stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצב טעינה

מצב טעינה (State of Charge – SoC) הוא הקיבולת הנותרת הזמינה בסוללה חשמלית בזמן נתון וביחס למצב התיישנות מסוים. מדידת המטען החשמלי נעשית ביחידות של אמפר-שעה, אך מצב הטעינה מוצג בדרך כלל באחוזים (0% = ריק; 100% = מלא). צורה חלופית של אותה מדידה היא עומק הפריקה (Depth of Discharge – DoD), המחושב כגודל המשלים ל-SoC (100% = ריק; 0% = מלא) ומתייחס לכמות המטען שניתן לנצל אם התא נפרק לחלוטין. מצב טעינה משמש בדרך כלל בדיון על המצב הנוכחי של סוללה בשימוש, בעוד שעומק פריקה משמש בעיקר לדיון בשינוי קבוע של מצב טעינה במהלך מחזורים חוזרים.
מכשירים נפוצים שבהם מוצג מצב הטעינה הם טלפון סלולרי, מחשב נייד, מחשב לוח ורכב חשמלי.
ברכב חשמלי

ברכב חשמלי מונע מצבר מצב הטעינה מציין את האנרגיה הנותרת בערכת הסוללה. זהו המקביל למד הדלק ברכב עם מנוע בנזין.
הצגת מצב הטעינה מועילה במיוחד בעת המתנה לטעינת המצבר, משום שהוא משקף את התקדמות הטעינה ומאפשר לנהג לדעת מתי הרכב יהיה מוכן לשימוש. עם זאת, בלוח המחוונים של כל רכב, במיוחד ברכב היברידי, מצב הטעינה המוצג כמד או כערך באחוזים עשוי לא לייצג את רמת הטעינה האמיתית. כמות ניכרת של אנרגיה עשויה להיות שמורה לפעולות היברידיות. דוגמה לכך היא מכונית מיצובישי אאוטלנדר PHEV, שבה מוצגת לנהג רמת טעינה אפסית, בעת שרמת הטעינה האמיתית היא כ-20%.
קביעת מצב טעינה

בדרך כלל, לא ניתן למדוד מצב טעינה באופן ישיר, אך ניתן להעריך אותו ממשתני מדידה ישירים בשתי דרכים: לא מקוונת ומקוונת. בטכניקות לא מקוונות, הסוללה נטענת ונפרקת בקצב קבוע כמו מניית קולון. שיטה זו מספקת הערכה מדויקת של מצב טעינת הסוללה, אך היא ממושכת, יקרה ומפריעה לביצועי הסוללה העיקריים. לכן, חוקרים מחפשים טכניקות מקוונות.
ישנן חמש שיטות לקביעת מצב טעינה בעקיפין:
כימית: שיטה זו פועלת רק עבור סוללות המאפשרות גישה לאלקטרוליט הנוזלי שלהן, כמו סוללת עופרת-חומצה לא אטומות. ניתן להשתמש במשקל הסגולי של האלקטרוליט כדי לציין את מצב הטעינה של הסוללה.
מתח חשמלי: שיטה זו ממירה קריאה של מתח הסוללה למצב טעינה, באמצעות עקומת הפריקה הידועה (מתח לעומת מצב טעינה) של הסוללה. עם זאת, המתח רגיש יותר לזרם הסוללה (עקב הקינטיקה האלקטרוכימית של הסוללה) ולטמפרטורה. שיטה זו יכולה להיעשות מדויקת יותר על ידי תיקון קריאת המתח בגורם תיקון המתכונתי לזרם הסוללה, ועל ידי שימוש בטבלה של מתח המעגל הפתוח של הסוללה לעומת הטמפרטורה. למעשה, מטרה מוצהרת של תכנון הסוללה היא לספק מתח קבוע ככל האפשר, ללא קשר למצב הטעינה, מה שמקשה על יישום השיטה הזו. עבור סוללות שיש להן מתח בלתי תלוי במצב הטעינה שלהן (כגון סוללת ליתיום ברזל פוספט (אנ')), מדידות מתח במעגל פתוח אינן יכולות לספק אומדן אמין של מצב הטעינה. מצד שני, סוללות בעלות עקומות מטען מתח משופעות (כגון סוללת ניקל-קובלט-מנגן), ניתנות יותר להערכת מצב טעינה ממדידות המתח במעגל הפתוח.
אינטגרציית זרם: שיטה זו, המכונה גם מניית קולון או מניית מטען, מחשבת את מצב הטעינה על ידי מדידת זרם הסוללה ואינטגרציה שלו בזמן. כיוון ששום מדידה לא יכולה להיות מושלמת, שיטה זו סובלת מסחף ארוך טווח והיעדר נקודת ייחוס. לכן, מצב הטעינה חייב להיות מכויל מחדש על בסיס קבוע, כגון על ידי איפוס מצב הטעינה ל-100% כאשר מטען קובע כי הסוללה טעונה במלואה (באמצעות אחת מהשיטות האחרות המתוארות כאן).
סינון קלמן: כדי להתגבר על החסרונות של שיטת המתח ושיטת אינטגרציית זרם, ניתן להשתמש במסנן קלמן. ניתן לתאר את הסוללה עם מודל חשמלי שבו ישמש מסנן קלמן כדי לחזות את מתח היתר בהינתן הזרם הנצפה. בשילוב עם מניית קולון, שיטה זו מאפשרת הערכה מדויקת של מצב הטעינה. החוזק של טכניקה זו הוא שמסנן קלמן מתקן בזמן אמת את המהימנות היחסית שלו ע"פ מתח הסוללה ומניית קולון.
לחץ: ניתן להשתמש בשיטה זו עם סוללות ניקל מתכת-הידריד (NiMH) מסוימות, שהלחץ הפנימי שלהן גדל במהירות כאשר הסוללה נטענת. בדרך כלל, מתג לחץ מציין אם הסוללה טעונה במלואה. ניתן לשפר שיטה זו על ידי התחשבות בחוק פיוקרט (אנ') שהוא פונקציה של זרם טעינה/פריקה.
הערות שוליים

↑  Saxena, Saurabh; Hendricks, Christopher; Pecht, Michael (2016-09-30). "Cycle life testing and modeling of graphite/LiCoO2 cells under different state of charge ranges". Journal of Power Sources. 327: 394–400. doi:10.1016/j.jpowsour.2016.07.057. ISSN 0378-7753.
↑  Espedal, Ingvild B.; Jinasena, Asanthi; Burheim, Odne S.; Lamb, Jacob J. (4 ביוני 2021). "Current Trends for State-of-Charge (SoC) Estimation in Lithium-Ion Battery Electric Vehicles". Energies (באנגלית). 14 (11): 3284. doi:10.3390/en14113284. hdl:11250/2758056. ISSN 1996-1073. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Battery State of Charge Determination". www.mpoweruk.com. אורכב מ-המקור ב-2021-05-01. נבדק ב-2019-11-06.
↑  S Accetta, Joseph. "Applications of Refractometry in Battery State-of-Charge (SOC) Measurements". JSA Photonics. נבדק ב-21 בדצמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patil, Supriya S.; Labade, V. P.; Kulkarni, N. M.; Shaligram, A. D. (2013-11-01). "Analysis of refractometric fiber optic state-of-charge (SOC) monitoring sensor for lead acid battery". Optik. 124 (22): 5687–5691. Bibcode:2013Optik.124.5687P. doi:10.1016/j.ijleo.2013.04.031. ISSN 0030-4026.
↑  Li JF, Zhao M, Dai CS, Wang ZB, Pecht M. A mathematical method for open-circuit potential curve acquisition for lithium-ion batteries. J Electroanal Chem. 2021;895:11  doi:  10.1016/j.jelechem.2021.115488.
↑  Zhang, J. and Lee, J., A review on prognostics and health monitoring of Li-ion battery, Journal of Power Sources
Volume 196, Issue 15, 1 August 2011
↑  Wei, He; Nicholas Williard; Chaochao Chen; Michael Pecht (2013). "State of charge estimation for electric vehicle batteries using unscented kalman filtering". Microelectronics Reliability. 53 (6): 840–847. Bibcode:2013MiRe...53..840H. doi:10.1016/j.microrel.2012.11.010.
עכשיו ובימים האחרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יהודה עמיחי
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  לקראת
 תאריך הוצאה:  1955
 מספר עמודים:  81
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001376823, 001376824
"עכשיו ובימים האחרים" הוא קובץ השירה הראשון שפרסם יהודה עמיחי, ב-1955 (תשט"ו). ראה אור בתל אביב בהוצאת "לקראת".
הספר נחשב לאחד מן הספרים החשובים בתולדות השירה הישראלית, ועורר "מהפכה" בזמן פרסומו. הנושאים בהם הוא עוסק הם בין היתר אובדן החיים במלחמת העצמאות, המתבטא בשירים כמו "אלוהים מרחם על ילדי הגן" ו"גשם בשדה קרב". שם הספר הוא כשם הפסוק האחרון בשיר "אלוהים מרחם על ילדי הגן" (קיים ביצוע מוזיקלי לשיר זה של "האחים והאחיות" וביצוע מוזיקלי נוסף באלבום "מאחורי הצלילים" של מתי כספי ושלמה גרוניך, כמו גם לשיר נוסף של עמיחי, "אבי"). בנוסף, נכללים בקובץ שירי אהבה (ב"למעלה על העץ אצטרובלים": "אהבנו כאן", "ראי אנחנו שנים מספרים").
כתב העת "עכשיו", נקרא על שם הספר. עמיחי זכה בפרס שלונסקי לשירה ב-1957 על ספר זה.
את שירי הקובץ ערך המשורר והעורך נתן זך.
שירי הקובץ נכללים בקובץ "שירים: 1948–1962" (הוצאת שוקן: תשכ"ג, 1963).
פנקס רשימות

| --- | --- |

Notepad במערכת ההפעלה חלונות 11
Notepad במערכת ההפעלה חלונות 11
 מפתח:  מיקרוסופט
 מחזור חיים:  1985–הווה (כ־39 שנים)
 מערכת הפעלה:  Windows
 סוג רישיון:  קנייני
 קטגוריה:  עורך טקסט
 אתר רשמי
פנקס רשימות (באנגלית: Notepad) היא תוכנת עורך טקסט בסיסית המצורפת למערכות ההפעלה Windows של מיקרוסופט. התוכנה צורפה לכל גרסה של מערכת ההפעלה, מאז שיצאה הגרסה הראשונה של Windows בשנת 1985.
תכונות

Notepad פועלת כתוכנה דלת אמצעים מסוג עורך טקסט, המאפשרת למשתמש לכתוב ולערוך קובצי טקסט. התוכנה מאפשרת לכתוב בשפות הנכתבות מימין-לשמאל ושפות הנכתבות משמאל-לימין; לשם כך, ניתן לשנות את כיוון הכתיבה על ידי לחיצה על המקש הימני שבעכבר וסימון\הורדת הסימון שעל  הפרמטר "כיוון קריאה מימין לשמאל".
סוג הגופן שבשימוש בתוכנה שונה במשך מספר גרסאות: עד להשקת מערכת ההפעלה Windows 95, הגופן היחידי שניתן היה להשתמש היה Fixedsys. מהשקת Windows 2000 ועד הגרסה הנוכחית של התוכנה, ניתן לשנות את הגופן תחת הלשונית "עיצוב". במערכת ההפעלה Windows 8, שאליה צורפה Notepad בגרסתה העדכנית ביותר, גופן ברירת המחדל הוא Consolas.
גם בגודל הקובץ הייתה התוכנה מוגבלת: עד לשחרור מערכת ההפעלה Windows 2000, גודל הקובץ הגדול ביותר שיכל להיכתב היה 64KB. האפשרות לקיצור מקשים גם נוספה עם שחרור Windows 2000, ואיתה ניתן לכתוב קובץ חדש (Ctrl + N), לפתוח קובץ (Ctrl + O), לשמור קובץ (Ctrl + S), הדפסה (Ctrl + P) ועוד רבים.
Notepad מאפשרת לשמור את קובץ הטקסט בקידודים Unicode, ANSI, UTF-8, או Unicode Big Endian.
סיומות

כברירת מחדל סיומת הקובץ אשר תגרום לקובץ להיפתח באמצעות פנקס רשימות היא txt, ניתן לערוך כל קובץ למעשה על ידי שינוי סיומתו ל-txt. ניתן לשמור קובצי טקסט גם בסיומות html. (שתהפוך את הטקסט לקוד HTML), הסיומת css. (שתהפוך את הטקסט לקוד CSS) וכך הלאה.
ראו גם

Notepad++
TED Notepad
מתכת

אותיות דפוס מעופרת מאורגנות בתאים.
מתכות הן קבוצה של יסודות כימיים. הן מתאפיינות בכך שהן חומרים מוצקים בטמפרטורת החדר (פרט לכספית) המורכבים כולם מיסודות אלו, וכן מתאפיינות בהולכה חשמלית והולכת חום גבוהות. בין סוגי המתכות הנפוצים בשימוש נמצאים אלומיניום, ברזל, נחושת ואחרים.
המדע העוסק בחקר המתכות נקרא "מטלורגיה", מהמילה היוונית "מטאלון" (μέταλλον). מתכת העשויה מספר יסודות שונים נקראת "סגסוגת", ויכולה להיות בעלת תכונות שונות מהמתכות המקוריות המרכיבות אותה. לעיתים קרובות משתמשים בסגסוגות כדי לקבל תכונות רצויות של המתכת, למשל פלדת אל-חלד העשויה מברזל וכרום, כאשר הכרום מונע את החלדת הסגסוגת.
מבחינה כימית, מתכות מאופיינות באנרגיית יינון נמוכה יחסית, מאחר שהאלקטרונים, המאכלסים את רמת האנרגיה החיצונית של יסוד מתכתי, קשורים אל גרעין האטום בצורה חלשה. מבנה המתכת במצב מוצק הוא של רב-גביש בדרך כלל, כאשר המתכת כולה מורכבת ממספר רב של גבישים ("גרעינים" בעגה המטלורגית) בעלי גדלים שונים המסודרים באקראי. למתכות מוליכות חשמלית מכיוון שהאלקטרונים קשורים באופן חלש לאטומים, ויכולים לנוע על פני מרחקים גדולים בגביש (ראו מודל דרודה).
מבנה ותכונות

מתכות הן אחת משלוש הקבוצות המרכיבות את יסודות הטבלה המחזורית. הקבוצות האחרות הן אל-מתכות ומתכות למחצה (מטלואידים). בטבלה המחזורית נמצאות המתכות בצד השמאלי; הן מסתיימות בקו האלכסוני המתחיל מהיסוד בורון ונמשך עד לאסטטין.
רוב המתכות מתאפיינות במספר תכונות בולטות:
הן בדרך-כלל מבריקות (החזרת אור כמעט שלמה מפני המתכת) תופעה המכונה ברק מתכתי
מוצקות בטמפרטורת החדר (מלבד הכספית (Hg) הנמצאת בטמפרטורת החדר במצב נוזל)
בעלות צפיפות גבוהה
יוצרות צליל גבוה לאחר הקשה עליהן.
קשיחות (במידה שונה אחת מהשנייה)
בעלות טמפרטורת התכה ורתיחה גבוהות
בעלות מוליכות תרמית במצב צבירה מוצק ונוזל
בעלות מוליכות חשמלית במצב צבירה מוצק ונוזל
ניתנות לריקוע ולמתיחה
מקיימות את האפקט הפוטואלקטרי
תכונות מאפיינות נוספות הן יכולת שינוי הצורה, חוזק רב וצמיגות גבוהה
בעלות מוליכות חום גבוהה
אטומיהן של כל המתכות (מלבד כספית) מסודרים בצורה של סריג מתכתי, כך שהאלקטרונים ברמה האחרונה עוברים מאטום לאטום. מבנה זה הוא הגורם לחוזקן הרב של מתכות ולטמפרטורת ההיתוך הגבוהה שלהן. המתכת כולה עשויה להיות מורכבת סריגים שונים, הסדורים בכיוונים שונים, המכונים "גלעינים". בין הסריגים ועל גבולותיהם יכולים להיווצר תכלילים: זיהומים מחומרים אחרים.
פעילותן הכימית של מתכות נעה בין אדישות (כמו בזהב או פלטינה) לבין פעילות מאוד (מתכות אלקליות). בעת התרכבות עם אל-מתכות, האטומים שלהם מוסרים את אלקטרוני הערכיות והופכים ליונים חיוביים (קטיונים). היונים החיוביים של המתכת והיונים השליליים (האניונים) של האל-מתכת יוצרים סריג יוני. רוב המתכות מגיבות עם חמצן, ולתרכובת הנוצרת תכונות בסיסיות.
מתכות לא נוטות להגיב בינן לבין עצמן, אלא יוצרות תערובת הקרויה סגסוגת, בעלת תכונות של מתכות.
אפשרות העיבוד המכני מוסברת על ידי הפעלת כוח חיצוני על המתכת שבעקבותיו יונים טעונים משנים את מיקומם ללא שינוי הסביבה הכימית וכך משנים את צורת הגביש.
מטלורגיה

מטלורגיה היא התחום שחוקר את התכונות המכניות והכימיות של מתכות, ואת השיטות להפקת מתכות ועיבודן. מטלורגיה משויכת לתחום הנדסת חומרים, ושמה בא מהמילה היוונית metallourgos אשר משמעותו "כורה, מעבד מתכות".
מטלורגיה > הפקה של מתכות

ההפקה של מתכות מתחילה בכריה, שבה מוציאים את המתכות ממקומן באדמה. רוב המתכות לא נמצאות בצורתן המתכתית אלא כעפרת מתכת, כלומר קשורות בתחמוצת, מתוכה יש להפיק את המתכת. לאחר הכריה יש להפיק את המתכת מתוך העפרה בשיטות שונות.
מטלורגיה > עיבוד מתכות

עיבוד נועד להקנות למתכת צורה ותכונות רצויות. שיטות העיבוד נחלקות לשיטות תרמיות (חימום בתנור רם) ומכניות (למשל ערגול או חישול).
מטלורגיה > חקר ואפיון מתכות

כדי לייצר מתכת בעלת התכונות הרצויות, פותחו מגוון שיטות שמאפיינות ומודדות את התכונות של המתכת, כמו קשיות וחוזק, וגם שיטות שונות לחקר המבנה של החומר עצמו: לדוגמה מטלוגרפיה, שבה רואים במיקרוסקופ את מבנה הגרעינים שבמתכת, ואת הפאזות השונות שבמתכת.
ראו גם

מתכת אצילה
מתכת יקרה
מתכות כבדות
הטבלה המחזורית
הערות שוליים

↑  מאיר ברק, מדוע למתכות יש "ברק מתכתי"? ליאנה, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 24 בפברואר 2010
↑  על פי שרידי סיגים שנמצאו באתרי חפירות בטורקיה ובאיי יוון. היסודות, ספר לימודי לכימיה ופיזיקה, מהדורה 81, 2000 הוצאת CRC. מסת"ב 0-8493-0481-4 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX524901  GND: 4038860-8  NDL: 00565895  NKC: ph114995
אדוניהו

| --- | --- |

 לידה:  חברון
 מדינה:  ממלכת ישראל המאוחדת
 
אֲדֹנִיָּהו (או אֲדֹנִיָּה) הוא דמות מקראית, בנם של דוד המלך ואשתו חגית. נולד בעת שאביו מלך בחברון, והיה הבא בתור בסדר הירושה לאחר מות אבשלום. כמוהו כאבשלום היה אדוניהו יפה תואר ושאפתן. הוא הודח מכס המלוכה והוצא להורג מאוחר יותר בפקודת שלמה. פרשת הדחתו והוצאתו להורג מתוארת בתחילת ספר מלכים.
המלכתו והדחתו

אדוניהו, הבן הגדול מבין הבנים שנותרו לדוד, לאחר מותם של אמנון ואבשלום. הוא הכין לעצמו סמלי סטטוס כמו מרכבות, סוסים ורצים, ואביו מעולם לא נזף בו. לקראת מותו של דוד, טען אדוניהו לזכותו לרשת את כס המלוכה לאחר אביו. בשלהי מלכותו של דוד, ביקש אדוניהו לתפוס את השלטון ולמנוע את עליית שלמה לכס המלוכה. המלכתו של אדוניהו נתמכה על ידי מספר אנשי מפתח, שהיו מעורבים בטקס הכתרתו. בין התומכים היו יואב בן צרויה, שר הצבא של דוד המלך, וסיעת הכוהנים של בני עלי, בראשות אביתר הכהן. בנוסף, "כל אחיו בני המלך", נכבדי יהודה ופשוטי העם, שהוזמנו להיות חלק מהקהל בטקס ההכתרה. לעומת זאת קבוצת מקורבים לדוד לא הוזמנו לטקס המלכת אדוניהו, משום שתמכו בהמלכת שלמה. מלבד שלמה עצמו, בין התומכים היו נתן הנביא, צדוק הכהן, אנשי משמר המלך – הכרתי והפלתי, ומפקד המשמר בניהו בן יהוידע. נוספו אליהם גיבורי דוד, לוחמים דגולים שנלחמו לצידו במלחמות.
לקראת ההכתרה, פנה נתן הנביא לבת שבע, אמו של שלמה, בטענה כי חייה וחיי בנה בסכנה, ותכנן יחד עמה כיצד יפנו למלך דוד וישכנעו אותו לפעול על מנת לממש את הנבואה של מלוכת שלמה. הכתוב מתאר את מהלך השיחה בין בת שבע לדוד, שאליה מצטרף נתן הנביא בשלב מאוחר יותר. הדמות הנוספת המצוינת כעדה לשיחה זו היא אבישג השונמית. בסוף הדיון החליט דוד להמליך את שלמה תחתיו, ושלח את צדוק הכהן, נתן הנביא ובניהו בן יהוידע להמליך את שלמה בנחל גיחון. אדוניהו מתבשר על ידי יונתן בן אביתר כי שלמה הומלך. בשמוע תומכיו של אדוניהו על המלכת שלמה, נחרדו כולם והתפזרו "איש לדרכו". אדוניהו עצמו ביקש מקלט בכך שהחזיק בקרנות המזבח. שלמה העניק לו חנינה, בתנאי ש"יהיה לבן חיל".
לאחר מות דוד, פנה אדוניה לבת שבע, ושלח דרכה בקשה לשלמה לשאת את אבישג השונמית, ששירתה את דוד בזקנתו. שלמה ראה בכך ניסיון מחודש מצד אדוניה לשים ידיו על כיסא המלוכה, וציווה על בניהו להוציאו להורג, מאחר שהפר את תנאי חנינתו. בהמשך הוצא להורג גם יואב בן צרויה בפקודת שלמה, ואביתר הכהן הוגלה לענתות.
דמותו במדרש

"אדניה מה שביקש לא ניתן לו, ומה שבידו ניטל ממנו". בראשית רבה.
מדרש קהלת רבה מציג את פסק דינו של אדוניהו בידי שלמה על דרך האגדה: "אמר שלמה: 'טוב כעס משחוק' (קוהלת ז', ג') - אילו כעס אבא על אדוניהו קימעא, טוב היה לו משחוק ששחקה עליו מידת הדין".
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק ג', פסוקים ג'–ד'
↑  ספר מלכים א', פרק א', פסוקים ה'–ו'
↑  ספר מלכים א', פרק א', פסוק ו'
↑  ספר מלכים א', פרק א', פסוק ט'
↑  "כל אנשי יהודה עבדי המלך"
↑  ספר מלכים א', פרק א', פסוקים מ"ג–מ"ט
↑  ספר מלכים א', פרק א', פסוקים נ'–נ"ג
↑  ספר מלכים א', פרק ב', פסוקים י"ג–כ"ה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499240405171
יעקב עדיני

| --- | --- |

יעקב עדיני בסוף ימיו  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1898 רובנה, ווהלין, רוסיה (בעקבות מלחמת העולם הראשונה בפולין; כיום באוקראינה)
 פטירה:  11 באוגוסט 1968 (בגיל 70 בערך) י"ז באב תשכ"ח תל אביב 
 שם לידה:  יעקב יוסף אדל
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  עורך, מתרגם
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  עריכה, תרגום
 יצירות בולטות:  תרגום "הייעוד הגדול" (פויכטוונגר), הכרך האחרון של "האחים קרמזוב" (דוסטויבסקי), "אבות ובנים" (טורגנייב), "באין משפחה" (הקטור מלו), "ילדי הגטו" (ישראל זנגוויל)
 
יעקב יוסף עדיני (אִדֶל) (1898 – 11 באוגוסט 1968) היה מתרגם, עורך ומסאי ישראלי, ולפני עלייתו לארץ פעיל ציוני ומחנך בעירו רובנה.
ביוגרפיה

יעקב אדל נולד בשנת 1898 בעיר רובנה שבווהלין, רוסיה (בעקבות מלחמת העולם הראשונה בפולין; כיום באוקראינה), בנם של אסתר פייגה לבית חלֶמֶר ושמואל אדל, סוחר למדן, ונינו של הרב יהודה ליב הלוי אדל, המגיד מסלונים, בעל "אפיקי יהודה". קיבל חינוך עברי וציוני. היה מפעילי תנועת "החלוץ" ברובנה. באביב 1919 הוקמו ביוזמתו בווֹליה (האזור הצפון-מערבי של העיר) בית מחסה ליתומי המלחמה והפרעות באוקראינה ובית ספר עממי קטן, אשר סונפו לרשת החינוך העברי "תרבות". עדיני היה מנהלו הראשון של בית הספר, עד עלייתו לארץ ישראל כעבור יותר משנה.
ב-5 באוקטובר 1920, בראשית ימי של העלייה השלישית, עלה לארץ ישראל בעקבות אחיו אברהם וקבוצה מעירו כחלוץ ועבד בכבישים ובניין. עד סוף העשור הצטרפו אליהם שאר בני המשפחה – הוריהם ואחותם ואחר כך אחיהם הבכור, המלחין והמורה יצחק אדל.
בשנת 1923 נסע לברלין בירת גרמניה, שם עבד בהוצאת הספרים העברית "עת לבנות" שנוסדה שם אז על ידי ישעיהו פיסרבסקי (ספריאל). ב-1924 שב ארצה, עבד בעבודות ספרותיות שונות, ולמד בירושלים ובאנגליה. שימש בתפקיד המנהל האדמיניסטרטיבי של האופרה הארצישראלית.
במשך שנים פעל כמתרגם בהוצאת נ' טברסקי, ואחר כך בהוצאת יזרעאל. היה מעורכי ה"אנציקלופדיה כללית יזרעאל". תרגם כעשרים ספרים, בהם רומנים חשובים – "הייעוד הגדול" לפויכטוונגר, הכרך האחרון של "האחים קרמזוב" לדוסטויבסקי, "הבלתי מנוצח" מאת הווארד פאסט, "אבות ובנים" של טורגנייב, "באין משפחה" מאת הקטור מלו ו"ילדי הגטו" לישראל זנגוויל, ולצדם תרגם את זיכרונותיו של מייסד האופרה הארצישראלית, מרדכי גולינקין, ומונוגרפיה של חוקר ספרות יידיש סול ליפצין על אליקום צונזר. תרגם וערך ספרים לילדים (ז'ול ורן, אריך קסטנר, הנס כריסטיאן אנדרסן ועוד). ערך שלושה ספרי יזכור.
נישא לסוניה לבית קריגר ולאחר מכן לאדלה (אדל) לבית צווימן והיה אב לבן, אריה עדיני. התגורר בתל אביב.
יעקב עדיני נפטר בשנת 1968, בגיל 70. הותיר את אשתו ובנו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
ספריו > עריכה

יוסף הידן: על חייו ויצירותיו, למלאת מאתים שנה ליום-הולדתו (1732–1932), תל אביב: החוג המוזיקלי לנֹער (ספריה מוזיקלית בעריכת יעקב עדיני, א), תרצ"ב. (חוברת)
איתן אבישר (ז. פרידמן), האסטרטגיה הגבוהה בהתגשמותה: (מוסברת לאור האסטרטגיה של מלחמת-העולם השנייה); מגרמנית: [סרן] ד. נוף, עריכה: יעקב עדיני, א–ד, תל אביב: נ. טברסקי, תש"ט–תש"י.
מחרֹזת אגדות: אגדות עמי תבל, מרוסית: שמואל יזרעאלי, ערך יעקב עדיני, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ד 1964. (לילדים)
ז'ול ורן, מגדלור בקצה העולם (אנ'), תרגם שמואל יזרעאלי, ערך יעקב עדיני, תל אביב: ניב, תשכ"ד.
אגדות בורמה, מרוסית: חנה עירונית ושמואל יזרעאלי, עריכה: יעקב עדיני, ציורים: ג. סוקולובה, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ד.
אריך קסטנר, כאשר הייתי נער קטן, מגרמנית: שושנה אוילר, עריכה: יעקב עדיני, איורים: הורסט למקה (אנ'), תל אביב: יזרעאל, תשכ"ו 1965. (לילדים)
ח. חודזה, אגדות עמי אסיה, מרוסית: ש. יזרעאלי וח. עירונית, עריכה: יעקב עדיני, ציורים: ה. קוצ'רגין, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ו 1966. (לילדים)
יעקב עדיני (עורך), ראדזיווילוב: ספר זיכרון, תל אביב: ארגון יוצאי ראדזיווילוב בישראל, תשכ"ז 1966. (ספר יזכור לקהילת ראדזיווילוב, בספריית העיר ניו יורק)
יעקב עדיני (עורך), דובנא: ספר זיכרון, תל אביב: ארגון יוצאי דובנא בישראל, תשכ"ו. (ספר יזכור לקהילת דובנא, בספריית העיר ניו יורק)
רחל שטילרמן, עיירה על חול, ערך יעקב עדיני, תל אביב: יסוד, תשכ"ח. (תיאור דמויותיהם של בני עיירתה פיאסק)
ישראל צבי כנר, אנקדוטות וקוריוזים בהיסטוריה, ערך יעקב עדיני, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ח.
יעקב עדיני (עורך), ביחאוה: ספר זיכרון, תל אביב: ארגון יוצאי ביחאוה בישראל, תשכ"ט. (ספר יזכור לקהילת ביחאווה, בספריית העיר ניו יורק) (הופיע לאחר מותו)
הערות שוליים

1 2 3  "עדיני, יעקב-יוסף", בתוך: יעקב שביט, יעקב גולדשטיין וחיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799–1948, תל אביב: עם עובד, תשמ"ג 1983, עמ' 374.
1 2  הקבר של יעקב עדיני בבית הקברות קריית שאול, באתר BillionGraves.
1 2  יעקב אדל-עדיני באתר Geni.
↑  זאב הדס (אידסיס), "הוועד הציוני העירוני והפראקציה 'צעירי-ציון'", בתוך: אריה אבטיחי (עורך), רובנה: ספר זיכרון, תל אביב: "ילקוט ווהלין" – ארגון יוצאי רובנה בישראל, תשי"ז 1956, עמ' 94 (ספר יזכור לקהילת רובנה, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 98). וראו אנקדוטה בנוגע לחלקו בביצוע שירו של ח"נ ביאליק "על השחיטה" (בתרגום לפולנית) בנשף של הסתדרות התלמידים הציוניים: א. אבטיחי-הדרי, "בשורת סן-רימו", שם, עמ' 104–105 (ספר יזכור לקהילת רובנה, בספריית העיר ניו יורק, תמונות 108–109).
↑  מנחם גלרטר, הגמנסיה העברית "תרבות" ברובנה, ירושלים: ועדת בוגרי הגמנסיה העברית "תרבות" ברובנה, תשל"ג 1973, עמ' 53 (הכותב היה מורה בבית הספר).
↑  א. אבטיחי-הדרי, "בשורת סן-רימו", בתוך: אריה אבטיחי (עורך), רובנה: ספר זיכרון, תל אביב: "ילקוט ווהלין" – ארגון יוצאי רובנה בישראל, תשי"ז 1956, עמ' 103 (ספר יזכור לקהילת רובנה, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 107).
↑  עוד על ראשית דרכו בארץ ראו: יעקב עדיני, "עם הסוללים", בתוך: יהודה ארז, ספר העלייה השלישית, א, תל אביב: עם עובד (ספרית עינות), תשכ"ד, עמ' 274–276.
↑  ראו י.[עקב] ע.[דיני], "ר' שמואל אדל", בתוך: אריה אבטיחי (עורך), רובנה: ספר זיכרון, תל אביב: "ילקוט ווהלין" – ארגון יוצאי רובנה בישראל, תשי"ז 1956, עמ' 476 (ספר יזכור לקהילת רובנה, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 480); נדב מן (ביתמונה), חלוץ מרכזי: סיפורו של אברהם (אֶדֶל) עדיני, באתר ynet, 19 בפברואר 2010 (שם נראה יעקב עדיני בתצלומים עם משפחתו בפולין וכחלוץ בארץ ישראל).
↑  "עת לבנות" הייתה הסיעה הציונית הרוסית שהפכה לתנועת "דרור".
↑  ש. כהנא, זכרונות על גולינקין, דבר, טור 2, 28 באפריל 1975.
↑  הקבר של אדלה עדיני בבית הקברות קריית שאול, באתר BillionGraves.
↑  ראו Daphne Barak-Erez, Outlawed Pigs: Law, Religion, and Culture in Israel, Madison, Wis: University of Wisconsin Press, 2007, p. 25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306818305171  ISNI: 0000 0000 6966 6602  LCCN: no99053897  VIAF: 97257055   WorldCat (עם VIAF): 97257055
הר רוריימה

| --- | --- |

הר רוריימה
 מידע כללי
 גובה:  2,810 מטר
 שטח:  50 קמ"ר 
 מדינה:  ונצואלה ונצואלה ברזיל ברזיל גיאנה גיאנה
 מיקום:  ברזיל-גיאנה-ונצואלה
 רכס הרים:   רמת גויאנה
 העפלה ראשונה:  1884, על ידי אוורארד אם טורן והארי פרקינס
 קואורדינטות:  5°08′36″N 60°45′45″W﻿ / ﻿5.143333°N 60.7625°W﻿ / 5.143333; -60.7625
  (למפת ונצואלה מוגדלת) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריביהר רוריימה(למפת ונצואלה רגילה) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריביהר רוריימה
 
הר רוריימה (בשפות אחרות: Monte Roraima, Cerro Roraima, Pico do Roraima, Roroima) הוא הגבוה ביותר בשרשרת הרי השולחן (או הטפויים) שמשתרעת על פני ונצואלה, גיאנה ומדינת רוריימה שבברזיל. ונצואלה מתנגדת להכללה זו ותובעת ריבונות על האזור בגיאנה המכיל את הר רוריימה, חבל ארץ המכונה על ידי ונצואלה גיאנה אסקיבה. בגיאנה זו הרמה הגבוהה ביותר, אך בוונצואלה ובברזיל ישנם הרים גבוהים יותר.
רוריימה היא רמה המורכבת מאבן חול שמתרוממת מעל לסוואנות וליערות הסובבים, ומהווה את הנקודה המפרידה בין ונצואלה, גיאנה וברזיל. מפגש שלושת הגבולות נמצא בגובה 2,739 מטר, בפינה הדרומית-מזרחית של הפארק הלאומי קנאימה, ונצואלה.
הרי השולחן של הפארק נחשבים לאחת מהתופעות הגאולוגיות העתיקות ביותר על פני כדור הארץ, ומעריכים שהם נוצרו בעידן הפרקמבריון, לפני כ-2 מיליארד שנה.
גובהה הממוצע של הרמה כ-2,500 מטר, ובמקומות בהם השיפועים תלולים, דרכי הגישה לאזור קשות במיוחד. למרות זאת, היה זה הטפוי המשמעותי הראשון שהעפילו לפסגתו: סיר אוורארד אם טורן העפיל אל הפסגה המיוערת ב-1884 וצפה אל הרמה משופעת המים והרוחות.
רעיון מקובל הוא שדיווחי משלחות ויקטוריאניות קדומות שנשלחו להר סיפקו לסר ארתור קונאן דויל השראה לכתיבת סיפור ההרפתקאות הקלאסי "העולם שאבד".
מסלולי טיפוס

כיום, הר רוריימה הוא יעד לטיולי טרקים. כמעט כל מי שמטפס על ההר מגיע אליו מהצד הוונצואלי. רוב המטפסים שוכרים מדריך מן הכפר הסמוך - פאראטפוי. למרות שהמעבר המגיע לרמה מסומן היטב והטיול בו פופולרי, קל מאוד ללכת לאיבוד על פסגת ההר מפני שישנם רק מעט נתיבים ברורים, והעננים הקרובים המכסים את סביבת הפסגה גורמים לראוּת במקום להיות בעייתית. פירוש המילה פאראטפוי הוא "אל הטפוי". המרחק מן הכביש המהיר הסלול הוא קצר וניתן להגיע ממנו בקלות ברכב שטח, או במכונית בקושי רב אם תנאי הכביש, שאינו סלול, טובים באופן יוצא דופן. המסלול ניתן למעבר גם ברגל, מסלול הלוקח כיום אחד. מפאראטפוי, רוב המטפסים מבלים יום שלם בהגעה לבסיס ההר, ויום נוסף בטיפוס בגרם המדרגות "El Rampa" - גרם מדרגות טבעי, כמו מעבר, למעלה לעבר הפסגה. יומיים נוספים נדרשים בדרך כלל על מנת לחזור, ומטיילים רבים מעדיפים לבלות יום אחד בפסגת ההר כדי להשלים טיול בן חמישה ימים.
המסלול הלא-טכני היחיד לפסגה הוא מסלול הפאראטפוי; כל גישה אחרת להר דורשת ציוד טיפוס. על ההר טיפסו גם מכיוון גיאנה וברזיל, אך מסלולים אלו מצריכים שליטה ביכולות טיפוס טכני.
עולם הצומח

שליש ממיני הצמחים בהר רוריימה התפתחו שם, והם מינים המיוחדים לרמה זו. סביבות החיים מאופיינת בגשם היורד כמעט בכל יום מימות השנה. כמעט כל השטח עשוי אבן חול חשופה ולכן לשורשי הצמחים קשה במיוחד להיאחז בקרקע. רוב חומרי המזון שנמצאים בקרקע נשטפים בשיטפונות שיורדים בקצות הצוקים ויוצרים חלק ממפלי המים הגבוהים ביותר בעולם. בשל המחסור בחומרי מזון, הפכו צמחים רבים לצמחים טורפים. סוגי צמחים אלו הם קנקן הביצה, מספר מינים של טללית, וצמחים מסוג הנאדידים.
ראו גם

גאוגרפיה של ברזיל
לאה ברלין

| --- | --- |

 לידה:  1881 ליאדי, בלארוס 
 פטירה:  8 ביולי 1962 (בגיל 81 בערך) נצר סרני, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  היותה חלוצה, סוציאליסטית ומהפכנית
 
לאה ברלין (דצמבר 1881 – 8 ביולי 1962) הייתה חלוצה, סוציאליסטית ומהפכנית ישראלית.