הקורפוס הצ'כוסלובקי הראשון
היסטוריה > בתקופה שלפני הקמת הקורפוס

לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית במרץ 1939 כ-4000 תשובי צ'כוסלובקיה ברחו בדרך זו או אחרת לפולין. רבים מביניהם היו חיילים וקצינים לשעבר בצבא הצ'כוסלובקי. בהתחלה סירבו הפולנים להקים מהם יחידות צבאיות, לכן במשך השנה רובם עזבו לצרפת, כדי להתגייס ללגיון הזרים הצרפתי. בפולין נשארו כ-900 מהם. מאלה שנשארו בפולין הוקמו באוגוסט 1939 "הלגיון הצ'כי והסלובקי" וטייסת סיור צ'כוסלובקית. מרבית החיילים היו צ'כים (כ-75%), כמו כן היו בה גם יהודים (כ-15%) וסלובקים (כ-10%). הלגיון חנה בשני מחנות צבאיים ליד קרקוב. לוטננט גנרל לב פרחאלה מונה למפקד הלגיון, לוטננט קולונל לודביק סבובודה מונה לסגנו. חברי הלגיון לבשו בגדים אזרחיים ולא החזיקו בנשק. לאחר הפלישה הנאצית לפולין ביקש מפקד הלגיון מהפולנים לקבל מדים ונשק, כדי להשתתף בלחימה נגד הגרמנים הפולשים. בקשותיו לא נענו. ב4 בספטמבר, כשהיה ברור כי הגרמנים מתקרבים לקרקוב, החלה היחידה לסגת מזרחה, תחת הפצצות של הגרמנים. במהלך המסיגה נהרגו שלושה מחיילי הלגיון מרסיסי הפצצות וכמה נפצעו. במהלך הנסיגה התפצל הלגיון לכמה קבוצות. הקבוצה הגדולה הגיע ל לבוב וקבוצות קטנות לטרנופול ולאזור הגבול עם רומניה. בלבוב קיבלו חיילי הלגיון כמות קטנה של רובים (כ-50 יחידות), החיילים שהגיעו לטרנופול שולבו במערך הנ"מ של הגנת העיר. ב17 בספטמבר 1939 פלש הצבא האדום למזרח פולין. רוב החיילים הצ'כוסלובקים, נטולי הנשק, נאלצו להיכנע לחיילי הצבא האדום. קבוצה קטנה של כ-150 חיילים בראשותו של גנרל לב פרחאלה הצליחה לחצות את הגבול לרומניה (מרוניה הם נסעו לצרפת). אלה שנפלו בידי הצבא האדום וחזקו במחנה מעצר בעיר קמניץ-פודולסקי. באביב 1940 הם הועברו למחנה מעצר בסוזדל. השילטון הסובייטי התייחס אל הצ'כוסלובקים בצורה סלחנית יותר , לעומת השבויים הפולנים. בקיץ 1940 ניתנה להם אפשרות לעזוב את ברית המועצות. רובם עזבו ולאחר מסע ארוך הגיעו אל ארץ ישראל המנדטורית. לקראת יוני 1941 נשארו בברית המועצות פחות מ-100 חיילים צ'כוסלובקים.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות מצב של החיילים הצ'כוסלובקים שעוד נותרו בברית המועצות השתנה. ב18 ביולי 1941 הכירה ברית המועצות בממשלה צ'כוסלובקית גולה. ב27 בספטמבר 1941 נחתם הסכם בין הממשלה הצ'כוסלובקית לבין ברית המועצות על הקמת יחידה צ'כוסלובקית. הצדדים הסכימו כי מפקדי היחידו ימונו יאושרו על ידי הממשלה הגולה, אך היחידה תפעל בכפיפות מלאה לצבא האדום. באותו ההסכם התחייבה ברית המועצות לאפשר לכל אזרח צ'כוסלובקי לשעבר, אשר מסיבה כלשהי נמצא בשטחה של ברית המועצות, להתגייס ליחידה. כמו כן לאפשר לאזרחי ברית המועצות, בני הלאום הצ'כי או הסלובקי גם להתגייס ליחידה.
בדצמבר 1941 בעיר בוזולוק שבמחוז אורנבורג הוקם בסיס צ'כוסלובקי. ב5 בינואר 1942 באופן רשמי הוקם הגדוד הצ'כוסלובקי הראשון. למפקד הגדוד מונה לוטננט קולונל לודביק סבובודה לסגנו מונה  קפיטן ברונו לומסקי. המתגייסים הגיעו אל הגדוד ממחנות גולאג (כאלה שהבריחו גבול מהונגריה לברית המועצות לפני יוני 1941 ונעצרו בשל כך) , ממחנות השבויים (חיילים מהצבא הסלובקי, שערקו במהלך הלחימה, יהודים מגדודי העבודה בצבא ההונגרי, אשר הצליחו לערוק ולהיכנע לצבא האדום) , צ'כים מאזור ווהולין (שהפכו לאזרחי ברית המועצות לאחר כיבוש מזרח פולין). במאי 1942 כלל הגדוד כבר 606 חיילים: 286 יהודים, 277 צ'כים, 21 סלובקים, 19 רוסינים ו3 הונגרים.  בהתחלה התאמנו חיילי הגדוד ללא נשק - הנשק חולק לחיילים רק בסתיו 1942. הגדוד הורכב מ-7 פלוגות: 3 רובאיות, פלוגת מרגמות, פלוגת מקלעים בינוניים, פלוגת נ"ט ופלוגה מסייעת (שכללה 4 מחלקות: מפקדה, הספקה, רפואה ומשטרה צבאית). בנוסף היו בגדוד שלוש מחלקות עצמאיות: סיור, הנדסה וקשר. גדוד קיבל 2 תותחים נגד טנקים, 18 מרגמות, 12 מקלעי מקסים, 16 רובים נגד טנקים. חיילי הגדוד חומשו ברובים חצי-אוטומטיים מדגם SVT-40. תהליך הקמה ואימונים של הגדוד הסתיים בתחילת פברואר 1943. נכון לאותו תאריך שירתו בגדוד 974 חיילים (26 קצינים, 10 נגדים, 244 מש"קים ו694 טוראים).