stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמר ליגת האלופות 2007
משחק הגמר > הכנות הקבוצות למשחק

עבור שתי הקבוצות היה המשחק לחשוב ביותר באותה עונה. הן ליברפול והן מילאן לא הצליחו לזכות באף תואר אחר. על כן, לא רק שהיה זה התואר החשוב ביותר עליו יכלו להתמודד, הרי שהיה זה גם התואר היחיד בו יכלה כל אחת מהקבוצות לזכות. שתי הקבוצות נפגשו שנתיים קודם לכן באותו מעמד, אז חזרה ליברפול מפיגור 0–3 וניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין, מה שגרם לתקוות נקמה מצד מילאן.
לפיכך, הקבוצות העלו למגרש את הרכביהן החזקים ביותר. ברם, עבור כל אחת מהקבוצות שיחק אחד משני השחקנים הטובים ביותר באותה עונה בליגת האלופות - מילאן הגיעה למעמד הודות לשחקנה קאקה, שעשרת שעריו במהלך העונה האירופאית העניקו לו את התואר "מלך השערים", ומנגד פיטר קראוץ', שהוכתר כאחד מסגניו עם שישה שערים, שיחק במדי ליברפול.
נתון נוסף אשר ניכר מההרכבים שהועלו הוא כי מילאן בחרה להעלות הרכב מבוגר יחסית, שגילו הממוצע היה מעט יותר מ-31 שנים - ההרכב המבוגר ביותר בתולדות משחקי הגמר של ליגת האלופות. בין שחקניה היה פאולו מלדיני הוותיק, אשר חודש לאחר המשחק חגג את יום הולדתו ה-39.
גם הרכבה של ליברפול היה משופע ניסיון, וכלל חמישה שחקנים אשר השתתפו עוד בגמר הקודם של ליברפול מול מילאן, שנתיים לפני כן, ובהם צ'אבי אלונסו, ג'יימי קראגר, סטיב פינן, סטיבן ג'רארד וג'ון ארנה ריסה.
משחק הגמר > פרטי המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 במאי 2007   20:45 | איטליה מילאן | 2–1 | אנגליה ליברפול | האצטדיון האולימפי, אתונה צופים: 63,000 שיפוט: הרברט פנדל (גרמניה) |
| 23 במאי 2007   20:45 | אינזאגי  45', 82' | (סיקור) | קויט 89' | האצטדיון האולימפי, אתונה צופים: 63,000 שיפוט: הרברט פנדל (גרמניה) |
| --- | --- |
              מילאן :               ליברפול
משחק הגמר > מהלך המשחק

לפני תחילת המשחק נערך טקס הפתיחה המסורתי של גמר ליגת האלופות. לאחר מכן הוצגו הרכבי הקבוצות וצוות השופטים. צוות זה היה מורכב מרביעייה גרמנית, ובראשם הרברט פנדל (Herbert Fandel). שריקת הפתיחה אירעה ב-20:45 על פי השעון המקומי, כאשר הכדור ניתן לשחקני ליברפול לבעיטת הפתיחה.
משחק הגמר > מהלך המשחק > מחצית ראשונה

המשחק החל באופן אגרסיבי למדי ושתי הקבוצות הרבו בעבירות כבר בדקות הראשונות. המהלך המשמעותי הראשון היה בדקה התשיעית, כאשר שחקן ליברפול ג'רמיין פנאנט חטף את הכדור מיריבו מארק יאנקולובסקי והצליח לבעוט לכיוון השער, אך שוער מילאן דידה הדף את הבעיטה. מילאן החלה תוקפת גם היא וניסתה להעביר את הכדור לשחקניה ההתקפיים בקרבת שערה של ליברפול, אך ההגנה של ליברפול סיכלה את המאמצים. במהלך הדקות הבאות נרשמו ניסיונות נוספים משני הצדדים להבקיע שערים, כאשר ג'ון ארנה ריסה וצ'אבי אלונסו החמיצו את המסגרת בבעיטות ממרחק רב, בעוד שמאסימו אודו ויאנקולובסקי יזמו מהלכים התקפים מצידה של מילאן. לבסוף, השער הבודד במחצית נקבע בדקותיה האחרונות, כאשר חלוץ מילאן פיליפו אינזאגי, הבקיע בעקבות בעיטה חופשית של חברו לקבוצה אנדראה פירלו, אשר פגעה בגבו. המגע המפתיע בין גבו של אינזאגי לכדור הטעה את שוער ליברפול חוסה ריינה, ואינזאגי מיהר לנצל את הפרצה והבקיע. העוקבים אחר שידור הטלוויזיה שיכלו לראות את המהלך בהילוך חוזר ואיטי הבחינו כי הכדור פגע בזרועו העליונה של אינזאגי בדרכו לשער, אך השופט לא פסק לעבירה בטענה לנגיעת יד, דבר שהיה פוסל את השער.
 אינזאגי הודה לאחר המשחק כי תכנן שהכדור יפגע בגופו, אך מגע היד היה בלתי מכוון. המחצית נסתיימה ביתרון 0–1 למילאן והקבוצות ירדו מהמגרש להפסקת המחצית.
משחק הגמר > מהלך המשחק > מחצית שנייה

ליברפול שיחקה בזהירות לאחר ההפסקה והרבתה להחזיק בכדור, אך מיעטה להתקיף. כמעט 20 דקות עברו בטרם מהלך התקפי של ליברפול הקרבה להשוואת התוצאה - היה זה בדקה ה-62 כאשר הקפטן סטיבן ג'רארד ניצל טעות של ג'נארו גאטוזו ופרץ את ההגנה עד לשוער מילאן דידה, אך זה הצליח להגן על שערו. המשחק המשיך באותו האופן, כאשר עיקר הפעילות התרכזה בחצי המגרש של האיטלקים, כאשר שחקני ליברפול מחזיקים בכדור, אך לא מאיימים על שערה של מילאן. מאמן ליברפול רפא בניטז החליף את חאבייר מסצ'ראנו בחלוץ פיטר קראוץ', בתקווה להפיח חיים במשחק ההתקפי של קבוצתו. ברם, הדבר דווקא סייע למילאן ושחרר את חלוצה  - קאקה, אשר עליו הופקד מסצ'רנו. לבסוף, בדקה ה-82 קאקה הצליח למסור  לאינזאגי, אשר בתורו עבר את שוער ליברפול וגלגל פנימה.
שחקני ליברפול ניסו לתקוף את שערה של מילאן בניסיון להציל את המשחק, אך על אף שער מנגיחה של דירק קויט בדקה ה-89, מילאן הצליחה לשמור על היתרון עד לשריקת הסיום ובכך לזכות בגביע.
בסיום המשחק ניתן הגביע לקפטן מילאן, פאולו מלדיני, ביציע הכבוד, בטרם הצטרף לחבריו על כר הדשא לחגיגותיהם וצילומי העיתונאים.
סטטיסטיקות

דיווח של אופ"א
סטטיסטיקות של אופ"א
הערות שוליים

↑  "Rossoneri rescued by Kaka class". UEFA.com.
↑  "Kaka orchestrates Milan triumph". UEFA.com.
↑  "Celtic foiled by Kaka magic". UEFA.com.
↑  "Van Buyten gives Bayern the edge". UEFA.com.
↑  "Milan strikes eliminate Bayern". UEFA.com.
↑  "Milan undone by last-gasp Rooney". UEFA.com.
↑  "Rampant Milan reach Athens final". UEFA.com.
↑  "Galatasaray spoil Reds return". UEFA.com.
↑  "Liverpool end Barca challenge". UEFA.com.
↑  "Penalty joy as Liverpool reach final". UEFA.com.
↑  "The Stadium". The FSF Champions League Final Guide to Athens. The Football Supporters' Federation. אורכב מ-המקור ב-2007-06-27. נבדק ב-2008-01-18.
↑  "Deadline passes for ticket applications". UEFA.com.
1 2  "LIVERPOOL FANS RETURN AFTER DEFEAT". SportingLife. ארכיון מ-2007-09-30. נבדק ב-2020-05-26.
↑  "Uefa blame English fans for ticket chaos". telegraph.co.uk.
↑  "Uefa blames Reds fans for chaos". BBC Sport.
↑  "Liverpool are 'the worst fans in Europe' says Uefa report". The Independent on Sunday. אורכב מ-המקור ב-2007-09-04. נבדק ב-2008-01-18.
↑  "Uefa backtracks on Liverpool".
↑  "Sports minister to quiz Platini over ticket debacle". ESPN Soccernet.
↑  "Caborn & Platini hold Reds talks". BBC Sport.
↑  Traynor, Luke. "UEFA: Athens stadium wasn't built for football". icLiverpool.co.uk. Liverpool Echo.
↑  ONE, מאלדיני: זו ההזדמנות שלנו לנקום בליברפול, 22.05.2007
↑  Charlie Henderson. "Milan 2-1 Liverpool: As it happened". BBC Sport.
1 2 3  "Inzaghi inspires Milan to glory". UEFA.com.
↑  "Technocrat to blame for Athens anti-climax". The Guardian.
↑  "Deflected glory goes to Inzaghi with no comeback". The Times.
| משחקי גמר גביע אירופה וליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 |  |
| ליגת האלופות | 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
טקס פתיחת המשחק בין מילאן וליל בבית ח'
שחקני מילאן חוגגים את הזכייה בגביע
מיתוסי המקור של אימפריית האינקה

מקורות האינקה מתבססים על מיתוסי המקור של אימפריית האינקה. רק שני מיתוסים או אגדות שרדו עד היום, באמצעות מסורת שבעל פה. אגדות אלו הן "המיתוס של האחים אייר" ו"האגדה של מאנקו קאפאק ומאמה אוקיו (אנ')".
מיתוס האחים אייאר

הכרוניקנים הספרדים, שמיד לאחר הכיבוש, חקרו את בני האינקה על מוצאם, אספו סיפורים רבים על ההיסטוריה של הקבוצה האתנית השלטת. האגדה הנפוצה ביותר, לדעת כל הסופרים האיבריים באותה תקופה, הייתה זו שהתכוונה לאחים אייר ולנשותיהם האחיות. כמעט כל המחברים תמללו את הסיפורים הללו בפירוט פחות או יותר, אבל רק אחד השאיר חשבון שלם וממצה. זהו חואן דה בטנזוס (אנ'), אנין של קצ'ואה ומתורגמן של פרנסיסקו פיסארו. בנוסף להיותו בעלה של האינקה הנוסטה (אנ'), קושירימאי אוקיו (אנ'), מקושר לשושלת של האטון אילו (ספ').
באמצעות יצירתו "Suma y narración de los Incas" שפורסמה ב-1551, הוא מספר לנו את הסיפור הזה (פרקים 3–5):
לפני האינקה, קוסקו הייתה עיירה עם 30 בתים שבהם גרו 30 איילו, ש"האדון והראש של העיר הזו נקראו אלקביזה". השאר היו ביצות. 7 ליגות מהעיירה הזו היא גבעת טמבוטוקו עם 3 מערות. מאחד מהם, פקאריטמבו ("בית הייצור", "פוזדה דל אמנסר" או "בית המסתור"), יצאו ארבעה זוגות אחים ושבטיהם: אייאר קאצ'י ומאמה ואקו, אייאר אוצ'ו ומאמה איפקורה או קורה, אייאר אוקה ומאמה ראואה ואייאר מאנקו ומאמה אוקיו. מאחורי גבעת חואנקאור (ליגה וחצי מקוסקו), הם שתלו תפוחי אדמה; מפסגת חואנקאור, אייאר קאצ'י עם המתלה שלו ירה באבן לעבר גבעה והפך אותה לנקיק, ואז הוא עשה את אותו הדבר עם שלוש גבעות נוספות, והשלים את 4 הנקודות הקרדינליות. אחיו ראו את כוחו, ובחוסר אמון בו, "הם שלחו אותו להביא חפצי זהב מפקאריטמבו וכלאו אותו". לאחר שנפטרו מאייאר קאצ'י, הם גרו במשך שנה בחואנקאור. מאמה ואקו הפכה לעוד "אישה של אייאר מאנקו". לאחר השנה הם הסכימו שהאתר לא מתאים להם והם עברו עוד חצי ליגה לכיוון קוסקו, בנקיק אחר שבו נשארו עוד שנה, מהגבעה הנקראת מטגואה, הם הביטו על עמק קוסקו ועל התושבים ונושאי אלקביזה. מכיוון שזה נראה להם מקום טוב, הם הסכימו לכבוש אותו וליישב אותו. הם גם הסכימו שאחד מהם צריך להישאר בחואנקאור, להפוך לאליל, כדי להתערב בפני "השמש, אביהם, כדי שהוא יגן עליהם ויגדל אותם ויתן להם ילדים, וישלח להם עונות טובות". "אייאר אוצ'ו הראה כנפיים גדולות" והציע את עצמו. הם חזרו לגבעת חואנקאור ואייאר אוצ'ו טס. "לאחר שהיה בשמיים, אייאר אוצ'ו חזר ואמר לאייאר מאנקו לשנות את שמו למאנקו קאפאק, כי זה מה שהשמש ציוותה עליו לעשות, וללכת למקום שבו ראו שהמתיישבים יקבלו אותם בטוב. להתיישב שם; שהוא נתן לאשתו מאמה קורה לשרת אותו ולקחת איתה את אייאר אוקה". כשאמר זאת, אייאר אוצ'ו "הפך לאבן עם כנפיים".
מאנקו קאפאק, אייאר אוקה וארבע הנשים והאיילו שלהן נסעו לקוסקו לראות את אלקביזה. לפני שנכנסה לאדמותיה, בעיירה סמוכה בשם אקאמאמה, מאמה ואקו פגעה באינדיאני עם "הייבינטו (בולאדורה) והרגה אותו ולפתע פתחה אותו והוציאה את לחייו ולבו, ולעיני שאר העיר הוא התנפחו המכות שנשפו לעברם...". האינדיאנים החוששים ברחו לעמק גואלס. משם הם נסעו לקוסקו, שם שוחחו עם אלקביזה, שקיבל אותם.
הם הקימו את ביתם, שבו נמצא "המנזר של סנטו דומינגו" (צר'), עבור "השתיים וארבע הנשים". עם זרעים ש"הם הביאו מפקאריטמבו", הם הקדישו את עצמם לשתילת תירס. כעבור שנתיים מת אייאר אוקה, ללא ילדים.
למאנקו קאפאק ומאמה אוקיו (אנ') היה רק בן אחד, סינצ'י רוקה. כשהנסיך הזה היה בן 15 או 16, מאנקו קאפאק מת. חמש שנים מאוחר יותר, אלקביזה מת. כשסינצ'י רוקה היה בן 20, הוא התחתן עם מאמה קוקה (ספ'), "בתו של צ'יף, לורד של עיר ליגה אחת מקוסקו, שנקראת ז'אנו, שבה לגברת סינצ'י רוקה היה בן בשם יוקי יופאנקי."
ראו גם

המיתולוגיה של האינקה
אלטיפלאנו
ביאורים

↑  נסיכה בממלכת האינקה
הערות שוליים

↑  Brian S. Bauer, Pacariqtambo and the Mythical Origins of the Inca, Latin American Antiquity 2, 1991, עמ' 19 doi: 10.2307/971893
1 2  Juan de Betánzos, María del Carmen Martín Rubio (ע), תרגום: María del Carmen Martín Rubio, Suma y narración de los incas, Polifemo, 2004, עמ' 24, ISBN 9788490071359
1 2  Patricia Temoche Cortez, Breve História dos Incas, Versal Editores LTDA, 2016, עמ' 18, ISBN 9788589309417
↑  Inca Garcilaso de la Vega, תרגום: Alain Gheerbrandt, The Incas: the royal commentaries of the Inca, Cassell, 1963, עמ' 67, ISBN 9070101092
דויד גודו

| --- | --- |

גאודו, 2017
 לידה:  10 באוקטובר 1996 (בן 28) לאנדוויזיו, צרפת
 גובה:  173 ס"מ
 משקל:  57 ק"ג
 תחום:  כביש
 התמחות:  טיפוס
 קבוצה נוכחית:  Groupama–FDJ
 הישגי שיא:  טור דה ל'אווניר (2016)
דָּוִיד גּוֹדוּ (בצרפתית: David Gaudu נולד ב-10 באוקטובר 1996) הוא רוכב אופני כביש צרפתי בקבוצת Groupama–FDJ.
ביוגרפיה

דָּוִיד גּוֹדוּ נולד ב-10 באוקטובר 1996, בלאנדוויזיו.
בתור חובבן, הוא ניצח את מרוץ הטור דה ל'אווניר, המרוץ הבכיר ביותר לרוכבים עד גיל 23.  דָּוִיד גּוֹדוּ גם ניצח את הקטע השישי במרוץ.
ביוגרפיה > FDJ (2016–היום)

דָּוִיד גּוֹדוּ הפך למקצוען ב-2017, עם הצטרפותו לקבוצת FDJ הצרפתית. באותה העונה סיים דָּוִיד גּוֹדוּ שני בטור ד'לאן, 14 שניות לאחר בן קבוצתו טיבו פינו. גודו גם ניצח את הקטע השלישי במרוץ. לקראת סוף העונה, סיים חמישי במילאנו–טורינו.
ב-2018 פתח את העונה בצרפת, כשסיים תשיעי בטור דה לה פרובנס וחמישי בקלאסיקת ארדש. בהמשך העונה, ערך דָּוִיד גּוֹדוּ את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לטור דה פראנס. התוצאה הגבוהה ביותר שהשיג במרוץ הייתה מקום תשיעי בקטע ה-9. גודו סיים את המרוץ במקום ה-34, שהיה הראשון מתוך קבוצתו. בהמשך העונה, סיים שני במרוץ הזיכרון למרקו פנטאני.
ב-2019, ערך גּוֹדוּ עונה דומיננטית. הוא סיים שישי בטור דה לה פרובנס ושלישי בטור של האמירויות, 44 שניות אחרי פרימוז' רוגליץ' המנצח. גּוֹדוּ  גם ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בשני המרוצים האלו. לקראת סוף אפריל, התחרה במונומנט לייז'–בסטון–לייז' וסיים במקום השישי, 57 שניות אחרי יאקוב פוגלסן המנצח. גּוֹדוּ  נבחר שוב לטור דה פראנס ועזר לטיבו פינו במאבק על הדירוג הכללי, עד לפרישתו במהלך הקטע ה-19. גּוֹדוּ סיים את המרוץ במקום ה-13, 23:58 דקות אחרי איגן ברנל המנצח. דָּוִיד גּוֹדוּ סיים אחרי ברנל גם בקטגוריית הרוכב הצעיר. בסוף העונה התחרה באיטליה, כשסיים רביעי בגראן פרמיו ברונו בגלי, חמישי במילאנו–טורינו ולבסוף סיים גם במקום ה-11 במונומנט ג'ירו די לומברדיה.
2018
מקום 2:  Mémorial Marco Pantani
2019
שלב 3: du Tour de Romandie
מקום 3: UAE Tour
מקום 5:  Tour de Romandie
מקום 6:  Liège-Bastogne-Lièg
2020
ניצחון שלב 11 ושלב 17:  étapes du Tour d'Espagne
מקום 4 כללי: Tour des Émirats arabes unis
מקום 8 כללי: וואלטה א'אספניה
2021
מקום 1: Classic de l'Ardèche
מקום 3:  Liège-Bastogne-Liège
מקום 5:  הטור הבאסקי
מקום 7: פלאש וואלון
מקום 7: אולימפיאדת טוקיו, מרוץ הכביש
מקום 7: הג'ירו די לומבארדיה
מקום 9:  Critérium du Dauphiné
2023
הערות שוליים

↑  DAVID GAUDU | 2019 SEASON, procyclingstats.com
וורן ברגיל

| --- | --- |

בארגיל, 2011
 לידה:  28 באוקטובר 1991 (בן 33) אנבון, ברטאן
 כינוי:  WAWA
 גובה:  183 ס״מ 
 משקל:  60 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  טיפוס
 קבוצה נוכחית:  Team Picnic PostNL
 קבוצות עבר:  ארגוס–שימאנו (2013–2017)   ארקאה סאמסיק (2023-2018)
 הישגי שיא:   קטגוריית מלך ההר בטור דה פראנס 2017   2 קטעים בטור דה פראנס (2017)   2 קטעים בוואלטה אספנייה (2013)    אליפות צרפת (2019)
 www.warrenbarguil.fr
 
וורן ברגיל (בצרפתית: Warren Barguil; נולד ב-28 באוקטובר 1991) הוא רוכב אופני כביש בקבוצת Team Picnic PostNL. ברגיל הוא מנצח קטגוריית ההרים מטור דה פראנס 2017.
קריירה > ראשית הקריירה

ברגיל נולד בעיירה אנבון (אנ') שבמחוז מורביאן בברטאן. בשנת 2009 ניצח באליפות צרפת לנערים (עד גיל 18) והשתתף במרוצים מקומיים ובקרואטיה, בשנת 2011 רכב כסטאז'ר בקבוצת "ברטאן-שולר" שהפכה עם השנים לקבוצת ארקאה סאמסיק. בשנת 2011 השתתף בטור דה ל'אווניר, המרוץ היוקרתי ביותר לרוכבים עד גיל 23. הוא סיים במקום החמישי ואף ניצח את הקטע השמיני. ב-2012 ברגיל ניצח את הטור דה ל'אווניר, תוך כדי שהוא מציג דומיננטיות מרשימה על שאר יריביו. ברגיל ניצח גם בקטע ה-4 ואת קטגוריית הנקודות ואת קטגוריית מלך ההר.
קריירה > ארגוס–שימאנו (2013–2017)

ב-2013 הצטרף ברגיל לקבוצת ארגוס–שימאנו. באותה עונה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר השתתף בוואלטה אספנייה. כבר בגרנד טור הראשון שלו ברגיל הצטיין, כשהוא מנצח בשני קטעים. ב-2014, הוא סיים רביעי באליפות צרפת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס וסיים במקום ה-14, ובמקום השלישי בקטגוריית הרוכב הצעיר. ברגיל סיים תשיעי בקלאסיקה סן סבסטיאן ובגרנד פרי קוויבק.
ב-23 בינואר 2016 ברגיל היה חלק משישה רוכבים של סאנווב שנפגעו על ידי רכב בזמן אימון, אך יצא מזה עם פציעות קלות יחסית. בעונה עצמה ברגיל סיים תשיעי בלה פלש ואלון ושישי בלייז'–בסטון–לייז'. הוא סיים שלישי בטור דה סוויס, 18 שניות אחרי מיגל אנחל לופס המנצח. הוא השתתף בטור דה פראנס וסיים במקום ה-23 הכללי. ברגיל התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אך לא סיים את המרוץ. ברגיל סיים עשירי במילאנו–טורינו ושמיני בג'ירו די לומברדיה.
עונת 2017 היא מהבולטות בקריירה של ברגיל, זה התחיל עם מקום 12 בוואלטה אנדלוסיה ולאחר מכן מקום 8 בפריז–ניס. ברגיל סיים שישי בלה פלש ואלון, אך רגע השיא של העונה שלו הגיע ביולי כשניצח שני קטעים בטור דה פראנס. הקטע הראשון בו ברגיל ניצח היה בקטע ה-13, כשהוא, נאירו קינטנה, מיקל לנדה, ואלברטו קונטדור היו בקבוצת בריחה ששרדה עד הסיום, ברגיל ניצח במאוץ בין הקבוצה וניצח בקטע, שהתקיים ביום הבסטיליה (14 ביולי). הקטע השני בו ברגיל ניצח הגיע שבוע מאוחר יותר, בקטע ה-18. במהלך הטיפוס לאיזואר, תפס ברגיל את דרווין אטאפומה שהוביל במרוץ, חלף על פניו וניצח, כשהוא הופך לרוכב הראשון בהיסטוריה בטור שמנצח קטע שמסתיים במעבר איזואר. ברגיל ניצח בקטגוריית מלך ההר במרוץ, לאחר ששלט בקטגוריה וניצח עם 169 נקודות. ברגיל סיים במקום ה-10 הכללי, 9:25 דקות אחרי כריס פרום המנצח. ברגיל גם השתתף בוואלטה אספנייה, אך פרש לפני הקטע ה-8.
קריירה > פורטונאו סאמסיק (2018–2023)

בעונת 2018 חתם בקבוצת ארקאה–סאמסיק. הוא סיים במקום ה-17 בטור דה פראנס ושני בקטגוריית מלך ההר במרוץ, כשמפרידות 79 נקודות בינו לבין ז'וליאן אלאפיליפ המנצח. ברגיל סיים במקום השלישי בגרנד פרי דה וואלני.
ב-2019, ניצח את אליפות צרפת לאחר שניצח במאוץ מתוך קבוצה של חמישה רוכבים. הוא השתתף בטור דה פראנס וסיים שוב, כמו ב-2017, במקום ה-10, 7:32 דקות אחרי איגן ברנל המנצח. הוא סיים שני במרוץ הארקטי של נורווגיה, אחרי אלכסיי לוצנקו.
ב־2021 הוא משתתף בטור דה פראנס השביעי שלו. אולם הוא מסיים את המרוץ אחרי הקטע ה־13 לאחר שנפצע בהתנגשות בין רוכבים. בהמשך השנה הוא זוכה בטור לימוזן-אקיטן החדשה (צר'), זהו מרוץ המקטעים הראשון בו הוא זוכה. לאחר מכן הוא שובר את האגן באימון ומסיים את העונה. הוא חוזר להתחרות בתחילת 2022. במרץ הוא זוכה בקטע החמישי של טירנו–אדריאטיקו. באפריל הוא זוכה, לאחר ספרינט, בגראנד פרי מיגל אינדוראין (ספ').
הערות שוליים

↑  Tour de l'avenir 2012, procyclingstats.com
↑  Tour de France 2017, procyclingstats.com
↑  Barguil - profile rider, arkea-samsic.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 227142977  VIAF: 79152864205304822549   WorldCat (עם VIAF): 79152864205304822549 
ברגיל, במהלך טור דה פראנס 2017, לבוש בחולצה המנוקדת של מלך ההר
יוסף ואסנת

יוסף ואסנת, או בשמו המלא "הווידוי והתפילה אשר לאסנת בת פוטיפרע הכהן", הוא אחד מהספרים החיצוניים לתנ"ך, שנכתב ככל הנראה בידי מחבר הלניסטי מאלכסנדריה בשפה היוונית בין המאה ה-1 לפנה"ס למאה ה-3 לספירה. הסיפור מהווה הרחבה או ביאור לסיפור נישואיו של יוסף בן יעקב עם אסנת בת פוטיפרע - Pentephres ביוונית - כהן במקדש און (הליופוליס) במצרים העליונה, כפי שנאמר בספר בראשית, פרק מ"א, פסוק מ"ה, פסוקים נ'–נ"ב.
יוסף פוגש את אסנת מאת צייר אנונימי במוזיאון בודה
על פי חיבור זה אסנת הייתה בתולה עובדת אלילים שהמירה את דתה. הסיפור מלווה במטאפורות רבות ובמאמצים שעשתה אסנת על מנת להתגייר ולהינשא לבחיר ליבה.
גרסה עברית פורסמה על ידי גבי צורן בכתב העת "דפים למחקר בספרות" בשנת תשמ"ה.
המחבר

בנוגע לכותב החיבור הדעות חלוקות. דעה אחת סוברת כי היה יהודי בן המאה ה-1 לפנה"ס. אולם דעת נוספת טוענת כי המחבר היה נוצרי בן המאה ה-2 לספירה וזאת בשל הדמיון אל התפיסות, הפולחן והליטורגיה של הכנסייה הנוצרית הסורית. על פי דעה זו, מסמל יוסף את ישו והמרת דתה של אוסנת איננה גיור כי אם התנצרות, והיא מסמלת למעשה את הכנסייה. החיבור קורא לעובדי האלילים לזנוח את אמונתם ולהצטרף לחיים של פרישות מינית בעבור תמורה בעולם הבא.
מטרת החיבור

סיפור נישואיהם של יוסף ואסנת מוזכר בפסוקים בודדים בספר בראשית, ונשאלת השאלה, כיצד יכול היה יוסף הצדיק לשאת לאישה את בתו של כהן אלילי מצרי? כמה ממדרשי חז"ל הציעו פתרון לסוגיה זו, אשר על פיו, אסנת הייתה בתם של דינה בת יעקב ושכם בן חמור שאומצה על ידי פוטיפרע. מחבר "יוסף ואסנת" טוען כי אסנת הייתה עובדת אלילים שעברה תהליך של המרת דת. מטרה נוספת של החיבור היא עידוד מגמה בולטת יחסית בתקופת כתיבתו של החיבור, והיא המגמה של התגיירות בקרב העולם ההלניסטי והרומי, בייחוד בקרב נשים בנות המעמד הגבוה.
במחקר הביקורתי, גדעון בוהק פרסם ב-1996 מחקר שביקש לקשור את החיבור אל מקדש חוניו. את דעה זו הרחיבו בהמשך מרון פיוטרקובסקי, מיכאל חיוטין ונח חכם. מבחינה טכנית, שני מאפיינים עיקריים קושרים את הרומן ומחברו אל בית חוניו: המחבר מפגין בקיאות מרשימה בידע צבאי, והרי שבמצרים היו חיילים יהודיים – ועוד עם כוח צבאי משמעותי – בארץ חוניו; המחבר מפגין בכמה הזדמנויות בקיאות מדוקדקת בענייני כהונה, ומתוך כך ראוי להסיק כי המחבר היה כוהן וכיוון את היצירה לקהל שיבין ויעריך את הדקויות הכוהניות בטקסט, והרי שבמצרים הייתה קהילה הכרוכה בכהונה רק בקרב מקדש חוניו. מבחינה סיפורית, הרומן נקשר לבית חוניו בשני היבטים:
מעמדם החזק של יהודים בחצר התלמית ומעורבותם עד הצוואר ביחסי הפנים של הממלכה, יצר עוינות של רעי תלמי פילומטור וקלאופטרה ליהודים. עניין זה בא לידי ביטוי בחלקו השני של הרומן, המהווה פרדיגמה ליחסי יהודים-גויים בגולה המצרית: היהודים מעורבים עמוקות בחצר המלכות ובעלי נאמנות חסרת פשרות, בעוד היסודות הגויים בחצר המלכות מתנגדים ליהודים, נאבקים נגדם ואף פועלים נגד המלכות עצמה.
הרומן היה חלק מפולמוס של בית חוניו עם מתנגדי המקדש בניסיון לענות לטענותיהם. דמותה של אסנת היא אלגוריה להליופוליס, כשגיורה מדמה את טיהור המקדש האלילי המשוקץ ובניית המקדש לאלוהי ישראל במקומו (קדמוניות היהודים, י"ג, 66–67). גם כשאסנת אומרת כי אלוהי ישראל סייע לה להיאבק ב"אריה הפרא הקדמון" – אל מצרי – והיא ניצחה אותו, יש בכך אזכור לטיהור המקדש האלילי. לאחר גיורה, אסנת זוכה לשם החדש "עיר מקלט", התואם לכך שהליופוליס היוותה עיר המקלט של חוניו ביציאתו מירושלים, וכן לכך שחוניו ייעד את המקדש להוות מגן ומקלט למאמינים באלוהי ישראל ולמתגיירים במצרים. בנוסף, מסופר כי אסנת התגוררה במגדל, בדומה למקדש חוניו שהיה "מעין מגדל" (מלחמת היהודים, ז', י', 427). גם דמותו של יוסף משמשת אלגוריה, לחוניו: שניהם נמלטו מארץ ישראל, עלו לגדולה במצרים וקיבלו מיד השליט זכויות באדמות בהליופוליס.
תקציר

אסנת בת פוטיפרע היא בתולה שיופייה התפרסם בכל הארץ ורבים מאוד, כולל בנו בכורו של פרעה, ביקשו את ידה אך היא סרבה. אסנת מעדיפה לחיות בראש מגדל שמור בחצר ביתו של אביה, ביחד עם שבע בתולות נוספות, נערותיה, ולעבוד שם את אלילי אביה. היא חיה שם כמו נזירה ו"בזה לכל הגברים".
באחד הימים מגיע לביתו של פוטיפרע אורח, הוא יוסף, שנשלח על ידי פרעה לאסוף את מכסות התבואה מנתיניו. פוטיפרע מציע לאסנת בתו להנשא ליוסף, בעל המעמד הגבוה בחצר פרעה, אך אסנת מסרבת בבוז להנשא לנכרי בן של רועה צאן שנמכר לישמעאלים. אך בחוזרה לחדרה, היא רואה את יוסף מרחוק, את הדרו ואת יופיו ומתאהבת בו. גם יוסף אינו מעוניין באישה נוכרית ומבקש מפוטיפרע לא להביאה לפניו. אך כאשר פוטיפרע מספר לו שבתו בתולה החיה חיי נזירות ואינה מעוניינת בגברים הוא מסכים שהיא תצטרף לארוחה.
פוטיפרע מזמין את אסנת לבוא ואומר לה לנשק את יוסף כמו אחות אך יוסף מסרב לכך באומרו שאמונתו אוסרת עליו לנשק אישה עובדת אלילים שאוכלת מלחם הקודש של האלילים. יוסף ממשיך בדרכו ואילו אסנת, מלאת צער, מסתגרת במגדלה, לובשת בגדי אבלות, שוכבת על הארץ עם הראש בעפר וצמה במשך שבוע ימים. היא גם מצווה לשבור ולהרוס את כל האלילים שהיו שם ולחלק את כל רכושה לעניים. באותו הזמן אסנת גם מתפללת לאלוהי יוסף שיסלח וימחל לה על חטאיה בעבדה אלילים ובדברה סרה ביוסף "אביר אלוהים". בעקבות מעשים אלו מופיע לפני אסנת מלאך אלוהים ומודיע שהאל סלח לה ונותן אותה לכלה ליוסף שגם הוא התאהב בה.
אסנת לובשת שוב את בגדי הפאר שלה ומופיעה לפני יוסף והם מתחבקים ומתנשקים "עת רבה" ולאחר זמן קצר, באים בברית נישואים ובמשך הזמן אסנת יולדת את מנשה ואת אפרים. כעבור מספר שנים עוברת אסנת ליד ארמונו של בן פרעה (שנעלב בעבר על סירוב אסנת להנשא לו) אשר מחליט לרצחה. בהתחלה הוא פונה לשמעון ולוי, אחיו של יוסף, ומבטיח להם שכר גבוה מאוד אם ירצחו את אסנת אך אלו מסרבים לעשות זאת.
אז הוא פונה לאחים הנוספים, גד ודן (בני השפחות בלהה וזלפה) ואומר להם ששמע מיוסף שלאחר מות אביהם, יעקב, הוא יגזול מגד ודן את כל רכושם כי הם בני שפחות ולא אחים. גד ודן מאמינים בזאת ואורבים לפמליה של אוסנת והורגים את כל שומריה אך היא מצליחה להימלט ולהגיע לשאר האחים. אלו יוצאים לעזרתה, מתגברים על חיילי בן פרעה ובנימין פוצע בעזרת אבן את בן פרעה. כאשר מבקש בנימין להרוג את בן פרעה, אחיו מונעים זאת ממנו כי מאמינים באלוהים לא יוציאו להורג אדם פצוע וסובל. אסנת גם מבקשת מהם לחמול על גד ודן ולהשאירם בחיים וכך היה. האחים מחזירים את בן פרעה לארמונו של פרעה אביו, ושם הוא מת כעבור שלושה ימים מפצעיו. מרוב צער גם פרעה עצמו מת והממלכה עוברת לידי יוסף ההופך למלך מצרים למשך 48 שנים ואחר כך מעביר את הממלכה לידי נכדו של פרעה.
תפוצה

חיבור זה היה מפורסם ביותר בימי הביניים והשפיע רבות על אגדות הקדושים הנוצריים.
בקרב היהודים חיבור זה כמעט ונשכח. עם זאת, נראה שהמחבר היהודי של ספר יוסיפון מהמאה ה-10 הכיר חיבור זה.
לקריאה נוספת

יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "'בואי נא אלי הבתולה הקדושה כי טובות בישרוני אודותייך משמים' – סיפור אהבתם של יוסף ואסנת בת פוטיפרע ברומן יוסף ואסנת", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ"ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק יב, עמ' 143–153.