stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה הירשברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1903
 פטירה:  20 בספטמבר 1960 (בגיל 56)
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 תרומות עיקריות
 חקר פוטוכרומיזם
 
יהודה הירשברג (30 בנובמבר 1903 – 20 בספטמבר 1960) היה כימאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן. עסק בתחום הפוטוכימיה, ונודע בזכות מחקריו של תופעת הפוטוכרומיזם - שינוי הפיך של צבען של מולקולות בעקבות חשיפה לאור; הירשברג גם העניק לתופעה את שמה. בין השנים 1948–1955 היה הירשברג יושב ראש הסתדרות הכימאים בארץ ישראל, לימים החברה הישראלית לכימיה.
ביוגרפיה

יהודה הירשברג נולד ב-1903 בפולין ועלה לארץ ישראל כחלוץ בשנת 1923. בשנותיו הראשונות בארץ עבד בכמה קיבוצים. בשנת 1925, עם פתיחת האוניברסיטה העברית בירושלים נרשם ללימודים שם ולאחר סיום לימודיו במחזור הראשון של בוגרי האוניברסיטה יצא לבלגיה להמשיך בלימודיו שם במלגת לימודים. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה החופשית של בריסל וקבלת תואר דוקטור (1931) התמנה לאסיסטנט שם.
עם הקמת מכון זיו ברחובות בשנת 1933 נענה הירשברג להזמנתו של חיים ויצמן והצטרף לצוות עובדיו הראשונים, ככימאי הפיזיקלי היחיד במכון. מאז ועד יומו האחרון עבד במוסד, שהיה עם הזמן למכון ויצמן והיה לראש המעבדה לפוטוכימיה וספקטרוסקופיה.
בשנת 1952 זכה הירשברג בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים של עיריית תל אביב-יפו על תגליותיו בתחום הפוטוכרומיזם.
הירשברג נפטר בסתיו 1960 ממחלת לב, בגיל 56. נקבר בבית העלמין הישן ברחובות. הותיר אישה, פרנקה, רופאת עיניים.
פרסומיו

בעריכתו:
יהודה הירשברג (עורך), מחקרים בכימיה: מוגשים על ידי הסתדרות הכימאים בארץ ישראל לפרופ’ חיים וויצמן ליום הולדתו השבעים, ירושלים; (תל אביב: דפוס הפועל הצעיר), תש"ה 1944
לקריאה נוספת

חוברת שהוציא מכון ויצמן למדע ביום השנה הראשון למותו של פרופ' יהודה הירשברג:
Hirshberg, Yehuda, in: Who's who Israel, 1956, p. 219.
הערות שוליים

↑  פרופ' יהודה הירשברג ז"ל, חרות, 28 בספטמבר 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511881905171  ISNI: 0000 0004 0217 8996  VIAF: 297346567   WorldCat (עם VIAF): 297346567
אנדראה מאפאי

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1798 מולינה די לדרו, איטליה 
 פטירה:  27 בנובמבר 1885 (בגיל 87) מילאנו, ממלכת איטליה 
 שם לידה:  Giovanni Andrea Maffei 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פאביה 
 שפות היצירה:  איטלקית, צרפתית, גרמנית 
 בן או בת זוג:  קלרה מאפאי 
 
אנדראה מאפאי (באיטלקית: Andrea Maffei;‏ 19 באפריל 1798 –  27 בנובמבר 1885) היה משורר, מתרגם ולבריתן איטלקי.
ביוגרפיה

כחסיד של וינצ'נצו מונטי (אנ'), עיצב מאפאי, יליד מולינה די לדרו, חלק מן התרבות הספרותית הקלאסית של איטליה במאה ה-19. אחרי שסיים בהצטיינות את לימודיו בתורת המשפט, עבר לכמה שנים לוורונה, משם לוונציה ולבסוף למילאנו, שם נשא לאישה בשנת 1831 את הרוזנת קלרה ספינלי. השניים נפרדו בהסכמה הדדית ב-15 ביוני 1846.
מאפאי, שהיה בקיא בלשונות זרות, תרגם לאיטלקית יצירות אחדות מן הספרות האנגלית והגרמנית, בעיקר מחזות של שילר, אותלו והסערה של שקספיר, יצירות רבות של גתה (בהן פאוסט) ואת גן העדן האבוד של ג'ון מילטון. בתרגומיו חתר להתאים את החשיבה המקורית של המחבר לזו של קהל הקוראים האיטלקי. נוסף להיותו מתרגם, היה מאפאי גם משורר ואיש האסכולה הרומנטית. כלבריתן כתב למען ורדי את הלברית המפורסמת ל-הבנדיטים, שנושאה לקוח משילר, וכן שכתב כמה בתי שיר מן הלברית של פרנצ'סקו מריה פיאבה למקבת'. כמו כן היה הלבריתן של פייטרו מסקאני באופרות שלו Il Re a Napoli in Cremona משנת 1885 ו-Guglielmo Ratcliff משנת 1895, על פי המחזה של היינריך היינה משנת 1822, "ויליאם רטקליף".
נוסף לוורדי, קשר מאפאי יחסי קרבה עם אחרים בחוגי התרבות האיטלקיים בתקופתו, ביניהם וינצ'נצו מונטי, אנטוניו רוזמיני, מריו רפיסארדי, קרלו טנקה, הצייר פרנצ'סקו אייץ והפסלים וינצ'צו ולה וג'ובאני דופרה. דמויות מפתח בתרבות האירופאית עברו גם הן בטרקלין ביתו במילאנו, בין השאר ליסט וסטנדל. ב-1879 מונה אנדראה מאפאי לסנאטור של ממלכת איטליה ולקח חלק בחיים הפוליטיים של ארצו. באמצע המאה ה-19 התגורר לעיתים קרובות בריווה דל גארדה, שם ארגן את אוסף האמנות העשיר שלו ושם נקרא ב-1935 הליצאום הקלאסי העירוני על שמו.
לימוד נהיגה

תלמיד נהיגה מתרגל במזג אוויר חורפי (רוסיה, 2002)
לימוד נהיגה הוא רכישה של ידע ומיומנות בנושאי נהיגה, כהכנה לקבלת רישיון נהיגה. לימוד הנהיגה יכול להתרחש בכיתה, ברכב, באינטרנט, או בכל שילוב של האמצעים הללו. בין נושאי ההוראה חוקי התנועה המקומיים, הפעלת הרכב והכרת חלקיו.
ניתן לחלק את לימוד הנהיגה לשני חלקים:
לימוד של הידע באופן תאורטי, אם באמצעות חומרי הדרכה כתובים ואם בלימוד בעל פה מפי מורה. בישראל מתבצע הלימוד הזה לרוב בצורה עצמאית. יש להבדיל זאת ממקצוע בשם "זהירות בדרכים" (בארצות הברית driver and traffic safety education), שמלמד ילדים בגילאים צעירים יותר על הסכנות הטמונות בכבישים ועל הדרכים להימנע מהן.
לימוד מעשי – נסיעה בכלי רכב – המכין את התלמידים למבחן לקבלת רישיון נהיגה. במדינות רבות לימוד נהיגה מעשי מתבצע על ידי מורה שהוכשר לכך. בלימוד זה המורה והתלמיד נוסעים ברכב ייחודי, שבו למורה יש שליטה על מערכות הבלימה (לרוב גם על ההאצה והתמסורת) באמצעות דוושה כפולה, כדי למנוע סכנה בזמן השיעור.
מכונית של מורה נהיגה, שעליה מופיע הלוגו של החברה שמטעמה הוא פועל
בכל מדינה גיל שונה להתחלתו של לימוד הנהיגה המעשי. בארצות הברית, לימוד נהיגה מוצע בדרך כלל לתלמידים בני שש עשרה או שיהיו בני שש עשרה עד סוף תהליך לימוד הנהיגה; בישראל, ניתן להתחיל בלימוד המעשי בגיל 16 ושישה חודשים. לכל מדינה חוקים משלה לגבי רישוי של בני נוער.
לימוד נהיגה מקוון הוא אחת הדרכים הזולות והנוחות ביותר לרכוש ידע על נהיגה. קורסים רבים ללימוד נהיגה זמינים ברשת. לימודים ברשת האינטרנט עשויים להוות תחליף לקורסי למידה חזיתית של כללי הנהיגה ב-13 מדינות, אך הם אינם מחליפים לימודי נהיגה מעשיים ברכב.
ישנם מועדוני מכוניות המנהלים תוכניות חינוך לנהגים, המתמקדות בטיפול במכונית בתנאי נהיגה במהירות גבוהה, ולא בלימוד כללי הכביש. תוכניות אלה, שניתנות לרוב לנהגים מנוסים יותר, שכבר מחזיקים ברישיון נהיגה, מתקיימות בקורסי מרוצי כביש וכוללות הן הדרכה בכיתה והן הדרכה מעשית ברכב.
ראו גם

לימוד נהיגה בישראל
סימולטור נהיגה
הערות שוליים

↑  Herbert J. Stack, History of Driver Education in the United States, 1966/00/00
↑  באתר משרד הרישוי
↑  "Online Practice are the most Flexible way to Study". igottadrive.com. נבדק ב-2015-12-06.
↑  "Which States Allow Online Drivers Education?". aceable.com. נבדק ב-2017-11-08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295720005171  GND: 4153571-6  LCCN: sh85010121  LNB: 000128389  NDL: 001092620 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וינר נוישטאדט

וינר נוישטאדט (בגרמנית: Wiener Neustadt, נכתב לפעמים וינר נוישטט, בתרגום חופשי: "עיר וינאית חדשה") היא עיר במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה, הנחשבת לאחד ממחוזותיה. וינר נוישטאדט היא העיר המרכזית של המחוז המקיף אותה, מחוז וינר נוישטאדט.
היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 1194 על ידי לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה, שמימן את בנייתה מן הכופר ששולם לו מאנגליה על מנת לשחרר את מלכם ריצ'רד לב הארי, שהוחזק על ידו כבן ערובה בעיירה האוסטרית דורנשטיין. השם "וינר נוישטאדט" שימש לראשונה כשם מבצר שנבנה בעיר על מנת להגן מפני הונגריה הסמוכה. העיר קיבלה זכויות מיוחדות במטרה לאפשר לה לשגשג.
באוגוסט 1487 מתיאש הראשון, מלך הונגריה כבש את העיר לאחר מצור של שנתיים. במאה ה-16 איבדה העיר את מעמדה כעיר מגורי הקיסרים וחשיבותה פחתה.
ב-1751 נוסדה במבצר העיר האקדמיה הצבאית הטרזיאנית, האקדמיה הצבאית הראשונה בעולם.
בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה וינר נוישטאדט מרכז תעשייתי, פעלה בה שלוחה של מפעל "Rax-Werke" אשר ייצרה מכונות וטילי V-2 ובה הועסקו כ-1,000 עובדי כפייה ממחנה הריכוז מאוטהאוזן. בעקבות היותה מרכז תעשייתי, הופצצה העיר קשות, בין היתר במבצע פוינטבלאנק (או: הנחיית פוינטבלאנק) (אנ'), מתוך 4,000 מבנים שעמדו בעיר, נותרו בשלמותם רק 18 והיא איבדה רבים מתושביה.
תחבורה

וינר נוישטאדט היא אחד הצמתים התחבורתיים החשובים באוסטריה. בעיר ישנם שני נמלי תעופה, אחד צבאי, שהוא נמל התעופה הראשון שהוקם באוסטריה, ואחד אזרחי. העיר מחוברת גם למסילת רכבת ולכביש מהיר. בעיר ישנה גם תעלה, "וינר נוישטאדטר קאנאל", שהייתה אמורה להגיע עד טריאסטה, אולם בנייתה מעולם לא הושלמה.
הקהילה היהודית

תיעוד ראשון בכתב לנוכחות קהילה יהודית בעיר מצוי בצו מ-1239 שהוציא פרידריך השני, דוכס אוסטריה ובו מוטלות מגבלות תעסוקה על בני הקהילה. כפי הנראה מדובר היה בקהילה מאורגנת ולה בית כנסת ובית עלמין. מצבות עתיקות שנתגלו בבית העלמין תוארכו החל משלהי המאה ה-13. בעיר פעל הרב ישראל איסרלן (1390–1460), מחשובי פוסקי ההלכה של יהדות אשכנז וכן לתקופה מסוימת הרב משה תקו מחבר הכתב תמים ובה הלך לעולמו ונקבר. עוד בלט בפעילותו הרב שלום מנוישטאדט שהיה מורם של המהרי"ל, יצחק אייזיק מטירנא ודוסא בן משה "היווני" מווידין. ב-1496 גורשו יהודי העיר על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וב-1497 הוסב מבנה בית הכנסת לכנסייה. ב-1848 התחדשה התיישבות קבע של יהודים בעיר, אך רק ב-1889 הותר להם להקים בית עלמין משלהם, ועד למועד זה נאלצו בני הקהילה לקבור את מתיהם בערים סמוכות.
אחרי מלחמת העולם השנייה חזרו כמה מיהודי העיר להתגורר במקום, אך קהילה דתית לא הוקמה עוד. בית הכנסת המקומי נהרס כליל ב-1952.
ספורט

מועדון הכדורגל וינר נוישטאדט משחק מאז עונת 2015/2016 בליגה האוסטרית הראשונה.
ערים תאומות

וינר נוישטאדט היא עיר תאומה של:
גרמניה מונהיים אם ריין, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה
איטליה דסנזאנו דל גארדה, איטליה
הונגריה שופרון, הונגריה
הרפובליקה העממית של סין חרבין, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  List of the Major Companies Involved in the Concentration Camps, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית), אוחזר ב-29 במאי 2012. (הקישור אינו פעיל, 25 במאי 2019)
↑  Subcamps of Mauthausen, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית), אוחזר ב-29 במאי 2012. (הקישור אינו פעיל, 25 במאי 2019)
↑  אליזבת אוסברינק (Åsbrink) (אנ'), 1947: סיפורה של השנה ששינתה את ההיסטוריה, תרגמה רות שפירא, הוצאת אחוזת בית, 2020. הקדמה.
↑  צבי קרן, "תולדות יהודי בולגריה – היבטים חדשים במחקר המבוססים על מקורות עות'מאניים, יהודים ואחרים", באתר "כולנו בולגרים" - אתר הבית של יהודי בולגריה .
↑  הקהילה היהודית בווינר נוישטט, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית), אוחזר ב-29 במאי 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564217005171  BNE: XX6039407  GND: 4066023-0  LCCN: n80040800  MusicBrainz: a80ef162-5c86-49bb-a2da-8049ab479f8a  NKC: ge574171  NSK: 000631249  VIAF: 157101697   WorldCat (עם VIAF): 157101697
מקדחת שיניים

מקדחת שיניים
מקדחת שיניים ללא מנוע, מופעלת בדוושת רגל
מקדחת שיניים היא כלי בו משתמשים ברפואת שיניים להוצאת החלקים הנגועים בעששת מהשן, על מנת למנוע את התפשטות הרקבון ומניעת החמרה של הבעיה. במקום החלקים הנגועים רופא השיניים מכניס לשן חומר לסתימה.
מקדחת שיניים משמשת להוצאת הרקבון שבשן ובכך מונעת מצבי זיהום שיכולים לגרום במצבים נדירים אף לבעיות רפואיות קשות. בעבר רופאים עקרו שיניים שלקו בעששת קשה במשיכה וללא הרדמה. במקום השיניים שנעקרו, לעיתים הותקנו בפה שיניים תותבות מזהב או שנהב. נמצאו שיניים בתותבות בלסתות של מומיות מצריות משנת 500 לפני הספירה.
סתימת חורים על ידי ריקוע זהב או ספוגי זהב נעשה נפוץ במאה התשע עשרה. ניסיונות להחליף את הזהב בחומרים אחרים נכשלו, וגם את הזהב שהיה רך מדי היה צורך להחליף לעיתים קרובות. ב-1826 החל השימוש באמלגם למטרה זו. החומר החדש היה שיפור גדול ביחס לזהב משום שהיה עמיד לאורך זמן וקל לעיבוד.
השימוש באמלגם עורר את הצורך במקדחה יעילה יותר.
מקדחת שיניים ראשונה שעבדה על מנוע יוצרה בשנת 1864 על ידי ג'ורג' פלו הרינגטון. מקדחה זו הייתה מחוברת למנגנון של שעון והייתה מסורבלת ולא נוחה לשימוש. בשנת 1875 רשם ג'ורג' פ. גרין פטנט על מקדחת שיניים חשמלית. גם מקדחה זו הייתה לא נוחה ומגושמת.
גרין ורדימן בלק (1831-1915) המציא מקדחת שיניים ידנית שעבדה בשליטת הרגל והשאיר שתי ידיים פנויות לרופא השיניים.
בשנת 1957 ג'ון ו. בורדן המציא מקדחה שעובדת באמצעות טורבינת אוויר דחוס בעלת מהירות גבוהה. עד שנת 1971 המקדחה נעשתה נפוצה וכיום היא בשימוש בקרב כל רופאי השיניים.
עד אמצע המאה העשרים הייתה בשימוש גם מקדחת שיניים ללא מנוע. התנועה הסיבובית נוצרה על ידי לחיצה חוזרת על דוושה שסובבה גלגל תנופה. מקדחה כזאת הייתה מיועדת למקומות ללא חשמל ולתנאי שדה.
ראו גם

עששת
אמלגם
הערות שוליים

↑  מקדחה כזו נראתה בארץ בשנת 1967 כשלל של ציוד רפואי של צבא מצרים
גואדל לייקנס

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1963 (בת 62) ארסכוט, בלגיה 
 מדינה:  בלגיה 
 השכלה:  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים של בלגיה  חבר בית הנבחרים של בלגיה 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית-ליברלית הפלמית 
 בן או בת זוג:  Chris Cockmartin (1996–2006) 
 www.goedele.be
 
גואדל מריה גרטרוד לייקנס (בפלמית: Goedele Maria Gertrude Liekens; נולדה ב-21 בינואר 1963) היא פוליטקאית, פסיכולוגית, סקסולוגית ומנחת טלוויזיה זוכת התואר מיס בלגיה 1986 וייצגה את ארצה במיס תבל 1986. היא גם משמשת כיום כחברה בבית הנבחרים הבלגי מטעם המפלגה הדמוקרטית-ליברלית הפלמית אליה נבחרה ב-2019.
ביוגרפיה

לייקנס נולדה בבבלגיה. ב-1986 היא נבחרה למיס בלגיה ובתחרות מיס תבל שנערכה בפנמה היא סירבה לקחת חלק בפעילויות ובפרויקטים במסגרת התחרות שמחוץ ללוח הזמנים ושעלו כסף ובנוסף היא סירבה ללחוץ את ידה למנהיג המדינה באותו זמן מנואל נורייגה, היא גם ייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם 1986. בעקבות כך לין ווסנביק בשנת 1987 כלל לא השתתפה בתחרות.
היא סיימה תואר בפסיכולוגיה וסקסולוגיה מהאוניברסיטה החופשית של בריסל, היא התראיינה כמומחית לסקסולוגיה במספר תוכניות בטלוויזיה הבלגית וברדיו הבלגי והנחתה את הגרסה המקומית לתוכנית החוליה החלשה.
היא פרסמה מספר מאמרים במגזין פלייבוי, כתבה שני ספרים בנושא מיניות ובנוסף ישנם שני מגזינים בבעלותה.
מ-1999 היא משמשת כשגרירה של רצון טוב מטעם האומות המאוחדות ופעילה למען זכויות האישה.
ב-2001 הייתה שותפה בייסוד חברת הפקות.
ב־2019 נבחרה לבית הנבחרים הבלגי.
לייקנס גרושה ואמא לשתי בנות.
ניקולה גנאדייב

ניקולה איוואנוב גנאדייב (בבולגרית: Никола Иванов Генадиев‏; 1 בדצמבר 1868, מונאסטיר, האימפריה העות'מאנית – 30 באוקטובר 1923, סופיה, ממלכת בולגריה) היה עיתונאי, משפטן, ופוליטיקאי בולגרי מראשי מפלגת העם הליברלית של בולגריה, אשר כיהן במספר כהונות שר בממשלות בולגריה, וב-1913 כיהן כשר החוץ. נרצח על ידי חברי הארגון המהפכני הפנים-מקדוני.
קורות חייו

גנאדייב נולד בעיר מונסטיר (במאה ה-21 העיר ביטולה אשר במקדוניה הצפונית). הוא סיים בית ספר תיכון בפלובדיב. גנאדייב לחם במלחמת בולגריה–סרביה ולאחריה, רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטה החופשית של בריסל. עם סיום לימודיו שב לפלובדיב ועבד כעיתונאי ועורך דין. מ-1892 היה חבר במפלגת העם הליברלית ונבחר מטעמה לאספה הלאומית. בין השנים 1903–1904 כיהן כשר המשפטים של נסיכות בולגריה, בין 1904–1908 כיהן כשר המסחר והחקלאות בממשלותיהם של ראצ'ו פטרוב ושל דימיטר פטקוב. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה התנדב גנאדייב ולחם בצבא בולגריה. בתווך שבין המלחמות, כיהן גנאדייב למשך מספר חודשים כשר החוץ של בולגריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התנגד גנאדייב לחבירת בולגריה למעצמות המרכז וגרס כי על בולגריה להישאר מדינה נייטרלית. עמדתו זו הובילה להרחקתו מעמדות מפתח מיניסטריאליות. בהמשך, נקשר שמו למספר פרשיות שחיתות כלכלית. ב-17 באוקטובר 1923 בעודו צועד לביתו בסופיה, נורה למוות מטווח קרוב על ידי חבר הארגון המהפכני הפנים-מקדוני.
הערות שוליים

↑  שרי החוץ של בולגריה, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית).
↑  בוריסלאב גארדב, הסיפור של ניקולה גנאדייב, באתר liternet.bg (בבולגרית).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סטויאן דאנב | שר החוץ והדתות של ממלכת בולגריה  17 ביולי 1913 – 30 בדצמבר 1913 | הבא: וסיל רדוסלאבוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810557463305606  GND: 124252923  ISNI: 0000 0000 2415 8890  LCCN: n85324084  NKC: js20231179684  VIAF: 10774647   WorldCat (עם VIAF): 10774647
ז'ואן-לה-פן

| --- | --- |

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור
 מחוז:  אלפ-מריטים
 גובה:  10 מטרים
 קואורדינטות:  43°34′16″N 7°06′34″E﻿ / ﻿43.57111°N 7.10944°E﻿ / 43.57111; 7.10944
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.antibes-juanlespins.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי ז'ואן-לה-פן(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי ז'ואן-לה-פן(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור רגילה) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןז'ואן-לה-פן(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור מוגדלת) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןז'ואן-לה-פן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ז'ואן-לה-פן (בצרפתית: Juan-les-Pins) הוא רובע תיירותי בעיר אנטיב שבצרפת, בריביירה הצרפתית בין ניס לקאן. הוא נמצא בדרום העיר, ממערב לחצי האי של אנטיב, לחוף הים התיכון.
ז'ואן-לה-פן מצטיין בחוף הים החולי המפורץ שלו. יש בו מועדוני לילה וקזינו והוא מהווה יעד פופולרי לידועני ה-Jet set (אנ') [דרושה הבהרה].
בחודש יולי מתקיים במקום, מדי שנה, פסטיבל הג'אז הבינלאומי Jazz a Juan. ברחוב שבו מתקיים הפסטיבל מונחים אריחים קרמיים עם טביעות כף היד של יותר מ-50 מוזיקאים שהופיעו בפסטיבל, ביניהם בי בי קינג, צ'יק קוריאה, דייב ברובק, אלווין ג'ונס, פאטס וולר, ג'ק דז'ונט, קית' ג'ארט, ריצ'רד הקטן, מילט ג'קסון, אוסקר פיטרסון, פט מתיני, ריי צ'ארלס, רישאר גליאנו, רוי היינס, סאני רולינס, סטפן גרפלי, סטיבי וונדר וסטיבי וונדר.
אטימולוגיה

הרובע נקרא על שם חורשות עצי אורן הצנובר (pins בצרפתית) שצמחו במקום לפני יישובו. השם נהגה ז'ואן (Juan), ולא ז'אן (Jean) כמו בהגייה הצרפתית המקובלת, בשל המבטא של הדיאלקט האוקסיטני המדובר באזור.
היסטוריה

ז'ואן-לה-פן הוקם כאתר נופש בשנות ה-80 של המאה ה-19. שמו ניתן לו ב-12 במרץ 1882. בשנת 1883 נבנתה בו תחנת הרכבת של אנטיב על המסילה שהובילה מפריז לים התיכון.
ההתפתחות המשמעותית של ז'ואן-לה-פן כאתר נופש החלה בשנות ה-20 של המאה ה-20, במיוחד עם הקמת מלון הפאר ״פרובנסל״ ב-1926. הוא התחבב במהרה, במיוחד על אמנים אמריקאיים, שנהנו לבלות בו "זמן של בטלה ואלף מסיבות", כפי שכתב פרנסיס סקוט פיצג'רלד. בין הידוענים שהתארחו במקום היו צ'ארלי צ'פלין, מרלן דיטריך, גרי קופר, ג'וזפין בייקר, זלדה פיצג'רלד, מאן ריי וקוקו שאנל.
פסטיבל הג'אז הבינלאומי, הנערך מדי שנה מאז 1960, תרם גם הוא להתפתחות המקום.
בתי תפילה

כנסיית ז'אן ד'ארק
כנסיית גבירתנו של האורנים
בית כנסת אליהו הנביא
כנסיית ז'אן ד'ארק.
בית כנסת אליהו הנביא.
ערים תאומות

ארצות הברית ניו אורלינס, ארצות הברית
איטליה דסנזאנו דל גארדה, איטליה
ראו גם

אנטיב
רפי קדישזון

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1953 (בן 71)
 מוקד פעילות:  ישראל תל אביב, ישראל
 עיסוק:  מלחין, מנצח, מעבד, מתזמר, פסנתרן, מורה למוזיקה
 סוגה:  ג'אז, זמר עברי, מוזיקה קלאסית
 כלי נגינה:  פסנתר
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 פרופיל ב-IMDb
 
רפי קדישזון (נולד ב-21 בדצמבר 1953) הוא מלחין, מנצח, מעבד, מתזמר, פסנתרן ומורה למוזיקה ישראלי.
קדישזון מלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (מכהן כראש החוג ליצירה רב-תחומית), בבית הספר למוזיקה של הקריה האקדמית אונו (מנהל פדגוגי), בבית הספר למוזיקה "רימון" ובעבר לימד גם בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ביוגרפיה

רפי הוא בנם של יצחק קדישזון, מייסד מועדון התיאטרון ומנכ"ל התיאטרון הקאמרי, וחוה (אווה) קדישזון, ציירת וסופרת, אביה של המוזיקאית אור קדישזון. קדישזון למד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בת"א ובבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. הוא כותב מוזיקה בעבור התיאטרון, סרטים ולטלוויזיה. הוא זכה בפרס המוזיקה המקורית לפסקול הסרטים פנטזיה על נושא רומנטי ובלוז לחופש הגדול. קדישזון הוא זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2008 ופרס אקו"ם על מוזיקה לתיאטרון.
רפי קדישזון הוזמן בקביעות לנצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית חיפה, סימפונט רעננה, הקאמרטה הישראלית ירושלים ותזמורות ישראליות אחרות. יצירותיו נוגנו בידי הטובות שבתזמורות בעולם כגון התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, תזמורת בית האופרה של רומא, תזמורת בית האופרה של בודפשט, התזמורות הסימפוניות של וינה ושל לונדון, תחת שרביטם של מנצחים כגון: זובין מהטה, גארי ברתיני ואחרים. רפי קדישזון כותב עיבודים ויצירות בהזמנת אמנים בינלאומיים כגון: לאלו שיפרין, שלמה מינץ ופטר ורטהיימר.
לימודים

בשנת 1957 התחיל קדישזון בלימודי פסנתר על פי המלצתו של פרנק פלג, אשר שמע את אלתוריו. הוא המשיך לנגן אצל אילונה וינצה בשנים 1960–1972 ובאותן שנים למד תאוריה, הרמוניה, קונטרפונקט ותורת הצורות אצל יצחק אדל בין 1968 ל-1971 למד ב"תלמה ילין" ובין 1970 ל-1972 למד תזמור וניצוח אצל נעם שריף ומ-1972 עד 1974 למד ג'אז אצל צבי קרן.
קדישזון השתתף במספר קורסים של שנה ד' באקדמיה למוזיקה בתל אביב (קונטרפונקט באך – יצחק סדאי, אימפרסיוניזם – נחום אמיר, ספרות המאה ה-20 – סרג'יו נטרא ועוד)
בשנת 1979 למד ב"גילדהול סקול" בלונדון Postgraduate composition course
בשנים 1996 עד 1998 למד קומפוזיציה אצל סרג'ו נטרא וניצוח יחידני אצל מנדי רודן באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. משנת 2004 הוא תלמידה של הפסנתרנית רינה ולדמן.
פרסים ומלגות

1968–1971 - זכה כל שנה בפרס המוזיקאי המצטיין של המחזור ב"תלמה ילין" וכן במלגות קרן שרת
1978 - בפרס הקולנוע הישראלי על המוזיקה שהלחין לסרט "פנטסיה על נושא רומנטי" של חנוך לוין
1988 - בפרס הקולנוע הישראלי על המוזיקה שהלחין לסרט "בלוז לחופש הגדול" של רנן שור
1993 - בפרס אקו"ם על תרומתו למוזיקה לתיאטרון
2008 - פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
יצירות > מוזיקה קאמרית

פנטזיה לכינור ופסנתר - נוגנה והוקלטה על ידי יובל ירון וססיליה צ'ו.
"פנטזיה" ו"שיר ללא מילים" – קטעים לגיטרה, נוגנו והוקלטו על ידי ליאת כהן.
"מחזור שירי אי-גיון" – לסופרן ושישיית נגנים, בוצע על ידי קרן הדר ונגנים שונים.
יצירות > מוזיקה סימפונית

"יפה נוף" – בוצע על ידי שלמה מינץ והתזמורת הקאמרית הישראלית.
קונצ'רטו לפטר ותזמורת – בוצע מספר פעמים על ידי פטר ורטהיימר בניצוח המלחין ועם תזמורות שונות.
"באוזני ילד אספר" – אורטוריה לקריין, מקהלת ילדים ותזמורת, בוצע על ידי חיים טופול, מקהלת אנקור והתזמורת הסימפונית ירושלים, בניצוח המלחין
2010 - "פטר והזאב – הסיפור האמיתי" – הוזמן ובוצע על ידי תזמורת המהפכה בניצוחו של רועי אופנהיים עם הקריין נתן דטנר עבור פסטיבל ישראל 2010. היצירה לטקסט של אפריים סידון מתכתבת עם יצירתו של פרוקופייב שבוצעה אף היא באותם קונצרטים.
2011 - שלושה משיריו של וילפרד אואן לטנור ופסנתר. בוצע במשכנות שאננים על ידי אייל חביב והמלחין באירוע ספרותי לכבוד ספרה של רינה לטוין "האומנות באור המצפון". באותו אירוע בוצעו ארבעה משיריה של מרינה צווטאיבה על ידי קרן הדר והמלחין. שירי צווטאיבה בוצעו גם במסגרות נוספות ויוקלטו בקרוב.
2012 - כתיבת מוזיקה מקורית למחזה "ליזי" לטקסט של אפריים סידון עבור תיאטרון צוותא.
2013 - מוזיקה לפרויקט "עקבות בירושלים" – שורת סרטים קצרים של מיטב יוצרי הקולנוע הצעירים בארץ, המצטרפים לסירטו הקלאסי של דוד פרלוב, "ירושלים", עם המוזיקה של עדן פרטוש, ליצירה קולנועית ייחודית. המוזיקה בוצעה על ידי הקאמרטה הישראלית ירושלים בניצוח המלחין. הסרט הוקרן ב-12.12.13 בחמישים סינמטקים ברחבי העולם.
2014 - "מחזור שירי אי-גיון" – גרסה לקול ופסנתר, בביצוע רונה ישראל ואייל באט. מתוך "קול הקולות – קונצרט ווקלי" לזכר יחזקאל בראון, במסגרת חג המוזיקה הישראלית ה-17. נערך במוזיאון תל אביב לאמנות.
2015 - ביצוע נוסף של "מחזור שירי אי-גיון" בגרסה לקול ופסנתר, על ידי קרן הדר וחגי יודן, בסטודיו למוזיקה של חגי יודן, במסגרת סדרת הקונצרטים The Sopranos.
2015 - "ילדות" – מחזור שירים למילים של לאה גולדברג. בוצע במסגרת חג המוזיקה הישראלית ה-18, על ידי מקהלת העפרוני ובניצוחו של תומר הישג. נערך בהיכל התרבות נתניה, במרכז למוזיקה ירושלים ובפסטיבל מקהלות ילדים בהונגריה.
2016 - "פעמוני הלב" – מוזיקה מקורית למחזה מאת אפרים סידון, ע"פ סיפורו של שלמה אבס "הסוס ופעמוני הצדק". בוצע במקומות רבים ברחבי הארץ.
2016 - "הרב" – מוזיקה מקורית לסרט סטודנטים מבית הספר "סם שפיגל". היצירה זכתה לפרס מפעל הפיס במסגרת פרויקט קלאסילייק.
2016 - "צלם אדם" – לחן למילים של דן אלמגור. מתוך מופע "חופש היצירה?!", בהשתתפות הקאמרטה הישראלית ירושלים וקרן הדר. בוצע מספר פעמים בסדרת קונצרטים של הקאמרטה.
הלחנה למחול

(רשימה זו חלקית בלבד)
החלון – יצירתה של רות זיו אייל אשר הועלתה בפסטיבל ישראל.
נמרוד והכתנת – יצירתה של רינה שרת עם להקת ענבל.
חוני המעגל – בטלוויזיה החינוכית.
הלחנה לקולנוע

(רשימה זו חלקית בלבד)
פנטסיה על נושא רומנטי
בלוז לחופש הגדול
מגש הכסף
החתול במגפיים
שרה
הלנצח תאכל חרב
השרשרת של פסיה
למראית עין
הלחנה לתיאטרון

(רשימה זו חלקית בלבד)
משנת 1974 הלחין מוזיקה לכמאה שלושים הצגות ביניהן:
התיאטרון הקאמרי – אילוף הסוררת, תעלולי סקאפן אמא קוראז', אורזי המזוודות, פליישר
הבימה – המשפט
תיאטרון בית לסין – בין הצלצולים, טוב, קשר אייר
תיאטרון חיפה – לילה במאי, אלקה, הקיצו ורננו, אל נקמות, שדים במרתף, משפט הקופים
תיאטרון באר שבע – אקווס, מותו של סוכן, מידה כנגד מידה, הקומיקאים, דון ז'ואן חוזר מהמלחמה
תיאטרון החאן – גימפל תם, חבר'ה
פולקסתיאטר, וינה – גטו
אוניברסיטת תל אביב – תאומי מנייכמוס, פונדק הרוחות
אוניברסיטת חיפה – קרום
אוניברסיטת קולומביה - קסנדרה
עיבודים

עיבד למעלה מ-1500 קטעי מוזיקה, בחלקם הגדול של קלאסיקה ישראלית.
כ־300 מהם להרכבים סימפוניים עבור כל התזמורות בארץ ועבור תזמורות מובילות בחו"ל. השאר להרכבים שונים, ווקאליים ואינסטרומנטליים.
ניהול מוזיקלי:
שימש כמנהל מוזיקלי במרבית הפרויקטים בהם עיבד, ניצח וניגן וכן במחזות זמר שהועלו בתיאטרון הישראלי, ביניהם: "יוסף וכתנת הפסים" בתיאטרון בימות, "פיאף" בבית ליסין, "צד בצד" בחאן, "קול נדרי", "פנטסטי" ו"בית ספר לריקודים" בקאמרי, "זעקי ארץ אהובה" ו"בבתא" בהבימה ועוד.