stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2023
הערות שוליים

↑  Thania Garcia, MTV Video Music Awards Reveal First Round of 2023 Performers, Variety, ‏22 August 2023
↑  Paul Grein, Olivia Rodrigo to Perform at 2023 Video Music Awards, בילבורד, ‏7 בספטמבר 2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  Olivia Rodrigo Is Making Her Return to the 2023 MTV VMAs Stage 💜, Cosmopolitan, ‏7 בספטמבר 2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  דורית אסרף מזרחי, שאקירה תקבל פרס מפעל חיים מ-MTV, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 28 באוגוסט 2023
| פרסי הווידאו קליפים של MTV |
| --- | --- | --- |
| שנים | 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
| פרסים | קליפ השנה • אמנ/ית השנה • שיר השנה • אלבום השנה • האמן החדש הטוב ביותר • להקה • פופ • רוק • R&B • היפ-הופ • דאנס • אלטרנטיבי • לטיני • קיי-פופ • שיתוף פעולה • קליפ ארוך • בימוי • כוריאוגרפיה • אפקטים • ניהול אמנותי • עריכה • צילום • שיר קיץ • מסר חברתי • חלוציות על שם מייקל ג'קסון |  |
| פרסים לשעבר | אתר אינטרנט • קליפ פורץ דרך • וידאו קונספט • קליפ של אישה • פרסי בחירת הצופים הבין-לאומיים • אמן לטיני • קליפ מילים • קליפ של גבר • הסינגל המפלצתי של השנה • הקליפ הניסיוני הטוב ביותר • הקליפ הראוי ביותר לשיתוף • פרס MTV2 • ההופעה הטובה ביותר • הופעה בקליפ של רוק בנד פפסי • קליפ פוסט-מודרני • האיום המרובע של השנה • קליפ ראפ • רינגטון השנה • מופע במה • קליפ בריטי • פרטיטורת משחק וידאו • פסקול משחק וידאו • קליפ מסרט • קליפ (שהיה צריך לזכות במונמאן) • בחירת הצופים |  |
דייוויד פריור

דייוויד האמפטון פריור (באנגלית: David Hampton Pryor;‏ 29 באוגוסט 1934 – 20 באפריל 2024) היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינתו בשנים 1979–1997, כמושל ארקנסו ה-39 בשנים 1975–1979, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ארקנסו בשנים 1966–1973 וכחבר בית הנבחרים של ארקנסו בשנים 1961–1967.
ראשית חייו

דייוויד פריור נולד בעיר קמדן, מקום מושב מחוז ואשיטה שבדרום ארקנסו, לוויליאם אדגר פריור ולסוזן (לבית ניוטון) פריור. לשני הוריו היו שורשים עמוקים בארקנסו, ונישואיהם איחדו שתיים מהמשפחות החלוציות של המדינה. ויליאם פריור עבר לקמדן מהולי ספרינגס ב-1923 והחל לעסוק במכירת מכוניות. ב-1933 הוא רכש את חלקיהם של שותפיו בעסק והיה הבעלים היחידים של החברה שנקראה על שמו והייתה סוכנות נודעת באזור למכירת מכוניות שברולט. המשפחה גם הייתה מעורבת בחיים האזרחיים, הדתיים והפוליטיים של קמדן, וויליאם קמדן שירת כשריף המחוז בשנים 1939–1942.
דייוויד פריור היה דור שלישי לתושבי מחוז אוצ'יטה. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים בעיר, למד בקולג' הנדרסון המדינתי למורים בארקדלפיה (כיום אוניברסיטת המדינה הנדרסון), וב-1957 סיים את לימודיו באוניברסיטת ארקנסו בפאייטוויל. לאחר סיום לימודיו ועד 1960 הוא היה המייסד והמוציא לאור של העיתון ואשיטה סיטיזן (Ouachita Citizen). במהלך שיא תקופת כהונתו של המושל אורוול פובוס שימש העיתון כאמצעי להתנגדות אליו בחלק הדרום-מזרחי של המדינה.
מחוקק בארקנסו

פריור המשיך את התנגדותו למנגנון המפלגתי של פובוס לאחר שב-1960, בגיל 26, נבחר לבית הנבחרים של ארקנסו. בבית הנבחרים, הוא הצטרף לחברים הרפורמיסטים שפעלו לשינוי במספר תחומים של החיים הציבוריים. הקבוצה כונתה "הטורקים הצעירים" ועליה נמנו הארדי ו. קרורקסטון, הייז מקקלרקין וג'ים ברנדון. בעת כהונתו בבית הנבחרים, שב פריור לאוניברסיטת ארקנסו, שם סיים ב-1964 לימודים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ארקנסו, ובאותה שנה התקבל ללשכת עורכי הדין. בשל הזדמנויות פוליטיות אחרות שצצו אז, הוא עסק בעריכת דין במשך שנה אחת בלבד לפני שהחל קריירה פוליטית מלאה.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ב-1966 פרש מכהונתו החבר הוותיק של בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ארקנסו, אורן האריס. פריור התמודד בבחירות על מושב זה, כאשר בסך הכול התמודדו עליו חמישה חברי המפלגה הדמוקרטית ורפובליקני אחד, ונבחר לאחר בחירות מקדימות בהן המתחרה המאתגר ביותר מולו היה מי שכיהן לימים כשופט פדרלי, ריצ'רד ארנולד. על אף עדויות שהוא היה יותר ליברלי בסוגיות גזעיות בהשוואה לציבור הבוחרים שלו, לא ניצבו מולו מתמודדים נוספים בשתי מערכות הבחירות הבאות שלו לבחירה מחדש לבית הנבחרים.
ב-1972 התמודד פריור בבחירות המקדימות של הדמוקרטים על מושב בסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור המכהן, ג'ון ל. מקללן, שביקש להיבחר לתקופת כהונתו השישית בסנאט. גילו הצעיר של פריור, שהיה אז בן 37, וסגנונו הדינמי, היוו ניגוד למקללן הזקן. בבחירות המקדימות זכה פריור ב-16,530 קולות בלבד בסיבוב הראשון. בשל העובדה שהמועמד הרציני האחר, טד בוזוול, שלא הצליח להעפיל לסיבוב השני, היה פרוגרסיבי יותר בהשוואה למקללן, נכנס פריור לסיבוב השני כמועמד מועדף, אך בבחירות אלו, שהיו האחרונות לפני שבוצע שינוי כולל בחוקי מימון הבחירות הפדרליים, מספר אנשי עסקים, כולל ויט סטיבנס, השקיעו כספים רבים במסע הבחירות של מקללן. נקודת המפנה במערכת הבחירות חלה בעימות בחירות, מעמד שהיה נדיר לאותה תקופה, בו תקף מקללן באגרסיביות את פריור על קשריו עם ארגוני העובדים. מקללן ניצח בסיבוב השני של הבחירות המקדימות לאחר שזכה ב-52 אחוזים מקולות הבוחרים. הייתה זו התבוסה האחרונה בקריירה הפוליטית של פריור.
מושל ארקנסו

ב-1974, לאחר שנתיים בהן שב לעסוק בעריכת דין, נכנס פריור למרוץ למשרת מושל ארקנסו. כמה מועמדים נוספים הצטרפו למרוץ, אך יריבו הוותיק של פריור, המושל לשעבר אורוול פובוס, היה היריב הקשה ביותר. הפוליטיקה של ארקנסו השתנתה באופן דרמטי בשמונה השנים מאז סיים פובוס את כהונתו כמושל, ופריור ניצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים בהפרש קולות קטן. בבחירות הכלליות הוא ניצח את המועמד הרפובליקני, קן קון, ובינואר 1975 הושבע כמושל ארקנסו ה-39.
ארבע שנות כהונתו של דייל במפרס, שקדמו לבחירתו של פריור, היו תקופה של שינוי פתאומי בממשלת ארקנסו, עם העברת מספר צעדי רפורמה משמעותיים במגוון רחב של נושאים פוליטיים, העלאה היסטורית בשיעור מס ההכנסה, וארגון מחדש של הממשלה. פריור המשיך בתהליכים אלו, כולל קריאה לכינוס ועידת חוקה לביצוע רפורמות בחוקת ארקנסו, והקמת מחלקה למורשת הטבע ומורשת תרבותית. נראה שהתרומה המשמעותית ביותר שלו הייתה מינוי מספר גדול של אפרו-אמריקאים ונשים לתפקידי מפתח.
כישלונו הגדול ביותר של פרויר כמושל הייתה אי הצלחתו להעביר את "תוכנית ארקנסו", שאותה הוא הגיש בסוף 1976 והייתה מרכז פעילותו בחודשים שלאחר בחירתו לתקופת כהונתו השנייה בנובמבר הקודם. התוכנית קראה להעלאה קבועה של 22 אחוזים במס ההכנסה המדינתי ולהגבלת הרחבת מס המכירות המדינתי. כדי להרחיב את תפקידיהם של גופי השלטון המקומי, הם היו אמורים לקבל סמכות משופרת באופן דרמטי להעלות את הכנסותיהם באמצעות מגוון של מיסים. בתמורה, היה אמור להילקח מגופי ממשל מקומיים אלו המימון של המדינה. פריור השקיע אנרגיה מרובה במאמצים להעביר את התוכנית, שאותה הוא הציג כדרך לקרב את הממשל לעם, וקיים פגישות בבנייני העיריות בכל רחבי המדינה. הערה שנאמרה באחת הפגישות הללו העניקה לתוכנית את הכינוי שלה, שמתנגדיה השתמשו בה ככינוי גנאי - תוכנית ה"קון דוג" (Coonhound). באחת הפגישות אמר פרויור לאזרחים שהמדינה תוכל להחליט אם הכספים העודפים שיתקבלו כתוצאה מהקיצוץ במס ההכנסה יוכלו לשמש להעלאת המיסים המקומיים או ל"רובה צייד חדש או לקון דוג (סוג של כלב ציד)". החשש שהמצביעים המקומיים יבחרו באפשרות השנייה העלה את רמת העוינות כלפי התוכנית מצד פקידי הממשל המקומיים ותומכי מערכת החינוך.
סנאטור

השמרנות הפיסקלית שהובעה בתוכנית הייתה שימושית מבחינתו של פריור כאשר הוא הצטרף למרוץ על המושב בסנאט של ארצות הברית שאליו הוא כשל מלהיבחר ב-1972. שניים מחברי בית הנבחרים של ארצות הברית המכהנים, שנהנו ממימון גבוה למדי, ג'ים גאי טאקר וריי תורנטון, התמודדו גם הם בבחירות המקדימות של הדמוקרטים. המרוץ המשולש הזה היה לאחת ממערכות הבחירות הקלאסיות בהיסטוריה של ארקנסו. היה ברור שיתקיים סיבוב שני, אך אף אחד לא יכול היה לצפות מי יהיו השניים שיתמודדו בו. פריור הוביל בקצת יותר מ-10,000 קולות ובסיבוב השני ניצב מולו טאקר. במסע בחירות קצר זה, תקף פריור בהצלחה הן את הליברליזם של טאקר והן את העובדה שהוא נעדר מהצבעות רבות בבית הנבחרים. פריור ניצח בסיבוב השני לאחר שגרף כמעט 55 אחוזים מהקולות, ובבחירות הכלליות ניצח בפער גדול ועשה את דרכו אל הסנאט.
המושל החדש שנבחר באותה מערכת בחירות היה ביל קלינטון, שהוא, במפרס ופריור כונו על ידי אשת מדע המדינה דיאן בלייר "שלושת הגדולים" של הפוליטיקה המודרנית של ארקנסו. שלושת הפוליטיקאים הדמוקרטים המצליחים הללו חלקו בסיס משותף של פרוגרסיביות שהייתה נדירה בדרום שהפך אז בהדרגה לשמרני ורפובליקני. לפריור היה סגנון אישי שקישר אותו מאוד לציבור הבוחרים בארקנסו. איש מדע המדינה ריצ'רד פנו סיפר על פריור כאשר היה חוזר הבייתה מוושינגטון: "להגיע מהדרך ולשבת אתו במשך שעה בלובי של מלון בליטל רוק ולאכול ארוחת ערב אתו ועם כמה ידידים בסטייקיה בליטל רוק זה לחוות זרימה קבועה של חילופי דברים עם אנשים... שעצרו כדי לומר שלום, להציג את עצמם, לדבר על חברים משותפים, לחלוק זיכרונות, לבקש חתימה, להציג בעיה, לתת עצה, או לספר סיפור... לא יהיה זה נכון לקרוא להם מטרידים או מפריעים, שכן כסנאטור הוא היה להוט לשמור על קשר איתם".
סגנון אישי זה הועיל לפריור כאשר ב-1984 התמודד על תקופת כהונתו השנייה בסנאט מול אד בת'ון, הנציג המרכזי של ארקנסו בבית הנבחרים. מסע הבחירות של בת'ון תוגבר על ידי ביקורים של הנשיא הפופולרי רונלד רייגן. פריור ניצח לאחר שזכה ב-57.3 אחוזים מהקולות, וב-1990 נבחר שוב לאחר שלא ניצב מולו שום מועמד מתחרה.
בעת כהונתו בסנאט נודע פריור בשל שני תחומים של העבודה הפוליטית: הגינות כלפי האוכלוסייה הבוגרת וכלפי משלמי המיסים. בסופו של דבר הוא היה ליושב ראש של הוועדה המיוחדת להזדקנות של הסנאט, בה הוא התמקד בפיקוח על מחירי התרופות. מעמדתו כחבר בוועדת הכספים של הסנאט, דאג פריור שמשלמי המיסים לא יוטרדו על ידי שירות הכנסות הפנים, כפי שהודגש במגילת הזכויות של משלמי המיסים שעברה לראשונה ב-1988, ושכספי המיסים ינוצלו באופן זהיר, במיוחד על ידי הפנטגון. הפופולריות של פריור בקרב עמיתיו השתקפה בבחירתו לתפקידי הנהגה של המפלגה, כולל כמזכיר הוועידה הדמוקרטית, התפקיד השלישי בחשיבותו במפלגה. בשלבים המאוחרים יותר בקריירה שלו הוא היה לתומך פעיל במסע הבחירות לנשיאות של קלינטון, ולאחר בחירתו של קלינטון ב-1992, הוא היה לאיש קשר חשוב בין הסנאט לבין הבית הלבן.
לאחר כהונתו

ב-1996, לאחר תום תקופת כהונתו השלישית בסנאט, החליט פריור לפרוש מכהונתו. זמן קצר לאר מכן הוא נכנס לאקדמיה, לימד מספר קורסים באוניברסיטת ארקנסו, וב-2000 הוא היה למנהל המכון לפוליטיקה בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי. הוא גם תרם מעודפי כספי מסעות הבחירות שלו לאוניברסיטת ארקנסו לצורך ארגון מסמכיו מתקופות כהונתו כמושל וכסנאטור ולמטרות נוספות. ב-2005 הפכה תוכנית זו למרכז דייוויד וברברה פריור להיסטוריה קולית וויזואלית.
ב-2002 שב פריור לפעילות בבחירות בארקנסו, הפעם לא כמועמד, אלא כמסייע בתשדירי התעמולה של מסע הבחירות של בנו, מארק פריור. פריור הצעיר נבחר למושב שאויש בזמנו על ידי אביו. ב-2004 נבחר דייוויד פריור לדקאן של בית הספר לשירות ציבורי על שם ביל קלינטון באוניברסיטת ארקנסו, תפקיד בו הוא שימש עד 2006. ב-2008 הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, A Pryor Commitment, שנכתבה בשיתוף פעולה עם דון הארל. באותה שנה הוא מונה ליושב הראש הזמני של המפלגה הדמוקרטית בארקנסו בעקבות רציחתו של ביל גווטני. ב-2009 מונה פריור לחבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת ארקנסו על ידי המושל מייק ביבי. במהלך תקופת כהונתו בתפקיד הוא תהה על ההיגיון שבהרחבת האצטדיון של המוסד וההוצאה על הספורטאים.
חיים אישיים

ב-1957 נשא פריור לאישה את ברברה ג'ין לנספורד, שבאותה עת הייתה סטודנטית שנה ראשונה בת 19 באוניברסיטת ארקנסו. בשל אי יכולתה לשאת את הלחצים של חיי הציבור, חיה ברברה בנפרד ממשפחתה בשנים 1975–1977, בעת שבעלה כיהן כמושל. באותן שנים היא למדה במספר קורסים באוניברסיטה והתמודדה עם קשיים במציאת עבודה, ובסופו של דבר שבה למעון המושל.
באוקטובר 2016 לקה פריור בשבץ מוחי שהצריך ניתוח, אך החלים.
נפטר ב-20 באפריל 2024.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 97-98.
פריור (מימין), ליד הנשיא ביל קלינטון בעת חתימתו על ההכרזה על חודש האמריקאי הוותיק, 25 במאי 1993.
רות זוטא

רות זוטא הוא מדרש אגדה למגילת רות. השם 'זוטא' ניתן לו כדי להבחינו מהמדרש האחר למגילה - רות רבה, הארוך יותר.
המדרש נכתב באירופה, אולי במאה ה-10.
מהדורות

המדרש יצא לאור לראשונה בידי שלמה בובר בשנת תרנ"ה (1895) על פי כתב יד מספריית פאלאטינה, בו הוא כונה "מדרש רות בפנים אחרים", כשהוא מעניק לו את הכינוי רות זוטא. ונדפס שנית נדפס בספרו "מדרש זוטא".
מהדורה אלקטרונית של החיבור קיימת במאגרים של האקדמיה ללשון העברית והיא מבוססת ברובה על כתב יד מהגניזה הקהירית ובמקומות החסרים ההשלמות הן על פי כתבי יד פרמה. יש הבדלים לא מעטים בין מהדורת בובר ובין מהדורת האקדמיה. עד כה, לא יצא לאור מהדורה מדעית של החיבור.
מקצת מן החיבור התפרסם גם בידי שמחה אסף על פי כתב יד נוסף.
שימוש

במבואו של בובר למדרש הוא מראה כי הילקוט השמעוני עשה שימוש במדרש, ואף רבי טוביה בן אליעזר השתמש בו במדרש לקח טוב שחיבר.
לדעת לוי גינצבורג, אף ספר הזוהר עשה שימוש במדרש.
לקריאה נוספת

ענת‏ רייזל‏, "רות זוטא", בלקסיקון מבוא למדרשים‏, עמ' 178; הוצאת תבונות - מכללת הרצוג, תשע"א. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
אביגדור שנאן, "המעשים במדרש הקרוי 'רות זוטא'", דברי הקונגרס העולמי האחד-עשר למדעי היהדות, ג, 1 (תשנ"ד), עמ' 129–136.
רונית סלהוב, אקדמות להוצאה מדעית של מדרש 'רות זוטא', עבודת גמר, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, תש"ס. העבודה נכתבה בהדרכת מ"ב לרנר.
הערות שוליים

↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "'מי את, רוח או אישה?' – בועז ורות בגורן על פי מדרשי מגילת רות", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ״ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק כז, עמ' 307.
1 2 3  אביגדור שנאן, המעשים במדרש הקרוי "רות זוטא", דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות, התשל"ג 1993‏, JSTOR 23536105
| ספרות המדרשים |
| --- | --- | --- |
| מדרשי הלכה תנאיים (בערך 200–400 לספירה) | מכילתא דרבי ישמעאל • מכילתא דרבי שמעון בן יוחאי • ספרא • ספרי במדבר • ספרי זוטא במדבר • ספרי דברים • מכילתא דברים • ספרי זוטא דברים |  |
|  מדרשי אגדה קלאסיים: תקופת האמוראים והסבוראים (בערך 400–600 לספירה) | בראשית רבה • ויקרא רבה • איכה רבה •  אסתר רבה (פרשיות א-ו) • שיר השירים רבה • פסיקתא דרב כהנא • מדרש פנים אחרות • ברייתא דישועה • אגדות התלמוד • פרקי רבי יוסי |  |
|  תקופת הביניים: ראשית תקופת הגאונים (בערך 600–750 לספירה) | מדרשי התנחומא • שמות רבה (פרשיות יב-מ) • במדבר רבה (פרשיות טו-כג) • דברים רבה  • רות רבה • קהלת רבה • קהלת זוטא • אבות דרבי נתן • אותיות דרבי עקיבא • מדרש תהילים (מזמורים א-קיח) • מדרש ויסעו • תרגום שני למגילת אסתר • פסיקתא רבתי • מדרש שיר השירים |  |
| המדרש המאוחר: תקופת הגאונים (בערך 750–1050 לספירה) | תנא דבי אליהו • פרקי דרבי אליעזר • שבעת פרקי רבי אליעזר • הגדה של פסח • שמות רבה (פרשיות א-יא) • במדבר רבה (פרשיות א-יד) • אסתר רבה (פרשיות ז-י) • אגדת בראשית • בראשית רבתי • פסיקתא רבתי • דברים זוטא • רות זוטא • שיר השירים זוטא • מדרש שמואל • מדרש משלי • מדרש תהילים (מזמורים קיט-קנ) • מדרש אבא גוריון • מדרש תדשא • מדרש ויושע • מדרש עשרת הדיברות • מדרש תשובת יונה הנביא • מדרש אבכיר • מדרש אספה • מדרש תמורה • פסיקתא זוטרתא (לקח טוב) |  |
| הילקוטים: תקופת הראשונים (בערך 1050–1500 לספירה) | פתרון תורה • פסיקתא זוטרתא • מדרש שכל טוב • מדרש אגדה (בובר) • ילקוט שמעוני • ילקוט המכירי • מדרש הגדול • מדרש הביאור • הגדות התלמוד (ילקוט) • עין יעקב • מדרשי רבי שמואל מסנות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416388805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רדולה גאידה

| --- | --- |

רדולה גאידה ב-1919.
 לידה:  14 בפברואר 1892 קוטור, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  15 באפריל 1948 (בגיל 56) פראג, צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסני 
 מדינה:  מונטנגרו, צ'כוסלובקיה 
 בן או בת זוג:  יקתרינה גאידובה (25 ביוני 1919–?) 
 השתייכות:  הצבא האוסטרו-הונגרי   צבא מונטנגרו  צבא האימפריה הרוסית   הצבא הלבן    צבא צ'כוסלובקיה 
 תקופת הפעילות:  1914–1926 (כ־12 שנים)
 דרגה:  לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה
 עיטורים
 צלב גיאורגי הקדוש, דרגה 4 (1917)  מסדר האמבט (1918)  צלב ויטיס (1925)  צלב המלחמה של צ'כוסלובקיה 1939–1945 (1918)  צלב המלחמה 1914–1918 (1918)  צלב הנצחה למלחמת העולם הראשונה (1925)  קצין בלגיון הכבוד (1918)  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה (1925)  מפקד בלגיון הכבוד (1923)  מסדר סאבה הקדוש (1917)  מסדר סטניסלאב הקדוש (בית רומנוב) (1916)  מדליית הניצחון (1922)  מסדר סטניסלב הקדוש דרגה 1 עם חרבות (1919)  מסדר סטניסלאב הקדוש דרגה שנייה עם חרבות (1918)  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 3 עם חרבות (1918)  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש (1917)  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית (1918)  מסדר ולדימיר הקדוש דרגה רביעית עם חרבות וקשת (1916)  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1 עם חרבות (1919)  מסדר אנה הקדושה דרגה שנייה עם חרבות (1918)  מסדר אנה הקדושה דרגה שלישית עם חרבות וקשת (1916)  מסדר אנה הקדושה דרגה ראשונה עם חרבות (1918)  צלב המלחמה  צלב המלחמה הצ'כוסלובקי 1918  מסדר סטניסלב הקדוש  מסדר ולדימיר הקדוש  אות מסדר אנה הקדושה 
 
רדולה גאידה (בצ'כית: Radola Gajda‏; 14 בפברואר 1892 – 15 באפריל 1948) היה איש צבא, אשר שירת בחמש צבאות שונים. היה מפקד בכיר בצבא הלבן האנטי קומוניסטי ברוסיה, בשנות ה-20 היה ראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה. לאחר השירות הצבאי פעל בזירה הפוליטית של צ'כוסלובקיה, עד לכיבושה בידי גרמניה הנאצית.
הערות שוליים

↑  Jonathan Zorach, The Enigma of the Gajda Affair in Czechoslovak Politics in 1926
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810646510505606  GND: 119469405  ISNI: 0000 0000 8085 8381  LCCN: n90675400  NARA: 10571803  NKC: jk01032260  SNAC: w6tt5fhj  SUDOC: 137618808  VIAF: 6558420   WorldCat (עם VIAF): 6558420 
מטה הפיקוד של הארמייה הסיבירית. רדולה גאידה יושב ראשון משמאל. לידו יושב אלכסנדר קולצ'ק
לורנצו קוסטה

| --- | --- |

לורנצו קוסטה, "המשפחה הקדושה", המוזיאון לאמנויות יפות של ליון (אנ')
 לידה:  1460? פרארה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  5 במרץ 1535 (בגיל 75 בערך) מנטובה, דוכסות מנטובה 
 שם לידה:  Lorenzo Costa il Vecchio 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  הרנסאנס האיטלקי, אסכולת פרארה 
 הושפע על ידי:  בנוצו גוצולי 
 יצירות ידועות:  Bentivoglio Altarpiece, אלגוריית ההכתרה של איזבלה ד'אסטה, ממלכת קומוס 
 
לוֹרֶנְצוֹ קוֹסְטָה (באיטלקית: Lorenzo Costa; סביבות 1460, פרארה – 5 במרץ 1535, מנטובה) היה צייר איטלקי מתקופת הרנסאנס.
ביוגרפיה

הוא נולד בפרארה, אך עבר לבולוניה בשנות העשרים המוקדמות לחייו, וככל הנראה הושפע מאסכולת בולוניה (אנ'). עם זאת, אמנים רבים עבדו בשתי הערים, ולכן יש הרואים בו תוצר של אסכולת פרארה (אנ'). ייתכן שהוא למד מקוזימו טורה (אנ').
בשנת 1483 הוא צייר את קישוט המזבח המפורסם בקפלה של משפחת בנטיבוליו (אנ') וציורי קיר אחרים על קירות הקפלה בכנסיית סן ג'אקומו מאג'ורה (אנ'). הוא היה ידיד גדול של פרנצ'סקו פרנצ'ה (אנ'), שהושפע ממנו רבות. בשנת 1509 הוא עבר למנטובה כדי להיות צייר החצר של המרקיז פרנצ'סקו גונזגה (אנ') ואיזבלה ד'אסטה. עבור הסטודיו של האחרונה בארמון הדוכסים (אנ'), הוא צייר את אלגוריית ההכתרה של איזבלה ד'אסטה (אנ') (כיום בלובר) ואת ממלכת קומוס (אנ'), שני ציורים מיתולוגיים המבוססים על שרטוטים של אנדראה מנטניה.
הוא מת במנטובה בשנת 1535. גם בניו איפוליטו (אנ') וג'ירולמו היו ציירים, וכך גם בנו של ג'ירולמו, לורנצו קוסטה הצעיר (אנ'). בני זמנו שעבדו איתו או תחתיו כוללים את קוזימו טורה (אנ'), דוסו דוסי (אנ'), לודוביקו מאצולינו (אנ'), לורנצו לאונברונו (אנ') וניקולא פיזאנו.
הערות שוליים

1 2  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Costa, Lorenzo". Encyclopædia Britannica. Vol. 7 (11th ed.). Cambridge University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421901805171  PLWABN: 9810537583905606  BnF: cb149719620 (data)  CiNii: DA14363840  GND: 122817575  ICCU: CFIV199730  ISNI: 0000 0000 8343 391X  LCCN: nr91030656  NTA: 07040447X  RERO: 02-A008882065  RKD: 18597  SNAC: w6j6987q  SUDOC: 069020388  ULAN: 500115131  VcBA: 495/122481  VIAF: 47035057   WorldCat (עם VIAF): 47035057
צינור המרה

| --- | --- |

 שיוך:  duct, segment of biliary tree, ישות אנטומית מסוימת 
 מזהים
 לטינית (TA98):  ductus choledochus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.8.02.013 
 TA2 (2019):  3103 
 FMA:  9706 
 קוד MeSH:  A03.159.183 
 מזהה MeSH:  D001652 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0005400 
 
צינור המרה (באנגלית: Bile duct או Common bile duct) הוא צינור המוביל מרה מהכבד ומכיס המרה אל המעי הדק. צינור זה קיים ושמור באדם ובמרבית בעלי החוליות.
אנטומיה של צינור המרה

צינור המרה נוצר מאיחוד של צינור הכבד המשותף (אנ') וצינור כיס המרה (אנ'). בסופו מתנקז צינור המרה אל חלקו השני של מקטע המעי הדק הנקרא תריסריון. בנקודה בה הוא מתנקז אל התריסריון מתאחד צינור המרה עם צינור הלבלב הראשי (אנ') על שם וירסונג (אנ'). המבנה העגול שדרכו מתחבר צינור המרה אל התריסריון נקרא האמפולה על שם פאטר. בנקודה זו נעטף צינור המרה בשריר הנקרא Sphincter ductus choledochi. צינור הלבלב הראשי עטוף בעצמו בשריר, ואיחוד שני השרירים העוטפים בנקודה זו יוצר את הסוגר על שם אודי. הבליטה שמבנה זה יוצר בתוך חלל התריסריון נקראת הפטמה הראשית של התריסריון (אנ') על שם ואטר.
קוטרו של צינור המרה כ-5 מילימטרים באדם בוגר, ואורכו נע בין 5 ל-15 סנטימטרים, כתלות בנקודה שבה צינור הכבד המשותף וצינור כיס המרה מפסיקים לנוע בנפרד ומתאחדים.
אספקת הדם העורקית לצינור המרה מתבססת על עורק כיס המרה בתחילתו, על עורק הכבד הימני במרכזו, ועל עורק הלבלב והתריסריון העליון האחורי ועורק הקיבה והתריסריון בחלקו הסופי.
ניקוז הדם הורידי של צינור המרה מתבסס בחלקו הראשון של הצינור על ורידים קטנים הנכנסים לכבד, ובחלקו הסופי על וריד הלבלב והתריסריון העליון האחורי המתנקז אל וריד שער הכבד.
הניקוז הלימפתי של צינור המרה מגוון ומתבסס על קשרי לימפה של כיס המרה, של הפדר ושל הכבד.
פיזיולוגיה ותפקוד של צינור המרה

נוזל המרה מסייע לפירוק ועיכול שומנים וחומרים נוספים כגון קפאין וכלורופיל הנמצאים במזוננו, ולסתירת חומציות מיצי הקיבה בזכות היותו בסיסי. נוזל המרה מיוצר על ידי תאי הכבד ומופרש מהם אל צינורות המרה התוך-כבדיים, ומשם בצינורות בעלי קוטר הולך וגדל המתנקזים אל צינור המרה. צינור המרה מעביר נוזל זה אל חלקו השני של התריסריון, המהווה את אחד מחלקיו הראשונים של המעי הדק, וכך מסייע בעיכול מזון.
הסוגר על שם אודי חוסם את נקודת היציאה של צינור המרה אל התריסריון, וכך מונע מעבר רציף של נוזלי מרה אל המעי. כאשר נתקלים נוזלי המרה במחסום זה נוצר זרם נוזל אחורנית חזרה לכיוון תחילתו של צינור המרה. בתחילתו של צינור המרה נוזלי המרה נפגשים עם זרם נוזלי המרה המופרשים מהכבד דרך צינור הכבד המשותף ועם צינור כיס המרה שאינו מכיל זרם חזק. בצומת זרמים זה נעים הנוזלים דרך צינור כיס המרה אל כיס המרה, ושם הם נאגרים. לאחר אכילה, סימנים עצביים והורמונליים מרפים את השרירים היוצרים את הסוגר על שם אודי ופותחים אותו, ובמקביל מכווצים את כיס המרה ודוחפים את נוזלי המרה שנאגרו בו חזרה לכיוון צינור המרה. תהליכים אלו מובילים להפרשת נוזלי המרה אל התריסריון. מגוון סימנים מבקרים תהליך זה, כגון ההורמונים כולציסטוקינין, סקרטין, גסטרין, מוטילין (אנ') וסומטוסטטין, וכגון עצבים השייכים למערכת העצבים הפארא-סימפטטית ובעיקר העצב התועה.
פתולוגיה ומחלות צינור המרה

צינור המרה עלול להיחסם על ידי אבני מרה, גידולים או צלקות לאחר פציעות של הצינור. חוסר ההפרשה של נוזל המרה גורם להצטברותו ולמעבר של הרכיב העיקרי בו, בילירובין, אל הדם. עקב צבעו של הבילירובין הצטברותו בדם גורמת לצהבת בה ניתן להבחין בעיניו ועורו של האדם הסובל מחסימת צינור המרה. הצטברות הבילירובין מובילה גם לגרד בעורו של האדם, ובמצבי קיצון גם לצבע כהה יותר של השתן וצבע חיוור של הצואה.
שילוב של כאב ברביע הבטן הימני העליון, צהבת וחום נקרא השלשה על שם שרקו, ומהווה סימן אמין לדלקת חדה בדרכי המרה. תוספת של שינוי במצב ההכרה (בדרך כלל בלבול) וסימני הלם (בדרך כלל ירידה בלחץ הדם) של האדם החולה יוצרת את הפנטאדה על שם ריינולדס, המהווה סימן חזק אף יותר.
דלקת של דרכי המרה נקראת כולנגיטיס. דלקת זו עלולה להתפתח בעקבות זיהום, לדוגמה בכולנגיטיס עולה שמקורו בדרך כלל בחיידקי מערכת העיכול. דלקת בדרכי המרכה עלולה להיגרם גם מסיבות שאינן זיהומיות, כפי שמתרחש במחלות דלקת צלקתית ראשונית של דרכי המרה או שחמת ראשונית של המרה. סרטן המתפתח מצינור המרה הוא בדרך כלל כולנגיוקרצינומה (אנ'), סרטן כיס המרה ודרכי המרה.
הדרכים העיקריות להתבונן בדרכי המרה לשם אבחון בעיות בהן הם אנדוסקופיה של דרכי המרה והלבלב (אנ'), בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת, או סוג מיוחד של בדיקת דימות תהודה מגנטית בשם Magnetic resonance cholangiopancreatography (אנ').
לקריאה נוספת

אנטומיה של כיס המרה ודרכי המרה באתר ויקירפואה
Moore, Keith (2013), Clinically Oriented Anatomy, 7th edition, Lippincott Williams & Wilkins, ISBN 978-1451119459
הערות שוליים

↑  Hiroki HIGASHIYAMA, Yoshiakira KANAI, Comparative anatomy of the hepatobiliary systems in quail and pigeon, with a perspective for the gallbladder-loss, The Journal of Veterinary Medical Science 83, 2021-5, עמ' 855–862 doi: 10.1292/jvms.20-0669
↑  James Toouli, Sphincter of Oddi: Function, dysfunction, and its management, Journal of Gastroenterology and Hepatology 24, 2009, עמ' S57–S62 doi: 10.1111/j.1440-1746.2009.06072.x
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284754005171  BNE: XX4911962  GND: 4071547-4  LCCN: sh85014009  NDL: 01061857  TA98: A05.8.02.013 
הדמיית ERCP של דרכי מרה תקינות באדם
סמואל ג'. קירקווד

סמואל ג'ורדן קירקווד (באנגלית: Samuel Jordan Kirkwood;‏ 20 בדצמבר 1813 –  1 בספטמבר 1894) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל איווה במלחמת האזרחים האמריקאית, כסנאטור מטעם איווה וכמזכיר הפנים של ארצות הברית.