stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנסיך וילהלם, דוכס סדרמנלנד
ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-17 ביוני 1884 בארמון טולגרן, טרוסה, לגוסטב החמישי, מלך שוודיה ולויקטוריה, נסיכת באדן, בתם של פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן ולואיזה, נסיכת פרוסיה, ועם לידתו הוענק לו התואר דוכס סדרמנלנד.
ב-3 במאי 1908 התחתן וילהלם עם מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק. הצאר התיר לאביה של הכלה שהיה בגלות לחזור לרוסיה לרגל האירוע, שנערך בארמון צארסקויה סלו, ולהכיר את חתנו. הנישואים נראו מאושרים בהתחלה ולזוג נולד במהרה בן יחיד, לנארט. מריה רכשה בית בשוודיה, למדה את השפה השוודית (בנוסף לחמש שפות נוספות בהן דיברה) והייתה פופולרית בקרב העם השוודי ועם משפחת המלוכה. עם הזמן הנישואים התרופפו לאחר שמריה הבינה כי לבעלה, כקצין בצי השוודי, לא יהיה זמן לבלות עמה וכי הוא היה קר כלפיה. בני הזוג התגרשו בשנת 1914 והבן לנארט נשאר בשוודיה תחת השגחתה של סבתו, המלכה ויקטוריה.
בשנת 1914 החל וילהלם לנהל מערכת יחסים עם ז'אן דה טרמקורט, אשר נמשכה קרוב ל-40 שנה. ב-2 בינואר 1952 ביקרו השניים את בנו של וילהלם - לנארט, ובנסיעה חזרה לביתם נהרגה ז'אן בתאונה שהתרחשה מחמת סופת השלגים שהשתוללה באותה העת, מה שהשפיע קשות על וילהלם. וילהלם היה צלם וסופר, ולמעט התבטאות פוליטית אחת בימי מלחמת העולם השנייה, שבה גינה את רצח קאי מונק על ידי הגסטאפו, כמעט ולא התערב בפוליטיקה. ב-5 ביוני 1965 מת וילהלם בביתו בארמון סטנהאמר, פלן במהלך השינה, 12 ימים לפני יום הולדתו ה-81.
היריבות בין דינמו קייב לבין ספרטק מוסקבה

היריבות בין דינמו קייב לבין ספרטק מוסקבה היא אחת מיריבויות הכדורגל הגדולות ביותר במזרח אירופה והגדולה ביותר בברית המועצות וכונתה גם הדרבי הסובייטי הגדול (Советское футбольное дерби במקור), או הסופר דרבי.
שתי הקבוצות היו הכח המוביל בליגה הסובייטית הבכירה ואי לכך בעלות יריבות רבת שנים. אף על פי שהמשחק ביניהן אינו דרבי במובן הרגיל של המילה, מכיוון ששתי הקבוצות לא מגיעות מאותה עיר ואף לא מאותו אזור גאוגרפי, השם "הדרבי הסובייטי" נקשר למשחק בשל החשיבות ההיסטורית הגדולה שהייתה למשחק במשך השנים, שהביאה ליריבות הגדולה. ליריבות זו נודעה משמעות פוליטית בעיקר לאחר התפרקות ברית המועצות ובשל התדרדרות ביחסי המדינות.
היריבות בין שתי הקבוצות מהווה מפגש בין שתי קבוצות הכדורגל החזקות ביותר בברית המועצות, שיחדיו זכו במירב תוארי האליפות: דינמו קייב זכתה ב-13 אליפויות בעוד ספרטק זכתה ב-12, שגם מחזיקה בשיא הניצחונות מול דינמו קייב — 60 ניצחונות ו-42 הפסדים בכל המפעלים.
היריבות הגיעה לנקודת שיא בשנת 1976 כשדינמו גברה על ספרטק במשחק המכריע על אליפות ליגת העל הסובייטית.
תולדות המפגשים

המפגש הראשון בין הקבוצות נערך בשנת 1936 עם חניכת ליגת העל הסובייטית. המפגש נערך ב-6 ביוני 1936 והסתיים בתוצאה 3:1 לטובת מוסקבה.
ברם, היריבות בין הקבוצות לא הייתה חזקה ומשמעותית במרבית התקופה הסובייטית עד לשנת 1976. באותה עונה ספרטק הייתה בסכנת הדחה מהליגה העליונה לליגת המשנה הסובייטית ובמשחק המכריע היא הודחה על ידי דינמו קייב, שגברה עליה בתוצאה 3:1.
עונה לאחר מכן, בשנת 1977, ספרטק מוסקבה בהדרכת המאמן קונסטנטין בסקוב, חזרה לליגת העל הסובייטית. בעונת 1978 התחזקה, ספרטק וחזרה לראשות הטבלה וזכתה באליפות המדינה בעוד דינמו קייב מסיימת במקום השלישי, במה שציין יריבות מתמשכת בין שני מועדוני הכדורגל.
בעונת 1982 ספרטק מוסקבה הפסידה 4:3 לדינמו קייב שזכתה באליפות על חשבונה.
בשנים 1983–1984 ספרטק מוסקבה הראתה את עליונותה על דינמו והיריבות שככה מעט אך החריפה בעונת 1985, כשדינמו קייב הבטיחה לעצמה את הזכייה באליפות אחרי ניצחון במוסקבה.
היריבות לא נשארה בתחומי הליגה בלבד והתבטאה גם במשחקי גביע ביניהן.
משחק הסופר דרבי האחרון ביניהן בקייב במסגרת הליגה הסובייטית נערך ב-21 ביוני 1991 והסתיים בניצחון דינמו 3:2. לאחר מכן הקבוצות נפגשו רק במסגרת המפעלים האירופיים בלבד, או במשחקי ידידות.
המפגש הראשון לאחר התפרקות ברית המועצות החה בעונת 1994/1995 בשלב הבתים של ליגת האלופות, במשחק שנערך ב-14 בספטמבר 1994. ספרטק הובילה 2:0 לאחר המחצית הראשונה, אך המשחק הסתיים לבסוף בניצחון דינמו קייב בתוצאה 3:2, אך זה היה הניצחון היחיד של דינמו באותה שנה באירופה והיא סיימה לבסוף במקום האחרון בשלב הבתים. במשחק הגומלין שנערך באצטדיון לוז'ניקי ב-23 בנובמבר ספרטק הצליחה לגבור על יריבתה בתוצאה 1:0 ועבורה היה זה הניצחון היחיד בבית.
לאחר מכן הקבוצות נפגשו ביניהן במסגרת משחקי ידידות ומשחקי טורניר גביע חבר המדינות כשבכל ארבעת הטורנירים הראשונים הקבוצות התמודדו ביניהן בגמר הגביע כשדינמו זוכה ב-3 גביעים וספרטק ניצחה פעם בלבד.
משנת 2002 ועד 2017 ספרטק מוסקבה לא זכתה באף אליפות לאומית וכבר לא נטלה חלק במשחקי גביע חבר המדינות והמפגשים המחודשים בין הקבוצות נערכו במסגרת טורנירים ידידותיים כדוגמת גביע הערוץ הראשון שהתקיים בשנים 2006-2009 בישראל. בשני המפגשים הראשונים הקבוצות נפרדו בשוויון, אך במשחק האחרון ביניהן דינמו קייב ניצחה בתוצאה 3:0 וזכתה לאחר מכן באותו טורניר.
אך אלה היו משחקי ידידות ולא משחקים רשמיים. הקבוצות נפגשו שוב במשחק רשמי בקיץ 2008 הקבוצות נפגשו בליגת האלופות אך היריבות לא ניכרה היטב ודינמו קייב הציגה עליונות ברורה וניצחה 4:1 בסיכום 2 המשחקים.
לאחר מכן הקבוצות נפגשו רק במסגרת הטורניר המאוחד בקיץ 2013 כשבמסגרתו דינמו קייב גברה על יריבתה בצמד המשחקים (1:0 ו-2:1).
סטטיסטיקה > השוואת תארים

| טורניר | ספרטק מוסקבה | דינמו קייב |
| --- | --- | --- |
| הליגה הסובייטית | 12 | 13 |
| הגביע הסובייטי | 10 | 9 |
| גביע הפדרציה הסובייטי | 1 | 0 |
סטטיסטיקה > תוצאות המפגשים

| מפעל | ניצחונות לספרטק | תיקו | ניצחונות לדינמו |
| --- | --- | --- | --- |
| הליגה הסובייטית | 41 | 27 | 34 |
| הגביע הסובייטי | 9 | 2 | 4 |
| ליגת האלופות | 1 | 0 | 3 |
| אחר | 1 | 4 | 7 |
| סה"כ | 52 | 33 | 48 |
הערות שוליים

↑  "Спартак" - "Динамо" Киев: история Супер дерби
↑  «СОВЕТСКОЕ ДЕРБИ» ВСЕ-ТАКИ Состоится
↑  Павел Яковлев: «Матч с киевским «Динамо» — это великое советское дерби»
היינריך הראשון, רוזן הסן

| --- | --- |
 לידה:  24 ביוני 1244 מרבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  21 בדצמבר 1308 (בגיל 64) מרבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  כנסיית אליזבת הקדושה 
 בן או בת זוג:  אדלייד מבראונשווייג-לינבורג Mechtild von Kleve (1275–?) 
 
היינריך הראשון, רוזן הסן "הילד" (בגרמנית: Heinrich das Kind‏; 24 ביוני 1244 – 21 בדצמבר 1308) היה רוזן הסן הראשון בין השנים 1264–1308.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-24 ביוני 1244 במרבורג, להיינריך השני, דוכס בראבנט ולסופיה מתורינגיה, דוכסית בראבנט, בתם של לודוויג הרביעי, רוזן תורינגיה ואליזבת מתורינגיה. בשנת 1247 מת היינריך ראספה, רוזן תורינגיה ללא יורשים, ובעקבות כך פרץ סכסוך ירושה בתורינגיה והסן. הצוואה הייתה שנויה במחלוקת בין בת אחיו של היינריך רספי לבת אחותו: סופיה הייתה בת אחיו של היינריך ראספה - לודוויג הרביעי, רוזן תורינגיה ותבעה את השטחים בשמה של בנה היינריך, ואילו היינריך השלישי, רוזן מייסן, היה בנה של אחותו של היינריך ראספה, יוטה. טוען אחר היה הארכיבישוף של מיינץ, שיכלו לטעון שהסן היא נחלה של הארכיבישוף, ועכשיו, אחרי הכחדת הלודוויאנים, דרש את חזרתה אליו. סופיה, שנתמכה בידי האצולה ההסיאנית, הצליחה לשמור על הסן נגד בת דודתה, אשר בשנת 1264 קיבלה את חלוקת הירושה הלודווינית: היינריך ממייסן קיבל את תורינגיה, ואילו בנה של סופיה, היינריך יירש את הסן. בשנה שלאחר מכן, הארכיבישוף ורנר השני, פון אפנשטיין, נעתר לחלוקה זו באמנת לנגסדורף, וקיבל את הנרי כוואסל שלו וכרוזן הסן.
בשלב זה, רוזנות הסן כללה את האזור בין וולפהאגן, זיירנברג, אשווגה, אלספלד, גרינברג, פרנקנברג וביידנקופ. באותה שנה רכש היינריך חלק ממחוז גלייברג עם גיסן מהפלטין של טיבינגן. הרוזנות התרכזה סביב קאסל, שם התגורר היינריך במעונו מאז שנת 1277, ומרבורג, שם נקברה סבתו אליזבת הקדושה, ושם בנה היינריך את ארמון מרבורג.
מאוחר יותר שוב נכנס היינריך לעימות עם אדוניו, הארכיבישוף, על השליטה בעיר נאומבורג. בשם הארכיבישוף הוצא היינריך מחוץ לחוק בשנת 1274 בידי רודולף הראשון, מלך גרמניה, אך לאחר שהיינריך תמך ברודולף במלחמה נגד אוטאקאר השני, מלך בוהמיה וסייע לכבוש את וינה בשנת 1276, החזיר רודולף את היינריך למעמדו. בשנת 1290 ניצח היינריך את הארכיבישוף בקרב פריצלר, ומעתה היה יכול להחזיק את הטריטוריה שלו.
אף על פי שהיינריך מעולם לא ויתר על הטענה שלו על דוכסות בראבנט, הוא תמך באחיינו, יוהאן הראשון, דוכס בראבנט, נגד חלרה ולוקסמבורג, במהלך מלחמת הירושה הלימבורגית.
ב-12 במאי 1292 קיבל היינריך את התואר נסיך קיסרי מאדולף מנסאו, מלך גרמניה, ושחרר את הסה מעליונות הארכיבישוף של מיינץ. להיינרי הוענקו הערים אשווגה ובויינבורג, מה שחיזק את מעמדו בהסן. על ידי דיפלומטיה מיומנת הוא רכש את הערים סודן-אלנדורף, קאופונגן, ויצנהאוזן, אימנהאוזן, גרבנשטיין, וונפריד, שטאופנברג, טרנדלבורג וריינהרדסוואלד.
בשנת 1263 התחתן היינריך עם אדלייד מבראונשווייג-לינבורג, בתם של אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ומתילדה מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 7 ילדים. בשנת 1276 התחתן היינריך עם מכטילד מקלווה, בתם של דיטריך השישי, רוזן קלווה ואלידה מהיינסברג, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
בשנת 1292 התעורר סכסוך פנימי בשאלת יורשו של היינריך. מכתילד מקלווה דרשה עבור בניה חלק מהירושה, ואילו היינריך ואוטו, בניו של היינריך מאשתו הראשונה, התעקשו להוציא את אחיהם החורגים מן הירושה. הדבר הוביל למלחמת אחים שנמשכה עד מותו של היינריך.
הנרי נפטר ב-21 בדצמבר 1308 במרבורג במהלך הסכסוך, ונקבר שם בכנסיית אליזבת הקדושה, שהפכה לקבר של הרוזנים הבאים במשך מאות שנים נוספות. לאחר מותו נחלקה הנחלה בין אוטו, שקיבל את הסן העליונה (Oberhessen) סביב מרבורג, ויוהאן, שקיבל את הסן התחתונה (Niederhessen), סביב קאסל. בנו הצעיר של היינריך, לודוויג, נכנס לכמורה והפך לבישוף של מינסטר בשנת 1310.
משפחתו

בשנת 1263 התחתן היינריך עם אדלייד מבראונשווייג-לינבורג, בתם של אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ומתילדה מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
סופיה (1264–1331), התחתנה עם אוטו הראשון, רוזן ולדק.
היינריך הצעיר (1265–1298), התחתן עם אגנס מבוואריה, מרקיזת ברנדנבורג-שטנדאל.
מתילדה (1267–1332), התחתנה עם גוטפריד, רוזן זיגנהיין, ולאחריו התחתנה עם פיליפ השלישי רוזן פאלקנשטיין-מינצברג.
אדלהייד (1268–1315), התחתנה עם ברטולד השביעי, רוזן הונברג-שלויזינגן.
אליזבת (1269–1293), התחתנה עם יוהאן, רוזן זיין.
בן (1270–1274).
אוטו (1272–1328).
בשנת 1276 התחתן היינריך עם מכטילד מקלווה, בתם של דיטריך השישי, רוזן קלווה ואלידה מהיינסברג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
יוהאן (מת ב-1313).
אליזבת (1276–1306), התחתנה עם וילהלם הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולאחריו התחתנה עם גרהרד מאפשטיין.
אגנס (1277–1335), התחתנה עם יוהאן הראשון, רוזן העיר נירנברג.
לודוויג (1282–1357).
אליזבת (מתה ב-1308), התחתנה עם אלברכט השני, רוזן גוריציה.
קתרינה (מתה ב-1322), התחתנה עם אוטו הרביעי, רוזן אורלמינדה.
יוטה (מתה ב-1317), התחתנה עם אוטו המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Heinrich I, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg;‏ 15 בספטמבר 1468 – 19 בפברואר 1532), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1486–1520.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-15 בספטמבר 1468, לאוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולאנה מנסאו-דילנבורג, בתם של יוהאן הרביעי, רוזן נסאו-דילנבורג ומריה מלון-היינסברג. בשנת 1471 מת אביו, ומשום כך חזר סבו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג לשלוט בדוכסות. בשנת 1478 מת סבו, ואמו אנה מנסאו-דילנבורג שלטה כעוצרת עד לבגרותו.
בשנת 1486 תפס היינריך את השלטון, והחל לשלוט לבדו. בשנת 1519 פרץ סכסוך הבישופות בהילדסהיים, וב-28 ביוני אותה שנה ניצח היינריך את אויביו בקרב זולטאו. אולם, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שנבחר זמן קצר קודם לכן, ואשר היינריך התנגד לבחירתו ותמך בפרנסואה הראשון, מלך צרפת, התערב בסכסוך והביס את היינריך שברח לגלות בצרפת. בשנת 1520 ויתר היינריך על שלטונו, ומסר אותו לבניו אוטו השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג וארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1527 בתחילת הרפורמציה הפרוטסטנטית ניסה היינריך לחזור לדוכסות בתמיכת מתנגדי הרפורמציה, אולם הובס על ידי בניו וחזר לצרפת. בשנת 1528 מתה אשתו מרגרטה מסקסוניה, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, והיינריך התחתן שוב בנישואים מורגנטיים עם אנה פון קאמפה. בשנת 1530 התיר לו בנו אוטו השישי לחזור לדוכסות, ואכן היינריך שב לדוכסות והתגורר בלינבורג עד מותו ב-9 בפברואר 1532.
משפחתו

ב-27 בפברואר 1487 התחתן היינריך עם מרגרטה מסקסוניה, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה ואליזבת מבוואריה, ממנה היו לו 7 ילדים:
אנה מבראונשווייג-לינבורג (1492).
אליזבת מבראונשווייג-לינבורג, דוכסית חלרה (1494–1572), התחתנה עם קרל השני, דוכס חלרה.
אוטו השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1495–1549).
ארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1497–1546).
אפולוניה מבראונשווייג-לינבורג (1499–1571).
אנה מבראונשווייג-לינבורג (1502–1568), התחתנה עם בארנים התשיעי, דוכס פומרניה.
פרנץ, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1508–1549).
היינריך העשרים ותשעה, רוזן רויס-אברסדורף

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1699 זאלבורג-אברסדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 במאי 1747 (בגיל 47) Herrnhaag, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  סופיה תאודורה, רוזנת קסטל-רמלינגן (7 בספטמבר 1721–?) 
 
היינריך העשרים ותשעה, רוזן רויס-אברסדורף (בגרמנית: Heinrich XXIX. Reuß zu Ebersdorf; ‏21 ביולי 1699 - 22 במאי 1747) היה חבר בבית רויס הקו הצעיר, ורוזן רויס-אברסדורף בין השנים 1711–1747.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-21 ביולי 1699 באברסדורף, להיינריך העשירי, רוזן רויס-אברסדורף ולארדמוטה בניגנה מזולמס-לאובאך, בתם של יוהאן פרידריך, רוזן זולמס-בארוט ובניגנה מפומניץ. שלא כמו אצל רוב שליטי אירופה, המספר הסודר שנוסף לשמו לא סימל שהיו כל כך הרבה שליטים עם השם הזה לפניו, אלא לפי המסורת, כל הגברים בבית רויס נקראו בשם היינריך, ומוספרו לפי סדר הלידה במשפחה באופן כללי. בנסיכות רויס הקו הצעיר, שיטת המספור הייתה לאפס בכל תחילת המאה. הוריו גידלו אותו אך ורק על פי ההנחיות של הפייטיזם. היינריך התיידד עם הרוזן ניקולאוס לודוויג פון זינצנדורף. ב-7 בספטמבר 1721 התחתן היינריך עם סופיה תאודורה, רוזנת קסטל-רמלינגן, בתם של וולפגנג, רוזן קסטל-קסטל ודורותיאה רנטה מצינצנדורף-פוטנדורף, ממנה נולדו לו עשרה ילדים. בחתונתו של היינריך, הרוזן ניקולאוס לודוויג פגש את אחותו של היינריך, ארדמוט דורותיאה, והם התחתנו בדיוק שנה אחת מאוחר יותר.
היינריך ייסד את הכנסייה המורבית, ומכיוון שהבדלי המעמדות בוטלו ברובם בכנסייה זו, נפגש הכפר כולו באולם הנשפים של הארמון כדי להתפלל ולשיר מזמורים. הרוזן ומשרתיו היו מתייחסים זה לזה כאל "אחים" בזמן ששהו בכנסייה. ב-22 במאי 1747 מת היינריך בהרנהאג, ובנו היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו

ב-7 בספטמבר 1721 התחתן היינריך עם סופיה תאודורה, רוזנת קסטל-רמלינגן, בתם של וולפגנג, רוזן קסטל-קסטל ודורותיאה רנטה מצינצנדורף-פוטנדורף, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
רנאטה בניגנה, רוזנת רויס-אברסדורף (1722–1747)
היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף (1724–1779)
היינריך העשרים ושישה, רוזן רויס-אברסדורף (1725–1796)
היינריך העשרים ושמונה, רוזן רויס-אברסדורף (1726–1797), התחתן עם אגנס סופיה מפרומניץ, בתו של ארדמן השני, רוזן פרומניץ
סופיה אוגוסטה, רוזנת רויס-אברסדורף (1728–1753), התחתנה עם הברון לודוויג פון וייטלפסהאוזן
שרלוטה לואיזה, רוזנת רויס-אברסדורף (1729–1792)
היינריך השלושים ואחד, רוזן רויס-אברסדורף (1731–1763)
היינריך השלושים ושניים, רוזן רויס-אברסדורף (1733–1756), נהרג בקרב לובוזיץ
היינריך השלושים ושלושה, רוזן רויס-אברסדורף (1734–1791)
היינריך השלושים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף (1737–1806)
כריסטיאנה אלאנורה, רוזנת רויס-אברסדורף (1739–1761)
מריה אליזבת, רוזנת רויס-אברסדורף (1740–1784), התחתנה עם היינריך העשרים וחמישה, רוזן רויס-לובנשטיין
יוהנה דורותיאה, רוזנת רויס-אברסדורף (1743–1801) התחתנה עם כריסטוף פרידריך לוין פון טרוטה
המקדש המרכזי של דת סוקיו מהיקארי

| --- | --- |

מקדש סוקיו מהיקארי
 מדינה:  יפן 
 מטה הארגון:  טקאימה 
 תקופת הפעילות:  28 באוגוסט 1959 – הווה (65 שנים) 
 www.sukyomahikari.or.jp
 קואורדינטות:  36°08′10″N 137°14′00″E﻿ / ﻿36.136055054028°N 137.23326735091°E﻿ / 36.136055054028; 137.23326735091
 he
 
מקדש סוּקיוֹ מהיקארי, הוא מרכזה של דת חדשה במהיקארי. המקדש מכונה "המקדש המרכזי של העולם", והוא משתקף מכל זווית ופינה של העיר טקאיימה, במחוז גיפו ביפן.
היסטוריה

בשנת 1959, מייסד הכת, קוטמה אוקדה, נפל מסוס ונפגע בעמוד השדרה. על פי המסורת, זו הסיבה בעטיה זכה להתגלות האל סוּ, והוא התבקש על ידו להקים קהילה רוחנית וטהורה אשר תהיה משוחררת מהרעלים בהם נגועים בני הגזע האנושי והמובילים אותו אל האבדון.
בשנת 1994, לפי אותה מסורת, כאשר אוקדה היה על ערש דווי, האל סו שב והתגלה בפניו ושרטט בפניו את דגם מקדש שלמה מירושלים, אשר יש להקים לכבודו. השרטוט עבר רוחנית לבתו של מייסד הכת, קיישוֹ אוקדה, והיא בנתה את המקדש, אשר מקור השראתו הוא בית המקדש בירושלים.
המקדש

המקדש נמצא כ-15 ק"מ ממרכז העיר טקייאמה, והוא שוכן על סוללת עפר ענקית. גגו עשוי זהב טהור ומסנוור. מגן דוד ענק וצלבי קרס מקשטים את כרכוב הזהב. גודל המקדש כאצטדיון ספורט ועלות בנייתו הייתה 45 מיליארד ין (אז: 350 מיליון דולר).
הנסיך ז'אן, דוכס גיז

הנסיך ז'אן, דוכס גיז (בצרפתית: Jean d'Orléans; ‏4 בספטמבר 1874 - 25 באוגוסט 1940), היה ראש בית אורליאן בין השנים 1926–1940, והטוען לכתר צרפת מטעם האורליאניסטים בשם ז'אן השלישי, מלך צרפת.
ביוגרפיה

ז'אן נולד ב-4 בספטמבר 1874 בפריז, לנסיך רובר, דוכס שארטר ולפרנסואז, נסיכת אורליאן, בתם של פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל ופרנסיסקה, נסיכת ברזיל. בצעירותו רצה ז'אן להתגייס לצבא הצרפתי, אולם נדחה על ידו, ובשל כך הוא התגייס לצבא דנמרק, שם שירת גיסו ולדמר, נסיך דנמרק. לאחר סיום שירותו חזר ז'אן לצרפת והתיישב בלה נוביון-א-תייראש, אן, אותה ירש מדודו אנרי, דוכס אומאל.
ב-30 באוקטובר 1899 התחתן ז'אן עם בת דודתו איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, ממנה היו לו 4 ילדים. בשנת 1909 עבר ז'אן עם משפחתו ללראצ'ה, מרוקו, אולם לאחר שמרוקו הפכה לפרוטקטורט צרפתי בשנת 1912, נותר ביתו של ז'אן חלק ממרוקו הספרדית, ואילו שדותיו נהיו חלק ממרוקו הצרפתית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 ביקש ז'אן להילחם לצד הצרפתים, אולם נדחה על ידי צרפת, בלגיה ובריטניה, ומשום כך הצטרף לצלב האדום, ואף קיבל על שירותו את עיטור צלב המלחמה. בשנת 1915 נשלח ז'אן לבולגריה, על מנת לשכנעה שלא להצטרף למלחמה, אולם משימתו נכשלה ובולגריה הצטרפה למעצמות המרכז. לאחר המלחמה חזר ז'אן למרוקו, ובשנת 1924 קיבל את התואר דופן צרפת בעקבות מותו של בן דודו - גיסו פרדינן, דוכס מונפנסייה. בשנת 1926 מת גם בן דודו - גיסו פיליפ, דוכס אורליאן ללא ילדים, ובעקבות כך הפך ז'אן לראש בית אורליאן ולתובע לכתר הצרפתי מטעם האורליאניסטים. בעקבות כך נאסר על ז'אן להתגורר בצרפת, ובשל כך הוא חי במרוקו עד למותו ב-25 באוגוסט 1940.
משפחתו

ב-30 באוקטובר 1899 התחתן ז'אן עם בת דודתו איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, ממנה היו לו 4 ילדים:
איזבל, נסיכת אורליאן (1900–1983), התחתנה עם ברונו, רוזן ארקור, ולאחריו התחתנה עם פייר מירא
פרנסואז, נסיכת אורליאן (1902–1953), התחתנה עם כריסטופר, נסיך יוון ודנמרק
אן, נסיכת אורליאן (1906–1986), התחתנה עם הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה
אנרי, רוזן פריז (1908–1999), התחתן עם איזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה
היכל התהילה של ההוקי

חזית ההיכל מאז 1993
היכל התהילה של ההוקי הוא ארגון ומוזיאון הממוקם בטורונטו שבפרובינציית אונטריו בקנדה ובו מונצחים שחקני הוקי קרח, מאמנים, שופטים ואישים אחרים שתרמו לענף בצפון אמריקה ובעולם כולו. היכל התהילה נוסד ב-1943 בקינגסטון, ושנתיים אחר כך הוכנסו אליו 11 החברים הראשונים.
ההיכל עבר לטורונטו ב-1958 לאחר שה-NHL הסירה את תמיכתה בהיכל התהילה של ההוקי הבינלאומי בקינגסטון, אונטריו, עקב בעיות מימון. ההיכל הועבר למקומו הנוכחי בשנת 1993, והוא נמצא כעת ברובע הבילויים של טורונטו, בתוך ברוקפילד פלייס. מאז 1998, היכל התהילה של ההוקי מארח תערוכות של פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית (IIHF) ואת היכל התהילה שלה. על פי נתוני המוזיאון, כ-300,000 מבקרים בהיכל התהילה בכל שנה.
נכון לשנת 2023, זכו להיכלל בהיכל התהילה 430 חברים בסך הכול: 299 שחקנים (כולל 10 נשים), 115 בונים ו-16 שופטים. 17 מחברי היכל התהילה הוכנסו לאחר מותם. לאורך השנים, סופג היכל התהילה ביקורת על כך שהוא מתמקד בעיקר בשחקנים מליגת ה-NHL, ומתעלם במידה רבה משחקנים מליגות אחרות מרחבי העולם.
הליך הבחירה

החל משנת 2009, חברים חדשים יכולים להיכנס להיכל התהילה כשחקנים, בונים או שופטים. קטגוריית הבונים כוללת מאמנים, ג'נרל מנג'רים, פרשנים, בעלי קבוצות ואחרים שתרמו משמעותית למשחק. הקטגוריה לשופטים נוספה בשנת 1961 וקטגוריית "שחקן ותיק" הוקמה בשנת 1988. 11 שחקנים הוכנסו לקטגוריה הזו, אבל בשנת 2000 מועצת המנהלים החליטה לבטל אותה והשחקנים שנכללו בקטגוריה זו מוזגו לקטגוריית השחקנים הרגילה.
מועמדים לחברות בהיכל התהילה של ההוקי עומדים לבחירה על ידי ועדה בת 18 איש. בוועדה נמצאים חברי היכל התהילה, אנשי הוקי ואישי תקשורת הקשורים למשחק, וכוללת לפחות חבר אחד הבקיא בהוקי בינלאומי וחבר אחד הבקיא בהוקי חובבים. חברי הוועדה ממונים על ידי הדירקטוריון לתקופת כהונה של שלוש שנים. כל חבר ועדה רשאי לנקוב בשמו של אדם אחד בלבד בכל קטגוריה בשנה.
הוועדה מתכנסת בחודש יוני בכל שנה, ועורכת סדרה של הצבעות חשאיות. כל שחקן עם תמיכה של 75% מחברי הוועדה הנוכחיים נכנס להיכל התהילה. בכל שנה נתונה, מקסימום ארבעה שחקנים, שני בונים ושופט נכנסים כחברים. הקריטריונים לבחירת שחקנים או שופטים מחייבים שיהיו 3 שנים לאחר פרישה מלאה מקריירה, ואילו בונים יכולים להיות פעילים או לא. משנת 2010, שחקנים ושחקניות משובצים בנפרד וניתן להכניס עד שתי נשים לכל היותר בשנה.
ציוני דרך חשובים

לעשרה שחקנים, שנחשבו בולטים במיוחד, ויתרו על תקופת ההמתנה: דיט קלאפר (1947), מוריס רישאר (1961), טד לינדזי (1966), רד קלי (1969), טרי סאוצ'וק (1971), ז'אן בליבו (1972), גורדי האו (1972), בובי אור (1979), מריו למיה (1997) ו-ויין גרצקי (1999). לאחר כניסתו של גרצקי להיכל התהילה, הדירקטוריון קבע שאף שחקן לא יקבל ויתור על תקופת ההמתנה, אלא אם מדובר ב"נסיבות הומניטריות מסוימות".
שלושה חברים חזרו מפרישה לאחר כניסתם להיכל התהילה, וחידשו את הקריירה המקצוענית שלהם: גורדי האו (פרש ב-1971 ואחרי שלוש שנים עבר לשחק ב-WHA), גי לפלר (פרש ב-1985 ולאחר ארבע שנים חתם בניו יורק ריינג'רס) ומריו למיה (פרש ב-1997 וארבע שנים לאחר מכן שב לפיטסבורג פינגווינס כשחקן וכבעלים).
ב-1989 נכנס ולדיסלב טרטיאק להיכל התהילה והפך לשחקן הסובייטי הראשון שזכה לכבוד זה. עד היום הוא אחד משלושת השחקנים היחידים (האחרים הם חבריו לנבחרת ברית המועצות ולרי חרלמוב ואלכסנדר יקושב) שנבחרו להיכל התהילה למרות שלא שיחקו מעולם ב-NHL.
בשנת 1998, סוכן שחקנים וחבר היכל התהילה אלן איגלסון, הורשע במרמה והפרת אמונים לאחר שמעל בכספי איגוד שחקני ה-NHL שבראשו עמד. במקור, היכל התהילה לא התכוון להיות מעורב בנושא, אך נאלץ לפעול כאשר עשרות שחקנים, בהם בובי אור, טד לינדזי ובראד פארק איימו לוותר על חברותם אם איגלסון לא יודח. לבסוף איגלסון משך את חברותו בהיכל התהילה מיוזמתו, והפך לאדם הראשון בהיכלי התהילה הספורטיביים של צפון אמריקה שהתפטר.
הערות שוליים

↑  Induction: Year-by-Year Roll Call, באתר היכל התהילה של ההוקי
↑  Larionov misses out on Hall of Fame, באתר The Sports Network‏, 28 ביוני 2007
↑  Induction facts & figures, באתר היכל התהילה של ההוקי
↑  Eagleson Resigns From Hall Of Fame, באתר CBS‏, 25 במרץ 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n84216405  VIAF: 152390214   WorldCat (עם VIAF): 152390214
המקדש הכנעני בנהריה

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הביניים השנייה 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1947 
 ארכאולוגים:  משה דותן 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  33°00′34″N 35°05′22″E﻿ / ﻿33.00945513119°N 35.089509382376°E﻿ / 33.00945513119; 35.089509382376
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) המקדש הכנעני בנהריה(למפת הגליל המערבי רגילה) המקדש הכנעני בנהריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המקדש הכנעני בנהריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המקדש הכנעני בנהריה
 
המקדש הכנעני בנהריה הוא שריד של מקדש כנעני מתקופת החיקסוס הנמצא ברחוב המעפילים 30, נהריה, ישראל. שרידי המקדש הם יסודותיו של המקדש המקורי, שכלל חדר ראשי ושני חדרים קטנים יותר שהתפצלו מהחדר הראשי לכיוונים מזרח ומערב. מדרום לשרידים אלו נמצאים שרידים של במת פולחן.
החפירות הארכאולוגיות

המקדש אותר ונחשף על ידי ע. בן דור בשנת 1947. החפירות חודשו בשנים 1954–1955 בידי פרופסור משה דותן. בחפירות התגלו פסלוני אלילים מכסף ומארד, יוני חרס, כלי קיבול בעל שבע קעריות מחוברות, אמולטים, חרפושיות ותבנית של פסל האלילה אשרה. ממצאים אלו הועברו לשני מקומות עיקריים: מוזיאון רוקפלר ואגף העתיקות. מהחפירות עלה כי המקדש הכנעני פעל מראשית המאה ה-18 לפנה"ס עד אמצע המאה ה-16 לפנה"ס. כמו כן, עלה גם כי בתקופה הביזנטית התקיים במקום יישוב (ללא קשר למקדש הכנעני). על פי דוחות שפורסמו לאחר גילוי הממצאים, המבנה מדגים את אופן הפולחן בתקופה הכנענית: המתפללים היו עולים למקדש מכיוון דרום (דרך במת הפולחן, בין שני עמודי הכניסה) ועוברים על יד המזבח (כשהמזבח נמצא בכיוון מערב של המתפלל) כך שהמתפלל יוכל להגיש לאלילה מתנות. בדרך כלל, המתנה שהוענקה לאלילה במזבח הייתה שמן או אחד מבין שבעת המינים. לאחר הגשת המתנה המתפללים היו מתאספים לסעודה קדושה בין הבמה לבין המקדש.
לקריאה נוספת

שאול מ. שאשא (עורך), לטייל בנהריה - מדריך למבקר בעיר (עמ' 53), ביחד, 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.