stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רגטיים (סרט, 1981)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של א"ל דוקטורוב
 בימוי:  מילוש פורמן
 הופק בידי:  דינו דה-לורנטיס
 תסריט:  מייקל וולר
 עריכה:  אן קוטס, אנתוני גיבס
 שחקנים ראשיים:  הווארד רולינס ג'יימס אולסון אליזבת מקגאוורן מרי סטינבורגן רוברט דורנינג (אנ')
 מוזיקה:  רנדי ניומן
 צילום:  מירוסלב אונדריצ'ק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בנובמבר 1981
 משך הקרנה:  155 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי, ניו יורק 
 תקציב:  28,300,000 דולר
 הכנסות:  21,200,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   ragtime
 דף הסרט ב־IMDb
 
רגטיים (באנגלית: Ragtime) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1981 בבימויו של מילוש פורמן, עם הווארד רולינס, ג'יימס אולסון, אליזבת מקגאוורן ומרי סטינבורגן בתפקידים הראשיים. כן מופיע בסרט ג'יימס קאגני בתפקידו האחרון בקולנוע לאחר היעדרות של 20 שנים.
התסריט מבוסס על הרומן התקופתי "רגטיים" (אנ') של א"ל דוקטורוב משנת 1975. העלילה מתרחשת בתחילת המאה ה-20 עד סמוך לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. חלק מהדמויות והאירועים הם אמיתיים אבל רובם בדיוניים. מתוארים מספר ארבעה סיפורים הקשורים אחד בשני אבל עיקר העלילה היא על הגזענות הקשה נגד אפרו-אמריקאים בארצות הברית.
הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר ופרסי גלובוס הזהב אך לא זכה. קיבל ביקורות מעורבות ולא הצליח מסחרית.
תקציר העלילה

ניו יורק, 1906, קטעי יומן קולנוע מוקרנים ללא קול בליווי נגינת פסנתר של קולהאוס ווקר ג'ונ. (הווארד רולינס) המנגן קטעי רגטיים. בקטעים - היחלצות של הודיני, נאום של תאודור רוזוולט הארכיטקט סטנפורד ווייט (אנ') (נורמן מיילר) מסיר את הלוט מעל פסל של אישה עירומה בראש המדיסון סקוור גארדן. הדוגמנית לפסל היא הרקדנית ואשת החברה אוולין נסביט (אנ') (אליזבת מקגאוורן), אשתו של התעשיין המיליונר הארי קנדל ת'או (רוברט ג'וי) (אנ'). לאחר הטקס נערכת במקום הופעת וודביל בנוכחות עשירי העיר שמופרעת בכניסתו של ת'או שמאשים את ווייט בניצול אשתו ויורה בו למוות. מתנהל נגדו משפט מתוקשר ועורכי דינו משכנים את אוולין להעיד כי בעלה בהתנהגותו אינו שפוי.
בניו רושל גרה משפחה לבנה מהמעמד העליון. האב (ג'יימס אולסון) הוא בעל מפעל לזיקוקי די נור ומעסיק בו את גיסו (בראד דוריף), אחיה של אשתו (מרי סטינבורגן). הוא מרוצה מגיסו ומכנה אותו "אחי הצעיר" וחושב למנות אותו לשותף. אשתו מוצאת בגינה תינוק נטוש ומכניסה און לבית וכעור זמן קצר נמצאת אמו שרה (דבי אלן) שהיא אפרו-אמריקאית. הם נשארים בבית המשפחה לפי רצון אם המשפחה.
כעבור זמן מגיע למקום קולהאוס ווקר במכונית פורד מודל T, מודיע שהוא אבי הילד וברצונו לשאת את שרה.
האח הצעיר מתאהב נואשות באוולין אך היא דוחה אותו לטובת צייר יהודי המכונה "טאטע" (מנדי פטינקין) שמגרש את אשתו (פראן דרשר) לאחר שתפס אותה בבגידה.
כבאים מתנדבים בראשות וילי קונקין (קנת מקמילן) עוצרים את מכוניתו של ווקר, מבזים אותו ומחבלים ומטנפים במכונית. שוטר (ג'ף דניאלס) שמוזעק למקום לא עוזר לו אלא כולא אותו בגלל התחצפות. האב משחרר אותו בערבות. שרה הולכת לאספה עם הנשיא רוזוולט וקוראת לעברו בקשר לבעלה, מוכית על ידי ההמון ומתה מפצעיה.
קולהאוס מארגן נקמה וביחד עם עוד ידידים שחורים ו"האח הצעיר" הם מתקיפים את תחנת כיבוי האש והורגים מספר כבאים. אחר כך הם משתלטים על מוזיאון מורגן (אנ') וממלכדים אותו במטעני חפץ.
המשפחה בניו רושל מאוימת על ידי אזרחים ותקשורת והם עוברים לאטלנטיק סיטי שם מביים טאטע סרט עם אוולין נסביט. האם נפגשת בו ומתאהבת בו.
מפקד המשטרה, רינלנדר ואלדו (ג'יימס קאגני) (אנ') מוזעק יחד עם כוחות משטרה רבים. ואלדו מזעיק את האב וכן את בוקר טי. וושינגטון (מוזס גאן) להשפיע על קולהאוס. קולהאוס דורש מכונית חדשה וכן לשפוט את קונקרין. במכונית שמגיעה עולים שותפיו כשפניהם מכוסים ומצליחים להתחמק מהעוקבים. הוא יוצא בידיים מורמות אך נורה ומת.
לבסוף משתחרר ת'או מהמוסד הפסיכיאטרי, האמא נוטשת את האב לטובת הצייר/במאי טאטע ובעיתונים מופיעות ידיעות על תחילת מלחמה גדולה (מלחמת העולם הראשונה).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| הווארד רולינס | קולהאוס ווקר ג'ונ. | פסנתרן |
| דבי אלן | שרה | בת זוגו של ווקר |
| ג'יימס קאגני | רינלדר ואלדו | מפקד משטרת ניו יורק |
| ג'יימס אולסון | אבא |  |
| מרי סטינבורגן | אמא |  |
| בראד דוריף | האח הצעיר |  |
| אליזבת מקגאוורן | אוולין נסביט |  |
| מנדי פטינקין | טאטע | צייר/במאי |
| רוברט ג'וי | הארי קנדל טאו |  |
| נורמן מיילר | סטנפורד וייט (אנ') |  |
| ג'ף דניאלס | פי.סי. אודונל | שוטר |
| דונלד או'קונור | מדריך ריקוד |  |
| פראן דרשר | מאמע |  |
| מוזס גאן | בוקר טי. וושינגטון | מנהיג אפרו-אמריקאי |
| קנת מקמילן | וילי קרונקין | מפקד כבאים |
| רוברט דורנינג (אנ') |  | ג'נטלמן עם סטנפורד וייט |
פרסים > מועמדויות לפרס אוסקר

פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר – הווארד רולינס
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר – אליזבת מקגאוורן
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר – מייקל וולר
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ופרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר – רנדי ניומן
פרסים > מועמדויות לפרס גלובוס הזהב

פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה – הווארד רולינס
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע – מרי סטינבורגן
פרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר – מילוש פורמן
פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר – רנדי ניומן
כוכב השנה בקולנוע – הווארד רולינס, אליזבת מקגאוורן
הערות שוליים

↑  יגאל משיח, בקצב ה"רגטיים" - סחרחרת קולנעית פיוטית על ראשית המאה , דבר, 10 בספטמבר 1982
↑  משה דור, הסיפור שכתב את עצמו, מעריב, 26 באוגוסט 1982
פוליטיקה של אירלנד

הרפובליקה של אירלנד היא רפובליקה המחזיקה משטר דמוקרטי פרלמנטרי ייצוגי. על אף שקיימות מספר מפלגות במפה הפוליטית של אירלנד, בפועל ישנה שליטה כמעט מוחלטת של שתי מפלגות מרכזיות: פיאנה פול ופינה גייל, יריבות היסטוריות אך שותפות במחנה המרכז. אירלנד חברה באיחוד האירופי. הממשלה היא הרשות המבצעת, חקיקה מתבצעת בפרלמנט האירי בשני בתים: דאל אירן (הבית התחתון) והסנאט האירי (הבית העליון). הרשות השופטת עצמאית לחלוטין משתי הרשויות האחרות.
בעלי תפקידים נוכחיים

| תפקיד | בעל התפקיד הנוכחי | שיוך מפלגתי | תאריך מינוי |
| --- | --- | --- | --- |
| נשיא | מייקל היגינס | עצמאי | 11 בנובמבר 2011 |
| טישך (ראש הממשלה) | מיהאל מרטין | פיאנה פול | 23 בינואר 2025 |
| טנשטה (סגן ראש הממשלה) | סיימון האריס | פינה גייל | 23 בינואר 2025 |
חוקה

אירלנד מתפקדת תחת חוקת אירלנד, רשמית מוכרת כבונראכט נה-היירן, אשר נכנסה לתוקף ב-1937. החוקה היא מסורת של דמוקרטיה ליברלית. חוקה זאת מגדירה את גופי הממשל העיקריים ומעגנת זכויות בסיס. ניתן לשנות את החוקה רק על ידי משאל עם. משאלי העם הגדולים שנגעו לשינויים בחוקה עלו סביב הפלות, סטטוס הכנסייה הקתולית, גירושים, והאיחוד האירופי.
מנהיג המדינה

מנהיג המדינה באירלנד הוא הנשיא. בשמירה על כך שאירלנד היא דמוקרטיה פרלמנטרית הנשיא ממלא תפקיד סמלי לרוב אך יש בסמכותו מספר יכולות. התמודדות על הנשיאות פתוחה לכל האירלנדים מעל גיל 35. הנשיאים נבחרים בבחירות כלליות על ידי אזרחים אירלנד. על המועמדים לתפקיד לקבל המלצה מלפחות 20 חברי פרלמנט או על ידי ארבע תת-מדינות איריות. נשיא שסיים את תפקידו רשאי להציע עצמו לקדנציה שנייה. במידה וישנו רק מועמד אחד לנשיאות אין צורך לקיים בחירות כלל והמועמד ממונה לתפקיד הנשיא מיידית. הנשיא נבחר לקדנציה של שבע שנים, אף אדם לא רשאי לכהן יותר משתי קדנציות.
במסגרת מילוי תפקידו הנשיא נעזר בוועדה מיוחדת לענייני מדינה. לא קיים סגן נשיא באירלנד. אם מכל סיבה שהיא הנשיא אינו מסוגל למלא את תפקידו, תפקיד הנשיא יבוצע על ידי ועידה נשיאותית אשר מורכבת מנשיא בית המשפט העליון האירי, יו"ר הסנאט ודובר הפרלמנט.
הרשות המבצעת

סמכויות ביצוע מוצאות לפועל על ידי ממשלת אירלנד. סעיף 28 של החוקה מחייב את הממשלה להכיל לא פחות משבעה חברים ולא יותר מחמישה עשר. לרוב חברים אלו מונים את ראש ממשלת אירלנד, סגן ראש הממשלה ושלושה עשר שרים אחרים. הטישך (ראש הממשלה האירי) ממונה על ידי הנשיא לאחר העלאתו כמועמד על ידי הדאל אירן (הבית התחתון של הפרלמנט האירי). שאר חברי הממשלה מקבלים את מועמדותם על ידי הטישך וממונים בפועל על ידי הנשיא לאחר אישורים על ידי דאל אירן. הממשלה חייבת לקבל את תמיכת הדאל אירן. במידה והתמיכה מתפוגגת הטישך חייב להתפטר או לבקש מהנשיא לפזר את הדאל, דבר אשר גורם לבחירות כלליות.
הרשות המבצעת > המגזר הציבורי

הממשלה, דרך גופים ציבוריים ואזרחיים וכן גופים ממונים ממשלתית היא מעסיקה מרכזית במדינה; שלושת המגזרים הללו, לעיתים קרובות מכונים המגזר הציבורי. הניהול בגופים אלה משתנה ביניהם, כך למשל בגופים הציבוריים לרוב ההנהלה מוגדרת בעוד בגופים ממונים ממשלתית שר הממונה עליהם עשוי למנות ועדה או נציבות. פעילות מסחרית, אשר המדינה מתערבת בה בצורה ישירה, לרוב נעשית דרך גופים ממומנים ממשלתית, מנוהלת בצורה דומה לגופים אזרחיים לחלוטין.
הרשות המבצעת > השירות הציבורי

השירות הציבורי באירלנד מורכב משני חלקים עיקריים, השירות הציבורי הממשלתי והשירות הציבורי של המדינה. בעוד החלוקה לרוב היא תאורטית קיימים מספר הבדלים אופרטיביים ברורים. מצופה מהשירות הציבורי לבצע את המוטל עליו ללא הקשר פוליטי, ואכן חלקים נרחבים ממנו מנותקים לחלוטין מכל החלטה ממשלתית.
הרשות המחוקקת

הפרלמנט האירי מכונה אירכטס. הפרלמנט מורכב מהנשיא ושני בתים: הסנאט האירי ודאל אירן. הדאל הוא הדומיננטי מבין השניים בחקיקה האירית. לנשיא אין זכות וטו בחקיקה של הפרלמנט אך הוא כן יכול להעביר חוקים שעברו בפרלמנט לבחינה של הרשות השופטת לפסיקה על האם הם עומדים בתנאים שמציבה החוקה
דאל אירן: חברי הדאל נבחרים אחת לחמש שנים בבחירות ישירות פרופורציונליות ממחוזות בעלי נבחרים רבים, בשיטת הקול היחיד הנייד. כל אזרח בריטי או אירי יכול להגיש מועמדות כל עוד הוא לפחות בן 21 וגר דרך קבע באירלנד. מתפס הבוחרים כולל את כל האזרחים הבריטים והאירים שמתגוררים דרך קבע באירלנד ומעל גיל 18. כיום ישנם 166 חברי דאל, מהם אחד, יושב ראש הדאל, נבחר אוטומטית לקדנציה שנייה. ראש הממשלה, סגן ראש הממשלה ושר האוצר חייבים להיות חברי דאל. שאר חברי הממשלה יכולים להיות חברי דאל, עד שני חברי ממשלה יכולים להיות חברים בסנאט. הדאל הוא בית הנבחרים היחיד שיכול להעלות הצעות חוק בנוגע לתקציב. מאז שנות ה-90 המוקדמות לאף מפלגה לא היה רוב בדאל ועל כן נוצרו קואליציות כדי לנהל שלטון תקין.
הסנאט האירי: הסנאט הוא גוף מייעץ לרוב. הוא מורכב משישים חברים הנקראים סנאטורים. בחירות לסנאט מתרחשות לא יותר מ-90 יום לאחר בחירות כלליות לדאל. 11 סנאטורים מקבלים את המינוי שלהם מהנשיא, עוד שישה נבחרים על ידי אוניברסיטאות. 43 החברים הנותרים נבחרים על ידי ועידות מיוחדות המורכבות מ-60 חברי הסנאט היוצא, 166 חברי הדאל ו-883 חברי המועצות המקומיות של אירלנד. לסנאט יש את הכוח לעכב חקיקה שנעשתה בדאל ויש לו עד 90 יום לבחון ולתקן חוקים שנשלחו עליו מהדאל (מלבד חקיקה תקציבית). לסנאט יש רק 21 יום לבחון חקיקה תקציבית. לסנאט אסור לתקן חקיקה תקציבית אך מותר לו להמליץ על שינויים לדאל.
הרשות השופטת

באירלנד שולט המשפט המקובל. קיימים באירלנד הן בית המשפט העליון וכן בית משפט גבוה וכן בתי משפט נמוכים יותר מבחינת ערכאות משפטיות. שופטים ממונים על ידי הנשיא לאחר קבלת מועמדות על ידי הממשלה, ניתן להדיח אותם רק על התנהגות בלתי הולמת או על חוסר יכולת לתפקד, גם זאת רק לאחר אישור שני המושבים של הרשות המחוקקת. הארכאה המשפטית הגבוהה ביותר לערעורים היא בית המשפט העליון אשר בראשו עומד נשיא בית המשפט ושבעה שופטים אחרים. לבית המשפט העליון יש את הכוח של ביקורת שיפוטית ומותר לו להכריז על חוקים שעברו ברשות המחוקקת כנוגדים את החוקה.
השירות הציבורי

השירות הציבורי באירלנד הוא רחב מכדי לקבל הגדרה ולעיתים גם כולל את השירות האזרחי במדינה. השירות הציבורי נטו כולל סוכנויות ממשלתיות וגופים הנותנים שירות מטעם הממשלה אך אינם חלק מהגרעין של השירות האזרחי. דוגמאות לגופים השייכים לשירות האזרחי באירלנד כוללות את המשמר האזרחי, הרשויות המקומיות וכן גופי חינוך מקומיים.
ממשל מקומי

הממשל המקומי באירלנד נקבע על-פי חקיקת רשויות מקומיות, האחרון שבהם נחתם ב-2001, אשר קבע כי הרשויות המקומיות ינוהלו בשני משלבים. הראשון יכלול 29 ועידות מחוזיות. 26 המחוזות ההיסטוריים במדינה קיבלו ועידה מחוזית בחלוקה החדשה מלבד העיר דבלין אשר חולקה לשלוש ועדות מחוזיות. חמש הערים הגדולות באירלנד, דבלין, קורק, גלווי, לימריק, וווטרפורד, זכו כל אחת לוועידה עירונית משל עצמן, הזהות במעמדן לוועידות המחוזיות. המשלב השני כולל ועידות יישוביות אשר אחראיות על שטחים קטנים יותר. הרשויות המקומיות באירלנד אחראיות על תכנון, בניית כבישים, סניטציה, ספריות וכדומה.
ועידת צפון-דרום

תחת הסכם יום שישי הטוב וסעיף 3 של החוקה פועלת ועידה כללית וכן שישה גופי ביצוע מתאמים את הפעילות ומפעילים סמכויות ממשלתיות בתחומי ממשל שונים בכל רחבי האי אירלנד. גופי הביצוע מחזיקים אצלם סמכויות ממשלתיות מוגבלות בשישה תחומי ממשל. פגישות הוועדה מכנסות בהן נציגים מהממשלה של הרפובליקה של אירלנד וכן מגופים מהרשות המבצעת של צפון אירלנד. הוועדה הושעתה מ-2002 ועד 2007 אך עם שובה של הממשלה החדשה בצפון אירלנד במאי 2007 הוועידה חזרה לפעול.
מפלגות מרכזיות

מספר מפלגות מיוצגות בדאל ומטבע הדברים נוצרות קואליציות. השיטה האלקטורלית האירית אופיינה על ידי שליטה של שתי מפלגות וחצי, קרי שתי מפלגות גדולות השולטות ועוד מספר מפלגות קטנות הסובבות סביבן. המפלגה השולטת כיום היא פיאנה פול, מסורתית מפלגה שמרנית מתקדמת שנוסדה ב-1927 על ידי איימון דה ואלירה. המפלגה תפסה את השלטון בתחילה על ידי סגנון ממשל פופוליסטי שכלל חלוקה מחדש של אדמות והעדפה לאומית במסחר. עד ימינו שמרנות מסחרית היא חלק מרכזי באופי השלטון שלה. המפלגה הייתה המובילה בקואליציה שבע פעמים מאז קימתה של אירלנד: 1932–48, 1951–54, 1957–73, 1977–81, 82, 1987–94, ומאז 1997
פינה גייל היא המפלגה השנייה בגודלה באירלנד. למפלגה שורשים בתנועה למען הסכם של מייקל קולינס עוד בימי מלחמת האזרחים האירית. מסורתית פיין גייל היא מפלגת שלטון החוק, כיום מפלגה נוצרית-דמוקרטית (מנהיגה הקודם גארט פיצג'ראלד הכריז עליה כסוציאל-דמוקרטית), ליברלית מבחינה כלכלית עם התיישרות לסטנדרטים אירופאים, עם מבט פרו-אירופאי מובהק. במהלך שנות ה-20 וה-30 המפלגה בחנה את תפקודה במסגרת הפשיזם ואפילו תחזקה מיליציה חמושה משלה. בשנים האחרונות המפלגה ניחנה בעיקר בהשקפת עולם ליברלית סוציאליסטית. המפלגה עמדה בשלטון בשנים 1922–1932, 1948-1951, 1954-1957, 1973-1977, 1981-82, 1982-1987, 1994-1997.
המפלגה השלישית בגודלה היא מפלגת העבודה היושבת במפה הפוליטית מעט משמאל למרכז. לרוב מזהים את מפלגת העבודה האירית עם המגזר הציבורי ומעמד הביניים אך הקשר עם איגודי העובדים עדיין קיים. בשמאל האירי קיימת מפלגת הירוקים וכן שין פיין, מפלגה בדלנית מלוכנית, וכן המפלגה הסוציאליסטית. מפלגת הדמוקרטים המתקדמים הוקמה ב-1985 בתור מפלגה ליברלית אבל בתור חברי ממשלה הם השקיעו בעיקר בנושאי חופש כלכלי כגון הפרטה. המפלגה נחלה כישלון ב-2007 ופורקה בנובמבר 2008.
יחסי חוץ

יחסי החוץ של אירלנד מושפעים מאוד מהיותה חברה באיחוד האירופי על אף שיחסים דו צדדים עם ארצות הברית ובריטניה גם כן חשובים למדינה. אירלנד היא אחת מהמדינות הקטנות באיחוד האירופי ובאופן מסורתי היא מנהלת יחסי חוץ צנועים.
יחסי חוץ > נטרליות צבאית

אירלנד תמיד נטתה לעצמאות במדיניות החוץ שלה ועל כן מעולם לא הייתה חברה בברית צבאית כלשהי ויש לה היסטוריה ארוכה של נטרליות צבאית, כמו למשל השמירה על נטרליות במהלך מלחמת העולם השנייה. המדיניות הזאת היא שעוזרת לצבא אירלנד לסייע במשימות לשמירת שלום שהאו"ם מטיל על הצבא האירי מאז 1960.
יחסי חוץ > צפון אירלנד

צפון אירלנד מאז ומתמיד הייתה גורם מרכזי במדיניות החוץ של אירלנד מאז פילוג האי ב-1920. הקמתה של צפון אירלנד הביאה למאבק בין הצפוניים הלאומניים (נוצרים קתולים ברובם) אשר שאפו לאיחוד מחדש עם הרפובליקה האירית לבין הדרומיים (פרוטסטנטים ברובם) אשר שאפו לשמירה על שייכות לממלכה המאוחדת. הקונפליקט התפוצץ בשנות ה-60 המאוחרות עם התחלת הצרות, כאשר האירועים עירבו גופים כמו המיליציות שקדמו לצבא האירי הרפובליקני, לאומניים צפוניים, המשטרה האירית והצבא הבריטי. הצרות גרמו לאלפי מקרי מוות ברחבי צפון אירלנד אך הם גם גלשו להתקפות ופעולות אלימות ברפובליקה האירית וכן באנגליה עצמה.
מאז היווסדה סיום הקונפליקט היה משימה ראשונה במעלה עבור הממשלה האירית. המשימה התבטאה הן במדיניות ארוכת טווח והן בשאיפה המתמדת לאחד את אירלנד. צפון אירלנד בעבר ובהווה מהווה מוקד למתח בין ממשלת אירלנד לממשלת בריטניה. בדרך למציאת פתרון ולהרגעת הרוחות בתקופת "הצרות" ממשלת אירלנד הצטרפה וחתמה על הסכם יום שישי הטוב.
ראו גם

האי אירלנד
היסטוריה של אייר
היסטוריה של אירלנד
כופר (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רון הווארד
 הופק בידי:  בריאן גרייזר קיפ הגופיין סקוט רודין
 תסריט:  ריצ'רד פרייס אלכסנדר אייגון
 עריכה:  דניאל פ. הנלי 
 שחקנים ראשיים:  מל גיבסון רנה רוסו גארי סיניז
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר בילי קורגן
 צילום:  Piotr Sobociński 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  Touchstone Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בנובמבר 1996 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  121 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע, סרט דרמה, סרט בלשי, נאו-נואר, סרט פעולה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  80 מיליון דולר
 הכנסות:  309,492,681 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   ransom
 דף הסרט ב־IMDb
 
כופר (באנגלית: Ransom) הוא סרט מותחן אמריקאי משנת 1996 בבימויו של רון הווארד, אודות זוג הורים המנסים להתמודד עם חטיפת בנם. בסרט מככבים אנסמבל שחקנים כדוגמת מל גיבסון, רנה רוסו, דלרוי לינדו, גארי סיניז, לייב שרייבר, דוני וולברג, לילי טיילור, אוון הנדלר ובראוולי נולטי. הסרט זכה להצלחה רבה ולמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה על תפקידו של גיבסון. הסרט מבוסס על הסרטים "Ransom!‎" ו"High and Low".
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 בנובמבר 1996, ובישראל ב-10 בינואר 1997.
תקציר העלילה

במהלך יריד מדעים שאליו מגיע טום מאלן (מל גיבסון), בנו שון (בראוולי נולטי) נחטף. לאחר מספר שעות טום מקבל דואר אלקטרוני שבו מפורטת בקשת כופר של שני מיליון דולרים תמורת שון. טום, בעליה של חברת תעופה ובעצמו טייס קרב בחיל האוויר האמריקני לשעבר שלחם במלחמת וייטנאם, ואשתו קייט (רנה רוסו) מחליטים לדווח על האירוע ל-FBI למרות הסכנות. סוכני הבולשת, בפיקוד לוני הוקינס, מקימים בביתם מרכז פיקוד ושליטה ומנחים אותם כיצד לשוחח עם החוטפים.
האחראי על החטיפה הוא השוטר ג'ימי שאכר (גארי סיניז). ג'ימי מנחה את טום להיכן לבוא עם הכופר. במהלך העברת הכופר, צוות ה-FBI- מתערבים והורגים את שליחו של ג'ימי. בעקבות זאת, טום מחליט לשנות גישה ובמקום לתת את הכופר לחוטפים הוא מכריז שמי שיביא את החוטפים אליו יקבל את סכום הכופר.
אנשי ה-FBI לא מרוצים מהחלטתו של טום והם מנסים לשכנע את קייט לגרום לטום לשלם את הכופר. אחרי ששום דבר לא מצליח, ג'ימי הורג את חבריו במטרה לזכות בסכום הכופר. לבסוף, כשג'ימי מגיע לבית משפחת מאלן, שון מזהה אותו בתור החוטף. מתפתח מאבק בין ג'ימי לבין טום, שבסופו יורים לוני וטום בג'ימי למוות.
צוות השחקנים הראשי

מל גיבסון בתפקיד טום מאלן
גארי סיניז בתפקיד ג'ימי שאכר
רנה רוסו בתפקיד קייט מאלן
בראוולי נולטי בתפקיד שון מאלן
דלרוי לינדו בתפקיד לוני הוקינס
לילי טיילור בתפקיד מאריס קונר
לייב שרייבר בתפקיד קלארק בארנס
דוני וולברג בתפקיד קאבי בארנס
אוון הנדלר בתפקיד מיילס רוברטס
דן הדייה בתפקיד ג'קי בראון
ביקורות והכנסות

הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות עם ציון גבוה של 71% על פי מדד האתר "Rotten Tomatoes". בנוסף, מל גיבסון וגארי סיניז קיבלו ביקורות חיוביות על הופעתם בסרט.
הסרט נחשב כהצלחה כלכלית גדולה בהשוואה לתקציב 80 המיליון דולר שלו. הוא הכניס 136,492,681 דולר בארצות הברית וכ-173 מיליון דולר בשאר העולם. בסיכום הכנסותיו, הסרט התברג כסרט השביעי המכניס ביותר בארצות הברית לשנת 1996.
פרסים ומועמדויות

הסרט זכה בפרס איגוד ה-ASCAP לשובר הקופות הטוב ביותר. בנוסף הסרט היה מועמד לכמה פרסים; פרס סאטורן לסרט פעולה/הרפתקה/מותחן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (מל גיבסון), פרס איימג' (Image Awards) לשחקן המשנה הטוב ביותר (דלרוי לינדו) ופרס האמנים הצעירים לשחקן המשנה הטוב ביותר (בראוולי נולטי).
מחנה הפליטים טולכרם

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  נפת טולכרם
 שפה רשמית:  ערבית 
 תאריך ייסוד:  1950 
 על שם:  טולכרם 
 שטח:  0.168 קמ"ר
 גובה:  110 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחנה הפליטים:  9,931 (2017)
 קואורדינטות:  32°18′49″N 35°02′06″E﻿ / ﻿32.3136°N 35.035°E﻿ / 32.3136; 35.035 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://mtulkarm.com/
 he
 
מפת האו"ם (2018) של האזור, המציגה את הסדרי השלטון הישראלי ביהודה ושומרון.
מחנה טולכרם (בערבית: مخيم طولكرم) הוא מחנה פליטים פלסטיני מצפון לגדה המערבית בעיר טול כרם, שהוקם בשנת 1950 על 180 מ"ר על ידי אונר"א. זהו מחנה הפליטים השני בגודלו בגדה המערבית, וכן אחד המאוכלסים בצפיפות. המחנה נפגע קשות במהלך האינתיפאדה השנייה מפריצות, מעצרים, פשיטות ועוצר. פלישות עדיין מתרחשות, אם כי על בסיס לא סדיר יותר. בשנת 2013 שוקם מרכז הבריאות בכספי פרויקט בהיקף של 1.7 מיליון דולר. במחנה טולכרם יש ארבעה בתי ספר של אונר"א.
היסטוריה

בשנת 1950 הוקם מחנה הפליטים טולכרם על ידי אונר"א בעיר טולכרם, בשטח של 180 מ"ר. רוב הפליטים הפלסטיניים שמתגוררים במחנה הגיעו מיפו, קיסריה וחיפה. כיום זהו מחנה הפליטים הפלסטיני השני בגודלו ביהודה ושומרון.
בתחילת האינתיפאדה הראשונה, ב-26 באפריל 1989, נורה למוות איזאם עומר חסן, בן 8, על ידי חיילים ישראלים. באותו יום נורה סמר מוחמד מניד, בן 9, בעינו בכדור פלסטיק. הוא מת 5 ימים לאחר מכן. במרץ 1990, בתגובה לשאלות של חבר הכנסת, מסר שר הביטחון יצחק רבין כי הצבא היה פעיל בטולכרם בזמן ההרוגים וכי בעניינו של הילד בן ה-9 נמשכת חקירת המשטרה הצבאית; במקרה של הילד בן ה-8 קצין ננזף על ירי חמישה כדורי פלסטיק תוך הפרת פקודות מבצעיות, אך לא ניתן היה לקבוע אם הוא הרג את הילד כי לא בוצעה נתיחה שלאחר המוות. ב-31 במאי מוחמד חמדאן, בן 8 חודשים, נורה למוות על ידי חיילים בעת שהיה עם אמו במחנה הפליטים טולכרם.
בשנת 2023 פתח צה"ל בפשיטה על המחנה עקב ההשפעה של מלחמת חרבות ברזל.
ב-3 באוקטובר 2024 ביצע צה"ל תקיפה אווירית על מחנה הפליטים והרג את זאהי עופי, ראש תשתית הטרור של ארגון חמאס בטולכרם, ובסך הכל נהרגו 18 מחבלים.
הערות שוליים

1 2  "Tulkarm Camp". UNRWA (באנגלית). נבדק ב-2020-07-06.
↑  "مخيم طولكرم للاجئين". UNRWA (בערבית). נבדק ב-2020-07-06.
↑  "Profile: Tulkarm Camp" (PDF). UNRWA (באנגלית). נבדק ב-2020-07-06.
↑  "مخيم طولكرم | مركز المعلومات الوطني الفلسطيني". Wafa (בערבית). נבדק ב-2020-07-06.
↑  Talmor, Ronny (translated by Ralph Mandel), The Use of Firearms - By the Security Forces in the Occupied Territories. p. 75 MK Yair Tsaban to defence ministers Yitzhak Rabin & Yitzhak Shamir, p.81 Rabin's reply, בצלם, ‏1990
↑  B'Tselem information sheet update 1 June 1989. p4. also refers to Samar Manid/Mara'i.
↑  Al Jazeera Staff. "Israeli air attack on West Bank's Tulkarem camp kills at least 18: Ministry". Al Jazeera (באנגלית). נבדק ב-2024-10-03.
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
היו זמנים באמריקה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  סרג'ו לאונה
 הופק בידי:  ארנון מילצ'ן
 תסריט:  סרג'ו לאונה הארי גריי (נובלה)
 עריכה:  נינו ברגאלי 
 שחקנים ראשיים:  רוברט דה נירו ג'יימס וודס
 מוזיקה:  אניו מוריקונה
 צילום:  טונינו דלי קולי 
 מדינה:  ארצות הברית, איטליה, צרפת 
 חברת הפקה:  Regency Enterprises, Producers Sales Organization 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1984
 משך הקרנה:  229 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע, סרט מאפיה, סרט היסטורי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט פלאשבק, סרט דרמה, דרמה 
 מקום התרחשות:  ברוקלין, ניו יורק 
 תקציב:  20 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   onceuponatimeinamerica
 פרסים:  פרס סולקלומפן לסרט הזר הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
היו זמנים באמריקה (באנגלית: Once Upon a Time in America) הוא סרטו האחרון של הבמאי האיטלקי, סרג'ו לאונה. בסרט, שיצא ב-1984, כיכבו רוברט דה נירו וג'יימס וודס.
סרט מאפיה זה מספר את סיפורו של נודלס (דה נירו), מאפיונר יהודי מברוקלין, ניו יורק, בין השנים 1921 ל-1968. הסרט מסופר בצורה של סיפור מסגרת (שמתרחש בשנת 1968), עם פלאשבקים לשנים 1921 ו-1933. הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי העלילה הלא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab"‏.
העלילה המתרחשת בין השנים 1921 ו-1933 מבוססת על "The Hoods", ספר אוטוביוגרפי שנכתב על ידי הארי גריי (שם עט), מאפיונר לשעבר. העלילה המתרחשת ב-1968 נכתבה על ידי ליאונה.
בדומה לכמה מהסרטים הקודמים של ליאונה, לסרט מתלווה פסקול מאת אניו מוריקונה.
עלילה

הסרט מתחיל ב-1933 - עת שמאפיונרים מחפשים את דייוויד "נודלס" אהרונסון. נודלס נראה שוכב על מיטה במאורת אופיום, לאחר ששאף את הסם. בפלאשבק הוא נזכר כיצד ראה את גופותיהם של שלושת חבריו לכנופיה מוטלות על רצפת הרחוב ומוכנסות לתוך שקי גופות (מאוחר יותר בסרט מגלים את הסיבה למותם). הוא מתעורר מהשפעת הסם, רואה את המאפיונרים מחפשים אחריו שם, ונמלט מיציאה אחורית. לאחר מכן, הוא מגיע ללוקר בתחנת אוטובוסים, אך מגלה שהמזוודה הנמצאת שם שהייתה אמורה להיות מלאה בכסף שהוא וחבריו הרוויחו, ריקה. בסופו של דבר, הוא מחליט לעזוב את ניו-יורק ועולה על אוטובוס לבאפלו.
עלילת הסרט קופצת ל-1968, כשנודלס חוזר העירה בעקבות הזמנה מסתורית שקיבל. לאחר מפגש קצר עם חברו מו, חוזר הפלאשבק אחורה לשנת 1921.