stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מום (להקה)
דיסקוגרפיה > סינגלים

2002 - Green Grass of Tunnel
2004 - Nightly Cares
2007 - They Made Frogs Smoke 'til They Exploded
2007 - Marmalade Fires
הערות שוליים

↑  "עזיבתה של קריסטין ולטיסדוטיר" באתר חברת התקליטים
↑  "mum יופיעו בישראל", כתבה מתוך אתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9972 6119  MusicBrainz: 2b64e811-cbcd-45f7-b29d-296444cad4f1  NKC: xx0077631  VIAF: 143571239   WorldCat (עם VIAF): 143571239 
הופעת הלהקה בישראל, 2009
הצד הפראי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  סבסטיאן ליפשיץ 
 הופק בידי:  ז'יל סנדוז
 תסריט:  סטפן בוקה סבסטיאן ליפשיץ
 עריכה:  סטפני מַאֶה
 שחקנים ראשיים:  סטפני מישליני יסמין בלמדי אדוארד ניקיטין
 מוזיקה:  ז'וסלין פוק
 צילום:  אנייס גודאר 
 מדינה:  צרפת, הממלכה המאוחדת, בלגיה 
 חברת הפקה:  Canal+ 
 חברה מפיצה:  Wellspring Media (ארצות הברית) Peccadillo Pictures Ltd. (בריטניה)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  גרמניה8 בפברואר 2004 צרפת14 באפריל 2004 בריטניה15 באפריל ארצות הברית10 ביוני 2004 בלגיה25 בספטמבר 2004
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית אנגלית רוסית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט טרנסג'נדרים, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  פריז 
 פרסים:  פרס טדי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצד הפראי (באנגלית: Wild Side) הוא סרט קולנוע צרפתי-בלגי-בריטי מסוג דרמה בבימויו של סבסטיאן ליפשיץ אשר יצא לאקרנים בשנת 2004 והקרנת הבכורה שלו התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בו זכה בפרס טדי לסרט הלהט"ב הטוב ביותר. בישראל הוקרן הסרט בסינמטקים במסגרת מחווה מיוחדת לקולנוענים צרפתים שנערכה באפריל 2006.
הסרט מציג את סיפורה של סטפני, טרנסקסואלית פריזאית, אשר יחד עם שני בני-זוגה חוזרת לכפר הולדתה על מנת לטפל באימה הנוטה למות. העלילה מתארת את ילדותה בכפר ואת מערכת היחסים הפוליאמורית בינה לבין בני-זוגה.
עלילה

סטפני היא יצאנית-רחוב טרנסקסואלית המתגוררת בפריז יחד עם שני מאהביה ושותפיה לחיים: דג'מאל – צעיר ערבי מצרי העוסק בזנות באופן מזדמן אשר משפחתו אינה מעוניינת בקשר עמו, ומיכאל – מהגר ושוהה בלתי חוקי רוסי ומופנם, חייל לשעבר שעובד במסעדה, אשר ברח מארץ מולדתו ומחפש קרובים בצרפת.
סטפני מקבלת שיחת טלפון המבשרת לה שאמהּ חולה ונוטה למות, והיא נוסעת לכפר הולדתה ממנו ברחה בגיל 15 ובו לא ביקרה מאז על מנת לסעוד אותה ברגעיה האחרונים. אל סטפני מצטרפים דג'מאל ומיכאל ותוך כדי שהותם בכפר מתגלים חלקים מילדותה של סטפני כילד בשם פייר, וסיפור היכרותם של השלושה וחיי האהבה ומערכת היחסים הפוליאמורית המיוחדת ביניהם.
על רקע הקושי של אמה של סטפני להשלים עם זהותה המגדרית, מוצג הקושי של דג'מאל ומיכאל אל מול משפחותיהם שלהם ואל מול החברה המוקיעה אותם בשל שונותם, כאשר את הנחמה היחידה מוצאים השלושה זה בזרועותיו של זה.
פרסים

"הצד הפראי" זכה בחמישה פרסים ובמועמדות אחת:
| שנה | מקום | שם הפסטיבל | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | גרמניה ברלין, גרמניה | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | זכייה בפסטיבל זכייה בפרס טדי |
| 2004 | ספרד חיחון, ספרד | Gijón International Film Festival | זכייה אחת, מועמדות אחת |
| 2004 | ארצות הברית לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית | L.A. Outfest | זכייה |
| 2004 | ארצות הברית סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית | Seattle International Film Festival - SIFF | זכייה |
ראו גם

פוליאנדריה
הערות שוליים

↑  איתי שטרן, טרנסקסואלים ואמהות חד הוריות, nrg, ‏27/3/2006
| זוכי פרס טדי לסרט הלהט"בי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-80 | חוק התשוקה (1987) • ‏The Last of England‏ (1988) • ‏Looking for Langston‏, Fun Down There‏ (1989) |  |
| שנות ה-90 | ‏Coming Out‏ (1990) • ‏Poison‏ (1991) • ‏Together Alone‏ (1992) • ‏Wittgenstein‏ (1993) • ‏Go Fish‏ (1994) • ‏The Last Supper‏ (1995) • ‏The Watermelon Woman‏ (1996) • ‏All Over Me‏ (1997) • ‏Hold You Tight‏ (1998) • ‏פאקינג אמאל‏ (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | טיפות על אבנים לוהטות (2000) • הדוויג והשארית העצבנית (2001) • ‏Walking on Water‏ (2002) • ‏A Thousand Clouds of Peace‏ (2003) • ‏הצד הפראי‏ (2004) • ‏A Year Without Love‏ (2005) • ‏The Blossoming of Maximo Oliveros‏ (2006) • ‏Spider Lilies‏ (2007) • ‏The Amazing Truth About Queen Raquela‏ (2008) • ‏Raging Sun, Raging Sky‏ (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | הילדים בסדר (2010) • ‏Ausente‏ (2011) • ‏Keep the Lights On‏ (2012) • ‏In the Name Of‏ (2013) • ‏הדרך בה הוא מביט‏ (2014) • ‏Nasty Baby‏ (2015) • ‏Tomcat‏ (2016) • ‏אישה פנטסטית‏ (2017) • ‏טינטה ברוטה‏ (2018) • ‏Brief Story from the Green Planet‏ (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | בלי לשמור טינה‏ (2020) |  |
מימין לשמאל: סטפני, מיכאל ודג'מאל.
תאוריות הקשר על רצח יצחק רבין

יצחק רבין
תאוריות הקשר על רצח יצחק רבין הן תאוריות קשר העוסקות ברצח יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל, בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל ב-4 בנובמבר 1995.
תאוריות אלה מציגות את הרצח בצורה שונה מהצגתו בבית המשפט שהרשיע את יגאל עמיר, או מהדו"ח שחיברה ועדת שמגר על נסיבות הרצח. התאוריות שונות זו מזו בפרטיהן: חלקן מייחסות את הרצח לעמיר, אך גורסות ששירות הביטחון הכללי ידע על כוונתו ולא הצליח, או לא רצה, למנוע את הרצח. תיאוריות אחרות כופרות באשמתו של יגאל עמיר וטוענות כי הרוצח הוא אדם אחר.
כמו תאוריות קשר אחרות, גם אלה שסובבות סביב רצח רבין עוסקות בהרחבה בעובדות שוליות וזניחות, ובטענות או שמועות חסרות ביסוס, כגון: שם שלא הוזכר בדו"ח שמגר, או מסלול הנסיעה בזמן הפינוי, ובו בזמן מתעלמות מראיות מוצקות וממשיות לרצח שאירע, כמו הודאותיהם המפורטות של יגאל וחגי עמיר והדו"חות הרפואיים והפורנזיים.
סקרים שונים מראים שכחמישית עד כרבע מהציבור בישראל מאמין בווריאציות שונות של תיאוריות כאלה.
הרצח

הרצח אירע בליל י"ב בחשוון התשנ"ו, בשעה 21:45 בכיכר מלכי ישראל בתל אביב-יפו, בתום הפגנת תמיכה בממשלה. בעת שרבין צעד אל עבר דלת מכוניתו הפתוחה, התקרב אליו יגאל עמיר וירה לעברו שלוש יריות מטווח קצר. שתיים מהיריות פגעו במרכז גופו של רבין ואחת בזרועו של מאבטחו - יורם רובין. רבין הוחש אל מכוניתו והובל למרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי, שם נפטר מפצעיו כעבור 40 דקות. עמיר נעצר מיד במקום הרצח.
עמיר היה פעיל נגד הסכמי אוסלו וביקש למנוע את קידומם על ידי התנקשות ברבין. הוא הודה במעשה, טען שפעל לבדו, עשה זאת "בקור רוח" ושאת ההשראה לרצח שאב מברוך גולדשטיין, שביצע את טבח מערת המכפלה. עוד סיפר שלרצח קדמו שלושה ניסיונות שלא צלחו: בינואר, באפריל ובספטמבר אותה השנה. לפני שהגיע לעצרת ביצע יגאל עמיר תרגילים שונים כדי לוודא כי אינו תחת מעקב. הוא הסתיר את כיפתו בכיסו וניסה להתלבש בסגנון דומה לפעיל שמאל, על מנת להיטמע בקהל.
בעקבות הרצח הוקמה ועדת חקירה ממלכתית בראשות נשיא בית המשפט העליון בדימוס מאיר שמגר המוכרת בשם ועדת שמגר). ב־28 במרץ 1996 פרסמה הוועדה את ממצאיה. היא מתחה ביקורת על תפקוד השב"כ בהגנת ראש הממשלה, ושללה תאוריות קשר שהועלו באשר לרצח.
ארבעה אנשים הורשעו בעקבות הרצח: יגאל עמיר הורשע ברצח יצחק רבין, פציעת מאבטחו של ראש הממשלה, השתתפות בקשר לרצח רבין וייצור והחזקת נשק שלא כחוק. אחיו, חגי עמיר, שידע על כוונותיו וסייע לו בהכנות לביצוע הרצח, הורשע בקשירת קשר לרצח ראש הממשלה ובהחזקת נשק. דרור עדני, חברו של יגאל עמיר, נידון למאסר על קשר לרצח ראש ממשלה. מרגלית הר-שפי, מכרה של יגאל עמיר, הורשעה באי־מניעת פשע, מכיוון שידעה על כוונתו של הרוצח ולא דיווחה על כך למשטרה.
אבישי רביב, שהיה סוכן שב"כ, הועמד לדין על אי־מניעת פשע, בטענה שידע על כוונותיו של יגאל עמיר ולא דיווח עליהן למפעיליו, וזוכה לאחר שנקבע שלא ידע על כוונות קונקרטיות.
גרסאות ותיאוריות קשר לרצח רבין > מעורבות השב"כ ותפקודו

תאוריות קשר שנשמעו בימין הישראלי כללו את האשמת השב"כ במעורבות בהתנקשות, והאשמת ועדת שמגר בשיתוף פעולה בהסתרת מעורבות זו. הדרישה לחקור מחדש את נסיבות הרצח, בטענה שיש עובדות הדורשות בירור, עולה בימין גם שנים רבות לאחר הרצח. כחלק מהתיאוריות הנוגעות למעורבות השב"כ ברצח - עלו פעולותיו של אבישי רביב. לפני הרצח, רביב נחשב לפעיל ימין רדיקלי ופעל באופן אלים. לאחר הרצח התברר שהיה סוכן שב"כ. לאורך השנים מפעיליו הזהירוהו מפעילות אלימה, אולם היו מודעים שהוא נוקט בה מדי פעם, ובעיקר כלפי פלסטינים. רביב היה בקשר עם עמיר בארגון הפגנות ו"שבתות סטודנטים" בהתנחלויות. רביב בעצמו, כמו רבים מבין המתנגדים נמרצות למדיניות הממשלה באותה תקופה, התבטא בחריפות נגד רבין וטען כי חל עליו דין רודף ולכן מותר לפגוע בו. לאחר הרצח הועמד רביב לדין באשמה שידע ולא דיווח על כוונותיו של עמיר, וזוכה כשבית המשפט קובע כי "לאבישי רביב לא היה רמז ואפילו קצה של רמז לכוונותיו של יגאל עמיר".
אחת מתיאוריות הקשר טוענת כי השב"כ היה מודע מראש לכוונותיו של יגאל עמיר לרצוח את רבין ולא פעל למניעת המעשה, ואף יש הטוענים כי גורמים בשב"כ היו מעורבים ישירות בביצוע הרצח. חלק מהתומכים בתיאוריה זו טוענים כי עמיר ירה כדורי סרק, בעוד שרבין נרצח במכונית בדרכו לבית החולים על ידי איש שב"כ. עם זאת, גרסה זו הוכחשה בתוקף על ידי מנחם דמתי, נהג הרכב. תיאוריה נוספת, טוענת כי שמעון פרס הגה את רצח רבין מתוך חשש שרבין עמד לחזור בו מהסכמי אוסלו. גרסה נוספת מעלה טענה שהשב"כ תכנן לביים ניסיון התנקשות במטרה לעורר אהדה ציבורית לממשלה ולרבין, אך התוכנית השתבשה, ורבין נרצח באמת.
ההיסטוריון, פרופסור מיכאל הרסגור טען כי ברצח רבין הייתה מעורבת קנוניה. לדברי הרסגור, גורמי ימין רדיקליים בשב"כ היו מעורבים בקשר חתרני במטרה לרצוח את יצחק רבין. לפי תיאוריה זו סוכן השב"כ אבישי רביב היה מעורב בקנונייה, והיא מסבירה את התרשלות גורמי הביטחון והקלות בה חדר יגאל עמיר לשטח הסטרילי בכיכר רבין. הרסגור טען כי משפט חוזר ליגאל עמיר יחשוף את האמת, ויגלה כי ידו של הימין הייתה מאחורי רצח זה.
גרסאות ותיאוריות קשר לרצח רבין > טענות כי לא יגאל עמיר רצח את רבין

לפי נחום שחף ונתן גפן - אף על פי שיגאל עמיר הצהיר על כוונתו לבצע את הרצח, הודה במעשה, שחזר אותו ומעולם לא הביע חרטה - לא הוא רצח את רבין. לפי גרסתם, יגאל עמיר בעצמו לא ידע שלא הוא הרוצח או שלחלופין, הופעל עליו לחץ כבד להודות ברצח. חלק מתומכי התאוריות מעלים טענות לגבי אירועים שונים, כמו החלפת נהגים או הבדלים בפרטים מסוימים, אותם הם מציגים כראיות המצדיקות בירור. בין הטענות שהעלו נמצאת גם טענה לפיה כרמי גילון, ראש השב"כ באותה תקופה, העריך חודשים לפני הרצח שהרוצח הפוטנציאלי הוא "סטודנט תימני שחרחר מהרצליה שלומד בבר-אילן," אם כי לא ידוע אף תיעוד לאמירה זו.
גרסאות ותיאוריות קשר לרצח רבין > טענות בנוגע לתיעוד הרצח וסידורי האבטחה

תומכי תאוריית הקשר נותנים משקל רב לעדת ראייה אחת שאמרה כי היא ראתה ש-"רבין לא נפגע" מהירי, וכן לכך שלאה רבין כתבה שמיד לאחר הירי התבוננה בו להרף עין וסברה כי "הוא נראה בסדר גמור". לטענתם - צפייה בקלטת הרצח מראה שרבין לא נפל מיד כתוצאה מהירי ואף הסב את ראשו לאחור[דרוש מקור]. חלק מתומכי התאוריות טוענים כי ההבזק שנראה בקלטת קמפלר אינו מאיר את הסביבה, כפי שהיו מצפים שיקרה במקרה של ירי חי.[דרוש מקור][מפני ש...]
תומכי התיאוריות מעלים שאלות בנוגע לעמידה בנהלים על ידי הכוחות שהיו בשטח בעת ההתנקשות, תוך טענה כי היו חריגות מהנוהל המצופה במקרים כאלו. לדוגמה, הם מציינים כי למרות הצורך בטיפול רפואי דחוף, רבין הועבר לבית החולים ברכב השרד ולא באמבולנס, שלדבריהם היה מתאים יותר. עוד נטען לסתירה בין הדו"חות הרפואיים, כאשר בדו"ח אחד צוין כי הגיע באמבולנס, בעוד שבאחרים ובעדויות בוועדת שמגר צוין כי הגיע במכוניתו.
נחום שחף טען שיש סתירה בין קלטת הווידאו של הצלם קמפלר, בה רואים שיגאל עמיר ירה בגבו של יצחק רבין, לבין עדויות הרופאים לפיהן רבין נפגע בחזה ובבטן.
תומכי התיאוריות מעלים שאלות בנוגע לסידורי האבטחה בליל הרצח. לטענתם, לפי ועדת שמגר, רבין היה מאובטח על ידי ארבעה מאבטחים, אך דו"ח הוועדה מציין את שמותיהם של שלושה בלבד. בנוסף, הם מציינים את עדותו של העיתונאי יואב לימור, שתיאר כי במושב הקדמי של הרכב ישב "שוטר", בעוד שלפי הדיווחים הרשמיים היה המושב ריק. עוד נטען שאיש אבטחה מבית החולים איכילוב דיווח שראה כתם דם גדול במושב הקדמי, בנוסף לכתם הדם במושב האחורי שבו ישב רבין.[דרוש מקור] נהגו של רבין, מנחם דמתי, הסביר כי לקראת סוף הנסיעה הוא ביקש משוטר באחד המחסומים להצטרף כדי לסייע במעבר בין הכבישים העמוסים.
גרסאות ותיאוריות קשר לרצח רבין > טענות בנוגע לדו"חות הרפואיים

תומכי התאוריות מצביעים על כך שנתיחת הגופה בוצעה בבית החולים איכילוב ולא במרכז הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר, כפי שנטען שהיה צפוי.[דרוש מקור: מקור להעלאת הטענה] בדו"ח הנתיחה של פרופסור יהודה היס נכתב כי עמוד השדרה הגבי והמותני של רבין נמצא תקין. תומכי תיאוריות הקונספירציה רואים בכך סתירה לגרסה הרשמית, לפיה אחד הכדורים פגע בעמוד השדרה הצווארי.
בערב יום השנה העשירי לרצח רבין, ב-3 בנובמבר 2005, זכו תאוריות הקשר לעידוד מסוים כאשר נחשף במשדר מיוחד של "קשת" שכלל סרט דוקומנטרי של נפתלי גליקסברג כי בחולצתו ובגופייתו של רבין יש חור נוסף מצדן הקדמי. המומחים שבדקו את בגדיו של רבין נחלקו בדעותיהם האם מדובר בירייה נוספת שלישית שנורתה באיש. בנוסף הועלתה העובדה שאין בנמצא תצלומים רלוונטיים לסוגיה מנתיחת גופתו של רבין. במהלך המשדר עלתה ההשערה שמא מדובר בכדור שנפלט מאקדחו של אחד המאבטחים והושם דגש על כך שלא מדובר בממצא שחייב להתפרש באופן קונספירטיבי. סברה אחרת לגבי חוסר התאימות בין מספר החורים בגופיה, ובגופה של יצחק רבין, היא שמדובר בחור רגיל בגופייתו, אולי של סיגריה. חולשתה של התזה שהוצגה בתחקיר הערוץ השני היא היעדר חור כניסה במקטורן מחד[דרוש מקור], והיעדר דווח על פצע כניסה התואם את הנקב בחולצה מאידך, כמו גם היעדר ממצאים תואמים בצילומי הרנטגן והסי טי לנזק רקמתי כלשהו התואם את מיקום החור בחולצה. בנוסך, בתצלום הרנטגן של הגופה, שהוצג על ידי היס בסרטו של גליקסברג, נראה למחזיקי התאוריה כי הקליע נמצא בעמוד השדרה, אם כי מיקומו המדויק לא ניתן לקביעה.[דרוש מקור]
בשנת 2005 הגיש נתן גפן עתירה לבג"ץ בדרישה שיורה לשר הבריאות למסור לידיו תיעוד רפואי מליל הרצח, על מנת ליישב סתירות שמצא כביכול בין מסמכי בית החולים ועדויות הרופאים שטיפלו בראש הממשלה, לבין מסקנות ועדת החקירה. העתירה נדחתה על הסף כשבית הדין מנמק כי "הטענות שמעלה העותר בעתירתו הן טענות חמורות ביותר אשר אינן נשענות על בסיס עובדתי כלשהו".
בשנת 2006 הוגשה עתירה לבג"ץ עתירה הדורשת לפסול את הדו"ח הפתולוגי של פרופ' יהודה היס. טענת העותרים[דרושה הבהרה] היא כי רבין נורה לראשונה דווקא במהלך הנסיעה, לאחר יריות סרק בכיכר. על-פי תרחיש זה ("תאוריית הכדור הראשון"), רבין נורה בחזהו מכדור בודד בזמן הפינוי למטה השב"כ. רק לאחר קביעת מותו של רבין ב-22:30, נוספו, על פי הטענות, שני פצעי הירי בגבו של רבין שיוחסו ליגאל עמיר. עם השנים התפרסמו מסמכים שונים המוצגים כמסמכים מקוריים של בית החולים, המאששים, לטענת המפרסמים, את התאוריה שלהם על הרצח. בית המשפט העליון דחה את העתירה בטענה שטענות העותרים היו כלליות ופעמים סתומות, ואין ביסוס לטענה של מניפולציה בדו"חות הרפואיים.[דרוש מקור: קישורים לא עובדים - נא לספק קישורים לעתירה ולפסק הדין]
נחום שחף ונתן גפן העלו תמיהות לגבי הדף המוכתם ובו מילות "שיר לשלום". לטענתם נראה בו חור מקליע, והם העלו את הטענה לפיה אם הדף היה מקופל לארבע בכיס בזמן הירי, היו צריכים להיות בו ארבעה חורים. בפועל לא נראה בדף חור אלא כתם דם כהה.
גרסאות ותיאוריות קשר לרצח רבין > תיאוריות על קנוניות בין-לאומיות

בספר מאוחר יותר (The Last days of Israel, 2001), טוען אחד העוסקים בתאוריית הקונספירציה, ברי חמיש, כי מאחורי רצח רבין עומד מכון המחקר האמריקני "המועצה ליחסי חוץ" (CFR) ומי שעמד אז בראשו, ג'ורג' בוש האב. לטענת חמיש, הרצח נועד להבטיח את רציפות שלטון השמאל בישראל גם אחרי בחירות 1996 ולהבטיח את מימושם המלא של הסכמי אוסלו.
העיתון "הצופה" חולל שערורייה כשפרסם את ההשערה כי שמעון פרס עמד מאחורי קנוניית הרצח, אף שהעיתון הכחיש שהשערה זו מבטאת את עמדתו.
בהפגנת תמיכה בבנימין נתניהו, שנערכה באוקטובר 2019, אמר מרדכי קידר, מרצה למזרחנות באוניברסיטת בר-אילן, ממנה יצא הרוצח יגאל עמיר: "מי שרצח את רבין היה אדם שראשי התיבות של שמו זה י"ר - לא יצחק רבין. מי שעמד מאחורי העניין הזה כנראה פוליטיקאי מוביל שרצה לחסל את יצחק רבין מכיוון שהוא רצה לצאת מהסכמי אוסלו". קידר הוסיף: "אני קורא מכאן להסיר את הכותרת השקרית 'סודי ביותר' מעל המסמכים שלא משתלבים עם התאוריה שהימין רצח את רבין". אוניברסיטת בר-אילן גינתה את דבריו אלה, וגם נתניהו גינה את דבריו וכינה אותם "דברי הבל". בראיון לניב רסקין בחדשות הבוקר, אמר קידר כי הוא אמר שאולי יגאל עמיר לא רצח את רבין, וסירב לחזור בו. בנוסף, הוא טען כי תיעוד הרצח של רוני קמפלר עבר עריכה בלונדון.
ביקורות על התאוריות

איש השב"כ שלמה הרנוי, ביקר את תאוריות הקונספירציה וטען כי התאוריה נוצרה על רקע ההאשמות שהוטחו בימין בעקבות הרצח ורצונו לנקות את עצמו מאחריותו לו.
מבשר התאוריה הוא יהודי קנדי, ברי חמיש, שהושפע לטענת המבקרים מתאוריות הקונספירציה הנפוצות בצפון אמריקה, בעיקר תאוריית הקשר על רצח קנדי. כמו כן הביקורת טוענת לחוסר הבנה של חמיש את החברה והתרבות הישראלית. כך נטען, כי אין התאוריה מביאה בחשבון כי ישראל היא מדינה קטנה ומסוגרת אשר סוד כה גדול לא היה יכול להישמר בה; ובעיקר כאשר עם חילופי השלטון התכופים במדינה, נחשפו כל סודות השב"כ ושאר גופי המודיעין והביטחון בפני שלטון הימין (לרבות אנשי גוש הימין שנכללו בקואליציה). יתרה מכך, המבקרים אינם נמנעים מטענות ספציפיות לגופם של חלק ממפיצי תאוריות הקשר.[דרוש מקור]
ביקורת על תאוריית קשר זו טוענת כי הפצתה מסיטה את הדיון משאלות מהותיות הקשורות לרצח רבין, ומהווה נדבך נוסף על הפשע של רצח רבין. לפי ביקורת זו, על הימין הרדיקלי בישראל להתמקד בשאלה איך יצא ממנו הרוצח יגאל עמיר, ומי האנשים שהעניקו לרוצח את הרקע האידאולוגי שממנו צמח. על פי המבקרים, יצירת תאוריית הקשר מסיטה את הדיון משאלות אלה והעובדות שמאחוריהן, ועלולה ליצור את התשתית לרצח הפוליטי הבא.[דרוש מקור]
חגי עמיר, אחיו של יגאל עמיר שסייע בהכנות לרצח, שלל את תיאורית הקונספירציה בדברים שכתב לאחר שחרורו מהכלא ב־2012, אך הודה כי גם לו ישנן שאלות לגבי פרטים שונים סביב הרצח.
תיעוד הרצח וספיחיו

לאחר הרצח התברר כי רוני קמפלר, רואה חשבון במקצועו העובד במשרד מבקר המדינה, תיעד במצלמת וידאו את ההתנקשות ברגע התרחשותה.
מעלי תאוריות הקונספירציה העלו תמיהות הנוגעות לתיעוד זה, שנחשב לחדשני מסוגו באותה העת. חלקן התמקדו בהתרחשויות שתועדו במצלמתו בזירת הרצח, וחלקן התמקדו במקריות של התיעוד ההיסטורי, וייחסו אותה לקשר אפשרי בין קמפלר לבין גורמים הקשורים כביכול ברצח. הוא עצמו סיפק הסברים לשאלות ולתהיות שהתייחסו אליו. חלק אחר התמקד בכך שהתיעוד לא פורסם במלואו.[דרושה הבהרה]
ראו גם

תגובת החברה הדתית לרצח רבין
לקריאה נוספת

ברי חמיש, מי רצח את יצחק רבין, הוצאת גפן, 1999.
נתן גפן, עוקץ קטלני, הוצאת מנדלי מוכר ספרים ברשת, 1999
דביר קריב, יצחק - רצח רבין: הסיפור שלא סופר, טפר הוצאה לאור, 2015. (הפרק "אתם רצחתם את רבין!", עמ' 251 - 270)
נתנאל אלישיב, ההחמצה: רצח רבין והשלכותיו מזווית ימנית-ממלכתית, בהוצאת נגה, תשפ"ב.
רן שריר ואבי זלינגר, האיש שצעק סרק סרק, 2022
מיגון סטטיסטי

דחפור די-9 בשירות צה"ל עם מיגון כלוב על הקבינה
תקריב על מיגון הכלוב ומתחתיו שריון פסיבי וחלונות מזכוכית משוריינת
מיגון סטטיסטי, הנקרא גם מיגון כלוב, מיגון סורגים, מיגון סולמות או מיגון רשת ובאנגלית Slat Armour או Cage Armour, הוא מיגון לרכב קרבי משוריין שנועד להתמודד עם ראש קרב חלול של רקטות נגד טנקים וטילי נ"ט.
עקרון פעולה והנדסה

המיגון מורכב מרשת סורגי מתכת חזקים, המולבשים מעל השריון של הרק"מ, במרחק מסוים מהשריון הראשי. רשתות המתכת מקיפות אזורים חשובים בכלי.
המיגון נועד כנגד רש"ק חלול ("ליינר") ופועל במספר דרכים:
מניעת יזימת המטען החלול:
רקטת ה-RPG נתקעת בין הסורגים ועוצמת המכה הורסת את הגביש הפיזואלקטרי האחראי על מרעום המטען.
גרימת קצר בין שתי כיפות ההולכה (החיצונית והפנימית שברש"ק) כך שהפולס החשמלי שנוצר מן הגביש לא יגיע כלל למרעום שבבסיס הרש"ק – למרות שאם הרקטה ננעצה בין הסורגים קיימת סבירות שהגביש כלל לא ייצור זרם.
הקטנת נזק ה"ליינר":
אם בכל זאת ניזום המטען, סילון הנחושת המותכת ("ליינר") מתפזר באוויר במרחק לא אופטימלי לפני שהוא פוגע בשריון הכלי.
פגיעה במבנה הליינר ויצירת סדקים לחנ"ם שברש"ק עקב המכה והזעזוע – דבר שיפגע מאוד ביעילות הרש"ק החלול וכמובן המרחק שבינו לבין המטרה שגדל משמעותית.
הטיית רקטות שפוגעות בסורגים.
עם זאת, מיגון הכלוב איננו מיגון בלתי-חדיר לחלוטין, וטילי נ"ט יכולים לחדור אותו ב-50% מהמקרים. על כן הוא נקרא בצה"ל "מיגון סטטיסטי" וכן "רשת חמישים-חמישים".
היסטוריה

עוד במלחמת העולם השנייה הותקנו רשתות מתכת על טנקים כמענה לאיום רקטות הנ"ט שהתפתחו זה עתה, בפרט הפאנצרפאוסט והפאנצרשרייק הגרמניות. ניתן למצוא תמונות של טנקי T-34 סובייטים בכיבוש ברלין עם מיגון רשת עליהם.
בזמן שהיית צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון הותקנו רשתות נ"ט על מוצבי צה"ל כדי להתמודד עם ירי רקטות וטילי נ"ט, ולגרום להן ליזום על הרשת ולא על העמדות שמאחוריה.
מיגון הכלוב בגרסתו הנוכחית פותח ב-2005 בעקבות השימוש הרב ב-RPG-7 ורקטות נ"ט אחרות נגד כוחות צה"ל והכוחות המזוינים של ארצות הברית בידי ארגוני טרור במלחמות במזרח התיכון, בעיקר בשטחי יהודה, שומרון ועזה ועיראק. המיגון נועד נגד רש"ק חלול, החימוש העיקרי של רקטות אלה.
המיגון הותקן על לא מעט כלים, בהם דחפור D9R צה"ליים, סטרייקר, ווריור, נגמחון, טנק חילוץ M-88 ונקפומ"ה. המיגון הוכיח את עצמו כמציל חיים ומנע לא מעט חדירות על ידי רקטות נ"ט. למרות שהוצג כבר ב-2005 מיגון הכלוב הותקן על ה-D9R (הדור הנוכחי של דחפור די-9 בשירות צה"ל) במספרים גדולים רק ב-2006 עקב הפעילות הגוברת ברצועת עזה (חטיפת גלעד שליט ומבצע גשמי קיץ) ומלחמת לבנון השנייה. מיגון הכלוב הותקן על הדחפורים במספרים גדולים תוך פרק זמן קצר, והצליח למנוע חדירה של הרבה רקטות נ"ט ואף של טילי נ"ט. על המיגון זכו חט"ל, מש"א ומנת"ק בפרס מפקד זרוע היבשה. כיום כמעט כל דחפורי ה-D9 הסדירים של צה"ל הם בעלי מיגון כלוב, וגם דורות ישנים יותר (D9L ו-D9N) מקבלים מיגון כלוב בהדרגה.
צבא ארצות הברית התקין מיגון כלוב על מספר כלי רכב משוריינים בהם נגמ"ש סטרייקר, רכבי באפלו והמחפרונים הממוגנים HMEE.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה שפרצה ב-2011 החל צבא סוריה להתקין מיגוני כלוב על כלי רכב משוריינים לרבות טנקים, בהם T-72 שהוא הטנק הכבד והמתקדם ביותר בצבא הסורי.
הערות שוליים

↑  כתבה מ-defenseindustrydaily.com
↑  רעם ראש-האי, מצטיינים ביבשה, באתר זרוע היבשה (מאוחזר דרך ארכיון האינטרנט, 2016).
נגמ"ש אופני "סטרייקר" עם מיגון כלוב
נגמחו"ן צה"לי עם מיגון כלוב, כפי שצולם באימון מדריכות חי"ר, 2013
קלוד לנצמן

| --- | --- |

לנצמן בשנת 2014
 לידה:  27 בנובמבר 1925 בואה-קולומב, סן, צרפת 
 פטירה:  5 ביולי 2018 (בגיל 92) הרובע השנים-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1970–2018 (כ־48 שנים)
 עיסוק:  במאי, מפיק ותסריטאי
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה  אוניברסיטת טיבינגן 
 יצירות בולטות:  שואה (1985)
 בן או בת זוג:  אנגליקה שרובסדורף (1971–?)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה   סימון דה בובואר (1952–1959) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1999)  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי (13 בנובמבר 2014)  דוב הזהב של כבוד (2013)  Verzetsprijs van de Stichting Kunstenaarsverzet (1993)  קצין בכיר בלגיון הכבוד  מדליית הרזיסטנס  honorary doctor of the University of Lucerne 
 פרופיל ב-IMDb
 
קלוֹד לנצמן (בצרפתית: Claude Lanzmann; ‏27 בנובמבר 1925, בואה-קולומב שבצרפת – 5 ביולי 2018, פריז) היה במאי יהודי-צרפתי של סרטי קולנוע תיעודיים. מוכר בעיקר כיוצרו של הסרט התיעודי "שואה" מ-1985. כמעט כל סרטיו של לנצמן עוסקים בעם היהודי ובמדינת ישראל.
קורות חיים

לנצמן נולד בשנת 1925 בבואה-קולומב (Bois-Colombes) שבצרפת, למשפחה יהודית בעלת שורשים במזרח אירופה. סבו מצד אביו, יצחק לנצמן, הגיע מעיירה ליד מינסק, בלארוס, ואמו של קלוד, פאולין (לבית גלוברמן, 1903–1995), נולדה על הספינה שבה נסעו הוריה מאודסה למרסיי. בעקבות גירושי הוריו בשנת 1934 עברו קלוד, אחיו הצעיר ז'אק (לימים סופר, תסריטאי וכותב שירים) ואחותו אוולין (אוולין ריי, לימים שחקנית תיאטרון) יחד עם אביהם לבריאוד שבמחוז לואר עילי (Haute-Loire). בספטמבר 1938 חזרה המשפחה לפריז, שם המשיך קלוד את לימודיו בבית הספר קונדורסה ובו נחשף לראשונה לאנטישמיות. בגיל 18 הצטרף לנצמן לתנועת ההתנגדות הצרפתית והשתתף בלחימה בנאצים בפרובינציית אוברן. הוא התמחה בפילוסופיה בסורבון ומאוחר יותר התמנה למזכיר המגזין הצרפתי הספרותי-פוליטי "זמנים מודרניים".
ב-2001 קיבל לנצמן פרס על מפעל חיים מטעם סינמטק ירושלים. ב-2009 יצא ספרו האוטוביוגרפי "הארנב מפטגוניה", שזיכה אותו בפרס ויצו צרפת. הספר תורגם לעברית בידי חגית בת-עדה וראה אור בהוצאת כתר בשנת 2011.
קריירה קולנועית

סרטו הראשון, "ישראל, למה", הציג ראיונות עם דמויות שונות בישראל של תחילת שנות ה-70, בהם רן כהן, יגאל ידין וצ'רלי ביטון.
סרטו השני, "שואה", הביע את גישתו של לנצמן לנושא תיעוד השואה: לנצמן התנגד נחרצות לחקירת הסיבות לרוע של גרמניה הנאצית, וטען כי חקירה שכזו היא בלתי אפשרית, גסה ובלתי מוסרית. אורכו של הסרט 9 שעות והוא כולל אך ורק ראיונות וצילומים עכשוויים של האתרים בהם התחוללה השואה, ללא חומרים מצולמים מתקופת השואה. לנצמן גם הוציא לאור ספר בשם "שואה", המהווה את תמליל הסרט.
בסרטו השלישי, "צה"ל", שחקר את המיתוס הצה"לי, נקט לנצמן גישה דומה וכלל בסרט אך ורק ראיונות עם דמויות שונות, בהן אריאל שרון, אהוד ברק, עמוס עוז ואביגדור בן-גל. ב-1997 וב-2001 יצאו שני סרטים שכוללים סיפורים שלא זכו להיכלל בסרט "שואה": "Un vivant qui passe", העוסק בסיפורו של נציג הצלב האדום שנשלח לדווח על המתרחש בטרזיינשטט, ו"סוביבור" (שם הסרט במקור: "סוביבור, 14 באוקטובר 1943, ארבע אחה"צ") העוסק במחנה סוביבור ובבריחה ממנו. בראשית 2014 יצא סרט נוסף של לנצמן המתבסס על חומר שלא נכלל ב"שואה", "אחרון הלא-צדיקים", המספר את סיפורו של בנימין מורמלשטיין, ראש היודנראט האחרון בטרזיינשטט.
סרטיו

ישראל, למה (1973)
שואה (1985)
צה"ל (1994)
Un vivant qui passe ("חיים שלמים שעברו") (1997)
סוביבור (2001)
דו"ח קרסקי (2010)
אחרון הלא-צדיקים (2013)
ארבע אחיות (2018)
פרסומיו בתרגום לעברית

שואה; הקדמה מאת סימון דה בובואר; מצרפתית: איילה רהב, רמת גן: כנרת, 1986 (תמליל הסרט)
הארנב מפטגוניה: זיכרונות; מצרפתית: חגית בת-עדה, ירושלים: כתר, תשע"א 2011 (Le Liévre de Patagonie)