stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמה הפונית השנייה
צבאות ופיקוד > קרתגו > צבא קרתגו

מרבית החיילים בצבא קרתגו היו שכירי חרב זרים, ורק הקצונה וחלק מחיל הפרשים היו קרתגים. הקרתגים גייסו לרוב ללא הבחנה את כל אלו שביקשו להתגייס לצבאם. אחד הדברים ההופכים את חניבעל לאחד המצביאים הגדולים בהיסטוריה, היא העובדה שהוא הצליח להשתלט על ערב רב זה ולהופכו לצבא מלוכד, ולא ידוע על מרידות בצבאו. היחידות בצבא קרתגו הופרדו לרוב לפי מוצאם, וחומשו לרוב בנשק שהביאו עמם מארצותיהם, אם כי יש רמזים לכך שאת הסוסים סיפקו הקרתגים. בהמשך חימש חניבעל את חייליו בנשק שנלקח שלל מהרומאים.
בתחילת המסע כלל מרבית הצבא חיילים מהיספניה, הארץ שבה חניבעל גדל והתחנך, ולפיכך בטח בהם לרוב יותר מאשר החיילים האחרים. חיילים אלה התחלקו לשלוש קבוצות עיקריות: קלטים, איברים, ובני תערובת שנקראו קלטיברים. הקלטים היו גבוהי קומה לרוב, והתחמשו בחרבות פלקטה ארוכות ומעוקלות מעט. האיברים חומשו גם הם בחרבות אלו, והוסיפו להן גם כידוני הטלה. האיברים הרגליים נפרשו במבנה אחיד בצמוד אחד לשני. הפרשים ההיספנים היו מעולים, אם כי לרוב פחות ממושמעים.
מרכיבים חשובים נוספים בצבא הקרתגי היו הקלעים הבליארים, וכן חיילים לובים קלים, שהצטיידו בכידוני הטלה, חרבות קצרות ומגנים קלים. יחידות לוביות אחרות תפקדו כחי"ר הכבד בצבא חניבעל, וחומשו בתחילה בדומה להופליט היווני, ומאוחר יותר אימצו את החימוש הרומי. בהמשך שולבו גאלים רבים בצבא. הללו היו חמושים בחרב ארוכה שנועדה בעיקר לשיסוף, וכן מגן גדול.
אחד המרכיבים החשובים ביותר בצבאו של חניבעל היו הפרשים בני נומידיה, שנודעו כפרשים איכותיים במיוחד. הם רכבו על סוסים ללא רסן או אוכף ולרוב השליכו כידוני הטלה תוך כדי דהירה. הם נעזרו גם בחרבות קצרות ומגן קל. הם לא הוגנו בשריון וחלקם עטו עורות של בעלי חיים כגון נמרים. כמו כן, נעזר חניבעל בפרשים בני תערובת שנודעו בשם לובי-פיניקים. הללו היו בני תערובת קרתגים-ברברים ונודעו כפרשים טובים מהקרתגים המקוריים. הם היו חמושים במגנים עגולים וחניתות.
חניבעל הביא עמו לאיטליה כ-50 פילי מלחמה. במהלך המסע מתו רובם, ועד קרב טרביה שרדו רק מעטים מהם. הקרתגים השתמשו לרוב בפילים מזן פיל צפון אפריקני. פילים אלו היו קטנים יותר מהפילים האסייתיים, אם כי אוזניהם היו גדולות יותר וגבם קעור. גובהם היה 2.5 מטר והם היו כנועים ונוחים לאילוף. משקלם היה כמעט 6 טון, והם נשאו על גבם מגדל שבתוכו ישבו שניים או שלושה אנשים, שהיו בעיקר קשתים או מטילי כידונים. מלבד זאת, היה גם נהג שכיוון את הפיל. במקרה שהפיל איבד שליטה, נהגו הקרתגים לתקוע גרזן או אזמל בין עיניו. לעיתים נדירות השתמשו הקרתגים גם בפילים אסייתיים גדולים יותר אך קשים לשליטה.
צבאות ופיקוד > קרתגו > הפיקוד הקרתגי

בדומה לרומא, גם בני קרתגו בחרו את מנהיגיהם, אך אלו נשארו בקרתגו ולא יצאו למערכות. הפיקוד היה נתון בידיו של מצביא שקיבל רק הוראות כלליות ביותר מקרתגו, והיה חופשי, למעשה, לפעול בכל דרך שימצא לנכון. במלחמה זו היה הפיקוד העליון בזירה האפנינית ובהמשך גם בזירה האפריקנית בידי חניבעל. בזירה האיברית נשלטה גם כן בידי בני משפחת ברקה. במהלך רוב המלחמה פיקדו על הכוחות הקרתגיים בזירה אחיו של חניבעל עזרובעל ומאגו, אולם בהמשך הצטרף אליהם גם עזרובעל בן גיסקו. מרבית המפקדים בצבא הקרתגי היו פונים, אולם קצינים אחרים כגון מהרבעל היו נומידים.
| הקצינים הקרתגיים שהשתתפו במערכה> שם המצביא | הקצינים הקרתגיים שהשתתפו במערכה> תעתיק לטיני | הקצינים הקרתגיים שהשתתפו במערכה> קרבות בהם לקח חלק | הקצינים הקרתגיים שהשתתפו במערכה> ביוגרפיה מקוצרת |
| --- | --- | --- | --- |
| חניבעל | Hannibal |  מרבית הקרבות | אחד המצביאים המוכשרים והמבריקים ביותר בהיסטוריה. פיקד על הצבא כולו והשתתף במרבית הקרבות. |
| מאגו | Mago |  קרב טרביה  קרב טראסימנוס  קרב קאנאי  מספר קרבות בצפון איטליה | אחיו הצעיר של חניבעל. לאחר קרב קאנאי חזר לקרתגו בניסיון להשיג תמיכה נוספת, נכשל במשימתו זו ונשלח להיספניה. חזר לאיטליה ונאחז בחופים של צפון הארץ. עזב יחד עם אחיו אולם נהרג בים בדרך חזרה לאפריקה. |
| מהרבעל | Maharbal |  המצור על סגונטום  קרב טראסימנוס  קרב קאנאי  קרב קאסילינום (216 לפנה"ס) | קצין ממוצא נומידי, שפיקד על חיל הפרשים בצבא חניבעל. נודע כאחד המפקדים היותר נועזים והפחות ממושמעים של חניבעל, אם כי חניבעל הפקיד בידיו לעיתים קרובות משימות קריטיות ביותר. גורלו אינו ידוע. |
| חנו | Hanno |  קרב נהר הרון  קרב קאנאי  קרב בנבנטום  המצור על קפואה  קרבות נוספים באפוליה  קרב המישורים הגדולים | אחיינו של חניבעל, בנו של שופט. נזכר לראשונה בקרב נהר הרון. היה אחד הגנרלים המוכשרים ביותר של חניבעל, והלה הפקיד בידיו משימות רבות. לא ברור מתי, חזר לאפריקה והשתתף בקרב המישורים הגדולים. גורלו אינו ידוע. |
| עזרובעל | Hasdrubal |  קרב אגר פלרנוס  קרב גרוניום  קרב קאנאי | מפקד חלק מחיל הפרשים והממונה על האספקה. נעלם מהדיווחים לאחר קרב קאנאי. |
| בומילקר | Bomilcar |  הזירה הימית במלחמה הפונית השנייה | אדמירל קרתגי, אין לבלבל בינו לבין שופט בעל אותו שם. היה אחראי על התקשורת בין חניבעל לאפריקה, ומספר פעמים הנחית עבור חניבעל תגבורות רעננות. |
| עזרובעל ברקה | Hasdrubal |  הזירה האיברית במלחמה הפונית השנייה  קרב דרטוסה  קרב באיטיס  קרב באיקולה  קרב מטאורוס | אחיו של חניבעל. לחם ברומאים על השליטה בספרד, ולבסוף חצה את האלפים כדי לסייע לאחיו באיטליה אולם הובס ונהרג בקרב מטאורוס. |
| חניבעל מונומאכוס | Hannibal |  מסע חניבעל לאיטליה  חציית הרי האלפים בידי חניבעל | אין לבלבל בינו לבין מפקדו הדגול. נודע לשמצה כאחד הגנרלים האכזריים ביותר של חניבעל. |
| קרתאלו | Carthalo |  קרב קאנאי  המצור על טראנטום | אין לבלבל בינו לבין קרתאלו. פיקד על יחידת פרשים במהלך קרב קאנאי, ולאחר מכן נשלח בידי חניבעל כדי להציע לרומאים הסכם שלום. נכשל במשימתו, ושימש כמושל טראנטום. נהרג כאשר הרומאים השתלטו מחדש על עיר זו. |
| חמלקרת | Hamilcar |  קרב מטאורוס  קרבות מאסף לאחר הפינוי | קצין בצבאו של עזרובעל ברקה. לאחר הכניעה המשיך לנהל את המאבק ברומאים עד שנת 197 לפנה"ס. |
צבאות ופיקוד > צבאות נוספים > מוקדון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צבאות ופיקוד > צבאות נוספים > סיציליה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צבאות ופיקוד > צבאות נוספים > נומידיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צבאות ופיקוד > צבאות נוספים > השבטים הגאלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מהלך המלחמה > תוכניות

רומא העריכה שלא תתקשה לנצח את קרתגו ולכן גייסה רק חמישה לגיונות: אחד בפיקודו של לוקיוס מאנליוס הושאר בצפון איטליה, שניים נמסרו לקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו (האב) ויועדו לכיבוש ספרד, והשניים הנותרים נמסרו לקונסול טיבריוס סמפרוניוס לונגוס שנשלח לסיציליה עם 100 אוניות ונועד להעביר, בהמשך המלחמה, את המלחמה לאפריקה עצמה. רומא סברה כי אין דחיפות רבה לתקיפת קרתגו ומושבותיה, ועל כן התנהל ארגון הכוחות בעצלתיים ומסעי ההתקפה לא הספיקו לצאת אל הפועל.
חניבעל לעומת זאת לא בזבז זמן, ולאחר כיבוש סגונטום החל בהכנות לפלישה לאיטליה. הוא גייס צבא גדול מקרב השבטים הספרדיים והאפריקאיים, אימן את צבאו בשיטה המאניפולארית במקום בשיטת הפלנקס, שלח את חייליו לחופשה בביתם והודיע לחייליו להתכונן למסע ארוך. מספר חייליו של חניבעל לא ברור, אך ככל הנראה עמד על כ-120,000 רגלים, 16,000 פרשים וכמה עשרות פילי קרב. חניבעל שלח כמעט 20,000 חיילים ו-2,000 פרשים להגנת אפריקה, וכ-20,000 חיילים, 3,000 פרשים וכ-20 פילים הותיר בספרד בפיקוד אחיו, עזרובעל. את עיקר הכוח שמנה כ-90,000 חיילים ו-12,000 פרשים לקח חניבעל תחת פיקודו, חצה איתם את נהר האברו ובאביב 218 לפנה"ס יצא למסע אל איטליה, דרך גאליה.
מהלך המלחמה > המסע לאיטליה

חניבעל חצה את האברו וכבש שטחים נרחבים מצפון לו. להגנתם, השאיר את חנו הגדול עם חלק מהכוח, והוא המשיך עם השאר דרך גאליה, לאיטליה.
ליד נהר הרון בצרפת נתקל חניבעל בשבטים ברברים עוינים שלא אפשרו לו לחצות את הנהר. הוא איגף אותם מאחור, הכה אותם והעביר את צבאו את הנהר. השמועה על הקרב ליד הרון הגיעה אל סקיפיו, שהיה בדרכו לספרד. הוא החליט לשלוח לספרד את אחיו, גנאיוס, ולחזור בעצמו לאיטליה, לחכות שם לחניבעל. חניבעל המשיך הלאה אל הרי האלפים תוך התמודדות עם שבטי ברברים. כאשר הגיע חניבעל מתחת להרי האלפים התערב חניבעל בסכסוך בין שבטים וזכה בעזרת השבט המנצח. לאחר מכן חצה את הרי האלפים בראש צבאו, אל איטליה. תוך כדי מעבר ההרים התמודד צבאו של חניבעל עם סופות שלגים מוקדמות, עליות ומורדות קשים ומסוכנים, חוסר אספקה והתקפות חוזרות ונשנות של שבטי הגאלים המקומיים, שהיו עוינים כלפיו. לבסוף נחת חניבעל בצפון איטליה לאחר חמישה חודשי מסע, עם כ-20,000 רגלים ו-6,000 פרשים.
מהלך המלחמה > הלחימה באיטליה

מבחינת הרומאים, המלחמה הגיעה לאיטליה במפתיע. לאחר נחיתתו בעמק הפו נתן חניבעל לצבאו מנוחה והחל בגיוס השבטים הגאלים באזור. הוא היה זקוק לניצחון על הרומאים כדי שכל השבטים הגאלים יצטרפו אליו, וקיבל אותו לאחר היתקלותו עם סקיפיו בקרב טיקינוס. לאחר גיוס שבטי הגאלים התקדם חניבעל דרומה, וחנה מול המחנה הרומאי ליד נהר הטרביה. באותו החורף (218 לפנה"ס) ניצח חניבעל  בקרב טרביה את הרומאים בראשות הקונסול טיבריוס סמפרוניוס לונגוס, ודרכו אל דרום איטליה הייתה פתוחה. בשנה שלאחר מכן ניסו הקונסולים החדשים, גאיוס פלאמיניוס וגנאיוס סרוויליוס גמינוס, לבלום את התקדמות חניבעל באיטליה, אלא שחניבעל שוב הערים עליהם, הכין לפלאמיניוס מארב ליד אגם טראסימנו והכה אותו בקרב טראסימני.
בעקבות ההפסדים מונה בשנת 217 לפנה"ס פאביוס מאקסימוס לדיקטטור. הוא הציע אסטרטגיה חלופית: מלחמת התשה במקום קרב הכרעה שבו עלול חניבעל לנצל את כישרונו הטקטי. ברומא התנגדו לאסטרטגיה הפביאנית מכיוון שהרעיון היה זר למנטליות הרומית ומשום ששיטה זו לא מנעה מחניבעל לבזוז את שדות איטליה. לאחר שחניבעל הערים על פאביוס מאקסימוס פעם אחת החריפה ההתנגדות אליו ברומא והוחלט למנות בשנה הבאה (216 לפנה"ס) שוב קונסולים. באותה שנה נבחרו אמיליוס פאולוס וטרנטיוס וארו, הם גייסו צבא גדול, כ-80,000 איש, כדי להתמודד עם חניבעל בקרב קאנאי. בתרגיל מבריק הצליח חניבעל להכות את הצבא הרומאי ולהשמיד אותו.
בגלל ההפסד ערקו חלק ניכר מבעלות בריתן בדרום איטליה למחנה הקרתגי ורומא הייתה נתונה בסכנה ממשית, אבל מסיבה לא ברורה לא עלה חניבעל על רומא לאחר קרב קאנאי. בעקבות תבוסתם חזרו הרומאים לאסטרטגיה הפביאנית, נמנעו מקרב הכרעה נגד חניבעל ובמקום זאת זינבו בחייליו, תקפו את קציניו ואת בעלי בריתו. המלחמה בחצי האי האיברי, בסיציליה והמלחמה המאקדונית הראשונה מנעו מחניבעל תגבורות חיוניות כי הן הוסטו לזירות האלה. כל זאת גרם לכך שבשנת 211 לפנה"ס, לאחר המצור על קאפואה, שוב הייתה רומא השליטה באיטליה, ולא חניבעל. בהמשך המלחמה צמצמו הרומאים יותר ויותר את שטח שליטתו של חניבעל ובסוף הלחימה בזירה האיטלקית נותרו לו מעט בסיסים בברוטיום ותו לא.
לאחר שעזרובעל, אחיו של חניבעל, הובס על ידי סקיפיו אפריקאנוס בחצי האי האיברי, הוא יצא לאיטליה לעזרת אחיו. הודות לידיעות מודיעיניות שהגיעו לידי הרומאים בעוד מועד, הובס צבאו של עזרובעל בקרב מטאורוס בשנת 207 לפנה"ס וכך נמנעה מחניבעל התגבורת החיונית. בהיעדר תגבורת התמקד חניבעל בהגנה על הכוחות שנותרו לו ולא יכול היה לצאת ולהתקיף את הרומאים. ניסיון נוסף לשלוח תגבורת לחניבעל נעשה על ידי אחיו הצעיר, מאגו ברקה, בשנת 203 לפנה"ס, אך גם ניסיון זה לא צלח.
בסופו של דבר נופצו שאריות הצבאות הקרתגי בחצי האי האיברי ופובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס נחת על אדמת אפריקה. אחרי הפסד בקרב חשוב והסכמי כניעה ראשונים, הזעיקו הקרתגים את חניבעל חזרה לאדמת אפריקה וכך הסתיימה הלחימה באיטליה.
מהלך המלחמה > חצי האי האיברי

הלחימה בזירה האיברית הייתה רצופה מתחילת המלחמה עד שנותיה האחרונות. בזירה זו היו שתי המעצמות תלויות מאוד בשבטים המקומיים לאספקת חיילים לצבאן. התלות נוצרה בראש ובראשונה בגלל המרחק הניכר בין חצי האי האיברי ממוקדי הכוח של המעצמות - איטליה במקרה של רומא וצפון אפריקה במקרה של קרתגו.
בתחילה הצליחו הרומאים לערער בהדרגה את שליטת קרתגו בחצי האי, שאותה הנהיג אחיו של חניבעל, עזרובעל. אולם בשנת 211 לפנה"ס הובסו הרומאים בקרב באיטיס שבו נהרגו מפקדיהם ושרידי צבאם נסוגו מאיבריה. בשלב זה התמנה מפקד רומאי חדש לזירה, סקיפיו אפריקנוס, והוא הצליח להחזיר את רומא למעמד שאבד לה ואף הגדיל לעשות והביס את הצבאות הקרתגיים תוך כדי קשירת בריתות עם השבטים המקומיים.
בסופו של דבר נאלצה קרתגו למשוך ידה מההתעסקות בחצי האי האיברי ולעסוק בהגנת אפריקה מפלישה רומאית גדולה.
מהלך המלחמה > סרדיניה

סרדיניה הייתה זירה משנית ולא התרחשו בה אירועים חשובים במלחמה זו. עיקר חשיבותה הייתה כספקית דגן של רומא. הלחימה הגיעה אל האי בשנת 215 לפנה"ס - שנה אחרי תבוסת הרומאים בקרב קאנאי. בשנה זו פרצה מרידה באי בראשותו של המפסיקורה והרומאים נאלצו לשלוח תגבורת בראשותו של מאניליוס טורקווטוס. בעזרת הכוחות שהיו באי, התגבורת שהגיעה מרומא וחיילי הצי הצליח מאניליוס לקבץ כ-20,000 חיילים שאיתם תקף את בסיס המורדים בפנים האי. המפסיקורה לא היה בנמצא ובנו, שקיבל את הפיקוד, הובס בקלות על ידי המצביא הרומי המנוסה. שאריות המורדים נסו לעיירה קורנוס ליד כף מאנו.
בשלב זה הגיעו במפתיע ידיעות אודות הגעתו צי קרתגי בראשותו של עזרובעל (קאלבוס) לאזור. בגלל החשש מאיגוף נאלץ מאניליוס לסגת לעבר קאראלס והקרתגים הצליחו לחבור למורדים. הכוחות המשותפים של קרתגו והמורדים הסרדינים התקדמו לעבר קאראלס תוך כדי ביזת אזור הכפר, אך הובסו בקרב קשה נגד רומאים. המפסיקורה נהרג ובנו התאבד; מפקד כוח המשלוח הקרתגי נפל בשבי.
שרידי הכוח הקרתגי ושאריות המורדים נסו לעבר קורנוס, אך מאניליוס רדף אחריהם וכבש את העיירה אחרי מצור קצר. המרד היה האירוע היחיד הקשור למלחמה שקרה באי בתקופה זו.
מהלך המלחמה > סיציליה

סיציליה הייתה אחת הזירות המשניות במלחמה הפונית השנייה. באי הייתה עיר גדולה אחת – סירקוסאי, שהייתה בעלת בריתם של הרומאים ואילו שאר האזורים היו תחת שליטת הנציב הרומי. הקרתגים שלטו במשך כמה מאות שנים על חלקו המערבי של האי, אך הפסידו את השטח לרומאים כתוצאה מתבוסתם במלחמה הפונית הראשונה. האי היה חשוב לרומאים כי הוא סיפק בסיסים טובים לצי הרומאי, במיקום שאיים על חופה של צפון אפריקה וחלק ניכר מהדגן שגדל בו הועבר לרומא על מנת לעזור למחייתה. הקרתגים רצו את סיציליה כדי להקל על בעיית התגבור של הצבא הקרתגי באיטליה בראשותו של חניבעל וכדי להחליש את הרומאים.
בתחילת המלחמה הייתה סירקוסאי בעלת ברית נאמנה של הרומאים, אך בהמשך, עם מותו של שליטה והפיכה שביצעו שליחיו של חניבעל, ערקה למחנה הקרתגי בשנת 213 או 214 לפנה"ס. הקרתגים השקיעו מאמצים גדולים בכיבוש האי ושלחו צבאות חזקים שמנו עשרות אלפי חיילים לסיציליה ושייטות שמנו עשרות ספינות קרב. בהתחלה הצליחו הקרתגים להעביר לצדם כמה ערים נוספות מלבד סירקוסאי, אך צבאם הובס על ידי מרקוס קלאודיוס מרקלוס. סירקוסאי נפלה בשנת 212 לפנה"ס, לאחר מצור ארוך בו השתתף המדען היווני המפורסם ארכימדס בהגנה על העיר.
בסופו של דבר לא הצליחו הקרתגים לגרש את הרומאים מהאי והמאמץ הגדול שהושקע בו היה לחינם. הרומאים הצליחו להחזיר את האי לשליטתם, וללחימה בו לא הייתה השפעה גדולה על מהלך המלחמה.
מהלך המלחמה > אפריקה

קרתגו הייתה העיר הראשית באוטיקה, השוכנת באפריקה הצפונית. ערים פיניקיות אחרות ששכנו באוטיקה היו נתונות למרותה הבלעדית. בתחילת המלחמה התכוונו הרומאים לשגר לאפריקה צבא חזק, מלווה ב-160 ספינות מלחמה, אך תוכנית זו בוטלה עם חציית האלפים על ידי צבאו של חניבעל והתקפתו על איטליה גופה. הרומאים נאלצו לזנוח את תוכניות הפלישה והסתפקו בדיפלומטיה.
בהתחלה, נחלה הדיפלומטיה הרומית הצלחה ניכרת: בשנת 213 לפנה"ס כרתה רומא ברית עם סיפקס, שליטה של נומידיה המערבית. סיפקס תקף את נומידיה המזרחית, בעלת בריתה הנאמנה של קרתגו, שהייתה תחת שליטתו של גאלה (אנ'). הוא הובס על ידי הצבא המשותף של נומידיה המזרחית וכוחות קרתגיים. הזירה נשארה שקטה עד מותו של גאלה בשנת 206 לפנה"ס וחבירתו של בנו, מסיניסה לרומא בשנת 206 לפנה"ס. הרומאים ניסו לחדש את הברית עם סיפקס שהתקררה קמעה, אך לא הצליחו בכך וכרתו ברית עם מסיניסה במקום.
בשנת 205 לפנה"ס כבר ניצחו הרומאים את קרתגו בחצי האי האיברי וגם באיטליה הייתה ידם על העליונה. במצב זה הצליח סקיפיו אפריקנוס להעביר החלטה באספת הקנטוריות שאישרה לו לצאת לאפריקה בראש שני לגיונות ובעלות ברית בשנת 204 לפנה"ס. אחרי ניצחונו בקרב המישורים הגדולים בשנת 203 לפנה"ס נותרה קרתגו חשופה להתקפה רומאית ונאלצה להזעיק את צבאותיו של חניבעל שנלחמו עדיין באיטליה. בקרב שהתחולל ליד זאמה בשנת 202 לפנה"ס הובס חניבעל וקרתגו נאלצה להיכנע.
תוצאות המלחמה

בעקבות מפלתה נאלצה קרתגו לחתום על חוזה שלום משפיל. תנאיו הקשים קבעו כי קרתגו יכולה להחזיק רק עשר ספינות קרב, חייבת לשלם פיצויי מלחמה ענקיים בסך של 10,000 טאלנטים בתשלומים במשך 50 שנה, לוותר על כל שטחיה מחוץ לאוטיקה. התנאי הקשה ביותר היה איסור לנהל מלחמה, גם לא מלחמת מגן, ללא אישור הסנאט הרומאי, אף על פי שבשאר ענייני הפנים ניתנה להם עצמאות. כדי להבטיח את קיום הכללים לקחה רומא מקרתגו מספר גדול של בני ערובה.
למרות התנאים הקשים הפציר חניבעל בבני עירו לקבל את התנאים, כי הצבא הושמד ולא הייתה אפשרות מעשית לגייס צבא חדש תוך זמן קצר.
הרומאים לא הסתפקו בתנאים אלו וכעבור כמה עשרות שנים פלשו לאוטיקה והחריבו את קרתגו במלחמה הפונית השלישית.
ראו גם

הצבא הרומי
צבא קרתגו
לקריאה נוספת

ישראל שצמן. תולדות הרפובליקה הרומית, פרק ח: המלחמה הפונית השנייה, עמ' 129–157. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
תאודור מומזן, דברי ימי רומא. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה.
כתריאל בן אריה. קרבות מופת (מאלכסנדר מוקדון עד אלנבי). ירושלים, הוצאת לביא, 1994.
פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991
טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
טיטוס ליוויוס. מלחמות חניבעל - תולדות רומא מאז ייסוד העיר, ספרים 21–30. תרגם מלטינית: משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, 2015.
פלוטארכוס. חיי אישים. כרך שלישי - אנשי יוון ורומי. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א' א' הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ג-1973.
אלפרד תייר מהן. השפעת העוצמה הימית על ההיסטוריה, 1660-1783 – פרקים נבחרים. תרגם מאנגלית ברוך קורות. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1985.
מאיר שָׂשׂ. המערכה על הימים - תולדות העוצמה הימית. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991.
איתן אבישר. 2500 שנות טקטיקה. – יוני 1943 הוצאת מסדה.
הרולד למב, חניבעל - האחד נגד רומי, מערכות, 1964.
לידל הארט, סקיפיו אפריקנוס הגדול מנפוליון, מערכות - משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
יחיאל זלטנר, המודיעין של חניבעל, זמנים, 29, סתיו 1988, עמ' 14–26
Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959 .
Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925 .
Appianus. Translated by H. White. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1912.
Mommsen, Theodore. History of Rome. Online version in Classic Literature Library.
T. A. Dorey and D. R. Dudley, Rome against Catrage. Secker & Warburg, 1971
Brian Caven, The punic wars. Weidenfeld and Nicolson, 1980
J. F. Lazenby, Hannibals' war. Aris & Phillips, 1978
Serge Lansel, Hannibal. Blackwell, במקור יצא בצרפת ב-1995, תרגום לאנגלית 1998
F. W. Walbank, A historical commentry on Polybius. Oxford university press, 1957
P. A. Brunt, Italian manpower 225 B.C. - 14 A. D.. Oxford university press, 1971
Bagnall, Nigel (1990). The Punic Wars.
Baker, G. P. (1999). Hannibal. Cooper Square Press.
Cottrell, Leonard (1992). Hannibal: Enemy of Rome. Da Capo Press.
Delbruck, Hans (1990). Warfare in Antiquity, Volume 1. University of Nebraska Press.
Goldsworthy, Adrian (2003). The Fall of Carthage. Cassel Military Paperbacks.
Peddie, John (2005). Hannibal's War. Sutton Publishing Limited.
Dodge, Theodore A. (1891). Hannibal. Da Capo Press.
Gregory Daly, Cannae, Ruotledge, 2002
ביאורים

↑  בהמשך השתנה מנהג זה, והפרובינקיות הוכרזו עוד בטרם נערכו הבחירות - זאת על מנת למנוע מצב שבו קונסול מסוים זוכה בבחירות ואז מקבל, בדרך לא דרך, פרובינקיה עשירה שיוכל למצוץ את לשדה.
↑  חולשות אלו הודגמו במהלך קרב קינוסקאפאלאי, במהלכו לחמו חיילים רומאים המסודרים במאניפולוס בחיילים מוקדונים מסודרים בפלנקס. הגמישות של המאניפולוס והכבדות של הפלנקס הכריעו לבסוף את הקרב.
↑  המונח "שכירי חרב" הוא פשטני בהקשר הזה, משום שחלק מהחיילים לא שרתו בתשלום, אלא נשלחו במסגרת התחייבות של בעל ברית או במסגרת הסכם עם מנהיג אחר.
↑  הנחה זו מבוססת בין היתר על כך שבמהלך מלחמת שכירי החרב דרשו השכירים המתמרדים תשלום על הסוסים שנהרגו להם, והקרתגים התייחסו אל הדרישה כלא צודקת.
↑  זיהויו של מהרבעל כנומידי אינו וודאי, ומדובר בהשערה בלבד שכן השם מהרבעל היה שם נדיר מאוד בקרב הקרתגים ולא ידוע על אישים נוספים בשם זה.
הערות שוליים

↑  שמות ראשי המדינה בקרתגו אינם ידועים במלואם והם לא מצוינים בטבלה זו.
↑  אפיאנוס, באתר ליוויוס
↑  ייתכן שהתחיל בשנת 213
↑  שצמן, עמ' 244.
1 2  שצמן, עמ' 245.
↑  פוליביוס, ספר שישי, 20-21.
1 2  שצמן, עמ' 246.
↑  פוליביוס, ספר שישי, 21-24.
↑  תמונות ותיאורים של חרבות גלאדיוס
↑  Velites באתר המוקדש לצבא הרומי.
↑  הצבא הרומי באתר המוקדש לרומא העתיקה.
↑  .Brunt p. 418
↑  שצמן, עמ' 247.
↑  פוליביוס, ספר שישי, 25.
↑  .Delbrück, pp 423-424
↑  שצמן, עמ' 248.
↑  שצמן, עמ' 249.
↑  .32 ,Goldsworthy, pp. 14, 29
↑  ביוגרפיה מאת ויליאם סמית
↑  .Karel Jacobs, Gaius Flaminius, Edecea, Hoorn 1937, dissertation
↑  ביוגרפיה מאת ויליאם סמית
↑  .Goldsworthy, p, 33
↑  זלטנר, עמ' 15.
↑  .Goldsworthy, p, 34
↑  בנימין שימרון, תרגום מיוונית לפוליביוס, עמ' 100, פ' 68, הערה 1.
↑  כידון ההטלה הרומי - הפילום - אומץ למעשה מהאיברים.
↑  .Goldsworthy, p, 32
↑  Wise, Terence (2004) [1982]. Armies of the Carthaginian Wars, 265-146 BC. Osceola; Wellingborough: Osprey Publishing, pp. 13-14
↑  שארל פיקאר, חיי יום יום בקרת חדשת, הוצאת עם הספר, 1964. עמ' 141.
↑  ELEPHANTS AND THE NABATAEANS
↑  THE MYSTERY OF HANNIBAL'S ELEPHANTS
↑  ביוגרפיה באתר ליוויוס
↑  .Lazenby, pp. 64–6, 85
↑  ביוגרפיה מאת ויליאם סמית
↑  ביוגרפיה מאת ויליאם סמית
↑  פוליביוס, ספר תשיעי, 24.
↑  .Lazenby, pp 70, 86, 88, 176, 237, 285
↑  Hamilcar (3) באתר ליוויוס
↑  התאריך המדויק שנוי במחלוקת. לפרטים ראו Lazenby p. 105
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550912905171  GND: 4124004-2  LCCN: sh85109112  NKC: ph779403 
לגיונר רומאי טיפוסי
וליט
פרש רומאי
חייל כבד קרתגי; שחזור אמנותי על בסיס מטבע שנמצא בסירקוסאי.
פרשים גאלים היוו מרכיב חשוב בצבאו של חניבעל. חיל הפרשים הגאלי היה מצויד טוב יותר מחיל הרגלים, וללוחמים רבים יותר היה שריון גוף.
רומא וקרתגו בתחילת המלחמה
מיקום הקרבות העיקריים באיטליה
פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו

| חלק מירי המוני בארצות הברית |
| --- | --- |

מועדון ה"פולס", בו התרחש הפיגוע
 תאריך:  12 ביוני 2016 (231±1 דקה) 
 מקום:  מועדון קהילת הלהט"ב באורלנדו, פלורידה, ארצות הברית
 מטרה:  מועדון להט"ב
 קואורדינטות:  28°31′10″N 81°22′37″W﻿ / ﻿28.519583333333°N 81.376805555556°W﻿ / 28.519583333333; -81.376805555556
 סוג:  פיגוע ירי המוני, משבר בני ערובה, רצח המוני, פשע שנאה
 נשק:  רובה סער זיג-זאואר MCX אקדח גלוק 17 9 מ"מ
 הרוגים:  49
 פצועים:  58
 מבצע:  עומר סדיק מאטין 
 מספר מפגעים:  1 
  (למפת אורלנדו מוגדלת) מועדון הלהט"ב(למפת אורלנדו רגילה) מועדון הלהט"ב
 
פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו התבצע ב-12 ביוני 2016, במועדון הלילה פולס, גיי בר ומקום מפגש פופולרי של הקהילה הגאה בעיר אורלנדו, פלורידה שבארצות הברית. הפיגוע, בו נרצחו 49 בני אדם ונפצעו 58, היה פיגוע הירי הקטלני ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית עד הטבח בסטריפ של לאס וגאס (2017), והתקרית הקטלנית ביותר נגד הקהילה הלהט"בית בהיסטוריה האמריקאית.
הפיגוע בוצע על ידי עומר סדיק מאטין, מוסלמי ממוצא אפגני יליד ניו יורק, אשר עבד כמאבטח ונשא נשק ברישיון. מאטין נהרג מחילופי יריות במהלך פעולת ההשתלטות של היחידה המשטרתית ללוחמה בטרור, SWAT.
פרטי הפיגוע

האירוע החל בסביבות השעה 2:00, כשהמפגע הגיע למועדון חמוש ברובה סער מסוג זיג-זאואר MCX ובאקדח מסוג גלוק 17.‏
 לפי דברי מפקד משטרת אורלנדו ג'ון מינה, התפתח בינו לבין מאבטח המועדון קרב יריות שבסיומו הצליח המפגע להיכנס לתוך המועדון, כשהוא יורה לכל עבר ולוקח עשרות בני ערובה. בסביבות השעה 5:00 גרמה המשטרה לפיצוץ מבוקר שנועד להסיח את דעתו של המפגע ולוחמי הכוח המשטרתי המיוחד פרצו למועדון עם רכב משוריין. במהלך חילופי האש נהרג המפגע ולפחות שוטר אחד נפצע.
המפגע

הרשויות זיהו את המפגע כעומר מאטין, אזרח ארצות הברית שנולד בניו יורק להורים שהיגרו מאפגניסטן, תושב פורט פירס, במחוז סנט לוסי שבפלורידה, בעל נטיות לאסלאם הרדיקלי. עוד צוין כי מאטין החזיק בנשק ברישיון כחלק מעבודתו כמאבטח.
מנהל ה-FBI, ג'יימס קומי, דיווח כי מאטין התקשר למשטרה שלוש פעמים במהלך האירוע, וקשר עצמו למספר ארגוני טרור שונים. בשיחות הטלפון מאטין אמר שהוא מבצע את הפיגוע למען מנהיג המדינה האסלאמית, וכן שהוא שאב השראה ממבצעי הפיגוע במרתון בוסטון ומאנוואר אל-אוולקי, שהיה טרוריסט בכיר באל-קאעידה. קומי הוסיף: "הוא הפגין תמיכה כללית בארגונים איסלאמיים קיצוניים, אבל יש בלבול בנוגע למניעיו."
מדיווחים שונים עלה כי מאטין התמודד בעצמו עם נטיות הומוסקסואליות, אותן ניסה להדחיק על ידי שנאה עזה ולכן ייתכן שכי גורם נוסף שהביא להתקפה הרצחנית, מלבד ההקשר האסלאמי, הוא הומופוביה מופנמת עזה.
לאחר הפיגוע קיבל ארגון המדינה האסלאמית את האחריות לפיגוע.
לאחר הפיגוע

חמישה חודשים לאחר הפיגוע נערך מצעד הגאווה ה-12 באורלנדו שהוקדש לזכרם של הרוגי הפיגוע ובו צעדו מאה וחמישים אלף משתתפים. את הצעדה הובילו משפחות ההרוגים וניצולי האירוע, כשאחריהם צעדו 49 אנשים עם עפיפונים בדמות מלאכים. 49 הצלבים שהוצבו ברחבת המרכז הרפואי באורלנדו, הוצבו מחדש במרכז ההיסטורי של העיר.
בנובמבר 2016 הודיע ראש העיר כי בכוונת העירייה להציע לבעל המועדון 2.25 מיליון דולר על מנת לבנות במקום אנדרטה לזכר 49 הקורבנות, אך בעל המקום סירב.
המתאגרף אורלנדו קרוס הקדיש לאירוע בו נהרגו מספר חבריו את הקרב שלו שנערך ב-15 בנובמבר 2016.
ראו גם

טרור בארצות הברית