הלכה ישראלית
התפתחות

השימוש במושג "הלכה ישראלית" החל בסוף שנות ה-2000 ודובר מרכזי שלה היה איתמר לפיד, ממייסדי מדרשת השילוב נטור ואז במדרשה באורנים. כך למשל אמר בראיון למקור ראשון:
"ההלכה עבורי היא ביטוי של חברה, ההלכה לוקחת את הרעיונות הנשגבים ומורידה אותם לפרקטיקה של חיי היומיום. כמו החיים, גם ההלכה היא דינמית. ההלכה הישראלית שאני מדבר עליה מתייחסת לציונות כאתגר שלא מומש עד הסוף. כמו שהציונות עשתה 'מדרש' למושג 'ארץ ישראל' ולשפה העברית, כך צריך להיעשות גם לגבי ההלכה."
מיזם אחר מאותה תקופה שקרוב לרעיונות של "הלכה ישראלית", הוא התו החברתי של תנועת במעגלי צדק, שיישם את החשיבה ההלכתית בהקשרי צדק חברתי, אם כי מיזם זה לא השתמש במושגים הלכתיים מובהקים, או בכותרת "הלכה ישראלית".

בהמשך, מכון הרטמן קידם את הרעיון של הלכה ישראלית, ובשנת 2020 קיים כנס שביקש להנכיח את המושג ולקדם את הרעיון בחברה הישראלית. דוברים שונים במסגרת המכון הדגישו את הפלורליזם של ההלכה הישראלית, המתאימה למי שאיננו רוצה לנהוג בהתאם להלכה המסורתית דווקא. כך הגדיר אותה אריאל פיקאר במאמר שפורסם באתר המכון:
אני מבקש לצעוד בעקבות תפיסה אחרת על אודות ההלכה, והיא הגדרתה כמרכיב מרכזי מתרבותו של העם היהודי, שאותה יצר ויוצר העם בעצמו. כדי שתרבות לאומית תתקיים ותשגשג היא זקוקה לרעיונות, לסמלים, לטקסים ולנורמות מוסכמות...
תפיסת ההלכה הישראלית המוצעת כאן מבקשת לייצר קרבה גדולה יותר מזו הקיימת היום בין החקיקה ובין המורשת היהודית. אין הכוונה להשלטת "דין תורה", אלא לשימוש במסורת היהודית כמקור השראה תרבותי, לשוני וערכי לחקיקה הישראלית...
הלכה תרבותית היא עולם שלם של אפשרויות, רבדים וגוונים, בדרגות שונות של מחויבות, הנוהגת כבר עתה הן במרחב הציבורי והן במרחבים הפרטיים והקהילתיים. כך למשל, ביום הכיפורים יש נוהג מקובל בישראל, שאינו מעוגן בחוק, שאין נוסעים בכלי רכב. זוהי הלכה תרבותית. כך גם מקובל, למשל, שאין עורכים מסיבות יום הולדת ביום הזיכרון לשואה או לחיילי צה"ל, אף שאין בכך שום עבירה על החוק."
גישה דומה אך לא זהה מבטא הרב עידו פכטר, שמדגיש כי הצורך בהלכה ישראלית הוא גם עבור שומרי ההלכה המסורתית. לדעתו, הלכה ישראלית היא המימוש של הצורך העקרוני לבטא את הערכים והרעיונות הרוחניים במושגים ממשיים וארציים. הוא מציין לא רק את ביאליק שביקש לממש את הרוח בכלים מעשיים, אלא גם את קריאתו המקבילה של הרב קוק לצקת רוח גבוהה ורחבה בהלכה המעשית.

עם הקמת בית המדרש "למעשה", שמיועד ליצירת הלכה ישראלית, כתב הרב פכטר:
"הישראליות עצמה הנה אפוא מעשה הלכתי במובנו העמוק, בכך שהיא מתרגמת רעיונות, חלומות ושאיפות יהודיים למעשים ונורמות. בלשונו של ביאליק, זהו תהליך של חילול הקודש, חילול במשמעותו החיובית, כמו הפסוק “מי האיש אשר נטע כרם ולא חיללו” (דברים כ, ו). חילול הוא צורה של גאולה. הוא הופך את מה שאי אפשר היה לגעת בו עד כה למשהו שימושי...
הישראליות היא פרק חדש ומרגש של הורדת היהדות מן השמים אל הארץ, שכמו ילד מתבגר היוצא מבית הוריו ובונה את ביתו שלו פועמת בה תנועה של גאולה וחילול, היפרדות והמשכיות. גם אם ישנן מחלוקות גדולות בין מגזרים בחברה הישראלית על אופיו של חילול זה ועל צורת גאולתו, על מינונו ועל מידתו, על כינוייו ועל שמותיו, עדיין ישנו מכנה משותף יסודי לכולם, והוא אותה שותפות לאותה הגשמה...
על החברה הישראלית לפעול בשתי תנועות: מצד אחד להמשיך להגשים ערכים ורוח יהודיים-מקודשים במציאות החיים הריאלית, ומצד שני לצקת רוח באורחות חייה הריאליים. שתי תנועות אלו יוצרות יחד ‘הלכה ישראלית’, אשר קובעת את הדרכים שבהן החברה הישראלית תוכל לבטא את ערכיה, חלומותיה ושאיפותיה, ותתמיד ללכת לאורם ולקראת הגשמתם."
הוא מסיק כי כל מי שחי במדינת ישראל, בה יש חברה יהודית ושלטון יהודי, נדרש למפעל החיבור הזה בין הרוח למציאות החיים המעשית באמצעות הכלים ההלכתיים. צורך זה תקף לחרדי, לדתי ולחילוני - גם אם כל אחד יבצע זאת בצורה שונה.