stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברקוביצה
הקהילה היהודית

תחילתה של קהילת יהודי ברקוביצה מתוארכת לאמצע המאה ה-18 עת חלה נסיגה משמעותית בכוחה של האימפריה העות'מאנית, הצי העות'מאני הוכה על ידי הרוסים והוונציאנים, בעיקר בתקופת הסולטאנים עות'מאן השלישי ומוסטפא השלישי. המסחר הימי שותק כמעט לחלוטין והחלה להתפתח רשת מסחר יבשתית. כך, החלו להגיע יהודים לברקוביצה, חלקם משפחות של סוחרים וחלקם פליטים מווידין וניקופול . לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית, אשר הובילה לעצמאות בולגריה, היו אירועים אנטישמיים רבים בנסיכות על רקע דתי וכן בשל היות היהודים מיעוט מועדף על העות'מאנים, בניגוד לנוצרים. תועדו התקפות על בני הקהילה בעיקר בעקבות עלילת הדם שאירעה בעיר לום ב-1903 במסגרתה הואשמו היהודים בחטיפת ילד נוצרי.
בראשית המאה ה-20, נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה ומנתה כ-250 נפשות. לפי נתוני מערכת החינוך היהודית, חלה ירידה בכמות בני הקהילה הלומדים במוסדות חינוך יהודיים לאורך שנות ה-20, המעידה גם על ירידה כללית במספרם.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר ברקוביצה כ-100 יהודים, חלקם גורשו מבולגריה בספטמבר 1939 במסגרת המסע לגירוש נתינים זרים והנותרים, כ-60 נפשות עלו למדינת ישראל במהלך גל העלייה ההמוני בין 1947 ל-1949. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
ערים תאומות

רוסיה דזרז'ינסקי (אנ'), מחוז מוסקבה, רוסיה
סרביה זאייצ'אר (אנ'), סרביה
סרביה דימיטרובגראד (אנ'), סרביה
הערות שוליים

↑  "העיר ברקוביצה-סקירה היסטורית", באתר bulgaria.domino (באנגלית).
↑  קשלס, חיים, דורות הראשונים, בתוך:אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 49.
↑  קשלס חיים, דורות הראשונים, עמודים 69-73.
↑  קשלס חיים, דורות הראשונים, עמוד 65.
↑  לוחות ססטיסטיים, בתוך אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים,1967, עמודים 645-655.
↑  קרן צבי תולדות יהודי בולגריה-היבטים חדשים במחקר, המבוססים על מקורות עות'מאנים, יהודים ואחרים, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה .
↑  "Дзержинский О городе" (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-2018-10-09. נבדק ב-2019-06-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567128805171  LCCN: n85287033  MusicBrainz: f2dc635a-404a-4ea0-8c6a-82540283722d  NKC: ge336468   WorldCat (עם LCCN): n85-287033
בקשטי

| --- | --- |

 מדינה:  בלארוס בלארוס
 מחוז:  גרודנו (מחוז) גרודנו
 מחוז משנה:  איוויה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  561 (2009)
 קואורדינטות:  53°56′16″N 26°11′12″E﻿ / ﻿53.937777777778°N 26.186666666667°E﻿ / 53.937777777778; 26.186666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהבקשטי(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהבקשטי(למפת מחוז גרודנו רגילה) גרודנו לידא סלונים וולקוביסק סמרגון נבהרדק ליטא ויטבסק מינסק ברסט פוליןבקשטי(למפת מחוז גרודנו מוגדלת) גרודנו לידא סלונים וולקוביסק סמרגון נבהרדק ליטא ויטבסק מינסק ברסט פוליןבקשטי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בקשטי (בבלארוסית וברוסית: Бакшты, ביידיש: באַקשט) הוא כפר במחוז משנה איוויה במחוז גרודנו שבבלארוס. עד שואת יהודי בלארוס התקיימה בו קהילה יהודית.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקהילה היהודית

בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,461 תושבים, מתוכם 172 יהודים. מלחמת העולם הראשונה והכאוס שלאחריה חיסלו כמעט לחלוטין את היישוב היהודי בבקשטי וב-1921 נמנו בעיירה רק 13 יהודים. ב-1923 בנתה חברת יקופ"ו 10 בתים למען שרידי הקהילה ובסוף שנות ה-20 נמנו בה 55 יהודים.
בתקופת הכיבוש הנאצי גורשו יהודי בקשטי לגטו איוויה וב-12 במאי 1942 נרצחו עם שאר יושבי הגטו ונקברו בקבר אחים גדול בסמוך לאיוויה.
לקריאה נוספת

רחל גרוסבאום-פסטרנק, "בקשטי, נפת וולוז'ין, מחוז נובוגרודק", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 176.
בנימין הלוי (מקובל)

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־90 של המאה ה־16 ה'ש"נ? צפת, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1671 ה'תל"ב ארם צובה, האימפריה העות'מאנית
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, הרפובליקה של ונציה
 תקופת הפעילות:  ?–1671 
 רבותיו:  רבי חייא רופא
 תלמידיו:  רבי משה זכות
 צאצאים:  רבי שלמה הלוי, רבי בנימין בן שלמה הלוי
 
רבי בנימין הלוי היה מחכמי העיר צפת ומתלמידי גורי האר"י במאה ה-17. לדעת חלק מהחוקרים, רבי בנימין הוא מחברו של הספר "חמדת ימים".
קורות חייו

נולד בערך בשנת ש"נ (או ש"מ) בצפת לרבי מאיר הלוי. בבחרותו למד אצל רבי חייא רופא מצפת, מתלמידיו של רבי חיים ויטאל, שהיה לרבו המובהק. רבו זה נפטר בשנת שע"ז. מלבד רבו זה קיבל רבי בנימין גם מפי גדולי המקובלים בדורו, והסתופף בצילם, כמו מהר"ם אלשיך, רבי שלמה אלקבץ, רבי אליהו די וידאש מחבר ראשית חכמה, ועוד.
בשנת תט"ז (1656) נשלח כשד"ר על ידי קהילת צפת לאיטליה, ובין השנים תי"ז-תי"ט שהה בוונציה כאשר עיקר פעילותו התמקדה בהפצת תורת האר"י ומשנתו שלא הייתה ידועה אז גם בקרב הרבנים. רבי בנימין הביא עמו מספר קונטרסים של כתבי האר"י שהיו אחראים רבות להתפשטות תורת האר"י באיטליה. סביב רבי בנימין התקבצו חכמים רבים אותם לימד את תורת הקבלה, ביניהם רבי משה זכות שלמד ממנו את עיקר משנתו בקבלה. כן מסר רבי בנימין לרמ"ז מספר חיבורים ותיקונים שידפיסם בערי איטליה. בתקופה זו התארח רבי בנימין רבות בביתו של רבי שמואל אבוהב, רב העיר, שקיבל ממנו אף הוא רבות בקבלה.
רבי נתן נטע הנובר מחבר הסידור הקדמון שערי ציון מספר בהקדמתו שבעת שהותו בוונציה הגיע לבית מדרשו של רבי שמואל אבוהב שם שהה ידידו רבי משה זכות, וכמה חכמים מארץ ישראל, ”ומצאתי שם איש זקן ונשוא פנים החסיד והעניו הרב הכולל המקובל אלקי כמהר"ר בנימין הלוי מצפת תוב"ב נר"ו, ולמדתי מכולם... שהעתקתי מהם עץ החיים והגהות הזוהר ותיקונים וזוהר חדש, אשרי חלקם שזיכוני לזכות הרבים וזכות הרבים תלוי בהם”.
לאחר שובו לארץ ישראל המשיך רבי בנימין לעמוד בקשר של שאלות ותשובות בענייני קבלה עם חכמי איטליה, שראו בו "חכם וחסיד יחיד בדורו". בארץ ישראל קיבל ממנו תלמידו רבי דוד חביליו שנתפרסם לאיש מופת. בסוף ימיו הוכרח לצאת מארץ ישראל, ובשנת תל"ב (1671), בהיותו בדרך, נפטר בכפר סמוך לארם צובא. בנו רבי שלמה הלוי היה מחכמי איזמיר וחתן רבי יהונתן גלאנטי (בנו של ר' משה גלאנטי).
מתלמידיו

רבי משה זכות
רבי דוד חביליו
רבי בנימין מלמד
רבי ישראל שלמה לינגי
לקריאה נוספת

מבוא שערי חמדה פרקים יז-יח (עמודים 208–249) בתוך: חמדת ימים חלק א, הוצאת מכון חמדת ימים, בני ברק, תשע"א.
אברהם יערי, תעלומת ספר פרק י: מי חיבר ספר חמדת ימים (עמודים 51–75).
הערות שוליים

↑  אברהם יערי, תעלומת ספר, עמוד 67 והלאה.
↑  עליו ראו: שמואל יוסף פין, הערך "הר"ר ישראל שלמה לינגי", בתוך: כנסת ישראל עמ' 696–697, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520842805171  VIAF: 315204376   WorldCat (עם VIAF): 315204376 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברקהוף יונקהר

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  VDL Berkhof (אנ')
 שנות ייצור:  1998-2003
 הרכבה:  הולנד הולנד
 אורך:  12,000 מ"מ (שלדה DAF SB250)  18,000 מ"מ (שלדה Volvo B7LA)
 משקל:  11,036 ק"ג (ריק), 17,800 ק"ג (עומס מקסימלי)
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע דיזל
ברקהוף יונקהר (בהולנדית: Berkhof Jonckheer) הוא דגם אוטובוס עירוני, אשר יוצר על ידי יצרנית האוטובוסים ההולנדית VDL Berkhof (אנ') בין השנים 1998–2003.
"ברקהוף יונקהר" יוצר גם בגרסה של אוטובוס ארוך (ראו תמונות).
ברקהוף יונקהר

דגמי ה"ברקהוף יונקהר" תוכננו גם עבור נוסעים נכים. הדגמים נבנו עם רצפה נמוכה ועם שלוש דלתות כניסה
דגמי "ברקהוף יונקהר" נבנו על פי השלדות של חברת דאף וחברת וולוו.
סדרות

"ברקהוף יונקהר" - "101-155", "156-230", "231-252", 253-267" (יוצרו בין השנים 1998-2003), תוכנן ל-67 נוסעים, 30/29 מושבים.
"ברקוף ג'ונקאר" - "556-585", "445-469" (יוצרו בין השנים 2002-2001), תוכנן ל-87 נוסעים, 47 מושבים.
"ברקהוף יונקהר" - "1700-1732" (יוצר בין השנים 2003-2001), תוכנן ל-67 נוסעים, 29 מושבים.
"ברקהוף יונקהר" - "9901-9910" (יוצר בשנת 1998), תוכנן ל-51 נוסעים, 33 מושבים.
דגמים

12,000 מ"מ - על פי שלדה (DAF SB250)
18,000 מ"מ - על פי שלדה (Volvo B7LA)
תמונות

ברקהוף יונקהר
ברקהוף יונקהר
ברקהוף יונקהר (אוטובוס ארוך)
ברקהוף יונקהר (אוטובוס ארוך)
ברקהוף יונקהר
ברקהוף יונקהר
ברקהוף יונקהר (אוטובוס ארוך)
ברקהוף יונקהר
ראו גם

דאף MB200
ברקהוף אמבסדור
ברקהוף אקסלנס 1000
הערות שוליים

↑  ברקהוף יונקהר Kenteken Check BN-JZ-33 - BERKHOF JONCKHEER
↑  ברקהוף יונקהר [Bus] Berkhof Jonckheer/DAF SB250
↑  ברקהוף יונקהר  Volvo B7LA/DAF SB250 v2.0 - Neue Busse / New busses
↑  ברקהוף יונקהר GVB Gemeentelijk Vervoerbedrijf DAF SB250 Berkhof
ברברי (חברה)

| --- | --- |


חנות הדגל של ברברי בוטיק בשדרה החמישית במרכז מנהטן
 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בלונדון (BRBY) 
 מייסדים:  תומאס ברברי 
 תקופת הפעילות:  1856, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – הווה
 מיקום המטה:  לונדון 
 ענפי תעשייה:  ייצור ביגוד למעט פרווה, תעשיית הביגוד, תעשיית הביגוד והטקסטיל 
 מוצרים עיקריים:  ביגוד 
 יו"ר:  John Peace 
 מנכ"ל:  מרקו גובטי 
 עובדים:  9,892 (נכון ל־2020) 
  
 www.burberry.com
 
תומאס ברברי מייסד החברה ומעל דמותו פיסת הבד המשובץ אשר דוגמתו ושילוב צבעיו הפכו לסמלה המסחרי של החברה
ברברי (באנגלית: Burberry, לשעבר Burberry's of London) הוא בית אופנה עילית בריטי המייצר לבוש ואביזרי אופנה. ברברי היא חברה ציבורית אשר מניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בלונדון, סמלה BRBY, והיא מהווה חלק מ"מדד FTSE 100".
מוצרים

קו האופנה של ברברי מוכר בזכות הבדים המשובצים הייחודיים לו ואשר הפכו לסמלו המסחרי. לחברה חנויות מותג וכן זכיינים ברחבי תבל והיא אף משווקת את מוצריה בחנויות אופנה כלליות. החברה אף מוכרת מוצריה בדואר באמצעות קטלוג ובבעלותה אף קו בשמים הנושא את שם המותג. החברה נושאת בתג מינוי מלכותי של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת וכן של צ'ארלס, נסיך ויילס.
פריט הלבוש המזוהה ביותר עם ברברי הוא מעיל גשם בעל בטנת המשבצות שעיצב מייסד הבית מבד גברדין. הנסיכה דיאנה, מייקל ג'קסון, דייוויד בקהאם והגברים למשפחת המלוכה הבריטית - בהם הנסיך צ'ארלס וכן הנסיך ויליאם הם חלק מהמפורסמים שצולמו עמו במרוצת השנים.
היסטוריה

ברברי נוסדה בשנת 1856 על ידי תומאס ברברי (1835–1926), צעיר בן 21 אשר עבד כשוליה אצל סוחר בדים, פתח חנות משלו בבייסינגסטוק, עיר בצפון מזרח מחוז המפשייר שבאנגליה.
עד לשנות ה-70 של המאה ה-19 החנות קנתה לעצמה שם כמתמחה בייצור בגדים שנועדו לפעילויות בחיק הטבע. בשנת 1880 המציא ברברי את בד הגברדין, בד חזק ועמיד לפגעי מזג האוויר, לצד היותו אוורירי ונוח. בשנת 1888 הוענק לברברי פטנט על בד הגברדין.
בשנת 1891 פתח ברברי חנות ברחוב היימרקט (Haymarket) בלונדון שבאנגליה, אשר פועלת עד עצם היום הזה ובניינה שימש גם כמטה החברה.
בשנת 1901 נקבע לוגו החברה אשר נרשם כסימן מסחר: אביר הדוהר על סוס, והמילה הלטינית Prorsum, אשר משמעותה "קדימה". בשנת 1911 סיפקה החברה את ציודו של רואלד אמונדסן במסעו לקוטב הדרומי ובשנת 1914 סיפקה ציוד לארנסט שקלטון אשר הוביל את משלחתו בחציית אנטארקטיקה.
בשנת 1914 מונה ברברי לספק רשמי של משרד המלחמה הבריטי, קודמו של משרד ההגנה, למדי חיילים המתאימים לשדה הקרב ובפרט לתנאי מלחמת חפירות. לצורך כך עיצב ברברי "מעיל חפירות" (באנגלית: trench coat). עם תום מלחמת העולם הראשונה הפך מעיל החפירות ללבוש אופנתי לאזרחים.
דגם הבד המשובץ הייחודי לברברי עוצב בתחילה כבטנה למעילי החפירות בשנות ה-20. בין היתר לבש את המעיל המפרי בוגרט בסרט קזבלנקה ופיטר סלרס בסרט הפנתר הוורוד. בשנות ה-30 אף עיצבה חברת ברברי בגדי טייסים. דגם הבד המשובץ, על צירוף צבעיו הייחודיים, נרשם כסימנה מסחרי של החברה בשנת 1967 ומופיע על מגוון רחב של בגדים ואביזרי אופנה מתוצרתה, בהם מטריות, צעיפים, תיקים ומזוודות.
ברברי הייתה חברה עצמאית עד לשנת 1955 כאשר נקנתה על ידי חברת Great Universal Stores. החברה הפכה ציבורית ומנייתה החלה נסחרת בבורסת לונדון בשנת 2002. בשנת 2005 מכרה חברת Great Universal Stores את שארית מניותיה בחברה.
ב-2006 מונתה אנג'לה ארנטס למנכ"לית החברה. ארנטס פעלה לניעור מותגי החברה, מיצובה כבית אופנה יוקרתי וביטלה את שיטת הזכיינויות למותגיה בה פעלה החברה עד לבואה. בעקבות המיתון העולמי שהחל ב-2008 וירידה של 14% בהכנסות ברבעון אחד, נאלצה ארנטס להקפיא את תוכניתניותיה להתפתחות החברה וליישם תוכנית הבראה שכללה הקפאת משכורות, פיטורי 10% מכוח האדם, שינוי בשיטת השילוח וקיצוץ בהוצאות ההנהלה וכלליות. לאחר ייצוב החברה קידמה שינויים טכנולוגיים ואסטרטגיה דיגיטלית שעשתה שימוש ברשתות חברתיות לקידומה. ניהולה הביא לצמיחה חדה בפעילות החברה, ובעקבותיה לפתיחת עשרות חנויות חדשות בעיקר בסין ובארצות הברית. שווי השוק של החברה צמח בתקופת כהונתה מ-2 מיליארד פאונד ל-7 מיליארד פאונד.
במשך 16 שנים, בין 2001 ל-2017, כריסטופר ביילי היה המעצב הראשי של ברברי, ב-2013 מונה גם למנכ”ל.
הערות שוליים

↑  סוזן קפנר, הניו יורק טיימס, מותג בתנועה - ברברי מצניעה משבצות, באתר הארץ, 28 ביוני 2001
↑  אקונומיסט, הילה אוחיון, ברברי: ללבוש מעיל ולהישאר חשוף, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2012
↑  סהר שלו ואייל דה-ליאו, מועדון הג'נטלמנים - גלגולו של מעיל, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2009
↑  ג'וליה ורדיגר, הניו יורק טיימס, גם מעיל גשם צריך פייסבוק, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2009
↑  קובי מויסה, ‏הטרנד של הטרנץ', באתר גלובס, 7 ביולי 2016
↑  הילה אוחיון, כריסטופר ביילי, המעצב הראשי של ברברי, מונה גם למנכ”ל המותג, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2013
↑  שירה פור, כריסטופר ביילי, המעצב הראשי ומנכ"ל ברברי, הודיע על התפטרותו, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16021012-4 
מודעה של ברברי למכירת חליפות גברדין, ב-1908
בקש (עיר)

ערך זה עוסק בעיר בהונגריה. אם התכוונתם למחוז בהונגריה, ראו .
בקש (בהונגרית: Békés) היא עיר בנפת בקש שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבקש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 22,098 תושבים ובשנת 2021 רק 17,998 תושבים.
בקש הפכה לעיר רשמית ב-15 אפריל 1973.
יהודי בקש

יהודים החלו להתיישב בבקש בשנת 1840. בתחילה, עסקו רבים מהם בחקלאות ולאחר מכן פנו למקצועות אחרים ובראשם למסחר. הקהילה הייתה כפופה בתחילתה לקהילת בקשצ'בה ובהמשך הפכה לקהילה עצמאית במקום פעלו אגודת נשים, חברת ביקור חולים ו"מלביש ערומים". בית כנסת נבנה בעיר בשנת 1908 ובית ספר יהודי הוקם בשנת 1861.
בקרבות במלחמת העולם הראשונה נפלו שמונה יהודים מהעיר ובתקופת הטרור הלבן נהרגו כמה מיהודי המקום בפרעות שנעשו בהם.
במאי 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, רוכזו כל היהודים בגטו שהוקם בעיר ובאמצע יוני הועברו למחנה ריכוז בבית חרושת ללבנים בבקשצ'אבה בו רוכזו כל יהודי האזור. ב-26 ביוני גורשו רובם למחנה ההשמדה אושוויץ, ומיעוטם לאוסטריה.
לאחר המלחמה חיי הקהילה חודשו בידי יהודים מעטים ששבו אך מספרם ירד בהתמדה עד להפסקת פעילותה של קהילה יהודית במקום.
בדף הקהילה של בקש נכתב כי בשנת 1944 יש בקהילה 171 חברים ורב הקהילה הוא ד"ר רז'ה רוזנצוויג.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 18 |  |
| 1880 | 519 | 22,938 |
| 1910 | 444 |  |
| 1920 | 401 |  |
| 1930 | 317 |  |
| 1941 | 228 | 29,283 |
לקריאה נוספת

בקש בפנקס הקהילות הונגריה
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי בקש שנרצחו בשואה
↑  דף קהילת בקש במפקד קהילות הונגריה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת בקש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בקש • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • מזברן • טרהוש • מורון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550488105171  GND: 4631365-5  LCCN: n82005391  MusicBrainz: 5d8ed11e-63b9-4246-b135-9ecb69b281a8  NKC: ge1037286  VIAF: 131365274   WorldCat (עם VIAF): 131365274
ברברה קראפט

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1764 ייהלבה, צ'כיה 
 פטירה:  28 בספטמבר 1825 (בגיל 61) במברג, ממלכת בוואריה 
 שם לידה:  Maria Barbara Steiner 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 יצירות ידועות:  Portrait of Wolfgang Amadeus Mozart 
 
מריה ברברה קראפט (בגרמנית: Maria Barbara Krafft;‏ 1 באפריל 1764 – 28 בספטמבר 1825) הייתה ציירת אוסטרית, שזכורה בזכות דיוקנו המשוחזר של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
חיים וקריירה

היא נולדה באיגלאו (בצ'כיה), שם עבד באותה תקופה אביה, צייר החצר הקיסרי האוסטרי יוהאן נפומוק שטיינר. היא למדה ציור אצל אביה וליוותה אותו לווינה, שם הציגה את הציור הראשון שלה בשנת 1786 באקדמיה לאמנויות יפות.
בשנת 1789 נישאה לרוקח הווינאי יוזף קראפט. בנם יוהאן נפומוק קראפט, יליד 1792 הפך לימים לצייר ולליטוגרף.
במשך תקופות שונות בין השנים 1794 ו-1803 עבדה קראפט ונסעה לבדה למקומות שונים כולל זלצבורג ופראג, והשיגה הצלחה הולכת וגוברת בעיקר כציירת פורטרטים, אך גם הפיקה יצירות ז'אנריות ודתיות.
בשנת 1804 היא נפרדה מבעלה והתיישבה בזלצבורג, שם התגוררה עד 1821. בארבע השנים האחרונות לחייה, היא הייתה הציירת העירונית שהתמנה בבמברג, שם ציירה 145 ציורים.
היא נפטרה בגיל 61.
יצירה

ברברה קראפט ציירה בסגנון קלסי ורגיש. האמנית הייתה אחת מציירות הדיוקנאות המבוקשות והעסוקות ביותר בזמנה. בארבע השנים האחרונות בבמברג בלבד, היא יצרה 145 דיוקנאות. בשל ריבוי התמונות שלה, הביצוע המוקפד לא בוצע בכולן.
הידוע ביותר הוא דיוקנו של וולפגנג אמדאוס מוצרט, אותו עשתה בשנת 1819, 28 שנה לאחר מותו של מוצרט, על פי מידע מאחותו של מוצרט, מריה אנה, ובהתבסס בבירור על 'הציור המשפחתי הגדול'. ציורה של קראפט הוא אחד הדיוקנאות הנפוצים ביותר של מוצרט.
ברברה קראפט לא רק יצרה דיוקנאות, אלא גם מזכרות וייצוגי ז'אנר שמראים את השפעתו של הציור ההולנדי.
הערות שוליים

↑  "Krafft, Barbara (Maria)"
↑  Germaine Greer, The Obstacle Race: The Fortunes of Women Painters and Their Work, I. B. Tauris, 2001-06-02, ISBN 978-1-86064-677-5. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121672794  ISNI: 0000 0000 7256 7111  MusicBrainz: b0fd9f9f-5303-473b-8fa8-7ca2ef2be6c0  NKC: xx0243958  RKD: 46215  ULAN: 500003050  VIAF: 255341227   WorldCat (עם VIAF): 255341227 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ברברה קראפט".
ג'יימי סקין

| --- | --- |

סקין במדי מכבי אשדוד
 לידה:  2 במאי 1988 (בן 36) שארלוט (קרוליינה הצפונית) שבארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.06 מטר
 מספר:  15
 מכללה:  ווייק פורסט (2006-2008) VCU ראמס (2009-2011)
 קבוצות כשחקן
 2011   2011-2012   2012-2013   2013-2014   2019-:  אסוול ליון-וילרבאן   עירוני אשקלון   מכבי אשדוד סוטור מונטגרנרו   לובן ברס
ג'יימי אובריין סקין (באנגלית: Jamie O'Brien Skeen (נולד ב-2 במאי 1988 בשארלוט שבקרוליינה הצפונית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת לובן ברס (אנ'). גובהו הוא 2.06.
סקין שיחק במכללת ווייק פורסט במשך 3 עונות, עד שנת 2008. שם העמיד בעונתו האחרונה ממוצעים של 5.6 נק', ו-4.1 כדורים חוזרים ב-18.4 דקות משחק.
סקין עבר בשנת 2009 למכללת VCU ראמס, שם שיחק במשך שתי עונות ושיפר ממוצעים. הגיע בעונתו השנייה לממוצעים של 15.7 נקודות ו-7.3 כדורים חוזרים ב-32 דקות משחק. כמו כן הגיע בחודש אפריל 2011 עם קבוצתו עד לחצי גמר טורניר NCAA ׁוהפסידו למכללת "באטלר". בטורניר המחוזי של דרום-מערב, סקין נבחר ל-MVP.
באירופה

סקין החל את הקריירה האירופאית שלו בעונת 2011/12 בקבוצת אסוול ליון-וילרבאן מהליגה הצרפתית. הוא שימש בעיקר בתור מחליף לשחקנים הגבוהים של הקבוצה וישב זמן ממושך על ספסל המחליפים.
בחודש דצמבר 2011 עבר לקבוצת עירוני אשקלון מהליגה הישראלית ושיחק בה 21 משחקים, סקין רשם ממוצעים של 9.4 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-66 אחוזים מהעונשין ב-28.3 דקות.
בחודש אוגוסט 2012 חתם בקבוצת מכבי אשדוד, ובתחילת עונת 2013/14 חתם בקבוצת סוטור מונטגרנרו מהליגה האיטלקית.
בל בואינג קווד טילטרוטור

| --- | --- |

תרשים של המטוס
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מטה רוטור כפול
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  בל הליקופטר/בואינג
בל בואינג קוואד טילטרוטור (באנגלית: Bell Boeing Quad TiltRotor (QTR), מכונה גם V-44) הוא נגזרת מוצעת בעלת ארבעה רוטורים של הבל-בואינג V-22 שפותחה במשותף על ידי בל הליקופטר ובואינג. הרעיון הוא מועמד לתוכנית Joint Heavy Lift (חלק מ-Future Vertical Lift (אנ')) של צבא ארצות הברית. יהיה לו כושר מטען שווה ערך בערך ללוקהיד C-130 הרקולס, מהירות שיוט של 250 קשר ואפשרות לנחות גם ללא מסלול טיסה אנכית כמו מסוק.
פיתוח > רקע

בל פיתחה את דגם D-322 שלה בתצורת מטה רוטור בעל ארבעה רוטורים בשנת 1979. צוות בל בואינג חשף עיצוב את קווד טילטרוטור בשנת 1999 אותו בחנו החברות בשנתיים הקודמות. התכנון נועד להובלת מטען בגודל דומה לשל הC-130 הרקולס מסוג V/STOL (אנ') לתוכנית Future Transport Rotorcraft של צבא ארצות הברית והיה בעל 50% חלקים משותפים עם ה-V-22. לעיצוב זה היה משקל המראה מרבי של 100,000 ליברות (45,000 קילוגרם) עם מטען עד 25,000 ליברות (11,000 קילוגרם) בהמראה אנכית. לאחר מכן העיצוב הצטמצם כך שהוא מבוסס יותר על ה-V-22 ויש לו מטען של 18,000 עד 20,000 ליברות (8,200 עד 9,100 ק"ג). גרסה זו כונתה "V-44". בל קיבלה חוזים ללימוד טכנולוגיות קשורות בשנת 2000. משרד ההגנה האמריקני לא סיבסד את הפיתוח.
בשנים 2000–2006 נערכו מחקרים על אווירודינמיקה וביצועים של טילטרוטור כפול באוניברסיטת מרילנד. מאמץ זה מומן בתחילה על ידי נאס"א/AFDD ולאחר מכן על ידי בל. בדיקה ניסיונית במצב מסוק עם אפקט הקרקע מצאה כי ניתן לצמצם את ההורדה על המטוס מ-10% מסך הדחף להעלאה של 10% מהדחף. מחקר מקביל לחישוב נוזל דינמיקה (CFD) אישר ממצאים אלה.
פיתוח > תוכנית Joint Heavy Lift

בספטמבר 2005, בל בואינג קבלו חוזה בשווי 3.45 מיליון דולר אמריקאי ממנהלת התעופה של צבא ארצות הברית יישומי טכנולוגיה עבור מחקר עיצוב וניתוח למשך 18 חודשים שנמשך עד מרץ 2007, בשיתוף עם תוכנית Joint Heavy Lift. החוזה הוענק לבל הליקופטר, החוברת לחברת פנטום של בואינג. מחקר QTR הוא אחד מתוך חמישה עיצובים; אחד נוסף מהחמישה הוא גם של בואינג, גרסה מתקדמת של ה-CH-47 צ'ינוק.
במהלך מחקר התכנון הבסיסי הראשוני, מהנדסי בל תכננו את הכנף, המנוע והרוטור, בעוד צוות בואינג תכנן את גוף המטוס והמערכות הפנימיות. מערך דומה קיים ב-V-22.
דגם מנהרת רוח בקנה מידה של אחד לחמש עבר בדיקות במנהרת העל קולית דינמיקה (מנהרת רוח על קולית ייחודית) במרכז המחקר לנגלי של נאס"א במהלך קיץ 2006. דגם ה"חצי טווח" (המייצג את חצי הסטארבורד של המטוס) היה באורך 213 סנטימטר והיו בו רוטורי 91 אינץ', צירים תפעוליים וכנפיים "מייצגות דינמית".
מטרת הבדיקה העיקרית הייתה לחקור את ההשפעות האווירואלסטיות על הכנף האחורית של הרוטורים של הכנף הקדמית ולבנות תצורה של מטוסים בסיסיים. אלן יואינג, מנהל התוכנית QTR של בל, דיווח כי "הבדיקות הראו שהעומסים מהמערבולת ההיא על הרוטור האחורי [זהים] לעומסים שאנו רואים בחזית [הרוטורים]", ו"יציבות אווירואלסטית של הכנף נראית בדיוק אותו דבר כמו הטילטרוטור המקובל". בבדיקות אלה נעשה שימוש במודל עם רוטור בעל שלושה להבים, בדיקות עתידיות יחקרו את ההשפעות של שימוש במערכת בעלת ארבעה להבים.
מלבד המחקר שבוצע במשותף במסגרת החוזה, בל מימנה מחקר נוסף ובדיקות מנהרות רוח בשיתוף עם נאס"א והצבא. לאחר הגשת דוחות מחקר קונספט ראשוניים, צפויה להתחיל בדיקות של רכיבים בקנה מידה מלא ואולי גם תוכנית בדיקת רכבי משנה. עד לאישור, נועדה טיסה ראשונה של מטוס אב טיפוס בקנה מידה מלא לשנת 2012.
המחקר הסתיים במאי 2007, כאשר הקווד טילטרוטור נבחר להמשך הפיתוח. עם זאת, שריון נוסף על כלי רכב קרקעיים מאוישים עתידיים (אנ') גרם למשקלם לעלות מ-20 טון ל-27 טון, מה שדרש מטוס גדול יותר. באמצע 2008 המשיך הצבא האמריקאי במחקרי Joint Heavy Lift‏ (JHL) עם חוזים חדשים לצוות בל-בואינג וכרם מטוסים/לוקהיד מרטין. הצוותים היו צריכים לשנות את העיצובים שלהם כדי להגיע למפרטים חדשים של ה-JHL.‏ JHL הפך לחלק מהתוכנית החדשה Joint Future Theater Lift (JFTL) של חיל האוויר האמריקאי וצבא ארצות הברית בשנת 2008. באמצע 2010 גיבשה מחלקת ההגנה של ארצות הברית תוכנית מטוסי מעלית אנכיים במשותף עם JFTL. מחלקת ההגנה ביקשה גם מידע מתעשיות התעופה על טכנולוגיות JFTL באוקטובר 2010.
עיצוב

העיצוב הרעיוני כלל מטוס עם כנף טנדם גדולה עם מנועים כמו של ה-V-22 ורוטורים בגודל 50 רגל (15 מטרים) בכל אחת מארבעת קצות הכנפיים. לגוף המטוס בגודל C-130 יהיה תא מטען בגודל 747 אינץ' (19.0 מטרים) עם רמפת טעינה אחורית שיכולה לשאת 110 צנחנים או 150 נוסעים עם בישיבה רגילה. בתצורת מטען, הוא יכול להכיל שמונה משטחים של 463 ליטר. גרסה בסיסית זו כוללת בדיקת אפשרות תדלוק אווירי ומערכת הנעה מחוברת למערכת ייצור חשמל.
בנוסף, צוות בל-בואינג כלל שמונה גרסאות אפשריות, או כולל גרסה ימית. צוות העיצוב תכנן מטענים הנעים בין 16 ל-26 טון וטווח של 420–1,000 מיל ימי (780–1,850 קילומטרים). אחת מגרסאות העיצוב שנחקרו, שכונתה "הילד הגדול", תהיה עם רוטורים בגודל 55 רגל (17 מטרים) ומטען בגודל 815 אינץ' (20.7 מטרים), מה שהופך אותו למסוגל לשאת משטח אחד נוסף של 463 ליטר ולהכיל רכב קרבי משוריין מסוג סטרייקר.