stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמגום
טיפול בגמגום

כיום אין טיפול מרפא גמגום. בעבר, הגמגום הוערך כתופעה נפשית שניתנת לריפוי באמצעות טיפולים פסיכולוגיים לסוגיהם. היום המרכיב של טיפול פסיכולוגי מתמודד עם קבלה עצמית של המגמגם.
קיימות שיטות טיפול מדיסציפלינת קלינאות תקשורת למשל עיצוב שטף הדיבור. אפשר לטפל בשיטה זו באופן אינטנסיבי במשך מספר שבועות. ובגמר הטיפול יש שיפור ניכר בשטף הדיבור עד כדי שטף מלא, אולם שמירה על השטף דורשת תרגול רב ומתמשך, למעשה לאורך כל חיי המגמגם. חיסרון השיטה הוא שאינה מתאימה לילדים צעירים.
נוסף לכך, הטיפול בילדים צריך להיעשות בהדרכת המשפחה. הטיפול מתמקד באינטראקציה בין ההורים והילד, או עם שאר האחים, בהרגלי הדיבור בבית וכן בתגובות לגמגום של הילד. כך בעצם מסייעים לילד באמצעות יצירת שינוי בסביבה הקרובה אליו. לעיתים מערבים גם את הצוות החינוכי בבית הספר.
בנוסף, קיימות מספר גישות ודרכים לטפל, להתמודד ולעזור לילד מגמגם.
שתי גישות עיקריות לטיפול בגמגום אצל ילדים הן טיפול ישיר או טיפול עקיף הכולל הדרכת הורים וההחלטה באיזו גישה להתמקד תלויה בהתאם לגיל הילד ולאחר אבחון של מאפייני הגמגום (חומרה, מידת מודעות וכו׳). ישנן שיטות אבחון וגישות שונות התלויות בגיל הילד, למשל אבחון וטיפול בגילאים צעירים הנעשה בעזרת משחק והמטרה היא למנוע מהילד את תחושת המבוכה וחוסר האונים ולאפשר דיבור שוטף יותר, ישנו אבחון עם קלינאי תקשורת שמשלב מדדים אובייקטיביים וסובייקטיביים כגון ספירת הברות מגומגמות או יצירת שיח בעזרת שאלונים ובגילאים קטנים יותר ישנו אבחון המבוסס בעיקר על בחינת אינטראקציה תקשורתית של הילד במהלך ריאיון עם ההורים.
הטיפול הנפוץ ביותר בגמגום הוא טיפול באמצעות דיבור הנקרא (CBT (cognitive-behavioral therapy. במהלך טיפול זה עובדים עם האדם המגמגם על שיפור יכולות ניהול עצמי, שליטה נשימתית, מיומנויות אסרטיביות ותרגול של טכניקות לדיבור מושהה.
ישנה שיטה נוספת, שפותחה על ידי הפסיכולוג רונלד וובסטר, שגם בה מטפלים באמצעות דיבור אך שמים בה דגש על יכולות דיבור ושימוש בצלילים ולאחר מכן מיישמים את הנלמד בשיחות פשוטות ומורכבות. טיפול נוסף בגמגום הוא טיפול תרופתי, המטופלים מקבלים תרופות מסוג חוסמי דופמין (דופמין הוא הורמון הממלא מספר תפקידים חשובים במוח ובגוף) אך מחקרים עדיין לא מצאו האם טיפול תרופתי בלבד יכול להועיל או שהוא מצריך שילוב עם טיפול באמצעות דיבור.
טיפול תרופתי - ישנן תרופות פסיכיאטריות שבאופן מקרי התגלו כבעלות השפעה חיובית בשיפור השטף אצל חלק מהמגמגמים, לעיתים במחיר תופעות לוואי. תרופה מבטיחה - Pagoclone גילתה שיפור בשטף אצל אחוז ניכר מהמגמגמים ללא תופעות לוואי. התרופה עברה שני שלבי ניסוי במינהל התרופות האמריקאי (FDA). השלב השלישי והאחרון מתעכב בשל עלותו הגבוהה.
הסתרת הגמגום

מגמגמים רבים נוטים לנסות להסתיר את הגמגום. חלקם על ידי דיבור מהיר מאוד תוך בליעת הברות. טכניקה נוספת היא החלפת מילים. כאשר מגמגם "מרגיש" שהוא עומד להיתקע במילה או הברה, הוא מחליף אותה במילה אחרת או מוסיף מילת קישור שלא נדרשת. טכניקה נוספת היא השהיית הדיבור עד שהחסימה תיעלם.
התמודדות עם גמגום

ניתן להתמודד עם גמגום באמצעות טיפול התנהגותי קוגניטיבי העוזר למטופל להתמודד עם חרדה ולעיתים אף דיכאון. במהלך מפגשי הטיפול, המטפל מתרגל את הדיבור של המטופל ובעצם ״מציף״ את הגמגום ובכך עוזר למגמגם להסתגל למצב בו הוא נמצא ולהבין את השלכות ההפרעה; בזמן תרגול הדיבור, ניתן אף להבחין בתחושות חרדה ודיכאון אותם חווה המגמגם כתגובה ישירה למצבו. ככל שהטיפול נמשך, המגמגם מתרגל למצבו, הלחץ והמתח יורדים וכך גם מפלס החרדה והדיכאון, חלק מההתנהגויות הנלוות לגמגום פוחתות ואט אט ניתן להבחין בשיפור ברצף הדיבור. עם הזמן, למגמגם יהיה שיפור גם במסוגלות לניהול שיחות ארוכות וגם בביטחון במצבים שעלולים ליצור אצלו חסימה כמו למשל לדבר מול אנשים מסוימים או לדבר בסיטואציות מאיימות.
גמגום בתרבות

בתנ"ך, משה, בניסיון להימנע משליחותו אל העם, העיד על עצמו בפני אלוהים "כִּי כְבַד-פֶּה וּכְבַד לָשׁוֹן, אָנֹכִי" (ספר שמות, פרק ד', פסוק י'). הפירוש המקובל לביטוי זה הוא שמשה סבל מגמגום. על פי אגדות חז"ל גמגומו של משה נבע מניסיון שנוסה על ידי פרעה בעודו ילד, במהלכו מלאך היטה את ידו מקערת הזהב לקערת גחלים לוהטות. משהכניס משה את ידו הכוויה לפיו - נכווה גם פיו. מאז היה כבד פה וכבד לשון, קרי - מגמגם.
בסרט "נאום המלך" (2011) מסופר כיצד המלך ג'ורג' השישי התמודד עם בעיית הגמגום החריפה שלו שמנעה ממנו לנאום בצורה רציפה, עד שהצליח, לאחר טיפול, להתגבר על הבעיה ולנאום לאזרחי בריטניה.
ישנם סרטים, כמו "דג ושמו וונדה" או "סיפור פשוט" שבהם דמות המגמגם שמורה לאדם טיפש באופן מיוחד. אולם, לא כל דמויות המגמגם בקולנוע ובספרות הן כאלה. בספר פסוקי השטן, דמות המגמגם היא של מפיק סרטים ממולח בשם אס, אס, סיסודיה ובסרט "חודש בכפר" המגמגם הוא ארכאולוג דעתן.
מגמגמים מפורסמים > בעולם

קלאודיוס, ג'ורג' השישי, וינסטון צ'רצ'יל, ג'ו ביידן, אייזק ניוטון, לואיס קרול, צ'ארלס דרווין, אד שירן, מרילין מונרו, אלביס פרסלי, ג'וליה רוברטס, יו גרנט, טייגר וודס, רואן אטקינסון, קיילי מינוג, אמילי בלאנט, אנתוני קווין, ג'ון אפדייק, סומרסט מוהם, הרווי קייטל, גרג לוגניס, אלן טיורינג, סמואל ג'קסון, סקטמן ג'ון, ביל וולטון, קרלי סיימון, בן ג'ונסון, דייוויד טומלינסון, מארק אנתוני, ז'ראר דפארדיה, פרידריך הגל.
מגמגמים מפורסמים > בישראל

נתן אלתרמן, חגי ארד, ולדימיר בליאק, מתי שריקי, יהודה פוליקר, צמח מאזוז, מאיר פיצ'חדזה, גיל פרנק, ויקטוריה חנה.
הערות שוליים

1 2 3  הכל על גמגום: שאלות ותשובות, באתר ynet, 28 באוקטובר 2004
↑  גמגום, באתר מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל
1 2 3 4  תעלומה ושמה גמגום, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2025-01-09
↑  גמגום אצל ילדים, מרכז רפואי הדסה
↑  אסתי מקאי ופולינה יעקובוביץ, גמגום בילדים, באתר beWell
↑  Proctor A., Duff, M.. and Yairi, E. (2002). "Early childhood stuttering: African Americans and European Americans." ASHA Leader, 4:15, p.102.
↑  Craig. A, Hancock K, Tran. Y, Craig. M, & Peters, K. (2002). "Epidemiology of stuttering in the communication across the entire life span." Journal of Speech Language Hearing Research, 45:1097-1105.
↑  Yairi, E, & Ambrose, N. (2005). Early childhood stuttering. Austin, TX: Pro-Ed, Inc. Kloth, S., Janssen, P., Kraaimaat, F. & Brutten, G. (1995). "Speech-motor and linguistic skills of young stutterers prior to onset." Journal of Fluency Disorders, 20, 157-170. Yairi, 2005; “On the Gender Factor in Stuttering,” Stuttering Foundation of America newsletter, Fall 2005, page 5.
↑  Comings, D., et al., "Polygenic Inheritance of Tourette Syndrome, Stuttering, Attention Deficit Hyperactivity, Conduct, and Oppositional Defiant Disorder," American Journal of Medical Genetics 67:264-288 (1996).
↑  Braun, A.R., Varga, M., Stager, S., Schulz, G., Selbie, S., Maisog, J.M., Carsom, R.E., Ludlow, C.L. "Atypical Lateralization of Hemispehral Activity in Developmental Stuttering: An H215O Positron Emission Tomography Study," in Speech Production: Motor Control, Brain Research and Fluency Disorders, edited by W. Hulstijn, H.F.M. Peters, and P.H.H.M. Van Lieshout, Amsterdam: Elsevier, 1997
↑  A. L. Foundas, MD, A. M. Bollich, PhD, J. Feldman, MD, D. M. Corey, PhD, M. Hurley, PhD, L. C. Lemen, PhD and K. M. Heilman, MD. "Aberrant auditory processing and atypical planum temporale in developmental stuttering," Neurology, 2004;63:1640-1646.
↑  Caruso, A., et al. "Adults Who Stutter: Responses to Cognitive Stress." Journal of Speech and Hearing Research, 37, 746-754, August 1994.
↑  Perkins, W., Dabul, B. "The Effects of Stuttering on Systolic Blood Pressure." Journal of Speech & Hearing Research, Vol. 16, No. 4, December 1973.
↑
↑  Dr. Samantha Roberts, Marc Anthony Stuttering, stutteringstammering.org, ‏21.4.2024
↑  אורין רוזנר, החברים של משה רבנו, צ'רצ'יל ופוליקר: מגמגמים כל הדרך אל האושר, באתר Xnet‏, 3 ביולי 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543858305171  BnF: cb11948403r (data)  GND: 4127760-0  LCCN: sh85129370  NKC: ph121704
קהילת יהודי חודורקוב

ניצולים מן הפוגרום בחודורקוב קיץ 1919
בעיירה חודורקוב (חודורקיב באוקראינית: Ходорків ברוסית: Ходорков) שבמחוז ז'יטומיר באוקראינה התקיימה קהילה יהודית שנחרבה כמעט לחלוטין בפרעות פטליורה. אחרוני יהודי חודורקוב נרצחו בשואת יהודי אוקראינה. בשיאה מנתה הקהילה כ-3,600 נפש, מעל למחצית מתושבי העיירה.
תולדות הקהילה

בשנת 1765 חיו בחודורקוב 452 יהודים. ב-1847 עלה מניינם ל-117. ב-1897 מנו יהודי חודורקוב 3,672 נפש, שהיוו כ-53% מאוכלוסיית העיירה.
בראשית המאה ה-20 היו לקהילה תלמוד תורה ושלושה בתי ספר פרטיים, לבנים ולבנות.
בינואר 1906 התחולל פוגרום בעיירה. סוכנות ידיעות רוסית פרסמה שסיבת הפוגרום הייתה צלב ששברו נערים יהודים, אך התברר כי לא אירעה תקרית כזו.
תולדות הקהילה > במלחמת האזרחים ברוסיה

קהילת חודורקוב נפגעה קשות וכמעט נשמדה כליל בפרעות פטליורה במהלך מלחמת האזרחים הרוסית.
כשהחלו לבוא שמועות על פרעות שנערכות בעיירות היהודיות ב-1918, התארגנה בחודורקוב יחידת הגנה יהודית שהחלה להתחמש ולהתאמן. במהלך האביב והקיץ של שנת 1919 פלשו לחודורקוב מליציות שונות. כוח ההגנה היהודי מנע פגיעות קשות ביהודים, אך ספג אבדות וכוחו הלך והידלדל.
בחודש אייר נכנסה לחודורקוב מיליציה בפיקודו של סוקולוב. היא נתמכה בנוצרים מקומיים, ובאישון ליל החלו לתקוף את היהודים. כוח המגן היהודי נחלץ להגנת הקהילה, אך הובס בידי הפורעים. לאחר מכן החל טבח ביהודי העיירה. כ-2,000 יהודים נרצחו בשריפה, בהטבעה בנהר אירפין ובנשק קר. באחת האורוות של היהודים כינסו הפורעים כמה עשרות יהודים והעלו אותה באש עליהם. גור אלרואי מניח כי היו גם מקרי אונס. בית הכנסת וספרי התורה שבו חוללו.
גופות ההרוגים נאספו על ידי כפריים מקומיים ונקברו בקבר אחים בבית הקברות היהודי, אך לא מעט גופות נותרו פזורות ברחובות ובשדות שסביב חודורקוב.
תוצאות הפוגרום בחודורקוב צולמו, והתמונות שימשו כעדות במשפטו של שלום שוורצברד שהתנקש בחייו של סימון פטליורה.
לאחר הפרעות, בשנת 1920, נמנו בחודורקוב 146 יהודים בלבד.
תולדות הקהילה > בשואת יהודי אוקראינה

ב-16 ביולי 1941, נכבשה העיירה על ידי הוורמאכט.
בסתיו 1941 ירו הנאצים ב-22 יהודים בחודורקוב. יתר יהודי העיירה נשלחו ככל הנראה לאחת מערי המחוז. בבית הקברות היהודי ישנם שני קברי אחים: אחד של חללי הפרעות ב-1919 ואחד של חללי הנאצים.
הקהילה היהודית לא הוקמה מחדש לאחר השואה.
אישים

במאה ה-18 התיישב בחודורקוב אחד מתלמידי המגיד ממזריטש, רבי דב בעריש מחודורקוב. בראשית המאה ה-19 כיהן כרב הקהילה רבי מאיר, בעל "מאיר עיני חכמים", תלמידו של הרב זאב וולף מז'יטומיר. נכדו, הרב מאיר, כיהן אף הוא כרב העיירה.
בין היהודים ילידי חודורקוב:
נחום אויסלנדר – משורר וחוקר ספרות היידיש (1893–1962)
פורדהאוז בן ציסי – מלחין ומנצח (1896–1979)
שניאור שפושניק – מנופלי מאורעות תל חי (1896–1919)
אברהם שפושניק – מחלוצי העלייה השנייה בפתח תקווה, מייסד מקהלת "הזמיר" בפתח תקווה. אחיו של שניאור שפושניק (1854–1915)
מיכאל בארון (רו') – מהפכן סוציאליסטי, ממקימי "הקוזקים האדומים" (אנ').
ישעיה רבינוביץ (Isaiah Rabinovich) – סופר, מבקר ספרות וחוקר ספרות קנדי (1906–1972)
חנה (אנה) ברסניאק – אמו של הקומיקסאי רנה גוסיני
הערות שוליים

↑  פרעות חדשות, מחזיקי הדת, 2 בפברואר 1906
↑  גור אלרואי, ארץ מקלט, 2021, עמ' 13
↑  יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות אישים חלק א, ירושלים תשמ"ו, עמ' תטו
↑  ראו: שו"ת מהרא"י מזינקוויץ, עמ' תרלט
↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם שפושניק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 725
↑  ישעיה רבינוביץ, לקסיקון הספרות העברית החדשה
הבית שג'ק בנה (סרט, 2018)

| --- | --- |

 בימוי:  לארס פון טרייר 
 הופק בידי:  Louise Vesth 
 תסריט:  לארס פון טרייר 
 עריכה:  מולי מלן סטנסגארד, Jacob Schulsinger 
 שחקנים ראשיים:  מאט דילון Marijana Jankovic דייוויד ביילי אדוארד ספלירס Jerker Fahlström Osy Ikhile Johannes Bah Kuhnke Yu Ji-tae ריילי קיאו סופי גראבול ג'רמי דיוויס אומה תורמן שיבון פאלון ברונו גנץ Lisa Sjöholm בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צילום:  מנואל אלברטו קרלו 
 מדינה:  דנמרק, צרפת, שוודיה, גרמניה 
 חברת הפקה:  זנטרופה 
 חברה מפיצה:  ורטיגו מדיה, Vidéa 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בנובמבר 2018 
 משך הקרנה:  155 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט דרמה, סרט אימה 
 מקום התרחשות:  וושינגטון 
 הכנסות באתר מוג'ו:   thehousethatjackbuilt
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבית שג'ק בנה (באנגלית: The House That Jack Built) הוא סרט אימה פסיכולוגי משנת 2018 שנכתב ובוים על ידי לארס פון טרייר, בכיכובו של מאט דילון בתפקיד הראשי כג'ק. הסיפור עוקב אחר ג'ק, רוצח סדרתי, במהלך 12 שנים בשנים 1970–1980 במדינת וושינגטון, בארצות הברית. פון טרייר תיאר את הסרט כ"חגיגת הרעיון כי החיים הם מרושעים וחסרי נשמה." הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן, מסמן את חזרתו של פון טרייר לפסטיבל, אחרי יותר משש שנים של נידוי.
תקציר עלילת הסרט

הסיפור עוקב אחר ג'ק, רוצח סדרתי אינטליגנטי מאוד, במהלך 12 שנים ומתאר את הרציחות שפיתחו באמת את ג'ק כרוצח סדרתי.
צוות השחקנים

מאט דילון כג'ק.
ברונו גנץ כוורג'
אומה תורמן כאישה 1
שיבון פאלון הוגאן כאישה 2
סופי גראבול כאישה 3
ריילי קיאו כסימפל
ג'רמי דייוויס
אד ספלירס כאד
דייוויד ביילי
יו ג'י-טאי
הפקה

פון טרייר פיתח תחילה את הרעיון כסדרת טלוויזיה, אבל בפברואר 2016, הוא הודיע שזה יהיה סרט. לאחר שביצע מחקר נרחב על רוצחים סדרתיים, פון טרייר השלים את התסריט עד מאי 2016. זכויות ההפצה הבינלאומית נמכרו לחברת TrustNordisk עם חברת ההפקה של פון טרייר Zentropa כמפיקה. חברת Film i Väst מימנה את הסרט, כשקרן הקולנוע של קופנהגן מימנה €1.08 מיליון יורו. הסרט הוא הפקה משותפת בין צרפת, גרמניה, שוודיה ודנמרק.
ב-2 בנובמבר 2016, פון טרייר הודיע כי מאט דילון יגלם בסרט תפקיד ראשי. בפברואר 2017 הוכרז גם על ליהוקם של ריילי קיאו וסופי גרבול עם אומה תורמן שלוהקה חודש לאחר מכן. הצילומים החלו בחודש מרץ 2017 בבנגטספורס, שוודיה, תוכנן לסיים את הצילומים בדנמרק בחודש מאי 2017. פון טרייר פיצל את הסרט לשני חלקים כדי לאפשר את ההזדמנות לערוך בין לבין, משהו שהוא מעולם לא עשה לפני כן. עבודת האפקטים הוויזואליים הייתה אמורה להסתיים לאחר הצילומים.
יציאה לאקרנים

במאי 2017, IFC רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית. במרץ 2017, פון טרייר ניהל משא ומתן לערוך את הקרנת הבכורה בפסטיבל קאן, אף על פי שבעבר נאסר להשתתפות על ידי מארגני הפסטיבל. ב-19 באפריל 2018, הסרט נבחר להקרנה בפסטיבל קאן, מחוץ לתחרות. לאחר ההכרזה, שוחרר הקדימון הראשון.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית במסגרת פסטיבל קאן ב-14 במאי 2018. דווח, כי מספר צופים יצאו במהלך הקרנת הבכורה עקב מראות מזוויעים מהסרט, אף שכמה צופים כיבדו בשש דקות עמידה ומחיאות כפיים לאחר ההקרנה.
ביקורת

באתר עגבניות רקובות, הסרט זכה לדירוג של 61%, בהתבסס על 97 מבקרים, עם דירוג ממוצע של 6.2/10.
אואן גלייברמן ממגזין Variety העניק לסרט ביקורת חיובית והצהיר "זה באמצע הדרך בין סרט חתרני טוב ותרגיל. זה נועד להיכנס מתחת לעור שלך, מה שהוא אכן עושה." דייוויד רוני מההוליווד ריפורטר כתב ש"הבית שג' ק בנה'" הוא בהחלט משהו [שכדאי] לראות. אבל מה שהכי מפתיע זה שזה בדיוק כמו [ש]לעיתים קרובות [קורה עם סרטיו של פון טרייר, זה] ריקני ומטריד."
ברונדיבר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  הנס קראסה 
 תאריך יצירה:  1939 
 שפה:  צ'כית 
 מספר מערכות:  2 
 
כרזת האופרה מגטו טרזינשטט משנת 1944
גטו טרייזינשטט, בו הועלתה האופרה
בְּרוּנְדִיבַּר היא אופרה שנכתבה ב-1938 והועלתה בזמן השואה בגטו טרזיינשטט על ידי מקהלת ילדים יהודים, שחלקם התחלפו במשך הזמן.
האופרה נכתבה בשנת 1938 על ידי שני יוצרים יהודיים: הנס קראסה (1899-1944), מלחין יהודי יליד פראג, אשר גורש לגטו טרזיינשטט באוגוסט 1942 ונרצח בתאי הגזים בבירקנאו ב-16 באוקטובר 1944; ואדולף הופמייסטר, שכתב את הטקסט לאופרה, משורר שברח מצ'כיה ב-1939 וחזר לפראג לאחר מלחמת העולם השנייה.
האופרה תיארה את סיפור התמודדותם של שני ילדים, אנינקה ופפיצ'ק, עם מציאות חיים קשה: מחלת האם וקשיי פרנסה מאלצים אותם לנדוד לעיר הגדולה ולנסות להשיג עבור האם חלב, שלדברי הרופא אמור לסייע בהחלמתה. שם הם פוגשים את ברונדיבר, זמר רחוב עם שפם, המשתמש בתיבת נגינה לפרנסתו. הם מנסים לחקות אותו ולשיר ברחוב, אך הוא כועס עליהם על יצירת תחרות כנגדו ומסלק אותם משם. בלילה מתקרבים אל הילדים ציפור, חתול וכלב והם מבטיחים לעזור להם במשימתם, עם כל ילדי העיר. למחרת החיות וילדי העיר מגרשים את ברונדיבר ומפנים את מקומו עבור שני הילדים. ברונדיבר גונב לילדים את הכסף שקיבלו על שירתם, אך ילדי העיר והחיות מגרשים אותו ומחזירים לילדים את הכסף. הילדים משיגים חלב ומביאים אותו לאם החולה. בסיום שרים כולם שיר ניצחון, תקווה וכוח של הטובים כנגד הרעים.
ב-1942 החלו חניכי בית יתומים בפראג לבצע חזרות כדי להעלות את האופרה. לאחר שתי העלאות של האופרה, נשלחו הילדים לגטו טרזיינשטט, במרחק של כשעה נסיעה מפראג. בין האסירים שנשלחו לאכלס את הגטו היו גם אמנים, מלחינים ומוזיקאים שהמשיכו ליצור פעילות תרבותית ענפה, בצד קשיי הקיום ואי הוודאות שאפיינו את חיי הגטו. הנאצים השתמשו בגטו זה ובפעילות התרבותית בו כדי להסוות את השמדת יהודי אירופה, והוא הוצג על ידם כגטו לדוגמה בביקור משלחת הצלב האדום ב-23 ביוני 1944. האופרה "ברונדיבר" הייתה אחת היצירות החשובות שהועלו בגטו בתקופה זו, והיא נועדה לסמל עבור יושבי הגטו את התקווה לשרוד ולהינצל. משלחת הצלב האדום צפתה בקטע הסיום של האופרה במהלך ביקורה בגטו.
האופרה אף צולמה לסרט התעמולה הנאצי "טרזיינשטט - התיישבות יהודית". צילומי הסרט החלו ב-26 בפברואר 1944, בבימוי הבמאי היהודי המפורסם קורט גרון. מטרת הסרט הייתה להציג כאילו משטרו של היטלר היטיב עם היהודים. לאחר צילום הסרט נשלחו הבמאי ורוב השחקנים ואנשי הצוות, אל מותם במחנה ההשמדה אושוויץ. הסרט לא הוקרן מעולם, אך קטעים ממנו שימשו בתעמולה הנאצית, וחלקם שרדו עד היום.
האופרה הועלתה בגטו 55 פעמים. חלק מהילדים השחקנים התחלפו לעיתים לאחר טרנספורטים שבוצעו מדי פעם, בהם הועברו חלק מיושבי הגטו אל מחנות השמדה. לכן הילדים שהשתתפו בהצגה למדו מספר תפקידים, למקרה שייאלצו להחליף ילדים שהועברו מהגטו. מספר שחקנים הופיעו בכל ההצגות, בהם הונזה טרייכלינגר, שגילם את ברונדיבר, וגם הוא נספה בהמשך באושוויץ.
שנים אחר כך, האופרה זכתה מספר פעמים להעלאה מחודשת בישראל, בהם העלאה משותפת על ידי מקהלת הילדים מורן מישראל ומגרמניה ובליווי התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ב-2010; והעלאה משותפת של מקהלת הילדים מורן מישראל ומפראג ובליווי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בהיכל התרבות ב-2011.
‏האזנהקובץ:Brundibar, Unsere Gans ist ausgeflogen.ogg‏Ⓘ‏
הערות שוליים

↑  http://www.bterezin.org.il/120869/ אתר בית טרזין
↑  טל גורדון, האופרה של ילדי גטו טרזין, באתר "הבמה", 21 בינואר 2010
↑  ברונדיבר בפילהרמונית: "אשרי שזכיתי לראות את ברונדיבר – גם בהיכל התרבות", 29 באפריל 2011, באתר "בית טרזין"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594784805171  GND: 300331851  LCCN: no98057012  MusicBrainz work: 79ccb611-e4f9-38df-9cb8-2c44955b5316  VIAF: 174003398   WorldCat (עם VIAF): 174003398
הלן מקרורי

| --- | --- |

הלן מקרורי, 2015
 לידה:  17 באוגוסט 1968 לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 באפריל 2021 (בגיל 52) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Helen Elizabeth McCrory 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1990–2021 (כ־31 שנים)
 מקום לימודים:  דרמה סנטר לונדון  Queenswood School 
 בן או בת זוג:  דמיאן לואיס (2007–16 באפריל 2021) 
 צאצאים:  מאנון לואיס, גוליבר לואיס 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר האימפריה הבריטית (1 בינואר 2017) 
 פרופיל ב-IMDb
 
הלן אליזבת מקרורי (באנגלית: Helen Elizabeth McCrory;‏ 17 באוגוסט 1968 – 16 באפריל 2021) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה. התפרסמה בתפקיד נרקיסה מאלפוי ב"סדרת סרטי הארי פוטר", ובתפקיד שרי בלייר בסרט "המלכה".
ביוגרפיה

מקרורי נולדה בלונדון לאן, אם ממוצא ולשי ולדיפלומט הסקוטי איאן מקרורי.
למדה בבית ספר פרטי לבנות "קווינסווד" שבהרטפורדשייר וחיה שנה אחת באיטליה.
החלה ללמוד משחק בבית הספר ללימודי דרמה "מרכז הדרמה" שבלונדון.
קריירת משחק

הופיעה לראשונה בשנת 1994 בסרט הערפדים "ראיון עם הערפד" בתפקיד קטן ולצידה של קייט בקינסייל בסרט הבריטי "חשוף".
זכתה להערכה ראשונה בבריטניה כאשר זכתה בשנת 1995 בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל האקדמיה הבריטית בוויילס, על הופעתה בדרמה "רחוב החיים".
ב-2003 זכתה להערכה על הופעתה במיני סדרה הבריטית "צ'ארלס 2: הכוח והתשוקה" בתפקיד הקורטיזנה ברברה וילרס. ב-2004 השתתפה לצידם של דניאל קרייג וסמנתה מורטון בדרמה הבריטית "אין סוף לאהבה".
ב-2005 שיחקה בדרמה הקומית התקופתית "קזנובה" בתור אמו של ההרפתקן האיטלקי ג'קומו קזנובה (הית' לדג'ר).
התפרסמה לראשונה בתפקיד גדול ב-2006 בדרמה הפוליטית "המלכה" בתפקיד שרי בלייר אשתו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר (מייקל שין), שיחקה בתפקיד גם ארבע שנים לאחר מכן בהפקה הטלוויזיונית המצליחה "מערכת יחסים מיוחדת".
ב-2009 התפרסמה בעולם בשובר הקופות "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" בתור נרקיסה מאלפוי אמו של תלמיד  סלית'רין דראקו מאלפוי (טום פלטון) אויבו של הארי פוטר.
בנוסף שיחקה בחמישה פרקים בסדרת הפשע "חף מפשע", לצד בעלה כוכב הסדרה דמיאן לואיס.
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד גברת ג'ונאס במותחן "4.3.2.1" שכתב וביים נואל קלארק. ב-2010 וב-2011 חזרה לתפקיד נרקיסה מאלפוי בשני החלקים המצליחים של הסרט " הארי פוטר ואוצרות המוות".
ב-2013 החלה לשחק בתפקיד ראשי בתור פולי גריי בסדרה "כנופיית בירמינגהם", הדודה של האחים, ארתור, תומאס, ג'ון ופין למשפחת שלבי
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה הבריטי "שעתם היפה", לצדם של ג'מה ארטרטון וסם קלאפלין. באותה שנה שיחקה גם בסרט "לאהוב את וינסנט" על חייו של וינסנט ואן גוך.
חיים אישיים

בשנת 2007 התחתנה מקרורי עם השחקן דמיאן לואיס כוכב הסדרה "אחים לנשק", לזוג נולדו בת ובן.
ב-16 באפריל 2021 היא נפטרה בביתה בלונדון ממחלת הסרטן, בגיל 52.
פילמוגרפיה

ראיון עם הערפד (1994)
חשוף (1994)
רחוב החיים (1995)
כנופיה משפחתית (1997)
מלון ספלנדיד (2000)
אנה קארנינה (2000)
אין סוף לאהבה (2004)
קזנובה (2005)
המלכה (2006)
חף מפשע (2009) - 5 פרקים
הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם (2009)
מר שועל המהולל (2009)
4.3.2.1 (2010)
הארי פוטר ואוצרות המוות חלק א' (2010)
הארי פוטר ואוצרות המוות חלק ב' (2011)
הוגו (2011)
כאוס בגני ורסאי (2014)
לאהוב את וינסנט (2017)
שעתם היפה (2017)
שרלוטה‏ (2022) - דיבוב
פילמוגרפיה > טלוויזיה

היחסים המיוחדים (אנ') (2010) - סרט טלוויזיה של HBO
כנופיית ברמינגהאם (2013–2020)
אם אב ובן (2019)
השעשועון (2020)
Roadkill ‏(2020)
הערות שוליים

↑  J. Davis, Hannah (April 16, 2021). Helen McCrory, star of Peaky Blinders and Harry Potter, dies aged 52. The Guardian. Retrieved April 16, 2021
↑  Del Rosario, Alexandra (April 16, 2021). Helen McCrory Remembered By ‘Peaky Blinders,’ ‘Harry Potter’ Families, BAFTA & Others: “Wonderful Woman Who’s Left Us Far Too Soon”. Deadline Hollywood. Retrieved April 16, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452225705171  PLWABN: 9810651945005606  BIBSYS: 7020590  BNE: XX1534465  BnF: cb14022628n (data)  GND: 1060858630  ISNI: 0000 0003 7207 0350  LCCN: no2001032875  MusicBrainz: cc18da55-8a34-4f90-965f-793040cab736  NKC: xx0246038  NTA: 225924471  SNAC: w6cz49c2  SUDOC: 185337031  VIAF: 231456869   WorldCat (עם VIAF): 231456869
אורונטאה

ליברית שפורסמה בוונציה 1683
|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מלחין:  אנטוניו צ'סטי
 לבריתן:  Giacinto Andrea Cicognini 
 שפה:  איטלקית 
 מספר מערכות:  פרולוג ושלוש מערכות
 זמן התרחשות העלילה:  מצרים העתיקה
 תפקידים
 Amore (Love)  Creonte  Alidoro  Aristea  Giacinta  Tibrino  Corindo  Gelone  La filosofia (Philosophy)  Silandra  Orontea 
 
אורונטאה היא אופרה בפרולוג ובשלוש מערכות מאת המלחין האיטלקי אנטוניו צ'סטי עם ליברית מאת ג'יאצינטו אנדראה צ'יקוניני (שעודכנה על ידי ג'ובאני פיליפו אפולוני).
היסטוריית ביצועים

ההופעה הראשונה התקיימה באינסברוק ב-19 בפברואר 1656. אורונטאה הייתה אחת האופרות האיטלקיות הפופולריות ביותר של המאה ה-17. הוא כולל אריות סופרן ידועות כמו "Intorno all'idol mio", "Addio Corindo" ו-"Il mio ben dice ch'io speri". היא הועלתה יותר מ-17 פעמים לפני 1700, כולל בגנואה, רומא, פירנצה, טורינו, מילאנו, בולוניה, ונציה, פאלרמו, נאפולי, האנובר. כמעט כל הפרטיטורה אבדה, והאופרה נשכחה. מספר כתבי יד התגלו בשנות החמישים. הופעות מודרניות החלו ב-1961‏ Piccola Scala (איט') במילאנו עם תרזה ברגנצה וקרלו (גר'), ברונו ברטולטי מנצח. רנה ג'ייקובס ניהל הפקה ב-1982 באינסברוק, ואיבור בולטון ב-2015 בפרנקפורט. היצירה בוצעה לראשונה באוסטרליה על ידי פינצ'גוט אופרה בשנת 2022. בימוי חדש נכלל בעונת 2023/2024 של תיאטרו אלה סקאלה במילאנו, בניצוחו של ג'ובאני אנטוניני, בבימויו של רוברט קרסן וסטפני ד'אוסטרק בתפקיד הראשי.
תפקידים

| תפקיד | קול |
| --- | --- |
פילוסופיה: סופרן
אהבה: סופרן
אורונטאה, מלכת מצרים: סופרן
אלידורו, צייר צעיר: טנור
סילנדרה, גבירת חצר: סופרן
קורינדו, חצרן: אלט, סריס
קריאונטה, יועץ: בס
אריסטאה, אמו של אלינדורו: קונטראלט
ג'יאנצינטה, מחופשת לנער: סופרן
ג'לון, משרת: בס
טיברינו, נער: סופרן
הקלטות

אורונטאה הלגה מולר מולינארי, רנה ג'ייקובס, גאי דה מי, קונצ'רטו ווקאל, בניצוח רנה ג'ייקובס (הרמוניה מונדי, 1982)
↑  "Laughs; then and now" by Genevieve Lang, Pinchgut Opera, 12 May 2022
↑  "Pinchgut Opera: Orontea, Limelight
מדריך האופרה. אמנדה הולדן (ויקינג, 1993)
הערות בחוברת להקלטה לעיל.
המפנה הלשוני

המפנה הלשוני (באנגלית: The Linguistic Turn) מתאר תפנית מחשבתית ומחקרית, שזכתה לתהודה גוברת מאז תחילת המאה ה-20 בפילוסופיה, תורת הספרות ובבלשנות, לפיה ללשון חלק בלתי נפרד מהעיסוק במחשבה ובעולם. נציגים רבים של דיסציפלינות אלה אימצו את המיקוד המחקרי בלשון, אך המפנה נוכח גם ברוב תחומי מדעי הרוח מדעי החברה. הביטוי "מפנה לשוני" נטבע על ידי גוסטב ברגמן וזכה לפופולריות בזכות אנתולוגיה בשם זה שפרסם ריצ'רד רורטי ב-1967.
המושג "המפנה הלשוני" מתאר אפוא שורה של התפתחויות שונות מאוד בחשיבה המערבית של המאה ה-20. ככלל, כולן מבוססות על ספקנות ביחס לרעיון שהשפה היא "מדיום שקוף" לתפיסת המציאות. תפיסה זו מוחלפת בדעה ששפה היא היבט בלתי נפרד ממחשבה, ולפיכך כל הכרה אנושית מושתתת על השפה. "מציאות" שמעבר לשפה נחשבת כ"לא קיימת", כ"נונסנס", או לכל הפחות כבלתי ניתנת להשגה. החשיבה הרפלקסיבית, בעיקר בפילוסופיה, הופכת אפוא לביקורת על השפה.