stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתקסיס
היסטוריה ואטימולוגיה של המונח

מקור המונח הוא במילה היוונית העתיקה κάθεξις, שמשמעותהּ הַחְזָקָה או אחיזה. המונח במשמעותו הנוכחית בטרמינולוגיה של הפסיכולוגיה, הוטבע בראשית המאה העשרים על ידי ג'יימס סטראצ'י כתרגום למונח הגרמני שהשתמש בו אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד בכתביו, Besetzung (עיסוק / כיבוש). אולם יש הטוענים כי המונח הוטבע על ידי בן זמנו של פרויד, הפסיכיאטר האוסטרי אברהם בריל.
במודל הפסיכוסקסואלי תיאר פרויד כל התנהגות כמבטאת קתקסיס, השקעת אנרגיה ליבידינלית באובייקטים. כך למשל תיאר במונחים אלו את השקעת האנרגיה של אם בתינוקה, או את יחסי ההעברה בטיפול פסיכולוגי בהם מתיק המטופל את הקתקסיס שלו מיחסי התקשרות בעברו ומשקיע אותו במטפל.
נוהגות שימוש

פרויד הגדיר קתקסיס כהשקעה של הליבידו, וציין לדוגמה איך מחשבות של חלומות מושקעות עם אנרגיה נפשית או רגשית עם כמויות שונות של השפעה. קתקסיס או מטען רגשי עשוי להיות חיובי או שלילי, שמוביל כמה מתומכיו לבטא גם כמו קתקסיס של מורטידו. פרויד קרא לקבוצה של רעיונות מושקעים עם אנרגיה נפשית או רגשית מערכת מורכבת על כל חלקיה.
פרויד לעיתים קרובות תיאר את תפקודו של הפסיכוסקסואלי כאנרגיות בתנאים כביכול פיזיים, מייצג תסכול של רצונות יבידינליים, למשל, כחסימה של אנרגיות (מושקעות עם אנרגיה נפשית או רגשית (cathected) שבסופו של דבר יצטברו וידרשו בצורך להשתחרר בדרכים חלופיות. גרסה זו יכולה להתרחש, למשל, בדרך של רגרסיה ו"מושקעות עם אנרגיה נפשית או רגשית מחודשת" של עמדות או קיבועים (פיקסציה) לשעבר, או ההנאה האוטו-ארוטית (autoerotic: גירוי מיני עצמי) (בפנטזיה) של אובייקטים מיניים לשעבר: "אובייקט-cathexes" (ריכוז האנרגיה הרגשית על אובייקט או מושג).
פרויד השתמש במונח "אנטי-קתקסיס" או אישום נגדי כדי לתאר כיצד האגו חוסם מאמצים רגרסיביים כאלה כדי לשחרר קתקסיס של אחד: כלומר, כאשר האגו מבקש להדחיק רצונות כאלה. כמו מנוע קיטור, הקתקסיס של הליבידו אז מצטבר עד שהוא מוצא מוצאים חלופיים, אשר יכולים להוביל לסובלימציה (עידון\ריסון), היווצרות תגובה, או פירושם לפעמים של השבתת הסימפטומים.
מ. סקוט פק (M. Scott Peck) מבחין בין האהבה וקתקסיס, עם התהוותו ההתחלתית של קתקסיס בשלב הראשוני של ההתאהבות במערכת יחסים, והתהוות האהבה כמחויבות מתמשכת של אכפתיות ודאגה.
יחסי אובייקט

פרויד ראה בקתקסיס המוקדם של אובייקטים עם אנרגיית ליבידינל כהיבט של התפתחות אנושית מרכזית. בתיאור הנסיגה של קתקסיסים שליווה את תהליך האבלות, פרויד סיפק את התרומה המשמעותית שלו להתפתחות תיאוריות יחסי אובייקט.
חשיבה דעתנית

פרויד ראה חשיבה כתהליך ניסיוני בכמויות מינימליות של קתקסיס, "באותו אופן כמו שגנרל מזיז דמויות קטנות על מפה".
באשליות (הזיות), זה היה hypercathexis (השקעה מוגזמת של הליבידו או עניין באדם אובייקט או מושג.) של רעיונות שנדחו בעבר כמוזר או תימהוני שהוא ראה כגורם עוקבות פתולוגית.
ביקורת

מבקרים טוענים שהמונח מספק פוטנציאל מטעה של אנלוגיה נוירופיזיולוגית, אשר עשוי להיות רלוונטי לקתקסיס של רעיונות, אבל בהחלט לא של אובייקטים.
אי-בהירות נוספת בשימושו של פרויד מתגלה בניגוד בין קתקסיס כעומס מדיד (בלתי מובחן) של הליבידו, וכסוג איכותי וברור של השפעה – כמו "קתקסיס של כמיהה והשתוקקות".
מושגים נוספים

מושגים נוספים שתיאר פרויד בהקשר לקתקסיס:
אנטי-קתקסיס - מצב בו קיים מכשול המונע את השקעת האנרגיה הנפשית בפעילות או באובייקט הרצוי, ואת סיפוק הדחפים של האדם. מכשול זה עשוי להיות האגו של האדם ומנגנוני ההגנה שלו, המונעים ממנו להפנות את דחפיו לכיוונים שנתפסים כאסורים.
דה-קתקסיס - שחרור האנרגיה הנפשית שהייתה מושקעת באובייקט מסוים (לדוגמה, במהלך תהליך האבל על אדם שמת, משתחררת בהדרגה האנרגיה שהייתה מושקעת בדמותו שאבדה, והמתאבל יכול להשקיע בקשרים ומערכות יחסים חדשות).
היפר-קתקסיס - השקעת יתר של האנרגיה הנפשית באובייקט מסוים, הדורשת משאבים רבים ואף עלולה ליצור התנתקות מהעולם החיצוני (לדוגמה, אדם שמתעסק באופן אינטנסיבי מאוד בדמות אדם אהוב שמת, ומסרב ליצור תהליך פרידה הדרגתי ממנו; מאפיין את התקופה הראשונה של האבל).
רה-קתקסיס - נסיגה לכיוון של השקעת האנרגיה הנפשית כפעילויות או אובייקטים מהם נשאבה הנאה בעבר, מעין קיבעון בפעילות התפתחותית קודמת (כגון השקעת אנרגיה בפעילות המאפיינת את השלב האוראלי, המתבטאת בעיסוק-יתר באזור הפה).
אנדוקתקציה ואקסוקתקציה

אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (Endocathection, ובקיצור: Endo) הוא מונח המתאר הפניית יתר של אנרגיה נפשית לפעילותו הפנימית של האדם, למחשבותיו ולרגשותיו. בכך עשוי להיווצר מצב של נסיגה מהחיים המעשיים והתעסקות בחיים התאורטיים (כגון הכללות, רעיונות אמנותיים או דתיים ועוד). היפוכו הוא אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה (Exocathection, ובקיצור: Exo) - מצב של קתקסיס חיובי והפניית האנרגיה ליבידינלית של אדם אל פעילות חיצונית (למשל עסקים כלכליים והתרחשויות חברתיות או פוליטיות); בכך עשוי להיווצר מצב של נסיגה מהחיים התאורטיים ונטייה חזקה לעסוק בחיים המעשיים.
את המונחים טבע הפסיכולוג האמריקני הנרי אלכסנדר מוריי (Henry Alexander Murray), בספרו "Explorations in Personality" ‏(1938). הם נוצרו מההלחם באנגלית endo/exo + cathexis, אך האטימולוגיה של המילה היא מיוונית, שבה המשמעות המילולית של המונח κάθεξις + ἔνδον/ἔξω היא אחיזה פנימית/חיצונית.
לקריאה נוספת

רות ביט-מרום, אישיות - תאוריה ומחקר, אוניברסיטה הפתוחה, 1992 (עמ' 100).
Carroll Ellis Izard ,Human Emotions (עמ' 193 ואילך).
Robert R. Holt, Sigmund Freud, Freud Reappraised: A Fresh Look At Psychoanalytic Theory, NY 1989, (עמ' 73)
Robert Jean Campbell ,Campbell's Psychiatric Dictionary, Oxford University Press A, 2009
Raymond J. Corsini, The Dictionary of Psychology, New York 2002 (עמ' 145).
Salman Akhtar, Comprehensive Dictionary of Psychoanalysis, UK 2009 (עמ' 44).
* Benjamin B. Wolman, Benjamin B. Wolman, Dictionary of behavioral science, 1989
Gary R. VandenBos, A.P.A. dictionary of psychology, American Psychological Association, 2007
Ian Stuart-Hamilton, Dictionary of Psychological Testing, Assessment and Treatment, UK 2007 (עמ' 108)
הערות שוליים

↑  הֶטְעֵן במילון פסיכולוגיה (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  לדוגמה: Petrūska Clarkson, Transactional Analysis Psychotherapy: An Integrated Approach עמ' 186. וכן * New York 2002, Raymond J. Corsini, The Dictionary of Psychology, עמ' 145
↑  Prentice-Hall, Handbook of developmental psychology, 1982', עמ' 45–50: "The concept of interindividual cathexis is merely a theoretical concept; there are no neurological counterparts to it."
↑  Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x
↑  Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37
↑  לפי מילון Merriam-Webster השימוש הידוע הראשון במונח זה נעשה בשנת 1922. גם לפי מילון אוקספורד תחילת השימוש במונח נעשתה ב-1920 בקירוב
↑  Daniel Rancour-Laferriere, Sign and Subject: Semiotic and Psychoanalytic Investigations Into Poetry, UK 1978, עמ' 21
↑  על פי Carroll Ellis Izard, בספרו Human Emotions המונח הוטבע על ידי בריל: "Bril introduced the term cathexis into the psychoanalytic literature as a translation of Freud's term "besetzung" which connotes a charge or investment of energy
1 2  זיגמונד פרויד, אבל ומלנכוליה: פעולות כפייתיות וטקסים דתיים, תל אביב: רסלינג, 2008
↑  Nevitt Sanford, Self & Society: Social Change And Individual Development, New York, 1966 (מהדורת 2009, עמ' 65)
↑  Henry Alexander Murray, Dan McAdams, Explorations in Personality, New York: Oxford University Press, 1938 (עמ' 148 ו-210)
רונלד נוקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בפברואר 1888 קיבוורת, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 באוגוסט 1957 (בגיל 69) Mells, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St Andrew's Church, Mells 
 השכלה:  בייליול קולג'  סאמר פילדס סקול  איטון קולג'  St. Edmund's College, Ware 
 מעסיק:  טריניטי קולג', St. Edmund's College, Ware, בית ספר שרוסברי, אוניברסיטת אוקספורד 
 תפקיד:  אפוסטולי פרוטונוטרי 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם, הכנסייה הקתולית 
 
רונלד ארבת'נוט נוקס (באנגלית: Ronald Arbuthnott Knox; ‏17 בפברואר 1888 – 24 באוגוסט 1957) היה כומר קתולי, תאולוג, סופר, ושדרן רדיו אנגלי. נוקס התחנך באיטון קולג', ואחר כך בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד, שם יצאו לו מוניטין כחוקר בתחום הלימודים הקלאסיים. הוא הוסמך ככומר של הכנסייה האנגלית ב־1912. הוא היה עמית בטריניטי קולג', אוקספורד ושימש שם ככומר, עד שהתפטר מתפקידים אלה לאחר שהמיר את דתו לקתוליות ב־1917. בשנת 1918 הוסמך נוקס ככומר קתולי, והמשיך בעבודתו המדעית והספרותית.
בין השנים 1926 ל־1939 שימש נוקס ככומר הקתולי של אוניברסיטת אוקספורד. שם השלים את "ביבליית נוקס", תרגום חדש לאנגלית של הוולגטה הלטינית, שהיה בשימוש בטקסים קתוליים במהלך שנות ה־60 וה־70. בשנת 1951 העניק האפיפיור פיוס השנים עשר לנוקס את התואר protonotarius apostolicus, אשר זיכה את נוקס לקידומת הכבוד "מונסיניור".
נוקס פרסם בהרחבה בנושאים דתיים, פילוסופיים, וספרותיים. כמו כן חיבר כמה ספרי בלש שזכו להצלחה. בין היתר, הוא ידוע בשל "עשרת הדיברות" שלו לסיפורי בלשים, שביקשו לאפיין צורה של ספרות בלש שבה יוכל הקורא להשתתף בניסיון לפצח את התעלומה לפני שהבלש הבדיוני יחשוף אותה.
ראשית חייו וחינוכו

רונלד נוקס נולד למשפחה אנגליקנית בקיבוורת', לסטרשייר, אנגליה. אביו היה הכומר אדמונד ארבת'נוט נוקס, שלימים הפך לבישוף של מנצ'סטר בכנסייה האנגליקנית, והיה צאצא של הוויקונט השמיני מארבת'נוט.
נוקס התחנך בבית הספר איטון האוס בלונדון ובבית הספר סאמר פילדס באוקספורד. לאחר מכן למד באיטון קולג', שם זכה במלגה הגבוהה ביותר בשנת 1900. בגיל 17, נשבע באופן פרטי שבועת התנזרות לכל החיים.
נוקס המשיך לבייליול קולג', אוקספורד, שם זכה במלגה הגבוהה ביותר בלימודים קלאסיים ב־1905. ב־1908 זכה במלגות קרייבן, הרטפורד ואירלנד, וכן בפרס גייספורד לחיבור שירה ביוונית עתיקה. הוא זכה בפרס הרקטור לחיבור שירה בלטינית בשנת 1910, ונבחר לעמית בטריניטי קולג', אוקספורד.
נוקס, שהתעניין באנגלו־קתוליות, הפך לחבר מפתח ב"חוג" האופנתי של מוריס צ'יילד. במהלך שנת השבתון שלו (1910) קיבל נוקס משרה של מורה פרטי לשפות הקלאסיות להרולד מקמילן, אחיו של חבר מאיטון, ולימים ראש ממשלת בריטניה. לימים, אמו של מקמילן, נלי, פיטרה את נוקס לאחר שגילתה שהוא אנגלו־קתולי.
בכנסייה האנגליקנית

נוקס הוסמך ככומר אנגליקני ב־1912 ומונה לכומר של טריניטי קולג'. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת במודיעין הצבאי של הצבא הבריטי. בשנת 1915 הזמין סיריל אלינגטון, מנהל בית הספר שרוזברי, את נוקס להצטרף לצוות המורים. את כהונתו של נוקס בשרוזברי זכרו שנים ארוכות כמסורה ומבדרת כאחד.
המרת דת וכהונה ככומר קתולי

ב־1917 המיר נוקס את דתו לקתוליות והתפטר מתפקיד הכומר האנגליקני, מה שגרם לאביו לנשל אותו מצוואתו. בשנת 1918 הוסמך נוקס ככומר קתולי, ובשנת 1919 הצטרף לסגל מכללת אדמונד הקדוש בוור, הרטפורדשייר, ונשאר שם עד 1926. נוקס תיאר את המסע הרוחני שלו בחיבור A Spiritual Aeneid, שפורסם על ידי Longmans ב־1918. נוקס הצהיר כי המרת הדת שלו הושפעה בחלקה מג"ק צ'סטרטון, שהיה אנגלו־קתולי באותה תקופה, אך עדיין לא קתולי. ב־1922, צ'סטרטון המיר את דתו לקתוליות ואמר שנוקס השפיע על החלטתו.
נוקס כתב ושידר על נצרות ונושאים אחרים. בשנת 1929 ניסח נוקס כללים לסיפורי בלשים בצורת עשרה דיברות. הוא היה אחד ממייסדי מועדון הבילוש וחיבר כמה יצירות ספרות בלשיות, כולל חמישה רומנים וסיפור קצר ובהם דמות בשם מיילס בְּרֶדוֹן, המועסק כחוקר פרטי בחברת ביטוח בשם Indescribable ("בל תתואר").
בשנת 1936, בהנחיית הממונים עליו בכנסייה, החל נוקס לתרגם מחדש את הביבליה מלטינית לאנגלית תוך שימוש במקורות עבריים ויווניים. כאשר מת צ'סטרטון ב־1936, נשא נוקס הספד במעמד מיסת הרקוויאם שלו בקתדרלת וסטמינסטר.
בספרו "מסות סאטיריות" (1928), חיבר נוקס מסה רצינית־לכאורה בשם "מחקרים בספרות של שרלוק הולמס", שהייתה הראשונה בסוגת העיון בשרלוק הולמס תוך העמדת פנים שהולמס וד"ר ווטסון היו אנשים בשר ודם ולא דמויות ספרותיות. מסה נוספת באותו ספר, "המחבר של In Memoriam", מתיימר להוכיח שהשיר בשם זה של טניסון נכתב למעשה על ידי המלכה ויקטוריה. מאמר סאטירי אחר, "Reunion All Round", לעג לסובלנות האנגליקנית על ידי הצעה לכנסייה האנגליקנית, ברוח ג'ונתן סוויפט, לקלוט לתוכה מוסלמים, אתאיסטים ואפילו קתולים שרצחו ילדים אירים.
בשנת 1957 לקה נוקס במחלה שהפסיקה את כל עבודתו. בהזמנתו של הרולד מקמילן, שהה נוקס ברחוב דאונינג 10 בעת שהתייעץ עם מומחה רפואי בלונדון. הרופא אישר שנוקס סובל מסרטן סופני.
נוקס מת ב־24 באוגוסט 1957, וגופתו הובאה לקתדרלת וסטמינסטר. הבישוף ג'ורג' ל' קרייבן הוביל את מיסת הרקוויאם והאב מרטין ד'ארסי נשא הספד. נוקס נקבר בבית העלמין של כנסיית אנדרו הקדוש במלס.
עשרת הדיברות של נוקס לספרות בלשית

רוב ספרי הבלש בזמנו של נוקס, שמכונה "תור הזהב של הספרות הבלשית", היו מותחנים עם כללים מתוחכמים שאפשרו לקורא לנסות לפתור את התעלומה לפני הבלש. לפי נוקס, סיפור בלשי:
חייב להציב במרכזו גילוי תעלומה; תעלומה שמרכיביה מוצגים בבירור לקורא כבר בשלב מוקדם של ההליכים, ושמעוררת סקרנות, אשר מוצאת את סיפוקה בסוף הסיפור.
הוא הרחיב את ההגדרה הזו כשניסח עשרה דיברות לכתיבת ספרות בלשית:
יש להזכיר את הפושע בחלק מוקדם של הסיפור, אך אסור שהפושע יהיה דמות שמחשבותיה נחשפו לקורא.
כל פעולה על טבעית נשללת כדבר מובן מאליו.
אסור שיהיו יותר מחדר סודי או מעבר סודי אחד.
אסור להשתמש ברעלים שלא נתגלו עד כה, ולא בכל מכשיר שיזדקק להסבר מדעי ארוך בסופו.
אסור שיופיע בסיפור אף סיני. (זוהי ביקורת על שימוש נפוץ בדמויות אסייתיות סטריאוטיפיות מאוד בסיפורת הבלשית של אותה תקופה)
אסור ששום צירוף מקרים יעזור לבלש, ואסור שתהיה לו שום אינטואיציה בלתי־מוסברת שתתברר כנכונה.
אסור שהבלש עצמו יהיה הפושע.
על הבלש להכריז על כל רמז שהוא מגלה.
אסור ל"עזר כנגדו" של הבלש, ה"ד"ר ווטסון", להסתיר מהקורא שום מחשבה שעוברת בדעתו: האינטליגנציה שלו חייבת להיות מעט, אך מעט מאוד, מתחת לזו של הקורא הממוצע.
אסור שיופיעו אחים תאומים, וכפילים מכל סוג, אלא אם כן הכינו אותנו אליהם כראוי.
כתבים נבחרים

הביבליה של נוקס
אמונת הקתולים (1927), סקירה של עיקרי האמונה הקתולית.
מסות סאטיריות (1928)
ישמחו הפרופסורים (1939), חיבור סאטירי על תולדות אוניברסיטת אוקספורד
המיסה בהילוך איטי (1948), ספר הרצאות לבנות
כתבים נבחרים > ספרות בלשית

The Viaduct Murder (1925)
The Three Taps (1927)
The Footsteps at the Lock (1928)
The Body in the Silo (1933).
Still Dead (1934).
Double Cross Purposes (1937).
הערות שוליים

↑  Dod's Peerage, Baronetage and Knightage of Great Britain and Ireland, Sampson Low, Marston & Co., 1904, p. 983
↑  The Spectator, vol. 20, 1847, p. 1171
↑  The Gentleman's Magazine, vol. 177, 1845, p. 311
↑  "Table e part 2".
↑  "Mr T.S. Morton". The Times. 23 בינואר 1962. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Waugh, Evelyn (2012). The Life of Right Reverend Ronald Knox. Penguin Books. pp. 54–55. ISBN 978-0-14-139151-9.
↑  Sheridan Gilley, Knox, Ronald Arbuthnott (1888–1957). Oxford Dictionary of National Biography, https://doi.org/10.1093/ref:odnb/34358, version: 26 May 2016
↑  Evelyn Waugh (1959), Ronald Knox: A Biography, 1988 reprint, London: Cassell, Book I, "Laughter and the Love of Friends", Chapter 5, "Accomplishment 1910-1914", p. 106, ISBN 0-304-31475-7
↑  "Ronald A. Knox". authorscalendar.info. נבדק ב-2016-12-18.
↑  The life of Ronald Knox by Evelyn Waugh, 1959 and The History of Shrewsbury School by J. B. Oldham.
↑  UK: Fitzgerald, Penelope (1977). The Knox Brothers (1st ed.). London: Macmillan. p. 261. ISBN 978-0-333-19426-3. OCLC 59050056. USA: Fitzgerald, Penelope (1977). The Knox Brothers (1st ed.). New York: Coward, McCann & Geoghegan. p. 261. ISBN 978-0-698-10860-8. LCCN 00055492. OCLC 3090064.
↑  Pearce, Joseph (2014). Catholic Literary Giants: A Field Guide to the Catholic Literary Landscape. San Francisco: Ignatius Press. pp. 47, 142. ISBN 9781586179441. נבדק ב-18 בדצמבר 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "The Ronald Knox Society of North America". www.ronaldknoxsociety.com. נבדק ב-2016-12-18.
↑  Grosset, Philip. "Miles Bredon", detecs.org. Retrieved 16 May 2011.
↑  "On this day: Requiem for a Heavyweight". National Catholic Reporter. 2011-06-27. נבדק ב-2016-12-18.
↑  "Gasogene Books - Ronald Knox and Sherlock Holmes: The Origins of Sherlockian Studies". www.wessexpress.com. נבדק ב-2016-12-28.
↑  Shaw, Bruce (2014). Jolly Good Detecting: Humor in English Crime Fiction of the Golden Age. Jefferson, North Carolina: McFarland. p. 238. ISBN 9780786478866.
↑  From the Introduction to The Best Detective Stories of 1928-29. Reprinted in Haycraft, Howard, Murder for Pleasure: The Life and Times of the Detective Story, Revised edition, New York: Biblio and Tannen, 1976.
↑  Rzepka, Charles J. (2007). "Race, Region, Rule: Genre and the Case of Charlie Chan". PMLA. 122 (5): 1463–1481. doi:10.1632/pmla.2007.122.5.1463. ISSN 0030-8129. JSTOR 25501797.
↑  The brief description of this book is from Waugh, Evelyn (1959). The Life of Ronald Knox. London: Chapman & Hall. (Paperback: London: Fontana Books, 1962).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263937605171  PLWABN: 9810566557505606  BIBSYS: 90363802  BNE: XX1002848  BnF: cb113009020 (data)  CANTIC: a10442467  CiNii: DA03329658  GND: 118864475  ICCU: RAVV048518  ISNI: 0000 0001 1025 394X  LCCN: n50043983  NDL: 00445969  NKC: skuk0003457  NLA: 35277414  NLK: KAC201317022  NTA: 068266928  RERO: 02-A003462612  SNAC: w6j11316  SUDOC: 081914075  Trove: 894083  VcBA: 495/209103  VIAF: 40175926   WorldCat (עם VIAF): 40175926
TUI איירווייז

בואינג 737–800 של החברה
בואינג 787 של החברה
TUI איירווייז, שבעבר נקראה "ת'ומסון איירווייז" (באנגלית, Thomson Airways) היא חברת השכר הגדולה בעולם. החברה מפעילה טיסות מבריטניה ואירלנד, ליעדים באירופה, אפריקה, אסיה, וצפון אמריקה.
החברה החלה לפעול ב-1 בנובמבר 2008, לאחר שהתמזגו החברות תומאסון פליי, ופירסט צ'ויס איירווייז (First Choice Airways). החברה מדורגת במקום השלישי בבריטניה (אחרי איזיג'ט ובריטיש איירווייז), בשנת 2011 טסו עם החברה למעלה מ-11 מיליון נוסעים.
משרדה הראשי של החברה ממוקם בעיר לוטון שבבדפורדשייר, ומשרדי ההנהלה נמצאים בעיר בקרוולי שבמחוז סאסקס מערב.
תולדות החברה

בשנת 1989, התמזגו שלוש חברות תעופה לחברה אחת בשם "בריטניה איירוויז"; Euravia שנוסדה בינואר 1962, בריטניה איירווייז שנוסדה בדצמבר 1964, ואוריון איירווייז שנוסדה בשנת 1979.
בשנת 2004 רכשה חברת TUI AG את בריטניה איירוויז, ושינתה את שמה ל"תומאסון פליי". בספטמבר 2007 רכשה TUI את פירסט צ'ויס איירווייז, ובמאי 2008 טסו שתי החברות תחת הרישיון של תומאסון פליי. ב-1 בנובמבר 2008, הושקה חברת התעופה המשולבת; תומאסון איירוויז.
במאי 2012 הציגה החברה את הצביעה המחודשת למטוסיה, שנשארו מאז המיזוג בצביעת תומאסון פליי. הצביעה שמכונה "דרימליינר", על שם מטוס הדגל החדש של החברה הדרימליינר.
בסיסי החברה

אברדין
אדינבורו
אקסטר
בורנמות'
בלפסט
ברמינגהאם
בריסטול
גלאזגו
לונדון - גטוויק
לונדון - לוטון
לידס/בראדפורד
מזרח המידלנדס
מנצ'סטר
נוריץ'
ניוקאסל
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון ליולי 2020:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> P | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בואינג 737–800 | 30 | 8 | — | 189 | 189 |  |
| בואינג 737-8MAX | 6 | 3 | — | 189 | 189 |  |
| בואינג 737-10MAX | — | 14 | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע |  |
| בואינג 200–757 | 6 | — | — | 221 | 221 |  |
| בואינג 767-300ER | 2 | — | — | 328 | 328 |  |
| בואינג 8–787 | 8 | — | 47 | 253 | 300 |  |
| בואינג 9–787 | 6 | — | 63 | 282 | 345 |  |
| סה"כ | 58 | 25 |  |  |  |  |
פעילות בישראל

החברה החלה לטוס לראשונה לישראל, בטיסות שכר, בשנת 1977, כאשר פעלה בשם "Thomson Holidays". הפעילות הופסקה לאחר זמן מה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפעילה 3 טיסות שכר שבועיות לנמל התעופה עובדה ליד אילת, מלונדון וממנצ'סטר, על ידי חברת הבת "אייר בריטניה". בין השנים 2007 עד 2009 הפעילה טיסות, בין נתב"ג לנמל התעופה לונדון לוטון, אז בשם "תומסון פליי".
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של TUI איירווייז, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  טיסת שכר  "טומפסון הולידיי" ראשונה מאנגליה, דבר, 4 בנובמבר 1977
↑  אביבה קרול, ‏סיטונאית התיירות השווייצרית קוואני הפסיקה לשווק חבילות תיור לאילת, באתר גלובס, 10 בנובמבר 1996
↑  אביבה קרול, ‏בעקבות אזהרות ממשלות ארה"ב ובריטניה: בוטלו 4 טיסות שבועיות לאילת, באתר גלובס, 22 בדצמבר 1998
↑  מהיום: טיסות מוזלות של תומסון פליי, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2007
דליה טל, ‏המדינה תפצה את תומסון פליי אם לא תצליח למלא את מטוסיה; בריטיש דורשת תנאים דומים, באתר גלובס, 20 ביוני 2007
| TUI איירליינס |
| --- | --- | --- |
| חברות | TUI fly הולנד • קורסאייר אינטרנשיונל • TUI fly בלגיה • TUIfly גרמניה • TUI איירווייז • TUIfly נורדיק |  |
| חברות היסטוריות | האפאג לויד פלוג • jet4you • תומאסון פליי |  |
נחמן חזן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1813 
 פטירה:  1884 (בגיל 71 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1884 
 
הרב נחמן חזן (ר' נחמן מטולצ'ין; 1813–1884, ה'תקע"ד–ה'תרמ"ד) היה תלמידו הקרוב של רבי נתן מברסלב, ושימש כדמות מרכזית בתהליך צמיחתה של חסידות ברסלב באמצע המאה ה-19.
ביוגרפיה

חזן, שסבו היה חסיד של רבי נחמן מברסלב, נולד שלוש שנים לאחר מותו של הרבי ונקרא על שמו. הוא התייתם בילדותו וגודל על ידי דודו בטולצ'ין. דודו, ראובן יוסף מהעיירה הייסן היה בעל נכסים ורבים מחסידי ברסלב נהגו להתאכסן בביתו בדרכם לאומן. בבית דודו, בשנת 1822, הוא פגש לראשונה את רבי נתן מברסלב שהיה בדרכו לארץ ישראל, פגישה שעשתה עליו רושם רב.
לאחר נישואיו הראשונים התגורר בברסלב, עירו של רבי נתן, אולם אשתו הראשונה נפטרה לאחר זמן קצר והוא נישא בשנית ועבר לטולצ'ין. פעמיים בחודש היה נוהג לנסוע לברסלב כדי לשמוע דברי תורה מפי רבו. לאחר פטירת רבי נתן מברסלב, עבר רבי נחמן לעיר ברסלב והתגורר שם במשך 18 שנים. אחר כך עבר לאומן והנהיג את קהילת חסידי ברסלב בעיר במשך 18 שנה נוספות. רבי נחמן שימש כבעל תפילה (חזן) בקיבוץ השנתי של חסידי ברסלב בראש השנה בקבר רבי נחמן מברסלב, ומכאן שם משפחתו, חזן.
רבי נחמן מטולצ'ין נפטר בכ"ו בניסן ה'תרמ"ד (1884) ונטמן בבית הקברות באומן. בנו, רבי אברהם חזן, היה למנהיג הבא של חסידי ברסלב לאחר מות אביו. חתנו, רבי אלתר טפליקר היה גם הוא מחשובי הסופרים ומעבירי המסורת של חסידות ברסלב.
חיבורים ברסלביים שבעריכתו

רבי נחמן מטולצ'ין פרסם את הכרך הראשון של ליקוטי הלכות, ספרו של רבי נתן, בזמן שרבו היה עדיין בחיים. את שבעת הכרכים הנוספים ערך ופרסם לאחר פטירתו של רבי נתן. ספר שיחות הר"ן כפי שהוא מקובל כיום הוא פרי עריכה של רבי נחמן.
הערות שוליים

↑  ראו: אליעזר חשין, שיחות הר"ן עם נועם שיחות, תשע"א, עמ' 27
| חסידות ברסלב |
| --- | --- | --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |  |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |  |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • הספר הנשרף • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • ימי מוהרנ"ת • משיבת נפש • ספרים נוספים |  |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |  |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |  |
שש אחרי המלחמה

פסל של החייל האמיץ שוויק בלבוב, אוקראינה
שש אחרי המלחמה (צ'כית: Po válce v šest hodin večer, "אחרי המלחמה בשעה שש בערב!") הוא ביטוי שמשמעותו חזרה לשגרה ולמנהגים הרגילים לאחר תקופת מלחמה. מקור הביטוי בספרו של הסופר הצ'כי ירוסלב האשק, "החייל האמיץ שווייק", שיצא לאור ב-1923. בעברית ישראלית נעשה שימוש בביטוי באופן נרחב, בעיקר על רקע הופעתו התכופה בהצגה הפופולרית "החייל האמיץ שווייק" בכיכובו של מאיר מרגלית, שעלתה בתיאטרון האהל ב-1935 והוצגה במשך עשרות שנים; ומאוחר יותר, לאחר מלחמת ששת הימים, גם בעקבות ספרו הפופולרי של יוסי גמזו, "בשש אחרי המלחמה" ואזכורים נוספים של הביטוי בעקבות המלחמה.
"החייל האמיץ שווייק"

בספרו של האשק הופך גיבור הספר, יוזף שווייק, לאחר חיולו לצבא האוסטרו-הונגרי במסגרת מלחמת העולם הראשונה, לשמשו האישי של קצין שמטעמו הוא יוצא למסור מכתב אהבהבים לאשה הונגרייה נשואה. בדרך אל האישה עוצר שווייק לשתייה קצרה עם ידידו הטוב, החפר וודיצ'קה. השתייה מתארכת ובמהלכה מתפתחת שיחה ארוכה העוסקת בשנאתו העזה של וודיצ'קה להונגרים באשר הם הונגרים. כאשר הם מגיעים לבית האישה, יוזם וודיצ'קה באופן בלתי נמנע קטטה המונית, המובילה להשלכת שניהם למעצר צבאי. כאשר הם משוחררים מן הכלא ונשלחים ליחידותיהם, נפרדים שווייק וודיצ'קה בהסכמה להיפגש בבית המרזח ה"גביע" בנה בויישטי (Na Bojisti) "אחרי המלחמה בשעה שש בערב!" (שהיא השעה הקבועה בה היו נפגשים בבית המרזח).
לקוראי הספר לא מתברר בסופו אם שווייק וודיצ'קה אכן נפגשו "בשש אחרי המלחמה", שכן האשק מת בטרם הספיק להשלים את הספר והתפרסמו ממנו ארבעת החלקים הראשונים מתוך שישה מתוכננים.
בתרבות העולמית

ב-1944 יצא למסכים הסרט הסובייטי "בשעה שש בערב אחרי המלחמה" (В 6 часов вечера после войны) בבימויו של איוואן פירייב ובכיכובה של מרינה לדינינה (אנ'), שתיאר את קורותיו של זוג אוהבים מוסקבאי המתגייסים לצבא האדום במלחמת העולם השנייה ומבטיחים זה לזה להיפגש ב"שש בערב אחרי המלחמה" על גשר בולשוי קמני (אנ') את המוזיקה לסרט הלחין טיחון חרניקוב. הסרט זכה בפרס סטלין ב-1946, ובאותה שנה יצאה למסכים גרסה אמריקאית לסרט תחת השם Six P.M.‎. בעקבות הסרט הפך הביטוי "בשעה שש אחרי המלחמה" לביטוי שגור ברוסית.
שם ספרו של זאב שרון, "שניים אחרי המלחמה", הוא פראפרזה לביטוי השגור "שש אחרי המלחמה".
הערות שוליים

↑  ראו גם: מנחם תלמי, אגדות לא עולות באש, מעריב, טור 1, 20 ביוני 1986.
↑  אוריאל אופק, "בשש אחרי המלחמה", דבר, 1 במרץ 1968.
↑  חיים שורר, בשש אחרי המלחמה..., דבר, 9 ביוני 1967; עדית זרטל, קרמן/קרמן (דני ואריק קרמן מספרים על ספר קריקטורות שהוציאו אחרי מלחמת ששת הימים בשם "בשש אחרי המלחמה"), דבר, 26 בספטמבר 1973.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.