stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לברנטי בריה
בריה בארגון נ.ק.ו.ד.

באוגוסט 1938 הביא סטלין את בריה למוסקבה ומינה אותו לתפקיד סגן ראש הנ.ק.ו.ד., המשרד שהיה אחראי על ביטחון המדינה והכוחות המשטרתיים. משרד זה רדף ודיכא כל מי שנחשד כמתנגד המשטר - הגלה, עינה והוציא להורג אזרחים רבים עד כדי כך, שבשנת 1938 תשתיות הצבא, הכלכלה והמשטר הסובייטי היו במצב רעוע ביותר וסטלין החליט למתן את הקצב. בנובמבר קודם בריה לתפקיד ראש הנ.ק.ו.ד. במקום ניקולאי יז'וב (שהוצא להורג ב-1940) ומיד "טיהר" את משרדו תוך החלפת מחצית האנשים בנאמניו, רובם ממוצא קווקזי.
על אף ששמו של בריה נקשר ב"טיהורים הגדולים", כאשר כיהן כראש הנ.ק.ו.ד. הם כבר היו בסופם. למעלה ממאה אלף איש שוחררו מהגולאגים, ופורסם רשמית שהייתה "הגזמה" וחוסר צדק בזמן ה"טיהורים" הללו, תוך תליית האשמה ביז'וב. בפועל לא היה בריה רחום מקודמו - המאסרים ללא משפט וההוצאות להורג המשיכו להתבצע, ובשנת 1940, לקראת פרוץ המלחמה בברית-המועצות, אף הואצו. בתקופה זו פיקח בריה על הגליה של אוכלוסייה מחלקים של פולין והמדינות הבלטיות בעקבות כיבושן על ידי ברית המועצות. במרץ 1940 חתם על הוראה לרצח של 275,000 איש מן האליטה האינטלקטואלית הפולנית, ביניהם 14,700 שבויי מלחמה ביער קאטין, סמוך לסמולנסק ובאתרים נוספים.
במרץ 1939 היה בריה למועמד לחברות בפוליטביורו. על אף שלא הפך לחבר מלא בו עד לשנת 1946, עדיין היה בריה אחד האנשים החזקים ביותר בברית המועצות. בפברואר 1941 הוא מונה לסגן יו"ר הסובנארקום, ובחודש יוני, לאחר פלישת הנאצים, היה לחבר בוועדה להגנת המדינה (גה קה או).
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה אחראי על תחומי פנים חשובים. הוא גייס בכפייה מיליוני אסירים בגולאג של הנ.ק.ו.ד. לייצור מלחמתי. יחד עם גיאורגי מלנקוב הוא היה אחראי על תכנון ייצור הנשק, המטוסים ומנועי המטוסים. זו הייתה תחילת בריתו עם מלנקוב, שהתבררה כבעלת חשיבות מכרעת בעתיד. בשנת 1944, עם גירוש הנאצים משטחי ברית המועצות, היה בריה לאחראי על הטיפול במיעוטים האתניים שהואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים, וביניהם הצ'צ'נים, האינגושים, הטטרים של קרים והגרמנים של הוולגה. כל אלו הוגלו מארצם למרכז אסיה הסובייטית ורבים מהם איבדו את חייהם בשל כך (גירוש הטטרים מקרים). בריה היה אחראי גם על פרויקט פיתוח הנשק הגרעיני הסובייטי, תוך הפעלת רשת ריגול לחקירת ממצאי "פרויקט מנהטן" האמריקאי.
פוליטיקה שלאחר המלחמה

בדצמבר 1945 עזב בריה את תפקידו כראש המ.וו.ד. (שהחליף את הנ.ק.ו.ד.), אך עדיין ריכז כוח רב בידיו כסגן ראש הממשלה של סטלין, שהתקרב לגיל 70. עם הזדקנותו של סטלין, אופיינו שלהי שנות הארבעים במאבק סמוי על הירושה בין סגניו. לקראת סוף המלחמה נראה אנדריי ז'דאנוב כיורש המבטיח ביותר, לאחר שהיה מנהיג המפלגה בלנינגרד במהלך המלחמה ומונה לאחראי על כל ענייני התרבות ב-1946. בריה וז'דנוב היו יריבים עוד קודם לכן, ולכן חבר בריה עם מלנקוב כנגד ז'דנוב. אנשי רוח לנינגרדיים בולטים כמשוררת אנה אחמטובה נרדפו קשות כדי להבאיש את ריחו של ז'דנוב.
ז'דנוב מת במפתיע באוגוסט 1948, ובריה ומלנקוב איחדו את כוחותיהם ו"טיהרו" את אנשי ז'דנוב במה שנודע כ"פרשת לנינגרד". למעלה מאלפיים איש הוצאו להורג בתואנות שונות[דרוש מקור], ובהם סגנו של ז'דנוב - אלכסיי קוזנצוב, ראש המפלגה בלנינגרד - פיוטר פופקוב וראש ממשלת הרפובליקה הרוסית מיכאיל רודיאונוב. רק לאחר מותו של ז'דנוב החל ניקיטה חרושצ'וב להיחשב כאלטרנטיבה אפשרית לבריה ומלנקוב.
בשנים שלאחר המלחמה פיקח בריה על הקמת מנגנוני משטרה חשאית בנוסח סובייטי במדינות ברית ורשה, ולאחר הפירוד בין ברית המועצות למשטרו של טיטו הוא ארגן משפטי ראווה למנהיגים קומוניסטים כלאסלו רייק בהונגריה ורודולף סלנסקי בצ'כוסלובקיה (ראו משפטי פראג). הוא העביר את השליטה הישירה במשטרה החשאית לידי נאמנים כויקטור אבאקומוב וּוסוולוד מרקולוב, תוך שהוא שומר את סמכויות הביטחון הכללי לעצמו. ביולי 1945 הוא מונה למרשל של ברית המועצות על אף שמעולם לא נשא בתפקיד צבאי פיקודי, אך תרם רבות למאמץ המלחמתי הסובייטי ולניצחונה במלחמת העולם השנייה.
לאחר מות סטלין

סטלין מת ב-5 במרץ 1953, ארבעה ימים לאחר שסבל משטף דם במוח במהלך הלילה שלאחר ארוחת ערב עם בריה ובכירים אחרים. ויאצ'סלב מולוטוב, שר החוץ, פרסם בספר זכרונותיו כי בריה טען בפניו שהוא (בריה) הרעיל את סטלין, על אף שמעולם לא נמצאה עדות התומכת בסברה זו.
לאחר מות סטלין היה מלנקוב, ידידו, לראש הממשלה ולאיש החזק בברית המועצות. בריה תפס את משרד הפנים של רוסיה, האם.וה.דה, המשרד האחראי על הק.ג.ב. חרושצ'וב היה רק מזכ"ל המפלגה, תפקיד שנתפס באותה עת כחסר חשיבות לעומת ראשות הממשלה[דרוש מקור].
בריה דגל בהקלות וליברליזציה בתקופה זו, כנראה כאמצעי לזכות באהדת הציבור. הוא התבטא רשמית ש"משפט הרופאים" היה שקר ועלילה[דרוש מקור] ושחרר מספר רב של אסירים פוליטיים. באפריל הוא חתם על צו האוסר עינוי אסירים, למרות ההיסטוריה שלו כרב-מענים. הוא גם הפגין מדיניות סובלנית יותר כלפי עמים לא-רוסיים בברית המועצות ושכנע את הפוליטביורו לאפשר חופש כלכלי רב יותר בגרמניה המזרחית, מה שהוביל למהומות הפועלים ב-1953.
רוב ההיסטוריונים סבורים שצעדים אלו היו תמרון של בריה על מנת לזכות בשלטון, שכן עברו אינו מחזק את הדעה שלפתע הפך למתון (כחרושצ'וב)[דרוש מקור]. עבור המתונים היעד העליון היה הכפפת המשטרה החשאית למרות המפלגה, ולזאת בריה לא היה מסכים לעולם, שכן המשטרה החשאית הייתה בסיס כוחו[דרוש מקור].
לנוכח עברו של בריה, אין זה מפליא שמנהיגים קומוניסטים אחרים בברית המועצות חששו מפני עלייתו להנהגה, אך חרושצ'וב עדיין לא היה במעמד שבו יכול היה להתעמת עם ברית בריה-מלנקוב. ההזדמנות נקרתה לידיו בעת המרד המזרח גרמני, ששכנע את ויאצ'סלב מולוטוב, גאורגי מלנקוב וניקולאי בולגנין שבריה מסוכן וגורם לחוסר יציבות בברית המועצות וגרורותיה. כמה ימים לאחר מהומות אלו שכנע חרושצ'וב את יתר המנהיגים, ובכללם מלנקוב, להדיח את בריה משורות המפלגה וההנהגה.
נפילתו של בריה

ישנן כמה עדויות על הדחתו ונפילתו של בריה. השלמות ביותר גורסות כי חרושצ'וב הוביל ב-26 ביוני 1953 את ישיבת הפרזידיום (שלפני כן נקראה פוליטביורו, ושונתה חזרה לשם זה ב-1966) להתקפה על בריה, ובה האשים אותו בהיותו סוכן של המודיעין הבריטי. מולוטוב ואחרים התבטאו אף הם בחריפות כנגד בריה, וחרושצ'וב ביצע הצבעה מהירה לסילוקו המיידי. מלנקוב לחץ על כפתור בשולחנו, וכוח (שהוכן מראש) של קצינים חמושים בראשות המרשל גיאורגי ז'וקוב פרץ לחדר ואסר את בריה. ישנן שמועות כי בריה נורה במקום, אך נראה שסברה זו אינה נכונה. בריה נלקח בתחילה לכלא לפורטובו, ומשם הועבר למטהו של הגנרל קיריל מוסקלנקו, מפקד ההגנה האווירית של מוסקבה וידידו של חרושצ'וב מזמן המלחמה. מעצרו נשמר בסוד עד למעצר סגניו החשובים גם הם. כוחות הנ.ק.ו.ד. ששהו במוסקבה והיו תחת פיקוד בריה פורקו מנשקם על ידי יחידות צבא סדירות.
בריה נשפט בפני "טריבונל מיוחד", ולא הותר לו לייצג עצמו או לבטא את עמדתו. נגזר עליו גזר דין מוות והוא הוצא להורג מיידית על ידי פאבל בטיצקי. לצד בריה הוצאו להורג מספר חבריו לרבות ולדימיר דקנוזוב. בנו ואשתו נשלחו למחנה עבודה, אך שרדו ושוחררו מאוחר יותר. בנו, סרג'ו בריה, פעל לטיהור שם אביו עד מותו בשנת 2000. לאחר מות בריה, צומצם הנ.ק.ו.ד. ממעמד של משרד ממשלתי לוועדה (הק.ג.ב.), ואף אדם שעמד בראשו לא ריכז כוח רב כל כך בידיו כבריה בשעתו. עלילות הפיכה זו הוצגו בסרט הקומי סטלין מת! משנת 2017.
לאחר מותו קיבלו מנויי המהדורה השנייה של האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה שלושה דפים עם ערכים על פרידריך וילהלם פון ברגהולץ, מצר ברינג והבישוף והפילוסוף ג'ורג' ברקלי להחלפת הערך על בריה, לשם מחיקת זכרו.
דמותו האישית

לאחר שאיבד את כוחו הפוליטי והוצא להורג, הפך בריה למטרה נוחה ול'שעיר לעזאזל' שבו יכול היה חרושצ'וב לעשות שימוש במסע הדה-סטאליניזציה שלו, בשנים 1956–1964. מעט נודע על בריה מאז ועד לנפילת ברית המועצות בשנת 1991. התפרקות ברית המועצות אפשרה לראשונה להיסטוריונים לעיין בארכיונים ולראיין עדי ראייה, כדי לגבש תמונה אמיתית יותר אודות בריה ופועלו. בשנת 1999 פרסם ההיסטוריון הרוסי אנטון אנטונוב-אובסינקו את ספרו בריה, הביוגרפיה המחקרית הראשונה על האיש. ספר זה אישש טענה ותיקה של כותבים אנטי-סובייטיים, שמעולם לא נחקרה עד תומה, ולפיה היה בריה גם סאדיסט שניצל את מעמדו להתעלל מינית בנשים. גם אחת משחקניות הקולנוע המפורסמות בתקופתו אולצה להיענות לזממו.
בריה גם רצח ועינה במו ידיו רבים מקורבנות הטיהורים, בעיקר נשים. קברים רבים של קורבנות אלו נמצאו בגן ובמרתפים של מעונו, המשמש בשנות האלפיים כמקום משכנה של שגרירות תוניסיה. בשנת 2001 נמצאו עצמות אדם מוסתרות מאחורי קיר במטבח בזמן שיפוצים במבנה. קירות רבים במרתף מכוסים בכתמי פיח, וסבורים שבמקומות אלו בריה עינה את קורבנותיו באמצעות להבת אצטילן (מרתך).
במרץ 2000 דחה בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית את בקשת משפחתו של בריה לבטל את הרשעתו משנת 1953. על אף שבית המשפט הסכים כי החשדות בדבר בגידה וריגול היו מופרכים, הוא ביסס את סירובו לטהר את שמו של האיש בגין פשעיו האישיים והפוליטיים.
לקריאה נוספת

אמי וו. קנייט (1993), בריה הסגן הראשון של סטלין (Beria Stalin's First Lieutenant), אוניברסיטת פרינסטון, מסת"ב 0691010935
הערות שוליים

↑  ארצ'י בראון, עלייתו ונפילתו של הקומוניזם, 2009, עמ' 281-280
↑  סיימון סבאג מונטיפיורי, סטלין חצר הצאר האדום, הוצאת זמורה ביתן ויבנה, 2006, עמ' 545
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258404105171  PLWABN: 9810568887805606  BIBSYS: 90745400  BNC: 000287303  BNE: XX1271411  BnF: cb11942705t (data)  CANTIC: a19328813  CiNii: DA0748195X  GND: 118509586  ISNI: 0000 0001 0959 1132  LCCN: n50007693  LNB: 000066406  NDL: 00620357  NKC: jn20000700157  NLA: 35928729  NSK: 000077471  NTA: 070207070  RERO: 02-A018747817  RSL: 000079462  SELIBR: 40374  SUDOC: 027370712  Trove: 1150037  VIAF: 20471281   WorldCat (עם VIAF): 20471281 
הצעתו של לברנטי בריה לביצוע טבח יער קאטין.
בריה עם סטלין (ברקע) ובתו של סטלין, סבטלנה
מאמאגאמה

| --- | --- |
קובץ:Mamagama.jpg
 מקום הקמה:  באקו, אזרבייג'ן
 מוקד פעילות:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 תקופת הפעילות:  מ-2021
 סוגה:  אינדי פופ, רוק אלטרנטיבי
 כלי נגינה:  גיטרה בס, מערכת תופים 
 חברים
 אסף מישייב חסן אפנדייב אריף גומבטלי
 חברים לשעבר
 רומן זיליאנב קלים גודין
 
מאמאגאמה (באזרית: Mamaqama) היא להקה אזרית שהוקמה ב-2021 בבאקו. חברי הלהקה מורכבים מהזמר אסף מישייב, הגיטריסט חסן אפנדייב והמתופף אריף גומבטלי; נציגי אזרבייג'ן באירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ עם השיר "Run with U".
קריירה

הלהקה הוקמה ב-2021 בבאקו, אזרבייג'ן; לכל חברי מאמאגמה היה ניסיון קודם בהרכבים מוזיקליים. הקבוצה החלה להופיע בפסטיבלים בין-לאומיים שונים.
בשנת 2022 השתתפה הלהקה ב"קנגה מג'יקה" (בתרגום חופשי: "שיר הקסם"), אחד מפסטיבלי המוזיקה האלבניים המרכזיים יחד עם פסטיבלי אי קנגס, שם זכו בפרס הראשון בקטגוריית ה"אמנים הבין-לאומיים" הודות לסינגל שלהם, "Dreamer". לקראת סוף השנה הם הגישו בקשה לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2023. למרות שהגיעו לחמשת המועמדים הסופיים, ערוץ הטלוויזיה הציבורי İctimai Television בחר בסופו של דבר בצמד טוראלטוראןX כנציגים.
ב-4 בפברואר 2025 הודיע ITV כי בחרה באופן פנימי במאמאגאמה לייצג את אזרבייג'ן בתחרות האירוויזיון 2025 בבזל, שווייץ.
סגנון מוזיקלי

במוזיקה שלהם, מאמאגמה משלבים אלמנטים של מוזיקה מסורתית עם צלילים מודרניים יותר הנוטים לאינדי פופ ורוק אלטרנטיבי.
חברי הלהקה > נוכחיים

אסף מישייב – סולן.
חסן אפנדייב – גיטריסט.
אריף גומבטלי – מתופף.
חברי הלהקה > לשעבר

רומן זיליאנב – גיטריסט.
קלים גודין – מתופף.
דיסקוגרפיה > סינגלים

2022 – "My Medicine".
2022 – "Sleep".
2022 – "Dreamer".
2023 – "River".
2023 – "This is for You".
2025 – "Run with U"
הערות שוליים

1 2  "Mamagama". Genius. נבדק ב-2025-02-04.
1 2  "Aserbaidschan tritt mit der Gruppe Mamagama beim Eurovision Song Contest 2025 in Basel an" (בגרמנית). 2025-02-04. נבדק ב-2025-02-04.
1 2  "Mamagama will represent Azerbaijan at Eurovision 2025". 2025-02-04. נבדק ב-2025-02-04.
↑  Anthony Granger (2 בפברואר 2023). "Azerbaijan: Five Acts in Contention for Eurovision 2023 Revealed". נבדק ב-11 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Neil Farren (9 במרץ 2023). "Azerbaijan: TuralTuranX to Eurovision 2023". נבדק ב-11 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Antonio Adessi (2025-02-04). "Eurovision 2025: i Mamagama rappresenteranno l'Azerbaigian". נבדק ב-2025-02-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 9a357abb-d38d-465a-91a8-fbc8cb147e28
האגודה למען האומות המאוחדות

דגל האגודה למען האומות המאוחדות
האגודה למען האומות המאוחדות הוא ארגון לא ממשלתי בין-לאומי שהוקם במטרה לקדם שיתוף פעולה בין-לאומי, שלום, פירוק נשק, סיוע לארצות נחשלות, פיתוח בר קיימא וקידום זכויות אדם ברוח ערכי מגילת האומות המאוחדות.
האגודה גם פועלת כדי להעלות את המודעות הציבורית לאו"ם ולעבודתו, כדי לקדם את המטרות הכלליות של האומות המאוחדות. ברחבי העולם יש סניפים ואגדות מקומיות שלה במעל למאה מדינות, כולל ישראל. המזכירות של הפדרציה העולמית של אגודות האומות המאוחדות ממוקמות בז'נבה, סיאול וניו יורק.
היסטוריה > איגוד חבר הלאומים

קודם להקמת אגודות למען ארגון האומות המאוחדות שהוקם בשנת 1945, הוקמו אגודות למען הארגון שקדם לו - חבר הלאומים, בראשם עמד "איגוד חבר הלאומים" (League of Nations Union) (אנ'), ארגון שהוקם באוקטובר 1918 בבריטניה כדי לקדם צדק בינלאומי, ביטחון קולקטיבי ושלום קבע בין מדינות על בסיס האידיאלים של חבר הלאומים. חבר הלאומים הוקם על ידי המעצמות כחלק מהסכמי השלום של פריז, ההסדר הבינלאומי שבא בעקבות מלחמת העולם הראשונה. יצירת התאגדות כללית של מדינות הייתה ההצעה האחרונה שהעלה הנשיא וודרו וילסון בנאום ארבע עשרה הנקודות שלו. "איגוד חבר הלאומים" הפך לארגון הגדול והמשפיע ביותר בתנועת השלום הבריטית והעולמית. בהמשך הוקמו "אגודות למען חבר הלאומים" במדינות רבות ברחבי העולם והתארגנו ב"פדרציה הבין לאומית של האגודות למען חבר הלאומים" (
International Federation of League of Nations Societies). במסגרת פעילות הפדרציה הוקמה גם "התאגדות היהודית למען חבר הלאומים". בראשות ליאו מוצקין, זאת על רקע תמיכת האגודה בזכויות מיעוטים, כולל של יהודים, ברחבי העולם. פעילות הפדרציה הבין-לאומית נמשכה בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה דעכה פעילותה, למעט בבריטניה, שם המשיכה לפעול בראשות לורד ויקונט רוברט ססיל.
היסטוריה > האגודה למען האומות המאוחדות

בעקבות פירוק חבר הלאומים והקמת ארגון האומות המאוחדות הוקם "האיגוד הבריטי למען האו"ם", שירש את מקום "האיגוד למען חבר הלאומים" במהלך 1946. במקביל "אגודות למען חבר הלאומים" במדינות ברחבי העולם הפכו ל"אגודות האומות המאוחדות" והוקם "האיגוד העולמי למען האומות המאוחדות. ביוני 1947⁩ האיגוד העולמי דרש מהממשלה הבריטית לנקוט עמדה אוהדת יותר לגבי שאלת העלייה היהודית לארץ־ישראל.
האגודה בישראל

"אגודה למען חבר הלאומים" הוקמה בארץ ישראל בשנת 1926 ביוזמת מאיר דיזנגוף, יהודה נדיבי, נתן פיינברג, יעקב בלובשטיין (אחיה של רחל המשוררת) ואחרים, כינוס ראשון של האגודה נערך ב-27 בינואר 1926⁩ בתל אביב. גם בירושלים הוקמה אגודה ביוזמת מנחם אוסישקין ויוסף קלוזנר ב-8 במאי 1926. באגודה בירושלים היו חברים בין השאר גם גד פרומקין, נחום סלושץ ואהרן מאיר מזי"א. ביולי 1926 התקבלו האגודות בארץ ישראל ל"פדרציה הבין לאומית של האגודות למען חבר הלאומים".

מטרות האגודה בארץ ישראל הוגדרו להלן:
להפיץ בקרב היישוב הארץ־הישראלי את רעיון חבר הלאומים ולטפח ולחזק את ההכרה בחשיבותו בתור מוסד עליון, המשרה שלום בין העמים והמדינות, יוצר יחסים הדדיים של אחוה ביניהם ומאחדם לשם עבודה משותפת ולפתרון כל הסכסוכים העלולים לפרץ ביניהם.
להפיץ בקרב הקהל ידיעות מפורטות על מפעליו של חבר הלאומים ושל המוסדות הקימים על ידו: בית המשפט התמידי בהאג והמשרד הבין-לאומי לעבודה בז'נבה.
לחקר את כל הפרובלימות המדיניות, המשפטיות, והכלכליות הכרוכות כפעולותיו. של חבר הלאומים.
לחקר את כל השאלות הקשורות עם המנדט על ארץ ישראל.
לבוא בקשר, לשם שתוף בעבודה, עם האגודות בארץ ובחוץ לארץ, העובדות להגשמת אותו הרעיון.
להצטרף להתאחדות הבין־לאומית של האגודות למען חבר הלאומים שמרכזה בבריסטל.
בינואר 1927 הוקמה גם אגודה בחיפה, בנוסף לתל אביב וירושלים, ובהמשך הוקם גם ארגון משותף לשלוש האגודות בארץ ישראל. במאי 1927 נערכה הוועידה השנתית של "הפדרציה הבין לאומית של האגודות למען חבר הלאומים" בבניין הרייכסטאג בברלין, כנציג ארץ ישראל השתתף בה מאיר דיזנגוף. הפדרציה תמכה בזכות היהודים לעלות וליישוב את ארת ישראל אך במקביל קראה לממשלת המנדט לכבד את זכויותיהן האזרחיות והדתיות של כל תושבי ארץ־ישראל.
במהלך מלחמת העולם השנייה חדלה לפעול "האגודה הארץ ישראלית למען חבר הלאומים" ולאחר הקמת מדינת ישראל והצטרפותה לארגון האומות המאוחדות החלו פעילים שונים ביוזמה להקמת "אגודה למען האומות המאוחדות בישראל", שהוקמה בסוף 1949. כיושב ראש הראשון של האגודה, נבחר ראש עיריית ירושלים, דניאל אוסטר. האגודה ציינה בישראל מדי שנה את יום האומות המאוחדות באירועים פומביים.
בשנת 1966 מונה הפרופסור למדע המדינה ולמשפט חוקתי באוניברסיטה העברית בירושלים, בנימין אקצין כנשיא האגודה. האגודה פעלה עד 1977, אז נפסקה פעילותה. באפריל 1981 הוגשה בקשה לרשום את האגודה מחדש כעמותה, על ידי מאיר גבאי, שהיה אז מנכ״ל משרד המשפטים והוא שימש כנשיאה במשך כ-10 שנים. מאז היא פועלת תחת השם "עמותת האומות המאוחדות, ישראל (ע"ר)".
פסטיבל סרטים

האגודה למען האומות המאוחדות מקיימת מדי שנה פסטיבל סרטים דוקומנטריים בינלאומיים בפאלו אלטו הנקרא "פסטיבל הסרטים של התאחדות האומות המאוחדות" (UNAFF) (אנ'). הפסטיבל נוסד בשנת 1998 לציון יום השנה ה-50 להצהרה האוניברסלית בדבר זכויות האדם והוא אחד מפסטיבלי הסרטים הוותיקים במיוחד לסרטים דוקומנטריים בלבד בארצות הברית.
לקריאה נוספת

נתן פיינברג, האגודות היהודיות למען חבר-הלאומים - פרק בתולדות מאבקם של היהודים על זכויותיהם, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1967
הערות שוליים

1 2  אסיפת האגודות למען האו"ם בג'נבה, הארץ, 14 בספטמבר 1952
↑  במועצת הליגות למען חבר הלאומים ., דבר, 5 באוקטובר 1928
↑  הפדרציה הבין לאומית של האגודות למען חבר הלאומים הועידה את כנסיתה השתים עשרה בהאג, דואר היום, 8 באוגוסט 1928
↑  היהודים לטובת חבר הלאומים, הארץ, 16 במאי 1926
↑  Jews to Form League of Nations Union., Jewish Telegraphic Agency, ‏12 JAN 1923
↑  League of Nations Societies and the Jews, Jewish Telegraphic Agency, ‏13 JUL 1923
↑  בתפוצות - בקונגרס למען חבר הלאומים, דבר, 25 ביולי 1928
↑  ועידת האגודות למען חבר הלאומים, הארץ, 1 ביוני 1931
↑  כינוס הליגות למען חבר הלאומים, הארץ, 21 בפברואר 1939
↑  טיפול בינלאומי בענינים, דבר, 4 בפברואר 1945
↑  בווין דחה את ההצעה להיות יושב־ ראש האיגוד הבריטי למען או"מ, שירש את מקום האיגוד למען חבר הלאומים, משמר, 23 ביוני 1946
↑  האגודה הא־י למען א1נ־א בועידת האיגוד העולמי, הַבֹּקֶר, 8 בספטמבר 1949
↑  בעית ארץ ישראל באגודה למען האומות המאוחדות, הַבֹּקֶר, 16 ביוני 1947
↑  ביפו ובתל אביב - האגודה הת"א לתמיכת חבר הלאומים, הארץ, 27 בינואר 1926
↑  אספה מיסדת של "למען חבר הלאומים", דואר היום, 9 במאי 1926
↑  למען חבר הלאומים, דבר, 16 בנובמבר 1926
↑  ארץ ישראל בהתאחדות העולמית "למען חבר הלאומים", דואר היום, 4 ביולי 1926
↑  האגודה העברית הא"י בהתאחדות "למען חברים הלאומים", דואר היום, 21 ביולי 1926
↑  ועידת האגודות הא"י למען חבר הלאומים, הארץ, 30 בינואר 1927
↑  מאת האגודה העברית למען חבר הלאומים, הארץ, 26 במאי 1927
↑  החלטות ועידת האגודות למען חבר הלאומים החלטה שיש, הארץ, 9 ביוני 1930
↑  שלום שווארץ, הבה נקים <<אגודה ישראלית למען אונ"א>>, הַבֹּקֶר, 18 במרץ 1949
↑  אגודה בישראל למען או"מ, הַבֹּקֶר, 17 באפריל 1950
↑  מתר יום האו"ם, הארץ, 23 באוקטובר 1951
דגל או"ם הונף בעירית ירושלים, למרחב, 25 באוקטובר 1964
יום או"ם בירושלים, הארץ, 26 באוקטובר 1969
היום " יום האומות המאוחדות, הארץ, 24 באוקטובר 1954
↑  פרופ. אקצין - נשיא האגודה למען האו"ם, קול העם, 29 ביוני 1966
↑  שלום ירושלמי, מה היא בדיוק אגודת האומות המאוחדות לישראל, כל העיר, 14 בספטמבר 1990
↑  עמותת האומות המאוחדות, ישראל (ע"ר), באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  Randy Myers, Bay City News, United Nations Association Film Festival promotes cross-cultural empathy and connection, Local News Matters, ‏13 OCT 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589997905171  GND: 1079562-5  ISNI: 0000 0001 1092 2576  LCCN: n83175946  NKC: vse20191038555  SUDOC: 076559599  VIAF: 155405941   WorldCat (עם VIAF): 155405941
עמוס יעקב

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בן 63 בערך) שדי תרומות, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   משטרת ישראל  משמר הגבול
 דרגה:    ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד מג"ב צפון  מפקד מג"ב ירושלים  מפקד בט"ר מג"ב  מפקד מחוז ש"י  מפקד משמר הגבול  מפקד מחוז חוף
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה
 עיטורים
  עיטור האומץ
עמוס יעקב (נולד ב-30 באפריל 1962) הוא שוטר ישראלי בדימוס ששימש כקצין משטרה בדרגת ניצב במשטרת ישראל. הוא כיהן במגוון תפקידי פיקוד וביניהם מפקד משמר הגבול ומפקד מחוזות חוף וש"י.
הערות שוליים

↑  רוני מלול-הכט, השמיים הם הגבול, מגזין המשטרה, ינואר 2014, עמ' 42-51
↑  עמוס יעקב, באתר הגבורה
↑  עמוס הראל, להט ההתנגדות אבד בגוש קטיף, עכשיו עוברים לצפון השומרון, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2005
↑  עמיחי אתאלי, חקירה נגדית, באתר nrg‏, 10 במרץ 2010
סטימצקי

ערך זה עוסק ברשת חנויות ספרים ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


חנות טיפוסית של רשת סטימצקי
 נתונים כלליים
 סוג:  רשת חנויות ספרים
 מייסדים:  צבי סטימצקי, יחזקאל סטימצקי
 תקופת הפעילות:  1925–הווה (כ־100 שנה) 
 מיקום המטה:  אזור תעשייה לב הארץ, כפר קאסם
 בעלות:  ג. יפית
 מוצרים עיקריים:  ספר, הקלטת שמע 
 מנכ"ל:  אייל גרינברג
  
 www.steimatzky.co.il
 
מודעה, כתובים, 4 באוקטובר 1929
חנות טיפוסית של הרשת עם הסמליל הישן
ספרים עם הלוגו הישן של סטימצקי, שנות החמישים לערך.
סטימצקי היא הרשת הגדולה בישראל של חנויות ספרים. צבי סטימצקי פתח את החנות הראשונה בשנת 1920 ברחוב הרצל 6 בתל אביב. החנות מכרה ספרים ומגזינים מחו"ל ובני המשפחה שרה סטימצקי והבת אולה (אלישבע) שירתו את לקוחות החנות שהיו עולים מאירופה ואנשי הצבא הבריטי. בשנת 1925 פתח אחיו למחצה של צבי, יחזקאל סטימצקי, את חנותו שגדלה לרשת והייתה בבעלות משפחתו עד שנת 2006. מאז 2014 נמצאת הרשת בבעלות קבוצת רוכשים בראשה עמדה ג. יפית. כיום מנכ"ל החברה הוא בנה אייל גרינברג.
בשנת 2005 הפעילה הרשת 150 חנויות, בבעלות הרשת ובבעלות זכיינים, ומכירותיה הוערכו ב-400 מיליון ש"ח (מתוך היקף שוק של 1.7 מיליארד ש"ח). בנוסף לספרים וכתבי עת, נמכרים בחנויות הרשת תקליטורי מוזיקה, קלטות וידאו ותקליטורי DVD, והחל מאמצע העשור השני של המאה ה-21 מוקדש חלק נכבד משטח חנויותיה למכירת צעצועים ומשחקים. בנוסף לחנויות מפעילה הרשת אתר אינטרנט למכירת ספרים. סטימצקי גם מפיצה עיתונים וכתבי עת זרים לחנויות שאינן חלק ממנה. משרדי החברה נמצאים באזור תעשייה לב הארץ בכפר קאסם בו גם הוקם המרכז הלוגיסטי של החברה.
היסטוריה

בשנת 1920 עלה לארץ ישראל צבי סטימצקי והקים בה חנות לספרים בתל אביב.
היסטוריה > תקופת יחזקאל סטימצקי

בשנת 1925 עלה לארץ ישראל אחיו למחצה, יחזקאל סטימצקי שהקים בית מסחר לספרים בשנת 1925 ברחוב יפו בירושלים. באותה שנה נפתחה חנות נוספת בחיפה. בשנת 1927 נפתחה חנות בביירות. ביולי 1929 נפתח סניף בתל אביב ברחוב הרצל, בסמוך לחנות של אחיו הגדול. בנוסף למכירת ספרים ועיתונים, התקיימו בחנויות סטימצקי ספריות השאלה. הספרייה בתל אביב התגאתה בהיותה הספרייה הגדולה ביותר בתל אביב עם ספרים במגוון שפות. בשנת 1933 הוקם בידי סטימצקי, בסמוך לחנות בירושלים, גלריה, בה הציגו אמנים רבים, בהם חנה אורלוף ושמשון הולצמן. בשנת 1935 עזב תנחום סטימצקי, שעבד אצל יחזקאל סטימצקי, את עבודתו והקים חנות ספרים בחיפה, בסמוך לחנות של אחיו.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפתחו חנויות בבגדאד, בקהיר, באלכסנדריה ובדמשק. בעקבות הכרזת המדינה הולאמו החנויות שבארצות ערב, והרשת נותרה עם שלוש החנויות שבישראל. בחנות הגדולה בתל אביב, שעברה לרחוב אלנבי בתל אביב בשנת 1948, עבדו למעלה מ-40 עובדים.
ב-1963, עם שחרורו מצה"ל, הצטרף ערי סטימצקי, בנו של יחזקאל סטימצקי, לעסקי הרשת.
היסטוריה > תקופת ערי סטימצקי

כעבור כעשר שנים מונה למנכ"ל והחל בפיתוחה המואץ של הרשת. עד תחילת 2007 שימשה אחותו אליאורה שוורץ כקניינית של כל מה שאינו ספרים או כתבי עת.
התפתחותה של רשת "סטימצקי" שינתה את פני ענף מכירת הספרים בישראל, משוק הטרוגני של חנויות עצמאיות רבות, לשוק ריכוזי שעיקרו רשתות שיווק חזקות. מול רשת "סטימצקי" קמו רשתות מתחרות כמו "ליריק", "כתר", ברונפמן" "מודן" ועוד, אך מרביתן התפרקו תוך שנים מעטות, או מוזגו לתוך סטימצקי. בשנת 1995 רכשה סטימצקי מההסתדרות את רשת "ספרי", שכללה 7 חנויות.
במשך שנים רבות, עד לפתיחתן של חנויות הספרים באינטרנט, הייתה רשת סטימצקי, ובפרט חנויותיה הגדולות, מקור עיקרי לרכישת ספרים באנגלית בישראל.
בשנת 2002 קמה רשת "צומת ספרים", שהפכה למתחרה עיקרית ל"סטימצקי". התחרות בין הרשתות חזקה, ומביאה להנחות בשתי הרשתות ולמבצעים עם לקוחות אסטרטגיים, כמו בנקים וחברות סלולר. הנפגעות העיקריות ממבצעי ההנחות הן חנויות הספרים העצמאיות, שמספרן הלך וקטן עם השנים.
במהלך שנותיה עסקה סטימצקי במידה מצומצמת גם בהוצאה לאור של ספרים. בתחילת 2005 עשתה צעד מהותי בתחום זה, עם הקמתה של הוצאת כתר ספרים, שבה החזיקה סטימצקי ב-48% ו"כתר הוצאה לאור" ב-52%. במאי 2008 צומצם חלקה של סטימצקי ל-19% בלבד, (יתרת חלקה של סטימצקי נמכרה ל"כתר הוצאה לאור").
היסטוריה > תקופת מרקסטון

באוקטובר 2006 מכר ערי סטימצקי את הרשת לקרן מרקסטון. ערי סטימצקי המשיך בתפקידו כיו"ר פעיל של הרשת, אך בספטמבר 2007 פורסם כי ערי סטימצקי עומד לפרוש מתפקיד יו"ר של הרשת, ושאת מקומו ימלא אמיר קס, מנכ"ל משותף של קרן מרקסטון. באוגוסט 2006 מונתה איריס בראל למנכ"ל הרשת, במקומו של יהושע מצליח, שהיה מנכ"ל הרשת במשך 30 שנה. בראל בקשה להגדיל את העיסוק של הרשת במכירת משחקים וציוד משרדי.
בנובמבר 2007 סטימצקי רכשה את רשת חנויות המוזיקה "צליל" מחברת התקליטים הליקון, שמנתה אז 18 סניפים ברחבי הארץ. לאחר הרכישה שולבו פעילויות שתי הרשתות - נפתחו פינות מוזיקה בסניפי סטימצקי תחת השם "צליל", ונפתחו סניפים המשלבים בין חנות סטימצקי לבין חנות צליל. ביולי 2008 רשת צליל עברה מיתוג מחדש על ידי משרד הפרסום שלמור אבנון עמיחי על מנת לעזור לשלב את הרשת עם סטימצקי, עם לוגו חדש הדומה ללוגו של רשת האם. רשת צליל נחלשה לאורך השנים, נסגרו סניפיה ונותרו רק הפינות למכירת דיסקים בסניפי סטימצקי.
בשנת 2011 הוקמה "חממה ספרותית", הוצאת ספרים בתשלום.
בשנים 2011–2012 צברה סטימצקי הפסדים כבדים, ובשנת 2014 הזרימה קרן מרקסטון כספים לרשת. סטימצקי פעלה בתקופה זו למען חקיקת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל. במאי 2014 הטילה רשות ההגבלים העסקיים קנס של 1.5 מיליון ש"ח על סטימצקי, וקנס של 50 אלף ש"ח על מנכ"לית החברה, איריס בראל.