stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איוונה טראמפ
משפחה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |  |  |  פרד טראמפ  פרד טראמפ     |  פרד טראמפ  פרד טראמפ     |  פרד טראמפ  פרד טראמפ     |     |  מרי טראמפ  מרי טראמפ     |  מרי טראמפ  מרי טראמפ     |  מרי טראמפ  מרי טראמפ     |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   |   |   |   |   |     |   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |  |  |
|   מריאן טראמפ בארי   מריאן טראמפ בארי     |   מריאן טראמפ בארי   מריאן טראמפ בארי     |   מריאן טראמפ בארי   מריאן טראמפ בארי     |   |  רוברט טראמפ  רוברט טראמפ     |  רוברט טראמפ  רוברט טראמפ     |  רוברט טראמפ  רוברט טראמפ     |  |  איוונה טראמפ  איוונה טראמפ     |  איוונה טראמפ  איוונה טראמפ     |  איוונה טראמפ  איוונה טראמפ     |     |  דונלד טראמפ  דונלד טראמפ     |  דונלד טראמפ  דונלד טראמפ     |  דונלד טראמפ  דונלד טראמפ     |   |   |   |   |   |   |     |   |   |  מרלה מייפלס  מרלה מייפלס     |  מרלה מייפלס  מרלה מייפלס     |  מרלה מייפלס  מרלה מייפלס     |   |  מלאניה טראמפ  מלאניה טראמפ     |  מלאניה טראמפ  מלאניה טראמפ     |  מלאניה טראמפ  מלאניה טראמפ     |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |   |   |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |  |  |   |   |   |  |
|  ונסה קיי היידון  ונסה קיי היידון     |  ונסה קיי היידון  ונסה קיי היידון     |  ונסה קיי היידון  ונסה קיי היידון     |   |  דונלד טראמפ ג'וניור  דונלד טראמפ ג'וניור     |  דונלד טראמפ ג'וניור  דונלד טראמפ ג'וניור     |  דונלד טראמפ ג'וניור  דונלד טראמפ ג'וניור     |   |  איוונקה טראמפ  איוונקה טראמפ     |  איוונקה טראמפ  איוונקה טראמפ     |  איוונקה טראמפ  איוונקה טראמפ     |   |  ג'ארד קושנר  ג'ארד קושנר     |  ג'ארד קושנר  ג'ארד קושנר     |  ג'ארד קושנר  ג'ארד קושנר     |   |  אריק טראמפ  אריק טראמפ     |  אריק טראמפ  אריק טראמפ     |  אריק טראמפ  אריק טראמפ     |   |  טיפאני טראמפ  טיפאני טראמפ     |  טיפאני טראמפ  טיפאני טראמפ     |  טיפאני טראמפ  טיפאני טראמפ     |   |  מייקל בולוס  מייקל בולוס     |  מייקל בולוס  מייקל בולוס     |  מייקל בולוס  מייקל בולוס     |   |  בארון טראמפ  בארון טראמפ     |  בארון טראמפ  בארון טראמפ     |  בארון טראמפ  בארון טראמפ     |
הערות שוליים

↑  יואל אסתרון, זלמן, שורל'לה, וג'ק השחור, חדשות, 10 בפברואר 1989
↑  טלי קרופקין, הבכורים לבית טראמפ: הכוח החדש בבית הלבן, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2016
↑  יעקב אילון, דונלד טראמפ עוזב את המגדל, חדשות, 13 בפברואר 1990
תמר אבידר, טראמפ נגד טראמפ: נתנו לה תואר מנהלת כדי לספק לה עיסוק, מעריב, 15 בפברואר 1990
↑  איוונה טראמפ ברחה בדמעות מבית המשפט שאישר גירושיה, מעריב, 12 בדצמבר 1990
↑  ירון פריד, כל הזמן הייתי אשתו עכשיו איוונה, חדשות, 19 ביוני 1992
↑  האם יש סיכוי למוצרים יוקרתיים באינטרנט?, באתר גלובס, 10 באוגוסט 1998
↑  תקציב פיצה האט וקנטאקי פרייד צ'יקן לבורוש, באתר גלובס, 4 בפברואר 1998
↑  טראמפ יורדת מהמסלול, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2009
↑  תחשוף סודות? איוונה טראמפ בדרך ל"אח הגדול" בבריטניה, באתר גלובס, 15 במאי 2017
↑  ניצן קידר, חשד: איוונה טראמפ נהרגה בנפילה במדרגות, באתר ערוץ 7, 17 ביולי 2022
↑    אלכס נימלמן, ‏איוואנה טראמפ נקברה במגרש הגולף של דונלד, והוא עשוי להרוויח מזה, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2022
| דונלד טראמפ |
| --- | --- | --- |
| הורים | פרד טראמפ • מרי טראמפ |  |
| אחים | מריאן טראמפ • פרד טראמפ (הבן) • אליזבת טראמפ • רוברט טראמפ |  |
| נשים | איוונה טראמפ • מרלה מייפלס • מלאניה טראמפ |  |
| ילדים | איוונקה טראמפ (הנשואה לג'ארד קושנר) • דונלד טראמפ ג'וניור • אריק טראמפ • טיפאני טראמפ • בארון ויליאם טראמפ |  |
| אירועים במהלך כהונתו הראשונה כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2017) • עסקת הנשק האמריקאית–סעודית (2017) • התקיפה האמריקאית בסוריה (2017) • נאום ירושלים (2017) • פסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור (2018) • העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים (2018) • פסגת האנוי (2019) • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן (2019) • הפסגה באזור המפורז הקוריאני (2019) • הליך הדחתו (2019) • התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד (2020) • עסקת המאה (2020) • מגפת הקורונה בארצות הברית (2020) • רצח ומחאות ג'ורג' פלויד (2020) • הסכמי אברהם (2020) • הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 • ההסתערות על הקפיטול (2021) • הליך הדחתו ומשפט ההדחה השני (2021) |  |
| אירועים במהלך כהונתו השנייה כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2025) |  |
| דברים בבעלותו או על שמו | ארגון טראמפ • מגדל טראמפ העולמי • בניין טראמפ • מגדל טראמפ • הספרייה הנשיאותית על שמו • רמת טראמפ • מיס תבל • מיס ארצות הברית • נאופלפה דונלדטראמפי • לרשימת עסקיו המלאה |  |
| ספריו | טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים (1987) •  טראמפ: להישרד בצמרת (1990) • טראמפ: אמנות הקאמבק (1997) • אמריקה שמגיעה לנו (2000) • איך להתעשר (2004) • הדרך לפסגה (2004) • טראמפ 101 (2006) • רוצים שתהיו עשירים: שני אנשים - מסר אחד (2006) • לחשוב בגדול - להצליח בגדול: בעסקים ובחיים (2007) • תחשוב כמו מנצח (2009) • מגדל טראמפ (2011) • אמריקה הנכה (2015) |  |
| אחר | אש וזעם • פרשת טראמפ–אוקראינה • דו"ח מולר • מחאות נגד דונלד טראמפ • טראמפיזם |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448057905171  PLWABN: 9810635888305606  BNE: XX1080289  CiNii: DA11170035  GND: 1173940642  ISNI: 0000 0001 1620 1067  LCCN: n88291993  MusicBrainz: 02b20d1e-3560-488a-98c3-1c3c8d615833  NDL: 00516649  NKC: xx0004109  NLG: 70837  NTA: 095246347  RERO: 02-A003912610  SNAC: w6vg1gz4  SUDOC: 150956010  VIAF: 36024966   WorldCat (עם VIAF): 36024966
המוג'האדין ההודי

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־18 שנים) 
 אידאולוגיה:  הג'יהאד הסלפי 
 מנהיגים:  Abdul Subhan Qureshi 
 מדינה:  הודו 
 מתנגדים:  ארצות הברית 
 
המוג'האדין ההודי (בבנגלית: באותיות דבנגרי इंडियन मुजाहिदीन, באותיות ערביות: انڈین مجاہدین) הוא ארגון טרור אסלאמי אשר ביצע מגוון פעולות טרור כנגד מטרות אזרחיות בעיקר בהודו.
הארגון נוצר מתוך הארגון תנועת הסטודנטים האסלאמית של הודו, שהוקם ב־1977. תאריך הקמת הארגון לא ידוע בוודאות, וייתכן כי הוא רק זרוע צבאית של תנועת הסטודנטים. הנטייה המיליטנטית בתנועת הסטודנטים החלה בסביבות 1999, וייתכן כי הארגון קם ב־2001.
לארגון קשרים עם ארגוני טרור אנטי הודיים כמו לשקאר-א-טייבה וכן עם סוכנויות הביון הפקיסטניות. יש הטוענים כי הארגון אינו קיים כלל והוא מהווה כיסוי לפעולות של ההמודיעין הבין-שירותי הפקיסטני.
ביוני 2010 הוגדר כארגון טרור על ידי ממשלת הודו, בספטמבר גם על ידי ממשלת ניו זילנד וכשנה לאחר מכן גם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית ואף נכנס אז לראש הרשימה והתברר שמטרת הארגון היא הקמת ח'ליפות אסלאמית בדרום אסיה.
הארגון הוגדר כלא חוקי על ידי בריטניה ביולי 2012 אשר טענה כי הוא "שואף להשליט את חוקי השריעה על כלל הודו באמצעים אלימים".
פעילות ופיגועים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היכולת לזהות פיגועים שבוצעו בידי המוהג'האדין ההודי מוגבלת, עקב הנטייה ההודית לשייך פיגועים ללשקאר-א-טייבה. הפעולה הראשונה עליה נטל הארגון אחריות הייתה בנובמבר 2007, כאשר הארגון נטל אחריות למספר מתקפות מתואמות על עורכי דין בווראנאסי, איודיה ולקנאו. על פי הארגון, הפעולה בוצעה עקב סירוב עורכי הדין לייצג נאשמים בטרור אלאסמי.
הערות שוליים

1 2 3  Fair, C. Christine (2010). "Students Islamic Movement of India and the Indian Mujahideen: An Assessment". Asia Policy (9): 101–20. JSTOR 24904973.
↑  Indian Newslink, New Zealand bans Indian Mujahideen, Indian news link, ‏2010-10-31 (באנגלית)
↑  Terrorist Designations of the Indian Mujahideen, U. S. Department of State, ‏September 15, 2011
↑  Indian Mujahideen group banned in UK, BBC News, ‏5 ביולי 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא הודו ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בישופות קרתגו

רובע נוצרי קדום בקרתגו העתיקה
בישופות קרתגו הידועה גם ככנסיית קרתגו, הייתה דיוקסיה קתולית שהוקמה בקרתגו באימפריה הרומית, במאה ה-2. אגריפינוס היה הראשון שנקרא בישוף, בסביבות שנת 230 לספירה. חשיבותה הזמנית של העיר קרתגו באימפריה הרומית קוממה בעבר על ידי יוליוס קיסר ואוגוסטוס קיסר. כאשר הנצרות התבססה היטב סביב הפרובינקיה הרומית של אפריקה פרוקונסולרה, קרתגו הפכה למושב הכנסייתי הטבעי שלה. קרתגו פעלה לאחר מכן כסמכות עליונה בלתי פורמלית כארכידיוקסיה, בהיותה המרכז החשוב ביותר של הנצרות באפריקה הרומית כולה, המקבילה לרוב אזור חוף הים התיכון של צפון אפריקה של ימינו. ככזו, נהנה הבישוף שלה מתואר כבוד של פטריארך כמו גם הפרימוס של אפריקה: האפיפיור לאו הראשון אישר את הבכורה של הבישוף מקרתגו בשנת 446: "אכן, אחרי הבישוף הרומי, הבישוף והמטרופולין המוביל בכל אפריקה הוא הבישוף של קרתגו".
כנסיית קרתגו הייתה אפוא עבור הכנסייה האפריקאית הקדומה (אנ') מה שכנסיית רומא הייתה עבור הכנסייה הקתולית באיטליה (אנ'). הבישופות השתמשה בפולחן הנצרות בפרובינקיה אפריקה (אנ'), גרסה של הטקסים הליטורגיים המערביים (אנ') בשפה הלטינית, אולי גרסה מקומית של הפולחן הרומי הקדום. דמויות מפורסמות כוללות את פרפטואה הקדושה, פליסיטאס הקדושה ובני לווייתן (מתו ב-203 לערך), טרטוליאנוס (בערך 155–240), קיפריאנוס (בערך 200–258), קקיליאנוס (אנ') (נבחר בשנת 311), אורליוס הקדוש (אנ') (מת ב-429), ואאוגניוס מקרתגו (אנ') (מת ב-505). טרטוליאנוס וקיפריאנוס נחשבים שניהם לאבות הלטיניים של הכנסייה הקתולית. טרטוליאנוס, תאולוג ממוצא ברברי חלקי, היה גורם מרכזי בפיתוח התאולוגיה של השילוש הקדוש, והיה הראשון ליישם את השפה הלטינית בהרחבה בכתביו התאולוגיים. ככזה, טרטוליאנוס כונה "אבי הנצרות הלטינית" ו"מייסד התאולוגיה המערבית". קרתגו נותרה מרכז חשוב של הנצרות, ואירחה כמה ועידות קרתגו (אנ').
במאה ה-6, מחלוקות סוערות בנצרות השפיעו על הדיוקסיה: דונאטיזם, אריאניות, מניכאיזם ופלגיאניזם. כמה מהתומכים בזרמים אלו הקימו היררכיות מקבילות משלהם.
העיר קרתגו נכבשה על ידי המוסלמים כחלק מהכיבוש המוסלמי של המגרב (אנ') כתוצאה מקרב קרתגו (698) (אנ'). הכס האפיסקופלי נשאר, אך הנצרות הדרדרה תחת רדיפות הדת. הבישוף האחרון, קיריאקוס מקרתגו, תועד ב-1076.
בשנת 1518, קמה בישופות קרתגו לתחייה כתואר בלבד. הבישוף התגורר במקום לזמן קצר בשנים 1884–1964, ולאחר מכן הוחלף על ידי הארכיבישוף הרומאי-קתולי של תוניס (אנ'). האחרון שנשא בתואר ארכיבישוף קרתגו היה אגוסטינו קזרולי (אנ'), שנשאר בתפקידו זה עד 1979. לאחר מכן, התואר לא אויש.
בעת העתיקה > בישופים ראשונים

על פי כמה דיווחים במסורות הנוצריות הבישוף הראשון של קרתגו היה קרסנס (אנ'), שהוסמך על ידי פטרוס, או ספראטוס (Speratus), אחד מהמרטירים מסקיליום (אנ'). אפנטוס מקרתגו (אנ') נמצא ברשימות פסאודו-דורותאוס (אנ') ופסאודו-היפוליטוס של שבעים התלמידים (אנ'). התיאור על מות הקדושים של פרפטואה הקדושה וחברותיה בשנת 203 מזכיר את אופטטוס (Optatus) שבדרך כלל נחשב לבישוף של קרתגו, אך ייתכן שבמקום זאת היה הבישוף של תובורבו מינוס (אנ') (כיום העיירה טבורבה בתוניס). הבישוף הראשון המתועד היסטורית של קרתגו הוא אגריפינוס (אנ') בסביבות שנות ה-30 של המאה ה-3. בטוח מבחינה היסטורית הוא גם דונאטוס (Donatus), הבישוף שקדם לקיפריאנוס (249–258).
בעת העתיקה > מעמד עליון

במאה ה-3, בתקופתו של קיפריאנוס, הבישופים של קרתגו פעלו לאחר מכן כסמכות עליונה, אם כי לא רשמית בכנסייה האפריקאית הקדומה (אנ'). לא רק בפרובינקיה הרומית של אפריקה פרוקונסולרה, במובן הרחב (גם כשהיא חולקה לשלוש פרובינקיות באמצעות הקמת ביזאקנה (אנ') וטריפוליטניה), אלא גם, בצורה על-מטרופוליטנית כלשהי, על הכנסייה בנומידיה ובמאוריטניה. הסמכות של הפרובינקיות הייתה קשורה לבישוף הבכיר בפרובינקיה ולא למושב מסוים והייתה בעלת חשיבות מועטה בהשוואה לסמכותו של הבישוף של קרתגו, שאנשי הדת של כל פרובינקיה היו יכולים לפנות אליו ישירות.
בעת העתיקה > מחלוקות ופילוגים

| --- | --- |
 :  ראו גם – דונאטיזם
קיפריאנוס התמודד עם התנגדות בתוך הדיוקסיה שלו בשאלת היחס הראוי ל"לאפסי (אנ')" (אלו שנפלו), נוצרים שהתכחשו לדתם והקריבו קורבנות לאלים הרומיים כדי להימנע מרדיפות או החרמת רכוש.
יותר משמונים בישופים, חלקם מאזורי גבול מרוחקים של נומידיה, השתתפו בוועידת קרתגו (256) (אנ').
פילוג בכנסייה שנודע כפולמוס הדונאטיסטי החל בשנת 313 בקרב נוצרים בצפון אפריקה. הדונאטיסטים הדגישו את קדושת הכנסייה וסירבו לקבל את הסמכות לנהל את הסקרמנטים מאלו שהתכחשו לכתבי הקודש כאשר הם נאסרו תחת הקיסר דיוקלטיאנוס. הדונאטיסטים התנגדו גם למעורבותו של הקיסר קונסטנטינוס בענייני הכנסייה בניגוד לרוב הנוצרים שקיבלו בברכה הכרה אימפריאלית רשמית.
המחלוקת האלימה מדי פעם אופיינה כמאבק בין מתנגדים ותומכי השיטה הרומית. המבקר הצפון אפריקאי המובהק ביותר של העמדה הדונאטיסטית, שזכה להיקרא כופר, היה אוגוסטינוס, הבישוף של היפו רגיוס (אנ') (כיום העיר ענאבה באלג'יריה). אוגוסטינוס טען שעובדת היותם של כמרים לא ראויים בשל התכחשותם בשל רדיפות לא השפיעה על תוקף הסקרמנטים שלהם מכיוון שהכוהן האמיתי שלהם היה ישו. בדרשותיו ובספריו פיתח אוגוסטינוס, שנחשב לפרשן מוביל של הדוגמה הנוצרית, תאוריה בדבר זכותם של שליטים נוצרים אדוקים להפעיל כוח נגד פלגנים וכופרים. אף על פי שהמחלוקת הוכרעה בהחלטה של ועדה קיסרית בוועידת קרתגו (411) (אנ'), קהילות דונאטיסטיות המשיכו להתקיים עד המאה ה-6.
בעת העתיקה > יורשיו של קיפריאנוס עד לפני פלישת הוונדלים

ממשיכיו המיידיים של קיפריאנוס היו לוקיאנוס (Lucianus) וקרפופורוס (Carpophorus), אך ישנה מחלוקת לגבי מי מהשניים היה קודם. הבישוף סיירוס (Cyrus), המוזכר ביצירה אבודה של אוגוסטינוס, מוצב על ידי אחדים לפני, על ידי אחרים אחרי, תקופת קיפריאנוס. ישנה ודאות רבה יותר לגבי הבישופים מהמאה ה-4: מנסוריוס (אנ'), בישוף ב-303, ירש אותו בשנת 311 קקיליאנוס (אנ'), שהיה בוועידת ניקיאה הראשונה ואשר התנגד לו הבישוף הדונאטי מאג'ורינוס (Majorinus‏; 311–315). בראש ההתנגדות לקקיליאנוס עמד הבישוף דונאטוס מגנוס (אנ'), המייסד האמיתי של הדונאטיזם. הבישוף רופוס (Rufus) השתתף בוועידה אנטי-ארינית שהתקיימה ברומא בשנת 337 או 340 תחת האפיפיור יוליוס הראשון. הבישוף גרטוס (Gratus‏; 344–) היה בועידת סרדיקה (אנ') וניהל את ועידת קרתגו (349) (אנ'). גם לו התנגד דונאטוס מגנוס ולאחר גלותו ומותו, פרמניאנוס (אנ'), אותו בחרו הדונאטיסטים כיורשו. הבישוף רסטיטוטוס (Restitutus) קיבל את הנוסחה האריאנית בוועידת רימיני בשנת 359 אך מאוחר יותר התחרט. הבישוף גנתליוס (Genethlius) עמד בראש שתי ועידות בקרתגו, השנייה שבהן נערכה בשנת 390.
עד סוף המאה ה-4 התנצרו האזורים המיושבים, וכמה שבטי ברברים התנצרו בהמוניהם.
הבישוף הבא היה אורליוס הקדוש (אנ'), שבשנת 421 עמד בראש ועידה נוספת בקרתגו ועדיין היה בחיים בשנת 426. יריבו הדונאטיסטי היה פרימיאנוס (אנ'), שירש את פרמניאנוס (אנ') בערך בשנת 391. סכסוך בין פרמניאנוס למקסימיאנוס (אנ'), קרוב משפחה של דונאטוס, הביא לפילוג המקסימיאני הגדול ביותר בתנועה הדונאטיסטית.
בעת העתיקה > בישופים תחת הוונדלים

קפראולוס (Capreolus) היה הבישוף של קרתגו כאשר הוונדלים כבשו את הפרובינקיה. כיוון שלא יכול היה מסיבה זו להשתתף בוועידת אפסוס בשנת 431 כבישוף הראשי של אפריקה, הוא שלח את הדיאקון שלו באסולה (Basula) לייצג אותו. בשנת 437 לערך, ירש אותו קוודוולטדיאוס (אנ'), אותו הגלה גאיזריק, מלך הוונדלים והוא מת בנאפולי. לאחר מכן המשרה לא הייתה מאוישת במשך 15 שנים, ורק בשנת 454 הוסמך דאוגראטיאס (אנ') לבישוף של קרתגו. הוא מת בסוף 457 או בתחילת 458, וקרתגו נותרה ללא בישוף עוד 24 שנים. אאוגניוס הקדוש (אנ') מונה בסביבות שנת 481, הוגלה, יחד עם בישופים קתולים אחרים, על ידי המלך הונריק (אנ') בשנת 484, נקרא לשוב בשנת 487, אך בשנת 491 נאלץ לברוח לאלבי בגאליה, שם מת. כאשר הסתיימו רדיפות הוונדלים בשנת 523, בוניפאקיוס (Bonifacius) הפך לבישוף של קרתגו וערך ועידה בשנת 525 (אנ').
ימי הביניים > המחוז הפרטוריאני של אפריקה

האימפריה הרומית המזרחית הקימה את הממשל הפרטוריאני של אפריקה שלה באפריקה לאחר כיבושה מחדש של צפון-מערב אפריקה במהלך המלחמה הוונדלית 533–534. את בוניפאקיוס ירש רפרטוס (Reparatus), שעמד על דעתו במחלוקת שלושת הפרקים (אנ') ובשנת 551 הוגלה לפונטוס, שם מת. הוא הוחלף בפרימוסוס (Primosus), שנכנע לרצונו של הקיסר הביזנטי במחלוקת. הוא היה מיוצג בוועידת קונסטנטינופול השנייה בשנת 553 על ידי הבישוף של תוניס. פובליאנוס (Publianus) היה הבישוף של קרתגו מלפני 566 ועד לאחר 581. דומיניקוס (Dominicus) מוזכר במכתביו של האפיפיור גרגוריוס הגדול בין השנים 592 ל-601. פורטוניוס (Fortunius) חי בתקופת האפיפיור תאודורוס הראשון (בערך 640) ונסע לקונסטנטינופול בתקופת פאולוס השני, פטריארך קונסטנטינופול (אנ') (641 עד 653). ויקטור (Victor) הפך לבישוף קרתגו בשנת 646.
ימי הביניים > הכיבוש המוסלמי

העיר קרתגו נכבשה על ידי המוסלמים כחלק מהכיבוש המוסלמי של המגרב (אנ') כתוצאה מקרב קרתגו (698) (אנ').
ימי הביניים > בישופים אחרונים

בתחילת המאה ה-8 ובסוף ה-9, קרתגו עדיין מופיעה ברשימות של דיוקסיות שעליהן טען הפטריארך מאלכסנדריה לסמכות השיפוט.
שני מכתבים של האפיפיור לאו התשיעי ב-27 בדצמבר 1053 מוכיחים שבישופות קרתגו הייתה עדיין קיימת. הטקסטים כלולים ב-Patrologia Latina (אנ'). הם נכתבו בתגובה להתייעצויות בנוגע לסכסוך בין הבישופים של קרתגו וגומי לגבי מי אמור להיחשב לארכיבישוף מטרופוליטני, עם הזכות לכנס סינוד. בכל אחד משני המכתבים, מקונן האפיפיור על כך שבעוד שבעבר קרתגו הייתה מועצת כנסייה של 205 בישופים, מספר הבישופים בכל שטח אפריקה הצטמצם כעת לחמישה, וכי אפילו בין החמישה הללו, היו קנאה ומחלוקת. עם זאת, הוא בירך את הבישופים להם כתב על הגשת השאלה לבישוף רומא, שהסכמתו נדרשה להחלטה סופית. הראשון מבין שני המכתבים (מכתב 83 של האוסף) ממוען לתומאס (Thomas), בישוף אפריקה, שמסנז'ה (Mesnages) מסיק כי היה הבישוף של קרתגו. המכתב הנוסף (איגרת 84 של האוסף) ממוען לבישופים פטרוס ויוחנן, אשר מושביהם אינם מוזכרים, ושהאפיפיור מברך על כך שתמכו בזכויות הכס של קרתגו.
בכל אחד משני המכתבים, האפיפיור לאו מכריז שאחרי הבישוף של רומא, הארכיבישוף והמטרופולין הראשי הראשון של אפריקה כולה הוא הבישוף של קרתגו, ואילו הבישוף של גומי (אנ'), יהיה אשר יהיה כבודו או כוחו, יפעל, למעט מה שנוגע לדיוקסיה שלו, כמו הבישופים האפריקאים האחרים, בהתייעצות עם הארכיבישוף של קרתגו. במכתב המופנה אל פטרוס ויוחנן, האפיפיור לאו מוסיף להצהרתו על עמדתו של הבישוף של קרתגו את ההצהרה הרהוטה: "... והוא גם לא יכול, לטובת כל בישוף בכל אפריקה, להפסיד את הזכות שקיבל אחת ולתמיד מהכס הרומי והשליח הקדוש, אבל הוא יחזיק בה עד סוף העולם כל עוד נקרא שם אדוננו ישו המשיח, בין אם קרתגו שוממת ובין אם יום אחד תקום לתפארת. שוב". כאשר במאה ה-19 שוחזר אזור המגורים של קרתגו לזמן מה, הקרדינל שארל-מרטיאל-אלמן-לביז'רי (אנ') רשם את המילים הללו באותיות זהב מתחת לכיפת הקתדרלה הגדולה שלו. הבניין שייך כיום למדינת תוניסיה ומשמש לקונצרטים.
מאוחר יותר, ארכיבישוף מקרתגו בשם קיריאקוס נכלא על ידי השליטים הערבים בגלל האשמה של כמה נוצרים. האפיפיור גרגוריוס השביעי כתב לו מכתב ניחומים, וחזר על ההבטחות מלאות התקווה לגבי הבכורה של כנסיית קרתגו, "בין אם כנסיית קרתגו צריכה עדיין לנוח שוממה או לקום שוב בתפארת". ב-1076, קיריאקוס שוחרר לחופשי, אך היה רק בישוף אחד נוסף במחוז. אלו האחרונים שלגביהם יש אזכור באותה תקופה לתולדות כס הבישופות.
ימי הביניים > בישופים אחרונים > הידרדרות הדרגתית

לאחר הכיבוש המוסלמי של המגרב (אנ'), הכנסייה גוועה בהדרגה יחד עם הניב הלטיני המקומי (אנ'). נראה שהאסלאמיזציה של הנוצרים הייתה מהירה והסופרים הערבים הקדישו להם תשומת לב מועטה. ידועים קברים נוצריים עם כתובות בלטינית המתוארכים למאות ה-10–11. עד סוף המאה ה-10, מספר הבישופויות באזור המגרב היה 47 כולל 10 בדרום תוניסיה. בשנת 1053, האפיפיור לאו התשיעי קונן על כך שרק חמישה בישופים נותרו באפריקה.
כמה דיווחים ראשוניים, כולל ערבים במאה ה-10, מזכירים את הרדיפות של הכנסייה וצעדים שננקטו על ידי שליטים מוסלמים כדי לדכא אותה. פילוג בין הכנסיות האפריקאיות התפתח בתקופת האפיפיור פורמוסוס. בשנת 980, נוצרים מקרתגו יצרו קשר עם האפיפיור בנדיקטוס השביעי, וביקשו להכריז על יעקב כארכיבישוף. לאו התשיעי הכריז על הבישוף של קרתגו כ"הארכיבישוף והמטרופולין הראשון של כל אפריקה", כאשר בישוף של גומי בביזאקנה (אנ') הכריז על האזור כמטרופולין. בתקופתו של גרגוריוס השביעי, הכנסייה לא הייתה מסוגלת למנות בישוף שבאופן מסורתי היה דורש נוכחות של רק שלושה בישופים אחרים. זה נבע ככל הנראה מרדיפות ואולי כנסיות אחרות שהפסיקו את הקשר עם קרתגו. בשנת 1152, השליטים המוסלמים הורו לנוצרי תוניסיה להתאסלם או להיות מוצאים להורג. הבישופות האפריקאית היחידה שהוזכרה ברשימה ב-1192 שפורסמה על ידי הכנסייה הקתולית ברומא הייתה זו של קרתגו. יש עדויות לנוצרים במקום במאה ה-15, אם כי הם לא היו בקשר עם הכנסייה הקתולית.
ב-19 בדצמבר 1246 מונה הבישוף של מרוקו (אנ') לופה פרננדס דה אין (Lope Fernandez de Ain) לראש כנסיית אפריקה, הכנסייה היחידה שהורשתה רשמית להטיף ביבשת, על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי.
התואר כיום

כיום, הבישופות של קרתגו נותרה ככס בישוף בתואר בלבד (אנ') של הכנסייה הקתולית, אם כי המשרה לא מאוישת. הישות העכשווית המקבילה לגאוגרפיה ההיסטורית בפעילות מתמשכת הוא הבישופות הקתולית של תוניס (אנ'), שהוקמה ב-1884.
לקריאה נוספת

François Decret, Le christianisme en Afrique du Nord ancienne, Seuil, Paris, 1996 (ISBN 2020227746)
Ekonomou, Andrew J. (2007). Byzantine Rome and the Greek Popes: Eastern influences on Rome and the papacy from Gregory the Great to Zacharias, A.D. 590–752. Lexington Books.
Paul Monceaux, Histoire littéraire de l'Afrique chrétienne depuis les origines jusqu'à l'invasion arabe (7 volumes : Tertullien et les origines – saint Cyprien et son temps – le IV, d'Arnobe à Victorin – le Donatisme – saint Optat et les premiers écrivains donatistes – la littérature donatiste au temps de saint Augustin – saint Augustin et le donatisme), Paris, Ernest Leroux, 1920.
ביאורים

↑  מספר יצירות נוצריות מסוף המאה ה-3 מיוחסות באופן פסאודואפיגרפי לדורותאוס מצור. יצירות אלו מתארות את חייהם של השליחים ותלמידיהם, כולל מסורת על ברנבא המתגורר ברומא.
↑  מספר יצירות נוצריות המיוחסות באופן פסאודואפיגרפי להיפוליטוס מרומא.
↑  שליחים מוקדמים של ישו המוזכרים בהבשורה על-פי לוקאס.
↑  שלב במחלוקת הכלקדונית, היה ניסיון ליישב את הנצרות הלא-כלקדונית של סוריה ומצרים עם הנצרות הכלקדונית. הבסיס היה דרישה של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית לגינוי שלושה כתבים אנטי-אלכסנדרוניים מאת שלושה תאולוגים אנטיוכיים מנוחים – תאודורט מקירוס, תאודור ממופאסטיה וחיבא האורפלי שכונו "שלושת הפרקים".
↑  אוסף עצום של כתבי אבות הכנסייה וסופרים כנסייתיים אחרים שיצא לאור על ידי ז'אק-פול מיין בשנים 1841–1855.
↑  בישוף הממונה על דיוקסיה שלא קיימת יותר, אם בשל כיבוש שטח הדיוקסיה על ידי כובש בן דת אחרת (בעיקר מוסלמים), פילוג או שהשטח ניטש.
סלג'וק

| --- | --- |

 לידה:  990 
 פטירה:  1038? (בגיל 48 בערך) Janda, טורקסטן 
 מדינה:  האימפריה הסלג'וקית 
 תפקיד:  מונרך 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
סלג'וק (בטורקית: Selçuk; בערבית: سلجوق) היה אבי המשפחה הסלג'וקית, שהצליחה להשתלט במאה ה-11 על כל שטחי ההשפעה של האימפריה העבאסית והייתה כוח משמעותי בעולם האסלאם עד לעלייתה של האימפריה המונגולית במאה ה-13.
בשנת 1071 לאחר ניצחונם במלחמה מול הביזנטים המשיכו במסע הכיבוש וכבשו את ארץ ישראל וירושלים. שם אסרו על נוצרים להתקרב למקומות הקדושים.
הסלג'וקים היו כוח במזרח התיכון עד לפלישה המונגולית במאה ה-13. סולטנות רום, שישבו באסיה הקטנה המשיכו להיות כוח מקומי עד למאה ה-14.
מקור הסלג'וקים

מקורם של הסלג'וקים מענף הקיניק של הטורקיים האוע'וזיים, אשר במאה ה-8 חיו בפריפריה של העולם המוסלמי, מצפון לים הכספי ולים ארל במדינה של אוגוז יאבגו, בשטחי קזחסטן של היום. במהלך המאה ה-10,  אוגוז (Oghuz) בא במגע הדוק עם ערים מוסלמיות. כאשר סלג'וק, מנהיג החמולה הסלג'וקית, הסתכסך עם יבגו, המנהיג העליון של ה אוגוז (Oghuz), הוא התנתק מחלק הארי של הטורקים אוג'וזים והקים מחנה בגדה המערבית של הנהר סיר-דריא התחתי.
הסלג'וקים מתאסלמים

הסלג'וקים היגרו לחווארזם, ליד העיר ג'נד, שם התאסלמו בשנת 985. חווארזם, בניהולם של בני מאמון, הייתה בשליטה נומינלית של האימפריה הסמאנית.עד שנת 999 נפלו הסמאניד לידי השושלת קארא-ח'אן בטרנס-אוקסאניה, אך שליטי ע'זנה כבשו את האדמות שמדרום לאוקסוס. הסלג'וקים הפכו מעורבים, לאחר שתמכו באמיר הסמניד האחרון נגד הקארה-ח'אניד, במאבק הכוחות הזה באזור לפני שהקימו בסיס עצמאי משלהם.
השושלת הסלג'וקית

השושלת הסֵלג'וּקית הייתה משפחה ממוצא טורקי, שהשתלטה על מרבית עולם האסלאם והרחיבה את גבולותיה. בסיס כוחם של הסלג'וקים היו שבטי האוע'וז שהתאסלמו. הסלג'וקים התקדמו מאזור הערבה האסייתית לתוך עולם האסלאם. בתחילת המאה ה-11 הצליחו הסלג'וקים להכניע ממלכות מוסלמיות אזוריות במרכז אסיה ולבסוף הצליחו להשתלט על כל שטחי ההשפעה של הח'ליפות העבאסית. הסלג'וקים היוו כוח במזרח התיכון עד לפלישה המונגולית במאה ה-13. הסלג'וקים של רום, שישבו באסיה הקטנה, המשיכו להיות כוח מקומי עד למאה ה-14.
עליית השושלת הסלג'וקית > סלג'וק

סלג'וק, שעל שמו נקראת השושלת הסלג'וקית, היה בנו של אציל אוע'וזי בשם דוקאק, שישב ככל הנראה תחת אזור השפעה ח'אזרי, במקום כלשהו בין הוולגה או נהר אורל לבין ימת אראל. סלג'וק עזב את אביו ועבר להתיישב בעיר ג'אנד, עיר שוק, הממוקמת בגבול בין הערבה האסייתית לבין מרכז אסיה המוסלמית. סלג'וק מת בשיבה מופלגת, לפי האגדה בגיל 107, וככל הנראה התאסלם מאוחר בחייו יחד עם בניו, בערך באותו זמן בו התאסלמו הקראח'אנים.