stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רייניקנדורף (רובע)
היסטוריה

כפר בשם רייניק היה מיושב כבר ב-1230. במאה ה-19 חל גידול חד באוכלוסייה כאשר הכפר הפך נגיש לברלין על ידי מסילת רכבת שנסללה אליו ב-1877.
ה"עיר הלבנה" (Weiße Stadt), שעוצבה ב-1928 על ידי האדריכל אוטו רודולף זאלפיסברג, היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ב-2001, מתוקף הרפורמה בשכונות ברלין, קיבל רייניקנדורף מעמד של אחד משנים עשר רובעי מדינת ברלין.
חלקו הניכר של הרובע מאופיין בבנייה נמוכה. אוכלוסיית חלק זה אמידה ומשתייכת למעמד הבינוני-גבוה. מזרחו של הרובע לעומת זאת מתאפיין בבניינים חסרי ייחוד, ומאוכלס על ידי אנשי המעמד הבינוני.
חלוקת משנה

הרובע מורכב מ-10 שכונות, (מספר התושבים נכון ל-2008):
רייניקנדורף (72,859) (Reinickendorf)
מרקישס פירטל (35,206) (Märkisches Viertel)
טגל (33,417) (Tegel)
הייליגנזה (17,641) (Heiligensee)
פרונאו (17,025) (Frohnau)
ויטנאו (28,384) (Wittenau)
הרמסדורף (16,503) (Hermsdorf)
ויידמנסלוסט (10,022) (Waidmannslust)
קונְרדסְהֶהֵה (5,997) (Konradshöhe)
ליבארס (4,915) (Lübars)
ערים תאומות

בסוגריים שנת החתימה על ברית ערים תאומות:
גרמניה פוגלסברגקריס (אנ'), גרמניה (מ־1964)
לונדון גריניץ', לונדון (מ־1966)
גרמניה לאוטרבך (אנ'), גרמניה (מ־1966)
פריז אנטוני (אנ'), פריז (מ־1966)
ישראל קריית אתא, ישראל (מ־1976)
גרמניה באד שטבן (אנ'), גרמניה (מ־1988)
גרמניה מלה (אנ'), גרמניה (מ־1988)
גרמניה בלומברג (אנ'), גרמניה (מ־1990)
קמפן

ערך זה עוסק בעיר בהולנד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קמפן (בהולנדית: ‏Kampenקובץ:Nl-Kampen.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר ומועצה מקומית במזרח הולנד, חברה בברית ערי הנזה ההיסטורית וממוקמת בצפון-מערב מחוז אוברייסל, סמוך לחיבור נהר האייסל עם אייסלמיר וקרוב לעיר זוולה. בחלק משטח העיירה ממוקם הפארק הלאומי אייסלדלטה. תושבי קמפן מדברים בדיאלקט שנקרא קמפרס, והוא וריאציה של סאלנס (Sallaans), דיאלקט של סקסונית תחתית.
היסטוריה > ימי הביניים

כבר בשנת 1150 הוקמו מבני העץ הראשונים במקום שבו נמצאת קמפן, אבל השם הוזכר לראשונה בכתובים רק בשנת 1277. קמפן זכתה למעמד של עיר כבר ב-1236. מיקומה הנוח סמוך לנתיב הסחר בין הריין ואייסלמיר (בעבר הזאודרזיי) סייע לעיר להתפתח במהרה מיישוב קטן לעיר משגשגת מסחרית שתהפוך לאחת הערים הבולטות בכלכלת מערב אירופה.
השיפורים בנהר האייסל ב-1430 תרמו רבות לשגשוג של קמפן. במשך זמן רב קמפן שמרה על עצמאותה ונמנעה מוויתורים כלכליים ופוליטיים שערים אחרות נאלצו לתת. מצב זה הגיע לסיומו כאשר פרצה מלחמה בין דוכסות הולנד וברית ערי הנזה, והנהגת העיר נאלצה לבחור צד. היות שקמפן נטתה יותר לכיוון סחר עם הים הבלטי מאשר סחר לאורך הריין, החליטה בשנת 1441 להצטרף באופן רשמי לברית ההנזה. לעיר הייתה השפעה רבה בתוך ברית: למרות מחאות נמרצות מצד ערים דרומיות יותר על אייסלמיר וערי הנזה אחרות הוחלט ב-1448 לבנות גשר על פני הנהר. העבודה הסתיימה בזמן שיא של חמישה חודשים בלבד. באמצעות הקמת גשר זה קיוו פרנסי העיר לחזק את הקשר עם עורף האזור.
היסטוריה > לאחר ימי הביניים

ב-11 באוגוסט 1572 הספרדים כבשו את קמפן מידי וילם ואן דן ברח, אחיו של וילם מאורנז'. העיר נכנעה לספרדים ב-15 בנובמבר, אחרי הטבח בזוטפן. בשנת 1578 העיר חזרה לשליטת בית אורנז' אחרי שכוח בראשות ג'ורג' דה לאלינג ערך מצור על העיר.
מלחמת הולנד, בין הרפובליקה של הולנד לצרפת בגיבוי אנגליה, הביאה באופן סופי לירידת כוחה העצום של העיר. קמפן חזרה לפעילות ברמה גבוהה רק במאה ה-19. היה קושי רב להגיע אליה מהים, כיוון שהביצות שמסביב היו רדודות למדי. במהלך המאות שקדמו לכך, נחפר נהר האייסל כמה פעמים בניסיון להעמיקו ולאפשר תנועות ספינות, אבל העלויות הגבוהות יחסית הקשו על ביצוע העבודות והנהר נסתם שנית. במאה ה-19 נבנה סכר לשליטה בגובה מי הנהר, מהירות המים וכיוונם. על ידי הגברת קצב הזרימה צומצמו כמויות המשקעים בנהר, והדבר הקל על התנועה בו. ניקולאס פלופ, אדריכל העיר קמפן היה אחראי לשיפורים רבים. בנוסף לעבודתו עבור הגדה של אייסלמיר, הוא היה פעיל גם בתחום ההנדסה, וסייע בבניית הביצורים ההנדסיים של העיר. במאה ה-19 במסגרת תהליך התיעוש ירדה חשיבותה של התחבורה בנהרות ותעלות ועלתה חשיבותם של כבישים ומסילות רכבת. משעבר המסחר להתנהל באמצעות כבישים, ולכן נסללו כבישים במקום דרכי החול והבוץ. ב-1828 שופרו הדרכים בתוך קמפן וב-1837 היה הדרך לזוולה נסללה, וב-1851 נסללה הדרך עד וזפ (Wezep), שם התחברה הדרך לכביש האזורי. גם שירותי מעבורות התרחבו, וב-1844 נפתח שירות מעברות להמבורג וב-1847 להאל שבאנגליה.
יהדות קמפן

יהודים ישבו בקמפן כבר במחצית הראשונה של המאה ה-14, ואין ספק שקמפן נמנה עם היישובים בהם היו יהודים לאורך נהר האייסל, אך היהודים נפגעו כמו יתר היהודים מהרדיפה בעקבות המוות השחור. בעיר הייתה קהילה קטנה מיוצאי פורטוגל כבר מ-1661, והם קיבלו אישור להתיישב, לפתוח בית כנסת ואף הובטח להם שאשכנזים יורשו להתגורר בעיר ללא הסכמתם.
אשכנזים התחילו להופיע בעיר במאה ה-18, וב-1764 פתחו בית קברות וב-1767 בית-כנסת. הקהילה מנתה בתחילה כ-40 איש והגיעה בשיאה, בשנת 1869 לכ-400 איש. בשנות ה-30 של המאה ה-20 כבר התגוררו עשרות בודדים בעיר. בשנת 1942, כיתר יהדות הולנד, הם נשלחו למחנות הריכוז וההשמדה. לאחר המלחמה לא שבו יהודים להתגורר בקמפן, והקהילה פורקה ב-1947 ואוחדה עם הקהילה בזוולה, לשם גם הועתקו הקברים מבית הקברות. בבית-הכנסת במקום נפתח אתר זיכרון, ונקבעה מצבה עם שמות הקורבנות מבני המקום.
ערים תאומות

לעיר קמפן הסכם ערים תאומות עם הערים הבאות:
גרמניה זוסט (אנ'), גרמניה
גרמניה מיינרצהאגן (אנ'), גרמניה
הונגריה פאפא, הונגריה
ישראל אילת, ישראל
בתרבות העממית

תושבי העיר מכונים קמפן-אוואן (הולנדית: Kampen uien, בצלי קמפן) וסיפורים אודות כסילותם מופיעים החל מהמאה ה-16, זאת בדומה לתרבויות אחרות.
קרל כריסטיאן פרידריך קראוזה

| --- | --- |

קרל כריסטיאן פרידריך קראוזה, הדפס אבן מאת היינריך דרגנדורף, 1843
 לידה:  6 במאי 1781 אייזנברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  27 בספטמבר 1832 (בגיל 51) מינכן, ממלכת בוואריה 
 השקפה דתית:  דאיזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרידריך שילר 
 מוסדות:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת פרידריך שילר  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה, סופר 
 מדינה:  דוכסות סקסוניה-אלטנבורג 
 
קרל כריסטיאן פרידריך קראוזה (בגרמנית: Karl Christian Friedrich Krause; ‏6 במאי 1781 – 27 בספטמבר 1832) היה פילוסוף גרמני שתורתו נודעה בשם קראוסיזם (אנ'). לקראוסיזם, כשנחשב בשלמותו כמערכת פילוסופית שלמה, עומדת בפני עצמה, היה רק קהל קטן בגרמניה, צרפת ובלגיה, בניגוד למערכות פילוסופיות מסוימות אחרות (כגון הגליאניזם) שהיה להן קהל גדול בהרבה באירופה באותו זמן. עם זאת, קראוסיזם הפך לפופולרי מאוד ובעל השפעה בספרד של הרסטורציה, לא כמערכת פילוסופית שלמה ומקיפה כשלעצמה, אלא כתנועה תרבותית רחבה. בספרד קראוסיזם היה ידוע בשם "קראוסיסמו" (Krausismo), והקראוסיסטים נודעו כ"קראוסיסטס" (Krausistas). מחוץ לספרד, התנועה הקראוסית התרבותית הספרדית כונתה קראוסיזם ספרדי.
קורות חייו

קראוזה נולד באייזנברג, תורינגיה, בדוכסות סקסה-גותה-אלטנבורג, גרמניה. הוריו היו יוהאן פרידריך גוטהרד קראוזה (1 בינואר 1747 – 17 בפברואר 1825) וכריסטיאנה פרידריקה בוהם (1755 – 21 בדצמבר 1784). אביו של קרל יוהאן היה מורה בליציאום באייזנברג, ובשנת 1795 הפך לכומר לותרני ולאספן מזמורים בנוביץ.
קראוזה התחנך תחילה באייזנברג, בשנת 1797 הוא נרשם לאוניברסיטת ינה הסמוכה, שם למד פילוסופיה מפרידריך וילהלם שלינג, יוהאן גוטליב פיכטה, כריסטיאן גוטפריד שיץ (אנ'), היינריך אייכשטדט ואוגוסט וילהלם פון שלגל. הוא גם השתתף בהרצאות של התאולוגים יוהאן יאקוב גריסבאך (אנ') (1745–1812), היינריך פאולוס (אנ') (1761–1851), קארל דוויד אילגן (אנ') (1763–1834), ויוהאן אדולף יאקובי (1769–1847), והרצאות של פרופסורים במגוון מחלקות למדעים ומתמטיקה. קראוזה קיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת ינה ב-6 באוקטובר 1801, והפך לפריבט-דוצנט ב-1802.
ב-19 ביולי 1802, בפזיזות האופיינית לו, נשא קראוזה לאישה את סופי אמלי קונקורדיה פוקס (ילידת 1780), ללא נדוניה. אמלי הייתה בתם של אוגוסטין כריסטיאן פוקס (1748–1812) וכריסטיאנה פרידריקה הרמן. לקרל ולאמלי נולדו 14 ילדים בסך הכל, 12 מהם חיו לאחר מות הוריהם.
בשנת 1804 נאלץ קראוזה לעבור לרודולשטאדט בשל מחסור בתלמידים, ולאחר מכן לדרזדן, שם הוא נתן שיעורים במוזיקה. בשנת 1805 האידיאל שלו לחברה עולמית אוניברסלית הוביל אותו להצטרף לבונים החופשיים, שנראה כי עקרונותיהם נוטים לכיוון שהוא חפץ בו. בדרזדן פרסם שני ספרים על הבונים החופשיים, Höhere Vergeistigung der echt überlieferten Grundsymbole der Freimaurerei: in zwölf Logenvorträgen ("רוחניות גבוהה יותר של הסמלים הבסיסיים המסורתיים באמת של הבנייה החופשית: בשתים עשרה הרצאות בלשכה", 1811) ו-Die drei ältesten Kunsterkunden der Freimaurerbrüderschaft ("שלושת חוקרי האמנות הוותיקים ביותר של אחוות הבונים החופשיים", 1819), אך דעותיו עוררו התנגדות מצד הבונים החופשיים.
קראוזה התגורר זמן מה בברלין והפך שם לפריבט-דוצנט, אך לא הצליח להשיג פרופסורה. לפיכך, הוא המשיך לדרזדן (שם לימד את ארתור שופנהאואר), ולאחר מכן למינכן, שם נפטר משבץ מוחי ממש ברגע שבו השפעתו של פרנץ פון באדר (אנ') השיגה לו סוף סוף משרה.
קראוזה נקבר בבית הקברות הדרומי הישן (אנ') (Alter Südfriedhof) במינכן בגרמניה.
פילוסופיה של זהות, פנאנתאיזם והיבטים אחרים של קראוסיזם

הפילוסופיה של קראוזה, בכללותה, היא דוגמה למה שהיסטוריונים של הפילוסופיה מתייחסים אליו כאל Identitätsphilosophie (פילוסופיה של זהות). Identitätsphilosophie היא מערכת פילוסופית המציגה את הזהות הבסיסית של התבונה והטבע. במערכת הפילוסופית של קראוזה, חלקי המערכת המהווים, מבחינה טכנית, את ה"פנאנתאיזם" שלה, הם רק חלקים ממכלול רחב הרבה יותר. לכן, אף על פי שהפילוסופיה של קראוזה מתוארת במדויק כ"פנאנתאיסטית", קראוסיזם בכללותו מקוטלג טוב יותר כפילוסופיה של זהות שמציגה את הפנאנתאיזם כאחד ממרכיבי היסוד העיקריים שלה.
קראוזה ניסה ליישב בין הרעיונות של אלוהים המקובל באמונה או במצפון לבין העולם המוכר לחושים. לפי קראוזה, אלוהים - הידוע אינטואיטיבית על ידי המצפון - אינו אישיות (מה שמרמז על מגבלות), אלא מהות כוללת (Wesen), המכילה את היקום בתוכו. קראוזה השתמש במונח פנאנתאיזם (Panentheismus בגרמנית) בניסיון לתאר ולכלול במדויק - במונח טכני אחד - היבטים מגוונים של המערכת הפילוסופית שלו שהיו קוסמולוגיים (בו זמנית קוסמולוגיים ותאולוגיים) באופיים. כאשר מתייחסים אליו מנקודת מבט תאולוגית, ניתן להתייחס לפנאנתאיזם, באופן רחב, כסינתזה של אלמנטים שונים הנגזרים הן מהמונותאיזם והן מהפנתאיזם.
פילוסופיה של זהות, פנאנתאיזם והיבטים אחרים של קראוסיזם > זכויות בעלי חיים

קראוזה היה חסיד של זכויות בעלי חיים וצוטט כפילוסוף הראשון שטען לזכויות בעלי חיים בהקשר של פילוסופיה של המשפט. בספרו Das System der Rechtsphilosophie ("מערכת הפילוסופיה של המשפט", שפורסם לאחר מותו ב-1874), הוא טען שצריך שלבעלי חיים שאינם אנושיים תהיה הזכות לא להיות נתונים לכאב וכן בזכות לרווחה גופנית כללית. קראוזה דחה את הנחות היסוד האנתרופוצנטריות של פיכטה. הוא החזיק בדעה שבעלי חיים הם יצורים שזכויותיהם חייבות להיות מוגנת בחוק.
השפעתו וכתביו

השפעתו הקטנה יחסית של קראוזה נבעה בחלקה משום ששלינג והגל האפילו עליו, ובחלקה משני קשיים שהיו ביצירותיו הכתובות. רוח הגותו מיסטית קשה לעיקוב, ובעיה זו מודגשת, אפילו עבור הקוראים הגרמניים, על ידי השימוש שלו בטרמינולוגיה מלאכותית או מומצאת. הוא עושה שימוש במונחים זרים שתורגמו לגרמנית שאינם מובנים לאדם הפשוט.
יצירותיו העיקריות הן (מלבד אלה שצוטטו לעיל): Entwurf des Systems der Philosophie ("מתווה של מערכת הפילוסופיה",1804), System der Sittenlehre ("מערכת מוסר", 1810) ו-Das Urbild der Menschheit ("האבטיפוס של האנושות", 1811). הוא הותיר אחריו במותו מסה של הערות שלא פורסמו, שחלקן נאספו ופורסמו על ידי תלמידיו.
קראוסיזם הפך לרב השפעה במיוחד בספרד במאה ה-19, שם הוצגו רעיונותיו של קראוזה וקודמו על ידי חוליאן סנצ'ס דל ריו (Julián Sanz del Río‏, 1814–1869), איש אקדמיה ממדריד. הפילוסופיה של קראוזה שגשגה בספרד (שם היא נודעה בשם "Krausismo", "קראוסיסמו") מכיוון שהיא מכילה אלמנטים שהיו מאוד מושכים - באותה תקופה - למעמדות מגוונים של אנשים. קראוסיזם בספרד היה פופולרי ומוצלח, יותר כתנועה תרבותית רחבה ולא כצורה מיוחדת של קוסמו-תאולוגיה. כתנועה תרבותית היא הדגישה את הרציונליזם המדעי, בשילוב עם רוחניות נוצרית, מחויבות ליברלית לחופש הפרט והתנגדות לפריבילגיות ולכוח שרירותי. אינטלקטואלים ספרדים שהושפעו מקראוזה כוללים את פרנסיסקו חינר דה לוס ריוס (אנ') (1839–1915) וגומרסינדו דה אסקארטה (אנ') (1840–1917). בנוסף, השפעתו של קראוזה התרחבה לאמריקה הלטינית, שם עבודתו השפיעה על איפוליטו איריגוז'ן (1852–1933), חוסה באטייה אי אורדונייס (אנ') (1856–1929) וחואן חוסה ארוולו (אנ') (1904–1990). ריצ'רד גוט (אנ') טען כי קראוזה השפיע על חוסה מארטי (1853–1895), פידל קסטרו (1926–2016) (באמצעות מארטי והוגים קובנים אחרים), וצ'ה גווארה (1928–1967) (באמצעות השפעתו של איריגוז'ן).
כתבים נבחרים

Krause, Karl Christian Friedrich: Ausgewählte Schriften. Edited by Enrique M. Ureña and Erich Fuchs. Stuttgart: Frommann-Holzboog, ISBN 978-3-7728-2340-4.
Vol. 1: Entwurf des Systemes der Philosophie. Erste Abtheilung enthaltend die allgemeine Philosophie, nebst einer Anleitung zur Naturphilosophie. Ed. by Thomas Bach and Olaf Breidbach. 2007, ISBN 978-3-7728-2341-1.
Vol. 2: Philosophisch-freimaurerische Schriften (1808-1832). Ed. and introduced by Johannes Seidel, Enrique M. Ureña and Erich Fuchs. 2008, ISBN 978-3-7728-2342-8.
Vol. 3: Vermischte Schriften. 2014, ISBN 978-3-7728-2343-5.
Vol. 5: Das Urbild der Menschheit. Ein Versuch. Dresden 1811. 2017, ISBN 978-3-7728-2345-9.
Das System der Rechtsphilosophie (Leipzig: F. A. Brockhaus, 1874)
לקריאה נוספת

Göcke, Benedikt Paul (born 1981): The Panentheism of Karl Christian Friedrich Krause (1781-1832). From Transcendental Philosophy to Metaphysics.Peter Lang, New York. ISBN 978-3-631-74689-9
Orden Jiménez, Rafael Valeriano (born 1965): (1998) El Sistema de la Filosofía de Krause. Génesis y desarrollo del panenteísmo. UPCo, Madrid (Spain). ISBN 84-89708-30-4.
Göcke, Benedikt Paul: "Alles in Gott? Zur Aktualität des Panentheismus Karl Christian Friedrich Krauses." Regensburg: Pustet Verlag, ISBN 978-3791724300
Göcke, Benedikt Paul: "Gott und die Welt? Bemerkungen zu Karl Christian Friedrich Krauses System der Philosophie" In: Theologie und Philosophie. Vol. 87 (1). 25-45. 2012
Göcke, Benedikt Paul. "On the Importance of Karl Christian Friedrich Krause's Panentheism." In: Zygon. Vol. 48 (2). 364-379. 2013
Ward, Thomas (born 1953): (2004) La teoría literaria. Romanticismo, krausismo y modernismo ante la globalización industrial University, Mississippi: Romance Monographs, No. 61. ISBN 1-889441-14-7.
Stoetzer, Otto Carlos (June 28, 1921 - March 25, 2011): Karl Christian Friedrich Krause and his Influence in the Hispanic World (Köln: Böhlau, 1998) ISBN 3-412-13597-6
ביאורים

↑  הרצאות על אמיתות היסוד של המדע והקשר שלהם לחיים. בנוסף להצגה קצרה והערכה של המערכות הקודמות של הפילוסופיה, במיוחד אלה האחרונות מקאנט, פיכטה, שלינג והגל, ומשנתו של יאקובי.
הערות שוליים

↑  Philip Clayton, "Panentheisms East and West", Sophia 49 (2) (June 2010), p. 183.
↑  Birnbacher D. (1998) Legal Rights for Natural Objects a Philosophical Critique. In: Morscher E., Neumaier O., Simons P. (eds) Applied Ethics in a Troubled World. Philosophical Studies Series, volume 73. Springer, Dordrecht.
↑  Dierksmeier, Clause (2020). "Krause on Animal Rights and Ecological Sustainability". Rechtsphilosophie. 1: 5–19. doi:10.5771/2364-1355-2020-1-5.
↑  Heywood, Paul (2003). Marxism and the Failure of Organised Socialism in Spain, 1879-1936. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 21–23. ISBN 9780521530569.
↑  Delaney, Jeane Hunter (בפברואר 2001). "Karl Christian Friedrich Krause and His Influence in the Hispanic World (review)". Hispanic American Historical Review. Duke University Press. 81 (1): 176–178. doi:10.1215/00182168-81-1-176. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Gott, Richard (2002). Karl Krause and the Ideological Origins of the Cuban Revolution (PDF). University of London Institute of Latin American Studies Occasional Papers. London: Institute of Latin American Studies. ISSN 0953-6825.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264114005171  PLWABN: 9810659668005606  BIBSYS: 90622911  BNE: XX934960  BnF: cb12364276z (data)  CANTIC: a10392257  CiNii: DA04880595  GND: 118566342  ICCU: MUSV036268  ISNI: 0000 0001 2130 4124  LCCN: n50053585  NKC: jn20000700959  NLA: 35808242  NLG: 139472  NTA: 068981872  RERO: 02-A003473001  SELIBR: 68507  SNAC: w63n68x0  SUDOC: 032654553  Trove: 1096792  ULAN: 500281919  VcBA: 495/105355  VIAF: 44376076   WorldCat (עם VIAF): 44376076 
מצבת קברו של קרל קראוזה
אנדרטה לזכרו של קרל קראוזה באייזנברג
קרב השוחה

קרב השוחה (בערבית: غَزْوَةُ ٱلْخنْدَقِ, תעתיק מדויק: ע'זות אל-ח'נדק) הוא הכינוי המקובל למצור שהטילו אנשי העיר מכה בשיתוף עם שבטים בדואים על העיר אל-מדינה (אז ית'רב), שהסתיים בכישלונם. הקרב קרוי על שם השוחות שחפרו אנשי אל-מדינה לשם הגנה על עירם. הקרב נודע גם בשם קרב המחנות (בערבית: غَزْوَةُ ٱلْأَحْزَابِ, תעתיק מדויק: ע'זות אל-אחזאב), על שם הסורה המתארת אותו בקוראן, היא סורת אל-אחזאב (סורת המחנות).
רקע

לפי המסורת המוסלמית, הדחיפה לקרב ניתנה על ידי השבט היהודי בני נצ'יר שבאו לעיר מכה וייעצו לאנשי המקום לתקוף את העיר אל-מדינה, כדי לזכות בתמיכתו של שבט אחר. עם זאת, חוקרים מודרניים סבורים כי אנשי מכה יצאו לקרב מתוך חשש שצבאות אל-מדינה יצאו לנקום את מות חלליהם שנפלו בקרב אוחוד, שנה וחצי קודם לכן, ולהקדים תרופה למכה בתוקפם את אל-מדינה. אליהם נלוו שבטים בדואים שחמדו ברכושם של אנשי אל-מדינה לשם ביזתו.
הקרב

מגיני אל-מדינה חפרו שוחות מחוץ לעיר, בחלקה הצפוני, וכן בתוך שכונותיה של העיר גופא. לפי המסורת המוסלמית, אנשי אל-מדינה ביצעו זאת בעצתו של סלמאן הפרסי. לפי המסופר בסורת אל-אחזאב שבקוראן, המצור הסתיים לאחר שסערה גדולה הכתה במחנה של אנשי מכה, מה שאילץ אותם להפסיק את המצור ולעזוב את העיר.
לקריאה נוספת

חוה לצרוס-יפה (עורכת), בתוך פרקים בתולדות הערבים והאסלאם, תל אביב: רשפים, 1967, עמ' 68–69
הערות שוליים

↑  אורי רובין, הקוראן, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 333
↑  עליזה שניצר, מוחמד: דמותו וציוני דרך בתולדות חייו, בתוך מאיר בר-אשר ומאיר חטינה (עורכים), האסלאם: היסטוריה, דת, תרבות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017, עמ' 53
↑  הקוראן סורה 33 (תרגום רקנדורף), פסוק ט'. בתרגום אורי רובין: ”הוי המאמינים, זִכרו את החסד שנטה לכם אללה בבוא עליכם צבאות: אז שילחנו בהם רוח סערה וצבאות שנסתרו מעיניכם. אללה מבחין באשר תעשׂו.”
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557952505171  LCCN: sh85038558  TDVİA: hendek-gazvesi
קרב השערים הפרסיים

צילום מודרני של המעבר
קרב השערים הפרסיים נערך בתחילת שנת 330 לפנה"ס בין אלכסנדר הגדול לאימפריה הפרסית. מעבר השערים הפרסיים נמצא בתוככי האימפריה הפרסית. הגעתו של אלכסנדר למעבר התאפשרה אחרי שהביס את דריווש השלישי בקרב גאוגמלה ואף כבש את בבל.
שדה הקרב

הקרב נערך במעבר הרים צר שהיה ידוע בעת העתיקה בשם "השערים הפרסיים" (כיום תנג-י ח'אס באיראן) המעבר מקשר בין הערים המודרניות יאסוג' וסדה. המעבר הזה הוא בין הבודדים באזור זה של רכס הרי זגרוס. בעונת החורף שבה נערך הקרב עשויה הטמפרטורה במקום ליפול עד מינוס 25 מעלות צלזיוס.
המעבר הוא נתיב דמוי משפך המתחיל בעמק רחב למדי והולך ונהיה צר יותר ויותר במעבר בין הרים תלולים קשים למעבר. אפילו כיום, במאה ה-21, עובר במקום כביש צר מאוד. הפרסים הקימו מארב שהוחזק בכוח חסימה ששלט על עמדות המפתח במעבר זה.
הקרב

בהתחלה לא ייחס אלכסנדר הגדול חשיבות רבה למעבר והחליט לעבור בו ללא ביצוע סיור מקדים. לכן, לא גילה את המגנים הפרסים שהתפרסו במעבר ובצדדיו התלולים. בקרב קשה שהתפתח במקום ספג הצבא המקדוני אבדות רבות ונחלץ אך בקושי רב מן המארב שלתוכו נפל.
כתוצאה מכך ביקש אלכסנדר הגדול למצוא דרך עוקפת למעבר. אחרי שנמצא מורה דרך מקומי חילק אלכסנדר את צבאו לשני חלקים. החלק הגדול נותר בבסיס המעבר ואילו הוא עצמו לקח את יחידות העלית ואיגף את הכוח הפרסי המגן.
עם השלמת האיגוף, גם הכוח האוגף חולק לשני חלקים. חלק אחד נותר במקום שאליו הגיע ואילו הכוח האחר תחת פיקודו של אלכסנדר עצמו המשיך את התנועה והגיע לעורפו של הכוח הפרסי.
עם השלמת התמרון פתחו המקדונים בהתקפה נמרצת מכל הצדדים וכוח החסימה הפרסי הובס.
ראו גם

קרב תרמופילאי
הערות שוליים

↑  Waldemar Heckel (2008), p 81
1 2  ARIOBARZANES, Encyclopædia Iranica
↑  אריאנוס 3.18.9
| מלחמותיו של אלכסנדר הגדול |
| --- | --- | --- |
| אזורים גאוגרפיים | חבל הבלקן • אסיה הקטנה • סוריה-ארץ ישראל-מצרים • מסופוטמיה • פרסיס • באקטריה • סוגדיאנה • תת-היבשת ההודית • גרוסיה | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| קרבות וכיבושים | * המערכה הבלקנית של אלכסנדר הגדול: המצור על תבאי כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול: קרב גרניקוס • המצור על מילטוס • המצור על הליקרנסוס • קרב איסוס • המצור על צור • המצור על עזה • קרב גאוגמלה • קרב השערים הפרסיים    כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה: המצור על הסלע הסוגדיאני  הפלישה להודו: קרב הידספס • המצור על עיר המאלים | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| נושאים בביוגרפיה של אלכסנדר | אלכסנדר הגדול באגדות היהודיות • אלכסנדר הגדול באגדות הפרסיות • אופיו של אלכסנדר הגדול | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| אישים בולטים שפעלו בתקופת חייו של אלכסנדר | אישים בולטים שפעלו בתקופת חייו של אלכסנדר | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| יוונים ומוקדונים | פיליפוס השני • אולימפיאס • אריסטו • הפאיסטיון • פרמניון • פילוטאס • פרדיקס • תלמי הראשון • סלאוקוס הראשון • ליסימכוס • אנטיגונוס מונופתלמוס • אנטיפטרוס • קליטוס השחור • ניקנור • פוליפרכון • •אלקטס •מלאגרוס • פאיתון • קרטרוס • בלקרוס • אגיס השלישי | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| פרסים ושכירי חרבם, הודים ואחרים | דריווש השלישי • ממנון • בסוס • פורוס • ארטבזוס • פרנבזוס • אריוברזנס • מזאוס • אאוטופרדטס • ספיטמנס • אוקסיארטס • ארסמס | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
קית' מיטשל

ערך זה עוסק בפוליטיקאי גרנדי. אם התכוונתם לשחקן הקולנוע, ראו .
קית' קלאודיוס מיטשל (באנגלית: Keith Claudius Mitchell;‏ נולד ב-12 בנובמבר 1946) הוא פוליטיקאי גרנדי שכיהן כראש ממשלת גרנדה בשנים 1995–2008 ובשנית בשנים 2013–2022.