stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחידה 555
ייעוד היחידה

ייעוד היחידה הוא הפעלת מערכות לוחמה אלקטרונית מוטסות, מתוך מגוון כלי טיס של חיל האוויר, במטרה לסייע למטוסים לחמוק ממערכות הגנה אווירית של האויב.
המשימה העיקרית של היחידה במלחמה היא להשמיד, יחד עם כוחות נוספים, את כלל מערך ההגנה האווירית של האויב לשם השגת עליונות אווירית.
פעילות היחידה

אנשי היחידה משרתים כצוות עזר אווירי ומפעילים מגוון מערכות לוחמה אלקטרונית מתוך כלי טיס שונים של מספר טייסות של חיל האוויר הישראלי, ביניהן מטוסי הקרנף ומסוקי היסעור.
מפקדת היחידה שוכנת בבסיס תל נוף והיא פועלת גם מבסיסים נוספים של חיל האוויר הישראלי. בעבר הייתה היחידה מוצבת בבח"א 27 בלוד.
אמצעי היחידה

אמצעי היחידה מסווגים אך ידוע שרבות ממערכות הלוחמה האלקטרונית של היחידה, פותחו על ידי התעשיות הצבאיות במדינת ישראל.
הכשרת מפעילי ל"א

מסלול ההכשרה של מפעילי ל"א כולל טירונות 03 וקורס מפעילי ל"א בן שלושה חודשים בבית הספר ללוחמה אלקטרונית, המורכב בין השאר אימוני שטח וסיורים ביחידות שונות בחיל. לאחר מכן עוברים הכשרה ייעודית בת שנה וחצי ביחידה, הכוללת אימוני סימולטור, טיסות אימון ומבחני ועדה ובסיומה מקבלים את סיכת כנפי צוות עזר אווירי של מפעיל ל"א מוטס.
אבדות היחידה

באסון מסוק העשרה, שהתרחש ב-8 ביולי 1971, התרסק בים התיכון, סמוך לאל עריש, מסוק לוחמה אלקטרונית מסוג יסעור. כל עשרת אנשי הצוות שבמסוק נהרגו, מתוכם 6 מאנשי היחידה.
ב-17 בספטמבר 1971, הופל מטוס סטרטוקרוזר ("ענק") ממזרח לתעלת סואץ על ידי שני טילי קרקע-קרקע מצריים מדגם SA-2. שבעה אנשי צוות נהרגו, מתוכם 2 מאנשי היחידה.
ב-12 באוקטובר 1973, בעת מלחמת יום הכיפורים, התרסק מסוק לוחמה אלקטרונית מסוג יסעור. שבעה אנשי צוות נהרגו, מתוכם 4 מאנשי היחידה.
באסון מחניים, שהתרחש ב-19 באפריל 1974, התנגשו שני מסוקי לוחמה אלקטרונית מסוג יסעור, תוך כדי נחיתה בשדה התעופה ראש פינה. באסון נהרגו עשרה אנשי צוות, מתוכם 5 מאנשי היחידה.
ראו גם

איגוד העורבים הישנים
הגנה אווירית
עליונות אווירית
יוסף נאור
רקפת (מתקן אלקטרוני)
לקריאה נוספת

דן ארקין, ‏הלוחמה האלקטרונית של "עורבי השחקים", באתר "IsraelDefense‏", 24 באוגוסט 2016
שלמה אלוני, 555 עורבי השחקים, הוצאת "עמותת חיל האוויר", תשע"ג, 2013
מאיר הלוי גובר, ‏אירועים-מכוננים בחיל-האוויר 1948-2021, עמ' 344, שנת 2022, באתר Academia.edu (קישור חלופי)
הערות שוליים

1 2 3  מאיר הלוי גובר, אירועים-מכוננים בחיל-האוויר 1948-2021, עמ' 362, שנת 2022, באתר Academia.edu
↑  החשוב ביותר סמוי מן העין: טור אישי של מפעילת ל"א, באתר חיל האוויר הישראלי, 5 במרץ 2020
↑  שירה פיינסקי, ‏מציינים 47 שנים לאסון מחניים, באתר חיל האוויר הישראלי, 8 באפריל 2021
↑  ורד תללה, ‏"החשוב ביותר סמוי מן העין", באתר חיל האוויר הישראלי, 11 ביולי 2016
1 2 3  עמית דרנגר, ‏ל"א רואים, ל"א שומעים, באתר חיל האוויר הישראלי, 1 באפריל 2008
↑  ספר "מלחמת שלום הגליל מפות ומבצעים" באתר מחלקת היסטוריה של דובר צה"ל
↑  ורד תללה, ‏הצצה ליחידה שבה הכל נעשה בחשאי, באתר חיל האוויר הישראלי, 2 באוגוסט 2016
↑   תמונת קצין עם תג בסיס תל נוף, סיכת היחידה וסיכת מפעיל ל"א, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  אלי לנדאו, המסוק צלל לפתע לים וירד למצולות, מעריב, 11 ביולי 1971
↑  ארנון בן-דרור, האיש שצנח מיסעור, באתר "מרקיע שחקים" – הפלת מסוק יסעור 31 עם צוות יחידת ל"א מוטסת
↑  כרמל שטרן, ‏יחידת "עורבי השחקים" זוכרת את אסון מחניים, באתר חיל האוויר הישראלי, 12 באפריל 2018
הפעלה של מערכת ל"א מוטסת
סיכת כנפי מפעיל ל"א מוטס
סיכת כנפי מפעיל ל"א מוטס (עד 1989) מבד רקום
לויד אלכסנדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1924 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  17 במאי 2007 (בגיל 83) Drexel Hill, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lloyd Chudley Alexander 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  סורבון, Upper Darby High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה 
 יצירות בולטות:  Westmark, מחזור ארץ פרידיין 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 פרסים והוקרה:  חרט הכסף (1981)  פרס הספר הלאומי (1971)  מדליית רג'ינה (1986)  מדליית ניוברי (1969)  פרס הספר הלאומי (1982) 
 חתימה:   
 
לויד צ'דלי אלכסנדר (באנגלית: Lloyd Chudley Alexander;‏ 30 בינואר 1924 - 17 במאי 2007) היה סופר ילדים אמריקאי. הוא כתב מעל 40 ספרים, רובם רומני פנטזיה לילדים ולנוער. יצירתו הידועה ביותר היא סדרת הפנטסיה על פרידיין. שני הספרים הראשונים בסדרה יצרו את הבסיס לסרט הנפשה של חברת וולט דיסני "הקדירה השחורה". הספר האחרון בסדרה, "המלך העליון" זכה במדליית ניוברי, פרס לספרות ילדים, לשנת 1969. ספרים אחרים של אלכסנדר זכו גם הם בפרסי ספרות בהם פרס הספר הלאומי בארצות הברית ופרס הספר האמריקאי.
חיים אישיים

אלכסנדר נולד במחוז פילדלפיה במדינת פנסילבניה בשנת 1924 וגדל בפרבר של דקרסל היל. אביו היה סוחר מניות בבורסה והמשפחה הושפעה באופן משמעותי מהשפל הגדול. לפי אלכסנדר, הוריו לא קראו ספרים ורק קנו אותם מצבא הישע כדי "למלא את המדפים".
כבר בגיל 15 החליט אלכסנדר להיות סופר והדבר עורר התנגדות גדולה מצד הוריו. הוא סיים את בית הספר התיכון של דרבי בשנת 1940, ועבד כשליח בבנק. הוריו שלחו אותו לקולג' הברפורד במורד הרחוב מביתם, אם כי אלכסנדר עזב את המקום לאחר סמסטר אחד. אלכסנדר חיפש הרפתקאות והתגייס לצבא ארצות הברית כדי להילחם במלחמת העולם השנייה. במלחמה הוא הפך למש"ק, במודיעין ובמודיעין מסכל. במהלך שירותו הוא התאמן בוויילס שבבריטניה, והמקום הפך לימים לרקע מרבים מסיפוריו.
לאחר מכן הוא שהה באוניברסיטת פריז שם הכיר את ג'נין דני. הם התחתנו בשנת 1946.
בתו, מדלין קהליל מתה בשנת 1990.
לויד אלכסנדר נפטר בגיל 83, בשנת 2007, שבועיים לאחר מותה של אשתו, לה היה נשוי 61 שנים. הוא נקבר בבית הקברות ארלינגטון דרקסל היל, פנסילבניה.
ספריו בתרגום לעברית > ספרי מחזור ארץ פרידיין

ספר השלושה, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
היורה השחורה, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
טירת ליר, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
טרן הנודד, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
המלך העליון, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
ספריו בתרגום לעברית > ספרים נוספים

החתול שרצה להיות איש, תרגום: יעל ענבר, זמורה ביתן (מרגנית), 2001
שתי פרשיות חייו הראשונות של לוקאס קאשה, תרגום: אתי פז, זמורה ביתן (מרגנית), 1987
ג'רמנווינגס

ג'רמנווינגס (בגרמנית: Germanwings) הייתה חברת תעופה המוגדרת כחברת תעופה זולה. בסיסה הראשי של החברה היה בנמל התעופה קלן/בון.
תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1997 והחלה את טיסותיה בשנת 2002. החברה שייכת לחברת התעופה הגרמנית יורווינגס, שהיא חברת בת של לופטהנזה.
החברה מוזגה ליורווינגס ב-2016 ונסגרה סופית ב-2020.
צי המטוסים

| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 43 | - | 144 / 150 |  |  |
| איירבוס A320-200 | 15 | 5 | 174 | אחד המטוסים מדגם זה התרסק בטיסה 9525 |  |
| איירבוס A320-200 | 2 | 5 | 162 | מופעלים על ידי יורווינגס |  |
| בומברדיה CRJ900 | 23 | - | 90 |  |  |
| סה"כ | 81 | 5 |  |  |  |
תאונות ותקריות

ב-24 במרץ 2015, טיסה 9525 של החברה התרסקה בהרי האלפים בצרפת במהלך טיסה מברצלונה שבספרד לדיסלדורף שבגרמניה. חקירה מעמיקה העלתה שטייס המשנה אולדראס לוביץ שסבל מבעיות דיכאון פסיכוטיות ריסק את המטוס בכוונה תוך תכנון מראש של ההתאבדות.
הערות שוליים

↑  ממצאים חדשים אישרו: לוביץ האיץ בכוונה לקראת ההתרסקות המטוס, באתר nana10‏, 4 באפריל 2015
| קבוצת לופטהנזה |
| --- | --- | --- |
| חברות | לופטהנזה • אוסטריאן איירליינס • סוויס • יורווינגס • לופטהנזה קרגו | לוגו לופטהנזה |
| לופטהנזה רגיונל | לופטהנזה סיטי ליין • אייר דולומיטי | לוגו לופטהנזה |
| חברות בבעלות חלקית | בראסלס איירליינס • סאן אקספרס • AeroLogic | לוגו לופטהנזה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10172512-7  LCCN: nb2011004781  VIAF: 156956091   WorldCat (עם VIAF): 156956091
בית הכנסת בבז'ג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  Brzesko County 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1799
 תאריך פתיחה רשמי:  1799 
 תאריך פירוק:  10 בנובמבר 1938 
 קואורדינטות:  50°51′40″N 17°28′01″E﻿ / ﻿50.861°N 17.467°E﻿ / 50.861; 17.467
 he
 
בית הכנסת בסביבות שנת 1935
בית הכנסת בבז'ג (בפולנית: Synagoga w Brzegu) הוא בית כנסת יהודי מחולל, המשמש כיום כבניין דירות השוכן בעיירה בז'ג שבפולין. בית הכנסת נבנה בשנת 1799 בסגנון קלאסי. עבודות שיפוץ בוצעו בבניין בשנים 1899 ו-1937. בשואה (1940) ניזוק קלות ולאחריה הוסב לבניין דירות, המקום הוזנח במשך שנים ולבסוף שופץ כבניין דירות בשנת 2011. כיום קשה להכיר שהבניין שימש כבית כנסת.
היסטוריה וארכיטקטורה

בית הכנסת בבז'ג (פינת הרחובות 3. Maja ו-Długa) נבנה ב-1799. מבנה הלבנים נבנה על פי תוכנית מלבנית, בסגנון קלאסי. מרכיב אופייני לו הם החלונות האורכיים והעגולים, שנמצאו במקור בין העמודים, שעדיין נראים בקיר המזרחי (מכיוון רחוב מג'ה). שיפוצים בוצעו בו בשנים 1899 ו-1937.
בית הכנסת ניזוק במהלך הפוגרום בנובמבר ב-1938.
במהלך ליל הבדולח שרפו הנאצים את בית הכנסת ואתו – בפומבי – את ספרי התורה. הבניין הוסב ממש לאחר מכן (1940) לבניין דירות. באורח פלא, מכל מבני העיר, שנפגעה קשות מהמלחמה בפברואר 1945, נשתמר מבנה בית הכנסת ללא נזק גדול.
לאחר שיפוץ המקום ב־2011, שונו פניו של המבנה ורק חלק מעיטור החזית הצפונית והמזרחית שרד מהמראה הקודם של בית הכנסת. בקיר המזרחי ניתן לראות את קצב החלונות שנבנו מחדש – החלק העליון מתאים לחלונות העגולים, והחלק המלבני בקומת הקרקע ובקומה הראשונה – לחלונות מוארכים.
בית הכנסת נרשם לפנקס האנדרטאות הלאומי תחת מס. 217/58 ביום 20 בינואר 1958.
ראו גם

הקהילה היהודית בבז'ג
בית הקברות היהודי בבז'ג
גלריית תמונות

בית הכנסת כפי שנראה לאחר שהוסב לבניין דירות לפני השיפוץ
הבניין כפי שנראה כיום לאחר השיפוץ
חזית הבניין כפי שנראתה לפני השיפוץ
בית הכנסת שהוסב לבניין דירות כפי שנראה כיום לאחר השיפוץ
הערות שוליים

↑  השעטל הוירטואלי – בית הכנסת בבז'ג
ויקטור קלמפרר

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1881 גוז'וב ויילקופולסקי, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  11 בפברואר 1960 (בגיל 78) דרזדן, גרמניה המזרחית 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  גרמניה 
 מקום לימודים:  הגימנסיה הצרפתית ברלין 
 מוסדות:  האוניברסיטה הטכנית של דרזדן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת גרייפסוואלד  אוניברסיטת האלה-ויטנברג  אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני 
 פרסים והוקרה:  פרס האחים שול (1995)  פרס פ. ס. וייסקופף (1960)  מסדר ההצטיינות הפטריוטי בכסף  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה 
 בן או בת זוג:  אווה קלמפרר  הרדוויג קירכנר-קלמפרר 
 תרומות עיקריות
 הספר "Lingua Tertii Imperii" (המוכר בקיצור כ- "LTI"), על שפתו של הרייך השלישי
 
ויקטור קְלֶמְפֵּרֵר (בגרמנית: Victor Klemperer;‏9 באוקטובר 1881 – 11 בפברואר 1960) היה בלשן, חוקר ספרות ועיתונאי גרמני, יהודי מומר, שנודע בעיקר בזכות יומניו הייחודיים מתקופת מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים

קלמפרר נולד בעיר לנדסברג שבפרוסיה (כיום בפולין), הקיסרות הגרמנית. אביו וילהלם, שנולד בפראג לאחת המשפחות היהודיות הוותיקות בעיר והיה צאצא לתוספות יו"ט, שירת כרב בקהילה הרפורמית של ברלין. אמו הייתה הנרייטה פרנקל. הוא היה בן-דודו של אוטו קלמפרר, מנצח ומלחין גרמני, אחיו של גאורג קלמפרר, רופאו האישי של לנין ודוד של דוריס כהנא. לאחר זמן מה עברו קלמפרר ומשפחתו לברלין, שם למד פילוסופיה ושפות והגיע עד למעמד של פרופסור במוסד להשכלה גבוהה בדרזדן. ב-1906 נשא לאשה את אווה שלמר, פסנתרנית ממוצא פרוטסטנטי, וב-1912, עקב נישואיו, המיר את דתו לנצרות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת כמה חודשים בחזית. לאחר המלחמה התקבל למשרת פרופסור בבית הספר הטכני הגבוה של דרזדן. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933, החל קלמפרר לנהל יומן אישי שהביא נקודת מבט ייחודית על חיי היום יום של יהודים תחת הרודנות והמאבק התמידי לחיים בגרמניה הנאצית.
עם הטלת חוקי נירנברג נשללו מקלמפרר תוארו, עבודתו ואזרחותו, עד שנאלץ לעבוד בעבודת כפיים במפעל. עם זאת, כיוון שאשתו הייתה בת הגזע הארי, הוא הצליח להימנע מגירוש במשך רוב שנות המלחמה. במאי 1940 אולץ לוותר על ביתו שבדרזדן ולעבור ל"מעון יהודי" שאוכלס על ידי מגורשים נוספים. בדירה זו זכה קלמפרר לביקורים חוזרים ונשנים של הגסטפו, ובה חזה במוראות המשטר.
קלמפרר נועד להיות מגורש בשנית בפברואר 1945, אך ניצל את הפצצות בעלות הברית להסרת הטלאי הצהוב מדש בגדו, לבריחה מדרזדן ולהצטרפות לזרם הפליטים שנעו לאזור שבשליטת כוחות ארצות הברית. לאחר סיום המלחמה ומשנתאחדו, חזרו קלמפרר ואשתו לביתם שבפאתי דרזדן והחזירו לעצמם את הבעלות עליו לאחר שהולאם במסגרת האריזציה. מסעו של קלמפרר ואשתו אל העיר שנהרסה בהפצצות בעלות הברית מתועד גם הוא ביומניו.
יומניו מתקופת המלחמה מלאים באבחנות על השפה הייחודית של גרמניה הנאצית. הוא התכוון לאסוף אותם יום אחד לספר, אך פעמים רבות נואש מכך, בשערו שלא יחיה מספיק כדי להשלים את המלאכה. לבסוף הוציא לאור את חיבורו החשוב ביותר ב-1947: ה-LTI – Lingua Tertii Imperii (מוכר בקיצור כ-"LTI"), על שפתו של הרייך השלישי. הביטוי "Tertium Imperium" הוא תרגום סרקסטי ללטינית של "הרייך השלישי".
בדרך כלל התרחק קלמפרר מכל זיהוי יהודי, הגם שלא התכחש למוצאו: עבורו, יהדותו הייתה דבר שתם זמנו והיה שייך לעבר, לא משהו נוכח. בדומה לכך, יחסו לציונות היה ביקורתי. הוא השווה את כתביו הציוניים של הרצל להלכי המחשבה ההיטלריסטיים.
לאחר המלחמה הפך קלמפרר לדמות משמעותית בחיי התרבות של גרמניה המזרחית, הרצה באוניברסיטאות שונות ברחבי המדינה ואף שימש ב-1950 כנציג בפרלמנט של גרמניה המזרחית.
קלמפרר, שנפטר ב-11 בפברואר 1960, לא פרסם את יומניו בחייו. אלה ראו אור רק ב-1995, 35 שנה לאחר מותו והפכו לרב-מכר בגרמניה. הם פורסמו בהוצאה גרמנית בשמונה כרכים, ומכילים רק כשליש מכל מפעל התיעוד שלו. בעברית לוקט רק מבחר מהיומנים בכרך אחד.
ב-1995 הוענק לו, לאחר מותו, פרס האחים שול במינכן, פרס שמוענק מדי שנה לסופר שהפגין "עצמאות אינטלקטואלית ואומץ לב מוסרי". הפרס הוענק לו על ההישג שבכתיבת יומניו.
יומניו בתרגום לעברית

יומנים 1933–1945: מבחר / ויקטור קלמפרר; (תרגמה מגרמנית: טלי קונס), תל אביב: עם עובד, תשס"ה-2004, 536 עמ'.
הערות שוליים

↑  על סבו של ויקטור קלמפרר, ראו: Der Lebenslauf eines böhmischen Landrabbiner in Tabor.‏ZGJT, 1933.
↑  Frederick S. Roden, Recovering Jewishness: Modern Identities Reclaimed, ABC-CLIO, 2016. עמ' 133.
↑  ויקטור קלמפרר, יומנים, עמ' 317.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263960005171  PLWABN: 9810575474005606  BIBSYS: 90629192  BNE: XX1179138  BnF: cb12537580g (data)  CANTIC: a10658579  CiNii: DA02486275  GND: 11856319X  ICCU: SBLV007463  ISNI: 0000 0001 1024 9748  LCCN: n87906344  LNB: 000051224  MusicBrainz: 30dd8ed5-c556-45da-8652-8f2918c76b07  NDL: 00445882  NKC: jn20000603419  NLA: 35680916  NLG: 252094  NLK: KAC202269653  NSK: 000460166  NTA: 06812841X  RERO: 02-A003459225  SELIBR: 227246  SNAC: w6ss209p  SUDOC: 034641300  Trove: 1039800  VcBA: 495/46361  VIAF: 37028841   WorldCat (עם VIAF): 37028841
מירי צללזון

| --- | --- |

מירי צללזון עם דמויות "חתונה בגינה"
 לידה:  קיבוץ דגניה ב'
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת ילדים מאיירת ומרצה לספרות במכללה אקדמית לחינוך ע"ש קיי
 מקום לימודים:  בית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בבית הכרם - הוראה האוניברסיטה העברית אוניברסיטת בן-גוריון אוניברסיטת בר-אילן – תואר דוקטור בספרות העברית
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ספרות ילדים
 סוגה:  שירים וסיפורים בחרוזים
 
מירי צללזון היא סופרת ילדים ומאיירת.
קורות חיים

מירי צללזון נולדה בקיבוץ דגניה ב' למשפחת מורים. היא למדה הוראה בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בבית הכרם, והמשיכה את לימודיה באוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן-גוריון ולבסוף באוניברסיטת בר-אילן, שם קיבלה תואר דוקטור בספרות העברית.
צללזון מתגוררת כיום בעיר באר שבע ומרצה לספרות במכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי.
ספרים

צללזון כתבה והוציאה לאור 25 ספרי ילדים, ובהם שירים וסיפורים בחרוזים, אותם איירה בעצמה.
בשנת 1988 יצא לאור ספרה "חוקי היער הירוק" ומטרתו להקנות לילדים מושגים ראשוניים לגבי דמוקרטיה. בספר מתוארים אירועים של מריבות וחילוקי דעות בחברה של שוכני היער, שבסיום כל אחת מהן מוזמנים הילדים לעזור לחיות היער ולנסות להציע חוק מתאים שיסייע להשיב את הסדר על כנו. הספר מכיל שמונה סיפורים שבהם הדמויות פועלות במצבים חברתיים שונים ואינן כפופות לאף חוק.
ספר נוסף שלה, "חתונה בגינה", עוסק בקבלת השונה. בספר מתאר משפחת ירקות שרוצה לחתן את הבת עגבנייה. לכל מועמד שמוצג לפניה מונה היא חסרונות ומסרבת שיהיה לה לחתן. הדמויות בספר מואנשות ומשקפות תכונות אופי שונות. מטרתו של הספר היא להעביר לקוראים מסר שישנם אנשים שונים מאיתנו בתכונות, באישיות (בפנימיות ובחיצוניות), יש לקבל אותם ולא לשפוט אותם.
ספרים נוספים ידועים שלה הם "מלאך שחור מלאך לבן", "סיפורים על מספרים", "טיפטיפונת","קשה להיות מישקה", "היה איש" ( סיפור חייו של חיים נחמן ביאליק ) וגם ספרים על חגי ישראל, כגון: "החנוכייה שלי", "בן כוכב", "שבעה ידידים" "מכשפת המדבר".
ספרים > החגים ביצירותיה של מירי צללזון

בספר "סיפורים לפורים" (תשנ"ב, 1992) מופיעים שישה סיפורים, המסודרים על פי הסדר הכרונולוגי של סיפורי המגילה.
בספר "החנוכייה שלי" (תשנ"א, 1991) מופיעים ארבעה סיפורים העוסקים בסיפורים הקשורים לחג החנוכה.
כל סיפור מחולק לפרקים.
גן סיפור "חתונה בגינה" בחולון
גן סיפור "חתונה בגינה" בחולון
הנצחתו של גרשם שלום

גרשם שלום לומד זוהר בסוכה, 1925
מפעלו המחקרי של גרשם שלום זכה להערכה רבה הן בחייו והן לאחר מותו. בימי חייו בא הדבר לידי ביטוי במספר הגדול של ועדות ומוסדות מחקר שעמד בראשם או בהם היה חבר, בפרסים הרבים בהם זכה ובאוניברסיטאות הרבות בעולם אליהן הוזמן להרצות. לאחר מותו, מתבטא הדבר בדרכים הרבות בהן הונצח מפעלו האקדמי ואף בשפע הפרסומים הנוגעים לא רק למחקריו אלא גם לחייו האישיים וליחסיו עם הסובבים אותו, למשפחתו, לחוקרים ידועים ולאנשי ציבור שונים.
עם מותו, בשנת 1982, נערך ערב לזכרו ויצאו לאור ספר וכן מספר רשימות המתארות את חייו ואת מפעלו. בשנים הראשונות שלאחר מותו, נקראו על שמו רחובות בערים שונות וכן מספר מוסדות מחקר. במהלך השנים שלאחר מכן, נערכו מספר כנסים בינלאומיים וערבים נוספים לזכרו, ונוסד על שמו פרס גרשם שלום לחוקר או לחוקרת מצטיינים. ספריית גרשם שלום שבתוך הספרייה הלאומית, מכילה את אוסף הספרים שאסף שלום במהלך חייו, נחשבת לאחת הספריות המקיפות בעולם בתחום הקבלה.
בנוסף, ממשיכים לצאת לאור פרסומים חדשים בקשר אליו, חייו האישיים, או מחקריו, כמעט מדי שנה, ויפים לעניין זה דבריו של תלמידו, פרופ' יוסף דן, שכתב בשנת 2010: ”כימות דור חלפו מאז פטירתו של גרשם שלום בשנת 1982 והעניין באיש ובמשנתו איננו דועך. אנו עדים לזרם של פרסומים ממחקריו, מאיגרותיו ומיומניו, מכאן, ולמחקרים על סוגיות מרכזיות במשנתו, מכאן, בעיקר באירופה ובארצות הברית.”
הקמת מוסדות מחקר וספרייה על שמו

הקמת הקתדרה לחקר הקבלה על שם גרשם שלום במכון למדעי היהדות, באוניברסיטה העברית. חנוכת הקתדרה נערכה בי"ד בסיוון ה'תשמ"ג, 26 במאי 1983.
הקמת המרכז לחקר הקבלה על שם גרשם שלום בספרייה הלאומית, בשנת 1983.
הקמת אוסף שלום בספריה הלאומית, המבוסס על ספרייתו בתורת הסוד היהודית, בשנת 1987.
קריאת רחובות על שמו

ביום ד' באדר תשמ"ג, 17 בפברואר 1983, נקרא לזכרו רחוב בקרית האוניברסיטה העברית, בהר הצופים.
רחובות הקרויים על שמו נמצאים גם בערים תל אביב ובאר שבע.
בנוסף, ידוע הבית בו התגורר, ברחוב אברבנאל 28, בשכונת רחביה בירושלים, כבית גרשם שלום. שלום התגורר בבית בשכירות, משנת 1936 ועד למותו, בשנת 1982.
כנסים לזכרו

המרכז לחקר קבלה ע"ש שלום, במימון קרן בוש בגרמניה, יזם סדרת כנסים בינלאומיים בנושאים שונים בתורת הסוד היהודית. הכנסים נערכו עד כה בחודשים פברואר או דצמבר, אחת לשנתיים לערך, לזכרו של שלום. מרבית ההרצאות שנישאו בכנסים אלה יצאו לאור מאוחר יותר בקובצי מחקר (הכנסים שנערכו בישראל התפרסמו במסגרת כתב העת: מחקרי ירושלים במחשבת ישראל). עד עתה נערכו הכנסים הבאים:
הכנס הראשון נערך בירושלים, בפברואר 1984, בנושא: המיסטיקה היהודית הקדומה.
הכנס השני נערך בירושלים, בתאריכים 18 - 20 בפברואר 1986, בנושא: ראשית המיסטיקה היהודית באירופה.
הכנס השלישי נערך בירושלים, בתאריכים 16 - 18 בפברואר 1988, בנושא: ספר הזוהר ודורו.
הכנס הרביעי נערך בירושלים, בתאריכים 12 - 14 בפברואר 1991, בנושא: קבלת האר"י.
הכנס החמישי נערך בפרנקפורט, בדצמבר 1991, בנושא: Mysticism, Magic, and Kabbalah in Ashkenazi Judaism.
הכנס הששי נערך בברלין, בתאריכים 17 - 19 בפברואר 1992, בנושא: Gershom Scolem's Major trends in Jewish mysticisim 50 years after.
הכנס השביעי בירושלים וחיפה, בתאריכים 8 - 10 בדצמבר 1997, בנושא: התנועה השבתאית ושלוחותיה.
כנסים נוספים שנערכו לזכרו של שלום:
הכנס הבינאוניברסיטאי החמישי של החוגים למחשבת ישראל, מוקדש לזכרו של גרשם שלום, במלאת שנה לפטירתו. הכנס נערך בחודש אדר תשמ"ג.
כנס נוסף נערך בירושלים, בתאריכים 1 - 3 במרץ 1987, בנושא: ההיסטוריה של המיסטיקה היהודית. את הכנס יזמו המרכז לחקר קבלה ע"ש שלום, החוג למחשבת ישראל של האוניברסיטה העברית בירושלים ובית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי.
כנס לציון 30 שנה לפטירתו: "בתוככי ירושלם", התקיים בימים 12 - 13 במרץ 2012, בספרייה הלאומית.
כנס לציון 30 שנה לפטירתו: "Gershom Scholem Summer Conference", יוניברסיטי קולג' לונדון, 17-19 יוני, 2012.
תערוכה לזכרו

תערוכת זיכרון במלאת חמש שנים לפטירתו של שלום ולציון העברת ספרייתו לבית הספרים הלאומי (כיום הספרייה הלאומית), בשנת 1987. התערוכה התקיימה באולם ברמן, בספרייה הלאומית, מיום 1 במרץ 1987 ועד ליום 30 ביוני 1987, והוצגו בה כ-420 פריטים הקשורים לחייו ולמפעלו של שלום.
לאחר התערוכה פורסם הקטלוג שלה, במהדורה דו-לשונית, בשפות העברית והאנגלית.
בנוסף, יצא לאור קטלוג, בן שני כרכים, המפרט את תוכנה של ספרייתו.
ערבים לזכרו

האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים קיימה מספר ערבים לזכרו של שלום, כדלקמן:
ביום 23 במרץ 1982, ביום השלושים למותו של שלום, התקיים ערב לזכרו. אפרים אלימלך אורבך הרצה על "גרשם שלום ומדעי היהדות" וכן נשא דברי סיכום; יוסף בן שלמה נשא דברים על "מחקרו של גרשם שלום על הפאנתיאיזם בקבלה"; ישעיה תשבי הרצה על "תרומתו של גרשם שלום לחקר הזוהר"; רבקה ש"ץ אופנהיימר הרצתה על "פירוש החסידות כביטוי להשקפה האידיאליסטית של גרשם שלום"; מלאכי בית אריה תיאר את "יחסו של גרשם שלום לספר ולספרייה"; ונתן רוטנשטרייך דיבר "על הגותו הלאומית של גרשם שלום".
ביום 22 בפברואר 1989 התקיים ערב לציון שבע שנים למותו. יוסף דן הרצה על "סוד האלוהות של יורדי המרכבה".
ביום 22 בפברואר 1990 התקיים ערב לציון שמונה שנים למותו. אפרים אורבך נשא דברי פתיחה ורחל אליאור הרצתה על "בין 'התפשטות הגשמיות' בין 'אהבה בגשמיות' - הקיטוב בין התפיסה הרוחנית לבין המציאות החברתית בהויה החסידית".
ביום 25 בפברואר 1992 התקיים ערב לציון עשר שנים למותו. יוסף בן שלמה הרצה על "היסודות הפילוסופים בקבלה על-פי פירושו של גרשם שלום".
ביום 14 בפברואר 1993 התקיים ערב לציון אחת עשרה שנים למותו. יהודה ליבס הרצה על "זוהר וארוס".
ביום 20 במרץ 2007, התקיים ערב לציון 25 שנים למותו. השתתפו: משה אידל (יושב ראש), שפרה אסולין, סטיבן אשהיים ויהודה ליבס. יהודה ליבס הרצה על "מעמד השבתאות בדת ישראל: עיון נוסף".
פרס גרשם שלום

בשנת 1991, החליטה האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, אשר שלום היה ממקימיה ונשיאה השלישי, על הענקת פרס מחקר על שמו. אחת לארבע שנים לערך, מעניקה ועדה מיוחדת שממנה נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים את פרס גרשם שלום, בסכום של 45,000 ש"ח, לחוקר או לחוקרת מצטיינים בתחום הקבלה.
עם זוכי פרס שלום בעבר נמנים: פרופ' ישעיה תשבי (1991), פרופ' משה אידל (1995), פרופ' יהודה ליבס (1999), פרופ' רחל אליאור (2006) פרופ' דניאל אברמס (2010), פרופ' יונתן גארב (2014), ופרופ' חביבה פדיה (2018).
הוצאה מחודשת של מחקריו, יומניו ותכתובותיו

הוצאת עם עובד, הוצאת מאגנס, מכון בן צבי והוצאות ספרים נוספות, בישראל ומחוצה לה, עוסקות זה שנים בהוצאה מחודשת וההדרה של כל מחקריו של שלום. בדרך כלל, שיטת העבודה היא כזאת שמאמריו שאינם מחזיקים ספר שלם מקובצים יחד לפי נושאם המרכזי, בפתח הספר נכתבת הקדמה מאת אחד מתלמידיו או חוקר המתמחה באותו הנושא, אחר כך באים המאמרים, בתוספת עדכונים לפי הערות שהוסיף שלום למחקריו במשך השנים, ולעיתים גם הערות של חוקרים נוספים, ולבסוף מובא נספח ביבליוגרפי, המפרט את מצב המחקר כיום בקשר לשאלה בה דן מאמרו של שלום.
בתאריך 14 באוגוסט 1992, כעשר שנים וחצי לאחר מותו של שלום, יצא לאור ספר הזוהר של גרשם שלום, עם הערות בכתיבת ידו (יוזעפאף תרל"ג 1873), ירושלים: הוצאת מאגנס, תשנ"ב-1992. המדובר במהדורת צילום מוגדלת של ספר הזוהר, והיא בת שישה כרכים. המהדורה כוללת את מרבית ההערות שכתב שלום על הזוהר ובקשר אליו, החל משנת 1915, השנה בה רכש את הספר, ועד למותו. את ההערות נהג שלום להוסיף בצדי הדפים ובין השורות, אך משהגיע מספר ההערות למאות רבות ומלאוּ בהן הדפים, נכרך הספר מחדש, ודפים ריקים הוספו בין דף לדף. במהלך השנים מלאו גם דפים אלה בהערות רבות ולפיכך הוכנסו בין הדפים פתקאות ורשימות נוספות. חשיבותו של מפעל זה טמונה בעובדה ששלום מעולם לא פרסם מחקר מקיף על הזוהר, ויש אפוא בהערות אילו תרומה משמעותית להבנת משנתו בקשר לזוהר.
מפעל נוסף, ששלום עצמו החל בו עוד בחייו, היא ההוצאה לאור של יומניו האישיים וכן של התכתובות שהחליף עם חוקרים ואישים נוספים.
מחקרים וספרים לזכרו, על חייו ותורתו

כבר בימי חייו נתפרסמו שישה ספרים לכבודו של שלום. לאחר מותו, נכון לשנת 2012, יצאו לאור תשעה ספרים בעברית ושני ספרים באנגלית, לזכרו.
מאז מותו ומדי שנה, מתפרסמים עשרות מחקרים, מאמרים וספרים, בעיקר בעברית, אנגלית וגרמנית, על חייו, הגותו הפילוסופית, מחקריו בכל ענפי המיסטיקה היהודית, ספרייתו בתורת הסוד, תרומתו לפופולריות של לימודי הקבלה ומדעי היהדות ויחסיו וחליפת המכתבים שניהל עם חוקרים רבים.
"דברי שלום" או "חיי מוהר"ש" ליוסף וייס (חיבור סאטירי)

החל משנות הארבעים, אסף יוסף וייס, חוקר החסידות הנודע ותלמידו של שלום, סיפורים ואנקדוטות משעשעים מחייו של שלום. את הרשימות כתב וייס בסגנון ספרות השבחים החסידית ובפרט סגנון הכתיבה של רבי נתן מנמירוב, סופרו של רבי נחמן מברסלב. עם זאת, בניגוד לכותבים החסידיים, נלווה לחיבורו צד סאטירי וייתכן כי בכך ניסה וייס לשלב בין יחס ההערצה שחש כלפי מורו ובין יחס הביקורת שביקש למתוח על חלק מאורחותיו. שלום היה מודע לעיסוקו של וייס בנושא ואף גילה עניין ברשימות לאחר מותו של וייס. אנקדוטה אחת מתוך הרשימות פורסמה בשנת תשמ"ט על ידי ההיסטוריון יעקב כ"ץ. בשנת תשס"ז, במלאת עשרים וחמש שנים למותו של שלום, יצאו לאור רשימותיו של וייס והן כוללות: הקדמה מאת וייס; סיפורים על נעוריו של שלום, בני ביתו וכלבו (גיבור); אורחותיו, מנהגיו ואמרותיו; יחסו ואמרותיו בקשר לספריו וספרייתו, בקשר לספרים וסופרים, בקשר לאישים שונים (כגון ולטר בנימין, בובר, עגנון, שוקן, קורצוויל ואחרים), ובקשר לענייני השעה; ולבסוף תיאור יחסיו ושיחותיו של וייס עם שלום.
ראו גם

ביבליוגרפיה של גרשם שלום
ספריית גרשם שלום