stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עושה הלהטים
תקציר העלילה

אונייה מגיעה לנמל חיפה וממנה יורדים מאות עולים המוסעים באוטובוסים למחנה עולים. בין העולים, ניצולי שואה רבים וביניהם הנס מולר (קירק דאגלאס), ניצול שואה מגרמניה שם היה להטוטן מפורסם. על ידו מקועקע מספר אסיר ממחנה ריכוז. הוא ניצל אך אשתו וילדיו נספו והוא פגוע נפשית מאימי השואה. במחנה הוא מתחבר לילדה קטנה בשם סוזי, מדגים לה מספר להטוטנם ומקדיש לה תמונה שלו כלהטוטן בגרמניה.
המחנה מעורר אצלו זכרונות מכליאתו במחנה הריכוז והוא עוזב את המחנה במנוסה. הוא מגיע לחיפה ומעורר את חשדו של קצין משטרה, שמבקש ממנו להציג את תעודותיו. הדבר מעורר אצלו אסוציאציה של אירוע מעברו בו נדרש על ידי קצין נאצי להציג את ניירותיו, והוא נכנס לחרדה. הוא תוקף את הקצין, פוצע אותו קשה ובורח להר הכרמל.
מולר פוגש קבוצת נערים ומספר להם כי הוא תייר מארצות הברית. אחד הנערים, יהושע ברסלר ("ג'וש") (ג'וזף וולש), כבן 15, מצטרף אליו. מולר ממשיך במסעו ומלמד את יהושע את סודות עשיית הלהטים, והם נעשים קרובים זה לזה. בינתיים מגלה חוקר המשטרה, קרני (פול סטיוארט), את תמונתו של מולר אצל סוזי והיא מופצת בערים ומופיעה בכל העיתונים והמצוד סביב הנס מתהדק. בדרכם צפונה ג'וש עולה על מוקש ונפצע. מולר מביא אותו למרפאה בקיבוץ סמוך, שם פוגש מולר את יעל (השחקנית האיטלקייה מילי ויטלה (אנ')), אישה צעירה ויפהפייה שבעלה נהרג במלחמת העצמאות.
בין השניים פורחת אהבה. מולר מספר לה על עברו ומגלה כי הוא אכול רגשות אשמה על שלא ברח בזמן עם משפחתו מגרמניה כי חשב שמעמדו כלהטוטן מפורסם בגרמניה יקנה לו ולמשפחתו הגנה. הם חוזרים לקיבוץ ומשתתפים בריקוד הורה סוער עם החברים מסביב למדורה. מולר מלמד את ג'וש הפצוע את רזי הלהטוטים לקראת הופעתם המשותפת לפני ילדי הקיבוץ.
מולר וג'וש מופיעים בהצגת להטוטים לפני ילדי הקיבוץ. כשמולר מבחין בג'יפ המשטרה הוא עוזב מיד את ההופעה, בורח לחדרה של יעל, מסתגר שם ומאיים לירות בכל מי שינסה לעצרו. רק לאחר שכנועיה של יעל הוא יוצא החוצה, מניח את הנשק ולוחש שהוא זקוק לעזרה עקב היותו חולה.
הערות שוליים

↑  הסרט ההוליוודי הראשון שיוסרט בישראל, דבר, 18 בינואר 1952
הבחירות לנשיאות איראן 1989

הבחירות לנשיאות איראן 1989 נערכו ב-28 ביולי, לאחר מותו של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני ובחירתו של האייתוללה עלי ח'אמנאי, שכיהן עד אז כנשיא השלישי של איראן, לתפקיד המנהיג העליון החדש. בעקבות כך התפנתה משרת הנשיאות.
מתוך שבעים ותשעה המועמדים שנרשמו להתמודדות, רק שניים אושרו על ידי מועצת שומרי החוקה, מה שהביא לזכייה צפויה מאוד של אכבר האשמי רפסנג'אני, שכיהן בשנים שקודם לכן בתפקיד יו"ר המג'לס והתמודד מטעם אגודת אנשי הדת הלוחמים. עלו גם טענות כי רפסנג'אני היה זה שדחף את ח'אמנאי לתפקיד המנהיג העליון, כדי לפנות לעצמו את משבצת הנשיאות.
בין השמות שנפסלו היה אבראהים יזדי, סגן ראש הממשלה לשעבר ומי שעמד בהמשך בראש תנועת החירות של איראן.
רפסנג'אני היה הנשיא האיראני הראשון שסיים את כהונתו באופן רשמי עם תום הקדנציה שלו. מבין קודמיו, אבולחסן בני-סדר הודח לפני תום כהונתו, מוחמד עלי רג'אי נרצח, ועלי ח'אמנאי הועלה לדרגת המנהיג העליון.
במקביל, נערך באותו יום גם משאל עם לתיקון החוקה (אנ') האיראנית.
תוצאות

| בחירות 1989 לנשיאות איראן> מפלגה | בחירות 1989 לנשיאות איראן> מועמד | בחירות 1989 לנשיאות איראן> קולות | בחירות 1989 לנשיאות איראן> % | בחירות 1989 לנשיאות איראן>  | בחירות 1989 לנשיאות איראן>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אגודת אנשי הדת הלוחמים | אכבר האשמי רפסנג'אני | 15,550,528 | 94.52 |  |  |
| עצמאי | עבאס שיבני | 635,165 | 3.86 |  |  |
| הצבעות ריקות או פסולות | הצבעות ריקות או פסולות | 266,984 | 1.62 |  |  |
| סך הכל | סך הכל | 16,452,677 | 100 |  |  |
הערות שוליים

↑  Cowell, Alan (2017-01-08). "Ayatollah Ali Akbar Hashemi Rafsanjani, Ex-President of Iran, Dies at 82". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2025-02-16.
↑  "Human Rights and Parliamentary Elections in the Islamic Republic of Iran". Human Rights Watch. 8 (1). במרץ 1996. נבדק ב-11 אוקטובר 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  1989 Presidential Election | Iran Data Portal (באנגלית אמריקאית)
דליה זרחיה

| --- | --- |

 לידה:  29 בפברואר 1956 (בת 68) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1979) 
 אתר רשמי
 
תיק יד, 2003, רדי מייד
דליה זרחיה (נולדה ב-29 בפברואר 1956 בירושלים) היא אמנית ישראלית, היוצרת במגוון אמצעים של האמנות החזותית: פיסול, ציור ומיצב.
ביוגרפיה

הוריה של זרחיה נולדו בישראל, בנים למשפחות שעלו לארץ ישראל בעלייה השלישית. אמה, חוה (אווה) בר, בת למשפחה שעלתה לארץ ישראל מוורשה, פולין. אביה, נתן זרחיה, בן למשפחה מהעיר חלב, סוריה.
הנטייה ליצירה ולעבודת מלאכה עברה במשפחה בין הדורות: אברהם זרחיה, סבה של דליה, היה חרש ריקועי נחושת פעיל בסוריה, ועם עלייתו לארץ ישראל אף לימד בבצלאל, החל משנת 1923. עבודותיו ליוו את ילדותה של זרחיה בבית הוריה. אמה של זרחיה למדה את מרבית שנותיה במערכת החינוך הנוצרית במנזר סט. ג'וזף בבית לחם. החינוך הנוצרי הנוקשה היה לאחד המרכיבים החשובים בהיסטוריה האישית של האם, והשפיע בהמשך גם על אופן חינוכה ויצירתה של דליה. סמלים וסיפורים נוצרים מהווים חלק חשוב באיקונוגרפיה המופיעה ביצירותיה של זרחיה. אביה של דליה היה איש מקצוע בעל ידע טכני רחב והיה בעל מוסך נודע בירושלים, הוא העביר לדליה את הסקרנות והיכולת להשתמש בידע הטכני, שניכר בעבודותיה.
לאחר סיום השירות הצבאי, למדה זרחיה שנה אחת בבצלאל, אך פרשה מלימודי האמנות והמשיכה במסגרות פרטיות שונות ובלימוד עצמאי.
זרחיה חברה בעמותת 'מקום לאמנות' בקרית המלאכה בתל אביב ומרצה במסגרת סל תרבות ובאמנות לעם ברחבי הארץ.
זרחיה מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשני ילדים.
יצירתה

יצירות האמנות של זרחיה עוסקות בחפצים הנושאים זיכרונות עבר וכן בנושאים הקשורים לביתה הפרטי ולהיסטוריה המשפחתית.
בראשית דרכה האמנותית ציירה זרחיה ציורים מבוססים על זיכרונות אישיים של נופי סביבות מגוריה במספר סדרות ציורים בנושא האדמה או מרחבי המגורים הפרטיים. ציורים אלה תיארו את הנופים בחופש ויזואלי, תוך שהם מספרים את סיפור חייה. עבודות אלו הוצגו בתערוכות בברלין (1990), בבית האמנים בירושלים ובגלריה טובה אוסמן בתל אביב (שתיהן ב-1994).
בראשית שנות האלפיים החלה זרחיה לצור עבודות מיצב, תוך שילוב של אובייקטים מגוונים שאותם ליקטה, חלקם מהארכיון המשפחתי של בית המסחר למחוכים וחזיות של סבתה. המיצב מיטת כלולות (2000), הורכב ממיטת הכלולות שלה, תוך שימוש של מסגרת המיטה בלא מזרן ובתוספת אריגי הינומה, סדין שהונח על הריצפה ועלי כותרת של פרחים. זרחיה נמשכה לחיבור ולשילוב של אלמנטים היסטוריים נושאי זיכרון, לכדי יצירה אמנותית חדשה, כשהנושא המוביל מתבסס לעיתים קרובות על השפעות הנצרות וסמליה המופיעים כחלק מרכזי ביצירות.
בתערוכה קטנה של רישומים, שהציגה בגלריה גרוס האלטרנטיבית בדיזנגוף סנטר, תל אביב (2005, אוצרת נעמי שלו), התמודדה זרחיה עם הקשיים והזיכרונות האישיים מתקופת בית הספר והנערות, ובעיקר עם תופעת החרם, תופעה רווחת בקרב ילדים בכלל. במקום להציג פורטרטים חזיתיים של "מלכות הכיתה", בחרה זרחיה לתאר את הדמויות מעורפן, כך שהפנים כלל אינם מתוארים, והמבט הוא על העורף ועיצוב השיער. בחירה זו מציעה מבט או היכרות אנונימית, תוך אפיון האדם באמצעות השיער. ציורים אלה מתייחסים לסיטואציות של היררכיות כוחניות, כנגד אלה הסובלים מהיותם שקופים ודחויים בחברה, ובשל כך מתוארים בלי זהות מפורשת.
סרט וידאו קצר שיצרה, "ללא כותרת" (2007), הופק בתמיכת קרן רבינוביץ והוצג בבית האמנים בתל אביב. הרעיון לסרט עלה בעקבות העניין של זרחיה בחפצים שאין בהם עוד צורך והם ננטשו על ידי בעליהם. הסרט מתאר חווית נסיעה מהכפר אל העיר הגדולה, כאשר הנופים חולפים מבעד לחלון הרכבת. התיאור כולו בוים וצולם בסטודיו, תוך יצירת החוויה במבט תקריב על חלקי מכונת הסריגה, שניתנה לזרחיה על ידי אמה. העניין בסרט נוצר מיצירת דימוי של מציאות מתוך התבוננות חדשה באמצעות חפץ ששימש במקור לפונקציה שונה לחלוטין.
בעקבות פטירת האם ב-2014 החלה זרחיה לשלב חפצים רבים שמצאה בבית ההורים שממנו נפרדה. מתוך החפצים הללו, נוצרו שתי תערוכות מבוססות-אובייקטים וחפצי-בית בשימוש כרדי מייד וכפסלים במיצב. התערוכות "רסיסי חיים" ו"מחשבות על פסנתר כנף לבן" (2017) נוצרו בהשראת סיפורי המשפחה והעיסוקים של סבה וסבתה, שהיו בעלי בית מלאכה למחוכים וחזיות, כדוגמה למלאכות שנכחדו מן העולם. שידות מגירות, בגדים ישנים, חלקי כיסאות ועוד, הוצבו יחד ויצרו סביבות היסטוריות מיוחדות.
האוצרת מרב רהט כתבה במאמרה: "בתערוכה מחשבות על פסנתר כנף לבן הופכת זרחיה את הזיכרונות והמחשבות אודות יחסיה עם אמה ואודות התא המשפחתי בו היא גדלה לנקודת מוצא למסע ממשי/בדיוני. במהלך אמיץ היא שמה על השולחן תחושות ורגשות שליוו אותה שנים ומציעה מבט אל סיפור אישי שהופך אוניברסלי."
תערוכות יחיד נבחרות

1992 – עבודות חדשות, מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד, אוצרת: שרה הקרט.
1994 – מציור לקולאז', בית האמנים, ירושלים.
1994 – אדמה אדמתי, גלריה טובה אוסמן, תל אביב.
2005 – לא רואים ממטר, גלריה גרוס, תל אביב, אוצרת: נעמי שלו.
2009 – בתנועה, גלריה גרוס, תל אביב, אוצרת: נעמי שלו.
2010 – סטאטי במעגלים, בית האמנים, תל אביב.
2011 – מדפי עץ, גלריה אפרטארט, תל אביב, אוצרת: רותם ריטוב.
2017 – רסיסי חיים, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב.
2017 – מחשבות על פסנתר כנף לבן, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב. אוצרת: מירב רהט.
2020 – ריבת שושנים, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב, אוצרת: דניאל צדקה כהן.
2024 - אצילה למחצה, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב, אוצר: יאיר ברק.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1994 – דגלים, ארטפוקוס – מוזיאון אשדוד לאמנות.
1996 – אמנים שולחים שלום, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב. אוצרים: דורון פולק, טליה רפפורט.
2000 – אמנים שולחים שלום, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב, אוצר: דורון פולק.
2006 – שנה טובה לך אמא, גלריה גרוס, דיזנגוף סנטר, תל אביב, אוצרת: נעמי שלו.
2011 – אי-מהות, גלריה דודו גרשטיין, תל אביב.
2015 – 9 קירות אמן, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב, אוצר: ניר הרמט.
2016 – 9 קירות אמן, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב, אוצרת: דליה דנון.
2017 – Home Sweet Home, בית בנימיני, תל אביב, אוצרת: מרב רהט.
2019 – 9 קירות אמן, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב. אוצרת: דליה דנון.
2019 – נשים יוצרות מציאות, בית האמנים ראשון לציון, אוצרות: דבורה מורג וענת מנדיל.
2020 – מים מרים, הגלריה העירונית – בית גורדון-לונדון, ראשון לציון. אוצרת: רעיה קידר.
אוספים נבחרים

אוסף עודד שתיל תל אביב.
אוסף ארי ואן רוזנבלט לוס אנג’לס ארצות הברית.
פרופסור שמעון שוקן.
הערות שוליים

↑  אברהם זרחיה
↑  עמי שטייניץ, רסיסי חיים, באתר דליה זרחיה (רסיסי חיים), ‏20 בנובמבר 2020
↑  רהט מרב, מחשבות על פסנתר כנף לבן, באתר http://www.daliazerachia.com/-fragments-of-life-2003-2017, ‏20 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280231  NLI: 987007519008105171  ULAN: 500480165  VIAF: 308268295   WorldCat (עם VIAF): 308268295 
מיטת כלולות, 1999, עירוב טכניקות
תלמידה, 2016, רדי מייד ועירוב טכניקות
מחשבות על פסנתר כנף לבן, 2017, עירוב טכניקות
אותיות שבא לבכות, 2019, עירוב טכניקות
מפה טופוגרפית, 2019, מכונת תפירה ועירוב טכניקות
חולית (סרט, 2021)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  "חולית" מאת פרנק הרברט
 בימוי:  דני וילנב
 הופק בידי:  דני וילנב מרי פארנט קייל בויטר ג'ו קראצ'יולו
 תסריט:  דני וילנב אריק רות' ג'ון ספייתס
 עריכה:  ג'ו ווקר
 שחקנים ראשיים:  טימותי שאלאמה ג'וש ברולין רבקה פרגוסון אוסקר אייזק סטלאן סקושגורד דייב בטיסטה זנדאיה חאווייר ברדם ג'ייסון מומואה דייוויד דסטמאלצ'יאן
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  גרג פרייזר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת הונגריה הונגריה
 חברת הפקה:  Legendary Entertainment
 חברה מפיצה:  סרטי האחים וורנר
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  איטליה 3 בספטמבר 2021 (פסטיבל ונציה)   צרפת 15 בספטמבר 2021  איחוד האמירויות הערביות 23 בספטמבר 2021  יפן 15 באוקטובר 2021  ארצות הברית 22 באוקטובר 2021  ישראל 21 באוקטובר 2021
 משך הקרנה:  155 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני סרט פעולה סרט הרפתקאות סרט פנטזיה
 מקום התרחשות:  אראקיס, Giedi Prime, Caladan, Salusa Secundus 
 תקציב:  165 מיליון דולר
 הכנסות:  400 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   wbevent2020
 פרסים:  Washington D.C. Area Film Critics Association Award for Best Score  Washington D.C. Area Film Critics Association Award for Best Art Direction  Hollywood Music in Media Award for Best Original Score in a Sci-Fi/Fantasy/Horror Film 
 סרט הבא:  חולית: חלק שני (2024)
 www.dunemovie.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
חולית (באנגלית: Dune, בסרט מופיעה הכותרת "חולית: חלק ראשון", Dune: Part One) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2021, שבוים על ידי דני וילנב, ומבוסס על הרומן "חולית" מאת פרנק הרברט. באנסמבל השחקנים משתתפים טימותי שאלאמה, ג'וש ברולין, רבקה פרגוסון, אוסקר אייזק, סטלאן סקושגורד, דייב בטיסטה, זנדאיה, ג'ייסון מומואה, חאווייר ברדם, דייוויד דסטמאלצ'יאן, סטיבן מק'קינלי הנדרסון, צ'אנג צ'ן, שרון דאנקן-ברוסטר ושארלוט רמפלינג.
בסרט, המתרחש בחלל בעתיד הרחוק, משפחת האצולה אטראידיס נלחמת נואשות כדי להשיג שליטה בכוכב הלכת המדברי אראקיס (המכונה "חולית"), שטומן בחובו את ה"מרקוח", סם רב-ערך המאריך את חיי האדם ומאפשר נסיעה בין-גלקטית. בית אטראידיס נאבק בבית משפחת הארקונן האכזרים, ואילו בן הדוכס, פול אטראידיס, מגלה שיש לו תפקיד חשוב בנבואה עתיקה.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-3 בספטמבר 2021 במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה. לאחר הבכורה, הוא יצא לבתי קולנוע ב-IMAX, תלת מימד ו-RealD 3D במספר רב של מדינות באירופה וכן ביפן, ולאחר מכן יצא לאקרנים בארצות הברית על ידי חברת האחים וורנר ב-22 באוקטובר 2021, ובאותו תאריך עלה לשירות הזרמת המדיה HBO Max לתקופה מוגבלת של 31 יום.
הסרט זכה לשבחים ביקורתיים על נאמנותו לספר, עיצוב ההפקה, סצנות האקשן, עבודת הבימוי של וילנב, המוזיקה, הצילום, האפקטים הוויזואליים והמשחק (בעיקר זה של שלאמה). הסרט הכניס כ-400 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב הפקה של כ-165 מיליון דולר. סרט המשך, "חולית: חלק שני", יצא בשנת 2024 ומבוסס על החצי השני של הספר. מתוכנן סרט שלישי שמבוסס על ספר ההמשך, "משיח חולית".
הסרט קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79 וזכה בשישה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר, פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר, פרס אוסקר לסאונד הטוב ביותר ופרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
שחקנים ודמויות

טימותי שאלאמה - פול אטראידיס, היורש לבית אטראידיס שמיועד להגשים את נבואת המוא'דיב המשיחי - קפיצת הדרך
אוסקר אייזק - הדוכס לטו אטראידיס, ראש בית משפחת אטראידיס, אביו של פול ובן זוגה של ג'סיקה.
רבקה פרגוסון - ליידי ג'סיקה, פילגשו של הדוכס לטו אטראידיס ואמו של פול.
ג'וש ברולין - גורני האלק, אחד ממדריכיו של פול ומומחה כלי הנשק של בית אטראידיס אשר צולק בידי ראבאן.
סטלאן סקושגורד - הברון ולדימיר הארקונן, הנבל הראשי של הסרט. הברון וראש בית הארקונן,שליט כוכב גאידי פריים ולשעבר שליט אראקיס.
דייב בטיסטה - גלוסו "החיה" ראבאן, הנבל המשני של הסרט. אחיינו הבכור של הברון ובן לבית הארקונן.
זנדאיה - צ'אני, שותפתו של סטילגאר בהנהגת שבט הדררים.
דייוויד דסטמאלצ'יאן (אנ') - פייטר דה וריס, המנטאט של הברון הארקונן.
שארלוט רמפלינג - האם הנערצה גאיוס הלן מוהיאם
ג'ייסון מומואה - דנקן איידהו, אחד ממדריכיו של פול ואיש הלוחמה הראשי של בית אטראידיס.
חאווייר ברדם - סטילגאר, מנהיגם של שבט הדררים, המבקש להגשים את נבואת המוא'דיב ולשחרר את אנשיו משליטת בית הארקונן.
צ'אנג צ'ן - ד"ר ולינגטון יואה, רופא מיוחד של בית אטראידיס.
שרון דנקן-ברוסטר - ד"ר לייט קינס, האקולוגית הקיסרית ושופטת השינוי באראקיס אצל הדררים. (דמות גברית בספר המקורי)
באבס אולוסנמוקון - ג'אמיס, לוחם בכיר בשבט הדררים.
הפקת הסרט > רקע ופיתוח

זמן קצר לאחר יציאת הספר בשנת 1965, פיתוח הספר "חולית" לכדי סרט עבור לקוחות פוטנציאליים לקולנוע, והזכויות לעיבוד הרומן לסרט הוחזקו על ידי מספר מפיקים מאז 1971. ניסיון עיבוד הספר לסרט סבל מקשיים פיננסיים, ויזואליים, טכניים ועוד עקב אופיו הייחודי המשלב פילוסופיה, פנטזיה ואקולוגיה ונעשו ניסיונות מרובים ליצור סרט כזה, והוא נחשב ל"לא ניתן לצילום", יצירה שקשה להתאים למסך בשל רוחב ההיקף של הספר. יתרה מכך, בגלל מעמדו של הספר בקרב מעריצים נלהבים, כל חריגה מהחומר המקורי ללא הצדקה חזקה נראה כפוטנציאל לפגוע במוניטין של הסרט והספר.
יוצר הקולנוע אלחנדרו חודורובסקי רכש את הזכויות הקולנועיות לספר בשנות ה-70 לעשות עיבוד אקסטרווגנטי של ארבע-עשרה שעות לספר, אך הפרויקט התפרק. מאמץ זה ליצור את הסרט היה מאוחר יותר הנושא של הסרט התיעודי "חולית של חודורבסקי" שיצא לאקרנים ב-2013. לבסוף ב-1984 דייוויד לינץ' יצר וביים את העיבוד הקולנועי הראשון של הספר בהפקת דינו דה-לורנטיס ורפאלה דה-לורנטיס, אשר נועד להיות סרט בן שלוש שעות, אך נאלץ לקצץ ל-137 דקות לאקרנים, וכתוצאה מכך, הסרט התקבל בצורה גרועה ונחשב ל"עיבוד לא נכון" אף על פי שבמרוצת השנים נחשב לסרט פולחן ואף היה מועמד לפרס אוסקר.
מיני סדרה בשם "חולית של פרנק הרברט", שודרה בערוץ scifi בשנת 2000; היא הייתה להיט רייטינג, ובאופן כללי התקבלה טוב יותר מסרטו של לינץ'. עם זאת, כמה מבקרים מתחו ביקורת על המיני-סדרה על כך שהיא חסרה את האפוס הוויזואלי הניתן להפקת סרטים עלילתיים, ועל כך שהיא נשארה נאמנה מדי לספר ובכך נגררת מאקספוזיציה. הסיכויים לבצע עיבוד מוצלח לחולית הגיעו לאחר טרילוגיית שר הטבעות וסדרת סרטי הארי פוטר, ששניהם שמרו על רוב דמויות המפתח והעלילות של היצירות תוך ניהול זמן ההקרנה המוגבל.
בשנת 2008, סרטי פרמאונט פיתחה עיבוד חדש לסרט עלילתי לחולית של פרנק הרברט, כאשר פיטר ברג היה אמור לביים. ברג עזב את הפרויקט באוקטובר 2009, כשהבמאי פייר מורל הובא לביים בינואר 2010, לפני שפרמאונט נטשו את הפרויקט אשר היה אמור להפוך להיות זיכיון סרטים במרץ 2011, מכיוון שהם לא הצליחו להגיע להסכמים מרכזיים עם תוקף הזכויות שלהם ואלה פגו וחזרו לידיו של ריצ'רד רובינשטיין.
הפקת הסרט > רקע ופיתוח > פיתוח מחדש

ב-21 בנובמבר 2016, Legendary Entertainment רכשה את זכויות הקולנוע והטלוויזיה עבור "חולית". בדצמבר 2016 דיווח מגזין וראייטי כי הבמאי דני וילנב היה בשיחות עם האולפן לבימוי הסרט. בספטמבר 2016, וילנב הביע את התעניינותו בפרויקט, ואמר כי "החלום הגדול והותיק שלי הוא לעבד את חולית, אבל זה תהליך ארוך כדי לקבל את הזכויות, ואני לא חושב שאצליח". וילנב אמר שהוא הרגיש שהוא לא מוכן לביים סרט חולית עד שהשלים פרויקטים כמו "המפגש" ו"בלייד ראנר 2049", ושעם הרקע שלו בסרטי מדע בדיוני, "חולית היא העולם שלי". בסופו של דבר בפברואר 2017, בריאן הרברט, בנו של פרנק ומחבר ספרים מאוחרים יותר בסדרת חולית, אישר כי וילנב יביים את הפרויקט.
כמה ממשתפי הפעולה הקודמים של וילנב בסרטים "המפגש" או "בלייד ראנר 2049" חזרו ל"חולית", כולל העורך ג'ו ווקר, מעצבת ההפקה פטריס ורמט, מפקח האפקטים הוויזואליים פול למברט, מעצב הסאונד תיאו גרין, עורך הסאונד מארק מנגיני, ומנהל האפקטים המיוחדים גרד נפזר. אחרים ממשתפי הפעולה הקודמים שלו צורפו במקור אך נשרו לפני תחילת ההפקה, כולל מפקח האפקטים החזותיים ג'ון נלסון והצלם רוג'ר דיקינס, שהוחלף בדצמבר 2018 בגרג פרייזר. משתפי פעולה חדשים כללו את המפקח האומנותי טום בראון ואת רכז הפעלולים תומאס סטרוטרס.
האחים וורנר הכריזו כי הסרט ייצא בנובמבר 2020. יוצר השפות של "משחקי הכס" דייוויד פיטרסון אישר כי הוא מפתח שפות עבור הסרט באפריל 2019.
הפקת הסרט > כתיבה

במרץ 2018, וילנב הצהיר שמטרתו הייתה לעבד את הרומן לסדרת סרטים בת שני חלקים. וילנב השיג בסופו של דבר עסקה של שני סרטים עם אולפני האחים וורנר, באותו סגנון כמו העיבוד של סטיבן קינג בשני חלקים של "זה" ב-2017 וב-2019. הוא הצהיר כי "לא אסכים לעשות את העיבוד הזה לספר עם סרט אחד בודד" שכן חולית היה "מורכב מדי" עם "כוח בפרטים" שסרט בודד לא יצליח לצלם. עם זאת, כל העסקאות הבאות היו להבטחת הפקת הסרט הראשון, ויהיה צורך לבצע עסקאות הפקה חדשות כדי להתחיל בהפקת הסרט השני.
אריק רות' נשכר לכתיבת התסריט באפריל, ומאוחר יותר אושר לג'ון ספאייטס שהוא שותף בכתיבת התסריט לצד רות' ווילינב. וילנב אמר במאי 2018 כי הטיוטה הראשונה של התסריט הסתיימה. בריאן הרברט אישר עד יולי 2018 שהטיוטה האחרונה של התסריט כיסתה "כמחצית מהרומן". המנכ"ל של אולפני לג'נדרי ג'ושוע גרוד אישר באפריל 2019 שהם מתכננים לעשות סרט המשך, והוסיף כי "יש מקום הגיוני לעצור את הסרט [הראשון] לפני שהספר יסתיים". בנובמבר 2019, ספייטס עזב את תפקידו כמפעיל הסדרה עבור "חולית: האחווה", סדרת טלוויזיה המשמשת פריקוול לרומן ולסרט כדי להתמקד בפיתוח הסרט השני.
בעוד וילנב ראה את העיבוד של לינץ' ל"חולית" והוא כיבד גם את לינץ' וגם את הסרט, הוא לא בנה על שום אלמנט מזה, ואמר ש"אני חוזר לספר, והולך לסרטים שיצאו כשקראתי זה" כשהיה נער. וילנב אמר על עיבודו של לינץ 'ש"יש חלקים שאני אוהב ועוד אלמנטים שאני פחות נוח איתם. אז זה כמו, אני זוכר שהייתי מרוצה למחצה", וכי "עדיין יש סרט שצריך להיעשות על הספר הזה, רק רגישות אחרת". יתרה מזאת, וילנב לא רצה לשלב מושגים ודברים שחודורבסקי הציב עבור ניסיונו לסרט חולית באמצע שנות ה-70, שכן וילנב קבע כי "חודורובסקי הוא איש חזון מאוד ייחודי. יש לו חזון מאוד חזק וייחודי. אני בן אדם אחר לגמרי. זה יהיה מאוד יומרני ושחצן אם אנסה" ואמר כי "חולית זה בעצם מלחמת הכוכבים למבוגרים".
בהתאמת הספר שנכתב בשנות השישים למאה ה-21, וילנב רצה לשקף את המציאות שקרו הקשורות לניצול יתר של כדור הארץ, וראה את התסריט שלו "סיפור התבגרות, אך גם קריאה לפעולה עבור נוער". וילנב ניסה לייעל חלקים רבים ברומן בהתאמתו לקולנוע, והצהיר "המטרה שלי הייתה באמת לוודא שהמעריצים הקשים ימצאו את האווירה והשירה של הספר שלמות". וילנב נמנע מחלק גדול מהמונולוגים והאפיגרפים הפנימיים שבהם נעשה שימוש בספר ואשר נחשבו לבעיה בעיבוד הקולנועי של לינץ'. במקום זאת, הוא מיקד את הסיפור סביב פול וג'סיקה, נתן להם שפת תנועות ידיים סודיות שבהן יוכלו להשתמש כדי לתקשר זה עם זה בשקט, ולבנות את מה שהיה צריך להראות אז כדי לחלוק את הלך הרוח שלהם לקהל. הסרט ממזער רבים מההיבטים סביב הקיסר והפוליטיקה סביב האימפריה, שכן וילנב האמין שהוא עדיין יכול לשמור על תחושת ההיקף שהרומן הציג תוך מיקוד הסיפור סביב סיפור ההתבגרות של פול. דמויות אחרות קיבלו פחות דומיננטיות, כמו הברון הארקונן וחברי בית המשפט שלו, והמנטטים תופיר הוואט ופיטר דה פריס, וקבעו אותם מספיק כדי שניתן יהיה להשתמש בהם בתוך הסרט השני הפוטנציאלי, וילנב גם רצה להעביר את הברון ולדימיר הרקונן מלהיות קריקטורה כפי שהוצג ברומן לאנטגוניסט מורכב יותר.
הפקת הסרט > ליהוק

לאחר תהליך הפקה ארוך ומייגע, הליהוק החל לבסוף ביולי 2018, וטימותי שלאמה נכנס למשא ומתן סופי לגלם את התפקיד הראשי של פול אטריידיס. בספטמבר של אותה השנה, רבקה פרגוסון החלה בדיונים לגלם את ליידי ג'סיקה ואישרה את תפקידה בינואר 2019. בינואר ובפברואר של אותה השנה, דייב בטיסטה, סטלאן סקארסגארד, חוויאר בארדם, זנדאיה, ג'וש ברולין, ג'ייסון מומואה, סטיבן מקינלי הנדרסון, שרלוט רמפלינג, צ'אנג צ'ן ואוסקר אייזק נכנסו לשלבי משא ומתן והצטרפו לצוות השחקנים בהתאמה מאוחר יותר.
הפקת הסרט > צילומים

הצילומים לסרט החלו באופן רשמי ב-18 במרץ 2019 באולפני אוריגו בבודפשט, הונגריה. לאחר מכן, הצילומים נערכו בואדי רם שבירדן. הצילומים עבור כוכב הלכת האוקיינוסי קאלאדן, בית משפחת אטריידיס, נערכו בנורווגיה ולאחר מכן נערכו באיחוד האמירויות הערביות. צילומים נוספים נערכו בהונגריה, אוסטריה, סלובקיה ושוב בנורווגיה. הצילומים נעשו בעזרת ציוד ומצלמות מיוחדות של IMAX ושל Panavision. בריאן הרברט אישר כי הצילומים כולם סופית הסתיימו והושלמו ב-26 ביולי 2019 לאחר כארבעה חודשים. על הצילום היה אחראי גרג פרייזר.
הפקת הסרט > מוזיקה

הנס צימר אישר שילחין וייצור את הפסקול לסרט כבר במרץ 2019 עם תחילת הצילומים. בעבר הוא עבד עם וילנב על הפסקול של "בלייד ראנר 2049" (לצדו של בנג'מין וולפיש), בזמנו, כריסטופר נולאן ביקש ממנו להלחין את הפסקול עבור "טנט", אך צימר דחה זאת בשל תשוקתו לספר ורצונו להלחין את הפסקול ל"חולית".
שלושה אלבומי פסקול, לרבות The Dune Sketchbook, הפסקול הרשמי ו-The Art and Soul of Dune שוחררו לסרט ב-3 בספטמבר, ב-17 בספטמבר, ב-22 באוקטובר 2021, בהתאמה. לדברי וילנב, צימר העביר חודשים על חודשים ביצירת הפסקול לסרט. ב-22 ביולי שוחררו 2 רצועות מתוך הפסקול: "Paul's Dream" ו-"Ripples in the Sand.
יציאה לאקרנים

מועד יציאת הסרט נקבע בתחילה ל-20 בנובמבר 2020 ונדחה ל-18 בדצמבר באותה שנה. לאחר מכן נמסר על דחיית הפצת הסרט ל-1 באוקטובר 2021 עקב מגפת הקורונה. עוד נודע שהסרט יוקרן בפורמט IMAX ובתלת-ממד. מאוחר יותר נדחה הסרט פעם נוספת ל-22 באוקטובר 2021.
ב-3 בדצמבר 2020 נמסר מחברת האחים וורנר, מפיצת הסרט, שבמועד יציאתו לבתי הקולנוע, הוא יופץ גם בשירות הזרמת המדיה HBO Max, לתקופה מוגבלת של 31 יום, ואז יוסר מהשירות עד למועד שנקבע מראש להפצה לצפייה ביתית, לפי המתכונת של הפצה היברידית שעליה הכריזה החברה לאור מגפת הקורונה, לגבי סרטי 2021.
עוד קודם להפצה המסחרית, הקרנת הבכורה העולמית של הסרט, ואירוע שטיח אדום, נערכו ב-3 בספטמבר 2021 במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה ה-78, מחוץ לתחרות הרשמית. לאחר מכן, הסרט יצא לאקרנים במספר רב של מדינות ברחבי אירופה וכן ביפן במהלך ספטמבר ואוקטובר 2021.
יציאה לאקרנים > ביקורות

עם יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לשבחים ביקורתיים נרחבים על נאמנותו לספר, עיצוב ההפקה, סצנות האקשן, עבודת הבימוי של וילנב, המוזיקה, הצילום, האפקטים הוויזואליים והמשחק (בעיקר זה של שלאמה). באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון מדורג של כ-84% "טרי לגמרי" בהתבסס על 241 ביקורות עם ציון נורמלי של כ-7.7/10, כשהסקירה הביקורתית כותבת; "חולית מדי פעם נאבק עם חומר המקור המסורבל שלו, אבל הנושאים האלה מואפלים במידה רבה על ידי ההיקף והאמביציה של העיבוד המרגש הזה מבחינה ויזואלית". באתר Metacritic, קיבל הסרט ציון של כ-75 מתוך 100 בהתבסס על 54 ביקורות.
בן טרוויס ממגזין אמפייר נתן לסרט ציון של כ-5 מתוך 5 כוכבים, והצהיר בביקורתו כי; "זהו עיבוד ענק ומעורר יראת כבוד לרומן של פרנק הרברט (חצי מהרומן) שיפתיע את חבריו הקיימים, ויגרום לעולים חדשים להתמכר לחזיונותיו הספייס. אם חלק שני לעולם לא יקרה, זה יהיה נורא". בביקורת של IGN, זכה הסרט לציון של 7 מתוך 10.
באתר הישראלי גאדג'טי, הדר תומאס פרי קרא לסרט "אפוס מדע בדיוני עוצר נשימה".
יציאה לאקרנים > הכנסות

הסרט הגיע לרף הכנסות של כ-400 מיליון דולר עד כה ברחבי העולם לעומת תקציב הפקה של כ-165 מיליון דולר.
עתיד

במאי הסרט הצהיר שהוא מעוניין ליצור מהסרט טרילוגיה, כאשר סרט ההמשך מבוסס על חלקו השני של הספר, והסרט האחרון יהיה מבוסס על ספר ההמשך ״משיח חולית״. הוא בנוסף יביים סדרת טלוויזיה המשמשת פריקוול.