stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה

גוסטב השני אדולף (בשוודית: Gustav II Adolf;‏ 9 בדצמבר 1594 – 6 בנובמבר 1632), הידוע גם בתור גוסטב אדולף הגדול או בשמו הלטיני, גוסטבוס אדולפוס, היה מלך שוודיה החל מ-30 באוקטובר 1611, ועד מותו בקרב ליצן כעבור 21 שנים. הוא נולד בטירת שלושת הכתרים שבסטוקהולם כבנו בכורו של המלך קרל התשיעי לבית ואסה (Vasa).
כמלך שוודיה, שיחק גוסטב אדולף תפקיד מהותי במלחמת שלושים השנים, ואף זכה לכינוי "ארי הצפון, מושיע הפרוטסטנטים". הוא נישא למאריה אלונורה, בתו של שליט הנסיכות הגרמנית החשובה ברנדנבורג-פרוסיה, ובחר בעיר הפרוסית אלבינג כבסיס המבצעים שתכנן נגד אויביו הקתוליים (קיסר האימפריה הרומית הקדושה ויתר השליטים האירופים לבית הבסבורג).
במהלך תקופת שלטונו יסד גוסטב אדולף את העיר השוודית גטבורג, לצד ערים נוספות, קטנות יותר. בנוסף, כונן את אוניברסיטת טרטו הממוקמת בעיר טרטו, אסטוניה, שהייתה אז בשליטת הכתר השוודי. בתקופתו, שלוש הערים הגדולות בממלכה היו ריגה (כיום בירת לטביה), סטוקהולם וטאלין (בירתה הנוכחית של אסטוניה).
גוסטב אדולף בקרב ברייטנפלד (1631)
כמצביא, התפרסם המלך לנוכח נטייתו להשתמש בארטילריה מתנייעת בשדה הקרב, כמו גם בטקטיקה הדינמית וההתקפית שנקט, בה ניתן דגש מיוחד על ניעות הכוח התוקף, בשונה מהמקובל בטקטיקה הקווית הנפוצה באותן שנים. עובדות אלה היו ביסוד ההערצה שרחשו לו הוגים צבאיים וגנרלים מאוחרים יותר, כדוגמת קרל פון קלאוזביץ ונפוליאון בונפרטה. זאת ועוד, גוסטב אדולף מתואר כמצביא אהוד מאוד על פקודיו, החל מהקצינים הבכירים וכלה בחיילים הפשוטים, וזאת על שום קשרי החברות שיצר עם רבים מאנשי צבאו. המלך השתתף באופן פעיל בקרבות, ונפצע מספר פעמים, לרבות פצעי ירי בגרונו ובבטנו. פצעי המלחמה הביאוהו לעטות שריון גמיש עשוי עור גס, להבדיל משריון המתכת המקובל, וזה השריון שעטה בקרב לוצן.
גוסטב אדולף נהרג בקרב המפורסם שנערך בליצן (ליד לייפציג) ב-6 בנובמבר 1632 מול כוחותיו של הגנרל הקתולי אלברכט פון ולנשטיין. הוא הוטעה על ידי ערפל כבד וראות גרועה, והסתער על האויב הערוך במבנה מסודר. לאחר מותו, אשתו שמרה את גופתו, ולאחר מכן את לבו, בטירתה למשך יותר משנה. הוא הובא לקבורה בסטוקהולם ב-22 ביוני 1634. בפברואר 1633, העניקה לו אספת המעמדות השוודית (Ståndsriksdagen) את התואר "גוסטב אדולף הגדול" (או Gustav Adolf den store בשוודית), כבוד שלא ניתן מאז לאף אדם אחר.
בתם של גוסטב אדולף ומאריה אלונורה, כריסטינה, הוכתרה למלכת שוודיה עם מות אביה.
נקודות ציון: גוסטב אדולף במלחמת שלושים השנים

מאי 1630. צבאו של גוסטב אדולף נחת בפומרניה. ב-6 ביולי התחיל להתקדם מערבה, לעבר שטח גרמניה של היום.
ספטמבר 1631. בקרב ברייטנפלד, גוסטב אדולף הביס את הכוחות הקתוליים בפיקודו של גנרל טילי, אף שבני בריתו, הסקסונים הפרוטסטנטים, נמלטו.
מרץ 1632. גוסטב אדולף וגנרל טילי נפגשו בשנית. במהלך הקרב נהרג גנרל טילי.
אפריל 1632. קרב ריין.
מאי 1632. הצבא השוודי כבש את מינכן.
ספטמבר 1632. גוסטב אדולף תקף את המצודה הקתולית אלטה פסט הנמצאת בפיקודו של שכיר החרב הקתולי אלברכט פון ולנשטיין, אולם המתקפה נכשלה. בעקבות זאת, שכירי חרב אחדים ערקו מהצבא הפרוטסטנטי.
נובמבר 1632. קרב ליצן - גוסטב אדולף נהרג, אולם השוודים ניצחו בקרב והביסו את צבאו של ולנשטיין. השוודים הוסיפו להילחם תחת פיקודם של הגנרלים הורן, באנר, תורסטנסון והקנצלר אוקנסטירנה עד כינון שלום וסטפאליה בשנת 1648.
ראו גם

ואסה
יחסי אוקראינה–ישראל

| יחסי אוקראינה–ישראל |
| --- | --- |
אוקראינה: ישראל


אוקראינה: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
603,550: 22,072
אוכלוסייה
38,516,082: 10,023,983
תמ"ג (במיליוני דולרים)
178,757: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,641: 50,868
משטר
רפובליקה חצי-נשיאותית: דמוקרטיה פרלמנטרית
שגרירים
מיכאל ברודסקי: יבגן קורניצ'וק
הנשיא יצחק הרצוג בביקור באוקראינה באוקטובר 2021 עם נשיא אוקראינה זלנסקי
נשיא המדינה, ראובן ריבלין, בפגישה עם שר החוץ של אוקראינה, פאבל קלימקין (אנ'), בית הנשיא נובמבר 2017.
יחסי אוקראינה–ישראל מוסדו לראשונה ב-26 בדצמבר 1991, לאחר פירוקה של ברית המועצות וקבלת עצמאותה של אוקראינה.
נכון ל-2023, שתי המדינות מחזיקות בשגרירויות זו אצל זו: שגרירות אוקראינה ממוקמת בתל אביב, ושגרירות ישראל ממוקמת בקייב.
היסטוריה

עד 1991 הייתה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית חלק מברית המועצות, אשר תמכה בתוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947 וכוננה עמה יחסים ב-1949.
במהלך התפרקות ברית המועצות, ב-24 באוגוסט 1991, הכריז הפרלמנט של אוקראינה על עצמאות. מיד אחר כך הודיעה סגן יו"ר הפרלמנט כי אוקראינה מוכנה לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל לאלתר. ב-1 בדצמבר 1991 אושררה במשאל עם הכרזת עצמאות אוקראינה. זמן קצר לאחר מכן, כוננו אוקראינה העצמאית וישראל יחסים דיפלומטיים מלאים, ושר החוץ דוד לוי הוזמן לביקור רשמי. באותו חודש אוקראינה גם הייתה אחת ממדינות הגוש המזרחי שתמכה בהחלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם, אשר שללה את הציונות בין מופעיה של הגזענות.
ב-4 באוקטובר 2001, במהלך תרגיל של צבא אוקראינה, פגע טיל קרקע-אוויר SA-5 תועה במטוס נוסעים טיסה 1812 של סיביריה איירליינס שהיה בדרכו מנמל התעופה בן-גוריון לנובוסיבירסק. ממשלת אוקראינה שילמה פיצויים למשפחות 51 הנספים הישראלים באסון.
בנובמבר 2005 היה אמור נשיא אוקראינה, ויקטור יושצ'נקו, לבקר בישראל אך הביקור בוטל ברגע האחרון עקב חוסר היציבות הפוליטית בארצו. יושצ'נקו ביקר לבסוף בישראל בנובמבר 2007. במהלך הביקור נפגש עם ראש הממשלה אהוד אולמרט ונשיא המדינה שמעון פרס וחתם על הסכמים לשיתוף פעולה בין המדינות. בנוסף נפגש עם בכירי המגזר העסקי בישראל במטרה לשכנע אותם להגדיל את היקף השקעות הישראליות באוקראינה. באפריל 2008 נפגש יושצ'נקו שוב עם שרי אריסון ודן איתה בהשקעות אפשריות שלה באוקראינה.
ב-9 בפברואר 2011 סיכמו המדינות על פטור מאשרות למטרות תיירות.
בספטמבר 2016 נאום נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, נאום בפרלמנט באוקראינה לציון 75 שנים לטבח באבי יאר. בנאומו אמר כי רבים מהמסייעים לנאצים בשואה היו אוקראינים, דרשו לאומנים אוקראינים את התנצלותו. ריבלין השתתף גם בטקס חניכת המרכז להנצחת השואה באבי יאר.
בדצמבר 2016 הצביעה אוקראינה בעד החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה שהתנחלויות אינן בעלות תוקף חוקי. בעקבות זאת בוטל ביקורו של ראש ממשלת אוקראינה בישראל. בתגובה הוזמן שגריר ישראל באוקראינה לשיחת הבהרה במשרד החוץ בקייב. במאי 2017, לאחר סיום המשבר עם אוקראינה, ביקר ראש ממשלת אוקראינה, וולודימיר גרויסמן בישראל. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו נפגש עמו ושיבח אותו על דרך הצבעת אוקראינה בהצבעה בעניין הר הבית והכותל באונסק"ו. במהלך הביקור נחתמו הסכמים בין שרים משתי הממשלות. באוגוסט 2019 יצא ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, לביקור רשמי באוקראינה במהלכו נפגש עם נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי ורבה של קייב הרב יונתן בנימין מרקוביץ'. בביקור אירעה תקרית כאשר שרה נתניהו שמטה לרצפה חתיכת חלה שקיבלה בטקס קבלת הפנים, מה שנתפס באוקראינה כחוסר כבוד.
בינואר 2020 זלנסקי הגיע לביקור בישראל לרגל פורום השואה העולמי החמישי שנערך בירושלים וערך סיור ביד ושם, אך בסופו של דבר לא השתתף בפורום עצמו כדי לפנות מקומות ישיבה לניצולי שואה שלא הוזמנו לטקס. באוקטובר 2021 ביקר באוקראינה נשיא ישראל יצחק הרצוג, בביקור החוץ הראשון שלו מאז החל את כהונתו, במהלכו בין היתר נפגש עם זלנסקי והשתתף באירוע לציון 80 שנים לטבח באבי יאר וחנוכת אנדרטאות חדשות לזכרו.
בדצמבר 2021 בטקס לציון 30 שנה ליחסים בין המדינות אמר יבהן קורניצ'וק, שגריר אוקראינה בישראל כי מדינתו מכירה בירושלים כבירת ישראל ושתיפתח בה שלוחה של שגרירות אוקראינה.
היסטוריה > הפלישה הרוסית לאוקראינה

| --- | --- |
 :  ראו גם – מעורבות איראן במלחמת אוקראינה–רוסיה#ההשפעה האיראנית על יחסי ישראל–רוסיה
ישראל ניסתה להלך בין הטיפות בסכסוך האוקראיני-רוסי. מחד היא בעלת ברית איתנה של ארצות הברית והאיחוד האירופי, אשר תומכים באוקראינה. מאידך, ניסתה לשמר את מנגנון תיאום התנועה האווירית בסוריה מול צבא רוסיה, וכן נזקקת לתמיכה רוסית בהסכם הגרעין מול איראן.
על רקע המתיחות בין אוקראינה לרוסיה, ממשלת אוקראינה ביקשה בחשאי שמדינת ישראל תתווך בין הצדדים. עוד באוקטובר 2021, במפגש של ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט ושל נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בעיר סוצ'י, הוצגה ההצעה בפני פוטין, אשר דחה אותה. בעקבות המתיחות מול רוסיה, ב-11 בפברואר משרד החוץ פרסם אזהרת מסע לאוקראינה וב-21 בפברואר השגרירות הישראלית הועברה מקייב ללבוב. ראש הממשלה בנט נפגש שוב עם נשיא רוסיה ב-5 במרץ 2022, בניסיון לתווך בין הצדדים.
ב-24 בפברואר פלשה רוסיה לאוקראינה. שר החוץ לפיד גינה את הפלישה הרוסית ואמר כי "התקיפה באוקראינה היא הפרה חמורה של הסדר הבינלאומי". ואילו ראש הממשלה נפתלי בנט נמנע מלהזכיר את רוסיה. ישראל נעדרה מההצבעה במועצת הביטחון של האו"ם המגנה את רוסיה, אך תמכה בגינוי בעצרת הכללית. גם לאורך הלחימה, אוקראינה ביקשה את עזרת ישראל בתיווך. זלנסקי אף הציע לבנט לקיים את המשא ומתן בירושלים. בעקבות זאת, לאורך הלחימה קיים בנט שיחות טלפוניות רבות עם נשיאי אוקראינה ורוסיה. ב-5 במרץ 2022 טס בנט בחשאי לקרמלין ונפגש עם פוטין. לאחר הפגישה טס לגרמניה ושוחח עם הקנצלר שולץ. הוא עדכן טלפונית את זלנסקי ומקרון בפרטי השיחה עם פוטין. לטענת בנט, במהלך הפגישה הצליח להוציא מפוטין התחייבות לכך שלא יהרוג את זלנסקי. בעקבות זאת, זלנסקי, שעד אז היה בבונקר, עלה ללשכתו ופרסם משם סרטון סלפי בו הוא מתעד את עצמו אומר שאינו מפחד מפוטין. כמו כן באותה פגישה פוטין ויתר על הדרישה לפירוז של אוקראינה. מן הצד השני זלנסקי הסכים באותה שבת על ביטול ההצטרפות לנאט"ו. ב-20 במרץ נאם זלנסקי מול חברי כנסת ישראל, בשיחת וידאו. הנאום הוקרן ב"כיכר הבימה" בתל אביב לעיניהם של כ-1,000 צופים. בנאום האשים זלנסקי את הממשלה הרוסית בדמיון לממשלה הנאצית, ודרש מישראל אספקת נשק והטלת סנקציות על רוסיה.
ב-7 במרץ 2022 הודיעה שרת הפנים איילת שקד כי תקבעה מכסה לכניסת אזרחי אוקראינה שאינם יהודים לישראל, בניגוד להסכם לפטור מאשרות כניסה למבקרים מאוקראינה. אולם בעקבות הביקורת על המכסה, הרחיבה שקד את המתווה כך שאוקראינים עם קרובים בישראל יכלו להיכנס ללא הגבלה. מאז פרוץ הלחימה ועד 18 במרץ קלטה ישראל כ-12,600 פליטים מאוקראינה.
לפי סקר של חברת דיירקט פולס שנערך בתחילת מרץ, רוב הציבור הישראלי (76% מהציבור היהודי ו-41% מהציבור המוסלמי) הביע תמיכה באוקראינה בעקבות הפלישה. לאורך הלחימה ישראל העבירה לאוקראינה 100 טון סיוע הומניטרי. כולל 17 טון ציוד רפואי ותרופות, מערכות ישראליות לטיהור מים ואספקת מים, אלפי אוהלים שמיכות, שקי שינה ומעילים. ב-17 במרץ שלח מגן דוד אדום בסיוע הסוכנות היהודית ארבעה אמבולנסים ממוגני ירי לאוקראינה.
באפריל אישרה ישראל לסייע לאוקראינה באלפי קסדות ומאות אפודים.
ביוני 2022 יצאה שגרירות אוקראינה בישראל בקמפיין תקשורתי נגד ישראל בטענה שמדינת ישראל אינה מספקת עזרה רפואית לפצועים מהמלחמה ולא מקבלת פליטים. באותו החודש, אמר שגריר אוקראינה בישראל, יבהן קורניצ'וק, כי נשקלת האפשרות להשעות זמנית את הפטור מוויזה לישראלים שמגיעים לאוקראינה.
בנובמבר 2022 זומן שגריר אוקראיניה בישראל, יבגן קורניצ'וק, לשיחת נזיפה בעקבות הצבעתה של אוקראינה בעד פניה נגד ישראל להאג.
היסטוריה > חרבות ברזל

לאחר טבח שבעה באוקטובר, בעת ביקורו במטה נאט"ו בבריסל, השווה זלנסקי את חמאס לרוסיה וקרא למדינות המערב לתמוך בישראל בדומה לתמיכה שאוקראינה מקבלת. בנוסף, פורסם כי זלנסקי מעוניין להגיע לביקור הזדהות, אך בישראל טענו שמדובר בזמן לא מתאים. בנובמבר 2023, לאחר שהודלף על ביקורו לכלי התקשורת, הביקור בוטל. לבסוף זלנסקי לא הגיע.
באפריל 2024, המתקפה האיראנית על ישראל, זלנסקי גינה את המתקפה ואמר שפעולת איראן מאיימת על האזור והעולם כולו.
בנובמבר 2024, בראיון לרשת FOX טען זלנסקי שישראל פוחדת מפוטין לכן סירבה להעביר לו נשק.
בינואר 2025, לאחר שבאפריל 2024 הסתיים השימוש המבצעי במיירטי הפטריוט בישראל, ישראל החזירה לארצות הברית את המערכות וארצות הברית העבירה אותן לאוקראינה בידיעת ישראל.
ב-24 בפברואר 2025 נערכה בעצרת האו"ם הצבעה על החלטה שאותה יזמו אוקראינה והאיחוד האירופי, הקוראת לשמירה על ריבונותה ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה ולקידום שלום צודק ובר קיימא באוקראינה. ישראל, בדומה לארצות הברית, הצביעה נגד החלטה זו, שאושרה ברוב של 93 מדינות. שגריר אוקראינה בישראל מתח ביקורת על עמדה זו של ישראל.
יחסי תיירות ומסחר

עם הכרזת עצמאות אוקראינה באוגוסט 1991, ביקר השר לענייני סחר חוץ של המדינה בישראל במטרה לדון בהידוק קשרי המסחר בין המדינות. במהלך הביקור נחתם הסכם מסחרי ראשון בין המדינות. בתחילת 1992 חתם איש העסקים הישראלי יעקב נמרודי על הסכם להשקעה בתעשיית התעופה במדינה.
בדצמבר 2003 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין ישראל לאוקראינה, שנכנסה לתוקף ב-2007.
היקף התיירות ההדדית בין שתי המדינות גדול, כאשר מהצד הישראלי הסיבה לכך, מעבר לקשרי המשפחה של ישראלים רבים ממוצא אוקראיני הנוסעים לביקור משפחתי, היא ההיסטוריה העשירה של הקהילה היהודית באוקראינה לאורך השנים. בין היתר, אחד ממוקדי התיירות המושכים יהודים מרחבי העולם לאוקראינה הוא קברו של רבי נחמן מברסלב, הנמצא בעיר אומן ומהווה מוקד עלייה לרגל לחסידי ברסלב ולאחרים. הבירה קייב מהווה אף היא מוקד תיירותי עבור ישראלים רבים, וכך גם העיר אודסה שלחוף הים השחור.
במקביל, תיירים אוקראינים רבים מגיעים לביקור בישראל מדי שנה, חלקם לצורכי תיירות (בהם צליינים נוצרים אורתודוקסים רבים המבקרים בירושלים ובשאר האתרים הקדושים לנצרות ברחבי ישראל) וחלקם כמהגרים או עובדים זרים. על פי התחזיות, מספרם של אלו אף עתיד לעלות משמעותית הודות להסכם הפטור מוויזה שנחתם בשנת 2011. תוכניות תיירות מיוחדות ליהודים וישראלים פותחו בשיתוף עם עיריית לבוב ומנהלת המחוז, והן כוללות ביקורים באתרי זיכרון וארכיטקטורה יהודיים ומועברות על ידי מדריכי טיולים בשפה העברית. בחודש מאי 2015 אף נפתח קו טיסה ישיר לבוב-תל אביב-לבוב המופעל על ידי חברת התעופה "יוקריין אינטרנשיונל איירליינס", בטיסות סדירות שש פעמים בשבוע.
בדצמבר 2006, החלו שתי המדינות במשא ומתן לכריתת הסכם אזור סחר חופשי, במסגרתו דנו שני הצדדים בהסרתם של חסמים שונים החלים על הסחר בין המדינות, על מנת להמשיך ולפתח את קשרי המסחר ההולכים ומתגברים בין השתיים. בתום משא-ומתן ממושך חתמו ישראל ואוקראינה על הסכם סחר חופשי בינואר 2019.
קונסול הכבוד של ישראל באוקראינה, אולג וישניאקוב, יזם הקמת ועדה בין-משרדית אוקראינית-ישראלית בנושאי מסחר ושיתוף פעולה כלכלי והקמת פורום עסקי-כלכלי אשר הושק בנובמבר 2015 בקייב. בפורום לוקחים חלק יזמים מובילים מתחום התעשייה והמסחר מאוקראינה וישראל.
ענפי הייצוא העיקריים מישראל לאוקראינה הם פלסטיק ומוצריו, מכונות וציוד חקלאי וכן שמנים ותכשירים קוסמטיים. בעבר גם תעשיות היהלומים וההיי-טק נמנו ברשימה זו ותפסו נתח נכבד ממנה. בין ענפי הייצוא מאוקראינה לישראל: ברזל ופלדה, כימיקלים אנאורגניים, דגנים ודשנים.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית במטרה לקדם סחר ויצוא. הנספחות פועלת במספר מישורים: תחזוקה ותמיכה של יצואנים בודדים בפעילות שיווק באוקראינה, משיכת השקעות והרחבת שיתוף פעולה אסטרטגי עם אוקראינה וסיוע בפתרון בעיות לחברות הפועלות בתחומי המדינה. הנספחת הכלכלית בקייב היא יליזבטה סולוביוב.
לקידום הסחר בין המדינות הוקמה לשכת המסחר והתעשייה ישראל–אוקראינה.
יחסי תיירות ומסחר > סחר בנשים אוקראיניות בישראל

ישראל מהווה יעד מרכזי לסחר בנשים אוקראינייות למטרת זנות החל מסוף שנות ה-90. במהלך שנת 1999 תועדו בשגרירות אוקראינה בישראל רק שלושה מקרים של נשים אוקראיניות שהובאו לישראל לשם עיסוק בזנות, ואילו בשנת 2000 תועדו 26 מקרים כאלו.[דרוש מקור]
בעקבות ביטול אשרת התייר מאוקראינה הסחר בנשים גדל.
שגרירים וקונסולים של כבוד

ב-16 במאי 2013 מונה עופר קרז'נר, יזם ואיש עסקים ישראלי הפועל באוקראינה בתחום הנדל"ן, כקונסול הכבוד של אוקראינה בירושלים.
בנובמבר 2014 מונה אולג וישניאקוב, יזם ואיש ציבורי אוקראיני, לקונסול הכבוד של ישראל במערב אוקראינה.
באוגוסט 2018 נכנס לתפקידו השגריר יואל ליאון.
ראו גם

קליטת הפליטים מאוקראינה בישראל (2022)
אסטריד לינדגרן

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1907 וימרבי, שוודיה 
 פטירה:  28 בינואר 2002 (בגיל 94) סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  Astrid Anna Emilia Ericsson 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום קבורה:  Vimmerby Cemetery 
 אירועים משמעותיים:  funeral of Astrid Lindgren (8 במרץ 2002) 
 שפות היצירה:  שוודית, דנית 
 סוגה:  ספרות ילדים, מעשייה 
 יצירות בולטות:  Pippi Longstocking, רוניה בת השודד, האחים לב ארי, The Six Bullerby Children, קרלסון על הגג, מיו, מיו שלי, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 תקופת הפעילות:  1944–1993 (כ־49 שנים)
 בן או בת זוג:  Sture Lindgren (4 באפריל 1931–15 ביוני 1952) 
 צאצאים:  Lars Lindgren, Karin Nyman 
 פרסים והוקרה:  ליטריס אט ארטיבוס (1975)  פרס אנדרסן (1958)  חרט הכסף (1983)  קצין מסדר האמנויות והספרות (1991)  Member of the Order of Vasa (1968)  איליס קוורום (1985)  פרס הקיום הנכון (1994)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (1978)  Expressens Heffaklump (1970)  הפרס השוודי הבינלאומי השנתי (1997)  פרס סלמה לגרלף (1986)  דויטשר יוגנדליטרטורפרייס (1956)  מסדר החירות (1995)  פרס נילס הולגרסון (1950)  Svenska Dagbladet Literature Prize (1945)  מסדר החיוך  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.astridlindgren.com
 חתימה:   
 
אסטריד לינדגרן ב-1924
בית ילדותה בווימרבי
פסל לכבודה בסטוקהולם, הוצב ב-1996
מוזיאון אסטריד לינדגרן
קברה של אסטריד לינדגרן
אסטריד לינדגרן (בשוודית: Astrid Lindgren ‏האזנהקובץ:Sv-Astrid Lindgren.ogg‏Ⓘ‏‏; 14 בנובמבר 1907 – 28 בינואר 2002) הייתה סופרת ילדים שוודית שספריה הרבים תורגמו ליותר משבעים שפות וזכו להצלחה ברחבי העולם. יצירתה המפורסמת ביותר היא סדרת ספרי הילדים בילבי.
ביוגרפיה

לינדגרן נולדה בשם אסטריד אנה אמיליה אריקסון וגדלה בחווה ליד הכפר וימרבי בחבל סמולנד שבשוודיה. כשהייתה בת 16 החלה לעבוד כשוליה בעיתון המקומי, "וימרבי טיימס" ומהר מאוד למדה הדפסה במכונת כתיבה והפכה לעיתונאית של ממש.
בגיל 18 הרתה לעורך העיתון, שהיה אמנם פרוד מאשתו אך עדיין נשוי וגם מבוגר מלינדגרן בשלושים שנה. בתמיכת משפחתה ומאהבה כאחד וכדי להמשיך בהיריון חרף הביקורת החברתית באזור מגוריה. כדי להימנע ממסירת שמו של האב לרשויות, בשוודיה, ילדה לינדגרן את בנה בדנמרק ומסרה אותו שם למשפחת אומנה. בחמש שנותיו הראשונות לאחר מכן היא פגשה אותו לעיתים רחוקות בלבד.
כשנה לאחר לידת בנה הבינה מצידה כי איננה אוהבת יותר את אביו, והשניים נפרדו סופית. לפרנסתה וכדי לנסות לממן את האפשרות להחזיר לעצמה את בנה היא למדה קצרנות והחלה לעבוד כמזכירה. ב-1928 החלה לעבוד בקלוב המכוניות השוודי המלכותי, שבו הועסק שטורה לינדגרן, הממונה עליה, שגם התגרש למענה. השניים נישאו ב-1931, וב 1934 נולדה קארין בתם המשותפת.
רבים מספריה מבוססים על משפחתה ועל חוויותיה מילדותה בחווה קטנה בכפר. ספרה המפורסם ביותר, "Pippi Långstrump" (יצא בעברית בשמות "גִילְגִי" ו"בילבי בת-גרב"), נכתב עבור בתה קארין כשהייתה חולה ורתוקה למיטתה. ב-1958 הייתה לזוכה השנייה בפרס אנדרסן לספרות ילדים ונוער. רבים מספריה עובדו למחזות, סרטים וסדרות טלוויזיה.
לינדגרן התפרסמה בתמיכתה בזכויות הילד ובזכויות בעלי חיים, ואחד החוקים שעברו בפרלמנט השוודי (חוק המטיל מגבלות על הובלת בעלי-חיים) מכונה "חוק אסטריד לינדגרן" על שמה. ב-1994 זכתה בפרס הקיום הנכון.
לאחר מותה ב-2002 הכריזה ממשלת שוודיה על כינון פרס אסטריד לינדגרן לספרות ילדים ונוער. הפרס, בסך חמישה מיליון קרונות שוודיות, מוענק לזוכה מדי שנה.
בשנת 2019 יצא לאור סרט העוסק בחייה של לינדגרן, בשם "להיות אסטריד" (אנ'). הסרט מבוסס על סיפור חייה של לינדגרן והעלילה עוסקת בחייה החל מהיותה נערה מתבגרת בת 16, אז נשלחה לעבוד בעיתון הכפר בו התגוררה ומתארת את הרומן עם עורך עיתון הכפר, הריונה של לינדגרן בגיל 18 ומסירת הילד לאומנה.
מחקר שהתפרסם באוניברסיטת גטבורג בשנת 2011, על ידי אווה וולסטרומס (בשוודית Eva Wahlströms), עורך לראשונה השוואה בין הכתיבה לילדים של לינדגרן לבין זו של הסופרת והעיתונאית השוודית אסתר בלנדה נורדסטרום, שהחלה לפרסם סדרת ספרים על ילדה שובבה בשם אן-מארי לינדלוף כבר בשנת 1919. עד להופעת המחקר, נחשבה שנת 1945, כשנת ההופעה של סוגה חדשה בספרות הילדים בשוודיה. באותה שנה הופיעו מספר ספרים המתארים דמות נערית רעננה ומשוחררת, כשהבולטת שבהן היא פיפי לנגסטרומפ של לינדגרן. ספרה נחשב לחדשני הודות לדמות הילדה החופשית, המורדת בעולם המבוגרים ובחוקי הנימוס הנוקשים. החוקרת אווה וולסטרומס הניחה כי הדמות החדשה הזאת לא הגיעה ללא רקע מוקדם. לאחר קריאה נרחבת בספרות ילדים מהתקופה שבין מלחמות העולם היא גילתה כי כבר אחרי מלחמת העולם הראשונה תוארו בספרות השוודית דמויות כמו פיפי. היא ערכה ניתוח מפורט והשוותה בין פיפי של לינדגרן לבין אן-מארי לינדלוף של אסתר בלנדה (וכמו כן לדמות מספריה של הסופרת הדנית קרין מיכאליס). הניתוח ההשוואתי של וולסטרומס מראה כי הדמויות הראשיות בספריהן של אסתר בלנדה ומיכאליס, ובאותה מידה פיפי לנגסטרומפ עוסקות בילד השובר נורמות ועצמאי. החוקרת מציגה במחקרה מגוון רחב של מאפיינים משותפים המביאים אותה למסקנה כי אסתר בלנדה היא למעשה החלוצה בתחום זה, והתפיסה כי 1945 הייתה השנה בה נולד ספר הילדים המודרני אינה רלוונטית עוד.
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, "אסטריד לינדגרן: רגל אחת על הכביש ורגל שנייה על המדרכה", בספר ילדים גדולים (כרך 3, עמ' 141–166), הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
שהם סמיט, אגדת אסטריד: ספורה של אסטריד לינדגרן, תל אביב: הוצאת צלטנר, 2015
הערות שוליים

↑  להיות אסטריד, באתר www.lev.co.il/movies, ‏פברואר 2019
↑  ראו סקירה של המחקר באתר הארכיון הדיגיטלי Diva
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289902605171  PLWABN: 9810533634505606  BIBSYS: 90057196  BNC: 000846814  BNE: XX979881  BnF: cb119130583 (data)  CANTIC: a1180046x  CiNii: DA01539489  GND: 118573217  ICCU: CFIV005612  ISNI: 0000 0000 8402 9206  KulturNav: 41f092f1-2a38-4f60-b5e1-c99091ecba64  LCCN: n80037023  LNB: 000000031  MusicBrainz: 07604f0c-218b-4233-94d9-57c4a5432c3a  NDL: 00447734  NKC: jn19990005095  NLA: 36536855  NLG: 63755  NLK: KAC199616720  NSK: 000007836  NTA: 068911408  RERO: 02-A003522866  SELIBR: 71639  SNAC: w60v8xk8  SUDOC: 026990695  Trove: 1279199  VIAF: 97119817   WorldCat (עם VIAF): 97119817
קו התלים הישראלי

| --- | --- |

הר בני רסן וברקע הר אביטל
 מידע כללי
 סוג הר:  שדה געשי
 גובה:  490–1,226 מ'
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  רמת הגולן
 מספר הר געש:  200~
 קואורדינטות:  33°04′55″N 35°50′02″E﻿ / ﻿33.0819320°N 35.8338309°E﻿ / 33.0819320; 35.8338309
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) קו התלים הישראלי (למפת אצבע הגליל רגילה) קו התלים הישראלי (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קו התלים הישראלי (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קו התלים הישראלי 
 
תצפית לתוך סוריה מהר חוזק ("תל חזקה") שברכס בשנית, הממחישה את החשיבות האסטרטגית של קו התלים מן הבחינה הטופוגרפית
מפה של קו התלים הישראלי
ארבעת התלים הצפוניים של הגולן. בקדמת התמונה: הר חרמונית, הר ורדה, הר כרמים והר רם. ברקע ניתן לראות את הר החרמון
קו התִּלִּים הישראלי הוא כינוי לרצף של הרי געש כבויים ברמת הגולן, החל מהר רם בצפון ועד תל סאקי בדרום. גובהם של הרי הגעש נע בין 494 מ' מעל פני הים (תל סאקי) לבין 1,226 מ' מעל פני הים (הר ורדה), והם מתבלטים על פני הרמה השטוחה. מעבר לגבול עם סוריה, ובמקביל לקו התלים הישראלי, משתרע רצף דומה של הרי געש, המכונה קו התלים הסורי.
התִּלִּים נוצרו כתוצאה מלבה שפרצה מסדקי משנה שבאו בעקבות השבר הסורי אפריקני. אף שלמילה תל משמעות אחרת, ואף שפרטנית מכונים רוב הרי הגעש בקו בשם "הרים", השתרש המונח "קו התלים" כשמה של רצועת הרי געש זו.
ההרים המשתייכים לרצף זה, מצפון לדרום, הם: הר רם, הר כרמים, הר ורדה, הר אודם, הר חרמונית, הר בראון, דהרת אברהים ותל אל מחפי (התלים המרכיבים את רכס הבוסטר), הר בנטל, הר אביטל, תל עין זיוָּן, הר בני רסן, הר שיפון, הר קורטם, הר יוסיפון, הר חוזק, תל שעף אל כביר, תל א-סומקאת, הר פרס ותל סאקי, ישנם עוד מספר תִלים המופיעים ברשימה למטה.
לקו התלים משמעות אסטרטגית כחלק ממערך ההגנה על גבול ישראל–סוריה.
הרי קו התִּלִּים לפי גובהם מעל פני הים

הר ורדה – 1,228 מטר
הר חרמונית – 1,215 מטר
הר אביטל – 1,204 מטר
הר כרמים – 1,195 מטר
הר אודם – 1,187 מטר
הר רם – 1,185 מטר
הר בנטל – 1,165 מטר
הר חוזק – 1,158 מטר
הר קטע – 1,125 מטר
תל שעיפי – 1,124 מטר
תֵל אֶ-שֻׁעַף אֶל כְּבִּיר – 1,118 מטר
הר קורטם – 1,108 מטר
הר בני רסן – 1,072 מטר
תל בִּיר עַגַ'ם – 1,062 מטר
הר בראון – 1,056 מטר
רכס הבוסטר – 1,056 מטר
תל עין עישה – 1,052 מטר
תל סמלת – 1,038 מטר
תל ג'ית – 1,029 מטר
הר עיקש – 1,026 מטר
תל א ריחאניה – 1,020 מטר
תל א סמקת – 1,018 מטר
תל עין זיוָּן – 1,007 מטר
תל עבאס – 987 מטר
הר יוסיפון – 981 מטר
תל שעף א סנדין – 975 מטר
הר שיפון – 971 מטר
הר בני צפת – 965 מטר
הר פרס – 929 מטר
תל אבו גש – 904 מטר
גבעת פזרה – 875 מטר
תל א רמתניה – 809 מטר
תל שיבאן – 775 מטר
תל חושניה – 769 מטר
גבעת טליה – 762 מטר
תל האלה – 745 מטר
תל א סחה – 736 מטר
תל א קלע – 718 מטר
תל זעתר – 669 מטר
גבעת אורחה – 646 מטר
תל סאקי – 494 מטר
גבעת בזק – 490 מטר
ראו גם

כביש 98
רכס בשנית
סופי טויבר-ארפ

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1889 דאבוס, שווייץ 
 פטירה:  13 בינואר 1943 (בגיל 53) ציריך, שווייץ 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, ריקוד, אמנות חזותית, עיצוב טקסטיל, משחק 
 זרם באמנות:  דאדא 
 הושפעה על ידי:  Maria Brinckmann 
 בן או בת זוג:  ז'אן ארפ (1922–?) 
 
סופי טויבר-ארפ   (בגרמנית: Sophie Taeuber-Arp; ‏19 בינואר 1889 - 13 בינואר 1943) הייתה אמנית שווייצרית, חברת תנועת הדאדא.
טויבר למדה אמנות בהמבורג ובמינכן. בשנת 1915 פגשה את ז'אן ארפ, אמן גם הוא והשניים נישאו בשנת 1922. ב-1916 הייתה טויבר-ארפ שותפה לייצירת תנועת הדאדא בעיר ציריך לצד ויקינג אגלינג ומרסל ינקו. היא הופיעה בקברט וולטר בריקוד ושירה, כשהיא לובשת מסכות בסגנון "פרימיטיבי", יצרה תיאטרון מריונטות, שטיחי קיר גאומטריים ועוד. במקביל שימשה טויבר כמרצה בבית הספר לאמנות ולאומנות בציריך, שם כיהנה עד שנת 1929.
ב-19 בינואר 2016 הקדישה לה חברת גוגל שרבוט גוגל לרגל יום הולדתה ה-127.