stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה פרל
קורות חיים

יהודה פרל נולד בתל אביב, בנם הבכור של טובה בת מנחם מנדל טאומן (נינת הרבי מקוצק) ואלעזר דוד פרל (בנו הבכור של חיים פרל, ממייסדי בני ברק). הוא בוגר הטכניון בהנדסת חשמל (1960), בעל תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת ראטגרס (1965) ותואר דוקטור בהנדסת חשמל מטעם המכון הפוליטכני של ברוקלין (1965). עבד במעבדות המחקר של חברת RCA ובחברת Electronic Memories. בשנת 1970 הצטרף לבית הספר להנדסה ולמדע שימושי של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם הוא מכהן כפרופסור למדעי המחשב וסטטיסטיקה ומנהל המעבדה למערכות קוגניטיביות. בשנת 2012 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
פרל הוא מחלוצי המחקר של רשתות בייסיאניות ושל גישות הסתברותיות לבינה מלאכותית. עוסק גם בפילוסופיה של המדע, ייצוג ידע, לוגיקות לא סטנדרטיות ואסטרטגיות למידה.
על מחקריו הוענקו לו פרסים רבים, ובהם:
פרס הארווי לשנת 2011. בנימוקים להענקת הפרס נאמר שפרל "הניח באמצעות מחקר נחשוני ומרחיק ראות את היסודות העיוניים להצגת ידע והסק במדעי המחשב. התאוריות הנוגעות להסק בתנאי אי-ודאות, ובמיוחד הגישה המבוססת על רשתות בייסיאניות, השפיעו על מגוון תחומים כולל בינה מלאכותית, סטטיסטיקה, פילוסופיה, בריאות, כלכלה, מדעי החברה, ותהליכי הכרה מוחיים."
פרס טיורינג לשנת 2011, "על תרומה יסודית לחקר בינה מלאכותית באמצעות פיתוח תחשיב להסקה סיבתית והסתברותית".
פרל הוא חבר הוועד המייעץ הבינלאומי של העמותה לאחריות ארגונים לא ממשלתיים.
נשוי לרות (אוולין) לבית רג'ואן, ילידת בגדד, ולהם שלושה ילדים; בנם, העיתונאי דניאל פרל, נחטף בקראצ'י שבפקיסטן ונרצח בידי שוביו בינואר 2002. לזכרו של דניאל הקימו בני משפחתו את קרן דניאל פרל, לקידום הסובלנות וההבנה בעולם, באמצעות עיתונאות, מוזיקה ודו-שיח. יהודה פרל הוא יו"ר מועצת המנהלים של הקרן. במלאת שבע שנים לרצח פרסם יהודה פרל מאמר בעיתון Wall Street Journal שכותרתו "Daniel Pearl and the Normalization of Evil".
ספריו

Heuristics, Addison-Wesley, 1984
Probabilistic Reasoning in Intelligent Systems, Morgan-Kaufmann, 1988
Causality: Models, Reasoning, and Inference, Cambridge University Press, 2000
I Am Jewish: Personal Reflections Inspired by the Last Words of Daniel Pearl, Jewish Lights, 2004. Editor, with Ruth Pearl.
The Book of Why: The New Science of Cause and Effect by Judea Pearl and Dana Mackenzie | May 15, 2018
ספר המה והלמה : המדע החדש של סיבה ותוצאה. יהודה פרל ודיינה מקנזי ; תרגום: ארז וולק. הוצאת הקיפוד והשועל, 2023.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אלעזר דוד פרל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4267.
↑  דוד תדהר (עורך), "חיים פרל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4206.
↑  חברי האקדמיה הנבחרים לשנת 2012
↑  פרופסור סר ריצ'רד פרנד ופרופסור יהודה פרל – הם הזוכים בפרס הארווי לשנת 2011, באתר הטכניון, 13 בדצמבר 2011
↑  "בינה מלאכותית ואלקטרוניקה אורגנית", מאמר מאת יצהר ורדי עורך ירחון הטכניון, קיץ 2012 עמ' 37
↑  Judea Pearl, באתר ה-ACM
↑  Judea Pearl, באתר NGO Monitor
↑  Daniel Pearl Foundation
↑  Judea Pearl, "Daniel Pearl and the Normalization of Evil", The Wall Street Journal, February 3, 2009 (תרגום לעברית)
| זוכי פרס טיורינג |
| --- | --- | --- |
| 1966–1980 | אלן פרליס (1966) • מוריס וינסנט וילקס (1967) • ריצ'רד המינג (1968) • מרווין מינסקי (1969) • ג'יימס וילקנסון (1970) • ג'ון מקארתי (1971) • אדסחר דייקסטרה (1972) • צ'ארלס באקמן (1973) • דונלד קנות' (1974) • אלן ניוול והרברט סיימון (1975) • מיכאל רבין ודנה סקוט (1976) • ג'ון באקוס (1977) • רוברט פלויד (1978) • קנת אייברסון (1979) • טוני הור (1980) |  |
| 1981–2000 | אדגר קוד (1981) • סטיבן קוק (1982) • קן תומפסון ודניס ריצ'י (1983) • ניקלאוס וירת (1984) • ריצ'רד קארפ (1985) • ג'ון הופקרופט ורוברט טרג'אן (1986) • ג'ון קוק (1987) • איוואן סאת'רלנד (1989) • וילאם קאהן (1990) • פרננדו קורבטו (1991) • רובין מילנר (1992) • באטלר לאמפסון (1993) • יוריס הארטמאניס וריצ'רד סטרנס (1994) • אדוארד פייגנבאום וראג' רדי (1995) • מנואל בלום (1996) • אמיר פנואלי • דאגלס אנגלברט (1997) • ג'ים גריי (1998) • פרד ברוקס (1999) • אנדרו יאו (2000) |  |
| 2001–2020 | אולה יוהאן דאל וקריסטין נייגארד (2001) • רונלד ריבסט, לאונרד אדלמן ועדי שמיר (2002) • אלן קיי (2003) • וינט סרף ובוב קאהן (2004) • פיטר נאור (2005) • פרנסס אלן (2006) • אדמונד קלארק, אלן אמרסון וג'וסף סיפאקיס (2007) • ברברה ליסקוב (2008) • צ'ארלס פ. ת'אקר (2009) • לסלי וליאנט (2010) • יהודה פרל (2011) • שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי (2012) • לזלי למפורט (2013) • מייקל סטונברייקר (2014) • ויטפילד דיפי ומרטין הלמן (2015) • טים ברנרס-לי (2016) • ג'ון הנסי ודייוויד פטרסון (2017) יהושע בנג'יו, ג'פרי הינטון ויאן לקון (2018) • אדווין קטמול ופט הנרהן (2019) • אל אהו וג'פרי אולמן (2020) |  |
| 2021 ואילך | ג'ק דונגארה (2021) • רוברט מטקאלף (2022) • אבי ויגדרזון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266452405171  PLWABN: 9812463916105606  ACM DL: 81100419881  BIBSYS: 90179462  BnF: cb12744184k (data)  CiNii: DA00036314  dblp: p/JudeaPearl  GND: 139283331  ICCU: MILV044001  ISNI: 0000 0001 1688 905X  LCCN: n83071112  LNB: 000027330  MGP: 70481  NDL: 01155642  NKC: vse2012727269  NLA: 36136409  NSK: 000543284  NTA: 06933952X  RERO: 02-A003677661  SUDOC: 060348674  Trove: 1218368  VIAF: 94373233   WorldCat (עם VIAF): 94373233
ד

ד' (שם האות: דָּלֶת) היא האות הרביעית  באלפבית העברי. בפי יהודי תימן נקראת האות דָּאל.
הגייה

בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ד' נמנית עם חמש האותיות הלשוניות: דטלנ"ת.
ד' היא אחת משש האותיות בג"ד כפ"ת, המקבלות דגש קל בראש מילה ולאחר שווא נח. בימינו אין הבחנה בקרב דוברי העברית בישראל בין הגייתה של ד' דגושה לרפה – שתיהן נהגות כמו האות d במילה האנגלית Dog.
ד' דגושה ייצגה במקור עיצור מכתשי, סותם, קולי ([d] ‏:IPA), כמו d באנגלית.
ד' רפה ייצגה במקור עיצור שיני, חוכך, קולי ([ð] ‏:IPA), כמו th שבמילה האנגלית "Then" (לא כמו ה־TH שבמילה "Thin") או כמו האות ד'אל (ذ) בערבית. ישנן עדיין עדות המקפידות על הגייה זו[דרוש מקור].
ייצוג

ככל הנראה נקראת האות דל"ת משום שצורתה בכתב עברי עתיק הייתה דומה לדֶלֶת.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| ד' (דִּיגּ) באלפבית הפרוטו-כנעני | ד' (דַּלְתּ) באלפבית הפרוטו-כנעני | ד' באלפבית הפיניקי | ד' באלפבית הארמי |
בקוד ASCII מיוצגת האות ד' בערך E3, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D3.
בקוד מורס מיוצגת האות ד' באמצעות הרצף (משמאל לימין): ..- (קו נקודה נקודה).
הוא ייצוגה של האות ד' בכתב ברייל.



באלפבית צלילי מיוצגת האות ד' באמצעות המלה "דוד".
באיתות בדגלי סמפור ד' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה כלפי מטה, ודגל שני הפונה כלפי מעלה.
שימושים

בגימטריה ערכה 4, ובהתאם לכך "יום ד'" הוא יום רביעי וכיתה ד' היא הכתה הרביעית בבית הספר. כאשר האות ד' מופיעה בראש תאריך עברי, פירושה 4,000, למשל: שנת ד'תתנ"א היא השנה ה-4851 בלוח העברי.
בשפה עברית מודרנית שכיחות השימוש באות ד' היא כ־2.59% מכלל אותיות האלפבית העברי.
בקבלה מסמלת האות ד' דלייה וקבלה.
בדורות האחרונים החל נוהג אצל יהודים דתיים מסוימים, לציין את שם השם על ידי האות ד' ולא האות ה', כיוון שלדעתם באות ה' יש קדושה המצריכה גניזה. הדבר מתבטא הן בכתבי יד והן בספרים מודפסים.
האות ד' מופיעה בביטויים עבריים אחדים:
ד' על ד': שטח של ארבע אמות על ארבע אמות, ובהשאלה כינוי לשטח קטן ביותר.
בד' אמותיו: בסביבתו הקרובה.
ראו גם

د – האות דאל בערבית
ذ – האות ד'אל בערבית
דלתא (אות)
האות ד' מוצגת בגופנים הבאים (מימין לשמאל): פרנק-ריהל, אריאל, דוד, כתב רש"י, כתב סת"ם, כתב, חיים
קאטיה

| --- | --- |

 מידע אישי
 לידה:  18 בפברואר 1977 (בת 47) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 גובה:  1.75 מטרים
 עמדה:  חלוץ 
 
קאטיה סילנה טישיירה דה סילבה (בפורטוגזית: Kátia Cilene Teixeira da Silva; נולדה ב-18 בפברואר 1977) היא כדורגלנית עבר ברזילאית ששיחקה כחלוצה. קאטיה, שידועה בדרך כלל רק בשמה הפרטי, שיחקה בארבעה גביעי עולם ושתי אולימפיאדות במדיה של נבחרת ברזיל.
חייה

קאטיה נולדה בפברואר 1977 בריו דה ז'ניירו, וכבר בילדותה בלטה כספורטאית מצטיינת במקצועות הכדורגל וקרב השבע. ב-1995 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ברזיל, ובקיץ של אותה שנה אף לקחה חלק בטורניר הבינלאומי הראשון שלה - גביע העולם שנערך בשוודיה. בטורניר עצמו לא הצליחו הברזילאיות לעבור את שלב הבתים, לאחר שסיימו עם 3 נקודות בלבד, ואילו קאטיה לא זכתה לשחק בו כלל. שנה לאחר מכן, נערך בפעם הראשונה טורניר הכדורגל האולימפי לנשים, וקאטיה נבחרה לסגל הברזילאי. היא כבשה שער אחד נגד יפן בשלב הבתים, אך הברזילאיות פספסו את המדליות וסיימו במקום הרביעי.
לגביע העולם שנערך בארצות הברית ב-1999, כבר הגיעה קאטיה כשחקנית ההרכב הראשון. את שלב הבתים של הטורניר סיימה ברזיל במקום הראשון, כשבמהלכו היא כבשה שני שערים. ברבע הגמר ניצחו הברזילאיות 3-4 את ניגריה, משער זהב של סיסי בדקה ה-104, אך בחצי הגמר הן נוצחו 2-0 על ידי ארצות הברית, שבסופו של דבר גם זכתה בתואר.
שנה אחר כך, סיימה ברזיל שוב במקום הרביעי בטורניר הכדורגל האולימפי, בדיוק כמו באטלנטה 1996. בנוסף, השתתפה הנבחרת באותה שנה כאורחת בגביע הזהב של CONCACAF, והגיעה למקום השני. קאטיה, שכבשה שישה שערים במשחק שלב הבתים נגד טרינידד וטובגו, סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם שמונה כיבושים.
בשנת 2001, הוקמה ליגת ה-WUSA, שהייתה לליגת כדורגל הנשים המקצוענית הראשונה בארצות הברית. קאטיה הצטרפה לקבוצת ביי אריאה סייבר'רייס ביחד עם חברותיה לנבחרת, סיסי ופרטיניה, וכבר בעונה הראשונה זכתה עם הקבוצה באליפות. עונה לאחר מכן היא סיימה כמלכת השערים של הליגה, אחרי שכבשה 15 שערים במהלכה. היא שיחקה בקבוצה במשך כל שלוש העונות שבהן הייתה קיימת הליגה, ולאחר מכן עברה לליגה הספרדית.
לקראת סוף 2003, התקיים הגביע העולמי בארצות הברית, וקאטיה זומנה לסגל הנבחרת שנשלח לטורניר. היא השתתפה בכל ארבעת משחקי הנבחרת, כבשה ארבעה שערים ובסוף הטורניר אף זכתה בפרס נעל הארד. הנבחרת הברזילאית, לעומת זאת, לא חוותה טורניר מוצלח והודחה ברבע הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת שוודיה.
בשנת 2006 חתמה קאטיה באולימפיק ליון מהליגה הצרפתית, וכבר בעונתה הראשונה היא זכתה באליפות. היא זכתה עם ליון בשלוש אליפויות נוספות בשלוש העונות הבאות, וב-2009 היא אף הייתה לכדורגלנית הזרה הראשונה שזוכה בתואר מלכת השערים של הליגה הצרפתית, לאחר שכבשה 27 שערים. בארבע עונותיה בליון, כבשה קאטיה 85 שערים בכל המסגרות וזכתה בארבע אליפויות וגביע מדינה אחד.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ביולי 2007 בריו דה ז'ניירו, גברה ברזיל בגמר על הנבחרת הצעירה של ארצות הברית, בעוד קאטיה זכתה לכבוש שני שערים במהלך שלב הבתים. מספר חודשים אחר כך, הגיעה ברזיל כאחת הפייבוריטיות לזכייה בטורניר הגביע העולמי שנערך בסין. לאחר מספר הופעות מצוינות של הברזילאיות לאורך כל הטורניר, הן פגשו בגמר את האלופה המכהנת, נבחרת גרמניה והפסידו 2-0. בטורניר זה שימשה קאטיה בעיקר כשחקנית ספסל, ועלתה כמחליפה בשני משחקים בלבד. היה זה הטורניר הבינלאומי הגדול האחרון בקריירה שלה.
לאחר ארבע עונות בליון, עברה קאטיה ליריבה המקומית - פריז סן-ז'רמן, שם שיחקה במשך עונה אחת. לאחר מכן היא עברה לזורקי קרסנוגורסק מהליגה הרוסית, ובה שיחקה שנתיים. ב-2013 היא בילתה עונה אחת בדמאלסוונסקאן השוודית, ושנה אחר כך החליטה לחזור לליגה הברזילאית, אותה עזבה 13 שנים לפני כן.
פרס גראמי לביצוע סולו הקאנטרי הטוב ביותר

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  2012–הווה (כ־13 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  כריס סטייפלטון וקארי אנדרווד (2)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  קארי אנדרווד ומירנדה למברט (5)
 www.grammy.com
 
פרס הגראמי לביצוע סולו הקאנטרי הטוב ביותר הוא פרס המוענק בטקס פרסי הגראמי. על פי מדריך התיאורים של פרסי הגראמי ה-54 הוא מיועד לשירי קאנטרי סולו (ווקאליים או אינסטרומנטליים), והוא מוגבל לסינגלים או לרצועות בלבד.
הפרס משלב את הקטגוריות הקודמות לפרס הגראמי לביצוע סולו הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר ‑ אישה, פרס הגראמי לביצוע סולו הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר ‑ גבר ופרס הגראמי על ביצוע הקאנטרי האינסטרומנטלי הטוב ביותר (אם מדובר בביצוע סולו אינסטרומנטלי). הארגון מחדש של הקטגוריות הללו היה תוצאה של רצונה של האקדמיה להקלטה לצמצם את רשימת הקטגוריות והפרסים ולבטל את ההבחנות בין הופעות גברים ונשים.
ראו גם

פרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר
אוסטרליה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  באז לורמן 
 הופק בידי:  באז לורמן 
 תסריט:  רונלד הארווד, ריצ'רד פלנגן, סטיוארט ביטי, באז לורמן 
 עריכה:  דודי דורן 
 שחקנים ראשיים:  ניקול קידמן David Ngoombujarra דיוויד גולפילי Brandon Walters אסי דייוויס John Jarratt יאצק קומן ביל האנטר בארי אוטו דייוויד ונהם יו ג'קמן בן מנדלסון בריאן בראון ג'ק תומפסון ברוס ספנס Ray Barrett בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  דייוויד הירשפלדר 
 צילום:  מנדי ווקר 
 מדינה:  אוסטרליה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, רטפק-דיון אנטרטיינמנט, Screenwest, Bazmark, Ingenious Media 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בנובמבר 2008 
 משך הקרנה:  166 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  אוסטרליה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   australia
 דף הסרט ב־IMDb
 
אוסטרליה הוא סרט הרפתקאות דרמה מ-2008 בבימויו של באז לורמן בכיכובם של ניקול קידמן ויו ג'קמן.
התסריט נכתב על ידי לורמן והתסריטאי סטיוארט ביטי, עם רונלד הארווד וריצ'רד פלאנגן. הסרט הוא סיפור המתרחש בין 1939 ל-1942 על רקע מומחז של אירועים ברחבי צפון אוסטרליה באותה תקופה, כמו קרב דרווין במהלך מלחמת העולם השנייה.
גרסה מורחבת כסדרת טלוויזיה בת 6 פרקים בשם "Faraway Downs", שודרה ברשת הולו בנובמבר 2023.
שחקנים

ליידי שרה אשלי (ניקול קידמן): אריסטוקרטית אנגלית שיורשת את תחנת הבקר Faraway Downs לאחר מות בעלה, לורד מייטלנד אשלי.
דרובר (יו ג'קמן): נהג שעוזר לליידי שרה אשלי להעביר את הבקר על פני השטח.
ניל פלטשר (דייוויד וונהאם): מנהל התחנה שמתכנן לקחת את Faraway Downs מידי ליידי שרה אשלי.
המלך קרני (בריאן בראון): ברון בקר שבבעלותו חלק גדול מהאדמה בצפון אוסטרליה.
קיפלינג פלין (ג'ק תומפסון): רואה החשבון האלכוהוליסט בפאראווי דאונס.
המלך ג'ורג' (דייוויד גולפיליל): זקן שבט קסום, סבו של נולה.
נולה (ברנדון וולטרס): נער אבוריג'יני צעיר אותו מוצאת ליידי שרה אשלי ב-Faraway Downs.
הפקה

במקור, באז לורמן תכנן לעשות סרט על אלכסנדר הגדול בכיכובם של לאונרדו דיקפריו וניקול קידמן, עם תסריט של דייוויד האר . הבמאי בנה אולפן בצפון הסהרה, אך אלכסנדר תוצרת אוליבר סטון שוחרר תחילה ולאחר מספר שנים בפיתוח, לורמן נטש את הפרויקט כדי ליצור סרט קרוב יותר לבית. האפקטים החזותיים נעשו על ידי Animal Logic ו-The LaB Sydney. לוהרמן בילה שישה חודשים במחקר כללי של ההיסטוריה האוסטרלית. בשלב מסוים הוא שקל להגדיר את סרטו במהלך הצי הראשון, 11 ספינות שהפליגו מבריטניה ב-1787 והקימו את המושבה הראשונה בניו סאות' ויילס. הבמאי רצה לחקור את מערכת היחסים של אוסטרליה עם אנגליה ועם האוכלוסייה הילידית שלה. הוא החליט להגדיר את הסרט בין מלחמות העולם הראשונה והשנייה על מנת למזג רומן היסטורי עם הדורות הגנובים, שבו אלפי ילדים אבוריג'ינים מעורבים הוצאו בכוח ממשפחותיהם על ידי המדינה והשתלבו בחברה הלבנה. לורמן אמר שסרטו מתאר "אוסטרליה שעברה מיתולוגיה".
הפקה > ליהוק

במאי 2005, ראסל קרואו וניקול קידמן נכנסו למשא ומתן כדי לככב בפרויקט ללא שם של אולפני המאה ה-20 שנכתב על ידי הבמאי באז לורמן והתסריטאי סטיוארט ביטי, כאשר לורמן ביים את הסרט. במאי 2006, בשל אישורו האישי של קרואו לפני החתימה על הפרויקט, ביקש לורמן להחליף את השחקן בהית לדג'ר. קרואו אמר שהוא לא רוצה לעבוד בסביבה שהושפעה מצרכים תקציביים. על סוגיית הליהוק הזו, אמר לורמן, "היה קשה להצמיד את [קרואו] למטה. בכל פעם שהייתי מוכן, ראסל היה במשהו אחר, ובכל פעם שהוא היה מוכן, הייתה לי מהומה נוספת". ביוני הבא, לורמן החליף את קרואו בשחקן יו ג'קמן . בינואר 2007, השחקנים בריאן בראון, ג'ק תומפסון ודייוויד וונהאם לוהקו לאוסטרליה . בנובמבר 2006, לורמן החל לחפש שחקן שיגלם ילד אבוריג'יני בן 8-10 ובאפריל 2007 לוהק ברנדון וולטרס בן ה-11 לתפקיד נולה. האקדמיה ד. ברונו סטארס כתבה על האופן שבו בחירת הליהוק הזו וההחלטה להקריין את דמותו של Nullah מחזקים את המסר ה"נוטה לשמאל" שלו לגבי 'הדורות הגנובים'.
הפקה > טרום-הפקה

הפרויקט ללא כותרת היה אמור להתחיל בהפקה בספטמבר 2006, אך סכסוכים בתזמון ובעיות תקציב דחו את תחילת ההפקה לפברואר 2007. בנובמבר 2006, לורמן חקר את "קימברלי" כדי לקבוע את כמות ההפקה שתצולם שם. בדצמבר 2006, נבחר בוואן (אנ') כמקום צילום לשליש מההפקה, המגלם את המראה של דרווין. בוואן נבחר כלקוח פוטנציאלי בשל מימון של 500,000 דולר על ידי ממשלת קווינסלנד. באפריל, קונונורה נבחרה כמקום נוסף לאוסטרליה, הפעם לשמש כפאראוויי דאונס, האחוזה בבעלות דמותו של קידמן. סטים שלמים נבנו מאפס, כולל סט עצמאי בעיירה בואן בקווינסלנד, יצירה מחדש של סצנות מלחמה ליד נמל דרווין ובניית בית באאוטבק במערב אוסטרליה.
הפקה > תלבושות

מעצבת התלבושות עטורת פרס האוסקר קתרין מרטין ערכה מחקר מקיף עבור תלבושות הסרט, וחקרה תמונות ארכיון ועיתונים מאוסטרליה משנות ה-30 וה-40. היא גם ראיינה צאצאים של אנשי הסטוק המקוריים של דרווין כדי לברר אם הם "לבשו גרביים עם המגפיים שלו כשהוא רכב על סוס, זה משהו שאתה מקבל דרך תמונת מצב, או משהו שאתה צריך ללכת לדבר עם האנשים שגרו שם על אודות". אסיה בהשראת התלבושות של הסרט נועדו לעורר את הרומנטיקה של עידן, ואת אחת מגולות של תהליך ההלבשה של הסרט הוא אדום חרצית -printed סינית cheongsam או qipao שנעשה עבור הדמות של ניקול קידמן. הסרט קיבל מועמדות לפרס האוסקר עבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר.
הפקה > צילום ראשי

הבמאי תכנן להתחיל לצלם במרץ 2007. עם זאת, הצילומים העיקריים החלו ב-30 באפריל 2007 בסידני, וקידמן גילתה שהיא בהריון. היא פרשה מיידית מהסרט הבא שלה, נער קריאה. לאחר מכן, ההפקה עברה לביון ב-14 במאי. הצילומים בקונונורה היו חוויה מפרכת עבור צוות השחקנים והצוות, עם טמפרטורות שעלו ל-43 מעלות צלזיוס (109 מעלות פרנהייט), מה שיום אחד גרם לקידמן להתעלף כשהייתה על סוס. בנוסף, היא עבדה ימים של 14 ו-15 שעות תוך התמודדות עם בחילות בוקר. בזמן הצילום באזור מרוחק במערב אוסטרליה, היה צורך לתזמן מחדש את הצילומים כאשר הסט Faraway Downs, בית המגורים המרכזי בסיפור הסרט, הצטמצם לבוץ מגשם זלעפות - הראשון מזה 50 שנה. צוות השחקנים והצוות חזרו לסידני כדי לצלם סצנות פנים עד שהסט היקר התייבש. בנוסף, בשלב מסוים, סוסי המדינה כולה היו נעולים בגלל שפעת הסוסים . סצנות המשתמשות בנמל דרווין צולמו ביולי 2007, כאשר חלקים מרציף סטוקס היל חסומים לציבור ואוטובוסים מיני שימשו להסעת תיירים על פני סט הסרט. הצילומים נמשכו חמישה חודשים, והסתיימו באולפני פוקס, סידני, ב-19 בדצמבר 2007. בסוף אפריל, לורמן כינה את הפרויקט שלו אוסטרליה. שני כותרים נוספים שהוא שקל עבור הסרט היו Great Southern Land ו-Faraway Downs. ב-11 באוגוסט 2008, שמונה חודשים לאחר סיום הצילומים, כמה מחברי השחקנים והצוות חזרו לאולפני פוקס, סידני, כדי לצלם איסוף של צילומים מחדש.
הפקה > פוסט פרודקשן

שבועיים לפני הקרנת הבכורה של הסרט, ה"דיילי טלגרף" דיווח בטעות שלורמן נכנע ללחץ האולפן לאחר שיחות "אינטנסיביות" עם בכירים וכתב מחדש ואז צילם מחדש את הסוף של אוסטרליה לסיכום משמח יותר לאחר "ביקורות הרות אסון" מהמבחן הקרנות. כדי להתמודד עם דיווחים שליליים אלה, בסטודיו היו ג'קמן וקידמן בקידום הסרט בתוכנית המופע של אופרה וינפרי, אשר מוקדש פרק שלם של התוכנית לסרט, ועוזר היו"ר של פוקס טום רותמן דיבר אל לוס אנג'לס טיימס שבהם הוא תיאר את המאמר של דיילי טלגרף כ"שטותי בעליל. זה אופייני מדי לאופן שבו העולם עובד היום שכולם הרימו כתבה אנונימית ומלאת ציטוטים בצהובון מסידני ואף אחד לא טרח לבדוק אם הוא מדויק". רוטמן אמר גם שלורמן היה חתך סופי בסרטו. הבמאי הודה שכתב שישה סופים בטיוטות שחיבר, וצילם שלושה מהם.
סדרת הטלוויזיה

גרסה מורחבת של הסרט, כסדרת טלוויזיה בשם Faraway Downs בת 6 פרקים, שודרה ברשת הולו. הסדרה כוללת צילומים שלא נכללו בסרט ושוחררה לצפייה ישירה בשירותי הסטרימינג של הולו ודיסני פלוס ב-26 בנובמבר 2023.
פרסים

| פרס | קטגוריה | נמענים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרס סטלייט | ניהול האמנותי ועיצוב ההפקה הטובים ביותר | קתרין מרטין | זכייה |
| פרס סטלייט | הצילום הטוב ביותר | מנדי ווקר | זכייה |
| פרס סטלייט | אפקטים חזותיים הטובים ביותר | כריס גודפרי | זכייה |
| פרס סטלייט | תסריט המקורי הטוב ביותר | באז לורמן | מועמדות |
| פרס סטלייט | פסקול המקורי הטוב ביותר | דייוויד הירשפלדר | מועמדות |
| פרס סטלייט | שיר המקורי הטוב ביותר | By the Boab Tree | מועמדות |
| פרס סטלייט | העריכה הטובה ביותר | דודי דורן | מועמדות |
| פרס סטלייט | הסאונד הטוב ביותר | וויין פאשלי | מועמדות |
| פרס סטלייט | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | קתרין מרטין | מועמדות |
| פרס אוסקר | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | קתרין מרטין | מועמדות |
| Film Critics Circle of Australia | הצילום הטוב ביותר | מנדי ווקר | זכייה |
| Film Critics Circle of Australia | שחקן המשנה הטוב ביותר | ברנדון וולטרס | זכייה |
| Film Critics Circle of Australia | הסרט הטוב ביותר | אוסטרליה | מועמדות |
| Film Critics Circle of Australia | קטע המוזיקה הטוב ביותר | דייוויד הירשפלדר | מועמדות |
| פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה | שחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה | ברנדון וולטרס | מועמדות |
| פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה | עיצוב תלבושות | קתרין מרטין, אלייזה גודמן | זכייה |
| פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה | עיצוב ההפקה הטוב ביותר | קתרין מרטין, איאן גרייסי, קארן מרפי, בוורלי דאן | זכייה |
| פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה | פסקול המקורי הטוב ביותר | דייוויד הירשפלדר | מועמדות |
| פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה | בחירת מועצת המנהלים | באז לורמן, ג. מאק בראון וקתרין קנפמן | מועמדות |
ביקורת

אוסטרליה קיבלה ביקורות מעורבות ממבקרים. נכון ליוני 2020, הסרט מחזיק בדירוג אישור של 55% אצל צובר הביקורות Rotten Tomatoes, בהתבסס על 222 ביקורות עם דירוג ממוצע של 5.93/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר אומר: "בנויה על נופים מפוארים והפקה ללא דופי, אוסטרליה למרבה הצער עמוסה בדמויות מצוירות דק וחוסר מקוריות". ב-Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 53 מתוך 100, המבוסס על 38 מבקרים, מה שמציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
ביקורת > מבקרים אוסטרלים

ג'ים שמברי ב-הסידני מורנינג הרלד (מלבורן) כתב, "הסרט בסדר, ואף פעם לא משעמם, אבל, ילד, האם הוא ארוך מדי", והוסיף, "יותר חשוב מכך, סרטים מקומיים עם נושאים שחורים או דמויות ילידים מרכזיות נוטים להצליח בצורה גרועה, אז אם אוסטרליה תצליח כאן זה יכול להוות פריצת דרך. תמיד התקשנו להתמודד עם סוגיות גזעיות בסרטים, אז, מהבחינה הזו, הסרט יכול להיות ציון דרך". קלייר סאתרלנד, בביקורת שלה ל"הראלד סאן" (מלבורן) כתבה, "מכתב אהבה לנוף האוסטרלי ולהיסטוריה שלנו, לאוסטרליה יש שובר קופות בינלאומי שנכתב על כל זה", ודיילי טלגרף של סידני כתב, "נוכחות המסך של קידמן היא לא פחות מזוהרת". בביקורת שלו עבור The Australian (סידני), כתב דייוויד סטראטון, "זו לא יצירת המופת לה קיווינו, אבל אני חושב שאפשר לומר שזה סרט טוב מאוד במובנים רבים. אמנם הוא יהיה מאוד פופולרי. עם הרבה אנשים אני חושב שיש אווירה קלה של אכזבה אחרי הכל. למרות הפגמים שלו - ובהחלט יש לו פגמים - אני חושב שאוסטרליה הוא סרט מרשים וחשוב". מארק נגלאזאס מ-The West Australian (Perth) האשים ביקורות חיוביות מכלי עיתונות של ניוז בע"מ במניפולציה של פוקס המאה ה-20 ,תאגיד החדשות של רופרט מרדוק, כינה את אוסטרליה סרט של "אימה בלתי פוסקת" ש"מתרוצץ בשכרות מקומדיה מטורפת למילס ולמלודרמה בונית בטווח של כמה סצנות".
ביקורת > מבקרים בריטים

אן בארוקלאו מהטיימס (לונדון) העניקה לסרט ארבעה מתוך חמישה כוכבים, ומציינת שהסרט מתנגד לציפיות ו"במה שמתגלה כסיפור רב-שכבתי הוא מתאר אוסטרליה של שנות ה-40 שהיא בבת אחת יפהפייה ומשכנעת. אכזרי עוצר נשימה". בוני מלקין מדיילי טלגרף (לונדון) ציינה: "מבקרים מקומיים דאגו שהסרט המיוחל באוסטרליה יציג לעולם סדרה של קלישאות אנטיפודיות עתיקות יומין. חששותיהם היו מבוססים".
ביקורת > מבקרי ארצות הברית

מייגן להמן, כתבת ב"הוליווד ריפורטר", אמרה כי הסרט "מתנגד לכל חוץ מהציני ביותר כדי לא להיסחף בכוח הדימויים והסיפורים הגרנדיוזיים שלו", והוא "הרבה פחות רציני ממה שהטריילר מציע, מרובד עם פורניר דק של מחנה והנהון וקריצה שילוו את הקלישאות האוסטרליות המתבקשות", והשורה התחתונה היא "בסגנון אפי, באז לורמן טווה את הקוסמות שלו על עוץ". רוג'ר אברט העניק לסרט 3 כוכבים מתוך 4, וציין כי "באז לורמן חלם להפוך את האוסטרלי לחלף עם הרוח, וכך הוא עשה, עם הרבה מהיופי האפי השופע של הסרט הזה וחלק מאותה סרבול עם לאומי. מורשת של גזענות". דוד אנסן ,Newsweek, כתב, "נדמה שקידמן פורח בהנחייתו של לורמן: היא מצחיקה, חמה ומקסימה, והמטען האירוטי בינה לבין ג'קמן המושחת והחנון הוא טעים. בעונה חגיגית, האומנות הנועזת, הקיטשית והבלתי מתנצלת של אוסטרליה היא הפוגה מבורכת". בביקורת שלה ל"ניו יורק טיימס" ,כתבה מנולה דרגיס, "סיפור הבריאה הזה על אוסטרליה המודרנית הוא עדות לאהבת קולנוע בשיא האדוקה שלה, למופע הקולנועי בקיצוניותו, ולקיטש כאקט של איחוד אסתטי" .
אנדרו סאריס, בביקורת שלו עבור ה-New York Observer, כתב, "אוסטרליה היא בבירור עבודת אהבה, ועניין של גאווה לאומית. זה גם קצת בלגן. אני חייב להודות שאולי הייתי קשה יותר עם סרטו של מר לורמן אם לא הייתי מוקסם מגב' קידמן מאז שראיתי אותה לראשונה בסרטו של פיליפ נוייס, סיכון רטוב ב-1989; לדעתי, היא לא איבדה דבר מהזוהר שלה ב-20 השנים שחלפו מאז". בביקורת שלו עבור Time, כתב ריצ'רד שיקל, "האם ראית הכל באוסטרליה יש הצעה תריסר פעמים בעבר? בטח שיש לך. זה סרט שפחות נוצר על ידי הבמאי והשותף לכותב בז לוהרמן מאשר מורכב, בסגנון ד"ר פרנקנשטיין, משאריות הגוף של סרטים קודמים. מה שמשאיר אותנו לשאול את השאלה הזו: איך זה שזה כל כך משעשע להחריד?" ג'ו מורגנשטרן מ"וול סטריט ג'ורנל", סבור כי "בלב ליבה אוסטרליה היא מערבון מיושן - צפוני, אם תרצו. - ומהנה על אחת כמה וכמה." ניק רוג'רס, מ-FilmYap, מוסיף כי, "לוהרמן עשה את המיתולוגיה של מולדתו כפי שבמאים אמריקאים כמו שעשה ג'ון פורד עם מערבונים - הגזמות דרמטיות ברישיון המשתלמים בהמוניהם." אן הורנאדיי, בביקורת שלה ל"וושינגטון פוסט", כתבה, "מחזה שאפתני, מפנק להחריד של רומנטיקה, אקשן, מלודרמה ורוויזיוניזם, אוסטרליה סוערת, מפוצצת מדי, מגוחכת לחלוטין ומשעשעת בטירוף". בביקורת שלה עבור Salon.com, כתבה סטפני זכרק, "המחצית השנייה של אוסטרליה, ניסיונו של לורמן לחלץ בוכה בזמן מלחמה, הוא כל כך סנטימנטלי באגרסיביות שהוא מתחיל להרגיש יותר כמו עונש מאשר הנאה. עזבתי את אוסטרליה בהרגשה סחוט ונחלש, כאילו סבלתי מהרעלה הדרגתית בידיו של מדען מטורף".