stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוטונהיימן
גלריית תמונות

הר גלדהפיגן
רכס בסגן
פסגת Store Skagastølstind
מפל וטיספוסן
מפה טופוגרפית של אזור יוטונהיימן
יוזף קרמולין

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1730 נימבורק, צ'כיה 
 פטירה:  27 באפריל 1802 (בגיל 72) קרלובי וארי, צ'כיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 
יוזף קרמולין (בצ'כית: Josef Kramolín;‏ 11 באפריל 1730 – 27 באפריל 1802) היה צייר וישועי צ'כי. הוא צייר בעיקר ציורי קיר בנושאים דתיים.
ביוגרפיה

רישומי קהילת נימבורק מציגים תיעוד של הטבילה שלו ב-12 באפריל 1730. הוא הוטבל בשם יוזף קארל. הוריו התיישבו דרך קבע בנימבורק. אביו יוזף ג'ורג' קרמולין (1706 - 1733) ואימו ברברה, לבית ווייט (1701-1751). ליוזף היו שני אחים, ואצלב (1733–1799), שהיה גם צייר ואחותו ברברה, דורותי (1732 -?).
קרמולין הונחה על ידי הוריו לקריירה בשירה, ובשנת 1743 עבד זמן קצר במקהלה בקתדרלה בפראג. הוא גם גר במנזר בנדיקטיני בכנסייה. הוא חזר לזמן קצר לנימבורק, ואז נסע לקוטנה הורה, ללמוד בסמינר בכנסייה כדי להשלים את השכלתו. בקוטנה הורה הוא קיבל את יסודות אמנות הציור מהאמן ויט הרדליקה. בשנת 1751 נפטרה אמו והוא חזר לנימבורק והפך לצייר. מאוחר יותר עבר לפראג, שם הפך לחניך של פרנץ פאלקו, שעבד על ציורי הקיר בכנסיית סנט ניקולס הישועית בפראג. מהניסיון שצבר למד לערבב צבעים ושכלל את סגנון הציור שלו. בשלב זה, הוא קיבל את החוזה האישי הראשון שלו.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1757 נסע לווינה, שם למד באקדמיה הקיסרית והמלכותית של ציירים, פסלים ואדריכלות. באקדמיה של וינה הוא נשאר רק חודשים ספורים, ובאפריל של השנה שלאחר מכן התקבל כטירון במסדר הישועי בפראג. בארכיון ניתן למצוא תיעוד על שהותו במסלול המסדר - בשנת 1758 נרשם כטירון בברנו.
בין השנים 1760 - 1770 הוא היה רשום כאח בקולג' בסנט קלמנט בעיר העתיקה של פראג (קלמנטינום), בשנת 1771 שוב בסנט ניקולס, ובשנת 1772 בחומוטוב. בתקופה זו צייר בעיקר אדריכלות מזבח בכנסיות נזיריות.
הוא השתייך לדור של אמני הבארוק הצ'כיים המאוחרים. ניתן למצוא כמה מיצירותיו ששרדו במריאנסקה טיניצה ובכנסיית עליית מרים הבתולה.
לאחר ביטול המסדר הישועי הפך לאמן עצמאי.
במהלך לימודיו הוא פגש את קתרין ווצ'רשיץ', איתה נסע לעיר הולדתה קרלובי וארי, והתחתן ב-2 במאי 1775. בקרלובי וארי הם קנו בית. בשנת 1802 הפך לצייר שמועסק על ידי העיר.
הוא מת בקרלובי וארי מדלקת ריאות באפריל 1802.
הערות שוליים

↑  Rendlová, Magda, Fresco painting of Joseph Kramolna in northern Bohemia (thesis), Masaryk University in Brno, Brno, 2006.
↑  Preiss Paul illusive painting Baroque architecture in the Czech Republic and its stylistic origins (dissertation), Department of Art History at Charles University, Prague, 1949.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129643734  ISNI: 0000 0000 5544 6609  NKC: ola200208899  VIAF: 55232899   WorldCat (עם VIAF): 55232899 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוזף קרמולין".
טנסי ויליאמס

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1911 קולומבוס, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בפברואר 1983 (בגיל 71) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Thomas Lanier Williams 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קאלווארי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת איווה, ניו סקול, תיכון יוניברסיטי סיטי, אוניברסיטת מיזורי, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, Soldan International Studies High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  spoken drama 
 יצירות בולטות:  ביבר הזכוכית, השושנה המקועקעת, חשמלית ושמה תשוקה, חתולה על גג פח לוהט 
 תקופת הפעילות:  מ-1930 
 הושפע מ:  אנטון צ'כוב, דייוויד הרברט לורנס, יוהאן אוגוסט סטרינדברג, הארט קריין 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לדרמה (1948)  פרס מרכז קנדי (1979)  מדליית החירות הנשיאותית (1980)  הפרס הספרותי של סיינט לואיס (1974)  פרס טוני למחזה הטוב ביותר (1951)  פרס פוליצר לדרמה (1955)  היכל התהילה של אמני פלורידה  star on Playwrights' Sidewalk 
 חתימה:   
 
תומאס לנייר ויליאמס (באנגלית: Thomas Lanier Williams;‏ 26 במרץ 1911 - 25 בפברואר 1983), הנודע יותר בשמו הספרותי טנסי ויליאמס, היה אחד מגדולי המחזאים האמריקאים. ויליאמס, שכתב גם סיפורת ושירה, נודע בעיקר במחזות שיצר בשנות הארבעים והחמישים. מחזות אלו תורגמו לשפות רבות והם זוכים להצלחה ברחבי העולם גם כיום. חלק גדול ממחזותיו זכו לעיבודים קולנועיים והפכו לקלאסיקות של הקולנוע האמריקאי.
חייו

ויליאמס נולד ב-1911 במיסיסיפי ארצות הברית. אמו בת לכומר, אישה נמרצת, שקיבלה חינוך פוריטני והשתייכה לאריסטוקרטיה הדרומית.
אביו היה גבר קשוח, תוקפני ואלים. ויליאמס חי בבית שהיה בו מתח תמידי. בנוסף, אחותו, רוז, שהייתה רגישה, חלשה, ומסוגרת אושפזה במוסד לחולי נפש.
בשינויים מסוימים, הרבה מאורעות וחוויות בחייו של המחבר משתקפים במחזותיו. סיפורו הראשון התפרסם כשמלאו לו 17, והמחזה הראשון שלו ("Cairo, Shanghai, Bombay") התפרסם והופק כשהיה בן 28. בשנת 1938 סיים את לימודיו באוניברסיטת איווה וזכה בפרס על המחזה "אמריקן בלוז".
לאחר שהתנסה בקשרים רומנטיים הטרוסקסואלים, הבין וקיבל את היותו הומוסקסואל, ואף היה בקשר עם מספר גברים בתחום האמנות והבידור כמו קיפ קיירמן ופנצ'ו רודריגז. ויליאמס היה בקשר רומנטי של 14 שנה עם השחקן פרנק מרלו, עימו חי עד למותו של האחרון, שהוביל להידרדרותו של ויליאמס, הן מבחינה פיזית (כאלכוהוליסט) והן מבחינה ספרותית.
ב-1983 מת בגיל 72, בעת שהותו במלון בניו יורק, לאחר שנחנק משאיפת פקק של בקבוק ספריי לאף באמצע הלילה. חקירה נוספת מצביע על כך שהשימוש בסמים ואלכוהול אולי תרמו למותו על ידי דיכוי רפלקס ההקאה שלו. תרופות מרשם, כולל כדורי שינה, נמצאו בחדר. יש אנשים שהטילו ספק בגרסה הרשמית למותו של ויליאמס. בלש זיהוי פלילי ומומחה בשם מייקל באדן סקרו את התיקים הרפואיים בהקשר למותו של ויליאמס, וציינו כי התוצאות הראו שוויליאמס מת ממנת יתר של סמים ואלכוהול, ולא מחנק.
יצירתו

יצירתו של ויליאמס מתארת ארכיטיפים אוטוביוגרפיים למחצה, כמו: אם מבוגרת ושתלטנית, שדמותה מבוססת על אימו של ויליאמס, אדווינה; בת נכה, שדמותה מבוססת על אחותו האהובה, רוז, שאושפזה רוב חייה במוסד לחולי נפש; ובן מרדן בעל נטיות אומנותיות, בדידות, כאב אישי ורמזים להומוסקסואליות המייצגים את ויליאמס עצמו. ברבים ממחזותיו באים לידי ביטוי מיניות חבויה הפורצת אל פני השטח, אלמנטים של אלימות ומגוון דמויות הסובלות מבדידות ומחרדות עמוקות המתקשות למצוא את מקומן במערך החברתי הסובב אותן.
יצירתו המוקדמת משלבת יסודות מטפוריים, כגון ביבר של זכוכית, באר מים, חשמלית ששמה תשוקה, תמונה הגדולה מהחיים וכדומה, עם אלמנטים ריאליסטיים המהדהדים את מציאות החיים בשנות החמישים. דמויותיו של ויליאמס נושאות אלמנטים ריאליסטיים המשולבים בארכיטיפיות-סימבוליות.
ויליאמס כתב שירה ופרוזה - הרחק מהרף הגבוה שהציב לעצמו. הרומן שלו -"האביב הרומאי של גב' סטון" זכה לגרסה קולנועית בינונית, בכיכובם של ויויאן לי ו-וורן ביטי.
ויליאמס זכה בפרס פוליצר לדרמה על מחזותיו "חשמלית ושמה תשוקה" ו"חתולה על גג פח לוהט". אף על פי שבראשית דרכו היה תסריטאי צעיר ובלתי מצליח בהוליווד, זכה להצלחה מזהירה עם המחזה השני שהעלה על במה, "ביבר הזכוכית" (1944). רבים ממחזותיו המוקדמים עובדו לסרטים, ביניהם "ביבר הזכוכית" (גם בהפקה מאוחרת יותר של פול ניומן), "חשמלית ושמה תשוקה" (בבימוי של איליה קאזאן ובהשתתפות מרלון ברנדו), "חתולה על גג פח לוהט" (עם אליזבת טיילור), "ליל האיגואנה" ועוד.
לעומת מחזותיו המוקדמים, שכולם מלבד קמינו ריאל (1953) נחלו הצלחה גדולה הן בקופה והן בקרב המבקרים, מחזותיו המאוחרים של ויליאמס, החל מ"רכבת החלב אינה עוצרת כאן עוד" (1963), נחלו כישלון חרוץ, והוצגו בתיאטראות שוליים מחוץ לברודוויי. מחזות אלו, שנכתבו בסגנון האבסורד, מהווים ניגוד ללשון הפואטית שאפיינה את מחזותיו המוקדמים של ויליאמס. זמן קצר לפני מותו פרסם את האוטוביוגרפיה שלו -"זכרונות", שכללה גילויים שערורייתיים על חיי המין שלו, בצד קובלנות על התעלמות התיאטרון הרציני ממחזותיו.
ממחזותיו

"לא על זמירים" (1938) (אנ')
"ביבר הזכוכית" (1944)
"27 קרונות מלאים בכותנה" (1946) - עובד לסרט בשם "בייבי דול"
"חשמלית ושמה תשוקה" (1947)
"קיץ ועשן" (1948)
"השושנה המקועקעת" (1951) - עובד לסרט בשם זה ב-1955
"קמינו ריאל" (1953)
"חתולה על גג פח לוהט" (1955)
"אורפיאוס בשאול" (1957)
(Garden District) (1958) המורכב משני מחזות:
"פתאום, בקיץ האחרון" (1958)
"Something Unspoken "
"ציפור הנעורים המתוקה" (1959)
"תקופת הסתגלות" (1960)
"ליל האיגואנה" (1961)
"רכבת החלב אינה עוצרת כאן עוד" (1963)
"הרובע העתיק" (Vieux Carré) (1977)
"יום נפלא ללב שבור" (1979)
לקריאה נוספת

Tennessee Williams, Memoirs, Doubleday, 1975 (הספר בקטלוג ULI)
אביבה קרינסקי, המוטיב כנקודת גיבוש של תוכן וצורה בביבר הזכוכית בתוך המוטיב והסמל להוראת מונחי יסוד בספרות בשילוב עם אמנויות נוספות אור-עם 1985 עמ' 77–93.
Matthew Charles Roudane (ed.), The Cambridge Companion to Tennessee Williams, Cambridge University Press, 1997 (הספר בקטלוג ULI)
Albert J. Devlin (ed.), Nancy M. Tischler (ed.), The Selected Letters of Tennessee Williams, New Directions, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
Ralph F. Voss (ed.), Magical Muse: Millennial Essays on Tennessee Williams, University of Alabama Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Michael Paller, Gentlemen Callers: Tennessee Williams, Homosexuality, and Mid-Twentieth Century Drama, Palgrave Macmillan, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
Robert Bray (ed.), Tennessee Williams and his Contemporaries, Cambridge Scholars Publication, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
Michael S. D. Cooper, Sexual Politics in the Work of Tennessee Williams: Desire Over Protest, Cambridge University Press, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
John S. Bak, Tennessee Williams and Europe: Intercultural Encounters, Transatlantic Exchanges, Rodopi, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
Annette J. Saddik, Tennessee Williams and the Theater of Excess: the Strange, the Crazed, the Queer, Cambridge University Press, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  ניו יורק טיימס וצ'רלס אישרווד, לצאת מביבר הזכוכית: היצירות המושמצות של טנסי ויליאמס שוב על הבמה, באתר הארץ, 11 במרץ 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270057105171  PLWABN: 9810596045005606  BIBSYS: 90058466  BNC: 000058335  BNE: XX1136114  BnF: cb11929241k (data)  CANTIC: a10438270  CiNii: DA00340370  GND: 118633333  ICCU: CFIV088291  ISNI: 0000 0001 2132 6729  LCCN: n79090096  LNB: 000036106  MusicBrainz: de4b0803-4734-4836-ad18-25c31ef85b43  NDL: 00461042  NKC: jn19990009163  NLA: 35610821  NLG: 64736  NLK: KAC199630146  NSK: 000065421  NTA: 068245025  RERO: 02-A023731902  SELIBR: 102132  SNAC: w6h23v5w  SUDOC: 027333310  Trove: 1014156  ULAN: 500474046  VcBA: 495/336412  VIAF: 51697407   WorldCat (עם VIAF): 51697407
יגואר XK150

| --- | --- |

Jaguar XK150 - רודסטר
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  יגואר (יצרן רכב)
 שנות ייצור:  1957 – 1961
 יחידות שיוצרו:  7,929
 הרכבה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מודל קודם:  יגואר XK140
 מודל אחריו:  יגואר E-Type
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  4,496 מ"מ
 רוחב:  1,580 מ"מ
 גובה:  1,397 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,591 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים בטור, 3,462 סמ"ק המפיק 193 כ"ס (יוצר בין השנים 1957–1960)  6 צילינדרים בטור, 3,462 סמ"ק המפיק 253 כ"ס (יוצר בין השנים 1958–1960)  6 צילינדרים בטור, 3,781 סמ"ק המפיק 223 כ"ס (יוצר בין השנים 1959–1960)  6 צילינדרים בטור, 3,781 סמ"ק המפיק 269 כ"ס (יוצר בין השנים 1959–1960)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  227-205 קמ"ש
יגואר XK150 (באנגלית: Jaguar XK150) היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1957–1961 בבריטניה.
דגמים ותאוצות

"Roadster 3.4", תאוצה בין 0–100 היא 7.6 שניות.
"Drophead Coupé 3.4", תאוצה בין 0–100 היא 8.7 שניות.
"Fix Head Coupé 3.4", תאוצה בין 0–100 היא 8.3 שניות.
"Roadster 3.4S", תאוצה בין 0–100 היא 7.3 שניות.
"Drophead Coupé 3.4S", תאוצה בין 0–100 היא 7.4 שניות.
"Fix Head Coupé 3.4S", תאוצה בין 0–100 היא 7.6 שניות.
"Roadster 3.8", תאוצה בין 0–100 היא 7.4 שניות.
"Drophead Coupé 3.8", תאוצה בין 0–100 היא 7.5 שניות.
"Fix Head Coupé 3.8", תאוצה בין 0–100 היא 7.8 שניות.
"Roadster 3.8S", תאוצה בין 0–100 היא 7.2 שניות.
"Drophead Coupé 3.8S", תאוצה בין 0–100 היא 7.3 שניות.
"Fix Head Coupé 3.8S", תאוצה בין 0–100 היא 7.5 שניות.
"יגואר XK140"

יוצרו 7,929 יחידות.
תצורות: 2-3 מושבים קבריולה, 2-3 מושבים קופה 2 מושבים רודסטר.
2-3 מושבים.
מנוע קדמי, מנוע בנזין, הנעה אחורית.
גלריה

"יגואר XK150", שנת 1959
"יגואר XK150", שנת 1960
"יגואר XK150", שנת 1958
"יגואר XK150", שנת 1961
"יגואר XK150" - קופה
"יגואר XK150" - קופה
"יגואר XK150", שנת 1958 - קופה
"יגואר XK150", שנת 1960
"יגואר XK150", שנת 1958 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
ראו גם

יגואר (יצרן רכב)
יגואר XKSS
יגואר E-Type
SS 90
SS יגואר 100
יגואר XK120
יגואר XK140
יגואר XK180
יגואר R-D6
הערות שוליים

↑  "יגואר XK150" uniquecarsandparts.com.au/car_info_jaguar_xk150
↑  יגואר XK150" "Image: Specification". storm.oldcarmanualproject.com. 26 May 2007. Retrieved 2 September 2015
↑  "יגואר XK150" - היסטוריה קצרה gbclassiccars.co.uk/jaguar_xk150
↑  "יגואר XK150" - תמונות shutterstock.com/search/xk150
יהונתן גרנות

פרופ' יהונתן (יוני) גרנות
יהונתן (יוני) גרנות (נולד ב-19 באוקטובר 1971) הוא אסטרופיזיקאי, פרופסור מן המניין לפיזיקה במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה, וחוקר במרכז המחקר באסטרופיזיקה של האוניברסיטה הפתוחה (ARCO).
ביוגרפיה

נולד בקיימברידג' אנגליה כאשר אביו שהה שם בשנת שבתון. אביו, פרופ' יצחק גרנות היה פרופסור לכימיה במכון הביולוגי בנס ציונה, ואמו רות לבית זקס הייתה בעלת תואר שני בכימיה ועבדה כמורה לכימיה בבית ספר. לגרנות אח אחד. למד בתיכון בקריית החינוך ע"ש אהרן קציר ברחובות.
בשנים 1990–1992 שירת שרות חובה בצבא.
לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון, שני ושלישי. בשנים 1993-1996 למד לתואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה וסיים את לימודיו בהצטיינות. בשנים 1996–1998 למד לתואר שני בפיזיקה וסיים גם לימודים אלה בהצטיינות. את עבודת התיזה שעסקה בעקומות אור, ספקטרום ודמויות של הזוהר שאחרי בהבזקי קרינת גמא כתב בהנחיית פרופ' צבי פירן. בשנים 1998–2001 למד לתואר שלישי. את עבודת הדוקטור שעסקה בזוהר שבעקבות הבזקי קרינת גמא, כתב שוב בהנחיית פרופ' צבי פירן.
לאחר מכן נסע לארצות הברית, והיה בפוסט-דוקטורט במכון למחקר מתקדם בפרינסטון (2001-2004). בשנים 2004–2007 היה עמית מחקר במכון קוולי לאסטרופיזיקה של חלקיקים וקוסמולוגיה (אנ') באוניברסיטת סטנפורד. בשנים 2007–2012 עבר לאנגליה והתמנה לפרופסור חבר (reader) באוניברסיטת הרטפורדשייר (אנ'), שם זכה במלגה ע"ש וולפסון.
בשנת 2011 חזר לארץ והתמנה כפרופסור חבר אורח (ע"ש ארסקין) באוניברסיטה העברית (2011–2012).
בשנת 2012 התמנה לפרופסור חבר באוניברסיטה הפתוחה, ובשנת 2016 התמנה לפרופסור מן המניין שם.
בנוסף הוא משמש כחוקר במרכז המחקר באסטרופיזיקה של האוניברסיטה הפתוחה (ARCO).
החל משנת 2017 הוא משמש כראש תחום פיזיקה במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
במקביל למשרתו באוניברסיטה הפתוחה הוא גם פרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית.
תחומי מחקרו

אסטרופיזיקה של אנרגיות גבוהות: בפרט התפרצויות גמא, מגנטארים (כוכבי נייטרונים בעלי שדות מגנטיים עצומים), ערפיליות פולסארים ושאריות סופרנובה.
הידרודינמיקה ומגנטו-הידרודינמיקה יחסותית, דינמיקה ומבנה של סילונים וגלי הלם
בדיקות אסטרופיזיות של הפרת נווריאנטיות של לורנץ של תורת היחסות הפרטית
עידוש כבידתי, גלי כבידה, נייטרינו באנרגיות גבוהות, קרינה קוסמית
משפחתו

נשוי לאורית לבית מונטיא, מורה ליוגה ולשחייה בעיסוקה. אב לשלושה.
מתגורר בפרדסיה.
פרסומיו > מבחר ממאמריו

גרנות פרסם יותר מ־170 מאמרים מדעיים בתחומי התמחותו. להלן מבחר מהם:
Granot, Jonathan; Panaitescu, Alin; Kumar, Pawan; Woosley, Stan E (2002). "Off-Axis Afterglow Emission from Jetted Gamma-Ray Bursts". The Astrophysical Journal. 570 Issue 2: L61–L64. doi:10.1086/340991. (המאמר עוסק בקרינת הזוהר שבעקבות התפרצויות גמא מסילונים הנצפים הרחק מציר הסימטריה שלהם).
Granot, Jonathan; Königl, Arieh (2003). "Linear Polarization in Gamma-Ray Bursts: The Case for an Ordered Magnetic Field". The Astrophysical Journal. 594 Issue 2: L83–L87. doi:10.1086/378733. (המאמר עוסק בקיטוב קווי של התפרצויות גמא: ההשלכות של שדה מגנטי סדור).
Granot, J; Guiriec, S; Ohno, M; Pelassa, V (2009). "A limit on the variation of the speed of light arising from quantum gravity effects". Nature. 462 (7271): 331–334. doi:10.1038/nature08574. (המאמר, שנכתב בשיתוף עם חוקרים רבים מלבד ארבעת הכותבים הראשיים הנזכרים, עוסק בחסם על התלות של מהירות האור בריק באורך הגל היכולה לנבוע מכבידה קוואנטית).
Granot, Jonathan; Komissarov, Serguei S; Spitkovsky, Anatoly (2011). "Impulsive acceleration of strongly magnetized relativistic flows". Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. 411 (2): 1323–1353. doi:10.1111/j.1365-2966.2010.17770.x. (המאמר עוסק בהאצה מגנטית אימפולסיבית של זרימות יחסותיות).
Granot, Jonathan; Gill, Ramandeep; Younes, George; Gelfand, Josef; Harding, Alice; Kouveliotou, Chryssa; Baring, Matthew G (2017). "Learning about the magnetar Swift J1834.9-0846 from its wind nebula". Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. 464 (4): 4895–4926. doi:10.1093/mnras/stw2554. (המאמר עוסק בתובנות על המגנטאר Swift J1834.9-0846 מתוך ערפילית הרוח שלו).
פרסומיו > מאמרים בעברית לציבור הרחב

יהונתן גרנות, על הזמן והמרחב: כשתורת היחסות ותורת הקוואנטים נפגשות, הארץ (מוסף מיוחד לכבוד מלאת 40 שנה לאוניברסיטה הפתוחה), 30 במאי 2016
יהונתן גרנות, כך סייעו קרני גמא לבחון את תורת היחסות, עדכן (בטאון האוניברסיטה הפתוחה), האוניברסיטה הפתוחה, ינואר 2013
הערות שוליים

↑  יהונתן גרנות, עקומות אור, ספקטרום ודמויות של הזוהר שאחרי בהבזקי קרינת גמא (בהנחיית צבי פירן), ירושלים: האוניברסיטה העברית, מכון רקח לפיסיקה, 1998
↑  יהונתן גרנות, הזוהר שבעקבות הבזקי קרינת גמא (בהנחיית צבי פירן), ירושלים: האוניברסיטה העברית, מכון רקח לפיסיקה, 2001
↑  The Royal Society Wolfson Research Merit Award, The Royal Society
יוזף רוט (גנרל)

| --- | --- |

יוזף רוט
 לידה:  12 באוקטובר 1859 טריאסט, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  9 באפריל 1927 (בגיל 67) וינה, אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה, האימפריה האוסטרית, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי
 תקופת הפעילות:  1879–1918 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד האקדמיה הצבאית הטרזיאנית מפקד הדיוויזיה ה-3 מפקד הקורפוס ה-14 מפקד פיקוד הגנת טירול מפקד הקורפוס ה-20 המפקח הכללי על החינוך הצבאי המפקח הכללי על החוזרים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר העיט האדום 
 
יוזף פרייהר רוט פון לימנובה-לאפאנוב (בגרמנית: Josef Freiherr Roth von Limanowa-Łapanów; 12 באוקטובר 1859 – 9 באפריל 1927) היה גנרל-אוברסט בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

רוט נולד ב-12 באוקטובר 1859 בעיר טריאסטה שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום נמצאת העיר בתחומי איטליה המודרנית. אביו היה קצין בצבא בדרגת אוברסט-לויטננט שהוצב בטריאסטה. הוא למד במכללה הצבאית בסנקט פלטן, ולאחר מכן באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט.
ב-4 באפריל 1879 הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב כלוטננט ברגימנט ה-21. ב-1 במאי 1884 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ולמד בקריגשולה (Kriegsschule) - בית הספר להכשרת קציני מטה. ב-1 בנובמבר 1886 הוא הוצב במטה הכללי. לאחר מכן הועבר למטה הבריגדה ה-71, ולאחר מכן לבריגדה ה-13 ואז לקורפוס ה-12. ב-1 בנובמבר 1889 הועלה לדרגת האופטמן.
ב-1891 נישא למלאני לסנקי אשר ילדה לו שני בנים ושתי בנות.
ב-1 בנובמבר 1895 הוא הועלה לדרגת מיור ומנה לראש מטה הדיוויזיה ה-12 אשר הוצבה בקרקוב. ב-1896 הוא קיבל את אות מסדר הכתר הפרוסי דרגה שלישית. ב-1 במאי 1898 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט וב-1900 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-76 בגראץ. במאי 1901 הוא מונה למפקד לשכה מיוחדת שהייתה אחראית על אימונם והכשרתם של קציני המטה הכללי. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא קודם לדרגת אוברסט וכן קיבל צלב מפקד במסדר הכוכב מטעם ממלכת רומניה. ב-27 במרץ 1905 הוא עוטר באות מסדר כתר הברזל מחלקה שלישית ובצלב האבירים של מסדר לאופולד ב-22 באפריל 1908. ב-1 במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור וקיבל פיקוד על הבריגדה ה-94. ב-1909 הוא הפך לחבר במסדר העיט האדום הפרוסי ובמסדר החרב השוודי. ב-1 באפריל 1910 הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית הטרזיאנית, וב-1 במאי 1912 הוא קודם לדרגת לוטננט פלדמרשל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

ב-5 באוגוסט 1914, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מונה למפקד הדיוויזיה השלישית אשר הייתה חלק מהקורפוס ה-14. כחלק מהארמייה הרביעית, לחם רוט במהלך קרב גליציה ובכלל זה בקרב קומרוב וקרב רווה אשר בו נספו כמעט כל חיילי אחד הרגימנטים שלו. ב-1 באוקטובר 1914 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-14 אשר נכלל במסגרת הארמייה הראשונה של ויקטור דנקל. ב-14 באוקטובר הוא עוטר בצלב הכבוד של מסדר לאופולד, ובהמשך אותו החודש השתתף בקרב על הוויסלה. במהלך דצמבר הוא לקח חלק חשוב בקרב לימנובה אשר בו לחם כחלק מהארמייה הרביעית. במהלך הקרב הורחב הקורפוס שלו באופן זמני והוכפפו תחתיו 8 דיוויזיות חי"ר, 3 דיוויזיות פרשים, דיוויזיה גרמנית ואת "הלגיון הפולני". היחידה כללה בסה"כ 50,000 איש. על חלקו בקרב קיבל רוט את תואר האצולה "פון לימנובה-לאפאנוב" מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. מאוחר יותר השתתף רוט במתקפת גורליצה-טרנוב ובנסיגה הגדולה, ועוטר בשתי המחלקות של צלב הברזל. ב-1 בספטמבר 1915 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים והועבר לחזית האיטלקית כמפקד פיקוד הגנת טירול. מאוחר יותר מונה למפקד הקורפוס ה-20. אויגן, ארכידוכס אוסטריה, אשר היה מפקד קבוצת ארמיות אויגן תיאר אותו כמפקד מעולה אך ראה בו: "ידידותי מדי עם החיילים הכפופים לו" ופירוש הדבר הוא ש"ייתכן כי הוא חלש מכדי להשתמש בהם ללא רחם". לפיכך, נחסם קידומו למפקד של ארמייה.
באוקטובר 1917, בעקבות החלשת האיום על הגזרה שבה הוצב הקורפוס שלו, הוחלט למצוא עבורו תפקיד חדש. קונרד פון הצנדורף, מפקד קבוצת ארמיות דרום טירול, אשר הסכים עם הערכותיו של הארכידוכס אויגן ביחס לרוט, כתב שהוא: "דמות אדיבה ואבירית, יותר פייסנית מאשר החלטית". הוא טען שהוא: "לא מתאים לפיקוד צבאי" והציע למנותו למפקח על מוסדות החינוך הצבאיים משום שיש לו: "את הלב וההבנה לצעירים". הצעתו של הצנדורף התקבלה, ורוט נכנס לתפקידו החדש ב-15 בפברואר 1918, בד בבד עם קידומו לדרגת גנרל-אוברסט. לאחר חתימת הסכם ברסט-ליטובסק עם האימפריה הרוסית, החלו חוזרים מרוסיה המוני שבויים אוסטרו-הונגרים, אשר רבים מהם הספיקו להיות מושפעים מרעיונות המהפכה הבולשביקית. כדי לטפל בבעיה זו, מונה רוט ב-21 במרץ 1918 לתפקיד המפקח הכללי על החוזרים, במקביל לתפקידו כמפקח על החינוך. הוא החזיק בשני התפקידים עד סיום המלחמה באותה שנה.
עם סיום המלחמה פרש רוט מהצבא. הוא נפטר בווינה ב-9 באפריל 1927 בגיל 67.
הערות שוליים

1 2  יוזף רוט באתר המוקדש לצבא האוסטרו-הונגרי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810535133505606  GND: 130604119  ISNI: 0000 0000 5543 4392  NKC: jx20060208008  SUDOC: 110948785  VIAF: 20795848   WorldCat (עם VIAF): 20795848
יוזף רייכרט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 1891 בורגפלד, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  15 במרץ 1970 (בגיל 78) גאוטינג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1910–1920   1939 – 1945
 דרגה:   גנרל לוטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-177   מפקד הדיוויזיה ה-714   מפקד הדיוויזיה ה-711
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל יוזף רייכרט (בגרמנית: Josef Reichert;‏ 12 בדצמבר 1891 – 15 במרץ 1970) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

רייכרט נולד ב-21 בדצמבר 1892 בבורגפלד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לפקיד המכס פרידריך רייכרט ואשתו מארי. בשנת 1910 התגייס רייכרט לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-21 (פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מונה למפקד מחלקה ברגימנט המילואים הבווארי ה-5, ואף לחם עמו בקרבות על הסום ובאיפר. ב-3 באוקטובר 1918 הוא נפל בשבי הצרפתי, וב-18 באוקטובר הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
בשנת 1920 שוחרר רייכרט מהשבי, ולאחר שחרורו הוא הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1932 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-40. ב-1 בפברואר 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-106. ב-1 באוגוסט 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ב-1 באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-95, וב-24 בנובמבר 1939 מונה רייכרט למפקד רגימנט הרגלים ה-6.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין לחם רייכרט עם יחידתו כחלק מהדיוויזיה ה-30, כחלק מהקורפוס ה-10, ובמהלך המערכה על צרפת הוא לחם עם יחידתו כחלק מהדיוויזיה ה-30, כחלק מהקורפוס ה-11. במהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם יחידתו כחלק מהדיוויזיה ה-30, כחלק מהקורפוס ה-10. ב-1 בספטמבר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-17 בספטמבר אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-177. ב-1 בינואר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-714, ו-20 בפברואר אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-711, וב-1 בספטמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-6 ביוני 1944 הותקפה הדיוויזיה בפיקודו על ידי הדיוויזיה המוטסת הבריטית ה-6 שנחתה בחוף סורד, כחלק מהפלישה לנורמנדי, אולם, על אף שהדיוויזיה ספגה אבדות כבדות, היא הצליחה להדוף את התקפות הבריטים ממזרח לנהר האורן. ניסיונות הדיוויזיה לתקוף את ראש הגשר הבריטי נהדפו, בין השאר בעקבות האבדות הכבדות של הדיוויזיה ה-346 שהייתה אמורה לסייע לה. בהמשך השתתפה הדיוויזיה בלחימה בקן במסגרת מבצע גודווד, והיא הצליחה לבלום את התקדמות הקורפוס הבריטי ה-8. באוגוסט הועברה הדיוויזיה להולנד, שם השתתפה בספטמבר במבצע מרקט גארדן. בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה יחד עם ארמיית הפאנצר השישית להונגריה, ובפברואר השתתפה במתקפת אגם בלטון. ב-12 באפריל הועברה הדיוויזיה לצ'כוסלובקיה, שם לחמה כחלק מהקורפוס ה-72 במסגרת הארמייה השמינית. ב-14 באפריל נפצע רייכרט בתאונת דרכים, ובסוף המלחמה הוא נפל בשבי האמריקני.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-15 ביולי 1947 שוחרר רייכרט מהשבי, ולאחר מכן התגורר בגאוטינג, שם חי עד למותו ב-15 במרץ 1970.