stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתון
עיקרי האמונה

על פי האמונה שנוצרה, האתוניזם, אתון היה האל הבורא, המחייה, הזן ומפרנס את הכול, הן האדם והן הבהמה; יוצר הוולד בבטן אמו והאפרוח בביצתו; נותן לכל אחד לפי צרכיו. הוא נתן את הנילוס לאנשי מצרים, ואת הגשם לארצות אחרות. הוא משנה ומחליף את הזמנים. הדת הדגישה את חשיבות וכוח אמירת האמת, הדגש זה בא לידי ביטוי באמנות התקופה, אשר התאמצה לתת ביטוי נאמן יותר למציאות בפיסול ובציור בניגוד למה שהיה מקובל עד אז. המלך תואר בצורתו הטבעית.
האמונה באל אתון לא שללה בתחילתה במפורש את קיומם של האלים המרובים שהמצרים האמינו בהם. האמונה הדגישה את ריבונותו וייחודו של אתון. הדת החדשה הותירה את השימוש במקדשים ובמנהגי פולחן שהיו נהוגים בעבודת האלים האחרים. על פי האמונה, האל אתון גילה את תורתו למלך שהיה בחירו והמליכו על הכול. בשנה התשיעית למלכותו הכריז אחנתון כי האל אתון הוא אל יחיד והוא אלוהות עולמית, ושלל את קיומם של האלים האחרים; הוא אסר כל פולחן לאלים אחרים כולל הערצת צלמיות בבתים הפרטיים.
האל אתון לפני המהפכה של אחנתון

עדויות לעבודת האל אתון נמצאו לראשונה בטקסט (תמליל) מתקופת השושלת השתים עשרה (ממלכה תיכונה) המתוארך למאה ה-20 לפנה"ס. הטקסט, ששמו מגילת שנהאת (סינוהה), מגולל את סיפורו של פקיד בכיר הבורח ממצרים לאחר מותו של המלך אַמֶנמְחַאת הראשון לארץ כנען. הטקסט מספר שהמלך המנוח מתעורר לתחייה בשמים כאל, ומתאחד עם גלגל החמה; הגוף הקדוש מתאחד עם בוראו. בטקסט זה אתון הוא גלגל החמה, והוא רק אחד ההיבטים של רע-הורוס, ונחשב במעורפל כאל השמש. ללא המהפכה של אחנתון, לא היה אתון מותיר את רישומו בהיסטוריה המצרית. התכונות האופייניות של רע-הורוס נחשבו כחלק מאתון, ופנו אליהם בכינוי "רע-חור-אחתי", שפירושו "רע, שהוא הורוס של שני אופקים". רע-הורוס הוא מיזוג של שני האלים שהיו מוכרים מתקופה קדומה. בתקופת אחנתון השם המלא של האל הממוזג היה רע-הורוס אשר שמח באופק בשמו של האור הנראה בגלגל החמה. שם ארוך זה קוצר לעיתים קרובות לשם רע-הורוס-אתון או רק אתון. 

בתקופת המלך תחותמס הרביעי, סבו של אחנתון (המאה ה-15 לפנה"ס), הוכר אתון כאל נפרד – אל השמש. בתקופת בנו, המלך אמנחותפ השלישי, אביו של אחנתון, עלתה במקצת חשיבותו של אתון. אמנחותפ השלישי ייסד וקידם פולחן נפרד לאתון, אך לא הזניח את האלים האחרים. הוא קרא לספינה המלכותית בשם "הרוח של אתון".
המהפכה של אמנחותפ הרביעי

עוד בתקופת אביו אמנחותפ השלישי נעשה ניסיון לצמצם את השפעתם הגדלה והולכת של כוהני האל אמון. אמנחותפ השלישי תמך בכוהני אתון והרחיב את שליטתם הדתית. הוא כרת בריתות עם מלך בבל ומלך מיתני, אשתו של אמנחותפ השלישי הייתה ממוצא ארץ ישראלי או סורי, שמה היה תִּיִי. בחצר המלך הורגשה השפעת הדת הכנענית ופולחן השמש. כל אלה, כולל השפעה של אמו, הביאו לכך שהוא ביקש להכניס תיקונים בדת המצרית. בשנה הרביעית למלכותו שינה את שמו מאמנחותפ לאחנתון (הדר אתון), ובשנה השישית למלכותו, ובמטרה להשתחרר מכבלי השלטון והמסורת של כוהני אמון, עזב את עיר הבירה נא אמון וייסד עיר בירה חדשה בשם אַחֶתְאַתון שפירושו: "אופק אתון". הוא בנה עיר חדשה לגמרי שתחומיה סומנו באסטלות זיכרון, רחובותיה נבנו בקווים ישרים שתי וערב. אחנתון הקים מקדש מרכזי לאתון, ארמון מלוכה ובתים לפמליית המלך. בשנה התשיעית התחיל לרדוף את שאר פולחני האלים, מקדשי אמון נסגרו ושמו של אמון וסמליו נמחקו בכל מקום שנתגלו.
ההמנון של אחנאתון

כחלק מההערצה, חיבר אחנאתון המנון לאל אתון. היו חוקרים שסברו שהמזמור "ברכי נפשי" (תהילים ק"ד) הושפע מהמנון זה. החוקר אהרן קמינקא, שאף תרגם את ההמנון לעברית, סתר הנחה זו.
אחרי מותו של אחנאתון

חתנו המלך תות ענח' אמון ביטל את כל תיקוניו הדתיים, פולחן אמון הוחזר והבירה חזרה לנא-אמון. העיר אחתאתון ננטשה.
באסטרונומיה

כוכב הלכת המינורי 2062 אתון (2062 Aten) שהתגלה בינואר 1976 על ידי אלינור הלין, נקרא על שמו של אתון, והוא אסטרואיד מייצג של משפחת אסטרואידי אטן.
גלריית תמונות

אסטלה ממקדש אתון באחתאתון, על האסטלה כרטוש עם שמו של אחנתון ושל האל אמון. המוזיאון המצרי בטורינו
עמוד במקדש לאתון באחתאתון
אחנתון מגיש מינחה לאתון, המוזיאון המצרי בסן חוזה קליפורניה
משקוף מאבן גיר המציג את אתון, שושלת 18. מוזיאון בסן חוזה
ראו גם

אלוהויות במצרים העתיקה
הערות שוליים

↑  (2062) Aten In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_2063. ISBN 978-3-540-29925-7.
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים • חג הסד |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553789005171  GND: 11865084X  LCCN: no2016111061  SUDOC: 03109290X  VIAF: 121147266648735481102   WorldCat (עם VIAF): 121147266648735481102
ז'אן פול

| --- | --- |

דיוקן מאת היינריך פפנינגר, 1798
 לידה:  21 במרץ 1763 ונדיזל, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  14 בנובמבר 1825 (בגיל 62) ביירוית, ממלכת בוואריה 
 שם לידה:  Johann Paul Friedrich Richter 
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה, ממלכת בוואריה 
 מקום קבורה:  Stadtfriedhof Bayreuth 
 שם עט:  Jean Paul
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 תקופת הפעילות:  מ-1781 
 חתימה:   
 
יוהאן פאול פרידריך ריכטר (בגרמנית: Johann Paul Friedrich Richter; נולד ב-21 במרץ 1763, נפטר ב-14 בנובמבר 1825) הידוע בשם העט ז'אן פול (בצרפתית: Jean Paul, שם שאומץ כמחווה לז'אן ז'אק רוסו), היה מחזאי, משורר וסופר גרמני.
ביוגרפיה

יוהאן פאול פרידריך ריכטר, שלימים קרא לעצמו ז'אן פול, נולד בוונזידל, בנם של המורה ונגן העוגב יוהאן כריסטיאן כריסטוף ריכטר ואשתו, סופיה רוזינה לבית קון. בשנת 1765 התמנה האב לכומר ביודיץ שבאזור הוף ובשנת 1776 קיבל משרה טובה יותר בשוורצנבאך אן דר זאלה. אווירת הכמורה הכפרית הפרוטסטנטית עיצבה את ילדותו של ז'אן פול. הוא התוודע לרעיונות הנאורות מפי מורה נערץ והכומר של הכפר השכן רהו, ארהרד פרידריך פוגל. ז'אן פול היה אוטודידקט, ובגיל חמש עשרה כבר היה לו ידע נרחב בספרות. בשנת 1779 עבר ז'אן פול לגימנסיה בהוף, שם פגש את יוהאן ברנהרד הרמן, שהפך לידיד קרוב ולמודל עבור רבות מדמויותיו הבדיוניות. כמה חודשים לאחר מכן נפטר האב והמשפחה נקלעה למצוקה חומרית קשה.
במאי 1781 נרשם ז'אן פול לאוניברסיטת לייפציג, אך התייחס ללימודיו התאולוגיים באדישות. לאחר הניסויים הספרותיים הראשונים שלו, הוא החל לראות את עצמו כסופר. הוא כתב בעיקר סאטירות בסגנון של ג'ונתן סוויפט וכריסטיאן לודוויג ליסקוב, שהדפסו כאסופה בשנת 1783. לאחר פרסום ראשון זה לא נרשמו לו הצלחות נוספות. בשנת 1784 נאלץ ז'אן פול לברוח מנושיו ושב לבית אמו בהוף. בנוסף לעוני הקשה של אותן שנים, רבץ על ז'אן פול נטל על מותו של חבר בשנת 1786 והתאבדותו של אחיו היינריך בשנת 1789. רק בשנת 1787, כאשר מצא ז'אן פול פרנסה כמורה פרטי למשפחת אורתל בטופן, פחתה בהדרגה מצוקתו.
ב-1793 פרסם ז'אן פול את ספרו "האכסניה הבלתי נראית" (Die unsichtbare Loge), בו השתמש לראשונה בשם העט ז'אן פול. הספר זכה לקבלת פנים חמה וביקורות טובות. מעודד מכך המשיך ז'אן פול לפרסם כמה ספרים ובהם את הספרוס (Hesperus), ב-1795, ספר שהיה לרב-מכר והפך אותו למפורסם.
באביב 1800 פגש ז'אן פול את קרולין מאייר בטיול לברלין ונישא לה כעבור שנה. הנסיעה לברלין הייתה פסגת תהילתו הספרותית: המלכה הפרוסית לואיזה, שפגשה אותו ב"חצר הקטנה של המוזות" של אחותה שרלוטה בהילדבורגהאוזן, התגלתה כקוראת נלהבת של יצירותיו. דבר זה הוביל את ז'אן פול לעבור לברלין באוקטובר 1800.
בשנת 1820 התמנה באקדמיה הבווארית למדעים כחבר זר.
הנצחה

מוזיאון ז'אן פול בביירוית ממוקם בבית צ'מברלין ברחוב והנפרידשטראסה 1.
פרס הספרות הגדולה של מדינת בוואריה החופשית נקרא "פרס ז'אן פול" על שמו.
פרוטומה שלו מוצגת בהיכל התהילה במינכן.
פרוטומה שלו מוצגת גם במקדש ולהאלה.
גימנסיה הופר, בה למד ז'אן פול, עדיין קיימת ומאז 1946 היא קרויה על שמו, "גימנסיה ז'אן-פול". בדצמבר 2013 הוצב במקום פסל ברונזה של ז'אן פול, פרי עבודתו של הפסל קלאוס טיטמן.
באתר הבית בויימאר, שנהרס במאה ה-19, בו התגורר ז'אן פול מאוקטובר 1798 עד סוף ספטמבר 1800, הוצב בשנת 2001 לוח זיכרון ביוזמתה של הסופרת גיזלה קראפט.
בערים ובעיירות רבות אחרות, בתי ספר, רחובות וכיכרות נקראים על שמו של ז'אן פול.
ז'אן-פול-וג (Jean-Paul-Weg) הוא מסלול הליכה ברובע המנהלי של פרנקוניה עילית (Upper Franconia).
האסטרואיד 14365 Jeanpaul נקרא על שמו.
אנדרטה לז'אן פול בביירוית
איגוד נהגי הגרנד פרי

איגוד נהגי הגרנד פרי (באנגלית: Grand Prix Drivers' Association (GPDA)) הוא איגוד העובדים המייצג את נהגי אליפות הפורמולה 1. האיגוד נוסד בשנת 1961 ופעל עד שנת 1982. בשנת 1994 חודשה פעילותו. אלכסנדר וורץ מכהן כיו"ר הארגון הנוכחי, מאז שנת 2014.
היסטוריה

איגוד נהגי הגרנד פרי נוסד בשנת 1961. בבחירות שערכו חברי האיגוד נבחר סטירלינג מוס לתפקיד יו"ר הארגון הראשון. מטרותיו הראשוניות של הארגון היו להשיג ייצוג בוועדת הספורט הבינלאומית (Commission Sportive Internationale) של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), שבאותו הזמן היה הגוף המפקח על הספורט. חברי האיגוד פעלו במטרה לשפר את תקני הבטיחות הן של הנהגים והן של הצופים. עונת 1982 חלו שינויים במבנה הגופים המארגנים את התחרות, זאת בעקבות הסכסוך שפרץ בין ארגון יצרני הפורמולה אחד (FOCA) והפדרציה. כתוצאה מכך פורק האיגוד.
מותם של רולנד רצנברגר ואיירטון סנה במהלך גרנד פרי סן מרינו בשנת 1994 הוביל את ניקי לאודה וגרהרד ברגר להקים מחדש את האיגוד. באופן אירוני, היה זה סנה שהציע להקים מחדש את האיגוד יום אחד לפני שנהרג וזאת בעקבות התאונה בה נפצע רובנס באריקלו במהלך האימון המקדים למרוץ. בשנת 1996 נרשם האיגוד כחברה מסחרית בבריטניה - "איגוד נהגי הגרנד פרי בע"מ". האיגוד קבע לעצמו חוקה ופתח משרד קבוע במונקו.
חברות והנהגה

החברות בארגון היא וולנטרית. נהג המבקש להצטרף נדרש לשלם דמי חבר בסך 2,000 ליש"ט. חברי האיגוד בוחרים את בעלי התפקידים. כיום ישנם שלושה נהגים המשמשים כדירקטורים: סבסטיאן פטל, ג׳ורג׳ ראסל, ואלכסנדר וורץ, המהמש כיו"ר האיגוד.
חברות והנהגה > רשימת מנהיגי האיגוד

| יושב ראש | שנות פעילות |
| --- | --- |
בריטניה סטירלינג מוס: 1961–1963
שוודיה ג'ו בונייה: 1963–1971
בריטניה ג'קי סטיוארט: 1972–1978
דרום אפריקה (1928–1994) ג'ודי שכטר: 1979–1980

צרפת דידייה פירוני: 1980–1982
האיגוד לא היה פעיל: 1982–1994
גרמניה מיכאל שומאכר: 1994–2005
בריטניה דייוויד קולטהרד: 2005–2006
גרמניה ראלף שומאכר: 2006–2008
ספרד פדרו דה לה רוסה: 2008–2010, 2012–2014
גרמניה ניק היידפלד: 2010
ברזיל רובנס באריקלו: 2010–2012
אוסטריה אלכסנדר וורץ: 2014–הווה
מחלוקות

במהלך עונת 2005 הפך האיגוד למעורב מאוד בפוליטיקה של הפורמולה 1. במהלך ההכנות לקראת גרנד פרי ארצות הברית באותה השנה אירועי ממספר תאונות לרכבי קבוצות שעשו שימוש בצמיגי מישלן. בעקבות האירועים החליטו מרבית הנהגים לפרוש מהמרוץ. רק שישה נהגים מתוך עשרים התחרו בסופו של דבר. בעקבות המרוץ הוציא האיגוד הודעת תמיכה בקבוצות שסירבו להתחרות. על ההצהרה חתמו מרבית הנהגים, אך מיכאל שומאכר סירב להצטרף אליהם. בעקבות ההודעה בוטלה פגישה בין נציגי האיגוד ומקס מוזלי, נשיא הפדרציה, שתוכננה להתקיים בגרנד פרי בריטניה. מוזלי טען שההודעה שפרסם דייוויד קולטהרד הייתה "עיוות" של מטרות הפגישה ובהתססת הרוחות. בתגובה האשים האיגוד את מוזלי בסיכון בטיחותם של הנהגים.
בשנת 2010, לקראת חזרתו של שומאכר לאליפות לאחר הפרישה הראשונה, הכריז כי לא יצטרף לאיגוד. בעקבות שכנוע של פליפה מאסה הסכים, בסופו של דבר, להיות "חבר שקט".
הישגים

פעילות האיגוד הובילה לפסילת המסלולים בספא-פרנקוצ'אמפס בשנת 1969 ונורבורגרינג בשנת 1970 בעקבות בעיות בטיחות שהתגלו במסלולים.
בשנת 2015 פעלו האיגוד והאתר Motorsport.com בשיתוף פעולה על מנת לאפשר לאוהדי הספורט להשמיע את דעתם בסקר גדול שנערך ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  Poachers turned gamekeepers: how the FOCA became the new FIA
↑  The last 96 hours of Ayrton Senna
↑  The drivers challenge Mosley, GrandPrix.com, 1 April 1996
↑  Hamilton stance on union 'wrong', BBC, 18 March 2008
↑  F1 drivers question Mosley's attitude, 6 July 2005
↑  Schumacher joins GPDA after all, Autosport, 12 April 2010
↑  GPDA and Motorsport.com Launch Global Fan Survey, Motorsport.com, 21 May 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2013026026  VIAF: 305450335   WorldCat (עם VIAF): 305450335
Action Without Borders

Action Without Borders (ידוע גם בשם Idealist) הוא מוסד ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1995 בידי עמי דר (אנ') ושוכן בערים ניו יורק ופורטלנד, אורגון.
ארגון Idealist מצהיר כי הוא רשת עולמית של אנשים וארגונים הפועלים יחדיו במטרה לחיות בעולם שבו כלל האנשים יחיו בחופשיות ובכבוד.

מטרתו היא ליצור רשת חברתית של אנשים המעוניינים להתנדב ולעסוק בפעילויות למען הזולת. 
הוא מקשר בין למעלה מ-2 מיליון בני אדם מדי חודש המחפשים עבודה ופעילויות התנדבותיות על ידי מודעות המפורסמות על ידי 110,000 ארגונים ברחבי תבל.

הארגון פעיל באנגלית, ספרדית, צרפתית ולו משרדים בארצות הברית ובארגנטינה.
הערות שוליים

↑  רחים כנעני, 
"מבט מבפנים: הסיפור מאחורי ארגון אידיאליסט, פורבס, 12 בספטמבר 2012.
↑  "משימת הארגון", באתר של Idealist,‏ 23 באפריל 2002
↑  "עבודות ופעילויות התנדבות", באתר Idealist
↑  מרק פטרסון, "כיצד למצוא פעילויות התנדבות לאחר היציאה לגמלאות", באתר usnews‏, 12 במאי 2011
אפרים יער

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1935 (בן 89) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פרסים והוקרה:  תוכנית פולברייט 
 
אפרים (אפי) יער (נולד ב-21 באוגוסט 1935) הוא פרופסור אמריטוס לסוציולוגיה בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
פעילות מחקרית > מיון המועמדים לקורס הטיס בחיל האוויר הישראלי

מחקרו הראשון של אפי יער נעשה במסגרת עבודת הגמר שלו לתואר השני שהוגשה בשנת 1963 לאוניברסיטה העברית. במסגרת העבודה הוא בנה מודל שנועד לשכלל את מיון המועמדים לקורס הטיס בחיל האוויר הישראלי כך שניתן יהיה לאמוד את סיכויי ההצלחה שלהם בקורס. המודל הועמד למבחן מעשי ולאחר שהוכיח את תקיפותו הוא שולב כאחד מכלי המיון המרכזיים למועמדים לקורס הטיס. בשנים בהן שירת במילואים הוא המשיך ושכלל את המודל. הרציונל העומד ביסוד העבודה ומסקנותיה הכלליות התפרסמו כמאמר שנכתב בשיתוף עם פרופ' משה ליסק, שהיה אחד ממנחי העבודה.
פעילות מחקרית > מחקריו על ארגונים, מקצועות ועבודה

בעבודת הדוקטור אותה כתב באוניברסיטת מישיגן, הציג אפי יער גישה תאורטית חדשה למושג יעילות ארגונית (organizational effectiveness) ודרכי מדידתו. חלקה העיוני של העבודה פורסם בשלהי 1967 ב-American Sociological Review, שהוא אחד מכתבי העת היוקרתיים ביותר בתחום הסוציולוגיה.
למאמר היה הד רב בדיסציפלינה ובמהלך השנים הופיע במספר רב של אסופות מדעיות בארצות ובשפות שונות. ב-2010 ראה אור כרך מיוחד המוקדש למאמרים החשובים ביותר שנכתבו בנושא של יעילות ארגונית מאז אמצע המחצית השנייה של המאה הקודמת והמאמר של יער הופיע בראש רשימת המאמרים המוקדשת לגישה שפיתח בנושא.
חלקו האמפירי של הדוקטורט התפרסם גם הוא בכתב עת מרכזי בתחום של ניהול (Administrative Science Quarterly).
בשנים שלאחר מכן המשיך יער לעסוק בחקר היבטים שונים של ארגונים תוך הרחבת נושאי המחקר שלו לעולמות הקרובים של תעשייה, מקצועות ועבודה.
פעילות מחקרית > מחקריו על הקיבוץ

עם שובו ארצה ב-1967 לאחר סיום לימודיו בארצות הברית, פנה יער לחקר התנועה הקיבוצית אותה הכיר מקרוב. במסגרת מחקריו בתחום זה הוא בחן את הוויכוח שהתנהל באותה תקופה סביב העיקרון של "צדק הקצאתי" (distributive justice). על פי עיקרון זה צדק חברתי קיים כאשר תגמולים מחולקים בהתאם לתרומות של אנשים לחברה במסגרת התפקידים שהם ממלאים. השאלה שיער העמיד למבחן היא האם המקרה של הקיבוץ הוא חריג בכך שהוא פועל על פי העיקרון של חלוקת תגמולים שוויונית, בניגוד לעיקרון האוניברסלי לכאורה של צדק הקצאתי. המחקר שביצע העלה כי במישור של הקצאת תגמולים כלכליים, הקיבוץ אכן פעל לרוב בהתאם לעיקרון השוויון. עם זאת, במישורים של כוח וסטטוס חברתי, חלוקת התגמולים בקיבוץ תאמה את העיקרון של צדק חלוקתי. עם זאת, יער טען כי יכולתו של הקיבוץ לפעול ביעילות יחסית על בסיס של חלוקת תגמולים שוויונית במישור הכלכלי מותנית בכך שהוא יצליח לשמור על האופי ה"משפחתי" שלו, שכן רק במצב כזה הקצאה דיפרנציאלית של תגמולים חברתיים שאינם חומריים יכולה לשמש תמריץ יעיל למילוי תפקידים. מאידך, ככל שהקיבוץ יאבד את תכונותיו הקהילתיות, וישתלב יותר בכלכלה הישראלית, הוא יאלץ לאמץ את העיקרון של צדק חלוקתי גם במישור הכלכלי. עיקריו של מחקר זה פורסמו גם הם ב-American Sociological Review.
במחקרים מאוחרים יותר נמצא כי השינויים המפליגים שחלו לאורך הזמן בחלוקת התגמולים ובמבנה הריבוד של הקיבוץ, כמו גם במעמדו בחברה הישראלית, עלו בקנה אחד עם השערותיו.
פעילות מחקרית > דפוסי מוביליות בחברה הישראלית

במהלך שנות השבעים והשמונים הקדיש חלק ניכר מפעילותו המחקרית לבחינת דפוסי המוביליות של קבוצות מוחלשות בחברה הישראלית דוגמת יוצאי עדות המזרח. המחקר הראשון בנושא זה, בשיתוף עם פרופ' יצחק סמואל, בחן סוגיה זאת על בסיס השוואת מערכות החינוך בישראל וארצות הברית. ממצאי המחקר הראו כי למרות קיומם של הבדלים בדפוסי המוביליות שלהן, בשתי החברות יש למערכת החינוך השפעה שלילית על סיכויי המוביליות של הקבוצות המוחלשות בתוכן (מאמר זה פורסם גם הוא ב-American Sociological Review).
על רקע המחקר דלעיל פנה יער לשאלה האם יוצאי עדות המזרח פונים למסלולי ניעות המאפשרים להם "לעקוף" את המכשולים העומדים בפניהם במערכת החינוך וההשכלה. בשלב הראשון בחן יחד עם תלמידו דאז, פרופ' משה סמיונוב, האם גם בישראל, כמו בארצות הברית, הספורט המקצועני משמש כמסלול ניעות חלופי לקבוצות אתניות המתקשות להשתמש בהשכלה כאמצעי לניעות חברתי. תוצאות המחקר הראו שהמקרה האמריקאי אכן תופס גם במציאות הישראלית, כאשר ענף הספורט שנבחר כמקרה בוחן היה הכדורגל, שהוא הספורט הפופולרי והמתגמל ביותר מבין ענפי הספורט בישראל.
בעקבות מחקר זה פנה יער לבחינה רחבה יותר של השימוש במסלולי ניעות חלופיים בקרב יוצאי עדות המזרח. תוצאות המחקר הראו כי בענפי המסחר והקבלנות, להם לא נדרשות בהכרח רמות גבוהות של השכלה פורמלית, לא זו בלבד שיש בהם ייצוג גבוה יחסית של מזרחים, אלא שהם מצליחים יותר מבחינה כלכלית מאשר עמיתיהם האשכנזים.
כשני עשורים מאוחר יותר יער שב ובדק, יחד עם עמיתו פרופ' יוסי שביט, האם דפוס זה של מוביליות חוזר על עצמו למרות השינויים המפליגים שחלו בחברה ובכלכלה הישראלית מאז תקופת המחקר הראשון. הממצאים הפעם הראו כי התופעה של מסלולי ניעות חלופיים היא הרבה יותר מורכבת מכפי שנמצא במחקר הקודם, אם כי השימוש במסלולים מסוג זה על ידי קבוצות מוחלשות עדיין שריר וקיים.
פעילות מחקרית > הקונפליקט הישראלי-ערבי והישראלי-פלסטיני

בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים פנה יער בראשית שנות השמונים לתחום מחקר חדש – הקונפליקט הישראלי-ערבי. המחקר, שנעשה עם פרופ' מיכאל ענבר ובשיתוף פעולה עם חוקרים מצריים – שיתוף שהיה ראשון מסוגו מבחינה היסטורית – בחן את עמדות הציבור הישראלי והמצרי כלפי הסכם השלום וכלפי טיב היחסים הרצויים בין שני העמים. תוצאות המחקר הצביעו, בין השאר, על א-סימטריות בשאיפות של הישראלים והמצרים לקיים יחסים קרובים במישורים החברתיים, כלכליים ופוליטיים, כאשר הישראלים שאפו לטפח יחסי קרבה הדדיים הרבה יותר מאשר מהשאיפות המקבילות של המצרים (פורסמו בכתבי העת Journal of Conflict Resolution ו-Comparative Political Studies).
בהמשך, בהשפעת החתימה על הסכמי אוסלו, פנה יער לחקור את עמדות הציבור הישראלי כלפי הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בהקשר זה הוא יזם יחד עם פרופ' תמר הרמן את פרויקט "מדד השלום" באמצעותו ניתן לעקוב באופן שיטתי אחרי התמורות בעמדותיו של הציבור הישראלי כלפי תהליך השלום והגורמים החיצוניים והפנימיים המשפיעים עליהן. המדד מתבסס על סקר שנערך מדי חודש בחודשו מאז יוני 1994 ועד הלום. על סמך סקרים אלה הם כותבים כל חודש את "טור מדד השלום" המתפרסם בשנים האחרונות ב"וואלה". בנוסף, כתבו יער והרמן על בסיס מדד השלום, בצוותא או בנפרד, ספרים ומאמרים רבים שהופיעו בכתבי עת ואסופות מדעיות.
פעילות מחקרית > מגמות בהתפתחות החברה הישראלית

מאז ראשיתה של התנועה הציונית וההתיישבות היהודית שקמה בארץ בהשפעתה ובסיועה, חלו שינויים עמוקים במאפייניה של חברה הישראלית על היבטיהם השונים. יער ועמיתו ד"ר זאב שביט כתבו וערכו ספר שניתח מבחינה סוציולוגית-היסטורית את המגמות העיקריות המאפיינות שינויים אלה מראשיתה של התנועה הציונית ועד לראשית שנות האלפיים. הספר כולל 12 פרקים, שארבעה מהם נכתבו על ידי יער ושביט ושמונה מהם נכתבו בהנחייתם על ידי מומחים בתחומים שונים של החברה הישראלית.
בנוסף יער היה שותף לכתיבת שני ספרים שהוקדשו לבחינת עמדותיו של הציבור הישראלי כלפי הדמוקרטיה הישראלית וערכיה.
בחלק ממחקריו על המגמות הרווחות בחברה הישראלית עסק יער בשאלת "כור ההיתוך" העדתי. במחקר המרכזי שפרסם בנושא זה הוא ניתח את המאזן הכולל של תוצאות תהליך הקליטה של יוצאי ארצות המזרח התיכון מאז עלו ארצה בשנות ה-50 וה-60. המסקנה העיקרית העולה מהמחקר היא כי הטענה ש"רעיון כור ההיתוך" נכשל, כפי שהסיקו חוקרים רבים, נכונה רק בחלקה. במובנים מסוימים וחשובים אכן נראה שהרעיון לא הצליח ביותר. אולם במובנים אחרים, חשובים לא פחות, אפשר לקבוע, בפרספקטיבה של חמישים השנים שחלפו מאז אותה תקופה, כי "כור ההיתוך" נחל הצלחה רבה, ואולי אף רבה מאוד.
פעילות מחקרית > מחקרים בין-תרבותיים

בעבודות מאוחרות יותר הרחיב יער את שדה המחקר שלו באמצעות ניתוח השוואתי של מערכת הערכים בחברה הישראלית ושל מערכות ערכים ב"אזורים תרבותיים" שונים ברחבי העולם בן זמננו. כך, לדוגמה, הוא בחן באיזו מידה ניתן לשייך את החברה הישראלית לקבוצת המדינות המערביות מבחינת מערכת הערכים המאפיינת אותה. את ממצאי המחקר, המראים שישראל אכן קרובה ביותר מבחינה זאת לחברות המערביות, הוא מייחס למורשת היהודית של החברה הישראלית, בעיקר האירופית, כמו גם למורשת של התנועה הציונית.
בשנים האחרונות הוא ערך גם מחקרים השוואתיים בין מערכות הערכים של העולם המערבי והמוסלמי, תוך שימת דגש על הסיכויים לדמוקרטיזציה של המדינות המוסלמיות. ממחקרים אלו, שחלקם נעשה עוד לפני "האביב הערבי", עולה שאין בהכרח ניגוד בין האסלם לבין הרעיון הדמוקרטי ככל שמדובר בהיבטים הפרוצדורליים שלה הדמוקרטיה. לעומת זאת, הסיכויים שהעולם המוסלמי יאמץ את הרעיון של דמוקרטיה ליברלית, כפי שהוא קיים בעולם המערבי, אינם גבוהים ביותר.
פעילות מחקרית > מחקרים יישומיים

לצד מחקריו במישור האקדמי, יער עסק לאורך השנים גם במחקרים בעלי אופי יישומי שנועדו לסייע לקובעי מדיניות בגופים שונים בסקטור הציבורי והפרטי. להלן מספר דוגמאות:
"השפעת שיפור הדיור במסגרת פרויקט שיקום שכונות על רווחת המשפחה." דו"ח מחקר שנערך עבור הרשות לבינוי ופינוי של אזורי שיקום, משרד השיכון. אוקטובר 1974 (עם יהודית רם).
"כושר הקליטה של ערי פיתוח וישובים עירוניים אחרים בישראל – מאפיינים מבניים ומצרפיים." האגף לתכנון ולמחקר, משרד הקליטה, ירושלים, 1977 (עם אלה הלר).
"פרויקט הדמוקרטיה בשדרות – דו"ח מחקר הערכה." המכון למחקר חברתי, אוניברסיטת ת"א והמרכז הבינלאומי לשלום במזה"ת, ינואר 1988 (עם גילה מנחם).
"לקחת מהעשירים ולתת לעניים". דמוקרטיה, עמ' 26–32 1992 (עם יוחנן פרס).
"השכלה, מדע, ואמונות אחרות בעיני הציבור הישראלי". בשער, מס' 1, עמ' 1–10, 1999.
"התרומה של ההשכלה התיכונית בישראל להשכלה הגבוהה ולערכים חברתיים בישראל". בשער, מס' 9, עמ' 20–22, 2000.
"מדע וטכנולוגיה בתודעה הישראלית." דו"ח מחקר שהוגש למוסד נאמן, הטכניון, 2006.
מונוגרפיות וספרים

ישראל והמודרניות: למשה ליסק ביובלו. באר-שבע: מכון בן-גוריון לחקר ישראל, הציונות ומורשת בן-גוריון (עורך-שותף עם אורי כהן, אליעזר בן-רפאל, אבי בראלי), 2006.
מגמות בחברה הישראלית – כרכים א' וב'. תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה (עורך שותף וכותב שותף עם זאב שביט) 2003.
International Intervention in Protracted Conflicts: The Israeli-Palestinian Case. Tel Aviv: The Tami Steinmetz Center for Peace Research, Tel Aviv University (Co-editor with T. Hermann), 2002.
האם הסכסוך הישראלי-פלסטיני הוא בר-פתרון? תל אביב: מרכז תמי שטיינמץ למחקרי שלום, אוניברסיטת תל אביב (עורך שותף עם תמר הרמן), 2002.
Between Consent and Dissent: Democracy and Peace in the Israeli Mind. Maryland: Rowman & Littlefield Publishers, Inc. (with Y. Peres), 2000.
שילוב או הפרדה? בחינת עתיד היחסים בין ישראל למדינה הפלסטינית. תל אביב: מרכז תמי שטיינמץ למחקרי שלום, אוניברסיטת תל אביב (עורך שותף עם תמר הרמן), 1999. 1999.
הקיבוץ והחברה הישראלית. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה (עם אליעזר בן-רפאל וזאב סוקר), 1997.
Israeli Society and the Challenge of Transition to Co-existence. Tel Aviv: The Tami Steinmetz Center for Peace Research, Tel Aviv University (Co-editor with T. Hermann), 1997.
Structural Economic Change in the East and the West: Adapting to Changing Work and Income Opportunities. Greenwich, CN: JAI Press (Co-editor with A. Gottlieb and B. Strumpel), 1995.
בית המשפט העליון בעין החברה הישראלית. תל אביב: הוצאת אוניברסיטת תל אביב – פפירוס (עם גד ברזילי וזאב סגל), 1994
החברה הקיבוצית: שינוי והמשכיות. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה (עם אליעזר בן-רפאל), 1992.
Trends in Israeli Democracy. Boulder, Colorado: Lynne Rienner Publishers, (with Y. Peres), 1992.
Evaluating the Welfare State: Social and Political Perspectives. New York: Academic Press, 1983 (Co-editor with S. Spiro), 1983.1972.
The Personal, Corporate and Societal Implications of the Quality of Employment. Ann Arbor, Michigan: Institute of Social Research (with R.P. Quinn and S.E. Seashore).
סם אונס

סמי אונס שנתפסו על ידי קציני מכס בג'קסונוויל שבפלורידה
סם אונס הוא סם שנעשה בו שימוש לצורך ניצול מיני של אדם. הסם גורם לטשטוש, ערפול ההכרה וירידה בזיכרון. עם זאת, הוא גורם לעוררות מנטלית, הקשורה בעוררות מינית. הדרך הנפוצה שבה נעשה שימוש בסם היא החדרתו בחשאי לכוס משקה של הקורבן הפוטנציאלי. קשה להבחין בסם אונס שהוחדר למשקה, משום שהוא חסר טעם וריח. הוא בדרך כלל יוצא מחוץ למחזור הדם בתום 8 שעות, ולאחר 12 שעות לא ניתן לאתר שרידים של הסם בשתן, ולכן כדי לגלות את עקבות הסם, על הקורבן להגיע לבדיקה בבית חולים ללא דיחוי. רצוי גם לשמור דגימת שתן ולהגיע עימה, מחשש שהסם עלול לצאת ממחזור השתן לפני קיום הבדיקה. הסם נודע ברחוב בשמות רבים, לרבות: R-2, רופי (Rophie וגם Roopie), ריב (Rib) וואליום מקסיקני.