stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דת מצרים העתיקה
היסטוריה

ראשיתה של הדת המצרית היה בפרהיסטוריה, אם כי הראיות לגבי הדת נובעות רק מהתיעוד הארכאולוגי הדליל והמעורפל. בעיקר קבורות בתקופות הקדומות, המרמזות על כך שאנשי תקופה זו האמינו בצורה כלשהי בעולם הבא. בנוסף, קבורה טקסית של בעלי חיים הייתה מנהג שעשוי לשקף התפתחות של אלוהויות זואומורפיות, כמו אלה שנמצאו בדת המאוחרת יותר. במקור, לכל אזור במצרים היה אל פטרון משלו, אך סביר להניח שכאשר קהילות קטנות אלו כבשו או קלטו זו את זו, אל האזור המובס שולב במיתולוגיה של האל האחר, או שהוחלף לגמרי על ידו. זה הביא לפנתאון מורכב, בו חלק מהאלוהויות נותרו חשובות רק מבחינה מקומית, בעוד שאחרות פיתחו משמעות אוניברסלית יותר.
בתקופת השושלת הקדומה החל איחוד מצרים, בסביבות 3000 לפני הספירה. אירוע זה שינה את הדת המצרית, מכיוון שאלוהויות מסוימות עלו לחשיבות לאומית, ופולחן ה"פרעה האלוהי" הפך למוקד המרכזי של הפעילות הדתית. הורוס זוהה עם המלך, ומרכז הפולחן שלו בעיר נחן במצרים העליונה היה בין האתרים הדתיים החשובים ביותר בתקופה. מרכז חשוב נוסף היה אבידוס, שם בנו השליטים הקדומים מתחמי לוויות גדולים.
היסטוריה > בתקופת הממלכות הקדומה והתיכונה

בתקופת הממלכה הקדומה, ניסו כוהני האלוהיות הבולטות לארגן את הפנתאון הלאומי המסובך לקבוצות המקושרות על ידי המיתולוגיה שלהן, וסגדו במרכז פולחן אחד; כמו האניאדה בעיר און, שקשר בין אלים חשובים כמו אתום, רע, אוסיריס ועוד, והגדיר מיתוס בריאה יחיד. במקביל, הפירמידות במצרים, מלוות במתחמי בית מקדש גדולים, החליפו את המסטבות כקברי פרעונים. בניגוד למבנה הגדול של מתחמי הפירמידה, מקדשים לאלים נותרו קטנים יחסית, מה שמרמז כי הדת הרשמית בתקופה זו הדגישה את פולחן המלך האלוהי יותר מאשר פולחן ישיר לאלים. טקסי הלוויה והארכיטקטורה של תקופה זו השפיעו רבות על המקדשים והטקסים המשוכללים יותר, ששימשו לפולחן האלים בתקופות מאוחרות יותר.
בתחילת תקופת הממלכה הקדומה גדלה השפעתו של האל רע, ומרכז הפולחן שלו באון (הליופוליס) הפך לאתר הדתי החשוב ביותר במדינה. בתקופת השושלת החמישית, רע היה האל הבולט ביותר במצרים. בערך באותה תקופה, אוסיריס הפך לאל חשוב בתפיסת החיים שלאחר המוות. כתבי הפירמידות, שנכתבו לראשונה בתקופה זו, משקפים את מרכזיות השמש ואוסיריס בתפיסת החיים שלאחר המוות, אם כי הם מכילים גם שרידים של מסורות עתיקות בהרבהMalek 2000, p. 113. הכתבים הללו הם מקור חשוב ביותר להבנת התאולוגיה המצרית הקדומה.
במאה ה-22 לפנה"ס, התמוטטה הממלכה הקדומה, והחלה תקופת הביניים הראשונה הלא יציבה. בסופו של דבר שליטי תבאי איחדו מחדש את האומה המצרית בממלכה התיכונה (2055–1650 לפני הספירה). פרעונים משושלת זו קידמו בתחילה את אל הפטרון שלהם, מונטו, כך שיהיה בעל חשיבות לאומית, אך במהלך הממלכה התיכונה הוא דעך בגלל הפופולריות הגואה של האל אמון. בתקופת הממלכה החדשה התחזקה האדיקות האישית והגיעה לידי ביטוי חופשי יותר בכתבים שונים.
היסטוריה > בתקופת הממלכה החדשה

הממלכה התיכונה התפוררה בתקופת הביניים השנייה (בערך 1650–1550 לפני הספירה), אך המדינה אוחדה שוב על ידי שליטי תבאי, שהפכו לפרעונים הראשונים של הממלכה החדשה. תחת המשטר החדש הפך אמון לאל המדינה העליון. הוא מוזג עם רע, פטרון המלכות הוותיק, ומקדשו בקרנק הפך למרכז הדתי החשוב ביותר במצרים. חשיבותו של אמון נבעה בחלקה מחשיבותה הרבה של תבאי, אך הדבר נבע גם מהכהונה המקצועית שהלכה וגדלה. הדיון התאולוגי המתוחכם של אנשי הכהונה הניב תיאורים מפורטים של כוחו האוניברסלי של אמון.
קשר מוגבר עם עמים חיצוניים בתקופה זו הביא לאימוץ אלוהויות רבות של המזרח הקרוב לפנתאון. במקביל, אנשי חבל נוביה, שהיו כפופים למצרים, ספגו אמונות דתיות מצריות, ובמיוחד אימצו את אמון כשלהם
.
הסדר הדתי של הממלכה החדשה הופרע כשאחנתון הצטרף, והחליף את אמון באתון כאל המדינה. בסופו של דבר הוא ביטל את הפולחן הרשמי של מרבית האלים האחרים והעביר את בירת מצרים לעיר חדשה באל-עמארנה. במערכת האתוניסטית חסרו מיתולוגיה מפותחת ואמונות שלאחר המוות, והאל אתון נראה רחוק ולא אישי, ולכן הסדר החדש לא משך את לב העם. לפיכך, ככל הנראה, רבים המשיכו לעבוד את האלים המסורתיים באופן פרטי. אף על פי כן, נסיגת תמיכת המדינה באלים אחרים שיבשה קשות את החברה המצרית. יורשיו של אחנתון שיחזרו את המערכת הדתית המסורתית, ובסופו של דבר הם פירקו את כל המונומנטים האתוניים.
לפני תקופת עמרנה, הדת העממית נטתה לקשרים אישיים יותר בין המתפללים לאליהם. השינויים של אחנתון הפכו את המגמה הזו, אך לאחר שהדת המסורתית הוחזרה, נוצרה תגובת נגד חזקה: האוכלוסייה החלה להאמין שהאלים מעורבים הרבה יותר באופן ישיר בחיי היומיום; אמון, האל העליון, נתפס יותר ויותר כבורר הסופי בגורל האנושי, השליט האמיתי של מצרים, בעוד שפרעה נתפס כאנושי יותר ופחות אלוהי; החשיבות של אוראקלים כאמצעי לקבלת החלטות הלכה וגברה, וכך גם עושרם והשפעתם של מתורגמני האוראקל, הכהונה. מגמות אלה ערערו את המבנה המסורתי של החברה ותרמו לפירוק הממלכה החדשה.
היסטוריה > בתקופות מאוחרות

באלף הראשון לפני הספירה מצרים הייתה חלשה משמעותית מאשר בתקופות קודמות, ובמספר תקופות זרים תפסו את המדינה וקיבלו את עמדת פרעה כמלך מצרים. חשיבותו של פרעה המשיכה לרדת, והדגש על אדיקות עממית המשיך לגדול. כתות בעלי חיים, סוג פולחן מצרי אופייני, הפכו פופולריות יותר ויותר בתקופה זו, אולי כתגובה לאי הוודאות וההשפעה הזרה. איזיס הפכה פופולרית יותר כאלת הגנה, קסם והצלה אישית, והפכה לאלה החשובה ביותר במצרים.
במאה הרביעית לפני הספירה, מצרים הפכה לממלכה הלניסטית תחת שושלת בית תלמי (תקופת מצרים התלמיית 305-30 לפנה"ס), שקיבלה על עצמה את התפקיד הפרעוני, שמרה על הדת המסורתית ובנתה או שיפצה מקדשים רבים. מעמד השלטון היווני של הממלכה זיהה את האלים המצריים עם פנתאון האלים היווני. מסינקרטיזם חוצה תרבויות זה עלה סרפיס, אל ששילב בין אוזיריס ואפיס עם מאפיינים של אלים יוונים, והפך פופולרי מאוד בקרב האוכלוסייה היוונית. אף על פי כן, לרוב שתי מערכות האמונה נותרו נפרדות, והאלים המצריים נותרו מצריים.
האמונות מהתקופה התלמית השתנו מעט לאחר שהפכה מצרים למחוז של האימפריה הרומית בשנת 30 לפני הספירה, כאשר המלכים התלמיים הוחלפו בקיסרים רחוקים. פולחן איזיס פנה אפילו ליוונים ורומאים מחוץ למצרים, ובצורתו ההלניסטית הוא התפשט ברחבי האימפריה. במצרים עצמה, כאשר האימפריה נחלשה, המקדשים הרשמיים נזנחו וננטשו בהדרגה, וללא השפעתם הריכוזית נהפכה העשייה הדתית לקטועה ולמקומית. בינתיים, הנצרות התפשטה ברחבי מצרים, ובמאות השלישית והרביעית לספירה, גזרות של קיסרים נוצרים ואיקונוקלאזם על ידי נוצרים מקומיים שחקו את האמונות המסורתיות. אף על פי שהיא נמשכה בקרב האוכלוסייה זמן מה, הדת המצרית נמוגה לאט לאט.
האיים הקנריים

האיים הקנריים (בספרדית: Las Islas Canarias) הם ארכיפלג ספרדי הנמצא באוקיינוס האטלנטי, מול חופה הדרום-מערבי של מרוקו שבצפון-מערב אפריקה, והם נמנים בין 17 הקהילות האוטונומיות של ספרד. לעיתים האיים הקנריים קרויים גם בשם הארכיפלג הקנרי (El Archipiélago Canario). כלכלת האיים מבוססת בעיקר על תיירות.
שטחם הכולל הוא 7,447 קילומטרים רבועים, אורך החופים הכולל הוא 1,583 קילומטרים ומספר התושבים נכון ל-2006 הוא כ-2 מיליון נפשות (כ-4.5% מכלל אוכלוסיית ספרד).
האיים

הארכיפלג מורכב משבעה איים: טנריפה (Tenerife), לה פלמה (La Palma), לה גומרה (La Gomera), אל איירו (El Hierro), שמרכיבים את מחוז סנטה קרוס דה טנריפה (אנ'), ומנגד גראן קנריה (Gran Canaria), פוארטוונטורה (Fuerteventura) ולנסרוטה וכן שישה איונים שמרכיבים את מחוז לאס פאלמס (אנ'). האי טנריפה הוא הגדול ביותר (2,059 קילומטרים רבועים). אל איירו הוא הקטן והמערבי ביותר. הנקודה הגבוהה ביותר היא הפסגה של הר הגעש טיידה בטנריפה- 3,718 מטרים מעל פני הים והיא גם הנקודה הגבוהה ביותר בספרד.
לקהילה האוטונומית הקנרית שתי ערי בירה המתחלקות בתואר ובסמכויות: סנטה קרוס דה טנריפה, בירת מחוז סנטה קרוס דה טנריפה (אנ') ולאס פאלמאס דה גראן קנריה, בירת מחוז לאס פאלמס (אנ').
האיים מתאפיינים בהרי געש רבים, חלקם פעילים, ובשמורות טבע של יערות מחט ויערות סובטרופיים. חופי הדיונות מספלומס (Maspalomas) הוא אתר תיירות מפורסם.
האקלים הוא סובטרופי, המשקעים נדירים באיים המזרחיים, ואילו בלה פאלמה, שבמערב הארכיפלג, כמות המשקעים השנתית עולה על 1,200 מילימטרים. אין נהרות באיים, אך ישנם נחלים רבים.
בטנריפה נמצא הפארק הלאומי טיידה שהוא אתר מורשת עולמית. זהו פארק געשי המתאפיין בנוף געשי מיוחד, עם סלעי בזלת שחורים וצבעוניים המזדקרים מתחתית לוע הר הגעש טיידה שגובהו 3,718 מטרים.
ארגון אונסק"ו הכריז על האיים לנסרוטה (ב-1993), אל איירו (ב-2000), לה פלמה (ב-2002), גראן קנריה (ב-2005; כשליש מן האי – בחלק הדרום מערבי), פוארטוונטורה (ב-2009), ולה גומרה (2012) כשמורה ביוספרית. כמו כן, "פארק כפרי" אנאגה שבמסיב אנאגה (מאסיסו דה אנאגה; Macizo de Anaga), שהוא רכס הרים בצפון מזרח האי טנריפה, הוגדר בידי הארגון (ביוני 2015) כשמורה ביוספרית.
היסטוריה

התושבים המקוריים של האיים היו הגואנצ'ים שעסקו בדיג ובלקט פירות וכן בחקלאות ובגידול צאן.
הכיבוש הספרדי התחיל בשנת 1402, אך גם בשנים הקודמות הפליגו לאיים ספינות ממיורקה, מפורטוגל ומג'נובה. מתחילת המאה ה-15 החלו להגיע לאיים (באישור הכס הקדוש והכתר הספרדי) משלחות מאורגנות בחיפוש אחרי עבדים ואוצרות. הגואנצ'ים ניהלו מאבק חריף לכיבוש ולכן הוא נמשך כמעט מאה שנה והסתיים ב-1496, כשאחרוני הילידים נכנעו והאיים סופחו לממלכת קסטיליה (ספרד).
כיבוש האיים הקנריים היה תקדים לכיבוש יבשת אמריקה והתאפיין בשיעבוד האוכלוסייה המקומית, השלטת הנצרות תוך הרס התרבות המקומית והתערבבות עם האוכלוסייה המקומית. בשל מיקומם האסטרטגי היו האיים לתחנת מעבר לסוחרים בדרכם להודו, לאפריקה ולאמריקה, מה שהביא שגשוג כלכלי למגזרים מסוימים באוכלוסייה. במאה ה-19 זכו המושבות הספרדיות באמריקה לעצמאות מדינית, דבר שהיה אחד הגורמים למשבר כלכלי באיים, אשר הביא להגירתם של רבים מהתושבים לארצות אמריקה. בתחילת המאה ה-20 החלו חברות אנגליות לגדל בננות באיים. ב-1927 חולקו האיים לשתי פרובינציות בשל העוינות בין שתי אליטות בסנטה קרוס ובלאס פאלמס ולכן שתי ערים אלו משמשות בימינו כערי הבירה של האיים הקנריים. בשלהי שנות ה-70 (תחילת תקופת הדמוקרטיה בספרד) פעל באיים ארגון טרור בדלני בשם FAG שדרש עצמאות מדינית מלאה לאיים, אך לא זכה לתמיכת הציבור וחדל מפעילותו. ב-1982 קיבלו האיים מעמד של קהילה אוטונומית.
הבעיה העיקרית עמה מתמודדים בימינו תושבי איים הקנריים (שהם חלק מספרד ומהאיחוד האירופי) היא הגעה מסיבית של מהגרים אפריקנים לחופיהם. בכל שנה יותר ויותר מהגרים חסרי מסמכים מפליגים בסירות מחופי מרוקו ומאוריטניה ורבים מהם טובעים באוקיינוס. בשלושת החודשים הראשונים של שנת 2006 הצליחו להגיע לחוף 2,371 מהגרים, אך כאלף אחרים נספו.
תיירות

מספרי תיירים שביקרו באיים הקנריים בשנת 2016:
טנריפה - 4,885,900
גראן קנריה - 3,654,800
לנסרוטה - 2,328,700
פוארטוונטורה - 1,914,100
לה פלמה - 221,500
לה גומרה, אל איירו - 109,300
רוב התיירים מגיעים בטיסות לשלושה נמלי תעופה מרכזיים, נמל התעופה גראן קנריה, נמל התעופה טנריפה דרום-ריינה סופיה, ונמל התעופה טנריפה צפון-עיר הלגונה.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של 2019, אוכלוסיית האיים הקנריים היא 2,153,389 נפש:
טנריפה: 917,841 תושבים
גראן קנריה: 851,231 תושבים
לנסרוטה: 152,289 תושבים
פוארטוונטורה: 116,886 תושבים
לה פלמה: 82,671 תושבים
לה גומרה: 21,503 תושבים
אל איירו: 10,968 תושבים
דמוגרפיה > דת

החברה באיים הקנריים היא ברובה הגדול נוצרית קתולית. בטנריפה נולדו שני קדושים קתוליים חשובים: פדרו דה סן חוסה בטאנקור וז'וזה דה אנשייטה שפעלו כמיסיונרים בגואטמלה ובברזיל, בהתאמה. פעמיים בשנה – ב-2 בפברואר ובלילה שבין ה-14 ל-15 באוגוסט – חוגגים בבזיליקה של קאנדלאריה, המוקדשת לבתולה הברוכה של קאנדלאריה (שהיא הקדושה המגינה של האיים הקנריים), את חגה של הבתולה הברוכה. כמו כן, ישנו באיים מיעוט של נוצרים פרוטסטנטים.
דתות אחרות הן אסלאם, הינדואיזם, דתות סיניות (אנ'), בודהיזם, יהדות, הדת המורמונית, הדת הבהאית, דת אפרו-אמריקאית (אנ') והדת הנאו-פגאנית – כנסיית העם הגואנצ'י.
גלריה

המבנה ההררי של האי לה גומרה (La Gomera) שבאיים הקנריים הביא לפיתוחה של שפה נשרקת למטרת תקשורת מרוחקת
הפארק הלאומי טיידה
מבט על האי לה פלמה לעת ערב
האודיטוריום של טנריפה
חוף רחצה באי לנצרוטה
הערות שוליים

↑  Número de turistas que visitaron Canarias en 2016, por isla de destino (en miles)
↑  Real Decreto 743/2019, de 20 de diciembre, por el que se declaran oficiales las cifras de población resultantes de la revisión del Padrón municipal referidas al 1 de enero de 2019
1 2  F. Díez de Velasco, ed. Religiones entre continentes: Minorías religiosas en Canarias, Barcelona, Icaria, 2008
| הקהילות האוטונומיות של ספרד |
| --- | --- | --- |
| קהילות אוטונומיות | אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • מורסיה • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |  |
| ערים אוטונומיות | סאוטה • מלייה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552793905171  BNC: 000060009  BNE: XX450541  BnF: cb12263408m (data)  CANTIC: a11447618  GND: 4073188-1  ISNI: 0000 0001 2243 3059  LCCN: n82164461  LNB: 000053686  MusicBrainz: 45fab208-f543-4826-82ca-fdf2046030f5  NARA: 10046307  NDL: 00628362  NKC: ge134260  NLG: 308475  SUDOC: 027250695  VIAF: 148386330   WorldCat (עם VIAF): 148386330
איזיג'ט

איירבוס A321neo של החברה
איירבוס A320neo של החברה
איירבוס A319 של החברה בצביעה הישנה
איזיג'ט (באנגלית: EasyJet) היא חברת תעופה זולה שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה לוטון שבאזור לונדון. היא מפעילה טיסות בין 183 ערים באירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון.
היסטוריה

החברה נוסדה ב-18 באוקטובר 1995 על ידי סטליוס האג'יי-אייונו והחלה את טיסותיה ב-10 בנובמבר אותה שנה. קוויה הראשונים היו בין לונדון-לוטון לגלאזגו ואדינבורו במטוסי בואינג 200–737 חכורים.
בדומה לשאר חברות התעופה לטיסות חסך, החברה מוכרת את המושבים בטיסותיה בעיקר דרך האינטרנט כדי להוזיל את מחיר הכרטיס עוד יותר. במחיר הכרטיס כלולה הטיסה בלבד, ללא מוצרים או שירותים נוספים. עם זאת, על אף שהחברה גובה מחיר נפרד על מטען (כבודה), הרי שהיא כמעט החברה היחידה שמאפשרת לכל נוסע לקחת עד שלוש מזוודות שמשקלן הכולל 69 ק"ג (כל מזוודה 23 ק"ג), במחיר אחיד לכל מזוודה, כאשר התשלום שנגבה עבור המזוודה השלישית שווה לתשלום עבור המזוודה הראשונה.
בסיסי החברה

איטליה – נמל התעופה הבינלאומי ונציה מרקו פולו, נמל התעופה מילאנו-מלפנסה, נאפולי
אנגליה – ברמינגהאם (החל ממרץ 2024), בריסטול, נמל התעופה לונדון גטוויק, נמל התעופה לונדון לוטון, נמל התעופה ליברפול ג'ון לנון, נמל התעופה מנצ'סטר
גרמניה – נמל התעופה ברלין ברדנבורג
הולנד – נמל התעופה אמסטרדם-סכיפהול
ספרד – נמל התעופה אליקנטה-אלש מיגל ארננדס, נמל התעופה ברצלונה-אל פראט, נמל התעופה ולנסיה, נמל התעופה פלמה דה מיורקה, נמל התעופה מאלגה, נמל התעופה טנריפה דרום.
סקוטלנד – אדינבורו, גלאזגו
פורטוגל – ליסבון, פורטו, פארו
צפון אירלנד – בלפסט
צרפת – בורדו, טולוז, נמל התעופה הבינלאומי סנט-אכזופרי, נמל התעופה ניס קוט ד'אזור, נמל התעופה פריז-אורלי, נמל התעופה פריז-שארל דה גול, נאנט
חברות בת

איזיג'ט אירופה (קוד יאט"א: EC, קוד ICAO:‏ EJU, או"ק: ALPINE). החברה רשומה כחברת תעופה אוסטרית שמשרדיה נמצאים בעיר וינה. חברת הבת הוקמה בשנת 2017 כחלק מהיערכות איזיג'ט לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי. כל הפעילות של החברה מחוץ לאי הבריטי (למעט שווייץ) מאוגדת תחת החברה החדשה. מטוסי החברה הרשומים באוסטריה הועברו מחברת האם הבריטית.
איזיג'ט שווייץ (קוד יאט"א: DS, קוד ICAO:‏ EZS, או"ק: TOPSWISS). היא חברת תעופה שווייצרית, הנמצאת בבעלות חלקית של איזיג'ט (49%) ומפעילה טיסות תחת שמה של החברה בשיטת הזכיינות. החברה פועלת מנמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה ומנמל התעופה יורואירפורט הסמוך לבזל.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לאוגוסט 2023:
| כלי טיס | חברה/חברת בת | בצי | בהזמנה | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | איזיג'ט | 58 | — | 156 |  |
| איירבוס A319-100 | איזיג'ט אירופה | 37 | — | 156 |  |
| איירבוס A320-200 | איזיג'ט | 75 | — | 180/186 |  |
| איירבוס A320-200 | איזיג'ט אירופה | 76 | — | 180/186 |  |
| איירבוס A320-200 | איזיג'ט שווייץ | 20 | — | 186 |  |
| איירבוס A320neo | איזיג'ט | 35 | 132 | 128 |  |
| איירבוס A320neo | איזיג'ט אירופה | 10 | 132 | 128 |  |
| איירבוס A320neo | איזיג'ט שווייץ | 7 | 132 | 128 |  |
| איירבוס A321neo | איזיג'ט | 10 | 33 | 235 |  |
| איירבוס A321neo | איזיג'ט אירופה | 5 | 33 | 235 |  |
| סה"כ | סה"כ | 333 | 161 |  |  |
פעילות החברה בישראל

איזיג'ט הייתה חברת הלואו קוסט הראשונה שנכנסה לשוק הישראלי בנובמבר 2009, אז החלה להפעיל טיסה יומית בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה לונדון לוטון.
ריכוז טיסות לפי מדינות
איטליה איטליה – נמל התעופה מילאנו-מלפנסה (9 טיסות שבועיות)
בריטניה בריטניה – נמל התעופה לונדון לוטון (13 טיסות שבועיות), לונדון-גטוויק (5 טיסות שבועיות) נמל התעופה מנצ'סטר (3 טיסות שבועיות)
גרמניה גרמניה – ברלין (6 טיסות שבועיות)
הולנד הולנד – נמל התעופה אמסטרדם-סכיפהול (6 טיסות שבועיות)
צרפת צרפת – נמל התעופה פריז-שארל דה גול (7 טיסות שבועיות), נמל התעופה ניס קוט ד'אזור (2 טיסות שבועיות)
שווייץ שווייץ – בזל (3 טיסות שבועיות), ז'נבה (6 טיסות שבועיות)
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של איזיג'ט, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  פרטי צי המטוסים של איזיג'ט אירופה, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  פרטי צי המטוסים של איזיג'ט שווייץ, באתר airfleets.net (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7641476-0  LCCN: n2006010079  VIAF: 129219299   WorldCat (עם VIAF): 129219299
איגרות החוכמה

איגרות החוכמה (בערבית: رسائل الحكمة, תעתיק: רַסַאאִל אַל-חִכְּמַה) הן כתבי הקודש של הדת הדרוזית. הספרים מועתקים אך ורק בכתב יד, הנכתב על קלף על ידי סופר המוכשר לכך. הם נקראים רק בקרב חכמי הדת בחברה הדרוזית (عقال, "עוקאל"), ונשמרים בסוד מפני ההדיוטות (جهال, "ג'והאל").
לקריאה נוספת

מאיר בר-אשר, "איגרות החוכמה", בתוך בתוך מאיר בר-אשר ומאיר חטינה (עורכים), האסלאם: היסטוריה, דת, תרבות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017, עמ' 396-393
הערות שוליים

↑  בר-אשר, עמ' 393
↑  בר-אשר, עמ' 394
1 2  בר-אשר, עמ' 396
↑  Origin of Druze People and Religion, באתר "Sacred Texts" (באנגלית)
↑  בר-אשר, עמ' 395
↑  בר-אשר, עמ' 401
1 ביוני

1 ביוני הוא היום ה-152 בשנה (153 בשנה מעוברת), בשבוע ה-22 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 213 ימים.
נולדו

1265 – דנטה אליגיירי, משורר ופילוסוף פלורנטיני (נפטר ב-1321)
1780 – קרל פון קלאוזביץ, גנרל והוגה צבאי (נפטר ב-1831)
1796 – ניקולס לאונרד סאדי קרנו, מתמטיקאי (נפטר ב-1832)
1801 – בריגהאם יאנג, מייסד הכנסייה המורמונית (נפטר ב-1877)
1804 – מיכאיל גלינקה, מלחין רוסי (נפטר ב-1857)
1850 – שמסדין סמי פרשרי, סופר אלבני (נפטר ב-1904)
1895 – תדיאוש בור קומורובסקי, איש צבא פולני, מפקד הארמייה קריובה (נפטר ב-1966)
1898 – מולי פיקון, שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית, ופזמונאית פורה ביידיש (נפטרה ב-1992)
1909 – יחזקאל קוטשר, בלשן ישראלי (נפטר ב-1971)
1920 – עמוס ירקוני, בדואי ישראלי, מלוחמי צה"ל (נפטר ב-1991)
1920 – דוד סמויילוב, משורר ומתרגם סובייטי (נפטר ב-1990)
1923 – אלפרד שטיינהרדט, מפיק סרטים, במאי, צלם ועורך ישראלי (נפטר ב-2012)
1926 – מרילין מונרו, שחקנית קולנוע (נפטרה ב-1962)
1926 – יעקב נמרודי, איש מודיעין, אלוף-משנה בצה"ל ואיש עסקים ישראלי (נפטר ב-2023)
1933 – רות ארנון, ביוכימאית, נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וכלת פרס ישראל למדעי הרפואה
1934 – פאט בון, זמר אמריקאי, שחקן קולנוע, סופר ופרשן פוליטי שמרני
1935 – נורמן פוסטר, אדריכל בריטי
1937 – קולין מקאלוג, סופרת אוסטרלית, ידועה בשל ספרה ציפורים מתות בסתר (נפטרה ב-2015)
1937 – מורגן פרימן, שחקן קולנוע
1937 – ישראל מאיר לאו, הרב הראשי לישראל ורבה של תל אביב-יפו
1939 – יעקב תורן, מנהל ישראלי, שעמד בראש חברות ביטחוניות וכיהן כמנכ"ל משרד הביטחון (נפטר ב-2006)
1940 – רנה אוברז'ונואה, שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאי (נפטר ב-2019)
1944 – אליהו עופר, כדורגלן ישראלי (נפטר ב-2022)
1946 – עמנואל ברמן, פסיכולוג קליני ופסיכואנליטיקאי
1947 – אלכס גולדפרב, חבר הכנסת מטעם צומת ויעוד
1947 – רון ווד, גיטריסט ובסיסט להקת הרולינג סטונז
1948 – אתי לבני, חברת הכנסת מטעם שינוי
1950 – טום רובינסון, זמר
1951 – מלאכי חזקיה, מבכירי קרייני החדשות בתחנת הרדיו "קול ישראל"
1958 – נמברין אנחבאיאר, נשיא מונגוליה
1960 – אמנון כהן, חבר הכנסת מטעם ש"ס
1961 – יבגני פריגוז'ין, איש עסקים רוסי ומייסד ומנהיג קבוצת וגנר (נפטר ב-2023)
1962 – דורון ארבלי, מנהל רשות המיסים לשעבר, ויו"ר חברת החשמל
1963 – ארקדי דוכין, מוזיקאי ישראלי, סולן להקת החברים של נטאשה
1966 – אבל באלבו, כדורגלן ארגנטינאי
1969 – יסמין קדר, קומיקאית, זמרת ושחקנית ישראלית
1970 – נתי אדלר, יוצר ובמאי של קולנוע תיעודי ועלילתי
1971 – גלעד צוקרמן, בלשן ישראלי, מחייה שפות, פרופסור לבלשנות ושפות בסיכון
1973 – היידי קלום, דוגמנית גרמניה-אמריקאית
1974 – אלאניס מוריסט, זמרת
1977 – אולה שור-סלקטר, שחקנית תיאטרון וזמרת ישראלית
1977 – שרה ויין קליס, שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי
1979 – מרקוס פרסון, מפתח משחקי מחשב שוודי, ממציא המשחק "מיינקראפט"
1981 – איימי שומר, קומיקאית ושחקנית אמריקאית
1982 – ז'וסטין הנין, טניסאית בלגית
1993 – לני כהן, שחקנית, מדבבת ויוטיוברית ישראלית
1996 – טום הולנד, שחקן קולנוע ותיאטרון ורקדן אנגלי
1999 – טכנובלייד, יוטיובר אמריקאי ואושיית רשת (נפטר ב-2022)
נפטרו

193 – דידיוס יוליאנוס, קיסר רומא (נולד ב-133)
1868 – ג'יימס ביוקנן, הנשיא ה-15 של ארצות הברית (נולד ב-1791)
1912 – יעקב גוגבשווילי, איש חינוך, סופר ילדים ועיתונאי; מייסד הפדגוגיה המדעית של גאורגיה (נולד ב-1840)
1921 – יעקב לידסקי, מוכר ספרים ומו"ל יהודי מוורשה (נולד ב-1868)
1943 – לסלי הווארד, שחקן קולנוע בריטי (נולד ב-1893)
1946 – יון אנטונסקו, שליט רומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה (נולד ב-1882)
1952 – ג'ון דיואי, פילוסוף, פסיכולוג ואיש חינוך אמריקאי (נולד ב-1859)
1968 – הלן קלר, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1880)
1987 – רשיד כראמי, מדינאי לבנוני (נולד ב-1921)
2003 – מרג'ורי פינליי, זמרת סופרן אמריקאית (נולדה ב-1928)
2008 – יוסף (טומי) לפיד, סופר, עיתונאי, ופוליטיקאי ישראלי, היה שר המשפטים (נולד ב-1931)
2008 – איב סן לורן, מעצב אופנה צרפתי, מקים מותג האופנה הקרוי על שמו (נולד ב-1936)
2010 – לואיז בורז'ואה, פסלת אמריקאית ילידת צרפת (נולדה ב-1911)
2013 – אליעזר ז'ורבין, פרסומאי ישראלי (נולד ב-1924)
2014 – ולנטין מנקין, שייט סובייטי-יהודי (נולד ב-1938)
2015 – עמוס שוב, שחקן ומדבב ישראלי, מנחה בערוץ הילדים (נולד ב-1967)
2017 – טנקרד דורסט, שחקן, סופר, תסריטאי ומחזאי גרמני (נולד ב-1925)
2019 – חוסה אנטוניו רייס, כדורגלן ספרדי (נולד ב-1983)
2020 – משה דניאל, כדורסלן ומאמן ישראלי (נולד ב-1930)
2021 – ראובן אשכנזי, ראש ענף המודיעין של חיל הים במלחמת ששת הימים (נולד ב-1927)
2021 – הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה (נולד ב-1943)
2022 – אנדרה גלן-הרשקוביצ'י, חסידת אומות העולם בלגית (נולדה ב-1921)
חגים ואירועים החלים ביום זה

האימפריה הרומית – פסטיבל לכבוד הנימפה קרנה
יום הילד הבינלאומי
האנטישמיות החדשה

גרפיטי אנטישמי ברחוב מרכזי במדריד, היוצר זהות בין הכלכלה העולמית, היהודים והנאציזם
האנטישמיות החדשה כוללת תופעות אנטישמיות אסלאמיסטיות, נוצריות קתוליות ומודרניות, בעלות אופי ייחודי שצפו על פני השטח בסוף המאה ה-20 והתחזקו בתחילת המאה ה-21. בשונה מביטויי האנטישמיות המסורתית בהם ביקשו להעמיד מציאות של אמת אחת, תוך ביטול השונה, מבקשת האנטישמיות החדשה להכיר באחר ובשונה תוך כיבוד הגיוון התרבותי, האתני והדתי, אך להדיר את ישראל כחברה סוררת הדובקת בציונות, כדגם אתנוצנטרי של מדינת לאום. האנטישמיות החדשה מתאפיינת בשנאה והסתה נגד מדינת ישראל ובהתנגדות לקיומה, לצד שנאה ואלימות כלפי יהודים.
לפי מנפרד גרסטנפלד האנטישמיות החדשה מורכבת משלושה גורמים עיקריים. הראשון, אנטישמיות המיובאת מהעולם הערבי והמוסלמי שאינה מבחינה בין ישראלי ויהודי וטוענת כי יהודים הם מקור לכל הרוע בעולם, וכוללת רעיונות על שאיפה יהודית להשתלטות עולמית ואמונה כי יהודים משתמשים בדם ילדים לא-יהודים למטרות פולחן, תוך הזדהות עם תעמולה פלסטינית נגד ישראל ויהודים. השני, אנטישמיות עיקשת של הימין הקיצוני והנאו-נאציזם (הנפוץ בעיקר במזרח אירופה) המשתמשים בעיקר בתעמולה זהה לזו של גרמניה הנאצית תוך הוספת אלמנטים חדשים. שלישי, אנטישמיות השמאל הרדיקלי (הנפוץ בעיקר במערב אירופה) שמקורה בטיעונים שהורכבו בעיקר על ידי ברית המועצות. לאחר מלחמת ששת הימים ביקשו להפוך את השואה באופן שיטתי, למטרות אנטישמיות. כשאנטישמיות זו לרוב מוסווית בדמות אנטי-ציונות ומאשימה את ישראל בכל הרעות החולות של אירופה הקולוניאליסטית. לפי ז'ורז'-אליה צרפתי (אנ'), סוג תעמולה זה מחבר את כל "ארבעת המאפיינים השליליים העיקריים של ההיסטוריה המערבית של המאה האחרונה - נאציזם, גזענות, קולוניאליזם ואימפריאליזם - למדינת ישראל".
האנטישמיות החדשה מתאפיינת בעיקר בהאשמת ישראל ברצח עם, תוך השוואת מצב הפלסטינים ליהודים בתקופת השואה; אמונה בשליטה יהודית-ישראלית על ארצות הברית, הממלכה המאוחדת ומדינות אחרות, המקדמת מדיניות, יציאה למלחמה והקרבת קורבנות - לטובת ישראל; התנגדות לציונות ולעצם קיומה של מדינת ישראל, להבדיל מהשמעת ביקורת על מדיניותה של ממשלת ישראל ועל פעולות צה"ל. לרוב התנגדות זאת מתבטאת בחרמות כלכליים, צרכניים ואקדמיים נגד ישראל, ולעיתים גולשת לשנאת יהדות התפוצות ומתבטאת באלימות, דמוניזציה, הסתה ואפליה.