הרמן גרבה
פעולות ההצלה של גרבה

בחודש אוגוסט 1941, לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות, נשלח גרבה מטעם החברה בה עבד לעיר לבוב במערב אוקראינה על מנת לגייס ולפקח על קבוצות עובדים שיבצעו עבודות בנייה ושיפוץ מבנים, שהיו חיוניים לאחזקת מסילות הברזל באזור, עבור הנהלת רכבות הרייך - ה"דויטשה רייכסבאן".
בספטמבר 1941 הגיע גרבה לעיר זדולבונוב בחבל ווהלין במערב אוקראינה, שם הקים את המשרד הראשי של החברה, ומשם ניהל רשת של סניפים ברחבי ווהלין. בכל סניפי החברה בווהלין העסיק יהודים, גברים ונשים, שמספרם הגיע ל-5,000. במשרדו הראשי בזדולבונוב העסיק כ-30 פקידות יהודיות. יחסו לעובדיו היהודים היה יחס טוב ותומך. בהשפעתו גילו גם מנהלי העבודה הגרמנים והפולנים בסניפיו יחס דומה לעובדים היהודים.
ככל שהתרבו הרדיפות, ההתעללויות והרציחות של היהודים, הפך יחסו של גרבה לעובדיו היהודים וליתר יהודי ווהלין, ליחס מגונן והוא החל בפעולות שתדלנות והצלה. בווהלין, אשר עד לפלישת הנאצים לברית המועצות ב-22 ביוני 1941, נכללה בתחומי פולין, חי מיעוט פולני של אנשי מִנהל ועסקים. יחס האוקראינים לפולנים היה שלילי. הרמן גרבה התייחס גם לפולנים באהדה ולכן הורתה מפקדת תנועת המחתרת הפולנית, ארמייה קריובה (צבא המולדת), אשר ככלל לא גילתה יחס חיובי ליהודים, להגן על גרבה ולסייע לו בפעולותיו להצלת יהודים. באופן זה נעזרו עובדיו של גרבה בקבלת תעודות "אריות" של פולנים כביכול והודות לכך ניצלו חייהם.
גרבה הצליח ליצור לעצמו מעמד רב השפעה אצל גאורג מרשל (Georg Marschall), מפקד המחוז הנאצי (גר') של זדולבונוב וכן בחוגי השלטון הנאצי בעיר רובנו, ששימשה כבירה המנהלית של אוקראינה הכבושה ובה שכן מטהו של המושל הנאצי (אנ') אריך קוך. הוא הציג עצמו כמבצע עבודות חיוניות עבור הוורמכט ובכך תורם לניצחון גרמניה במלחמה. את השפעתו ניצל להתערבות לטובת היהודים. הוא הצליח לבטל מס גולגולת וכופר מזון שהוטלו על יהודי זדולבונוב וגם להקטין קנסות רבים שהוטלו על הציבור היהודי.
השמדת יהודי ווהלין החלה במאי 1942. בשלב הראשון חוסלו ונרצחו האנשים שהוגדרו על ידי הנאצים כבלתי מועילים. בשלב השני, שהחל באמצע יולי, חוסל הגטו של הבירה המנהלית רובנו.
ב-11 ביולי 1942 ביקר את גרבה במשרדו, מנהלו הגרמני מרובנו ומסר לו כי ב-13 ביולי תתבצע ה"אקציה" - הובלתם של יהודי רובנו להשמדה. לגרבה היו 112 עובדים יהודים שהתגוררו בגטו רובנו. הוא הורה להם לצאת מיד לחופשה ולשוב ב-13 בחודש. מפיהם של עובדים אלה נודע ליודנראט של רובנו דבר האקציה המתקרבת, ובגטו פשטה בהלה. אנשי היודנראט פנו למפקד האס דה (מנגנון המודיעין של האס אס) ברובנו, והלה הכחיש בתוקף כי עומדת להתקיים אקציה, אך חשדו התעורר והוא החל לחקור מאין דלף הסוד. העקבות הובילו לגרבה, וכתגמול אסר הנאצי את עובדיו הפולנים של גרבה. עקב ההכחשה התקיפה של הנאצי כי עומדת להתחולל אקציה, החזיר גרבה לעבודה את עובדיו היהודים מרובנו ועובדיו הפולנים שוחררו. ב-13 לחודש, אך הגיע גרבה למשרדו, התקשר אליו מפקד המחוז הנאצי של רובנו וגילה לו כי האקציה תתחולל באותו יום בשעה 10 בלילה. גרבה דרש ממנו תעודה בכתב המגינה על עובדיו היהודים מפני החיסול. בתעודה נאמר:
מצויד בתעודה זו, חש גרבה באותו ערב לרובנו ונכנס ללוע הארי. כשאקדח שלוף בידו נעמד לשמור על עובדיו מפני התנכלות אנשי המיליציה האוקראינים שעסקו בריכוז היהודים כדי להובילם להשמדה. גרבה היה עד ראייה למתרחש. היות שנודע ליהודי רובנו מראש על החיסול הקרב, היו בגטו גילויי התנגדות נואשים.
לימים, כשהעיד על חיסול הגטו בפני בית הדין הבינלאומי בנירנברג, תיאר את האירוע:
התנגדות נואשת זו באה לאחר שיהודי רובנו הבינו, בזכותו של גרבה, כי האקציה מתקרבת ולכן יכלו לנקוט בצעדי התנגדות, דלים ככל שהיו.
מאוחר בלילה ציווה מפקד ה-אס דה ברובנו על גרבה להוציא את עובדיו היהודים מן הגטו עד הבוקר. גרבה לא חיכה לבוקר והצעיד 150 יהודים ברגל בלילה לזדולבונוב, הרחוקה בכמעט 5 ק"מ מרובנו, כשהוא צועד בראשם ואקדחו השלוף בידו.
גרבה לא היה רק בבחינת צופה מן הצד ברציחות, אלא, ממניעים מצפוניים ומוסריים, נקט פעולות הצלה אקטיביות. הוא עשה מאמצים להעסיק בחברה מספר רב ככל האפשר של יהודים, בטענה כי הוא מבצע עבודות חיוניות למאמץ המלחמה הגרמני. גרבה קיבל לביצוע מספר רב יותר של משימות מזה שהיה נחוץ למעשה לחברה לבצע, והעסיק בביצוען מספר רב יותר מן הדרוש של עובדים יהודים. ככל שעשה מאמצים רבים יותר להציל את עובדיו היהודים ובני משפחותיהם, הוא לא היסס מלהשתמש לשם כך ברכושו ובהמשך אף לסכן את חייו.
בשלב השלישי של חיסול יהודי ווהלין, בחודשי אוגוסט - אוקטובר 1942, בוצע החיסול הרצוף והעיקרי של יהדות ווהלין בערים השונות במקביל.
ב-5 באוקטובר 1942 נוכח הרמן גרבה לראות במו עיניו את רציחתם, בירי לתוך בורות, של יהודי העיר דובנו. לימים ימסור על כך עדות מטעם התביעה במשפטם של הרוצחים.
יהודי זדולבונוב והערים הסמוכות לה, אוסטראה ומיזוץ', היו האחרונים לחיסול ונשארו בחיים עד אמצע אוקטובר וזאת הודות לגרבה, אשר ידע כבר על הגורל הצפוי להם, ויעץ לראשי היודנראט ביישובים אלה לשחד את הגרמנים, כשבמקביל גם השתדל למענם בפני הגרמנים בנימוק שעליו לבצע באמצעות היהודים עבודות בניין, החשובות להפעלת צומת הרכבות של זדולבונב, החיונית לוורמכט. פעולות אלו הצליחו לדחות את חיסול היהודים בשלושה יישובים אלה עד כמה שיכול, עד שנגמרו אפשרויותיו. שלושה יישובים אלה היו האחרונים לחיסול באמצע אוקטובר 1942.
כשהחל חיסול גטו זדולבונוב, צייד הרמן גרבה 25 מעובדיו בתעודות "אריות" והעביר אותם במכוניתו הפרטית, במספר דילוגים, תוך סכנת נפשות לו ולהם, לעיר פולטבה המרוחקת מאות קילומטרים מזרחה, בה הקים מכספו סניף לחברה, שלא הייתה לו כל תכלית מעשית מלבד לשמש מחסה לעובדיו היהודים, ועם התקדמות הצבא האדום מערבה הם שוחררו.
בעקבות פעולותיו של גרבה, החלו להתעורר שאלות בהנהלת החברה והוא נקרא לזולינגן כדי להעמידו לדין באשמת מעילה, אך בינתיים התמוטטו קווי הגרמנים באוקראינה וגרבה, עם צוות עובדי משרדו היהודים, פנה מערבה לוורשה ומשם לחבל הריין. בספטמבר 1944 ערק גרבה עם כעשרים בני חסותו היהודים, אל מעבר לקווי האמריקאים. גרבה, שעבד כמהנדס בבניית הביצורים בגבולה המערבי של גרמניה בשנים 1938 - 1941, סיפק לכוחות האמריקאים מידע חיוני עליהם.
לקראת סיום המלחמה בחורף 1945 ולאחר סיומה עד לסתיו 1946, הועסק גרבה על ידי התביעה הצבאית האמריקאית בהכנת האישומים לקראת פתיחת משפטם של פושעי המלחמה הנאצים בנירנברג.