stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרימה עבוד
קריירת צילום

ליום הולדתה ה-17 בשנת 1913, עבוד קיבלה מצלמה מאביה. צילומיה הראשונים היו של משפחתה, חברים ובית לחם וסביבותיה. התמונה החתומה הראשונה שלה מתוארכת לאוקטובר 1919.
עבוד למדה ספרות ערבית באוניברסיטה האמריקאית בביירות. במהלך תקופה זו, היא נסעה לטיול בבעלבכ לצלם אתרים ארכאולוגיים. כסטודנטית היא הקימה אולפן ביתי, לפרנסתה, ובו צילמה נשים וילדים בחתונות וטקסים אחרים. מעבר לכך היא צילמה מבני ציבור בחיפה, נצרת, בית לחם וטבריה.
בשנות השלושים של המאה העשרים, עבוד נחשבה צלמת מקצועית בנצרת, שם משפחתה הייתה מוכרת. סבה היה רוקח בבית החולים האנגלי ואביה שימש כרועה רוחני בעיר. כאשר הצלם המקומי, פאדל סבּא, עזב לחיפה, עלה הביקוש לצילומיה של עבוד בחתונות וצילום פורטרטים. היא חתמה על עבודותיה באנגלית ובערבית: כרימה עבוד - גברת הצילום (Karimeh Abbud - Lady Photographer). החל אמצע שנות השלושים, היא החלה להציע עותקים מצוירים ביד של צילומי הסטודיו.
עבוד נפטרה בבית לחם ב-27 באפריל 1940.
רוב אוסף הצילומים שלה אבד.
קריירת צילום > סגנון

רונה סלע מתארת את עבודותיה של עבוד כמתעדות את המציאות היומיומית של הקהילה שבה חייה: עבוד צילמה לפרנסתה אנשים ואירועים קהילתיים ואת המקומות שבהם חיה. צילומים אלו הציגו את חיי הקהילה הנוצרית עד שנות הארבעים. בנוסף לתיעוד היומיומי, על פי סלע, עבוד הגדירה את עצמה בראיון שנתנה לעיתון חיפאי בערבית, הכרמל (), ב-1924 כצלמת הלאומית היחידה.
אוסף תצלומים

עותקים מקוריים של אוסף התצלומים של עבוד נאספו על ידי ארכיון נצרת. ב-2006 הורחב האוסף לאחר שסוחר עתיקות ישראלי מצא מאות עבודות של עבוד בבית בשכונת קטמון בירושלים. הבית היה בבעלות ערבית עד שנת 1948. מנהל הארכיון בנצרת, אחמד מוראט, רכש את רוב העבודות.
אוסף בוקי בועז לצילום ישראלי כולל גלויות שצולמו על ידי כרימה עבוד.
ב-18 בנובמבר 2016 הציגה גוגל "דודל" (שרבוט גוגל) מיוחד לציון יום הולדתה ה-123 של כרימה עבוד. הדודל הוצג במספר מדינות ערביות אך לא הוצג בישראל.
תערוכות

2017: Darat al Funun, ירדן
2022: "מסעות במזרח", מוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח
2025: "כרימה עבוד - מזכרות קדושות", אוצר גיא רז, מוז"א
ראו גם

ח'ליל רעד
ח'ליל רסאס
הערות שוליים

1 2  Mahasen Nasser-Eldin, Restored Pictures, Mahasen Nasser-Eldin Films, ‏2012 (ארכיון)
1 2 3 4  .::JERUSALEM QUARTERLY… Karimeh Abbud Early Woman Photographer (1896-1955) ::., ‏2011-09-28
↑   עופר אדרת, חזרה לתמונה: הצלמת הפלסטינית שהיתה (ועודנה) חריגה בנוף, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2022
1 2 3 4  Karimeh Abbud: Early Woman Photographer (1896-1955) |, www.palestine-studies.org (בערבית)
↑  רונה סלע, צילום בפלסטין/ארץ-ישראל בשנות השלושים והארבעים, מוזיאון הרצליה לאומנות, 2000
↑  Rona Sela, Seized in Beirut: The Plundered Archives of the Palestinian Cinema Institution and Cultural Arts Section, Anthropology of the Middle East 12, 2017-01-01 doi: 10.3167/ame.2017.120107
↑   עופר אדרת, חזרה לתמונה: הצלמת הפלסטינית שהיתה (ועודנה) חריגה בנוף, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2022
↑  Karimeh Abbud’s 123rd Birthday, www.google.com (באנגלית)
↑  Karimeh Abbud | Darat al Funun, daratalfunun.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175731676  ISNI: 0000 0004 0170 0439  LCCN: no2013012068  PIC: 384943  VIAF: 296149365   WorldCat (עם VIAF): 296149365
יאשיהו פינטו

ערך זה עוסק בראש מוסדות שובה ישראל. אם התכוונתם לרב מגדולי חכמי סוריה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1973 (בן 51) א' בתשרי תשל"ד 
 מדינה:  ישראל, מרוקו 
 מקום פעילות:  אשדוד, ניו יורק,  מרוקו
 השתייכות:  חרדים ספרדים
 אב:  חיים פינטו 
 
 תפקידים נוספים:  רב 
 
הרב יאשיהו יוסף פינטו (נולד ב-א' בתשרי ה'תשל"ד, 27 בספטמבר 1973) הוא ראש מוסדות "שובה ישראל" באשדוד ובארצות הברית. התפרסם כמי שאנשי עסקים רבים מבקשים את עצתו. באפריל 2015 הורשע במתן שוחד ובשיבוש הליכי משפט ונידון לשנת מאסר בפועל. באפריל 2019 מונה לראש מערך הכשרות של הקהילה היהודית במרוקו.
ביוגרפיה

נולד לרב חיים פינטו, לימים רבה הראשי של אשדוד, ולזהרי, בתו של הרב מאיר אבוחצירא, בנו של הבאבא סאלי. הוא נקרא על שם זקנו הרב יאשיהו פינטו, בן המאה ה-17, בעל ביאור הרי"ף על "עין יעקב". למד בישיבת מעלות התורה וישיבת ירוחם, שתיהן ישיבות ליטאיות. נישא לדבורה רבקה, בתו של הרב שלמה בן חמו, רבה הראשי של ארגנטינה לשעבר. לזוג 3 ילדים. יחסיהם עם הרב בן חמו ידעו עליות ומורדות.
לאחר חתונתו למד בכולל שבישיבת גרודנא אשדוד. בהמשך הקים את מוסדות "שובה ישראל", הכוללים כ-15 מוסדות ובהם ישיבות, כוללים ובתי תמחוי, בישראל, במנהטן, בלוס אנג'לס ובמיאמי. את חצרו באשדוד פקדו פוליטיקאים ואישי ציבור, אנשים החשודים בפלילים ושוטרים, בהם בנימין בן אליעזר, ציפי לבני, יצחק הרצוג, ישראל כץ, דליה רבין, ושרית חדד, ואנשי עסקים, בהם נוחי דנקנר, ג'קי בן זקן, לב לבייב, אילן בן דב ואדוארדו אלשטיין.
בשנת 2008 דורג על ידי המגזין פורבס כצעיר המשפיע ביותר בישראל.
בשנים שקדמו למאסרו חלק הרב פינטו את זמנו בין אשדוד למנהטן. הוא זכה להצלחה גם בקרב אנשי עסקים וידוענים אמריקאיים, בהם ג'יי אל שוטנשטיין (אנ') שקנה למשפחתו בית מגורים באשדוד, וגם כאלה שאינם יהודים, כלברון ג'יימס.
בשנת 2012 העריך המגזין "פורבס ישראל" את שווי מוסדותיו בכ-75 מיליון ש"ח ודירגו במקום השביעי ברשימת הרבנים העשירים בישראל.
באוקטובר 2014 פורסם כי הרב פינטו לקה בגידול ממאיר.
ביוגרפיה > פלילים

באוקטובר 2012 הציע הרב פינטו שוחד בסך 200,000 דולר לראש אגף החקירות במשטרה, תת-ניצב אפרים ברכה, לשם קבלת מידע אודות חקירה המתנהלת בעניינו, שעסקה במעילה בכספי עמותת "חזון ישעיה". לאחר שברכה דיווח על ההצעה למפקדיו, צוידו ברכה ורעייתו במכשירי הקלטה ותיעדו העברת כ-100,000 דולר מרעייתו של פינטו לרעייתו של ברכה. ב-14 באפריל 2015 הרשיעו בית המשפט במתן שוחד לברכה. במקביל נפתחה חקירה בארצות הברית בעקבות תלונה של הרב פינטו שנפל קורבן לסחיטה. חקירה נוספת, של ה-FBI, עסקה בקשריו של הרב פינטו עם חבר בית הנבחרים, מייקל גרים, שנחשד כמעורב בפרשת הסחיטה, לשם מימון פעילותו הפוליטית. לדברי הרב פינטו, בעקבות חקירה זו הופעלו עליו לחצים מצד קציני משטרה ושר לשעבר בישראל שלא להעיד נגד גרים. בסוף שנת 2013 פנו פרקליטיו ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין, והציגו בפניו חומרים שלפיהם ניצב מנשה ארביב - מפקד יחידת להב 433 (שבה נחקרו הרב פינטו ואשתו) קיבל טובות הנאה מישראלים בניו יורק המקורבים לרב פינטו, בעת שארביב היה נספח משטרת ישראל בארצות הברית. בעקבות כך נאלץ ארביב להודיע על יציאתו לחופשה. סניגוריו של הרב פינטו דרשו מהיועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק הפלילי נגדו בתמורה לעדותו המפלילה נגד ניצב ארביב. בספטמבר 2014 נחתם הסדר טיעון עם הרב פינטו, לפיו ישמש עד מדינה נגד ארביב, ויודה בעבירות שוחד ושיבוש מהלכי משפט, בתמורה להקלה בעונשו.
בדצמבר 2014 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת החקירה נגד פינטו בעניין עמותת "חזון ישעיה" (כתב אישום הוגש נגד שני חשודים אחרים בפרשה).
ב-14 באפריל 2015 הורשע בעסקת טיעון במתן שוחד לתנ"צ ברכה ובשיבוש הליכי משפט. נגזרו עליו שנת מאסר בפועל, שתי שנות מאסר על תנאי וקנס של מיליון ש"ח.
לאחר ההרשעה הותר לרב פינטו לצאת מן הארץ לצורך טיפול רפואי בארצות הברית, לאחר שהפקיד ערבות בסך 3 מיליון ש"ח. באוקטובר 2015 חזר לישראל לאחר שבית המשפט העליון איים לחלט את הערבות אם לא יעשה זאת. ב-5 בינואר 2016 דחה בית המשפט העליון את בקשתו להמיר את המאסר בעבודות שירות. ב-16 בפברואר 2016 החל הרב פינטו לרצות את עונשו בבית המעצר ניצן. ב-19 בספטמבר 2016 החליטה ועדת השחרורים לשחררו עקב מצבו הבריאותי, אך ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט המחוזי בלוד. בדברים שנשא בפני ועדת השחרורים האשים פינטו את עצמו כי השתמש במעמדו התורני לצרכים פסולים וכי גרם להתרחקות מהיהדות מצד אנשים שנחשפו למעשיו. הוא הצהיר כי ברצונו לחזור בתשובה, לפרוש מהחיים הציבוריים ולהפסיק לשמש רב. ב-25 בינואר 2017 שוחרר מהכלא.
במהלך החקירה הגיעה אשתו, הרבנית דבורה פינטו, למצב של תשישות רגשית וניסתה מספר פעמים לשים קץ לחייה.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מהכלא

לאחר שחרורו מהכלא היגר הרב פינטו לארצות הברית. הוא הורה לחסידיו לחבוש קסקט, בנימוק שעליהם להיראות פשוטים.
בהמשך היגר למרוקו, ובאפריל 2019 מונה לראש מערך הכשרות בקהילה היהודית במקום. לאחר מינויו פעל הרב פינטו להרחבת מערך הכשרות היהודית במדינה עד לפיטוריו מהתפקיד על ידי נשיא איחוד הקהילות מר סרג' ברדוגו.
בפברואר 2021 שלח מכתב לחסידיו בו הוא קורא להקשיב לרופאים ולצאת להתחסן נגד קורונה.
ביולי 2021 פרסם הרב פינטו איגרת בה תיאר כי הוא חש חולשה גדולה וכי מצבו הבריאותי הידרדר. הוא נאלץ לטוס לארצות הברית לסדרת בדיקות וטיפולים.
ספריו

מסע אל האושר
מחשבת הנפש
אמרי פי, על חודש אלול, תשנ"ז
זוכר הברית, חידושים ומאמרים בעניין ברית מילה, אשדוד תש"ס
הגדה של פסח אמרי פי, עם ביאורים, בירורי הלכות, הנהגות ושיחות, אשדוד תש"ס
שובה ישראל, דברי התעוררות לאלול ולימים הנוראים, אשדוד תשס"ב
דברי יאשיהו על התורה, אשדוד תש"ס
דברי פי, שיחות לחג השבועות שליקטו תלמידים, קריית מלאכי
פניני דברי יאשיהו, 5 כרכים, חלקם כולל כמה מספריו הקודמים
חזון יאשיהו, ליקוטים מתורתו מסודרים לפי חודשים, יצא לחודשים אייר, סיוון, תמוז ותשרי
תורת יאשיהו, דברי הלכה, אגדה ודרוש על סדר התורה, יצא על בראשית, אשדוד תש"ע
דברי יאשיהו טוב עין, ענייני עין הרע, הוצאת פלדהיים, אשדוד ומנהטן, תשע"א
עצות דברי יאשיהו
סגולות דברי יאשיהו
תהילות יאשיהו פירוש על תהילים, מיאמי תשע"ב
דרכי יאשיהו יסודות לחיים, מנהטן תשע"ה
תורת יאשיהו מעשיהם של צדיקים, אשדוד, תשע"ו
תאיר נרי על הלכות חנוכה
כתבי הריף
תורת הריף 2 חלקים על פרשיות השבוע
ימי השובבים
דברי הפורים
אמרי פי על הגדה של פסח
שפכי כמים ליבך
נפש הריף
לקריאה נוספת

אפרת חבה (עורכת), מתווה דרך: הרב יאשיהו פינטו ופרקים ממשנתו, ידיעות ספרים, 2010
יוסי אליטוב ואברהם רוזנטל, מחשבת היהדות - חייו ומשנתו של הרב יאשיהו פינטו
הערות שוליים

↑  מתי גולן, ‏פעם רב - תמיד רב? תלוי, באתר גלובס, 26 באוקטובר 2016
1 2  נעמה כהן פרידמן, גזר דינו של הרב פינטו: שנה מאסר ומיליון שקל קנס, באתר ynet, 12 במאי 2015
↑  תומר זרחין, הרב הראשי של ארגנטינה: "הרב יאשיהו פינטו ניצל אותי להלבנת כספים", באתר הארץ, 16 באוגוסט 2011
יאיר אטינגר, הרבנית פינטו על פרשת ההלבנות: "לא נגענו בכסף", באתר הארץ, 2 בספטמבר 2011
דרמה בבית המשפט: הרב בן חמו התנצל בפני חתנו, באתר בחדרי חרדים, 14 בספטמבר 2011
↑  המהדורה‏, הון, שלטון, עולם תחתון בחצרו של הרב פינטו, באתר וואלה, 16 בינואר 2014
↑  לירן סהר, הכי יקר באשדוד: הרב פינטו נכנס לגור בבית על קו המים בשווי 10 מ' ש', באתר ביזפורטל, 15 ביולי 2010
↑  אמריקה סוערת • כוכב ה-NBA הגיע לרב פינטו, באתר בחדרי חרדים, 13 באוגוסט 2010
↑  הרבנים העשירים בישראל - פורבס ישראל
↑  אלי שלזינגר ויונה שוב, דיווח: הרב פינטו לקה בסרטן ואושפז בבי"ח, באתר בחדרי חרדים, 20 באוקטובר 2014
↑  איתמר לוין, מייסד חזון ישעיה הורשע בעבירות מרמה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 ביולי 2023
↑  אבי אשכנזי, חשד: הרב פינטו הציע לראש חטיבת החקירות 200 אלף דולר, באתר nrg‏, 12 באוקטובר 2012
↑  אביאל מגנזי, יש הכרעה: כתב אישום חמור נגד הרב פינטו, באתר ynet, 12 בפברואר 2014
↑  יניב קובוביץ, מח"ש חוקרת מידע לפיו מפקד להב קיבל טובות הנאה מאנשי הרב פינטו, באתר הארץ, 16 בינואר 2014
↑  רויטל חובל, סניגוריו של פינטו לווינשטיין: דורשים לסגור את התיק, באתר הארץ, 30 בינואר 2014
↑  רויטל חובל, הרב פינטו מואשם במתן והצעת שוחד של מאות אלפי שקלים לתנ"צ ברכה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2014;
גידי וייץ, רויטל חובל, פרסום ראשון לתמלילי השיחות | תנ"צ ברכה לרב פינטו: "אם נתת לי שקל, אני שם את ראשי תחת גרדום... ומתאבד". פינטו: "תעשה את זה", באתר הארץ, 29 באפריל 2015
↑  עופר חדד, ‏נסגר התיק נגד הרב יאשיהו פינטו בפרשת "חזון ישעיה", באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2014
↑  תלם יהב, הערעור נדחה: הרב פינטו ייכנס לכלא בחודש הבא, באתר ynet, 5 בינואר 2016
ע"פ 4301/15 יאשיהו יוסף פינטו נ' מדינת ישראל, ניתן ב־5 בינואר 2016
↑  קובי רוזן, ‏ועדת השחרורים קבעה: האדמו"ר רבי יאשיהו פינטו ישוחרר, באתר כיכר השבת, 19 בספטמבר 2016
↑  גלעד מורג, הרב פינטו לא יזכה לשחרור מוקדם מהכלא, באתר ynet, 29 בספטמבר 2016
↑  אלי שלזינגר, "אנשים ירדו מהדת בגללי, אני לא רב יותר", באתר בחדרי חרדים, 19 בספטמבר 2016
↑  רענן בן צור, הרב יאשיהו פינטו שוחרר מהכלא, באתר ynet, 25 בינואר 2017
↑  יוני גבאי, ‏תפילות לשלום הרבנית דבורה פינטו שנעדרת בארגנטינה, באתר כיכר השבת, 8 באוגוסט 2014.
↑  הרבנית דבורה פינטו ניסתה שוב לשים קץ לחייה, באתר אשדוד נט, ‏21 ביולי 2015.
↑  Rabbi Pinto's wife tries to commit suicide, באתר ערוץ 7, ‏26 במאי 2016 (באנגלית).
↑  למה החלפתי לקסקט? הרב פינטו מסביר, באתר אקטואליק, 17 באפריל 2018.
↑  יקי אדמקר‏, הג'וב החדש של הרב המורשע יאשיהו פינטו - מפקח כשרות במרוקו, באתר וואלה, 14 באפריל 2019
↑  יקי אדמקר‏, הג'וב החדש של הרב המורשע יאשיהו פינטו - מפקח כשרות במרוקו, באתר וואלה, 14 באפריל 2019
↑  שמואל סרדינס, הרב יאשיהו פינטו קורא להקשיב לרופאים ולצאת להתחסן, באתר אשדוד נט, ‏16 בפברואר 2021.
↑  בן שאול, הרב פינטו לתלמידיו: "הייסורים קשים", באתר ערוץ 7, 22 ביולי 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295001005171  ISNI: 0000 0001 1885 9209  LCCN: nr97022020  VIAF: 19585527   WorldCat (עם VIAF): 19585527
פיגוע הירי בצומת תפוח (2021)

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |

צומת תפוח בה בוצע הפיגוע
 תאריך:  2 במאי 2021
 מקום:  שומרון, ישראל
 קואורדינטות:  32°06′58″N 35°15′26″E﻿ / ﻿32.116198097065°N 35.257308533971°E﻿ / 32.116198097065; 35.257308533971
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  אקדח
 הרוגים:  1
 פצועים:  2
 מבצע:  מונתצר שלבי
 מניע:  לאומני – טרור פלסטיני
 he
 
פיגוע הירי בצומת תפוח ב־2021 היה פיגוע ירי שביצע מחבל פלסטיני ב-2 במאי 2021, בצומת תפוח בשומרון. בפיגוע נרצח תלמיד אחד ונפצעו שני תלמידים נוספים מישיבת איתמר. כעבור שלושה ימים נעצר המחבל על ידי כוחות הביטחון הישראליים.
הפיגוע

המחבל, מונתצר שלבי, הסיע את אשתו לבית הוריה, ושב לביתו, נטל אקדח ומילא את המחסנית בכדורים. הוא לקח עשרות כדורים נוספים, הכניס את המחסנית לאקדח ודרך אותו, הניח את האקדח על המושב, וכיסה אותו בשטיח תפילה. לאחר מכן הוא נסע ברכב לצומת תפוח שבשומרון, שם עמדו בתחנת אוטובוס יהודה גואטה ושני חבריו, תלמידי ישיבת איתמר בני ה-19. כשהמחבל התקרב לתחנה, הוא הבחין באזרחים העומדים בה, וזיהה אותם כיהודים. הוא עצר את הרכב, לקח את האקדח וצעק "אללה אכבר", כיוון את נשקו לעומדים בתחנה, וירה כדורים רבים מטווח קצר. שלשת תלמידי הישיבה נפצעו והובאו לבית חולים בילינסון, כשמצבו של האחד אנוש, השני קשה, והשלישי קל.
חייל גבעתי ירה ברכבו של המחבל אך המחבל נמלט ללא פגע.
כעבור מספר ימים נפטר מפצעיו הפצוע האנוש, יהודה גואטה.
לאחר הפיגוע

במהלך הסריקות אחר המחבל, בכפר ביתא שבמרחב החטיבה המרחבית "שומרון", התפתחה הפרת סדר אלימה לעבר הכוחות, שכללה זריקת אבנים ובקבוקי תבערה. כוחות צה"ל הגיבו באמצעים לפיזור הפגנות ובירי חי.
לאחר הפיגוע > מעצר המחבל

ב-6 במאי, בתום מצוד נרחב שהתבצע בכל רחבי יהודה ושומרון על ידי כוחות צה"ל, ימ"מ ושב"כ, נתפס המחבל שביצע את הפיגוע, מונתצר שלבי, בכפר סילואד. שלבי הואשם כי ירה מטווח קצר בגואטה ובחבריו בעת שהיה ברכבו. הוא עצר רק לאחר שהאקדח שבידיו חדל לפעול, ונמלט מהמקום. שלבי הואשם בכך שביקש לפגוע בחיילים או באזרחים יהודים, ותכנן את המעשה במשך חודש.
ב-8 ביולי 2021 כוחות צה"ל הרסו את ביתו של שלבי בכפר תורמוס עיא. בינואר 2022 נגזר עליו עונש של שני מאסרי עולם, וכן תשלום פיצויים של 1.5 מיליון ש"ח לעיזבון של יהודה גואטה, מיליון ש"ח לפצוע קשה ו-20 אלף ש"ח לפצוע קל.
הנצחה

לזכרו של יהודה גואטה שנרצח בפיגוע, חודשה ההתיישבות באביתר, ישוב שהוקם במקור לזכר אביתר בורובסקי שנרצח ב-2013. מבנה בית המדרש במקום נקרא על שמו של יהודה. כמו כן, הוקם לזכרו מצפור בצפון השומרון.
ראו גם

פיגוע הירי בצפון השומרון
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2021
הערות שוליים

↑  עדו בן פורת, שני בני אדם נפצעו אנוש וקשה, ואדם נוסף נפצע קל בפיגוע ירי בצומת תפוח בשומרון. כוחות צה"ל במרדף אחר המחבל שנמלט, באתר ערוץ 7, 2 במאי 2021
↑  אלישע בן קימון, אייל ערביד, צה"ל הרס את בית המחבל שרצח תלמיד ישיבה בצומת תפוח | תיעוד, באתר ynet, 7 ביולי 2021
↑  לילך שובל, אפרת פורשר, ירון דורון, פיגוע ירי בצומת תפוח: שלושה תלמידי ישיבה נפצעו, בהם אחד אנוש ואחד במצב קשה, באתר www.israelhayom.co.il
↑   הגר שיזף, הפלסטיני שירה למוות ביהודה גואטה בצומת תפוח הורשע ברצח, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2021
↑  המפקדים משחזרים: כך נתפס המחבל מצומת תפוח, באתר בחדרי חרדים
↑  אלישע בן קימון, אייל ערביד, צה"ל הרס את בית המחבל שרצח תלמיד ישיבה בצומת תפוח | תיעוד, באתר ynet, 7 ביולי 2021
↑  אפרת פורשר, שני מאסרי עולם למחבל שרצח את יהודה גואטה ז"ל, באתר ישראל היום, 5 בינואר 2022
↑  30 למותו של בראל חדריה-שמואלי: מצפור לזכרו בצפון השומרון, באתר מקור ראשון, ‏2021-09-30
| פיגועי טרור נגד ישראלים בשנות ה-20 של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | פיגוע הירי באלכסנדריה (8 באוקטובר 2023) • רצח צבי קוגן (21 בנובמבר 2024) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
משה בכרך

ערך זה עוסק בפרנס וראש ישיבה בפרנקפורט. אם התכוונתם לרבן של פראג ופוזנא, ראו .
רבי משה בן מנדל בָּכרָך, שנודע בכינויו ר' משה ר' מֶנדֶל'שׂ (="בן מנדל"; בגרמנית: Moses Mendels;‏ ? - י"א באלול ה'ש"ף, 9 בספטמבר 1620), היה רב, פרנס דיין וראש ישיבה בגרמניה. מנהיג קהילת פרנקפורט וראש הישיבה בעיר.
ביוגרפיה

נולד בפרנקפורט לרב מנחם מנדלן בכרך. אביו נפטר בב' באלול ה'שנ"ט, 23 באוגוסט 1599 ונקבר בפרנקפורט.
הוא נעשה פרנס ומנהיג בקהילה היהודית בעיר הולדתו, ושימש כדיין בבית דינו של רבי ישעיה בן אברהם סגל אב"ד פרנקפורט. עיקר עיסוקו הייתה ישיבתו הגדולה בעיר שאת תלמידיה הרבים פרנס מכספו הפרטי.
בספר המנהגים של קהילת יהודי פרנקפורט "יוסף אומץ" נזכר כי הקפיד על מנהג פרנקפורט הישן לאכול סעודה שלישית לפני תפילת מנחה של שבת, כשיטת רבנו תם, וגזר בחרם על שמש בית הכנסת בעיר לדאוג לביצוע המנהג. בעקבות פעילותו התקבל המנהג בקהילת פרנקפורט.
נותרו מפרי עטו רק הסכמות שנתן לספרים רבים. הוא נפטר בי"א באלול ה'ש"ף, 9 בספטמבר 1620 ונקבר בפרנקפורט.
בנו היה הרב יששכר בער בכרך המכונה "החסיד כהר"ר בער גנז בכרך", נפטר בו' באלול ה'תל"ח. הוא היה מחותנו של ר' שמואל קאיידנובר. בנו של ר' בער, ר' נפתלי הירץ גנז בכרך, היה גם הוא פרנס ומנהיג בקהילת פרנקפורט, והוא אחד מכותבי ההסכמות לספר "חות יאיר".
הערות שוליים

↑  מסכת פסחים, דף קה.
↑  יוסף אומץ, פרנקפורט תפ"ג, סי' תרע"א.
היינריך טסנוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באפריל 1876 רוסטוק, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1 בנובמבר 1950 (בגיל 74) ברלין, גרמניה המזרחית 
 מקום קבורה:  בית קברות היער דאהלם 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 
בניין תיאטרון בדרזדן-דוגמה לסגנון האדריכלי בקווים נקיים ופשוטים
בית מגורים בדרזדן-דוגמה לסגנון "הגן העירוני" בבניה למגורים
היינריך טֶסֶנוֹב (בגרמנית: Heinrich Tessenow; ‏7 באפריל 1876 – 1 בנובמבר 1950) היה פרופסור לאדריכלות, תכנון ובינוי ערים גרמני אשר פעל בעיקר בתקופת רפובליקת ויימר.
חייו

טסנוב נולד בעיר רוסטוק אשר במדינת מקלנבורג-שוורין. אביו היה נגר ובצעירותו השתלם כשולית נגרים. טסנוב החל בלימודי האדריכלות בבית הספר למסחר בנדל"ן בעיר לייפציג ולאחר מכן באוניברסיטה הטכנית של מינכן. עם סיום לימודיו שימש כעוזר הוראה באוניברסיטה הטכנית של דרזדן וכמורה בבית הספר למסחר בנדל"ן בעיר טריר (כיום אוניברסיטת טריר) ובאוניברסיטה לאמנויות שימושיות בווינה. בשנת 1920 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בדרזדן, ומשנת 1926 שימש כמורה באוניברסיטה הטכנית של ברלין.
אחד הסטודנטים המפורסמים שלו, אשר שימש תקופה מסוימת גם כעוזרו האישי, היה אלברט שפר, אשר לימים מונה באופן אישי על ידי היטלר כאדריכל הראשי של הרייך השלישי. בספר זכרונותיו "בתוככי הרייך השלישי" מרבה שפר להזכיר לטובה את טסנוב ואת השפעתו הרבה על סגנונו האדריכלי בצעירותו. הוא מתאר את טסנוב כמורה המעדיף את סגנון ההדרכה האישי והבלתי פורמלי. בהמשך, הוא מכה על חטא נטישת משנתו של טסנוב, והמעבר שלו לתכנון מבנים בסגנון מגלומאני, רב עיטורים ובעל קנה מידה בלתי אנושי בהשפעתו ובהתאם לטעמו של היטלר.
בתום מלחמת העולם השנייה התגורר טסנוב בביתו הכפרי ועסק בתכנון המרכזים העירוניים של פומרניה ומקלנבורג. לאחר המלחמה הוזמן על ידי השלטון הסובייטי לחזור וללמד באוניברסיטה של ברלין במעמד של פרופסור אמריטוס.
מורשתו

טסנוב ביחד עם האדריכלים הנס פלציג, אריך מנדלסון, ולטר גרופיוס, מיס ון דר רוהה ואחרים, נחשב לאחד מחשובי האדריכלים הגרמניים בתקופת רפובליקת ויימר.
סגנונו האדריכלי מבטא את התרבות הלאומית הגרמנית המשולבת בפשטות צורנית. לטסנוב מיוחס הביטוי: ”הפשטות אינה בהכרח הדרך העדיפה אך הדרך העדיפה היא בהכרח הפשוטה”.
הפשטות האדריכלית שהטיף לה התבטאה במבנים עתירי משטחים חלקים וצורות גאומטריות בסיסיות.
טסנוב הרבה לעסוק בבניה למגורים והשפיע במיוחד על אסכולת העיצוב של "הגן העירוני" שעיקרו שילוב של סביבת מגורים באווירה טבעית וירוקה.
הנצחה

על שמו של טסנוב קרויים רחובות בערים שבהן פעל, כמו ברלין, מגדבורג, טריר, רוסטוק, ודרזדן.
החל משנת 1962 מעניקה קרן אלפרד טופר בהמבורג את מדליית הזהב ע"ש היינריך טסנוב בתחום האדריכלות, וכן מלגה לאדריכל הצעיר המצטיין.
לקריאה נוספת

Martin Boesch: Heinrich Tessenow. Annäherungen und ikonische Projekte. Edition Hochparterre, Zürich 2023, ISBN 978-3-909928-82-8.
Martin Ebert: Heinrich Tessenow. Architekt zwischen Tradition und Moderne. 3. Auflage. Grünberg Verlag, Weimar/Rostock 2006, ISBN 3-933713-04-8.
Otto Kindt: Heinrich Tessenow und seine Zeit, nach dem von ihm Geschriebenen in Büchern und den nachgelassenen Schriften. Thomas Helms Verlag, Schwerin 2005, ISBN 3-935749-54-6.
Sigrid Hofer: Reformarchitektur 1900–1918. Deutsche Baukünstler auf der Suche nach dem nationalen Stil. Edition Menges, Stuttgart 2005, ISBN 3-936681-01-5, S. 41–55 (Heinrich Tessenow. Der Regionalismus im Kleinhausbau).
Gerda Wangerin, Gerhard Weiss: Heinrich Tessenow, ein Baumeister (1876–1950). Leben, Lehre, Werk. Bacht, Essen 1976, ISBN 3-87034-028-2.
Heinz P. Adamek: Heinrich von Tessenow (1876–1950). Villa Böhler / St. Moritz – ein Nachruf. In: Kunstakkorde – diagonal. Essays zu Kunst, Architektur, Literatur und Gesellschaft. Böhlau, Wien 2016, ISBN 978-3-205-20250-9, S. 126–134.
לאו סילארד

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1898 האימפריה האוסטרו-הונגרית בודפשט, הונגריה
 פטירה:  30 במאי 1964 (בגיל 66) ארצות הברית סן דייגו, קליפורניה
 ענף מדעי:  פיזיקה, ביולוגיה
 מקום מגורים:  הונגריה, גרמניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1922)  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (אין ערך)  האוניברסיטה הטכנית של ברלין (אין ערך) 
 מנחה לדוקטורט:  מקס פון לאואה, אלברט איינשטיין 
 מוסדות:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת קולומביה  האוניברסיטה הטכנית של ברלין  אוניברסיטת ברנדייס 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1996)  הומניסט השנה (1960)  פרס אלברט איינשטיין (1960)  פרס אטומס פור פיס (1959) 
 בן או בת זוג:  Gertrud Weiss Szilard 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 חזה את תופעת תגובת השרשרת הגרעינית, שעומדת בבסיסה של פצצת ביקוע גרעיני.
 חתימה:   
 
לֶאו סילארד (בהונגרית: Szilárd Leó; באנגלית: Leo Szilard; בודפשט, 11 בפברואר 1898 − 30 במאי 1964) היה פיזיקאי וממציא יהודי אמריקאי ממוצא הונגרי, התמחה בתחום הפיזיקה התאורטית. ידוע בעיקר בשל פרויקט מנהטן והאירועים שקדמו לו, ובין השאר בכך שכתב את מכתב איינשטיין-סילארד. ב-1933 סילארד הגה את תופעת תגובת השרשרת הגרעינית, שנמצאת בבסיסה של פצצת ביקוע גרעיני, ואף הוציא פטנט על הרעיון ב-1936. בשונה מפצצה גרעינית, בה תגובת השרשרת אינה מבוקרת, היה בין ההוגים של שימוש בתגובה גרעינית מבוקרת לצורך הפקת אנרגיה בכור גרעיני. במשותף עם אנריקו פרמי הגיש ב-1944 בקשה לפטנט על כור גרעיני, אשר אושרה (אנ') ב-1955. היה מדען רב-תחומי וממציא עם תרומות חשובות ביותר בפיזיקה בסיסית (השדון של מאקסוול), שימושית (מיקרוסקופ אלקטרוני), ואף בביולוגיה (עיכוב משוב feedback inhibition). נמנע מלפרסם רבים מהמצאותיו בספרות המדעית ועל כן לא זכה להכרה בגינן.
המשפט הקולע ביותר שהציג את סילארד נאמר על ידי יוג'ין ויגנר: "במהלך חיי הארוכים, אותם ביליתי לצד מדענים, לא פגשתי אף לא אחד, שהפגין יותר מקוריות ודמיון ואשר דרך חשיבתו ודעותיו היו יותר עצמאיות, מאשר לאו סילארד. כאשר אני אומר זאת, אנא זכרו שגם את אלברט איינשטיין הכרתי היטב.
ב-1932 קרא סילארד ספר מדע בדיוני "העולם יוצא לחופשי" של ה. ג'. וולס בו מנבא הסופר קיום "פצצת אטום". הספר עשה על סילארד רושם רב וגרם לו להתמקד בחקר נושא בניית נשק גרעיני. הוא היה המדען הראשון שחשב על שימוש בתגובת השרשרת לייצור מערכת נשק גרעינית והחליט לבדוק את האפשרות שתגובת שרשרת תגרום לפיצוץ רב עוצמה. מחשש לפיתוח נשק גרעיני על ידי המשטר הנאצי, הוא יזם מאמץ אמריקאי המכוון למטרה זו. בעזרת יוג'ין ויגנר הוא נפגש באוגוסט 1939 עם איינשטיין ידידו משכבר הימים, ושכנע אותו לחתום על מכתב אותו ניסח סילארד, הקורא לנשיא ארצות הברית רוזוולט לפתוח מיזם לאומי לפיתוח נשק גרעיני. מכתב איינשטיין-סילארד הביא לפתיחת פרויקט מאנהטן (בו היה לסילארד תפקיד חשוב), ולעידן הגרעיני בעולם.
סילארד האמין שקהילת המדענים תהיה הקהילה החשובה ביותר בסופו של דבר, והם אלו שינהלו את העולם, חלום שהתנפץ ככל שהתקרבה מלחמת העולם השנייה לסיומה. מחשש להשמדה המונית על ידי הפצצה ופתיחת מרוץ חימוש גרעיני, ניסח סילארד עצומה (אנ') הקוראת לחשיפת קיום פצצת אטום והדגמה של עוצמת הפיצוץ, על מנת להביא לכניעת יפן ולסיום המלחמה ללא הרג המוני. סילארד התאכזב מדחיית העצומה ומההחלטה להטיל את הפצצה על הערים הירושימה ונגסאקי ביפן.