stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גשר אייז'אי

| --- | --- |
גשר אייז'אי
גשר אייז'אי
 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי, גשר 
 כתובת:  Jishou 
 מיקום:  חונאן 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2011
 תאריך פתיחה רשמי:  31 במרץ 2012 
 מידות
 אורך:  1,146 מטר
 רוחב:  24.5 מ' 
 גובה:  336 מטר
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  1,176 מ' 
 קואורדינטות:  28°19′52″N 109°35′51″E﻿ / ﻿28.331°N 109.5974°E﻿ / 28.331; 109.5974
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןגשר אייז'אי(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןגשר אייז'אי
 
גשר אייז'אי (במנדרינית: 矮寨大桥) הוא גשר תלוי במחוז חונאן שבדרום-מזרח סין, בסמוך לעיר ג'ישו. הגשר הוא חלק מהכביש המהיר G65, החוצה את סין לאורכה, ומחבר בין הערים באוטו ומאומינג, מרחק 3,017 ק"מ.
היסטוריה

לשם בנייתו של הגשר הלווה הבנק לפיתוח אסיה סכום של כ-208 מיליון דולרים. הבנייה החלה באוקטובר 2007 והסתיימה בסוף 2011. הוא נפתח רשמית לתנועה במרץ 2012.
אורכו של הגשר 1,146 מטרים, וגובהו מעל העמק שמתחתיו 336 מטרים. נתונים אלה הופכים אותו לגשר התלוי השישי בגובהו בעולם. הגשר הוא גם הגשר התלוי ה-12 באורכו בעולם, ואולם אף אחד מהגשרים הארוכים ממנו אינו גבוה כל כך, ולמעשה מבין 400 הגשרים התלויים הגבוהים בעולם, גשר אייז'אי הוא הארוך ביותר. בנוסף, גשר אייז'אי הוא הגשר הארוך ביותר ששני קצותיו הם במנהרות. לצד הכבישים גם מעבר להולכי רגל.
גלריה בורגזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות
 כתובת:  וילה בורגזה פינצ'אנה 
 מיקום:  עיריית רומא 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  איטליה 
 מייסדים:  Scipione Borghese 
 מבקרים בשנה:  498,477 (נכון ל־2013)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1903
 תאריך פתיחה רשמי:  1902 
 אדריכל:  פלמיניו פונציו, Giovanni Vasanzio 
 מידות
 שטח:  2,000 מ"ר (נכון ל־2015) 
 קואורדינטות:  41°54′51″N 12°29′32″E﻿ / ﻿41.91421°N 12.492144°E﻿ / 41.91421; 12.492144
 אתר רשמי
  (למפת רומא מוגדלת) גלריה בורגזה(למפת רומא רגילה) גלריה בורגזה
 
וילה בורגזה פינצ'יאנה.
גלריה בורגזה (באיטלקית: Galleria Borghese) הממוקמת בווילה בורגזה פינצ'אנה (וילה בורגזה שעל הפינצ'ו - Villa Borghese Pinciana) - וילה המצויה בגני וילה בורגזה, מציגה אוסף של אמנות ופסלים שנאסף על ידי הקרדינל שיפיונה בורגזה, אחיינו האהוב של האפיפיור פאולוס החמישי. הווילה נבנתה על ידי האדריכל פלמיניו פונציו על פי שרטוטים של שיפיונה בורגזה, אשר השתמש בווילה כאחוזה לצורך אירועים חברתיים.
יצירות המוצגות בגלריה

מרבית היצירות המוצגות בגלריה מוצגות בדיוק בנקודה לה הם יועדו - פסלי ברניני הוזמנו על ידי שפיונה בורגזה בדיוק עבור המקום בו הם מוצגים כיום, וכך גם פסלה של אחותו של נפוליאון בונפרטה - פאולין, אשר נישאה לאחד מבני המשפחה, המתאר את פאולין השרועה על כיסא, מעשה ידי אנטוניו קנובה.
שפיונה בורגזה אסף את יצירותיו של קאראווג'ו ובהן: "נער עם סל פירות", "הירונימוס הקדוש כותב", ו"בכחוס החולה" וכן ציורים של טיציאן כגון "אהבה קדושה וטמאה", ציורו של רפאל - "הקבורה" ועבודות של פטר פאול רובנס ופרדריקו בארוצ'י.
קמיליו בורגזה (דודו של שפיונה) רכש את היצירה דנאה מאת אנטוניו דה קורג'ו, והיא מוצגת בגלריה.
הגלריה היא גלריה קטנה ביותר - מצויים בה 20 חדרים הפרוסים על שתי קומות, והביקור בגלריה אינו נמשך יותר משעתיים בשל מספר המבקרים הרב (כל שעתיים מוצאים כל המבקרים).
בקומה התחתונה מוצגות גם עתיקות רומיות (בעיקרה מהמאה הראשונה - השלישית) בהם פסיפס הגלדיאטורים הידוע, וכן הפרסקאות הידועות שעל תקרת החדרים מעשה ידי האמן הסיציליאני מאריאנו רוסי, שציוריו נראים תלת־ממדיים.
אוסף ברניני

יצירותיו המועטות של ברניני המוצגות בגלריה מהוות למעשה אחוז גדול מעבודותיו החילוניות של ברניני, אשר מרבית עבודותיו הן עבודות דתיות. בגלריה רואים את
אמלתיאה עם יופיטר הילד ופאן (1615) , אפולו ודפנה (1622–25) ודוד (1623) , הנחשבים לשיאה של היצירה הבארוקית, וכן הפסלים המוקדמים והפחות מוצלחים של ברניני: אנאס, אנכיסס ואסקניוס (1618–19) , אונס פרספונה (1621-22). והאלגוריה האמת מתגלה על ידי הזמן (1646–52) .
כמו כן מוצגות בגלריה פסל ראשו של האפיפיור פאולוס החמישי (1618–20) ופסל ראשו של תומכו של ברניני- שיפיונה בורגזה (1632) .
אנאס בורח מטרויה הבוערת פדריקו בארוצ'י, 1598
גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטאדט

גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטאדט (בגרמנית: George II, von Hessen-Darmstadt; 17 במרץ 1605 – 11 ביוני 1661), היה  רוזן הסן-דרמשטאדט בין השנים 1626–1661.
ביוגרפיה

גאורג נולד ב-17 במרץ 1605 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, ללודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולמגדלנה מברנדנבורג, בתם של יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מאנהלט-צרבסט. בצעירותו טייל גאורג במסגרת הטיול הגדול ברחבי אירופה, יחד עם הרוזן יוהאן קזימיר פון ארבאך, וקשר קשרים דיפלומטיים בהרבה מדינות מטעם אביו.
בשנת 1626 מת אביו לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט, וגאורג עלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת שלושים השנים צידד גאורג בפרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובבית הבסבורג, ואף לחם נגד רוזנות הסן-קאסל שצידדה בנסיכים הפרוטסטנטים. לאחר מותו של וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל בשנת 1637, ניסה גאורג להשתלט על רוזנות הסן-קאסל, אולם אלמנתו של וילהלם - אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג בסיוע צרפתי ושוודי הצליחה לכבוש מחדש את הרוזנות, ואף השתלטה מחדש על שטחים שהשתייכו בעבר לרוזנות. לאחר המלחמה נטש גאורג את בריתו עם ממלכת הבסבורג, והצטרף לליגת נסיכי הריין הפרוטסטנטית.
ב-11 ביוני 1661 מת גאורג, ובנו לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-1 באפריל 1627 התחתן גאורג עם סופיה אלאונורה מסקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה, ממנה נולדו לו 15 ילדים:
לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1630–1678)
מגדלנה זיבילה (1631–1651)
גאורג השלישי, רוזן הסן-איטר (1632–1676)
סופיה אלאונורה מהסן-דרמשטאדט (1634–1663), התחתנה עם וילהלם כריסטוף, רוזן הסן-הומבורג
אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט (1635–1709), התחתנה עם פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ
לואיזה כריסטינה (1636–1697)
אנה אמליה (1637)
אנה סופיה השנייה, נסיכת המנזר של קוידלינבורג (1638–1683)
אמליה יוליאנה (1639)
בת מתה (1640)
הנריקה דורותיאה (1641–1672)
יוהאן (1642–1643)
אוגוסטה פיליפינה (1643–1672)
אגנס (1645)
מריה הדוויג מהסן-דרמשטאדט (1647–1680), התחתנה עם ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן
גשר אחד רחוק מדי (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט גשר אחד רחוק מדי
כרזת הסרט גשר אחד רחוק מדי
 מבוסס על:  A Bridge Too Far 
 בימוי:  ריצ'רד אטנבורו 
 הופק בידי:  ג'וזף וריצ'רד לוין
 תסריט:  ספר: קורנליוס ראיין תסריט:  ויליאם גולדמן
 עריכה:  אנטוני גיבס 
 שחקנים ראשיים:  דירק בוגרד שון קונרי  אדוארד פוקס ריאן אוניל מקסימיליאן של ג'ין הקמן מייקל קיין רוברט רדפורד
 מוזיקה:  ג'ון אדיסון 
 צילום:  ג'פרי אנסוורת' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 ביוני 1977
 משך הקרנה:  176 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית גרמנית הולנדית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט שמבוסס על ספרים, סרט מלחמה, סרט דרמה 
 תקציב:  25,000,000‏$
 הכנסות:  50,750,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   bridgetoofar
 פרסים:  פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
גשר אחד רחוק מדי (באנגלית: A Bridge Too Far) הוא סרט מלחמה אפי בריטי - אמריקאי משנת 1977 המבוסס על ספר בשם זה מאת קורנליוס ראיין בעיבוד לקולנוע של ויליאם גולדמן ובבימויו של ריצ'רד אטנבורו.
הסרט מתאר את מבצע מרקט גארדן במלחמת העולם השנייה שמטרתו הייתה לתפוס מספר גשרים אסטרטגיים בהולנד הכבושה ובעיקר גשר ארנהם מעל הריין כדי לאפשר פלישה מהירה לגרמניה ולסיים את המלחמה לפני חג המולד.
המפיקים הצליחו להשיג 11 מטוסי דקוטה שעברו אישור להטסת נוסעים. חלקם שימש גם להטסת הצנחנים וגם לגרירת הדאונים. בעזרת טכניקות הסרטה הם הצליחו ליצור תמונה מרהיבה של מבצע ההטסה וההצנחה.
הקרבות העזים בגשר ארנהם צולמו בגשר ליד העיר דוונטר היות שכל אזור ארנהם נהרס ושוקם בבתים מודרניים בעוד שבדוונטר הוא נשאר כמו בימי המלחמה.
השחקן אדוארד פוקס זכה בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
המוזיקה חוברה על ידי המלחין ג'ון אדיסון ששירת בקורפוס ה-30 בעת המבצע.
הסופרת דפנה דה מוריאה שהייתה אלמנתו של מפקד המבצע פרדריק בראונינג, מחתה על כך שבעלה הוצג בסרט כגיבור הרע האשם בכישלון המבצע בגלל יהירותו.
דוד שפירא (מדען)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוגוסט 1903 
 פטירה:  23 ביוני 1985 (בגיל 81) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים 
 
דוד שפירא (10 באוגוסט 1903 – 23 ביוני 1985) היה כימאי ישראלי, מראשוני המדענים במכון ויצמן למדע. במהלך מלחמת העולם השנייה סינתז את האטברין (אנ'), תרופה נגד מלריה, ששימשה את בעלות הברית והצילה את חייהם של אלפי אנשים. הוא הקדיש את מרבית שנות עבודתו לסינתזה של קבוצת ליפידים בשם "ספינגוליפידים", ונחשב למומחה היחיד בעולם לסינתזה של ליפידים חיים. בשנת 1955 קיבל את פרס ויצמן מטעם עיריית תל אביב לאחר שהצליח לסנתז את הספינגוזין. בשנת 1971 הוצע לקבלת פרס נובל בכימיה בזכות תרומתו הייחודית בחקר הספינגוליפידים
משפחה

שפירא היה נשוי לקרולה לבית רייס (17 בדצמבר 1909 – 11 בדצמבר 1984). היא נולדה בעיר היילברון, בגרמניה, ועלתה לארץ ישראל בשנת 1933, כשלימודי המשפטים שלה נקטעו על ידי הנאצים. כשהגיעו עולים מצפון אפריקה, היא ניהלה מועדון במעברה זרנוגה הסמוכה. בשנת 1965 עמדה בראש רשימת הליברלים העצמאיים בבחירות לראשות העיר רחובות. היא עבדה במסירות למען תושבי העיר רחובות במשך שנים רבות, ובשנת 1976 קיבלה את התואר "יקירת רחובות". שפירא ורעייתו הניחו אחריהם בת, יעל גרינברג, שלושה נכדים ושני נינים.
הערות שוליים

↑  הזמנות בדבר קיום צוואות, ילקוט הפרסומים 3235, עמ' 3148
↑  NIH: An Account of Research in Its Laboratories and Clinics, page 64
1 2 3 4  Philip Gillon, A Scientist Can Begin at 45, Rehovot Vol. 6 No. 4, The Weizmann Institute of Science and Yad Chaim Weizmann, 1972, עמ' 29–31
1 2  אברהם פלג, ה'פלנטה' האחרת  של מכון ויצמן, מעריב, 11 במאי 1984
1 2 3  Philip Gillon, A Scientist Can Begin at 45, Rehovot, Summer 1972, page 29
↑  Who's who in Israel, page 469
↑  A. Bondi, Professor David Shapiro on His Seventieth Birthday, Chemistry and Physics of Lipids, December 1974, page 261
↑  ה״יקים״: חמישים שנות עליית דוברי־גרמנית, ראובן מס, 1985, עמ' 65
↑  רחובות, כרך 10, עמ' 32
↑  יצחק יעקבי, המצאה חשובה במכון ווייצמן, דבר, 26 בנובמבר 1954
1 2 3 4 5  רוסקו א. בריידי, "מחלות תורשתיות יהודיות", מכון ויצמן 12, אביב 1985, עמ' 27.
↑  Philip Gillon, A Scientist Can Begin at 45, Rehovot, 1972, עמ' 30
↑  פרס וייצמן למדעים מדוייקים, חרות, 28 באפריל 1955
↑  תגלית רפואית של ישראלי והולנדי, מעריב, 9 ביוני 1957
↑  חומר סינתטי שהופק במכון וייצמן, חרות, 1 ביולי 1964
↑  ד"ר רוסקו א. בריידי, מחלות תורשתיות יהודיות, מכון ויצמן כרך 12 אביב 1985 עמ' 23–27
↑  Roscoe O. Brady, Jewish Genetic Disorders and the N.I.H. Connection, Vol. 10 No. 1 1985/86, 28-33 Rehovot
↑  אורי פורת, חוקר ישראלי הפיק חומר סינטטי שיקדם המלחמה בסרטן, ידיעות אחרונות 1ביולי 1964
↑  פיתוח מחקר להבהרת מקורן של מחלות חשוכות מרפא, חרות, 1 באוקטובר 1964
↑  חוקרים אמריקנים וישראלים מחפשים, מעריב, 20 במאי 1968
↑  הועלו בדרגה במכון וייצמן, מעריב, 30 ביוני 1965
↑  פרופ' ד. שפירא נתמנה כעורך משנה בכתב עת מדעי, מעריב, 4 בינואר 1966
↑  David Shapiro, Chemistry of Sphingolipids, Paris, France: Hermann, 1969
↑  עדה כהן, אמא תהיה ראש העיר, מעריב, 15 באוקטובר 1965
↑  Helga Dudman, The Party that's Called Small but Honest: Woman Heads Independent Liberals List in Rehovot, The Jerusalem Post October 27 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011288467105171  BnF: cb121900950 (data)  ISNI: 0000 0000 3375 0255  LCCN: n89671479  RERO: 02-A016527828  SUDOC: 030498759  S2AuthorId: 152237696  VIAF: 51734647   WorldCat (עם VIAF): 51734647
גשר אוסישקין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 על שם:  זהרירה חריפאי 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1956
 תאריך פתיחה רשמי:  1956 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 קואורדינטות:  32°05′47″N 34°47′00″E﻿ / ﻿32.096322579841°N 34.783202092622°E﻿ / 32.096322579841; 34.783202092622
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) גשר אוסישקין(למפת תל אביב רגילה) גשר אוסישקין(למפת גוש דן רגילה) גשר אוסישקין(למפת גוש דן מוגדלת) גשר אוסישקין  he גשר אוסישקיןhe גשר אוסישקיןמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרט: גשר אוסישקין
מראה על הגשר לכיוון צפון
גשר אוסישקין או בשמו הרשמי גשר זהרירה חריפאי הוא גשר על נחל ירקון המוביל לרחוב אוסישקין בתל אביב-יפו והוא קרוי על שמה של זהרירה חריפאי, שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית כלת פרס ישראל לתיאטרון.
הגשר מוכר כ"גשר אוסישקין", על שם רחוב אוסישקין אליו הוא מוביל.
היסטוריה

לקראת מצעד צה"ל בשנת 1965, הניח צה"ל שני גשרי ביילי, שתוכננו בידי מהנדס חברת תכנון המים לישראל עובדיה לזרי, בין שדרות רוקח לרחוב אוסישקין. בעקבות גידול נפח התנועה הנכנסת לתל אביב מצפון בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 נוצרו עומסי תנועה כבדים על גשר הירקון וחלק מהתנועה עברה לגשר ווקופ הישן. על מנת להקל על התנועה ולאפשר את סגירת גשר ווקופ לצורך שיפוצים הסכים צה"ל לבקשת עיריית תל אביב להותיר את אחד מהגשרים להקלת עומסי התנועה, עד הקמת הגשר הקבוע על רחוב אבן גבירול.
בשנת 1959 ב-14 ביולי קפצו מהגשר הקטן הסמוך לגשר בר-יהודה, שתי נשים לתוך מי הירקון. לקראת סוף 1967 רכשה עיריית תל אביב את גשר הביילי מידי צה"ל. על פי התוכנית, עם סיום הקמת הגשר הקבוע תוכנן להעביר את הגשר לקצה רחוב ויצמן כדי להמשיך אותו אל מעבר לירקון או להעבירו לקצה המערבי של שדרות רוקח למקום בו נמצא כיום גשר בן-אליעזר. לבסוף נותר הגשר במקומו, ועליו נתיב נסיעה בודד מצפון לדרום.
בקיץ 1999 פורק הגשר ובמקומו נבנה גשר חדש שעליו שרוול פלדה המדמה מסבכים של גשר ביילי. הגשר עוטר בדוגמאות לבבות ומגיני דוד, ובמרכזו מתנוססים ארבעה דגלי פלדה.
ב-24 בינואר 2022, אישרה ועדת ההנהלה של עיריית תל אביב-יפו קריאת חמישה רחובות ברחבי העיר על שמן של נשות תרבות, יוצרות ואמניות ובניהן חריפאי.
הערות שוליים

↑  גשר ביילי בהמשך איבן גבירול ישמש זמנית מוצא מתל אביב, מעריב, 11 במאי 1965
↑  גשר רידינג ייסגר לתנועה במקומו יוקם גשר ביילי, דבר, 9 ביוני 1965
↑  הגשר החדש בין ת"א לר"ג ייפתח לתנועה בשבוע הבא, מעריב, 31 בדצמבר 1967
↑  נשים לנצח: רונית אלקבץ ואהובה עוזרי יונצחו במרחב הציבורי, באתר טיים אאוט, ‏2022-01-24
הקמת גשרי ביילי על הירקון בהמשך רח' אבן גבירול, 1965
גאורג הרברט צו מינסטר

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1820 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  28 במרץ 1902 (בגיל 81) הנובר, הרייך הגרמני 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 תפקיד:  חבר הרייכסטאג של האימפריה הגרמנית  חבר הסנאט הפרוסי  חבר פרלמנט המכס הגרמני 
 מפלגה:  Free Conservative Party 
 בן או בת זוג:  אליזבת סנט קלייר-ארסקין (22 באוגוסט 1865–?)  אלכסנדרה גוליצין (11 באוגוסט 1847–1864) 
 
גאורג הרברט גראף צו מינסטר פון דרנבורג (בגרמנית: Georg Herbert Graf zu Münster von Derneburg‏; 23 בדצמבר 1820 – 28 במרץ 1902) היה בן אצולה ודיפלומט גרמני, אשר שימש כשגריר הקיסרות הגרמנית בלונדון ובפריז, והתפרסם בעיקר בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
ביוגרפיה > קריירה דיפלומטית

מינסטר היה בן למשפחת אצולה חשובה בממלכת הנובר. הוא נולד בלונדון ב-23 בדצמבר 1820, לארנסט צו מינסטר אשר שימש כדיפלומט בחצרו של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. אמו, וילהלמינה שרלוטה (1783-1858) הייתה בתו של פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה. הוא למד משפטים באוניברסיטאות של בון, היידלברג וגטינגן. בגיל 18, מת אביו, וגאורג ירש את נכסיו ותאריו, ואת מושבו בפרלמנט ההנוברי.
בעקבות אביו, הוא הפך לדיפלומט. הוא נודע בהשקפותיו השמרניות, ובמהלך מהפכות אביב העמים התנגד לביטול זכויות היתר של האצולה ולהענקת זכויות להמוני העם. השקפות אלו הפכו אותו למקורב מאוד לבית הנובר. בין 1856–1864 הוא שימש כשגריר הנובר בסנקט פטרבורג. לאחר מלחמת אוסטריה-פרוסיה ב-1866 אשר במהלכה כבשה פרוסיה את הנובר, ניסה מינסטר להביא לפשרה עם הפרוסים, אולם נכשל והנובר סופחה לפרוסיה.
בניגוד לבני אצולה הנוברים רבים אחרים, מינסטר השלים מהר עם הכיבוש הפרוסי. הוא התרשם מאוד מחזונו של אוטו פון ביסמרק על אימפריה גרמנית מאוחדת, וסבר שניתן להשיג זאת רק באמצעות הנהגה פרוסית חזקה. "ההשקפה שלי לגבי הנוברי אמיתי" הוא כתב "היא שהוא קודם כל חייב להיות גרמני". בין השנים 1867–1873 ייצג מינסטר את העיר גוסלאר ברייכסטאג הקונפדרציה הצפון-גרמנית (אנ') וברייכסטאג הקיסרות הגרמנית. ב-1873 מינה אותו ביסמרק לשגריר גרמניה בלונדון. מינסטר מילא את תפקידו בנאמנות עד 1885 אז נשלח להיות שגריר גרמניה בפריז. ב-1889 הוא ייצג את גרמניה באמנות האג, ועל כך שודרג תואר האצולה שלו לדרגת נסיך.
ביוגרפיה > אחריתו

ב-1900 חזר מינסטר לגרמניה. באותה שנה הוא קיבל את אות מסדר העיט השחור. בדצמבר 1901 הוא פרש מהחיים הפוליטיים לאחוזותיו בהנובר, שם נפטר ב-28 במרץ 1902.
מינסטר היה נשוי פעמיים. בראשונה לנסיכה רוסייה בשם אלכסנדרה גוליצין (1823-1884), אשר כבר הייתה אלמנה. הייתה להם בת בשם סופיה ושני בנים, ארנסט ואלכסנדר. ב-1864 הוא התגרש ממנה ונישא לבת אצולה בריטית בשם אליזבת סנט קלייר-ארסקין בתו של ג'יימס סנט קלייר-ארסקין, הרוזן השלישי מרוסלין.
לקריאה נוספת

ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003.
ברברה טוכמן, המגדל הגאה, דביר, 1998.
פייר מיקאל, פרשת דרייפוס, מ. מזרחי, 1964.
מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982.
הערות שוליים

1 2  ברדן, עמ' 78.
↑  ברדן, עמ' 122.
↑  ברדן, עמ' 123.
↑  טוכמן, עמ' 221.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810612391205606  GND: 118735063  ISNI: 0000 0000 1364 3380  NTA: 075133008  SUDOC: 189173823  VIAF: 27866490   WorldCat (עם VIAF): 27866490
גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג

גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (בגרמנית: Georg Wilhelm, Kurfürst von Brandenburg und Herzog von Preußen;‏ 13 בנובמבר 1595 – 1 בדצמבר 1640), היה הנסיך הבוחר של ברנדנבורג ודוכס פרוסיה בין 1619 ל-1640.
ביוגרפיה > ילדותו

גאורג וילהלם נולד ב-13 בנובמבר 1595 בברלין ליוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולאנה מפרוסיה, בתו של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה.
ביוגרפיה > שלטונו

בשנת 1619 עלה גאורג וילהלם לשלטון, לאחר מות אביו. מכיוון שהיה וסאל של מלך פולין, נשבע גאורג וילהלם בשנת 1621 אמונים לזיגמונט השלישי, מלך פולין, ובשנת 1633 נשבע שוב אמונים לולדיסלב הרביעי, מלך פולין.
במהלך מלחמת שלושים השנים, ניסה גאורג וילהלם לשמור על נייטרליות, אך לבסוף נאלץ על ידי גיסו גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה בשנת 1626 להצטרף לפרוטסטנטים. אזור ברנדנבורג סבל מאוד בעקבות המלחמה, ושני הצדדים בזזו ושדדו את האזרחים. לעומת זאת, פרוסיה נשארה שקטה, עקב היותה הרחק מאזורי הקרבות.
גאורג וילהלם שמר על בריתו עם השוודים, עד שהובסו בקרב נורדלינגן בשנת 1634. בשנת 1635 חתם גאורג וילהלם על שלום פראג עם פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1637 עבר לגור באחוזותיו בפרוסיה.
ב-1 בדצמבר 1640 מת גאורג וילהלם בקניגסברג, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך וילהלם.
משפחתו

בשנת 1616 התחתן גאורג וילהלם עם אליזבת שרלוטה מפפאלץ, בתם של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו, ונולדו להם 3 ילדים:
לואיזה שרלוטה (13 בספטמבר 1617 - 28 באוגוסט 1676), התחתנה עם יאקוב קטלר, דוכס קורלנד.
פרידריך וילהלם (16 בפברואר 1620 - 29 באפריל 1688), התחתן עם לואיזה הנרייטה מנסאו.
הדוויג סופיה (14 ביולי 1623 - 26 ביוני 1683), התחתנה עם וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל.
הערות שוליים

↑  דוכסות פרוסיה הייתה חלק מממלכת פולין באותה תקופה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג   בית הוהנצולרן   נולד:13 בנובמבר 1595 מת:1 בדצמבר 1640
| יוהאן זיגיסמונד | נסיכות הבוחר מברנדנבורג   דוכסות פרוסיה   1619–1640 | פרידריך וילהלם |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810578589605606  GND: 102116156  ISNI: 0000 0001 1599 2354  LCCN: n84113597  SNAC: w63j6fkj  SUDOC: 186268149  VcBA: 495/130830  VIAF: 15152863   WorldCat (עם VIAF): 15152863
גלה (כפר)

| --- | --- |
סמל גלהסמל גלה

הכנסייה הרומית קתולית
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  דרום טרנסדנוביה
 מחוז:  שומוג' שומוג'
 נפה:  נפת קאפושוואר
 שטח:  44.69 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  748 (1 בינואר 2024)
  ‑ צפיפות:  20.23 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  46°26′24″N 18°00′43″E﻿ / ﻿46.43996°N 18.01204°E﻿ / 46.43996; 18.01204
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.golle.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גלה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גלה (בהונגרית: Gölle) הוא כפר קטן במחוז שומוג', נפת קאפושוואר שבהונגריה.
מיקום

היישוב ממוקם בגבול המזרחי של מחוז שומוג', ניתן להגיע אליו בכביש ציבורי המחבר בין כבישים 6503 בין באטה - איגאל וכביש 6517 בין קפושפולה - לאפאפה.
תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת בבאטה, על קו הרכבת דומבובאר–ג'קנש ( תחנת הרכבת באטה).
סמל הכפר

בסמל היישוב ניתן לראות כתר וסוס לבן. לפי המסורת בלה הרביעי, מלך הונגריה ופמלייתו הלכו לאיבוד באזור הזה כשברחו מהמונגולים (פלישת המונגולים לאירופה), והצמיתים שחיו שם הראו להם את הדרך לדלמטיה. שם סוסו של המלך היה גלה (Gölle). על כן ממנו קיבל היישוב את שמו.
היסטוריה

הכפר מוזכר לראשונה במסמך משנת 1550. לאחר הכיבוש הונגריה על ידי העות'מאנים והחורבן שהטורקים גרמו, הכפר אוכלס שוב ב-1618. התושבים היו הונגרים קתולים. בין בעלי הכפר באותו הזמן, המשמעותית ביותר הייתא משפחת דרשפי. במאה ה-19 היו כאן אחוזות גם לנסיכים לבית אסטרהאזי ולמשפחת המרכיז פלביצ'יני (Pallavicini család). גלה היה יישוב משמעותי יותר בתחילת המאה ה-20, עם יותר מ-2,700 תושבים.
האזור מסביב לגלה היה אזור חקלאי מפורסם מאז ימי קדם. הוא היה מפורסם באדמות החקלאיות הטובות שלו ובחיות המשק האיכותיות שלו. חקלאי הכפר זכו במדליות במספר תערוכות עם בעלי החיים שגידלו. בגבול הכפר נוצרו כמה ערבות קטנות, רובן כבר אינן קיימות או נספחו ליישובים אחרים.
אתרים בעלי עניין

בכפר יש מוזיאון זיכרון במקום הולדתו של יליד הכפר המפורסם, הסופר אישטוואן פקטה (István Fekete). המוזיאון שופץ ב-29 בנובמבר 2012. כמו כן, הוקם מוזיאון במקום הולדתה של השחקנית והזמרת חסידת אומות העולם ואלי ראץ, שנולדה אף היא בגלה. קבריהם של שני האנשים המפורסמים האלה נמצאים בבית הקברות של הכפר.
יש רק מבנה אחד מוגן בגלה: הכנסייה הקתולית. מצפון לכפר, בפאתי היישוב, נמצאת "קפלת קבר שרנל" בהריסות, שהיא אנדרטה לאומית רשומה לשימור.
נאנדור ארי (Nándor Őri) מגלה יצר את אוסף לבני הבריק המוטבעים שלו בשנת 2009, המורכב מכ-500 פריטים.
ב-2016 הוא הוסף ונכלל גם בערכי האוצר של מחוז שומוג'.
ילידי המקום

מיקלוש היידו (במקור מיקשה הוניג, 1879 – תל-ליטוינסקי, ישראל, 1956) היה עורך דין יהודי-הונגרי-ישראלי, עיתונאי, סופר, עורך עיתון, פעיל ציבורי בקהילה היהודית בבודפשט ופעיל ציוני.
'ואלי ראץ' (1911 – 1997) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון וזמרת, יקירת הציבור ההונגרי. הוענק לה תואר "חסידת אומות העולם" על ידי יד ושם בירושלים, על הצלת יהודים בימי השואה.
גלריה

בית הנצחה אישטוואן פקטה
לוח זיכרון על בית הולדתו של אישטוואן פקטה
פסל חזה של אישטוואן פקטה
עמוד אימקולאטה (Immaculata)
קלוואריה
צלב וקפלת בית הקברות
לוח זיכרון על קיר הקפלה
קברו של אישטוואן פקטה
הערות שוליים

↑  "Gölle műemlékei és regisztrált műemléki értékei". נבדק ב-2013-06-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494262805171  LCCN: n2001010883  VIAF: 144436783   WorldCat (עם VIAF): 144436783
גולדן ואן סנטר

| --- | --- |

 על שם:  Golden 1 Credit Union 
 מיקום:  ארצות הברית סקרמנטו, קליפורניה, ארצות הברית
 קואורדינטות:  38°35′N 121°30′W﻿ / ﻿38.58°N 121.5°W﻿ / 38.58; -121.5
 אבן יסוד:  29 באוקטובר 2014
 תקופת הפעילות:  30 בספטמבר 2016 – הווה (8 שנים)
 בעלים:  סקרמנטו 
 מפעיל:  סקרמנטו קינגס 
 משטח:  פרקט
 אדריכל:  AECOM
 קבוצות:  סקרמנטו קינגס
 מושבים:  17,608
 golden1center.com
 he
 
גולדן ואן סנטר (באנגלית: Golden 1 Center) הוא היכל ספורט רב-תכליתי, הממוקם בסקרמנטו. האולם מכיל 17,608 מקומות ישיבה. עבודות הבנייה של האולם החלו ב-2014, ובנייתו הסתיימה ב-2016. עלות הבנייה אז עמדה על כ-558.2 מיליון דולר.
החל מ-2016 משחקת באולם סקרמנטו קינגס. עד לפני כן שיחקה הקבוצה בסליפ טריין ארנה, שהכיל 17,500 מקומות ישיבה. מלבד כדורסל, מארח האולם מספר תחרויות ספורט נוספות, כגון הוקי קרח, היאבקות, פוטבול באולמות ועוד.
גולדן היינד

| --- | --- |
רפליקה של "גולדן היינד" במעגנת ס"ט מרי אוברי, לונדון
רפליקה של "גולדן היינד" במעגנת ס"ט מרי אוברי, לונדון
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  גליאון
 צי:  פריבטיר בחסות אליזבת הראשונה
 דגל הצי:  
 ציוני דרך עיקריים
 הושקה:  1577
 אחריתה:  נגרטה זמן מה לפני 1600
 מידות
 הֶדְחֶק:  300 טונות
 אורך:  120 רגל (36.5 מ')
 רוחב:  20 רגל (6.1 מ')
 שוקע:  9 רגל (2.7 מ')
 נתונים טכניים
 מהירות:  8 קשרים (15 קמ"ש)
 גודל הצוות:  80-85 איש
 מספר תרנים:  3
 אמצעי לחימה
 חימוש:  22 תותחים
גוֹלְדְן הַיינְד (באנגלית: Golden Hind or Golden Hinde) הייתה אוניית מפרשים מסוג גליאון בה הפליג הפריבטיר האנגלי הנודע פרנסיס דרייק סביב העולם בשנים 1577–1580. שמה המקורי של האונייה היה "פֶּלִיקָן" (Pelican), אך במהלך ההפלגה, לפני הכניסה למצר מגלן, שינה אותו דרייק ל"גולדן היינד" ("איילת הזהב"), אות הוקרה לפטרונו, הלורד צ'נסלור סר כריסטופר הֵייטוֹן (אנ'), שהיה אחד המממנים העיקריים של המסע הימי ואשר איילה עיטרה את סמל האצולה של משפחתו. רפליקה בגודל המקורי של האונייה, כשירה לשיט, מוצגת כיום בלונדון, בגדה הדרומית של התמזה.