stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס פנטון
רשימת יצירות חלקית

"הריהוט המערבי שלנו" (1968 Our Western Furniture)
"הזל את דמעותיך לתוך בקבוקי" (1969 Put Thou Thy Tears Into My Bottle)
"מורנת קצה" (1972 Terminal Moraine)
"רקוויאם גרמני" (1980)
"זיכרון המלחמה" (1982 The Memory of War)
"ילדים בגלות: שירים 1968-1984" (1985 Children in Exile: Poems 1968-1984)
"המהפכה בחטף" (1986 The Snap Revolution)
"כל המקומות השגויים: נסחף בפוליטיקה של שולי האוקיינוס השקט" (1988 All the Wrong Places: Adrift in the Politics of the Pacific Rim)
"מחוץ לסכנה" (1994 Out of Danger)
"אחיינו של לאונרדו" (1999 Leonardo's Nephew)
"כוחה של השירה" (2001 The Strength of Poetry)
"הקדמה לשירה אנגלית" (2002 An Introduction to English Poetry)
"שירים נבחרים" (2006 Selected poems)
הוקרות וכיבודים

מדליית הזהב לשירה מטעם המלכה (Queen's Gold Medal for Poetry)‏ - 2007
פרס פינטר ( PEN Pinter Prize) מטעם הסניף האנגלי של ארגון הסופרים הבינלאומי - 2015
הערות שוליים

↑  מורנה (או סחופת קרחונים) היא מונח בגאוגרפיה ובגאולוגיה - גלי האבנים שנשארו בעמק קרחוני שעוצב על ידי תנועת קרחון ושחיקתו את העמק. מורנת קצה היא רכס הסלעים שנשאר בראש הקרחון, במיקום המרבי שאליו הוא התפשט וממנו החל לסגת.
↑  The pink list 2007: The IoS annual celebration of the great and the gay
↑  The Queen's Gold Medal for Poetry 2007
↑  James Fenton awarded 2015 PEN Pinter Prize
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274991005171  PLWABN: 9810610705205606  BIBSYS: 2033002  BNE: XX859898  BnF: cb120373655 (data)  CANTIC: a10431056  CiNii: DA01063582  GND: 119357054  ISNI: 0000 0001 2283 9964  LCCN: n83134635  LNB: 000323659  NKC: kup20020000026763  NLA: 35080719  NSK: 000036018  NTA: 069423369  RERO: 02-A003237680  SELIBR: 324945  SNAC: w6wh5dkj  SUDOC: 028562879  Trove: 820689  VIAF: 108728657   WorldCat (עם VIAF): 108728657
גראמן גאלפסטרים 2

גראמן גאלפסטרים II‏ (Gulfstream II) הוא מטוס מנהלים שתוכנן ויוצר על ידי חברת גראמן (שהפכה לגראמן אמריקן, ולבסוף לחברת גאלפסטרים אמריקן), מחליפו של הגראמן גאלפסטרים 1. המטוס החל לטוס ב-2 באוקטובר 1966, ויוצרו 258 יחידות ממנו. ב-1979 החלה החברה לייצר את יורשו, הגאלפסטרים 3. שלא כקודמו, הגאלפסטרים 2 מצויד במנועי סילון ובשל כך בעל מהירות וטווח גבוהים יותר.
ארבעה מטוסי גארמן גאלפסטרים 2 משמשים כמדמי מעבורת חלל בשירות נאס"א. המטוסים עברו שינויים והתאמות על מנת לשרת את תפקידם כראוי.
בנוסף כמה מדינות מחזיקות את המטוס כחלק מכוחות הצבא שלהם, בין השאר: מרוקו, לוב, גבון, ניגריה, עומאן, פנמה, ונצואלה וארצות הברית (הן בחיל האוויר והן במשמר החופים).
נתונים טכניים > מבנה

אורך - 24.36 מטר
מוטת כנפיים - 20.98 מטר
שטח כנפיים - 75.21 מ"ר
משקל ריק - 16,576 ק"ג
משקל המראה מרבי - 29,711 ק"ג
צוות - 2
נוסעים - 19 נוסעים
נתונים טכניים > ביצועים

מהירות מקסימלית - 936 קילומטר לשעה
מהירות שיוט - 778 קילומטר לשעה
סייג רום - 13,715 מטר
טווח מרבי - 6,635 ק"מ
גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ

גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ (בגרמנית: George., Großherzog von Mecklenburg-Strelitz; 12 באוגוסט 1779 – 6 בספטמבר 1860) היה הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ בין השנים 1816–1860.
ביוגרפיה

גאורג נולד ב-12 באוגוסט 1779 בהנובר שהשתייכה לנסיכות הבוחר מהנובר, לקרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ולפרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט. בהיותו בן 3 מתה אמו פרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ואביו התחתן עם דודתו שרלוטה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אולם אף היא מתה בשנת 1785. בעקבות כך שלח אביו את בני המשפחה לסבתם מריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים בדרמשטאדט, שם שהה עד להכתרתו של אביו כדוכס מקלנבורג-שטרליץ בשנת 1794.
זמן קצר לאחר ששב לנוישטרליץ, עבר גאורג ללמוד באוניברסיטת רוסטוק, שם למד עד לשנת 1799. לאחר סיום לימודיו נסע גאורג לברלין, שם התגורר אצל גיסו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואחותו המלכה לואיזה. בשנת 1802 נסע גאורג לאיטליה, ובשנת 1804 חזר לגרמניה והשתקע בדרמשטאדט.
לאחר קרב ינה-אאורשטדט נסע גאורג לפריז, וניהל דיון על כניסת מקלנבורג-שטרליץ לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1814 השתתף בקונגרס וינה שבו הועלה אביו למעמד של דוכס גדול.
בשנת 1816 מת אביו קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובמקומו עלה גאורג לשלטון. גאורג שיפר מאוד את מערכת החינוך במדינה, ואף ביטל את הצמיתות בדוכסות. במהלך מהפכות 1848 התעוררה תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובאוקטובר 1849 חוקק גאורג חוקה יותר ליברלית. בד בבד הכניס גם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין אף הוא חוקה יותר ליברלית במדינתו.
ב-6 בספטמבר 1860 מת גאורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו הבכור פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
משפחתו

בשנת 1817 התחתן גאורג עם מריה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של פרידריך, נסיך הסן-קאסל וקרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן. לבני הזוג היו 4 ילדים:
לואיזה, דוכסית מקלנבורג (1818–1842)
פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ (1819–1904)
קרולינה מריאנה, דוכסית מקלנבורג (1821–1876), התחתנה עם פרדריק השביעי, מלך דנמרק
גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1824–1876)
גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ

גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (בגרמנית: Georg August, Herzog zu Mecklenburg-Strelitz;‏ 11 בינואר 1824 - 20 ביוני 1876) היה דוכס גרמני מבית מקלנבורג-שטרליץ וגנרל בצבא האימפריה הרוסית.
ביוגרפיה

גאורג אוגוסט נולד ב-11 בינואר 1824 בנוישטרליץ, והיה בנם השני של גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ומריה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של פרידריך, נסיך הסן-קאסל וקרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן. סבו וסבתו מצד אביו היו קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטאדט. אחותו קרולינה מריאנה התחתנה עם פרדריק השביעי, מלך דנמרק. בשנת 1860 מת אביו, ואחיו הבכור פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
ב-16 בפברואר 1851 התחתן גאורג אוגוסט בסנקט פטרבורג עם יקטרינה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ושרלוטה, נסיכת וירטמברג, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים. בני הזוג עברו להתגורר ברוסיה, שם היה גאורג אוגוסט גנרל חיל התותחנים בצבא האימפריה הרוסית. ב-20 ביוני 1876 מת גאורג אוגוסט בסנקט פטרבורג, בגיל 52. מאחר שבנו הראשון, גאורג אלכסנדר, התחתן בנישואים מורגנטיים, בנו השני, קרל מיכאל, הפך לראש בית מקלנבורג-שטרליץ.
משפחתו

ב-16 בפברואר 1851 התחתן גאורג אוגוסט בסנקט פטרבורג עם יקטרינה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ושרלוטה, נסיכת וירטמברג, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
ניקולאוס, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1854).
הלנה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1857–1936), התחתנה עם אלברט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג.
גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1859–1909).
קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג (1863–1934).
גונאר נילסן

גונאר נילסן (בדנית: Gunnar Nielsen; נולד ב-7 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן פארואזי בעמדת השוער.
קריירת מועדונים

נילסן התחיל את הקריירה שלו בהבנר בולטפלאג ממנה עבר לבולדקלובן פראם. ב-2 ביולי 2007 חתם בבלקברן רוברס. ב-8 באוגוסט 2008 הושאל למאת'רוול מליגת העל הסקוטית.
בינואר 2009 חתם במנצ'סטר סיטי לשנתיים וחצי והושאל לרקסהאם. ב-28 במרץ 2009 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 להיסטון. ב-24 באפריל 2010 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בסיטי כאשר נכנס כמחליף במקומו של שיי גיבן במהלך משחק הליגה נגד ארסנל, ובכך הפך לכדורגלן הפארואזי הראשון שרושם דקות משחק בפרמייר ליג. בקיץ של אותה שנה, האריך את חוזהו בסיטי עד שנת 2012
ב-23 ביולי 2010 נילסן הושאל לטרמניר רוברס עד לינואר 2011. ב-7 באוגוסט נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק הליגה נגד אולדהאם אתלטיק. כחודש לאחר מכן נפצע במהלך משחק של נבחרתו איי פארו.
באפריל 2013 חתם בסילקבורג מליגת העל הדנית, אחרי 8 חודשים ללא קבוצה. ב-8 באפריל 2013 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אולבורג.
ב-3 ביולי 2013 נילסן חתם לשנתיים במאת'רוול, בה שיחק בשנת 2008. ב-8 במרץ 2015 שוחרר מהקבוצה.
ב-4 באפריל 2015 נילסן חתם לעונה בשטיארנן מליגת העל האיסלנדית. בסיום העונה נבחר לכדורגלן העונה של המועדון.
ב-28 באוקטובר 2015 נילסן חתם לשלוש עונות בהפנרפיירדיר.
קריירה בין-לאומית

ב-22 במרץ 2009 נילסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איי פארו בניצחון 1-2 נגד איסלנד. ב-3 ביוני 2016 נילסן ענד לראשונה את סרט הקפטן בניצחון 0-2 נגד קוסובו.
תארים

הסופר קאפ האיסלנדי: 2015
אליפות איסלנד: 2016
ג'יי סי אר ליקלידר

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1915 סנט לואיס, ארצות הברית 
 פטירה:  26 ביוני 1990 (בגיל 75) ארלינגטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רוצ'סטר (2024)  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תלמידי דוקטורט:  ג'רום א. אלקינד 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של האינטרנט (2013) 
 צאצאים:  Tracy R. Licklider 
 תרומות עיקריות
 פיתוח המחשוב האינטראקטיבי וממשק משתמש גרפי
 
ג'וסף קארל רובנט ליקלידר (באנגלית: Joseph Carl Robnett Licklider, ‏11 במרץ 1915 - 26 ביוני 1990), שנודע בשם "גיי סי אר" או "ליק", היה מדען מחשב אמריקאי הנחשב לאחת הדמויות החשובות ביותר במדעי המחשב בפרט ובהיסטוריה של המחשוב בכלל.
ידוע בעיקר בכך שהיה בין הראשונים שחזה ופיתח את המחשוב האינטראקטיבי והיה הראשון שהגה את הרעיון של קישור בין מחשבים שונים. הוא הקים ועמד בראש המשרד לטכניקות עיבוד נתונים (IPTO) של DARPA, ודרכו הקים קהילת חוקרים והזרים תקציבים למחקר שהוביל לפיתוח ממשק המשתמש הגרפי ו-ARPANET, רשת מיתוג המנות הראשונה, ממנה התפתחה רשת האינטרנט.
אנו רוצים להדגיש משהו מעבר להעברה חד-סטרית: את החשיבות הגוברת של הנוצר במשותף, של המשוב החיובי בתקשורת - החלק שמעבר ל"עכשיו שנינו יודעים עובדה שקודם לכן רק אחד מאיתנו ידע". כשמוחות משפיעים זה על זה, רעיונות חדשים מופיעים. אנו רוצים לדבר על הפן היצירתי של תקשורת
ביוגרפיה

ליקליידר נולד ב-11 במרץ 1915 בסנט לואיס, מיזורי שבארצות הברית. הוא היה הילד היחיד של ג'וזף פארון ליקליידר, כומר בפטיסטי, ומרגרט רובנט ליקליידר. הוא הראה כישרון מוקדם בהנדסה כאשר בנה דגמי מטוסים. הוא המשיך עם התחביב שלו של שיפוץ מכוניות במשך כל חייו.
ליקליידר למד באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, שם קיבל תואר ראשון בשנת 1937, מתמחה בפיזיקה, מתמטיקה ופסיכולוגיה, ותואר שני בפסיכולוגיה ב-1938. קיבל תואר דוקטור בפסיכואקוסטיקה מאוניברסיטת רוצ'סטר ב-1942, ועבד במעבדה לפסיכולוגיה של המוזיקה באוניברסיטת הרווארד מ-1943 עד 1950.
התחיל להתעניין בטכנולוגית מידע, ועבר להמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ב-1950 בתור פרופסור עמית, שם שירת בוועדה שהקימה את מעבדת לינקולן (מעבדת לינקולן של MIT) והקימה תוכנית פסיכולוגיה לתלמידי הנדסה.
ב-1957 קיבל את פרס פרנקלין וי. טיילור מהחברה של מהנדסים פסיכולוגים. ב-1958 נבחר לנשיא ההתאחדות האקוסטית של אמריקה, וב-1960 קיבל את פרס חבר העמים לשירות מכובד.
ב-1957 מונה לסגן נשיא בבולט ברבנק וניומן, בע"מ, שם קנה את המחשב המיוצר הראשון PDP-1 וערך את ההדגמה הפומבית הראשונה של ריבוי משימות.
באוקטובר 1962, ליקליידר מונה לראש המשרד לטכניקות של עיבוד מידע (IPTO) בARPA, הסוכנות למחקר מתקדם של משרד ההגנה האמריקאי. באפריל 1963 שלח תזכיר לעמיתיו שבו הוא ציין את האתגרים הראשוניים שהתגלו בניסיון להקים רשת מחשבים בעלי ריבוי משימות בעידן התוכנה הקיים. לבסוף, היה זה חזונו שהוביל ל-ARPANET, ממנה התפתח האינטרנט של ימינו.
ב-1968 ליקליידר מונה למנהל של פרויקט מאק ב-MIT ופרופסור במחלקה להנדסת אלקטרוניקה. פרויקט מאק (Multi Access Computer (אנ')) הפיק את המחשב הראשון בעל מערכת ריבוי משימות CTTS, ואחד מהראשונים בעל התקנה און ליין עם הפיתוח של מערכת Multics, עבודה שהתחילה כבר ב-1964. מולטיקס סיפקה את ההשראה לכמה אלמנטים ממערכת ההפעלה Unix שפותחה במעבדות בל על ידי קן תומפסון ודניס ריצ'י ב-1970.
ליקליידר פרש וקיבל פרופסור אמריטוס ב-1985. נפטר ב-1990 בארלינגטון שבמסצ'וסטס.
גונבאד-י קאבוס (מגדל)

גונבאד-י קאבוס (פרסית برج گنبد قابوس) הוא מגדל בגובה של 53 מטרים השוכן בצפונה של העיר גונבאד-י קאבוס שבצפון איראן. המגדל נחשב למגדל הלבנים הגבוה בעולם, ובשנת 2012 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

המגדל נבנה בשנת 1006 בהוראת האמיר הזיארי הרביעי, קאבוס בן וושמגיר (قابوس بن وشمگير). לפי מסורת מקומית האמיר נקבר מתחת לבסיסו, אך חפירות שנערכו באתר בשנים 1899 ו-1936 לא מצאו לכך אישור. האמיר בנה את המגדל כשלושה ק"מ דרומית-מערבית לבירתו ג'ורג'אן, אשר חרבה בפלישות המונגולים בממאות ה-14 וה-15, והוא השריד היחיד שנותר ממנה. לפי הממצא הארכאולוגי, נבנה המגדל מעל שרידי מבנים מתקופת הברזל. הוא ניזוק במלחמת העולם הראשונה ושופץ בשנת 1928, ושוב בין השנים 1939-1937, לאחר שהוכר כמונומנט לאומי. ב-1994 החלה יוצאת לפועל תוכנית לעיצוב סביבתו של המגדל, שכללה גם הקמת רמפה אל בסיסו, ומאז העשור הראשון של המאה ה-21 נמשך שיפוצו.
המגדל

גובהו של המגדל הוא 53 מטרים, והוא ניצב על גבי תל בגובה של 9.8 מטרים. צורתו כשל חרוט בקוטר של 17 מטרים בבסיסו ו-15.5 מטרים בקצהו העליון, והוא נושא גג עגול מחודד. גובהו של הגג הוא 18 מטרים, השקולים לשליש מגובהו הכולל של המגדל. תוכנית המגדל מבוססת על צורתו של כוכב בעל עשר צלעות, והוא מוקף בעשר בליטות משולשות הנמתחות לכל גובהו, מבסיסו ועד לקרניז הנושא את הגג. עובי קירות המגדל מגיע לשלושה מטרים והוא עשוי מלבנים אפויות בלתי מעוטרות, למעט שתי כתובות בערבית בכתב כופי, האחת סמוך לבסיסו והשנייה סמוך לגג. הכתובת התחתונה קוראת לאמור:
"בשם אללה הרחמן והרחום, ארמון גבוה זה לנסיך שמס אל-מעאלי, האמיר קאבוס בן וושמגיר הורה לבנות בחייו, בשנה 397 להיג'רה הירחית, ובשנת 375 להיג'רה השימשית".
הכניסה למגדל קבועה בנישה צרה ועטורת קשת בגובה של 5.6 מטרים, המובילה אל פתח נוסף בצורת קשת, בגובה של 4.3 מטרים. בשני צדדיו של הפתח קבוע מוקרנס. פנים המבנה עוטר בשכבת טיח שהשתמרה רק מגובה של שבעה עד שמונה מטרים מבסיסו, ועד קצהו העליון. בצידו המזרחי של הגג קבוע פתח שנועד לאפשר את חדירת אור השמש, כפי שהיה מקובל באוהלי הנוודים. לפי המסורת מאירה שמש הבוקר את קברו של האמיר.
לקריאה נוספת

Sheila S. Blair, The Monumental Inscriptions from Early Islamic Iran and Transoxiana, Leiden, 1992, pp. 63-65.
ג'וני קרסון

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1925 קורנינג, איווה, ארצות הברית 
 פטירה:  23 בינואר 2005 (בגיל 79) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת נברסקה-לינקולן 
 תקופת הפעילות:  מ-1950 
 בן או בת זוג:  Jody Morrill Wolcott (1949–1963) Joanna Holland (1972–1985) Joanne Copeland (1963–1972) Alexis Maas (1987–2005) 
 פרסים והוקרה:  פרס פיבודי (1985)  פרס מרכז קנדי (1993)  פרס אמי לבידור בפריים טיים (1992)  מדליית החירות הנשיאותית (1992)  American Library Association Honorary Membership (1983)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 קישורים חיצוניים
 www.johnnycarson.com
 חתימה:   
 
ג'וני קרסון, תצלום משנות ה-90
ג'וני קרסון (באנגלית: Johnny Carson‏; 23 באוקטובר 1925 - 23 בינואר 2005) היה קומיקאי ומנחה טלוויזיה אמריקני. הנחה את תוכנית האירוח המרכזית של רשת NBC‏ - "The Tonight Show" - בשנים 1962–1992.
נעוריו ותחילת הקריירה

קרסון נולד בעיר קורנינג שבמדינת איווה, גדל בנורפוק שבנברסקה והופיע כקוסם מגיל צעיר. בשנים 1943–1946 שירת בחיל הים האמריקני, ובשנת 1949 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת נברסקה-לינקולן.
בשנת 1950 הנחה תוכנית בוקר בערוץ טלוויזיה מקומי בנברסקה, ובשנת 1951 החל להנחות תוכנית קומית בערוץ טלוויזיה מקומי בלוס אנג'לס. בשנת 1953 הצטרף ככותב לצוות התוכנית של הקומיקאי רד סקלטון, ובשנת 1954 החל להנחות את התוכנית כמנחה אורח. בשנים 1954–1962 הנחה שני שעשועונים ותוכנית אירוח.
The Tonight Show

קרסון החל להנחות את "The Tonight Show" ב-2 באוקטובר 1962. הוא החליף את ג'ק פאר, שעבר להנחות תוכנית אחרת ברשת NBC. אורחו הראשון היה הקומיקאי גראוצ'ו מרקס. תוכנית האירוח שלו כללה מונולוג פתיחה קומי, ראיונות, מערכונים והופעות מוזיקליות - פורמט שהפך לסטנדרט מקובל בכל תוכנית אירוח בעולם. קרסון זכה למשכורת הגבוהה ביותר בתקופתו: בשנות השבעים הרוויח 2 מיליון דולר לשנה, ובשנות השמונים הרוויח 5 מיליון דולר לשנה. הוא זכה בשישה פרסי אמי.
תוכניתו של קרסון הייתה לפופולרית במיוחד ומיליוני צופים ישבו מול מקלטי הטלוויזיה לחזות בו. המחשת הפופולריות הרבה שלו ניתנת להבנה בתוצאותיה של בדיחה תמימה שסיפר קרסון במונולוג הפתיחה שלו ב-1973, בצטטו דברי ביקורת של חבר קונגרס על הממשלה כי עקב פיגור בתהליך המכרז הממשלה עלולה לגרום למחסור בנייר טואלט. בעקבות בדיחה זו נרשמה בהלה רבה בקרב הציבור אשר מיהר להצטייד בנייר הטואלט ובכך גרם למחסור. מיליוני האנשים אשר מיהרו בעקבות תוכניתו של קרסון להצטייד בנייר טואלט הפכו את הבדיחה לנבואה המגשימה את עצמה, אך בכך גם הדגימו היטב את כוחה של הטלוויזיה ואת הפופולריות הרבה של תוכניתו.
קרסון הזמין מנחים אורחים, שהנחו את התוכנית בימי שני. הקומיקאית ג'ואן ריברס הייתה המנחה האורחת הקבועה מספטמבר 1983 עד שנת 1986. ג'יי לנו נבחר למנחה האורח הקבוע בשנת 1987. בשנת 1980 משך התוכנית קוצר, מ-90 ל-60 דקות. המנחים האורחים העיקריים: ג'ואי בישופ (177 הופעות), ג'ואן ריברס (93), בוב ניוהארט (87), ג'רי לואיס (52) ודייוויד לטרמן (51).
חיים אישיים

בשנת 1949, קרסון התחתן עם חברתו מהאוניברסיטה, ג'ואן וולקוט, ונולדו להם שלושה בנים (בנם ריצ'רד נהרג בתאונת דרכים בשנת 1991). בשנת 1963 התגרש, והתחתן עם ג'ואן קופלנד. בשנת 1972 התגרש, והתחתן עם הדוגמנית ג'ואנה הולנד. בשנת 1985 התגרש, ובשנת 1987 התחתן בפעם הרביעית, עם אלקסיס מאס.
קרסון היה משקיע עיקרי ביצרנית הרכב דה לוריאן, שלא זכתה להצלחה מסחרית ונסגרה, ובשנת 1982 נתפס נוהג בשכרות במכונית דה לוריאן. אחד מתחביביו העיקריים היה אסטרונומיה.
הפרישה

קרסון פרש ב-22 במאי 1992. רשת NBC בחרה בג'יי לנו כמחליפו, למרות שהבטיחה את התפקיד לדייוויד לטרמן, שהנחה את תוכנית האירוח המאוחרת של הרשת (לייט נייט). קרסון המליץ ללטרמן לעזוב את הרשת, ולטרמן החל להנחות תוכנית מקבילה (לייט שואו) ברשת המתחרה CBS. קרסון פרש לחלוטין מעסקי הבידור, וסירב להופיע במשדרים מיוחדים (ספיישלים) של הרשת. עם זאת, הוא הסכים להופיע בתוכניתו של לטרמן, והיה כותב בדיחות עבורו. ב-2002 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית. ב-23 בינואר 2005 נפטר בבית חולים בלוס אנג'לס, כתוצאה ממחלה שמקורה בעישון. גופתו של קרסון נשרפה והאפר נמסר לרעייתו.
ראו גם

דון ריקלס
הערות שוליים

↑  מתוך האתר Useless information
| מנחי טקסי האוסקר |
| --- | --- | --- |
| 1928‏-1940 | דאגלס פיירבנקס וויליאם דמיל (1928) • ויליאם דמיל (1929) • קונרד נייג'ל (1930) • לורנס גרנט (1931) • ליונל ברימור (1932) • ויל רוג'רס (1933) • ארווין קוב (1934) • פרנק קפרה (1935) • ג'ורג' ג'סל (1936) • בוב ברנס (1937) • ללא מנחה (1938) • בוב הופ (1939) • בוב הופ (1940) |  |
| 1941‏-1960 | ללא מנחה (1941) • בוב הופ (1942) • ג'ק בני (1943) • בוב הופ וג'ון קרומוול (1944) • בוב הופ וג'יימס סטיוארט (1945) • ג'ק בני (1946) • ללא מנחה (1947) • רוברט מונטגומרי (1948) • פול דאגלס (1949) • פרד אסטר (1950) • דני קיי (1951) • בוב הופ וקונרד נייג'ל (1952) • דונלד או'קונור ופרדריק מארץ' (1953) • בוב הופ ותלמה ריטר (1954) • ג'רי לואיס, קלודט קולבר וג'וזף מנקייביץ' (1955) • ג'רי לואיס וסלסט הולם (1956) • בוב הופ, דייוויד ניבן, ג'יימס סטיוארט, ג'ק למון ורוזלינד ראסל (1957) • בוב הופ, דייוויד ניבן, טוני רנדל, מורט סול, לורנס אוליבייה וג'רי לואיס (1958) • בוב הופ (1959) • בוב הופ (1960) |  |
| 1961‏-1980 | בוב הופ (1961) • פרנק סינטרה (1962) • ג'ק למון (1963) • בוב הופ (1964) • בוב הופ (1965) • בוב הופ (1966) • בוב הופ (1967) • ללא מנחה (1968) • ללא מנחה (1969) • ללא מנחה (1970) • הלן הייז, אלן קינג, סמי דייוויס ג'וניור וג'ק למון (1971) • קרול ברנט, מייקל קיין, צ'רלטון הסטון ורוק הדסון (1972) • ג'ון יוסטון, ברט ריינולדס, דייוויד ניבן ודיאנה רוס (1973) • סמי דייוויס ג'וניור, בוב הופ, שירלי מקליין ופרנק סינטרה (1974) • גולדי הון, ג'ין קלי, וולטר מתאו ורוברט שו (1975) • וורן בייטי, אלן בורסטין, ג'יין פונדה וריצ'רד פריור (1976) • בוב הופ (1977) • ג'וני קרסון (1978) • ג'וני קרסון (1979) • ג'וני קרסון (1980) |  |
| 1981‏-2000 | ג'וני קרסון (1981) • לייזה מינלי, דאדלי מור, ריצ'רד פריור ו-וולטר מתאו (1982) • ג'וני קרסון (1983) • ג'ק למון (1984) • אלן אלדה, ג'יין פונדה ורובין ויליאמס (1985) • צ'בי צ'ייס, גולדי הון ופול הוגאן (1986) • צ'בי צ'ייס (1987) • ללא מנחה (1988) • בילי קריסטל (1989) • בילי קריסטל (1990) • בילי קריסטל (1991) • בילי קריסטל (1992) • וופי גולדברג (1993) • דייוויד לטרמן (1994) • וופי גולדברג (1995) • בילי קריסטל (1996) • בילי קריסטל (1997) • וופי גולדברג (1998) • בילי קריסטל (1999) • סטיב מרטין (2000) |  |
| 2001‏-2020 | וופי גולדברג (2001) • סטיב מרטין (2002) • בילי קריסטל (2003) • כריס רוק (2004) • ג'ון סטיוארט (2005) אלן דג'נרס (2006) • ג'ון סטיוארט (2007) • יו ג'קמן (2008) • סטיב מרטין ואלק בולדווין (2009) • ג'יימס פרנקו ואן האת'וויי (2010) • בילי קריסטל (2011) • סת' מקפרלן (2012) • אלן דג'נרס (2013) • ניל פטריק האריס (2014) • כריס רוק (2015) • ג'ימי קימל (2016) • ג'ימי קימל (2017) • ללא מנחה (2018) • ללא מנחה (2019) • ללא מנחה (2020) |  |
| 2021-היום | רג'ינה הול, ונדה סייקס ואיימי שומר (2021) • ג'ימי קימל (2022) • ג'ימי קימל (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455106805171  BIBSYS: 5015714  BnF: cb16552887g (data)  GND: 118870416  ISNI: 0000 0000 7374 4124  LCCN: n86072780  MusicBrainz: 5f8b00e3-edaf-4d1d-8f7c-484c137b8c57  NKC: jo2005259999  NLA: 35026216  NLP: a0000002347849  NTA: 32203597X  SELIBR: 362741  SNAC: w6bz7mvw  SUDOC: 163645965  Trove: 799842  VIAF: 96149106249068491983   WorldCat (עם VIAF): 96149106249068491983
גאורג אברס

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1837 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  7 באוגוסט 1898 (בגיל 61) טוטצינג, הקיסרות הגרמנית 
 שם לידה:  Georg Moritz Ebers 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, הרייך הגרמני 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצפוני של מינכן 
 מקום מגורים:  ברלין, לייפציג, מינכן, ינה, קוטבוס, טוטצינג 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן  Allgemeine Deutsche Bildungsanstalt (1852)  אוניברסיטת פרידריך וילהלם (1862)  אוניברסיטת פרידריך שילר 
 תקופת הפעילות:  1856–1898 (כ־42 שנים) 
 מקצוע:  אגיפטולוג, ארכאולוג, מרצה באוניברסיטה, סופר ומשורר
 מעסיק:  אוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת פרידריך שילר 
 בן או בת זוג:  Antonie Ebers (1865–?) 
 מספר צאצאים:  6 
 חתימה:  
 
דף מתוך "פפירוסי אברס"
"קינת האלמנה המצרית"; ציורו של לורנס אלמה-טדמה שהעתקו שובץ בספרו של אברס "מצרים בתמונה ובמִלה"
כריכת "בת פרעה", 1928
גאורג מוריץ אֶבֶּרס (Georg Moritz Ebers;‏ 1 במרס 1838, ברלין, פרוסיה – 7 באוגוסט 1898, טוטצינג, בוואריה, גרמניה) היה אגיפטולוג וסופר גרמני, ממוצא יהודי.
קורות חייו

גאורג אברס נולד בברלין, למוריץ אפרים אֶבֶּרס, בנקאי אמיד ממוצא יהודי שהמיר את דתו לנצרות. גאורג אברס סיים לימודים תיכוניים ב-1857 בקוודלינבורג, הרחק מביתו. הוא למד משפטים באוניברסיטת גטינגן, אך בעקבות התעניינותו במצרים העתיקה, עבר לברלין ללמוד את שפות המזרח וארכאולוגיה. מורו לכתב חרטומים היה קארל ריכרד לפסיוס. אברס קיבל ב-1865 תואר דוקטור מאוניברסיטת פרידריך שילר ביֶנָה, על עבודתו "מחקרי השושלת העשרים ושש של פרעוני מצרים". ספרו המחקרי הראשון, "מצרים וספרי משה", נדפס ב-1867–1868. אברס הועסק ביֶנָה כמרצה וב-1868 הועלה לדרגת פרופסור-חבר לאגיפטולוגיה. ב-1870 עבר לאוניברסיטת לייפציג שבה קיבל ב-1875 קתדרה משלו. ב-1889 פרש לבקשתו לגמלאות בגלל בריאותו הרעועה. את שארית חייו בילה במינכן. גאורג אברס התקבל ב-1895 לאקדמיה למדעים של בוואריה (גר'), ובאותה שנה צורף כחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית. כמו כן היה חבר בחברה הסקסונית למדעים בלייפציג (גר') וחבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
פעילותו המדעית והספרותית

כתביו המדעיים של אברס עוסקים ברובם במצרים העתיקה. אברס ערך בשנים 1869/70 ו-1872/73 שני מסעות מחקר במצרים. במהלך המסע השני רכש את הפפירוסים הנקראים על שמו – "פפירוסי אברס" – מדריך רפואי מאמצע האלף השני לפנה"ס. ב-1875 פרסם אברס מהדורת פקסימיליה בת שני כרכים של דפי הפפירוס בצירוף מילון מונחים מפורט, בלטינית, שחיבר האגיפטולוג לודוויג שטרן (גר'). פפירוסי אברס תורגמו לגרמנית ב-1890, ובשנים הבאות תורגמו והוסברו בידי חוקרים אחרים שנחלקו בפירושיהם.
ב-1893, אחרי פרישתו, פרסם חיבור על דיוקנאות של מומיות, שנמצאו ב-1877 בנווה המדבר פיום (אנ'), נרכשו על ידי הסוחר הווינאי תאודור גרַף (Theodor Graf) והועמדו למכירה.
אברס גרס שהאגיפטולוגיה חשובה להבנת התנ"ך. המשיך אותו בעמדה זאת, האגיפטולוג פלינדרס פיטרי. לעומת זאת, אדולף ארמן גרס שהקשר בין מצרים והתנ"ך הוא קטן.
אברס שקד להנגיש את תחום עניינו לקהל הרחב. בשנים 1878–1879 פרסם שני כרכים מהודרים גדושי איורים של אתרים ונופים במצרים – "מצרים בתמונה ובמִלה". מאות התחריטים שהובאו בספר, רובם הדפסי עץ, היו מבוססים על ציורים שביצעו אמנים נודעים, מהם שליוו את אברס במסעות למצרים. ב-1883–1884 ראו אור בעריכתו (בשיתוף חוקר המקרא הרמן גותה) כרכי "ארץ ישראל בתמונה ובמִלה, כולל חצי האי סיני וארץ גושן".
כרכים אלה התבססו על ספרי "ארץ ישראל הציורית" של צ'ארלס וילסון. הכתוּב המקורי באנגלית הועתק בתרגום חופשי לגרמנית, אך המתכונת המקורית לא שונתה וכללה את האיורים שבמהדורה המקורית, רובם מעשי ידיהם של הציירים האמריקאים הארי פן וג'ון ווּדווֹרד. ב-1886 פרסם שני כרכים של "מורה דרך למצרים הישנה והחדשה". ב-1885 ראו אור ספריו על מורו האגיפטולוג קארל ריכרד לפסיוס ועל ידידו הצייר לורנס אלמה-טדמה, שהתמחה באגיפטולוגיה כדי לדייק בציורי מצרים העתיקה.
אברס נודע ברומנים ההיסטוריים פרי עטו שזכו לקהל קוראים גדול ותורגמו לשפות רבות. הראשון בהם, שפורסם ב-1864, היה "בת פרעה", ובהמשך ייחד אברס רומנים לתקופות הבאות בתולדות מצרים, כולל הכיבוש הרומי ותקופת הנצרות הקדומה. ב-1889 כתב רומן היסטורי בשם "יהושע" על יציאת מצרים. ברומנים אלה הסתמך אברס על הידע שנצבר בתגליות ארכאולוגיות, על התנ"ך ועל כתבים יוונים ורומים מהרודוטוס ועד פלוטרכוס. סוגה ספרותית זו, שכונתה בגרמנית "רומן פרופסורי" (Professorenroman), מתייחסת לסיפורת שיוצריה הם מלומדים.
אברס כתב גם רומנים שעלילותיהם קשורות בהיסטוריה של אירופה, בעיקר במאה ה-16, בהם "אשת ראש העיר" על אודות המצור על ליידן במרד ההולנדי, "גְרֶד" – על נירנברג של שלהי ימי הביניים, "ברברה בלומברג" – על אהובתו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בין היתר ייחד רומן לרדיפותיהם ולסבלם של היהודים – "מִלה, רק מִלה אחת".
ב-1893 פרסם אברס את תולדות חייו, "מילדות ועד בגרות".
בשנים 1893–1897 קובצו כתביו בסדרה בת 32 כרכים, רובם ככולם תורגמו לשפות אחרות.