stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע ברברוסה
הסיבות לכישלון המבצע > התנגדות הצבא הסובייטי (מלחמת מולדת)

ההתנהגות האכזרית של הנאצים כלפי האוכלוסייה האזרחית באזורים שנכבשו על ידי הצבא הגרמני, וכלפי חיילי הצבא הסובייטי שנפלו בשבי (שרובם לא שרדו את השבי הגרמני), יצרה אצל העם והצבא הסובייטי תחושה שהמלחמה נגד גרמניה הנאצית היא מלחמת הישרדות, שאסור לברית המועצות להפסיד בה, מלחמה טוטלית של להיות או לחדול. ההנהגה הסובייטית הציגה את המלחמה נגד גרמניה הנאצית כמלחמה למען המולדת נגד פולש זר ואכזרי, דוגמת המלחמה נגד פלישת נפוליאון ב־1812, והתעמולה הסובייטית עשתה הכול כדי לעורר את הרגשות הפטריוטיים בקרב תושבי ברית המועצות, תוך שימת דגש על עידוד הרגשות הלאומיים של העם הרוסי. אף על פי שבחודשים הראשונים של המלחמה נפלו מיליוני חיילים סובייטיים בשבי הגרמני, הצבא האדום לא נשבר ולפחות לאחר החודש הראשון של הפלישה הגרמנית גילה התנגדות עזה להתקדמות הגייסות הגרמניים. לאחר שהתאוששו מההפתעה הראשונית של הפלישה הגרמנית רכשו כוחות הצבא האדום בהדרגה ניסיון, ולמדו להתמודד עם טקטיקת הבליצקריג הגרמנית. ככל שעבר הזמן כך התקשחה ההתנגדות הסובייטית והואטה ההתקדמות הגרמנית. ההתנגדות הגוברת של כוחות הצבא האדום, בשילוב עם תנאי מזג האוויר הקשים, היו הגורמים העיקריים שהביאו לבלימת התקדמות הצבא הגרמני במבואות מוסקבה באוקטובר-נובמבר 1941.
הסיבות לכישלון המבצע > העברת התעשייה מזרחה וקבלת סיוע מבעלות הברית המערביות

העברת חלק גדול ממפעלי התעשייה הסובייטיים מהמחוזות המערביים של ברית המועצות, שנמצאו בסכנת כיבוש, לאזורים מרוחקים, מחוץ להישג ידו של הצבא הגרמני והלופטוואפה, איפשרה לברית המועצות להמשיך לנהל את המלחמה, ומילאה תפקיד מרכזי בניצחון הסובייטי במלחמה נגד גרמניה הנאצית. לפי אומדנים רוסיים עדכניים הועברו מזרחה במהלך המחצית השנייה של 1941 כ־2,600 מפעלי תעשייה, על מיליוני הפועלים שעבדו בהם ומשפחותיהם. למרות הקשיים הגדולים שהיו כרוכים בתהליך ההעברה, וההאטה שחלה בתפוקת כלי הנשק של התעשייה הסובייטית במהלך חורף 1941/1942 כתוצאה מההעברה, תפוקת הטנקים, המטוסים וכלי הארטילריה של התעשייה הסובייטית במהלך אותה תקופה, עדיין הייתה גבוהה במידה ניכרת מתפוקת התעשייה הנאצית באותו פרק זמן.
בנוסף לכך, במסגרת תוכנית השאל־החכר והאמנה לסיוע בריטי־אמריקאי לברית המועצות, ארצות הברית ובריטניה החלו לספק לברית המועצות ציוד צבאי, כולל טנקים ומטוסים. רבים מהמשלוחים הועברו באמצעות הים, בשיירות הארקטיות, כאשר השיירה הראשונה הועברה באוגוסט 1941. אולם עד סוף 1941, כמויות הציוד הצבאי שהתקבלו מבעלות הברית המערביות לא היו גדולות, ולא הייתה להן השפעה משמעותית על מאמץ המלחמה הסובייטי.
הסיבות לכישלון המבצע > המרחבים של ברית המועצות

שטחה העצום של ברית המועצות העניק לצבא הסובייטי מרחב נסיגה ותמרון כמעט בלתי מוגבל, אם כי יש לזכור שמרבית האוכלוסייה וחלק הארי של התעשייה הסובייטית היו מרוכזים בשטח מצומצם יחסית במערב ברית המועצות. ניתן לטעון, שאילו היה לצבא הצרפתי ב־1940 את מרחב הנסיגה ועתודות כוח האדם של ברית המועצות, המערכה על צרפת הייתה מסתיימת אולי בצורה שונה.
המרחבים של ברית המועצות העמידו בעיות לוגיסטיות עצומות בפני המתכננים של "מבצע ברברוסה" בפיקוד העליון הגרמני. גם אילו הצבא הנאצי היה נתקל בהתנגדות קלה במהלך פלישתו לברית המועצות, הפיקוד הגרמני היה מתקשה מאוד לתספק את כוחותיו, ולאפשר להם להשיג את היעדים השאפתניים של המבצע תוך פרק זמן של ארבעה חודשים בלבד. מדובר בהתקדמות לעומק 1,000–2,000 ק"מ, בחזית שרוחבה המקסימלי מגיע לכשלושת אלפים ק"מ. הבעיות הלוגיסטיות של הצבא הגרמני הוחמרו עוד יותר בשל התשתית התחבורתית הדלה של ברית המועצות ערב פרוץ המלחמה. רוב צירי התנועה (למעט כבישים ראשיים) לא היו עבירים בחלק מחודשי השנה (בעיקר בעונות האביב והסתיו), והשימוש בתשתית מסילות הברזל היה בעייתי (עקב השוני ברוחב פסי הרכבת). גם צבא ממונע בשלמות (כמו צבא ארצות הברית) היה מתקשה מאוד לאפשר לכוחותיו לשמור על קצב התקדמות גבוה לאורך זמן (כפי שהוכיחה המערכה בצרפת ב־1944), כל שכן הוורמאכט, שרוב יחידותיו לא היו ממונעות. ההתנגדות העזה שהפגין הצבא האדום, לפחות בחלק מהחזיתות, אילצה את הצבא הגרמני לצרוך כמויות גדולות מהמתוכנן של דלק ותחמושת, הגדילה את בלאי כלי הרכב הממונעים שלו וגרמה לו לאבדות כבדות בכוח אדם ובציוד צבאי. ככל שהצבא הגרמני התרחק מבסיסי האספקה שלו כך הואטה התקדמותו. בשלושת השבועות הראשונים של הפלישה (עד אמצע יולי) התקדם הצבא הגרמני, לפחות בחזיתות המרכזית והצפונית, מרחק רב יותר לעומק שטחה של ברית המועצות מאשר בארבעת החודשים הבאים (עד סוף שנת 1941). הקשיים הלוגיסטיים אילצו את הצבא הגרמני לעצור את התקדמותו פעם אחר פעם כדי לתספק מחדש את כוחותיו הניידים. כל עצירה מבצעית כזו נוצלה על ידי הפיקוד הסובייטי לצורך ארגון מחדש של כוחותיו והזרמת עתודות חדשות לקו החזית, והעניקה לו מרווח נשימה חיוני. ניתן לומר שהבעיות הלוגיסטיות, בנוסף לעוצמת ההתנגדות של הצבא האדום, היו הגורם המרכזי לחוסר יכולתו של הצבא הגרמני להשיג את יעדי "מבצע ברברוסה" לפני כניסת החורף.
הסיבות לכישלון המבצע > עתודות כוח האדם של ברית המועצות

ערב "מבצע ברברוסה" כללה אוכלוסיית ברית המועצות כ־193 מיליון איש (כולל התושבים שחיו באזורים שסופחו לברית המועצות אחרי ספטמבר 1939), לעומת 79 מיליון תושבים שחיו בגרמניה הנאצית ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. הפיקוד הסובייטי העליון ניצל היטב את עתודות כוח האדם שעמדו לרשותו, כדי להשלים את האבדות העצומות שספג הצבא האדום בחודשים הראשונים של מבצע ברברוסה. עד סוף שנת 1941 הוקמו, או נמצאו בתהליך הקמה, למעלה מ־400 דיוויזיות חדשות. מערכת גיוס המילואים הסובייטית, שהתבססה על המחוזות הצבאיים, הוכחה כיעילה ביותר, ואיפשרה לצבא האדום להקים, לאמן ולצייד במהירות יחידות צבאיות חדשות, על בסיס קאדרים של קצינים מנוסים במילואים. בחמשת החודשים הראשונים של המלחמה נגד גרמניה (עד ראשית דצמבר 1941) נשלחו כמיליון וחצי חיילים חדשים להשלים אבדות של יחידות שלחמו בחזית הגרמנית, ובנוסף לכך נשלחו 194 דיוויזיות חדשות (מתוכן 35 דיוויזיות מיליציה, שהוקמו מאזרחים שהתנדבו לשירות צבאי, בעיקר בערים מוסקבה ולנינגרד בקיץ 1941) ו־94 בריגדות עצמאיות, כדי לתגבר את כוחות הצבא האדום שלחמו בחזית הגרמנית. בסה"כ הוקמו עד סוף 1941 לא פחות מ־66 ארמיות חדשות (מתוכן נשלחו 46 לחזית הגרמנית ו־20 הוצבו בעתודת הסטאבקה) ו־20 ארמיות נוספות הוקמו מחדש, לאחר שספגו אבדות כבדות.
בראשית דצמבר 1941 כלל הצבא האדום כ־8.9 מיליון חיילים (מתוכם כ־4.5 מיליון חיילים לחמו בחזית הגרמנית, או הוצבו בעתודת הסטאבקה) לעומת כ־5.3 מיליון חיילים ערב "מבצע ברברוסה", זאת למרות האבדות העצומות שספגה ברית המועצות בחודשים הראשונים של הפלישה הגרמנית. הצבא הגרמני, לעומת זאת, התקשה אפילו להשלים את 750 אלף האבדות שספגו כוחותיו בחזית המזרחית עד ראשית דצמבר, ולכן כוחו בחזית הסובייטית פחת בכ־340 אלף חיילים. עד סוף 1941 הושמדו כמעט לחלוטין כוחות הצבא האדום שהוצבו במחוזות הצבאיים המערביים של ברית המועצות ביוני 1941, אך ארמיות העתודה מילאו את מקומם, ואיפשרו לפיקוד הסובייטי לא רק להמשיך במלחמה, אלא אף לצאת למתקפת נגד גדולה בדצמבר 1941. אין להסיק מכך שלא היו לצבא האדום רגעי משבר חמורים במהלך המערכה של 1941 (למשל ביולי ובאוקטובר), כאשר כוחות העתודה לא הספיקו להחליף את האבדות הנוראות שנגרמו לכוחות שלחמו בחזית, אך בדרך כלל הבעיה העיקרית של הצבא האדום לא הייתה מחסור בכוח אדם, אלא מחסור בנשק כבד (במיוחד טנקים ומטוסים חדישים), בציוד ובתחמושת, כתוצאה מהעברת מרבית מפעלי התעשייה מזרחה.
הסיבות לכישלון המבצע > היעדר תיאום אסטרטגי בין מדינות הציר

אף על פי שהאימפריה היפנית הייתה שותפה ב"ברית המשולשת" עם גרמניה הנאצית ואיטליה, לא עשתה גרמניה מאמץ מספיק לשכנע את ההנהגה היפנית לנטוש את "הסכם הנייטרליות" שעליו חתמה עם ברית המועצות באפריל 1941, ולתקוף אותה ממזרח במקביל לפלישה הגרמנית למערב ברית המועצות ("מבצע ברברוסה"). מתקפה מתואמת כזו הייתה מעמידה את ברית המועצות במצב קשה, מאלצת אותה לנהל מלחמה בשתי חזיתות, ומונעת מהפיקוד הסובייטי להעביר כוחות צבא מהמזרח הרחוק ומסיביר לתגבור הכוחות שלחמו בחזית הגרמנית. אולם כששר החוץ היפני, יוסוקה מוצואוקה, ביקר בברלין באפריל 1941, היטלר נמנע מלשתף אותו בתוכניותיו ביחס לברית המועצות ("מבצע ברברוסה"), ולא ניסה כלל לשכנע באמצעותו את ההנהגה היפנית לקחת חלק במתקפה הקרובה על ברית המועצות. גם היפנים נהגו בצורה דומה כלפי גרמניה, ולא טרחו ליידע את ההנהגה הנאצית לפני שתקפו את נמל פרל הארבור ב־7 בדצמבר 1941 ופתחו במלחמה נגד ארצות הברית בזירת האוקיינוס השקט.
שגיאתו של היטלר איפשרה לסטלין ולפיקוד הסובייטי להעביר במהלך המחצית השנייה של שנת 1941 כמה מאות אלפי חיילים מצוידים ומאומנים היטב מהמחוזות המזרחיים של ברית המועצות לחזית הגרמנית. הדיוויזיות הסיביריות, למרות מספרן הקטן יחסית, מילאו תפקיד משמעותי בבלימת המתקפה הגרמנית על מוסקבה באוקטובר-נובמבר 1941 וכן במתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה.
הסיבות לכישלון המבצע > השפעת תנאי האקלים הקשים

חלק מהגנרלים הגרמנים שפיקדו על הכוחות שהשתתפו בפלישה לברית המועצות, טענו בדיעבד שבעיות שנבעו מתנאי האקלים ברוסיה, ובמיוחד העובדה שהצבא הגרמני לא הצליח להשיג את יעדי "מבצע ברברוסה" לפני כניסת "החורף הרוסי", מילאו תפקיד מרכזי בכישלון התוכנית הגרמנית להשיג הכרעה צבאית במערכה נגד ברית המועצות בשנת 1941. הטענות הללו אומצו על ידי לא מעט חוקרים מערביים בעשורים הראשונים לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
אין ספק שגשמי הסתיו, שהחלו לרדת בראשית אוקטובר 1941, והפכו את הקרקע באזור מוסקבה לבוץ טובעני, ולאחר מכן הקור העז ששרר באזור זה החל מהמחצית השנייה של חודש נובמבר, הקשו על התקדמות הצבא הגרמני לכיוון מוסקבה, וגרמו לו לנפגעים רבים (מכוויות קור). אולם יש לזכור שהצבא הסובייטי סבל אף הוא מאותן בעיות (אם כי במידה פחותה, משום שלחם במגננה, והיה מצויד טוב יותר ללחימה בתנאי אקלים קשים). קשיי האקלים האטו במידה מסוימת את קצב ההתקדמות הגרמנית, אך לא עצרו אותה. בסופו של דבר הגורמים העיקריים לבלימת הצבא הגרמני במרחק קצר ממוסקבה היו ההתנגדות הנחושה של יחידות הצבא האדום, שחשו שהם לוחמים בגבם אל הקיר, והזרמה מסיבית של העתודות הסובייטיות למרחב מוסקבה, שהצליחה לאזן תוך זמן קצר את יחסי הכוחות הצבאיים באזור זה, למרות השמדת רוב הכוחות הסובייטיים שהגנו על דרכי הגישה למוסקבה בשלבי הפתיחה של "מבצע טייפון".
הסיבות לכישלון המבצע > החלטות אסטרטגיות מוטעות

רוב הגנרלים הגרמנים שפרסמו את זיכרונותיהם לאחר המלחמה, ומרבית החוקרים המערביים של המערכה בחזית המזרחית, מצביעים על שתי טעויות אסטרטגיות קשות שביצע היטלר, אשר מנעו, לדעתם, את השגת יעדי "מבצע ברברוסה" לפני כניסת "החורף הרוסי": ההחלטה לכבוש את יוגוסלביה ויוון באפריל 1941, שעיכבה את מועד הפלישה לברית המועצות במספר שבועות, וההחלטה להפנות חלק מכוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית דרומה, כדי לסייע לקבוצת ארמיות דרום בהשמדת הכוחות הסובייטיים במרחב קייב, ובהשלמת כיבוש שטח אוקראינה, שהתקבלה במחצית השנייה של אוגוסט 1941.
שתי ההחלטות לא היו נטולות היגיון. ניתן להבין את רצונו של היטלר לאבטח את אגפו הימני בבלקן לפני הפלישה לברית המועצות. למעשה הפלישה ליוגוסלביה ויוון נכפתה עליו עקב התפתחות המאורעות באזור הבלקן באביב 1941, וחששו מפני כניסת כוחות בריטיים לשתי המדינות והפיכתן לבסיס פעולה נגד גרמניה הנאצית ובעלות בריתה באזור הבלקן. גם ההחלטה להתמקד בהשלמת כיבוש אוקראינה ובהשמדת כוחות הצבא האדום באזור קייב הייתה הגיונית למדי. מתקפה של קבוצת ארמיות מרכז לכיוון מוסקבה בסוף אוגוסט, או בראשית ספטמבר 1941, הייתה חושפת את האגף הימני של הכוחות התוקפים למתקפת נגד של כוחות החזית הדרום־מערבית הסובייטית. בנוסף לכך יש לזכור שההתקדמות מזרחה של קבוצת ארמיות מרכז נבלמה באזור סמולנסק למשך יותר מחודש, לפני שהיטלר קיבל את החלטתו, אף על פי שקבוצת ארמיות מרכז כללה כמחצית מהכוחות הניידים של הצבא הגרמני בחזית הסובייטית.
סביר להניח שאם היטלר היה מחליט להקדים את פלישתו לברית המועצות לאביב 1941, וקובע את כיבוש מוסקבה כיעד המרכזי של "מבצע ברברוסה", הצבא הגרמני היה מסוגל לכבוש את מוסקבה לפני כניסת החורף. אולם נשאלת השאלה, האם כיבוש מוסקבה היה גורם בהכרח להתמוטטות השלטון הסובייטי ולהכרעת ברית המועצות. התשובה לשאלה זו היא בגדר ספקולציה. ייתכן בהחלט שברית המועצות הייתה יכולה להמשיך במלחמה גם לאחר כיבוש מוסקבה, כפי שאירע בחורף 1812. חשיבותה של מוסקבה הייתה בעיקר סמלית, וההנהגה הסובייטית הייתה מוכנה לאפשרות של נפילתה לידי הגרמנים, כפי שהוכיח פינוי מפעלי התעשייה מהעיר מזרחה.
ראו גם

הסימפוניה השביעית של שוסטקוביץ'
הצי הרומני במהלך מלחמת העולם השנייה
לקריאה נוספת

איאן קרשו, הכרעות גורליות – עשר ההחלטות ששינו את העולם 1940-1941, הוצאת עם עובד/ספרית אפקים, 2010
בארטון וילי, מלת הקוד ברברוסה, הוצאת מערכות, 1980
ריצ'רד אוברי – מלחמתה של רוסיה, הוצאת דביר, 2001
גבריאל גורודצקי, בין אשליה לתרמית – סטלין ומבצע ברברוסה, הוצאת מערכות, 1999
אלכסנדר ורט, רוסיה במלחמה 1945-1941, הוצאת מערכות, 1968
אלן קלארק, מבצע ברברוסה, הוצאת מערכות, 1970
אנדרו רוברטס, סערת המלחמה – היסטוריה חדשה של מלחמת העולם השנייה, נדפס בישראל, 2011
אורי בר-יוסף, מתקפת פתע: מנהיגות ומודיעין במבחן העליון, כנרת זמורה דביר, 2019
ביאורים

↑  יש לזכור שהפשיזם והנאציזם היו אידאולוגיות ותנועות פוליטיות, שנולדו והתפתחו במידה רבה כתגובת נגד לפחד מפני השתלטות קומוניסטית על אירופה.
↑  למרות הארגון מחדש של כוחות השריון הגרמניים לאחר המערכה בצרפת, כלל הוורמאכט ביוני 1941 מספר מועט יחסית של דיוויזיות פאנצר ודיוויזיות ממונעות. עובדה זו הגבילה את יכולתן של קבוצת ארמיות דרום וצפון לבצע מהלכי לפיתה וכיתור עמוקים בשלבי הפתיחה של המערכה בחזית המזרחית.
↑  הדיוויזיות הסובייטית היו לרוב קטנות ממקבילותיהן בצבאות המערביים, וכללו בדרך כלל פחות מעשרת אלפים חיילים.
הערות שוליים

↑  רוסיה מגבירה את הזדיינותה בקצב מהיר, המשקיף, 10 במרץ 1941
↑  עדו הכט, "הכנותיה של ברית המועצות למלחמה נגד גרמניה 1939-1941", מערכות גיליון 437 (יוני 2011), עמ' 68–69
↑  ראו בהקשר זה גם את מצעד אחד במאי במוסקבה (1941)
↑  ראו, אנדרו נגורסקי, הקרב הגדול ביותר (הוצאת דביר, 2010), עמוד 53: "כשהפגיזו הגרמנים את לבוב במערב אוקראינה, לא הגיבו הכוחות הסובייטים בעיר להפגזה. לאחר שמפקד העיר נפל בשבי סיפר הקצין לשוביו כי בראשית ההרעשה היה משוכנע שהכוחות הגרמנים יורים על עמדותיו בטעות, וכי היה ער כל הזמן להוראת הקרמלין להימנע מתגובה מוגזמת לכל "התגרות" גרמנית".
↑  מערכות גיליון 438, "ניצחון זמני – המהלכים העיקריים במבצע ברברוסה", עמוד 3
↑  ראו, אנדרו רוברטס, סערת המלחמה – היסטוריה חדשה של מלחמת העולם השנייה (הוצאת זמורה־ביתן, 2011), עמ' 163–172
↑  רוברטס, שם, עמ' 182–184
↑  Louis Rotundo, "The Creation of Soviet Reserves and the 1941 Campaign" (Military Affairs, January 1985), pp. 21-29
↑  אנדרו רוברטס, שם, עמ' 164
| זירות ומערכות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | המערכה בפולין • מתקפת הסאר • המלחמה המדומה • המערכה בנורווגיה • המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה • הקרב על בריטניה • המערכה בבלקן • מבצע ברברוסה • החזית המזרחית • הזירה האיטלקית • החזית המערבית |  |
| המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט | מלחמת סין–יפן השנייה • המערכה באוקיינוס השקט • המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט • הזירה הדרום-מזרח אסייתית • מבצע סערת אוגוסט |  |
| הים התיכון, המזרח התיכון וצפון אפריקה | הקרב על הים התיכון • המערכה בצפון אפריקה • המערכה במזרח התיכון • המערכה במזרח אפריקה • המלחמה האנגלו–עיראקית • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן |  |
| זירות ומערכות אחרות | המערכה באוקיינוס האטלנטי |  |
| מערכות שלא יצאו אל הפועל | מבצע טננבאום: כוונות לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין • מבצע ארי-הים: כוונות לכיבוש בריטניה • מבצע איקרוס: כוונות לכיבוש איסלנד • כוונות לכיבוש היישוב היהודי בארץ ישראל (התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש • תוכנית המבצר האחרון) • מבצע גרין: כוונות לכיבוש אירלנד • מבצע הרקולס: כוונות לכיבוש מלטה • מבצע פליקס: כוונות לכיבוש ספרד וגיברלטר • מבצע נפילה: כוונות לכיבוש יפן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557185405171  PLWABN: 9810580016605606  NKC: ph216814 
מתקפת הנגד הסובייטית בחורף 1941/1942
פייטון רוי ליסט

ערך זה עוסק בשחקנית בת 26 מערוץ דיסני. אם התכוונתם לשחקנית בת ה-38, ראו .
| --- | --- |

פייטון ליסט, 2016
 לידה:  6 באפריל 1998 (בת 26) פלורידה, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Peyton Roi List 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  שחקנית, דוגמנית
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר להופעה הטובה ביותר בסרט - צוות שחקנים צעיר (2013) 
 https://listbypeyton.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
פייטון רוי ליסט (באנגלית: Peyton Roi List; נולדה ב-6 באפריל 1998) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, הידועה בשל גילום דמותה של אמה בסדרות של ערוץ דיסני "ג'סי" ו"קיקיוואקה: מחנה קיץ", דמותה של טורי בקוברה קאי ודמותה של הולי הילס מסרטי "יומנו של חנון".
ביוגרפיה

פייטון נולדה ב-6 באפריל 1998 בפלורידה, ארצות הברית. יש לה שני אחים, אח תאום, ספנסר ליסט (שיחק את מייקל הילד האילם בסדרת המדע הבדיוני "פרינג'"), ואח צעיר יותר, פיניקס, גם הוא שחקן.
היא למדה בבית הספר היסודי "Caroll", ובבית הספר "New Voices" לאמנות אקדמית ויצירתית של חטיבת הביניים, שניהם בעיר ניו יורק. למדה בבית הספר התיכון Oak Park באוק פארק, קליפורניה, שם סיימה את לימודיה בשנת 2016.
חיים אישיים

בעבר יצאה עם קמרון מונאהן אך כיום היא בזוגיות עם עמיתה לסדרה קוברה קאי - ג'ייקוב ברטראנד.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | ספיידרמן 2 | ילדה קטנה | ללא קרדיט |
| 2008 | 27 שמלות | ג'יין ניקולס בצעירותה |  |
| 2009 | וידויים של שופהוליק | ילדה בחנות נעליים #2 |  |
| 2010 | 3 Backyards | אמילי |  |
| 2010 | זכרי אותי לנצח | סמנת'ה סמית' |  |
| 2010 | שוליית המכשף | בקי הצעירה |  |
| 2010 | שכול | וונדי מילר |  |
| 2011 | יומנו של חנון 2: רודריק שולט | הולי הילס |  |
| 2011 | ארוס בהשאלה | דרסי רון הצעירה |  |
| 2012 | The Trouble with Cali | קלי בלוג'ונס הצעירה |  |
| 2012 | יומנו של חנון 3: קיץ קטלני | הולי הילס |  |
| 2015 | הגמד ה-7 | הנסיכה רוז (קול) | דיבוב |
| 2016 | The Thinning | ליינה מייקלס |  |
| 2017 | המנודים | מקנזי |  |
| 2018 | Anthem of a Teenage Prophet | פיית' |  |
| 2018 | ואז את הגעת | אשלי |  |
| 2018 | הדילול: סדר עולמי חדש | ליינה מייקלס | סרט מקורי של Youtube Premium |
| 2019 | באטמן: האש | באטגירל / ברברה גורדון | דיבוב |
| 2020 | יובי יציל את האלווין | פגי |  |
| 2020 | איזה מין נוער (אנ') | קורטני |  |
| 2020 | Swimming for Gold | קלייר קרפנטר |  |
| 2022 | The Friendship Game | זוזה |  |
| 2022 | A Little White Lie | סופי פיירסטון |  |
| 2024 | The Inheritance | קאמי |  |
| TBA | Paper Spiders | לייסי |  |
| TBA | American Boogeywoman | איילין וורנוס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | כשהעולם מסתובב | ילדה קטנה במסעדה | פרק: "Episode #1.11867" ללא קרדיט |
| 2004 | כל ילדיי | בס | פרק: "Episode #1.8985" |
| 2005, 2008 | לייט שואו עם דייוויד לטרמן | תיירת צעירה במלון / ילדת וון טראפ | 2 פרקים |
| 2007 | סאטרדיי נייט לייב | ילדה קטנה | פרק: "LeBron James/Kanye West" ללא קרדיט |
| 2008 | קשמיר מאפיה | סשה | 4 פרקים |
| 2008 | וונדר פטס | חזרזירה / אפרוח | דיבוב; פרק: "Kalamazoo" |
| 2009 | אחת שיודעת | ילדה קטנה | פרק: "Enough About Eve" |
| 2010 | סודות בקירות | מולי איסטון | סרט טלוויזיה של LIfetime |
| 2011 | חוק וסדר: מדור מיוחד | לריסה וולש הצעירה | פרק: "Possessed" |
| 2011–2015 | ג'סי | אמה רוס | דמות ראשית; 4 עונות |
| 2012 | הכלב שהציל את החגים | אווה | דיבוב; סרט טלוויזיה |
| 2012 | אוסטין ואלי | אמה רוס | פרק: "Austin & Jessie & Ally All Star New Year" |
| 2013 | A Sister's Nightmare | אמילי ריידר | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2014 | זה הסוף שלי | שרי | פרק: "Dance Fever" |
| 2014 | ספיידרמן איש העכביש | אמה רוס | דיבוב; פרק: "Halloween Night at the Museum" |
| 2015 | קייסי אנדרקאבר | אמה רוס | פרק: "All Howl's Eve" |
| 2015–2018, 2021 | קיקיוואקה מחנה קיץ | אמה רוס | דמות ראשית; עונות 1–3 אורחת; עונה 5 ובמאית פרק: "Game of Totems" |
| 2016 | מתחלפים | אלי אובריאן | סרט מקורי של ערוץ דיסני |
| 2018 | זוג פלוס ילד | סיירה | פרק: "Pilot" |
| 2018–2019 | קל כנוצה | אוליביה ריצ'מונד | דמות ראשית בעונה הראשונהדמות אורחת בעונה השנייה |
| 2019–הווה | קוברה קאי | טורי ניקולס | דמות משנית; עונות 5-2 |
| 2020 | רובוט צ'יקן | סברינה ספלמן | דיבוב; פרק: "Cactus Pop Tarts!" |
| 2020 | The Girl in the Woods | קארי | סרט טלוויזיה |
| 2023–הווה | School Spirits | מאדי נירס | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | כוכבת טלוויזיה אהובה (משפחה) | School Spirits | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Denise Petski, ‘School Spirits’ Star Peyton List Signs With Gersh, Deadline, ‏2025-03-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Vejvoda, Jim (27 במרץ 2019). "Batman: Hush Movie - Exclusive First Look Photo and Voice Cast News". IGN. נבדק ב-21 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  N'Duka, Amanda; N'Duka, Amanda (2017-06-02). "MGM's 'Valley Girl' Remake Adds Peyton List". Deadline (באנגלית). נבדק ב-2019-07-17.
↑  Pedersen, Erik (4 ביוני 2018). "'Light As A Feather' Cast Set: Liana Liberato, Haley Ramm, Peyton List, Others Join Hulu & AwesomenessTV Drama". Deadline. נבדק ב-7 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (26 באוקטובר 2018). "'Cobra Kai': Peyton List To Recur In Season 2 Of YouTube Series". Deadline Hollywood. נבדק ב-26 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Every Kids’ Choice 2024 Winner!, Nick (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 9152 8440  LCCN: n2018048346  MusicBrainz: 1fe409ab-738c-4d77-8b7c-c16d27646f58  VIAF: 2649153532503648820001   WorldCat (עם VIAF): 2649153532503648820001 
פייטון ליסט, בבכורת הסרט "27 שמלות", ינואר 2008
רבקה גרבובסקי

| --- | --- |

 לידה:  1898 ראש פינה
 פטירה:  12 בינואר 1962 (בגיל 64 בערך) נתניה
 שם לידה:  רבקה פיינשטיין
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינויים נוספים:  "אם השבויים"
 פעילות בולטת:  הגנת המושבה משמר הירדן
 ידועה בשל:  נפילתה בשבי הסורי
 השכלה:  בית הספר של שמחה וילקומיץ בראש פינה
רבקה גרבובסקי (1898 – 1962) הייתה מחלוצות ההתיישבות בגליל, בראש פינה ובמושבה משמר הירדן, סופרת, אוצרת שירה ומתעדת חיי היישוב העברי בגליל. השתתפה בלחימה על משמר הירדן, שכלה את בעלה ושניים מבניה. נפלה בשבי הסורי במלחמת השחרור וכונתה "אם השבויים".
ביוגרפיה > ילדותה

נולדה במושבה ראש פינה בשנת 1898. הוריה היו אהרן דב פיינשטיין ושרה פיינשטיין לבית חלפון, מראשוני ראש פינה. היא הייתה אחות ששית במשפחה בת תשעה ילדים. למדה בבית הספר של שמחה וילקומיץ בראש פינה, וסיימה את לימודיה ב-1912, כשהייתה בת 14. לדבריה, בית הספר הנחיל לה את האהבה לשפה העברית. שפתה הייתה עשירה והיא כתבה סיפורים, וכן אספה ולימדה את שירי התקופה. בספרה "ראש פינה - זכרונות רבקה גרבובסקי" היא מספרת כיצד ב-1917 יצאה עם בני המשפחה מראש פינה לאיסוף לקט בשדות וקאס (חצור הגלילית). היא מתארת בגוף ראשון את הקשיים בחייהן של נשים בראש פינה, שלצד עבודות החקלאות והפרחת השממה גם נשאו בעול אחזקת הבית והטיפול בילדים. ילדות הופלו לעומת ילדים בבית הספר ובמקום שפה זרה שלמדו הבנים הן למדו תפירה.
ביוגרפיה > העלייה למשמר הירדן

ב-1921 נישאה לחיים גרבובסקי, בנו של מנחם גרבובסקי, השומר האגדי של ראש-פינה ונולדו להם חמישה ילדים: מנחם ב-1923, אהרן (ארה) ב-1924, ציפורה ב-1927, כרמי ב-1931, וחיים-מנחם (בובי) ב-1939. כמו רבים מבני הדור השני של העלייה הראשונה, לא נמצאה להם נחלה חקלאית למגורים ולפרנסה, שכן הנחלות עברו לבנים הבכורים בלבד. הם התגוררו בעליית גג בראש פינה ואחר כך ביבנאל, במגדל ובנתניה כשחיים עובד כפועל שכיר.
ב-1931, הוזמנו רבקה וחיים גרבובסקי לגור במושבה הוותיקה משמר הירדן לאחר שמשפחה שהתגוררה שם נספתה בקדחת: "התפנתה איכרות והפיק"א החליטו שחיים הוא הראשון בתור להתנחלות". הזוג הצעיר התערה במהירה בחיי המושבה והקים משק משגשג עם שדות חקלאיים וכרם, לול ורפת. בימים עבדו כל בני המשפחה במשק ובלילות שמרו. הם התמודדו מול קשיים כלכליים, מחלת הקדחת, מחסור במים זורמים ומאוחר יותר גם מול מתקפות חוזרות של כנופיות ערבים.
ביוגרפיה > מותם של הבעל והבן הבכור

בתקופת המאורעות, ב-26 ביולי 1938, יצא חיים גרבובסקי עם הבן הבכור מנחם שהיה אז בן 15, להביא מים בחביות מהירדן. בדרכם חזרה הותקפו על ידי ערבים. חיים זינק אל בנו בניסיון לסוכך עליו מפני הקליעים אך איחר את המועד. מנחם ספג פגיעה ישירה ומת במקום. חיים עצמו ספג שמונה פגיעות ונפצע קשה. בדרך לבית החולים הספיק לדווח שאחד התוקפים היה מוחמד אסד חאמד מהכפר עין זיתים והלה נעצר. שאר התוקפים ברחו אל מעבר לירדן. חיים מת מפצעיו באותו יום בבית החולים שוויצר בטבריה. האב והבן נטמנו בקבר אחד בבית הקברות של משמר הירדן. שלושה חודשים לאחר האירוע נולד לרבקה הבן החמישי, שנקרא חיים-מנחם על שם אביו ואחיו גם יחד.
רבקה המשיכה והחזיקה במשק ופרנסה את ארבעת הילדים בעבודה קשה, ללא ליאות.
ביוגרפיה > הקרב על משמר הירדן

ערב מלחמת השחרור ניצבה המושבה משמר הירדן בחזית מול הצבא הסורי. מיקומה, מול המעבר היבשתי החוצה את נהר הירדן, הפך אותה ליעד בדרכו של הצבא הסורי לכבוש את הגליל. שניים מילדי משפחת גרבובסקי, ציפורה והבן הצעיר חיים-מנחם, פונו מהיישוב, ובבית נשארו הבנים אהרון וכרמי. רבקה התעקשה להישאר במשמר הירדן ביחד עם מגיני היישוב.
אחרי הכרזת המדינה, ב-15 במאי 1948 והכרזת המלחמה מצד מדינות ערב, התקדמו כוחות סוריים מרמת הגולן לעבר משמר הירדן. פיקוד צה"ל, שניהל באותם ימים קרבות קשים לאורך כל הגבולות, שלח כוח תגבור מצומצם לסיוע לתושבים וכך התנהלו הקרבות על משמר הירדן כשמצד אחד ניצבו 50 מגינים מהצד הישראלי ומולם 3,000 חיילים סורים מצוידים בנשק כבד ובטנקים. הסורים הפגיזו את היישוב הקטן ללא הרף וניסו לחדור אליו, והמגינים קיוו לשווא לבואה של תגבורת נוספת.
ביום חמישי, 10 ביוני 1948, התחולל הקרב האחרון במושבה משמר הירדן. לאחר תשע שעות הצליח הצבא הסורי לכבוש את רוב שטחה של המושבה משמר הירדן. רבקה הייתה בקו החזית ונפצעה במהלך ההפגזות..
הלחימה גבתה מרבקה מחיר אישי כבד. במהלך אותו יום נפצע בנה אהרון (ארה) גרבובסקי ונשלח לבית חולים. בן הזקונים כרמי גרבובסקי, שהיה בן 17, נהרג.. באותו יום נפלה המושבה משמר הירדן בידי הסורים ונהרסה. 15 מתושביה נהרגו, תשעה נמלטו, היתר נפלו בשבי הסורים. כרמי גרבובסקי הובא לקבורה רק בינואר 1951, לאחר שנמצאו שרידי הגופה.