stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסקל צוברבולר
קריירת מועדונים

צוברבולר ערך 187 הופעות במדי קבוצת גראסהופרס ציריך בין 1991 ל-1999, וזכה עמה באליפות ליגת העל השווייצרית שלוש פעמים, ופעם אחת בגביע השווייצרי. לאחר מכן הוא עבר לפ.צ. בזל, שם השתתף ב-217 משחקים וזכה בשלוש אליפויות ושני גביעים נוספים בשבע עונות. בתקופה זו הושאל לעונה אחת (2000/2001) לבאייר לברקוזן מגרמניה, ובמדיה השתתף ב-13 משחקים בבונדסליגה ובחמישה משחקים בשלב הבתים של ליגת האלופות.
הוא חתם על חוזה לשנתיים בווסט ברומיץ' אלביון, אליה עבר בהעברה חופשית מפ.צ. בזל ב-14 ביולי 2006. הופעתו הראשונה במדי אלביון הייתה במשחק הידידות מול מאת'רוול הסקוטית. לאחר מכן שמר על שער נקי בבכורה הרשמית, שהסתיימה בניצחון 2 - 0 על האל סיטי. אולם, הוא לא זכה להצלחה רבה במדי אלביון, ולאחר הגעתו של המאמן החדש טוני מובריי איבד את מקומו בהרכב, והושאל על ידי המאמן בנובמבר. צוברבולר חזר להרכב הראשון לאחר השעייתו של השוער ראסל הולט, ושמר על שער נקי בניצחון 3 - 0 על וולבס במסגרת גביע ה-FA, שבדיעבד התברר כמשחקו האחרון בקבוצה. בחלון ההעברות של ינואר הוחתם השוער דין קיאלי, שהחליף את צוברבולר מיידית בהרכב הראשון, והיה חשש שהוא ייאבד את מקומו בנבחרת שווייץ, שהייתה אמורה לארח את יורו 2008. בפברואר 2007 הודיעה לו ההנהלה כי היא לא תעמוד בדרכו אם ירצה לעזוב, ובסופו של דבר הוא עבר לנשאטל גזמאקס בהעברה חופשית, וחתם על חוזה ל-18 חודשים.
ביולי 2008 נבחן צוברבולר בפולהאם בעקבות הזמנתו של רוי הודג'סון, לשעבר מאמן הנבחרת השווייצרית. הופעתו הראשון בפולהאם הייתה במשחק מול הקבוצה הדרום קוריאנית בוסאן איי'פארק, לאחר שעלה כמחליף במחצית השנייה במקום דייוויד סטוקדייל. ב-6 באוגוסט 2008 הוחתם צוברבולר בפולהאם על חוזה לשנה אחת. הוא ערך הופעה אחת בלבד במדי הקבוצה בעונת 2008/2009, במשחק גביע הליגה, אך בזכות התנהגותו המקצועית החתימה אותו על חוזה לשנה נוספת, והוא עצמו דיבר על שביעות רצונו במועדון. בעונת 2009/2010 הוא לא שיחק כלל במשחקים רשמיים, ולעיתים שימש גם כשוער שלישי אחרי סטוקדייל, אך למרות זאת נכלל בסגל הרחב של הקבוצה בגמר הליגה האירופית, שהסתיים בהפסד 1 - 2 לאתלטיקו מדריד.
נבחרת שווייץ

צוברבולר ערך 51 הופעות במדי נבחרת שווייץ, והיה בסגל שלה ביורו 2004, יורו 2008 ומונדיאל 2006. למרות שספג ביקורת על יכולתו במוקדמות מונדיאל 2006, בעיקר על התמודדותו עם מסירות, הוא הצליח לא לספוג ולו שער אחד בכל 463 הדקות ששיחק, בהן התמודד בשלב הבתים מול צרפת, קוריאה הדרומית וטוגו, ובהפסד בדו-קרב פנדלים לאוקראינה בשמינית הגמר. שווייץ היא הנבחרת היחידה בתולדות המונדיאלים שהצליחה לא לספוג שער במהלך הזמן הרגיל של המשחק. צוברבולר עצמו מחזיק בשיא המשחקים הרצופים ללא ספיגת שער, העומד על חמישה. ב-11 ביוני ערך את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, בניצחון 2 - 0 על נבחרת פורטוגל במסגרת יורו 2008.
רדינג (כדורגל)

מועדון כדורגל רדינג (אנגלית: Reading Football Club) הוא קבוצת הכדורגל הבכירה של העיר רדינג, אנגליה, המשחקת בפוטבול ליג הראשונה. נוכח מיקומה של העיר רדינג במחוז ברקשייר - הוא המחוז המלכותי של אנגליה - כינויה של הקבוצה הוא "המלכותיים" (The Royals). הקבוצה משחקת באצטדיון מדייסקי (Madejski Stadium) המונה 24,200 מקומות ישיבה, ומאמנה הנוכחי הוא ניגל אדקינס. מדיה של רדינג כוללים חולצת פסים אופקיים בצבע כחול-לבן, ומכנס כחול.
שחקנים מפורסמים

רוני בלקמן
סטיב דת'
קרי דיקסון
רובין פרידיי
מייקל גילקס
שון גוטר
מרטין היקס
שאקה היסלופ
ריי הוטון
דייב קיטסון
ג'ימי קווין
טרבור סניור
ניל וב
סטיב סידוול
זליג שטורמן

אין תמונה חופשית
זליג שטורמן (1900 יקטרינוסלאב, אוקראינה - 12 במרץ 1969) היה מאנשי העלייה השנייה ומתושבי חוות סג'רה ואילניה. שירת בגדודים העבריים ובגדוד העבודה.
ביוגרפיה > נעוריו

הוריו של זליג, אברהם משה שטורמן ומנוחה לבית קליגורסקי גרו תחילה בכפר צ'רבונה שם נולדו 5 ילדים. משפחת שטורמן הייתה המשפחה היהודית היחידה בעיירה כשאב המשפחה עבד כמנהל טחנת הקמח של הפריץ בכפר. כשהילדים גדלו עברה המשפחה לעיירה היהודית הסמוכה זבניגרודקה. בהמשך עברה המשפחה ליקטרינוסלאב שם נולד זליג ב-1900 כילד שישי מתוך שבעה. אב המשפחה עבד ביקטרינוסלאב כמנהל מפעל "ברוק" לייצור לבנים ורעפים.
בערב פסח 1906 עלה שטורמן, עם משפחתו, ארצה במסגרת העלייה השנייה. בנמל יפו קיבלה את פניהם הבת חיה ברשדסקי (שעלתה כבר ב-1905 עם בעלה שלמה ובנם הראשון שלום).
ביוגרפיה > תקופת יפו

לאחר העלייה ארצה התיישבה המשפחה ביפו בה עסק האב בניהול מטבח ציבורי "בית תבשיל". זליג נשלח, עם אחיו מנחם שטורמן, לבית ספר לבנים ביפו של חברת עזרה. בתחילת 1908 נפטר האב אברהם משה. בתקופת ה"שבעה" ביקרה בבית השטורמנים חנה צ'יזיק (שהייתה מנהלת המשק בפנימייה "קריית ספר" המשויכת לבית הספר החקלאי בן שמן) והציעה לזליג שטורמן לעבור ללמוד בבן שמן. שטורמן החל ללמוד בבית הספר אולם עם סיום שנת הלימודים נסגר המקום ושטורמן סירב לחזור לבית הספר "עזרה". האם, שהמשיכה להפעיל את בית התבשיל לאחר מות בעלה, החליטה, בהמלצת הבן חיים, לעלות עם משפחתה לגליל שם נמצאו כבר 3 מבנותיה. זליג נשלח ראשון אל חוות סג'רה ושאר המשפחה הגיע אחריו.
ביוגרפיה > תקופת הגליל

ב-1909 התיישבה המשפחה בחוות סג'רה שם כבר גרו אחיותיו שפרה ואסתר. האם הצטרפה כשותפה ב"קולקטיב" שהקימה מניה שוחט. בעקבות השביתה שפרצה במקום ב-1910 עברה המשפחה ליבנאל ואחרי תקופת מה עברו לחיפה שם המשיך זליג את לימודיו בבית ספר "עזרה" שבישוב. ב-1918, לאחר נפילתו של גיסו צבי בקר, מקבל שטורמן את רובהו של בקר, מצטרף לארגון השומר, ומתחיל לשמור במקומו של בקר במושבה בית-גן. בהמשך עבר לגור בתל עדש שם גרו, באותה תקופה, רבים מאנשי "השומר" ואחיו חיים ביניהם.
ביוגרפיה > תקופת הגדודים העבריים

ב-1919, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, התגייסו שטורמן וחברים נוספים מארגון "השומר" לגדודים העבריים. תחילה שהו בסרפנד ואז נשלחו למצרים כדי לשמור על שבויים גרמנים. כמו כן התבקשו לשמור על מחסני הנשק הבריטים ועל הרכבות שהובילו אותו צפונה. על פי הנחיות של שמואל הפטר שביקר אותם החלו חברי השומר שבגדודים להעלים כלי נשק מהמשלוחים ולהעביר אותם למחסני "השומר". לקראת סוף שירותו חלה בקדחת ושוחרר בשחרור מוקדם.
ביוגרפיה > תקופת גדוד העבודה

לאחר שחרורו של שטורמן מהגדודים העבריים עבר לגור בתל עדש והחל לעבוד, עם קבוצת חלוצים, בסלילת הכבישים בעמק הירדן (בין השאר את כביש טבריה-צמח). קבוצת עובדים זו היוותה את הגרעין של גדוד העבודה על שם טרומפלדור שהוקם, רשמית, ב-25 באוגוסט 1920. במקביל לעבודתו השתתף בקורסים צבאיים שהעביר יצחק שדה ואף נשלח לקורס מפקדים בתל יוסף אותו ניהל ירחמיאל לוקאצ'ר. בתקופה זו אף צורף לארגון החשאי הקיבוץ ב-1927 עזב שטורמן את גדוד העבודה והקים, עם עוד חברים, קבוצת חציבה בשם "האבן העברית", במתכונת של קולקטיב, שפעלה באזור ירושלים אך קבוצה זו שרדה כשנה והתפרקה. ב-1928 החל לעבוד כעוזר למנהל מחצבה ליד בית לחם.
ביוגרפיה > תקופת ירושלים

ב-1927 עבר שטורמן לירושלים והיה מפעילי ארגון ההגנה שם וזאת במקביל לעבודתו במחצבה בין בית לחם לחברון. בתחילת מאורעות תרפ"ט ניצל בנס מטבח שניסו פורעים ערבים לעשות בעובדי המחצבה היהודים. אחרי אירוע זה לא הסכימה לולה, אשתו, שיחזור למחצבה בבית לחם והוא החל לעבוד בחציבה בתחנת הכוח בנהריים אולם עזב עקב אי הסכמות עם פנחס רוטנברג. משם עבר לעבוד בחברה אנגלית לסלילת כבישים והקמת מחנות צבא ובמסגרת זו נדד ברחבי הארץ ובעבר הירדן. בתקופת המרד הערבי מונה למפקד, מטעם "ההגנה", על היישובים הר טוב, קריית ענבים ואחרים. בתקופת מלחמת העצמאות מונה לאחראי על שרותי האספקה לעיר. לאחר המלחמה עבד במקורות ובמינהל מקרקעי ישראל.
ביוגרפיה > משפחתו

זליג שטורמן נישא ללולה (לאה) ולזוג נולדה בת (ניצה). זליג נפטר ב-1969 והובא למנוחות בבית הקברות של כפר גלעדי. לולה אשתו נפטרה ב-1987 ונקברה לידו.
אחיו חיים שטורמן היה מאנשי השומר.
אחותו שיפרה נישאה לישראל בצר.
אחותו שרה נישאה למשה עמי-עד.
אחותו אסתר נישאה לצבי בקר.
פרשיות עבר > הילד הערבי מתל עדש

בתקופת בה חי שטורמן בתל עדשים אימץ היישוב ילד בדואי, בשם מוחמד ראזאווי, שננטש על ידי שבטו, שהגיע מהדרום בעקבות עדריהם בתקופת בצורת. לאחר מספר שנים בהם גדל בקיבוץ נסע לעזה לחפש את משפחתו. כ-30 שנה לאחר מכן נפגש שטורמן עם אותו ילד בנסיעה באוטובוס בה מילא תפקיד של נהג הרכב.
פרשיות עבר > חיפוש הזהב בירדן

לאחר נסיגת הטורקים במהלך המערכה על ארץ ישראל וסיני במלחמת העולם הראשונה נפוצה השמועה שהמפקדה העות'מאנית השליכה לנהר הירדן ארגזי זהב תוך כדי נסיגתם. מניה שוחט, שחיפשה מקורות מימון לארגון השומר, פנתה לשטורמן שינהל מבצע חיפוש אחרי תיבות הזהב. בעזרת אמודאי יווני ששכר בחיפה ובעזרת ציוד טכני שמסר גדליהו וילבושביץ החל החיפוש אחר הזהב. החיפושים הופסקו לאחר שבוע בו לא נמצא הזהב.
פרשיות עבר > ההצלה ממחצבות צור באהר

ב-1929 עבד שטורמן כעוזר מנהל המחצבה בצור באהר שליד בית לחם (יחד עם עוד 3 פועלים יהודים) ורכש שם חברים ערבים. ב-23 באוגוסט (תחילת מאורעות תרפ"ט ביקשו ממנו חבריו הערבים לא להגיע למחרת לעבודה בגלל ידיעות על תוכניות ערביי חברון לפשוט על המחצבה. שטורמן וחבריו התעקשו להגיע ב-24 באוגוסט לעבודה ואכן בשעות הצהריים הגיעו למקום פורעים שביקשו להסגיר לידיהם את ארבעת היהודים. שטורמן וחבריו הסתגרו במחסן חומרי הנפץ והכינו פצצות על מנת לפוצץ את המקום על היהודים והערבים. החברים הערבים הביאו ליושבי המחסן בגדי ערבים והצליחו להבריחם ברגל לביתו של אחד הערבים בכפר השכן. לאחר יומיים בכפר הלכה החבורה המעורבת לשכונת תלפיות שם התייצבו הארבעה במפקדת ההגנה. כשחזרו הערבים מתלפיות לכפרם נורו על ידי חיילים בריטים ואחד מהם נהרג. לאחר מלחמת ששת הימים חידש שטורמן את הקשר עם המשפחה שהצילה אותו (משפחתו של מחמד ג'אבר).
לקריאה נוספת

שמעון קושניר, אנשי בזלת - השטורמנים, הוצאת עם עובד, 1975
זליג שטורמן, דפים פזורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1971
זליג שטורמן, ב"גדוד" ובעבודה, מתוך "ספר השומר" - דברי חברים, הוצאת דביר ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1962, עמודים 400–403
צבי לבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות -כרך ד, הוצאת המרכז לחינוך ותרבות תל אביב, 1972, עמודים 214–231
זליג שטורמן, ב"גדוד" ובהגנה, ספר "השומר", הוצאת דביר, 1962, עמודים 400–403
הערות שוליים

↑  אסתר שטורמן בקר ריינין, אחי, דבר, 25 באוקטובר 1938
↑  האב נקבר בבית הקברות טרומפלדור. אשתו מנוחה נפטרה בתל אביב ב-15 במרץ 1932 והובאה לקבורה לידו
↑  לאחר שזליג איים על הפורעים שיפוצץ המחצבה, על כל הנמצאים בה, ועם פיזורם של הפורעים לבתיהם עם רדת החשיכה, חבריו הערבים הלבישו את העובדים היהודים בבגדי ערבים והבריחו אותם לכפר צור באהר
↑  זליג שטורמן נפטר, דבר, 12 במרץ 1969
↑  מת זליג שטורמן, למרחב, 14 במרץ 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471137905171  ISNI: 0000 0000 5021 3371  LCCN: nr93020978  SUDOC: 248533010  VIAF: 78651059   WorldCat (עם VIAF): 78651059
הר ווטאי

נוף העיירה טאיחוואי, מקדשיה, והפגודה הלבנה הגדולה של טאיואן, בלב הר ווטאי
הר ווּטָאי (בסינית: 五台山, פיניין: Wǔtái Shān; תעתיק ווּטָאי שאן – מילולית "הר חמש הטרסות") או גם הר צִ'ינְגְלְיָאנְג (清凉山, פין-יין: Qīngliáng Shān) הוא אחד מארבעת ההרים הקדושים לבודהיזם בסין. ההר שוכן בצפון מזרח מחוז שאנשי שבצפון מזרח סין.
על ההר שוכנים כמה מהמנזרים והמקדשים הבודהיסטיים החשובים ביותר בסין. בעבר שכנו על ההר כמה מאות מנזרים וכיום פועלים בו 68 מנזרים ומקדשים. ההר והמקומות הקדושים לבודהיזם שבו הוכרזו אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-2009.
מלבד ההיבטים הדתיים ההר נודע ביפי רכסיו, סלעיו, הערוצים העמוקים, המים הצלולים והיערות הצפופים המכסים את מורדותיו.
גאוגרפיה > תיאור

המסיב של הר ווטאי מתרומם לגובה של כ-3,000 מטרים בנפת ווטאי (五台县), בצפון מזרח הנציבות העירונית שינז'ואו (忻州) בצפון מזרח מחוז שאנשי שבצפון מזרח סין, כ-150 קילומטרים צפונית לעיר שינז'ואו, וכ-250 קילומטרים מהעיר טאי-יואן בירת מחוז שאנשי. שטח אתר המורשת העולמית הוא 229.5 קמ"ר והוא מוקף באזור חיץ בשטח של 168.5 קמ"ר.
בהר יש חמש פסגות שטוחות מכוסות בצמחיית בתה: פסגה צפונית, פסגה דרומית, פסגה מזרחית, פסגה מערבית ופסגה מרכזית. חמש פסגות שטוחות אלו הן שהעניקו להר את שמו, "הר חמש הטרסות".
הפסגה המזרחית - מכונה "הפסגה הצופה לים" (望海峰- וָאנְגְהָאי פֶנְג), כקילומטר מהעיירה טָאיְחְווָאי. גובהה 2,795 מטרים. פסגה פופולרית לצפייה בזריחה מעל לים העננים.
הפסגה המערבית - מכונה "פסגת הירח התלוי" (挂月峰 – גְווָאיְוֵּה פֶנְג), גובהה 2,773 מטרים, והיא שוכנת 13 קילומטרים מערבית לעיירה טָאיְחְווָאי. הכינוי לפסגה ניתן לה בגלל האפשרות לצפות בערב בירח התלוי מעל החורשות הצפופות של עצי האורן.
הפסגה הדרומית - מכונה "פסגת נוף יפה" (锦绣峰 - גִ'ינְשְׂיוֹ פֶנְג), גובהה 2,485 מטרים, והיא שוכנת כ-12 קילומטרים דרומית לעיירה טָאיְחְווָאי. מקור הכינוי לפסגה הוא בפריחה הססגונית המתרחשת בין מאי לאוגוסט.
הפסגה הצפונית - מכונה "פסגת העלים המלבלבים" (叶斗峰- יֵה-דוֹאוּ פֶנְג), גובהה 3,061 מטרים, והיא שוכנת כ-5 קילומטרים צפונית לעיירה טָאיְחְווָאי. זו הפסגה הגבוהה ביותר בהר ווטאי והיא גם הפסגה הגבוהה ביותר בסין ממזרח לקו האורך 110°, מה שהיקנה לה את הכינוי "הגג של צפון סין". שטח הפסגה כ-266 דונם והיא משתרעת לאורך של כ-5 קילומטרים. על הפסגה יש בריכה טבעית בשטח של כ-300 מטרים רבועים.
הפסגה האמצעית - מכונה "פסגת הסלעים הירוקים" (翠岩峰 – צְווֵיְיֵן פֶנְג), גובהה 2,894 מטרים. הכינוי לפסגה ניתן בשל הסלעים הירוקים המכוסים בטחב שעליה.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בהר קר, כפי שמרמז שמו השני - צִ'ינְגְלְיָאנְג שָׁאן ("הר קר צלול"). הטמפרטורה השנתית הממוצעת על הפסגות היא ℃3.8-. ינואר הוא החודש הקר ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של ℃17.3-, ויולי החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של ℃9.6. בטָאיְחְווָאי הנמוכה יותר האקלים קצת יותר נוח והטמפרטורות גבוהות בכ-℃6. האביב מקדים בחודש והסתיו מאחר בחודש. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא ℃2-3, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה במקום הייתה כ-℃30-, והגבוהה ביותר הייתה ℃30. בקיץ ההר מכוסה עננים וערפל, הלחות גבוהה וגשם יורד לעיתים קרובות.
גאוגרפיה > צמחייה ובעלי חיים

התנאים בהר ווטאי: תוואי הנוף המגוונים, האקלים, סוגי הקרקעות ותנאים טבעיים וגאולוגיים מאפשרים בית גידול למגוון ביולוגי נרחב. יש בהר ווטאי 1,019 מינים של צמחים וסקולריים, המשתייכים ל-459 סוגים ב-103 משפחות. בהם: 22 מינים של שרכים המשתייכים ל-16 סוגים ב-10 משפחות, 8 מינים של חשופי זרע המשתייכים ל-5 סוגים ב-3 משפחות, ו-1,034 מינים של בעלי פרחים המשתייכים ל-456 סוגים ב-92 משפחות. מספר המשפחות, הסוגים והמינים של הצמחים בעלי זרע מהווים כ-26.9%‏, 14.5% ו-4.2% בהתאמה מהמספר הכולל בסין. בהר ווטאי יש 160 מינים של עצים המשתייכים ל-71 סוגים ב-42 משפחות, מספר גבוה בהרבה מהרים אחרים באותו קו רוחב בסין.
בגובה 2,800 מטרים מעל פני הים יש אחו אלפיני ובו צמחים מייצגים כדוגמת Kobresia pygmaea ממשפחת הגמאיים, Spiraea alpina ממשפחת הוורדיים, ו-Dasiphora fruticosa מתת-משפחת הוורדאים. בנוסף יש 14 מינים של משפחת הסחלביים.
חרקים מצויים בשפע ותפוצתם רחבה. ההערכה כי בהר יש למעל ל-2,000 מינים של חרקים בגובה שבין 1,000 מטרים ל-3,061 מטרים, שמתוכם תועדו 486 מינים.
בהר נמנו 142 מינים של עופות השייכים ל-36 משפחות ב-16 סדרות.
גאולוגיה

הר ווטאי שוכן בלב הקראטון של צפון סין, ובולטים בו כמה תכונות ומבנים גאולוגיים ייחודיים:
המקום שבו נחשפים בצורה השלמה ביותר סלעי התשתית של הקרום היבשתי בסין
המקום בו נתגלו העדויות המוקדמות ביותר להתנגשות בין יבשות שגרמה ליצירת הרים בסין
קמט בצורת האות "S" הכולל חגורה ירוקה שאורכו 90 קילומטרים ורוחבו 50 קילומטרים, שכיוונו צפון מזרח והוא יורד בגובה כלפי דרום מערב, עובר דרך כל אזור הר ווטאי והוא הקמט הארוך ביותר בסין.
אזור הגזירה (shear zone) לונְגְצְ'וֵ'אנְגְווָאן (גילו 1.9 מיליארד שנים) משתרע במפגש בין הר ווטאי להר טָאיְהָאנְג. באורך שמעל ל-100 קילומטרים זהו אזור הגזירה הארוך ביותר בצפון סין.
עמקים עמוקים בהר מהווים חתך אורך גאולוגי וחלון טבעי לחקר ההיסטוריה הגאולוגית. החוקרים הוכיחו שהר ווטאי נוצר בתקופה שבין לפני 2.7 ל-2.5 מיליארד שנים (על תהליך היצירה והתצורות שנוצרו במהלכו ראו פרק ההיסטוריה הגאולוגית).
סוגי הסלעים בהר מגוונים והמחשופים מפותחים. סלעי הגרניט מתור הנאוארכאיקון מורכבים מגרנודיוריט, גרניט מונוזוניטי ומעט גרניט טונליטי. הגרניט נוצר מהתכה חלקית של קרום בזלתי צעיר כחלק ממערכת קשת איים. עובי החגורה הירוקה בהר ווטאי מעל ל-4,000 מטרים, גילה בין לפני 2.7 ל-2.5 מיליארד שנים והרכבה: צפחות ירוקות, הורנבלנדה, פלגיוקלז, תצורת ברזל הפסים ועוד. החגורה הירוקה בהר ווטאי נוצרה בקשת האיים ובאגן גב קשת האיים והיא משמרת מרקמים ומבנים שמקורם בהתפרצות תת-ימית.
הגבול שבין הארכאיקון לפרוטרוזואיקון מסומן היטב בהר ווטאי באמצעות אי התאמה בת 80 מיליון שנים בין תצורת דוֹאוּצוּן לתצורת דונְגְיֵה, בין סיום תהליך האורוגנזה עקב ההתנגשות להתחלת התרוממות והחסיפה של הקראטון של צפון סין. התיעוד הסטרטיגרפי של עידן הפרוטרוזואיקון מיוצג חלקית על ידי חלקים מחבורת חבורת חוּטְווֹ (בין לפני 2.5 מיליארד שנים ללפני 1.8 מיליארד שנים).
בהר ווטאי יש שפע מאובנים המתעדים את ראשית החיים עלי אדמות. שפע מאובני סטרומטוליטים מצוים החל בתצורת דָאשְׁלִינְג (Dashiling) בתחתית ההר (בין לפני 2.5 מיליארד ל-1.9 מיליארד שנים) ועד תצורת טְייֵנְפֶּנְגְנָאו (Tianpengnao) בפסגה. בחבורת חוּטְווֹ נשמרו היטב סטרומטוליטים ואונקוליטים גדולים נדירים. המאובנים העתיקים ביותר של אאוקריוטים, בני 2.4 מיליארד שנים, נתגלו בתצורות דָאשְׁלִינְג וצִ'ינְגְשְׁצוּן (Qingshicun) של חבורת חוּטְווֹ. הופעת מאובנים של אצות והתאים האיקריוטים מציינים שריכוז החמצן באטמוספירה היה כ-1% מריכוזו כיום והתפתחות התאים האיקריוטים מעידה על הגידול בריכוז החמצן באטמוספירה ועל ירידה בריכוז הפחמן הדו-חמצני.
במהלך הרביעון עוצבו פני ההר בתהליכי סחיפה שנבעו מתנאי אקלים פיריגלציאליים שבהם קפיאה והפשרה תכופים יצרו צורות נוף פיריגלציאליות: מישורים סחופים, עמודי סלע, שדות של גושי סלע, זרי סלע (האחרונים בולטים בפסגה המרכזית), אגמים ובריכות. צורות הנוף נקשרו לאגדות ומיתוסים רבים, הבסיס הטבעי לתרבות הבודהיסטית. על כל חמש הפסגות יש שרידים מפעילות הקרחונים ברביעון.
מקדשים בודהיסטיים עיקריים

נכון ל-2014 יש בהר 68 מקדשים: 21 מחוץ למעגל שמתוות פסגות ההר ו-47 בתוכו, והם מתחלקים לשבעה מנזרים בודהיסטים טיבטיים, 40 מנזרים של בודהיזם סיני, חמישה מנזרי נזירות ומנזר פומבי אחד.
מקדש שְׂייֵנְטונְג (显通寺‏, פין-יין xiantong si) – המקדש היוקרתי ביותר, ובו שוכנים משרדי אגודת הבודהיזם של הר ווטאי. הוא נבנה לראשונה בשנת 68 בתקופת שושלת האן המזרחית (220-25) ובעקבות הרחבות שנעשו בו במהלך ההיסטוריה הוא משתרע על שטח של 80,000 מ"ר. סביב חצר מרכזית בנויים שבעה היכלות, שבאחד מהם מוצב פסל הבודהיסטווה מנג'וסרי. לפני שער הארמון פעמון נחושת גדול שמשקלו כ-10,000 קילוגרם, וכשהוא מצלצל ניתן לשמוע אותו בכל רחבי ההר.
מקדש טָאיְוֵּ'אן (塔院寺‏, פין-יין Tayuan si) – הסטופה הלבנה בסגנון טיבטי בגובה 75.3 מטרים הניצבת בחזית המקדשים של טָאיְחְווָאי הקרויה "הפגודה הלבנה הגדולה", חלק מהמקדש, הפכה לסמל של הר ווטאי והאתר העיקרי לביקורי תיירים. במקדש סטופה נוספת, פגודת וֶנְשׁוּפָה (Wenshufa) שעליה נטען כי היא מכילה את שערותיו של מנג'וסרי וביתן דָאצָאנְגְגִ'ינְג (Dacangjing) שבו שמורים כתבי קודש.
מקדש שׁוּשְׂיָאנְג (殊像寺‏, פין-יין Shuxiang si) – דרומית מערבית למקדש טָאיְוֵּ'אן. נבנה במקור בשנים 350-319 (שושלת ג'או) נהרס ונבנה מחדש כמה פעמים בתקופת שושלות טאנג, יואן, מינג וצ'ינג. שטח המקדש כ-6,400 מ"ר והוא כולל מעל ל-50 מבנים, בהם ביתן מנג'וסרי, שהוא הביתן הגדול ביותר בהר ובו פסלו של מנג'וסרי. בגובה 9.87 מטרים, זהו הפסל הצבוע הגדול ביותר של מנג'וסרי בהר. לפני המקדש מעיין מים זכים ששתייתם על פי האמונה תוסיף חוכמה לשותה.
מקדש לְווֹחוֹאוּ (罗睺寺‏, פין-יין Luohou si) – מזרחית למקדש שְׂייֵנְטונְג. הוקם כמקדש של בודהיזם טיבטי בתקופת שושלת טאנג. האטרקציה העיקרית במקדש הוא פרח לוטוס עשוי עץ שבאמצעות מנגנון יכולים עלי הכותרת שלו להיפתח ולגלות בפנים דמוית בודהה מגולפות.
מקדש פּוּסָאדִינְג (菩萨顶寺‏, פין-יין Pusading si) – נבנה בשנים 499-471 (תקופת שושלת וי הצפונית), שופץ בתקופת שושלות טאנג וסונג ושונה למקדש מנג'וסרי בשנים הראשונות לשלטונו של הקיסר יונגלה, הקיסר השלישי בשושלת מינג. נבנה מחדש ב-1581 (השנה התשיעית לשלטונו של הקיסר ואן-לי משושלת מינג) נבנה מחדש בפעם האחרונה בשנים 1684 ו-1691 בתקופת שלטונו של הקיסר קאנגשי משושלת צ'ינג. במקדש הפונה לדרום יש 121 אולמות וחדרים, והוא המרכז של הבודהיזם הטיבטי בהר כשהוא מכוון את הפעילות של המקדשים האחרים של הבודהיזם הטיבטי.
לקריאה נוספת

Mary Anne Cartelli, The Five-Colored Clouds of Mount Wutai: Poems from Dunhuang, BRILL, 2012, ISBN 9004241760
Christoph Baumer, China's Holy Mountain: An Illustrated Journey into the Heart of Buddhism, I.B.Tauris, London 2011. www.ibtauris.com ISBN 978-1-84885-700-1
הערות שוליים

↑  שלושת ההרים האחרים הם הר אומיי בסצ'ואן, הר גְ'יוֹחְווָה באנחווי והר פּוּטְווֹ בג'ג'יאנג.
↑  China’s sacred Buddhist Mount Wutai inscribed on UNESCO’s World Heritage List. UNESCO World Heritage Centre
↑  Wutaishan Travel
↑  מרבית המידע על הפסגות נלקח מ-Mt. Wutai
↑  oncolite, מבנים כדורים שנוצרו על ידי כחוליות
↑  peneplain – פֶּנֶפליין, היווצרות שטח מישורי כשהסחיפה מיישרת את פני השטח עד בסיס הסחיפה
↑  bodhimaṇḍa – בבודהיזם הוא מקום מומלץ להתיישב בו, מכיוון שבו מתקיימת תמצית ההארה
↑  Tuttle, Gray (2006). 'Tibetan Buddhism at Ri bo rtse lnga/Wutai shan in Modern Times.' Journal of the International Association of Tibetan Studies, no. 2 (August 2006): 1-35.
↑  Mountain residents bulldozed out of government's world heritage vision
↑  Shuxiang Temple
↑  המידע על ארבעת המקדשים נלקח בעיקר מ-Mt. Wutai עם השלמות מאתר אונסק"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546460905171  VIAF: 315128200   WorldCat (עם VIAF): 315128200 
Dasiphora fruticosa
מקדש בודהיסטי בהר ווטאי
מקדש לִינְגְפֶנְג
מקדש בהר ווטאי על צלע ההר
מקדש פֿוֹגוָאנְג
מקדש שְׂייֵנְטונְג
הפגודה במקדש צִ'יפֿוֹ
פסל ענק במקדש צִ'יפֿוֹ
מקדש יְוֵּאנְגָ'או
מקדש דְזוּנְשֶׁנְג
דני דנקנר

אין תמונה חופשית
דן (דני) דנקנר (נולד ב-6 בפברואר 1960) היה מנכ"ל אריסון השקעות וכיהן כיושב ראש דירקטוריון בנק הפועלים. ב-2009 הודח מתפקידו בבנק לפי הנחיית בנק ישראל.
ביוגרפיה

נולד בחיפה, בנו של אברהם דנקנר (אחיינו של עובד בן עמי), שיחד עם חמשת אחיו הקים את חברת ההשקעות דנקנר השקעות. למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. את שירותו בצה"ל עשה כמפקד טנק בגדוד 77 של חיל השריון. לאחר מכן עבד במפעל תעשיות מלח שבעתלית, מפעל שמשפחתו רכשה בטרם נולד. הוא נישא ונסע לארצות הברית, שם למד לתואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת מסצ'וסטס, אותו סיים בהצטיינות. עם שובו ארצה השתלב בעסקים המשפחתיים.
ביוגרפיה > בבנק הפועלים

ב-1997 מכרה מדינת ישראל את גרעין השליטה בבנק הפועלים לקבוצת אריסון-דנקנר. באותה שנה מונה דנקנר לחבר בדירקטוריון הבנק. בשנת 1999 מונה לסגן יו"ר הבנק. ב-2003 נאלץ להתפטר מהתפקיד, זאת בשל התנגדות המפקח על הבנקים לכך שאדם בעל שליטה בבנק יכהן בתפקיד הרם. ב-2004 נכנסה התפטרותו לתוקף. החל ממועד זה כיהן כיו"ר פועלים שוקי הון, וכן המשיך לכהן כיו"ר ישראכרט, כחבר בדירקטוריון של בנק סיגניצ'ר וכחבר בדירקטוריון של בנק הפועלים. גם לאחר פרישתו מתפקיד סגן היו"ר המשיך דנקנר למלא תפקיד מרכזי בניהול הבנק. דנקנר כיהן גם כמנכ"ל וכיו"ר תעשיות מלח לישראל. במרץ 2007 מינתה שרי אריסון, בעלת המניות העיקרית בבנק הפועלים, את דנקנר ליו"ר זמני של הבנק, במקום שלמה נחמה, אשר כיהן כיו"ר הבנק מאז 1998. המינוי הפך רשמי תוך זמן קצר והתבצע רק לאחר מכירת מניותיה של משפחת דנקנר בבנק לשרי אריסון. ב-2008 החל הבנק להיפגע ממשבר הסאבפריים, ומנייתו איבדה כמחצית מערכה. באותה שנה עמדה עלות שכרו של דנקנר על 4.8 מיליון ש"ח.
באפריל 2009 החל בנק ישראל להפעיל לחצים על בנק הפועלים להדיח את דנקנר מתפקידו, עקב אובדן האמון של נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר, בדנקנר, לאחר "שורה של כשלי ניהול בבנק". דנקנר זכה לגיבויה של שרי אריסון, יו"ר אריסון השקעות, בעלת העניין העיקרית בבנק. ב-1 ביוני 2009 הודיע דנקנר על התפטרותו מהתפקיד. במקומו מונה יאיר סרוסי.
ביוגרפיה > הסתבכותו בפלילים

באפריל 2010 נעצר דנקנר על ידי המשטרה בחשד לעבירות שונות. ב-28 באוקטובר 2012 הגישה הפרקליטות כתב אישום נגד דנקנר, לפיו יוחסו לו עבירות של קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים בתאגיד, הלבנת הון ופגיעה בניהול תקין של עסקי תאגיד בנקאי. באוקטובר 2013 הורשע בעבירות הפרת אמונים בתאגיד וקבלת דבר בתחבולה. ב-19 בדצמבר 2013 נגזר דינו לשנת מאסר בפועל ועוד שנת מאסר על תנאי ולקנס של מיליון ש"ח. בערעור שהגישו סנגוריו של דנקנר, עורכי הדין עמית חדד ושני אילוז לבית המשפט העליון הופחת עונש המאסר בפועל לשמונה חודשים שאותו התחיל לרצות בנובמבר 2014. באפריל 2015 השתחרר שחרור מוקדם לאחר חצי שנה בכלא.
במקביל עמד דנקנר לדין בפרשת השחיתות בפרויקט הולילנד, הורשע במתן שוחד ובהלבנת הון ונידון ל-3 שנות מאסר בפועל וקנס של חצי מיליון ש"ח. על הרשעה זו ערערו פרקליטיו לבית המשפט העליון, ובערעור הוא זוכה מעברה של רישום כוזב במסמכי תאגיד אך הורשע במתן שוחד ובהלבנת הון, ועונש המאסר שהוטל עליו הופחת לשנתיים מאסר. ב-15 בפברואר 2016 החל לרצות את עונשו בבית הסוהר מעשיהו.
בינואר 2017 נחשף כי דנקנר, בעת ריצוי מאסרו, הגיש בקשת חנינה לנשיא המדינה רובי ריבלין, על מנת שהאחרון יקצר את עונשו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

דנקנר גרוש, ואב לשישה ילדים. מאשתו הראשונה יש לו שלושה ילדים ומבת זוגו הילית כ"ץ, שלושה נוספים. הוא מתגורר בעין איילה.
בבעלות דנקנר וגרושתו וילה בעתלית. ב-2012 קבע בית המשפט המחוזי בחיפה, כי הווילה נבנתה ללא היתר.
הערות שוליים

↑  יובל יועז, ‏עונש מאסר נוסף לדני דנקנר: 3 שנים בפרשת הולילנד, באתר גלובס, 13 במאי 2014
↑  משפחת דנקנר החזיקה באותה עת מניות שליטה בבנק הפועלים באמצעות תעשיות מלח לישראל
↑  אבי שאולי, עכשיו זה רשמי: דני דנקנר - יו"ר בנק הפועלים, באתר ynet, 24 ביוני 2007
↑  שרון שפורר, בנק ישראל: דני דנקנר והדירקטוריון לא קיימו חובותיהם, באתר TheMarker‏, 30 באפריל 2009
↑  החשד: משפחת דנקנר השתלטה על בנק הפועלים ע"י שוחד לבכירים במינהל המקרקעין, באתר TheMarker‏, 21 באפריל 2010
↑  ת"פ 47038-10-12 מדינת ישראל נ' דן דנקנר, ניתן ב-19 בדצמבר 2013
חן מענית, ‏דני דנקנר הולך לכלא: יו"ר בנק הפועלים לשעבר נשלח לשנת מאסר, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2013
↑  ע"פ 677/14 דני דנקנר נ' מדינת ישראל, ניתן ב־17 ביולי 2014
↑   יסמין גואטה, דני דנקנר נכנס לכלא: ירצה שמונה חודשי מאסר, באתר TheMarker‏, 2 בנובמבר 2014
↑  אחיה ראב"ד, אחרי חצי שנה בכלא: דני דנקנר שוחרר, באתר ynet, 7 באפריל 2015
↑  נעמה כהן פרידמן, פרשת הולילנד: שלוש שנות מאסר לדני דנקנר, באתר ynet, 13 במאי 2014
↑  יהושע בריינר‏, שישה חודשי עבודות שירות ללופוליאנסקי, באתר וואלה, 29 בדצמבר 2015
↑   מה הביאו דני דנקנר והלל צ'רני לכלא? כך נראו אתמול אסירי הולילנד, באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2016
↑  אריק מירובסקי, ביהמ"ש: דני דנקנר בנה את הווילה בעתלית תוך זלזול מופגן בחוק, באתר TheMarker‏, 17 ביוני 2012