stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'אנקרלו אספוזיטו
ביוגרפיה

אספוזיטו נולד בקופנהגן שבדנמרק, לאב נגר איטלקי שמועסק גם מאחורי הקלעים, ולזמרת אופרה ומועדונים אפרו-אמריקאית.
הוא גדל בקופנהגן עד גיל שש, ולאחר מכן היגר עם משפחתו למנהטן שבארצות הברית. גדל בניו יורק ובקליבלנד.
קריירה

אספוזיטו התגלה לראשונה כשחקן משנה בדרמה "קלטות" בשנת 1981. בסוף שנות ה-80 פרץ אספוזיטו בסרטיו המוקדמים של ספייק לי "קצב הקולג'" בתפקיד הסטודנט ג'וליאן אוונס, הדרמה המוזיקלית "בלוז" בתור לייסי יד שמאלית נגן בלהקת הג'אז של בליק גיליאן (דנזל וושינגטון) והדרמה השערורייתית "עשה את הדבר הנכון" בתפקיד באגין אוט חברו של מוקי (לי) הדורש תמונות של אפרו-אמריקאים על קיר המסעדה האיטלקית. גילם את הגנב מהמשחקייה של "דיקסי בוי" אשר ניצל את טיפשותם של מכונות מזל שהיו מחזירות לו כמות מסחרית פי 40 מהמותר של מטבעות שאותן אפשר היה להמיר חזרה לכסף. עד שבסופו של דבר מצא את מותו לאחר שמכונת הווידאו חשמלה אותו בכוונה למוות בסרט המדע הבדיוני, מקסימום אוברדרייב.
בתחילת שנות ה-90 שיחק בדרמה הקומית "מונית לילה" של ג'ים ג'ארמוש בעלילה בניו יורק בתפקיד נהג המונית יו יו, בסאטירה הפוליטית של טים רובינס "בוב רוברטס" בתפקיד העיתונאי באגס רפלין, ובסרטים "מלקולם אקס" בתפקיד רביעי עבור ספייק לי, "מרדף בניו יורק" ו"הרלי דייווידסון ואיש המרלבורו". כמו כן שיחק גם בסדרת המשטרה הקומית "משטרת בייקרספילד" לצידו של רון אלדרד.
אספוזיטו היה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1994 על תפקידו בסרט הביכורים של בועז יכין בתור הגנגסטר אסטבן. ב-1995 השתתף במותחן הפשע המוערך "החשוד המיידי" בתפקיד הסוכן הפדרלי המיוחד ג'ק בר, ובסרטו של פורסט ויטאקר "כמו אוויר לנשימה" לצד ויטני יוסטון. ב-1997 הופיע בקומדיית הפשע "אין מה להפסיד" בתור הפושע צ'ארלי דאנט. בשנת 1998 הצטרף אספוזיטו לשתי העונות האחרונות של סדרת המשטרה "רצח מאדום לשחור" בתפקיד הבלש הפדרלי השחור ממוצא איטלקי מייקל ג'יארדלו.
ב-2001 שיחק אספוזיטו בפנטזיה הקומית "מאנקי בון" בתפקיד האל היפנוס ובדרמת הספורט הביוגרפית "עלי" בתפקיד אביו של מוחמד עלי (ויל סמית').
ב-2006 שיחק בדרמה "שרי בייבי" בתפקיד הרננדז קצין המבחן של שרי סוונסון (מגי ג'ילנהול) ובקומדיה "החופשה האחרונה" בתפקיד הסנטור דילינגס. בשנת 2007 שיחק בדרמה המוזיקלית "להרגיש את הרעש" בכיכובה של ג'ניפר לופז.
בין 2009 ל-2011 זכה אספוזיטו לפופולריות רבה בזכות תפקידו בתור סוחר הסמים גוסטבו פרינג בסדרת הדרמה "שובר שורות", אספוזיטו הועמד על התפקיד לפרסים רבים, לרבות פרס אמי ופרס סאטורן. במקביל שיחק גם בסדרת הדרמה "עד עצם היום הזה" בתפקיד סידני גלאס.
משנת 2012 מופיע אספוזיטו בסדרת הדרמה המדע-בדיונית "מהפכה" בתפקיד קפטן טום נוויל.
בשנת 2017 הצטרף לקאסט של סדרת הפשע האמריקנית סמוך על סול, שם הוא שיחק את סוחר הסמים גוסטבו פרינג בפרק השני בעונה שלוש בשם "עד"
בשנת 2015 שיחק במותחן הריגול של רשת NBC ‏"Allegiance", גרסה אמריקאית לסדרה הישראלית "תא גורדין" שיצרו רון לשם, עמית כהן ודני סירקין לרשת Yes.
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של צ'ארלי באודאילייר בסדרת הפשע "ג'ט" בכיכובה של קארלה גוג'ינו.
בשנת 2021 גילם את דמותו של אנטון קסטילו במשחק הווידאו Far Cry 6.
בשנת 2022 שיחק בדרמה הרומנטית של נטפליקס "ביוטי" בבימויו של אנדרו דוסונמו.
הנה רשימה של עובדות ופרטים מתוך הטקסט שצירפת:
במרץ 2024 עלתה לאוויר סדרת הטלוויזיה "פאריש" המבוססת על דרמה בריטית בשם "The Driver". אספוזיטו כיכב בסדרה בתפקיד גרסיאן פאריש, אדם משפחתי ובעל עסק לשירות רכבי יוקרה בניו אורלינס. העלילה עוסקת בפאריש שאחרי רצח בנו והתמוטטות העסק שלו, נאלץ לחזור להרגלים ישנים ונקלע לעימות מסוכן עם ארגון פשע אלים. אספוזיטו היה גם מפיק בכיר בסדרה. באוקטובר 2024, AMC ביטלה את "פאריש" לאחר עונה אחת בלבד.
חיים אישיים

יש לו ארבע בנות מגרושתו, ג'וי מק'מניגל, לה היה נשוי בשנים 1995–2015.
פילמוגרפיה > קולנוע

רצים (1979)
כיבוי אורות (1981)
שינויים עצומים ברגע האחרון (1985)
קצב הקולג' (1987)
עשה את הדבר הנכון (1989)
בלוז (1990)
מרדף בניו יורק (1990)
מונית לילה (1991)
הרלי דייווידסון ואיש המרלבורו (1991)
בוב רוברטס (1992)
מלקולם אקס (1992)
פרש (1994)
Reckless (1995)
כמו אוויר לנשימה (1995)
החשוד המיידי (1995)
כחול בפנים (1995)
אין מה להפסיד (1997)
צרות בפינה (1997)
יצור (1998)
סודות אפלים (1998)
פיניקס (1998)
עיר ערומה: צדק בכדור אקדח (1998) – סרט טלוויזיה
פיניירו (2001)
מאנקי בון (2001)
עלי (2001)
אופק נסתר (2003)
אפר של יום שלישי (2003)
פרקליט במילכוד (2004)
זמנים קשים בכלא (2004)
Hate Crime‏ (2005)
טרור הצ'ופקברה (2005)
מחיר הבגידה (2005)
דרכו של קרליטו: העלייה לצמרת (2005)
ריין (2006)
החופשה האחרונה (2006)
שרי בייבי (2006)
הקופסה (2007)
להרגיש את הרעש (2007)
מחכים לאור יום (2007)
גבעת הגוספל (סרט שגם ביים והפיק) (2008)
מחילת הארנב (2010)
ימ"מ: קרב אש (2011)
אלכס קרוס (2012)
Poker Night‏ (2014)
הרץ במבוך: מבחני הכווייה (2015)
ספר הג'ונגל (2016)
מפלצת הכסף (2016)
The Show‏ (2017) – גם במאי ומפיק
הרץ במבוך: תרופת המוות (2018)
מרדף בשידור חי (2019)
Coda‏ (2019)
ילדת כוכבים (2020)
המסע של ורוניקה (2020)
ביוטי (2022)
מגלופוליס (2023)
צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים (2023) – דיבוב
מתוקה רצח (2024)
מקסין (2024)
שלב החשמל (2025)
Please Don't Feed the Children‏ (TBA)
Out Come the Wolves‏ (TBA)
The Prince ‏ (TBA)
Kill Me‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

Go Tell It on the Mountain‏ (1985) – סרט טלוויזיה של PBS
סיפורי חיים (1990)
משטרת בייקרספילד (1993–1994)
רחובות ניו יורק (1995)
רצח מאדום לשחור (1998–1999)
מועדון בנות (2002)
שובר שורות (2009–2011)
עד עצם היום הזה (2011–2017)
מהפכה (2012–2014)
השוטר גרזן (2013) – דיבוב
Allegiance (2015)
גט-דאון (2016–2017)
סמוך על סול (2017–2022)
Rebel‏ (2017)
הבנים (2019–2020)
הסנדק של הארלם (2019–2021)
ג'ט (2019)
הארלי קווין (2019-הווה) – דיבוב
המנדלוריאן (2019–הווה)
הבנים מציגים: שטני (2022) – דיבוב
Cyberpunk: Edgerunners‏ (2022) – דיבוב
קליידוסקופ (2023)
הג'נטלמנים (2024)
פריש (2024)
הערות שוליים

↑  Peter White, ‘Parish’ Canceled After One Season At AMC, Deadline Hollywood, ‏October 17, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007348165405171  PLWABN: 9810663811205606  BIBSYS: 7034279  BNE: XX911490  BnF: cb141755734 (data)  CiNii: DA1875727X  GND: 1061608816  ISNI: 0000 0000 6308 4193  LCCN: no92026504  MusicBrainz: 5c4d1a7f-ff34-4526-833e-6061238d3316  NKC: xx0158685  NLA: 42317736  NLK: KAC2019E9317  NTA: 383851572  SNAC: w6sn3mqh  SUDOC: 081382219  Trove: 1457534  VIAF: 2680640   WorldCat (עם VIAF): 2680640
אולי חתונה

| --- | --- |

 בימוי:  מייקל ג'ייקובס 
 הופק בידי:  מייקל ג'ייקובס, וינסנט ניומן 
 תסריט:  מייקל ג'ייקובס 
 שחקנים ראשיים:  לוק ברייסי ריצ'רד גיר ויליאם ה. מייסי דיאן קיטון אמה רוברטס סוזן סרנדון 
 מוזיקה:  לזלי בארבר 
 צילום:  טים שוורסטדט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  ורטיגו מדיה, ורטיקל אנטרטיינמנט 
 הקרנת בכורה:  30 במרץ 2023 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אולי חתונה (באנגלית: Maybe I Do) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2023 שכתב וביים מייקל ג'ייקובס, על בסיס מחזהו "רמאים", בכיכובם של דיאן קיטון, ריצ'רד גיר, סוזן סרנדון, אמה רוברטס, לוק ברייסי וויליאם ה. מייסי. זהו סרטו הראשון של ג'ייקובס כבמאי.
הסרט עוסק ביחסים בשלושה זוגות, שחייהם מצטלבים אלה באלה. הסרט סווג כקומדיה רומנטית, אך מבקר הקולנוע פבלו אוטין חולק על כך: "לאורך הסרט כולם ממורמרים ובדיכאון, וזה לא בדיוק מה שאנחנו מצפים מסרט כזה. הזוגות חיים בתסכול, בכעס או בהעמדת פנים ולמרות כמה רגעים מצחיקים זהו למעשה סרט על בדידות ותחושת פספוס בחיים."
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
ריצ'רד גיר: הווארד, בעלה של גרייס ואביה של מישל
דיאן קיטון: גרייס, אשתו של הווארד ואמה של מישל
ויליאם ה. מייסי: סם, בעלה של מוניקה ואביו של אלן
סוזן סרנדון: מוניקה, אשתו של סם ואמו של אלן
אמה רוברטס: מישל, בתם של הווארד וגרייס ובת זוגו של אלן
לוק ברייסי: אלן, בנם של סם ומוניקה ובן זוגה של מישל
הערות שוליים

↑   פבלו אוטין, "אולי חתונה": גם שחקנים מצוינים לא יכולים להחיות טקסט מת, באתר הארץ, 11 בפברואר 2023
חדרו של מרווין

| --- | --- |

 בימוי:  ג'רי זקס 
 הופק בידי:  סקוט רודין, רוברט דה נירו 
 תסריט:  ג'ון גור 
 עריכה:  ג'ים קלארק 
 שחקנים ראשיים:  מריל סטריפ סינת'יה ניקסון מרגו מרטינדייל Hal Scardino יום קרונין דן הדייה דיאן קיטון רוברט דה נירו לאונרדו דיקפריו גוון ורדון Joe Lisi קלי ריפא ויקטור גרבר ביטי שרם אולגה מרדיז 
 מוזיקה:  רייצ'ל פורטמן 
 צילום:  Piotr Sobociński 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  TriBeCa Productions 
 חברה מפיצה:  מירמקס 
 הקרנת בכורה:  18 בדצמבר 1996 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   marvinsroom
 פרסים:  Golden George 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חדרו של מרווין (באנגלית: Marvin's Room) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1996 בבימויו של ג'רי זקס, המבוסס על מחזה מאת סקוט מקפרסון. הסרט מציג שורה של הופעות חזקות מהשחקנים הראשיים, בהם מריל סטריפ, לאונרדו דיקפריו, דיאן קיטון, רוברט דה נירו, הום קרונין, גוון ורדון, האל סקארדינו ודן הדייה. הסרט עוסק בקשרים משפחתיים מורכבים, מחלות ונושאים של חרטה ואהבה.
התסריט נכתב על ידי ג'ון גואר ומבוסס על המחזה באותו שם מאת סקוט מקפירסון, שמת ב-1992.
מקפירסון השלים תסריט לגרסה קולנועית לפני מותו; עם זאת, גואר נשכר לעדכן אותו כאשר הסרט החל בסופו של דבר בהפקה שנים מאוחר יותר.
הסרט הכניס 12.8 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-30 מיליון דולר ברחבי העולם אל מול תקציב של 23 מיליון דולר.
עלילה

הסרט מספר את סיפורן של שתי אחיות, בי (דיאן קיטון) ולי (מריל סטריפ), שלא היו בקשר קרוב במשך שנים. בי טיפלה באביה החולה, מרווין (האל סקארדינו), ואמה המוגבלת בבית. לעומת זאת, לי יצאה לבנות קריירה עצמאית. כאשר מתברר שבי חולה בלוקמיה וזקוקה לתרומת מח עצם, לי נאלצת לחזור הביתה יחד עם בנה האבעייתי, האנק (לאונרדו דיקפריו), במטרה לבדוק אם מי מהם מתאים לתרום.
הסרט עוסק בנושאים של משפחה, מחלה וסליחה, כששתי האחיות לומדות להתמודד עם הבחירות שעשו בעברן ומנסות להתקרב מחדש.
צוות השחקנים

מריל סטריפ בתפקיד לי, האחות שמרוחקת ממשפחתה ונאלצת לחזור לטפל באחותה.
דיאן קיטון בתפקיד בי, האחות שמטפלת במשפחתה החולה ונאבקת בלוקמיה.
לאונרדו דיקפריו בתפקיד האנק, בנה הבעייתי של לי.
רוברט דה נירו בתפקיד ד"ר וולאס, הרופא שמטפל בבי.
יום קרונין בתפקיד מרווין, אביהן של בי ולי שמרותק למיטתו.
גוון ורדון בתפקיד רות, הדודה הסובלת משיתוק חלקי, אותה מטפלת בי.
האל סקארדינו בתור צ'רלי הבן של לי.
דן הדייה בתפקיד בוב, הדמות החברתית בחיי המשפחה.
ביקורות

חדרו של מרווין קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים, במיוחד עבור הופעותיהם של דיאן קיטון ומריל סטריפ. דיאן קיטון אף קיבלה מועמדות לפרס אוסקר על תפקידה בסרט. המבקרים שיבחו את הנרטיב הרגשי העמוק של הסרט ואת הדרך שבה הוא מתמודד עם נושאים כמו מחלות וסליחה במשפחה.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 84% על סמך 31 ביקורות, שמשקפות ביקורות חיוביות. ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון של 68 מתוך 100, המצביע על ביקורות חיוביות באופן כללי.
הערות שוליים

↑  Marks, Peter (8 בדצמבר 1996). "Two Wrenching Dramas Find Unexpected New Lives". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A Door Left Opened accessed 11/23/2016
השליח (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אורן מוברמן 
 הופק בידי:  מרק גורדון  לורנס אינגלי  זק מילר
 תסריט:  אלסנדרו קאמון, אורן מוברמן 
 עריכה:  אלכסנדר הול 
 שחקנים ראשיים:  בן פוסטר, וודי הרלסון, סטיב בושמי, סמנתה מורטון, ג'נה מאלון, יאיא דה קוסטה
 מוזיקה:  נתן לרסון 
 צילום:  בובי בוקובסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Oscilloscope Laboratories
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית13 בנובמבר 2009
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מלחמה 
 תקציב:  6,500,000‏$
 הכנסות:  1,521,261‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   messenger09
 פרסים:  גרנד פרי  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 https://themessenger.vhx.tv/
 דף הסרט ב־IMDb
 
השליח (באנגלית: The Messenger) הוא סרט דרמה בכיכובם בן פוסטר, וודי הרלסון, סטיב בושמי, ג'נה מאלון וסמנתה מורטון. זהו סרטו הראשון של אורן מוברמן כבמאי, אשר יחד עם אלסנדרו קמון גם כתב את התסריט.
עלילה

ויל מונטגומרי (בן פוסטר) הוא סמל ראשון בצבא ארצות הברית שחוזר אחרי פציעה קשה שקיבל בעיראק. הוא נחשב לגיבור אך לא מרגיש שום סיפוק. נשארו לו שלושה חודשים לשרת עד השחרור והוא מקבל פקודה להצטרף לצוות מודיעי נפגעים כדי להודיע למשפחות החיילים שנהרגו. בצוות איתו נמצא קפטן טוני סטון (וודי הרלסון) - אלכוהוליסט בגמילה. כל הודעה למשפחה שונה מהקודמת ומתגלה כמשימה קשה ביותר.
דמויות ראשיות

סמל ראשון ויל מונטגומרי (בן פוסטר)
קפטן טוני סטון (וודי הרלסון)
דייל מרטין (סטיב בושמי)
קלי (ג'נה מאלון)
מוניקה וושינגטון (יאיא דה קוסטה)
אוליביה פיטרסון (סמנתה מורטון)
בראון (גאיוס צ'ארלס)
תפקידי משנה

בראון  (גאיוס צ'ארלס)
פרסים ומועמדויות

2009 - שני פרסים בפסטיבל ברלין: פרס דוב הכסף לתסריט הטוב ביותר (אורן מוברמן, אלסנדרו קמון) ו-Peace Film Award (אורן מוברמן)
2009 - שני פרסים של National Board of Review of Motion Pictures : שחקן המשנה הטוב ביותר (וודי הרלסון), Spotlight Award (אורן מוברמן)
2010 - פרס אינדפנדנט ספיריט לוודי הרלסון בקטגוריית שחקן משנה הטוב ביותר.
2010 - מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
קתדרלת קלן

החזית המערבית הנאו-גותית של הקתדרלה, עם צריחים מחודדים בגובה 157 מטר
קתדרלת קלן (בגרמנית: Kölner Dom, שם רשמי: Hohe Domkirche St. Peter und Maria, הקתדרלה הגבוהה של פטר ומריה הקדושים) היא קתדרלה גותית קתולית בעיר קלן שבגרמניה, המשמשת כמקום מושבו של הארכיבישוף של קלן. הקתדרלה, החולשת על קו הרקיע של קלן, נחשבת לסמלה של העיר והיא אחד המבנים הידועים ביותר בגרמניה. היא ניצבת בלב העיר העתיקה של קלן, כ-300 מטרים מערבית לנהר הריין, בין תחנת הרכבת המרכזית של קלן מצפון, המוזיאון הרומי-גרמאני (Römisch-Germanisches Museum) וכיכר רונקלי (Roncalliplatz) מדרום, ומוזיאון לודוויג ממזרח.
הקתדרלה הוכרזה אתר מורשת עולמית בשנת 1996, והמבנה תואר על ידי ארגון אונסק"ו כ"עבודה יוצאת דופן של גאונות יצירתית אנושית". הן בשל גודלה, הן בשל האדריכלות שלה והן בשל אוצרות האמנות שבה, הקתדרלה של קלן נחשבת לאחת הקתדרלות החשובות והידועות באירופה. היא מופיעה על מספר בולי דואר שהנפיקה גרמניה, והיא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בגרמניה המושך בממוצע כ-6 מיליון מבקרים מדי שנה.
הקתדרלה, שנבנתה בסגנון גותי החל בשנת 1248 והושלמה בסגנון התחייה הגותית ב-1880, היא אחת הקתדרלות הגדולות בעולם והכנסייה הגדולה ביותר בצפון אירופה. גובה הצריחים המחודדים שבחזית המבנה הוא 157 מטרים, והבניין היה הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1880–1890, עד שאיבד את התואר לצריח הכנסייה של המינסטר של אולם. עד היום קתדרלת קלן היא המבנה הגותי השני בגובהו בעולם. היא בעלת חזית הכנסייה הגדולה בעולם ובעלת הקמרונות מהגבוהים בעולם (אך לא הגבוהים ביותר): גובהם 46 מטר בבית המקהלה, ו-43.35 מטר בספינה הראשית. בית המקהלה שלה מחזיק גם ביחס הגדול ביותר בין גובה לרוחב: 3.6:1, נתון שעלה אפילו על זה של קתדרלת בווה. מלבד גובהה הרב, היא גם בעלת שטח גדול: אורכה 144.5 מטר ורוחבה 86.25 מטר, ושטחה הבנוי הוא כמעט 8,000 מטר רבוע.
היסטוריה > מבנים קודמים

קתדרלת קלן הנוכחית נבנתה באתר בו ניצבו מספר מבנים עתיקים זה אחר זה. המבנה המוקדם ביותר שידוע שניצב במקום הוא בית מגורים רומי ששכן בסמוך לחומה הצפונית של העיר בין המאה ה-1 למאה ה-4. במבנה זה נהגה הקהילה הנוצרית המקומית להתכנס עד תחילת המאה ה-4, ובעקבות צו מילאנו משנת 313, הורחב המבנה ועוצב ככנסייה. היא נחנכה בידי מטרנוס, הבישוף הנוצרי הראשון של קלן, וכללה גם אטריום, בפטיסטריום מלבני ולאחר מכן בצורת צלב, ובית מגורים שייתכן ושימש את הבישוף. המבנה הורחב במהלך השנים, אך מראהו המדויק אינו ידוע. הוא הוחלף לחלוטין על ידי קתדרלה קרולינגית, שכונתה "קתדרלת הילדבולד" (Hildebold-dom) ואשר בנייתה הושלמה בשנת 870. שני המזבחות במבנה זה הוקדשו למריה, אם ישו, ולפטרוס הקדוש, שלהם מוקדשת הקתדרלה גם כיום.
בשנת 1164 שוכנו בקתדרלה שרידיהם של שלושת האמגושים, הידועים גם כ"שלושת המלכים מן המזרח" או "שלושת החכמים מן המזרח" או "שלושת המאגים". השרידים נלקחו ממילאנו על ידי הקיסר פרידריך ברברוסה, ראש הקיסרות הרומית הקדושה, וניתנו לארכיבישוף של קלן ריינלד פון דאסל (Rainald von Dassel). לשרידים הייתה חשיבות דתית גדולה, והמקום היה לאתר עלייה לרגל. עובדה זו חייבה את הריסתה והקמת מבנה חדש שיהלום את המעמד והצרכים. לשם הריסת המבנה, נעשה שימוש באש מבוקרת, אולם זו יצאה מכלל שליטה ב-30 באפריל 1248, והבניין נשרף עד היסוד. חלקו המערבי שופץ באופן זמני כדי לאפשר את המשך הפולחן.
היסטוריה > בנייה בימי הביניים

בניית הכנסייה הגותית החלה בשנת 1248 ביוזמת מועצת הקתדרלה והארכיבישוף קונרד פון הוכשטאדן (Konrad von Hochstaden). המלאכה נמשכה לסירוגין במשך יותר מ-600 שנה, עד שהושלמה לבסוף בשנת 1880. המבנה תוכנן בסגנון הגותי שפרח בצרפת, והתבסס על המודל של קתדרלת אמיין.
אבן הפינה הונחה ב-15 באוגוסט 1248 בידי פון הוכשטאדן. בית המקהלה, שנבנה בסגנון גותי קורן (Rayonnant) בניצוחו של רב-הבנאים מאסטר גרהרד (אחרי מותו החליף אותו מאסטר ארנולד ב-1271), נחנך ב-27 בספטמבר 1322 ושרידי האמגושים הונחו בו. באמצע המאה ה-14 החל מאסטר מיכאל בבניית החזית המערבית. ב-1410 הגיע המגדל הדרומי לקומתו השנייה ולאחר מכן נקבע בו הפעמון הראשון. העבודות פסקו ב-1473, כאשר המגדל הדרומי הגיע רק עד קומת הפעמונים, ועליו נח מנוף ענקי. העבודות על הספינה הראשית המשיכו, אך גם הן פסקו, ולאחר ההתקדמות המהירה בהתחלה, הוקפאה עבודת הבנייה בהדרגה. עד אמצע המאה ה-16 רק המגדל הדרומי והחלק המזרחי נבנו, וזה נסתם בקיר זמני. בשלב זה הביאה הרפורמציה הפרוטסטנטית לדלדול בזרם העולים לרגל ולמשבר כלכלי, והמנוף נותר במקומו על המגדל הדרומי במשך מאות שנים, עד סוף המאה ה-19. מצב זה הוליד את האמרה האירונית, לפיה ביום בו תושלם בניית הקתדרלה יבוא העולם לקיצו.
היסטוריה > ההשלמה במסגרת התחייה הגותית

רק במאה ה-19 הביאו הנוסטלגיה הרומנטית לימי הביניים, התעוררות הזהות הלאומית הגרמנית והתחייה הגותית, ביחד עם מחויבותו של פרידריך וילהלם הרביעי מלך פרוסיה, לחידושן של העבודות. אלה נעשו ברובן לפי תוכניות ששרדו מימי הביניים. הבנייה התחדשה ב-4 בספטמבר 1842 עם ההוספה של שני המגדלים וחלקים נוספים בקתדרלה. הבניין נבנה במימון אזרחי של "הקרן המרכזית לבניית הקתדרלה" (Zentral Dombau Verein), שנוסדה ב-1842, ואשר גייסה כמחצית מעלויות הבנייה העצומות (מעל מיליארד דולר במונחים של ימינו). את חצי האחר ממנה ממשלת פרוסיה. בראש העבודות עמד האדריכל ארנסט פרידריך צווירנר (Ernst Friedrich Zwirner).
תוכניות מימי הביניים של החזית הדרומית של בית הרוחב לא שרדו, ולכן הוחלט לבנותו כך שיתאים לחזית המערבית. את הפסלים תכנן לודוויג שוואנתאלר (Ludwig Schwanthaler) והם הושלמו ב-1869, בעוד החזית עצמה נבנתה ב-1855. מחזית בית הרוחב הצפוני נבנה רק השער המזרחי בימי הביניים. על בסיס שער זה נבנתה שאר החזית בשנים 1843–1855. ההשלמה של הקתדרלה הגדולה בגרמניה נחגגה כאירוע לאומי ב-15 באוקטובר 1880, 632 שנים וחודשיים לאחר תחילת הבנייה. בחגיגות נכח הקיסר וילהלם הראשון.
בסופו של דבר, ההופעה החיצונית של הקתדרלה נשארה נאמנה לתוכניות המקוריות מימי הביניים; לעומת זאת, הגג נתמך במבנה פלדה מודרני. בעת השלמתה הייתה קתדרלת קלן המבנה הגבוה בעולם, והיא נישלה את קתדרלת רואן מהתואר. ב-1884 היא הפסידה את התואר לאנדרטת וושינגטון, וב-1890 למינסטר של אולם.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה ולאחריה

הקתדרלה ספגה 14 פגיעות של הפצצות מהאוויר במלחמת העולם השנייה אך לא קרסה, אף על פי שמרבית העיר קלן נהרסה במהלך הפצצות אלו. תיקונה הושלם ב-1956 אך עבודות שחזור ושיפוץ נמשכו גם אל תוך שנות ה-80 של המאה ה-20. בבסיס המגדל הצפון מערבי בוצע תיקון חירום עם לבנים מאיכות גרועה שנלקחו מחורבות, ו"טלאי" זה נראה עד שנות ה-90 של המאה ה-20, אז הוחלט לשפץ קטע זה ולהחזיר לו את המראה המקורי. תוכנית החזית הצפונית פשוטה מהדרומית, ברם, עקב היותה בנויה מאבן חול ובשל נזק שספגה במלחמה, מצבה של החזית הצפונית היה רע והיא שוחזרה תוך שימוש באבן לבה בשנים 1962–1982.
עבודות תיקונים ותחזוקה מבוצעות במבנה בקביעות, ובכל פרק זמן מעטרים פיגומים את אחד מחלקיה, מאחר שרוח, גשם וזיהום מאכלים לאט את הלבנים. האגודה שהוקמה כדי לבנות את הקתדרלה, עדיין מבצעת בה את התיקונים, ומקובל שהיא מעסיקה את סתתי האבן הטובים ביותר של ארץ הריין. כמחצית מעלות התיקונים והתחזוקה ממומנים על ידי הקרן המרכזית לבניית הקתדרלה.
ב-1996 הוכרזה הקתדרלה כאתר מורשת עולמית ונוספה לרשימת אונסק"ו. ב-2004 היא נוספה לרשימת אתרי מורשת עולמית בסכנה בשל בנייה גבוהה לידה והשפעתה הוויזואלית על האתר. הקתדרלה נגרעה מרשימה זו ב-2006 עקב החלטת הרשויות להגביל את גובה המבנים סביב לה.
ב-18 באוגוסט 2005, ביקר האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בקתדרלה כחלק מביקור השליחות בגרמניה במסגרת חגיגות יום הנוער העולמי 2005. ההערכות הן שמיליון צליינים ביקרו בקתדרלה באותו יום ולאחר מכן השתתפו במיסה בפארק מחוץ לעיר.
באוקטובר 2021 הוסרו מהצריח הצפוני הפיגומים הגדולים (ששימשו במשך שנים לעבודות ניקיון, שימור ותחזוקה) באמצעות עגורן ענקי.
גם היום הקתדרלה היא מוקד לצליינות רבה וכן לתיירים רבים הבאים לפקוד אותה מסיבות חילוניות יותר, בשל יופייה הרב וערכייה האמנותיים. בקתדרלה מבקרים מיליוני תיירים מדי שנה ומלבד תפילות ומיסות יומיות קבועות נערכים בה גם קונצרטים ואירועי תרבות.
מידות

| --- | --- |
מבט מהאוויר על החזית המערבית הנאו-גותית על זוג צריחי התחרה המחודדים שלה, בגובה 157 מטר. החזית נבנתה לפי תוכנית F ששרדה עוד מימי הביניים. ברקע נראה נהר הריין.: מבט ממזרח: ירכתי הקתדרלה, המוקפת בתמיכות דואות כפולות, וצריח המצלב, כשברקע שני המגדלים הגבוהים עטורי הצריחים של החזית המערבית.
| --- | --- |
אורך חיצוני כולל: 144.58 מטר
רוחב חיצוני כולל: 86.25 מטר
רוחב החזית המערבית: 61.54 מטר
רוחב חזיתות הטרנספט: 39.95 מטר
רוחב הספינה הראשית: 45.19 מטר
גובה המגדל הדרומי: 157.31 מטר
גובה המגדל הצפוני: 157.38 מטר
גובה צריח המצלב: 109.00 מטר
רוחב חזית הטרנספט: 69.95 מטר
גובה רכס הגג: 61.10 מטר
גובה פנימי של בית המקהלה: 46 מטר
גובה פנימי של הספינה הראשית: 43.35 מטר
שטח בנוי: 7,914 מטר רבוע
שטח החלונות: 10,000 מ"ר
שטח הגג: 12,000 מ"ר
נפח פנימי: 407,000 מטר מעוקב
אוצרות ויצירות אמנות > חלונות

בקתדרלת קלן חלונות ויטראז' רבים מזכוכית צבעונית. החלונות הם מתקופות שונות, החל מימי הביניים, עבור במאה ה-16 ובמאה ה-19 וכלה בחלון מהמאה ה-21. בניגוד לקתדרלות צרפתיות, אין קבועים במבנה חלונות רוזטה.
באפסיס יש שילוב של חלונות מימי הביניים - חלקם נותרו ללא שינוי (כגון החלק הימני של חלון אגנס הקדושה), וחלקם שינו מקום במהלך העבודות על הקתדרלה (כגון החלון של פליקס ונאבור) - חלונות משוחזרים וחלונות שנוצרו במאה ה-19 (כגון חלון קתרין והריברט).
חלונות בית המקהלה מוקדשים ל"מחזור המלכים" ומציגים 48 מלכים בחלונות שגובהם 18 מטר. החלונות נוצרו בסביבות 1300 והם מן העתיקים שבקתדרלת קלן. החלון העתיק ביותר, וייתכן שאף החשוב ביותר בקומת התאורה של האפסיס, הוא חלון הערצת שלושת האמגושים מסביבות שנת 1300. החלון מתאר את האמגושים כורעים ברך בפני מריה וישו ומסביבם מלכי התנ"ך והנביאים, המסמלים את אבותיו של ישו.
בספינה הצפונית הותקנו בין השנים 1507–1509 חלונות המתארים אירועים מהברית החדשה. את שני החלונות המערביים תרם הארכיבישוף של קלן, פיליפ השני פון דאון (Philipp II. von Daun). באחד החלונות, שתרם ארכיבישוף אחר, הרמן מהסה (Hermann von Hessen), ניתן לראות שלטי אצולה של בתים חשובים ותורמים לקתדרלה.
בספינה הדרומית הותקנו חלונות מהמאה ה-19, הכוללים קבוצה של חמישה חלונות הנקראת "חלונות בוואריה" (Bayernfenster), מתנת לודוויג הראשון. בחלונות שולט גוון צהוב-זהוב ובתחתיתם מתנוסס סמל בוואריה וכיתוב המעיד על זהות התורם. החלונות מוקדשים ליוחנן המטביל, הערצת שלושת האמגושים, הקינה על מות ישו, הפנטקוסט וסטפנוס הקדוש.
החלון המערבי נתרם על ידי יורש העצר פרידריך ואשתו ויקטוריה, והם אף מינו את האמן שיצר אותו, קרל יוליוס מילדה (Carl Julius Milde) מליבק. החלון מתאר 18 סצנות מהתנ"ך והברית החדשה, ובהן מתוארים מעשים טובים, מעשים רעים ותוצאותיהם. מילדה יצר את החלון בשנים 1865–1870 אך הוא הותקן בחזית המערבית רק ב-1877.
על המגדלים עצמם הותקנה סדרת חלונות המתארים את האירועים מבריאת העולם עד יום הדין האחרון. החלונות תוכננו במאה ה-19 על ידי יוהנס קליין (Johannes Klein) וכללו כ-200 סצנות. כמעט כל החלונות, למעט שניים במגדל הצפוני, נהרסו במלחמת העולם השנייה. החל מ-1993 אגודת הקתדרלה החלה בשחזור החלונות על בסיס הסקיצות שהכין קליין ואשר נשמרו בארכיון הקתדרלה. הסיום המשוער של השחזור צפוי בשנת 2010.
חלון בית הרוחב הצפוני נתרם על ידי אזרחי קלן ב-1850 לכבוד מינויו של הארכיבישוף יוהנס פון גייזל (Johannes von Geissel), אך הוא נקבע במקומו רק בשנת 1865. החלון נהרס במלחמת העולם השנייה והוחלף בחלון חדש בשנים 1968–1980 מאת וילהלם טויוון (Wilhelm Teuwen) והוברט שאפמייסטר (Hubert Schaffmeister). חלון אחר בבית הרוחב הצפוני נתרם על ידי ילדי קלן והוא מוקדש לילדים בתנ"ך.
ב-25 באוגוסט 2007 הותקן בבית הרוחב הדרומי חלון ענק (שטחו 106 מטר רבוע) מאת האמן הגרמני גרהרד ריכטר (Gerhard Richter). החלון מורכב מאוסף של 11,263 פיסות זכוכית בצורת ריבועים בגודל של 9.6 על 9.6 ס"מ. פיסות הזכוכית צבועות ב-72 צבעים שונים, שיוצרים ביחד מרבד צבעוני המושך את העין. החלון המקורי נהרס במלחמת העולם השנייה והוחלף בחלון זכוכית רגיל, עד שהוחלף ב-2007 בחלון של ריכטר. החלון של ריכטר מכונה לעיתים "חלון הפיקסלים".
אוצרות ויצירות אמנות > פעמונים

בקתדרלה מותקנים 12 פעמונים. הראשון היה "פעמון שלושת המלכים" (Dreikönigenglocke), שנוצק בשנת 1418 במשקל 3.4 טונות והותקן במקומו בשנת 1437. הוא נוצק מחדש ב-1880. שני פעמונים נוספים, "פרטיוזה" (Pretiosa) במשקל של כעשר טונות, בזמנו הפעמון הכי גדול במערב, ו"ספציוזה" (Speciosa) ששוקל כ-4.3 טונות, הותקנו ב-1448. שני הפעמונים קבועים במקומם גם כיום. הפעמון הגדול ביותר "פעמון פטרוס הקדוש" (St. Petersglocke), נוצק בשנת 1922 ומשקלו 24 טונות. פעמון זה הוא הפעמון הגדול ביותר בעולם המתנודד חופשי.
אוצרות ויצירות אמנות > עוגבים

העוגב של בית הרוחב הצפוני נבנה על ידי קלייס והותקן בשנת 1948 לרגל חגיגות לציון מאה שנה לחידוש בנייתה של הקתדרלה במאה ה-19. העוגב הועבר מבית הרוחב הצפוני לצד הצפוני של בית המקהלה, כדי לחגוג את המועד ולאפשר לערוך מיסות בקתדרלה. ב-1956, עם פתיחת החלק המערבי מחדש הורחב העוגב מ-68 רגיסטרים ל-88 רגיסטרים. ב-1963 התקין רומנוס זייפרט (Romanus Seifert) עוגב משנת 1874 והציב אותו בתיבה בארוקית מ-1700. כיום עוגב זה נמצא בבית המקהלה. ב-29 ביוני 1998 הותקן עוגב חדש, בחלק הצפון-מזרחי של הספינה הראשית, ליד מקום המצלב. העוגב החדש נועד לשפר את איכות המוזיקה בקתדרלה ומיקומו נחשב לאידיאלי מבחינה זו. העוגב נבנה על ידי קלייס (Klais) מבון. הוא מכיל 3,963 צינורות ו-53 רגיסטרים.