stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תהילים נ"א
הערות שוליים

1 2 3  זאב ויסמן, עולם התנ"ך: תהלים א, תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 225-224
↑  חננאל מאק, הפרשנות הקדומה למקרא, תל אביב, משרד הביטחון, 1993, עמ' 23
↑  אמנון בזק, בראש השנה יכתבון, אלון שבות, הוצאת תבונות, תשס"ג, עמ' 210
↑  תלמוד בבלי ברכות ד
↑  מתוך ערוץ היוטיוב של הישיבה
↑  השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של מוטי שטיינמץ
↑  דודי קאליש, ארי היל, יענקי לנדאו - לב טהור | Dudi Kalish, Ari Hill - Lev Tahor, נבדק ב-2021-12-24
↑  השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של חיים ישראל
↑  השיר להאזנה ביוטיוב
↑  השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של מוטי שטיינמץ
↑  מרדכי בן דוד, אל תשליכיני באתר יוטיוב.
↑  השיר בערוץ היוטיוב של יוסף קרדונר
↑  לב נשבר - בערי וועבר
↑   זכנו, בביצוע זאנוויל ויינברגר, מקהלת מלכות, בנצי קלצקין, מקהלת קול הנערים, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 5:21), 23 בפברואר, 2022
| מזמורי ספר תהילים |
| --- | --- | --- |
| מזמורים בנוסח המסורה | א' • ב' • ג' • ד' • ה' • ו' • ז' • ח' • ט' • י' • י"א • י"ב • י"ג • י"ד • ט"ו • ט"ז • י"ז • י"ח • י"ט • כ' • כ"א • כ"ב • כ"ג • כ"ד • כ"ה • כ"ו • כ"ז • כ"ח • כ"ט • ל' • ל"א • ל"ב • ל"ג • ל"ד • ל"ה • ל"ו • ל"ז • ל"ח • ל"ט • מ'  • מ"א • מ"ב • מ"ג • מ"ד • מ"ה • מ"ו • מ"ז • מ"ח • מ"ט • נ' • נ"א • נ"ב • נ"ג • נ"ד • נ"ה • נ"ו • נ"ז • נ"ח • נ"ט • ס' • ס"א • ס"ב • ס"ג • ס"ד • ס"ה • ס"ו • ס"ז • ס"ח • ס"ט • ע' • ע"א • ע"ב • ע"ג • ע"ד • ע"ה • ע"ו • ע"ז • ע"ח • ע"ט • פ'  • פ"א • פ"ב • פ"ג • פ"ד • פ"ה • פ"ו • פ"ז • פ"ח • פ"ט • צ' • צ"א • צ"ב • צ"ג • צ"ד • צ"ה • צ"ו • צ"ז • צ"ח • צ"ט • ק' • ק"א • ק"ב • ק"ג • ק"ד • ק"ה • ק"ו • ק"ז • ק"ח • ק"ט • ק"י • קי"א • קי"ב • קי"ג • קי"ד • קט"ו • קט"ז • קי"ז • קי"ח • קי"ט • ק"כ • קכ"א • קכ"ב • קכ"ג • קכ"ד • קכ"ה • קכ"ו • קכ"ז • קכ"ח • קכ"ט • ק"ל • קל"א • קל"ב • קל"ג • קל"ד • קל"ה • קל"ו • קל"ז • קל"ח • קל"ט • ק"מ • קמ"א • קמ"ב • קמ"ג • קמ"ד • קמ"ה • קמ"ו • קמ"ז • קמ"ח • קמ"ט • ק"נ |  |
| מזמורים חיצוניים | קנ"א • קנ"ב • קנ"ג • קנ"ד • קנ"ה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 8546a82e-f8dc-4b1d-8868-ed286f4fbe45  NKC: ph224398
דוד בית אריה

| --- | --- |

דוד בית אריה
 לידה:  ז' באדר תרס"ג
 פטירה:  י"ז בתמוז תשמ"ט (בגיל 86)
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  ממקימי "כפר הנוער הדתי", קיבוצים דתיים רבים ותנועת הקיבוץ הדתי
 
דוד בית אריה (במקור: דוד אינטריליגטור; ז' באדר תרס"ג, 6 במרץ 1903 – י"ז בתמוז תשמ"ט, 20 ביולי 1989) היה פעיל ציוני, מיוזמי וממקימי "כפר הנוער הדתי" ותנועת הקיבוץ הדתי, ממייסדי ברית חלוצים דתיים בגרמניה ובאנגליה, ציר בקונגרסים ציונים, חבר הנהלת הסוכנות וראש מחלקת הנוער והחלוץ שלה בסקציה האמריקאית, בניו יורק. בין תפקידיו הרבים שימש כחבר הוועד המנהל של בית הספר החקלאי "מקוה ישראל".
ביוגרפיה

בית אריה נולד בשם דוד אינטריליגטור ב-1903 בקובנה שבליטא הרוסית (כיום ברפובליקה הליטאית השנייה), כבנם הרביעי מתוך תשעה של משפחת אינטריליגטור. למד ב"חדר", בגימנסיה הריאלית העברית, בישיבת סלובודקה, וב-1922 יצא ללימודי אגרונומיה באוניברסיטה של בון שבגרמניה וסיים את הפקולטה לחקלאות ב-1926. בזמן לימודיו עבר הכשרה חקלאית בחוות ההכשרה רודגס. היה בין מייסדי ברית חלוצים דתיים בגרמניה ובמשך כשנתיים ניהל את רודגס. בעת שהותו בגרמניה ארגן יחד עם ישעיהו ליבוביץ (לימים פרופ' ליבוביץ) תנועת צעירי מזרחי.
ב-13 בנובמבר 1929 עלה לארץ ישראל עם הגרעין הראשון והיה ממקימי קבוצת רודגס ליד פתח תקווה.
הגה את רעיון הקמתו של "כפר הנוער הדתי" (שימש מנהל ההכשרה לנוער דתי בחוות רודגס ב-1928 וניהל את חוות ההכשרה בגרינגסהוף/Geringshof ב-1933).
בחנוכה 1935 נישא לרות לבית קלכהיים (גם היא מהגרעין הראשון), מירוסלב, שבגליציה, וביחד יצאו לשליחות לאירופה לארגון ההכשרות והכנתן לעלייה לארץ ישראל. ב-1936 עם שובם ארצה נולד בנם הבכור מיכה. אחריו נולדו הבנות – עפרה (1938) ואילה (1942).
נמנה עם מקימי תנועת הקיבוץ הדתי. שימש כמזכ"ל התנועה, והיה פעיל במיוחד בהקמתם של הקיבוצים בעמק בית שאן ובגוש עציון, ובייסוד כפר הנוער הדתי, ליד כפר חסידים.
בנובמבר 1938, אחרי ליל הבדולח, יצא ל"שליחות הצלה" של נוער חלוצי שהועבר מגרמניה, אוסטריה ואיטליה לאנגליה והיה בין מייסדי ברית חלוצים דתיים באנגליה.
ב-1940 עבר עם הגרעין המרכזי של קיבוץ רודגס והיה ממקימי קבוצת יבנה - אם הקבוצות הדתיות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1946, יצא למחנות העקורים בגרמניה. ב-1947, בתקופת שליחותו, הביא את שני בני אחותו ששרדו מהשואה לאחר רצח הוריהם ואימצם אל משפחתו.
בקונגרס הציוני העולמי ה-23 (הראשון לאחר הקמת המדינה) שהתכנס בירושלים ב-1951, נבחר להנהלת הסוכנות ולראש המחלקה לנוער והחלוץ בסקציה האמריקאית, בניו יורק.
ב-1952, עם היבחרו להנהלת הסוכנות היהודית, יצאה המשפחה לשליחות של שנתיים בארצות הברית. בשנים 1956–1968 עמד בראש המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית. מ-1969 עמד בראש הוועדה לעליית הנוער הדתי.
בית אריה היה חבר בוועד הפועל של הפועל המזרחי, בוועד הפועל הציוני, בוועד המנהל של בית הספר החקלאי "מקוה ישראל", בהנהלה של כפר הנוער "ימין אורד", ובקבוצת יבנה עד סוף ימיו.
בית אריה נפטר בי"ז בתמוז תשמ"ט (20 ביולי 1989) בקבוצת יבנה.
הערות שוליים

↑  'דוד בית אריה - אינטרליגטור', בתוך: אברהם תורי (עורך), תרומת יהודים מליטא לבנין הארץ ומדינת ישראל, תל אביב, אפריל 1988, עמ' 96.
↑  "דף הנצחה לרות בית אריה ז"ל", באתר קבוצת יבנה.
עות'מאן בן עפאן

.
עות'מאן בן עַפַאן (בערבית: عثمان بن عَفَّان; 574–656) היה הח'ליפה השלישי במניין "ארבעת הח'ליפים ישרי הדרך" ששלטו באימפריה המוסלמית לאחר מוחמד. כיהן כח'ליפה משנת 644 ועד 656.
ביוגרפיה > משפחתו

עות'מאן כונה "ד'וּ נוּרַיְן" (ذو النورين – "בעל שני האורות"), מאחר שהתחתן עם שתי בנותיו (=אורות) של הנביא, אום כולת'ום ורוקיה. נוסף על כך, עות'מאן היה נכדהּ של אום חכּים בנת עבד אל-מטלב, שהייתה דודתו של הנביא מוחמד מצד אביו.
הנצחתו

על שמו נקרא עות'מאן הראשון, מייסד האימפריה העות'מאנית שהעניק לאימפריה את שמה. במוזיאון איה סופיה ישנו שלט המזכיר את שמו בצד שלטים המזכירים את 3 הח'ליפים המכונים "ישרי הדרך" הנוספים.
בתקופתו התגבש הכתיב העות'מאני.
ראו גם

מועצת השורא (חליפות)
הערות שוליים

1 2  ayeb El-Hibri, Uthmān: The Challenge of Innovation, Parable and Politics in Early Islamic History, עמ' 123 doi:10.7312/elhi15082-004
↑  "Shūrā". Encyclopaedia of Islam, Second Edition. 1960–2007. doi:10.1163/1573-3912_islam_COM_1063.
↑  יש המזכירים: 652.
|  הח'ליפים ישרי הדרך - الخلفاء الراشدون  |
| --- | --- | --- |
|  |  אבו בכר (632–634) • עומר בן אל-ח'טאב (634–644) • עת'מאן בן עפאן (644–656) • עלי בן אבי טאלב (656–661)  |  |
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269445405171  BnF: cb15061698j (data)  GND: 119073765  ISNI: 0000 0001 1757 9950  LCCN: n81094980  SUDOC: 078147875  VIAF: 35779764   WorldCat (עם VIAF): 35779764 
|}
רודי דוצ'קה

| --- | --- |

רודי דוצ'קה
 לידה:  7 במרץ 1940 שנפלד, גרמניה הנאצית
 נהרג:  24 בדצמבר 1979 (בגיל 39) אורהוס, דנמרק
 שם לידה:  Alfred Willi Rudolf Dutschke 
 מדינה:  גרמניה
 מקום קבורה:  St. Annen-Kirchhof 
 ידוע בשל:  דובר ומנהיג תנועת הסטודנטים בגרמניה
 השכלה:  גימנסיה אסקנישר  האוניברסיטה החופשית של ברלין  קלייר הול, קיימברידג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת אורהוס 
 מפלגה:  Bremen Green List 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 בת זוג:  Gretchen Klotz
 מספר צאצאים:  3 
 
אלפרד וילי רודולף "רוּדי" דוצ'קה (בגרמנית Alfred Willi Rudolf "Rudi" Dutschke;‏ 7 במרץ 1940, שנפלד, גרמניה הנאצית – 24 בדצמבר 1979, אורהוס, דנמרק) היה מנהיג ודובר בולט של מרד הסטודנטים בגרמניה בשנת 1968. הוא קרא ליצירת שינוי רדיקלי במוסדות השלטון ובחברה הגרמנית דרך היטמעות במנגנוניהם - רעיון שלקח מאנטוניו גראמשי.
ביוגרפיה

דוצ'קה נולד בעיר שנפלד שבמדינת ברנדנבורג בגרמניה הנאצית, הוא גדל בבית פרוטסטנטי ועוד בהיותו תלמיד בית-ספר הצטרף לתנועת הנוער של המפלגה הסוציאליסטית. הוא סירב להתגייס לצבא ומאוחר יותר אף צוטט: "אילו הייתי באמריקה הלטינית הייתי נלחם עם נשק בידי. אני לא באמריקה הלטינית, אני ברפובליקה פדרלית. אנחנו נלחמים עבור זה שלעולם לא יהיה עוד צורך לאחוז בנשק. אבל אין זו החלטה שלנו"
בשנת 1961 ימים ספורים לפני הקמתה של חומת ברלין, עבר דוצ'קה את הגבול לברלין המערבית שם נרשם ללימודי סוציולוגיה באוניברסיטה החופשית של ברלין. הוא הרבה לקרוא בכתבי מרקס, היידגר, סארטר, ג'רג' לוקאץ' וארנסט בלוך ואף למד את תיאורית הביקורת של אדורנו, הורקהיימר ומרקוזה.
ב-1965 הצטרף לאגודת הסטודנטים של הסוציאליסטים הגרמנים, אגודה שנוצרה ב-1946 אך גדלה מאוד בתקופה זו והחלה לתפוס חלק מרכזי בתנועת הסטודנטים בגרמניה, בשלב זה עיקר עיסוקה של האגודה ושל דוצ'קה הייתה בארגון הפגנות כנגד מלחמת וייטנאם.
ב-1966 התחתן רודי עם אמריקאית בשם גרטשן קלוץ (Gretchen Klotz) ולהם נולדו 3 ילדים (ילדם השלישי - מארק, נולד ב-1980, לאחר מותו של דוצ'קה).
השקפותיו הפוליטיות

דוצ'קה פיתח תורה של שינוי חברתי במסגרת הדמוקרטיה. תורתו התנגדה למושג האוטופיה שקיים בתורותיהם של הוגים שונים. במקומה של השאיפה האוטופית, צייר דוצ'קה חתירה אל חברה צודקת יותר ודמוקרטית יותר על ידי בנייתה של חברה בעלת אופי מהפכני.
הוא גרס שהשינוי בחברות המערביות לא יכול להיות מנותק מתנועות השחרור בעולם השלישי והתנועות לדמוקרטיזציה של מרכז ומזרח אירופה. תורתו הסוציאליסטית ינקה גם משורשיו הדתיים והוא צוטט כמכנה את ישו "גדול המהפכנים".
במרכז משנתו הפוליטית עומד מושג ה"גרילה העירונית", מושג אותו שאל מהארגון טופאמארוס מדרום אמריקה. בנייר עמדה שניסח יחד עם אידאולוג נוסף מארגון הסטודנטים הסוציאליסטים (Der Sozialistische Deutsche Studentenbund - SDS) הוא קרא לחברי הארגון ליצור גרילה של חבלה וסירוב, "את 'תעמולת היריות' בעולם השלישי יש להשלים ב'תעמולת פעולה' בערים הגדולות... לוחם הגרילה העירוני יוצר שיבוש והפרעה במטרה לשבור את מערכת המוסדות המדכאים". בדברים שנשא בהולנד אף הביע רעיונות של פעולות חבלה נגד "מכונת המלחמה הנוראה" של ארצות הברית, שם דיבר גם על "התקפות נגד ספינות נאט"ו".
האינטלקטואל הפרסי Bahman Nirumand אף טען שבמרץ 1968 דוצ'קה תכנן לפוצץ אנטנה של הצבא האמריקאי בזארבריקן.
המרד שהוביל נשען במידה רבה גם על השאלות הקשות שהעלו בני דורו כלפי דור האבות שלהם אודות הזוועות שעשה תחת שלטונו של היטלר. שאלות עליהן נענו בעיקר בשתיקה. ואכן פעולות המרד הראשונות ביקשו להפטר מנאצים-לשעבר שעדיין מילאו תפקידי מפתח בממשלה ומערכת המשפט בגרמניה של אחרי מלחמת העולם השנייה.
ניסיון ההתנקשות

ב-11 באפריל 1968 שרד דוצ'קה ניסיון התנקשות במהלכו נורה שלוש פעמים מחוץ למשרדי הפדרציה של הסטודנטים הסוציאליסטיים הגרמנים. הוא נפגע בראשו. מותו כ-12 שנה מאוחר יותר נגרם בעקבות בעיות בריאות שמקורן באירוע זה. ניסיון ההתנקשות עורר גל של הפגנות אלימות בקרב הסטודנטים. אף על פי שבמשך שנים הטענה הייתה שהמתנקש, יוזף בכמן, פעל על דעת עצמו ובלא השתייכות לתנועה פוליטית, בשנים האחרונות, עם חשיפת מסמכים של השטאזי, התברר כי הוא ניהל קשרים ענפים עם מפלגת ימין קיצונית ועם גורמי ימין שהיו אחראים מאוחר יותר לסדרת פיגועים בגרמניה. אחרי ניסיון ההתנקשות ניהלו דוצ'קה ובכמן קשר בהתכתבות עד להתאבדותו של בכמן בכלא.
אחרי ניסיון ההתנקשות עברו דוצ'קה ואשתו, האמריקאית גרטשן קלוץ (Gretchen Klotz), עם ילדיהם לאנגליה. דוצ'קה התקבל לאוניברסיטת קיימברידג' במטרה לסיים את התואר שלו אך גורש ממנה בהאשמה שהוא מהווה גורם לפעילות חתרנית. הוא עבר עם משפחתו להתגורר בדנמרק, עד למותו מטביעה באמבט בעקבות התקף אפילפסיה שנבע מסיבוכים בריאות בעקבות ניסיון ההתנקשות.
שמו של דוצ'קה הונצח בשביל מרכזי באוניברסיטה החופשית בברלין, אחד ממוקדי מרד הסטודנטים, וברחוב ברובע קרויצברג.
ראו גם

באדר מיינהוף
דני האדום
הערות שוליים

1 2 3  ראו מאמר ממכון גתה
↑  http://www.spiritus-temporis.com/rudi-dutschke/
↑  ראו מסמכי השטאזי חושפים: מנהיג מרד הסטודנטים נורה בידי נאו-נאצי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260761005171  PLWABN: 9810544918905606  BIBSYS: 90057291  BNE: XX1255940  BnF: cb11901452f (data)  CiNii: DA00950495  GND: 118528327  ICCU: DDSV252151  ISNI: 0000 0001 2129 6160  LCCN: n80159017  LNB: 000288324  MusicBrainz: 3c65734b-360b-4782-8063-09223f093214  NDL: 00438477  NKC: jx20050131001  NLA: 36532782  NSK: 000111970  NTA: 068462352  RERO: 02-A003201220  SUDOC: 026847213  Trove: 1276826  VIAF: 41839572   WorldCat (עם VIAF): 41839572
פורדנונה (נפה)

נפת פורדנונה  (באיטלקית: Provincia di Pordenone) היא נפה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,178 קמ"ר, ובשנת 2011 התגוררו בה 315,755 נפש. בירתה של הנפה בעיר פורדנונה.
הנפה גובלת בנפת אודינה במזרח ובצפון. היא גובלת בנפת טרויזו ובנפת בלונו ובנפת ונציה במחוז ונטו בדרום ובמערב.
אולריך דרובניג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1928 לינבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  2 במרץ 2022 (בגיל 93) המבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת המבורג 
 תקופת כהונה:  ? – 2 במרץ 2022 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 במרץ 2022 
 תחומי מחקר:  משפט השוואתי 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוסנבריק (1997)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בזל (1994)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בודפשט (1995)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
אולריך דרובניג (בגרמנית: Ulrich Drobnig;‏ 25 בנובמבר 1928, לינבורג, גרמניה – 2 במרץ 2022, המבורג) היה חוקר גרמני בתחום מדע המשפט.
קריירה

דרובניג למד לתואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת המבורג ותואר שני במשפט השוואתי מאוניברסיטת ניו יורק וקיבל את שני התארים ב-1959. ב-1963 החל ללמד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת שיקגו. בין השנים 1975–1997 התמנה לפרופסור באוניברסיטת המבורג ושימש כמנהל מכון פלאנק בהמבורג בין השנים 1979–1996. ערך את האנציקלופדיה הבינלאומית למשפט השוואתי.
בספרות

Jürgen Basedow(גר'), Klaus J. Hopt(גר'), Hein Kötz(גר') (Hrsg.): Festschrift für Ulrich Drobnig zum siebzigsten Geburtstag. Mohr Siebeck, Tübingen 1998, ISBN 3-16-147075-3
הערות שוליים

↑  הדף של אולריך דרובניג באוניבסיטת המבורג
↑  אולריך דרובניג באתר מכון מקס פלאנק
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אולריך דרובניג".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457460605171  BIBSYS: 90619750  BnF: cb12399853s (data)  GND: 120782618  ISNI: 0000 0001 1665 3418  LCCN: n81052508  NDL: 00465799  NKC: jx20111219003  NSK: 000613844  NTA: 068491921  SUDOC: 033097488  VIAF: 69014965   WorldCat (עם VIAF): 69014965
פייסל אל-פאיז

פייסל אל-פאיז (בערבית: فيصل الفايز; נולד ב-20 בדצמבר 1952) הוא פוליטיקאי ירדני המכהן כנשיא הסנאט הירדני. כיהן כראש ממשלת ירדן.
חייו

אל-פאיז נולד ב־20 בדצמבר 1952 בעמאן לעאכף אל־פאיז, שיח' אל־משיאח' (שיח' השיחים) של שבט בני שאכר (אנ') הבדואי. למד במכללת דה לה סאל בעמאן ולאחר מכן המשיך באוניברסיטת קרדיף, שם הוא קיבל תואר במדעי המדינה ב-1978. הוא קיבל את התואר השני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בוסטון בשנת 1981.
אל-פאיז שימש כקונסול הירדני בבריסל, ולאחר מכן מילא תפקידים שונים בארמון המלוכה הירדני. לאחר מינויו של עבדאללה השני למלך ירדן ב־1999 מונה לראש הטקס המלכותי, וב־2003 מונה לשר החצר.
אל-פאיז מונה באוקטובר 2003 לראש ממשלת ירדן, בעקבות התפטרותו של עלי אבו א-ראע'ב. אל-פאיז התפטר מהתפקיד בעצמו באפריל 2005, לאחר שנמתחה עליו ביקורת על כך שלא היה מספיק רפורמיסטי. לאחר התפטרותו מונה בידי עבדאללה לראש הלשכה המלכותית, ומספר חודשים לאחר מכן מינהו עבדאללה לחבר הסנאט.
אל-פאיז נבחר ב־2010 לחבר בבית הנבחרים של ירדן, ושימש כיושב ראש הבית מנובמבר 2010 עדאוקטובר 2011.
באוקטובר 2015 מונה ליושב ראש הסנאט הירדני.
הערות שוליים

1 2 3 4  יואב אלון, מעבדאללה הראשון לעבדאללה השני: הממלכה, השבטים ומשפחות השייח'ים בירדן, 1920–2012, המזרח החדש נד, תשע"ה, עמ' 88–108
↑  מונה ראש ממשלה חדש - פייסל אל-פאיז, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2003
↑  Letter to Faisal Fayez on the resignation of his government
↑  Royal Decree appoints Fayez Senate president, Jordan Times, ‏25 באוקטובר 2015 (באנגלית)
צבי בטשא

אין תמונה חופשית
צבי בטשא, (19 בנובמבר 1922 - 29 באוגוסט 2015) היה פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

בטשא נולד בשנת 1922 באולומוץ שבצ'כיה. בגיל 9 התייתם מאביו שנפטר ממחלה. בעקבות מות אביו החליטה אמו ללמוד משפטים וזמן קצר לפני כיבוש צ'כיה על ידי הנאצים היא סיימה דוקטורט במשפטים. באביב 1939 הוא הספיק לעזוב את צ'כיה עם עליית הנוער והגיע לארץ לקיבוץ דגניה ב' ב-17 ביולי 1939. אחותו ואימו שלא הגיעו איתו, נספו בשואה בגטו לודג' ובחלמנו. ראשית האחות בסוף 1941 או בתחילת 1942 מטיפוס בגטו לודג' ואחר כך אמו ב-3 ביוני 1942 בחלמנו.
ב-1942 עבר בטשא עם גרעין של מספר צעירים נוספים לקיבוץ כפר המכבי. הוא עסק בעבודות פלחה, דיר, ומטעי הקיבוץ כאשר במקביל מילא תפקידים ציבוריים של הדרכת נוער בקריית חיים, שליחות להבאת יהודים מצ'כיה בשנים 1947–1948, ושליחות בשווייץ בשנים 1966–1969.
בשנת 1960 כאשר היה בן 38 התחיל בטשא ללמוד לימודי פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. ב-1964 סיים בהצטיינות תואר ראשון. בשנת 1969 הוא סיים את לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת פרנקפורט, בגרמניה.
בשנים 1969 - 2006 היה בטשא חבר בסגל ההוראה של אוניברסיטת חיפה בחוג למדע המדינה.
פרסומים

במהלך השנים פרסם בטשא 17 ספרים, רובם בשפה הגרמנית (שהיא שפת אם עבורו). הספרים עוסקים בהשכלה הגרמנית בתקופת המהפכה הצרפתית, טקסטים חיבורים שונים, וספר על משנתו של טומאש מסריק שהיה נשיא צ'כיה. בשנת 2001 התפרסמה אוטוביוגרפיה שלו בצ'כית.
בעברית הוא פרסם שלושה כרכים תחת הכותרת: "מחשבה מדינית מודרנית ממונטסקייה עד מרקוזה".
בשנותיו האחרונות עסק בטשא בעיקר בכתיבת מאמרים על יהדות ויהודים שונים באזור בו נולד.
משפחתו

בשנת 1953 נישא בטשא לשולה לבית מאיר. נולדו להם שלושה ילדים, האמצעי נדב היה אלוף ושיאן ישראל בשחייה. בתו הבכורה עליזה, פרופסור לגנטיקה של האדם באוניברסיטת בר-אילן ומנהלת המעבדה הגנטית במרכז רפואי מאיר. בנו הצעיר יוחאי, עורך דין עצמאי. ב-1990 הוא התאלמן. בטשא התגורר עד מותו בקיבוץ כפר-המכבי ולו היו 8 נכדים. נכדו (בנו של נדב) הוא שחיין, יונתן בטשא, אלוף ישראל בשחייה אף הוא.
בטשא נפטר בשנת 2015 ונקבר בבית הקברות האזורי בקיבוץ רמת יוחנן.
הערות שוליים

↑  191 בעלי תוארים חדשים, מעריב, 25 ביוני 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258346805171  BIBSYS: 90563386  BNE: XX850174  BnF: cb120218667 (data)  CiNii: DA01143819  GND: 12480361X  ISNI: 0000 0004 0290 7343  LCCN: n50005480  LNB: 000226008  NKC: xx0003298  NTA: 069634327  RERO: 02-A002976214  SUDOC: 028369289  VIAF: 66480008   WorldCat (עם VIAF): 66480008
מוטי קירמאיר

מרדכי (מוטי) קירמאיר (נולד בשנת 1949) הוא ראש המועצה המקומית בנימינה לשעבר, כיהן בשנים 1981–1998.
ביוגרפיה

קירמאיר נולד וגדל בבנימינה, כבן למייסדי נחלת ז'בוטינסקי. שרת בחיל השריון. הוא בוגר תואר ראשון בתחום החינוך ולימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת חיפה. שימש כמנהל בית הספר העל יסודי לחינוך מיוחד על שם קורצ'ק בחיפה.
בשנת 1981 נבחר לתפקיד ראש המועצה המקומית בנימינה. כנציג הליכוד השיג בבחירות 1998 26.9 אחוזים מהקולות ואותו החליף בתפקיד אריה זיתוני.
בתקופת כהונתו כראש מועצה נחתמה ברית ערים תאומות עם העיירה טוקאי שבהונגריה. לאחר סיום תפקידו החל לשמש כיו"ר מנהלת הוועדה המרחבית לתכנון ולבנייה שומרון ומשנת 2004 כיו"ר הוועדה. בשנים 2001 - 2005 שימש כחבר דירקטוריון בחברת ההשקעות "סהר אינווסטק" בבעלותו של עופר הירשזון בנו של אברהם הירשזון, לימים שר האוצר.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2018, הודיע על התמודדותו לתפקיד ראש המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה. קירמאיר הפסיד בבחירות לאיתי ויסברג.
קירמאיר נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  עכבר העיר, סיפורים עם שפם - סיפורה של המושבה בנימינה, באתר הארץ
↑  נירית שפאץ, בנימינה גבעת עדה: איתי ויסברג ממשיך לקדנציה נוספת, באתר בלינקר, 31 באוקטובר 2018
ואדי חנין (עמק)

ואדי חנין
חישת הקנה שגדלה לאורך ערוץ הנחל, ובעורפה- נחלת ראובן, 2017
ואדי חנין הוא שמו הערבי של ואדי והעמק סביבו הנמצאים בדרומה של ראשון לציון. על שם הוואדי נקראו גם שני יישובים שקמו בעמק – המושבה נס ציונה והכפר הערבי ואדי חנין שהוקם מולה.
אחד הפירושים של השם ואדי חנין הוא נחל או עמק השושנים, בשם זה נקשרה אגדה על שיח' ערבי אשר שתל לאהובתו הנסיכה המצרית גן של שושנים בעמק הנוצר על ידי הוואדי, פירושים נוספים למילה חנין הם ברכה, תקוה, חנינה, גרסה נוספת למקור השם היא שמדובר בשם מקום בתימן, מקום שהיה מוצאם של בני שבט שהתיישבו במקום בתקופה המוסלמית הקדומה.
המושבה נס ציונה שנבנתה בעמק נקראה בתחילתה ואדי חנין והשם עמק השושנים משתמר בשם אחד מרחובותיה.
מהלך הנחל

ואדי חנין הוא שמו בערבית של הקטע המרכזי בנחל אכזב שתחילתו ממערב לרמלה, שם נקרא בעבר ואדי למון ובסופו הוא נשפך לנחל שורק ממערב לעיינות שם הוא נקרא בעבר ואדי עיון דו.
הקטע המרכזי בוואדי שבו הוא זורם ממזרח למערב מאזור נחלת ראובן (דרומה של נס ציונה) ועד בית עובד ומצפון לכפר אהרון נקרא בערבית ואדי חנין.
בקטע זה נוצר עמק פורה שאדמתו שמשה לחקלאות לאורך כל התקופות ושעדיין נטוע פרדסים ומשמר צמחייה טבעית.
אגן הניקוז של הוואדי כולל את מערבה של רמלה, אזור באר יעקב-נצר סירני, דרומה של ראשון לציון ואזור נס ציונה, והוא חלק מאגן הניקוז של נחל שורק.
טופוגרפיה

בין עיינות לבית עובד קיימת פרצה ברכס גבעות הכורכר, דרך פרצה זו מנקז ואדי חנין את המרזבה שבין רכס גבעות הכורכר שעליו בנויה מערב ראשון לציון ובו גם הגן לאומי גבעות הכורכר, לרכס המזרחי יותר שעליו בנויות כיום מז' נס ציונה ומכון ויצמן.


הפרצה מונעת היווצרות ביצות במרזבה ויוצרת בקעה פורייה שעובדה על ידי בני האדם.
חי וצומח

אזור הוואדי נסקר במסגרת סקר טבע עירוני של נס ציונה ונכלל באתרים נחלת ראובן ופרדסי כפר אהרון (שם הוא נקרא גם נחל בית עובד), על פי הסקר ואף על פי שערוץ הנחל פגוע השתמרה צמחיית גדות מגוונת הכוללת חישת עבקנה, גומא הפרקים, גומא ארוך וסוף מצוי.
בנחל מקננות קנית וברכיה וקרפדות ירוקות, אילניות מצויות וצפרדעי נחלים מתרבות בו.
סביב הנחל עדיין קיימים פרדסים המאפשרים מקלט ל צב-יבשה מצוי, ששרקרק מצוי, נץ מצוי ו שועל מצוי.
בגבעות הכורכר במיוחד בגן הלאומי קיימים צמחים ובעלי חיים המאפיינים גבעות הכורכר שהוא נוף ייחודי לארץ ישראל ובו צמחים ובעלי חיים אנדמיים לו.
היסטוריה, ארכאולוגיה ושרידי אדם

העמק הפורה הנוצר על ידי ואדי חנין היה מעובד ברוב התקופות, בחפירות ארכאולוגיות נמצאו בעיקר שרידים מהתקופה הפרסית ואילך.
במאה השמונה עשרה חלה ירידה ביישוב בארץ וגם היישוב ואדי חנין ננטש, במפת ז'אקוטן לא מסומן שום יישוב במרחב שבין רמלה והים אם כי מסומנים שטחי עיבוד חקלאיים במרזבה.
בשלהי המאה התשע עשרה הקים גרמני טמפלרי בשם רייסלר חווה בעמק הנטוש, הוא שיקם חאן חרב ובאר אנטליה שניצלה את מי התהום הגבוהים בעמק ונטע פרדס, החווה ניכרת היטב בקטע ממפת ה PEF משנת 1880.
בשנת 1883 רכש ראובן לרר את הנחלה בתמורה לנחלתו אשר בסביבות אודסה, מצפון לנחלה על גבעות הכורכר התחילה להתפתח המושבה נס ציונה שנקראה אז ואדי חנין.
בתצלום אוויר משנת 1918 ניתן לראות היטב את נחלת ראובן לרר שוכנת בפרדס ותיק, בפרדסים צעירים יותר נטועים בעמק ממערבה וביניהם פזורים בתי פרדס, במושבה נס ציונה ושדותיה ובמאהלי הצבא הבריטי.
את הפרדסים ניתן לראות גם בגלויה מאותה תקופה ובתצלום ממוזיאון המלחמה האוסטרלי.
בחצי הראשון של המאה העשרים קמו היישובים כפר אהרן, טירת שלום ועיינות על גבעות הכורכר הסוגרות על העמק מדרום ואילו בית עובד הוקם על גבעות הכורכר מצפונו של העמק והעמק נשאר אזור חקלאי, תמונה יישובית זאת ניכרת היטב במפה משנת 1940.
עד המאה ה-21 עיקר התפתחות נס ציונה היה כלפי צפון ומזרח והעמק נשאר כאזור חקלאי למעט האזור שסביב נחלת ראובן.
על פי תוכניות הבינוי של עריית ראשון לציון נראה שכל חלקו המזרחי של העמק צפוי להבנות ולהיעלם מתחת שלמת בטון ומלט.
היסטוריה, ארכאולוגיה ושרידי אדם > אתרים מרכזיים

נחלת ראובן- שנקראה בתחילתה ואדי חנין ושכוללת את החאן העתיק והפרדס שסביבו שהיה ביתו של רייסלר ולאחריו ראובן לרר ומשפחתו שממנו התפתחה המושבה ולאחר מיכן העיר נס ציונה, הנחלה שוקמה וכיום היא משמשת סניף של בית ראשונים בנס ציונה.
ואדי חנין – מהכפר הערבי שהוקם ממזרח לרחוב ויצמן שרד המסגד שהוקם בשנות השלושים והוסב לבית כנסת.
תל אלסלאקה - שרידי יישוב שהבולט שבהם הוא מבנה קשתות על פסגת גבעה (מס' 30 במפת פרדסי כפר אהרון שבסקר טבע נס ציונה). מבנה הקשתות והגבעה ממנה נשקפים נופי ואדי חנין, מכונים "שייח' שאהין"