stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משלחת טרה נובה
משימת ציוד מצבורים > מגורי החורף, 1911

ב-23 באפריל 1911 שקעה השמש למשך חודשי החורף, והקבוצה השתקעה בצריף כף אוונס. בהתאם למשטר הצי של סקוט, חולק הצריף בקיר בנוי מתיבות אריזה, כך שהקצינים ושאר האנשים קיימו רוב הזמן חיים נפרדים. המדענים נחשבו לקצינים לצורך זה. הכול היו עסוקים; העבודה המדעית נמשכה, תצפיות ומדידות התבצעו כסדרן, והציוד טופל והותאם למסעות הבאים. סוסי הפוני ששרדו דרשו תרגול יום-יומי, והכלבים היו זקוקים לתשומת לב קבועה. סקוט הקדיש זמן רב לחישוב מכסת מנות ומשקל למזחלות לצעידה הממשמשת ובאה אל הקוטב. השגרה כללה הרצאות סדירות על מגוון רחב של נושאים: פונטינג על יפן, וילסון על ציור, אוטס על טיפול בסוסים, והגאולוג פרנק דבנהאם סיפר על הרי געש. כדי להבטיח את כושרם הגופני, התנהלו משחקי כדורגל תכופים באור הדמדומים הקלוש שמחוץ לצריף; סקוט ציין ברשימותיו כי "אטקינסון הוא השחקן הטוב ביותר, הרבה מעל האחרים, אך גם הופר, אוונס וקרין הם שחקנים טובים." "טיימס הקוטב הדרומי", ששקלטון הוציא בתקופת משלחת דיסקברי, התחדש בעריכת אפסלי צ'רי-גארארד. הפעילויות השונות מילאו את הזמן והעסיקו את האנשים בעניינים שברוח, אך בכל ההרצאות לא הייתה אחת שנגעה ישירות לקוטב הדרומי או לקשיי הדרך לשם. טריגווה גראן, מומחה הסקי הנורווגי, בילה את זמנו במשחקי כדורגל במקום בהדרכת האנשים בגלישת סקי. כך הוזנח גם נושא הניווט, אף שאדוארד "טדי" אוונס היה מומחה בתחום זה. ההכנות לדרך, על כל סכנותיה וקשייה, נעשו בעצלתיים ובחוסר דאגה מתמיה. ב-6 ביוני נערכה מסיבה לציון יום הולדתו ה-43 של סקוט; חגיגה שנייה ביום 21 ביוני ציינה את יום אמצע החורף, היום המציין את נקודת האמצע של ליל הקוטב הארוך.
המסעות העיקריים של המשלחת, 1912-1911 > קבוצת הצפון

אחרי מסירת החדשות על הגעת אמונדסן לכף אוונס, נעשתה קבוצת המזרח של קמפבל, שכללה את קמפבל, פריסטלי, לוויק, ג'ורג' פ. אבוט, הארי דיקאסון ופרנק בראונינג,  ל"קבוצת הצפון". ב-9 בפברואר 1911 הפליגו אנשי הקבוצה צפונה והגיעו ב-17 בפברואר למפרץ רוברטסון, סמוך לכף אדייר, שם הקימו צריף סמוך למגורים ששימשו בעבר את החוקר הנורווגי קאשטן בורשקרווינק.
אנשי קבוצת הצפון עשו את חורף 1911 בצריפם. הם לא הצליחו להוציא לפועל במלואן את תוכניות החקר שלהם לקיץ 1911–1912, בחלקו עקב מצב קרח הים וכן בגלל כישלונם לגלות את הנתיב אל פנים הארץ. "טרה נובה" חזרה מניו זילנד ב-4 בינואר 1912 והעבירה את הקבוצה לסביבות מפרצוני אוונס, מיקום שנמצא בערך 400 ק"מ דרומית לכף אדייר ו-320 ק"מ צפונית-מערבית לכף אוונס. הספינה הייתה אמורה לאסוף אותם ב-18 בפברואר לאחר השלמת עבודה גאולוגית נוספת, אבל מצבורים כבדים של קרח דחוס מנעו את הגעתה. חברי הקבוצה, מצוידים במנות מזון זעומות, שהיה עליהם להשלים בדגים ובבשר כלבי-ים, נאלצו לשהות בחודשי החורף של 1912 במערת שלג שחפרו לעצמם על האי שלא יתואר. המחסור והסבל שידעו שם היה קשה - כוויות קור, רעב ודיזנטריה, שהרוחות העזות עד קיצוניות והטמפרטורות הנמוכות החריפו עוד יותר, נוסף לאי-נוחות שגורם תנור המוסק בשומן כלבי-ים במגורים צפופים.
ב-17 באפריל 1912 יצאה קבוצה בראשות אדוארד אטקינסון, שפיקד על כף אוונס בהיעדר קבוצת הקוטב, לחלץ את קבוצתו של קמפבל, אבל תנאי מזג האוויר כפו עליהם לחזור על עקבותיהם. קבוצת הצפון שרדה את החורף בתא הקרחי שחצבו להם, ויצאו למחנה הבסיס ב-30 בספטמבר 1912. על אף חולשתם הגופנית, הצליחו כל חברי הקבוצה להגיע אל כף אוונס ב-7 בנובמבר, לאחר מסע רב-סכנות, שכלל חצייה קשה של לשון הים דריגאלסקי. "טרה נובה" אספה דגימות גאולוגיות ואחרות של קבוצת הצפון מכף אדייר וממפרצוני אוונס בינואר 1913.
המסעות העיקריים של המשלחת, 1912-1911 > קבוצות המחקר הגאולוגי המערביות > המשלחת הגאולוגית הראשונה, ינואר-מרץ 1911

מטרת המסע הזה הייתה חקר הגאולוגיה של אזור החוף מערבית למצר מקמרדו, בחבל-הארץ שבין העמקים היבשים מקמרדו לקרחון קטליץ לביצוע עבודה זו מונתה קבוצה, שכללה את תומאס גריפית' טיילור, פרנק דבנהאם, רייט ו-פ. א. אוונס. הם ירדו מן ה"טרה נובה" ב-26 בינואר אל באטר פוינט, מול כף אוונס על חוף ארץ ויקטוריה. ב-30 בינואר הקימה הקבוצה את מצבור הצידה העיקרי שלה בחבל קרחון פראר, ומשם יצאה לסיורי מחקר ועבודת סקר באזורי העמק היבש ובקרחון טיילור לפני שהמשיכה דרומה אל קרחון קטליץ. לאחר סיום עבודתם שם, יצאו לדרך חזרה ב-2 במרץ, בנתיב דרומי אל האט פוינט, לשם הגיעו ב-14 במרץ.
המסעות העיקריים של המשלחת, 1912-1911 > קבוצות המחקר הגאולוגי המערביות > המשלחת הגאולוגית השנייה, נובמבר 1911 - פברואר 1912

מטרת משלחת זו הייתה המשך של העבודה שנעשתה במשלחת הראשונה, והתמקדה הפעם בחבל גרניט הארבור, כ-80 ק"מ צפונית לבאטר פוינט. שותפיו של טיילור הפעם היו דבנהם, גראן ופורד. המסע העיקרי החל ב-14 בנובמבר והיה כרוך בצעידה מפרכת על פני קרח-ים אל גרניט הארבור, אליו הגיעו ב-26 בנובמבר. בסיס המשלחת הוקם באתר שכונה "גאולוגי פוינט", ומבנה אבן הוקם במקום. במהלך השבועות הבאים התבצעה עבודת מחקר וסקר על קרחון מאקיי, ורכס של תוואי קרקע מצפון לקרחון זוהה ונקרא בשם. נקבע שה"טרה נובה" תאסוף את הקבוצה ב-15 בינואר 1912, אבל האונייה לא יכלה להגיע אליהם. הקבוצה חיכתה עד 5 בפברואר ואז יצאה למסע רגלי דרומה וחולצה מן הקרח כשצוות האונייה איתר אותם לבסוף ב-18 בפברואר. ממצאים גאולוגיים משתי המשלחות להרי המערב נאספו על ידי ה"טרה נובה" בינואר 1913.
המסעות העיקריים של המשלחת, 1912-1911 > מסע החורף לכף קרוזייה

את המסע הזה הגה ותכנן ד"ר אדוארד וילסון. הוא העלה את הצורך במסע כזה בפרק הזואולוגיה של הדין וחשבון המדעי של משלחת דיסקברי, וראה חשיבות במעקב אחר המחקר המוקדם הזה. מטרתו המדעית של המסע הייתה להשיג ביצים של פינגווין קיסרי מאתר הדגירה הסמוך לכף קרוזייה בשלב עוברי מוקדם, כדי ש"אפשר יהיה לעמוד על נקודות מסוימות בהתפתחות הציפור". כדי להשיג את הביצים בשלב הדגירה המוקדם המתחייב נדרש מסע בעיצומו של החורף. מטרה משנית הייתה לערוך ניסויים במכסות מזון וציוד כהקדמה למסע הקוטב בקיץ הבא. סקוט אישר את התוכנית, וקבוצה שכללה את וילסון, באוארס וצ'רי-גארארד יצאה לדרך ב-27 ביוני 1911.
מסע בתקופת החורף האנטארקטי היה דבר שלא נוסה קודם; סקוט כתב, שהיה זה "מעלל נועז, אבל האנשים הנכונים הם שיצאו להתנסות בו." צ'רי-גארארד תיאר לאחר זמן את אימי אותם 19 ימים שנדרשו למסע בן 97 הק"מ אל כף קרוזייה. ציוד, בגדים ושקי שינה העלו קרום קבוע של קרח; ב-15 ביולי ירדה הטמפרטורה אל מתחת ל-60° צלזיוס - "109 מעלות כפור - קר ככל שהיה מישהו רוצה לשאת בעלטה ובבגדים מכוסי-קרח", כתב צ'רי-גארארד. לעיתים קרובות קרה, שבמשך יום תמים הצליחו לעבור רק מעט יותר משני קילומטרים.
בכף קרוזייה בנתה הקבוצה, בקושי רב, איגלו מגושי קרח, אבנים ולוח עץ שהביאו עמם לגג. בהמשך כמעט הרסו רוחותיה של סופת שלגים בעוצמה של 11 בסולם בופור את מחסה האיגלו. הסופה גם סחפה עמה את האוהל, שהיה חיוני לעצם שרידתם בדרך חזרה, אך לגודל המזל מצאו אותו במרחק 800 מ' משם. הקבוצה יצאה לדרך חזרה אל כף אוונס, והגיעה לשם ב-1 באוגוסט. שלוש הביצים ששרדו את המסע נלקחו תחילה למוזיאון הטבע בדרום קנזינגטון בלונדון, ולאחר מכן היו נושא לדין וחשבון שכתב ד"ר קוסאר סטיוארט באוניברסיטת אדינבורו. ואולם, הביצים לא סיפקו הוכחה לתאוריות של וילסון.
צ'רי-גארארד תיאר זאת לאחר מעשה במילים "המסע הגרוע ביותר בעולם", והשתמש בביטוי זה ככותרת לספר, שכתב בשנת 1922 כתיעוד של כל משלחת טרה נובה. סקוט כינה את מסע החורף "ביצוע מופלא ביותר", והיה מרוצה מאוד מן הניסויים במכסות מזון ובציוד: "אנחנו קרובים לשלמות ככל שאפשר ללמוד מן הניסיון."
ניסיונות לחלץ את קבוצת הקוטב, 1912 > מסעו הכושל של אטקינסון למפגש עם סקוט

סקוט פקד על ציוד מחדש של מצבור טון אחד בהוראות שנתן לסימפסון ממש לפני היציאה למסע הקוטב. הפקודות האלה דרשו שינוע למצבור של "חמש X5 מנות [מכסת שיא פלוס של מזון לארבעה אנשים לשבוע אחד, או במקרה הגרוע ביותר, שלוש; ... ומזון כלבים בכמות הגדולה ביותר שאפשר יהיה לשאת, המצבור יצויד עד 10 בינואר 1912". כשאטקינסון חזר לכף אוונס ב-28 בינואר, נודע לו שהמינימום של שלוש מכסות הובא למצבור אבל מזון הכלבים שנדרש לא נלקח. כמה ימים לאחר מכן, בשבוע הראשון של פברואר, היו מירס או אטקינסון אמורים לצאת שוב דרומה לפגוש את סקוט. ואולם, אטקינסון היה תשוש מדי, ושיתוף הפעולה של מירס לא היה ברור בשעה שהמתין לאונייה הביתה. לבסוף יצא אטקינסון לדרך עם דמיטרי והכלבים, ושתי מכסות X5 (אבל בלי מזון כלבים) ב-13 בפברואר (במקום בשבוע הראשון של פברואר, כפי שהורה סקוט), ואז התעכב בהאט פוינט עד 19 בפברואר, כשקרין הגיע לשם באפיסת כוחות לדווח שטדי אוונס לוקה בצפדינה ומצבו אנוש. לא ברור מדוע יצא אטקינסון דרומה להביא את סקוט ואנשיו, כשמשמעות החסר במזון כלבים במצבור טון אחד הייתה, כמשוער, שהוראותיו של סקוט לפגוש אותו ב-1 במרץ בקו רוחב 82 או 82.30 לא ניתנו בשום אופן למימוש. אפשר לשער, שאטקינסון דחה את יציאה בשבועיים-שלושה בדיוק משום שידע שאין לו די מזון כלבים זמין להגיע אל נקודת המפגש שקבע סקוט ב-82 או 82.30 מעלות דרום בסביבות 1 במרץ, ותחת זאת המתין בכף אוונס ובהאט פוינט לסקוט, שיתקרב יותר לבסיס.
ניסיונות לחלץ את קבוצת הקוטב, 1912 > מסע צ'רי-גארארד למצבור טון אחד

אטקינסון מצא והציל את אוונס במרחק כמה קילומטרים מחומת הקרח והחזיר אותו לבסיס, ובהכרח ביטל את יציאתו למסע למפגש עם סקוט - כרופא, ראה זאת כחובתו להישאר במחנה הבסיס ולטפל באוונס. תחת זאת, ניסה תחילה לשלוח את הנווט המנוסה רייט דרומה, לפגוש את סקוט, אבל המטאורולוג הראשי סימפסון פסק, שהוא זקוק לרייט לעבודה מדעית. אז שלח אטקינסון את צ'רי-גארארד קצר-הרואי, שלא היה מוכשר לנווט, רק כדי לחדש את האספקה במצבור טון אחד (בקו רוחב 79.30, בטווח ראייה מהר הגעש הר ארבוס), ובכך ביטל את הוראותיו של סקוט לפגוש אותו בקו רוחב 82 או 82.30. אל צ'רי-גארארד נלווה נוהג הכלבים דמיטרי גרוב. אטקינסון לא חשש עדיין לשלום קבוצת הקוטב, שכן סקוט, כשאוונס ראה אותו לאחרונה על רמת הקוטב, עשה את דרכו במצב טוב ולפי לוח הזמנים שקבע. הוראותיו המילוליות הגורליות לצ'רי-גארארד, כפי שנזכרו ונרשמו לאחר זמן, היו "לנסוע אל מצבור טון אחד במהירות האפשרית ולהשאיר שם את המזון. אם סקוט לא יגיע לשם לפני, הייתי צריך להחליט מה לעשות", ו"לזכור שסקוט איננו מסתמך על הכלבים למסע השיבה שלו ושאין להעמיד את הכלבים בסכנה".
צ'רי-גארארד יצא מהאט פוינט עם דמיטרי גרוב ושני צוותי כלבים ב-26 בפברואר, הגיע ל"טון אחד" ב-4 במרץ והפקיד שם את המנות הנוספות. סקוט לא היה שם. מצוידים באספקה לעצמם ולכלבים ל-24 ימים, היה להם פרק זמן של שמונה ימים להמתנה לפני שיהיה עליהם לחזור להאט פוינט. החלופה להמתנה הייתה להמשיך דרומה לעוד ארבעה ימים. כל מסע מעבר לזה, בהיעדר מצבור של מזון כלבים, היה מצריך קטילת כלבים כמזון לכלבים תוך כדי התקדמות, ומשמעו הפרת הוראתו של אטקינסון "לא להעמיד את הכלבים בסכנה". צ'רי-גארארד טען, שמזג האוויר היה גרוע מדי להמשך המסע, ושהיה עלול להחמיץ את סקוט אם היה עוזב את המצבור, ועל כן החליט לחכות לו שם. ב-10 במרץ, בתנאי מזג אוויר מחמירים והולכים, כשאספקת המזון שלו עצמו מתמעטת ובלי שיהיה לו מושג, שצוותו של סקוט נאבק על חייו במרחק של פחות מ-112 ק"מ משם, פנה צ'רי-גארארד לחזור על עקבותיו בכיוון הבסיס. לאחר זמן כתב אטקינסון, "אני משוכנע, ששום קצין אחר של המשלחת לא היה יכול לפעול טוב יותר", אף כי תחילה ביקש לשלוח את הנווט המנוסה רייט למשימה. צ'רי-גארארד התייסר לשארית חייו במחשבות, שהיו פעולות אחרות, שלו נקט בהן אולי היו מצילות את קבוצת הקוטב.
ניסיונות לחלץ את קבוצת הקוטב, 1912 > ניסיון חילוץ אחרון

כשצ'רי-גארארד חזר ממצבור טון אחד בלי קבוצת סקוט, התעוררו חששות. אטקינסון, שהייה עכשיו הממונה בכף אוונס כקצין הצי הבכיר במקום, החליט לנסות להגיע אל קבוצת הקוטב כשמזג האוויר יאפשר זאת, וב-26 במרץ יצא לדרך עם קאוהן, כשהם גוררים בשניים מזחלת, שהכילה צידה ל-18 ימים. בטמפרטורות נמוכות מאוד (40°- צלזיוס) הגיעו אל קורנר קמפ ב-30 במרץ ואז, לדעת אטקינסון, מנעו מזג האוויר, הקור ותקופת השנה כל אפשרות להתקדם הלאה. אטקינסון רשם, "כשלעצמי, הייתה בי ודאות מוסרית, שהקבוצה [קבוצת הקוטב] נספתה".
ניסיונות לחלץ את קבוצת הקוטב, 1912 > פלוגת חיפוש

שאר חברי המשלחת (מלבד הקבוצה הצפונית של קמפבל, שעוד לא שבה לבסיס) שהו בכף אוונס למשך החורף והמשיכו בעבודתם המדעית. באביב היה על אטקינסון לשקול, אם לכוון את המאמצים קודם כל לחילוץ קבוצת קמבל, או לקביעת גורלה של קבוצת הקוטב, אם הדבר יתאפשר. אספה של כל חברי הקבוצה החליטה, שעליהם לחפש קודם כל סימנים לסקוט. פלוגת החיפוש יצאה לדרך ב-19 באוקטובר, מלווה צוות פרדים, שהורדו מן ה"טרה נובה" בעת ביקורה לחידוש המלאי בקיץ שעבר. ב-12 בנובמבר מצאה הפלוגה את האוהל ובו גופותיהם הקפואות של סקוט, וילסון ובאוארס, 17.6 ק"מ דרומית למצבור טון אחד. אטקינסון קרא את הקטעים הרלוונטיים ביומניו של סקוט והשתלשלות האירועים שהובילו לאסון התגלתה לפניו. אחרי שיומנים, חפצים אישיים ורישומים נאספו מן האוהל, הוא הופל על הגופות וגלעד של שלג הוקם במקום ובראשו צלב, עשוי ממגלשיו של גראן. הפלוגה המשיכה עוד דרומה לחפש אחר גופתו של אוטס, אבל מצאה רק את שק השינה שלו. ב-15 בנובמבר הקימו גלעד סמוך למקום המשוער שם מצא את מותו.
בשובה אל האט פוינט ב-25 בנובמבר נודע לפלוגת החיפוש, שקבוצת הצפון של קמפבל נחלצה בכוחות עצמה וחזרה בשלום לבסיס.
השכם בבוקר 10 בפברואר 1913 חתרו אדוארד ל. אטקינסון ולייטננט הארי פנל בסירה אל נמל אואמארו בניו זילנד, משם שלחו הודעה מוצפנת אל סוכן המשלחת בניו זילנד, ג'וזף קינסי, להודיעו על גורלם של סקוט ואנשי קבוצתו. אטקינסון ופנל חיכו בעיר עד עלות היום ואז עלו על רכבת לפגוש את ה"טרה נובה" בליטלטון, סמוך לכרייסטצ'רץ'.
לקריאה נוספת

RANULPH FIENNES, "Captain Scott", ISBN 0 340 82697 5, Hodder & Stoughton 2003
ROLAND HUNTFORD, "THE LAST PLACE ON EARTH", ISBN 0 330 28816 4, PAN BOOKS 1985
Cherry-Garrard, Apsley (1970) [1922]. The Worst Journey in the World. London: Penguin Books. ISBN 978-0-14-009501-2. OCLC 16589938
לאונרד הקסלי, Scott's Last Expedition, Volume I: Being the Journals of Captain R.F. Scott, R.N., C.V.O, לונדון: Smith, Elder & Co, 1913
2017 באסטרונאוטיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 2017  באסטרונאוטיקה |  |
< · 2015 · 2016 — 2017 — 2018 · 2019 · >  פורטל מדעי החלל
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2017 ונוגעים לתחום האסטרונאוטיקה.
אירועים בולטים

במהלך השנה בוצעו 91 שיגורים, מהם 19 (כ-20.8%) על ידי רוסיה.
15 בספטמבר – הגשושית קאסיני צללה לתוך אטמוספירת שבתאי לאחר 13 שנות מחקר סביב כוכב הלכת.
שיגורי לוויינים > שיגורים מאוישים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | צוות בשיגור | מועד נחיתה | צוות בנחיתה | זמן טיסה | הערות |
| 20 באפריל  07:13:44 UTC | רוסיה סויוז MS-04 | פיודור יורצ'יחין ארצות הברית ג'ק פישר | 3 בספטמבר  01:22 UTC | פיודור יורצ'יחין  ארצות הברית ג'ק פישר  ארצות הברית פגי ויטסון | 135 יממות ו-18 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת מס' 51/52, חללית חרום |
| 28 ביולי   15:41 UTC | רוסיה סויוז MS-05 | סרגיי ריאזאנסקי ארצות הברית רנדולף ברזניק איטליה פאולו נספולי | 14 בדצמבר  08:38 UTC | סרגיי ריאזאנסקי  ארצות הברית רנדולף ברזניק  איטליה פאולו נספולי | 138 יממות ו-17 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת מס' 53/54, חללית חרום |
| 12 בספטמבר   21:17:02 UTC | רוסיה סויוז MS-06 | אלכסנדר מיסורקין ארצות הברית מארק ואן דה חיי ארצות הברית ג'וזף אקבה | 28 בפברואר 2018  02:31 UTC | אלכסנדר מיסורקין  ארצות הברית מארק ואן דה חיי  ארצות הברית ג'וזף אקבה | 168 יממות ו-5 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת מס' 53/54, חללית חרום |
| 17 בדצמבר   07:21 UTC | רוסיה סויוז MS-07 | אנטון שקאפלרוב ארצות הברית סקוט טינגל יפן נורישיגה קנאי | 3 ביוני 2018  12:39 UTC | אנטון שקאפלרוב  ארצות הברית סקוט טינגל  יפן נורישיגה קנאי | 168 יממות ו-5 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת מס' 54/55, חללית חרום |
שיגורי לוויינים > לוויינים שהובאו בחללית אספקה Cygnus CRS OA-7 ושוחחרו על ידי צוות תחנת החלל

השיגור בוצע מכן שיגור LS-41 בנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר פאלקון 9. שוגרו 34 לוויינים. רובם היו חלק של פרויקט ביו-לאומי QB50 לחקר אטמוספירה. הם שוחחרו למסלול על ידי משלחת מס' 51 לתחנת החלל הבין-לאומית.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| חללית | NSSDC ID | משקל, ק"ג | הערות |
| ארצות הברית STPSat 2‏ | 1998067LS | 4 | ניסוי טכנולוגיה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| אוסטרליה SUSat‏ | 1998067MK | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| אוסטרליה UNSW-EC0‏ | 1998067MA | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| אוסטרליה UNSW-EC0‏ | 1998067ML | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-26 במאי |
| אוסטרליה ZA-AeroSat‏ | 1998067LU | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-26 במאי |
| אוסטרליה nSIGHT 1‏ | 1998067MF | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-26 במאי |
| קנדה Ex-Alta 1‏ | 1998067MP | 4 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| הרפובליקה העממית של סין LilacSat 1/OSCAR 90‏ | 1998067ME | 2 | חקר אטמוספירה וחובבות רדיו מסוג OSCAR. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| הרפובליקה העממית של סין NJUST 1‏ | 1998067MB | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| הרפובליקה העממית של סין AoXiang 1‏ | 1998067MQ | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| גרמניה SOMP 2‏ | 1998067LH | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-16 במאי, לא פעל |
| ספרד QBITO‏ | 1998067MH | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי, לא פעל |
| פינלנד Aalto 2‏ | 1998067MJ | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| צרפת X-CubeSat 1‏ | 1998067LQ | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-17 במאי |
| צרפת SpaceCube‏ | 1998067LY | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-18 במאי |
| יוון DUTHSat‏ | 1998067MD | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| יוון UPSat‏ | 1998067LX | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-18 במאי |
| ישראל Hoopoe‏ | 1998067LZ | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-18 במאי |
| קוריאה הדרומית LINK‏ | 1998067LV | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-18 במאי |
| קוריאה הדרומית SNUSAT 1‏ | 1998067MN | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-26 במאי |
| קוריאה הדרומית SNUSAT 1b‏ | 1998067MG | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-26 במאי |
| שוודיה qbee50-LTU-OC‏ | 1998067LR | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-17 במאי |
| טורקיה HAVELSAT‏ | 1998067LJ | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-16 במאי |
| טאיוואן Phoenix‏ | 1998067LP | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-17 במאי |
| אוקראינה PolyITAN-2-SAU‏ | 1998067MM | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-26 במאי |
| ארצות הברית QBUS 1‏ | 1998067MC | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| ארצות הברית QBUS 2‏ | 1998067MS | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-25 במאי |
| פוארטו ריקו QBUS 4‏ | 1998067LK | 2 | חקר אטמוספירה. שוחרר למסלול ב-16 במאי |
| ארצות הברית IceCube‏ | 1998067LN | 2 | ניסוי טכנולוגיה. שוחרר למסלול ב-16 במאי |
| ארצות הברית CSUNSat 1‏ | 1998067LW | 2 | ניסוי טכנולוגיה. שוחרר למסלול ב-18 במאי |
| ארצות הברית CXBN 2‏ | 1998067LM | 2.6 | חקר קרינה קוסמית. שוחרר למסלול ב-16 במאי |
| ארצות הברית CXBN 2‏ | 1998067LL | 1 | ניסוי טכנולוגיה. שוחרר למסלול ב-16 במאי |
| ארצות הברית SHARC‏ | 1998067LT | 8 | ניסוי טכנולוגיה. שוחרר למסלול ב-17 במאי |
שיגורי לוויינים > לוויינים ששוגרו ב-23 ביוני

השיגור בוצע מכן שיגור FLP במרכז החלל סאטיש דאוון בעזרת משגר PSLV-XL. שוגרו 31 לוויינים.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| חללית | NSSDC ID | משקל, ק"ג | הערות |
| בריטניה UCLSat‏ | 2017-036A | 2 | חקר אטמוספירה |
| הודו NIUSAT‏ | 2017-036B | 15 | לוויין חישה מרחוק |
| הודו Cartosat 2E‏ | 2017-036C | 714 | לוויין מסדרה Cartosat |
| ליטא LituanicaSAT 2‏ | 2017-036D | 4 | לוויין ניסוי טכנולוגיה |
| יפן CE-SAT 1‏ | 2017-036E | 50 | לוויין חישה מרחוק |
| בריטניה InflateSail‏ | 2017-036F | 4 | לוויין ניסוי טכנולוגיה |
| ארצות הברית Lemur-2 34 - Lemur-2 41‏ | 2017-036G 2017-036Q | 4 | לוויינים של חברת Spire Global |
| דנמרק Aalto 1‏ | 2017-036L | 4 | לוויין סטודנטים |
| איטליה URSA MAIOR‏ | 2017-036M | 3 | לוויין ניסוי טכנולוגיה |
| גרמניה COMPASS 2 ‏ | 2017-036N | 4 | ניסוי טכנולוגיה |
| גרמניה Pegasus‏ | 2017-036V | 2 | חקר פלזמה |
| בריטניה Green Diamond‏ | 2017-036W | 15 | לוויין תקשורת |
| בריטניה Red Diamond‏ | 2017-036U | 15 | 6 לוויין תקשורת |
| בריטניה Blue Diamond‏ | 2017-036X | 15 | לוויין תקשורת |
| הרפובליקה העממית של סין NUDTSat‏ | 2017-036Y | 2 | חקר אטמוספירה |
| צ'ילה SUCHAI‏ | 2017-036Z | 1 | לוויין סטודנטים |
| ארצות הברית CICERO 6‏ | 2017-036AE | 10 | לוויין חישה מרחוק |
| סלובקיה skCUBE‏ | 2017-036AA | 1 | ניסוי טכנולוגיה |
| צ'כיה VZLUsat 1‏ | 2017-036AB | 2 | ניסוי טכנולוגיה |
| לטביה Venta 1‏ | 2017-036AC | 5 | לוויין לניטור תנועת אוניות |
| צרפת ROBUSTA 1B‏ | 2017-036AD | 1 | ניסוי טכנולוגיה |
| ארצות הברית PACSCISAT‏ | TYVAK+53B |  | ניסוי טכנולוגיה |
| איטליה D-Sat‏ | 2017-036AF | 4.5 | ניסוי טכנולוגיה |
| הודו IDEA‏ | 2017-036AH |  | חקר יונוספירה |
שיגורי לוויינים > לוויינים ששוגרו ב-14 ביולי

השיגור בוצע מכן שיגור 31/6 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר סויוז 2.1A. שוגרו 74 לוויינים (מהם 48 לווייני חברת Planet Labs).
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| חללית | NSSDC ID | משקל, ק"ג | הערות |
| רוסיה Kanopus-V-IK 1‏ | 2017-042A | 600 | לווייו חישה מרחוק |
| נורווגיה NORSAT 1‏ | 2017-042B | 30 | לווייו לניטות תנועת אוניות וחקר אקלים |
| נורווגיה NORSAT 2‏ | 2017-042D | 15 | לווייו לניטות תנועת אוניות |
| ארצות הברית CICERO 1‏ | 2017-042C | 10 | לוויין חישה מרחוק |
| גרמניה TechnoSat‏ | 2017-042E | 18 | ניסוי טכנולוגיה |
| רוסיה Mayak‏ | 2017-042F | 4 | לוויין סטודנטים |
| גרמניה Flying Laptop‏ | 2017-042G | 120 | לווייו ניסוי טכנולוגיה |
| אקוודור UTE-UESOR‏ | 2017-042H | 1 | לווייו ניסוי טכנולוגיה' לא פעל |
| יפן WNISAT 1R‏ | 2017-042L | 40 | לווייו לחקר אקלים |
| ארצות הברית CICERO 2‏ | 2017-042M | 10 | לוויין חישה מרחוק |
| רוסיה Iskra-MAI-85‏ | 2017-042U |  | לוויין סטודנטים |
| ארצות הברית NanoACE‏ | 2017-042V | 5 | ניסוי טכנולוגיה |
| ארצות הברית Landmapper-BC 2‏ | 2017-042X | 11 | לוויין חישה מרחוק |
| ארצות הברית Landmapper-BC 1‏ | 2017-042Y | 11 | לוויין חישה מרחוק |
| ארצות הברית CICERO 3‏ | 2017-042AA | 10 | לוויין חישה מרחוק |
| ארצות הברית Flock-2k‏ | 2017-042AD | 5 | 48 לווייני חברת Planet Labs |
| ארצות הברית Lemur-2‏ | 2017-042BJ | 4 | 8 לווייני חברת Spire Global |
חקר גרמי השמיים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | מטרה | פעילות במהלך שנת 2016 |
| 15 באוקטובר 1997 | האיחוד האירופיארצות הברית קאסיני-הויגנס | חקר שבתאי וסביבתו | * 22 באפריל - מעבר 979 ק"מ מטיטאן  * 15 בספטמבר - סיום פעילות והתרסקות על פני שבתאי |
| 5 באוגוסט 2011 | ארצות הברית ג'ונו | חקר צדק וסביבתו | המשך פעילות במסלול סביב צדק |
סיכומים שנתיים > לפי מדינה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| רוסיה | 19 | 18 | 1 | 1 |
| ארצות הברית | 30 | 29 | 1 |  |
| יפן | 7 | 6 | 1 |  |
| הרפובליקה העממית של סין | 18 | 16 | 1 | 1 |
| האיחוד האירופי | 11 | 11 | 0 |  |
| הודו | 5 | 4 | 1 |  |
| איראן | 1 | 0 | 1 |  |
| ניו זילנד | 1 | 0 | 1 |  |
סיכומים שנתיים > לפי אתר שיגור

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אתר | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| רוסיהקזחסטן קוסמודרום בייקונור | 13 | 12 | 0 | 1 |
| רוסיה קוסמודרום פלסצק | 5 | 5 | 0 |  |
| רוסיה קוסמודרום ווסטוצ'ני | 1 | 0 | 1 |  |
| ארצות הברית נמל החלל קייפ קנוורל | 7 | 7 | 0 |  |
| ארצות הברית מרכז החלל קנדי | 12 | 12 | 0 |  |
| ארצות הברית מתקן הטיסות וולופס | 0 | 0 | 0 |  |
| ארצות הברית בסיס חיל האוויר ונדנברג | 9 | 9 | 0 |  |
| ארצות הברית נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי | 1 | 1 | 0 |  |
| ארצות הברית נמל החלל הפסיפי - אלסקה | 0 | 0 | 0 |  |
| צרפת מרכז החלל הגיאני | 11 | 11 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל אוצ'ינורה | 1 | 0 | 1 |  |
| יפן מרכז החלל טנגשימה | 6 | 6 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן | 6 | 6 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג | 7 | 7 | 0 | 1 |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים טאיואן | 2 | 2 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג | 2 | 1 | 1 |  |
| הודו מרכז החלל שריחאריקוטה | 5 | 4 | 1 |  |
| איראן מרכז החלל סמנאן | 1 | 0 | 1 |  |
| ניו זילנד רוקט לאב - מתחם שיגורים 1 | 1 | 0 | 1 |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  שוחרר למסלול על ידי משלחת מס' 52 לתחנת החלל הבין-לאומית ב-7 ביולי
1 2 3 4  שוחרר למסלול ב-17 באוגוסט על ידי משלחת מס' 52 לתחנת החלל הבין-לאומית
1 2 3 4  שוחרר למסלול על ידי משלחת מס' 53 לתחנת החלל הבין-לאומית ב-20 בנובמבר
1 2 3 4 5 6 7  שוחררו לחלל ב-2 בדצמבר אחרי ניתוק החללית מתחנת החלל
↑  שוחרר ב-20 בנובמבר על משלחת מס' 53 לתחנת החלל הבין-לאומית
↑  כולל שיגור בעזרת משגר מתוצרת אוקראינה
↑  כולל 2 שיגורים בעזרת משגר תוצרת רוסיה
↑  שימוש במשגר של האיחוד האירופי ורוסיה
משגר "סויוז-U" סיים את שירותו אחרי 786 שיגורים
שייבה

מבחר שייבות (מלמעלה למטה):
שטוחות, מפוצלות, בתצורת כוכב, ומבודדות
שייבה (באנגלית: Washer), לעיתים נקראת גם דיסקה, היא דיסקית דקה (בדרך כלל בצורת עיגול, אך לפעמים מרובעת או בצורת כוכב) עם חור (בדרך כלל באמצע) המשמשת בדרך כלל לחלוקת העומס של מחבר מושחל, כגון בורג או אום. שימושים נוספים הם כמרווח, קפיץ (שייבת בלוויל, שייבת גל), פד שחיקה, התקן לחיווי עומס מראש, התקן נעילה, ולהפחתת רעידות (שייבה מגומי).
שייבות הן בדרך כלל מתכת או פלסטיק קשיח. חיבורים מוברגים באיכות גבוהה דורשים דסקיות פלדה מוקשות כדי למנוע אובדן של עומס מוקדם עקב ברינלינג לאחר הפעלת המומנט. שייבות חשובות גם למניעת קורוזיה גלוונית, במיוחד על ידי בידוד ברגי פלדה ממשטחי אלומיניום. הם עשויים לשמש גם ביישומים מסתובבים, בתור מיסב. שייבת דחיפה משמשת כאשר אין צורך במסב מתגלגל הן מהיבט של עלות-ביצועים או מגבלות מקום. ניתן להשתמש בציפויים כדי להפחית בלאי וחיכוך, בין אם על ידי הקשחת המשטח או על ידי מתן חומר סיכה מוצק (כלומר משטח סיכה עצמית).
אטימולוגיה

מקור המילה בעברית שייבה לקוח, כנראה, מיידיש ששאלה אותה מגרמנית, בה המילה scheibe מציינת גם "דיסקית" וגם "פרוסה". מקור המילה הלועזית washer אינו ידוע. השימוש המתועד הראשון במילה washer היה ב-1346; עם זאת, הפעם הראשונה שהגדרתו תועדה הייתה בשנת 1611.