stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראיין אוניל

| --- | --- |
אוניל, 1968
אוניל, 1968
 לידה:  20 באפריל 1941 לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בדצמבר 2023 (בגיל 82) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 שם במה:  ראיין אוניל
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1963–2023 (כ־60 שנה)
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון יוניברסיטי  בית הספר המקצועי של הוליווד  אקדמיית פיליפס  Munich American High School 
 בן או בת זוג:  לי טיילור יאנג (28 בפברואר 1967–13 במרץ 1974)  ג'ואנה מור (3 באפריל 1963–פברואר 1967)   פארה פוסט (1979–2009) 
 צאצאים:  טייטום אוניל, פטריק אוניל (שדרן), גריפין אוניל, רדמונד אוניל 
 פרסים והוקרה:  פרס דוד דה דונטלו לשחקן זר (1971)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס פטריק ראיין א'וניל (באנגלית: Charles Patrick Ryan O'Neal;‏ 20 באפריל 1941 – 8 בדצמבר 2023) היה שחקן קולנוע אמריקאי, וקודם לכן היה מתאגרף מקצועי. מועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1970 על הופעתו בסרט "סיפור אהבה".
ביוגרפיה

אוניל נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא אירי ואנגלי, אם כי סבתו מצד אמו מת'ילדה לבית פיוס-פיאקובסקי (1880–1960) הייתה יהודייה ממוצא אשכנזי. אחיו קווין (1945–2023) גם היה שחקן ותסריטאי.
אוניל היה מתאגרף מקצועי בטרם פנה לקריירת משחק והשתתף בקרבות אגרוף רבים.
קריירה

אוניל הופיע לראשונה בשנת 1964 בסדרת הטלוויזיה "פייטון פלייס" בתפקיד הנער המתבגר רודני הארינגטון, ובקולנוע בקומדיית הפשע "צעירים וסוערים".
את הופעת הפריצה שלו עשה בשנת 1970 כששיחק את הסטודנט העשיר אוליבר בארט בדרמת הנעורים "סיפור אהבה". על הופעתו זכה בפרס האקדמיה האיטלקית לשחקן הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
באותן שנים אוניל שיתף פעולה עם הבמאי פיטר בוגדנוביץ' בקומדיה המוזיקלית "מה נשמע, דוק?", בה שיחק את הדמות הראשית לצידה של ברברה סטרייסנד, ובדרמה הקומית "ירח של נייר" לצידה של בתו טייטום אוניל בת ה-10, שעל הופעתה בסרט הייתה לזוכת פרס אוסקר הצעירה ביותר בהיסטוריה.
אוניל, שגילם בסרט את הסוחר מוזס פריי שלוקח תחת חסותו את היתומה אדי לוגינס, הועמד בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב.
שיחק פעם נוספת לצד בתו בקומדיה של בוגדנוביץ' "ניקלאודיאון".
הופיע בדמויות הספרותיות של ריימונד בארי ובארי לינדון בדרמה התקופתית "בארי לינדון", מהמוערכים ביותר מבין סרטיו של סטנלי קובריק.
השתתף לצד כוכבי קולנוע נוספים, כדוגמת מייקל קיין ורוברט רדפורד, בדרמת המלחמה של ריצ'רד אטנבורו "גשר אחד רחוק מדי", שם גילם את בריגדיר גנרל צבא ארצות הברית ג'יימס גאווין.
התפרסם בנוסף כנהג בדרמת המרדפים "הנהג", בדרמה הקומית "גירושין נוסח הוליווד" ובקומדיות "רוב הסיכויים" ו"המבוקשים של מליבו" כסנטור ביל גלוקמן, אביו של בראד שחולם להיות ראפר.
שיחק בטלוויזיה את ג'רי, אביה של עורכת הדין קייט פוקס (אלישה סילברסטון), בסדרה "מיס מאטץ'" ואת מקס, אביה של ד"ר טמפרנס ברנן (אמילי דשנל), גיבורת סדרת הדרמה "עצמות".
חיים אישיים > משפחה

אוניל נישא והתגרש פעמיים. אשתו הראשונה הייתה השחקנית ג'ואנה מור שהייתה מכורה לסמים. מהזוגיות הבעייתית נולדו השחקנית זוכת פרס אוסקר טייטום אוניל שחוותה גם היא בעיות סמים, והשחקן גריפין אוניל שהיה אחראי למותו של ג'יאנקרלו קופולה בנו של פרנסיס פורד קופולה, בתאונת שיט שבגינה ריצה עבודות שירות. אשתו השנייה הייתה זוכת פרס אמי לי טיילור יאנג, לשניים נולד ילד אחד, השחקן פטריק אוניל.
ב-2001 אובחן אוניל כחולה בלוקמיה מיאלואידית כרונית, ממנה הבריא.
אוניל ניהל מערכת יחסים רבת שנים עם עליות ומורדות עם השחקנית פארה פוסט עד פטירתה בשנת 2009 ממחלת הסרטן. הם מעולם לא נישאו בטקס רשמי ולהם ילד אחד בשם רדמונד.
חיים אישיים > הסתבכויות עם החוק

בשנת 2007 נעצר אוניל בעוון קטטה שניהל עם בנו גריפין, אולם הוא לא הורשע באף סעיף.
ב-2008 נעצר בביתו שבמאליבו ביחד עם בנו רדמונד שהיה מכור לסמים וריצה שלוש שנות מבחן, השוטרים שהגיעו לבית דיווחו שמצאו סמים מסוג מתאמפטמין.
אוניל אולץ לעבור תוכנית גמילה ובנו נשלח לכלא לאחר שלא עמד בדרישות בית המשפט.
פילמוגרפיה נבחרת

צעירים וסוערים (1969)
משחקים (1970)
סיפור אהבה (1970)
הקס (1973)
שודדי פרא (1971)
מה נשמע דוק? (1972)
הגנב שבא לסעוד (1973)
ירח של נייר (1973)
בארי לינדון (1975)
ניקלאודיאון (1976)
גשר אחד רחוק מדי (1977)
הנהג (1978)
הסיפור של אוליבר (1978)
כפפה לאוהבים (1979)
כל כך יפה (1981)
פרטנרים (1982)
גירושין נוסח הוליווד (1984)
גברים קשוחים לא בוכים (1987)
הקרבות קטנות (1989)
רוב הסיכויים (1989)
בגידות שכאלו (1996)
פריצות (1997)
הטוויסט הגדול (1997)
אפקט זירו (1998)
לשרוף את הוליווד (1998)
באה בקרוב (1999)
יחצ"ן במילכוד (2002)
המבוקשים של מליבו (2003)
אביר הגביעים (2015)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

פייטון פלייס (1969-1964)
Bull‏ (2001-2000)‏
הערות שוליים

↑  משה אורן, מישהו חייב למעוד, על המשמר, 15 בספטמבר 1978

 עדנה פיינרו, בלי מד מהירות - "הנהג" (ארצות הברית), "העולם הזה", גיליון 2142 מ-20 בספטמבר 1978, עמוד 45
↑  מרב יודילוביץ', ריאן אוניל נלחם במחלת הלוקמיה, באתר ynet, 3 במאי 2001
↑  ירון פריד, הכוכבת שמתה עם מייקל ג'קסון, באתר הארץ, 26 ביולי 2009
↑  אחרי עשרות שנות זוגיות: ריאן אוניל יישא לאשה את פארה פוסט החולה, באתר הארץ, 24 ביוני 2009
↑  ריאן אוניל משתמש - וואלה סלבס, באתר וואלה, 18 בספטמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428875205171  PLWABN: 9810668762305606  BIBSYS: 98031989  BNE: XX1306746  BnF: cb13898107f (data)  GND: 141473053  ISNI: 0000 0001 1074 5805  LCCN: no92005577  MusicBrainz: eeb3bb09-594b-4662-847f-40872f6a3a5d  NKC: pna2007370860  NLK: KAC2020L7085  NTA: 071345280  RERO: 02-A019099501  SNAC: w6ns14tf  SUDOC: 052197379  VIAF: 85112001   WorldCat (עם VIAF): 85112001
יוגוסלביה במשחקים האולימפיים

יוגוסלביה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אנטוורפן (1920), והשתתפה ברציפות בכל המשחקים שנערכו עד אולימפיאדת סיאול (1988).
בראשית שנות ה-90 של המאה העשרים הכריזו סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומקדוניה על עצמאותן מיוגוסלביה, וזו הכריזה עליהן מלחמה. האו"ם נקט סנקציות שונות נגד יוגוסלביה, וב-30 במאי 1992 קיבלה מועצת הביטחון את החלטה 757, בה קראה למדינות החברות באו"ם למנוע את השתתפותם של ספורטאים יוגוסלבים באירועי ספורט המתקיימים בהן. הוועד האולימפי הבינלאומי החליט כי יוגוסלביה לא תוכל להשתתף באולימפיאדת ברצלונה, אך התיר את השתתפותם של ספורטאים מהמדינה, כמשתתפים עצמאיים המתחרים תחת הדגל האולימפי וללא כל ציון של סממן המזהה את לאומם.
יוגוסלביה שבה והשתתפה באולימפיאדת אטלנטה (1996). ב-2003 היא אימצה חוקה חדשה, שקבעה כי האיחוד בין שתי הרפובליקות המרכיבות את הפדרציה, סרביה ומונטנגרו יהיה רופף יותר. שמה של המדינה שונה לסרביה ומונטנגרו ובשם זה היא השתתפה באולימפיאדת אתונה (2004). ב-2006 הכריזה מונטנגרו על עצמאותה, ושתי המדינות שנוצרו התחרו בנפרד באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
בין השנים 1920–2000 צברו הספורטאים היוגוסלבים 87 מדליות, מהן 28 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר היו התעמלות (11 מדליות, מהן 5 מדליות זהב), היאבקות (16 מדליות, מהן 4 מדליות זהב), אגרוף (11 מדליות, מהן 3 מדליות זהב) וכדורמים (8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, נתון הממקם את יוגוסלביה במקום הרביעי בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי הונגריה, איטליה ובריטניה).
אירוח המשחקים

יוגוסלביה אירחה את אולימפיאדת החורף של 1984, בסרייבו (כיום בירת בוסניה והרצגובינה), לאחר שנבחרה על חודם של שלושה קולות מסאפורו. גם גטבורג הייתה מועמדת לאירוח אותם משחקים.
בלגרד הגישה את מועמדותה לאירוח אולימפיאדת הקיץ של 1992, אך דורגה במקום הרביעי, אחרי ברצלונה, פריז ובריסביין. ההחלטה בדבר אירוח המשחקים התקבלה ב-1986, לפני שפרצה המלחמה שמנעה את השתתפותה של יוגוסלביה במשחקים שאותם הייתה מעוניינת לארח. ארבע שנים מאוחר יותר שוב הציגה בלגרד את מועמדותה, אך דורגה במקום השישי.
היסטוריה > ממלכת יוגוסלביה: 1920–1936

ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים הוקמה ב-1918, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, וכבר ב-1920 השתתפה לראשונה במשחקים, באולימפיאדת אנטוורפן. היא שלחה רק את נבחרת הכדורגל שלה, שהודחה כבר בסיבוב הראשון, לאחר שנוצחה בידי נבחרת צ'כוסלובקיה בתבוסה הגדולה בתולדותיה, 7-0.
באולימפיאדת פריז (1924) נרשמו הישגים גבוהים יותר, כאשר המתעמל לאון שטוקלי זכה בשתי מדליות זהב, בקרב-רב ובמתח. המתעמלים היוגוסלבים התבלטו גם באולימפיאדת אמסטרדם (1928), וזכו ב-5 מדליות. שטוקלי הוסיף למאזנו מדליית זהב בתרגיל הטבעות ומדליית ארד בקרב-רב, והיה שותף גם לזכייה הקבוצתית במדליית ארד. יוסיפ פרימוז'יץ' זכה במדליית כסף במקבילים וסטאנה דרגאנץ זכה במדליית ארד בקפיצות.
בשל המשבר הכלכלי העולמי, צמצמה ממלכת יוגוסלביה בהוצאות, כפי שעשו גם מדינות נוספות, והספורטאי היוגוסלבי היחיד שנטל חלק באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) היה זורק הדיסקוס וליקו נרנצ'יץ', שנסע על חשבונו, ולא הצליח להעפיל לשלב הגמר. לאולימפיאדת ברלין (1936) שלחה יוגוסלביה את המשלחת הגדולה בתולדותיה עד אז – 86 ספורטאים. לאון שטוקלי, שהיה אז בן 38, זכה במדליית הכסף בתרגיל הטבעות, היחידה לזכות יוגוסלביה.
היסטוריה > אולימפיאדת מוסקבה (1980)

לאולימפיאדת מוסקבה (1980) שלחה יוגוסלביה את המשלחת הגדולה בתולדותיה. המשלחת כללה 167 ספורטאים, שזכו ב-9 מדליות, מהן 2 מדליות זהב. בהיעדרה של ארצות הברית, זכתה נבחרת הכדורסל במדליית הזהב, לאחר שגברה על נבחרת איטליה 77-86. גם נבחרת הנשים הגיעה להישג ראשון, מדליית ארד. נבחרת הכדורמים זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה בבית הגמר במקום השני אחרי ברית המועצות. גם נבחרת הנשים בכדוריד זכתה במדליית כסף, אף היא לאחר שדורגה בבית הגמר במקום השני אחרי ברית המועצות. נבחרת הגברים סיימה במקום השישי. בכדורגל, סיימה הנבחרת במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי בגמר 2-0 לצ'כוסלובקיה, ובמשחק על מדליית הארד הפסידה בתוצאה זהה לברית המועצות.
בנוסף להישגים בענפי הכדור, בלטו במשחקים המתאגרף סלובודן קצ'ר (אחיו התאום של טאדייה, שזכה במדליית כסף במונטריאול), שזכה במדליית זהב, צמד החותרים זוראן פנצ'יץ' ומילוראד סטנולוב שזכו במדליית כסף, צמד החותרים עם הגאי שזכה במדליית ארד, הג'ודוקא רדומיר קובצ'ביץ' שזכה במדליית ארד, והמתאבק שבאן סיידיו, שזכה אף הוא במדליית ארד.
היסטוריה > אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)

אף שיוגוסלביה הייתה מדינה קומוניסטית, מבחינה פוליטית היא לא השתייכה לגוש המזרחי, ולכן השתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ולא הצטרפה לחרם שהנהיגה ברית המועצות על המשחקים. משחקים אלה היו הטובים בתולדותיה. היא סיימה עם 18 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, ודורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות.
בהיאבקות זכו היוגוסלבים בחמש מדליות: ולאדו ליסיאק ושבאן טרסטנה זכו במדליות זהב, רפיק ממישביץ' זכה במדליית כסף, שבאן סיידיו זכה במדליית ארד שנייה ברציפות, וגם יוז'ף טרטיי זכה במדליית ארד. המתאגרף אנטון יוסיפוביץ' זכה במדליית זהב, רדז'פ רדז'פובסקי זכה במדליית כסף, ומירקו פוזוביץ' ועזיז סאליחו זכו במדליות ארד. צמד חותרי הקאנו מתיה ליובק ומירקו נישוביץ' זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-500 מטר ובמדליית כסף במקצה הזוגות ל-1,000 מטר. הקיאקיסט מילאן יאניץ' זכה במדליית כסף במקצה היחידים ל-1,000 מטר. בחתירה, זכו זוראן פנצ'יץ' ומילוראד סטנולוב במדליה אולימפית שנייה ברציפות, מדליית ארד.
הנבחרות היוגוסלביות המשיכו לרשום הישגים נאים בענפים הכדור. שתי נבחרות הכדוריד זכו במדליות זהב. נבחרת הגברים גברה במשחק הגמר 17-18 על גרמניה המערבית, ונבחרת הנשים סיימה את משחקיה בבית בן שש נבחרות במאזן של חמישה ניצחונות וללא הפסדים. נבחרת הכדורמים זכתה אף היא במדליית זהב, לאחר שדורגה במקום הראשון בבית הגמר. נבחרת הכדורגל זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה לנבחרת צרפת 4-2 בחצי הגמר, וגברה על נבחרת איטליה 1-2 במשחק על המקום השלישי. שניים משחקני הנבחרת, בוריסלב צווטקוביץ' וסטייפאן דווריץ' הבקיעו חמישה שערים כל אחד, וחלקו עם הצרפתי דניאל קסוארב את תואר מלך השערים של הטורניר. גם נבחרת הכדורסל זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 74-61 לספרד, וגברה על נבחרת קנדה 82-88 במשחק על המקום השלישי. בשורות הנבחרת שיחק גם דראז'ן פטרוביץ' בן ה-20. נבחרת הנשים סיימה במקום השישי והאחרון.
היסטוריה > אולימפיאדת סיאול (1988)

אולימפיאדת סיאול (1988) הייתה האחרונה בה השתתפה יוגוסלביה כפדרציה סוציאליסטית המורכבת מ-6 רפובליקות. גם במשחקים אלה הגיעה להישגים גבוהים: 12 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
הענף הבולט במשחקים אלה היה הקליעה. יאסנה שקאריץ' זכתה במדליית זהב בירי באקדח אוויר ובמדליית כסף בירי באקדח, וגוראן מקסימוביץ' זכה במדליית זהב בירי ברובה אוויר. ענף נוסף בו זכו היוגוסלבים לראשונה במדליות היה טניס שולחן. איליה לופולסקו וזוראן פרימוראץ זכו במדליית כסף בטורניר הזוגות לגברים, ויאסנה פאזליץ' וגורדנה פרקוצ'ין זכו במדליית ארד בטורניר הזוגות לנשים. המתאבק שבאן טרסטנה איבד את תוארו, אך זכה במדליית כסף. המתאגרף דאמיר שקארו זכה במדליית ארד, ובמדליית ארד נוספת זכה צמד החותרים סאדיק מויקיץ' ובויאן פרשרן.
בענפי הכדור, רק נבחרת הכדורמים שמרה על תוארה, לאחר שגברה 7-9 על ארצות הברית. נבחרות הכדורסל זכו שתיהן במדליות כסף. נבחרת הגברים בשורותיה שיחקו, בין היתר, דראז'ן פטרוביץ', טוני קוקוץ', דינו ראדג'ה, ולאדה דיבאץ' וז'ליקו אובראדוביץ', הביסה בחצי הגמר 70-91 את נבחרת אוסטרליה, אך נכנעה במשחק הגמר 76-63 לברית המועצות. נבחרת הנשים גברה אף היא על מקבילתה האוסטרלית בחצי הגמר, 56-57, והפסידה לארצות הברית במשחק הגמר 77-70. נבחרת הגברים בכדוריד, שאיבדה את תוארה, זכתה במדליית ארד, לאחר שגברה על נבחרת הונגריה 23-27, ואילו נבחרת הנשים סיימה במקום הרביעי, לאחר שדורגה בבית הגמר אחרי נבחרותיהן של המארחת קוריאה הדרומית, נורווגיה וברית המועצות.
היסטוריה > החרם על יוגוסלביה

בראשית שנות ה-90 הכריזו סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומקדוניה על עצמאותן מיוגוסלביה, וזו הכריזה עליהן מלחמה. בין הסנקציות שנקט האו"ם נגד יוגוסלביה, הייתה החלטה 757 שקיבלה מועצת הביטחון במאי 1992, ובה קראה למדינות החברות באו"ם למנוע את השתתפותם של ספורטאים יוגוסלבים באירועי ספורט המתקיימים בהן.
הוועד האולימפי הבינלאומי החליט כי יוגוסלביה לא תוכל להשתתף באולימפיאדת ברצלונה, אך התיר את השתתפותם של ספורטאים מהמדינה, כמשתתפים עצמאיים. כתוצאה מכך, יכלו להשתתף במשחקים רק ספורטאים בודדים, ונבחרות בענפים קבוצתיים, כגון כדורסל, כדוריד וכדורמים, שהיו אמורות להשתתף במשחקים לא יכלו לעשות זאת. 52 הספורטאים היוגוסלבים שהגיעו לברצלונה לא הורשו ליטול חלק בטקס הפתיחה ובטקס הסיום, ולא הותר להם לשאת כל סימן המזהה אותם עם ארצם. הם נדרשו להתחרות כשהם לבושים בבגדים לבנים, וכן נקבע כי אם יזכו במדליות, יונף הדגל האולימפי וינוגן ההמנון האולימפי.
שלושה קלעים יוגוסלבים זכו במדליות בברצלונה. יאסנה שקריץ' זכתה במדליית כסף בירי באקדח אוויר, אראנקה בינדר זכתה במדליית ארד בירי ברובה אוויר, וסטוואן פלטיקוביץ' זכה במדליית ארד בירי בשכיבה.
היסטוריה > הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה: 1996–2000

יוגוסלביה שבה להשתתף במשחקים באולימפיאדת אטלנטה (1996), אך הישגיה היו נמוכים מאלה שהגיעה אליהם בשנות ה-80. הקלעית אלכסנדרה איבושב זכתה במדליית זהב בירי בשלושה מצבים ובמדליית ארד בירי ברובה אוויר. נבחרת הכדורסל, בשורותיה שיחקו דיאן בודירוגה, ז'ליקו רבראצ'ה, ולאדה דיבאץ' ואלכסנדר ג'ורג'ביץ' זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי בגמר 58-66 על נבחרת ליטא והובסה בידי נבחרת ארצות הברית 95-69 במשחק הגמר. נבחרת הכדורעף זכתה במדליית ארד לראשונה בתולדותיה, לאחר שהפסידה לנבחרת איטליה בחצי הגמר וגברה על נבחרת רוסיה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השביעי.
אולימפיאדת סידני (2000) הייתה האחרונה בה השתתפה יוגוסלביה במתכונתה זו. 111 הספורטאים שבו עם 3 מדליות, אחת מכל סוג. נבחרת הכדורעף זכתה במדליית הזהב, לאחר שניצחה את נבחרות איטליה ורוסיה בחצי הגמר ובגמר. הקלעית יאסנה שקריץ' זכתה במדליית כסף בירי ברובה אוויר, ונבחרת הכדורמים זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה להונגריה 8-7 בחצי הגמר, וגברה על ספרד 3-8 במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורסל הסתפקה הפעם במקום השישי.
היסטוריה > סרביה ומונטנגרו: 2004

ב-2003 תוקנה חוקתה של יוגוסלביה. הפדרציה בין סרביה ומונטנגרו נהייתה רופפת יותר, והמדינה גם שינתה את שמה לסרביה ומונטנגרו. גם קוד הוועד האולימפי שלה שונה מ-YUG ל-SCG, ובנתוני הוועד האולימפי הבינלאומי נרשמים הישגיה של סרביה ומונטנגרו בנפרד מהישגיה של יוגוסלביה.
87 ספורטאים נטלו חלק באולימפיאדת אתונה (2004), מהם רק שבע נשים. דיאן בודירוגה נשא את הדגל בטקס הפתיחה, אך הנבחרת, שבודירוגה שימש כקפטן שלה צברה רק ניצחון אחד בשלב המוקדמות ודורגה רק במקום ה-11. בשתי מדליות הכסף היחידות שצברה סרביה ומונטנגרו זכו הקלעית יאסנה שקריץ' בירי ברובה אוויר, ונבחרת הכדורמים, שניצחה בחצי הגמר 3-7 את יוון, והפסידה במשחק הגמר 8-7 להונגריה. נבחרת הכדורעף דורגה ראשונה בבית בשלב המוקדמות, אך הודחה ברבע הגמר בידי נבחרת רוסיה.
אולימפיאדות החורף

יוגוסלביה השתתפה באולימפיאדת החורף הראשונה, אולימפיאדת שאמוני (1924). היא נעדרה מהמשחקים רק פעמיים, מאולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) ומאולימפיאדת סקוו ואלי (1960). להישג משמעותי ראשון הגיעה רק באולימפיאדה אותה אירחה, אולימפיאדת סרייבו (1984), כאשר יורה פרנקו זכה במדליית כסף בסקי אלפיני. באולימפיאדת קלגרי (1988) זכו הספורטאים היוגוסלבים ב-3 מדליות: בקפיצות סקי זכתה הנבחרת במדליית כסף, ומאיאז' דבלאק זכה גם במדליית ארד בקפיצה מגבעה גבוהה. גולשת הסקי האלפיני מטיה סווט זכתה במדליית כסף בסלאלום.
החרם על יוגוסלביה הוטל רק במאי 1992, והיא הספיקה להשתתף באולימפיאדת אלברוויל (1992). היא נעדרה מאולימפיאדת לילהאמר (1994), ושבה והשתתפה באולימפיאדת נאגנו (1998). סרביה ומונטנגרו השתתפה באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת טורינו (2006).
מאז אולימפיאדת קלגרי, לא הגיעה יוגוסלביה (או סרביה ומונטנגרו) להישגים משמעותיים באולימפיאדות החורף.
מדליות > לפי אולימפיאדה

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת אנטוורפן (1920): 0
| אולימפיאדת פריז (1924) | 2 | 0 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת אמסטרדם (1928) | 1 | 1 | 3 | 5 |
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932): 0
| אולימפיאדת ברלין (1936) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת לונדון (1948) | 0 | 2 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת הלסינקי (1952) | 1 | 2 | 0 | 3 |
| אולימפיאדת מלבורן (1956) | 0 | 3 | 0 | 3 |
| אולימפיאדת רומא (1960) | 1 | 1 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת טוקיו (1964) | 2 | 1 | 2 | 5 |
| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) | 3 | 3 | 2 | 8 |
| אולימפיאדת מינכן (1972) | 2 | 1 | 2 | 5 |
| אולימפיאדת מונטריאול (1976) | 2 | 3 | 3 | 8 |
| אולימפיאדת מוסקבה (1980) | 2 | 3 | 4 | 9 |
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 7 | 4 | 7 | 18 |
| אולימפיאדת סיאול (1988) | 3 | 4 | 5 | 12 |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 1 | 1 | 2 | 4 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 1 | 1 | 1 | 3 |
| סה"כ | 28 | 31 | 31 | 90 |
| משתתפים עצמאיים באולימפיאדת ברצלונה (1992) | 0 | 1 | 2 | 3 |
| סרביה ומונטנגרו באולימפיאדת אתונה (2004) | 0 | 2 | 0 | 2 |
מדליות > לפי ענף

|  | ענף | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | התעמלות מכשירים | 5 | 2 | 4 | 11 |
|  | היאבקות | 4 | 6 | 6 | 16 |
|  | קליעה | 4 | 0 | 2 | 6 |
|  | כדורמים | 3 | 4 | 1 | 8 |
|  | אגרוף | 3 | 2 | 6 | 11 |
|  | כדוריד | 3 | 1 | 1 | 5 |
|  | קאנו/קיאק | 2 | 2 | 1 | 5 |
|  | כדורסל | 1 | 5 | 2 | 8 |
|  | כדורגל | 1 | 3 | 1 | 5 |
|  | חתירה | 1 | 1 | 3 | 5 |
|  | שחייה | 1 | 1 | 0 | 2 |
|  | כדורעף | 1 | 0 | 1 | 2 |
|  | אתלטיקה קלה | 0 | 2 | 0 | 2 |
|  | טניס שולחן | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  | ג'ודו | 0 | 0 | 2 | 2 |
משחק הגמר בין נבחרות הכדורגל של יוגוסלביה ושוודיה באולימפיאדת לונדון
המתעמל מירוסלב צראר בתרגיל על סוס הסמוכות באולימפיאדת טוקיו, עליו זכה במדליית זהב
ג'ורג'יצה ביידוב הייתה לשחיינית היוגוסלבית הראשונה ולאישה היוגוסלבית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית. היא זכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חזה
משחק הגמר בין נבחרות הכדורסל של יוגוסלביה (בכחול) ואיטליה באולימפיאדת מוסקבה
הכדורסלן דראז'ן פטרוביץ'
הקלעית יאסנה שקאריץ', שזכתה בחמש מדליות אולימפיות בין 1988 ל-2004
לאס וגאס

ערך זה עוסק בעיר בארצות הברית. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה, ראו .
לאס וגאס בשנת 1895
לאס וגאס (באנגלית: Las Vegas) ולעיתים קרובות פשוט "וגאס", היא הגדולה בערי מדינת נבדה והעיר ה-25 בגודלה בארצות הברית. העיר מהווה מרכז תיירותי הידוע במרכזי הקניות שבו, אזורי הנופש ותעשיית ההימורים מהגדולים והמפורסמים בעולם. העיר מדורגת מדי שנה כאחת היעדים התיירותיים והמתוירים ביותר בעולם. על פי הערכות רשמיות משערים כי בעיר מתגוררים 641,903 תושבים (2020). לאס וגאס היא עיר הבירה של מחוז קלארק. באזור העיר רבתי מתגוררים כ-2,227,053 תושבים (2018). העיר נחשבת בפי רבים כ"עיר החטאים" בגלל חיי הלילה והבילויים שבה.
היסטוריה

שם המקום – "לאס וגאס" ניתן למקום על ידי קבוצת המגלים הספרדיים בראשותו של אנטוניו ארמיחו שעצרה במקום למנוחה בדרכם לטקסס. באותה עת היו בעמק לאס וגאס מספר מעיינות שהזינו נאות מדבר קטנים. "לאס וגאס" בספרדית פירושו "כרי מרעה".
המתיישבים הראשונים שהתיישבו באזור היו מורמונים שהתיישבו באזור בשנת 1854. איכרים אלה התיישבו בעמק מתוך כוונה לנצר את האינדיאנים המקומיים משבט פאלוט. המתיישבים עזבו את המקום בשנת 1857.
הצבא האמריקני בנה במקום את מבצר בייקר בשנת 1864, ובשנת 1895 שבו לעמק החקלאים המורמונים.
המעיינות שבעמק הפכו אותו לתחנה בדרכן של שיירות הכירכרות מערבה, ולאחר מכן תחנת עצירה לרכבות בדרכן ללוס אנג'לס, קליפורניה.
העיר לאס וגאס נוסדה ב-15 במאי 1905 בעת ששטחי העיר נמכרו במכירה פומבית. העיר התאגדה רשמית בשנת 1911, ובשנת 1931 הפכו ההימורים לחוקיים בעיר. בשנת 1941 החלו להיבנות מלונות הקזינו בעיר, חלקם על ידי ארגוני הפשע המאורגן.
המאפיונרים היהודים באגסי סיגל ומאיר לנסקי עמדו מאחורי פיתוחה של העיר, שהפכה ל"גן עדן" למהמרים.
לאס וגאס מכונה "עיר החטאים" בשל בתי הקזינו הרבים, מכירת משקאות חריפים בעיר בכל שעות היום, ובשל שירותי המין הרבים המצויים בעיר.
באופן היסטורי כל המלונות ובתי קזינו גדולים התרכזו ברחוב פרימונט. מלון המיראז' שנפתח בשנת 1989 החל את מגמת התרכזותם של מלונות התיירים לאורך רחוב הסטריפ. בשל גודלה של העיר, והמחיר הזול של שטחי הקרקע בעיר, העיר גדלה במספר תושביה ובשנת 2001 היה אזור מטרופולין לאס וגאס האזור עם גידול האוכלוסין הגבוה ביותר בארצות הברית.
במקביל לפיתוח הסטריפ המשיך להתפתח גם אזור הרחוב פרימונט. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 כ-500 מטר של הרחוב כוסו על ידי תקרה מיוחדת. בשנת 2006 הותקן מיצג מיוחד של הלוק אקקצ'ה של כולל 12.5 מיליון מנורות LED.
לאס וגאס היא עד היום מוקד עולמי מרכזי למשקיעים מארצות הברית ומרחבי העולם בתחומי ההימורים, המלונאות והבידור. בין גדולי המשקיעים[דרוש מקור][מפני ש...] היה המיליארדר שלדון אדלסון, הבעלים של חברת לאס וגאס סאנדס.
גאוגרפיה

העיר לאס וגאס היא נווה מדבר מלאכותי במדבר מוהאבי. שטחה 293.6 קילומטר רבוע מתוכם 293.5 קמ"ר שטחי יבשה, ו-0.1 קמ"ר שטחי מים (0.04%).
העיר ממוקמת בתוך עמק מוקף הרים שצבעם אדמוני.
רוב המים לתצרוכת העיר, על דשאיה ומזרקותיה, מובלים מאגם מיד שבנהר קולורדו, 50 קילומטר מהעיר. שאיבת יתר של מי התהום באזור העיר גרמה לירידת מפלסם ולשקיעת קרקע מסוכנת. את רוב החשמל לעיר מספקת תחנת הכוח הצמודה לסכר הובר שעל נהר הקולורדו.
אקלים

אקלימה של לאס וגאס הוא אקלים מדברי. בעיר יורדים משקעים מועטים ביותר, והטמפרטורות בגובה C°‏ 40 אופייניות לחודשים מאי–ספטמבר, ויכולות להגיע ל-C°‏ 46. החורפים קרים יותר, וכמות המשקעים הממוצעת היא 102 מילימטרים. משקעים מועטים יורדים בחודשי האביב, ובקיץ, בין יולי לספטמבר, ייתכנו סופות רעמים בשעות אחרי הצהריים. בהרים סביב העיר ייתכנו שלגים בין דצמבר ליוני.
בשל הקרקע המדברית של אזור העיר אשר אינה סופגת את המשקעים, ירידת גשמים מלווה בדרך כלל בשיטפונות.
על רקע ההתחממות הגלובלית ועליית טמפרטורות ממוצעת באזורי אקלים נרחבים בכדור הארץ, לאס וגאס היא העיר שמתחממת בקצב המהיר ביותר מבין הערים של ארצות הברית. מאז 1970 הטמפרטורות הממוצעות בה עלו ב-C°‏ 3.2, ואיתן עלייה במקרי המוות כתוצאה מעומסי חום. דו"חות של איגוד המדענים המודאגים (אנ') צופים שאם לא יהיה שינוי עולמי ברמות פליטת גזי החממה, המצב ימשיך להחמיר ויחייב שינויים באורח החיים ויפגע ביעילות הכלכלית.
התחממות זו גררה שינוי בשיח ובנורמות העסקיות בלאס וגאס, כך למשל, החל משנת 2016 מבני העירייה מחד, ורבים מבתי המלון של העיר מאידך, הגבירו משמעותית את השימוש שלהם באנרגיה מתחדשת.
| אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> ינואר.25.14.4.4.1.-13.3.12.7 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> פברואר.30.6.16.9.6.3.-8.9.20.3 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> מרץ.33.3.21.3.9.7.-5.10.2 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> אפריל.37.2.25.7.13.4.-0.6.5.1 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> מאי.42.8.31.6.18.8.4.4.2.5 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> יוני.46.1.37.1.23.7.8.9.2.5 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> יולי.47.2.40.1.27.2.15.6.10.2 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> אוגוסט.46.7.38.9.26.3.13.3.7.6 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> ספטמבר.45.34.4.21.7.7.8.7.6 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> אוקטובר.39.4.27.14.7.-3.3.7.6 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> נובמבר.30.6.19.1.8.1.-6.1.10.2 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> דצמבר.25.13.7.3.7.-11.7.12.7 | אקלים בלאס וגאס (2010–2019)> שנה.47.2.26.7.14.8.-13.3.106.7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: weatherbase.com
אוכלוסין

| --- | --- |
לאס וגאס:  אוכלוסייה לפי שנה
1930: 5,165
1940: 8,422
1950: 24,624
1960: 64,405
1970: 125,787
1980: 164,674
1990: 258,295
2000: 478,434
2020: 641,903
בשנת 2000 התגוררו בעיר 478,434 תושבים, נמנו בה 176,750 משקי בית ו-117,538 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה אז 1,630.3 נפשות לקמ"ר.
באפריל 2005 עמד מספר התושבים המתגוררים בעמק לאס וגאס על כ-2 מיליון.
על פי מחקר שנערך בשנת 2004, בלאס וגאס יש את אחד משיעורי הגירושין הגבוהים ביותר אך נוטים לייחס זאת לכך שהבירוקרטיה בעיר לתהליך נוחה יותר וזוגות רבים מערים ואפילו מדינות אחרות מעדיפים לבוא ולעשות זאת בעיר. באופן דומה הבירוקרטיה לנישואים קלה יותר בעיר והשיעור לכך בהתאם כשהוא מהגבוהים בארצות הברית.
כלכלה

עיקר כלכלתה של העיר מתבססת, והתבססה תמיד, על תיירות והימורים. בשנות האלפיים, מנסה העיר לגוון את בסיסה הכלכלי באמצעות פיתוחה של התעשייה עתירת הידע בעיר וביסוסה כמרכז מסחרי.
באופן מסורתי לאס וגאס ידועה בגישה מתירנית במיוחד לחירות הכלכלית של העסקים בעיר. בעשור השני של המאה ה-21, על רקע עליית טמפרטורה משמעותית בעיר, מגמה זו נחלשה מעט, כאשר גם העירייה וגם ממשלת נבאדה מתחילות לקדם – באופן חוצה מפלגות – יוזמות שונות להקטנת פליטת גזי החממה.