stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמולת ברגותי
בני משפחה בולטים

איאד ברגותי (נולד 1980 בנצרת ומתגורר בחיפה), סופר, מתרגם ועורך המשמש כעורך המשנה של סדרת "מכתוב" לתרגום ספרות ערבית לעברית במכון ון ליר.
בשיר ברגותי (1931–2000), עיתונאי ופעיל קומוניסטי.
ועד ברגותי, מהכפר סורדא, טרוריסט, העצור בחשד למעורבות בפיגוע הירי בצומת עפרה ב-10 בדצמבר 2018.
חאדר אל-עלם  (1928–2014), פעיל קומוניסטי.
חוסיין ברגותי (1954–2002), משורר.
מוחמד ברגותי, שר העבודה לשעבר של הרשות הפלסטינית.
מוסטפא ברגותי (נולד 1954), פוליטיקאי ורופא פלסטיני.
מוריד ברגותי (1944–2021), משורר וסופר.
מרואן ברגותי (נולד ב-1958), טרוריסט ומנהיג פלסטיני, יושב בכלא הישראלי על מעורבותו בטרור.
נאא'ל ברגותי, טרוריסט, אח של עומר (אבו עאסף) ברגותי, נשפט למאסר עולם על רצח ישראלי ב-1978, אחד ממנהיגי החמאס (איש פת"ח בעברו), שוחרר בעסקת שליט, נעצר שוב אחרי פחות משלוש שנים, שב לרצות את עונשו, האסיר הביטחוני הפלסטיני הוותיק ביותר בכלא הישראלי.
סאלח ברגותי (יליד 1989), טרוריסט, בן של עומר (אבו עאסף) ברגותי ואח של עאסם ברגותי. מעורב בפיגוע הירי בצומת עפרה ב-10 בדצמבר 2018. חוסל על ידי כח ימ"מ תוך ניסיון הימלטות ממעצר.
סמיח אל-ברגותי (1925–2008), סופר, פעיל קומוניסטי, מומחה בייצור שמן זית.
עאסם ברגותי, מהכפר כובאר, טרוריסט, בן של עומר (אבו עאסף) ברגותי ואח של סאלח ברגותי. ישב בכלא הישראלי עשר שנים ושוחרר ממנו במרץ 2018. רצח את לוחמי צה"ל יובל מור יוסף וסמל יוסף כהן ז"ל ופצע לוחם נוסף בפיגוע הירי בצומת גבעת אסף והיה מעורב בפיגוע הירי בצומת עפרה ב-10 בדצמבר 2018. נעצר על ידי כחות הביטחון הישראלים ב-7 בינואר 2019, שוחרר בעסקת שחרור החטופים ישראל–חמאס (2025)..
עבד אל-ג'אבר אל-ברגותי, מפקד בני זייד במהלך מרד הפלאחים (1834).
עבד א-לטיף ברגותי (1928–2002), סופר ומשורר.
עבדאללה ברגותי (נולד ב-1972), טרוריסט, מפקד בזרוע הצבאית של החמאס גדודי עז א-דין אל-קסאם, אשר נשפט ל-67 מאסרי עולם על חלקו בתכנון פיגועי תופת רבים בהם נרצחו עשרות ישראלים במהלך האינתיפאדה השנייה.
עומר ברגותי (יליד 1964), פעיל BDS.
עומר ברגותי (אבו עאסף), טרוריסט, אח של נאא'ל ברגותי, בכיר החמאס מהכפר כובאר, נשפט למאסר עולם על רצח ישראלי ב-1978, שוחרר בעסקת ג'יבריל, מאז יצא ונכנס שוב לכלא.
תמים אל-ברגותי (נולד ב-1977), משורר ומומחה למדעי המדינה, בנו של מוריד ברגותי.
הערות שוליים

↑  איאד ברגותי, באתר GRANTA - מגזין לספרות חדשה.
↑  אליאור לוי ויואב זיתון, שושלת של טרור: משפחתו של המחבל מהפיגוע בעפרה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2018.
↑  יואב זיתון, אליאור לוי ואלישע בן קימון, הותר לפרסום: נעצר המחבל מהפיגועים בגבעת אסף ועפרה, באתר ynet, 7 בינואר 2019.
↑  אליאור לוי ויואב זיתון, שושלת של טרור: משפחתו של המחבל מהפיגוע בעפרה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2018.
אוניברסיטת ליהיי

| --- | --- |


בניין הבוגרים
 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1865–הווה (כ־160 שנה)
 מייסדים:  Asa Packer 
 בעלי תפקידים
 צוות:  1,196
 סגל:  540
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  6,849
 סטודנטים לתואר ראשון:  5,047
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  1,802
 מיקום
 מיקום:  בת'להם, פנסילבניה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°36′26″N 75°22′44″W﻿ / ﻿40.607167°N 75.379°W﻿ / 40.607167; -75.379
 www2.lehigh.edu
 he
 
אוניברסיטת ליהיי (באנגלית: Lehigh University; בראשי תיבות: LU) היא אוניברסיטה פרטית בבת'להם שבפנסילבניה בארצות הברית. האוניברסיטה הוקמה ב-1865 ולומדים בה כ-7,000 סטודנטים (5,000 לתואר ראשון, וכ-2,000 לתארים מתקדמים).
האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות הטכנולוגיות העצמאיות (AITU).
מבנה

אוניברסיטת ליהיי מורכבת מחמש מכללות: מכללה להנדסה ומדע יישומי, המכללה לאמנויות ומדעים, המכללה למנהל עסקים, המכללה לחינוך ומכללה לבריאות. המכללה לאמנויות ומדעים היא הגדולה ביותר, עם 35% מתלמידי האוניברסיטה.
בוגרים ידועים

כמה מבוגרי המוסד הידועים הם:
סי. ג'יי. מקולום – כדורסלן
לי איאקוקה – תעשיין
פול קורקם – פיזיקאי
אדווין לפבר – עיתונאי ודיפלומט
דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי: 701–800 (2024)
דירוג Times Higher Education: מקום 601–800 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: 548= (2024)
הערות שוליים

↑  Academics, אתר אוניברסיטת ליהיי (באנגלית)
↑  Distinguished Alumni, אתר אוניברסיטת להיי (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605779605171  BIBSYS: 90088753  BnF: cb12342125w (data)  CiNii: DA04831680  GND: 80317-0  ISNI: 0000 0004 1936 746X  LCCN: n79032249  MusicBrainz: 77545b2a-863c-4152-8641-01b5884520d1  NKC: ko2010589319  NLA: 35298513  NSK: 000631417  RERO: 02-A004008691  SUDOC: 03488629X  Trove: 902525  ULAN: 500281730  VIAF: 140558051   WorldCat (עם VIAF): 140558051
סצנה ממבול (אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון 
 תאריך יצירה:  1806 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  341 ס״מ 
 גובה:  441.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  נאו-קלאסיציזם 
 מספר יצירה:  INV. 4934 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  Room 702
 
סצנה ממבול (בצרפתית: Scène du déluge) הוא ציור שמן על בד מאת אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון. הוא הוצג לראשונה בסלון פריז של שנת 1806 וכעת נמצא באוסף מוזיאון הלובר. בפריז.
רקע

אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון החל את לימודיו תחת הצייר הנאו-קלאסי הצרפתי ז'אק-לואי דויד בגיל שבע-עשרה. ציורו הראשון תחת הדרכתו של דוד, "מותה של קמילה", שיקף את הכשרתו בדיסציפלינה של דוד. היצירה הכילה מאפיינים נאו-קלאסיים מסורתיים רבים כמו קווים מוגדרים בחדות, צבעים מאופקים וסימטריה צירית.  עם הזמן החל ז'ירודה דה רוסי-טריוזון לפתח סגנון אישי, שהתקרב יותר לרומנטיציזם. בפרט, השימוש בדרמה ובהיבטים על-טבעיים ביצירות כמו "נבוכדנאצר מצווה על הוצאתם להורג של בני צדקיהו", "רציחתו של טאטיוס, מלך הסבינים" ויצירות נוספות, היו שונים מאוד מהסגנון המסורתי והלא-דמיוני של דוד וציירים נאו-קלאסיים אחרים בני התקופה. מאפיינים ייחודיים אלו באו לידי ביטוי במיוחד ב"סצנה מהמבול" והביאו את ז'ירודה דה רוסי-טריוזון לקדמת הבמה כאחד מחלוצי האמנות הרומנטית.
לאחר שציורו "אוסיאן מקבל את רוחותיהם של גיבורי צרפת" ספג ביקורת קשה בסלון של 1802, היה ז'ירודה דה רוסי-טריוזון נחוש להצליח בסלון עתידי. "סצנה מהמבול" העניק לו הצלחה זו, על אף שקיבל בתחילה ביקורות מעורבות בסלון של 1806.
תיאור היצירה

היצירה, בגודל גדול (4.41 × 3.41 מטרים), מציגה חמישה בני משפחה הנאבקים להימלט מכוחות הטבע המשתוללים. גבר היושב על סלע אוחז בעץ שנשבר ומנסה למשוך אליו את אשתו ואת שני ילדיו, תוך שהוא נושא על גבו איש זקן האוחז בארנק בידו. השמיים מוארים בברקים, וגופה צפה במים הסוערים. הסצנה מלאת האימה מכילה יסודות של "הנשגב" (Sublime), שז'ירודה דה רוסי-טריוזון השתמש בהם כדי לרתק את הצופים. הבעת הפחד בפניו של הגבר מגבירה את האפקט הדרמטי. הציור עורר ריגוש, פחד והתפעלות בקרב הקהל בסלון.
ניתוח ופרשנות של היצירה > בלבול ראשוני עם המבול המקראי

למרות השוואות תכופות ליצירה " החורף או המבול" של ניקולא פוסן, ז'ירודה דה רוסי-טריוזון הכחיש כל קשר ליצירה, והתעקש שהציור אינו תיאור של המבול המקראי. במאמר שפרסם ב-"Journal de Paris", הוא ציין כי שם היצירה הודפס בטעות בקטלוג הסלון כ-"Une Scene du Deluge" במקום "Une Scene de Deluge".  מבקרים טענו כי הציור חסר את "הרחבה הפנורמית" הקשורה בדרך כלל למבול המקראי.ז'ירודה דה רוסי-טריוזון הסביר כי מטרתו הייתה לתאר "שיטפון פתאומי וחלקי שנגרם מהתפרצות טבעית".
משמעות
לפי התערוכה הרטרוספקטיבית על ז'ירודה דה רוסי-טריוזון שאורגנה ב-2005 על ידי סילבן בלנז'ה, הציור יכול להתפרש כאלגוריה פוליטית. בספטמבר 1806 כתב ז'ירודה דה רוסי-טריוזון על יצירתו ב-"Journal de Paris": "כמה אנשים, הניצבים על שוניות העולם ובתוך סערות חברתיות, מפקידים, כמו משפחה זו, את בריאותם ואת הונם בידי תמיכות רקובות." סערה חברתית זו הייתה ככל הנראה רמיזה למהפכה הצרפתית, והתמיכות הרקובות – רמז אפשרי לנפוליאון. בינואר 1793 היה ז'ירודה דה רוסי-טריוזון קורבן להתקפה אלימה מצד צבא המהפכה הצרפתי וניצל בקושי.  אף כי מעולם לא הצהיר על כך ישירות כהשראה לציור, סביר שהחוויה עיצבה את השקפת עולמו. נראה כי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון ראה בציור ביטוי למצבה של צרפת הנתלית בנפוליאון כדי להימלט מהמהפכות האלימות, רק כדי לגלות כי נפוליאון מהווה תמיכה חלשה שתוביל את המדינה חזרה לתוהו ובוהו. העץ הנשבר מסמל את השבריריות של תמיכות אלו. הדמויות, המחפשות ישועה גשמית ולא רוחנית, נפלו קורבן לשיטפון בשל נסיבות אלו.
תגובת המבקרים

כבר ביום הראשון לתצוגה, הציור משך את תשומת לב הקהל. ב-"Gazette de France" נכתב: "היום, עם פתיחת הסלון, כל העיניים הופנו אל סצנת המבול של ז'ירודה דה רוסי-טריוזון. קומפוזיציה נהדרת זו זכתה להערצה רחבה." מבקר אחר, ב-"Journal de l'Empire", ציין: "ציפינו בקוצר רוח כי מר ז'ירודה דה רוסי-טריוזון יציג יצירה שתוכיח ללא ספק את גאונותו.  אך היו גם מבקרים שלא ראו בעין יפה את הנושא הבלתי-שגרתי ואת מאפייני הציור. דוד, מורהו של ז'ירודה דה רוסי-טריוזון, מתח ביקורת חריפה וטען כי הציור מאיים על כבודה של האמנות, ועלול להוביל לסגנון ציור היסטורי פחות ממוקד ומלודרמטי.
הכרה ותצוגה

ב-1810 זכה הציור בפרס הראשון של ה-"concours décennal" בקטגוריית הציור ההרואי ההיסטורי, כשהוא גובר על "נשות הסבינים" של דוד בשנת 1818 נרכש על ידי המדינה הצרפתית עבור מוזיאון לוקסמבורג בפריז. לאחר מותו של ז'ירודה דה רוסי-טריוזון ב-1824, הועבר הציור ללובר יחד עם "שנתו של אנדימיון" ו"קבורתה של אטאלה".
כיום, הציור נחשב לאחת מיצירותיו הגדולות ביותר של ז'ירודה דה רוסי-טריוזון.
יצירות קשורות

סקיצה ראשונית בפחם שחור, מתוארכת בסביבות 1795, שמורה בגלריה הלאומית של קנדה. הסקיצה שונה מהגרסה הסופית: היא אופקית ולא אנכית, חסרים בה העץ והילד הבוגר המחזיק בצוואר אמו, ובמקומם מופיע כלב, והבדלים נוספים בתיאור הבדים. עם זאת, נוכחות הברק משותפת לשתי הגרסאות, ומדגישה את מחויבותו של ז'ירודה דה רוסי-טריוזון לצורות תאורה לא שגרתיות.
הערות שוליים

1 2  Beaulieu, Brooks. "Girodet (1767-1824)".
↑  Gersh-Nesic, Beth. "Neoclassicism, an introduction". Khan Academy. Khan Academy.
1 2 3  Bellenger, Sylvain (2005). Girodet: 1767-1824. Musée du Louvre, Réunion des musées nationaux, Art institute. Paris: Gallimard Musée du Louvre éd. ISBN 978-2-35031-038-1.
1 2  O'Rourke, Stephanie. "Girodet's Galvanized Bodies".
↑  Cleaver, Dale. "Girodet's Deluge:A Case Study in Art Criticism".
1 2  Cleaver, Dale. "Girodet's Deluge: A Case Study in Art Criticism".
↑  Kuspit, Donald. "Girodet's Sensationalism".
↑  Del Re, Sonia. "Expressive and Refined: Study for "A Flood Scene" by Anne-Louis Girodet".
1 2  Cleaver, Dale G. (1978). "Girodet's Déluge: A Case Study in Art Criticism". Art Journal (באנגלית). 38 (2): 96–101. doi:10.1080/00043249.1979.10793479. ISSN 0004-3249 – via JSTOR.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Joconde: 000PE001322 
אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון, "אוסיאן מקבל את רוחות הרפאים של גיבורים צרפתיים". ציור משנת 1802
ליפא שווגר

| --- | --- |

 לידה:  1882 הוסיאטין, אוקראינה
 פטירה:  9 בפברואר 1961 (בגיל 79 בערך) תל אביב
אהרן ליפא אליעזר שווגר (ה'תרמ"ב, 1882 בהוסיאטין אוקראינה – כ"ב בשבט ה'תשכ"א, 9 בפברואר 1961, תל אביב ישראל) היה בעליה של הוצאת ספרים "דובב שפתי ישנים", וסוחר בכתבי יד ובספרים עתיקים. חסיד רבי ישראל מהוסיאטין.
קורות חיים

נולד לר' יהודה שווגר שהיה מחסידיו ונאמניו של האדמו"ר מהוסיאטין, ולשרה לאה לבית רטר, שהייתה מיוחסת לרבי אלימלך מליז'נסק. משפחתו של ליפא שווגר הגיעה להוסיאטין מהעיירה סקאלאט, אותה עזבה אחרי פטירתו של רבי אורי השרף מסטרלינסק. ראש משפחת שווגר, היה הרב אהרן, שנמנה עם חבורת החסידים הקרובה לרבי ישראל מרוז'ין. הוא גם היה מהסייענים שהוציאו לפועל את בריחתו הנועזת של רבו, מהכלא הרוסי אל החופש באוסטריה. כשנחקר לאחר מעשה, ספג עינויים קשים ולא פתח את פיו, ומאז נתכנה "אהרן דער שוואגער" שפירושו: אהרן השתקן, ומכאן שם המשפחה שווגר.
בנו של אהרן, רבי דוד ("דודיא" בפי החסידים), נמנה עם עדת חסידי רוז'ין, ומאוחר יותר אף התמנה לגבאו המיתולוגי של הרבי מהוסיאטין. הוא היה אביו של יהודה שווגר אביו של ליפא, בנה אכסניה בעיירה הוסיאטין, עבור העולים לרגל לביתו של הרבי.
בנעוריו נשלח ליפא לסקאלאט, עיר אבותיו, שם למד תורה אצל הרב מסקאלאט. במלחמת העולם הראשונה ברחה משפחת שווגר לווינה. בשנת תרנ"ט (1899), הוא נישא לבתו של שלמה ליבמן, ועבר להתגורר לצד חותנו בקולומיאה.
קורות חיים > דובב שפתי ישנים

בראשית המאה ה-20, בהיותו בן 20, הקים ליפא, יחד עם גיסו, הרב דוד פרנקל, רבה של הוסיאטין, הוצאת ספרים בשם 'דובב שפתי ישנים' לכתבי יד ודפוסים נדירים, וכן בית מסחר לספרים. מקום ההוצאה היה בהוסיאטין, והיא התקיימה משנת 1906 ועד לכניסת הרוסים להוסיאטין במלחמת העולם הראשונה. דובב שפתי ישנים, היה בית המסחר לספרים הגדול ביותר בגליציה, שהתמחה בספרים עבריים עתיקים וכתבי יד נדירים. בית המסחר נהרס במלחמת העולם הראשונה והועלה באש, ורק מעט כתבי יד וספרים ניצלו.
בית המסחר הדפיס קטלוגים ארבע פעמים בשנה. הקטלוגים נערכו על פי מדורים: אוניקה, אינקונבולה וקלף. המחירים נקובים במארקים ופפניגים. הרשימות מלוּוֹת בתיאורים ביבליוגרפיים מקצועיים, מגלות ידע והבנה עמוקה בספרים עבריים עתיקים. קטלוגים לא מעטים יוחדו לסוגה אחת: הגדות של פסח, ספרי קבלה, ספרי תפילות, ספרי שאלות ותשובות, ספרי דרוש, ספרי פוסקים ומפרשיהם, כתבי הקודש, כתבי יד בקלף, ובנייר, ועוד.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
בשנות השלושים עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב. לצד המשך עיסוקו בספרים ובכתבי יד, הרבה לשהות לצד רבו האדמו"ר מהוסיאטין.
שווגר נפטר ב-9 בפברואר 1961 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
הערות שוליים

↑  הראשון במשפחת שווגר שנקרא בשם זה, נקרא על שמו של בנו של ר' אלימלך "ר' ליפא אליעזר וייסבלום".
↑  שני בניו של רבי דוד, יוסף וליפא המשיכו במסורת הגבאות שהמשיכה גם לאחר עלותו של האדמו"ר רבי ישראל מהוסיאטין
↑  ארכיון אוסף ליפא שוגר, בספרייה הלאומית
↑  ליפא שווגר באתר GRAVEZ
יער הגאווה

שלט המתאר את הקמת היער בגליל העליון
יער הגאווה הוא יער שניטע בט"ו בשבט תשס"ד, 7 בפברואר 2004, ליד קיבוץ תובל שבגליל. בנטיעות השתתפו כ-350 מחברי הקהילה הלהט"בית, בני משפחה וחברים מכל רחבי הארץ.
רקע

יער הגאווה שבגליל, הוא לא היער הראשון שניטע ביוזמת הקהילה הלהט"בית בישראל. ביולי 1979 התקיים בישראל הכנס הבינלאומי הרביעי של הומוסקסואלים ולסביות יהודים. משתתפי הכנס הצטרפו להפגנה לשוויון זכויות להומוסקסואלים ולסביות שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל ביום שישי, 20 ביולי 1979.
נוסף לכך, נטעו משתתפי הכנס יער ליד קיבוץ להב שבדרום עם כ-3000 עצים נטועים בתוכו. הקרן הקיימת לישראל לא הייתה מוכנה להציב שלט ביער המעיד על זהות הנוטעים. אירוע מחאה שאורגן על ידי נציגי האגודה התקיים ביער ב-29 ביוני 1992. לבסוף, לאחר מאבק של 15 שנים, ב-1994 נערך טקס רשמי בהשתתפות הקרן הקיימת לישראל ונציגים להט"בים, והוצב שלט.
היוזמה

היוזמה להקים את יער הגאווה שבגליל הייתה של חברי הסניף הצפוני של אגודת הלהט"ב, "אגודה גאים בגליל" הנמצא בקריית שמונה. המטרה שלהם הייתה לבטא את הזיקה שלהם לאדמת הגליל ולהתיישבות בגליל. בנוסף לכך, הכוונה לטעת יער על שם קהילת הלהט"ב, כאשר כל שנה בט"ו בשבט חברי הקהילה ישובו להרחיבו. זאת ועוד, היער יהווה מקום מפגש ונקודת יציאה לטיולים ברחבי הגליל.
טקס נטיעת יער הגאווה שבגליל

טקס נטיעת יער הגאווה שבגליל נערך ב-7 בפברואר 2004. ביער נטעו עצי אלה אטלנטית, חרוב, זית, אורן ואטד סורי. העצים נרכשו מהקרן הקיימת לישראל על ידי אגודת הלהט"ב.
נציגים מהקהילה ומהכנסת השתתפו בטקס. ”אנחנו תבנית נוף המולדת. אנחנו חלק מהארץ הזאת”, אמרה נורה גרינברג, אז יו"ר אגודת הלהט"ב.
רומן ברונפמן ממרצ אשר באותה תקופה כיהן כחבר כנסת שהשתתף בטקס, אמר כי, ”הכנסת חוגגת כל שנה את יום הולדתה בחג הנטיעות, 120 ח"כים בוחרים את המקום הכי קרוב רעיונית. היה מי שבחר בגוש קטיף, ואני שמח שהגעתי לפה. בזמן הזה יש גם הפגנה נגד גדר ההפרדה באבו דיס אבל בחרתי כאן, כי המאבק ההומו-לסבי הוא חלק אינטגרלי מהמאבק שלנו לזכויות אדם, לשלום ולצדק בינינו לבין שכנינו”
”כשמגדלים עץ איש לא שואל מהן נטיותיו, ואני מקווה שיום יבוא וכך יהיה גם לגבי הורים”, אמרה דבורה לוז מארגון תהל"ה.
אירוע הנטיעות השנתי של הקהילה

טקס נטיעות ביער הגאווה בגליל נערך מדי שנה בט"ו בשבט. משתתפים בטקס חברי הקהילה, סלבריטאים ונבחרי ציבור. בטקס הנטיעות השנתי המסורתי נוטעים עצים נוספים ביער ומרחיבים אותו.
הערות שוליים

↑  "יער הגאווה" הראשון ניטע בקיבוץ תובל, באתר וואלה, 7 בפברואר 2004
↑  קחו תרמיל: מבלים בגאווה בצפון, באתר ‏מאקו‏, 20 בספטמבר 2013
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • קהילת "בשלה" • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער • וידאו פאב |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
ז'וזף פרז

| --- | --- |

פרופסור ז'וזף פרז, 2009
 לידה:  14 בינואר 1931 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, ארייז', צרפת 
 פטירה:  8 באוקטובר 2020 (בגיל 89) בורדו, ז'ירונד, צרפת 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום קבורה:  Talence Communal Cemetery Extension 
 מוסדות:  אוניברסיטת מישל דה מונטן בורדו 3 (1969–1997)  University of Pau and Pays de l'Adour (1962–1967)  בית ולאסקס (1989–1996)  École normale supérieure de Fontenay-Saint-Cloud 
 תלמידי דוקטורט:  Marie-Laure Rieu-Millán, Jean-Michel Desvois, Michèle Guicharnaud-Tollis, Paul Aubert 
 פרסים והוקרה:  פרס העיר אלקלה (2017)  פרס נסיכת אסטוריאס למדעי החברה (2014)  מפקד במסדר איזבלה הקתולית  דוקטור לשם כבוד (2014)  קצין בלגיון הכבוד (2003)  Elio Antonio de Nebrija Award (1991)  אביר בלגיון הכבוד (1985)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (1984) 
 
ז'וזף פרז (בצרפתית: Joseph Pérez;‏ 14 בינואר 1931 – 8 באוקטובר 2020) היה פרופסור והיסטוריון צרפתי שהתמחה בהיסטוריה של ספרד. פרז התמחה בחקר ערש המדינה הספרדית המודרנית והיווצרות מדינות אמריקה הלטינית. בספריו, הוא בחן את גירוש ספרד, את תנועות העצמאות של אמריקה הספרדית, את המלכים הקתולים פרדיננד ואיזבלה, את קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואת פליפה השני, מלך ספרד.
ביוגרפיה

ז'וזף פרז נולד בלרוק-דולם (אנ') במחוז ארייז', המצוי בדרום צרפת, ליד הגבול הספרדי. הוריו היו ספרדים שהיגרו מבוקיירנט שבחבל ולנסיה. בתחילה למד ספרות באוניברסיטת פריז והוכשר כמורה לספרדית. ב-1955 מונה כמרצה לספרדית באוניברסיטת סופריור שבסן-קלו (אנ'), פרוור של פריז. ב-1956 החל ללמד באוניברסיטת בורדו 3 (בהמשך אוניברסיטת בורדו מונטן (אנ')) ושם מונה, ב-1960, כאחראי על תחום התרבויות הספרדית והדרום אמריקאיות. את עבודת הדוקטורט שלו בנושא מלחמת הקהילות של קסטיליה פרסם פרז ב-1970, והתזה שלו נחשבת לאחד הניתוחים המקיפים ביותר של ההתקוממות הזו. תזה מקבילה שכתב, על היווצרות מדינות אמריקה הלטינית, העניקה לו מעמד מומחה בהיסטוריה של אמריקה הלטינית.
ב-1969 מונה פרז לפרופסור לתרבות הספרדית והדרום אמריקאית באוניברסיטת בורדו 3, במקביל לשלב ההגנה על התיזה שלו, והמשיך בתפקיד זה עד 1997. פרז שימש גם כחבר במרכז הלאומי למחקר מדעי (Directorio del Centre National de la Recherche Scientifique (CNRS)). בין השנים 1978 ו-1983 כיהן כרקטור אוניברסיטת בורדו 3.
פרז פעל להפצת התרבות הצרפתית והספרדית משני הכיוונים: ראשית הוא ייסד את "בית הארצות האיבריות" (La Maison des Pays Iberiques), מרכז לתרבות ספרדית בצרפת אותו הגה ב-1979. המרכז נפתח ב-1984, ופרז עמד בראשו עד 1989. ומצד שני, בין השנים 1989 ל-1996 ניהל את בית ולאסקס (Casa de Velázquez) אשר במדריד, מוסד תרבות צרפתית במימון ממשלת צרפת, המיועד לתמיכה ביחסי הגומלין בין צרפת לתרבויות ההיספניות. פרז פרש לגמלאות זמן קצר לאחר שחזר מספרד.
פרז נפטר ב-8 באוקטובר 2020 בבורדו, בגיל 89.
פרסומים ומחקר

פרז התמקד בתקופה ההיסטורית שבין שלטונם של פרדיננד ואיזבלה, המלכים הקתוליים, לבין היווצרות ספרד המודרנית ואומות אמריקה הלטינית. פעמים רבות פרסם במקביל בצרפתית ובספרדית, וכתב מעל 12 ספרי היסטוריה בנושאי גירוש יהודי ספרד, מלחמת הקהילות של קסטיליה, תנועות העצמאות של אמריקה הספרדית, המלכים הקתוליים, קרל החמישי (קיסר האימפריה הרומית הקדושה), פליפה השני (מלך ספרד), גלות יהודי ספרד ועוד. בעבודותיו קרא תיגר על מוסכמות והשתמש במילים חריפות, כמו במחקריו בנושא האינקוויזיציה, תרסה מאווילה והמלכה איזבלה. בכל כתביו המדעיים נקט באותה שיטה: עיסוק במוקדי מחלוקת הקיימים בזיכרון הקולקטיבי, הצגת עובדות היסטוריות שנמחקו ממנו ותיקון הנרטיב על פי העובדות. הוא גם כתב מאמרים רבים, במיוחד בכתב העת Bulletin Hispanique, כמו גם הקדמתו ל-El caballero de Olmedo מאת לופה דה וגה.
פרסים והערכה

עבודת הדוקטורט של פרז זכתה באותה שנה בפרס Saintour
כיהן כרקטור אוניברסיטת בורדו 3 בין השנים 1978 ו-1983
פרז היה חבר באקדמיה המלכותית להיסטוריה (Real Academia de la Historia) בספרד
זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ואיאדוליד
אביר (1985) וקצין (2003) בלגיון הכבוד הצרפתי
חברות במסדר האזרחי על שם אלפונסו העשירי החכם (אנ')
מפקד במסדר איזבלה הקתולית
ב-1991 קיבל את הפרס הבין-לאומי של אליו אנטוניו דה נבריחה, מאוניברסיטת סלמנקה.
ב-25 בינואר 2007 הצביעה מועצת המנהלים של עיריית בוקיירנט פה אחד להעניק לו את התואר "בנה המאומץ של בוקיירנט", עיירה בה נולדו הוריו ושלושת אחיו
בשנת 2014 זכה בפרס נסיך אסטוריאס במדעי החברה, ההערכה המדעית הגבוהה ביותר בספרד, מתוך הכרה בחשיבות תרומתו לקשרים בין הקהילות המדעיות בצרפת ובספרד
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18  Jean-Pierre Dedieu, Un grand organisateur – Joseph Pérez (1931-2020), Bulletin hispanique, ‏2020-12-20 (בצרפתית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Jean-Pierre Dedieu, Joseph Pérez, Prince of Asturias Award for Social Sciences of Communication, The Princess of Asturias Foundation, ‏14 במאי 2014 (באנגלית)
1 2 3  Pérez, Joseph, Isabella and Ferdinand, Catholic kings of Spain, 1987
↑  Decree of December 31, 2003 relating to promotion and appointment, 31 בדצמבר 2003, נבדק ב-2024-03-31, At the rank of officer... Mr. Perez (Joseph), former university professor (Spain). Knight of January 25, 1985. {{citation}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266852305171  PLWABN: 9810554689205606  BIBSYS: 90383831  BNE: XX984369  BnF: cb11919131s (data)  CANTIC: a11887084  CiNii: DA02162502  GND: 134078993  ICCU: CFIV112506  ISNI: 0000 0001 2282 6960  LCCN: n81138961  LNB: 000179719  NDL: 00904395  NKC: jx20060921012  NTA: 06786886X  RERO: 02-A003718764  SUDOC: 027064964  VIAF: 88002431   WorldCat (עם VIAF): 88002431
אנורה

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  שון בייקר
 הופק בידי:  שון בייקר סמנתה צ'ואן אלכס קוקו
 תסריט:  שון בייקר
 עריכה:  שון בייקר
 שחקנים ראשיים:  מייקי מדיסון מארק אידלשטיין יורי בוריסוב קארן קרגוליאן ואצ'ה טובמסיאן
 מוזיקה:  מת'יו הרון-סמית'
 צילום:  דרו דניאלס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  UIP Duna, Le Pacte, ניאון 
 הקרנת בכורה:  21 במאי 2024 (פסטיבל קאן) ארצות הברית 18 באוקטובר 2024
 משך הקרנה:  139 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית רוסית
 סוגה:  דרמה קומית
 הכנסות:  47 מיליון דולר  (13 במרץ 2025)
 פרסים:  פרס דקל הזהב
 anora.film
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנורה (באנגלית: Anora) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי זוכה פרס האוסקר משנת 2024 בבימויו של שון בייקר, שגם כתב וערך את הסרט. מככבים בו מייקי מדיסון, מארק אידלשטיין, יורי בוריסוב, קארן קאראגוליאן וואצ'ה טובמסיאן.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-21 במאי 2024 בפסטיבל קאן ה-77, שם זכה בפרס הראשי, פרס דקל הזהב, והיה לסרט האמריקאי הראשון שזכה בפרס מאז זכייתו של הסרט "עץ החיים" בשנת 2011. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 2024 בטקס שהתקיים ב-3 במרץ 2025.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-18 באוקטובר 2024, בישראל עלה הסרט ב-12 בדצמבר 2024.