stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יושי (טריצרטופס)

הטריצרטופס של יושי (משמאל). העצמות בחום הן יציקות מהמאובנים שנמצאו ואלה שבלבן הן רפליקות ששוחזרו לצורך השלמת השלד לתצוגה.
הטריצרטופס של יושי, מבט מהצד והכיוון האחורי
הטריצרטופס של יושי, באנגלית: Yoshi's Trike, או בשמו הרשמי: MOR 3027, הוא מאובן מפורסם של טריצרטופס שנמצא במוזיאון הרי הרוקי במונטנה, ארצות הברית, וכולל שלד חצי שלם עם גולגולת כמעט שלמה בעלת קרניים ארוכות במיוחד. יושי מתוארך לשכבה התיכונה של תצורת הל קריק, כ-66.3 מיליון שנה לפני זמננו.
המאובן, שמייצג ככל הנראה מין חדש של טריצרטופס, בולט בזכות קרניו הארוכות במיוחד: אורך ליבות קרני הגבה שלו הוא כ-115 סנטימטרים (45 אינץ') וכאשר היו מצופות בקרטין אורכן הגיע ככל הנראה ל-130–150 סנטימטרים (4.3–4.9 רגל). הוא מייצג פרט תת-בוגר, שטרם הגיע לגודלו המלא. אורכו היה רק 6 מטרים (20 רגל) ומשקלו הוערך ב-5–6 טונות (5,000–6,000 קילוגרם).
המאובן נתגלה ב-2010 במאגר פורט פק (Fort Peck Reservoir) שליד ג'ורדן (מונטנה), חלק מתצורת הל קריק שבארצות הברית, ונחפר ב-2012. הוא נתגלה על ידי יושי קטסורה (Yoshi Katsura), מתנדב יפני, ונקרא על שמו. כיום הוא מאוחסן במוזיאון הרי הרוקי בבוזמן, מונטנה, שבארצות הברית, ומספרו הקטלוגי הוא MOR 3027. המאובן MOR 3027 כולל גולגולת כמעט שלמה ואת רוב חלקי השלד למעט הרגליים הקדמיות, כפות הרגליים האחוריות, מספר צלעות, חוליות בעמוד השדרה וכל הזנב. שלד משוחזר של יושי נמצא בתצוגה באוספים הפלאונטולוגיים של המוזיאון. העצמות בחום הן יציקות מהמאובנים שנמצאו ואלה שבלבן הן רפליקות ששוחזרו לצורך השלמת השלד לתצוגה. לצידו מוצב גור של טריצרטופס.
ב-2021 הוציאה חברת EoFauna Scientific Research דגם של טריצרטופס המבוסס על יושי (MOR 3027). ב-2022 הוציאה חברת CollectA הוציאה דגם שמבוסס חלקית על יושי, בעיקר בקרניים.
ב-2023 הופיעו בסדרה כוכב פרהיסטורי 2 מבית Apple TV+ טריצרטופסים בעלי קרניים גדולות מאוד המבוססים על יושי ולמעשה מציגים כיצד היה נראה אם היה מגיע לבגרות וגודל מלא.
ראו גם

טריצרטופס
האטצ'ר (טריצרטופס)
ליין (טריצרטופס)
יושי (טריצרטופס)
ביג ג'ון (טריצרטופס)
הורידוס (טריצרטופס)
דו-קרב הדינוזאורים (מאובן)  (Dueling Dinosaurs)
מאובן
יורשי הנקמה

| --- | --- |
 שיר הנושא:  "Herederos" בביצועו של דייוויד ביסבל
 סוגה:  טלנובלה
 יוצרים:  אדריאן סואר
 כותבים:  לאנדרו קלדרון
 שחקנים:   לוסיאנו קסטרו  רומינה גאטני,  מרסלה קלוסטרבואר  בנחמין ויקוניה  פדריקו אמאדור  חימנה אקרדי  מנואלה פאל  בטיאנה בלום  מרקו אנטוניו קאפוני ליאונור בנדיטו  רודולפו רני
 ארץ מקור:  ארגנטינה
 שפות:  ספרדית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  219
 הפקה
 חברת הפקה:  Pol-ka
 הפצה:  פולקה
 מוזיקה:  דייוויד בסיבל
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  פולקה
 רשת שידור בישראל:  ויוה
 תקופת שידור מקורית:  2011 – 10 בפברואר 2012
 קישורים חיצוניים
 [http://www.imdb.com/title/ttVer todos los créditos (IMDb) Ficha en IMDb [editar datos en Wikidata]/ דף התוכנית ב-IMDb]
 
יורשי הנקמה (בספרדית :Heredros de una venganza) היא טלנובלה ארגנטינאית שהופקה על ידי רשת הטלוויזיה Pol-ka בשנים 2011-2012 בכיכובם של לוסיאנו קסטרו, רומינה גיאטני מרסלה קלוסטרבואר. ומרקו אנטוניו קאפוני. הסדרה שודרה בישראל בערוץ ויוה.
הסדרה הצליחה מאוד בארץ ובעולם וכמו כן, גם שיר הסדרה "יורשים" בביצועו של דייוויד ביסבל.
תקציר הסדרה

הסדרה מתרכזת באנשי "וידיסטרה", עיירה קטנה המתרכזת ברובה לגידול ענבים והפקת יין. בעיירה זו קיים יקב יחיד המחזיק את כל הכרמים והעבודות בהם. אנטוניו (לוסיאנו קסטרו) אגרונום, מגיע לעיירה במטרה יחידה: להינשא לאנג'י, ארוסתו (ואחותו של חברו הטוב ביותר רפאל (פדריקו אמאדור) המבקשת להינשא בעיירה שבו נולדה. עיירה, אשר באופן פרדוקסלי, תגרום לרצח שלה באופן מסתורי.
עבור כולם, "וידיסטרה" נראית כאזור אידיאלי שבו התושבים מצאו את מקומם בעולם על מנת לחיות ולהתפתח. כזה הוא המקרה של אמיליה (מרסלה קלוסטרבואר), בתה של רג'ינה פיאבה (ליאונור בנדטו), ויורשת אימפריית היין המשפחתית.
לעומת זאת, עבור מרסדס (רומינה גאטני) להתגורר בעיירה משמעותו לחיות עם סטיגמה של רוצחת, אשר לאחרונה עזבה את כלא, בעזרתו של מרטין סארטר (דניאל קוזניקה) לאחר מאסר של שמונה שנים בשל רציחת בעלה. אשר בהמשך הסדרה מתגלה כי הייתה חפה מפשע וכי העניינים לא התהלכו כפי שחשבו כולם.
אחיה, לוקאס (מרקו אנטוניו קאפוני) יתמוך במרסדס בהכל בעוד שאמו דליסיה (בטיאנה בלום) תתמודד בשקט עם גורלה האומלל שלה ושל ביתה מרסדס.
אך, בנוסף, דבר חשוך ואפל מכיל המרתף של היקב הגדול "וידיסטרה". שם קיימת כת בראשות המאסטר הגדול (אלפרדו אלקון) ובהשתתפות האנשים הבולטים ורבי העוצמה שבעיירה: השוטר הממונה ויסנטה רוקה (אנטוניו גרימו), המיליונרית רג'ינה פיאבה (ליאונור בנדטו), ראש העיר אוקטביו קאפוגרקו (רודולפו רני) והשופט סנטוס אוג'ניו פראט (מיגל דדוביץ').
הכת אשר סוגדת לגפן וליין מאמינה בנבואות הנחשפו בידי המאסטר הגדול דרך ספר קדוש. הנבואה החשובה ביותר מנבואות אלה אומרת כי סוף העולם מגיע וכי "וידיסטרה" היא העיירה הנבחרת כדי לשרוד את האסון. עם זאת, כדי שיהיה ניתן לשמור על אדמות אלה, יש צורך להקריב קורבן גדול, למעשה 12 קורבנות לפי סימני הספר.
הקורבן הראשון היא אנג'י אשר לאחר מותה אנשי הכת מגלים כי היא אינה הקורבן הנכון ולמעשה מותה היה לשווא. אנטוניו שנשאר אלמן ביום חתונתו כואב מאוד על מותה של אנג'י ונשבע לגלות מי היו רוצחיה ולנקום בהם. כשהוא מתחיל לחקור על המוות הוא מתחיל לגלות את עברה החשוך של העיירה "וידיסטרה" וממשיך לחקור על מנת להוציא את הצדק לאור.
יחד עם זאת, ביום חתונתו פוגש אנטוניו לראשונה את מרסדס שלראשונה לאחר שמונה שנים בכלא יצאה לחופשי. עם הזמן, השניים מתאהבים ונאלצים להתמודד עם אוקטביו, ראש העיר אשר מתעב את מרסדס ובכל אותם אנשים המנסים למנוע את אהבתם עם שקרים ומזימות.
דמויות

לוסיאנו קסטרו - אנטוניו רוקה \ ויסנטה קלידל \פואנטס פיאבה
רומינה גאטני - מרסדס \מצ'ה \לייבה \ויסנטה
מרסלה קלוסטרבואר - אמיליה סן מרקו \ פיאבה
בנחמין ויקוניה - בנסיו איצאגה
ליאונור בנטידו - רג'ינה פיאבה \קאמפ
רודולפו רני - אוקטביו קלידל \קאפוגרסו
פדריקו אמאדור - רפאל פוררו \הרסטרט
מרקו אנטוניו קאפוני - לוקאס לייבה מרלו
בטיאנה בלום - דליסיה רוקה \לייבה
אנטוניו גרימו- ויסנטה רוקה
דניאל קוזניקה - מרטין סארטר
מיגל דדוביץ' - סנטוס אוג'ניו פראט
חימנה אקרדי - אמיליה -צ'ינה וילגאס
פליפה קולומבו -ברננדו ברלנגה
מנואלה פאל - פאולה לזקנו
ג'יירמו ארנגו -פדרו קורטז
נעמי פרנקל -גרטל
וירג'יניה קאופמן - פרידה קראוזה
ויקטוריו דלאנזרו - מיגל מורן
טאי-יואן

| --- | --- |

פוטומונטז' של טאי-יואן
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  שאנשי
 ראש העיר:  גָ'אנְג בִּינְגְשֶׁנְג
 שטח:  6,905 קמ"ר
 גובה:  800 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  2,670 מטרים
  ‑ הנקודה הנמוכה:  760 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנציבות העירונית:  5,304,061 (2020)
  ‑ במטרופולין:  4,529,141 (2020)
  ‑ צפיפות:  768.1 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  37°52′24″N 112°32′33″E﻿ / ﻿37.87326°N 112.54245°E﻿ / 37.87326; 112.54245 
 אזור זמן:  UTC +8
 אתר טאי-יואן
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןטאי-יואן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןטאי-יואן(למפת שאנשי רגילה) טאי-יואן(למפת שאנשי מוגדלת) טאי-יואן    מיקומה של טאי-יואן במחוז שאנשי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טָאי-יוּ'אן (בסינית: 太原; בפין-יין: Tàiyuán) היא נציבות עירונית, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז שאנשי שבצפון-מרכז הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בנציבות העירונית כ-5.3 מיליון תושבים, מתוכם כ-4.5 מיליון בשטח האורבני.
היסטוריה

טאי-יואן היא עיר עתיקה בעלת היסטוריה של יותר מ-2,500 שנים. העיר נוסדה בשנת 497 לפנה"ס תחת השם "גִ'ינְיָאנְג" בשלהי תקופת המדינות הלוחמות, ושימשה מרכז אסטרטגי למדינת ג'או העתיקה. לאחר כיבוש ג'או על ידי שושלת צ'ין בשנת 221 לפנה"ס, הפכה העיר לאזור מפקדה והוחלף שמה ל-"טאי-יואן", כאשר נוהלה על ידי מפקד צבאי שהתיישב בה, והמשיכה להיות מנוהלת בצורה זו גם במהלך כל תקופת שושלת האן שבשנים 206 לפנה"ס עד 220 לספירה, ועוד לאחר-מכן. בתקופה המאוחרת של שושלת האן, הפכה להיות עיר הבירה של מחוז בשם "ג'וֹאוּ". בחלק מהמאה השישית שבמהלך תקופת שושלת טאנג, תפקדה כעיר בירה משנית של מדינות "וֵיי המזרחית" ו-"צִ'י הצפונית" וכמרכז תרבות בסין. בהתאם, בתקופה זו גם התפתחה לאזור יישוב גדול והפכה להיות מרכז לדת הבודהיזם. בשנת 562 נבנתה עיר חדשה בסמוך לטאי-יואן, ובשנת 733 קושרה לטאי-יואן, כאזור חדש בעיר לצד האזורים העתיקים והישנים יותר. כך טאי-יואן עוד הוסיפה לגדול בתקופת שושלת טאנג. קיסר שושלת טאנג החל עם העיר טאי-יואן כבסיס בכיבושיו להקמת האימפריה ותוך שימוש בתמיכת אנשי האצולה המקומיים שלו באזור; זאת בהתאם לכך שטאי-יואן יועדה באותה תקופה להיות בירת השטח הצפוני שבשליטת שושלת טאנג, וכך הפכה באותה תקופה לאזור בסיס צבאי מבוצר היטב.
בשנת 960 נכבשה על ידי שושלת סונג. באותה עת הורה קיסר שושלת סונג להרוס אותה, ובשנת 982 הוקמה עיר חדשה על גדות נהר פֶן.
בשנת 1907 עלה מעמד העיר בזכות הקמת מסילת רכבת שקישרה אותה לעיר שה-ג'יאג'וואנג.
 כנציבות עירונית, כיום מורכבת טאי-יואן מ-10 אזורים: 6 מועצות-עירוניות, נפה-עירונית אחת ו-3 נפות. האזור המאוכלס ביותר הוא המועצה העירונית שְׂיָאודְייֵן.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שם האזור | בפין-יין | בסינית | אוכלוסייה (מפקד 2020) | מפת חלוקת העיר ל-10 האזורים: 6 האזורים הקטנים במרכז-מזרח הם המועצות העירוניות, האזור ממערב להם הוא הנפה העירונית, 3 האזורים בקצוות הדרומי, הצפון-מערבי, והצפון-מזרחי הם הנפות |
| מועצה עירונית: | Qū: | 市辖区: | 4,529,141 |  |
| שְׂיָאודְייֵן | Xiǎodiàn | 小店 | 779,479 |  |
| יִינְגְדְזֶה | Yíngzé | 迎泽 | 594,238 |  |
| שִׂינְגְחְווָאלִינְג | Xìnghuālǐng | 杏花岭 | 1,357,242 |  |
| גְ'ייֵנְצָאופִּינְג | Jiāncǎopíng | 尖草坪 | 530,499 |  |
| וָאנְבָּאילִין | Wànbǎilín | 万柏林 | 951,238 |  |
| גִ'ינְיוּ'אן | Jìnyuán | 晋源 | 316,445 |  |
| נפה עירונית: | 县级市: | Shì: | 210,757 |  |
| גוּגְ'יָאו | Gǔjiāo | 古交 | 210,757 |  |
| נפה: | 县: | Xiàn: | 564,163 |  |
| צִ'ינְגְשׂ'וּ | Qīngxú | 清徐 | 344,472 |  |
| יָאנְגְצ'וּ' | Yángqǔ | 阳曲 | 128,483 |  |
| לוֹאוּפָֿאן | Lóufán | 娄烦 | 91,208 |  |
גאוגרפיה

טאי-יואן משתרעת על פני 6,905 קמ"ר במרכז מחוז שאנשי על הנהר פן כ-400 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין. היא מהווה את מרכז הדרך בכיוון צפון-דרום לאורך מחוז שאנשי ומהווה אזור מקשר בדרכים שבין אזור ההרים ממערב לבין מחוז חביי שממזרח למחוז שאנשי, ולצפון מחוז שאנשי.
טאי-יואן נמצאת באזור אקלים יבשתי קיצי חם. החורף קר וארוך, אך יבש וכך גם שמיים לא מעוננים כך שיש שמש חזקה. האביב יבש ועם סופות חול תכופות, ומלווה בגלי חום מוקדמים של הקיץ עקב אזור האקלים הקיצי בו שרויה העיר. הקיץ גשום וחמים עד חם, כאשר רוב הגשמים יורדים בחודשים יולי ואוגוסט.
כלכלה

מאז שנת 1949, עם הקמת הרפובליקה העממית של סין, החלה התעשייה בעיר להתפתח בצורה מקיפה, בעיקר תעשיית ייצור ברזל ופלדה שמובילה כיום את כלכלת העיר. יש בעיר גם תעשייה גדולה לייצור מלט ויש בה אזור שלם של תעשיית כימיקלים. כיום טאי-יואן היא אחת הערים התעשייתיות העיקריות בסין. 
 בשנת 2008 עמד התוצר הלאומי הגולמי בעיר על 146.8 מיליארד רנמינבי/יואן, בצמיחה של 8.1% לעומת השנה שלפני.
תרבות

מאחר שטאי-יואן הייתה עיר בירה משנית לסין ומרכז תרבותי בתקופות הקדומות, אנשי פוליטיקה ואנשי רוח רבים צמחו ממנה. כך מוצאם של כמה מהקיסרים ששלטו ברחבי סין הוא מטאי-יואן, כגון "לִי שְׁה-מִין" ו-"יְוֵּ'אן לי גָאו דְזוּ", ומוצאם של משוררים רבים בסין בתקופות הקדומות.
מדרום-מערב למרכז העיר הוקמו מקדשי-מערות בהר "טְייֵלונְג", כאשר המשך הבנייה וההקמה של מקדשים נוספים במקום עוד בוצעה באמצע תקופת שושלת טאנג, ששלטה בין השנים 618-907.
תרבות > אתרים

במרכז העיר ובאזור הנציבות יש בתים סיניים עתיקים בעלי מורשת חשובה ומספר מקדשים, ויש גם אתרי טבע פופולריים בקרב התיירים:
מקדש "האלה" - המבנה העתיק בעיר, נמצא בתוך תשלובת מבנים הקרויים "גִ'ין צְה". המקדש נבנה במקור בשנת 1023 ונבנה מחדש בשנת 1102.
דרך "לְיוֹ שְׂיָאנְג"
מנזר "צ'ונְגְשָׁאן"
מקדש "גִ'ינְצְה"
מקדש "פגודת התאומים"
פארק "לונְגְטָאן"
פארק "יִינְגְדְזֶה"
מנזר "שׁוָאנְגְלִין"
ערים תאומות

גרמניה קמניץ, סקסוניה, גרמניה
יפן הימג'י, היוגו, יפן
אוסטרליה לונסטון, טסמניה, אוסטרליה
ארצות הברית נאשוויל, טנסי, ארצות הברית
הממלכה המאוחדת ניוקאסל, אנגליה, הממלכה המאוחדת
רוסיה סיקטיבקר, רפובליקת קומי, רוסיה
רוסיה סראטוב, סראטוב, רוסיה
הערות שוליים

↑  China: Shānxī (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552783205171  BnF: cb11941017n (data)  GND: 4477503-9  LCCN: n81021977  MusicBrainz: 948d42b5-9f1f-477f-8db8-9818cb363d93  NDL: 00640001  SUDOC: 027349020  VIAF: 248714757   WorldCat (עם VIAF): 248714757 
אחד מאזורי מרכז העיר
תצלום לווין של טאי-יואן
יאנה צ'רנוכובה

יאנה צ'רנוכובה (בצ'כית: Jana Černochová; נולדה ב-26 באוקטובר 1973) היא פוליטיקאית צ'כית מהמפלגה הדמוקרטית האזרחית. מכהנת כשרת ההגנה מאז 17 בדצמבר 2021.
ביוגרפיה

צ'רנוכובה נולדה בפראג ב-26 באוקטובר 1973. ב-1996 סיימה קורס בבנקאות וכלכלה מוניטרית בפקולטה למימון וחשבונאות של האוניברסיטה לכלכלה בפראג. בשנת 2009 קיבלה השלימה תואר ראשון באוניברסיטה למשפט יישומי. ב-2011 סיימה תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת מטרופוליטן בפראג.
ב-1997 הצטרפה למפלגה הדמוקרטית האזרחית. ב-1998 נבחרה למועצת העיר פראג. ב-2010 נבחרה לבית הנבחרים הצ'כי, ובמקביל פעלה בפוליטיקה המקומית של פראג. ב-26 במרץ 2012 היא נבחרה כראש העירייה של פראג 2, אחד הרבעים המרכיבים את פראג. ב-17 בדצמבר 2021 היא מונתה לשרת ההגנה בממשלתו של פטר פיאלה, ובשל כך התפטרה מתפקידה כראש עיריית פראג 2.
דעות פוליטיות

צ'רנוכובה היא מתנגדת ותיקה להגירה האסלאמית לאירופה. היא הייתה בין הדוברים הבולטים של הפגנות "אנחנו לא רוצים את האסלאם ברפובליקה הצ'כית" (Islám v České republice nechceme) שנערכו בידי הימין הקיצוני בצ'כיה בעקבות פיגועי נובמבר 2015 בפריז. כמו כן היא התנגדה להפסקת המעורבות הצ'כית במלחמת אפגניסטן.
בעקבות רצח ג'מאל חשוקג'י, קראה צ'רונוכובה להטיל אמברגו נשק על ערב הסעודית. היא מבקרת בחריפות את משטרו של רג'פ טאיפ ארדואן. היא תומכת ותיקה בישראל ובמדיניותה.
הערות שוליים

↑  Žádní náckové, hájí Černochová účast na protestu proti islamistům
1 2  Černochová: Z boje se neutíká, to je ustupování zločincům
↑  Poslanci odsoudili tureckou invazi i brutální vraždu kurdské političky
↑  Komentář Jany Černochové: Izrael je přítel, který má naši důvěru
↑  Černochová přirovnala Zaorálka kvůli výrokům o Izraeli k nacistům
↑  Většina českých stran stojí za Izraelem, Piráti, STAN i ČSSD mají opatrnější postoj
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: av20221136413  VIAF: 6604164423013320530003   WorldCat (עם VIAF): 6604164423013320530003
יושי (סוג)

| יושי> תקופה |
| --- | --- |
סוף מיוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
תת־משפחה:: שנחרבים
סוג:: יושי (סוג)
מינים
 Yoshi garevskii  Yoshi minor
שם מדעי
 Yoshi

יושי (שם מדעי: Yoshi) הוא סוג של חתול נכחד מתת-משפחת השנחרבים, בעלי הניבים החדות. היושי התגלה בחצי האי הבלקני, כשממצאים שלו מסין נחשבים כיום ללא ברורים, ותואר לראשונה ב-2014, לאחר שהופרד מסוג דומה - המטאילורוס (Metailurus). שמו ניתן על שם חתול הבית של החוקר שגילה אותו. סוג זה כלל שני מינים.
היושי היה קטן בהרבה ממרבית החתולים ששויכו לשנחרבים והגיע לאורך 70 סנטימטרים, לרבות הזנב ולמשקל מרבי של 35 קילוגרם. הוא היה בעל גולגולת דומה לזו של ברדלס מודרני ונראה שחי באורח דומה. מבנה גופו היה דומה לכלאיים בין פומה לשונר, והיה מותאם לריצה מהירה בערבות וסוואנות, זאת לעומת מבנה גופם של שנחרבים ידועים כמו הסמילודון והמגנתריאון שהותאמו למארבים לטרף כבד כמו פרים, קרנפיים או אף ממותות ושאר פילאים. הוא גם היה בעל מבנה ניבים קצר מאוד, אך בעל רגליים ארוכות יחסית ועדיין היו קצרות יחסית לעומת רגלי הברדלס.
ככל הנראה היושי וקרוביו התפתחו עם סוף המיוקן למינים כבדים בעלי ניבים ארוכות, אך איבדו את המהירות בדרך זו.
הערות שוליים

↑  Spassov, Nikolai (2014-05-15). "A New Felid from the Late Miocene of the Balkans and the Contents of the Genus Metailurus Zdansky, 1924 (Carnivora, Felidae)". Journal of Mammalian Evolution
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טטאמי

חדר עם רצפת טטאמי
טטאמי (ביפנית: 畳) הוא שטיח מחצלת המכסה את הרצפה בחדרים בעיצוב יפני מסורתי. באופן מסורתי ממלאים את ליבת המשטח בקש האורז, וכיום גם בשבבי עץ או בפוליסטירן. את הליבה עוטפים במארג עשב סוף. גודל הטטאמי כמעט אחיד, האורך כפליים מהרוחב. צדי הטטאמי האורכיים עטופים ברצועות בד רקומות.
היסטוריה

המונח טטאמי מגיע מהפועל טַטָאמוּ, שפירושו "לקפל" או "לערום", ומבהיר שבראשית השימוש בהם היו הטטאמי מקופלים או נערמים. בתקופת הייאן נבנו החדרים המפוארים של בתי האצילים עם רצפת עץ, ואלה נהגו לשבת על טטאמי. המנהג חלחל גם למעמד הסמוראים בתקופת קמקורה, והגיע לשיאו בתקופת אשיקאגה, אז נהגו לכסות את רצפת כל החדרים בטטאמי. חדרים אלה קיבלו את השם זאשיקי (座敷; מילולית: "חדר ישיבה"). לקראת המאה ה-17 החלו הטטאמי להיות פופולריים בקרב בני המעמדות הנמוכים יותר, עד שהפכו לכיסוי הרצפה המקובל בכל הבתים ביפן.
בימינו, חדרים מרוצפי טטאמי מצויים בבתי העץ המסורתיים שהם מרבית הבתים ביפן שמחוץ לערים הגדולות, וגם ברבות מהן. בבתים יפניים מודרניים  הנבנים בסגנון מערבי, כוללים לעיתים קרובות מעט "חדרי טטאמי", בדרך כלל רק אחד לשמירה על המסורת. חדרים אלה מכונים ואשיצו (和室: "חדר בסגנון יפני"). עם זאת, נהוג ביפן למדוד את גודלו של כל חדר לפי מספר הטטאמי שניתן לפרוש בו.
גודל

גודלו של הטטאמי משתנה בין חלקי יפן. באזור קיוטו גודלו של הטטאמי הוא לרוב 95.5×191 סנטימטר, והוא מכונה קיוֹמָה. באזור נגויה הגודל הוא לרוב 91×182 סנטימטר, ונקרא אָאינוֹמָה (מילולית: "באמצע"). באזור טוקיו גודל הטטאמי הוא לרוב 88×176 סנטימטר, ונקרא אדומה או קאנטומה. מבחינת עובי, השוני בין הסוגים השונים נע בין 5.5 סנטימטר בקיוטו ל-6 סנטימטר בטוקיו.
עובי הטטאמי הוא כ-5.5–6 ס"מ. חדרי שינה מסורתיים הם של 4.5–6 טטאמי וחדרי מסחר (חנויות) 5.5–8 טטאמי.
חצי טטאמי נקרא האנג'ו, וטטאמי באורך שלושה רבעים מהתקן, המשמש בחדרי טקס התה היפני, נקרא דאימֶדטאמי.
חדרים נבנים במידות התואמות למספר הטטאמי המרצפים אותן. דוגמאות:
חדר של 3 טטאמי: 1.82×2.73 מטר (בערך 5 מ"ר)
חדר של 4.5 טטאמי: 2.73×2.73 מטר (בערך 7.5 מ"ר)
חדר של 6 טטאמי: 2.73×3.64 מטר (בערך 10 מ"ר)
חדר של 8 טטאמי: 3.64×3.64 מטר (בערך 13 מ"ר)
סידור

ישנם חוקים בנוגע למספר הטטאמי בחדר ולסידורם בו. בתקופת אדו היו סידורים שנחשבו מביאי מזל, וכאלה שנחשבו מביאי מזל רע. הסידורים מביאי המזל הם אלה שנמצאים כיום בשימוש ביפן. בסידורים אלה יוצרים המפגשים בין הטטאמי צורת T, בעוד שבסוג השני יוצרים המפגשים צורת +.
בחדר 4 וחצי טטאמי פורשים 4 טטאמי כך שרוחב האחד בקצה אורך השני המאונך לו וכך נותר במרכז הריבוע מקום לחצי טטאמי ריבועי. בחדר 6 טטאמי פורשים שני מערכים של 3 טטאמי, כך שבשלישייה אחת השטיח הרוחבי מונח בראש ובשנייה הוא מונח בתחתית השלישייה. בחדר 8 טטאמי פורשים 2 טטאמי לאורך, לראשיהם פורשים 2 טטאמי לרוחב, ובכל צד פורשים 2 טטאמי לרוחב. ניתן לדמיין ספירלה, צורה בעלת משמעות במסורת היפנית, העוברת דרך כל הטטאמי מלבד הראשון. סידור זה גם יצר מצב בו הטטאמי מוקפים ברצועות הבד שלאורכם. הסידורים האלה הם חלק מהגישה האסתטית היפנית המופיעה שוב בעיצובים שונים. דגמים אלה המתוחמים בפסים כהים נחרתו בדמיון כל יפני מינקותו.
תכונות הטטאמי

הטטאמי הוא משטח רצפה טבעי מצמח האיגוסה (ממשפחת הסמריים שבסדרת הדגנאים) הצומח בדומה לאורז בשדות מוצפי מים. לאחר ייבושו, גבעולים ועלים באורך המתאים משמשים לאריגה, וחוטי השתי המשובחים הם מקנבוס (אך יש גם מכותנה), באריגה צפופה היוצרת מרקם נעים למגע, נוח ורך לכפות הרגליים ולכל חלק גוף הבא עמו במגע. הטטאמי מבודד ושומר על טמפרטורה נוחה בכל עונות השנה. הטטאמי מבשם בעדינות את אוויר החדר בריח צמחי עדין הנחשב ביפן למביא שלווה. בשל רגישות החומר ועדינותו, על הטטאמי הולכים יחפים, בגרביים או בנעלי בד מיוחדות בלבד. בכניסה לבית מסירים נעליים.
הטטאמי כבסיס הבנייה היפנית והשפעתו על העולם

הטטאמי הוא מודול הבנייה היפני, כלומר מידה קבועה לפיה נקבעות מידות הקירות, המחיצות ושאר חלקי המבנה. המידות הן כפולות של כ-90 ס"מ, הדבר מאפשר מעבר לאדם, וקובע רוחב פתח דלת או חלון. הגישה המודולרית בבנייה חודשה במאה ה-20 על ידי האדריכל הצרפתי לה קורבוזיה, באופן אחר אומנם, אך עם זיקה בסיסית לגישה המודולרית היפנית המתבססת על מידות גוף האדם. היום כל מערכת הבנייה והאדריכלות העולמית נוטה לפעול בגישה המודולרית המפשטת ומוזילה את ייצור מרכיבי הבניין: מוטות ברזל, מרכיבים טרומיים שונים, אביזרים סניטריים, דלתות, חלונות וכדומה. הגישה המודולרית מקלה מאוד על חישוב חוזק הבניין על ידי מהנדסי הבניין, יוצרת סדר בתוכניות הבנייה של האדריכל ומביאה להרמוניה בפנים המבנה ובחזותו החיצונית.
המשמעות התרבותית של הטטאמי

עצם היות מחצלת הטטאמי חומר צמחי, שמרה במשך מאות השנים עם כל העיור על זיקת האדם לטבע. בתרבות יפן הודגשה חשיבות המראה, המרקם, הרכות, הגמישות והריח של הטטאמי להרמוניה ולשלווה האנושית, אותם סופגים תינוקות יפניים כבר משלב הזחילה על הרצפה המכוסה בטטאמי רך, נעים וריחני. המידות הצנועות של הטטאמי יצרו גישה של הסתפקות במועט גם אצל עשירים, ויעידו על כך הפתגמים היפניים המחנכים כי האדם צריך רק את השטח שתופס גופו. הטטאמי הוביל לסדרים מיוחדים באלמנטים ובטקסים המסורתיים היפניים כמו "טקס התה" בו מבנה החדר קובע את מיקום המשתתפים ואת תנועותיהם. גם סידור הפרחים היפני הושפע ממבנה חדר האורחים הכולל גומחה במקום קבוע מראש בין הטטאמי ובה מניחים אגרטל פרחים ותולים מגילת ציור. נהוג לא לדרוך על רצועות הבד הצדדיות שלאורך הטטאמי, מה שמרגיל לתפיסת עולם של סדר ובו גבולות עליהם אין לדרוך. הסדר במישור הוביל גם לאורח מחשבה של סדר חברתי קבוע והיררכי, כפי ששרר ביפן מאות ואף אלפי שנים. גם מבנה העיר מבוסס על גישה זו, כתובת בית ביפן איננו מספר ברחוב אלא משבצת בתוך משבצות האזור והשכונה. הצניעות שבממדים וההכרח להלך יחפים במרחב המגורים הביאה לגישה של הביטול העצמי והשליטה הרגשית העזה שהייתה אופיינית ליפן המסורתית, ויש לה עדיין השפעה על החיים היפניים.
פתגמים

פתגמים יפניים על טטאמי המחנכים להסתפק במועט:
"A person needs a half tatami while awake and a full tatami while asleep"
"Even if a room has a thousand tatami a person only needs one to sleep on"
ראו גם

ואשיצו
שוג'י
פוסומה
טוקונומה
לקריאה נוספת

The Japanese house, by Heinrich Engle,Charles E.Tutttle com.publishers,Tokyo,1964.
Japanse Homes and their surroundings/ by Edward S.morse, published by the Charles E. Tuttle Company, inc. Copyright in Japan,1972,
Ceremony and Symbolism in the Japanese Home by by Michael Ernest Robinson Michael Jeremy, Published by Manchester University
יוג'ין רוסטוב

יוג'ין ויקטור דבס רוסטוב (באנגלית: Eugene Victor Debs Rostow‏; 25 באוגוסט 1913 – 25 בנובמבר 2002) היה משפטן יהודי-אמריקאי רב השפעה ופקיד ממשל בארצות הברית; שירת כדיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, וכתת מזכיר המדינה לעניינים מדיניים של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון.
בין מנסחי החלטה 242 לאחר מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה > נעוריו

רוסטוב נולד ב-25 באוגוסט 1913 בברוקלין, ניו יורק, נכד למהגרים יהודים עניים מרוסיה, וגדל באירווינגטון, ניו ג'רזי, ובניו הייבן, קונטיקט. הוריו היו סוציאליסטים פעילים ושלושת בניהם נקראו על שם אישים אמריקאים ידועים: יוג'ין דבס, ראלף אמרסון ווולט ויטמן.
ביוגרפיה > לימודים

רוסטוב התקבל לאוניברסיטת ייל ב-1929. ציוניו בבחינות הכניסה היו כה גבוהים שהוא הוזכר בניו יורק טיימס כ"תלמיד המושלם". ב-1932 זכה בפרס פי בטה קפה וב-1933 סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות גבוהה ביותר, וקיבל את פרס אלפאוס הנרי סנואו הניתן לסטודנט ש"על ידי הישגיו, אופיו, ואישיותו תרם לאוניברסיטה ביותר בכך שהשרה על חבריו את ההערכה לתכונות הנעלות ביותר של ההשכלה הגבוהה".
בשנים 1933–1934 למד רוסטוב כלכלה באוניברסיטת קיימברידג' וסיים את לימודי המשפטים. מ-1936 עד 1937 שימש כעורך ראשי של הביטאון המשפטי של ייל.
קריירה

לאחר סיום הלימודים עבד רוסטוב במשרד עורכי דין ניו יורקי המתמחה בחברות, פשיטות רגל ומניעת קרטלים. ב-1938 חזר לבית הספר למשפטים של ייל כמרצה (התקבל כפרופסור מן המניין ב-1944) והיה חבר גם במחלקה לכלכלה שם.
במשך מלחמת העולם השנייה שירת רוסטוב במנהל החכר והשאל, במשרד החוץ כמקשר למנהל החכר והשאל, וכעוזר לתת-שר החוץ דין אצ'סון. הוא היה בין הראשונים שמתחו ביקורת פומבית על הפניית תושבי ארצות הברית ממוצא יפני למחנות ועל החלטות בית הדין העליון שתמכו בכך.
ב-1955 נתמנה רוסטוב דיקן בית הספר למשפטים של ייל, והחזיק במשרה זו עד 1965. מ-1966 עד 1969 שירת כתת-שר לעניינים מדיניים בממשלתו של לינדון ג'ונסון. בתקופה זו עזר לניסוח החלטה 242, אחת ההחלטות המשמעותיות ביותר של מועצת הביטחון של האו"ם בנושא הסכסוך הערבי ישראלי. לדעתו, שיש לה מעמד מיוחד לאור תפקידו: "יהודים המתיישבים בתל אביב משתמשים באותה זכות משפטית שיש להם להתיישב בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים" והוא אינו רואה הבדל בין המקומות. זכות זו מעוגנת בחוקת האו"ם, סעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות.
לאחר שעזב את המשרה הממשלתית חזר רוסטוב לבית הספר למשפטים של ייל, לימד קורסים בחוקה, חוק בינלאומי וכיוצא בזה. בהיותו מוטרד מההתפשטות הצבאית הסובייטית, באמצע שנות ה-70 היה חבר ב"איגוד למען רוב דמוקרטי" והיה בין מייסדי ומובילי "הוועד לסכנה הנוכחית". ב-1981 מונה על ידי רונלד רייגן לראש הסוכנות לפיקוח על כלי נשק ופירוק נשק, כשהוא הדמוקרט בעל המשרה הרמה ביותר בממשלו של נשיא זה.
חייו האישיים

ב-1933 נישא רוסטוב לעדנה גרינברג, והם נשארו נשואים עד מותו מאי-ספיקת לב. נולדו להם שלושה ילדים.
אחיו הצעיר, וולט ויטמן רוסטוב, שימש כיועץ לביטחון לאומי לנשיאים ג'ון קנדי ולינדון ג'ונסון.
מספריו

מדיניות לאומית לתעשיית הנפט (1948).
תכנון לחרות (1959).
הזכות הריבונית (1962).
חוק, שלטון, והשאיפה לשלום (1968).
האם החוק מת? (עורך, 1971).
האידיאל בחוק (1978).
ארוחת בוקר לנפוליאון (1993).