stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התיכון ליד האוניברסיטה
היסטוריה

התיכון נוסד ב-1935 ביוזמת המחלקה לחינוך של האוניברסיטה העברית ובתמיכת הוועד הלאומי ו"בית המדרש למורים העברי", והיה בבעלות משותפת של האוניברסיטה העברית ובית המדרש למורים, שסיפק את הבניין לבית הספר החדש. הבניין נבנה בסמוך לבית המדרש למורים בשכונת בית הכרם. בתחילה נקרא "תיכון בית הכרם" אך בהמשך שינה את שמו. התיכון נועד לסייע בהכשרתם של מורים, כדי להכין עתודת תלמידים ולשמש במה למחקרים חינוכיים.
בתקופת המנדט התקיים קשר הדוק בין בית-הספר לבין האוניברסיטה, וראש המחלקה לחינוך באוניברסיטה שימש גם בתפקיד מנהל התיכון. מנהלי התיכון באותה תקופה היו פרופ' אלכסנדר דושקין, פרופ' עקיבא ארנסט סימון וד"ר אליעזר ריגר שעסקו במקביל בתפקידים אקדמיים וחינוכיים.
בית-הספר נועד לסייע בהכשרתם של מורים לעתיד שלמדו באוניברסיטה. הם צפו בשעורים שהתקיימו בו והתנסו גם בהוראה מעשית. נוסף להיותו בית ספר לדוגמה להכשרת מורים התאפיין בית הספר במספר אפיונים נוספים. בית הספר כלל שש שנות לימוד: החל מכיתה ז' (אשר מכונה א') עד כתה י"ב (שמכונה ו'), בניגוד למבנה של ארבע שנות לימוד בתיכון שהיה נהוג באותה תקופה במערכת החינוך. בית הספר שם דגש על עקרון העשרה ובחירה בתוכניות לימודים, וגם הקנה חשיבות רבה לתחום החינוך החברתי. הוקמה מועצת תלמידים שהייתה שותפה לקבלת החלטות בתחומים שונים של חיי בית הספר.
מתחילת דרכו שאף בית הספר לא לשמש רק כמוסד להקניית ידע, אלא להתחשב בכלל אישיותו של התלמיד. מספר שנים לאחר הקמתו החל בית-הספר גם לראות את אחת ממטרותיו בקידום תלמידים מחוננים וסיפוק צורכיהם הייחודיים.
בית הספר מומן מתשלום שכר לימוד בתוספת כספי תרומות של יהודים מאמריקה ותמיכה של מחלקת החינוך של הוועד הלאומי. עם מוריו בתקופת היישוב נמנו ישעיהו ליבוביץ ושמואל סמבורסקי, שלימדו מדעים, מרדכי ארדון, שלימד ציור, מנשה הראל, שלימד גאוגרפיה של ארץ ישראל, ויצחק נבון, שלימד ערבית.
לקראת סוף תקופת המנדט הועלה רעיון להעביר את בית הספר להר הצופים ליד קמפוס האוניברסיטה. הרעיון לא יצא לפועל עקב פרוץ מלחמת העצמאות וניתוק הר הצופים מהעיר. לאחר הקמת קמפוס האוניברסיטה בגבעת רם הוחלט להעתיק את בית-הספר למבנה מרווח חדש, אותו תכנן האדריכל שמעון פובזנר, שנחנך באמצע שנות השישים בקרבת הכניסה הראשית לקמפוס.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

בית הספר המשיך לפעול גם לאחר הקמת המדינה. אף על פי שהונהג חוק לימוד חובה ב-1949, בכיתות א'-ח', המשיך בית הספר לפעול במתכונות שש שנתית וגבה שכר לימוד (גם לכיתות ז' וח'). בנוסף המשיך להיות סלקטיבי בקבלת תלמידים. כמו שאר בתי הספר התיכונים בישראל בשנות ה-50, רוב תקציב בית הספר הגיע משכר לימוד.
ב-4 ביולי 1960 הונחה אבן הפינה לבניין החדש של בית הספר שנבנה בגבעת רם.
במשך השנים הונהגו בבית הספר תוכניות לימודים במקצועות שונים שעליהם נבחנו התלמידים בבחינות בגרות שחוברו על ידי מורי בית הספר, וכן תוכניות ה"אתגר", המאפשרות לימודים מוגברים וביצוע בגרויות מוקדם מן הרגיל.
בשנת 1968 לא נכלל בית הספר בתוכנית האינטגרציה בחינוך שיושמה במדינת ישראל. עם זאת במשך השנים נשמע ביקורת על כך שבית הספר הוא אליטיסטי וסלקטיבי. בשנת 1980 החל בית הספר לפתוח כיתה מופרדת מיתר הכיתות, לתלמידים "טעוני טיפוח" בעלי פוטנציאל. תוכנית הלימודים הנפרדת נועדה לקדם תלמידים בעלי הישגים נמוכים על פי גישת ההוראה המשקמת של פרופסור קרל פרנקנשטיין מהאוניברסיטה העברית. החל משנת הלימודים 1991–1992 לאחר ויכוח ציבורי יושם הסדר שבמסגרתו התקבלו תלמידי בית הספר היסודי בית-הכרם אוטומטית לבית הספר, אך לחטיבת הביניים בלבד.
היסטוריה > בשנות ה-2000

ב-20 בנובמבר 2007, בעיצומה של שביתת ארגון המורים העל-יסודיים, נשבר בבית הספר שיא גינס – "השיעור הצפוף בעולם": כ-244 תלמידים הצטופפו בכיתה ששטחה 30 מ"ר וקיבלו שיעורים במחשבת ישראל, בתנ"ך ובספרות. המבצע תוכנן על ידי מועצת התלמידים של בית הספר כמחאה על סירובה של הממשלה להפחית את מספר התלמידים הגבוה בכיתות הלימוד בבתי הספר בישראל.
החל משנת 2008 ניתנה לתלמידי מערב העיר עדיפות בקבלה לבית-הספר על פני תלמידים מאזורים אחרים בעיר. זוהי עדיפות שהייתה שמורה אז רק לתלמידי בית-הספר היסודי בית הכרם. מהלך זה נכפה על בית הספר לאחר מאבק ציבורי שהוביל ראש העיר, ניר ברקת.
בינואר 2012, הייתה אמורה קבוצה של תלמידי בית הספר להיפגש עם נציגי ארגון "שוברים שתיקה" בעת סיור בחברון, אך המשטרה אסרה על המפגש.
במהלך מצעד הגאווה בירושלים, ב-30 ביולי 2015, נדקרה תלמידת בית הספר שירה בנקי על ידי ישי שליסל, חרדי קיצוני. ב-1 באוגוסט 2015 הונף דגל הגאווה מעל בית הספר. ב-2 באוגוסט 2015 נפטרה שירה בנקי מפצעיה.
מבנה התיכון

בחטיבת הביניים שש-שבע כיתות בשכבה (משתנה משנה לשנה). ארבע או חמש מהן מוגדרות כ"כיתות מואצות", בהן לומדים ברמה מוגברת והתלמידים המיועדים להן אובחנו כמחוננים; כיתה אחת היא כיתה "רגילה", שאיננה "מואצת", וכיתה נוספת לוקחת חלק במיזם הקרוי "התוכנית החדשה", שמטרתו לפתח תלמידים בעלי רצון ללמוד, ולפתח את כשרונותיהם.
מנהלים

| --- | --- |
שם: תקופת כהונה
פרופ' אלכסנדר דושקין: 1935–1939, 1951–1953
פרופ' עקיבא ארנסט סימון: 1939, 1950
ד"ר אליעזר ריגר: 1935–1951
ד"ר מאיר שפירא: 1951–1978
ד"ר שמואל קנלר: 1978–1989
גב' חנה לויטה: 1989–2003
ד"ר גלעד אמיר: 2003–2020
מר ארז הקר: 2020-הווה
בוגרי בית הספר

בין בוגרי התיכון ניתן למצוא אישים חשובים רבים שעיצבו לאורך השנים את דמותה של מדינת ישראל, מן התחום הציבורי והעסקי ובתחומים נוספים לרוב מתחומי המשפט, המדעים והרוח. בין בוגרי בית הספר נמנים 19 חתני פרס ישראל, שני חתני פרס נובל, שני חתני פרס וולף וחתן אחד של מדליית פילדס במתמטיקה. לרשימה של בוגרים מבית הספר ראו: כאן.
מורים נודעים

א. ב. יהושע - ספרות עברית
אברהם אבן-שושן - לשון עברית
אתגר קרת - ספרות
אלכסנדר דושקין - מנהל בית הספר
אליעזר ריגר - מנהל בית הספר
אריאל הירשפלד - ספרות
בתיה גור - ספרות
ישעיהו ליבוביץ - כימיה, ביולוגיה, פילוסופיה
ליאת קפלן - ספרות
דני יעקובי - היסטוריה
מיכאל משלר - מתמטיקה
ליאור שטרנברג - ספרות
יצחק שלו - ספרות, תנ"ך
חיים אורמיאן - פסיכולוגיה
מאיר שפירא - מנהל בית הספר
מיכל ארבל - ספרות
מיכאל הד - היסטוריה
מרדכי ארדון - ציור
משה ימר - מדעים
נפתלי רוטנברג - תנ"ך, תרבות ישראל
יצחק נבון - ערבית, עברית, תנ"ך
עקיבא ארנסט סימון - פילוסופיה
שולמית שמיר - עברית
שמואל הופרט - ספרות
שמואל סמבורסקי - מדעים
שמעון בר-אפרת - תנ"ך
מיכאל גורודין - מתמטיקה, היסטוריה
מנשה הראל - גאוגרפיה
נחום גרוס - כלכלה, היסטוריה, אזרחות
יובל שטייניץ - פילוסופיה
אשר קרביץ - מתמטיקה, פיזיקה
לקריאה נוספת

דני יעקובי, "ראשיתה של הכשרה מקצועית באוניברסיטה מחקרית: הקמת המחלקה לחינוך באוניברסיטה העברית" בתוך: חגית לבסקי (עורכת), תולדות האוניברסיטה העברית, התבססות וצמיחה, הוצאת מאגנס, 2005.
"יובל שנים לבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים", ירושלים, 1987.
הערות שוליים

↑  טל חסין, אצולת השכל, באתר הארץ, 17 ביוני 2003
↑   עופר אדרת, בחזרה לבית הספר האריסטוקרטי בירושלים, באתר הארץ, 25 במרץ 2016
↑  מדעות פרסמות לבית הספר:
בית־הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית, הַבֹּקֶר, 3 באפריל 1956
בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, דבר, 15 באפריל 1957
בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, הארץ, 26 באפריל 1960
↑  דרישה להקפיא שכר הלמוד התיכוני ולהגדיל ההקצבה, דבר, 12 בספטמבר 1955
↑  אבן־פינה למעון ביה"ס התיכון ליד האוניברסיטה, למרחב, 5 ביולי 1960
↑  ביי ביי לתוכנית ייחודית ללימודי היסטוריה, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2003
↑  טל חסין, אצולת השכל, באתר הארץ, 17 ביוני 2003
↑  אתי חסיד לא בבית ספרנו, חדשות, 20 מרץ 1987
↑  טלילה נשרו חיים לוינסון, כוחות הביטחון ביטלו מפגש של תלמידים עם נציגי "שוברים שתיקה" בחברון, באתר הארץ, 29 בינואר 2012
טלילה נשר, במקום "שוברים שתיקה": בן גביר הטיף לתלמידים, באתר הארץ, 30 בינואר 2012
↑  ניר חסון, מתה מפצעיה הנערה שנדקרה במצעד הגאווה בירושלים, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303196905171 
התיכון שכן בבניין בית המדרש למורים בבית הכרם מיום היווסדו עד אמצע שנות השישים
בית הספר בזמן בנייתו (1964) בצד שמאל, כשברקע בנייני האוניברסיטה העברית בגבעת רם
בניין התיכון בגבעת רם, מבט מצד מערב
אולם הכינוסים בבית הספר
פרופ' אלכסנדר דושקין, מנהל בית הספר הראשון
מנהלי בית הספר: חנה לויטה, ד"ר שמואל קנלר, ד"ר גלעד אמיר, ארז הקר
הכניסה לבניין התיכון שליד האוניברסיטה
יחיאל זוהר

יחיאל זוהר (נולד ב-1956) הוא ראש עיריית נתיבות מאז שנת 1989.
ביוגרפיה

נולד למזל ויהודה זוהר במרוקו, בן למשפחה דתית בת 11 נפשות. בשנת 1962, בהיותו בן שש, עלה עם משפחתו לישראל והמשפחה התיישבה בנתיבות, אז עיירה. בצעירותו למד בישיבה תיכונית, אך בהמשך, אורח חייו הפך לחילוני מסורתי. שימש כפעיל חברתי והיה ממארגני מחאה נגד המדיניות הפרו-חרדית שהפעילה הרשות המקומית, ובתוך כך סגירתם של מוקדי הציבור העירוניים בשבת.
זוהר חבר מרכז במפלגת הליכוד והמועמד מטעמה לראשות העיר בבחירות המקומיות. נחשב מקורב לבנימין נתניהו.
בין השנים 1983–1989 כיהן בתפקידים שונים בהם יו"ר מועצת הפועלים, חבר במליאת מועצת העיר, סגן ראש המועצה ויושב-ראש הנהלת המתנ"ס בנתיבות.
בשנת 1989 נבחר לראשונה לראש המועצה כנציג הליכוד, לאחר שניצח את ראש המועצה דאז, יוסף אבו. בשנת 1993 פוזרה המועצה והתמנתה ועדה קרואה, אולם בבחירות שנערכו שנה לאחר מכן, נבחר בשנית.
בשנת 2000 הוכרזה נתיבות כעיר. זוהר נחשב למי שהצעיד את העיר ופיתח אותה מאוד, ובשנת 2013 הוא נבחר ברשימת עשרת ראשי הערים הטובים בישראל לפי מגזין "פורבס ישראל".
בבחירות 2008, ניצח את אייל מסיקה עם 52.7% מקולות הבוחרים, בתום מערכת בחירות יצרית, בה תמך בו לראשונה הרב יששכר מאיר, שעד אז נאבק בו. בבחירות 2013, ניצח שוב את אייל מסיקה, בתום מערכת בחירות שהייתה סוערת אף היא, על רקע המאבק בין תומכו הקבוע הרב יורם אברג'ל והקהילה החרדית-ליטאית בעיר שתמכו בו, לבין הרנטגן, הבאבא ברוך, והקהילה החרדית-ספרדית, שהתנגדו לו. בבחירות בשנת 2018, ניצח את משה בנימין פרץ. זוהר זכה ב-11,029 קולות (63.85%) ונבחר לקדנציה שביעית ברציפות.
בבחירות 2024, המשיך זוהר לכהונה נוספת לאחר שקיבל 70.7% מקולות הבוחרים.
ב-8 באפריל 2024 הודיעה המשטרה כי עיכבה לחקירה את זוהר, בחשד לקבלת שוחד מקבלנים. המשטרה מסרה כי החקירה מלווה על ידי המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה.
זוהר נשוי לריקי, ילידת אשקלון, ולהם 4 ילדים.
הערות שוליים

↑  תוצאות הבחירות לראשות מועצת נתיבות, באתר ילקוט הפרסומים, 30 במרץ 1989
↑  כתב "הארץ" בדרום‏, תושבי נתיבות מפגינים: ראש העיר זייף את תוצאות הבחירות, באתר וואלה, 14 בנובמבר 2008
אמנון סופר, אין שום זוהר במלחמת החצרות בנתיבות, באתר nrg‏, 18 במאי 2009
↑  יוסי נכטיגל, ‏נתיבות: החרדים בלב הקרב על ראשות העיר, באתר כיכר השבת, 6 באוקטובר 2013
↑  ישי כהן, ‏הרב יורם אברג'ל: "קיבלתי מסר חד וחלק משמיים, להצביע ליחיאל זוהר", באתר כיכר השבת, 14 בספטמבר 2013
↑   שירלי סיידלר, ראש העיר נתיבות מגייס בניגוד לחוק עובדי ציבור לקמפיין שלו, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2013
יוסי אלי‏, דומרני נעצר בחשד שסחט את "הרנטגן" מנתיבות, באתר וואלה, 10 בנובמבר 2013
יוסי אלי‏, מעצר דומרני: מדוע הריץ את ראש העיר בבחירות?, באתר וואלה, 10 בנובמבר 2013
חדשות nana10, ראש עיריית נתיבות: "הרב איפרגן הוא ארגון פשיעה, לא מכיר את דומרני", באתר nana10‏, 11 בנובמבר 2013
↑  ירון דרוקמן, נתיבות: ראש העיר יחיאל זוהר ימשיך לקדנציה נוספת, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
↑  אילנה קוריאל, אדם קוטב, ראש העיר נתיבות יחיאל זוהר חשוד בקבלת שוחד, באתר ynet, 10 באפריל 2024
יחיאל זוהר (משמאל) עם נשיא המדינה, ראובן ריבלין, בפתיחת שנת הלימודים ה'תשע"ט בכיתה בנתיבות
טוביה בן אליעזר

| --- | --- |
 לידה:  1050? קסטוריה, האימפריה הביזנטית 
 פטירה:  1108 (בגיל 58 בערך) סלוניקי, האימפריה הביזנטית 
 מקום פעילות:  סלוניקי
 תקופת הפעילות:  ?–1108 
 השתייכות:  רבני מקדוניה, רבני הבלקן
 תחומי עיסוק:  מדרש, פיוט
 רבותיו:  רבי שמשון
 חיבוריו:  מדרש לקח טוב (גם "פסיקתא זוטרתא"), פירוש לפיוטי רבי אלעזר בירבי קליר
 
מדרש לקח טוב. מטוביה בן אליעזר, על פי כתב יד הנמצא ביד אהרן ילינק, ועם השוואה עם כתב יד שני מאוצר הספרים במינכן, מתוך "ספרי דאגדתא על מגלת אסתר" של שלמה בובר, וילנה 1886. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 34
רבי טוביה בן רבי אליעזר היה רב ומשורר בחבל הבלקן בסוף המאה ה-11 ובתחילת המאה ה-12, נחשב למנהיגה הרוחני של קהילת יהודי מקדוניה. חיבר את מדרש לקח טוב הנקרא גם "פסיקתא זוטרתא" וכן פירוש לפיוטי אלעזר בירבי קליר.
ידוע עליו שכיהן כרב בקהילת סלוניקי בתקופת מסע הצלב הראשון וכן כי חי בעיר קסטוריה שהייתה נתונה לשליטת האימפריה הביזנטית, בימינו ביוון. וזאת על פי עדות בן ארצו, ר' יהודה ב"ר משה משקוני (מחבר פירוש על פירושו לתנ"ך של רבי אברהם אבן עזרא), וכן ר' מנחם תמר (אף הוא מחבר פירוש על פירוש ראב"ע).
רבי טוביה כתב על חשיבות מסירת דברי התורה שנשמעו מפי הרבנים לדורות הבאים. שכן, דבריהם הם חלק בשרשרת מסורת מימי משה ועד לעתיד לבוא.
רבו היה ר' שמשון, כפי שמזכיר בפירושו למגילת קהלת: " טוביה ב"ר אליעזר אם' (אמר) משום רבו ר' שמשון על ד"ה: דברי חכמים כדרבונות- "צריך לאדם ששומע דברי תורה מפי רבו, שיכניס דבריו בליבו, כדרבן וכמסמרות נטועים, שיהיו דברי תורה נטועים בלבו. בעלי אסופות. לפי שבעלי החכמה נאספים לבית עולמים ולא ימצא מי ילמדנו דברי תורה וכיוון ששמע אל ישכח ואל יסיחם מדעתו ולא יליזו מעיניו. נתנו מרועה אחד כל מה שדברו הנביאים וכל חכמי הדורות כלם נאמרו למשה מסיני שהוא רועה אחד".
הערות שוליים

↑  מיכאל מולכו ואברהם מבורך, Histoire des israélites de Castoria, עמוד 12.
↑  צילום כתב היד באתר הספרייה הלאומית
↑  הובאו דבריהם על ידי שלמה בובר במבוא למהדורתו
↑  עמוד 56.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268921605171  GND: 120253291  ISNI: 0000 0000 6988 3826  LCCN: nr91008016  NTA: 172470056  RERO: 02-A027157667  VcBA: 495/65631  VIAF: 98265139   WorldCat (עם VIAF): 98265139 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תוכנית לימודית אישית

תוכנית לימודית אישית (תל"א), תוכנית לימודים אישית הנקבעת לילדים עם לקות הנוגעת לתחומי תפקוד שונים הקשורים ללמידה ולשילוב במערכת החינוך הרגילה או המיוחדת: תפקוד מוטורי, חושי, קוגניטיבי ורגשי, התנהגות ויכולת חברתית ותקשורתית. בנוסף לזאת נשקלת גם יכולתו של התלמיד לבצע באופן עצמאי את פעולות היומיום (ADL), כמו יכולת להסתדר בכוחות עצמו בשירותים, לאכול בכוחות עצמו ולהתלבש בכוחות עצמו.
לפי הוראת משרד החינוך, "בראשית כל שנת לימודים ולא יאוחר ממועד שקבע השר בתקנות, יקבע הצוות המטפל במוסד לחינוך מיוחד, תוכנית לימודים אישית לכל ילד חריג הלומד באותו מוסד". בארצות הברית קיימת תוכנית דומה, Individualized Education Program. בניגוד לתוכנית הישראלית הפועלת בהוראת מנכ"ל משרד החינוך, התוכנית האמריקנית פועלת בהוראת החוק הפדרלי. חוק זה נקרא "חוק חינוך לפרטים בעלי מוגבלויות" (אנ'); (IDEA) של שנת 1975, תיקון בשנת 2004.
התל"א נבנית על ידי מקורות שונים על הילד, כגון: אבחונים פרא-רפואיים, אבחונים פסיכולוגיים ושיחה עם ההורים, והיכרות עם הילד בסיטואציות שונות (אינטראקציה בין הילד למבוגרים ולילדים. בעבודה אינדיבידואלית, משחק חופשי ועוד).
השותפים לכתיבת התל"א הם ועדת השמה, יועץ חינוכי, רופאים, מורה/גננת לחינוך מיוחד וצוות פרא-רפואי (כגון קלינאי תקשורת ומרפא בעיסוק). לאחר ישיבת הצוות ישנה החלטה במה שואפים לקדם את הילד במהלך השנה.
שלבי כתיבת התל"א

תיאור הילד.
נקודות חוזק של הילד ונקודות חולשה של הילד.
בחירת מטרה.
כתיבת התל"א המורכבת מיעדים המכוונים למטרה כללית.
מאפייני התל"א

התוכנית היא אישית לכל תלמיד.
התוכנית מותאמת לגילו ולמצבו של התלמיד.
התוכנית נבנית על סמך כוחותיו הנוכחיים של התלמיד.
התוכנית כוללת חמישה חלקים:
תיאור מצבו הנוכחי של התלמיד.
מטרות ויעדים.
טווח זמן להשגתם.
אמצעים להשגת המטרות.
דרכי הערכה.
התוכנית מתוכננת מראש בתחילת השנה, בראיית צורכי התלמיד לשנה שלמה ועתידו של התלמיד מעבר לשנת הלימודים.
התוכנית נבנית מדי שנה מחדש, בהסתמך על המלצות שנקבעו בשנת הלימודים הקודמת.
ראו גם

שילוב בחינוך
תוכנית חינוכית יחידנית
שמואל אחיטוב

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1935 (בן 89) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
שמואל אחיטוב (נולד ב-6 בפברואר 1935) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למקרא והמזרח הקדום באוניברסיטת בן-גוריון. חתן פרס ישראל לחקר המקרא.
ביוגרפיה

אחיטוב נולד בתל אביב ולמד בתלמוד תורה בראשון לציון. עשה את לימודיו התיכוניים בבית הספר תיכון עירוני ד' בתל אביב ובמדרשיית נועם בפרדס חנה.
בשנת תשי"ח החל ללמוד היסטוריה של עם ישראל ומקרא באוניברסיטה העברית. נושא עבודת התזה שלו לתואר המוסמך, אותה עשה תחת הנחייתם של הפרופסורים אברהם מלמט ובנימין מזר, היה "קווים לכלכלת כנען בתקופה הכנענית המאוחרת על-פי תעודות מצריות". הוא קיבל את תואר הדוקטור בשנת תשל"ט 1979. נושא הדיסרטציה שלו היה "הרשימות הטופוגרפיות המצריות בזיקתן לתולדות ארץ-ישראל בתקופת המקרא".
עוד בזמן לימודי התואר השני החל אחיטוב לעבוד באנציקלופדיה המקראית, תחילה ככותב ערכים, בשנת תשכ"ד התמנה למזכיר המערכת ואחר כך היה העורך המרכז של האנציקלופדיה. לאחר השלמת מפעל האנציקלופדיה ייסד סדרת ספרים בחקר המקרא בשם "ספריית האנציקלופדיה המקראית".
אחיטוב הוא עורך הסדרה מקרא לישראל, פירוש מדעי למקרא בעברית שנכתב בידי חוקרים שונים (עריכת הסדרה נעשתה בצוותא עם משה גרינברג עד פטירתו). במסגרת סדרה זו גם כתב פירושים לספרים יהושע (תשנ"ו), הושע (תשפ"ב), חבקוק וצפניה (תשס"ו).
אחיטוב מלמד במחלקה למקרא ולמזרח הקדום באוניברסיטת בן-גוריון החל משנת תשל"ד וכיהן בתפקיד ראש המחלקה. בשנת תשל"ד הקים את הוצאת הספרים של האוניברסיטה, אותה ניהל עד 1989. אחיטוב הוציא מחדש את סדרת הספרים "באר-שבע", היוצאת מטעם המחלקה למקרא ולמזרח הקדום ובמסגרת זו יצאו עד 2011 תשעה עשר כותרים, שהאחרון מביניהם (כרך י"ט) מתעד דברי כינוס לכבודו לרגל פרישתו.
ספר יובל לכבודו

תשורה לשמואל: מחקרים בעולם המקרא, עורכים: צפורה טלשיר, יונה שמיר, דניאל סיון, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מוסד ביאליק, ירושלים, תשס"א 2001.
פרסים

קיבל את פרס ישראל לחקר המקרא לשנת תשע"ה (2015).
מפרסומיו

ספרים:
ספר ירושלים. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ז 1987.
לימודי ארץ ישראל: תוכנית בחירה לחטיבה העליונה בבית הספר הכללי/ חברי הוועדה שחיברה את התוכנית שמואל אחיטוב ואחרים. ירושלים: משרד החינוך והתרבות, תשנ"ג 1993.
אסופת כתובות עבריות: מימי בית-ראשון וראשית בית-שני. ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ג 1992, (ספריית האנציקלופדיה המקראית; 007).
הכתב והמכתב: אסופת כתובות מארץ-ישראל וממלכות עבר הירדן מימי בית ראשון. ירושלים: מוסד ביאליק, 2005, (ספריית האנציקלופדיה המקראית; כא).
בסדרת מקרא לישראל :
יהושע עם מבוא ופירוש מאת שמואל אחיטוב. תל אביב וירושלים תשנ"ו.
נחום עם מבוא ופירוש מאת מרדכי כוגן. חבקוק עם מבוא ופירוש מאת שמואל אחיטוב. צפניה עם מבוא ופירוש מאת שמואל אחיטוב. תל אביב וירושלים תשס"ו.
הושע עם מבוא ופירוש מאת שמואל אחיטוב, תל אביב וירושלים, תשפ"ב.
מאמרים:
עם יצחק בית אריה "'חצי רבע גלת' - כתובת מתל מלחתה", ארץ ישראל - ספר אמנון בן תור, כרך ל, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, עמ' 76-73
מפרסומיו > ספרים שערך

פירוש על ספר במדבר מאת יעקב שלום ליכט. ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשמ"ה 1985-תשנ"ה 1995.
מחקרים בארכאולוגיה של נוודים בנגב ובסיני, עורך שמואל אחיטוב. ירושלים: רשות העתיקות והוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשנ"ח.
לקריאה נוספת

"הקדמה", צפורה טלשיר, שמיר יונה, דניאל סיון, תשורה לשמואל: מחקרים בעולם המקרא, עמ' 2-1.
נדב נאמן, "[על] שמואל אחיטוב, "הכתב והמכתב; אסופת כתובות מארץ-ישראל וממלכות עבר הירדן מימי בית-ראשון" (תשסה)", ציון עב, ב (תשסז 2007) 230-225. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  הודעה אודות הזכייה
↑  יאיר זקוביץ, מפגש עם חיי היומיום, עם לשון מדוברת ועם בני אדם מימי בית ראשון, באתר הארץ, 21 במאי 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257421805171  PLWABN: 9810635705505606  BIBSYS: 90713331  BNE: XX1069360  BnF: cb12045700d (data)  CiNii: DA02369056  GND: 103587853  ISNI: 0000 0001 1040 5720  LCCN: n80046942  NLA: 36571980  NSK: 000165605  NTA: 072408103  RERO: 02-A002912661  SUDOC: 028669169  VIAF: 14788348   WorldCat (עם VIAF): 14788348
עופר שיף

אין תמונה חופשית
עופר שיף (נולד ב-22 בדצמבר 1956), הוא היסטוריון חברתי-תרבותי של הציונות והחברה בישראל, חבר סגל במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
חייו

עופר שיף נולד בשנת 1956 למנחם ולעמליה, שניהם לוחמי אצ"ל בעברם. אביו, מנחם שיף, נחטף במהלך תקופת הסזון על ידי לוחמי פלמ"ח, הוא הובא לקיבוץ קריית ענבים ובהמשך נמסר לידי שלטונות המנדט הבריטי. למרות עמדותיהם האידאולוגיות של הוריו למד עופר בתיכון חדש שהיה מזוהה באותה העת עם חוגי השמאל. בשנת 1974 התגייס ושירת כקצין חינוך בין היתר כקצין החינוך של ביסלמ"ח וכמפקד קורס קציני חינוך. כיום הוא מתגורר בתל אביב.
שיף החל את לימודיו (תואר ראשון בסוציולוגיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל) באוניברסיטת תל אביב והוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברנדייס שבארצות הברית. עם חזרתו מארצות-הברית ב-1993 לימד במכללת בית ברל והקים שם את המרכז ללימודי השואה. מאז 1996 מכהן כחבר סגל במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות. במסגרת זאת כיהן בשורה של תפקידים, ביניהם ראש המסלול ללימודי מדינת ישראל ומנהל מכון בן-גוריון (2001–2004). בין השנים 2014-2019 עמד בראש ההוצאה לאור של מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות והיה עורך שותף (יחד עם אבי בראלי) של כתב העת עיונים בתקומת ישראל.
בשנת 2016 הקים מעבדת מחקר רב-תחומית העוסקת ב"ישראל בעם היהודי" במסגרת המרכז ללימודי ישראל של מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות. במסגרת זו הוא מבקש להוביל קבוצת חוקרים העוסקת במיקומן ובהשפעתן של התפוצות על החברה בישראל. המעבדה מקיימת כנסים וסדנאות חוקרים שנתיות ופיתחה גישה מחקרית לחקר החברה בישראל (גישת "מבטים"). ברבות השנים רבים מחברי המעבדה השתלבו בעולם האקדמי, בהם: סנדרה פוקס (אוניברסיטת ניו-יורק), עמרי אשר (אוניברסיטת בר-אילן), דוד ברק-גורודצקי (אוניברסיטת חיפה), אופיר עבו (המכללה האקדמית כנרת), אלעזר בן-לולו (אוניברסיטת אריאל), סנדרה פוקס (אוניברסיטת ניו-יורק), אביעד מורנו (אוניברסיטת בן-גוריון), ותניא ציון-וולדקס, דוד גדג' ועדי שרצר (האוניברסיטה העברית).
מחקריו

מחקריו הראשונים של שיף התמקדו בהתמודדות היהדות החסידית עם השואה ובדמותו של קלונימוס קלמיש שפירא, האדמו"ר מפיאסצנה. לאחר מכן התמקד שיף ביהדות ארצות הברית ובציונות האמריקנית. בין השאר חקר את התגובות היהודיות-אמריקניות לשואה, גישות יהודיות-רפורמיות לציונות ולמדינת ישראל ואת דמותם של כמה מנהיגים יהודיים-אמריקאיים בולטים ובהם הוראס קלן, ג'וליאן מורגנשטרן, לואי ליפסקי, אבא הלל סילבר ועוד.
בשנים האחרונות מתמקד שיף בחקר הזהות היהודית-ישראלית מתוך נקודת מבט משווה, ותוך ניסיון לבחון מושגים תרבותיים וחברתיים הנותנים ביטוי לנקודות המבט הישראליות כלפי פנים וכלפי חוץ. בשנת 2017 ריכז יחד עם אבנר בן-עמוס פרויקט של מחקר רפלקטיבי על תחום הדעת של לימודי ישראל במסגרתו כתבו כשלושים חוקרים בולטים בתחום אוטוביוגרפיות מחקריות הקושרות בין סיפורם האישי למחקריהם.
פרסומים > ספרים בעברית

יהודים משתלבים: אוניברסליזם רפורמי אמריקני מול ציונות, אנטישמיות ושואה, תל אביב: עם עובד, 2001.
הציונות של המנוצחים: המסע של אבא הלל סילבר אל מעבר ללאומיות, תל אביב: רסלינג, 2010.
פרסומים > ספרים באנגלית

Survival Through Integration: American Reform Jewish Universalism and the Holocaust, Leiden: Brill, 2005.
The Downfall of Abba Hillel Silver and the Foundation of Israel, Syracuse: Syracuse University Press, 2014.
פרסומים > ספרים בעריכתו

יהדות אמריקה בישראל: אתגר, דימוי והשפעה, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2023 (בשיתוף עדי שרצר)
כ"א מחשבות על ממלכתיות ישראלית, קריית שדה בוקר ורעננה: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות והאוניברסיטה הפתוחה, 2023 (בשיתוף תמר הרמן)
התנועה הרפורמית בישראל: מבטים על זהות ועל קהילה, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2022 (בשיתוף אלעזר בן-לולו)
השואה ואנחנו בתיאטרון הישראלי, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2022 (בשיתוף דוד גדג')
ההיסטוריה הארוכה של המזרחים: כיוונים חדשים בחקר יהדות ארצות האסלאם, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2021 (בשיתוף: נח גרבר, אסתר מאיר-גליצנשטיין ואביעד מורנו)
ח"י הצעות לישראליות, קריית שדה בוקר ורעננה: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות והאוניברסיטה הפתוחה, 2021 (בשיתוף תמר הרמן)
קווים לדמותנו: לחקור את ישראל, לכתוב על עצמנו, קריית שדה בוקר ותל אביב: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות וידיעות ספרים, 2020 (בשיתוף אבנר בן-עמוס)
ישראל 1977-1967: המשכיות ומפנה, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2017 (בשיתוף עם אביבה חלמיש).
גלויות ישראליות: מולדת וגלות בשיח הישראלי, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2015.
מולדות בגולה: תפיסות של שייכות וזרות בתפוצה היהודית, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2015.
היהודים בהווה: כינוס ופיזור, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2009 (בשיתוף עם אליעזר בן-רפאל, אבי בראלי ומאיר חזן).
פרסומים > מאמרים מרכזיים בעברית

ארבעה ניסיונות תיווך בין טקסטים יהודיים ואמריקניים: סופרים יהודים-אמריקנים לנוכח איום האנטישמיות בתקופת מלחמת העולם ה-II, הציונות כא (תשנ"ח), עמ' 355-369.
הדיאלקטיקה של הזיקה הרפורמית-אמריקנית המוקדמת לארץ-ישראל, הציונות כ"ב (תשס"א), עמ' 15-35.
התגובה היהודית אמריקנית לאנטישמיות לאחר השואה: דפוס התמודדות או מנגנון בריחה?, ילקוט מורשת פו (תשסט) 139-154.
"להמציא תקווה": שלוש נקודות מבט יהודיות אמריקניות ביקורתיות על מדינת ישראל, תיאוריה וביקורת 42 (2014), עמ' 313-323.
פרסומים > מאמרים מרכזיים באנגלית

The Ben-Gurion—Blaustein Exchange: Ben-Gurion's Perspective Between an Ideological Capitulation and A Strategic Alliance, Israel studies 25,3 (2020), pp. 15-32 (with Adi Sherzer and Talia Gorodess)
Diasporic stances, homeland prisms: representing diaspora in the homeland as internal negotiation of national identity, Diaspora studies 13,1 (2020), pp. 1-15 (with Omri Asscher)
Abba Hillel Silver and David Ben-Gurion: a diaspora leader challenges the revered status of the "founding father", Studies in Ethnicity and Nationalism 10,3 (2010), pp. 391-41.
At the crossroad between traditionalism and Americanism: nineteenth-century philanthropic attitudes of American Jews toward Palestine, Jewish History 9,1 (1995), pp. 35-50.
Jewish continuity from the Reform-Judaism perspective, in: Contemporary Jewries; Convergence and Divergence. Ed. by Eliezer Ben-Rafael, Yosef Gorny and Yaacov Ro’i. Leiden: Brill, 2003, pp. 161-180.