stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקיפדיה הספרדית
הערות שוליים

1 2  List of Wikipedias - Meta, meta.wikimedia.org
| ויקיפדיות לפי כמות ערכים (63,746,214) |
| --- | --- | --- |
| 6,000,000+ | אנגלית (en) • סבואנו (ceb) |  |
| 2,000,000+ | שוודית (sv) • גרמנית (de) • צרפתית (fr) • הולנדית (nl) |  |
| 1,000,000+ | רוסית (ru) • ספרדית (es) • איטלקית (it) • פולנית (pl) • ערבית מצרית (arz) • יפנית (ja) • וייטנאמית (vi) • ואריי-ואריי (war) • סינית (zh) • ערבית (ar) • אוקראינית (uk) • פורטוגזית (pt) |  |
| 500,000+ | פרסית (fa) • קטלאנית (ca) • סרבית (sr) • אינדונזית (id) • נורווגית ספרותית (no) • קוריאנית (ko) • פינית (fi) • הונגרית (hu) • צ'כית (cs) |  |
| 400,000+ | טורקית (tr) • סרבו-קרואטית (sh) • צ'צ'נית (ce) • רומנית (ro) • טטרית (tt) |  |
| 300,000+ | בסקית (eu) • מלאית (ms) • אספרנטו (eo) • עברית (he) |  |
| 200,000+ | ארמנית (hy) • בולגרית (bg) • דנית (da) • אזרית דרומית (azb) • סלובקית (sk) • קזחית (kk) • מיננגקבאו (min) • אסטונית (et) • קרואטית (hr) • בלארוסית (be) • יוונית (el) • אנגלית פשוטה (simple) • ליטאית (lt) |  |
| 100,000+ | אזרית (az) • גליסית (gl) • סלובנית (sl) • אורדו (ur) • נורווגית חדשה (nn) • גאורגית (ka) • הינדי (hi) • טמילית (ta) • תאית (th) • אוזבקית (uz) • לטינית (la) • ולשית (cy) • אסטורית (ast) • וולאפיק (vo) • קנטונזית (zh-yue) • מקדונית (mk) • בנגלית (bn) • לטבית (lv) • טג'יקית (tg) • בורמזית (my) • אפריקאנס (af) |  |
| 50,000+ | מלגשית (mg) • בוסנית (bs) • אוקסיטנית (oc) • אלבנית (sq) • גרמנית תחתית (nds) • קירגיזית (ky) • מראטהית (mr) • בלארוסית קלאסית (be-tarask) • מלאיאלאם (ml) • נפאל בהאסה (new) • טלוגו (te) • ברטונית (br) • ונטית (vec) • סווהילי (sw) • פיימונטית (pms) • ג'אווית (jv) • פנג'אבי מערבית (pnb) • האיטית (ht) • סונדנזית (su) • לוקסמבורגית (lb) • בשקירית (ba) • אירית (ga) • שלזית (szl) • איסלנדית (is) • כורדית (ku) • לומברדית (lmo) |  |
| 20,000+ | צ'ובשית (cv) • פריזית מערבית (fy) • טאגאלוג (tl) • סקוטית (sco) • אראגונית (an) • פנג'אבי (pa) • יורובה (yo) • נפאלית (ne) • בווארית (bar) • אידו (io) • גוג'ראטית (gu) • אלמאנית (als) • קאנדה (kn) • סיציליאנית (scn) • בישנופרייה מניפורי (bpy) • אינטרלינגואה (ia) • קצ'ואה (qu) • מונגולית (mn) • סינהלית (si) |  |
| 10,000+ | זאמוטית (sgs) • נאוואחו (nv) • מגרלית (xmf) • אורייה (or) • גאלית סקוטית (gd) • יידיש (yi) • אמהרית (am) • נפוליטנית (nap) • סינדית (sd) • אוסטית (os) • פארואזית (fo) • לימבורגית (li) • פשטו (ps) • סנסקריט (sa) • ולונית (wa) |  |
רשימת הוויקיפדיות המלאה במטא-ויקי
גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
גרף המראה את כמות הערכים בוויקיפדיה הספרדית ביחס לזמן. באדום - כמות הערכים בוויקיפדיה הספרדית, בכחול - כמות הערכים באתר הספרדי המתחרה לה
המדינות בהן ויקיפדיה הספרדית היא מהדורת הוויקיפדיה הפופולרית ביותר (בכתום)
ונדלים

הפלישות לקיסרות הרומית, 100 עד 500 לספירה
הוונדלים היו שבט גרמאני-מזרחי שמוצאו ביוטלנד (כיום בדנמרק), אשר התיישב בעמק נהר האודר במאה ה-5 לפני הספירה.
רקע

הוונדלים נודעו בתוקפנותם, באכזריותם, ובאימה אותה הטילו על עמים אחרים, בעיקר על הרומאים, עקב ריבוי מעשי השוד והביזה אותם ביצעו ביישובים שכבשו ובכך גרמו לערעור העוצמה של האימפריה הרומית לטווח הארוך.
הוונדלים לא השאירו אחריהם מורשת משמעותית, פרט לשמם שהפך שם נרדף להשחתה מכוונת וזדונית של רכוש פרטי או ציבורי (ונדליזם), אף כי מקור שמם במילה Wandal, שמשמעותה נווד.
למרות שמחקרים היסטוריים מוכיחים כי מי שהרס ובזז בצורה החמורה ביותר את רומא היו דווקא הגותים, הרי שהכינוי "ונדליסט" שנתקבע כלפי מי שמשחית רכוש ציבורי, מקורו בהיסטוריון איזידור מסביליה שיחס את הרס שכיות החמדה לוונדלים. הסיבה לכך כי ככל הנראה מכיוון שאותו היסטוריון חי בחצר הגותים, ולכן ניסה לפאר את שמם.
היסטוריה

במהלך המאה השנייה והשלישית לספירת הנוצרים התיישבו הוונדלים בדאקיה ופאנוניה – פרובינקיות רומאיות לאורך נהר הדנובה. זהו הזמן המשוער שבו החלו הוונדלים את פשיטותיהם על האימפריה הרומית. הוונדלים אימצו את הנצרות האריאנית בדומה לגותים לפניהם. בשנת 406 חצו הוונדלים את נהר הריין מערבה מתוך רצון להתיישב בגאליה, אך עקב התנגדות הפרנקים חצו את הרי הפירינאים ובשנת 409 התיישבו בחצי האי האיברי, שבו נמצאת ספרד כיום. ייתכן שהאזור אנדלוסיה, שבעבר נקרא ונדלוסיה, קיבל מהם את שמו. הוונדלים לא שהו בספרד זמן רב, ובלחץ הרומאים המקומיים והוויזיגותים עזבו את הארץ ועברו דרומה.
בשנת 428, לאחר מותו של המנהיג הוונדלי גונדריק, ירש אותו אחיו למחצה גאיזריק. בימי שלטונו הגיעו הוונדלים לשיא עוצמתם. גאיזריק, בנו הנכה של עבד לשעבר, היה קושר ואמן בתמרונים פוליטיים. בהנהגתו חצו הוונדלים את מצר גיברלטר בשנת 429 ופשטו על הפרובינקיות העשירות של צפון אפריקה, שם התיישבו בשכנות לרומאים המקומיים, הקימו את ממלכתם וקבעו בקרתגו את בירתם. השתלטותם של הוונדלים על צפון אפריקה נמשכה 10 שנים.
הוונדלים הקימו צי שהטיל אימה על כלי שיט בים התיכון. בעזרת צי זה פשטו על סיציליה ועל דרום איטליה. הקמת הצי הוונדלי פגעה בהגמוניה הרומאית ארוכת השנים בחופי הים התיכון, שאותו כינו Mare Nostrum ("הים שלנו").
ב-2 ביוני 455 פלשו הוונדלים לרומא ובזזו אותה.
המאבק בנצרות הקתולית

בממלכת הוונדלים המשימות המנהליות נשארו בידי הפקידות הרומאית, אך לא אימצו את הכנסייה הקתולית מכיוון שהוונדלים היו נוצרים אריאנים. בשלטונם של גאיזריק ובנו הונריך רדפו הוונדלים את הקתולים. הוונדלים סיפקו בכך חומר רב לכותבי הסיפורים המבעיתים על חיי הקדושים בימי הביניים.
הסיפורים על הנעשה לנוצרים הקתולים הובילו לאיחוד שני חלקי האימפריה הרומית בפעם האחרונה, בשנת 468, במסע מלחמה כנגד הוונדלים. מסע מלחמה זה כשל, אך כוחם של הוונדלים לא עמד להם לאורך זמן רב לאחר מות גאיזריק. הלוחמים הוונדלים נכנעו לפיתויים שזימנו הארצות העשירות שבהן חיו, הפכו מנוודים לעובדי אדמה ולכן הפכו לחלשים ובלתי מאורגנים ובשל כך פגיעים. בשנת 533 הם הובסו במהירות על ידי צבא האימפריה הביזנטית ששלח הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון. בסופו של דבר נטמעו הוונדלים לחלוטין באוכלוסייה המעורבת המקומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00577527  NKC: ph515677 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקונגרס האויכריסטי הבין-לאומי של 1893

הקונגרס האויכריסטי הבין-לאומי של 1893 היה כינוס גדול של אנשי דת קתוליים וצליינים שנקרא הקונגרס האוכריסטי השמיני (Eucharistic) הבין-לאומי. הקונגרס התקיים בחודש מאי 1893 בירושלים ובמהלכו הגיעו לעיר אלפי צליינים ואנשי דת וכן קרדינל כנציגו של האפיפיור. על הכינוס דווח בעיתונות העברית של אותה התקופה (לדוגמה בעיתונו של אליעזר בן-יהודה).
האוכריסטיה

האוכריסטיה (בעברית: הוחדה) זה אחד משבעת הסקרמנטים של הנצרות הקתולית. טקס האוכריסטיה הוא החלק החשוב במיסה, בכנסיות  האורתודוקסיות והאוריינטליות מכונה המיסה וטקס האוכריסטיה כחלק ממנה הליטורגיה הקדושה.
מקור השם ביוונית ופירושו הודיה. מקור המנהג בסעודה האחרונה של ישו עם תלמידיו בחג הפסח המסופר בספרי הבשורה של הברית החדשה.
כמו ששת הסקרמנטים הנוספים, מטרת הסקרמנט היא להעביר את החסד אל המאמין המבצע את הטקס. בזמן התפילה נותן הכומר למשתתפים רקיק לחם ויין, על פי תורת הטרנסובסטנציאציה של הכנסייה הקתולית, הופכים הלחם והיין לחלק מגופו ודמו של ישו וכאשר אוכלים המשתתפים את הלחם ויין בשרו הופך לבשרם ודמו נמהל בדמם ובכך מקרב אותם אל החסד.
הקונגרסים

לפי האנציקלופדיה הקתולית הקונגרס האוכריסטי הוא מעמד של התכנסות של אנשי דת והדיוטות, שמטרתם לחגוג את "האוכריסטיה הקדושה" ולחדש את האמצעים להפיץ את הבשורה והידיעה שלה ברחבי העולם.
"הנוכחות האמיתית" (The Real Presence) מתבטאת בלחם והיין, שהם גופו ונפשו של ישו, והיא אחת מהדוגמות העיקריות של האמונה הקתולית, ולכן יש לה חשיבות גדולה "כאוצר יקר ביותר" שישו השאיר לכנסייה, ומהווה מקור לחסד הנוצרי. הקונגרסים האוכריסטים שמשו כמקום התוועדות של המאמינים למחשבה כיצד להפיץ בפני המוני הנוצרים את הבשורה של האוכריסטיה הקדושה של אהבה וחסד.
הקונגרס הראשון התקיים בעיר ליל שבצרפת ב-1881. מאוחר יותר התקיימו קונגרסים באביניון, ליאג', פריבורג. בקונגרס ה-5 שהתקיים בטולוז 1886 השתתפו כ -30 אלף איש. הקונגרס ה-7 התקיים בפריז ובקונגרס השמיני שהתקיים ב-1890 באנטוורפן השתתפו כ-150 אלף איש, ובין המארגנים היה הארכיבישוף של ליאג' דטרולו. הכנסים האויכריסטיים נמשכים עד היום, בשנת 2012 התקיים הקונגרס ה 50.
הצליינות לארץ ישראל בתקופת הקונגרס האוכריסטי

מאמצע המאה ה-19, עם סיום מלחמת קרים ב-1856, מגיעים לירושלים אלפי צליינים. הפעם אלה פרבוסלבים מרוסיה. בין אודסה ויפו נפתח קו אוניות סדיר במחירים מוזלים ונבנו אכסניות לעולי הרגל במגרש הרוסים. הצליינות לארץ ישראל הופסקה ב-1870 בשל מלחמת צרפת - גרמניה. בשנת 1882 יזם המסדר של האחים האוגוסטינים את חידוש הצליינות לארץ ישראל.
בשנת 1872 עלו לרגל לארץ ישראל כ - 1,000 צליינים, ולאחר מכן הגיעו מדי שנה כ-350 איש, ביניהם כמרים ואפילו בישופים.
בשנת 1892 נרשמו רק כ -280 איש והורגש צורך לתת תנופה מחודשת לתנועת הצליינות.
תקופתו של האפיפיור לאו ה 13

החל מאמצע המאה ה-19 הוותיקן מנסה להגביר מעורבותו הישירה באימפריה העות'מאנית. מגמה זו נתקלה בהתנגדות צרפתית שנבעה מחשש לערעור מעמדה במזרח של צרפת כמגינת הקתולים באימפריה העות'מאנית. הצרפתים התנגדו למינויו של נציג אפוסטולי (נציג האפיפיור) בירושלים.
ב-1847 מונה וולרגה (Valerga) לנציג הראשון של האפיפיור. לאורך המחצית השנייה של המאה ה-19 אירעו תקריות בין נציגי הוותיקן ובין הנציגים הצרפתיים הדיפלומטיים. ב-1872, לאחר מותו של ולרגה, מונה בראקו לפטריארך לטיני בירושלים, ובתקופת כהונתו שהסתיימה ב-1889 גדל מספר הקתולים בארץ ישראל מ-7,500 ל-13,500 אלף ונפתחו 12 מיסיונים חדשים.
האפיפיור לאו השלושה עשר החל כהונתו בשנת 1878, ושנת 1893 הייתה גם שנת היובל ה-15 שלו. הוא גילה התעניינות מיוחדת בכנסיות המזרחיות (כנסיות מקומיות בלבנט שהיו קשורות לכנסייה הקתולית). כך, למשל, בזמנו גושר הקרע בין הוותיקן והארמנים הקתולים, הוקם סמינר עבור החלדאים בעיר מוסול והוא יזם הקמת הסמינר המלקיטי בכנסיית סנטה אנה בירושלים בשנת 1881.
תקופת כהונתו של ליאו ה-13 התאפיינה ביחסים טובים באופן יחסי עם צרפת ותמיכה בדרך כלל בפרוטקטורט הצרפתי על הקתולים באימפריה העות'מאנית. ליאו ה-13 טיפח את יחסי הוותיקן עם הסולטאן העות'מאני כדי לחזק הקשר עם הכנסיות המזרחיות הקשורות לוותיקן.
התגובות לאחר הקונגרס

הקהילות הלא קתוליות התייחסו לקונגרס בצורה קורקטית ומנומסת. בעת הגעת הקרדינל לארץ היוונים קבלו אותן באופן חגיגי בכנסיית הקבר, הארמנים קבלו אותו בצורה מכובדת הבישוף הסורי יעקוביטי מירושלים והבישוף הקופטי נפגשו עם הקרדינל והפגינו כלפיו רגשי ידידות (פגישה זאת התקיימה כאילו במקרה).
הקונגרס חיזק את מעמדם של ראשי הכנסיות המזרחיות. הבישוף דוטרלו, ראש הוועדה המארגנת, דווח לוותיקן על התקרבות בין הכנסייה היוונית - האורתודוקסית ולכנסיות המזרחיות. האפיפיור אמר בפגישה עם הקרדינל לנג'ניה לאחר הקונגרס, שהוא סבור שהכנסיות המזרחיות צריכות להמשיך בפולחן הייחודי שלהם. האפיפיור קבע, גם מתוך התחשבות ברוסים, שאינו רוצה להתקרב יתר על המידה ליוונים - אורתודוקסים.
עיקר הביקורת של הקרדינל הייתה מכוונת דווקא נגד הפטריארך הלטיני פיאבי, שבו ראה יריב קשה, וכן הייתה לו הסתייגות מסוימת מהפרנציסקנים. פיאבי היה מרוצה ממהלך הקונגרס, אך חשש מכך שהוא מעלה את יוקרת צרפת. הכומר הגרמני שמיץ דווח בעיתון Der heilige land, שהקונגרס העלה את קרן הצרפתים.
בעקבות הקונגרס החליט ראש המסדר הפרנציסקני ברומא, האיטלקי קנאלי (Canali), לערוך ביקור בא"י, לאחר שמזה מאות שנים לא נערך ביקור כזה. הוא הגיע שבוע לאחר סיום הקונגרס והקונסול הצרפתי היה סבור שהביקור נועד לאזן את השפעתם הגוברת של הצרפתים.
מיד לאחר הקונגרס השתררה מתיחות בין צרפת לרוסיה ביחס לארץ ישראל וזאת בשל פגיעה בסטטוס קוו בבית לחם על ידי כומר רוסי, ורצח של פרנציסקני על ידי מדריך תיירים רוסים. עם זאת, פעל הקונסול הצרפתי אצל עמיתו הרוסי ארסנייב והודיע לו, שליוזמי הקונגרס אין כל כוונות אנטי רוסיות.
הנציג האפוסטולי בבגדד דווח על התעוררות גדולה אצל הנסטוריאנים בעיראק וקורדיסטן והיעקוביטים בסוריה. ב-1895 דווח הפטריארך גריגוריוס על חזרה בתשובה של אלפי נוצרים.
בTimes- הלונדוני פורסם ב-13 יוני 1893, דהיינו כ-3 שבועות לאחר סיום הקונגרס מאמר סיכום מפי כתב העיתון בווינה. העיתון מציין, שהאפיפיור רוצה לקרב את הכנסיות המערביות לכנסיות המזרחיות הלא קתוליות מחד, ולחזק מעמדם של הצרפתים במזרח הקרוב מאידך. הממשלה הצרפתית שלחה יחידות של הצי הצרפתי המוצב ליד חופי סוריה להפליג לארץ ישראל.
ברומא הגזימו בפרשנות כאילו חלה התקרבות אמיתיות בין הכנסיות במערב לבין הכנסיות במזרח ואין שנוי משמעותי ביחסי מערב ומזרח.
הקונגרס הראה פעם נוספת את הקשר החזק בין הוותיקן וצרפת, שתחת חסותה נמצאות רבות מהמשלחות הקתוליות במזרח. הברית בין הוותיקן וצרפת היא פרי עבודתו של הקרדינל לביג'רי המנוח, מייסד מסדר האחים הלבנים.
אלפונס אלונסו, בן לאחת המשפחות הקתוליות הקשורות בקסטודיה הפרנציסקנית, פרסם בשנת 1902 חוברת בת 226 עמודים, שיוחדה כולה לקונגרס וכתב, שלקונגרס הייתה השפעה מזיקה, היות שהכפיפה את המטרות הרוחניות של הקונגרס למען קידום אינטרסים פוליטיים של הצרפתים.
במאמר בביטאון הרוסי של החברה האמפריאלית לא"י נאמר, שהקונגרס היה במהותו צרפתי, שפר את מעמדה של צרפת באזור, הפגין זלזול בזרמים המזרחיים ולא הביא לשפור ביחסים עם הזרם היווני. אותה דעה מביע גם פדאפודולוס בספרו על תולדות הכנסייה היוונית בירושלים.
בין היתר, תוצאות נוספות של הקונגרס:
הוקמה הפטריארכיה באלכסנדריה כדי לסייע לקופטים בהקמת סמינרים לכנסיות המזרחיים (כמו בסנטה אנה בירושלים).
בקושטא הוקמו ליוונים ולסלבים סמינרים מזרחים כדוגמת זה שהוקם בסנטה אנה בירושלים. במצרים הוקם סמינר לקופטים, בארץ ישראל לכנסייה הסורית ובאדרינפול לבולגרים. כן הוקם מרכז יווני קתולי בקושטא והוקמו מכללות ברומא ובאתונה. הוקמו מרכזים קתולים בטורקיה, יוון, הונגריה, אמריקה לחברי הכנסיות המזרחים.
ראו גם

סקרמנט
מיסה
לקריאה נוספת

בורשטיין איתן, לקסיקון לנצרות - מושגים, רעיונות ואישים, איתאב בית הוצאה לאור, 2005
Soetens Claude, Le Congres Eucaris Internation de Jerusalem 1893, Louvain 1977
אנציקלופדיה בריטניקה, Eucharist
האנציקלופדיה הקתולית 1979
J. Hajjar, L'Eurupe et les deshnes du procheorient
הערות שוליים

↑  דברי־ימי השבועי - הצבי, 12/05/1893
העשור הראשון של המאה ה-3

העשור הראשון של המאה ה-3 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 200 והסתיים ב-31 בדצמבר 209.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

208 - קרב הצוקים האדומים בסין העתיקה
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים > מנהיגי עולם בולטים

העולם בשנת 200 לספירה
הקרמלין

ערך זה עוסק בקרמלין של מוסקבה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הקרמלין של מוסקבה (רוסית: Московский Кремль) הוא הקרמלין הידוע ביותר ברוסיה. המושג מתייחס לאתר היסטורי מבוצר בלב העיר מוסקבה, המשקיף אל הכיכר האדומה מדרום־מערב, והכולל בתוכו את ארמונות הקרמלין ובהם ארמון הקרמלין הגדול, קתדרלות הקרמלין, ארמון הסובייטים, ומספר אתרים נוספים בעלי ערך היסטורי רב. המתחם מוקף בחומת הקרמלין, המפורסמת במגדליה בעלי הצריחים המחודדים שהידוע בהם הוא מגדל ספאסקיה.
המקום משמש כמושב הרשמי של נשיא רוסיה וכמקום עבודתו. לצד חשיבותו הפוליטית הרבה של הקרמלין, המתחם מהווה אטרקציה תיירותית מרכזית בבירת רוסיה, והוכרז בשנת 1990 כאתר מורשת עולמית.
מקור השם

השימוש השגור במושג הקרמלין מתייחס לרוב למעוז הממשל הרוסי במוסקבה, וזאת בשל היותו משכנם העיקרי של הצארים במשך מאות בשנים, ואף מעוז השלטון הסובייטי בעידן הקומוניסטי, ומקום משכנו של הנשיא בימינו. פירושו נטול ההקשר של המונח הרוסי "קרמלין" הוא מצודה הנמצאת בתוך העיר. במרכזי ערים היסטוריות רוסיות רבות פרושות מצודות נוספות הזוכות גם הן לשאת את השם "קרמלין", ברם, זו של מוסקבה היא הידועה והחשובה ביותר, ונהוג לייחס את המונח "הקרמלין" אליה. מושג זה מתייחס פעמים רבות אף לממשל של ברית המועצות או רוסיה, וזאת ללא קשר פיזי למתחם עצמו. המונח "קְרֶמלינולוגיה" מתייחס לחקר הפוליטיקה הסובייטית/הרוסית.
היסטוריה

מקורו של האתר בהתיישבות הראשונה באזור גבעת בורוביצקי, היכן שנהר הנגליניה התמזג לתוך ערוצו של נהר מוסקבה. מבנה מבוצר היטב קיים במקום מאז המאה ה-11. במהלך המאה ה-12 הורחבה העיר משמעותית על ידי הנסיך יורי דולגורוקי, כאשר המצודה זכתה לכינוי קרמלין בשנת 1331, עד אז נקרא המקום דיטינץ (רוסית: Детинец). בין השנים 1366–1368 במהלך שלטונו של דמיטרי דונסקוי, נבנה מבצר העשוי אבן לבנה. בשנת 1404 בזמן שלטונו של וסילי הראשון, לזר הסרבי בנה בשטח הקרמלין את השעון הציבורי הראשון בנסיכות. במאה ה-15, כאשר הנסיכויות הרוסיות היו מלוכדות תחת שרביטו של איוואן השלישי, שהיה לנסיך הגדול של רוסיה, הוא ארגן בנייה מחדש של מתחם הקרמלין. לשם כך אף הזמין מספר בנאים ידועי שם מאיטליה.
בתוך הקרמלין

משולש החומות האי-רגולרי של הקרמלין סוגר מתחם בן 275,000 מטר רבוע. כיכר הקתדרלות מהווה את לב המתחם. סביבה שישה מבנים, ביניהם שלוש קתדרלות בעלות כיפות מוזהבות. קתדרלת התרדמה הושלמה בשנת 1479 ויועדה להפוך לכנסייתה הראשית של מוסקבה ולמקום הכתרת הצארים. חזית אבן-השחם וחמש הקאפלות בעלות הכיפות המוזהבות, הם פרי עיצובו של האדריכל האיטלקי פיורבנטי. קתדרלת העלייה לשמים, בעלת שלוש הכיפות המוזהבות, הייתה הקתדרלה הבאה שנבנתה והושלמה בשנת 1489. לאחר מאה שנה, נבנתה מחדש עם תשע כיפות. בקצה הדרום-מזרחי של הרחבה שוכנת קתדרלת המלאך מיכאל משנת 1508. למעלה מחמישים מבני משפחות האצולה של רוסיה קבורים במקום. ישנן עוד שתי כנסיות קטנות מסביב לרחבה: כנסיית הנחת הגלימה וכנסיית שנים עשר השליחים. מבנה בולט נוסף הנמצא בקרבה רבה לרחבה הוא מגדל הפעמונים של איוואן הגדול, שממוקם בחלקה הצפון-מזרחי. על-פי המסורת, מגדל זה, הנישא לגובה 81 מטרים, מסמן את מרכזה המדויק של העיר מוסקבה. במגדל 21 פעמונים אשר שימשו כאזהרה מפני אויבים המתקרבים. ברחבי המתחם הגדול נמצאים גם נשקיית הקרמלין, ארמון הסובייט העליון (בו נמצאת האדמיניסטרציה הנשיאותית), ארמון הקרמלין הגדול (בו נערכים טקסים ואירועים רשמיים), ארמון הסנאט (מקום משרדו הרשמי של הנשיא), ארמון טרם (מקום משכנו הרשמי של הנשיא) ומספר בנייני שלטון רחבי ידיים. בין האטרקציות התיירותיות במתחם נמצא פעמון הצאר הגדול והשבור, אשר לא זכה להדהד ולו פעם אחת, ותותח הצאר העצום משנת 1586, שניהם ממוקמים בכיכר איוואנובסקיה.
בחלק מחומת הקרמלין הפונה לכיכר האדומה נמצא בית הקברות של חומת הקרמלין בו קבורים אישים סובייטים חשובים.
"מלון הקרמלין"

עקב הנהירה הרבה של תושבי רוסיה לטורקיה וסביבתה, נבנה באנטליה שחזור מדויק של הכיכר עם כל המבנים, אשר הוסבו לבית מלון: המוזיאון הוסב לאולם המלון המרכזי, חדרי הממשלה ומגורי הנשיא הוסבו לחדרי מגורים, וכנסיית וסילי הקדוש הוסבה לכמה מסעדות. הכיכר עצמה הפכה לבריכה עצומה. שם המקום נקרא "מלון הקרמלין", והוא מוקף בחומות הזהות לחומות הקרמלין.
גלריה

ארמון הקרמלין הגדול
ארמון הסנאט
מגדל ספאסקאיה
ארמון הקרמלין הממלכתי ומגדל טרויצקאיה
בניין מספר 14 (בתקופה הסובייטית נקרא ארמון הסובייט העליון). בניין זה שימש את האדמיניסטרציה הנשיאותית
הקרמלין - מבט ממעוף הציפור
הקרמלין עם עלות השחר
הקרמלין בלילה
קתדרלות הקרמלין
ראו גם

בית הקברות של חומת הקרמלין
גן אלכסנדר
העשור הראשון של המאה ה-6

העשור הראשון של המאה ה-6 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 500 והסתיים ב-31 בדצמבר 509.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

507 - כלוביס הראשון הביס את אלאריך השני, מלך הויזיגותים וכובש גאליה אקוויטניה.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

502 - נוסד מקדש נאנחווה
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
וארדאר סקופיה

מועדון הכדורגל וארדאר סקופיה (במקדונית: Фудбалски клуб Вардар Скопје) הוא מועדון כדורגל מקדוני מהעיר סקופיה, בירת מקדוניה.
המועדון נחשב לאחד המועדונים הבכירים לאורך השנים במקדוניה, עוד בזמן היותה של מקדוניה חלק מיוגוסלביה, אז זכתה הקבוצה באליפות יוגוסלבית אחת וגביע יוגוסלבי אחד. אחרי התפרקות יוגוסלביה ועצמאות מקדוניה, נשארה וארדאר סקופיה אחד המועדונים הבכירים במדינה וזכתה בעשר אליפויות וחמישה גביעים לאומיים. זהו המועדון המקדוני הראשון שהעפיל לשלב בתים אירופי כלשהו, כאשר העפיל בעונת 18–2017 לשלב הבתים של הליגה האירופית.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1947 והעפיל כבר לאחר עונה אחת לליגה הבכירה ביוגוסלביה אך גילה תחילה אי יציבות וירד לליגת המשנה לאחר עונה אחת בלבד וחזר לליגה הבכירה רק בעונת 1952. רגע השיא של המועדון בכל הזמנים הוא הזכייה באליפות יוגוסלביה בעונת 1987, כאשר בקבוצה משחקניה הדגולים ביותר של הקבוצה בכל הזמנים, כגון דארקו פאנצ'ב, איליה ניידוסקי, דראגן קאנאטלרובסקי וצדומיר יאנבסקי. בזכייה זו באליפות, הפכה וארדאר למועדון המקדוני הראשון, והיחיד, לזכות אי-פעם באליפויות היוגוסלבית ובכך שברה באופן זמני את הדומיננטיות של ארבעת מועדוני הצמרת ביוגוסלביה: פרטיזן בלגרד, דינמו זאגרב, היידוק ספליט והכוכב האדום בלגרד.
עם הקמת הליגה של מקדוניה, מיצבה עצמה וארדאר כמועדון המוביל במדינה כשזכתה בשלוש האליפויות הראשונות ובשני גביעים לאומיים אך לאחר מכן הגיעו שש שנים חלשות יותר, בהן זכתה "רק" בשני גביעים מקדוניים. הקבוצה חזרה לגדולתה לאחר תקופה זו עם חזרתו של מאמנה הדגול, גיוקו הדז'יבסקי, עמו זכתה בשתי אליפויות נוספות.
בעונת 2019/2020 המועדון אמנם זכה באליפות מקדוניה הצפונית, אך לא השתתף במוקדמות ליגת האלופות עקב בעיות כלכליות. עונה לאחר מכן ירד לליגה המקדונית השנייה בה נשאר שנתיים עד לחזרה בסיום עונת 2022/2023.
הופעות באירופה

במהלך היותה נציג יוגוסלביה במעפלים האירופיים, השתתפה הקבוצה במספר מעפלים מדי כמה שנים.
בעונת 1961/62, הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת דנפמרלין אתלטיק מסקוטלנד. בעונת 1985/86 השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב הראשון את קבוצת דינמו בוקרשט הרומנית בדרך להפסד בסיבוב השני לקבוצת דאנדי יונייטד הסקוטית. בעונת 1987/88, בגביע אירופה, הפסידה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת פורטו הפורטוגלית.
מאז עצמאות מקדוניה, מייצגת וארדאר את המדינה כמעט בכל עונה במעפלים האירופיים השונים, כאשר היא לא העפילה בשנים האחרונות לרוב לשלבים הגבוהים ביותר. היא שיחקה בין השאר מול קבוצות הפאר האירופיות ראפיד בוקרשט, לגיה ורשה, רומא, צסק"א מוסקבה, סטנדרד ליאז', שאלקה 04 ובורדו. בעונת 2017/2018 העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב בתים בליגה האירופית.
תארים

אלופת יוגוסלביה (1):
1987
אלופת מקדוניה (11):
1993, 1994, 1995, 2002, 2003, 2012, 2013, 2015, 2016, 2017, 2020
מחזיקת הגביע היוגוסלבי (1):
1961
מחזיקת הגביע המקדוני (5):
1993, 1995, 1998, 1999, 2007
כדורגלנים מפורסמים

מקדוניה דארקו פאנצ'ב
מקדוניה סלבצ'ו גאורגיאבסקי
מקדוניה איליה ניידוסקי
מקדוניה דראגן קאנאטלרובסקי
מקדוניה צדומיר יאנבסקי
מקדוניה וולאטקו גרוזדנובסקי
מקדוניה דארקו טאסבסקי
מקדוניה אלכסנדר וסוסקי
מקדוניה פטר מילושבסקי
מקדוניה גוראן פופוב
מקדוניה יאנה יאנבסקי
הערות שוליים

↑  "Вардар победи во Истанбул и напиша ИСТОРИЈА!". 24 август 2017. fkvardar.mk
וולפגנג דרמלר

וולפגנג דרמלר (בגרמנית: Wolfgang Dremmler; נולד ב-12 ביולי 1954 בזלצגיטר שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק באיינטרכט בראונשווייג ובבאיירן מינכן בעמדת הקשר. דרמלר הוא מאמן קבוצת נוער בבאיירן מינכן כיום.
קריירת מועדונים

דרמלר שיחק באיינטרכט בראונשווייג בין השנים 1973-1979. בשש עונותיו בקבוצה הופיע 138 פעמים וכבש תשעה שערים. בעונתו הלפני אחרונה בקבוצה שיתף פעולה עם פול ברייטנר, שהגיע מריאל מדריד. בשנת 1979 חתם דרמלר בבאיירן מינכן, והצטרף לברייטנר שחתם שם עונה קודם, בהמלצתו. עם באיירן מינכן, הגיע זכה דרמלר בארבע אליפויות הבונדסליגה ושלושה גביעים מקומיים. דרמלר היה שותף להגעתה של באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות 1982, בו הפסידה לאסטון וילה. בשנת 1986, לאחר שבע עונות בבאיירן מינכן, 172 הופעות ושישה שערים, פרש דרמלר ממשחק פעיל עקב פציעה, בגיל 32.
קריירה בינלאומית

לדרמלר 27 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש שלושה שערים. דרמלר ייצג את גרמניה במונדיאל 1982, בו הפסידה במשחק הגמר לנבחרת איטליה. את מונדיאל 1986 החמיץ דרמלר עקב אותה פציעה שבגינה פרש.
הרי ריפאאוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ההרים הריפאנים 
 מיקום:  הירח
 אורך הרכס:  189 ק"מ
 קואורדינטות:  7°29′S 27°36′W﻿ / ﻿7.48°S 27.6°W﻿ / -7.48; -27.6
  (למפת הירח מוגדלת) הרי ריפאאוס(למפת הירח רגילה) הרי ריפאאוס
 
הרי ריפאאוס (בלטינית: Montes Riphaeus) הם רכס הרים המצויים על פני הירח, בקצה הצפון מערבי של הים הידוע, ובקצה הדרום מזרחי של אוקיינוס הסערות.
רכס ההרים מתפרס מכיוון צפון - צפון מזרח לכיוון דרום - דרום מערב.
הרכס ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות: 7.7° דרום, 28.1° מערב.
רוחבו המרבי של הרכס 189 ק"מ, אולם לאורף מרבית הרכס רוחבו הוא בין 30 ל-50 ק"מ.
הרכס נקרא על שם ההרים הריפאנים (הרי ריפאן) המוזכרים בידי גאוגרפים רבים מהעת העתיקה, ואשר מיקומם אינו ידוע.