stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייל כפכפי
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275659605171  BnF: cb145001167 (data)  ISNI: 0000 0000 2229 9534  LCCN: n83066552  VIAF: 11219922   WorldCat (עם VIAF): 11219922
אל בוסברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בדצמבר 1891 באפלו, ארצות הברית 
 פטירה:  18 ביוני 1937 (בגיל 45) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פורסט לוון, בפאלו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1926–1937 (כ־11 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
אל בוסברג (באנגלית: Al Boasberg; ‏5 בדצמבר 1891 - 18 ביוני 1937) הוא תסריטאי קומי אמריקאי שכתב למופעי וודוויל, לרדיו ולקולנוע. כמו כן היה במאי קולנוע.
הוא נמנה עם מייסדי הסטנד-אפ - הוא התחיל לעבוד עם כוכב הוודוויל ג'ק בני כבר כשהיה בני נער, יצר יחד איתו את דמות הקמצן הידועה שלו ועזר לסלול את דרכו לכוכבות כאשר עבר לשדר ברדיו ב-1932. אפילו ביום האחרון לפני מותו, כתב בוסברג את השורות המציגות לקהל את דמותו של רוצ'סטר, משרת בגילומו של הקומיקאי אדי אנדרסון, בתוכנית הרדיו של בני.
כמו כן, סייע בוסברג להגדיר את האופי הבימתי של אמנים כבוב הופ, לאון ארול והצמדים הקומיים ברנס ואלן ווילר ווולסי. הוא היה תסריטאי מבוקש, וקיבל 1,000$ לשבוע בכתיבת תסריטים לתוכניות רדיו.
בוסברג אף כתב את התסריטים ל-47 סרטים בין 1926 ל-1937, מהם בולט הסרט "לילה באופרה" (1935) שבו השתתף בכתיבה, ובו חזרו האחים מרקס למסך הגדול. כמו כן, השתתף בכתיבת הסרט "הגנרל" (1926) בכיכובו של באסטר קיטון וסרט הפולחן "פריקס" (1932) בבימויו של טוד בראונינג. כמו כן ביים 12 סרטים בין 1929 ל-1936.
ויכוח אישי עם המפיק, הוביל לכך שהקרדיט לבוסברג הוסר מן הסרט "יום במרוצים" בכיכובם של האחים מרקס, סרט שהיה במקור פרויקט של בוסברג.
הוא נולד בבאפלו, ניו יורק למשפחה יהודית ונפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה מהתקף לב. הוא קבור בבית הקברות פורסט לוון בבאפלו, ניו יורק. אל בוסברג היה דודו של ג'יימס מייקלס, שהיה במשך שנים רבות העורך הראשי של מגזין פורבס.
ב-2009 ייסדו מארגני פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בבאפלו את פרס הקומדיה על שם אל בוסברג.
פילמוגרפיה נבחרת

יום במרוצים (1937) - בכיכובם של האחים מרקס
לילה באופרה (1935) - בכיכובם של האחים מרקס
פריקס (1932) - סרט פולחן בבימויו של טוד בראונינג
Cracked Nuts‏ (1931) - בכיכובם של וילר ווולסי
Fifty Million Frenchmen‏ (1931) - סרט מוזיקלי בבימויו של לויד בייקון
Chasing Rainbows‏ (1930) - סרט קומדיה מוזיקלי
Speedy‏ (1928) - בכיכובו של הרולד לויד
הגנרל (1926) - בכיכובו של באסטר קיטון
לקריאה נוספת

Rickmann, Gregg (2004). The Film Comedy Reader. New York: Limelight Editions. ISBN 978-0-87910-295-1.
הערות שוליים

↑  לפי תעודת הלידה שלו.
↑  The Al Boasberg Comedy Award: The Boasberg http://www.buffalofilmfestival.com/festivalinformation/alboasbergaward.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528302205171  PLWABN: 9810592302805606  BNE: XX1617893  BnF: cb14041549h (data)  GND: 1017987009  ISNI: 0000 0000 5177 7574  LCCN: no89003975  NTA: 073624705  SUDOC: 058603409  VIAF: 56811393   WorldCat (עם VIAF): 56811393
אהרן זאב

ערך זה עוסק במשורר וסופר ילדים. אם התכוונתם לשם עט של הסופר וההיסטוריון א"ז אשכולי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1900 סוקולוב פודלסקי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  10 באוקטובר 1968 (בגיל 68) 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין חינוך ראשי
 תפקידים אזרחיים
 נשיא הוועד למען החייל
 
אהרן זאב (משמאל) לצד זאב יוסיפון בחגיגות פורים, 1962, בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
אהרן זאב (28 באפריל 1900, כ"ט בניסן תר"ס – 10 באוקטובר 1968, י"ח בתשרי תשכ"ט) היה משורר וסופר עברי, סופר ומשורר ילדים, עורך, מחנך, קצין החינוך הראשי של צה"ל (בדרגת אלוף-משנה) ונשיא הוועד למען החייל. נהג לחתום על יצירותיו בשם "זאב". על שמו נקרא "פרס זאב" לספרות ילדים, מיסודם של משרד החינוך והתרבות ומשפחתו.
מספריו

תמר והסביונים, סיפר זאב, ציירה תרצה טנאי, עם עובד, 1943.
שני מיתרים, פתקים של אהרן זאב, ציורים סרא, טרקלין, תל אביב, 1970.
פרחי בר, ציורים תרצה טנאי. הקיבוץ המאוחד, 1951.
עיר קטנה, ציורים תרצה טנאי, הביאה לדפוס מיכל אפרת, הקיבוץ המאוחד, 1978.
ספן צעיר הפליג בים, הציורים נחום גוטמן, עם עובד, 1943.
יונים לבנות, הציורים נחום גוטמן, עם עובד, 1943.
בעינינו ראינו: פרקי-תש"ח, רישומים אריה נבון, הקיבוץ המאוחד, 1958.
אחות ואחות, את הסיפור הזה סיפר זאב, את הציורים ציירה תרצה טנאי, הקיבוץ המאוחד, 1959.
אבא של תמר, הקיבוץ המאוחד, 1958.
מערכות ישראל : מקרבות היהודים מימי ראשית האומה עד מרד בר כוכבא (קובץ מקורות), תל אביב : הוועד הארצי למען החייל היהודי, תש"ה
לקריאה נוספת

גרשם שופמן, 'על זאב', מאזנים: ירחון לספרות, 27, 6 (1968), 414. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
שלומית כהן-אסיף, תרצה טנאי, 'מי היה זאב?', אורים להורים: ירחון לחינוך ילדים ולמשפחה, כ"ו, 3 (1978), 24–25.
ירדנה הדס, 'שירי זאב לילדים', אגרת לחנוך: רבעון לחנוך קיבוצי, 74 (1985), 34–36.
מנחם רגב, 'עולמו של ילד בעיני משורר (על שירי זאב)', הד הגן נ, ב (תשמ"ו), 512–519.
מנחם רגב, 'פאתוס לאומי וגישה אנושית', ספרות ילדים ונוער 16, ג (תש"ן), 45–50. (על שירי אהרן זאב)
ישעיהו תדמור, 'זאב – ולא מן היער', ידיעות למורים: ביטאון מורי בית הספר הריאלי העברי בחיפה, 278 (1994), 13–19.
גאולה אלמוג, 'על אמנות המילים, התמונות, והקומות: עיון משווה בשיריהם של אברהם שלונסקי וזאב', עיונים בספרות ילדים 12 (תשס"ב), 121–131.
סמדר איל, 'אדם ואדמה בשירי זאב', עיונים בספרות ילדים 12 (תשס"ב), 165–173.
ירדנה הדס, קסמה של ראשית: על אהרון זאב, עיונים בספרות ילדים 13, תשס"ג, עמ' 88–92
על יצירות ספציפיות:
ירדנה הדס, '"עתה": עיון בשירו של זאב, ספרות ילדים ונוער 10, ב (לח) (תשמ"ד), 14–11. (על "עתה")
מנחם רגב, 'זנב-הלטאה (על שיר של זאב, מול שיר של ע' הלל)', הד הגן נב, ב (תשמח), 218–223. (על "אינני רודף לטאות")
שולה איתן, 'הטבע כתיראפיה על פי שירי אהרן זאב ("פרחי בר")', ספרות ילדים ונוער 18, ב (תשנ"ב), 20–27. (על "פרחי בר")
מיכל רוזנברג, 'זמן ומוסר בשיר "אינני רודף לטאות" מאת זאב', ספרות ילדים ונוער 21, ד (תשנ"ה), 1–12. (על "אינני רודף לטאות")
ציפי פליישר, 'אהרן זאב ואברהם שלונסקי – בלחן ובשיר', עיונים בספרות ילדים 12 (תשס"ב), 157–164. (על "תה ואורז יש בסין" לשלונסקי ו"אנו נושאים לפידים" לזאב)
זלמן ארן. "זאב אהרן" (שיר). בתוך: 'שֹׁרֶש וְכוֹכָב. שירים', הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ג/1973, עמ' 89.
הערות שוליים

↑  הסיפור המדליק מאחורי "אנו נושאים לפידים", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 19.12.2019
↑  אורה ארדון, יש הומור בישראל, למרחב, 22 במרץ 1968
↑  ביקורת חמורה על תכניות להקות המופיעות בפני הצבא, הצופה, 24 ביוני 1960
↑  ראש אכ"א מתנצל, הארץ, 11 ביולי 1960
↑  חתני פרס ישראל תשכ"ה, מעריב, 4 במאי 1965; מרדכי ברקאי, מפעל חינוכי גדול, ושמו – צה"ל, דבר, 7 במאי 1965.
↑  אל"מ אהרן זאב – למנוחות, דבר, 13 באוקטובר 1968.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270224505171  GND: 1124106944  LCCN: nr91002316  VIAF: 475147423205244882506   WorldCat (עם VIAF): 475147423205244882506 
בית הספר העברי "הרצליה בקובל, 1924: אהרון זאב בשורת המורים (קיצוני מימין)
אום בטין

| --- | --- |
מראה רחוב בכפר, 2009
שם בערבית: أمّ بطين
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: אל קסום
גובה ממוצע: ‎329 מטר
סוג יישוב: יישוב 5,000‏–9,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף יולי 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 5,327 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎4.4% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) אום בטין(למפת צפון הנגב רגילה) אום בטין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אום בטין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אום בטין31°16′49″N 34°52′52″E﻿ / ﻿31.2803470701686°N 34.8812089415385°E﻿ / 31.2803470701686; 34.8812089415385  heמפת היישובים של מועצה אזורית אל קסום (in English: Al-Kasom Regional Council) באדום - אום בטין בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 1 מתוך 10

אום בטין (בערבית: أمّ بطين – אֻם בַּטִין, בפי תושבי המקום: אַם בַּטִין) הוא יישוב בדואי, שהוכר בשנת 2005 לפי החלטת ממשלה משנת 2003 על הקמת מספר יישובי קבע לבדואים בנגב. ביישוב שוכנים השבטים אבו עסא, אבו כף, אבו הדובה, אבו סבית ואבו נאדי והוא משתייך למועצה אזורית אל קסום. עד נובמבר 2012 נכלל היישוב בתחומי המועצה האזורית אבו בסמה שפורקה לשתי מועצות אזוריות.
מקור השם: "בטין" פירושו הר בערבית בניב בדואי; אום בטין הוא אדמה ובה הר. היישוב הוא יישוב קדום, במקום נמצאים שרידי בניין עתיק ומספר בארות מלפני מאות שנים.
ביישוב פועלים שני בתי ספר יסודיים ותיכון אחד, כמו כן קיימת שם קופת חולים אחת (כללית) וסניף טיפת חלב.
בשנת 2014 הותקנו ככפר מתקני חברת הומביוגז לייצור גז לשימוש התושבים.
בדצמבר 2014 אושרה הקמתה של שכונת מגורים בצפון היישוב, על פי התוכנית יוקמו בה כ-2,035 יחידות דיור.
ב-2016 אושרה תוכנית נוספת להקמת שכונה חדשה ביישוב, בשכונה יוקמו כ-780 דירות חדשות.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יעל דראל, אושרה להפקדה תוכנית לכ-2,000 יחידות דיור ביישוב הבדואי אום בטין בנגב, באתר כלכליסט, 8 בדצמבר 2014
↑   נמרוד בוסו, אושרו תוכניות להקמת שכונה ואזור תעסוקה ביישובי הפזורה הבדואית בנגב, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498968005171  VIAF: 316602171   WorldCat (עם VIAF): 316602171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיכון אורט החדש ביישוב, 10/10
אטיין באליבר

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1942 (בן 82) אוואלון, צרפת 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר 
 מוסדות:  סורבון  אוניברסיטת קליפורניה באירוויין  אוניברסיטת קינגסטון 
 מונחה לדוקטורט:  Marie Gaille, Toshihito Kayano, Diogo Sardinha, Petar Bojanić 
 זרם:  מרקסיזם 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, היסטוריה של הפילוסופיה, מחשבה מדינית 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  צרפת 
 יצירות ידועות:  Reading Capital (work level) 
 פרסים והוקרה:  פרס חנה ארדנט (2017) 
 בן או בת זוג:  Françoise Balibar 
 צאצאים:  ז'אן בליבר 
 
אטיין באליבר (בצרפתית: Étienne Balibar, נולד ב-23 באפריל 1942) הוא פילוסוף צרפתי. שימש כמרצה באוניברסיטת פריז־נאנטר, באוניברסיטת אירווין בקליפורניה ומאז 2016 הוא פרופסור במרכז למחקר בפילוסופיה אירופית מודרנית (CRMEP) באוניברסיטת קינגסטון בלונדון ופרופסור אורח בחוג לצרפתית ופילולוגיה באוניברסיטת קולומביה.
ביוגרפיה

באליבר נולד בעיירה אולון במחוז יון שבחבל בורגון בצרפת.
החל מ-1960 למד באקול נורמל סופרייר שבפריז, שם היה תלמידו של לואי אלתוסר. ב-1961 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צרפת. הוא סולק מהמפלגה ב-1981 בגלל ביקורת שכתב על מדיניות ההגירה של המפלגה במאמר.
בשנת 1965 השתתף בסמינר של לואי אלתוסר בנושא הספר הקפיטל של קארל מרקס. סמינר זה הביא לחיבור הספר Reading Capital, שחיבר יחד עם אלתוסר ותלמידיו. הפרק של באליבר בספר, "על מושגי היסוד של המטריאליזם ההיסטורי", פורסם מחדש יחד עם אלו של אלתוסר בגרסה המקוצרת של הספר ב-1970.
בשנת 1987 קיבל את תואר הדוקטורט שלו בפילוסופיה מאוניברסיטת ניימיכן בהולנד. הוא קיבל את ההביליטציה שלו מאוניברסיטת פריז 1 פנתיאון-סורבון בשנת 1993. באליבר הצטרף לאוניברסיטת פריז־נאנטר כפרופסור בשנת 1994, ולאוניברסיטת קליפורניה באירוויין בשנת 2000.
הגותו

בספרו "צורת האומה: היסטוריה ואידאולוגיה" (The Nation Form: History and Ideology), באליבר מבקר את התפיסות המודרניות של מדינת הלאום. הוא כתב כי הוא מבצע מחקר על הסתירות של מדינת הלאום משום ש"חשיבה על גזענות הובילה אותנו חזרה ללאומיות, ומלאומיות לאי ודאות לגבי המציאות ההיסטורית וסיווג האומה".
באליבר טוען כי אי אפשר להצביע על תחילתה של אומה או לטעון כי האנשים המודרניים המאכלסים מדינת לאום הם צאצאי האומה שקדמה לה. באליבר טוען כי מכיוון שלשום מדינת לאום אין בסיס אתני, כל מדינת לאום חייבת ליצור אתניות בדיוניות כדי להקרין יציבות על האוכלוסייה. ושהבדלים בין קבוצות עדיין נתפסים כמאפיינים מהותיים, בעוד שהם תוצרים של תהליכים היסטוריים ופוליטיים.
על מנת למזער עימותים אזוריים, מעמדיים וגזעיים, מדינות לאום מפברקות מיתוסים של מוצא המייצרים אשליה של מוצא אתני משותף בקרב כל תושביהן. על מנת ליצור מיתוסים אלה של מקורות, מדינות הלאום סורקות את התקופה ההיסטורית בה הם "נוצרו" כדי למצוא הצדקה לקיומן. הם גם יוצרים אשליה של מוצא אתני משותף דרך קהילות לשוניות: כאשר לכולם יש גישה לאותה שפה, הם מרגישים כאילו הם חולקים מוצא אתני. באליבר טוען כי "הלימוד הוא המוסד העיקרי המייצר מוצא אתני כקהילה לשונית". בנוסף, מוצא אתני זה נוצר באמצעות "הלאמת המשפחה", כלומר המדינה באה לבצע תפקידים מסוימים שעלולים לבצע באופן מסורתי על ידי המשפחה, כגון הסדרת נישואים וניהול ביטוח לאומי.
בשנת 1988, כתב מאמר שבו הוא דן בשאלה האם קיימת "ניאו־גזענות", גזענות חדשה, הנבדלת מזו שהייתה מוכרת עד אז. נקודת המוצא של באליבר היא, שהגזענות היא "תופעה חברתית כוללת" במלוא מובנה. היא נטמעת בפרקטיקות (צורות של אלימות, בוז, חוסר סובלנות, השפלה וניצול) בשיח, ובייצוגים שכולם מבטאים את התפתחותה של פנטזיית ההפרדה או ההימנעות מערבוב בין קבוצות (הצורך לטהר את הגוף החברתי, לשמר את הזהות האישית "שלי" או "שלנו" מכל צורה של ערבוב, רבייה או פלישה), ומאורגנים סביב סטיגמה של אחרוּת (מוצא, צבע עור, דתיות, מגדר וכו'). הוא הדגים כיצד קטגוריות חדשות (למשל, הגירה, שונות תרבותית) משמשות כתחליפים של המושג "גזע", ובכך יוצרות ניאו־גזענות שמשתלבת בתוך "המסגרת של גזענות ללא גזעים". הנושא הדומיננטי של גזענות זו אינו תורשה ביולוגית, "אלא מצב בלתי עביר של הבדלים תרבותיים, גזענות שבמבט ראשון אינה מציבה את עליונותן של קבוצות או עמים מסוימים ביחס לאחרים, אלא 'רק' את הפגיעה שבביטול הגבולות, חוסר התאמה בין סגנון חיים ומסורות". בניגוד לגזענות הישנה, הניאו־גזענות מכריזה מראש כי גזעים הם לא יחידות ביולוגיות הניתנות לבידוד, וכי למעשה במציאות אין גזעים אנושיים. הניאו־גזענים יכולים אפילו להודות כי לא ניתן להסביר את ההתנהגות של אנשים בהתייחס לדם או לגנים שלהם, אך טוענים שהתנהגותם היא תוצאה של שייכות תרבותית היסטורית. אצל הניאו־גזענים התרבות מחליפה את הביולוגיה, מקבלת את תפקיד ה"טבע" ומתפקדת, לדברי באליבר, "כדרך לנעול ולקבע יחידים וקבוצות אפריורית בסיווג גנאלוגי, קביעה שהיא בלתי ניתנת לשינוי ובלתי מושגת".
ספריו

באנגלית
1970: Reading Capital (London: NLB). With Louis Althusser. Trans. Ben Brewster.
1977: On the Dictatorship of the Proletariat (London: NLB). Trans. Grahame Lock.
1991: Race, Nation, Class: Ambiguous Identities (London & New York: Verso). With Immanuel Wallerstein. Trans. Chris Turner.
1994: Masses, Classes, Ideas: Studies on Politics and Philosophy Before and After Marx (New York & London: Routledge). Trans. James Swenson.
1995: The Philosophy of Marx (London & New York: Verso). Trans. Chris Turner.
1998: Spinoza and Politics (London & New York: Verso). Trans. Peter Snowdon.
2002: Politics and the Other Scene (London & New York: Verso). Trans. Christine Jones, James Swenson & Chris Turner.
2004: We, the People of Europe? Reflections on Transnational Citizenship (Princeton & Oxford: Princeton University Press). Trans. James Swenson.
2013: Identity and Difference: John Locke and the Invention of Consciousness (London & New York: Verso).
2014: Equaliberty: Political Essays (Durham, NC: Duke University Press). Trans. James Ingram.
2015: Violence and Civility: On the Limits of Political Philosophy (New York: Columbia University Press). Trans. G.M. Goshgarian.
2015: Citizenship (Cambridge: Polity). Trans. Thomas Scott-Railton.
2017: Citizen Subject: Foundations for Philosophical Anthropology (New York: Fordham University Press). Trans. Steven Miller.
2018: Secularism and Cosmopolitanism: Critical Hypotheses on Religion and Politics (New York: Columbia University Press). Trans. G. M. Goshgarian.
2020: Spinoza, the Transindividual (Edinburgh: Edingburgh University Press). Trans. M.G.E. Kelly.
לקריאה נוספת

אטיין באליבר, "צורת האומה: היסטוריה ואידאולוגיה", בתוך: להמציא אומה - אנתולוגיה, עורכים יוסי דהאן, הנרי וסרמן. האוניברסיטה הפתוחה, 2006, עמודים 29–52.
הערות שוליים

↑  אינה מיכאלי, לפעמים התבוללות היא דרך לשמור על הזהות היהודית, באתר "שיחה מקומית", 23 באפריל 2014
↑   פקדה אבבה, הניאו־גזענות של ארדן: גזענות ללא גזעים, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258014905171  PLWABN: 9810585415005606  BIBSYS: 90343338  BNE: XX1095750  BnF: cb11889984v (data)  CANTIC: a10045247  CiNii: DA00590877  GND: 124633471  ICCU: CFIV100772  ISNI: 0000 0000 8173 2545  LCCN: n50017223  LNB: 000049853  NDL: 00432168  NKC: xx0030453  NLG: 70897  NLK: KAC199601477  NTA: 068379005  SELIBR: 301709  SUDOC: 026702258  Trove: 789616  VcBA: 495/87378  VIAF: 108395915   WorldCat (עם VIAF): 108395915
איוואד

| --- | --- |
סמל איוואדסמל איוואד

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת פטרוואשארה
 שטח:  11.94 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  337 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°01′19″N 20°03′43″E﻿ / ﻿48.022°N 20.062°E﻿ / 48.022; 20.062 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.ivad.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.איוואד(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.איוואד}  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
איוואד (בהונגרית: Ivád) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באיוואד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 479 תושבים ובשנת 2023 רק 339 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-14, הוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1311 והכנסייה המקומית נבנתה בשנת 1803.
שבעה יהודים חיו באיוואד בשנת 1840 ושניים בלבד בשנת 1880.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת פטרוואשארה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פטרוואשארה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש • אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
אומר

אומר הוא דמות מקראית, בנו של אליפז ונכדם של עשו ועדה. לאומר היו ארבעה אחים: תימן, צפו, געתם וקנז וכן אח למחצה, מפילגשו של אביו, תמנע: עמלק,  שהיה אבי העם הראשון שנלחם בעם ישראל.
ייתכן שהשם אומר מגיע מהשורש א-מ-ר, המשמש רבות לשמות פרטיים, כגון אמריה, ומשקלו של השם שווה למשקלו של השם יובב ושובל.
הערות שוליים

1 2  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך א
↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק י"א
↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק ט"ו
↑  ספר דברי הימים א', פרק א', פסוק ל"ו
↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק י"ב
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איוו יוסיפוביץ'

איוו יוסיפּוביץ' (בקרואטית: Ivo Josipović, נולד ב-28 באוגוסט 1957) הוא פוליטיקאי קרואטי, שכיהן כנשיא קרואטיה מ-19 בפברואר 2010 עד 19 בפברואר 2015. הוא החליף את סטייפן מסיץ' והוחלף על ידי קולינדה גרבר-קיטרוביץ'.
ביוגרפיה

יוסיפוביץ' הוא משפטן ומלחין במקצועו. הוא למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת זאגרב, סיים שם לימודיו ועבר את בחינות לשכת עורכי הדין ב-1980. הוא סיים לימודי תואר שני במשפט פלילי ב-1985 ודוקטורט במדעי הפשע ב-1994. הוא נשוי לטטיאנה ולזוג בת (נולדה ב-1991).
בסיבוב השני של הבחירות שנערך ב-10 בינואר 2010 קיבל יוסיפוביץ' 60.3 אחוזים מקולות הבוחרים. הוא התמודד מול חבר מפלגתו לשעבר, מילאן בנדיץ'. בסיבוב הראשון, שנערך ב-27 בדצמבר 2009, הוא קיבל את מרב הקולות מבין המתמודדים, 32.4%, אך לא את הרוב המוחלט הדרוש.
אלה גולדשטיין

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1927 חרבין, הרפובליקה הסינית 
 פטירה:  22 בדצמבר 1997 (בגיל 70) ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
אלה גולדשטיין (מקסוול) (30 בינואר 1927 – 22 בדצמבר 1997) הייתה פסנתרנית ארצישראלית, אחייניתה של רחל המשוררת.
קורות חיים

נולדה בשם אלאונורה בחרבין לבת שבע (ורה) ולאוריאל (אורי) גולדשטיין (1887–1961).
אמה, בת שבע, נולדה בסראטוב שברוסיה, למדה נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון בלייפציג ובתום לימודיה שבה לרוסיה. היא לימדה מוזיקה בקונסרבטוריון במוסקבה.
אביה, אוריאל, היה כנר ומנצח והכיר את בת שבע בעת לימודיו בקונסרבטוריון. בני הזוג נישאו ב-1919. הוריה, יחד עם צ'ליסט בשם מילשטיין הופיעו במוסקבה בשם "שלישיית מוסקבה". בני הזוג עזבו לחרבין, שם הקימו קונסרבטוריון וגרו למעלה מ-10 שנים.
גולדשטיין החלה בלימוד נגינה בפסנתר עם אמה בגיל 5. גולדשטיין ביצעה בגיל שבע לראשונה קונצ'רטו של מוצרט עם תזמורת בניצוח אביה, ועשתה את הופעת הסולו הראשונה שלה בגיל תשע. לאחר מכן הופיעה בקונצרטים ברחבי סין ויפן.
עקב התקפות היפנים על חרבין עזבו הוריה עמה ב-1938 ועלו לארץ ישראל. בתל אביב השתקעו באחת מן הדירות שרכש סבה, איסר לייב בלובשטיין. גולדשטיין ערכה סיבוב הופעות בארץ ישראל. היא המשיכה עם אביה לאמסטרדם, שם למדה שנה וחצי אצל הפסנתרן הרוסי אלכסנדר בורובסקי וסיימה לימודיה באקדמיה למוזיקה של אמסטרדם.
גולדשטיין שבה לארץ ישראל עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שם הפכה לסולנית מובילה עם התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית, והופיעה איתה בכ-70 קונצרטים בארץ ישראל, מצרים, לבנון וירדן. בשנים 1944–1945 יצאה לסיור מוצלח בן תשעה חודשים בדרום אפריקה. במרץ 1946 הופיעה יחד עם יהלי וגמן בקונצרט בשני פסנתרים. 
באוקטובר 1946 יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית. אמה תכננה להתלוות אליה, אולם חלתה ונפטרה זמן קצר לפני כן.
בשנת 1947 הופיעה לראשונה בקרנגי הול, בניו יורק. באותה השנה ערכה קונצרטים עם המנצחים סרג' קוסביצקי, ליאונרד ברנשטיין וארטור רודז'ינסקי.
השתקעה בארצות הברית בתחילת שנות ה-50.
בשנת 1953 זכתה בפרס הראשון (מיליון לירטות) בתחרות הפסנתר הבינלאומית "פרוצ'יו בוסוני" (Ferruccio Busoni) בבולצנו. בעקבות זכייתה הוזמנה לסיבוב הופעות שכלל 62 קונצרטים באיטליה.
גולדשטיין הקליטה בשנות ה-50 יצירות של בטהובן, ברהמס, שומאן ומוסורגסקי במספר חברות תקליטים (בעיקר Concert Hall Society).
בנובמבר 1955 הגיעה לסדרת הופעות בישראל.
נישאה בניו יורק במאי 1962 לג'ון נוט מקסוול (1932–1995). לשניים נולדו בת ובן. הפסיקה להופיע והתמקדה בגידול ילדיה עד לסוף שנות ה-70. ערכה קונצרטים שוב עם התזמורת הסימפונית של צפון ג'רזי.
אחיה למחצה, פאבל (פנחס) גולדשטיין (1917-1982), בנו של אוריאל מנישואיו הראשונים, עיתונאי במקצועו, היה אסיר פוליטי בברית המועצות במשך 13 שנים. עלה מברית המועצות לישראל ב-1971 ונפטר בישראל.
אלה גולדשטיין נפטרה בניו ג'רזי ונטמנה בבית עלמין שם.
הערות שוליים

↑  ⁨שיתה עם הפסנתרנית אלה גולדשטיין ⁩ | ⁨דבר⁩ | 9 December 1949 | Newspapers | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576519605171  LCCN: no2002005847  MusicBrainz: f2baedf1-3ea1-4744-a6e6-59a3e8a8623f  VIAF: 78440178   WorldCat (עם VIAF): 78440178
אלופון

בפונולוגיה, אָלוֹפוֹן (לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית: גוֹן הֶגְיָן) הוא אחד ממספר צלילי-דיבור אפשריים שמשמשים להגיית פונמה אחת בשפה מסוימת. המונח בא מיוונית: ἄλλος – אחר ו-φωνή – קול, צליל. המונח נטבע על ידי הבלשן האמריקאי בנג'מין לי וורף.
למשל, בעברית אין הבדל בין ר' רוטטת המבוצעת בקדמת הפה ונשמעת כמו R בשפה הספרדית, לבין ר' אחורית, המושמעת כמו R בשפה הצרפתית. ושתיהן מייצגות את אותה הפונמה, כלומר, שתיהן אלופונים של אותה פונמה. לעומת זאת, בערבית אלה שתי פונמות שונות (ر, غ), ולכן בשפה זו ניתן למצוא זוגות מינימליים של מילים המבחינים ביניהן.
האלופון המסוים שנבחר במקרה מסוים הוא לרוב צפוי וניתן לניבוי מתוך ההקשר הפונמי. אלופונים כאלה מכונים אלופונים מותנים או וריאנטים תלויי-מיקום (positional variants). אבל קיימים גם אלופונים שאינם מותנים בסביבה הפונטית (אלא, למשל, במבטאו של הדובר), והם מכונים וריאנטים חופשיים. על פי הדוגמה שהבאנו קודם, יש המבטאים את הר' העברית כעיצור מכתשי, מקיש, כדוגמת הר' בשפה הספרדית, ויש המבטאים אותה כעיצור ענבלי, חוכך, קולי, כדוגמת הר' הצרפתית.