בלהה ניצן
מחקריה > ספרים

ספרה הראשון, מגילת פשר חבקוק ממגילות מדבר יהודה, שפורסם בשנת 1986, דן בתופעה של ספרות הפשרים מקומראן. הפשר הוא אחת מדרכי הלימוד הדרשני של המקרא שהונהג בקרב עדת היחד מקומראן לאחר הפסקת הנבואה השליחית, שדובריה מסרו לעם נבואות שקיבלו כביכול ישירות מכוחות אלוהיים. הצורך בהמשך ידיעת המסרים האלוהיים להבנת המציאות ההיסטורית הבתר-מקראית מצא את פתרונו בהנחה הרמנויטית אפוקליפטית הגורסת שדברי המקרא הם על–זמניים, ובדבריהם אצורים רזים מסתוריים על העתיד להתקיים לדורות, שניתן לגלותם. הפשרים שהונהגו בעדת היחד מקומראן נועדו לגלות מסרים אלו תוך עיון חדש בנבואות המקראיות בשיטות דרשניות שונות המתאמות בין דברי הנבואות למציאות המתרחשת בדורות מאוחרים להם. הקניית אמינות דתית לדברי הפשרים נעשתה בטענה שהם נמסרו לאדם נבחר, "אשר הודיעו אל את כול רזי דברי עבדיו הנביאים" כדברי הפשר לנבואת חבקוק ב, ב (פשר חבקוק, טור ז, שורות 3–5). לאמינותם ההיסטורית של הפשרים למאורעות זמנם, הידועים מעדויות אחרות, תרמו דרכי יצירתם בזיקתם לבסיסם המקראי.
מגילת פשר חבקוק, שנתגלתה במערה 1 לגילוי המגילות (סימנה הקטלוגי 1QpHab), היא השלמה והשיטתית ביותר בין מגילות הפשרים לדברי נביאים שנתגלו מאוחר יותר במערה 4. דרכי יצירתם של הפשרים בזיקתם לבסיסם המקראי הנטוע בנסיבות ימי הבית הראשון, נתפשו כרזים מסתוריים, שגילוי הגשמתם ההיסטורית במאורעות בימי הבית השני, הוא פתרונם האפוקליפטי, הוא פשרם.
ניצן פיתחה והרחיבה את המעקב אחר דרכים דרשניות אלו, שהחל במחקר הראשוני של מגילת פשר חבקוק. בכך התברר כי האמינות של דברי הפשרים נעשתה לא רק בתעוד של מילות הנבואה בדברי הפשר, בתיאור העברת המאורע הכתוב בנבואה למאורע עתידי בדברי פרפרזה למילות הנבואה, או בקריאה שונה של דברי הנבואה, בהם טכניקות המשמשות במדרשי חז"ל, אלא בשיטות מורכבות יותר, המתייחסות לא רק לפרטים בדברי הפשרים, אלא למבנה ולמשמעות השלמה של הפשר. כגון: שימוש בגרסאות שונות של הכתוב המקראי (כגון, גרסאות המוכרות בתרגום השבעים) ובריבוי משמעויות למילותיו, המאפשרות להרחיב את הבסיס המקראי לגילוי מאורע שלם מימי הבית השני. כמו כן, ניצן עמדה על השימוש במערכת אסוציאטיבית מגוונת, המסתמכת על כתובי מקרא נוספים על אלו שבפסוק הנפשר, ומעמיקים בכך את משמעות דברי הפשר בהתאמתם למאורעות מימי הבית השני, או לאלו הצפויים להתקיים באחרית הימים, ועוד. מחקרה של ניצן דן אף במבנה הספרותי של הפשרים, הכתובים במקצב שקול בזיקה לדברי המקרא הנפשרים, ותורם בכך למהימנותם.
הגישה הפרשנית - ספרותית ליצירת מהימנות לפשרים בזמנם, כביטויה במגילת פשר חבקוק, ניכרת גם במגילות פשרים לדברי נבואה אחרים שנתגלו במערה 4 מקומראן, וניצן רמזה לכך בפירושה המפורט למגילת פשר חבקוק בחלקו השני של ספרה. למחקרה חשיבות היסטורית וספרותית במעקב על שיטות המדרש הפרשני למקרא ברלוונטיות שהוא מקנה למקרא לדורות, מטרה שהמשיכו בה חז"ל. עם זאת, חקר תולדות המדרש למקרא חייב להיעשות תוך כדי תשומת לב להבדלים במטרותיהם ובשיטותיהם של הפשרים מקומראן לאלו שבמדרשי חז"ל.
ספרה השני של ניצן, 'תפילת קומראן ושירתה' (1996), תורגם ועובד לאנגלית בשם Qumran Prayer and Religious Poetry, שהופק בהוצאת בריל, ליידן (1994). ספר זה נכתב לאחר פרסום טקסטים ליטורגיים ופיוטיים שנתגלו במערה מס' 4 מקומראן בסדרת הפרסומים של מגילות מדבר יהודה Discoveries in the Judaean Desert כרך שביעי ב-1982, והחיבור 'שירות עולת השבת' שפורסם בידי קרול ניוסם ב-1985. חיבורים אלו שהגיעו לידינו בנוסף למזמורים, אמירות לטקסים כיתתיים, וקטעי תפילות שנתגלו כבר במערה מס' 1 מקומראן, אפשרו לעמוד על הנסיבות למעבר מתפילות מזדמנות בימי בית ראשון, שנלמדו מן המקרא, לראשיתה של התפילה הקבועה, שנחשבה בידי מחבריה ומקיימיה מעדת היחד הקומראנית כשקולה לפולחן הקרבנות, שבו לא השתתפו חברי העדה בשל ביקורת על טהרתה ועל זמניה.

יתרה מכך, סדרי התפילות הללו שנועדו לזמנים קבועים – ימי השבוע, שבתות, ימי חג ומועד – כתובים בשיטות ספרותיות, המלמדות על ההתפתחות שחלה ממבנה התפילות המקראיות לליטורגיה קבועה, שנקבעה סופית בתפילת ישראל רק בימי הגאונים.
עיקר תרומתו של מחקרה של ניצן בספר זה לחקר תולדות התפתחות התפילה בישראל הוא בהבהרת שלבי המעבר לתפילה קבועה, כפי שנתגלו במגילות הליטורגיות מקומראן. שלבים אלו כוללים: (א) סדר עתים לברכות לאל, החל ממועדי היממה עד למועדים השנתיים, ואלו הולמים את מועדי פולחן הקרבנות. (ב) עריכת התפילות בדפוסים קבועים, המכתיבים את העקרונות של ניסוח התפילות הקבועות, בעיקר בקביעת נוסח הברכה לאל בלשון 'ברוך' ומקומו בתפילה. בעניין זה ניכרת התפתחות מן המקרא, שם עדיין לא קיים עיקרון זה, אלא בסופי הספרים המרכיבים את ספר תהלים, ואפשר שזאת בעריכה מאוחרת של המקרא, דרך מגילות קומראן, שם לכל סדר תפילות דפוס קבוע נפרד, ועד לתפילת ישראל בה קבעו חז"ל דפוס אחיד לברכות בניסוח הפתיחה והחתימה של כלל התפילות.
ממצאי התפילה הנסקרים בספר זה הם תפילות מסוגות שונות ששימשו את עדת היחד, והן הולמות את השקפת עולמה הדואליסטית. בהם אמירות ששימשו בטקסים שונים של העדה. כגון ברכות לבני אור וקללות לבני חושך המבוססות על דגם ברכת הכוהנים המקראית (במדבר ו, כד-כו) ועל ניגודה; תחינות והודיות שנועדו לאמירה במלחמת אחרית הימים בין בני אור לבני חושך; שירות הנאמרות בשיתוף אנשי העדה בארץ עם מלאכים בשמים בשבתות, בזכות טהרת אנשי העדה מכל טומאה, המשקפות מיסטיקה קדומה לזו של 'יורדי המרכבה' הרבניים, שהתיימרו להגיע אל כיסא הכבוד השמימי; ואמירות מאגיות להגנה מפני פגיעתם של רוחות דמוניות בהסתמכות על כוחות אלוהיים, ולא על השבעות של כוחות דמוניים כבטקסטים מאגיים עממיים.
הנסיבות הללו שבהן נועדו לשמש תפילות קומראן וברכותיה קשורות בהתפתחויות היסטוריות שחלו בימי בית שני, ובהן גם השפעות זרות שאליהן נחשפה היהדות לאחר חורבן הבית הראשון. לתפילות וברכות אלו ערך חשוב בחקר התפתחות הליטורגיה היהודית במהלך ההיסטוריה.
ספרה השלישי של ניצן, 'הגות ומעשה במגילות קומראן: תאולוגיה, חכמה, חוק ופרשנות המקרא' יצא לאור ב-2014 בהוצאת יד יצחק בן-צבי. ספר זה הוא אסופה של מבחר מאמרים של ניצן, שהתפרסמו בבמות שונות, רובם בתרגום מאנגלית לעברית, ובעיבוד המעדכן אותם להתקדמות שהושגה בחקר המגילות. עשרת המאמרים הכלולים בספר זה ערוכים בארבעה שערים: שער א: ההגות של עדת היחד; שער ב: הגשמת ההגות בתורת החיים של אנשי עדת היחד; שער ג: תפיסת עדת היחד את מעמדה בעם ישראל; שער ד: פרשנות המקרא במגילות קומראן.