stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צל כבד (סרט)
הערות שוליים

↑  מערכת כאן, צל כבד | א.ק שוברת שתיקה, באתר kan.org.il, ‏17 במרץ 2021
↑  עדן יואל, ‏קרא לה בשמה, באתר ‏מאקו‏, 21 במרץ 2021
↑  נדב מנוחין‏, "צל כבד" חושף את העוול כלפי א"ק. הגיע הזמן שנחשוב על ז'אנר הפשע האמיתי מחדש, באתר וואלה, 21 במרץ 2021
↑  סמדר שילוני, הסרט "צל כבד" בוחר בחמלה ומשחרר את א"ק מהבושה, באתר ynet, 21 במרץ 2021
↑  גיא פלג, ‏פרשת תאיר ראדה | הותר לפרסום: אדיר חבני הוא א"ח, באתר ‏מאקו‏, 29 ביולי 2021
↑  ליהיא גלמן רם, צל כבד: סיפור חייה של א.ק יוצג בסרט דוקומנטרי בכאן 11, באתר כסית, ‏16 במרץ 2021 (הקישור אינו פעיל)
↑  אולה קמה מההריסות, באתר beactive.co.il
↑  תמר אלמוג, אולה קרבצ'נקו בהתראה לסניגורו של זדורוב: תתנצל שטענת שאני הרוצחת – או שאתבע, באתר כאן, ‏11 באוגוסט 2021
אולה קרבצ'נקו בצל כבד, 2020
צרכים אינסטרומנטליים

צרכים אינסטרומנטליים (באנגלית: "Instrumental" – כלי) הוא מושג במדעי החברה המתקשר לנושא הקבוצה בתחום המחקר סוציולוגיה, ומדבר על אחד הצרכים שהקבוצה מספקת ליחיד.
הגדרה

צרכים אינסטרומנטליים הם צרכים חברתיים פיזיים המתבטאים בצורכי הגנה וקיום או צרכים כלכליים ארגוניים. תפקידה של הקבוצה בעבור הפרט הוא לספק לו את הצרכים האינסטרומנטליים, או במילים אחרות, להעניק ליחיד את האפשרות והיכולת להשיג מטרות מסוימות או לבצע משימות מסוימות לצורך קיומו, שלא ניתן להשיגן או לבצען ביחידות וללא עזרה, לדוגמה: השגת מזון ושתייה, מחסה, דיור, תעסוקה, מערכות בריאותיות המספקות שירותי בריאות (כמו בתי חולים), מערכות ביטחוניות (כמו משטרה, צבא), בית משפט ועוד.
הצורך בצרכים אינסטרומנטליים

האדם כפרט זקוק לצרכים האינסטרומנטליים על בסיס יומי, שכן הם מבטיחים את המשך קיומו הפיזי ובלעדיהם לא יוכל להתקיים, ולכן הקבוצה צריכה לדאוג שצרכים אלו יהיו זמינים לפרט בכל רגע נתון.
הצורך בצרכים אינסטרומנטליים > גורמים לתחושת הצורך

צורך כלכלי – היעזרות והשתלבות בשוק העבודה המספק תעסוקה על מנת לקבל שכר בו האדם נעזר לצורך קיומו הבסיסי, לדוגמה: רכישת בית, מזון, שתייה, מים זורמים, חשמל וכדומה.
צורך בריאותי – היעזרות במערכות בריאותיות המספקות מענה רפואי, הן פיזי והן נפשי, לצורך הגנה פיזית או נפשית של האדם, לדוגמה: קופות חולים, בי"ח שיקומי וכדומה.
צורך ביטחוני – היעזרות בגורמי ביטחון לצורך הגנה פיזית על המדינה, האדם או רכושו, לדוגמה: הצבת חיילים בגבולות המדינה, עירוב המשטרה במקרה של גנבה וכדומה.
ראו גם

צרכים אקספרסיביים
לקריאה נוספת

ניסן נוה, רונית אלעד, אורית רן, סוציולוגיה במעגלי החברה: קבוצה, רכס פרויקטים חינוכיים בע"מ, 2003.
צרמן

| --- | --- |
המסגד בצרמן
המסגד בצרמן
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך ייסוד:  1878
 סיבת נטישה:  מלחמת ששת הימים
 תאריך נטישה:  10 ביוני 1967
 דת:  אסלאם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,090 (1967)
 קואורדינטות:  33°05′56″N 35°50′31″E﻿ / ﻿33.098888888889°N 35.841944444444°E﻿ / 33.098888888889; 35.841944444444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) חרבת צרמן(למפת אצבע הגליל רגילה) חרבת צרמן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חרבת צרמן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חרבת צרמן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
צֻרְמָן (בערבית: صرمان, מוכר גם בתור צרמניה (صرمانيه), אל-עדוניה ואל-עדנאניה (العدنانيه)) הוא כפר צ'רקסי נטוש ברמת הגולן סמוך לגבול ישראל-סוריה, כ-3 ק"מ מדרום-מזרח לקוניטרה וכ-4 ק"מ ממזרח לקיבוץ עין זיוון.
היסטוריה

היישוב נוסד בשלהי התקופה הרומית, ונזכר ב"מכתב הארכימנדריטים" משנת 570 לספירה בשם כפר צורמנין.
היישוב נושב מחדש רק בשנת 1878 על ידי הצ'רקסים. בשיאו מנה הכפר 1090 תושבים ו-200 בתים שרובם כוסו ב"רעפי מרסיי" מתוצרת צרפת, שהיו נפוצים מאמצע המאה ה-19 באירופה ומראשית המאה ה-20 במזרח התיכון. שרידים רבים של הרעפים פזורים עדיין בשטח הכפר. 
הכפר ננטש בשנת 1967 בעקבות מלחמת ששת הימים ותושביו ברחו לסוריה.
במלחמת ההתשה שימש הכפר כבסיס לפעילות המסתננים והפח"ע שביצעה סוריה כנגד מטרות ישראליות ברמת הגולן[דרוש מקור]. בעקבות זאת הוחלט להרוס את מרבית בתי הכפר, פרט למבנה המסגד ומבנים בודדים נוספים. בין היתר הוקם על הגבעה השולטת על הכפר מוצב 109 של צה"ל כחלק מתפיסת המגננה ברמת הגולן.
בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים ניסתה הדיוויזיה הממוכנת התשיעית הסורית, בפיקודו של חסן עלי טורקמאני, לפרוץ אל הגולן משטח הכפר כחלק מהמאמץ ההתקפי המשני. עם תחילת המלחמה הופגז מוצב 109, אשר אויש על ידי מחלקת חי"ר מחטיבת גולני וכח שריון מחטיבה 188, על ידי ארטילריה סורית. בהמשך הצליחו טנקי חטיבה 188 להדוף שני ניסיונות התקפה חטיבתיים. הראשון, בבוקר ה-7 באוקטובר, אשר התבצע על ידי החטיבה המשוריינת מס' 52 והשני, ב-9 באוקטובר, אשר התבצע על ידי החטיבה המשוריינת מס' 43.
צרמן כיום

כאמור, רוב בתי הכפר נהרסו על ידי צה"ל במהלך מלחמת ההתשה, בעקבות ריבוי פעולות הפח"ע וההסתננות מתוך שטח הכפר, וכיום פרט למבנה המסגד ומספר מבנים בודדים ניתן לראות בשטח רק ערמות אבנים.
מעל הכניסה לצריח המסגד בכפר ניתן להבחין באבן בעלת עיטור הפרח האופייני לבתי כנסת מתקופת המשנה והתלמוד. ככל הנראה שולבה האבן בדופן המבנה בבנייה מאוחרת.
בתחומי הכפר נמצא בוסתן גדול המכיל עצי תאנה, שקד מצוי, תות עץ, גפנים ואגוזי מלך, המניבים פירות לקראת סוף הקיץ.
הכפר נחקר לראשונה על ידי הארכאולוג ממוצא גרמני יליד ארצות הברית גוטליב שומאכר בין השנים 1884-1885 ופעם נוספת בשנת 1913.
ראו גם

ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן
הערות שוליים

↑  מ' הרטל, ההיסטוריה של צפון עבר-הירדן לאור המקורות ההיסטוריים והממצא הארכאולוגי, עמ' 352.
↑  מספר התושבים בשנת 1967 חושב לפי נתוני מפקד האוכלוסין הסורי, שנערך בשנת 1960 (אשר עמד על 887 איש) בתוספת 3% ריבוי טבעי בכל שנה.
פרנקולין חוגלתי

| פרנקולין חוגלתי |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: פרנקולין חוגלתי
שם מדעי
 Pternistis ‏ואגלר, 1832

פרנקולין חוגלתי (שם מדעי: Pternistis) הוא סוג ממשפחת הפסיוניים, תת-משפחת החוגלות. מינים אלה הם קרובי הפרנקולין, המצוי בישראל ובעבר היו שייכים לאותו הסוג, אך פוצלו לסוג עצמאי. בסוג המפוצל ישנם 23 מינים. השם חוגלה ניתן עקב דמיונם לחוגלות בצבעם ובקוטנם.
הפרקולינים חיים ברחבי ערבות ומקווי המים באפריקה, מתלהקים בחבורות, ומחפשים מזון קטן כשורשים, זרעים, גרגירים וחרקים שונים. הם עצמם עלולים להיטרף על ידי חתוליים וטורפים שונים, עופות דורסים ועופות מים גדולים כמו האנפה. הפרנקולינים מעדיפים לנוע מהר מטורפיהם או להסתתר וכך להערים על הטורפים.
מיני הסוג

Pternistis squamatus
Pternistis ahantensis
Pternistis griseostriatus
Pternistis hildebrandti
Pternistis bicalcaratus
Pternistis icterorhynchus
Pternistis clappertoni
Pternistis harwoodi
Pternistis swierstrai
Pternistis camerunensis
Pternistis nobilis
Pternistis jacksoni
Pternistis castaneicollis
Pternistis ochropectus
Pternistis erckelii
Pternistis hartlaubi
Pternistis adspersus
Pternistis capensis
Pternistis natalensis
פרנקולין צהוב גרון (Pternistis leucoscepus)
Pternistis rufopictus
Pternistis afer
Pternistis swainsonii
קאנאוהה

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  הוואי הוואי
 מחוז:  מחוז הונולולו
 שטח:  22.1 קמ"ר
 גובה:  28 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  37,430 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  2,054.3 נפש לקמ"ר (2000)
 קואורדינטות:  21°24′33″N 157°47′57″W﻿ / ﻿21.4092°N 157.799084°W﻿ / 21.4092; -157.799084
 אזור זמן:  UTC -10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הוואי מוגדלת) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטקאנאוהה(למפת הוואי רגילה) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטקאנאוהה   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קאנאוהה (Kaneohe) היא עיר באי אוהאו שבמדינת הוואי שבארצות הברית. מקור שמה הוא מצירוף המילים בהוואית "קאנא" ו"והה" שפירושן "איש במבוק". לפי סיפורי הוואי העתיקים, אישה מקומית שגרה באזור השוותה את אכזריותו של בעלה לחודה של חתיכת במבוק
גאוגרפיה

במפקד האוכלוסין שנערך שנת 2000 נמצא כי בעיר מתגוררים כ-34,970 איש. המרכז המסחרי העיקרי בעיר ממוקם לאורך הכביש הראשי באזור. פעם האזור שימש לחקלאות, אך כיום מגדלים בו רק בננות. בעיר שלושה מרכזי גולף: אחד מהם ציבורי, והשניים האחרים פרטיים אך פתוחים לקהל הרחב. אטרקציה נוספת של קאנאוהה היא מקדש Byody-In בעמק הזיכרון בעמק המקדשים. המקדש נבנה בשנות השישים של המאה ה-20 כדי לחגוג 100 שנה להגעת עובדי המהגרים היפנים הראשונים להוואי שעבדו בשדות מטעי הסוכר. המקדש כולל פסל בודהה גדול והוא העתק של בית המקדש הביודו-אין בן 950 שנה הממוקם באוג'י, יפן.
הערות שוליים

↑  to-hawaii.com, Kane'ohe, Oahu
| דגל הוואי מדינת הוואי |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | הונולולו |  |
| איי הוואי | הוואי • מאווי • אואהו • קאואיי • מולוקאי • לאנאי • ניאיהאו • קאהולאווה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | הונולולו • פרל סיטי • הילו • ליהואה • קאנאוהה • קאהולואי • ואיפאהו |  |
| מחוזות | הוואי • הונולולו • קאלאוואו • קאואיי • מאווי |  |
| נושאים נוספים | סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות הוואי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: bfa376fe-e737-4de0-b137-417cafd8b636  NARA: 10040384 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של הוואי ובנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קיטה רותמית

| קיטה רותמית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: קיטה
מין:: קיטה רותמית
שם מדעי
 Tolpis virgata ‏ברטולוני

קיטה רותמית (שם מדעי: Tolpis virgata) היא צמח עשבוני דו שנתי ממשפחת המורכבים. מצוי ברוב אזורי ארץ ישראל. מגיע עד לגובה של כמטר. בעל גבעולים ארוכים ועלים מעטים. הפריחה צהובה בחודשים אפריל עד אוקטובר.
פרנקולין

| פרנקולין |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: פרנקולין
שם מדעי
 Francolinus ‏סטפנס, 1819

פרנקולין (שם מדעי: Francolinus) הוא סוג ממשפחת הפסיוניים, תת-משפחת החוגלות. הסוג מונה כארבעים מינים.
בעבר היה הפרנקולין עוף נפוץ, אך בשל ציד מופרז שלו אוכלוסייתו בעולם הצטמצמה ועמדה על סף הכחדה. כיום, מיני הפרנקולין נפוצים בחלקים מסוימים של דרום האזור הפלארקטי, לרוב במטעים, בסבכי-צמחים ובקרבת בריכות דגים.
בישראל חי מין אחד, פרנקולין שחור, שהוא יציב מצוי בעמק החולה ועמק בית-שאן. במקומות שונים בצפון הארץ נצפים פרטים בודדים. עתידו של העוף בסכנה.
מבנה והתנהגות

אצל הפרנקולין קיימת דו-צורתיות זוויגית בולטת.
הזכרים ניכרים בטבעת צבעונית על צווארם ובגוף בעל נקודות לבנות. הנקבות מתאפייניות בגוף חום המתאים לצורכי הסוואה.
בעת תקופת הייחום החלה בחודש מרץ, מתחילים משחקי-החיזור של הזכרים כאשר הם משמיעים קולות רעשניים במיוחד. הנקבה מטילה בין 8 ל-12 ביצים ודוגרת לבדה כ-21-24 ימים.
בישראל מבקר נציג יחיד, פרנקולין שחור.
מיון

סוג פרנקולין (Francolinus )
מין פרנקולין שחור (Francolinus francolinus)
מין פרנקולין צבוע (Francolinus pictus)
מין פרנקולין סיני (Francolinus pintadeanus)
מין פרנקולין אפור (Francolinus pondicerianus)
מין פרנקולין ביצות (Francolinus gularis)
בנוסף לסוג זה ישנם סוגים נוספים המכונים פרנקולין: הסוג פרנקולין קטן (Peliperdix), פרנקולין מצויץ (Dendroperdix sephaena), הסוג פרנקולין מפוספס (Scleroptila) והסוג פרנקולין חוגלתי (Pternistis).
צרס

ערך זה עוסק באי בקרואטיה. אם התכוונתם לכוכב הלכת הננסי, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האדריאטי 
 קואורדינטות:  44°57′37″N 14°24′29″E﻿ / ﻿44.960277777778°N 14.408055555556°E﻿ / 44.960277777778; 14.408055555556
 שטח:  405.78 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קרואטיה 
 אוכלוסייה:  3,079
  (למפת קרואטיה מוגדלת) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי צרס(למפת קרואטיה רגילה) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי צרס
 
האי צרס במפרץ קוורנר
צרס (קרואטית Cres; איטלקית Cherso; לטינית Crepsa) הוא האי הגדול בקרואטיה.
גאוגרפיה

האי שוכן במפרץ קוורנר בצפונו של הים האדריאטי, בין האי לושין מדרום, לאי קרק ולחצי האי איסטריה מצפון. שטחו של האי הוא 405.78 קמ"ר, אורכו 66 ק"מ ורוחבו בין 2 ל-12 ק"מ. צרס והאי השכן לו, לושין, היו בעבר אי אחד, אך כיום מפריד מצר ים שרוחבו 11 מטרים בלבד בין שני האיים, וגשר מקשר בין שתי גדותיו. אורך חופיו של האי כ-270 ק"מ והאקלים השורר בו הוא ים תיכוני. אגם ורנה (Vrana) ששטחו 5.75 קמ"ר הוא האגם היחיד על האי. עומקו המרבי של האגם הוא 76 מטר, דהיינו כ-50 מטרים מתחת לפני הים, והוא משמש כמקור מי השתייה לצרס ולאי השכן לושין. לפי אגדה מקומית שוכנת טירה על קרקעית האגם ובעת שרוח נושבת במקום, ניתן, לעיתים, לשמוע את פעמון הטירה מצלצל.
היסטוריה

קיימות עדויות לכך שהאי צרס היה מיושב כבר בתקופת האבן. היוונים העניקו לצרס וללושין את השם המשותף "אפסירטידס", ובמאה ה-1 לפנה"ס נכבשו שני האיים על ידי הרומאים. עם חלוקת האימפריה הרומית, נותר האי צרס בשליטת האימפריה הביזנטית, ובמאה ה-6 הגיעו אליו ראשוני השבטים הסלאבים. בשנים 1000 עד 1358 נשלט האי על ידי ונציה, ולאחר מכן עבר לידיהם של המלכים הקרואטים-הונגרים. ב-1409 חזר האי לשליטת ונציה שהחזיקה בו עד סוף המאה ה-18. בעקבות הסכם רפאלו סופח האי לאיטליה ב-1920. ב-1945 היה האי לחלק מיוגוסלביה, ומאז שהתפרקה ב-1991, הוא שייך לקרואטיה.
אוכלוסייה וכלכלה

באי התגוררו בשנת 2001 3,184 תושבים, רובם המכריע בעיר צרס (2,959 תושבים). רוב התושבים מתרכזים לאורך חופו המערבי של האי. נתוניו של האי הביאו להתפתחות התיירות המהווה את ענף התעסוקה העיקרי, לצד דיג וחקלאות. בשל מבנהו הארוך וצר של האי, עובר כביש אחד לאורכו מנמל המעבורת שבצפונו ועד לגשר המחבר אותו עם האי לושין, סמוך לעיירה אוסור (Osor).
גלריה

העיירה לובניצה
העיירה בלי
הנמל בעיר צרס
העיר צרס
צל של ספק

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אלפרד היצ'קוק 
 הופק בידי:  ג'ק סקירבל 
 תסריט:  תורנטון ויילדר, סאלי בנסון, עלמה רוויל 
 עריכה:  מילטון קארות' 
 שחקנים ראשיים:  תרזה רייט   ג'וזף קוטן
 מוזיקה:  דימיטרי טיומקין פרנץ להאר
 צילום:  ג'וזף וולנטיין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בינואר 1943
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח 
 הכנסות באתר מוג'ו:   shadowofadoubt
 דף הסרט ב־IMDb
 
צל של ספק (באנגלית: Shadow of a Doubt) הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי בבימויו של אלפרד היצ'קוק. בסרט משחקים תרזה רייט וג'וזף קוטן. תסריט הסרט נכתב על ידי תורנטון ויילדר, סאלי בנסון ועלמה רוויל. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. ב-1991 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
עלילה

שרלוט "צ'ארלי" ניוטון (תרזה רייט) היא נערה מתבגרת מסנטה רוזה המתלוננת על חייה הריקנים. להפתעתה דודה, צ'ארלי אוקלי (ג'וזף קוטן), מגיע לבקר את משפחתה באופן לא צפוי.
במהלך ביקורו של צ'ארלי מגיעים שני כתבים ממגזין משפחתי כדי לתעד את המשפחה. בהמשך הם מתגלים כבלשים והם מספרים לשרלוט שצ'ארלי הוא רוצח סדרתי הרוצח אלמנות עשירות כדי להשיג את כספם. שרלוט מסרבת בהתחלה לשתף איתם פעולה, אך לבסוף היא משתכנעת לעזור להם. היא מתחילה לחשוד בדודה לאחר שהיא רואה שהוא מתנהג מוזר ולאחר שבארוחה משפחתית הוא משווה נשים אלמנות עשירות לחזירים.
ערב אחד צ'רלי מתוודה בפני שרלוט על מעשיו. שרלוט מנסה לגרום לצ'ארלי לעזוב את סנטה רוזה כדי שהסיפור לא יצא ויטיל כתם על משפחתם, אך ללא הצלחה. יום אחד הם שומעים שאחד החשודים ברציחות נהרג במהלך מרדף משטרתי וכולם בטוחים שהוא היה הרוצח. צ'ארלי שמח שלא חושדים בו אבל כשהוא נזכר ששרלוט יודעת את האמת עליו הוא מנסה לרצוח גם אותה כמה פעמים על ידי שבירת המדרגות בבית או כליאתה בגרז'.
שרלוט לוחצת עליו ולבסוף כאשר צ'ארלי עוזב הוא כולא את שרלוט על הרכבת ומנסה להשליך אותה ממנה. במהלך המאבק שרלוט מצליחה להתגבר על צ'ארלי ולהפילו מהרכבת. שרלוט מספרת לבלש גראהם על כך שידעה את האמת והם יחד מחליטים לשמור על הסיפור הזה בסוד.
צוות שחקנים

תרזה רייט - שרלוט "צ'ארלי" ניוטון
ג'וזף קוטן - צ'ארלי אוקלי
הנרי טרברס - ג'וזף ניוטון
פטרישיה קולינג' - אמה ניוטון
מקדונלד קארי - ג'ק גרהאם
וולס פורד - פרד סאנדרס
יום קרונין - הרבי הוקינס
צוות שחקנים > הופעת הקמע של היצ'קוק

כמו סרטים רבים של היצ'קוק, הוא מופיע בהופעת קמע במהלך הסרט. היצ'קוק הופיע בערך בדקה ה-15 על הרכבת לסנטה רוזה שבו עובר צ'ארלי אוקלי (ג'וזף קוטן).
ביקורות והשפעה

בצאת הסרט, רבים מהמבקרים מהמגזינים כמו "הניו יורק טיימס", "טיים מגזין" ו"וראייטי" נתנו ביקורות חיוביות לסרט. בראיונות רבים היצ'קוק הגדיר את הסרט כטוב ביותר שהוא עשה וכסרט האהוב ביותר עליו.
כיום הסרט נחשב ליצירת מופת. מבקרים כמו דייב קר ודייוויד מאמט שיבחו את הסרט. הסרט קיבל ציון מרבי של 100% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 30 ביקורות. ב-1991 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
לסרט נעשו מספר אתחולים ברדיו. בשנת 1958, הבמאי הארי קלר עשה אתחול לסרט בשם "Step Down to Terror".
אמני מוזיקה כמו ווקס טיילור וסקיני פאפי השתמשו בקטעים מהסרט ביצירותיהם.
קיטארו

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1953 (בן 71) יפן טויואשי, יפן
 שם לידה:  מסאנורי טקאהשי Masanori Takahashi
 מקום הקמה:  יפן 
 מוקד פעילות:  יפן יפן
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 סוגה:  אינסטרומנטלית, אלקטרונית, מוזיקת העידן החדש, ופולק
 שפה מועדפת:  יפנית 
 כלי נגינה:  קלידים, גיטרה, גיטרה בס, חלילים, וכלי הקשה
 חברת תקליטים:  גפן רקורדס האחים וורנר דומו רקורדס ניפון קולומביה ורטיגו רקורדס
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לאלבום העידן החדש (2001)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (1994)  Golden Horse Award for Best Original Film Score (1997) 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
קיטארו (ביפנית: 喜多郎, באנגלית: Kitarō, נולד ב-4 בפברואר 1953) הוא מוזיקאי, מלחין, מפיק ומעבד יפני. הוא רב-נגן, ונחשב לחלוץ בסגנון מוזיקת העידן החדש.
קיטארו היה מועמד 14 פעמים לפרס גראמי, וזכה בפרס בשנת 2000 בקטגוריית אלבום מוזיקת העידן החדש הטוב ביותר, על אלבומו "חושב עליך" (Thinking Of You).
פרידריך בר

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1846 ברנו, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  18 באוקטובר 1912 (בגיל 66) פירנצה, ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תקופת הפעילות:  1872–1912 (כ־40 שנה) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 
פרידריך סמואל בֵּר (בגרמנית: Samuel Friedrich Beer; גם פרדריק (בצרפתית: Frédéric);‏ 1 בספטמבר 1846 – 17 באוקטובר 1912) היה פסל יהודי אוסטרי שפעל בעיקר בפריז.
ידידו של תאודור הרצל וממשתתפי הקונגרס הציוני הראשון.
קורות חיים

בר נולד בעיר בּרין (ברנו) שבמוראביה, אוסטריה (כיום בדרום-מזרח צ'כיה), בנו של סוחר מפּרוֹסניץ (כיום Prostějov). בגיל צעיר התייתם, וגדל אצל קרוביו. בנעוריו החל ללמוד בבית הספר למסחר בפרוסניץ, עד שבגיל 15 היה לשוליה של מגלף במירשַאוּם בווינה הבירה. משנת 1865 ועד 1870 למד באקדמיה לאמנות בווינה, תחילה אצל טובע המדליות קארל רדניצקי (Radnitzky;‏ 1818–1901) ואחר-כך אצל הפסל פרנץ באואר (Bauer;‏ 1798–1872).
על צמד פסליו "אכילס ופנתסיליאה" קיבל ב-1870, לפי הצעתו של האדריכל הדני-אוסטרי תיאופיל האנסן (Hansen), אז פרופסור באקדמיה, את מלגת רומא (Rom-Stipendium). ברומא השתלם במשך שלוש שנים בסדנה בארמון ונציה. ב-1873 שב לווינה, וב-1875 התיישב בפריז, שם קנה לעצמו עד מהרה שם כדיוקנאי. הוא יצר בשיתוף עם הקריקטוריסט והפסל אלפרד גרֶוָואן (Grévin) דיוקנאות ופסלונים (צלמיות) נשיים משעשעים. במרוצת שנות ה-80 של המאה ה-19 זכו פסלוני הילדים שלו לפופולריות רבה, בהן בפרט דימוייהם של מרטין לותר ואלברכט דירר כילדים.
בנוסף, השתלם בלימודי כימיה, ופיתח חומרים סינתטיים ליצירת מודלים.
בשנות ה-90 התיידד עם תאודור הרצל ומקס נורדאו, מראשי התנועה הציונית במערב אירופה. בסוף שנת 1894 יצר פרוטומה של הרצל. בעקבות היכרותם יצר גם כמה פסלים בנושאים יהודיים וציוניים, בהם הפסל "שמע ישראל" (1903). ב-1897 השתתף כציר לקונגרס הציוני הראשון. לרגל כינוס הקונגרס הציוני השני עיצב מדליית זיכרון.
בשנת 1902 עבר לעיר פירנצה שבטוסקנה, איטליה, שם חי עד מותו בסוף שנת 1912, בגיל 66. היה אב לילדים.
עבודות בולטות

1870 – קבוצת הפסלים "אכילס ופנתסיליאה" (Achilles und Penthesilea)
1872 – פרוטומה של אדמירל טֶגֶטהוף (נרכשה באותה שנה על ידי הקיסר פרנץ יוזף הראשון עבור ארמון בֶּלוֶודֶרֶה)
1873 – בַּכחָנטה מרקדת (Tanzende Bacchantin) (הוצג באותה שנה בבית האמנים בווינה (Künstlerhaus Wien))
1876/7 – שלושה פסלונים מאבן מֶדוֹלינוֹ עבור הבָּלוּסטרדה (מעקה עמודים) במוזיאון להיסטוריה של הטבע בווינה: פסל של פרידריך מוֹס בחזית בבּוּרְגְרינג, ופסלים של אֶמפֶּדוֹקלֶס ואָנָכּסָגוֹרָס בחזית ברחוב בֶּלַאריה
1877 לערך – פרוטומה של מיהאי מונקאצ'י (המוזיאון הלאומי של הונגריה, בודפשט)
1877 לערך – פרוטומה של פרידריך פון אָמֶרלינג (המוזיאון העירוני של וינה) (כאות תודה צייר אמרלינג דיוקן שמן של בר; באגודת "Deutsches Haus" בפרוסניץ)
1878 – שמונה פסלונים פנטסטיים (על פי רישומים של גרוואן)
1882 – הפסלון "לותר, עם הספר בידו, מתחנן ללחם" ( Luther, mit dem Buch in der Hand, Brot bettelnd)
1882 – הפסלון "אלברכט דירר כנער" (Albrecht Dürer als Knabe) (משנת 1887 הוצג בהגלריה הלאומית בברלין; לאחר תום המלחמה ב-1945 אבד, וב-2011 אותר בגן האקדמיה האמריקאית בברלין)
1885 – פרוטומה של וושינגטון אירווינג (תוכנה עבור הסנטרל פארק במנהטן, אך לבסוף הוצבה בבריאנט פארק במנהטן, ובשנות ה-30 הועתקה לבית הספר התיכון ע"ש וושינגטון אירווינג שבמנהטן)
פסל של כריסטופר קולומבוס
מדליה שעליה דיוקנו של מיכלאנג'לו
1890 – דיוקנו של הצייר קוּרטואה (זכה באותה שנה במדליית זהב בתערוכה השנתית השנייה של יצירות אמנות מכל האומות בארמון הזכוכית במינכן (Münchener Jahresausstellung von Kunstwerken Aller Nationen im königl. Glaspalaste))
1890 – מצבה לקברו של אספן האמנות פרדריק שפיצר (בית הקברות פאסי בפריז)
1894 – פרוטומה של תיאודור הרצל (במוזיאון הרצל בירושלים)
1898 – מדליית זיכרון "ההבטחה" (Die Verheißung), לכבוד הקונגרס הציוני השני בבזל
1903 – הפסל "שמע ישראל" (הוצג בקונגרס הציוני השישי בבזל)
הפסל "בזיעת אפיך" (Im Schweiße deines Angesichts), או "עבודה" (Arbeit) (דמות של פועל עובד, אגלי זעה נוטפים ממצחו) (בעיר מילהאוזן שבאלזס)
1912 – שתי יציקות ברונזה של מתאבקים: "הגנה והתקפה" (Verteidigung und Angriff) (בתערוכה ה-37 של בית האמנים בווינה)
גלריה

פרוטומה של וושינגטון אירווינג, 1885
פרוטומה של הצייר קורטואה
"אלגיה", 1890
לקריאה נוספת

Louis Gielly, 'Frédéric Beer', in: Vita d'arte vol. 7, 1911, Fascicolo 39.
'Bildhauer Frédéric Beer, 1862-1912,' in: Tobias Markus, Meine Lebensgeschichte: ein Familiendokument von Tobias Markus 1835-1914, Florenz: Buchdruckerei Giuntina, 1914, pp. 123-140.
'Beer, Samuel Friedrich,' in: Raphael Patai (ed.), Encyclopedia of Zionism and Israel, Vol. 1, New York: Herzl Press, 1971, p. 115.
"Beer, Friedrich,' in: Walther Killy und Rudolf Vierhaus (hrsg.), unter Mitarbeit von Dietrich von Engelhardt... [et al.], Deutsche biographische Enzyklopadie (DBE), München: K. G. Saur, 1995, Bd. 1, p. 389.
הערות שוליים

↑  ראו דוגמה: זוג פסלונים של נשים הלבושות כתרנגולת ותרנגול, באתר בית המכירות הפומביות Skinner.
↑  Verschollene Skulptur: "Dürer als Knabe" wiederentdeckt, Der Spiegel, 05.12.2011. וכן תצלום הפסל, בתוך: בתוך: M. G., "Das Judentum und das Wesen des Christentums", Ost und West, 1905, Heft 2, p. 82.
↑  מיכלאנג'לו, באתר מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
↑  תצלום הפסל, בתוך: Die Welt, 1914, Heft 27, p. 689.
↑  2nd Zionist Congress commemoration medal (1898)‎, באתר החנות המקוונת להיסטוריה "היסטורמה".
↑  תצלום ראש הפסל, בתוך: Berthold Feiwel, 'Betrachtungen zur Ost-Afrika-Frage des sechsten Zionisten-Congresses,' Ost und West, 1903, Heft 11, p. 734; תצלום הפסל כולו, בתוך: Ost und West, 1913, Heft 7, p. 539.
↑  תצלום הפסל, בתוך: M. G., "Das Judentum und das Wesen des Christentums", Ost und West, 1905, Heft 2, p. 78.
↑  תצלום הפסל "התקפה", בתוך: Karl Schwarz, 'Friedrich Beer,' Ost und West, 1913, Heft 7, pp. 531-532.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258194305171  BnF: cb17088433s (data)  GND: 11809517X  ISNI: 0000 0001 1702 4955  NKC: ola200205752  RKD: 330952  SUDOC: 194810852  ULAN: 500503754  VcBA: 495/98113  VIAF: 122379005   WorldCat (עם VIAF): 122379005
קבוצה ממידה אפס

קבוצה בעלת מידה אפס היא קבוצה שמידת לבג שלה היא אפס. אינטואיטיבית זוהי קבוצה ש"אורכה"  0, היא קטנה כל כך עד כדי כך שהיא איננה משפיעה על אינטגרל לבג של פונקציות המוגדרות בקבוצה כלשהי המכילה אותה.
הגדרה פורמלית

באופן ישיר, נאמר שקבוצה  \ E בישר הממשי היא בעלת מידה אפס או קבוצת אפס אם לכל  \varepsilon >0 קיים כיסוי בן-מנייה של קטעים פתוחים המכסה את  E ושסכום אורכיו קטן מאפסילון. כלומר:
עבור מידה שלמה (ומידת לבג היא שלמה) כל קבוצה בעלת מידה אפס היא מדידה, וכך גם כל תת-קבוצה שלה מדידה ובעלת מידה אפס.
משמעות

כאמור בתחילת הערך, המשמעות האינטואיטיבית של היות קבוצה בעלת מידה אפס היא שהקבוצה "זניחה" כך שהיא איננה משפיעה על תכונות אינטגרליות (במובן לבג) של הפונקציה.
למשל: פונקציה חסומה היא אינטגרבילית במובן רימן אם ורק אם קבוצת נקודות אי-הרציפות שלה היא בעלת מידה אפס.
אם  f ו- g אינטגרביליות רימן, ו- f נבדלת מ- g רק על קבוצת נקודות בעלת מידה אפס, אזי אינטגרל רימן של  f שווה לאינטגרל רימן של  \ g.
אם  \ f נבדלת מ- \ g רק על קבוצת נקודות בעלת מידה אפס אזי אינטגרל לבג של  f שווה לאינטגרל לבג של  g.
פונקציה מונוטונית גזירה כמעט בכל מקום, כלומר: קבוצות הנקודות שבהן הפונקציה לא גזירה היא קבוצה בעלת מידה אפס.