פקודת הקומיסר
היסטוריה

תכנון מבצע ברברוסה החל ביוני 1940. בדצמבר 1940 החל היטלר ברמיזות לגנרלים בכירים על אופן ניהול המלחמה, וכך אמד את תגובתם לשיתוף פעולה עם האס אס ב"נטרול הבולשביקים", שיתוף פעולה שהתבטא בהנחיית הפיהרר 21 ב-18 בדצמבר 1940. הוורמאכט כבר היה פוליטי במידה מסוימת, לאחר שהשתתף בליל הסכינים הארוכות של ארנסט רהם ושותפיו ב-1934, פעולה נגד קומוניסטים בחבל הסודטים ב-1938, ופעולה נגד גולים פוליטיים צ'כים וגרמנים בצרפת ב-1940. ב-3 במרץ 1941 הסביר היטלר ליועציו הצבאיים הקרובים כיצד לנהל את מלחמת ההשמדה. באותו יום, הוראות המשלבות את דרישותיו עברו לענף L של הפיקוד העליון של הוורמאכט תחת סגן המפקד ולטר ורלימונט. אלה היו בסיס ל"קווים מנחים בתחומים מיוחדים להנחיה מס' 21 (תיק ברברוסה)" שדנו, בין היתר, ביחסי הצבא והאס אס במרחב המבצעים, הנובעים מה"צורך לנטרל מיד בולשביקים וקומיסרים מובילים".
הדיונים התקיימו ב-17 במרץ 1941, במהלך ועידת מצב, שבה נכחו ראש המטה הכללי של המפקדה העליונה של כוחות היבשה של הוורמאכט (OKH), פרנץ האלדר, גנרל אדוארד וגנר וראש המחלקה המבצעית של OKH אדולף הויזינגר. היטלר הכריז: "יש להשמיד את האינטליגנציה שהקים סטלין. האלימות האכזרית ביותר אמורה לחול באימפריה הרוסית הגדולה" (מצוטט מיומן המלחמה של האלדר, 17 במרץ).
ב-30 במרץ נאם היטלר בפני יותר מ-200 קצינים בכירים בקנצלריית הרייך. בין הנוכחים היה הלדר, שהקליט את נקודות המפתח של הנאום. היטלר טען כי המלחמה נגד ברית המועצות "לא יכולה להתנהל בצורה אבירית", משום שזו מלחמה של "אידאולוגיות והבדלי גזע". עוד הכריז כי יש "לחסל" את הקומיסרים ללא רחמים משום שהם "נושאי אידאולוגיות המנוגדות ישירות לנציונל-סוציאליזם". היטלר קבע את "השמדתם של הקומיסרים הבולשביקים והאינטליגנציה הקומוניסטית" ובכך הניח את היסודות לפקודת הקומיסרים, וכן דחה את הרעיון של משפט צבאי על עבירות שביצעו חיילים גרמנים והדגיש את האופי השונה של המלחמה במזרח מהמלחמה במערב.
היטלר היה מודע היטב לכך שהפקודה הזו אינה חוקית, אך באופן אישי פתר מראש כל חייל שהפר את החוק הבינלאומי בכך שאכף את הפקודה הזו. הוא אמר שאמנות האג משנת 1899 ו-1907 לא חלות מאחר שהסובייטים לא חתמו עליהן. ברית המועצות, כישות מובחנת מהאימפריה הרוסית, לא חתמה, למעשה, על אמנת ז'נבה משנת 1929. עם זאת, גרמניה עשתה זאת, והייתה מחויבת לסעיף 82, האומר ש"אם בזמן מלחמה אחד הלוחמים אינו צד לאמנה, הוראותיה יישארו בכל זאת בתוקף בין הנלחמים שהם צדדים לה."
פקודת הקומיסר:
הנחיות לטיפול בקומיסרים פוליטיים
במאבק נגד הבולשביזם, אין לסמוך על דבקותו של האויב בעקרונות האנושות או המשפט הבינלאומי. במיוחד ניתן לצפות שמי מאיתנו שנלקח בשבי יזכה ליחס של שנאה, אכזריות וחוסר אנושיות מצד קומיסרים פוליטיים מכל סוג.
על הכוחות להיות מודעים לכך:
1. בקרב זה, הרחמים או שיקולי המשפט הבינלאומי שקריים. הם מהווים סכנה לביטחוננו ולהרגעה המהירה של השטחים הנכבשים.
2. היוצרים של שיטות הלחימה הברבריות, האסיאתיות, הם הקומיסרים הפוליטיים. לכן יש לנקוט נגדם צעדים חמורים מיידיים וללא היסוס. לכן, כאשר הם נלכדים בקרב, יש לירות בהם בנשק חם כדבר שבשגרה.
ההוראות הבאות חלות גם על:
3. ... קומיסרים פוליטיים כסוכנים של חיילי האויב, הניתנים לזיהוי על ידי התג המיוחד שלהם - כוכב אדום עם פטיש זהב ומגל על השרוולים .... יש להפריד אותם מיד מהשבויים כבר בשדה הקרב. הדבר הכרחי, כדי למנוע מהם כל אפשרות להשפיע על החיילים השבויים. אין להכיר בקומיסרים אלה כחיילים; ההגנה המגיעה לשבויי מלחמה לפי החוק הבינלאומי אינה חלה עליהם. כשהם הופרדו, יש לחסל אותם.
4. קומיסרים פוליטיים שלא אשמים בשום פעולת אויב וגם לא חשודים בכך, צריכים להישאר ללא פגע לעת עתה. רק לאחר חדירה נוספת למדינה ניתן יהיה להחליט האם ניתן להשאיר את בעלי התפקידים הנותרים במקומם או למסרם לזונדרקומנדו. המטרה צריכה להיות שהאחרון יבצע את ההערכה.
בשאלה "אשם או לא אשם", ההתרשמות האישית מיחסו ומהופעתו של הנציב צריכה להיחשב יותר מעובדות המקרה שאולי לא ניתן יהיה להוכיחן.