stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קצף על פני המים
הערות שוליים

↑  Flotsam, first of twelve parts (באנגלית)
קצניאמר

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אוסלו 
 מוקד פעילות:  נורווגיה נורווגיה
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 סוגה:  מוזיקת פולק 
 חברת תקליטים:  פרופלור רקורדינגס 
 www.katzenjammer.no
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 אנה מאריט ברגהיים מריאנה סווין סולבייג הליו טוריד יורגנסן
 
קָצֵנְיָאמֵר (בגרמנית: Katzenjammer, "האנגאובר") היא להקת נשים נורווגית אשר הוקמה באוסלו בשנת 2005. הלהקה קרויה על שם הקומיקס "קצניאמר קידס".
חברות הלהקה

אנה מאריט ברגהיים - גיטרה אקוסטית, אקורדיאון, קונטרהבס בללייקה, יוקולילי, בנג'ו, מפוחית
מריאנה סווין - מערכת תופים, גיטרה אקוסטית, קונטרהבס בללייקה, אקורדיאון, קלידים, יוקולילי
סולבייג הליו - חצוצרה, מערכת תופים, גיטרה אקוסטית, קונטרהבס בללייקה, יוקולילי, קלידים, מפוחית
טוריד יורגנסן - קונטרהבס בללייקה, גיטרה אקוסטית,
אופי הלהקה

אופי הלהקה עליז וקופצני ברובו והלהקה משלבת ז'אנרים מוזיקליים נרחבים ביניהם ג'אז, פופ, מוזיקה עממית אתנית (פולק), מוזיקה צוענית, מוזיקה בלקנית, קאנטרי ועוד. הלהקה מורכבת מנשים בלבד. על אף היותן נורווגיות, כל המילים לכל שיריהן כתובות באנגלית בלבד. חברות הלהקה מתחלפות בכלים בהן מנגנות בזמן הופעות חיות כך שכל אחת מהן מנגנת כמעט בכל כלי שנעשה בו שימוש. בנוסף, לא קיימת זמרת ראשית שכן כל אחת מחברות הלהקה מקבלת תפקידי מפתח שירתיים בשירים שונים. הלהקה משתמשת ביותר מ25 כלי נגינה שונים ביניהם כלים מאוד לא שכיחים בקרב להקות מודרניות כגון: אקורדיאון, קוטרהבס בללייקה, ציתר, חצוצרה, יוקולילי, מלודיקה, כינור ועוד. השימוש בכלים אלה נעשה על ידי חברות הלהקה בעיקר (למעט כנר אשר שימש כאמן אורח באלבומם הראשון לה-פופ).
הלהקה הושפעה מאמנים כגון: דני אלפמן, גוראן ברגוביץ' ודג'אנגו ריינהארדט. במשדר רדיו שנערך עליהן הצהירו חברות הלהקה שהשפעותיהן נובעות ממוזיקאים לא פחות משהן מושפעות מסרטים מצוירים כמו דונלד דאק, טום וג'רי וסרטי דיסני. בהתייחס לסרטים מצוירים מאריאן סווין הצהירה: "אנחנו אפילו לא צריכות להישמע כך, זה פשוט שאם אנחנו ממסגרות את המוזיקה שלנו תחת תמונה מסוימת, או מרגישות את זה בלבבות שלנו ומנגנות משהו שונה לגמרי, אנו מושפעות מכך בכל מקרה". מאוחר יותר באותו ראיון סולבייג הליו הסבירה שסרטים מצוירים יפים כל כך מאחר שלכל עצם דומם וחסר חיים כמו צינור או ספינה יש אישיות והכל הופך למוזיקה. "כאשר מנגנים על שן של היפופוטם לדוגמה, שומעים קסילופון, וזו הדרך בה אנו מנגנות. יש אישיות ואופי לכלי הנגינה שלנו ואנחנו מנגנות בהן כאילו היו חיים".
הלהקה זכתה בשנת 2008 בתחרות הרדיו הנורווגית Urørt ללהקות לא רשומות. הלהקה זכתה במקום השלישי בזכות שירה "A bar in Amsterdam".
אלבומם הראשון של הלהקה "Le Pop" יצא בשנת 2008 מלווה בביקורות אוהדות. האלבום הוקלט ב"פרופלור הקלטות" והלהקה הייתה מועמדת לפרס "ספלמאנפרין" הנורווגי היוקרתי בשתי קטגוריות: "הלהקה החדשה של השנה" ו"אלבום הבכורה של השנה".
ב-4 באוגוסט 2008 קצניאמר הוציאו סינגל שנקרא "Play, my darling play" וב-2 באוקטובר הוציאו את הסינגל השני שלהם שנקרא "Tea with cinnamon". לאחר מכן הוציאו קצניאמר עוד שלושה סינגלים: "A Bar In Amsterdam", "Hey, Ho On The Devil's Back" ו"Demon kitty Rag".
בשנת 2011 יצא אלבומם השני "A Kiss Before You Go" המכיל שירים מקוריים וגרסאות כיסוי
ומאלבום זה שוחררו שני סינגלים "Rock-Paper-Scissors" שיצא ב-7 במאי 2012 ו-""I Will Dance (When I Walk Away)" שיצא ב-17 ביוני 2011.
אלבום זה וסינגלים שיצאו ממנו זכו להצלחה בגרמניה ובנורווגיה ומוקמו שם בעשירייה הראשונה במצעדים.
בעקבות אלבום זה יצא ב-2012 אלבום הופעה המכיל ברובו את השירים שהופיעו באלבום זה ובעל שם זהה.
באפריל 2014 הודיעו חברי הלהקה על כך שיצא אלבום חדש שבינואר 2015 ויכלול רק שירים מקוריים בניגוד לאלבום הקודם וב-16 בינואר 2015 שוחרר האלבום "Rockland" ומתוכו שוחרר סינגל אחד "Lady Gray".
דיסקוגרפיה

Le Pop - 2008
A Kiss Before You Go - 2011
2015 - Rockland
קרלוס קאסלי

קרלוס אומברטו קאסלי גארידו (בספרדית: Carlos Humberto Caszely Garrido; נולד ב-5 ביולי 1950 בסנטיאגו) הוא כדורגלן-עבר צ'יליאני. קאסלי, שכונה "מלך המטר המרובע" ("Rey del metro cuadrado"), שיחק בעמדת החלוץ. את מרבית הקריירה שלו העביר במועדון קולו-קולו. הוא היה חבר בנבחרת צ'ילה בכדורגל, והוא מדורג במקום השלישי ברשימת מלכי השערים שלה, אחרי מרסלו סאלאס ואיבן זמורנו, עם 29 שערים.
קריירה

קאסלי החל לשחק במדי קולו-קולו ב-1967. הוא זכה עמה באליפות צ'ילה ב-1970 וב-1972. בעקבות הזכייה ב-1972 השתתפה הקבוצה בגביע ליברטדורס ב-1973, והעפילה לשלב הגמר, בו הפסידה בהארכה לאינדפנדיינטה הארגנטינאית. קאסלי היה מלך השערים של הטורניר. בסוף אותה עונה עבר לספרד. הוא שיחק עונה אחת במדי לבאנטה, וארבע עונות במדי אספניול. ב-1978 שב לקולו-קולו. במשך שלוש עונות ברציפות, 1979, 1980 ו-1981, היה מלך השערים של הליגה הצ'יליאנית, וב-1979, 1981 ו-1983 זכה עם קולו-קולו באליפות. לאחר הזכייה האחרונה עזב לקבוצה האמריקאית ניו יורק קוסמוס, ולאחר עונה אחת שב לעונת פרישה בקולו-קולו, בה לא הרבה לשחק. ב-1986 שיחק משחק בודד במדי המועדון האקוודורי ברצלונה ספורטינג קלוב.
קאסלי זומן לראשונה לנבחרת צ'ילה ב-1969. הוא היה חבר בסגל הנבחרת למונדיאל 1974 בגרמניה המערבית, והיה לשחקן הראשון בתולדות משחקי גביע העולם בכדורגל שמוצא לו כרטיס אדום, לאחר שביצע עבירה על שחקן נבחרת גרמניה המערבית ברטי פוגטס. המונדיאל נערך חודשים ספורים לאחר ההפיכה הצבאית בה הודח הנשיא סלוודור איינדה, ואת השלטון תפס אוגוסטו פינושה. פינושה רדף את מתנגדיו, ורבים מהם עונו או נעלמו. גם רופא הנבחרת נעצר, והוא שוחרר רק לאחר שהקפטן פרנסיסקו ולדס הודיע כי אם לא ייעשה כן, לא יצא עם הנבחרת לגרמניה. קאסלי, שהיה מזוהה עם השמאל בצ'ילה, הופיע למפגש עם פינושה ערב הנסיעה למונדיאל כשהוא לובש בנדנה אדומה וסירב ללחוץ את ידו. במהלך המונדיאל הביע את מחאתו נגד פינושה בדרך נוספת, כאשר במהלך נגינת המנון צ'ילה בפתיחת המשחק מול נבחרת גרמניה המזרחית, שר שיר אחר, והדבר נראה בבירור בצילומי הטלוויזיה. שלטונות צ'ילה הורו למערכות העיתונים במדינה לתארו כבוגד. הוא לא נעצר עם שובו, ככל הנראה משום שהחזיק בדרכון ספרדי, אך אמו נעצרה, ואף חוותה עינויים קשים. במשך השנים הבאות לא זומן לסגל הנבחרת, אף שהיה בין השחקנים המוכשרים בארצו באותה העת. בסופו של דבר אושרה חזרתו לסגל הנבחרת ב-1979, ובטורניר הקופה אמריקה שנערך באותה שנה הבקיע את שני השערים לזכות נבחרתו בניצחונה על נבחרת פרו בשלב חצי הגמר. כן נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 1982, ואולם מטורניר זה זכור בעיקר כמי שהחמיץ בעיטת עונשין במשחק מול נבחרת אוסטריה.
ב-1988 נערך בצ'ילה משאל עם על המשך שלטונו של פינושה, ולראשונה מזה 15 שנים הוסרו המגבלות על תעמולה פוליטית. קאסלי הופיע באחד משידורי התעמולה של מתנגדי פינושה לצד אמו, שסיפרה על הסבל הנפשי שנגרם לה כתוצאה מהעינויים שעברה. מתנגדי פינושה ניצחו במשאל העם, והדמוקרטיה במדינה הושבה על כנה. ב-1997 הציעה לו המפלגה למען הדמוקרטיה להתמודד מטעמה על מקום בבית התחתון של הקונגרס, אך הוא סירב. בהמשך, מינה אותו ראש עיריית סנטיאגו חואקין לאווין, איש ימין דווקא, לנהל מספר מיזמי ספורט בעירו. כן מונה על ידי נשיא צ'ילה ריקארדו לאגוס כחבר בוועדה להכנת אירועי יום העצמאות ה-200 של צ'ילה. במקביל, עד 2008 הנחה תוכנית ספורט בערוץ 13 בטלוויזיה הצ'יליאנית.
קרב נהר הרון

קרב נהר הרון (בלטינית: Campus Rhone, בצרפתית: Bataille du Rhône) ניטש ב-218 לפנה"ס בין כוח קרתגי תחת פיקודו של חניבעל ברקה, לבין כוח גאלי שניסה למנוע ממנו לעבור את נהר הרון. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של חניבעל, לאחר שאיגף בצורה מושלמת את הכוח הגאלי והניס אותו. היה זה הקרב הגדול הראשון של חניבעל מחוץ לאדמת חצי האי האיברי.
רקע

לאחר מותו של המושל הקרתגי של חצי האי האיברי עזרובעל (חתן חמלקרת ברקה), ירש את השלטון גיסו חניבעל ברקה. הוא נקט במדיניות תוקפנית יותר כלפי השבטים שחיו בתחום שלטונו, ולאחר קרב נהר הטאחו העיר היחידה שהעזה להתנגד לו הייתה סגונטום. חניבעל הטיל עליה מצור, מה שזכה לכינוי פרשת סגונטום. סגונטום הייתה בת ברית של הרפובליקה הרומית, אך הייתה מצויה מדרום לנהר האברו, במרחב בו הכירו הרומאים באמנת האברו כתחום שלטונה של קרתגו. הרומאים איימו בהכרזת מלחמה אם חניבעל לא יפסיק את המצור, אך חניבעל התעלם מהם וגם מועצת הזקנים בקרתגו תמכה בעמדתו, ובעקבות כך הכריזו הרומאים מלחמה. חניבעל גייס במהירות כ-90,000 חיילים וכבש את שארית ספרד. לאחר מכן עם 40,000 חיילים חצה את הרי הפירנאים וחדר לגאליה, במטרה לעבור אותה להגיע אל הרי האלפים ולאיים ישירות על איטליה. הרומאים מצידם שלחו את פובליוס קורנליוס סקיפיו לגאליה במטרה לתקוף את ספרד. סקיפיו חנה במאסיליה והופתע לשמוע שחניבעל נמצא בגאליה, אולם ידע שהאזור מלא בשבטים גאלים עוינים ועל כן לא נקט פעולות כלשהן. אולם חניבעל שיחד שבטים אחדים וכפה ברית על אחרים והגיע עוד במהלך שנת 218 לפנה"ס אל נהר הרון.
הקרב

לא ברור אלו שבטים גאליים בחרו לעמוד נגד המצביא הקרתגי. רק ידוע שקבוצת שבטים החליטה לעצור את חניבעל ובחרה לנצל את המכשול הטבעי של נהר הרון כדי לעכב אותו. הם חנו על הגדה הצפונית של הנהר, בעוד חניבעל חנה על הדרומית. הגאליים התפרשו עליה בחוסר סדר כשהם בוטחים ביתרונם המספרי ובכך שחניבעל יתקשה לעבור את הנהר בצורה מסודרת אם הם ימתינו לו. חניבעל מצדו רכש מהכפרים שבסביבה את כל הספינות שהצליח להשיג וכן עצים שמהם ניתן להכין ספינות נוספות.
חניבעל הבין שלא יוכל לחצות את הנהר, שכן אם יעשה זאת לא יתקשו הגאלים לתקוף את הספינות שיעגנו כל אחת לחוד. על כן נתן לאחיינו חנו בן בומילקר חלק מכוחותיו והורה לו ללכת ארבעים קילומטרים בלוויית מדריכים מקומיים במעלה הנהר. הגאלים לא שמו לב לכך, וחנו ואנשיו הלכו ללא הפרעה. כשמצאו מקום מתאים החלו לבנות דוברות שבעזרתן יוכלו לחצות את הנהר. לאחר שהיו בידם מספיק כאלו, חצו את הנהר במהירות והלכו בדממה מאחורי המחנה הגאלי. כשכבר היו בעורף הגאלים חנו הורה לאנשיו להדליק מדורות ולסמן בעשן לחניבעל שהוא הגיע. עוד לפני כן חניבעל פרש את חייליו הכבדים על החוף, ואת הפרשים וקלי הנשק העלה על הסירות וחיכה לאות. כשראה את העשן הורה לחיילים שעל הספינות לחצות את הנהר בפעולה ראוותנית. הגאלים שראו זאת התארגנו על החוף והרעישו במטרה להרתיע את הקרתגים. הגאלים היו כל כך מרוכזים בחניבעל ואנשיו עד שלא שמו לב לאנשיו של חנו שהתגנבו בשקט למחנה שלהם.
כשראה חנו שחניבעל מתחיל לחצות, הורה לאנשיו לבזוז את המחנה הגאלי ולהבעיר את האוהלים. כמו כן הקרתגים החלו לתקוף את המאסף הגאלי. הגאלים שהבחינו בכך מיהרו להציל את אוהליהם ולהגן על נפשם. בינתיים חניבעל נחת על החוף ללא הפרעה, ערך את חייליו ותקף את הגאלים שנמצאו מכותרים משני הצדדים. הללו ספגו אבדות כבדות ולבסוף נאלצו להימלט. הקרב הסתיים בניצחון קרתגי מוחץ.
העברת הפילים

חניבעל נאם בפני חייליו ושיבח אותם על גבורתם. הוא נפגש עם ראשי שבטים גאלים ובראשם מאגילוס שהצטרפו אליו. כעת ניצבה בפניו הבעיה של העברת פילי המלחמה שלו. היו אלו פילים מזן צפון אפריקני שנכחד בינתיים. הם היו קטנים בהרבה מהפילים המוכרים כיום, אולם עדיין כבדים ובעייתיים. חניבעל הורה לאנשיו לבנות שתי רפסודות גדולות וחזקות לחבר אותן יחד ולהניחם בגדת הנהר, לאחר מכן הורה להרחיב אותן. את הרפסודות קשרו אל הקרקע בחבלים שניתן היה לחתוך אותם. אל הרפסודות קשרו סירות שנועדו לשמור שהן לא יסחפו עם הזרם.
כעת הבעיה הייתה שהפילים פחדו מהמים. על כן מדריכיהם פיזרו על הרפסודות חול כך שנראו כמו יבשה. הפילים עלו בצייתנות על הרפסודות בלי לדעת שהם עושים זאת. לאחר מכן נחתכו החבלים והרפסודות הפליגו במים. הפילים נבהלו אולם לא העזו לקפוץ למים, אם כי חלקם קפצו והרגו את מדריכיהם, אולם הם נצלו שכן החדק אפשר להם לנשום מתחת למים והם שחו עד לגדה. כך הועברו בכל פעם מספר פילים עד שכולם הועברו אל גדתו הצפונית של הנהר. תיאור זה מופיע אצל פוליביוס אולם חלק מהחוקרים כיום מפקפקים באמינותו.
תוצאות

חניבעל עבר את הרון ובכך תמה למעשה ההתנגדות הגאלית נגדו. בינתיים סקיפיו עגן ליד שפכי הרון ושלח קבוצת פרשים לסיור. חניבעל עשה את אותו הדבר, שתי הקבוצות התנגשו, בהתנגשות איבדו הקרתגים 200 איש והרומאים 140. הסיירים הרומאים הודיעו לסקיפיו שחניבעל חונה באזור הרון והוא מיהר לצאת לדרך במטרה לפגוש אותו בקרב. חניבעל מיהר ונטש את מחנהו ופסע אל תוך הארץ. סקיפיו שהגיע לשם ארבעה ימים לאחר מכן הופתע מאוד מהעזתו של חניבעל שכן שבטים עוינים רבים היו באזור. הוא ניחש שככל הנראה חניבעל מתכנן לחצות את האלפים, על כן מיהר ושלח את אחיו גנאיוס לספרד, בעוד הוא עצמו הפליג במהירות לאטרוריה במטרה לגייס חיילים לעצור את חניבעל על נהר הפו.
חניבעל הגיע אל אזור פורה בגאליה בו מצטלבים נהרות האיזר והרון. באזור זה אותה תקופה התחוללה מלחמת ירושה בין שני אחים על הנהגת אחד השבטים. חניבעל סייע לבכור ביניהם, ובתמורה קיבל ממנו חניבעל כמות עצומה של תבואה ותחמושת וכן מורי דרך וחיילים שליוו אותם עד האלפים. חניבעל צעד לאורך האיזר עד הרי האלפים.
ראו גם

קרב נהר הטאחו
מסע חניבעל לאיטליה
חציית הרי האלפים בידי חניבעל
לקריאה נוספת

פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991
טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב
הרולד למב, חניבעל - האחד נגד רומי, מערכות, 1964
Bagnall, Nigel (1990). The Punic Wars
Baker, G. P. (1999). Hannibal. Cooper Square Press
Cottrell, Leonard (1992). Hannibal: Enemy of Rome. Da Capo Press
Delbruck, Hans (1990). Warfare in Antiquity, Volume 1. University of Nebraska Press
Dodge, Theodore A. (1891). Hannibal. Da Capo Press
Goldsworthy, Adrian (2003). The Fall of Carthage. Cassel Military Paperbacks
Lancel, Serge (1999). Hannibal. Blackwell Publishers
Lazenby, John Francis (1998). Hannibal's War: a military history (Illustrated ed.). Norman: University of Oklahoma Press
Peddie, John (2005). Hannibal's War. Sutton Publishing Limited
הערות שוליים

↑  לא ברור מדוע הרומאים כרתו ברית עם עיר עלובה כסגונטום. ראו Dexter Hoyos, Companion to the Punic Wars (2011) pp 195 - 196
↑  לא ברור כיצד "נעלמו" כל כך הרבה מחייליו של חניבעל. ראו Goldsworthy, Adrian (2003). The Fall of Carthage. Cassel Military Paperbacks p. 159 & 167
↑  לעניין המקום המדויק של הקרב, ראו Lazenby p. 35
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 42.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ואחד, 28.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 43.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 46.
רבי אבין נגרא

ערך זה עוסק באביהם של רב אידי בר אבין ורב חייא בר אבין. אם התכוונתם לאמורא אחר, ראו .
| --- | --- |
 השתייכות:  אמורא בבלי 
 בני דורו:  רב הונא
 צאצאים:  רב אידי בר אבין  רב חייא בר אבין 
 
רבי אבין נגרא (הנגר) היה אמורא בבלי מהדור השני או השלישי, בן דורו של רב הונא, ואביהם של רב אידי בר אבין ורב חייא בר אבין. עסק לפרנסתו בנגרות ונקרא על שם עיסוקו.
בגמרא מסופר עליו שהיה מדקדק גדול בנרות שבת וכשראה רב הונא את הנהגתו המקפידה אמר שמביתו יצאו שני צדיקים ואכן שני בניו, רב אידי (רבו של רב פפא) ורב חייא היו מגדולי הדור הרביעי של אמוראי בבל:
רב הונא הוה רגיל דהוה חליף ותני אפתחא דרבי אבין נגרא חזא דהוה רגיל בשרגי טובא אמר תרי גברי רברבי נפקי מהכא נפקי מינייהו רב אידי בר אבין ורב חייא בר אבין
קסנתוס

קסנתוס (ביוונית: Ξάνθος, בטורקית: Ksantos) הייתה עיר עתיקה בליקיה שבדרום אסיה הקטנה, סמוך לכפר קלק בנפת אנטליה שבדרום טורקיה של ימינו. העיר שכנה לגדות נהר שנשא את אותו שם, ועתיקותיה, כמו גם מקדשי לטואון הסמוכים לה, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1988. האתר שוכן לצידו של נתיב ההליכה הארוך של הדרך הליקית.
סרקופג ניצב על עמוד בקסנתוס
הכתובת הליקית על "עמוד הכתובות" - מתעדת את המלחמה נגד אתונה
תבליט רכב ומרכבה רתומה לסוסים מתוך גג סרקופג קבר פיאבה מהמאה ה-4 לפנה"ס במוזיאון הבריטי
היסטוריה

החתים כינו את המקום ארינה. לפי סטראבון בתקופה הפרסית היה שמו של נהר  קסנתוס "סירבה" ("צהוב") וזאת בשל גון מימיו. השם תורגם ליוונית והעניק לעיר את שמה ההלני. סטראבון ציין עוד כי קסנתוס הייתה הגדולה שבערי ליקיה ושמה התייחס במקורות מוקדמים לאזור כולו. לפי הרודוטוס נכבשה קסנתוס בידי הפרסים בשנת 540 לפנה"ס לערך, והוא ציין כי כאשר קרבו אליה הפרסים, הרגו תושביה את נשותיהם, ילדיהם ועבדיהם, והרסו את האקרופוליס בעיר. לאחר מכן, יצאו תושבי קסנתוס בהתקפה חסרת סיכויים כנגד הצבא הפרסי, ולמעט 80 משפחות שנעדרו אותה עת מהעיר, כל אוכלוסייתה אבדה. לאורך הכיבוש הפרסי התבססה בעיר מנהיגות מקומית שהטביעה מטבעות משלה החל בשנת 520 לפנה"ס. השליטה בעיר עברה חליפות בין הפרסים ליוונים במהלך מלחמת פרס–יוון במאה ה-5 לפנה"ס ולפי ממצאים ארכאולוגיים היא חרבה בין שנת 475 ל-470 לפנה"ס. בשל כך שחורבן זה לא נזכר במקורות פרסים או יוונים ולא ברור מי מהם גרם לו, קיימת סברה שלישית כי נגרם כתוצאה מאסון טבע כלשהו. לקראת סוף המאה ה-5 לפנה"ס הייתה קסנתוס לחלק מברית הערים של ליקיה. ליקיה הייתה מעורבת במאבק נגד אתונה העתיקה בעת המלחמה הפלופונסית, וניצחונה הונצח בכתובת ליקית שהוצמדה לעמוד בעיר, ואשר תוכנה ידוע מתרגום יווני. אלכסנדר הגדול כבש את קסנתוס עם הגעתו לדרומה של אסיה הקטנה בשנת 333 לפנה"ס, אך המקורות נחלקו באשר לאופי כניעתה - לפי אריאנוס דובר בכניעה לא אלימה בעוד שאפיאנוס מדווח על ההפך. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול החליפה העיר ידיים בין הדיאדוכים, עד שנכבשה בידי הרפובליקה הרומית במאה ה-1 לפנה"ס.
שמה של העיר בלטינית היה קסנתוּס (Xanthus) ותחת חסותה של רומא היא נהנתה מתקופה של עצמאות יחסית ושלטון עצמי עד שבשנת 42 לפנה"ס מרקוס יוניוס ברוטוס, אחד מראשי הקשר לרציחתו של יוליוס קיסר, החל לגייס מנחות מערי המזרח כדי להיות מכון למלחמה עם הטריומווירט השני, תושבי קסנתוס סירבו לדרישותיו המוגזמות בכוח הזרוע.
ברוטוס הטיל מצור על עירם אבל התושבים היו נחושים להתנגד, הם שרפו את הבתים מחוץ לחומות העיר, הקיפו אותה בתעלות והסתגרו בעירם. ברוטוס הורה להביא מכונות מצור כדי לפרוץ לעיר, התושבים ביצעו גיחה מחוץ לחומות במטרה לשרוף אותם אולם הרומאים חיכו להם והביסו אותם, בזמן הגיחה השנייה שנעשתה על ידי תושבי העיר הרומאים ניצלו את ההזדמנות והצליחו להיכנס לתוך העיר. ברוטוס הציע לתושבים תנאי כניעה אולם הם סירבו ובמקום זה העדיפו להרוג אחת את השני במקום ליפול לידי האויב.
האתר

חפירות באתר התקיימו כבר במאה ה-19, ושוב בשנות ה-50 של המאה ה-20. העיר שכנה במעלה גבעה על הגדה השמאלית של נהר קסנתוס (כיום אסן - Esen), סמוך למקום בו הוא מגיח מבין הגבעות אל המישור. דרך עתיקה חצתה את העיר מדרום לצפון, וממערב לה ניצב האקרופוליס הליקי ובו ארמון מלכותי אשר חרב בעת הכיבוש הפרסי. סמוך לו הקימו הרומאים במהלך המאה ה-3 אגורה ואמפיתיאטרון, ככל הנראה על שרידיה של אגורה הלניסטית קדומה. האקרופוליס ההלניסטי ניצב בראש הגבעה מצפון לאגורה הרומית והחומה המקיפה אותו בימינו היא מתקופת הביזנטים. בעמק שבסמוך לגבעה משתרע הנקרופוליס ובו קברים, מצבות וסרקופגים הממחישים את השפעות התרבויות השונות ששלטו בעיר.
ראו גם

ליקיה
לטואון
הערות שוליים

↑  "טורקיה הקלאסית", גילי חסקין ושרון טלמור, 1989, עמ' 265
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529624505171  GND: 4067141-0  LCCN: sh85148773  NKC: ge693582  VIAF: 315170003   WorldCat (עם VIAF): 315170003
רוזנות הסן

רוזנות הסן הייתה מדינה באימפריה הרומית הקדושה, שהתפצלה מרוזנות תורינגיה בשנת 1264, והתקיימה עד שנת 1567, שאז חולקה בין בניו של פיליפ הראשון, רוזן הסן.
היסטוריה

בימי הביניים המוקדמים, היה השטח של רוזנות הסן חלקו הצפוני של דוכסות פרנקוניה. לאחר נישול השושלת הקרולינגית מהשלטון, תפסו את השליטה בפרנקוניה הריינית לודוויג הראשון, רוזן תורינגיה ויורשיו.
לאחר מלחמת הירושה התורינגית שהחלה עם מותו של היינריך הרביעי, רוזן תורינגיה, ירשה אחייניתו סופיה, דוכסית בראבנט את שטחי הסן עבור בנה היינריך, ואילו את שטחי תורינגיה ירש היינריך השלישי, רוזן מייסן. בשנת 1264 נהיה היינריך הרוזן הראשון של הסן, ובשנת 1292 קיבל תואר נסיך מאדולף, מלך גרמניה.
לאחר מותו של היינריך הראשון, רוזן הסן בשנת 1308, חולקה הרוזנות בין בניו אוטו הראשון, רוזן הסן ויוהאן, רוזן הסן התחתית, אך לאחר מותו של יוהאן בשנת 1311 חזר אוטו ואיחד את הרוזנות. בשנת 1458 שוב חולקה הרוזנות בין בניו של לודוויג הראשון, רוזן הסן - לודוויג השני, רוזן הסן התחתית והיינריך השלישי, רוזן הסן העילית, אך בשנת 1500 שוב התאחדה הרוזנות תחת שלטון וילהלם השני, רוזן הסן.
בשנת 1526 עבר פיליפ הראשון, רוזן הסן לנצרות הפרוטסטנטית, והשתתף בברית ההגנה כנגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מותו של פיליפ, חולקה נחלתו בין ארבעת בניו:
וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל - רוזנות הסן-קאסל (1567–1866)
לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג - רוזנות הסן-מרבורג (1567–1604)
פיליפ השני, רוזן הסן-ריינפלס - רוזנות הסן-ריינפלס (1567–1583)
גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט - רוזנות הסן-דרמשטאדט (1567–1918)
שטחי רוזנות הסן נשארו מפוצלים בין הרוזנויות השונות, ולא אוחדו עד שנת 1945, שאז שולבו בהסן הגדולה ולאחר מכן במדינת הסן.
הערות שוליים

↑  בשנת 1803 שודרגה הרוזנות לנסיכות הבוחר מהסן, ובשנת 1866 סופחה לממלכת פרוסיה.
↑  חולקה בין רוזנות הסן-קאסל לרוזנות הסן-דרמשטאדט.
↑  חולקה בין רוזנות הסן-קאסל לרוזנות הסן-דרמשטאדט ורוזנות הסן-מרבורג.
↑  בשנת 1806 שודרגה הרוזנות לדוכסות הגדולה של הסן.
↑  מלבד שטחי הסן הריינית, ששולבו במדינת ריינלנד-פפאלץ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559884705171  GND: 4240073-9  LCCN: n82032283  VIAF: 129023674   WorldCat (עם VIAF): 129023674
רוזנות הסן-דרמשטאדט

רוזנות הסן-דרמשטאדט הייתה מדינה באימפריה הרומית הקדושה, שהתפצלה מרוזנות הסן בשנת 1567, והועלתה בשנת 1806 למעמד של דוכסות גדולה.
היסטוריה

לאחר מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, חולקה נחלתו בין בניו, בנו הצעיר גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט ירש את החלק הדרומי של הנחלה סביב דרמשטאדט, ואילו אחיו ירשו את שאר הנחלה. בשנת 1583 מת פיליפ השני, רוזן הסן-ריינפלס, ובשנת 1604 מת לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג, ובעקבות מותם פרצה מלחמה בין רוזנות הסן-קאסל לרוזנות הסן-דרמשטאדט על חלוקת הירושה. בנוסף היה יריבות בין הרוזנויות עקב כך שרוזנות הסן-קאסל הייתה קלוויניסטית, ואילו רוזנות הסן-דרמשטאדט הייתה לותרנית.
במהלך מלחמת שלושים השנים לחמו הרוזנויות זו בזו, מכיוון שרוזנות הסן-קאסל צידדה בנסיכים הפרוטסטנטים, ואילו רוזנות הסן-דרמשטאדט צידדה בקיסר ובבית הבסבורג. בשלום וסטפאליה קיבלה רוזנות הסן-קאסל שטחים על חשבון רוזנות הסן-דרמשטאדט בהסן העליונה סביב מרבורג.
בשנת 1736 שוב התגלע סכסוך בין שתי הרוזנויות, על ירושת רוזנות הנאו-ליכטנברג, ובסופו הוחלט על חלוקת הנחלה.
בשנת 1803 הוחלט על חילוט נכסי הכנסייה באימפריה, וחלוקתם בין הנסיכויות החילוניות. בעקבות זאת גדלה הרוזנות באופן משמעותי, על ידי צירוף שטחים מהנסיכויות של קלן, מיינץ, ווורמס, ובעיקר את דוכסות וסטפאליה, ובשנת 1806 שודרגה הרוזנות למעמד של דוכסות גדולה.
רוזני הסן-דארמשטאדט

גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט (1567–1596)
לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1596–1626)
גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטאדט (1626–1661)
לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1661–1678)
לודוויג השביעי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1678)
ארנסט לודוויג, רוזן הסן-דרמשטאדט (1678–1739)
לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט (1739–1768)
לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1768–1790)
לודוויג העשירי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1790–1806)
קרחון בייקר (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בקרחון באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  72°46′00″S 169°15′00″E﻿ / ﻿72.7667°S 169.25°E﻿ / -72.7667; 169.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בייקר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בייקר
 
קרחון בייקר (באנגלית: Baker Glacier) הוא קרחון קטן המהווה יובל של קרחון וייטהול, ונשפך אליו צפונית לגבעת מרטין, בהרי ויקטורי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 699 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות משלחות סקר ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם ג'ון ר. בייקר, ביולוג בתחנת כף האלט בין השנים 1967–1969.
רג'י אוונס

| --- | --- |

אוונס במדי הנטס
 לידה:  18 במאי 1980 (בן 44) פנסקולה שבפלורידה
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  30
 מכללה:  אוניברסיטת איווה
 דראפט:  לא נבחר, 2002
 קבוצות כשחקן
 2002–2006   2006–2007   2007–2009   2009–2011   2011–2012   2012–2014   2014–2015:  סיאטל סופרסוניקס   דנוור נאגטס   פילדלפיה 76'   טורונטו ראפטורס   לוס אנג'לס קליפרס   ברוקלין נטס   סקרמנטו קינגס
רג'ינלד ג'מאל "רג'י" אוונס (באנגלית: Reginald Jamaal "Reggie" Evans; נולד ב-18 במאי 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד. אוונס נודע בזכות יכולות קליטת הריבאונדים הגבוהות שלו ובכישוריו ההגנתיים.
קריירת המכללות

אוונס למד באוניברסיטת איווה, שם שיחק בנבחרת הכדורסל של המכללה. בשנת 2001 הוביל אוונס את המדינה בזריקות עונשין שנזרקו, בזריקות עונשין שנקלעו ובדאבל דאבלים.
קריירת ה-NBA > סיאטל סופרסוניקס

אוונס חתם עם הסיאטל סופרסוניקס בתור שחקן חופשי, לאחר שנודע ביכולות קליטת הריבאונדים הגבוהות שלו. בעונת 2004-05 הוא הוביל את הליגה בריבאונדים בממוצע לדקה לאחר שסיים כאחד מעשרת הראשונים בשתי העונות הקודמות. אף על פי ששיחק פחות מ-24 דקות בממוצע למשחק, הוא סיים תשיעי במספר הריבאונדים בסוף העונה. ניתוח סטטיסטי ב-2005 שפורסם ב-ESPN הראה שבממוצע אוונס ייקח בריבאונד רבע מכל הזריקות שהוחמצו בזמן שהוא משחק. בעונת 2006 זה ירד ל -21.5 אחוזים. עם זאת, זה היה טוב מספיק בשביל להתחרות בחברו לקבוצה מרקוס קמבי לאחוז הריבאונד הטוב ביותר בכל הכדורסל.
ב -6 בדצמבר 2005, כשהוא היה נעדר במשך הדקות הראשונות של המחצית השנייה בהפסד לניו יורק ניקס, הנסיבות לא אפשרו לאוונס לעבור את מבחן הסטרואידים לפני המשחק, ולכן הליגה קבעה שזה ייעשה במחצית. אוונס צחק מההצעה הוא היה תחת סמים. "אני נקי מאז שאני בליגה. אני נקי מאז שאני במכללה. אני נקי מאז שאני בתיכון, חטיבת ביניים ובית ספר יסודי. אני יותר נקי מהנקיון."
העונה הסטטיסטית הטובה ביותר של אוונס נעצרה כאשר הסופרסוניקס פיטרו את המאמן בוב וייס וקידמו את עוזר המאמן בוב היל. עם היל כמאמן החדש, איבד אוונס את המקום שלו בחמישייה הפותחת ומספר הדקות ששיחק צנח במהירות.
קריירת ה-NBA > דנוור נאגטס

ב-23 בפברואר 2006 העבירו הסוניקס את אוונס לדנוור נאגטס. בחמשת המשחקים הראשונים עם הנאגטס שיחק אוונס יותר דקות מאשר ב-21 המשחקים האחרונים עם הסוניקס.
במשחק נגד הטורונטו ראפטורס אוונס קטף 20 ריבאונדים אבל לא קלע אפילו נקודה אחת, והיה הראשון לעשות את זה מאז דניס רודמן שעשה זאת בשנת 1997 נגד הפיניקס סאנס.
במהלך משחק ב-2006, תפס אוונס את הסנטר של הלוס אנג'לס קליפרס, כריס קיימן באשכים בניסיון להשיג יתרון עליו. קיימן הפיל מיד את אוונס לרצפה. עם זאת, בסופו של דבר החליט קיימן לא להגיש כתב אישום נגד אוונס. אוונס נקנס ב -10,000 דולר אבל לא הושעה מן המשחק.