stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגיבורים של הוגאן
סקירה כללית

הסדרה מתרכזת בקולונל רוברט הוגאן המשרת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית וצוות המומחים שלו שהם שבויי מלחמה במלחמת העולם השנייה. העלילה מתרחשת בחורף הקבוע במחנה סטאלג 13 (אנ') הבדיוני ממש מחוץ להמלבורג בגרמניה הנאצית, אם כי הפרטים בתוכנית אינם עולים בקנה אחד עם המחנה האמיתי והמיקום של העיר בפרנקוניה.
כשהקבוצה הוקמה בפיקודו של הוגאן, הם קיבלו את הפקודות הבאות: "אתם תסייעו לאסירים נמלטים, תשתפו פעולה עם כל הכוחות הידידותיים ותשתמשו בכל אמצעי כדי להטריד ולפצוע את האויב". הוגאן מדקלם את הפקודות הללו מילה במילה מהזיכרון בפרק "The Collector General" בעונה ה-3. בהתאם לפקודות אלה, הקבוצה משתמשת במחנה בחשאיות כדי לרגל ולחבל ובנוסף לעזור לשבויי בעלות הברית שנמלטו ממחנות אחרים דרך רשת סודית של מנהרות הפועלות תחת חוסר הכשירות של המפקד קולונל קלינק ומפקד המשמר שלו, סמל שולץ.
האסירים משתפים פעולה עם קבוצות התנגדות (שנקראות ביחד "המחתרת"), עריקים, מרגלים, מרגלים נגדיים וקצינים גרמנים לא נאמנים. האסירים לפעמים משחדים או סוחטים קצינים גרמנים נאמנים כדי לתמרן את מעשיהם. תחת הנהגתו של הוגאן, האסירים גם מתכננים תוכניות כמו ביקור של סמל קרטר במחנה כשהוא מחופש לאדולף היטלר כהסחת דעת, או חילוץ סוכן תנועת ההתנגדות הצרפתית ממפקדת הגסטפו בפריז.
לקולונל קלינק יש רקורד מבצעי מושלם כמפקד המחנה, שכן אף אסיר לא נמלט בהצלחה במהלך כהונתו. הוגאן ואנשיו מסייעים בשמירה על המצב הזה כדי שיוכלו להמשיך בפעולותיהם החשאיות ללא התערבות אקטיבית של הצבא הגרמני.
בהתחשב ברקורד של קלינק, ובעובדה שבעלות הברית לעולם לא יפציצו מחנה שבויים, נראה שסטאלג 13 הוא מיקום מאוד בטוח. כתוצאה מכך, הגרמנים מרבים להשתמש במחנה לפגישות של דרגים בכירים, כדי להסתיר אנשים חשובים ולפתח פרויקטים סודיים. זה מביא את האסירים למגע עם נציגים חשובים רבים, מדענים, מרגלים, קצינים בכירים, וכמה מפרויקטי הנשק המתוחכמים והסודיים ביותר של גרמניה כמו הוונדרוואפה ותוכנית הגרעין של גרמניה הנאצית, אותם מנצלים האסירים במאמציהם להפריע למאמץ המלחמתי הגרמני.
סקירה כללית > מיקום

הסדרה מתרחשת במחנה סטאלג 13 הבדיוני, מחנה שבויים של בעלות הברית. כמו מחנה סטאלג 13 (אנ') ההיסטורי, הוא ממוקם ממש מחוץ לעיירה בשם המלבורג, אם כי מיקומו בפועל הוא בדיוני. בפרק "Killer Klink" בעונה ה-2, סמל שולץ מציין כי המחנה נמצא במרחק של 106 ק"מ מביתו בהיידלברג בטיסה ישירה; זה משקף היטב את המרחק הישיר של היידלברג מהמלבורג האמיתית. הסדרה משלבת מספר סגנונות כתיבה שהיו פופולריים בשנות ה-60: סדרות על "תקופת המלחמה", סדרות על "מרגלים" ו"קומדיית המחנה".
אף על פי שבמציאות המלבורג נמצאת עמוק בפנים הארץ בפרנקוניה, כמה פרקים בעונה הראשונה ממקמים את המחנה קרוב יותר לים הצפוני (אולי כדי להפוך את הבריחות המוצלחות לאנגליה להגיוניות יותר). בפרק "Anchors Aweigh, Men of Stalag 13" בעונה הראשונה, מציין קולונל קלינק שהמחנה נמצא במרחק של 97 ק"מ מהים הצפוני; שלושה פרקים קודם לכן, הוא ציין שהחוף נמצא במרחק של 8 ק"מ בלבד. כדי לסבך את העניינים עוד יותר, מוזכר לעיתים קרובות כי העיר הגדולה הקרובה ביותר למחנה היא דיסלדורף, שגם היא די עמוקה בפנים הארץ ובמרחק אווירי נמצאת כ-253 ק"מ מהמלבורג האמיתית.
במחנה יש 103 שבויים במהלך העונה הראשונה, אך המספר גדל עד סוף הסדרה. למעט אסירים יש תפקידים משמעותיים בקווי העלילה מלבד צוות השחקנים.
בסטאלג 13 תמיד יש שלג. מעבר להעברת המסר של סביבה קיצונית, זה הקל במניעת בעיות בהמשכיות הסדרה ואף אפשר להציג את הפרקים בכל סדר. בפרקים שבבירור לא קרו במהלך החורף, כמו "D-Day at Stalag 13", לא צילמו שום סצנה בסט החיצוני או שנזהרו לא להציג שום שלג.
דמויות

בוב קריין (אנ') בתור קולונל רוברט הוגאן, קצין השבויים הבכיר ומנהיג האנשים במחנה השבויים. הוא משתמש בשנינותו ובכושר ההמצאה שלו כדי לחבל ולהשיג מידע צבאי. התפקיד הוצע לקריין לאחר שהופיע בתוכניות טלוויזיה שונות בתפקיד "השכן".
ורנר קלמפרר (אנ') בתור קולונל וילהלם קלינק, מפקד מחנה השבויים. הוא כלל לא מודע למבצע של הוגאן וגאה שלמחנה יש רקורד מושלם של אי-בריחה בפיקודו. בחיים האמיתיים, קלמפרר היה בן לאב יהודי, המנצח אוטו קלמפרר; קלמפרר סיפר כי "היה לי תנאי אחד כשקיבלתי את התפקיד: אם אי פעם יכתבו קטע שקולונל קלינק ייצא בו גיבור, אני עוזב את התוכנית".
ג'ון באנר (אנ') בתור סמל הנס שולץ, הסמל של המחנה. הוא אדם מגושם וחסר כישרון, אך חביב ביותר, שלעיתים קרובות מסר מידע לאסירים עבור שוחד או בישול הגורמה של רב"ט לבו. לא פעם הוגאן ואנשיו זממו או ביצעו את פעולותיהם החתרניות לעיני שולץ, בידיעה שלעולם לא ידווח עליהם מחשש שייענש או יישלח להילחם בחזית הרוסית על כך שהתיר פעילות כזו במשמרתו. באנר נולד להורים יהודים ובאמת שירת כסמל במהלך מלחמת העולם השנייה, אך בצבא האמריקני.
רוברט קלארי בתור רב"ט לואי לבו, שף גורמה וצרפתי פטריוטי, מכונה לעיתים קרובות "הג'וק" על ידי קלינק ושולץ. קלארי היה יהודי בחיים האמיתיים וגורש למחנה ריכוז נאצי, אך שרד על ידי שימוש בכישרונו בשירה ובריקוד. קלארי אמר בריאיון ללוס אנג'לס טיימס, "לשיר, לבדר ולהיות במצב בריאותי טוב בגילי, זו הסיבה ששרדתי. הייתי מאוד לא בוגר וצעיר ולא ממש הבנתי את הנסיבות בהן הייתי... אינני יודע אם הייתי שורד לו אכן ידעתי".
ריצ'רד דוסון (אנ') בתור רב"ט פיטר ניוקירק, איש התחבולות של הקבוצה, קוסם, כייס, זייפן, סוכן הימורים, חייט, פורץ מנעולים ומפצח כספות. הוא חייט מיומן ואחראי על הכנת מדים לשבויי המלחמה המתחזים לחיילים גרמנים. לפי הדיווחים, תפקידו של דוסון כחייל בסרט "מלך עכברוש" היה הסיבה שהוא קיבל את התפקיד בסדרה.
אייבן דיקסון (אנ') בתור סמל-ראשון ג'יימס קינצ'לו (עונות 1–5), האחראי ליצירת קשר עם המחתרת ברדיו. הליהוק של דיקסון, או כל שחקן אפרו-אמריקאי, כדמות משנה שהוצגה בצורה חיובית היה צעד חשוב עבור תוכנית טלוויזיה באמצע שנות ה-60. דיקסון עזב את התוכנית לפני העונה האחרונה והוחלף על ידי קנת וושינגטון בתור סמל ריצ'רד בייקר, עוד דמות אפרו-אמריקאית אבל עם תפקיד פחות בולט.
לארי הוביס (אנ') בתור הסמל הטכני אנדרו קרטר, תותחן המומחה בכימיה וחומרי נפץ. הוא מייצר מטעני חבלה לפי הצורך. הוביס הופיע בפרק הפיילוט כדמות אחרת, אך הפך לדמות קבועה לאחר הפיילוט.
קנת' וושינגטון (אנ') בתור סמל ריצ'רד בייקר (עונה 6). קיבל על עצמו את תפקידו של סמל קינצ'לו לאחר שאיוואן דיקסון עזב את הסדרה. עם מותו של רוברט קלארי ב-16 בנובמבר 2022, וושינגטון הפך לשחקן האחרון ששרד מצוות השחקנים של "הגיבורים של הוגאן".
עונות

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | ‏ 32 | ‏ 32 | ‏ 17 בספטמבר 1965 | ‏ 29 באפריל 1966 |
|  | 2 | ‏ 30 | ‏ 30 | ‏ 16 בספטמבר 1966 | ‏ 7 באפריל 1967 |
|  | 3 | ‏ 30 | ‏ 30 | ‏ 9 בספטמבר 1967 | ‏ 30 במרץ 1968 |
|  | 4 | ‏ 26 | ‏ 26 | ‏ 26 בספטמבר 1968 | ‏ 22 במרץ 1969 |
|  | 5 | ‏ 26 | ‏ 26 | ‏ 26 בספטמבר 1969 | ‏ 27 במרץ 1970 |
|  | 6 | ‏ 24 | ‏ 24 | ‏ 20 בספטמבר 1970 | ‏ 4 באפריל 1971 |
היסטוריית שידורים

ימי שישי ב-8:30–9:00. ב-CBS‏: 17 בספטמבר 1965 – 7 באפריל 1967; 26 בספטמבר 1969 – 27 במרץ 1970
ימי שבת ב-9:00–21:30. ב-CBS‏: 9 בספטמבר 1967 – 22 במרץ 1969
ימי ראשון ב-7:30–20:00. ב-CBS‏: 20 בספטמבר 1970 – 4 באפריל 1971
הפקה > מיקומים

הסדרה "הגיבורים של הוגאן" צולמה בשני מיקומים. סצנות פנימיות צולמו באולפני Desilu (אנ'), בעונות 1–4, ולאחר מכן אולפני Cinema General בעונות 5 ו-6, שהיו ממוקמים בהוליווד. סצנות חיצוניות צולמו במגרש האחורי של RKO Forty Acres‏ (אנ'). המיקום של RKO Forty Acres היה בלוס אנג'לס רבתי. המפיקים היו צריכים לדאוג לשמר את האפקט שתמיד היה חורף מושלג, דבר לא רגיל בדרום קליפורניה החמה אבל רגיל בחורף הגרמני. השחקנים נאלצו ללבוש בגדים חמים ולהעמיד פנים שקר להם.
אף על פי שמעולם לא ירד שלג על הסט ומזג האוויר היה נראה שמשי, היה שלג על הקרקע וגגות הבניינים, וקרה על החלונות. מעצבי התפאורה יצרו את האשליה של שלג בשתי דרכים: השלג במהלך העונות הראשונות היה עשוי ממלח. בעונה הרביעית, מפיקי התוכנית מצאו פתרון קבוע יותר ובעל עלות נמוכה יותר, תוך שימוש בצבע לבן כדי לתת אשליה של שלג. בעונה השישית והאחרונה, עם תקציב קטן יותר, רוב השלג על הסט היה עשוי מצבע.
לאחר שהסדרה הסתיימה ב-1971, התפאורה נותרה עומדת עד שנהרסה ב-1974 בסצנת הסיום של Ilsa, She Wolf of the SS (אנ').
הפקה > מוזיקת הנושא

מוזיקת הנושא הולחנה על ידי ג'רי פילדינג (אנ'), שהוסיף מילים לאלבום השירים של הסדרה – "Hogan's Heroes Sing The Best of World War II" – אלבום הכולל את דיקסון, קלארי, דוסון והוביס שרים שירי מלחמת העולם השנייה; שהופיעו גם באלבום "Bob Crane, His Drums and Orchestra, Play the Funny Side of TV"‏. בוב קריין שהיה מתופף מומחה, ניגן בתופים בהקלטת האלבום.
הפקה > ליהוק

השחקנים ששיחקו את ארבעת התפקידים הגרמניים הגדולים – ורנר קלמפרר (אנ') (קלינק), ג'ון באנר (אנ') (שולץ), ליאון אסקין (אנ') (גנרל בורקהלטר), והווארד קיין (אנ') (מייג'ור הוכשטטר) – היו כולם יהודים. למעשה, קלמפרר, באנר ואסקין ברחו מהנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה; קיין, ששם הולדתו היה כהן, היה אמריקאי. רוברט קלארי, יהודי צרפתי שגילם את לבו, היה שלוש שנים במחנה ריכוז, שם קעקעו את מספר זהותו על זרועו – "A-5714"; הוריו ובני משפחה נוספים נספו במחנה. כמו כן, באנר הוחזק במחנה ריכוז לפני המלחמה ומשפחתו נספתה במהלך המלחמה. אסקין היה גם במחנה ריכוז צרפתי לפני המלחמה והוריו הועברו בתחילה לטרזיינשטט, לאחר מכן לאושוויץ ונספו בלובלין. שחקנים יהודים נוספים, כגון הרולד גולד (אנ') והרולד סטון (אנ'), הופיעו רבות כשגילמו גנרלים גרמנים.
בשנת 1933 קלמפרר, בנו של המנצח אוטו קלמפרר, ברח מגרמניה הנאצית עם משפחתו. במהלך הפקת הסדרה, הוא התעקש שהוגאן תמיד ינצח מול שוביו הנאצים, אחרת לא ישחק את תפקידו של קלינק. הוא הגן על תפקידו בטענה "אני שחקן. אם אני יכול לשחק את ריצ'רד השלישי, אני יכול לשחק נאצי". באנר ניסה לסכם את הפרדוקס של תפקידו באומרו "מי יכול לשחק נאצים טוב יותר מאיתנו היהודים?". קלמפרר, באנר, קיין, גולד ואסקין שירתו כולם בכוחות המזוינים של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה האמיתית: באנר ואסקין בגיס האווירי של צבא ארצות הברית, קיין בצי ארצות הברית, גולד בצבא ארצות הברית, וקלמפרר ביחידת הבידור של צבא ארצות הברית (אנ'). קלמפרר שיחק בעבר בתפקיד נאצי: ב-1961 הוא שיחק את אמיל האן השבוי בסרט משפטי נירנברג, וגם באותה השנה כיכב כדמות הראשית בדרמה מבצע אייכמן (אנ'), שבה הופיע גם באנר בתפקיד משנה.
הפקה > שידור הסדרה בגרמניה – Ein Käfig voller Helden

למרות הצלחתה הבין-לאומית של הסדרה כפארודיה על הנאצים, הסדרה לא הייתה מוכרת בטלוויזיה הגרמנית במשך עשרות שנים בגלל מחסום השפה – אף אחת מהדמויות לא דיברה גרמנית מלבד כמה מילים בודדות – והעובדה הברורה שגילום נאצים בטלוויזיה הגרמנית – אפילו מבחינה קומית – היה נקודה כואבת במשך שנים רבות.
מפיצת הסרטים הגרמנית KirchGruppe (אנ') רכשה את זכויות השידור של הסדרה אך תחילה לא שידרה אותה מחשש שהיא תפגע בצופים; בשנת 1992 "הגיבורים של הוגאן" שודרה סוף סוף בטלוויזיה הגרמנית בפעם הראשונה, אך התוכנית לא הצליחה לתפוס את הצופים עקב בעיות בסנכרון שפתיים. עם זאת, לאחר שכתוב הדיאלוג כדי לגרום לדמויות להיראות מטופשות עוד יותר, כך שהצופים יבינו שהדמויות הן קריקטורות, התוכנית הפכה למצליחה יותר.
הסדרה שודרה לראשונה בשם אחר, המתורגם בערך כ'תיל ועקבים', אך במהרה שונה שמה, באופן קצת יותר גחמני בגרמנית, ל-"Ein Käfig voller Helden" ("כלוב מלא גיבורים"), כדי להפוך אותה ליותר קליטה לצופים הגרמנים. הדמויות של קלינק ושולץ קיבלו דיאלקטים סקסוניים ובוואריים כבדים, כדי להשתמש בסטריאוטיפים אזוריים על מנת להדגיש את התפיסה שהם דמויות קומיות. דמות מקורית שלא נראתה במהלך הסדרה – "Frau Kalinke" – הוצגה כגברת הניקיון והפילגש של קלינק, אותה תיאר כמי שמבצעת את רוב תפקידי הניקיון שלה בעירום.
בעיות משפטיות

כותבי המחזה "סטלאג 17" משנת 1951, סיפור שבויים ממלחמת העולם השנייה שהפך לסרט עלילתי ב-1953 על ידי סרטי פרמאונט, תבעו את חברת ההפקות של בינג קרוסבי, מפיק התוכנית, בגין הפרה. התביעה שלהם לא צלחה. בעוד שחבר המושבעים הצביע לטובת התובעים, השופט הפדרלי החליט נגד ההחלטה שלהם. השופט מצא "הבדל בולט במצב הרוח הדרמטי של שתי היצירות".
בשנת 2012 נקבע דיון בוררות כדי לקבוע אם ברנרד פיין (אנ') ואלברט ראדי (אנ'), יוצרי התוכנית, העבירו את הזכות ליצירת סרט של "הגיבורים של הוגאן" לחברת ההפקות של בינג קרוסבי יחד עם זכויות הטלוויזיה או שמא שמרו לעצמם את הזכויות לסרטים. בשנת 2013 פיין, דרך עזבונו, ורודי רכשו את סרט ההמשך וזכויות נפרדות אחרות של "הגיבורים של הוגאן" ממארק קיובן באמצעות בוררות, ותוכנן סרט המבוסס על התוכנית.
פרסים

"הגיבורים של הוגאן" זכתה בשני פרסי אמי מתוך שתים עשרה מועמדויות. שתי הזכיות היו עבור ורנר קלמפרר על הופעה יוצאת דופן של שחקן בתפקיד משנה בקומדיה, בשנים 1968 ו-1969. קלמפרר קיבל מועמדויות באותה קטגוריה בשנים 1966, 1967 ו-1970. המועמדויות האחרות של הסדרה היו לסדרות הקומדיה המצטיינות ב-1966, 1967 ו-1968; בוב קריין על ביצוע מתמשך יוצא מן הכלל של שחקן בתפקיד ראשי בסדרה קומית בשנים 1966 ו-1967; ניטה טלבוט (אנ') על הופעה יוצאת דופן של שחקנית בתפקיד משנה בקומדיה ב-1968; וגורדון אוויל (אנ') על צילום ב-1968.
המפיקים של "הגיבורים של הוגאן" זכו לכבוד בטקס פרס NAACP Image הראשון, שהוענק באוגוסט 1967, אחת משבע תוכניות טלוויזיה ושתי תוכניות חדשות שזכו להכרה בזכות "קידום תדמית השחור". בין זוכי הכבוד הנוספים ניתן למצוא גם את הסדרה מסע בין כוכבים.
בדצמבר 2005 הסדרה דורגה במקום ה-100 כחלק מ-"100 הרגעים הבלתי צפויים ביותר בתולדות הטלוויזיה" על ידי TV Guide ו-TV Land (אנ'). התוכנית תוארה כ"קומדיה לא סבירה במחנה שבויים".
מדיה ביתית

Paramount Home Entertainment (אנ') (תחת CBS DVD (אנ') החל משנת 2006) הוציאה את כל שש העונות של "הגיבורים של הוגאן" ב-DVD. הסדרה יצאה בעבר על ידי Columbia House (אנ') כדיסקים בודדים, כל אחד עם חמישה או שישה פרקים רצופים, ובנוסף אוסף של 42 קלטות VHS של כל 168 הפרקים.
ב-8 במרץ 2016 הוציאה CBS Home Entertainment מחדש גרסה ארוזה של הסדרה המלאה, במחיר נמוך יותר.
הסדרה השלמה יצאה ב-Blu-ray בגרמניה בשנת 2018. הסט מכיל 23 דיסקים כפולים. בעוד שהתפריטים והכותרות בגרמנית, הפרקים כוללים רצועות אודיו גרמניות ומקוריות באנגלית. ב-13 בדצמבר 2022 סרטי פרמאונט פרסמה את כל סדרת ה-Blu-ray בארצות הברית.
| שם ה-DVD | פרקים | תאריך הוצאה |
| --- | --- | --- |
| העונה הראשונה השלמה | 32 | 15 במרץ 2005 |
| העונה השנייה השלמה | 30 | 27 בספטמבר 2005 |
| העונה השלישית השלמה | 30 | 7 במרץ 2006 |
| העונה הרביעית השלמה | 26 | 15 באוגוסט 2006 |
| העונה החמישית השלמה | 26 | 19 בדצמבר 2006 |
| העונה השישית והאחרונה השלמה | 24 | 5 ביוני 2007 |
| הסדרה השלמה (אוסף הקומנדנט) | 168 | 10 בנובמבר 2009 |
| הסדרה השלמה | 168 | 8 במרץ 2016 17 בדצמבר 2019 (ארוזה מחדש) |
מרצ'נדייז וקידום

בשנת 1965 Fleer (אנ') ייצרה סט של 66 קלפי אספנות המבוססים על הסדרה. Dell Comics (אנ') הפיקה תשעה גיליונות של סדרה המבוססת על התוכנית מ-1966 עד 1969. גיליון מספר 108 של מגזין מד (ינואר 1967) הציג פרודיה על התוכנית כ"הגיבורים של הוקום". פארודיה נוספת בת עמוד אחד בשם "הגיבורים של הוכמן" התבססה על הסדרה והציבה את העלילה במחנה הריכוז בוכנוואלד.
ב-1968 הקליטו קלארי, דוסון, דיקסון והוביס אלבום בשם "Hogan's Heroes Sing the Best of War World II", שכלל מילים לשיר הנושא. בזמן ההפקה של התוכנית, קריין, קלמפרר, אסקין ובאנר הופיעו כולם (כדמויות שונות) בסרט "The Wicked Dreams of Paula Schult" (אנ') משנת 1968.
ראו גם

אלו אלו
הבריחה הגדולה (סרט)
חומות קולדיץ
Heil Honey I'm Home!
ביאנקה קסטאפיורה

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  שרביטו של אוטוקר
 הופעה אחרונה:  טינטין והפיקורוס
 יוצרים:  הרז'ה
 מידע
 כינויים:  הזמיר ממילאנו
 גיל:  45
 מקצוע:  זמרת אופרה
 אזרחות:  איטליה 
 
ביאנקה קסטאפיורה (באיטלקית: Bianca Castafiore), המכונה גם "הזמיר ממילאנו" (בצרפתית: le Rossignol milanais) היא זמרת בדיונית המופיעה כדמות ראשית בכמה מספרי הקומיקס הבלגים "הרפתקאותיו של טינטין" מאת הרז'ה. קסטאפיורה היא זמרת אופרה הידועה בכל העולם, אשר יש לה קשרי ידידות חד צדדיים עם אחת מהדמויות הראשיות בסדרה, קפטן האדוק, ודרך כך גם עם טינטין.  קסטאפיורה היא בין הדמויות הנשיות הבודדות שזכו למקום ראשי בסדרה, והדמות הראשית הנשית הראשונה שהופיעה בקומיקס, בשנת 1939.
אסטרואיד 1683 (אנ') בחגורת האסטרואידים נקרא על שמה של קסטאפיורה.
מאפיינים > מראה חיצוני

קסטאפיורה היא בעלת שיער בלונדיני קצר, מעוצב בתסרוקת אופיינית. היא מתלבשת בהידור רב, במיוחד בספרים המאוחרים יותר בסדרה. דמותה התפתחה ולאורך הסדרה הפכה לאופנתית, מושכת ומפורסמת יותר, מה שיכול להסביר את התאהבותו הפתאומית של פרופסור קלקולוס בה בספר תעלומת תכשיטי הזמרת. לפי הרז'ה היא בת 45.
מאפיינים > אופי

קסטאפיורה מצטיירת בקומיקס כנרקיסיסטית, גחמנית, שתלטנית, חסרת מחשבה והתחשבות, כאשר נראה שאינה מודעת לכך שקולה צורם וקולני להחריד. היא עשירה בצורה יוצאת דופן, ובעלת אובססיה לתכשיטים ובמיוחד ליהלומים, אובססיה המתבטאת באופן הקיצוני ביותר בספר תעלומת תכשיטי הזמרת העוסק בגנבתו של אחד מתכשיטיה. למרות מגרעותיה היא נאמנה ומסורה מאוד, עוזרת לידידיה בעת צרה ומתנהגת באומץ לב.
מאפיינים > מערכות יחסים

בספר תעלומת תכשיטי הזמרת עיתונאי רכילות דיווחו על רומן שמתנהל לכאורה בין קסטאפיורה וקפטן האדוק, אף על פי שיחסים כאלו מעולם לא היו ולא נבראו. קסטאפיורה אמנם מתייחסת לקפטן בחיבה ואולי אף מאוהבת בו, אך הקפטן מבועת ממנה ותמיד מנסה להתחמק ממפגשים עמה. במשך הסדרה היא הופיעה פעמיים בסיוטיו של הקפטן. טינטין כנראה חש פחות רתיעה כלפיה, אך גם הוא משתדל למעט במפגשים איתה.
קסטאפיורה מתוארת לעיתים באופן מרומז כמושא אהבתו של פרופסור קלקולוס, אשר נדמה כי זוהי הפעם היחידה שדמות כלשהי בסדרה מביעה רגש רומנטי כלפי המין השני.
היסטוריית הופעות

קסטאפיורה מופיעה לראשונה בספר שרביטו של המלך אוטוקר משנת 1939, ובהמשך נמצאת גם בספרים שבעת כדורי הבדולח, פרשת קלקולוס, תעלומת תכשיטי הזמרת, טינטין והפיקורוס, כרישי הים האדום, והייתה מופיעה גם בספר טינטין ואלף ארט, אולם הסופר הרז'ה נפטר לפני שהספיק לסיים אותו. שיריה של קסטאפיורה מושמעים ברדיו במספר ספרים, בהם ארץ הזהב השחור וטינטין בטיבט. בספר טיסה 714 לסידני קפטן האדוק מדמיין שהוא שומע את שירתה, ובאופן דומה בספר הטיסה לירח מוזכר שירה המפורסם. למרות שהיא מתוארת כאחת מזמרות האופרה המובילות בדורה, הדבר היחיד שקסטאפיורה שרה במהלך כל ההופעות שלה בקומיקס הן אותן כמה שורות בודדות משירה המפורסם ביותר, "שיר התכשיט" (l'air des bijoux).
כמעט בכל הופעה שלה בקומיקס קסטאפיורה מלווה בנגן הפסנתר שלה, איגור, ובמשרתת הנאמנה שלה, אירמה. בניגוד למוניטין שלה כזמרת אופרה מובילה ומופרסמת בכל העולם, ב"שבעת כדורי הבדולח" היא מופיעה כחלק ממופע חובבני ושלישית בסדר ההופעה, אחרי מהפנט וקוסם. היא מתוארת כדרך קבע בתור דיווה, אם כי בעלת לב טוב ונדיבות. בספר "פרשת קלקולוס", לצורך העניין, היא מסיחה את דעתו של הגנרל המרושע כדי שטינטין וקפטן האדוק יוכלו להימלט ולהציל את חברם פרופסור קלקולוס. בדיחה שחוזרת על עצמה בקומיקס היא הסלידה שחש האדוק מקסטאפיורה, אשר לעולם אינה זוכרת את שמו.
הערות שוליים

↑  IAU Minor Planet Center, www.minorplanetcenter.net
↑  למעט בהופעה בשבעת כדורי הבדולח, שם שערה חום.
↑  Michael Farr, Tintin & Co., עמ' 70
↑  בספר תעלומת תכשיטי הזמרת, עמ' 14, ובספר טינטין ואלף ארט, עמ' 1.
| הרפתקאותיו של טינטין |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | ארז'ה • בוב דה מור • אדגר פ. ז'אקובס |  |
| דמויות | טינטין • קפטן האדוק • פרופסור קלקולוס • תומסון ותומפסון • ביאנקה קסטאפיורה • דמויות נוספות |  |
| אוגדנים | טינטין בארץ הסובייטים • טינטין בקונגו • טינטין באמריקה • הסיגרים של פרעה • הלוטוס הכחול • האוזן השבורה • האי השחור • שרביטו של אוטוקר • הסרטן בעל צבתות הזהב • הכוכב המסתורי • תעלומת ה"חד-קרן" • אוצרו של רקהם האדום • שבעת כדורי הבדולח • אסירי השמש • ארץ הזהב השחור • הטיסה לירח • החוקרים על הירח • פרשת קלקולוס • כרישי הים האדום • טינטין בטיבט • תעלומת תכשיטי הזמרת • טיסה 714 לסידני • טינטין והפיקורוס • טינטין ואלף ארט |  |
| סרטים | הסרטן בעל צבתות הזהב (1947) • טינטין וגיזת הזהב (1961) • טינטין והתפוזים הכחולים (1964) • טינטין ומקדש השמש (1969) • טינטין ואגם הכרישים (1972) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) |  |
| סדרות טלוויזיה | הרפתקאותיו של טינטין מאת ארז'ה (1958–1962) • הרפתקאותיו של טינטין (1991–1992) |  |
האי ראקינו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ האורקי 
 קואורדינטות:  36°43′00″S 174°57′00″E﻿ / ﻿36.716666666667°S 174.95°E﻿ / -36.716666666667; 174.95
 שטח:  1.5 קילומטר רבוע
 אורך:  2.4 קילומטר
 רוחב:  1.2 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ניו זילנד 
 אוכלוסייה:  21 (2019)
 he
 
האי רקינו (באנגלית: Rakino Island) הוא אחד האיים הרבים במפרץ האוראקי, זרוע של האוקיינוס השקט מצפון-מזרח לאוקלנד, ניו זילנד.
ראקינו הוא אי קטן מצפון-מזרח לאי מוטוטאפו. האי הוא 2.4 קילומטרים (1.5 מיל) אורכו וכ־1.2 קילומטרים (0.75 מיל) ורוחבו הוא 1.5 קמ",ר (0.58 מ"ר / 371 דונם). לשני המפרצים הפופולריים ביותר יש גישה ציבורית, אך לשלושה אחרים יש גם גישה מהים. ישנם מפרצים וחופים קטנים יותר ללא גישה ציבורית. הרציף הציבורי נמצא בקצה הדרומי של סנדי ביי ורמפת גישה לדוברות נמצאת בקצה המערבי של דרך סנפורד שבבית המפרץ. הטופוגרפיה ההררית כוללת שכבה פורייה של קרקע עליונה וולקנית מאי רנגיטוטו על מעטה עבה של אדמת חרסית שבתורה מכסה סלע אפור. האי נמצא בעיקר במרעה עם כיסים לחוף פוהוטוקאווה.
באי ראקינו יש כ־76 דירות, אולם אוכלוסיית הקבע מונה 21 איש בלבד נכון לשנת 2019. לראקינו, עם מעט תושבי הקבע והגודל הקטן שלה ועם שירות מעבורות ציבורי מוגבל, משיכה מועטה לנוסעים ומבקרים והתושבים מברכים על בידודו ופרטיותם.
היסטוריה

סר ג'ורג' גריי, מושל ניו זילנד, רכש את ראקינו בשנת 1862. הוא הזמין עצים והחל לבנות בית במפרץ הביתי, אך הוא איבד עניין כאשר האי קוואוו הפך לזמין. במהלך שנות ה־60 של המאה ה-20 הובאו אסירים מפלישת קמפיין הוואיקאטו של מלחמות ניו זילנד לאוקלנד, חלקם שוכנו בנמל וחבורה קטנה התיישבה בראקינו, שם סופקו להם בתים וציוד גינון. הניסוי היה כושל ועד מהרה ננטש. יש ערך בנספחים לכתב העת של בית הנבחרים שאומר "איהאקה לא שגשג הרבה באי ומת שם, הוא התגעגע לביתו ונראה שהיה בעל לב שבור."
בשנת 1874 אלברט סנפורד השכיר את האי מסר ג'ורג' גריי לפני שקנה אותו בעצמו. הוא ומשפחתו גרו שם כמעט 80 שנה. הוא היה ממייסדי צי הדיג המסחרי של אוקלנד. חברתו החלה באי ראקינו בשנת 1881 והוא מכר דגים על הרציפים בתחתית רחוב המלכה. "Sanford Limited" התאגדה לחברה בשנת 1904. בית המשפחה שבנה עדיין עומד בהום ביי. הוא נבנה מעץ בלאי קאורי שנסגר ממפרץ מרקורי בחצי האי קורומנדל.
בשנת 1963, האי נקנה על ידי ד"ר מקסוול ריקארד, נשיא ארגון UPO (United Peoples' Organisation (Worldwide) Incorporated), במטרה להקים קהילה פילנתרופית. ריקארד היה פסיכולוג קליני והיפנוטרפיסט והיה גם בעל מועדון לילה באוקלנד וסייר כהיפנוטרפיסט מקצועי בשם "ריקרדו הגדול". התוכניות לאי כללו מרפאה לחולים מוטרדים ועצבניים, בית יתומים בינלאומי, מקלט לאמהות לא נשואות ובתי קשישים. עם זאת, תוכניות אלה לא התרחשו והאי חולק בשנת 1965 ל־25 בלוקים של 40 אלף מ"ר במחירים שבין 3,500 ל־6,000 פאונד.
התקשורת באי היוותה בעיה, ולכן הותקן הטלפון הראשון שמופעל באמצעות השמש. אמנם שימוש נרחב בטלפונים ניידים צמצם את התלות בטלפון הקווי, אך הטלפון עדיין בשימוש והשיחות המקומיות לאוקלנד הן בחינם.
בתקופת מגפת הקורונה שהה כאן בנדיקט קמברבאץ' שהצטלם כאן לפרסומת ולא הצליח לצאת את האי במשך מספר חודשים.
הערות שוליים

↑  "Republic of Rakino: Meet the locals on Hauraki Gulf island, population 21". The New Zealand Herald. 4 בינואר 2019. נבדק ב-5 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  In A Breath’’ - Benedict Cumberbatch x Jaeger-LeCoultre
↑  Covid-19 trapped Sherlock and Marvel’s Doctor Strange star Benedict Cumberbatch on a tiny New Zealand island – so he learned to free-dive
דנב קאיטוס

| --- | --- |
   
 מיקומו של דנב קאיטוס בקבוצת לווייתן
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  לווייתן
 שמות נוספים:  β בלווייתן, דיפדה, גליזה 31
 סוג:  ענק כתום
 בהירות נראית:  2.01
 סיווג ספקטרלי:  K0 III
 עלייה ישרה:  00ʰ 43ᵐ 35.37ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏11.78″ ‏59′ ‏17°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  0.33-
 מרחק:  96  שנות אור 29.43  פארסק
 רדיוס:  16.8 רדיוסי שמש
 מסה:  3-3.5 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 116 מהשמש
 טמפרטורה:  4,838 K
 מהירות סיבוב:  5.8 קילומטר לשנייה
 מהירות רדיאלית:  13.257±0.0002 קילומטר לשנייה
 היסט:  33.86±0.16 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  0.05 
 
דֶנֶבּ קָאִיטוֹס (מערבית, ألذنب ألقيتوس ألجنوب - אדנבּ אל קאיטוס אג'נוּבי - "הזנב הדרומי של הלווייתן") או β בלווייתן,  הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים לווייתן. למרות היותו הבהיר ביותר בקבוצה הוא קיבל את ציון באייר β. לעיתים הוא נקרא גם דיפְדָה, קיצור של الضفدع الثاني (אדיפדה אטאני) - "הצפרדע השנייה", כאשר הראשונה היא הכוכב פומלהוט. בסביבתו של דנב קאיטוס אין כוכבים בהירים כך שהוא בולט וקל לזהותו, מדרום לאסטריזם הריבוע הגדול של קבוצת פגסוס וממזרח לפומלהוט.
תכונות

דנב קאיטוס הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K0 III, אך לעיתים מסווגים אותו כענק צהוב מסוג ספקטרלי G9.5 III שכן הטמפרטורה שלו, כ-4,800 קלווין קרובה לגבול בין שני הסיווגים. הוא נמצא במרחק של כ-96 שנות אור ממערכת השמש ובהירות נראיתו הנראית היא מדרגה 2.01 כך שקל לצפות בו. מסתו היא כ-3 מסות שמש ורדיוסו גדול פי 17 מרדיוס השמש. עוצמת ההארה שלו היא יותר מפי 100 מעוצמת ההארה של השמש. דנב קאיטוס סיים את שלב היתוך המימן שבליבתו והוא מתיך הליום לפחמן. באופן חריג עבור כוכבים מסוגו, דנב קאיטוס פולט קרינת רנטגן בעוצמה חזקה פי 2,000 מהקרינה של השמש בתחום זה. ההסבר לכך הוא כנראה טמפרטורה של יותר מ-100 מיליון קלווין בליבתו שנוצרת בזמן היתוך ההליום. בעתיד צפוי דנב קאיטוס להתנפח ולהתקרר עוד כך שיהפוך לענק אדום ולאחר שיכלה ההליום בליבתו הוא עתיד להפוך לננס לבן.
הערות שוליים

1 2  SIMBAD: β Ceti
1 2 3  P. Berio, T. Merle, F. Th́evenin, D. Bonneau, D. Mourard, O. Chesneau, O. Delaa, R. Ligi, N. Nardetto, K. Perraut, B. Pichon, P. Stee, I. Tallon-Bosc, J. M. Clausse, A. Spang, H. McAlister, T. ten Brummelaar, J. Sturmann, L. Sturmann, N. Turner, C. Farrington & P. J. Goldfinger: Chromosphere of K giant stars,  Astronomy & Astrophysics, Vol. 535 (2011)
↑  Richard Hinckley Allen: Star Names Their Lore and Meaning, p. 163
↑  NASA Chandra X-ray Observatory: Beta Ceti: Giant Star's Corona Brightens with Age
דנב קאיטוס בקרינת X בצילום של טלסקופ החלל צ'נדרה