stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miraheze
היסטוריה

Miraheze נוסדה ביולי 2015 על ידי ג'ון (ג'ון לואיס) ו-Southparkfan (פראן טופאן), ובתוך כמה שבועות הם זכו לתמיכת מספר מתנדבים שפעלו קודם לכן בפרויקט Orain. המטרה הייתה ליצור פלטפורמת ויקי המנוהלת על ידי הקהילה, המבוססת על מודל ממשל קהילתי כמו זה של ויקימדיה, שבו הקהילה מתייעצת ומשתתפת בכל תהליכי קבלת ההחלטות. באותה תקופה, ג'ון התנדב עבור קרן ויקימדיה והתקין שני שרתים שם בשם "מירה" ו"הזה", והציע את השם "מירהזה" לאתר. Miraheze פתחה ויקיפדיות לציבור ב-3 באוגוסט 2015. בנובמבר 2019, Miraheze הפכה לארגון ללא מטרות רווח רשום בממלכה המאוחדת כ"מירהזה לימיטד".
תכונות

הוויקי נוצרות לפי בקשה ומאושרות על ידי משתמשים מתנדבים הידועים כ"יוצרי ויקי". הוויקי נוצרות ומאוחסנות בחינם ויכולות להיות ציבוריות או פרטיות. החברים יכולים לתרום את זמנם, כספם או ניסיונם. Miraheze מאפשרת לבעלי וויקי לבחור אם להפעיל או להסיר מגוון הרחבות של מדיהוויקי, כמו גם לבחור את מצב הרישוי של הוויקי שלהם. Miraheze גם מאפשרת לבעלי וויקי להוסיף דומיין מותאם אישית לוויקי שלהם. הוויקי המאוחסנים ב-Miraheze יכולים גם להשתמש בתמונות שהועלו לוויקישיתוף.
הערות שוליים

↑  Miraheze, MediaWiki (באנגלית)
↑  100% free, ad-free wikis, request yours today!, Miraheze, ‏2024-10-03 (באנגלית)
↑  "About" (באנגלית). Miraheze.org.
↑  "Miraheze FAQ". Miraheze Meta Wiki.
↑  "Miraheze's Future - How Miraheze Limited Will Remove Current Limits". Miraheze blog.
↑  Custom domains, Miraheze Meta, ‏2024-10-27 (באנגלית)
↑  FAQ, Miraheze Meta, ‏2024-11-24 (באנגלית)
סיריאן איירליינס

סיריאן ערב איירליינס (בערבית: مؤسسة الطيران العربية السورية; באנגלית: Syrian Arab Airlines), או בשמותיה המקוצרים סיריאנאייר (Syrianair) או א-סורייה (السورية) היא חברת התעופה הלאומית של סוריה. החברה נוסדה באוקטובר 1961 על ידי ממשלת סוריה והיא נמצאת בבעלות מלאה של הממשלה הסורית.
החל מ-23 ביולי 2012, האיחוד האירופי מטיל סנקציות כלכליות על החברה, כגון: איסור הפעלת קווים לאירופה ואיסור שימוש בחלקי חילוף אירופאים, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה.
מרכזה של החברה בנמל התעופה הבינלאומי של דמשק ומרכזה המשני בנמל התעופה הבינלאומי של חלב. החברה מפעילה טיסות פנים בסוריה וטיסות בינלאומיות ליעדים בצפון אפריקה, אסיה והמזרח התיכון, והיא חברה בהתאחדות חברות התעופה הערביות. סיריאן אייר מרחיבה את מפת המסלולים שלה עם שירות חדש של חלב-ביירות. המסלול יפעל אחת לשבוע בימי שישי בשני הכיוונים. החברה טסה בעיקר לכמה קווים במזרח התיכון, ואחת באירופה, בגלל הסנקציות המתמשכות של האיחוד האירופי וארצות הברית.
תולדות החברה

החברה הוקמה על ידי ממשלת סוריה באוקטובר 1961 כתחליף לחברת סיריאן איירווייז. החברה החלה את פעילותה עם מטוסים מתוצרת חברת דאגלאס האמריקאית, שהופעלו בקווים מקומיים ולארצות ערב השכנות. בשנת 1963 החלה החברה לטוס גם לערים מערביות: היעדים הראשונים היו רומא ומינכן ומיד לאחר מכן גם לונדון ופריז. בשנת 1965 קנתה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה מסוג "קרוול", ובשנים שלאחר מכן גם מטוסי בואינג 727 ו-747SP, אך התקרבות של סוריה לברית המועצות גרמה לחברה לקנות מטוסים מתוצרת סובייטית - אנטונוב, איליושין, וטופולב.
קו תעופה לניו יורק נפתח בשנת 1978 בשיתוף עם רויאל ג'ורדניאן. הסנקציות שהטילה ארצות הברית על סוריה הפריעו להתפתחות החברה, ורק בשנת 1998 קנתה החברה מטוסים מודרניים מסוג איירבוס A320.
סוריה לא יכולה לרכוש מטוסי איירבוס או בואינג חדשים בגלל הסנקציות המתמשכות. זו בעיה עבור סוריה אייר מכיוון שהיא מפעילה צי של כל איירבוס של מטוסי A320 ו-A340 יחד עם שני מטוסי ATR 72. מטוסי ה-A340 ארוכי הטווח של חברת התעופה (בה היא משתמשת לשירותים ארוכים יותר לרוסיה) הם גם בני יותר מ-20 שנה. למרות האילוצים, סוריאן אייר מצאה דרך אפשרית להרחיב את הצי שלה: החברה בחנה הזמנה של 15 עד 20 אירקוט MC-21-300 מתוצרת רוסית. המטוס אמור להיות התגובה של רוסיה לבואינג 737 MAX ולאיירבוס A320, הכוללות עיצוב חדש ומנועים תוצרת בית.
חידוש ומודרניזציה 1994-הווה

בשנת 1994 כווית תרמה לסוריה 3 מטוסי 727.
בשנת 1995 דווח על שיא של 71 מיליון דולר ברווח תפעולי על ידי חברת התעופה.
בשנת 1997, חברת התעופה נקטה בצעדים דרסטיים בצמצום כוח האדם שלה ל-2,331, שכן הרווחים התפעוליים ירדו ל:44 מיליון דולר
בשנת 1998 קיבלתי את מטוס האיירבוס A320 הראשון
סנקציות של האיחוד האירופי וארצות הברית

ב:23 ליולי 2012, בעוד מלחמת האזרחים בסוריה נמשכה, האיחוד האירופי הטיל גל חדש של סנקציות על סוריה, שכלל סנקציות על SyrianAir. הסנקציות הביאו לכך שחברת התעופה לא יכלה לבצע טיסות לאיחוד האירופי, או לקנות כל מטוס חדש שהכיל חלקים אירופיים. כתוצאה מכך נאלצה סוריאן אייר להשעות את כל פעולותיה באיחוד האירופי. החברה דנה בתביעה נגד מדינות האיחוד האירופי מאחר ש-Syrian Airlines "לא הפרה שום חוק וגם לא סיכנה את הבטיחות". אולם שרי האיחוד האירופי הצדיקו את הסנקציות על חברת התעופה מכיוון שהחברה "מעניקה תמיכה פיננסית ולוגיסטית לממשלת סוריה.
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 8 | — | 16 | 130 | 146 |  |
| איירבוס A340-300 | 2 | — | 20 | 223 | 243 |  |
| ATR 72-500 | 2 | — | — | 66 | 66 |  |
| סה"כ | 12 | — |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  "Niedergang: Syrian Air hat kaum flugfähige Flugzeuge mehr | aeroTELEGRAPH". aeroTELEGRAPH (בגרמנית). 2016-03-02. נבדק ב-2018-06-29.
↑  Pranjal Pande, Syrian Air Routes Expand With New Aleppo To Beirut Flight, simpleflying.com, ‏11-1-2021
↑  פרטי צי המטוסים של סיריאן איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
אלטדורף

אלטדורף (בגרמנית: Altdorf, פירושו "כפר ישן") היא בירת הקנטון השווייצרי אורי ומרוחקת 55 ק"מ מהעיר לוצרן. הרשות מתפרסת על פני 10.23 קמ"ר, וממוקמת בגובה של 462 מטר מעל לגובה פני הים, על גדתו הימנית של נהר הרויס.
בעיר גרים (נכון לשנת 2002) 8757 תושבים, וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 856 תושבים לקמ"ר. בשנת 1900 עמדה האוכלוסייה על 3117 תושבים, כולם קתולים ודוברי גרמנית.
היסטוריה

אלטדורף זכתה לפרסום הודות לאירוע ההיסטורי מהמאה ה-14, שעל פי המסורת אירע בה. באירוע זה בשנת 1307, בעקבות עונש שקיבל מהשלטון האוסטרי הכובש, ירה הגיבור האגדי וילהלם טל בתפוח שהונח על ראש בנו. האתר בו התרחש אירוע זה, היה השוק המסחרי העירוני ומאז שנת 1895 מוצב, למרגלות המגדל העתיק שבמקום, פסל ברונזה המנציח את המעשה.
בשנת 1899 הוקם באזור תיאטרון, במטרה להציג את מחזהו המפורסם של פרידריך שילר "וילהלם טל". באותה שנה נחנכה דרך הכירכרות אשר קישרה בין אלטדורף לבין מספר יישובים מרכזיים בסביבה.
אגודת המצנחים האמריקאית

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  צניחה חופשית
 תחום השיפוט:  ארצות הברית
 השתייכות:  ועדת הצניחה הבינלאומית
 מיקום המטה:  5401 Southpoint Centre Boulevard, פרדריקסבורג, וירג'יניה
 נשיא:  ג'יי סטוקס
 יושב ראש:  אל קינג
 מזכיר:  ג'אן מייר
 תאריך ייסוד:  1946
 אתר רשמי
אגודת המצנחים האמריקאית (באנגלית: United States Parachute Association או USPA) היא אגודה המנהלת את ספורט הצניחה החופשית בארצות הברית. מטה האגודה שוכן בעיר פרדריקסבורג (אנ') שבווירג'יניה.
פעילות

פעילות האגודה כוללת:
קביעת תקנות הצניחה החופשית (אנ').
תחרויות ספורט של צניחה חופשית.
פרסום מדריכים לצניחה חופשית ופרסום מדריכים להדרכה לצניחה חופשית.
סיוע במציאת עורכי דין הבקיאים בתקנות הצניחה החופשית
סיפוק ביטוח צד שלישי למבצעים צניחה חופשית.
פרסום מגזין "הצנחן" לחברי האגודה.
כמו כן, מוזיאון הצניחה החופשית האמריקאי עתיד להבנות על ידי ועל יד מתקן של האגודה.
הערות שוליים

↑  "Museums" RDG Planning & Design. Retrieved 26 December 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2292 1634  LCCN: n86043861  VIAF: 140298099   WorldCat (עם VIAF): 140298099
בית לחם הגלילית

| --- | --- |

בית טמפלרי במושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק יזרעאל
גובה ממוצע: ‎161 מטר
תאריך ייסוד: 1948
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 837 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 801 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית לחם הגלילית(למפת הגליל המערבי רגילה) בית לחם הגלילית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית לחם הגלילית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית לחם הגלילית32°44′06″N 35°11′27″E﻿ / ﻿32.7350127230478°N 35.1907866899075°E﻿ / 32.7350127230478; 35.1907866899075  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק יזרעאל באדום - בית לחם הגלילית בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

בֵּית לֶחֶם הַגְּלִילִית הוא מושב עובדים בשוליים הצפוניים של עמק יזרעאל, כ-6 ק"מ מזרחית לקריית טבעון, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל.
היסטוריה עתיקה

הפעם הראשונה בה מוזכר שמו של היישוב "בית לחם" שבגליל היא בספר יהושע: "ונהלל ושימרון וידאלה ובית לחם ערים שתים עשרה וחצריהן" (פרק י"ט פסוק ט"ו).
בתחילה נקראה בית לחם הגלילית רק "בית לחם", מה שעורר בעיה בשל הצורך להבחין בינה לבין העיר היהודית האחרת, בית לחם שמדרום לירושלים. כדי לפתור את הבעיה נקראה בית לחם שליד ירושלים "בית לחם בנחלת יהודה" ובית לחם הגלילית "בית לחם בנחלת זבולון". לפי עדויות היסטוריות התקיים במקום יישוב יהודי עד לאחר חורבן בית המקדש השני. ב-1906 אף נחשפו מערות קבורה מימי בית שני ביער העוטף את המושב כיום. במרכז המושב נמצאה גת עתיקה, ובה כלי אבן עשויים מגיר רך בהם השתמשו החל מימי בית שני, ונפוצו במיוחד אצל יהודים אשר הקפידו על דיני טהרה.
לאחר החורבן הפך המקום למושבה של משמרת הכהנים מלכיה. כמו כן שרידי בתים מהתקופה הרומית נמצאו בחפירות, שבוצעו בשנת 2013, ובתוכם אף נמצאו כלי חרס מהתקופה הפרסית וקנקן מהתקופה ההלניסטית.
בתקופה הביזנטית עם התפשטות הנצרות הפכה בית לחם ליישוב נוצרי. מתקופה זו נמצאו שרידים רבים ביישוב, ביניהם שרידי בתים וחומה מראשית התקופה הביזנטית (המאה ה-4–5 לספירה), כנסייה מן המאה ה-5–6 לספירה, בכנסייה זו אף נמצאה רצפת פסיפס מעוטרת בענפי גפן המאוכלסים בדגמי בעלי חיים, ציפורים, עצים וסל ענבים. פסיפס זה מוצג כיום בנתב"ג במסלול החזרה לארץ. מתקופה זו אף נמצאו 2 כנסיות נוספות בחפירות שונות ומבנים חקלאיים ואסמים מן המאה ה-7. באחד מהם אף נמצאו מטבעות מימיו של הרקיליוס (610–641 לספירה).
בתלמוד הירושלמי מוזכרת בית לחם הגלילית כ"בית לחם צרייה" בגלל היותה חלק מממלכת צור תקופה מסוימת.
בשנת 2016 נמצאו מבנים מן התקופה האומאית והעבאסית. בתקופה הצלבנית המאוחרת גם כן ישנן עדויות על יישוב נוצרי אשר ישב בבית לחם, ומן התקופה הממלוכית נמצאו שרידים המעידים על יישוב קטן בסדר גודל של כ-50 משפחות ערביות. בתקופה זו בית לחם הייתה חלק מ"א-שאם" (סוריה הגדולה).
בתקופת שלטון האימפריה העותמאנית נכתב במסמכים כי ב-1595 היו בבית לחם 27 משקי בית מוסלמים.
בביקורו של הקונסול הבריטי ביישוב בשנת 1859 נכתב כי אוכלוסיית המקום מונה כ-110 איש, ואילו ברשימת האוכלוסייה מ-1887 נכתב כי בבית לחם היו כ-55 תושבים מוסלמים.
על פי הארכאולוג אבירם אושרי, שחפר את האתר, בית לחם הגלילית היא מקום הולדתו של ישו אבי הנצרות, ולא בית לחם שביהודה.
המושבה הטמפלרית

היישוב המודרני הוקם במקור ב-1906 על ידי הטמפלרים, בניהם של מייסדי המושבה הגרמנית בחיפה, לאחר שחברי האגודה הטמפלרית רכשו אדמות ממשפחות סורסוק ותו'יני הלבנוניות. הוא נקרא "בית לחם" ושכן בתוך יער אלוני תבור. הטמפלרים רכשו אז גם את אדמות הכפר "אום אל עמד" (בשנות האלפיים, "אלוני אבא"), אשר היה בצמוד לאדמות בית לחם.
תחילה הגיעו לבית לחם כ-13 משפחות, ובנו את בתיהם לאורך רחוב אחד ישר. 4 משפחות גרו החל מן העלייה לקרקע, ובתום בניית הבתים הראשונה ב-1910, גרו כל 13 המשפחות ביישוב. כמו כן עם הקמת המושבה נבנו גם מבני ציבור שכללו בין השאר את בית העם אשר שימש גם כבית התפילה, מגדל מים ומחלבה. על פי הספר על הקולוניה הגרמנית בארץ ישראל מאת קארל אימברגר, ב-1918 גרו 54 אנשים במושבה, ב-1926 גרו בה כ-97 אנשים וב-1935 גרו בה 106 אנשים (27 משפחות).
הטמפלרים הקימו בבית לחם מושבה חקלאית מודרנית ומפותחת לאותה תקופה. התושבים עסקו בגידולי שדה אופייניים: חיטה, שעורה, שיבולת שועל ותירס, בנוסף גידלו תפוחי אדמה וקטניות, דבר אשר היה ייחודי לחקלאים הגרמנים בארץ באותה תקופה. עם הגידול בביקוש לחלב בארץ עם העלייה היהודית לארץ החלו הגרמנים בבית לחם להתפרנס ממשק החלב. ענפים נוספים בהם עסקו תושבי המקום כללו את ענף הענבים, ענף הזית וענף עצי ההסקה. במשקי הבית גידלו התושבים עזים, כבשים תרנגולות וחזירים. כמו כן, בשיתוף עם תושבי המושבה ולדהיים השכנה (כיום אלוני אבא), מימנו התושבים את סלילת הכביש המחבר בין חיפה לנצרת, ככל הנראה כדי לשפר את אפשרויות הפרנסה והמסחר של היישובים אשר נמצאים בין שתי ערים אלו.
עם הקמת הרייך השלישי חלק מהטמפלרים הפכו לתומכים במפלגה הנאצית. מן העדויות לגבי בית לחם נמצא כי בין השאר פעלה במקום תנועת הנוער הנאצית הנוער ההיטלראי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עצרו הבריטים תושבים טמפלרים רבים בארץ שהוגדרו נתיני אויב וגירשו את רובם לאוסטרליה. בבית לחם המשיכו לגור משפחות אשר לא גורשו אך בזמן המלחמה היה היישוב נתון להסגר. ידוע כי במהלך המלחמה ולמעשה עד 1948 חיו במושבה כ-30 אנשים, מתוכם 9 היו חברים במפלגה הנאצית.
בשטח היישוב, ליד בתיהם של התושבים הטמפלרים היה שטח החאן הערבי בו השתכנו חלק מתושבי הכפר אום אל עמד לשעבר אשר מצאו עבודה במושבות ולדהיים ובית לחם. החאן היה בית דירות עשוי טין וחמר מקומי. החאן נבנה בכניסה המערבית ליישוב בפאתי המושבה. על פי העיתון "די וארטה" ("המצפה" - עיתון הקהילה הטמפלרית של אותה תקופה) הערבים גרו בשכנות לבית לחם, בחאן שהיה בתחילת המושבה. הוא נבנה על יישוב עתיק שחלק מבתיו היו מבנים עתיקים (באותו אזור בו היה החאן נמצאו שרידי הכנסיות העתיקות מן המאה ה-5). לפני הקמת המושבה הטמפלרית היה מצבם הכלכלי של הערבים גרוע מאוד. האדמות עליהם ישבו נמכרו על ידי השלטון העותמאני לגביר בביירות והם נהפכו לאריסיו. כשהתחילה להיבנות המושבה הטמפלרית, מצאו הערבים מקום עבודה במשקים. חלקם גרו בחאן וחלקם גרו מעל הרפתות של התושבים. החאן לא היה בית של משפחה מסוימת אלא היה בית דירות ושיטת ההחזקה הייתה כזו שכל בעל משק אשר נזקק לשכן את פועליו – היה שוכר עבורם חדר או מספר חדרים בחאן. החאן לא קיים כיום.
כיבוש היישוב במלחמת העצמאות

ב-17 באפריל 1948 החל המבצע לכיבוש היישובים הטמפלרים וולדהיים ובית לחם, שנחשבו למשתפי פעולה עם הנאצים והבריטים ניסו לסלקם לאוסטרליה עקב כך. הכיבוש בוצע בידי כוח של ההגנה. בשעה 03:35 החל הכוח בפעולת הכיבוש של וולדהיים. הכיבוש ארך כשעתיים ובזמן הכיבוש נהרגו 2 טמפלרים. רבים מהתושבים הטמפלרים של בית לחם אשר הבינו את המתרחש החלו לארוז בחופזה חלק מחפציהם כאשר חפצים רבים הם משאירים מאחור והחלו לברוח לכיוון נצרת. בשעה 07:00 החל כוח ההגנה לנוע לכיוון בית לחם. במושבה נשארו מספר נשים שגורשו לאחר מכן מן המושבה ובעת הכיבוש הייתה התנגדות מועטה, שכללה מחסומים בכביש הגישה בין בית לחם לוולדהיים ותקיפות (ככל הנראה בנשק קל) ממבואות הכפר ומהגבעות המקיפות אותו. על פי דו"ח של כוח ההגנה שהוגש לאחר הכיבוש נתפסו 72 שבויים מכיבוש שני היישובים והם נלקחו על ידי הצבא (וככל הנראה הצטרפו לגירוש כלל התושבים הטמפלרים לקפריסין ומשם למושבות באוסטרליה, גרמניה או ארצות הברית). במשך יומיים בילה חלק מן הכוח הכובש בהמתנה להתנגדות כלשהי, בחפירות ובטיפול במשק החי שנותר משוחרר במקום. לאחר יומיים החלה ההתיישבות בבתים שננטשו.
בתקופת המדינה

בניגוד ליישובים אחרים בעמק יזרעאל, בית לחם הגלילית הייתה אמורה להיות בשטח המדינה הערבית לפי תוכנית החלוקה ואילו תוכנית המגירה למקרה בו ייכבש המקום לא הייתה מגובשת.
התושבים הראשונים שעלו ליישוב לאחר כיבושו ב-48 הורכבו מכמה קבוצות:
ארגון החורש – אנשי עליית הנוער שעלו ב-1938 לנהלל והוכשרו לעבוד בחקלאות. הקבוצה עזבה בהמשך את עליית הנוער וב-1940 התמקמה בחוות שטוק.
חברי ההגנה שהיו חלק מכיבוש המושב – מספר חיילים מהכוח הכובש של המושב במלחמת העצמאות נשארו במקום בתום המלחמה והפכו לחלק ממקימי היישוב.
ניצולי שואה שעלו עם קום המדינה והצטרפו בימיו הראשונים של היישוב.
תושבים מערים מרחבי הארץ.
בתקופת המדינה > השנים הראשונות

בימים הראשונים הגיעו רק הגברים מתוך קבוצת חוות שטוק ואחר כך הצטרפו הנשים והילדים והתמקמו בבתי הטמפלרים. חצי מהיישוב שימש את הצבא כבית ספר למ"כים ואילו החצי השני היה של המתיישבים שהגיעו. תחילה חיו התושבים במתכונת של קיבוץ כדי להקל על תנאי המחיה הקשים. בשנתיים הראשונות להקמת היישוב הגיעו תושבים חדשים ובבתים רבים חיו 2 ואפילו 3 משפחות יחד.
ב-1950 החליט הצבא לפנות את בית הספר למ"כים ובמקומו הייתה מתוכננת לקום תחנת ניסיונות של המדינה. עם עזיבת הצבא את המקום השתלטו התושבים על הבתים שפונו ולא נתנו לאנשי משרד החקלאות להיכנס למושב. בעקבות המקרה עד 1954 החרימו מוסדות המדינה את היישוב ולא הקצו לו משאבים לפיתוח. לאחר משא ומתן קיבלה המדינה את תביעת התושבים להפוך את השטח לחלק מהיישוב. לכן רק באותה שנה חובר היישוב לרשת המים. עד אז השתמשו התושבים במגדל המים שבנו הטמפלרים, ורק בשנת 1957 חובר היישוב לחשמל. במפות של משרד החקלאות משנות ה-50 מופיעה בית לחם הגלילית בשם "החורש" ואלוני אבא בשם "במאבק".
ב-1951 החלו התושבים בעצמם כבר לתכנן את הרחבת היישוב עם הגעת תושבים נוספים והם דנו במיקומם של המשקים החקלאיים החדשים שיוקצו לחלק מתושבי הכפר לעומת תושבים שיישארו במשקים ובבתים הטמפלרים. ב-1953 קיבל המושב 10 צריפים אוסטריים מהסוכנות היהודית ואף הגיעו תושבים נוספים ליישוב. התושבים החדשים וחלק מהתושבים הוותיקים עברו לגור ב"מעברה". הצריפים הוקמו בתוך המשק המיועד ובהמשך בנו בתים לצד הצריפים ועברו אליהם.
באמצע שנות ה-50 הוחלט להקים בית ספר משותף עם היישוב השכן אלוני אבא. בית הספר קם בכניסה למושב והוא נקרא אלון הגליל (אלון על שם אלוני אבא והגליל על שם בית לחם הגלילית). מבית הספר יצאו 9 מחזורים עד שנסגר אך למדו בו רבים מהתושבים החיים במושב כיום.
במרכז המושב הוקצו חלק מהבתים הטמפלרים למבני ציבור והם שימשו כמחלבה ומחסן אספקה. מרכז הקהילה הטמפלרי הפך לבית העם של המושב ובו נחגגו האירועים השונים. התושבים גם הקימו בית כנסת לשימוש הציבור.
בתקופת המדינה > התפתחות היישוב במרוצת השנים

עד תחילת שנות ה-60 היה ניהול כספי משותף לכל המשקים בתוך הוועד של היישוב, זאת עקב הקושי של התושבים להסתדר לבד עם הקמת משק חי וטיפול בגידולים. בשנות ה-60 עבר המושב באופן סופי לחלוקה כספית בה כל אדם מטפל במשק שלו וכך גם יכל כל אחד לפתח את המשק כראות עיניו. במשך השנים השתנו ענפי הגידול בכל משק, גידולי פרג, ענף פרחים, זיתים, גידולי זרעים, פרות ועוד.
בתחילת שנות ה-90 הוקמה הרחבה קהילתית לקבלת תושבים חדשים. בהמשך, עם הצטמצמות הפרנסה מחקלאות הלך והתפתח במושב ענף התיירות. בשנות ה-2000 המושבות הטמפלריות זכו לתשומת לב של מטיילים רבים בארץ והענף התרחב. וכיום מתפרנסים רבים מהתושבים משירותים לתיירים.
תיאור היישוב בהווה

היישוב מונה כ-170 משפחות. הוא בנוי משני רחובות ראשיים ועוד רחובות צדדיים רבים.
משני צידי הרחוב הראשי אשר דרכו נכנסים למושב ניצבים בתי האבן מהתקופה הטמפלרית. למעשה הבית הטמפלרי הראשון במושב מציין את הכניסה הישנה למושב בתקופת קום המדינה לפני ההרחבות השונות.
במרכז המושב נמצאים הבתים הטמפלרים הציבוריים עוד מייעודם המקורי, והם משמשים כמבני ציבור גם כיום:
מבנה בית העם הטמפלרי המשמש כבית העם והספרייה של היישוב.
המבנה המחובר למגדל המים משמש כמזכירות היישוב.
לצד הרחוב הראשי בתים נוספים שנבנו בהרחבות שונות מאז הקמת היישוב.
המושב מוקף בשדות החקלאים וביער אשר משמש למרעה עדר הכבשים המשותף של התושבים.
תושבי המקום בחלקם מתפרנסים מחקלאות (גידולי שדות, רפתות ולולים, עצי זית). כמו כן תושבים רבים מתפרנסים מתיירות ובמקום מספר צימרים, מוזיאון, מסעדות, חנות תבלינים, בתי קפה, גלריות ואטרקציות שונות (כגון ספא, מועדון חץ וקשת, רפת תיירותית ועוד).
במושב פועלת תנועת הנוער "בני המושבים".
גלריית תמונות

בית העם בבית לחם הגלילית, דוגמה לאדריכלות טמפלרית
חלון בבית לחם הגלילית
בית טמפלרי טיפוסי
מבנה טמפלרי
מבנה טמפלרי המשמש כבית מגורים
מבנה טמפלרי
מגדל המים
מגדל המים בבית לחם
אנדרטה לבני המשפחות אשר נספו בשואה
האנדרטה ליד בית העם
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  למשל, מגילת רות, פרק א', פסוק א': "וילך איש מבית לחם יהודה לגור בשדי מואב".
↑  מערכת הבקר, נכבשו לג'ון, אושא, וולדהיים, באתר הבקר, ‏18.04.1948
↑  מפה משנת 1949 עליה מצוין שם היישוב כ'ארגון החורש', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588165105171  NKC: ge134065  VIAF: 317286937   WorldCat (עם VIAF): 317286937 
המושבה הגרמנית בית לחם הגלילית בשנת 1925 לערך
הכניסה למושב הטמפלרי ב-1947
בית העם
בית העם ומגדל המים
משוואת לז'נדר (תורת המספרים)

בתורת המספרים, משוואת לז'נדר (גם משפט לז'נדר) היא משוואה דיופנטית מהצורה:
המשוואה נקראת על שם אדריאן-מארי לז'נדר, שניסח ב-1785 תנאי הכרחי ומספיק שמקדמיה a,b,c צריכים לקיים על מנת שיהיה לה פתרון לא-טריוויאלי במספרים שלמים x,y,z:
תנאי לז'נדר: למשוואת לז'נדר יש פתרון לא טריוויאלי אם ורק אם bc,-ca- ו-ab- הם שאריות ריבועיות מודולו a,b ו-c, בהתאמה, כאשר המקדמים a,b,c כולם שונים מאפס, לא כולם חיוביים או שליליים, ללא מחלק ריבועי, וזרים בזוגות.
מכיוון שמשוואת לז'נדר היא תבנית ריבועית, כלומר סוג של פולינום הומוגני ממעלה שנייה, קיום פתרון במספרים שלמים גורר קיום פתרון במספרים רציונליים. הודות לקשר ההדוק של המשפט של לז'נדר לנקודות רציונליות על חתכי חרוט, המשפט משך את תשומת לבם של מתמטיקאים גדולים רבים מאז, ביניהם קרל פרידריך גאוס ויוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה, אשר הוכיחו אותו בטכניקות חדשות. בעוד הוכחתו המקורית של לז'נדר הייתה הוכחת קיום אלגנטית, בספרו "מחקרים אריתמטיים" גאוס סיפק הוכחה קונסטרוקטיבית למשפט דרך תורת התבניות הריבועיות הטרנריות שפיתח, שתיארה "מתכון" כללי לקבלת פרמטריזציה של פתרונות המשוואה, בדומה לפרמטריזציה של שלשות פיתגוריות.
הצדקה למגבלות על מקדמי המשוואה

ההגבלה על המקדמים a,b ו-c נועדה להבטיח את "קנוניות" המשוואה ואינה מגבילה את כלליות המשפט. למשל, ברור שממילא אין למשוואת לז'נדר פתרונות כאשר כל מקדמיה חיוביים או שליליים. ההצטמצמות למקדמים ללא מחלק ריבועי לא משנה את אופי המשוואה, שכן אם לאחד המקדמים יש מחלק ריבועי, ניתן "להבליע" אותו בנעלם המתאים למקדם. כלומר, הכפלה של אחד המקדמים במשוואת לז'נדר קנונית בריבוע שלם לא משנה את פתירות המשוואה. ההצדקה לעובדה שהדרישה שמקדמי המשוואה יהיו זרים בזוגות אינה מגבילה את כלליות המשפט מורכבת יותר, ונביא כאן למה מתוך מאמר 298 במחקרים אריתמטיים של גאוס.
טענה: יהיו  \alpha ^{2},\beta ^{2},\gamma ^{2} הריבועים השלמים הגדולים ביותר שמחלקים  bc,ac ו- ab, בהתאמה. אז הגדלים
הם מספרים שלמים ללא מחלק ריבועי וזרים בזוגות; והמשוואה  ax^{2}+by^{2}+cz^{2}=0 פתירה במספרים שלמים אם ורק אם  Ax^{2}+By^{2}+Cz^{2}=0 פתירה במספרים שלמים.
הוכחה: נסמן  bc=\alpha ^{2}s,ac=\beta ^{2}t,ab=\gamma ^{2}u, כך ש-  s,t,u הם שלמים ללא מחלק ריבועי. קל לראות ש-
 AB=u,AC=t,BC=s, וכתוצאה מכך  (ABC)^{2}=uts ולכן  ABC=As=Bt=Cu בהכרח שלם. יהי  m המחלק המשותף המרבי של  s ו- As. אז  s=gm,As=hm ו- g יהיה זר ל- h ול- m (מפני של-s אין מחלק ריבועי). מכך נובע  h^{2}m=gA^{2}s=gtu, כך ש- g מחלק את  h^{2}m, דבר שאינו אפשרי אלא אם  g=\pm 1. לפיכך  s=\pm m ו- A=\pm h ולפיכך שלם. באופן דומה, גם  B ו- C יהיו שלמים. מכיוון של-  BC=s אין מחלק ריבועי,  B בהכרח זר ל- C; באופן דומה,  A יהיה זר ל- B ו- C. לבסוף, אם  X=P,Y=Q,Z=R מקיימים את המשוואה החדשה, אז המשוואה המקורית פתירה על ידי  x=\alpha P,y=\beta Q,z=\gamma R; באופן הפוך, אם  x=p,y=q,z=r מקיימים את המשוואה המקורית, אז  X=\beta \gamma p,Y=\alpha \gamma q,Z=\alpha \beta r מקיימים את המשוואה החדשה, כך שפתירות המשוואה במקדמים  a,b,c שקולה לפתירות המשוואה במקדמים  A,B,C (הנתונה בצורה הקנונית של משוואת לז'נדר).
הוכחת תנאי לז'נדר > כיוון אחד

נוכיח בדרך השלילה שאם  (x,y,z) הוא פתרון לא-טריוויאלי למשוואת לז'נדר, אז  \mathbb {gcd} (y,a)=1: אילו היה ל- y ו- a מחלק ראשוני משותף  p אז הוא היה מחלק גם את  cz^{2}, אך לא את  c (מכיוון ש- \mathbb {gcd} (a,c)=1). מכאן ש- p|z ו- p^{2} מחלק את  -by^{2}-cz^{2}=ax^{2}, ולכן, מכיוון של- a אין מחלק ריבועי,  p|x כמו גם את  y ו- z. מכיוון שהטיעון הזה תקף גם לכל פתרון, ובפרט לפתרון פרימיטיבי עבורו  \mathbb {gcd} (x,y,z)=1, קיבלנו סתירה.
אם  y ו- a זרים, אז קיים מספר שלם  w כך ש- yw\equiv 1{\pmod {a}}, ולכן, מכיוון ש-  -by^{2}\equiv cz^{2}{\pmod {a}}, נובע ש- -bc\equiv -bcy^{2}w^{2}\equiv (wcz)^{2}{\pmod {a}}, כלומר  -bc הוא שארית ריבועית מודולו  a.
בדומה לכך,  -ac ו- -ab הם שאריות ריבועיות מודולו  b ו- c, בהתאמה. כלומר, הראינו שאם קיים פתרון לא טריוויאלי למשוואת לז'נדר, הוא בהכרח מקיים את תנאי לז'נדר.
הוכחת תנאי לז'נדר > כיוון שני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
העובדה שתחת התנאים הנכונים יש למשוואת לז'נדר פתרון, היא מקרה פרטי של עקרון הסה, החל על תבניות ריבועיות בכל ממד. לפי עקרון הסה, אם למשוואה ריבועית הומוגנית עם מקדמים רציונליים יש פתרון מעל הממשיים, ופתרון מעל כל שדה p-אדי, אז יש לה פתרון כבר מעל המספרים הרציונליים (בכל אלה, פתרון - שונה מאפס).
מכיוון שלא כל המקדמים במשוואת לז'נדר שווי סימן, יש לה פתרון מעל הממשיים. יש לה פתרון מודולו p, ולכן גם פתרון p-אדי, עבור כל הראשוניים p שאינם מחלקים את abc, משום שלכל תבנית תלת-ממדית עם מקדמים שונים מאפס יש פתרון מעל שדה סופי (זהו שיקול של "שובך יונים" המבוסס על כך שמחצית האיברים בשדה הם שאריות ריבועיות). עבור הראשוניים המחלקים את המכפלה abc, הפתרון מודולו p קיים לפי התנאי על השאריות הריבועיות, ושוב אפשר להרים אותו לפתרון p-אדי. הרמת הפתרונות נעשית בעזרת הלמה של הנזל, שחלה כאן בקלות לכל ראשוני אי-זוגי, ובמאמץ נוסף גם עבור p=2. אם כך, עקרון הסה קובע שיש למשוואה הזו גם פתרונות רציונליים.
ראו גם

עקרון הסה
הערות שוליים

↑  המשוואה  x^{2}+y^{2}=z^{2}, שפתרונותיה הם שלשות פיתגוריות, היא מקרה פרטי של משוואת לז'נדר עם ערכי מקדמים  a=1,b=1,c=-1.
אנדראה מרין

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1974 (בת 50) רומאן, רומניה 
 מדינה:  רומניה רומניה
 
אנדראה מרין (ברומנית: Andreea Marin; נולדה ב-22 בדצמבר 1974) היא מנחת טלוויזיה רומנייה.