stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלכת היופי של ירושלים (סדרת טלוויזיה)
צוות השחקנים והדמויות > דמויות משניות

| דמות | שחקן | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| רבקה "בקי" ארמוזה | בר צדקיהו | בת זקונתה של רוזה, שנולדה כתוצאה מאונס שעברה על ידי פורעים ערבים, ואחותן למחצה של לונה ורחליקה. |
| מורדוך לוי | קובי מאור | אדם נכלולי שנהיה לשותפו של גבריאל בבית החרושת לייצור חלווה, ובהמשך מצליח לכפות את שותפתו במעדנייה של משפחת ארמוזה. |
| יחיאל | דן מור | פעיל אצ"ל שאחראי לגיוסו של אפרים לאצ"ל. |
| צחי טולדנו | עומר דרור | פעיל אצ"ל, המשכנע את רחליקה להצטרף למחתרת ובהמשך מנצל אותה על מנת לחזר אחר לונה. |
| איתמר בן משה | תמיר גינזבורג | פעיל אצ"ל וארוסה של לונה, שמוצא להורג בתלייה על ידי האנגלים. |
| עיישה | לונא מנסור | רקדנית ונערת ליווי מלבנון, המנהלת רומן עם גבריאל. |
צוות השחקנים והדמויות > דמויות אורחות

| דמות | שחקן | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| רפאל ארמוזה | מוריס כהן | בעלה של מרקדה ואביו של גבריאל, שנפטר לאחר שגבריאל מודיע על כוונתו להינשא לרוחל. |
| אליהו "לייטו" | אורן יאדגר | עובד במעדניה של משפחת ארמוזה, שבהמשך פוטר על ידי מורדוך. |
| מצליח | אשוט גספריאן | עובד במעדניה של משפחת ארמוזה, שבהמשך פוטר על ידי מורדוך. |
| קלמן לייבוביץ' | שראל פיטרמן | מנהל גמ"ח הצדקה במאה שערים שנשא לאישה בשנית את רוח'ל. |
| פנחס בן ציון | אימרי ביטון | איש עסקים מאמריקה וחבר ילדותו של גבריאל. |
| ביל אוונס | תומר ברש | חייל אנגלי שנהרג בעקבות הפיגוע במועדון הקצינים. |
| מוסטפא | שהיר כבהא | מבצע שליחויות עבור משפחת ארמוזה |
| חליל | הישאם סלימאן | מנהל בית בושת בלבנון. |
| ג'יזל | ירדן תוסייה כהן | נזירה המלמדת בבית הספר הנוצרי. |
| נאווה בן משה | שירה אברבנאל | אחותו של איתמר ולקוחה בחנותו של זקס. |
| דרור | אוריה חייק | פעיל אצ"ל שמשתתף בפעולת תגמול במהלכה נרצח נאסר, אחיו של מוסטפא. |
| ד"ר סאבו | ערן איוניר | רופא ירושלמי המטפל בבני משפחת ארמוזה. |
|  | אורי הוכמן | מנהל הקיוסק, שעורך חוג לריקודים סלוניים. |
| מואיז | דניאל סבג | עובד בקיוסק המתאהב ברחליקה. |
| אדלה משיח | ליאת אקטע | שדכנית המשדכת ללונה את יהורם בן-שבת. |
|  | איצ'ו אביטל | פקיד מכס שמחרים סחורה מהדליקטס של ארמוזה. |
| יהורם בן-שבת | גל פופולר | בנו של קבלן עשיר המחזר אחר לונה. |
| חיים | גיל דסיאנו ביטון | איש לח"י. |
|  | גולן גרוס |  |
| מיכה | רודיה קוזלובסקי | איש לח"י. |
| ד"ר עלג'ם | יואב בר לב |  |
| דוד בצעירותו | יונתן בר-אור |  |
הפקה > פיתוח

לאחר שמכר מעל ל-300 אלף עותקים הוחלט לעבד את הרומן "מלכת היופי של ירושלים" למלודרמה יומית ב-yes. יוצרי הסדרה הם התסריטאים שלמה משיח, אסתר נמדר תמאם, הבמאי עודד דוידוף וההפקה של חברת ארצה הפקות.
סדרת הטלוויזיה היומית מבוססת על עלילת הרומן. הסדרה מגוללת את סיפורה של משפחת ארמוזה הירושלמית, משפחה ספניולית שהוטלה עליה קללה. הגברים להם תינשאנה בנות המשפחה לא יאהבו אותן. הסדרה תלווה שלושה דורות של בנות המשפחה, בתקופות שונות: החל מלפני הקמת המדינה ועד שנות ה-70. בסדרה יוצגו סיפוריהן האישיים והמשפחתיים של המשפחה. השפות המדוברות בסדרה: עברית, אנגלית, ערבית ולדינו.
כוריאוגרפיה לסצנות ריקודי בטן עבור סדרת בוצע על ידי אלינא פיצ'רסקי.
הפקה > צילומים

צילומי הסדרה החלו בקיץ 2020 בלוקיישנים שונים בעיר צפת, בין היתר במוזיאון פרנקל פרנל ובגלריית בית קסטל.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | סדרת דרמה ודרמה יומית | "מלכת היופי של ירושלים" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | שחקנית ראשית בסדרת דרמה ודרמה יומית | הילה סעדה | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | שחקן משנה בסדרת דרמה ודרמה יומית | איציק כהן | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | שחקנית משנה בסדרת דרמה ודרמה יומית | עירית קפלן | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | ניהול אמנותי | יואב סיני ונטי אנט בטיטו | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | עיצוב תלבושות | לירון כהן | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | איפור | הילה אלקיים | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | אפקטים ויזואליים ואיפור מיוחד | עמרי גרוסמן | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Watch The Beauty Queen of Jerusalem | Netflix Official Site, www.netflix.com (באנגלית)
↑  התפקיד של ישראל אוגלבו אחרי "הישרדות", באתר ynet, 15 ביוני 2020
↑  שגיא בן נון‏, רב המכר "מלכת היופי של ירושלים" יעובד למלודרמה יומית ב-yes, באתר וואלה, 11 ביולי 2019
↑  Andreas Wiseman, Andreas Wiseman, ‘Fauda’ & ‘Shtisel’ Outfit Yes Studios Underway On Biggest Production To Date, Family Saga ‘The Beauty Queen Of Jerusalem’, Deadline, ‏2020-08-12 (באנגלית)
↑  Stuti Gokhale, Where Was The Beauty Queen of Jerusalem Filmed?, The Cinemaholic, ‏2022-07-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  תכניית גמר פרסי הטלוויזיה 2023.pdf
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2020: תאג"ד | פרס האקדמיה לטלוויזיה לדרמה יומית  2021: מלכת היופי של ירושלים | הבא: (פרס בוטל) |
נתן קוז'ן

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1895 פלוצק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1941 (בגיל 45 בערך) וילנה, ברה"מ 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות, ורשה 
 
נתן קוֹזֶ'ן (בפולנית: Natan Korzeń‏; 1895 – 1941) היה צייר יהודי-פולני המזוהה עם ורשה, פלוצק וקז'ימייז' דולני. הוא יצר נופים, דיוקנאות וסצנות ז'אנריות. קורבן השואה.
קורות חייו

קוז'ן למד באקדמיה לאמנויות יפות בוורשה בהשגחתם של פרופ' תדיאוש פרושקובסקי וסטניסלב לנץ. הוא התיישב בוורשה, שם היה לו סטודיו ברחוב ביאלנסקה. בעקבות תדיאוש פרושקובסקי, לעיתים קרובות שהה בקז'ימייז' דולני, שם גם היה לו סטודיו ולנופי המקום הקדיש כמה מיצירותיו. הוא שמר על קשר עם עיר הולדתו פלוצק. הוא היה מעורב באירועים ציבוריים בעיר, וביוזמתו הוקמה ועדת יובל לרגל חגיגות 700 שנה להתיישבות היהודית בפלוצק. הוא השתייך למועדון האמנותי פלוקצ'ן.
ציוריו הוצגו, בין היתר במקומות הבאים: ורשה, קרקוב, לודז', פלוצק, לבוב וקז'ימייז דולני. תערוכות בודדות של עבודותיו נערכו בסלון גרלינסקי בוורשה (1931–1936) ובאגודה היהודית לקידום אמנויות יפות.
לאחר 1 בספטמבר 1939 הוא נסע לווילנה. שם הוא הצטרף לחיי התרבות. הוא היה מעצב תפאורה בתיאטרון היהודי.
עם הכיבוש הנאצי הוא נכלא בגטו וילנה. בשנת 1941 הוא נרצח בפונאר.
חלק מיצירותיו נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2018 נכלל ציורו Kazimierzanka מ־1931 באוסף מוזיאון פולין להיסטוריה של יהודי פולין.
הערות שוליים

↑  Z Płocka na salony artystyczne, www.rp.pl (בפולנית)
↑  Natan KORZEŃ - Altius, www.altius.com.pl
↑  Kazimierzanka by Natan Korzeń arrived in Warsaw all the way from Canada | Muzeum Historii Żydów Polskich POLIN w Warszawie, www.polin.pl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810653134305606  VIAF: 75149233574676512527   WorldCat (עם VIAF): 75149233574676512527
ארווין אלסטר

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1887 קורשיב, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 באפריל 1977 (בגיל 89) גדנסק, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  Srebrzysko Cemetery 
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
ארווין אלסטר (באנגלית: Erwin Elster ‏; 8 במאי 1887 – 16 באפריל 1977) היה צייר ומורה, מייסד שותף של חברת האמנים והמעצבים "Świt". הוא צייר בצבעי שמן, בצבעי מים ובדיו, נושאים שונים. הוא צייר סצנות ז'אנריות, עירום, דיוקנאות, טבע דומם ונופים. לסזאן הייתה השפעה רבה על עיצוב גישתו האמנותית.
קורות חיים

בשנים 1907–1912 למד באקדמיה לאמנויות בקרקוב בהשגחתם של וויצ'ך וייס, יוזף אוניז'יסקי, יוליאן פלאט ויוזף פאנקייביץ'. הוא סיים את לימודי הציור, והוענקה לו מדליית כסף ושתי מדליות ארד, ומלגות לאיטליה וצרפת. במשך שנה (1912 - 1913) שיפר את כישוריו בפריז באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר. לאחר שחזר לקרקוב בשנת 1913, החל את הקריירה האמנותית שלו, והתחיל ללמוד במקביל. מאז הוא שילב את שתי האהבות הללו זו עם זו, ויצר ולימד למעלה מ-60 שנה.
האמן בילה את תקופת מלחמת העולם הראשונה בביסטרה ליד ביילסקו, שם היה בהשגחתו האמנותית של יוליאן פלאט, שהתגורר בסמוך.
בשנים 1919–1954 הוא חי, ועבד בפוזנן. הוא לימד ציור ורישום בבית הספר הממלכתי לאמנות דקורטיבית (משנת 1922) ובבית הספר הממלכתי לבנייה. הוא היה פעיל גם בסביבה האמנותית המקומית, ויצר בשנת 1921 את חברת האמנים והמעצבים "Świt", איתה הציג עד 1927.
תערוכות חבר האמנים והמעצבים סוויט התאפיינו ברמה אמנותית גבוהה וגייסו את אנשי אמנות צעירים. בשנות העשרים השתתף גם בתערוכות של הפורמיסטים ו"אגודת שטוקה" בקרקוב. משנת 1928 הוא היה קשור לפוזנן.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא ייסד את מבני האיגוד המקצועי של אמנים ומעצבים פולנים בפוזנן, הוא המשיך גם בעבודה פדגוגית באוניברסיטאות בפוזנן. כפרופסור בבית הספר הגבוה לאמנויות וכראש המחלקה לרישום בפקולטה להנדסה אזרחית בבית הספר להנדסה. בתקופת הריאליזם הסוציאליסטי התמקד האמן בעבודה דידקטית.
בשנת 1954 עבר לגדנסק, שם הפך למרצה במחלקה לציור, פיסול ורישום בפקולטה לארכיטקטורה של אוניברסיטת טכנולוגיה בגדנסק. בשנת 1957 הוענק לו צלב האבירים של מסדר פולוניה רסטיטוטה. הוא פרש רשמית כפרופסור חבר בשנת 1960, אך המשיך לעבוד באוניברסיטה ושמר שם סטודיו לציור. לרגל יום הולדת 80 ו-65 שנה ליצירתיות אמנותית, בשנת 1967 הוענק לו פרס שר התרבות והאמנות.
הוא נפטר בגדנסק ב־16 באפריל 1977.
יצירה

ארווין אלסטר צייר בשמן, בצבעי מים ובדיו, תוך שהוא מטפל בנושאים שונים. הוא צייר סצנות ז'אנריות, עירום, דיוקנאות, טבע דומם ונופים. למושגיו האסתטיים של סזאן הייתה השפעה רבה על עיצוב גישתו האמנותית. עם השנים התפתחה האמנות שלו ושינתה את פניה, במיוחד בשנים הראשונות של עבודתו.
הצלחותיו האמנותיות הגדולות ביותר היו בשנות העשרים של המאה העשרים. הוא חיפש את הרעיון היצירתי שלו, תוך שימוש בהישגים של דמות מתונה של קוביזם.
הוא נודע כיוצר קומפוזיציות שמן אקספרסיביות ודינמיות בעלות צורות גאומטריות פשוטות וצבעים רוויים.
על מפעל חיים הוענקה לו מדליית כסף בתערוכת האמנות של התערוכה הלאומית האוניברסלית בפוזנן בשנת 1929. באותה תקופה הציג ציורים עם כותרות כמו: נשים, עובדות מפעל, סוחר, עיר, בגן, דיוקן אם, חלון, עץ תפוח פורח. הוא גם עשה את הקומפוזיציות: חתול בחלון, פלוריסט, בלוניסט, קרוסלה, קונצרט, טבע דומם וציורי אדריכלות רבים בטכניקת צבעי מים.
מסוף שנות העשרים, ציוריו של אלסטר התאפיינו בפלטה צבעים משופרת, המתאימה למגמת הקולוריזם שהתעוררה בפולין באותה תקופה.
במהלך שהותו בצרפת בשנת 1925, הוא עשה כמה עשרות נופי צבעי מים עם מוטיבים אדריכליים, והראה בהם מבנים פשוטים וגאומטריים מאוד. נופים צרפתיים הפכו לנקודת המוצא לציורים הבאים, שהיו אנדרטאות של אדריכלות פולנית, נוף פרברי, תצפיות על ערים וסמטאותיהם.
מאוחר יותר, לאחר שהגיע לגדנסק, העיר העתיקה בגדנסק הפכה למוטיב שכיח של ציורים. לאחר המלחמה הוא חזר גם לציור שמן ויצר קומפוזיציות חדשות.
למרות העובדה שבמשך שנים רבות הציג את עבודותיו בגלריות המפורסמות ביותר באותה תקופה בפולין ומחוצה לה, ועבודותיו נדונו על ידי מבקרים מעצבי דעה, תערוכת היחיד הראשונה של יצירתו התקיימה רק בשנת 2010 בגדנסק.
הוא נקבר בבית העלמין בסרברז'יסקו בגדנסק.
הערות שוליים

↑  Artykuły - Plastyka - Malarstwo Erwina Elstera. - Artyści, Kultura, Sztuka - Artysta.pl, m.artysta.pl
↑  "Świt Information", audiovis.nac.gov.pl
↑  ELSTER ERWIN – Encyklopedia Gdańska, www.gedanopedia.pl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810673537105606  GND: 144058219  ISNI: 0000 0001 1894 6310  LCCN: no2011133636  VIAF: 170035098   WorldCat (עם VIAF): 170035098 
ארווין אליסטר, שייטים
ארווין אלסטיר, סנט טרופז
סטניסלב חלבובסקי

| --- | --- |

 לידה:  1835 Pokutyntsi, אוקראינה 
 פטירה:  1884 (בגיל 49 בערך) Kowanówko, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות ראקוביצקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות  בית הספר לאמנות באודסה על שם גרקוב 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 הושפע על ידי:  ז'אן-לאון ז'רום 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1859) 
 
סטניסלב חלבובסקי (בפולנית: Stanisław Chlebowski‏; 1835 – 1884) היה צייר פולני בעל קשרים רוסיים וטורקים. הוא היה מומחה בעל שם בנושאים מזרחיים.
ביוגרפיה

חלבובסקי נולד באושיצקי אויזד שבמחוז פודוליה של האימפריה הרוסית, ולמד רישום בבית הספר לאמנות בגרקוב אודסה. בין השנים 1853–1859 למד באקדמיה לאמנויות יפות בסנט פטרסבורג, ולאחר מכן במלגה במשך שש שנים בפריז כתלמידו של הצייר המזרחי הצרפתי ז'אן ליאון ז'רום.
חלובובסקי נסע לספרד, איטליה, גרמניה ובלגיה.
הצלחתו הראשונה הייתה למכור את ציורו "ז'אן ד'ארק בכלא אמיין" לנפוליאון השלישי בצרפת.
בשנים 1864–1876 היה חלבובסקי הצייר הראשי בשירותו של הסולטאן עבדולעזיז והתמקם בקונסטנטינופול. חלבובסקי הפך לצייר פופולרי באימפריה העות'מאנית. במהלך שירותיו הוא השיג אישור להביא עמו אייקון גדול של "אם האלוהים המראה את דרכנו" שחולץ ממנזר הודגון בשנת 1453. הוא נתקל בו באחת מחנויות העתיקות בקונסטנטינופול, שלא נגע בה אף משמר מטורקיה. אישור זה מאומת במכתב מאת השגרירות הפולנית מתאריך 27 ביוני 1938.
בשנת 1876 עבר לפריז. בשנת 1881 חזר לצמיתות לקרקוב.
נושאי ציורי צבעי המים וציורי השמן שלו הם מגוונים. הוא צייר קרבות היסטוריים הקשורים להיסטוריה של טורקיה והאימפריה העות'מאנית, סצנות ז'אנריות מזרחיות, נופים ודיוקנאות של סולטנים עות'מאניים.
הוא נפטר ליד פוזן, ברונדהאוזן בגיל 49.
חלבובסקי התגורר זמן רב בארצות אחרות וכתוצאה מכך ציוריו היו נדירים מאוד בפולין.
המוזיאון הלאומי בקרקוב מציג כמה מיצירותיו המזרחיות החשובות.
גלריה

נגן בקוסטנטינופול
שחקני שח בקהיר
הסולטן בבית הכלא
תמונת קרב ורנה
מות המלך ולדיסלב השני בקרב ורנה
נרגילה טורקית
ז'אן דארק בכלא
שוק בטורקיה
הערות שוליים

1 2  Ezra Mendelsohn, Painting a People: Maurycy Gottlieb and Jewish Art, UPNE, 2002, ISBN 978-1-58465-179-6. (באנגלית)
↑  Jasia, :: C R E A T I V E G E N E ::: Polish Art Collections in Michigan, Part 2 of 3, ‏2006-08-04
↑  Stanisław Chlebowski, artyzm.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810690235905606  BnF: cb14971631w (data)  GND: 1058119354  ISNI: 0000 0000 6660 9880  LCCN: no2003105931  RKD: 16703  SNAC: w6t76bc1  ULAN: 500018487  VIAF: 22413489   WorldCat (עם VIAF): 22413489
סטניסלב גרוכולסקי

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1858 האימפריה האוסטרית ז'וליניה, גליציה 
 פטירה:  26 בפברואר 1932 (בגיל 73) ארצות הברית באפלו, ניו יורק 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  ולדיסלב לושקביץ', יאן מטייקו 
 
סטניסלב גרוכולסקי (בפולנית: Stanisław Grocholski‏;  6 ביוני 1865 – 26 בפברואר 1932) היה צייר פולני, פעיל בפולין, גרמניה ובארצות הברית.
ביוגרפיה

בשנים 1877 עד 1880 הוא למד שיעורים אצל ולדיסלב לושקביץ' באקדמיה לאמנויות יפות של יאן מטייקו בקרקוב. מאוחר יותר, עם קרל ורצינגר בווינה, עם ליאון בונאט בפריז, ועם אלכסנדר פון וגנר באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. הוא חי במינכן עשרים שנה. עד שנת 1901 התגורר בניו-פאסינג ליד מינכן, ולאחר מכן עבר לארצות הברית למילווקי.
בשנת 1886 הציג סטניסלב גרוכולסקי את פנים הכנסייה בווינה.
עבודתו הבולטת הראשונה הייתה ייבוש פשתן בשנת 1889, שהוצג במינכן. במינכן מכר את ציוריו לאספנים פרטיים והציג כמה מיצירותיו הבולטות במוזיאונים ובתערוכות. משם שלח את יצירות האמנות שלו לתערוכות לוורשה, קרקוב ולבוב .
הוא התגורר עם אשתו איזבלה פאבלובסקה בוילה בניו-פאסינג בפאתי מינכן, והפך את ביתו למושבה לאמנים פולנים.
בשנת 1891 הקים בית ספר משלו לציור; שם למדו בין היתר: גוסטב גוזדצקי, קרול קובלסקי-וירוש, הנריק שצ'לינסקי, סוטר מלכובסקי ג'אקסה ויוזף גלנצובסקי.
הוא צייר דיוקנאות, אמנות ז'אנרית (במיוחד פולקלור עממי ופולקלור יהודי), וכן אמנות דתית לכנסיות בפולין.
בין השנים 1880 עד 1900 הציג את ציוריו ב"גלספלאסט" במינכן. הוא עבד גם עם כתבי העת "Gardenlaube" ו- "Moderne", שם הציג חיתוכי עץ על סמך יצירות האמנות שלו. בפולין, רפרודוקציה של עבודות האמן הוצבה בכתבי העת "קלוסי" ו"טיגודניק אילוסטרובני".
הוא צייר את סצנות הפנים של בתים עממיים, העביר את חיי היומיום של האנשים, תפס את החגיגות, הפינוק, המחלות והקטטות.
גלריה

אישה בווארית
מות היתום
יהודי מתפלל
אישה עם לילי
דיוקן אישה
הערות שוליים

↑  Stanisław Grocholski, artyzm.com
↑  "Biography"
↑  iMNK - Stanisław Grocholski, Death of an Orphan - informations, www.imnk.pl
↑  Galeria Malarstwa i Rzeźby XIX w Sukiennicach | Stanisław Grocholski - Biuro Przewodników po Krakowie 'Sowa', przewodnicypokrakowie.pl
↑  "Stanisław Grocholski"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1078422230  ISNI: 0000 0000 6985 2317  RKD: 124523  ULAN: 500110650  VIAF: 96511120   WorldCat (עם VIAF): 96511120
אלכסנדר לסר

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1814 ורשה, דוכסות ורשה 
 פטירה:  13 במרץ 1884 (בגיל 69) קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורשה  אקדמיית דרזדן לאמנות יפה  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תקופת הפעילות:  1829–1884 (כ־55 שנים) 
 הושפע על ידי:  Antoni Brodowski 
 יצירות ידועות:  Portraits of Polish kings 
 
אלכסנדר לסר (בפולנית: Aleksander Lesser‏; 13 במאי 1814 – 13 במרץ 1884) היה צייר, מאייר, מבקר אמנות וחוקר חובב עתיקות יהודי-פולני.
קורות חייו

אלכסנדר לסר נולד בוורשה בשנת 1814 ללוי לסר (1791–1870), סוחר ובנקאי מפורסם, ורוזה לונשטיין (1790–1840). לימודיו הרשמיים של לסר בציור החלו בליסאום בוורשה בהנהלת אלכסנדר קוקולר לפני שהמשיך בפקולטה לאמנויות באוניברסיטה המלכותית בוורשה בשנים 1830–1831 בהנהלת אנטוני ברודובסקי, הצייר הרומנטי הפולני.
אוניברסיטה זו נסגרה על ידי השלטונות הרוסיים האימפריאליים לאחר המרד הפולני בשנת 1831.
לכן בין השנים 1832–1835 המשיך לסר את לימודיו באקדמיה לאמנויות בדרזדן, שם למד אצל מוריץ רטש וקרל כריסטיאן פוגל פון פוגלשטיין. בין השנים 1836–1846 למד לסר במינכן אצל פטר קורנליוס, היינריך הס ויוליוס שנור פון קרולספלד. אנשים אלה היו נציגים בולטים של הרומנטיקה הגרמנית שקראו לעצמם תנועת הנצרתיים.
קריירה

לסר חזר לוורשה בשנת 1846, שם זכה לשבחים רבים על התייחסותו לנושאים היסטוריים ודתיים (בעיקר נוצרים), וכן על דיוקנאותיו וסצנות הז'אנר שלו. רבים מציוריו, כולל "ההגנה על טרמבובלה" 1840, פורשו על ידי המבקרים והציבור כאלגוריות על המאבק הפולני לעצמאות.
לסר החל לתת מקום חשוב יותר לנושאים היהודיים ביצירתו בשנות ה-60 של המאה ה-19, ובכך הפך לאחד האמנים הראשונים שצייר סצנות מההיסטוריה היהודית המודרנית של פולין. בנוסף, לסר החל לצייר ולשרטט סצנות מההיסטוריה היהודית הפולנית בעידודו של יואכים ללוול, היסטוריון ותומך בעצמאות פולין שחי בגלות.
בשנת 1860 היה לסר מייסד שותף של החברה לעידוד האמנויות היפות, ארגון שמטרתו לקדם אמנות בין האמנים והחברה הרחבה (הארגון פועל גם בהווה). לסר היה חבר בוועד הפועל של ארגון זה בין השנים 1864–1883, והוא כיהן בוועדה לתולדות האמנות באקדמיה לאמנויות ומדעים בקרקוב החל משנת 1878.
לסר נפטר בשנת 1884 בגיל 69.
עבודותיו ממוקמות בעיקר במוזיאון הלאומי בוורשה (יותר מ־436 פריטים), במוזיאון הלאומי בקרקוב ובאוספים בפוזנן ולבוב.
הערות שוליים

↑  YIVO | Lesser, Aleksander, yivoencyclopedia.org
↑  Stanisław Ziemiański, Powszechna Encyklopedia Filozofii, Forum Philosophicum 10, 2005, עמ' 257–258 doi: 10.5840/forphil20051034
↑  Aleksander Lesser - People - Virtual Shtetl Mobile, web.archive.org, ‏2015-09-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810654024305606  GND: 116949430  ISNI: 0000 0001 1050 0250  RKD: 49597  ULAN: 500068888  VIAF: 30300633   WorldCat (עם VIAF): 30300633
הנריק פילאטי

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1832 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 באפריל 1894 (בגיל 62) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  School of Fine Arts in Warsaw 
 
הנריק פילאטי (בפולנית: Henryk Pillati‏;  19 בינואר 1832 – 16 באפריל 1894) היה מאייר, קריקטוריסט וצייר היסטוריה פולני, בסגנון קלאסי.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה אמידה. בשנת 1845, בגיל שלוש עשרה, הוא נכנס לבית הספר לאמנויות יפות בוורשה. שלוש שנים לאחר מכן, שני הוריו נפטרו במהלך מגפת כולרה. זה אילץ אותו לעזוב את בית הספר ולמצוא עבודה כדי לתמוך באחיו הצעירים ששרדו.
הוא הצליח להשיג כסף על ידי מכירת ציורים קטנים של סצנות ז'אנר ופרקים ממלחמות פולין-שוודיה. בין השנים 1852–1853 הוא יצר סדרת בדים גדולים המיועדים לקישוט ספינות קיטור שבבעלות הרוזן אנדז'יי ארטור זמויסקי, על נהר הוויסלה. מאוחר יותר הוחרמו האוניות על ידי הרוסים במהלך מרד ינואר.
הוא קיבל מלגות פרטיות שאיפשרו לו לבלות שנה בלימודים באקול דה ביו-ארטס בפריז.
ארבע שנים לאחר מכן המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, ואז שהה זמן מה ברומא.
לאחר 1860, אף שהמשיך לצייר סצנות היסטוריות, עסק בעיקר בציור איורים לספרים (בעיקר עבודות של אדם מיצקביץ' ויוזף איגנצי קרשבסקי) וכמה כתבי עת בורשה, כולל טיגודניק אילוסטרובני, קלוסי, Wędrowiec וביאסיאדה ליטראקה.
בשנת 1879 הוא עבר לסנט פטרסבורג לעבוד בהוצאה לאור, אך האלכוהוליזם הגובר שלו הרס את מצבו הבריאותי עד כדי כך שאחיו הצעיר קסווארי, שהיה גם צייר, היה צריך להביא אותו הביתה.
שנותיו האחרונות חי במעון אגודת הצדקה בוורשה.
מורשת

מאוחר יותר זכו חייו לטיפול בדיוני ברומן מלריה מאת ויקטור גומוליצקי.
הערות שוליים

↑  Henryk Pillati - zycie, www.pinakoteka.zascianek.pl
↑  Brief biography (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500811405171  PLWABN: 9810631719205606  GND: 1047574128  ISNI: 0000 0001 1318 8944  VIAF: 165220220   WorldCat (עם VIAF): 165220220
ז'יגמונד פורייס (רופא, 1846–1918)

| --- | --- |

 לידה:  1846 סנטש, הונגריה 
 פטירה:  27 בינואר 1918 (בגיל 72 בערך) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי האז'ונגארד בקלוז' 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא 
 
ז'יגמונד פורייס (בהונגרית: Purjesz Zsigmond; סנטש, 1846 - בודפשט, 27 בינואר 1918) היה פרופסור באוניברסיטה, רופא פנימאי, מחבר ספרי לימוד באוניברסיטה, מנהל מרפאת לרפואה פנימית בקלוז'-נאפוקה, יהודי-הונגרי ואחד מהחברים המוכשרים והמפורסמים ביותר של משפחת פורייס הענפה מהעיר סנטש. הוא בן דודו של ז'יגמונד פורייס (רופא, 1896-1845). אחיו הצעיר היה איגנץ פורייס.
ביוגרפיה

ז'יגמונד פורייס נולד במשפחה יהודית כבנם של יאנוש פורייס וינקה הופר. לאחר לימודיו בבית בגימנסיה של בסנטש ובאוניברסיטה בבודפשט, בילה תחילה שנה בקלוז'-נאפוקה (1871/1872) כעוזר פרופסור לרפואה פנימית במכון לרפואה פימימית ולכירורגיה, ולאחר מכן בשנת 1880 זכה במכרז במחלקה לרפואה פנימית באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה. המרצה המוכשר, שהשכיל לפעול על פי חשיבה לוגית, עם יכולת אבחון יוצאת דופן, הרופא המצוין שהציב את אהבת האדם בראש מעייניו, הפך במהרה למורה מכובד לרפואה שממנו למדו הצעירים את עבודת הריפוי בפועל. שמו נקשר בכתיבת ספרי הלימוד הראשונים לרפואה פנימית בממלכת הונגריה ("שיטות בדיקה לקביעת האבחנה. בודפשט, 1874), "מדריך לפתולוגיה ורפואה מיוחדים". בודפשט, 1874, "ספר לימוד לרפואה פנימית". בודפשט, 1885. II. מהדורה 1889, III. מהדורה 1894). עבודתו המדעית של כחצי מאה מאמרים איננה משמעותית במיוחד. בשנת 1893 הוא היה הממונה על הכולרה של קלוז'-נאפוקה, ואחר-כך בשנים 1897–1899 הקליניקה החדשה לרפואה פנימית בקלוז'-נאפוקה תוכננה ונבנתה בהנחייתו. בטקס הפתיחה הוא סיכם את דעותיו בהרצאה בנושא "הוראה קלינית למטרת לאבחון" ( Medical Weekly, 1899 / 50-51). בן אחיו בלה פורייס הגם הוא סיים רפואה באוניברסיטת זמלווייס בבודפשט בשנת 1907 התחיל להתמחות אצלו משנת 1908.
ב־22 ביוני 1880 התחתן סנטש עם פאולה קניג, בתם של שימון קניג ומריה רייכלינגר.
בשנת 1905, לרגל יום השנה של חצי יובל לעבודתו בהוראה, ערכו עמיתיו ותלמידיו ספר זיכרון ובו 45 מאמרים. הוא פרש לגמלאות במלוא עוזו בשנת 1911 ועבר לבודפשט. אז הוענק לו תואר אצולה הונגרית (לאחר קבלת מסדר כתר הברזל דרגה 3 (1894), אזרחות הכבוד של קלוז'-נאפוקה, ותואר יועץ חצר המלוכה (1901). בעקבות השתדלות יורשו במחלקתו, פרופסור מיקלוש ינצ'ו, ב־27 במאי 1912 הסירו את הלוט מפסל חזה שלו מארד בחצר בית החולים. הדקאן באלאז' קניירש שיבח את הקריירה המהוללת של פורייס שהקים קרן של עשרת אלפים כתרים לתמיכה בסטודנטים עניים לרפואה.
לאחר מותו ב־27 בינואר 1918 הועבר לקלוז'-נאפוקה בהתאם לצוואתו והובא למנוחות מבואת ספריית האוניברסיטה ב-30 בינואר 1918. מטעם האוניברסיטה נפרד ממנו קארוי לכנר, הדקאן, ומטעם העירייה לאסלו אסטרהאזי, סגן ראש העיר.
הנצחת ז'יגמונד פורייס

הרופאים ההונגרים שעבדו בטרנסילבניה היו כולם סטודנטים לשעבר של פורייס בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20, למעט יוצאים מן הכלל. הם המשיכו את מורשתו של ז'יגמונד פורייס במחלקה לרפואה.
בנו של ז'יגמונד פורייס, בלה פורייס (קלוז'-נאפוקה, 14 בנובמבר 1889 - גיולה, 28 במרץ 1951) הפך לרופא הראשי בבית חולים בגיולה. אשתו של בלה הייתה שרולטה וילמה יאסאי, אותה נשא לאישה ב-19 במרץ 1929 בבודפשט. בתו, אולגה (1881-1944) נשארה בבית המשפחה במונושטור. ב-11 באוקטובר 1944 פרצו אנשים (שעד היום לא זוהו, אך יש להניח שהיו מחוגי הפשיסטים ההונגרים אנשי מפלגת צלב החץ) לבית המשפחה ורצחו אותה ואת כל אורחיה.
עבודותיו

שיטות בדיקה לאבחון.1874
מדריך לפתולוגיה ולרפואה מיוחדים. לצרכים של סטודנטים לרפואה ורופאים מתמחים. 1874.
מילון רפואי. 1883
ספר לימוד לרפואה פנימית 1., 2. (בודפשט, 1889)
סוגיית הפלגרה בארצנו. 1898. (כתבי עת מדעיים של השבועון הרפואי)
אודות הוראה קלינית בכל הקשור לאבחון. 1899. (פרסומים של השבועון הרפואי)
בדיקות מלריה. 1902. (פרסומים של השבועון הרפואי).