מר שושני
חייו > חיי נדודים

משפרצה מלחמת העולם הראשונה ועם גירוש יהודי יפו גלו רוב הישיבה ורבניה (ובכלל היישוב היהודי) למצרים, אך ההסתגלות למקום ולשפה הייתה קשה, ומשום כך היגרו רבים מאנשי הישיבה, ובהם פרלמן וגולדברג, לארצות הברית (ומתקופה זו המכתבים ששלח הרב קוק). בשנת 1917 מילא טופס רישום לגיוס בניו ג'רזי, אם כי אין עדות שאומנם התגייס.
בשנת 1919 התפרסמה מודעה בעיתון יהודי אמריקאי בשם "דער מארגען זשורנאל" המבשרת על "שיעור בפרשת תולדות מפי הרב ר׳ הלל פערלמאן העילוי מירושלים":
במשך חייו הסתובב שושני כנווד ערירי ברחבי העולם: באירופה, בארץ ישראל, בארצות הברית, באורוגוואי ובארצות נוספות.
בשנות השלושים של המאה העשרים שהה שושני באוראן ובערים אחרות במגרב, שם למד היטב את מנהגיהם של יהודי עדות המזרח ואת השפה הערבית.[דרוש מקור]
ב-1942 שהה בפריז, ומכיוון שלא היו לו מסמכים נעצר על ידי הגסטאפו ועקב היותו נימול הואשם כיהודי. הוא הצליח לשכנע את חוקריו כי הוא מוסלמי ולכן נימול. לשם בירור הדברים הוזמן המופתי הראשי של צרפת לתאו לברר את טענותיו. בתום חמש שעות של שיחה דרש המופתי לשחרר את האיש באומרו שהוא קדוש מוסלמי. על פי גרסה אחרת לסיפור, המובאת בסרטו של גרינשפן, השיחה ארכה שעתיים ובסופה אמר המופתי כי בן שיחו הוא מוסלמי באופן ודאי, ושמעולם לא למד יותר על הקוראן בזמן קצר שכזה.
בזמן מלחמת העולם השנייה ברח שושני לשווייץ, שם, (על פי מסמכים מקומיים תחת השם ויקטור סושון) הזדהה כפרופסור לתאולוגיה ואובחן כבעל הפרעות נפשיות של פסיכופתיה ונוירוזה. הומלץ לא להסגירו לידי הגסטאפו בצרפת.
בין השנים 1947–1952 שהה שושני בצרפת. באותן שנים שימש כמורה פרטי ולימד כמה מגדולי אנשי הרוח היהודיים של צרפת, בהם הפילוסוף עמנואל לוינס, פרופסור אנדרה נהר והרב יהודה ליאון אשכנזי ("מניטו"). הוא קיים בביתו לימוד בספר "נפש החיים" לרבי חיים מוולוז'ין. לימוד זה היה בתשלום, לדבריו במטרה שהתלמידים יעריכו את השיעור. הוא התחיל בשעות הקטנות של הלילה ונמשך עד הבוקר.[דרוש מקור]
לאחר מכן עלה לישראל. בעיתון "מעריב" שפורסם ב-16 באוקטובר 1952 פורסמה כתבה של העיתונאי דוד גלעדי אודות הרב-גוניות שבספינות העולים:
באוניה הפליגו רבים וגם חשובים, פרופסורים ושופטים, קונסולים ושד״רים, אך האישיות הפופולרית ביותר הייתה אותו יהודי בשם ״בן-שושן״ שתמיד נמצאו שומעים את לקחו, בין שישב בסוכה - שהוקמה לכבוד חג הסוכות, ובין שעלה לסיפון העליון, שעל אחד מספסליו היה מבלה את לילותיו מכורבל במעילו מצינת הלילה. בן שושן זה הוא יליד אפריקה הצפונית והתעסקותו היא - היותו מטיף באחד מבתי הכנסיות הקטנים בפאריס הבירה, איש מוזנח בחיצוניותו, לבוש קרעים וממבט ראשון לא היית נותן בעדו פרוטה, כפי שאומרים. אך אין תוכו כברו, ותהייה קלה על קנקנו יעמידך על פירוש המימרה על הקנקן הישן עם היין הישן. זהו תלמיד-חכם שלא רבים דוגמתו, שוחה כשחיין אלוף בים התלמוד, המדרשים, מפרשים - ראשונים ואחרונים ומדעים חיצוניים, ואין לך שאלה שלא יתרצה בק"נ טעמים, ואין לך מימרה של יידע אותה כלשונה לפי הדף והעניין - אם זו אגדה או הלכה. וידיעותיו שופעות כמעיין המתגבר, ומדרשי הפליאה שלו מפליאים את אוזני ולב שומעיו, ודיבורו שוטף בריבוי לשונו פוליגלוטי, ואם על ידען אומרים שהוא ״עילוי״, הרי שעל כגון זה אומרים שהוא ״גאון״, ואין פלא שקמו לו חסידים באניה מכל המחלקות ומכל הגילים, והיה האיש כחידה בעיני כולם, מניין צץ פתאום? וכיצד לא ידענו עליו ולא שמענו את שמו? ומדוע אינו נחשב בין גאני ישראל שבדור הזה - העני כ"כ מאדירי-ידיעות ובבעלי כושר ביטוי כמהו? ולמה חצוניותו העלובה המביישת את פנימיותו העשירה?
שושני עלה לארץ על האניה ״ארצה״ בתאריך 9 באוקטובר 1952. מהנמל הוא עבר למחנה העולים ״שער העלייה״, וחמישה שבועות לאחר מכן עלון קיבוץ סעד מזכיר שביקר בקיבוץ. בשנה הראשונה לשהותו בארץ היה שושני במספר קיבוצים של הקיבוץ הדתי (כגון בארות יצחק, שם פגש את צבי בכרך ואחרים), ומשנת 1953 ואילך מופיעות ידיעות שונות בעיתונות התקופה על הרצאות שנתן במרכזים של תנועת המזרחי (כך בירושלים, תל אביב, חיפה ופתח תקווה). יאיר מינצקר, ששיחזר את שהותו של שושני בארץ, הראה שנותן החסות להרצאותיו היה המרכז לחינוך תורני במשרד החינוך. נושא תדיר בהרצאותיו היה מחשבת הרמב"ם. ביולי 1954, מזכירות קיבוץ סעד ביקשה משושני לעזוב את הקיבוץ, בו ממילא לא שהה כבר תקופה ארוכה.
בין השנים 1955–1956 התגורר שושני שוב בצרפת, ולאחר מכן עבר לדרום אמריקה והתגורר במונטווידאו.[דרוש מקור]