המהפכה החוקתית בפרס
תוצאות המהפכה > החוקה תחת פהלווי

כאשר בשנת 1925 החליט רזא ח'אן להפיל את אחמד שאה קאג'אר ולהעלות את שושלתו לשלטון, היה עליו למצוא מנגנון לתיקון החוקה. בחוק שכונן את החוקה ובתוסף החוקה לא היו הוראות לביצוע תיקון חקיקה אפשרי. ב-31 באוקטובר 1925 הועברה במג'לס הצעת חוק שסיימה את המלוכה הקאג'ארית והורתה לכנס אספה מכוננת לתיקון החוקה לכך. ב-11 בדצמבר 1925, על ידי פעולה אחת של האספה המכוננת, שונו סעיפי 36–38 למוסף החוקה, והמלוכה הופקדה בידי רזא שאה פהלווי ובידי צאצאיו לשושלת פהלווי. נקבע כי החוק הדורש שתהיה ליורש העצר אם ממוצא איראני יבוטל בנוגע לרזא ח'אן, אשתו ובנו הבכור (אשתו של רזא ח'אן, תאג' אלמלוכ, הייתה ממוצא טורקי-אזרי מהקווקז), וחברי השושלת הקאג'ארית נפסלו מלהפוך ליורשים או יורשי עצר מבחינה חוקתית. אולם לאחר שהוכתר רזא ח'אן, החל המג'לס לאבד את כוחו. חברי האופוזיציה ספגו איומים גוברים, והחסינות הפרלמנטרית הופרה שוב ושוב בשנים הראשונות של שנות השלושים. החל מהמג'לס התשיעי (שנחנך ב-1 במרץ 1933) השאה רזא ח'אן השתמש במג'לס כחותמת למדיניותו ולא יותר. חוק שנחקק ב-5 בנובמבר 1938 כדי להתיר את נישואים של היורש העולה, מוחמד רזא פהלווי, עם הנסיכה פאוזיה פואד מממלכת מצרים, הביא לביטול מלא של חוק האם האיראנית ליורש העצר. שום תיקון אחר לא בוצע תחת שלטונו של רזא שאה.
לאחר כניעתו הכפויה והתפטרותו של רזא שאה פהלווי עקב הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן ועליית בנו מוחמד רזא שאה פהלווי לכתר בשנת 1941, השיבו המג'לס מעט מכוחם; התקיימה תקופה של שתים-עשרה שנים של חוסר יציבות פוליטית, במהלכה עלו ונפלו שנים עשר ראשי ממשלה ושבע עשרה ממשלות ועשרים. לא זו בלבד שהמג'לס השתמשו בכוח ההגמוניה הכלכלית שלהם כדי לשלוט על ממשלות עולות ולחסום את הפעלת הסמכות של הרשות המבצעת, אלא שגם חבריה פנו יותר ויותר לחקירת שרים, לדיונים לא חד-משמעיים, לשימוש בפיליבסטר ובטקטיקות חסימות אחרות, במיוחד לאחר 1945, צירים נעדרו לעיתים קרובות מהמג'לס כדי לחסום מניין. כבר באוקטובר 1945 הכיר השאה בכך שתיקון החוקה יכול להעצים את סמכותו המלכותית: הוא הזכיר בפני השגריר הבריטי בטהראן אפשרות לתיקון חוקתי שייתן לו סמכות לפזר את המג'לס. בנובמבר 1947 הוא פיתח תוכניות קונקרטיות לשינוי החוקה והקמת סנאט, והוא המשיך לדחוף למטרות אלה לאורך 1948.
הצעת חוק לכינוס הסנאט, שהוגשה למג'לס שנה קודם לכן, הועברה ב-4 במאי 1948. כאשר, בנובמבר, מינה השאה את מוחמד מוסאדק לראש ממשלה מבלי שקרא להצביע מראש על רצונם של חברי המג'לס. בתגובה האשים אותו ראש הממשלה לשעבר אחמד קוואם ומפלגתו בהפרת נהלים חוקתיים. השאה לא נרתע, עם זאת, ולמעשה זכה לתמיכת ההשפעה של תקיזאדה, אחד האדריכלים המקוריים של החוקה. תקיזאדה טען כי חוק העברת החוקה והתוסף לחוקה נכתבו בחיפזון ודרשו תיקון. לאחר ניסיון כושל להתנקשות פוליטית בחייו של השאה ב-4 בפברואר 1949 הסכימו המג'לס לכינוס אספה מכוננת לתיקון החוקה; היא נבחרה והתכנסה בטהראן ב-21 באפריל 1949. שלושה שבועות לאחר מכן, האספה, בעקבות רצונו של השאה, הצביעה לבטל את סעיף 48 לחוק החוקתי משנת 1906. ביטול סעיף 48 העניק לשאה את הכוח לפירוק המג'לס והסנאט, בנפרד או ביחד, ובלבד שיספק עילה לפירוק ויוכל להורות על בחירות חדשות. לבסוף, יריבות השאה עם ראש הממשלה מוחמד מוסאדק, הביא להפיכה באיראן של 1953, שהפילה את מוסאדק מכוחו והביאה לעלייה מחודשת בכוח סמכותו של השאה.
עידן השליטה הפרלמנטרית הסתיים עם ההפיכה של שנת 1953, ולתיקון החוקה כבר לא הייתה עדיפות גבוהה אצל השאה שכן יכול היה לפעול גם בלעדיה. עם זאת, סוף סוף ניתן היה להשלים צעדים שנדחו על ידי האספה המכוננת. ב-16 במאי 1957 שני בתי הפרלמנט התכנסו בקונגרס ושינו את החוקה, והעלו את מספר הצירים במג'לס ל-200 (סעיף 4 מחודש בחוקה) והאריכו את כהונם לארבע שנים (סעיף 5 מחודש). לבסוף, סעיף 7 החדש ביטל את הדרישה למניין לתחילת ישיבה של המג'לס והפחית את דרישת ההצבעה ל"מחצית מהנציגים שנמצאים בבירה". במאי 1961 השתמש מוחמד רזא שאה בסמכות שהוענקה לו בסעיף 48 המתוקן במטרה לפזר את המג'לס ולצאת לתוכניתו לרפורמה בשטחים, שכונתה לאחר מכן המהפכה הלבנה. ב-26 בינואר 1963 הוא הלך בעקבות הדוגמה של מוסאדק, אשר הוא ראה בחוקה לחוקה עשר שנים קודם לכן, והגיש את תוכניתו למשאל עם לאומי. כשהמשיך להגביר את הפעלת כוחו המלכותי, הפכו המג'לס שוב לחותמת גומי בלבד כפי שהיה בתקופת אביו. בשנת 1967, על מנת לחזק את ההוראות לרצף הירושה של בנו, כינס השאה אספה מכוננת נוספת. ב-10 בספטמבר היא ביטלה את סעיפי 38 (בפעם השנייה), 41 ו-42 למוסף החוקה. על פי סעיף 38 החדש, עם מותו של השאה המלכה (פארה דיבה) הייתה אמורה להיות עוצרת הכס עד שיורש העצר (רזא כורש עלי פהלווי) יגיע לגיל עשרים שנה. במהלך המהפכה האסלאמית של שנת 1979, הודח השאה מאיראן בינואר 1979 ואיתו כל שושלתו. בדרישתו של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני שהפך למנהיג העליון של איראן, החוקה בוטלה וחוק השריעה האסלאמי הוסדר כרב השפעה על גבי חוקת איראן החדשה שהוסדרה בהמשך למהפכה האסלאמית.