stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציפסרים
הציפסרים בסלובקיה > הרפורמה, השלטון ההבסבורגי והשלטון הפולני

מלחמות ההוסיטים זרעו הרס רב באזור. מצד שני רעיונות הרפורמה הדתית מצאו בו קרקע פורייה ובשנות ה-1520 הערים המאוכלסות בגרמנים וגם חלק מהאצולה המקומית עברה לדת הלותרנית.
בעקבות קרב מוהאץ' ב-1526 שהביא לאבדן העצמאות של הונגריה ולחלוקתה, סופח האזור שפיס או ציפס לאימפריה ההבסבורגית ועבר לשליטת הארכידוכס פרדיננד הראשון שהכריז עצמו מלך בוהמיה והונגריה. מדיניותו הסובלנית של פרדיננד כלפי תנועת הרפורמציה הפרוטסטנטית עזרה להתחזקות היסודות הגרמניים באזור. 
לעומת זאת אמצעי הקונטרה-רפורמציה שהונהגו בשנת 1674 גרמו להפחתת האוכלוסייה הגרמנית, שחלקה נמלט לאזורים אחרים - כמו צפון טרנסילבניה -מפחד הדיכוי הדתי.
בעקבות חלוקת פולין בשנת 1772, בימי הקיסרית מריה תרזה, הערים מצפיס שנמסרו לפולין במאה ה 15 התאחדו
בחזרה עם אחיותיהן שנותרו בשטח הונגריה, הפעם תחת שליטה הבסבורגית. זהותן הגרמנית נשארה חזקה יותר בשנות השלטון הפולני. מתוך היישובים שנותרו בהונגריה רק ערי הכתר קרסמארק (קרז'מרוק) ולויצ'או (לבוצ'ה) שמרו על גרמניותן הודות למערכת חינוך מפותחת.
מתוך חוסר האמון שרחשו למונרכיה הקתולית השמרנית האוסטרית, הזדהו הציפסרים יותר ויותר עם המאבק של ההונגרים לעצמאות, ואפילו הסכימו עם קביעת השפה ההונגרית כשפה רשמית בממלכה.
העיר קזמארוק הסכימה לכך עוד בימי הקיסר יוזף השני והקיסר הגיב לכך בכעס וביטל את הפריבילגיות של העיר.
הציפסרים בסלובקיה > ירידה דמוגרפית והתבוללות במאה ה-19

במהלך המאה ה-19 התחוללה הגירה מוגברת של סלובקים מהסביבה אל תוך ערי הציפס. באותו זמן השפעת התרבות ההונגרית הביאה להונגריזציה של ציפסרים רבים, בעיקר מהשכבה העליונה.
תהליך ההונגריזציה  הואץ כמובן אחרי הנהגת הדואליזם האוסטרו-הונגרי, כשהתחזק המנהל העצמי ההונגרי.
בשנת 1872 בוטל המנהל העצמי של העדה הגרמנית.
מספר הציפסרים הגרמנים ירד מ-61,631 (35% מהאוכלוסייה) ב-1869 ל-38,424 (22%) בשנת 1910. ציפסרים רבים היגרו לארצות הברית שבה ארגוניהם הקהילתיים מצאו  פריחה מחודשת.
הציפסרים בסלובקיה > תחת השלטון הצ'כו-סלובקי בין מלחמות העולם

ב-22 באוקטובר 1918 הגרמנים הציפסרים מקז'מארוק הכריזו על נאמנותם לממלכת הונגריה, אבל כעבור יומיים סלובקיה הפכה לחלק מהרפובליקה הצ'כוסלובקית. בהתחלה היו הצעות שהסתברו כלא מציאותיות להקים ישות מדינית של עצמם -רפובליקת ציפס Republica Scepusia. ב 24 בינואר 1920 הוקמה בקזמארק מפלגת הציפסרים הגרמנים (Zipser Deutsche Partei) שיוצגה ב-1923 על ידי 10 נבחרים בפרלמנט בפראג.
בראשה עמד אנדור ניץ' שנבחר לפרלמנט הצ'כוסלובקי בין השנים 1935-1925 ברשימה מאוחדת גרמנית-הונגרית. בחודשים הראשונים של שנת 1920 הייתה אף הגירה מסוימת של ציפסרים להונגריה. בעיני חלק מהסלובקים המיעוט הציפסרי נחשבו כבן ברית של המיעוט הגדול ביותר של סלובקיה - ההונגרים, יתרה מזה - מעין "הונגרים דוברי גרמנית". אולם בתקופת הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה (1918–1939) עדת הציפסרים בסלובקיה קבעה קשרים הדוקים עם שאר בני המיעוט הגרמני הגדול של המדינה החדשה שכלל את הגרמנים ממוראביה ובוהמיה. ב-1929 הוקמה מפלגת הגרמנים הקרפטים. בהמשך, ההתלהבות הלאומנית שפרצה בעקבות כינון המשטר הנאצי (נציונל-סוציאליסטי) החדש של גרמניה, קמה ב-1933 המפלגה של הגרמנים הסודטים שהצליחה ב-1938 למשוך 92% מקולות הגרמנים בצ'כוסלובקיה. החל משנת 1935 המפלגה של הגרמנים הקרפטים התחברה למפלגה זו ברשימה משותפת לפרלמנט. אחרי הסכם מינכן וכיבוש צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה ב-1939 ב"רפובליקה הסלובקית הראשונה" המפלגה של הגרמנים הקרפטים הפכה ל"מפלגה הגרמנית" או ה"פולקסגרופה" של הגרמנים הקרפטים בראשותו של המהנדס פרנץ קרמזין. קרמזין התמנה למזכיר לעניינים גרמנים בממשלה של יוזף טיסו, המנהיג הפרו-נאצי של סלובקיה. הוא השתתף בפגישות המנהיגים הסלובקים והגרמנים בנושא "הפתרון" של "הבעיה היהודית" בסלובקיה.      
בעת הכיבוש הנאצי המיעוט הגרמני בסלובקיה ראה עצמו במעמד מועדף, עם בתי ספר "אוטונומיים" וכו'.
הציפסרים בסלובקיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

בין נובמבר 1944-ינואר 1945 עוד לפני הגעת הצבא הסובייטי רוב רובם של הציפסרים מסלובקיה התפנו למולדת ההיסטורית - גרמניה, ביוזמת השלטונות הגרמנים, ובמיוחד של אדלברט ואנהוף ומאמצים של הכנסייה האוונגלית הגרמנית. בתום המלחמה באביב 1945 כשליש מהפליטים הגרמנים חזרו לסלובקיה. אולם ב-2 באוגוסט 1945 הם איבדו את האזרחות הצ'כוסלובקית לפי צו 33 של אדווארד בנש ונשלחו לכמה "מחנות איסוף" (Sammellager) בשטח סלובקיה. בין השנים 1947-1946 כ 33,000 גרמנים גורשו מסלובקיה בהתאם להסכם פוטסדאם. הורשו להישאר 20,000 גרמנים בלבד בתנאי שיעברו תהליך של "רה-סלובקיזציה", יכריזו עצמם סלובקים וישנו את שמותיהם לשמות סלובקים או בעלי צליל סלובקי. בימינו נשאר מיעוט קטן של ציפסר-דויטשה רק בכפר מצנזייפן. בכל סלובקיה נותרו כ-5000 גרמנים קרפטים. אחד מהם הוא נשיא סלובקיה לשעבר, רודולף שוסטר.
הציפסרים בסלובקיה > הזהות הציפסרית בממלכה ההונגרית ובמרחב דובר הונגרית

במהלך השנים הזהות האתנית והתרבותית של הגרמנים הציפסרים כללה יסודות דתיים - שייכות לדת הנוצרית הלותרנית (אצל מרביתם, בעוד מיעוטם קתולים) ויסודות חברתיים כלכליים - שייכות למעמד בורגני עירוני, בניגוד לסטריאוטיפ של הסלובקים כעם כפרי של עובדי אדמה ואנשי צבא, ברובו רומי-קתולי ולהונגרים המקומיים המזוהים עם הממלכה השלטת ועם האצולה.  
תפקיד חשוב בהתהוות תרבות הציפסרים היה לבתי הדפוס שהוקמו בעריהם בתקופת הרפורמה הלותרנית. דוד פרהליך מקז'מארוק פרסם בשנת 1644 אחד הספרים הראשונים על הציפסרים ועל הסקסונים הטרנסילבנים.
מאוחר יותר זרם נציגי הרומנטיזם הגרמני והתנועות הפאן-גרמניות עוררו עניין סביב הקהילות הגרמניות המפוזרות מחוץ לגבולות גרמניה, כולל הציפסרים. בספרות ההונגרית הסטריאוטיפ של הציפסרים כמיעוט נערץ נאמן להונגריה ממאות שנים, הופיע למשל בספרו של מור יוקאי  "האשה הלבנה מלצ'ה" (לבוצ'ה) (A Löcsei fehér asszony). בדרך כלל התבוללות הציפסרים התחוללה בתוך המעמד הבורגני הבינוני-גבוה של החברה ההונגרית. הם השתלבו במספרים גדולים בקרב הצבא ועולם האקדמיה בהונגריה, רבים השתתפו במהפכת 1848 וכמה גנרלים מתוכם שילמו על כך בחייהם. לפעמים הם התייחסו בבוז מסוים לבני המיעוט הגרמני הנפוץ ביותר ברחבי הונגריה -השוואבים הקתולים, שחלק גדול מהם היו חקלאים, בעלי מלאכה ובעלי מעמד נמוך עד בינוני.
ברומניה

הציפסרים (ברומנית - ציפצר) החיים עדיין ברומניה הם בני גלים מאוחרים יותר שבאו מכוון סלובקיה מאזורים דוברי ניבים Oberdeutsch (אוֹבּרדויטש) של השפה הגרמנית.
ברומניה > מרמורש

הם יושבו בחבל מרמורש בהתאם לתוכנית התיישבות ביוזמת המינהל האימפריאלי האוסטרי החל משנת 1776.
המרכזים החשובים של הציפסרים במרמורש היו העיירה וישאו דה סוס (בגרמנית - אוברווישאו), בורשה וכו'. 
אבות הציפסרים באו מבאד אישל, גמונדן, אבנזה ומחבל ספיש או ציפס שבסלובקיה. בווישאו דה סוס התיישבו בשנים 1790-1788. בווישאו דה סוס דיברו שני ניבים גרמניים: "ציפסריש" וה"וישאו-דויטש" שמקורה בניב הבווארי "טאייטש" מקבוצת הניבים אוברדויטש (Oberdeutsch).
הציפסרים חיו בשכונתם, שנקראה "ציפצראי", בסמוך לשכונות ובתים של יהודים, רומנים ורותנים. לכן גם ניבם שאל מספר מילים מהשפות של הקבוצות האתניות השכנות, למשל "קרמזל" ממילה ביידיש "חרמזלך" (ביידיש - לביבות תפוחי אדמה), "באצ'י" מהונגרית בשביל "דוד", "גוגושאר" מרומנית בשביל "פלפלים אדומים גמבה" ו"דראניצן" בשביל רעפי גג - מרותנית. בשנות ה-2000 חיו עדיין בווישאו דה סוס כ-800 ציפסרים.
הציפסרים עסקו בראש ובראשונה בתעשיית היערות ועיבוד העץ. בעמק הוואסר הם שתלו אשוחית נורווגית, דאגו למשתלות, בכריתת יערות, בנו רפסודות ושילח אותן על פני המים עד לסיגט, וישאו דה סוס ובורשה, סללו דרכים ובנו גשרי עץ. בעבודות קלות יותר עזרו גם נשותיהם.
השם של ציפסר עבר במאה ה-18 גם למהגרים שהגיעו למרמורש מאוסטריה התחתונה - מהיישובים גמונדן, באד אישל, באד גויזרן ואבנזה. לכן התושבים שהתיישבו בעמק הוואסר (ואסרטאל), על גדות הנחל ואסר, דיברו ניב ייחודי, שונה מניב הסקסונים הטרנסילבנים וקרוב מאוד לניב מאוסטריה התחתונה.
במהלך המאה ה-19 הגרמנים ממרמורש, שכללו את הציפסרים ואת השוואבים של סאטמר עברו תהליך של הונגריזציה שהפחית את אלו המזוהים כגרמנים עד ל-10%.
ברומניה > בוקובינה

אחרי 1784 ובתחילת המאה ה-19 ההתיישבות הציפסרית עברה גם לדוכסות בוקובינה. אחד היישובים הראשונים והחשובים, שהוקם סביב למכרה בדרום בוקובינה עוד בסוף המאה ה-18 היה קרליבאבה, שבו עדיין חי מספר מצומצם של ציפסרים. אולם רוב הציפסרים הגיעו לבוקובינה קצת מאוחר יותר. בשנת 1805 ליישובים פוז'וריטה ופונדו מולדוביי, בגרמנית - לויזנטאל, בשנת 1808 לכפר פריסאקה דורנה, הקרוי בגרמנית אייזנאו, וב-1809 לכפרים דראגושה וואליה סטיניי על ידי פרומוסו. קהילות ציפסרים אחרות קמו בגורה פוטניי, תחת השם קרלסברג, בסולקה ובווייבודיאסה, (הקרויה פירסטנטאל). המתיישבים הציפסרים האחרונים הגיעו בשנת 1829.
בשנת 1937 היו בבוקובינה שבעה יישובים של ציפסרים עם 1,609 משפחות ו-6,542 תושבים. בנוסף חיו בחבל ארץ זה עוד 
3,000 ציפסרים ביישובים מעורבים. הסך הכל חיו איפוא בבוקבינה כ-9,500 ציפסרים, רובם בהרים שבדרום-מערב האזור. מחציתם היו פועלים שכירים ופועלי יום, 27% היו בעלי מלאכה שעסקו צדדית גם בחקלאות, 11% היו בעלי בתי חרושת וסוחרים, 10% היו פקידים, ורק 2% היו חקלאים.לרוב הציפסרים היה בית קטן עם גינה, כשאחדים מהם היו גם בעלי שדה של לא יותר מ-10 דונם ששימש את צורכי הבית. למעטים הייתה גם פרה שסיפקה למשפחה חלב, חמאה וגבינה. 
מבחינת השתייכות דתית, 62% מן הצפיסרים של בורוקבינה היו לותרנים, בעוד 32% היו רומים-קתולים.
בשנת 1940 בעקבות המשא ומתן בין גרמניה הנאצית ובין ברית המועצות, הוחלט על החזרה למולדת הגרמנית של הגרמנים מבוקובינה. למשל, ב-14–18 בנובמבר 1940 הציפסרים מפונדו מולודוביי נרשמו ברשימות ההחזרה למולדת בהתאם למו"ם עם רומניה. לפי תעודה זו היגרו אז לשטח הרייך 1,118 גרמנים ו 3 רומנים מנישואי תערובת. בתום המלחמה, רוב הציפסרים חזרו לכפר, אבל בהמשך לאור הנסיבות הסוציאל-פוליטיות של השכנת המשטר הקומוניסטי והשלכותיו, רובם חזרו לגרמניה.
נפוצות בקרב הציפסרים הן אגדות ומעשיות הניקראות "מֶרה" ו"קאסקה" (Mära und Kasska), שהועברו בעל-פה מדור לדור. חלק מהאגדות עוסקות ביצורים החיים ביער, כולל בני אדם שגדלו בין החיות.
כעת ברומניה, שארית קהילות הציפסרים מיוצגות יחד עם שאר הקבוצות של המיעוט האתני הגרמני, על ידי "הפורום הדמוקרטי של הגרמנים ברומניה" (Demokratisches Forum der Deutschen in Rumänien).
חקר תרבות הציפסרים

ב-מאה ה-19 פורסמו מחקרים חשובים על תרבות הגרמנים מציפס.
י. מלצר  (1836-1782) פרסם בשנת 1806 את ספר "הסקסונים הציפסרים ההונגרים כפי שהם באמת" (Der Ungarische Zipser Sachse in seiner wahren Gestalt). כ. גנרזיץ' וג.ק. רומי כתבו על שפת הציפסרים. מתיאש בל ויאנוש צ'אפלוביץ' ערכו מחקרים היסטוריים -סטטיסטיים על התושבים הגרמנים באזור ציפס ובטרנסילבניה.
חוקר מברטיסלבה בשם ק.י.שרֶאֶאר (1825–1900) כתב ספר על המיתולוגיה והמנהגים בפולקלור הגרמנים בהונגריה -
Beytrag zur deutschen Mythologie und Sittenkunde aus dem Volksleben der Deutschen in Ungarn, 1855
ובעקבותיו ב-1857 פורסם הספר "אתנוגרפיה" של צמיג עם התייחסות לגרמנים בהונגריה.
עם הסופרים ממוצא ציפסרי מרומניה נמנה גרהרד צ'רני, שהוריו היגרו במאה ה-19 מסלובקיה לשטח רומניה של היום. 
משורר וחוקר ידוע של הניב של הציפסרים היה  פרידריך לאם (פריגייש לאם) (1881–1955), יליד סלובקיה, שחי ופעל בהונגריה.
אישים

פאל הונפאלבי
רודולף שוסטר
לאיוש קושוט - מנהיג המהפכה ההונגרית ב-1848, היה בן לאם גרמניה ציפסרית, דוברת הונגרית
ראו גם

פדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה
לקריאה נוספת

Frigyes Lám, Das älteste Zipser Mundartgedicht, In: Zipser Heimat 1926/4
(השיר העתיק ביותר בניב הציפסרים) (בגרמנית)
Claus Stephani, Zipser Volkserzählungen aus der Maramuresch, der Südbukowina und dem Nösner Land, Editura Kriterion, București, 1981
(קלאוס סטפאני, סיפורי-עם ציפסריים ממרמורש, דרום בוקובינה וחבל נסאוד), הוצאת קריטריון, בוקרשט 1981 (בגרמנית)
Claus Stephani, Zipser Ssangl aus dem Wischauer Land und der Südbukowina, Edition Karpaten, Ravensburg, 1981
(קלאוס שטפאני - שירי עם ציפסרים מחבל וישאו ודרום בוקובינה, הוצאת קרפטן, ראפנסבורג, 1981) (בגרמנית)
Claus Stephani, Zipser Mära und Kasska, N.G. Elwert Verlag, Marburg, 1989
(קלאוס סטפאני, מרה וקאסקה הציפסרים, הוצאת אלוורט, מרבורג, 1989) (בגרמנית)
על מפגש של ציפסרים בווישאו דה סוס בשנת 2010
הערות שוליים

↑  J.Sokolowska
↑  Mag.Kath.Lexikon art. szepesi szászok ‏ 13 הערים שנמסרו היו:Béla, Durand, Felka, Igló, Leibic, Mateóc Ménhárd, Olaszi, Poprád, Ruszkinóc, Strázsa, Szombat, Váralja:
↑  B.Szelenyi p.21
↑  שטח קטן של 170 קמ"ר בין הנחלים ביאלקה ודונאייץ, על כעשרה כפריו, סופח לפולין. ראו יוסטינה סוקלובסקה.
↑  B.Szelenyi p.8
↑  שם
↑  שם
↑  p.11 שם
↑  p.24 שם
↑  Lavinia E. Gabor ע' 13
↑  על שפת הציפסרים במרמורש
↑  Lavinia E. Gabor, ע' 13
↑  W.Kiesul ע' 136
↑  W.Kosiul ע' 131
↑  שם
↑  שם
↑  שם
האזור ספיש על מפת אוסטרו-הונגריה ב-1890
האזור ספיש בסלובקיה של היום
ערי ציפס בשנת 1412
בית העירייה הישן והכנסייה הקתולית בלבוצ'ה (לויצ'או), המאות ה-14 וה-15
צ'ינדוגו

צ'ינדוגו (ביפנית: 珍道具) הוא ענף בעיצוב אמנותי, המתמקד בהמצאת כלים, שלכאורה פותרים בעיה טכנית, אך כאשר מנסים להשתמש בהם, מגלים כי השימוש הוא בלתי אפשרי. ההמצאה נועדה לספק פתרונות לבעיות שונות בחיי היום יום, תוך שיישום הפתרון המוצע יוצר בעיות חדשות ההופכות את המוצר לחסר תועלת או מגוחך.
דוגמאות

חולצה לגירוד גב: על מנת להתמודד עם הקושי לגרד בגב במקומות בהם היד אינה משגת, ויש בסביבה אדם אדיב שמוכן לעזור לכם, מה פשוט יותר מלהראות לו על גבי הדגם המוקטן של החולצה עליה מודפסת טבלת משבצות (כמו במשחק "צוללות") את הנקודה שבה הצורך לגרד קיים. מה שהופך את ההמצאה הזו ואת פתרון הבעיה לצ'ינדוגו, הוא שעל מנת שההמצאה תיושם כהלכה, יש צורך בהחלפת כל מלתחת הבגדים, כך שתופיע עליהם הטבלה עם המשבצות. כמו כן, אסור יהיה לאבד את הדגם המוקטן עם המשבצות ויש לקחתו לכל מקום.
מטען סוללות ללא AC: מטען המאפשר חיבור סוללה נטענת ל-12 סוללות רגילות ללא צורך בחיבור לחשמל הביתי. שימוש בסוללות רגילות כדי לטעון סוללת נטענת הוא ללא כל הגיון ולכן ההמצאה נחשבת כצ'ינדוגו.
מוט סלפי: הומצא על ידי קוואמי כבר בשנת 1983, והותאם למצלמת מינולטה. ההמצאה נכשלה לכן הוכרה כצ'ינדוגו.
קריטריונים

ההמצאה חייבת לעמוד בקריטריונים ברורים כדי להיות מוכרת כצ'ינדוגו. קריטריונים אלו גובשו במטרה למנוע הפיכת המושג לשם כללי להמצאות מוזרות.
הקריטריונים להם נדרש הצ'ינדוגו:
ההמצאה אינה ניתנת לשימוש מעשי (מסיבות שונות ומגוונות).
ההמצאה חייבת להיות קיימת פיזית (חייבת לעבור משלב הרעיון המופשט או הסקיצה).
בבסיס כל המצאה עומד רעיון אנרכיסטי של 'שחרור מכבלי התועלתנות' והיא מגלמת בתוכה חופש החשיבה, חופש פעולה ואת החירות לאתגר.
ההמצאה נועדה לשימוש יום יומי.
ההמצאה לא נועדה להשגת רווחים אלא חייבת להיות נגישה לכלל הציבור ואינה מיועדת למסחר ולמכירה.
ההמצאה יכולה, אך לא חייבת, לכלול בתוכה היבט הומוריסטי.
נושאים הנתפסים כ"טאבו", כדוגמת בדיחות אכזריות ואתניות, הומור וולגרי ופגיעה בערכים קדושים, לא יבואו לידי ביטוי בהמצאה.
ההמצאה לא יכולה לשמש כפרסומת או כתעמולה מכל סוג שהוא.
ההמצאה לא מקדמת שום אידיאל או דרך חיים ספציפיים.
אין לרשום את ההמצאה כפטנט או להכניסה להליכי רישוי כלשהם.
התפתחות הצ'ינדוגו

המושג צ'ינדוגו הומצא ביפן בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, על ידי קנג'י קוואמי (אנגלית: Kenji Kawakami יפנית: 川上 賢司) – ממציא, ועורך בכתב עת לענייני צרכנות ביתית.
בשנות ה-90 כתב קוואמי מאמר העוסק בצ'ינדוגו ובאידאולוגיה שהובילה ללידתו. בשנת 1991 קיבל הנושא פרסום ב-"Tokyo Journal" (ריבעון המפורסם ביפן בשפה האנגלית) על ידי דן פפיה, אשר אפשר את חשיפת המושג בקרב דוברי אנגלית מחוץ לגבולות יפן.
המושג זכה לפרסום נוסף עם יצירת מדור הפונה לקוראים בהזמנה לשלוח רעיונות משלהם למערכת העיתון.
בהמשך פורסמו 2 ספרים שהיו לרבי מכר (כ-250,000 עותקים נמכרו רק ביפן) המרכזים בתוכם רעיונות לצ'ינדוגו: "101 Unuseless Japanese Inventions: The Art of Chindogu" ו-"99 More Unuseless Japanese Inventions".
הפילוסופיה העומדת מאחורי הצ'ינדוגו

לפי תפיסת עולמו של קנג'י קוואמי הצ'ינדוגו העולם נוצר כתגובת נגד לצורך הגובר בתרבות המודרנית "לפשט" את הדברים. הוא מגלם אמירה מחאתית כנגד התועלתנות השולטת כיום בחברה, וכנגד תרבות הצריכה. הביקורת היא על עצם העובדה כי יש פחות עשייה לשם הרחבת האופקים, לשם האמנות או לשם רעיון כרעיון. עשייה שהיא ללא תלות ביכולת הוצאה אל הפועל התלויה באמות מידה כלכליות ויישומיות. כל זאת למרות ההיבט ההומוריסטי שיש ברעיון ובהמצאות השונות.
ראו גם

אבסורד
סאטירה
לקריאה נוספת

Kenji Kawakami, Dan Papia, 101 Unuseless Japanese Inventions: The Art of Chindogu
Kenji Kawakami, Dan Papia, 99 More Unuseless Japanese Inventions
הערות שוליים

↑  Venema, Vibeke (2015-04-19). "How the selfie stick was invented twice" (באנגלית בריטית). נבדק ב-2019-02-04.
קרחון אור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  71°36′00″S 162°52′00″E﻿ / ﻿71.6°S 162.86666667°E﻿ / -71.6; 162.86666667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אור(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אור
 
קרחון אור (באנגלית: Orr Glacier) הוא קרחון יובלי, המנקז קרקס קרחוני גדול המצוי בין הר מודי, והר ברנסטין ברכס לאנטרמן, בהרי באוורס, באזור חוף פנל (אזור חוף אנטארקטיקה שבין כף ויליאמס וכף אדייר), שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם מערבה, ונשפך אל קרחון רניק.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר, שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המצוק נקרא על שם תומאס ל. אור (Thomas L. Orr), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהיה סגן מפקד קצין הלוגיסטיקה, בצוות הפיקוד של כוח התמיכה הימי של ארצות הברית, במהלך מבצע דיפ פריז, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1968- 1969.
לקריאה נוספת

• Cornamusini, Gianluca; Talarico, Franco M.; Cirilli, Simonetta; Spina, Amalia; Olivetti, Valerio; Woo, Jusun, , Sedimentary Geology, Volume 358, p. 51-69. August 2017 DOI: 10.1016/j.sedgeo.2017.07.002
קרחון אושאנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 רכס הרים:  האי בראבנט 
 קואורדינטות:  64°05′30″S 62°28′00″W﻿ / ﻿64.091667°S 62.466667°W﻿ / -64.091667; -62.466667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון אושאנה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון אושאנה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אושאנה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אושאנה
 
קרחון אוֹשָאנֶה (באנגלית: Oshane Glacier; בבולגרית: ледник Ошане) הוא קרחון על האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3 קילומטרים ורוחבו 2.5 קילומטרים.
הקרחון ממוקם דרומית לקרחון דודלן, מערבית לקרחון ליסטר, וצפונית לקרחון ראליצה.
הקרחון מנקז את המורדות המערביים של פסגת קושינג שבהרי סטריבוג, וזורם לכיוון מערב; הקרחון נשפך אל מפרץ גויו.
היסטוריה > מיפוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שם הכפר אושאנה בצפון מערב בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
קירי (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  פשע דרמה מסתורין
 בימוי:  יורוס לין
 שחקנים:  שרה לנקשייר
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 חברת הפקה:  The Forge 
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 4
 רשת שידור בישראל:  Yes הטלוויזיה בלוויין
 פורמט (תמונה):  16:9 1080p
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  10 בינואר 2018 – 31 בינואר 2018
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קירי (באנגלית: Kiri) היא מיני-סדרת טלוויזיה דרמת פשע בריטית בכיכובה של שרה לנקשייר. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ 4 הבריטי מ-10 עד 31 בינואר 2018.
תקציר עלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בעיר בריסטול. הסיפור עוסק בחטיפתה של ילדה שחורה בת תשע, קירי אקינדל (פליסיה מוקאסה). קירי חיה במשפחת אומנה אצל ג'ים ואליס וורנר (סטיבן מקינטוש וליה ויליאמס) יחד עם בנם בן העשרה סיי (פין בנט). בני הזוג וורנר הם לבנים בני המעמד הבינוני שקיבלו את קירי בגיל ארבע, והם מתכוונים לאמץ אותה באופן רשמי. מרים גרייסון (לנקשייר) היא עובדת סוציאלית בגיל העמידה שמטפלת בקירי. הבוסית שלה היא ג'ולי ברנט (קלייר ראשברוק). מרים לוקחת את קירי פעם בחודש לביקור בביתם של סבא שלה, טובי אקינדל (לוסיאן מסאמטי) ואשתו השנייה, רושל. לראשונה היא משאירה את הילדה בבית הסב ללא פיקוח. אביה בן ה-28 של קירי נתניאל (פאאפה אסיידו) הוא אדם אלים, סוחר סמים ומורשע לשעבר. יש לו עבר של אלימות קשה והוא אינו מורשה ליצור קשר עם קירי.
תקציר עלילה > פרק 1

מרים מחליטה לאפשר לטובי ביקור של קירי ללא פיקוח. אחרי שמרים מביאה את קירי אל ביתו של טובי, קירי נעלמת. במהלך חיפוש של המשטרה מתגלה גופתה של קירי בבריסטול דאונס. נתניאל בורח מהמשטרה, שחושדת בו בחטיפה וברצח של הילדה. התקשורת מסקרת את המקרה בצורה בולטת, ואנשי התקשורת ניגשים אל מרים כשהם מגלים מה היה תפקידה בו. הממונים עליה חוקרים אותה ואחר כך היא מושעית מעבודתה. מפקחת בילוש מביאה את טובי לחדר המתים כדי לזהות את הגופה.
תקציר עלילה > פרק 2

טובי מחפש את נתניאל ומוצא אותו בבית בושת. נתניאל אומר לטובי שהוא לא הרג את קירי. טובי אומר לבני הזוג וורנר שהוא רוצה לארגן את הלוויה יחד איתם, ולקבור את הילדה בחצר הכנסייה בטקס נוצרי. הם מתנגדים לכך בשל היותם אתאיסטים. גם סיי הופך להיות חשוד. מרים אומרת לאנשי התקשורת שהיא עשתה את המעשה הנכון בנוגע לקירי.
תקציר עלילה > פרק 3

השוטרים עוצרים את נתניאל בביתו של טובי. אבל מתברר שאחרי שנתניאל חטף את קירי, השניים נפרדו. סיי משקר לגבי מקום הימצאו ביום החטיפה, והוריו חושדים בו שהוא הרג את קירי.
תקציר עלילה > פרק 4

נתניאל מואשם ברצח קירי. סיי מאשים את אביו ג'ים בהריגתה. ג'ים מכחיש כל קשר לכך, אבל לבסוף הוא נשבר, ומתוודה על כך שהיה עם קירי באותו היום - היא ברחה ממנו, נפלה וראשה נחבט באבן.
צוות השחקנים

פליסיה מוקאסה – קירי אקינדל, ילדה בת תשע שנעלמת בפרק הראשון
שרה לנקשייר – מרים גרייסון, עובדת סוציאלית המטפלת בקירי
לוסיאן מסאמטי – טובי אקינדל, סבא של קירי
אנדי אושו – רושל אקינדל, אשתו השנייה של טובי
פאאפה אדיידו – נתניאל אקינדל, אביה של קירי
וונמי מוסקו – מפקחת בילוש ונסה מרסר, קצינת משטרה העומדת בראש החקירה על היעלמותה של קירי
ליה ויליאמס – אליס וורנר, אם האומנה של קירי, ועתידה להיות אמה המאמצת
סטיבן מקינטוש – ג'ים וורנר, אב האומנה של קירי, ועתיד להיות אביה המאמץ
פין בנט – סיימון וורנר, בנם של אליס וג'ים
קלייר ראשברוק – ג'וליה ברנט, המנהלת של מרים
קאקה תאובולד – לוסי מקסוול, עובדת סוציאלית צעירה שמרים משמשת לה כמנטור
סו ג'ונסטון – סיליה גרייסון, אמה של מרים
קבלה

הסדרה התקבלה היטב בקרב מבקרי הטלוויזיה. עם זאת היא גררה ביקורת מצד עובדים סוציאליים, שטענו שהתוכנית מציגה את המקצוע באור שלילי, ואמרו שמפירי חוק לא כשירים כמו מרים לא היו נשארים זמן רב בעבודתם.
הערות שוליים

↑  "Meet the cast of Kiri". Radio Times. נבדק ב-26 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Social workers query abduction drama Kiri". BBC News. BBC. 11 בינואר 2018. נבדק ב-11 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
רגימנט הרגלים שלזוויג

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 שיוך:  כוחות ההגנה של דנמרק
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 2019 – הווה (5 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  הבריגדה השנייה
רגימנט הרגלים שלזוויג (בדנית: Slesvigske Fodregiment) הוא רגימנט חיל רגלים של הצבא המלכותי הדני. הרגימנט קיים מאז 1778, וב-2001 התאחד עם רגימנט המשמר של המלכה ליצירת רגימנט המשמר של הנסיך. ב-1 בינואר 2019 הוקם הרגימנט מחדש.
היסטוריה

הרגימנט הוקם ב-1778 ועד 1842 שימש כחיל מצב בשלזוויג. לאחר מכן שימש כחיל מצב בפרדריסיה. ב-1854 הועבר לקופנהגן וב-1923 הועבר להדרסלב. הרגימנט השתתף במלחמות הנפוליאוניות ולאחר מכן במלחמת שלזוויג הראשונה ומלחמת שלזוויג השנייה. ב-1991 הוא אוחד עם רגימנט המשמר פונן ורגימנט הרגלים היוטלנדי של המלך. ב-1997 הפך הרגימנט לרגימנט חיל רגלים ממוכן. ב-2001 אוחד הרגימנט יחד עם רגימנט המשמר של המלכה ליצירת רגימנט המשמר של הנסיך.
ב-1 בינואר 2019 הוקם הרגימנט מחדש והוא חלק מהבריגדה השנייה.
קאבארים

קַאבַּארִים (או קַאבַארִים) (ביוונית העתיקה: Kάβαροι; בלטינית: Covares; בהונגרית: Kabarok, Kavarok) הם שבטים (או קלאנים) כוזריים שהצטרפו במאה ה-9 למדיארים (Hét-Magyar - שבעת (השבטים) ההונגרים).
מקורות על השבטים

רוב המקורות עליהם מגיעים מכתב ידו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס "על ניהול אימפריה". כמו כן במאה ה-20 בטרנסילבניה התגלתה כתובת אלסושנטמיכאלי (או כתובת מיכאי ויטאזו) המכילה כתובת אותה פירש הארכאולוג גאבור וקוני. כמו כן, הקאבארים מוזכרים ב"רשימות זלצבורג". קיימת השערה כי אדם המכונה "קיבר", המוזכר במכתב קייב, קשור אולי לקאבארים.
היסטוריה

שלוש החמולות (אורש - orsh, יסלאר - yeslar, ברן - beren) התמרדו נגד שלטון ממלכת הכוזרים במחצית הראשונה של המאה ה-9, לפי חלק מן החוקרים, בעקבות הקמת השושלת השלטונית החדשה. בעקבות כישלון המרד הצטרפו לשבעת השבטים ההונגריים שחיו אז באזור לבדיה בין הנהרות דון ודנייפר והתלכדו תחת מנהיג אחד. המקור האטימולוגי של השם, קשור למילה טורקית שמשמעותה "מורדים/לא נכנעים" או למילה הונגרית שמשמעותה "לערבב".
יחד עם ההונגרים הם נדדו לאזור המוכר היום כהונגריה והסביבה ונהיו לחלק הפעיל ביותר של צבאם. ב"רשימות זלצבורג" מוזכר המצור שהטילו ב-881 על עיירת קולברג בפרברי וינה. ישנה סברה שרבים מהם התיישבו בשטח מנומורוט שנמצא כעת בשטחה של רומניה.
תחילה שמרו על השפה הכוזרית ושלטו גם בהונגרית ובהמשך נטמעו בין ההונגרים. חלק מהמילים ההונגריות ממקור טורקי מקושרות איתם כמו גם 4 טופונימים ועוד כ-20 הקשורים לכוזרים בכלל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb167207503 (data) 
צילום כתובת אלסושנטמיכאלי