stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות אשרי-פדן
פעילות מחקרית

מטרת המחקר במעבדתה של אשרי פדן היא הבנת המנגנונים המולקולרים המבקרים את התפתחות העין ביונקים. מערכת הראיה מתפתחת בעובר בהדרגה, תוך יצירה מתואמת של מספר תת-אברונים כגון הרשתית, העדשה, הקרנית, הגוף הריסני (ciliary body) והקשתית. פקטורי בקרה תוך תאיים ומסלולים המתווכים תקשורת בין תאים שולטים על ההתפתחות העין תוך בקרה על תהליכי התמיינות, מורפוגנזה, חלוקות תאים ותמותת תאים. תפקיד מרכזי מיוחס לפקטור השעתוק פקס-6 (Pax6) במהלך התפתחות העין, שכן גן זה חיוני ומספיק ליצירת עיניים בחולייתנים ובחסרי חוליות. בנוסף לפקס-6 תפקידים חשובים להתפתחות תקינה של מערכת העצבים המרכזית, מערכת ההרחה והלבלב.
קבוצת המחקר של פרופ אשרי-פדן פענחה את התפקידים והדרישה הכמותית לפקס-6 בהתפתחות הרקמות השונות של העין ביונקים. ממצאי המחקר תורמים להבנת המנגנונים המאפשרים לגן יחיד לבקר התפתחות של רקמות שונות בעין ולהבנת המקור לפגמים מולדים במערכת הראיה הנובעים מפגם בגן זה (מחלת האנירידה Aniridia). באופן דומה נחקרים במעבדה של אשרי-פדן תפקידים של פקטורי שעתוק אחרים וכן גנים התפתחותיים נוספים כגון: חלבונים המעורבים בהעברת אותות מהסביבה לתאים ומולקולות RNA המבקרות את זהות התא.
המחקרים במעבדה מתבצעים תוך שימוש בשיטות גנטיות ללימוד תפקידי גנים בעכברים (Cre/loxP), שיטות מולקולריות, ביוכימיות וכלים ביואינפורמטים לחקר פעילות של פקטורי שעתוק וזיהוי רצפי בקרה. במסגרת המחקר פותחו מספר מודלים המשמשים מעבדות רבות בעולם לחקר תהליכים בסיסיים בהתפתחות מערכת הראייה. המחקרים מובילים לגילוי רשתות הגנים המבקרים את ההתפתחות של העין ביונקים ולהבנה מעמיקה של האטיולוגיה של מחלות עיניים הגורמות לעיוורון.
פדן פרסמה למעלה מ-55 מאמרים מדעיים בעיתונות בינלאומית מובילה.
פרסים וחברויות

2014 - ראש המכון שווייצריה לביולוגיה התפתחותית באוניברסיטת תל אביב
2012 - חברה בוועד המארגן‏ של האגודה הישראלית לחקר הראייה
2004 - חברת הוועד המארגן (Committee Member)‏ באגודה הישראלית לביולוגיה התפתחותית
2002 - מלגת אלון לקליטת סגל בכיר מצטיין
2002 - פרס דן דוד - מלגה לחוקרים צעירים
2004 - פרס מטילדה צ'יגלר
חברת אגודת לראות
הערות שוליים

↑  פרופ' פיטר גרוס (Peter Grussׂׂׂ) בוויקיפדיה האנגלית
↑  הערך בוויקיפדיה באנגלית
↑  אתר המעבדה של פרופ' רות אשרי-פדן
↑  רשימת מאמרים ב-PubMed - פרופ' רות אשרי פדן
↑  המכון לביולוגיה התפתחותית באוניברסיטת תל אביב
↑  האגודה הישראלית לחקר הראיה
↑  פרס "אלון"
↑  פרס דן דוד, באתר Dandavidprize (באנגלית)
↑  פרס מטילדה צ'יגלר
↑  חקר התפקידים של גנים המבקרים את התפתחות העין ביונקים ד"ר רות אשרי-פדן, באתר העמותה לחקר בריאות העין ומניעת עיוורון בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310218705171  ORCID: 0000-0002-5364-6898  VIAF: 298119581   WorldCat (עם VIAF): 298119581
רות ג'בט

רות ג'בט (באנגלית: Ruth Jebet;‏ נולדה ב-17 בנובמבר 1996) היא אתלטית ממוצא קנייתי המתחרה עבור בחריין, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאנית עולם בריצת 3000 מטר מכשולים.
ביוגרפיה

ג'בט, ילידת קניה, החלה להתחרות עבור בחריין בגיל 16. באפריל 2013 זכתה באליפות התיכונים בקניה בריצות ל-3,000 מטרים ו-5,000 מטרים. אליפות מדינות ערב באתלטיקה שהתקיימה בקטר הייתה אירוע הבכורה בו ייצגה את בחריין. היא סיימה במקום השני בריצת 3,000 מטרים מכשולים בזמן של 9:52.47 דקות, שיא בחרייני חדש. באליפות אסיה באתלטיקה, שהתקיימה ביולי אותה שנה, היא שיפרה את שיאה האישי וקבעה שיא אליפות חדש כשסיימה את הריצה בזמן של 9:40.84 דקות וזכתה במדליית הזהב.
ביולי 2014 זכתה באליפות העולם לנוער באתלטיקה שהתקיימה ביוג'ין, אורגון תוך שהיא קובעת שיא אישי חדש 9:20.55, שיא אסייתי חדש ורחוק רק 13 מאיות משיא האליפות.
באולימפיאדת ריו זכתה במדליית הזהב עם זמן של 8:59.75, הזמן השני בטיבו בכל הזמנים. ב-27 באוגוסט 2016 שברה את שיא העולם בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:52.78 דקות.
ב-2018 דיווחה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית על איתור אריתרופויאטין (EPO) בבדיקות שנערכו לג'בט, והפנייתה להעמדה לדין משמעתי.
הערות שוליים

↑  Two championship records while China's hurdles legacy continues at the Asian Championships, 6 July 2013
↑  Rio Olympics 2016: Ruth Jebet wins 3,000m steeplechase, BBC.co.uk, 15 August 2016
↑  athleticsintegrity.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14588310
שאנדור רשופסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בפברואר 1887 טימישוארה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 באפריל 1972 (בגיל 85) טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
שאנדור רשופסקי, במקור דוד רשופסקי, בהונגרית: Reschofsky Sándor;‏ טמשוואר, 15 בפברואר 1887 – בודפשט, 2 באפריל 1972) היה מלחין, פסנתרן יהודי-הונגרי, פרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
קורות חייו

דוד רשופסקי נולד במשפחה יהודית כבנם של מור רשופסקי (1843–1929) ושל רוזה לוינגר (1855–1933). הוא השלים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט אצל ארפאד סנדי ויאנוש קוסלר. משנת 1926 היה מורה לפסנתר בבית הספר למוזיקה פודור. הוא כתב את "בית הספר לפסנתר" שיצא לאור ב-1913, על ידי המוציא לאור המוזיקלי המפורסם ביותר בהונגריה (קיים עד היום) רוז'אוולדי ושות' (Rózsavölgyi és Társa) יחד עם המלחין ההונגרי הידוע ביותר בעולם בלה בארטוק. הוא היה המחבר של המחקרים הטכניים והתרגילים, בעוד בארטוק הלחין 48 יצירות ביצוע קטנות.
שניים מאוספי המוזיקה שלו פורסמו תחת הכותרת "מוזיקת פסנתר למתחילים" (בודפשט, 1929) ו"נוער מנגן בפסנתר". יצירותיו הן שירים, יצירות קאמריות לנבל ולהרכב כלי קשת וכן להרכב נבל וכלי נשיפה. הוא כתב גם את הטקסט של שתי האופרות שלו "קלאופטרה" ו"חלום מזרחי". כיהודי, בתקופת מלחמת העולם השנייה לא היה יכול לעבוד בשום מקום למעט כמורה בבית הספר למוזיקה גולדמארק שהיה מיועד לתלמידים יהודים בלבד. לאחר המלחמה, בין השנים 1946–1958 היה פרופסור לפסנתר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
רשופסקי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי הונגרי)
הספד לשאנדור רשופסקי (1972. 1 ביוני) Muzsika, 15. évfolyam, 6. szám
Szabolcsi Bence-Tóth Aladár: Zenei lexikon I-III. Átdolgozott új kiadás. Főszerk. dr. Bartha Dénes, szerk. Tóth Margit. Budapest, Zeneműkiadó Vállalat, 1965. (בנצה סאבולצ'י-אלדאר טוט : לקסיקון מוזיקה I-III. מהדורה חדשה מתוקנת. עורך ראשי. ד"ר. דנש ברטה, עורכת מרגיט טוט. בודפשט, Zeneműkiadó הוצאת Vallalat, 1965)
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 373/1972. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-09-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266925105171  PLWABN: 9810622087205606  BIBSYS: 1092332  CiNii: DA09504761  GND: 134211227  ISNI: 0000 0001 2025 7805  LCCN: n88641539  MusicBrainz: 27302241-0e82-494a-b0ed-2c0fad6d412d  NKC: mzk2011645615  NTA: 071864385  VIAF: 52119012   WorldCat (עם VIAF): 52119012 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שאנדור רשופסקי".
רפאל אליבר

רפאל אליבר (בצרפתית: Raphaël Alibert; ‏ 17 בפברואר 1887 – 5 ביוני 1963) היה פוליטיקאי צרפתי, מאנשי צרפת של וישי. אליבר, בתפקידו כשר המשפטים של ממשלת וישי, הוא שניסח את חוק מעמד היהודים האנטישמי שהיה אבן דרך בשואת יהודי צרפת.
חייו

אליבר נולד בסן לורן שבמחוז לוט בצרפת. הוא למד משפטים, התמחה במשפט מנהלי, ושימש במשרות בשירות המדינה ובשירות הציבורי. בדעותיו היה מלוכן ושמרן, והתקרב אל האידאולוג שארל מוראס, ואל תנועתו "הפעולה הצרפתית" (Action française), ונבחר מטעמה לשרת בבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי. כן התקרב משנת 1937 אל המרשל אנרי פיליפ פטן.
עם הקמת ממשלתו של פטן, ב-16 ביוני 1940 נבחר אליבר לשמש כתת-שר לענייני המדינה בממשלתו. אליבר היה בין אלו שמנעו את מעבר הממשלה הצרפתית לצפון אפריקה, לאחר שביתת הנשק עם גרמניה.
אליבר היה בין האידאולוגים של משטר וישי, ובין המנסחים של אידאולוגיית "המהפכה הלאומית" (Révolution Nationale) לה הטיף המשטר. אליבר הוא שהמציא את ססמת המשטר "Travail, Famille, Patrie" (עבודה, משפחה, מולדת) והוא שניסח את הצווים עליהם חתם פטן ביולי 1940, שהעניקו לו סמכויות נרחבות כ"ראש המדינה", ופיזרו את בתי הפרלמנט הצרפתי. בממשלה שהקים פטן ב-13 ביולי 1940 מונה אליבר לשר המשפטים.
בתפקידו זה היה אליבר בעל תפקיד מכריע בקידום שואת יהודי צרפת. ב-22 ביולי יזם בחינה מחדש של כל בקשות ההתאזרחות שהתקבלו מ-1927. צעד זה הביא לאובדן אזרחותם של 15,000 בני אדם, ובהם 600 יהודים. לאחר מכן ניסח אליבר, ב-3 באוקטובר 1940 את חוק מעמד היהודים, חקיקה אנטישמית ברוח חוקי נירנברג, שהביאה להדחת היהודים מכל משרה בשירות הציבורי, מניהול מפעלים ציבוריים, מכל תפקיד בעיתונות, ברדיו, בקולנוע, מהקצונה בכל זרועות הצבא. החוק איפשר לממשל לכלוא במחנות אזרחים בני הגזע היהודי, על פי החלטת הממונה על מחוז מגוריהם, או לחלופין לצוות על מגורים כפויים בהוראתו. בנוסף, ביטל החוק את אזרחותם הצרפתית של יהודי אלג'יריה.
בדצמבר 1940 חבר אליבר לשרים שונים ביניהם פול בודואן, ז'אן פרנסואה דרלאן ושארל הונציגר בדרישה כי פייר לאוואל יודח מתפקידו. הדחתו של לאוואל לא התקבלה יפה על ידי הנאצים, ואלו דרשו באמצעות נציגם בפריז, אוטו אבץ כי לאוואל יושב לתפקידיו הקודמים, וכי החותרים כנגדו יפוטרו. ב-9 בפברואר 1941 פוטר אליבר מן הממשלה, כנראה כדי להפיס את דעתם של הנאצים.
לאחר המלחמה נמלט אליבר מצרפת, וב-7 במרץ 1947 נדון למוות בהיעדרו. זמן מה חי בגלות בבלגיה. בשנת 1959 זכה לחנינה, שב לפריז, ומת שם מוות טבעי בשנת 1963.
רוסנדאל (כדורגל)

איחוד בני רוסנדאל (בהולנדית: Roosendaal Boys Combinatie) ומוכר גם בשם RBC הוא מועדון כדורגל הולנדי חובבני מהעיר רוסנדאל שבצפון בראבנט, בעברו שיחק בליגת העל ההולנדית והעפיל לגמר הגביע ההולנדי וכיום משחק במסגרת הליגה ה-7 החובבנית.
היסטוריה

המועדון הוקם ב-31 ביולי 1912 כאקסלסיור וב-1920 שינה את שמו כדורגל ואתלטיקה רוסנדאל בעקבות הדמיון לאקסלסיור רוטרדם וביולי 1927 שינה את שמו פעם נוספת לשמו הנוכחי.
עם הקמת מערך הליגות המקצועניות ניסתה הקבוצה להרשם למערך הליגות ושובצה בדרג ה-3, בסיום עונת 1956/57 העפילה לליגת המשנה בה שיחקה עד לעונת 1968/1969 אז סיימה אחרונה ונשרה לליגה ה-3, עקב הירדה החליטה הנהלת הקבוצה לפרוש מהליגות המקצועניות ולחזור למודל של קבוצת חובבים.
ב-1983 עם ההחלטה על הרחבת ליגת המשנה, החליטה הקבוצה להרשם פעם נוספת לליגות המקצועניות וזכתה בכרטיס לליגת המשנה. בשנת 1986 חוללה הקבוצה סנסציה כאשר העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר הגביע ההולנדי מליגת המשנה, בגמר הפסידה לאיאקס בתוצאה 0–3. הקבוצה המשיכה לשחק בליגת המשנה כאשר ברוב עונותיה היא מבלה בחלק התחתון של הטבלה. את עונת 1999/2000 סיימה הקבוצה במקום ה-6 אך בזכות הישג בפלייאוף הדירוג, העפילה לפלייאוף העלייה בו גברה על אקסלסיור רוטרדם, זוולה ועל קמבור מהליגה הבכירה והעפליה לראשונה לליגה הבכירה. עונת הבכורה של הקבוצה בליגה הייתה לכישלון והיא סיימה במקום האחרון כשלזכותה 4 ניצחונות בלבד. בעונת החזרה של הקבוצה לליגה המשנה הצליחה הקבוצה לשחזר את ההצלחה וסיימה במקום ה-3 המוביל לפלייאוף, גם הפעם צלחה את שלב הפלייאוף כאשר גברה על קמבור ואמן מליגת המשנה ועל דן בוס מליגת העל ושבה לליגה הבכירה בתום עונה אחת. הסיבוב השני של הקבוצה בליגה הבכירה נמשך כ-4 שנים ובסיומן חוותה עונת בלהות, כאשר סיימה במקום האחרון עם ניצחון בודד שהוא הגרוע ביותר בליגה ההולנדית בכל הזמנים ועם כ-90 שערי חובה ונשרה לליגת המשנה. בעונה הבאה הצליחה הקבוצה להעפיל לשלב הפלייאוף פעם נוספת מהמקום ה-3 אך כשלה להעפיל. ב-2011 נקלעה הקבוצה לחובות כבדים וב-14 ביוני של אותה השנה הוכרזה כפושטת רגל, עקב כך נשלל ממנה רישיון הליגות המקצועניות ונאסר עלייה לשחק בליגה מקצוענית. בספטמבר 2011 הוקמה הקבוצה מחדש בליגה החובבנית ה-9. המועדון ניסה להתמזג עם מועדונים אחרים מהאזור על מנת לחזור לכדורגל המקצועני אך לא הושגו הסכמות וכיום הקבוצה משחקת בליגה ה-7 החובבנית.
שאנדור שנשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוגוסט 1898 שאטוראליאויהיי, הונגריה 
 פטירה:  1945 (בגיל 46 בערך) גרמניה הנאצית ברגן בלזן, גרמניה הנאצית 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 תפקידים:  רופא, פעיל פוליטי 
 
שאנדור שנשטיין (בהונגרית: Schönstein Sándor; שאטוראליאויהיי, ‏5 באוגוסט 1898 – ברגן-בלזן, אפריל 1945) היה רופא יהודי-הונגרי, פעיל המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית.
ביוגרפיה

שאנדור שנשטיין נולד במשפחה יהודית. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה הרפואית בפראג, הפך לרופא עור בפוליקליניקת קאסאב בבודפשט. בית חולים יהודי ראשון נוסד בפשט בשנת 1802. הוא נפתח בצורתו המורחבת בשנת 1889. למעשה הוא היה באותה תקופה בית חולים מודרני, בסטנדרטי האירופי, שהיו בה 240 מיטות ו-7 ביתנים. המחלקות היו: רפואה פנימית, כירורגיה, גינקולוגיה שנוסדה על ידי הברון שאנדור הטוואני, עיניים, אף אוזן גרון. מאז מאי 1925 טופלו חולים ברמת מרפאת חוץ בפויקלינקת קסאב (מרפאה רב תחומית). על מנת להקל את העומס על בית החולים. אלאדר קסאב ורעייתו יוז'ה וייסקופף הקימו את הפוליקלינה היהודית היחידה אז בהונגריה. היא הוקמה מתוך קרן רחבת היקף שנתרמה על ידי יוז'ה וייסקופף. הבנייה החלה בשנת 1923 ובמאי 1925 נפתחה המרפאה בטקס חגיגי ונשא את שם מייסדה. הפוליקליניקה שירתה לא רק כמחלקת חוץ של בית החולים, אלא גם את הכשרתם המעשית של רופאים יהודים צעירים. נכון ל-1929 למדו בה כ-120 רופאים ורופאות. מבחינה ארגונית, היא הייתה שייכת לבית החולים של הקהילה היהודית של פשט.
פעילות מפלגתית

שנשטיין הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בהנהגתו הוקמה בשנת 1930 קבוצת הרופאים השמאלית של המפלגה שהכריזה על שביתה בת ארבעה ימים בשנת 1932 על מנת לענות על דרישותיהם, אך המפלגה הרחיקה אותו משורותיה עוד במהלך אותה השנה. שנשטיין עסק בפעילות אינטלקטואלית משמעותית. הוא פרסם באופן קבוע בעיתונים הבלתי חוקיים של המפלגה הקומוניסטית שהיו 100%, ביקורת חברתית, מחשבה ((100%,Társadalmi Szemle, Gondolat). הוא ערך את החוברות "מרקסיזם", אך בשנת 1933 הוחרם אחד הגיליונות ושנשטיין נכלא. בשנת 1944 גורש למחנה המוות ברגן-בלזן, שם מצא את מותו.
לקריאה נוספת

אנדרה ריטי: רופאים הונגרים גדולים. 1954.
מרתה ר. גיליץ: המודל לחיקוי לנוער שלנו. ביבליוגרפיה נבחרת על גדולי לוחמי תנועת העבודה ההונגרית. ספריית ארווין סבו 1965.
לקסיקון שאטוראליאויהיי. חברת פרנץ קאזינצי, 2001.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. מועדון ספרים הונגרי.
הערות שוליים

↑  לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. פוליקליניקת קסאב
שאנדור ראדו (פסיכואנליטיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בינואר 1890 קישווארדה, הונגריה
 פטירה:  14 במאי 1972 (בגיל 82) ניו יורק
 ענף מדעי:  פסיכואנליזה
 מקום מגורים:  הונגריה, אוסטריה, גרמניה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט 
 
לוח זיכרון בברלין על שמו של שאנדור ראדו
שַאנְדוֹר רַאדוֹ (במקור עד 1898 רוטמן, בהונגרית: Radó Sándor; קישווארדה, 8 בינואר 1890 – ניו יורק, 14 במאי 1972) היה פסיכואנליטיקאי יהודי-הונגרי, מחלוצי הפסיכואנליזה, עמיתו לעבודה של זיגמונד פרויד.
ביוגרפיה

שאנדור ראדו (רוטמן) נולד לאדולף רוטמן וקורנליה רוזנבלוטל. לאחר קבלת תואר ההסמכה שלו כרופא הוא פגש את זיגמונד פרויד בשנת 1915 והחליט להפוך לפסיכואנליטיקאי. תחילה אובחן על ידי מטופלת לשעבר של פרויד שעברה אצלו פסיכואנליזה, ארז'בט רֵבֵס, ואחרי שעבר מווינה לברלין, הפך ראדו לחניכו של קרל אברהם. בברלין הוא ערך את כתב העת Internationale Zeitschrift für Psychoanalyse. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית (אנ') הקצרה (1919) הפעיל את השפעתו אצל בלה קון (מנהיג הרפובליקה הסובייטית ההונגרית) כדי להשיג את מינויו של שאנדור פרנצי לפרופסור באוניברסיטה בבודפשט. בכך הפך פרנצי לפרופסור האוניברסיטאי הראשון לפסיכואנליזה. ב־13 בנובמבר 1919 התחתן ראדו עם ארז'בט רבס, בתם של וילמוש רבס ופלורה ברגר. בשנת 1922 עברה המשפחה לברלין, ולצד קרל אברהם היה מרצה במכון לפסיכואנליזה בבירה הגרמנית. שם הכיר את וילהלם רייך והיינץ הרטמן שעברו אנליזה על ידו. עקב בקשתו האישית של פרויד, ראדו עבר לארצות הברית בשנת 1931, שם עבד במכון הפסיכואנליטי בניו יורק, ולאחר מכן התמנה למנהל המכון לפסיכיאטריה באוניברסיטת קולומביה. הוא מת בניו יורק.
ראדו פרסם אחד-עשר מאמרים פסיכואנליטיים בין 1919 ל־1942. אולי החשוב שבהם היה המאמר משנת 1927 בנושא "הבעיה של המלנכוליה" שהביא פתרונות לבעיות חשובות ורלוונטיות שטרם טופלו עד אז. ראדו כתב גם מאמרים נלווים בשאלות ההתמכרות.
לקריאה נוספת

Paul Roazen and Bluma Swerdloff: Heresy: Sandor Rado and the Psychoanalytic Movement, Northvale, N.J., Aronson, 1995
שאנדור ראדו. המוזיאון הספרותי פטפי Radó Sándor. Petőfi Irodalmi Múzeum. (Hozzáférés: 2015. július 29.)
Psychoanalysis of Behavior: Collected Papers 1-2. (New York-London, 1956).
הלקסיקון ההונגרי לקורות חיים (בהונגרית) Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969
סטודנטים הונגרים באוניברסיטאות ומכללות גרמניות. Szögi László: Magyarországi diákok németországi egyetemeken és főiskolákon 1789-1919 . Bp., Eötvös Loránd Tudományegyetem Levéltára, 2001
בצרפתית: (in French): S. Rado : L'angoisse de castration de la femme, Editions L'Harmattan, 2014, ISBN 2343039321
הערות שוליים

↑  הספרייה היהודית הווירטואלית
↑  Rado, Sandor, Die Kastrationsangst des Weibes, archive.org (באנגלית)
↑  Deutsche Psychoanalytische Gesellschaft, Zehn Jahre Berliner Psychoanalytisches Institut, Internationaler Psychoanalytischer Verlag, 1930. (בgerman)
↑  ^ Otto Fenichel, The Psychoanalytic Theory of Neurosis (London 1946) pp. 411, 645–646.
↑  Willard Gaylin, The meaning of despair : psychoanalytic contributions to the understanding of depression, New York : Science House, 1968
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592230005171  BnF: cb137367463 (data)  GND: 119352311  ISNI: 0000 0001 1453 2081  LCCN: n94801813  NTA: 120204495  SUDOC: 181792729  VIAF: 99919164   WorldCat (עם VIAF): 99919164
קרל פרנקנשטיין

| --- | --- |

קרל פרנקנשטיין (מימין) מקבל את פרס ישראל לחינוך מידי שר החינוך זלמן ארן, 6 במאי 1965
 לידה:  16 בפברואר 1905 הקיסרות הגרמנית שרלוטנבורג, פרובינציית ברנדנבורג, גרמניה
 פטירה:  21 בינואר 1990 (בגיל 84) ישראל ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג 
 מקצוע:  חוקר חינוך מיוחד ופדגוגיה
 תפקיד:  פרופסור לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים
 בת זוג:  רחומה (ליבה) פרנקנשטיין (לבית דרוקמן)
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1965) 
 http://www.carl-frankenstein.com
 
קרל פרנקנשטיין (גרמנית: Karl Frankenstein;‏ 16 בפברואר 1905, י"א באדר א' תרס"ה – 21 בינואר 1990, כ"ד בטבת תש"ן) היה פרופסור ישראלי לחינוך מיוחד ולפדגוגיה. חתן פרס ישראל לחינוך לשנת תשכ"ה (1965).
כתביו הרבים בעברית, באנגלית ובגרמנית מהווים אוצר בלום להכרת משנתו החינוכית, פסיכולוגית ופילוסופית. היה גם משורר ששיריו התפרסמו בעברית, באנגלית ובגרמנית.
תולדות חייו > גרמניה

קרל פרנקנשטיין נולד בשרלוטנבורג שבפרובינציית ברנדנבורג, ליד ברלין בירת גרמניה (לימים סופחה לעיר ברלין), במשפחה יהודית אמידה, בנם של רוזה (לבית צ'מפין) ואמיל פרנקנשטיין, סוחר. הוא למד באוניברסיטאות ברלין וארלנגן: פילוסופיה, פסיכולוגיה, פדגוגיה, ושפות שמיות. עבודת הדוקטור שלו, שכתב בהנחיית פאול הנזל (אנ'), עסקה בפילוסופיה של ההיסטוריה המטאפיזית של פרנץ יוזף מוליטור (Molitors (אנ')), נוצרי מאמין שהתעניין ביהדות ובמיוחד במיסטיקה יהודית.
לאחר סיום הדוקטורט, העדיף פרנקנשטיין את העיסוק בתחומים החברתיים. הוא החליט ללמוד עבודה סוציאלית ופסיכולוגיה באוניברסיטת ברלין. אריך נוימן שהיה חברו ותלמידו של יונג, קירב אותו לתורתו של יונג. מאוחר יותר פרנקנשטיין התקבל לחברה לפסיכולוגיה אנליטית והוכר כמטפל יונגיאני.
בשנת 1928 עסק בעבודות ציבור יהודיות: עבודה חינוכית ועבודה סוציאלית. הוא נמנה עם מייסדיו ומוריו הראשונים של "בית הספר לנוער יהודי" בברלין, ובניהול האגודה ל"סיוע לאמנים ולאנשי מדע יהודיים" שסבלו ממצוקה כלכלית. הוא ארגן תערוכות וקונצרטים של נגנים חובבים מתנדבים ומפורסמים בבתים פרטיים, בראשם אלברט איינשטיין, שניגן בכינור בקונצרטים האלה. מאז נקשרה ידידות ביניהם והם נפגשו מספר פעמים בשנים לאחר מכן.
פרנקנשטיין החל לעבוד כעובד סוציאלי ממשלתי ואף אמור היה לקבל על עצמו את המינוי החשוב של ראש המחלקה לשירותים סוציאליים, אך עם עליית היטלר לשלטון, הוזהר שהוא מבוקש בחשד סיוע לקומוניסטים. הוא עזב את גרמניה לצרפת ולאחר תקופת שהות בפריז עלה בשנת 1935 לארץ ישראל.
תולדות חייו > ישראל

בראשית ימיו בירושלים, פרנקנשטיין התנדב לעבודה חינוכית סוציאלית ושיתף פעולה עם הנרייטה סאלד. בשנים 1965-1935 כיהן כמרצה וחבר סגל בבית הספר לעבודה סוציאלית של הוועד הלאומי, בתי ספר לאחיות, סמינרים להוראה, בחוגי עליית הנוער ובמכון לקרימינולוגיה שליד האוניברסיטה העברית. בשנת 1937 הוא היה לפקיד המבחן הראשון בארץ ישראל ושימש איש קשר בין הוועד הלאומי לבין משרדי המנדט הבריטי לענייני סעד, חינוך ורווחה (עד 1945-6). בשנות עבודתו הראשונות בישראל, הוא חקר את מצבן של משפחות שחיו במצוקה (עוני, בעיות כלכליות, הפרעות נפשיות) בירושלים. מחקר זה היווה בסיס לפיתוח התאורטי וליישום המעשי של משנתו החינוכית-טיפולית. בסמוך לקום המדינה מונה למנהל מכון הנרייטה סאלד ועמד בראשו עד 1953. במכון זה ייסד וערך את הרבעון המדעי-חינוכי "מגמות". בשנת 1947 הצטרף לסגל בית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, שם עבד כמרצה (מ-1962 פרופסור מן המניין) עד צאתו לגמלאות ב-1969, ושנים אחדות אף ניהל את בית הספר. הוא לימד גם בחוג לפסיכולוגיה ובבית הספר לעבודה סוציאלית. בכל השנים האלו הוא פיתח את תורתו החינוכית-פסיכולוגית והכשיר דורות רבים של סטודנטים בתחומי החינוך הממלכתי, החינוך המיוחד, הפסיכולוגיה והעבודה הסוציאלית.
בשנת 1965 הוענק לפרנקנשטיין פרס ישראל לחינוך.
פרנקנשטיין שאף לא רק לעסוק באקדמיה בהגות הנושאים החינוכיים ובמשנתו הטיפולית אלא ליישמם בפועל בבתי הספר. הוא האמין שבאמצעות שיטות הוראה, טיפול סוציאלי ונפשי הולמים, ניתן יהיה להתגבר על הקשיים השונים מהם סבלו הילדים ומשפחותיהם, וכך להבטיח להם עתיד טוב יותר. למטרה זו נוסד בשנת 1980 הפרויקט החינוכי בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים, שבו נבחנה והתפתחה גישתו הפסיכו-חינוכית המכונה "הוראה משקמת". בעקבות הצלחתו של הפרויקט, הוקם בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית, מכון להכשרת מורים ומחנכים ברוח משנתו.
מאז יציאתו לגמלאות ועד ליום מותו עסק פרנקנשטיין בהתנדבות בפעילות נרחבת בהדרכת מורים, בכל תחומי ההוראה, הן במסגרת קבוצתית והן בהדרכות אישיות, וזאת בבתי ספר שונים. הוא נכנס לכיתות לשיעורים, צפה בעבודת המורה ואחר כך ישב עם כל מורה ודן עמו בתהליך ההוראה. הוא הדריך גם יועצים חינוכיים ועובדים סוציאליים שעבדו בתוך בתי הספר בתהליכי הטיפול ההולמים.
פרנקנשטיין היה נשוי לרחומה (ליבה) לבית דרוקמן. לזוג לא היו ילדים. נפטר בירושלים ב-1990, כחודש לפני מלאת לו 85. נקבר בהר המנוחות.
אוסף מכתביו שמור בספרייה הלאומית