stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוסח הספרדים
הארצות שבהן מקובל הנוסח

מקורו של נוסח הספרדים הוא בספרד עצמה. לפני גירוש ספרד, היו מנהגים שונים באזורים שונים - המנהגים העיקריים היו מנהג קסטיליה, מנהג קטלוניה, מנהג אראגון ומנהג פורטוגל, וייתכן שהיו גם עוד חילוקי מנהגים. לאחר גירוש ספרד, נתאחדו המנהגים, וקשה לדעת באיזה נוסח מהנוסחאות הנ"ל מדובר. בכל מקרה, הספרדים הביאו איתם את הנוסח הזה לקהילות בהן השתקעו. כבר בתקופה טרום העידן המודרני היווה הנוסח הספרדי את נוסח התפילה בעל התפוצה הרחבה ביותר מבחינה גאוגרפית, החל מן הקהילות היהודית-ספרדיות החדשות שקמו באמריקה שזה מכבר התגלתה, דרך הקהילות הספרדיות של מערב אירופה (אמסטרדם, לונדון, המבורג, בורדו ועוד), הקהילות הספרדיות באיטליה, קהילות הבלקן ואסיה הקטנה, קהילות צפון אפריקה, (מרוקו, מצרים, אלג'יר, תונס, לוב). קהילות המזרח התיכון (סוריה, לבנון, ארץ ישראל, וחלק קטן מעיראק), וכלה בקהילת יהודי קוצ'ין שבהודו. לאחר עלית האתיופים העדה קיבלה על עצמה נוסח תפילה זה בגלל הקרבה הגאוגרפית לקהילות היהודיות במזרח התיכון, הנוסח האתיופי העתיק עדיין משמש כנוסח תפילה בגעז, אמהרית, טיגראינית אך לא בעברית שבה הנוסח הספרדי השתרש.
בשל תפוצתו הרחבה דחק (או לחלופין שולב) נוסח הספרדים מסורות מקומיות שונות במקומות בהם יד הספרדים הייתה תקיפה על ידם של היהודים המקומיים. כך אירע למשל בעיר חלב שבסוריה (ראו נוסח ארם צובא), בקהילות צפון אפריקה השונות (ראו נוסח צפון אפריקה), ובקהילות הבלקן (ראו נוסח הרומניוטים). השפעתו של הנוסח הספרדי הייתה כה גדולה עד כי נוצרו נוסחי תפילה חדשים המשלבים את הנוסח הספרדי עם הנוסח המקומי, אפילו במקומות אליהם כלל לא הגיעו מגורשי ספרד. כך נוצרו נוסח התפילה התימני השאמי, שהוא בעיקר נוסח התפילה הספרדי עם אלמנטים מעטים הלקוחים מהנוסח הבלדי המקומי (ראו תכלאל), ונוסח ספרד של האשכנזים שהוא שילוב בין נוסח אשכנז והנוסח הספרדי.
עוד השלכה של התפוצה הרחבה היא התפתחותם של שינויי נוסח מקומיים, שעד הדור האחרון נשמרו בדרך כלל כמסורות שבעל-פה אך לאחרונה יוצאים סידורי תפילה כפי מנהגים של עדה מסוימת למשל סידור "תפילת רפאל" כמנהג יהדות גאורגיה, "וזרח השמש" כמנהג יהדות מרוקו, "אור שלום" כמנהג יהדות לוב, "קול יעקב" כמנהג יהדות חלב או "זכות יוסף" כמנהג יהדות טורקיה ורודוס.
הפיוטים בנוסח הספרדים

רוב הפיוטים המקובלים בסידור התפילה הספרדי הם של משוררי תור הזהב בספרד שיצרו צורות פיוטיות שלא היו קיימות במסורת הארץ ישראלית. הפיוטים במסורת הארץ ישראלית נדחו כמעט לחלוטין מהמחזור הספרדי, שלא כמו שאר המנהגים באירופה שקיבלו מהם לא מעט ואף יצרו פיוטים חדשים כדוגמתם. דוגמה חריגה לפיוט ארץ ישראלי במחזור ספרד הוא סדר העבודה ליום הכיפורים "אתה כוננת עולם מראש".
כאשר ישבו היהודים בספרד נחלקו המנהגים השונים הנ"ל (מנהג קסטיליה, מנהג קטלוניה, מנהג אראגון ומנהג פורטוגל) גם ביחס לפיוטים. לאחר גירוש ספרד הקימו המגורשים קהילות נפרדות לפי מנהג התפילה (קסטיליה, קטלוניה, אראגון ופורטוגל), אך במהרה נעלמו ההבדלים השונים, ורוב הקהילות עברו לנוסח מאוחד, בהשמטת רוב הפיוטים, למעט מספר קטן של קהילות ביוון ובאלג'יריה ששמרו על מנהג קטלוניה ועל מנהג אראגון.
בנוסף, בגלל התנגדות הלכתית לאמירת פיוטים בתוך הברכות, הוצאו רוב הפיוטים שנשארו מתוך מסגרת התפילה עצמה, והם נאמרים לפני או אחרי התפילה.  לדוגמה, במחזור ויניציאה רפ"ד, הפיוטים של ר' שלמה אבן גבירול נאמרים בתוך חזרת הש"ץ, וכך נוהגים עד היום בקהילות מערב אירופה, אך ברוב הקהילות, פיוטים אלו נאמרים לפני תפילת מוסף.
הגהות האר"י והשפעותיהן על הנוסח הספרדי

השפעה מכרעת על נוסח התפילה הספרדי הייתה של ר' חיים ויטאל, שבספר "שער הכוונות" פרסם תיקוני נוסח של מורו המובהק האר"י על הנוסח הספרדי. כך היה בקהילות המזרח, טורקיה, הבלקן ורוב ארצות צפון אפריקה. בקהילות מרוקו קיבלו רק חלק מתיקוני האר"י ולא את כולם. בקהילות הספרדיות במערב אירופה (אמסטרדם, לונדון, בורדו ועוד, וכן בקהילת שארית ישראל בניו יורק.) לא קיבלו את שינויי הנוסח של האר"י כלל.
דוגמה של פיצול זה נמצא בנוסח של מוסף של שבת. לפי נוסח הספרדים המקורי, אומרים נוסח "למשה צוית" לברכת קדושת היום במוסף של שבת. אך האר"י העדיף את הנוסח "תקנת שבת" שהיה נהוג בקהילות אחרות. ולכן ברוב קהילות הספרדים התקבל הנוסח "תקנת שבת", ואילו הספרדים במערב אירופה והמרוקאים השאירו את נוסח "למשה צוית" על כנו.
הנהגה אחת של האר"י לא התקבלה בשום קהילה ספרדית: האר"י התנגד לאמירת הפיוטים הספרדיים מתור הזהב בשל תוכנם הפילוסופי, ודגל באמירת הפיוטים המקובלים אצל יהודי אשכנז שהיו מפייטני ארץ ישראל הקדומים שתוכנם יותר מיסטי ואינו פילוסופי.
לקריאה נוספת

הרב שם טוב גאגין, כתר שם טוב יכיל בו טעמי המנהגים והשינוים בין נוסחאי התפלות של הספרדים במזרח ובין הספרדים שבמערב ובין מנהגי אשכנז, 7 חלקים, קיידאן התרצ"ד - ירושלים התשמ"א.
יוסף תבורי, "השפעת גירוש ספרד על נוסח התפילה", בתוך: תפארת לישראל: ספר היובל לכבוד ישראל פרנצוס, ניו יורק תש"ע, עמ' 289–307.
דניאל גולדשמידט, "סדור תפלות כתב-יד מן המאה החמש-עשרה", בתוך: מחקרי תפילה ופיוט, עמ' 289–296; "קטעי דפוס קדום של סידור ספרדי", שם, עמ' 297–302; "על דפוס קדום של מחזור ספרדי", שם, עמ' 303–314.
הערות שוליים

1 2  יוסף תבורי, השפעת גירוש ספרד על נוסח התפילה.
↑  אך לא מבחינה מספרית
↑  בקצת קהילות ספרדיות, התקבל בתקופה המאוחרת לומר פיוט ונתנה תוקף, שגם הוא ממסורת ארץ ישראל הקאלסי, אולם הוספה זו הגיעה מהשפעה אשכנזית, ואיננו פיוט שהגיע אליהם ישיר ממסורת ארץ ישראל הקדומה.
↑  מחזור ויניציאה רפ"ד, 32 שנים אחרי הגירוש, כבר מייצג את המנהג ה"סטנדרטי" הזה.
↑  לדוגמה: מחזור לנוסח ברצלונה מנהג קאטאלוניה,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית ומחזור של ראש השנה ויום הכפורים למנהג קהלות הקדש אשר היו מקדם במלכות ארגון, סאלוניקי רפ"ט. יש לציין גם פיוטים שנהגו לאומרם בק"ק פורטוגאל בשעת ספר תורה בארבע שבתות בשנה, שקלים, וזכור, ופרה והחדש,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית שיצא בתרי"ח, יותר מ-350 שנה אחרי גירוש ספרד.
↑  ראו שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ס"ח.
↑  יש לציין שהאר"י היה אשכנזי מצד אביו וספרדי מצד אימו, ועל פי ההלכה היה צריך להתפלל לפי נוסח התפילה של אביו, כלומר נוסח אשכנז. אף על פי כן, מטעמים מיסטיים וקבליים העדיף האר"י מרכיבים שונים בנוסח הספרדי ולפיכך בחר להתפלל דווקא בנוסח הקרוב אליו, ואותו שינה בכמה מקומות לפי תפיסת עולמו הקבלית. תיקוני הנוסח של האר"י התפשטו במהרה בקהילות הספרדיות. בקהילות הספרדיות הקרובות יותר לארץ ישראל, שבה חי ופעל האר"י באחרית ימיו, קיבלו את רוב רובם של תיקוני הנוסח שלו. במקומות מסוימים, נוהגים בקהילות אלו כהכרעות האר"י אפילו נגד פסק השולחן ערוך.  לדוגמה, שולחן ערוך פוסק (או"ח מו:ו) אין לברך ברכת הנותן ליעף כח (וכך דעת הרב שלום משאש). לעומת זאת, בקהילות אלו נוהגים לאומרה, וכן היא גם דעת הרב עובדיה יוסף. בין יתר הטענות הסתמך הרב עובדיה יוסף על דברי שער הכוונות בנושא, עיין יביע אומר ח"ב או"ח כה.
| זרמים ביהדות |
| --- | --- | --- |
| אורתודוקסים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסים מודרניים • נאו-אורתודוקסים |  |
| ליברלים | רפורמים • קונסרבטיבים (נאולוגים) • רקונסטרוקציוניסטים • התחדשות יהודית • חילונים-הומניסטים |  |
| תקופת בית שני | פרושים • צדוקים • איסיים • בייתוסים • תרפויטים • נצרות קדומה |  |
| ימי הביניים והעת החדשה המוקדמת | רבניים • קראים • שבתאים • פרנקיסטים |  |
| נוסחי תפילה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| נוסחים קדומים | נוסח ארץ ישראל • סדר רב עמרם גאון • סידור רב סעדיה גאון • סידור רש"י • מחזור ויטרי • סידור רבי שלמה בן נתן |  |
| נוסחי עדות | נוסח הספרדים • נוסח אשכנז • תכלאל (נוסח תימן) • נוסח איטליה • נוסח רומניא • נוסח צרפת (צפון צרפת) • נוסח פרובאנס (דרום צרפת) • נוסח קטלוניה • נוסח ארם-צובא • נוסח פרס • נוסח צפון אפריקה |  |
| נוסחי זרמים חדשים | נוסח האר"י •  נוסח ספרד • נוסח אדמו"ר הזקן • נוסחים לא אורתודוקסיים • נוסח צה"ל האחיד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007490845205171
יום יפה היום

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 תקופת התרחשות:  2117 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1954 
 תאריך הופעה ראשונה:  הספר Star Science Fiction Stories No.3
 
יום יפה היום (באנגלית: It's Such a Beautiful Day) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בשנת 1954 בספר Star Science Fiction Stories No.3, קובץ סיפורים קצרים שנערך על ידי פרדריק פול. הסיפור תורגם לעברית, ויצא לאור בהוצאת מסדה בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט... בשם כל כך יפה היום, ושוב בהוצאת מובי דיק בשנת 2010 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 2.
עלילה

הסיפור מתרחש בשנת 2117, במחוז א-3, שנבנה לאחרונה בפרבר של סן פרנסיסקו, והיא הקהילה הראשונה בעולם שמתניידת רק באמצעות דלתות, שיטה של נסיעה בעזרת טלפורטציה.
כאשר הדלת שמשגרת אותו מהבית לבית הספר מתקלקלת, ריצ'רד "דיקי" הבן מפסיק לאהוב את השיטה ומתחיל לטייל בחוץ בשטח הפתוח. כאשר הוא מצטנן, אמו גברת הנשו מזדעזעת ומביאה אל ביתה את ד"ר סלואן, פסיכיאטר, מאחר שהיא חוששת כי הנדודים של הבן שלה ב"חוץ" נובעים מהפרעה נפשית.
ד"ר סלואן מזמין את ריצ'רד ללכת איתו לטיול באוויר הפתוח, וסלואן לומד להבין ולהעריך את הסלידה של הנער מנסיעה על ידי טלפורטציה ואת העניין שלו באוויר הפתוח. ד"ר סלואן ממליץ לגברת הנשו לא להסתייג מהתחביב המוזר של ריצ'רד וכך להסיר את ההילה של מרד הנעורים מהמעשה, כך ריצ'רד יפסיק את התעסקותו בתחביב ויעבור לתחביבים יותר "נורמלים".
בסוף הייעוץ של ד"ר סלואן לגברת הנשו, נכנע ד"ר סלואן להשקפתו של ריצ'רד ואומר, "את יודעת, יום יפה היום. נראה לי שאלך".
אדוארד השני, מלך אנגליה

איור של אדוארד השני
אדוארד השני לבית פלנטג'נט, (באנגלית: Edward II;‏ 25 באפריל 1284 - 21 בספטמבר 1327) היה מלך אנגליה משנת 1307 ועד להדחתו וכליאתו בשנת 1326. מספר חודשים לאחר הדחתו מת בעודו בכלא, וככל הנראה נרצח.
בילדותו

אדוארד השני נולד למלך אדוארד הראשון ולאשתו אלינור מקסטיליה בטירת קרנארבון. לפני הולדתו הבטיח אביו לאצילי ויילס, שנכבשה על ידו, כי הנסיך הבא של ויילס יהיה יורש העצר הבא של ממלכת אנגליה, ולכן כשעמדה אלינור ללדת הביא אותה אדוארד הראשון לטירת קרנארפון שבוויילס וכך הפך את בנו לנסיך ויילס אותו הבטיח. אדוארד הראשון העניק לו את התואר "נסיך ויילס", תואר אשר משמש את יורשי העצר הבריטים עד היום. כשהיה בן ארבעה חודשים בלבד, אחיו הגדול אלפונסו מת ואדוארד התינוק היה ליורש העצר. מילדותו אומן אדוארד בידי אביו כדי שיהיה כשיר לנהל את הצבא ואת המדינה כמותו, אך למרות מאמצי אביו אדוארד נודע כקל ראש וראוותן כל חייו, ואהב יותר להתעסק בבידור, באתלטיקה, ובעבודות מכניות.
שנותיו כמלך

בשנת 1307 הוכתר אדוארד כמלך של אנגליה. עם עלייתו לשלטון החליט לזנוח את המערכה בסקוטלנד על אף חשיבותה לאביו שמת במהלכה, ושאף לאחד בין אנגליה לסקוטלנד. כמלך היה אדוארד אדם חזק ומרשים כאביו אך לעומת אביו היה נטול מוטיבציה ואמביציה והושפע באופן קבוע בידי האנשים החזקים שהיה בצילם. הוא אף הפקיד את ניהול הממלכה בידי ידידו הקרוב פירס גווסטון, אביר גסקוני אשר גורש בידי אביו של אדוארד, והעניק לו את סמכויות העוצר בשעה שהוא עצמו נסע לצרפת. עם זאת הוא עדיין פעל להגשמת החזון שלו - כהקטנת סמכויות האצולה - ואת עיקר חייו החברתיים בילה עם ידידים, שהיו שותפים לדעתו על האצילים. אדוארד התחתן עם איזבל, בתו של פיליפ היפה מלך צרפת, ונולדו להם שני בנים ושתי בנות: אדוארד, ג'ון מאלתם, אלינור וג'ואנה (בהתאמה). נישואיו פרחו בשנים הראשונות, אך לאחר מכן הלכו והדרדרו למשברים.
פירס גווסטון

פירס גווסטון האביר, לורד קורנוול, חברו הטוב של המלך והשולט בפועל במוסדות השלטון, לא היה אהוב על האצולה האנגלית וברוני המדינה אף גרמו לגירושו מהמדינה פעמיים (זאת בנוסף לגירושו על ידי אביו של אדוארד השני, אדוארד הראשון, מהלך שאדוארד השני ביטל מיד עם הכתרתו) אך בכל פעם החזיר אותו אדוארד למדינה. בסופו של דבר לברונים נמאס והם יצאו במרד נגד פירס בהנהגת בן דודו של אדוארד, תומאס, רוזן לנקסטר. ב-1312 רצחו הברונים את פירס, ובאותה תקופה היה זקוק המלך לתמיכת הברונים ולכן לא היה יכול לנקום את מותו. מאותה סיבה נשלטה הממלכה באותה תקופה על ידי ועדה בת 21 ברונים שכונו "לורדים מצווים" (באנגלית: Lords Ordained) שקיבלו את סמכויות השליטה בממלכה במקום המלך. הוועדה ראתה בפרלמנט אספה של אצילים ושללה מיושביו את סמכויותיהם, וכך הפכה אנגליה ממלוכה לאוליגרכיה.
המפלה בסקוטלנד

במשך הסכסוך בין אדוארד ללורדים, הלך והתחזק בסקוטלנד המלך רוברט ברוס, שהשתלט על מצודות רבות אותן כבשו מלכי אנגליה שקדמו לאדוארד. רק מצודה אחת נותרה לא כבושה - מצודת סטירלינג, עליה צרו הסקוטים. אדוארד חש בושה עמוקה ויצא בראש צבא גדול למלחמה בסקוטלנד. ב-23 ביוני 1314 נחל הצבא האנגלי תבוסה בקרב באנוקברן, מול צבאו של רוברט דה ברוס. לאחר שהופתע במתקפת פתע של הסקוטים, הצבא הלא מוכן היה מבולבל וספג פגיעות קשות; אדוארד נילחם עד אשר מקורביו הוציאו אותו משדה הקרב כמעט בכח. ניצחונו של ברוס בקרב נחשב מפואר מכיוון שצבאו היה קטן בהרבה מזה של אדוארד, ובעקבותיו זכתה סקוטלנד מחדש בעצמאותה. בעקבות ניצחונו, אף החל רוברט ברוס לתקוף את מחוזותיה הצפוניים של אנגליה.
מאבקי השלטון

תבוסתו המבישה של המלך אדוארד גרמה לו ליתר תלות בברונים שלו. שלוש סיעות נאבקו אז זו בזו על השלטון באנגליה: בראש האחת עמד תומאס מלנקסטר - שהיה אמנם מוכשר, אך נחשד בקשר סמוי עם ברוס מלך סקוטלנד, במטרה להחליש את מלך אנגליה.
בראש הסיעה השנייה עמד איימר מוולנס רוזן פמברוק, ששנא את לנקסטר כל כך עד שהחל לתמוך במלך, שאף השיב לו חלק מסמכויותיו ב-1318. המלך, מצידו, שנא את לנקסטר ופמברוק גם יחד, ומצא שותף בדמות יו לה דספנסר רוזן וינצ'סטר, שהיה ברון בעל ניסיון רב. בנו של דספנסר, יו דספנסר הצעיר, הפך לחברו ואיש סודו של המלך, כשהוא ממלא את מקומו של גווסטון בחיי המלך. הברונים תיעבו את הדספנסרים, וכעסו במיוחד על ניסיונו של הרוזן להשתלט על רוזנות גלוסטר דרך זכויות הירושה של אשתו אלינור דה קלייר.
תבוסת סיעת לנקסטר ומותו

ב-1321 התכנסו הברונים בפרלמנט, ובהנהגת לנקסטר, החליטו על הגליית הדספנסרים. המלך התנגד להחלטה, יצא למלחמה נגד הברונים, השיב את הדספנסרים לאנגליה והביס את לנקסטר בקרב בורוברידג' ב-1322. לנקסטר נתפס והוצא להורג, ובמשך חמש השנים הבאות שלטו הדספנסרים במדינה. שלא כמו הברונים המצווים הקפידו הדספנסרים לזכות בתמיכתם של "פשוטי העם", וכבר בשנת 1322 ביטל הפרלמנט שהתכנס ביורק את סמכויות הלורדים המצווים בטענה שזוהי פגיעה בסמכויות המלך. מאז ועד היום לא ניתן היה יותר לחוקק חוקים ללא הסכמת "פשוטי העם", מה שהוביל להקמת הבית התחתון בפרלמנט האנגלי, בית הנבחרים (House of Commons). זה היה ההישג החשוב ביותר לשיטת הממשל האנגלית בתקופת אדוארד השני.
שלטון הדספסנרים נעשה במהרה למושחת, והם השניאו את עצמם על שכבות נרחבות בציבור. במיוחד עוררו את חמתה של המלכה איזבלה מצרפת.
סיום שנות המלוכה של אדוארד השני וכליאתו

איזבלה הבליגה עד שנת 1325, אז יצאה לצרפת ביחד עם בנה אדוארד מוינדזור. אדוארד היה צריך לתת הומגיום (Homage), כוואסל לאדונו, אחי אמו, שארל הרביעי מלך צרפת, על חבל אקוויטניה שהיה בשליטתו. איזבלה כרתה ברית עם רוג'ר מורטימר מוויגמור, אחד הברונים הגולים, ובספטמבר 1326, נחתה בראש צבאה באסקס. המלכה הצהירה כי כוונתה היא לנקום את הריגתו של לנקסטר ולסלק מן השלטון את הדספנסרים. תומכיו של המלך נטשו אותו והמלך נמלט מלונדון, אל אחוזתו של תומכו, דספנסר הצעיר בגלמורגן. מורטימר יצא בעקבותיו, הרג את שני הדספנסרים ושם את המלך במאסר בטירת קנילוורת'. בינואר 1327 התכנס הפרלמנט בווסטמינסטר, קרא למלך לפרוש מהמלכות ולתת ליורשו את הכס, ומינה במקומו את בנו כאדוארד השלישי.
מותו של אדוארד השני

אדוארד נכלא במספר מקומות, אך לאחר שהתגלה כי תומכיו מתכוננים לנסות לשחררו הועבר לטירת ברקלי אשר בנפת גלוסטרשייר. גם שם ניסו תומכיו לשחררו ואף היו מספר מקרים של פריצה לטירה אך ללא הצלחה, וב-11 באוקטובר 1327 נפטר אדוארד, לפי הגרסה הרשמית ממוות טבעי. יש האומרים שנרצח בצורה אכזרית שכללה החדרת מוט מלובן לפי הטבעת שלו ושריפתו מבפנים, אם כי רוב ההיסטוריונים לא תומכים בסברה זו בטענה כי מדובר בתעמולה מצד תומכיו של אדוארד השני אשר כעסו על מותו[דרוש מקור]. יש הטוענים שהוא לא מת בכלא אלא שוחרר בסתר על ידי תומכיו או שוחרר על ידי איזבלה ומורטימור, אך ההיסטוריונים חלוקים אם זה אכן קרה או שגם כאן מדובר בתעמולה נגד יורשיו. אדוארד השני נקבר בטקס חגיגי בקתדרלה על שם פטרוס הקדוש בגלוסטר. בנו אדוארד השלישי הקים מצבה מפוארת לזכרו, והמקום הפך לזירת עלייה לרגל בקרב בני העם, ולמקור לא אכזב של הכנסות לכנסייה. לאחר שהגיע לגיל הבגרות ב-1330, הוציא אדוארד השלישי את מורטימר להורג ודרש מאמו לפרוש מן החיים הציבוריים.
מיניותו

ישנה הסוברים כי אדוארד היה הומוסקסואל, ושפירס גווסטון היה בעצם מאהבו איתו ניהל מערכת יחסים רומנטית ומינית. אדוארד הואשם גם על ידי מתנגדיו שבתקופת שלטונו הרבה להסתובב רק עם ידידיו הזכרים, מה שלטענתם מעיד על כך שהיה הומוסקסואל. בנוסף, יש הטוענים כי מערכת היחסים הכושלת שלו עם אשתו, וכעסה כלפיו נבעו מכך שהמלכה קינאה ביחסיו עם פירס. עם זאת, מרבית ההיסטוריונים המודרניים אינם תומכים בתאוריה זו בשל היעדר ראיות מוצקות, וטוענים כי פירס היה חברו לנשק בלבד ושנטייתו המינית של אדוארד הייתה הטרוסקסואלית[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

וינסטון צ'רצ'יל, היסטוריה של העמים דוברי האנגלית בתרגום אהרן אמיר, הוצאת עם הספר 1965, תשכ"ה
ציור של פסלו של אדוארד השני אשר נמצא על קברו.
Me Too

האשטאג #MeToo
"Me Too" (באנגלית: "#MeToo movement" או "#MeToo", האשטאג מי טו; בעברית: "#גםאני") היא תנועה חברתית-פמיניסטית-בין-לאומית שיוצאת נגד הטרדות ותקיפות מיניות. התנועה החלה להתפשט באופן ויראלי באוקטובר 2017 כהאשטאג ברשתות חברתיות במטרה להמחיש את השכיחות הגבוהה של אלימות מינית. ההאשטאג נוצר בעקבות פרשת התקיפות המיניות של הארווי ויינסטין, מפיק ובמאי סרטי קולנוע הוליוודי נודע שהואשם על ידי למעלה מ-100 שחקניות בתקיפה והטרדה מינית, ובאונס, במשך תקופה שנפרשת על פני שלושה עשורים.
הפעילה החברתית האמריקאית טראנה בורק השתמשה בביטוי לראשונה בשנת 2006 כדי להעלות את המודעות לתופעה של אלימות מינית כלפי בנות מיעוטים בארצות הברית. הביטוי הפך לפופולרי ונפוץ מאוד בשנת 2017, לאחר שהשחקנית האמריקאית אליסה מילאנו השתמשה בו כהאשטאג בחשבון הטוויטר שלה. מילאנו עודדה קורבנות של הטרדה מינית להשתמש בהאשטאג כדי לחשוף את ממדי התופעה. מיליוני נשים וגברים ברחבי העולם שיתפו אותו, ביניהם ידוענים רבים. לאחר שההאשטג ‎#MeToo הפך לוויראלי בסוף 2017, פייסבוק דיווחה שכמעט מחצית מהמשתמשים האמריקאים של החברה היו חברים של מישהו שפרסם כי הותקף או הוטרד מינית.
מקור הביטוי

הפעילה הפמיניסטית טראנה בורק יסדה בשנת 2006 תנועה, אותה כינתה בביטוי "Me Too", שמטרתה העלאת המודעות לתופעות של אלימות מינית בבנות מיעוטים בארצות הברית, בעיקר בקרב נשים מקהילות של אפרו-אמריקאים, היספנים ואסייתים-אמריקאים. היא התכוונה גם ליצור סרט תיעודי בשם זה, והשתמשה בו ברשת החברתית "מייספייס" כחלק ממחאת רשת שמטרתה העצמת נשים. בורק קיבלה השראה לביטוי לאחר שהזדהתה עם מקרה של ילדה בת 13 שהותקפה מינית, והצטערה שלא הגיבה, בזמן שיכלה לומר לה בפשטות "גם אני".
לאחר שנחשפה פרשת הארווי ויינסטין, באוקטובר 2017, השחקנית אליסה מילאנו השתמשה בצמד המילים כהאשטאג ברשת טוויטר, ועודדה נשים נוספות להשתמש בו כדי לתאר מקרים שבהם חוו הטרדה מינית ותקיפה מינית, ובכך להדגים עד כמה נפוצים מקרים אלה. מיליוני נשים וגברים השתמשו בהאשטאג כדי לתאר מקרים כאלה, בהם גם מפורסמים רבים.
מילאנו כתבה: "אם כל הנשים שהוטרדו או הותקפו מינית יכתבו "Me Too" כסטטוס, יהיה לאנשים מושג עד כמה זו בעיה גדולה." מילאנו ייחסה את הביטוי לבורק, ואמרה שדבריה "מחממים את הלב ומעוררים השראה."
התפשטות הקמפיין בארצות הברית

ב-16 באוקטובר 2017 נרשם שיא השימוש בביטוי ברשתות החברתיות בארצות הברית, והוא הוזכר 500,000 פעמים בטוויטר. באותו יום השתמשו בו כ-4.7 מיליון איש בפייסבוק, והוא צוטט ב-12 מיליון הודעות.
בין הנשים ששיתפו באמצעות "Me Too" את המקרים בהן הוטרדו או הותקפו נמנו מפורסמות רבות, בהן פטרישה ארקט, ביורק, ליידי גאגא, הת'ר גראהם, אלן דג'נרס, רוזריו דוסון, ויולה דייוויס, שרה היילנד, אוון רייצ'ל ווד, אליזבת וורן, ריס וית'רספון, ג'סיקה ולנטי, מארן לווין, מוניקה לווינסקי, מרלי מטלין, אליסה מילאנו, דברה מסינג, אנה פקווין, כריסטינה פרי, אמריקה פררה, שריל קרואו ואמילי רטאייקאוסקי.
נחשפו גם מקרים של גברים שנפגעו מהטרדה מינית או מתקיפה מינית, בהם השחקן אנתוני ראפ, שלדבריו קווין ספייסי ניסה לתקוף אותו מינית. היו גם מספר גברים ששיתפו ברשתות החברתיות מקרים בהם הטרידו בעבר נשים ומצרים על כך.
ריבוי מקרי ההטרדה המינית שנחשפו עורר דיונים בנושא הטרדה ותקיפה מינית לא רק בהוליווד, אלא גם בתעשיית המוזיקה, באקדמיה ובפוליטיקה. בין השאר נדונו נושאים אלה במספר בתי מחוקקים בארצות הברית, והסנאטוריות היידי הייטקאמפ, מייזי הירונו, קלייר מקסקיל ואליזבת וורן יזמו דיונים בנושאים אלה, ואף שיתפו בפומבי מקרים שבהם חוו הטרדה מינית או תקיפה מינית.
בסוף שנת 2017 הכריז מגזין טיים על "שוברות השתיקה" – אותן נשים אשר לקחו חלק בקמפיין העדויות על ההטרדות המיניות – בתור "איש השנה של 2017". במגזין נימקו את הבחירה הלא שגרתית בחשיבות של הקמפיין, שלדבריהם סיפק "מטרייה של סולידריות עבור מיליוני אנשים לצאת החוצה עם סיפורי ההטרדה המינית שלהם", בנוסף לתפקידו החשוב של הקמפיין בהגברת המודעות לנושא, וכמו כן ב"כוח" שהוא נותן לנשים מול אותם גברים חזקים שעמדו במוקד הקמפיין בתחילתו.
התפשטות הקמפיין בארצות הברית > טענות על הטרדה מינית או תקיפה מינית

זמן קצר לאחר שנחשפו ההאשמות נגד הארווי ויינסטין, טענו נשים וגברים טענות דומות לגבי גברים נוספים, בהם ביל או'ריילי, בן אפלק, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, דייוויד בליין, דמיאן גרין, אנדי דיק, דסטין הופמן, אוליבר סטון, סטיבן סיגל, קווין ספייסי, רומן פולנסקי, ג'רמי פיבן, ואל קילמר, לואי סי. קיי., ברט ראטנר, טרי ריצ'רדסון, גארי שנדלינג, רוברט שפירו, וודי אלן ומורגן פרימן.
נגד השחקן האמריקאי ביל קוסבי עלו טענות על תקיפה מינית החל משנת 2000. טענות אלה התגברו מאז אוקטובר 2014, והביאו להעמדתו לדין. ב-26 באפריל 2018 הרשיע אותו בית המשפט בפנסילבניה בתקיפה מינית. ב-3 במאי 2018 סילקה האקדמיה האמריקאית לקולנוע את קוסבי משורותיה במסגרת המלחמה שלה נגד עבירות מין בתעשייה.
ב-25 במאי 2018 הסגיר הארווי ויינסטין עצמו לתחנת משטרה במנהטן. הוא עמד לדין באשמת אונס, הורשע ונדון ל־23 שנות מאסר. (בשנת 2024 נפסלה אחת מהרשעותיו מסיבה טכנית ועונשו צומצם ל־16 שנות מאסר).
בספטמבר 2018 התפטר מנכ"ל CBS, לאחר שנשים אחדות טענו שהטריד אותן מינית.
באוגוסט 2018 פרסם "הניו יורק טיימס" את טענותיו של השחקן ג'ימי בנט על הטרדה מינית שחווה ב-2013 מצד השחקנית אסיה ארג'נטו, כאשר היה בן 17, והיא בת 37. בעקבות הטענות פוטרה ארג'נטו מתפקידה כשופטת ב-X-Factor איטליה.
בספטמבר 2018 טענו נשים אחדות שדייוויד קיז הטריד אותן מינית, ובעקבות זאת יצא קיז לחופשה מתפקידו כיועץ התקשורת של בנימין נתניהו לתקשורת הזרה.
התפשטות הקמפיין בארצות הברית > השפעת התנועה על המערכת הכלכלית והעסקית

קיים ויכוח ארוך שנים לגבי השאלה האם המטרה של חברה היא רק השגת מירב הרווחים עבור בעלי מניותיה, או שהיא אמורה לפעול לטובת כל בעלי העניין בה, כגון עובדיה, צרכני מוצריה, והסביבה בה היא פועלת. תנועת מי טו הוסיפה נקודת מבט נוספת לוויכוח זה. בהשפעתה, ננקטו בארצות הברית מהלכים אקטיביים על ידי בעלי מניות לקידום שוויון בין המינים בנושאים שונים, ובכללם מניעת הטרדות מיניות, עידוד תרבות ארגונית שוויונית ועוד. שחקנים מרכזיים בשוק ההון האמריקאי, כגון חברת ההשקעות BlackRock(אנ') ו-State Street(אנ') עדכנו את מדיניות ההצבעה שלהם כדי שזו תכלול התחשבות בגיוון הדירקטוריון, ואילו קרן הפנסיה הגדולה בארצות הברית, CalPERS(אנ'), תיקנה את עקרונות הממשל התאגידי הראויים מבחינתם, כדי לעודד חברות לספק גילוי בנוגע למדיניותן בתחום ההטרדות המיניות.
תוצאה נוספת של תנועת Me Too, ובעיקר של חשיפת ההתנהגות של כמה מבכירי המנהלים ויושבי הראש של חברות עסקיות גדולות, היא הכללה של מה שקיבל את הכינוי "סעיף ויינשטיין" (על שמו של הארווי ויינסטין שהיה אחד הגורמים לייסוד התנועה) בהסכמים וחוזים בתחום הרכישות והמיזוגים של חברות. סעיף זה בא להבטיח כי החברה הנרכשת תחשוף בפני הרוכשים כל מידע שברשותה הקשור לתלונות להטרדה מינית נגד נושאי משרה בה. מעבר למשמעות הכלכלית של סעיף זה, יש לו גם השפעה חברתית, בכך שחברות עסקיות ימנעו מלהסתיר אירועי הטרדות מיניות ויפעלו במהירות במקרי תלונות בנושא, וזאת מאחר שאחרת עלולות להיפגע כלכלית בהמשך דרכן.
תוצאה נוספת של התנועה היא מחאה מאורגנת של עובדים בחברות רב-לאומיות במטרה לשנות את התרבות הארגונית בנושא הטרדות מיניות ואפליה מגדרית. ב-18 בספטמבר 2018 כ-1,500 עובדים בחברת מקדונלד'ס מ-10 מדינות בארצות הברית, יחד עם פעילים חברתיים נוספים צעדו לעבר מרכז החברה בשיקגו במחאה על אי טיפול החברה בהטרדות מיניות ברשת המסעדות בבעלותה. ב-1 בנובמבר 2018 כ-20,000 עובדים של חברת גוגל מ-50 ערים שונות ומדינות שונות (כולל ישראל) יצאו ממקום עבודתם כמחאה על הטרדות מיניות ובדרישה לשינוי התרבות הארגונית. אחת התוצאות של מחאה זו הייתה הכרזה של גוגל ב-8.11.2018 על ביטול הסעיף בהסכמי ההעסקה של עובדיו שחייב אותם להסכים לתהליכי בוררות פנימית במקרי תלונות בנושא הטרדות מיניות ואסר עליהם להגיש תביעות בבתי משפט. מיד לאחר מכן פייסבוק, איירבינבי ואיביי הודיעו גם הן על שינוי זה. בכך חברות אלה הצטרפו למיקרוסופט ואובר, שביטלו סעיף זה שנה קודם לכן.
לצד השפעות אלה, ייתכן שהתנועה יוצרת גם תוצאות שליליות מבחינתה. על פי טענותיהם של בעלי תפקידים בכירים במספר ארגונים, מאז התחזקות מגמת ה-Me Too, חברות מנסות להקטין את הסיכון להתרחשות אירועי הטרדה מינית או התנהגות בלתי הולמת כלפי נשים, על ידי מזעור האפשרויות לקיום אינטראקציות בין גברים בעמדות בכירות לנשים העובדות בארגון. התוצאה של מגמה זו היא שלילת הגישה לשניים מהמשאבים החשובים לקידומן המקצועי של נשים – חשיפה לבעלי עמדות בכירות וקבלת מנטורינג מהם. טענות נגדיות פוסלות את הטענה, בנימוק שגם לפני תנועת Me Too הגברים בעולם העסקי לא ששו לקדם נשים לעמדות ניהול בכירות, והשימוש בטיעון זה מהווה רק תירוץ להמשך אפליית הנשים.
בעקבות פרסום התנועה והגברת המודעות, גבר השימוש בתפקיד מתאם האינטימיות בסרטים וסדרות טלוויזיה כדי להגן על השחקנים.
התפשטות הקמפיין הבינלאומי

ההאשטאג "Me Too" נפוץ ב-85 מדינות לפחות, בהן הודו, פקיסטן והממלכה המאוחדת. במספר מדינות הוא תורגם לשפה המקומית. הקמפיין בצרפת, למשל, קרא לחשוף שמות של מטרידים סדרתיים באמצעות ההאשטאג "BalanceTonPorc", שפירושו "הוקיעי את החזיר שלך".
הפרלמנט האירופי כינס ישיבה מיוחדת לדיון במקרים של הטרדה מינית ואלימות מינית בפרלמנט ובמשרדי האיחוד האירופי בבריסל.
בסין פורסם הקמפיין בהבלטה בכלי התקשורת הממלכתיים, לצד טענות לפיהן זו תופעה מערבית משום ש"הגבר הסיני חונך לכבד נשים". מיליוני גולשים סינים הגיבו בזעם לטענות אלה והזימו אותן.