stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיגוד לרפואת ילדים בישראל
יושבי ראש

פרופסור אילן דלאל -נבחר ב-2024
פרופסור צחי גרוסמן (2020–2024)
פרופסור שי אשכנזי (2016–2020)
פרופסור אלי סומך (2012–2016)
פרופסור מתי (מתיתיהו) ברקוביץ (2008–2012)
פרופסור פרנסיס מימוני (2004–2008)
פרופסור דוד ברנסקי (2004-2000)
ד"ר מנואל כ"ץ (1996–2000)
פרופסור יצחק ורסנו (1992–1996)
פרופסור חיים בויקס (1988–1992)
פרופסור נתן ברנד (1982–1988)
פרופסור זרם פריאר (1982-1978)
פרופסור שמעון מוזס (1975–1978)
פרופסור בן ציון ורבין (1972–1975)
פרופסור שמעון וינטר (1969–1972)
פרופסור אהרן בראנד-אורבן (1964–1969)
ד"ר ברוך (ברונו) אוסטרובסקי(1960–1964)
פרופסור שמעון רוזנבאום (רופא) (1955-1952)
ד"ר אלחנן רבינוביץ (1949–1952)
הערות שוליים

↑  וואלה כסף‏, פרופ' אילן דלאל נבחר ליו"ר האיגוד לרפואת ילדים, באתר וואלה, 24 בדצמבר 2024
↑  http://www.mednet.co.il/siteFiles/1/1344/83467.asp
↑  [http://www.haifa-streets.co.il/Lists/List1/DispForm.aspx?ID=5890 מדריך רחובות חיפה - 
	סיפורי רחוב - אוסטרובסקי, ברוך], באתר www.haifa-streets.co.il
↑  Bruno Baruch Ostrowski | Jüdische Ärzte aus Deutschland und ihr Anteil am Aufbau des israelischen Gesundheitswesens (בגרמנית)
↑  Siegfried (Schimon) Rosenbaum | Jüdische Ärzte aus Deutschland und ihr Anteil am Aufbau des israelischen Gesundheitswesens (בגרמנית)
↑  דוד תדהר (עורך), "אלחנן רבינוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3491
איזידור איזו

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1925 בוטושאן, רומניה 
 פטירה:  28 ביולי 2007 (בגיל 82) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  isidor Goldstein 
 מדינה:  צרפת, רומניה 
 מקום קבורה:  קרמטוריון-קולומבריום דו פר-לאשז 
 שם עט:  Isidore Isou, Claude Damiens 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 זרם ספרותי:  לטריזם 
 בן או בת זוג:  Jacqueline Enger 
 
איזידור איזו (ברומנית: Isidore Isou‏; 31 בינואר 1925 – 28 ביולי 2007) היה משורר, מבקר קולנוע, אומן חזותי צרפתי, יהודי יליד רומניה, מייסד הלטריזם.
קורות חיים

נולד בבוטושאן שברומניה בשם יואן-איזידור גולדשטין. הוא בנו של סוחר תבואות עשיר. בשנת 1942 ייסד את תנועת הלטריזם (היה החבר הראשון והיחיד בתנועה) ופרסם את "המניפסט של השירה הלטריסטית". בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה נסע לפריז, ללימודים באוניברסיטת סורבון. איזידור שינה את שמו לאיזידור איזו ("איזו" הוא קיצור מקובל אצל יהודי רומניה ל"איזידור", אולם הפעם הוא מוטעם במלרע כדרך הצרפתים). התנועה הלטריסטית גדלה וזכתה להדים נרחבים בצרפת. "פיגרו הספרותי" הקדיש לו מאמר בשם "איך להיות גאון בחמישה שיעורים". הוא פרסם שני ספרים בהוצאה לאור החשובה ביותר בצרפת. "אג'ן ז'ולס" Eugene Jolas כתב ששירתו של איזו "מלאה מסתורין, זורמת, דינמית". בספר שכתב העיתונאי האמריקאי "יוסף ברי" Joseph Barry על דמויות בולטות בפריז של שנות השישים נכתב: "במהלך בחירות שנעשו באחד מבתי הקפה של שנז אליזה, כדי להכתיר נסיך חדש למשוררי פריז, חטף איזו את המיקרופון והכריז על עצמו קיסר המשוררים, למרות שרוב הנוכחים נטו להכתיר את ז'אן קוקטו". מאוחר יותר פרסם איזו ספר בשם "מכניקת הנשים", שבגללו ישב חודש בבית הסוהר, חרף העדות שמסר קוקטו לטובתו. לאחר שחרורו כתב מסה על כלכלה גרעינית, "מרד הנוער כרך ראשון", "פרטים מדויקים עלי ועל שירתי" ו"עשר פואמות אדירות". הוא יצר את הסרט "יריקה ונצח" ובגיל 26 הצהיר בעצב שבגיל 30 יסיים את יצירתו. כאשר עיתונאי שאל אותו, איך יכול היה לגזול את הכתר מקוקטו, לאחר כל מה שקוקטו עשה למענו, השיב לו איזו, שבהיותו קיסר, מינה את קוקטו כנסיך.
וחידודין ח'אן

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1925 Azamgarh, הודו 
 פטירה:  21 באפריל 2021 (בגיל 96) דלהי, הודו 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 מקום לימודים:  Madrasatul Islah 
 עיסוק:  עולמא, פילוסוף, מתרגם, פעיל שלום 
 מדינה:  הראג' הבריטי, הודו 
 פרסים והוקרה:  פדמה ויבהושן (2021) Rajiv Gandhi National Sadbhavana Award פרס גנדי לשלום פדמה בהושן 
 צאצאים:  Farida Khanam 
 
וחידודין ח'אן (באורדו: وحید الدین خاں;‏ 10 בינואר[דרושה הבהרה] 1925 – 21 באפריל 2021), אשר נודע גם בתואר הכבוד מולאנא (בערבית: مولانا), היה פילוסוף מוסלמי ופעיל למען השלום. ח'אן היה אחד מפרשני הקוראן הבולטים במאה ה-21, אשר בין השאר גם תרגם את הקוראן לשפה האנגלית.
כתיבתו של ח'אן הייתה מאופיינת בשיטות מדעיות ואנליטיות, ובשילוב בין המדע וההגות המודרנית לבין התאולוגיה והפילוסופיה האסלאמית הקלאסית.
ב-2009, קיבל מאוניברסיטת ג'ורג'טאון את הכינוי "השגריר הרוחני של האסלאם לעולם".
וחידודין ח'אן הוא אביו של סניאסניין ח'אן.
שנותיו הראשונות

ח'אן נולד בכפר באזור אוטר פרדש שבהודו, בשנת 1925.
מאחר שהוא איבד את אביו, פאריד א-דין ח'אן, בשנת 1929 בהיותו רק בן 4, הוא גדל בעיר עם אמו ודודו, אשר דאגו לחינוכו.
אף על פי שאחיו ובן דודו נשלחו ללמוד בבית ספר בעל אופי מערבי, ח'אן נשלח בשנת 1938 ללמוד בבית ספר ללימודי אסלאם, שם הוא למד במשך שש שנים עד לסיומו את הלימודים בהצלחה בשנת 1944.
מרכז השלום ומגזין א-רסאלה

בשנת 1970, הקים ח'אן מרכז אסלאמי בדלהי, בו החל ללמד את הגותו האסלאמית, אשר דגלה בפלורליזם, פציפיזם, שלום, חמלה ומודרניות.
בשנת 1976, החל להתפרסם מגזין א-רִסאלה (ערבית:الرسالة, תרגום: "המסר") בשפת האורדו, מגזין שהיה מורכב בעיקר מפרסומים של מאמריו ושאר כתביו של וחידודין ח'אן. בשנת 1984 החלה להתפרסם הגרסה האנגלית של המגזין, ובשנת 1990 החלה לצאת לאור גם הגרסה ההינדית שלו.
המגזין, שעודד שלום עולמי, דו קיום, רב תרבותיות, לצד הוקעה של הטרור והמלחמה, פרסם בין השאר כתבות כגון 'Rights of Women in Islam' ("זכויות האישה באסלאם"), 'The Concept of Charity in Islam' ("קונספט הצדקה באסלאם").
יצירותיו

וחידודין ח'אן כתב מעל ל-200 ספרים וחוברות, ועוד טקסטים רבים נכתבו בהדרכתו.
בין כתביו הבולטים ביותר שהוא כתב בשפה האנגלית ניתן למצוא את:
Religion and Science
God Arises: Evidence of God in Nature & Science
In Search of God
Islam and Modern Challenges
The Way to Find God
The Quran, an abiding wonder
The Moral Vision : Islamic Ethics for Success in Life
Women Between Islam and Western Society
A Treasury Of The Qur'an
The Prophet Muhammad : A Simple Guide to His Life
ISLAM: THE VOICE OF HUMAN NATURE
Islam and the Modern Man
ISLAM: CREATOR OF THE MODERN AGE
Islam As It Is
A Treasury Of The Qur'an
כמו כן, חלק מכתביו תורגמו לשפה הערבית, וביניהם:
الإسلام يتحدى ("אל-אִסלאם יתחדא")
الدين في مواجهة العلم ("א-דין פי מֻוואג'הת אל-עִלְם")
حكمة الدين ("חכּמת א-דין")
تجديد علوم الدين ("תג'דיד עלום א-דין")
المسلمون بين الماضي والحاضر والمستقبل ("אל-מֻסלמון בין אל-מאצ'י ואל-חאצ'ר ואל-מֻסתקבל")
خواطر وعبر ("ח'וואטר ועבּר")
חלק מכתביו תורגמו לעברית, ביניהם:
מניפסט השלום
התחלה שלווה
האסלאם דוגל בשלום
דת השלום
מהי סבלנות
תכלית הדת
הרוחני לעומת החומרי
רוחניות באסלאם
לא לשחיתות, לא לחומרנות
לחץ הוא משרת טוב
מהו חופש
הערות שוליים

↑  Ummah Wide, 90 Years of Peace Building — The Life of Maulana Wahiduddin Khan, Medium, ‏25 באפריל 2015 (באנגלית)
↑  Tanzil - Quran Navigator | القرآن الكريم, tanzil.net
↑  Index of Maulana Wahiduddin Khan's Articles, www.jammu-kashmir.com
↑  TwoCircles.net, Maulana Wahiduddin Khan on Muslim leadership in contemporary India – TwoCircles.net (באנגלית)
↑  alrisala, alrisala
↑  Rights of Women in Islam, www.jammu-kashmir.com
↑  The Concept of Charity in Islam, www.jammu-kashmir.com
↑  Maulana Wahiduddin Khan | CPS International, www.cpsglobal.org
↑  English Islamic Books Online,Buy Islamic Books in English,Buy English Islamic Books, www.goodwordbooks.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496533605171  BIBSYS: 12008264  BnF: cb156529199 (data)  CiNii: DA0908583X  GND: 104186860  ICCU: UBOV966783  ISNI: 0000 0000 8083 5235  LCCN: n85104102  NTA: 212976222  RERO: 02-A021760004  SUDOC: 073464775  VIAF: 4067658   WorldCat (עם VIAF): 4067658 
ח'אן מקבל אות הוקרה עבור פעילותו למען השלום, 2010
אלכסנדר השלישי (אפיפיור)

אלכסנדר השלישי
הקיסר פרידריך ברברוסה נכנע ומקבל את מרות האפיפיור. פרסקו בארמון העם בסיינה.
אלכסנדר השלישי (בלטינית: Alexander III;‏ בין 1100 ל-1105 – 30 באוגוסט 1181) היה אפיפיור בין 7 בספטמבר 1159 ועד מותו. בתקופתו הגיעה לשיאה ההתנגשות בין האפיפיורות לבין הקיסרות הרומית הקדושה, עליה שלט במקביל לכהונתו של אלכסנדר הקיסר פרידריך ברברוסה. במהלך המלחמות מול הקיסרות קראה הליגה הלומברדית על שמו את העיר אלסנדריה.
ביוגרפיה

נולד בשם רולנדו בסיינה. ב-1150 התמנה לקרדינל וב-1153 התמנה לתפקיד בחצר האפיפיור והנהיג את הקרדינלים שהתנגדו לקיסרות ברוח הרפורמה של גרגוריוס השביעי והתכתיב האפיפיורי, שביקש להציב את הסמכות האפיפיורת מעל לזו של כל סמכות חילונית.
לאחר מותו של אדריאנוס הרביעי התכנסה קונקלווה, בה בחרו רוב הקרדינלים ברולנדו, שנטל לעצמו את השם אלכסנדר השלישי. עם זאת, מיעוט של קרדינלים בעלי זיקה לקיסרות הגרמנית סירבה לקבל את הבחירה ומינתה לאפיפיור את אוטאביו דה מונטצ'לי (Ottaviano de Monticelli), כאנטי-אפיפיור שנטל לעצמו את השם ויקטור הרביעי, הקרע התקיים עד לכניעתו של ברברוסה בפני ערי לומברדיה בשנת 1178.
רוב מלכי אירופה, שחששו מעוצמתו של הקיסר, תמכו בוויקטור הרביעי. באלכסנדר השלישי תמכו רק פורטוגל, ספרד, ממלכת סיציליה הנורמנית וערי איטליה. ב-1161 הצטרף גם גזה השני, מלך הונגריה לתמיכה באפיפיוריותו של אלכסנדר השלישי. בהמשך גם הנרי השני, מלך אנגליה ולואי השביעי, מלך צרפת הכירו באלכסנדר השלישי כמנהיג הרוחני העליון של העולם הנוצרי.
ב-1170 גינה אלכסנדר את הנרי השני על רצח תומאס בקט, אותו העלה למעלת קדוש ב-1173. אלכסנדר היה האפיפיור הראשון שהפעיל את מרותו בצפון-מזרח אירופה. ב-1164 ייסד את משרת הארכיבישוף של אופסלה בשוודיה והחל להסדיר את ניצורן של אסטוניה ופינלנד.
מאז בחירתו גיבה אלכסנדר השלישי את הליגה הלומברדית של ערי צפון איטליה שנלחמו כנגד כוחות הקיסרות (תוך יצירת המפלגה הגואלפית). עקב הקרבות נאלץ אלכסנדר לגלות מרומא בין 1162 ל-1165 לקלבריה, ונציה ופריז (כאורחו של לואי השביעי הניח את אבן הפינה לקתדרלת נוטרדאם). בקרב ליינו (Legnano;‏ 29 במאי 1176) הנחיל צבא הליגה הפסד לצבא הקיסר, צעד שהוביל ל"שלום ונציה" במסגרתו הכיר הקיסר באלכסנדר השלישי ולערי לומברדיה הוענקה אוטונומיה.
עם שוך הקרבות וקבלת מלוא מרותו, כינס אלכסנדר השלישי במרץ 1179 את ועידת לטראנו השלישית, הוועידה האקומנית האחת-עשרה ואחת הוועידות החשובות ביותר בימי הביניים. בין יתר החלטות הוועידה הוחלט שהרוב הדרוש בקונקלווה הוא שני-שלישים מקולות הקרדינלים, ביטול כל החלטות האנטי-אפיפיורים, פטור מלא של הכנסייה מכל סמכות שיפוטית אזרחית ושמירה על רכושה העצמאי ממיסי הריבון החילוני, גינוי ואיסור הסימוניה, גינוי ואיסור נישואי כמרים וביקור שלהם במנזרי נשים ללא סיבה טובה וכן הנחיות אנטישמיות: איסור על יהודים ומוסלמים להעסיק משרתים נוצרים וקבלת כל עדות של נוצרי כנגד יהודי בבית משפט. בשולי הוועידה הכיר אלכסנדר השלישי בלגיטימיות שלטונו של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל ובכך קידם את מעמדה של פורטוגל כממלכה עצמאית.
מיד לאחר תום הוועידה הכריחו אנשי הקומונה של רומא את אלכסנדר לגלות מן העיר, אליה שב ב-29 בספטמבר 1179. הוא מת בוויטרבו ב-30 באוגוסט 1181.
על פי בנימין מטודלה, היה הממונה על כספי האפיפיור אלכסנדר השלישי יהודי בשם יחיאל בן-אברהם הלוי[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

ז'אק לה גוף, אמנון לינדר (ע), תרגום: אהרן אמיר, ימי הביניים בשיאם, תל אביב: דביר, תשנ"ג 1993, עמ' 80–90
יוסוף חג'אג'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1919 תוניס, תוניסיה הצרפתית 
 פטירה:  2013 (בגיל 94 בערך) 
 מוקד פעילות:  תוניסיה הצרפתית, תוניסיה 
 
יוסוף (יוסף) חג'אג' (בצרפתית: Youssef Hagège או Youcef Hedjaj; כונה גם: ז'וזה דה סוזה; בצרפתית: José de Suza; נולד ב-1919 - ?) היה מוזיקאי יהודי-תוניסאי שניגן על כל כלי הנגינה, מנצח תזמורת ומלחין של מעל 600 שירים באנגלית, ספרדית, שפות יהודיות וערבית. היה בין חלוצי הז'אנר ה-francarabe ומשך מעריצים רבים שבאו לשמוע אותו בקברט המפורסם El Djazaïr בפריז. כתב את המילים להרבה קלאסיקות כולל Ya Oumi ו-L’Oriental של לין מונטי.
הערות שוליים

1 2  De nouvelles ressources sur l'artiste Youssef Hagège, באתר odysseo.generiques.org, 26 ביוני 2013
↑  Yossef Hagège, באתר data.bnf.fr
1 2  [https://jewishmorocco.blogspot.com/search?q=Kakino+De+Paz+
Marhaba Tunis: New Music Mix, Tunisia’s Jewish Musicians, and Summer Travel], באתר jewishmorocco.blogspot.com, 18 ביולי 2013
↑  Youssef Hagège, באתר discogs.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13986011w (data)  ISNI: 0000 0004 6088 7539  MusicBrainz: 6fc2dcf2-f7f5-41b4-8b9d-bcff4edccdd9  VIAF: 12500508   WorldCat (עם VIAF): 12500508 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המרגל שחזר מן הכפור

| --- | --- |

עטיפת הספר "המרגל שחזר מן הכפור", 1983
 מידע כללי
 מאת:  ג'ון לה קארה 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן ריגול, רומן
 נושא:  המלחמה הקרה 
 מקום התרחשות:  בריטניה הגדולה 
 הוצאה
 הוצאה:  Victor Gollancz, פאן ספרים 
 תאריך הוצאה:  1963
 מספר עמודים:  193
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  לדורי, זמורה ביתן
 תאריך:  1964, 1983, 2013
 תרגום:  יהודית אביטל, עדית זרטל
 פרסים
 פרס אדגר אלן פו לספר הטוב ביותר (1965)  פגיון הזהב 
 סדרה
 ספר קודם:  A Murder of Quality 
 הספר הבא:  מלחמת המראות
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000922959, 001027926
 
המרגל שחזר מן הכפור (באנגלית: The Spy Who Came in from the Cold) הוא מותחן ריגול מאת הסופר הבריטי ג'ון לה קארה, שיצא לאור ב-1963 והתפרסם בשל תיאורו את שיטות הריגול המערביות כסותרות את הדמוקרטיה המערבית וערכיה.
רקע לכתיבת הספר

בשנת 1959 הצטרף דייוויד קורנוול לשירות הביון הבריטי, ושירת בגרמניה כסוכן חשאי, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי. בשנת 1961 התפרסם ספרו הראשון, Call for the dead (תורגם לעברית כ"חיוג אל השאול") תחת שם העט "ג'ון לה קארה". קורנוול נחשף כאשר המרגל המפורסם ביותר של התקופה, סוכן הק.ג.ב. קים פילבי, העביר את שמו למפעיליו הרוסים. עקב כך שב לבריטניה בשנת 1964, פרש מן השירות ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה תחת שם העט ג'ון לה קארה. לימים העיד כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק. קורנוול סיפר כי את ההשראה לספר קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה, וכי את ההשראה לדמותו של ג'ורג' סמיילי והעזר כנגדו פיטר גוילאם קיבל מגיבורי ספריו של ארתור קונן דויל, שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון.
בשנת 2013 ראתה אור מהדורה חדשה של הספר, הכוללת הקדמה עדכנית מאת ג'ון לה קארה תחת הכותרת "חמישים שנה אחרי". בהקדמה מספר הסופר כי כתב את הספר בגיל שלושים, בעת שירותו כקצין מודיעין במסווה של דיפלומט זוטר בשגרירות הבריטית בבון - ומפריך את השמועות שרווחו בעיתונות הבינלאומית עם צאת הספר, לפיהן העלילה מבוססת על אירועים שהתרחשו במציאות. לטענתו, עצם העובדה שהספר אושר על ידי הגוף שהעסיק אותו, השירות החשאי הבריטי, מוכיחה כי הספר הוא בדיה מתחילתו ועד סופו. בשנת 2017 התפרסם ספרו של לה קארה, "מורשת של מרגלים", שעסק אף הוא בעלילה שמתוארת בספר ובה תוארו האירועים שקדמו למבצע אליו נשלח הגיבור, לימאס, מן הפרספקטיבה של חברו, פיטר גוילאם.
עלילת הספר

עלילת הספר, המתרחשת בתקופת המלחמה הקרה, נפתחת כאשר אלק לימאס, סוכן חשאי בריטי שפעל מעבר למסך הברזל, במזרח ברלין, ושימש שם כראש "תחנת ברלין" של השירות החשאי הבריטי, שב לבריטניה לאחר שכל הסוכנים שהפעיל נלכדו או נהרגו על ידי שירות הריגול הנגדי של גרמניה המזרחית. לימאס, המתואר כגבר נמוך וחסון, הוא איש ביון מנוסה ומיומן. הוא החל את שירותו במודיעין הבריטי עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עת התגייס לצבא הבריטי והתנדב למנהלת המבצעים המיוחדים. במנהלת המבצעים המיוחדים עבר הכשרה כלוחם וכסוכן חשאי, וביצע פעולות קומנדו וביון בהולנד, אליה הוצנח בשנת 1941, ובנורווגיה. בתום המלחמה הוענקה לו מדליה והוא שוחרר מן הצבא הבריטי. עד מהרה שב לימאס לשירות החשאי הבריטי, הפעם כסוכן חשאי בברלין ובהמשך הפך לראש "תחנת ברלין".
אף כי "קונטרול" (כך מכנה לה קארה בספריו את ראש ה-השירות החשאי הבריטי) מעריך כי לימאס מדוכא בעקבות מותם של סוכניו כולם, ומיוגע ומותש מן הפעילות המבצעית החשאית, הוא מבקש ממנו להתנדב למשימה אחרונה לפני שיפרוש - לחסל את ראש הריגול הנגדי הגרמני, אדם קר ואכזרי במיוחד בשם מונדט. מתיאורו של לה קארה את המציאות המבצעית החשאית באמצעות המילה "כפור" מגיע שמו של הספר. לאחר מכן העלילה מתארת את הידרדרות חייו של לימאס הנאלץ לפרוש מהשירות, עד לכניסתו לכלא לשלושה חודשים. מעשיו צדים את עיניהם של סוכנים קומוניסטיים, שלוקחים את לימאס למזרח גרמניה על מנת שימכור להם מידע על שירות הריגול הבריטי. שם הוא נחקר על ידי פידלר, סגנו של מונדט. בהמשך פושטים אנשיו של מונדט על הבית שבו מוחזק לימאס, מתנהל קרב קצר, במהלכו הורג לימאס, הבקי בקרב מגע את אחד הפושטים, והשניים נאסרים. בחלק האחרון והמותח ביותר של הספר נפגשים ועולים מחדש כל האירועים והדמויות שהוזכרו עד כה בספר, בזמן משפט של המשטר הקומוניסטי נגד מונדט עצמו. הסופר מצליח להביא למפנה מפתיע במיוחד בעלילה, כשבמהלך המשפט, מתחוורת לקורא השפעתם של כל הפרטים השוליים לכאורה שהוזכרו בחלק הראשון על גורלם של הגיבורים בסיפור.
בספר מופיע כדמות משנה גיבורו הנודע של לה קארה, ג'ורג' סמיילי, כעמיתו של גיבור הספר, אלק לימאס. סמיילי הוא זה אשר מחפש אחריו ומנסה לסייע בידו. כמו כן מציין "קונטרול", ראש השירות החשאי, כי סמיילי מסתייג מן המבצע אליו מתנדב לימאס. לבסוף, זהו סמיילי הממתין לחלץ את לימאס בעת שזה מנסה לטפס מעל חומת ברלין.
מקומו של הספר בקטגוריית מותחני הריגול

הספר זכה לביקורות משבחות והפך לרב-מכר בינלאומי. גרהם גרין, מבולטי הסופרים הבריטיים של התקופה, כתב עליו ביקורת נלהבת אשר סייעה להכרה בג'ון לה קארה כסופר מקורי. הספר נבחר על ידי המגזין TIME כאחד מבין "מאה הרומנים הטובים ביותר שנכתבו בשפה האנגלית", ובשנת 2006 דורג על ידי המגזין פאבלישרס ויקלי כ"מותחן הריגול הטוב ביותר שנכתב אי פעם".
ספרו של לה קארה עמד בניגוד לספריו של סופר הריגול המצליח של אותה תקופה, איאן פלמינג, שיצר את דמותו של ג'יימס בונד. דמויותיו של לה קארה היו מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר. עולמו לא חולק לשחור ולבן, טובים ורעים (לאורכו של הספר כלל אין זה ברור לקורא מי הם ה"טובים" בעלילה ומי הם ה"רעים"). לה קארה הראה לקהל קוראיו שעולם הריגול הוא מורכב, מלוכלך ואפל הרבה יותר מעולמו הזוהר של בונד.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה

הספר עובד לסרט בשנת 1965, ובשנה זו זכה בפרס אדגר מטעם אגודת סופרי המסתורין של אמריקה. את הסרט "המרגל שחזר מן הכפור" ביים מרטין ריט. את דמותו של לימאס גילם השחקן ריצ'רד ברטון, ואת דמותו של סמיילי גילם השחקן רופרט דייוויס.
בשנת 2018 נודע כי רשת BBC מפתחת מיני סדרת טלוויזיה בשם "המרגל שחזר מן הכפור", בכיכובו של איידן גילן כלימאס.
תרגומים לעברית

המרגל שחזר מן הכפור / ג'ון לה קארה; עברית: יהודית אביטל, תל אביב: הוצאת לדורי, 1964.
המרגל שחזר מן הכפור / ג'ון לה קארה, מאנגלית: עדית זרטל, תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ג-1983.
המרגל שחזר מן הכפור - עם הקדמה חמשים שנה אחרי / ג'ון לה קארה, מאנגלית: עדית זרטל, תרגום ההקדמה: ארז אשרוב, תל אביב: זמורה-ביתן, תשע"ג-2013.
לקריאה נוספת

יונתן דה שליט, קסמו האפל של הכפור: על בלשים ומרגלים, הוצאת כתר, 2022. עמ' 17–22
המועצה הסודית העליונה

| --- | --- |

 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מטה הארגון:  סנקט פטרבורג 
 תקופת הפעילות:  8 בפברואר 1726 – 4 במרץ 1730 (4 שנים) 
 
המועצה הסודית העליונה (ברוסית: Верховный тайный совет) הייתה מוסד ממשלתי עליון באימפריה הרוסית שהתקיים בין השנים 1726–1730, וכלל עד 8 חברים. היא הוקמה כמועצה מייעצת, אך עד מהרה הפכה למוסד המחליט.
עם תחילת שלטונה של יקטרינה הראשונה הורגש צורך בהקמת מוסד שיסביר לצאריצה, שהייתה מודעת לכך שאין לה יכולת והתאמה לניהול המדינה, את מצב העניינים במדינה. המוסד הוקם בפברואר 1726, וכלל את החברים הבאים: אלכסנדר מנשיקוב, פיודור אפרקסין, גברייל גולובקין, פיוטר טולסטוי, דמיטרי גוליצין ואנדריי אוסטרמן. כחודש לאחר ההקמה למועצה התווסף חתנה של יקטרינה, קארל פרידריך, הדוכס מהולשטיין-גוטורפ. ניתן לראות שהרוב המוחלט במועצה היה של תומכי הרפורמות של פיוטר הגדול.
בהתאם להחלטות שהתקבלו, הסנאט הפך לכפוף למועצה, וחברי הסנאט החלו להישבע אמונים לצאר ולהנחיות המועצה. נאסר להוציא צו שאינו חתום על ידי הצאר וחברי המועצה. בהתאם לצוואתה של יקטרינה, בטרם הגעת פיוטר השני לבגרות הועבר כל השלטון במדינה למועצה. המועצה יכלה לקבל החלטות בכל תחום, למעט שינוי סדר העברת השלטון ובחירת יורש העצר.
תוך מספר שנים השתנה הרכב המועצה באופן מהותי:
פיוטר טולסטוי הודח לאחר מאבקי שליטה עם אלכסנדר מנשיקוב;
אלכסנדר מנשיקוב עצמו הודח במהלך שלטונו של פיוטר השני;
פיודור אפרקסין נפטר;
הדוכס מהולשטיין הפסיק את השתתפותו בישיבות.
וכך, מההרכב המקורי נשארו 3 חברים בלבד. בשנת 1730, כאשר נפטר פיוטר השני, 4 מחברי המועצה היו בני משפחת דולגורוקי, ועוד 2 אחים בני גוליצין. קבוצה זו החליטה על כתיבת חוקה למדינה והכנסת הגבלות משמעותיות לשליטת הקיסר. לרעיון זה קמה התנגדות רחבה בקרב האצולה וגם מצד שניים מחברי המועצה – גברייל גולובקין ואנדריי אוסטרמן. בפברואר 1730 קיבלה אנה, קיסרית רוסיה (אשר בעצמה הוזמנה להיות קיסרית על ידי המועצה הסודית העליונה) מכתב, שבו ביקשו ממנה נציגי האצילים שלא לקבל על עצמה את המגבלות שהתגבשו על ידי המועצה. בתמיכת יועצה הקרוב ארנסט בירון, האצולה והצבא, ביטלה הקיסרית את כתב הדרישות של המועצה. בהתאם לצו קיסרי מ-4 במרץ 1730, בוטלה המועצה.
תוך זמן קצר, חברי המועצה שתמכו בהטלת מגבלות על שלטון הצאר הוצאו לגמלאות, ובחלקם אף הוצאו להורג. גברייל גולובקין ואנדריי אוסטרמן קודמו לתפקידי מפתח במדינה.
דאגלס איירקראפט קומפני

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  תאגיד ציבורי
 מייסדים:  דונלד ווילס דאגלס
 תקופת הפעילות:  1921–1967 (כ־46 שנים)
 תאריך מיזוג:  1967 עם מקדונל איירקראפט קורפוריישן ליצירת מקדונל דאגלס
 מיקום המטה:  לונג ביץ' 
 משרד ראשי:  סנטה מוניקה קליפורניה
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית וחלל
 מוצרים עיקריים:  כלי טיס (בעיקר)
 
דאגלס איירקראפט קומפני (באנגלית: Douglas Aircraft Company) הייתה יצרנית תעופה וחלל אמריקנית, שייצרה מספר כלי טיס מפורסמים, מסחריים וצבאיים. החברה התמזגה עם מקדונל ליצירת מקדונל דאגלס.
תולדות החברה

החברה נוסדה ביולי 1921 על ידי בוגר המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס דונלד ווילס דאגלס. בשנת 1927 העבירה את משרדיה מלוס אנג'לס לסנטה מוניקה. בשנות העשרים המאוחרות פיתחה את המטוס הימי דולפין, בשנות השלושים פתחה מפעלים חדשים בערים: שיקגו, לונג ביץ', וטלסה והחלה לייצר את סדרת ה-DC שלה.
מלחמת העולם השנייה הייתה מקור רווח משמעותי עבור דאגלס. החברה ייצרה כמעט 30,000 כלי טיס בין השנים 1942-1945, וכוח העבודה שלה גדל עד לכ-160,000 עובדים. בסוף המלחמה ניצבה החברה בפני ביטול הזמנות של הממשל האמריקאי, ולכן פיטרה כ-100,000 מעובדיה.
עלויות הפיתוח של המטוסים DC-8 ו-DC-9 היו לנטל כבד על דאגלס, ולכן בדצמבר 1966 ביקשה החברה הצעות מחיר לרכישתה וקיבלה את זו של מקדונל. שתי החברות התמזגו רשמית ב-28 באפריל 1967 תחת השם מקדונל דאגלס קורפוריישן.
כלי טיס של דאגלס איירקראפט קומפני

| --- | --- |
 דאגלס DT (בשנת 1921)  דאגלס DWC (בשנת 1923)  דאגלס O-2 (בשנת 1924)  דאגלס C-1 (בשנת 1925)  דאגלס M-1 (בשנת 1925)  דאגלס T2D (בשנת 1927)  דאגלס דולפין (1930)  דאגלס O-31 (בשנת 1930)  דאגלס Y1B-7 (בשנת 1931)  דאגלס XT3D (בשנת 1931)  דאגלס DC-1 (בשנת 1933)  דאגלס DC-2 (בשנת 1934)  דאגלס O-43 (בשנת 1934)  דאגלס B-18 Bolo (בשנת 1935)  דאגלס DC-3 (בשנת 1935)  דאגלס TBD Devastator (בשנת 1935)  דאגלס O-46 (בשנת 1936)  דאגלס A-20 האבוק (בשנת 1938)  דאגלס SBD דונטלס (בשנת 1938)  דאגלס DC-4E (בשנת 1938)  B-23 דרגון (1939)  דאגלס DC-4 (בשנת 1939)  דאגלס DC-5 (בשנת 1939)  דאגלס XB-19 (בשנת 1941):  דאגלס A-26 אינוויידר (בשנת 1941)  דאגלס BTD Destroyer (בשנת 1943)  דאגלס XB-42 Mixmaster (בשנת 1944)  דאגלס A-1 Skyraider (בשנת 1945)  דאגלס C-74 Globemaster (בשנת 1945)  דאגלס XB-43 Jetmaster (בשנת 1946)  דאגלס DC-6 (בשנת 1946)  דאגלס Skystreak (בשנת 1947)  דאגלס F3D Skyknight (בשנת 1948)  דאגלס C-124 Globemaster II (בשנת 1949)  דאגלס A2D Skyshark (בשנת 1950)  דאגלס F4D Skyray (בשנת 1951)  דאגלס A-3 Skywarrior (בשנת 1952)  דאגלס X-3 Stiletto (בשנת 1952)  דאגלס DC-7 (בשנת 1953)  A-4 סקייהוק (בשנת 1954)  דאגלס B-66 Destroyer (בשנת 1954)  דאגלס F5D Skylancer (בשנת 1956)  דאגלס C-133 Cargomaster (בשנת 1956)  דאגלס F6D Missileer (בשנת 1958)  דאגלס DC-8 (בשנת 1958)  דאגלס DC-9 (בשנת 1965)
החזר מס הכנסה

החזר מס הכנסה הוא סכום שנגבה כמס הכנסה ומוחזר על ידי רשות המיסים לנישום, לאחר שהתברר שהמס שנגבה עולה על הנדרש בחוק.
דיווח לרשויות המס

הבסיס לחישוב החזר מס הוא קבלת נתונים מלאים על הכנסותיו של הנישום ועל הקלות המס שהוא זכאי להן. לדיווח נתונים אלה קיימות שיטות אחדות.
דיווח לרשויות המס > מדינות שבהן יש חובת דיווח לכל שכיר

מדינות אלו נחלקות לשלוש שיטות, הנבדלות זו מזו לפי רמת האוטומציה של התהליך (וביחס הפוך כמות הזמן שהאזרח נדרש להשקיע). ניסיונות הקלות על השכיר בהגשה המודל הנורדי הוא הקשה ביותר עבור המדינה, ואשר מקל על התהליך בצורה מקסימלית מעיני האזרח. מודל זה נחשב למודל הנלחם בצורה הטובה ביותר בכלכלה השחורה.
השיטה הנורדית - מודל זה נקרא שיטת הדיווח ההצהרתי (prefilled tax return), שלפיה רשויות המס מכינות בעצמן את הדוח השנתי עבור כל פרט על סמך הנתונים המנהליים על הכנסותיו. לשם כך הוקמה במדינות אלו מערכת מידע מרכזית המכילה את כלל נתוני ההכנסה שנתקבלו על כל פרט מגופים שונים במשק (בנקים, חברות ביטוח, בתי השקעות ועוד). על סמך נתוני המאגר נערך חישוב אוטומטי של חבות המס לכל פרט, והדוח נשלח לאישורו. שיטה זו נהוגה בשוודיה, דנמרק ואיסלנד.
השיטה הסוציאלית - בארצות שבהן יש זכויות סוציאליות ברמה בינונית כמו אוסטרליה והולנד ישנה שיטת ביניים לפיה המדינה אוספת רק חלק מהמידע לגביו יש זכויות סוציאליות רבות (כמו שכר עבודה) ומשאירה לאזרח איסוף של חומר שמגיע ממקורות הכנסה אחרים כמו שוק הון או שכר דירה. בצרפת מוחלת שיטה זו בשינויים רחבים יחסית.
השיטה האמריקאית - בשיטה זו הנטל הבירוקרטי כולו מוטל על האזרח. מצדדי השיטה מתרצים זאת בחינוך לאחריות פיננסית. השיטה הנ״ל מונהגת בעיקר בארצות הברית וקנדה. מדינות נוספות שכלכלתן עברה פיתוח מואץ בעקבות הצטרפות לגוש האירו אימצו את השיטה, כך ניתן למצוא שיטה זו במדינות כמו פולין ויוון.
דיווח לרשויות המס > מדינות שבהן אין חובת דיווח לכל שכיר

במדינות רבות (16 מדינות מתוך 34 החברות ב-OECD) אין לשכירים חובת דיווח, וגביית המס מסתמכת בעיקרה על ניכוי במקור ללא דיווח מצד הנישום (זאת בדומה לשיטה בישראל). במדינות אלו נוצרים הפרשים לטובת או לרעת רשות המס המקומית. זהו המצב ביפן, אנגליה, אירלנד וגרמניה.
בארה״ב הממשל הכיר בבעיה וה-IRS החיל חובת דיווח אלקטרונית על כל האזרחים. חובה זו רוככה בכך שהממשל מימן את 14 החברות הגדולות שפיתחו תוכנות ידידותיות להגשת הדו"ח בתמורה לכך ששירותיהן יינתנו בחינם לאזרחים המרוויחים עד 70 אלף דולר.