stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס אוטו בודה
ביוגרפיה

בודה נולד ב-6 במרץ 1948, וסיים את לימודי התיכון ב-3 באוקטובר 1966. לאחר מכן הצטרף לבונדסוור (צבא גרמניה), ושירת כצוער ברגימנט הצנחנים ה-313. עד שנת 1972 סיים את לימודי הכשרת קצינים בבית הספר לקצינים בהמבורג, הנובר ומינכן, וקודם באפריל 1969 לדרגת לוטננט. ב-1972 שירת ברגימנט הצנחנים ה-272 כמפקד מחלקה וכקצין מודיעין עד 1974. באפריל 1975 הוא קיבל קידום לתפקיד מפקד פלוגה ולדרגת האופטמן ברגימנט השלישי.
בין השנים 1978-1980 שימש בודה בתפקיד בבית הספר לקצינים בהמבורג. באוקטובר 1981 לדרגת מיור ושירת כקצין מודיעין בדיוויזיה המוטסת הראשונה בשנת 1982 נסע לארצות הברית ולמד במכללה במחנה פורט לוונוורת' שבקנזס. בשנת 1983 חזר לגרמניה, ושירת בבריגדת הפאנצרגרנדיר ה-31. לאחר מכן הועלה לדרגת אוברסט-לוטננט וקיבל את הפיקוד על רגימנט חיל הרגלים ה-82 עד 1988. שימש למשך שנה אחת כראש המטה של דיוויזיית הפאנצר החמישית. בשנת 1990 הועלה לדרגת אוברסט. מ-1991 עד 1995 כיהן שוב בבון כראש מחלקת היחידה למשאבי אנוש.
בשנת 1995 הועלה לדרגת בריגדגנרל, ומונה למקד הבריגדה הצרפתית-גרמנית. פיקד על הבריגדה עד שנת 1997. באותה שנה הוצב בבוסניה והרצגובינה כמפקד הכוחות הגרמניים החברים בכוח הייצוב. לאחר מכן הוחזר לגרמניה ושימש כסגן מפקד הקורפוס הרביעי עד שנת 2001. באותה שנה הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 2004, התפטר מפקד זרוע היבשה של הבונדסוור גארט גודארה בעקבות סכסוך עם שר ההגנה פטר שטרוק ושטרוק מינה את בודה למחליפו. בודה שימש כמפקד זרוע היבשה עד מרץ 2010 אז פרש משירות צבאי.
זכה בעיטורי כבוד, בהם צלב הכבוד של הבונדסוור בדרגה 4 (זהב), מדליית הבונדסוור SFOR לציון השתתפות בכוח נאט"ו לייצוב בוסניה והרצגובינה אחרי המלחמה שם ב-1996, אות לגיון ההצטיינות, אות לגיון הכבוד ובשנת 2009 בעיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
הוא פרוטסטנטי, נשוי, בתו אניקה היא קצינת רפואה בבונדסוור.
הפסטיבל הבין-לאומי לגאוגרפיה

| --- | --- |

פסל בירת הגאוגרפיה במתחם הפסטיבל
 סוג:  פסטיבל 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מיקום:  סן-דייה-דה-ווז' 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים) 
 קואורדינטות:  48°17′06″N 6°57′00″E﻿ / ﻿48.285°N 6.95°E﻿ / 48.285; 6.95
 אתר רשמי
 he
 
הפסטיבל הבין-לאומי לגאוגרפיה הוא אירוע שנתי המוקדש לנושאי גאוגרפיה ותיירות המתקיים בעיר סן-דייה-דה-ווז' בצרפת מאז שנת 1990. במהלך הפסטיבל מתקיימים ראיונות עם בעלי מקצוע העוסקים בתחום הגאוגרפי, שולחנות עגולים, דיוני פאנל, ירידי ספרים, תערוכות, בתי קפה המוקדשים למדינות שונות ובתי קולנוע המציגים סרטים בתחום. במהלך הפסטיבל נערכים תחרויות נושאות פרסים למדריכי טיולים וספרי גאוגרפיה והענקת מלגות לסטודנטים בתחום. האירוע נערך בחסות האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה ומאורגן על ידי המחלקה לפיתוח של הפדרציה הבין-לאומית של המודדים. במתחם הפסטיבל מצוי פסל המציין את העולם וקרוי: "בירת הגאוגרפיה של העולם". במסגרת הפסטיבל מוענק פרס ווטרן לו, המכונה "פרס נובל לגאוגרפיה".
הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד

| --- | --- |

 סוג:  פסטיבל מוזיקה 
 מיקום:  בין-לאומי
 מייסדים:  פיטר גבריאל, מרק קידל, תומאס בומן, מרטין אלבורן 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1980–הווה (כ־44 שנים) 
 womad.org
 
הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד (באנגלית: World of Music, Arts and Dance – WOMAD) הוא פסטיבל בינלאומי למוזיקת עולם אשר נוסד בשנת 1980 על ידי פיטר גבריאל.
הפסטיבל הראשון התרחש בבריטניה ב-Shepton Mallet באנגליה. השני התקיים בשנת 1982 ומאז התקיימו יותר מ-160 פסטיבלים ב-27 מדינות בהן: אבו דאבי, אוסטרליה, אוסטריה, קנדה, דנמרק, אנגליה, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, אירלנד, איטליה, יפן, ניו זילנד, פורטוגל, סרדיניה, סיציליה, סינגפור, דרום אפריקה, ספרד, טורקיה, וארצות הברית.
בין האמנים הישראלים שהופיעו בפסטיבל: אחינועם ניני, חוה אלברשטיין, יאיר דלאל, עידן רייכל, יסמין לוי, דוד ד'אור, בלקן ביט בוקס, התפוחים, מור קרבסי ואמל מורקוס.
היסטריה (סרט 2011)

| --- | --- |

 בימוי:  טניה וקסלר 
 שחקנים ראשיים:  מגי ג'ילנהול אנה צ'נסלור שרידן סמית' טוביאס מנזיס Jules Werner Malcolm Rennie Kate Linder ג'מה ג'ונס ג'ונתן פרייס יו דנסי אשלי ג'נסן פליסיטי ג'ונס רופרט אוורט David Ryall 
 מוזיקה:  Gast Waltzing 
 צילום:  שון בוביט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, לוקסמבורג, צרפת 
 חברה מפיצה:  Budapest Film, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בדצמבר 2011 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   hysteria
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
היסטריה (אנגלית: Hysteria) הוא סרט בריטי מסוגת קומדיה רומנטית, היסטורי למחצה, משנת 2011, בבימויה של טניה וקסלר. מככבים בו יו דאנסי ומגי ג'ילנהול, ולצידם מופיעים בתפקידי משנה עיקריים פליסיטי ג'ונס, ג'ונתן פרייס ורופרט אוורט. הסרט מתרחש בתקופה הוויקטוריאנית, ומראה כיצד הניהול הרפואי של אוסף התופעות שכונו אז בשם "היסטריה" - אבחנה רפואית שהייתה נהוגה ברפואה בעולם המערבי ואיננה מוכרת עוד בעולם הרפואה - הוביל להמצאת הוויברטור.
רקע היסטורי

הסרט מבוסס על ספרה של ההיסטוריונית רייצ'ל מיינס (אנ') משנת 1999, הטכנולוגיה של האורגזמה (באנגלית: The Technology of Orgasm). הספר מוסיף וטוען כי עיסוי ידני של נשים היה תרופה רפואית נפוצה עוד בימי קדם. עם זאת, בשנת 2010, התזה של מיינס לגבי קדמוניות הטיפול הופרכה על ידי החוקרת הלן קינג (אנ'). כמו כן, מאמר משנת 2018 מאת האלי ליברמן (אנ') ואריק שצברג פוסל גם הוא את התזה של מיינס, וממסגר אותו כ"ראיות נסיבתיות בלבד לכך שכמה רופאים ומיילדות אולי תרגלו עיסוי של איברי מין לפני המאה ה-20".
היסטריה הוסיפה להיחשב כמחלה עד שנת 1952, אז החליטה האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה להפסיק להשתמש במונח.
ד"ר ג'וזף מורטימר גרנוויל הגיש בקשה ראשונה לרישום הפטנט של ויברטור אלקטרומגנטי שנקרא "פטיש גרנוויל" בסביבות שנת 1883. ואולם, גרנוויל לא הגדיר את המכשיר כמיועד לטפל בהיסטריה, אלא בכאבי שרירים. יש הסוברים כי רופאים אחרים השמישו את הויברטור ככלי ריפוי בהיסטריה, אך טענה זו הוטלה בספק על ידי ליברמן ושצברג, בהיעדר מקור מוסמך לכך.
הערות שוליים

1 2  "'Hysteria' Trailer Has Maggie Gyllenhaal, Vibrators - the Moviefone Blog". אורכב מ-המקור ב-16 ביולי 2012. נבדק ב-17 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Maines, Rachel P. (1999). "The Job Nobody Wanted". The Technology of Orgasm: "Hysteria," the Vibrator, and Women's Sexual Satisfaction. Baltimore: Johns Hopkins University Press. ISBN 0-8018-5941-7.
↑  King, Helen (2011). "Galen and the widow: Towards a history of therapeutic masturbation in ancient gynaecology". Journal on Gender Studies in Antiquity. 1 (1): 205–235. ISSN 2156-2253.
↑  Liebertman, Hallie; Schatzberg, Eric (באוגוסט 2018). "A Failure of Academic Quality Control: The Technology of Orgasm" (PDF). Journal of Positive Sexuality. 4: 24–47. doi:10.51681/1.421. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Maines, Rachel P. (1999). "The Job Nobody Wanted". The Technology of Orgasm: "Hysteria," the Vibrator, and Women's Sexual Satisfaction. Baltimore: Johns Hopkins University Press. ISBN 0-8018-5941-7.
↑  "Joseph Mortimer Granville". NNBD.
↑  Liebertman, Hallie; Schatzberg, Eric (באוגוסט 2018). "A Failure of Academic Quality Control: The Technology of Orgasm" (PDF). Journal of Positive Sexuality. 4 (2): 24–47. doi:10.51681/1.421. S2CID 52839516. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Meyer, Robinson; Fetters, Ashley (6 בספטמבר 2018). "Victorian Era Orgasms and the Crisis of Peer Review". The Atlantic. {{cite journal}}:  (עזרה)
הישיבה הגדולה עפולה

| --- | --- |

 ישיבה גדולה
 השתייכות:  ישיבה ליטאית
 תקופת הפעילות:  ה'תשע"א 2011 – הווה
 בעלי תפקידים
 מנהל:  אליהו דאימונד, אהרן לאנגסם
 ראש הישיבה:  הרב רפאל מנחם בלום, הרב מרדכי לאנג
 משגיח:  הרב בנימין ברויאר
 תלמידים
 :  220
 מיקום
 מיקום:  עפולה עילית, עפולה
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°37′52″N 35°19′50″E﻿ / ﻿32.631145550578°N 35.330609364897°E﻿ / 32.631145550578; 35.330609364897
 he
 
הישיבה הגדולה עפולה או ישיבת נחלת אברהם היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי. הישיבה שוכנת בשכונת עפולה עילית, בעיר עפולה.
הישיבה מונה נכון ל-2021, כ-220 תלמידים ומאות בוגרים.
יסוד הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת 2011 (קיץ תשע"א) על ידי הרב רפאל מנחם בלום ובעצתו של הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, לצורך הקמת קהילה חרדית בעיר עפולה. רבים מרבני הישיבה הם בוגרי ישיבת נחלת הלויים ובתחילת שנותיה הישיבה אף נקראה 'נחלת עפולה' (במלעיל), בהמשך שונה שמה ל"הישיבה הגדולה עפולה" והיא מתנהלת בצורה עצמאית.
גרעין התלמידים הראשון מנה 20 בחורים, ממגוון ישיבות ברחבי הארץ והשתכנה בעזרת נשים של בית הכנסת "נצח ישראל". כעבור שנה הישיבה רכשה מבנה בסמוך לאזור התעשייה בעפולה עילית.
בתחילת שנת ה'תשע"ה (2014) נכנסה הישיבה לבית מדרש חדש, ובתחילת שנת ה'תשע"ט (2018) נחנכה פנימייה חדשה.
בכסלו תשפ"ג (2022) נערך מעמד הנחת אבן הפינה לבנין חדש של הישיבה, והוכרז על שמה החדש "ישיבת נחלת אברהם".
צוות ומאפיינים

ראשי הישיבה הם הרב רפאל מנחם בלום והרב אליהו מרדכי לנג, המשגיחים הם הרב בנימין ברויאר והרב יהודה בלום. ובנשיאותו של הרב אברהם אליהו וינקלר מראשי ישיבת נחלת הלויים.
דרך הלימוד בישיבה מבוססת על דרכו הלימודית והמוסרית של הרב שלמה וולבה, ובהכוונת תלמידו רבי אברהם אליהו וינקלר. בניגוד לרוב הישיבות, גם התלמידים המבוגרים, כולל ועד רביעי, שומעים שיעור יומי מהר"מים.
בבניין הישיבה קיים אוצר ספרים גדול הכולל אלפי ספרים חלקם נדירים.
הקהילה החרדית

כשנה לאחר קום הישיבה החלה הגירה גדולה של זוגות צעירים חרדים מחסידות ויז'ניץ לשכונת עפולה עילית, ובהמשך החלו להגיע למקום גם משפחות מהמגזר החרדי ליטאי. נכון לשנת 2020 מתגוררות כ-300 משפחות חרדיות בשכונת עפולה עילית. רבני הישיבה גרים בשכונת גבעת המורה, המונה כ-450 משפחות, ומאופיינת בתושבים מהזרם הליטאי.
כמו כן הוקמו באזור כוללים, שחלקם יועד גם לבוגרי הישיבה. הישיבה מהווה גרעין משמעותי להתיישבות חרדית באזור.
מטרות רשמיות של הישיבה

בין מטרותיה של הישיבה, הפצת יהדות בעיר עפולה על ידי הקמת ישיבה גדולה וישיבה קטנה, כוללים לאברכים ובעלי בתים, רשת שיעורים באזור כולו ופעילויות לבני נוער ואוכלוסייה ותיקה, עזרה לתושבים נזקקים באמצעות גמ"ח, חלוקת סלי מזון וקמחא דפסחא ותמיכות כספיות, ועוד.
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, מזל טוב: ישיבה חדשה נולדה בעפולה, באתר בחדרי חרדים, 12 ביוני 2011
↑  מפת הרישום: כך יראו היכלי הישיבות הליטאיות ב'זמן אלול', באתר כיכר השבת, ‏2019-06-25
↑  משה ויסברג, הישיבה הניחה אבן פינה והחליפה את השם, באתר בחדרי חרדים, 31 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012976376205171 
בנין הישיבה
הרב רפאל מנחם בלום, מראשי הישיבה
הטלסקופ הגדול מאוד

| --- | --- |

ארבעת הטלסקופים הגדולים במצפה
 מידע כללי
 ארגון:  המצפה האירופי הדרומי (ESO)
 מיקום:  סרו פאראנאל, מדבר אטקמה, צ'ילה
 גובה:  2,635 מטר מעל פני הים
 תאריך ייסוד:  1998
 טלסקופ ראשי
 סוג:  מחזיר אור
 קוטר:  8.2 מטר
 טלסקופ משני
 סוג:  מחזיר אור
 קוטר:  1.8 מטר
 קואורדינטות:  24°37′38″S 70°24′15″W﻿ / ﻿24.62722°S 70.40417°W﻿ / -24.62722; -70.40417
  (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט VLT(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט VLT
 www.eso.org/vlt
 
לייזר המשמש את מערכת האופטיקה המסתגלת ליצירת כוכב מלאכותי
דיאגרמה המציגה את המכשירים השונים ב-VLT
הטלסקופ הגדול מאוד (באנגלית: Very Large Telescope או VLT) הוא מערך טלסקופים אופטיים המורכב מ-4 טלסקופים ראשיים ו-4 טלסקופי עזר. המערך נבנה ומופעל על ידי המצפה האירופי הדרומי (ESO) במצפה הכוכבים פאראנאל, אשר שוכן על ההר סרו פאראנאל, בגובה 2,635 מטר במדבר אטקמה שבצפון צ'ילה. הטלסקופים הראשיים הם בעלי מפתח של 8.2 מטר כל אחד, וטלסקופי העזר הם בעלי מפתח של 1.8 מטר וניידים. כאשר הטלסקופים הראשיים מופעלים יחד במצב אינטרפרומטר אסטרונומי (מצב VLTI), המערך מסוגל להגיע לרזולוציה של מילישניית קשת. הדבר שקול ליכולת להפריד בין שני פנסי מכונית פרטית הנמצאת על הירח.
מידע כללי

ארבעת הטלסקופים הראשיים של המערך הם בעלי מפתח בקוטר 8.2 מטרים, בין הטלסקופים האופטיים הגדולים בעולם. מלבד שמותיהם הטכניים (UT1-4, קיצור של Unit Telescope), הטלסקופים קיבלו שמות של עצמים אסטרונומיים בולטים בשפת המפודונג של המפוצ'ה: "אנטו" (השמש), "קויאן" (הירח), מליפאל (הצלב הדרומי) ויפון (נגה). הטלסקופ הראשי הראשון (אנטו) החל בביצוע תצפיות מדעיות ב-1 באפריל 1999.
המערך כולל גם קבוצה של ארבעה טלסקופי-עזר (AT1-4 - Auxiliary Telescopes) קטנים, בקוטר 1.8 מטר. טלסקופים אלה מוקדשים במלואם למדידות אינטרפרומטריות. כמו כן, הם ניידים וניתן למקם אותם בתצורות שונות סביב הטלסקופים הראשיים, על מנת לספק תצפיות משופרות במצב פעולה אינטרפרומטרי של המערך (ראו להלן). טלסקופי העזר נכנסו לשימוש ב-2005 ו-2006, זוג בכל פעם.
הטלסקופים הראשיים תוכננו במקור להפעלה ב-3 אופנים:
מערך של 4 טלסקופים נפרדים - זהו אופן השימוש העיקרי במערך. כל טלסקופ מאפשר לצלם עצמים אסטרונומיים חיוורים עד בהירות 30 תוך חשיפה של שעה. הדבר מקביל לצפייה בעצמים החיוורים פי 4 מיליארד מסף הגילוי של עין בלתי מזוינת.
אינטרפרומטר אסטרונומי קוהרנטי (VLTI) - המערך כולל רכיבים אופטיים אשר מאפשרים שילוב קרני האור המגיעות מהטלסקופים הראשיים, ליצירת אינטרפרומטר אסטרונומי בעל כושר הפרדה מרחבית גבוה, עד מילישניית קשת. המערך מופעל במצב זה כ-20% מהזמן, ומשמש לתצפיות בעצמים בהירים ובעלי גודל זוויתי קטן יחסית. במצב פעולה זה, האור הנאסף בכל טלסקופ עובר בריק במנהרות תת-קרקעיות למתקן מרכזי בו כל הקרניים משולבות ליצירת תמונה כוללת. הדיוק הנדרש במיקום הרכיבים האופטיים הוא של כאלפית מילימטר, על פני מרחקים של כ-100 מטר.
ככלי יחיד לא קוהרנטי, עבור יכולת איסוף אור מוגדלת. הציוד הנדרש לאסוף את האור למוקד משולב לא קוהרנטי לא נבנה. עם זאת, לעיתים מופנים מספר טלסקופים לתצפית באותו אובייקט, לצורך הגדלת כמות האור הנאספת הכוללת או לעריכת תצפיות סימולטניות עם מכשירים מדעיים שונים.
כלים ומכשור מדעי

הטלסקופים מצוידים באוסף גדול של מכשירים המאפשרים עריכת תצפיות בתחום רחב של אורכי גל - מ-300 ננומטר (על-סגול) ועד 24 מיקרון (תת-אדום). תחום זה מהווה חלק גדול מהתחום הכולל שניתן לצפייה מכדור הארץ. טכניקות התצפית הזמינות כוללות ספקטרוסקופיה ברזולוציה ספקטרוסקופית גבוהה (עד 100,000), ספקטרוסקופיה מרובת עצמים, צילום שדה רחב וצילום ברזולוציה מרחבית גבוהה. בפרט, ה-VLT כולל מספר מערכות אופטיקה מסתגלת, אשר מתקנות הפרעות הנגרמות על ידי האטמוספירה. התצפיות המתקבלות הן ברזולוציה השקולה לזו של טלסקופ הממוקם בחלל, כלומר הרזולוציה המרחבית שלהן מוגבלת על ידי גודל המפתח בלבד. בתחום התת-אדום הקרוב, צילומים המתקבלים בעזרת אופטיקה מסתגלת של ה-VLT חדים עד פי שלושה מאלה של טלסקופ החלל האבל. ה-VLT גם ידוע בשל רמת יעילות תצפיתית ורמת מיכון גבוהות.
תחומי מחקר ותגליות

הטלסקופים במצפה משמשים למחקרים במגוון גדול של תחומים: החל מעצמים חיוורים במערכת השמש, כגון אסטרואידים, דרך חקר כוכבים וחיפוש כוכבי לכת בגלקסיה, וכלה בעצמים חוץ-גלקטיים כמו גלקסיות שכנות, גרעיני גלקסיות פעילות, התפרצויות קרינת גמא ועוד.
בשנת 2004, הטלסקופים של המערך שימשו ליצירת אחת התמונות הראשונות של כוכבי לכת חוץ-שמשיים בתת-אדום, של כוכבי הלכת GQ Lupi b ו-2M1207b. האחרון הוא כוכב לכת בעל מסה של כ-5 מסות צדק, הנע סביב ננס חום (ראו תמונה).
בשנת 2007, נעשו בעזרת המערך תצפיות על כוכב, שמאוחר יותר התפוצץ כסופרנובה מסוג Ia. המידע שנאסף סייע ללמוד על סביבת הכוכב לפני הפיצוץ, ואישר מודלים תאורטיים בהם סופרנובה מסוג זה מתרחשת במערכת בה ננס לבן סופח חומר מענק אדום.
מחקר נוסף שנעשה בעזרת המערך הוא חקר החור השחור במרכז הגלקסיה שלנו, שביל החלב. מידע שנאסף לאורך שנים אודות תנועת הכוכבים באזור המרכזי של הגלקסיה, ובו גם צילומים באמצעות מערכת NAOS-CONICA המותקנת על יפון (UT4), שימש לחישוב מיקום החור השחור ומסתו.
נכון לתחילת 2011, ה-VLTI לבדו סייע לפרסום של יותר מ-150 מאמרים מדעיים.
בתרבות הפופולרית

המערך הופיע באחד הפרקים בסדרת "התיקונים הקשים בעולם" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, כאשר צוות מהנדסים פירק והעביר את המראה הגדולה של אחד הטלסקופים הראשיים לניקוי ולציפוי מחדש באלומיניום.
אתר הלינה והאירוח של עובדים ומבקרים במצפה כיכב בסרט "קוונטום של נחמה" בסדרת סרטי ג'יימס בונד, כמקום מחבואו של דומיניק גרין, הנבל בסרט.
ראו גם

המערך הגדול מאוד - מערך טלסקופי רדיו בעל שם דומה
מצפה קק - בו זוג טלסקופים בעלי מצב פעולה של אינטרפרומטר אסטרונומי
הטלסקופ הגדול במיוחד - טלסקופ עתידי בקוטר 39 מטר, הנבנה בסמוך למצפה פרנאל
טלסקופ מגלן הענק - טלסקופ עתידי בקוטר 24.5 מטר, הנבנה באתר מצפה הכוכבים לאס קמפאנס, צ'ילה
טלסקופ שלושים מטר - טלסקופ עתידי בקוטר 30 מטר
הערות שוליים

↑  ESO Press release
↑  Science with the VLT in the ELT Era
↑  Paranal Observatory Instrumentation
↑  ESO Press release
↑  ESO Telescope Bibliography
↑  http://www.eso.org/public/outreach/bond/Residencia.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292732905171  BIBSYS: 90986621  BnF: cb13578015v (data)  GND: 4380905-4  LCCN: sh00005584  NLA: 35834743  SUDOC: 053492250  VIAF: 261970018   WorldCat (עם VIAF): 261970018 
הדמיה בצבעים מלאכותיים של 2M1207 (בכחול) וכוכב הלכת 2M1207b (באדום)
הוואיו טקאטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בדצמבר 1900 Hanamaulu, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בדצמבר 1980 (בגיל 79) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
הוואיו טקאטה (24 בדצמבר 1900 - 11 בדצמבר 1980) הייתה מאסטר ברייקי ומפיצת תורת הרייקי למערב.
ביוגרפיה

טקאטה נולדה בהוואי למשפחת מהגרים מיפן. היא הגיעה כמטופלת למרפאתו של ד"ר צ'וג'ירו הייאשי ביפן (הייאשי היה תלמידו של מיקאו אוסואי, הנחשב במסורת הרייקי למי שגילה מחדש את אנרגיית הרייקי במאה ה-20). היא הפכה לתלמידתו של הייאשי לרייקי החל משנת 1935, ובשנת 1938 הוסמכה לדרגת מאסטר ברייקי.
בין השנים 1970-1980 הכשירה הוואיו טקאטה 22 מורים לרייקי, שנחשבו לגראנד-מאסטרים של הרייקי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012502803505171  GND: 11938809X  ISNI: 0000 0000 4196 5037  LCCN: n91085555  NLG: 135316  VIAF: 67274971   WorldCat (עם VIAF): 67274971 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היינריך קרפלוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1905 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 בדצמבר 1988 (בגיל 83) 
 ענף מדעי:  פתולוגיה, רפואה משפטית, רפואה משפטית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  המרכז הלאומי לרפואה משפטית 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר גבעתיים 
 
היינריך קַרפּלוּס (Heinrich Karplus; ‏ 26 באוקטובר 1905 – 22 בדצמבר 1988) היה פרופסור לפתולוגיה ולרפואה משפטית ישראלי, אבי הרפואה המשפטית בארץ, מייסד המכון הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  חסר מידע על ראשית דרכו והכשרתו.
קרפלוס נולד בווינה בירת אוסטריה, בנם של ואלרי ויוהאן פול קרפלוס (גר'), פרופסור לנוירופיזיולוגיה ופסיכיאטר שהיה מחלוצי החוקרים בעולם של מערכת העצבים האוטונומית. אח צעיר להאנס, לאדוארד ולוואלטר גוטליב, ואחיינו של הפיזיקאי האוסטרי רוברט פון ליבן (אנ').
קרפלוס סיים את הפקולטה לרפואה ב-אוניברסיטת וינה (אנ') בשנת 1930, והתמחה אצל הפתולוג פרופ' יעקב ארדהיים (אנ').
לאחר עלייתו לארץ ישראל עם רעייתו כרסטינה קרפלוס, השתלב בעבודה כפתולוג, בבית החולים הדסה (תל אביב). נתמנה למנהל המכון בשנת 1936, וניהלו עד שנת 1946.
בשנת 1946 הסתכסך ד"ר קרפלוס עם אנשי אצ"ל, אשר דרשו ממנו לשנות דוחות נתיחה של חיילים וקצינים בריטים, והוא סירב בכל תוקף. ד"ר אפרים סיני, שהיה מנהל מחלקת עיניים ויו"ר ועד הרופאים, נפגש איתו ועם אשתו, אך לא הצליח לשכנעם להישאר בארץ, וקרפלוס עבר עם משפחתו למספר שנים לשוודיה, שם קיבל מינוי של פרופסור לפתולוגיה.
ד"ר חיים שיבא, שכיהן כקצין רפואה ראשי, שכנע את קרפלוס לחזור לארץ, ובשנת 1950 נתמנה לפתולוג הראשי של צה"ל, בדרגת סגן-אלוף, וייסד בבית החולים הצבאי 5, שלאחר מספר שנים הפך למרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, את המכון הפתולוגי והיה למנהלו הראשון. המינוי היה על אפה ועל חמתה של קופת חולים, שחפצה בו לראש מחלקה בבית החולים בילינסון.
בשנת 1955 ייסד את המכון הלאומי לרפואה משפטית ב-אבו כביר ונתמנה למנהלו. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1975, עת החליפו בתפקיד ד"ר בצלאל בלוך. קרפלוס כיהן במשך עשרות שנים כפרופסור לפתולוגיה ולרפואה משפטית באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.
דוגמה לעבודתו המורכבת היה תהליך זיהויי גופתו של אבשלום פיינברג, עשרות שנים לאחר רציחתו. "סתימות רבות שנמצאו בשיניים עזרו לזיהוי", כתב פרופ' קרפלוס ב"חוות דעת המומחה". הופיעה במכון צילה, אחות אבשלום וביקשה לראות את השלד, כי היה זכור לה סימן מיוחד בשיניו. "בנעוריו, הסבירה, נפגע מברזל בין השן השלישית העליונה מימין, וכתוצאה מכך נגרם שקע בצורת תעלה קטנה בצד השן הפונה לשפה". קרפלוס היסס בטרם נעתר והראה לה את גולגולת אחיה. הסימן הנ"ל נמצא. קרפלוס קבע "כי צורת הנזק בשן נדירה ביותר ומציאותו בשן מסוימת מאשרת את זיהוי השלד ללא כל ספק" .
לאחר שפרש לגמלאות עסק במתן הרצאות בתחום הרחב של רפואה משפטית, רפואה ומשפט, והאיטגרציה בין כל הגורמים הקשורים לתחום. בין תלמידיו הרבים : רופאים, עורכי-דין, קציני משטרה, קרמינולוגים, וסטודנטים שבתחום. כן, עסק בחקר הרפואה המשפטית בימי הביניים.
מאימרותיו של קרפלוס:
"מי-ים זה דבר בריא מאד בתנאי שהם לא בתוך הריאות".
"הפתולוג חייב במסלול מחשבה משפטי".
פרסים

בשנת תשמ"ז-1986 הוענק לו התואר יקיר העיר גבעתיים.
משפחתו

אחיינו מרטין קרפלוס הוא פרופסור לכימיה תאורטית, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2013.
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948, הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 379
אלי ליפשטיין, חיי בין המתים: סיפורים מהמכון הפתולוגי אבו כביר, הוצאת אוריון, 2008, הפרק : ההיסטוריה של המכון הפתולגי אבו כביר
אפרים סיני, במלוא העין: מעולמו של רופא, הוצאת צ'ריקובר, 1984.
הערות שוליים

↑  דניאל נדב, בית־החולים 5 (תל־השומר) עד העברתו אל משרד הבריאות ב־1953, עיונים בתקומת ישראל 7, 1997, עמ' 439–462, בעמ' 451
↑  פינה ירושלמית | "השמש תזרח בין עזה לרפיח", מעייני הישועה: שבועון למשפחה הישראלית, שפ"ב (382) (פרשת שמות כ"א בטבת התשס"ט), עמ' 6.
↑  גדעון סאמט, דרוש: עוד נס, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2001.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263779705171  GND: 126907617  ISNI: 0000 0000 7756 3064  LCCN: no2003081730  NKC: mzk20211113168  VIAF: 72399369   WorldCat (עם VIAF): 72399369
הוואיט

| --- | --- |
דוגמת סלע הוואיט מהאי ראוניון
דוגמת סלע הוואיט מהאי ראוניון
 סוג הסלע:  סלע יסוד
 סביבת היווצרות:  געשית
 הרכב:  בעיקר פלגיוקלז (אנדסין או אוליגוקלז) אוגיט, היפרסתן, סנידין ואוליבין
 תכונות וזיהוי:  מרקם דק גרגיר (פחות מ-0.25 מ"מ); צבע: אפור בהיר; משובץ בגבישים ירוקים של אוליבין
מיקומו של הוואיט (מסומן בכחול) במיון TAS
הוואיט הוא סלע יסוד געשי בהיר דמוי בזלת. הסלע מוגדר כסוג של טרכיבזלת (S1 במיון TAS), בין בזלת למוגריט, עשיר בנתרן המכיל פנוקריסטים של אוליבין. הפלגיוקלז הכלול בו הוא או אוליגוקלז או אנדסין. מינרלים משניים נפוצים הם אוגיט, היפרסתן, סנידין ואוליבין, ובדרך כלל אין בו קוורץ.
מקור שם הסלע על שם המיקום המייצג, האי הוואי. את הכינוי לסלעים אלו נתן הגאולוג האמריקני ג'וזף אידינגס (Joseph Paxson Iddings‏; 1920-1857) ב-1813 לסלע בזלת מהוואי שבו היו גבישי אוליבין, והפלגיוקלז הנפוץ היה אנדסין העשיר בנתרן (ובכך שונה מבזלת שבה הפלגיוקלז עשיר יותר בסידן).
ההגדרה המודרנית של הוואיט מבוססת על ההרכב הכימי. הוואיט הוא טרכיבזלת נתרני שבו Na2O - 2 ≥ K2O. הסיליקה שוקלת בין 45% ל-52%, Na2O וה-K2O בין 5% ל-7.3% ו-MgO בין 4% ל-8%.
ההוואיט מהוואי נוצרת בשלהי הפעילות הגעשית, הרכב הכימי של המאגמה בשלב זה יותר אלקלי (הלבה מכילה יותר נתרן ואשלגן). תופעה זו אינה ייחודית להוואי, געשיות בעל אופי אלקלי קיימת גם באיים האזוריים.
בגמולוגיה הוואיט הוא כינוי בשפת הדיבור לפרידוט שמקורו באיי הוואי, שהוא אוליבין באיכות של אבן חן.
הערות שוליים

1 2  Klaus K. E. Neuendorf, Glossary of Geology ,page 294
↑  Hawaiite
| סלעים |
| --- | --- | --- |
| סלעי יסוד | סלעי יסוד |  |
| סלעים געשיים | אבן זפת • אגלוטינט • אגלומרט • אובסידיאן • איגנימבריט • אנדזיט • אצת פלה • בוניניט • בזלת • בזלת תולאיטית • בסניט • ברקציה געשית • דמעות אפאצ'ים • דמעות פלה • דקיט • הוואיט • היאלוטוף • היאלוקלאסטיט • טוף • טפריט • טקיליט • טרכיט • לטיט • לפיליסטון • מליליטיט • נפליניט • סידרומלן • סקוריה • פוידיט • פומיס • פונוליט • פלגוניט • פרליט • קומטיט • קרבונטיט • ריודקיט • ריוליט • שערות פלה |  |
| סלעי ביניים | דיאבז • למפרואיט |  |
| סלעים פלוטוניים | אנורתוזיט • גברו • גרנודיוריט • גרניט • דוניט • דיוריט • טונליט • טרוקטוליט • מונזוגברו • מונזוגרניט • מונזודיוריט • מונזוניט • מונזוסיאניט • סיאניט • פרידוטיט • קוורץ דיוריט • קימברליט |  |
| סלעים מותמרים | סלעים מותמרים |  |
|  | אמפיבוליט • אקלוגיט • גנייס • הורנפלס • לווחה • לפיס לזולי • מיגמטיט • פיליט • צפחה • קוורציט • שיש • סטיאטיט |  |
| סלעי משקע | סלעי משקע |  |
|  | אבן בוץ • אבן גיר • אבן חול • אבן חול נובית • אואולית • ארקוזה • ברקציה • דולומיט • חוואר • חוואר הלשון • חלמיש • חרסית • אבן טין • כורכר • פצלי שמן • פצלים • צור • קונגלומרט • קירטון |  |
היספניה אולטריור

| --- | --- |

 
 היספניה אולטריור בשנת 197 לפנה"ס
 ממשל
 עיר בירה:  קורדובה
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  197 לפנה״ס 
 תאריכי פירוק:  27 לפנה״ס 
 ישות יורשת:  היספניה בייטיקה, לוסיטניה 
 
היספניה אולטריור הייתה פרובינקיה רומית הממוקמת בהיספניה (בחצי האי האיברי) בתקופת הרפובליקה הרומית, ממוקמת בערך בבייטיקה ובעמק גואדלקיביר בספרד המודרנית. והתרחבה לכל לוסיטניה (פורטוגל המודרנית, אקסטרמדורה וחלק קטן ממחוז סלמנקה) וגלאסיה (צפון פורטוגל וגליסיה המודרנית). בירתה הייתה קורדובה.
אטימולוגיה

היספניה הוא המונח הלטיני שניתן לחצי האי האיברי. ניתן למצוא את המונח בשימוש לפחות משנת 200 לפני הספירה כאשר המונח שימש את המשורר קווינטוס אניוס. ייתכן שהמילה נגזרת מהמילה הפונית אי שפן "I-Shaphan" שמשמעותה "חוף השפנים ", בתורו זיהוי שגוי מצד חוקרים פיניקים של הארנבות הרבות בתור שפנים. Ulterior היא הצורה ההשוואתית של ulter, שפירושה "זה מעבר". לפי ההיסטוריון הקדום דיו קסיוס, אנשי האזור הגיעו משבטים רבים ושונים. הם לא חלקו שפה משותפת או ממשלה משותפת.