stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
That's What I Like

That's What I Like הוא סינגל של הזמר-יוצר האמריקאי ברונו מארס, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, 24K Magic. השיר יצא לאור כסינגל השני מתוך האלבום ב-30 בינואר 2017, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 וזכה בשלושה פרסי גראמי בקטגוריות "שיר השנה", "שיר ה-R&B הטוב ביותר" ו"ביצוע ה-R&B הטוב ביותר". השיר היה לשיר הרביעי הנמכר ביותר לשנת 2017.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ברונו מארס, פיליפ לורנס, כריסטופר ברודי בראון, ג'יימס פונטלרוי, ג'ונתן ייפ, ריי רומולוס, ג'רמי ריבס וריי מקולו השני. בהפקת השיר השתתפו השלושה הראשונים תחת הכינוי "שמפו פרס וקרל", לצד הפקה נוספת של הארבעה האחרונים תחת ההרכב "הסטריוטייפס". אריק "אי-פנדה" הרננדז ניגן על התופים החיים, בעוד שמארס, פונטלרוי ולורנס שימשו כסולני הרקע של השיר. טכנאי השיר הוא צ'ארלס מוניז, לו סייע ג'ייקוס דניס, באולפני גלנווד פלייס בברבנק. השיר מוקסס באולפני MixStar בוירג'יניה ביץ' על ידי סרבן ג'ניה, כשג'ון האנס שימש כטכנאי מיקס.
הוצאה וקידום

ב-All Access נחשף לראשונה כי השיר נשלח לתחנות הרדיו בסוף ינואר כסינגל השני מתוך האלבום 24K Magic. הסינגל נשלח ב-30 בינואר 2017 לתחנות הרדיו שירים עכשוויים למבוגרים בארצות הברית על ידי אטלנטיק רקורדס. יום לאחר מכן, נשלח השיר גם לרדיו להיטים עכשוויים ותחנות עכשוויות קצביות באמצעות אטלנטיק רקורדס גם כן. ב-3 במרץ 2017 נשלח גם לרדיו הלהיטים העכשווי האיטלקי, באמצעות וורנר. ב-20 באפריל 2017 יצאו לאור ארבעה רמיקסים לשיר, של אלן ווקר, BLVK JVCK,‏ PartyNextDoor וגוצ'י מיין בהתאמה.
הצלחה מסחרית

השיר הגיע לראשונה למקום ה-79 במצעד הבילבורד הוט 100 בשבוע של 10 בדצמבר 2016. בשבוע החמישה עשר, הוא טיפס למקום הראשון והפך לשירו השביעי של מארס שהגיע למקום הראשון במצעד. השיר אף הפך לשיר הרביעי הנמכר ביותר בארצות הברית לשנת 2017, עם 1,673,000 עותקים שנמכרו. כמו כן, הוא הושמע בסטרימינג 835,856,000 פעמים בשנת 2017.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הפופ, ובכך מארס היה לאמן בעל המקומות הראשונים הרבים ביותר במצעד, לצד ג'סטין טימברלייק. הוא שהה תשעה שבועות בראש מצעד שירי הרדיו של הבילבורד, שיא של מארס כאמן סולו. במצעד שירי ה-R&B, שהה כ-20 שבועות במקום הראשון, ובכך היה לשיר ששהה במספר השבועות הרב ביותר בצמרת המצעד, לצד "Starboy" של דה ויקנד ו-"One Dance" של דרייק. הסינגל שהה 24 שבועות בחמישייה הפותחת של ההוט 100 ו-28 שבועות בעשירייה, ובכך היה לאחד מהשירים ששהו בעשירייה בזמן הרב ביותר בהיסטוריה של המצעד.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-1 במרץ 2017 בערוץ היוטיוב של מארס ובוים על ידי מארס וג'ונתן ליה. נכון לאפריל 2021, לקליפ כ-1.8 מיליארד צפיות.
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה ×4 | 280,000 |
| בלגיה (BEA) | פלטינה | 30,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה ×4 | 320,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | פלטינה | 90,000 |
| צרפת (SNEP) | פלטינה | 150,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 200,000 |
| איטליה (FIMI) | פלטינה | 50,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה ×2 | 60,000 |
| פורטוגל (AFP) | פלטינה | 10,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה | 40,000 |
| שוודיה (GLF) | זהב | 20,000 |
| בריטניה (BPI) | פלטינה | 600,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×7 | 7,000,000 |
סוזי מ. ברסטו

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1836 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  12 ביוני 1923 (בגיל 87) ניו יורק, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית, הוראת האמנויות 
 
סוזי מ. ברסטו, ערוץ נחל בהרי הקאטסקייל, 1870
סוזי מ. ברסטו (באנגלית: Susie M. Barstow;9 במאי 1836 –  12 ביוני 1923) הייתה ציירת אמריקאית, הקשורה לאסכולת נהר ההדסון, שהייתה ידועה בנופיה הזוהרים - לומיניזם.
ביוגרפיה

סוזי מ. ברסטו הייתה בתם של סוחר התה של העיר ניו יורק, סמואל ברסטו (1805–1884) ומרי טיילר בלוסום (1813–1895), ששושלתם נובעת מאחד הנוסעים המקוריים של המייפלאואר. היא למדה במכללת הנשים ראטגרס בניו יורק, סיימה את לימודיה בשנת 1853 וקיבלה הכשרה אמנותית נוספת באירופה. במשך מספר שנים לימדה במכון לאמנויות ומדעים בברוקלין.
נופיה הבוגרים של ברסטו מייצגים שלווה ומלאים באור. היא הציגה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1858, באגודה לאמנות בברוקלין ובאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה.
באותה תקופה לא היו לאמניות נשים את אותן ההזדמנויות להציג את עבודותיהן כמו שעשו אמנים גברים, ולכן עבודתה נותרה לא ידועה יחסית, עד שהיסטוריוני האמנות החלו לבחון מחדש עבודות של נשים מאסכולת נהר הדסון.
עבודתה נכללה בתערוכה המקיפה "נזכור את הנשים: נשות אסכולת נהר ההדסון" בשנת 2010 באתר ההיסטורי הלאומי תומאס קול בקאטסקיל, ניו יורק, ותערוכת 2019 "צבע הירח: ציור ירח ב -2019" אמנות אמריקאית "במוזיאון נהר ההדסון ביונקרס, ניו יורק, שם הייתה ברסטו אמנית מובלטת לצד יצירות מאת תומאס קול, אלברט בירסטדט, וג'ורג' איננס, בין השאר.
ברסטו, הייתה חברה במועדון ההרים האפלצ'יאני, כי הייתה מטיילת מושבעת שטיפסה על מאות הרים בניו יורק ובניו אינגלנד - כולל כל הפסגות העיקריות של קטסקייל, ההרים לבנים ואדירונדאק - כמו גם באירופה. (האלפים והיער השחור).
לעיתים קרובות היא יצאה למסעות לאורך נהר ההדסון ובהרים ששילבו טיולים עם רישומים וציור.
ברסטו מצאה ששמלות נשים בתקופתה מסורבלות מדי ולא מעשיות, ופיתחה לבוש טיולים שכלל מגפיים חזקות וחצאיות מקוצרות בשילוב מכנסיים (שילוב שדגלה בו תנועת הרפורמה בלבוש נשים (אנ')).
ברסטו מעולם לא התחתנה.
אחייניתה סוזי ב. סקילדינג הפכה גם היא לאמנית ומאיירת, והשתיים המשיכו לשרטט משימות ביחד.
הערות שוליים

↑  Susie M. Barstow, THE HISTORY OF PAINTING REVISITED (באנגלית)
↑  New York Times New York State Poll, June 2008, ICPSR Data Holdings, ‏2009-12-03
↑  The Grand Women Artists of the Hudson River School, Smithsonian Magazine (באנגלית)
↑  The Hudson River Museum Presents The Color of the Moon: Lunar Painting in American Art, Hudson River Museum (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012126751  NKC: jo20241213582  VIAF: 4037167988967133830003   WorldCat (עם VIAF): 4037167988967133830003
טרומן הנרי ספורד

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1836 רויאלטון, ארצות הברית 
 פטירה:  13 ביוני 1901 (בגיל 65) ניוארק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ויליאמס קולג'  הרווארד קולג' 
 
טרומן הנרי ספורד (6 בינואר 1836 – 13 ביוני 1901) היה ילד פלא וגאון חישוב. בבגרותו ניהל מצפה כוכבים.
ביוגרפיה

ספורד נולד ברויאלטון ורמונט. כבר מגיל צעיר משך את תשובת לבם של הסובבים אותו ביכולות החישוב שלו. בהיותו בן תשע, כומר מקומי ביקש ממנו להעלות את המספר 365,365,365,365,365,365 בריבוע. בתוך פחות מדקה טרומן הציג את התשובה הנכונה, 133,491,850,208,566,925,016,658,299,941,583,225, מבלי שנעזר כלל בנייר. בערך בגיל זה פיתח שיטה חדשה לחישוב מחזורי הירח, כאשר הפועל על פיה משתמש רק ברבע מהזמן הדרוש לשיטה אחרת ידועה.
שלא כמו גאוני חישוב אחרים, ספורד לא הופיע בפני קהל. הוא למד אסטרונומיה במכללה. כיהן בתפקיד מנהל מצפה הכוכבים הופקינס בויליאמס קולג', מצפה הכוכבים העתיק ביותר בארצות הברית. כיהן בתפקיד זה עד ליום מותו.
בשנת 1894, ספורד לקה בשבץ. הוא נפטר ב-13 ביוני 1901 בניוארק, ניו ג'רזי, בדירה שחלק עם בנו.
על שמו הוקמה מלגת לימודים לאסטרונומיה בויליאמס קולג'.
חצוצרן החרמון

| חצוצרן החרמון |
| --- | --- |
 חצוצרן החרמון
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
סוג:: חצוצרן
מין:: חצוצרן החרמון
שם מדעי
 Rhodopechys sanguineus ‏גולד, 1838

חצוצרן החרמון (שם מדעי: Rhodopechys sanguineus) הוא ציפור שיר ממשפחת הפרושיים, המקננת על מדרונות הרים בגובה רב וניזונה בעיקר מזרעים. הציפור מצויה במזרח טורקיה, באיראן, במערב פקיסטן, ובאזור הר החרמון בישראל.
"חצוצרן החרמון" נקרא באנגלית Asian Crimson-winged Finch - שם שפירושו: "פרוש אדום-כנף" (Crimson = אדום עמוק או ארגמני).
תיאור המין

אורך גופו של חצוצרן החרמון הוא 13–15 ס"מ, ומוטת הכנפיים כ־30 ס"מ. צווארו עבה, ראשו גדול, והמקור רחב ובגוון כתמתם בהיר. המצח ומרכז הכיפה שעל ראשו. כהים. צדי הראש וצדי הגוף חומים, הבטן - לבנה. בשולי הכנף והזנב גוון וורדרד, היוצר מראה מפוספס בזמן מעוף. לחצוצרן החרמון ממין זכר ישנם גוונים חומים ערמוניים וכהים יותר מאשר לנקבה.
תזונה ותנאי מחיה

חצוצרן החרמון מצוי בקבוצות קטנות. הוא מקנן בהרים חשופים בגובה של 1,700–3,300 מטרים, אם כי בחודשי החורף הוא מקנן גם בגבהים נמוכים יותר. חצוצרן החרמון נצפה במדרונות סלעיים או ברכסים בעלי צמחייה ועשבים, והוא ניזון בעיקר מצמחייה, זרעים ופירות.
בישראל, חצוצרן החרמון מצוי על מדרונות וסלעים בעלי צמחייה דלילה.
תפוצה בארץ ובעולם

אוכלוסיית חצוצרן החרמון בעולם יציבה ואינה מוגדרת בסכנת הכחדה. הציפור דוגרת במזרח טורקיה, באירן, במערב פקיסטן, ובישראל – באזור החרמון. בחרמון מקנן החצוצרן בגובה 1,900 מטרים ומעלה. בין היתר, הוא נצפה בראש נחל שיאון ובמורדות הר שקד, שבהם מקננים כ-50 זוגות בלבד, על פי הערכה שנעשתה בשנת 2013.
הערות שוליים

↑  חצוצרן החרמון באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  Rhodopechys sanguineus (Asian Crimson-winged Finch, Eurasian Crimson-winged Finch), www.iucnredlist.org
1 2  תצפית סיורי צפרות- מגדיר ציפורי ארץ ישראל - ציפורי שיר - חצוצרן חרמון, באתר www.tatzpit.com
1 2  מגדיר הציפורים של ישראל - חצוצרן חרמון, באתר פורטל צפרות
↑  יואב פרלמן, חצוצרן חרמון - Rhodopechys sanguineu, אתר הצפרות הישראלי
דוד סרוואן-שרייבר

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1961 ניי-סיר-סן, צרפת 
 פטירה:  24 ביולי 2011 (בגיל 50) פקאן, צרפת 
 מקום קבורה:  Veulettes-sur-Mer 
 שם לידה:  Denys Jean David Servan-Schreiber 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת קרנגי מלון, אוניברסיטת לאוול 
 תפקידים:  עיתונאי, פסיכולוג, רופא סופר, מרצה באוניברסיטה, פסיכיאטר, מסאי, מדען מוח 
 
דוד סרוואן-שרייבר (בצרפתית: David Servan-Schreiber;‏ 21 באפריל 1961, ניי-סיר-סן – 24 ביולי 2011, פקאן) היה רופא ודוקטור למדעים ממוצא צרפתי. הוא היה מרצה באוניברסיטת ליון, ולימד כפרופסור לפסיכיאטריה קלינית באוניברסיטת פיטסבורג.
ב-2003 התפרסם עם פרסום רב-המכר שלו "ללא פרויד, ללא פרוזאק".
ביוגרפיה > משפחה

דוד סרוואן-שרייבר הוא בן למשפחה צרפתית מפורסמת. הוא בנם הבכור של ז'אן-ז'ק סרוואן-שרייבר ושל סבין בק-דה-פוקייר. יש לו שלושה אחים.
ביוגרפיה > לימודים

הוא החל את לימודיו ברפואה בפקולטה לרפואה "פריז דקארט" ב-1978, וסיים אותם באוניברסיטת לאוול בקוויבק ב-1984. לאחר מכן התמחה ברפואה פנימית ובפסיכיאטריה בבית החולים "רויאל ויקטוריה" במונטריאול (אוניברסיטת מקגיל).
מאוחר יותר, דוד סרוואן-שרייבר הצטרף לשלושת אחיו באוניברסיטת קרנגי מלון ובאוניברסיטת פיטסבורג. לאוניברסיטה אגף מחקר בקיברנטיקה ובמדעים נוירו-קוגניטיביים.
דוד סרוואן-שרייבר התמקד במחקר לגבי יישום עולם המחשבים בתחום הרפואה, וכן בהדמיית מחשב של רשתות של נוירונים המווסתים מצבים רגשיים. בשנת 1988 יצר יחד עם ג'ונתן כהן מעבדה למדעי מוח קוגניטיביים-קליניים, אותה הנהיג יחד עם עמיתו עד שנת 1997.
ב-1990, היה מהראשונים בארצות הברית לכתוב דוקטורט בתחום מדעי המוח הקוגניטיביים עם תזה על "מנגנונים נוירוביולוגיים של החשיבה והרגשות", תחת חסותו של זוכה פרס נובל, הרברט סיימון.
התוצאות העיקריות של מחקרו פורסמו במגזין Science על סימולציה של השפעת רגשות על תהליכים קוגניטיביים וברמה העצבית.
משנת 1990 עד 1993, עבד כמתמחה בפסיכיאטריה קלינית במכון הפסיכיאטרי של פיטסבורג.
ביוגרפיה > רופא, מנהל מחקר וסופר מדעי

בשנת 1993 הוא התמנה לפרופסור לפסיכיאטריה בפקולטה לרפואה של פיטסבורג. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1996, ומשנת 1997 עד שנת 2001 הוא ניהל את המחלקה לפסיכיאטריה של בית החולים שיידיסייד במרכז הרפואי של אוניברסיטת פיטסבורג. שם הוביל את ההוראה של מדעי ההתנהגות ליישום קליני.
כמו כן, ניהל את שירותי בריאות הנפש במרכז לחקר הרפואה האינטגרטיבית (Center for Integrative Medicine) שסייע לייסד בשנת 1997. לאחר מכן הוא התמנה למנהל המרכז משנת 2000 עד 2002.
במסגרת מחקריו הקליניים בנוירופסיכולוגיה, למד ואף ביצע ניסויים על מנת לחקור את ההשפעות של הרפואה האלטרנטיבית והרפואה המשלימה, במיוחד אצל חולים עם בעיות פסיכיאטריות. הוא פרסם יותר מ-90 מאמרים מדעיים בכתבי עת וועידות בינלאומיות. העבודות שלו זכו למספר פרסים. הוא נבחר על ידי חבריו ל"פסיכיאטר הטוב ביותר של פנסילבניה".
יתר על כן, הוא עצמו סבל מסרטן המוח מאז תחילת 1990. הצליח לחיות עם המחלה למעלה משני עשורים חרף השערות רופאיו שהוא לא ישרוד יותר ממספר חודשים, כפי שסיפר בעצמו.
ביוגרפיה > רופא, מנהל מחקר וסופר מדעי > רב-המכר "ללא פרויד, ללא פרוזאק"

דוד סרוואן-שרייבר חזר באופן חלקי לפעילות ב-2002. הוא ייסד וניהל את המכון הצרפתי ל-EMDR ואת אגודת המטפלים בשיטה זו. אז התחיל את כתיבת ספרו על עבודותיו השונות בתחום הרפואה המשלימה עם השקה לפסיכיאטריה.
כתב טור במגזין Psychologies Magazine. פרסם ספר המסכם את המחקרים השונים שביצע במהלך הקריירה האקדמית שלו. חלקם התקבלו בקרב החוקרים וחלקם לא.
מחקרים מדעיים שונים, כגון מטא-אנליזה שבוצעה ב-2007 בלין, אישרו את היעילות של אומגה 3 לטיפול בדיכאון. לגבי שיטת ה-EMDR, שהוא עצמו הכניס לצרפת, טען שהיא אחת השיטות היחידות היעילות בטיפול של תסמונות פוסט-טראומטיות, בהתבסס בין השאר על מחקר של המכון הלאומי לבריאות ולמחקר מדעי. מחקר זה, שגונה על ידי פסיכואנליטיקנים שקראו לו "מכונת מלחמה" שמטרתה לערער את מעמד הפסיכואנליזה, נדחה על ידי שר הבריאות הצרפתי דאז, פיליפ דוסט-בלאזי, שהכריז כי "חובתה הראשונה של החברה היא להכיר בכך שאין תשובה אחת על סבל נפשי".
בעקבות פרסום ספרו, ללא פרויד, ללא פרוזאק, הביקוש לכמוסות מבוססות אומגה 3 גדל באופן דרמטי. לאור העובדה שהשוק הצרפתי לא הציע קפסולות בעלות איכות מספקת, סייע דוד סרוואן-שרייבר להקמת חברה מסחרית שתפתח את הנושא. יצר ועמד בראש המועצה המדעית של החברה, ואף רכש מניות של החברה מיולי 2003 עד יולי 2007. גם על כך ספג ביקורת.
ספרו נמכר ב-1.3 מיליון עותקים ותורגם ל-28 שפות.
ביוגרפיה > רופא, מנהל מחקר וסופר מדעי > רב-המכר לא לסרטן

בספרו השני, "לא לסרטן", גילה דוד סרוואן-שרייבר שהוא עצמו סובל מהמחלה. בספר סיפר המחבר על ניסיונו האישי בתור חולה סרטן. סרוואן-שרייבר, שטופל בתחילה על ידי שיטות קונבנציונליות (כירורגיה, כימותרפיה והקרנות), דיבר על "החשיבות החיונית" של ההגנה הטבעית של הגוף בהגנה נגד סרטן בנוסף לטיפולים הקונבנציונליים. הוא מתאר את השינויים באורח החיים המסייעים במניעת המחלה, ביעילות הטיפולים הקונבנציונליים, בהאטת התפתחות המחלה ובריפויה.
הספר תורגם לארבעים שפות ונמכר ברחבי העולם ביותר ממיליון עותקים. הספר הפך לרב-מכר בצרפת, בבלגיה (בהולנדית ובצרפתית), בשווייץ (צרפתית וגרמנית), בקנדה (צרפתית, אנגלית), בגרמניה, בספרד, באיטליה, בהולנד, בפולין, בישראל, בברזיל ובמיוחד בארצות-הברית, שם הוא הופיע ברשימת רבי-המכר של ה-New York Times רק עשרה ימים לאחר פרסומו בספטמבר 2008. הופיע גם ברשימה של ה-Los Angeles Times שנה מאוחר יותר.
ביוגרפיה > רופא, מנהל מחקר וסופר מדעי > תרומות הומניטריות

ב-1991, בעודו מתמודד עם מחלת הסרטן, דוד סרוואן-שרייבר נסע לעיראק עם "רופאים ללא גבולות" כרופא וכרופא ילדים מתנדב. השתתף בייסוד "רופאים ללא גבולות - ארצות הברית", והיה חבר הדירקטוריון משנת 1991 עד 2000. הוא נסע גם לגואטמלה בשנת 1996, לדרמסאלה בהודו ב-1997, לטג'יקיסטן ב-1998 ולקוסובו ב-1999. השתתף בארגון של שירותי חירום רפואיים ופסיכולוגיים המותאמים לתסמונות פוסט-טראומטיות, יחד עם דייוויד לינץ'.
למרות המחלה, המשיך בעבודותיו ובמחקריו. ביוני 2008 השיק עם מגוון רחב של מדענים קריאת אזהרה בנוגע לטלפונים סלולריים, בה עודדו החתומים את השימוש בדיבורית. קריאה זו תפסה נפח בכמה מדינות, בין השאר בארצות הברית, שם הייתה המקור לשימוע בבית הנבחרים בנושא בספטמבר 2008, ולוועידה מדעית בנושא תחת חסותו של סנטור ארלן ספקטר (פנסילבניה) שהתקיימה בחודש ספטמבר 2009.
ביוגרפיה > מותו

דוד סרוואן-שרייבר נפטר בשנת 2011 ממחלתו. הוא קבור בבית הקברות של וולט-סיר-מר.
ביקורות

כפסיכיאטר וכפעיל למען שילוב גישות טיפוליות, ביקורותיו על כמה שיטות של הפסיכיאטריה או של הפסיכואנליזה חשפו אותו לביקורות חוזרות, לעיתים קשות, מצד מומחים בתחום. רופאים רבים אחרים, נטו בסופו של דבר להשתכנע מול המרחב העצום של דוחות המחקר והמקורות שהובאו בספריו.
התזות של סרוואן-שרייבר על הדיכאון התבררו כיעילות עבור דיכאון מתון, ובטיפול מתאים אפשר להימנע משימוש בתרופות נגד דיכאון, כפי שאושר על ידי הדו"ח של הקרן העולמית למחקר הסרטן שפורסם באוקטובר 2007. חלק מהביקורות מצד פסיכואנליטיקנים מסורתיים טענו כי שיטותיו עשויות לחזק את ההתנגדות של אנשים אשר צריכים טיפול פסיכותרפי, פסיכואנליסטי או מסוג אחר.
התיזה של סרוואן-שרייבר על מלחמה בסרטן באמצעים טבעיים אושרו על ידי כמה מסקנות של דו"ח של הקרן העולמית למחקר הסרטן מאוקטובר 2007. דו"ח זה מאשר את החשיבות של תזונה ופעילות גופנית למניעה וליווי הטיפול של המחלה. כמו כן, דו"ח של המכון הלאומי לסרטן הצרפתי מ-2009 גם אישר מסקנות אלו.
גביע ווינר סל

| --- | --- |

 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  2006
 ארגון מפעיל:  מנהלת ליגת העל
 מספר מתמודדים:  כל קבוצות ליגת העל
 מדינות משתתפות:  ישראל
 יבשת:  אירופה
 שמות קודמים:  גביע הליגה   גביע צ'אנס
 זוכה:  מכבי תל אביב
 הכי הרבה זכיות:  מכבי תל אביב (11)
 מפעל גבוה יותר:  ליגת העל, גביע המדינה
 גביע ווינר בכדורסל 2024/2025
 
גביע ווינר 2015
גביע ווינר סל (נקרא בעבר "גביע הליגה" וגם "גביע צ'אנס") הוא המפעל השלישי בחשיבותו בכדורסל הישראלי, אחרי אליפות המדינה וגביע המדינה. הגביע במתכונתו הנוכחית נוסד בעונת 2006/2007 ומתקיים כשבוע לפני תחילתה של עונת המשחקים בליגת העל אשר נפתחת בסביבות אמצע אוקטובר.
עד עונת 2009/2010 נקרא הטורניר "גביע ווינר". בעונת 2010/2011 הסתיימה החסות של מנהלת ליגת העל בכדורסל עם המועצה להסדר ההימורים בספורט ושם הטורניר שונה ל"גביע הליגה בכדורסל". בעונת 2011/2012 עם הצטרפותו של מפעל הפיס כנותן חסות ראשי לליגת העל, שונה שוב שם המפעל ל"גביע צ'אנס". בעונת 2012/2013 חזרה המועצה להסדר ההימורים בספורט להיות נותנת החסות של הגביע, ושמו חזר להיות "גביע ווינר".
שיטת המשחקים

גביע ווינר משוחק בשיטת "נוק-אאוט", משחק בודד בו המפסידה מודחת מהמפעל. משחקיו מפגישים את הקבוצות שסיימו את העונה הקודמת במקומות 1–8. המנצחות ברבע הגמר של הטורניר מעפילות לחצי הגמר שבו המפסידות משובצות למשחק על מקומות 3–4 והמנצחות מעפילות למשחק הגמר על גביע ווינר ששוחק מדי שנה מאז נוסד הטורניר בהיכל הספורט מלחה שבירושלים.
בעונת 2012/2013 עבר הטורניר לראשונה מירושלים לחיפה ושלבי הגמר התקיימו בהיכל הספורט רוממה שהורחב (חלק מהמשחקים התקיימו בהיכל הספורט החדש בקריית אתא). בעונת 2013/2014 נערך גמר הטורניר בבית מכבי בראשון לציון (חלק מהמשחקים התקיימו בהיכל יד אליהו בתל אביב). בעונת 2014/2015 התקיים גמר הטורניר בפיס ארנה ירושלים (חלק מהמשחקים התקיימו בבית מכבי). בעונת 2015/2016 התקיים גמר הטורניר בהיכל קבוצת שלמה בתל אביב (וחלק מהמשחקים התקיימו בהיכל טוטו חולון). בעונת 2016/2017 התקיים הטורניר באולם עין שרה בנהריה. בעונת 2017/2018 התקיים הטורניר בהיכל טוטו בחולון. בעונת 2018/2019 התקיימו שלבי הטורניר מרבע הגמר בבית מכבי בראשון לציון. בעונת 2019/2020 התקיימו שלבי הטורניר מרבע הגמר בהיכל טוטו חולון. בעונת 2020/2021 התקיים הטורניר בהיכל קבוצת שלמה בתל אביב עם מגבלות קהל בשל מגפת הקורונה. בעונת 2021/2022 התקיימו שלבי הטורניר מרבע הגמר בהיכל קבוצת שלמה בתל אביב. בעונת 2022/2023 יתקיים הטורניר בהיכל אנרבוקס בחדרה. בעונת 2023/2024 התקיים הטורניר בהיכל קבוצת שלמה. בעונת 2024/2025 יתקיימו שניים מרבעי הגמר בהיכל אנרבוקס ושניים בהיכל טוטו חולון שיארח גם את חצאי גמר וגמר הטורניר.
בעונת 2018/19 החליטו לשנות את פורמט הטורניר שיועד ל-8 הקבוצות המובילות, ולפתוח אותו לכל 12 קבוצות ליגת העל (אך לפי הצפי קבוצות שבאותה עת ישחקו בשלבי מוקדמות של המסגרות האירופאיות השונות ייעדרו מהטורניר). על פי הפורמט החדש, לפחות ארבעה או אפילו שש הקבוצות המובילות בתום העונה הקודמת ישוריינו מראש ברבע הגמר, ואילו שאר הקבוצות יתחרו בשמינית גמר כך שרק מחציתן תעפלנה לשלב רבע הגמר שיכלול בסך הכל שמונה קבוצות (כמו בטורנירים שנים קודמות). כל המשחקים ימשיכו להתקיים בשיטת נוק-אאוט החל משלב שמינית הגמר לפיו רק הקבוצה המנצחת ממשיכה לשלב הבא. בעונת 2018/2019 השתתפו בטורניר 10 קבוצות, למעט הפועל תל אביב ועירוני נס ציונה שנאלצו להיעדר בשל השתתפות במשחקי מוקדמות ליגת האלופות של פיב"א והיורופקאפ. בעונת 2019/2020 השתתפו בטורניר כל 12 קבוצות ליגת העל (לאחר ששוריינו בטורנירים האירופיים השונים ללא צורך התמודדות בשלבי המוקדמות), ארבע הקבוצות המובילות בתום העונה הקודמת (העונה הסדירה) שוריינו מראש ברבע הגמר, שאר קבוצות הליגה התמודדו בשלב הראשון שהמנצחות העפילו לשלב רבע הגמר שכלל בסך הכל שמונה קבוצות. בעונת 2020/2021 השתתפו בטורניר 12 קבוצות מליגת העל, למעט הפועל תל אביב שתשחק במוקדמות ליגת האלופות של פיב"א. בעונת 2024/2025 חולקו 12 קבוצות מליגת העל ל-3 בתים. 2 המובילות בכל בית יעפילו לרבע הגמר ול-6 המעפילות יצטרפו ברבע הגמר מכבי והפועל תל אביב ששיחקו בגמר שנה שעברה.
מחזיקות הגביע > כל המחזיקות

| עונה | זוכה | תוצאת הגמר | סגנית | MVP של הטורניר | אולם |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006/2007 | עירוני אשקלון | 73:79 | מכבי ראשון לציון | ישראל גיא קנטור (מכבי ראשון לציון) | אולם מלחה, ירושלים |
| 2007/2008 | מכבי תל אביב | 74:93 | הפועל ירושלים | ארצות הברית ישראל דייוויד בלות'נטל (מכבי תל אביב) | אולם מלחה, ירושלים |
| 2008/2009 | הפועל ירושלים | 69:84 | עירוני נהריה | ארצות הברית טימי באוורס (הפועל ירושלים) | אולם מלחה, ירושלים |
| 2009/2010 | הפועל ירושלים | 80:86 | מכבי תל אביב | ארצות הברית צ'סטר סימונס (הפועל ירושלים) | אולם מלחה, ירושלים |
| 2010/2011 | מכבי תל אביב | 77:87 | הפועל ירושלים | ארצות הברית ג'רמי פארגו (מכבי תל אביב) | אולם מלחה, ירושלים |
| 2011/2012 | מכבי תל אביב | 74:78 | הפועל חולון | ישראל ליאור אליהו (מכבי תל אביב) | אולם מלחה, ירושלים |
| 2012/2013 | מכבי תל אביב | 65:75 | מכבי אשדוד | ארצות הברית פולין דייוויד לוגאן (מכבי תל אביב) | היכל רוממה, חיפה |
| 2013/2014 | מכבי תל אביב | 77:88 | הפועל ירושלים | ארצות הברית ישראל סילבן לנדסברג (מכבי תל אביב) | בית מכבי, ראשון לציון |
| 2014/2015 | הפועל ירושלים | 78:81 | מכבי תל אביב | ישראל יותם הלפרין (הפועל ירושלים) | פיס ארנה, ירושלים |
| 2015/2016 | מכבי תל אביב | 80:87 | הפועל אילת | ארצות הברית דווין סמית' (מכבי תל אביב) | היכל קבוצת שלמה, תל אביב |
| 2016/2017 | הפועל ירושלים | 62:77 | מכבי תל אביב | ארצות הברית קרטיס ג'רלס (הפועל ירושלים) | עין שרה, נהריה |
| 2017/2018 | מכבי תל אביב | 79:93 | עירוני נהריה | ארצות הברית ישראל ג'ון דיברתולומיאו (מכבי תל אביב) | היכל טוטו, חולון |
| 2018/2019 | מכבי ראשון לציון | 66:78 | הפועל באר שבע בני שמעון | ארצות הברית קמרון לונג (מכבי ראשון לציון) | בית מכבי, ראשון לציון |
| 2019/2020 | הפועל ירושלים | 83:84 | מכבי תל אביב | ארצות הבריתניגריה סולימאן בריימו (הפועל ירושלים) | היכל טוטו, חולון |
| 2020/2021 |  מכבי תל אביב | 84:86 | הפועל חולון | ארצות הבריתטורקיה סקוטי וילבקין (מכבי תל אביב) | היכל קבוצת שלמה, תל אביב |
| 2021/2022 | מכבי תל אביב | 62:92 | הפועל אילת | ארצות הברית ג'יימס נאנלי (מכבי תל אביב) | היכל קבוצת שלמה, תל אביב |
| 2022/2023 | מכבי תל אביב | 84:88 | הפועל תל אביב | חוף השנהבארצות הברית אלכס פוית'רס (מכבי תל אביב) | אנרבוקס, חדרה |
| 2023/2024 | הפועל ירושלים | 71:79 | מכבי תל אביב | ארצות הברית ספידי סמית’ (הפועל ירושלים) | היכל קבוצת שלמה, תל אביב |
| 2024/2025 | מכבי תל אביב | 83:86 | מכבי רמת גן | ארצות הבריתצרפת ג'יילן הורד (מכבי תל אביב) | היכל טוטו, חולון |
מחזיקות הגביע > טבלת זכיות

| מקום | קבוצה | זוכה | סגנית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מכבי תל אביב | 11 | 5 |
| 2 | הפועל ירושלים | 6 | 3 |
| 3 | מכבי ראשון לציון | 1 | 1 |
| 4 | עירוני אשקלון | 1 | 0 |
| 5 | מכבי רמת גן | 1 | 1 |
| 6 | עירוני נהריה | 0 | 2 |
| 6 | הפועל חולון | 0 | 2 |
| 6 | הפועל אילת | 0 | 2 |
| 8 | מכבי אשדוד | 0 | 1 |
| 8 | הפועל באר שבע | 0 | 1 |
| 8 | הפועל תל אביב | 0 | 1 |
הערות שוליים

↑  דף השחקן באתר מנהלת הליגה
↑  ציוץ של מנהלת הליגה לגבי הבחירה
גור שלף

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1974 (בן 50) תל אביב-יפו, ישראל 
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטרים
 מספר:  9
 קבוצות כשחקן
 1992–1993 1993–1995 1995–1998 1998–2005 2005–2007:  הפועל גבת/יגור מכבי רמת גן הפועל גליל עליון מכבי תל אביב אנטוורפן
 הישגים כשחקן
 אליפות ישראל בכדורסל (7)   גביע המדינה בכדורסל (7)   אליפות אירופה בכדורסל (3)   הגביע הבלגי בכדורסל (1)
 
גור שלף במדי מכבי תל אביב
גור שלף (נולד ב-10 בינואר 1974) הוא כדורסלן עבר ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. נחשב בעיני רבים לאחד השחקנים הישראלים הטובים ששיחקו בליגה. בין קבוצותיו הבולטות הפועל גליל עליון, מכבי תל אביב ואנטוורפן. שימש כמנהל המקצועי של מכבי תל אביב בשנים 2013-2008.
ילדות ומשפחה

גור שלף הוא בנו של השחקן עמי שלף ששיחק בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל וכיהן בתפקידים רבים, ביניהם יושב ראש הוועדה המקצועית באיגוד הכדורסל ויו"ר התאחדות הספורט. אחיו אורי שלף היה ממקימי הפועל אוסישקין. בנו עמרי שלף הוא שחקן נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל ומ.כ. עוטף דרום.
שלף הוא בוגר בית הספר לאומנויות ותיכון עירוני א' שבתל אביב.
מתגורר בתל עדשים.