stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקרים קשים יוצרים דין רע

מקרים קשים יוצרים דין רע (מאנגלית: Hard Cases Make Bad Law) היא אמרת כנף הגורסת כי חוקים שנחקקים או הלכות שנפסקות כדי לתקן מקרי קיצון קשים, חלים בסופו של דבר על קשת רחבה יותר של מקרים מאשר אלה שהתכוונו לתקן, ולכן נוצר בסופו של דבר דין רע.
גרסה ראשונה של האמרה נטבעה בידי השופט האנגלי רוברט רולף בפסק הדין בעניין וינטרבוטום נ' רייט מ-1842 שעסק בזכותו של נהג כרכרת דואר שנפצע בתאונת דרכים עקב תקלה בכרכרה לתבוע את מי שהתחייב לדאוג לאחזקתה, אף שהחוזה לא נכרת ביניהם באופן ישיר, אלא בין כל אחד מהם לבין חברת הדואר. באותה העת, לפי הדין בממלכה, ניתן היה לתבוע בעילה של רשלנות רק עקב הפרת חוזה. השופט רולף, שדחה את התביעה, קבע בפסק דינו כי על אף הקושי שבהותרת התובע ללא פיצוי, המשמעות של הפיכת ההלכה וקבלת התביעה קשה הרבה יותר:
This is one of those unfortunate cases...in which, it is, no doubt, a hardship upon the plaintiff to be without a remedy but by that consideration we ought not to be influenced. Hard cases, it has frequently been observed, are apt to introduce bad law.
את גרסתו המוכרת של הביטוי טבע השופט האמריקאי אוליבר הולמס בפסק הדין נורת'רן סקיוריטיז נ' ארצות הברית מ-1904, בו נפסק כי חברת נורת'רן סקיוריטיז היא מונופול בתחום הרכבות:
Great cases like hard cases make bad law. For great cases are called great, not by reason of their importance...but because of some accident of immediate overwhelming interest which appeals to the feelings and distorts the judgement
גם בתי המשפט בישראל עושים שימוש בביטוי בפסיקותיהם. כך, למשל בפרשת פלונית מ-1964, שעסקה בסמכותו של בית הדין הרבני לדון בתביעה של אדם נגד אשתו שאינה תושבת ישראל. דעת הרוב קבעה כי אין לבית הדין סמכות, בהסתמך על הלכה שנקבעה בפסק דין קודם, אך השופט משה זילברג, שהיה בדעת מיעוט, השתמש בביטוי כדי לקבוע כי לדעתו אין להרחיב את הפסיקה, שהתאימה לעובדות המקרה הספציפי ההוא, לכדי הלכה גורפת, וכי החלתה גם על המקרה הנדון תפגע בבני הזוג. במקרה אחר השתמשה השופטת דליה דורנר בביטוי בפסק דין שעסק בהתיישנות עבירות חניה, בקובעה כי "הכרעתנו בתחולת דיני ההתיישנות חייבת להיות מנותקת מן המקרה הקונקרטי. שכן, כדברי האימרה הידועה, Hard cases make bad law"‏.
גם חברי הכנסת משתמשים לעיתים בביטוי, כדי להביע את התנגדותם להצעת חוק מסוימת. כך, למשל, פתח חבר הכנסת דב חנין את התנגדותו להארכת תוקפו של חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע), במילים "החוק שמובא בפנינו היום הוא עוד דוגמה לאותה אמירה ידועה ומוכרת hard cases make bad law – מקרים קשים מייצרים חוקים רעים".
הערות שוליים

↑  (1842) 10 M&W 109
↑  193 U.S. 197 (1904)
↑  בג"ץ 228/64 פלונית נ' בית הדין הרבני האזורי, ירושלים ואח', פ"ד יח(4), 141.
↑  בג"ץ 1618/97 יצחק סצ'י נ' עיריית תל אביב-יפו, פ"ד נב(2), 542.
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת מיום 2 בפברואר 2010, עמ' 112
פרנץ סצ'י (משורר)

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1892 טיסהפישפקי, הונגריה 
 פטירה:  שנות ה־40 של המאה ה־20 
 שם לידה:  Schwarcz Smuel 
 מדינה:  הונגריה 
 
פרנץ סצ'י (במקור שמואל שוורץ, בהונגרית: Szécsi Ferenc; טיסהפישפקי, 29 באפריל 1892 – בין 1941 לבין 1945) היה משורר, מתרגם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

פרנץ סצ'י נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף שוורץ (1858–1922) סוחר, ושל יוליה וקסמן (1860–1920) פרנץ שוורץ שינה את שם משפחתו לסצ'י בשנת 1900 יחד עם אביו. על שירותו במלחמת העולם הראשונה זכה במעמד של "לוחם תחת אש" הוא שירת בשדות הקרב בחזיתות הרוסית והאיטלקית. בדוברדון נפל בשבי האיטלקי ועבר מספר מחנות שבויים בסיציליה. במהלך השבי כתב את השירים לכרך השירה הראשון שלו אדיו סיניורינה (Addio Signorina).
תרגומים הספרותיים מאיטלקית פורסמו בכרך השירה השני שלו בשם "חמניות" בשנת 1924, על כרך שיריו זה כתב "העיתון של השעה 8":
"פרנץ סצ'י הוא משורר האהבה הטהורה, השלווה והשקט, שכרך שיריו השני בשם חמניות פורסם כעת. הכרך של יותר ממחצית מאה שירים הוא ביטוי נאמן למאות מצבי הרוח של בני הנוער. כשהם מבוטאים כך בצורה אמנותית, מעניקים הם אחדות מושלמת לנפש האדם הצעיר, המתפתחת באמצעות אהבה, שלווה, רעד, אכזבה. וציפיות. הערך האמיתי של הליריקה של פרנץ סיצ'י הוא העיצוב הקפדני של שיריו. מה שמעיד יותר מכל על כך הם תרגומי המשוררים האיטלקים גבריאלה ד'אנונציו, ג'וזואה קרדוצ'י, דה ורונה, לורנצו סטקטי (Lorenzo Stecchetti). לפרנץ סצ'י ללא ספק מגיע מקום בשורה הראשונה של דור המשוררים ההונגרי הצעיר.
הכרך השלישי שלו, ששמו היה "סולו לכינור", הוקדש לנשמתו ולנפשו של ניקולו פאגאניני.
תחומי המחקר של סצ'י היו קשרי הספרות האיטלקית-הונגרית, מתרגמים איטלקיים של המשורר ההונגרי שנדור פטפי ויצירותיהם של כמה משוררים איטלקים. במחצית השנייה של שנות העשרים עבד על כרך של 320 עמודים בשם "האנתולוגיה של משוררים איטלקים מודרניים" שלתוכו תרגם להונגרית שירים מאת גבריאלה ד'אנונציו, פיליפו תומאזו מארינטי, ג'ובאני פאפיני, מריו קאררה ואחרים. כרך השירים שלו שכלל שירי 60 משוררים הושלם בשנת 1931. באפריל, בישיבת החברה מתיאש קורווין, הוא קרא ארבעה תרגומים ספרותיים בהצלחה רבה, ויושב הראש, אנטל ראדו, בירך את פרנץ סצ'י על עבודת התרגום הספרותית שלו. הסופר פרנץ הרצג עסק גם הוא באנתולוגיה זו של סצ'י, אך המו"לים לא רצו לקחת את הסיכון לפרסם אותה ואמרו "מי קורא שירה היום?"
ב 11 בדצמבר 1930, בבודפשט, נשא סצ'י לאישה את פאולינה מטילד קיראי שהייתה צעירה ממנו ב-12 שנים, ילידת שארוואר, בתם של יאנוש קיראי ושל מאטילד רוט. לאחר מכן עבד סצ'י כמפקח הראשי של העיתון החשוב פסטר לויד שיצא בבודפשט בשפה הגרמנית. לרגל ביקורו של המלך האיטלקי בהונגריה בשנת 1937, כתב מלחין האופרטות שאנדור רוז'ניאי מארש איטלקי-הונגרי, שאת הטקסט ההונגרי שלו כתב פרנץ סצ'י ואת הטקסט האיטלקי רנזו אַווה (Renzo Ave).
פרנץ סצ'י מתואר בגיליון כתב העת "אור" (Világosság) מ-7 בספטמבר 1947 כאחד המפרשים המצטיינים של הליריקה האיטלקית, שהפך לקורבן של הפשיזם בנסיבות טרגיות (נספה בשואה).
יצירותיו

שירו הראשון בשם "ברקרולה" שפורסם בדפוס, פורסם בגיליון 22 בינואר 1922 בכתב העת "זמנים החדשים" (Új Idők).
Addio Signorina (שירים, 1922)
חמניות (שירים, תרגומים, 1924) דף השער של הכרך הוא היצירה האמנותית האחרונה של דז'ה בר.
סולו לכינור (שירים, 1925)
שירי ג'וקונדה (שירים)
לקריאה נוספת

מחברי המחוזות של יאס-נאג'קון-סולנוק בלקסיקון הספרותי ההונגרי החדש (המקור של הלקסיקון הספרותי ההונגרי החדש מערבב את הנתונים ועם יצירתו של עם הסופר פרנץ סצ'י (1905-1945))
הלקסיקון הגדול של רוואי, כרך 20: מוסף: ז'ולט-בר (1927)
ליטרטורה 1. גיליון 1926/3. עמוד 24.
יוז'ף רוואי - בלה קהאלמי (עורך): לקסיקון ספרותי הונגרי (בודפשט, 1947) עמ' 525.
בנדק מרתל (עורך): לקסיקון ספרותי. בודפשט, 1927
הערות שוליים

↑  A Sámuel héber megfelelője, így szerepel az anyakönyvben: "Feri (Smuel)".
↑  A törökszentmiklósi izraelita hitközség születési anyakönyve 15/1892. folyószám.
↑  "Szécsi (Schwarcz) Adolf halotti bejegyzése a kunhegyesi polgári halotti akv. 36/1922. folyószáma alatt".
↑  "Wachsmann Júlia halotti bejegyzése a kunhegyesi polgári halotti akv. 113/1920. folyószáma alatt".
↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 123722/1900. NL-OL 30806. mikrofilm 341. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1900. év 38. oldal 18. sor
↑  Tűzharcos minőségét a m. kir. honvédelmi miniszter által 619475/Hg1938.001.570 sz. a. kiállított igazolány igazolja.
↑  Világ, 1923. január 6. (14. évfolyam, 4. szám) 9. old.
↑  Helyesen: Carducci
↑  8 Órai Ujság, 1924. szeptember 28. / 203. szám, 7. old.
↑  "Százötven olasz vers harca a nyomdafestékért". Budapesti Hírlap. 51 (75): 4. 1931-04-02.
↑  Ujság, 1927. november 19. (3. évfolyam, 263. szám) 4. old.
↑  8 Órai Ujság, 1931. március 28. (17. évfolyam, 71. szám) 7. old.
↑  Százötven olasz vers harca a nyomda festékért. Budapesti Hírlap, 1931. április 2. / 75. szám, 4. old.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VI. ker. állami házassági akv. 1920/1930. folyószáma alatt.
↑  "Olasz-magyar induló a királylátogatás emlékére". Budapesti Hírlap. 57 (129): 7. 1937-06-10.
↑  "Barcarola". Új Idők. 28 (4): 80. 1922-01-22.
↑  "Új könyvek". Új Idők. 28 (51): 481. 1922-12-17.
↑  Recenziója: "Szécsi Ferenc: Napraforgó". Budapesti Hírlap. 45 (13): 9. 1925-01-17.
↑  Az Ujság, 1924. október 16., 11. old.
↑  Recenziója: "Hegedűszóló". Budapesti Hírlap. 46 (41): 9. 1926-02-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8001 252X  LCCN: no2007033599  NTA: 241426790  VIAF: 68704789   WorldCat (עם VIAF): 68704789 
דיוקנו משנת 1924 בכתב העת "ארץ-עולם" (Ország-Világ)
חדית'

החדית' (בערבית: الحديث) הוא אוסף של הלכות, סיפורים על אודות (הנביא) מוחמד ודרך חייו, אשר מופיעים בסונה, הכוללת גם את הביוגרפיה שלו (הסירה), ואת הצהרותיו ועצותיו בנושאים שונים. החדית' מהווה יסוד הלכה השני בחשיבותו רק לקוראן.
אטימולוגיה

המילה חדית' היא מהשורש הערבי ח–ד–ת' (حدث), המקביל מבחינה אטימולוגית לשורש העברי ח–ד–ש. משמעות המילה היא "חדשה" או "שיחה". כלומר, המשמעות המילולית של המושג חדית' הוא ידיעה או סיפור על הנביא מוחמד, דבריו ופועלו. מאוחר יותר התפתח המושג חדית' כאוסף סיפורים ואמרות על חיי מוחמד.
מבנה

כל חדית' בנוי משני חלקים:
אִסְנאד (إسناد שפירושו: סימוכין) – שושלת המוסרים מדור לדור. שושלת החדית' תמיד מתחילה אצל אחד מחבריו של מוחמד או בני משפחתו.
מַתְן (متن שפירושו: תוכן) – תוכן החדית', כלומר הסיפור או הידיעה עצמם.
מסורת

החדית' הועבר בעל פה מדור לדור, ויש הטוענים שברבות הימים נוספו לו פרטים לא מקוריים. המוסיפים היו היסטוריונים, שליטים או חכמי דת שרצו לחולל רפורמות, והשתמשו בדברי מוחמד כדי לבסס את הרפורמות שלהם. החדית'ים השונים הועלו על הכתב כ־200 שנה לאחר מותו של מוחמד. בהקשר למסורות החדית' השונות יש מחלוקות בקשר לאותנטיות הדברים.
במשך השנים נוצרו מספר אוספים שונים של חדית'. היות שלאמינות החדית' ישנה משמעות כבירה, והמאמינים המוסלמים נוהגים לפיו, עלה צורך לוודא את אמינות המסורות. כדי לבדוק האם חדית' ספציפי הוא מהימן או לא, בדקו אותם מלומדים מוסלמים קדומים וקבעו את מידת המהימנות שלהם, בתחילה לפי שושלת המוסרים (האם השושלת הגיונית? האם היה קשר או ייתכן שהיה קשר בין כל שתי חוליות בשרשרת? האם הוטל דופי במי מהמוסרים?), ולאחר מכן על פי התוכן.
כל חדית' יכול להיכלל באחת מתוך שלוש קטגוריות של מהימנות:
מסורת > צחיח (صحيح)

(ההגייה בקירוב: סחיח) – חדית' איתן, כלומר לא נמצא פגם בשושלת המוסרים.
הגדרה לשונית: הסחיח הוא ההפך מהמופרך והלא מאומת.
הגדרה שרעית: המסורות (אחאדית') אשר שרשרת המוסרים שלהן נקשרת עם ההגינות והדיוק, מתחילת השרשרת ועד סופה, ולא היה בה מישהו או משהו חריג ובלתי אמין.
מסורת > צחיח (صحيح) > חמשת התנאים של החדית' הסחיח

חמשת התנאים של החדית' הצחיח הם: רצף השרשרת, הגינות המוסרים, דייקנות המוסרים, אי ספק במוסרים, ואי חריגות.
רצף השרשרת: משמעותה שכל מוסר ממוסרי החדית' קיבל ישירות מזה אשר מעליו, מהתחלת השרשרת ועד סופה.
הגינות המוסרים: המוסר חייב להיות הוגן, מוסלמי, בוגר, שומר הלכה, שאינו מופקר, ולא ידוע עליו שמידותיו המוסריות רעות הן.
דייקנות המוסרים: א. דייקנות בשמיעה: המוסר זוכר דברים בעל פה באופן מדויק, בדיוק כפי ששמעם. ב. דייקנות בכתיבה: זה שכותב את הדברים בדיוק כפי שהוא שמע אותם.
אי ספק במוסרים: לא ייתכן שחדית' יהיה מנוגד למה שאמרו המוסרים האמינים.
אי חריגות: היעדרו של דבר מוזר ומסתורי אשר גורם לחדית' להיות בלתי מפוענח, אפילו שעל פניו הוא נראה מאומת. אם אחד התנאים הללו לא התקיים, אזי לא נקרא ניתן לקרוא למסורה "חדית' סחיח".
מסורת > צחיח (صحيح) > הלכת החדית' הסחיח

חובת קיומו, על פי הסכמתם הגורפת של מומחי החדית', מפני שהוא הוכחה מהוכחות ההלכה האסלאמית, וסמכות מסמכויותיה.
מסורת > צחיח (صحيح) > דרגות החדית' הסחיח

מה שהסכימו עליו האימאם אל-בוח'ארי והאימאם מוסלים.
מה שהצהיר עליו כמאומת רק האימאם אל-בוח'ארי.
מה שהצהיר עליו כמאומת רק האימאם מוסלים.
מה שעמד בתנאים של מסורה מאומתת אך לא נמסר על ידיהם.
מה שעמד בתנאים על פי אל-בוח'ארי אך הוא לא מסר אותו.
מה שעמד בתנאים על פי מוסלים והוא לא מסר אותו.
מה שאומת אצל אחרים מהאימאמים המלומדים כמו אבן חוזיימה, אבן חבאן.
מסורת > חסן (حسن)

"טוב", "יפה", חדית' מהימן למדי, אך המילים של החדית' (מתן) לא הועבר בדיוק כפי שסופר על ידי הנביא מוחמד.
לשונית: היפה, האיכותי, הטוב.
שרעית: החדית' אשר היה רצף בשרשרת המוסרים האמינים שלו, אך הייתה דלות בדייקנות שלהם, מתחילת השרשרת ועד לסוף השרשרת, בלי חריגות וללא ספקות.
הן בחדית' הסחיח והן בחדית' החסן, המוסרים בשרשרת המוסרים הוגנים ודייקנים, ואין בהם רבב. בכולם אתה מוצא את הגינות המוסר ודייקנותו, אך ההבדל ביניהם ש"הסחיח" יהיה שלם מבחינת הדייקנות ו"בחסן" תהיה דלות בדייקנות.
הלכתו של החדית' החסן: הוא כמאומתת בחובה כלפיו.
מסורת > ד'עיף (ضعيف)

(ההגייה בקירוב: דעיף) – "חלש" או רעוע, כלומר, נמצאו פגמים בשושלת המוסרים, ואין להסתמך עליו.
החדית' הדעיף הוא זה שלא הגיע לדרגת ה"סחיח" או ה"חסן", והוא מי שלא היו בו תכונות הקבלה המוכרות, שהן: רציפות השרשרת, ההגינות, הדייקנות, אי החריגות ואי ספקות.
מסורת > ד'עיף (ضعيف) > סוגי החדית' הדעיף

חדית' מוגדר כ"דעיף" מכמה סיבות, וביניהן:
אי-רציפות בשרשרת.
מסירת החדית' על ידי פלוני, מאדם אחר שחי בתקופתו, אף על פי שהם מעולם לא נפגשו, או שלמרות שהיה מפגשם ביניהם הוא לא שמע ממנו את החדית'.
מציאת ספקות מובהקים בשרשרת המוסרים, או בתוכן החדית', או גם וגם.
התוכן מנוגד לתוכנו של חדית' סחיח (או לקוראן) וסותר אותו.
החדית' נמסר על ידי אדם בעל מוניטין מפוקפק.
הלכתו של החדית' הדעיף:
מותר למוסלמי לפעול על פי המצווה בחדית' שמוגדר דעיף, רק אם מדובר במעשים טובים הקשורים להלכה קיימת (כגון לתת יותר לצדקה, או להתפלל יותר), ובתנאי שדרגת אי האותנטיות של החדית' אינה גבוהה מדי. כמו כן, בעת ההתייחסות לחדית' מהסוג הזה, צריך להזכיר שהוא נחשב לפחות מאומת.
מסורת > אלמַוְדוּע (مَوْضُوع)

הגדרה לשונית: הכזב, הבדוי.
הגדרה שרעית: חדית' אשר מכיל שקרים או בדיות אשר ייחסו לנביא מוחמד, למרות שהוא מעולם לא אמר את הדברים שמיוחסים לו בחדית' הזה או לא עשה את הדברים אשר מיוחסים לו בחדית' הזה ואפילו לא הסכים בשתיקה על הדברים אשר מיוחסים לו בחדית' שכזה.
מסורת > אלמַוְדוּע (مَوْضُوع) > הסיבות להימצאותו של חדית' בדוי

יש כמה סיבות לכך שניתן למצוא מסורות בדויות, וביניהן:
מפלגות פוליטיות אשר טענו שהנביא מוחמד עשה או אמרים דברים, שהוא לא באמת עשה או אמר, וזאת רק כדי לתמוך באג'נדה הפוליטית שלהם.
אנשים אשר התנגדו לאסלאם, וטענו שהנביא מוחמד עשה או אמר דברים שהוא לא באמת עשה או אמר, וזאת רק כדי להתנגח באסלאם.
מספרי סיפורים אשר רצו ליצור עניין בקרב הקהל שלהם, ולכן סיפרו על הנביא מוחמד דברים שלא באמת התרחשו.
מוסלמים אשר רצו לתמוך בעשיית המעשים הטובים (כמו עזרה לזולת) אך לא באמת החזיקו בידע שרעי, טענו, בין אם בכוונה ובין אם שלא בכוונה, שהנביא מוחמד עשה או אמר דברים אשר תומכים בעשיית המעשים הטובים הללו.
מסורת > אלמַוְדוּע (مَوْضُوع) > הלכת המסורה המזויפת או הבדויה

הסכימו המוסלמים על אי קבלת המסורות אשר קיים חשש ממשי לכך שהן מזויפות או בדויות.
הנביא מוחמד הזהיר את המוסלמים מאמירת שקרים, ובעיקר אמירת שקרים בנוגע אליו, בחדית' שבו אמר "זה שבדה עלי שקר, שיתפוס את מקומו בגיהנום".
כל מסורת בדויה, דחויה, לא מתקבלת, לא פועלים על פיה, כי היא שקרית.
סיפור עסמא בת מרוואן נכלל בחדית שאמינותו נמוכה.
שני האופנים העיקריים לעריכת קובצי חדית'

מוסנד (مسند) – עריכה על פי שמו של האחרון בשרשרת המסירה (אִסְנאד).
מוסנף (مسنف) – עריכה על פי נושא הדיון של החדית'.
עבור רוב המוסלמים, החדית' הוא המקור המוסמך לפרשנות הקוראן, ומקור להלכה ולמערכת הערכים הרצויה, בדומה למה שמכונה ביהדות "התורה שבעל פה". כמו כן, החדית' הוא מקור ידע על חיי מוחמד ועל תקופתו.
ישנם קטעי חדית' רבים המקבילים לסיפורי המקרא, וכן לאגדות מתוך התורה שבעל פה של היהדות הרבנית.
יש מספר רב של אוספי חדית'. בקרב הסוניים מקובלים שישה אוספים כמהימנים ביותר, בראשם צחיח אל-בח'ארי וצחיח מוסלם, ולאחריהם סונן אבו דאוד, סונן א-תרמיד'י, סונן א-נסאאי וסונן אבן מאג'ה. בקרב השיעים מקובלים אל-אִסְתִבְּסאר ואוצול אל-כאפי בין היתר.
זרם הקוראניסטים וההתנגדות לחדית'

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ייסד המצרי ד"ר אחמד סובחי מנסור את זרם "הקוראניים", القرآنية, שביסוד תפיסתו האמונה שהקוראן הוא המקור התקף היחידי של דת האסלאם ומצוותיה (בדומה לפרוטסטנטים ולקראים). הקוראניסטים דוחים לחלוטין את החדית', את חוקי השריעה וכתבים מסורתיים אחרים על מוחמד, מעשיו, קורות חייו ואמרותיו. על פי תפיסת זרם הקוראניים, התוספות לקוראן ובכללן החדית', הן מקור לשנאה, פונדמנטליזם, פגיעה בזכויות אדם, אנטי הומניזם, טרור ומלחמות. בשל תפיסותיו נרדף מנסור במצרים וגלה לארצות הברית בשנת 2001.
ראו גם

צחיח אל-בוח'ארי
צחיח מוסלם
גני הצדיקים
הערות שוליים

↑  Rafida (2016-12-10), The Donkey and the Science of Hadith || The Reality of Dawah Man's Ignorance Ep5, נבדק ב-2018-06-28
↑  Digital Mimbar (2013-05-20), Practical Introduction to the Science of Hadeeth - Tim Humble, נבדק ב-2018-06-28
1 2  Hazrat Sultan Chaudhry (2011-07-10), The Science Of Hadith Classification 1/1 English Lecture, נבדק ב-2018-06-28
↑  Muslim Tube (2011-02-21), 20. Introduction to the Science of Hadith, נבדק ב-2018-06-28
↑  Muhamad Fauzan (2017-03-24), The Science Of Hadith In Islam, נבדק ב-2018-06-28
↑  The Thinking Muslim (2011-10-10), Sciences of Hadith Part 1/2- Yasir Qadhi, נבדק ב-2018-06-28
↑  kum class (2016-05-07), Intro Science of Hadith, נבדק ב-2018-06-28
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545831205171  BnF: cb12008332t (data)  GND: 1153832267  LCCN: sh85058192  NDL: 00563051  NKC: ph120633  SUDOC: 027806081  TDVİA: hadis  VIAF: 175363519   WorldCat (עם VIAF): 175363519
יוראי ואלצ'וחה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בן 48 בערך) ברטיסלאבה, סלובקיה
 מוקד פעילות:  איטליה, צרפת, יוסטון
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של ברטיסלאבה, הקונסרבטואר של פריז
 עיסוק:  מנצח
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  סלובקית 
 כלי נגינה:  צימבלום 
 פרסים והוקרה:  מסדר ליודוביט שטור דרגה ראשונה (14 בינואר 2024) 
 http://www.jurajvalcuha.com
 
יוראי ואלצ'וחה (בסלובקית: Juraj Valčuha; נולד ב-1976, בברטיסלאבה) הוא מנצח סלובקי שפועל בעיקר באיטליה ובצרפת. הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של יוסטון החל מעונת 2022/23.
ביוגרפיה

ואלצ'וחה, שנולד בברטיסלאבה, למד קומפוזיציה, ניצוח ונגינה בצימבלום בקונסרבטוריון של ברטיסלאבה. מאוחר יותר למד ניצוח אצל איליה מוסין בסנקט פטרבורג, ברוסיה, ואצל יאנוס פירסט בקונסרבטואר של פריז. מ-2003 עד 2005, הוא היה עוזר מנצח בתזמורת הלאומית של מונפלייה ובאופרה הלאומית של מונפלייה.
יוראי ואלצ'וחה ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית הלאומית של RAI בשנת 2005. הוא הפך למנצח הראשי של התזמורת בעונת 2009–2010. הוא סיים את כהונתו ב-RAI בשנת 2016. ביולי 2016, הודיע תיאטרון די סן קרלו על מינויו של ואלצ'וחה למנהל המוזיקלי שלו. התפטר מתפקידו בסן קרלו ב-31 בדצמבר 2022. ואלצ'וחה הוא מנצח אורח ראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין החל מעונת 2017–2018, לאחר הופעתו הראשונית בניצוח אורח עם התזמורת בעונת 2014–2015, ולאחר מכן חזרתו לניצוח אורח שנתיים לאחר מכן.
בארצות הברית, ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של יוסטון בשנת 2011. הוא חזר כמנצח אורח עם הסימפונית של יוסטון לשתי התקשרויות עוקבות, באפריל 2018 ובמרץ 2021. ביולי 2021, הודיעה הסימפונית של יוסטון על מינוי של ואלצ'וחה כמנהל המוזיקלי הבא שלה, בתוקף עם עונת 2022–2023.
כיום יוראי ואלצ'וחה מתגורר בצרפת.
אליהו ויינשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בפברואר 1888 סירט, רומניה 
 פטירה:  28 בפברואר 1965 (בגיל 77) פרנקפורט, גרמניה המערבית 
 
אליאס אליהו וינשטיין (1888, סירט, בוקובינה, האימפריה האוסטרית – 28 בפברואר 1965, פרנקפורט על מיין, גרמניה) היה פובליציסט ופעיל ציוני ברומניה בין 1918 ל-1940.
קורות חיים

למד בבית הספר התיכון בסירט, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. היה חבר בתקופת לימודיו באגודת סתרים ציונית. למד משפטים באוניברסיטת צ'רנוביץ, שם יסד אגודה יהודית-אקדמית לסטודנטים בשם "חשמונה". בשנות מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר המלחמה הוא שב לצ'רנוביץ שהפכה אותה עת לחלק מרומניה ושם ביחד עם עמיתו, העיתונאי יוליוס וובר, הוא ייסד את העיתון היהודי הליברלי בשפה הגרמנית Czernowitzer Morgenblatt. לאחר כניסתו של הצבא האדום לצ'רנוביץ, ב-28 ביוני 1940, העיתון הפסיק להופיע .
וינשטיין עבד לזמן מה בבית ההוצאה שלום-עליכם במוסקבה תחת פיקוחם של הסובייטים. הוא הוציא לאור וערך ספרים רבים ואף כרכים של שירה ביידיש.
בשנת 1941, בעקבות הפלישה הנאצית לברית המועצות וכיבוש מערבה הוא נעצר, גורש ונכלא במחנה המעבר של אדינט, על ידי הרומנים בני בריתם של הנאצים. ברגע האחרון לפני הוצאתו להורג הוא הצליח להימלט מהמחנה, במשאית של הצבא הרומני, מוסתר בתוך חבית ריקה.
בחודש מרץ 1944 הוא הצליח לברוח לארץ ישראל על ספינה בולגרית. לאחר הגעתו לישראל, הוא המשיך את הפעילות של הפובליציסטיקה בתל אביב, בעיקר בעיתון ויאצה נואסטרה (Viaţa Noastră), לעולי רומניה.
ארגן את ניצולי בוקובינה בישראל והיה ממיסדי "ארגון עולי מרכז אירופה בישראל" אשר שאף לאגד את כל העולים דוברי הגרמנית. כעיתונאי, חידש את הופעת כתב העת בגרמנית של יוצאי בוקובינה "Die Stimme" (הקול).
בתור נציג ניצולי השואה מבוקובינה, וינשטיין יצא במשלחת לגרמניה ביחד עם יצחק ארצי ויהודה שערי במטרה לשכנע את השלטונות הגרמנים לקחת אחריות במסגרת הסכם השילומים על שואת יהודי בוקובינה. גרמניה מצידה טענה כי רומניה מעולם לא נכבשה על ידה וכי המעשים בוצעו באחריות רומנית בלעדית, ללא אחריות גרמנית. ליבו של ויינשטיין לא עמד בציניות הגרמנית ובקשיי המשא ומתן, וב-28 בפברואר 1965 נפטר מהתקף לב בחדר המלון שלו שבפרנקפורט על מיין.
גופתו הועברה לישראל והוא נקבר ב-9 במרץ 1965 בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
לקריאה נוספת

אישים בבוקובינה ד"ר אליאס אליהו וינשטיין(הקישור אינו פעיל) (ברומנית)
(הקישור אינו פעיל)
הערות שוליים

↑  העיתונות היהודית ב בוקובינה
ארנסט וייס

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1882 ברנו, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבד:  15 ביוני 1940 (בגיל 57) פריז, צרפת 
 מדינה:  אוסטריה 
 שם עט:  Franta Zlín 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 חתימה:   
 
ד"ר ארנסט וייס (בגרמנית: Ernst Weiß;‏ 28 באוגוסט 1882 – 14 ביוני 1940) היה סופר, משורר, מחזאי ופובליציסט יהודי-אוסטרי-צ'כי, שכתב בגרמנית. הרומן האחרון שלו היה "עד ראייה" (1938), העוסק באדולף היטלר הצעיר, שלקה בעיוורון היסטרי. הרומן יצא לאור גם בעברית, ב-2020, בהוצאת כרמל (המתרגמת: מורג סגל).
לוחית זיכרון על הבית שבו התגורר וייס בברלין