stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בראד שרווד

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1964 (בן 59) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1972
 עיסוק:  שחקן, זמר, קומיקאי, מנחה תוכניות אירוח.
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רייט סטייט  תיכון סנטה פה 
 פרופיל ב-IMDb
 
בראדלי "בראד" שרווד (באנגלית: Bradley "Brad" Sherwood; נולד ב־24 בנובמבר 1964) הוא קומיקאי, זמר שחקן, כותב ומנחה תוכניות אירוח אמריקאי.
קריירה

עבודת המשחק הראשונה שלו הייתה בהופעה של "דמות חוזרת" בפרקליטי אל איי בתור נד בארון, כשהוא הופיע בשישה פרקים מ־1991 ועד 1992. שרווד פנה לתחום האלתור, לאחר שעודדו אותו להשתתף בשיעור קומדיה בלוס אנג'לס, והוא הצטרף לצוות השחקנים של סדרת המערכונים - קומית המפורסמת The Newz ב-1994.
ב-1992, שרווד הופיע בשני פרקים של העונה הרביעית של תוכנית האלתורים הקומית בריטית של מי השורה הזאת בכלל? (בריטניה) והוא היה השחקן היחיד מהאודישנים בלוס אנג'לס שהצליח להגיע לצוות של השחקנים. בשנת 1997 הוא חזר לתוכנית, והפך לשחקן קבוע למשך 2 העונות האחרונות. לאחר מכן הוא הצטרף לגרסה האמריקאית של התכנית (של מי השורה הזאת בכלל?) שהחלה לאחר סיום הגרסה הבריטית כאשר הגרסה האמריקאית שודרה במקור ברשת השידור האמריקאית ABC. הגרסה האמריקאית הונחתה בידי הקומיקאי דרו קארי. מאוחר יותר שרווד ביצע הופעות אורח ב3 פרקים בסדרה בקומדיית מצבים של דרו קארי המופע של דרו קארי. הוא גם המפיק ואחד המשתתפים בתוכנית האלתורים "Drew Carey's Green Screen Show" משנת 2005, והיה שחקן בתוכנית האלתורים "Drew Carey's Improv-A-Ganza" משנת 2011.
בשנת 2013, רשת השידור האמריקאית The CW חידשה ו"הקימה לתחייה" את "של מי השורה הזאת בכלל?" שבה שרווד ביצע מספר הופעות מזדמנות.
שרווד הנחה את השעשועון "The Dating Game" מ־1996 עד 1997, ואת השעשועון "The Big Moment" בשנת 1999, וביצע מספר הופעות אורח בתוכנית "Talk Soup". הוא גם היה פאנליסט קבוע בתוכניות "To Tell the Truth", "Jury Duty" והשעשועון תשע בריבוע.
הוא מופיע בקביעות במספר תוכניות ב־VH1, כולל "I Love The 70s", "I Love the '80s", "I Love the '90s", "100 One-Hit Wonders of The 80s", "100 Greatest Rock Ballads, "I Love Toys", ו-"I Love Toys". הוא היה אורח בלארי קינג לייב והיה פאנליסט קבוע בתוכנית "Chelsea Lately".
עבודות אחרות
בשנת 2003, שרווד חבר לחברו משל מי השורה הזאת בכלל? קולין מוקרי למופע אלתור משותף של שניהם בשם An Evening With Colin Mochrie and" "Brad Sherwood. ב-28 במרץ 2007, שרווד ומוקרי הופיעו בארוחת הערב של אגודת כתבי הרדיו והטלוויזיה של הקונגרס בוושינגטון הבירה.
בשנים 2010–2011 היה שרווד אחד מסבב קבוצת הקריינים בשעשועון האמריקאי "The Price Is Right", לפני שג'ורג' גריי נבחר להיות הקריין הקבוע בתוכנית.
הערות שוליים

1 2  https://www.fredericknewspost.com/news/arts_and_entertainment/theater/whose-line-star-brad-sherwood-the-most-famous-non-famous/article_85db153f-fc1c-577c-b691-7618fee66bf2.html
↑  https://www.rosscarey.com/2011/08/17/episode-42-featuring-brad-sherwood/
1 2  https://www.imdb.com/name/nm0792798/
↑  Schwartz, David (1999). "The Encyclopedia of TV Game Shows", p. 279. Checkmark Books, New York.
↑  Brad Sherwood and Jeff Davis Guest Announce “The Price is Right” | BuzzerBlog, web.archive.org, ‏2010-08-05
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010018467  MusicBrainz: bbc570e1-a4eb-41be-ab3e-5fd066faf112  VIAF: 107384322   WorldCat (עם VIAF): 107384322
בית צ'רנוביל

בית צ'רנוביל (ביידיש: טשערנאָביל) הוא כינוי למגוון חצרות חסידיות שמוצאן בחצר שצמחה סביב רבי מנחם נחום מצ'רנוביל בסוף המאה ה-18. שושלת חסידית זו פעלה במרחבי האימפריה הרוסית החל מסוף המאה ה-18 ועד לראשית המאה ה-20. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמו מרכזים חדשים בארצות הברית וארץ ישראל, ובהן ממשיכים להתקיים ענפים של החסידות עד היום.
בית צ'רנוביל התאפיין בכך שכל או רוב בני האדמו"ר יורשים אותו ועומדים בראש חצר משלהם, ועל כן היא התפצלה לאורך הדורות למספר רב של ענפי משנה. רוב החסידים במרכז וצפון אוקראינה השתייכו לענף חסידי זה.
בדומה לבית רוז'ין, רבים מאדמו"רי בית צ'רנוביל נהגו בדרך המלכות, וקיימו חיי פאר והדר בחצרות גדולות ומרשימות שהביאו להתפעלות אצל החסידים שביקרו בהן. השושלת הייתה פתוחה יחסית למודרניות בדומה לחסידיות אחרות ברוסיה, כמו חב"ד ורוז'ין. אחרי מייסד החסידות, רבי מנחם נחום, שספרו "מאור עיניים" נחשב לאחד מספרי היסוד של החסידות, רק מעט מממשיכיו נודעו בדברי תורתם והיו מהם שבדרשתם רק חזרו על דברי קודמיהם.
בשל הגיוון הרב והמיעוט היחסי בחדשנות תורנית ורעיונית, מעולם לא התנסחה "שיטת צ'רנוביל", כפי שיש בחלק מהחסידויות האחרות. עם זאת ניתן לומר כי באופן יחסי הדגישו את המאבק ברע ודחייתו, ואפילו פרקטיקות סגפניות, בדומה לספרות המוסר הקלאסית, לעומת העלאתו ותיקונו של הרע שהודגשה בחסידות המוקדמת. רבים מצדיקי צ'רנוביל הדגישו את "שמירת הברית", וחלק מהענפים קיבלו מערכת מקיפה של ריטואלים להתמודדות עם הנושא. הדגשת ההתמודדות עם פגם הברית שולבה בתיקון המידות בכלל והתמודדות עם "מחשבות זרות".
תולדות בית צ'רנוביל > רבי מנחם נחום ובנו רבי מרדכי

מייסד השושלת, רבי מנחם נחום, היה תלמידו של המגיד ממזריץ וכיהן כמגיד מישרים בעיירות שונות, עד שהתקבל כמגיד בצ'רנוביל, בה הקים חצר חסידית, אך המשיך לנסוע לבקר את חסידיו בעיירות השונות. בשנת מותו יצאו לאור ספרי הדרשות שלו - "מאור עיניים" על התורה ו"ישמח לב" על הגמרא. בדרושיו יש מקום רב לדיונים תאולוגיים ומטפיזיקה קבלית, והוא מדגיש את מושג ה"דעת" שמייצג עבורו דבקות וחיבור. בין הנושאים המרכזיים אצלו: תיקון המידות, עבודה בגשמיות, העלאת מחשבות זרות ומשיחיות. נושאים אלה חוזרים בדבריהם של בני השושלת בדורות הבאים, אך החל מבנו רבי במרדכי טברסקי יש הסתייגות מה"עבודה בגשמיות" ומתחילות דווקא מגמות סגפניות.
רבי נחום השיא את נכדתו חוה לבנו היתום של רבי אברהם המלאך, רבי שלום שכנא מפראהביטש, חינך אותו בביתו והדריך אותו בצעדיו הראשונים כמנהיג חסידי. בנו של רבי שלום היה רבי ישראל מרוז'ין, אבי השושלת החסידית הענפה של בית רוז'ין שנודע בסגנון ההנהגה המלכותי והראוותני שלו, ואולי הושפע בכך מרבי מרדכי, דוד אמו. סגנון זה היה נפוץ בהמשך אצל אדמו"רי שתי השושלות, שגם התחתנו אלו באלו בכמה מקרים.
לרבי נחום היו שני בנים ובת, אך בנו הבכור נפטר בגיל צעיר, וכך בנו מרדכי היה הממשיך היחיד של החצר, וגם של משרת המגיד בצ'רנוביל. הוא מיסד את החסידות וייסד את ה"מעמדות" - גביית מיסים קבועה מקהילות חסידיו, ואכף את הגביה בקפדנות. בניגוד לאביו שחי חיי עוני, הוא אימץ סגנון חיים והנהגה מלכותיים, שכללו ראוותנות ותקיפות, ואלו הובילו לביקורת חריפה ועוקצנית מצד המשכילים. רבי מרדכי מצ'רנוביל הוא גם הראשון שמוזכר במפורש כ"מגיד" של כמה קהילות, וברור שכבר אין הכוונה לתפקיד הדרשן, אלא לסמכות רוחנית שמתמזגת עם מעמדו כצדיק חסידי.
בתחום הרוחני השפעתו הייתה פחות בדרושיו שהיו קשים להבנה, ויותר ב"הדרכות" - תורות משולבות בהנהגות מעשיות. במרכזן של רוב ה"הדרכות" עומדים "תיקוני תשובה" לפגם הברית, ובכללם תעניות (ערב ראש חודש ושובבי"ם), צדקה בערב שבת, והשלמת ספר תהלים לפני שחרית של שבת. מערכת זו של תיקוני תשובה המשיכה להיות מרכזית גם עבור רבות מהחסידויות שיצאו מצאצאיו.
אחרי פטירת רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, בתקפ"ה (1825) נחשב לאחד משלושת הצדיקים הבולטים באוקראינה, לצד רבי ישראל מרוז'ין ורבי משה צבי מסוורן.
תולדות בית צ'רנוביל > במאה העשרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תולדות בית צ'רנוביל > אחרי השואה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מאפיינים > דרך המלכות

בדומה לבית רוז'ין, נודעו גם רוב אדמו"רי צ'רנוביל בחצרותיהם המפוארות וגינוני העושר והמלכות שלהם. גישה זו התחילה בימיו של רבי מרדכי, לאחר שאביו רבי נחום היה עני כל ימיו, והמשיכה אצל רבים מבניו וצאצאיהם, שכמה מהם גם נישאו לצאצאי שושלת רוז'ין. מצד שני, בבית צ'רנוביל עודדו תעניות, למשל בערבי ראש חודש וימי השובבי"ם, ובכך הדגישו כי החצר המלכותית מטרתה לעורר חוויה דתית אך לא להוות דוגמה לחיי החסידים. הדרכות אלו מנוגדות לגישת רוז'ין שהתנגדה לתעניות וסגפנות, ודומות דווקא למתנגדיהם הגדולים, חסידות צאנז.
מאפיינים > מגידות

בבית צ'רנוביל במיוחד התפתח מוסד ה"מגידות" כסמכות של הצדיק על קהילות רבות. יסודו של התואר במשרת ה"מגיד מישרים" בקהילות המאה ה-18, שתפקידו היה לדרוש בקהילה על ענייני מוסר ורוח. מייסד השושלת, רבי מנחם נחום, כיהן כמגיד קלאסי בקהילת צ'רנוביל, אך סמכותו התרחבה על קהילות נוספות, ובהמשך על ידי בנו ונכדיו התפקיד השתנה וכלל מעבר לדרשנות גם סמכות רוחנית-חברתית. את הדרשה בבית הכנסת החליפה אמירת התורה על שולחן הצדיק בסעודות השבת, בחצרו שלו ופעם בכמה זמן בקהילות האחרות שקיבלו אותו על עצמן, במסגרת מסעות לחסידים.
אצל רבי מרדכי ועוד יותר אצל בניו, התפקיד קיבל יותר ויותר סמכויות דתיות - כגון מינוי רבנים, דיינים, שוחטים וכו, קבלת תקנות בקהילה ואף פתרון סכסוכים כלכליים. כך למשל נכתב בכתב המגידות שנתנה קהילת צ'רנוביל לרבי ברוך אשר טברסקי, נכדו של רבי מרדכי, בשנת תרמ"ב (1882):
"אנחנו אלופי הקהל תושבי ק"ק טשארנביל יע"א קבלנו אותו עלינו אשר הוא יהיה מגיד משרים במחננו קודש לאורך ימים ושנות חיים ארוכים וטובים... והוא יהיה לראש ולמנהיג ומנהל עדתינו קודש ולצוות עלינו בכל צורכי הציבור ובכל דבר שבקדושה מדבר קטן ועד דבר גדול... וזכותו וזכות אבותיו הנ"ל וצדקתם מסייעתו לעמוד בפרץ... ולהיות מגן ומחסה עלינו ולהשפיע עלינו שפע ברכה והצלחה..."
מסירת כתבי המגידות לאדמו"רים שונים יצרה חלוקה טריטוריאלית של הקהילות בין הצדיקים, למרות שכמובן התגוררו באותה קהילה גם חסידים של צדיקים אחרים, וגם מי שאינם חסידים כלל. במצבים שונים נוצרו סכסוכי טריטוריה בין צדיקים על הסמכות בקהילות מסוימות, ולכן לעיתים נמנעו הקהילות מלהכריע בין כמה בנים של אותו צדיק, והמתינו להתבהרות המצב.
מאפיינים > פתיחות מסוימת למודרניות

ברבות מחסידויות צ'רנוביל אימצו התנהגויות מודרניות, או לפחות לא היו עוינים כלפי התפתחויות כאלה. כך למשל, יש עדויות על לבוש מודרני של חלק מהצדיקים, ובניגוד לאדמו"רי פולין הם לא הגיבו נגד גזרת הלבוש של 1844. אמנם יש עדויות על התנגדות לבתי הספר הממשלתיים, ורבי דוד מטולנה הרבה להזהיר בדרשותיו מפני "חקירות" שעלולות להביא לאפיקורסות, אך ישנן גם עדויות על התעניינות בהשכלה או לפחות סובלנות כלפיה אצל כמה מבניו של רבי מרדכי, במיוחד אצל רבי יצחק מסקווירה. הוא ורבי דוד מטולנה אף מוזכרים לחיוב בעיתון המשכילי המליץ, כדוגמאות חיוביות לעומת אדמו"רים אחרים שהעיתון תוקף ככאלה שעושקים את העם. בדורות הבאים היו כמה צאצאים שהנהיגו חצרות חסידיות אך היו פתוחים לתרבות מודרנית, קראו ספרי חול או מדעים ועיתונים עבריים ורוסיים וכדומה.
מאפיינים > ארץ ישראל

בדומה לחסידויות אחרות באוקראינה ורומניה, בראשן רוז'ין, רוב אדמו"רי צ'רנוביל התייחסו בחיוב להתעוררות הלאומית ויישוב ארץ ישראל במסגרת "חיבת ציון", אך כמעט ולא היו מעורבים בהתארגנות פוליטית או תמיכה פומבית בציונות, בניגוד לכמה מאדמו"רי רוז'ין. האהדה התבטאה בתמיכה כספית ליישוב הארץ המסגרת "חיבת ציון", תמיכה באתרוגי הארץ כנגד אתרוגי קורפו, ואף רצון להקים יישוב חסידי בארץ.
מאפיינים > נשים

יחסית לחברה דתית-שמרנית, במסגרת בית צ'רנוביל זכו מספר רב של נשים לעמדה מסוימת של השפעה. הידועה מכולן היא הבתולה מלודמיר, שלא באה משושלת הצדיקים אלא הייתה בתו של חסיד רבי מרדכי מצ'רנוביל. שמואל אבא הורודצקי מספר על בסיס מסורות משפחתיות כי גם סבתו, חנה חיה בת רבי מרדכי, וגם מלכה בתו של רבי אברהם מטריסק, נהגו באופן חלקי כ"צדיקות" בפני עצמן.
שתי בנותיו של רבי דוד מטולנה, יוכבד וציזיא חנה, שנותרו אלמנות עם ילדים קטנים, יצאו לגבות כספים מהחסידים כדרכם של האדמו"רים, וציזיא חנה אף ערכה סעודה עם חלוקת שיריים וסיפורי צדיקים. נטען כי יוכבד היא זו שהצליחה להביא למינוי בנה מנחם נחום כממשיכו של רבי דוד למרות היותו ינוקא. חנה, אשתו של רבי יוחנן מרחמסטריווקא, היא שניהלה את חצרו מבחינה כלכלית והחזיקה את פנקסי ה"מעמדות". גם בתה שיינדל ניהלה את חצר בעלה רבי משה מצ'יצ'לניק.
הגות ומוסר

רק מעטים מצדיקי צ'רנוביל נודעו בדרשותיהם או בספריהם, היו מהם שציטטו בדרשותיהם את אבותיהם ללא תוספת והיו אף מי שנמנעו מלדרוש כלל. כך למשל רבי יחונן מרחמסטריווקה אף כונה בעיתונות "הצדיק השותק". אחיו רבי דוד מטולנה דווקא הרבה באמירת דרשות ואף הדפיס אותם בכמה ספרים, אך גם אצלו מתואר שהעיקר הוא החוויה והמוזיקליות של הדרשה ולא התוכן.
גם אלו שדרשו ופרסמו ספרים, הצדיקו את המסורת למעט בדרשות ובכתיבת רעיונות, כפי שמעידים שאמר רבי אברהם מטריסק:
סיפר דודי גאון והצדיק הר׳ אפרים זצ״ל חתן המגיד זצללה"ה כי פעם אחת בא לחותנו בלילה... ואמר לו [חותנו רבי אברהם] בזה הלשון: "אתה אומר תורה? יש לנו בקבלת אבינו [רבי מרדכי] הטשערנאבליר ז״ל שלא לומר תורה, רק בעת ששורף אותו יפה בין שפתיו ולא יוכל להתאפק אז יאמר. ולא לומר תיכף מה שנופל ברעיונו"
לעומת מיעוט אמירת הדרשות וחדשנות רעיונית, רבים מצדיקי צ'רנוביל נודעו בסגולותיהם וכוחותיהם הרוחניים. במקורות שונים חוזרת מסורת על כך שהיה בידם ספר סגולות ורפואות מאגיות, ובספר "רפאל המלאך" שמכנס סגולות וקמעות מן המאה ה-19, מובאות כמה וכמה סגולות משושלת צ'רנוביל, ובמיוחד מאת רבי אברהם מטריסק.

צדיקי צ'רנוביל, החל ממייסד השושלת רבי נחום, התייחסו לעיסוק ב"צדיקות מעשית" והסבירו את חשיבותה. רבי נחום הדגיש כי יתרונו של הצדיק כמרפא היא שהוא מרפא את הגוף דרך תיקון הנשמה והעולמות העליונים ובכך מחבר בין הגוף והנפש:
שהקב״ה גוזר גזירה והצדיק מבטל. ואיך הוא מבטל גזירת השי״ת? העניין הוא כך כי כל הרעות והיסורים הם דינים ודינים. אינם נתקנין ונמחקים אלא בשורשן... כי הדברים שהם הצטרכות האדם נקרא אברי השכינה, כגון רפואה פרנסה ושארי דברים כל דבר הוא אבר מהשכינה ומה שחסר למטה חסר ג״כ למעלה וצריך לבקש רק שיתוקן למעלה ולא יכון להנאת עצמו כלל ואם יעשה כן ממילא יתוקן למעלה ג״כ ורפואות הבעש"ט נבג"מ היה רק ע״י ייחודים שהיה מייחד ומעלה השכינה אל מדת אי״ן וממילא ניתקן למטה ג׳׳כ.
רעיון זה חוזר גם אצל אדמו"רי צ'רנוביל בדורות המאוחרים יותר, שמסבירים כי ריפוי אמיתי נעשה על ידי תשובה ובעזרת הצדיק בלבד.
הגות ומוסר > תפילה

צדיקי צ'רנוביל המשיכו לדון בצורה בולטת בעניין המאבק ב"מחשבות הזרות", בדומה למצוי בראשית החסידות, ובניגוד להתעלמות מכך בחסידויות אחרות. לצד ההתמודדות החסידית הקלאסית שמציעה להעלות את המחשבות לשורשן האלוהי וכך להגיע לדבקות, הם מעודדים גם גישה של מאבק ודחיית המחשבות כך שלא יפריעו בתפילה.
הגות ומוסר > תיקון הברית

בדומה לחסידות ברסלב, גם בבית צ'רנוביל ייחסו (החל מן הדור השני) חשיבות גדולה להתמודדות עם "פגם הברית" - חטאים והרהורים מיניים, יותר מאשר בחסידויות אחרות. רבי מרדכי טברסקי הקדיש חטיבת הדרכות מרכזית להתמודדות עם פגם הברית, אותה הציבו בראש ספרו, ואחריו המשיכו צאצאיו. בחסידות הורנוסטיפול הדגישו את הקשר בין החטאים המיניים (ברית המעור) ובין תפילה נטולת דבקות באל (ברית הלשון) דרך המחשבות הזרות והפסולות, ושניהם מהווים יחד את פגם הברית. בחסידות טריסק הנושא חוזר באופן כללי יותר ונתפס כמרכיב יסודי בכך תהליך של תיקון מידות.
כאמצעי למאבק זה, התפתחה בבית צ'רנוביל מערכת מפורטת של "תיקוני תשובה", על בסיס הדכותיו של רבי מרדכי - שכללה תעניות (ערב ראש חודש ושובבי"ם), צדקה בערב שבת, לימוד בליל שבת והשלמת ספר תהלים לפני שחרית של שבת.
דימוי, הערכה והתנגדות

עקב הבולטות והעושר של בית צ'רנוביל, היא זכתה להתקפות חריפות ביותר מצד המשכילים, שתיארו את האדמו"רים כרודפי בצע ועושקים את העניים, כפי שכותב אברהם דב גוטלובר:
והרבי מטשרנוביל בירך אלוהים ויפרה וירבה מאוד ושמונה בנים מחלציו יצאו, אשר ירשו כולם את הארץ ויחלקו אותה בגורל, ורעו איש את ידו, וינצלו את הארץ, ובכל מקום בואר שמה יריקו את אמתחות המון היהודים הרצים אחרי מרכבותם ובם יתהללו... האחים האלה ינצו ביניהם ואיש רעהו יקנאו – לא קנאת ה' צבאות תעשה זאת, כי אם קנאת העושר, אשר כל אחד מהם יחפוץ בו, ועינו רעה בשל אחיו וקנאת הכבוד, שכל אחד מהם רוצה שיהיה כל העולם כרוך אחריו.
ההתייחסות המחקרית הראשונה לבית צ'רנוביל היא ספרו של שמואל אבא הורודצקי "רבי נחום מטשרנוביל וצאצאיו". למרות שכתב כהיסטוריון מדעי, משתקפת בספר עמדתו המשכילית לצד רקעו החסידי מבית צ'רנוביל עצמו. הוא מאריך בדבריו על מייסד השושלת ר' מנחם נחום, ומתאר אותו באהדה כביטוי של "יהדות הרגש" האותנטית. לעומת זאת את צאצאיו באמצע המאה ה-19 הוא תוקף בחריפות. הורודצקי משקף את התפיסה המשכילית החדשה שצמחה בסוף המאה ה-19, שהתייחסה ברומנטיות לראשית החסידות אך גינתה את החסידות המאוחרת כירידה וניוון.
ענפי השושלת

רבי מנחם נחום מצ'רנוביל
רבי מרדכי מצ'רנוביל
רבי אהרן מצ'רנוביל
רבי זוסיא ורבי ברוך אשר מצ'רנוביל
נכדו, רבי מרדכי מלויעב. חסידות לויעב ממשיכה להתקיים עד היום, אך שינתה שמה לצ'רנוביל.
נכדו, רבי ברוך מאיר מאזרניץ
נכדו, רבי גדליה ממאלין
רבי משה מקוריסטשוב, מייסד חסידות קוריסטשוב.
רבי יעקב ישראל מצ'רקס
נכדו, רבי מרדכי דב מהורניסטייפול, מייסד חסידות הורניסטייפול.
רבי מנחם נחום ממקארוב, מייסד חסידות מקארוב.
רבי אברהם מטריסק
רבי יעקב אריה לייב מטריסק
רבי מרדכי מקוזמיר
נכדו, רבי מרדכי זוסיא טברסקי. חסידות טריסק ממשיכה להתקיים עד היום דרך ענף זה.
רבי דוד מטאלנה. חסידות טאלנה ממשיכה להתקיים עד היום.
רבי יצחק מסקווירה, מייסד חסידות סקווירה . כל ענפי סקווירה להלן ממשיכים להתקיים עד היום.
רבי אברהם יהושע העשיל, רבי ישראל ורבי דוד מסקווירה
בנו של רבי דוד, רבי יעקב יוסף טברסקי מייסד ניו סקוור.
בנו של רבי אברהם יהושע העשיל, רבי יוסף מאיר טברסקי, מייסד חסידות מכנובקה
רבי מנחם נחום משפיקוב, מייסד חסידות שפיקוב.
רבי יוחנן מרחמסטריווקא
רבי דוד מזלטיפולי
רבי מנחם נחום מרחמסטריווקה. חסידות רחמסטריווקה ממשיכה להתקיים עד היום דרך ענף זה.
לקריאה נוספת

שמואל אבא הורודצקי, רבי נחום מטשרנוביל וצאצאיו, ברדיטשוב תרס"ב.
ישעיה וולף ציקרניק, סיפורי חסידות צ׳רנוביל - מהדורה מוערת עם מבוא ומפתחות של הספרים: סיפורים ומאמרים יקרים, מעשיות ומאמרים יקרים, סיפורים נחמדים, סיפורים נפלאים ומאמרים יקרים, מאת גדליה נגאל, כרמל 1994.
גדי שגיב, השושלת, יד בן צבי, ירושלים תשע"ד.
הערות שוליים

↑  גדי שגיב, השושלת עמ' 402
↑  גדי שגיב, השושלת עמ' 403, 407-408
↑  גדי שגיב, השושלת, עמ' 44-45
↑  דוד אסף, דרך המלכות, עמ' 61-67
↑  גדי שגיב, השושלת עמ' 47-51
↑  גדי שגיב מפרט על התהליכים בספרו השושלת, עמ' 56-140.
↑  גדי שגיב, השושלת, עמ' 363-373
↑  גדי שגיב, השושלת, עמ' 345-347
↑  גדי שגיב, השושלת, עמ' 127-129
↑  גדי שגיב, השושלת, עמ' 145-150
↑  כתב קבלת רבי ברוך אשר, בספריה הלאומית ARC. 4* 1699 / 10 מובא אצל גדי שגיב, השושלת עמ' 147-148.
↑  גדי שגיב, השושלת, עמ' 150-154
↑  גדי שגיב, השושלת עמ' 373-377. ראו מקורות בעיתונות העברית בת הזמן בהערות 46-51.
↑  גדי שגיב, השושלת עמ' 129-132.
↑  המליץ, י בכסלו תרמ"ג (21 בנובמבר 1882), עמ' 863.
↑  פנחס מינקובסקי, מספר חיי, עמ' 117-118
↑  הגדה של פסח - ארבעה אופני הקודש, יאווארזנא, תרצ"ח, עמ' 109
↑  יהודה יודל רוזנברג, רפאל המלאך, פיעטרקוב, תרע"א
↑  רבי מנחם נחום מטשענוביל, מאור עיניים, פרשת נשא
↑  גדי שגיב, השושלת, עמ' 213-223
↑  גדי שגיב, השושלת, עמ' 266-272
↑  אברהם דב גוטלובר, זיכרונות ומסעות א, עמ' עמ' 191
ברסטצ'קה

ברסטצ'קה (באוקראינית: Берестечко, ברסטצ'קו; בפולנית: Beresteczko, ברסטצ'קו; ביידיש: ברעסטעטשקע) היא עיירה על שפת נהר הסטיר, 30 ק"מ דרום מערב לדובנה. העיירה נמצאת בצפון מערב חבל ווהלִין ההיסטורי, כיום בצפון מערב אוקראינה. ליד ברסטצ'קה היו שתי עיירות נוספות, בורמל וליבוטשיבקה שביחד כונו בב"ל. בימי שלטון האימפריה הרוסית העיירה הייתה שייכת לפלך דובנה, ואילו בשלטון פולין בין שתי מלחמות העולם השתייכה לפלך הורוכוב.
היסטוריה

ב-1547 העניק הדוכס הגדול של ליטא, זיגמונט השני אוגוסט, זכות לבעל המקום, הנסיך סמך פרונסקי, להקים יישוב.
ב-1651 נערך ליד ברסטצ'קה קרב בו הביסו הפולנים את צבאות הקוזאקים והטטארים של חמלניצקי.
עם חלוקת פולין בסוף המאה ה-18, נמצאה העיר סמוך לגבול הקיסרות האוסטרית (גליציה) וקשרי המסחר בין הקיסרות האוסטרית והרוסית סייעו להתפתחות העיר וגידול האוכלוסייה.
נהר הסטיר הקיף אותה מכל ארבעת הצדדים, דבר אשר הקנה לה מראה של אי, כאשר גשרים מעל הנהר אפשרו את הגישה. עצי ערבה גדלו לחופיו ושייט בסירות היווה אחד הבילויים. בחורף היה הנהר קפוא. הביצות מסביב הקשו את הגישה לעיר. ברוב השנים היו העגלות אמצעי התחבורה היחידי. בשנות העשרים הונהג קו אוטובוס לדובנה, שם הייתה תחנת הרכבת.
הגשר הגדול הוביל לפרבר שהיו בו טחנת קמח גדולה, תעשיית דייג ובירה.
רוב חנויות העיר היו מרוכזות ברחוב רוּטס, שבצידו האחד עבר הרחוב הראשי של העיירה ובו חנויות ובתי היהודים, ובצידו השני רחוב שומם ללא חנויות ששכנה לה שם הכנסייה והיה הומה בחגי הנוצרים.
תולדות הקהילה היהודית

ב-1577 נמנו כבר 50–60 יהודים. בשנים 1648–1649, עם גזירות ת"ח-ת"ט, חיו בעיר כ-1,050 יהודים, אך מעל 1,000 נרצחו בפרעות ונותרו בה רק 12 יהודים. בסוף המאה ה-18 נמנו בעיר כ-500 יהודים, אך במגפת דֶבֶר נספו רובם. בשנת 1937 נמנו בעיר 2,625 יהודים, כ-400 משפחות, מתוך 7,500 תושבים.
היהודים גרו במרכז ומיעוטם בפרברים. רוב הגויים היו אוקראינים ומיעוטם פולנים. היחסים עם האוקראינים היו טובים, אך גרועים עם הפולנים. התנכלויות ליהודים היו בעיקר בחג הפסח.
תושבי העיר האוקראינים נמנו ברובם על האוּנדה, מפלגת לאומנים אוקראינים, והיהודים ברובם היו ציונים.
העיירה הקטנה הזאת הייתה סמל של עיירה יהודית על כל מוסדותיה. חברה שהתנהלה על פי חוקי המוסר והתבססה על תורה, עבודה וגמילות חסדים. חברה יעילה של עמלים ובעלי מלאכה, של אנשי מסחר זעיר. בעיר היו מוסדות צדקה רבים שדאגו לחלשים ופעילות סוציאלית ענפה. הוקם "בית הלחם", כל יום שישי אסף הנוער תרומות עד הצהרים ואחר כך חילקו לנזקקים לחם וחלות לשבת. בחורף נהגו לאסוף עצים ולחלקם עם עגלה למי שלא הייתה ידו משגת. כמו כן, הוקם ארגון "לינת צדק"שנתן עזרה רפואית של תרופות והחלפת בני משפחה בטיפול בחולים.
הקהילה היהודית ניהלה חיי דת מלאים. חיי העיר השתלבו בחיבת ציון, והיא תפסה מקום חשוב בגובה התרומות לקרנות הלאומיים: קק"ל וקרן היסוד. במשך תקופה ארוכה, תפקיד סגן ראש העיר היה בידי יהודי. היו בעיר כמה בתי כנסת שהגדול בהם נבנה במאה ה-19 ושימש את פשוטי העם. לידו הוקם בית כנסת קטן לחייטים[דרושה הבהרה]. היה בית מדרש שבו התפללו האמידים יותר ובעלי השקפה ציונית. בית הכנסת האוסטרי-קלויז שימש את היהודים האדוקים מתנגדי הציונות. שנים נוספים היו של חסידי טריסק ואולקה שהיו במשך תקופה ארוכה בריב, בעיקר על נושא השחיטה. המתפללים בטריסקי-קלויז היו אמידים יותר וציונים, ואלה שבאוליקר-קלויז היו אדוקים שייצגו את בעלי המלאכה והעניים.
העולה הראשון מהעיירה לארץ ישראל היה ר' יוסף סופר שעלה ב-1758 וחי בצפת ובפקיעין. ראשית התנועה הציונית הייתה עם יסוד האגודה "ציונה" ב-1906. הפעילים אספו תרומות ליישוב הארץ, ייסדו ספריה ואת "אגודת חובבי שפת עבר" ללימוד העברית. כן נוסד חוג "בנות ציון" שממנו באו אחר כך העולות הראשונות לארץ ישראל. קבוצת צעירים הקימה את "האגודה הלאומית של הוועד היהודי" וזו פתחה מועדון, ספריה, וארגנה אירועים ציוניים. האגודה דרשה הגשמת הציונות ולא רק מתן תרומות והטפה. ממנה נוסדה אחר כך תנועת "החלוץ" בעיירה. ברסטצ'קה הייתה לשם דבר באזור בהקניית הרעיון החלוצי וההגשמה, והיו יוצאים ממנה מדריכים לעיירות הסמוכות. קראו לה "ירושלים דווהלין" ולא הייתה עוד עיירה בחבל ארץ זה שתשווה לה בהשגים אלה. חלוצים ראשונים מהעיירה שעלו לארץ ישראל היו כבר בעלייה השנייה. העולה הראשון בעליה זאת היה יוסף קליבנר.
תולדות הקהילה היהודית > במלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה שלטו האוסטרים בעיר במשך 13 חודשים ועשו רבות לשיפור המראה החיצוני ואיכות החיים. נסללו כבישים וניטעו עצים. האוסטרים העדיפו קשר עם היהודים שמצאו עמם שפה משותפת, וכאשר נסוגו, הצטרפו אליהם כמה יהודים חייבי גיוס.
בעת הצהרת בלפור ב-1917 הייתה בעיר חגיגה גדולה. עקב הקרבה לגבול, העיר הייתה מופצצת ביום ובלילה ללא הפסק. לאחר מהפכת פברואר הרוסית ב-1917, הייתה העיר במשך 7–8 חודשים ללא שלטון. צעירים יהודים ארגנו הגנה עצמית ורכשו נשק חם. האימון היה בידי חיילים יהודים ששירתו בצבא הרוסי. ההגנה היהודית פעלה ביחד עם ההגנה של העירונים הנוצרים ושתיהן מנעו מקרי פוגרום ושוד. היהודים נהגו לפתוח את ביתם לחיילים היהודים שחלפו בעיר.
תולדות הקהילה היהודית > בין שתי מלחמות עולם

בתקופה שבין שתי מלחמות העולם לא שפר מצבה של העיר. ריחוקה ממסילת הרכבת וחוסר כבישים סלולים באזור מנעו את קידומה. אמנם היה לה מעמד עירוני, אך הייתה קשורה למרכז הנפתי בהורוכוב.
היו בה כמה טחנות קמח, בתי בד להפקת שמן והפקת זפת. מנסרה ובתי מלאכה לעיבוד עורות.
יהודים עסקו בחקלאות ועבדו באדמות הרוזנים הפולנים. התוצרת הייתה נשלחת דרך נהר הסטיר שהיה מחובר בתעלות לנהרות רוסיה. ביצוא החקלאי עסקו 20 חברות יהודיות.
75% מהמסחר היה בידי יהודים. המסחר הזעיר נערך בירידים שהתקיימו פעמיים בחודש ואז היו מגיעות לעיירה כ-500 עגלות איכרים. במקביל נשלחו סחורות מהעיר לירידי דובנה ולוצק.
היהודים שלטו במלאכת החייטות, כובענות, ספרות ופרוונות, אך לא בסנדלרות.
היהודים הקימו אגודות סוחרים זעירים ובעלי מלאכה שנעזרו בקופות גמילות חסדים ובבנק העממי שנוסד ב-1930. רוב בעלי החנויות היו שקועים בחובות ונזקקו להלוואות. מספר היהודים האמידים היה קטן.
בהשראת הפעילים הציונים נפתח "חדר מתוקן" ובו למדו עברית, רוסית ומלאכה שהיה משקל כנגד בית הספר לנערים יהודים שנפתח בחסות הממשלה. עד פתיחת בית הספר "תרבות" למדו הילדים בבית הספר הפולני והרוסי.
ב-1918 נפתח בית הספר יהודי ששמר על עצמאותו עד שהצטרף בשנות ה-20 לרשת "תרבות". בין מוריו היה המשורר המפורסם יצחק למדן. בית הספר היה למורת רוחו של השלטון הפולני, והיה קושי לקבל רישיון להקמתו. על מנת להחזיקו היו עושים נשפים והצגות. בשנותיו הראשונות הוא הוחרם על ידי החוגים הדתיים.
תפקידו של בית הספר לא נסתיים עם גמר שעות הלימוד. מוריו ומחנכיו עמדו על המשמרת על מנת להקנות לדור הצעיר תודעה לאומית, אהבת ישראל ורעיון העצמאות בארץ ישראל.
היו בעיר תנועות "החלוץ", "החלוץ הצעיר", "השומר הצעיר", גורדוניה ובית"ר. הן הכשירו מאות בני נוער לעבודת כפיים.
הצעירים היו נוהגים לאסוף תרומות עבור קק"ל ועזרו בהפצת העיתונים העבריים.
בתנועות הנוער התאגדו כל שכבות האוכלוסייה והרעיון הארץ ישראלי הוא שאיחד את כולם.
ב-1923 הוקם קיבוץ הכשרה של "החלוץ" בעיירה כפלוגה של חוות ההכשרה בקלוסובה, ובמקביל חלק נסעו להכשרה שם. מספר צעירים יצאו להכשרה בגליציה, וכן הוקם קיבוץ הכשרה של הרוויזיוניסטים.
תנועת ה"שומר הצעיר" נוסדה ב-1921 בצורתה הצופית ומנתה בהמשך 200 חניכים. תנועת החלוץ הצעיר נוסדה ב-1924 על ידי בוגרי בית הספר תרבות. בתנועות הנוער היו נערים בגיל 9–18 וכשבגרו יצאו בקבוצות של 10–20 אנשים אל ההכשרות. בשנים 1926–1928 היה משבר בתנועות החלוציות בעיירה, עקב הגבלת העלייה על ידי הבריטים ושמועות על ירידה מהארץ ודברי דיבה שהוצאו עליה.
המפלגות הפעילות היו הציוניות סוציאליסטיות – "התאחדות" ו"פועלי ציון". כן פעל חוג סוציאליסטי של "הבונד" שהתרכז בפעילות תרבותית ביידיש.
בשנות ה-30 חדרו קומוניסטים יהודים לאגודות המקצועיות וניסו להיאבק בציונים הסוציאליסטים.