stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרל ואצינגר
חייו

ואצינגר למד באוניברסיטאות היידלברג וברלין בין 1895 ל-1896 ארכאולוגיה קלאסית ופילולוגיה. בין 1896 ל-1899 למד בבון. תחום התזה שלו היה "לימוד ציורים על אגרטלים עתיקים" בהנחיית גאורג לשצקה (Loeschcke). חפר בארץ ישראל בין 1907–1935. בשנים 1907–1909 ניהל עם ארנסט זלין (Sellin) את החפירות ביריחו ופרסם איתו בשנת 1913 את דוח החפירות מטעם החברה המזרחית הגרמנית.
ערך עם החוקר והאדריכל היינריך קוהל סקר של בתי כנסת עתיקים בגליל וחפר בבתי הכנסת בכפר נחום וכורזים. הסקר שלו משנת 1916 "בתי כנסת עתיקים בגליל" נחשב עד היום מחקר חשוב ביותר בתחומו. במלחמת העולם הראשונה סופח ליחידה לשמירת אתרי עתיקות שליד מטה הצבא הטורקי-גרמני שפעלה באזורי החזית במזרח התיכון בראשותו של תאודור ויגאנד. לאחר המלחמה, ב-1921, ערך את תוצאות חפירות גוטליב שומכר במגידו מהשנים 1903–1905.
בשנים 1933 ו-1935 ראו אור שני כרכי חיבורו על עתיקות ארץ ישראל.
לקריאה נוספת

היינריך קוהל וקרל ואצינגר, בתי כנסת עתיקים בגליל, יצא במקור ב-1905, בהוצאה עצמית של רוני רייך, 2021.
Heinrich Kohl und Carl Watzinger, Antike Synagogen in Galilaea, Leipzig, 1916, pp. III-V, 1-3*
Carl Watzinger, Denkmäler Palästinas: eine Einfürung in die archäologie des Heiligen Landes, Leipzig: J. C. Hinrichs, 1933-1935
חומות יריחו בחפירות קרל ואצינגר וארנסט זלין (1907–1909)
ואצינגר וקוהל בעת חפירותיהם בשנת 1905 בבית הכנסת בכפר נחום
קיה קרניבל

| --- | --- |

דור רביעי - 2020-נוכחי
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  kia sedona
 יצרן:  קיה
 שנות ייצור:  1998–הווה
 הרכבה:  דרום קוריאה
 מרכב:  MPV
 אורך:  4,810–5,160 מ"מ
 רוחב:  1,900–2,000 מ"מ
 גובה:  1,735–1,780 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,890–3,090 מ"מ
 מפרט טכני
 מעצב:  פיטר שרייר
קיה קרניבל (בקוריאנית: 기아 카니발) היא מכונית מיניוואן בגודל מלא שמייצרת חברת קיה מוטורס החל משנת 1998.
הקרניבל היא המכונית הפרטית הגדולה ביותר שמייצרת חברת קיה, ומיועדת להסעת שבעה עד אחד-עשר נוסעים.
היסטוריה > דור ראשון (1998–2006)

הדור הראשון של קיה קרניבל הוצג לראשונה בעולם בשנת 1998 כרכב מיניוואן גדול ומרווח, בגרסאות של שישה ושל שבעה נוסעים, ונועד להתחרות ברכבים כמו טויוטה פריוויה ומאזדה MPV.
בשנת 2002 עבר הקרניבל מתיחת פנים.
היסטוריה > דור ראשון (1998–2006) > הנעה

הדור הראשון שווק בישראל במהלך השנים עם שלושה יחידות הנעה, כולן עם תיבת הילוכים אוטומטית עם ארבעה הילוכים:
מנוע טורבו-דיזל בנפח של 2,900 סמ"ק המספק כ-135 כוחות-סוס ומהירות מרבית של 170 קמ"ש.
מנוע בנזין v6 בנפח 2,500 סמ"ק המספק של כ-165 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-170 קמ"ש.
מנוע טורבו-דיזל בנפח של 2,900 סמ"ק המספק כ-144 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-167 קמ"ש.
היסטוריה > דור ראשון (1998–2006) > מידות

אורך: 4,925 מ"מ.
רוחב: 1,900 מ"מ.
גובה: 1,735 מ"מ.
בסיס גלגלים: 2,905 מ"מ.
היסטוריה > דור ראשון (1998–2006) > מידות > בטיחות

אבזור הבטיחות כלל בעיקר 2 כריות-אוויר ו-2 כוכבי בטיחות במבחן הריסוק.
היסטוריה > דור שני (2006–2012)

הדור השני של הקרניבל הושק בעולם בשנת 2006, ונועד להתחרות ברכבים כמו טויוטה סיינה והונדה אודיסיי.
הדור השני הוצע עם שני אורכי מרכב: מרכב ארוך - שנועד בעיקר לשוק האמריקאי, ומרכב קצר יותר - שנמכר ביתר השווקים.
הקרניבל עבר מתיחת פנים בשנת 2009, שעיקרה היה שינויים קלים בעיצוב החיצוני בלבד.
תחילת השיווק בישראל הייתה בשנת 2006, שם שווק הקרניבל בגרסה האירופאית הקצרה יותר, עם שבעה מושבים.
היסטוריה > דור שני (2006–2012) > הנעה

הדור השני הוצע בישראל עם שתי יחידות הנעה:
מנוע טורבו-דיזל בנפח 2,900 סמ"ק המפיק כ-185 כוחות סוס ומהירות מרבית של כ-194 קמ"ש, ותיבת הילוכים אוטומטית עם ארבעה הילוכים.
מנוע בנזין בנפח של 2,700 סמ"ק ושישה בוכנות המספק כ-189 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-182 קמ"ש, לצד תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים.
היסטוריה > דור שני (2006–2012) > מידות

אורך: 4,810 מ"מ.
רוחב: 1,985 מ"מ.
גובה: 1,815 מ"מ.
בסיס גלגלים: 2,890 מ"מ.
היסטוריה > דור שני (2006–2012) > בטיחות

אבזור הבטיחות כלל 6 כריות-אוויר, בקרת יציבות אלקטרונית ו-4 כוכבי בטיחות במבחני הריסוק.
היסטוריה > דור שלישי (2014–2020)

הדור השלישי הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בניו-יורק בחודש אפריל 2014 לאחר שנתיים של הפסקה מהייצור, כמתחרה למיניוואנים גדולים כמו סאנגיונג רודיוס, טויוטה סיינה, הונדה אודיסיי וקרייזלר גראנד-וויאג'ר.
הגיע לישראל בנובמבר 2015, שם שווק לראשונה ברמת-גימור אחת, עם שמונה מקומות ישיבה ומנוע 3.5 ליטר.
הדור השני של הקרניבל הציג קפיצת מדרגה משמעותית כמעט בכל התחומים, עם עיצוב מודרני, שלדה חדשה, חומרים איכותיים, אבזור מודרני ומנועים גדולים וחזקים בהרבה מהדורות הקודמים.
בשנת 2018 עבר הדגם מתיחת פנים, שכללה בעיקר שינויים עיצוביים קלים, תוספת אבזור ומערכות בטיחות מתקדמות.
היסטוריה > דור שלישי (2014–2020) > הנעה

בישראל שווק הקרניבל עם יחידת הנעה אחת: מנוע בנזין v6 בנפח של 3,300 סמ"ק עם הספק מרבי של כ-276 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-190 קמ"ש, לצד תיבת הילוכים אוטומטית בעלת 6 הילוכים.
ברחבי העולם שווקה הקרניבל גם עם מנוע טורבו-דיזל חזק וחסכוני יותר.
היסטוריה > דור שלישי (2014–2020) > מידות

אורך: 5,115 מ"מ.
רוחב: 1,985 מ"מ.
גובה: 1,755 מ"מ.
בסיס גלגלים: 3,060 מ"מ.
היסטוריה > דור שלישי (2014–2020) > בטיחות

אבזור הבטיחות כולל 6 כריות-אוויר ובקרת יציבות אלקטרונית, כאשר במהלך מתיחת הפנים התווספו מספר מערכות בטיחות אוטונומיות, כגון בלימת חירום אוטונומית ומערכת להתרעה על סטייה מהנתיב. הדגם השלישי נבחן במבחני הריסוק האמריקאים וקיבל ציונים גבוהים.
היסטוריה > דור רביעי (2020-היום)

הדור הרביעי של קיה קרניבל נחשף בדרום-קוריאה ביולי 2020 עם עיצוב ייחודי המדמה רכב suv, במטרה להתחרות גם בדגמי ה-suv הפופולריים.
קיה קרניבל דור 4 משווק בעולם בגרסאות של 7, 8 או 9 מקומות ישיבה ואף בגרסאות של 11 נוסעים במספר שווקים באסיה, בדומה לדור השלישי. בישראל משווק הקרניבל על ידי ידי היבואן הרשמי טלכאר בגרסאות עם שבעה מושבים בלבד, אך ביבוא המקביל הקרניבל משווק גם בגרסאות עם שמונה מושבים.
ביולי 2021 חשפה קיה גרסה מפוארת וייחודית לדגם בשם "קיה קרניבל היי-לימוזין", עם גג מוגבה לטובת מרווח פנים משופר משמעותית. שורות המושבים האחוריות הוסבו לצמד מושבים גדולים ומאובזרים, עם מרווח רגליים עצום, לצד תוספות אבזור נוחות נרחב ומפנק.
יחידת ההנעה היחידה בגרסה זו היא מנוע הבנזין 3.5 ליטר עם 272 כוחות-סוס.
שיווק הדור החדש בישראל החל בחודש אפריל 2021.
היסטוריה > דור רביעי (2020-היום) > הנעה

הדור הרביעי משווק ברחבי העולם עם שני יחידות הנעה:
מנוע טורבו-דיזל בנפח 2,200 סמ"ק המספק 201 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-202 קמ"ש, לצד תיבת הילוכים אוטומטית בעלת 8 הילוכים.
מנוע בנזין עם שישה בוכנות בנפח של 3,500 סמ"ק, המספק 272 כוחות-סוס ומהירות מרבית של כ-190 קמ"ש..
היסטוריה > דור רביעי (2020-היום) > מידות

אורך: 5,160 מ"מ.
רוחב: 2,000 מ"מ.
גובה: 1,780 מ"מ.
בסיס גלגלים: 3,090 מ"מ.
היסטוריה > דור רביעי (2020-היום) > בטיחות

אבזור הבטיחות כולל בין היתר 7 כריות-אוויר, בקרת יציבות אלקטרונית ומגוון מערכות בטיחות פסיביות ואקטיביות.
גלריה

דור ראשון - משמש כניידת משטרה
דור שלישי - גרסת טיולית מפוארת
הערות שוליים

↑  אתר "אוטו", קיה קרניבל 1999–2006 יד שניה קאיה 2.9TD אוטומט - מפרט טכני, באתר אוטו
↑  אתר "גיר", קיה קרניבל  2.5 LS V6 אוטומט 2002, באתר גיר
↑  אוטו, קיה קרניבל 1999–2006 יד שניה 2.9CRDI אוט' - מפרט טכני, באתר אוטו
↑  "מייד אין קוריאה", מבחן ריסוק מצולם קיה קרניבל סדונה 2003 KIA Carnival Sedona, באתר מייד אין קוריאה
↑  אסף ברשי, השוואתי: קאיה קרניבל מול סאנגיונג רודיוס, באתר יד2, ‏31 ביולי 2007
↑  אוטו, קיה קרניבל 2007–2012 יד שניה 2.9CRDi אוט' LX - מפרט טכני, באתר "אוטו"
↑  אוטו, קיה קרניבל 2007–2012 יד שניה 2.7V6 אוט' LX - מפרט טכני, באתר אוטו
↑  אוהד אלגוב, קיה קרניבל – חשיפה רשמית, באתר אוטו, ‏17 באפריל 2014
↑  cartube, קיה קרניבל החדש בישראל – מחיר החל מ-218,900 שקל, ‏02 נובמבר 2015
↑  אוהד אלגוב, קיה קרניבל החדש - מבחן דרכים (וידאו), באתר אוטו, ‏2 בדצמבר 2015
↑  מערכת אוטו, קיה קרניבל עבר מתיחת פנים, באתר אוטו, ‏28 במרץ 2018
↑  אוטו, קיה קרניבל 2020 יד שניה 3.3 ל', אוט' - מפרט טכני, באתר אוטו
↑  Made In Korea, מבחן ריסוק מצולם קיה קרניבל 2016 – KIA Carnival, באתר Made In Korea
↑  ניצן רז, קיה קרניבל 2021: יותר, מהכל, באתר אוטו, ‏20 ביולי 2020
↑  חזי גורן, קיה קרניבל מקבלת גרסת לימוזין מפוארת ומפנקת, באתר "גיר", ‏14 יולי 2021
↑  מערכת קארטיוב, קיה קרניבל החדש 2021 בישראל - מחיר החל מ-249,900 שקל, באתר "קארטיוב", ‏21 באפריל 2021
↑  אתר קיה-ישראל, mifrat-carnival.pdf, קיה ישראל
↑  חזי גורן, קיה קרניבל החדש מציע את אחת הדרכים הנוחות, המרווחות והנעימות ביותר לשנע 7 נוסעים בכבישי ישראל. יצאנו לבדוק האם הוא מהווה אלטרנטיבה טובה מול רכבי הפנאי הגדולים, באתר "גיר", ‏24 באוגוסט 2021
↑  אלי שאולי, קיה קרניבל - מבחן דרכים (בנזין, V6), באתר "אוטו", ‏18 בנובמבר 2021
דור ראשון (1998-2006) מבט קדמי
דור שני - מתיחת פנים
דור שלישי
דגם מתיחת הפנים (2018-2020)
דור רביעי - נוכחי
רוברט קול

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1915 סן אנטוניו, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בספטמבר 1944 (בגיל 29) Best, הולנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בהולנד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית 
 דרגה:   לוטננט קולונל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  מבצע מרקט גארדן  הפלישה לנורמנדי 
 עיטורים
   מדליית הכבוד
 
לויטננט קולונל רוברט ג'ורג' קול (באנגלית: Robert George Cole;‏ 19 במרץ 1915 – 18 בספטמבר 1944) היה מפקד גדוד בדיוויזיה המוטסת ה-101 של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. על פעולתו בנורמנדי לאחר פלישת צבאות בעלות הברית לצרפת ביוני 1944 הוענקה לו מדליית הכבוד של הקונגרס – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית.
תחילת דרכו הצבאית

קול נולד במחנה סם יוסטון בסן אנטוניו, טקסס, לקלרנס, רופא צבאי, וקלרה. הוא התגייס לצבא ארצות הברית ביולי 1934. ביוני 1935 התקבל לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית וסיים את לימודיו שם ב-1939. הוא הוצב כקצין בדרגת סגן-משנה בחטיבת הרגלים ה-15 בפורט לואיס, וושינגטון, ושירת בה עד להעברתו ב-1941 לגדוד הצנחנים ה-501 במחנה בנינג בג'ורג'יה. ככל שגדודי הצנחנים במחנה בנינג התרחבו והפכו לחטיבות התקדם קול במהירות בסולם התפקידים והדרגות עד שמונה למפקד הגדוד השלישי של חטיבת הצנחנים ה-502 בדיוויזיה המוטסת ה-101, בדרגת לוטננט קולונל.
פעולתו בפלישה לצרפת

הדיוויזיה המוטסת ה-101 כולה צנחה בנורמנדי ב-6 ביוני 1944 לפנות בוקר. חייליה התפזרו בצניחתם על פני שטח נרחב. עד הבוקר אסף קול 75 חיילים. הם השתלטו על דרך סוללה (Exit 3) שהובילה מחוף יוטה דרך אזור הביצות שמאחוריו אל פנים הארץ, ליד סן-מרטן-דה-ורוויל (Saint Martin-de-Varreville). שם הם חברו אל חיילי דיוויזיית הרגלים האמריקנית ה-4 שהתקדמו מהחוף אל פנים הארץ.
בהמשך הוצב גדודו של קול בעתודת הדיוויזיה ה-101. לאחר מכן הוא הגן על אגפה הימני בעת שהיא נעה דרומה מאזור הצניחה שלה כדי להשתלט על מבואות העיירה קרנטן (Carentan), על מנת ליצור מגע עם הכוחות האמריקניים שהתקדמו מחוף אומהה לפנים הארץ.
ב-10 ביוני נשלח גדודו של קול לתקוף לאורכו של כביש סוללה שהוביל אל קרנטן (כיום – כביש N13). מטרת ההתקפה הייתה לכידת האחרון בארבעה גשרים לאורך הכביש, שגישרו על שטח מוצף בצידי הנהר דוב (Douve). כביש הסוללה היה חשוף וביצות נמצאו משני צידיו. אחר הצהריים הותקף הגדוד מעמדות גרמניות שנמצאו מאחורי משוכה מימינו של הכביש. על הגדוד נורתה אש תותחים, מרגמות ומקלעים, שאילצה את החיילים להתקדם בזחילה, גרמה לעשרות נפגעים וסיכלה את כל הניסיונות לתפוס את הגשר האחרון.
במהלך הלילה נמשכה ההפגזה הגרמנית על הגדוד והוא הותקף גם על ידי מטוסים, אשר גרמו לנפגעים נוספים. ניסיונו של קול לשתק את האש הגרמנית על ידי ירי ארטילרי לא צלח. על כן הורה עם שחר לפזר מסך עשן לפני עמדות הגרמנים ופקד לבצע התקפת כידונים. הוא הסתער לעבר המשוכה כשהוא מוביל בתחילה רק חלק קטן מהחיילים שבפיקודו. כשראו יתר החיילים את המתרחש הם הצטרפו להסתערות. קול הוביל את חייליו אל מעבר למשוכה ונכנס לקרב פנים אל פנים עם המגינים הגרמנים. הגרמנים ספגו אבדות ונסוגו מן העמדה. בהסתערות ובקרב ההגנה על העמדה הכבושה שנערך לאחר מכן נפגעו 130 מחיילי הגדוד. בגלל הנפגעים הרבים זכה כביש הסוללה לאחר מכן לכינוי "נתיב לב הארגמן" (Purple Heart Lane. לב הארגמן הוא עיטור אמריקני הניתן לכל חייל שנפגע בקרב).
העיירה קרנטן נכבשה למחרת על ידי כוחות אחרים של הדיוויזיה המוטסת ה-101.
מותו בקרב

מפקדיו של קול המליצו להעניק לו את מדליית הכבוד של הקונגרס על פעולתו ב-11 ביוני, אך הוא לא זכה לחיות ולקבל את המדליה.
ב-17 בספטמבר 1944 צנחה הדיוויזיה המוטסת ה-101 בדרום הולנד במסגרת מבצע מרקט גארדן. ב-18 בספטמבר נמצא גדודו של קול בכפר בסט (Best), כשלושה ק"מ מצפון-מערב לעיר איינדהובן. אחד הטייסים ביקש באלחוט מקול להציב יריעות כתומות לפני עמדותיו לשם זיהוין (כדי למנוע פגיעה בצנחנים על ידי מטוסי בעלות הברית). קול החליט לפרוש אותן בעצמו, ובעת שעסק בכך נורה על ידי צלף גרמני ונהרג.
רוברט קול היה בן 29; הוא הותיר אחריו אישה וילד בן שנתיים. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי האמריקני בהולנד, סמוך למאסטריכט.
מדליית הכבוד של הקונגרס

מספר שבועות לאחר מותו של קול בקרב קיבלה אמו בשמו את מדליית הכבוד של הקונגרס בטקס שנערך במחנה סם יוסטון בטקסס.
זה היה נוסח כתב העיטור:
על גילוי גבורה ועוז רוח תוך סיכון חייו, מעל ומעבר לחובתו, ב-11 ביוני 1944, בצרפת. סגן אלוף קול הוביל אישית את גדודו במעבר על גבי ארבעת הגשרים האחרונים על הדרך לקרנטן כאשר לפתע רותקה יחידתו כולה למקומה על ידי אש אויב חזקה של רובים, מקלעים, מרגמות ותותחים שהומטרה עליהם מעמדות מוכנות ומבוצרות שנמצאו במרחק של כ-130 מ' מהחיילים שבחלוץ הכוח. לאחר שהאש ההרסנית והבלתי פוסקת מנעה במשך שעה כל תזוזה וגרמה לנפגעים רבים, פקד סגן אלוף קול באומץ, בראותו מצב כמעט חסר תקווה זה, לתקוף את עמדות האויב ברובים מכודנים. תוך התעלמות מוחלטת מביטחונו האישי ומאש האויב, הוא קם על רגליו בראש הגדוד ובאקדח שלוף קרא לאנשיו להסתער אחריו. כשהוא תופס את רובהו המכודן של חייל שנפגע, הוא הסתער והוביל את שרידי גדודו על פני שטח פתוח שטוף באש ולתוך עמדת האויב. פעולתו הנועזת וההרואית ששימשה השראה לחייליו הביאה לביסוס ראש הגשר שלנו מעבר לנהר הדוב. על חוסר הפחד, הגבורה האישית והמנהיגות היוצאת מהכלל שהפגין סגן אלוף קול הוא ראוי להערכה רבה ולשבח הגדול ביותר של השירות הצבאי.
לקול הוענקו גם עיטור לב הארגמן ועיטור צלב המלחמה הצרפתי.
מפעלי זיכרון

על שמו של רוברט קול נקראים בית ספר תיכון במחנה סם יוסטון בסן אנטוניו ושכונת מגורים במחנה קמפבל במדינת קנטקי.
ב-18 בספטמבר 2009, ביום השנה ה-65 למותו של קול, הוסר הלוט מעל אנדרטה לזכרו, שהוצבה בבסט שבהולנד, סמוך למקום בו נהרג. בנו של קול וותיקי הדיוויזיה המוטסת ה-101 נכחו בטקס.
דמותו של קול היא אחת הדמויות היחידות של אנשים אמיתיים במשחקים אחדים מתוך סדרת משחקי המחשב "Brothers in Arms" מתוצרת חברת Gearbox Software הטקסנית.
מצבתו של רוברט קול בבית הקברות הצבאי האמריקני בהולנד; על המצבה - סימול הענקת מדליית הכבוד של הקונגרס
האנדרטה לזכרו של רוברט קול בכפר בסט, הולנד
רוג'ר גריירו

רוג'ר גריירו (בפורטוגזית: Roger Guerreiro; נולד ב-25 במאי 1982) הוא כדורגלן עבר פולני יליד סאו פאולו שבברזיל, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה

במהלך הקריירה שלו שיחק בעיקר בליגה הברזילאית הבכירה. בעונת 2004/2005 שיחק בספרד במדי סלטה ויגו.
בשנת 2006 עבר לקבוצת לגיה ורשה הפולנית, וקיבל אזרחות פולנית ב-17 באפריל 2008 בהליכים מהירים, לאחר שמקומו בנבחרת הפולנית הובטח לו על ידי מאמנה לאו ביינהאקר. גריירו ערך את הופעת הבכורה שלו למען פולין במשחק נגד נבחרת אלבניה ב-27 במאי 2008. ב-12 ביוני 2008, גריירו כבש את שערו הראשון למען פולין בדקה ה-30 במשחק נגד אוסטריה במסגרת המחזור השני של בית ב' בטורניר הגמר של יורו 2008. השער הזה היה שערה הראשון אי פעם של פולין בטורניר הגמר של היורו.
בשנת 2009 עבר לקבוצת א.א.ק. אתונה היוונית.
קנוניית אמבואז

קנוניית אמבואז (מרץ 1560) הייתה ניסיון כושל של ההוגנוטים ושל בית בורבון לתפוס את השלטון בצרפת.
ב-10 ביולי 1559 מת אנרי השני, מלך צרפת ובנו פרנסואה השני עלה על כס המלוכה. מאורע זה היה ניצחון גדול עבור בית גיז הקתולי משום שמרי מלכת הסקוטים, אחייניתם של פרנסואה הדוכס מגיז ושל שארל, קרדינל לורן, שהיו מנהיגי הקתולים, הייתה אשתו של המלך הצעיר. בהשפעת בית גיז, אמו של המלך, קטרינה דה מדיצ'י, ששימשה כעוצרת בשם בנה, המשיכה במדיניות בעלה אנרי השני, רדפה את ההוגנוטים שרבים מהם נידונו למיתה ואחדים מהם אף הועלו על המוקד.
ההוגנוטים התכוננו לתפוס את השלטון באמצעות חטיפתו של המלך פרנסואה השני ומעצרם של פרנסואה הדוכס מגיז ושל אחיו שארל, קרדינל לורן. הקשר תוכנן על ידי לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה, ועל הקושרים נמנו, בין היתר, אנשי אצולה הוגנוטים מן הערים אורליאן, טור וליון. גאספאר דה קוליני השני, שהיה מנהיג ההוגנוטים, הביע את התנגדותו ואף מנע את השתתפות אצילי נורמנדי בקנוניה זו.
בגלל תכנון כושל, שמועות על הקשר הגיעו בעוד מועד לאוזניו של שארל הקרדינל מלורן, שקרא לעזרתו את הצבא. המלך הצעיר הועבר מארמון בלואה אל ארמון אמבואז, שהיה מבוצר טוב יותר. ב-16 במרץ 1560 ניסו הקושרים לתקוף את ארמון אמבואז, אך הובסו עד מהרה. החל ב-17 במרץ כ-1200 קושרים נרצחו אחרי שנתפסו, הוצאו להורג בתלייה בחזית הארמון או הושלכו אל הנהר לואר כשהם כבולים.
פרנסואה הדוכס מגיז ואחיו שארל הקרדינל מלורן חשדו בלואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה כמעורב בקשר. הוא נעצר, הופיע בפני בית הדין המלכותי, אך שוחרר מחוסר הוכחות. מאורע זה הגביר את המתח בין הקתולים לבין ההוגנוטים שהגיע לשיאו במלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562 ונמשכו עד 1598.
קרב ליסיצ'נסק

קרב ליסיצ'נסק היה קרב בין רוסיה והרפובליקה העממית של לוהנסק לאוקראינה כחלק מהמתקפה על מזרח אוקראינה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022.
לאחר הפגזות רוסיות אינטנסיביות ועימותים קרקעיים בפאתי העיר, הרפובליקה העממית של לוהנסק הפרו-רוסית הודיעה כי כוחותיה כבשו את העיר ליסיצ'נסק ב-2 ביולי, אם כי אוקראינה הכחישה תחילה את כיבוש העיר. ב-3 ביולי תבעה רוסיה את השליטה בליסיצ'נסק. המטה הכללי האוקראיני הודו שכוחותיהם נסוגו מהעיר "כדי להציל את חייהם של המגינים האוקראינים". ממשלת רוסיה והבדלנים תומכי רוסיה כבשו את כל מחוז לוהנסק, כאשר ליסיצ'נסק הייתה את המעוז האוקראיני האחרון שנכבש במחוז לאחר קרב סוורודונצק. רוסיה תיארה זאת כ"שחרור" של מחוז לוגנסק שהוגדר כחלק מהרפובליקה העממית של לוגנסק.
רקע

ליסיצ'נסק ושכנתה התאומה סוורודונצק היו מופרדות על ידי נהר סוורסקי דונץ. העיר ליסיצ'נסק שכנה על ראש הגבעה ממוקמת בגדה המערבית מה שנתפס כיתרון למגינים האוקראינים. ב-11 באפריל 2022 הפגיזו כוחות רוסים את ליסיצ'נסק בארטילריה כבדה. עד 10 במאי, הפכו ליסיצ'נסק וסוורודונצק למעוזים האוקראינים היחידים שנותרו בכל מחוז לוהנסק. במהלך הקרב על סוורודונצק נהרסו שלושת הגשרים המחברים את שתי הערים, מה שהעניק למגינים האוקראינים עמדת הגנה טובה יותר מפני התקפות רוסיות מעבר לנהר.
עד 23 ביוני, רוסיה פרצה לגמרי מדרום לעיר וניצחה בקרב בטושקובקה. כוחות רוסיים כבשו את היישובים הסמוכים לוסקוטיבקה, מירנה דולינה, ראי-אולקסנדריקה ופידליסנה ב-22 ביוני. ב-23 ביוני, כוחות רוסים ניתקו והקיפו את העיירות הירסק וזולוטה, שלטענתם נכבשו במלואן עד למחרת. הן שכנו מדרום לעיר. עד 25 ביוני כבשה רוסיה את סוורודונצק. עם פריצת הדרך של רוסיה בדרום וניצחונה בסוורודונצק, תשומת הלב של המתקפה הרוסית עברה לליסיצ'נסק.
קלודואלדו

קלודואלדו טבארס דה סנטאנה (בפורטוגזית: Clodoaldo Tavares de Santana; נולד ב-25 בספטמבר 1949 באראקז'ו שבסרז'יפה) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. קלודואלדו שיחק במשך מרבית הקריירה במדי סנטוס. הוא שיחק גם בנבחרת ברזיל, ופתח בהרכב הנבחרת שזכתה במונדיאל 1970.
ילדות וראשית הקריירה

קלודואלדו הוא הבן הצעיר למשפחה של עשרה אחים ואחיות. הוא התייתם בגיל 6, כאשר הוריו נספו בתאונת דרכים, ועבר עם אחת מאחיותיו למרכז המדינה. הם הגיעו בסופו של דבר לעיר הנמל סנטוס, אך המצב הכלכלי לא השתפר וכעבור מספר שנים עזבה אחותו, אך קלודואלדו נשאר. הוא התגורר בפבלה בקרבת הנמל ובהיותו בן 11 מצא עבודה במחסן קפה. הוא גם מצא מקלט חלקי בכנסייה ובמסגרתה שימש כנער מזבח. בשעות החופשיות הרבה לשחק כדורגל ברחובות.
בשנת 1965 הצטרף קלודואלדו לקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל סנטוס. באותן שנים נחשבה הקבוצה הבוגרת של סנטוס לאחת מהטובות בעולם. הקבוצה, בה שיחקו שחקנים כמו פלה, זיטו וז'ילמר, זכתה בגביע הביניבשתי בשנים 1962 ו-1963, ובגביע הברזילאי בין 1961 ל-1965. קלודואלדו הושפע ולמד משחקנים אלו, ובפרט מזיטו, הקשר האחורי של הקבוצה. במשך השנים פיתח התמחות בעמדת הקשר האחורי, ובלט במסגרת טורנירי נוער בהם השתתף עם סנטוס. בשנת 1966 הוזמן להצטרף לקבוצה הבוגרת במסע משחקים בבוליביה, ושותף באחד המשחקים במקומו של זיטו. באותו משחק הבקיע את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת. במהלך עונת 1967 הוא שיתף פעולה לעיתים רבות עם זיטו במרכז המגרש, ובסופו של דבר ירש ממנו את החולצה מספר 5. כעבור זמן קצר פרש זיטו מהכדורגל עקב בעיות בברכיים.
בסנטוס ובנבחרת

קלודואלדו תפקד בקביעות כקשר אחורי, ושיחק במשך מרבית הקריירה שלו בסנטוס. הוא נחשב לאחד מהשחקנים הטובים בעמדתו בכל הזמנים, בזכות זריזות ואנרגיה יוצאות דופן. במהלך 14 השנים ששיחק בסנטוס, בין 1966 ל-1980, סייע קלודואלדו לקבוצה לזכות באליפות סאו פאולו חמש פעמים, בטורניר רוברטו גומס פדרוזה (האליפות הלאומית של ברזיל דאז) ב-1968, ובסופר קאפ האלופות הבין-יבשתי באותה שנה.
קלודואלדו שיחק לראשונה במדי נבחרת ברזיל בכדורגל ב-1969. הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1970, יחד עם כמה מחבריו לקבוצה בסנטוס (פלה, קרלוס אלברטו, אדו וז'ואל קמרגו), והיה חלק מהנבחרת שנחשבת לאחת מהגדולות בכל הזמנים. בשלב חצי הגמר נגד אורוגוואי הבקיע קלודואלדו שער שהשווה את התוצאה ל-1:1 לאחר מסירה שקיבל מטוסטאו, בדרך לניצחון 1:3 בסיום. היה זה שערו היחיד במדי הנבחרת. הוא זכה עם ברזיל בטורניר לאחר ניצחון 1:4 על איטליה במשחק הגמר. במהלך המשחק איבוד כדור שלו הוביל לשער שהבקיעו האיטלקים, אך מאוחר יותר החל את המהלך בו הבקיעה ברזיל את השער הרביעי. הוא הפגין יכולת גבוהה כשחמק מארבעה שחקנים איטלקים, ובכך פתח שרשרת מסירות שהסתיימה בבעיטה של קרלוס אלברטו לתוך הרשת.
קלודואלדו נכלל בסגל נבחרת ברזיל גם בגביע העולם 1974, אך נעדר ממנו עקב פציעה.
תום הקריירה

בסביבות שנת 1976 החל קלודואלדו לסבול מבעיות בברכיו, שקיצרו את הקריירה שלו. ב-1978, בהיותו בן 29, עבר ניתוח בברך ללא הצלחה. למרות הפציעות הוא המשיך לשחק בסנטוס עד 1980, ולאחר מכן עבר לקבוצת טמפה ביי ראודיס האמריקאית. בשנת 1981 חזר לברזיל ושיחק בקבוצת נסיונאל ממנאוס שבמדינת אמזונאס, ולאחר מכן פרש מכדורגל.
לאחר פרישתו, מילא קלודואלדו מספר תפקידים ניהוליים במועדון סנטוס ועבד גם כסוכן נדל"ן.
קלודואלדו נשוי ואב לשניים.
תארים

נבחרת ברזיל
גביע העולם 1970
סנטוס
אליפות סאו פאולו: 1967, 1968, 1969, 1973, 1978
טורניר רוברטו גומס פדרוזה: 1968
סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי: 1968
קרב ליפארה

קרב ליפארה (260 לפנה"ס) הוא הקרב הימי הראשון שניטש בין הרומאים לקרתגים במלחמה הפונית הראשונה. ההתנגשות ארעה בנמל האי ליפארה (Lipara), הגדול מבין האיים האיאוליים, מול החוף הצפוני של סיציליה. שייטת בת 17 ספינות מלחמה בפיקוד הקונסול קורנליוס סקיפיו נלכדה בתוך הנמל על ידי 20 ספינות מלחמה קרתגיות בפיקוד בּוֹאוֹדֶס. הרומאים – שהיו מחוסרים ניסיון במלחמת-ים – ניגפו, כל אוניותיהם נפלו לידי האויב ואף הקונסול נלקח בשבי.
רקע היסטורי

המלחמה הפונית הראשונה בין רומא וקרתגו (264 – 241 לפנה"ס) פרצה בשל התערבותן הצבאית במלחמה שניהל היירון, שליט סירקוסאי, נגד מֶסאנה (מֶסִינָה). צבא בפיקודו של הקונסול אפיוס קלאודיוס קאודקס חצה את המצר וכבש ב־264 לפנה"ס את העיר. שנה אחר כך שב צבא רומאי גדול לאזור, כדי לגבור על צבא הברית של קרתגו וסירקוסאי ולכבוש את סירקוסאי עצמה. רוב הערים בסיציליה, שסרו לפני כן למרותם של הקרתגים והסיראקוסאים, עברו לצד הרומאים. זמן קצר לאחר מכן כרת גם היירון ברית עם רומא, בהעריכו כי אפסו סיכוייו לנצח את הצבא הרומאי. ב-262 לפנה"ס צרו הרומאים על אקרגס (אגריגנטום), אותה הועידו הקרתגים להיות בסיסם הראשי להמשך המלחמה. בקרב אקרגס שהתחולל סמוך לעיר הנחילו הרומאים תבוסה ניצחת לקרתגים. פוליביוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-2 לפנה"ס, כותב כי הניצחון באקרגס עורר את הסנאט הרומאי לשנות את מטרותיה המקוריות של המלחמה, ורומא נפנתה לכבוש את האי סיציליה כולו שהיה בשליטת הקרתגים.
מאחר שהאויב שלט בים והמלחמה נערכה מחוץ לגבולות איטליה, נפנו הרומאים לבניית צי מלחמתי ראוי לשם. הצי נדרש לא רק לאבטחת העברת הצבא והאספקה אל זירת הלחימה בסיציליה, אלא גם כדי לנתק את הקשר הימי החיוני בין קרתגו לבסיסיה במערב האי. הרומאים נעדרו ידע וניסיון בלוחמה ימית ולא כל שכן בבניית אוניות, ועל כן הטילו את המשימה על הערים הימיות בנות-בריתן באיטליה (socii navales). בקיץ 260 לפנה"ס השיקו הרומאים בתוך שישים יום 100 חמש-חתריות (קווינקוורמות) ו-20 תלת-חתריות (טרירמות). אלפי החותרים שגויסו לצי החדש אומנו במתקני חתירה בחוף. לוקיוס אנאוס פלורוס, ההיסטוריון הרומאי בן המאה ה-2 לספירה, כותב כי "המהירות הרבה בה בנו <הרומאים> את ציים הייתה סימן לניצחון... עד כי נראה שלא ידי אדם היו במעשה עשיית העצים לאוניות, אלא מתנת האלים."
הקרב

הקונסול גנאיוס קורנליוס סקיפיו קיבל את הפיקוד על הצי, ואילו עמיתו לקונסולאט, גאיוס דואיליוס, פיקד על חילות היבשה. עם השלמת ההכנות והאימונים יצא הצי לים. סקיפיו ציווה על מפקדי האוניות לשוט אל מסאנה, בעוד הוא עצמו עם 17 חמש-חתריות אוניות מיהר להגיע אליה לפני הכוח העיקרי, כדי לערוך את ההכנות הדרושות לקבלת האוניות והחיילים.
בעת שהותו במסאנה קיבל ידיעות כי ליפארה, העיר הגדולה והחשובה ביותר באיים האיאוליים, מוכנה לבגוד בקרתגים ולעבור לצדה של רומא. לפיכך נחפז אליה עם אוניותיו מבלי להמתין לשאר הצי. דבר יציאתו אל ליפארה נודע לחניבעל גיסקו, מפקד חילות קרתגו באי, שנמצא אותה עת בפנורמוס (פַּלֶרְמוֹ), והוא שלח בעקבותיו שייטת בת עשרים אוניות בפיקוד בּוֹאוֹדֶס. האוניות הקרתגיות הגיעו אל ליפארה בלילה, וכשהאיר היום והרומאים גילו כי נלכדו בנמל, אחזה בהם בהלה והם הפקירו את אוניותיהם כמעט ללא קרב ונמלטו לחוף. קורנליוס סקיפיו הסגיר את עצמו לקרתגים. זמן קצר אחר כך שבו הקרתגים אל פנורמוס עם אוניות השלל והקונסול השבוי.
פוליביוס מרמז בהמשך ספרו כי קורנליוס סקיפיו נפל בפח שטמנו לו אנשי ליפארה והקרתגים. אפשר שהייתה זו גרסת סקיפיו עצמו והרומאים למפלה, אך אין להוציא מכלל אפשרות שהדבר אומנם ארע.
לאחר הקרב

כעבור ימים מועטים כמעט ונפל גם חניבעל עצמו בשבי האויב. הוא יצא בראש כוח של 50 אוניות כדי להתחקות אחר עיקר הצי הרומי שעשה דרכו למסאנה, על מנת ללמוד על גודלו ותנועותיו. כשהקיף את כף איטליה (כפי הנראה קאפּוֹ וָטִיקָנוֹ של ימינו), הותקף במפתיע על ידי צי האויב ואיבד את רוב אוניותיו, אך הוא עצמו הצליח להימלט עם היתר.
כשהתקרבו הרומאים אל חופי סיציליה ונודע להם על אשר אירע לקורנליוס סקיפיו ואוניותיו, שלחו ידיעה אל הקונסול השני גאיוס דואיליוס וחיכו לבואו. בינתיים נערכו לקרב ים, כי שמעו שצי האויב אינו רחוק.