stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסגת ריאד (2017)
הפסגה האמריקאית-מוסלמית > הנציגים שהשתתפו באירוע

המדינות והישויות שהשתתפו בוועידה לפי סדר א"ב:
אזרבייג'ן נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב
אוזבקיסטן נשיא אוזבקיסטן, שבקט מירזייאיב
אוגנדה שר החוץ של אוגנדה, הנרי אוריים אוקלו
אפגניסטן נשיא אפגניסטן, אשרף גאני אחמדזאי
אינדונזיה נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו
איחוד האמירויות הערביות נסיך הכתר של אמירות אבו דאבי, מוחמד בן זאיד אאל נהיאן
אלבניה שגריר אלבניה בסעודיה, סמי שיבא
אלג'יריה יו"ר מועצת האומה, עבד אל-קאדר בן סאלח
ארצות הברית נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ
ברוניי חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי
בנגלדש ראש ממשלת בנגלדש, שק הסינה ואזד
בנין נשיא בנין, פטריס טאלון
בורקינה פאסו נשיא בורקינה פאסו, רוק מארק כריסטיאן קאבורה
בחריין חמד, מלך בחריין
ג'יבוטי נשיא ג'יבוטי, אסמאעיל עומאר גואלה
גבון נשיא גבון, עלי בונגו
גמביה נשיא גמביה, אדאמה בארו
גיאנה נשיא גיאנה, דייוויד גריינג'ר
גינאה נשיא גינאה, אלפה קונדה
גינאה ביסאו נשיא גינאה ביסאו, ג'וזה מריו ואז
האיים המלדיביים נשיא האיים המלדיביים, עבדולה יאמין
הרשות הפלסטינית נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס
חוף השנהב נשיא חוף השנהב, אלאסן ואטארה
טורקיה שר החוץ של טורקיה, מבלוט צ'בושולו
טג'יקיסטן נשיא טג'יקיסטן, אמומאלי רחמון
טורקמניסטן שר החוץ של טורקמניסטן, רשיד מרדוב
טוגו נשיא טוגו, פור ניאסנגבה
ירדן עבדאללה השני, מלך ירדן
כווית סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח
לבנון ראש ממשלת לבנון, סעד אל-חרירי
לוב ראש ממשלת לוב, פאיז א-סראג'
מלזיה ראש ממשלת מלזיה, נג'יב רזאק
מאלי נשיא מאלי, איברהים בובאכר קיטה
מאוריטניה נשיא מאוריטניה, מוחמד ולד עבד אל-עזיז
מרוקו שר החוץ המרוקאי, נאסר בוריטה
מוזמביק שר החוץ של מוזמביק, חוסה קונדונגואה פאצ'קו
מצרים נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי
ניגריה שר הביטחון של ניגריה, מנסור דן עלי
ניז'ר נשיא ניז'ר, מהמדואו איסופו
סורינאם שרת החוץ של סורינאם, אילדיז פולאק-ביגלי
סנגל נשיא סנגל, מאקי סאל
סודאן ראש לשכתו של נשיא סודאן, טהא חוסיין
סיירה לאון נשיא סיירה לאון, ארנסט באי קורומה
סומליה נשיא סומליה, מוחמד עבדאללהי מוחמד
עומאן סגן ראש ממשלת עומאן,  פאהד בן מחמוד
עיראק נשיא עיראק, פואד מעסום
פקיסטן ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף
צ'אד נשיא צ'אד, אידריס דבי
קומורו נשיא קומורו, אזאלי אסומאני
קטר (מדינה) אמיר קטר, תמים בן חמד אאל ת'אני
קזחסטן נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב
קמרון שר החוץ של קמרון, ל'גון מבלא
תימן נשיא תימן, עבד רבו מנסור האדי
תוניסיה נשיא תוניסיה, אל-באג'י א-סבסי
הערות שוליים

↑  "Riyadh summit discusses ways of rooting out terrorism". Al Jazeera. 21 במאי 2017. אורכב מ-המקור ב-21 במאי 2017. נבדק ב-21 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Raw: President Trump Arrives in Saudi Arabia". YouTube. Associated Press. 20 במאי 2017. אורכב מ-המקור ב-15 באוקטובר 2017. נבדק ב-20 במאי 2017. President Donald Trump and First Lady Melania Trump arrived in the Saudi capital Riyadh on Saturday. It is the president's first foreign visit since his inauguration. (May 20) {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Baker, Peter (4 במאי 2017). "Trump to Visit Saudi Arabia and Israel in First Foreign Trip". The New York Times. אורכב מ-המקור ב-19 במאי 2017. נבדק ב-5 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Raw: Trump Visits National Museum in Riyadh". YouTube. Associated Press. 20 במאי 2017. אורכב מ-המקור ב-15 באוקטובר 2017. נבדק ב-20 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Trump signs largest arms deal in American history with Saudi Arabia". 2017-05-20. אורכב מ-המקור ב-2017-05-21. נבדק ב-2017-05-21.
↑  "Donald Trump to announce $350bn arms deal to Saudi Arabia – one of the largest in history". The Independent. 2017-05-17. אורכב מ-המקור ב-2017-05-17. נבדק ב-2017-05-21.
↑  "Trump signs $110bn arms deal with Saudi Arabia". The Independent. 2017-05-20. אורכב מ-המקור ב-2017-05-20. נבדק ב-2017-05-21.
↑  "What America's new arms deal with Saudi Arabia says about the Trump administration". Vox. 2017-05-20. אורכב מ-המקור ב-2017-05-20. נבדק ב-2017-05-21.
↑  "Trump signs $110B defense deal, receives warm welcome in Saudi Arabia" (באנגלית). United Press International. אורכב מ-המקור ב-2017-05-21. נבדק ב-2017-05-21.
↑  נשיא סודאן לא ישתתף בפסגה עם טראמפ בערב הסעודית, באתר וואלה, 19 במאי 2017
↑  מעריב אונליין, ‏טראמפ למנהיגים הערבים: "התחיל פרק חדש של שיתוף פעולה לקראת שלום במזה"ת", באתר מעריב אונליין, 21 במאי 2017
↑  דבר ראשון וסוכנות AP, ‏מאבק משותף, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 במאי 2017
↑  איתמר לוין, העולם המוסלמי בראש המאבק נגד הקיצוניות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 21 במאי 2017
↑  "Global Center for Combating Extremism in Riyadh adopts unprecedented techniques". Al-Arabiya. 22 במאי 2017. ארכיון מ-22 במאי 2017. נבדק ב-22 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hanson, Hillary (21 במאי 2017). "Trump Touched A Glowing Orb in Saudi Arabia And Folks Found It Just A Bit Odd". HuffPost. ארכיון מ-22 במאי 2017. נבדק ב-22 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
סלמאן, מלך ערב הסעודית מקבל את נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ והגברת הראשונה, מלניה טראמפ בנמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד
מפת המדינות שהשתתפו בפסגה
המלך סלמאן, הנשיא טראמפ, הגברת הראשונה מלניה והנשיא אל-סיסי מניחים את ידיהם על הגלובוס הזוהר בעת חניכת המרכז העולמי למאבק בקיצוניות
שבתי זליקוביץ

| --- | --- |

בטקס קבלת פרס ירושלים תשפ"א.
 לידה:  26 בפברואר 1937 ט"ו באדר ה'תרצ"ז תל אביב
 פטירה:  23 בנובמבר 2024 (בגיל 87) כ"ב בחשוון ה'תשפ"ה
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  קריית ארבע
 רבותיו:  הרב משה צבי נריה, הרב צבי יהודה קוק, הרב אברהם אלקנה שפירא
 בת זוג:  אילה זליקוביץ
 אב:  ישראל זליקוביץ
 אם:  אהובה זליקוביץ
 פרסים והוקרה:  פרס ירושלים
הרב שבתי זליקוביץ (ט"ו באדר ה'תרצ"ז, 26 בפברואר 1937 - כ"ב בחשוון ה'תשפ"ה, 23 בנובמבר 2024) היה רב ישראלי ופעיל ציבורי אשר הקים וניהל ישיבות ומוסדות חינוך ועלייה, ביניהם קריית החינוך "קול מבשר" במבשרת ציון וישיבת "בית יהודה" בכפר מימון.
ביוגרפיה

שבתי זליקוביץ נולד בשנת ה'תרצ"ז (1937) בתל אביב לישראל ואהובה זליקוביץ. למד בישיבת כפר הרא"ה אצל הרב משה צבי נריה והיה בן שבט איתנים וגרעין גחל"ת (ראשי תיבות: גרעין חלוצי לומד תורה). לצד ידידיו הרב צפניה דרורי והרב יעקב פילבר, נשלח בידי הרב נריה בכיתה י' להקים במירון את ישיבת בני עקיבא מירון לילדי עולים. בשנת ה'תשי"ד היה ממקימי ישיבת ההסדר כרם ביבנה, ובהמשך למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה קוק והרב אברהם אלקנה שפירא.
בשנת ה'תשכ"א החל הרב זליקוביץ לשמש כר"מ בישיבת כפר הרא"ה בה למד. לאחר כשנתיים, עם חבריו הרב יוסי שריד והרב אליהו סופר, הקים את הישיבה התיכונית בני עקיבא "בית יהודה" בכפר מימון, אשר פעלה בתחילה בחוסר אמצעים מוחלט, אולם התפתחה במהירות. בהמשך הועמד בראש הישיבה הרב יעקב אריאל.
ביוגרפיה > קריית החינוך "קול מבשר"

בשנת ה'תשכ"ט (1969), לאחר שישיבת "בית יהודה" בכפר מימון התבססה, הקים הרב זליקוביץ עם הרב סופר והרב יוסי שריד, את הישיבה התיכונית "קול מבשר", על שם ספרו של הרב משולם ראטה, במבשרת ציון ועמד בראשה.
בכסלו ה'תשל"ג (1972), נערכה הנחת אבן הפינה לקריה החינוכית "קול מבשר", בסיוע חבר הכנסת אברהם עופר, חבר נאמנים, ועולי העיירה צ'ורטקוב, אשר היו מתלמידיו של הרב ראטה. הקריה התפתחה משנה לשנה וכוללת מוסדות חינוך כגני ילדים, בתי ספר, ישיבה תיכונית, כיתות עולים, כולל ועוד. בראש הקריה עמד הרב זליקוביץ.
בשנת ה'תשל"ד (1974), לצד הרב אורי כהן, ייסד הרב זליקוביץ בקריית "קול מבשר" את כולל מר"ץ (ראשי תיבות: מרכז צוותים), הנחשב כגרעין התורני הראשון, ואשר נועד בין השאר להכשרת מורים בפריפריה. הוביל את הבאת הרב סיני אדלר ללמד בכולל מר"ץ.
בשנת ה'תשמ"ה, עם עליית יהודי אתיופיה במבצע משה, עסק במבצע לוגיסטי מורכב לגיוס תרומות ובגדים לעולים, והקים בית תבשיל מיוחד, אשר סייע בתקופה מסוימת לאלפי עולים. חמש שנים לאחר מכן, בשנת ה'תש"ן, הקים בקריית החינוך במבשרת ציון את בית הספר "לה"ב לבנות ולהבנות" (ראשי תיבות: ללימוד מקצועות הבנייה), תוך מטרה לבסס את עתידם המקצועי של בני העולים.
בסוכות ה'תשנ"ד (1993) הקים יחד עם הרב נחום אליעזר רבינוביץ' והרב שלום גולד (דיקן מכללת ירושלים), הקים את "איחוד הרבנים למען ארץ ישראל", אשר פעל בנשיאות ובהכוונת הרבנים אברהם אלקנה כהנא שפירא, משה צבי נריה ושאול ישראלי, ובשיתוף פעולה עם חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי ועוד, כנגד קידום הסכמי אוסלו, תוכנית ההתנתקות ועוד.
בשנת ה'תשפ"א (2021) זכה הרב זליקוביץ בפרס ירושלים על מפעליו החינוכיים והתורניים.
חיים אישיים

הרב זליקוביץ היה נשוי לאיילה ואב לתריסר ילדים (בת אחת הלכה לעולמה לאחר לידת בנה). התגורר בעבר במבשרת ציון ולאחר מכן בקריית ארבע.
נפטר בשבת קודש, פרשת "חיי שרה" כ"ב חשוון תשפ"ה 23.11.2024
הערות שוליים

1 2  פרס ירושלים לרב שבתי זליקוביץ, באתר ערוץ 7, 11 במרץ 2021
↑  ראו: יבנה וחכמיה – סיפורה של אם ישיבות ההסדר, תשס"ד, 'תלמידים שהגיעו לישיבה בשנת הלימודים תשי"ד', עמ' 649
↑  דיווח על פטירתו
↑  עזרא ינוב, בניין אפל – כיתה אחת מוארת..., מעריב, 22 בינואר 1963; אברהם אביגד, ישיבה – בשערי עזה, מעריב, 30 בינואר 1963
↑  ש. שאול, ה"מושבה האמריקנית" בכפר מימון, הצופה, 14 ביוני 1968
↑  שלום צוריאל, ישיבת "מבשרת ציון" – גרעין "קריית החינוך" ליישובי האיזור, הצופה, 3 בנובמבר 1969
↑  ראו עוד: הרב עמיחי כנרתי, לשם שמים – לזכר הרב יצחק מאיר האיתן, תשס"ח, עמ' 299–302. הרב האיתן נמנה עם רבני הישיבה הראשונים.
↑  עמוס לבב, "מורה היוצא לעיירת פיתוח ממלא עשרות טפסים ומיטלטל בסבך של ביורוקרטיה", מעריב, 22 באוגוסט 1978
↑  הרב אליעזר רובינשטיין, בתוך: כבוד סיני, תשפ"א, עמ' נג
↑  אמנון אברמוביץ, אריה קרול. לא לקחו אותו, מעריב, 29 באפריל 1990
↑  הרב שלום גולד, עוז וגבורה, כסלו התשס"ח, באתר ישיבה; דביר עמר, מעשה רבנים, באתר ערוץ 7, 7 בספטמבר 2023
↑  מודעת אבל עם פטירת שלומית־חוה אילון, מעריב, 11 בינואר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011901873905171  VIAF: 20167022043452872827   WorldCat (עם VIAF): 20167022043452872827
בית החולים עין גדי

| --- | --- |

 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1922 
 גאוגרפיה
 מיקום:  אחוזת בית, ישראל
 קואורדינטות:  32°04′02″N 34°46′21″E﻿ / ﻿32.067194444444°N 34.772555555556°E﻿ / 32.067194444444; 34.772555555556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית החולים עין גדי(למפת תל אביב רגילה) בית החולים עין גדי(למפת גוש דן רגילה) בית החולים עין גדי(למפת גוש דן מוגדלת) בית החולים עין גדי  he בית החולים עין גדיhe בית החולים עין גדימפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית החולים עין גדי היה בית חולים ששכן ברחוב מזא"ה 10 בתל אביב. הבניין, שתוכנן על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ בסגנון האקלקטי, נבנה בשנת 1922 כבית מגורים למשפחת ברסקי. הבניין נמכר והוסב לשימוש כבית חולים בניהולו של ד"ר חיים (אמיל) שטיין. הבניין עבר שינויים רבים ושימש בית חולים במשך עשרות שנים (בתחילה בית חולים עין גדי ולאחר מכן בית החולים הגריאטרי "הדר לזקן".
לבסוף הפך המבנה עם תוספות הבניה למבנה מגורים מעורב, במסגרת מיזם שימור מבנים (בניצוח האדריכלית ניצה מצגר סמוק) שהסתיים בשנת 2012.
חוות הנוי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גן בוטני
 תאריך הקמה:  1949
 מייסדים:  דוד צפריר צירקין
 נתונים ומידות
 שטח:  0.048 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°20′35″N 34°54′56″E﻿ / ﻿32.3429693°N 34.9154429°E﻿ / 32.3429693; 34.9154429
 
מצפה
רמון
מצפה
רמון

חוות הנוי הוקמה על ידי משרד החקלאות המינהל למחקר חקלאי ב־1949 בעמק חפר, כמרכז הדגמה והדרכה לגננות צמחי נוי.
החווה ממוקמת בצמוד למדרשת רופין, בין צומת בית ליד לחדרה, מול הכניסה לכפר מונש, ובתחום שיפוטה של המועצה האזורית עמק חפר. חוות הנוי משתרעת על שטח של 46 דונם ובו גן הדגמה לצמחי נוי ומשתלה. בגן כ-2,500 מינים של עצים, שיחים, מטפסים, צמחי כיסוי וכדומה מכל העולם המיועדים למגוון שימושים בגן הנוי.
היסטוריה

חוות הנוי נוסדה ביוזמת דוד צפריר צירקין כתחנה לפיתוח צמחיית התרבות, ריבוי צמחים והדגמה. עוסקת באקלום צמחי נוי חדשים לארץ ישראל ופיתחה את יצוא ענפי הקישוט הירוקים.
ב-1951, השתלבה רות בנימין כטכנאית בכירה בחוות הנוי ובהמשך הייתה למנהלת עד לפטירתה בשנת 1976. בתקופת פעילותה הופצו צמחים רבים שגודלו וטופחו בחווה לראשונה לכל אזורי הארץ.
מבחינה ניהולית, הייתה קשורה בתחילה למשרד החקלאות הראשי. ב-1963 עבר ניהולה למשרד האזורי בחדרה וב-1973 סופחה למינהל המחקר החקלאי, עם הכוונה מקצועית על ידי המחלקה לפרחים ולצמחי נוי של המינהל.
בשנת 1984, בשל אילוצים תקציביים העביר ראש מינהל המחקר החקלאי את חוות הנוי לידי הארגון לגננות ולנוף בישראל. כגוף ציבורי המייצג את ענף הגינון והנוי בישראל, ראה הארגון חשיבות רבה בשימורה של חוות הנוי ועל-כן קיבל על עצמו לשמרה ולטפחה. הארגון פועל לשימור ולטיפוח אוסף הצמחייה הקיים, מקיים בו מרכז ארצי ללימודי גננות-נוי ומעמיד את הגן לרשות הציבור הרחב.
עם הזמן הפכה החווה למוקד ארצי של תצפיות, ניסיונות איקלום, ריבוי ותצוגה של צמחי נוי, מילאה תפקיד חשוב בהפצת ידע לגננים מקצועיים, אדריכלי-נוף וחובבים. חוות הנוי משמשת כיום כגן הדגמה לצמחי נוי בעל ערך היסטורי גנני רב שבחובו מינים שונים של צמחים ייחודיים, צמחים אשר הובאו מכל קצוות תבל, אוקלמו והופצו במשתלות השונות בישראל, וחלקם אף ייחודים לגן זה בלבד. בגן נמצאים כיום כ-300 עצים ותיקים בעלי ערך היסטורי ובוטני חשוב, המהווים את הפרטים הראשונים בישראל שמהם נאסף חומר ריבוי והופץ ברחבי המדינה, ועל-כן קיימת חשיבות רבה לשימור הגן והנכס הצמחי שבו.
המאבק על חוות הנוי:
האיום על קיומה של החווה החל עם מכירתה של מדרשת רופין לחברה פרטית בשנת 1999. בשנת 2007 החלו היזמים לטעון, כי שטח חוות הנוי כלול בתחום המדרשה, והגישו תביעה לפינויה. במסגרת המאמצים למנוע זאת הכריז שר החקלאות דאז, שלום שמחון, על החווה כ"גן בוטני מוכר" על-פי חוק, אך האיום המשפטי עליה לא הוסר. עקב זאת קמה קבוצת תמיכה, ששמה לה למטרה להגן על  המקום. הקבוצה פרסמה עצומה למען שימור החווה -  עליה חתמו למעלה מ-10,000 איש –  ובעקבות פעילותה הוקם ב-2012  "הוועד הציבורי להצלת חוות הנוי". 
בשנה הראשונה פעילות הוועד לא נחלה הצלחה. ביולי 2013 הורה בית המשפט על פינוי חלקי של חוות הנוי בתאריך 10.11.2013, ובחינת המשך פינוי כל יתרת השטח ביוני 2014. בעקבות פסק הדין הגביר הוועד את פעילותו, ופנה לכל הגורמים הרלוונטיים, ביניהם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. המועצה, לאחר בדיקת האתר, התגייסה למאבק, וגם פרסמה מחויבות לשיקום החווה. ההד הציבורי גרם לראש המועצה של עמק חפר, רני אידן, להיכנס לעובי הקורה. אידן פעל להגיע להסכמות עם היזמים, ובמקביל הוגשה מטעם הוועד לשימור אתרים של המועצה האזורית בקשה, להכריז על החווה כשטח לשימור. התנהל מאבק נגד הזמן, עד שימים ספורים לפני מועד הפינוי - 10 בנובמבר 2013 - הושגה הסכמה בין הצדדים. על פי ההסכמה, ה-10 בנובמבר  יהיה המועד שבו החווה לא תפונה אלא תועבר רשמית לידי המועצה האזורית.
הייתה זו הצלה של הרגע האחרון. כיום (2020) החווה משוקמת, משמשת כגן בוטני הן ללימודים והן להנאת הציבור. תלמידים בבתי הספר של המועצה משתתפים בפרויקט "תיק עץ". המטרה היא שלכל עץ מבין העצים המיוחדים שאוקלמו בחווה יהיה תיק מפורט של תכונות ותולדות האקלום. 
עם זאת, נשארו נושאים לא סגורים, שעדין מאפשרים לגורמים שונים לפגוע בשימור חוות הנוי ושיקומה. לכן, הוועד הציבורי התחייב להמשיך בפעולות הגנה, עד שיוסר מעליה כל איום.
הערות שוליים

↑  גנים בוטניים בישראל, אביגיל הלר, משרד החקלאות ופיתוח הכפר
↑  יחזקאל סיבק, עיתון "אתרים", גיליון 53, דצמבר 2013, עמ' 6
ינבוט לבן בגן
דב גיל-הר

| --- | --- |

דב גיל-הר, 2013
 לידה:  15 בנובמבר 1967 (בן 57) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מעסיק:  גלי צה"ל, ערוץ עשר, וואלה, הערוץ הראשון, ערוץ 2, תאגיד השידור הישראלי 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  DovGilHar
 
דב גיל-הר (נולד ב-15 בנובמבר 1967) הוא עיתונאי, מגיש טלוויזיה ושדרן רדיו ישראלי, משמש כשליח "כאן חדשות" לאירופה.
ביוגרפיה

את הקריירה העיתונאית שלו החל גיל-הר בשנת 1985 בגלי צה"ל, שם שימש כתב לענייני משטרה במשך שלוש שנים וכתב פרלמנטרי במשך חמש שנים.
בשנת 1988 החל בקריירה טלוויזיונית, כמגיש מבזקים בתוכנית "ערב חדש", הנחה את התוכנית "אכפת לי", מגזין חינוך אקטואלי, ששודרה בטלוויזיה החינוכית, והגיש את החדשות המקומיות בטלוויזיה בכבלים בערוצי זהב.
בנובמבר 1993 היה ממקימי חברת החדשות של ערוץ 2, ואף שידר כתבה במהדורה המרכזית של חדשות 2, הראשונה ששודרה ב-4 בנובמבר 1993. שימש הכתב הפרלמנטרי הראשון של החברה במשך ארבע שנים. התאפיין בסיקור צבעוני של בית המחוקקים שעד אז סוקר באופן שמרני מעט. בנובמבר 1995 סיקר את העצרת בכיכר מלכי ישראל, והביא תמונות בלעדיות מאחורי הקלעים של האירוע, ואת הריאיון הטלוויזיוני האחרון עם יצחק רבין. היה מטרים ספורים ממקום רצח רבין בזמן הרצח, צילם ושידר את התמונות הראשונות של מעצר יגאל עמיר, ומיד שלח הודעה למכשירי הזימוניות של רוני דניאל ואהרן ברנע שהיו בקרבת מקום.
גיל-הר היה העורך הראשון של "אולפן שישי" בהנחיית עמנואל רוזן וגדי סוקניק. הוא שימש גם ככתב בתוכנית, וזכור כמי ששידר סדרת כתבות ממיקרונזיה, שגילתה לצופה הישראלי את ידידתה הטובה של ישראל באוקיינוס השקט.
בשנת 1998 החל גיל-הר לשמש גם כמנחה בערוץ 2, כשהחליף את מיכה פרידמן, והשתתף לצד ירדנה ארזי בהנחיית "קפה טלעד", שהייתה אז תוכנית הבוקר של זכיינית ערוץ 2. הוא הנחה את התוכנית עד להפסקת שידוריה ב-30 באוקטובר 2005, עם הפסדה של טלעד במכרז של הערוץ השני. ביים כתבות וסרטים דוקומנטריים לתוכניות טלעד "עובדה" ו"מסע עולמי", ובהם הסרט "לישון עם האויב", שמתעד מסע פלסטיני-ישראלי ביפן, שהוקרן בפסטיבל היהודי בטורונטו, הסרט "עשרה ימים בעזה" על ההתנתקות. סרטו "מאחורי קווי האויב" אודות שני חברים לשעבר, ישראלי ופלסטיני, שהאינתיפאדה הפרידה ביניהם, זכה בשנת 2004 בפרס בפסטיבל סנט לואיס. תוך כדי עבודתו בטלוויזיה, הגיש את תוכנית הרדיו "הבוקר עם" בגלי צה"ל בשנת 2001. בשנת 2004 הפיק עבור ערוץ 10 את הסרט התיעודי "מפגשים", העוסק בקשר מיוחד בין בני הדור השלישי לשואה, גרמנים וישראלים.
ביוגרפיה > לאחר ימיו ב"טלעד"

לאחר שנפסקו שידורי טלעד, השתתף גיל-הר בתוכנית "משעל חם" בהנחיית ניסים משעל, ששודרה בערוץ 2 ב-2006. לאחר מכן הצטרף לערוץ 10 בשנת 2007, והגיש את התוכנית "כל בוקר" לצד אפרת רייטן. במקביל, החל להגיש באותה שנה את פינת "בירוקרטיה" במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10. הפינה עברה לאחר מכן להיות משודרת במסגרת התוכנית "המגזין" בהנחיית אושרת קוטלר ושודרה במשבצת זאת עד לסוף פברואר 2015. במהלך צילומי הפינה, נהג גיל-הר מדי פעם להתעמת עם הרשויות שאחראיות לבירוקרטיה, ולא אחת עוכב לחקירה. הוא נעצר על ידי משטרת ירושלים בינואר 2011, לאחר שיזם וארגן ציוד להקמת רעש בסמוך לביתו של ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת. על הכנת פינת ה"בירוקרטיה", זכה גיל-הר בשנת 2012 ב"פרס פרימור" מטעם הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו על תחקיר או כתבה עיתונאיים בנושאים חברתיים בשידורי הטלוויזיה והרדיו המסחריים-ציבוריים". בנימוקי הפרס ציינה הוועדה כי הפינה, אשר מהווה פרויקט מתמשך ורציף מזה למעלה משנה, מבוססת על עבודת מערכת ייעודית, מגשימה הלכה למעשה את תפקידה של התקשורת כלוחמת נגד עוולות ממסדיות. הוועדה ציינה את הפניית הזרקור אל שולי החברה בלב הפריים טיים הטלוויזיוני.
בעקבות הפסקת שידורי "שישי" בהגשתם של רביב דרוקר ועפר שלח בשנת 2009, החל גיל-הר להגיש את מהדורת חדשות שישי בערוץ 10. תחילה נמשכה תוכניתו שלושים דקות ובהמשך הוארכה התוכנית לשעה. במקביל הגיש יחד עם מיקי רוזנטל תוכנית חדשה לביקורת התקשורת, "המגרסה", ששודרה באתר האינטרנט "נענע10" ב-2008.
גיל-הר הגיש בימי שישי את התוכנית "שישי בבוקר" לצד רומי נוימרק וסיון כהן. באותן שנים, 2012-2013, החליף מדי פעם את שרון גל בהגשת התוכנית "לילה כלכלי", ולאחר שגל פרש מהגשתה במאי 2013, מונה כמחליפו הזמני.
הגיש יחד עם ירדנה ארזי בגלי צה"ל את התוכנית "מצעד להקת הנח"ל", שזכתה בציון לשבח במסגרת הענקת "פרס מפקד גל"צ" ביולי 2011.
במרץ 2015, לאחר שעזב את "חדשות 10", הצטרף גיל-הר למחלקת החדשות של אתר האינטרנט "וואלה" כמגיש שידורי האולפן. הוא החל את השידורים בהנחייתו בהגשת משדר החדשות של האתר בבחירות 2015.
במרץ 2017 עזב גיל-הר את "וואלה!" לטובת תאגיד השידור הישראלי, שם הגיש את התוכנית "שש כלכלי" עם קרן אוזן. בהמשך הגיש את התוכנית "ערב ערב". כן הוא הגיש את התוכנית "חדשות השבת", והיה חלק מצוות ההגשה של "חדשות הערב", והנחה משדרים נוספים. בנוסף הוא השתתף בהגשת תוכנית הרדיו "הבוקר הזה" בכאן רשת ב'.
ביוני 2019 הושעה ליומיים מהגשת התוכנית, לאחר שהתבדח בשידור, עם הפרשן מוטי גילת, בעניין בקשת הסיוע של ראש הממשלה בנימין נתניהו לתשלום הוצאות משפטו..
עם יציאתה של אנטוניה ימין לחופשת לידה בדצמבר 2020, מונה גיל-הר לכתב התאגיד באירופה ולשם כך, עבר להתגורר בברלין. בפברואר 2022 פורסם כי גיל-הר יחליף את אנטוניה ימין בתפקיד זה, לאחר שהודיעה כי תעזוב את התאגיד. ב-28 באוגוסט 2022 הגיש את מהדורת חדשות הערב האחרונה שלו לפני עזיבתו לברלין.
חיים אישיים

דב גיל-הר בזוגיות עם דנה שטרן, מפיקת קולנוע ולשעבר מנהלת הרכש של yes. לזוג שלושה ילדים.
כתבות מרכזיות ותחקירים שפרסם

כתבת תחקיר לפיה ארבל אלוני, שהיה שותף לרצח דרק רוט, ניסה להתאבד בכלא.
סדרת הכתבות "בריונים במדי משטרה" על אלימות משטרת ישראל.
סדרת כתבות תחקיר, "ילדות בסכנה" (גרסה ישראלית לתוכנית "To Catch a Predator" האמריקאית) אשר שודרה במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10. מטרתן של הכתבות הייתה לחשוף ולעצור טורפים מקוונים מסוכנים לפני שיפגעו בילדים. החשיפה נעשתה באמצעות התחזות של תחקירני התוכנית לילדים ברשת האינטרנט, והזמנה של הטורפים למפגש איתם למטרות מיניות. הכתבות זכו לתהודה תקשורתית רחבה ולביקורת רבה.
תחקירים על יחסי הגומלין בין צלמי פפראצי ליחצ"נים, והתנהגות לא אתית של הפפראצי.
תחקיר המשתמטים, שחשף את מנגנון ההשתמטות מגיוס לצה"ל של בחורי ישיבות.
"סיפור מסגרת", ההיסטוריה של מדינת ישראל בתמונות.
הערות שוליים

↑  יניב זך, גילהר רץ לכנסת, באתר nrg‏, 5 באפריל 2006
↑  ארי ליבסקר וטל זלמנוביץ', ‏ערב חדש-ישן; 20 שנה ל"ערב חדש" ולמלחמת לבנון, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2002
↑  צפו: כך נראתה המהדורה המרכזית הראשונה של חדשות 2, באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2013
↑  יורם דורי, זוכר את הכעס, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2007
↑  אהרן ברנע, ‏אהרן ברנע: "רצח רבין היה הרגע הקשה בחיי", באתר ‏מאקו‏, 3 בנובמבר 2011
↑  יעקב בר-און, צולל לעומק, באתר ynet, 24 בספטמבר 2003
↑  TheMarker, "לישון עם האויב" של טלעד יוקרן בפסטיבל הקולנוע היהודי בטורונטו, באתר TheMarker‏, 26 במרץ 2001
↑  יניב זך, עשרה ימים בעזה, באתר nrg‏, 16 באוקטובר 2005
↑  מרב יודילוביץ', "מאחורי קווי האויב" זכה בפרס בפסטיבל סנט לואיס, באתר ynet, 24 בנובמבר 2004
↑  אתר איגוד עורכי תמונה וקול בישראל(הקישור אינו פעיל, 4.7.2020)
↑  יניב זך, דב גילהר יעשה נסים, באתר nrg‏, 1 בינואר 2006
↑  יוסי אלי, דב גילהר נעצר מחוץ לבית ראש עיריית ירושלים, באתר nrg‏, 14 בינואר 2011
↑  דוד ורטהיים‏, פרס פרימור לתחקיר חברתי יוענק לדב גילהר וצופית גרנט, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2012
↑  דב גילהר ומיקי רוזנטל, המגרסה 13.5.08, באתר nana10‏, 13 במאי 2008(הקישור אינו פעיל, 4.7.2020)
↑  ירדנה ארזי ודב גילהר זכו בפרס מפקד גל"צ, באתר וואלה, 31 ביולי 2011
↑  רועי גולדנברג, ‏וואלה מקימה אולפן שקוף על פינת רחוב אבן גבירול בת"א, באתר גלובס, 5 בפברואר 2015
↑  נועה פרייס‏, דב גיל-הר עוזב את וואלה! NEWS ועובר לתאגיד, באתר וואלה, 29 במרץ 2017
↑  גיל משעלי, ‏במקום אנטוניה ימין: דב גיל-הר מונה לשליח כאן חדשות באירופה, באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2022
↑  רן בוקר, בגלל בדיחה על נתניהו: דב גילהר הושעה משידורי כאן, באתר ynet, 25 ביוני 2019
↑  הארץ, דב גילהר חזר מההשעיה: "בתאגיד יש ויהיה חופש ביטוי לכולם, גם לי", באתר הארץ, 27 ביוני 2019
↑   ציוץ של אנטוניה ימין ברשת החברתית אקס (טוויטר), 3 בדצמבר 2020
↑  כאן חדשות: דב גיל-הר לאירופה, אנטוניה ימין לבילד טי.וי הגרמני, באתר וואלה, 16 בפברואר 2022
↑  לי-אור אברבך, ‏מנהלת הרכש של yes: "זו היתה טעות לא לרכוש את 'אבודים'", באתר גלובס, 7 ביולי 2010
↑  דב גיל-הר, על פנים מרוסקים, איומים וסיפורי זוועה, באתר nana10‏, 4 בנובמבר 2010
↑  נעצרו 11 חשודים בהטרדת קטינים ברשת האינטרנט, 30 ביולי 2008, nana10(הקישור אינו פעיל, 4.7.2020)
↑  רותי אברהם, פרשת ילדות בסכנה: עונש קל בגלל ערוץ 10, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בינואר 2009
↑  ערב גבינות יין ופדופילים הבלוג של אורי ברקוביץ'(הקישור אינו פעיל, 4.7.2020)
↑  ערן סויסה, תחקיר הפפראצי - לאושרת קוטלר, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2009
↑  יוני פרת, ‏צלמי פפראצי נגד ערוץ 10: "ניסו להפליל אותנו", באתר ‏מאקו‏, 23 בנובמבר 2009
↑  החרדים שעובדים על המדינה: "אני כאילו בישיבה", באתר ynet, 25 ביולי 2012
↑  דב גילהר, סיפור מסגרת: ההיסטוריה של מדינת ישראל בתמונות, באתר nana10‏, 27 באפריל 2008(הקישור אינו פעיל, 4.7.2020)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010984227705171  VIAF: 521160668159503560000   WorldCat (עם VIAF): 521160668159503560000
אספמיה

.
אסְפַּמְיָה או אספמיא הוא, בארמית ובעברית של חז"ל, שמה של ארץ ספרד (בדומה לשמה הלטיני Hispania). במדרש תנחומא נזכרות אספניה וגליה, המושבות הרומיות. יש הסוברים כי מקור השם הוא בעברית-כנענית או הפיניקית "אי-שפניא" (אי השפנים). לפי סברה זו, כאשר הפיניקים, אשר היו יורדי ים, הגיעו לספרד, הם נתקלו בארנבונים אותם חשבו בטעות לשפנים, ומכאן השם אי-השפנים, שהפך לשם הלטיני Hispania אשר התגלגל לשם הספרדי המודרני España. פרשנות אחרת מציעה[דרוש מקור] כי מקור המילה מהמילה "ספון", חבוי מהעין, כך שמשמעות השם הוא "האי החבוי". אפשרי גם מלשון ספן (יורד ים) כמו גם שבא, סאבוי, SVEN.
בשל מרחקה נתפסה המילה אספמיה בתלמוד כמייצגת ארץ המרוחקת שנה הליכה לכל כיוון, ארץ הנמצאת ב"סוף העולם". בדיון בענייני חזקה בבבא בתרא אומר רבי יהודה: "לא אמרו שלש שנים אלא כדי שיהא באספמיא, ויחזיק שנה וילכו ויודיעוהו שנה ויבוא לשנה אחרת".
שרידי חנויות ביזנטיות בסרדיס
ספרד המקראית, לעומת זאת, היא סרדיס שבאסיה הקטנה, לדעת רוב החוקרים. בעת תרגום התנ"ך לארמית, (בידי יונתן בן עוזיאל), תורגמה המילה ספרד בתור "אספמיה". נראה כי מקור תרגום זה הוא דמיונה של המילה ספרד למילה "הספרה" (ביוונית - ארצות המערב).
בתקופת הגאונים התקבעה הזהות בין "אספמיה" לבין "ספרד".
משמעות הביטוי "חלומות באספמיה" היא חלומות בלתי מציאותיים, שלא ניתן לממשם. הביטוי מופיע בתלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ל', עמוד ב': "אדם ישן כאן ורואה חלום באספמיא". הביטוי התלמודי מופיע בסיפורו של י"ל פרץ "האשה מרת חנה": "כאשר אני סוגר את עיני, נדמה לי שאני ישן בבית ורואה חלום באספמיא".
הערות שוליים

↑  מדרש תנחומא, ויצא, ב'.
↑  באנציקלופדיה הקתולית