stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיאון פרנקל פרנל
הערות שוליים

1 2  "artnet Galleries: A House in Safed by Yitzhak Frenkel-Frenel from Jordan-Delhaise Gallery". web.archive.org. 2013-12-03. נבדק ב-2023-07-07.
↑  "⁨בטירת פרנקל בצפת ⁩ | ⁨דבר⁩ | 15 אוגוסט 1952 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית". www.nli.org.il. נבדק ב-2023-07-07.
↑  "Alexandre FRENEL". Bureau d’art Ecole de Paris (בצרפתית). 2019-01-02. נבדק ב-2023-07-07.
↑  "1884 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel". www.tidhar.tourolib.org. נבדק ב-2023-07-07.
יצחק פרנקל, בחצר ביתו. שנות ה-50.
עלייה לארץ ישראל

.
עלייה לארץ ישראל (לעיתים נקרא בקיצור עלייה לישראל, או פשוט עלייה) הוא מונח מרכזי בהווייה היהודית ובציונות, המציין את הגירתם של יהודים אל ארץ ישראל. המונח "עלייה" משמש באופן ייחודי להגירה יהודית אל ארץ ישראל, והוא מבטא את החשיבות של ארץ ישראל ואת עליונותה הרוחנית משאר הארצות במסורת היהודית. הפעולה ההפוכה, של יציאת יהודים מארץ ישראל, נקראת בהתאם ירידה.
ביקור זמני בארץ ישראל הנעשה על רקע דתי מכונה עלייה לרגל ומונח זה משמש גם אצל אומות ודתות אחרות, שמאמיניהן באים לארץ ישראל כצליינים.
לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, נטענה המילה במשמעויות פוליטיות וכלכליות חדשות ונוספות. בשנת 2016 נקבע יום העלייה כיום ציון ממלכתי במדינת ישראל, לכבודן של העליות לארץ ישראל.
מקור ומשמעות המונח

אזכור מוקדם של המונח "עלייה" מצוי בתנ"ך בספר בראשית כאשר בני יעקב, שבאו ממצרים לארץ, כדי לקבור את אביהם, נקראו "עולים" בספר במדבר י"ג ל' אומר כלב בן יפונה: " וַיַּהַס כָּלֵב אֶת-הָעָם, אֶל-מֹשֶׁה; וַיֹּאמֶר, עָלֹה נַעֲלֶה וְיָרַשְׁנוּ אֹתָהּ--כִּי-יָכוֹל נוּכַל, לָהּ".מאז היציאה של עם ישראל לגלות מארץ ישראל, נעשה שימוש במונח זה בכל הדורות כאשר יהודים חתרו לעלות לארץ האבות. הם עלו כיחידים ובקבוצות קטנות, ברישיון וללא רישיון, וביקשו לחיות ולהיקבר בה. המונח מבוסס גם במשנה: "הכל מעלין לארץ ישראל ואין הכל מוציאין". ועל המימרא, מילתא אגב אורחא, בתלמוד בבלי לפיה "וארץ ישראל גבוה מכל הארצות".
המונח "שיבת ציון", הנזכר בשיר המעלות, מציין גם הוא עלייה לארץ. הוא נטבע, ככל הנראה, לאחר חורבן הבית הראשון. במונח "עלייה" השתמשו גם הנביאים בנבואותיהם על שיבת ציון לאחר חורבן בית ראשון, 586 לפנה"ס. שיבת ציון הייתה חזרתם של היהודים מגלות בבל לארץ ישראל בעקבות הכרזת כורש, בשנת 538 לפנה"ס. המונח "שיבת ציון המודרנית" נקבע כהגדרה לעליות ההמוניות לארץ ישראל מאז המאה ה-19 ועד לעליות שלאחר הקמת המדינה.
התנועה הציונית הציבה את העלייה לארץ ישראל כיעד עיקרי בהגותה בפועלה. אחד ממנהיגיה, בנימין זאב הרצל, סבר כי תנועת העלייה לארץ תהיה בעיקר מכוח הרעיונות והתודעה, וכך כתב בספרו מדינת היהודים:
"אין בעולם אדם חזק או עשיר שיוכל להסיע עם מארץ אל ארץ. רק רעיון יחולל זאת. אכן לרעיון המדינה כח כזה. במשך כל ליל-גלותם הארוך לא חדלו היהודים מלחלום את חלום מלוכתם. "לשנה הבאה בירושלים!" קראנו בכל הדורות. עתה הגיעה השעה להראות, כי בידינו להפוך את החלום לרעיון בהיר כצהרים".
בעת החדשה

התחדשות היישוב היהודי במהלך המאות ה-18 וה-19 הביאה עמה גלי עלייה, בהם לקחו חלק יחידים, משפחות, קבוצות ושיירות מאורגנות, ממגוון ארצות. עשרות ומאות העולים הצטרפו אל היישוב היהודי בארץ ישראל באותן שנים; בעיקר אל הקהילות היהודיות בירושלים, אשר בשלהי המאה ה-19 כבר היוו רוב באוכלוסיית העיר, ואל הקהילה בעיר יפו.
תופעה זו ראויה לציון, על רקע העוינות הרבה של השלטונות העות'מאניים, תנאי המחיה הנחשלים, פגעי הטבע, המגפות והתמותה הרבה שפקדו את תושבי ירושלים, כמו גם את שאר חלקי היישוב בארץ.
רבים מהעולים הגיעו לארץ ישראל בשל קשיים שחוו בגולה, כמו עוני, אפליה, גיוס כפוי לצבא ועוד. עולים אלה היו לא פעם עול בצווארם של ראשי הכוללות שהתקשו לפרנס רבים כל כך באמצעות הקופה הציבורית המידלדלת מכספי החלוקה. בשלב מסוים אף נעשה ניסיון לעצור את זרם העולים ולהגביל אותו לתלמידי חכמים בלבד אך ניסיון זה לא צלח, כפי שמעיד מכתבו של ר' נתן נטע, בנו ר' מנחם מנדל משקלוב משנת 1837:
"...אבל ידע נא אדוני כי במדינה זאת, לגדור בזה הוא דבר שאי אפשר. הרבה יגיעות יגעו הראשונים ושקדו על תקנת ארץ הקודש לגדור גדר בפני העולים שלא כל הרוצה לעלות יעלה, כי אם ברשות, ואשר לא יעלה ברשות הרוזנים הגבאים הכוללים לא יקבל חלוקתו. וכן הודיעו בארץ הקודש תוב"ב אבל לא עלתה בידם, כי כל איש אשר שלהבת חיבת הקודש תוקד בקרבו או איזה דבר לוחצו ודוחקו להימלט ההרה מפני חשש לקיחת אנשי חיל וכדו', אינו שואל ודורש עצה כלל, וגם כי לא ישובו ולא יחתו מפני כל, כי ממש עולים במסירות נפשם ונפשות ביתם ולא יחושו לנפשם אם עולים בחוסר כל. ויש אשר הלחם אוזל מכליו באדעס ונפישי אחי ומרחמי לקבץ שמה נדבות על שכר הספינה, ומקבלים על עצמם לחיות חיי צער, פת חריבה פעם אחת ביום."
יחיאל מיכל פינס, שעלה ארצה מפולין במאה ה-19, והיה מורה ומנהיג ציבור, חיבר מעין מורה דרך לעולה, ובו המלצות שונות לעולים לארץ ישראל. החיבור מנוסח בסגנון משנה תורה שחיבר הרמב"ם. בין היתר התייחס פינס לזמן המתאים ביותר לצאת לדרך מאירופה לארץ ישראל:
"מאימתי יוצאים לדרך?

מעצרת עד אב - החמה קודרת ומכה בראש כל אדם; מאב ועד כסלו - החולאים מתרבים, ומי שאיננו רגיל באווירה של הארץ - קדחת אוחזו או עיניו מתקלקלות; מכסלו ועד פורים - ימי גשמים, הצינה מתגברת והבתים דולפים, הים סוער והספינה בסכנה. לפיכך אמרו הסופרים: אין עולים לארץ ישראל, אלא מן הפורים עד העצרת, בזמן שעשבים יוצאים והאילנות מלבלבים ובני אדם מחליפים כוח, וכל מעשי בראשית מתנאים ואומרים שירה".
אחרי פרסום ממדי השואה, יצאו כתבות מאשימות על אי עידוד עלייה המונית מקרב "גדולי התורה והחסידות", "ואילו קראו האדמו"רים לעלייה, היו הדרכים משחירים מהמון אדם עולה, אלא שהם לא קראו. להפך, הם מנעו מיליונים מלעלות ארצה".
בעת החדשה > עליות בולטות בתקופה זו

עליית החסידים או עליית תלמידי הבעל שם טוב היא גלי עליית החסידים לארץ ישראל בקבוצות וביחידים משנת ה'תק"ז (1747) ביניהם רבים הקשורים לרבי ישראל בעל שם טוב. את עלייה זו מציינת במיוחד שיירה המונית שבאה בשנת ה'תקל"ז (1777) והתיישבה בגליל, הייתה השיירה המשמעותית הראשונה של חסידים שהגיעה לארץ והגדולה מבין הקבוצות שהגיעו באותה תקופה.
עליית תלמידי הגר"א היא גלי העליות של קבוצות עולים מליטא שהתיישבו בארץ ישראל בתחילת המאה ה-19 ובמהלכה. עלייה זו כללה מאות עולים ובתוכם משפחות צעירות, שעלו ארצה בשלושה גלים עיקריים. הם נקראו כך מפני שכמה מהבולטים שבהם הכירו את הגר"א והיו קרובים למשנתו. עלייה זו נתמכה כמו כל היישוב בארץ גם מכספי החלוקה שנאספו על ידי השד"רים. אנשי עלייה זו וצאצאיהם ב"יישוב הישן" נקראו "פרושים".
עליית אעלה בתמר הוא כינויה של עלייה של יהודים מתימן אשר עלו לארץ ישראל בשנים תרמ"א-תרמ"ב (1881) כחלק מהעלייה הראשונה. העולים קישרו את עלייתם עם הפסוק "אָמַרְתִּי אֶעֱלֶה בְתָמָר" (שיר השירים, ז', ט'), משום שהמילה "בתמר" היא שינוי סדר האותיות של תרמ"ב.
בעת החדשה > העליות הגדולות עד להקמת המדינה

ברבע האחרון של המאה ה-19 התגברה ההגירה של היהודים, בעיקר במזרח אירופה, וזאת בשל משברים כלכליים, התגברותה של אנטישמיות ורדיפות ופוגרומים נגדם. רובם הגרו אל אמריקה ומערב אירופה. הקשר הדתי וההיסטורי לארץ ישראל ועלייתה של התנועה הציונית, הניעו חלק קטן מהם לעלות לארץ ישראל. חלק מהם ביקשו לחיות חיי עבודה ומתוך הכרה לאומית חדשה. עולים אלה הביאו לתוספת ותרומה משמעותית עבור היישוב היהודי בארץ.
מקובל לחלק את העליות ההמוניות משלהי המאה ה-19, אשר בנו את היישוב החדש, לחמש, בשל הבדלים במאפייניהן או בגורמים להן:
תקופת העלייה הראשונה החלה ב-1881 תרמ"ב. נכללת בה עליית אעלה בתמר של יהודים מתימן. כשנה לאחר מכן החלוץ איש ביל"ו חיים חיסין תיאר ביומנו (ב-21 באוגוסט 1882) את בואו עם חבריו לחופי הנמל העיקרי של ארץ ישראל:
"הבוקר בשעה חמש התקרבנו ליפו. כמו כל ערי החוף כמעט, גם יפו יפה מאוד במבט מן הים. ... אין מעגנים; יש רק מזח-אבן קטן לסירות. האוניות נעצרות ממרחק. ... לא הספיקה האונייה לעצור, וכבר צבאו עליה סירות מכל הצדדים בדומה לארבה. הקאיוצ'קים (ספנים) התרוצצו על הסיפון, מחפשים נוסעים, אבל מן היהודים שרצו לשכור אותם דרשו "תזכרה". ... שלחנו פתק לנציג חברתנו ביפו וחיכנו לו באונייה".
העלייה השנייה: גל עולים שהגיע לארץ ישראל שבשלטון האימפריה העות'מאנית, משנת תרס"ד (1904) עד קיץ 1914, כאשר נקטע על ידי מלחמת העולם הראשונה. בשנות העלייה השנייה השתקעו בארץ כ-35,000 עולים, רובם ממזרח אירופה (בעיקר מתחום המושב ומגליציה) וכן מתימן. בסיומה, בקיץ שנת תרע"ד (1914), נאמדה האוכלוסייה היהודית בארץ בכ-85,000 נפש.
העלייה השלישית: גל עלייה גדול לארץ ישראל, עם סיום מלחמת העולם הראשונה, החל משנת 1919 ועד ראשית 1924, כאשר הסתיים המשבר הכלכלי. רוב העולים באו מאירופה ובמידה רבה ממניעים ציוניים. אומדן העולים בתקופה זו הוא כ-35,000.
העלייה הרביעית: נקראת גם "עליית גרבסקי", התקיימה בין השנים 1924–1931. מספר העולים בתקופה זו מוערך בכ-70,000 נפש, באותה תקופה ירדו כ-20,000.
העלייה החמישית: מראשית שנות ה-30 עד מלחמת העולם השנייה, ובה עולים שהגיעו מאירופה ומאסיה. העלייה החלה בממדים צנועים, התגברה בשנים 1933–1935 בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. המאורעות שהחלו עם פרוץ המרד הערבי הגדול שפרץ ב-1936 החלישו את זרם העלייה, אך בשנים 1938–1939 הוסיפו לעלות רבבות עולים, חלקם באורח בלתי חוקי. סיום העלייה היה עם תחילת מלחמת העולם השנייה. מספר העולים מוערך בכ-180,000 נפש. העלייה החמישית מכונה לעיתים "עליית היקים" משום שכשליש מהעולים (כ-60 אלף איש) הגיעו לארץ מגרמניה.
בשנות ה-40 , אחרי מלחמת נעולם השניה, שורדי שואה רבים בחרו לעלות לארץ ישראל. תנועת הבריחה הובילה את מסעם של כ-300,000 שורדי שואה בדרכי אירופה לכיוון חופי הים  התיכון, שם חיכו להן אוניות המעפילים. אוניות המעפילים הביאו לארץ, כ- 70,000 מעפילים. הבאת העולים שורדי השואה על ידי תנועת הבריחה בדרכי היבשה ותנועת ההעפלה בדרכי הים, שתיהן בפיקוד המוסד לעליה ב', הייתה עליה  שנבלמה על ידי שלטונות המנדט הבריטי במסגרת מדיניות הספר הלבן. שורדי שואה שלא הספיקו לעלות עם אוניות המעפילים עד מלחמת העצמאות, נשאו במחנות עקורים באירופה, חלקם בתנאים קשים, עד סיום המלחמה. אז מדינת ישראל הצעירה שלחה אוניות להעלות אותם לארץ כעולים במסגרת חוק השבות.
בתקופת המנדט 86% מהעולים הגיעו מאירופה.
מתקופת "העלייה הראשונה" מ-1881 ועד ליום הכרזת המדינה ב-14 במאי 1948 גדלה האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל מכ-28,000 נפש ל-650,000 נפש.
הפולמוס על הגבלת העלייה

המטפלים בהבאת העולים וקליטתם עמדו מול שתי מטרות על, הצלת חיי יהודים בגולה, במיוחד על רקע אירועי השואה, והקמת מדינת ישראל וחיזוקה. בדרך כלל המטרות השלימו זו את זו, כי הגעת העולים לישראל מילטה אותם מסכנות והצטרפותם לאוכלוסיית ישראל חיזקה את מדינת ישראל על ידי הגדלת הכוח הלוחם שעמד לרשותה ועל ידי הגדלת מספר הידיים העובדות במשק, אך היו גם עולים שלא תרמו לכוח הלוחם או למשק והיו לנטל על המדינה הצעירה, עולים זקנים, נכים, חולים כרוניים ועוד. גם ילדים קטנים היוו נטל, אך הם נשאו פוטנציאל לתרומה עם התבגרותם.
כבר בשנת 1933, בקונגרס הציוני הי"ח, אמר דוד בן-גוריון: ”ארץ ישראל זקוקה לא למהגרים סתם, אלא לחלוצים, וההבדל ביניהם פשוט: המהגר בא לקחת מהארץ, החלוץ בא לתת לארץ, לפיכך אנו תובעים זכות בכורה לעלייה החלוצית.”
הפולמוס על הגבלת העלייה > הקמת המוסד לתיאום

באפריל 1950, ביוזמת חסידי הגבלת העלייה, לוי אשכול וגיורא יוספטל, הוקם "המוסד לתיאום", גוף בראשותו של ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, מתנגד עקבי להגבלת העלייה, שכלל נציגי ממשלה ונציגי הסוכנות היהודית. המוסד לתיאום שלח לכל מדינה ממונה על העלייה מטעם הסוכנות ורופאים שהיו אמורים לבדוק את העולים הפוטנציאליים.
הפולמוס על הגבלת העלייה > קביעת סדר עדיפויות לפי ארצות מוצא

מדינת ישראל הצעירה התקשתה בקליטת העלייה ההמונית ובמציאת המשאבים הדרושים לשם כך. לאחר הכרזת העצמאות נפתחו שערי הארץ בפני המעפילים שנכלאו בקפריסין, ובפני יושבי מחנות העקורים בגרמניה. בנוסף להם כמהו להגיע לארץ עולים מפולין, מרומניה, מעיראק ומתימן - המאגר הגדול ביותר של מבקשים לעלות היה ברומניה. מקבלי ההחלטות הבינו שיצטרכו להחליט ולנקוט, לפחות זמנית, בעלייה סלקטיבית. הרעיון של סלקציה בין סוגי העולים מאותו מקור נתקל בקשיים ונדחה, לכן פנו לקביעת סדר עדיפויות בעידוד העלייה מארצות שונות ויהדות רומניה הפסידה ליהדות עיראק,
בשידור בקול ישראל, ב-10 בפברואר 2008, טענה פרופ' אורה כהן שהסיבה לעצירת עליית יהודי רומניה בתקופה זו הייתה נעוצה בכך, שישראל הוצפה בגלי עולים, בעיקר מעיראק ומרומניה. לדבריה (ולדברי משתתפים נוספים בדיון הרדיופוני), לממשלת ישראל לא היו מספיק משאבים לקליטת הגל האדיר, לכן ניסתה להאט ולווסת את העלייה ובישיבה משותפת של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית הוחלט להעדיף את עולי עיראק על פני עולי רומניה ולהפסיק את הבאת היהודים מרומניה. העדפת יהודי עיראק הייתה על רקע החשש הגדול יותר לגורלם בארץ מוצאם, לעומת החשש ליהודי רומניה.
אלפים רבים מיהודי רומניה, שכבר קיבלו אישור יציאה מהשלטונות, "נתקעו" ברומניה והשלטונות הרומניים הפסיקו להנפיק אישורי יציאה נוספים. ללא קבלת סיוע כספי מרבית יהודי רומניה, שרצו לעלות לישראל, לא היו מסוגלים לשלם את האגרות, שהוטלו עליהם ולכסות את הוצאות הדרך עד לנמל קונסטנצה.
הפולמוס על הגבלת העלייה > בתרבות

ב-30 בדצמבר 1955 פרסם המשורר נתן אלתרמן במדורו בעיתון דבר את השיר "ריצתו של העולה דנינו". השיר מתאר יהודי-מרוקאי הסובל מצליעה שמעוניין לעלות, ומנסה בכל כוחו להסתיר את מומו כדי לעבור את הסלקציה. השיר הולחן בידי שלמה בר והוא מופיע באלבום "מתוך כלים שבורים" של להקת הברירה הטבעית (1985).
חשיבותה של העלייה למדינת ישראל

קליטת העלייה היא אחד היעדים המרכזיים של מדינת ישראל מיום הקמתה והיא ניצבת במקום מרכזי בסולם העדיפויות של ממשלת ישראל. עלייה גדולה וקליטתה הטובה אינן רק מטרות על לעם ולמדינה, אלא בה בעת - מנוף אדיר לקידומה של מדינת ישראל.
מיליון עולים שהגיעו לישראל בשנות התשעים (בעיקר מברית המועצות לשעבר) שינו את פניה של החברה הישראלית, הביאו לצמיחה כלכלית חסרת תקדים, לעושר תרבותי ולפריחה בתחום הטכנולוגי. רבבות מהנדסים, אקדמאים, אלפי מדענים ואמנים הם "הון אנושי" משכיל מקצועי ויקר ערך לקידום המשק, המדע הטכנולוגיה והתרבות בישראל.
כל קבוצת אוכלוסייה נתקלת באתגרים הייחודיים לה, הדורשים מענה ייחודי שיענה על אותן דרישות מיוחדות של אותה קבוצה. אצל העולה קיים רצון להשתלב בחברה הישראלית ועם זאת גם לשמר את ייחודו האתני ואת המנטליות שהוא הביא עמו. הגבול כאן מאוד דק וזהו תהליך מאוד לא פשוט עבור העולה. תהליך קליטה מוצלח הוא המפתח להשתלבות העולה בחברה. תרומתו לחברה תהיה גדולה יותר ותוסיף גוון נוסף לרב-גוניות הישראלית. עם זאת, גם בעליות טרום הקמת מדינת ישראל וגם בעליות שלאחריה, ניתן להבחין במגמה של עולים הרואים בישראל רק תחנה שבדרך ומהגרים מישראל בעיקר למדינות המערב לאחר חניה בישראל.
ובנוסף לכך-מאחר ש"חוק השבות" מאפשר עלייה, כמעט אוטומטית, ליהודים, בני זוגם, ילדיהם, נכדיהם ובני הזוג, התפתחה מתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים (בעיקר), תעשייה שלמה שנועדה לאפשר לרבים שבקשו לעזוב את מדינותיהם על מנת לשפר את מצבם הכלכלי או מסיבות אחרות, לקבל אזרחות ישראלית במרמה. כך ניסו להגיע ארצה רבים במסמכים מזויפים, בזהויות שאולות, על סמך נישואים פיקטיביים או גיורים פיקטיביים ועוד.[דרוש מקור] ברשויות בישראל נאלצו - ועדיין נאלצים - להתמודד עם בעיות אלה. שפגעו קשות במדינה ובעולים ישרי הדרך.
מספר העולים לפי שנים

על פי נתוני הלמ"ס.
| טווח שנים | מספר העולים | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2023 | 46,033 |  |
| 2020–2022 | 123,556 | כ-60 אלף, רבים מתוכם עלו במסגרת מבצע עולים הביתה |
| 2016–2019 | 113,831 |  |
| 2011–2015 | 102,410 |  |
| 2007–2010 | 63,043 |  |
| 2002–2006 | 118,194 |  |
| 1990–2001 | 1,060,091 | העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 |
| 1985–1989 | 70,196 |  |
| 1980–1984 | 83,637 |  |
| 1970–1979 | 346,260 | העלייה מברית המועצות בשנות ה-70 |
| 1965–1968 | 82,244 |  |
| 1961–1964 | 228,793 | כ-80 אלף מתוכם עלו במבצע יכין |
| 1958–1960 | 75,970 |  |
| 1955–1957 | 166,492 | עליית גומולקה |
| 1952–1954 | 54,676 |  |
| מאי 1948–1951 | 687,624 | העלייה ההמונית |
| 1946–מאי 1948 | 56,467 |  |
| 1939–1945 | 81,808 |  |
| 1939–1932 | כ-180,000 | העלייה החמישית |
| 1924–1931 | 81,613 | העלייה הרביעית |
| 1919–1923 | 50,958 | העלייה השלישית |
| 1904–1914 | כ-35,000 | העלייה השנייה |
| 1882–1904 | כ-29,000 | העלייה הראשונה |
ראו גם

מצוות יישוב ארץ ישראל
עולה חדש
דונה גרציה נשיא
צפת במאה ה-16
יהודים בירושלים במאה ה-15 וה-16
עלייה לרגל
סל קליטה
משרד העלייה והקליטה
לקריאה נוספת

מקורות
ח' מרחביה (עורך), קולות קוראים לציון, ירושלים: הוצאת מרכז זלמן שזר, תשמ"א.
חיים חיסין, מרשומות אחד הביל"ויים, (עורכת: שולמית לסקוב), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי ומוסד ביאליק, תשנ"א 1991.
תיאודור הרצל, מדינת היהודים, (תרגום: שמואל פרלמן), ירושלים: הוצאת הספרייה הציונית, תש"י-1950.
משה בסוק (עורך), ספר החלוץ, ירושלים, הוצאת הסוכנות היהודית, ת"ש-1940.
מחקרים
מנחם שטרן, בין הכרזת כורש להצהרת בלפור, שיבת ציון הקדומה והמחודשת, ה'תשס"ו-2006.
שמואל אבא הורודצקי, עולי ציון, לקורות העליות לארץ-ישראל, הוצאת "גזית" תש"ז-1947.
אריה מורגנשטרן, השיבה לירושלים, חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה ה-19, ירושלים: הוצאת שלם, ה'תשס"ז-2007.
יואל רפל ואוריאל רפפורט (עורכים), הערך: "עלייה", אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל, הוצאת מודן ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986.
דן בהט, בנימין זאב קדר, זאב וילנאי, רציפות היישוב היהודי בארץ ישראל, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, תשל"ד.
אביבה חלמיש, במירוץ כפול נגד הזמן: מדיניות העלייה הציונית בשנות השלושים, יד יצחק בן-צבי, 2006.
שאול אריאלי, ככה בדיוק קרה? 12 מיתוסים ישראלים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ספרי עליית הגג והוצאת ידיעות אחרונות, 2021, הפרק "היהודים רצו לעלות לארץ ישראל והבריטים מנעו זאת מהם", עמ' 145–167.
כריסטופר קרוס

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1951 (בן 73) סן אנטוניו, טקסס, ארה"ב
 שם לידה:  כריסטופר צ'ארלס גפרט
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 מקום לימודים:  תיכון אלאמו הייטס 
 עיסוק:  מוזיקאי • זמר • פזמונאי • מלחין
 סוגה:  רוק • פופ • רוק קל
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  שירה • גיטרה
 חברת תקליטים:  Warner Bros. • Priority • CMC International
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (1981)  פרס גראמי לאלבום השנה (1981)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (29 במרץ 1982) 
 christophercross.com
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר קרוס (נולד ב-3 במאי 1951 בשם כריסטופר צ'ארלס גפרט; Christopher Charles Geppert) הוא זמר-יוצר וגיטריסט אמריקאי, שזכה בשנת 1979, בחמישה פרסי גראמי על אלבום הבכורה שלו. 

הסינגלים "Sailing" ו-"Arthur's Theme (Best That You Can Do)", מתוך הסרט "ארתור" משנת 1981, הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי. השיר "Sailing" זכה בשלושה פרסי גראמי בשנת 1980, ואילו "Arthur's Theme" זכה בשנת 1982 בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (יחד עם המלחינים ברט בכרך, קרול באייר סאגר ופיטר אלן).
חיים אישיים

כריסטופר קרוס, הוא בנו של רופא ילדים בצבא ארצות הברית, שהוצב בבית החולים הצבאי וולטר ריד בוושינגטון הבירה באמצע שנות החמישים. הוא למד בתיכון אלאמו הייטס בסן אנטוניו וסיים את לימודיו בשנת 1969. הוא עסק בכדורגל ובאתלטיקה. קרוס היה נשוי לרוזאן הריסון משנת 1973 עד שהשניים התגרשו בשנת 1982. הוא נישא בשנית בשנת 1988 ליאן באנץ', והתגרש בשנית בשנת 2007. יש לו שני ילדים, מדיסון וריין.
ב-3 באפריל 2020, פרסם קרוס דף הפייסבוק שלו כי הוא נמצא חיובי לנגיף הקורונה, וכי הוא חולה, אך מתאושש. מאוחר יותר דיווח קרוס בטוויטר כי איבד את היכולת להזיז את רגליו, אך רופאיו אמרו לו שיוכל להחלים לחלוטין. נאמר לו שמחלתו גרמה לאפיזודה של תסמונת גייאן-בארה שגרמה לעצבים ברגליו להפסיק לתפקד כראוי. באוקטובר 2020, כבר היה מסוגל ללכת עם מקל, אך לדבריו הזיכרון והדיבור שלו נפגעו. בשנים 2021 ו-2022 הוא החל בסיבוב ההופעות שלו לציון 40 שנות קריירה.
קריירה > קריירה מוזיקלית מוקדמת

בצעירותו, נפגש עם הבסיסט אנדי סלמון והקלידן רוב מורר בסן אנטוניו. הם עברו לאוסטין, שם צירפו את המתופף טומי טיילור והקימו להקה בשם "כריסטופר קרוס". באוסטין הם ניגנו קאברים בזמן שהקליטו גרסאות דמו של שירים מקוריים, אותם שלחו לחברות תקליטים שונות.
חברת התקליטים וורנר רקורדס החתימו את הלהקה בתחילת 1979.
למרות שהוא ידוע בעיקר בזכות השירה וכתיבת השירים שלו, קרוס הוא גם גיטריסט מיומן. דונלד פייגן ווולטר בקר מלהקת סטילי דן הזמינו את קרוס לנגן באלבומים שלהם, אך קרוס סירב. קרוס גם החליף את ריצ'י בלקמור במהלך הופעה של דיפ פרפל בשנת 1970, כאשר בלקמור חלה.
קריירה > אלבום ראשון והצלחה מיידית

קרוס הוציא את אלבום הבכורה שלו, "Christopher Cross", ב-20 בדצמבר 1979. האלבום כלל מספר להיטים, כגון "Ride Like the Wind", "Sailing", "Never Be the Same" ו-"Say You'll Be Mine".
השיר "Ride Like the Wind" הגיע למקום השני במצעד בילבורד הוט 100, בעוד שהשיר "Sailing" עמד בראש המצעד במשך שבוע אחד.
השיר "Never Be the Same" הגיע למקום הראשון במצעד Adult Contemporary. קרוס, האלבום והשיר "Sailing" היו מועמדים לשישה פרסי גראמי בשנת 1980 וזכו בחמישה. קרוס היה האמן הראשון בתולדות הגראמי שזכה בכל ארבעת הפרסים בטקס אחד: תקליט השנה ("Sailing"), אלבום השנה (כריסטופר קרוס), שיר השנה ("Sailing") והאמן החדש הטוב ביותר בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-23. הישג זה לא נשבר במשך 39 שנים, עד שבילי אייליש זכתה בכל ארבעת הפרסים בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-62 בשנת 2020. בנוסף, "Sailing" זכה בפרס העיבוד הטוב ביותר לזמר/ים נלווים. האלבום "Christopher Cross" הגיע למעמד פלטינה חמש פעמים בארצות הברית, ומכר מעל 5 מיליון עותקים.
מאוחר יותר בשנת 1981, קרוס הוציא לאור את השיר "Arthur's Theme (Best That You Can Do)", שנכתב במשותף על ידי ברט בכרך, קרול באייר סאגר ופיטר אלן, שהיה הנושא המרכזי של הסרט ארתור משנת 1981. השיר זכה באוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בשנת 1981, והיה מועמד לשלושה פרסי גראמי, אך לא זכה. בארצות הברית, השיר הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 ובמצעד Hot Adult Contemporary באוקטובר 1981, ונשאר בראש מצעד הוט 100 במשך שלושה שבועות, בעוד הוא היה להיט בעשירייה הראשונה במספר מדינות אחרות. השיר הפך ללהיט האמריקאי השני והאחרון של כריסטופר קרוס.
קריירה > אלבום שני

אלבומו השני של קרוס, Another Page (1983), הניב את השירים "All Right", "No Time for Talk" ו-"Think of Laura".

השיר "Think of Laura" הופיע באופרת הסבון "General Hospital" (אנ') של רשת ABC.
קריירה > שנות ה-80

לאחר 1984 דעכה הצלחתו המסחרית של קרוס. ככל שערוץ הטלוויזיה MTV הפך לדומיננטי, סגנון המוזיקה של קרוס לא התאים לרשת, והוא צנח בפופולריות שלו. שני אלבומיו הבאים של קרוס, "Every Turn of the World" מ-1985 ו-Back of My Mind מ-1988 לא הניבו אף להיט בטופ 40 ולא הגיעו למעמד זהב או פלטינה.
עם זאת, השיר שלו "Swept Away" הופיע בסיטקום האמריקאי "Growing Pains" (אנ').
קריירה > שנות ה-90

קרוס הוציא שלושה אלבומים נוספים בשנות ה-90, ואף על פי שחלק מאלבומיו זכו לביקורות טובות, הוא לא הצליח למשוך את הקהל הרב ממנו נהנה בעבר.
קריירה > שנות ה-2000

בשנת 2002 יצא האלבום "...Very Best of" ובשנת 2007 יצא אלבום חג מולד בשם "A Christopher Cross Christmas". בשנת 2008 הקליט קרוס אלבום אקוסטי חדש של להיטיו בשם "The Cafe Carlyle Sessions".
קריירה > שנות ה-2010

בשנת 2011 הוציא קרוס אלבום אולפן חדש בשם "Doctor Faith". בשנת 2013 הוציא אלבום הופעה חיה בן 2 תקליטורים בשם "A Night in Paris", שהקליט וצילם באפריל 2012 בתיאטרון Le Trianon בפריז, צרפת.
השיר "Ride Like the Wind" הופיע בפסקול הסרט האמריקאי "חדשות בהפרעה", שיצא בשנת 2013.
בספטמבר 2014 הוציא את האלבום "Secret Ladder", ובנובמבר 2017 את "Take Me as I Am".
בסוף 2019 יצא קרוס לסיבוב הופעות עם חברי להקת הרוק האירית באדפינגר (אנ'), לכבוד מופע חגיגות ה-50 ל"אלבום הלבן" של הביטלס.
קריירה > שנות ה-2020

במהלך השנים 2021–2022, ערך קרוס סיבוב הופעות לציון 40 שנות קריירת המוזיקה שלו.
פלמינגו

אחד המאפיינים הנפוצים בעטיפות האלבומים של קרוס הוא דמות של פלמינגו. לדברי קרוס, אין משמעות לכך מלבד שזהו הציור שנבחר לעטיפת אלבומו הראשון, ואז היא משמשת כמוטיב חוזר בכל אלבומיו.
דיסקוגרפיה > אלבומים

| שנה | שם האלבום | זכיות |
| --- | --- | --- |
| 1979 | Christopher Cross | 5×פלטינה (RIAA) 2×פלטינה (ARIA) 1×פלטינה (BPI) |
| 1983 | Another Page | 5×זהב (RIAA) 1×זהב (BPI) |
| 1985 | Every Turn of the World |  |
| 1988 | Back of My Mind |  |
| 1992 | Rendezvous |  |
| 1994 | Window |  |
| 1998 | Walking in Avalon |  |
| 1999 | Red Room |  |
| 2007 | A Christopher Cross Christmas |  |
| 2008 | The Café Carlyle Sessions |  |
| 2010 | Christmas Time Is Here |  |
| 2011 | Doctor Faith |  |
| 2012 | A Night in Paris |  |
| 2014 | Secret Ladder |  |
| 2017 | Take Me As I Am |  |
הערות שוליים

↑  "Christopher Cross", Billboard, ‏28 ביולי 2022
1 2  "23rd Annual GRAMMY Awards | GRAMMY.com", grammy.com, ‏19 בפברואר 2024
↑  Lisa Respers France, Christopher Cross says Covid-19 paralyzed him temporarily, CNN, ‏16 באוקטובר 2020
1 2  Peter Blackstock, 'Where it all started': Christopher Cross is grateful to have sailed back into Austin, Austin American Statesman, ‏2 בנובמבר 2021
1 2  Margaret Moser, The Reluctant Celebrity, The Austin Chronicle, ‏20 בינואר 2012
↑  Robyn Flans, Classic Tracks: Christopher Cross’s “Ride Like the Wind”, Mixonline, ‏21 ביולי 2022
1 2  Gold & Platinum, RIAA, ‏28 ביולי 2022
↑  Christopher Cross, AllMusic
↑  Another Page - Christopher Cross, RIAA
↑  Christopher Cross has his first of two #1 hits with “Sailing”, history.com
↑  Christopher Cross, Classicbands.com, ‏11 באוקטובר 2011
↑  Interview with Christopher Cross, Noted.blogs.com, ‏2 באוקטובר 2008
↑  Dolenz, Rundgren, Molland Begin Beatles Tribute Tour, Best Classic Bands, ‏30 ביולי 2015
↑  FAQ's, Christopher Cross Official Website
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594414405171  BNE: XX898209  BnF: cb13892855s (data)  GND: 134352572  ICCU: MODV246645  ISNI: 0000 0001 2018 9267  LCCN: n92019811  MusicBrainz: 883e4ba4-8ccc-47ed-81df-df51e41792a9  NKC: xx0136844  NLK: KAC2020O4620  NSK: 000691005  NTA: 071394699  RERO: 02-A008686457  SNAC: w6j98x03  VIAF: 117541550   WorldCat (עם VIAF): 117541550 
תמונה של כריסטופר קרוס מ-2008
ייליך

ייליך (בגרמנית: Jülich, ‏האזנהקובץ:De-Jülich.ogg‏Ⓘ‏, בהולנדית: Gulik, בצרפתית: Juliers, בניב הריפוארי: Jöllesch) היא עיר במחוז דירן (אנ'), במדינה הפדרלית של נורדריין-וסטפאליה בגרמניה. כאזור גבול בין המעצמות המתחרות באזור הריין התחתון (אנ') והמז, העיר ודוכסות ייליך מילאו תפקיד היסטורי מימי הביניים ועד המאה ה-17.