stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלי רוזנברג
ביוגרפיה

רוזנברג נולד בברלין, שבגרמניה, לשולמית (לבית הורביץ) ולנחום רוזנברג. נכדו של מיכאל הורביץ, ציר בקונגרס הציוני הראשון ונינו (מצד אביו) של חיים קאהן, בעליה של ענקית הנפט האירופית NITAG (מיסודם של האחים אלפרד ולודוויג נובל). ב-1933, עם עליית היטלר לשלטון, כשהיה בגיל חמש, עלה ארצה עם בני משפחתו. כנער התגייס לשורות ההגנה וב-1946–1947 שירת בקיבוץ דן כנוטר במשטרת היישובים העבריים. ב-1947 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים מתמטיקה, פיזיקה וגאולוגיה.
ב-1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, הפסיק את לימודיו והתגייס לצה"ל. שירת ב"פלוגת הסטודנטים" של חטיבת עציוני בחזית ירושלים ואחר כך הצטרף כחבלן לגדוד 51 של חטיבת גבעתי. הוא נטל חלק בפעולותיה בחזית הדרום עד תום המלחמה, ובכללן המערכה הקשה והממושכת על כיבוש משטרת עיראק סווידאן, נוכח התנגדות ממושכת של הצבא המצרי שהתבצר בה ובמשלטים שבקרבתה.
לאחר שחרורו מהצבא החליט לעשות את הגאולוגיה לתחום עיסוקו הראשי, ולכן נסע לשווייץ ולמד בציריך באוניברסיטת ציריך וב"בית הספר הטכני הגבוה הפדרלי" (ETH Zurich) גאולוגיה והתמחה במינרלוגיה, פטרוגרפיה פליאונתולוגיה וכימיה. ב-1957 סיים את המסלול הישיר של לימודי הדוקטורט עם הגשת עבודת התיזה בנושא "הגאולוגיה של הרי נפתלי, הגליל העליון".
לאחר שובו לישראל, שימש ד"ר רוזנברג כגאולוג בחברה הממשלתית "מחצבי ישראל" (שהשתלבה לימים בחברת "כימיקלים לישראל" - כי"ל), ונשלח מטעמה לעסוק כשנה בחקר מחצבים בקפריסין. ב-1958 הצטרף לחברת הנפט הישראלית נפטא כגאולוג נפט וגז, לימים התמנה לגאולוג הראשי של החברה והיה שותף לגילוי ולפיתוח של שדות הגז "זוהר", "כידוד", "קנאים" ו"גורים".
ב-1969 הפך ד"ר רוזנברג ליועץ גאולוגי עצמאי של חברות נפט בישראל (לפידות, חיפושי נפט וחברת הנפט הלאומית) וממדינות נוספות, שפעלו בים הצפוני, בארצות הברית, בקנדה, באקוודור ועוד. בעיקר שימש מאז כיועץ הגאולוגי הראשי של חברת "דלק קידוחים" והיה יועץ החברה במהלך תגליות הגז הגדולות בים התיכון. ב-1975 היה נציג חברת הנפט הלאומית במשלחת המדינית-צבאית של ישראל בשיחות על החזרת שדות הנפט בסיני למצרים וההסדרים הקשורים לעניין זה, במסגרת המשא ומתן על הסכם הביניים בין ישראל למצרים.
בשנות השמונים של המאה העשרים נטל חלק בפעילויות מגוונות בתחום חיפושי מקורות אנרגיה. הוא היה שותף להקמת החברות "ישראמקו" ו"יואל", היה מעורב בהבאת קבוצת ארמנד האמר (מבית Occidental Petroleum) ולשילוב מומחיה בעבודת חיפושי הנפט ביבשה ובים ושימש כמנהל הקידוחים של שלוש חברות אלה ושל "דלק". הוא יזם את הקידוחים הימיים מול חופי אשדוד, "ים-1" ו"ים-2". בקידוח ים-2 נמצא נפט מאיכות מעולה, אך הוא לא הוגדר כבעל פוטנציאל כלכלי, אם כי היה ההוכחה הראשונה לכך, שב"מדף היבשת" שלחופי ישראל נמצאים מאגרי נפט.
ביוגרפיה > הקמת אבנר חיפושי נפט

פעולתו החלוצית המשמעותית ביותר הייתה ב-1989, בייזום הקמתה של "שותפות מוגבלת לחיפושי נפט" (יחד עם ד"ר דוד כהן וגדעון תדמור) - חברת "אבנר חיפושי נפט", שנקראה בראשי התיבות של שמו (אליהו בן נחום רוזנברג). הוא התמנה למנכ"ל משותף ולגאולוג הראשי ובעל הסמכות המקצועית הבלעדית. במקביל המשיך לשמש כיועץ הגאולוגי של חברת "דלק".
במסגרת עבודתו המקצועית ב"אבנר" העריך רוזנברג כי באזורים גאולוגיים מסוימים בים התיכון, בקרבת חופי ישראל, מצוי גז. הוא החליט על ביצוע קידוח בשדה "נועה", שדה הגז המסחרי הימי הראשון, שאותו קרא על שם בתו הצעירה. קידוחי "נועה" וקידוחי "מרי" הכלכליים שבאו אחריהם בוצעו במסגרת מיזם משותף (Joint Venture), שותפות ים תטיס, שאת הקמתה יזם ב-1999 (עם "דלק" ו"סאמדאן" [Samedan] - שהפכה לימים לנובל אנרג'י). שותפות זו פועלת עד היום בתחום מאגרי הגז באזור.
באוקטובר 2015 אישר משרד האנרגיה והתשתיות לקבוצה שיזם והקים רוזנברג לחדש את הקידוח בשדה "חלמיש 1", באזור חתרורים שבנגב, בין אזור ערד לים המלח. באתר זה מצא רוזנברג נפט כבר ב-1995, אבל הקידוח נסגר משיקולי אי-כדאיות כלכלית באותה עת. במאי 2016 פרסם מעריך חיצוני (Dunmore Consulting) דו"ח המצביע על 100% של ודאות גאולוגית להימצאות נפט באתר "חתרורים", בהיקף של בין 7 ל-11 מיליון חביות. רוזנברג החזיק באמצעות חברה בשליטתו ב-2.5% מרישיון חתרורים.
ד"ר רוזנברג היה מעורב בפעילויות בינלאומיות שונות בתחום חיפושי מקורות אנרגיה באירופה ובאמריקה. היה לו חלק במעורבות ישראל במאגר הימי הקפריסאי אפרודיטה (באזור "בלוק 12"), שהולידה שיתוף פעולה בתחום הגז בין ישראל לקפריסין.
בד בבד עם עיסוקו המקצועי, שימש ד"ר רוזנברג במשך כ-20 שנים כמרצה בכיר ומרצה-אורח של סטודנטים לתואר מוסמך ודוקטור בחוג לגאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובחוג לאסטרופיזיקה של אוניברסיטת תל אביב, בתחומי המינרלוגיה, גאולוגיה של נפט, ופיענוח רישומים חשמליים-לוגיים (Interpretation of Electric Logs). הוא הכשיר דורות רבים של גאולוגים וגאופיזיקאים. לפי בקשת הפרופ' ישעיהו ליבוביץ ויעקב בן-תור כתב את הסקירה הגאולוגית של הערך נפט באנציקלופדיה העברית.
ד"ר רוזנברג זכה ב-2010 ב"אות השנה" מטעם "ועידת האנרגיה והעסקים של ישראל" על תרומתו למשק האנרגיה.
נפטר ב-9 במאי 2020. היה נשוי למרים (בת חיים ושרה כהנא, נולדה בתל אביב בכ"ג באדר א' תרפ"ט, 5 במרץ 1929, נפטרה ב-ח' באב תשפ"א, 17 ביולי,2021; אחותה של כלת פרס ישראל לספרות עמליה כהנא-כרמון). להם שתי בנות ובן.
הערות שוליים

↑   ערן אזרן, הממונה על הנפט אישר: הגיאולוג המולטי-מיליונר אלי רוזנברג יחפש נפט ב"חתרורים", באתר TheMarker‏, 20 באוקטובר 2015
↑  הלל קורן, ‏הזדמנות ישראלית: מאגר נפט בשווי כ-1.2 מיליארד ש' ב"חתרורים", באתר גלובס, 1 במאי 2016
↑  אמיר פוסטר, נפרדים מד"ר אליהו רוזנברג - ממייסדי תעשיית הגז הטבעי בישראל, אנרגטי - הבלוג של אמיר פוסטר, 7 ביוני 2020
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ה, 1974, עמ' 12, 284–288
↑  אות השנה הוענק לדר' דוד כהן, דר' אלי רוזנברג ודר' מיכאל בייט על תרומתם למשק האנרגיה, חדשות קולאייר, 2010
אלג'רו אלייה

אליירו אלייה (בהולנדית: Eljero Elia; נולד ב-13 בפברואר 1987) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בקבוצת בדן האג בעמדת הקיצוני.
קריירה

אלייה החל את הקריירה שלו בקבוצות נוער בהולנד, ולבסוף הצטרף לקבוצת הנוער של ADO דן האג, אשר בקבוצת הבוגרים שלה ערך את הופעתו הראשונה ב-2004 בעודו בן 17. לאחר 3 עונות בדן האג לא חידש את חוזהו והיה לשחקן מחוזר בהולנד, כאשר מספר מהקבוצות הבכירות בליגה, כולל אייאקס אמסטרדם ופ.ס.וו. איינדהובן, ביקשו להחתימו אצלן. לבסוף בחר אלייה בקבוצה הצנועה יותר טוונטה אנסחדה, בה שיחק שלוש עונות נוספות עד ל-2009. בעונתו האחרונה הרשים אלייה וכבש 9 שערים ב-34 משחקים במדי טוונטה.
ב-5 ביולי באותה שנה עבר אלייה מטוונטה לקבוצת המבורג הגרמנית. אלייה חתם עם המבורג על חוזה בן 5 שנים והמבורג נאלצה לשלם לטוונטה 8 מיליון אירו בעבור ההעברה. בעונתו הראשונה בהמבורג שיחק אלייה ב-23 משחקים וכבש 5 שערים. עם סיומה היה אלייה למרכזן של מספר שמועות בדבר קבוצות בכירות מליגות שונות בעולם הרוצות בו, אך זה הכחיש את חלקן וצוטט כי בכוונתו להישאר בהמבורג.
באוגוסט 2011 עבר אלייה ליובנטוס האיטלקית. ביולי 2012 עבר אלייה לורדר ברמן הגרמנית. ב-23 בדצמבר 2014 הושאל לסאות'המפטון מהפרמייר ליג.
ב-6 באוגוסט 2015 חתם אלייה לשנתיים בפיינורד.
בקיץ 2017 חתם אלייה באיסטנבול בשאקשהיר הטורקית.
ב-19 באוגוסט 2020 חתם באוטרכט מליגת העל ההולנדית בחוזה לשנתיים.
ב-18 בנובמבר 2021 חזר לאחר 14 שנה לקבוצת נעוריו דן האג.
קריירה > בנבחרת הולנד

מאמני נבחרות הולנד החלו לזמן את אלייה לנבחרות הצעירות מעט לאחר שהחל לשחק בדן האג, והופעתו הראשונה במדים הלאומיים נרשמה כבר ב-2005. משחקו הראשון בנבחרת הבוגרת נערך במסגרת משחק ידידות כנגד נבחרת יפן בכדורגל. אלייה נכנס במחצית השנייה כמחליפו של אריאן רובן ובישל שני שערים. במשחק הבא, הפעם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 כנגד נבחרת סקוטלנד בכדורגל הבקיע אלייה את שער הניצחון של נבחרתו במשחק האחרון בשלב המוקדמות.
תארים

אליפות איטליה: 2011/2012
אליפות הולנד: 2016/2017
הגביע ההולנדי: 2015/2016
אליפות טורקיה: 2019/2020
גביע העולם: 2010 (מקום שני)
פרס יוהאן קרויף (הכדורגלן הצעיר של העונה בהולנד): 2008/2009
הערות שוליים

↑  דיווח על ההעברה באתר רשת החדשות הבריטית Sky
↑  ראו דיווחים לדוגמה באתר סקיי - Elia eyes Hamburg stay, Sky Sports (באנגלית) ו-Reds linked with Elia, Sky Sports (באנגלית)
↑  כתבה על המשחק
↑  תקציר המשחק באתר פיפ"א
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2010 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר וויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 בולחרוז • 13 אוייר •  14 דה זיוו • 15 בראפהייד • 16 וורם • 17 אלייה • 18 שארס • 19 באבל • 20 אפלאיי • 21 הונטלאר • 22 בוסקר • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק |  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר וויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 בולחרוז • 13 אוייר •  14 דה זיוו • 15 בראפהייד • 16 וורם • 17 אלייה • 18 שארס • 19 באבל • 20 אפלאיי • 21 הונטלאר • 22 בוסקר • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק | הולנד |
אלי לוי (ראש מועצה)

אליהו (אלי) לוי (נולד ב-10 בדצמבר 1951) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש הוועדה הקרואה במועצה המקומית עילוט שבגליל (1991–1998), וכראש המועצה המקומית להבים משנת 2000 ועד 2018.
ביוגרפיה

נולד במעברה בזכרון יעקב למשפחה של 11 ילדים. ב-1986 משפחתו הייתה מראשוני המתיישבים בלהבים. תחילת דרכו הפוליטית הייתה בליכוד, שם היה חבר מרכז המפלגה. שימש כיועץ בכיר ב"שירות לאיכות הסביבה" שקדם למשרד לאיכות הסביבה, והיה בצוות ההקמה של המשרד ויועצו של השר הראשון במשרד, רוני מילוא. בתוך הליכוד נחשב לסמן שמאלי יחסית, וב-1993 נמנה עם פעילי הליכוד שנסעו לתוניסיה להיפגש עם נציגי אש"ף.
ב-1991 התמנה לראש ועדה קרואה ביישוב עילוט שבגליל, תפקיד שבו כיהן למשך שש שנים. ב-1997 מינה אותו שר התשתיות אריאל שרון למנכ"ל הרשות לפיתוח הנגב במשרדו. לאחר ששרון עזב את הליכוד והקים את מפלגת קדימה הצטרף לוי לקדימה, והיה יו"ר סיעת קדימה במרכז השלטון המקומי.
בבחירות המקומיות ב-1998 התמודד למועצת להבים בראש רשימה עצמאית "להב". רשימתו זכתה ב-4 מנדטים, והוא הפסיד באחוזים בודדים לאל"ם במיל' ויצמן אפרים. לאחר כשנתיים נפטר אפרים, ולוי החליפו כראש המועצה. בבחירות המקומיות ב-2003 גבר על יוסי ניסן כשזכה ל-66% מהקולות. שימש כממלא מקום יו"ר מרכז השלטון המקומי, יו"ר המחלקה לקשרים בינלאומיים, יו"ר ועדת הפיטורים וחבר בוועדה לקבלת עובדים. במסגרת תפקידו כיו"ר הוועה לקשרים בינלאומיים, נפגש עם ראשי רשויות ממדינות שונות, לרבות סוריה, לבנון, תוניסיה, מצרים וירדן. התפטר מכל תפקידיו במרכז השלטון המקומי ב-2009 במחאה על התנהלות היו"ר שלמה בוחבוט.
בבחירות בשנת 2008 ניצח שוב ברוב של 54% את המועמדים אלון בנדט ויעקב שנחה. בבחירות בשנת 2013 התמודד פעם נוספת, וניצח ארבעה מועמדים נוספים כשזכה ב-41% מהקולות.
שימש גם כיו"ר איגוד, ערים לכיבוי אש באר שבע והנגב.
בדחיפתו, הוקמה בלהבים תחנת הרכבת להבים – רהט.
לקראת הבחירות בשנת 2018 הודיע שלא יתמודד שוב, מסיבות אישיות.
חיים אישיים

נשוי לליזה ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  אלונה פלד, אלי לוי, ראש מועצת להבים: לא סופרים אותנו: לא ימין ולא  שמאל, באתר חדשות 7, 15 בפברואר 2017
↑  גדעון סער, 10 מחברי מרכז הליכוד יוצאים לשליחות בתוניס, חדשות, 29 באוקטובר 1993
↑  שרה ליבוביץ-דר, קווים לאיכות הסביבה של אורי מרינוב, חדשות, 8 בנובמבר 1991
↑  דוד חיון, ‏שרון מינה את איש הליכוד, אלי לוי, למנכ"ל הרשות לפיתוח הנגב, באתר גלובס, 4 בנובמבר 1997
↑  הליכודניקים נקרעים: לבחור בבית או באבא?, באתר ynet, 21 בנובמבר 2005
↑  מזל מועלם, האם ראש העיר מעלות הוא הסנונית הראשונה שעזבה את קדימה?, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2007
↑  ילקוט הפרסומים 4703, עמ' 810–811
↑  ילקוט הפרסומים 5239, עמ' 439–441
↑  ראש מועצת להבים נועד עם ראשי רשויות סורים, באתר וואלה, 9 באוקטובר 2005
↑  זיו אברג'יל, ראש מועצת להבים, אלי לוי, מתפטר ממרכז השלטון המקומי ופותח פה ענק, באתר זמן הנגב, 4 בנובמבר 2009
↑  ילקוט הפרסומים 5875, עמ' 792–794
↑  ילקוט הפרסומים 6694, עמ' 1295–1296
↑  יעקב לוי, הפתעה בלהבים: אלי לוי לא יתמודד לראשות המועצה, באתר mynet‏ באר שבע, 17 ביוני 2018
אליפות ישראל בשחמט 1953

אליפות ישראל בשחמט 1953 הייתה האליפות השנייה של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 15 שחמטאים. התחרות התקיימה בין התאריכים 24 בספטמבר-18 באוקטובר 1953 בהרצליה.

 האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
יוסף פורת זכה בתחרות.
תוצאות

1. א"ב יוסף פורת – 10.5
2–3. ישראל יוסף קניאז'ר – 9.5
2–3. יוסף דובקין – 9.5
4. א"ב משה צ'רניאק – 9
5. ישראל דינר – 8.5
6. יצחק אלוני – 8
משתתפים נוספים: שיוביץ', וולפינגר, עתידי, לובינסקי, שלמה סמילטינר, אברהם פישר, זקון, פוסמן, דוד.
אלי גלפרין

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1974 (בן 50) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 עיסוק:  שחקן וסטנדאפיסט
 http://www.galperin.co.il
 
אלי גלפרין (נולד ב-10 בפברואר 1974) הוא שחקן תיאטרון וקומיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

אלי גלפרין נולד ב-1974 בפתח תקווה. הוא בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב במחזור של 1997.
גלפרין השתתף בעונה השנייה של "האלופה" בתפקיד גולדה, בסדרה "מתי נתנשק?" בערוץ 10, בסדרה "קוויקי" בביפ, בקומדיה "האמא של הרווקה" וב"גור ואוח" – בערוץ ג'טיקס.
בתיאטרון צוותא שיחק במופע הבידור "פותחים פה לשפן" (ביחד עם מיכל לוי ואיילת רובינסון), ובתיאטרון תמונע, בהצגה "רביזור". יחד עם השחקנית מיכל רובין, גלפרין כתב וביים את הצגת הילדים "לא רוצה לקום" בהפקת "התיאטרון שלנו".
הוא היה חבר קבוע בתוכנית ההומור והסאטירה "יתוש בראש", בגלי צה"ל ובטלוויזיה החינוכית.
גלפרין השתתף בסרטו של מנשה נוי "פתיחה 1812", בסדרות הטלוויזיה "בסימן ונוס", "תחת שמי ורונה", בסרט "אחים" ובמספר פרסומות.
בשנת 2009 שיחק בסדרה "קוויקי" אשר שודרה בערוץ 2 קשת. הוא גילם ליצן רפואי.
בשנים 2012–2013 השתתף גלפרין בעונות הראשונה והשנייה של סדרת הילדים "מר עגבנייה", בתור קריין החדשות.
בשנת 2012 שיחק בסדרה "זנזורי" בתפקיד גרטנר.
באותה שנה שיחק בסדרה דירה עם כניסה בחצר בתפקיד דוור.
בשנת 2013 שיחק בסדרת הילדים "קופיקו" בתפקיד מתורגמן למר הירושי משגרירות יפן.
בשנת 2014 שיחק בסרט "שושנה חלוץ מרכזי" בתפקיד הרב קמינר מורה בישיבה.
בשנים 2015–2016 השתתף גלפרין בעונה השלישית של הסדרה "החממה", בתור דוקטור אייזנברג.
בשנת 2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י" בערוץ ג'וניור לצופי yes, בתפקיד רופא שיניים.
בשנת 2016 שיחק בסדרה  הרוסים שיחק בתפקיד צ'יקו.
בעבר היה גלפרין שחקן "הבימה" והשתתף בהצגות "קבוצת הצעירים" בניהולו האומנותי של אילן רונן.
גלפרין מגלם את דמותו של "שטוזי תפוזי" בהצגה "מחסן השטוזים של דתיה" בהפקת תיאטרון אורנה פורת מאז 2009 ועד היום.
בטלוויזיה כתב והגיש את פינת הסטנדאפ בתוכניתה של מיכל זוארץ "שישי עם מיכל" ובזמן מלחמת לבנון השנייה, הגיש פינת סטנדאפ וסאטירה בתוכנית "חשיפה לצפון" בערוץ הראשון. מאז אפריל 2013, הגיש בתוכנית הבוקר של אורלי וגיא בערוץ 10 פינת הומור וסאטירה יומית בשם "החיים, הפקקים ומה שביניהם", בה שולבו דיווחי תנועה. לצד הדיווח על עומסים בכבישים, הוא הגיש קטעי סטנדאפ קצר בענייני היום. את הפינה כתבו אלי גלפרין וחיים אלמקיס. בהמשך, החל גלפרין לערוך גם חידונים יומיים קצרים במסגרת התוכנית. עם מעברם של אורלי וילנאי וגיא מרוז לתוכנית בשעות הערב, המשיך גלפרין את פינתו במסגרת התוכנית "בוקר אור", עד סיום שידורה של התוכנית בינואר 2019. בסך הכל, ערך גלפרין כאלפיים חידונים במסגרת זו של תוכנית הבוקר.
ב-2019 שיחק בתפקיד קטן בעונתה השלישית של "צומת מילר".
ב-2021 שיחק בסדרת הילדים "אבא מטפלת" בתפקיד בני בוננזה בעל מפעל לציפיות שנפגש עם ליאור.
ב-2022 שיחק בסדרה הקומית  "שנות ה-90" בתפקיד שמואל מנהל המלון בו עובדים שלום ובקי המתקמצן על הוצאות המלון. מסביר לאנשים דברים בעזרת דפדפת שכותב בה שירטוטים.
גלפרין נשוי ואב לארבעה. מתגורר ברמת גן.
אלי גליקמן

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1961 (בן 63)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1979–2002 (כ־23 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד שייטת 13
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל   האינתיפאדה הראשונה   מבצע כחול וחום     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה הראשונה   האינתיפאדה השנייה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל חברת החשמל, מנכ"ל צים
 
אליהו (אלי) גליקמן (נולד ב-7 באוגוסט 1961) הוא מנהל ישראלי אשר כיהן כמנכ"ל חברת החשמל בין 2011–2015 ומכהן כמנכ"ל צים. בעברו איש צבא שפיקד על שייטת 13 והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה

גליקמן בוגר מחזור כ"ה של הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה ובית הספר הריאלי. התגייס לצה"ל ב-1979 והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש כמפקד צוות. בהמשך עבר קורס חובלים, ובשנים 1987–1988 שירת כמפקד ספינת טילים. ב-1988 קודם לדרגת סגן-אלוף, ומונה למפקד פלגת הלוחמים בשייטת 13. בדצמבר אותה שנה הוביל כוח מהיחידה במבצע כחול וחום, פשיטה בעומק לבנון. ב-1992 מונה לראש ענף לוחמה זעירה במחלקת אמצעי לחימה שבמטה חיל הים.
ב-1995 מונה לסגן מפקד שייטת 13, וב-1997 מונה למפקדה בדרגת אלוף-משנה. במהלך כהונתו ספגה השייטת את האירוע הקשה בתולדותיה, אסון השייטת בספטמבר 1997, בו נהרגו 11 מלוחמי היחידה ורופא מהכוח המחלץ. בתפקידו האחרון בצה"ל שירת גליקמן כנספח ימי בארצות הברית, במהלך כהונתו בתפקיד עוטר באות לגיון ההצטיינות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. השתחרר מצה"ל ב-2002.
בשנים 2003–2005 כיהן כמנכ"ל חברת Exel MPL ישראל, שהיא שלוחה של חברת שירותי לוגיסטיקה מהגדולות בעולם. במקביל כיהן בשנים 2004–2006 כדירקטור בבנק עצמאות. ב-2005 עבר לעבוד בחברת פרטנר תקשורת, ושימש במשך 5 שנים סמנכ"ל לקוחות, ובמשך שנה אחת משנה למנכ"ל. באפריל 2011 נכנס לתפקידו כמנכ"ל חברת החשמל. בספטמבר 2014 הודיע על התפטרותו לאחר שלא הצליח לקדם החלטה על ביצוע רפורמה למשק החשמל בישראל ובחברת החשמל.
במרץ 2017 מונה גליקמן למנכ"ל "צים" והוא נכנס לתפקידו ב-2 ביולי 2017.
גליקמן היה נשוי לאיה עד פטירתה בשנת 2016, ולבני הזוג נולדו שלושה ילדים. מתגורר בהרצליה. מוסמך בניהול פיננסי מבית הספר של הצי האמריקאי ללימודים מתקדמים, ובוגר התוכנית למנהלים בכירים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
הערות שוליים

↑  אליהו גליקמן, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  אהוד ערן, תמצית געגוע - ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2007, עמד 108.
↑   אמיר אורן, מה אפשר ללמוד "ממחדל הסופה", באתר הארץ, 15 בדצמבר 2013.
↑  הדי כהן, ‏טלטלה בחברת החשמל: המנכ"ל אלי גליקמן התפטר על רקע כישלון הרפורמה במשק החשמל, באתר גלובס, 22 בספטמבר 2014
↑  אלי גליקמן מונה למנכ"ל צים ויחליף את רפי דניאלי ביולי, באתר גלובס, 10 במרץ 2017
↑  איה גליקמן ז"ל באתר "אבלים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380672705171  VIAF: 101151963654800311337   WorldCat (עם VIAF): 101151963654800311337
איוואן קלימה

| --- | --- |
צילום משנת 2015
צילום משנת 2015
 לידה:  14 בספטמבר 1931 (בן 93) פראג, צ'כוסלובקיה 
 שם לידה:  Ivan Kauders 
 מדינה:  צ'כיה, צ'כוסלובקיה 
 אירועים משמעותיים:  חתונה (1958) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קארל בפראג, האוניברסיטה לכלכלה בפראג 
 שפות היצירה:  צ'כית, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 בן או בת זוג:  Helena Klímová (1958–?) 
 צאצאים:  Michal Klíma, Hana Bergmannová Klímová 
 פרסים והוקרה:  פרס פרנץ קפקא (2002)  Ferdinand Peroutka Award (2013)  אזרחות כבוד של פראג (2016)  פרס קארל צ'אפק (2010)  Medal of Merit, 1st class (2002)  מגנסיה ליטרה (2010)  פרס אגון קיש (2011) 
 חתימה:   
 
איוואן קלימה, בשנת 2009
איוואן קלימה (בצ'כית: Ivan Klíma שמו בלידה איוואן קאודרס- Ivan Kauders, ‏ 14 בספטמבר 1931 בפראג) הוא סופר ומחזאי יהודי-צ'כי.
ביוגרפיה > רקע משפחתי, ילדותו וצעירותו

איוואן קלימה נולד בשנת 1931 בפראג, אז בירת צ'כוסלובקיה, כבנו של מהנדס החשמל, המדען והממציא ד"ר וילם קאודרס (מאוחר יותר קרוי קלימה, 1985-1906). אמו מרתה, דוברת חמש שפות, עבדה כמזכירה. כילד הוטבל לנצרות הפרוטסטנטית. באביב 1939 צ'כוסלובקיה סופחה לגרמניה הנאצית והמשפחה היהודית נרדפה. אף על פי שאביו הצליח להשיג עבודה במפעל בליברפול ואשרת כניסה לבריטניה לעצמו, אשתו וילדיו הוא נאלץ לוותר על ההגירה בגלל עיכוב בקבלת אשרה לאימו, אותה לא היה מוכן לעזוב. בנובמבר 1941 גורש האב למחנה הריכוז טרזין ובעקבותיו גורשו לשם בדצמבר 1941 גם אשתו ושני הילדים.
ביוגרפיה > טרזין

קלימה היה שלוש שנים בטרזין עד ששוחרר על ידי הצבא הסובייטי במאי 1945. הוא והוריו שרדו את השואה, בעוד רוב היהודים בטרזין נשלחו להשמדה באושוויץ. לדברי הסופר במאמריו במגזין "גרנטה", שדווקא בזמנים הקשים ביותר במחנה הוא גילה את "הכוח המשחרר של הכתיבה", כשהקריא חיבור פרי עטו לתלמידים אחרים. בנסיבות שבהן פגש את המוות בכל המקום, התוודע קלימה לקהילה של אמהות יהודיות וילדיהן שבה הרבו לספר סיפורים ובדיחות ולשיר שירים.
ביוגרפיה > השנים שאחרי השחרור

לאחר המלחמה שינו הוריו את שם משפחתם הגרמני קאודרס ל-קלימה, בעל צליל צ'כי. יצירתו של קלימה עוצבה בתקופה שאחרי המלחמה בה צ'כוסלובקיה שוחררה מהנאצים רק כדי למצוא את עצמה דרך שלטון הרודנות והדיכוי של ברית המועצות הסטליניסטית. קלימה סיפר כי תקוותיו השאובות מאגדות ילדותו, בניצחון כוחות הטוב על פני כוחות הרשע, התבדו כשגילה כי, למעשה, כוחות רשע מסוגים שונים נאבקו זה בזה על השליטה בעולם. אביו של קלימה, וילם קלימה, נכלא על ידי השלטונות הסטליניסטיים הצ'כיים. באווירה הזאת עוצבה היצירה של קלימה, כשברקע - הידיעה את מעמקי האכזריות האנושית, והצורך לשמור על צלם אנוש ולדבוק, למרות הדיכוי, בערכים האישיים.
ביוגרפיה > שנות הבגרות והיצירה במשטר הקומוניסטי

אמו ניסתה להשכיח את ימי המחנה והשתדלה יחד עם זה להשכיח את יהדות המשפחה. איוואן עצמו היה במשך עשר שנים פעיל הכנסייה הפרוטסטנטית הצ'כית. אחרי סיום הגימנסיה, למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטת פראג. עבודת הגמר שלו דנה בסופר קרל צ'פק. בהמשך עבד קלימה כעיתונאי ועורך, בין השאר, במגזינים "קווטי" (בשנים 1959–1963), בהוצאה לאור "צ'סקוסלובנסקי ספיסובאטל" (הסופר הצ'כוסלובקי) ובמגזינים "ליטרארני ליסטי" (שנסגר מאוחר יותר על ידי השלטונות), "פלאמן", "אוריינטאצה" וכו'. בשנת 1967 גורש מהמפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה אך בימי האביב של פראג התקבל שוב. רבים תהו כשקלימה, ששהה בלונדון בעת פלישת כוחות הברית ורשה לארצו, החליט לחזור לפראג הכבושה על ידי הטנקים הסובייטים. הסביר ש"הגלות היא רעה לסופר". ביקש, לדבריו, לכתוב על ההווי היומיומי בארצו. בשנת 1969 עדיין איפשר לו המשטר הפרו-סובייטי החדש של גוסטב הוסאק, לנסוע לארצות הברית, כדי להרצות באוניברסיטת מישיגן באן ארבור. אולם כשבשנת 1970 חזר לצ'כוסלובקיה גורש קלימה שוב, הפעם לצמיתות, מהמפלגה הקומוניסטית. לא ניתן לו לפרסם את ספריו ומחזותיו למשך עשרים שנה. קלימה נאלץ משום כך להתפרנס מעבודות מזדמנות כמו מטאטא רחובות, פרמדיק באמבולנסים או מרוכלות של ספרים אסורים.
ביוגרפיה > אחרי מהפכת הקטיפה

יצירותיו השמורות במגירה יכלו להתפרסם שוב רק אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה במהפכת הקטיפה של שנת 1989. אחרי 1989 כתב תקופת-מה מדור שבועי בעיתון "לידובה נוביני" וטייל הרבה בעולם. למשך סמסטר התארח באוניברסיטת ברקלי. בשנת 2002 זכה איוואן קלימה בפרס הספרותי ע"ש פרנץ קפקא של האגודה פרנץ קפקא בפראג.
משפחתו

הסופר נשוי משנת 1958 להלנה, פסיכואנליטיקאית, ולזוג שני ילדים: מיכאל קלימה, המנהל עיתון פיננסי, וחנה פבלטובה, ציירת ומאיירת, וכן יש לו ארבעה נכדים.
פרסים ואותות הוקרה

2002 - האות להצטיינות של צ'כיה - דרגה א
2002 - פרס פרנץ קפקא
2010 - פרס "מגנזיה ליטרה" (צ'כיה) בקטגוריה "ספרות עיון" - עבור ספר הזיכרונות שלו "Moje šílené století"
2010 - פרס קרל צ'אפק - מטעם מועדון PEN הצ'כי
2013 - פרס פרדיננד פרואוטקה
2016 - יקיר העיר פראג
יצירתו > ספריו

Moje šílené století (המאה המטורפת שלי) 1 (2009), 2 (2009) – ספר אוטוביוגרפיה זכה בפרס הספרותי הצ'כי "מגנסיה ליטרה" (Magnesia Litera) בשנת 2010
Premiér a anděl (2003)
Velký věk chce mít též velké mordy (2001)
Between Security and Insecurity (2000)
No Saints or Angels (Ani svatí, ani andělé) (1999; English translation, 2001) (לא קדושים ולא מלאכים)
Lovers for a Day (1999)
Loď jménem Naděje (1998)
When I came home(1998)
Kruh nepřátel českého jazyka: Fejetony (1998)
O chlapci, který se nestal číslem (1998)
Fictions and Histories (1998)
The Ultimate Intimacy (1997)
Poslední stupeň důvěrnosti (1996)
Milostné rozhovory (1995)
Jak daleko je slunce (1995)
The Spirit of Prague and Other Essays (1994) הרוח של פראג ומסות אחרות
My Golden Trades (1994)
Čekání na tmu, čekání na světlo (1993) (לחכות לחושך, לחכות לאור)
My Golden Trades (1992)
Ostrov mrtvých králů (1992)
Hry: Hra o dvou dějstvích (1991)
Už se blíží meče: Eseje, Fejetony, Rozhovory (1990)
Ministr a anděl (1990)
Rozhovor v Praze (1990)
Moje zlatá řemesla (1990)
Milenci na jednu noc (1988)
My First Loves (1988)
A Summer Affair (1987)
Love and Garbage (Láska a smetí) (1986; English Translation 1990)
My First Loves (1986)
Soudce z milosti (1986) - שופט בחסד - פורסם במחתרת ב־1976, פורסם בגלות ב-1986 תחת הכותרת Stojí, stojí šibenička, אחר כך בגלוי בארצו ב-1991. נחשב על ידי מבקרים ספרו החשוב ביותר, רומן פסיכולוגי מתוחכם.
Moje první lásky (1985) אהבותי הראשונות
My Merry Mornings: Stories from Prague (1985)
Ma veselá jitra (1979) (הבקרים העליזים שלי)
Milostné léto (1979)
A Ship Named Hope: Two Novels (1970)
יצירתו > מחזות

Zámek, 1964, (הטירה) דרמה קפקאית
1967 Mistr, (האומן) דרמה, בכורה בניו יורק ב-1970
Cukrárna Miriam, 1968 (קונדיטוריית מרים)
Porota, 1968 (חבר המושבעים)
1974 Amerika, עיבוד ספרו של קפקא, יחד עם פאבל קוהוט
Ženich pro Marcelu (חתן למרצלה)
Pokoj pro dva (דירה לשניים)
Hromobití (הסופה)
יצירתו > תרגומים לעברית

איוואן קלימה - "אהבותי הראשונות" - הוצאת מעריב,1989
איוואן קלימה - "שופט בחסד" (Soudce z milosti), רומן, זמורה - 1993 תרגם מצ'כית אפרים פרויד
הסיפור "לואיזה" בתוך "בירה ומצבי רוח משתנים - מבחר הסיפור הצ'כי", שבחרה ותרגמה מצ'כית רות בונדי. הוצאת חרגול ועם עובד, 2012
ציטוטים

ברצון לבדק הבית ולתיקון העוולות חבויה כבר סכנה של אשמות חדשות ועוולות חדשות"
לקריאה נוספת

פיליפ רות, ענייני עבודה - סופר, עמיתיו ועבודתם, זמורה ביתן, 2008, כולל שיחות המחבר עם איוואן קלימה בפראג ב-1990
אלי גינזברג

אין תמונה חופשית
ד"ר אלי גינזברג (נולד ב-21 בנובמבר 1959) הוא מנכ"ל החברה העירונית "עזרה ובצרון", המשמשת כזרוע הביצוע של עיריית תל אביב-יפו לניהול ופיקוח על פרויקטים בינוי ושיפוץ בעיר.
החל מאוקטובר 2018 משמש גינזברג כדירקטור במועצה הישראלית לצרכנות והחל משנת 2016 מכהן גינזברג גם כיו"ר מועצת הנפט, לאחר שמונה לתפקיד על ידי שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים, ד"ר יובל שטייניץ.