stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האתלט
רקע

רומא נבחרה לארח את המשחקים האולימפיים של 1908, אך המשחקים לא נערכו בה אלא הועברו ללונדון. בקונגרס של הוועד האולימפי הבינלאומי שנערך בסופיה הוחלט כי במשחקים אלו תוחלף סירת 12 המטרים בדגם חדש, ההולנדי המעופף, יתקיימו משחקים מקדימים בכדורמים, כדורגל, הוקי וכדורסל על מנת לצמצם את כמות המשחקים והוצא מקצה "הצבי הרץ" מתחרויות הקליעה. בקונגרס מינכן (1959) הוחלט על שילוב ריצת 800 מטרים לנשים. בכינוס זה הוחלט על המנגנון שלימים יקרא הקריטריון האולימפי: לכל מדינה הותרה שליחה של ספורטאי אחד לענף האתלטיקה, ואלתטים נוספים לפי השגה של קריטריונים שנקבעו מבעוד מועד במהלך השנה שקדמה למשחקים.
בכינוס זה נקבע גם כי המשחקים בשנת 1964 ייערכו בטוקיו ומשחקי החורף באינסברוק.
בעיות פוליטיות ומדיניות ניצבו בפני הוועד האולימפי גם במשחקים אלה: את בעיית משלחות גרמניה פתר הוועד שוב בעזרת יצירת המשלחת הכלל-גרמנית. בעיות נוספות היו המחלוקות בין צפון לקוריאה הדרומית והמחלוקות בין סין וטיוואן.
ביקילה נולד בכפר ג'טו, בסמוך לעיר מנדידה. בילדותו היה רועה צאן. ב-1952 התגייס למשמר הקיסרי של היילה סלאסי, לאחר שעשה את דרכו ברגל לבירה, אדיס אבבה, מרחק של כ-130 קילומטרים. בעת שירותו במשמר הקיסרי השתתף במשחקי ג'נה (משחק אתיופי הדומה להוקי) וגם בתחרויות אתלטיקה.
ב-1956 השתתף ביקילה בן ה-24 לראשונה באליפות הכוחות המזוינים של אתיופיה, שם הפתיע כשסיים במקום הראשון את ריצת המרתון הרשמית הראשונה שלו. תוצאה זו זיכתה אותו בכרטיס לאולימפיאדת רומא. המאמן השוודי אוני ניסקנן, שבידו הפקידו האתיופים את הכנת הרצים למשחקים האולימפיים, זיהה את כישרונו וקידם אותו.
ניסקנן בחר עבור ביקילה את האסטרטגיה המנצחת ברומא. ביקילה רץ את רוב המרוץ כשהוא צמוד ליריבו העיקרי, ראדי בן עבד א-סלאם ממרוקו, במרחק רב לפני שאר הרצים. במרחק של כקילומטר מקו הסיום, כשחלפו על פני האובליסק של אקסום (אותו שדדו האיטלקים מאתיופיה), האיץ ביקילה והתרחק מיריבו, בדרך למדליית זהב היסטורית ולשיא עולם חדש (אם כי עד 2004 לא הוכרו שיאי עולם במרתון, והוכרו רק "זמנים מיטביים") - 2:15:16 שעות.
את שיא העולם הזה קבע ביקילה כשהוא רץ יחף. אף אחת מהנעליים שהוצעו לו לא התאימה לרגליו (השטוחות לגמרי), והוא החליט מספר שעות לפני הזינוק לרוץ יחף. לאחר הזכייה אמר שעשה זאת כדי "שהעולם ידע [שארצו] אתיופיה תמיד ניצחה בנחישות ובגבורה". כששב הביתה חיכתה לו קבלת פנים השמורה לגיבורים לאומיים, הן מצד הקיסר והן מצד ההמונים.
בתחילת שנות האלפיים, הוקם בעיר לדיספולי באיטליה גשר להולכי רגל על שם ביקילה לציון זכייתו בזהב ברומא הסמוכה.
בשובו לאתיופיה מיפן העניק לו הקיסר במתנה רכב מסוג חיפושית. באולימפיאדת מקסיקו (1968) ניסה להגן שוב על תארו האולימפי, אולם נפצע תוך כדי הריצה ולא הצליח לסיימה. ב-1969 היה מעורב בתאונת דרכים, שכתוצאה ממנה נותר משותק ברגליו. בשנים לאחר מכן התחרה מעת לעת במרוצים לנכים, כמו גם בענפי ספורט אחרים.
באוקטובר 1973 מת באדיס אבבה בגיל 41 משטף דם מוחי, שנבע מסיבוכים שמקורם בתאונת הדרכים שעבר ארבע שנים קודם לכן. יום אבל לאומי הוכרז באתיופיה עם מותו, והוא נקבר בהלוויה ממלכתית בנוכחות הקיסר וקהל של עשרות אלפים. על שמו נקרא האצטדיון הלאומי באדיס אבבה.
עלילה

הסרט מגולל את סיפור חייו של אבבה ביקילה שהיה אתלט אתיופי, פעמיים ברציפות אלוף אולימפי בריצת מרתון, באולימפיאדת רומא ובאולימפיאדת טוקיו. הסרט מציג את ביקילה כאתלט האפריקאי השחור הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית, הראשון שסיים ראשון במרתון האולימפי פעמיים והראשון בשורה ארוכה של רצים מצטיינים למרחקים ארוכים מאפריקה בכלל ומאתיופיה בפרט. ביקילה נולד בכפר קטן באתיופיה והיה בילדותו רועה צאן. ב-1952 התגייס למשמר הקיסרי של היילה סלאסי. ב-1956 השתתף ביקילה בן ה-24 לראשונה באליפות הכוחות המזוינים של אתיופיה, שם הפתיע כשסיים במקום הראשון את ריצת המרתון הרשמית הראשונה שלו. תוצאה זו זיכתה אותו בכרטיס לאולימפיאדת רומא. המאמן השוודי אוני ניסקנן, שבידו הפקידו האתיופים את הכנת הרצים למשחקים האולימפיים, זיהה את כישרונו וקידם אותו. ניסקנן בחר עבור ביקילה את האסטרטגיה המנצחת ברומא. ביקילה רץ את רוב המרוץ כשהוא צמוד ליריבו העיקרי, ראדי בן עבד א-סלאם ממרוקו, במרחק רב לפני שאר הרצים. במרחק של כקילומטר מקו הסיום, כשחלפו על פני האובליסק של אקסום (אותו שדדו האיטלקים מאתיופיה), האיץ ביקילה והתרחק מיריבו, בדרך למדליית זהב היסטורית ולשיא עולם חדש (אם כי עד 2004 לא הוכרו שיאי עולם במרתון, והוכרו רק "זמנים מיטביים") - 2:15:16 שעות.
את שיא העולם הזה קבע ביקילה כשהוא רץ יחף. אף אחת מהנעליים שהוצעו לו לא התאימה לרגליו (השטוחות לגמרי), והוא החליט מספר שעות לפני הזינוק לרוץ יחף. לאחר הזכייה אמר שעשה זאת כדי "שהעולם ידע [שארצו] אתיופיה תמיד ניצחה בנחישות ובגבורה". כששב הביתה חיכתה לו קבלת פנים השמורה לגיבורים לאומיים, הן מצד הקיסר והן מצד ההמונים.
בתחילת שנות האלפיים, הוקם בעיר לדיספולי באיטליה גשר להולכי רגל על שם ביקילה לציון זכייתו בזהב ברומא הסמוכה.
ביקילה לא הרבה להתחרות בארבע השנים שבין אולימפיאדת רומא לאולימפיאדת טוקיו. 40 יום קודם לטוקיו לקה במקרה חמור של דלקת התוספתן, באמצעה של ריצת אימון. למרות זאת, הצליח להחלים ולנצח בשנית במרתון האולימפי, כשהוא מקדים בלמעלה מארבע דקות את בזיל היטלי הבריטי ואת קוקיצ'י צובריה היפני, שזכו בכסף ובארד, בהתאמה. ארבע שנים לאחר שתמונתו של הרץ היחף התפרסמה ברחבי העולם, הופיעה כעת במקומה דמותו של ביקילה, נועל נעליים, ומבצע תרגילי התעמלות בתום הריצה המתישה, תצוגה שהמחישה את יכולתו הפיזית להמשיך ולרוץ עוד ועוד. כמו כן שבר שוב את שיא העולם (שעבר בינתיים להיטלי) והעמיד אותו על 2:12:11.2 שעות (כאמור, זמן זה הוכר כזמן מיטבי ולא כשיא עולם רשמי).
בשובו לאתיופיה מיפן העניק לו הקיסר במתנה רכב מסוג חיפושית. באולימפיאדת מקסיקו (1968) ניסה להגן שוב על תארו האולימפי, אולם נפצע תוך כדי הריצה ולא הצליח לסיימה. ב-1969 היה מעורב בתאונת דרכים, שכתוצאה ממנה נותר משותק ברגליו. בשנים לאחר מכן התחרה מעת לעת במרוצים לנכים, כמו גם בענפי ספורט אחרים.
באוקטובר 1973 מת באדיס אבבה בגיל 41 משטף דם מוחי, שנבע מסיבוכים שמקורם בתאונת הדרכים שעבר ארבע שנים קודם לכן. יום אבל לאומי הוכרז באתיופיה עם מותו, והוא נקבר בהלוויה ממלכתית בנוכחות הקיסר וקהל של עשרות אלפים. על שמו נקרא האצטדיון הלאומי באדיס אבבה.
המשמעות הסימבולית של הסרט

הסרט 'האתלט' מבוסס על פתגם אתיופי מסורתי "האדם מתכנן, אבל אלוהים מחליט!". זאת מתוך אמונה מסורתית ונרחבת באתיופיה כי כל אירוע וכל גורל של אדם, טוב או רע, הוא לגמרי תחת שליטתו ורצונו של האל. אמונה זו עלתה בקנה אחד עם דבריו של אבבה ביקילה בשנות חייו כאשר הצהיר כי "זה היה רצונו של האל שאזכה באולימפיאדה, וזה היה רצון האל שנפגעתי בתאונה ואיבדתי את רגליי".
האתלט מסמל גם את הפטריוטיות האתיופית. בסרט, המוטיבציה של ביקילה לנצח באולימפיאדת מינכן מעוצב באופן סמלי על ידי זיכרון המאבק והניצחון של העם האתיופי נגד הפאשיזם האיטלקי. דרך הזיכרון ההיסטורי של ביקילה, הסרט מקביל את ההכנות שלו לאולימפיאדת רומא אל ההכנות של הלוחמים האתיופים למלחמה נגד איטליה הפאשיסטית של מוסוליני ב-1936. בעיקר כאשר מצטטים את האתלט האגדי כאשר אמר בתום המסלול והזכייה במדליית הזהב על אדמת איטליה ברומא כי "נדרשו 500,000 איטלקים לכבוש את אתיופיה, וחייל אתיופי אחד לכבוש את רומא". ההשואה בין הניצחון הספורטיבי של ביקילה ברומא לניצחון האתיופי על מוסוליני ניכר לאורך כל הסרט.
הערות שוליים

↑  "2010-2011 Foreign Language Film Award Screening Schedule", Oscars.org
↑  "9 Foreign Language Films Continue to Oscar Race", oscars.org
1 2  Ashagrie, Aboneh, The Athlete : a movie about the Ethiopian barefooted Olympic champion., Journal of African Cultural Studies 25, 2013, עמ' 119-121
הבמוס פאפאם

הכרזת הבמוס פאפאם עם בחירתו של האפיפיור פיוס העשירי ב-1903
הכרזת האפיפיור פיוס ה-11 בשנת 1922
"הַבֶּמוּס פָּאפָּאם" (בלטינית: Habemus Papam – "יש לנו אפיפיור") היא ההכרזה המסורתית בלטינית, הניתנת מפיו של החשמן הבכיר עם בחירתו של אפיפיור חדש עם סיום הקונקלווה. ההכרזה נעשית ממרפסת בזיליקת פטרוס הקדוש בקריית הוותיקן, ולאחריה מוצג האפיפיור בפני הקהל ומעניק לו את ברכת "אוּרבִּי אֶט אוֹרבִּי" (Urbi et Orbi) – "לעיר (רומא) ולעולם".
היסטוריה ומקור

השימוש בנוסח ההכרזה עתיק מאוד. אף כי אין מידע באשר למועד המדויק בו הוכרז לראשונה אפיפיור חדש בדרך זו, ידוע בוודאות כי כך נעשה ב-1484, עם בחירתו של האפיפיור אינוקנטיוס השמיני לתפקיד.
מקור נוסח ההכרזה ניטל בחלקו מתיאור סגידת הרועים בבשורה על-פי לוקס:
"ויאמר אליהם המלאך: אל תיראו כי הנני מבשר אתכם שמחה גדולה אשר תהיה לכל העם; כי היום יֻלד לכם בעיר דוד מושיע אשר הוא המשיח האדון".
בשנת 2005 חידש החשמן הבכיר והקדים להכרזה על בחירתו של בנדיקטוס השישה-עשר את הברכה "אחים ואחיות יקרים" באיטלקית, ספרדית, צרפתית, גרמנית ובאנגלית.
נוסח ההכרזה

| עברית | לטינית |
| --- | --- |
 "הנני מבשר אתכם שמחה גדולה;  יש לנו אפיפיור;  האדון רם המעלה והנערץ ביותר;  האדון (שמו הפרטי של האפיפיור)  קרדינל הכנסייה הרומית הקדושה (שם המשפחה של האפיפיור);  הנוטל לעצמו את השם (שם הכהונה שנוטל לעצמו האפיפיור)". :  "Annuntio vobis gaudium magnum;  Habemus Papam;  Eminentissimum ac reverendissimum Dominum;  Dominum ...;  Sanctæ Romanæ Ecclesiæ Cardinalem ...;  Qui sibi nomen imposuit ..."
בתרבות

הסרט "יש לנו אפיפיור" מאת נני מורטי משנת 2011
הערות שוליים

↑  ברכה הנאמרת על ידי האפיפיור עם בחירתו, בפסחא ובחג המולד, וכן במספר אירועים ייחודיים נוספים.
↑  הבשורה על-פי לוקס, ב', 10-11
ההאופטמן מקפניק

פסל של ההאופטמן מקפניק
תמונתו המשטרתית של וילהלם פוגיט
ההאופטמן מקפניק (גרמנית: Hauptmann von Köpenick) הוא סיפור שוד מפורסם שקרה בעיר קפניק בגרמניה בשנת 1906. עובד גם למחזה ולשני סרטי קולנוע.
הסיפור

וילהלם פויגט, שהיה סנדלר כושל ופושע זוטר, השתחרר מהכלא באוקטובר 1906. חבריו סיפרו לו כי בקופת העיירה קפניק (כיום חלק מברלין) מופקדים 2 מיליון גולדמארק, והוא החליט לשדוד אותם. פויגט התלבש במדים של האופטמן בצבא הפרוסי (מקביל לסרן) אותם רכש בשוק פשפשים, ו"פקד" על עשרה חיילים שפגש ברחוב בברלין לבוא אחריו ברכבת לקפניק. כשהגיעו לבניין העירייה הורה פויגט לחלק מהחיילים להקיף את הבניין ולשאר להיכנס איתו למשרד ראש העיר, גאורג לאנגרהאנס. פויגט הודיע לראש העיר כי הוא נתון במעצר צבאי ועליו להגיש לו את כל הדוחות הכספיים והמזומנים שבקופת העירייה. בלשים ושוטרים של המשטרה המקומית שהגיעו למקום כדי לברר על מה המהומה, הופנו מיד על ידי פויגט לבצע מטלות שונות כגון הגשת קפה לחיילים וסיוע בשמירה ההיקפית. פויגט החרים מקופת העירייה 3,557 גולדמארק והשאיר קבלה על הסכום אצל ראש העיר. הוא הורה לחיילים להישאר בעמדות השמירה והסתלק מן המקום.
פויגט, שהפך מיד למבוקש מספר 1 בגרמניה, הסגיר עצמו אחר כמה ימים והובא למשפט מתוקשר בו נידון ל-5 שנות מאסר. וילהלם השני, קיסר גרמניה, העניק לו חנינה כעבור שנתיים. לאחר שהשתחרר מהכלא בשנית, פויגט פתח בקריירה קצרה של מופעי קרקס, עבר לגור בלוקסמבורג ונפטר שם ב-1922.
השפעה

כשהתפרסם, הפך סיפור השוד את הגרמנים לבדיחה של אירופה, והביא לאבסורד את חוש המשמעת הגרמני. מאמרי סאטירה ושירים מלגלגים פורסמו בעיתונים, בעיקר בצרפת שעדיין לא סלחה לפרוסיה על ההפסד שהנחילה לצרפת במלחמת צרפת–פרוסיה.
קרל צוקמאייר כתב ב-1931 מחזה בשם "ההאופטמן מקפניק" שזכה להצלחה מרובה בתיאטרון. בגרמניה הנאצית, שבה הציות העיוור לפיהרר היה אחד מאבני היסוד של השלטון, לא ראו בעין יפה את השימוש המלגלג שעשה צוקרמאייר בסיפור השתעבדותם של גרמנים לסמכות שבמדים, ומנעו את הפצת הספר.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הופק סרט עלילתי בנושא, בכיכובו של היינץ רוהמאן. שתי גרסאות נוספות הופקו ב-1997 ו-2004.
הגיישד

הגיישד (בהונגרית: Hegyesd) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בהגיישד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 179 תושבים, ובשנת 2020 רק 150 תושבים.
יהודי הגיישד

בהגיישד חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 6 |  |
| 1880 | 6 | 297 |
| 1910 | 4 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת טפולצה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | טפולצה • אברהאמהג' • בדצ'ונטומאי • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש  • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מינדסנטקאלה • מונושטורפאטי • נמשגולאץ' • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge760284 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן

האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן (אנגלית San Juan National Historic Site; ספרדית Sitio Histórico Nacional de San Juan) שבפוארטו ריקו הוקם ב-1949 והוכרז כאתר היסטורי לאומי ב-1966. הוא כולל את המרכז ההיסטורי של העיר, מצודות ומגדלי שמירה וחלק מחומת העיר העתיקה. מאז שנת 1983 מוכרז המקום כאתר מורשת עולמית, והוא כולל ארבעה חלקים:
מצודת סן פליפה דל מורו (Fort San Felipe del Morro).
מצודת סן קריסטובאל (Fort San Cristóbal).
אל קניואלו (El Cañuelo) הידועה גם כמצודת סן חואן דה לה קרוס (Fort San Juan de la Cruz).
רובן של החומות המקיפות את העיר העתיקה של סן חואן.
מצודת סן פליפה דל מורו

מצודת סן פליפה דל מורו (Fuerte San Felipe del Morro; Fort San Felipe del Morro) שוכנת בקצה הצפון-מערבי של חצי האי עליו ממוקמת העיר העתיקה של סן חואן. המצודה שהוקמה החל ב-1539, נקראה על שמו של פליפה השני, מלך ספרד, והיא נבנתה במטרה להגן על הכניסה לנמל הטבעי של העיר. בשנת 1589 החלה הרחבתה של מצודה שהשתרעה על שטח של כעשירית משטח המתחם הקיים כיום. מאז, ובמשך 400 שנים, התרחבה המצודה באופן מתמיד, וכיום והיא משתרעת על-פני שישה מפלסים המגיעים מגובה פני הים ועד לגובה של 44 מטר. שטחו הכולל של האתר הוא כ-2.8 הקטאר, אם כי המצודה עצמה תופסת רק את קצהו של חצי האי. עובי חומות המצודה מגיע ל-6 מטר ולאורכן קבועות עמדות שמירה בולטות ועטורות כיפות המכונות "גריטאס" (Garitas). יותר משני מיליון מבקרים פוקדים את המצודה מדי שנה.
המצודה הופצצה מן הים על ידי פרנסיס דרייק ב-1595, וב-1598 נכבשה מכיוון היבשה על ידי האנגלים שהחזיקו בה זמן קצר. בשנת 1625 פלשו ההולנדים אל סן חואן ובזזו אותה, אך המצודה לא נכבשה. היא הופצצה ב-12 במאי 1898 במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, וכשפוארטו ריקו עברה לשליטת ארצות הברית עם תום המלחמה, היה המקום למחנה צבאי אמריקאי. בשנת 1908 הקימו האמריקאים את המגדלור הנוכחי במצודה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה בנו בה בונקר. הצבא עזב את המצודה בשנת 1961 והיא עברה לרשותו של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
מדיה וקבצים בנושא האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן בוויקישיתוף
מצודת סן קריסטובאל

מצודת סן קריסטובאל (Fuerte San Cristóbal; Fort San Cristóbal) שוכנת על מצר היבשה שממזרח לעיר העתיקה של סן חואן. לאחר כיבוש העיר בידי ההולנדים ב-1625 הוקמו במקום ביצורים ראשוניים בשנת 1634, והמצודה הנוכחית הוקמה בין השנים 1765-1783. בשנת 1855 התמרדו חיילי סוללת הארטילריה במצודה למשך 24 שעות והפנו את תותחיה לעבר העיר. ב-1897 נהרס כשליש מהמצודה באופן יזום כדי לאפשר את התפשטות העיר מזרחה, ותותחיה נטלו חלק בקרב שנערך ב-12 במאי 1898 בין הספרדים לאמריקאים. כמו מצודת סן פליפה דל מורו, גם מצודת סן קריסטובאל בוצרה במלחמת העולם השנייה.
מדיה וקבצים בנושא האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן בוויקישיתוף
אל קניואלו

מצודת סן חואן דה לה קרוס (Fortín San Juan de la Cruz) הידועה בכינוי "אל קניואלו" (El Cañuelo), ממוקמת על האי "איסלה דה קאברס" (Isla de Cabras - "אי העיזים"), בצידה המערבי של הכניסה לנמל סן חואן, מול מצודת סן פליפה דל מורו. המצודה הקטנה נבנתה בשנת 1610 מעץ, ובמקום נשמרה שרשרת ענקית שנועדה לחסום את הכניסה לנמל בעת הצורך. המצודה חולשת גם על הכניסה לנהר ביאמון (Bayamón) שממערב לה. במהלך הפלישה ההולנדית לסן חואן ב-1625 נשרף המבנה עד היסוד, ומצודת האבן הנוכחית הוקמה על ידי הספרדים בשנות השבעים של המאה ה-17. המצודה רבועה ואורך כל אחת מצלעותיה הוא 24 מטר. מגדל שמירה בודד ניצב בצידה המזרחי ומשקיף אל הכניסה לנמל.
מדיה וקבצים בנושא האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן בוויקישיתוף
חומות העיר העתיקה

בין השנים 1634-1638 הוקמו חומות שגוננו על חופה הדרומי של סן חואן הפונה אל הנמל, בעוד שצידה הצפוני של העיר בוצר רק באמצע המאה ה-18. חמישה שערים נקבעו בחומות העיר:
שער סן חואן הפונה אל הים ליד מצודת סן חואן היה משך שנים רבות שער הכניסה הראשי לעיר.
שער סן חוסה (San José) ושער סנטה רוסה (Santa Rosa) שוכנים בחומה הצפונית ופונים אל האוקיינוס האטלנטי.
שער סן חוסטו (San Justo) פונה דרומה אל הנמל.
שער סנטיאגו (Santiago) בחומה המזרחית סמוך למצודת סן קריסטובאל היה השער היבשתי של העיר, אך הוא נהרס בשנת 1897 באופן יזום כדי לאפשר את התרחבותה מזרחה.
ראו גם

מצודת סן חואן
מראה המצודה
מגדל השטן במצודת סן קריסטובאל (1634)
אל קניואלו
לאורך חומות העיר
ה'תרי"ז

ה'תרי"ז (5,617) ובקיצור תרי"ז – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-30 בספטמבר 1856, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 18 בספטמבר 1857.
המולד של תשרי חל ביום שני, 19 שעות ו-617 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכה. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 12 במחזור העיבור ה-296. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 17 (סימנה יזלגא) במחזור השמש ה-201.
שנה זו היא שנת 1,788 לחורבן הבית, ושנת 2,168 לשטרות.
אירועים

י"ג בטבת – רעידת אדמה בעוצמה של 7.9 בסולם ריכטר בקליפורניה גורמת להרוג אחד
כ"ט באדר – הפטיפון נרשם כפטנט
י"ז בניסן – החלה בנייתו המחודשת של בית הכנסת החורבה ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, במימון משה מונטיפיורי ומשפחת רוטשילד.
כ"ג בתמוז – רבי אברהם יעקב פרידמן, האדמו"ר הראשון מסדיגורא, השתחרר ממאסרו בצ'רנוביץ. היום נחוג כיום שמחה בחסידות סדיגורא ובחסידות בויאן.
רבי יוסף שאול נתנזון, מחבר שו"ת "שואל ומשיב", התמנה כרבה של הקהילה היהודית בלבוב (למברג).
נולדו

כ' בשבט – רבי גדליה שמלקיש, רב גליציאני, מרא דאתרא ואב"ד בקולומיאה ופשמישל, נשיא "המזרחי". (נפטר בכ"ט בטבת ה'תרפ"ח)
כ"ח בשבט – רוברט באדן פאוול, מייסד תנועת הצופים. (נפטר בה'תש"א)
אדר – רבי מאיר לרנר, רב קהילה בלונדון ורבה של אלטונה. (נפטר בי"ג בתמוז ה'תר"ץ)
כ"ט באב – רבי יוסף מאיר טברסקי, אדמו"ר חסידי ומייסד חסידות מכנובקה. (נפטר בכ"ט באב ה'תרע"ז)
נפטרו

כ"ו באייר – רבי יצחק אייזיק אפשטיין, רב ואב"ד הומל וראש ישיבה בה, מראשוני חסידי חב"ד.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
היסטוריה של עם ישראל
ההבטחה (מיני-סדרה)

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת דרמה 
 יוצרים:  פיטר קוזמינסקי 
 כותבים:  פיטר קוזמינסקי
 בימוי:  פיטר קוזמינסקי
 שחקנים:  קלייר פוי 
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 מוזיקה:  דבי וייסמן
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 4 
 תקופת שידור מקורית:  6 בפברואר – 27 בפברואר 2011
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ההבטחה (באנגלית: The Promise) היא מיני-סידרה טלוויזיונית בריטית, בת 4 פרקים, המתארת את השנים האחרונות (1948-1945) של פעילות הצבא הבריטי בפלשתינה בתקופת המנדט הבריטי עד למלחמת העצמאות של מדינת ישראל. חשיבותה החוץ-טלוויזיונית של הסדרה, בהצגתה את המאבק היהודי-פלסטיני בשנות הארבעים דרך מבטו של צד-שלישי המעורב אף הוא ישירות במהלך הקונפליקט בשטח: חיילי המנדט הבריטי בארץ ישראל.
הסדרה נכתבה ובוימה בידי פיטר קוזמינסקי (אנ') יהודי בריטי לאחר שקיבל מכתב מאדם ששירת כחייל בצבא הבריטי בפלשתינה שם הוצב לאחר לחימה ממושכת במלחמת העולם השנייה ובו סיפר על חוויתיו כחייל בשלהי ימי המנדט. ולאחר מכן ריאיין עוד כ-80 אזרחים בריטים אשר שירתו בפלשתינה כחיילים בשלהי ימי המנדט.
העלילה מסופרת בשתי תקופות: האחת פרי יומנו האישי של סמל (סרג'נט) בצבא המנדט הבריטי בארץ משלהי המנדט, והתקופה האחרת היא בישראל ובשטחים כשישים שנים אחרי, כפי שהם נגלים לעיניה של נכדתו התיירת הבריטית המגיעה לארץ לראשונה, מלווה ביומנו ועוקבת אחר גורלו.
הסדרה שודרה בערוץ 4 הבריטי בפברואר 2011, ולאחר מכן גם בטלוויזיה האוסטרלית. כמו כן הסדרה דובבה לצרפתית ושודרה בטלוויזיה הצרפתית.
למרות שהסדרה זכתה לשבחים ולביקורות חיוביות בבריטניה, הסדרה זכתה לביקורת שלילית בישראל בשל כך שהיא הציגה את הסכסוך מנקודת מבט אנטי ישראלית, והציגה את אנשי אצ"ל וחיילי צה"ל בצורה שלילית. בגלל זה בישראל הוקרנה הסדרה בסינמטק ירושלים, סינמטק תל אביב וסינמטק חיפה, ולא שודרה בטלוויזיה הישראלית. נספח העיתונות בשגרירות ישראל בלונדון, תקף את הסדרה משום שלטענתו היא מציגה את הישראלים כתאבי דם, ואמר: "במהלך הקריירה בת 15 השנים שלי מעולם לא ראיתי דבר כזה בתקשורת המערבית". הסדרה בשלמותה הועלתה לאתר יוטיוב תחת השם 'Palestine under British Mandate'.
שחקנים ישראליים המופיעים בסדרה

רוב-ככל הסדרה צולמה באתרים בישראל, וכמה ישראלים יהודים משתתפים בה כשחקנים. מביניהם, בולט איתי טיראן המשחק בתפקיד מרכזי. בתפקידים משניים שונים מופיעים בה, בין השאר: סמדי וולפמן, שי אגוזי, יאיר רובין, גיא לואל, תומר אופנר, נועה קולר, איילה ליפשיץ, רועי אסף, מתי אטלס, אייל רוזלס, אילן גנני, מיכל רובין, בני אלדר, אלון דהן, יגאל רזניק, יורם יוספסברג.
אירועים היסטוריים המתוארים בסדרה

שחרור מחנה הריכוז ברגן-בלזן
פיצוץ מלון המלך דוד בירושלים
הפיכת הכפר הפלסטיני 'עין חוד' ליישוב הישראלי 'עין הוד'
פרשת הסרג'נטים וחטיפתם בידי האצ"ל
חשיפת הסליק ביגור
הפשיטה הבריטית הגדולה על תל אביב במסגרת השבת השחורה
עימותי מתנחלים ופלסטינים בחברון
הטבח בדיר יאסין
הקרב על חיפה בשנת 1948
הנכבה הפלסטינית והגירת הפליטים עם עזיבת הבריטים
פיגועי מחבלים מתאבדים בישראל
צה"ל ברצועת עזה
הריסת בתים בסכסוך הישראלי-פלסטיני
ה'תרי"ג

ערך זה עוסק בשנת ה'תרי"ג (1852–1853). אם התכוונתם ל-613 המצוות ביהדות, ראו .
ה'תרי"ג (5,613) ובקיצור תרי"ג – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-14 בספטמבר 1852, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 2 באוקטובר 1853.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 6 שעות ו-927 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכז. היא מעוברת, ואורכה 384 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 8 במחזור העיבור ה-296. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 13 (סימנה יגלהא) במחזור השמש ה-201.
שנה זו היא שנת 1,784 לחורבן הבית, ושנת 2,164 לשטרות.
אירועים

כ"ו בטבת – פרנקלין פירס, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ואשתו ניצלים מתאונת רכבת ליד אנדובר, מסצ'וסטס, אך בנו נהרג
נולדו

ח' בטבת – אלברט אברהם מייקלסון, מודד מהירות האור והאמריקני הראשון שזכה בפרס נובל (נפטר ב-ה'תרצ"א).
כ' באדר ב' – וינסנט ואן גוך, צייר הולנדי (נפטר ב-ה'תר"ן).
הרב חיים הלוי סולובייצ'יק, רבה של בריסק, ומחבר ספר חידושי רבנו חיים הלוי על הרמב"ם, נפטר ב-ה'תרע"ח.
נפטרו

ט"ו בכסלו – יוסף פרידלנדר, רבה של דוכסות וסטפאליה ותומך ביהדות הרפורמית
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
האלה דורגה

| --- | --- |

 תרבות:  הינדואיזם, שיוויזם, טנטרה 
 צאצאים:  אשוקאסונדרי 
 
דורגה, בסנסקריט दुर्गा, היא אלה הינדואית אשר מזוהה עם ניצחון הטוב על הרע. היא מופיעה לראשונה בדווי-מהאטמיה, ומזוהה כאלה הגדולה (מהא-דווי), שהצליחה לגבור על שד הבאפלו מהישאסורה, וכרתה את ראשו.