מריון ולטר
השכלה וקריירה

ולטר למדה בקולג' באנגליה במשך שנתיים וב-1948 עזבה לארצות הברית עם אמה ואחותה. המשפחה הגיעה לניו יורק בינואר 1948. לאחר מכן למדה במכללת האנטר מתמטיקה וחינוך, וסיימה תואר ראשון ב-1950. אחותה שבה לאנגליה ושם נישאה.
ולטר לימדה בתיכון האנטר קולג' ובתיכון ג'ורג' וושינגטון.
בקיץ של 1952 ו-1953, הוענקה לוולטר מלגת קיץ של המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה על מנת ללמוד במכון לניתוח מספרי ב-UCLA. המטרה העיקרית של המכון לניתוח, בחסות המכון הלאומי ובמימון המשרד למחקר ימי, הייתה לפעול לפיתוח נוסף של מכונות מחשוב דיגיטליות אוטומטיות במהירות גבוהה. הצוות הבכיר במכון כלל את המנהל דריק למר (Derrick Henry "Dick" Lehmer), מארק קאץ, אירווינג קפלנסקי ואדריאן אלברט. במהלך הקיץ השני במכון הכירה את אולגה טאוסקי-טוד שהפכה למנטורית שלה ועודדה אותה להשלים את התואר השני. מרשל הול ג'וניור הצטרף לצוות הבכיר של המכון ב-1953. ולטר צילמה תצלומים רבים של מתמטיקאים בולטים במהלך הקיץ שלה במכון. צילומים אלה הם חלק מאוסף מריון ולטר בארכיון למתמטיקה אמריקאית בקמפוס של אוניברסיטת טקסס באוסטין.
ולטר לקחה שיעורי ערב לתואר שני במתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק והתפרנסה כעוזרת מחקר, בעיקר בעבודות מחשוב במה שהפך למכון קורנט. היא קיבלה תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת ניו יורק ב-1954.
בשנת 1954 הייתה סייעת הוראה במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת קורנל באית'קה, ניו יורק. בשנת 1956 קיבלה מינוי לשנה בסימונס קולג' בבוסטון, מסצ'וסטס, אך נשארה בסימונס תשע שנים. בשנת 1956, לקולג' לא הייתה מגמה במתמטיקה או מחלקה רשמית למתמטיקה. ולטר יצרה את המחלקות למתמטיקה בסימונס. היא פרשה מתפקיד יו"ר המחלקה לאחר ארבע שנים, ולימדה שם עד 1965, אז עזבה כדי להתרכז בתואר הדוקטור שלה בבית הספר ללימודי חינוך של הרווארד. היא שמרה על קשרים עם תלמידיה מסימונס לאורך השנים; כמה מתלמידיה הראשונים במתמטיקה נשארו איתה בקשר עד מותה, בהן לנור בלום, לימים פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קרנגי מלון.
בשנת 1960, במהלך כהונתה בסימונס, קיבלה ולטר מלגת השתתפות בתוכנית הקיץ של הקרן הלאומית למדע באוניברסיטת סטנפורד בפאלו אלטו, קליפורניה. בסטנפורד נפגשה עם המתמטיקאי ג'ורג' פוליה. לימים החשיבה את תוכניות הקיץ הללו כאחד משיאי הקריירה שלה.
בסימונס החלה ולטר לעבוד על דוקטורט בבית הספר ללימודים מתקדמים של הרווארד (HGSE) בקיימברידג', מסצ'וסטס. היא קיבלה Ed.D. בחינוך מתמטי מ-HGSE בשנת 1967 ולאחר מכן קיבלה מינוי ב-HGSE ללמד פרחי הוראה למתמטיקה ברמת בית הספר היסודי והתיכון בתוכנית לתואר שני באמנויות בהוראה.
בשנת 1967 הקימה קבוצה בשם מומחי מתמטיקה באזור בוסטון (BAMS) המעבירה סדנאות חודשיות למורים מתרגלים. חברי הקבוצה חלקו שיטות וטכניקות למידה חדשה. היא הייתה יועצת מתמטיקה לפרויקט שהפך לרחוב סומסום.
התוכנית לתואר שני באמנויות בהוראה ב-HGSE הופסקה ב-1972. ד"ר ולטר קיבלה לאחר מכן תפקידים שונים, שלאף אחד מהם לא הגישה בקשה רשמית.
בימיה הראשונים בהרווארד פגשה ולטר את סטיבן אי בראון והחלה עמו שיתוף פעולה שנמשך כל חייהם. הם פיתחו קורס בנושא הצגת בעיות; עבודתם הביאה לפרסום The Art of Problem Posing ב-1983. הספר זכה לשלוש מהדורות.
ולטר הייתה מעורבת בקבוצה שהוקמה בקיימברידג', מסצ'וסטס, בשם "הפילומורפים", שנפגשה במרכז קרפנטר לאמנויות חזותיות. הקבוצה דנה בצורה בטבע, במדע ובאמנות.  לוולטר היה עניין מתמשך באמנות החזותית. ביוג'ין, אורגון, הקימה את הקבוצה "פילומורפים במערב" (Philomorphs West) שקיימה פגישות במשך כמה שנים.
ב-1977 קיבלה ולטר תפקיד הוראה באוניברסיטת אורגון ביוג'ין, אורגון, שם נשארה עד פרישתה ב-1994. שם התמקדה בהכנת פרחי הוראה למתמטיקה לבית ספר יסודי. היא הדגישה את גישת הגילוי והשתמשה בשיטות מעשיות וניסויות. היא סירבה ללמד בכיתה עם שולחנות אישיים לתלמידים. בשולחנות בכיתה שלה, התלמידים יכלו לערוך פעילויות בקבוצות. רבים מתלמידיה מאורגון הפכו למורים למתמטיקה מגילי גן ועד תיכון (K-12) והיא שמרה איתם על קשר.
ולטר פרסמה למעלה מ-40 מאמרים בכתבי עת והעבירה כמעט 100 סדנאות והרצאות בארצות הברית, קנדה, אנגליה, דנמרק, הונגריה וישראל.