stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאון
הערות שוליים

↑  ד"ר אורית כהן; דנה פרידמן, אינטליגנציה : מדידת האינטליגנציה - התפלגות המשכל, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.
↑  מגאון הירדן לגאונת הכיתה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2 באפריל 2012
↑  גאון בנקבה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏13 בינואר 2011
↑  בלדד השוחי, לאן נעלמו הילדים של כל הגאונים?, באתר כלכליסט, 4 במרץ 2010
↑  Steven P R Rose, Commentary: Heritability estimates—long past their sell-by date, International Journal of Epidemiology Volume 35, Issue 3, ‏2006 (באנגלית)
↑  רן לוי, פשוט גאונות?, באתר כלכליסט, 13 באוקטובר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00572859  NKC: ph120493
נערה (הלכה)

נערה הוא כינוי הלכתי לבת בטווח הגיל שבין תחילת גידול שער הערווה הנקרא בחז"ל שתי שערות, עד לקבלת סימני בגרות פיזיים, ההופכים אותה לבוגרת, כלומר 12 וחצי. עד גיל 12 נחשבת הבת לקטנה. על פי ההלכה, בתחומים מסוימים הנערה נחשבת ברשות אביה.
אחריות האב > רכוש

לאביה של נערה זכויות ממוניות ברכוש בתו. כך לדוגמה, אם הבת הרוויחה כסף בעבודתה, הכסף שייך לאביה, אך לדין זה יש מגבלה הלכתית: זכויות האב בכספה של בתו הוא רק בתנאי שהוא מפרנס את בתו באופן סביר. במקרה שהאב אינו מעניק לבתו מזונות די צרכיה, רשאית הבת להשתמש בכסף שהרוויחה לצורכי מזונותיה. הגמרא מסבירה כי זכויות הבת אינן פחותות מאלו של העבד עברי, שאסור להעביד אותו אם לא נותנים לו את כל צרכיו - בדיוק כמו האדון עצמו, וכך גם הבת: אם אינו מעניק לה את צרכיה באופן מלא, אין לו כל זכות משפטית ורוחנית בכספה.
אחריות האב > קידושין

עניין נוסף בו לאב אחריות על בתו הוא קידושין. בשונה מקטנה (עד גיל 12) שמתקדשת רק על ידי אביה, נערה מתקדשת בעצמה בכפוף להסכמת אביה. במקרה ואביה הסכים שתתקדש, קיימת מחלוקת תנאים האם ניתן למסור לה בעצמה את הקידושין. בגט, לעומת זאת, כולם מודים שניתן למסור לה עצמה.
אחריות האב > תשלום קנס

נערה שנאנסה, חייב האונס אותה לשלם תשלומים גבוהים לאביה, הכוללים: א) דמי בושת, שיעורם: הסכום שאדם מסכים לשלם על הבושה הנגרמת כתוצאה ממקרה כזה. ב) פגם, הסכום בו יורד ערכו של אדם אחרי מעשה כזה. המדד לכך הוא בעבד ושפחה הנמכרים בשוק עבדים, מה ההבדל בין הערך הכספי של הנערה לפני הנזק ואחריה. לעומת זאת, יש תשלום שלישי, והוא הצער, כמה מסכים אדם לשלם כדי שלא יעבור צער כזה, ותשלום זה אינו לאביה אלא לה עצמה חוץ מהחיובים הללו, המוגדרים ממון (הניתנים לכל אדם שנפגע על ידי אדם אחר), ישנו חיוב מהתורה של חמישים שקל כסף לאבי הנערה, כשהיא ברשותו, שהוא קנס.
כיוון שתשלום זה מוגדר כקנס, כלומר חיוב שהוא בגדר עונש ולא בגדר משפטי, נמצא כי בעלותו של האב על הקנסות שמקבלת בתו (בושת ופגם וצער) הם רק החל משעת ההעמדה בדין, שאז, לאחר שבית הדין קנסו את האיש האונס וחייבו אותו למעשה בסכום הכסף אותו הוא חייב, נמצא כי מעתה והלאה סיבת החיוב היא פסק בית הדין, ותשלום כזה נחשב למשפטי. מכיוון שכך, אם האב מת לפני ההעמדה בדין, נמצא שעדיין לא באו תשלומי הקמס לרשותו, ומכיוון שכך, הוא לא יכול להוריש אותם לבניו, והתשלומים הם מעתה והלאה של הנערה שנאנסה. אך אם האב מת לאחר ההעמדה בדין, התשלומים הם שלו לחלוטין, והוא יכול להוריש אותם לבניו.
התנא רבי שמעון בר יוחאי סבור, שגם אם מת האב לפני שקיבל את התשלומים בפועל, גם אז יורשת הנערה את התשלומים, מכיוון שלשיטתו עד שלא באו התשלומים לידו לא זוכה בהם האב, וזאת נלמד מהפסוק "ונתן לאבי הנערה", לא זיכתה לו תורה עד שעת נתינה.
בשונה מכך, מעשי ידיה של הנערה, שייכים לאב עוד לפני שהוא זוכה בהם בגמר הדין או לחלופין כאשר באים התשלומים לידיה, שכן זכותו של האב על מעשה ידיה היא משפטית, ולכן גם לפני שבאים התשלומים לידיה הוא זכאי בהם, וממילא גם שייך בהם דין ירושה על ידי בניו של האב, המת.
אחריות האב > הפרת נדרים

סמכות האב והבעל על נערה נדונים בהרחבה בפרק "נערה המאורסה" שבמסכת נדרים.
בכוח האב להפר נדר שנדרה בתו בגיל הנערות. אם הנערה מאורסת (מקודשת) אך עדיין לא נשואה, רק הבעל והאב יחד יכולים לפר את הנדר. בית שמאי ובית הלל נחלקו במקרה שהנערה נדרה שלא תאכל שני כזיתים (כמות מסוימת של אוכל) והאב או הבעל הפרו לה את הנדר - אך לא שניהם, האם היא לוקה על הפרת הנדר או לא. מחלוקתם מפורשת בגמרא בשאלה אודות היחס בין חלקו של האב לחלקו של הבעל באחריות על נדרי הנערה. לפי דעה אחת חלוקת האחריות היא כמותית – חצי מהנדר "שייך" לאב וחצי לבעל, ומשכך הנערה לא לוקה מספק, שכן ייתכן כי הזית האחד שהיא אכלה כלול בחצי הנדר שהופר. לעומת זאת העמדה השנייה גורסת כי לוקת האחריות היא איכותית בכל הנדר, ולכן כל עוד רק אחד מהם הפר, ההפרה לא חלה ועל הנערה חל חיוב מלקות על הפרת הנדר.
מחלוקת מסוימת של בית שמאי ובית הלל תלויה ביסוד הלכתי זה, מה תהיה ההלכה כאשר הבעל מת לאחר שהפיר את הנדר; אם ההפרה היא כמותית, יש על הנדר גדר של נדר גם לאחר ההפרה, וממילא יכול האב לירש את החלק השני של הנדר, אך אם ההפרה היא איכותית אין על הנדר גדר של נדר אלא של איסור, ולא ניתן ליורשו מפאת קלישותו, מכיוון שאין לו ממשות כנדר, שיהיה ניתן להעבירו בירושה.
כתובה

אב המארס את בתו ובעלה גרשה עוד לפני נישואיה, או שאירסה ונתאלמנה מבעלה, כתובתה שלו, אך אם היא התאלמנה או נתגרשה לאחר שנישאה, כתובתה לעצמה. הסבר לכך הוא, שמשהשיאה אביה, נפקעה רשותו של האב מעליה, ושוב אין לאביה רשות בה. לפי שיטת רבי יהודה, גם אם נתאלמנה מהנישואין הכתובה הראשונה של אב.
נערה המאורסה

נערה, שזינתה לאחר אירוסיה, ולפני נישואיה דינה בסקילה על פתח בית אביה, כלומר: "ראו גידולים שגידלתם".
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"ג, עמוד א'
↑  על פי הסבר הפני יהושע שם.
↑  מסכת קידושין, פרק שני
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף פ"ז, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"ב, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"א, עמוד ב'
↑  מסכת נדרים, פרק "נערה המאורסה"
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"ג, עמוד ב'
מרוץ סוסים

מרוץ בניו ג'רזי
מרוץ סוסים באנגליה
מרוץ סוסים הוא ענף ברכיבה על גבי סוסים, שבו מתחרים סוסים ורוכביהם. המנצחים בתחרות הם הסוס והרוכב שהגיעו ראשונים לקו הסיום.
הרוכב (שנקרא רווץ) כורע על אוכף קל משקל (כדי להפריע לסוס כמה שפחות). הסוסים המשמשים לרכיבה זו גדולים ומהירים, והם מהגזעים המתאימים לכך, כגון גזע הת'ורוברד. גזע נוסף שמתחרה במרוצי הסוסים הוא הגזע הערבי, גזע בעל סיבולת גבוהה מאוד ומרץ רב.
סוסי מרוץ צריכים להיות מוחזקים בתנאים טובים מאוד כדי שיוכלו להגיע לתוצאה המקסימלית. ענף יקר זה ממומן בעיקר באמצעות הימורים.
הסוסים מתחרים בהיפודרומים; ישנם מסלולים מעגליים, ישרים, ומסולסלים. ישנם גם היפודרומים עם משוכות שהסוסים צריכים לקפוץ מעליהן, תוך כדי הריצה המהירה.
היסטוריה

מרוצי סוסים מתועדים לראשונה בשנת 221 לפנה"ס בקירקוס שהיה לאחד ממיצגיה של תרבות רומא העתיקה. משחקים אלה נערכו באווירה חגיגית והחשובים שבהם נערכו בנוכחות הקיסר.
בערים הגדולות של האימפריה הביזנטית היו מרוצי המרכבות פופולריים ביותר. היה זה הבידור המקובל על ההמונים, ושורשיו כאמור מגיעים  מהתקופה הרומית, ולמרות  עלייתה של הנצרות לא נפגע  מעמדן של אותן תחרויות בקרב העם.
מרוצי סוסים במסלול שטוח (להבדיל ממרוצי משוכות) ולמרחק קבוע, תועדו באנגליה כבר משנת 1174 לכל המאוחר, כאשר נערך מרוץ סוסים למרחק 4 מיל בסמית'פילד שבלונדון. מרוצי סוסים התקיימו בירידים ובימי שוק לאורך ימי הביניים ועד לתקופת ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. באותה עת, החלה שיטה להשוואת תנאים בין מתחרים, בדרך של הוספת משקל שנושא הסוס, במטרה להשיג שוויון בסיכויי כל סוס לנצח, וכן במטרה לשפר את תנאי האימון. בתקופת המלכים צ'ארלס השני, ויליאם השלישי, המלכה אן והמלך ג'ורג' הראשון, הונחו היסודות לגזע הת'ורוברד. בתקופת צ'ארלס השני, שהיה חובב מרוצי סוסים ובעל סוסי מרוץ, החלה להינתן תמיכה מלכותית למרוצי סוסים ולהרבעת סוסי מרוץ. בזכות התמיכה המלכותית, הפך ענף זה לפופולרי בקרב הציבור האנגלי, ובשנת 1727 נוסד עיתון, שהוקדש כולו לתחום מרוצי הסוסים – Racing Calendar. בעיתון תועדו תוצאות המרוצים ופורסמו אירועים עתידיים.
מהירויות וביצועים

בתחרויות למרחקים קצרים (רבע מייל; כ-400 מטר) המהירות הממוצעת היא קרוב ל-70 קמ"ש. במרוצים אלו מתחרים בעיקר סוסים מגזע 'קווטר', הידועים במהירותם הרבה (נמדדו מהירויות רגעיות של כ-90 קמ"ש לסוסים מגזע זה).
בתחרויות למרחקים בינוניים (מייל וחצי; כ-2.4 קילומטר), כמו למשל מרוץ דרבי המפורסם, המהירות הממוצעת היא כ-60 קמ"ש.
בתחרויות למרחקים ארוכים ועם מכשולים (משוכות), כמו למשל מרוץ הגרנד נשיונל, המהירות הממוצעת היא כ-45 קמ"ש.
מרוצי סוסים בישראל

בישראל נערכות תחרויות בענפי הרכיבה המערבית השונים, תחרויות בסגנון רכיבה אנגלי ובהן תחרויות קפיצות ראווה, רכיבה אמנותית, מופעי נעיצת רומח, רכיבת פעלולים ועוד.
לפי אנימלס, מרוצי סוסים מאולתרים התקיימו בישראל כבר בשנות ה-60 וה-70 באזור עפולה, ובשנות ה-80 ניסו למסדם באזור מעיין חרוד סמוך לגלבוע. ממשלת ישראל בחנה את סוגיית ההימורים בענף כבר משנת 1989, אז ועדה פרלמנטרית המליצה לאשר הימורים על מרוצי סוסים דרך הטוטו. בארץ נמנו כ-250 חוות המגדלות סוסים, וכ-30,000 סוסים המתאימים למרוצים.
בהיעדר זירות גדולות למרוצי סוסים, המכונה היפודרום, נערכו תחרויות הרכיבה המרכזיות בישראל בזירות מאולתרות בחוות סוסים, כמו החווה הירוקה שהוקמה ב-2005 במתחם הכפר הירוק ברמת השרון, ובאצטדיוני כדורגל קטנים, כמו אצטדיון השקמה ואצטדיון וינטר, שניהם ברמת גן. זירות קטנות פעלו במושב תלמי אלעזר וביישוב פרדס חנה החל מ-1999. בשנת 2006, על אף שטרם הוסדר חוקית ענף המרוצים בישראל, נפתח היפודרום באזור מעיין חרוד סמוך להר הגלבוע, בשטח השיפוט של מועצה אזורית הגלבוע ואנשים רבים עדיין באים להתרשם מהמרוצים וליהנות ללא הימורים. זירה קטנה קיימת גם באזור חצרים.
מתקן משודרג ברמה אולימפית תוכנן לקום עד 2014, סמוך לבית הספר החקלאי כדורי שליד הר תבור, ולכלול שני מסלולים לענפי הרכיבה השונים. אחד מקורה עם 3,300 מקומות לצופים ואחד פתוח עם 1,800 מקומות ולצידם גם מסלול שטח לאופני BMX עם 2,000 מקומות.
מרוצי סוסים בישראל > יוזמות בעבר

בעבר הועלו מספר הצעות להקמת היפודרומים גדולים יחסית, שתוכננו להכיל עד 5,000 מקומות, במקומות שונים בארץ, כמו קיבוץ אורים שבנגב (התוכנית הוצגה ב-2004), פארק חצרים הסמוך לבאר שבע (התוכנית הוצגה ב-1998), והמושב כפר דניאל באזור מודיעין (התוכנית הועלתה כבר ב-1993), שהקמתם בוטלה מסיבות שונות ומסוגיות תכנון אזוריות, העובדה שההימורים למרוצי סוסים טרם הותרו אז ומחאת ארגונים על ההתאכזרות לסוסי מרוצים. היפודרום ייעודי למרוצי סוסים וגמלים תוכנן בעבר לקום ביישוב הבדואי רהט (התוכנית הוצגה ב-2001). כשתל אביב שקלה בעבר להגיש מועמדות לאירוח אולימפיאדה, אף הוצע במסגרת התוכניות להסב את אצטדיון נתניה לתחרויות הרכיבה.
הערות שוליים

↑  לפי מילון אבן שושן
↑  ז'רום קארקופינו, חיי יום יום ברומא : המרוצים, ההיסטוריה של ארץ־ישראל, אתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  ירון דן, הקרקס וסיעותיו בארץ-ישראל בתקופה הביזנטית
| ענפי הרכיבה השונים |
| --- | --- | --- |
| רכיבה אנגלית | קפיצות ראווה • רכיבה אמנותית • מרוץ סוסים • וולטינג • פולו |  |
| רכיבה מערבית | ריינינג • רודיאו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565300205171  BnF: cb11958117t (data)  GND: 4126016-8  LCCN: sh85062110  NARA: 10637287  NDL: 00565297  NKC: ph119585
ארנולד באקס

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1883 סטרטהאם, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  3 באוקטובר 1953 (בגיל 69) קורק, אירלנד 
 מקום קבורה:  St. Finbarr's Cemetery 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית למוזיקה 
 סוגה:  סימפוניה, אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1931)  Knight Bachelor  אביר מפקד  במסדר הוויקטוריאני המלכותי  מדליית ולטר וילסון קובלט 
 פרופיל ב-IMDb
 
סר ארנולד אדוארד באקס (באנגלית: Sir Arnold Edward Bax; ‏8 בנובמבר 1883 – 3 באוקטובר 1953) היה מלחין ומשורר אנגלי. סגנונו המוזיקלי ממזג יסודות של רומנטיקה ואימפרסיוניזם ומושפע במקרים רבים
מספרות אירלנד ומנופיה. יצירותיו התזמורתיות מצטיינות במורכבותן ובאינסטרומנטאציה הססגונית שלהן. שירתו וסיפוריו של באקס, שאותם כתב בשם העט דרמוט או'ביירן, משקפים את הקרבה הרוחנית העמוקה שהייתה לו עם המשורר האירי ייטס וכתובים במידה רבה במסורת הספרות האירית המתחדשת.
חייו > ילדות ונעורים

באקס נולד בלונדון למשפחה ויקטוריאנית ממוצא הולנדי. הוא גדל בבית מפואר בפסגת האוורסטוק היל (המפסטד) ולמד בבית הספר הית' מאונט. בספר "באקס, מלחין ותקופתו" (2007) מעלה לואיס פורמן סברה, שהודות לעושר המשפחתי, לא עמד באקס מעולם בפני הכורח להשתכר למחייתו והיה חופשי לעסוק ברוב תחומי העניין שמשכו את לבו. מגיל צעיר התבלט בכוחותיו הרוחניים ובכישרונו המוזיקלי הרב, שבא לביטוי בייחוד בנגינה בכלי מקלדת. הוא נהנה מנגינת אופרות של וגנר בפסנתר. אחד ממפגשיו האינטימיים הראשונים עם מוזיקה אמנותית היה באמצעות טריסטן ואיזולדה והשפעתו ניכרת ברבות מיצירותיו המאוחרות יותר, לדוגמה, "טינטייגל". באקס למד בבית, אבל הכשרתו המוזיקלית הרשמית החלה כשהיחה בן 16, אצל ססיל שארפ ואחרים בקונסרבטוריון של המסטד. הוא התקבל לאקדמיה המלכותית למוזיקה בשנת 1900 והמשיך בלימודיו שם עד 1905. באקדמיה למד הלחנה אצל פרדריק קורדר, פסנתר אצל טוביאס מאטאיי וקלרינט אצל אגרטון. קורדר שם דגש בשיעורי ההלחנה שלו על דוגמאות מיצירותיהם של ליסט ווגנר והצביע על גישתם הליברלית לצורה הקלאסית, ובהשפעתו פיתח באקס גישה דומה. הוא ניחן ביכולת יוצאת דופן לקרוא מן הדף ולנגן בפסנתר פרטיטורות תזמורתיות מורכבות, וכישרונו זה זיכה אותו בכמה מדליות באקדמיה. כמו כן זכה בפרסים על חיבור מוזיקלי מצטיין, בהם פרס באטיסון-היינס ומדליה בתחרות צ'ארלס לוקאס.
יצירתו > גילוי אירלנד

באקס היה אדם רגיש וחקרן ושאב השראה מקשת רחבה של מקורות. הוא הרבה בקריאת ספרות ושירה וכך, בשנת 1902, התוודע אל שירתו של ייטס. הלך הרוח הרך והנוגה של הספרות הקלטית המתחדשת שבה את לבו וייטס היה לו למקור השראה איתן למשך כל ימי חייו. הוא הרבה במסעות באירלנד, במקומות נידחים ומבודדים, ובמהלכם גילה את גלנקולומבקילה, כפר קטן במחוז דניגול, אליו חזר מדי שנה במשך קרוב ל-30 שנים. נופי הסביבה, מראות הים והתרבות היו לו למקור השראה, יחד עם חיי האיכרים המקומיים, שעם רבים מהם התיידד במשך הזמן. היכרותו עם שירת ייטס ועם נופי אירלנד הביאה לכתיבת מספר רב של יצירות חדשות, הן מוזיקליות והן ספרותיות. רביעיית המיתרים במי מז'ור (1903), שאותה עיבד לאחר זמן (1905) לפואמה סימפונית בשם Cathaleen-Ni-Houlihan היא דוגמה נאה לביטוי, שאירלנד החלה לקבל במוזיקה שלו. לא זו בלבד, שבאקס התגלה כמלחין בשל להפתיע ביצירות אלה, הוא אף פיתח בהן מרקמים מוזיקליים מרחפים, גליים, "אימפרסיוניסטים" באופיים, תוך שימוש בטכניקות תזמורתיות שלא נודעו עד אז - אף לא אצל קלוד דביסי. רבות מן היצירות שכתב בתקופה שבין 1903 ל-1916 יכולות להיחשב למקבילות מוזיקליות לספרות האירית המתחדשת. בפואמות הסימפוניות "אל הדמדומים" (1908), "בגבעות פרי" (1909) ו-Rosc-catha (מזמור קרב) (1910) מהדהדים נושאי ההתחדשות ובייחוד הלך הרוח הרך והחולמני, המאפיין הרבה פואמות וסיפורים.
יצירתו > השפעות מצטברות

ההשפעה האירית היא רק אחת מרבות שאפשר למצוא במוזיקה של באקס. קרבה מוקדמת לנורווגיה ולספרות של ביורנסטיירנה ביורנסן הביאה למוזיקה שלו נושאים והלכי רוח מן המדינות הנורדיות. משנת 1905 עד 1911 השתמש באקס לסירוגין בנושאים נורדיים וקלטיים ביצירותיו. הוא ניסה אפילו ללמוד בכוחות עצמו מעט נורווגית ובשיר "החליל" (1907), לקול ופסנתר, התאים בהצלחה מוזיקה לפואמה מקורית של ביורנסן. דוגמאות מאוחרות יותר לקשר הנורדי של באקס כוללות את "הארדנגר" לשני פסנתרים (1927) והפואמה הסימפונית "הסיפור שהאורנים ידעו" (1931).
בשנת 1910 הביאה פרשיית אהבים תוססת לנערה אוקראינית, נטליה סקרגינסקה, את באקס לסנקט פטרבורג, מוסקבה
ולובני (ליד קייב), שם נשבה בקסמיהם של נושאים רוסיים וסלביים. הקשר עם סקרגינסקה הסתיים במשבר רגשי מייסר, שממנו לא התאושש כליל מעולם. רגשותיו הסותרים משתקפים אולי בסונאטה הראשונה שלו לפסנתר בפה דיאז מז'ור (1910, עברה שינויים ב-1917–1920). בהשפעה הרוסית והאוקראינית אפשר להבחין גם בשתי יצירות לפסנתר סולו מ-1912, "נוקטורן-ליל מאי באוקראינה" ו"הופאק (ריקוד רוסי)".
ב-1915 הופיעה "בחנות וודקה", גם היא לפסנתר סולו (היצירה הוקדשה לפסנתרנית הבריטית היהודייה, מיירה הס). ב-1919 היה באקס אחד מארבעה מלחינים בריטים שהתבקשו לכתוב מוזיקה תזמורתית לשמש נעימות ביניים בבלט רוס של סרגיי דיאגילב בלונדון. להזמנה זו שילב באקס את שלוש יצירות הפסנתר הנזכרות לעיל על נושאים רוסיים ל"סוויטה רוסית" לתזמורת. ב-1920 כתב מוזיקה נלווית למחזה ההיתולי של ג'יימס מתיו ברי "האמת על רקדנים רוסים", יצירתו האחרונה המבוססת על נושא רוסי מובהק. את ההשפעה הרוסית אפשר למצוא בפרטיטורות אחרות של באקס והיא בולטת במיוחד בשלוש הסימפוניות הראשונות שלו.
יצירתו > חוג רת'גאר

ביחנואר 1911, זמן לא רב אחרי שובו לבריטניה, נשא באקס לאישה את אלזיטה סוברינו, חברת ילדות. הזוג התיישב ברת'גאר שבדבלין. אחיו של באקס, קליפורד, הביא אותם אל חוג אנשי הרוח שהתכנס בביתו של המשורר, צייר ומיסטיקן ג'ורג' ויליאם ראסל. באקס פרסם כבר כמה משיריו ומסיפוריו הקצרים בדבלין ובין אנשי החוג נודע פשוט בשם העט שלו, דרמוט או'ביירן (שם שאפשר ואימץ לו בהשראת משפחה של מוזיקאים מסורתיים בדניגול).
כדרמוט או'ביירן נודע בעיקר ב"קצף הים ואור האש" שלו, שיצא לאור בלונדון בהוצאת אורפאוס, בשנת 1909, ובמספר רב של סיפורים קצרים ושירים, שהתפרסמו באמצעים שונים בדבלין. בבית ראסל פגש באקס באחד הלילות את הרפובליקאי האירי פטריק פירס. לדברי באקס, השניים מצאו מיד שפה משותפת ואם כי הייתה זו פגישתם האחת והיחידה, הוצאתו להורג של פירס בעקבות מרידת חג הפסחא ב-1916 הניעה את באקס לחבר קינות אחדשות, שהידועה ביותר בהן היא "לזכרו של פטריק פירס" (1916), המכילה את ההקדשה ‘I gCuimhne ar Phádraig Mac Piarais
יצירתו > ניכור, קונפליקט והצלחה

איום המלחמה הוביל להתפרקותו של חוג רת'גאר, כיוון שרבים מן החברים נסו מאירלנד ומאירופה. באקס ומשפחתו חזרו ללונדון; היה זה קצם של ימי אושר. מחלת לב מנעה את גיוסו של באקס, והוא עשה את שנות המלחמה בהלחנה שופעת. אף כי מלחמת העולם הראשונה הציפה את העולם בזוועות שלא נודעו ולא עלו קודם בדמיון, היו אלה מרידת חג הפסחא וחורבן דבלין שהסעירו ביותר את באקס.
בעוד אירלנד שלו - חוף מבטחים ונווה רוגע - שוקעת אל אובדנה במאבק מר ובמלחמה, ביקש באקס מפלט במערכת יחסים חשאית עם נגנית העוגב הצעירה הריאט כהן. מה שהיה בראשיתו יחסי עבודה מקצועיים בתכלית - כהן ניגנה את המוזיקה לפסנתר של באקס ועודדה את הפצתה - התפתח לקשר יצרי לוהט. אולם אהבתם לא מצאה אישור ותמיכה בקוד החברתי ששלט בתקופתם ומצב זה גרם לשני הצדדים סבל רגשי ניכר.
תקופה קשה זו בחיי באקס הביאה לחיבורן של כמה פואמות סימפוניות מצודדות, הכוללות את "מוזיקת קיץ" (1916), "טינטגל" (1917) ו"יערות נובמבר" (1914-1917). ב"טינטגל" חזר באקס לעבר, אל אגדות וחלומות - בפרט אלה העוסקים במר גורלם של הנאהבים טריסטן ואיזולדה. "טינטגל" היא ללא ספק הנודעת בפואמות הסימפוניות של באקס וכוללת תיאור ססגוני של הים. יחסיו של באקס עם כהן הניעו כמה פרשנים להניח קיום קשר פרוידיאני בין להט היצרים המיני של באקס לנושא הים בטינטגל.
עם זאת, מכתביה הפרטיים של כהן ומן המחקר המלומד שנעשה בהם, כגון זה של המוזיקולוג הנורווגי תומאס אלנס עולה, שקשר כזה הוא, במקרה הטוב, בגדר השערה בלבד. יצירותיו של באקס מתקופה זו משקפות קונפליקטים פסיכולוגיים עמוקים, המבשרים את הסימפוניה הראשונה במי במול מז'ור, שכתיבתה הסתיימה ב-1922 והמציגה להט רגשות לצד מצוקה עמוקה. אחרי המלחמה גברה באנגליה הדרישה למוזיקה בריטית במידה שלא נודעה כמותה בעבר ויצירותיו של באקס קצרו תהילה ובוצעו ברחבי המדינה.
יצירתו > תקופת מוראר

מ-1928 ואילך הפסיק באקס את נסיעותיו לגלנקולומבקילה ותחת זאת יצא מדי שנה לעבוד במוראר, ברמותיה המערביות של סקוטלנד. הוא נהג לכתוב טיוטות ראשוניות ליצירותיו בלונדון ולקחת אותן למלון התחנה במוראר כדי לתזמר אותן שם במשך החורף. בשנים אלה מצא לו אהבה חדשה בדמותה של מרי גליבס והיא נלוותה אליו במסעותיו לסקוטלנד. בתקופת מוראר, שנמשכה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, חידש באקס את התעניינותו בנורווגיה ובארצות הנורדיות, ומצא גיבור מוזיקלי חדש בסיבליוס. במוראר תזמר את הסימפוניות השלישית עד השביעית וכמה מיצירותיו התזמורתיות המעולות ביותר, בהן שלוש "באלאדות צפוניות". (מס' 5 אף הוקדשה לסיבליוס ויש בה משהו מן החומרה המאפיינת את סגנונו.)
כל שבע הסימפוניות של באקס חוברו תוך משך זמן קצר יחסית ואפשר שהן מהוות את מחזור הסימפוניות הלכיד ביותר מאלה של כל המלחינים באשר הם. הן משקפות את ההשפעות הרבות שפעלו עליו והן יצירות אמנות מעמיקות, שמאפיין אותן הקשר בין מימד פסיכולוגי עמוק לבין תיאורי נופים מעוררי זכרונות. הסימפוניות הקנו לבאקס מוניטין כממשיכו של אלגר, כיוון שווהן ויליאמס, למשל, השלים רק ארבע סימפוניות בזמן שבאקס סיים את השביעית שלו.
יצירתו > כיבודים חיצוניים וקונפליקטים פנימיים

באקס קיבל תואר אבירות בשנת 1937, אבל לא היה מוכן ליהנות בכל לבו מן הכבוד הזה. הוא טען, שיש סתירה בין תואר האבירות לבין קרבת הנפש העמוקה שלו אל אירלנד, אך קיבל את התואר, על אף זאת. התחושה, שכוחות היצירה שלו הולכים ונדלים, החלה לבוא לידי ביטוי. באקס הסביר לידידיו, שהוא חש עייפות, חוסר מנוחה ובדידות. הוא טען, ש"קשה לו לגדול". גילו המתקדם דיכא אותו, והוא החל להפריז בשתייה. נוסף לכך, האופנות המודרניסטיות החדשות במוזיקה היו זרות לו. הוא חש מנוכר לעולמו והבין, למגינת לבו, שסגנונו איננו מוצא עוד מהלכים בקרב מבקרי המוזיקה.
בשנת 1942 התמנה באקס ל"ממונה על המוזיקה המלכותית", החלטה שהממסד המוזיקלי הבריטי לא היה שלם עמה לגמרי. בעיני רבים לא נחשב באקס למלחין בריטי טיפוסי והיו בהם שהתייחסו בפירוש ל"איריות" של יצירותיו.
מבין יצירותיו המאוחרות, רק פסקולי הסרטים "מלטה G.C." ו"אוליבר טוויסט" נחלו הצלחה של ממש. הם זיכו את באקס בהערכה ציבורית מחודשת (ומוצדקת), אבל הפופולריות שלהם לא יכלה לפצות על תפיסתו כמיושן בעיני מלחינים ומבקרי מוזיקה צעירים רבים. הוא פרש מן הזירה הציבורית וחי חיים שקטים במלון "הסוס הלבן" בסטורינגטון, סאסקס.
ביבליוגרפיה

Corder, Frederick. A History of The Royal Academy of Music from 1822 to 1922 (London: Fredrick Corder, 1922).
O’Byrne, Dermot. Poems by Arnold Bax, collected, selected and edited by Lewis Foreman, together with two previously unpublished songs by Bax to his own words, Lewis Foreman (ed.), (London: Thames Publishing, 1979).
De Barra, Séamas. "Arnold Bax, The Fleischmanns and Cork", The Journal of Music in Ireland 5/1 (January–February 2005): 24–30.
De Barra, Séamas. "Into the Twilight: Arnold Bax and Ireland", The Journal of Music in Ireland 4/3 (March–April 2004): 25–29.
Elnaes, Thomas. "An Anglo-Irish Composer: New Perspectives on the Creative Achievements of Sir Arnold Bax", Master's Dissertation, University of Dublin, Trinity College, 2006.
Fleischmann, Tilly. "Some reminiscences of Arnold Bax", 12 May 2005.
Foreman, Lewis, Bax. A composer and his times (1st edn, Aldershot: Scolar Press, 1983; 2nd edn, Aldershot: Ashgate Publishing, 1987; 3rd edn, Woodbridge: Boydell Press, 2007).
Foreman, Lewis (ed.). Farewell, My Youth and other writings by Arnold Bax (Aldershot: Scolar Press, 1992; now Aldershot: Ashgate Publishing Ltd.).
Foreman, Lewis and Susan Foreman. London–A Musical Gazetteer (New Haven and London: Yale University Press, 2005).
Parlett, Graham. A Catalogue Of The Works Of Sir Arnold Bax (Oxford: Clarendon Press, 1999).
Scott-Sutherland, Colin. Arnold Bax (London: J. M. Dent & Sons, 1973).
Scott-Sutherland, Colin (ed.). Ideala – Love Letters and Poems of Arnold Bax (Petersfield, Hampshire: Fand Music Press, 2001).
White, Harry. The Keeper’s Recital: Music and Cultural History in Ireland, 1770–1970 (Cork: Cork University Press, 1998).
British Broadcasting Radio 3. "Arnold Bax", Composer of the Week, 29 July 2003.
הגביע הבין-יבשתי

ערך זה עוסק בטורניר כדורגל. אם התכוונתם לטורניר הכדורסל, ראו .
| --- | --- |
סמל התחרות משנת 1980
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1960
 תאריך פירוק:  2004
 ארגון מפעיל:  CONMEBOL 
 תקופת התחרות:  1960–הווה (כ־64 שנים) 
 מספר מתמודדים:  2
 יבשת:  אירופה (אופ"א) דרום אמריקה (CONMEBOL)
 זוכה אחרון/נה:  פורטוגלפורטו (2004)
 
הגביע הבין-יבשתי (Intercontinental Cup) שהיה ידוע גם בשם הגביע האירופאי-דרום אמריקאי (European/South American Cup), והחל מ-1980 נקרא גם גביע טויוטה (Toyota Cup), היה טורניר כדורגל שהפגיש בין מועדוני כדורגל שהיו חברים באופ"א וב-CONMEBOL. הקבוצות מאירופה שהיו משתתפות היו לרוב זוכות ליגת האלופות למעט מקרים מסוימים, בהם סגניתן הייתה משתתפת. הקבוצות מדרום אמריקה היו זוכות גביע ליברטדורס. הטורניר הפגיש את שתי הזוכות הללו, לכאורה הקבוצות הטובות ביותר ביבשתן באותה השנה, תחילה לשני משחקי גומלין ואחרי 1980 למפגש יחיד, משחק שהתקיים ביבשת נייטרלית - באסיה, תחילה באצטדיון טוקיו בטוקיו ומאוחר יותר באצטדיון יוקוהמה ביוקוהמה, שניהם ביפן.
הטורניר נקרא בעבר גם אליפות העולם לקבוצות עד שאליפות העולם לקבוצות נערכה לראשונה ב-2000. באליפות העולם לקבוצות משתתפות גם זוכות טורנירי הקבוצות מצפון ומרכז אמריקה, אסיה, אפריקה ואוקיאניה, כאשר אחד המקומות המשוריינים בטורניר הוא לאלופת המדינה המארחת, אך אם זוכת טורניר הקבוצות היבשתי היא מאותה מדינה כמו המארחת, אזי מצורפת קבוצה נוספת מאותה יבשת, סגניתה של הזוכה בתואר היבשתי. ב-2004 התקיים המשחק האחרון במסגרת הגביע הבין-יבשתי והחל משנת 2005 הטורניר הוחלף באליפות העולם לקבוצות (כדורגל).