3096 ימים
עלילה

בסצנת הפתיחה, נטשה הקטנה מבלה עם אביה ורוקדת על שולחן בבר, לגאוותו של האב השתוי. למחרת בבוקר, האם מעירה את נטשה לבית הספר, ומאחר שהילדה מתקשה לקום, היא מבינה שנטשה שוב בילתה עם אביה, והילדה משקרת ומכחישה. בתגובה, האם סוטרת לה ומתנצלת מיד, אך נטשה הנעלבת יוצאת מהבית והולכת לבדה לבית הספר בפעם הראשונה, לאחר שתמיד אמה הסיעה אותה.
בדרכה לבית הספר, נטשה עוברת ליד רכבו של וולפגנג החונה בשולי הכביש, ומן הרכב יוצא בעליו, מתנפל עליה וגורר אותה לרכב. ילדה שעוברת במדרכה ממול, עדה למתרחש. וולפגנג נוסע לביתו, מכניס את נטשה כשהיא מורדמת לחדרון שבמרתף הבית, ונועל אותה שם. בלילות הראשונים, לאחר שנטשה מבינה שהחוטף לא מתכוון לשחרר אותה, היא מבקשת מוולפגנג לקרוא לה סיפור ולתת נשיקה לפני השינה, כפי שהורגלה בביתה. בלילה השלישי, וולפגנג קורא לה את המעשייה "הנסיכה והאפון", כאנלוגיה למצבה של הילדה הכלואה.
בזמן שאמו וסבתו מבקרות אצלו, מגיעים לבית שוטרים העוסקים בסריקות אחר נטשה וחוטפה, משום שהרכב שלו מתאים לתיאור שבידי המשטרה. מאחר שהסבריו מניחים את דעת השוטרים ודבר אינו מחשיד אותו, הם עוזבים את שטח הבית. וולפגנג מתעלל בנטשה נפשית, לא מאפשר לה לצאת מהחדר בו כלא אותה ומשקר לה שהוריה לא מוכנים לשלם עבורה דמי כופר. הוא מרעיב את נטשה המתחננת למזון ולשתיה, אותם היא מקבלת בתמורה לציות וכניעה מוחלטת. וולפגנג מתקין אינטרקום שבאמצעותו הוא יכול לשמוע את כל המתרחש בחדר המסתור של נטשה ולדבר אליה. במשך מספר שנים הוא צועק באינטרקום "צייתי לי, צייתי לי". מדי פעם היא מתנגדת, מתמרדת, מתחננת לשוב הביתה ומתכססת תכסיסים כדי לאלץ את וולפגנג להוציאה החוצה, אך ללא הצלחה.
כעבור ארבע שנים, נטשה בת 14, צנומה מאוד וחלשה. בשנים שחלפו מיום חטיפתה, נטשה לומדת מספרי הלימוד שהיו בילקוטה כאשר נחטפה. היא מקבלת את המחזור החודשי הראשון שלה ומדממת בחדרה, וולפגנג מתיר לה לראשונה לצאת מהחדר ולהתקלח באמבטיה הביתית שבקומה מעל, אך מאיים עליה שלא תנסה לברוח, כי כל הפתחים ממולכדים בחומרי נפץ. מאז, וולפגנג מתיר לה לצאת מדי פעם מהמסתור ולעלות אל הבית.
בערב חג המולד, נטשה שואלת את וולפגנג לשלום משפחתה והוא עונה לה שהמשפחה מתה, היא שייכת לו כי הוא יצר אותה, והיא איננה עוד נטשה. וולפגנג מחליט לשנות את שמה, והיא בוחרת בשם 'ביביאנה', ובקיצור – "ביבי", ואז הוא מגלה לה לראשונה את שמו הפרטי. מאז ולאורך הסרט, וולפגנג קורא לה "ביבי". השניים מתחילים לבנות חדר חדש בעליית הגג, וולפגנג משתף את נטשה בעיצוב החדר. בינתיים, הוא מתחיל לקחת אותה לחדרו לישון איתו בלילות, והם שוכבים זה לצד זה בתנוחת כפיות כאשר ידה האחת אזוקה באזיקון לידו של וולפגנג. יום אחד, וולפגנג קונה חבילת קונדומים. בערב הוא יוצא למועדון לילה, רוקד עם בחורה הנצמדת אליו ומגרה אותו מינית, אך הוא דוחה אותה, ממהר אל ביתו, ואונס את נטשה בפעם הראשונה. מיד לאחר האונס, וולפגנג נעתר לבקשתה של נטשה לצאת לטייל בגינת הבית. היא מבינה שהתלות ביניהם היא הדדית, מתגרה בו על כך ומעוררת את זעמו. מהיום שלמחרת, ההתעללות שלו בה מחריפה: הוא מאלץ אותה לעסוק בעבודות בית שחורות כשהיא עירומה, לשרת אותו, להכין ולהגיש לו אוכל, הכול תוך מכות וגערות, כשהוא אוסר עליה לאכול איתו.
וולפגנג קונה לנטשה בגדים ונעלי עקב, ולוקח אותה לקנות חומרי בניין עבור החדר החדש. נטשה מתבוננת בכמיהה באנשים החופשיים ברחוב, אך וולפגנג מאיים שהוא חמוש באקדח ואם תנסה לברוח או להזעיק עזרה הוא יירה בה ובכולם. בחנות היא מזהה הזדמנות לברוח, אך שומעת לראשונה בחייה קריאות ברמקול לעובדי החנות, מדמה שהרמקולים קוראים "צייתי לי" כפי שוולפגנג נוהג לעשות, ולא מנצלת את ההזדמנות.
כאשר החדר החדש מוכן, הם נכנסים למיטה, נטשה שואלת אותו מדוע בחר דווקא בה והוא מספר לה שראה אותה בבית קפה עם אמהּ, וחיוכה משך אותו. מתמונת פלאשבק מתברר שוולפגנג עקב אחרי נטשה הקטנה ותכנן את החטיפה מראש. הוא מתאר באוזניה כיצד חפר ובנה את החדרון במרתף במשך עשרה חודשים, מחודש יוני עד מרץ, מועד חטיפתה. באותו לילה, נטשה חווה אורגזמה לראשונה. היא כועסת על עצמה ומנסה להתאבד על ידי שריפת נייר טואלט בחדרה, כדי למות משאיפת עשן. ברגע האחרון היא מכבה את האש, מפזרת את העשן ומרססת את חלל החדר במטהר אוויר, אך וולפגנג נכנס ומגלה את ניסיון ההתאבדות, מכה אותה ואומר שלעולם לא ישחרר אותה, והיא עונה לו "אם כך, אחד מאיתנו חייב למות". אחרי המקרה, נטשה מוסיפה חלק ליומן שהיא כותבת על-גבי פיסות נייר טואלט שאותן היא מגלגלת ומחביאה בתוך קופסת משחק. ביומן היא מפרטת ומונה את המכות שהוא מכה אותה בראש, בבטן ובבעיטות ברגליה.
בחורף האחרון לשבייה, וולפגנג יוצא לטיול סקי ומצרף את נטשה. כשהם באתר הגלישה, נטשה מנסה לברוח (תמונות מסצנה זו נכללות בפרולוג לסרט): היא ניגשת לאישה זרה בשירותים בעוד וולפגנג משגיח מבחוץ, מזדהה בפני האישה, אך לצערה, זו תיירת רוסייה שאינה מבינה את רצונה. כאשר יוצאת התיירת מהשירותים, וולפגנג שומע אותה פונה לחברתה ברוסית ומזכירה את השם "נטשה". הוא מבין שנטשה ניסתה לבקש עזרה, ומתנפל עליה במכות נמרצות ברכבו עם חזרתם מהטיול.
ביום הולדתה ה-18 של נטשה, השניים חוגגים. וולפגנג נותן לה שמלה חדשה במתנה, והם רוקדים, אך היא מעולם לא למדה לרקוד, וולפגנג מדריך אותה. אחרי זמן מה, השניים עובדים בגינה, ושכנה הגוזמת את הגדר החיה שלה, רואה אותם ומשוחחת עם וולפגנג, אך פעם נוספת, נטשה לא מנצלת את ההזדמנות להיחלץ.
בסיומה של העלילה, וולפגנג מתכוון למכור את מכוניתו ומורה לנטשה לעזור לו לנקות את המכונית עם שואב אבק, כשהיא לבושה בשמלת יום ההולדת שלה. הוא מקבל שיחת טלפון הנוגעת למכירת המכונית ומתרחק מנטשה. היא מבחינה בשער החנייה הפתוח ונמלטת מחצר ביתו של וולפגנג. נטשה מגיעה לגינה של קשישה ומציגה את עצמה, והקשישה מזמינה את המשטרה. השוטרים מגיעים, מתחקרים את נטשה, ולאחר שהיא מזדהה בשמה, הם מחזירים אותה להוריה המגיעים יחד לתחנת המשטרה. לאחר שוולפגנג רואה שנטשה ברחה, הוא מבין שדינו נחרץ, רץ לעבר פסי רכבת, נשכב עליהם בראותו קטר מתקרב, ומתאבד.
בסצנת הסיום, נטשה נוסעת במכונית עם הוריה, וברקע נשמע מונולוג שלה: "זה היה ברור: רק אחד מאיתנו ישרוד, ובסוף זו הייתי אני, לא הוא".