קרב מצר דנמרק
לאחר מכן

מותו של הולנד הוביל למסירת האחריות על פרינס אוף ויילס לידי וייק-ווקר בנורפוק. עם הפקודה הזו באה האחריות להתמודד עם ביסמרק עד שדי ספינות מלחמה בריטיות יוכלו להתרכז ולהשמיד אותה. הבחירה שלו הייתה לחדש את הקרב עם ביסמרק, או להבטיח שהיא תיורט ולהביאה לקרב עם יחידות כבדות אחרות. וייק-ווקר בחר באפשרות השנייה, והמשיך לעקוב אחר האוניות הגרמניות. פעולה התקפית נוספת, הוא הסיק, תגרום יותר נזק לפרינס אוף ויילס מאשר לביסמרק ותסכן את הסיירות שלו, בנוסף הוא ידע שטובי בדרך. הוא הורה לפרינס אוף ויילס להפליג בעקבות נורפוק במהירות המיטבית שלה, כדי שנורפוק וסאפוק יוכלו לסגת לעברה אם יותקפו. בשעה 07:57 דיווחה סאפוק שביסמרק הורידה מהירות ונראית פגועה.
מאז שביסמרק חטפה את הפגיעה הראשונה במצודה הקדמית, כל ששת צוותי בקרת הנזקים של האונייה עבדו כדי לתקן את הנזק. כאשר דווח שניתן לראות את קצות המדחף הימני מעל המים, מפקד האונייה, לינדמן, הורה על הצפת מכלים בצד הנגדי של האונייה, כדי לאזן את הנטייה. לאחר מכן הוא שלח צוללנים לתוך המצודה כדי לחבר את מכלי הדלק הקדמיים, המכילים 1,000 טון נחוצים של דלק, תחילה למכלים ליד הדוד הקדמי ואז למכל הדלק האחורי באמצעות קו זמני העובר מעל הסיפון העליון.
שני התמרונים הללו נכשלו. לאחר מכן ביקש לינדמן רשות להאט את ביסמרק ולהטות את האונייה תחילה לצד אחד ואחר כך לצד השני כדי לרתך טלאים מבפנים אל החורים בגוף הקדמי. ליטיינס סירב, שוב ללא תגובה. בסופו של דבר, הוא נאלץ להסכים להאט את האונייה ל-22 קשרים (41 קמ"ש) כדי לאפשר נעשו תיקונים שונים כדי לנסות ולמנוע את חדירת המים, ולאחר עבודה של צוללים בתוך המכלים המוצפים הצליח הצוות לשאוב חלק מהמים החוצה והחרטום החל לעלות מחדש. עם זאת, חדר דוודים מס' 2 הושבת, מה שהביא לאובדן מהירות ל-28 קשרים (52 קמ"ש).
בנוסף לחדירת מי ים, לביסמרק היה דליפת דלק. ליטיינס הורה לפרינץ אויגן לעבור מאחורי ביסמרק ולראות כמה דלק דולף מאחור. שובל הדלק היה רחב מספיק כדי לכסות את שני צידי האונייה, בכל צבעי הקשת והדיף ריח חזק - כל זה עזר לחשוף את מיקומה של ביסמרק.
הנזק למכלי הדלק הקדמיים של ביסמרק, בשילוב עם החמצה של הזדמנות לתדלק בברגן מוקדם יותר במסע, הותירו פחות מ-3,000 טון של דלק שנותרו, לא מספיק כדי לפעול ביעילות נגד השיירות האטלנטיות. יסוד ההפתעה – שנחשב חיוני להצלחת המבצע – אבד בהחלט; האוניות הגרמניות המשיכו להיות במעקב על ידי השייטת של וייק-ווקר. ליטיינס הגיע למסקנה שעליו להפסיק את משימתה של ביסמרק ולצאת לכיוון מבדוק נוח לתיקונים.
השאלה הייתה לאיזה מבדוק לפנות. הנמלים הידידותיים הקרובים ביותר היו ברגן וטרונדהיים בנורווגיה, קצת יותר מ-1,000 מייל (1,600 ק"מ). הפלגה בכיוון זה הייתה אפשרות, אך לצורך כך היה על האוניות לחצות שוב את מצר דנמרק או לעבור בין איסלנד לאיי פארו, כאשר הצי הבריטי כולו בכוננות עליונה וחילות האוויר של האויב ערוכים כעת באופן מלא לנוכחותם. ליטיינס ידע שהמודיעין שלו לא אמין. קבוצת צפון דיווחה על הוד שנמצאת מחוץ למערב אפריקה ולא היו דיווחים על אוניית מערכה מסדרת קינג ג'ורג' החמישי בסביבה.
בהתעלמות מהמלצתו של לינדמן לחזור לברגן, ליטיינס הורה לביסמרק לפנות לנמל סן-נאזר, צרפת. פרינס אוף ויילס רדפה במשך מספר שעות ויצרה מגע מחדש במספר הזדמנויות לפני שהאוניות הגרמניות התחמקו מהמרדף. למרות שהחוף הצרפתי היה 600 מייל (970 ק"מ) רחוק יותר מברגן, היה בכך יתרון שכן האונייה הייתה יכולה לחמוק בשטחי האוקיינוס העצומים, ויתרון נוסף היה בכך שכאשר יסתיימו התיקונים בצרפת תהיה ביסמרק מוצבת קרוב מאוד לנתיבי השיט באוקיינוס, וכך תוכל לחזור במהירות למשימתה; המשמעות הייתה גם התמיכה הפוטנציאלית של אוניות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו. שתי האוניות הוצבו בברסט שבצרפת, מאז סיום מבצע ברלין מוקדם יותר באותה שנה, אך הוחזקו בנמל לצורך תיקונים ושיפוץ. בעוד ברסט הייתה קרובה יותר מסן-נאזר, היא הייתה בטווח של מפציצים של חיל האוויר המלכותי.
ליטיינס ניתק את פרינץ אויגן שלא נפגעה כדי להמשיך לפשוט בכוחות עצמה. הסיירת יצאה דרומה יותר לאוקיינוס האטלנטי, שם תדלקה מכלית בים. היא סבלה מבעיות מנוע, נטשה את משימת פשיטת הסחר שלה מבלי שהטביעה ספינות סוחר, והגיעה לברסט.