stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקלה סקרפוני
קריירה מקצועית > דומינה (2003 - 2004) > 2003

סקרפוני עבר לקבוצת דומינה האיטלקית, לצד רוכבים בכירים אחרים כמו מריו צ'יפוליני ואחרים. הוא סיים שישי במרוץ קופי אה בארטלי, שביעי במרוץ אמסטל גולד, ורביעי בלייז'–בסטון–לייז'. בג'ירו ד'איטליה, סיים במקום ה-16 הכללי, ובוואלטה אספנייה, סיים במקום ה-13 הכללי.
קריירה מקצועית > דומינה (2003 - 2004) > 2004: ניצחון בקורס דה לה פאייה

סקרפוני ניצח את הקטע הרביעי במרוץ קופי אה בארטלי, הוא סיים רביעי בלה פלש ואלון, ושביעי בלייז'–בסטון–לייז'. סקרפוני ניצח במרוץ הצ'כי, קורס דה לה פאייה. הוא סיים שני בטור של אוסטריה, וסיים במקום ה-32 בטור דה פראנס.
קריירה מקצועית > קבוצת ליברטי (2005 - 20006) > 2005

סקרפוני סיים במקום ה-47 בג'ירו ד'איטליה, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה בקטע הרביעי, בו הגיע במקום השלישי. הוא סיים שביעי בוואלטה של בורגוס, ובמקום ה-12 בוואלטה אספנייה.
קריירה מקצועית > קבוצת ליברטי (2005 - 20006) > 2006

סקרפוני סיים שישי בוואלטה קסטיליה לאון. הוא נבחר שוב לג'ירו ד'איטליה, אך פרש לפני הקטע ה-16. הוא הספיק לסיים במקום החמישי בקטע ה-12. הוא התחרה גם בטור דה סוויס, וסיים במקום ה-40.
קריירה מקצועית > קבוצת ליברטי (2005 - 20006) > 2007: ניצחון במרוץ קופי אה בארטלי

סקרפוני סיים חמישי בוואלטה של מורסיה. הוא סיים תשיעי בטירנו - אדריאטיקו, וניצח את מרוץ קופי אה בארטלי. הוא סיים שני בג'ירו דל טרנטינו.
קריירה מקצועית > אנדרוני (2008 - 2010) > 2008

סקרפוני הצטרף לקבוצת אנדרוני(אנ'), הוא סיים שביעי במרוץ הג'ירו דל'אמיליה.
קריירה מקצועית > אנדרוני (2008 - 2010) > 2009: ניצחון בטירנו - אדריאטיקו

סקרפוני פתח את עונת 2009 עם מקום חמישי בוואלטה אנדלוסיה. הוא ניצח את מרוץ טירנו - אדריאטיקו, לאחר שהקדים את סטפנו גרזלי שסיים שני ב-25 שניות ואת אנדראס קלודן שסיים שלישי ב1:07 דקות.
בג'ירו ד'איטליה, סקרפוני ניצח את הקטע ה-6, לאחר שהקדים את אדוואלד בואסון האגן וכמה רוכבים נוספים ב-32 שניות, ואת הקטע ה-18. אך סקרפוני לא היה חלק מהמאבק בדירוג הכללי, וסיים בפער 1:05:06 שעות מדניס מנצ'וב המנצח. הוא סיים שביעי בדירוג המטפסים, עם 24 נקודות.
קריירה מקצועית > אנדרוני (2008 - 2010) > 2010: רביעי בג'ירו ד'איטליה ושני בטירנו - אדריאטיקו

סקרפוני ניצח את הקטע הרביעי בטירנו - אדריאטיקו, וסיים במקום השני הכללי. הוא ניצח את מרוץ סטימאנה לומברדה, וסיים רביעי בג'ירו דל טרנטינו. הוא סיים רביעי בג'ירו ד'איטליה, 2:50 דקות אחרי איוואן באסו המנצח. בנוסף לכך, סיים רביעי בדירוג המטפסים עם 25 נקודות, ורביעי בדירוג המאיצים עם 110 נקודות. הוא סיים שני בג'ירו די לומברדיה, לאחר שפיליפ ז'ילבר הקדים אותו ב-12 שניות.
קריירה מקצועית > למפרה (2010 - 2013) > 2011: ניצחון בג'ירו ד'איטליה

סקרפוני הצטרף לקבוצת למפרה (כיום נקראת יו. איי.אי אמיירטס), וניצח את הקטע החמישי בג'ירו די סרדגנה, וסיים במקום הרביעי הכללי במרוץ זה. הוא סיים במקום השלישי בטירנו - אדריאטיקו, 15 שניות פער מקאדל אוונס המנצח, וניצח את הקטע הרביעי במרוץ. הוא סיים שישי במוניומנט מילאנו - סן רמו, וניצח את הקטע השישי בוולטה אה קטלוניה, לאחר פסילתו של אלברטו קונטאדור, סקרפוני הוכרז כמנצח החדש של הקטע השישי ושל המרוץ כולו, כשהוא מקדים את דן מרטין שסיים שני ב-12 שניות. הוא ניצח את הג'ירו דל טרנטינו, לאחר שהקדים את טיאגו מאצ'אדו שסיים שני בשבע שניות. בג'ירו ד'איטליה, סקרפוני סיים שני בקטע השביעי ושלישי בקטע ה-14 וה-15, וסיים במקום השני הכללי, בפער גדול של 6:10 דקות מאלברטו קונטאדור המנצח, אך תאריו של קונטדור בעונה זו נשללו ממנו, וסקרפוני הוכר כמנצח המרוץ החדש. בנוסף לכך הוא סיים שני בקטגוריית המאיצים, עם 122 נקודות. הוא השתתף גם בוואלטה אספנייה, אך פרש בקטע ה-14.
קריירה מקצועית > למפרה (2010 - 2013) > 2012: רביעי בג'ירו ד'איטליה

סקרפוני סיים שביעי בטירנו - אדריאטיקו, 1:16 דקות אחרי וינצ'נצו ניבאלי המנצח. הוא סיים שמיני בוואלטה אל פאייס ואסקו (כיום נקראת הטור של חבל הבסקים), ושמיני בלייז'–בסטון–לייז'. בג'ירו ד'איטליה, הוא הגיע במקום הרביעי הכללי, 2:05 דקות אחרי ריידר הייסדל המנצח. הוא סיים שישי באליפות איטליה, וסיים במקום ה-24 הכללי בטור דה פראנס, בנוסף לכך, סיים שני בקטע ה-10, לאחר שרק תומא ווקלר הצרפתי הצליח להקדים אותו בשלוש שניות.
קריירה מקצועית > למפרה (2010 - 2013) > 2013: סגן אלוף איטליה ורביעי בג'ירו ד'איטליה

סקרפוני סיים שלישי בוולטה אה קטלוניה, בפער של 34 שניות מדן מרטין המנצח. הוא סיים חמישי בלייז'–בסטון–לייז', ורביעי בג'ירו ד'איטליה, 6:48 דקות מהמנצח, וינצ'נצו ניבאלי. הוא סיים שני באליפות איטליה, וסיים במקום ה-15 הכללי בוואלטה אספנייה. הוא ניצח את המרוץ החד יומי האיטלקי, ג'יפי קוסטה דגלי.
קריירה מקצועית > אסטנה (2014 - 2017) > 2014: מסייע לניבאלי לנצח בטור דה פראנס

סקרפוני הצטרף לקבוצה הקזחית אסטנה, וסיים תשיעי בוואלטה אנדלוסיה ובטירנו - אדריאטיקו. הוא סיים שמיני בג'ירו דל טרנטינו, ופרש מהג'ירו ד'איטליה במהלך הקטע ה-16. הוא נבחר לטור דה פראנס והיה פועל של וינצ'נצו ניבאלי, וסייע לו לנצח את המרוץ.
קריירה מקצועית > אסטנה (2014 - 2017) > 2015: שני בוואלטה של בורגוס

סקרפוני סיים שישי בוואלטה אל פאייס ואסקו, הוא סיים במקום ה-41 בטור דה פראנס. וניצח ביחד עם קבוצתו את קטע נגד השעון הקבוצתי בוואלטה של בורגוס, בסופו של דבר סיים שני, בפער של שתי שניות מריין טארמאיי האסטוני.
קריירה מקצועית > אסטנה (2014 - 2017) > 2016

סקרפוני סיים במקום ה-16 בג'ירו ד'איטליה ובמקום ה-11 בוואלטה אספנייה.
קריירה מקצועית > אסטנה (2014 - 2017) > 2017

סקרפוני ניצח את הקטע הראשון בטור של האלפים, וסיים במקום הרביעי הכללי, מרחק של 27 שניות מגריינט תומאס המנצח.
חיים אישיים

אשתו של סקרפוני היא אנה טומאסי, בניו הם טומאסו וג'יאקומו.
מותו

ב-22 באפריל 2017, יום לאחר סיום הטור של האלפים (בו הגיע במקום הרביעי), סקרפוני התאמן על אופניו לקראת ג'ירו ד'איטליה 2017 (בו אמור היה להיות מוביל  אסטנה לאחר שפאביו ארו נפצע), אך מת מפגיעת מסחרית בזמן האימון, קרוב לביתו שבפילוטראנו.
בעקבות מותו, סקרפוני קיבל מחוות שונות, ראשית בטור של קרואטיה, שם עשו דקת שתיקה לזכרו ורכבו עם סרטים שחורים לזכרו. וינצ'נצו ניבאלי, שרכב בעבר באסטנה, ניצח את המרוץ הקדיש לו אותו. גם בלייז'–בסטון–לייז' הרוכבים רכבו עם סרטים שחורים ומחאו כפיים לזכרו.
אלחנדרו ולוורדה, שניצח את המרוץ, נתן את הפרס הכספי שלו מהמרוץ למשפחתו של סקרפוני. גם במשחק סרייה א' בין יובנטוס לגנואה נערכה עבור סקרפוני דקת שתיקה. הלווייתו נערכה באצטדיון הכדורגל של פילוטראנו, בהשתתפות 5,000 אבלים.
ב-30 באפריל 2017, אסטנה החליטה לא לשלוח רוכב מחליף במקום סקרפוני לג'ירו ד'איטליה, ולרכוב את המרוץ עם שמונה רוכבים. מארגני המרוץ החליטו, שבקטע ה-16 במרוץ, הרוכב שיחצה ראשון את טיפוס המורטירולו (שהיה חלק מהמסלול בניצחון הראשון של סקרפוני בקטע בג'ירו ד'איטליה ב-2010) יקבל ניקוד כפול בדירוג המטפסים. לאחר שניצח את אליפות העולם בספטמבר, פטר סאגאן הקדיש את ניצחונו לסקרפוני. בינואר 2018, מארגני טירנו - אדריאטיקו הודיעו שהמסלול יכלול קטע סיום בפילוטראנו.
הערות שוליים

↑  Contador: Being stripped of 2010 Tour and 2011 Giro was a tremendous injustic, https://www.cyclingnews.com
↑  Liege-Bastogne-Liege: Alejandro Valverde wins after tributes for Scarponi, https://www.bbc.com/sport
סקרפוני ב-2005
סקרפוני רוכב בקטע נגד השעון בג'ירו ד'איטליה 2011
מיקלה סקרפוני (מימין) לצד וינצ'נצו ניבאלי במהלך טור דה פראנס 2014
מקנזי (נהר)

| --- | --- |
הדלתה של נהר מקנזי בתחילת אוגוסט, בצילום של נאס"א
הדלתה של נהר מקנזי בתחילת אוגוסט, בצילום של נאס"א
 מידע כללי
 אורך:  4,241 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  9,700 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  1,805,200 קמ"ר
 מוצא:  נהר פינליי
 יובלים:  Big Fish River, Peel River, Arctic Red River, Mountain River, Horn River, Blackwater River, Willowlake River, Great Bear River, Jean Marie River, Carcajou River, Redstone River, Trout River, Redknife River, Keele River, Liard River, Root River, נהר צפון נהני, Kakisa River 
 שפך:  ים בופור באוקיינוס הקרח הצפוני
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה
 אגן הניקוז של נהר מקנזי
 
נהר מקנזי (באנגלית: Mackenzie River; בשפת הסלייבי (אנ'): Deh-Cho [tèh tʃʰò], מילולית "נהר גדול"; באינוביאלוקטון (אנ'): Kuukpak [kuːkpɑk] מילולית "נהר גדול"; בצרפתית: Fleuve (de) Mackenzie) הוא מערכת נהרות מרכזית המנקזת את האגן הצפוני-מערבי של יבשת צפון אמריקה. אגן הניקוז שלו הוא הגדול ביותר בקנדה ושני בצפון אמריקה רק לאגן הניקוז של מערכת הנהרות מיסיסיפי-מיזורי. אורכו של נהר המקנזי 4,241 קילומטרים ושטח אגן הניקוז 1,805,200 קמ"ר.
מוצא נהר המקנזי בנהר פינליי הנשפך לאגם ויליסטון ממערב להרי הרוקי והוא זורם צפונה לאורך צפון קנדה ונשפך לים בופור באוקיינוס הקרח הצפוני. באופן רשמי נהר המקנזי עצמו מתחיל בימת העבדים הגדולה ואורכו 1,649 ק"מ. רוחב הנהר כ-1.5 עד 3 ק"מ ובחלקים מסוימים אף 5 עד 6 ק"מ. הדלתה של הנהר באורך 190 ק"מ ורוחבה 80 ק"מ על קו החוף בים בופור.
בחלקו העליון נשפכים למקנזי כמה נהרות גדולים ובהם ליארד המנקז 277,000 קמ"ר, פיס המנקז 302,000 קמ"ר ואתבסקה (אנ') המנקז 95,000 קמ"ר. בתחומי אגן הניקוז של הנהר גם כמה ימות גדולות. ימת העבדים הגדולה ששטחה 28,555 קמ"ר, ימת הדובים הגדולה ששטחה 31,325 קמ"ר וימת אתבסקה ששטחה 7,922 קמ"ר.
הנהר כשיר לשיט לכל אורכו בערך חמישה חודשים בשנה, מאמצע מאי עד תחילת אוקטובר. בעונת החורף, יש תעבורה בחלקי נהר מסוימים על הקרח הקפוא. קו פרשת המים בינו לבין נהר היוקון מהווה את קו הגבול בין יוקון והטריטוריות הצפון מערביות בחלק המרכזי של הגבול.
הנהר נקרא על שם מגלה הארצות אלכסנדר מקנזי אשר חקר אותו בדרכו מערבה לאוקיינוס השקט ב-1789.
ממלכת לאוס

ממלכת לאוס הייתה צורת הממשל בלאוס מ-1947 עד 1975. הממלכה הייתה ממוקמת בדרום-מזרח אסיה בלב הודו-סין, היא גבלה בבורמה ובסין בצפון מערב, בצפון וייטנאם במזרח, בקמבודיה בדרום מזרח ובתאילנד במערב ובדרום מערב. המדינה נשלטה כמונרכיה חוקתית החל עם עצמאותה ב-9 בנובמבר 1953. היא התקיימה עד דצמבר 1975, כאשר המלך האחרון, סיסאונג ואטנה, מסר את כס המלכות לפאת'ט לאו במהלך מלחמת האזרחים בלאוס, שביטל את המלוכה לטובת מדינה מרקסיסטית-לניניסטית בשם הרפובליקה העממית הדמוקרטית של לאו, ששלטה מאז בלאוס.
בהינתן שלטון עצמי עם החוקה החדשה ב-1947 כחלק מהאיחוד הצרפתי ופדרציה עם שאר הודו-סין הצרפתית, הסכם צרפת-לאוס משנת 1953 כונן לבסוף לאוס ריבונית ועצמאית, אך לא קבע מי ישלוט במדינה. בשנים שלאחר מכן, שלוש קבוצות, בראשות מה שנקרא "שלושת הנסיכים", התמודדו על השלטון: הנייטרליסטים תחת הנסיך סובנה פומה, מפלגת הימין תחת הנסיך בון אום מצ'מפאסק, והשמאלנים, בתמיכת צפון וייטנאם - תמכו בפאת'ט לאו תחת הנסיך סופאנובונג וראש הממשלה לעתיד קייסון פומביהאן.
בסופו של דבר פאת'ט לאו יצאו מנצחים במלחמת האזרחים בלאוס והקימו את הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס ב-1975.
היסטוריה

ממלכת לאוס הוכרזה רשמית כאשר החוקה החדשה הוכרזה ב-1947, כחלק מהאיחוד הצרפתי הקולוניאלי, וקיבלה עצמאות מלאה ב-1953. המלוכה נמשכה עד 2 בדצמבר 1975, כאשר המלך האחרון סיסאונג ואת'אנה ויתר על כס המלוכה לפאת'ט לאו, שביטל את הממלכה והכריז על לאוס כמדינה קומוניסטית.
ממשלה

בעקבות הסכם צרפת-לאוס משנת 1953, שהעניק ללאוס עצמאות, ממשלת לאו המלכותית השתלטה על המדינה. הסכם זה כונן מונרכיה חוקתית, עם סיסבאנג וונג כמלך והנסיך סובנה פומה כראש הממשלה.
ניסיונות רבים נעשו על ידי שלושת הנסיכים והמלך סבאנג ואטנה להקים ממשלת קואליציה. הממשלה הראשונה של אחדות לאומית הוקמה ב-1958 תחת הנסיך סובנה פומה, אך קרסה לאחר חודשיים. ראש הממשלה, שעל פי החוקה מינה את שריו וקיבל עצות מהמלך, עשה עסקה עם אחיו הנסיך סופאנובונג.
סובנה פומה העניקה לקומוניסטים שני מושבים בקבינט, ובתמורה ישלב סופאנובונג 1,500 מתוך 6,000 חייליו הקומוניסטים בצבא המלכותי. הנסיך סופאנובונג קיבל את תפקיד שר התכנון, השיקום והעיור, בעוד חבר אחר במפלגה הקומוניסטית מונה לשר הדתות והאמנויות.
בית המחוקקים של הממלכה היה דו-ביתי.
צבא

ממלכת לאוס חולקה לחמישה אזורים צבאיים. הכוחות המזוינים המלכותיים של לאו היו אחראים להגנת המדינה, שכללו שלושה זרועות שירות: צבא לאו המלכותי, הצי המלכותי של לאו וחיל האוויר המלכותי של לאו, שהיה בשליטת משרד ההגנה בוויינטיאן.
ארצות הברית סיפקה לצי המלכותי של לאו עשרים סירות סיור נהרות ושש עשרה ספינות נחיתה אמפיביות. בין 1962 ל-1971, ארצות הברית סיפקה ללאוס סיוע צבאי מוערך ב-500 מיליון דולר.
יחסי חוץ

לממשלת לאו המלכותית היו יחסים הדוקים עם ארצות הברית, שנתנה למדינה סיוע וסייעה לה במערכה נגד פאת'ט לאו והתנועה הקומוניסטית של צפון וייטנאם. במהלך 1957, ארצות הברית הוציאה יותר לנפש על סיוע חוץ ללאוס מאשר על כל מדינה אחרת. זה הסתכם ב-150 דולר לכל לאוטי, פי שניים מההכנסה השנתית של האדם הממוצע. חלק מהכסף הלך לתמיכה במועמדים פרו-אמריקאים בבחירות, בעוד כסף אחר הלך לתוכנית לתמיכה במטבע המקומי, הקיפ.
המלך סבונג ואטנה ביקר בארצות הברית בשנת 1963 כדי להיפגש עם הנשיא קנדי.
לאוס נתמכה גם על ידי צרפת, אוסטרליה, בורמה, תאילנד ויפן.
פלישה צפון וייטנאמית ללאוס ומלחמת אזרחים

בשנת 1960, בתוך סדרה של מרידות, פרצו קרבות בין צבא לאו המלכותי לבין פאת'ט לאו הקומוניסטי, הנתמך על ידי ברית המועצות, ממשלה זמנית של אחדות לאומית שנייה שהוקמה על ידי הנסיך סובנה פומה ב-1962 התבררה כלא מוצלחת, והמצב לאחר מכן הידרדר בהתמדה כאשר הסכסוך בלאוס הפך למוקד יריבות בין מעצמות-על. במהלך הפלישה הצפון-וייטנאמית ללאוס, הפאת'ט לאו קיבלו גיבוי צבאי על ידי צבא העם של וייטנאם (PAVN) והוייטקונג.
לאוס נגררה גם למלחמת וייטנאם לאחר שחלקים מלאוס נפלשו ונכבשו על ידי צפון וייטנאם לצורך שימוש כנתיב אספקה למלחמתה נגד דרום וייטנאם. בתגובה, ארצות הברית יזמה מסע הפצצות נגד עמדות צפון וייטנאם, תמכה בכוחות אנטי-קומוניסטיים סדירים ובלתי סדירים בלאוס, כולל אלו בראשות הגנרל המונג ואנג פאו, ותמכה בפלישות של צבא הרפובליקה של וייטנאם ללאוס. היא גם סיפקה אספקה, הכשרה ומימון לממשל המרכזי.
בשנת 1968, ה-PAVN פתח במתקפה רב-דיוויזיונית כדי לעזור לפאת'ט לאו להילחם בצבא לאו המלכותי. התקיפה הביאה לכך שהצבא התפרק ברובו, והותיר את הסכסוך לכוחות לא סדירים שגייסו ארצות הברית ותאילנד.
הפצצה אווירית מסיבית נגד כוחות פאת'ט לאו ו-PAVN בוצעה על ידי ארצות הברית. דווח כי לאוס נפגעה ממטען B-52 אחד בממוצע כל שמונה דקות, 24 שעות ביממה, בין 1964 ל-1973. מפציצים אמריקאים הטילו על לאוס בתקופה זו יותר תחמושת מאשר הוטל במהלך כל מלחמת העולם השנייה. מתוך 260 מיליון הפצצות שירדו, במיוחד על מחוז שיאנגקואנג בעמק הכדים, כ-80 מיליון לא התפוצצו והם ממשיכים לפצוע ולהרוג תושבים עד היום.
לאוס היא המדינה המופצצת ביותר, לנפש, בעולם. מכיוון שהיא הושפעה במיוחד מפצצות מצרר במהלך המלחמה הזו, לאוס הייתה תומכת נמרצת של האמנה בדבר חימוש מצרר לאסור את הנשק ולסייע לקורבנות, ואירחה את המפגש הראשון של המדינות שהן צד לאמנה בנובמבר 2010.
ב-1975, הפאת'ט לאו, יחד עם ה-PAVN ובגיבוי של ברית המועצות, הפילו את ממשלת לאו המלכותית, ואילצו את המלך סבאנג ואטנה להתפטר ב-2 בדצמבר 1975.
נפילת הממשלה

הפסקת אש הושגה לבסוף בפברואר 1973, בעקבות הסכמי השלום בפריז בין ארצות הברית לצפון וייטנאם. באפריל 1974 הוקמה ממשלה זמנית נוספת של אחדות לאומית, עם הנסיך סובנה פומה כראש הממשלה. עם זאת, בשלב זה, כוחות פאת'ט לאו שלטו באזורים נרחבים במדינה, ולאחר נפילת סייגון ופנום פן לידי הכוחות הקומוניסטיים באפריל 1975, הסירו כל סיכוי להקמת ממשלת קואליציה בלאוס. בעקבות הניצחונות הקומוניסטיים בשתי המדינות, הם התקדמו לוויינטיאן.
ב-2 בדצמבר 1975 בויינטיאן, הנסיך וונג סבאנג הגיש את מכתב ההתפטרות של המלך סבונג ואטנה לפאת'ט לאו. הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס הוקמה עם הנסיך סופאנובונג כנשיא. קייסון פומביהאן שימש כראש הממשלה והמזכ"ל של המפלגה המהפכנית העממית של לאוס.
לאחר מכן

כ-30,000 עד 40,000 אזרחים וחברי הממשלה הישנה, כולל משפחת המלוכה, נלקחו למחנות חינוך מחדש באזורים מרוחקים של לאוס. המלך, המלכה ונסיך הכתר מתו כולם בשבי.
הערות שוליים

↑  "About this Collection - Country Studies". loc.gov. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Library of Congress - Laos - The Kingdom of Laos". loc.gov. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  John Holt (2009).
↑  MacKinnon, Ian (3 בדצמבר 2008). "Forty years on, Laos reaps bitter harvest of the secret war". The Guardian. London. נבדק ב-7 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Laos". state.gov. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Laos under communism". אורכב מ-המקור ב-2013-08-28. נבדק ב-2012-04-25.
↑  "Laotian Royal Family Died in Prison Camp". The New York Times. 8 בפברואר 1990. נבדק ב-20 ביוני 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 081916094 
כוחות צפון וייטנאמים צועדים דרך לאוס, 1967.
מעבר בורגו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מעבר סודי 
 מיקום:  בורגו (רובע) 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1277
 תאריך פתיחה רשמי:  1277 
 מידות
 אורך:  800 מ' 
 קואורדינטות:  41°54′12″N 12°27′42″E﻿ / ﻿41.903333333333°N 12.461666666667°E﻿ / 41.903333333333; 12.461666666667
  (למפת רומא מוגדלת) מעבר בורגו(למפת רומא רגילה) מעבר בורגו
 
המעבר. טירת סנטאנג'לו מימין.
מעבר בורגו (באיטלקית: Passetto di Borgo- "פַּסֶטו די בורגו") או בקיצור "המעבר" (באטלקית: Passetto - "פַּסֶטו") הוא מעבר סתרים המקשר בין קריית הוותיקן לבין טירת סנטאנג'לו. אורכו של המעבר כ-800 מטרים והוא ממוקם ברובע בורגו של העיר רומא.
היסטוריה

המעבר נבנה בשנת 1277 על ידי האפיפיור ניקולאוס השלישי, תוך שימוש משני בחומות שנבנו על ידי טוטילה במהלך המלחמה הגותית.
המעבר, הנמצא בתוך החומה, אפשר לאפיפיורים להימלט ממגוריהם בקריית הוותיקן אל הטירה בעיתות מצוקה.
האפיפיור אלכסנדר השישי השתמש במעבר בשנת 1494 במהלך המצור של שארל השמיני מלך צרפת וכיבוש העיר על ידיו.
האפיפיור קלמנט השביעי השתמש במעבר במהלך ביזת רומא בשנת 1527 על ידי חייליו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאחר שהחיילים טבחו בכל חיילי המשמר השווייצרי על מדרגות בזיליקת פטרוס הקדוש.
בשנת 1630 הקים האפיפיור אורבנוס השמיני גג מעל המעבר, והפך אותו למעבר סגור. הגג הורד שנת 1949.
כיום המעבר מהווה חלק מהמוזיאון הממוקם בטירת סנטאנג'לו. המעבר שופץ במהלך השנים על מנת לייצבו, ובשנת 2000 הותר למבקרים לראותו.
מעלין בקודש (כתב עת)

מעלין בקודש - ביטאון לעניין המקדש וקדשיו, הוא כתב עת שעוסק בהלכות הנוגעות לבית המקדש, סדרי עבודתו, והלכות טומאה וטהרה הקשורות אליו.
כתב העת נוסד בשנת תשנ"ט (1999) ויוצא לאור מאז באופן סדיר מדי חצי שנה, בחודשים אדר ואלול. מו"ל כתב העת הוא כולל 'בית הבחירה' ביישוב כרמי צור, בראשות הרב צבי שלוה, המשמש גם כחבר מערכת הביטאון מיום היווסדו.
כתב העת מאגד תלמידי חכמים ואנשי אקדמיה, וסגנון המאמרים מגוון: בירורים מעשיים וריאליה הלכתית, למדנות, תנ"ך, מחשבת ישראל וביקורת ספרים.
מדי עשרה גיליונות מתפרסם מפתח מפורט של המאמרים ומחבריהם.
אחד הנושאים המרכזיים שנידונו בכתב העת לאור השנים, הוא איתור מקום המקדש בהר הבית. בשנת תשפ"ב יצא לאור על ידי כולל בית הבחירה, הספר 'איה מקום כבודו', המאגד מאמרים שפורסמו בביטאון ועוסקים בנושא זה.
בין הכותבים הבולטים: הרבנים ישראל אריאל, זלמן נחמיה גולדברג, יהודה זולדן, אהרן ליכטנשטיין, זלמן קורן, עזריה אריאל, אברהם סתיו, אליקים קרומביין, יהודה שביב, צבי שלוה, והפרופסורים זהר עמר ואשר זליג קאופמן.
מרחב המצב

מרחב המצב הוא מושג מתחום הבקרה. להבדיל מבקרה קלאסית אשר ממדלת מערכות פיזיקליות על ידי התמרת לפלס או פורייה, בבקרה המודרנית מקובל למדל מערכות במישור הזמן על ידי מרחב המצב. בשיטה זו שפותחה על ידי רודולף קלמן מציגים את המשוואות הדיפרנציאליות המייצגות את המערכת בצורה מטריציונית כאשר וקטור המצב מייצג את המשתנים (המצבים) תלויי הזמן שבמערכת.
כאשר מדובר על מערכת ליניארית ניתן להציג את המערכת בהצגה הבאה:
כאשר:
יתרונות השיטה

על ידי שיטה זו ניתן להגיע לבקרה אופטימלית ומדויקת יותר.
שיטה זו לוקחת בחשבון את תנאי ההתחלה בניגוד לפונקציית תמסורת במישור לפלס שמזניחה אותם.
שיטה זו מאפשרת בקרה על מערכות עם מספר כניסות ומספר יציאות (MIMO) להבדיל ממערכות של כניסה אחת ויציאה אחת (SISO).
כמו כן שיטה זו מאפשרת בנייתם של משערכים ומסננים שהבולט שבהם הוא מסנן קלמן.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי

המדינות החברות בוועידת מזרח אסיה רבתי:  יפן והקולוניות שלה  שטחים אחרים שנכבשו על ידי יפן  שטחים אחרים שנכבשו על ידי יפן  שטחים אחרים שנכבשו על יד יפן  שטחים שנויים במחלוקת ושטחים שיפן טוענת לבעלות עליהם
בול יפני המראה מפה של "מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי"
כרזת תעמולה ממנצ'וקוו משנת 1935 התומכת ברעיון מרחב השגשוג המשותף. הכרזה מציגה ילד יפני (במרכז) כאשר לשמאלו עומדת ילדה ממנצ'וקוו ומימינו עומד ילד מסין.
מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי (קיו-ג'יטאי - 大東亞共榮圈 שין ג'יטאי - 大東亜共栄圏. מבוטא דאי-טו-אה-קיו-אה-איקן) הוא מושג שרווח באימפריה היפנית, במיוחד בזמן מלחמת העולם השנייה, וייצג את הרצון ליצור גוש של מדינות אסיאתיות בהנהגת יפן, החופשי מהתערבות מערבית וזאת כחלק מקידוש עקרון הפאן-אסייתיות, בו היפנים דגלו.
היה זה אחד ממספר סיסמאות ורעיונות ששימשו את היפנים בהצדקה למדיניות ההתרחבות הטריטוריאלית והתוקפנות במזרח אסיה בשנות ה-30 ובזמן מלחמת העולם השנייה.
בתקופה זו רבות מן המדינות שנכבשו על ידי יפן נשלטו באופן פורמלי על ידי ממשלות בובה, אשר עשו את רצונה של יפן, ושיעבדו את צורכי האזרחים ואת כלכלת מדינותיהן לצרכיה של המדיניות היפנית, בהצדיקן את פעולותיהן אלו ברצונן במרחב אסיאתי מאוחד החופשי מהשפעה אירופית או אף מנוגד לה. היה זה רעיון שהתפתח בחוגי הצבא היפני, ומיוחס לגנרל האצ'ירו אריטה ששימש בתקופה הרלוונטית כשר החוץ היפני, והיה מעין אידאולוג של ההתפשטות הצבאית היפנית. "מזרח אסיה רבתי" היה המונח היפני, שנאסר לשימוש לאחר מלחמת העולם השנייה, שהתייחס למזרח אסיה, דרום-מזרח אסיה, והאזורים הסמוכים.
הרעיון של מרחב השגשוג הכלכלי המשותף הוכרז באופן רשמי על ידי שר החוץ היפני יוסוקה מצואוקה ב-1 באוגוסט 1940 במסיבת עיתונאים, אך צורות שונות של רעיון זה רווחו בחשיבה ובתעמולה היפנית מזה שנים. מנהיגי יפן התעניינו ברעיון מזה זמן רב, ברצונם להרחיב את ההשפעה היפנית וליצור אימפריה על פי המודל המערבי, באמתלה של שחרור העמים האסיאתים מן האימפריאליזם של מדינות המערב.
התעמולה היפנית כללה מושגים כ"אסיה לאסיאתים" ודיברה על הצורך לשחרר את עמי אסיה מכוחות המדינות האימפריאליסטיות המערביות. במקרים מסוימים התקבלו הכובשים היפנים כמשחררים, כאשר גירשו את הבריטים, צרפתים, וכוחות של מדינות אירופאיות אחרות. אך הברוטליות של הכיבוש היפני, והגזענות בה נקטו כלפי תושבי המדינות שכבשו הובילו ליחס שלילי מן האוכלוסייה שראתה בהם לבסוף כובש זר, כשם שהיו אנשי המערב, ולרוב אף גרועים מכך. עם כניעת האימפריה היפנית וסיום מלחמת העולם השנייה התמוטט "מרחב השגשוג המשותף".
המושג נחרת בצורה שלילית בשיח של מדינות דרום מזרח אסיה המזהים מושגים כ"מזרח אסיה רבתי" עם שנות הכיבוש היפני. זהו אחד הקשיים העומדים בפני כינוסי "ועידת מזרח אסיה" שהחלו בשנת 2005, העוסקים בניסיונות להקים קהילה מזרח אסיאתית חזקה ומאוחדת יותר.
ראו גם

לבנסראום
ועידת מזרח אסיה רבתי
מדינות הציר
מסיבת רווקות

ערך זה עוסק במסיבה הנערכת לאישה לפני נישואיה. אם התכוונתם לסרט קולנוע אמריקאי משנת 2011, ראו .
הכלה לעתיד וחברותיה מרימות כוסית במסיבת רווקות בארצות הברית
חברות משחקות פוקר במהלך מסיבת רווקות בארצות הברית
בתרבות המערבית, מסיבת רווקות (באנגלית: Bachelorette party (ארצות הברית), Hen night (הממלכה המאוחדת, אירלנד ואוסטרליה) או Bridal shower) היא מסיבה הנערכת לכבוד כלה לפני נישואיה.
תוכני מסיבת הרווקות דומים לתכני מסיבת הרווקים, אשר שורשיה במנהג לפיו חבריו של החתן לעתיד ערכו לכבודו ארוחת ערב זמן קצר לפני חתונתו.
המשתתפות במסיבה הן בדרך כלל נשים בלבד, לרוב ממעגל החברות הקרובות ביותר של הכלה לעתיד. על אף שמה, אין חובה שכל החברות יהיו רווקות בעצמן.
היסטוריה

המנהג לערוך מסיבה לכבוד הכלה לעתיד קיים בתרבויות שונות. מסיבה שעיקרה קבלת מתנות מחברותיה של הכלה הייתה נהוגה בארצות הברית משנות ה-20 של המאה ה-20 ונקראה Bridal Shower הגרסה המערבית המודרנית הכוללת שתיית אלכוהול ותכנים מיניים התפתחה בעקבות המהפכה המינית של שנות ה-60, המשמעות התרבותית של מסיבת הרווקות קשורה במידה רבה לרמת השוויון בין המינים. מסיבות הרווקות היו נדירות יחסית לפחות עד שנות ה-90. בעשור הראשון של המאה ה-21 נסקה הפופולריות של מסיבת הרווקות וסקר שנערך בארצות הברית ב-2003 העלה כי 94% מהכלות היו מעוניינות במסיבה כזו.
בעולם > ארצות הברית

המשתתפות במסיבה הן בדרך כלל נשים, לרוב רק החברות הקרובות ביותר של הכלה לעתיד, ולעיתים גם השושבינות (Bridesmaids).
בדרך כלל מאורגנת מסיבת הרווקות על ידי אחת או יותר מן החברות הקרובות של הכלה ביום שישי או שבת כמה שבועות לפני החתונה. לעיתים הכלה עשויה להיות שותפה לתכנון, למרות שבאופן רשמי אינה אמורה לעשות זאת.
לעיתים קרובות המסיבות נערכות בבתים פרטיים, בסגנון של מסיבת קוקטייל, המספק למשתתפות הזדמנויות לשוחח או לתת עצות אינטימיות לכלה לעתיד. ישנן מארחות המארגנות מסיבה בה האורחות נהנות מטיפולי ספא, שיעור בישול וכדומה. מסיבות מסוימות מתקיימות במקומות ציבוריים, כגון מסעדה או בר. ישנן גם מסיבות הכוללות טיולים ליעדים נבחרים כגון לאס וגאס. לעיתים תעדיף המארגנת לערוך פיקניק בשעות היום או טיול מאורגן במקום ארוחת ערב או בילוי לילי.
מסיבת רווקות כוללת לרוב שתייה לשוכרה וזוהי הזדמנות מיוחדת בה הנורמות החברתיות מאפשרות לנשים להשתכר בפומבי. צריכת האלכוהול המרובה מאפשרת שחרור ממוסכמות ועיסוק מוחצן במין באופן המזוהה סטראוטיפית עם גבריות. שתיית האלכוהול מאפשרת לכלה פריקת מתח במהלך התקופה הלחוצה של ההכנות לחתונה במהלכן היא אמורה להפגין אופטימיות ולא לבטא חרדות מהנישואין. עבור האורחות האלכוהול משחרר עכבות ומשמש כ"תרוץ" להצדקת התנהגות מינית משוחררת.
חברות רבות בארצות הברית מוכרות מוצרים אשר מיועדים למסיבת רווקות, לרבות חבילות משחקים מיוחדות, הזמנות מודפסות, קישוטים ואביזרים נלווים. קיימים מאות אתרי אינטרנט המספקים "רעיונות" או "הצעות" עבור מסיבות הרווקות, בניסיון למכור את מוצריהם או שירותיהם.
ראו גם

מסיבת רווקים
חינה
שבת כלה
הערות שוליים

↑  Diane Tye & Ann Marie Powers; GENDER, RESISTANCE AND PLAY: BACHELORETTE PARTIES IN ATLANTIC CANADA; Women’s Studies International Forum, Vol. 21, No. 5, pp. 551–561, 1998
1 2  Beth Montemurro, Something Old, Something Bold: Bridal Showers And Bachelorette Parties, Rutgers University Press, 2006
↑  Beth Montemurro & Bridget McClure; Changing gender norms for alcohol consumption: social drinking and lowered inhibitions at bachelorette parties; Sex Roles
Volume 52, Issue 5-6, March 2005, Pages 279-288
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551706405171  LCCN: sh99010180
נועם ורדי

| --- | --- |

ורדי, 2013
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 עיסוק:  במאי טלוויזיה עורך וידאו תסריטאי
 
נועם ורדי הוא במאי, עורך וידאו ותסריטאי ישראלי.