stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרולד מוקודי
הערות שוליים

↑  Liste des Lions Indomptables sélectionnés pour la CAN 2023 בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל הקמרונית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת קמרון – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 אפאלה •  2 אבוסה •  3 אנגמלאו •  4 מוקודי •  5 נגדאו-נגג'וי •  6 אויונגו •  7 אנז'י •  8 זמבו אנגיסה •  9 באהוקן •  10 אבובקאר •   11 באסוגוג •  12 טוקו אקמבי • 13 צ'ופו-מוטינג •  14 ז'ואה • 15 קונדה • 16 אפאסי • 17 אמבאיזו • 18 הונגלה • 19 פאי • 20 ז'נאגו • 21 קסטלטו • 22 אונגוונה • 23 אומוסולה • 24 א. אוננה • 25 טולו • 26 ז'. אוננה • 27 ליאה סיליקי • 28 נייו • מאמן: קונסייסאו |  1 אפאלה •  2 אבוסה •  3 אנגמלאו •  4 מוקודי •  5 נגדאו-נגג'וי •  6 אויונגו •  7 אנז'י •  8 זמבו אנגיסה •  9 באהוקן •  10 אבובקאר •   11 באסוגוג •  12 טוקו אקמבי • 13 צ'ופו-מוטינג •  14 ז'ואה • 15 קונדה • 16 אפאסי • 17 אמבאיזו • 18 הונגלה • 19 פאי • 20 ז'נאגו • 21 קסטלטו • 22 אונגוונה • 23 אומוסולה • 24 א. אוננה • 25 טולו • 26 ז'. אוננה • 27 ליאה סיליקי • 28 נייו • מאמן: קונסייסאו | קמרון |
| נבחרת קמרון – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אונדואה •  2 מוקודי •  3 אנגמלאו •  4 וו •  5 טולו •  6 קמן •  7 אנז'י •  8 זמבו אנגיסה •  9 מגרי •  10 אבובקאר •   11 נקודו •  12 טוקו אקמבי • 13 אטבה •  14 צ'מאדו • 15 גונסאלס • 16 אפאסי • 17 נייו • 18 יונגווה • 19 מומבניה • 20 אליוט • 21 קסטלטו • 22 אנצ'אם • 23 אנגפנדואטנבו • 24 אוננה • 25 בוקלה • 26 צ'אטו • 27 דואלה • מאמן: סונג |  1 אונדואה •  2 מוקודי •  3 אנגמלאו •  4 וו •  5 טולו •  6 קמן •  7 אנז'י •  8 זמבו אנגיסה •  9 מגרי •  10 אבובקאר •   11 נקודו •  12 טוקו אקמבי • 13 אטבה •  14 צ'מאדו • 15 גונסאלס • 16 אפאסי • 17 נייו • 18 יונגווה • 19 מומבניה • 20 אליוט • 21 קסטלטו • 22 אנצ'אם • 23 אנגפנדואטנבו • 24 אוננה • 25 בוקלה • 26 צ'אטו • 27 דואלה • מאמן: סונג | קמרון |
הרולד מדינה

הרולד ג'ושוע מדינה (בספרדית: Harold Joshua Medina; נולד ב-30 בינואר 2002 בבלופילדס שבניקרגואה) הוא כדורגלן ניקרגואי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריאל אסטלי מליגת העל הניקרגואית ובנבחרת ניקרגואה.
קריירת מועדונים

מדינה גדל במחלקת הנוער של ריאל אסטלי, ובשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הניקרגואית. בארבע העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך 110 הופעות ליגה, בהן הבקיע 20 שערים.
קריירה בינלאומית

ב-10 באוקטובר 2020 ערך מדינה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניקרגואה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת הונדורס במשחק ידידות.
תארים

אליפות ניקרגואה (5): 2019/2020, 2019/2020 אפרטורה, 2020/2021 אפרטורה, 2022/2023 קלאוסורה, 2022/2023 אפרטורה
הרודס ים המלח

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מלון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1974
 תאריך פתיחה רשמי:  1974 
 קואורדינטות:  31°10′16″N 35°22′04″E﻿ / ﻿31.171215°N 35.367828°E﻿ / 31.171215; 35.367828
 he
 
הרודס ים המלח הוא הוותיק בשלושת המלונות בחמי זוהר.
היסטוריה

הקמת המלון החלה בתחילת 1971, בסמוך למרחצאות של חמי זוהר. על פי התוכנית יועד המלון לכלול בתוכו 180 חדרים ומרחצאות משלו שיתפסו את כל קומת הקרקע של המלון ויכללו בריכת מי ים המלח ובריכת מי גופרית. המלון הוקם בשותפות על ידי חברת המלונות האמריקאית פן אמריקן, חברת הבניה פון לון וגדעון בן צבי שהיה שותף בבעלות של מלון גלי זוהר בעין בוקק. סמוך לבנייה ביקש משרד התיירות להזיז את מיקום המלון מספר קילומטרים דרומה כדי למנוע תחרות של המלון במרחצאות, אולם בעלי המלון סירבו בטענה שכבר השקיעו בהכשרת המגרש של המלון כסף רב. את הבנייה ביצע הקבלן אפרים אברון.
באפריל 1973, עוד טרם פתיחת המלון, הגיע סכסוך בין השותפים במלון לבית המשפט ועבר סדרה של העברות בעלות. המלון נפתח זמן קצר לפני מלחמת יום הכיפורים שפגע קשות בפעילות המלון. המלון נמכר בשנת 1974 לחברת כלל אשר מכרה אותה לחברת מוריה של קופת חולים כללית וחברת העובדים ושמה שונה ל"מוריה ים המלח". המלון נפתח בשנת 1974. בשנות ה-70 ראה המלון רווחים נאים הודות לתיירות מרפא של נופשים שהגיעו מאירופה על חשבון הביטוח הרפואי הממשלתי שלהם, הודות לכך שעלות השהות בישראל הייתה כמחצית עלות האשפוז באירופה.
בתחילת 1984 מונה אורי אונגר למנהל המלון. זמן קצר לאחר מכן, ב-5 בפברואר 1984, פרצה במלון שרפה שגבתה שני קורבנות בנפש וגרמה למלון נזק כבד. המלון שופץ בקרוב ל-6 מיליון דולר ונפתח מחדש ב-1 באוקטובר 1984. ביולי 1989 היה המלון סגור בגלל שביתה של העובדים. בתחילת 1991 מונה יאיר פלד למנהל המלון.
בשנת 1995 נחתם הסכם לניהול מלונות מוריה עם חברת רדיסון, והמלון פעל מאז תחת השם רדיסון מוריה פלאזה ים המלח. בשנת 1998 החליטה מוריה למכור את רשת המלונות שלה ובתחילת 1999 נמכר המלון, יחד עם כל הרשת, לכור-שרתון, שהפעילה את המלון בעצמה תחת השם שרתון מוריה ים המלח. המלון היה סגור לשיפוצים למספר חודשים בשנת 2000 ונפתח מחדש באוקטובר 2000.
ביולי 2009 נמכר המלון, יחד עם שאר מלונות שרתון לרשת מלונות פתאל. המלון עבר אז שיפוץ יסודי שעלותו נאמדת בכ-70 מיליון ש"ח כדי להופכו למלון יוקרתי מסדרת הרודס.
המלון המחודש נפתח במאי 2013. עיצוב המלון בוצע ונהגה על ידי המעצב הבינלאומי אנדראס נויידם, ואת השראתו קיבל נויידם מסביבת המלון. הוא עשה שימוש מורחב בצבעי ירוק, טורקיז, כחול, חום וזהב והשתמש בשלל חומרי גלם מהסביבה הטבעית של המלון כגון עץ, שיש ופסיפס - כדי לממש את החזון העיצובי שלו. העיצוב כולל גם את מדי הצוות שהם טוגות בהירות ואת הספא כמרחצאות מהעת העתיקה.
הערות שוליים

↑  מלון מפואר בחמי זוהר, דבר, 29 בינואר 1971
↑  הוחל בהקמת מלון חדיש בחמי זוהר בחוף ים המלח, מעריב, 28 בינואר 1971
↑  מנהל גלי זוהר שוחרר בערבות של חצי מליון ל"י, דבר, 25 במרץ 1974
↑  נדחתה בקשה לשינוי בהנהלת "פאן לון", מעריב, 13 באפריל 1973
↑  צו על תנאי בענין מלון "פאן אמריקן", דבר, 26 ביוני 1973
↑  משולם עד, ים המלח - גן העדן האבוד?, דבר, 23 בדצמבר 1973
↑  חיים שיף מתעניין בפאן אמריקן, מעריב, 28 ביוני 1974
↑  מרים גורן, שמש בסדום - דום, דבר, 17 בפברואר 1975
↑  משולם עד, רופאה עולה בשביתת רעב במלון "מוריה" לחוף ים המלח, דבר, 19 בדצמבר 1974
↑  בני הדר, מקורות החיים של ים המוות, דבר, 31 במאי 1979
↑  עבר מפלזה למוריה ים המלח, מעריב, 3 בינואר 1984
↑  אורי בינדר, עגורנים ענקיים חילצו את העובדים והאורחים שנלכדו בקומות העליונות, מעריב, 6 בפברואר 1984
↑  תהילה עופר, מצליחן חמישה כוכבים אחרי השרפה הגדולה, מעריב, 13 בפברואר 1984
↑  עמירם פליישר, קרוב ל-6 מליון דולר הושקעו בשיפוץ מלון "מוריה" בים המלח, מעריב, 5 בספטמבר 1984
↑  דן ארקין, מלון מוריה ים המלח ייפתח מחדש אחרי סכסוך עבודה ממושך, מעריב, 18 ביולי 1989
↑  מנויים, מעריב, 19 בפברואר 1991
↑  אביבה קרול, ‏מפעלי ים המלח במו"מ לרכישת מלון רדיסון-מוריה ים המלח, על חוף 'בריכה 5', באתר גלובס, 27 בינואר 1997
↑  אביבה קרול, ‏רשת מלונות רדיסון-מוריה תימכר במיכרז סגור מקומי; מחיר המינימום: 80 מיליון דולר, באתר גלובס, 20 באוקטובר 1998
↑  אביבה קרול, ‏רדיסון-סאס יוצאת מישראל בעקבות הפסקת ההתקשרות עם מלונות מוריה, באתר גלובס, 14 ביולי 1999
↑  ידיעות אחרונות, ‏שרתון-מוריה במו"מ למכירת בית-מלון למפעלי ים-המלח, באתר גלובס, 8 בנובמבר 1999
↑  אביבה קרול, ‏מלון שרתון-מוריה בים המלח נפתח שוב לאחר שיפוצו, באתר גלובס, 15 באוקטובר 2000
↑  עירית רוזנבלום, נחתמה העסקה למכירת מלונות שרתון מוריה של שעיה בוימלגרין לדוד פתאל ב-270 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 8 ביולי 2009
↑  מיכל מרגלית, ‏פתאל מרחיבה את מותג המלונות הרודס לת"א, ירושלים וים המלח, באתר גלובס, 20 באוקטובר 2010
הקיץ האחרון (אלבום)

הקיץ האחרון הוא אלבום הבכורה של להקת שפיות זמנית בהפקתו של אורן קריסטל, שיצא בנובמבר 1991 על גבי דיסק, תקליט וקלטת אודיו. באלבום זה ישנם ביצועי סולו שבוצעו על ידי בסיסט הלהקה וכותב המילים מקס גת-מור והגיטריסט אלון מן.
שיר הנושא של האלבום (הרצועה הראשונה), "הקיץ האחרון" היה להיטה הגדול ביותר של הלהקה, וזכה להצלחה מסחררת ביחס לשאר יצירותיה של הלהקה. השיר יצא לראשונה בשנת 1990 כסינגל, וצעד 52 שבועות רצופים במצד הפזמונים של רשת ג', מתוכן שבועיים במקום הראשון – הישג חסר תקדים לשיר שיצא במדינת ישראל. כמו כן זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי 1991. הצלחת השיר, ביחס לשיריה האחרים של הלהקה, יצרה לה תדמית של להקה של להיט אחד, על אף שהיו לה להיטים נוספים שהצליחו אך נשכחו.
האלבום מכר כ-20 אלף עותקים וזכה לתואר "אלבום זהב", אך בתודעה הוא נכשל ושאר שירי הלהקה לא מוכרים ולא הצליחו ביחס לשיר הנושא.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מקס גת-מור (למעט הרצועה "קטע מעבר והביתה" שהולחן על ידי אלון מן).
| אחרי הגשם> מס' | אחרי הגשם> שם | אחרי הגשם> משך | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הקיץ האחרון  | 4:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | נוגעת לא נוגעת  | 3:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | עוצמים עיניים  | 3:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | לדעת איתך  | 4:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | קטע מעבר והביתה  | 1:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | ציקלוס  | 2:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | בין זמן לזמן עובר זמן  | 2:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | הזיות  | 2:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | גלמין  | 4:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | שתיקה רטורית  | 3:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | מבלי להתכוון  | 4:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 38:13 |  |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים > להקה

כותב השירים והלחנים – מקס גת מור (למעט "קטע מעבר והביתה" שהולחן על ידי אלון מן).
סולנית – מירית ליבה
קלידים – אייל ברוק
מתופף – ירמי כדורי, יהושע לימוני
סקסופון – שי מאירי
גיטרה, לחן שיר 5 – אלון מן
קרדיטים > הפקה

עיבודים – להקת "שפיות זמנית"
הפקה מוזיקלית – מקס גת מור, גיל תורן
הפקת אלבום – אורן קריסטל
הפקה בפועל – אורן קריסטל ואבי מאור
תכנות ומיקסים – גיל תורן, אולפני די.בי. (1991)
עוזרי טכנאי – בועז עצמון, אוהד דקל (עריכת מחשב), עידו קגן, דדי טל
עריכה דיגיטלית – ה.מ. אקוסטיקה, בן ברנפלד וגיל תורן
אפקטים – עולם המוזיקה
הערות שוליים

↑  עמית שהם, תקליטים -  ישראלי  - הכול ולא כלום, חדשות, 20 בנובמבר 1991
↑  השיר שהפך לסמל: הסיפור האמיתי מאחורי "הקיץ האחרון", באתר ‏מאקו‏, 21 בינואר 2021
הקיץ האדום

תמונות מאירועי הקיץ האדום: לבנים רודפים אפרו-אמריקאים במהלך מהומות הגזע בשיקגו; הצתת כנסיות של שחורים במהלך טבח איליין; גופתו השרופה של וויל בראון לאחר שאספסוף לבן ביצע בו לינץ'; לבנים חמושים על אופנוע במהלך המהומות בוושינגטון הבירה.
הקיץ האדום (באנגלית: Red Summer) הוא הכינוי שניתן לתקופת הקיץ בשנת 1919 בארצות הברית, שבמהלכה אירעו סכסוכים אתניים ופיגועי טרור רבים של אנשי עליונות לבנה נגד אפרו-אמריקאים, בעשרות ערים ברחבי ארצות הברית וכן במחוז כפרי בארקנסו. מונח זה נטבע על ידי ג'יימס ולדון ג'ונסון, שהיה פעיל ב-NAACP ושימש כמזכיר הארגון.
ברוב האירועים הותקפו שחורים על ידי לבנים. במספר מקרים אפרו-אמריקאיים תקפו בחזרה; הבולט בהם היה מהומות הגזע בשיקגו, בהן נהרגו 38 בני אדם. אירוע בולט נוסף היה טבח איליין (אנ'), במחוז ארקנסו, בו נהרגו בין 100 ל-240 בני אדם.
מהומות הגזע פרצו על רקע מתחים חברתיים שהתפתחו בארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה. חיילים רבים שסיימו שירות צבאי שבו לארצות הברית והשתלבו בחברה, אך גילו שעקב השפל הכלכלי מקומות עבודה רבים בחרו להעסיק אפרו-אמריקאים. במקביל למהומות פרצו גם מחאות רבות של איגודי עובדים כנגד המצב הכלכלי.
מאורעות הקיץ האדום תועדו בהרחבה בעיתונות, כאשר לרוב דעת הקהל התייחסה בשלילה להשפעתם של סוציאליסטים וקומוניסטים על פעילי התנועה לזכויות האזרח, ששאבו השראה מהמהפכה הבולשביקית ברוסיה. כמו כן היה חשש מארגוני אנרכיסטים, שבאותה תקופה ביצעו פיגועים רבים (אנ') נגד אזרחים, עסקים וגופי ממשל.
הרקע למהומות

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסו כוחות נרחבים למערכה, ונוצר משבר כלכלי בצפון ארצות הברית בגלל מחסור בידיים עובדות. המעסיקים החלו לגייס עובדים מדרום ארצות הברית, רובם אפרו-אמריקאים. עד שנת 1919 היגרו כ-500,000 אפרו-אמריקאים מדרום ארצות הברית לערים התעשייתיות בצפון-מזרח ארצות הברית והמערב התיכון. זה היה הגל הראשון של ההגירה הגדולה, שנמשכה עד 1940. באותה תקופה התקשו אפרו-אמריקאים למצוא עבודה במדינות הדרום בגלל גזענות ובגלל הפרדה גזעית.
המצב החריף לאחר המלחמה, כאשר חיילים משוחררים רבים חזרו לארצות הברית והתקשו למצוא עבודה. בקיץ 1917 התרחשו מהומות גזע אלימות נגד אפרו-אמריקאים על רקע תעסוקתי במזרח סנט לואיס (אילינוי) וביוסטון (טקסס). ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז כתב בביטאון ה-NAACP: "בשם האל שבשמיים, אנחנו פחדנים וטיפשים אם עכשיו, כשהמלחמה הסתיימה, אנחנו לא מנצלים כל גרם במוחנו ובכוחנו כדי להילחם בקרב חזק יותר, ארוך יותר ובלתי פוסק, נגד כוחות הגיהנום בארצנו."
באותה שנה התרחשה המהפכה הבולשביקית ברוסיה, ובארצות הברית התעוררו חששות כבדים מפני השפעת הקומוניזם, תופעה שכונתה "הפחד האדום (אנ')". בגופי השלטון היה מי שמצא דמיון בין המהפכה הקומוניסטית לדרישות התנועה לזכויות האזרח, שביקשו שוויון גזעי (אנ'), זכויות עבודה וזכות לביטחון אישי, עקב ריבוי מקרי הלינץ'. הנשיא וודרו וילסון אמר בשיחה פרטית במרץ 1919 כי "הכושי האמריקאי שחוזר מהמלחמה הוא האמצעי הטוב ביותר להביא את הבולשביזם לאמריקה."
האירועים

בדו"ח של ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית מצוין כי בין 1 בינואר ל-14 בספטמבר 1919 נמנו 38 מהומות בערים שונות ברחבי ארצות הברית, בהן לבנים תקפו שחורים. 38 נהרגו במהלך לינץ', 16 בתלייה, 8 הועלו על המוקד ועוד מספר לא ידוע של שחורים נרצחו בירי.
מתחילת ינואר נרשמו חיכוכים רבים בין לבנים לשחורים במקומות שונים בארצות הברית. המצב החריף ב-13 באפריל, במהומות במחוז ג'נקינס בג'ורג'יה, בהן נהרגו 6 שחורים, וכן הוצתו בתיהם של שחורים וכנסייה ששימשה אותם.
במאי, יוני ויולי אירעו מקרים דומים בערים בקרוליינה הדרומית, טקסס, אריזונה ואינדיאנפוליס. בחלק מהמקרים נחקרו האירועים על ידי כוחות משטרה ואותרו פעילי עליונות לבנה שהחלו את המהומות ופגעו בשחורים.
ב-19 ביולי החלו ארבעה ימי מהומות בוושינגטון די. סי. לאחר שנפוצה שמועה על גבר שחור שאנס אישה לבנה. גברים לבנים רבים, חלקם חיילים במדים, התפרעו ברחובות, תקפו בתי עסק של שחורים, הכו אנשים שחורים שעברו ברחוב, והורידו נוסעים שחורים מאוטובוסים על מנת לפגוע בהם. אנשי ה-NAACP מחו על התקיפות בפני נשיא ארצות הברית וביקשו את עזרת המשטרה, אך זו סירבה להתערב, והאוכלוסייה השחורה נאלצה לתקוף בחזרה. כעבור ארבעה ימים שלח הנשיא וודרו וילסון את כוחות המשמר הלאומי להשבת הסדר. כשהסתיימו המהומות נמנו 15 הרוגים: 10 לבנים, בהם שני שוטרים, וחמישה שחורים. זו הייתה אחת הפעמים הבודדות במהומות הקיץ האדום שבה מספר ההרוגים הלבנים עלה על מספר השחורים.
ב-21 ביולי, בנורפוק (וירג'יניה) ביצעו אנשי עליונות לבנה פיגוע ירי בטקס שנערך לחיילים אפרו-אמריקאים ששבו ממלחמת העולם הראשונה. לפחות 6 אנשים נהרגו.
ב-27 ביולי פרצו מהומות הגזע בשיקגו, שנמשכו שבועיים. בחופים של אגם מישיגן, הסמוך לשיקגו, הונהגה הפרדה גזעית. נער שחור נכנס בטעות לאגם בצד של הלבנים. הוא נסקל באבנים וטבע למוות. משטרת שיקגו סירבה לחקור את המקרה, והחלו קטטות המוניות בין שחורים ללבנים, בעיקר ממוצא אירי. קבוצות של לבנים הרסו מאות בתים ועסקים של שחורים בשיקגו. לעיר נשלחו כוחות צבא גדולים כדי להשיב את הסדר. במהומות נהרגו 23 שחורים ו-15 לבנים, ואלף משפחות שחורות נותרו חסרות בית.
באוגוסט פרצו מהומות באוסטין, בירת טקסס, ובנוקסוויל, טנסי.
בספטמבר פרצו מהומות באומהה, נברסקה, לאחר זיכויו ושחרורו של וויל בראון, אסיר שחור שהואשם באונס אישה לבנה. אספסוף לבן של 10,000 איש ביצעו בו לינץ', תלו אותו ושרפו את גופתו. לאחר מכן תקפו אנשי הקבוצה שכונות וחנויות של שחורים בעיר, והציתו את מבנה בית המשפט בו זוכה בראון.
ב-30 בספטמבר התרחש טבח איליין (אנ'), במחוז כפרי בארקנסו, על רקע סכסוך עבודה. אספסוף לבן תקף שחורים ברחבי המחוז במשך יומיים. מספר ההרוגים השחורים נאמד בין 100 ל-240, וכן נהרגו חמישה לבנים.
ועדת חקירה שמינה מושל ארקנסו קבעה שהשחורים אחראים לאירועים האלימים, ועצרה 79 שחורים שהועמדו לדין. חבר המושבעים היה מורכב מלבנים בלבד. מתוך הנאשמים, 12 נידונו לעונש מוות, והשאר קיבלו עונשי מאסר של עד 21 שנה. חלקם ערערו לבית המשפט העליון, ו-6 מהערעורים התקבלו.
בנובמבר פרצו מהומות בעיר וילמינגטון (דלאוור). לאורך שנת 1919 נרשמו ברחבי ארצות הברית מהומות נוספות בהן לבנים תקפו שחורים.
תגובות

ארגוני זכויות אדם רבים פנו לנשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, ולנציגי ממשל נוספים בקריאה להגן על המיעוט האפרו-אמריקאי. באחד המכתבים לנשיא נכתב: "אנו מצפים שארצות הברית תגן על המיעוט הגזעי כפי שהיא אילצה את פולין ואוסטריה להגן על המיעוטים הגזעיים בארצם.”
וילסון לא הגיב וכלל לא התייחס למקרי הרצח. הוא דיבר אמנם נגד מעשי לינץ' באופן כללי, אך לא הפעיל את משאבי הממשל הפדרלי נגד האלימות.
באוקטובר 1919 הוגש דו"ח היינס בנושא המהומות לוועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית. הדו"ח פורסם בהרחבה ובהבלטה בעיתונים, והעלה את המודעות לנושא הלינץ' שנעשה בשחורים. היינס ציין כי הלינץ' הוא בעיה לאומית, וכי משנת 1889 עד 1918 נהרגו יותר מ-3,000 איש במעשי לינץ', רובם שחורים. לדבריו, התעלמות השלטונות ממעשים אלה הייתה בין הגורמים למהומות.
ועדת חקירה נוספת שהוקמה במדינת ניו יורק ניסתה לטעון שמהפכנים מאירופה משפיעים על השחורים וגורמים למהומות, ויש לעצור סוציאליסטים ואנרכיסטים ולמנוע מהם להפיץ כתבי עת. חלק מהמלצות הוועדה אומצו עד ידי מושל ניו יורק, אך בוטלו לאחר זמן קצר.
המשורר קלוד מקיי (אנ'), יליד ג'מייקה, כתב סונטה בשם "אם נגזר עלינו למות" בעקבות אירועי הקיץ האדום. הסונטה זכתה לפופולריות ברחבי העולם. להלן השורות הראשונות בסונטה, בתרגום לעברית של שחר-מריו מרדכי:
בַּל נָמוּת כַּחֲזִירִים, אִם לָמוּת נִגְזַר עָלֵינוּ.

לֹא כְּנִצּוֹדִים, דְּחוּקִים אֶל גְּזֵרַת גּוֹרָל,

כְּשֶׁכְּלָבִים רְעֵבִים וּטְרוּפִים נוֹבְחִים סְבִיבֵנוּ,

שׁוֹפְכִים אֶת לַעֲגָם עַל גִּזְעֶנוּ הַמְקֻלָּל.
הערות שוליים

↑  אי-פי, טראמפ אינו הראשון: ההיסטוריה האמריקאית רצופה בנשיאים שהתבטאו בגזענות, באתר הארץ, 31 ביולי 2019.
↑  שחר-מריו מרדכי, שלושה שירים של קלוד מקיי, בכתב העת לספרות הו!, גיליון 18 (יוני 2019).
הרולד לם

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1892 אלפיין, ארצות הברית 
 פטירה:  9 באפריל 1962 (בגיל 69) רוצ'סטר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1929) 
 
הרולד אלברט לם (באנגלית: Harold Albert Lamb; ‏1 בספטמבר 1892 - 9 באפריל 1962) היה סופר והיסטוריון אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד בעיר ניו ג'רזי שבארצות הברית בשנת 1892, לפרדריק לם ואליזה רוליסון. הוא היה נכדו של האדריכל צ'ארלס רוליסון לם (אנ'). מגיל צעיר התעניין בהיסטוריה של עמי אסיה. למד באוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1929 זכה במלגת גוגנהיים. בתחילה כתב בעיקר סיפורים בסגנון המדע בדיוני, שבתחילה התפרסמו בעיתונים זולים, אולם בהדרגה החלו להתפרסם גם במגזינים יוקרתיים כדוגמת ה-"Adventure". לאחר שביוגרפיה שפרסם על ג'ינגיס חאן זכתה להצלחה אדירה, החל לכתוב ביוגרפיות של מצביאים גדולים. ספריו מצטיינים בדיוק רב והיצמדות להיסטוריה, לצד סגנון ספרותי קולח ובהיר. הבמאי המפורסם ססיל ב. דה-מיל התלהב מאחד מספריו ומאז נעזר בו בסרטים שיצר. הוא נפטר בניו יורק בשנת 1962.
ספרים שתורגמו לעברית

הרולד למב, סולימאן המפואר, שליט המזרח, עברית: ק.[למן] כצנלסון, תל אביב: המתמיד, תשט"ז.
הרולד למב, חניבעל: האחד נגד רומי, תרגמה שולמית חן, תל אביב: מערכות, תשכ"ה 1964.
הרולד למב, ג'ינגיס חאן כובש הערבה, מצרפתית: משה בן-חורין, תל אביב: א' לוין-אפשטיין, תשכ"ח.
הרולד לאמב, אלכסנדר מוקדון: המסע אל קצה העולם, מאנגלית: יעקב עדיני, ירושלים: קריית ספר, 1967.
הערות שוליים

↑  בעבר תועתק לעברית בצורה למב או לאמב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519220905171  PLWABN: 9810549026705606  BIBSYS: 90159713  BNE: XX1721493  BnF: cb130235363 (data)  CANTIC: a11154664  CiNii: DA04129905  GND: 132002841  ISNI: 0000 0001 2279 8808  LCCN: n50037864  LNB: 000032685  NDL: 00523543  NKC: jn19990004826  NLA: 35288665  NLG: 144538  NLK: KAC199615802  NSK: 000054931  NTA: 072155353  RERO: 02-A003490963  SNAC: w6zs3zm7  SUDOC: 057262977  Trove: 923682  VIAF: 51824770   WorldCat (עם VIAF): 51824770
הרבי ג'ו כפרה

| --- | --- |

 סינגל בביצוע טיפקס
 מתוך האלבום שביל קליפות הגרעינים
 יצא לאור:  1992 
 שפה:  עברית 
 
הרבי ג'ו כפרה הוא שיר שבוצע על ידי להקת טיפקס הישראלית ויצא לאור בשנת 1991.
רקע

השיר נכתב על ידי קובי אוז ודני רכט, שהפיק ללהקה את אלבומם הראשון, והולחן על ידי אוז. השיר נכלל באלבום הבכורה "שביל קליפות הגרעינים", היה לשיר היחיד מתוך האלבום שהצליח, והביא לכך שהלהקה זכתה לחדור לתודעת הקהל הישראלי. הקליפ הרשמי לשיר צולם בהופעה של הלהקה בתוכנית סיבה למסיבה. בקליפ הצטלמו חברי הלהקה על רקע תפאורה של בר אמריקאי בסגנון המערב הפרוע, כאשר חברי להקת כנסיית השכל, אותם הכירה הלהקה משדרות, השתתפו כניצבים, בשלב בו טרם היו מוכרים בציבור.
במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת התשנ"ב 1992, הגיע השיר למקום השמיני, כשבמצעדים השבועיים של רשת ג' הוא הגיע למקום ראשון בו שהה במשך 3 שבועות.
ניתוח

השיר הוא שיר ביקורתי העוסק ברבנים שתמורת תשלום מבטיחים לקהל מאמניהם לחולל עבורם ניסים ונפלאות. בשיר מוזכר צדיק אשר יש לו "מכונית ושני בתים", ו"השכינה אצלו זה עסק". עוד נאמר באירוניה על כך, כי "כל עיוור עכשיו רואה להיכן זורם הכסף".
בפזמון של השיר קטע בסגנון חסידי המורכב מן המילים "אואואואואואואו איי איי איי איי". כחודשיים לפני יציאת השיר שימש הפזמון בג'ינגל של המפד"ל "המפד"ל לימינך", כחלק מתעמולת הבחירות.
משתתפי השיר

קובי אוז: שירה, קולות, קלידים, תכנות, דגימות
רמי יוסיפוב: גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, קולות
גל פרמן: בס
אבינועם מרטון: קולות
הערות שוליים

↑  עמית שהם, ביקורת תקליט - 'הלהקה של החתול שמיל', חדשות, 7 בספטמבר 1992
1 2  יואב בירנברג, הביצה הקדושה של טיפקס, חדשות, 14 ביולי 1992
↑  כאן 11, הערוץ הראשון טיפקס - כל הלהיטים 2003, באתר יוטיוב
↑  תימורה לסינגר, ה' אוז לעמו יתן, באתר ynet, 8 במרץ 2010
↑  טיפקס, "שביל קליפות הגרעינים", הד ארצי, 1992. לצד משתתפים אלו רשום באלבום גם נגן קסילופון בשם הבדוי "יוסף מרים־בה".
התיאטרון המלכותי (מדריד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה, מונומנט, אולם תיאטרון 
 מיקום:  Palacio 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1850
 תאריך פתיחה רשמי:  1850 
 אדריכל:  Antonio López Aguado, Custodio Teodoro Moreno 
 קואורדינטות:  40°25′06″N 3°42′37″W﻿ / ﻿40.41824°N 3.71037°W﻿ / 40.41824; -3.71037
 www.teatroreal.es
  (למפת מדריד מוגדלת) התיאטרון המלכותי(למפת מדריד רגילה) התיאטרון המלכותי
 
התיאטרון המלכותי - חזית מערבית
התיאטרון המלכותי (בספרדית: Teatro Real) הוא בית אופרה גדול במדריד, בירת ספרד.
היסטוריה

התיאטרון המלכותי נבנה בשנת 1850 במקומו של תיאטרון אוריינטה (Teatro de Oriente), בסמוך לארמון המלכותי בו התגוררה המלכה איזבלה השנייה שהורתה על בניית התיאטרון. בין 1867 ל-1925 אכלס התיאטרון את הקונסרבטוריום המלכותי של מדריד, עד שהשימוש בו הופסק בשל נזקים שנגרמו כתוצאה מעבודות בניית הרכבת התחתית של מדריד, שאחד מקוויה עובר מתחתיו.
ב-1966 נפתח התיאטרון מחדש כאולם הופעות וקונצרטים והפך לאולם הבית של התזמורת הלאומית הספרדית ותזמורת רשות השידור הספרדית. ב-1969 אירח התיאטרון את גמר תחרות האירוויזיון, במהלכו הוצב על הבמה פסל מתכת, פרי עבודתו של האמן הספרדי סלבדור דאלי. במהלך שנות התשעים של המאה העשרים עבר התיאטרון חידוש במטרה לשמש שוב כבית אופרה, ונפתח מחדש ב-1997.
בית האופרה כיום

כיום מעלה בית האופרה כשבעה עשר מופעי אופרה מדי שנה, חלקם בשיתוף עם בתי אופרה גדולים נוספים באירופה, לצד מספר רסיטלים ומופעי בלט בודדים. את בית האופרה מלווה כיום התזמורת הסימפונית של מדריד.
הקטור ביירין

הקטור ביירין מורונו (בספרדית: Héctor Bellerín Moruno, נולד ב-19 במרץ 1995) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת המגן בריאל בטיס.
קריירה

ביירין נולד בברצלונה והתחיל את הקריירה שלו במחלקות הנוער של ברצלונה. בקיץ 2011 עבר למחלקת הנוער של ארסנל, ולאחר כשנתיים, ביולי 2013 חתם על חוזה מקצועי בקבוצה. הוא ערך את הופעת הבכורה בארסנל ב-25 בספטמבר 2013 בתיקו 1-1 וניצחון 4-3 בפנדלים נגד וסט ברומיץ' אלביון במסגרת גביע הליגה. חודשיים לאחר מכן, ביירין הושאל לקבוצת ווטפורד עד סוף העונה, אך הוא חזר מההשאלה לארסנל בפברואר 2014.
ב-16 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה בליגת האלופות בהפסד 2-0 נגד בורוסיה דורטמונד. ב-18 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בפרמייר ליג בתיקו 2-2 נגד האל סיטי. ביירין הבקיע את שערו הראשון בארסנל ב-1 בפברואר 2015 בניצחון 5-0 מול אסטון וילה.
לקראת תחילת עונת 2015/2016 הוא חתם על חוזה ארוך טווח בארסנל. ביירין היה השחקן היחיד מארסנל אשר נבחר לקבוצת השנה בפרמייר ליג. בנוסף, זכה במקום השלישי בשחקן העונה של ארסנל.
את עונת 2015/2016 פתח כשחקן בהרכב הפותח והועדף על פניהם של מתייה דבושי וקאלום צ'יימברס. בזכות היכולת הטובה שהציג בליגה, זכה ביירין לזימון בכורה לנבחרת ספרד לקראת יורו 2016.
ב-31 באוגוסט 2021 חזר לאחר 10 שנים לספרד והושאל לריאל בטיס לעונה אחת.
ב 31 באוגוסט 2022 עבר לברצלונה בהעברה בחינם מארסנל.
ב-31 בינואר 2023 חתם בספורטינג ליסבון בהעברה תמורת מיליון אירו מברצלונה.
ב-18 ביולי 2023 חזר לריאל בטיס וחתם לחמש שנים.
סגנון משחק

ביירין ידוע בזכות המהירות שלו. בתחילת עונת 2014/15 שבר את שיאו של ת'יאו וולקוט בריצת 40 מטרים ובכך הפך לשחקן המהיר ביותר במדי ארסנל.
אופנה

ביירין ידוע כשחקן עם חוש אופנה ייחודי כאשר הוא לא לובש את מדי קבוצתו. השחקן נשאל לגבי בחירות האופנה והסטייל שלו פעמים רבות, ואף היה שותף לעיצוב קולקשיין שיצא עבור חברת הבגדים H&M.
ב-2022 ביירין זכה בפרס מטעם המגזין GQ כאחד מאנשי השנה על "היותו ספורטאי שונה עם אישיות משלו וסגנון בולט על המגרש ומחוצה לו"
תארים > ארסנל

הגביע האנגלי: 2014/2015, 2016/2017, 2019/2020
מגן הקהילה: 2020
ריאל בטיס
גביע המלך: 2021/2022
ברצלונה
הסופר קאפ הספרדי: 2022/2023