stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאבליק סיטי
אזורים > מרכז העיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אזורים > אי מקדש האוויר

אי המקדש הוא אי קטן הממוקם מול חופי הרפובליקה סיטי במפרץ יואה. האי אינו כפוף רשמית לרפובליקה המאוחדת וסמכות השיפוט בו נתונה לאומת האוויר. באי מגדל גבוה המתהדר בארכיטקטורה מסורתית, מספר מעונות קטנים יותר עם גגות כחולים ואזור אימונים פתוח. המקום נבנה במקור על ידי אווטאר אנג הוא משמש כמקום מגוריו של בנו, מאסטר טנזן ומשפחתו.
אזורים > רובע דרגון פלטס

דרגון פלטס היא שכונת מגורים ברפאבליק סיטי בעלת אוכלוסייה גבוהה של חסרי כשפות, משום כך, בעבר הוקם שם מתקן אימונים לחוסמי הצ'י השוויונאים. היא בין השכונות העניות בעיר, והפשיעה בה רבה <.
אזורים > מערכת המנהרות

מערכת המנהרות ברפאבליק סיטי נחפרה על ידי כשפי אדמה והיא איננה בשימוש ציבורי. המנהרות עצמן שימשו את השוויונאים בפעילויותים המחתרתיות, והם נהגו לנע בתוכן על גבי אופנועים וכלי רכב נוספים.
מבנים ואתרים > אי הזיכרון לאווטאר אנג

אי הזיכרון לאווטאר אנג הוא אי קטן הממוקם מול חופי הרפובליקה סיטי במפרץ יואה קרוב לאי המקדש. על האי מוצב פסל מוניטורי עצוב בדמות אווטאר אנג אשר נבנה על ידי אומת האש כמה שנים לאחר מלחמת מאה השנים על מנת שישמש כסמל של שלום ורצון טוב. בתוך בסיסו של הפסל קיים מוזיאון המציג את ההיסטוריה של האווטארים, ובמיוחד את מסעם של אווטאר אנג וחבריו להצלת העולם מאומת האש במלחמת מאה השנים.
מבנים ואתרים > בניין העירייה

בניין העירייה הוא אחד המבנים העתיקים והאייקונים במרכז העיר. בתוכו היה אולם הישיבות של מועצת העיר וחדרי משרדים לחברי המועצה. לאחר מתקפת השוויונאים ופירוק המועצה הוסב הבניין למשרד נשיא העיר. חזית הבניין משמשת מוקד עירוני להכרזות רשמיות אליהם מתקבצים עיתונאים מהעיר ומשאר העולם.
מבנים ואתרים > אצטדיון האולימפי-כשף

מבנה האצטדיון בו נערכים משחקי קרבות כשפות בין קבוצות אשר מהווים את הספורט הפופולרי ביותר בעיר ומושך תיירים מן העולם כולו. המבנה מצופה בצבע זהב וזוהר בלילה וממוקם על גבי מזח גדול שעל המים.
במהלך מתקפת השוויונאים במקום, תקרת האצטדיון וזירת הקרב ניזוקו ובעקבות כך נסגר המקום למשך שישה חודשים.
מבנים ואתרים > בית הכלא

כלא רפאבליק סיטי הוא בניין גדול ורב קומות הממוקם בעיר הרפובליקה בו נכלאים פושעים שונים. המבנה ניזוק במהלך מתקפתו של אונלאק על העיר אך גם לאחר שרוחות הגפנים השתכנו על חזית הכלא אך הוא המשיך להיות פעיל.
מבנים ואתרים > אוניברסיטת רפאבליק סיטי

אוניברסיטת רפאבליק סיטי היא המוסד להשכלה גבוהה שבעיר בה לומדים סטודנטים מרחבי הרפובליקה המאוחדת ומחוצה לה.
מבנים ואתרים > מרכז התרבות של שבט המים הדרומי

מרכז התרבות של שבט המים הדרומי משמש כנקודת מפגש עבור אנשי השבט ומארח פעילויות הקשורות לתרבות שבט המים הדרומי. הבניין נבנה על ידי השותפים העסקיים וואקנאי ווריק ובמהלך מלחמת האזרחים בין שבטי המים הופצץ הבניין על ידי וריק במטרה להסלים את היריבות בין השבטים.
מבנים ואתרים > גשרים

במהלך השנים נבנו גשרים רבים אשר עוברים בדרך כלל מעל הנהרות החוצים את העיר. בין הגשרים המפורסמים ביותר נמנים:
גשר קיושי - גשר תלוי, משמש ככביש מהיר לכלי רכב הנכנסים ויוצאים מהעיר.
גשר דרך המשי - גשר תלוי, נבנה על ידי תאגי"ד "תעשיות העתיד".
כלכלה ותעשייה

המפעל הראשון שהוקם בעיר היה "מפעל אש האדמה" שהוקם על ידי לאו בייפונג. המפעל העסיק עובדים כשפים ולא כשפים בייצור קריסטלים. במפעל נראו לראשונה מכונות ומלגזות, דבר אשר תרם לתיעוש העיר והרפובליקה.
עם השנים קמו שתי חברות מרכזיות ברפאבליק סיטי, "תעשיות העתיד" של הירושי סאטו אשר ייצרה את ה"סאטו-מוביל" פרי המצאתו, וכן ספינות אוויר, כלי נשק ואת המטוסים הראשונים שנראו בעולם. וחברת "תעשיות הכרובים" אשר מייצרת דגמים זולים של הסאטו מוביל ואת ספינות האוויר לחיל האוויר של ממלכת האדמה.
לחופי העיר נמצא הנמל הגדול אליו מועברים סחורות מכלל העולם, מכוניות מובאות לנמל ומועמסות על הספינות, ונשלחות לאזורים ברחבי העולם. לאזור יש גישה לכביש וכן קו רכבת. בעיר גם קיימת תחנת כוח המייצרת חשמל לתושבי העיר ומתוחזקת על ידי כשפי ברק.
שלטון

במשך עשרות שנים, רפאבליק סיטי מעולם לא ערכה בחירות כלליות בחיפוש אחר מנהיג יחיד ושיטת השלטון בעיר דמתה לאריסטוקרטיה; כך שהשלטון היה בידי מועצה מצומצמת עם נציגים משני שבטי המים, ממלכת האדמה, אומת האש ונוודי האוויר.
לאחר ניסיון ההפיכה של השוויונאים, הוחלפה שיטת השלטון לשיטה הנשיאותית, ולאחר בחירות דמוקרטיות מונה הנשיא רייקו לנשיא הראשון של הרפובליקה המאוחדת.
שלטון > נשיאים

| שם | שם | שם | שם | שם | שם | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המועצה | נציג שבט המים הצפוני | נציג שבט המים הדרומי | נציג ממלכת האדמה | נציג אומת האש | נציג נוודי האוויר | המועצה המנהלת הלא רשמית של העירייה |
| אמון\נואטאק | אמון\נואטאק | אמון\נואטאק | אמון\נואטאק | אמון\נואטאק | אמון\נואטאק | נכנס לתפקיד בזכות מהפכה |
| הנשיא רייקו | הנשיא רייקו | הנשיא רייקו | הנשיא רייקו | הנשיא רייקו | הנשיא רייקו | הנשיא הראשון |
| ראשת העיר ז'ו לי | ראשת העיר ז'ו לי | ראשת העיר ז'ו לי | ראשת העיר ז'ו לי | ראשת העיר ז'ו לי | ראשת העיר ז'ו לי | הנשיאה הראשונה\שניה |
| אנג\קורה\ממלכת האדמה | אנג\קורה\ממלכת האדמה | אנג\קורה\ממלכת האדמה | אנג\קורה\ממלכת האדמה | אנג\קורה\ממלכת האדמה | אנג\קורה\ממלכת האדמה | אווטאר העיר |
שירותי חירום > משטרה

משטרת רפאבליק סיטי הוא הגוף האחראי על אכיפת החוק בעיר, הארגון מורכב משוטרים, קצינים ובלשים. כוח המשטרה המיוחד של כשפי המתכת הוקם על ידי טוף בייפונג והשוטרים בצוות לבושים חליפות מתכת מיוחדות שמשרווליהם משתלשלים שלשלאות מתכת אשר באמצעות הכשפות מאפשרים להם לעבור ממקום למקום ולהכניע עצורים. כמו כן, השוטרים עורכים סיורים על גבי ספינות אוויר הנוסעות בשמי העיר ומהם הם נוחתים בעזרת השלשלאות.
מפקדת המשטרה הראשונה הייתה טוף בייפונג, מפתחת כשפות המתכת והייתה זאת שהקימה את יחידת העילית. לאחר פרישתה החליפה אותה ביתה הגדולה, לין בייפונג. במהלך ניסיון ההפיכה של השוויונאים הוכנע ארגון המשטרה אך חזר לפעול לאחר כישלון ההפיכה.
שירותי חירום > מכבי אש

ארגון כבאי האש של רפאבליק סיטי מורכב מכשפי מים האחראים על כיבוי דליקות אש וחילוץ אזרחים. הכבאים משתמשים לרוב ברכבי כיבוי כדי להגיע ליעדם והם עושים שימוש בכשפות מים על מנת לכבות דליקות.
דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מונה מיליוני בני אדם, כשפים ולא כשפים כשרובם צאצאי מהגרים מארבעת האומות. הרכב האוכלוסייה המגוונת יצרה מגוון בעיות דמוגרפיות כשהניכרת מביניהם היא אי השוויון בין כשפים ללא כשפים, דבר שהוביל להקמת תנועת השוויונאים ואף לניסיון ההפיכה.
קיימת בעיר אוכלוסייה גדולה של חסרי בית אשר חיים בפארקים ובעיר התחתית. הפשיעה המאורגנת נפוצה בו, כגון ארגון "השילוש המסוכן" אשר נוהג לגבות דמי חסות ברבעים מסוימים של העיר, אותם הם מכנים "טריטוריות" וארגון "האגני קאי" ו"השלישייה האדומה" אשר הרבו לפגוע אלו באלו. ארגוני הפשיעה מאופיינים לרוב בכך שלחבריהם אותה סוג כשפות, דבר שתרם עוד יותר למתיחות בין אוכלוסיית המים, האש והאדמה, וכן בין חסרי כשפות וכשפים בכלל.
בידור

המצאת ה"תמונוע" (המקביל לטלוויזיה) על ידי איש העסקים וריק והקמת בית הקולנוע על ידו, צברו במהרה פופולריות רבה בקרב התושבים מה שגרם להיווצרות כוכבי קולנוע וסלבס כדוגמת בולין המגלם את "נוטאק" בסדרה "הרפתקאות נוטאק".
ספורט

ענף ספורט ייחודי לרפאבליק סיטי הוא "משחקי האולימפי-כשף", כשבכל משחק מתחרים שתי קבוצות שמונות שלושה שחקנים כל אחת, כשהם נלחמים על זירת הקרבות באצטדיון האוליפמי-כשף באמצעות מגוון הכשפויות על פי חוקי משחק ייחודיים. המשחקים מהווים את הספורט הפופולרי ביותר בעיר ומושכים תיירים מן העולם כולו.
תחבורה

בעיר קיימים שירותי תחבורה מהמתקדמים בעולם האווטאר; בנוסף לרכבי ה"סאטו-מוביל" שהומצאו בעיר, קיים שימוש נרחב בעיר באופנועים ובספינות אוויר. העיר השקיעה בתשתיות נרחבות כגון גשרים תלויים המחברים בין חלקי העיר, מסילת רכבת מוגבהת על עמודים העוברת ברחבי העיר, וכן תחנת רכבת המובילה אל מחוץ לעיר.
בתקופת אווטאר אנג, היה נפוץ השימוש בבעלי חיים לצורך תחבורה כגון כרכרה רתומה לסוס יען.
תקשורת ועיתונות

אמצעי התקשורת הנפוץ ביותר בעיר הוא הרדיו, הדבר סייע לאמון לעורר פחד ובהלה בקרב התושבים בכך שהשתלט על השידור מספר פעמים.
בנוסף, קיימים לפחות חמישה עיתונים מודפסים ברפאבליק סיטי; "יואן ניוז" (בסינית מסורתית: 聯合日報), "חדשות הרפובליקה" (共和國新聞), "יונייטד דיילי ניוז" (聯合日報), "הזמנים הסודיים" ו"כתב הרפובליקה".
השפעות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עיצוב העיר על ידי היוצרים ממספר מקומות אמיתיים בעבר ובהווה, כגון שנחאי בסביבות שנות ה-20, הונג קונג החל מהמאה ה-19 ועד שנות ה-30. וערים מערביות כמו ניו יורק, שיקגו וונקובר. ובפרט, הפסל של אנג במפרץ יואה, פארק אווטאר קורה וגשר דרך המשי נוצרו בהשראת פסל החירות, הסנטרל פארק וגשר ברוקלין שבעיר ניו יורק.
תחנת הרכבת עוצבה בהשראת תחנת פנסילבניה שבניו יורק.
ראו גם

סטימפאנק
זאופו
אומשו
ביאורים

↑  כך על פי כתוביות התרגום הרשמי של ניקלודיאון לסדרה "האגדה של קורה"
↑  כך על פי שם הפרק ברוכה הבאה לרפבליק סיטי בעברית ושם הקומיקס "האגדה של קורה: המאבק על רפבליק סיטי"
↑  באנגלית: Tienhaishi
↑  באנגלית: Cranefish Town
↑  חברו של אווטאר אנג ולימים שופט בבית המשפט של רפאבליק סיטי
המרכז הרפואי יוספטל

| --- | --- |
הכניסה לבית החולים יוספטל לאחר השיפוץ
הכניסה לבית החולים יוספטל לאחר השיפוץ
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי
 בעלים:  שירותי בריאות כללית
 מנכ"ל:  ד"ר יפה אשור
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1968
 שירותים
 מספר מחלקות:  10
 מיטות:  65
 http://hospitals.clalit.co.il/hospitals/joseftal/he-il/Pages/homepage.aspx
 גאוגרפיה
 כתובת:  דרך יותם
 מיקום:  אילת
 קואורדינטות:  29°33′16″N 34°56′26″E﻿ / ﻿29.5544°N 34.9406°E﻿ / 29.5544; 34.9406
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןהמרכז הרפואי יוספטל(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןהמרכז הרפואי יוספטל  he המרכז הרפואי יוספטלhe המרכז הרפואי יוספטלמפת  __ אילת [‌למפה דינמית של דרום הנגב‌]מצפון: __ מועצה אזורית חבל אילות ממזרח: עקבה מדרום: מפרץ אילת ממערב: חצי האי סיני tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המרכז הרפואי יוספטל הוא בית חולים הממוקם בעיר אילת. נוסד בשנת 1968 בתכנונם של האדריכלים אברהם יסקי ואמנון אלכסנדרוני, ונקרא על שם השר גיורא יוספטל. המרכז הרפואי שייך לשירותי בריאות כללית ומטפל בתושבי האזור וגם בעשרות אלפי התיירים הפוקדים את אילת וסביבתה בקיץ ובחגי ישראל. לפני הקמתו של יוספטל שימש את תושבי אילת צריפון בשכונה א' כבית חולים.
צוות ומחלקות

מנהלת המרכז הרפואי יוספטל ומרחב אילת היא דוקטור יפה אשור אשר החליפה את דוקטור רויטל לוי חברוני.
המרכז הרפואי כולל מחלקות כגון, מחלקה כירורגית, אונקולוגית ואשפוז יום אונקולוגיה, מחלקת ילדים וילודים, מחלקת נשים, מחלקת פנימית וטיפול נמרץ, מחלקת יולדות וחדר לידה. בנוסף, ישנן מרפאות חוץ שונות שמטפלות בעיות רפואיות שונות ביניהן-שמיעה, אף אוזן גרון, אנדוקרינולוגיה ילדים, ריאות ותפקודי ריאות וגסטרו, אורתופדיה ופלסטיקה. לצידן של מחלקות אלה פועלים במרכז הרפואי מכונים-ביניהם מכון להתפתחות הילד, מכון רנטגן, מכון לרפואת עור, מכון לרפואת עיניים ועוד. בנוסף לכך, במרכז הרפואי מצוי תא לחץ, המיועד לטיפול בנפגעי צלילה, אך משמש גם לטיפול במחלות אחרות.
במרכז הרפואי יוספטל 65 מיטות אשפוז, ארבעה חדרי ניתוח בהם מבוצעים כ-4000 ניתוחים בשנה. בנוסף, מתקיימות בו כ-850 לידות בשנה ובחדר המיון נספרו מעל ל-52 אלף פניות במהלך השנה.
שירותים נוספים

בבית החולים ישנו תא לחץ אשר הוא מיועד לטיפול בנפגעי צלילה, בשנת 2009 אישר משרד התרבות והספורט למרכז הרפואי יוספטל לבנות תא לחץ חדש ומתקדם, תא הלחץ במרכז הרפואי הוא המתקן היחידי בכל האזור שמשמש לטיפול באנשים שנפגעו במשך צלילה.
חדר היולדות במרכז הרפואי ייחודי הן בגלל ריחוקו הגאוגרפי המשמעותי ממקומות ישוב אחרים במדינת ישראל, והן בגלל הנוף הניבט ממנו. מחדר הלידה במרכז הרפואי אפשר לצפות בים סוף, דבר המשרה שלווה ורוגע על היולדות. אחד המאפיינים הייחודיים למחלקה הוא לידה בתוך המים.
אגף היולדות כולל ארבעה רופאים מומחים בתחום ואחת-עשרה מיילדות.
בשנת 2020, נפתח במרכז חדר אקוטי לטיפול בנפגעי תקיפה מינית, זאת בעקבות מקרה האונס הקבוצתי שאירע בעיר.
בחודש מרץ 2025, נחנך מכון MRI חדש בבית החולים.
מרפאות מחוזיות שמופעלות על ידי צוות יוספטל

לצד פעילות המרכז הרפואי השוטפת בתוך מבנה המרכז הרפואי יוספטל עצמו, מפעיל הצוות הרפואי של יוספטל מרפאות שמציעות טיפול רפואי במגוון תחומים ואבחון לקראת הפנייה לטיפול במרכז הרפואי. המרפאות האלו מסייעות לא רק לציבור היהודי שמתגורר באילת ובאזור אלא גם לבדואים שמתגוררים בכפרי האזור, למבוטחי כללית השונים ועוד.
ב-2011, החלו הגורמים הרלוונטיים בהבנת חשיבותו של המרכז הרפואי בעיר ובגיוס תרומות, העברת תקציבים, הגדלת תקנים לצורך תגבור הצוות, גיוס רופאים מומחים חדשים ועוד. מאז המרכז הרפואי החל במהפך תדמיתי אשר כולל שיפוץ המחלקות, בניית מיון מרווח מודרני וחדיש, קליטת רופאים חדשים, בניית אתר אינטרנט למרכז הרפואי.
בשנת 2021 הוצב באופן קבוע מסוק פינוי רפואי בבית החולים, בעקבות החלטת ממשלה מ-2019. המסוק ישמש לפינוי מהיר של חולים לבתי חולים אחרים, בעת הצורך.
פדרציית האגרוף הבין-לאומית

| --- | --- |

 פעילות:  התאמת קרבות אגרוף
 מטה הארגון:  ארצות הברית ניו ג'רזי, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־42 שנים)
 ibf-usba-boxing.com
 
פדרציית האגרוף הבין-לאומית (באנגלית: International Boxing Federation;‏ בראשי תיבות: IBF) הוא אחד מארבעת הארגונים החשובים של האגרוף המקצועי לצד (WBO ,WBA, ו-WBC) המתאמים קרבות אגרוף מקצועיים ברמה עולמית. הוקם בשנת 1983 והפגיש בין מתאגרפים מקצועיים מארצות הברית ומדינות אחרות שלא נכללו בארגוני אגרוף אחרים.
IBF הוא היחיד מארבעת ארגוני האגרוף החשובים שלא מתרגל חגורות נוספות של אלופים כמו אלופים זמניים, אלופים סדירים וכו'. רק אלוף אחד בכל קטגוריית משקל.
דירוג IBF

דירוג פדרציית האגרוף הבין-לאומית כולל את המתאגרפים החזקים בעולם בשבע עשרה קטגוריות משקל. עדכונים מתפרסמים מדי חודש באתר הרשמי של הארגון.
הערות שוליים

↑  Home, International Boxing Federation (באנגלית אמריקאית)
מאיר פיינשטיין

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1927 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 התאבד:  21 באפריל 1947 (בגיל 19) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השתייכות:   ההגנה הצבא הבריטי הצבא הבריטי  אצ"ל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 
מאיר פיינשטיין במדי הצבא הבריטי
מאיר פיינשטיין (5 באוקטובר 1927, ט' בתשרי ה'תרפ"ח – 21 באפריל 1947, ב' באייר ה'תש"ז), מעולי הגרדום, היה לוחם במחתרת האצ"ל שנתפס על ידי הבריטים והתאבד בצינוק טרם הוצאתו להורג.
ביוגרפיה

פיינשטיין נולד בט' בתשרי תרפ"ח, 5 באוקטובר 1927, כבן זקונים לבלה ואליעזר, בעיר העתיקה בירושלים. הוריו היו שומרי מצוות אשר עלו מבריסק, אז בפולין. אביו היה בעל חנות מכולת. במשך עשר שנים למד בישיבת עץ חיים, והיה אחד מתלמידיו של הרב אריה לוין. בהיותו ילד נפטר אביו, ופיינשטיין נאלץ לסייע בפרנסת משפחתו. הוא עבר בין עבודות שונות בעירו, ולאחר מכן החל לעבוד כפועל ברמתיים, ובקיבוצים נגבה וגבעת השלושה. בגבעת השלושה החליט להצטרף לארגון "ההגנה".
ביוגרפיה > במחתרת ובצבא הבריטי

בשורות "ההגנה" התחיל פיינשטיין את הכשרתו הצבאית. במקביל נהג ללמוד לימודי חול מתוך ספרים ששלח לו אחיו מירושלים. פיינשטיין ניסה ככל יכולתו להשלים את השכלתו שנקטעה, ואף חלם עד סוף ימיו להיות סופר.
כאשר הגיעו אל פיינשטיין שמועות על פעולות ההשמדה של הנאצים כנגד היהודים באירופה, החליט להתגייס ולסייע למאמץ המלחמתי. בתחילת שנת 1944 הציג פיינשטיין, שבאותה עת היה בן 16 אך נראה מבוגר מגילו, תעודה שקיבל ממוכתר פתח תקווה לפיה גילו הוא 20. על סמך התעודה התגייס לחיל ההנדסה של הצבא הבריטי במזרח התיכון. זיוף זה הזיק לו מאוחר יותר במשפט שבו נגזר גורלו. בתחילה התנגדה משפחתו לגיוסו בגיל כה צעיר, אך לאחר שהחליט, אי אפשר היה לעצרו.
כשנתיים וחצי שירת פיינשטיין בארץ ישראל, אלכסנדריה וביירות. במכתבים ששלח אל ביתו הביע את געגועיו אל הארץ אליה היה קשור. בצבא הבריטי יצר קשרים חברתיים עם חיילים שהיו חברי מחתרת האצ"ל, וסייע להם להבריח נשק ממחנות צבאיים שמחוץ לארץ ישראל אל המחתרת.
באוגוסט 1946 השתחרר מן הצבא בשל מה שנימק כחוסר בפעילות. בהיותו חבר "ההגנה", שקל להצטרף אל האצ"ל. בתחילה הביע ספקות, האם תואמות פעולות האצ"ל את אמות המוסר, אך לאחר שהשתכנע כי לפי מידותיו כך הדבר, הצטרף אל סניף האצ"ל הירושלמי. מאותו רגע פעל בדבקות ובלהט במסגרת המחתרתית. בתחילה פעל פיינשטיין בחת"ם (חיל התעמולה המהפכני של הארגון), ולאחר מכן התקבל לקורס סגנים. באמצע הקורס יצא פיינשטיין להשתתף בפעולה שעתידה הייתה לחרוץ את גורלו.
ביוגרפיה > פיצוץ תחנת הרכבת בירושלים

ב-30 באוקטובר 1946 השתתף פיינשטיין בפיצוץ תחנת הרכבת בירושלים, כחלק ממאמצי הארגון לפגוע בתשתיות ששימשו את הממשלה והצבא הבריטיים, ולנסות לשתק את התנהלות השלטון באמצעות התקפות חוזרות במתקניו.
בפעולה השתתפו שמונה חברי האצ"ל, והוחדרו בה שלוש מזוודות עמוסות בחומר נפץ לתחנת הרכבת בירושלים. פיינשטיין שימש כנהג המכונית שהובילה את מבצעי הפיגוע ואת מזוודות הנפץ. מאחר שהמחתרת לא רצתה שיפגעו אנשים אלא התחנה בלבד, החליטה מבעוד מועד לפרסם אזהרה, למרות הסיכון הרב שהיווה העניין ללוחמיה, ועל המזוודות הונחה מפת בד לבנה גדולה שעליה הכתובת, בעברית, ערבית ואנגלית, "סכנה מוקשים!" ומתחתיה סמל האצ"ל.
שניים מהערבים בתחנה הבחינו במתרחש והזעיקו את האנשים הרבים שבמקום כדי לדלוק אחרי אנשי האצ"ל שזינקו אל מכונית המילוט שיצאה בנסיעה מהירה מן המקום. בתחילה נראה היה כי הצליחו להימלט, אך לאחר רגע ניתכה אש כבדה מכל עברי המכונית ומשוריין בריטי החל לדלוק בעקבותיה. בדרך אמר פיינשטיין "אני נוהג ביד אחת", אך דבריו התקבלו כהלצה. אריה אשל העיד כי רק המיומנות והמהירות של פיינשטיין הצילו אותם ממוות. המכונית הגיעה אל מקום האיסוף בשכונת ימין משה, כשאז הבחינו כי כמעט כולם נפצעו, וכי ידו השמאלית של פיינשטיין רוסקה ושתתה דם רב במשך כל זמן הנסיעה.
פיינשטיין רץ כ-300 מטר אל עבר בית הזוג שטיין, ביקש עזרה ראשונה, נכנס אל הבית ונפל. בעקבותיו הגיעו השוטרים שעקבו אחרי סימני הדם. בדירה ניסה אחד השוטרים להרים ידו על פיינשטיין, וזה עצרו כשקרא בפניו "אני שבוי מלחמה". משם העבירו אותו, ללא טיפול רפואי, אל בית הסוהר הצבאי בשכונה הגרמנית. רק לאחר שדרש טיפול בבית הסוהר, הובל פיינשטיין בליווי שישה שוטרים חמושים אל בית החולים. כשהגיע שאל אותו מיד הרופא אם מסכים הוא שיקטעו את היד מחשש להרעלת דם. פיינשטיין השיב במקום: "קטעו".
נתפסו בפעולה גם דניאל אזולאי, משה הורוביץ ומסעוד ביטון.
בשעה שתיים בצהריים ניסה קצין חבלה בריטי לנטרל את הפצצה, אולם זו התפוצצה, הרגה אותו, והחריבה את התחנה.
זמן לא רב אחר כך התברר כי מי שהיה אמור להיות מפקד הפעולה ונעדר ממנה, היינריך ריינהולד - "ינאי", היה למעשה מלשין. הבריטים ידעו מבעוד מועד על הפעולה, וכך נפלו לוחמי האצ"ל לתוך מארב.
כאשר שכב פיינשטיין בבית החולים, שהה באותו החדר עם דב גרונר. גרונר סיפר מאוחר יותר שפיינשטיין השאיר עליו רושם רב; למרות הפציעה הקשה והזרוע הקטועה היה חזק ברוחו ועודד את חבריו הפצועים.
ביוגרפיה > מהלך המשפט

כנגד פיינשטיין הועלו שתי האשמות: ירי מכלי נשק חם בתחנת הרכבת, והנחת הפצצות. הוא דחה את כל תחנוני משפחתו להתגונן במשפט, והודיע להם כי "לא ישפיל עצמו בפני המשעבד", ולא יבקש רחמים.
המשפט נפתח ב-26 במרץ 1947. הנאשמים במשפט היו פיינשטיין, אזולאי, הורוביץ וביטון. פיינשטיין הופיע למשפט ללא עורך דין. כאשר הוקראו ההאשמות בפני הנאשמים והם נשאלו אם הם מודים או לא, הצהיר פיינשטיין: "אינני מכיר בחוקיות בית המשפט ולא אשתתף בדיונים. תשובתי להאשמות תינתן בהצהרה שאקרא". לאחר מכן לא הגיב עוד וישב כשהוא קורא כרך של כתבי ז'בוטינסקי.
באוזני משפחתו היה חוזר ואומר: "מוטב למות בכבוד, מאשר לחיות בתוך השפלה". במהלך המשפט לא השתתף כלל, אלא ישב דומם וקרא בעיתונים. מדי פעם היה שולח חיוכים אל משפחתו וחברתו. נשיא בית הדין פנה אליו מספר פעמים וכשלא קיבל תשובה, רשם פעם אחר פעם: "הנאשם שותק מתוך כוונה עזה ומתוך ביזיון בית הדין". אחיו של מאיר פיינשטיין, בנימין, הביא תעודות המעידות על גילו הצעיר. אולם התובע הביא תוצאות בדיקות של רופא צבאי שקבע כי גיל הנאשם הוא בין 23 ל-25. כאשר ניסה בנימין להתערב קרא אליו פיינשטיין: "בנימין, אני מבקשך שלא לפנות לרופאים הנאצים האלה".
ביום השישי למשפט ביקש לפתע פיינשטיין לחקור את אחד העדים, שוטר בריטי. פיינשטיין הציג ספר של אב"א אחימאיר, "רפורטז'ה של בחור 'ישיבה'". על העמוד הראשון צויר בגדול צלב קרס ובשגיאות כתיב באנגלית נרשם "אין יותר חובות". פיינשטיין שאל את השוטר: "את הספר השארתי במכוניתך, כשהוחזרתי ביום שישי האחרון לכלא. מצאתי עליו את הכתובת הזאת. האם ידוע לך מי כתב אותה?". אב בית הדין ביקש לראות את הציור והעיר: "בוודאי שלא אנגלי כתב אותה, הרי מצויר כאן צלב קרס". פיינשטיין השיב לו: "היטלר אמנם מת, אך תלמידו וחברו אינו מבייש את תורתו". אז התיישב פיינשטיין במפתיע והמשיך לשתוק לאורך כל המשפט, עד שנשא את הצהרתו.
לפני הקראת פסק הדין קרא פיינשטיין את הצהרתו לפני בית הדין הצבאי. בין היתר אמר בה:
...האותנו תפחידו במוות? אותנו שבמשך שנים האזנו לתקתוק של גלגלי הקרונות ההם, שהובילו את אחינו, את הורינו, את טובי עמנו לשחיטה...? אותנו ששואלים את עצמנו יום יום: במה טובים אנו מהם, ממליוני אחינו?...
לשאלות אלו... ישנה במצפוננו תשובה אחת: נשארנו בחיים לא כדי לחיות ולצפות בתנאים של עבדות ודיכוי לטרבלינקה חדשה. נשארנו בחיים כדי להבטיח חיים, חופש וכבוד לנו, לעמנו, לבנינו ולבני בנינו לדורי דורות...
כי יש חיים הגרועים ממוות ויש מוות הגדול מן החיים.
ב-3 באפריל 1947 ניתן פסק הדין במשפטם של הארבעה. אחיו של פיינשטיין ניסה שוב להוכיח כי גילו של מאיר פיינשטיין צעיר, אך השופט סירב לקבל עדויות שאינן מנוהלות על ידי הנאשם או עורך דין שמינה מטעמו. בשעות אחר הצהריים, לאחר התייעצות שארכה 45 דקות, קרא נשיא בית הדין, קולונל קופר, את גזר הדין. הורוביץ וביטון, שבמשפט הכחישו כל קשר לעניין (מפני שנתפסו במקום רחוק והאצ"ל החליט כי עליהם לכפור בעובדות), יצאו ללא עונש. פיינשטיין ואזולאי נידונו למוות בתלייה. בהינתן פסק הדין הכריזו השניים: "בדם ואש יהודה נפלה, בדם ואש יהודה תקום". כשכבלו השוטרים את ידיו ורגליו של פיינשטיין והחלו גוררים אותו מהאולם שר את "התקווה".
ב-17 באפריל אישר המפקד הראשי של הצבא הבריטי את גזר דין המוות של מאיר פיינשטיין ושל משה ברזני מ-17 במרץ. עונשו של דניאל אזולאי הומר במאסר.
עשרים שנה לאחר האירועים התברר כי דניאל אזולאי, שפיינשטיין ראה בו חבר קרוב ושותף למאבק המחתרת, היה סוכן שתול חשאי של הש"י בשורות האצ"ל, וכי החנינה בוצעה הודות למאמצי צמרת הנהלת הסוכנות היהודית.
ביוגרפיה > בתא הנידונים למוות

אל הנציב העליון הגיעו בקשות רבות לחנינת פיינשטיין וברזני. פנו אליו בין היתר דוד בן-גוריון, יו"ר הנהלת הסוכנות היהודית, ויצחק בן-צבי, בשם הוועד הלאומי. שני הרבנים הראשיים, הרב עוזיאל והרב הרצוג, ראש עיריית תל אביב ישראל רוקח, ומשפחות הנידונים ביקשו חנינה אף הם.
הבריטים דחו את הבקשות, והגבירו את הכוננות מפני ניסיון לחטיפות לשם שחרורו. הם הגבירו את השימוש בעוצר, ואף הכריזו עליו ללא צפירות, אלא רק בהודעות יחידות ברדיו, וכך אזרחים רבים לא היו מודעים לקיומו. באותה תקופה, הבריטים ירו למוות בעובדיה מזרחי, אב לעשרה ילדים, ופצעו קשה אזרחית נוספת. שניהם תושבי ירושלים, ושניהם לא היו מודעים להכרזות על עוצר.
בבית הסוהר המרכזי ב"מגרש הרוסים" ישב בתא הנידונים למוות עם משה ברזני. על דפי ספרים שונים רשם פיינשטיין סיסמאות ועליהן דברים כגון: "טוב למות עם נשק בידיו מאשר לחיות עם ידיים מורמות", "הרוצה לחיות בכבוד חייב ללחום בעד החיים". כאשר הצליחו פיינשטיין וברזני ליצור קשר עם האסירים האחרים בדרכם למקלחת, היה תמיד חיוך נסוך על פניו של פיינשטיין, היה מבקש שלא ידאגו לו, ובאחת הפעמים ביקש שימסרו שלום לאחיו (שהיו חברי הלח"י) ו"נשיקות חמות" לגאולה כהן על בריחתה הדרמטית מבית החולים של בית הסוהר. הרב אריה לוין, "אבי האסירים", היה מבקר אצל הנידונים ושאר האסירים מידי שבת ומעודד את רוחם.
באחת הפעמים יצרו קשר עם אסירי המחתרת האחרים בכלא, על ידי מסרים כתובים בניירות זעירים שהוטמנו בקליפות בננה, וביקשו מהם שיכינו עבורם זוג רימונים. תוכניתם הייתה לפוצץ רימון אחד על הפמליה שתבוא לקחת אותם אל הגרדום, ובעזרת השני להתאבד, בדומה למעשה המסופר בשמשון בספר שופטים ("תמות נפשי עם פלשתים"). אליעזר בן-עמי הוא שהכין את הרימונים. הוא לקח שני תפוזים, רוקן את תכולתם, מילא אותם בחומר נפץ, רסיסי ברזל נדחפו לקליפתם, והוכנסה מערכת הדלקה ויזם. את ההפעלה היו יכולים לבצע על ידי רשף של סיגריה. המכסה היה חלקו העליון של התפוז שהוצמד בסיכות עץ קטנות רבות. לאחר שהוכנו, הועברו התפוזים אל תא הנידונים יחד עם דברי מזון נוספים.
ביוגרפיה > "רימון בין הלבבות"

ב-21 באפריל, ב' באייר תש"ז, גברו השמועות כי שני הנידונים עומדים להיות מוצאים להורג. על ירושלים היהודית הוטל עוצר מלא. בשש בערב הודיעו לפיינשטיין וברזני הן על אישור פסק הדין והן על ביצועו באותו יום בשעה ארבע לפנות בוקר. הרב אריה לוין נקרא להגיע בערב כדי שיקראו בפניו וידוי ויתפללו. הוא אמר כי הוא חושש שלא יצליח לעמוד בכך ושחלילה יקרה אסון בזמן המעמד. הוא גם שאל 'וכי מה חטאו?... על מה יש להם להתוודות?, וכי יש צדיקים גדולים מאלה העולים לגרדום למען קידוש השם וישראל?'. הוא סירב, בפעם הראשונה, להגיע אל בית הסוהר ולבו נשבר על שלא הצליח לעזור לביטול גזר דינם. הרב יעקב גולדמן, הרב הרשמי של הוועד הלאומי, הסכים להגיע אליהם בשעות הערב. בשעה תשע ורבע הגיע אליהם. הוא העיד לאחר מכן כי היו עליזים בהתנהגותם ולא ניכרה בהם התוכנית. הרב ביקש להכין אותם לקראת הצפוי אך הם ענו לו כי אין גורלם שונה מגורל מיליוני אחיהם שנרצחו. הם ביקשו למסור לו סליחה ממשפחותיהם על הצער שגרמו להם. הם שרו עמו את תפילת "אדון עולם". לאחר מכן אמר עימם וידוי. עד השעה עשר וארבעים שוחחו על קידוש השם ועל רבי עקיבא, שאמר תורה בזמן שעונה במסרקות ברזל. לקראת השעה אחת עשרה אמר להם שלא יאבדו תקווה. הם נתנו לו את כל הסיגריות שבתאם וביקשו שיחלק אותם בין האסירים וגם לשוטר הבריטי ששמר עליהם והיה הוגן כלפיהם. הוא אמר שיחזור אליהם לפני רגעיהם האחרונים כדי לראותם, והם ניסו לשכנע אותו שלא יבוא. הם שרו את "התקווה" במלואה. כשעזב אל חדר הקצינים בכלא, הצהיר במפורש שיבוא כדי לנכוח בהוצאה להורג.
אז הגיעה התלבטותם הגדולה. הם ידעו כי אם ישליכו את אחד הרימונים על משלחת התלייה ייפגע גם הרב גולדמן. הם החליטו כי יוותרו על תוכניתם, וכי ימותו רק הם בידי עצמם ולא בידי התליין הבריטי. הסימנים הראו כי ברזני אימץ את הרימון אל חזהו בידו השמאלית ופיינשטיין הגידם נלחץ אל ברזני והניח את חומר הנפץ בין שניהם.
בשעה אחת עשרה וארבעים נשמעה בכלא התפוצצות חזקה שהרעידה חלק בבניין. החלה מהומה בכלא, מפקד הכלא ועוזריו רצו מחדרם אל תא הנידונים. השוטר ששמר על התא צעק אליהם המום: "שניהם מתים! התפוצצו!". הדלת הייתה פרוצה והמראה היה של ברזני ופיינשטיין, חזיהם קרועים, כשהם מתים. באחת בלילה הוצאו הגופות והועברו אל בית החולים.