stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית ספר נזירות נצרת
בוגרים נודעים

בין בוגרי התיכון ניתן למצוא את:
ג'וני סרוג'י - מדען מחשב המכהן כסגן נשיא בכיר לטכנולוגיית חומרה של חברת אפל
מונא חוא - שחקנית ומוזיקאית זוכת פרס אופיר
עדי עדואן - במאי קולנוע ותסריטאי
תאופיק מנסור - מתמטיקאי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה
שיח'ה חליווה - היא סופרת ומשוררת, זוכת פרס "אלמולתקא", מן הפרסים הספרותיים היוקרתיים ביותר בעולם הערבי.
גרייס נעמה - מתעמלת אמנותית, לשעבר חברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
ד"ר מסעוד גנאיים - מדען בתחומי המיקרוביולוגיה והאימונולוגיה, מנהל ומייסד עמותת אלרואד (המובילים) למדע וטכנולוגיה, חוקר ביחידת המחקר ופיתוח של חברת טבע.
הערות שוליים

↑  אלה אהרונוב, שמונה תיכונים בחיפה נבחרו למצטיינים על ידי משרד החינוך, באתר כלבו – חיפה והצפון, 15 באוגוסט 2018
↑  שושן מנולה, התמונה החינוכית: האורתודוכסי מוביל בזכאות לבגרות, באתר כלבו – חיפה והצפון, 26 באוגוסט 2020
↑  עמירם אורן, חיפה, מוסדות קתוליים: חינוך, בריאות, רווחה ואירוח, באתר "עמירם במשעולי ישראל", 12 בנובמבר 2019
↑  סוהא עראף, "גטו גדול": התלמידים הערבים בחיפה נדחסים ברחוב קטן וחד סטרי, באתר "שיחה מקומית", 9 בספטמבר 2019
↑   מירב ארלוזורוב, ישראל מתקמצנת על התלמידים הערבים - ומפסידה תוצר של 130 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 27 במרץ 2019
↑  חסן שעלאן, מצוינות בשביתה: הצצה לבתי הספר הכנסייתיים, באתר ynet, 18 בספטמבר 2015
↑  כולם בבית הספר חוץ מ-33 אלף תלמידים נוצרים, מוסלמים ודרוזים, באתר "שיחה מקומית", 2 בספטמבר 2015
↑  שושן מנולה, תלמידי ליאו באק ונזירות נצרת ישתתפו ביחד בתוכנית בארצות הברית, באתר כלבו – חיפה והצפון, 15 באפריל 2019
↑   ורד לי, שיח'ה חליווה: "עצוב שיש לך זיכרונות ילדות, אבל מקום ילדותך נמחק", באתר הארץ, 2 בספטמבר 2019
 שיח'ה חליווה, סיפורים | אמרתי לך, ארור שכמוך, שלא תכה אותו, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2019
↑  אורן אהרוני, מהכנסייה לריו: גרייס נעמה בדרך לאולימפיאדה, באתר ynet, 1 ביולי 2013
↑  תומר פרת, תרופה לצמצום פערים, באתר ynet, 3 במאי 2017
בקה

ערך זה עוסק בסוג של יתושים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| בקה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
תת־מערכה:: שש-רגלים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: יתושים
על־משפחה:: יתושעשים
משפחה:: יתושעשיים
תת־משפחה:: Psychodinae
סוג:: בקה
שם מדעי
 Phlebotomus ‏לואי, 1845

בקה (גם זבוב החול; שם מדעי: Phlebotomus) הוא סוג של יתוש בתת-המשפחה Psychodinae אשר שייכת למשפחת היתושעשיים. הסוג מכונה לעיתים בשפה העממית "זבוב החול" או "זבובון החול" אך למעשה השם מטעה מאחר שמדובר בסוג של יתוש שאינו נראה כזבוב הבית. בדומה לשאר היתושים הנקבה ניזונה מדם ולכן מהווה מטרד לבני האדם. הבקה אף עלול להעביר מחלות כגון  שושנת יריחו. לרוב המינים בסוג זה בהירים וקטנים מאוד לכן קשה מאוד להבחין בהם בעין בלתי מזוינת.
זיהוי הבקה

זבובי החול הבוגרים הם חרקים שעירים ובהירים בעלי רגלים ארוכות שאורכם 1–3 מ"מ. הם ניכרים בכנפיהם המורמות בצורת V בשעת מנוחה, ובתעופה בצורת דילוגים ללא זמזום. הבקה פעילים בעונה החמה בשעות החשיכה ובין הערביים. רק הנקבות עוקצות, ועקיצותיהן מכאיבות ומטרידות יחסית לעקיצות היתושים.
יתושי הבקה עוקצים באזורי עור חשופים, בעיקר באזור הפנים והגפיים. מאחר שהנקבה של הבקה משחרת לטרף עם שקיעת החמה, יהיו רוב העקיצות בשעות החושך. ברוב המקרים העקיצות הן קלות, מגרדות למספר שעות ונעלמות בהדרגה. עיקר הסכנה היא עקיצה על ידי בקה באזור ים המלח או קציעות. באזורים אלו עשוי הבקה לשאת את טפיל הלישמניה הגורם למחלת "שושנת יריחו" (לישמניאזיס). במקרה של העברת הטפיל מהבקה לאדם, עלול להתפתח פצע מוגלתי לאחר מספר שבועות, אשר נשאר לחודשים רבים ומותיר צלקת.
הבקה נוהג לעופף קרוב לקרקע, ועל כן מומלץ לישון באזורים אלו על מיטה או משטח מורם ולא על הקרקע (עם זאת, הבקה מסוגל גם לטפס על קירות ולהגיע לקומות הגבוהות ברבי קומות). בעת שהות באזורי רבייה של הבקה, מומלץ להקפיד על לבישת מכנסיים ארוכים, אי-הפשלת השרוולים בשעות החשיכה ושימוש בחומרים דוחי חרקים.
מחזור חיים

הנקבה מטילה את הביצים בקבוצות של כמה עשרות, בתנאי לחות גבוהים מאוד משום שביצים אלו רגישות להתיבשות. לאחר כעשרים יום בוקעים הזחלים. זחלי הבקה הם בעיקר אוכלי נבלות, פטריות, עובש וכן צמחייה נרקבת. במהלך מחזור חייהם זחלי הבקה יוצרים גלמים למשך תקופה של בין שבוע לשבועיים לרוב, בטרם בוקעים מהם הבוגרים. המחזור כולו נמשך כשלושים עד שישים יום.
הבקה, השייכים לקבוצת היתושים, עלולים להעביר לאדם טפילים חד תאיים מהסוג ליישמניה (Leishmania). טפילים אלה גורמים למספר מחלות הנקראות בשם כללי לישמניאזיס.
התנהגות

הבקה פעילים בעיקר בזמן החשכה. הם קטנים ולכן תעופתם מושפעת מאוד מרוחות, הם נעים קרוב לקרקע אך כאשר נתקלים במחסום אנכי מסוגלים לעלות לאורכו עד גובה של כמה מטרים.
המחלה ותפוצתה

בישראל נפוצים מספר טפילי ליישמניה המועברים על ידי הבקה וגורמים למחלת שושנת יריחו. הבקה נדבקים בטפילים על ידי עקיצת בעל חיים נגוע, ומעבירים אותם הלאה על ידי עקיצת פרטים אחרים, בדרך כלל מאותו המין. בני האדם נדבקים באקראי כשהם נעקצים על ידי בקה נגוע. בישראל שתי צורות עיקריות למחלה: ליישמניה של האיברים הפנימיים (ליישמניה ויסצרלית) וליישמניה של העור (חבורת יריחו).
במחלת הליישמניה של האיברים הפנימיים, הטפילים מחוללי המחלה מתרכזים באיברים הפנימיים ומועברים לאדם על ידי הבקה, בדרך כלל באמצעות כלב הבית. במהלך השנים דווחו מקרי מחלה בודדים, בעיקר בגליל המערבי. בעבר אותרו כלבים חולים וכלבים הנושאים את הטפילים ביישובים נטף, ניל"י ומתתיהו.
במחלת הליישמניה של העור, הטפילים מחוללי המחלה מתרכזים בשולי הפצע, ומועברים לאדם על ידי הבקה, בדרך כלל באמצעות מכרסמים נגועים. מאגר הטפילים מצוי ברוב אזורי הארץ בעיקר בגרבילים. המחלה מתבטאת בהופעת פצעים בעור העלולים להישאר פתוחים זמן רב, ולהשאיר צלקות ניכרות. מוקדי מחלה התגלו באזור הערבה, מרכז הנגב, בקע הירדן (דרומית למשואה), המורדות המזרחיים של הרי יהודה ואזור ואדי אל-חמאם.
הטיפול

הטיפול בעקיצות רגילות זהה לטיפולים שהומלצו לגבי עקיצות היתושים. אם מתפתח פצע מוגלתי שאינו נרפא יש לפנות בהקדם לרופא עור כדי לשלול אפשרות של התפתחות שושנת יריחו (לישמניה). טיפול מוקדם בשושנת יריחו, בזריקות או משחות מיוחדות למטרה זו, יכול למנוע היווצרות צלקת לאחר ריפוי הנגעים.
מינים בישראל (רשימה חלקית)

Phlebotomus papatasi נפוץ בעיקר בדרום הארץ והערבה, נוהג לחדור למגורי אדם ונשא של מחלת לישמניה מייג'ור.
Phlebotomus sergenti נפוץ בצפון ים המלח, מרכז וצפון מערבית לכנרת. נמשך לאור, כרוב החרקים, אך נוהג להישאר באזורים פתוחים ואינו חודר לבתים. נשא של מחלת לישמניה טרופיקה.
Phlebotomus arabicus - נשא של מחלת לישמניה טרופיקה.
Phlebotomus syriacus
Phlebotomus tobbi
Phlebotomus galilaeus
Phlebotomus simici
Phlebotomus perfiliewi
הערות שוליים

↑  R. Killick-Kendrick, The life-cycle of Leishmania in the sandfly with special reference to the form infective to the vertebrate host, Annales De Parasitologie Humaine Et Comparee 65 Suppl 1, 1990, עמ' 37–42 doi: 10.1051/parasite/1990651037
↑  בניסוי מטעם בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית הודגם שעלו עד לגובה המקסימלי של הקיר האנכי בניסוי (2.7 מטר) אפיון התנהגות ותעופת זבובי חול
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581194605171  LCCN: sh2010001748
בנימין אמירה

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1896 מוהיליב-פודילסקי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בינואר 1968 (בגיל 71) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת ז'נבה 
 תלמידי דוקטורט:  אלישע נתניהו, ערי ז'בוטינסקי 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 בן או בת זוג:  דיבשה אמירה 
 תרומות עיקריות
 ממקימי המכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית
 
בנימין אמירָה (כ"א בסיון ה'תרנ"ו, 3 ביוני 1896 – 20 בינואר 1968) היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חיים

נולד במוהיליב-פודילסקי שבמערב האימפריה הרוסית (לימים באוקראינה) לאברהם (רופא שינים) ובשנת 1910 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב ולאחר מכן למד מתמטיקה באוניברסיטת ז'נבה.
בין השנים 1921–1924 היה תלמידו של יחזקאל אדמונד לנדאו באוניברסיטת גטינגן בגרמניה. לאחר מכן חזר לז'נבה, ומונה למרצה באוניברסיטה. כעבור שנה הצטרף ללנדאו בהקמת המכון למתמטיקה של האוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שלנדאו עזב, נותר בירושלים והניח את היסודות לעבודת המכון. באוגוסט 1954 נתמנה למנהל המכון.
אמירה עסק בפרסום של מידע מתמטי בעברית. בשנת 1947 קיבל מהאוניברסיטה העברית את פרס דוד לבסון על פרסום הספר הראשון בעברית על משוואות אלגבריות. בשנות ה-40 היה אמירה מבין המייסדים של חוג מתמטי בתל אביב.
בשנת 1951 הקים את כתב העת המדעי Journal d'Analyse Mathématique וערך אותו יחד עם זאב נהרי ומנחם שיפר.
ב-1966 עוטר באות לגיון הכבוד בדרגת אביר.
תחביבו בגידול ורדים הביא לייבוא זנים רבים של הצמח לישראל ובגנו הפרטי היו יותר ממאה זנים. בשנת 1938 פיתח אמירה את הזן הארצישראלי "ישראלה אמירה".
אשתו הראשונה, דיבשה אמירה, הייתה אף היא מתמטיקאית.
רעייתו השנייה ורדה (1914–2008) נטמנה לצידו בהר המנוחות.
לקריאה נוספת

'אמירה, בנימין', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 53. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אברהם אמירה – "מן האלונים", הַבֹּקֶר, 26 בנובמבר 1944
↑  אנשים ומוסדות, דבר, 12 באוגוסט 1954
↑  ספריה מטמטית, דואר היום, 2 במרץ 1928
↑  פרס למתימטיקאים, הַבֹּקֶר, 24 באוקטובר 1947
↑  ד"ר בנימין אמירה בן 50, הארץ, 16 ביוני 1946
↑  כי מציון תצא ... מאתמטיקה, מעריב, 23 ביוני 1952
↑  ג. שרוני, ממלכת בריטניה עד כרמן ומוצרט, מעריב, 11 באפריל 1960
↑  בנימין אמירה באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307436905171  BnF: cb16574187f (data)  ISNI: 0000 0004 0242 7040  VIAF: 232207625   WorldCat (עם VIAF): 232207625
ברסט (מחוז)

מחוז ברסט (בבלארוסית: Брэсцкая вобласць, ברוסית: Брестская область, בפולנית: Obwód brzeski) הוא אחד מששת מחוזות בלארוס, שוכן בדרום-מערב המדינה, ובירתו העיר ברסט. המחוז משתרע על פני שטח של 32,787 קמ"ר, שהם 15.7% משטח בלארוס.
המחוז הוקם בשנת 1939 לאחר פלישת ברית המועצות לפולין וסיפוח הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. המחוז גובל במחוזות גרודנו ומינסק בצפונו, במחוז הומל במזרחו, בדרומו במחוז רובנו ובמחוז ווהלין שבאוקראינה, ובמערבו בפרובינציות הפולניות לובלין ופודלסיה.
הפארק הלאומי ביילבייז'סקאיה פושצ'ה (Biełaviežskaja Pušča) שהוא חלק מאתר המורשת העולמית ביאלובייסקה, שוכן בצפון-מערב המחוז ומשתרע על פני 2.7% משטחו. שטח הפארק הוא יער ראשוני, השריד היחיד  ליער שהשתרע בעבר על פני המישור האירופי הגדול. בפארק מתגוררת אוכלוסייה גדולה של ביזון אירופי, ושבעה עשר מינים אנדמיים נוספים.
ערים ועיירות במחוז

המחוז כולל 16 ראיונים, 225 מועצות כפריות (סלסובייט), 20 ערים, 5 רשויות מקומיות 9 יישובים עירוניים ו-2,178 כפרים.
| סמל | שם | בבלארוסית | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏ | ברסט | Брэст | 335,645 |
| ‏ | ברנוביץ' | Баранавічы | 178,678 |
| ‏ | פינסק | Пі́нск | 137,519 |
| ‏ | קוברין | Ко́брын | 52,711 |
| ‏ | ברזה קרטוסקה | Бяро́за-Карту́зская | 29,332 |
| ‏ | איווצביצ'י | Івацэвічы | 23,278 |
| ‏ | לוניניץ | Лу́нінец | 24,220 |
| ‏ | פרוז'ני | Пружаны | 19,838 |
| ‏ | איבאנבה | Іва́нава | 16,594 |
| ‏ | דרוהיצ'ין | Драгічын | 14,651 |
| ‏ | הנצביצ'י | Ганцавічы | 14,043 |
| ‏ | מיקשביץ' | Мікашэвічы | 13,800 |
| ‏ | ביילאזיורקס | Белаазёрск | 12,484 |
| ‏ | ז'אבינקה | Жабінка | 13,248 |
| ‏ | סטולין | Сто́лін | 18,497 |
| ‏ | לחוביצ'ה | Ляхавічы | 11,700 |
| ‏ | מלריטה | Маларыта | 11,727 |
| ‏ | קמניץ | Ка́менец | 8,425 |
| ‏ | דויד-הרדוק | Давыд-Гарадок | 6,272 |
| ‏ | ויסוקי | Высокае | 5,301 |
| ‏ | קוסובה | Ко́сава | 1,997 |
בית הכנסת ישורון

ערך זה עוסק בבית כנסת מרכזי בירושלים. אם התכוונתם לבית הכנסת הותיק בגדרה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  רחוב המלך ג'ורג' 44 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 תאריך פתיחה רשמי:  1934 
 אדריכל:  מאיר רובין 
 קואורדינטות:  31°46′40″N 35°12′58″E﻿ / ﻿31.77777778°N 35.21611111°E﻿ / 31.77777778; 35.21611111
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הכנסת ישורון(למפת ירושלים רגילה) בית הכנסת ישורון(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הכנסת ישורון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הכנסת ישורון
 
יְשׁוּרוּן (במקור: יְשֻׁרוּן) הוא בית כנסת אשכנזי מרכזי בירושלים שנוסד בשנות ה-20 של המאה ה-20. בבית הכנסת, שנחשב בית הכנסת האורתודוקסי-מודרני הראשון בירושלים, התארחו דמויות בולטות של ירושלים, החל מהרבנים הראשיים לישראל וכלה בראשי המדינה. בית הכנסת שוכן מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים, בסמוך לבניין המוסדות הלאומיים, בניין היכל שלמה ובית הכנסת הגדול. אדריכלים: אויגן שטולצר, מאיר רובין ובנימין אנקשטיין.
היסטוריה > קהילת ישורון בראשיתה

בשנת 1920 הקים לוּ (שמואל) לובר, עולה חדש שהגיע לירושלים, את "אגודת ישורון", ששמה לה למטרה להקים בירושלים בית כנסת בעל אופי אורתודוקסי-מודרני, שימשוך אליו צעירים שנרתעו מבתי הכנסת הישנים ברובע היהודי ובשכונות החדשות. הקמת בית הכנסת נועדה גם להיות משקל נגד לבית כנסת רפורמי שהייתה כוונה להקים בירושלים, שעשוי היה למשוך אליו את הקהל הצעיר והמודרני. האגודה בקשה גם לקיים פעילויות נוספות בעלות אופי תרבותי ותורני עבור המתפללים.
הקבוצה קיבלה את ברכתו של הרב הראשי האשכנזי, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, וחבריה החלו להתפלל בבניין בית הספר לבנות, ברחוב האתיופים בירושלים, בשבת פרשת נח ה'תרפ"ד (1923). את שני ספרי התורה הראשונים תרמו משפחת אלישר הירושלמית והרב קוק עצמו. שנים ספורות לאחר מכן שכרה אגודת ישורון אולם מרווח יותר בבית היתומים הספרדי ברחוב יפו, ואף עברה לתקופה קצרה לבית הספר רוחמה שבשכונת מחנה יהודה.
המתפללים הנהיגו כמה מנהגי תפילה מודרניים, כגון: תפילה בהברה ספרדית, ויחס ליברלי יותר לנשות הקהילה. הקהילה משכה אליה בהקמתה גם דמויות ששאפו לשינויים דרסטיים יותר במנהגי התפילה; בין השאר דמויות מקהילות רפורמיות בארצות הברית ובאירופה. לובר הדגיש שאופייה המובהק של הקהילה הוא אורתודוקסי. בשלב מסוים אף הוצע ללובר סכום כסף על מנת שיסכים להנהיג בקהילה מנהגים ליברליים יותר משהתכוון להנהיג. הוא סירב להצעות אלו[דרוש מקור].
היסטוריה > הקמת בניין בית הכנסת

בשנת 1934 התקיים טקס הנחת אבן הפינה לבניין בית הכנסת שהכספים לבנייתו החלו להיאסף כבר בשנות העשרים. ברכישת המגרש סייעה התאחדות בתי הכנסת של אמריקה, שזוהתה עם התנועה הקונסרבטיבית. ככל הנראה התנועה סברה[דרוש מקור] שלמרות אופייה האורתודוקסי של קהילת ישורון, ביום מן הימים היא תשמש גם את חברי הקהילה הקונסרבטיבית, נבואה שלא התגשמה. המתווכת בין ההתאחדות ובין אגודת ישורון הייתה הקרן הקיימת לישראל, שקיבלה בעלות על הקרקע והחכירה אותה לאגודה. על הקיר במסדרון הכניסה של בית הכנסת תלויה לוחית מתכת קטנה שמספרת את רכישת הקרקע:
”לעדות ולזיכרון. בתי הכנסת המאוחדים של אמריקה (...) גאלו אדמת קודש זו בתוככי ירושלים עיר הקודש (בשנת תרפ"ו), רשמוה על שם הקרן הקיימת לישראל ונתנוה במתנת עולם ל'ישֻרון' לשם הקמת בית הכנסת הגדול ומקום תורה לישראל, וגם תרמו ביד נדיבה לבניין זה ראשון לבנייני 'ישֻרון'. יברכם ה' מציון”
המגרש נקנה אף על פי שהיו בקרב חברי הקהילה מי שחששו כי מנזר רטיסבון, הניצב ברחוב שמואל הנגיד הסמוך, ובפרט הצלב הגדול שעליו, יטיל את צילו על בית הכנסת. בטקס הנחת אבן הפינה נכחו בין היתר הרב קוק, הנציב העליון ארתור ווקופ ונשיא ההסתדרות הציונית, נחום סוקולוב.
בסמוך לסיום הבנייה נתגלתה מצוקה כספית קשה. כספה של יהודייה מדרום אפריקה, שהורתה בצוואתה להעביר 30,000 דולר ל"בית כנסת בעיר הקודש" - איפשר בסופו של דבר את סיום הבנייה. על העברת הכסף הוחלט בדיון שהשתתפו בו הרבנים הראשיים לישראל ולדרום אפריקה, וכן מנחם אוסישקין.
תוכנית הבנייה המקורית כללה שלושה מבנים: בית כנסת, ספרייה ומרכז תרבות, אך בפועל נבנה רק המבנה שיועד לספרייה, ובו שוכן בית הכנסת. בהמשך נוספו לבית הכנסת אגפים נוספים, ספרייה, משרדים ואולם שמחות קטן. הבניין תוכנן בידי האדריכלים מאיר רובין ואלכסנדר פרידמן, שזכו במכרז. הסגנון שנבחר היה סגנון בינלאומי שהיה מקובל ברחביה אז: חזית הבניין קמורה, חלונות צרים וארוכים ומינימליזם בעיטורים חיצוניים. הקהילה עברה להתפלל בבניין הקבע לקראת הימים הנוראים של תרצ"ו.
בתחילה הוצבו באולם הגדול, שבחזיתו ארון קודש ובימה, מאות כיסאות מתקפלים. לאחר כמה שנים נאסף כסף לריהוט קבוע. בין היתר בבית הכנסת היו מקומות המיועדים לרב הראשי, לשר ד"ר יוסף בורג, למנשה אלישר. בחגיגות שמונים שנה להסתדרות ישורון הוחלף שוב ריהוט זה. בקדמת הטור הימני נמצאת לוחית קטנה שמציינת היכן היה מקומו של לובר, מייסד בית הכנסת בשנות העשרים.
היסטוריה > ישורון כיום

במאה ה-21 ירד מספר המתפללים בבית הכנסת באופן משמעותי. הגורמים לכך הם כנראה התפתחות האזור המסחרי ברחוב המלך ג'ורג', הזדקנותה של שכונת רחביה ונדידת האוכלוסייה הדתית לאזורים אחרים. כמו כן יש להניח שבית הכנסת הגדול, ששוכן מרחק דקות ספורות מישורון, מושך אליו רבים מהמבקרים בעיר. למרות הירידה במספר המתפללים, מושך אליו בית הכנסת קהל רב באירועים שמתקיימים בו. בעבר התקיים בבית הכנסת שיעורו השבועי של הרב מרדכי אלון שבו השתתפו מאות מאזינים, ומדי פעם נערכים במקום אירועי חזנות.
ליד בית הכנסת ניצב בית אבי חי - שהוקם למטרות קירוב בין דתיים לחילונים. בית הכנסת קיבל תרומה כספית נכבדה מקרן אבי חי. במשך בנייתו של בית אבי חי, נסגרה הכניסה השנייה לבית הכנסת דרך רחוב קק"ל, אולם עם סיום הבנייה היא נפתחה שוב.
הכניסה הראשית לבית הכנסת בפינת הרחובות שמואל הנגיד והמלך ג'ורג'. הרחבה בסמוך לכניסה קרויה על שמו של עורך הדין מרדכי עליאש, אחד מעמודי התווך של הקהילה בשנותיה הראשונות.
בארון הקודש של בית הכנסת נמצאים ספרי תורה רבים, בהם ספר תורה שהיה שייך לרב צבאי יהודי בצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה, וספר תורה שהובא מהעיר מינכן לאחר מלחמת העולם השנייה. במשרדי בית הכנסת שבקומה העליונה ניתן למצוא פריטים מעניינים נוספים. אחד מהם הוא הפרוכת הראשונה שבה השתמשו בישורון. את הפרוכת תרם מייסד הקהילה לובר לזכר אביו, וכיום היא תלויה על אחד הקירות שבמשרדי הקהילה. פריט נוסף הוא עמוד תפילה ישן שהשתמשו בו בבית הכנסת בעבר. בחלקו העליון של עמוד התפילה טבלת נחושת שיצרו האומנים ש. בן-דוד וח. ששון מבית הספר לאומנויות "בצלאל". על טבלת הנחושת רוקעו ציורים ופסוקים שונים, וכן המילה "ישֻרון".
היסטוריה > בית הכנסת כאכסניה לאירועים מרכזיים בחיי היישוב

בית הכנסת ישורון שימש אכסניה לאירועים מרכזיים של יהודי ירושלים שבהם השתתפו הרבנים הראשיים וראשי היישוב היהודי בארץ. בין השאר התקיימו בו אזכרות המוניות, כמו אזכרה במלאת חצי שנה לטבח חברון (תרפ"ט), ואזכרה במלאת שנה לטבח בשיירת הדסה. כן התקיימו אזכרות לאישים מרכזיים. התקיימה אזכרה בהשתתפותו הפעילה של הרב הראשי הספרדי, הרב בן ציון חי עוזיאל, לזכרו של אורד וינגייט, אזכרה לזכרו של נשיא ארצות הברית רוזוולט, בהשתתפות הרבנים הראשיים ב-1945, ואזכרה לווינסטון צ'רצ'יל. הלוויות ציבוריות יצאו מרחבת בית הכנסת, או עברו ליד בית הכנסת, כמו ההלוויה ל-323 חללי מלחמת העצמאות שהובאו לקבורה בנובמבר 1949, של לוחמי ירושלים שנקברו בפברואר 1950 ובאוגוסט 1950 ושל העברת הנקברים זמנית בשייך באדר למנוחת עולמים בהר הרצל.
בבית הכנסת ציין היישוב את יום ההולדת של אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת ואת הכתרתו של ג'ורג' השישי. בבית הכנסת נערכה אספת מחאה שבה קרע הרב הרצוג מעל הבימה את הספר הלבן. הרב הרצוג נשא במקום גם נאום כנגד הספסרות והעוני. ביום פתיחת הכנסת התקיים בבית הכנסת תפילה חגיגית לכבוד המאורע.
בית הכנסת שימש מקום כינוס לרבנים ואירועים של הציבור הדתי, כמו ועידת המזרחי העולמית ואסיפות כנגד גיוס בנות דתיות לצה"ל.
קהילת ישורון > מתפללים ידועים בקהילת ישורון

בשל היותו של ישורון בית כנסת גדול הממוקם בסמוך לשכונת רחביה, שסביבה התגוררו רבים ממנהיגי היישוב ומהאליטה הכלכלית והתרבותית של ירושלים, משך אליו "ישורון" הרבה פנים מוכרות.
בשנות כהונתו של יצחק בן-צבי, תושב השכונה, כנשיא המדינה, הוא היה נוהג להתפלל מדי פעם בבית הכנסת. הוא הגיע מלווה במשלחת מיוחדת שהמתינה לו ליד ביתו. לאחר כמה שנים חדל לפקוד את ספסלי ישורון וחזר להתפלל בבית כנסת "רחביה" ברחוב אוסישקין, שהפך מאוחר יותר ל"בית הכנסת הנשיא" על שמו של בן צבי. עוד בין האורחים בישורון היה ראש הממשלה הראשון, דוד בן-גוריון, שהגיע לתפילה בבית הכנסת ביום כינוסה הראשון של הכנסת בירושלים (הכנסת שכנה אז בבית פרומין הסמוך). נשיאי המדינה זלמן שזר וחיים הרצוג נהגו לפקוד את בית הכנסת בהזדמנויות שונות, יחד עם עוד רבים מוותיקי השכונה ומכובדיה, ובכללם אף אנשי האקדמיה שהתגוררו בשכונה, בהם פרופסור ישעיהו ליבוביץ, שהיה ממתפלליו הקבועים של המקום עד יומו האחרון והשופט פרופ' מנחם אלון. ראשי הקהילה קבעו בשל כך שלושה מושבים ליד ארון הקודש: שניים לרבנים הראשיים ואחד לנשיא המדינה.
בעזרת הנשים ניתן היה לפגוש את הנרייטה סאלד, על אף השתייכותה לזרם ליברלי יותר. מקומה היה בשורה הראשונה בכיסא האמצעי. אשת הרב הראשי לישראל, שרה הרצוג, נהגה גם היא להתפלל בישורון, ולאחר מותה נקראה עזרת הנשים על שמה.
קהילת ישורון > חזנות

קהילת ישורון הייתה אחת הקהילות הראשונות בירושלים ששכרה חזן מקצועי. בתחילה היו עוברים לפני התיבה בישורון, כמו בכל בתי הכנסת, חברי הקהילה. לקראת סוף שנות השלושים החליטה הקהילה לפרסם מודעה בעבור משרת חזן קבוע ומקצועי בבית הכנסת. חזנים רבים התמודדו על המשרה, ולבסוף מונה לתפקיד החזן האוסטרי יהודה לייב מילר. מילר נאלץ להתרגל להברה ספרדית, שהונהגה כחוק ברזל בקהילה, וכן לשירה ללא מקהלה. אמנם, עדיין היו מתפללים שלא נחה דעתם וקראו לייעול החזנות בבית הכנסת. בהמשך הועסק החזן ישראל מייזלס, חקלאי מכפר מרדכי. מאז 1977 משמש בתפקיד בקביעות החזן אשר היינוביץ. מקיץ תשפ"ד החל לשמש ניסים סאל כחזן בית הכנסת ומתפלל בשבת אחת לחודשיים בערך.
קהילת ישורון > דתיים וחילונים בקהילת ישורון

על אף שתמיד הדגישה את צביונה האורתודוקסי, משכה אליה קהילת ישורון גם ציבור מסורתי וחילוני מתושבי רחביה. גבאי בית הכנסת מצדם קיבלו ברצון את המתפללים החילוניים כל עוד אלו כיבדו את מנהגי התפילה האורתודוקסיים המקובלים. נראה כי הם הקפידו שלא ייווצר הרושם שבית הכנסת לא מקפיד על קלה כבחמורה בענייני הלכה.
קהל מעורב זה עורר ביקורות קשות בקרב החוגים החרדיים בירושלים. אחד הביטויים הבולטים לעניין הגיע כאשר ה"מגיד" החרדי הירושלמי הידוע, רבי שלום שבדרון, בבית הכנסת: פעם אחת, לאחר תפילת ליל שבת, הגיע הרב שבדרון לבית הכנסת, עלה לבימה והחל לצעוק על כך שלישורון באים בשבת אנשים עם מכוניות, ובכך מחללים את כבוד השבת.
מעורבותה של קהילת ישורון עם תושבי העיר הייתה עמוקה. אחד הפרויקטים החשובים היה שיתוף פעולה עם הגימנסיה הירושלמית הסמוכה במסגרת ימי עיון להכרת המסורת היהודית שנערכו עבור כיתות הגימנסיה. פרויקט נוסף בו הייתה מעורבת הקהילה כלל סיוע לנוער שוליים ירושלמי כאשר ועדה מבין חברי הקהילה הכשירה צעירים מן הקהילה לעבודה עם נוער במצוקה. בחגים נערכו מסיבות לעולים חדשים עריריים ולנוער במצוקה.
קהילת ישורון > שיעורים והרצאות בישורון

לאורך השנים התקיימו בבית הכנסת שיעורים תורניים מסוגים שונים. מוסרי השיעור הידועים היו הרב שמחה אסף, פרופ' ישעיהו ליבוביץ ופרופ' עזרא פליישר.
גם לאחר שמספר המתפללים פחת, עדיין מתקיימים שיעורי תורה במשך השבוע. נוסף על כך, מתקיימים בישורון שיעורים לנוער מטעם ארגון צעירי ירושלים, "נפקא מינה".
במסגרת כולל בוקר מתקיימים בישורון שיעורים קבועים מן השעה 9 ועד 12.
בשנותיה הראשונות של הקהילה הונהגה דרשה בלילות שבת, שנושאיה היו אישים כגון דוד ילין והסופר רבי בנימין. במשך כעשר שנים פרסמה אגודת ישורון את "טורי ישורון", כתב עת תורני שבו נידונו נושאים דתיים וחברתיים שחלקם באו לידי ביטוי בין כותלי בית הכנסת. הסתדרות ישורון הוציאה ספרי יובל מיוחדים במלאת לבית הכנסת שישים, שבעים ושבעים וחמש שנים.
בית מורשה, מרכז אקדמי להכשרת מנהיגות יהודית ציונית, נפתח לראשונה בבית הכנסת ישורון, ובית הכנסת היה אכסניה למוסד במשך כמה שנים, עד שעבר לקמפוס קריית מוריה.
לאחר שבניין "יד הרב הרצוג" בשכונת בית וגן בירושלים נמכר, עברה פעילותה של האנציקלופדיה התלמודית לאגף מיוחד שהוקצה לה במתחם בית הכנסת ישורון.
קהילת ישורון > הספרייה

בשנת 1939 הוקמה בצמוד לבית הכנסת ספרייה תורנית בשיתוף עם הספרייה הלאומית, עת נסגרה באופן זמני הספרייה האוניברסיטאית שבהר הצופים. במלאת 5 שנים לספרייה היו בה כ-3,600 ספרים, רובם נתרמו מהספרייה היהודית ברוטרדם. בשנת 2007 הספרייה נסגרה.
הכניסה לבית הכנסת
חזית בית הכנסת
מבט כללי על עזרת הגברים במבט מעזרת הנשים
אולם התפילה במבט מכיוון ארון הקודש
ארון הקודש
לקריאה נוספת

ראובן גפני, "מקדש מעט - בתי כנסת מוכרים ונסתרים בירושלים", יד יצחק בן-צבי, 2004 (עמ' 70–82).
הערות שוליים

↑  ירושלים - בביהכנ"ס ישורון, דואר היום, 30 בדצמבר 1924
↑  התחרות להצעת רעיונות לתכניות, דואר היום, 1 באוקטובר 1933
↑  בבניין החדש ברחוב המלך ג'ורג', דואר היום, 30 באוגוסט 1935
↑  ירושלים - אזכרה לקדושי חברון, דבר, 19 בפברואר 1930
↑  אזכרה לחללי שיירת הר הצופים, על המשמר, 4 באפריל 1949
↑  א. ירושלמי, מסע האבל של 228 ארונות, מעריב, 20 בנובמבר 1949
↑  ביום ג' לווית חללי דרך ירושלים, על המשמר, 26 בפברואר 1950
↑  היום הלווית 83 חללי ירושלים, על המשמר, 30 באוגוסט 1950
↑  199 חללי צה"ל - להר הרצל, דבר, 11 בספטמבר 1950
↑  בירושלים ביום המלך, דבר, 24 ביוני 1936
↑  ירושלים, דבר, 13 במאי 1937
↑  הרב הרצוג נגד הספסרות וקמצנות בעלי היכולת, דבר, 28 בדצמבר 1941
↑  י. אופיר ומ. ויטלין, התפילה החגיגית בבית הכנסת, חרות, 15 בפברואר 1949
↑  כינוס הרבנים עוסק ב"ציד הנפשות", על המשמר, 6 בפברואר 1950
↑  נפתחה ועידת מזרחי העולמית, על המשמר, 15 באוגוסט 1949
↑  שתי אסיפות עם דתיות בירושלים, על המשמר, 6 במרץ 1951
↑  ירושלים - חמש שנים לספרית ישורון, דבר, 16 במרץ 1944
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303193605171  LCCN: n84182657   WorldCat (עם LCCN): n84-182657 
מייסד ישורון, לו לובר (צולם ב-1987)
לוחית המתכת ב"ישורון" המעידה על רכישת הקרקע
טקס הנחת אבן הפינה לבית הכנסת ישורון
בניין ישורון בשנות החמישים
חגיגת יום העצמאות הראשון של מדינת ישראל בבית הכנסת
בנימין אלג'ם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) ישראל ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  בל אייר 
 ידוע בשל:  מבעלי Packard Bell (לשעבר)
 השכלה:  California State Polytechnic University, Pomona 
 
בנימין (בני) אלג'ם (באנגלית: Binyamin "Beny" Alagem; נולד ב-1953) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי-אמריקאי.