stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמחה
בפילוסופיה > שמחה שלילית

פילוסופים נחלקו בשאלה האם ניתן להגדיר תופעות מסוימות של שמחה כשליליות.
שמחה לאיד היא שמחה המתעוררת בלב האדם לרגל מפלתו או כישלונו של יריב או אויב, והיא נחשבת לפן שלילי שבשמחה. יש בה דמיון וקרבה לקנאה, שבה עינו של האדם צרה במה שיש לזולתו, אך היא יכולה לנבוע גם משנאה. בחברות מודרניות, חגיגת שמחה לאיד למפלת האויב נחשבת ללא תקינה פוליטית.
גם רגש שמחה חזק ועוצמתי מידי עשוי להתפרש כשלילי או מזיק, כאשר השמחה היא חסרת גבולות, למשל במצבים של שכרות או מאניה.
ביהדות

בדת היהודית, ישנה מחלוקת בשאלה האם השמחה היא תכונת נפש חיובית. ישנם הגורסים כי יש לשאוף אליה, והיא מביאה את האדם לשלמות של עבודה רוחנית. ביטוי לתפיסה זו ניתן למצוא בפרשנות לפרשת הקללות. בתורה נאמר שעם ישראל יגלה מארצו ויעבוד זרים ”תַּחַת אֲשֶׁר לֹא עָבַדְתָּ אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ בְּשִׂמְחָה וּבְטוּב לֵבָב מֵרֹב כֹּל” (ומכלל לאו אתה שומע הן) וכן נאמר בתהלים במזמור לתודה ”עִבְדוּ אֶת ה' בְּשִׂמְחָה”. הרמב"ם בספרו ההלכתי מפרש את הפסוק בצורה כזו: ”השמחה שישמח אדם בעשיית המצוה ובאהבת האל שצוה בהן, עבודה גדולה היא, וכל המונע עצמו משמחה זו ראוי להפרע ממנו שנאמר "תחת אשר לא עבדת את ה' אלהיך בשמחה ובטוב לבב”. לפי רעיון זה, עקרון השמחה ביהדות (ובנוסף לה 'טוב לבב') אינו נחשב כמצווה נפרדת אלא הוא תנאי נדרש בקיום כל מצווה ומצווה. והוא חלק ממצוות אהבת ה'.
בנוסף הרמב"ם מונה את מצוות השמחה כחלק ממצות "מיצוע המידות" כך שלדבריו יש מצווה לשמוח גם ללא ליווי של עשיית מצווה ”ולא יהא מהולל ושוחק ולא עצב ואונן אלא שמח כל ימיו בנחת בסבר פנים יפות”
ישנם שסברו שאין לאדם לשמוח אלא רק בעת מצווה, ושמחה בכל הקשר שאינו דתי אינה דבר חיובי כלל. דברים אלו ניתן לראות בדברי הגאון מליסא, למשל: "”מה מאוד תרחיקו עצמכם מהשמחה והשחוק...ולא תשמעו לאותן האומרים כי מהראוי להיות כל ימיו בשמחה, כי זהו הכל היצה"ר...רק בעת עשיית איזה מצוה או לימוד תורה יהיה בכוונה ובשמחת הלב”.
ידועה האמרה: "אין שמחה כהתרת הספקות", כאשר הכוונה היא שהסרת הספקות והחלפתם בתחושת ודאות מביאה לשמחה פנימית.
ביהדות > השמחה בחלקו

שלמה המלך אומר במגילת קהלת, פרק ג', פסוק כ"ב: ”וְרָאִיתִי כִּי אֵין טוֹב מֵאֲשֶׁר יִשְׂמַח הָאָדָם בְּמַעֲשָׂיו”. ובמגילת קהלת, פרק ח', פסוק ט"ו: ”וְשִׁבַּחְתִּי אֲנִי אֶת הַשִּׂמְחָה” מסביר רש"י: את השמחה – שיהא שמח בחלקו.
גם במשנה, מסכת אבות, פרק ד', משנה א' אמרו ”איזהו עשיר השמח בחלקו שנאמר (תהלים קכ"ח) יגיע כפיך כי תאכל אשריך וטוב לך אשריך בעולם הזה וטוב לך לעולם הבא”. השמחה בחלקו היא להביט בשמחה ולהתרכז במה שיש לו ולא על מה שחסר לו. אדם זה נקרא עשיר בלשון המשנה, שכן הוא עשיר בדעתו ומרוצה ממה שיש לו. היבט זה נובע מחמת האמונה שה' נותן לכל אחד בדיוק את החלק המתאים והמושלם ביותר עבורו.
לדעת הכוזרי מצוות השמחה בחלקו היא מצווה מהתורה הנלמדת מהפסוק ”וְשָׂמַחְתָּ֣ בְכָל־הַטּ֗וֹב אֲשֶׁ֧ר נָֽתַן־לְךָ֛ ה' אֱלֹהֶ֖יךָ וּלְבֵיתֶ֑ךָ” ומטרת השמחה שיגיע מתוכה לשבח ולהודות לה'.
ביהדות > מצוות שמחה בחגים

ישנה מצווה מיוחדת מהתורה לשמוח בשלושת הרגלים (פסח, שבועות וסוכות), הנלמדת מהכתוב בספר דברים: "ושמחת לפני ה' אלוהיך" (ספר דברים, פרק ט"ז, פסוק י"א), וכן: "ושמחת בחגך אתה ובנך ובתך ועבדך ואמתך" (שם, פסוק י"ד). וכן "ושמחת בחגך והיית אך שמח" (דברים פרק ט"ז)
השמחה בחגים מתבטאת באכילת בשר ובשתיית יין, ככתוב בתלמוד תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ט, עמוד א': "אין שמחה אלא בבשר ויין".
ביהדות > השמחה בחודש אדר

עקרון השמחה ביהדות מקבל ביטוי מיוחד במהלך ימי הפורים וחודש אדר כולו, בהם הורו חז"ל שיש להרבות בשמחה עוד יותר. ולגביו נאמר ”"משנכנס אדר מרבין בשמחה"”בימי אדר ופורים אנו שמחים בגלל גודל הנס שקרה בפורים ובעצם כל שנה חוזרת הארה של נס פורים בהתאמה לדור שחי באותו זמן ולכן ישנה שמחה גדולה.
ההסבר לריבוי השמחה הוא כי בחודש זה מזלו של עם ישראל עולה (ולכן בשנה מעוברת מתקיימים שני חודשי אדר)[דרוש מקור]. במהלך חודש זה נהוג לערוך אירועים מיוחדים על מנת להרבות שמחה. לעומת זאת, בחודש אב ממעטים בשמחה, לנוכח האסונות הגדולים שאירעו במהלכו לעם היהודי (חורבן בית המקדש למשל).
ביהדות > השמחה בחסידות

אחד מעקרונותיה העיקריים של תורת החסידות, הוא דבקות באל על ידי שמחה מתמדת. לבעל שם טוב, מייסד החסידות, מיוחסת האמרה "'עצבות נועלת שערי שמיים, תפילה פותחת שערים נעולים והשמחה בכוחה לשבר חומות"[דרוש מקור]. בולטת בהנהגה זו היא חסידות ברסלב, וכן בספרי רבי נחמן מברסלב מזכיר רבות עניין זה. רבי נחמן טבע את הסיסמה הידועה: ”מצווה גדולה להיות בשמחה תמיד”.
רבי נחמן עצמו היה אדם שהשמחה לא הגיעה לו בצורה טבעית וקלה ודווקא בגלל זה הוא התעסק הרבה בנושא השמחה ואמר שהשמחה היא נקודה פנימית ויסודית אצל האדם שאינה תלויה בגורם חיצוני.
חשיבות השמחה נזכרת רבות בספרות התורנית, בעיקר בתורת החסידות, ובמשנה תוקף בתורתו של רבי נחמן מברסלב אשר משפטו הידוע הפך לציטוט מוכר: מצווה גדולה להיות בשמחה תמיד. בחסידות מבואר הקשר שבין השמחה לתכונות חיוביות אחרות, ולבריאות הכללית של הנפש, ומכאן לעבודת ה' ראויה יותר.
בחסידות חב"ד, האדמו"ר מלובביץ, הדגיש בכמה משיחותיו על מעלת האושר והשמחה הפנימית של היהודי, אושר מכך שהקדוש ברוך הוא בורא העולם משקיף עלינו ודואג לנו, ויותר מכך, עצם הזיכרון בעובדה אשר יש לנו מטרה וייעוד מסוים אותו ייעד לנו הקדוש ברוך הוא מובילה לתחושה של אושר הנובע מכך שיש מטרה במעשינו ולא לריק הם.
ראו גם

ירי שמחה
הערות שוליים

↑  מרבים בשמחה, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  השמחה משכרת, באתר גלילאו
↑  ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק מ"ז
↑  תהלים ק
↑  תהלים פרק ק פסוק ב
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שופר וסוכה ולולב, פרק ח', הלכה ט"ו
↑  ספר המצוות, עשה ח'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות דעות, פרק א', הלכה ד'
↑  צוואת הגאון מליסא, אות ח'
↑  ומקורו בספר פרי מגדים באשל אברהם אורח חיים סימן תר"ע
↑  שאל את הרב,  באתר כיפה
↑  מהר"ל על פרקי אבות
↑  ספר דברים, פרק כ"ו, פסוק י"א
↑  כוזרי מאמר שלישי אות יא
↑  ליקוטי מוהר"ן תניינא, תורה כד
↑  רבימנחם מענדל שניאורסון
↑  בספריו תורת מנחם וליקוטי שיחות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536274205171  BnF: cb11960152m (data)  GND: 4018462-6  LCCN: sh85070802  NKC: ph124997 
רגש השמחה מתאפיין בביטויים גופניים
חסידי ברסלב משמחים פצועים בבית חולים
שלט שהוצב ביהוד בחג הסוכות במהלך מלחמת חרבות ברזל עם הכיתוב "ושמחת בחגך והיית אח שמח?", המתאר את הקושי לשמוח טרם השבת החטופים
שיח מדיקל גרופ

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 מייסדים:  חנה שריד, שי אברהם שריד, יוגב שריד, אופיר שריד
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 ענפי תעשייה:  קנאביס רפואי
 שווי שוק:  115 מיליון ש"ח (25 בפברואר 2025)
 הכנסות:  150 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  הפסד של 6.86 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  הפסד של 11.9 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  89.0 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  131 מיליון ש"ח (2023)
 יו"ר:  ניר זיכלינסקי
 מנכ"ל:  יוגב שריד
  
 www.seach.co.il
 
שיח מדיקל גרופ בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית לגידול ואספקת קנאביס למטרות רפואיות ברישיון ובפיקוח משרד הבריאות, הפועלת מאז שנת 2008.
החברה עוסקת בריבוי ובגידול זנים של קנאביס למטרות רפואיות (Pharma Grade) ואספקתם למטופלים על בסיס חודשי. כמו כן, עוסקת החברה במחקר ובפיתוח של מוצרים חדשים מבוססי קנאביס רפואי.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 2002, כתוצאה ממחלת הסרטן בה לקה אבי משפחת שריד, יהודה (יולי).
שם החברה, מלבד השיוך החקלאי, גם מורכב מראשי התיבות של שי, יוגב וחנה.
בשנת 2005 קיבלה החברה מד"ר יהודה ברוך, המנהל האחראי מטעם משרד הבריאות על סמים מסוכנים ומנהל המרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל, רישיון עקרוני ראשון לגידול ומכירה של קנאביס רפואי לחולים בעלי רישיון ממשרד הבריאות.
בשנת 2008 החלה החברה לחלק באופן מסודר קנאביס רפואי למטופלים בישראל. בשנת 2010 החיל משרד הבריאות אסדרה בנושא הקנאביס רפואי בישראל, ואפשר לחברה לספק מוצרי קנאביס רפואי למטופלים בתשלום חודשי קבוע של 360 ש"ח לחודש בעבור השירות, ללא תלות בסוג המוצר או בכמות המסופקת.
בעקבות ההסדרה החלה משפחת שריד, שעד אז גידלו פרחי נוי ליצוא, להמיר את חממות הפרחים שלהם לחממות לגידול קנאביס.
בשנת 2019 התמזגה שיח עם חברת השלד הבורסאי ביונד טיים אחזקות בע"מ הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה נמצאת בשליטת מייסדיה, שי אברהם שריד, יוגב שריד, אופיר שריד וחנה שריד, המחזיקים יחד 63.23% ממניות החברה.
חברות בנות > איבנה טכנולוגיות בע"מ

החברה עוסקת בכל הקשור למיפוי ובידוד של קבוצות חומרים נדירים הקיימים בצמח הקנאביס. איבנה טכנולוגיות מנהלת מחקרים מתקדמים להבנת השפעותיהם של רכיבים מסוימים בצמח וללמידת הסינרגיה ביניהם ("אפקט הפמליה"), במטרה לפתח את הדור הבא של מוצרי קנאביס מותאמים אישית. החברה עוסקת בפיתוח וייצור של פורמולציות טבעיות להעשרת מוצרי צריכה.
חברות בנות > טריכומשל בע"מ

החברה שואפת לפתח מוצרים ושיטות צריכה חדשניות המיועדים הן לשוק הרפואי והן לשוק צריכת הפנאי. מוצרי החברה מאפשרים צריכה של החומרים הפעילים בצמח הקנאביס במינון מדויק, מבוקר ומותאם אישית.
בסוף שנת 2020 הודיעה החברה על גיוס מוצלח של 3 מיליון ש"ח באמצעות פלטפורמת השקעות ההמונים פיפלביז, לשם הקמת מערך ייצור בארצות הברית וכן למיתוג ושיווק בשוק ה-CBD בארצות הברית ובאירופה ובנוסף להתכונן לחדירה לשוק הישראלי.
חברות בנות > טרג'ין חקלאות מתקדמת בע"מ

החברה הוקמה בשנת 2017 ומאז ביצעה סקירות במטרה לאתר את הקווים האופטימליים לשיטת גידול מתקדמת זו[דרושה הבהרה] ולייצור של פרופילי קנבינואידים נבחרים מבין 260 קווי גנטיקה של זני הקנאביס הגדלים בחממות של "שיח".
החברה מפתחת יכולות גידול תוך שימוש במדיום נוזלי (ביו-ריאקטור) לגידול מבוקר ומסחרי של תאי הצמח, לצורכי הפקה של קנבינואידים וחומרים פעילים נוספים הקיימים בצמח הקנאביס, בתנאי מעבדה סטריליים המאפשרים לייצר מינונים מדויקים וקבועים לשוק התרופות והפארמה. בנוסף, מבצעת החברה טיפוח זנים הכולל, בין היתר, שיטות עריכה גנטית ושימוש בטכנולוגיות סמנים גנטיים של צמחי קנאביס במטרה לפתח זנים המותאמים אישית למטופל ולצורכי תעשיית הפארמה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  שיח מדיקל גרופ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  גלי וינרב, ‏ההנפקה שתשלח את החקלאים מהשרון, חלוצי הקנאביס בישראל, לאקזיט של עשרות מיליונים, באתר גלובס, 7 במאי 2019
↑  גלי וינרב, ‏רק להוסיף לסיגריה ולהדליק: קיסם הקנאביס שמספק מינון מדויק, באתר גלובס, 23 באפריל 2019
הולוגרפיה

הוֹלוֹגְרַפִיַה (מיוונית Όλος - הולו=שלם + γραφή - גרפיה=כתב) היא טכניקה ליצירת צילום תלת ממדי. הטכניקה משמשת גם לאחסון מידע בצורה אופטית. בניגוד לסטריאוסקופיה ולקולנוע תלת-ממד (אנ'), שבהם מוצגת לכל עין תמונה שונה מעט, כך שהמוח מפרש את ההבדל בין התמונות כשינויי עומק, הוֹלוֹגְרַמַה משמרת מידע משרעת ומופע של האור המגיע מהעצם המצולם, כאילו הוא נמצא באמת בתוך התמונה.
ההולוגרפיה הומצאה במקרה בשנת 1947 על ידי הפיזיקאי ההונגרי דניס גאבור, בעת שעסק בניסיון לשפר את מיקרוסקופ האלקטרונים. גאבור זכה בפרס נובל לפיזיקה על המצאתו זו. בשל הצורך באור מונוכרומטי ליצירת הולוגרמות טובות, לא התקדמה ההולוגרפיה רבות מגילויה המקורי ועד להמצאת הלייזר בשנת 1960. הולוגרמה צבעונית ראשונה בעולם נוצרה על ידי אשר פריזם.
איור 1: יצירת הולוגרמת העברה
איור 2: צפייה בהולוגרמת העברה
ההולוגרמה הראשונה שהומצאה היא הולוגרמת העברה, המיוצרת כמתואר באיור 1, או בצורה דומה באמצעות מראה רגילה. החיסרון הגדול בהולוגרמה מסוג זה הוא שכדי לצפות בה, יש צורך בלייזר בעל אותו אורך גל של זה ששימש ליצירתה (שימוש באורך גל אחר יגרום לעיוות לפי יחס אורכי הגל). כעבור זמן שוכללה הולוגרמת ההעברה וניתן היה לייצרה באמצעות אור רגיל. הולוגרמות מסוג זה נפוצות כיום על כרטיסי אשראי, כרטיסים למשחקי ספורט וכדומה, פעמים רבות כאמצעי להקשות על זיוף כספים או זיוף מסמכים.
הולוגרמה משוכללת יותר היא הולוגרמת החזרה, שבה ניתן לצפות ללא קרן שחזור (על ידי אור רגיל) וכך ניתן לצפות בה כבתמונה רגילה. הולוגרמות מסוג זה נפוצות, למשל, בקלפי משחק לילדים.
היסוד העומד בבסיס יצירת ההולוגרמה הוא שמירת הן האמפליטודה והן המופע (פאזה) של התמונה על סרט הצילום, בניגוד לתמונה רגילה, שבה נשמרת רק עוצמת האור (העומדת ביחס ישר לריבוע האמפליטודה).
היווצרות ההולוגרמה מתאפשרת באמצעות ניצול תכונת ההתאבכות של גלי האור. מכיוון שמה שנרשם על סרט הצילום הוא תבנית ההתאבכות, כיסוי חלק מתמונה הולוגרפית יקטין את העוצמה שבה היא נראית, אך עדיין ניתן יהיה לראות את כל התמונה. זאת בניגוד לתמונה רגילה, שבה מה שנראה על סרט הצילום אינו תבנית התאבכות אלא עוצמת האור ממש, לכן בתמונה רגילה כיסוי מחצית התמונה גורם לאיבוד מידע של חצי מהתמונה. מכאן שמה היווני של השיטה, "רישום מלא", מכיוון שכל נקודה מכילה מידע על כל התמונה.
הולוגרמת קשת

הולוגרמת קשת (אנ') היא הולוגרמה שניתנת לראייה באור לבן. הולוגרמה זו מפרידה רכיבים שונים של אורכי גל של אור לבן ושולחת אותם לכיוונים שונים, כך שהצופים יראו את התמונה באורך גל יחיד התלוי בנקודת המבט. ההולוגרמה מיוצרת בתהליך "double holographic" שבו נוצרת ההולוגרמה דרך סדק אופקי המגביל את הפרספקטיבה האנכית כך שלא ייווצר היסט אנכי בהולוגרמה המתקבלת ותיקלט רק התמונה האופקית.
הסדק עצמו מסיר את דרישות הקוהרנטיות של האור המשמש לשחזור, כך שניתן להשתמש באור הלבן הרגיל ועדיין לשמור על התלת-ממדיות של התמונה בזמן שהצופה בתמונה מסתכל בה בצורה אופקית. אם הצופה מנסה להסתכל בצורה אנכית, לא ייווצר היסט וצבע הדמות יסרוק את ספקטרום הצבעים מכחול לאדום, ומכאן שמה של ההולוגרמה.
השימוש העיקרי בהולוגרמות אלה הוא במניעת זיופים. מאחר שהטכנולוגיה מורכבת וקשה להעתקה, מצלמים הולוגרמות ומציבים אותן על כרטיסי אשראי ועל גבי עטיפות של מוצרים שונים, במיוחד תוכנות.
כתיבה הולוגרפית

סגנון כתיבה אמריקאי של מסמכים גדולים, שבו כל חלק של המסמך מכיל את המידע של כל המסמך, כך שכשהאדם קורא חלק אחד של המסך כמו תמצית או מבוא, הוא יבין ממנו את הרעיון של כל המסמך. סגנון כתיבה זה נועד להנגיש את המידע לקורא ולהקל עליו את הקריאה. השם של המונח הוא מכיוון שבתמונת פילם של הולוגרמה, בכל חלק מחלקי התמונה, יש מידע על כל התמונה.
הולוגרפיה בישראל

בישראל חי ופעיל אמן הולגרפיה פורה בשם שמעון המאירי. הוא יצר עשרות יצירות הולוגרפיות מהמתקדמות בעולם. בישראל בוצע גם במוזיאון עתיקות הגולן,  מייצג המולטימדיה הראשון בעולם המשלב בתוכו הולוגרמות.
הולוגרמה שקופה משולבת במיצג המתאר את סיפור אתר רוגם הירי במוזיאון עתיקות הגולן. המיצג תוכנן ובוצע על ידי גד מה-טוב. ההולוגרמה צולמה על ידי שמעון המאירי.
דת ומדע

ערך זה עוסק במערכת היחסים בין דתות למדעים. אם התכוונתם לישיבה תיכונית בשם "תורה ומדע", ראו .
היצירה Education בחלונות טיפאני מנסה להציג הרמוניה בין דת למדע
הדיון על דת ומדע מתייחס למכלול יחסי הגומלין בין הדתות והמדע. במובן הצר, הדיון עוסק במתחים בין תפיסת הטבע, האדם וההיסטוריה כפי שהם משתקפים בכתבי הקודש של הדתות, במיוחד הדתות האברהמיות, לבין תפיסות מדעיות, וכן בנושאים נוספים ובהם המתח בין אמונה לבין הטלת ספק והשיטה המדעית. היחסים המורכבים בין הדת והמדע מעסיקים אנשי דת ומדענים, בעיקר מדענים אדוקים בדתם, מזה מאות בשנים.
היסטוריה של היחסים בין הדת והמדע > בתנ"ך

במקרא קיימת תפיסה כי חקר העולם בידי האדם הוא מוגבל, בעוד אלוהים מחזיק בידע כולו. כך לדוגמה ירמיהו הניח שחקר "מוסדי הארץ" אינו אפשרי לבני האדם, בעוד בספר תהלים נכתב על אלוהים "אֲשֶׁר בְּיָדוֹ מֶחְקְרֵי־אָרֶץ וְתוֹעֲפֹת הָרִים לוֹ" ובספר איוב זהו מענה מרכזי על טענותיו של איוב. ברוח זו נכתב הפסוק: ”כְּבֹד אֱלֹהִים הַסְתֵּר דָּבָר וּכְבֹד מְלָכִים חֲקֹר דָּבָר” המעודד הסתרה של ידע שנחשב אלוהי, לעומת חשיפה של ידע שנחשב אנושי.
בספר בן סירא נכתבה ההמלצה (שצוטטה גם בתלמודים): ”פְּלָאוֹת מִמְּךָ אַל תִּדְרוֹשׁ, וּמְכֻסֶּה מִמְּךָ אַל תַּחְקוֹר. בַּמֶּה שֶׁהוּרְשֵׁיתָ הִתְבּוֹנֵן, וְאֵין לְךָ עֵסֶק בְּנִסְתָּרוֹת”.
היסטוריה של היחסים בין הדת והמדע > ביהדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה של היחסים בין הדת והמדע > ביהדות > בספרות חז"ל

בשלהי העת העתיקה המגמה המקראית להסתרת ידע שנחשב אלוהי נמשכה גם בספרות חז"ל. מאידך, ניתן למצוא ניסיונות להוציא מידע מדעי מתוך התורה, והשוואתו למידע הקיים בקרב אומות העולם.
העיסוק במעשה בראשית והעיון בסיפור בריאת העולם הוגבלו ללימוד של פחות משניים יחד. במשנה נאמר:
כָּל הַמִּסְתַּכֵּל בְּאַרְבָּעָה דְּבָרִים, רָאוּי לוֹ כְּאִלּוּ לֹא בָּא לָעוֹלָם:

מַה לְּמַעְלָה, מַה לְּמַטָּה, מַה לְּפָנִים, וּמַה לְּאָחוֹר.
רבי אבא בתלמוד ירושלמי פירש זאת ”מַה לְמַעֲלָה - מִן הַשָּׁמַיִם, וּמַה לְמַטָּה - מִן הַתְּהוֹם.” להסבר "מה לפנים" מובן משני התלמודים כי מדובר בעיון במה שקרה לפני בריאת העולם.
בתלמוד הבבלי מובא סיפור על מפגש של חכמי ישראל עם אלכסנדר מוקדון שבו נשאלו שאלות על גובה השמים, גודל הארץ וסדר בריאתם. מסופר כי הם ענו לו תשובות חלקיות ואז התחמקו ממנו מחשש לעסוק במידע שנאסר במשנה. עוד מובא על דיון בין חכמי ישראל לחכמי האומות על מסלולי השמש והכוכבים, ומסקנה של רבי יהודה הנשיא ”וְנִרְאִין דִּבְרֵיהֶן מִדְּבָרֵינוּ”.
לעומת מסקנתו של רבי יהודה הנשיא, במדרש ההלכה ספרי, הובא בשם רבי עקיבא ניסיון להוכיח את האמונה בתורה מן השמים מתוך ידע מדעי שנרמז בתורה:
אמר רבי עקיבה: וכי משה קניגי היה או בלסטירי היה?

אלא מיכן תשובה לאומרים 'אין תורה מן השמים'.
היסטוריה של היחסים בין הדת והמדע > ביהדות > בימי הביניים

סוגיית היחס שבין התורה לבין החוכמות החיצוניות והפילוסופיה הזינה פולמוסים רבים בקרב יהודי ימי הביניים. הוגים שכלתנים חייבו את לימוד החוכמות החיצוניות, הפילוסופיה והחקירה השכלית, וראו בהן קנה מידה לפרשנות התורה, ואילו הוגים שמרנים ראו בהן נטע זר ולכן שללו אותן, והעלו על נס את האמונה התמימה. בתווך נמצאו דעות ביניים, שהכירו בערכן של החוכמות החיצוניות, הפילוסופיה והחקירה השכלית, אולם העמידו להן סייג והדגישו את ההיררכיה הנכונה.
עם זאת, בימי הביניים המדע האריסטוטלי התקיים במלוא תקפו, וחכמי הדת עסקו בתחומים מדעיים רבים, כגון אסטרונומיה, מתמטיקה, רפואה ועוד. עד לתקופת הרנסאנס, הוטמעו מרכיבים רבים מהתורה האריסטוטלית בתוך היהדות. דוגמאות מפורסמות לכך הם ארבעת היסודות ו'תורת הגלגלים' (המבוססת על המודל הגאוצנטרי), שניתן למצוא בספרות ענפה של הדתות מימי הביניים ועד היום הזה.
החוקר דב שוורץ פרסם בשנת 2018 ספר בשם "מאבק הפרדיגמות" ובו הוא מארגן את ההגות היהודית בימי הביניים סביב תאולוגיה עד המאה ה-12, ופילוסופיה מהמאה ה-13. עד תום התקופה הראשונה התקיים עימות בין שתי פרדיגמות: הכלאם המוסלמי והאריסטוטליות, גם היא בתיווך מוסלמי. אחרי כן העימות התקיים בין האריסטוטליות והניסיון האנושי.
במאה העשירית כתב הרב סעדיה גאון בזכות החינוך המדעי:
יאמר אדם היאך נשליט עלינו את העיון במדעים... [ולכאורה] העיון מביא לידי כפירה ומביא אל האפיקורסות. אני אומר אין זה אלא בעיני בוריהם. [החושבים] שיש דבר כעין תנין בולע את הירח.
הרמב"ם מגדולי הפוסקים, שכתב את אחד מספרי ההלכה המקיפים והחשובים בהיסטוריה היהודית, היה גם איש מדע מובהק ועסק רבות ברפואה ופילוסופיה, תוך שהוא טען כי השתמש במדעים כ"רקחות וטבחות" לחכמת התורה. הותיר אחריו יבול מרשים מאוד של ספרי רפואה (כ-11 במספר). לתפיסת הרמב"ם ידיעת האל נעשית בשני אופנים: באמצעות לימוד תורה ובאמצעות התבוננות בבריאה שכוללת בתוכה לימוד מדע שגורמים לאדם להכיר את עולם הטבע.
ב-1305 קבע הרשב"א בספרד שמנוע אדם מישראל ללמוד פילוסופיה וחוכמות חיצוניות טרם הגיעו לגיל 25.
הרלב"ג (1288 – 1344) מחשובי הפילוסופים היהודיים ומגדולי הלוגיקנים, שפעל בחבל פרובאנס שבדרום צרפת, הוכיח משפטים שונים בקומבינטוריקה, כתב הוכחות באינדוקציה מתמטית, ופיתַּח שני מכשירי תצפית אסטרונומיים משוכללים, מחקריו באסטרונומיה זכו להערכה רבה ותורגמו ללטינית בפקודת האפיפיור קלמנס השישי.
היסטוריה של היחסים בין הדת והמדע > ביהדות > בעת החדשה

המהר"ל מפראג מגדולי ההוגים בישראל, שחי במאה ה-16, צידד וחייב לימוד מדעים, וראה בהם סולם לעלות אל חכמת התורה והכרת הבורא. אחת מראיותיו היא שיש לברך על ראיית חכם מאומות העולם - "ברוך שנתן מחכמתו לבשר ודם". אחד מגדולי תלמידיו רבי דוד גנז אף למד בברכתו אסטרונומיה (שהמהר"ל החשיב כמדע יהודי) אצל האסטרונום טיכו ברהה.
החתם סופר שנולד באמצע המאה ה-18 סבר שאפשר ללמוד גם לימודים כלליים בתנאי שהם באים אחרי לימוד התורה. עיקר חששו היה שההשכלה תשמש כשער להתבוללות, כאשר איננה מלווה בתודעה יהודית ראויה ולכן הסתייג ממנה במקומות אחדים. את הברכה "אשר נתן לנו תורת אמת, וחיי עולם נטע בתוכנו" פירש: תורת אמת היא התורה, וחיי עולם הם מדעים ודרך ארץ של העולם הזה. קודם תורה ואחר כך מדע. הוא ראה את המדעים כמסייעים להבנת התורה. בדרשתו בפרשבורג ב-1811 אמר "כי כל החכמות הם רקחות לתורה, והמה פתחים ושערים לה."
הגאון מווילנא, אבי השיטה הליטאית במאה ה-18, תמך באופן מובהק בלימוד רוב המדעים (למעט פילוסופיה), ואף כתב ספרים בעניין. בהקדמה לספר "אוקלידוס" מובא בשמו: "כפי מה שיחסר לאדם ידיעות משארי החכמות - לעומת זה יחסר לו מאה ידות בחכמת התורה... וציווה לי (=הגאון) להעתיק מה שאפשר ללשוננו הקדוש מחכמות כדי להוציא בולעם מפיהם וישוטטו רבים ותרבה הדעת בין עמינו ישראל.".
בתחילת המאה ה-19, בעיצומו של עידן הנאורות, הביע הרב נחמן מברסלב חרדה מעוצמתן של "החכמות החיצוניות":
יש חיות רעות, דורסים וטורפים, והם חכמי הטבע, שמראין בחכמתם המטעית שהכל על פי הטבע, וכאילו אין רצון, חס ושלום... והחכמים הללו הם בחינת חיות רעות, והם דורסים וטורפים רבים מבני עמנו שטועים גם כן אחריהם וסוברים כמותם, כאילו הכל על פי חיוב הטבע, חס ושלום.
כשחכמי ירושלים החרימו את לימודי החול הגיב הראי"ה קוק:
גישות ליישוב קונפליקטים ביהדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הפרק מתמקד ביחס בין המדע לתורה ובגישות של הוגים יהודים.
קיימות גישות שונות המנסות לפתור או להסביר קונפליקטים שבין מוסכמות דתיות ומדעיות, כאשר הן חלוקות ביניהן הן ביחסן השונה למוסכמות אלו, בעיקר בתחום הסמכות שהן מייחסות להן, והן בדרכים ובכלים השונים המשמשים אותן.
גישות ליישוב קונפליקטים ביהדות > ביקורת המקרא

הקונצנזוס המדעי בתחום המדעי של חקר המקרא ולימודי דתות, הוא שכתבי הקודש נכתבו והאמונות הדתיות עוצבו בידי בני-אדם שהחזיקו באמונות ובדעות שהיו מקובלות בתקופתם, אך אינן בהכרח נכונות. לפיכך במקומות שבהן כתבי קודש או אמונות דתיות נמצאת בקונפליקט עם מוסכמות מדעיות עדכניות, הראשונות יידחו כשגויות. ביקורת המקרא רואה בו נושא למחקר היסטורי, אנתרופולוגי וספרותי בדומה לכל מקור ספרותי אחר, במטרה להסביר, בין השאר, מדוע וכיצד נוצרו שגיאות אלו. ביהדות ניתן למצוא את הדוגמאות המובהקות הראשונות לגישה כזו אצל ברוך שפינוזה:
ברור כשמש בצהריים...כי החומש לא נתחבר בידי משה, כי אם בידי איש אחר שחי דורות רבים אחרי משה
חקר המקרא בגישה זו מזוהה כיום בעיקר עם ספקנים ואתאיסטים, אם כי שותפים לו גם חוקרים דתיים כגון משה דוד קאסוטו וישראל קנוהל. לעומת זאת שאר הגישות שיוצגו להלן מזוהות בעיקר עם חוקרים והוגים דתיים, אם כי שותפים להם גם חילונים כמרטין בובר ואליה שמואל הרטום.
גישות ליישוב קונפליקטים ביהדות > גישת הפרדת התחומים

גישת הפרדת התחומים טוענת כי המדע והתורה מדברים בשני מישורים שונים, שאין ביניהם התנגשות או סתירה. טענה זו הועלתה לראשונה על ידי המהר"ל מפראג, שכותב (באר הגולה, הבאר השישי):
המהר"ל מדגים את דבריו על הגמרא "על ארבעה דברים החמה לוקה..." ושואל איך ייתכן שתלו זאת בחטא, "שודאי לקוי המאורות תלוי במהלך המאורות, אבל חז"ל נתנו את סיבת הסיבה. כי אם לא היה חטא בעולם... לא היה סדר הבריאה נותן שיוצר ליקוי המאורות שהוא פחיתות וחיסרון" אלא היה נברא עולם ללא ליקוי חמה.
מרטין בובר ואליה שמואל הרטום הגדירו את הגישה בצורה מדעית והסבירו כי לא תיתכן סתירה בין התורה והמדע, אלא כתוצאה מערבוב התחומים בטעות. המדע עוסק באיך של המציאות, בעוד התורה עוסקת בלמה של המציאות. אין לתורה עניין לתאר אסטרונומיה, גאולוגיה או היסטוריה, ואין לה כל משמעות כטקסט מדעי, אלא כטקסט הגותי-מוסרי-הדרכתי בלבד.
פרופ' ישעיהו ליבוביץ הפריד את הדברים בצורה שונה. לדבריו, מטרת התורה אינה מתן מידע לאדם, אלא הצגת דרישה ערכית בפניו. על פי ליבוביץ, היהדות מוגדרת כדת תאוצנטרית שתכליתה היא עבודת האל, וממילא לא יכולה להיווצר סתירה בן המדע לכתבי הקודש, שאינם בעלי ערך אינפורמטיבי כלל.
גישות ליישוב קונפליקטים ביהדות > הגישה המגבילה של החקירה המדעית

הגישה המגבילה כלפי המדע טוענת שהסתירה נובעת מחריגה של המדע מעבר לגבולותיו, בהסקת מסקנות מוטעות מהעובדות הנצפות, ובהרחבה שלהן לתחומים לא ידועים.
גישה זו מפרידה בין המדע האמפירי, המתייחס לתופעות המתרחשות בהווה וניתן להוכחה בניסוי, ובין המדע העוסק באירועים שהתרחשו בעבר, כמו ארכאולוגיה, גאולוגיה, ותאוריות העוסקות בהתפתחות המינים או במפץ הגדול, המסיקות מתוך תצפיות שנעשו בימינו לגבי מה שקרה לכאורה לפני מיליוני ומיליארדי שנים. לפי גישה זו תאוריות שאינן ניתנות לבדיקה בניסוי אינן יכולות להיחשב מדעיות, ולכן אינן סותרות את התורה. הרמב"ם בספרו "מורה נבוכים", השתמש בגישה דומה לזו ביחס לשאלת קדמות העולם[דרוש מקור], אם כי הוא קדם למהפכה המדעית.
ביטוי לגישה זו ניתן למצוא בדברי רבינו בחיי על התורה:
וידוע כי אין דעות הפילוסופים אצלינו עיקר, לפי שאינם אלא מצד המחקר, ולא ידעו ולא יבינו בחשכה יתהלכו, אבל משכילי ישראל אין להם אלא דברי רז"ל חכמי האמת אשר מפי הנביאים קבלו האמת, והם אשר ידעו הדברים כולם על אמיתתם
גישה מודרנית יותר של טיעון זה הוצגה על ידי המתמטיקאי והביולוג ד"ר יצחק רפאל עציון אשר כתב כי הגאומטריה לא-אוקלידית הוכיחה כי אקסיומות שבמשך אלפי שנים נחשבו לאמת מוחלטת (כגון שדרך שתי נקודות עובר רק קו ישר אחד) הן למעשה שרירותיות וקיימות גאומטריות עם אקסיומות חלופיות. כך גם הנחות היסוד של "המדעים ההיסטוריים", כגון העדר כוח עליון וקצב קבוע של תהליכים טבעיים מסוימים עליהם נשען התיארוך הן אמונות שרירותיות שאין בכוחן לערער אמונה בתורה.
גישה דומה מצויה אצל הרב מנחם מנדל שניאורסון. לדבריו בניגוד לעבר, המדע המודרני אינו מתיימר לטעון לאמת מוחלטת אלא הוא רק שכלול של הידע האנושי שיכול להשתנות ומשתנה מדור לדור, ולכן אינו סותר את כתבי הקודש, המייצגים את האמת האבסולוטית.
מתנגדי הגישה המגבילה טוענים כי היא פוטרת את עצמה במובנים רבים מלהתייחס לכל טענה היסטורית בנפרד, ומגדירה כל טענה היסטורית-מדעית כבלתי תקפה, ללא קשר לשאלה עד כמה הגיוני ההסבר המדעי.
גישות ליישוב קונפליקטים ביהדות > הגישה האמונית פרשנית

הגישה המפרשת כלפי התורה, רואה את מקור הסתירה בהבנה לא נכונה של היגדים דתיים בכתבי הקודש. על פי שיטה זו, במקום שיש סתירה בין תורה ומדע יש לחפש פרשנות חלופית לכתבי הקודש, או להציגם כאנלוגיה בלבד. על פי גישה זו, סתירה בן הידע המדעי לתורה מצוי בבני האדם, ובתפיסת התורה בצורה פשטנית. בשיטה זו דגלו בין השאר הפילוסוף היהודי הקדום פילון האלכסנדרוני והמתמטיקאי אברהם פרנקל. פרופ' אליעזר גולדמן סבר גם הוא כשיטה זו, אך טען בדומה לישעיהו ליבוביץ שסתירה בין התורה והמדע לא תיתכן באופן עקרוני, כיוון שהאמירות בתורה אינן 'טענות' במובן המדעי של המילה, מאחר שהן עוסקות באלוהות ואינן יכולות לשמש הסבר לאירועים בעולם.
דוגמה לגישה זו ניתן למצוא בדברים שכותב הרמב"ם במורה נבוכים: