stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחמן דושנסקי
קצין ביטחון הסובייטי

דושנסקי פונה ללנינגרד. הוא היה מוצב במוסקבה במהלך קרב מוסקבה. בין אביב 1942 לקיץ 1943, למד בקורסי הכשרה אינטנסיביים של ה-נ.ק.ו.ד. לזיהוי המרגלים, גיוס, וחקירה  וזאת כהכנה לעבודה מאחורי הקווים הגרמניים. הוא הפך לסגן  משנה בקג"ב בינואר 1943, סרן ב-1945, וסגן-אלוף ב-1956. הוא הוצב באזור סמולנסק כדי ללכוד קצינים גרמנים ומשתפי פעולה אחרים. דושנסקי וסוכנים אחרים היו מתלבשים במדים גרמניים, חוצים את הקו הקדמי ועוצרים קצינים גרמנים. לאחר המערכה במינסק חזר דושנסקי לליטא, שם הוטל עליו למלא תפקידים בדיכוי הפרטיזנים הליטאים שלחמו נגד הסובייטים. הוא היה מעורב בחיסול המפקדות של הפרטיזנים וחיסול כמה ממנהיגיהם, בהם אדולפס רמאנאוסקאס. היה מעורב גם במעצר של משתפי פעולה עם הנאצים, משתפי פעולה שרצחו יהודים ואנשי יחידות ביטחון ליטאיות שעבדו ביחד עם הנאצים.
ב-1964 סיים את לימודי הפקולטה למשפטים באוניברסיטת וילנה. הוא פרש מסוכנות הביטחון הסובייטית ב-1971.
לאחר קריסת ברית המועצות

דושנסקי עלה לישראל בשנת 1989, ממש ערב קריסת ברית המועצות. 
בשנת 1996 תבעה ממשלת ליטא העצמאית את הסגרתו מידי ישראל. הוא הואשם בדיכוי נגד הפרטיזנים הליטאים. לאחר התייעצות במשרד המשפטים הוחלט לסרב לבקשה הליטאית. ישראל טענה שלפחות 20 קצינים בכירים ממנו בשירותי הביטחון הסובייטיים שפעלו בליטא באותו זמן כלל לא נעצרו. וכן שלטענתו הוא כלל לא היה בליטא בזמן שקרו המקרים בהם הוא הואשם.
ההנחה במשרד המשפטים הייתה שלנוכח הלחצים של ישראל על ליטא לטפל בסוגיית פושעי המלחמה שחיים על אדמתה, וחוסר הטיפול של ליטא בנושא, ביקשו הליטאים לטעון טענות כנגד ישראל לגבי מי שלדעתם ביצע פשעים בליטא נגד העם הליטאי.
לקריאה נוספת

אפרים זורוף ורוטה ונאגייטה, מסע עם האויב, הוצאת ידיעות אחרונות, 2018, עמ' 124–126
שמעון מקירנה

מזבח בתחנה החמישית בוויה דולורוזה בירושלים - שמעון מקירנה עוזר לישו לשאת את הצלב
תהלוכת יום שישי הקדוש במלטה ושחזור נשיאת הצלב בידי שמעון מקירנה
ויטראז' בכנסייה באוסטריה תחתית המתאר את נשיאת הצלב בידי שמעון מקירנה
שמעון מקירנה (יוונית Σίμων ο Κυρηναίος) הוא דמות המופיעה בשלוש הבשורות הסינופטיות בברית החדשה, ולפיהן, בפקודת הרומאים סייע לישו לשאת את הצלב בדרך הייסורים.
זהותו

המידע על אודות שמעון מקירנה מועט, והבשורה על-פי מרקוס היא המפורטת ביותר בעניינו:
"וְאִישׁ אֶחָד עָבַר וְהוּא בָא מִן־הַשָׂדֶה וּשְׁמוֹ שִׁמְעוֹן הַקּוּרִינִי אֲבִי אֲלֶכְסַנְדְּרוֹס וְרוּפוֹס וַיֶּאֶנְסוּ אֹתוֹ לָשֵׂאת אֶת־צְלוּבוֹ"
לפי הבשורות, שמעון היה איש קירנה, עיר יוונית בצפון אפריקה אשר נשלטה על ידי האימפריה הרומית מאז שנת 96 לפנה"ס. בעיר התגוררה קהילה יהודית גדולה שתחילתה, ככל הנראה, בראשית המאה ה-3 לפנה"ס, והיא התקיימה לפחות עד מרד התפוצות, בתחילת המאה ה-2. רבים מיהודי קירנה שבו לירושלים והקימו בה, יחד עם יהודים מערים אחרות, קהילה ובית כנסת שכונה "בית הכנסת של החופשיים":
וַיָּקוּמוּ אֲנָשִׁים מִבֵּית־הַכְּנֶסֶת הַנִּקְרָא עַל־שֵׁם הַלִּיבֶרְטִינִים וְשֶׁל־קוּרִינִים וַאֲלֶכְסַנְדְּרִיִּים וּמִן־בְּנֵי קִילִיקְיָא וְאַסְיָא וַיִּתְוַכְּחוּ עִם־אִסְטְפָנוֹס."
לכן ייתכן כי שמעון התגורר בקירנה ועלה לרגל לירושלים כדי לחגוג את הפסח, ולחלופין, כי התגורר בירושלים דרך קבע.
קיימת מסורת שלפיה שני בניו של שמעון, אלכסנדרוס ורופוס, היו לימים למסיונרים, ואזכור שמם בבשורה תומך בסברה כי נודעה להם חשיבות מסוימת בנצרות המוקדמת, וכי שמותיהם לא היו זרים לקוראיה. מסורת נוספת גורסת[דרוש מקור] כי רופוס אשר נזכר באיגרת פאולוס אל הרומאים, הוא רופוס בנו של שמעון מקירנה.
נשיאת הצלב

נשיאת הצלב בידי שמעון מונצחת בקפלה שבתחנה החמישית בוויה דולורוזה, במפגש הרחובות ויה דולורוזה והגיא ברובע המוסלמי. למרות שהדבר נכפה על שמעון בידי הרומאים, מעשהו נתפס בקרב נוצרים רבים כאצילי וכראוי להנצחה, והוא מייצג נקודת אור ותקווה בסבלו של ישו במהלך הפסיון. יש הגורסים כי הרומאים בחרו בשמעון מאחר שגילה סימפתיה או רחמים כלפי ישו, ולכן אף רואים בו כנמנה עם ראשוני הנצרנים; בעוד שאחרים נצמדים לכתוב ומדגישים כי לא עמדה בפניו ברירה. בסרט הפסיון של ישו כופים הרומאים על שמעון לשאת את הצלב נגד רצונו, אך עם התקדמות התהלוכה לעבר גולגותא, מגלה שמעון רחמים כלפי ישו ומסייע לו להעפיל אל הגבעה.
בסילידס הגנוסטיקן גרס בראשית המאה ה-2, כי לא היה זה ישו אשר סבל במהלך הפסיון, אלא שמעון מקירנה, וכי הוא, ולא ישו, נצלב לבסוף בשל טעות.
התנועה הקירנית שמרכזה בממלכה המאוחדת ובאירלנד (Cyrenian movement) בחרה בשמה בהשראת מעשיו של שמעון מקירנה, המראים כי לבני אדם מן השורה יש יכולת לשאת במעמסה הרובצת על כתפיהם של אחרים.
הערות שוליים

↑  הבשורה על-פי מרקוס 15, 21.
↑  "Who was Simon of Cyrene?".
↑  מעשי השליחים 6, 9.
↑  מעשי השליחים 6, 9.
↑  "Who was Simon of Cyrene?"
↑  "שַׁאֲלוּ לִשְׁלוֹם רוּפוֹס הַנִּבְחָר בַּאֲדֹנֵינוּ וְלִשְׁלוֹם אִמּוֹ שֶׁהִיא כְּאֵם לִי" (האיגרת אל הרומאים 16, 13).
↑  Basilides, New Advent.
↑  Our History.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268202605171  PLWABN: 9810653552305606  GND: 118765469  LCCN: n87874461  NKC: pna20221141436  NLG: 22073  SUDOC: 187450358  VIAF: 11372425   WorldCat (עם VIAF): 11372425
אילנה דורפמן

אילנה דורפמן (נולדה ב-10 ביולי 2001) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל בריצת 100 מטר (2023), בריצת 200 מטר (2023) ובריצת 400 מטר (2021) ושותפה לשיא ישראל בריצת שליחות 4x100 מטר.
ביוגרפיה

דורפמן נולדה בחיפה לאלכסנדר ולסבטלנה דורפמן. בגיל צעיר הם עברו לחולון. היא החלה להתאמן בגיל 12 כחלק ממגמת האתלטיקה בחטיבת הביניים בהדרכתם של רפי גורדצקי ואביב דיין בהפועל חולון. היא זכתה במדליות רבות במסגרת אליפויות ישראל לקדטים ונוער.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2019 זכתה דורפמן במדליית ארד בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 24.90 שניות, אחרי אולגה לנסקי מלידר ירושלים (23.87 שניות) וגל קדמון מאתלטי הנגב (24.10 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 12.13 שניות.
באליפות אירופה לאומות דרג ב' שנערכה בורזדין שבקרואטיה ב-10 באוגוסט היא סיימה במקום שלישי בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם גל קדמון, דיאנה ויסמן ואולגה לנסקי. באליפות השיגו שיא ישראלי חדש של 44.85 שניות, שיפור לשיא הקודם שעמד על 45.15 שניות.
במסגרת ליגת היהלום שנערכה בפריז ב-24 באוגוסט, סיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם גל קדמון, דיאנה ויסמן ואולגה לנסקי בשיא ישראלי חדש נוסף של 44.79 שניות.
באליפות הבלקן שהתקיימה בפראווץ שבבולגריה בתחילת ספטמבר 2019 (אנ') היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.00 שניות.
בשנת 2021 זכתה בתואר אלופת ישראל בריצת ה-400 מטר עם התוצאה 57.39 שניות.
בשנת 2023 זכתה בתארים אלופת ישראל בריצת 100 (11.70 שניות) ו-200 מטר (24.21 שניות) ונכנסה לרשימת ה-5 הטובות בכל הזמנים בשני המקצועות.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 11.70 שניות (2023)
ריצת 200 מטר: 24.03 שניות (2023)
ריצת 400 מטר: 57.39 שניות (2022)
תיאטרון שוליים

.
תיאטרון שוליים (גם תיאטרון פְרִינְג', מאנגלית: Fringe theatre) הוא תיאטרון אלטרנטיבי, חדשני, שאינו משתייך לזרם המרכזי, הממסדי של התיאטרון. המונח מתייחס הן לקבוצות תיאטרון, והן לתופעה התרבותית. קבוצות תיאטרון שוליים פועלות בישראל ובעולם, ומתקיימים פסטיבלים מיוחדים להופעותיהן.
תולדות התופעה

הבמה המרכזית והוותיקה בעולם לתיאטרון שוליים היא פסטיבל "אדינבורו פרינג' פסטיבל". הפסטיבל נוסד ב־1947, ובכל שנה נמכרים בו למעלה ממיליון כרטיסים. הפסטיבל נוסד כאשר כמה קבוצות תיאטרון, שלא השתתפו באופן רשמי בפסטיבל אדינבורו הבינלאומי, הממסדי והקונבנציונלי, בחרו להופיע באתרים שבשולי הפסטיבל הרשמי.
מאפייני תיאטרון שוליים

מכיוון שתיאטרון השוליים אינו ממסדי, נגזרים מכך מאפיינים טכניים ואמנותיים מיוחדים, כשדרך הביצוע האמנותית מנסה לאתגר את ההיצע התרבותי המסובסד באמצעים העומדים לרשותה.
שימוש שפה אמנותית יעילה המשתמשת באופן אפקטיבי ומפתיע באמצעים פשוטים וזמינים.
המופעים בדרך כלל דלי אמצעים טכניים, אך זו מגבלה שהופכת ליתרון אסטרטגי. בדרך כלל המופעים מתקיימים בבמות מושכרות, כשזמן ותקציב ההפקה מוגבלים, לכן התאורה, התפאורה והתלבושות בדרך כלל פשוטים יחסית, או מותאמים משימושים קודמים, מה שמעודד יצירתיות בפתרונות במה ועיצוב.
מספר השחקנים קטן מאשר בהצגות תיאטרון ממסדי. כיוון שהרבה מקבוצות השוליים הן קבוצות נודדות, והאולמות קטנים (ובהתאם קטנה ההכנסה מהופעות), הוצאות ההפקה קטנות. לפיכך, מופעי יחיד נפוצים בתיאטרון שוליים. זה מחייב גמישות בעיצוב ובביצוע, והיכולת להתאים את ההפקה למרחבים שונים ולתנאים משתנים היא מאפיין מרכזי.
הופעות תיאטרון שוליים נוטות להיות קצרות משל תיאטרון ממסדי, ופעמים רבות הן בעלות מערכה אחת. זה מאפשר להתמקד בעיקר ולהעביר מסרים באופן ממוקד ויעיל.
בניגוד לתיאטרון ממסדי, תיאטרון שוליים אינו מחויב לנורמות שמכתיב הממסד ולטעם הקהל, ולכן מציג לעיתים קרובות טקסטים חדשניים, בייחוד כאלה העוסקים בנושאים קיצוניים, לא שגרתיים, ולעיתים מופשטים. זה מאפשר חופש אמנותי רב וניסיוניות, תוך עידוד לקיחת סיכונים אמנותיים.
תיאטראות שוליים בישראל > רשימה חלקית

תיאטרון זירו
תיאטרון פנימה
תיאטרון תמונע – נוסד בשנת 1987 על ידי נאוה צוקרמן
הזירה הבינתחומית
המרץ2
תיאטרון נוצר
תיאטרון הפרינג' נצרת
תיאטרון הגברת – תיאטרון קרקס נודד (תיאטרון שוליים לילדים ולכל המשפחה)
תיאטרון מסתורין הירושלמי
תיאטרון הפרינג' באר שבע
תיאטרון קרוב מייסודו של ניקו ניתאי
תיאטרון הכרכרה
צוותא
תיאטרון הסימטה
תיאטרון האקדמיה לאמנויות המופע
החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה
תיאטרון הטכניון
תיאטרון הסטודיו בחיפה
תיאטראות שוליים מקומיים, במתנ"סים ברחבי ישראל
פליי בק אנסמבל שילובים בגליל (יהודים וערבים)
תיאטרון חי-פה
מרכז תיאטרון לצדק חברתי בגליל בקיבוץ כברי
פסטיבל מתנ"ס נווה יוסף
העמותה לזכויות המשפחות המעורבות
תיאטרון אקי"ם באר שבע
תיאטרון המדוכאים (על פי אוגוסטו בואל)
קבוצת התחנה עכו
ארגון המגמגמים בישראל (אמב"י)
צופי אלסדאקה נצרת
האגודה הערבית לזכויות האדם (ע"ר)
קבוצת תיאטרון נשים נווה יוסף
תיאטרון הצעקה תל אביב
האגודה למען העיוור והעולים
מרכז שלומי לתיאטרון אלטרנטיבי
המרכז לתיאטרון לוד ע"רפנינה רינצלר
פסטיבלי תיאטרון שוליים בישראל

בישראל, הפסטיבל המרכזי לתיאטרון שוליים הוא פסטיבל עכו לתיאטרון אחר. מכיוון שפסטיבל עכו הפך לממוסד (ועל כן פחות "שולי"), נערכים לצידו פסטיבלים נוספים:
פסטיבל Act2 של עיריית חיפה (מייסודו של "תיאטרון סטודיו" חיפה הפועל בבית הכט) – מיועד להצגות בהן שני שחקנים בלבד. הפסטיבל נעדר תקציב קבוע, ועל כן אינו מתקיים באופן סדיר.
פסטיבל נווה יוסף – מקיים מופעים בהשתתפות 50 להקות וכ-500 משתתפים.
'פסטיבל הפרינג' הבינלאומי' באר שבע – מתקיים בכל שנה בחודש יולי ברחבי העיר העתיקה. תיאטרון הפרינג' באר שבע הוקם באפריל 2010 ועניינו הצגת תיאטרון אלטרנטיבי בנגב. התיאטרון מאגד סביבו קהילת אמנים והוא חלק מחזון העיר באר שבע כמטרופולין תרבותי ומשתלב בתוכנית הלאומית הרב שנתית לפיתוח נגב. עיריית באר שבע השתתפה במימון מבנה הקבע של התיאטרון. פרויקט הדגל של התיאטרון הוא פסטיבל הפרינג' – האירוע התיאטרוני הגדול בדרום. הפסטיבל מציע מופעי תיאטרון פרינג', קרקס רחוב, מחול ומוזיקה מרחבי העולם. בשנת 2018 התארחו בפסטיבל מופעים מ-7 מדינות שונות (אוסטריה, בריטניה, רומניה, ועוד)
אחת לשנה מתקיים בתל אביב פסטיבל פרינג' המציג את תוצרי פעילותן השנתית של קבוצות פרינג' רבות. תיאטרון הפרינג' בתל אביב מאגד בתוכו קבוצות יוצרים ישראלים צעירים מתחום התיאטרון, המגדירים עצמם כתיאטרון שוליים. ייחודה של מסגרת זו הוא בהענקת במה מקצועית וחופשית ליצירה מקורית מקומית, ללא האפיונים והדרישות הקיימים בתיאטראות הגדולים. מסגרת תיאטרון הפרינג' פועלת בחסות עיריית תל אביב-יפו, המדור לתיאטרון במשרד התרבות והספורט, מפעל הפיס ובית ציוני אמריקה. עלויות המופעים זולות משמעותית בהשוואה לתיאטראות הגדולים.
פרס קיפוד הזהב – פרס קיפוד הזהב (פרס תיאטרון הפרינג') מוענק מדי שנה עבור מצוינות בתחום תיאטרון הפרינג' בישראל. בכל שנה מחולקים הפרסים ב – 16 קטגוריות וביניהן הצגת השנה, במאי השנה, שחקן ושחקנית השנה, מעצב תפאורה, מחזאי. כל שנה הטקס מתקיים באחד מאולמות הפרינג' בארץ.
תוכנית "לנדסקייפ" מארחת החל משנת 2024 פרויקטים של קבוצות תיאטרון שנוצרו באזורים שונים בארץ ומתקיימת בשיתוף של עמותת זיגוטה לאמנויות במה ומשרד התרבות.
הערות שוליים

↑  אתר תיאטרון מסתורין
↑  "פסטיבל נווה יוסף - סוכות 2019". הארץ. נבדק ב-2021-05-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562814305171  LCCN: sh85046446  NKC: ph118360
אורה עתריה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1930 תל אביב 
 פטירה:  2002 (בגיל 72 בערך) רמות נפתלי 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  משוררת
 בן זוג:  שמואל מור
 מספר צאצאים:  2
 
אורה עתריה (נובמבר 1930 - יוני 2002) הייתה משוררת ישראלית.
עתריה נולדה בתל אביב. גרה שנים רבות במושב אודים.
כתיבתה של אורה עתריה הייתה אישית מאוד, ועם זאת הייתה קשורה בקשר אמיץ למקורות ולארץ ישראל.
עתריה נפטרה ביוני 2002 ברמות נפתלי,  והובאה למנוחות בבית העלמין של המושב. הייתה נשואה לשמואל מור, עורך השבועון "בול", ואם לחמוטל עתריה ולתמוז.
ספרים

חגיגה בשמש - בהוצאת פרוזה (1986)
רוח מזרחית / שירים מפלשתינא (א"י) - בהוצאת ספרית פועלים (1989)
סול ופר - בהוצאת ירון גולן (1992)
היביסקוס ויסמין - בהוצאת ירון גולן (1994)
מצולקת אהבות - בהוצאת ידיעות אחרונות / ספרי חמד (1996)
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396027905171  ISNI: 0000 0000 0759 4105  LCCN: nr90013991  VIAF: 39794439   WorldCat (עם VIAF): 39794439 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארתור (סרט, 1981)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  סטיב גורדון 
 הופק בידי:  וולטר וגנר
 תסריט:  סטיב גורדון 
 עריכה:  סוזן מורס 
 שחקנים ראשיים:  דאדלי מור לייזה מינלי ג'ון גילגוד ג'יל אייקנברי ג'רלדין צ'פלין
 מוזיקה:  ברט בכרך 
 צילום:  פרד שולר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי אוריון 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 ביולי 1981
 משך הקרנה:  93 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית 
 תקציב:  7,000,000‏$
 הכנסות:  95,461,682‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   arthur
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ון גילגוד) 
 סרט הבא:  Arthur 2: On the Rocks 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארתור (Arthur) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1981 עם דאדלי מור, לייזה מינלי וג'ון גילגוד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי סטיב גורדון שגם ביים את הסרט. זה היה הסרט היחיד אותו ביים. הוא נפטר שנה לאחר מכן מהתקף לב בגיל 44.
הסרט מספר על מיליונר שתיין מניו יורק הנאלץ לשאת אשה עשירה, אך מתאהב בבחורה ענייה מרובע קווינס.
הסרט זכה להצלחה גדולה בקופות, והגיע למקום הרביעי ברשימת שוברי הקופות לשנת 1981.
המוזיקה לסרט נכתבה על ידי ברט בכרך, כריסטופר קרוס (שגם ביצע את השיר), פיטר אלן וקרול בייר סייגר.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - ג'ון גילגוד
פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר - שיר הנושא (Best That You Can Do)
כן היה הסרט מועמד לשני פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - דדלי מור
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - סטיב גורדון
הסרט זכה גם בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר (דאדלי מור), פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (ג'ון גילגוד) ופרס גלובוס הזהב לשיר המקורי.
לייזה מינלי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
ב-1988 הופק סרט המשך בשם Arthur 2: On the Rocks עם אותם שלושת השחקנים הראשיים. הסרט הצליח הרבה פחות. ב-2011 הופק רימייק לסרט.
תקציר העלילה

ארתור באק (דאדלי מור) הוא מיליונר מפונק ושתיין שמעביר את זמנו במשחק עם רכבות צעצוע ובנסיעות עם נהגו הפרטי ברחבי ניו יורק.
מי שמשגיח עליו ומטפל בו כמו ילד קטן הוא משרתו האישי הובסון (ג'ון גילגוד). אביו של ארתור מודיע לו כי הוא עומד לקבל 750 מיליון דולר מכספי המשפחה בתנאי שיישא לאישה את חברתו ממעמד חברתי גבוה, סוזן ג'ונסון (ג'יל אייקנברי).
ארתור נכנס לחנות גדולה במנהטן מלווה בהובסון ורואה בחורה צעירה ונאה גונבת עניבה. היא נתפסת על יש איש האחזקה אך ארתור מחלץ אותה ממעצר. היא מציגה את עצמה כלינדה מורולה (לייזה מינלי) וארתור מתאהב בה מיד ומתחיל לחזר אחריה.
ארתור מתקשה לעמוד בפני לחץ משפחתו לשאת את סוזן. הובסון מרגיש באהבתו של ארתור ללינדה וחש שהוא מתחיל להתבגר. הוא מדרבן את לינדה לבוא לטקס האירוסין של ארתור וסוזן והנוכחים מבחינים באהבה שלו ללינדה.
לאחר מות הובסון נערך טקס החתונה של ארתור וסוזן בכנסייה. ארתור השתוי מבחין ברגע האחרון בלינדה וזמן קצר לפני ההתייצבות לפני הכומר הוא מודיע לסוזן כי אינו מאוהב בה אלא בלינדה וכי אינו רצה להתחתן. הוא אינו חוזר מדבריו גם לאחר שאביה של סוזן מפליא בו את מכותיו.
לבסוף מודיעה לו דודתו מרתה (ג'רלדין צ'פלין) כי למרות כל זאת הוא יקבל את חלקו ברכוש המשפחה בסך 750 מיליון דולר כי לא המשפחה לא תסבול שאחד מבניה ישתייך למעמד הנמוך. ארתור מודיע זו ללינדה ושניהם נכנסים למכונית המשפחה המפוארת והנהג מוביל אותם ברחובות מנהטן.
לובני

לובני (באוקראינית: Лубни; ביידיש: לובען) היא עיר במחוז פולטבה, אוקראינה. ליד העיר זורם נהר הסולה.
היסטוריה

לובני הוקמה על ידי ולדימיר הראשון בשנת ניצורה של רוס, בתחילה שימשה כמבצר שתפקידו היה להגן על גבולות המדינה מפני פלישות של שבטים נוודים. בראשית המאה ה-12 ליד לובני הובסו צבאותיהם של הקומנים על ידי צבאו של ולדימיר השני.
ב-1239 לובני נהרסה בזמן הפלישה המונגולית לנסיכויות הרוסיות.
ב-1591 לובני קיבלה זכויות מגדבורג.
פרק זמן חשוב בתולדות העיר שיחקה משפחת וישניובייצקי. בבעלות משפחה זו היה שטח גדול והם שלטו ב-53 יישובים, לובני הייתה עיר הבירה שלהם ובה הם התגוררו.
החל מסוף המאה ה-16 ועד אמצע המאה ה-17 פרצו בעיר מספר מרידות של הקוזאקים.
החל מ-1709 בלובני פעל בית מרקחת שדה וגן בוטני שבו גידלו צמחים לצרכים רפואיים.
ב-1901 בעיר העבירו מסילת רכבת.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-13 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-18 בספטמבר 1943.
אוכלוסייה

אוכלוסיית לובני לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1638 | 2,646 |
| 2 | 1897 | 10,097 |
| 3 | 1907 | 11,800 |
| 4 | 1926 | 21,000 |
| 5 | 1979 | 54,216 |
| 6 | 1989 | 59,478 |
| 7 | 2001 | 52,572 |
| 8 | 2005 | 50,232 |
| 9 | 2009 | 48,633 |
| 10 | 2010 | 48,496 |
| 11 | 2011 | 48,122 |
יהודי לובני

יהודים התיישבו בלובני בחצי הראשון של המאה ה-17, לשם הוזמנו על ידי משפחת וישניובייצקי, אך בזמן מרד חמלניצקי הקהילה נפגעה קשות ופסקה להתקיים. הקהילה חודשה בסוף המאה ה-18. האוכלוסייה היהודית גדלה ומ-361 ב-1847 מספר היהודים הגיע ל-3,006 ב-1897.
בין 1880 ל-1883 החזיק שלום עליכם במשרת רב מטעם בעיר (כפי שמובא בספרו האוטוביוגרפי "חיי אדם").
הקהילה נפגעה קשות בתקופת הפוגרומים בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה.
ב-1939 בלובני התגוררו 2,833 יהודים שהיוו 10,5 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
כחודש לאחר הכיבוש הגרמני 1,865 יהודי לובני והסביבה רוכזו בכיכר קירוב של לובני והובלו מחוץ לעיר ושם נרצחו. את היהודים שרוכזו לפני רציחתם תיעד בצילומיו הצלם הצבאי הגרמני יוהנס הלה. בין השנים 1941–1942 בסך הכל נרצחו כ-2,000 יהודי לובני.
לאחר המלחמה שבו יהודים מעטים ללובני. לתקופה קצרה (עד 1947) חודשו חיי הקהילה ובית הכנסת של העיר שב לפעול. בשנת 1947 סגרו השלטונות את בית הכנסת. לפי מרשם האוכלוסין שנערך בשנת 1959, התגוררו בעיר כ-600 יהודים (2% מכלל האוכלוסייה). בשנת 1970 חיו בעיר כ-250 יהודים. לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991 עזבו כמעט כל היהודים את לובני.
הערות שוליים

1 2 3 4  תולדות הקהילה היהודית בלובני
↑  רצח יהודי לובני, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531147005171  LCCN: n95079862  VIAF: 124496788   WorldCat (עם VIAF): 124496788
פניני הלכה לילדים

| --- | --- |

 
 ספרי הסדרה
 12 כרכים בסדרה
 מידע כללי
 איורים:  הרב יאיר ביטון
 סוגה:  ספרי ילדים, ספרי יהדות
 נושא:  הלכה
 הוצאה
 הוצאה:  מכון הר ברכה
פניני הלכה לילדים היא סדרת ספרי ילדים, המבוססת על הסדרה פניני הלכה שכתב הרב אליעזר מלמד, ויוצאת לאור על ידי מכון הר ברכה. מטרת הסדרה להנגיש את תוכן ההלכות לילדים בצורה קלילה ובהירה. הספרים משלבים הלכות לצד המחשות בעזרת איורים וקטעי קומיקס. מאייר ועורך הסדרה הוא הרב יאיר ביטון.
הספרים בסדרה

נכון לאדר תשפ"ד (2024) ישנם שנים עשר ספרים בסדרה:
שבת חלק א – עוסק בהלכות הכנות לשבת, הדלקת נרות שבת, תפילות השבת, קידוש, סעודות שבת, הבדלה ומלווה מלכה.
שבת חלק ב – עוסק ברוב מלאכות שבת: בישול, ברירה והכנת מאכלים, מלאכות הבגד והטיפול בגוף, מלאכת בונה וסותר, מבעיר ומכבה (כולל דיני חשמל), כותב, צובע ומוחק.
שבת חלק ג – עוסק בחלק ממלאכות שבת ודינים נוספים הקשורים לשמירת השבת: מלאכות שבצומח, בעלי חיים, מלאכת הוצאה, צביון השבת, מוקצה, מלאכה על ידי קטן וגוי, מעשה שבת, פיקוח נפש ותחום שבת.
ברכות חלק א – עוסק בהלכות נטילת ידיים לפני הסעודה, ברכת המוציא, ברכת המזון וזימון, וברכת חמשת מיני דגן.
ברכות חלק ב – עוסק בהלכות ברכת היין, ברכת בורא פרי העץ והאדמה וברכת שהכל, כללי ברכה ראשונה וברכה אחרונה, ברכות הריח והראיה, ברכת הגומל, ברכות שהחיינו והטוב והמיטיב, ותפילת הדרך.
תפילה חלק א – עוסק בהלכות תפילה במניין, הכנות לתפילה ומקום התפילה, נוסחי העדות השונות, אמירת קרבנות ופסוקי דזמרא, ועוד.
תפילה חלק ב – עוסק בהלכות קריאת שמע, תפילת עמידה, חזרת הש"ץ, ברכת כהנים, נפילת אפיים, קריאת התורה, קדיש, תפילות מנחה וערבית, קריאת שמע על המיטה ועוד.
שביעית ויובל – עוסק בהלכות שנת השמיטה, היתר מכירה ואוצר בית דין, שמיטת כספים, מצוות היובל וחזון השביעית.
סוכות – עוסק בהלכות חג הסוכות.
ליל הסדר והגדה של פסח – עוסק בהלכות ליל הסדר. כולל גם הגדה של פסח מלווה באיורים.
פסח – עוסק בהלכות חג הפסח.
ימים נוראים – ראש השנה – עוסק בהלכות ראש השנה.
ראו גם

פניני הלכה
מכון הר ברכה
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1908

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1908 נערכו ביום שלישי, 3 בנובמבר 1908, והיו מערכת הבחירות הנשיאותית ה-31 בתולדות ארצות הברית. הנשיא היוצא הפופולרי, תאודור רוזוולט, שכיבד את הבטחתו לא לרוץ לכהונה שלישית, לחץ על המפלגה הרפובליקנית לבחור בויליאם הווארד טאפט, חברו הקרוב ומזכיר המלחמה שלו, בתור יורשו. מפני שבבחירות הקודמות, המפלגה הדמוקרטית הפסידה הפסד גדול כאשר העמידה מועמד שמרן, פנו הדמוקרטים אל ויליאם ג'נינגס ברייאן, שכבר היה מועמד לנשיאות מטעמם פעמיים ונוצח ב-1896 וב-1900 על ידי ויליאם מקינלי הרפובליקני. למרות שתי תבוסותיו הקודמות, ברייאן היה עדיין פופולרי במיוחד בקרב האגפים הליברליים והפופוליסטים של המפלגה הדמוקרטית. למרות שרץ עם קמפיין נמרץ נגד האליטה העסקית של המדינה, ברייאן הפסיד את ההפסד הגדול ביותר שלו בבחירות, וטאפט ניצח בהפרש גדול במיוחד.
מועמדים > מועמדים רפובליקניים

ג'וזף קאנון, יושב ראש בית הנבחרים מאילינוי
צ'ארלס וורן פיירבנקס, סגן נשיא ארצות הברית מאינדיאנה
ג'וזף פורקר, סנאטור מאוהיו
צ'ארלס אוונס יוז, מושל ניו יורק
פילאנדר נוקס, סנאטור מפנסילבניה
רוברט לה פולט, סנאטור מוויסקונסין
לזלי שו, מזכיר האוצר מאיווה
ויליאם הווארד טאפט, מזכיר המלחמה מאוהיו
בהתמודדות על המועמדות הרפובליקנית הוצגה לראשונה לבוחרים שיטת הבחירות המקדימות. רעיון הבחירות המקדימות נתמך על ידי רפובליקנים שרצו לבחור מועמד באופן דמוקרטי ולא שמנהיגי המפלגה יבחרו בשבילם, כמו מושל ניו יורק, צ'ארלס אוונס יוז. המדינה הראשונה שבחרה צירים לוועידה בתהליך של פריימריז הייתה פלורידה ב-1904, מטעם המפלגה הדמוקרטית. במהלך תחילת 1908, שני הרפובליקניים היחידים שערכו מסע בחירות לאומי היו מזכיר המלחמה ויליאם הווארד טאפט והמושל ג'וזף פוראייקר, שניהם מאוהיו. ארבע מדינות ערכו פריימריז כדי לבחור בצירים לוועידה הלאומית. באוהיו, הפריימריז נערכו ב-11 בפברואר. הצירים שתמכו בטאפט נרשמו בטור אחד, והצירים שתמכו בפוראייקר נרשמו בטור השני. טאפט ניצח ניצחון מוחץ באוהיו. בשלוש המדינות האחרות שערכו פריימריז היו תוצאות מעורבות: קליפורניה בחרה בצירים שתמכו בטאפט. בוויסקונסין נבחרו צירים שתמכו בסנאטור מוויסקונסין, רוברט לה פולט, ובפנסילבניה נבחרו צירים שתמכו בסנאטור מפנסילבניה, פילאנדר נוקס.
הוועידה הרפובליקנית נערכה בשיקגו מ-16 עד 19 ביוני. ויליאם הווארד טאפט נבחר להיות המועמד בסיבוב הראשון עם 702 קולות לעומת 68 לנוקס, 67 ליוז, 58 לקאנון, 40 לפיירבנקס, 25 ללה פולט, 16 לפוראייקר, 3 לנשיא רוזוולט ונמנע אחד.
ג'יימס שרמן נבחר כמועמד לתפקיד סגן הנשיא.
| מועמד לנשיאות | סיבוב ראשון |
| --- | --- |
ויליאם הווארד טאפט: 702
פילאנדר נוקס: 68
צ'ארלס אוונס יוז: 67
ג'וזף קאנון: 58
צ'ארלס וורן פיירבנקס: 40
רוברט לה פולט: 25
תאודור רוזוולט: 3
נעדר: 1

| מועמד לסגנות הנשיאות | סיבוב ראשון |
| --- | --- |
ג'יימס שרמן: 702
אדוארד מרפי: 77
קורטיס גילד: 75
ג'ורג' שלדון: 10
צ'ארלס וורן פיירבנקס: 1
מועמדים > מועמדים דמוקרטיים

ויליאם ג'נינגס ברייאן, חבר קונגרס לשעבר ומועמד לנשיאות ב-1896 וב-1900 מנברסקה
ג'ורג' גריי, סנאטור מדלאוור
ג'ון אלברט ג'ונסון, מושל מינסוטה
הוועידה הדמוקרטית נערכה בדנוור מ-7 ביולי עד ל-10 ביולי. למרות קריאת תיגר מצד מושל מינסוטה, ג'ון אלברט ג'ונסון, מנהיג המפלגה, שהיה מועמד פעמיים לפני כן, ויליאם ג'נינגס ברייאן, זכה במהירות במועמדות מפלגתו.
ג'ון קרן מאינדיאנה נבחר כמועמד לתפקיד סגן הנשיא.
| מועמד לנשיאות |  | מועמד לסגנות הנשיאות |  |
| --- | --- | --- | --- |
| ויליאם ג'נינגס ברייאן | 892.5 | ג'ון קרן | 1002 |
| ג'ורג' גריי | 50.5 |  |  |
| ג'ון אלברט ג'ונסון | 46 |  |  |
בחירות כלליות

כשנושא הכסף החופשי כבר לא שולט, ברייאן רץ לנשיאות על מצע פרוגרסיבי ותקף את האליטות. הסלוגן של ברייאן היה "שהעם ישלוט?". אך טאפט הצליח לערער את התמיכה הליברלית בברייאן על ידי קבלת חלק מרעיונות הרפורמה שלו, והמדיניות הפרוגרסיבית של רוזוולט טשטשה את ההבדלים בין המפלגות. הרפובליקנים גם השתמשו בסלוגן "תצביעו לטאפט עכשיו, אפשר להצביע לברייאן בכל זמן" - התייחסות צינית לשני כישלונותיו הקודמים של ברייאן. אנשי העסקים המשיכו לתמוך ברפובליקנים, וברייאן לא הצליח לקבל את תמיכת הפועלים. כתוצאה מכך, ברייאן הפסיד את ההפסד הכי גדול שלו בספירת הקולות הכללית, כשהוא מפסיד כמעט בכל המדינות הצפוניות לטאפט ומפסיד בספירת הקולות ב-8%. זה יהיה מסע הבחירות האחרון של ברייאן לנשיאות. אך הוא ימשיך להישאר דמות פופולרית במפלגה הדמוקרטית וב-1912 ימלא תפקיד חשוב בבחירתו של וודרו וילסון.