stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוליבר סייקס
מחלוקות > האשמה בתקיפה

ב-2007, מעריצה האשימה את סייקס בכך שהשתין עליה, והאשימה אותו ואת חבריו ללהקה בתקיפתה. הוא הועמד לדין, ולא הודה באשמה. אותה מעריצה צילמה את פניה, שנראו מכוסות בדם. עובד של אולם ההופעות "רוק סיטי" בנוטינגהאם, שם התרחשה התקרית לכאורה, העיד: "אחרי ההופעה, שתי בנות ניסו לעלות על אוטובוס סיבוב ההופעות. בהמשך, הזמר, אוליבר סייקס, ניסה להתחיל עם אחת הבנות. כשהיא אמרה לא, הוא קרא לה 'דייקית' והתעצבן עליה, ולאחר מכן הוא ושאר חברי הלהקה סילקו אותה ואת חברתה מהאוטובוס. ברגע שירדו מהאוטובוס, מישהו מהלהקה השליך בקבוק ריק של יגרמייסטר על ראשה של הילדה". סייקס הכחיש בתוקף את ההאשמות. על פי חברת התקליטים Visible Noise Records, "גרסאות רבות של התקרית לכאורה פורסמו באינטרנט". לבסוף, האישומים נגד סייקס בוטלו עקב חוסר ראיות.
מחלוקות > סרטונים עם ארקיטקטס

במהלך סיבוב הופעות בשנת 2008, Bring Me the Horizon ולהקת המטאלקור הבריטית ארקיטקטס (אנ') צילמו שני סרטונים. בסרטון הראשון נראית קטטה בין סקייס לסולן של ארקיטקטס, סם קרטר, בעוד בשני נראה אמבולנס ובתוכו כביכול נמצא סקייס. שני הסרטונים הועלו ליוטיוב, דבר שהוביל לזעם מצד מעריצים רבים של Bring Me the Horizon, וכתוצאה ממנו קרטר קיבל מכתבי נאצה ואיומי מוות. עם זאת, מאוחר יותר נחשף כי הסרטונים היו תעלול שביימו שתי הלהקות, ושבמציאות הם חברים טובים. סקייס אמר "אירועים לאורך-כל-היום יכולים להפוך למשעממים מהר מאוד, אז העלינו באוב את הדבר האידיוטי הראשון שיכולנו לחשוב עליו, ועשינו את זה כמה שיותר בלתי ייאמן".
מחלוקות > תקרית הריקוד האלים

בינואר 2013, סקייס ו-Bring Me the Horizon נתבעו על ידי הוריה של ילדה בת 12 בשל פציעות שנגרמו לה ברחבת המושינג (סוג של ריקוד אלים בו הרוקדים מתנגשים בכוונה אחד בשני), כאשר צפתה בהופעתה של הלהקה במהלך סיבוב ההופעות שלה, "Warped". דבר זה הוביל לכך שסייקס הודיע בעמוד הטוויטר שלו כי מבחינה חוקית הוא לא יוכל עוד להתחיל בשום צורה של פעילות מושינג במהלך ההופעות שלו. עם זאת, סייקס הודיע מאוחר יותר כי התביעה בוטלה, וכי המושינג לא ייאסר.
מחלוקות > האשמות באלימות במשפחה

בשנת 2016 סייקס הואשם באלימות במשפחה על ידי אשתו לשעבר האנה פיקסי סנואודון, שכתבה על כך באינסטגרם. היא טענה שסייקס "סטר וירק" עליה. בנוסף, סנואודון טענה כי היא "לא הייתה הילדה הראשונה שעברה את כל הדפוס הזה".
דיסקוגרפיה > Bring Me the Horizon

2006: Count Your Blessings (אנ')
2008: Suicide Season (אנ')
2010: There Is a Hell Believe Me I've Seen It. There Is a Heaven Let's Keep It a Secret. (אנ')
2013: Sempiternal (אנ')
2015: That's the Spirit (אנ')
2019: Amo (אנ')
דיסקוגרפיה > Bring Me the Horizon > סינגלים כאמן משתתף

| שנה | שיר | אלבום | אמן |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | "Dawn of the New Age" | Stories Are Told | Admiral's Arms (אנ') |
| 2010 | "If You Don't Know, Now You Know" | This One's For You (אנ') | Deez Nuts (אנ') |
| 2011 | "Bite My Tongue" (אנ') | Sinners Never Sleep (אנ') | You Me at Six (אנ') |
| 2012 | "Even If You Win, You're Still a Rat" | Daybreaker (אנ') | ארקיטקטס (אנ') |
| 2017 | "Silence Speaks" | You Are We (אנ') | While She Sleeps (אנ') |
| 2021 | "No More Friends" | Episodes: Season 1 | אוליביה אובריאן |
| 2021 | "Obliterate" | Where the Body Goes | Lotus Eater (אנ') |
| 2021 | "Salt" | Salt | Daine |
| 2021 | "Knife Party" | Party at the Cemetery | Poorstacy (אנ') |
| 2021 | "Dummy" | Hellraisers, Pt. 2 | צ'יט קודס |
| 2021 | "VAMP1R" | Kiss of Death | IC3PEAK (אנ') |
| 2022 | "Believe the Hype" | לא מתוך אלבום | אליס לונגיו גאו (אנ') |
דיסקוגרפיה > Bring Me the Horizon > וידאו קליפים

| שנה | שיר | אמן | מפיק | סוג |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | "All I Want" | A Day to Remember | דרו ראס | הופעה |
| 2011 | "Bite My Tongue" | You Me at Six | טים מאטיה | הופעה |
| 2017 | "Silence Speaks" | While She Sleeps | טום וולש וטיילור פוסט | הופעה |
| 2017 | "Salt" | Daine | הייבול | הופעה |
| 2017 | "Boys" | צ'ארלי XCX | צ'ארלי XCX ושרה מקולגן | קמאו |
| 2022 | "Maybe" (אנ') | משין גאן קלי | מארק קלספלד | הופעה |
| 2022 | "Fallout" (אנ') | Masked Wolf | לא-ידוע | הופעה |
| 2022 | "Bad Life" | סיגריד | אוליבר סייקס | הופעה |
ביבליוגרפיה

2013–הווה: "Raised by Raptors"
שמריהו נאבל

שמריהו נאבל בשנת 2011

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שמריהו נאבל (1919 - 4 ביוני 2018) היה מאמן שחייה, כדורסל וכדורעף ישראלי.
נאבל היה מיוזמי ומארגני צליחת הכנרת וצעדת הכנרת וממארגני כינוסי הפועל השישי, השביעי והשמיני.
בשנת 1982 הוענק לנאבל עיטור "לאיש כפועלו" מהפועל ובשנת 2010 זכה נאבל בעיטור מפעל חיים ויקיר ההסתדרות במרחב נתניה
ביוגרפיה

נאבל נולד בקרקוב שבפולין ובשנת 1939 עלה לישראל.
בשנת 1943 יזם וארגן נאבל את הצליחה הראשונה של הכנרת בהשתתפות 19 גברים ו-4 נשים. הוא התגורר כשנה בקיבוץ אשדות יעקב ואחר כך כ-12 שנים בקיבוץ אפיקים ועבד כמורה להתעמלות בעמק הירדן, כמאמן שחייה וכרכז מקצועי של "הפועל" בעמק הירדן. בצבא שימש כקצין אימון גופני של הנח"ל, הגדנ"ע וגולני.
בשנת 1961 עזב נאבל את קיבוץ אפיקים, ועבר להתגורר במושב אביחיל.
בשנת 1963 נשלח מטעם משרד החוץ לצ'אד שבאפריקה ושימש כיועץ לשר הספורט והנוער. בין היתר עזר לארגן את מפגן יום עצמאות בצ'ד ושימש כמאמן הלאומי של נבחרת הכדורעף והאתלטיקה הקלה למשחקי אפריקה הראשונים שנערכו בשנת 1965 בקונגו.
בשנת 1974 הקים נאבל את אגודת "הפועל" נתניה שחייה. הוא הדריך את הקורס הראשון של מאמני השחייה במכון וינגייט ובמשך 25 שנים, נמנה עם סגל ההוראה של המכללה.
בשנת 1983 שימש נאבל בתפקיד במאי ומנהל טקס הנעילה של כינוס הפועל ה-12, שנערך בחיפה במעמד ראש הממשלה מנחם בגין.
בשנת 2003 בהגיעו לגיל 84 פרש נאבל מאימון שחייה.
רבים משחייניו זכו באליפויות ישראל בשחייה ביניהם, יואב צרי, חנה קול, נוגה הררי, יהודית לוזיה, שרון אקסלרוד, אליאב טל, סימון דוידסון, זוהר גלילי ועוד. מבין שחייניו הרבים היו הרמטכ"לים דוד אלעזר ודן שומרון ומפקד חיל האוויר מוטי הוד.
נפטר ב-4 ביוני 2018, והובא למנוחות בבית העלמין של אביחיל .
הערות שוליים

↑  שמריהו נאבל באתר הפועל
↑  שמריהו נאבל עיטור מפעל חיים ויקיר ההסתדרות במרחב נתניה 2010
↑  ז. פרחי, אספורט - שחייה - חג שמחת בית השואבה באשדות-יעקב, משמר, 29 באוקטובר 1946
↑  נשפי התעמלות של "הפועל" בעמק הירדן, דבר, 20 באוגוסט 1954
↑  עמנואל גיל, חזיון התעמלות מרהיב עמק הירדן, דבר, 22 ביוני 1958
↑  ישראלי נתמנה כמאמן הכדורסל והאתלטיקה בצ'אד, מעריב, 24 בדצמבר 1964
↑  גרמנים שוודיות אלופי ה"טלג'ים" - מפגן הנעילה, דבר, 6 במאי 1983
↑  אלכס פרלסמן, שיא ישראלי כמתנת פרידה מהחברים, מעריב, 8 באוגוסט 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313972605171  ISNI: 0000 0003 6938 9539  VIAF: 242797728   WorldCat (עם VIAF): 242797728
יחסי ארצות הברית – סין

| יחסי ארצות הברית – הרפובליקה העממית של סין |
| --- | --- |
ארצות הברית: הרפובליקה העממית של סין


ארצות הברית: הרפובליקה העממית של סין
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 9,596,967.75
אוכלוסייה
346,200,529: 1,417,968,458
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,032: 12,549
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרלית: משטר חד-מפלגתי
שגרירים
Ambassador R. Nicholas Burns: Ambassador Xie Feng
הוצאות צבא (במיליארדי דולרים)
651: 400
מספר החיילים המשרתים בכוחות המזוינים
1,473,900: 2,250,000
יחסי ארצות הברית–סין ידעו עליות ומורדות רבות מאז דצמבר 1943, עת כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
היו מספר תקופות של מתיחות בין המדינות, בעיקר לאחר התפרקותה של ברית המועצות, כאשר במסגרת זאת ארצות הברית הפכה למעצמת העל היחידה בעולם. ישנן גם מחלוקות בין המדינות בנושא זכויות האדם בסין ובנושא מעמדה המדיני של טאיוואן. למרות כל זאת, סין וארצות הברית הן שותפות הסחר הגדולות בעולם.
היסטוריה > במהלך מלחמת האזרחים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > עם הקמת הרפובליקה העממית של סין

לאחר מלחמת האזרחים הסינית המשיכה ממשלת ארצות הברית לראות בשלטון של צ'יאנג קאי שק את מייצגה של סין והיא קיימה יחסים דיפלומטיים רק עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן) ולא הכירה רשמית ברפובליקה העממית של סין במשך 30 שנה לאחר הקמתה. בשנות ה-50, החרימה מחלקת המדינה של ארצות הברית, באופן רשמי, את נציגי סין הקומוניסטית, הגם שהתקיימו שיחות בין שגרירי ארצות הברית וסין בז'נבה.
כשצבא השחרור העממי נע דרומה כדי להשלים את כיבוש סין היבשתית ב-1949, השגרירות האמריקאית עקבה אחרי ממשלת סין של צ'יאנג קאי שק לטאיפיי, בעוד שהפקידים הקונסולריים של ארצות הברית נשארו בסין.
היסטוריה > מלחמת קוריאה

ב-25 ביוני 1950 פרצה מלחמת קוריאה עם פלישת קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית. ארצות הברית הובילה פלישה לצפון קוריאה כדי להגן לדרום קוריאה ודחקה את הפולשים בחזרה מעבר לגבול צפון-דרום בקו רוחב 38 צפון והחלה להתקרב לנהר יאלו בגבול סין – קוריאה הצפונית. ארגון האומות המאוחדות תמך באיחודה מחדש של קוריאה. מאו דזה-דונג, שליט סין, לא רצה כוחות עוינים בגבול עם קוריאה, וראש ממשלתו ג'ואו אנלאי הזהיר את האמריקאים "כי היא (סין) תתערב במלחמה על רקע ביטחון לאומי". האזהרה נדחתה על ידי הנשיא טרומן. בסוף אוקטובר 1950 החלה התערבותה של סין עם קרב אונג'ונג.
ארצות הברית הקפיאה נכסים סיניים באמריקה בעקבות כניסתה של סין למלחמת קוריאה בנובמבר, בתגובה בדצמבר 1950 תפסה הרפובליקה העממית את כל הנכסים האמריקאיים בסין בסכום כולל של 196.8 מיליון דולר.
הפסקת אש שהציג האו"ם לסין זמן קצר לאחר הקרב על נהר צ'ונגצ'ון ב-11 בדצמבר 1950 נדחתה על ידי ממשל מאו שהיה משוכנע בהיותו בלתי מנוצח לאחר ניצחונו באותו קרב. הסינים ניצחו בקרב השלישי על סיאול ובקרב הונגסונג, אך כוחות האו"ם התאוששו ודחקו לאחור לכיוון קו 38 בערך. נוצר קיפאון, שהסתיים כאשר הסכם שביתת הנשק הקוריאנית נחתם ב-27 ביולי 1953. מאז, קוריאה המפולגת הפכה לגורם חשוב ביחסי ארצות הברית-סין, כאשר כוחות אמריקאים גדולים מוצבים בדרום קוריאה.
בסוף יולי 1955 החלה התחממות ביחסים בין המדינות. ארצות הברית הסכימה לשיחות גלויות של שגרירי המדינות בז'נבה, בעיקר כדי לשחרר את שבוייה שהוחזקו בסין. לקראת תחילת השיחות שחררה סין 11 טייסים שהוחזקו על ידה. עם זאת, הנשיא אייזנהאור הבהיר שהדרך ליחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין רחוקה לאור מעורבותה של סין במלחמת קוריאה.
היסטוריה > הקפאת יחסים

היחסים הידרדרו תחת הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי (1961–1963). לפני משבר הטילים בקובה, קובעי המדיניות בוושינגטון לא היו בטוחים אם סין, במקרה של מלחמת עולם שלישית, תילחם לצד ברית המועצות או לא על בסיס אידאולוגיה, שאיפות לאומיות ונכונות לתפקיד בהנחיית פעילויות קומוניסטיות במדינות רבות. תובנה חדשה הגיעה עם מלחמת הגבול בין סין להודו בנובמבר 1962 ותגובת בייג'ינג למשבר הטילים בקובה. פקידי ממשל קנדי הגיעו למסקנה שסין הייתה לוחמנית ומסוכנת יותר מברית המועצות, מה שהופך את היחסים הטובים יותר עם מוסקבה לרצויים, כאשר שתי המדינות מנסות להכיל את השאיפות הסיניות. הכרה דיפלומטית בסין לא באה בחשבון, מכיוון שכוח וטו מכריע במועצת הביטחון של האומות המאוחדות הוחזק על ידי בעלת בריתה של אמריקה בטאיוואן.
סין פיתחה נשק גרעיני ב-1964 והנשיא האמריקאי לינדון ג'ונסון שקל התקפות מנע כדי לעצור את תוכנית הגרעין הסינית. בסופו של דבר הוא החליט שהצעד טומן בחובו סיכון רב מדי והוא נזנח. במקום זאת חיפש ג'ונסון דרכים לשפר את היחסים, כגון הקלה באמברגו הסחר. אבל מלחמת וייטנאם והמעורבות הסינית בה מנעו זאת. תוכנית הקפיצה הגדולה קדימה של מאו נכשלה במטרתה לתעש כראוי את סין ועוררה רעב, ומהפכת התרבות שלו הפעילה עוינות כלפי ארצות הברית.
למרות אי ההכרה הרשמית, ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין קיימו 136 פגישות ברמת שגרירים החל משנת 1954 ועד 1970, תחילה בז'נבה ובשנים 1958–1970 בוורשה שבפולין.
היסטוריה > מלחמת וייטנאם

הרפובליקה העממית של סין סיפקה משאבים ואימונים לצפון וייטנאם, ובקיץ 1962 מאו הסכים לספק להאנוי 90,000 רובים ללא תשלום. לאחר השקת מבצע רעם מתגלגל של ארצות הברית ב-1965, סין שלחה יחידות נ"מ וגדודי הנדסה לצפון וייטנאם כדי לתקן את הנזק שנגרם מהפצצות אמריקאיות, לבנות מחדש כבישים ומסילות ברזל ולבצע עבודות הנדסיות אחרות, ולשחרר מאות אלפי חיילים נוספים בצבא הצפון ללחימה נגד כוחות אמריקאים התומכים בדרום וייטנאם.
הנוכחות הסינית בצפון וייטנאם הייתה מוכרת היטב לגורמים רשמיים בארצות הברית, ויכולה להסביר את האסטרטגיה האמריקאית בסכסוך. במיוחד, הנשיא ג'ונסון ומזכיר ההגנה רוברט מקנמארה שללו את האפשרות של פלישה קרקעית לצפון וייטנאם בשלב מוקדם, מחשש לשחזור המצב במלחמת קוריאה, במיוחד שסין הייתה חמושה בפצצות תרמו-גרעיניות. עם זאת, לא ברור בדיוק מה הייתה תגובתה האפשרית של בייג'ינג לפלישה של ארצות הברית לצפון וייטנאם - על פי הדיווחים מאו דזה-דונג אמר לעיתונאי האמריקאי אדגר סנואו בשנת 1965 כי לסין לא הייתה כל כוונה להילחם כדי להציל את משטר האנוי ולא תחתור למגע עם הצבא האמריקני אלא אם כן יחצה לשטח סיני. בהזדמנויות אחרות, מאו הביע ביטחון בכך שצבא השחרור העממי יוכל להתמודד שוב עם ארצות הברית, כמו בקוריאה. יהיו התוכניות הסיניות אשר יהיו, ממשל ג'ונסון לא היה מוכן להתגרות בגורל ולכן חיילי קרקע אמריקאים מעולם לא חצו לצפון וייטנאם.
היסטוריה > משרד הקישור (1973–1978)

במאי 1973, במאמץ לקראת יחסים דיפלומטיים רשמיים, הקימו ארצות הברית וסין את משרד הקישור של ארצות הברית בבייג'ינג ומשרד מקביל של סין בוושינגטון. בשנים 1973 עד 1978, אמריקאים בכירים כמו ג'ורג' הרברט ווקר בוש ולנארד וודקוק שימשו כראשי המשרד הקישור בדרגה מקבילה לשגריר. סין הבהירה שהיא רואה בברית המועצות את היריבה הראשית שלה, ודחקה בארצות הברית להיות חזקה, ובכך להסיח את דעתה של מוסקבה.
הנשיא ג'רלד פורד ביקר בסין ב-1975 ואישר מחדש את האינטרס האמריקאי לנרמל את היחסים עם בייג'ינג. זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו ב-1977, הנשיא ג'ימי קרטר שוב אישר את מטרות קומוניקט שאנגחאי (אנ') שנחתם בין המדינות ב-1972. מזכיר המדינה סיירוס ואנס, היועץ לביטחון לאומי של קרטר זביגנייב בז'ז'ינסקי וחבר המועצה לביטחון לאומי מישל אוקסנברג עודדו את קרטר לפעול למען קשרים דיפלומטיים ומסחריים מלאים עם סין. קרטר האמין שעסקה כזו תאיים על היחסים הקיימים בין ארצות הברית לברית המועצות. לפיכך, הממשל החליט להמשיך בזהירות בנורמליזציה פוליטית ולא ביחסים צבאיים. ואנס ואוקסנברג נסעו לבייג'ינג בתחילת 1978 כדי לעבוד עם לנארד וודקוק, אז ראש משרד הקישור, כדי להניח את היסודות לעשות זאת. ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין הודיעו ב-15 בדצמבר 1978, כי שתי הממשלות יכוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 בינואר 1979.
היסטוריה > נורמליזציה וסוגיית טאיוואן

ב-15 בדצמבר 1978 הודיע ג'ימי קרטר על כינון יחסים דיפלומטיים עם סין העממית החל מתחילת 1979, תוך ניתוק היחסים עם טאיוואן והכרה בממשלת סין העממית כמייצגת של סין כולה. עם זאת, ממשלת סין הבטיחה שלא תפלוש לטאיוואן ותאפשר את המשך התנהלותה העצמאית.
היסטוריה > ממשל ג'ורג' הוו בוש (1989–1993)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > ממשל קלינטון (1993–2001)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > ממשל ג'ורג' בוש (2001–2009)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > ממשל אובמה (2009–2017)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ממשל אובמה החליט להגביר המיקוד האמריקאי במזרח אסיה, ופחות באירופה בשטחי המזרח התיכון. מיקוד נוסף הושם באזור בעקבות ביצוע האסטרטגיה האזורית "ציר למזרח אסיה" של ממשל אובמה משנת 2012, שתחומי הפעולות העיקריים שלה היו: "חיזוק בריתות ביטחוניות דו-צדדיות; העמקת קשרי העבודה שלנו עם מעצמות מתעוררות, כולל עם סין; מעורבות עם מוסדות רב-צדדיים אזוריים; הרחבת הסחר וההשקעות; גיבוש נוכחות צבאית רחבה; וקידום דמוקרטיה וזכויות אדם". סין מתחה ביקורת על אסטרטגיית ההגנה החדשה של אובמה, שלדבריה נועדה לבודד את סין במזרח אסיה. אובמה חיפש להגביר את ההשפעה הצבאית של ארצות הברית באזור עם נוכחות מתחלפת של כוחות במדינות ידידותיות.
היסטוריה > ממשל טראמפ (2017–2021)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתקופה זו הדרדרו היחסים והתחוללה מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין. בנוסף, בתקופה זו זכתה תאוריית האיום הסיני לתמיכה גוברת מצד הממשל האמריקאי והעומד בראשו, תוך קידום התפיסה כי התעצמותה של סין מאיימת על ארצות הברית והסדר הבינלאומי הליבראלי.
התגלעו כמה מחלוקות עם בייג'ינג, בין היתר סביב הסכם הסחר בין המדינות ותמיכתה של וושינגטון בטייוואן ובמחאה הפרו־דמוקרטית בהונג קונג.
ב-15 ביוני 2018, הטיל טראמפ מכסים של כ-25% על מוצרים בשווי של 50 מיליארד דולר המיובאים מסין. בתגובה, משרד הסחר הסיני הודיע כי יטיל מכסים על מוצרים אמריקאים בשיעור זהה. מהלך זה החל את מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין.
קרן המטבע הבינלאומית דיווחה על האטה כלכלית עולמית ב-2019 בעקבות מלחמת הסחר האמריקאית-סינית. בסין, מלחמת הסחר האטה את מגמת הצריכה. ב־2018, לראשונה מאז 1990, נרשמה ירידה של 6% במכירת מכוניות חדשות במדינה. גם בכל הנוגע לשדרוג הסמארטפונים, הייתה האטה. ב־2018 נרשמה ירידה של 15.5% במכירת סמארטפונים ובעשרת החודשים הראשונים של 2019 המכירות קטנו בעוד 5.8%. בדצמבר 2019, יצרנית הסמארטפונים היחידה שבתקופה חיובית בסין הייתה וואווי, שזכתה לתמיכה לאומית בשל היותה מושא ההתקפות של הממשל האמריקאי. בארצות הברית, מלחמת הסחר יצרה מאבקים של חקלאים ויצרנים ומחירים גבוהים יותר לצרכנים, מה שהביא לכך שהתעשייה האמריקאית נכנסה ל"מיתון קל" ב-2019.
לאחר שהמשא ומתן בין ארצות הברית לסין לא הצליח לפתור את הסכסוך המסחרי, טראמפ איים במאי 2019 להטיל מכסים על עוד סחורות סיניות בשווי 200 מיליארד דולר. ביוני 2019, החליטו הנשיא טראמפ ונשיא סין שי ג'ינפינג להמשיך במשא ומתן. בינואר 2020 נחתם הסכם סחר חדש בין המדינות. ב-2020 החלה מלחמת מחירי הנפט בין ערב הסעודית לרוסיה.
בסוף 2019 התפרצה בסין מגפת הקורונה ובהמשך התפשטה משם לשאר העולם. ב-20 בינואר 2020 התגלה מקרה ההידבקות הראשון בארצות הברית. ב-31 בינואר הודיע טראמפ על סגירת טיסות מסין.
היסטוריה > ממשל ביידן (2021-כיום)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ארצות הברית, המשיכה לזהות את סין כמתחרה האסטרטגית העיקרית שלה. תדמיתה של סין נפגעה גם מזיהויה כבעלת ברית אידאולוגית, מדינית, כלכלית וביטחונית עם רוסיה, שפלשה לאוקראינה.
במהלך נשיאותו של ביידן המשיכה ההסלמה ביחסי ארצות הברית–סין שחלה בתקופת הממשלים הקודמים. בתגובה לתקופנות סינית במרחב של מזרח אסיה, ממשל ביידן פעל לקדם בריתות כלכליות וביטחוניות עם מדינות האזור, כמו גם חיזוק הברית לדיאלוג ביטחוני רב-צדדי ("הקוואד") הקיימת. בספטמבר 2021, ביידן הכריז על ברית אסטרטגית וביטחונית חדשה בין ארצות הברית, אוסטרליה ובריטניה - ברית AUKUS. במאי 2022 ביקר לראשונה במזרח אסיה כנשיא. הוא קידם תוכנית, המכונה "המסגרת הכלכלית האינדו-פסיפית" (IPEE), אשר תהיה משקל נגד לשותפות הטראנס-פסיפית (TTP).
החל ב-2022 חלה הסלמה מחודשת בין סין לטאיוואן, וצבא השחרור העממי ביצע הפרות של המרחב האווירי הטאיוואני. נוכח תרגיל צבאי סיני באזור, עלה חשש כי סין עומדת לקראת פלישה לטאיוואן. בתגובה לכך, ביידן קידם ב-2 באוגוסט את ביקור יו"ר בית הנבחרים ננסי פלוסי בטאיוואן על אף המחאה הסינית התקיפה. בצל מתיחות בין סין לטאיוואן, שהיא יצרנית השבבים הגדולה בעולם, הקונגרס העביר את חוק השבבים והמדע שאפשר לממשל ביידן לסבסד את תעשיית המוליכים למחצה, ולהשקיע עוד מיליארדים בחדשנות מדעית וטכנולוגית לצורך עידוד התעשייה המקומית בפברואר 2023 אירוע נוסף הוביל להסלמה ביחסים בין ארצות הברית לסין, כאשר בלון ריגול גדול ממדים התגלה מעל שמי מונטנה. סין הכחישה את הטענות כי היא מבצעת ריגול בארצות הברית ובקנדה. בתגובה לאירוע הנשיא ביידן ביטל את ביקורו המיועד של מזכיר המדינה בלינקן בבייג'ינג וב-4 בפברואר, לאחר ארבעה ימים של מעקב אחר הבלון, הוא יורט בהוראה נשיאותית.
ארצות הברית הטילה על סין סנקציות, סירבה להנפיק אשרות לחוקרים סינים, האשימה את סין בריגול ממוחשב ועוד. מנהיגי סין הגיבו בסנקציות משלהם ובהאשמות.
ביוני 2023 נחת מזכיר המדינה האמריקני אנתוני בלינקן בסין במהלך הביקור צפוי מזכיר המדינה האמריקני להיפגש עם שר החוץ של סין צ'ין גאנג, שר החוץ הסיני הקודם וונג יי, בלינקן יעבוד כדי לנסות להקים ערוצי תקשורת פתוחים ויציבים במטרה להבטיח שהיריבות האסטרטגית בין שתי המדינות לא תתפתח לעימות.
ביולי 2023, ארצות הברית הייתה סבורה שסין שתלה תוכנה זדונית בתשתיות אנרגיה ותקשורת מרכזיות בארצות הברית. היא פעלה לאתר את התוכנה השתולה.
הדיווח על כך פורסם בזמן של מתיחות בין שתיהן, במיוחד סביב איומיה של בייג'ינג להשתלט בכוח על טייוואן, שקיבלה תמיכה כספית וצבאית של וושינגטון, והגבלות האמריקניות על יצוא רכיבים רגישים לסין. כל זאת אף שבשבועות הקודמים התחדשו המפגשים רמי-הדרג בין שתי המדינות, בניסיון לבסס ערוצי תקשורת להפחתת המתיחות ולהגיע להבנות בתחומים משותפים כמו המאבק במשבר האקלים.
בנובמבר 2024 פורסם כי הנשיא הנבחר דונאלר טראמפ הכריז כי לאחר שייכנס לתפקידו יטיל מכסים מוגדלים על שלוש שותפות סחר גדולות של ארצות הברית: קנדה, מקסיקו וסין. על סין אמר טראמפ כי יטיל מכס של 10% נוספים על כל סחורה, כדי לתעדף את התעשייה האמריקנית בהתאם לסיסמת הבחירות של טראמפ: "אמריקה פירסט" - אמריקה תחילה.
כלכלה ומסחר

סין וארצות הברית חידשו את יחסי הסחר בשנים 1972 ו-1973. בארצות הברית, היו שראו בסין שותפה. במהלך העשור השני של המאה ה-21, התגברה התפיסה שרואה בסין מתחרה.
כלכלה ומסחר > מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין

במהלך העשור השני של המאה ה-21 עלה מעמדה של סין בעולם. לטענת ארצות הברית, על רקע הפרת חוקי המסחר מצד סין החלה "מלחמת סחר" בין המדינות, עם הטלת מכסי מגן הדדית. במסגרת מלחמת הסחר עושה ארצות הברית מאמצים לבודד את סין כלכלית, על ידי הקמת המסגרת הכלכלית ההינדו-פסיפית.
במרץ 2024 הודיעה סין על הנחיות חדשות האוסרות שימוש במעבדים של אינטל ו-AMD במחשבים ושרתים ממשלתיים. מטרת המהלך היא להחליף טכנולוגיה "זרה" בפתרונות סיניים מקומיים בהדרגה, עד שנת 2027. המהלך כולל גם החלפה של מערכת ההפעלה ווינדוס של מיקרוסופט במערכות הפעלה ממקור סיני. לפי הערכות, סין תצטרך להשקיע סכום של כ-91 מיליארד דולר עד 2027 כדי להחליף את תשתיות ה-IT במשרד הממשלה, הארגונים המפלגתיים ובמספר תעשיות ראשיות.
נקודות חיכוך נוספות בין המדינות היו סביב טאיוואן, קוריאה הצפונית וסביב נתיבי שיט-בים סין הדרומי ובג'יבוטי.
ביולי 2020 הורתה ארצות הברית לסין לסגור את הקונסוליה הסינית שביוסטון בשל חשד אמריקאי שהמקום שימש כמרכז של גניבת קניין רוחני הקשור למרוץ אחר מציאת החיסון לקורונה והסינים מצדם הורו לאמריקאים לסגור את הקונסוליה שלהם בצ'נגדו.
ראו גם

הקונסוליה הסינית בלוס אנג'לס
יחסי ארצות הברית–טאיוואן
יחסי ישראל–סין
לקריאה נוספת

אהרן שי, ממלחמת האופיום עד יורשי מאו: סין בזירה הבינלאומית 1990-1840, זמורה-ביתן, 1990
Yes Sir, I Can Boogie

Yes Sir, I Can Boogie הוא סינגל משנת 1977 של צמד הזמרות הספרדי באקארה.
הפקה

השיר נכתב על ידי פרנק דוסטל ורולף סוג'ה, והופק על ידי סוג'ה. שיר דיסקו סטנדרטי זה היה ללהיט גדול בכל רחבי אירופה והפך לסינגל היחיד של הצמד שהגיע למקום ראשון בבריטניה, כששהה בראש מצעד הפזמונים שם במשך שבוע אחד במהלך אוקטובר 1977. הסינגל לא צעד במצעדי פזמונים בארצות הברית, על אף שהושמע במגוון תחנות. זהו אחד מעשרת הסינגלים של כל הזמנים שמכרו 15 מיליון (או יותר) עותקים ברחבי העולם, וכרגע הוא עומד על מספר 7 ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם סך משוער של 18 מיליון עותקים.
באקארה היו רקדניות פלמנקו ספרדיות, מייטה מטאוס ומריה מנדיולה, שרקדו פלמנקו ושרו שירים מסורתיים לתיירים בפורט אוונטורה, עד שהוחתמו על ידי ליאון דין, מנהל מחברת RCA Records.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1977–1978)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1977–1978)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1977–1978)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1977–1978)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 2 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 9 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 1 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 30 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 1 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 1 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 1 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 1 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 33 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 2 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 1 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 1 |  |
|  צרפת | SNEP | 5 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 1 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1977)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1977)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1977)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1977)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 3 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (1970–1979)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (1970–1979)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (1970–1979)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (1970–1979)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 30 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 250,000 |
סיכום
| בכל העולם | N/A | 18,000,000 |
גרסאות כיסוי

במרוצת השנים הוקלט "Yes Sir, I Can Boogie" בידי אמנים שונים ברחבי העולם:
בשנת 1993 הקליטה את "Yes Sir, I Can Boogie" הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל כחלק מאלבום הבכורה שלה, דנה אינטרנשיונל.
עליזה לביא

עליזה לביא (נולדה ב-23 בספטמבר 1964) היא אשת ציבור, יזמת חברתית, סופרת ומרצה. כיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת "יש עתיד" וכיושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי. כיהנה כיו"ר המועצה הישראלית לקולנוע ונמנית עם מייסדי עמותת "שייכא" להנחלת המורשת ואוצר התרבות היהודי והישראלי בעולם הווירטואלי.