stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלמליק (שינג'יאנג)
לקריאה נוספת

W. Barthold [rev. by B. Spuler and O. Pritsak], "Almaligh", Encyclopaedia of Islam, 2nd ed.
Niu Ruji, "Nestorian Inscriptions from China (13th - 14th Centuries)", in R. Malek, Jingjiao, The Church of the East in China and Central Asia, 2006.
איגוד הוועדים האולימפיים הלאומיים של אפריקה

| --- | --- |

 תחום:  ספורט אולימפי
 שפה רשמית:  אנגלית, צרפתית
 מטה הארגון:  אבוג'ה 
 סינוף בינלאומי:  הוועד האולימפי הבין-לאומי
 חברים:  54 ועדים אולימפיים לאומיים
 יושב ראש:  אלג'יריה מוסטפא בראף
 תקופת הפעילות:  28 ביוני 1981 – הווה (43 שנים) 
 africaolympic.com
 
איגוד הוועדים האולימפיים הלאומיים של אפריקה (באנגלית: Association of National Olympic Committees, בראשי תיבות: ANOCA; בצרפתית: Association des Comités Nationaux Olympiques d'Afrique, בראשי תיבות: ACNOA; בערבית: رابطة اللجان الأولمبية الوطنية في إفريقيا) הוא ארגון בין-לאומי המאגד את 54 הוועדים האולימפיים הלאומיים של אפריקה. מטה הארגון נמצא באבוג'ה, ניגריה.
היסטוריה

ביולי 1965 נוסדה הוועדה המתמדת לספורט אפריקאי (SCAS) נוסדה בברזוויל, הרפובליקה של קונגו, וב-14 בדצמבר 1966 שונה שמה למועצה העליונה לספורט באפריקה. שמו הנוכחי של הארגון, איגוד הוועדים האולימפיים הלאומיים של אפריקה, נוסד ב-28 ביוני 1981 בלומה, בירת טוגו.
נכון ל-2024 חברים בארגון 54 ועדים אולימפיים לאומיים, מכל מדינות אפריקה למעט סהרה המערבית. כל הוועדים הלאומיים ב-ANOCA מוכרים על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי.
מדינות חברות

| מדינה | קוד | שנת הכרה |
| --- | --- | --- |
|  אוגנדה | UGA | 1956 |
|  אלג'יריה | ALG | 1964 |
|  אנגולה | ANG | 1980 |
|  אסוואטיני | SWZ | 1980 |
|  אריתריאה | ERI | 1999 |
|  אתיופיה | ETH | 1954 |
|  בוטסואנה | BOT | 1993 |
|  בורקינה פאסו | BUR | 1972 |
|  בורונדי | BDI | 1993 |
|  בנין | BEN | 1962 |
|  גאנה | GHA | 1951 |
|  גבון | GAB | 1968 |
|  ג'יבוטי | DJI | 1984 |
|  גינאה | GUI | 1965 |
|  גינאה ביסאו | GBS | 1995 |
|  גינאה המשוונית | GEQ | 1984 |
|  גמביה | GAM | 1976 |
|  דרום אפריקה | RSA | 1972 |
|  דרום סודאן | SSD | 2015 |
|  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו | COD | 1968 |
|  הרפובליקה המרכז-אפריקאית | CAF | 1965 |
|  הרפובליקה של קונגו | CGO | 1964 |
|  זימבבואה | ZIM | 1972 |
|  זמביה | ZAM | 1964 |
|  חוף השנהב | CIV | 1963 |
|  טוגו | TOG | 1965 |
|  טנזניה | TAN | 1968 |
|  כף ורדה | CPV | 1993 |
|  לוב | EGY | 1910 |
|  ליבריה | LBR | 1955 |
|  לסוטו | LES | 1968 |
|  מאוריטניה | MTN | 1979 |
|  מאוריציוס | MRI | 1972 |
|  מאלי | MLI | 1963 |
|  מדגסקר | MAD | 1979 |
|  מוזמביק | MOZ | 1991 |
|  מלאווי | MAW | 1991 |
|  מצרים | LBA | 1962 |
|  מרוקו | MAR | 1959 |
|  ניגריה | NGR | 1951 |
|  ניז'ר | NIG | 1964 |
|  נמיביה | NAM | 1964 |
|  סאו טומה ופרינסיפה | STP | 1993 |
|  סודאן | SUD | 1959 |
|  סומליה | SOM | 1972 |
|  סיירה לאון | SLE | 1964 |
|  סיישל | SEY | 1979 |
|  סנגל | SEN | 1963 |
|  צ'אד | CHA | 1964 |
|  קומורו | COM | 1980 |
|  קמרון | CMR | 1963 |
|  קניה | KEN | 1955 |
|  רואנדה | RWA | 1984 |
|  תוניסיה | TUN | 1957 |
מדינות חברות > אזורים > אזור 1 – צפון אפריקה

אלג'יריה אלג'יריה
לוב לוב
מצרים מצרים
מרוקו מרוקו
סודאן סודאן
תוניסיה תוניסיה
מדינות חברות > אזורים > אזור 2 – מערב אפריקה A

גינאה גינאה
גינאה ביסאו גינאה ביסאו
גמביה גמביה
כף ורדה כף ורדה
מאוריטניה מאוריטניה
מאלי מאלי
סיירה לאון סיירה לאון
סנגל סנגל
מדינות חברות > אזורים > אזור 3 - מערב אפריקה B

בורקינה פאסו בורקינה פאסו
בנין בנין
גאנה גאנה
חוף השנהב חוף השנהב
טוגו טוגו
ליבריה ליבריה
ניגריה ניגריה
ניז'ר ניז'ר
מדינות חברות > אזורים > אזור 4 – מרכז אפריקה

גבון גבון
גינאה המשוונית גינאה המשוונית
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
הרפובליקה המרכז-אפריקאית הרפובליקה המרכז-אפריקאית
הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו
סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה ופרינסיפה
צ'אד צ'אד
קמרון קמרון
מדינות חברות > אזורים > אזור 5 – מרכז-מזרח אפריקה

אוגנדה אוגנדה
אריתריאה אריתריאה
אתיופיה אתיופיה
בורונדי בורונדי
דרום סודאן דרום סודאן
טנזניה טנזניה
סומליה סומליה
קניה קניה
רואנדה רואנדה
מדינות חברות > אזורים > אזור 6 – אפריקה הדרומית A

אנגולה אנגולה
אסוואטיני אסוואטיני
בוטסואנה בוטסואנה
דרום אפריקה דרום אפריקה
זימבבואה זימבבואה
זמביה זמביה
לסוטו לסוטו
מוזמביק מוזמביק
מלאווי מלאווי
נמיביה נמיביה
מדינות חברות > אזורים > אזור 7 – אפריקה הדרומית B

ג'יבוטי ג'יבוטי
מאוריציוס מאוריציוס
מדגסקר מדגסקר
סיישל סיישל
קומורו קומורו
נשיאי ANOCA

|  | שם | מדינה | כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אנאני מת'יה | טוגו טוגו | 1981–1989 |
| 2 | ז'אן-קלוד גאנגה | הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו | 1989–1999 |
| 3 | פרנסיס ניאנגווסו | אוגנדה אוגנדה | 1999–2001 |
| 4 | אלפא איברהים דיאלו | גינאה גינאה | 2001–2005 |
| 5 | לסאנה פאלנפו | חוף השנהב חוף השנהב | 2005–2018 |
| 6 | מוסטפא בראף | אלג'יריה אלג'יריה | 2018–הווה |
מטרות הארגון

עידוד תיווך ופיוס בין ועדים אולימפיים לאומיים וממשלות
בניית היסודות למדיניות ספורט שאפתנית
מתן תנאים להצלחה לספורטאים צעירים
קידום יוזמות ספורט
קידום אידיאלים וערכים אולימפיים באפריקה
השתתפות במאבק בסמים, שחיתות, אלימות ומגפות
פעולה לקירוב בין עמים באמצעות ספורט לבניית אפריקה שלווה
אירועים

משחקי אפריקה
משחקי אפריקה לנוער
משחקי החוף האפריקאיים
גביע אפריקה לאומות עד גיל 23, בשיתוף עם קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (טורניר הקדם האפריקאי לתחרויות הכדורגל במשחקים האולימפיים)
טורניר המוקדמות האולימפי לנשים בכדורגל
ראו גם

קונפדרציית הכדורגל של אפריקה
פיב"א אפריקה
הוועדים האולימפיים האירופיים
הערות שוליים

דגל איגוד הוועדים האולימפיים הלאומיים של אפריקה בעבר
אילנה המרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ספטמבר 1944 (בת 80) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  יורגן ניראד 
 צאצאים:  יונתן ניראד 
 
אילנה המרמן (נולדה ב-15 בספטמבר 1944) היא עורכת ספרותית, מתרגמת, מחברת ספרי עיון ופעילת שמאל רדיקלית ישראלית.
ביוגרפיה

אילנה המרמן נולדה בחיפה להורים יוצאי פולין. למדה ספרות ופילולוגיה באוניברסיטאות בצרפת, בגרמניה ובישראל.
משנת 1985 עבדה בהוצאת הספרים "עם עובד" כעורכת ספרותית ומתרגמת. ערכה שנים אחדות את "ספריה לעם", יחד עם נילי מירסקי. ייסדה ועורכת שתי סדרות נוספות:
"פרוזה אחרת", שבה ראו אור, בין השאר, ספרו הראשון של יובל שמעוני, "מעוף היונה", ספרה הראשון של אורלי קסטל-בלום, "לא רחוק ממרכז העיר", והספרים המתורגמים "מחווה לשישה סופרים של המאה התשע-עשרה" ו"מחווה לשישה סופרים של המאה העשרים".
"תעודה", שבה ראו אור, בין השאר, "יומנים 1933 – 1945" מאת ויקטור קלמפרר, "טיולים בפלסטין, רשימות על נוף הולך ונעלם" מאת רג'א שחאדה ו"תפתחו, משטרה! מהגרי עבודה בישראל" מאת נורית וורגפט.
מתרגמת בעיקר סיפורת מגרמנית ומצרפתית. בין השאר תרגמה מיצירותיהם של לואי פרדינאן סלין, גוסטב פלובר, אלבר קאמי, אנטואן דה סנט-אכזופרי, א.ת.א. הופמן, פרנץ קפקא, ברטולט ברכט ופרידריך ניטשה. זכתה בפרס טשרניחובסקי לתרגום לשנת תשס"ו-2006 "על תרגומיה המדויקים והנקיים משגיאות. המרמן היא מתרגמת לוחמת, ועורכת תרגומים, שטלטלה את עולם התרגום הישראלי בדרישותיה המחמירות לדיוק ולשקיפות".
ב-2016 יסדה בהוצאת אחוזת בית את סדרת "הפרוזה שלי", המהווה המשך לסדרת "פרוזה אחרת" שערכה בהוצאת עם עובד עד לפרישתה ממנה.
עם פרישתה לפנסיה למדה ערבית ספרותית לתואר ראשון באוניברסיטה העברית ולתואר שני באוניברסיטת תל אביב. בהמשך החלה לתרגם גם ספרות בערבית.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית וחברתית

המרמן עסקה בפעילות פוליטית וחברתית, כחברה במועצת רצ, בהנהלת בצלם, ובהנהלת האגודה לזכויות האזרח. מפרסמת מאמרים המציגים את עמדתה בסוגיות של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ובהם התנגדות נחרצת לשליטה של ישראל בפלסטינים.
ב-2010 המרמן הקימה את ארגון הנשים "לא מצייתות" שפעילותיו מבריחות במכוניות שלהן בניגוד לחוק פלסטיניות מיהודה ושומרון לתוך הקו הירוק. לצורך כך הן מסייעות לפלסטיניות ללבוש חזות ישראלית כדי שלא יבחינו בזהותן במחסומי הכניסה. לאחר שפרסמה המרמן את הפעילות במאמר בהארץ פנה "הפורום המשפטי למען ארץ ישראל" אל היועץ המשפטי לממשלה וזה הורה לפתוח בחקירה פלילית נגדה. היועץ המשפטי החליט לבסוף לא להעמיד אותן לדין, ובקיץ 2012 מתאם פעולות הממשלה בשטחים אף אישר, לכבוד חג עיד אל-פיטר, לכמה אלפי פלסטינים מהשטחים לבקר בחוף תל אביב ובחופים נוספים.
בעקבות הפנייה לפתוח נגדה בחקירה פלילית על פעילות "לא מצייתות", פרסמה המרמן מאמר נוסף ב"הארץ", שאותו סיימה במילים: ”את זה צריך להעמיד סוף סוף לדיון ציבורי נוקב במדינת ישראל: האמנם מדינת חוק? האמנם דמוקרטיה? האמנם מדינה שזכויות היסוד של האדם בה "מושתתות על ההכרה בערך האדם, בקדושת חייו ובהיותו בן-חורין", כמו שנקבע בסעיף הפתיחה של "חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו"? ואם לא מדינה דמוקרטית ולא מדינת חוק, מהו הקו האדום שמעבר לו איננו יכולים עוד להוסיף לכבד את חוקיה וצוויה בלי לבגוד בצו מצפוננו הדורש מאיתנו, בדיוק כלשון חוק היסוד של מדינתנו, "להגן על כבוד האדם וחירותו" - על כבודו וחירותו של כל אדם, לאו דווקא האדם היהודי או הישראלי?”.
בתחילת 2012 הודיעה על פרישתה מהוצאת "עם עובד", במחאה על מינויו של תת-ניצב בדימוס יעקב בריי למנכ"ל ההוצאה. היא נימקה זאת בכך שבריי "מייצג מעצם התפקיד הבכיר שכיהן בו במשטרה, הזדהות עם אידאולוגיה ומוסד שפועלים זה זמן רב לאכיפת חוקים לא מוסריים וגם לא חוקיים, בייחוד בגדה המערבית ובירושלים המזרחית".
במאי 2021 נמנתה עם החותמים על מכתב המופנה לבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג בנוגע לשלטון הישראלי ביהודה ושומרון, ובו קריאה לבית הדין שלא לסמוך על הגופים הרשמיים של מדינת ישראל, ולחקור בעצמו את הנעשה.
חיים אישיים

בן זוגה, יורגן ניראד, היה ראש החוג לספרות גרמנית באוניברסיטה העברית. ניראד נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2000. את אחרית ימיו תיארו השניים בספרם "במזל סרטן: מסע לבלי שוב". בנם הוא המתרגם יונתן ניראד. היא מתגוררת בירושלים.
ספריה

הנאציזם בראי הספרות הגרמנית החדשה: מסות ותרגומים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984
משוררים לא יכתבו שירים: במדים בארץ ישמעאל - סיפורים ותעודות (יחד עם רולי רוזן), עם עובד, 1990
ניטשה: מסה ומבחר מכתביו (יחד עם יורגן ניראד), עם עובד, 2000
במזל סרטן: מסע לבלי שוב (יחד עם יורגן ניראד), עם עובד, 2001. מהדורה שנייה בעריכה חדשה, הוצאת אחוזת בית, 2016
מביירות לג'נין: מלחמת לבנון 2002/1982 (יחד עם עירית גל), עם עובד, 2002
במחוזות זרים: סחר בנשים בישראל, עם עובד, 2004
אישה לבדה, הוצאת אחוזת בית, 2016
מתרגומיה

הנסיך הקטן, מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי, תרגום מצרפתית, עם עובד 1993
סיפורים גרמניים - מבחר מן הפרוזה הגרמנית החדשה, בעריכת יורגן ניראד ואילנה המרמן, תרגמה מגרמנית: אילנה המרמן הוצאת הקיבוץ המאוחד,1988
אדם הראשון, מאת אלבר קאמי, תרגום מצרפתית, עם עובד 1994.
מחווה לשישה סופרים של המאה התשע-עשרה - א.ת.א. הופמן, ניקולאי גוגול, גוסטב פלובר, הרמן מלוויל, שלום יעקב אברמוביץ, הנרי ג'יימס, תרגום ביחד עם נילי מירסקי, אברהם יבין, עם עובד, 2006.
רופא כפרי, אגודת סיפורים קצרים שהתפרסמו בימי חייו של פרנץ קפקא, תרגום מגרמנית והוספת אחרית דבר, הוצאת עם עובד, 2000.
הדבר, מאת אלבר קאמי, תרגום מצרפתית, הוצאת עם עובד, 2001.
כה אמר זרתוסטרא, מאת פרידריך ניטשה, תרגום מגרמנית, עם עובד 2010.
אל האבדון, מאת אריך קסטנר, הקיבוץ המאוחד, תרגום מגרמנית, ספרית פועלים - סיפורת, 2020.
זיכרונות מרושעים של ילד רחוב, מאת מנסור א-סוויים, תרגום מערבית, ספריה לעם, עם עובד, 2022
הערות שוליים

↑  ריקי ריבלין, "הספרות עומדת בסימן דיסהרמוניה" - שיחה עם אילנה המרמן, עורכת הסידרה "פרוזה אחרת' בהוצאת עם עובד, מעריב, 18 במרץ 1988
↑  טקס הענקת פרסי ביאליק וטשרניחובסקי התשס"ו - 2006, באתר של עיריית תל אביב יפו
↑   גילי איזיקוביץ, אילנה המרמן מייסדת סדרת ספרים בהוצאת "אחוזת בית", באתר הארץ, 1 במרץ 2016
↑  אילנה המרמן, יום עם שלוש צעירות פלסטיניות שהוזמנו ליום כיף בתל אביב, באתר הארץ, 8 במאי 2010
↑  כך מבריחים פלסטיניות ליום כיף בישראל, בערוץ החדשות של הערוץ השני ביוטיוב
↑  גדעון לוי, ים הפלסטינים בתל אביב, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2012
↑  אילנה המרמן, להגנת כבוד האדם וחירותו, באתר הארץ, 11 ביוני 2010
↑  מיה סלע, אילנה המרמן פורשת מעם עובד בעקבות מינויו של קצין משטרה לשעבר למנכ"ל, באתר הארץ, 3 בינואר 2012
↑   ניר חסון, כ-180 מדענים ואנשי רוח מישראל פנו להאג: אל תאמינו לרשויות בנוגע לחקר פשעי מלחמה, באתר הארץ, 6 במאי 2021
כ-180 מדענים, אנשי רוח ואישי ציבור מישראל פנו להאג: אל תאמינו לרשויות בנוגע לחקר פשעי מלחמה - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
1 2   אריאנה מלמד, אילנה המרמן רוצה להמשיך לנפץ מחסומים – בשטחים הכבושים ובמערכת הרפואה, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2017
↑  שולה וולקוב, פנים אחרות במראה, כותרת ראשית, 7 בנובמבר 1984
↑  ביקורות:
אברהם בלבן, אחת הדמויות המבריקות ביותר והמשפיעות ביותר בתרבות המערבית, באתר הארץ, 21 במאי 2001
מירי פז, ‏גרמני טוב מתכחש לגרמניותו, באתר גלובס, 31 בינואר 2001
↑  אריאנה מלמד, המחלה אינה מטפורה, באתר ynet, 25 בדצמבר 2001
אבינעם רכס, אין לך כל סיכוי אבל נצל אותו, באתר הארץ, 21 בינואר 2002
↑   אורן קקון, "במזל סרטן": גישה הומניסטית שלא מבדילה כמעט בין צער פרטי לכללי, באתר הארץ, 16 בינואר 2018
↑  אביחי בקר, תמונות קצרות ממלחמת שולל, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2002
↑  תמר משמר, השפחות והרוכלים או החברה הישראלית במראה, באתר הארץ, 5 ביולי 2004
↑  ביקורות:
סימונה באט, "אישה לבדה": להביט במציאות בכל מחיר, באתר ynet, 29 במרץ 2016
נמרוד עופרן‏, אני טקסט פוליטי: "אישה לבדה" של אילנה המרמן הוא ספר על אנשים, באתר וואלה, 17 באפריל 2016
חנה סקרה, אישה לבדה – אילנה המרמן, באתר "מניפה", 22 בפברואר 2021
↑  ביקורות על התרגום:
ביאנה חפץ, צייר לי כבשה, חדשות, 18 ביוני 1993
אלאונורה לב, ילדים היזהרו מחיקויים, חדשות, 22 ביוני 1993
↑  לנה שילוני, מיבצע הצלה, באתר ynet, 28 בינואר 2002
↑  הצצה לתרגום החדש של "כה אמר זרתוסטרה" של פרידריך ניטשה, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2010
↑   אבנר שפירא, פעמוני האזהרה של אריך קסטנר שוב מצלצלים, באתר הארץ, 10 בינואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271777505171  BNE: XX964066  BnF: cb12963512b (data)  CiNii: DA12599267  GND: 103709835  ISNI: 0000 0000 8154 0826  LCCN: n80038946  NTA: 067788254  RERO: 02-A003344668  SUDOC: 076810690  VIAF: 73984224   WorldCat (עם VIAF): 73984224
אמנדה ראיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוקטובר 1971 (בת 52) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1995) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמנדה ראיין (באנגלית: Amanda Ryan; נולדה ב-10 באוקטובר 1971) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

ראיין נולדה בלונדון. היא למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. תפקידה הידוע ביותר הוא בדמות סרג'נט קרי רוג'רס בסדרת הדרמה קומית הפופולרית "לגדול בלי בושה". היא מוכרת גם מהופעתה בווידאו קליפ "Walk Away" של להקת Funeral for a Friend.
ב-1998 גילמה ראיין את לטיס הווארד, המאהבת הבדיונית של דוכס נורפוק, בסרט הקולנוע זוכה האוסקר "אליזבת" בכיכובה של קייט בלאנשט.
ב-1997 שיחקה ראיין בתפקיד ג'ואנה בסרט "מטרולנד" המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'וליאן בארנס שיצא לאור ב-1980. היא כיכבה בפרק "The Daughters of Cain" בסדרה "המפקח מורס בתפקיד קיי ברוקס. עוד הופיעה בהפקות כגון הסדרה "Attachments" בערוץ BBC2, הסרט "בריטניק", והעיבוד הטלוויזיוני של "ההגדה לבית פורסייט". ב-1999 השתתפה בסרט הטלוויזיה "דייוויד קופרפילד" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. ב-2007 שיחקה בתפקיד וריטי רייט באופרת הסבון "איסטאנדרס".
בתיאטרון שיחקה ראיין בהפקות בריטיות של המחזה "קרוב יותר" מאת פטריק מרבר, במחזה "Otherwise Engaged" מאת סיימון גריי, במחזה "The Wood Demon" מאת אנטון צ'כוב, וגילמה את קאתי בעיבוד הבימתי של אפריל דה אנג'ליס של הרומן "אנקת גבהים".
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  | The Micronots! | ג'סמין | סדרת טלוויזיה |
| 1996 |  | The Bill | ג'ודי | בפרק "Bits and Pieces" |
| 1996 | וייקליף | Wycliffe | ג'יין טרת'וואן | בפרק "Last Judgement" |
| 1996 | ג'וד | Jude | צוענייה |  |
| 1996 | פולדארק | Poldark | קובי טרווניון | סרט טלוויזיה |
| 1996 | המפקח מורס | Inspector Morse | קיי ברוקס | בפרק "The Daughters of Cain" |
| 1997 |  | The New Adventures of Robin Hood | קתרין | בפרק "The Birthday Trap" |
| 1997 |  | The Hunger | מוסידורה | בפרק "The Swords" |
| 1997 | מטרולנד | Metroland | ג'ואנה |  |
| 1997 | סוחרי העץ | The Woodlanders | סוקי דמסון |  |
| 1998 |  | The Man Who Held His Breath | לולו | סרט קצר |
| 1998 | אליזבת | Elizabeth | לטיס הווארד |  |
| 1998 |  | Supply & Demand | נטשה | מיני-סדרה |
| 1999 |  | Simon Magus | שרה |  |
| 1999 | קוואנה QC | Kavanagh QC | שארלוט סינקלייר | בפרק "Previous Convictions" |
| 1999 | נער ליווי | Mauvaise Passe | אן |  |
| 1999 | דייוויד קופרפילד | David Copperfield | אגנס ויקפילד | סרט טלוויזיה |
| 2000 | בריטניק | Britannic | ורה קמפבל | סרט טלוויזיה |
| 2000 |  | Best | גברת קרוואנד |  |
| 2000 |  | Attachments | סופי מור | סדרת טלוויזיה |
| 2001 | חקירות המפקח לינלי | The Inspector Linley Mysteries | דבורה סנט ג'יימס | בפרק "A Great Deliverance" |
| 2002 | ההגדה לבית פורסייט | The Forsyte Saga | הולי | מיני-סדרה |
| 2002 |  | Whoosh | ג'וזי | סרט קצר |
| 2002 | דיאל ופסקו | Dalziel and Pascoe | קיין לאורי | בפרק "The Unwanted" |
| 2003 |  | Real Men | גרטה בנהאם | סרט טלוויזיה |
| 2003 | ההגדה לבית פורסייט: עומד להשכרה | The Forsyte Saga: To Let | הולי דרטי לבית פורסייט | מיני-סדרה |
| 2004 | חוקי מרפי | Murphy's Law | רומי | בפרק "Ringers" |
| 2004 |  | Stealing Lives | קארן הרסט | סרט טלוויזיה |
| 2005 |  | Murder Investigation Team | הלן קוזינס | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2005 |  | Christmas Merry | ג'וליה | סרט קצר |
| 2005 |  | Red Mercury | אלקטרה |  |
| 2006 | גברתי ראש הממשלה | The Amazing Mrs. Pritchard | רוני ג'ונסון | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2007 |  | Sparkle | קייט |  |
| 2007 | איסטאנדרס | EastEnders | וריטי | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2007–2009 | לגדול בלי בושה | Shameless | קרי רוג'רס | סדרת טלוויזיה |
| 2009 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | מרתה פילבי | בפרק "The Creeper" |
| 2011 | לואיס | Lewis | ג'ינה גוף | בפרק "Wild Justice" |
| 2014 |  | Suspects | רייצ'לד סאליבן | בפרק "Alone" |
| 2014 | חדר מיון | Casualty | סקרלט רן | בפרק "Carrot Not Stick" |
| 2015 | אנטי-חברתי | Anti-Social | קלייר |  |
הערות שוליים

↑  "World Productions Biography". נבדק ב-4 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC Interview". BBC. נבדק ב-4 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PBS Wild Justice Cast and Credits"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010152446  SNAC: w63j571h  VIAF: 122413670   WorldCat (עם VIAF): 122413670
ארמנד דה בורבון, נסיך קונטי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1629 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  26 בפברואר 1666 (בגיל 36) פזנה, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  אן מארי מרטינוזי (22 בפברואר 1654–?) 
 פרסים והוקרה
 אבירי מסדר הרוח הקדושה  אביר במסדר סן-מישל 
 חתימה:   
 
ארמנד דה בורבון, נסיך קונטי (בצרפתית: Armand de Bourbon-Conti; ‏11 באוקטובר 1629 - 26 בפברואר 1666) היה אציל צרפתי, וכחבר בית בורבון השליט, החזיק בתואר נסיך הדם - נסיך בעל קרבת דם לבית המלוכה.
ביוגרפיה

ארמנד נולד בפריז ב-11 באוקטובר 1629, והיה בנם הצעיר של אנרי השני, נסיך קונדה ושרלוט מרגריט דה מונמורנסי, בתו של אנרי הראשון דה מונמורנסי. הוא היה אחיהם של לואי השני, נסיך דה קונדה ואן ז'נבייב דה בורבון-קונדה, ועם לידתו הוענק לו התואר "נסיך קונטי". עם הכותרת, ארמנד ירש גם את שאטו דה איל-אדם ואת האחוזה שלו, אשר הועברה לאמו שרלוט מרגריט לאחר מותו של אחיה, אנרי השני דה מונמורנסי. הוא נועד לכנסייה ולמד תאולוגיה באוניברסיטת בורג', אך אף על פי שקיבל מספר בנפיקיום, כולל המנזרים של קלוני ובזיליקת סן-דני, הוא לא קיבל הסמכה לכהונה. הוא מילא תפקיד בולט בתככים ובלחימה של הפרונד, ב-1648 היה מפקד המפקד העליון של צבא המורדים, ובשנת 1650 נכלא עם אחיו (קונדה) וגיסו (לונגוויל) בטירת ונסן.
בעת שהותו בכלא הוא אמר שהוא "מיסטי" ו"מלא רעיונות מוזרים", אולם הוא קצת השתגע בזמן הכלא. לאחר שפיתח תאווה נסתרת לאחותו הדוכסית לונגוויל, הוא המציא טריקים כדי לגרום לה לשים לב אליו. הוא ניסה אלכימיה ושיקויים במשך זמן-מה ולבסוף פצע את עצמו במרית. פרק זה היה בסופו של דבר בר מזל עבורו, כי הוא כבר לא יכול היה לסרב לקבל עזרה חיצונית של רופאים, כמה מהם העבירו מכתבים תחנונים לעולם החיצון אשר האיצו את שחרורו בסופו של דבר.
כאשר יצא הקרדינל מאזארן לגלות, הוא רצה להתחתן עם שרלוט-מרי דה לורן (1627–1652), הבת השנייה של מאדאם דה שברוז, אשת הסוד של המלכה, אן מאוסטריה (אשתו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת) אך נמנע מלעשות זאת על ידי אחיו קונדה, שהיה עכשיו השליט במדינה. הוא היה מודאג בשנת פרונד, אך כעבור זמן קצר התפייס עם הקרדינל מאזארן, ובשנת 1654 נשא לאישה את אחייניתו של הקרדינל, אן מארי מרטינוזי, ובנוסף שמר על השליטה בגיין. היו להם שני בנים, לואי ארמנד ופרנסואה לואי.
הוא פיקד על הצבא, אשר בשנת 1654 פלש לספרד דרך קטלוניה, שם כבש שלוש עיירות מהספרדים. לאחר מכן הוא הוביל את הכוחות הצרפתיים באיטליה, אך לאחר התבוסה לפני אלסנדריה בשנת 1657, הוא פרש ללנגדוק, שם הקדיש את עצמו ללימוד ומיסטיקה עד מותו.
בתיכון לואי הגדול היה קונטי תלמידו של מולייר, שממנו הוא השיג כניסה לחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
ארמנד נפטר ב-26 בפברואר 1666 בפזנא, ובנו לואי ארמנד הראשון, נסיך קונטי ירש את תאריו.
משפחתו

ארמנד התחתן עם אן מארי מרטינוזי, בתו של ג'רולמו מרטינוזי ולורה מרגריטה מזאריני, אחותו הבכורה של הקרדינל מזרין. ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
לואי דה בורבון (1658), נפטר בינקות.
לואי ארמנד הראשון, נסיך קונטי (1661–1685), התחתן עם מארי אן דה בורבון, בתו הלא חוקית הבכורה של המלך לואי הארבעה עשר ושל פילגשו לואיז דה לוואלייר.
פרנסואה לואי, נסיך קונטי (1664–1709), התחתן עם מארי תרז דה בורבון, בתו של אנרי ז'ול, נסיך קונדה.
הערות שוליים

↑  Karmen, Henry (1999). Who's Who in Europe 1450-1750. London: Routledge. p. 78. ISBN 9780415147279.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810599562105606  BNE: XX1310023  BnF: cb12180966p (data)  GND: 100090249  ISNI: 0000 0001 1930 2891  KulturNav: e1f75b0f-8822-475b-b16e-76368f8e4a1d  LCCN: n84136050  NKC: mzk2007401446  NTA: 112370489  SELIBR: 344687  SNAC: w65f1tvc  SUDOC: 030384389  VcBA: 495/365  VIAF: 36960887   WorldCat (עם VIAF): 36960887
אלמנה חדת-זנב

| אלמנה חדת-זנב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: אלמנתיים
סוג:: אלמנה
מין:: אלמנה חדת-זנב
שם מדעי
 Vidua macroura ‏פאלאס, 1764

אלמנה חדת-זנב (שם מדעי: Vidua macroura) היא מין ציפור ממשפחת האלמנתיים, החיה ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה. הציפור גם הופצה בידי האדם לפורטוגל, דרום קליפורניה, פוארטו ריקו וסינגפור.
האלמנה מגיעה לאורך 12 עד 13 ס"מ ואורך שובל הזנב של הזכר כפול באורכו, עוד 20 ס"מ. עדיין זו ציפור קטנה יחסית. היא בעלת נוצות שחורות-לבנות כשהכנפיים, למעט פס לבן לאורכם, והכיפה שחורים וכן נוצות הזנב הארוכות, הייחודיים לזכרים. שאר הגוף לבן והמקור חזק, קהה ואדום. הזכרים במשך רוב השנה בעלי נוצות אפורות עם סרטוט כשל דרור, עם מקור אדום והם מחליפים נוצות בעונת הרבייה. הצעירים בעלי מקורים אפורים וקטנים יותר.
זוהי ציפור השוכנת בערבות עשב או בסוואנות בעלות עשבים גבוהים או שיחים. היא פעילה במשך היום ומחפש זרעים וחרקים למאכל. הזכרים טריטוריאליים ומחפשים נקבות על זירות הכוללות מספר נקבות. הזכרים מרחפים מעליהם ופורשים את נוצות זנבותיהם הארוכים כדי להרשימם והם אינם דואגים לנקבות לאחר מכן.
בדומה לשאר האלמנות הנקבה אינה מכינה קן אלא נטפלת לתטולה של ציפור אחרת, לרוב מאסטרילדיים קרובים. היא מטילה 2 עד 4 ביצים המזכירות את ביצי הפונדקאים אך בניגוד לטפילי קינון אחרים אינה הורגת אותם.
גלריה

זכר בנוצות רגילות
הערות שוליים

↑  אלמנה חדת-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
אח"י אילת (א-16)

ערך זה עוסק בספינה אילת א-16. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

אח"י אילת (א-16)
אח"י אילת (א-16)
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת תותחים, שוברת קרח
 צי:  חיל הים הישראלי, מקודם משמר החופים האמריקאי
 דגל הצי:  
 סדרה:  Northland Class
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Newport News Sbldg
 תקופת הפעילות:  7 במאי 1927 – 22 בפברואר 1961 (33 שנים)
 אחריתה:  הוצאה משירות ב-22 בפברואר 1961, נמכרה לגרוטאות ב-1962
 מלחמות וקרבות:    מלחמת העצמאות    מבצע קדש
 מידות
 הֶדְחֶק:  2,050 טון
 אורך:  66 מטר
 רוחב:  11.8 מ' 
 שוקע:  5.1 מ' 
 נתונים טכניים
 מהירות:  9 קשר (16.5 קמ"ש)
 גודל הצוות:  89
 טווח שיוט:  11,000 ק"מ ב-15 קמ"ש
 הנעה:  2 מנועי דיזל-חשמל, 1,200 כוח סוס
 צורת הנעה:  מדחף יחיד
 אמצעי לחימה
 שריון:  הגוף מרותך וחוזק לעמוד בלחץ של 100 psi (כ-7 ק"ג לסמ"ר)
 חימוש:  תותח יבשתי 65 מ"מ (נפוליאונצ'יק), שני תותחי נ"מ 20 מ"מ, שני מקלעים בינוניים
 
אח"י אילת שסימנה הצבאי א-16 הייתה האונייה הראשונה של חיל הים הישראלי והראשונה שהשתתפה בקרב ימי במלחמת העצמאות. האונייה החלה דרכה בשנת 1927 כשוברת קרח חמושה בשם "נורת'לנד" (USCGC Northland) בשירות משמר החופים האמריקאי עד 1946. בשנת 1947 הוסבה לאוניית מעפילים בשם "מדינת היהודים" עם 2664 מעפילים. באפריל 1948 הוסבה לספינת תותחים בשם אח"י אילת א-16. בשנת 1956, עם הכנסתה לשירות של אח"י אילת ק-40, הוסב שמה ל-"אח"י מצפן". ב-22 בפברואר 1961 סיימה את שירותה בחיל הים, וב-1962 נמכרה לסוחרי גרוטאות. היא הייתה איטית ובעלת כושר תמרון ירוד ותפקידה היה ליווי כלי שיט ואבטחת חופים.