stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב קרקר
תיאור קרב קרקר במונולית מכורח

הקרב מתואר בהרחבה במונולית מכורח, ומופיע בקצרה באובליסק השחור. להלן תרגום לעברית של תיאור הקרב כפי שמופיע במונולית מכורח (שתי הפסקאות הראשונות לא מתייחסות לקרב קרקר, אלא למסע בדרך לקרקר).
"בשנת האפונים דין-אשור, בי"ד באייר, יצאתי מנינוה ועברתי את החידקל. התקרבתי אל ערי גִיַמֻ שעל נהר בליח. הם פחדו מאימת אדנותי ומזוהר כלי נשקי העזים ובנשקם הרגו את גימ אדונם. נכנסתי אל הערים סַחֿלַלַ ותִל-שַ-תֻרחִֿ. הכנסתי את (צלמי) אלוהיי להיכליו וערכתי סעודת חג בהיכליו. פתחתי את מחסניו (ו)ראיתי אוצרותיו. את חפציו (ו)רכושו שללתי (ו)הובלתים לאשור עירי.
יצאתי מסחלל והתקרבתי אל כר-שלמנאסר. עברתי בפעם השנייה את הפרת בגאותו על גבי סירות עשויות נאדות עור. קיבלתי את מנחתם של מלכי עבר הפרת בעיר אנ-אשור-אתר-אצבת שבעבר הפרת על נהר סַגֻרַ אשר אנשי ארץ חת קוראים לה פיתרו, מאת סַנגַרַ מכרכמיש, כֻנדַשפֻ מכמח, אַרַמֻ מבית־אגוסי, לַלַּ ממלד, חִֿיַנֻ מבית גברִ (שמאל), קַלפַרֻדַ מפַתִנ, וקַלפַרֻדַ מגֻרגֻם: כסף, זהב, בדיל, ארד, (ו)קערות ארד. יצאתי מן הפרת והתקרבתי אל חלב. הם (אנשי חלב) פחדו מקרב ואחזו ברגלי. קיבלתי כסף וזהב כמנחתם והעליתי קורבנות לאל אדד של חלב.
יצאתי מחלב והתקרבתי לעריו של ארחלנ החמתי. כבשתי את אדנ, פרג וארגנ, ער (י) מלכותו והוצאתי את שללו, רכושו וחפצי היכליו. שילחתי אש בהיכליו. יצאתי מארגנ והתקרבתי לקרקר. את קרקר עיר מלכותו הרסתי, עקרתי ושרפתי באש. 1,200 מרכבות, 1,200 פרשים, 20,000 רגלי של הדדעזר מארם דמשק; 700 מרכבות, 700 פרשים, 10,000 רגלי של ארחלנ החמתי; 2,000 מרכבות, 10,000 רגלי של אחאב הישראלי; 500 חיילים מגבל; 1,000 חיילים ממצרים; 10 מרכבות, 10,000 חיילים מערקת; 200 חיילים של מתנבעל הארודי; 200 חיילים מאסנת; 30 מרכבות, 000[ ] חיילים של אדנבעל מסינ; 1,000 גמלים של גנדב הערבי; 00[] חיילים של בעשא בן רחוב מהר אמנה, את 12 המלכים האלה הביא לעזרתו. הם עלו נגדי לקרב ומלחמה.
נלחמתי אתם בעוצמה הנעלה שהעניק לי אשור אדוני ובנשק החזק שהעניק לי נרגל ההולך לפני. הנחלתי להם מפלה מקרקר עד גלזא. 14,000 מלוחמיו הכיתי בחרב. כמו אדד המטרתי עליהם מבול. פיזרתי את גוויותיהם ומילאתי את פני השדה בחייליהם הרבים. <הכיתים> בחרב והגרתי את דמם בנחלים (?) של X X. המישור היה קטן מהכיל את (כל) גוויותיהם והשדה הרחב לא הספיק לקבורתם. הגעתי אל נהר ארנת על גבי גוויותיהם כמו (על) סוללה. בתוך הקרב ההוא, לקחתי מהם את מרכבותיהם, פרשיהם, וסוסיהם הרתומים לעול."
הערות שוליים

↑  גודלו של צבא הרגלים הישראלי, עשרת אלפים איש, תואם את המספר המופיע במקרא בימי יהואחז, שמלך בישראל כחמישים שנה אחר כך: "כִּי לֹא הִשְׁאִיר לִיהוֹאָחָז עָם כִּי אִם חֲמִשִּׁים פָּרָשִׁים וַעֲשָׂרָה רֶכֶב וַעֲשֶׂרֶת אֲלָפִים רַגְלִי כִּי אִבְּדָם מֶלֶךְ אֲרָם וַיְשִׂמֵם כֶּעָפָר לָדֻשׁ" (ספר מלכים ב', י"ג, ז').
↑  שם זה מופיע גם בחרסי חשבון, ראו שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 363
↑  כך (אף שאין הכפלה בעיצור האמצעי) פרשו A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC II (858-754 BC), University of Toronto press, 1996, עמ' 23
↑  בנימין מייזלר, ערך "2. אמנה", בתוך: אנציקלופדיה מקראית א' (אב–אתרים), מוסד ביאליק, 1950, עמ' 436 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
הדסה ברגמן

הדסה ברגמן תירוש (1927 – 2013) הייתה ראשת המועצה הראשונה של המועצה אזורית אשכול (בזמנו מועצה אזורית חבל מעון). היא נבחרה בהחלטה של מוסדות הקיבוץ, וכיהנה בתפקיד בשנים 1951–1953. באותה תקופה הייתה האישה היחידה שכיהנה כראש מועצה אזורית. ב-1952 הייתה האישה היחידה שהשתתפה בכינוס המוניציפלי למועצות אזוריות. במהלך כהונתה פעלה לטובת אספקת חלקי חילוף לחקלאים, נגד הגנבות ביישובי הנגב ובהתמודדות עם בעיות ביטחון ובצורת, מחסור במים, תחבורה וקשר.
אביה היה סגן ראש העיר פינסק, תפקיד חריג בזמנו ליהודים. היא נולדה בארץ והייתה חברת קיבוץ נירים. מספר שנים לאחר כהונתה עזבה את הקיבוץ בעקבות פרשת סנה. הפילוג האידואולוגי הוביל לסילוק של חלק מחברי הקיבוץ, ביניהם חברה דאז של ברגמן שלא הורשה יותר להיכנס לקיבוץ נירים, ולכן עזבה בצער את הקיבוץ לקיבוץ אחר. מאוחר יותר עברה לירושלים. אחת מבנותיה היא עפרה תירוש-בקר, פרופסור בחוג לשפה וספרות ערבית ובחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
הערות שוליים

↑  הדסה תירוש (לבית ברגמן), 1927–2013, באתר MyHeritage
↑  בית עלמין הר המנוחות, הדסה תירוש לבית ברגמן ז"ל | בית עלמין הר המנוחות, ידיעות אחרונות | 01.09.13, באתר אבלים, ‏1 בספטמבר 2013
1 2  ראשי המועצה האזורית אשכול – הדסה ברגמן (תירוש) ז"ל – ראש המועצה בין השנים 1951–1953, באתר מועצה אזורית אשכול – סיפור מקומי
1 2 3 4  ראשי המועצה האזורית אשכול – "החברה הדסה" – ראיון עם ראש המועצה הראשונה של המועצה האזורית אשכול – הגב' הדסה ברגמן תירוש, באתר מועצה אזורית אשכול – סיפור מקומי
1 2  ⁨האישה היחידה בראש רשות מקומית | ⁨דבר⁩ | 16 יולי 1952 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨כינוס מוניציפלי של ההתיישבות העובדת - נגד הקמת עיירות | על המשמר⁩ | 5 מרץ 1952 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית
↑  סיור העיתונאים לנגב | על המשמר⁩ | 20 ינואר 1953 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨משקי הנגב נאבקים בפגעי טבע ואדם ⁩ | ⁨דבר⁩ | 20 ינואר 1953 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית
↑  דבר⁩ | 26 יוני 1953 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית
↑  על ה"הסנהיסטים" בנירים-שאול גבעולי, באתר קיבוץ נירים
↑  קצת הסטוריה, באתר קיבוץ נירים
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שכמה מכונפת

| --- | --- |

 תחום:  אורתופדיה
 מיקום אנטומי:  עצם השכמה
שכמה מכונפת (באנגלית Winged Scapula) היא מצב רפואי שבו עצם השכמה, או עצם הכתף, בולטות מגבו של אדם במצב לא תקין. שמו של מצב זה נובע ממראהו, דמיון לצורת הכנף, בגלל הגבול המדיאלי(אנ') (אמצעי) של עצם השכמה הבולט ישר מהגב.
סימנים ותסמינים

החומרה והמראה של עצם השכמה המכונפת משתנה מאדם לאדם כמו גם השרירים או העצבים שהושפעו מכך.  כאב אינו מופיע בכל מקרה של מצב רפואי זה.
ברוב המקרים של עצם השכמה המכונפת, נזק לשריר המסור הקדמי גורם לעיוות של הגב. שריר המסור הקדמי נקשר לפן הקדמי המדיאלי של עצם השכמה (כלומר הוא מתחבר בצד הקרוב ביותר לעמוד השדרה ועובר לאורך הצד של עצם השכמה שפונה לכלוב הצלעות) ומעגן בדרך כלל את השכמה אל עבר כלוב הצלעות. כאשר קדמת שריר המסור הקדמי מתכווצת, מתרחש סיבוב כלפי מעלה, הרחקה והגבהה חלשה של עצם השכמה המאפשרת להרים את הזרוע מעל הראש. עצב בית החזה הארוך מעצבב את קדמת השריר. לפיכך, פגיעה בעצב זה יכולה לגרום להחלשת השריר או לשיתוקו.  אם זה קורה, עצם השכמה עשויה לחמוק מכלוב הצלעות, ותעניק לו את המראה הדומה לכנפיים בגב העליון. מאפיין זה עשוי להיראות במיוחד כאשר האדם דוחף נגד התנגדות. לאדם יכול להיות גם יכולת מוגבלת להרים את זרועו מעל ראשו.
גורמים

יצירת המצב של השכמה המכונפת מחולקת לשתי קטגוריות, מדיאליות ורוחביות, בהתאם לכיוון הכנף.
גורמים > פגיעה מדיאלית

פגיעה מדיאלית שכיחה יותר, הנגרמת על ידי שיתוק של שריר המסור הקדמי. בדרך כלל זה נובע מנזק (כלומר נגעים) בעצב החזה הארוך. עצב זה מספק את קדמת השריר, שנמצאת בצד בית החזה ופועלת כדי למשוך את עצם השכמה קדימה. שיתוק קדמי של השריר הוא תפקוד לקוי המאפיין פגיעות טראומטיות, לא טראומטיות וללא סיבה ידועה בעצב החזה הארוך. משנית לשיתוק של שריר המסור הקדמי, עצם השכמה המכונפת נגרמת גם על ידי פגיעות בשריר הטרפז ובשריר המקבילית(אנ') המערבים את עצב הלוואי ועצב העצם הגבי(אנ') בהתאמה.
גורמים > פגיעה רוחבית

הקטגוריה השנייה היא הכנף הרוחבית הנגרמת כתוצאה מפגיעה בעצב הלוואי בעמוד השדרה. ניוון קשה של שריר הטרפז עלול לקרות כתוצאה מפגיעה בעצב הלוואי בעמוד השדרה במהלך ביופסיה של בלוטות הלימפה של הצוואר. ישנן דרכים רבות בהן עצב החזה הארוך יכול להיפגע כתוצאה מטראומה. אלה כוללות טראומה בוטה (למשל מכה בצוואר או בכתף, לחיצה פתאומית על רצועת הכתפיים, פיתול יוצא דופן של הצוואר והכתף), תנועות הכרוכות בזריקה שחוזרות על עצמן (כפי שנצפה בפעילות ספורטיבית כמו הרמת משקולות או ספורט), דחיסה מוגזמת של אזור הכתפיים על ידי רצועות שיכולה להוביל לשיתוק תרמיל גב, ופעילויות ביתיות שונות (למשל גינון, חפירה, שטיפת מכוניות וכו').
פגיעה לא-טראומטית בעצב החזה הארוך כוללת גורמים רבים כמו מחלה נגיפית (למשל שפעת, דלקת שקדים-ברונכיטיס, פוליו), תגובות אלרגיות, מנת יתר של תרופות, חשיפה רעילה (למשל קוטלי עשבים, טטנוס) ועוד.
אף שהסיבות השכיחות ביותר לעצב עצם כנף נובעות משיתוק של שריר המסור הקדמי, ומעט פגיעות בשריר הטרפז ובשריר המקבילית, ישנם עדיין נסיבות אחרות המציגות את המחלה. מקרים אלה כוללים פגיעות ישירות בשרירים הקשורים לאזור הזה, וחריגות מבניות (למשל קרע במסובבי הכתף, חוסר יציבות בכתפיים וכו ').
אבחון

הבדיקה הראשונית שיש לבצע היא בדיקה גופנית אשר בה מבקשים מהמטופל לבצע פעולה דחיקה. מעבר לבדיקה זו, ולהיסטוריה, מומלץ לבצע רדיוגרפיה של הקרנה של הצוואר, החזה, הכתף והכניסה לבית החזה כדי לשלול מומים מבניים כמו שבר ענף ירוק. טומוגרפיה ממוחשבת (CT) או הדמיית תהודה מגנטית (MRI) נמצאו כלא יעילים לזיהוי המצב, אך עשויים להועיל כדי לשלול אבחנות מסוימות אם יש חשד, כמו פגיעה הקשורה בנוירופיברומטוזיס, הפרעת דיסק בין-חולייתי, רדיקולופתיה וגידולים.
השפעות

במצבים נדירים יש לה פוטנציאל להוביל לפעילות פונקציונלית מוגבלת בגפיים העליונות שאליה היא צמודה. זה יכול להשפיע על יכולתו של אדם להרים, למשוך ולדחוף חפצים כבדי משקל. במקרים חמורים מסוימים, יכולה להיפגע היכולת לבצע פעילויות יומיומיות, כגון החלפת בגדים ושטיפת שיער. נצפו מקרים בהם שכמה מכונפת גרמה לשיבוש בתיאום בין קצב העלייה של עצם הזרוע ולזווית הנוצרת בשכמה. שיבוש זה עלול לגרום לירידה ביכולת להרחיק ולקרב את הגפיים העליונות מהגוף, כמו גם לאובדן הכוח ומקור לכאב ניכר. עצם השכמה המכונפת נחשבת ליציבה אצל ילדים צעירים, אך ללא יציבה בקרב מתבגרים ומבוגרים יותר.
טיפול

ישנם מגוון של סיווגים לשכמות מכונפות, וכמוהן מספר אפשרויות טיפול. ניתן להמליץ על אימוני כוח, בעיקר של שריר המסור הקדמי, מכיוון ששריר זה אחראי על החזקת השכמה המדיאלית קרוב לכלוב הצלעות. במקרים חמורים יותר, פיזיותרפיה יכולה לעזור על ידי חיזוק השרירים הרלוונטיים. פיזיותרפיה מהווה אפשרויות טיפול אם קיימת חולשה של שרירי מפרק הכתף, אך אם השרירים אינם מתכווצים בצורה קלינית והתסמינים ממשיכים להיות חמורים יותר משלושה-6 חודשים, ניתוח עשוי להיות האפשרות הבאה. ניתוחים על ידי קיבוע עצם השכמה לכלוב הצלעות עשויים לעזור לאנשים עם שכמה מכונפת מבודדת, אשר מנותקת לחלוטין. אפשרויות נוספות כוללות אקורדוטומיה (אנ'), העברה עצבית בין צלעית, היתוך עצמות עצב, או קיבוע.
מניעה

לא תמיד ניתן למנוע שכמה מכונפת, אבל ניתן לבצע פעולות שיקטינו את הסיכוי שהמצב יקרה. הפעולות האפשריות הן הימנעות מפעולה חוזרת של הכתף, הימנעות מתנועות חדות ולא תקינות, ישיבה לפי כללי הארגונומיה, הימנעות מנשיאה של משקלים כבדים על הכתפיים וביצוע מתיחות של אזור הכתפיים, הצוואר והידיים.
אפידמיולוגיה

ברוב המקרים, הגורם לשכמה המכונפת נובע מפגיעה בעצב החזה הארוך כתוצאה מטראומה או פרוצדורה ניתוחית. שכמה מכונפת כתוצאה משיתוק של שריר המסור הקדמי באופן ספונטני היא נדירה. בדוח אחד (Fardin et al.), הייתה שכיחות של 15 מקרים מתוך 7,000 חולים שנראו במעבדה האלקטרומיאוגרפית, אשר בה בודקים מוליכות עצבית. בדוח אחר (Overpeck ו- Ghormley), היה רק מקרה אחד מתוך 38,500 חולים שנצפו במרפאת מאיו. בדוח נוסף (Remak), היו שלוש אבחנות של שיתוק שריר המסור הקדמי לאורך סדרה של 12,000 בדיקות נוירולוגיות.
ראו גם

עצם השכם
לקריאה נוספת

Fiddian, N. J., & King, R. J. (1984). The winged scapula. Clinical orthopaedics and related research, (185), 228-236.
Galano, G. J., Bigliani, L. U., Ahmad, C. S., & Levine, W. N. (2008). Surgical treatment of winged scapula. Clinical orthopaedics and related research, 466(3), 652-660.
Iceton, J. O. H. N., & Harris, W. R. (1987). Treatment of winged scapula by pectoralis major transfer. The Journal of bone and joint surgery. British volume, 69(1), 108-110.
הערות שוליים

↑  Sam-Gyu Lee, Jae-Hyung Kim, So-Young Lee, In-Sung Choi, Winged scapula caused by rhomboideus and trapezius muscles rupture associated with repetitive minor trauma: a case report, Journal of Korean Medical Science 21, 2006-06, עמ' 581–584 doi: 10.3346/jkms.2006.21.3.581
1 2  Sandro Giannini, Cesare Faldini, Stavroula Pagkrati, Gianluca Grandi, Fixation of winged scapula in facioscapulohumeral muscular dystrophy, Clinical Medicine & Research 5, 2007-10, עמ' 155–162 doi: 10.3121/cmr.2007.736
↑  "Serratus Anterior". ExRx.net.
↑  Rahul K. Nath, Andrew B. Lyons, Gabriel Bietz, Microneurolysis and decompression of long thoracic nerve injury are effective in reversing scapular winging: long-term results in 50 cases, BMC musculoskeletal disorders 8, 2007-03-07, עמ' 25 doi: 10.1186/1471-2474-8-25
↑  Surgical techniques of the shoulder, elbow, and knee in sports medicine, Second edition, Philadelphia, PA
1 2 3 4 5 6  Ryan M. Martin, David E. Fish, Scapular winging: anatomical review, diagnosis, and treatments, Current Reviews in Musculoskeletal Medicine 1, 2007-11-02, עמ' 1–11 doi: 10.1007/s12178-007-9000-5
↑  Christoph Schmitz, Ralf Sodian, Thomas N. Witt, Gerd Juchem, Winged scapula after aortic valve replacement, The Annals of Thoracic Surgery 87, 2009-04, עמ' 1277–1279 doi: 10.1016/j.athoracsur.2008.08.050
↑  Gregory J. Galano, Louis U. Bigliani, Christopher S. Ahmad, William N. Levine, Surgical Treatment of Winged Scapula, Clinical Orthopaedics and Related Research 466, 2008-3, עמ' 652–660 doi: 10.1007/s11999-007-0086-2
1 2  "Scapular Winging". NYU Medical Center. אורכב מ-המקור ב-29 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ניתן לראות את השכמה המכונפת בצד ימין של הגב
תיאור מיקומי השרירים - טרפז (ימין למעלה), שריר המסור הקדמי (אמצע)
קלעים סנגלים

קלעים סנגלים (בצרפתית: Tirailleurs sénégalais) היו יחידות קולוניאליות של חיל רגלים (קלעים) בצבא הצרפתי. בתחילה הם גויסו מהמושבה הצרפתית סנגל במערב אפריקה ובהמשך מרחבי אפריקה המערבית והמרכזית.
הגיוס לא הוגבל רק לסנגל, יחידות חיל הרגלים הללו קיבלו את הכינוי "סנגלים" מכיוון שכך נוצר גדוד הקלעים השחור הראשון. הקלעים הסנגלים הראשונים גויסו בשנת 1857 ושרתו את צרפת במספר מלחמות, כולל מלחמת העולם הראשונה. למלחמה זו גויסו לקלעים הסנגלים כ-200,000 חיילים, מהם יותר מ-135,000 לחמו באירופה ו-30,000 מהם נהרגו במלחמת העולם השנייה גייסו 179,000 חיילים, 40,000 לחמו במערב אירופה. גדודי קלעים אחרים גויסו בצפון אפריקה הצרפתית מאוכלוסיות ערביות וברבריות באלג'יריה, תוניסיה ומרוקו. באופן קולקטיבי הם נקראו "הקלעים של צפון אפריקה" (tirailleurs nord-africains). גדודי קלעים גויסו גם במזרח הרחוק - הודו-סין,
היסטוריה

חיל הקלעים הסנגלים הוקם בשנת 1857 על ידי לואי פיידהרב, מושל כללי במערב אפריקה הצרפתית, מכיוון שהיו חסרים לו כוחות צרפתיים מספיקים כדי לשלוט בשטח ולעמוד במשימות אחרות בשלב הראשון של הקולוניזציה. הצו הרשמי להקמת כוח זה נחתם ב־21 ביולי 1857 על ידי נפוליאון השלישי. הגיוס הורחב לאחר מכן גם למושבות צרפתיות אחרות באפריקה. בשנותיו הראשונות כלל החיל כמה עבדים לשעבר שנקנו מבעלי עבדים במערב אפריקה וכן שבויי מלחמה. הגיוס לאחר מכן היה מרצון או מדי פעם על ידי סוג צווי חובה.
היסטוריה > 1870 –1914

בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה המשיכו הקלעים של סנגל למלא את עיקר תפקידי הצבא הצרפתי במערב ובמרכז אפריקה. המספר הכולל שלהם נותר מוגבל. עם זאת, לקראת מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1910, תיאר קולונל שרל מנז'ן בספרו "La force noire" את תפיסתו להרחבת הצבא הקולוניאלי הצרפתי. גם ז'אן ז'ורס, כתב כי הצבא הצרפתי צריך לחפש מקורות אחרים לגיוס חיילים בגלל הירידה בשיעור הילודה בצרפת עצמה.
יחידות סנגליות לקחו חלק בכיבוש מדגסקר (1895). היו אלה כוחות לא-אירופיים בעיקר מצפון אפריקה ובני ההאוסה ממערב אפריקה. לאחר מכן גויסו מדגסקרים עצמם ליחידות קלעים תוך שימוש ביחידות הסנגליות כמודל.
בשנת 1896 הורכבה בלואנגו (קונגו הצרפתית) משלחת קטנה, שהייתה בעיקר מ-200 קלעים סנגליים, בפיקודו של סרן ז'אן-בטיסט מרצ'נד. למשלחת מרצ'נד לקח כשנתיים לחצות מאות קילומטרים של יער שלא נחקר עד שהגיעו לפאשודה שעל הנילוס. כאן הם נתקלו בחיילים בריטים ומצריים תחת פיקודו של גנרל קיצ'נר, אשר השמיד באותה העת את צבא הדרווישים של המהדי ליד ח'רטום. בעוד ש"אירוע פאשודה" העלה את האפשרות למלחמה בין צרפת לבריטניה, צוינו אומץ הלב והסיבולת של סרן מרצ'נד והקלעים הסנגלים.
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 הקלעים הסנגלים היו בשירות פעיל בקונגו ובצ'אד הצרפתית, תוך שהם ממשיכים לספק הגנה לרכוש הצרפתי במערב ובמרכז אפריקה. בשנת 1907 נחתו בקזבלנקה שני גדודי קלעים סנגליים שהתחילו שירות פעיל של עשרים שנה במרוקו. ב-14 ביולי 1913, השתתף הגדוד הסנגלי במצעד בצרפת, זאת הייתה הפעם הראשונה בה נראו חיילים סנגלים בצרפת עצמה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה הועברו 37 גדודים של חיל הרגלים הצרפתי, הצפון אפריקאי והסנגלי ממרוקו לצרפת. חמישה גדודים סנגלים שובצו מיד בחזית המערבית, ואילו האחרים היוו חלק מהצבא הצרפתי במרוקו. הגדוד החמישי היווה חלק מטור צרפתי שנמחק ליד חניפרה, במהלך קרב ב־13 בנובמבר 1914, עם 646 הרוגים. לאחר מכן, הגדודים העשירי, ה-13, ה-16 וה-21, נתקלו בלחימה קשה במרוקו, ואליהם הצטרפה תגבורת של קלעים סנגלים שהועברו ממערב אפריקה הצרפתית.
בחזית המערבית שירתו הקלעים הסנגלים בהצטיינות במהלך הקרב בפלנדריה בסוף 1914, בעת לכידת פורט דה דאומונט באוקטובר 1916. כמו כן בקרב שמין דה מייס באפריל 1917 ובקרב ריימס בשנת 1918. האבדות היו כבדות במיוחד בפלנדריה (מוערך בין 3,200–4,800) וב-Chemin des Mains 7,000 מתוך 15,500 קלעים שנלחמו.
בשנת 1915 היו שבעה גדודים של קלעים סנגלים בין 79,000 הכוחות הצרפתים שנשלחו לדרדנלים. סך הנפגעים הצרפתים במבצע זה הגיע ל 27,000 איש, אך הקלעים הסנגלים והקולוניאליים האחרים צוינו בזכות המורל הגבוה שהם שמרו על אף האבדות שהגיעו לשניים מתוך שלוש בכמה יחידות. הקלעים הסנגלים הוכיחו עצמם במיוחד בהתקפה במהלך הנחיתות הצרפתיות הראשונות בחוף הדרומי של הדרדנלים.
היסטוריה > גיוס נוסף

המדיניות הצבאית הצרפתית לשימוש בכוחות האפריקאים באירופה השתנתה בשנת 1915. הפיקוד העליון הצרפתי הבין שהמלחמה תימשך הרבה יותר ממה שדמיינו בהתחלה. לפיכך הם אישרו גיוס גדול במערב אפריקה. כתוצאה מכך, הוקמו 93 גדודים נוספים של סנגלים בין השנים 1915–1918, מתוכם 42 היו בשירות בצרפת עצמה. התנאים הקשים של לוחמת תעלות היו מקור לסבל לחיילים האפריקאים שלא הסתגלו לתנאי מזג האוויר בחורף. אחרי 1914/15 החיילים האפריקאים הועברו בחורף לדרום צרפת לצורך אימונים והצטיידות מחדש. למרות אבדותיהם הכבדות כמעט בכל קרב גדול בחזית המערבית, המשמעת והמורל של "חיל המושבות" נותרה גבוהה לאורך כל המלחמה.
בציון 90 שנה לקרב ורדן נשא הנשיא באותם ימים, ז'אק שיראק, נאום שציין את 72,000 הלוחמים הקולוניאליים שנהרגו במהלך המלחמה, כשהזכיר את "חיל הרגלים המרוקאי, הקלעים מסנגל, הודו-סין, (מאנהם וקוצ'ינצ'ינה).
היסטוריה > כיבוש הריין

שביתת הנשק בנובמבר 1918 סיפקה את כיבוש בעלות הברית את אזור הריין (ריינלנד) וצרפת לקחה תפקיד מרכזי בכיבוש. בין 25,000 ל־40,000 חיילים קולוניאליים היו חלק מכוח זה. נעשו ניסיונות גרמניים להכפיש את השימוש בחיילים שאינם אירופאים על ידי הצרפתים במהלך הכיבוש הזה. אף כי לא הובאו הוכחות אמיתיות, רבים מהקמפיינים טענו כי החיילים הקולוניאליים - והסנגלים בפרט - היו אחראים למספר ניכר של אונס ותקיפות מיניות באזור הריין. הילדים המעורבים שנולדו לזוגות מעורבים, גרמניה-ואפריקאי, הוחתמו בסטיגמה כ"ממזרי ריינלנד" (אנ') וסבלו לאחר מכן מכוח חוקי הגזע הנאצים.
היסטוריה > בין מלחמות העולם

במהלך המלחמה חיל המצב הצרפתי המצומצם במרוקו כלל חיילים מגדודים סנגלים, ב־13 באפריל 1925 מלחמת הריף התפשטה למרוקו הצרפתית כששמונת אלפי לוחמים ברברים תקפו שורה של מאחזים צרפתיים שהוקמו באותה העת בשטח במחלוקת צפונית לנהר אוורגלה. רוב המבצעים נערכו על ידי חיילים סנגלים וצפון אפריקאיים. עד ה-27 באפריל 1925 נפלו 39 מתוך 66 עמדות צבא ואנשיהם נטבחו או שברחו. האירוע התפתח למלחמה גדולה, ולכן הצרפתים הגדילו את כוחותיהם במרוקו לכ 100,000 איש. באחת מההתנגשויות הרבות זכה הגדוד השני של החטיבה הראשונה הסנגלית ב 1926 ב־91 אותות הצטיינות בגין אומץ לב במהלך הלחימה סביב עין-גטר.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ערב מלחמת העולם השנייה הוצבו בצרפת חמישה גדודים של קלעים סנגלים, וחטיבה סנגלית באלג'יריה. החטיבה הסנגלית הקולוניאלית נפרשה באופן קבוע בדרום צרפת, בין השאר משום שהאקלים התאים לחיילים האפריקאים ובחלקו בגלל האיום הפוטנציאלי מאיטליה הפאשיסטית. פריסה זו של הסנגלים מחוץ למחוזות הגיוס שלהם נוצרה מכיוון שהיו להם נפגעים רבים במלחמת העולם הראשונה. באותה העת, הוקטן בחצי פוטנציאל הגיוס של הצרפתים המטרופולינים בקבוצת הגיל של השירות הצבאי של עשרים לעשרים וחמש ביותר.
חיילים גרמנים שהושפעו מדוקטרינות הגזעיות הנאציות הביעו זעם על הצורך להילחם נגד החיילים האפריקאיים הנחותים, והם הוציאו להורג אלפי שבויים אפריקאיים שנכנעו במהלך הקרב על צרפת.
הקלעים הסנגלים פעלו בהרחבה גם בקרבות במערב אפריקה, איטליה וקורסיקה במהלך 1944, כמו גם בשחרור דרום צרפת ב 1944.
לאחר שחרור צרפת, סיימו הקלעים את שירותם באירופה, ובמקומם הוחלפו מתנדבים צרפתים שגויסו בזמן המלחמה בהוראתו של שארל דה גול; תהליך המכונה "בלנימנט". מול מגבלות ארצות הברית על גודל הכוחות הצרפתים החופשיים, בחר דה גול לשלב את היחידות הסנגליות במבנה הצבא הרשמי. התהליך של השחרור והחזרתם של הקלעים, יחד עם תלאות עימם התמודדו החיילים בחורף 1944–1945, הביאו לכמה מקרי אלימות, ובמיוחד הטבח בת'ירויה בשנת 1944.
אחרי 1945

כוח של קלעים סנגלים המורכב משני גדודים, שירת במלחמת הודו–סין בין 1946 ל־1954. [18] בשנת 1949 היו עדיין תשעה גדודים של קלעים סנגלים בצבא הצרפתי, ששירתו במערב אפריקה, במרוקו, באלג'יריה, בתוניסיה ובהודו-סין.
במהלך מלחמת אלג'יריה הם היו בשירות פעיל ממושך בין השנים 1954 עד 1962, בעיקר כחלק מכוחות שפעלו נגד ניתוקי דרכים והגנה על חוות וכבישים באזורים כפריים. בערך 12 יחידות סנגליות נפרדות שירתו בצפון אפריקה הצרפתית בין 1954–1967, אז נסוגו החיילים הצרפתיים האחרונים. בשנים 59–1958 יחידות הקלעים התפרקו בחלקן, כאשר החיילים מאפריקה הועברו לצבאות לאומיים שהוקמו לאחר שהמושבות הצרפתיות במערב ובמרכז אפריקה הפכו למדינות עצמאיות. מספר משמעותי של קלעים לשעבר המשיכו לשרת בצבא הצרפתי כמתנדבים יחידים ביחידות חיל רגלים או תותחנים.
הקלעים הסנגלים איבדו את זהותם ההיסטורית המובהקת בעקבות תהליך זה. היחידה הסנגלית האחרונה בצבא הצרפתי פורקה בשנת 1964.
הערות שוליים

↑  Cf. (in French) Éric Deroo and Antoine Champeaux, La Force noire. Gloire et infortunes d'une légende coloniale, Paris, Tallandier, 2006, 223 p
↑  (in French) Marc Michel, "Les Africains et la Grande Guerre. L'appel à l'Afrique (1914-1918)", Ed : Karthala, 24 October 2003
↑  Charles Lavauzelle, pages 208-209 Les Troupes de Marine
↑  Charles Lavauzelle, page 471 Les Troupes de Marine,
↑  Charles Lavauzelle, pages 289-291 Les Troupes de Marine
1 2  Eugène-Jean Duval, pag. 165 "Aux sources officielles de la colonisation française-2°période-1870-1940", ISBN 978-2-296-05430-1
↑  Charles Lavauzelle, pages 379-380 Les Troupes de Marine
↑  Charles Lavauzelle, page 380 Les Troupes de Marine,
↑  Lunn, Joe (October 1999). "'Les Races Guerrieres': Racial Preconceptions in the French Military about West African Soldiers during the First World War". Journal of Contemporary History. 34 (4): 517–536.
↑  Charles Lavauzelle, page 414 Les Troupes de Marine,
↑  page 36, Militaria No. 358 Mai 2015
↑  Alistair Horne, p229 "To Lose a Battle - France 1940"
↑  Charles Lavauzelle, pages 431 Les Troupes de Marine
↑  Charles Lavauzelle, page 434 Les Troupes de Marine
↑  Echenberg, Myron (1990). Heinemann (ed.). Colonial Conscripts: The Tirailleurs Sénégalais in French West Africa. pp. 98–99.
↑  Charles-Lavauzelle, page 490 Les Troupes de Marine 1622-1984,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11973994p (data) 
דמותו של חייל בגדוד הקלעים הסנגלי, 1890
ציור של משלחת הקלעים הסנגלית בפיקוד מארצ'ד שהגיעה לפאשודה, 1898
מצבות חיילים מוסלמים מחיל הקלעים הסנגלים שנהרגו בקרב על הסום במלחמת העולם הראשונה.
חיילים מגדוד הקלעים הסנגלי, 1934
חייל סנגלי בקונגו הצרפתית, שעוטר באות כבוד על ידי שארל דה גול
יוסי ג'ינו

ערך זה עוסק בלוחם סיירת מטכ"ל. אם התכוונתם לתת-אלוף בחיל האוויר, ראו .
| --- | --- |
ג'ינו החייל ב-1969
ג'ינו החייל ב-1969
 לידה:  30 בדצמבר 1947 מגדל, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  21 בדצמבר 2016 (בגיל 68) כ"א בכסלו ה'תשע"ז מגדל, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  שירות הביטחון הכללי  המוסד
 תקופת הפעילות:  1965–1992 (כ־27 שנים)
 דרגה:    סרן
 תפקידים בשירות
 לוחם בסיירת מטכ"ל • מסתערב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 
יוסי ג'ינו (30 בדצמבר 1947 – 21 בדצמבר 2016) היה מהלוחמים הבולטים בסיירת מטכ"ל, שביצע פעולות רבות במדינות ערב כמסתערב הפועל כלוחם בודד. שירת גם במוסד ובשב"כ והיה קצין ביטחון בשגרירויות ישראל.
תחילת דרכו

יוסף (יוסי) ג'ינו, דור שלישי בארץ לשושלת לוחמים, נולד במושבה מגדל לפנחס ובת-שבע. סבו, יוסף, שעל שמו נקרא, שירת כחייל בגדוד ה-38 של קלעי המלך הבריטי, שלחמו לצד החיילים האנגלים במלחמת העולם הראשונה. אביו היה גם הוא איש צבא, לוחם ומסתערב במחלקה הערבית של הפלמ"ח, בימים שקדמו להקמת המדינה.
בנעוריו הצטרף לתנועת 'הנוער העובד והלומד'. התלווה לאביו בדייג בכנרת ורעה את עדר הכבשים של הוריו. בשעות הפנאי יצא לטיולים בטבע ושיחק כדורגל, עם יתר ילדי המושבה.
למד בבית ספר תיכון בטבריה.