stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שער יפו
תולדות השער > מילוי החפיר

בשנת 1898 התכוננה ירושלים העות'מאנית לקראת ביקור הקיסר הגרמני, וילהלם השני. בין היתר, הוחלט לפרוץ בחומת ירושלים פתח כניסה רחב שיאפשר לו ולרעייתו, אוגוסטה ויקטוריה, להיכנס לעיר במרכבתם. לשם כך מולא חלק מהחפיר שהקיף את מצודת מגדל דוד הסמוכה לשער יפו; חלקה העליון של חומת החפיר הוסר; והוכשרה רמפה שאפשרה מעבר רציף מחוץ לעיר פנימה. לראשונה בהיסטוריה של ירושלים המודרנית, התאפשרה כניסתן של עגלות לתוך העיר העתיקה. פתח זה משמש עד היום לתנועת כלי רכב בין העיר החדשה לעיר העתיקה, ומהווה את המעבר העיקרי המקשר ביניהם. את השיפוץ המרגש תיאר המחנך העברי דוד ילין:
על התיקונים ההולכים ונעשים לקבלת פני קיסר אשכנז, אומר כבוד פחת עירנו להוסיף עתה שער חדש בחומת עירנו על יד שער יפו מימין, למען תהיה דרך ישרה ומיוחדה לעגלות לבוא אל תוך העיר, והרחוב הנהדרי אשר לפתח שער עירנו בביאה, יתרחב הרבה יותר, ולצורך זה יפרצו בחומת העיר פרץ, ואת החֵיל העתיק (החפיר) אשר בין הרחוב הזה ובין מגדל דוד ימלאו בעפר. וקמו הפעם דברי רבותינו ז"ל האומרים: "מלך פורץ לו גדר, לעשות לו דרך"... וקול שוט וקול אופן יישמע ברחובותינו בהשתקשק הרכב בעיר פנימה.
תולדות השער > תקופת המנדט הבריטי

19 שנים לאחר מכן, בדצמבר 1917, נכנס הגנרל הבריטי, אדמונד אלנבי, דרך שער יפו, וסימל בכך את כיבוש ירושלים בידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה. למרות שהיה פרש מזהיר, ולמרות שהרמפה שהוכנה לקייזר עמדה לרשותו, בחר אלנבי לרדת מסוסו, והוא וקציניו נכנסו ברגל דרך השער לירושלים העתיקה. הוא הסביר את מעשהו כמחווה של צניעות וכבוד כלפי העיר הקדושה ליהדות, לנצרות ולאסלאם. לאחר מכן ציין בדו"ח הרשמי:
"נכנסתי לעיר רשמית ב-11 בדצמבר בצהרי היום, עם כמה מאנשי הסגל שלי, מפקדי הדיוויזיה הצרפתית והדיוויזיה האיטלקית, ראשי המשלחת הפוליטית, והנספחים הצבאיים של צרפת, איטליה ואמריקה. התהלוכה הייתה רגלית בלבד, ובשער יפו התקבלתי בידי השומרים המייצגים את אנגליה, סקוטלנד, אירלנד, ויילס, אוסטרליה, ניו זילנד, הודו, צרפת ואיטליה. האוכלוסייה קיבלה את פני יפה."
בשנת 1922 הורה מושל העיר מטעם המנדט הבריטי, רונלד סטורס, לפרק את מגדל השעון מעל שער יפו, שפגם לדעתו במראה הכללי של השער. במקומו, הקימה האגודה למען ירושלים את בניין מגדל השעון.
גם החנויות והבתים, שנבנו בצמוד לשער ולחומה מבחוץ לאורך רחוב יפו, הוסרו על ידי הבריטים במחצית שנות ה-40, כדי לחשוף את החומה לכל אורכה. עדות לקיומם של הבתים שנהרסו ניתן למצוא בחלקי רעפים קטנים וחריצי חיבורים, שנותרו עד ימינו בשער ובחומה הסמוכה לו.
בתקופת המנדט הותקנה ברחבה שמדרום לשער עמדה עגולה, עליה ניצב דרך קבע שוטר תנועה. עמדה זו שנקבעה כקילומטר אפס של ירושלים – נקודת המוצא למדידת המרחקים מהעיר ואליה. כן שימש האזור הסמוך לשער כתחנה מרכזית, ממנה יצאו שירותי תחבורה ליפו, בית לחם וחברון.
תולדות השער > ימי מדינת ישראל

במהלך מלחמת העצמאות ב-1948 נחסם שער יפו כליל על ידי רכב משוריין שנפגע במלחמה ונתקע בפתחו. בהסכמי הפסקת האש בין ישראל וירדן ניצב שער יפו על פתחו של שטח ההפקר שהשתרע משער יפו עד כיכר צה"ל ושכונת ממילא, כשהוא מפריד בינו ובין ירושלים הירדנית שממזרח. בעקבות כך לא סולק המשוריין החוסם, והשער נותר סגור במשך כל ימי הקו העירוני בירושלים החצויה.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 נפתח השער מחדש, וחזר לחבר בין העיר העתיקה לחדשה. הוחלט לקרוא לרחוב המוביל משער יפו אל הכותל המערבי בשם: רחוב הבירה (רחוב עיר הבירה) ובמהלך שנות כהונתו של טדי קולק שונה השם לרחוב דוד. שרידי הבתים שהיו בתחום שטח ההפקר נהרסו, ובחלק שפונה נבנתה טיילת קצרה וגן ציבורי מכיכר צה"ל ועד שער יפו. על חלקה המזרחי של שכונת ממילא נבנה חניון ציבורי גדול, שנועד עבור ציבור המבקרים בעיר העתיקה, בייחוד בתקופות חגי ישראל בהם באים רבים לעיר העתיקה ולכותל המערבי.
בשנת 1975 בסדרה ד' שער יפו הופיע בשטר של 10 לירות ולאחר מכן הוא הופיע על שטר 1 שקל.
כחלק מפרויקט ממילא, נבנה מחדש רחוב ממילא כמדרחוב הפועל כקניון ובו מסעדות, בתי קפה וחנויות יוקרה, הנמשך מרחוב אגרון ועד פאתי שער יפו, ומשמש כדרך גישה ממרכז ירושלים לשער יפו ולעיר העתיקה, לצד טיילת רחוב יפו הנמשכת מכיכר צה"ל.
בדצמבר 2015 אירע פיגוע דקירה קטלני סמוך לשער. במרץ 2020, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, נחסם השער.
מאפייני השער > מיקום השער

שער יפו ניצב בנקודה אסטרטגית חשובה סמוך למצודת מגדל דוד, על פתחו של יובל קצר בשם 'נחל המצודה'. יובל זה יורד מערבה מאזור רחבת שער יפו, ומתחבר לגיא בן הינום (במקום בו עבר חפיר המצודה עד סוף המאה ה-19). מיקומו הטופוגרפי המיוחד של השער אילץ את בוני החומה לוותר על קו חומה ישר מכיכר צה"ל של ימינו ועד פינת החומה בהר ציון, וליצור "ברך" שבנקודת הכיפוף שלה שוכן השער.
מאפייני השער > אמצעי הגנה וביטחון

השערים מהווים בכל חומה את נקודת החולשה, דרכה בדרך כלל מנסה האויב לפרוץ. בשל כך שולבו בשער יפו, כמו ברוב שאר השערים, מנגנוני הגנה מוגברים: ראשית, הכניסה עוברת דרך בית שער מוגן היטב, שהמעבר דרכו מאלץ את הבאים לפנות 90° שמאלה לפני כניסתם לעיר. ('שער תפנית') תכנון זה נועד להכשיל ניסיונות פריצה מהירה של חיל פרשים או רגלים דרך השער. שנית, השער נסגר בדלתות עץ כבדות מחופות בברזל, שהיו סגורות על בריח רוב הזמן. פשפש קטן באחת הדלתות נותר פתוח בשעות האור, והכניסה דרכו נעשתה באופן מבוקר תחת עינם הפקוחה של חיילי משמר. בנוסף, שולבו במבנה השער מתקני הגנה, ובהם מרפסת חזית (משיקולי) נטולת רצפה, דרכה ניתן היה לשפוך על האויב שמן רותח או זפת; חרכי ירי בקומה השנייה של בית השער; אדן רחב בתוך בית השער להצבת תותח מול חרך ירי, וייתכן שבית השער אף הכיל סורג מתרומם, למניעת פריצה לעיר במקרה שדלתות הברזל יפרצו.
מאפייני השער > עיטורים וקישוטים

כמו שאר שערי חומת ירושלים, גם שער יפו מעוטר מאוד, וגם בו רוב האלמנטים הארכיטקטוניים נשדדו ממבנים אחרים בעיר. הקשתות המסוגננות שבחזית החיצונית והפנימית, למשל, שבשוליהן "תלתלים" אלגנטיים, אופייניות לכנסיות צלבניות, ונראה כי פורקו ממבנה כנסייה סמוך. אבני המשקוף הגדולות, המחפות על השערים משני צדי בית השער, נשדדו כנראה ממבנה מדרסה ממלוכית, ונראה כי במקור ניצבו בקו ישר זו ליד זו, ולא בשיפוע קשת. בנוסף מעוטר השער בתבליטי אבן עגולים ומרובעים, ועליהם צורות גאומטריות. המשיקולי נשען על שלוש אומנות מסוגננות, ולראשו גג משולש התחום בשול בתבנית קוביות. בראש חזית השער הפונה לעיר משובצת תבנית מגדל שמירה עגול קטן, ובראשו שיניות חומה מסוגננות. לצד חזית השער הפונה החוצה ישנו "שער חתום" ובתחתיתו ספסל אבן. זהו אלמנט מוכר מחומות שנבנו במזרח בעת בניית חומת ירושלים.
מאפייני השער > עיטורים וקישוטים > כתובות בשער יפו

בתוך שער יפו ישנה כתובת הדומה לשהאדה: "אין אלוהים מלבד אללה ואברהם ידיד אללה". זוהי כתובת יוצאת דופן מאוד המזכירה את אברהם בנוסח המוכר הזה, במקום מוחמד. אזכורו של אברהם נובע משמו של השער בערבית "באב אל ח'ליל", כלומר – "שער חברון", אך שמה של העיר חברון לקוח מכינויו של אברהם, אשר על פי המסורת היהודית והמוסלמית קבור בה במערת המכפלה – "הידיד" בערבית: אל-ח'ליל الخليل.
כתובת בשער יפו
כתובת בערבית בשער יפו
כתובת בערבית בשער יפו
הכתובת
מאפייני השער > אלמנטים נוספים

עד שנות ה-40 של המאה ה-20 עמדו, כאמור, בתים בצמוד לחומה ולשער, עד שנהרסו בידי הבריטים. עדויות למבנים אלה ניתן למצוא בשני מקומות בשער: האחד הוא תבנית משולש, המופיעה על קיר בית השער הפונה מערבה. זהו שריד לגג של קומתו השנייה של בית, שעמד בצמוד לשער בנקודה זו. השני הוא פס כהה, החוצה את "השער החתום" ויורד באלכסון משני קצותיו. אלו הם שרידיו של גגון רחב, שחיפה על דוכני רוכלים. בתמונה משנת 1918 נראים הבית והגגון לפני הסרתם.
אלמנט נוסף, המופיע בכל שערי העיר העתיקה, וגם בשער יפו, הוא סימון ה'בֵּנְצ'מָרְק' של הקרן לחקר ארץ ישראל. הסימון מופיע למרגלות חזית השער, מצד ימין לכניסה. סימון זה ציין נקודת גובה, ששימשה את חברי הקרן למטרות מדידה ומיפוי.
אתרים בקרבת השער > רחבת השער

רחבת השער הפנימית, הקרויה כיכר עומר אבן אל ח'טאב, תחומה בין השער ממערב, המצודה ("מגדל דוד") והקישלה מדרום והירידה לרחוב דוד (השוק המרכזי של העיר העתיקה) ומתחם כנסיית המשיח ממזרח. רחבה זו הייתה בין סוף המאה ה-19 ועד שלהי המנדט הבריטי המרכז העירוני העיקרי של ירושלים ושכנו בה מספר מוסדות שחלקם קיימים עד היום:
סניפי הבנקים
בנק ולירו
בנקו די רומא
בנק אנגלו-פלשתינה
בנק עותומן
הבנק של פרוטיגר
מלונות
מלון ניו גראנד הוטל, כיום מלון אימפריאל
מלון אמדורסקי או "מלון מרכזי" שנקרא גם "צנטרל", כיום מלון פטרה
קונסוליות
הקונסוליה הבריטית, ליד כנסיית המשיח
הקונסוליה האמריקאית בירושלים
בית הדואר האוסטרי
סוכנות הנסיעות תומאס קוק
מספר חנויות של צלמים
ברחבת השער החיצונית הייתה תחנת הדיליז'אנסים המרכזית של העיר. כמו כן ניצב בה ביתן בצלאל שבו נמכרו יצירות אמנות של האקדמיה לאומנות "בצלאל".
אתרים בקרבת השער > המצודה (מגדל דוד)

מגדל דוד הוא הכינוי שניתן למצודה אשר הגנה במשך אלפי שנים על העיר ירושלים.
המצודה שוכנת במקום הגבוה ביותר בעיר העתיקה, מעל נקודת ההשקה של גיא בן הינום ונחל צולב. נקודה אסטרטגית זו היוותה עילה להקים ביצור במקום, במטרה להגן על העיר ממערב. במהלך ההיסטוריה היה למצודה חלק מרכזי בהגנת העיר, והיא שימשה מרכז שלטוני וצבאי. כיום שוכן בה מוזיאון לתולדות ירושלים. המצודה צמודה אל פתח החומה ליד שער יפו.
למרות שמה של המצודה, אין קשר בינה לבין דוד המלך, ושמה זה ניתן לה אלפי שנים אחרי קיומו המשוער.
אתרים בקרבת השער > קילומטר האפס של העיר

בתקופה הרומית ובתקופה הביזנטית, ואולי גם מאוחר יותר, ניצב עמוד ניצחון רומי ברחבה שמול שער שכם, וממנו מדדו את המרחק אל ערים אחרות. עמוד זה מופיע במפת מידבא. העמוד לא שרד, אולם שער שכם נקרא עד ימינו בערבית "באב אל-עמוד" (باب العمود).
החל מהמאה ה-20, קילומטר אפס של ירושלים נמצא ברחבה שמחוץ לפתח בחומה שעל יד שער יפו. הפתח בחומה נעשה בשנת 1898 לכבוד ביקורו של קיסר גרמניה וילהלם השני. בתקופת המנדט הבריטי הותקנה עמדה מוגבהת עליה עמד שוטר תנועה – ברחבה שמחוץ לפתח בחומה. העמדה עליה עמד השוטר נקבעה כנקודת האפס של העיר, למדידת מרחקים אל ירושלים וממנה למקומות אחרים. כיום אין כל ציון בשטח לנקודה זו.
אתרים בקרבת השער > מגדל השעון

ב-1907 בנו תושבי ירושלים מגדל שעון על גג שער יפו. המגדל התנשא לגובה 13 מטרים, ובראשו נקבעו ארבעה שעונים, שפנו לארבע רוחות השמים. השעון המערבי והמזרחי הציגו את השעה הרגילה ("שעה אירופית"), בעוד ששני השעונים האחרים הציגו את השעה המקומית ("שעות זמניות"). מעל השעונים, בחלק המקושט והמעוטר ביותר, הוצב פעמון ולידו סמל השלטון העות'מאני, שכלל סהר וכוכב.
מגדל השעון העות'מאני פורק ב-1922 בהוראת מושל ירושלים הבריטי רונלד סטורס.
אתרים בקרבת השער > ביתן בצלאל

ביתן בצלאל ליד שער יפו בירושלים היה מבנה עץ מצופה פח עם גג משונן ומגדל, אשר הוקם מחוץ לחומות העיר העתיקה בשנת 1912 המבנה כלל חנות ואולם תצוגה למוצרי בצלאל, שנועדו במיוחד עבור התיירים והעוברים ושבים בדרכם אל העיר העתיקה וביציאה ממנה.
בצמוד אל הביתן שכן סביל עות'מאני.
אתרים בקרבת השער > סביל טורקי-עות'מאני

בכניסה אל הפתח שצמוד אל שער יפו ובסמוך אל ביתן בצלאל שכן סביל טורקי-עות'מאני שהקים הסולטאן.
ראו גם

קברי המהנדסים בשער יפו
שערי ירושלים
חומות ירושלים
הערות שוליים

↑  שערי חומות העיר העתיקה בירושלים - SYT פורטל טיולים ומחנאות
↑  שער יפו נחסם למעבר אדם
| אתרי העיר העתיקה של ירושלים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 : 
שערי ירושלים
 שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • השער החדש • שער יפו • שער ציון • שער האשפות • שער הרחמים • שערי חולדה: 
| אתרי הרובע הארמני |
| --- | --- | --- |
| רחובות ושערים | שער יפו • שער ציון • רחוב הפטריארכיה הארמנית • רחוב סנט ג'יימס • כיכר עומר אבן אל ח'טאב |  |
| אתרים | מגדל דוד • המוזיאון הארמני • מוזיאון הדגמים של קונרד שיק • קישלה |  |
| אתרים נוצריים | כנסיית המשיח • מנזר מרקוס הקדוש • הפטריארכיה הארמנית של ירושלים • קתדרלת יעקב הקדוש |  |
| אתרים יהודיים | ישיבת ברכת התורה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285541505171  GND: 1069877069  LCCN: sh00001900  VIAF: 315570279   WorldCat (עם VIAF): 315570279 
החפיר בשער יפו, לפני פריצת החומה, סביב שנת 1890
הרחבה הפנימית של השער בראשית המאה ה-20
הרס הבתים הצמודים לחומה על ידי הבריטים, 1944
חרדים הולכים ברחבה הפנימית של שער יפו, 1971. בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
חזית שער יפו
ביתן בצלאל בצמוד אל שער יפו בירושלים
מגדל השעון מעל שער יפו, 1918
הסביל בכניסה אל שער יפו – בימין התמונה
תכסיס מעורב

בתורת המשחקים, תכסיס מעורב (או אסטרטגיה מעורבת) הוא הפעלה של אחד מאוסף תכסיסים מוגדרים מראש ("תכסיסים טהורים"), לפי הגרלה מתוך התפלגות הסתברות. לעיתים קרובות דרך פעולה כזו מבטיחה לשחקן שמשחק את התכסיס המעורב תוחלת רווח גדולה יותר מאשר בחירה ודאית בתכסיס אחד.
הגדרה מתמטית

בניסוח מתמטי, במקרה שבו יש מספר סופי של תכסיסים, אם  \ S=(s_{1},s_{2},\ldots ,s_{n}) היא קבוצת התכסיסים של שחקן כלשהו, ו- P=(p_{1},p_{2},\ldots ,p_{n}) היא התפלגות הסתברות – כלומר, n-יה של משקלים המקיימת
\forall i:0\leq p_{i}\leq 1
\sum _{i=1}^{n}p_{i}=1
– אז תכסיס מעורב הוא משתנה מקרי השווה לכל אחד מהתכסיסים שבקבוצה בהסתברות המתאימה לו:
ניתן לראות תכסיס טהור כמקרה פרטי של תכסיס מעורב, שבו אחד המשקלים הוא 1 וכל השאר הם 0.
שימוש בתכסיסים מעורבים

על פי משפט נאש, בכל משחק מרובה משתתפים קיים שיווי משקל נאש, אם מרשים שימוש בתכסיסים מעורבים. קיימים משחקים בהם האסטרטגיה השולטת היא תכסיס מעורב. לדוגמה, אם שיחת טלפון בין שני חברים מתנתקת, נדרשת אסטרטגיה כדי להקים את השיחה מחדש. אם שניהם מתקשרים שוב, שניהם ייענו בקו תפוס. אם שניהם יחכו שהצד השני יתקשר, השיחה לא תתחדש. כך ששתי האסטרטגיות - תמיד להתקשר שוב ותמיד לחכות שהצד השני יתקשר - מביאות לכישלון, גם אם חוזרים עליהן מספר רב של פעמים. ללא שיטה מוסכמת מראש, לאף אחד מהצדדים אין עדיפות להתקשר או לחכות, ונאמר שהמשחק מצוי בשיווי משקל נאש. שני הצדדים יכולים להיחלץ מהמצב ללא תיאום בעזרת תכסיס מעורב: אם כל צד יטיל מטבע ויחליט באקראיות אם להתקשר או לחכות, יהיה רק סיכוי של חצי שהשיחה לא תתחדש, ויידרשו בממוצע רק שני ניסיונות כדי להקים את השיחה מחדש.
ראו גם

תורת המשחקים - מונחים
אסטרטגיית התנהגות
תעשיית הטקסטיל בישראל

מפעל טקסטיל בישראל, 1969. אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
שורשיה של תעשיית הטקסטיל בישראל בשנות ה-20 של המאה העשרים. היא הגיעה לשיא פריחתה בשנות ה-60 וה-70, שבמהלכן העסיקה רבבות עובדים. בסוף שנות ה-70 החלה התעשייה להצטמצם, בעקבות התחרות הגוברת של עבודה זולה בחו"ל. בשנת 2016 מנה ענף הטקסטיל כ-10,000 עובדים, שרבים מהם עוסקים בשיווק תוצרת שמיוצרת בחו"ל. התעשייה כוללת ייצור חומרי גלם (בדים, חוטים וכדומה) ומוצרים מוגמרים (ביגוד, מצעים ועוד).
היסטוריה

בשנת 1924 הקימה קבוצת יזמים שמקורם בעיר לודז': משה ברלינסקי, בנימין גוטר, יצחק שינפרבר, אלעזר בראון, מאיר דנציגר ויהודה מוזס את חברת הטקסטיל "לודז'יה". בהמשך עבר המפעל לידיו של אריה שנקר. משפחת רוטלוי הקימה את מפעל "רוטקס", גם כן בשנת 1924. בשנת 1934 הקים אריך מולר את מפעל "אתא", באזור שבו נמצאת כיום קריית אתא. ב-1938 עבר המפעל לניהולו של בן הדוד הנס מולר שעלה אז ארצה. המפעל הפך למפעל הטקסטיל הגדול בארץ. במלחמת העולם השנייה היה המפעל הספק הגדול ביותר של בגדים לצבא הבריטי במזרח התיכון.
ב-1933 הקים התעשיין שמואל זקס את מפעל "משי זקס" לאריגת בדים. לידו פעל מפעל "ארגמן" לצביעת בדים שהוקם על ידי אברהם קליר ושעבר בתחילת שנות השבעים ליבנה והפך למפעל הטקסטיל הגדול והמתקדם בישראל והעסיק כ 1,200 עובדים.
ב-1938 הוקם בפרדס כץ בית החרושת "אלד" לסריגי עילית. בשנת 1947 הוקם מפעל הסריגים "דורינא", ובשנת 1949 הקימו לאה וארמין גוטליב את חברת "גוטקס" לייצור בגדי ים. החברה זכתה במהלך השנים בפרסים בינלאומיים רבים. בשנות ה-50 הוקמו בעיירות הפיתוח מפעלי טקסטיל גדולים, ובהם "פולגת" בקריית גת ו"כיתן" בדימונה. בשנת 1975 הוקם בכרמיאל מפעל "דלתא גליל תעשיות" לייצור הלבשה תחתונה. המפעל זכה להצלחה רבה בישראל ובעולם, והעסיק אלפי עובדים.
בסוף שנות ה-70 ביטלה ממשלתו של מנחם בגין את מכסי המגן שהגנו על תעשיית הטקסטיל, והביאו לחשיפתה לתחרות של מוצרי יבוא זולים. מפעלים ישראלים העבירו פסי ייצור למזרח הרחוק, לירדן ולמצרים, שם נהנו מעבודה זולה, ומהסכמי ה-QIZ ופיטרו אלפי עובדים בישראל. בשנת 1985 נסגר "אתא" לאחר שנקלע למצוקה כלכלית, ו-1,000 עובדיו נותרו ללא מקום עבודה. באותה שנה המכרה לודז'יה למשפחת רוטלוי, מבעלי חברת רוטקס, ושתי החברות התמזגו ל"לודז'יה רוטקס חברה לטקסטיל בע"מ". במהלך שנות התשעים הועברו מחצית ממפעלי "דלתא גליל תעשיות" לירדן, ובשנת 2007 הועבר מפעל נוסף, מכרמיאל למצרים.
השריד האחרון כיום למפעלי הטקסטיל בישראל הוא מפעל הסריגה "אסיב תעשיות טקסטיל" מקיבוץ אפק, אשר הוקם בשנות ה-80 ומתמחה בייצור בדים בטכנולוגיה של סריגה במכונות סריגה עגולות ומציע מגוון גדול של אפשרויות סריגה מכל החוטים וסוגי הבדים הסרוגים, בין השאר, תחת הסכם ה-Qualifying Industrial Zone.
הערות שוליים

1 2  לודז'יה רוטקס השקעות בע"מ, דו"ח תוקפתי לשנת 2011, עמ' 6
↑  רות בונדי, משהו מונומנטלי באמת, דבר, 9 בינואר 1959
סריגים - אז והיום, דבר, 13 בנובמבר 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469918005171
תוכן העניינים

תוכן העניינים של כתבי צ'ארלס דיקנס - כרך 4 - אוליבר טוויסט, במהדורה משנת 1894
תוכן העניינים הוא חלק בלתי נפרד מכל ספר עיון, ומופיע לעיתים גם בספרים המספרים סיפור. מקומו של תוכן העניינים הוא בראש הספר, משום שהוא משמש כאילו מפה להמשך ההתמצאות בספר, אך לעיתים הוא ממוקם דווקא בסוף הספר (בספרים כגון 'הארי פוטר' ועוד).
תוכן העניינים מכיל את רשימת כל הפרקים שבספר (כולל רכיבים פותחים ורכיבים מסיימים, אך ללא תוכן העניינים עצמו), ורושם בקצה השני של השורה את העמוד שבו מתחיל כל פרק. את הרווח המפריד בין שם הפרק (המיושר לימין, בעברית), ובין מספר העמוד (הרשום בקצה השמאלי של העמוד), נהוג למלא בשורת נקודות, כדי להנחות את עין הקורא אל המספר הנכון, ולמנוע ממנו טעות.
מלבד חלוקה לפרקים ייתכן שיהיו בספר צורות אחרות בשביל חילוק הספר, כגון הקבצה לחלקים (כגון בסדרת 'שליחות חשאית', בא בכל ספר יש כ-3 חלקים חוץ מהפרקים), ובמקרה זה מופיעים גם השמות של רמות הקבצה (כלומר החלקים) אלה בתוכן העניינים.
תוכן עניינים לספר הוא המצאה קדומה. כבר לספריו של יוסף בן מתתיהו קדמוניות היהודים ומלחמת היהודים עם הרומאים נוסף תוכן עניינים, כמו גם לאנציקלופדיה המקיפה תולדות הטבע (או חקר הטבע) פרי עטו של פליניוס הזקן, שניהם במאה הראשונה לספירה.
מבנה תוכן העניינים

למבנהו של תוכן העניינים צורות בודדות, המשקפות מטרות שונות, ודרכים שונות להשגת מטרות אלה. שתי הגישות הבסיסיות ביחס לתכולתו של תוכן העניינים הן:
תוכן עניינים מצומצם
תוכן עניינים מפורט
הווריאציות המתוארות להלן מנסות לשלב את שתי הגישות הבסיסיות המתוארות לעיל, בדרך שתשיג את מטרותיהן של שתי הגישות:
תוכן עניינים כפול
תוכן עניינים מפוצל
תוכן עניינים מפורט קומפקטי
תוכן העניינים לסדרה מרובת ספרים

כאשר הסדרה נכתבת בכמה ספרים, מקובלות שיטות אחדות להצגת תוכן העניינים:
בראש כל כרך מופיע תוכן אותו כרך;
בראש כל כרך מופיע תוכן כל הכרכים כסדרם;
בראש כל כרך מופיע תוכן כל הכרכים: תחילה תוכן הכרך בו מודפס התוכן, ואחר-כך תוכן כל שאר הכרכים כסדרם;
בראש הכרך הראשון מופיע תוכן כל הכרכים, ובשאר הכרכים לא מופיע תוכן (זהו פתרון חריג אשר אינו מצוי).
דפי תוכן נוספים

לעיתים מופיע לאחר תוכן העניינים דף תוכן נוסף, ובו רשימת טבלאות או תרשימים המופיעים בספר. בדרך כלל אין צורך בדף תוכן זה, שהרי טבלאות ותרשימים אינם עומדים בפני עצמם, אלא מהווים חלק מהפרק המתאים, המופיע בתוכן העניינים. יש תועלת ברשימה זו בספר שהטבלאות המשובצות בו אכן עומדות בפני עצמן, כלומר צפוי רצון של הקורא לגשת ישירות לטבלה, ודף התוכן מאפשר גישה ישירה זו.
תוכן העניינים במצגות

מלבד ספרים, תוכן העניינים יכול להופיע גם במצגות. בתוכן עניינים במצגת נוהגים להקל על הקורא ובשל כך מוסיפים קישור לשקופית בעלת המידע במקום לרשום מספרי שקופיות.
תחנת גלולות

תחנת גלולות בג'ספר, אלבמה, תמונת DEA משנת 2015
מפעל סמים או תחנת גלולות או מתן מרשמים תמורת שוחד הוא מתקן לא חוקי הדומה למרפאת כאב רגילה, אך רושם באופן קבוע משככי כאבים (נרקוטיים) ללא היסטוריה רפואית מספקת, בדיקה גופנית, אבחון, ניטור רפואי או תיעוד כאשר הוא מתפקד כמרכז להפצת התרופות במטרה לגרוף רווח כלכלי על ידי יצירת התמכרות של המטופלים או כמרכז להפצת סמים. לקוחות של מתקנים אלה מקבלים בדרך כלל מרשמים רק בכסף מזומן. תחנות גלולות תורמות למשבר האופיואידים בארצות הברית ומחוקקים מנסים להתמודד איתן באמצעות מספר יוזמות חקיקה ברמת המדינה.
מודל עסקי ומאפיינים

במפעלי גלולות, רופאים או צוות בפיקוחם רושמים תרופות אופיואידים לכאבים שאינם קיימים או מוגזמים. המטרה העיקרית של מתן מרשם התרופה היא לא להקל על הכאב או לרפא את המטופל, אלא להרוויח רווחים גבוהים על ידי גרימת התמכרות לתרופות. דבר זה הופך את טחנות הגלולות ליוזמה פלילית.
המאפיינים של מתקנים כאלה כוללים את הסימנים הבאים:
לעיתים קרובות הם בבעלותם של אנשים שאינם רופאים.
הם מקבלים רק מזומן (ללא כרטיסי אשראי, צ'קים או תשלומי ביטוח) במטרה להקל על הלבנת כספים.
המטופלים לא נדרשים לספק מסמכים רפואיים, ממצאים או ולא עוברים מבדקים כמו צילומי רנטגן או צילומים אחרים
לא מבוצעות בדיקות רפואיות או שהן "לצורכי הצגה" בלבד;
הרופאים לא דנים עם המטופלים על חלופות לטיפול בתרופות;
נקבע טיפול במשככי כאבים חזקים
ניתן לממש מרשמים רק בבתי מרקחת מסוימים.
מול המתקנים נראים תורים ארוכים מקומות חניה מול או בקרבת המתקן מלאים במכוניות גם בשעות הלילה,
נעשה שימוש באנשי אבטחה או שוערים.
לטענת רשויות חוקרות ומדענים, מתקנים כאלה מגיעים בצורות ובגדלים שונים, אך לכולם חשוב ליצור את הרושם שהם מרכזים עצמאיים לטיפול בכאב. כדי להימנע מהעמדה לדין, מנהלי טחנות גלולות נוטים לנהל את המתקנים שלהם כמו חנויות פופ-אפ. לקוחות של טחנות גלולות מכורים לגלולות או סוחרים בגלולות שלהם ומוכרים אותם לאנשים אחרים.
דוגמה לתחנת גלולות היא זו של ד"ר ג'קלין קלגט שפעלה בניו אורילנס בתחילת שנות ה-2000 ומתוארת בסדרה התעודית "הרוקח". קלגט שהמתחתה ברפואת ילדים, פתחה מרפאה פרטית למבוגרים בחלק נידח של העיר. המרפאה נהגה לקבל מעל 70 "מטופלים" ביום ורשמה כמעט לכולם מרשמים שכללו מינון גבוה של אוקסיקונטין, תרופה ממכרת ממשפחת האופיאדים, וכן סומה וקסנס, שלוש תרופות שמוכרות בשם "השילוש הקדוש" משום שיחד הן מייצרות אפקט דומה להרואין. גלקט שכרה שוטרים לסיוע בתפעול המקום. המרפאה פעלה גם בשעות הקטנות של הלילה, כאשר חלק מה"מטופלים" חיכו שעות ולפעמים ימים לפגישה עם הרופאה. בפברואר 2000 המנהל לאכיפת הסמים (DEA) החל לערוך חקירה סמויה על המרפאה. קלגט הייתה מוכנה לקבל כסף מזומן בלבד, ולפי הראשויות בשנת 2001 היא הפקידה כמעט 2 מיליון דולר במזומן, סוכנים סמויים שנשלחו למרפאה גילו כי קלגט לא ערכה בדיקות כלשהן לחולים או ניסתה להבין אלה פשוט חילקה מרשמים. חלק מה"מהטופלים" קנו כמות גדולה של כדורים ופעלו כבלדרי סמים כאשר מכרו אותם למטופלים אחרים. ידי המשטרה היו כבולות משום שגם אם תפסו בלדר כזה עם מאות כדורים הוא היה עם כיסוי חוקי של מרשם. לטענת החוקרים החקירה התארכה מאד בשל העדר תוכנית למעקב אחר רישום תרופות כך שהחוקרים נאלצו לעבור בבתי מרחקת שונים ולנסות להתחקות אחר מקור המרשמים. מעקב ב-10 בתי מרקחת הראה שבמשך שנה אחת גלקט רשמה מעל 180 אלף כדורי אוקסיקונטין, ולפי הערכת החוקרים היא כנראה מכרה מיליוני כדורים. בעקבות חקירה סמויה של מנהל התרופות והסמים קלגט איבדה את רישיונה. היא הייתה צפויה לעמוד לדין אבל עברה תאונת דרכים קשה.
מוצא והתפתחות

ד"ר דייוויד הרברט פרוקטר נחשב לממציא טחנות הכדורים. ב-1979 הרופא יליד קנדה הקים משרד רפואי שהממחה בטיפול בכאב בסאות' שור, קנטקי ליד פורטסמות', אוהיו. באמצע שנות ה-80, הוא היה מהראשונים שרשמו משככי כאבים שהכילו לרוב אופיואידים; הוא גם שילב תרופה זו עם בנזודיאזפינים (תרופות הרגעה) כגון Xanax. העסק שלו התרחב עם הופעתה של OxyContin (חומר פעיל: Oxycodone), התרופה הפופולרית של חברת התרופות פרדו פארמה. הוא שכר רופאים נוספים כדי ליישם שיטות מכירה חדשות. חלק מרופאים אלה השתלטו על הרעיון העסקי של "הסנדק של טחנות הכדורים" ולימים הפכו לעצמאים.
לאחר מכן טחנות גלולות התפשטו למדינות רבות אחרות, כולל מערב וירג'יניה, טקסס, ניו מקסיקו, וניו יורק. הם זכו לחשיבות רבה במיוחד בפלורידה. במדינה זו בלטו טחנות הכדורים של כריס ג'ורג'.
השלכות

גישה קלה למשככי כאבים רבי עוצמה תורמת למשבר האופיואידים בארצות הברית. משנת 1999 ועד ל-2017, מתו כמעט 400,000 איש כתוצאה ממנות יתר שכללו אופיואידים ומספר הקורבנות נמצא במגמת עליה וכולל אנשים נורמטיבים רבים בגילאים צעירים. לקוחות הנוטלים תרופות אלו במשך תקופה ארוכה מתרגלים אליהן וברוב המקרים יידרשו למינונים גבוהים יותר כדי להשיג את אותה השפעה מקלה או מהנה (סבילות לתרופות לאחר מכן תלות במינון גבוה). בשימוש קבוע, לאופיאטים בתרופות אלו יש השפעה אופורית. האופיאטים הזרים עלולים להחליף את הפונקציות של האנדורפינים של הגוף עצמו, וכתוצאה מכך לגרום להתמכרות קשה. שימוש לרעה בסמים מוביל למספר הולך וגדל של טיפולים בחדרי מיון, טיפול יקר בהתמכרויות ומקרי מוות תכופים ממנת יתר.
תחנות גלולות כרוכות בהפרות של אתיקה רפואית ושל חוקים רפואיים כמו פרקטיקה מופרזת של מרשם, פרקטיקה רשלנית ואבסורדית וקידום התמכרות לסמים וסחר בסמים בלתי חוקיים. מסיבה זו, התרחשו מספר רב של פעולות משטרתיות, צעדים של המנהל לאכיפת הסמים (DEA) וסגירות של מתקנים אלו. בתי המשפט הרשיעו עבריינים רבים. עד סוף 2016 הורשעו 378 רופאים בפלורידה לבדה, כאשר 95 נוספים הוגשו שם עד אז.
בתגובה לבעיות ההולכות וגדלות של שימוש לרעה בתרופות, מספר מדינות החמירו את חוקיהן. בקנטקי, למשל, קיים מאז 2012 חוק לשיפור הפיקוח על שיטות מרשם, המכונה Bill Mill Bill‏ (KRS)218A.175 et seq. עד 2012, 41 מדינות בארצות הברית יישמו תוכניות ניטור כאלה, ועד 2019 כל המדינות מלבד מיזורי יישמו תוכניות כאלה. קיים ויכוח בספרות האם ועד כמה ההחמרה בחוקי הסמים גורמת למכורים לפנות לחומרים ממכרים אחרים כגון הרואין, כאשר מכורים רבים להרואין טוענים בדרך כלל שהם ניצלו בעבר אופיואידים שניתנו במרשם רופא. מכורים גם עברו לפנטניל, לעיתים קרובות עם השלכות קטלניות.
תיאור ביצירות

"The OxyContin Express", סרט תיעודי משנת 2009 של העיתונאית הפורטוגזית מריאנה ואן זלר, עוקב אחר ערוצי המכירה של טחנות גלולות בפלורידה, הסרט קיבל פרסים ומועמדויות לפרס אמי בנוסף לפרס פיבודי (2010).
סדרת הטלוויזיה האמריקרית "American Greed", עוסקת בפשעי צווארון לבן מאז 2007, התמקדה בטחנות גלולות בפרקים 137 (מרץ 2017) ו-152 (מרץ 2018). הלבנת הון עבור טחנת גלולות משחקת תפקיד חשוב בסדרת הטלוויזיה "ציפורניים".
הסרט התיעודי "הרוקח", שיצא בנטפליקס ב-2020, מראה כיצד הרוקח דן שניידר חשף טחנת כדורים בסנט ברנרד פאריש, לואיזיאנה באמצעות חקירות פרטיות.