stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יל לפור
קריירה

לפור לימדה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו מ-1995 ובאוניברסיטת בוסטון החל מ-1996. היא החלה ללמד בהרווארד בשנת 2003. בשנת 2008 פרסמה רומן היסטורי, "נקודת עיוורון" (Blindspot), שנכתב עם ג'יין קמנסקי, אז פרופסורית להיסטוריה באוניברסיטת ברנדייס ולימים פרופסורית להיסטוריה ומנהלת קרן פורציימר בספריית שלזינגר באוניברסיטת הרווארד. השתיים הקימו כתב עת מקוון להיסטוריה בשם Common-place. לפור היא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד, שם היא מלמדת היסטוריה פוליטית אמריקאית.
לפור אוספת ראיות היסטוריות המאפשרות ללמוד ולנתח תהליכים והתנהגויות פוליטיות. מאמריה הם היסטוריים ופוליטיים כאחד. מדבריה: "ההיסטוריה היא אמנות הטיעון לגבי העבר על ידי סיפורו של סיפור העומד במבחן הראיות".
לפור כותבת ב"ניו יורקר" מאז 2005.
משנת 2011 עד 2013 הייתה לפור חוקרת אורחת של האגודה פי בטא קפא. היא הרצתה את הרצאת תיאודור ה' וייט על עיתונות ופוליטיקה בבית הספר על שם קנדי לממשל בהרווארד (2015), את הרצאת ג'ון ל' הטפילד במכללת לאפייט (2015), את ההרצאה לכבוד לואיס וולפול באוניברסיטת ייל (2013), הרצאה לזכר ג'ואנה ג'קסון גולדמן בספריית העיר ניו יורק (2012), הרצאת קפרד בוילנובה (2011), הרצאת סטאפורד-ליטל באוניברסיטת פרינסטון (2010) ועוד. היא נשיאת אגודת ההיסטוריונים האמריקאים ומפקחת אמריטוס ב"גלריית הדיוקנאות הלאומית של הסמית'סוניאן". היא הייתה יועצת ותורמת לפרויקטים תיעודיים וציבוריים.
חיים אישיים

לפור גרה בקיימברידג' עם בעלה ושלושת בניה.
פרסים וכבוד

1999: פרס בנקרופט עבור ספרה "שם המלחמה".
1999: פרס ראלף וולדו אמרסון מטעם אגודת פי בטא קפא עבור ספרה "שם המלחמה".
1999: פרס ברקשייר עבור "שם המלחמה".
פרס אניספילד-וולף לשנת 2006 על ספרה העיוני "שריפת ניו יורק".
2006: מועמדת לפרס פוליצר בתחום ההיסטוריה על ספרה "שריפת ניו יורק".
2012: פרס שרה ג'וזפה הייל.
2013: מועמדת לפרס פן/דיאמונשטיין-שפילפוגל לאמנות כתיבת המסה (אנ')
2013: מועמדת לפרס הספר הלאומי לספרות על ספרה "ספר הדורות" (Book of Ages).
2013: מועמדת למדליית אנדרו קרנגי להצטיינות בתחום העיון על ספרה "אחוזת האושר"
2014 עמיתה נבחרת לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים.
2014 פרס מארק לינטון להיסטוריה על ספרה "ספר הדורות: חייה ודעותיה של ג'יין פרנקלין".
פרס ספר ההיסטוריה האמריקני לשנת 2015 על ספרה "ההיסטוריה הסודית של וונדר וומן".
פרס ג'ון פ' מקגוורן לשנת 2016 (אמנויות ומדעי הרוח), קרן מועדון קוסמוס.
מועמדת לפרס פוליצר לשנת 2019 בתחום הביקורת.
ראו גם

היסטוריה פופולרית
לקריאה נוספת

The Name of War: King Philip's War and the Origins of American Identity. New York: Alfred A. Knopf. 1998. ISBN 9780679446866.
Encounters in the New World: A History in Documents. New York: Oxford University Press. 2000. ISBN 9780195105131.
A is for American: Letters and Other Characters in the Newly United States. New York: Alfred A. Knopf. 2002. ISBN 9780375404498.
New York Burning: Liberty, Slavery, and Conspiracy in Eighteenth-century Manhattan. New York: Alfred A. Knopf. 2005. ISBN 9781400040292.
The Whites of Their Eyes: The Tea Party's Revolution and the Battle Over American History. Princeton, N.J.: Princeton University Press. 2010. ISBN 9780691150277.
The Mansion of Happiness: A History of Life and Death. New York: Alfred A. Knopf. 2012. ISBN 9780307592996.
The Story of America: Essays on Origins. Princeton, N.J.: Princeton University Press. 2012. ISBN 9780691153995.
Book of Ages: The Life and Opinions of Jane Franklin. New York: Alfred A. Knopf. 2013. ISBN 9780307958341.
The Secret History of Wonder Woman. New York: Alfred A. Knopf. 2014. ISBN 9780385354042.
Joe Gould's Teeth. New York: Alfred A. Knopf. 2016. ISBN 9781101947586.
These Truths: A History of the United States. New York: W. W. Norton & Company. 2018. ISBN 9780393635249.
This America: The Case for the Nation. New York: W. W. Norton & Company. 2019. ISBN 9781631496417.
הערות שוליים

↑  "Biography". נבדק ב-5 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schuessler, Jennifer (2015-02-17). "A Book Prize for Wonder Woman". ArtsBeat (באנגלית אמריקאית). The New York Times. נבדק ב-2019-07-04.
↑  Schuessler, Jennifer (2018-09-16). "Jill Lepore on Writing the Story of America (in 1,000 Pages or Less)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-07-04.
1 2  Silber, Maia (6 במרץ 2014). "Jill Lepore: A Historian's History". www.thecrimson.com. Harvard Crimson. נבדק ב-28 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mari, Francesca (Spring 2013). "The Microhistorian". Dissent Magazine. נבדק ב-2019-07-04.
1 2  "The Public Historian - A Conversation with Jill Lepore". Humanities Magazine. בספטמבר–באוקטובר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Jill Lepore". Tufts Now (באנגלית). 2014-05-02. נבדק ב-2019-07-04.
1 2  "Jill Lepore", Faculty, Harvard University, accessed 12 Oct 2010.
↑  "Jill Lepore". Harvard Open Scholar. נבדק ב-19 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lepore, Jill (2014). Story of America : essays on origins. Princeton, N.J.: Princeton University Press. p. 15. ISBN 9780691159591.
↑  "The New Yorker - Contributors". The New Yorker. נבדק ב-19 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hale Award Winners Webpage". אורכב מ-המקור ב-2013-01-15. נבדק ב-5 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2013 National Book Award Finalists Announced". Publishers Weekly. Retrieved 2013-10-21.
↑  "2013 National Book Awards". NBF. Retrieved 2013-10-21.
↑  Bill Ott (30 ביוני 2013). "Richard Ford and Timothy Egan Win Andrew Carnegie Medals for Excellence in Fiction and Nonfiction". Booklist. נבדק ב-17 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schuessler, Jennifer (23 באפריל 2014). "A new class of American Fellows". Arts Beat Blog. The New York Times. נבדק ב-19 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lukas Prizes: Past Winners and Jurors - Columbia University Graduate School of Journalism". www.journalism.columbia.edu. אורכב מ-המקור ב-2015-12-22. נבדק ב-2016-04-05.
↑  Jennifer Schuessler (17 בפברואר 2015). "A Book Prize for Wonder Woman". New York Times. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "John P. McGovern Award & Recipients". www.cosmosclubfoundation.org. נבדק ב-1 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Finalist: Jill Lepore of The New Yorker". The Pulitzer Prizes. נבדק ב-4 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Garner, Dwight (23 באוקטובר 2014). "Books - Her Past Unchained 'The Secret History of Wonder Woman,' by Jill Lepore". New York Times. נבדק ב-23 באוקטובר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434882105171  BIBSYS: 2072833  BnF: cb13531247h (data)  CiNii: DA12755806  GND: 142764973  ICCU: MILV204278  ISNI: 0000 0001 2102 750X  LCCN: n97022622  LNB: 000281809  NDL: 001339554  NKC: jx20090114010  NLA: 57853278  NLK: KAC201716825  NTA: 29137669X  RERO: 02-A005878457  SELIBR: 381099  SUDOC: 050463551  S2AuthorId: 145966945  VIAF: 84442192   WorldCat (עם VIAF): 84442192
יורד לאומנות חברו

יורד לאומנות חברו הוא איסור להתחרות באומנות או במסחר בהן עוסק חברו. לפי איסור זה, יכול הסוחר הוותיק לעכב את הסוחר החדש אם הוא פוגע בפרנסתו. ההלכה רואה ביורד לאומנות חברו "רשע", וניתן לנקוט נגדו צעדי מחאה.
מקור האיסור

יש מן הראשונים שהסמיכו את האיסור על המקרא "ארור מסיג גבול רעהו". אמנם, לפי פשוטו המקרא עוסק בדיני קרקעות ואוסר השתלטות על קרקעותיו של הזולת. אולם הראשונים למדו שכלול באיסור זה גם שכשם שאין לפלוש למקרקעין של הזולת כך אין לפלוש לתחום העיסוק שלו באמצעות ירידה לאומנותו.
יש מן הראשונים שלמדו את איסור "יורד לאומנות חברו" מדין "עני המהפך בחררה". לפיו, במידה ואדם מנסה לזכות בחפץ כלשהו, אסור לאחר להתערב ולהוציאו מידיו. בדומה לכך, אדם שסוחר זה מכבר באומנות מסוימת זכה בלקוחותיו, ואל לו לאדם זר למשוך ממנו את הלקוחות על ידי עיסוק באותה אומנות.
בין האחרונים, יש הסבורים שאיסור "יורד לאומנות חברו" הוא מן התורה ומקורו באיסור גזל "לא תעשוק את רעך ולא תגזול". עמדה זו מקנה לאיסור תוקף הלכתי גמור.
ויש מן האחרונים שלמדו איסור זה מדיני שכנים שאם תיפתח חנות חדשה הרי היא תפריע את חנותו, ועל כן יכול בעל החנות למנוע מלפתוח בסביבתו חנות חדשה. בדומה לכל הפרעה שיכול למנוע בסביבתו.
פרטי הדינים > בן אותה העיר

בתוספתא נחלקו התנאים: "כופין בני מבוי זה את זה שלא להושיב ביניהן לא חייט ולא בורסי ולא אחד מן כל בעלי אומניות. לשכנו אין יכולין לכופו. ר' שמעון בן גמליאל אומר אף לשכנו יכולין לכופו".
להלכה נקטו מרבית הראשונים כשיטת חכמים. ברם יש מי שנקט כשיטת רשב"ג.
במהרי"ק כתב שכל הדברים דלעיל הם רק לגבי בית הדין שאינם מתערבים במקרים דלעיל אבל יכול בעל החנות לסלק את השני דרך שר העיר. אולם בבית יוסף חולק על דבריו.
פרטי הדינים > בן עיר אחרת

עוסק בן עיר אחת זכאי למנוע מעוסק בן עיר אחרת להקים עסק מתחרה בעירו (של הראשון) זכות זו תקפה בכל העיר, ואף שלא בקרבת מקום העיסוק של העוסק הראשון. בדומה לכך, סוחרים מקומיים זכאים לעכב סוחרים העוברים בין הערים מלסחור בעירם, בטענה שבכך הם מקפחים את פרנסת בני העיר. עם זאת, אין למקומיים זכות לעכב את האחרים מלסחור בסחורות שאינן מצויות בקרב בני העיר.
אם הסוחר שאינו גר בעיר מציע את מרכולתו במחיר זול יותר, ישנה מחלוקת בראשונים האם יש למנוע ממי שאינו בן העיר לפתוח חנות כמו במקרה רגיל או שיש להעדיף את טובת כלל התושבים שיקבלו מחיר זול יותר, ולכן אין למנוע מהקמת חנות חדשה במקרה כזה. עם זאת, אם הסוחר הזר מציע מחיר נמוך משמעותית מן המקובל, על מנת לפגוע בסוחרים המקומיים אין להתיר לו למכור בעיר. בנוסף, זכות התחרות של הסוחר הזר מוגבלת למוצרים הזולים ולא לכלל מרכולתו.
פרטי הדינים > מי הוא בן אותה העיר

מבואר בגמרא שגם מי שאינו מבני העיר אם הוא משלם מס עם בני העיר הרי יכול לפתוח חנות בעיר ולא ניתן לעכב עליו. נחלקו הראשונים באיזה מס מדובר לשיטה אחת מדובר במס הכנסה ("מנת המלך"), ולשיטה אחרת זהו מס הגולגולת, המוטל על כל אחד מתושבי העיר ללא קשר לעיסוקו. בדין אומנים המתגוררים במבואות שונים באותה עיר, קיימת מחלוקת ראשונים: לפי גישה אחת בן מבוי רשאי לעכב על בן מבוי חברו, ולפי גישה אחרת אינו רשאי. ר' חיים מצאנז סבור שבזמננו כל תושבי העיר נחשבים בני אותו מבוי.
חריגים

1. איסור תחרות מצד סוחרים מחוץ לעיר, חל רק על רוכלים המוכרים בכמויות מועטות, אולם במקום של מכירה סיטונאית התחרות מותרת, משום שזו טובתם של בני העיר.
2. סוחר הבא לעיר לגבות חובו מותר לו למכור את סחורתו עד שיסיים לגבות את חובותיו ויעזוב את העיר.
3. עיר המקיימת יום שוק פתוח, בו מגיעים לעיר סוחרים ממקומות שונים, אי אפשר למנוע מהם מלמכור את מרכולתם ביום זה, אולם ניתן למנוע מהם מלהסתובב על פתחי בני העיר לשם מכירת מרכולתם.
4 עזרא תיקן לטובתן של בנות ישראל שיהיו רוכלים מסתובבים בעיירות על מנת שיהיו בשמים ותכשיטים מצויים להן.
תקנה זו מאפשרת לאותם רוכלים להתחרות במכירת מרכולתם גם כנגד הסוחרים המקומיים. עם זאת, הרוכלים אינם יכולים לקבוע את מקומם בעיר מסוימת ללא הסכמת תושביה, למעט תלמידי חכמים להם מותר להשתקע בעיר בה באו לסחור, כדי שיוכלו לעסוק בלימודם ומשום שאין דרכם לעבור מעיר לעיר.
חריגים > אומנות של מצווה

על אף האמור לעיל, באומנויות של מצווה אין ביכולתו של מלמד למנוע ממלמד אחר להתחרות עימו בהתבסס על תקנת עזרא: "עזרא תיקן להן לישראל שיהו מושיבין סופר בצד סופר." בהתאם לכך נקבע, שמורה המלמד את תלמידיו מקרא, משנה, או תלמוד אינו יכול למנוע מחברו לפתוח בית ספר מתחרה שנאמר "ה' חפץ למען צדקו יגדיל תורה ויאדיר". היתר התחרות בתחום לימוד התורה נובע מהרצון להאדיר את לימוד תורה באמצעות "קנאת סופרים תרבה חכמה".
בדומה לתלמוד תורה, גם בעסקים בצרכי מצווה, דוגמת סוחרים בתשמישי קדושה או בספרי קודש, עוסק אינו זכאי למנוע מחברו להתחרות בו. יוצאים מכלל זה סופרי תפילין ומזוזות, הנדרשים לרמת דיוק גבוהה, וקיים חשש שעידוד התחרות יפגע באיכות ובמקצועיות של עבודתם.
ביחס למלאכת הרבנות נחלקו האחרונים האם רב חיצוני זכאי לקפח את פרנסתו של רב העיר בעריכת גיטין וקידושין וכדומה, יש הסבורים שבזמננו הואיל ומשרת הרבנות מוגדרת מבחינת תפקידיה וסמכויותיה, תחרות בתחומים עליהם מופקד הרב משמעה, פגיעה בסמכויותיו ובפרנסתו של רב העיר. לעומתם, יש הסבורים שאין מינויו של הרב הראשון מונע את האחר מלעסוק ברבנות - אם מפני ש"קנאת סופרים תרבה חוכמה", ואם מפני שתלמיד חכם הבא לעיר נידון כמשלם מס (על אף הפטור שלו), ולכן הוא זכאי, ככל תושבי העיר, לעסוק בכל משלח יד בו הוא חפץ מבלי שיוכלו למנוע זאת ממנו.
תחרות שאינה הוגנת

באמצעות מתנות –נחלקו התנאים במשנה: "רבי יהודה אומר לא יחלק החנוני קליות ואגוזין לתינוקות מפני שהוא מרגילן לבא אצלו וחכמים כמתירין." רב הונא התיר את חלוקת האגוזים בתחרות בין סוחרים, מתוך טענה כי אין בכך יתרון של סוחר אחד על משנהו, כיוון שכל אחד יכול לחלק בעצמו ולהשוות את היתרון של חברו, וכך נפסק להלכה.
באמצעות הפחתת מחירים - נחלקו התנאים האם חנווני יכול להפחית את מחיר סחורותיו על מנת למשוך לקוחות. רבי יהודה אוסר פעולה זו כי כך החנווני פוגע בפרנסתם של שאר החנוונים, אולם חכמים מתירים ואף מציינים התנהגות זו לשבח ("זכור לטוב"), משום שהיא מובילה להוזלת מחירים. ההלכה נפסקה כחכמים.
האחרונים נחלקו בגדר ההיתר למכירה במחיר מופחת: יש הסבורים כי ההיתר קיים רק במקום בו צפויה השפעה על מחירי הסחורות הקבועים בשוק, אך אם לא צפויה הוזלת מחירים כללית, משום ששער המחירים קבוע - אין להתיר הפחתת מחירים פרטנית של סוחר בודד. לעומת זאת, יש הסבורים שמותר לסוחר להפחית את המחירים של מוצריו, אף אם הפעולה הזו לא תוביל להוזלת מחירים כללית, כל עוד אין הוא מקפח בכך את פרנסת שאר הסוחרים. לפי דעה נוספת, מותר לסוחר להפחית מחירים ואין בכך ירידה לאומנות שאר הסוחרים כי הם יכולים לנקוט דרך פעולה דומה, אך במקום בו שאר הסוחרים לא יכולים להפחית את השער יהיה הדבר אסור.
תחרות מסחרית בימינו

יש אחרונים שמגדירים את כל העיר כרשות אחת ולפיכך אינם מבדילים בין בני מבואות שונים אלא כל בני העיר רשאים לעשות את מלאכתם בכל מקום שירצו, ואין זכות קדימה לבני מבוי מסוים. מקביעה זו נובע, שאין איסור לבן המקום לפתוח עסק מתחרה בסמוך לחברו. עם זאת, ראוי שלא לעשות זאת, משום מידת חסידות.
לצד ההלכות שלעיל, לבני העיר עומדת הרשות למנוע תחרות עסקית בלתי מרוסנת באמצעות הטלת קנסות ("להסיע על קיצתן"). ובאמצעות תקנות הקובעות מי זכאי לפתוח חנות בעיר ובאילו תנאים.
כיום, מדינת ישראל מעודדת תחרות עסקית תחת הגבלות "חוק התחרות הכלכלית". עוסק שברצונו להתחרות בבעלי עסקים קיימים לא יתקל בהתנגדות מצד רשויות החוק להלכה הותרה פתיחה של רשת מרכולים גדולה וזולה, אף על פי שהיא עלולה לפגוע במרכולים המקומיים הקטנים, משום שהעסק החדש משלם מיסים בדומה למתחריו, ובנוסף פתיחתו תתרום להפחתת מחירים שתועיל עם תושבי האזור. מטעמים אלה, העסק החדש אינו נחשב לגורם זר ומותר לו להתחרות כנגד הסוחרים המקומיים.
דוגמאות לתחרות אסורה בימינו

שכירות של חנות במקום שוכר שהסתיימה תקופת שכירותו - מרבית האחרונים סוברים שזו נחשבת ירידה לאומנות חברו מפני שעצם שכירות החנות לעצמו הוא גורם לאיבוד מקור פרנסת חברו.
החלפת פועל – אחרונים אוסרים זאת משני טעמים: משום שהוא "יורד לאומנות חברו" ומשום שחל עליו דין "עני המהפך בחררה", מפני שהפועל מניב מעבודתו הדומה ל"חררה" רווח, וירידה לאומנותו תיטול את הרווח הזה ממנו.
עבודה קבועה מול ספק - נחלקו הראשונים אם מותר לפגוע בקשרי מסחר קבועים בין לקוח לספק המכונים "מערופיא". יסוד הדיון בדברי התלמוד: "מרחיקים מצודת הדג מן הדג כמלא ריצת הדג", מחשש שקיומה של מצודת דייג מתחרה תוביל לפגיעה בכניסתם של דגים למצודתו של דייג קיים. יש הגורסים שאין לאסור פגיעה ברווח עתידי, משום שטרם הגיע לידיו של חברו. לפי דעה אחרת, פגיעה בקשרי מסחר אסורה, גם כשמדובר בפגיעה ברווח עתידי, משום איסור 'עני המהפך בחררה' ויורד לאומנות חברו לפי דעה זו, הואיל והדייג הראשון כבר מתעסק בנטילת הדגים אסור לדייג השני לעסוק בכך גם כן.
תיירות או מסחר במשאבי טבע- נפסק שלבני המקום זכות קדימה לעשות שימוש במשאבים אלו, ביחס לסוחרים חיצוניים. אולם אם הסוחרים חיצוניים השקיעו בפיתוח העסק או המשאבים המקומיים, הם זכאים להנות מהשקעתם על ידי רווחים מהתשתיות המקומיות.
דוגמאות לפסיקת בתי הדין בימינו

1. הסגת גבול של ספק שיש לו לקוח קבוע
חברה ארגנטינאית להספקת בשר הפסיקה לסחור עם חברה ישראלית עימה עשתה עסקים במשך שנים, ועברה לסחור עם חברה ישראלית אחרת. התובעת טענה שהחברה הישראלית החדשה הסיגה את גבולה, באמצעות הצעת תנאים משופרים שהובילו להפסקת הפעילות העסקית עם החברה הארגנטינאית. הנתבעת השיבה כי תחרות היא דבר מותר, והוסיפה שההצעה לא באה מיוזמתה אלא החברה הארגנטינאית הציעה לה את הזיכיון ליבוא בשר. יתר על כן, נטען שבעבר החברה החדשה היא שהייתה בעלת הזכיינות לייבוא הבשר עד להחלפתה בחברה התובעת.
בית הדין קבע:
א. לא מתקיים בנידון "דין עני המהפך בחררה" כלפי החברה הנתבעת מפני שהתובעת טרם החלה את המשא ומתן עם הספקית לגבי השנה הבאה.
ב. "הרחקת מצודת הדג" לצורך מניעת הסגת גבול של חברה חדשה בתחום עיסוק של חברה קיימת לא חלה בנסיבות העניין מפני שנדרשת הוכחה וודאית שהדגים היו אמורים להיכנס למצודת הדג של הראשון, וכאן אין הוכחה לכך.
ג. דין מערופיא אוסר תחרות עסקית רק במקרה בו קיים קשר עסקי קבוע בין יהודי לגוי.
בנידון שלפנינו, החברה הארגנטינאית אינה מקיימת מערופיא עם החברה הישראלית מפני שבפועל תחרות עסקית היא דבר נפוץ, וחברות רגילות להחליף את הספקים שלהן לצורכי יעילות כלכלית. לכן, אין בנסיבות העניין קשר הנחשב קבוע בין החברות.
מכל הטעמים הללו, בית הדין דחה את התביעה, ובכך אישר את העסקה שנחתמה בין הנתבעת לחברה הארגנטינאית.
2. זכות מכירת ספרים בישיבה
בעל חנות ספרים מכר לישיבה מסוימת את ספריו ברווח של 20%. אחד מבחורי הישיבה החל למכור בה ספרים במחיר עלות ללא מטרות רווח, וכך בעל חנות הספרים החל להפסיד את לקוחותיו. התובע ביקש להפסיק את מכירת הספרים של התלמיד מפני שהלה פוגע בפרנסתו. הנתבע טען שאין במעשיו כוונת רווח אלא הוא פועל לשם שמיים.
נקבע כי על פי דין הגמרא מותר לבן אותה עיר לפתוח עסק שכבר קיים באותה עיר. יתר על כן, הרא"ש מציין שניתן להכניס סוחר חיצוני לעיר כאשר הוא מוכר בזול והדבר מיטיב עם תושבי העיר. מנגד, ערוך השולחן מסייג את היכולת של סוחר חיצוני להתחרות בקיימים כאשר הוא מוכר במחירים שאי אפשר להתחרות בהם כלל כי בכך הוא פוגע במסחר.
בנידון שלפנינו הנתבע פעל באופן מסחרי המשפיע על השוק המקומי שלא למטרות רווח. לפיכך, אף שהוא תושב המקום, הואיל ואינו שומר על תנאי מסחר הוגנים קבע בית הדין שאסור לו להתחרות בתובע.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"א, עמוד ב'; שולחן ערוך, חושן משפט, סימן קנ"ו, סעיף ה'.
↑  בית הבחירה למאירי מכות כד ע"א, שו"ת חתם סופר חו"מ סא. יש החולקים על כך, ולדעתם אינו נקרא "רשע".
↑  שו"ת הרשב"א ג פג.
↑  ספר דברים, פרק כ"ז, פסוק י"ז.
↑  שו"ת הרמב"ם (פריימן) סימן רעג, שו"ת מהרש"ל סימן פט בשם הרוקח.
↑  תוספות, מסכת קידושין, דף נ"ט, עמוד א', ד"ה עני.
↑  ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ג.
↑  שו"ת חתם סופר חו"מ סימן עט; שו"ת רמ"א סימן י.
↑  תוספתא בבא מציעא יא ט.
↑  רי"ף בבא בתרא דף כא ע"ב, משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות שכנים, פרק ו', הלכה ח'.
↑  כך הבנת הבית יוסף בדברי האביאסף, המצוטטים במרדכי בבא בתרא תקטז. (ספר אביאסף עצמו אבד)
↑  שו"ת מהרי"ק שורש קצא. לדעה חולקת, ראו שו"ת מבי"ט סימן לא.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"א, עמוד ב'; ארבעה טורים, חושן משפט, סימן קנ"ו.
↑  תוספות רי"ד בבא בתרא דף כא ע"ב.
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן קנ"ו, סעיף ז'.
↑  רמב"ן בבא בתרא כב א.
↑  ר"י מיגאש בבא בתרא כב א.
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, חושן משפט, סימן קנ"ו, סעיף א'.
↑  שו"ת הרמ"א ס' עג.
↑  שות רדב"ז ו שני אלפים רמח.
↑  רמ"א, חושן משפט, סימן קנ"ו, סעיף ה'.
↑  עיטור אות מ.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות שכנים, פרק ו', הלכה ח'.
↑  שו"ת דברי חיים חו"מ סימן לט.
↑  עליות דרבינו יונה ורא"ש בבא בתרא כב א, וכן בטוש"ע חו"מ קנו ז.
1 2 3  משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות שכנים, פרק ו', הלכות ט'–י'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"ב, עמוד א'.
1 2 3 4  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"א, עמוד ב'.
↑  ספר ישעיהו, פרק מ"ב, פסוק כ"א (מובא במשנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות תלמוד תורה, פרק ב', הלכה ז').
1 2  שו"ת חתם סופר חו"מ עט.
↑  שו"ת חתם סופר חו"מ כא.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות שכנים, פרק ו', הלכה ו'; שולחן ערוך, חושן משפט, סימן קס"ג, סעיף ד'.
↑  שו"ת מהר"י ברונא רנד.
↑  משנה בבא מציעא.פרק ד, משנה יב.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות מכירה, פרק י"ח, הלכה ד'.
1 2  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן רכ"ח, סעיף י"ח.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ס', עמוד ב'.
↑  הרב מאיר איזנשטט, שו"ת פנים מאירות א עח.
↑  רבי שניאור זלמן מלאדי, שו"ע הרב, הלכות הפקר והשגת גבול יג.
↑  שו"ת דברי חיים ב חו"מ לט.
↑  הרב אריאל, "תחרות מסחרית בעיר ובכפר", עמ' 7.
↑  תלמוד בבלי בבא בתרא דף ח ע"ב.
↑  הרב יוסף גטנו, "מגבלות על תחרות חופשית", משפטי ארץ ג (תש"ע), עמ' 412–423, באתר ספריית אסיף.
1 2  הרב דניאל כ"ץ "כללי השגת גבול בתחרות על משרה" תחומין ל"ה 362 (תשע"ה).
↑  מרדכי בבא בתרא תקטו.
↑  ביאור הגר"א שו"ע חו"מ קנו כח, שו"ת [מהר"ם מרוטנבורג] ד"פ תתטו.
↑  הרב יגאל אריאל, "תחרות מסחרית בעיר ובכפר", עמ' 8-9.
↑  ר' דוד דוב לבנון, בית הדין האזורי באשקלון, שורת הדין כרך ז עמ' ריח-רנו.
↑  רא"ש בבא בתרא כב ע"ב סימן יב.
↑  ערוך השולחן סימן קנו סעיף יא.
↑  הרב דב ליאור, בית הדין לממונות בקרית ארבע, שו"ת דבר חברון, חושן משפט סימן לד.
נחמיה לבציון

נחמיה לבציון (24 בנובמבר 1935 – 15 באוגוסט 2003) היה היסטוריון ומזרחן ישראלי, חוקר אפריקה והאסלאם, וכיהן כדקאן הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית בירושלים, ראש מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, נשיא האוניברסיטה הפתוחה, ראש מכון ון ליר בירושלים ויו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה.
ביוגרפיה

נחמיה לבציון (לוּבֶּצקי) נולד ב-1935 במושב באר טוביה. את שירות הצבאי עשה בנח"ל ובעקבותיו נעשה חבר קיבוץ מעיין ברוך. בין השנים 1957–1962 למד לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לשפה וספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון. את לימודי הדוקטורט בהיסטוריה של אפריקה עשה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (אנ') (SOAS) באוניברסיטת לונדון.
לאחר שובו לארץ (1965) לימד בחוג ללימודי אפריקה ולימודי האסלאם באוניברסיטה העברית, ומ-1968 ועד 1978 ריכז את החוג החדש ללימודי אפריקה לתואר שני.
בין השנים 1978–1981 כיהן כדקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה. לאחר מכן, בין השנים 1982–1987 כיהן גם כראש מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח. במהלך אותה תקופה שימש גם כמנהל של התוכנית לקידום דיפלומטים צעירים של משרד החוץ באוניברסיטה העברית במימון קרן רוטשילד, וחבר בוועדה לתכנון ותקצוב של המועצה להשכלה גבוהה (ות"ת). בין 1979–1998 היה יו"ר ועד החברה המזרחית הישראלית ומ-1998 כיהן כנשיא החברה.
לבציון כיהן כנשיא השלישי של האוניברסיטה הפתוחה בשנים 1987–1992, וכראש מכון ון ליר בירושלים בשנים 1994–1997. משנת 1997 ועד פטירתו באוגוסט 2003 כיהן כיו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
במשך השנים פרסם מחקרים רבים על דת האסלאם בכלל ועל האסלאם באפריקה בפרט. כמו כן היה מעורב שנים רבות בחקר קהילות ישראל במזרח. על שמו "המרכז לחקר האסלאם על שם נחמיה לבציון" באוניברסיטה העברית בירושלים. ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
לבציון הותיר אחריו את רעייתו תרצה, ושלושה ילדים. בתם ד"ר אסנת לבציון-קורח היא רופאה, מנהלת המרכז הרפואי שמיר.
מכתביו

מבוא להיסטוריה של אפריקה, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1980.
דת האסלאם - מבוא היסטורי, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1989.
האסלאם: מבוא להיסטוריה של הדת, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1998. מסת"ב: 9650603956.
נחמיה לבציון ויקותיאל גרשוני, צמיחת המדינות החדשות באפריקה - מבוא להיסטוריה של אפריקה, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2003.
ספר לזכרו

אהרן ליש (עורך), האסלאם: המרת דת, צופיות, תחייה ורפורמה: קובץ מאמרים לזכרו של נחמיה לבציון, מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד, ירושלים, תשע"ב
הערות שוליים

↑  מנחם בן-ששון, שנתיים להסתלקותו של פרופ' נחמיה לבציון ז"ל, פעמים 104 (תשס"ה) עמ' 112-114
↑  ארכיון נחמיה לבציון, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264536805171  BIBSYS: 90090000  BNE: XX837650  BnF: cb12020994h (data)  CiNii: DA03670644  GND: 1036489388  ISNI: 0000 0001 1082 8117  LCCN: n79076670  NKC: osd2012689367  NLG: 72966  NTA: 068333757  RERO: 02-A003517391  SUDOC: 028358228  VIAF: 110557146   WorldCat (עם VIAF): 110557146 
שלט זיכרון, בקמפוס האוניברסיטה הפתוחה ברעננה, המנציח את נחמיה לבציון (בשדרה פנימית הממוקמת בין בניין הספרייה לבניין הטכנולוגיות)
מכס על תמלוגים

מכס על תמלוגים הוא התשלום הנגבה על ידי רשויות המכס על ייבוא סחורה ממותגת. גובה המכס הנגבה תלוי בטיב ההסכמים בין היבואנית לבעלת סימן המסחר ובאופן בו הוא מיושם.
הבסיס החוקי לגביית מכס על תמלוגים

בישראל יבואנים רבים, המייבאים סחורה ממותגת, כגון מוצרי הלבשה והנעלה, מוצרי חשמל ואלקטרוניקה ועוד. במקרים רבים, מתקשרים אותם יבואנים בהסכמי זיכיון עם בעלי המותגים. במסגרת הסכמים אלו, מקנים בעלי המותגים ליבואנים הישראליים את הזכות להשתמש במותג, שהוא סימן מסחר רשום, וזאת בתמורה לתשלום תמלוגים. לעיתים קרובות, פעילות הייצור של המוצרים נעשית, ברובה הגדול, על ידי היבואנים הישראליים, אשר מחזיקים במחלקות עיצוב, המעצבות את המוצרים הממותגים בישראל, או שנציגיהם מאתרים את המוצרים בתערוכות ייעודיות הנערכות על ידי יצרנים במזרח הרחוק. התוצאה היא, כי מעורבותו של בעל המותג בתהליך הייצור היא מינימלית, ולכל היותר נערכת על ידו בקרת איכות על סימן המסחר המוטבע על גבי המוצר הממותג.
פקודת המכס קובעת כי ערך הסחורה המיובאת, שבגינו יש לשלם את מסי היבוא, הוא "מחיר העסקה" ששולם לספק בחו"ל, בצירוף "תוספות" המנויות בפקודה. חלק מן התוספות שעליהן יש לשלם את המכס הן, לדוגמה, ההובלה והביטוח, חומרים ומרכיבים שמספק היבואן ליצרן ללא תשלום, ועוד. פעמים רבות, רשויות המכס אינן מקבלות את ערך הטובין לפיו חישב היבואן את מסי היבוא. לעיתים נובעת המחלוקת מהטלת ספק באמיתות מחיר העסקה שהוצהר. אך לעיתים המחלוקת כלל אינה נובעת מספק עובדתי, אלא ממחלוקת משפטית בשאלה האם יש למסות רכיב כזה או אחר, כלומר: האם הרכיב נחשב כתוספת המנויה בפקודה.
תשלום מכס על התמלוגים, בהם נושאים יבואנים בנפרד מן התשלום ליצרן הסחורה, מוסדר בסעיפים 132(א) ו-133(א)(3) לפקודת המכס, הקובעים כי המכס ישולם על "ערך העסקה", אשר מוגדר כ"מחיר ששולם או שיש לשלמו בעד הטובין, בעת מכירתם לשם ייצוא לישראל, בתוספת ההוצאות והסכומים המפורטים בסעיף 133". סעיף 133 מונה, במסגרת התוספות שיש להוסיף למחיר העסקה, גם "תמלוגים ודמי רישיון המתייחסים לטובין, שהיבואן חייב בתשלומם, במישרין או בעקיפין, כתנאי למכירת הטובין בישראל על ידו". על בסיס סעיפים אלו החלו שלטונות המכס, בשנים האחרונות, לפנות לחברות רבות בדרישת תשלום מכס או מס קניה, בעת השחרור מן המכס של טובין ממותגים.