stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדבר פארן
הערות שוליים

↑  יעקב ליכט, פירוש על ספר במדבר: א-י, ירושלים, מאגנס, תשמ"ה, עמ' 160.
↑  מפת מדבר פארן, מכוונת אל המזרח, מציגה את מסלול נדודי בני ישראל במדבר. אדריכם, 1590, באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  ספר במדבר, פרק י', פסוק י"ב
↑  ספר במדבר, פרק י"ב, פסוק ט"ז
↑  ספר במדבר, פרק י"ג, פסוק ג', כ"ג
↑  ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק א'
↑  גרשון גליל, עולם התנ"ך: שמואל א', תל אביב, דוידזון עתי, 1993, עמ' 197.
↑  שמעון בר אפרת, מקרא לישראל:  שמואל א, ירושלים, מאגנס, 1996, עמ' 313.
↑  ספר במדבר, פרק י', פסוק ל"א
↑  יואל אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, ירושלים, יד בן צבי, תשע"ב, עמ' 426.
↑  יואל אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, ירושלים, יד בן צבי, תשע"ב, עמ' 38.
↑  Sir Sayyid Aḥmad Khān (1870). A series of essays on the life of Mohammad: and subjects subsidiary thereto. London: Trübner & co. pp. 74–76.
↑  ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק ב'
1 2  Reuven Firestone (1990). Title Journeys in holy lands: the evolution of the Abraham-Ishmael legends in Islamic exegesis. SUNY Press. pp. 65, 205. ISBN 0-7914-0331-9, 9780791403310.
תמונת מפת פויטינגר רחבה, אפשר לגלגל אותה על הסרגל.
| אזורים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| רמת הגולן וסביבתה | הר חרמון • טרכון • חורן • הבשן • רמת הגולן |  |
| הגליל והעמקים | הגליל העליון • אצבע הגליל • הגליל המערבי • הגליל התחתון • עמק יזרעאל • עמק חרוד • בקעת בית שאן |  |
| מישור החוף | מישור החוף הצפוני • הכרמל • חוף הכרמל • השרון • מישור חוף יהודה • גוש דן • מישור החוף הדרומי |  |
| הבקע הסורי-אפריקני | בקעת הירדן • עמק החולה • ארץ כינרות • עמק הירדן • הערבה • בקעת ים המלח |  |
| מרכז שדרת ההר המערבית | הגלבוע • השומרון • הרי בנימין • הרי ירושלים • גוש עציון • השפלה • יהודה • מדבר יהודה • הר חברון |  |
| שאר עבר הירדן | הגלעד • ארץ המישור • עמון • מואב • הרי אדום |  |
| הנגב | הנגב הצפוני • חבל אשכול (חבל הבשור) • בקעת באר שבע • מכתשים בנגב • הר הנגב • מדבר פארן • הרי אילת |  |
אברהם משלח את הגר וישמעאל בנה למדבר. איור מעשה ידי גוסטב דורה
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות

| --- | --- |

ספרי הסדרה בעברית
 
 ספרי הסדרה
 האלכימאי הקוסם אשת הכשפים הידעוני הבוגד האשפית
 מידע כללי
 מאת:  מייקל סקוט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  רנדום האוס
 תאריך הופעה ראשונה:  22 במאי 2007
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך:  2009
 תרגום:  סיוון מדר
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות היא סדרת פנטזיה לנוער מאת הסופר האירי מייקל סקוט.
הסדרה כוללת שישה ספרים, שכולם תורגמו לעברית. הספרים שיצאו הם: "האלכימאי", "הקוסם", "אשת הכשפים", "הידעוני", "הבוגד" ו"האשפית".
הספר הראשון, "האלכימאי", יצא לאור בשנת 2007 והיה לספר הילדים השני הנמכר ביותר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בשנת 2007, ונתונים דומים קיימים לגבי שאר הספרים.
עלילה > האלכימאי

העלילה מגוללת את סיפורם של שני אחים תאומים בני 15, ג'וש וסופי ניומן. במשך כל חייהם נודדים התאומים מעיר לעיר עקב עבודתם של הוריהם - עובדים בארכאולוגיה - ובאותה שנה הם מתגוררים אצל דודתם אגנס בסן פרנסיסקו. הם מגלים קסמים, ומגלים ששכנם ניק פלמינג הוא האלכימאי הידוע ניקולס פלמל שחי לפני 600 שנה ויותר, וחי עד היום.
עלילה > הקוסם

בספר השני בסדרה ג'וש הופך להיות חזק כמו סופי, לאחר שמרס אולטר (אל המלחמה במיתולוגיה הרומית והיוונית (שמו היווני הוא ארס)) "מעיר" אותו בקטקומבות. הם נלחמים בנידהוג ובדיזיר, ובסוף הספר בפסלי אבן שהעירו מקיאבלי וג'ון די, בכנסיית נוטרדאם . עלילת הספר מתרחשת בפריז, צרפת.
עלילה > אשת הכשפים

אשת הכשפים הוא רומן פנטזיה משנת 2011. כמו קודמיו, הספר הפך לרב-מכר. הספר הוא השלישי בסדרת הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות. הספר עוסק בעלילותיהם של התאומים ג'וש וסופי ושל האלכימאי בן האלמוות ניקולס פלמל בלונדון, כשהם נלחמים בד"ר די, שמנסה להשיג את ספר המסורה. ובאותו הזמן פרנל נמצאת באלקטרז, יחד עם צבא מפלצות שלם.
עלילה > הידעוני

הספר מתרכז בקרב הפנימי בין הטוב לרע. בתוך תוכו של ג'וש הוא מתלבט, אם לתמוך בזוג פלמל, או אולי, להקשיב לצד האפל שבו, ולפנות לג'ון די. כוחותיו של דוקטור די כבר מרוכזים באי אלקטרז ומוכנים לתקוף את העיר. חייהם של ניקולס ופרנל אוזלים מהם ונותרו להם ימים.
עלילה > הבוגד

סופי וג'וש נפרדים. סופי נשארת עם פרנל וניקולס וג'וש הולך בעקבות ג'ון די ווירג'יניה דייר - לדי יש תוכנית חדשה לחסל את הקדמונים והיא לחזור לעבר בעזרת חרבות הכח לדנו טליס כשהקדמונים היו חלשים יותר ולחסל את כל הקדמונים ביחד אך קודם כל הם בורחים לאלקטרז ששם נמצאים בילי הנער ומקיאבלי. די מעיר את לוטן (דרקון ים ששואב הילות) ומנסה לשלוח אותו לעורר מהומה בעיר. בסוף הספר, די, סופי וג'וש חוזרים לדנו טליס ופוגשים את איזיס ואוסיריס.
עלילה > האשפית

לאחר שהתאומים, ג'ון די ווירג'יניה דייר חוזרים כ-10,000 שנה אחורה בזמן אל דנו טליס, הם פוגשים את איזיס ואוסיריס, שמתגלים כהוריהם של סופי וג'וש. סקתך, פלדמס ושייקספיר שהובאו לעיר על ידי מרתיו מסתייעים בהקטה ופרומתאוס (של דנו-טליס), ותוקפים את האשמנים, שמתכננים למנוע את נפילת העיר ובכך למנוע את הקמת הציווילזציה האנושית.
בהווה, בילי הנער, מקיאבלי, נץ שחור, אודין, מרס אולטור והל נלחמים על האי אלקטרז בצבא המפלצות שהתעוררו כדי למנוע מהם להגיע לסן פרנסיסקו, וניקולס ופרנל באים לעזרתם.
בזמן דנו-טליס, סופי וג'וש מתעמתים עם איזיס ואוסיריס שמתגלים כ"בעלי ארץ", מין תבוני שקדם אף לקדמונים ולארכונים. מטרתם של איזיס ואוסיריס הייתה להחזיר את בעלי הארץ למעמד שליטי הפלנטה באמצעות התאומים. סופי וג'וש הורגים אותם, ומבינים כי עליהם להשתמש בכוחם כדי להשמיד סופית את העיר.
אתרי ההתרחשויות

הספרים מאופיינים באתרי התרחשויות רבים, ואף מקבילים. לדוגמה: בעוד ניקולס וזוג התאומים נמצאים באירופה, על האי אלקטרז כלואה פרנל, ובפעם בכמה פרקים מדלגים בין שני קווי העלילה. חלק ממקומות ההתרחשות העיקריים בסדרה הם:
אלקטרז
על האי אלקטרז קורה חלק נכבד מהסדרה, לאורך הספרים הראשונים, פרנל, אשת הכשפים, כלואה על האי. על האי פרנל מפתחת מערכות יחסים שונות ומשונות, עם המוריגן ואחיותיה, מערכת משונה ובלתי מוגדרת עם הספינקס המשוטטת במסדרונות בית הכלא וגם מערכת עם עכבישה זקנה וגדולה בשם אריופ אנאפ. במהלך הספר השישי על האי מוכרע הקרב על סן פרנסיסקו, נגד המפלצות, על האי מתות דמויות רבות כגון: מרס אולטור, הל, אודין, נץ שחור, מקיאבלי, בילי הנער והמוריגן ואחיותיה.
פריז
בפריז מתרחשת עלילת הספר השני. בפריז מופיעים לראשונה ז'אן ד'ארק, סן ז'רמן וניקולו מקיאבלי, בקטקומבות של פריז מרס "מעיר" את ג'וש. והתאומים ממשיכים במאבקם להנצל לברוח מדי. הם נלחמים בדיזיר, בנידהוג ובפסלי האבן של כנסיית נוטרדאם, אשר קמו לחיים בכוחו של די.
לונדון
בלונדון מתרחשת עלילת הספר השלישי, בו מופיעים לראשונה גלגמש, שייקספיר ופלמדס - "האביר הסרקני". בספר המאבקים של התאומים ושל פלמל בפריז נמשכים לאנגליה. העלילה עוברת דרך ערים גדולות, ודרך מקומות מפורסמים לאו דווקא בלונדון ובאנגליה כולה.
דנו-טליס
בעיר האגדית דנו-טליס, (ראו בהמשך) מושבם המקורי של הקדמונים, מתרחשת מרבית העלילה וסצנת הסיום של הספר השישי והאחרון. התאומים, וירג'יניה דייר וג'ון די חוזרים כ-10,000 שנה אחורה בזמן אל העיר, וכמו כן סקתך, שייקספיר ופלדמס, שמועברים אליה על ידי מרתיו, מנסים לסכל תוכניתם של האשמנים למנוע את נפילת האי, כך שהציוויליזציה האנושית שנוצרה על גבי חורבות תרבות הקדמונים לעולם לא תקום. בעיר פוגשים הגיבורים את מרתיו, אברהם הרב מג, איזיס ואוסיריס.
דנו - טליס

דנו טליס היא עיר קדומה, ביתם העתיק והמקורי של רוב הקדמונים שהתפזרו אל מחוזות הערפילים כשהעיר נהרסה. חלק גדול מעלילת הספר השישי מתרחש בעיר. לאורך כל חמשת הספרים הראשונים, מתוארת העיר כמין גן - עדן עלי אדמות. מקום אידיאלי, אוטופי ומושלם. בספר השישי מתגלה כי לא כך הדבר. וכי העיר מושחתת ובנויה במעמדיים כלכליים כך שיש עניים הגרים ברחובות המאובקים. ויש את עשירי העיר, הגרים באחוזות ובבתי ענק, בחלק הכביכול "נקי" של העיר. את העיר מנהיגים הקדמונים, והשלטון עובר בצורה מלוכנית - תורשתית. וכמו בכל ממלכה יש קרבות על הירושה. בסוף הספר השישי, ג'וש הופך למרתיו, למוות, ומחריב את העיר. הסופר (מייקל סקוט) טען כי הרעיון לעיר ולשמה נבע מהעיר המיתולוגית "אטלנטיס".
דנו - טליס > מבנה העיר

מתואר לאורך הספרים מספר פעמים, ובהרחבה בספר השישי. העיר מחולקת לשני חלקים: החלק העני, בו גרים פשוטי העם - בני האנוש, והחלק העשיר, בו גרים הקדמונים בארמונות פאר. בעיר מספר מבנים עליהם מדברים במהלך הספר:
הפירמידה הזהובה: מרכז הכנסים של העיר, על גג הפירמידה נחתם הקרב האחרון על העיר. נאמר על הפירמידה שהיא יונקת הילות.
המגדל של אברהם הרב - מג: במגדל הוא מבלה את זמנו בתכנון. הוא נהרס בספר השישי, לפני חורבן שאר העיר.
בית הכלא: בבית הכלא, אותו מנהל אביה של סקתך, כלוא בספר השישי אתון, המלך שהופל, מחוץ לכותלי בית הכלא, החל המרד של בני האנוש.
דמויות

ניקולס פלמל: אלכימאי יליד המאה הארבע עשרה, בן אלמוות צרפתי בעל חנות ספרים בהווה. בעלה של פרנל. הילתו ירוקה ומניבה ריח מנטה.
פרנל: אשתו של ניקולס, מתוארת כקוסמת רבת עוצמה. מכונה "אשת הכשפים". רבים מפחדים ממנה. הילתה לבנה ואינה מניבה ריח כלשהו.
ג'וש: אחיה התאום של סופי, בעל הילת זהב, המניבה ריח תפוז. בעל פוביה מנחשים. בספר השישי מתגלה כמרתיו.
סופי: אחותו התאומה של ג'וש, בעלת הילת כסף, המניבה ריח גלידת וניל.
סקתך: מומחית לחימה, יצרה את אמנויות הלחימה הקימות כיום (קראטה, ג'ודו, קונג פו, טאי צ'י ועוד). הילתה אפורה וזהה כמעט בצבע להילה של אחותה התאומה - איפה. לא ידוע מהו ריח הילתה.
דמויות > דמויות משניות > בעלי ארץ

אוסיריס: אחד ממנהיגי דנו - טליס, נחשב לבעל מעמד גבוה ומכובד. בספר השישי מתגלה כאחד מ"בעלי הארץ". בעלה של איזיס. אסף יחד עם אשתו את סופי וג'וש מתקופות שונות בהיסטוריה, והפך לאביהם המאמץ. אוסיריס מתואר כאדם יהיר.
איזיס: אחת מהמנהיגים של דנו - טליס, בספר השישי, מתגלה כ"בעלת ארץ". אשתו של אוסיריס. אספה יחד עם בעלה את סופי וג'וש מתקופות שונות בהיסטוריה, והפכה לאמם המאמצת.
דמויות > דמויות משניות > עתיקים

אברהם הרב - מג: אחת מהדמויות המרכזיות בסדרה. שמו מוזכר כבר בספר הראשון, ודמותו כדמות פועלת מופיעה מאוחר יותר בסדרה, הוא כתב את ספר המסורה. הוא נשוי לסוגוגללא. הילתו מוזהבת כשל ג'וש (מרתיו). היות שחל בו שינוי שגרם להילתו להתקשות סביבו ולהפוך אותו לפסל מוזהב וחי, סביר שהוא שיש בו גם מן הקדמון.
דמויות > דמויות משניות > ארכונים

קואטליקו: הארכונית החזקה ביותר, מכונה "אם כל האלים" ו"לובשת חצאית נחשים". בעלת שני ראשי נחשים ענקיים. בעבר הייתה יפהפייה, אך היא ערכה ניסויים בעצמה ודמותה התכערה.
קרנונוס: ארכון המכונה גם "האל בעל הקרניים" ו"בעל עדת הציידים הפראיים". נוהג להילחם עם אלה מעצם של חייה פרהיסטורית כלשהי, ועם קבוצה ענקית של זאבים פראיים ושונים לחלוטין מאלה של ימינו. גם הוא היה פעם יפהפה וערך ניסויים בעצמו, מה שכיער את דמותו.
דמויות > דמויות משניות > קדמונים

פרומתאוס: הוא קדמון. אחיה של מכשפת עין דור. בעל הילה בריח אניס. הוא יצר מחוזות ערפילים רבים ואנשים רבים שאכלסו את אותם מחוזות. לדוגמה, הוא יצר את: סוגוגללא וגלגמש. הילתו אדומה ומניבה ריח אניס.
מכשפת עין דור: מלמדת את סופי את קסם האוויר, ומעבירה לה את כל זכרונותיה, אחות של פרומתאוס. הילתה חומה המניבה ריח עצים שרופים.
בסתת: אחת ממנהיגי דנו טליס. השינוי שחל בה הוא שראשה נהפך לראש לביאה. בסתת היא אמם של אתון ואנוביס. הילתה מניבה ריח בשר רקוב.
דמויות > דמויות משניות > בני הדור הבא

'המוריגן': אלת העורב, בתחילת הסדרה פועלת יחד עם דוקטור די כנגד הזוג פלמל. על אלקטרז מתפתחת בינה לבין פרנל פלמל מערכת יחסים מיוחדת, בספר השישי היא מקריבה את חייה כדי להציל את פרנל, בכך שקופצת אל מול חניתו של בילי הנער, שחשב שפרנל היא אויבת. המוריגן השתלטה על אחיותיה - המאכה וההבייב - אשר שוכנות באותו גוף יחד איתה.
איפה: אחותה התאומה של סקתך, בעלת הילה זהה כמעט בצבע לשל אחותה, ולא ידוע מהו ריחה. בדומה לסקתך, איפה בעלת עיניים ירוקות ושיער אדמוני. בספר הרביעי היא הקריבה את עצמה בכך שגררה את קואטליקו הארכונית יחד איתה למחוז ערפילים מרוחק, אך סקתך הצילה אותה. איפה התחתנה עם ניטן בספר השישי.
דמויות > דמויות משניות > בני אלמוות אנושיים

וירג'יניה דייר: בת אלמוות בעלת שליטה באוויר, הרגה את אדונה. בעלת חליל מכושף עם כוחות קסם. בספר השישי מנהיגה את מרד בני האנוש בדנו - טליס. הילתה ירוקה - בהירה המניבה ריח מרווה.
מרתיו: בן אלמוות מסתורי ועוצמתי ביותר, בעל קרס במקום אחת מידיו, כמעט ולא ידוע עליו דבר. בספר השישי מתגלה כג'וש, וכמו כן שהקרס מורכב מארבע חרבות היסוד. חסר הילה, כיוון שלפי טענתו, רק ליצורים חיים יש הילה, ולו אין כיוון שהוא המוות. כהוכחה לכך, כשדי לא היה מסוגל לטפס במדרגות של הצריח של אברהם הרב מג, מרתיו נשא אותו, וכשדי ניסה לבדוק עם קצב הלב שלו עולה שעת הטיפוס, הוא גילה שאין לו בכלל דופק, ושמרתיו בכלל לא נושם.
ניקולו מקיאבלי: קוסם איטלקי, חכם ומניפולטיבי, מקיאבלי מופיע לראשונה בספר השני. בניגוד לדוקטור די, רוחש כבוד רב לזוג פלמל ובעיקר לפרנל. בתחילה, לוחם נגד הזוג פלמל, לצדו של די. הוא משנה "צד" ועוזר להם וכמעט מת בספר השישי בקרב על אלקטרז. הילתו אפורה מניבה ריח נחש.
דוקטור ג'ון די: אנטגוניסט בסיפור, בעל הילה צהובה המניבה ריח גופרית. רודף אחרי ניקולס ופרנל פלמל כדי לקחת את ספר המסורה, כמעט מת בספר השישי מזקנה, לאחר שאוסיריס נטל ממנו את חיי האלמוות, אך לאחר מכן מרתיו מציל אותו כשהוא זקן. ואחרי זה הוא מת בכך שהציל את בני האנוש במרד כשהילתו שרפה אותו.
בילי הנער: מתואר כדמות ילדותית, יהירה ופזיזה, בתחילה פועל עם די במטרה לשחרר את המפלצות על העיר, משנה צד לקראת סוף הסדרה, כמעט מת בספר השישי, בקרב על אלקטרז. הילתו אדומה ומניבה ריח פלפל קאיין.
ניטן: ניטן, או מיאמוטו מוסאשי, הוא סמוראי. ניטן מתואר כדמות אמיצה, חכמה ושקולה. בספר השישי נפגע וכמעט מת על גשר שער הזהב בסן - פרנסיסקו. אבל סוגוגללא מצילה אותו בכך שנותנת לו את חייה. הילתו כחולה כהה בריח תה ירוק. ובסוף הספר השישי מתחתן עם איפה.
דמויות > דמויות משניות > בני אלמוות אנושיים > אנשים ראשונים

סוגוגללא: היא אשתו של אברהם הרב - מג, ואחותו של גלגמש. סוגוגללא היא אחת מהאנשים הראשונים שחיה מהילתו של פרומתאוס, ובספר השישי מציעה להקריב את חייה ולהציל אותו. פרומתאוס מסרב ואומר לה להציל את ניטן. היא מסכימה ומקריבה את חייה שלה למען חייו של ניטן. הילתה לבנה ומדיפה ריח יסמין.
גלגמש: אחיה של סוגוגללא. גלגמש הוא אחד מהאנשים הראשונים שחי מהילתו של פרומתאוס. גלגמש הוא לוחם מעולה. הוא, בדומה לאחותו, בן אלמוות בן יותר מעשרת אלפים שנה. מוחו נפגע כאשר חברו הקרוב - המלך ארתור - נהרג, ויש לו בעיות זיכרון חמורות עד כדי כך שהוא לעיתים שוכח מי הוא. גלגמש שולט בכל קסמי היסודות - במיוחד במים - אך אינו מסוגל להשתמש בהם מפני שהוא חסר הילה.
ראו גם

הארי פוטר ואבן החכמים
הערות שוליים

↑  קובי קמין, ‏לא לבני נוער בלבד, באתר גלובס, 9 בנובמבר 2009
↑  טליה דיסקין, שניים שהם אחד | טליה דיסקין על הספר "האלכימאי: הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות", באתר הארץ, 8 בינואר 2010
ציור של האלכימאי ניקולס פלמל
האי אלקטרז, לחופה של העיר סן פרנסיסקו.
הקטקומבות בפריז.
סטונהנג', אנגליה, אחד מהמקומות המוזכרים בספר השלישי.
משנת עקביא בן מהללאל

משנת עקביא בן מהללאל בציור טיח צבעוני מסביבות המאה ה-17, על קיר בית הכנסת אייזיק שול בקרקוב
משנת עקביא בן מהללאל היא משנה בתחילת פרק ג' של פרקי אבות, שזו לשונה:
עֲקַבְיָא בֶּן מַהֲלַלְאֵל אוֹמֵר:

הִסְתַּכֵּל בִּשְׁלֹשָׁה דְּבָרִים וְאֵין אַתָּה בָּא לִידֵי עֲבֵרָה:

דַּע מֵאַיִן בָּאתָ, וּלְאָן אַתָּה הוֹלֵךְ, וְלִפְנֵי מִי אַתָּה עָתִיד לִתֵּן דִּין וְחֶשְׁבּוֹן.

מֵאַיִן בָּאתָ? מִטִּפָּה סְרוּחָה;

וּלְאָן אַתָּה הוֹלֵךְ? לִמְקוֹם עָפָר רִמָּה וְתוֹלֵעָה.

וְלִפְנֵי מִי אַתָּה עָתִיד לִתֵּן דִּין וְחֶשְׁבּוֹן? לִפְנֵי מֶלֶךְ מַלְכֵי הַמְּלָכִים, הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא.
המשנה מציגה לאדם את אפסותו בעולם הזה לעומת גדולתו של הקדוש ברוך הוא, ובכך באה להרתיע את האדם מחטא.
מקבילות

באבות דרבי נתן מופיעה המשנה בגרסה שונה:
מדרש ויקרא רבה מביא את משנת עקביא בן מהללאל ומוסיף: "ר' אבא בר כהנא אמר בשם רב פפי ור' יהושע דסכנין בשם ר' לוי שלשתן דרש ר' עקיבא מתוך פסוק אחד ”וּזְכֹר אֶת בּוֹרְאֶיךָ” (מגילת קהלת, פרק י"ב, פסוק א'): ”בְּאֵרְך זו ליחה סרוחה. בּוֹרְךָ, זו רִמה ותולעה. בּוֹרְאֳךָ, זה מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא שעתיד ליתן לפניו דין וחשבון.”
פירוש המשנה

” מֵאַיִן בָּאתָ? מִטִּפָּה סְרוּחָה”: טיפה סרוחה היא הזרע שממנו נוצר העובר. רבי עובדיה מברטנורא מפרש "סרוחה" מלשון סירחון, ומסביר: "קרי לה טפה סרוחה מפני שהיא קרובה להסריח מיד כשהיא חוץ למעי האשה". אביגדור שנאן מפרש שסרוחה פירושה משׂתרעת, כמשמעות המילה בפסוק ”הַשֹּׁכְבִים עַל מִטּוֹת שֵׁן וּסְרֻחִים עַל עַרְשׂוֹתָם” (ספר עמוס, פרק ו', פסוק ד'), כלומר טיפה סרוחה היא טיפת זרע צמיגה וחסרת צורה.
”וּלְאָן אַתָּה הוֹלֵךְ? לִמְקוֹם עָפָר רִמָּה וְתוֹלֵעָה”: כלומר אתה הולך אל מותך וקברך. תוספות יום טוב מפרש, בעקבות מדרש שמואל: "כי האדם הולך לבית עולמו ומתקרב אל המיתה כי יום המוות מיום היוולדו הוא. שמיום שנולד הוא מתקרב והולך אל המיתה וע"כ נקט לשון הווה ולא לשון עתיד."
”וְלִפְנֵי מִי אַתָּה עָתִיד לִתֵּן דִּין וְחֶשְׁבּוֹן? לִפְנֵי מֶלֶךְ מַלְכֵי הַמְּלָכִים, הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא”: עד כמה מטיל אימה מתן דין וחשבון לפני הקדוש ברוך הוא מלמד הסיפור התלמודי:
וכשחלה רבי יוחנן בן זכאי נכנסו תלמידיו לבקרו, כיון שראה אותם התחיל לבכות. אמרו לו תלמידיו: נר ישראל, עמוד הימיני, פטיש החזק, מפני מה אתה בוכה? אמר להם: אילו לפני מלך בשר ודם היו מוליכין אותי, שהיום כאן ומחר בקבר, שאם כועס עלי אין כעסו כעס עולם, ואם אוסרני אין איסורו איסור עולם, ואם ממיתני אין מיתתו מיתת עולם, ואני יכול לפייסו בדברים ולשחדו בממון, אעפ"כ הייתי בוכה, ועכשיו שמוליכים אותי לפני ממ"ה הקב"ה, שהוא חי וקיים לעולם ולעולמי עולמים, שאם כועס עלי כעסו כעס עולם, ואם אוסרני איסורו איסור עולם, ואם ממיתני מיתתו מיתת עולם, ואיני יכול לפייסו בדברים ולא לשחדו בממון ולא עוד אלא שיש לפני שני דרכים אחת של גן עדן ואחת של גיהנם ואיני יודע באיזו מוליכים אותי, ולא אבכה?
פירוש המשנה > פרשנות מרחיבה

רבי עובדיה מברטנורא מציג את ההשפעה המשולשת של דברי עקביא בן מהללאל: "והמסתכל שבא מטפה סרוחה, ניצול מן הגאוה. והמסתכל שעתיד לילך למקום עפר רמה ותולעה, ניצול מן התאוה והחמדה אל הממון. והמסתכל שעתיד ליתן דין וחשבון, פורש מן החטא ואינו נכשל בעבירה".
בספר תורת חובות הלבבות מביא המחבר בשער הכניעה פרק ה שהדרך לקניית מידת הענוה היא ההתבוננות בשבעה דברים, שהם הרחבה של דברי המשנה. הוא חותם את הפרק בדברי המשנה  ששמהווים הוכחה לכך שאדם הזוכר דברים אלה אינו מתגאה.
בתחילת פרק ב' מוצגת דרך אחרת, מפי רבי, להימנעות מעברה: ”וְהִסְתַּכֵּל בִּשְׁלשָׁה דְבָרִים וְאִי אַתָּה בָא לִידֵי עֲבֵרָה - דַּע מַה לְּמַעְלָה מִמְּךָ, עַיִן רוֹאָה וְאֹזֶן שׁוֹמַעַת,
וְכָל מַעֲשֶׂיךָ בַּסֵּפֶר נִכְתָּבִין” (משנה, מסכת אבות, פרק ב', משנה א'). המבנה הדומה של שתי המשניות הביא את ישעיהו ליבוביץ לעסוק בהבדל שביניהן: "רבי אומר: תחשוב על הקדוש ברוך הוא, ואילו עקביא בן מהללאל אומר: חשוב על עצמך. אפשר לומר שרבי מציג חשיבה תאולוגית, ועקביא מציג חשיבה אנתרופולוגית (שהיא איננה יותר פשוטה). על כל פנים, המסקנה מדברי שניהם היא אותה מסקנה, דהיינו שאתה עתיד ליתן דין וחשבון."
המשנה כחלק מטקס ההלוויה

המשנה נאמרת על ידי עורך הטקס במהלך הלוויה יהודית דתית. את המילים "מטיפה סרוחה" יש הנוהגים לומר בלחש.
המשנה כחלק מטקס ההלוויה > מקור המנהג

המשנה הוזכרה בהספדו של הרב יעקב שאול אלישר על הרב מאיר אוירבך בשנת 1878 ובשנת 1894 דווח שהיא נאמרה בהלוויה בירושלים כמנהג הספרדים.
המנהג מוזכר בסוף המאה ה-19 בספריו של הרב אליהו בכור חזן, מגדולי רבני לוב ומצרים: בספר "נוה שלום",, הכולל את מנהגי אלכסנדריה ומצרים בכלל, ובספר "תעלומות לב". בסקירה של אברהם שמואל הרשברג על מנהגי הספרדים בירושלים שפורסם בשנת 1908 כתוב:
ככל הנראה, המנהג חִלחל לבני יהדות ארצות האסלאם בארץ ישראל במהלך השנים שלאחר מכן; מתחילה ליחידים, ובהמשך, באופן רווח יותר.
בספר "גשר החיים" שיצא בשנת 1947, מזכיר רבי יחיאל מיכל טוקצינסקי את הדבר כמנהג פשוט ורווח. הספר משקף בעיקר את מנהגי ירושלים ובעיקר של קהילת הפרושים בירושלים, מהם השתרשו מנהגים רבים בכל הקשור ללוויות בשל ביסוסה של החברה קדישא בירושלים העתיקה.
המשנה כחלק מטקס ההלוויה > תוקף המנהג

עם התפשטות המנהג בירושלים ובשאר ארץ ישראל היו שהתלוננו על המנהג. הרב אהרן קמינקא טען שאין מקום למנהג ואולי אף יש איסור באמירת דברי תורה בפני המת. הרב יקותיאל יהודה גרינוולד בספרו "כל בו על אבלות", מתייחס למחלוקת ומצדד לביטול והימנעות מהמנהג מחמת שאין לו מקור וטעם של ממש. הרב טוקצינסקי יצא להגנת המנהג.
כיום, במרבית ההלוויות שעל ידי ארגוני החברה קדישא השונים נהוג לומר את המשנה. כך למשל נאמר המשנה בהלוויתו של הנשיא יצחק בן צבי, ושל ראשי הממשלה לוי אשכול וגולדה מאיר.
המשנה בתרבות

מנהג אנשי ירושלים בחתונה טרם ריקוד החתן עם הכלה (מצווה טאנץ) לשורר את המשנה הזאת לעורר את החתן ולהזכיר לו את "יום המיתה".
מספר לחנים חוברו על מילות המשנה והושרו על ידי גדולי החזנים. הלחן של יהושע ווייסר יצא בתחילת 1931 בתקליטו של מרדכי הרשמן. המפורסם ביותר הוא של ישראל אלטר, בביצועו של משה קוסביצקי. לחן זה הושר במספר וריאציות על תקליטיו של קוסביצקי, מראשית ביצועו בוורשה (תחת חברת "סירנה") בשנת 1934, ועד ימיו האחרונים בארצות הברית, והיה ליצירת המבוקשת ביותר בקונצרטים שערך. עקיבא צימרמן כותב כי שמע מאלטר שאת לחן השיר המפורסם חיבר בעת שנקלע למלון בווינה בו שהו גדולי ישראל שנאספו לשם הכינוס העולמי של אגודת ישראל ("הכנסייה הגדולה") שהתקיים באותה עת בעיר, והתבקש על ידי אחד האדמו"רים לשיר קטע חזנות כלשהו.
מאוחר יותר חבר אלטר לחן שני. לחן נוסף הוא של יוסל'ה רוזנבלט.
ראו גם

ממנטו מורי
לקריאה נוספת

ישעיהו ליבוביץ, פרקי אבות, לפי פירוש 'רוח חיים' של ר' חיים מוולוז'ין, אגם הוצאה לאור, 2012, עמ' 153–164
הערות שוליים

↑  אבות דרבי נתן יט
↑  ויקרא רבה יח א
↑  אביגדור שנאן, פרקי אבות – פירוש ישראלי חדש, הוצאת ידיעות אחרונות, תשס"ט, עמ' 78
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ח, עמוד ב'
↑  ישעיהו ליבוביץ, פרקי אבות, לפי פירוש 'רוח חיים' של ר' חיים מוולוז'ין, אגם הוצאה לאור, 2012, עמ' 153
↑  קול נהי - אדונינו מורינו מאיר עינינו איננו, יהודה וירושלים, 17 במאי 1878
↑  הר"ר יהודה ליב בינשטאק ז"ל, הצפירה, 8 בנובמבר 1894
↑  דיני אבלות, סעיף יט, אלכסנדריה, תרנ"ד; מהדורה חדשה (מכון טוב מצרים), ירושלים, תשס"ד, עמ' קמד.
↑  אליהו בכור חזן, תעלומות לב, חלק ג, משמרת הטהרה, סימן יז, ד"ה הנה לפי, דף לז, עמוד א, אלכסנדריה, תרס"ג, באתר היברובוקס.
↑  אברהם שמואל הרשברג, הספרדים בארץ ישראל, חלק ב', השילוח, 1 במרץ 1908
↑  הרב המקובל יצחק אלפייה, בספרו שיח יצחק (ירושלים, תרפ"ג, עמ' 38) מזכיר כי אביו ציווה שבעת הלווייתו (שהתקיימה בשנת תרע"ו) יאמרו את משנה זו. הרב אלפייה מנסה למצוא לכך סיבה בספרו הנ"ל, ומעלה נימוק המצריך את השימוש בשם הנפטר ושם משפחתו להקבלה עם שם התנא "עקביא". מה שנותן להבין כי הוא לא ראה זאת במקומות אחרים.
↑  יחיאל מיכל טוקצינסקי, גשר החיים, חלק א, פרק יב, סעיף ד, אות ב, ירושלים, תש"ז, באתר היברובוקס.
↑  ענינים - אחרי התענית, הארץ, 19 בספטמבר 1945
ענינים - על אותה טיפה, הארץ, 22 באוקטובר 1945
↑  אהרן קמינקא, "התפילה" מאין באת, הארץ, 7 באוקטובר 1945
↑  יקותיאל יהודה גרינוולד, כל בו על אבלות, חלק ב, פרק ראשון, סימן ד, סעיף ה, אות ח, עמ' 43, ניו יורק, תשי"א, באתר היברובוקס.
↑  הנשיא יצחק בן־צבי הובא למנוחות בירושלים, דבר, 25 באפריל 1963
↑  חזן הערשמן, גראדנער מאמענט (עקספּרעס)⁩⁩, 17 פברואר 1931
↑  משה קוסוביצקי, הארץ, 13 באפריל 1934
↑  החזן האורח משה קוסוביצקי, הצופה, 9 ביוני 1961
↑  הקונצרט של קוסוביצקי, הַבֹּקֶר, 8 ביולי 1954
↑  עקיבא צימרמן, כ"ה לחי (חברה קדישא תל אביב - יפו, בעריכת הרב ד"ר יצחק אלפסי), חלק ב, תל אביב, תשס"ח, עמ' 504.
↑  מופיע בספרו "שירי ישראל", חלק ד, קנדה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007600081405171
יקום אווטאר: כשף האוויר האחרון

יקום אווטאר: כשף האוויר האחרון הוא יקום בדיוני אשר מהווה את זירת ההתרחשות של סדרות הטלוויזיה וספרי זיכיון המדיה האמריקאי "אווטאר: כשף האוויר האחרון".
ביקום הבדיוני ישנן ארבעה אומות שמחולקות על בסיס ארבעת היסודות: שבטי המים, ממלכת האדמה, אומת האש ונוודי האוויר. כשלאחר מלחמת מאה השנים נוסדה ישות חמישית על שטחי ממלכת האדמה אשר נקראת הרפובליקה המאוחדת. חלק מהאנשים, הידועים בתור "כשפים", הם בעלי יכולת לשלוט טלקינטית ביסוד המתאים לאומה שלהם, באמצעות תנועות של אמנויות לחימה סיניות.
כדור הארץ של אווטאר

אף על פי שבכמה פרקים בסדרה "אווטאר: כשף האוויר האחרון" אווטאר אנג וחבריו עוברים מקצה אחד של העולם למשנהו בלי שעונות השנה מתחלפות, אישרו היוצרים כי עולם האווטאר הינו פלנטה כדורית על פי מודל הארץ ככדור, וכן כי חלק גדול מחצי כדור הארץ שלא מופיע במפה של עולם האווטאר מהווה אוקיינוס.
תיעוד כרונולוגי

מעריצים רבים של הזיכיון עוקבים אחר האירועים המתרחשים בו בעזרת שיטת תאריכים הנקבעת על פי אירוע המתקפה של אומת האש על מקדשי האוויר. על פי שיטה זו, BG הם ראשי התיבות של Before Genocide (בעברית: לפני רצח העם) ו-AG הם ראשי תיבות של After Genocide (אחרי רצח העם). לפיכך, BG 55 מתרחש לפני AG 5, ו-BG 45 יבוא אחרי BG 50 בדומה לספירת הנוצרים.
ארבע האומות

עולם האווטאר התחלק במהלך ההיסטוריה לארבעה אומות.
ארבע האומות > אומת האש

אומתם של כשפי האש. מדינתם היא ארכיפלג איים מלא בהרי געש. אומת האש התקדמה ופיתחה תעשייה משולבת כשפות, וכך גדלה עוצמתה מאוד – אך שטחה הוא הקטן ביותר. אומת האש נשלטת על ידי שליט האש, תואר שעובר בירושה לצאצא הבכור של שליט האש הקודם. עיצוב אומת האש הושפע מתרבות יפן בתקופה האימפריאליסטית, לרבות המיליטריזם, התיעוש האינטנסיבי, האימפריאליזם, והשלטון האבסולוטיסטי. אך לאחר מלחמת מאה השנים נשאה באחריות על פשעיה ומנהיגה הבטיח לא להיגרר למלחמה נוספת והפך אותה למדינה המתרחקת ממיליטריזם כמו יפן בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
ארבע האומות > ממלכת האדמה

זוהי האומה הגדולה ביותר מבין הארבעה, עם מדבר רחב ממדים בדרומהּ. בממלכה זו כמות גדולה של ערים וכפרים, בירתה היא בַּה־סינג־סֶה, מגה-עיר שמוקפת בחומות ובתוכה שכן מלך האדמה. ממלכת האדמה היא בעלת מספר התושבים הגדול ביותר בעולם האווטאר ועם זאת בעלת אחוז הכשפים הנמוך ביותר מבין האומות.
עיצוב ממלכת האדמה הושפע מתרבות סין הצפונית, לרבות משטרת מחשבות והתרבות החקלאית.