stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ח'ווארזם
היסטוריה > התקופה האחמנית (המאה החמישית - המאה השלישית לפנה"ס)

הממלכה האחמנית השתלטה על ח'ווארזם בימי דריווש הראשון (שלט 550–486 לפנה"ס). בשנת 522 לפנה"ס ח'ווארזם הפכה לפחווה באימפריה האחמנית ונשלטה על ידי פחוות פרתיה (אנ'). במאות ה-3–4 לפני הספירה, ח'ווארזם שגשגה מבחינה כלכלית ותרבותית. נבנו תעלות השקיה גדולות (60–70 ק"מ. ברוחב 30–40 מ'), נבנו ערים חדשות ומבצרים (מבצר ג'ונבוס, מבצר בזרקאלה, מבצר קויקיריליאן (Koi Krylgan Kala)). התפתחו האומנות וסחר פנים וחוץ. המבצרים והערים של ח'ווארזם נבנו על פי תוכנית מדויקת בצורות מלבניות ומעגליות. הם היו מוקפים בחומת מגן עבה וגבוהה ובחוץ נחפרה תעלה רחבה (10–15 מ') ועמוקה. על מנת לחזק אסטרטגית את כוח ההגנה של טירות וערים, חומותיהן החיצוניות חוזקו ב-1 או 2 שורות של אשנבי ירי, הכניסה הייתה באמצעות בית שער מבוצר ונבנו ביצורים מסביב. המשורר האירני פירדוסי מזכיר ערים מח'ווארזם ביצירתו שאהנאמה. חיילים מח'ווארזם השתתפו בפלישה השנייה של כורש ליוון ב-480 לפנה"ס. מגלויים ארכאולוגיים מסיקים שהאחמנים עזבו כבר במאה ה-4 לפנה"ס ובימי דאריוס השלישי היא הייתה כבר ממלכה עצמאית.
שרידי מבצרים מהתקופה האחמנית בח'ווארזם
שרידי מבצר Ayaz Kala המאה ה-3-4 לפנה"ס
הדמיית מבצר Koi Krylgan Kala המאה ה-3-4 לפנה"ס
היסטוריה > התקופה ההלניסטית (המאה השלישית לפנה"ס - המאה השלישית לספירה) > הכיבוש היווני

בשנת 328 לפנה"ס, אלכסנדר מוקדון היה במסע הכיבושים כנגד האימפריה הפרסית באזור. ארכאולוגים רוסים מהמאה ה-20 חשפו שבתקופה זו ח'ווארזם הייתה ממלכה יציבה וריכוזית, ארץ חקלאית ממזרח לימת ארל, מוקפת בנוודים של מרכז אסיה, ומוגנת על ידי צבא פרשים עצמי. זו הייתה הממלכה החזקה ביותר צפונית-מערבית לאמו דריה. על פי ההיסטוריון היווני, אריאנוס, פארסמן, שליט ח'ווארזם, נסע לסמרקנד מקום שהייתו של אלכסנדר, וחתם אתו על הסכם ידידות. שליחו של המלך הציע להוביל את צבאותיו של אלכסנדר נגד אויביו, מערבה מעבר לים הכספי לכיוון הים השחור (לכוון ממלכת איבריה הקווקזית וקולכיס).
לאחר הכיבוש בידי אלכסנדר מוקדון, האזור היה נתון לשליטת גורמים אזוריים שונים שבכולם הייתה השפעה תרבותית הלניסטית שהקרינה על ח'ווארזם:
היסטוריה > התקופה ההלניסטית (המאה השלישית לפנה"ס - המאה השלישית לספירה) > האימפריה הסלאוקית (312 לפנה"ס - 64 לפנה"ס)

בעקבות חלוקת האימפריה המקדונית שנוסדה על ידי אלכסנדר מוקדון, נוסדה דרומית לח'ווארזם האימפריה הסלאוקית על ידי הגנרל המקדוני סלאוקוס הראשון ניקטור. בשטחי האימפריה, זכו להעדפה המנהגים והשפה היוונית. המגוון הרחב של מסורות מקומיות נסבל בדרך כלל על ידי השלטון, בעוד שהאליטה היוונית העירונית יצרה את המעמד הפוליטי הדומיננטי והתחזקה על ידי הגירה מתמדת מיוון.
בח'ווארזם, על פי עדויות מאתרים ארכאולוגיים כמו טופראק-קאלה, הייתה מידה מסוימת של ממשל מקומי ואוטונומיה. ממצאים אלה מצביעים על כך לח'ווארזם היו מבני שלטון ופיתוח תרבותי משלה. ח'ווארזם ממוקמת באופן מרכזי על הדרכים בין איראן, מרכז אסיה וחברות הערבה של אסיה הפנימית. הסלאוקים, הגנו באופן פעיל על נתיבים אלה. הח'ווארזמים, לקחו חלק ברשתות הסלאוקיות של החליפין והסחר וכלכלתה פרחה.
היסטוריה > התקופה ההלניסטית (המאה השלישית לפנה"ס - המאה השלישית לספירה) > הממלכה היוונית של באקטריה (256 לפנה"ס - 120 לפנה"ס)

באזור באקטריה התיישבו יוונים עוד בתקופת שלטונו של דרוויש הראשון. הממלכה היוונית של באקטריה (אנ'), הוקמה בשנת 256 לפנה"ס והיוותה חלק מהגבול המזרחי של העולם ההלניסטי. ממלכה זו, השתרעה על פני אפגניסטן, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן וחלקים מקזחסטן, איראן ופקיסטן של ימינו. ח'ווארזם הייתה עצמאית במידה רבה גם בתקופת הממלכה היוונית של באקטריה. היא לא הייתה חלק מהאדמיניסטרציה של הממלכה היוונית של באקטריה. מבצרים רבים נבנו, ונווה המדבר ח'ווארזם זכה לכינוי "נווה המדבר של חמישים המבצרים".
השליטים הראשונים של ח'ווארזם חיקו לראשונה את המטבעות של השליט היווני הבאקטריאני אוקרטידס הראשון. אלמנטים שונים של האמנות ההלניסטית מופיעים בחורבות הערים של ח'ווארזם, במיוחד באקאצ'חאן-קאלה. במאה ה-2 לפנה"ס, מעוזים ויישובים ח'וואראזמים רבים נהרסו כנראה במהלך ההגירה ההמונית של שבטי הערבה שידוע כי גרמה להתמוטטות הממלכה היוונית של באקטריה והביאה את האימפריה הפרתית אל סף חורבן.
היסטוריה > התקופה ההלניסטית (המאה השלישית לפנה"ס - המאה השלישית לספירה) > האימפריה הפרתית (190 לפנה"ס - 224 לספירה)

האימפריה הפרתית שלטה בכל השטח הקרוי כיום איראן, עיראק וארמניה, וכן בחלקים מטורקיה, גאורגיה, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אפגניסטן וטג'יקיסטן, ולתקופות קצרות בשטחים המהווים כיום חלקים מפקיסטן, סוריה, לבנון וישראל. סופה של אימפריה זו בא בשנת 224 לספירה כאשר מלכה האחרון הובס על ידי אחד מן הווסלים שלו, והוקמה האימפריה הסאסאנית. כוחם נוצר משילוב של לוחמת גרילה של שבט נוודים רכוב, עם ארגון חברתי מפותח דיו, שהספיק על מנת ליצור אימפריה רחבה. רוב ממלכתם הייתה מורכבת מממלכות וסאליות, ערים הלניסטיות (פוליס) נהנו ממידה מסוימת של אוטונומיה. ח'ווארזם הייתה עצמאית במידה רבה גם בתקופת האימפריה הפרתית. היא לא הייתה חלק מהאדמיניסטרציה של האימפריה הפרתית. קיימים תיאורים של השפעות אמנותיות של האימפריה הפרתית.
היסטוריה > התקופה ההלניסטית (המאה השלישית לפנה"ס - המאה השלישית לספירה) > אימפריית קושאן (105 לספירה - המאה הרביעית לספירה)

אימפריית קושאן נוצרה על ידי שבט מבני היְוֵּאגְ'ה (אנ') שהגיעו לממלכה היוונית של באקטריה (שמרכזה התרבותי באקטריה), בערך בשנת 135 לפנה"ס וגרשו את השושלות היווניות משם. בהדרגה השתלטו הקושאנים על אזורים שהיו שייכים לשבטים הסקיתים. הקושאנים אימצו סממנים רבים של התרבות ההלניסטית אותם הכירו כשהתיישבו בבאקטריה. הם אימצו את האלפבית היווני והתאימו אותו לכתיבת שפתם ובמהרה החלו להטביע מטבעות על פי הדגם היווני. החל מהמאה ה-2 לספירה הפכה ח'ווארזם לחלק מהמרחב התרבותי העצום המקביל לעלייתה של אימפריית קושאן במזרח.
טופראק-קאלה (אנ'), בקאראקלפקסטן המודרנית, אוזבקיסטן, הייתה עיר ארמון עתיקה ובירתה של ח'ווארזם במאה ה-2-3 לספירה. היא נבנתה על ידי ארטב (ארטבנוס).
שרידי מבצרים מהתקופה ההלניסטית בח'ווארזם
שרידי עיר הבירה (מאה 1–2 לספירה) טופראק-קאלה
מבצר קיזיל-קאלה, משוחזר באופן חלקי (מאות 1 - 4 לספירה)
השפעת האמנות היוונית-בודהיסטית של גנדרה, המשקפת את עלייתה של אימפריית קושאן, מתבטאת בטופראק-קאלה שם נמצאו מספר תבליטים גבוהים של דמויות עומדות עטופות גלימות בסגנון הלניסטי, שמקורם ככל הנראה בסגנון האמנות היוונית-בודהיסטית של גנדרה.
החל מהמאה ה-1 לפנה"ס פיתחה ח'ווארזם מטבעות מקוריים בהשראת טיפוסים יווניים-באקטריאניים, פרתיים והודו-סקיתיים. ארטב (ארטבנוס), שליט ח'ווארזם מהמאה ה-1–2 לספירה, שמטבעותיו התגלו בעיר הבירה טופראק-קאלה ונמצאו יחד עם מטבעות של שליטי האימפריה הקושאנית: וימה קדפישס, וקנישקה, חיקה את סוג המטבעות של מנהיג האימפריה הקושאנית, הראיוס.
הפלישות של השבטים הנוודים, במאה ה-2 לפנה"ס לוו ב"ברבריזציה" מסוימת של התרבות הח'ווארזמית, אם כי כמה אלמנטים אדמיניסטרטיביים מסורתיים המשיכו להתקיים.
היסטוריה > תקופת האימפריה הסאסאנית (224–651)

על חורבות האימפריה הפרתית, הוקמה האימפריה הסאסאנית שהייתה האימפריה הפרסית הקדם-אסלאמית האחרונה. סביב שנת 222 עלה לשלטון ארדשיר במחוז פרסיס ומשם הרחיב ארדשיר את הטריטוריה שלו למחוזות השכנים. המלכים הסאסאניים כינו את עצמם מלך מלכי המלכים. הדת השלטת באימפריה הייתה זורואסטרית. ח'ווארזם נכבשה על יד המלך שאפור הראשון סביב שנת 240. יאקות אל-חמאווי, הביוגרף והגאוגרף הערבי המוסלמי בן המאה ה-13, מעיד ביצירתו שבח'ווארזם הייתה בירה אזורית של האימפריה הסאסאנית. גם אבן ח'ורדאדבה, הגאוגרף הפרסי בן המאה ה-9 ואל-בירוני מתייחסים לח'ווארזם כחלק מהאימפריה הפרסית. העובדה שהכתב הפהלווי, ששימש את הבירוקרטיה הפרסית לצד הפרסית העתיקה, היה בשימוש בח'ווארזם, שם שימש כאלפבית המקומי הראשון בערך במאה ה-2 לספירה, כמו גם עדויות לכך שהח'ווארזמשאה (למשל עלא א-דין תכיש (אנ') (1172-1200)) פרסמו את כל הוראותיהם (הן המנהליות והן הציבוריות) בשפה הפרסית, מאשש את טענותיו של אל-בירוני.
בתקופת שלטונו של המלך הסאסאני, ח'וסרו השני (590–628) נכבשו שטחים נרחבים של ח'ווארזם על ידי הרקליוס הביזנטי. האימפריה הסאסאנית שקעה לאנרכיה בד בבד עם מאבקי כוחות פנימיים על כס השלטון בתוך משפחת המלוכה. בזמן הזה, עלו על האימפריה הסאסאנית צבאות הח'ליף האסלאמי השני עומר בן אל-ח'טאב והביסו את הצבא הפרסי בקרב אל-קאדסיה, שהתרחש ב-636. המוסלמים התקדמו לתוככי שרידיה של האימפריה וכבשוה, עיר הבירה קטסיפון נפלה לידיהם תוך זמן קצר והאימפריה הסאסאנית נכבשה וחדלה מלהתקיים.
היסטוריה > תקופת השושלת האפריגית ותחילת האסלאם (305–995)

לפי אל-בירוני, השושלת האפריגית נוסדה בשנת 305, היא מזוהה כשושלת האפריגית של כאת'. היא הייתה שושלת איראנית ח'ווארזמית ילידית ששלטה כמלכי (שאה) ח'ווארזם בין השנים 305 ל-995 על ידי עשרים ושניים מבני השושלת במשך תקופה כוללת של 690 שנים, עם שלטון ממוצע של 31 שנים לכל שליט. הם שלטו לאורך השנים תחת האימפריה הסאסאנית, האימפריה ההפתליטית (אנ'), הגקטורקים, הח'ליפות האומיית, הח'ליפות העבאסית והאימפריה הסאמאנית. הם הודחו על ידי משפחה יריבה, השושלת המאמונית. עם ייסודה, מלכה הראשון, אפריג, הקים מבצר גדול בשם "פיל" או "פיר" בשולי הבירה כאת'. כל ארמונות טופראק-קאלה ננטשו באותו זמן, כנראה בגלל ייסודה של השושלת.
מכיוון שלא כל עשרים ושניים המלכים האפריגידים הרשומים על ידי בירוני נמצאו על מטבעות, היו חוקרים שהטילו ספק בקיום חלק ממלכים אלה. עם זאת, השליטים המאוחרים יותר (מהמאות ה-8–10) כן מוכרים ממטבעות. לחוסר תעוד זה, סופקו גם הסברים אחרים, כולל הסברו של אל-בירוני עצמו שבו טען שבשעת הכיבוש המוסלמי הערבים הרגו את כל החוקרים הח'ווארזמים שהכירו את ההיסטוריה העתיקה של המדינה.
חומרים ארכאולוגיים מהמאות ה-4–8 מעידים על שינויים תרבותיים ניכרים בתקופה זו, במיוחד לאחר הכיבוש המוסלמי. רשת ההשקיה הצטמצמה, טכניקות הבנייה השתנו, והקרמיקה הפכה לגסה יותר ובדרך כלל יצוקה ולא מיוצרת על אבניים. סוגי ההתיישבות הדומיננטיים היו היישוב הכפרי ומעט מאוחר יותר גם היישוב המבוצר בעל מגדל מגן. הגורמים לשינויים אלה, נובעים לא רק מתהליכים חברתיים וכלכליים פנימיים, אלא גם מפלישת שבטים ערביים לח'ווארזם. עם זאת, חקירות ראשוניות של מתחם הארמון ב־Ayaz Kala מאשרות כי נותרו מסורות של אדריכלות מונומנטלית וציור קיר גם במאות ה-5 וה - 7. יתר על כן, כלי כסף ח'וואראזמים מהמאות 6–8 מעידים על המשך רמת האומנות הגבוהה באזור.
ח'ווארזמשאה היה תואר עתיק ששימש באופן קבוע את שליטי האזור החל מהשושלת האפריגית ועד הופעת המונגולים בתחילת המאה ה-13. היו בסך הכל ארבע משפחות ששלטו תחת התואר ח'ווארזמשאה – השושלת האפריגית (305–995), השושלת הממונית (995–1017), שושלת אלטונטאש (1017–1041) והשושלת האנושתכינית (1097–1231).
שפתם של השושלת האפריגית הייתה ח'ווארזמית עתיקה אשר יובאה לאזור על ידי האימפריה הפרסית האחמנית (550–330 לפנה"ס) במהלך שלטונם על ח'ווארזם. מקור הכתב שלה היה ארמית. בידודה הגאוגרפי של ח'ווארזם מאזורים אחרים של התרבויות השכנות, אפשר לה לשמר שפה ותרבות איראנית ייחודית נפרדת. שפה זו הייתה בשימוש באזור עד המאה ה-13 שאז הוחלפה על ידי פרסית.
היסטוריה > תקופת השושלת האפריגית ותחילת האסלאם (305–995) > ראשית הכיבוש המוסלמי

בתחילת המאה השביעית, ערב הכיבוש המוסלמי, הייתה מרכז אסיה מבחינה אתנית, עדיין במידה רבה ארץ איראנית שבה השתמשו בשפות שונות של איראן התיכונה. אזורי טראנסאוקסאניה וח'ווארזם, שהושקו על ידי הנהרות אמו דריה (אוקסוס) וסיר דריה ויובליהם, היו אזורים חקלאיים פוריים ומשגשגים. הסוחרים ההרפתקנים של עריהם המשיכו לסחור למרחקים ארוכים דרך אירואסיה הפנימית. ידעים קיומן של מושבות סחר סוגדיות מזרחה עד צפון סין וח'ווארזמיות מערבה עד דרום רוסיה.באקטריה, שנמצאה לאורך נהר אוקסוס העליון, נשלטה פוליטית על ידי האימפריה ההפתליטית, מצפון לקושאן ההינדית. מנהיג שלה, נזאק טארחן, הוביל בתמיכת שליטים נוספים מרד נגד המפקד הערבי קוטאיבה אבן מוסלם, בסביבות 709 לספירה. אולם נכשל. תחילה ח'ווארזם הייתה מושא לפשיטות לא יעילות של הערבים, שתקפו מדי פעם מהאזורים הסמוכים של ח'וראסאן וטרנסוקסאניה. הערבים חצו לראשונה את האמו דריה בשנים 653–654 במהלך הח'ליפות של עות'מאן בן עפאן (644-656). אולם, רק בשנת 674, תחת הח'ליף האומיי הראשון, מועאויה בן אבי סופיאן (661-680), המצביא שלו חצה את האוקסוס והביס את כוחותיו של השליט המקומי של בוכרה. ערי המדינה הסוגדיות, בינתיים, שלחו שליחויות חסרות תועלת לפקינג כדי לגרום לקיסר הסיני, שטען במעורפל על ריבונות במרכז אסיה, להתערב. גם סכסוכים פנימיים על השלטון בחליפות עיכבו את התקדמות הכיבוש הערבי. לאחר שהערבים נסוגו מהפשיטות שלהם, השאה חזרו לשלטון בח'ווארזם תוך דבקות באמונת אבותיהם המקורית, שלפי אל-בירוני הייתה זורואסטריזם. השאה המקומיים המשיכו ליצור בריתות עם נסיכים איראנים מקומיים, סוחרים מסוגדיה ואפילו עם טורקים וסינים כדי להתנגד לערבים. ח'ווארזם הייתה אחת המדינות הבודדות באיראן ששרדו את התקופה האסלאמית הקדומה.
היסטוריה > תקופת השושלת האפריגית ותחילת האסלאם (305–995) > תחילת השלטון המוסלמי עד 995

בשנת 712 נכבשה ח'ווארזם על ידי הח'ליפות הערבית (אומיים ועבאסים), ועברה לשליטה מוסלמית תחת קוטאיבה אבן מוסלם, וח'ווארזם נהרסה.
השלטון הערבי המוקדם בח'ווארזם לא היה יציב. בשנת 728 לספירה פרצה התקוממות בתמיכת שבטים טורקים, שכנים בצפון המדינה, בעיירה קרדר ובסביבתה, אך היא דוכאה באותה שנה. מכאן ואילך המצב הפוליטי היה מעט יציב יותר. בני השושלת המקורית המשיכו למלוך על ח'ווארזם כווסלים של הח'ליפות עם זכויות מוגבלות עד שנת 995, כאשר האחרון שבהם הוצא להורג על ידי אמיר אורגנץ', שאיחד את כל הארץ תחת שלטונו.רק בסוף המאה ה-8 ותחילת המאה ה-9 המיר לראשונה שאה בן השושלת האפריגית את דתו לאסלאם, והופיע עם שמו העממי של המומר עבדאללה ("עבד האל").
היסטוריה > אי יציבות שלטונית וחדירת האסלאם (995–1077)

בשנים הבאות, כחלק מח'ליפות בית עבאס, הייתה נתונה ח'ווארזם למאבקי כוח של משפחות מקומיות וכוחות אזוריים שנאבקו על השליטה במרכז אסיה, ולחילופי שלטון בין השושלות המאמונית, השושלת הע'זנווית, שפעלו תחת האימפריה הסאמאנית עד לנפילתה, ואחריה, לשושלות אלטונטאש, השושלת האנושתכינית והשושלת הסלג'וקית.
היסטוריה > אי יציבות שלטונית וחדירת האסלאם (995–1077) > האימפריה הסאמאנית

מוצא השושלת הסאמאנית הוא ממשפחה פרסית אשר צאצאיה הקימו אמירות אוטונומית בתחומי הח'ליפות העבאסית. בין 819 ל-1005 בשיאה השתרעה הממלכה הסאמאנית על כל טראנסאוקסאניה ועל ח'וראסאן. הסאמאנים הצליחו לבסס שליטה סוזרנית קצרה על ח'ווארזם בשנת 995, על שאש (Châch - שמה הקדום של טשקנט) ועל איספיג'אב (Isfijab - ידועה היום בשם Sayram). בנוסף כבשו הסאמאנים באישור הח'ליף את טברסטן, את גרגאן ואת ריי. השלטון הסאמאני סייע להפצת האסלאם על ידי פעילות רבה להנחלת הדת המוסלמית אם בחרב ואם בדרכי נועם.
היסטוריה > אי יציבות שלטונית וחדירת האסלאם (995–1077) > השושלת המאמונית

במהלך המאה ה-10 גדלה חשיבותם הכלכלית והפוליטית של השושלת המאמונית המקומית שבסיסם בגרגאן שלחופי הים הכספי, הן בשל שיירות הסחר שהתנהלו דרכה והן בשל תמיכתם בשליטי האימפריה הסאמאנית בתקופת ההתקוממויות מקומיות שאירעו באזור ח'וראסאן וטרנסוקסאניה. בשנת 995 הם הפילו באלימות את האפריגידים וניכסו לעצמם את התואר המסורתי ח'ווארזמשאה.בתקופת שלטונם, בירתם, גרגאן, הפכה למרכז עבור מלומדים ומדענים מכל רחבי העולם האסלאמי המזרחי. הסתופפו בחצרם מלומדים כמו אל-בירוני, אבן-סינא ואבו נאסר עראק המתמטיקאי. שלטונם של המאמונים היה קצר (995–1017), והם הוחלפו בתורם על ידי השושלת הע'זנווית המתפשטת.
היסטוריה > אי יציבות שלטונית וחדירת האסלאם (995–1077) > השושלת הע'זנווית

הע'זנווים, היו שושלת ממלוכית בשירות האימפריה הסאמאנית, שהשתחררו באופן הדרגתי מהכפיפות לסאמאנים ויצרו אימפריה חדשה בהנהגתם, בעיר ע'זני באזור אפגניסטן של ימינו. משם, תחת הסולטן מחמוד (998 –1030), שהיה השליט המוסלמי הראשון שכינה את עצמו סולטן, יצאו בשרשרת כיבושים ששחררה באופן סופי את הממלכה הע'זנווית מהחסות הסאמאנית והפכה את הממלכה הע'זנווית למעצמה אזורית. מחמוד שימש גם כפטרון אמנות וספרות. מלומדים דגולים רבים התיישבו בע'זני, ביניהם אל-בירוני איש האשכולות, המתמטיקאי, הפילוסוף, האסטרונום ומלומד הסנסקריט, ופירדוסי, המחבר הפרסי של הפואמה האפית הגדולה שאה-נאמה ("ספר מלכים"). כיבוש צפון הודו על ידי מחמוד קידם את חילופי המסחר והרעיונות בין תת-היבשת ההודית לעולם המוסלמי.
בסוף המאה ה-10, היו מאבקי כוח והשתלטות לסירוגין על שטחי טראנסאוקסאניה בין הסמאנים ובין הקרא-ח'אנים. בהמשך השושלת הע'זנווית והקרא-ח'אנים חילקו ביניהם את השטחים של השושלת הסאמאנית וקבעו את נהר האוקסוס כגבול ביניהם. ח'ווארזם שימשה אמצעי לחץ בידי הע'זנווים כנגד השושלת הקרא-ח'אנית, אויביהם. בעקבות מרד נגד השליט המאמוני, מאמון השני, הם פלשו לח'ווארזם. צבא השושלת הע'זנווית הביס את הכוחות הח'ווארזמים המקומיים בעיר האזראספ ב-1017. אוכלוסיית אורגנץ' דוכאה באכזריות ורבים נלקחו לבירה ע'זני כעבדים. ח'ווארזם שולבה בממלכה הע'זנווית. אירוע זה סימן את סוף השלטון של שאה איראני אתני בח'ווארזם. המחזיקים הבאים בתואר העתיק ח'ווארזמשאה היו כולם ממוצא טורקי, עבדים או חופשיים. במקביל החל בח'ווארזם תהליך טורקיזציה שבא בעקבות כינון השליטה הפוליטית והצבאית הטורקית, שהוביל בסופו של דבר לשקיעת היסוד האיראני הילידי בקרב האוכלוסייה הטורקית ולהיעלמות השפה הח'ווארזמית לטובת השפה הטורקית.
היסטוריה > אי יציבות שלטונית וחדירת האסלאם (995–1077) > השושלת הע'זנווית > הענף של אלטונטאש

אלטונטאש (אנ'), מייסד השושלת היה מפקד צבא עבדים טורקי תחת הע'זנווים. הוא שימש מושל ח'ווארזם בשנים 1017–1032, בעקבות כיבוש ח'ווארזם על ידי מחמוד הע'זנווי ובהשתתפותו. הוענק לו התואר העתיק ח'ווארזמשאה בגלל תרומתו לכיבוש. במשך חמש עשרה שנות כהונתו כמושל, הוא תמיד נשאר נאמן לסולטן והגן על גבולות הפרובינציה שלו מפני פלישות של השבטים הנודדים מהערבה, בפרט מפושטים בני משפחת סלג'וק שהיו פעילים באזור. הוא גם השתתף במערכה של מחמוד נגד שליט קרחאן בבוכרה ובסמרקנד, אליטיגין. בתקופת שלטונו, אלטונטאש הצליח לבנות את כוח צבאי מקומי, על ידי גיוס כוחות עזר טורקמניים מהערבה.
עם מותו ב-1032, בנו של אלטונטאש, הארון, ירש אותו בח'ווארזם כמושל בפועל, אך לא הוענק לו תואר ח'ווארזמשאה. כתוצאה מכך הוא מרד בגלוי נגד הסולטן הע'זנווי מסעוד (בנו של מחמוד), וכרת ברית עם אליטיגין והסלג'וקים. שנה לאחר מכן בהוראת מסעוד הוא נרצח. בנו השני של אלטונטאש, איסמעיל, ירש את השלטון בח'ווארזם, כאויבו המושבע של מסעוד. הוא הפך לבעל בריתם של הסלג'וקים. כתוצאה מכך, מסעוד הדיח אותו ב-1038 ומינה שליט אחר לח'ווארזם. איסמעיל נאלץ להימלט אל הסלג'וקים ונטמע ביניהם.
בשלב זה המבנה של שלטון הע'זנווים במערב התפורר. עם הדחתו של איסמעיל הגיעה לסיומה השושלת קצרת הימים של אלטונטאש ובניו. התואר ח'ווארזמשאה פקע במשך כמה עשורים ולא קם לתחייה עד שהשליט הסלג'וקי, מאלכשאה, העניק אותו למושל העבדים הטורקי שלו, אנושטגין גארצ'י (אנ') ב-1077.
היסטוריה > אי יציבות שלטונית וחדירת האסלאם (995–1077) > האימפריה הסלג'וקית

השושלת הסֵלג'וּקית הייתה ממשפחה טורקמנית מאזור הערבה האסייתית אשר השתייכה לאצולה של קונפדרציית שבטי האוע'וז (הטורקים האוע'וזים מכונים במקורות המוסלמים גם בשם טורקמנים). המשפחה קבלה עליה את האסלאם הסוני. הסלג'וקים התקדמו מאזור הערבה האסייתית לתוך עולם האסלאם. בראשיתם הם היו מעורבים כשכירי חרב בסכסוכים של הסמאנים ומאוחר יותר בסכסוכים בין מחמוד הע'זנווי והקראח'אנים, מחמוד הושיב אותם בח'וראסאן ובשנת 1025, הוא הושיב פלג נוסף של המשפחה בראשות האחים טוגריל בכ, וצ'אע'רי בכ בח'ווארזם. הם המשיכו לפשוט על אזורי היישוב החקלאיים ותפקדו בעיקר כשודדים, גם בימיו של מסעוד בנו של מחמוד.
בשנת 1027 כתוצאה משנויים אקלימיים ורעב אזורי, השבטים הנוודים באזור, והסלג'וקים בראשם, הפכו לאגרסיביים יותר בחיפוש מזון. התפתח מאבק בין הפלגים של הסלג'וקים מח'ווארזם והפלג מח'וראסאן שבו שני האחים ניצחו וניכסו לעצמם את ח'וראסאן. הם הציגו את עצמם כמוסלמים אדוקים וזכו לשיתוף פעולה של גופים שמרניים באזור. בשלב מסוים החליטו הסלג'וקים להסתכן בקרב כנגד מסעוד הע'זנווי ובמישור דנדאנקאן, צפונית למרו, בשנת 1040, הנחילו תבוסה לכוחותיו. בעקבות התבוסה התפנתה הדרך בפני הסלג'וקים להשתלט על ח'ורסאן, והם הקימו שם ממלכה עצמאית הכפופה לשלטונם בראשות צ'אע'רי בכ. טוגריל, שנחשב למייסד האימפריה הסלג'וקית, שהמשיך להרחיב את ממלכתו על חשבון הע'זנווים שנחלשו מאוד. מח'וראסאן יצא טוגריל ב-1055, וכבש את בגדאד ללא קרב לאחר שהבויהים נסוגו ממנה. מסעוד הע'זנווי נמלט להודו וכל ח'וראסאן והרמה האיראנית שמעבר לה נותרו פתוחים בפני הסלג'וקים. עיקר מאבקיו של טוגריל בכ היו נגד השושלת הפאטימית שבריבונותם לא הכיר וכנגד האימפריה הביזנטית. בשנים 1055 – 1152 הסלג'וקים השתלטו על מרבית עולם האסלאם והרחיבו את גבולותיו. הם הצליחו להכניע ממלכות מוסלמיות אזוריות במרכז אסיה ולבסוף הצליחו להשתלט על כל שטחי ההשפעה של הח'ליפות העבאסית.
האימפריה הסלג'וקית, הייתה נתונה למלחמות חיצוניות ולמאבקי כוח פנימיים. במזרח, מאזור סין, קם כוח דומיננטי, קארה-ח'יטאי (אנ') (שושלת ליאו המערבית) שפלש למרכז אסיה והיה מורכב משרידים משושלת ליאו שהושמדה על ידי שושלת ג'ין בשנת 1125. האציל יילו דאשי מליאו יצר קונפדרציה וצבא שנע מערבה כדי לבנות מחדש את שושלת ליאו. הוא הביס את הקרא-ח'אנים ב-1137. בשנת 1141 הפכה קארה-ח'יטאי לכוח הדומיננטי באזור לאחר שהנחילה מכה אנושה לסולטאן הסלג'וקי אחמד סנג'אר ולקארה-ח'אנידים בשנת 1141 בקרב קאטבן צפונית לסמרקנד.
הסלג'וקים היוו כוח במזרח התיכון עד לפלישה המונגולית במאה ה-13. הכינוי "סולטן" הפך לכינוי נפוץ שהוענק על ידי הח'ליף לשליט מוסלמי בתקופתם.
היסטוריה > האימפריה הח'ווארזמית (1077-1231) > מנגנוני השלטון

אנשי הצבא באימפריה היו טורקים אולם אנשי המנהל היו ברובם ממוצא פרסי. החל משלטון הח'ווארזמשאה עלא א-דין אטסיז, ראש מנגנון המדינה המרכזית של הח'ווארזמשאה היה ווזיר, יועצו הראשון של ראש המדינה. הוא עמד בראש פקידי הדיוואן (סוג של מועצה), אותם מינה ושם הוא וקבע את המשכורות, הקצבאות את ניהול המיסים ואת אוצר המדינה. מונו גם ווזירים אזוריים בעלי סמכויות מקומיות. ככלל הם נבחרו מתוך הפקידות הפרסית המוסלמית, לא הטורקית. מנגנון ממלכתי נוסף של הח'ווארזמשאה היה החאג'יב הבכיר או הגדול, שהיה רוב הזמן נציג האצולה הטורקית. החאג'יב דיווח לח'ווארזמשאה בנושאים הקשורים לשאה ולמשפחתו. לח'ווארזמשאה יכלו להיות כמה חאג'יבים, שביצעו את הוראותיו ה"אישיות". בעל תפקיד נוסף היה האוסטהדר – חצרן שהיה אחראי על שירותי משק הבית בארמונות הח'ווארזמשאה, כולל אורוות, מטבחים, מאפיות, מרתפי יין ותחזוקת משרתי הארמון.
בימי הסולטן ג'לאל א-דין מינגבורנו, ידועים נושאי התפקידים הבאים:
האמיר-שיקאר - ראש צוות הציד של הסולטן.
הטשטדאר - הממונה על מערכות הכביסה של הסולטאן,
השראבדאר - נושא כוסות, מנהל המחסן שבו אוחסנו משקאות שונים.
הקיסדאר היה איש חצר שתפקידו היה לקבל תלונות ותביעות שהופנו לסולטאן להגישם לסולטאן לדיון ולהודיע למבקשים ולתובעים על תשובת הסולטאן.
הג'שניגיר - חצרן שטעם ארוחות ומשקאות שהוגשו לסולטאן כדי להימנע מסכנת הרעלה.
הדוואטדאר - מזכירו של הסולטאן.
העלמדאר - נושא הדגל.
היסטוריה > האימפריה הח'ווארזמית (1077-1231) > אוכלוסייה

האוכלוסייה באימפריה הח'ווארזמית, הורכבה בעיקר מעמים איראנים תושבי קבע וטורקים נוודים למחצה. אף על פי שמוצאם של הח'ווארזמשאה היה טורקי, בדיוק כמו קודמיהם הסלג'וקים, הם אימצו את התרבות הפרסית ודבקו בזרם הסוני של האסלאם. לפיכך תקופת הח'ווארזמשאה הייתה בעלת אופי כפול, המשקף הן את מוצאה הטורקי והן את התרבות הפרסית הגבוהה. השפה השלטת באותה תקופה וזו שדוברה על ידי הרוב בערים החשובות הייתה פרסית. הפרסית הפכה לשפת המדינה הרשמית של הח'ווארזמשאה ושימשה כשפת הממשל, ההיסטוריה, הסיפורת והשירה. השפה הטורקית הייתה שפת האם ו"שפת הבית" של משפחת אנושתכין, ואילו הערבית שימשה בעיקר כשפת המדע, הפילוסופיה והתאולוגיה.
בתחילה, העיר הראשית של האימפריה הח'ווארזמית הייתה אורגנץ' (או גורגנז'), הגאוגרף המוסלמי, יאקות אל-חמאווי, שביקר בעיר ב-1219, תיאר אותה בספרו מועג'ם אל-בולדאן, כעיר גדולה ועשירה. גם הערים סמרקנד, ע'זני ותבריז שימשו כבירת האימפריה הח'ווארזמית המאוחרת יותר.