stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל ברית המועצות
עיצוב ושימוש

דגל ברית המועצות הורכב ממשטח אדום ועליו פטיש מוצלב עם מגל וכוכב אדום, בחלק העליון של צד התורן. הפטיש סימל את עובדי התעשייה, והמגל סימל את העובדים בחקלאות. הכוכב האדום סימל את שלטון המפלגה הקומוניסטית.
דגל טרנסניסטריה הוא הדגל הלאומי האחרון המכיל את דגל ברית המועצות, המכיל קו רוחבי ירוק. ב-2017 אימצה טרנסניסטריה דגל לאומי נוסף, המבוסס על דגל רוסיה.
דגל נוסף אשר עדיין משתמש בדגל ברית המועצות הוא דגל מחוז ולדימיר, אשר דומה בעיקרו לדגל הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית.
ראו גם

גלריית דגלי ברית המועצות
הערות שוליים

↑  "Рийгикогу в преддверии 9 мая принял закон о запрете враждебной символики". ERR (ברוסית). 2022-04-22. ארכיון מ-2022-06-18. נבדק ב-2022-06-13.
דוולט ברדי

דוולט ברדי (נפטר בסביבות שנת 1432) היה ח'אן של אורדת הזהב בשנים 1424-1420. בשנותיו האחרונות שלט בחצי האי קרים, תחת חסות אורדת הזהב והיה יריב של אחיינו, האג'י גיראי הראשון

דוולט ברדי היה בנו של טאש טימר או באש טמיר, מצאצאי טוקה טמיר ובן דוד רחוק של טוכטמיש. לפי מקורות אחרים, אך פחות סביר, היה בנו של ירמפרדן או ג'אבאר ברדי, הח'אן של אורדת הזהב וצאצא של ברקה ח'אן.
ביוגרפיה

אחרי מות ג'אבאר ברדי ח'אן בשנת 1419 אורדת הזהב חולקה זמנית בין דוולט ברדי ובין אולוג מוחמד, שהשתלט על הבירה סאראי. בשנת 1420 הטיל דוולט ברדי מצור על סאראי וכבש אותה. אולוג מוחמד הודח וגורש. בשנים 1424-1423 שניהם, אולוג מוחמד ודוולט ברדי הובסו על ידי ברק (או בורק) ח'אן, שהפך לשליט אורדת הזהב עד לשנת 1427.
אולוג מוחמד מצא מקלט לזמן מה בליטא ובתמיכת הדוכס הגדול ויטאוטאס הגדול חזר לשלטון באורדת הזהב בשנים 1432 -1428. באותו זמן, אחרי תבוסתו על ידי ברק ח'אן, דוולט ברדי ח'אן ואנשיו התיישבו בחצי האי קרים.
. השנים 1430-1428 היו שנים קשות בשביל תושבי הערבות שמצפון לים השחור, הידועות גם כ"ערבות הטרנספונטיניות" בעקבות מגפת הדבר,וגם כן בגלל המלחמות על ההגמוניה באזור.
ככל הנראה, בתמיכתם של צאצאי האמיר אידיגיי ושל השבט שירין מחצי האי קרים, ניסה אולוג מוחמד  לפלוש לשטח שבשליטת דוולט ברדי, אולם נסוג אחרי מות הדוכס ויטאוטאס.
דוולט ברדי בעצמו, התערב זמן מה בסכסוך על שלטון שפרץ בליטא וצידד במחנה של הדוכס הגדול שוויטריגאילו, אחי המלך ולדיסלב השני יגיילו, נגד יריבו, זיגיסמונד קיישטוטאיטיס. למרות עזרת שוויטיגאילו,  נכשל בעימות עם האג'י גיראי, על ההגמוניה בקרים ונרצח בשנת 1432.
חרף בריתו עם שוויטריגאילו וגם עם הדוכס (קניאז) הגדול של מוסקבה, ואסילי השני "העיוור", לא עמד אהמט, בנו של דוולט ברדי, מול המתקפה המשולבת של אולוג מוחמד ושל הטטרים מקרים ונוצח בשנת 1433. בנסיבות אלה התאפשרה הקמת הח'אנות העצמאית של קרים בהנהגתו של האג'י גיראי הראשון.
מקורות אחדים מספרים כי בת אחת של דוולט ברדי, ששמה אינו ידוע, הפכה לאשתו השנייה של הקיסר יוחנן הרביעי של טרפזונטס.
לקריאה נוספת

Henry H. Howorth History of the Mongols, part II
הערות שוליים

↑  Marcel Popa, Horia C.Matei Mică Enciclopedie de Istorie Universală,București, Ed. Stiințifică și enciclopedică,1983 p.577
↑  Clifford Edmund Bosworth The New Islamic Dynasties  עמוד 255
↑  ראו אילן היוחסין של צאצאי טוקה טמיר
↑  B.D. Grekov, I.I.Iakubovski 1953  עמוד 385
↑  B.D. Grekov, I.I.Iakubovski עמוד 380 ,קיימת טעות במספור העמודים בספר
↑  B.D.Grekov, I.I.Iakubovski עמוד 380
↑  אילן היוחסין של קיסרי טרפזונטס ב-Europäische Stammtafeln
דברים שרואים משם לא רואים מכאן

"דברים שרואים משם לא רואים מכאן" הוא ציטוט מתוך השיר "לקחת את ידי בידך" שכתב הפזמונאי הישראלי יעקב רוטבליט ונטבע בשיח הישראלי כביטוי המציין שינוי באופן השיפוט כלפי עניין מסוים עם שינוי נקודת המבט כלפיו.
בשיח הפוליטי, הביטוי מסביר את הסיבה לשינוי עמדה רעיונית בחלוף הזמן או עם שינוי במעמדו של אדם או בתפקידו, ומהווה סמל לפרגמטיות. השימוש הבולט ביותר בציטוט בשיח הפוליטי מיוחס לראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, בבואו להסביר מדוע הגה את תוכנית ההתנתקות לאחר שתמך במשך שנים ביישוב שטחי יהודה, שומרון וחבל עזה. בשימוש בביטוי זה התכוון שרון לומר כי לא יכול היה להבין את נחיצותו של המהלך בתפקידים השונים שמילא, אלא מנקודת המבט של ראש ממשלה.
בשנת 2016 יצא לאור ספרו של אריה אלדד "דברים שרואים מכאן" הבוחן את השינויים שחלו בתפיסותיהם של ראשי הממשלה ממחנה הימין לאחר עלייתם לשלטון. בהקדמה לספרו כתב אלדד:
בשנת 1979 כבש את גלי האתר השיר "לקחת את ידי בידך"... והשורה התחתונה החותמת כל בית, "דברים שרואים משם לא רואים מכאן" נעשתה מטבע לשון. שנים אחר כך, וביתר שאת לאחר שהגיע אל כס ראש הממשלה ב-2001, היה זה אריאל שרון שהשתמש במשפט הזה, ובעיקר בפרפרזה עליו. הוא נהג לומר, "דברים שרואים מכאן לא רואים משם", בעיקר כשרצה להסביר מדוע שינה את עמדותיו המוכרות... פשוטם של דברים: המציאות המורכבת המתגלה לעיניו של ראש ממשלה שונה מהמציאות שרואה איש אופוזיציה , ואפילו מזה שרואה שר בממשלה, ומאלצת אותו לעתים ליישם מדיניות הסותרת את האידאולוגיה הזאת.
לקריאה נוספת

רוביק רוזנטל, מילון הצירופים, הערך "דברים שרואים מכאן לא רואים משם", כתר, 2009
דונלד סנגסטר

סר דונלד ברנס סנגסטר (באנגלית: Donald Burns Sangster‏; 26 באוקטובר 1911 - 11 באפריל 1967) היה פוליטיקאי ג'מייקני, איש מפלגת הלייבור של ג'מייקה, ראש ממשלת ג'מייקה השני. נמל התעופה הבינלאומי סנגסטר במונטגו ביי, הגדול בג'מייקה, נקרא על שמו ודיוקנו מופיע על שטר 100 דולר ג'מייקני.
תולדות חייו

כנער הצטיין סנגסטר, במקביל ללימודיו, גם בספורט והיה שחקן קריקט, מתעמל ומתאגרף. בשנת 1933, בגיל 21, נבחר למועצת מחוז הולדתו ומאז לא חדל מפעילות ציבורית ופוליטית. בשנת 1937 קיבל רישיון לעריכת דין. מ-1949 ועד 1967 כיהן כסגנו של אלכסנדר בוסטמנטה באיגוד עובדי התעשייה ובמפלגת הלייבור של ג'מייקה. כיהן כשר הרווחה, שר העבודה ושר האוצר בממשלותיו של בוסטמנטה. בפברואר 1964, עקב מחלתו של בוסטמנטה, היה סנגסטר לראש המפלגה וראש הממשלה בפועל.
סנגסטר נבחר לראשות הממשלה והחל לכהן ב-23 בפברואר 1967, אולם בעת ביקור במונטריאול, קנדה, נתקף בדימום מוחי תת-עכבישי ומת. רק חמישה ימים לפני כן קיבל תואר אבירות מאת אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. יו שירר נבחר להחליפו בתפקידיו.
סנגסטר לא נישא מעולם ולא היו לו ילדים.
הערות שוליים

↑  Remembering Sir Donald Sangster
| ראשי ממשלת ג'מייקה |
| --- | --- | --- |
| ראש השרים | אלכסנדר בוסטמנטה • נורמן מנלי (פרימייר, 1959-1962) |  |
| ראשי ממשלה | אלכסנדר בוסטמנטה • דונלד סנגסטר • יו שירר • מייקל מנלי • אדוארד סיאגה • מייקל מנלי • פ. ג'. פטרסון • פורשיה סימפסון-מילר • ברוס גולדינג • אנדרו הולנס • פורשיה סימפסון-מילר • אנדרו הולנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2014021315  VIAF: 311115765   WorldCat (עם VIAF): 311115765
דייוויד גרינוויי

דייוויד גרינוויי (באנגלית: David Greenaway; פברואר 1889 בקואטדייק - 1960 בפרת') היה כדורגלן סקוטי.
קריירה

גרינוויי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של שטלסטון, אך במאי 1908 חתם במועדון הלונדוני וולוויץ' ארסנל. למרות גילו הצעיר הוא הוצב מיד בהרכב הפותח של ארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק מול נוטס קאונטי ב-2 בספטמבר 1908, שהיה גם המשחק הראשון של עונת 1908/1909 בליגה הראשונה. הוא החמיץ שני משחקים בלבד באותה עונה, ובמשך ארבע העונות הבאות זכה למקום קבוע בעמדת הקיצוני של ארסנל.
אולם, לאחר החתמתו בנובמבר 1913 של ג'וק רתרפורד הודח גרינוויי מההרכב לטובתו, והשתתף ב-14 משחקי ליגה בשתי העונות הבאות. גרינוויי גויס לשירות צבאי בזמן מלחמת העולם הראשונה, ושירת בחיל התותחנים המלכותי. הוא חזר לארסנל ב-1919 עם חידוש משחקי הליגה, אך בשתי העונות הראשונות לאחר המלחמה השתתף בשלושה משחקים בלבד. בסך הכל הוא השתתף ב-170 משחקים במדי ארסנל (161 בליגה ו-9 בגביע ה-FA), והבקיע בהם 13 שערים. ב-1921 הוא עזב את ארסנל וחזר לסקוטלנד, שם גידל כבשים בחווה.
לקריאה נוספת

טוני מתיוס, Who's Who of Arsenal (עמוד 118), מיינסטרים,‏ 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
דווית השני, קיסר אתיופיה

דווית השני (בגעז: "ዳዊት", בעברית: "דוד") היה קיסר האימפריה האתיופית בסוף תקופת תור הזהב ותחילת תקופת השפל, בנו של הקיסר נהואד מאשתו הקיסרית נהואד מוגסה. נולד ב-1496 בשם "אגרדוס", הוטבל לנצרות בשם "לבנה דנגל". הוכרז כקיסר ב-13 באוגוסט 1507 כאשר אביו נפטר, הוכתר בשם "אנבסה סגד" (געז: "አንበሳ ሰገድ", "לו סוגדים האריות") ב-13 במאי 1508 ואימץ את השם "דווית" כשם מלכותו בנוסף לכינוי "וונגה סגד" ("לו סוגדים האריות").
חייו

דווית על לכס המלוכה כאשר אביו נפטר, דווית היה רק בן 13 ומפאת גילו הצעיר הורכבה הוחלט כי הקיסרית האם, הלני, שהייתה אז בת למעלה משבעים, תשלוט במקומו כעוצרת. היא שלטה עד 1516. תקופת שלטונו המוקדמת עמדה בסימן קשרים דיפלומטיים עם פורטוגל, אשר בשיתוף פעולה עמה הנחיל דווית תבוסות למוסלמים שבדרום אתיופיה. לאחר ניצחונות אלו חש דווית בטוח בשלטונו וסירב לכרות ברית צבאית עם הפורטוגזים, מה שהתברר כטעות.
חייו > פלישת אחמד אבן איברהים אל-גאזי

עם מותו של הסולטאן אבו באקר ב-1520, השתלט אחמד אבן איברהים אל-גאזי, הנודע בכינויו ״אחמד גראן״, על סולטנות אדאל ובסיוע של נשק מהאימפריה העות'מאנית איחד את מוסלמי קרן אפריקה לג'יהאד על האימפריה האתיופית. משם יצא אל-גאזי בסדרת מסעי מלחמה למוטט את האימפריה האתיופית. הוא תקף לראשונה ב-1528 והנחיל לדווית השני תבוסה כואבת ב 7 או ב 9 במרץ 1529, בקרב שימברה קור. כעבור שנתיים הוא יצא למתקפה נוספת ושוב הביס את הכוחות האתיופיים בקרב אמבסאל, שם כמעט נפל דווית בשביו. ההיסטוריון טוען R.S. Whiteway שמאז איבד דווית השני את היכולת הצבאית להתמודד בקרב שווה כוחות מול אויביו. אחמד וצבאותיו הרסו כנסיות ומנזרים רבים בשטחים שכבשו, ואסלמו בכוח אתיופים רבים. באפריל 1533 כינס שוב אל-גאזי את כוחותיו בדברה ברהן במטרה לבזוז את המחוזות הצפוניים של תיגראי, בגמדר וגוג'ם.
אתיופיה כולה נפגעה קשות במלחמות אלו, והמלך דווית השני גם חווה אובדן אישי: בנו הבכור פיקטור נהרג בקרב ב-7 באפריל 1537 בידי קצין של אל-גאזי, בן אחר בשם מינאס נפל בשבי ב-19 במאי 1539 והוגלה לתימן. הארמון המלכותי באמבה גישן נפל בינואר 1540, אסירי הכלא המלכותי ושומריהם נהרגו כולם והאוצר המלכותי נבזז. מאוחר יותר באותה שנה נהרג דווית עצמו בקרב ליד דברה דאמו ב 2 בספטמבר. ההיסטוריון האתיופי טדסה תמרת כתב:
הכיבוש המוסלמי של אזורי ההר הנוצריים בידי אחמד גראגן נמשך מעט יותר מעשור (1531-1543), אך החורבן בשנים אלו יכול להאמד רק במונחים של מאות.
מסופר כי אחד מבניו הצעירים של דווית, יעקב, הסתתר במערה בשוואה. נכדו של יעקב, סוסניוס, הביס את דודניו ב 1604 בדרכו למלוכה והחל את "הענף הגונדרי" בשושלת הסלומונית של המלוכה באתיופיה. הענף הגונדרי בשושלת המשיך לשבת על כס המלוכה עד עליית תוודרוס השני (1855).
דווית נהרג בלחימה מידי כוחות אחמד אבן איברהים אל-גאזי ליד דברה דמו שבתיגראי ב-2 בספטמבר 1540 ונקבר במנזר אבא ארגוי שבדברה דמו.
הערות שוליים

↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (1270 - 1527), p. 301.
| השושלת הסולומונית |
| --- | --- | --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |  |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |  |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נהואד | קיסר האימפריה האתיופית  13 באוגוסט 1507 - 2 בספטמבר 1540 | הבא: גלאוודיוס |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260270105171  PLWABN: 9812433778005606  BNE: XX5525678  BnF: cb120067971 (data)  GND: 120083442  ICCU: CFIV280390  ISNI: 0000 0000 7078 7452  LCCN: n97080421  NKC: jo20211124523  VIAF: 97760466   WorldCat (עם VIAF): 97760466
דוונפורט

| --- | --- |

מראה העיר דוונטפורט
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  טסמניה טסמניה
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1890
 שטח:  116 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,591 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  41°10′S 146°20′E﻿ / ﻿41.167°S 146.333°E﻿ / -41.167; 146.333
 אזור זמן:  UTC +10
 https://www.devonport.tas.gov.au/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןדוונפורט(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןדוונפורט(למפת טסמניה רגילה) הובארט לונסטון בורני סטרון אזור-הפרא הטסמני  מצר בס האוקיינוס ההודי דוונפורט(למפת טסמניה מוגדלת) הובארט לונסטון בורני סטרון אזור-הפרא הטסמני  מצר בס האוקיינוס ההודי דוונפורט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דֶווֹנְפּוֹרְט (באנגלית: Devonport) היא עיר על חופו הצפון-מערבי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיר שוכנת על שפך נהר מרסי (Mersey), כ-50 ק"מ ממזרח לעיר בורני ו-277 ק"מ מצפון לבירת המדינה הובארט. העיר היא המרכז האורבני העיקרי של צפון האי. אוכלוסיית העיר על פרבריה מנתה 24,615 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה

במהלך שנות החמישים של המאה ה-19 הוקמו שני יישובים בשם פורמבי (Formby) וטרוקווי (Torquay) על שתי גדות שפך נהר מרסי. טורקווי היה היישוב הגדול מבין השניים ופעלו בו תחנת משטרה, דואר, בית משפט, לפחות שלושה מלונות, מספנה וחנויות. בשנות השבעים של המאה ה-19 ענף הספנות התפתח ובוצעה עבודה כדי להעמיק את שפך הנהר. בשלב זה החל לפעול קו ספינות קיטור למלבורן.
ב-1889 הושלמה בנייתו של מגדלור ובסוף המאה חוברה פרומבי לרשת רכבות והיא החלה להתפתח והוקם בה נמל. ב-1890 החליטו תושבי שתי הערים בהצבעה לאחד אותם וכך הוקמה העיר דוונפורט.
ערים תאומות

יפן מינמאטה (אנ'), יפן
אוסטרליה פורט פיליפ (אנ'), ויקטוריה, אוסטרליה
הערות שוליים

↑  דוונפורט במפקד 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552742805171  LCCN: n82009462  MusicBrainz: b593e57c-5f99-4831-a813-6446727a004f  VIAF: 151287131   WorldCat (עם VIAF): 151287131
דברים שצריך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סטיבן קינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר אימה
 מקום התרחשות:  Castle Rock 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת וייקניג 
 תאריך הוצאה:  1991
 מספר עמודים:  713
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  1994
 תרגום:  מיכאל אביב
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001289013
 
דברים שצריך הוא ספר אימה מאת סטיבן קינג שנכתב ב-1991. עיבוד קולנועי לספר הופק ויצא לאקרנים בשנת 1993.
בספר ישנן התייחסויות לספריו האחרים של קינג, למשל ביחס לבית החולים לחולי נפש "גבעת ג'וניפר" או הדמות של אלן פנגבורן שהופיעה בספר קודם של סטיבן קינג בשם "החצי האפל" ועוד.
עלילה

עלילת הספר עוסקת בחנות בשם "דברים שצריך" הנפתחת בעיירה "קאסל רוק" שבמדינת מיין.
הסחורה הנמכרת בחנות היא הדבר לו הם משתוקקים יותר מכל תמורת תשלום כספי. התשלום היחיד שבעל החנות דורש הוא זריעת כאוס ואלימות בעיירה השקטה.
בעל החנות, לילנד גאונט תולה על דלת החנות שלט ובו כתובות המילים Caveat emptor ("ייזהר הקונה" ) שלט אשר זוכה להתעלמות מצד כל תושבי העיירה.
אנשיי העיירה מקבלים בחנות את הדברים שאותם הם רוצים ובתמורה הם צריכים לבצע תעלולים קטנים לתושביה האחרים של קאסל רוק. בדרך כלל מבצע התעלול מכיר את זה שהוא אמר לעשות לו תעלול, אך לא נמצא בקשר הדוק איתה. התעלולים גורמים למריבות בין אנשיי העיר, המריבות ההולכות ומתפתחות, בעידודו של לילנד גאונט, הופכות למעגל אלימות.
בספר מוסבר כי גאונט בעצם מוכר לאנשים זבל חסר שימוש אך האנשים שקונים אותו רואים אותו כדבר שהם הכי רוצים, כך מפתחים מפתחים אובססיה פיזית לחפצים שאותם קנו.
גאונט מאיים על הקונים שאם לא יבצעו את התעלולים הוא ייקח את החפצים שלהם בחזרה וכך בעצם שולט בהם.
במהלך הספר גורם גאונט לכל אחד מהתושבים לחשוב שאחד מהתושבים האחרים רוצה לגנוב את החפץ שלו, הוא משדר להם בחלומם לבוא אליו לחנות, וכך ביום השביעי לפתיחת החנות נכנסים קונים הרוצים להגן על החפצים אותם קיבלו, גאונט מוכר להם נשק ומשכנע אותם להרוג את מי שמאיים לגזול מהם את החפצים.
בסוף הספר עוזריו של גאונט - אייס מריל ודנפורט "בסאטר" קיטון (שתומרנו לעשות כרצונו לאחר שמכר להם חפצים) - טומנים דינמיט בכל העיר.
השריף אלן פנגבורן, היחיד אשר לא קנה חפצים בחנות, מבין בסוף הספר כי גאונט הוא שד הרוצה להרוס את העיר ואף מצליח לגנוב את המזוודה בה אחסן גאונט את נשמות האדם שמתו ובכך להבריח אותו מהעיירה, אך בשלב זה מעגל האלימות גורמים לעיר לעלות באש. אלן, אהובתו פולי והשוטר נוריס רידג'וויק מצליחים להימלט מקאסל רוק ההולכת ונשרפת.
העמוד האחרון כמעט וזהה לעמוד הראשון. בשניהם המספר מגיע לעיירה קטנה (בתחילת הספר קאסל רוק ובסופו ג'נקשיין סיטי) שם אחד מהמקומיים מסביר לו על הלך הרוח בעיר ומספר על חנות חדשה שעומדת להיפתח ( בעמוד הראשון שמה הוא "דברים שצריך" ובאחרון "תפילות שנענו") וגלגל ההרס והאימה מתחיל שוב. דבר המבהיר לקורא שהסיפור אותו קרא התרחש כבר בעבר ויתרחש עוד בעתיד, כל עוד גאונט ימשיך למכור את חפציו.
דגל השבויים והנעדרים

דגל השבויים והנעדרים
דגל השבויים והנעדרים (באנגלית: POW/MIA flag, ראשי תיבות של Prisoner of war/Missing in action) הוא דגל אמריקני אשר מציין את דאגתם של אזרחי ארצות הברית לגורל שבויי ונעדרי המלחמה. הדגל נוצר על ידי "ליגת המשפחות הלאומית", ארגון של משפחות חיילים נעדרים ושבויים, והוא מוכר רשמית על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
דגל השבויים והנעדרים הוא הדגל היחיד שהונף מעל הבית הלבן פרט לדגל ארצות הברית ודגל הגאווה והדגל היחיד המוצג בתוך מבנה הרוטונדה של בניין הקפיטול.
דבורית שרגל

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  dvorit.shargal
 טוויטר:  dvorit
 dvoritshargal.com
 
דבורית שרגל
דבורית שרגל, ינואר 2016
דבורית שרגל היא דוקומנטריסטית ישראלית. לפני כן הייתה עיתונאית ובלוגרית, הידועה בזכות כתיבתה בבלוג "ולווט אנדרגראונד" (באנגלית: Velvet Underground, על שם להקת הרוק), שעסק במתרחש באמצעי התקשורת בישראל.
ביוגרפיה

דבורית שרגל גדלה בפתח תקווה. היא החלה את דרכה העיתונאית בעיתון "חדשות" ב-1987. בהמשך עברה לערוך ב"עיתון תל אביב", ומשם ל"מעריב", כעורכת משותפת של המקומון "זמן תל אביב", ולאחר מכן כעורכת בכירה ב"נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל". במקביל החלה לכתוב ביקורות קולנוע לשבועון "רייטינג", ולאחר מכן הייתה גם סגנית העורך. את דרכה בעיתונות סיימה באוגוסט 2007. לאחר מכן, עד כמחצית 2008 ערכה את אתר תוכן-הגולשים "תפוז".
שרגל בחרה שלא להינשא ולא ללדת ילדים, וב-2 באוגוסט 2006 פרסמה מאמר אישי וביקורתי בנושא במוסף "שבתות וחגים" של ידיעות אחרונות, בו סיפרה כי כבר בגיל 6 הגיעה להחלטה זו. ארבעה ימים לאחר פרסום הכתבה, פרסמה שרגל את המאמר במהדורה מורחבת בבלוג האישי שלה תחת הכותרת "לא רוצה, גרסת הבמאי".
ביוגרפיה > הבלוג "ולווט אנדרגראונד"

"ולווט אנדרגראונד" נפתח ב-31 בדצמבר 2005 באתר ישרא-בלוג והחל כבלוג אנונימי מאת כותבת הנושאת כינוי הזהה לשמו של הבלוג. ביוני 2006 חשפה הכותבת את זהותה – דבורית שרגל, מבקרת הקולנוע במגזין הבידור "רייטינג". שלושה חודשים לפני כן, עוד לפני שנחשפה, נבחרה ולווט אנדרגראונד לאשת השנה של הרשת הישראלית באתר nrg.
קצב הפוסטים בבלוג היה יומי וכלל בעיקר ביקורות על פרסומים בעיתונות המודפסת ובאתרי האינטרנט. מדי סוף שבוע התפרסם פוסט הנקרא "אצבעות שחורות", סקירת מוספי השבת בעיתונות המודפסת, או כמו שמוגדר בבלוג, "2,200 מילה המנופקות בסופי שבוע אחרי חריש של 3.5 קילו נייר מאיכות גרועה".
ב-2 באוגוסט 2006 עבר הבלוג לזירת הבלוגים שהקים "TheMarker" ולאחר מכן לרשת החברתית "The Marker Cafe". ב-16 בדצמבר 2008 העבירה שרגל את הבלוג לזירת הבלוגים של orangetime, מיזם התוכן של חברת הסלולר אורנג', וב-3 ביוני 2010 עבר הבלוג לאתר "אייס". ב-25 בפברואר 2011 הסתיים החוזה בין "אייס" לבין שרגל, ומאז מופיעים הפוסטים שלה באתר שלה.
בינואר 2012 זכתה שרגל בפרס הישראלי לביקורת התקשורת מטעם האגודה לזכות הציבור לדעת.
במאי 2015 הודיעה על פרישתה מכתיבת "ולווט אנדרגראונד" ומאז, נכון ל-2021, היא מפרסמת בו פעם בשנה.
ביוגרפיה > סרטים דוקומנטריים

בדצמבר 2014 יצא לאקרנים סרטה הדוקומנטרי של שרגל, "איפה אלה קרי ומה קרה לנוריקו-סאן?", העוסק בחיפוש אחר גיבורי סדרת הספרים "ילדי העולם", שכתבו בין היתר אלי יאנס(גר') ואסטריד לינדגרן, וצילמה אנה (חנה) ריבקין-בריק. הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הקצר לשנת 2015. לצורך הפקת הסרט נעזרה שרגל במימון המונים לאחר שלא קיבלה מימון מגופי התמיכה המרכזיים לקולנוע ישראלי. הצלחת הסרט וגורמים נוספים הביאו להוצאה לאור מחודשת של שבעה מספרי סדרת "ילדי העולם" שצילמה ריבקין-בריק: "אלה-קרי הילדה מלפלנד", "נוריקו-סאן הילדה מיפן", "דירק הילד מהולנד", "סיאה הילדה מאפריקה", "לילבס ילדת הקרקס", "נואי הילדה מתאילנד" ו"גנט הילדה מאתיופיה" וכן את הספר השמיני, "הרפתקה במדבר". הקרנת הבכורה של סרט ההמשך "אפריקה!", התקיימה ב-8 ביולי 2016.
שני הסרטים הפכו לטרילוגיה עם השלמת הסרט השלישי, "איפה לילבס ילדת הקרקס ומה קרה בהונולולו?", שבכורתו התקיימה באוקטובר 2017.
במאי 2016 השלימה שרגל את סרט התעודה "כדור בגב", ששודר ביום הזיכרון לחללי צה"ל בשידורי קשת.
ב-2021 יצא לאור הסרט "עלילות תלמי המנגב וחיים הזורק החוצה" העוסק בתמונות יפואיות בהפקתה ביחד עם אורי רותם.
ב 2023 יצא לאור הסרט "לחיות כאילו יש מחר", במרכזו נעם רוזנבוים, צעירה שהתמודדה עם מחלת הסרטן. לאחר מותה הגיעו להלוויה ושבעה אלפי זָרים, שתועדו שבעה ימים מבוקר ועד ערב. הפגישות סייעו למשפחה להתמודד עם האבל הסרט מתעד את השבעה.
הערות שוליים

↑  דבורית שרגל, לבד, באתר ynet, 2 באוגוסט 2006
↑  המאמר "לא רוצה, גרסת הבמאי" בבלוג האישי של דבורית שרגל
↑  אלכסנדר כץ, השופטים קבעו: דבורית שרגל היא הזוכה בפרס הישראלי לביקורת התקשורת,
באתר "אייס", 29 בינואר 2012
↑  ולווט מפסיקה לכתוב, באתר "ולווט אנדרגראונד", 1 במאי 2015
נתי טוקר, דבורית שרגל פורשת מבלוג ביקורת התקשורת: "צברתי שונאים - אבל התקשורת לא השתפרה", באתר הארץ, 1 במאי 2015
↑  תמי דינס, חיים משלה, באתר פוליטיקלי קוראת, 22 נובמבר 2014
↑  כרמית ספיר ויץ, ‏דוקו חדש יוצא למסע בעקבות סדרת הספרים "תמונות יפואיות", באתר מעריב אונליין, 3 באפריל 2021
↑  לחיות כאילו יש מחר, באתר סינמטק תל אביב
↑  טריילר- לחיות כאילו יש מחר Subbedכתוביות בעברית H264@1080p25, נבדק ב-2023-09-18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008113589505171  VIAF: 10158307075806402997   WorldCat (עם VIAF): 10158307075806402997
דגל בלגיה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי
 יחס אורך/גובה:  13:15 (לדגל המדיני והצבאי)   2:3 (לדגל האזרחי)
 הונף לראשונה:  23 בינואר 1831
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור שחור-צהוב-אדום
 גרסאות נוספות:      דגל אזרחי, דגל ימי אזרחי     דגל מדיני ימי     דגל ימי צבאי
 דגלים היסטוריים   :   דגל בלגיה 1830 - 1831
דגל בלגיה (בהולנדית: Vlag van België; בצרפתית: Drapeau de la Belgique; בגרמנית: Flagge Belgiens) הוא דגלה הרשמי של ממלכת בלגיה. צבעי הדגל הם צבעי דוכסות בראבנט ההיסטורית אשר שכנה בשטחי הממלכה - שחור, צהוב ואדום, מסודרים בצורת טריקולור אנכי על פי עיצובו של דגל צרפת. ממדיו הרשמיים של הדגל הלאומי הם 13:15, אולם הם כמעט ואינם בשימוש, ודגל בממדי 2:3 מונף תדיר גם על ידי גופי ממשלה רשמיים.
עיצוב הדגל

המדריך הרשמי לפרוטוקול הדגל הבלגי מציין כי הדגל הלאומי גובהו 2.60 מטרים ורוחבו 3.00 מטרים, מידות אשר נותנות יחס של 13:15. כל אחד מהפסים מהווה שליש מרוחבו של הדגל.
| סכמת הצבעים | שחור | שחור | צהוב | צהוב | אדום | אדום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פנטון |  | שחור |  | צהוב 115 |  | אדום 32 |
| CMYK |  | 0-0-0-100 |  | 0-8.5-79-0 |  | 0-94-87-0 |
| RGB |  | 0-0-0 |  | 255-233-54 |  | 255-15-33 |
היסטוריה

לאחר מותו של קארל הגדול במאה ה-9, סופחה הטריטוריה שעליה שוכנת בלגיה כיום (למעט פלנדריה) ללוטרינגיה, אשר דגלה היה טריבנד של אדום ולבן. עם הכתרתו של קרל החמישי כקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1519, עברה הטריטוריה לידיים ספרדיות, וצבעי הצהוב-אדום הספרדיים נוספו לדגל ארצות השפלה הדרומיות, ולעיתים צלב בורגונדי הוטען על הפס הלבן.
במהלך תקופת השלטון האוסטרי הונפו מספר סוגים של דגלים עד אשר כפה הקיסר את הדגל האוסטרי על ארצות השפלה. אוכלוסייתה של בריסל לא אהדה את המהלך, וסיכות בצבעי דוכסות בראבנט (שחור-צהוב-אדום) החלו להופיע בהשפעת הסיכות הצרפתיות של המהפכה הצרפתית. האדום ייצג את האריות האדומים של אינו, של לימבורג ושל לוקסמבורג, הצהוב את האריה הצהוב של בראבנט, והשחור את האריות השחורים של פלנדריה ושל נאמור.
ב-26 באוגוסט 1830, יום למחרת המהומות באופרה של בריסל ותחילתה של המהפכה הבלגית, הונף הטריקולור הצרפתי מעל בית עיריית בריסל, אך הוחלף במהרה בטריקולור אופקי של אדום-צהוב-שחור, דומה לזה שהונף במהלך המהפכה הבראבנטית של 1789, אשר נתפר בחופזה בחנות בדים סמוכה. כתוצאה מכך, סעיף 193 של חוקת בלגיה קובע כי הצבעים הלאומיים של בלגיה הם אדום, צהוב ושחור ולא על פי סדרים אחרים אשר היו נפוצים גם כן. ב-23 בינואר 1831 שונה סידור הפסים בדגל מאופקי לאנכי וב-12 באוקטובר באותה השנה נקבע כי הפס השחור יהיה הפס אשר צמוד לתורן.
גרסאות נוספות

לדגל הלאומי הרשמי ממדים של 13:15, אך גרסה זו של הדגל אינה בשימוש נפוץ. דגל בממדים של 2:3, או בממדים דומים מונף כדגל הלאומי אפילו בידי גופים ממשלתיים רשמיים, גרסה זו היא למעשה הדגל הימי האזרחי של כלי שיט הרשומים בבלגיה. הדגל הימי הצבאי הוא למעשה סאלטייר בצבעי הדגל הבלגי על רקע לבן, כאשר בחלקו העליון מוטען כתר שחור וזוג תותחים מוצלבים ובחלקו התחתון עוגן שחור. הדגל נוצר בשנת 1950 עם הקמתו מחדש של הצי הבלגי, לאחר שהיה חלק מהצי המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה. כדגלון חרטום מניף הצי הבלגי דגל מרובע בצבעי הדגל הלאומי.
ראו גם

סמל בלגיה
המנון בלגיה
דגלי בלגיה
הערות שוליים

↑  דגל בלגיה, באתר דגלי העולם (באנגלית)
↑  בלגיה: דגל צבאי ימי ודגלון חרטום, באתר דגלי העולם (באנגלית)
| דגלי מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ותיקן • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אולדרני • אולנד • איי פארו • גגאוזיה • גיברלטר • ג'רזי • גרנזי • דרום אוסטיה • האי מאן • הרם • טרנסניסטריה • סרק • קוסובו • קטלוניה • צפון קפריסין |  |
| נוספים | דגל אירופה • דגל הסאמים |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הדרומית • אמריקה הצפונית