stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצפה איתן בלחסן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה 
 על שם:  איתן בלחסן
 כתובת:  רמות נפתלי 
 מיקום:  רמות נפתלי 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2001
 תאריך פתיחה רשמי:  2001
 
 קואורדינטות:  33°05′58″N 35°33′20″E﻿ / ﻿33.099475632773°N 35.55554411998°E﻿ / 33.099475632773; 35.55554411998
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מצפה איתן (רמות נפתלי)(למפת אצבע הגליל רגילה) מצפה איתן (רמות נפתלי)(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה איתן (רמות נפתלי)(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה איתן (רמות נפתלי)
 
מצפה איתן הוא אתר הנצחה לזכרו של איתן בלחסן, מפקד סיירת הצנחנים, שנפל בקרב בדרום לבנון ב-23 בפברואר 1999 (ז' באדר תשנ"ט). המצפה ממוקם ביישוב מגוריו, רמות נפתלי, ומשקיף אל מקום נפילתו.
תיאור האנדרטה

המצפה בנוי ברחבה מרוצפת, המוקפת חומה נמוכה וצמחייה. לאורך החומה פזורים ספסלים לישיבה. בחזית החומה משולבים שלטי הסב, המתארים את הנוף הנשקף מהמצפה, לצד פרטים עלקורות חייו של בלחסן ונסיבות נפילתו.
אל רחבת המצפה מובילות מדרגות, שעליהן טבועים סמלי היחידות שעליהן פיקד בלחסן במהלך שירותו הצבאי. בכניסה למקום מוצבים דגל ישראל ומצבה הנושאת את פרטי ההנצחה.
במרכז הרחבה ניצב עמוד בטון רחב-בסיס, שבחזיתו מדרגות חצובות. בראש העמוד נטועים עץ זית ודגל ישראל. מימין לעמוד הוצב לוח אבן נמוך, עליו חקוקים שמו של איתן בלחסן, תאריכי לידתו ונפילתו, וכן מילות שירו של יהודה עמיחי:
פִרקי ממני את שריון גופיָתי המצהיבה  

נלחמתי בכל האבירים, עד החשמל כבה.  

והיא תהילתי.
הקמת האנדרטה

הקמת האנדרטה נעשתה ביוזמת משפחתו של איתן בלחסן, והיא נחנכה בשנת 2001. עיצוב המצפה בוצע על ידי רחל בן-דוד, בסיוע המועצה אזורית מבואות החרמון, הסוכנות היהודית וקרן קיימת לישראל.
המצפה משמש אתר התייחדות עם זכרו של בלחסן, ומשקיף אל נופיו של הגליל העליון ודרום לבנון, שם נפל בקרב.
הערות שוליים

1 2  אילנה שטוטלנד, ‏"באים לכאן במקום לבית העלמין": מסע בין אתרי הנצחה שהקימו משפחות שכולות, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2021
הבנק הערבי

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1930–הווה (כ־95 שנים) 
 מיקום המטה:  עמאן 
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים 
 מוצרים עיקריים:  retail banking 
  
 www.arabbank.com
 
מטה הבנק הערבי בעמאן
הבנק הערבי או ערב בנק (בערבית: البنك العربي - אלבנכ אלערבי, באנגלית Arab Bank) הוא אחד מהמוסדות הפיננסיים הגדולים ביותר במזרח התיכון. משרדיו הראשיים שוכנים בעמאן שבירדן. כיום הוא הבנק הערבי בעל מספר הסניפים הגדול ביותר בעולם. הוא מונה למעלה מ-500 סניפים בכ-30 מדינות. הבנק הוא גוף פיננסי בולט בשווקים של לונדון, ניו יורק, דובאי, ציריך, סינגפור, פרנקפורט, סידני ופריז.
היסטוריה

מייסד הבנק היה עבד אלחמיד שומאן (ער'), שנולד ב-1890 בכפר בית חנינא הסמוך לירושלים והתעשר בארצות הברית. ב-21 במאי 1930, כשהיה בן 40, רשם את הבנק, יחד עם אחמד חילמי עבד אל-באקי שניהל את הבנק. ב-14 ביולי 1930 נפתח הסניף הראשון בירושלים, ששכן ברחוב יפו.
ב-1933 הקים הבנק הערבי חברה בת, "הבנק החקלאי הערבי" שנפתח בתחילת 1934.
במהלך מלחמת העולם השנייה פרחו עסקי הבנק. בסוף 1942 עמד הונו העצמי על 105,000 לא"י מניות יסוד, שהיו רובם ככולם בבעלות שומאן. באמצע 1943 הונפקו מניות של הבנק, ועד סוף 1944 נמכרו לציבור בארץ ישראל ומחוצה לה מניות בשווי 400,000 לא"י ועוד הושקעו בבנק קרנות שמורות בשווי 472,000 לא"י. בכך גדל הון הבנק פי 7 והיה לבנק הגדול ביותר בארץ ישראל. למועצת המנהלים צורפו, מעבר לבני משפחת שומאן, נציגי ציבור שכללו את מוסא אל-עלמי. לבנק היו בתחילת 1945 סניפים ביפו, חיפה, שכם, רבת עמון, אירביד, דמשק, ביירות וקהיר. לאחר המלחמה המשיך הבנק להתפתח והונו הגיע למעל 2 מיליון לירות. 
לאחר נסיגת הבריטים מארץ ישראל בשנת 1948, איבד הבנק את סניפיו ביפו ובחיפה.
הסניפים שאבדו הוקמו מחדש; סניף חיפה הועבר לביירות ואחריו לעמאן, סניף יפו הועבר לשכם ולאחר מכן לרמאללה. כאשר נקלע הסניף בירושלים למהומות האזרחיות, הועברה פעילות הבנק למשרדים בעיר העתיקה בירושלים.
יורשו של עבד אל-חמיד שומאן היה בנו, עבד אל-מג'יד שומאן. לאחר מותו של עבד אל-מג'יד ב-5 ביולי 2005 ירש אותו בנו שמכהן גם כיום כנשיא החברה, עבד אל-חמיד שומאן (כשם סבו המייסד).
תביעות נגד הבנק

במשך השנים הוגשו מספר תביעות אזרחיות נגד הבנק בטענה שהוא מממן לכאורה ארגוני טרור, אך כל התביעות נדחו.
אחת התביעות המפורסמות הייתה זו של קורטני לינדה, אמריקאית שבעלה ג'ון נהרג ממטען צד ברצועת עזה בשנת 2004 בזמן ששימש כאיש ביטחון של דיפלומטים אמריקנים. התביעה התבססה על החוק האמריקני נגד טרור (אנ') ובספטמבר 2014 הרשיע בית משפט מחוזי בברוקלין את הבנק באספקת ציוד לחמאס. חבר המושבעים הורה לבנק לשלם פיצויים ל-297 אזרחי ארצות הברית שנפגעו ב-24 פיגועים של חמאס. אולם ב-9 בפברואר 2018 החליט בית המשפט לערעורים שחבר המושבעים פעל בניגוד להוראות בית המשפט, וביטל את ההרשעה.
ב-26 בפברואר 2004 החרימו כוחות צה"ל סכומי כסף ממספר חשבונות שנוהלו בסניף הבנק ברמאללה, בחשד שהם משמשים למימון פיגועי טרור. בספטמבר 2009 הודיע צה"ל שאין לבנק ולעובדיו מעורבות במעשי טרור ובמימונם.
הערות שוליים

↑  נאסר עבדול שומאן, הארץ, 21 בפברואר 1938
↑  ברוך קימרלינג ויואל שמואל מגדל, פלסטינים: עם בהיווצרותו, עמ' 63.
↑  יוזמים ליסד בנק חקלאי, דואר היום, 3 במאי 1933
↑  במושבות הערבים, הארץ, 2 בינואר 1934
↑  מ. אטר, הבנק הערבי ותכניתו, הארץ, 7 בפברואר 1945
↑  הבנקים הערביים, קול העם, 16 באוקטובר 1947
↑  יוסי מלמן, הידיד, באתר העין השביעית, 30 באוקטובר 2024
↑  יובל אזולאי, צה"ל: הבנק הערבי לא מעורב במימון מעשי טרור, באתר הארץ, 13 באפריל 2010.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בנקים ובנושא ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קמיקזה

קצין זוטר קיושי אוגאווה, אשר הטיס את מטוסו אל תוך ה-USS בונקר היל (CV-17) במהלך משימת קמיקזה ב-11 במאי 1945
קַמִיקַזֶה (בקאנג'י -神風 ‏האזנהקובץ:KamikazePron.ogg‏Ⓘ‏, מילולית: "רוח אלוהית") הוא כינוי שניתן במלחמת העולם השנייה לטייסים מתאבדים יפנים שהתרסקו עם מטוסיהם לתוך ספינות אמריקאיות על מנת לפגוע בהן.
התקפת הקמיקזה הראשונה נעשתה ב-25 באוקטובר 1944 על ידי תשעה מטוסי זירו יפניים מדגם A6M7 קמיקזה בפיקודו של סרן סאקי יוקיאו. הם נשאו פצצות של 250 קילוגרם והטביעו את נושאת המטוסים "סנט לו" וגרמו נזק לשלוש אוניות אחרות. לאחר מכן תוכנן מטוס (למעשה טיל מונחה אדם) מיוחד לתקיפות קמיקזה. המטוס, יוקוסוקה MXY-7 Ohka, היה בנוי בחלקו מעץ וחומש במטען נפץ של 1,200 ק"ג. המטוס היה מוטל ממפציץ G4M ("בטי"), ולאחר גלישה (דאייה) של 80 ק"מ הופעל המנוע הרקטי והמטוס צלל כ-30 שניות עד שפגע במטרתו. המטוסים המעטים שהגיעו למטרתם גרמו נזקים חמורים. בעלות הברית כינו אותו "באקה" ("אידיוט", ביפנית). הטייסים שגויסו למשימות האלה הצטלמו, בדרך כלל, לפני טיסתם. לפעמים אולצו הטייסים לצאת למבצע ההתאבדות נגד רצונם. הם תודלקו כך שהדלק יספיק רק על מנת להגיע אל יעדם ולא על מנת לחזור ממנו.
אטימולוגיה

המילה קאמיקזה מורכבת משתי מילים, המילה קאמי (קאנג'י: 神) שמשמשת לתיאור האלוהויות של דת השינטו, והמילה קאזֵה (קאנג'י: 風) שמשמעותה רוח. ביטוי זה שימש לראשונה כשמו של טייפון שפיזר את הצי המונגולי של קובלאי חאן שביקש לכבוש את יפן בשנת 1274, סופה שהעם היפני בשעתה האמין שנשלחה על ידי האלים כדי להציל את יפן מתבוסה.
עוד לפני המלחמה מספר מטוסים בעיצוב יפני נקראו על ידי הציבור "קאמיקזה", ביניהם מטוסי קרב קלים ששימשו במלחמת סין–יפן השנייה, אך גם מטוסים מסחריים.
בזמן מלחמת העולם השנייה התקיימו מספר טייסות מתאבדים, שמן היה "טוֹקוּבֶּטְסוּ קוֹגֶקיטאי" (קאנג'י: 特別攻撃隊, רומאג'י: tokubetsu kōgekitai, מילולית: "כוח התקפה מיוחד"). טייסת המתאבדים ששירתה תחת הצי הקיסרי היפני נקראה "שינְפּוּ טוֹקוּבֶּטְסוּ קוֹגֶקיטאי" כאשר שינפו (רומאג'י: shinpū) היא למעשה קריאה סינית של אותן הסימניות המרכיבות את המילה קאמיקזה.
מלחמת העולם השנייה > רקע

לאחר שישה חודשים שבהם נמשך רצף הניצחונות של היפנים אחרי המתקפה על פרל הארבור, נבלמו הכוחות היפנים בקרב ים האלמוגים במאי 1942, הובסו בקרב מידוויי ביוני אותה שנה ולבסוף איבדו את תנופתם בקרב גוודלקנל. במהלך 1943–1944 התקדמו כוחות בעלות הברית, אשר נהנו מיתרון חומרי ניכר, בזכות העוצמה התעשייתית והמשאבים הרבים של ארצות הברית, בהתמדה לעבר יפן.
במהלך המלחמה, בייחוד בקרב מידווי, איבדו היפנים מטוסי קרב רבים וצוותי אוויר מיומנים, עד שב-1943 נקלעו היפנים לנחיתות אווירית מספרית ואיכותית לעומת המטוסים החדשים מתוצרת ארצות הברית, ובייחוד לנוכח מטוסי F4U קורסייר ו-F-6F הלקט, שהיו בעלי מנוע חזק יותר, שריון עמיד יותר וחימוש טוב יותר. בעקבות התבוסה במידווי וקרבות ההתשה שפגעו קשות בחיל האוויר של הצי הקיסרי היפני באיי שלמה ורבאול ובקרב ים הפיליפינים, שבו איבדה יפן למעלה מ-400 מטוסים וטייסים, נעשו טייסי קרב מנוסים למצרך נדיר ביפן. הם אף התקשו לבצע טיסות רגילות מחמת המחסור בחלפים ובדלק.
ב-15 ביולי 1944, נפל לידי כוחות בעלות הברית הבסיס החשוב של היפנים בסאיפאן. כיבוש סאיפאן סיפק לאמריקאים בסיסים קדמיים הולמים לשגר מהם מפציצי B-29 ארוכי טווח ולפגוע באיי יפן עצמה. לאחר נפילת סאיפאן חזה המטכ"ל היפני שבעלות הברית ינסו לכבוש את הפיליפינים, שהיו בעלי חשיבות אסטרטגית בשל מקומם בין שדות הנפט של דרום מזרח אסיה ובין יפן.
התחזית הזאת התאמתה ב-17 באוקטובר 1944, אז תקפו בעלות הברית את האי סולואן והחלו בקרב מפרץ לייטה. צי האוויר הראשון של הצי הקיסרי היפני שבסיסו במנילה מונה לסייע לספינות יפניות להילחם נגד בעלות הברית במפרץ לייטה. אבל צי האוויר הראשון מנה באותה העת 40 מטוסים בלבד: 34 מטוסי A6M זירו, שלושה מפציצי טורפדו נקאג'ימה B6N, מפציץ מיצובישי G4M ושני מפציצי יוקוסוקה P1Y, וכן מטוס לאיסוף מידע. המשימה שעמדה לפני כוחות האוויר היפניים נראתה כבלתי אפשרית. מפקד צי האוויר הראשון, תת-האדמירל טקיג'ירו אונישי, החליט להקים יחידה לתקיפות התאבדות, הוא כוח ההתקפה המיוחד קמיקזה. בפגישה בשדה תעופה במנילה ב-19 באוקטובר, הציע אונישי, שביקר במפקדת כוחות הצי האוויריים ה-201: "לא נראה לי שתהיה דרך אחרת לבצע את המשימה (להחזיק בפיליפינים) מלבד לחמש מטוס זירו בפצצה של 250 ק"ג ולרסק אותו על נושאת מטוסים אמריקאית כדי להשבית אותה לשבוע".
מלחמת העולם השנייה > יחידת הקמיקזה הראשונה

המפקד היפני אסאיקי טמאי הזמין קבוצה של 23 טייסים מתלמדים מוכשרים שאימן בעצמו וביקש מהם להתנדב לכוח תקיפה מיוחד. כל הטייסים הרימו את ידיהם והתנדבו להצטרף לפעולה. אחר כך התבקש סגן יוקיו סאקי לפקד על כוח התקיפה המיוחד. סאקי היה לטייס הקמיקזה ה-24 שנבחר. לפני היציאה למשימה, הטייסים היו שרים את השיר היפני הפטריוטי "אומי יוקבה".
מלחמת העולם השנייה > התקיפות הראשונות

לפחות מקור אחד מציין שמטוסים יפניים התרסקו על USS אינדיאנה ו-USS רנו במחצית השנייה של 1944, ואלה היו תקיפות הקמיקזה הראשונות במלחמת העולם השנייה. אבל כנראה שאלה היו התנגשויות מקריות או החלטות של הרגע האחרון שקיבלו טייסים שמטוסיהם נפגעו ממילא.
רב החובל מסאפומי ארימה, מפקד צי האוויר הקטן ה-26 (חלק מצי האוויר ה-11) נחשב לפעמים לממציא טקטיקת הקמיקזה. ארימה פיקד בעצמו על התקפה של כ-100 מפציצי צלילה מסוג יוקוסוקה D4Y סויסי נגד נושאת המטוסים מסדרת אסקס, USS פרנקלין, קרוב למפרץ לייטה ב-15 באוקטובר 1944. אף על פי שארימה נהרג וחלק ממטוסו פגע בפרנקלין, לא ברור אם זו הייתה התקפת התאבדות מתוכננת. המטכ"ל ואנשי התעמולה היפנים מיהרו לנצל את דוגמתו של ארימה: הוא הועלה לאחר מותו לדרגת אדמירל וזכה להוקרה רשמית על ביצוע התקפת הקמיקזה הראשונה. דוחות רשמיים על ההתקפה בפועל מראים דמיון מועט לאירועים שיוחסו לו.
על כל פנים רעיון התקפות ההתאבדות לא היה חדש - ומתיאוריהם של עדי ראייה חיילי בעלות הברית - התקפת הקמיקזה הראשונה בוצעה על ידי טייס אלמוני שלא השתייך לכוח הקמיקזה המיוחד; מטרתו הייתה אוניית הדגל של הצי המלכותי האוסטרלי, HMAS אוסטרליה. ההתקפה אירעה ב-21 באוקטובר 1944 סמוך לאי לייטה; תותחנים מ-HMAS אוסטרליה ו-HMAS שרופשייר ירו במטוס יפני בלתי מזוהה, ולפי דיווחם גם פגעו בו. המטוס התרחק מן הספינות ואז חזר וטס לכיוון האוניה אוסטרליה, פגע בה מעל לגשר הפיקוד והפיץ דלק בוער על פני שטח גדול לפני שנפל אל הים. פצצה של 200 ק"ג שנשא המטוס לא התפוצצה. אילו הייתה מתפוצצת בוודאי הייתה הספינה נפגעת פגיעה קשה. לפחות 30 אנשי צוות נהרגו בהתקפה, ובהם הקצין אמיל דצ'ינאוקס. בין הפצועים היה גם מפקד הכוח האוסטרלי, ג'ון קולינס.
ב-25 באוקטובר 1944 נפגעה האונייה אוסטרליה פעם נוספת ונאלצה לפרוש לתיקונים בניו הברידס. באותו היום ביצע כוח הקמיקזה המיוחד את משימתו הראשונה. חמישה מטוסי זירו בפיקודו של סאקי, שלוו עד למטרה בטייס היפני המצטיין ביירוטים הירויושי נישיזאווה, תקפו את נושאת המטוסים USS סנט לו. בסופו של דבר פגע רק אחד מן המטוסים במטרה, אבל הפצצה שנשא התפוצצה וחוללה שרפה שהביאה לידי פיצוץ מחסן הפצצות והספינה טבעה. מטוסים אחרים פגעו בכמה ספינות אחרות של בעלות הברית.
בסופו של יום 26 באוקטובר, פגעו 55 טייסי קמיקזה מכוח הקמיקזה המיוחד גם בנושאות המטוסים הגדולות USS סנגאמון, USS סוואני, USS סנטי ובקטנות יותר USS וייט פליינס, USS קלינין ביי ו-USS קיטקון ביי. בסך הכול נפגעו 7 נושאות מטוסים ו-40 ספינות אחרות (5 טבעו, 23 נפגעו קשה ו-12 נפגעו פגיעה קלה).
HMAS אוסטרליה שבה להילחם בקרב מפרץ לינגאיין בינואר 1945. אולם ב-5, ב-6, ב-8 וב-9 בינואר הותקפה האונייה בשנית על ידי טייסי קמיקזה וספגה נזק שאילץ אותה לפרוש מלחימה פעם נוספת. האונייה איבדה כ-70 אנשי צוות בתקיפות הקמיקזה. ספינות אחרות של בעלות הברית ששרדו תקיפות חוזרות של טייסי קמיקזה במלחמת העולם השנייה היו פרנקלין ו-USS אינטרפיד.
מלחמת העולם השנייה > הגל העיקרי של תקיפות קמיקזה

לאחר ההצלחות הראשונות, כדוגמת הטבעת סנט לו, הורחבה התוכנית היפנית לתקיפות התאבדות, ובמהלך כמה חודשים ביצעו יותר מ-2,800 מטוסים תקיפות קמיקזה.
במטוסים שנבנו במיוחד לצורך קמיקזה, בניגוד למטוסי קרב ומפציצי צלילה שהותאמו לצורכי קמיקזה, לא הותקן כן נחיתה. מטוס מדחף שתוכנן במיוחד נקג'ימה Ki-115 טסורוגי, היה מטוס פשוט וקל לבנייה, שיועד להיבנות ממאגרי מנועים קיימים ושלדת עץ מצופה פלדה פשוטה. כן הנחיתה לא התכנס לגוף המטוס אלא הושלך לים זמן קצר לאחר ההמראה למשימת ההתאבדות, וכך היה אפשר לעשות בו שימוש חוזר במטוסים אחרים. יוקוסוקה MXY7 Ohka - שהיו טילים נגד ספינות שהונחו על ידי טייסים - הופעלו לראשונה במרץ 1945. עוד ייצרו היפנים סירות קטנות מלאות בחומרי נפץ וטורפדו מאוישים שנקראו "קייטן".
התברר שנושאות מטוסים אמריקניות שסיפוני ההמראה שלהן בנויים מעץ פגיעות יותר לתקיפות קמיקזה מנושאות מטוסים מצופות פלדה של השייטת הבריטית באוקיינוס השקט, שפעלה בזירה במהלך 1945. עם זאת לקבוצות של נושאות מטוסים אמריקניות שנעזרו בפטרולים אוויריים גדולים היו סיכויים טובים יותר להפיל כל מטוס אויב לפני שהוא פוגע בספינה, ולכן אלה לא נפגעו פגיעה קשה, על אף שכללו מספר רב יותר של ספינות והותקפו בתדירות גדולה הרבה יותר.
פעילות הקמיקזה הגיעה לשיאה בין אפריל ליוני 1945 בקרב אוקינאווה. ב-6 באפריל 1945 תקפו גלי מטוסים מאות תקיפות, במבצע קיקוסוי. באוקינאווה התמקדו תקיפות הקמיקזה בתחילה במשחתות של בעלות הברית שמילאו תפקידי ליווי ושמירה, ורק אחר כך בנושאות המטוסים שבמרכז השייטת. בתקיפות התאבדות באמצעות מטוסים או ספינות באוקינאווה הוטבעו או יצאו מכלל פעולה לפחות 30 אוניות מלחמה ולפחות שלוש ספינות סוחר אמריקניות, וכן כמה כלי שיט של בעלות הברית האחרות. בהתקפה השתתפו 1,465 מטוסים. ספינות רבות מכל הסוגים נפגעו, מקצתן פגיעה קשה, אבל אף נושאת מטוסים ואף אוניית מערכה או סיירת לא הוטבעו בידי טייסי קמיקזה באוקינאווה. רוב הספינות שהוטבעו היו משחתות או ספינות קטנות יותר.
שיטות התקיפה של הקמיקזה השתכללו עם הזמן וחלק ממטוסי ההתאבדות היו דאונים מונעים ברקטות, שהוטלו ממטוס אם בקרבת המטרה.
בשל אימונם המועט היו טייסי הקמיקזה מטרה קלה לטייסי בעלות הברית המנוסים, שהטיסו מטוסים בעלי עליונות ניכרת. הצוותים הימיים של בעלות הברית החלו גם לפתח שיטות לנטרול תקיפות קמיקזה, כגון ירי תותחים על מטוסי תקיפה שטסו סמוך לגובה הים כדי ליצור חומות מים שיפגעו במטוסי התקיפה. השיטות האלה לא היו יעילות נגד תקיפות במהירויות ובזוויות גדולות, אבל אלה היו חשופות יותר לאש נ"מ ולמטוסי קרב של בעלות הברית.
במהלך 1945 החל הצבא היפני לאגור מאות טסורוגי, מטוסי מדחף אחרים, אוקה, וסירות התאבדות לשימוש נגד כוחות בעלות הברית שיפלשו ליפן. רק במעטים נעשה שימוש אי פעם.
מלחמת העולם השנייה > שימוש בטקטיקה לצורכי הגנה אווירית

כשהחלה יפן להיות נתונה בהפצצות אסטרטגיות אינטנסיביות של מפציצי B-29, לאחר כיבוש איוו ג'ימה, ניסה הצבא היפני להשתמש במתקפות התאבדות גם כנגד האיום הזה.
התברר שהטקטיקה הזו אינה יעילה מפני שבתור מטרה המטוס מהיר הרבה יותר מספינה, כושר התמרון שלו טוב יותר והוא מהווה מטרה קטנה הרבה יותר. זאת ועוד, מטוסי B-29 היו מצוידים גם בנשק הגנה. תקיפות התאבדות נגד המפציצים האלה דרשו כושר ניווט ניכר, מה שעמד בניגוד לכוונה הראשונית להשתמש בטייסים שכדאי להקריבם. גם הניסיון לעודד טייסים מוכשרים לצנוח מהמטוס לפני ההתנגשות לא היה יעיל והיה קשה מאוד ליישום.
מלחמת העולם השנייה > תוצאות תקיפות הקמיקזה

עד סוף מלחמת העולם השנייה הקריב שירות האוויר של הצי היפני 2,525 טייסי קמיקזה, ואילו חיל האוויר של הצבא הקריב 1,387. לפי מקורות רשמיים של יפן הצליחו אלה להטביע 81 ספינות ולפגוע ב-195 כלי שיט אחרים, ולפי חישוביהם של היפנים גבו תקיפות ההתאבדות עד 80 אחוז מן הנפגעים האמריקנים בשלב הסופי של המלחמה באוקיינוס השקט.
לפי אתר חיל האוויר האמריקני:
מקורות אחרים מציינים שלמעלה מ-70 כלי שיט אמריקניים הוטבעו או נפגעו פגיעה אנושה בתקיפות קמיקזה.
מלחמת העולם השנייה > סירוב פקודה, התנגדות וכישלון

חלק קטן מטייסי הקמיקזה סירבו לבצע את משימות ההתאבדות שלהם. לדוגמה, הטייס קישי אישיבאשי (石橋輝志 Ishibashi Kishi), סגן-משנה שפיקד על טייסת 62 של הצבא היפני, מחה כשקיבל פקודה מהפיקוד הקיסרי להפוך את הטייסת שלו ל״טייסת מיוחדת״. אישיבאשי טען שאינו רוצה לגרום לפקודיו ולעצמו ״למות לשווא״. אישיבאשי שוחרר מתפקידו עוד באותו היום ולבסוף נלקחו מהטייסת גם מטוסי המיצובישי Ki-67 שהותאמו במיוחד למשימות קמיקזה.
גם חלק מהקצונה הגבוהה הייתה ביקורתית כלפי משימות הקמיקזה. קצינים כמו מינורו גנדה (Minoru Genda), טאדאשי מינובה (Tadashi Minobe) ויושיו שיגה (Yoshio Shiga), סירבו לציית בתואנה שטייסי הקמיקזה צריכים לנסות להשלים את משימותיהם לפני שיתאבדו ולהשתמש בהתאבדות כמוצא אחרון בלבד. קצינים אחרים הסתייגו מהטקטיקה אבל צייתו לפקודות בסופו של דבר. קצין נוסף, טצוזו איוומוטו (Tetsuzo Iwamoto) סירב פקודה מטעמי יעילות. לדעתו טייס יכול להועיל יותר למאמץ המלחמה אם ישמור על עצמו ועל מטוסו על מנת שיוכל לבצע גיחות רבות.
טייסי קמיקזה אחרים נכשלו במשימתם מפאת כשלים טכניים. טייסים אלו סבלו לאחר המלחמה מסטיגמה חברתית ולרוב סירבו לדבר על תחושותיהם. שנים רבות לאחר תום המלחמה, כשהחלו להיחשף עדויותיהם של הטייסים האלה, סייע הדבר בשיקום הניצולים ובהבנה של התהליך הפסיכולוגי שגרם להם להשלים עם גורלם. במלאת 70 שנה לתום מלחמת העולם השנייה נחשף סיפורו של טקהיקו אנה (Takehiko Ena), טייס ששרד שתי גיחות קמיקזה בשל תקלות במנוע מטוסו.
הנצחה

מוזיאון להנצחת זכרם של הטייסים המתאבדים משורות הצבא הוקם בצ'יראן, עיר קטנה שבדרום האי קיושו. המוזיאון נקרא "מוזיאון השלום של הקמיקזה", ולמרות שמרבית הטייסים המתאבדים באו משורות הצי, יוחדה בו תשומת לב מועטה בלבד לטייסי הצי.
פסל של טייס קמיקזה המנציח את טייסי הקמיקזה עומד במקדש יסוקוני בלב טוקיו.
ראו גם

קייטן
הערות שוליים

↑  מי היו טייסי הקמיקזה?, באתר eureka.org.il
↑  World War II in the Pacific - Japanese Suicide Attacks at Sea., באתר World War II in the Pacific
↑  'kamikaze', באתר Australia's War, 1939 - 1945
↑  Casualties: U.S. Navy and Coast Guard Vessels, Sunk or Damaged Beyond Repair during World War II, 7 December 1941-1 October 1945, באתר Naval History & Heritage Command
↑  林えいだい 『重爆特攻「さくら弾」機 日本陸軍の幻の航空作戦』 光人社NF文庫、2009年。ISBN 978-4-7698-2608-8
↑  Iwamoto Tetsuzo, Zero-sen Gekitsui-Oh Kyo-no-wadai-sha. ISBN 4-87565-121-X.5.
↑  Los Angeles Times, They've Outlived the Stigma Published: 25 September 2004. Retrieved 21 August 2011
↑  http://www.japantimes.co.jp/news/2015/05/19/national/history/former-airman-survived-two-wwii-kamikaze-missions/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563962605171  BnF: cb14487697m (data)  LCCN: sh2002009826  NDL: 00572513 
קמיקזה, מסוג מיצובישי זירו, רגע לפני הפגיעה במיזורי (משמאל למעלה)
USS קולומביה מותקפת על ידי קמיקזה (יוקוסוקה D4Y "סואיסי) הלאה ממפרץ לינגאין, 6 בינואר 1945
יוקוסוקה MXY7 הוהקה במוזיאון המדע והתעשייה במנצ'סטר
USS בונקר היל (CV-17) זמן קצר לאחר שנפגעה משני מטוסי קמיקזה סמוך לקיושו ב-11 במאי 1945, התקפה שבה נהרגו 372 אנשי צוות
ג'מאל מארי

| --- | --- |

מארי בשנת 2020
 לידה:  23 בפברואר 1997 (בן 27) קיצ'נר שבאונטריו, קנדה
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.93 מטר
 מספר:  27
 מכללה:  אוניברסיטת קנטקי
 דראפט:  בחירה שביעית, 2016 דנוור נאגטס
 קבוצות כשחקן
 2016–:  דנוור נאגטס
 הישגים כשחקן
 אליפות ה-NBA‏ (2023) חמישיית הרוקיז השנייה של העונה (2017)
ג'מאל מארי (באנגלית: Jamal Murray; נולד ב-23 בפברואר 1997) הוא כדורסלן קנדי המשחק בקבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-NBA, בעמדות הרכז והקלע.
תיכונים ומכללות

מארי נולד בעיר קיצ'נר שבפרובינציית אונטריו, קנדה. אביו רוג'ר, יליד ג'מייקה, הצטיין בצעירותו באתלטיקה קלה וכשחקן כדורסל, ושיחק בין היתר מול לנוקס לואיס לפני שהפך למתאגרף מקצועי. אביו של ג'מאל אימן אותו מגיל צעיר לשחק כדורסל באמצעות תרגילים רבים, ביניהם אומנויות קונג פו ומדיטציה.
מארי למד בתחילה ב"תיכון גרנד ריבר" שבקיצ'נר, ועבר בהמשך לאקדמיית הספורט "אורנג'וויל פרפ" שבעיר אורנג'וויל, אונטריו. בקבוצת הכדורסל של האקדמיה, בה שימש אביו כעוזר מאמן, שיחק מארי לצד הפאוור פורוורד הדרום סודאני-אוסטרלי ת'ון מייקר, שנבחר גם הוא בדראפט 2016. בעונתו האחרונה בתיכון, 2014/2015, זומן להשתתף במשחק נייקי הופ סאמיט בו מתמודדים שחקני נבחרת ארצות הברית הצעירה מול שחקני תיכון מצטיינים מרחבי העולם. במשחק עצמו הוביל את קבוצת "העולם" לניצחון בתוצאה 103–101 כשקלע 30 נקודות וזכה בתואר ה-MVP של המשחק.
בסיום לימודיו התיכוניים בחר מארי ללמוד באוניברסיטת קנטקי תחת המאמן ג'ון קליפארי. בעונת הפרשמן שלו הוביל את קלעי קנטקי עם 20.0 נקודות בממוצע למשחק, אך הקבוצה הודחה כבר בסיבוב השני של טורניר אליפות המכללות כשהפסידה לאוניברסיטת אינדיאנה. בסיום אותה עונה הודיע כי החליט לוותר על המשך לימודיו באוניברסיטה לטובת התמודדות בדראפט ה-NBA‏ 2016.
קריירה ב-NBA

מארי נבחר בבחירה השביעית של דראפט ה-NBA לשנת 2016, על ידי קבוצת דנוור נאגטס. במשחק הכוכבים העולים של סוף-שבוע האולסטאר 2017 הוביל מארי את "נבחרת העולם" עם 36 נקודות ו-11 אסיסטים, וזכה בתואר ה-MVP של המשחק. בסיום עונתו הראשונה ב-NBA נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה, לאחר שרשם ממוצעים של 9.9 נקודות ו-2.1 אסיסטים למשחק. בעונתו השנייה הפך לרכז הפותח הקבוע של הקבוצה, והציג שיפור ניכר כשקלע 16.7 נקודות בממוצע למשחק.
ב-5 בנובמבר 2018 קלע שיא קריירה של 48 נקודות במשחק מול בוסטון סלטיקס. בעונת 2018/2019 העפילה דנוור לשלב הפלייאוף, לראשונה מזה 6 עונות, ואף עלתה לסיבוב השני לאחר שגברה על סן אנטוניו ספרס (4–3) בסדרת הסיבוב הראשון. בסדרת חצי גמר המערב מול פורטלנד טרייל בלייזרס הפסידו הנאגטס בתוצאה 3–4, על אף יכולת טובה של מארי שקלע 23.6 נקודות למשחק לאורך הסדרה.
ביולי 2019 חתם מארי על הארכת חוזה בדנוור ל-5 עונות נוספות, עבור כ-170 מיליון דולר. במשחק הרביעי של פלייאוף 2020, מול יוטה ג'אז, קבע מארי שיא קריירה כשקלע 50 נקודות בהפסד הנאגטס בתוצאה 127–129. במשחק העוקב קלע 42 נקודות, ובמשחק שלאחריו השווה את שיאו עם משחק נוסף של 50 נקודות. בסופו של דבר גברו הנאגטס על הג'אז בתוצאה 4–3, לאחר שהיו בפיגור 1–3, ובסיבוב הפלייאוף השני השיגו תוצאה זהה מול לוס אנג'לס קליפרס (אשר גם מולה פיגרו 1–3). במשחק השביעי והמכריע מול הקליפרס הצטיין מארי פעם נוספת, כשקלע 40 נקודות בניצחון קבוצתו בתוצאה 104–89; בכך העפילה דנוור לגמר האזור המערבי לראשונה מזה 11 שנים. בסדרת גמר המערב קלע 25.0 נקודות ומסר 7.4 אסיסטים בממוצע למשחק, אולם קבוצתו הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4. את פלייאוף 2020 סיים מארי עם ממוצעים של 26.5 נקודות, 6.6 אסיסטים ו-4.8 ריבאונדים למשחק.
נבחרת לאומית

מארי יצג לראשונה את נבחרת קנדה בשנת 2013, בטורניר אליפות אמריקה עד גיל 16 שהתקיים באורוגוואי. לאורך הטורניר קלע מארי 17 נקודות בממוצע למשחק והוביל את נבחרתו למדליית הארד. בשנת 2015 שיחק עם הנבחרת הבוגרת בטורניר המשחקים הפאן-אמריקאיים, ועזר לקנדה לזכות במדליית הכסף כשהעמיד ממוצעים של 16.0 נקודות ו-2.4 אסיסטים למשחק.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת המכללות

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/2016 | קנטקי | 36 | 36 | 35.2 | 0.454 | 0.408 | 0.783 | 5.2 | 2.2 | 1.0 | 0.3 | 20.0 |
| קריירה | קריירה | 36 | 36 | 35.2 | 0.454 | 0.408 | 0.783 | 5.2 | 2.2 | 1.0 | 0.3 | 20.0 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016/2017 | דנוור | 82 | 10 | 21.5 | 0.404 | 0.334 | 0.883 | 2.6 | 2.1 | 0.6 | 0.3 | 9.9 |
| 2017/2018 | דנוור | 81 | 80 | 31.7 | 0.451 | 0.378 | 0.905 | 3.7 | 3.4 | 1.0 | 0.3 | 16.7 |
| 2018/2019 | דנוור | 75 | 74 | 32.6 | 0.437 | 0.367 | 0.848 | 4.2 | 4.8 | 0.9 | 0.4 | 18.2 |
| 2019/2020 | דנוור | 59 | 59 | 32.3 | 0.456 | 0.346 | 0.881 | 4.0 | 4.8 | 1.1 | 0.3 | 18.5 |
| 2020/2021 | דנוור | 48 | 48 | 35.5 | 0.477 | 0.408 | 0.869 | 4.0 | 4.8 | 1.3 | 0.3 | 21.2 |
| 2021/2022 | דנוור | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — |
| 2022/2023 | דנוור | 65 | 65 | 32.8 | 0.454 | 0.398 | 0.833 | 4.0 | 6.2 | 1.0 | 0.2 | 20.0 |
| קריירה |  | 410 | 336 | 30.5 | 0.447 | 0.373 | 0.870 | 3.7 | 4.2 | 1.0 | 0.3 | 16.9 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | דנוור | 14 | 14 | 36.3 | 0.425 | 0.337 | 0.903 | 4.4 | 4.7 | 1.0 | 0.1 | 21.3 |
| 2019/2020 | דנוור | 19 | 19 | 39.6 | 0.505 | 0.453 | 0.897 | 4.8 | 6.6 | 0.9 | 0.3 | 26.5 |
| 2022/2023 | דנוור | 20 | 20 | 40.0 | 0.473 | 0.396 | 0.926 | 5.7 | 7.1 | 1.5 | 0.3 | 26.1 |
| קריירה |  | 53 | 53 | 38.9 | 0.473 | 0.404 | 0.910 | 5.0 | 6.3 | 1.2 | 0.2 | 25.0 |