stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור ליבהנשל
ביוגרפיה

ליבהנשל נולד ב-25 בנובמבר 1901 בעיר פוזן שבפרוסיה המזרחית (כיום פוזנן, בפולין). למד שלוש שנים בבית ספר למסחר ועבד במנהלת הרכבת של אזור פוזן. 
בתחילת 1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, עזב את פוזן והצטרף לפרייקור "משמר הגבול המזרחי שאבטח את הגבול בין גרמניה לפולין. בסתיו אותה שנה הצטרף לשירות הקבע ברייכסווהר בחוזה ל-12 שנים. סיים את שירותו בדרגת רב-סמל.
בפברואר 1932 הצטרף ליבהנשל למפלגה הנאצית ולאס אס. תחילה שימש כעוזרו של ולטר גרלך. מאוגוסט 1934 שירת בקולומביה האוס ומאוחר יותר במחנה הריכוז לליכטנבורג (Lichtenburg). ביולי 1937 קודם לתפקיד ראש מחלקה במטה יחידות גולגולת המת (SS Totenkopfverbände) בברלין תחת פיקודו של תאודור אייקה. עד מאי 1940 שימש כמנהל המחלקה הפוליטית. בהמשך קודם לתפקיד פיקודי במטה ובינואר 1941 עלה לדרגת אוברשטורבאנפיהרר. בתקופה זו אסר את השימוש במונח "הוצאות להורג" עבור חברי אס אס שהשתתפו ברציחות ונועדו לקבל עיטורים על פעילותם והורה להשתמש במונח  המכובס "ביצוע פעולות חיוניות במלחמה".
ממרץ 1943 ניהל את מחלקה ד' במטה הראשי של "המשרד הראשי למשק ומנהל", תחת פיקודו של אוסוולד פוהל. כמו כן, שימש גם כנציגו של ריכרד גליקס במנהלת הפיקוח על מחנות הריכוז.
ב-10 בנובמבר 1943 מונה למפקד מחנה הריכוז אושוויץ I, לאחר שמפקד אושוויץ, רודולף פרנץ הס, קיבל קידום במשרד הראשי למשק ומנהל ועבר לברלין. פוהל הציב בראש כל מחנה באושוויץ מפקד נפרד. לפי עדוית אסירים, בתקופת פיקודו של ליבהנשל באושוויץ ניכר שיפור מסוים בתנאים האיומים במחנה. אסירים "פוליטיים" שימשו כבעלי תפקידים מטעם האס אס ונפסק השימוש ברשת ההלשנות שפעלה לפני כן. הסלקציות בבלוק 11 נפסקו וכך גם ההוצאות להורג בירי מול "החומה השחורה" (מוכרת גם כ"קיר המוות"; מאוחר יותר הורה על הריסתה). ליבהנשל הורה על הריסת תאי העמידה (שבהם לא יכלו האסירים לשבת או לשכב). האסירים בצינוק זכו לחנינה וכן בוטלה הפקודה על הוצאת בורחים להורג במידה ונתפסו.
לליבהנשל הייתה מאהבת בשם אנליזה היטמן, שהייתה צעירה ממנו ב-15 שנים, אותה הכיר כאשר שימשה כמזכירתו של ריכרד גליקס. היטמן נשלחה לשרת באס דה בקלגנפורט, שם התגלה שבשנת 1935 הייתה בקשר רומנטי עם יהודי ונאלצה בשל כך לשהות במעצר במשך שלושה שבועות. בשל עברה פוטרה ממשרתה ועברה להתגורר עם ליבהנשל, שבדצמבר 1943 התגרש מאשתו (לה היה נשוי במשך 16 שנים ונולדו להם שלוש בנות ובן) ועזב את הבית. ליבהנשל והיטמן הגישו למטה האס אס בקשה להנשא. באפריל 1944 שלח פוהל, מפקדו של ליבהנשל, מכתב אליו וניסה לגרום לו להפרד מהיטמן. כיוון שהיטמן הייתה הרה, נאלץ הימלר לבסוף לאשר את נישואי הזוג.
ב-19 במאי 1944 החזיר פוהל את רודולף הס כמפקד הבכיר של כל מתחם אושוויץ. ריכרד בר מונה לתפקיד מפקד אושוויץ I וליבהנשל נשלח לפקד על מחנה ההשמדה מיידנק. לאחר חיסול מחנה מיידנק בסביבות יולי 1944 נשלח לטריאסט, שם שימש כמפקד צוות האס אס באזור המבצעי החוף האדריאטי תחת פיקודו של אודילו גלובוצניק.
לקראת תום המלחמה נמלט ליבהנשל לאוסטריה, שם נפל לידי הצבא האמריקני ונעצר. מאוחר יותר הוסגר לממשלת פולין. הוא הועמד לדין במשפט אושוויץ הראשון בקרקוב, נידון למוות ונתלה ב-24 בינואר 1948 בכלא מונטלופיך.
הערות שוליים

↑  תום שגב: חיילי הרשע. דומינו, 1987, עמ' 64 - 65.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293231505171  PLWABN: 9810604378705606  GND: 143227114  ISNI: 0000 0001 1012 3029  LCCN: n2013050969  NKC: xx0127013  VIAF: 138882013   WorldCat (עם VIAF): 138882013
אגם אלאוטרה

| --- | --- |

אגם אלאוטרה בצילום לווין
 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  900 קמ"ר
 נפח:  94.5 קמ"ק
 גובה:  751 מטר מעל לפני הים
 רוחב מרבי:  182 ק"מ
 עומק מרבי:  1.5 מטר
 ‏עומק ממוצע:  60 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Sahamaloto, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מקור לנהר:  Maningory River 
 מדינות באגן הניקוז:  מדגסקר 
 קואורדינטות:  17°30′S 48°30′E﻿ / ﻿17.5°S 48.5°E﻿ / -17.5; 48.5
 he
 
אגם אלאוטרה (בצרפתית: Lac Alaotra) הוא האגם הגדול ביותר במדגסקר, הממוקם במחוז טומאסינה, באזור אלאוטרה–מנגורו (אנ') על צפון הרמה המרכזית של האי, צפונית-מערבית לטומאסינה, בגובה 751 מטר מעל גובה פני הים. האגן שלו מורכב מאגמי מים מתוקים רדודים, וביצות המוקפות באזורי צמחייה צפופים.
האגם הוא מרכז אזור גידולי האורז החשוב ביותר באי, בשטח של קרוב ל-100,000 דונם, מגדלים כ-200,000 טון אורז בשנה. זהו בית גידול עשיר בחיות בר, ביניהם כמה מינים נדירים הנמצאים בסכנת הכחדה. האגם הוא שטח חשוב לדיג. אגם אלאוטרה והביצות שסביבו, משתרעים על פני 7,223 קילומטר רבוע, וכוללים מגוון בתי גידול, כולל במים הפתוחים, בקני הסוף, בביצות ובשדות האורז. שטח האגם עצמו הוא 900 קמ"ר.
אגם אלאוטרה ואזור הביצות שסביבו, הוכרזו כאתר בעל חשיבות בינלאומית לפי אמנת רמסר, ב-2 בפברואר 2003. אך בגלל החקלאות המסיבית באזור, נוצר קושי לפעול לשימור המקום.
אמנון ארוך סנפיר (אנ') (באנגלית: Oreochromis macrochir) הוכנס לאגם אלאוטרה בשנת 1954, והתרבה בו במהירות. ב-1957 הוא סיפק קרוב ל־50% משלל הדגה, אולי משום שהגיע לנישה אקולוגית ריקה.
המישור הפורה המקיף את אגם אלאוטרה הוא אזור ייצור האורז החשוב ביותר במדגסקר. הגבעות המקיפות את האגם היו מיוערות בעבר, אך הוברו בעשורים האחרונים עבור בניית חוות חקלאיות, וחקלאות אינטנסיבית באזור, גרמו לסחף קרקע חמור במדרונות הגבעות, דבר שגרם לשקיעה ניכרת של האגם. החל משנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, החלה הירידה במפלס האגם, המים שבו הזדהמו, והוא הולך ונעלם. עומקו של האגם כעת הוא כ-60 סנטימטרים בלבד בעונה היבשה. הלחץ ליצור שדות אורז נוספים הוביל גם את המקומיים לשרוף את ערוגות הקני הבמבוק המקיפות את האגם. ערוגות קנים אלה הם בית הגידול היחיד של הלמור עדין (למור הבמבוק). ושטח מחיתו כיום הוא רק כ-220 קמ"ר מערוגות הקנים שנותרו במקום, ובשנים האחרונות אוכלוסיית הלמורים הצטמצמה במהירות ב-60%. מכ-7,500 פרטים בשנת 1994 ל-3,000 פרטים בשנת 2001, בעיקר בשל אובדן בתי הגידול, אך גם בעקבות ציד של כפריים מקומיים.
אחד מהמינים הנדירים החיים באזור האגם, הוא הפרפר ארטיטרופה אלוטרנה (אנ'), וכן הוא מהווה בית גידול חשוב עבור עופות מים אנדמיים שונים, כמו ברווז מלר (אנ') הנמצא בסכנת הכחדה, ושני מיני עופות מים ייחודיים לצפון מדגסקר, פוקארד מדגסקר (אנ') (Aythya innotata) וגרבה אלאוטרה (אנ') (Tachybaptus rufolavatus). הפוקארד מדגסקר נמצא כיום בסכנת הכחדה חמורה ואינו מצוי עוד באגם, אם כי מספרים קטנים מאוד ממנו קיימים במקומות אחרים. גרבה אלאוטרה הוכרז כנכחד בשנת 2010. וייתכן שאזור האגם היה בית הגידול היחיד שלו. גם הסלנוית דורל הוא טורף אנדמי שחי באזור האגם, ואף הוא בסכנת הכחדה.
קרן פרגרין, שפועלת לשימור חיות נכחדות ברחבי העולם, ופעילה רבות בשימור החי במדגסקר, דיווחה בשנת 2006 שנמצאו מספר פריטים של הפוקארד, לאחר שכבר נחשב לעוף נכחד.
נהר אמבאטו מספק לאגם מים, וגם מנקז אותו. לאחר 381 ק"מ, הנהר זורם לאוקיינוס ההודי.
גלריית תמונות

אמנון ארוך סנפיר
שדות האורז ליד האגם
למור עדין החי סביב האגם
הערות שוליים

↑  מקרה מבחן: אגם אלאוטרה ALAUX Emilie, (בצרפתית)
↑  מידע על אתרי רמסר
1 2 3  החיים באגם אלאוטרה (באנגלית)
1 2 3  התוכנית לשימור מינים נכחדים של BirdLife International (באנגלית)
↑  הגדרה של מיני הדגים אמנון ארוך סנפיר
↑  דינמיקה של מגוון ביולוגי ושימור: דגי המים המתוקים של אפריקה הטרופית בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' 1997, עמוד 322
↑  מיני בעלי חיים ותפוצתם
↑  יונק טורף חדש במדגסקר (בפולנית)
↑  הודעות לעיתונות של פרויקט מדגסקר באתר קרן פרגרין (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13508188w (data)  GND: 4202933-8  SUDOC: 050263633  VIAF: 239055675   WorldCat (עם VIAF): 239055675
נוטרות

| --- | --- |

קבוצת הגפירים, נוטרים יהודים ששמרו בנשר במאורעות 1936–1939, הרובים יוצרים צורה סמלית של מגן דוד.
 שם קצר:  חיל הנוטרים
 כוח אדם
 סוג שירות:  משולב
 כוחות פעילים:  16,000 (בשיא)
 מלחמות שהשתתף בהן
 המרד הערבי הגדול, חומה ומגדל
 
אנשי "משטרת היישובים העבריים" במסדר, מאי 1945
נוטרוּת היא כינוי לכוחות של שוטרים יהודים בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי שכונו בשם "נוטרים".
הם פעלו במסגרת המשטרה הבריטית וביוזמת הסוכנות היהודית החל ממאורעות 1936–1939 ועד להקמת המדינה בהגנה על היישובים היהודיים, על מפעלים שונים ועל דרכי התחבורה מפני התנכלויות של כנופיות הערבים. אנשי הכוחות נחשבו כ"שוטרים מוספים", דהיינו, אנשי כוח עזר למשטרה הבריטית, ששיתפה אותם עקב מחסור בכוח אדם וחשיבה שהדבר יביא ליותר שקט בארץ. למעשה, פיקד עליהם ארגון ההגנה, שהשתמש בהם כזרוע גלויה לפעילות המחתרתית שלו, וניצל את הכוחות ואת נשקם לפעילויותיו השונות בהגנה על  היישוב היהודי ובהתיישבות ברחבי הארץ.
הנוטרים

כוחות הנוטרים לבשו מדים מיוחדים, צוידו בכלי נשק שונים (מרובי ציד ועד רובי צבא) וכללו בתחילה כוחות "גפירים", שוטרים מוספים של המשטרה הבריטית ושוטרים מיוחדים, שהיו כוחות מתנדבים לשמירה ביישוביהם. בכל היישובים בהם הוקמו חוליות נוטרים, התבססו כוחות אלה על תחנות הנוטרים. תחנות אלה, בהן אוחסן הנשק של היישוב, זכו לכינוי מיוחד: נוקטה. בין הפעולות שביצעו הגפירים: מארבים לכנופיות, ועוד.
לאחר כישלון משטרת המנדט בהתמודדות עם המרד הערבי ב-1936, הקים הממשל הבריטי "חיל נוטרים" בהיקף כלל ארצי, ובסוכנות היהודית הוקמה מחלקה לנוטרות, שגייסה שוטרים, הפעילה קורסים לאימונם וקישרה את גופי הנוטרות עם פיקוד "ההגנה". מרבית כוחות הנוטרים היו מורכבים מאנשי "ההגנה", אך במספר קטן של מקומות הופקדה השמירה בידי אנשי האצ"ל (במקומות שבהם התאמנו כמו: ראש-פינה, רמת-טיומקין ליד נתניה, זיכרון-יעקב, שוני, קלמניה, באר-יעקב ונחלת-יצחק). ב-1938 הוקמה "משטרת היישובים העבריים", היחידה הגדולה ביותר של הנוטרות, שפעלה בעיקר להגנת היישובים היהודיים וכללה גם את המשמר הנע, שביצע סיורים ממונעים. יחידות נוטרים עסקו באבטחת המסילות והרכבות של הרכבת המנדטורית (באמצעות יחידת משמר הרכבת), נמל חיפה, גדר הצפון, שדות התעופה בלוד ועטרות, ומפעלים כמו חברת החשמל ומפעל האשלג. נוטרים היוו גם חלק מפלגות הלילה המיוחדות של וינגייט. כמו כן, בוצעו גיוסים מיוחדים של נוטרים למשימות של שיטור וחקירה במשטרה הבריטית.
הנוטרים עזרו ל"הגנה" (בעיקר ללוחמי החי"ש) בחיפוי הפעולות, בהברחת נשק ובאבטחת מבצעי התיישבות כמו "חומה ומגדל". "ההגנה" אף מינתה קציני נוטרים, על מנת לתאם את פעולותיהם עם צורכי הארגון. מבין הנוטרים נמנו לוחמים שהיו לאחר מכן מהבולטים במפקדי "ההגנה" וצה"ל, בהם יגאל אלון ומשה דיין.
הגיוס לנוטרות היה בידי ההגנה, וזו מנעה בתקופת המתיחות עם האצ"ל (1938) את גיוסם של חבריו. זאב ז'בוטינסקי, מנהיג התנועה הרוויזיוניסטית, היה מעוניין אפוא לפתוח את הנוטרות בפניהם וזה הניע אותו להגיע להסכם שיתוף פעולה בין ההגנה לאצ"ל. ההסכם נחתם בראשי תיבות ב-20 בספטמבר 1938, אך לא נכנס לתוקף משום שדוד בן-גוריון הטיל עליו וטו. עם זאת, על אף כישלון ההסכם, אפשרה ההגנה לחברי האצ"ל להתגייס בממדים קטנים.
ב-1936 גויסו 600 הנוטרים הראשונים, ועד 1939 גדל מספרם לכ-15,000 איש, מתוכם כ-1,200 איש בשירות סדיר מלא בשכר. ב-1942 מנו הנוטרים היהודים כ-6,000 איש. במלחמת העולם השנייה חלה ירידה בהיענות לנוטרות לטובת גיוס לצבא הבריטי, והבריטים הגבירו גיוסם של נוטרים ערבים. לאחר המלחמה גדל גיוס השוטרים העבריים, והם מנו כ-2,400 איש בשירות סדיר ו-16,000 בשירות חלקי. ערב הקמת המדינה קיבלו הנוטרים משימות ביטחון נוספות, בתיאום עם הבריטים, כמו ליווי שיירות יהודיות בצירים רגישים. ב-7 בינואר 1948 נפלו 7 נוטרים שליוו שיירה יהודית ליד היישוב אזור. עם התחלת פינוי הכוחות הבריטים מהארץ מנו הנוטרים הסדירים כ-1,800 איש, והם עברו לחטיבות ארגון "ההגנה", שנסתייע רבות בתחילת מלחמת העצמאות במשטרת היישובים העבריים ובנוטרים האחרים.
גלריה

נוטר עם ילד בשדות פתח תקווה.
הנוטר (גפיר) אריה ברלינסקי בירושלים באמצע שנות ה-1930
גפיר עם סוס, מוצג בבית מורשת משטרת ישראל
גפיר, מוצג בבית מורשת משטרת ישראל
גפירים בארץ ישראל, 1938
תמונה מ-1939 של נוטרים - שוטרים יהודים שפעלו במסגרת משטרת המנדט הבריטי במשימות הגנה – מתאמנים במושבה בת שלמה.
תצלום נוטרים בתחנת המשטרה בסאריס שבהרי יהודה, 1939
מחנה של נוטרים באזור השרון (עם חצץ בצורת כתר אדוארד הקדוש באמצע)
דגם הטנדר המיתולוגי ששימש את הנוטרים (מרכז המבקרים במשטרת נהלל)
לקריאה נוספת

גרשון ריבלין (עורך), לאש ולמגן - תולדות הנוטרות העברית, הוצאת מערכות, 1964.
הערות שוליים

↑  רפ"ק ד"ר שלומי שטרית, מפקד בית מורשת משטרת ישראל, משטרת המנדט במרד הערבי בארץ ישראל, 1936-1939, באתר law.tau.ac.il
↑  אביבה חלמיש, מבית לאומי למדינה בדרך, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 9, עמ' 225–226.
↑  יהודה לפידות, נוטרים, באתר "דעת"
1 2  חיל הנוטרים (חיל-עזר למשטרה), באתר "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
↑  "המחסור בנוטרים", מתוך "לחבר - מענייני הגנה וביטחון", חשוון תש"ג
↑  ניתאי אלבוים, השבוע לפני 70 שנה: נפילת שבעת הנוטרים, ד"ש מאוסטרליה וקפה קופיקס של פעם, באתר הבלוג של MyHeritage, ‏2018-01-22
↑  הנוטרים, באתר רעננה פנינת השרון
| המנדט הבריטי משטרת המנדט |
| --- | --- | --- |
| מפקדי המשטרה | פרסי בראמלי • הנרי טיודור • ארתור סטיבן מאברוגורדאטו • רוי ספייסר • אלן סונדרס • ג'ון מורי ריימר-ג'ונס • ויליאם ניקול גריי |  |
| יחידות צבא ומשטרה קשורות | המשטרה המעולה • הז'נדרמריה הבריטית • חיל הספר העבר-ירדני • משטרת היישובים העבריים • כלניות • מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט • משטרת תל אביב • המשטרה הניידת • הנוטרים • המשמר הנע • משמר הרכבת |  |
| אישים | אברהם זלינגר • תומאס ג'יימס וילקין • ריימונד אוסוואלד קפראטה • הרברט דאוביגין • רוי פאראן • ג'פרי מורטון • דאגלס דאף • צ'ארלס טיגארט • פאיז ביי אל-אידריסי‎ • הנרי טיודור • ויליאם דובי • ברנרד פרגוסון • שלמה שיף • דוד תדהר • חביב כנען • גרו גרא • ירחמיאל ירון |  |
| אירועים בולטים | מאורעות תר"פ • מאורעות תרפ"א • מאורעות תרפ"ט • מאורעות אוקטובר 1933 • המרד הערבי הגדול • מבצע עוגן • סטרומה • השבת השחורה • אקסודוס (אוניית מעפילים) • המצור על גבעת חיים • פרשת הרצח בחולות תל נוף • רצח ארלוזורוב |  |
| מבנים ואתרים | מגרש הרוסים • בווינגרד • מצודות טיגארט • גדר הצפון |  |
המנדט הבריטי • משטרת ישראל • פורטל היישוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007376510405171
יהושע כ"ץ

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1945 (בן 79) כ"ח בכסלו תש"ו רמת גן, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת היישוב החדש  ישיבת מרכז הרב  ישיבת כנסת חזקיהו  ישיבת הכותל 
 מקום פעילות:  מעלה אדומים
 תחומי עיסוק:  הלכה
 אב:  דב כ"ץ 
 
הרב יהושע כ"ץ, רב העיר מעלה אדומים
הרב יהושע כ"ץ (נולד ב-כ"ח בכסלו תש"ו, 11 בדצמבר 1945) הוא רבה האשכנזי של העיר מעלה אדומים.
ביוגרפיה

נולד בכ"ח בכסלו תש"ו לאסתר ודב כ"ץ ברמת גן. כשהיה בן 4 עברה משפחתו לגור בבית המעלות בירושלים.
למד בישיבות: הישוב החדש, כפר חסידים ומרכז הרב. נמנה עם מחזור המייסדים של ישיבת הכותל ושירת בצה"ל. לאחר נישואיו למד בכולל ההלכה בישיבת הכותל וסיים במסגרתו סמיכה לרבנות.
שימש כרב צבאי מספר שנים, שנתיים (תשל"ו-תשל"ז) כרבו של קיבוץ חפץ חיים, והחל משנת תשמ"ד (1984) משמש כרבה של העיר מעלה אדומים, לצד הרב מרדכי נגארי.
עיסוקו העיקרי של הרב כ"ץ הוא בתחום ההלכה. במשך שנים העביר קורס בענייני הלכה במכללת ירושלים לבנות וכן שיעור שבועי קבוע בהלכה בישיבת ברכת משה. הרב כ"ץ ידוע בעירו גם בגמילות חסדים, הוא מנהל קופת צדקה ועוסק בשלום בית.
רבו בענייני הלכה היה הרב שלמה זלמן אויערבך[דרוש מקור].
משפחתו

אביו הרב דב כ"ץ, היה מנהל בתי הדין הרבניים, חוקר תנועת המוסר ומחבר סדרת "תנועת המוסר" ועוד ספרים רבים. (נפטר 1979) ואמו אסתר הייתה בתו של הרב זאב גולד, ממנהיגי המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות.
אשתו הרבנית נחמה, מנהלת סניף "יד שרה" במעלה אדומים. אביה הרב יצחק לוי, היה מורה ומפקח כללי ללימודי תנ"ך בישיבת חורב בירושלים ומחבר ספר "פרשיות בספרי הנביאים", בנו של רופא הילדים הירושלמי ד"ר יעקב לוי.
אחיו הוא הרב יעקב כ"ץ, לשעבר ראש הכולל בישיבת הכותל.
אחותו יהודית נספתה עם בעלה הרב שלמה קוק ושני ילדיהם בתאונת דרכים כאשר רכבת התנגשה בהם חזיתית כשנתקעו על פסיה בלילה גשום במיוחד.
גיסו הרב אברהם אבא וינגורט - עורך כתבי ה"שרידי אש" ומרצה.
גיסו הרב גבריאל יוסף לוי - ראש ישיבת "באר התורה".
חתנו הרב עידו רוזנטל - ר"מ במכינה הקדם צבאית בעלי, החל משנת תש"פ ר"מ בישיבת דרום תל אביב.
חתנו הרב יאיר מרמרוש - רב המושב קשת ברמת הגולן.
חתנו הרב יאיר גלובינסקי, ר"מ בקיאות בישיבת הר המור.
בנו דב כ"ץ - מזכיר של היישוב שבי שומרון. פעיל מרכזי בעשייה הציבורית בשומרון.
מכּתביו

קובץ מאמרים "דרישה ופרישה", שלושה חלקים.
מאמרים של הרב יהושע כץ, באתר ספריית אסיף
"בעקבתא דמשיחא חוצפא יסגא", באתר ישיבה, אלול תשס"ו
הרב יהושע כ"ץ, רב מעלה אדומים, להגדיל (כיסוי) ראש, באתר ערוץ 7, 4 במרץ 2004
מאמרים של הרב יהושע כ"ץ
שיעור תלמוד תורה, ספר על הלכות תלמוד תורה.
הערות שוליים

1 2  על רבנות והנהגת הציבור - שיחה עם הרב יהושע כ"ץ, כתלנו תשל"ז, עמ' 184
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411063505171  VIAF: 24154327985026852470   WorldCat (עם VIAF): 24154327985026852470
אוניברסיטת מרילנד

| --- | --- |
סמל אוניברסיטת מרילנד

 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 על שם:  מרילנד 
 מוטו:  Fatti maschii, parole femine (פעולות גבריות, דיבורים נשיים) (לא רשמי) Strong Deeds, Gentle Words (פעולות חסונות, דיבורים עדינים)
 תקופת הפעילות:  1856–הווה (כ־169 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  דאריל פינס
 סגל:  4,000
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  41,200 (סתיו 2016)
 סטודנטים לתואר ראשון:  30,762 (סתיו 2016)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  10,438 (סתיו 2016)
 שונות
 הון עצמי:  672 מיליון דולר
 כינוי קבוצת הספורט:  טרפין
 מיקום
 מיקום:  קולג' פארק, מרילנד
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  38°59′17″N 76°56′33″W﻿ / ﻿38.988055555556°N 76.9425°W﻿ / 38.988055555556; -76.9425
 www.umd.edu
  (למפת מרילנד מוגדלת) אנאפוליס בולטימור פרדריק רוקוויל הייגרסטאון סולסברי קמברלנד וושינגטון דלאוור פנסילבניה מע. וירג'יניה וירג'יניה האוק. האטל. אוניברסיטת מרילנד(למפת מרילנד רגילה) אנאפוליס בולטימור פרדריק רוקוויל הייגרסטאון סולסברי קמברלנד וושינגטון דלאוור פנסילבניה מע. וירג'יניה וירג'יניה האוק. האטל. אוניברסיטת מרילנד
 
אוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק (באנגלית: University of Maryland, College Park) היא מוסד מחקר והשכלה גבוהה ציבורי הנמצא בעיר קולג' פארק שבמרילנד. האוניברסיטה, אשר נוסדה בשנת 1856, מהווה את מוסד הדגל של מערכת האוניברסיטאות של מרילנד (USM). בסתיו 2010 נרשמו למוסד כ-37,000 סטודנטים למעל למאה תוכניות לימוד לתואר ראשון וכ-120 תוכניות לימוד לתואר שני.
אוניברסיטת מרילנד חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU), בקונסורציום האוניברסיטאות של מטרופולין וושינגטון (CUWMA), בשותפות האוניברסיטאות באוק רידג' (ORAU), באיגוד המחקר של אוניברסיטאות דרום-מזרח (SURA), במכון פילדס, ברשת אוניברסיטאס 21 (U21) ובאיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA).
האוניברסיטה חברה בוועידת עשרת הגדולים (B1G) והיא אחת המייסדות של איחוד החוף האטלנטי (ACC) שהוא אחד האיגודים החברים ב-NCAA.
קרבתה של האוניברסיטה לבירה מאפשרת שיתוף פעולה צמוד עם הממשל הפדרלי של ארצות הברית. מחלקות רבות מקבלות תקציבי מחקר מארגונים לאומיים כמו המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, המכונים הלאומיים לבריאות, המכון הלאומי לתקנים ולטכנולוגיה ונאס"א.
בשנת הכספים 2009 היה תקציבה של האוניברסיטה כ-1.531 מיליארד דולרים אמריקאים שמתוכם 518 מיליון דולר התקבלו בתקציבי מחקר, סכום גבוה בצורה משמעותית מהסכום שהתקבל בשנה הקודמת – 117 מיליון דולר. בנוסף, בקמפיין גיוס תרומות שהחל בשנת 2006, גייסה האוניברסיטה כ-900 מיליון דולרים מתרומות פרטיות נכון לסוף 2011.
היסטוריה

האוניברסיטה עברה לשליטתה המלאה של מדינת מרילנד וקיבלה על עצמה את השם "מכללת מדינת מרילנד" בשנת 1916. היא החזיקה בשם זה במשך ארבע שנים, עד 4 באפריל 1920, יום בו הושלם מיזוגה עם מספר בתי ספר מקצועיים באזור בולטימור. לאחר המיזוג, נקבע שמו המודרני של המוסד – "אוניברסיטת מרילנד". בשנה זאת הגיע מספר הסטודנטים במוסד ל-500 וניתנו תוארי הדוקטורט הראשונים. בשנת 1925 התקבל המוסד לארגון האוניברסיטאות האמריקאיות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה האוניברסיטה בין 131 מוסדות אשר אפשרו הכשרת סטודנטים לקראת פיקוד בצי של צבא ארצות הברית.
בשנת 1988 התבצע ארגון מחדש של מערכת ההשכלה הגבוהה במדינת מרילנד. במהלך זה, נקבע כי אוניברסיטת מרילנד תהווה את קמפוס הדגל של מערכת ההשכלה הגבוהה במרילנד ושמה שונה ל"אוניברסיטת מרילנד, קולין פארק". בשנת 1997 הועברה חקיקה בבית הנבחרים של מרילנד אשר אפשרה לאוניברסיטה לחזור לשמה הקודם – "אוניברסיטת מרילנד" בלבד.
בשנת 1957 החליט נשיא האוניברסיטה וילסון ה. אלקינס להעלות בצורה משמעותית את רמת הלימודים במוסד. פועלו הסתכם בהקמת ועדות המעקב האקדמיות הראשונות בעולם. בשנת פעילותה הראשונה של התוכנית, 18% מכלל הסטודנטים עמדו בפני סילוק על רקע אקדמי. מעתה והלאה, הסטנדרטים האקדמאים במוסד בסימן עליה מתמיד. בזכות שיפור זה, אחוות הסטודנטים פאי-בתה-קאפה פתחה סניף באוניברסיטה בשנת 1964.
בדומה למוסדות רבים אחרים להשכלה גבוהה, במהלך מלחמת וייטנאם הייתה האוניברסיטה כר פורה להפגנות והפרות סדר אשר בעקבותן הונהגה בה שעת עוצר אשר נאכפה על ידי המשמר הלאומי.
המאה ה-21

בספטמבר 2001 הכתה סופת טורנדו בקמפוס וגרמה למותן של שתי סטודנטיות ונזקים בערך של כ-15 מיליון דולר. באותה שנה נפתח גם המרכז לאומנויות הבמה על שם קלריס סמית' – הבניין הגדול ביותר שנבנה אי פעם במדינת מרילנד. בשנת 2004 החלה בנייתה של קריית מחקר על פני שטח של 150 אקרים שיועדה להיות הגדולה ביותר באזור. בקריה תוכננו מוסדות אשר ישתפו פעולה עם משרד ההגנה האמריקאי, עם מנהל המזון והתרופות (FDA), עם המרכז הלאומי לאקלים ועוד.
בשנת 2006 החלה האוניברסיטה בקמפיין בשם "ציפיות גדולות" לגיוס מיליארד דולר בתרומות פרטיות למוסד לאורך שבע שנים. בשנת 2008, פרסמה האוניברסיטה תוכנית אסטרטגית לעשור הקרוב, שכללה הרחבת הקמפוס המזרחי כדי שיכלול מגורי סטודנטים מודרניים וכן מרכז מוזיקה ובידור חדשניים בקמפוס.
במאי 2010 החלו עבודות להקמת קמפוס בתקציב של 128 מיליון דולר ובגודל של 15 קמ"ר למדעי הפיזיקה, כולל מעבדת מחקר קוונטית (בשיתוף ובמימון כספי סיוע פדרליים) אשר האוניברסיטה מקווה כי היא תהיה המובילה מסוגה בעולם. לאחרונה מתנהל דיון בקרב הנהלת האוניברסיטה על הקמת רכבת קלה בקמפוס אשר תחבר את האוניברסיטה למערכת התחבורה הציבורית של וושינגטון הבירה.
פקולטות ומחלקות

אוניברסיטת מרילנד מחולקת למספר קולג'ים ובתי ספר:
הקולג' לחקלאות: נלמדים מקצועות כגון מדעי החקלאות, מדעי בעלי החיים, מדעי הסביבה, אדריכלות נוף, מדעי הצמח, מדעי הים, וטרינריה.
בית הספר לאדריכלות: המסלולים הנלמדים כוללים אדריכלות, תכנון עירוני, שימור, נדל"ן.
הקולג' לאמנויות ומדעי הרוח: נלמדים מקצועות כגון תולדות האמנות, לימודים אמריקאיים, לימודים קלאסיים, שפות, היסטוריה, פילוסופיה, מוזיקה, תיאטרון, לימודי מגדר.
הקולג' למדעי החברה: מחלקות הקולג' כוללות גאוגרפיה, קרימינולוגיה, כלכלה, אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, פוליטיקה וממשל ועוד.
בית הספר לעסקים: ניתן ללמוד לתואר ראשון ושני מקצועות כגון ניהול, פיננסים, אנליטיקה עסקית, מערכות מידע.
הקולג' למדעי המחשב, מתמטיקה ומדעי הטבע: בין המחלקות נכללות אסטרונומיה, ביולוגיה, מדעי המחשב, כימיה, מתמטיקה, פיזיקה, גאולוגיה, מדעי האטמוספירה.
הקולג' לחינוך: מחלקות הקולג' הן ייעוץ חינוכי, חינוך מיוחד, התפתחות האדם, הוראה ולמידה, מנהיגות חינוכית.
בית הספר להנדסה: בין מחלקות בית הספר נכללות הנדסת חשמל, הנדסת אווירונאוטיקה, הנדסת כימיה, הנדסה אזרחית, ביו הנדסה, הנדסת מכונות, ביו חומרים.
הקולג' לעיתונאות: מתקיימים מסלולים לתואר ראשון, תואר שני ודוקטורט בעיתונאות.
הקולג' ללימודי מידע: נערכים לימודים בתחומי מערכות המידע ומדע הנתונים.
בית הספר לבריאות הציבור: כולל מחלקות כגון מדעי ההתנהגות, אפידמיולוגיה, לימודי משפחה, מדיניות בריאות, קינסיולוגיה.
בוגרים ידועים

בין בוגרי אוניברסיטת מרילנד נכללים:
סרגיי ברין - יזם, ממייסדי חברת גוגל
לארי דייוויד - תסריטאי ובמאי
קוני צ'אנג - עיתונאית
ג'ים הנסון - מפיק ובובנאי
שניים מבוגרי האוניברסיטה הם זוכי פרס נובל - הרברט האופטמן, חתן פרס נובל לכימיה בשנת 1985, וריימונד דייוויס ג'וניור, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2002.
הערות שוליים

↑  Colleges and Schools, אוניברסיטת מרילנד
↑  Why Mariland? The University, אוניברסיטת מרילנד
↑  Nobel Laureates, אוניברסיטת מרילנד - המחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה, ‏2019
| אוניברסיטאס 21 |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה: מלבורן​ • ניו סאות' ויילס •  סידני • קווינסלנד; ניו זילנד: אוקלנד |  |
| אירופה | בלגיה: הקתולית בלוון; הולנד: אמסטרדם; הממלכה המאוחדת: אדינבורו • ברמינגהאם • גלאזגו • נוטינגהאם • קולג' דבלין; שוודיה: לונד; שווייץ: ציריך​ |  |
| אמריקה הדרומית | מקסיקו: מכון מונטריי; צ'ילה: הקתולית הפונטיפית של צ'ילה |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית: דייוויס • מרילנד • קונטיקט; קנדה: מקמסטר |  |
| אסיה | הודו: דלהי; הונג קונג: הונג קונג​; הרפובליקה העממית של סין: ג'יאו טונג שאנגחאי​ • פודן; יפן: ואסדה; סינגפור: הלאומית של סינגפור; קוריאה: קוריאה |  |
| אפריקה | דרום אפריקה: יוהנסבורג |  |
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519132305171  PLWABN: 9810563271205606  BIBSYS: 90684828  BNC: 000539109  BNE: XX143552  BnF: cb12392214j (data)  CiNii: DA01090905  GND: 30482-7  ISNI: 0000 0001 0941 7177  LCCN: no97052508  LNB: 000082322  MusicBrainz: 25125d57-f0a8-4514-82bc-9c957c801dfc  NKC: kn20060601002  NLA: 41788908  SNAC: w6965bs1  SUDOC: 033011729  Trove: 445833  ULAN: 500312906  VcBA: 494/33184  VIAF: 133887555   WorldCat (עם VIAF): 133887555
האטלנטיק

| --- | --- |


 פורמט:  טבלואיד 
 בעלים:  Emerson Collective 
 תאריכי הופעה:  1857–הווה (כ־168 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  1072-7825, 2151-9463
 www.theatlantic.com
 
שער גיליון כתב-העת ממרץ 1865
האטלנטיק (באנגלית: The Atlantic; נוסד בשם האטלנטיק החודשי; The Atlantic Monthly) הוא כתב עת אמריקאי. משרדיו נמצאים בוושינגטון די. סי.