרל, נסיך פרוסיה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה פירוב לדרגת אובר לויטננט, וב-13 במאי 1916 נפצע במהלך הקרבות. ב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת האופטמן, ובדצמבר 1917 מונה לקצין מטה במחלקת הרכבות במטכ"ל הקיסרי. על פעולותיו בקרבות קיבל פירוב את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פירוב לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה פירוב לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-15. ב-1 בספטמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-36. ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-105, ב-12 באוקטובר 1937 מונה לראש מטה הקורפוס ה-11, וב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-15 בספטמבר 1939 מונה פירוב למפקד הדיוויזיה ה-96, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת הארמייה התשיעית. ב-1 בינואר 1940 הועלה פירוב לדרגת גנרל לויטננט, וב-1 באוגוסט 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-9. ב-1 בינואר 1941 הועלה פירוב לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-6 בפברואר 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-55. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השישית, והשתתף בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. ב-15 בנובמבר 1941 קיבל פירוב על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-14 בפברואר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-20, שהיה חלק מהארמייה הרביעית. ב-1 ביולי 1943 מונה למפקד הצבאי במערב צרפת, וב-1 בספטמבר 1944 נפל בשבי הבריטי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר פירוב מהשבי. לאחר שחרורו התגורר בעיר טקלנבורג, עד למותו ב-1 בפברואר 1982.