stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ערעור מנהלי
היסטוריה

בשנת 2000 נחקק חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, תש"ס-2000 שמטרתו המוגדרת הייתה "להסמיך באופן הדרגתי את בית המשפט המחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מינהליים לדון בעניינים מינהליים הנדונים בבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט גבוה לצדק (בג"ץ) או בבתי משפט אחרים, על ידי שופטים של בית המשפט המחוזי שייקבעו לצורך זה, ולפי סדרי דין מיוחדים שייקבעו".
בדברי ההסבר להצעת החוק, נכתב כי הוא נועד להפחית את העומס שהיה מוטל עד אותה עת על בית המשפט העליון:
"בג"ץ הוא הערכאה השיפוטית שבידה הפקיד המחוקק, עד עתה, את עיקר התפקיד של ביקורת שיפוטית על פעולות רשויות השלטון למיניהן - השלטון המרכזי, השלטון המקומי, תאגידים סטטוטוריים, טריבונאלים שיפוטיים וכל גוף אחר הממלא תפקיד ציבורי על פי דין, לרבות, במידה מוגבלת, הכנסת.
מבחינה עניינית אין לכאורה עוד הצדקה למצב הייחודי בישראל, לפיו בית המשפט העליון משמש כערכאה ראשונה בעניינים מנהליים. מודל יוצא דופן זה מקורו בשיקולים ובאילוצים שבעבר ואשר אין להם לכאורה עוד צידוק כיום, כמפורט להלן.
...מאחר שהכל מסכימים כי העברת סמכויות בדרך של פסיקה אינה הדרך הרצויה והמועדפת, ומאחר שרצוי לרכז את השיפוט בעניינים מינהליים בבית המשפט המחוזי, במסגרת מחלקה מיוחדת לכך, מוצע בזה חוק אשר יקבע את העקרונות, ההסדרים והמנגנון להעברת סמכויות בצורה הדרגתית ומבוקרת, ובו ייקבע, כי בתי המשפט המחוזיים יוסמכו לדון בעניינים מינהליים שיפורטו בתוספות לחוק."
במסגרת העברת הסמכויות מבית המשפט העליון לבתי המשפט המחוזיים, נקבעה סמכותו של בית המשפט לעניינים מנהליים לדון בערעור מנהלי, עתירה מנהלית ותובענה מנהלית.
כמו כן נקבע בחוק כי שופטי בית המשפט לעניינים מנהליים הם נשיא בית המשפט המחוזי ושופטים אחרים של בית המשפט המחוזי, שיקבע נשיא בית המשפט המחוזי. דיון בבית המשפט ייעשה בהרכב של שופט יחיד, למעט אם קבע נשיא בית המשפט המחוזי או סגן הנשיא כי עניין מסוים יבוא לדיון בפני שלושה שופטים.
העניינים שבגינם ניתן להגיש ערעור מנהלי

ערעור מנהלי מוגש כנגד החלטה של רשות ציבורית המנויה בתוספת השנייה בחוק בתי משפט לעניינים מינהליים. מדובר ברשימה סגורה הכוללת את העניינים הבאים בלבד (מעודכן לפי תיקון מס' 126 לחוק בתי משפט לעניינים מנהליים מיום 17 בדצמבר 2020):
ערעור על החלטת רשם האגודות השיתופיות לפי פקודת האגודות השיתופיות למעט בענייני פירוק אגודות שיתופיות, בוררות בסכסוכים ועיקול זמני על נכסים.
ערעור לפי סעיף 14ו וערעור לפי סעיף 55(א1) לפקודת התעבורה.
ערעור לפי סעיף 64(ג1) לפקודת הרוקחים [נוסח חדש], התשמ"א-1981.
ערעור לפי סעיף 8 לחוק החשמל, התשי"ד-1954.
ערעור לפי סעיף 14א לחוק הרשויות המקומיות (הסדרת השמירה), תשכא-1961.
ערעור לפי סעיף 31 לחוק הרשויות המקומיות (ביוב), תשכ"ב-1962.
ערעור לפי סעיפים 198(ז), 14(ד) לתוספת השלישית ו-16(ג) לתוספת הרביעית בחוק התכנון והבניה, התשכ"ה-1965.
ערעור על החלטת ועדת המשנה של המועצה הארצית שלפי סעיף 6(ג) לחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה-1965 (בפרט זה – ועדת המשנה), או על החלטת יושב ראש ועדת המשנה, לפי סעיפים 198(ז) לחוק האמור ו-14(ד) לתוספת השלישית לחוק האמור.
ערעור לפי סעיף 14א לחוק פיקוח על בתי ספר, תשכ"ט-1969.
ערעור לפי סעיף 11(ג) לחוק רישום קבלנים לעבודות הנדסה בנאיות, התשכ"ט-1969.
ערעור לפי סעיף 6 לחוק הרשויות המקומיות (ערר על קביעת ארנונה כללית), תשל"ו-1976.
ערעור לפי סעיף 36א לחוק העתיקות, תשל"ח-1978.
ערעור לפי סעיף 8(ו) לחוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים, תשנ"ח-1998.
ערעור לפי סעיפים 13כא, 13לא ו-13לב בחוק הכניסה לישראל, תשי"ב-1952.
ערעור לפי סעיף 30ו לחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי"ד-1954.
ערעור לפי סעיף 28(ב)(7) לחוק משק הגז הטבעי, תשס"ב-2002.
ערעור לפי סעיף 10 בחוק להסדרת תוצרת אורגנית, התשס"ה-2005.
ערעור לפי סעיפים 3(ו), 4 ו-17(ו) לחוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים, התשס"ח-2008.
ערעור על הכרעה סופית של הוועדה ליישוב סכסוכים לפי סעיף 59לא לחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975.
ערעור לפי סעיף 28(ד) לחוק בתי דין מינהליים כפי שהוא מוחל בסעיף 12 לחוק שירות הקבע, וכן ערעור לפי סעיף 13 לחוק שירות הקבע.
ערעור על החלטת ועדה רפואית עליונה לפי סעיף 5ב(א) לחוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ"ו-1986 או ערעור על החלטת הוועדה לבחינת הפטור לפי סעיף 40ה לחוק האמור.
ערעור לפי סעיף 11(ד) לחוק תכנון משק החלב, התשע"א-2011.
ערעור לפי סעיפים 7(ה) ו-39(ה) לחוק הטיס, התשע"א-2011.
ערעור לפי סעיף 16(ד) לחוק לפיקוח על ייצור הצמח ושיווקו, התשע"א-2011.
ערעור לפי סעיף 4א לחוק תגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם, התשנ"ב-1992.
ערעור לפי סעיף 2(ט) לחוק שירותי הסעד, התשי"ח-1958.
ערעור לפי סעיפים 38(ו) ו-110(ג)(5) לחוק הרשות הארצית לכבאות והצלה, התשע"ב-2012.
ערעור על החלטת ועדת ההשגות לפי סעיף 46טז6(ג) לפקודת מסילות הברזל [נוסח חדש], התשל"ב-1972.
ערעור לפי סעיף 56(ב)(2) לחוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, התשע"ט-2018.
ערעור לפי סעיף 12(ג)(2) לחוק מענק לעידוד תעסוקה (הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש), התש"ף-2020.
ערעור לפי סעיף 21(ה)(2) לחוק התכנית לסיוע כלכלי (נגיף הקורונה החדש) (הוראת שעה), התש"ף-2020.
עקרונות הדיון בערעור מנהלי

ערעור מנהלי נועד לתקוף החלטה מנהלית של גורם ציבורי, כלומר לא מדובר בסכסוך בין שני גופים פרטיים שבגינם ניתן להגיש תביעה אזרחית, או בעבירה פלילית שמטופלת במסגרת המשפט הפלילי, אלא במחלוקת שבין גורם פרטי ובין גוף ציבורי אשר קיבל את ההחלטה.
דוגמה אחת לערעור מנהלי היא של נהג מונית שהגיש בקשה לוועדת המוניות בעניין מתן רישיון להפעלת מונית לפי פקודת התעבורה, אך בקשתו נדחתה. דוגמה נוספת היא של מפעילת מעון יום שהגישה בקשה לקבל רישיון להפעלת מעון לפי חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, אך בקשתה סורבה על ידי מנהל האגף למעונות יום, והערר שהגישה על ההחלטה נדחה גם הוא. דוגמה שלישית היא של טייס שרישיון הטיס שלו בוטל בהחלטת מנהל רשות התעופה האזרחית לפי חוק הטיס.
על אף סמכותו של בית המשפט לעניינים מנהליים להתערב בהחלטה של גוף מנהלי, נקבע בפסיקה כי הוא לא יתערב בדרך כלל ולא יפגע בסמכותו לקבל החלטות מקצועיות, אלא אם כן יימצא כי הרשות לא השתמשה בשיקול דעתה כדין. בית המשפט יעשה כן, למשל, מקום שהרשות לא שקלה את כל השיקולים הענייניים או לא נתנה להם את המשקל הראוי.
במקרה שבו הכריע בית המשפט שהערעור המנהלי מוצדק, הוא רשאי לפסול את ההחלטה שלגביה הוגש הערעור, להורות לרשות הציבורית לדון שוב בסוגיה שבמחלוקת ולרפא את הפגם שנפל בהחלטה הקודמת, או לקבל במקומה את ההחלטה.
סדרי הדין בערעור מנהלי

סעיף 22 לתקנות בתי משפט לעניינים מינהליים (סדרי דין), תשס"א-2000 קובע כי ערעור מנהלי יוגש לבית המשפט שבאזור שיפוטו מצוי מקום מושבו של בית הדין שעל החלטתו מוגש הערעור. הערעור יוגש בתוך 60 ימים ממועד קבלת ההחלטה שעליה מערערים, אלא אם קבוע מועד אחר בדין מיוחד.תקנה 23 לתקנות בתי משפט לעניינים מינהליים (סדרי דין), תשס"א-2000
לכתב ערעור מינהלי יצורף העתק צילומי של ההחלטה נושא הערעור, ויפורטו בכתב הערעור כל הפרטים הבאים:
שם המערער, מספר זהותו, מענו ופרטי התקשרותו, ואם הוא מיוצג – שם עורך דינו, לרבות מספר רישיונו, מענו ופרטי התקשרותו;
אם המערער הוא פסול דין או קטין, כמשמעותם בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות – ציון עובדה זו, או אם המערער הוא תאגיד – ציון עובדה זו ודרך התאגדותו;
המשיבים ומענם ופרטי התקשרותם;
שם בית הדין שעל החלטתו מוגש הערעור ומספר התיק שבו ניתנה ההחלטה;
פירוט מקור הסמכות העניינית והמקומית של בית משפט לעניינים מינהליים לדון בערעור, לרבות הוראות החיקוק המסמיך שלפיו התקבלה החלטת הרשות שנגדה הוגש הערעור, והפרט שבתוספת השנייה לחוק שלפיו מוסמך בית המשפט לעניינים מינהליים לדון בעניין זה;
תיאור ההחלטה נושא הערעור, מועד מתן ההחלטה או המועד שבו הומצאה למערער, לפי העניין;
פירוט הנימוקים שבעובדה ושבחוק שעליהם מתבסס הערעור;
פירוט הסעד שמבקש המערער;
סכום אגרת בית המשפט שיש לשלם בהפניה לפרט בתוספת לתקנות האגרות שלפיו יש לגבות אגרה; אם המערער פטור מאגרה, יפנה לתקנה הפוטרת אותו מתשלומה לפי תקנות האגרות;
דבר קיומו של הליך נוסף בבית משפט או בבית דין בקשר לאותה מסכת עובדתית.
המשיב בערעור מינהלי יהיה כל מי שהיה בעל דין להליך לפני בית הדין, למעט המערער. מכיוון שהערעור מוגש כנגד החלטה קיימת, לא נדרש המשיב להגיש כתב תשובה (בניגוד לעתירה מנהלית, שבה המשיב רשאי להגיש כתב תשובה).
בית המשפט רשאי לקיים דיון מקדמי בערעור המנהלי לצורך הכנת הדיון בערעור ובמגמה לייעלו, ולשם כך הוא רשאי לתת כל החלטה הנדרשת לעניין זה. כמו כן רשאי בית המשפט לבחון אפשרות של סיום הערעור בהסדר מוסכם בין הצדדים, ולתת תוקף של פסק דין להסדר שהושג בין הצדדים.
על פסק דין של בית משפט לעניינים מנהליים בעניין ערעור מנהלי אין זכות ערעור, אך ניתן לבקש רשות ערעור מאת שופט של בית המשפט העליון שנשיא בית המשפט העליון קבע לכך. בקשת רשות לערער תוגש בתוך 60 ימים ממועד פסק הדין, ככל ולא נקבע מועד אחר בדין מיוחד.תקנה 33 תקנות בתי משפט לעניינים מינהליים (סדרי דין), תשס"א-2000 אם ניתנה הרשות לערער, יידון הערעור בהתאם לנימוקים שהוגשו לבקשת הרשות. כאמור, קיימים ערעורים מנהליים מיוחדים שלהם קבוע מועד שונה להגשת בקשת רשות ערעור, ערעור על ועדת שחרורים לדוגמה, במסגרתו תוגש בקשת רשות ערעור בתוך 30 ימים. תקנה 21יב לתקנות בתי משפט לעניינים מינהליים (סדרי דין), תשס"א-2000
הערות שוליים

↑  חוק בתי משפט לענינים מינהליים, תש"ס-2000, באתר www.nevo.co.il
↑  עש"א (מינהליים י-ם) 24670-01-13 שי מדר נ' ועדת הרישוי על פי חוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה, התשל"ב - 1972 (פורסם בנבו, 05.05.2013)
↑  ע"ש (י-ם) 1039/02 פישביין נ' מדינת ישראל - ועדת הרישוי לחוקרים פרטיים [פורסם בנבו] (מיום 20.11.02)
↑  תקנות בתי משפט לענינים מינהליים (סדרי דין), תשס"א-2000, באתר www.nevo.co.il
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
ספורוס

| --- | --- |
 לידה:  49 האימפריה הרומית 
 התאבד:  69 (בגיל 20 בערך) רומא, האימפריה הרומית 
 בן או בת זוג:  נירון קיסר   Nymphidius Sabinus 
 
ספורוס (Sporus) היה עבד צעיר שהקיסר הרומי נירון סירס והתחתן איתו במהלך סיורו ביוון בשנים 66–67 לספירה, לכאורה על מנת שימלא את תפקיד אשתו, פופיאה סבינה, שנרצחה על ידו שנה קודם.
היסטוריונים מהעת העתיקה מתארים בדרך כלל את היחסים בין נירון לספורוס כ"תועבה"; סווטוניוס מציב את התיאור שלו על מערכת היחסים בין נירון לספורוס בתיאורים השערורייתיים שלו על סטיותיו המיניות של נירון, בין אונס של בתולה וסטלית לבין ביצוע גילוי עריות עם אמו. יש הסבורים שנירו ניצל את נישואיו לספורוס כדי לשכך את האשמה שחש על שבעט למוות באשתו ההרה. דיו קסיוס, בתיאור מפורט יותר, כותב שספורוס דמה דמיון מוזר לפופיאה ושנרון היה קורא לספורוס בשמה. עם זאת, כמה חוקרים מודרניים מפקפקים בתיאור זה וטוענים שספורוס לא היה שותף מרצון בגורלו. לעומת זאת, הם טוענים כי "לנישואיו של נירון לספורוס לא היה שום קשר לאהבה, וכנראה גם מעט עם התאווה. זה לא היה סוג כלשהו של אב טיפוס של נישואים הומוסקסואלים. זה נועד פשוט להשפיל יריב פוטנציאלי על כס המלכות באמצעות שימוש באלימות מינית נגדו."
שמו

כמה חוקרים הסיקו שספורוס היה כנראה כינוי שניתן לו כשהחלה התעללות בו, בהתחשב בכך שהיא נגזרת מהמילה היוונית σπόρος, שמשמעה "זרע", בהתייחס לכך שסירוסו מנע ממנו להביא ילדים. אחרים מציינים שהשם דומה למילה הלטינית spurius, שפירושה "ילד לא חוקי", וכי ייתכן שנירון עצמו קרא לילד ספוריוס, או שהוא האמין שהשם היווני "Sporus" קשור למילה הלטינית.
קורות חייו

מעט ידוע על הרקע של ספורוס פרט לכך שהוא היה נער שנרון אהב. יכול להיות שהוא היה מאותם ילדים עדינים, שסורסו לפעמים כדי לשמר את תכונות הנעורים שלהם. הילד העדין היה עבד-ילד שנבחר על ידי אדונו בשל יופיו ואטרקטיביותו המינית. דיו קסיוס מזהה את ספורוס כילד של אדם חופשי.
קורות חייו > נישואים לנירון

אשתו של נירון, פופיאה סבינה, מתה בשנת 65 לספירה. נטען כי מתה בלידתה, אף על פי שמאוחר יותר דווח שנירון בעט בה למוות. בתחילת 66, נירון התחתן עם סטטיליה מסלינה. מאוחר יותר באותה שנה או בשנת 67, הוא התחתן עם ספורוס, שנאמר שהוא דומה להפליא לפופיאה.
נירון סירס את ספורוס, ובמהלך נישואיהם, נירון הציג את ספורוס בפומבי כאשתו לובשת את המלכות שהיה מקובל אצל קיסריות רומיות. לאחר מכן הוא לקח את ספורוס ליוון וחזרה לרומא, וגרם לקלוויה קריספינילה לשמש כגבירה אשר על הגלימות לספורוס. נירון התחתן קודם לכן עם משוחרר אחר, פיתגורס, שמילא את התפקיד של "בעלו" של נירון; כעת שיחק ספורוס את התפקיד של אשתו של נירון. בין שאר צורות הפנייה אליו, ספורוס כונה "ליידי", "קיסרית" ו"פילגש". סווטוניוס מצטט רומאי אחד שחי בסביבות הזמן הזה שהעיר שהעולם היה טוב יותר אם אביו של נירון, גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס, היה מתחתן עם מישהו יותר כמו הנער המסורס.
זמן קצר לפני מותו של נירון, במהלך "פסטיבל לוחות השנה", העניק ספורוס לנירון טבעת הנושאת אבן חן המתארת את אונס פרוסרפינה, שבה שליט העולם התחתון מכריח ילדה צעירה להפוך לכלתו. הדבר נחשב בזמנו לאחד מהסימנים הרבים לנפילתו של נירון.
ספורוס היה אחד מארבעת מלוויו במסעו האחרון של הקיסר ביוני 68, יחד עם אפרודיטוס, ניאופיטוס ופאון. היה זה ספורוס, ולא אשתו מסלינה, אליה פנה נירון כשהתחיל בקינות הטקסיות לפני שנטל את חייו.
קורות חייו > אחרי מותו של נירון

זמן קצר לאחר מכן, ספורוס נלקח לטיפולו של איש המשמר הפרטוריאני נימפידיוס סאבינוס, ששיכנע את המשמר הפרטוריאני לנטוש את נירון. נימפידיוס התייחס לספורוס כאישה וכינה אותו "פופיאה". נימפידיוס ניסה להפוך את עצמו לקיסר אך נרצח על ידי שומריו.
בשנת 69, ספורוס הסתבך עם אותו, השני מתוך רצף מהיר ואלים של ארבעה קיסרים שהתחרו על השלטון במהלך הכאוס שלאחר מותו של נירון. (אותו היה נשוי פעם לפופיאה, עד שנירון אילץ את בני הזוג להתגרש) אותו שלט שלושה חודשים עד להתאבדותו לאחר קרב בדריאקום. יריבו המנצח, ויטליוס, התכוון להשתמש בספורוס כקורבן בבידור ציבורי: "שחזור" קטלני של אונס פרוסרפינה במופע גלדיאטורים. ספורוס נמנע מהשפלה פומבית והתאבד.
בתרבות

בשנת 1735 כתב אלכסנדר פופ שיר סאטירי שלעג לאיש החצר לורד הרווי, שהואשם בהומוסקסואליות כמה שנים קודם לכן. הוא מלגלג על שימוש בנשק חזק כל כך כמו סאטירה על מטרה חלשה ונשיית כמו ספורוס, "רק המרק הלבן הזה של חלב התחת", ובשורה מפורסמת האפיפיור מציג את השאלה הרטורית: "מי שובר פרפר על גלגל?"
הפרק הרביעי של עונה 3 של סדרת הטלוויזיה יורשים מציג את טום וואמבסגנס שמספר על נישואיהם של נירון וספורוס לגרג הירש. הוא שוב מתייחס לגרג בתור ספורוס בסיום העונה.
רא גם

הומוסקסואליות ברומא העתיקה
הערות שוליים

1 2 3  Ancient History Sourcebook: Suetonius: De Vita Caesarum Nero, c. 110 C.E.
1 2  Cassius Dio Roman History: LXII, 28 – LXIII, 12–13
1 2 3 4 5  Champlin, 2005, p. 145
1 2 3 4  Smith, 1849, p. 897
↑  Champlin, 2005, p. 149.
↑  Champlin, 2005, p.108-109
↑  Woods, 2009, p. 82: "On the whole, therefore, the evidence suggests that Sporus was keen to revenge himself upon Nero in any way that he could for his castration and humiliation, even if he did end up joining him in his flight, that their relationship was one of mutual hatred rather than love.
↑  >Woods, 2009, p. 82.
↑  Champlin, 2005, p. 150.
↑  Woods, 2009, pp. 79–80.
↑  Vout, Caroline, Power and Eroticism in Imperial Rome (Cambridge University Press, 2007), p. 136
↑  Manwell, Elizabeth (2007). "Gender and Masculinity". A Companion to Catullus. Blackwell. p. 118.
1 2 3  Champlin, 2005, p.146
1 2 3  Champlin, 2005, pp. 147–148
↑  Moore, Lucy (2000). Amphibious Thing: The Adventures of a Georgian Rake. Penguin Books. p. 376. ISBN 9780140273649.
↑  Pope, Alexander. "Pope's Caricature of Lord Hervey – 1765". Gay History and Literature – Homosexuality in Eighteenth-Century England. נבדק ב-2012-08-03. As first published the verse referred to Paris, but was changed to Sporus when republished a few months later.
↑  "Tom and Greg and 'Succession's Bonkers Nero Reference, Explained". 9 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  @succession (9 בנובמבר 2021). "Nero and Sporus" (Tweet) – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
נירון, גליפטותק, מינכן
האונס של פרוסרפינה, מאת לוקה ג'ורדנו
ז'ניה טברסקי

זֶ'ניה טבֶרסקי (16 באוגוסט 1904 –  9 באפריל 1964) הייתה עובדת סוציאלית ועסקנית ציבור ישראלית, מחלוצות העבודה הסוציאלית בארץ ישראל, מפעילות תנועת הפועלות וחברת הכנסת מטעם מפא"י  בחמש הכנסות הראשונות.
ביוגרפיה

ז'ניה גינצבורג נולדה ב-1904 בברנוביץ' שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית, למשפחת עסקנים ציוניים. כבר בגיל 16 לקחה חלק בפעילותו של אביה לסייע לפליטים יהודים, ובהמשך למדה משפטים באוניברסיטת ורשה. באביב 1923 נישאה לד"ר יוסף טברסקי בוורשה ובני הזוג עלו לארץ ישראל. נסעה ללמוד עבודה סוציאלית בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש אליס סלומון בברלין ובשנת 1932 שבה ארצה כעובדת סוציאלית מן המניין.
יחד עם הנרייטה סאלד, סידי ורונסקי ורחל כהן-כגן הייתה ממייסדות ההכשרה המקצועית לעבודה סוציאלית בארץ. בשנים 1932–1942 עמדה בראש המחלקה הסוציאלית של ועד הקהילה בחיפה, ולאחר מכן, עד לקום המדינה, בירושלים. במקביל עסקה בפעילות ציבורית במפא"י, בהסתדרות ובמועצת הפועלות. בשנת 1945 יצאה לסייע במחנות הפליטים של ניצולי השואה באירופה.
בשנת 1951 נכנסה לראשונה לכנסת הראשונה, בעקבות התפטרותו של השל פרומקין. כהונתה בכנסת נמשכה בכנסת השנייה. אל הכנסת השלישית נכנסה במקומו של שלמה הלל, והמשיכה לכהן בכנסת הרביעית. אל הכנסת החמישית נכנסה במקומו של מאיר ארגוב, ופעלה בה עד לפטירתה. בוועדות הכנסת הייתה פעילה בוועדה לשירותים ציבוריים ובוועדת החוקה, חוק ומשפט, כאשר עיקר פעילותה נגעה לתחומי הרווחה והסעד, תוך קידום מעמד העבודה הסוציאלית ברמה הפוליטית והחוקתית, בהכריזה כי 'אם נוטלים ממני את הטיפול בשירותים הסוציאליים, אין לי מה לעשות בכנסת'. לאורך זמן המשיכה להילחם בתופעת האלימות כלפי עובדות סוציאליות, ונאבקה לשיפור מעמדן וקביעת רף של מקרים לטיפול בלשכות: 'התרגלנו יתר על המידה לסבל של הזולת, ואין הוא מזעזע אותנו עוד. יש בזה גם ביטוי לתקציבו ולמעמדו של משרד הסעד (רווחה)... מיעוט האמצעים העומדים לרשות העובדים הסוציאליים, מונע מהם לא פעם מלתת טיפול נאות ופתרון מתאים...העזרה הניתנת על ידי משרד הסעד (הרווחה) לאלו שנכנסו למעגל הביטוח הלאומי באופן בלתי מחייב ובלתי מספיק למחיה פוגעת על ידי אפסותה בכבוד האדם ולא פותרת כלום...על ידי חקיקה מתאימה וטיפול נאות נוכל לתת לציבור הנעזרים את הרגשת ההכרה והחובה למדינה, שלא הפקירה אותם'.
מעבר לכך, פרסמה מאמרים ורשימות בעיתון "דבר", "דבר הפועלת" ועוד. בשנת 1960 כיהנה כיו"ר ועדת משנה לטיפול בקשישים והצליחה להגדיל את התקציב לאלו שלא היו זכאים לביטוח לאומי מפאת גילם, ובשנת 1963 ייצגה את ישראל בקונגרס הנשים למען השלום במוסקבה.
ז'ניה טברסקי נפטרה ב-1964 בתום מחלה קשה, בגיל 59. הניחה את בן-זוגה, את ילדיה ונכדה.
על שמה רחוב בחיפה (רחוב ג'ניה טברסקי).
משפחתה

בן-זוגה, ד"ר יוסף טברסקי, היה וטרינר, הרופא הראשי של חברת "חקלאית".
בני הזוג היו הורים לשניים: רות אריאל, בוגרת בית הספר לסיעוד הדסה, ופרופ' עמוס טברסקי, מחלוצי המחקר בתחום ההטיות הקוגניטיביות בעולם.
אחותה רוחמה זלינגר הייתה ממייסדות כפר אז"ר. אחותה יהודית גינצבורג-לוריא, אחות במקצועה, הייתה אף היא עסקנית ציבור, פעילה בכירה בהסתדרות, חברת מזכירות מועצת פועלי ירושלים וחברת מועצת עיריית ירושלים, אשתו של בן-ציון לוריא, מחנך, סייר וסופר, ממייסדי החוג לחקר המקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.
לקריאה נוספת

הערך "ז'ניה טברסקי" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 180, 2018, חיפה.
הערות שוליים

1 2  רותי אריאל, חוברת לזכר ז'ניה טברסקי, הוצאה פרטית
↑  יהודית גינזבורג – למנוחות, דבר, 2 באוקטובר 1972.
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398841305171  VIAF: 30156218297104740392   WorldCat (עם VIAF): 30156218297104740392
הבונים החופשיים

| --- | --- |

זווית ישרה ומחוגה - סמל הבונים החופשיים
 תקופת הפעילות:  1717–הווה (כ־308 שנים) 
מסדר הבנייה החופשית (באנגלית: Freemasonary) הוא התאגדות בין־לאומית רחבת־היקף הפועלת כארגון אחווה (אנ'). הארגון מגדיר את עצמו כ"מסדר בעל תורת מוסר מצועפת במשלים ומתוארת בסמלים". באנגלית נקראים חברי־המסדר בשם "Freemasons" או לעיתים בצורה המקוצרת "Masons" בלבד, והמונח "מסוני" משמש כשם תואר לתיאור דברים הקשורים לבונים החופשיים.
שלושת העקרונות המרכזיים של הבונים החופשיים הם חופש, אחווה, ושוויון בין "האחים" (כפי שמוגדרים חברי המסדר) ובין בני האדם. היות שהארגון מושתת על מוסר, על פי הגדרתו, על האחים לנהוג בהתאם לתפיסה המוסרית תוך הקפדה על אהבת אחים; סיוע (מתן צדקה וחסד); ואמת. חברי הארגון – שרובם המכריע הם גברים – מגדירים את עצמם כאחים באחווה כלל־עולמית.
עקרונות

הבנייה החופשית מושתתת על עקרונות של "אהבת אחים, סיוע ואמת" (באנגלית: Brotherly Love, Relief and Truth).
הבונים החופשיים מעורבים תדיר בעבודה ציבורית ובפעילות צדקה ובו בזמן משמשים כמסגרת חברתית לחברי המסדר. ברוב העולם מודגש יותר הצד הפילוסופי של הבנייה החופשית, המושתת על סימבוליקה שמקורה באחוות של ימי הביניים, בעיקר אחוות של בנאים מעשיים וכליהם מהווים בסיס לעולם עשיר של רעיונות. במשך כ־300 שנה הופנה עיקר הפעילות של הבונים החופשיים פנימה, בתוך האחווה, מתוך תפיסה הגורסת כי חיזוק הערכים ושיפור איטי ברמתם המוסרית של חברי המסדר תוביל למעין "אפקט דומינו" (Ripple Effect) ותשפר את החברה כולה. בהשפעת ארגוני מתנדבים שנוסדו במאה ה־20 התפתחה גם פעילות של האחים חברי המסדר בקהילה. כך הופיעו מערכות צדקה של הבונים החופשיים ברחבי העולם, ובארצות דוברות האנגלית בפרט. פעילות הצדקה כוללת קרנות לתרומות כספיות והתארגנויות של לשכות הבונים החופשיים שבמסגרתן סייעו האחים לנזקקים באופן אישי.
מסדר הבונים החופשיים אוסר על חבריו – הן בתוך הלשכות והן בעת פעילותן – לעסוק בנושאים פוליטיים או דתיים. בהיותם בעלי מעורבות חברתית גבוהה נטו אחים רבים במשך השנים לתמוך במטרות פוליטיות מסוימות שלא במסגרת המסדר ולחמו בעיקר למען זכויות האדם. הבונים החופשיים שהיו מעורבים במהפכות נגד שלטונות ומשטרים במהלך המאה ה־19 עשו זאת מתוך האמונה שאין הם אמורים לתמוך במשטרים אלה בהיותם בונים חופשיים, שהרי כל בונה חופשי מתחייב לשמור אמונים למדינתו ולחוקיה.
בהשראת הבונים החופשיים קמו התארגנויות שונות בעלות מגוון מטרות פוליטיות ודתיות אשר שילבו רעיונות מהבניה החופשית בתפיסת עולמם ומשכו תומכים רבים לשורותיהם. בין הגופים הללו ניתן למצוא את הארגון הפרוטסטנטי "מסדר אורנג'" (Loyal Orange Association) המזוהה עם תפיסות של עליונות ובדלנות דתית, או "הקרבונרי" (Carbonari) האיטלקי שתמך באיחוד איטליה ומזוהה עם התפתחות הלאומיות האיטלקית. הדמיון בין הסגנון והססמאות של חלק ממסדרים ומאגודות אלה לבין הבונים החופשיים פגע בשמו הטוב של הבנייה החופשית אשר עקרונותיה היו רחוקים מתפיסת העולם של התארגנויות אלו.
מאפיינים > סודיות

הבנייה החופשית היא "אומנות אזוטרית" כלומר, חלק מדרכי פעולותה חשאיות ואינן גלויות לציבור הרחב. הבונים החופשיים מציינים מספר סיבות לכך. אחת מהן נעוצה בשימוש שעושה הבנייה החופשית בסדרה של טקסי קבלה הנקראים "דרגות" – הדרגה הגבוהה ביותר היא הדרגה השלישית, רב־בונה חופשי (Master Mason). יעילות שיטה זו פוחתת ככל שהמשתתף יודע לצפות מראש את מהלך הטקס (דרגות העולות על הדרגה השלישית, כלומר דרגות 4–33, אינן למעשה חלק מהבנייה החופשית, אלא מהארגון המכונה "הנוסח הסקוטי" הנלווה לה).
לעיתים קרובות מכנים את הבנייה החופשית "אגודת סתרים" והיא למעשה נחשבת בעיני רבים כאב הטיפוס לאגודות אלו. בונים חופשיים רבים אומרים שההגדרה "חברה בעלת סודות" נכונה יותר. רמת הסודיות משתנה ממדינה למדינה: בארצות שבהן הבנייה החופשית הייתה אסורה על פי חוק הסודיות נשמרת עדיין בדבקות אך במדינות אחרות, בעיקר בארצות דוברות אנגלית, מצהירים רוב הבונים החופשיים בגלוי על השתייכותם למסדר, הבניינים המסוניים מזוהים בבירור ומועדי התכנסות חברי המסדר מפורסמים בציבור. אף על פי כן, גם במדינות שבהן הפתיחות רבה יותר, פרטיהם המדויקים של הטקסים ופעילות הבנייה החופשית אינם גלויים לציבור.
אחד המנהגים שאינם אמורים להיחשף לידיעת הציבור הרחב היא לחיצת היד הסודית המאסונית, אשר בעזרתה מזהים הבונים החופשיים זה את זה "גם בחושך וגם באור". הבונים עצמם מייחסים חשיבות רבה לסודות אלו על אף שאלה פורסמו בספרים שונים לפני שנים רבות.