stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרייאן ניקולאייב
ביוגרפיה

אנדרייאן ניקולאייב נולד בכפר שוֹרשֶלי Шоршелы (בצ'ובאשית: שורשל Шуршăл ) שברפובליקה האוטונומית הצ'ובאשית כאחד מששת ילדיה של משפחת איכרים.
לאחר סיום בית הספר התחיל לימודי רפואה בבית הספר לאחיות אך עזב כדי להרשם לפי דוגמת אחיו איוואן, שהיה יערן, לבית הספר לתעשיית היערות בעיר מרינסקי–פוסאד (סנטרבארי). בהמשך נסע לעבוד כטכנאי יערן בקרליה הרחוקה בין השנים 1947–1950. כשגויס לצבא הסובייטי התקבל ליחידת נ. מ. ולאחר מכן בין אוגוסט 1951 -1954 לבית הספר הצבאי של חיל האוויר בעיר פרונזה שם סיים כקצין טיס. מאוחר יותר למד באקדמיה להנדסה אווירית ע"ש ניקולאי ז'וקובסקי במוסקבה אותה סיים בשנת 1968. בין השנים 1955 – 1960 שירת ביחידות שונות של חיל האוויר באזור מוסקבה.
ביוגרפיה > פעילותו כטייס חלל

במרץ 1960 נבחר לקבוצה הראשונה של טייסי חלל במסגרת תוכנית החלל הסובייטית. הצטיין בעת האימונים בכוח הסיבולת האדיר שהפגין וכונה משום כך "איש הברזל". לקח חלק פעיל בשני פרויקטים עיקריים של טיסה בחלל: ווסטוק 3, ומאוחר יותר סויוז 9. היה לטייס הראשון שבילה יותר מיממה בחלל.
ב-11 – 14 באוגוסט 1962 נשלח לחלל בחללית ווסטוק 3 ושהה שם במשך 95 שעות תוך ביצוע 64 הקפות מסביב לכדור הארץ. זאת הייתה גם טיסת החלל הראשונה שממנה שודרו תמונות בטלוויזיה. יום אחריו נשלחה גם החללית ווסטוק 4, מאוישת על ידי הקוסמונאוט פאבל פופוביץ'. ימים אחדים אחרי חזרתם לארץ שניהם קיימו מסיבת עיתונאים מפורסמת שבה השתתפו חמשת אלפים עיתונאים. החל משנת 1966 התחיל להתאמן במסגרת התוכנית לטיסה לירח. כעבור 3 שנים ב-1 – 19 ביוני 1970 טס שנית בחלל כחבר בצוות של סויוז 9 יחד עם ויטאלי סבסטיאנוב. בהזדמנות זו נשאר בחלל 18 יום, באותם הימים שיא להישארות בתנאי חוסר כבידה. אחרי הנחיתה לכדור הארץ סבל מתשישות עם קושי בהליכה. מצב זה של קושי להסתגל בחזרה לתנאי כדור הארץ כונה "אפקט ניקולאייב". מניעת אפקט זה הפכה ליעד חשוב בתוכניות הבאות לאיוש תחנות חלל.
ניקולאייב התחתן במוסקבה ב-3 בנובמבר 1963 עם הקוסמונאוטית הראשונה ולנטינה טרשקובה, אותה הכיר תוך כדי האימונים לטיסות. במערב
הובלטה מעורבותו, ברוח הזמן, של מנהיג המפלגה ניקיטה חרושצ'וב בארגון החתונה ובתעמולה סביבה. .אחרי החתונה שכונתה "החתונה הקוסמית", קיבל הזוג הטרי מפתחות לדירת פאר בפרוספקט קוטוזובסקי היוקרתי. בשנת 1964 נולדה לזוג בת בשם ילנה, לימים רופאה. חיי הנישואין לא עלו יפה אך הזוג נפרד רשמית רק בשנת 1982.
ניקולאייב מילא תפקידים בכירים בתוכנית החלל הסובייטית – בין השנים 1963–1968 ניהל את יחידת טייסי החלל ובין 1968 לספטמבר 1992 היה סגן מנהל המרכז לאימוני הקוסמונאוטים ע"ש יורי גגארין (משנת 1974 סגן - מנהל ראשון).
ביוגרפיה > ניסיון ההתנקשות

ב-22 בינואר 1969 בעת נסיעה לטקס לכבוד הקוסמונאוטים בקרמלין, ירה קצין בשם ויקטור איליין 16 כדורים משני אקדחים ברכב שבו נמצאו ניקולאייב, אשתו ולנטינה, והעמיתיו הקוסמונאוטים אלכסיי לאונוב וגאורגי ברגובוי. המתנקש חשב שירה ברכבו של ליאוניד ברז'נייב, המנהיג של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית. נהג הרכב נהרג בעוד היושבים האחרים ניצלו. ניקולאייב עצמו נפצע קל מאוד בגבו.
ביוגרפיה > טיסה שנייה

בשנת 1970 ניקולאייב טס לחלל בפעם השנייה כמפקד חללית סויוז 9. הצוות שהה בחלל 17 ימים ונחת בהצלחה. לאחר סיום הטיסה אדריאנוב התלונן על השלכות בריאותיות שלקח זמן עד שהלשכות שהות ארוכה יחסית בחלל נעלמו.
תארים והוקרה

היה חבר בסובייט העליון של ברית המועצות בקדנציות ב-6 עד 11. כמו כן בין השנים 1990– 1993 נבחר ניקולאייב לחבר בפרלמנט הסובייטי החדש - קונגרס נבחרי העם של ברית המועצות שהפך ב-1991 לקונגרס נבחרי העם של הפדרציה הרוסית.
ניקולאייב הגיע לדרגת גנרל מיור, קיבל פעמיים את התואר גיבור ברית המועצות וכמו כן הוענקו לו העיטורים "לנין" ו"הכוכב האדום". כמו כן קיבל עיטורים גבוהים ביותר של מונגוליה, בולגריה ווייטנאם ומדליות של ארצות נוספות. היה אזרח כבוד של הרפובליקה הצ'ובשית.
כמו כן מכתש על הירח נקרא ניקולאייב לכבודו.
ניקולאייב קיבל בין השאר את הפרס ע"ש דניאל ופלורנס גוגנהיים ואת פרס לנין בשנת 1981. כמו כן היה חבר באקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה. בשנת 1999 כשמלאו לו 70 יוצר מותג חדש של וודקה על שמו.
תארים והוקרה > הנצחת זכרו במולדתו

הוא נפטר ב-3 ביולי 2004 מהתקף לב בזמן שהנחה אירוע ספורטיבי בעיר צ'בוקסרי, בירת מולדתו, צ'ובשיה. מיוזמת נשיא צ'ובשיה, ניקולאי פיודורוב, הקוסמונאוט, אחד האישים הבולטים של העם הצ'ובאשי, נקבר בטקס ממלכתי בכפרו שורשלי. זאת בניגוד לרצון בתו היחידה, ילנה מיורובה, תושבת מוסקבה, שביקשה שייטמן ב"עיירת הכוכבים" של הקוסמונאוטים בבירת רוסיה.
ב-25 ביוני 2005 נחנך על קברו של ניקולאייב קפלה בעלת גובה של 16 מ', בטקס ממלכתי ודתי נוצרי אותודוכסי.
בשנת 2001 נחנך בכפר גם מוזיאון טיסות החלל המהווה בימינו חלק מקופמלקס הכולל את הקפלה, את "דרך הקוסמונאוטים", בית הוריו של ניקולאייב ופארק ציבורי שנקרא על שמו.
אנדריאן ניקולאייב כתב שני ספרים, "חוזרים למסלול", ו"הקוסמוס – דרך אינסופית".
הערות שוליים

↑  /_The_Cosmonaut_in_the_American_Imagination  Thomas Ellis 2012 p.67-68
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810566686705606  BnF: cb16297496v (data)  GND: 11873489X  ISNI: 0000 0001 1071 3176  LCCN: n85013761  LNB: 000155470  NDL: 00524798  SNAC: w67c02gw  SUDOC: 083922628  VIAF: 316748434   WorldCat (עם VIAF): 316748434 
אנדריאן ניקולאייב, קוסמונאוט סובייטי, תמונה על בול דואר אוויר של רומניה
ריטה מנדס-פלור

ריטה מנדס-פלור
ריטה מנדס-פלור (באנגלית: Rita Mendes-Flohr, נולדה ב-1947) היא אמנית ישראלית רב-תחומית, שתחומי עיסוקה הם: ציור, רישום, צילום, אוצרות, כתיבת שירה וכתיבת פרוזה באנגלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בקוראסאו, אחד מאיי האנטילים ההולנדיים בים הקריבי, בקהילה יהודית של מגורשי ספרד. היא אחת מצאצאיה של רבקה ד'אספינוזה, אחותו של הפילוסוף ברוך שפינוזה. אמה, סטלה (טיטה) לבית גומס קאסרס, עסקה בציור וצילום ואביה, פרנק מנדס צ'ומאסיירו, היה הבעלים של חנות מצלמות וגם צילם סרטים בעצמו. בבית הספר דיברה ולמדה בהולנדית ובבית דיברה בפפיאמנטו.
לאחר שסיימה בית ספר תיכון עברה בשנים 1965–1969 לארצות הברית ולמדה לתואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס.
בשנת 1970 עלתה לישראל ומאז היא חיה ועובדת בירושלים.
בשנת 1977 סיימה תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המ.א. שלה, שנכתבה בהדרכת האנתרופולוג פרופ' אריק כהן, התבססה על תצפית משתתפת בקרב נוער שוליים ירושלמי, שחי ללא מסגרת בחצרות של השכונות מזכרת משה ואהל משה.
בסוף שנות ה-70 שינתה כיוון והחלה לעסוק באמנות: בשנת 1985 סיימה תואר ראשון נוסף בעיצוב סביבתי בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב. לאחר סיום לימודיה בבצלאל למדה אמנות במסגרות נוספות: בקיץ 1987 למדה ציור שמן בתוכנית של המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון (אנ'), ב-1987-1989 למדה במוזיאון ישראל אצל הציירים תמי בצלאלי ומארק ינאי, וב-1989–1990 למדה אצל הצייר ישראל הרשברג.
בשנת 1994 הייתה שותפה, יחד עם נעמי טנהאוזר, להקמת גלריה אנטיאה לאמנות פמיניסטית בירושלים ובשנים 1998-2009 ניהלה את הגלריה.
ב-2010–2014 השתתפה בסדנאות צילום עם אוהד אשר, ועם נח פולברג ודורון אדר.
מ-2017 חברה בגלריה אגריפס 12.
עבודתה האמנותית > כציירת

הציגה בעבר עבודות ציור ורישום בנושאים פמיניסטיים.
עבודתה האמנותית > כצלמת

משנת 2010 החלה לעסוק בצילום. היא מצלמת צילומי מקרו בסטודיו או בטבע וצילומי מדבר עם נימה ארוטית.
צילומיה נוטים אל המופשט. היא מנסה לטשטש בהם את קני-מידה ולהעביר לצופים מרקמים ומרחבים שבהם הם יכולים 'ללכת לאיבוד'. היא מתעניינת באסוציאציות ובתחושות הגולמיות שהצילומים מעוררים בצופים. היא שואפת ללכת 'מעבר' לאובייקט המצולם ולנסות להבין אותו בעזרת כל החושים. גישתה לצילום נובעת מהאוריינטציה הפמיניסטית שלה, והיא נגד החפצה של הגוף הנשי בפרט ונגד כל החפצה בכלל.
היא גם הציגה צילומים עם אמירה ביקורתית שנובעת מפעילותה הפוליטית תוך העלאת שאלות על הקשר בין אקטיביזם ואמנות.
בנוסף עשתה טרקים (טיולים) במקומות רחוקים בעולם, ובהם נפאל, לדאק וגרינלנד, שהיוו השראה לצילומיה ולכתיבתה.
בשנים האחרונות הציגה בגלריה אגריפס 12, שבה היא חברה כיום, מספר תערוכות (ב-2018, ב-2020, ב-2022).
עבודתה האמנותית > ככותבת שירה ופרוזה

מנדס-פלור כותבת שירה ופרוזה באנגלית. בשנת 2013 התפרסם בעברית התרגום של ספרה בעל היסודות האוטוביוגרפיים "בית ללא דלתות". הספר נכתב מנקודת ראותה של ילדה, ומבוסס על ילדותה של מנדס-פלור באי קוראסאו בים הקריבי, בקרב קהילה יהודית של צאצאי המגורשים מספרד.
שיריה התפרסמו במגוון של כתבי עת לשירה וכמה מהם מלווים ומשלימים צילומים שצילמה.
עבודתה האמנותית > כאוצרת

מנדס-פלור הייתה אחת המייסדות, יחד עם נעמי טנהאוזר ואמניות אחרות, של גלריה אנטיאה לאמנות פמיניסטית בירושלים, היא ניהלה במשך שנים רבות את הגלריה ואצרה שם כ-40 תערוכות, בין השנים 1998–2009.
בשנת 2000 אצרה עם הפעילה החברתית שולה קשת, את התערוכה "אחותי – אמניות מזרחיות בישראל", בבית האמנים בירושלים.
בשנת 2019 אצרה בגלריה אגריפס 12 ובגלריה מרי הסמוכה, יחד עם נעמי טנהאוזר, את התערוכה "שמלה, סימלה - שיבה לאנטיאה". שתי האוצרות גם ערכו ספר של התערוכה שיצא לאור בשנת 2022.
אקטיביזם חברתי

עוד מימי נערותה בקורסאו, גילתה מנדס-פלור רגישות לעוולות חברתיות, אי-צדק וחוסר שוויון בחברה הקולוניאליסטית שם. בזמן לימודיה לתואר ראשון היא הושפעה מהלכי-הרוח המהפכנים האמריקניים של שנות ה-60 ומהתנועה הפמיניסטית שפעלה בשנים אלה בארצות הברית. עד היום היא מאמינה בחשיבות הדיון בנושאים פמיניסטיים דרך האמנות. תפיסתה היא שהאמנות צריכה להתייחס גם לנושאים חברתיים ושהיא קשורה לחיים עצמם. כתוצאה מאמונותיה אלה התלווה לפעילות האמנותית שלה גם אקטיביזם חברתי, שבקונטקסט הישראלי בא לידי ביטוי בפעילותה להעצמת נשים ובפעילותה למען זכויות האדם של פלסטינים תושבי בקעת הירדן.
בסוף שנות ה-80, הייתה שנה בארצות הברית והתנדבה כיועצת לקבוצת נשים למצוא ולתכנן מקלט לנשים מוכות.
בהמשך, אחד הטקסטים הפמיניסטיים שכתבה הגיע לאראלה שדמי, שהייתה חלק מקבוצה שעסקה בשנות ה-90 בהקמה של המרכז הפמיניסטי "קול האישה", והדבר הוביל להקמת גלריה אנטיאה לאמנות פמיניסטית בירושלים, על ידי מנדס- פלור, נעמי טנהאוזר ואמניות נוספות.
כמו כן, היה לה חשוב להציג אמניות מזרחיות, ובשנת 1998 גיבשה ביחד עם פעילוֹת ב"קול האישה" רעיון של תערוכה של אמניות מזרחיות. בשנת 2000 אצרו מנדס-פלור ושותפתה שולה קשת תערוכה כזו.
חיים אישיים

הייתה נשואה לפרופ' פול מנדס-פלור, שאותו הכירה בזמן לימודיה באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית, עד למותו ב-2024. אם לשניים: האמנית ענבל מנדס-פלור והאמן איתמר מנדס-פלור.
גרה בירושלים.
תערוכותיה > תערוכות יחיד

2022 - פרספונה (צילום ומיצב), גלריה אגריפס 12 (אוצר: דורון אדר)
2020 - סברס שחורים – מסעות פנימיים במציאות בוערת (צילום ומיצב), גלריה אגריפס 12 (אוצרת: רינה פלד)
2018 - מראה כמוס (צילום ומיצב), גלריה אגריפס 12 (אוצר: דורון אדר)
2010 - Where Secrets Hide (צילום), גלריה לאמנות לנד-הייס בלומהוף (אנ') בקוראסאו
2009 - זיכרון ומחיקה (רישום) - עבודות על נייר, גלריה אנטיאה
1994 - ערום מבפנים (ציור), בית האמנים בירושלים
1992 - חדר משלך (רישום), גלריה 6 חדרים – יפו (אוצרת: דפנה נאור)
1990 - עבודות על נייר (רישום), בית האמנים בירושלים
תערוכותיה > תערוכות קבוצתיות נבחרות

2022 - מעשה במרחב, גלריה אגריפס 12 וגלריה מרי (אוצרת: נאוה ברזני)
2021 - נאוסנט, גלריה אגריפס 12 (אוצרים: לנה זידל ואלכסנדר אוקון)
2020 - הסלון ברחוב אגריפס, גלריה אגריפס 12 (אוצרים: רינה פלד ומקס אפשטיין)
2019 - רשומון, גלריה אגריפס 12 (אוצרים: גבי יאיר, בתיה רוזנק)
2019 - שמלה, סימלה - שיבה לאנטיאה, גלריה אגריפס 12 וגלריה מרי (אוצרות: נעמי טנהאוזר וריטה מנדס-פלור)
2019 - ספר אמני אגריפס 12 - פרק III, צבע טרי, תל אביב (אוצר: חגי שגב)
2018 - ספר אמני אגריפס 12 - פרק II, מקום לאמנות, תל אביב (אוצרת: שוש אורבוך)
2018 - ספר אמני אגריפס 12 - פרק I, גלריה אגריפס 12 (אוצרת: שוש אורבוך)
2018 - זו ילדותי השנייה גלריה ימק"א, ירושלים (אוצרת: בתיה רוזנק)
2017 - ארבעה (צילום), תיאטרון ירושלים (אוצר: דורון אדר)
2005 - רשמים, בית האמנים בירושלים (אוצר: דרור בורשטיין)
2000 - אנטיאה - קשר עין, גלריה אנטיאה, ירושלים
1994 - מבעד לנראה, גלריה אנטיאה, ירושלים (אוצרת: ציפי ויצמן)
1994 - מבפנים, מוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן (אוצרת: רבקה מאיר)
1991 - חברים חדשים, בית האמנים בירושלים
תערוכותיה > אוצרות (תערוכות נבחרות)

2019 - שמלה, סימלה - שיבה לאנטיאה (עם נעמי טנהאוזר), גלריה אגריפס 12 וגלריה מרי
2008 - אנטיאה דרום (עם נעמי טנהאוזר), אמניות אנטיאה במכללת קיי, באר שבע (בהזמנת אוצר הגלריה ישראל רבינוביץ')
2005 - והופכות לזעקה אחת - נשים וזכויות האדם בעתות מלחמה (עם רונית פיסו), גלריה אנטיאה (בשיתוף עם האגודה לזכויות האזרח)
2000 - אחותי - אמניות מזרחיות בישראל (עם שולה קשת), בית האמנים בירושלים (ביוזמה ובהפקה של גלריה אנטיאה)
כתיבתה > בעברית

ריטה מנדס-פלור, בית ללא דלתות (תרגמה מאנגלית: שרה אלימי), תל אביב, ספרי עיתון 77, 2013
נעמי טנהאוזר וריטה מנדס-פלור, שמלה, סמלה - שיבה לאנטיאה: מהפכה פמיניסטית באמנות הישראלית, ירושלים, גלריה אגריפס 12, 2022
כתיבתה > באנגלית

Mendes Flohr, Rita (2016). "Gorges from Within". Persimmon Tree. 38.
Mendes Flohr, Rita (2020). "Triage". Persimmon Tree. Corona Supplements No. 2.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
Mendes-Flohr, Rita (2021). "Art and Activism: Dilemma, Dialectic, Duet". Palestine Israel Journal. 25.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
Mendes-Flohr, Rita (2016). "Gorges: Entering the In-Between". Hawaii Review. 85: 77–80.
Mendes-Flohr, Rita (2017). "Fishing Stones". Hawai'i Review.
Mendes-Flohr, Rita (2020). MONDI OF THE MIND - hiking in the hills of Curaçao.
Mendes-Flohr, Rita. "The Old Cemetery". Arc - Journal of The Israel Association of Writers in English. 29.
Mendes-Flohr, Rita (2022). "A Place of Anchoring". About Place Journal. 12.
Mendes-Flohr, Rita (2022). "Arctic Reveries: Reflections on Trekking In Eastern Greenland". Wild Roof Journal. 12.
Mendes-Flohr, Rita. "Swim for the Dark Spots". Persimmon Tree. December 2023.
הערות שוליים

↑  Rita Mendes-Flohr, The courtyard youth: a study of adaptive strategies in a market environment (M. A. Thesis), Jerusalem: The Hebrew University of Jerusalem, 1976
↑  גלריה אנטיאה לאמנות פמיניסטית (בירושלים) פעלה בין השנים 1994–2009, והציגה ב-15 שנות פעילותה כ-175 אמניות, ויותר מ-50 תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות.
↑  Rita Mendes-Flohr, Art and Activism: Dilemma, Dialectic, Duet?, Palestine-Israel Journal 25
↑  ריטה מנדס-פלור, תרגום: שרה אלימי, בית ללא דלתות, תל אביב: ספרי עיתון 77, 2013
↑  נעמי טנהאוזר וריטה מנדס-פלור, שיבה לאנטיאה - מהפכה פמיניסטית באמנות הישראלית, ירושלים: גלריה אגריפס 12, 2022
↑  נועה צדקה, נעמי טנהאוזר וריטה מנדס-פלור בשיחה עם נעמי צדקה, העמותה לחקר אמנות, נשים ומגדר בישראל, 10 בדצמבר 2022
↑  אחותי: אמניות מזרחיות בישראל, 5.2.2000-28.2.2000 (אוצרות: שולה קשת וריטה מנדס-פלור), בית האמנים בירושלים (ביוזמת גלריה אנטיאה)
לאזים

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 מ-45,000 איש עד 1,600,000 איש (2014)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 בעיקר בטורקיה לאורך החוף הדרום-מזרחי של הים השחור ובדרום מערב גאורגיה בחבל אג'ריה, וכן בבלגיה, צרפת, גרמניה וארצות הברית
 שפות
 לאזית
 דת
 בעיקר אסלאם סוני
 קבוצות אתניות קשורות
 גאורגים  מגרלים
הלאזים או הצ'אנים (בלאזית: ლაზეფე, בגאורגית: ლაზები, או ჭანები, בטורקית: Laz) הם קבוצה אתנית שהתגוררה בתחילה לחוף הים השחור על גדות מחוזות צפון-מזרח טורקיה ומערב גאורגיה. השפה המדוברת בפיהם קרובה למגרלית ומעט מרוחקת יותר מהגאורגית (ממשפחת השפות הכרתווליות). בגאורגיה הם מוגדרים בדרך כלל כ"קבוצה טריטוריאלית-תרבותית" של הגאורגים. למרות זאת, ישנם לאזים בטורקיה הדוחים אף את המושג "כרתוולים" מתוך מטרה לשייך את עצמם כחלק מקבוצה אתנית לאזו-מגרלית או לזאנים שגירשו את הגאורגים.
הלאזים השתייכו בעבר לדת הנוצרית בתקופת האימפריה הביזנטית והממלכה הגאורגית המאוחדת, אבל כיום כמעט כולם הם סונים מוסלמים. הם דוברים שפה משלהם הנקראת לאזית. הלאזים צוינו כבר מימי קדם כפולקלור דייגים על ידי הטורקים (למעשה, רובם הם איכרים המגדלים תה ותירס) מכיוון שהאנשובי היה חלק ניכר מהתזונה שלהם. תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, הם התגוררו בלאזיסטן. המסורות הפולקלוריסטיות שלהם דומות לאלו של הגאורגים, במיוחד של המגרלים, עם השפעות טורקיות.
ההיסטוריה של לאזונה

הלזים מתגוררים באזור גאוגרפי המצוין כיום כ"לאזונה" (ლაზონა). כיום, כל האזור הוא חלק מהרפובליקה של טורקיה. ההיסטוריה שלהם מתוארכת אחורה לפחות למאה ה-6 לפנה"ס. כאשר הממלכה הגאורגית הראשונה במערב הייתה ממלכת קולכיס, שכיסתה את שטח מערב גאורגיה המודרנית והנפות הטורקיות המודרניות: טרבזון וריזה. בין תחילת המאה ה-2 לפנה"ס והשנים המאוחרות של המאה ה-2, ממלכת קולכיס, יחד עם הממלכות השכנות, הפכה לזירה מאבק אלים והרסני בין הכוח המקומי החזק של הקיסרות הרומית לבין ממלכת ארמניה והממלכה שהתקיימה תקופה קצרה פונטוס. כתוצאה ממערכה רומאית מבריקה של המצביאים פומפיי ולוצולוס, ממלכת פונטוס נהרסה לגמרי על ידי הרומאים, וכל השטחים כולל קולכיס, סופחו לתוך האימפריה הרומית כפרובינציות.
הממלכה הקודמת של קולכיס אורגנה מחדש על ידי הרומאים לפרובינציה בשם לזיקום שנוהלה על ידי לגטי רומאי. התקופה הרומית סומנה על ידי הלניזציה של המחוז במושגים של שפה, כלכלה ותרבות. לדוגמה: החל מתחילת המאה ה-3, האקדמיה לפילוסופיה היוונית-לטינית של פאסיס הייתה מפורסמת יחסית בכל רחבי רומא. בתחילת המאה ה-3, שונה סטטוס הפרובינציה הרומית לזיקום למידת מה של אוטונומיה, כך שבסוף אותה מאה התפתחה לעצמאות מלאה ונוסדה ממלכת לזיכה (מכסה את המחוזות ההיסטוריים של סמגרלו, אג'ריה, גוריה ואבחזיה) על בסיס של נסיכויות קטנות של זאנים, סוואנים, אפסלים וסנוג'ים. ממלכת לזיכה התקיימה 250 שנה עד שבשנת 562 הוא סופחה לאימפריה הביזנטית. באמצע המאה ה-4, אימצה לזיכה את הנצרות כדת הרשמית של הממלכה. אירוע זה קודם על ידי שמעון הקדוש, משנים-עשר השליחים של ישו, שהטיף בכל רחבי ממלכת לזיכה, ומצא את מותו בסוואנירי, מערב לזיכה. וזאת לפי משה מצ'וריינה, "אויבי הנצרות קטעו אותה ל-2 חצאים במסור".
האיחוד מחדש של לזיכה עם ממלכת אבחזיה לתוך האימפריה הביזנטית בשנת 562 הביאו ל-150 שנות יציבות יחסית שהופסקה בתחילת המאה ה-7 כאשר הופיעו הערבים הופיעו באזור ככוח אזורי חדש.
תפוצה גאוגרפית

הממלכה הקדומה קולכיס והממלכה שירשה אותה לזיכה הייתה ממוקמת באותו מחוז בו היו ממוקמים דוברי הלאז של היום, ותושביו דוברים כנראה ורסיה תורשתית של אותה שפה. קולכיס הייתה מקום מושבם של יאסון והארגונאוטים המפורסמים מהמיתולוגיה היוונית.
כיום רוב דוברי הלאזית מתגוררים בצפון טורקיה, ברצועת האדמה לאורך החופים הדרום מזרחיים של הים השחור, בנפות פזאר (Atina), ארדשן (Artaşen), פינדיקלי (Viče) של נפת ריזה, ונפות: ארהבי (Arkabi), הופה (Xopa), בורשקה בנפת ארטווין. ישנם גם קהילות בצפון מזרח אנטוליה קרמורסל (נפה) שבנפת קוג'לי, אקשקוסה שבפרובינציית דוזסה, נפת סקריה ופרובינציית ברטין), היו מהגרים רבים שהתיישבו מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) וכיום גם איסטנבול ואנקרה. רק קבוצה קטנה של לאזים מתגוררת בגאורגיה, בעיקר באג'ריה. (ההערכה היא של כ-30,000 דוברי לאז, מתוכם כ-2,000 איש בסארפי).
לאזים עבור אלה שאינם לאזים

הטורקים קוראים להם "לאז" לכל תושבי פרובינציות הים השחור מזרחית לנפת סמסון. השם לזכה מתייחס בדרך כלל לשפה הלאזית, מצביע על הדיאלקט בנפת טרבזון של טורקית לאלה שאינם לאזים, אף על פי שלאמיתו של דבר היא שפה דרום קווקזית, ללא קרבה לשונית לטורקית. מצד שני הלאזים נוטים להפריד את עצמם מהתושבים האחרים של המחוז. כמו כן מי שאינם לאזים, מסרבים לקבל את השם ומעדיפים לקרוא לעצמם "קרדניזי" (שמשמעותו: מהים השחור).
פסל של גבר ואישה לאזים בטורקיה
שירות צבאי של להט"בים

מעמד שירות צבאי של להט"ב באופן גלוי לפי מדינה או טריטוריה:  להט"ב רשאים לשרת  לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים (לה"ב) רשאים לשרת  אין נתונים/מעורפל  מדינה ללא צבא  להט"ב לא רשאים לשרת
שירות צבאי של להט"בים הוא נושא השנוי במחלוקת בעולם. שירותם של להטב"ים מוצהרים בצבא מותר ב-69 מדינות ברחבי העולם נכון לשנת 2021, ביניהן ישראל, רובן בעולם המערבי. אולם, מדיניות המקבלת חיילים להט"בים בהדרגה לא מבטיחה באופן גורף כי אזרחים להט"בים חסינים בפני אפליה בכל חברה שהיא. אפילו במדינות בהן להט"בים חופשיים לשרת בצבא, אקטיביסטים טוענים שעדיין נותר מקום לשיפור. בישראל לדוגמה, ישנו מאבק חברתי לייסד בחקיקה זכויות להט"ב שונות, אך במקביל צה"ל ידוע בסובלנות הרחבה שלו כלפי חיילים להט"בים.
מגמה זאת משתלבת במספרים הכלל עולמיים בקבלה של הומוסקסואליות, ולפיה סובלנות כלפי קהילות להט"ביות הולכת ונפוצה במדינות חילוניות ועשירות.
במהלך ההיסטוריה היו ידועות חברות שתמכו והתנגדו לשירות של הומוסקסואלים גלויים בצבא שלהן. הדיונים המתוקשרים ב-2010 על מדיניות צבא ארצות הברית של "אל תשאל, אל תספר" העלו את הנושא למרכז תשומת הלב הבינלאומית. דיונים אלו גם חושפים את האפליה השגרתית, האלימות והקשיים שבהם נתקלים חיילים להט"בים, וכן את הטיעונים לטובת המשך האיסור על שירות להט"בים בצבא.
מדד צבאי של להט"בים

המדד הצבאי של קהילת הלהט"ב הוא אינדקס שנוצר על ידי מרכז האג למחקרים אסטרטגיים המשתמש ב-19 מדיניות מעידה ושיטות עבודה מומלצות כדי לדרג מעל 100 מדינות על הכללתם של אנשי שירות לסביות, הומואים, דו מיניים וטרנסג'נדרים בכוחות המזוינים. מדינות עם דירוגים גבוהים יותר, במיוחד אלה שבצמרת, בולטות במאמצים המרוכזים שלהן לקידום הכללתם של חיילים הומוסקסואליים ולסביות, ברבים מהם קיימים ארגוני תמיכה והסברה מיוחדים. לעומת זאת, מדינות בסמוך לתחתית המדד מראות על חוסר שאיפה לקדם הכללה גדולה יותר של אנשי להט"ב בצבא.
היסטוריה של שירות צבאי של להט"בים

לאורך ההיסטוריה, היו מספר תרבויות שהתייחסו לביטוי של הומוסקסואליות בצבא כדבר חיובי. הדוגמה הידועה ביותר קיימת ביוון העתיקה וברומא. בצבאות אלו עודדו התנהגות הומוסקסואלית, מתוך האמונה שזה יגביר את האחווה של היחידה, המוטיבציה שלה והאומץ של החיילים. הגדוד הקדוש של תבאי (Ἱερὸς Λόχος Θηβών) היה יחידת עילית של הופליטים בצבא תבאי ביוון העתיקה שנוסדה ב-378 לפני הספירה, והייתה מורכבת מ-150 זוגות גברים-נאהבים. פלוטרכוס מסביר שלוחמי היחידה צוותו יחדיו מתוך אמונה שנאהבים יילחמו בעוז ובגיבוש רב יותר, זה לצד זה, מאשר זרים שאין ביניהם יחסי חיבה מיוחדים. לוחמים-אוהבים היו גם במעמד הסמוראים ביפן, שם הזוגות היו מורכבים ממבוגר ושולייה צעירה.
אולם ברוב המדינות הומוסקסואליות נחשבה לעבירה לפי החוק הצבאי והאזרחי לאורך ההיסטוריה. ישנן מספר דוגמאות להוצאות להורג של חברי המסדר אבירי ההיכל במאה ה-14 ושל מלחים בריטים במהלך המלחמות הנפוליאוניות בגין הומוסקסואליות. איסורים על שירות של להט"בים בצבא החלו להופיע בתחילת המאה ה-20.
שירות של טרנסג'נדרים

בדומה לנטייה מינית, מדיניות המסדירה את שירותם של אנשי צבא טרנסג'נדרים משתנה מאוד בין המדינות בעולם. בהתבסס על נתונים שנאספו על ידי מרכז האג למחקרים אסטרטגיים כ-22 מדינות מאפשרות כיום (2021) לטרנסג'נדרים לשרת בצבא שלהן, בהן: אוסטרליה (משנת 1992), אוסטריה (משנת 2004), אירלנד, בלגיה (משנת 2003), בוליביה (משנת 2014), ברזיל, קנדה (משנת 1992), צ'כיה (משנת 1999), דנמרק (1978), אסטוניה (משנת 2000), פינלנד (משנת 2000), צרפת (משנת 2000), גרמניה (משנת 2000), ישראל (משנת 1993), הולנד משנת (1974), ניו זילנד (משנת 2014), נורווגיה (משנת 1979), ספרד (משנת 2005), ארצות הברית (משנת 2021) שוודיה (משנת 1976), צ'ילה (משנת 2012), והממלכה המאוחדת (משנת 2000). בתאילנד, טרנסג'נדרים רשאיים לשרת בצבא אך רק בתפקידים מנהליים (משנת 2005).
בעוד שהמדיניות "אל תשאל, אל תספר" של צבא ארצות הברית בוטלה בשנת 2011 ואיפשרה שירות פתוח על ידי חברי שירות הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים, המדיניות לא התירה לטרנסג'נדרים להיכנס לצבא ארצות הברית. איסור זה הפך ליעיל באמצעות תקנות מיון לבריאות: "עכשווי או היסטוריה של מצבים פסיכוסקסואליים (302), כולל אך לא מוגבל לטרנסקסואליזם, אקסהיביציוניזם, טרנסווסטיזם, מציצנות ונטיות נוספות". שלא כמו "אל תשאל, אל תספר", מדיניות זו אינה חוקית על ידי הקונגרס, אלא מדיניות צבאית פנימית. למרות זאת, מחקרים מצביעים על כך שהנטייה של אנשים טרנסג'נדרים לשרת בצבא ארצות הברית היא כפולה מזו של אנשים מתנדבים סטרייטים. בסקר הלאומי להפלות טרנסג'נדרים של בית הספר בהרווארד קנדי בשנת 2013, 20% מהנשאלים הטרנסג'נדרים דיווחו כי שירתו בכוחות המזוינים, בהשוואה ל-10% מהנשאלים הסיסג'נדרים.
ותיקי הטרנסג'נדרים האמריקאים נתקלים בקשיים מוסדיים, כולל מתן טיפול רפואי בשירותים המזוינים ולאחר שחרורם הנובע מזהותם או ביטוים המגדרי. ותיקי הטרנסג'נדרים עשויים להתמודד גם עם אתגרים נוספים, כמו התמודדות עם שיעור גבוה יותר של מחסור בית ועיקול מביתם, שיעורים גבוהים יותר של אובדן מקומות עבודה הנובעים ישירות מהזהות הטרנסית שלהם ושיעורים גבוהים של לא מועסקים לעבודות ספציפיות בגלל זהותם המגדרית.
שירות צבאי של אינטרסקסים

הכוחות המזוינים של ישראל, ארצות הברית ואוסטרליה העסיקו אנשים אינטרסקסים בהתאם לאופי התנאים שלהם, אך ההנחיות מעורפלות ולעיתים נדירות מדברים עליהן.
אלימות כלפי חיילים להט"בים בצבא

אלימות פיזית, מינית, פסיכולוגית (הטרדה, בריונות) העומדת בפני להט"בים היא עובדת חיים עבור אנשים רבים המזוהים כלהט"בים. בסביבה אלימה מטבעה, אנשי להט"ב עשויים להתמודד עם אלימות ייחודית לקהילתם במהלך השירות הצבאי.
על פי מאמר חדשות משנת 2012, צה"ל אינו שואל על הנטייה המינית של חייליו, אולם מחצית מהחיילים ההומוסקסואליים המשרתים בצה"ל סובלים מאלימות והומופוביה. חיילים להט"בים לעיתים קרובות קורבנות לאלימות מילולית ופיזית ולרוב, מפקדיהם מתעלמים מהתופעה.
"SAPRO", הארגון האחראי על הפיקוח על מדיניות התקיפה המינית של משרד ההגנה (DoD - ארצות הברית), מייצר את "סקר יחסי עבודה ומגדר של חבר במשמרת פעילה (WGRA)". בדו"ח משנת 2012 אין שום סעיף העוסק בסעיף מצב ספציפי של אנשי להט"ב. המחקר מתמקד בגברים ובנשים. הספציפיות לאלימות העומדת בפני אנשי להט"ב לא נחשבת.
בצבא האוסטרלי הבעיה אינה ידועה רשמית, רק כמה מקרים של הטרדות ואפליה של הומואים ולסביות תועדו. חוקר הזכיר כי "לא היה רוצה להיות הומו ובצבא" אף על פי שלא הייתה שום שערורייה ציבורית גדולה בנוגע להטרדות של הומואים, אין פירוש הדבר שהתנהגות כזו אינה מתרחשת, אך היא נחקרה פחות. אולם באופן כללי, מקרים של אפליה או הטרדה שהובאו לידיעת המפקדים מטופלים כראוי, אירועים בהם עמיתים שהעירו הערות בלתי הולמות ממושמעים על ידי הממונים באופן מיידי וללא סייג.