שפר בדרך להוליווד
ביקורות

מגאזין הסרטים הבריטי "Screen International" (אנ') באמצעות אתר האינטרנט שלו "ScreenDaily" דיווח לאחר הבכורה העולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, שמדובר בסרט דוקומנטרי מרתק. הוא מוסיף שכמעט ארבעה עשורים לאחר מותו, עמדתו המזויפת של שפר כבר אינה בלתי מעורערת, וגם פיקודו במלחמה על 12 מיליון עובדי כפייה עבדים אינו מוטל בספק. הסרט התיעודי של לאפה חושף את השקרים בצורה צפופה, מפוכחת ומשכנעת.
"הברלינר ספיישל" מטעם הפסטיבל של ברלין הסתפק בכתיבה שהסרט התיעודי מציג את ניסיונו הרפה של שפר "לסייד" את עברו בסרט עלילתי.
ג'סיקה קיאנג, מבקרת הפסטיבלים הבינלאומיים כתבה ב-וראייטי מגזין, שככל הנראה בשל התדרדרות מצב הקלטות המקוריות, הקולות שאנו שומעים ברוב הסרט אינם של שפר או של בירקין, אלא של שחקני קול הקוראים קטעים מהתמלילים, ועובדה זו מעמידה אותנו בתיאור תיאטרלי ולא במה שאמור להרגיש כמו דיאלוג ספונטני. שהצליל באופן כללי קצת בעייתי בסרט. שהעבודה הנפלאה שלאפא ביצעה בחשיפת קטעים שלא נראו עד כה של שפר מתקופת הרייך השלישי, מופרעת מהתוספת הקפדנית אך חסרת התועלת של אפקטים קוליים: שריקות רכבת, מנועי מכוניות ורשרושי נייר. הטכניקה המופרזת הזו הפכה גם את סרטה הקודם של לאפה על היינריך הימלר לכזה, שרץ ללא צורך בהתעקשות המבלבלת להוסיף רעשי צעדים לקטעים שקטים של אנשים שהולכים. היא כותבת שהחלל הגדול שקיים בסרט הוא העדר התסריט שכתב בירקין בזמנו עבור פארמונט, ושאיננו יודעים איזו דמות רצו יוזמי הסרט העלילתי להציג, אך היא מסתפקת בכך שהסרט התיעודי הזה "קוצץ את ידיו" של שפר בניסיונו להציג את דמות "הנאצי הטוב" בספרו רב המכר.
אלעד שלו, עורך פורטל הסרטים הישראלי Seret.co.il דיווח מברלין שונסה לאפא יצרה סרט מצוין שבו עוקבת אחר הסיפור שמנסה להכתיב הבכיר הנאצי לשעבר לתסריטאי צעיר, אך במהלך חכם היא משלבת מספר צירי זמן, כולל קטעי וידאו ממשפטי נירנברג המראים את הסתירות והמניפולציות שמנסה שפר לבצע על מנת לשכתב את ההיסטוריה. הוא מוסיף שבסרט אין קריינות מסבירנית כמו בדוקומנטריים רבים, אלא מתן אפשרות לצופה לבנות את הנרטיב בעצמו, ולהבין מי באמת היה שפר דרך חיבור החלקים השונים. הוא סיכם שמדובר בסרט דוקומנטרי חשוב ועשוי היטב, שרלוונטי במיוחד לימינו בהם מנהיגים פופוליסטיים עולים, קנאות וגזענות ישנה צפה, ונעשה ניסיון לשכתב את ההיסטוריה.
אבנר שביט כתב ב"וואלה תרבות" שמדובר בסיפור מטורף, לא ייאמן אפילו בסטנדרטים הגבוהים שהקהל הורגל אליו מסיפורים על השואה, הממחיש שוב את קור הרוח שבו הנאצים הוציאו לפועל את הזוועות שלהם, ולא פחות מכך - את ההיתממות הנונשלנטית שבו ניסו להתנער מפשעיהם ולהמשיך כרגיל.
לאחר ההקרנה בפסטיבל הסרטים ירושלים, כתבה שרה פלד, באתר החדשות העצמאי "מגפון", כי הסרט מצמרר, וחושף את מנגנון הטיוח של אדם קר רוח, שערך חיי אדם נפקד מאישיותו.
מרלין וניג כתבה במגזין "פורטפוליו" שהיא מצאה את הסרט "ייחודי באופן שבו הוא משקף את הפער בין חלון הראווה המודרני של ברלין, לבין העבר שמסתתר בין לבניה ומדביק את תבניתה". היא מציינת שבניגוד לסרטי שואה אחרים, מכל הסוגים, ונסה לאפא, במאית הסרט, בעבודה קולנועית וארכיונית מדויקת, ומהיפות שנעשו כאן, רוקמת סיפור מנקודת תצפית לא צפויה, ומסבה את תשומת לב הצופים דווקא לשכחה - שכחת ההמון שעלולה להעניק תהילה גם לרוצחים.
עופר ליברגל מבלוג הקולנוע "סריטה" מציין כי סרטה של לאפא הוא לא רק סרט על פושע מלחמה שניסה ואף הצליח למתן את אשמתו, אלא גם סרט על "אומנות" המניפולציה של העברת סיפור. דווקא באמצעות הסרט שלא נעשה על ידי פארמונט ודימויים שמתבססים על חומרי ארכיון, לאפא חושפת את המנגנון בו הקולנוע יכול לעצב מחדש את התודעה. הדבר בא לידי ביטוי גם בדרך בה לכאורה בלי לעשות הרבה, היא מעמידה בספק את כל טענותיו השקריות של שפר.
הבלוג HotJerusalem שהכין כתבה על הסרטים המומלצים לצפייה בפסטיבל הקולנוע ירושלים כתב שהסרט החדש של ונסה לאפא ואשר עוקב אחר דמותו האניגמטית של אלברט שפר, איש סודו של היטלר, הוא מסמך אודיו-ויזואלי מרתק ומהפנט, שנוצר ביד אמן, על ידי חומרי ארכיון ושיחות שלא נועדו לפרסום.