סוכנות הידיעות העיראקית
הקמת הסוכנות וראשית פעילותה

סוכנות הידיעות העיראקית הוקמה במרץ 1959, במהלך תקופת שלטונו של עבד אל-כרים קאסם, ומשרדיה מוקמו בבירה בגדאד. הסוכנות הוקמה כחלק מהשינויים שהתרחשו בעקבות הצלחת מהפכת 14 ביולי 1958 במטרה להדהד את מסריו של המשטר החדש בראשותו של קאסם בדעת הקהל בעיראק ומחוצה לה. עלון החדשות שנשא את שם הסוכנות יצא לאור לראשונה ב-9 בנובמבר 1959. גרעין המקימים של הסוכנות בראשית דרכה כלל את שני העיתונאים שעבדו באותה עת ביומון "אל-בלאד", מוחסן חוסיין וחמיד ראשיד, ואת העיתונאי אחמד קטאן, שכיהן כמנכ"ל הראשון של סוכנות הידיעות. שר ההסברה דאז, ד"ר פייסל א-סאמר, השקיע מאמצים רבים להקמת הסוכנות ולפרסום החוק הנוגע אליה.
הקמת הסוכנות התרחשה במקביל לשינויים הפוליטיים שהתחוללו בעיראק. ניתן למנות שלוש סיבות מרכזיות שהובילו להקמת סוכנות הידיעות העיראקית:
חילופי שלטון: הרעיון להקמת סוכנות הידיעות התגבש לאחר נפילת שלטון בית המלוכה ההאשמי בעיראק וההכרזה על הקמת הרפובליקה העיראקית בראשותו של קאסם. ההנהגה החדשה הבינה את הצורך ואת החשיבות של הקמת סוכנות ידיעות כאמצעי להדהוד מסריה ולקניית לגיטימציה לשלטונה.
צורך ממשלתי: הממשלה החדשה שאפה ליצור מקור רשמי ובלעדי שיקדם חדשות חשובות ורגישות לשביעות רצונה. כמו כן, הממשלה שאפה להקים גוף תקשורתי שישקף את הישגיה, יסקור את פועלה, וכן יפעל לתיקון פרטי מידע חדשותיים שגויים בנוגע אליה.
מעקב אחר סוכנויות חדשות בינלאומיות: הקמת סוכנות חדשות עיראקית לאומית נועדה לעקוב אחר החדשות המופצות בסוכנויות חדשות ולחדד את הטעויות או את הרעיונות שמפורסמים בהן.
החוק משנת 1959 הנוגע להקמת סוכנות הידיעות העיראקית הגדיר ארבע מטרות עיקריות לפעילות הסוכנות:
השגת ידיעות חדשותיות והפצתן ברחבי עיראק ומחוצה לה בכל האמצעים האפשריים.
הצגת הישגיה של עיראק עבור הקהל המקומי והקהל הזר.
מסירת ידיעות ודוחות לפי דרישה.
הפקה והפצה של עלונים ופרסומים.
בשנים הראשונות לפועלה, הסוכנות נוהלה על-ידי דירקטוריון עצמאי שטיפל בעניינים פיננסיים ומנהליים. הדירקטוריון הורכב משבעה חברים, ובהם המנכ"ל, אחמד קטאן, ונציגים מטעם משרדים ממשלתיים. בתקופת שלטונו של קאסם, הממשלה קיבלה החלטה משמעותית בנוגע לתקשורת העיראקית שלפיה סוכנות הידיעות העיראקית תהיה הגוף שירכז את הפצת כל הידיעות החדשותיות בעיראק. כתוצאה מכך, גופי תקשורת שונים בעיראק, וביניהם שלוש מחלקות שהיו כפופות עד אז לרדיו העיראקי, הוכפפו לסוכנות. לטענת העיתונאי מוחסן חוסיין, שהיה ממקימי הסוכנות, החלטה זו פגעה במידת מה בסוכנות, שכן לא היו לסוכנות ולעיתונאים שעבדו בה מתחרים וכך כל הידיעות שהיא הפיצה פורסמו בעיתונים ושודרו בתחנות הרדיו, ומציאות זו, של העדר תחרות, פגעה במוטיבציה של עיתונאי הסוכנות.
מקימי הסוכנות נתקלו במספר אתגרים כבר מראשית פעולתה של הסוכנות, ובהם חוסר בקיאות בנוגע לצורת עבודתן של סוכנויות ידיעות וקשיים להחליט אילו עיתונאים יעבדו בה. בראשית פעילותה, העסיקה הסוכנות עיתונאים צעירים שעברו הכשרה ייעודית. כך ביססה הסוכנות שיטת עבודה עיתונאית מודרנית ונמנעה מלאמץ מנהגי עבודה מסורתיים שרווחו באותה תקופה בעולם העיתונות. הדרג המנהלי בסוכנות שם דגש על ההיבטים המקצועיים, ולכן המועמדים לעבוד בסוכנות עברו ראיונות ומבחנים בשפה הערבית, בכתיבה עיתונאית וביחסי ציבור.
העיתונאי מוחסן חוסיין סיפר במהלך הרצאה שערך ביולי 1992 כי בראשית ימיה של הסוכנות, העיתונאים נדרשו לערוך סיורים יומיים למקומות שונים, ובהם משרדים ממשלתיים, ארגונים רשמיים ועוד, וכן לסקר פעילויות שונות שהתקיימו בתוך עיראק. כמו כן, נדרשו העובדים להאזין להצהרות מטעם גורמים ממשלתיים ששודרו בתחנות רדיו זרות. לאחר ביצוע המשימות הללו, העיתונאים נדרשו לשוב למשרד בשעות הצהריים כדי לערוך, להדפיס ולשכפל מסמך באורך של שניים-שלושה עמודים שכלל את הידיעות החדשותיות החשובות, ולבסוף להעביר אותו לתחנות הרדיו ולעיתונים המקומיים שהפיצו אותו ביום המחרת. תהליך איסוף המידע התפתח כאשר לסוכנות הייתה רשת של כתבים ונציגים המחולקת למדורים. כך הסוכנות השיגה מקורות רבים יותר והצליחה להפיץ ידיעות רבות יותר. לאורך השנים הוסיפו עבודת הסוכנות והציוד שבו השתמשה להתפתח ולהשתכלל.