stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'אסטיס סמית'
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Trigger Finger | ילד בבית ספר |  |
| 2015 | ערים של נייר | מרקוס לינקולן |  |
| 2018 | יום אחרי יום | ג'סטין |  |
| 2018 | עולם היורה: נפילת הממלכה | פרנקלין ווב |  |
| 2019 | פוקימון: הבלש פיקאצ'ו | טים גודמן |  |
| 2020 | כל המקומות המוארים | תיאודור פינץ' |  |
| 2021 | המציצנים | ג'יי |  |
| 2021 | הבאג של רון | מארק | דיבוב |
| 2022 | עולם היורה: עולם חדש | פרנקלין ווב |  |
| 2023 | שרפר (אנ') | טום |  |
| 2023 | מבוכים ודרקונים: כבוד בין גנבים | סיימון אומאר |  |
| 2024 | The American Society of Magical Negroes | אראן |  |
| 2024 | ראיתי את הטלוויזיה זוהרת | אוֹאֵן | מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט להופעה הראשית הטובה ביותר (אנ') (2025) |
| 2025 | האשליה 3 |  |  |
| TBA | Young Lust | חאבייר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Miss Guidance | וואנה בי הארי פוטר | סדרת רשת; פרק: "Hopeful: Part 2" |
| 2014–2015 | משפחת רעם | אנגוס | 2 פרקים |
| 2016–2017 | גט-דאון (אנ') | אזקיאל "זיק" פיגארו | תפקיד ראשי; 11 פרקים |
| 2019 | היסטוריה שתויה | תלמי השלושה עשר | פרק: "Bad Blood" |
| 2021–הווה | Generation | צ'סטר | תפקיד ראשי; 16 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גות'הם | 2024 | ההופעה הראשית הטובה ביותר | ראיתי את הטלוויזיה זוהרת | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Clayton Davis, ‘A Different Man’ Takes Best Feature at Gotham Awards: Full Winners List, Variety, ‏2024-12-03 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1189347059  ISNI: 0000 0004 6307 6686  LCCN: no2018109991  MusicBrainz: 830f7cc5-abda-4e2d-a741-da2b2bfdb35b  NKC: xx0241694  SUDOC: 232802068  VIAF: 3180153532506048820000   WorldCat (עם VIAF): 3180153532506048820000
רוזמונד פייק

| --- | --- |
פייק בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, 2018
פייק בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, 2018
 לידה:  27 בינואר 1979 (בת 45) אנגליה לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Rosamund Mary Ellen Pike 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  ודהאם קולג'  בית ספר בדמינטון 
 בן או בת זוג:  Robie Uniacke (2009–?) 
 צאצאים:  Solo Uniacke, Atom Uniacke 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקנית בסדרת דרמה/קומדיה באורך קצר (2019)  פרס אודי למספרת הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוזמונד מארי אלן פייק (באנגלית: Rosamund Mary Ellen Pike; נולדה ב-27 בינואר 1979) היא שחקנית קולנוע אנגלייה, זוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 2020 על משחקה בסרט "אכפת לי". שיחקה בתור נערת ג'יימס בונד בסרט "למות ביום אחר", ובתפקידים שונים בסרטים "גאווה ודעה קדומה", "דום", "לחנך את ג'ני"', "המחליפים", ו"נעלמת".
ביוגרפיה

פייק נולדה בהאמרסמית' שבלונדון, כבתם היחידה של זמרי האופרה קרוליין וג'וליאן פייק. לצורך עבודת הוריה נדדה המשפחה ברחבי אירופה עד שהייתה בת שבע; בזכות הנסיעות הרבות למדה צרפתית וגרמנית רהוטה.
פייק זכתה במלגה ללימוד בבית ספר בדמינטון. היא הציגה לראשונה את יכולותיה בתיאטרון הנוער הלאומי בהצגה "רומיאו ויוליה". סוכן כישרונות מקומי שהבחין בה עזר לה לפרוץ את הדרך לקריירה מקצועית. לאחר שנדחתה מכל בית ספר למשחק אליו הגיעה להיבחן, התקבלה לקולג' וודהאם של אוניברסיטת אוקספורד, וסיימה את לימודיה עם תואר בספרות אנגלית.
במהלך לימודיה לקחה פסק-זמן למשך שנה, כדי לקדם ולבסס את קריירת המשחק על בימות התיאטרון. כן הופיעה בסדרת הדרמה "רעיות ובנות" בארבעה פרקים.
אמנם, בתחילת דרכה חשבה פייק לזנוח את תחום המשחק ולעבוד בחברת ספרים מקומית, עקב מחסור בהצעות עבודה בעסקי הבידור באותה עת.
קריירה

בשנת 2002 גילמה את תפקיד נערת בונד בסרט "למות ביום אחר", סוכנת כפולה קרת רוח שעובדת לצדו של ג'יימס בונד, אותו גילם פירס ברוסנן.
ב-2004 שיחקה בתפקיד ראשי בהפקה הישראלית של הקולנוען עמוס גיתאי "הארץ המובטחת", שעסקה בתופעת הזנות בישראל; בסרט גילמה נערה עובדת אסטונית בשם רוז.
בתפקידה הבא שיחקה בדרמה התקופתית "ליברטין" בתור אליזבת ווילמוט.
בשנת 2005 שיחקה בסרט האקשן המבוסס על משחק המחשב "דום" בתור המדענית ד"ר סמנת'ה גרים, אחותו של הדמות הראשית סמל ג'ון גרים (קארל אורבן). לאחר מכן גילמה את הדמות הספרותית ג'יין בנט, אחותה הבוגרת של אליזבת (קירה נייטלי) בסרט "גאווה ודעה קדומה", המבוסס על הרומן של ג'יין אוסטן "גאווה ודעה קדומה".
סרטה הראשון מחוץ לגבולות אנגליה הוא המותחן הפסיכולוגי "עדות שבורה", שעלה לאקרנים בשנת 2007. בסרט מגלמת פייק את דמותה של ניקי גארדנר, המעסיקה החדשה של התובע המחוזי הפורש וויל ביצ'ם (ראיין גוסלינג).
פייק התפרסמה ב-2009 בדרמה הבריטית "לחנך את ג'ני", בה גילמה את הלן, חברתו של דני (דומיניק קופר), המבלה במהלך העלילה בחברת הנערה המתבגרת ג'ני (קארי מאליגן). בשנה זו גילמה גם את מגי, אשתו של סוכן ה-FBI טום גריר (ברוס ויליס), במותחן הבדיוני "המחליפים".
בשנת 2010 שיחקה פייק בדרמה "הסיפור על פי ברני" בתור מרים גרושתו השלישית של ברני פנופסקי (פול ג'יאמטי). באותה שנה השתתפה בסרט איזה מין שוויון העוסק במאבק נשים משנת 1968 שעבדו במפעל פורד אנגליה על שכר שווה עבור עבודה שווה. כמו כן שיחקה בדרמה הקומית "דקלים בוערים", של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון.
ב-2012 גילמה את אחת הדמויות הראשיות בסרט ג'ק ריצ'ר לצד טום קרוז. הסרט מבוסס על "הצלף", אחד הספרים רבי המכר של לי צ'יילד.
ב-2014 כיכבה לצד בן אפלק בסרט "נעלמת", המבוסס על ספר באותו שם, בו גילמה אישה שנעלמת ביום נישואיה החמישי. דייוויד פינצ'ר, במאי הסרט, סיפר שליהק אותה כי רצה לתפקיד שחקנית שאינה מפורסמת מדי, ופייק לא הופיעה בתפקיד ראשי משמעותי לפני כן. על הופעתה בסרט הייתה פייק מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (לשנת 2016) ולפרס גלובוס הזהב.
ב-2016 שיחקה בסרט המתח "זר דופק בדלת". ב-2019 שיחקה בתפקיד מארי קירי בסרט "מאדאם קירי" (אנ').
בשנת 2021 שיחקה פייק בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה והפשע "אכפת לי", תפקיד עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, בטקס שהתקיים ב-28 בפברואר 2021.
בשנת 2023 שיחקה בסרט סלטברן, תפקיד עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
בספטמבר 2024, פורסם כי נטפליקס הזמינה סדרת מתח בשם "Thumblite" שמתרחשת בעמק הסיליקון, בכיכובה של פייק. הסדרה עוסקת בתככים, יריבויות, חזונות ואובססיות של מובילי הכוח הנאבקים על שליטה בתעשיית ההייטק. באוקטובר 2024, פורסם כי סשה ברון כהן ופייק ישחקו בתפקידים הראשיים בסרט Ladies First עבור נטפליקס. פייק תשחק דמות נשית לוחמנית שתסבך עוד יותר את העניינים עבור דמותו של כהן.
חיים אישיים

בעודה לומדת באוקספורד, פייק הייתה במערכת יחסים עם השחקן והמחזאי סיימון וודס במשך שנתיים. לאחר מכן בשנת 2008 היא הייתה מאורסת לבמאי הקולנוע ג'ו רייט, אותו הכירה על סט צילומי הסרט "גאווה ודעה קדומה", אך הזוג ביטל את החתונה זמן קצר לאחר מכן.
מאז דצמבר 2009, היא בזוגיות עם איש העסקים והמתמטיקאי האנגלי רובי יוניאקה, ולהם שני בנים, שניהם דוברים מנדרינית שוטפת; המשפחה מתגוררת בגני קנזינגטון שבמערב לונדון.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | למות ביום אחר | מירנדה פרוסט |  |
| 2004 | הארץ המובטחת | רוז |  |
| 2004 | ליברטין | אליזבת ווילמוט (אנ') |  |
| 2005 | גאווה ודעה קדומה | ג'יין בנט |  |
| 2005 | דום | ד"ר סמנת'ה גרים |  |
| 2007 | עדות שבורה | ניקי גרדנר |  |
| 2007 | רסיסים | אלכס |  |
| 2009 | לחנך את ג'ני | הלן |  |
| 2009 | המחליפים | מגי גריר |  |
| 2010 | דקלים בוערים | דדרה דבנפורט |  |
| 2010 | הגרמנים באים | דייזי |  |
| 2010 | הסיפור על פי בארני | מרים גרנט-פנופסקי |  |
| 2010 | איזה מין שוויון | ליסה הופקינס |  |
| 2011 | ג'וני אינגליש חוזר | קייט סאמנר |  |
| 2011 | השנה הגדולה | ג'סיקה בוסטיק |  |
| 2012 | זעם הטיטאנים | אנדרומדה |  |
| 2012 | ג'ק ריצ'ר | הלן רודין |  |
| 2013 | השטן שאת מכירה | זואי יוז |  |
| 2013 | סוף העולם | סם צ'מברלין |  |
| 2014 | ארוכה הדרך למטה | פני |  |
| 2014 | הקטור והחיפוש אחרי האושר | קלרה |  |
| 2014 | החופשה הסקוטית שלי | אבי מ'קלאוד |  |
| 2014 | נעלמת | איימי אליוט דאן |  |
| 2015 | זר דופק בדלת | מירנדה וולס |  |
| 2016 | הממלכה המאוחדת | רות ויליאמס קאמה (אנ') |  |
| 2017 | האיש עם לב הברזל | לינה היידריך |  |
| 2017 | אויבים | רוזלי קוויד |  |
| 2018 | המגשר | סנדי קראודר |  |
| 2018 | שבעה ימים באנטבה | בריגיטה קוהלמן |  |
| 2018 | מלחמה פרטית | מארי קולווין |  |
| 2019 | שלוש שניות | אריקה ווילקוקס |  |
| 2019 | מאדאם קירי (אנ') | מארי קירי |  |
| 2020 | אכפת לי | מרלה גרייסון |  |
| 2023 | סלטברן | אליזבת' קאטון |  מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2024)  מועמדת פרס האקדמיה האוסטרלית הבינלאומית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2024)  מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2024) |
| 2025 | האשליה 3 |  |  |
| 2025 | In the Grey |  |  |
| יפורסם בהמשך | Rich Flu |  |  |
| יפורסם בהמשך | Ladies First | יפורסם בהמשך |  |
| יפורסם בהמשך | Wife & Dog | יפורסם בהמשך |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | A Rather English Marriage | סיליה | סרט טלוויזיה של BBC |
| 1999 | רעיות ובנות | ליידי הארייט | מיני-סדרה |
| 2000 | משפט ועונש | לוסי | פרק: "Trial and Retribution IV (Part 1)" |
| 2001 | Love in a Cold Climate | פאני | מיני-סדרה |
| 2002 | המלחמה של פויל | שרה בומונט | פרק: "The German Woman" |
| 2009 | Freefall | אנה | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2011 | נשים אוהבות | גודרון בראנגוון | מיני-סדרה |
| 2015 - 2020 | כנפי הרעם בפעולה | ליידי פנלופה קרייטון-וורד | דיבוב; 45 פרקים |
| 2018 | גבעת ווטרשיפ | הארנבון השחור של אינלה | דיבוב; 4 פרקים |
| 2019 | State of the Union | לואיז | תפקיד ראשי (עונה 1); 10 פרקים |
| 2019 - 2020 | ארצ'יבלד והדבר הגדול הבא | המספרת | דיבוב; 26 פרקים |
| 2019 - 2022 | עמק המומינים | מומינאמא | דיבוב; 39 פרקים |
| 2020 | תומס הקטר וחברים | דאצ'ס | דיבוב; פרק: "Thomas and the Royal Engine" |
| 2021 | Archibald's Next Big Thing Is Here! | המספרת | דיבוב; 18 פרקים |
| 2021 - הווה | מחזור כישור הזמן | מוריין דאמודרד | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| יפורסם בהמשך | Thumblite | יפורסם בהמשך |  |
תאו ואן גוך (במאי)

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1957 האג, הולנד 
 נרצח:  2 בנובמבר 2004 (בגיל 47) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  1982–2004 (כ־22 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם  Montessori Lyceum Amsterdam 
 צאצאים:  Lieuwe van Gogh 
 פרסים והוקרה:  פרס עגל הזהב לבמאי הטוב ביותר (1996)  פרס עגל הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר (2003)  פרס עגל הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר (1997)  Golden Calf Special Jury Prize (2005) 
 http://www.theovangogh.nl/
 פרופיל ב-IMDb
 
תאו ואן גוך (בהולנדית: Theo van Gogh; [ˈteːjoː vɑnˈɣɔx]; ‏ 23 ביולי 1957 – 2 בנובמבר 2004) היה במאי קולנוע, מפיק קולנוע, שחקן ופובליציסט הולנדי. נינו של תאו ואן גוך, שהיה אחיו של הצייר וינסנט ואן גוך והיה סוחר אמנות. נרצח בידי מוסלמי על רקע דעותיו נגד קבלת מהגרים.
ילדותו

תיאודור ואן גוך נולד ב-23 ביולי 1957 בהאג, לאנקה ויוהאן ואן גוך. אביו שירת בשירות החשאי ההולנדי (AIVD, שנקרא אז BVD). הוא נקרא על שמו של דודו מצד אביו, תיאו, אשר נתפס והוצא להורג כששירת במחתרת ההולנדית במהלך הכיבוש הנאצי של הולנד במהלך מלחמת העולם השנייה.
קריירה

לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד ואך גוך משפטים באוניברסיטת אמסטרדם, אך נשר בתוך זמן קצר. הוא עבד כמפיק מופעים, וחלם להיות במאי קולנוע. בשנת 1981 ראה אור הסרט הראשון שהפיק.
בשנות ה-80 היה ואן גוך גם בעל טור בעיתון. לאורך השנים הוא השתמש בטורים שלו כדי להביע את תסכולו מפוליטיקאים, שחקנים, במאי קולנוע, סופרים ואנשים אחרים אשר ראה אותם כחלק מ"הממסד". הוא כתב בצורה פרובוקטיבית והפך לדמות שנויה במחלוקת, שביקר תכופות את תרבויות האסלאם. הוא השתמש באתר שלו, "המעשן הבריא" (De Gezonde Roker), כדי להביע ביקורת חריפה על החברה הרב-תרבותית. לדבריו, הולנד הייתה כל כך סוערת מבחינה חברתית שהיא בסכנה להפוך ל"משהו דמוי בלפסט".
בשנת 1991 פרסם מאמר הכולל לגלוג על השמדת יהודים בתאי הגזים. הוא נשפט בגין אנטישמיות וקיבל קנס כספי. גם לאחר מכן פרסם במספר מקרים דברי לעג בעלי אופי אנטישמי, שהופנו כלפי אישים יהודים בהולנד.
בשנת 1996 ביים, כתב והפיק את הסרט "בליינד דייט" אודות רקדנית לשעבר שלאחר  מות בתה נפגשת בבר עם קומיקאי המנסה להרשים, להקסים ולזעזע אותה.
תאו ואן גוך זכה בפרס הקולנוע ההולנדי "עגל הזהב" עבור סרטו "למען המדינה" (1997). הסרט האחרון שהפיק היה "כניעה", ותסריטו נכתב על ידי אייאן חירסי עלי, חברת פרלמנט הולנדי ממוצא סומלי-מוסלמי. הסרט דן באלימות כלפי נשים בקרב האוכלוסייה המוסלמית בהולנד. על גופן של נשים בסרט נכתבו טקסטים מהקוראן בגנות הנשים.
סמוך למותו סיים ואן גוך את הסרטתו של הסרט 06/05(אנ') (ה-6 במאי) על רציחתו של פים פורטאון, פוליטיקאי הולנדי מן הימין הלאומני, שנרצח שנתיים לפני שנרצח ואן גוך, על ידי פעיל שמאל הולנדי, ככל הנראה על רקע התנגדותו להגירת זרים להולנד. הסרט פורסם כחודש לאחר מותו של ואן גוך וכשנתיים לאחר מותו של פורטאון.
בשנים האחרונות לחייו פרסם מאמרים, ספרים וסרטים המותחים ביקורת על החברה האסלאמית ועל מדיניות קבלת ההגירה באיחוד האירופי. בעקבות זאת ובעקבות סרטו האמור קיבל איומים על חייו. ואן גוך נרצח בידי מוסלמי ב-2004.
רציחתו

לאחר שנים של הסתה נגד תאו ואן גוך, הוא נרצח בבוקר ה־2 בנובמבר 2004, ברחוב במזרח אמסטרדם. הוא נדקר פעמיים ונורה שבע פעמים, ומת במקום. לגופה הודק בסכין מכתב ובו איומים על חייה של אייאן חירסי עלי, איומים על ארצות המערב, ועל יהודים שלכאורה שולטים על הולנד, כולל יוב כהן, ראש עיריית אמסטרדם דאז. הרוצח, מוחמד בויֵארי (אנ'), צעיר כבן 26 בעל דרכון הולנדי ומרוקאי, שהיה לבוש בגלביה מרוקאית, נעצר על ידי המשטרה לאחר שנורה ברגלו.
במשפטו אמר הרוצח כי פעל בשם האסלאם ומתוך שכנוע עצמי, והוסיף "אני מבטיח לכם שיום אחד, כשאהיה חופשי, אעשה בדיוק אותו דבר, בדיוק אותו דבר". בית המשפט גזר עליו מאסר עולם.
בעקבות הרצח הועלתה ב-2012 בתיאטרון הפיזי DV8 הצגה בשם "?Can We Talk About This", שזכתה במספר פרסים.
הערות שוליים

↑  FamilySearch.org, ancestors.familysearch.org
↑  Jan-Cees Butter, Joost Houtman, De foute ster: moord en doodslag in de showbusiness, Overamstel Uitgevers, 2013-05-17, ISBN 978-90-488-1698-9. (בהולנדית)
↑  [https://www.independent.co.uk/news/obituaries/theo-van-gogh-749703.html Theo van Gogh
Controversial film-maker], INDEPENDENT UK Edition, ‏4 בנובמבר 2004 (באנגלית)
↑  Theo van Gogh: Hero, Anti-Semite, Misogynist or Islamophobe? (באנגלית)
↑  לילך צדיק-וייס, הרצח שהכה את אמסטרדם בתדהמה, באתר DutchTown, ‏17 באוקטובר 2021
↑  רוצח הבמאי ואן גוך בהולנד: "פעלתי בשם האיסלם", באתר ynet, 12 ביולי 2005
↑  מאסר עולם לרוצח הבמאי ההולנדי ואן גוך, באתר ynet, 26 ביולי 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273845605171  PLWABN: 9810571043205606  BIBSYS: 90736644  BNE: XX1796236  BnF: cb15105022j (data)  CANTIC: a10811114  GND: 129658545  ISNI: 0000 0000 5945 5836  LCCN: n93019081  MusicBrainz: c32f9415-b47a-4b7e-b39e-13cebe02faa6  NKC: js20050718028  NLK: KAC2020Q7152  NTA: 07382982X  SELIBR: 315568  SUDOC: 111190215  VIAF: 69226208   WorldCat (עם VIAF): 69226208 
הפגנה בכיכר דאם באמסטרדם אחרי רצח תיאו ואן גוך
אנדרטה לזכר ואן גוך
שלמה משיח (טייס)

| --- | --- |

שלמה משיח, 2007
 לידה:  1957 (בן 68 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1976–2002 (כ־26 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 125   מפקד טייסת 118  סגן מפקד בסיס תל נוף  ראש להק אוויר למסוקים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה  האינתיפדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפדה השנייה  מבצע עוקץ ארסי  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל פיתוח עסקי ושיווק באלביט מערכות  בעלים ומנכ"ל בחברת הייעוץ M-S-I Ltd
 
שלמה משיח (נולד ב-1957) הוא קצין במילואים בדרגת תת-אלוף בצה"ל, שירת כראש להק אוויר למסוקים. כיום הוא מנהל חברה שהקים העוסקת בייעוץ לחברות בישראל ומחוצה לה בתחומי התעופה, ונוסף על כך משמש (בהתנדבות) כחבר הנהלה בעמותת חיל האוויר.
ביוגרפיה

משיח נולד בצפת בשנת 1957 להורים ילידי סופיה שבבולגריה. אביו, ד"ר שמואל משיח ניהל את בית החולים "רבקה זיו" ואת המרכז הרפואי "הלל יפה". אמו, רות משיח (לבית ברוך), שעלתה לישראל במסגרת עליית הנוער, ניהלה במשך שני עשורים את מחלקת הריפוי בעיסוק בבית החולים "רבקה זיו" בצפת.
משיח למד ב"בית חינוך" ובתיכון "עיוני" במגמה ריאלית בצפת. בתקופת התיכון שימש כמדריך וכמחליף לראש השבט של צופי צפת (שבט ה"ארי"). בימי מלחמת יום הכיפורים הוביל וארגן קבוצת מתנדבים, תלמידים תושבי צפת, ששימשו ככוח עזר בבית החולים "רבקה זיו", לשם הובאו פצועים מחזית רמת הגולן.
התגייס לצה"ל ב-1976 לקורס טיס. במהלך הקורס נשלח להסבה לטייסי מסוקים בבית הספר לטיסה של צבא ארצות הברית בבסיס פורט ראקר(אנ') שבאלבמה. לאחר שובו לישראל שובץ בקורס אימון מתקדם בטייסת 123 – טייסת מסוקי אנפה, וכטייס מן המניין בטייסת 124.
לאחר תפקיד במחלקת מבצעים של חיל האוויר, עבר הסבה להטסת מסוקי יסעור ושירת בטייסת 118. במלחמת לבנון הראשונה השתתף בגיחות מבצעיות רבות. ב-1984 מונה לסמ"ט ב' (סגן מפקד הטייסת האחראי בין השאר על תוכניות, תרגילים ולוחות זמנים) וב-1986 לסמ"ט א'. בתקופה זו נשלח לקורס מבצעי מתקדם בארצות הברית (Weapon Tactics Instructor- WTI), שהתקיים במארינס בעיר יומה שבאריזונה. בהמשך למד לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, בחוג משולב בדגש על כלכלה ומדע המדינה. עם סיום הלימודים מונה למפקד טייסת 125 טייסת מסוקי סייפן.
ב-1992 מונה למפקד טייסת 118. בתקופה זו הוביל את הטייסת במספר מבצעים עלומים ובהם מבצע עוקץ ארסי. עם סיום התפקיד נשלח ללימודים בארצות הברית ב-Air War College (AWC)(אנ') של חיל האוויר האמריקאי במונטגומרי, אלבמה. במסגרת זו גם השלים תואר שני במִנהל ציבורי באוניברסיטת אובורן במונטגומרי. עם שובו ארצה קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לסגן מפקד בסיס תל נוף.
בעקבות אסון המסוקים ב-1997 נקרא לחזור ולפקד על טייסת 118, שאיבדה שמונה מאנשיה בתאונה. ב-1998 מונה לראש להק אוויר למסוקים במקומו של מיקי בר שהקים את הלהק חודשים ספורים קודם לכן. בתקופה זו עיצב ופיתח את תפקיד ראש להק אוויר למסוקים, ובכלל זה גיבוש מדיניות, שינוי ארגוני ותפישות הפעלה ותהליכי עבודה של מערך המסוקים. הוא שירת בתפקיד עד לשחרורו בשנת 2002.
בשירות המילואים שימש טייס בטייסת 118 ומדריך במגמת המסוקים בבית הספר לטיסה. בנוסף התנדב לשרת בחירום במטה המבצעי של חיל האוויר. ב-2010 מונה על ידי מפקד חיל האוויר האלוף עידו נחושתן לעמוד בראש צוות חקירה מיוחד לבדיקת התרסקות היסעור ברומניה.
לאחר שחרורו מהצבא כיהן בשנים 2003 עד 2007 כסמנכ"ל פיתוח עסקי ושיווק בחטיבת אוויר באלביט מערכות ועסק בהובלת ופיתוח קשרים, וביישום תהליכים מול השוק הבינלאומי.
כיום משיח הוא הבעלים והמנכ"ל בחברה לייעוץ בתחום התעופה, בסיוע לחברות בבניית אסטרטגיות וחדשות בתחומי התעופה והמערכות המוטסות.
משיח נשוי ואב לארבעה.
בנבן

בֶּנבֶּן או בֶּן בֶּן היא האתר במיתוס הבריאה של המיתולוגיה המצרית הקדומה שעליו נוצר האל אתום מתוך נו - תהום המים החשוכה ששררה לפני היווצרות הזמן. מתוך החושך יצר האל אתום את עצמו בעזרת שימוש במחשבותיו ובכוח רצונו, כשהוא מופיע לפי אחת הגרסאות על הגבעה שנקראה בנבן. לפי גרסה אחרת הפציע האל מתוך פרח החבצלת שבראש הגבעה. ישנן גרסאות בהן מזוהה האל אתום עם הגבעה.
המצרים זיהו את הגבעה עם אתר בעיר און, אשר נחשב מקום משכנו של האל. באתר זה נבנה מקדש לאל אתום (אל השמש בתקופה הקדומה), ובו הייתה ממוקמת אבן בצורת פרמידה שנקראה אבן בנבן, והיוותה מקור השראה לבניית צורת הפרמידה בראש אובליסקים ולאבן הרישא שבראש הפרמידות (פירמידיון).
על פי המסורת המצרית קינן עוף החול המיתולוגי (במצרית עתיקה הוא נקרא בֶּנו)  על אבן הבנבן.
השטח הגדול

#invoke:תבנית מידע
מפה של יפו בשנת 1923 (הכוללת תכנון עתידי של נמל יפו), האזור המסומן כ-Old Jaffa הוא אזור "השטח הגדול", לפני שהבריטים פרצו בו דרכי מעבר רחבות ביוני 1936
חיילים בריטיים מזהירים את התושבים לפני ביצוע פיצוץ של בתים בשטח הגדול
השטח הגדול היה כינוי בשנות ה-50 ובשנות ה-60 לאזור הגרעין העתיק של יפו, שבמרכזו גן הפסגה של ימינו (יפו העתיקה), שלאחר שנהרס בפעולת עונשין בריטית בימי המרד הערבי הגדול ובמלחמת העצמאות הפך לשטח של חורבות, ומוקד לפשע וזנות. בשנות ה-60 פונו התושבים שגרו בו והוא שוקם והפך לאזור של תיירות, גנים ציבוריים ורובע אמנים.
היסטוריה > יצירתו של "השטח הגדול"

עד ליצירתו של "השטח הגדול" היה אזור יפו העתיקה מאוכלס בצפיפות בבנייה רוויה, בדומה לקסבה בלבן של ערים ערביות. ביוני 1936 נערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי מבצע עוגן, תוואי השטח ממעוף הציפור לאחר ההריסה הוא דמוי עוגן, בו נהרסו בתים על מנת לפלס נתיבים בתוך השטח המאוכלס, לשם הקלת השליטה בעיר יפו שהייתה אחד ממרכזי הלאומיות הערבית. במונחים של שמות הרחובות כיום, "המוט המרכזי" של העוגן התחיל מרחוב יפת מערבה, דרך רחוב הפנינים והמשיך דרך גן הפסגה עד לכיכר קדומים. מהמוט המרכזי נפרשו שתי שוקיים: דרומה, דרך רחוב שגב והמשך ברחוב לואי פסטר; צפונה, רחוב (טיילת) מפרץ שלמה. המבצע הביא להרס של אזורים נרחבים.
היסטוריה > לאחר מלחמת העצמאות

בזמן ולאחר מלחמת העצמאות עזבו את יפו רוב התושבים הערבים. מתוך למעלה משמונים אלף איש שגרו בה לפני המלחמה, נותרו כשלושת אלפים. המרחב ההרוס נותר מלא בחורבות, כוכים וחדרונים מטים ליפול, שיכלו לשמש בדוחק למגורי אדם. הערבים הנותרים פונו מאזור "השטח הגדול" ורוכזו בשכונת עג'מי. את העיר ניהל מושל צבאי, מאיר לניאדו, שבמקביל הפנתה למרחב הסוכנות היהודית עולים חדשים, בעיקר מארצות הבלקן וצפון אפריקה, במטרה לתפוס חזקה ולמנוע מהתושבים הערבים לחזור למקום. חלק אחר של התושבים היו פולשים שתפסו בתים.
במהלך שנת 1949 אירעו מספר מקרים של התמוטטת בתים, בהם נהרגו כעשרה איש. בתגובה החלו השלטונות להרוס חלק מהבתים הרעועים, הם הוכרזו כנכסי נפקדים ועברו לחזקת רשות הפיתוח.
היסטוריה > השטח הגדול בשנות ה-50 וה-60

בתחילת שנות החמישים גרו בשטח זה, מרחוב בוסטרוס (כיום רחוב רזיאל), ועד לפיסגת תל יפו (כיום גן הפיסגה) כמה אלפי בני אדם, בבתים שחלקם היו ההרוסים חלקית, האזור הפך מוקד לפשע, ובמיוחד לזנות וקיבל תדמית שלילית. לאחר שיפו אוחדה עם תל אביב. החלה העירייה בתוכניות לשיקום האזור, בסוף 1950 הוחל בפינוי התושבים, חלקם פונו לפחונים שנבנו במערב העיר. אך הפינוי והשיקום התקדמו בעצלתיים, בגלל קשיי תקציב, ובשנת 1953 עדיין גרו באזור "השטח הגדול" כ-2,000 תושבים.
בשנת 1953 מונה סגן ראש העירייה משה איכילוב לאחראי לשיקום יפו העתיקה. בלב השטח שפונה בוצעו חפירות ארכאולוגיות בראשות הארכאולוג יעקב קפלן. ב-1956 הכריז על תוכנית להקמת גן הפסגה. אחר כך הוחלט לא להרוס לחלוטין את כל המבנים באזור אלא לשקם אותו כרובע אמנים.
בתחילת שנות ה-60 החל האזור המשוקם לקלוט אמנים והוקמו מספר מסעדות ומועדונים באזור גן הפסגה, כחלק ממאמץ לפתח את האזור כמרכז תירות ובידור, בין השאר הוקמו המסעדות "כליף ו"אריאנה", מועדון "עומר כיאם" ומועדון "החמאם" על ידי דן בן אמוץ וחיים חפר. במקביל הוקמו תשתיות עירוניות, קווי מים, ביוב וחשמל באמצעות החברה לפיתוח יפו העתיקה שהוקמה באותה עת. החברה לפיתוח יפו העתיקה הייתה גם אחראית לאכלוס הבתים ששופצו, והם החכרו בעיקר לאמנים, סופרים ואומנים.
עם התקדמות שיקום ושיפוץ האזור השימוש בכינוי "השטח הגדול" פחת, במקומה נעשה שימוש בשם "יפו העתיקה".
השטח הגדול בתרבות הישראלית

"השטח הגדול" שימש השראה לשירים, לסיפורים, למחזות ולסרטים, שתיארו את האווירה המיוחדת ששררה במקום, חלקם מתוך מחאה חברתית, עוד בעת ש"השטח הגדול" היה מרכז לפשע ולזנות, וחלקם מתוך נוסטלגיה או אידיאליזציה.
השטח הגדול בתרבות הישראלית > "השטח הגדול" בתיאטרון ובקולנוע

מחזהו של יגאל מוסינזון, "קזבלן" (שלאחר מכן הפך לסרט ולמחזמר) הועלה לראשונה בשנת 1954 בתיאטרון הקאמרי בכיכובו של יוסי ידין, כמחזה מחאה, המתאר תופעה חברתית של דיכוי וקיפוח תושבי "השטח הגדול". המחזה תיאר כיצד קזבלן, העולה מצפון אפריקה, שהצטיין במלחמת העצמאות, לא מצא את מקומו אלא בשולי החברה, ב"שטח הגדול". המחזה הוסרט בשנת 1973 בבימויו של מנחם גולן, ובכיכובו של יהורם גאון, כמו גם למחזמר, שעלה על הבמות בשנת 1989.
בשנת 1963 בחר מנחם גולן ב"שטח הגדול" כמקום ההתרחשות של סרטו הראשון אלדורדו, שתיאר גם הוא את עולמם של אנשים משולי החברה החיים בשטח הגדול.
בשנת 1963 ביים הבמאי שלמה סוריאנו את הסרט "ניני" בכיכובו של אריק איינשטיין, המתאר את אהבתם של בן טובים תל אביבי לבחורה ערבייה מ"השטח הגדול".
סרטו של אפרים קישון, "השוטר אזולאי" (1971) מתאר כיצד יוצאים פושעי "השטח הגדול" ובראשם עמר (יוסף שילוח) לעזרת השוטר אזולאי העומד בפני הדחה מהמשטרה, ומביימים מעשה פשע על מנת שזה ימנע אותו וישמור על משרתו.
סרטיו של ג'ורג' עובדיה, ובמיוחד "נערת הפרברים" (שצולם ב-1979) מושפעים מהאווירה שיצר "השטח הגדול".
השטח הגדול בתרבות הישראלית > "השטח הגדול" בספרות

הספר "חסמבה ונערי ההפקר" בסדרת חסמבה שכתב יגאל מוסינזון, שיצא לאור בספטמבר 1951 מספר את סיפורו של נער הנמלט מביתו וחובר לחבורת נערי רחוב בשטח הגדול המונהגת על ידי הארכי-פושע אלימלך זורקין. הספר הוסרט בשנת 1971 בבימויו של יואל זילברג ובכיכובם של זאב רווח ושלמה ארצי, אך הסרט צולם כאשר "השטח הגדול" לא היה קיים עוד, ואינו מתייחס במפורש למקום.
סדרת הסיפורים "תמונות יפואיות" של מנחם תלמי, שהייתה אף לסדרת טלוויזיה, מתארת דמויות יפואיות "עממיות", ועל אף שהתחילה את דרכה כמדור קבוע במעריב בשנות ה-70, הושפעה מאוד מאווירת "השטח הגדול" של שנות ה-50.
השטח הגדול בתרבות הישראלית > "השטח הגדול" בפזמונאות

השיר "אין כמו יפו בלילות", שכתב חיים חפר בשנות ה-50, והתפרסם בביצוע רביעיית מועדון התיאטרון, נוקט בביטוי המפורש "השטח הגדול" - "ככה זה בעולם / אין אמון בבני אדם / מה אנחנו סך הכל / מהשטח הגדול". השיר מתייחס במרומז לתופעת הזנות ("ונראה אצל אלוירה מה עושים החברים") ומתאר דמויות כ"צ'יקו הנהג", "מוישה גנב הזגג" ו"אלי פוקר הקלפן".
"זוהי יפו" של יוסי גמזו, שהתפרסם בביצועו של אבי טולדנו בשנת 1968 מתאר מקום "מול השעון" בו "מלח ועשן וצליל-גיטרה, סכין שלופה ומשחקי שש-בש."
תמונות

פיצוץ הבתים בשטח הגדול, יוני 1936
פיצוץ הבתים בשטח הגדול, יוני 1936
פיצוץ הבתים בשטח הגדול, יוני 1936
חיילים בריטיים בוחנים את ההריסות, זמן קצר לאחר פיצוץ הבתים
חיילים בריטיים בוחנים את ההריסות, זמן קצר לאחר פיצוץ הבתים
חייל בריטי מחזיק חתול שנהרג באחד הפיצוצים
חיילים בריטיים ליד הריסות הבתים