stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נופי עולם
אסכולת הדנובה

אסכולת הדנובה הייתה קבוצה של אמנים גרמנים ואוסטרים שהיו גם הם חלוצי ציורי נוף, והראשונים שציירו באופן קבוע נופים כשלעצמם ללא דמויות. נופיהם מתהדרים ביערות הדנובה העליונה, ואת מקומה של דמות חזיתית תופס לעיתים קרובות עץ בודד, נוסחה שהמציא אלברכט אלטדורפר, האמן המשמעותי ביותר בקבוצה, ומשמש, בעיקר בציורים והדפסים, מאת וולף הובר ואוגוסטין הירשפוגל. עבודות חדשניות אחרות הראו תצוגות מקרוב של יער צפוף כמעט ללא נוף מרוחק או אפילו ללא שמיים. אך רבים מנופיהם הם פנורמיים בגרסה של הסגנון ההולנדי, אם כי הנהר המתפתל מחוץ לטווח הראייה מחליף בדרך כלל את הים התופס את האופק ביצירות הולנדיות רבות. סביר להניח שלפחות בשנת 1531 ראה אלטדורפר ציור של פטיניר, שהיה באוגסבורג בשנת 1517.
הנופים המצוירים של אלטדורפר הם בדרך כלל אנכיים, ולו רק משום שהציור הוזמן לחלל אנכי. זהו מקרה קיצוני מבין כל הנופים העולמיים הגדולים, הציור ״הקרב של אלכסנדר באיסוס״ (1529). ציור יוצא דופן זה מציג את הנוף ממבט אווירי עד מעבר לים התיכון, עם המון דמויות קטנות הנלחמות בקרב גדול בחזית. המקום נמצא בטורקיה המודרנית, והנוף משתרע מעבר לאי קפריסין עד לחופי מצרים וחצי האי סיני והים האדום. הציור במקור היווה חלק אחד ממספר ציורים היסטוריים באותה פורמט.
השפעה על ציורי הנוף

הגישה ההולנדית והדנובית לציור נוף השפיעה מאוד על אמנים מאוחרים יותר. דורות מאוחרים יותר של אמנים פלמיים כמו יאן ברויגל האב, אנטון מירו, לוקאס ואן פאלקנבורך המשיכו לייצר גרסאות מנריסטיות מאוחרות בנוסחה המלאה, כפי שפותחה על ידי פיטר ברויל האב, לפני שנות 1590 . ואן קונינקסלו העמיד את העצים כמו וילונות מצדדי הנוף, כדי להגביל ולחסל את המבט המרוחק. הייתה זאת קומפוזיציה חלוצית בהתפתחות הפלמית של נופי היער הצפופים של אסכולת הדנובה. רובנס למד בשנות ה-1590 עם קרוב משפחתו טוביאס ורהאכט, אמן שמרני במיוחד שהמשיך להשתמש בסגנונות נוף עולמיים שמקורם בפיטר ברויל האב אף על פי שרובנס הביא במהירות את השפעתו, בכמה מנופיו המאוחרים, כמו ״איכרים יוצאים לשוק בקיץ״ (בערך 1618), "המסורת של 'נוף העולם הישן' חיה בפשטות".
היבטים של הנוסחה הספציפית של הנוף העולמי, אם כי כבר לא ממשתמשים בדרך כלל באותו מונח, ממשיכים להופיע שוב בגרסאות שונות עד המאה ה-19. בציור תור הזהב ההולנדי, שציירו את ציוריהם וההדפסים האידיוסינקרטיים של הרקולס סגרס (בערך 1589 - 1638), נדירים כמו ציורי פטינר, היו נופים פנורמיים רחבים, לעיתים קרובות עם הרים. לעומת זאת, פיליפ דה קונינק (1619–1688) השתמש בנוף המוגבה הפנורמי, וכלל לעיתים קרובות מים, אך הראה נוף של שטחים חקלאיים שטוחים או גגות עיר עם אופק נמוך.
הצייר האיטלקי ניקולו דה לה אבטה חלק מאסכולה של פונטנבלו, הכניס את הנוף העולמי הפלמי לאמנות צרפתית ביצירות כמו ״אורפיאוס ואורודיצה״ (לונדון) ו״הפרוספרין״ בלובר, שניהם ציורים גדולים. בציור הבארוק או הציור הקלאסי הצרפתי אמנים רבים, כולל קלוד לוריין וגם ניקולה פוסן, ציירו נושאים "נוף עם ...", ועבור קלוד נופים פנורמיים רחבים עם אלמנטים מעורבים של הרים, מים ודמויות קטנות היוו את עיקר יצירתו, אם כי אצל שניהם נקודת המבט והאופק בדרך כלל נמוכים בהרבה מאשר ביצירות של המאה ה-16. קלוד בתורו הפך לבעל השפעה עצומה, ועד תחילת המאה ה-19 המשיך סגנונו בכך שחיקו את שמותיו לציור "נוף עם". ציורים אלה זכו למקום גבוה יותר בהיררכיה של ז'אנרים, וכתוצאה מכך למחיר גבוה יותר, מאשר נוף טהור גרידא.
עם תחילת התקופה הרומנטית בראשית המאה ה-19המצב השתנה, אך נופים פנורמיים המשיכו לככב במאה ה-19, ואמנים כמו אלה באסכולת נהר ההדסון, אדוארד ליר וציירי נוף רוסיים לקחו את סגנון הקומפוזיציה לנופים חדשים ברחבי העולם ביצירות כמו ״לב של האנדים״ (1859), אם כי לעיתים קרובות לא כללו אנשים ובניינים. אלה עדיין מופיעים בציורים הדתיים האפוקליפטיים הגדולים של האנגלי ג'ון מרטין (צייר), שלרוב הם פשוטו כמשמעו "נופי סוף העולם", ומחזירים את תולדות הז'אנר למקורותיו עם בוש.
הערות שוליים

↑  Harris, Ann Sutherland, Seventeenth-century Art and Architecture, 378, 2005, Laurence King Publishing,
↑  Schama, 431
↑  Weemans, 263
↑  Weemans, 263, quoting von Baldass
↑  Wood, 42–45,
↑  Harbison, 138; Wood, 45 (dating the visit to 1521)
↑  Wood, 47,
↑  Harbison, 139; Jenson, 280
↑  Snyder, 410; Harbison, 139; Silver, 30; Schama, 416–417,
↑  Clark, 25–27, 27 quoted; Schama, 415–417
↑  Silver, 27
↑  Silver, 26–36; Wood, 274–275
↑  Harbison, 152–153
↑  Snyder, 432, 441–2
↑  Silver, 35–39; Baldwin, 362
↑  Wood, 45; Snyder, 409
↑  Silver, 39–52; Snyder, 502–510; Harbison, 140–142; Schama, 431–433
↑  Wood, Chapter 5, especially 275–278
↑  Wood, throughout, especially 160–168; Snyder, 357–359, 362–364; Harbison, 142–143
↑  Wood, 267
↑  Wood, 22–23, 201–202, 266–267; Snyder, 362–363; Harbison,
↑  On Danubian influence: Wood, 165–171, 234–235, 267–275
↑  Vlieghe, 175–176, 179–180
↑  Vlieghe, 189–192,
↑  Silvers, 162–163
↑  Blunt, Anthony, Art and Architecture in France, 1500–1700, p. 61, 2nd edn 1957, Penguin
↑  Reitlinger, 74
פיטר ברויגל, האב: נוף עם הבריחה למצרים, 1563
פיטר רובנס: קיץ - אכרים הולכים לשוק, 1618
פיטר בויגל, האב. ״נפילת איקרוס״,1558
אלברכט אלדורפר, הקרב של אלכסנדר באיסוס, 1529
נמל התעופה בריסטול

נמל התעופה בריסטול (באנגלית: Bristol airport) הוא נמל תעופה הממוקם 13 קילומטר דרומית־מערבית למרכז העיר בריסטול. נמל התעופה נמצא בבעלות אונטריו טיצ'רז פנסיון פלאן (Ontario Teachers' Pension Plan Board).
מגדל הפיקוח ב-2003
היסטוריה > תחילת דרכו

בשנת 1927 קבוצה של אנשי עסקים מקומים גייסו 6,000 פאונד כדי להקים את 'מועדון המטוסים של בריסטול ו-ווסקס' (Bristol and Wessex Aeroplane Club) מועדון טיסה שבסיסו בפילטון, בריסטול. בשנת 1929 עבר המועדון לוויצ'רץ', דרומית לבריסטול.
כשנמל התעופה נפתח ב-1930 על ידי הנסיך ג'ורג' דוכס קנט זה הפך לנמל התעופה השלישי בהיסטוריה של בריטניה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה נמל התעופה של בריסטול היה נמל התעופה האזרחי שנשאר פעיל. תאגיד התעופה הבריטי מעבר לים לבריסטול בעקבות סגירתם של נמל התעופה קרוידון ונמל התעופה הסטון. באותן שנים קו בריסטול-ליסבון היה פופולרי מאוד מאחר שפורטוגל הייתה מדינה נייטרלית.
קווי תעופה

| דירוג | יעד | נוסעים | חברות תעופה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הולנד אמסטרדם | 433,802 | KLM, איזיג'ט |
| 2 | אירלנד דבלין | 429,127 | אייר לינגוס, ריינאייר |
| 3 | הממלכה המאוחדת אדינבורו | 400,014 | איזיג'ט |
| 4 | ספרד מאלגה | 353,430 | איזיג'ט, Jet2.com, ריינאייר, TUI איירווייז |
| 5 | ספרד מיורקה | 348,325 | איזיג'ט, Jet2.com, ריינאייר, TUI איירווייז |
| 6 | ספרד אלש | 340,061 | איזיג'ט, Jet2.com, ריינאייר |
| 7 | הממלכה המאוחדת גלאזגו | 312,051 | איזיג'ט |
| 8 | פורטוגל פארו | 299,906 | איזיג'ט, Jet2.com,ריינאייר |
| 9 | הממלכה המאוחדת בלפסט | 258,128 | איזיג'ט |
| 10 | שווייץ ז'נבה | 220,956 | איזיג'ט, Jet2.com, TUI איירווייז |
נעמה חן

| --- | --- |

נעמה חן, יוני 2016
 לידה:  26 במאי 1986 (בת 38) רעננה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 מעסיק:  אקו 99FM 103FM בעבר:גלי צה"ל, חברת החדשות, רשת
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  naama.chen
 
נעמה חן (נולדה ב-26 במאי 1986) היא מנחה, שדרנית וקריינית פרסומות.
ביוגרפיה

חן נולדה ברעננה, שם גדלה ולמדה בין היתר במגמת תקשורת בתיכון אוסטרובסקי. התגייסה לגלי צה"ל והחלה לקריין במספר תוכניות עד אשר קיבלה את הגשת התוכנית "שתיקת הכבישים" בגלגלצ באופן קבוע. היא המשיכה להגיש אותה גם לאחר סיום שירותה הצבאי ב-2009.
בשנים 2010–2016 הגישה את התוכנית היומית "מתגלגלים" בגלגלצ המשודרת בין השעות 16:00–18:00, בעריכת אביעד רוזנבוים. בשנת 2012, לאחר שינויו של לוח שידורי התחנה, הורחבה התוכנית עד לשעה 19:00. בינואר 2016 סיימה את הגשת התוכנית ואת עבודתה בגלגלצ.
בשנים 2011–2012 שימשה כמגישת מבזקי חדשות בחברת החדשות של ערוץ 2 בטלוויזיה ובאינטרנט.
בשנת 2014 החלה להנחות את תוכנית האקטואליה "מדברים על זה" בערוץ 2 בשידורי "רשת", לצידו של שי גולדן. התוכנית ירדה מהאוויר בשנת 2015, לקראת מיתוג מחודש של הרצועה היומית של רשת בערוץ 2.
בנוסף, היא קריינית פרסומות, ברדיו ובטלוויזיה.
משנת 2014 היא מרצה במסלול הרדיו של בית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל בשומרון.
החל מינואר 2016, משמשת כמגישת התוכנית "אקו לייף" בתחנת הרדיו eco99fm, וכאחראית הפרויקטים של רדיו ללא הפסקה 103FM.
בדצמבר 2016 החלה להגיש את מהדורת הבוקר טוב ברדיו 103fm ומשמשת בתפקיד זה לסירוגין עם פנינה בת-צבי.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, גלגלצ: נעמה חן עוזבת את "שתיקת הכבישים", באתר nrg‏, 22 ביוני 2009
↑  רן בוקר, "שי גולדן תקע לרן שריג סכין בגב", באתר ynet, 6 בינואר 2014
 מדברים על זה עכשיו זה רשמי: שי גולדן ונעמה חן - הקלטת התוכנית הראשונה של "מדברים על זה" בהגשתה של חן
↑  מיה מנע‏, נעמה חן מצטרפת ל-eco99 ו"רדיו ללא הפסקה", באתר וואלה, 14 בינואר 2016
ניקולאי שצ'ולוקוב

| --- | --- |

ניקולאי שצ'ולוקוב - שר הפנים של ברית המועצות
 לידה:  26 בנובמבר 1910 אלמזנה, אוקראינה 
 התאבד:  13 בדצמבר 1984 (בגיל 74) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 השכלה:  האקדמיה הלאומית של אוקראינה למטאורולוגיה 
 תפקיד:  חבר הסובייט העליון 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין  Commemorative medals of the Czechoslovak army abroad  מסדר סוחבאטאר  מסדר הכבוד הצבאי (מונגוליה)  צלב המלחמה של צ'כוסלובקיה 1939–1945  צלב הגבורה  מסדר האריה הלבן  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה  מדליה לציון 50 שנה למהפכה המונגולית  פועל מצטיין של משרד הפנים  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מסדר ההצטיינות הפטריוטי בזהב  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 50 שנים למיליציה הסובייטית  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור מהפכת אוקטובר  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  עיטור על שם בוגדן חמלצניצקי, דרגה שנייה  גיבור העמל הסוציאליסטי  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום  מדליה על הכשרת קרקעות בתולות  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליית העוז  מדליה על הגנת הקווקז  מדליית "כיבוש וינה"  עיטור הכוכב האדום  מדליית "אומץ תחת אש"  מדליה על הצטיינות בהגנת גבולות ברית המועצות  מדליית הערכה על שמירת הסדר הציבורי  מדליית השירות המצוין, דרגה 1 
 חתימה:   
 
ניקולאי שצ'ולוקוב (ברוסית: Николай Анисимович Щёлоков‏; 13 בנובמבר (הלוח היוליאני, 26 בנובמבר לפי הלוח הגרגוריאני) 1910 - 13 בדצמבר 1984) פוליטיקאי סובייטי שכיהן כשר הפנים במשך כ-20 שנים, עד לשנת 1983. הוא התאבד בעקבות האשמות בשחיתות.
ביוגרפיה

ניקולאי שצ'ולוקוב נולד למשפחת פועל בית החרושת לייצור פלדה בקרבת העיר לוהנסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום באוקראינה). בגיל 12 הוא התחיל לעבוד במכרה. לאחר סיום שבע שנות לימוד הוא חזר לעבודה במכרה. לאחר מספר שנים שצ'ולוקוב נסע לדנייפרופטרובסק והחל לימודי הנדסה. לאחר קבלת הסמכת מהנדס שצ'ולוקוב התחיל לעבוד במפעל לייצור פלדה בדנייפרופטרובסק. במהלך השנים הוא עבר לעבודה בממסד הממשלתי והמפלגתי של העיר והכיר את ליאוניד ברז'נייב, שעבד באותו עיר.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה היה שצ'ולוקוב אחראי לפינוי תשתיות תעשייתיות מהעיר לכיוון המזרח. לאחר נסיגת הצבא האדום מהעיר, גויס שצ'ולוקוב לצבא וקיבל תפקיד ניהולי בממסד הפוליטי בצבא האדום.
בשנת 1946 הוא עבר לקייב וקודם לתפקיד בכיר בממשל הסובייטי. בתחילת שנות ה-50, כאשר ליאוניד ברז'נייב הועבר למולדביה הסובייטית שצ'ולוקוב עבר לקישינב ופעל תחת חברו בממסד המקומי.
בראש משרד הפנים של ברית המועצות

לאחר שברז'נייב קיבל את התפקיד של המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ולמעשה היה שליט ברית המועצות, הוא קידם את חברו הוותיק. בשנת 1966 שצ'ולוקוב הועבר למוסקבה וקודם לתפקיד שר להגנת הסדר הציבורי ובשנת 1968 לשר הפנים. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1982.
במהלך כהונתו שר הפנים כאחראי על המשטרה הסובייטית שצ'ולוקוב פעל רבות לקידומה. הוא הסדיר העלאת התשלומים לשוטרים, קבלת השכלה מקצועית, רכישת ציוד מתקדם ופעל להעלאת תדמית השוטר הסובייטי בעייני הציבור. הוא יזם צילומי סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה על עבודת השוטרים. בתקופתו השרות הורחב בעשרות אלפי משרות.
בשנת 1971 הוא כתב לפוליטביורו פנייה להגנת אלכסנדר סולז'ניצין והצעה לפרסם את יצירותיו. הצעתו לא התקבלה.
בשנת 1976 הוא קיבל דרגת "גנרל ארמייה" למרות שבאופן פורמלי לא שירת בצבא ולא הייתה לו השכלה צבאית או ניסיון קרבי.
בהיותו בראש המשטרה הסובייטית ומקורב מאוד לליאוניד ברז'נייב הוא התנגש לא פעם עם ראש הק.ג.ב יורי אנדרופוב. אך קרבתו לברז'נייב איפשרה לו לשרוד ולהמשיך לכהן בתפקיד למרות כל מאמצי יריבו.
השנים האחרונות

ב-17 בדצמבר 1982, חודש לאחר פטירת ליאוניד ברז'נייב ניקולאי שצ'ולוקוב שוחרר מתפקיד שר הפנים. העילה הפורמלית היה תחילת חקירת הריגת קצין ק.ג.ב על ידי השוטרים. עד מהרה הפרשה הסתעפה ושר הפנים החדש שהגיעה משורות הק.ג.ב נתן פקודה לתחילת חקירה של שחיתויות ואי-סדרים בתקופת כהונה של השר הקודם.
בעקבות הלחץ והחקירות ב-19 בפברואר 1983 אשתו של שצ'ולוקוב התאבדה. ב-15 ביוני 1983 הוא הוצא מחברות בוועד המרכזי של המפלגה. החקירה שהחלה לפי הנחיית יורי אנדרופוב לא הופסקה עם פטירתו והחלה להניב תוצאות. בהתאם לתוצאות החקירה במהלך תפקודו של שצ'ולוקוב במשרד שר הפנים לטובתו ולטובת בני משפחתו הועברו נכסים, דברי ערך, מכוניות וכו'. חלק מהנכסים וכספים הוחזרו לקופת המדינה. ב-6 בנובמבר 1984 נשללה ממנו דרגתו הצבאית. ב-7 בדצמבר 1984 הוא הוצאה מחברות במפלגה הקומוניסטית (בדרך כלל זה היה שלב מקדים להענשה) וכעבור מספר ימים בעקבות החלטת הסובייט העליון נלקחו ממנו כול העיטורים שקיבל בתקופת כהונתו כשר ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי. רק עיטורים שקיבל במהלך שרותו בצבא בתקופת מלחמת העולם השנייה נותרו בידיו. שצ'ולוקוב כתב פנייה לקונסטנטין צ'רניינקו וציין שהוא לא עבר על שום חוק ולא קיבל טובות הנאה, וביקש להגן על ילדיו שלא אשמים בשום דבר.
שצ'ולוקוב התאבד ב-13 בדצמבר 1984. בעקבות התאבדותו נסגרו כל תיקי החקירה, אך גם בתקופה שלאחר התפרקות ברית המועצות נושא החנינה לא עלה כלל.
נמל התעופה דאלאס לאב

נמל התעופה דאלאס לאב (באנגלית: Dallas Love Field) הוא נמל תעופה השוכן בתוך תחומי העיר דאלאס במדינת טקסס שבארצות הברית. עד שנת 1974, עת נפתח נמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת', הוא שימש כנמל תעופה בינלאומי וכנמל העיקרי של העיר. מאז הוא משרת בעיקר טיסות פנים. בשנת 2019 עברו בו 16,754,262 נוסעים. הנמל משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת סאות'ווסט איירליינס.
היסטוריה

נמל התעופה נוסד בשנת 1917, כאחד מעשרות שדות תעופה קטנים שהקים שירות האוויר של צבא ארצות הברית לאחר כניסתה למלחמת העולם הראשונה. הוא נקרא על שמו של הטייס מוס לאב (Moss L. Love), אחד מחלליו הראשונים של השירות. השדה שימש לאימון טייסים. לאחר המלחמה נמכר השדה לעיריית דאלאס והחל לשמש לתעופה אזרחית. במלחמת העולם השנייה שימש שוב את חילות האוויר של הצבא.
בשנים שלאחר המלחמה התפתחה פעילות אווירית אזרחית נרחבת בנמל, שהביאה לצמיחתו. בשנת 1973 כבר פעלו בטרמינלים שבו 70 שערי עלייה למטוס.
ב-22 בנובמבר 1963 הגיע לנמל נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי בדרכו לביקור בדאלאס. קנדי נרצח בדאלאס פחות משעה לאחר נחיתתו בנמל. בהמשך היום הועלה ארונו של הנשיא המת על המטוס הנשיאותי שחנה בנמל. לפני שהמריא המטוס מהנמל בדרכו חזרה לוושינגטון די. סי. הושבע על סיפונו סגן הנשיא לינדון ג'ונסון לנשיא החדש.
לאחר פתיחת נמל התעופה דאלאס/פורט וורת' ירדה קרנו של הנמל כבסיס לטיסות בינלאומיות, אך הוא עדיין משמש כנמל תעופה חשוב לטיסות פנים.
היסטוריה > תאונות

בשנים 1936–2000 אירעו בנמל ובסביבתו 19 תאונות מטוסים אזרחיים, שבהן נספו 53 בני אדם. בתאונה החמורה ביותר, ב-29 בנובמבר 1949, סטה מטוס דאגלס DC-6 של חברת אמריקן איירליינס מהמסלול במהלך נחיתה, התנגש במבנים בנמל ועלה באש. 28 מיושבי המטוס נספו, 18 ניצלו.
מתקנים ופעילות

במרכז נמל התעופה ממוקם טרמינל הנוסעים היחיד שבו, אשר החליף את הטרמינלים הרבים שנבנו בו לאורך השנים. בטרמינל זה 20 שערי עלייה למטוס. משני עברי הטרמינל ולאורך שטח הנמל משתרעים שני מסלולי הטיסה המקבילים שלו.
לאחר פתיחת נמל התעופה דאלאס-פורט וורת' הופעלה חקיקה פדרלית במטרה למנוע תחרות כלפיו מצד נמל התעופה לאב. כתוצאה מכך החברה העיקרית הפעילה בנמל (מטיסה יותר מ-90% מהנוסעים העוברים בו) היא סאות'ווסט איירליינס, אשר השכילה לעקוף את המגבלות המשפטיות. מלבדה פועלות בנמל חברות תעופה בודדות. סאות'ווסט מפעילה מהנמל טיסות לעשרות יעדים בכל רחבי ארצות הברית וכן לפנמה סיטי וליעדים מעטים בקנדה.
בשנה שמאפריל 2019 ועד מרץ 2020 היו קווי התעופה העמוסים ביותר מהנמל אלו שבינו לבין הערים יוסטון (556,000 נוסעים), אטלנטה (370,000), דנוור (330,000) וסן אנטוניו (321,000).
נוף תרבות הקפה בקולומביה

ציר מגדלי הקפה הקולומביאני (בספרדית: Eje Cafetero), הידוע גם כמשולש הקפה (ספרדית: Triángulo del Café), הוא חלק מאזור הפאיסה בקולומביה שידוע בשל תעשיית הקפה המקומית. האזור משתרע על פני ארבעה מחוזות: קלדס, קינדיו, ואיה דל קאוקה וריסרלדה. מחוזות אלה משתרעים על פני 13,873 קמ"ר, שהם כ-1.2% משטחה של קולומביה. לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2005 מונה האוכלוסייה המקומית 2,291,195 תושבים.
בשנת 2011 הכריז אונסק"ו על חלק מהאזור כאתר מורשת עולמית, תחת השם נוף תרבות הקפה בקולומביה. בהחלטה של אונסק"ו נאמר כי מדובר באזור שהוא דוגמה ייחודית לייצור קפה, וכלל בשטח אתר המורשת שישה אזורי חוות שבהם 18 מרכזים אורבניים בקורדילרת הרי האנדים במערב קולומביה. היישובים שבהכרזה ניצבים מעל שדות הקפה, והסגנון האדריכלי שלהם הוא סגנון מקומי עם השפעות ספרדיות. בחלק מהיישובים נעשה שימוש בחומרי בנייה מסורתיים, כגון חמר, להכנת גגות.
היסטוריה

גידול הקפה באזור החל רק במאה ה-19, בעיקר כתוצאה מגלי ההגירה שאירעו בתקופה זו. מקורה של הגירה זו הוא בקבוצות נודדות של כורים שהחלו להתגבש בתגובה למיצוי חומרי הגלם ממכרות שנפתחו על פי רישיונות שניתנו על ידי מלכי ספרד. גורם נוסף היה הפעילות החקלאית הנמוכה באזור. המשבר שנוצר כתוצאה מגורמים אלו השפיע על כל התושבים בשלהי המאה ה-18. פתרונו של המשבר נמצא כאשר השופט מון אי ולארדה העניק גישה חופשית לאדמות בקרבת המכרות עבור מי שהתחייבו להקים יישובים חקלאיים, וזאת תוך התעלמות מזכויות בקרקעות אלה. היישובים שהוקמו, וברבות הימים הפכו למרכזים לייצור קפה, הם אגואדאס, אראנסאסו, טולימה, מאניסאלס, סאלאמינה, פריירה וקינדיו.
במקביל לתהליך ההתיישבות באזור החלה להתפתח תעשיית הקפה המקומית. ב-1819 החל גידול הקפה בסאלאמינה, שנוסדה רק כעבור 6 שנים. במהלך תקופת ההתיישבות התעוררו מאבקים בין מתיישבים שקיבלו זיכיון לפעולתם לבין מתיישבים עצמאים. בתוך 120 שנים הוקמו עוד 86 יישובים, והם משתרעים על פני שטח של כמיליון הקטאר. האינדיאנים ילידי המקום סולקו ממנו, וקיבלו אתרי מגורים חלופיים בשמורות. גידול הקפה היה השקעה משתלמת עבור המתיישבים בשל עלותו הנמוכה בהשוואה לעלות גידולים חקלאיים אחרים, הוא היה עמיד ולא דרש פעילות עיבוד מיוחדת ומורכבת, והוא לא גרם לבעיות עם הפוליקולטורה המקומית. על מנת לפנות מקום למטעי הקפה בוצע באזור בירוא יערות.
ב-1927 נערך לראשונה הקונגרס הלאומי של מגדלי הקפה, ובהמשך השנה הוקמה בתמיכת ממשלת קולומביה פדרציית מגדלי הקפה הקולומביאנית שמטרתה העיקרית היא שיפור רמת החיים של הקהילות המתבססות על גידול קפה. בשנות ה-60 בוצעו שינויים בתהליך העיבוד של הקפה כתוצאה מהרצון להגדיל את יבול הקפה וכתוצאה מפיתוחם של זני קפה עמידים לחלודה. המטעים המסורתיים והוותיקים ביותר באזור התאפיינו בשימוש בעצים גבוהים שנשתלו על מנת לספק צל, מחזורי גידול ארוכים, וכמות יבול וצפיפות עצים נמוכות. מטעים אלה הוחלפו במטעים מודרניים יותר, שמאפייניהם העיקריים היו צפיפות גבוהה יותר, חלקות גידול מסודרות, כמויות יבול גבוהות יותר, ופחות עצי הצללה. ב-1970 היה יבול הקפה במטעים החדשים רק 5% מכלל יבול הקפה באזור, אך בין 1993 ל-1997 הגיע חלקו היחסי לשיעור של 80%‏. מספר החוות גדל אף הוא, וגודלן היחסית הפך לקטן יותר. שינויים נוספים היו תחילת הגידול של יבולים חדשים, גידול יערות וחורשות, והפחתה במשטחי העשב.
תיאור

באזור נוף תרבות הקפה מעובדים 35% מכלל תוצרת הקפה של קולומביה, בעיקר בחוות הקטנות השוכנות בו. האזור שהוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית מחולק לשישה אזורי משנה שפונו מיערות ונמצאים על מדרונות הגבעות שעליהן גדלים הקפה וגידולים חקלאיים אחרים. רוב היישובים האורבניים שבגבולות אתר המורשת העולמית נמצאים מעל חוות הקפה. באזורים האורבניים מתגוררים למעלה מ-220,000 תושבים. גודלם של האזורים הכפריים הוא בין 826 ל-47,406 הקטאר, ועל פי המידע שסופק לאונסק"ו קיימות באזור 24,000 חוות קפה שבהן מתגוררים כ-80,000 תושבים.
תיאור > חוות הקפה

השטח הממוצע של כל אחת מן החוות הוא כ-4.6 הקטאר, מתוכם 2.6 שעליהם נשתלו מטעי הקפה. המטעים גדלים על מדרונות תלולים, והעצים שבהם מוחלפים אחת ל-6 שנים בקירוב. המין הטקסונומי של הקפה הוא קפה ערביקה (ולאחרונה גם המין קסטיליו), שמקורו באפריקה וסביבת גידולו הטבעית היא בגובה של 900 עד 2,000 מטרים מעל גובה פני הים. הקפה מעובד בטחינה רטובה, שבה נוצר קפה חלש יותר.
השיטה המסורתית לגידול הקפה באזור זה מאז שנות ה-60 היא שתילת המטעים בשטחי קרקע שבוראו מעצי היער שגדלו עליהם, אך תוך הותרת מספר מספיק של עצים שיספקו את הצל הדרוש לקפה. לקפה שגדל בלי צל ועם דשן יש תפוקה גבוהה יותר, אך יש לו גם השפעות מזיקות יותר מבחינה בריאותית. בחלק מן החוות יש מטעים שבהן יש חשיפה חלקית לשמש. השיטה שנבחרת לגידול הקפה תלויה בגובה החווה, שיפוע המדרון, כמות המשקעים ודפוס פיזורם לאורך השנה, ואיכות הקרקע. השימוש בגידול עם צל רווח יותר במערב ובמרכז אתר המורשת העולמית. לאחר הבשלת פולי הקפה ה"בשר" שלהם מופרד, ובתהליך ההתססה שלאחר ההפרדה מוסרת שכבה דביקה. לאחר מכן שוטפים החוואים את הקפה כדי להסיר את שרידי חומרי ההתססה, ובסיום עיבוד הפולים הם מייבשים אותם. קיימות שיטות אחדות לייבוש הקפה שנהוגות באזור זה. אחת מהן היא שימוש בגוארדיולות, שהם תופים גדולים שדרכם מוזרם אוויר חם, ומבנים גדולים בגובה 4 או 5 קומות שידועים כפטיו.
תיאור > האזורים האורבניים

היישובים האורבניים נבנו לרוב במישורים שבראש הגבעות וההרים, מעל לחוות הקפה. הסגנון האדריכלי של היישובים הושפעה מהאדריכלות הספרדית ומהטופוגרפיה התלולה של האזור. חומרי הבנייה המסורתיים של הקירות הם לבני חמר, אדמה נגוחה, ועבור הגגות השתמשו ברעפי חמר. חלק ניכר מהקירות עדיין עשויים מחומרי הבנייה שלעיל, אף שהחל משלהי המאה ה-19 החלו להשתמש גם בתוספות מעץ. האזורים האורבניים באתר המורשת העולמית מחולקים ל-3 קבוצות: אלו שהתרחבו במשך השנים ושינו באופן כמעט מלא את האופי המקורי שלהם, אלו שכמעט ולא השתנו ונותרו בעלי מראה הומוגני, ואלו שהשתנו במידה כזו שחלקים מהם משמרים את הסגנון האדריכלי המקורי ההומוגני וחלקים אחרים אינם משמרים אותם.
| אזור | מחוז | יישובים | שטח (הקטאר) | גובה (מטרים) | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א' | קלדס | סופיה, ריוסוסיו | 1,390 | 1,545 | אוכלוסיית המקום כוללת מתיישבים מאנטיוקיה, וקהילות אינדיאנים של אמברה-וונאן ואפרו-קריביים שפעילות בתעשיית הכרייה המקומית. |
| ב' | ריסרלדה | קינקיה | 826 | 1,825 | הגידולים החקלאיים העיקריים באזור זה הם אספרגוס, בננה, יוקה, אוסנה, קנה סוכר וקפה. |
| ג' | קלדס | אגואדאס, ויה מריה, ניירה, סאלאמינה, פלסטינה, פאקורה, קינקיה | 47,406 | 1,500 - 1,900 | כלכלת האזור מבוססת על תיירות ועל גידול קפה. המרכז ההיסטורי של כל אחד מן היישובים באזור זה בנוי לפי המקובל ביישובים ספרדיים. בפרברי היישובים אין תוכנית אדריכלית מסודרת. |
| ד' | ריסרלדה | ארמניה, חנובה, מונטנגרו, סאלנטו, פיחאו, פילנדיה, פריירה, קאלארקה, קורדובה, קימבאיה, קירקסיה | ‏42,820‏ | ‏1,200 - 1,550‏ | נפח התיירות באזור זה הוא הגדול ביותר באתר המורשת העולמית. בעבר התגוררו באזור אינדיאנים משבט הקימבאיה, שנודעו ביכולתם לעבד זהב. באזור זה הוקמו המוזיאון והפארק הראשונים באתר המורשת העולמית שהוקדשו לקפה. |
| ד' | ואיה דל קאוקה | אלקאלה, אולואה, סבייה, קאיקדוניה | ‏42,820‏ | ‏1,200 - 1,550‏ | נפח התיירות באזור זה הוא הגדול ביותר באתר המורשת העולמית. בעבר התגוררו באזור אינדיאנים משבט הקימבאיה, שנודעו ביכולתם לעבד זהב. באזור זה הוקמו המוזיאון והפארק הראשונים באתר המורשת העולמית שהוקדשו לקפה. |
| ה' | ואיה דל קאוקה | טרוחיו, ריופריו | 4,008 | 1,370 | גובהו של האזור ואיכות הקרקע שבו מספקים את התנאים הטובים ביותר לגידול קפה, מבין ששת האזורים. באזור יש גם מספר שמורות טבע. |
| ו' | ואיה דל קאוקה | אל אגווילה, אל קאירו, אנסרמנואבו | ‏44,670‏ | ‏1,000 - 1,900‏ | היישוב אנסרמה הוקם ב-1539 תחת השם סנטה אנה דה לוס קבז'רוס, והוא אחד היישובים העתיקים ביותר באזור. כמו כן, ממנו יצאו קבוצות מתיישבים שהקימו יישובים אחרים כגון סנטואריו ואפיה. באזור זה שוכן הפארק הלאומי טאטאמה, הידוע במגוון הביולוגי העשיר שלו. |
| ו' | קלדס | סן חוסה | ‏44,670‏ | ‏1,000 - 1,900‏ | היישוב אנסרמה הוקם ב-1539 תחת השם סנטה אנה דה לוס קבז'רוס, והוא אחד היישובים העתיקים ביותר באזור. כמו כן, ממנו יצאו קבוצות מתיישבים שהקימו יישובים אחרים כגון סנטואריו ואפיה. באזור זה שוכן הפארק הלאומי טאטאמה, הידוע במגוון הביולוגי העשיר שלו. |
| ו' | ריסרלדה | אנסרמה, אפיה, בלאלקסאר, בלבואה, בלן דה אומבריה, לה קליה, סנטואריו | ‏44,670‏ | ‏1,000 - 1,900‏ | היישוב אנסרמה הוקם ב-1539 תחת השם סנטה אנה דה לוס קבז'רוס, והוא אחד היישובים העתיקים ביותר באזור. כמו כן, ממנו יצאו קבוצות מתיישבים שהקימו יישובים אחרים כגון סנטואריו ואפיה. באזור זה שוכן הפארק הלאומי טאטאמה, הידוע במגוון הביולוגי העשיר שלו. |
ראו גם

חואן ולדז
הערות שוליים

↑  Advisory Body Evaluation, עמוד 4
↑  Advisory Body Evaluation, עמוד 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 152263889   WorldCat (עם VIAF): 152263889
נטשה שר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1973 (בת 51 בערך) ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 כלי נגינה:  כינור 
 
נטשה שר (נולדה ב-1973) היא כנרת ילידת ברית המועצות, בתו של הוויולן יורי גנדלסמן.