stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות וימבלדון 1925
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 52 זוגות. מנצחי אליפות 1924 הזוג בריין גילברט וקיטי מקיין לא השתתפו בתחרות. בגמר התחרות נפגשו אומברטו דה מורפורגו (איטליה) ואליזבת ריין (ארצות הברית) והזוג הצרפתי סוזן לנגלן וז'אן בורוטרה. הצרפתים ניצחו בשתי מערכות וזכו בתואר. לסוזן לנגלן זו הייתה הזכייה השלישית בתואר בתחרות זוגות המעורבים.
רנה לקוסט, מנצח תחרות הגברים
סוזן לנגלן, מנצחת תחרות הנשים
צבי הארי הורוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוגוסט 1924 לייפאיה, לטביה
 פטירה:  1 באוקטובר 2008 (בגיל 84) כפר סבא
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות, ירושלים
 ידוע בשל:  הקמת מרכז מורשת מנחם בגין
 מקצוע:  עיתונאי, דיפלומט
 מפלגה:  הליכוד
 
צבי הארי הורוביץ
צבי הארי הורוביץ (29 באוגוסט 1924 – 1 באוקטובר 2008) היה עיתונאי ועורך עיתונות יהודי דרום-אפריקאי רוויזיוניסט, שעמד בראש הפדרציה הציונית של דרום אפריקה. עלה לישראל ושימש דיפלומט ישראלי ויועץ לראשי הממשלה מנחם בגין ויצחק שמיר. יוזם מרכז מורשת מנחם בגין ומנהלו במשך ארבע שנים.
ראשית חייו

הורוביץ נולד ב-1924 בלייפאיה שבלטביה, למוישה ומלשין (קוטשר) הורוביץ. היה לו אח אחד. המשפחה היגרה ליוהנסבורג ששכנה אז באיחוד דרום אפריקה עם שני בניהם כשהארי היה בן עשר וכך ניצלו מהמוות בשואה בידי גרמניה הנאצית ומשתפי הפעולה הלטבים.
פעילות ציונית

עוד בהיותו בלטביה הצטרף הורוביץ הצעיר לתנועת בית"ר, תנועת נוער ציונית רוויזיוניסטית, לאחר ששמע את זאב ז'בוטינסקי, אבי הציונות הרוויזיוניסטית, נואם שנה לפני הגירת המשפחה לדרום אפריקה. הורוביץ המשיך להיות פעיל ואחר כך מנהיג לאומי של ארגונים רוויזיוניסטים ושל תנועת בית"ר בדרום אפריקה, ולאחר מכן עמד בראש הפדרציה הציונית של דרום אפריקה. כעיתונאי מקצועי, הורוביץ שימש במשך 25 שנה עורך "הראלד היהודי", שבועון שהיה הביטאון של המפלגה הרוויזיוניסטית בדרום אפריקה, והיה שדרן, פרשן טלוויזיה ודובר.
בשנת 1964 היה הורוביץ אחד מנושאי ארון קבורתו של ז'בוטינסקי, כאשר הוא ואשתו נקברו מחדש בהר הרצל שבירושלים.
כתומך ותיק של מנחם בגין, פגש הורוביץ לראשונה את ראש ממשלת ישראל העתידי ב-1946 במהלך ביקור בארץ ישראל לאחר הקונגרס הציוני ה-22 בבזל, שווייץ. כשפגש את בגין, זה עדיין היה מפקד האצ"ל. השניים המשיכו לשמור על קשר לאחר שישראל זכתה בעצמאות ובתקופה בה בגין היה יושב ראש האופוזיציה ושר בלי תיק בממשלת ישראל השלוש עשרה.
בשירות הממשלה

בעקבות בחירתו של בגין לשלטון ב-1977, עלו הורוביץ ואשתו פרדה לישראל והתיישבו בירושלים. לאחר מכן הצטרף ללשכת ראש הממשלה כיועץ למידע חיצוני, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1980, עת מונה לציר הסברה בשגרירות ישראל בוושינגטון. הוא חזר לירושלים באמצע שנת 1983 כדי להיות יועץ ראש הממשלה לענייני יהדות התפוצות, תחילה תחת בגין, ולאחר מכן, לאחר התפטרותו, תחת יצחק שמיר. הוא מילא תפקיד זה עד היבחרו של יצחק רבין לראשות הממשלה ב-1992.
מרכז מורשת מנחם בגין

עם מותו של בגין במרץ 1992 הציע הורוביץ להקים אנדרטה חיה לראש ממשלת ישראל השישי, המבוססת על מערך הספריות הנשיאותיות בארצות הברית. היה זה המוסד הראשון מסוגו בישראל. כדי להביא פרויקט זה למימוש הוא ארגן את קרן מורשת מנחם בגין אשר גייסה בהנהגתו 20 מיליון דולר אמריקאי להקמת מרכז מורשת מנחם בגין בירושלים, מול הר ציון.
ב-1998, בעצתו של הורוביץ, הציע חבר הכנסת ראובן ריבלין את החוק להנצחת מנחם בגין, שאושר במליאת הכנסת ברוב שקרוב ל-100 חברי כנסת. החוק הקים את "מרכז בגין" העתידי כמפעל ההנצחה הרשמי של ראש הממשלה מנחם בגין. מרכז בגין מפעיל מוזיאון, ארכיונים, ספרייה ומרכז מחקר הנוגעים בחייו ופועלו של מנחם בגין וכן מארח מגוון תוכניות "כדי להשיג את מטרתו של בגין ולהעביר לדורות הבאים את אמונתו של בגין בדמוקרטיה פרלמנטרית, את חזון השלום שלו למען ישראל בטוחה, צדק חברתי, ושיבת היהודים לישראל".
פרסים

הורוביץ זכה בפרס נשיא ראש הממשלה ונשיא המדינה לשנת 2005 על ידי המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה, בהוקרה על תפקידו בהקמת המרכז וב-2008 זכה בפרס יקיר ציון מטעם הפדרציה הציונית של דרום אפריקה בישראל.
מותו

הורוביץ שימש כראש המרכז מ-2004 ועד מותו ב-1 באוקטובר 2008 בגיל 84, לאחר שסבל מהתקף לב בבית בנו בראש השנה. הוא נקבר בחלק השמורה לאנשי האצ"ל בהר המנוחות בירושלים. ההספדים נשאו על ידי משה ארנס, בני בגין, בנימין נתניהו, ראובן ריבלין, בני משפחה וסגל מרכז בגין.
הערות שוליים

↑  Crimes of Einsatzgruppen in Liepāja
↑  Israeli Adviser Speaking Here
↑  Harry Hurwitz 1924 - 2008
↑  BEGIN'S LIVING MEMORIAL, באתר ג'רוזלם פוסט, 26 בפברואר 2007
↑  Promoting Zionism at the Menachem Begin Heritage Center
↑  Menachem Begin Heritage Foundation
↑  Telfed Yakir Zion Awards, עמ' 25
↑  HARRY ZVI HURWITZ 1924-2008
↑  Begin Center Founder Passes Away
↑  In Memoriam: Harry Hurwitz 1924-2008, עמ' 45
↑  Goodbye Harry
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262848105171  BnF: cb160653786 (data)  GND: 143665529  ISNI: 0000 0001 1766 0150  LCCN: n94029773  NTA: 152141499  SUDOC: 15697665X  VIAF: 60771537   WorldCat (עם VIAF): 60771537
אליפות וימבלדון 1924

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  23 ביוני 1924 – 5 ביולי 1924 (13 ימים) 
 מספר תחרות:  44 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:ז'אן בורוטרה (צרפת) נשים:קתלין מקיין-גודפרי (הממלכה המאוחדת) זוגות גברים:פרנק הנטר/וינסנט ריצ'רדס (ארצות הברית)  זוגות נשים:הלן וילס/הייזל הוצ'קיס וייטמן (ארצות הברית) זוגות מעורבים:ג'ון גילברט/קיטי מקיין (הממלכה המאוחדת)
 
 → אליפות וימבלדון 1923 אליפות וימבלדון 1925 ← 
 
אליפות וימבלדון 1924 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-23 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
באליפות זו לראשונה בוצע דירוג משתתפים. כל מדינה יכלה להציג עד ארבעה שחקנים, כשכל אחד מהם הוצב בבית שונה בתחרות.
התחרות > תחרות הגברים

לתחרות זו נרשמו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. מנצח אליפות וימבלדון 1923 ויליאם ג'ונסטון (ארצות הברית) לא השתתף בתחרות. למרות שרוב המתחרים היו בריטים, רק אחד מהם הגיע למשחקי רבע-גמר לעומת שלושה טניסאים מארצות הברית. בגמר תחרות הגברים ז'אן בורוטרה מצרפת ניצח את רנה לקוסט, גם הוא מצרפת, ב-5 מערכות וזכה בתואר.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות (מהם 45 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. אליזבת ריין (ארצות הברית) הודחה במשחק רבע-גמר על ידי סוזן לנגלן (צרפת) אך הטניסאית הצרפתית לא יכלה להמשיך למשחק חצי-גמר עקב בעיות בריאותיות. בגמר קתלין מקיין-גודפרי הבריטית שיחקה נגד הלן וילס (ארצות הברית) וניצחה אותה בשלוש מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. זוג אלופי 1923 הבריטים לסלי גודפרי ורנדולף ליסט הודחו בחצי גמר. במשחק הגמר נפגשו הזוגות האמריקאים ווטסון ואשבורן ודיק ויליאמס נגד פרנק הנטר ווינסנט ריצ'רדס. הזוג האנטר/ריצ'רדס ניצח ב-5 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 40 זוגות. אלופות השנה הקודמת סוזן לנגלן (צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית) לא הגיעו לשלבים מתקדמים של התחרות עקב פרישת סוזן לנגלן מהתחרות. בגמר התחרות הזוג שכלל את האמריקאיות הלן וילס והייזל הוצ'קיס וייטמן ניצח את הבריטיות פיליס קובל וקיטי מקיין בשתי מערכות וזכה בתואר.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי אליפות 1923 הזוג רנדולף ליסט (בריטניה) ואליזבת ריין הודחו בשלבים המוקדמים. בגמר התחרות נפגשו זוגות שהורכבו מבריטים בלבד. הזוג ג'ון גילברט וקיטי מקיין ניצח את לסלי גודפרי ודורותי ברון ב-3 מערכות.
ז'אן בורוטרה, מנצח תחרות הגברים
קתלין מקיין גודפרי (משמאל), מנצחת תחרות הנשים
דינה טייטוס

אליס קוסטנדינה טייטוס (באנגלית: Alice Costandina Titus; נולדה ב-23 במאי 1950) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת נבדה, ברציפות מאז 2013. טייטוס, חברת המפלגה הדמוקרטית, הוסיפה לייצג בעבר את מחוז הקונגרס השלישי של המדינה בין השנים 2009–2011. מחוז הקונגרס הראשון של נבדה כולל בתוכו את רוב העיר לאס וגאס, והוא הקטן ביותר בנבדה. טרם היבחרה לקונגרס הייתה חברת הסנאט המדינתי של נבדה בשנים 1988–2008. בהשכלתה היא פרופסורית למדע המדינה, ובמשך שלושים שנה לימדה באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס.
ביוגרפיה

טייטוס נולדה בתומאסוויל שבג'ורג'יה. אמה ממוצא יווני, והיא התחנכה על ברכי הנצרות יוונית-אורתודוקסית. היא גדלה בטיפטון (Tifton) שבג'ורג'יה. חשיפתה הראשונה לפוליטיקה של ארצות הברית התרחשה בגיל צעיר, כשאביה, ג'ו טייטוס, התמודד למועצת העיר טיפטון. דודה, תאו טייטוס, שירת בבית הנבחרים של ג'ורג'יה במשך עשור. היא למדה בתוכנית קיץ של מכללת ויליאם ומרי והתקבלה ללימודים קבועים לקראת הסתיו, חרף היעדר תעודת גמר תיכון. במכללה זו השלימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה. לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני באוניברסיטת ג'ורג'יה, ולבסוף קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של פלורידה.
לאחר שנה בהוראה באוניברסיטת צפון טקסס, עברה טייטוס לנבדה לשם הצטרפותה אל סגל המחלקה למדע המדינה באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס (UNLV). טייטוס נבחרה לראשונה אל הסנאט של נבדה בשנת 1988, ובמשך עשרים שנה ייצגה את מחוז הבחירה השביעי. ב-2006 היה מנוע קני גווין (אנ'), מושל נבדה, מלהתמודד מחדש לתפקידו בשל הגבלת כהונה. טייטוס נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית, אך הפסידה בבחירות הכלליות לחבר הקונגרס הרפובליקני ג'ים גיבונס. טייטוס זכתה במחוז קלארק, אך פער הניצחון שלה שם לא סייע לה להתגבר על הניצחון הסוחף של גיבונס ביתר מחוזות נבדה. היא הפסידה לו בפער של 4%. בדצמבר 2010 מינה אותה מנהיג הרוב הסנאט, הארי ריד, לכהונה בת שש שנים במועצת זכויות האזרח של ארצות הברית.
בבחירות 2008, הממסד הדמוקרטי מיתג את חבר הקונגרס ג'ון פורטר הרפובליקני כאנדרדוג בבחירות אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של נבדה. המועמד המוביל של הדמוקרטים היה תובע מחוז קלארק רוברט דסקאס, אך דסקאס פרש באפריל בשל סיבות הקשורות למשפחתו. לאחר מכן גייסו הדמוקרטים את טייטוס, שניצחה במחוז קלארק שנתיים קודם לכן בבחירות לתפקיד המושל ב-2006. בנובמבר גברה טייטוס על פורטר ביחס של 42%-47%, והפכה לדמוקרטית הראשונה המייצגת את המחוז. לניצחונה סייעו רגשות הבוחרים בלאס וגאס נגד נשיא ארצות הברית היוצא ג'ורג' ווקר בוש. היא נבחרה למצליפה האזורית מטעם מערב ארצות הברית בקונגרס ה-111.
במהלך מסע הבחירות הראשון שלה לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים ב-2010 ניצבה טייטוס מול חבר הסנאט המדינתי לשעבר ג'ו הק. בחירות אמצע אלה תמו במפח נפש עבור הדמוקרטים, שאיבדו את אחיזתם בבית הנבחרים לאחר השנתיים הראשונות לכהונת הנשיא ברק אובמה. לאורך כל מסע הבחירות התעמתו טייטוס והק לגבי יעילות "חוק השיקום וההשקעה", כיצד ישפיע חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה על עסקים קטנים ובינוניים, והאם השליטה הדמוקרטית בממשלה הפדרלית סייעה לארצות הברית או שמא פגעה בה. למרות העובדה שסקרי דעת הקהל הצביעו על יתרון עבור הק על פני טייטוס, היה זה מרוץ צמוד והק נבחר לקונגרס עם פחות מאחוז ו-1,700 קולות שהבטיחו את ניצחונו.
ב-31 באוקטובר 2011 הצטרפה טייטוס לבחירות המקדימות של הדמוקרטים במחוז הקונגרס הראשון של נבדה, שם שכן בית מגוריה לאחר שרטוט מפת מחוזות הבחירה בנבדה אחרי תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010. נציגת המחוז המכהנת שלי ברקלי ויתרה מושבה בבית הנבחרים כדי להתמודד לסנאט של ארצות הברית. בעוד מחוז הקונגרס השלישי נחשב למחוז מתנדנד, מחוז הקונגרס הראשון הוא המעוז הדמוקרטי המובהק ביותר בנבדה. לאחר היעדרות בת שנתיים מהקונגרס האמריקאי שבה טייטוס אל בית הנבחרים, והושבעה לתפקידה מחדש עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  דילן גולדברג, Dina Titus, Joe Heck exchange jabs in second debate, באתר לאס וגאס סאן, 11 באוקטובר 2010 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432427305171  GND: 1145589863  ISNI: 0000 0003 8546 7744  LCCN: n85245068  SNAC: w6cw58bw  SUDOC: 22757494X  US Congress: T000468  VIAF: 235393401   WorldCat (עם VIAF): 235393401
צ'ארלס הנדרסון

צ'ארלס הנדרסון (באנגלית: Charles Henderson;‏ 26 באפריל 1860 –  7 בינואר 1937) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-35 בשנים 1915–1919. טרם כהונתו כמושל, כיהן הנדרסון כראש עיריית טרוי שבאלבמה בשנים 1886–1906, ולקח חקל פעיל בפיתוח העסקי והאזרחי של העיר. לאחר תום כהונתו כמושל הוא נותר פעיל בקהילה.
ראשית חייו

צ'ארלס הנדרסון נולד בעיירה הנדרסון שבאלבמה. כבנם השלישי של ג'רמיה אוגוסטוס "גאס" הנדרסון ושל מילדרד היל הנדרסון. חושיו העסקיים התפתחו כבר מילדות כאשר הוא סייע בעסק המסחרי המצליח של אביו בטרוי. בגיל 15 הוא החל ללמוד בקולג' האוורד שבעיר מריון שבאלבמה. שנתיים לאחר מכן נפטר אביו באופן בלתי צפוי והנדרסון עזב את לימודיו כדי לסייע בניהול העסק המשפחתי.
לאחר שובו לטרוי, זכה הנדרסון עד מהרה למוניטין כאיש עסקים וכמנהיג בקהילה. בנוסף לעבודתו בעסק המשפחתי, הוא ייסד את חנות המכולת הסיטונאית הראשונה בטרוי, סייע לחברת הרכבת של מרכז אלבמה, והחזיק בבעלותו עסק לסחר בכותנה.
ראש עיריית טרוי

ב-1886, בגיל 26, נבחר הנדרסון לראשונה כראש עיריית טרוי לאחר שניצח בבחירות את ג'יימס פולמר. במהלך כהונתו כראש העיר המשיך הנדרסון את מעורבותו בעסקים ובקהילה. ב-1887 סייע הנדרסון להקמת הקולג' המדינתי של טרוי (כיום אוניברסיטת טרוי) להכשרת מורים לבתי הספר של אלבמה. בעת ששימש כחבר בחבר המנהלים של הקולג' הכיר הנדרסון את רעייתו, לאורה מונטגומרי הנדרסון, כאשר היא עבדה כמורה בקולג'.
ב-1891 הביא הנדרסון את מערכת החשמל לטרוי וסייע להקים בה חברת חשמל, מחלקת התשתיות של טורי, כדי לייצר ולספק חשמל. בשעה 8:10 בערב 7 במאי 1891 הפעילה לאורה מונטגומרי הנדרסון את המתג הראשי של המערכת. ב-1904 הוקמה בטרוי ובדרום אלבמה מערכת הטלפונים כאשר הוקמה חברת סטנדרד טלפון וטלגרף. ב-1906 הקים הנדרסון יחד עם אחיו קלם הנדרסון את בנק וחברת הנאמנות של טרוי. השניים גם שימשו כחברים בחבר המנהלים של הבנק הלאומי של החוואים והסוחרים של טרוי. בנוסף, שימש הנדררסון כחבר בחבר המנהלים של חברת הכימיקלים והנפט סטנדרד, של חברת המחסנים של אלבמה ושל חברת המדחסים של טרוי. באותה תקופה שימש הנדרסון גם כמפקח הכללי בשירותו של המושל ויליאם סמפורד וכעוזרו האישי של המושל ויליאם ג'לקס.
ב-1906 התפטר הנדרסון מתפקידו כראש העיר לאחר שמונה כנשיא נציבות הרכבות של אלבמה, תפקיד בו הוא שימש עד 1912.
מושל אלבמה

בגיל 54 נבחר הנדרסון כמושל אלבמה וב-18 בינואר 1915 הושבע לכהונתו. במהלך כהונתו העביר בית המחוקקים של אלבמה חוק לשינוי במיסוי, חוק לעריכת בחירות מקדימות וחוק יובש. הנדרסון התנגד לחוק היובש והטיל וטו על חוק נגד פרסום לאלכוהול. בית המחוקקים עקף את הווטו והחוק עבר. ב-1915 התקדם בית המחוקקים ועסק על מכירת ויסקי בתחומי אלבמה. גם הפעם הטיל הנדרסון וטו על החוק שעבר בסופו של דבר. על אף המחלוקת בינו לבין בית המחוקקים על חוקים אלו, קיים הנדרסון את החוק ודאג לאכיפתו.
הנדרסון היה פעיל מאוד בסיוע להקמת מחלקת רווחת הילדים של אלבמה, תוכנית לפיצויי עובדים, וחקיקת חוקי בריאות חדשים לשליטה על מחלות שניתן למנעם. הוא גם סייע לשיפור מערכת הכליאה ולביצוע כמה רפורמות במערכת החינוך. חושיו העסקיים של הנדרסון סייעו לו בשנותיו כמושל, וכך הוא זכה בכינוי "המושל איש העסקים" (The Business Governor).
ב-20 בינואר 1919 סיים הנדרסון את כהונתו כמושל. הוא מעולם לא שב לפוליטיקה ותחת זאת התמקד במגוון של תחומים עסקיים ומעורבות בקהילה, כולל כהונה כנשיא מועצת החינוך של טרויה וכחבר בחבר הנאמנים של המכון הפוליטכני של אלבמה (כיום אוניברסיטת אובורן).
מותו והנצחתו

צ'ארלס הנדרסון נפטר בטרוי ב-7 בינואר 1937 לאחר שלקה בשבץ מוחי. לו ולרעייתו לא היו ילדים. את חלק מרכושו הוא הוריש לבני משפחתו, אך רוב הונו הועבר להקמת קרן מתמדת למימון החינוך והבריאות בטרוי. הקרן, שהוקמה על ידי הבנק וחברת הנאמנות של טרוי, נועדה להקמת בתי ספר חדשים ובית חולים לילדים. כספים המקרה שימשו גם למימון הקמת בית הספר התיכון על שמו צ'ארלס הנדרסון, חטיבת הביניים על שם צ'ארלס הנדרסון והמרכז הבריאותי לילדים על שם צ'ארלס הנדרסון.
במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו של הנדרסון אחת מאוניות ליברטי, שהושקה ב-1943 בניו אורלינס. ב-1939 נקראה הנשקייה בטרוי "פורט צ'ארלס הנדרסון". במקום הוצבה טבלה המתארת את הנדרסון כ"מדינאי, תעשיין ופילנתרופ". ב-1975 הוכנס הנדרסון להיכל התהילה של העסקים של אלבמה.
הסכם ניוקומב-פולה

| --- | --- |

 נושא:  גבול בינלאומי
 מטרה:  סימון הגבול בין ההמנדט הבריטי בארץ ישראל לבין שטחי המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון. עוד התייחס ההסכם לתיקוני גבול בין שתי המעצמות בצפון עיראק
 מחבר:  בריטניה ס. פ. ניוקומב צרפת נ. פולה (N. Paulet)
 חותמים:  בריטניה ס. פ. ניוקומב צרפת נ. פולה
 תאריך יצירה:  1920-1923
 תאריך הצגה:  1923 על ידי בריטניה וצרפת
 תאריך אשרור:  1924
הסכם נְיוּקוֹמב-פּוֹלֶה (באנגלית Newcombe-Paulet Agreement), הידוע גם כהסכם הגבול הפרנקו-בריטי (Franco-British Boundary Agreement), היה הסכם אשר נוסח בין השנים 1920–1923 בין ממשלות צרפת ובריטניה הגדולה, ועניינו התוויית הגבול שבין המנדט הבריטי בארץ ישראל לבין שטחי המנדט הצרפתי בסוריה ולבנון. עוד התייחס ההסכם לתיקוני גבול בין שתי המעצמות בצפון עיראק. ב-3 בפברואר 1922 חתמו ניוקומב ופולה על המפות עליהן שורטט קו הגבול.
קדמה להסכם "האמנה הפרנקו-בריטית בעניין מספר עניינים הקשורים למנדטים על סוריה ולבנון, ארץ ישראל ומסופוטמיה" מ-23 בדצמבר 1920 ששאבה את סמכותה מהחלטות ועידת סן רמו וכתב המנדטים.
המלצות ועדת ניוקומב-פולה אומצו אגב מספר שינויים, וההסכם שנחתם בעקבות כך בפריז ב-7 במרץ 1923 זכה לשם הרשמי "חילופי דברים המהווים הסכם בעניין קו הגבול בין סוריה וארץ ישראל, מהים התיכון עד אל-חמה".
ההסכם יושם במלואו באפריל 1924 עם הצבתם בשטח של סימוני הגבול האחרונים והעברתם של 192 קמ"ר ו-20 כפרים מידי הצרפתים לבריטים. הסכם שכנות טובה בגבולות המנדט הבריטי והמנדט הצרפתי (1926) קבע את הכללים להתנהלות האזרחית והביטחונית לאורך הגבול.
חבר הלאומים אישר את ההסכם ב-1934 ומאז נחשב לקו הגבול הבינלאומי בין המנדט הבריטי על ארץ ישראל והמנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון ולימים הגבול הבינלאומי בין ישראל לסוריה ובין ישראל ללבנון - 'הקו הכחול'.
ניסוח הסכם ניוקומב-פולה

ועדת ניוקומב-פולה פעלה בין מרץ 1921 לפברואר 1922 לפי שני עקרונות עיקריים: אין לפנות כפריים מאדמתם, ואין לנתק כפר ממקורות המים שלו, מדרך ראשית העוברת סמוך לו או מעיירת המחוז שלו. ניוקומב ערך סיור הכנה עוד לפני הקמת הוועדה, והציע לשנות את תוואי הגבול ברמת הגולן, שכן זה חצה את אדמות האמיר מחמוד פעור, ולמסרן למנדט הצרפתי בסוריה. בתמורה הציע שתוואי נהר הירדן והכנרת כולה ימסרו למנדט הבריטי על ארץ ישראל.
ב-21 ביוני 1921 סימנה המשלחת הבריטית-צרפתית בראשות ניוקומב ופולה את קו הגבול ב-71 גלי אבנים בהתאם להצעותיו של ניוקומב, וב-3 בפברואר 1922 חתמו ניוקומב ופולה על המפות שבהן שורטט קו הגבול עליו הסכימו. השינויים העיקריים עליהם המליצה הוועדה היו הכללת כל הכנרת וימת החולה וכן נהר הירדן לכל אורכו, אך ללא יובליו הצפוניים, בתחום המנדט הבריטי, וכך גם באשר לחמת גדר והשטח שבין דרום חופה המזרחי של הכנרת ומורדות רמת הגולן. מאידך, שטחי רמת הגולן שממזרח לירדן ואזור בניאס נמסרו למנדט הצרפתי על סוריה. עוד נערכו מספר שינויים לאורך הגבול שבין ארץ ישראל ולבנון, ואשר הבטיחו את קיום העקרונות לפיהם פעלה הוועדה. בתמורה להסכמות אלה, קבלו הבריטים מהצרפתים את מוסול שבכורדיסטן העיראקית שבה התגלה נפט.
כל עוד נמשכו המדידות היה קו הגבול המדויק בלתי ברור. כך, למשל, נערך בלבנון מפקד אוכלוסין על ידי השלטונות הצרפתיים, ונכללו בו (וכתוצאה מכך גם קיבלו אזרחות צרפתית) גם תושבי הכפרים המתואלים בגליל, שנותרו לאחר מכן בשטח ארץ ישראל, כמו גם תושבי מטולה וכפר גלעדי.
גלריה

גיליון ראשון
גיליון שני
גיליון שלישי
ראו גם

הסכם סייקס–פיקו
גבול הצפון
גבולות מדינת ישראל
בית קתרוס (כהונה גדולה)

בית קתרוס הייתה משפחת כהנים גדולים חשובה בשלהי תקופת בית שני, ממשפחות ראשי הכהונה האריסטוקרטיות שמן המעמד הגבוה. חז"ל, בתוספתא של מסכת מנחות, מתחו ביקורת על התנשאותם וקשיחותם כלפי העם ועל קשריהם ההדוקים עם הרומאים. בית מגורים גדול שהיה שייך לבני בית קתרוס בתקופת המרד הגדול נתגלה ברובע היהודי במהלך חפירות ארכאולוגיות בשנת 1970.
הכהנים הגדולים מבית קתרוס

מתתיהו בן תּאוֹפילוֹס (הראשון). מייסד משפחת הכהונה של בית קתרוס, נתמנה לכהונה בשנת 6 לפנה"ס על ידי הורדוס, שהסתכסך עם בית ביתוס. היה נשוי לאחותו של הכהן הגדול יועזר בן ביתוס, שלימים ירש את מקומו.
יוסף בן קַיָפָא. נתמנה בשנת 18 על ידי ואלריוס גראטוס, הנציב הרומאי הראשון עליו ידוע שהתערב במינוי הכהנים הגדולים. היה חתנו של חנן בן שת מבית חנן וידידו של נציב יהודה פונטיוס פילאטוס, ואליו על פי הברית החדשה שלח יוסף את ישו למשפט.
שמעון בן ביתוס (הו') המכונה קנתירא או קנתרס, היה גם הוא מבית קתרוס, אם כי התייחס גם לבית ביתוס. נתמנה בשנת 41 ושימש בכהונה גדולה בימי הרגיעה שבתקופת אגריפס הראשון.
אליהועיני בן קנתרס, הוא כנראה אליהועיני בן הקוף שעשה פרה אדומה. היה מבני בית קתרוס, וכנראה התייחס גם לבית ביתוס. נתמנה בסוף ימי אגריפס הראשון, בשנת 44, והודח על ידי הורדוס מלך כלקיס, אחיו של אגריפס. יש המציעים כי כינויו "בן הקוף" מכוון להיותו בנו של יוסף בן קיפא.
יוסף קמי (או קבי) בן שמעון, מחליפו של אליהועיני שנתמנה בשנת 46, היה מבית קתרוס וביתוס. אחריו שימשו בכהונה הגדולה אחרוני הכהנים שמתקופת המרד הגדול, למן חנן בן חנן עד פינחס בן שמואל מכפר חבתא.
בספרות חז"ל

על בית קתרוס, לצד משפחות הכהנים הגדולים האחרים בתקופתם, אמרו התנאים:
עליהם ועל כיוצא בהם אמר אבא שאול בן בטנית משום אבא יוסף בן חנין: אוי לי מבית ביתוס אוי לי מאלתן, אוי לי מבית חנין אוי לי מלחישתן, אוי לי מבית קתרוס אוי לי מקולמוסן, אוי לי מבית ישמעאל בן פיאכי אוי לי מאגרופן. שהם כהנים גדולים, ובניהן גיזברין, וחתניהם אמרכלין, ועבדיהן חובטין את העם במקלות.
בכך מעידה התוספתא על הידרדרות משפחות הכהונה הגדולה האריסטוקרטיות, שקישרו את עצמן אל השלטונות הרומאיים ובמקביל הלכו והתרחקו מפשוטי העם והיו מתנשאים עליהם ונוגשים בהם בדרכים שונות ומשונות; הכהנים הגדולים שימשו מתווכים בין השלטונות לבין העם, ומהם היו הנציבים הרומאיים דורשים להסגיר את המסיתים כנגד שלטונם. במעשים אלו - לצד ההתנשאות, הברוטליות, השחיתות והנפוטיזם בהן לקו משפחות הכהונה, כפי שמתואר בתוספתא - השניאו את עצמם הכהנים על העם, וכך כאשר התעוררה בעם התסיסה הקנאית והכהנים ניסו להרגיע את הרוחות, מיאן המון העם שסבל מהם שנים רבות לשמוע לדבריהם והתפרץ כנגדם.
בני בית קתרוס, לפי דברי התנאים, היו כותבים כנראה אגרות הלשנה לשלטונות הרומאיים על מתנגדיהם או על יהודים שהתנגדו לשלטון, אגרות שבהן שימשו האמת והשקר יחדיו, ועל כך מוחה האמירה שבתוספתא. לדעת המהרש"א, רומזים הדברים גם להתנשאותם וריחוקם מהעם. הרב יצחק אייזיק הלוי טען כי בניגוד לכהני בית חנן, שהיו מלשינים על היהודים לנציב פרובינקיית יודיאה, כתבו כהני בית קתרוס אגרות הלשנה גם לרשויות גבוהות יותר כמו נציב סוריה וקיסר רומא.
הבית השרוף

ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים נתגלה חלק קטן מבית מגורים רחב-מידות משלהי תקופת הבית השני שנשרף ונחרב במהלך חורבן ירושלים בסוף המרד הגדול, באזור שלפי כתביו של יוסף בן מתתיהו, היה ידוע בעושרו, ובשל קרבתו לבית המקדש היה מאוכלס בראשי הכהונה שבעיר. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום נמצאה בבית על ידי ד"ר אורן גוטפלד מהאוניברסיטה העברית בירושלים משקולת אבן, עליה נחרתה הכתובת: "[ד]בר קתרוס" (=של בן קתרוס). מכך הוסק כי הבית היה בבעלות בני בית קתרוס, שאכן היו מראשי הכהונה בירושלים. שטח חלק הבית שנתגלה הוא כ-55 מ"ר, ובו חצר, ארבעה חדרים, מקווה כשר ומטבח. בבית נתגלו גם כלי אבן רבים, המעידים על כך שבבית שמרו בקפידה על חוקי הטהרה (שהרי כלי אבן אינם מקבלים טומאה) ומהווים הוכחה מובהקת לסברה שבבית גרה משפחת כהנים, וכלי זכוכית שהכילו בושם, המובילים להשערה לפיה בבית זה הוכנה הקטורת לבית המקדש. מכך נראה כי בית קתרוס, על אף עשירותם וקשריהם עם הרומאים, המשיכו להקפיד על שמירת המצוות.
בבית קתרוס נמצאו גם מטבעות שהופקו ביהודה בשנים 67–69, טרם המרד הגדול, כידון ברזל שנמצא שעון בפינת אחד החדרים, ושרידי זרוע של אישה כבת 25, המעידים על כך שבעת חורבן הבית כרתו המחריבים את ידה של האישה. אבני הבית נשרפו באש עזה, נותרו בבית שיירי עץ חרוך וכן שכבות של אפר ופיח המעידים על החורבן וההרס שליווה את כיבוש העיר העליונה בידי הרומאים, שפרצו אל העיר כשנואשו המורדים מלהגן עליה, וכך טבחו הרומאים בתושבי העיר, העלו באש את בתיהם על יושביהם, עד שהוצפה העיר בזרמי דם, הגוויות מילאו את כל הסמטאות, ואש השריפות השתוללה כל הלילה.
כיום מכונה האתר הבית השרוף, או בית קתרוס, ומהווה חלק ממוזיאון לארכאולוגיה בשם הפרוור ההרודיאני.
הערות שוליים

↑  מוזכר אצל יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר י"ט, ו', ב'.
↑  ראו אצל חנוך יהודה קאהוט, ערוך השלם, ערך 'קתרוס'.
↑  כלומר, שבני בית חנן הלשינו על יהודים בפני השלטון הרומאי.
↑  רש"י, רבי מנחם המאירי ומהרש"א במסכת פסחים דף נ"ז עמוד א'.
↑  דורות הראשונים, חלק ראשון כרך ה', עמ' ה'.
אלן טרימבל

אלן טרימבל (באנגלית: Allen Trimble;‏ 24 בנובמבר 1783 –  3 בפברואר 1870) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הפדרליסטית והמפלגה הלאומית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו השמיני והעשירי.
ראשית חייו

אלן טרימבל נולד במחוז אוגוסטה שבווירג'יניה לג'יימס טרימבל, ותיק מלחמת העצמאות של ארצות הברית ולג'יין אלן טרימבל. משפחתו הייתה ממוצא סקוטי-אירי. באוקטובר 1784 עברה המשפחה לקרקע שקיבל אביו כמענק על שירותו הצבאי במחוז פאייט שבקנטקי. ג'יימס טרימבל נפטר באוקטובר 1804, והותיר את רעייתו כראשת המשפחה. אלן טרימבל העביר את המשפחה לבית שהוא ואביו בנו ליד הילסבורו שבאוהיו.
קריירה

ב-1808 מונה טרימבל כפקיד בבית המשפט לעתירות וכרשם המקרקעין.
לאחר שירות צבאי קצר במלחמת 1812, היה טרימבל חבר בבית הנבחרים של אוהיו בשנים 1816–1817 ולאחר מכן היה חבר הסנאט המדינתי בשנים 1818–1826. ב-1819 נבחר טרימבל כיושב ראש הסנאט, ובתוקף תפקידו זה הוא כיהן כמושל אוהיו מינואר ועד דצמבר 1822 כאשר המושל אית'ן אלן בראון התפטר כדי לכהן בסנאט של ארצות הברית.
באותה שנה התמודד טרימבל לכהונה מלאה כמושל, אך הפסיד לג'רמיה מורו בהפרש קטן. ב-1824 הוא התמודד שוב בבחירות מול מורו וצמצם את הפער בין השניים, אך עדיין הפסיד. ב-1826 הוא התמודד שוב והפעם נחל ניצחון סוחף כנציג המפלגה הלאומית-רפובליקנית. ב-1828 הוא ניצח בבחירות לכהונה נוספת וב-1830 לא התמודד שוב.
טרימבל פרש ועסק בחוואות, וגילה מעורבות מועטה בפוליטיקה במשך רבע המאה הבא, אך ב-1855 הוא הסכים להציג את מועמדותו למשרת המושל מטעם מפלגת שאינם יודעים דבר. בבחירות אלו הוא הגיע למקום השלישי לאחר שהפסיד לסנאטור הרפובליקני סלמון צ'ייס ולמושל המכהן, הדמוקרט ויליאם מדיל. ב-1860 הוא היה נציג לוועידת מפלגת האיחוד החוקתי שהתקיימה בבולטימור.