stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטארבקס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  בתי קפה
 בורסה:  נאסד"ק (26 ביוני 1992–SBUX)  הבורסה לניירות ערך בהונג קונג (4337) 
 מייסדים:  ג'רי בולדווין, זאב סיגל וגורדון בווקר
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים)
 חברות בנות:  Teavana  Ethos Water  Seattle's Best Coffee  Tazo  היר מיוזיק 
 מיקום המטה:  סיאטל 
 משרד ראשי:  סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  coffee bar 
 מוצרים עיקריים:  קפה, פרפוצ'ינו 
 שווי שוק:  99.14 מיליארד דולר (23 בדצמבר 2024)
 הכנסות:  32,250,300,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  4,617,800,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  3,281,600,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 הון עצמי:  −5,321,200,000 דולר אמריקאי (נכון ל־3 באוקטובר 2021) 
 יו"ר:  Mellody Hobson
 מנכ"ל:  בריאן ניקול
 עובדים:  383,000
  
 www.starbucks.com
 
סטארבקס (באנגלית: Starbucks Corporation) היא רשת בתי קפה אמריקאית רב-לאומית, והגדולה בעולם. מטה החברה נמצא בעיר סיאטל שבמדינת וושינגטון בארצות הברית. החברה קיבלה את שמה משמו של "סטארבק", דמות בספר מובי דיק, וסמלה הוא סירנה מצוירת. נכון ליוני 2018, מונה הרשת 35,712 סניפים בלמעלה מ-76 מדינות ברחבי העולם, מתוכם 18,416 סניפים בארצות הברית. לחברה סניפי "דרייב ת'רו" רבים שבהם הלקוחות מזמינים את המוצרים מתוך רכבם.
היסטוריה

הסניף הראשון של סטארבקס נפתח בסיאטל בשנת 1971 על ידי שלושה שותפים – ג'רי בולדווין, זאב סיגל, וגורדון בווקר, שרצו למכור פולי קפה איכותיים ומכונות קפה ב-Pike Place Market (סניף שקיים עד היום).
היזם היהודי-אמריקאי הווארד שולץ הצטרף לחברה בשנת 1982 ובהשראת ברי-האספרסו האיטלקיים, הקים את רשת בתי הקפה Il Giornale בשנת 1985. כמה שנים לאחר שהבעלים המקוריים ניצלו הזדמנות ורכשו את Peet's Coffee and Tea, הם מכרו את רשת סטארבקס לשולץ, שמיתג מחדש את רשת Il Giornale שלו כסניפי סטארבקס בשנת 1987. בשנה זו גם פתחה החברה את הסניף הראשון שלה מחוץ לארצות הברית, בוונקובר שבקנדה. בשנת 1996 פתחה החברה את הסניף הראשון שלה מחוץ לצפון אמריקה בטוקיו, מאז פתחה החברה סניפים ביותר מ-60 מדינות.
בעלות

מבנה הבעלות של סטארבקס מתאפיין בהחזקות מוסדיות משמעותיות. על פי הנתונים, המחזיקים העיקריים הם:
קבוצת ואנגארד – מחזיקה בכ-9.5% ממניות החברה
בלאקרוק – מחזיקה בכ-6.96% ממניות החברה
State Street Corporation – מחזיקה בכ-4.09% ממניות החברה
סך הכל, כ-65% ממניות החברה מוחזקות על ידי משקיעים מוסדיים.
הנהלה

החברה עברה בעשור האחרון מספר שינויים במבנה הנהלתה. הווארד שולץ, מייסד החברה, שימש כמנכ"ל זמני מאפריל 2022 עד מרץ 2023. תחת הנהגתו, החברה יישמה אסטרטגיית שינוי ארגוני נרחבת, כולל השקעות של מעל מיליארד דולר בסניפים ובעובדים, שיפור תנאי העבודה וקידום חדשנות. בתקופה זו, שווי מניית החברה עלה ב-47% והיא זכתה בתואר "מותג המסעדנות בעל הערך הגבוה ביותר" בפעם השביעית ברציפות.
לקסמן נארסימהאן החליף את שולץ כמנכ"ל במרץ 2023, לאחר שמונה לתפקיד בספטמבר 2022. נארסימהאן הגיע לסטארבקס עם כמעט 30 שנות ניסיון בניהול ארגונים גלובליים בתחומי הקמעונאות ומוצרי הצריכה. במהלך תקופת החפיפה שלו, הוא ביקר ביותר מ-30 סניפים ומתקני החברה ברחבי העולם ואף הוסמך כבריסטה. עם זאת, כהונתו הייתה קצרה ונמשכה רק כשנה.
בספטמבר 2024, סטארבקס הודיעה על החלפתו של נארסימהאן בבריאן ניקול, לשעבר מנכ"ל צ'יפוטלה. ההחלטה התקבלה בעקבות ירידה במכירות בשווקים מרכזיים וירידה של 21% במחיר המניה תחת הנהגתו של נארסימהאן. ניקול, שהוביל את צ'יפוטלה מאז 2018 וחילץ אותה ממשבר הרעלות המזון, נבחר בזכות ניסיונו המוכח בשיקום חברות וניהול יעיל בתקופות מאתגרות. תחת הנהגתו בצ'יפוטלה, מניות החברה עלו ב-773%. ניקול החל לכהן בתפקיד ב-9 בספטמבר 2024 וכבר החל ליישם שינויים, כולל קיצוץ בהנחות ומבצעים ברשת במטרה להגדיל את רווחי החברה.
סטארבקס בישראל

בספטמבר 2001 פתחה סטארבקס שישה סניפים בתל אביב, באמצעות חברת דלק ישראל ששימשה זכיין מקומי, אך היוזמה לא עלתה יפה. עיתוי השקת הרשת בעיצומה של האינתיפדה השנייה, תחרות מצד בתי קפה מקומיים, תמהיל מוצרים לא אטרקטיבי ובחירת מיקומים שלא התאימו לבית קפה בצורה שבה פעלה הרשת, היוו את הגורמים המכריעים לכישלון ולחיסול פעילות הרשת בישראל תוך פחות משנתיים.
בעקבות הפופולריות של הרשת, החזרה של סטארבקס לישראל מהווה נושא לעצומות אינטרנטיות וכן למתיחות של אחד באפריל ברשתות החברתיות.
בחודש נובמבר 2019 הודיעה הרשת כי אין לה תוכניות לפתוח סניפים בישראל.
במאי 2020, החלה חברת אסם לשווק בישראל קפסולות קפה של סטארבקס תואמות למכונות קפה של נספרסו, כחלק משיתוף פעולה גלובלי בין רשת סטארבקס לחברת נסטלה העולמית.
ביקורת

ארגון אוקספם האשים את סטארבקס שביקש מהאגודה הלאומית לקפה לחסום רישום שלושה זני קפה אתיופים מובחרים כסימנים מסחריים בארצות הברית. התוכנית הייתה מאפשרת לאתיופיה – מולדת הקפה – לזכות בנתח גדול יותר מהרווחים במסחר בקפה, באמצעות שליטה בשימוש שנעשה בו בשווקים הבינלאומיים. נטען, שהתוצאה עלולה להיות שלילת הכנסות בסך 47 מיליון אירו לשנה ממגדלי קפה אתיופים. נוכח יותר מ-90,000 מכתבים שהביעו דאגה, הניחה סטארבקס בסניפיה עלונים בהם האשימה את אוקספם ב"התנהגות מוליכת שולל" ודרשה שהקמפיין של אוקספם ייפסק. ב-20 ביוני 2007 הודיעו נציגים בכירים של אתיופיה ושל סטארבקס כי הגיעו להסכם בדבר הפצה, שיווק ורישוי אשר מבטיח הגנה על זכויות עובדים ועל סימן המסחר של המגדלים.
החרם הצרכני בעקבות מלחמת חרבות ברזל

בעקבות מלחמת חרבות ברזל סטארבקס נתונה לחרם מצד תומכי פלסטין. החרם התחיל לאחר שארגון העובדים של סטארבקס, Starbucks Workers United, פרסם פוסט ברשתות החברתיות שבו הובעה סולידריות עם הפלסטינים. הפוסט נשלח מספר שבועות לאחר מתקפת חמאס נגד ישראל, שבה נהרגו 1,200 איש ונלקחו 240 אנשים כבני ערובה. בעקבות הפוסט, סטארבקס הגישה תביעה פדרלית על הפרת זכויות יוצרים נגד הארגון, והארגון התעמת עם החברה בתביעה נגדית. הארגון ביקש מבית המשפט הפדרלי בפנסילבניה לקבוע כי הוא רשאי להמשיך להשתמש בשמו ובסמל הדומה לסמל של סטארבקס, וטען כי סטארבקס השמיצה את הארגון בכך שהשתמעה כי הוא תומך בטרור ובאלימות.
סטארבקס הדגישה כי אינה מזדהה עם הפוסט של הארגון וגינתה את מעשי הטרור, השנאה והאלימות. החברה הוציאה הצהרה רשמית שבה נמסר: "אנו מגנים בצורה חד משמעית את מעשי הטרור, השנאה והאלימות הללו, ואיננו מסכימים עם הדעות והעמדות שהובעו על ידי Workers United וחבריו." בהצהרה נוספת נאמר כי הפוסט של הארגון הוביל לכך שלקוחות כועסים ופגועים התעמתו עם העובדים בחנויות ושלחו מסרים גרפיים ואלימים לשירות הלקוחות של החברה.
ההצהרה הרשמית של סטארבקס עוררה עוד יותר את הזעם הציבורי על ידי פרו פלסטינים. בטיקטוק, התגית #boycottstarbucks הופיעה בכ-5,000 פוסטים שצברו למעלה מ-42 מיליון צפיות ב-30 הימים האחרונים. בסך הכל ישנם כ-17,000 פוסטים עם התגית הזו שצברו למעלה מ-175,000 צפיות. למרות שסטארבקס טוענת כי היא איבדה לקוחות רבים עקב הפוסט של הארגון שהביע סולידריות עם הפלסטינים, רבים מאלה המחרימים את סטארבקס הם תומכי פלסטין. פוסטים פופולריים בטיקטוק, שחלקם זכו ליותר מ-100,000 לייקים, מראים משתמשים המביעים את אי שביעות רצונם מהחברה באמצעות התגיות #boycottstarbucks ו-#freePalestine.
פרט לכך, מארגני הפגנות בעד פלסטין נראו מול חנויות סטארבקס בעיר ניו יורק, כשקראו שהחברה תומכת ברצח עם למרות שהחברה לא הביעה שום תמיכה בצה"ל ומתעקשת שאינה מקדמת שום אג'נדה פוליטית.
ראו גם

פרפוצ'ינו
קפה קוסטה
הערות שוליים

↑  Loxcel Starbucks Store Locator FAQ, www.loxcel.com (באנגלית) (ארכיון)
↑  Top Starbucks Shareholders, Investopedia (באנגלית)
↑  Who owns Starbucks? SBUX Stock Ownership - TipRanks.com, TipRanks | Know who to trust (באנגלית)
↑  במילה אחת: אחריות, בשתי מילים: ילין לפידות, באתר www.yl-invest.co.il
↑  Post, Share, Post, Print, Email, License, Howard Schultz leaves Starbucks 13 days early, Restaurant Dive (באנגלית אמריקאית)
↑  לקסמן נארסימהאן נכנס לתפקיד מנכ"ל סטארבקס, באתר אייס, 21 במרץ 2023
↑  סטארבקס הודיעה על עזיבתו של המנכ"ל לקסמן נארסימהאן, וממנה את בריאן ניקול כיורש, באתר Walaw
↑  Starbucks names Brian Niccol as Chairman and Chief Executive Officer, About Starbucks, ‏2024-08-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  בן כהן, ‏המנכ"ל החדש ששווה 27 מיליארד דולר, ועשוי להצדיק את המחיר, באתר גלובס, 26 באוגוסט 2024
↑  מהפכה בסטארבקס: זו ההחלטה הדרמטית שקיבל המנכ"ל החדש, באתר אייס, 15 באוקטובר 2024
↑  אילנית חיות, ‏מדוע רשתות המזון המהיר מחו"ל נכשלות פעם אחר פעם בישראל?, באתר גלובס, 4 בספטמבר 2013
↑  סטארבקס בירושלים או מתיחה של ה-1 באפריל?, באתר כיפה, ‏31 במרץ 2019
1 2 3 4  Lucas Frau, Why are people boycotting Starbucks? A look inside the scrutiny of the coffee chain, North Jersey Media Group (באנגלית אמריקאית)
1 2  2024 May 24, 1 Reaction, Boycott Campaign: Starbucks, CJPME - English (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268412805171  BIBSYS: 7039612  BnF: cb165447922 (data)  GND: 16040440-X  ISNI: 0000 0001 2222 5399  LCCN: no95039213  MusicBrainz: e9ae7157-da4e-473b-8a86-743dcdc271eb  NDL: 00688759  NKC: mzk2014809793  NLG: 193147  NSK: 000638712  SUDOC: 155829904  VIAF: 141018612   WorldCat (עם VIAF): 141018612 
בית קפה של רשת סטארבקס בלידס אנגליה
לוגו סטארבקס בישראל
מפת המדינות בהן סטארבקס פועלת ברחבי העולם
טוכארים

נסיכים טוכאריים, פרסקו מן המאה ה-6 במערות קיציל
טוכארים הם דוברי השפה הטוכארית שחיו במאות לפני הספירה ובמאות הראשונות לאחר הספירה (עד המאה ה-7) בנווי המדבר באגן טארים, בשינג'יאנג שבצפון מערב סין. לפי הגדרות שונות וזיהויים שונים, מדובר בעם, תרבות או שבט. את השטח בו חיו הטוכארים ירשו האויגורים.
מקור השם

בראשית המאה ה-20 התגלו על ידי הארכאולוג אורל שטיין באגן טארים כתבים בשפה הודו-אירופית ופריטי תרבות חומרית כגון אריגים וחפצי קרמיקה. הבלשן פרידריך מילר (Friedrich W. K. Müller) פענח את השפה וכינה אותה "טוכארית"' בעקבות הכינוי שטבע סטראבון עבור שבטים סקיתים שישבו ממזרח לפקיסטן של ימינו (ביוונית עתיקה: Τόχαροι).
תרבות

הטוכארים חיו על נתיב דרך המשי ונחשפו לתרבויות ממזרח וממערב (מסין, פרס, הודו, טורקיה וטורקמניסטן). במאה הראשונה אחר הספירה אימצו את הדת הבודהיסטית ואת הכתב הבראהמי מצפון הודו.
היסטוריונים סינים תיעדו בתקופת המאה הראשונה לספירה את שבטי היו-סון (Yu-sun) והיואה-צ'י (Yueh-chi או Yuezhi), שמקובל לזהותם במחקר עם הטוכארים.
תרבות > מומיות

באזור אגן טארים, בהקשר למקומות בהם נמצאו כתבים בטוכארית, התגלו מומיות חנוטות מסביבות שנת 1800 לפנה"ס של גברים ונשים בעלי מאפיינים אירופאים-קווקזאיים (גולגולות מוארכות, אף צר, שפתיים דקות, עיניים עמוקות בארובותיהן ושיער בלונדיני). בשנת 1985 התגלתה גופת אשה חנוטה בגובה של 1.80 מטר. האשה, שמתה בגיל 58 בשנת 1,000 לפנה"ס לערך הייתה בעלת בגדים צבעוניים (חולצה, חצאית, חותלות), מגפיים, כובע ותכשיטים, כולם בדגמים שמקורם איננו במרכז אסיה אלא באזור הים השחור.
התברר[דרושה הבהרה] כי שבטים הודו-אירופיים פלשו לאזור שינג'יאנג של היום לפני כ-4,500 שנה מאזור עמקי הנהרות של מזרח אירופה (דון, וולגה, דנייפר) המזוהה עם אוקראינה ודרום רוסיה (הערבה האירואסייתית). שבטים אלו, המזוהים עם המצאת החקלאות, ביות הסוס והמצאת הגלגל, נקראו "Kurgan" והיו מזוהים עם תרבות Yamna. זהו ה-Urheimat, הבית הקדום ביותר של העמים ההודו-אירופיים; חמושים בהמצאות טכנולוגיות אלו הם הגרו לכיוון סין, שם נלחמו עם בני האן. מילים ממוצא הודו-אירופי כמו דבש (Mead), כלב (Canine), סוס, גלגל (Kwuklo="wheel") זוהו בשפה הסינית. ידוע שהמיתולוגיה הסינית הושפעה מאוד מהטוכארים והיא דומה מאוד בבסיסה למיתולוגיה המשותפת של העמים ההודו-אירופיים בתקופה הפגאנית. השלדים שזוהו עם המראה הנורדי מעיד על מוצא אירופי קרוב מאוד לסקיתים ולעמי מזרח אירופה של היום. מסתבר שהטוכארים דיברו שפה שונה מההודו-איראנים. מנהגים אחרים כמו קעקוע, שימוש בקנביס (hemp) ושתיית אלכוהול ושיכר המקובלים על עמי אירופה המודרניים היו נהוגים בקרבם.
הערות שוליים

↑  למשל :Mallory, J. P.; Mair, Victor H. (2000). The Tarim Mummies: Ancient China and the Mystery of the Earliest Peoples from the West. London: Thames & Hudson. ISBN 0-500-05101-1. עמ' 270-297
↑  ויליאם ריאן וולטר פיטמן, המבול של נח, עם עובד - ספריית אופקים 2007, עמ' 187
↑  מילון טוכארי
↑  טוכארים מוצאם מאירופה
↑  מומיות אדמוניות שיער
קאתארבוסה
הערות שוליים

1 2  אדמאנטיוס קוראיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  Mark Dragoumis, "Demotic vs Katharevousa", Athens News, 6 November 2006.
↑  השפה היוונית קאתארבוסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  אכילאס פאראסכוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  "Greek Literature: The Immigrant by Alexandros Papadiamantis (1879) - translated into English from the Greek original work by Irene Voulgaris," @kkoolook's notepad ראו גם הרומן שלו "הרוצחת", שתורגם ב-2013 לעברית (תרגום: אמיר צוקרמן), כאן (הקישור אינו פעיל, 24 בדצמבר 2024)
↑  "Modern Greek literature: modern Greek writers and poets", Hellenism.net
1 2  ירון אמיתי, יוון והאיים, מדריכי כתר, ?, עמ' 70.
1 2  Ch. Charalambakis, "Standard Modern Greek: The Present State", paper presented at the 15th Annual AFGLC Educational Forum in Tampa Florida, February 19, 2010, pp. 2-5
↑  Katharevousa", Pasthound search engine"
↑  "Standard Modern Greek (Greek Language)", Britannica Online Encyclopaedia
↑  Republic of Cyprus, Ministry of Education and Culture, Country Report: Cyprus, April 2004, p. 27.
עמירם לוין

| --- | --- |

עמירם לוין, 2020
 לידה:  7 ביולי 1946 (בן 78) להבות הבשן, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  המוסד
 תקופת הפעילות:  1965–1998 (כ־33 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת מטכ"ל  מפקד גדוד 74  מפקד חטיבה 670  מפקד חטיבה 188  מפקד עוצבת נתיב האש  מפקד עוצבת געש  ראש מטה פיקוד הצפון  מפקד הגיס הצפוני ו"פרויקטור" למבצע שיח אטד  מפקד פיקוד הצפון  המשנה לראש המוסד
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע אביב נעורים   מלחמת לבנון הראשונה   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה הראשונה  מבצע ענבי זעם
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 תפקידים אזרחיים
 יו"ר החברה הלאומית לדרכים בישראל  איש עסקים
 
עמירם לוין (נולד ב-7 ביולי 1946) הוא אלוף במילואים בצה"ל שהיה מפקד פיקוד הצפון. במשך שנים רבות שירת בסיירת מטכ"ל, פיקד עליה, והיה שותף לאחדות מפעולותיה הבולטות. שימש גם כמשנה לראש המוסד וכיושב ראש החברה הלאומית לדרכים.
ביוגרפיה

לוין נולד וגדל בקיבוץ להבות הבשן, אביו היה המחנך גדעון לוין.
לוין בוגר תואר ראשון במדע המדינה וניהול מאוניברסיטת חיפה, תואר שני בבית ספר סלואן למנהל עסקים של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס והמכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת'.
נשוי ואב לשלושה. מתגורר בקיסריה.
שירותו הצבאי

התגייס לצה"ל בשנת 1965 ולאחר טירונות צנחנים החל מסלול לוחם בסיירת מטכ"ל בצוות בפיקודו של גיורא זורע ונחשב ללוחם הבולט בצוות. לאחר שסיים קורס קציני חי"ר הפך למפקד צוות. הוא נפצע מירי סורי ב-1966 ונכווה באורח קשה ב-1968 בתאונת אימונים. בהמשך שירת כמפקד פלגה ביחידה ולחם במלחמת ההתשה, ופיקד בין היתר על מבצע בולמוס 3. באפריל 1973 השתתף במבצע אביב נעורים בביירות כמפקד חוליית אבטחה אשר פגעה בשומרי ראשו של יוסוף א-נאג'ר. במלחמת יום הכיפורים השתתף כסגנו של מפקד הסיירת גיורא זורע במבצע זנבר, בו הוטסו לוחמי סיירת מטכ"ל בעזרת שלושה מסוקי יסעור מרפידים לעומק כביש סואץ-קהיר עם ג'יפים שעליהם תול"רים ופגעו בשדה התעופה כותמיה. בהמשך המלחמה נפצע לוין ושבר את שתי רגליו במהלך פעילות היחידה בשדה התעופה פאיד שבמצרים, אף על פי כן לאחר חצי שנה בלבד פיקד על כוח היחידה שכבשה את שיא החרמון. לימים טען לוין כי הקרב היה אחד החשובים בתולדות מדינת ישראל אך סיפורו נבלע בשל מלחמת יום הכיפורים.
באסון מעלות במאי 1974 היה ראש החוליה הפורצת לשחרור בני הערובה, לאחר מכן השתחרר מצה"ל.
בפיגוע במלון סבוי הגיע לאירוע וצורף לתכנון הפעולה לחילוץ הוא היה אחד ממפקדי הכוחות של היחידה שפרצו למלון. מאוחר יותר שימש כאחראי לתכנונים מבצעיים של סיירת מטכ"ל בענף המבצעים המיוחדים של אמ"ן (בדרגת רס"ן). בתפקיד זה נשלח ב-1976 לפריז לאחר חטיפת מטוס הנוסעים של חברת אייר פראנס על מנת לחקור את בני הערובה ששוחררו והעביר מידע שאפשר את התקדמות הכנות מבצע יונתן. לאחר מותו של יוני נתניהו במבצע, החליפו כמפקד סיירת מטכ"ל, תפקיד בו נשא עד 1978. סופר על לוין שבפגישתו הראשונה עם הרמטכ"ל מוטה גור ועם ראש אמ"ן שלמה גזית הניח לפניהם כדור גלובוס קטן, ואמר כי יביא מודיעין מכל מקום שיסמנו עליו. כהונתו כמפקד היחידה נחשבה למוצלחת במיוחד.
בהמשך עבר לוין הסבה לשריון ומונה למפקד גדוד 74, אותו הוביל במלחמת לבנון הראשונה. במלחמה נפצע לוין ונפגע בעינו במהלך הקרב על כפר סיל. על האופן בו פיקד על גדודו בקרב עוטר לוין בצל"ש אלוף. בהמשך פיקד על חטיבה 670, על חטיבה 188, על עוצבת נתיב האש ועל עוצבת געש. שירת כראש מטה פיקוד הצפון, במרץ 1992 קודם לדרגת אלוף ומונה למפקד הגיס הצפוני, באותה שנה מונה על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק כ"פרויקטור" למבצע של סיירת מטכ"ל לחיסול סדאם חוסיין שהסתיים באסון צאלים ב'. ב-1993 מונה לממלא מקום עוזר ראש אג"ם.
שירותו הצבאי > אלוף פיקוד הצפון

בתפקידו האחרון בצה"ל היה מפקד פיקוד הצפון, בין השנים 1994–1998. בתקופת פיקודו, בגיבוי הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק, החל צה"ל להתייחס ללחימה בחזבאללה כאל מלחמה לכל דבר ולתפוס את הארגון כארגון גרילה. בתקופתו הוקמה יחידת אגוז כיחידה מותאמת ללחימה בגרילה ובוצעו מבצעים מיוחדים רבים, ברצועת הביטחון ומעבר לה, לפגיעה במחבלים בדרום לבנון, ובהם מבצע שירת הצפצפה, מבצע טרף קל, מבצע נוף פראי ומבצע מרכבות האלים. באפריל שנת 1996 הוביל את יחידות הפיקוד במבצע ענבי זעם. תחת לוין בפיקוד הצפון שירתו מספר רב של קצינים ואישים בולטים, ובהם משה תמיר ונפתלי בנט, שהעידו כי למדו ממנו רבות.
לאחר שירותו הצבאי

לאחר שחרורו מצה"ל מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו למשנה לראש המוסד. בעת שירותו במוסד נוצרה יריבות בין לוין לראש המוסד אפרים הלוי, ולבסוף פרש לוין מתפקידו לאחר שהבין כי לא ימונה לראשות המוסד.
לאחר פרישתו מהמוסד כיהן בהתנדבות כיושב ראש החברה הלאומית לדרכים בישראל, ולאחר פרישתו כיהן כמנהל עסקים פרטיים בתחומי הטכנולוגיה והאבטחה. במלחמת לבנון השנייה ערך לוין ביקור בפיקוד הצפון וסייע לתא"ל ארז צוקרמן לתכנן את תוכנית התקיפה של אוגדתו כנגד מוקדי שיגור הרקטות שבליטני. לאחר המלחמה מונה לוין לחקור את תפקוד פיקוד הצפון במלחמה, במסקנותיו זיהה לוין כשלים בכל הדרגים הבכירים, ומתח ביקורת חריפה על הרמטכ"ל דני חלוץ.
בשנת 2015 הביע תמיכה פומבית בארגון "שוברים שתיקה". באותה עת הוא הצטרף למפקדים למען ביטחון ישראל, אך פרש מהתנועה בגלל שהתנגד לכך שהתנועה תעסוק בנושאים אחרים שאינם העמדה המקצועית ביטחונית שהסדר עם הפלסטינים יחזק את ביטחון ישראל.
ביולי 2017 התמודד על ראשות מפלגת העבודה בבחירות המקדימות, אך כשבועיים לפני מועד הבחירות הסיר את מועמדותו והודיע על תמיכתו באבי גבאי. בינואר 2019 בתחילת מערכת הבחירות לכנסת ה-21 הסיר את תמיכתו בגבאי ועזב את מפלגת העבודה.
בשנת 2023 השתתף במחאה נגד הרפורמה המשפטית. בראיון שנתן באוגוסט 2023 אמר כי ביהודה ושומרון יש אפרטהייד וכי צה"ל מתחיל להיות שותף בפשעי מלחמה.
לוין משקיע בחברות טכנולוגיה אחדות, בהן נקסט ויז'ן.
לקריאה נוספת

עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, מסת"ב 9654824086
עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, "תקופת עמירם לוין", עמודים 161–172
אבנר שור, חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן, אור יהודה: כנרת, 2008
משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969
עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012, מסת"ב 9789655524789
אלישיב שמשי, "ממני תראו וכן תעשו", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2016, עמודים 219–234
אלישיב שמשי, "ארדוף אויביי ואשיגם", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2019
ורנר בראון

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1918 נירנברג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  25 בדצמבר 2018  (בגיל 100) ישראל 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  צילום תת-מימי, צילום עיתונות 
 פרסים והוקרה:  פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום (1989) 
 
ורנר בראון (12 ביוני 1918 – 25 בדצמבר 2018) היה צלם עיתונות, צלם תת-מימי וצלם-אמן יהודי-ישראלי.
עבודתו האמנותית

ורנר בראון, שהיה שייך לדור המייסדים של הצילום העיתונאי המודרני בישראל, נמנה עם עשרת הצלמים הגדולים שצילמו לקק"ל מתחילת המאה העשרים ועד לשנות השישים, עליהם נמנים: זולטן קלוגר, שמואל יוסף שוויג, יעקב רוזנר, אברהם מלבסקי, לזר דינר, טים גידל, וורנר בראון, פרד צ'סניק, אלכס סטרז'מיסטר, ודוד חריס.
בראון תיעד את החיים בארץ מאז משנת 1947. אף על פי שהסגנון שלו ישיר ותכליתי, מבטאות עבודותיו שילוב של להט חושים עם רגישות מעודנת לאור ולצבע.
מכורח הנסיבות, עבודותיו הראשונות הן בשחור לבן, עם הופעת הצבע בעיתונות נוסף צבע ביצירותיו. צילומי האוויר, הצילום התת-ימי וצילומי הנוף המאוחרים יותר צולמו בצבע.
ורנר בראון האמן אינו משתמש בתמונותיו לא באפקטים ולא בפעלולים. לדבריו, למה לחפש "אמנות-טריקים" במעבדה, כשהאמנות עצמה נמצאת חיה ונושמת מסביב, מעל (באוויר), בתוך (הים!), ועל (ביבשה!)? לאמן ניתנת זכות הבחירה: מה הם הפרטים שישלוף מתוך סך הכול הזה שקיים מסביבו.
בראון הושפע מן הרעיונות של "הצילום החדש" בגרמניה של שנות ה-30, המדגישות את איכויותיו העצמאיות של הצילום כמדיום טכנולוגי-מודרני, אולם הוא משלב בין רעיונות אלו עם נטייתו התרבותית של דור תש"ח - מצד אחד חופשי ומשוחרר מבחינה צורנית, ומצד שני נענה לתחושות הלב ולמאוויים הקולקטיביים של היישוב העברי בארץ. יחס דו ערכי בא לידי ביטוי גם בתצלומי הנוף שלו שגם הם מאפיינים את השיח היהודי/ציוני על אודות ארץ-ישראל, איכותה, גודלה וגבולותיה.
בשנת 1989 העניק לו מוזיאון ישראל את פרס "אנריקה קבלין לצילום". בנימוקי חבר השופטים (פרופ' חנן לסקין והאוצרים ניסן פרז ויגאל צלמונה), נכתב בין השאר: "מאז שהגיע לישראל, תרם רבות לתחום זה של הצילום ויצר גוף עשיר של צילומים בפעילות מקצועית המשתרעת על עשרות שנים. הוא תיעד את נופה הטבעי, החברתי והאנושי של הארץ, בצילומיו הרגישים והאיכותיים. הוועדה החליטה פה אחד להעניק לורנר בראון את הפרס, כאות הוקרה על מפעל חיים ועל תרומתו לצילום העיתונאי והתיעודי בישראל".
ב"סטודיו" כתב העת לאמנות, שערך גיא רז, נכתב: "בראון שייך לדור הצלמים "הייקים" שהגיעו לארץ בתחילת שנות ה-30 עם עליית הנאציזם. בכול נושא שורנר יצלם המניע אותו הוא אך ובעיקר האהבה לצילום. ואכן דפדוף בצילומיו הרבים מספור, מראה גיוון רב ופריסה רחבה של נושאים: צילומי עיתונות דוקומנטריים (שהפכו מזמן לתיעוד היסטורי יקר ערך!), צילומי אוויר, צילומים תת-ימיים, צילומי סקי, צילומי נוף וטבע מרהיבים וקסומים, נופי אדם וחברה - בנגיעה אנושית מלווה בנימה דקה של הומור, דיוקנים ועירומים רגישים ומעודנים, ובעצם הכול; דומה והוא היה רוצה לכבוש במבטו-האישי, דרך המצלמה, עולם ומלואו. מצלמתו היא חלק בלתי נפרד מגופו, דרוכה תמיד כדי לצוד רגעים מיוחדים וייחודיים בעת התרחשותם".
קשה למצוא קו סגנוני אחיד לצילומיו. ורנר הוא כמו ילד סקרן אשר כל דבר מעניין אותו. מספר דוגמאות: "לא היה לי כסף עבור טיסות פרטיות כדי לצלם מהאוויר, לכן, כשהזמינו אצלי צילומי אוויר זאת הייתה הזדמנות בשבילי "לגנוב" גם כמה "צילומים פרטיים" עבור עצמי". "אהבתי עצי זית (נושא ספר צילומיו הראשון) ומהם עברתי לאהבות אחרות של נוף וטבע". קו מנחה כלשהו העובר כחוט השני לאורך צילומיו הוא "משחקי אור".
בשנת 2007 זכה ורנר בראון בפרס מפעל חיים מהפורום לשימור המורשת האודיו-ויזואלית בישראל.
בשנת 2012 העניקה ועדת האמנות החזותית של מפעל הפיס, מענק לאמנים: גליליה פלוטקין, מרגוט שדה, בוריס כרמי, ערי גלס וורנר בראון לביצוע פרויקט על "הכפר הערבי בישראל עד אמצע המאה העשרים".
קרן בראון לצילום

הקרן להנצחת מורשת ורנר וענת בראון היא הקדש ציבורי אשר נוסדה במאי 2023 לשם הנצחת פועלם הייחודי של בני הזוג כצלמים.
הקרן פועלת לתיעוד ושמירת ארכיון הצילומים של ורנר, הממוקם במכון יד בן -צבי בירושלים. כמו כן, פועלת לתמיכה במיזמי צילום, ביניהם תערוכות, פרסי צילום, עידוד צלמים צעירים, מלגות לסטודנטים בתחום הצילום ופעולות חינוכיות בשיתוף מוזיאון הארץ (מוז"א) בתל אביב ומכון יד בן-צבי.
מר יהודה בראון ועו"ד צפנת שובל, נאמני קרן בראון, פועלים להגשמת מטרות הקרן להנצחת מורשת המנוחים. מר יוסי דורפמן - מונה מטעם הנאמנים כמנהל מקצועי לקרן, וכן גיא רז כיועץ מקצועי- אומנותי לקרן וד"ר לביא שי – כיועץ היסטורי לקרן.
בשנת 2024, השתתפה קרן בראון לצילום במימון פרויקטים שנועדו לציין ולשמר את זיכרון תושבי ויישובי הנגב המערבי, שנפגעו בטבח שבעה באוקטובר, בהן: נחל עוז צילומים ו"צלם הדברים: אלבום דרום". בשתי התערוכות ובספר, הוצגו, בין היתר, צילומים שצילם ורנר בראון בקיבוץ נחל עוז וסביבתו, בשנות הקמתו.
קרן בראון לצילום > פרס בראון לצילום

קרן בראון לצילום יזמה בשנת 2024 את "פרס בראון לצילום".
הפרויקט שנעשה בשיתוף מוזיאון ארץ ישראל בתל אביב-יפו (מוז"א), מחלק פרסים בשווי עשרות אלפי שקלים לצלמים ישראלים.
הפרס נועד להוקיר צלמים וצלמות הפועלים בישראל בתחומי: חברה וקהילה, נוף וסביבה, ביקורת ואמנות, תוך מתן דגש לצילומים בנושאי ארץ ישראל
קרן בראון לצילום > הזוכים בפרס בראון לצילום בשנת 2024

ורדי כהנא- פרס אמנית בכירה
מיכל בראור-פרס אמנית מבטיחה
אלכס ליבק- פרס כבוד לאמן ותיק
רונית שני- פרס כבוד לאמנית ותיקה
תערוכות

1975 מצגת במוזיאון ישראל, "Jerusalem Triptych", תצוגת שקופיות אור-קולית ורב מסכית
1998 תערוכות יחיד, במוזיאון לצילום בתל חי 50 שנות צילום אוצר זאב הרץ. (התערוכה הוצגה גם בבניין עיריית נירנברג, גרמניה)
תערוכות משותפות:
1990 משתתף בתערוכה " 40 שנות צילום עיתונות בישראל", גלריה פולברג, סן פרנסיסקו
2000 "מסגרת זמן" - מאה שנות צילום בא"י, מוזיאון ישראל/ אוצר: ניסן פרז
2001 צילום בפלסטין/א"י בשנות ה-30 וה-40, מוזיאון הרצליה
2001 "הוד והדר", מוזיאון ארץ ישראל.
ספטמבר 2006 בין גבולות המרחב לגבולות המקום – שיח צילומי על נוף הארץ, מוזיאון תל חי, אוצרת: נעמה חייקין
2009 שירת האגם היסטוריה צילומית של אגם החולה, 1900-2009 תערוכת מחווה לצלם פטר מירום מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן.
2010 "הזקן": דוד בן-גוריון ומורשתו בראי האמנות בישראל, גלריה לאמנות ע"ש אברהם ברון וגלריית הסנאט, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. אוצרים: פרופ' חיים מאור וסטודנטיות בקורס אוצרות
2014 בבת עין, מוסררה אוצר אייל בן דב
פרסים

1979 פרס שלישי בתחרות בינלאומית של חברת ניקון
1989 פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום
2007 ורנר בראון –Werner Braun חתן פרס הפורום לשימור אודיו-ויזואלי בישראל (פסטיבל הקולנוע ירושלים והפורום לשימור הזיכרון האודיו-ויזואלי בישראל).
ספרים

תל אביב יפו ורנר בראון שוורין קרמון הוצאת כרמל, 1953,
עצי זית הוצאת כרמל 1958
הים האדום כחול במעמקיו הוצאת א. לוין-אפשטין, 1966
בהיוולד עם: צילומים מראשיתה של המדינה : ורנר בראון ... [ואחרים] 2002
לקריאה נוספת

רז גיא, 2001, "מלחמה, שלום והומור (שיחה עם ורנר בראון)", סטודיו 124.