stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הילה רביב-צור
קורות חייה

הילה רביב נולדה וגדלה בנתניה, הילדה האמצעית במשפחה בת שלוש אחיות. אמה היא מורה לתנ"ך ואביה היה טייס בחיל האוויר ואיש צבא קבע. החיבור שלה לבמה התחיל כשאמה שלחה אותה (בגיל 13–14) לאודישנים ללהקת מחול חבצלות נתניה ופעם בחודש הייתה מופיעה בהיכל התרבות של נתניה. בתיכון למדה במגמת תיאטרון. בצה"ל החלה כפקידת מבצעים, אחר-כך יצאה לקורס קצינות, אחריו שירתה בבית הספר לטיסה והשתחררה בדרגת סגן. למדה משחק בבית צבי בשנים 2000–2003. במסגרת בית צבי זכתה במלגות – עמוס גוטמן (2001), שרגא פרידמן (2001), זוהרה שאקוב (2002), מלגת ההנהלה (2003).לאחר סיום לימודיה בבית צבי שיחקה בהצגה "שד היער" בתיאטרון קרוב של ניקו ניתאי ואחר-כך שיחקה משנת 2004 בתיאטרון הקאמרי, שם שיחקה בהצגה "מילאנו" של שמואל הספרי. רביב-צור משחקת מ-2008 בתיאטרון יידישפיל והופיעה גם בקונצרטים ביידיש. בתחילת פעילותה היא לא ידעה יידיש ולכן נשלחה ללמוד את השפה באוניברסיטת תל אביב.
לאורך השנים הופיעה בהצגות ילדים שונות.
ב-2007 שיחקה הילה רביב-צור בסרט העצמאי באורך מלא "חירות הרחוב", בבימויו של משה רוזנטל. הסרט מספר על בחורה (רביב-צור), שיש לה כלב בשם רופוס ועל בחור חנון שמאוד רוצה להתחבב עליה, ומשום כך מציע לה לשמור על רופוס וכשהוא עושה זאת הוא מאבד אותו. מכאן הבחור ביחד עם שניים מחבריו יוצאים למסע בעקבות רופוס, עד שלבסוף הם מביאים אותו אליה מת. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סרטים עצמאיים בבריטניה.
רביב-צור זכתה במלגת סנו 2009 על ידי תיאטרון יידישפיל לשחקנית המבטיחה של השנה.
ב-2012 הצטלמה הילה רביב-צור לסרט הקולנוע החרדי "מלאכיות בלבן" בבימויה של טלי אברהמי.
היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה. עברה קורסי משחק מול מצלמה בהדרכת גלי זייד. ומשחק מול מצלמה בהדרכת ניב רז ואולי שטרנברג.
השתתפה בפרסומות רבות.
חיים אישיים

הילה רביב-צור נשואה לשחקן שרון צור ולהם שלושה ילדים. מתגוררת בקיבוץ גבעת ברנר.
תפקידים

תיאטרון
| תיאטרון | הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | שנת הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| התיאטרון הקאמרי | מילאנו | שמואל הספרי | שמואל הספרי |  | 2004 |
| תיאטרון קרוב | שד היער | אנטון צ'כוב | ניקו ניתאי | סוניה | 2004 |
| תיאטרון יידישפיל | ילדי הצל | בן-ציון תומר | מוטי אברבוך |  | 2008 |
| תיאטרון יידישפיל | אמא יהודייה | פאול פוקס | יצחק שאולי |  |  |
| תיאטרון יידישפיל | הקוסם מלובלין | יצחק בשביס-זינגר | יאן שורמיי |  | 2008 |
| תיאטרון יידישפיל | 20 עד 120 | לקט שירים מתוך כל מחזות הזמר שנעשו ביידישפיל ב-20 השנים החולפות | יצחק שאולי |  |  |
| תיאטרון יידישפיל | מי הוא מי | סמי גרונמן | יאן שורמיי |  | 2010 |
| תיאטרון יידישפיל | די מגילה | איציק מאנגר | יצחק שאולי |  | 2010 |
| תיאטרון יידישפיל | א שיין מיידעלע | ברברה לבוב | יצחק שאולי | חנה | 2010 |
| תיאטרון יידישפיל | קופות הסתרים של נשות העיירה | מוטי אברבוך | י. מ. וולמן |  | 2011 |
| תיאטרון יידישפיל | אלוהים אדם שטן | יעקב גורדין | מוטי אברבוך | ציפע | 2012 |
קולנוע
| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| חירות הרחוב | משה רוזנטל |  | 2007 |
| מלאכיות בלבן | טלי אברהמי | איטה | 2012 |
הצגות ילדים
| הצגה | תיאטרון/מפיק |
| --- | --- |
צו פינוי: תיאטרון הארצי לילדים ונוער
המאוהב מכיתה ו': תיאטרון המדיטק חולון
אליפים (הצגה): תיאטרון המדיטק חולון
מקהלה עליזה: תיאטרון מופע
אורי: נאווה הפקות
מבחן קבלה: תיאטרון הקיבוץ
מופע זהירות בדרכים של הופ: יעל גזית שקד
לא רוצה להיות אריה: תיאטרון מופע
מגש הכסף: תיאטרון מופע
אפרוחים: לירן הפקות
"מיקה שלי" – קבוצת הדרן.
"יוסף וכתונת הפסים", "ג'יפסי", "משחקי פיג'מה", "צ'רטי המתוקה", "שיער", "דוד" – מסגרת בית צבי.
הערות שוליים

↑  איתי חכמה, הכוכב של ערוץ הילדים ממשיך לשחק - "אבל חאלס, נגמר המזל", באתר Xnet‏, 9 בינואר 2019
הארכיונים הלאומיים של אוסטרליה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה 
 תחום שיפוט:  אוסטרליה 
 סוכנות אם:  Attorney-General's Department 
 תאריך הקמה:  מרץ 1961 
 מטה מרכזי:  קנברה 
 עובדים:  404
 תקציב:  82.733 מיליון דולר אמריקאי (2018–2019)
 www.naa.gov.au
 קואורדינטות:  35°18′18″S 149°07′52″E﻿ / ﻿35.304888888889°S 149.131°E﻿ / -35.304888888889; 149.131
 he
 
הארכיונים הלאומיים של אוסטרליה (באנגלית: National Archives of Australia; בראשי תיבות: NAA) הידוע בעבר כמשרד הארכיונים של חבר העמים (Commonwealth Archives Office) וכהארכיונים האוסטרליים (Australian Archives), היא סוכנות ממשלתית אוסטרלית, המשמשת כארכיון הלאומי של אוסטרליה. הארכיון, שהוקם במרץ 1961, פועל תחת הסמכויות שניתנו לו בחוק הארכיונים 1983 (Archives Act 1983).
תפקידיו העיקריים של הארכיון הוא "לאסוף ולשמר את הרישומים הממשלתיים היקרים ביותר של אוסטרליה, ולעודד את השימוש בהם בקרב הציבור, ולקדם ניהול מידע טוב על ידי סוכנות ממשלתית מטעם חבר העמים, במיוחד בעמידה באתגרים של עידן דיגיטלי". הארכיון גם אחראי על תערוכות, פרסום ספרים ומדריכים לאוסף שקיים אצלה, והעברת תוכניות חינוכיות.
הערות שוליים

↑  "National Archives of Australia National Archives of Australia Advisory Council Annual Report 2017–18". National Archives of Australia. נבדק ב-13 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Portfolio Budget Statement 2018-2019 National Archives of Australia" (PDF). Australian Government Attorney-General's Department. נבדק ב-13 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About Us". National Archives of Australia. 17 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604305905171  BIBSYS: 6054121  GND: 6011069-7  ISNI: 0000 0004 0643 511X  LCCN: no99030061  NLA: 35643671  Trove: 549486  VIAF: 158595136   WorldCat (עם VIAF): 158595136
דקימוס יוניוס ברוטוס אלבינוס

| --- | --- |

 לידה:  85 לפנה״ס רומא העתיקה 
 פטירה:  43 לפנה״ס (בגיל 42 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  פאולה ולריה 
 
 
דקימוס יוניוס ברוטוס אלבינוס (בלטינית: Decimus Iunius Brutus Albinus;‏ 27 באפריל, 85-81 לפנה"ס – 43 לפנה"ס) היה פוליטיקאי ומצביא רומאי, מראשי המתנקשים בחיי יוליוס קיסר. אין לבלבל בינו לבין ברוטוס מפורסם אחר, מרקוס ברוטוס, שנמנה גם הוא עם הקושרים.
הערות שוליים

↑  קיקרו מספר באחד ממכתביו אל מרקוס ברוטוס (Cicero, Epistulae Ad Brutum, 1.15.8), כי הידיעות על הניצחון בקרב מוטינה הגיעו אל רומא ביום ההולדת של דקימוס ברוטוס, ומכאן קובעים החוקרים את תאריך הולדתו המדויק.
↑  סלוסטיוס (קטילינא, כ"ה) כותב על סמפרוניה כי הייתה "ממשפחה מיוחסת, הייתה יפה, בעל וילדים היו לה...", ומכאן סבורים החוקרים כי הייתה אמו של דקימוס יוניוס ברוטוס, אף שהדבר אינו מצוין במפורש.
↑  פלוטרכוס, קיסר, ס"ד; פלוטרכוס, אנטוניוס, י"א; דיו קסיוס, 44.14. מטבעות הנושאים את שמו באוספי מוזיאון פיצוויליאם, קיימברידג', אנגליה.
↑  קיסר, מלחמת גאליה, ספר שלישי, י"א-ט"ז; דיו קסיוס, 39.40-42.
↑  קיסר, מלחמת גאליה, ספר שביעי, ט', פ"ז.
↑  Cicero, Epistulae ad Familiares, 8.7.
↑  קיסר, מלחמת האזרחים, 1.36.4-5, 1.58.5, 2.3.1, 2.6-7; דיו קסיוס, 41.19, 41.21.3, 41.25.1; ליוויוס, אפיטומה, 110.
↑  פלוטרכוס, אנטוניוס, יא.
↑  ליוויוס, אפיטומה, 116; דיו קסיוס, 44.14.3-4, 44.18.1, 44.35.2; סווטוניוס, יוליוס האלוהי, 81, 83; אפיאנוס, מלחמות האזרחים, 2.48, 2.111, 2.143; וליוס פטרקולוס (אנ'), תולדות רומא, 2.56.3, 2.58.1-2; ניקולאוס איש דמשק, חיי אוגוסטוס, 22.
↑  ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, עמ' 569-571; אפיאנוס, מלחמות האזרחים, 3.49.
↑  אפיאנוס, מלחמות האזרחים, 3.49, 3.65-72; דיו קסיוס, 46.35-38; ליוויוס, אפיטומה, 118-119; ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, עמ' 571-572.
↑  אפיאנוס, מלחמות האזרחים, 3.73-74, 3.80-82, 3.97-98; דיו קסיוס, 46.53; וליוס פטרקולוס, 2.64; ליוויוס, אפיטומה, 120; ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, עמ' 572.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102383375  VIAF: 12693394   WorldCat (עם VIAF): 12693394
הילה פון ריביי

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1890 שטרסבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  27 בספטמבר 1967 (בגיל 77) מחוז פיירפילד, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 
הילה פון ריביי (הילדגרד אנה אוגוסטה אליזבת; בגרמנית: Hilla von Rebay‏; 31 במאי 1890 – 27 בספטמבר 1967), הייתה אמנית מודרנית בתחילת המאה ה-20, מייסדת מוזיאון סולומון גוגנהיים ומנהלתו הראשונה. היא הייתה דמות מפתח בייעוץ לגוגנהיים לאסוף אמנות מודרנית, אוסף שלימים יהווה את הבסיס לאוסף המוזיאון. היא השפיעה גם בבחירת פרנק לויד רייט לעיצוב מוזיאון גוגנהיים, שנודע כאייקון מודרניסטי בעיר ניו יורק.
ביוגרפיה

הילה פון ריביי נולדה למשפחת אצולה גרמנית בשטרסבורג שבחבל אלזס-לורן,  אז חלק מהאימפריה הגרמנית. היא הייתה בתם השנייה של הברון פרנץ יוזף ריביי פון ארנוויזן, קצין בצבא פרוסיה, ואשתו אנטוני פון אייקן. היא גילתה כישרון לאמנות ולמדה בבית הספר לאומנויות בקלן בשנה האקדמית 1908/09. לאחר מכן למדה באקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1909–1910, שם קיבלה הכשרה מסורתית בציור נוף, פורטרטים, ז'אנר וציור היסטוריה. ריביי עברה למינכן בשנת 1910, שם התגוררה שנתיים שבמהלכן פיתחה את התעניינותה באמנות מודרנית.
ריביי השתתפה לראשונה בתערוכה בקלן בשנת 1912. במארס 1913 הציגה ריביי לצד שאגאל, רוברט דלאונאי, דייגו ריברה ואוטו ואן ריס בסלון של אגודת האמנים העצמאיים בפריז. אולם חוויה זו הרתיעה את ריביי, שנראה כי היא שופטת את עבודתה כלא מספקת. בשנת 1915 פגשה ריביי את הנס (ז'אן) ארפ בציריך. מפגש זה השפיע מאוד על טעמה האמנותי של ריביי, מכיוון שבאמצעות ארפ היא הציגה את יצירות האמנות המודרנית הלא-אובייקטיבית של קנדינסקי, קליי, פרנץ מארק, שאגאל ורודולף באואר. באותה תקופה הוצגה ריביי גם בפני הרווארט ולדן וגלריית דר שטורם האוונגרדית בברלין.
בינואר 1927 היגרה ריביי לארצות הברית והתיישבה בעיר ניו יורק. היא הפכה לאשת אמונו של סולומון גוגנהיים, וייעצה לו ברכישות האמנות שלו. היא עודדה אותו לרכוש יצירות אמנות מופשטת של רודולף באואר ושל קנדינסקי.
ביוגרפיה > מוזיאון סולומון גוגנהיים

רכישות אלה היוו מאוחר יותר את בסיס המוזיאון לציור של קרן סולומון גוגנהיים, שנפתח בשנת 1939 באולם תצוגה ברחוב איסט 54 מזרח. התערוכה הראשונה, שכותרתה הייתה "אמנות המחר", נפתחה ב-1 ביוני 1939. ריביי שימשה כמנהלת המוזיאון עד שנת 1952. המנהל הבא היה ג'יימס ג'ונסון סוויני, שהיה קודם אוצר במוזיאון לאמנות מודרנית.
ביוני 1943 מינו ריביי וגוגנהיים את האדריכל הנודע פרנק לויד רייט לתכנון מוזיאון שיאכלס את האוסף ההולך וגדל של גוגנהיים. אוסף הציורים עבר לבית בשדרה החמישית 1071, המקום שיועד לבניין החדש, שם המשיכה ריביי לארגן תערוכות, וכשהחלה במקום בניית בניין המוזיאון ב-1956 עבר האוסף למשכן זמני ברחוב 72. המוזיאון החדש נפתח ב־21 באוקטובר 1959, כמוזיאון סולומון גוגנהיים.
לרביי היה טעם מעולה באמנות המודרנית. היא המשיכה לצייר והשיגה הכרה מסוימת בעבודותיה המופשטות. אף על פי שהייתה זמן רב אשת אמונו של גוגנהיים, אחרים במשפחתו לא היו מרוצים מכך, במיוחד אחייניתו פגי. לאחר מותו של גוגנהיים בשנת 1949, גירשה המשפחה אותה מהדירקטוריון.
עם סיום בניית המוזיאון, ריביי לא הוזמנה לפתיחה. מעולם היא לא דרכה במוזיאון שעזרה להקים. היא נסוגה מהחיים הציבוריים ובילתה את שנותיה האחרונות באחוזתה בווסטפורט, קונטיקט.
לאחר מותה בשנת 1967, היא נקברה על פי רצונה בקבר המשפחתי שלה בטנינגן, גרמניה.
מורשת וכבוד

לאחר מותה של ריביי בשנת 1967, חלק מאוסף האמנות האישי הנרחב שלה הוענק למוזיאון סולומון גוגנהיים כאוסף הילה ריביי, הכולל יצירות של אמנים כמו וסילי קנדינסקי, פול קליי, אלברט גלייז וקורט שוויטרס.
בשנת 2012 נוסדה עמותת הילה פון ריביי בטנינגן המוקדשת לזכרה. היא מפעילה מוזיאון בבית הוריה שאותו רכשו בשנת 1919 ושתרמה לטנינגן למטרות ציבוריות.
בשנת 2004 הופק סרט תיעודי גרמני, "גוגנהיים והברונית: סיפורה של הילה ריביי".
בשנת 2005, כמעט ארבעים שנה לאחר מותה, כיבד מוזיאון גוגנהיים את ריביי בתערוכה מיוחדת המוקדשת לתפקידה בקרן ובאוסף שלה, שכותרתה "אמנות המחר: הילה ריביי וסלומון ר. גוגנהיים" (20 במאי - 10 באוגוסט 2005 ). היא נפתחה בניו יורק ועברה לאירופה.
קרן הילה פון ריביי הוקמה על שמה במוזיאון גוגנהיים כדי לקדם אמנות מודרנית.
המלגה הבינלאומית Hilla Rebay הוקמה בשנת 2001 על מנת להציע לסטודנט לתואר שני אפשרות לקבל תפקיד מתחלף בתשלום במוזיאון סולומון גוגנהיים בניו יורק, מוזיאון גוגנהיים בילבאו ומוזיאון פגי גוגנהיים בוונציה.
בשנת 2017 הוצג מבחר מיצירותיה של ריביי במוזיאון סולומון גוגנהיים בניו יורק כחלק מהתערוכה "החזון: יצירת התערוכה המודרנית של גוגנהיים".
הערות שוליים

↑  The Guggenheim Museums and Foundation, The Guggenheim Museums and Foundation
↑  The passions of Hilla Rebay, newcriterion.com (באנגלית)
↑  Hilla von Rebay Foundation, The Guggenheim Museums and Foundation
↑  "Art of Tomorrow: Hilla Rebay and Solomon R. Guggenheim"
↑  The Solomon R. Guggenheim Museum, The Art Story
↑  Gründung des Fördervereins – Hilla Rebay, hilla-rebay.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432466405171  BnF: cb12961434w (data)  GND: 129962023  ISNI: 0000 0000 8146 2987  LCCN: n79145669  NKC: xx0067200  NTA: 12693441X  RKD: 65836  SNAC: w6j67kb1  SUDOC: 087261855  Trove: 955110  ULAN: 500028618  VIAF: 66598165   WorldCat (עם VIAF): 66598165 
מוזיאון גוגנהיים, ניו-יורק
מצבת הקבר של הילה פון ריביי, טנינגן
מוזיאון ריביי בטיננגן, גרמניה
דקימאטיו

דקימאטיו. תחריט של ויליאם הוגארת (1725)
דקימאטיו (בלטינית: decimatio) הייתה שיטת ענישה קולקטיבית בצבא הרומי, לפיה הוצא להורג חייל אחד מתוך כל עשרה. העונש ננקט ביחידה צבאית, שהיו בה מקרי מרד, נטישה או שנחלה מפלות עקב מורך לב. והיו בו ניסיון לאזן בין ביצוע עבירות חמורות לבין התמודדות עם מספר רב של עבריינים. פירוש המילה הוא "נטילת החלק העשירי", מן decimus - עשירי.
השיטה

יחידה צבאית בצבא הרומי אשר נדונה לענישה שכזו, חולקה לקבוצות בנות עשרה חיילים. אחד החיילים מהקבוצה נבחר בהגרלה והוצא להורג על ידי תשעת חבריו הנותרים, לעיתים קרובות ברגימה באבנים או במכות אלה. לאחר מכן נדונו חבריו להישאר מחוץ למחנה, ללא ההגנה של המחנה, וקיבלו לחם שעורה במקום חיטה. היות שהקורבן נבחר בהגרלה, הסיכון ליפול בו היה על כלל החיילים ללא הבחנה בדרגה או באומץ לבם האישי.
התיעוד המוקדם ביותר של מקרה כזה שאירע ב-471 לפנה"ס, נרשם על ידי ההיסטוריון טיטוס ליוויוס.  
ההיסטוריון היווני פוליביוס מתאר את השיטה כפי שהייתה נהוגה בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס: כאשר היו מקרים שנדרשה ענישה של יחידות צבאיות גדולות, העדיפו מפקדיה להעניש רק מעטים. זה נעשה כך שנבחרה רק קבוצה קטנה יחסית של חיילים, כמה עשרות לכל היותר, כך שהנבחרים ייצגו את מקרי הפחדנות שאירעו ביחידה כולה.
הערות שוליים

↑  פוליביוס, היסטוריה, ספר שישי, 38.
הארכיפלג המלאי

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס ההודי, האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  2°04′50″S 126°32′49″E﻿ / ﻿2.080581841855°S 126.54688694173°E﻿ / -2.080581841855; 126.54688694173
 שטח:  2,000,000 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  מלזיה, מזרח טימור, פפואה גינאה החדשה, ברוניי, אינדונזיה, סינגפור, הפיליפינים 
  (למפת אסיה מוגדלת) הארכיפלג המלאי(למפת אסיה רגילה) הארכיפלג המלאי
 
הארכיפלג המלאי או הארכיפלג נוסנטרה הוא ארכיפלג הנמצא בין דרום-מזרח אסיה (הודו-סין) לבין אוסטרליה. הארכיפלג, ששוכן בין האוקיינוסים ההודי והשקט הוא הגדול בעולם מבחינת שטח ויש בו כ-20,000 איים. הוא מקיף את שטחן של אינדונזיה, הפיליפינים, סינגפור, ברוניי, מלזיה, טימור המזרחית וחלק ניכר מהשטח של פפואה-גינאה החדשה. יש שאינם כוללים את פפואה כחלק מן הארכיפלג מסיבות תרבותיות ומכיוון שהאי של גינאה החדשה אינו חלק מיבשת אסיה. הארכיפלג כולל גם את האיים אנדמן וניקובר, שהם חלק מהודו.
מבחינה היסטורית, כונו איי הארכיפלג באירופה בתקופה הקולוניאלית איי הודו המזרחית, אך שם זה אינו נפוץ כיום; ויש הטוענים כי השם "הודו המזרחית" מתייחס לשטח נרחב הרבה יותר.
הארכיפלג כולל את איי סונדה, איי מאלוקו, כמו גם הפיליפינים שהוזכרו קודם לכן. גינאה החדשה מצויה מעבר למדף היבשתי האוסטרלי וזוהי סיבה נוספת מדוע הכללתה בארכיפלג בעייתית, כמו כל שטח מעבר לים באנדה.
המאור (ברלין - תל אביב)

המאור היה כתב עת תורני שיצא לאור כירחון בברלין ובהמשך בסדרה חדשה בתל אביב בשנות ה-30 של המאה ה-20.
עורך כתב העת היה הסופר מרדכי ליסמן, שעלה לארץ ישראל עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, וחידש את הדפסת כתב העת בתל אביב.
תכנים

במשך שנות פעילותו פרסם כתב העת כתבי יד רבים של רבי יעקב לורברבוים (ה"נתיבות") ושל רבי עזריאל הילדסהיימר, וכתבי יד של רבנים מפורסמים אחרים. ד"ר אברהם חיים פריימן פרסם בו מתשובותיהם של מהר"ם מרוטנבורג, הרא"ה, חסדאי קרשקש וראשונים נוספים.
משתתפים בולטים אחרים בגליונות כתב העת: הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב חיים העליר, הרב שמואל יצחק הילמן, פרופ' שאול ליברמן, הרב יחיאל יעקב וינברג, הרב בן ציון חי עוזיאל, הרב חיים טוביאס מקרשאנוב, הרב שלמה יוסף זוין, הרב מאיר סטולביץ, הרב אליעזר יהודה וולדנברג, ד"ר שמואל ביאלובלוצקי והרב פתחיה מנקין.
לקריאה נוספת

הרב אבא זיונס, המאור (ברלין); יהודה רובינשטיין,  המאור (תל אביב), בתוך: יצחק לוין (עורך), אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 171–173.
דקל אי הפסחא

| דקל אי הפסחא |
| --- | --- |

מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: דקלאים
משפחה:: דקליים
סוג:: Paschalococos
מין:: דקל אי הפסחא
שם מדעי
 Paschalococos disperta ‏Dransfield, 1991

דקל אי הפסחא או דקל רפה נוי (שם מדעי: Paschalococos disperta בעבר Jubaea disperta) הוא מין של דקל נכחד שהיה אנדמי לאי הפסחא. העץ נעלם מדגימות האבקה סביב שנת 1650. כמה חוקרים משייכים אותו לסוג Jubaea, אליו משתייך דקל היין הצ'יליאני (Jubaea chilensis) אך ישנה מחלוקת על שיוכו כיוון שהרקמות הרכות שבהן משתמשים לזיהוי סוג הדקל לא נשמרו.
מחקר

שרידיו של הדקל ידועים מגרגירי אבקה מקרקעית האגמים, קליפת הפרי (אגוזים) שנמצאו במערה, וטביעות של שורשים שנשמרו בקרקע. בחלקו במטרה להימנע מההשערה המקובלת אבל הספקולטיבית שהדקלים היו Jubaea chilensis, ושהשתמשו בהם כגלילים לשנע את פסלי המואי של אי הפסחא, הקצה ג'ון דרנזפילד (John Dransfield) את המין לסוג חדש. הקצאה זו אינה מקובלת על World Checklist of Selected Plant Families, מיזם מקובל שנועד להגדיר את מיני הצמחים, שאיננו מכיר בסוג Paschalococos, כמו גם על המיזם המקביל "The Plant List".
התפוצצות אוכלוסין בתקופה שבין 800 ל-1600 לספירה הובילה להכחדה של דקל רפה נוי. מייקל הוגן (Hogan) משער שההיכחדות של דקל רפה נוי יחד עם צמחים נוספים תרמה להתמוטטות החברה של אי הפסחא. דרנזפילד משער שהעצים נכחדו כיוון שהם נכרתו על מנת להגיע אל לבבות הדקל האכילים כאשר מקורות המזון האחרים באי התדלדלו בשל התפוצצות האוכלוסין. השערה נוספת מקובלת, אך שגויה, שהעצים נכרתו לבניית סירות ולשם דיג, משום שגזע דקל אינו מתאים למטרה זו. אפשרות נוספת שהחולדה הפולינזית, שהגיעה לאי יחד עם המתיישבים הראשונים בין שנת 800 לשנת 1000, כרסמה את האגוזים של הדקל, ובכך מנעה התחדשות של העץ.
למרות היכחדותו, ככל הנראה מופיע העץ כ-200 שנים לאחר שנעלם בכתב הרונגו-רונגו של אי הפסחא בסימן , בו הוא מסמל את המספר 67.
הערות שוליים

↑  Chilean Wine Palm
הולנד במשחקים האולימפיים לנוער

הולנד השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). הולנד משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער ההולנדים 38 מדליות, מהן אחת עשרה מדליות זהב. עשרים מדליות במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ו-18 במשחקי החורף.
הענף הבולט ביותר בענפי החורף עבור ספורטאי הנוער ההולנדים הוא החלקה מהירה בו מדורגת הולנד במקום השלישי עם 11 מדליות, מתוכן שבע מדליות זהב. הולנד מדורגת גם במקום השלישי בענף הבובסלי עם שתי מדליות, מהן מדליית זהב יחידה.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ > אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של הולנד למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 36 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הוקי שדה עם זכייה במדליית זהב בטורניר הנערות, קשתות עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים, שיט עם זכייה במדליית כסף בשיוט במפרשית מדגם ביט לנערות, ואופניים עם זכייה במדליית ארד. בענף ההתעמלות המשלחת דורגה במקום החמישי בתרגיל המקבילים מדורגים לנערות, מקום שישי בתרגיל הקרקע לנערות, ובמקום השמיני בקרב רב בהתעמלות מכשירים לנערות. המשלחת רשמה הישגים בענף החתירה עם דירוג במקום החמישי בטורניר היחידים לנערות, ובשחייה עם העפלה לשני גמרים בהם סיימה במקום השביעי במשחה 200 מטר לנערים בסגנון שחייה חופשית ובמקום השמיני במשחה 50 מטר לנערות בסגנון שחייה חופשית. המשלחת העפילה לרבע גמר בטורניר הנערות בבדמינטון. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים ג'ודו וטניס שולחן.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ > אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שהולנד שלחה עד כה. המשלחת מנתה 41 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפים. המשלחת זכתה בעשרה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישג בענף השחייה עם זכייה במדליות זהב במשחה 50 מטר לנערות בסגנון שחיית גב, מדליית כסף במשחה 200 מטר לנערים בסגנון שחייה חופשית, מדליית ארד במשחה 50 מטר לנערים בסגנון שחיית פרפר, והפעלה לשבעה גמרים בהם סיימו במקום הרביעי במשחה 50 מטר לנערים בסגנון שחיית גב ו-100 מטר שליחות בסגנון שחייה חופשי, מקום חמישי במשחים 100 מטר לנערים בסגנון שחייה חופשית ובסגנון שחיית פרפר, 100 מטר לנערות בסגנון שחיית גב ו-100 מטר שליחים מעורב סגנון שחייה חופשית. ספורטאי המשלחת רשמו הישגים נאים בענפים שיט עם זכייה במדליית כסף בשיט במפרשית מדגם ביט לנערות, מדליית ארד בגלישת רוח לנערים על דגם מסוג ביט טכנו 293 ומקום רביעי בגלישת רוח לנערות על אותו דגם, וזכייה במדליית כסף בטורניר הנערות בהוקי שדה. נבחרת הנערות בכדורסל זכתה במדליית כסף וסיימה במקום הרביעי בתחרות הכישורים לנערות. המשלחת זכתה במדליית ארד בענפים ג'ודו בקטגוריית משקל עד 81 ק"ג לנערים, טאקוונדו בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג לנערים, ואופניים בטורניר הקבוצות לנערים. קבוצת הנערות באופניים סיימה במקום החמישי. בענף הטריאתלון המשלחת דורגה במקום השישי בטורניר הנערות. המשלחת העפילה לרבע גמר בטורניר הנערים בענף הקשתות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים בדמינטון, גולף, התעמלות ורכיבה.
השתתפות במשחקים > משחקי החורף > אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)

הולנד השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 18 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. המשלחת דורגה במקום השישי בטבלת המדליות עם זכייה בשבעה מדליות, מהן ארבע מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים בובסלי עם זכייה במדליות זהב וארד בטורניר הזוגות לנערות, והחלקה מהירה עם זכייה בשתי מדליות זהב במירוץ 3000 מטר והתחלה המונית לנערות, מדליית כסף במירוץ 1500 מטר לנערות, ודירוג במקום הרביעי במירוץ 500 מטר לנערות ו-3000 מטר לנערים, ומקום חמישי במירוץ ל-1500 מטר לנערים. בתחרות הכישורים בהוקי קרח המשלחת זכתה במדליית זהב בתחרות הנערות והגיעה למקום השמיני בתחרות הנערים. בענף סקי אלפיני המשלחת זכתה במדליית ארד במסלול המשולב (סופר סלאלום ענק וסלאלום) לנערות ודורגה במקום השישי במסלו סלאלום ענק לנערות. המשלחת הגיעה העפילה לשני גמרים בענף גלישת שלג בה סיימה במקום ה-11 בתחרות חצי צינור לנערים ובמקום ה-18 בגלישת מדרון לנערים. בטורניר הנערים בקפיצות סקי המשלחת דורגה במקום האחת עשרה. המשלחת לא הגיעה למקומות גבוהים בענפים החלקה מהירה במסלול קצר וסקלטון. אולם, גם לא סיימה בין המקומות האחרונים.
השתתפות במשחקים > משחקי החורף > אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 13 ספורטאים שהתחרו בשישה ענפי ספורט. המשלחת לא הצליחה לשחזר את הישגיה של המשלחת לאולימפיאדת הנוער אינסברוק וזכתה במדליית ארד יחידה. המשלחת הגיעה להישגים בענף החלקה מהירה עם זכייה במדליית ארד במירוץ ל-1500 מטר לנערים, וסיום במקום הרביעי במירוץ התחלה המונית לנערות, מקום חמישי במירוץ ל-500 מטר לנערות, מקום שמיני במירוץ ל-1500 מטר לנערות, מקום תשיעי בהתחלה המונית לנערים ומקום עשירי במירוץ ל-500 מטר לנערים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים גלישת שלג, תחרות כישורים לנערים ולנערות בהוקי קרח, החלקה מהירה במסלול קצר, סקי אלפיני וסקלטון.
השתתפות במשחקים > משחקי החורף > אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 15 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בחמישה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים לנוער