stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשפון הכפור
תיאור > אנטומיה ומאפיינים פיזיים

נשפון הכפור מתאפיין בגוף גוצי שעיר, ראש נפוח, גולגולת גדולה ורחבה וכנפיים צרות וארוכות. החרטום קצר ושטוח והלוע המחודד רחב בקצה בשל נוכחות בלוטות גדולות בצדדיו. האוזניים קצרות, רחבות ומעוגלות עם צפירים עבים. האף רחב ומעוגל, העיניים קטנות וחרוזיות והשיניים גדולות וחזקות. כנף הזנב גדולה במיוחד ורחבה כמפרש, והיא עוטפת לחלוטין את הזנב הארוך והדקיק.
נשפון הכפור הוא עטלף גדול למדי: אורך ראשו וגופו 71–145 מ״מ, אורך הזרוע 46–62 מ״מ ואורך הזנב 46–62 מ״מ; משקלם נע בין 14 ל-30 גרם ומוטת כנפיהם 27–43 ס״מ. הדו-צורתיות הזוויגית באה לידי ביטוי בעיקר במסת הגוף, כשהנקבות כבדות בצורה משמעותית מן הזכרים. נשפון הכפור קרוב יותר לנשפון האדום מאשר לנשפון הצהוב.
תיאור > כסות

הפרווה של נשפון הכפור ארוכה, צפופה וססגונית במיוחד ומשתרעת גם על מרבית הכנפיים וכנף הזנב; היא עבה ורכה כמשי ומותאמת למחיה באזורים קרים. הפרווה מגוונת מאוד בצבעיה, וצבע הבסיס משתנה בין המינים ונע בין אפור כהה לאוכרה, בז׳, זהוב מבריק, מהגוני כהה או אדמדם ערמוני. הסוג נודע בכך ששולי השיער שלו בצבע שחור, לבן וכסף או צהבהב חיוור-שמנת, והם גורמים לפרווה להראות כאילו היא מכוסה בשכבת כפור דקה שהעניקה לסוג את שמו.
הצד התחתון של הגוף אפרורי או אדמדמם עם מרקם כפור דהוי יותר. הפנים שחורות, בניגוד מובהק לחרטום, המצח וצווארון הפרווה העבה סביב הראש שצבועים בצהוב עז, זהוב או בז׳. האוזניים השעירות בצבע צהוב או בז׳ והשוליים שלהן שחורים. צבע הכנפיים מתחלק בין צהוב-בז׳ או אפרפר בחלק העליון השעיר, לבין שחור עמוק בחלק התחתון והמרכזי החשופים. הרגליים והזרועות בצבע בורדו, ואגודלי היד וכף הרגל שחורים.
תפוצה וסביבת מחיה

נשפוני הכפור מצויים באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. טווח התפוצה של הסוג כולל צ'ילה, ארגנטינה, ברזיל, אורוגוואי, פרגוואי, בוליביה, פרו, אקוודור, וונצואלה, קולומביה, מדינות גויאנה, מדינות אמריקה המרכזית, מקסיקו, ארצות הברית וקנדה. במדינה האחרונה הוא מצוי ברוב האזור הדרומי והמרכז עד לנונאווט, וכן בנובה סקוטיה, סאות'המפטון ובניופאונדלנד. מחוץ ליבשת, נשפון הכפור מצוי גם באיי הוואי, איי גלאפגוס, היספניולה וברמודה, ומופיע לעיתים באיסלנד ואיי אורקני ליד סקוטלנד.
בית הגידול של הסוג מגוון במיוחד, וכולל טונדרה אלפינית, טייגה, יער מחטניים, יער גשם ממוזג ויער עננים על מורדות הרי האנדים, יער גשם טרופי, יער מנגרובים, חורש, ביצות ואזורים מוצפים, סוואנה טרופית, צחיחה או דוקרנית, ערבות עשב של הפרריה והפמפס, מישורי סלע צחיחים וקרירים בפטגוניה ומדבריות.
אקולוגיה

כיתר קרוביהם, נשפוני הכפור פעילי לילה; שיא הפעילות הלילית שלהם מתרחשת בשעה מאוחרת יחסית עבור העטלפים (6-5 שעות לאחר השקיעה), אך הם עשויים לצאת לגיחות קצרות עוד קודם לכן ואפילו במהלך היום. שעות הפעילות המאוחרות שאינן אופייניות לעטלפים החיים באזור הנארקטי, מתאפשרות בזכות הפרווה העבה והמבודדת שמגינה מפני צינת הלילה.
נשפון הכפור חי בדרך כלל בבדידות, ואתרי הלינה שלו ממוקמים באזור מיוער בגובה 3–5 מטר מהאדמה וכוללים: עלווה צפופה, גזעים, חללי עצים, מערות וחורים של סנאי אפור ונקר. במהלך השינה, הוא נוהג לכרוך סביב גופו לא רק את כנפיו אלא גם את כנף הזנב השעירה לצורך בידוד ושימור חום גופו. לנשפון הכפור טיסה מהירה ישרה שמגיעה למהירות של 20 קמ״ש, אך יכולת התמרון האווירית נמוכה; בשל כך, הוא מחפש את טרפו בשטחי מרעה פתוחים, קרחות יער, מעל חופת היער או מעל אגמים שבהם אין נוכחות של מכשולים. במהלך הציד, עשויות להיווצר קבוצות קטנות של נשפונים סביב אזורים עתירי טרף.
נשפון הכפור ניזון בעיקר מחרקים, ומגוון לעיתים את תזונתו בעלים, עשבים, נשל נחשים ועטלפוני טריקולור קטנים. מבין החרקים, עשים תופסים חלק משמעותי בתזונה, והיתר מורכב מזבובים, יתושים, דבוראים, חגבאים, טרמיטים, חיפושיות ושפיריות. הנשפון מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד, ומשמיע צליל צווחני כאשר מפריעים לו במהלך הטיסה או קולות ציוץ במהלך תקשורת עם עטלפים אחרים. הטורפים העיקריים שלו כוללים בזים, נצים, ינשופיים וכרכנים שחורים. גורמי תמותה משמעותיים הם היתקלות בטורבינות רוח וגדירות תיל במהלך הטיסה.
על אף שלנשפון הכפור פרווה עבה ומחממת שמאפשרת לו להיות פעיל עד טמפרטורה של 0 מעלות, הוא אינו מסוגל להתמודד לאורך זמן עם הטמפרטורות הקפואות במהלך החורף הנארקטי. עקב כך, עם בוא הסתיו נשפוני הכפר פותחים בגלי נדידה מסוף אוקטובר עד סוף נובמבר לעבר הדרום החמים, ומפברואר עד תחילת מאי נודדים חזרה לצפון. גם במהלך החורף, נשפונים רבים בוחרים להישאר בסביבת המחיה המוכרת להם. כדי לשרוד את החורף, הם נכנסים למצב של תרדמת מלאה, עם הפסקות קצרות של התעוררות וציד ברצף ימים חמימים. גם נשפונים שחיים באמריקה הדרומית ובאיי הוואי, מציגים נדידה בקנה מידה קטן מפסגות ההרים לשפלות וחוזר חלילה.
הנשפון מתרבה אחת לשנה בסתיו, והרביה מתרחשת לפני הנדידה, במהלכה או לאחריה; כדי לחסוך בהוצאות האנרגטיות של ההיריון במהלך החורף הדליל במשאבים, הנקבה מאחסת את הזרע באיברי הרבייה שלה עד בוא האביב. ההיריון נמשך ככל הנראה 40 יום בלבד ומרבית ההמלטות מתרחשות בין אמצע מאי לתחילת יולי. הנשפונית ממליטה שגר של 1–4 גורים, שיונקים מ-4 הפטמות שעל גופה. הגור נולד עם עור כהה בצד העליון ובהיר בצד התחתון, ואוזניו ועיניו נפתחות לאחר 3 ו-12 יום בהתאמה. בשבועות הראשונים הגורים צמודים לגוף האם, ולאחר מכן נצמדים אליה כשהיא ישנה ביום, ונתלים על זרדים כשהיא יוצאת לצוד בלילה. הם נגמלים בגיל חודש. תוחלת החיים הממוצעת בטבע נמוכה למדי ועומדת על כשנתיים.
מינים

בסוג זה 2 מינים מוכרים ועוד 2 במחלוקת:
נשפון כפור מאפיר (Aeorestes cinereus)
נשפון כפור הדור (Aeorestes egregius)
נשפון כפור הוואי (Aeorestes semotus)
נשפון כפור דרומי (Aeorestes villosissimus)
תקריב ראש של נשפון כפור מאפיר
נשפון כפור הוואי.
קולות ציוץ של נשפון כפור.
נשפון כפור על גזע עץ. ניתן להבחין במעטה הכפור הייחודי לסוג.
רשימת הרבנים הראשיים של תוניסיה

הרב הראשי של תוניסיה (בצרפתית: Liste des grands-rabbins de Tunisie) הוא הסמכות העליונה של הקהילה היהודית בתוניסיה.
היסטוריה מוקדמת

המרכז היהודי בתחילת שנים אלו היה שייך בעיקר לעיר הבירה תוניס ולסביבותיה וסמכות הרבנים הראשיים שם השפיעה על כל רחבי תוניסיה, באמצע המאה השביעית לאחר כניסת מוסדות "כל ישראל חברים" לתוניס, מרכז התורה היהודי עבר לאי ג'רבה וחלק מרבני האי כיהנו גם כרבנים הראשיים לתוניסיה כולה.
בהתחלה, כל הקהילה היהודית בתוניסיה הייתה נתונה לסמכותו של רב ראשי, למעט העיר תוניס שבה היו שני רבנים. רב ראשי "תוניסאי" (עבור הטוואנסה Twânsa, יהודי תוניסיה הילידיים מהעת העתיקה) ורב ראשי "ליבורנזי" (עבור הגרנאס - מהגרים יהודים מאיטליה שהגיעו לתוניסיה מאזור העיר ליבורנו במאות ה-17 ועד ה-19). בין שני הקהילות התגלעו ויכוחים רבים בעניין תקנות ומנהגים, עד לשנת 1710, בשנה זו התפצלה הקהילה הפורטוגזית והקימה קהילה נפרדת עם בית דין ומוסדות נפרדים, בין הרבנים הראשיים הבודדים שהיו מקובלים על שני העדות נמנה רבי יצחק לומברזו. בשנת 1899 בוטל הפיצול בהוראת הממשלה ושני העדות אוחדו לקהל אחד. הוא עמד בראש בית הדין הרבני של תוניס עד 27 בספטמבר 1957. בתאריך זה החליט הנשיא חביב בורגיבה לפטר את הרב הראשי ולהסיר ממנו את כל סמכויות הרב הראשי ולבטל גם את משכורתו ששולמה על ידי ממשלת תוניסיה.
רשימה רבני תוניסיה

| שם הרב | שנת מנוי | מקום ושנת הפטירה | מקורות והערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| רבי מאיר לומברזו | 1698-התנ"ח | לא ידוע |  |
| רבי צמח צרפתי | לפני התס"ה-1705 | ירושלים, התע"ז-1717 |  |
| רבי אברהם הכהן |  | 1715-התע"ה | כיהן יחד עם רבי צמח צרפתי כונה גם "באבא רבי" |
| רבי שמואל כהן | אחרי התע"ח-1718 |  |  |
| רבי אברהם טייב הראשון |  | התק"א-1741 |  מכונה גם "באבא סידי" |
| רבי יצחק לומברזו | התק"א-1741 | התקי"ב-1752 | תלמידו של רבי אברהם הכהן "באבא רבי" |
| רבי משה נג'אר | התקי"ב-1752 |  |  |
רבי דוד צפג' (הראשון): 
| רבי מסעוד רפאל אלפאסי |  | התקל"ה-1775 |  |
| רבי יוסף הכהן יצחקי | התקל"ה-1775 | התקמ"ו-1786 נטמן בהר הזיתים |  |
| רבי נתן בורג'יל (הראשון) | התקמ"ו-1786 | התקנ"ב-1792 נטמן בהר הזיתים |  |
| רבי שלמה אלפאסי | אחרי שנת התקמ"ח-1788 | התקס"א-1801 |  |
| רבי שמואל הכהן יצחקי | התקס"א-1801 | התקס"ד-1804 |  חלק מפסיקותיו נשתמרו בספר משכנות הרועים |
| רבי דוד טייב | התקס"ד-1804 |  | חלק מפסיקותיו מובאות בספר מעשה בית דין |
| רבי דוד חזקיה גז |  | התקע"ח-1818 (בערך) |  |
| רבי יצחק טייב | התקע"ח-1818 | התק"צ-1830 |  |
| רבי חיים יצחק הכהן טנוג'י | התק"צ-1830 | התר"ז-1847 |  |
| רבי יהושע בסיס | התר"ז-1847 | התר"כ-1860 | תלמידו של רבי יצחק טייב |
| רבי נתן בורג'יל (השני) | התר"כ-1860 | התרל"ד-1874 |  |
| רבי אברהם חג'אג' | התרל"ד-1874 | התר"מ-1880 |  |
| רבי דוד בן עטר | התר"מ-1880 | התרמ"ד-1884/אחר |  |
| רבי אליהו חי בורג'יל (השני) |  | התרנ"ט-1899 |  |
| רבי משה ברבי | התרנ"ט-1899 | התרס"ג-1903 |  |
| רבי אליהו זרח | התרס"ג-1903 | התרע"ח-1918 |  |
| רבי ישראל זיתון | התרע"ח-1918 | התרפ"א-1921 |  |
| רבי משה שתרוג | התרפ"א-1921 | התרפ"ח-1928 |  |
| רבי ניסים ירחי | י"ג כסלו התרפ"ח-1928 | ט"ז אדר התרפ"ח-1928 |  |
| רבי יוסף גז (גאז') (השני) | התרפ"ח-1928 | התרצ"ד-1934 |  |
| רבי דוד כטורזא | התרצ"ד-1934 | הת"ש-1940 |  |
| רבי חיים בלעיש | הת"ש-1940 | התש"ז-1947 |  |
| רבי דוד בן בארון | התש"ז-1947 | התשט"ו-1955 |  |
| רבי מרדכי אמייס הכהן | התשט"ו-1955 | התשל"ד-1974 |  |
| רבי פראג'י אוזן | התשל"ד-1974 | התשמ"ה-1985 |  |
| רבי חיים מאדאר | התשמ"ה-1985 | התשס"ה-2005 |  |
| רבי חיים ביתאן | התשס"ה-2005 |  |  |
ראו גם

יהדות תוניסיה
הערות שוליים

↑  Paul Sebag (1991). Histoire des Juifs de Tunisie (בצרפתית). Paris: L'Harmattan. p. 167. ISBN 978-2-7384-1027-6..
↑  Sebag 1991, p. 292.
↑  "Tunisia". 2001-2009.state.gov (באנגלית). נבדק ב-22 פבר' 2021. {{cite web}}:  (עזרה).
↑  ספר ממלכת כהנים אות ס"ג
↑  ספר זרע יצחק לומברזו דורש ב
↑  ספר מעגל טוב לחיד"א
↑  ספר משכנות הרועים
↑  על פי הסכמת התשב"ץ ח"ב משנת תצ"ד
↑  דרושים על בניו ונכדיו בספר מערתא דדייני
↑  רבי דוד צפג' (הראשון)זצ"ל, באתר תוניסיה מורשת
↑  על פי הקדמת נכדיו לספרו משחא דרבותא
↑  אלפסי, מסעוד רפאל, משחא דרבותא, ‏ליוורנו תקסה, באתר היברובוקס
↑  כרטיס קבר: יוסף הכהן יצחקי » הר הזיתים, ירושלים, באתר הר הזיתים, ירושלים, ‏15 בפברואר 2017
↑  על פי הקדמת הספר בגדי אהרון
↑  כרטיס קבר: נתן בורגיל » הר הזיתים, ירושלים, באתר הר הזיתים, ירושלים, ‏15 בפברואר 2017
↑  יום פטירתו של רבי נתן בורג'יל (הראשון) זצ"ל, באתר תוניסיה מורשת
1 2  על פי דרוש בספר מערתא דדייני
↑  רבי דוד חזקיה גיג' זצ"ל, באתר תוניסיה מורשת
↑  שושלת משפחת גז, באתר תוניסיה מורשת
↑  ע"פ הספר מגדולי ישראל לרב מאיר מזוז
↑  ע"פ הקדמה לספרו תורת המלך
↑  יום פטירתו של רבי דוד חיים יצחק הכהן טנוג'י (רבי חוגה מגדורה), באתר תוניסיה מורשת
↑  דוד חיים יצחק טנוג'י הכהן | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  סיפורי צדיקים - רבי ישועה בסיס, באתר ישיבת כסא רחמים
↑  ע"פ הקדמת רבי אליהו חי בורג'יל לספר ויקן יוסף
↑  על פי ההקדמות לספרו זרעו של אברהם
↑  ע"פ הסכמות ותקנות בספר מעייני הישועה, ושובה ישראל
↑  סוף ספר כה לחי
↑  רבי אליהו חי בורג'יל השני – אהלי צדיקים, באתר zadikim.com
↑  ע"פ הסכמתו לתשובה בשו"ת ישיב משה
↑  http://tunisia.co.il/?p=8234
↑  ע"פ דרוש בספר פקד משה למוהרמ"ך
↑  ע"פ דרוש בספר פקד משה למוהרמ"ך, וע"פ ספריו.
↑  https://www.mytzadik.com/tzadik.aspx?id=908
↑  שושלת משפחת גז, באתר תוניסיה מורשת
↑  15 שנה של עבודה: הועלו עצמותיו של הרב הראשי - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il, ‏2021-11-16
↑  העלאת ארונו של הגאון רבי חיים בלעיש זיע"א, באתר ישיבת כסא רחמים
↑  יום פטירתו של רבי דוד בן-בארון זצ"ל, באתר תוניסיה מורשת
↑  הרב בנימין רפאל הכהן - “המהנדסים” – ר’ מרדכי אמייס הכהן והרב כלפון משה הכהן, נבדק ב-2024-03-26
↑  ספר האיש מרדכי: כולל תולדות ושבחי ... ר' מרדכי אמייס הכהן .. | | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מרן שליט"א - על הגאון ר' חיים מאדאר זצ"ל, באתר ישיבת כסא רחמים
זוגדידי (כדורגל)

מועדון הכדורגל זוגדידי (בגאורגית: საფეხბურთო კლუბი ზუგდიდი) היה מועדון כדורגל מהעיר זוגדידי, גאורגיה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1918, בשם אודישי זוגדידי, ונכללה בליגת העל הגאורגית של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה עם הקמתה. ללא שחקן בעל כישרון טבעי הייתה אודישי זוגדידי קבוצת מרכז הטבלה. בשנת 1964 שונה שם הקבוצה ל אֵנגוּרהֵסִי זוגדידי לעונה אחת. מהעונה שהחלה בשנת 1965 ועד לשנת 1973 נקראה הקבוצה אנגורי זוגדידי. ומשנת 1974 ועד לשנת 1990 נקרה בשם דינמו זוגדידי. במהלך תקופת גאורגיה הסובייטית זכתה הקבוצה בשתי אליפויות בשנת 1964 ובשנת 1973, ובשני גביעי גאורגיה הסובייטית למחזיקות גביע בשנים 1973 ו-1984.
בעונה שהחלה בשנת 1990, לאחר הכרזת העצמאות של גאורגיה, הוחזר שמה לשמה המקורי - אודישי זוגדידי. בעונת 92/‏1991 הגיעה הקבוצה לחצי גמר גביע גאורגיה בכדורגל ושם נוצחה על ידי צחומי סוחומי. בעונה לאחר מכן הידרדרה הקבוצה לתחתית הליגה וסיימה רק במקום ה-14. בעונה 94/‏1993 סיימה הקבוצה במקום השביעי בליגת העל - מערב, האחד לפני האחרון ונאבקה על הירידה לליגה נמוכה יותר, אולם הצליחה לשרוד. בסיכום הכולל סיימה במקום ה-12 (מתוך 19) בעונה 95/‏1994 שינתה הקבוצה את שמה לדינמו זוגדידי. השינויים הנוספים שנעכו בקבוצה הניבו תוצאות והיא הגיעה בעונה לאחר מכן למקום החמישי. כוכב הקבוצה גלה גביסקוניה הגיע למקום הרביעי ברשימת מלך השערים עם 21 שערים בעונה. גם בעונה זו הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע ונוצחה על ידי דינמו טביליסי. בעונה שלאחר מכן שינתה הקבוצה שוב את שמה לדינמו-אודישי זוגדידי. בעונה 98/‏1997 הצליחה הקבוצה לשחזר את השיא שהגיעה אליו והגיעה למקום החמישי. אולם בעונה שלאחר מכן הגיעה למקום ה-15 מתוך 16 וירדה ליגה.
בשנת 2001 שינתה הקבוצה פעם נוספת את שמה ללזיקה זוגדידי עד לשנת 2003. בתום עונה 2002/2003 העפילה לזיקה זוגדידי לליגת העל הגאורגית והתאחדה עם ספרטקי טביליסי. הקבוצה המאוחדת שנקראה ספרטקי-לזיקה זוגדידי, שיחקה בזוגדידי. הקבוצה הגיעה למקום ה-11 וירדה ליגה. במהלך חופשת החורף של 2004 התפצלה הקבוצה בחזרה מספרטקי טביליסי ונקראה דינמו זוגדידי. ספרטקי טביליסי חזרה לשחק בטביליסי וחזרה לשמה המקורי. היא המשיכה לשחק בליגה השנייה. בעונה 2005/2006 הגיעה הקבוצה למקום 12 בליגה הראשונה (מתוך 18). בתחילת העונה החדשה באותה שנה שונה שמה למועדון הכדורגל זוגדידי. בשנת 2006 התאחד המועדון עם מועדון הכדורגל מגלֵבִּי זוגדידי שהוקם שנה קודם לכן בשנת 2005. היא סיימה את עונה 2006/07 במקום הראשון ועלתה לליגת העל. בעונה 2007/08 ובעונה שלאחריה דורגה במרכז הטבלה במקום השביעי. באוגוסט 2009 הקבוצה הודחה מגביע קיפיאני כבר בשלב המוקדם על ידי קבוצת הכדורגל באיה זוגדידי מהליגה הראשונה של גאורגיה שהוקמה בשנת 2006 (5:1 ו-0:0). בתום העונה אוחדה הקבוצה עם מועדון הכדורגל באיה זוגדידי ונקראה בשם זה. לפני האיחוד סיימה באיה זוגדידי את הליגה הראשונה במקום השני ועלתה לליגת העל. בעונה 2009/10 ניצלה הקבוצה מירידת ליגה כשסיימה במקום השמיני (מתוך עשר). את שתי העונות שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השישי. בשנת 2012 שונה שם הקבוצה לשמה הנוכחי - מועדון הכדורגל זוגדידי. בסוף עונת 2013/2014 ירדה לליגה השנייה כאשר סיימה במקום האחד עשר לפני אחרון.
שמות הקבוצה

| שמות הקבוצה> משנת | שמות הקבוצה> עד שנת | שמות הקבוצה> שם | שמות הקבוצה> שם בגאורגית | שמות הקבוצה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1918 | ?? | אודישי זוגדידי | ოდიში ზუგდიდი |  |
| 1964 | 1965 | אֵנגוּרהֵסִי זוגדידי | ენგურჰესი ზუგდიდი |  |
| 1965 | 1973 | אנגורי זוגדידי | ენგური ზუგდიდი |  |
| 1974 | 1990 | דינמו זוגדידי | დინამო ზუგდიდი |  |
| 1990 | 1994 | אודישי זוגדידי | ოდიში ზუგდიდი |  |
| 1994 | 1995 | דינמו זוגדידי | დინამო ზუგდიდი |  |
| 1995 | 1996 | דינמו-אודישי זוגדידי | დინამო-ოდიში ზუგდიდი |  |
| 1996 | 1999 | אודישי זוגדידי | ოდიში ზუგდიდი |  |
| 2000 | 2001 | דינמו זוגדידי | დინამო ზუგდიდი |  |
| 2001 | 2003 | לזיקה זוגדידי | ლაზიკა ზუგდიდი |  |
| 2003 | 2004 | ספרטקי-לזיקה זוגדידי | სპარტაკ-ლაზიკა ზუგდიდი |  |
| 2004 | 2004 | דינמו זוגדידי | დინამო ზუგდიდი |  |
| 2004 | 2006 | זוגדידי | ზუგდიდი |  |
| 2006 | 2009 | מגלֵבִּי זוגדידי | მგლები ზუგდიდი |  |
| 2009 | 2012 | באיה זוגדידי | ბაია ზუგდიდი |  |
| 2012 | ואילך | זוגדידי | ზუგდიდი |  |
הערות שוליים

↑  באותה שנה חולקה ליגת העל לשתי ליגות אזוריות מזרח ומערב.
ביקורת על מסעות הצלב

בתקופת ימי הביניים, גישה ביקורתית כלפי מסעות הצלב הייתה דעת מיעוט במערב אירופה. לעומת זאת, המסעות זכו לביקורת נרחבת בקרב כרוניקאים נוצרים-מזרחיים ונשללו לחלוטין על ידי מקורות אסלאמיים. מרבית המבקרים במערב ביקרו את התנהלות המסעות על מנת להפיק לקחים למסעות הבאים. לעיתים קרובות הם האמינו כי החטאים של הצלבנים הם שהובילו לכישלון המסעות, ושלכן על הצלבנים לשפר את עצמם מבחינה רוחנית והתנהגותית. רק מעטים שבמעטים התנגדו לעצם רעיון הצלבנות.
התנגדות למסעות הצלב

כותבים מעטים האמינו כי תופעת הצלבנות מנוגדת למוסר הנוצרי. המחבר האנונימי של האנלים של וויצרברג שהיה פעיל בתקופת מסע הצלב השני כתב כי, "אלוהים התיר שהכנסייה הנוצרית תנחל תבוסה, משום שחטאיה דרשו את העונש הזה. לצורך כך קמו נביאי שקר, בני בליעל, ראשי האנטי-כריסטוס, שבאמצעות מילים מטופשות הכשילו את הנוצרים לצאת נגד הסרצנים לצורך שחרור ירושלים." מחבר נוסף שנוקט בקו דומה הוא גהרוה מרייכסנברג. גהרוה טוען כי הצלבנים מונעים על ידי חמדנות ולכן אלוהים דן מראש את המסע לכישלון. ראלף ניגר, כרוניקאי אנגלי, הוא קול חריג נוסף מתקופת מסע הצלב השלישי. ראלף מביא במסה שלו מספר סיבות לפיה מסע הצלב לא כדאי- ראשית, הפיתויים החומריים במסע עלולים להוביל את הצלבן לחטוא. שנית, נפילת ירושלים היא רצון אלוהים בגלל חטאי הפרנקים, והתערבות כוחות הנוצרים יכול להפריע לתוכנית של האל להעניש את החוטאים. שלישית, לא תמיד אלוהים מעדיף את מותם של כופרים, ושנכון יותר להמיר אותם בדרכי שלום מאשר בדרך החרב. לבסוף טוען ראלף, ישנם מספיק גילויי מינות ודברים חשובים מקומיים לטפל בהם באנגליה מאשר למהר לצאת למזרח.
בתגובה לכישלון מסע הצלב השביעי כתב הפילוסוף האנגלי רוג'ר בייקון כי "מלחמה אינה אפקטיבית נגדם (הכופרים) כי הכנסייה מובסת לפעמים במסעות הצלב שלה, כפי שלעיתים קורה מעבר לים, במיוחד במסע האחרון של מלך צרפת. גם אם הנוצרים מנצחים, אף אחד לא נשאר כדיי להגן על הכיבוש. גם הלא-מאמינים אינם מומרים בדרך זו, אלא נהרגים ונשלחים לגיהנום. אלו ששורדים את המלחמה ביחד עם ילדיהם נעשים עוינים יותר ויותר לדת הנוצרית בגלל האלימות, ורק שואפים לפגוע בה. כך נעשה בלתי אפשרי לנצר כופרים ופאגנים בחלקים נירחבים בעולם, במיוחד אלו מעבר לים. מלבד זאת האמונה (הנוצרית) לא הגיעה לעולם מתוך אלימות אלא על ידי הטפה פשוטה חוזרת ונישנית (...)"
תנועות מינות כמו הקתרים והוולדנסים התנגדו למסעות הצלב מתוך מניעים פציפיסטים. בשיחה שתועדה בחשאי על ידי האינקוויזיציה בין איכר קתארי בשם פיטר גרסיאס לנזיר מקורב אליו במנזר פרנציסקני בטולוז בשנת 1247, פיטר תועד כמגנה את מטיפי מסעות הצלב כרוצחים. פיטר האמין כי, "אלוהים אינו דורש אף צדק שגוזר על מישהו דין מוות”. בנקודה זאת הוא גינה נזיר מסוים, מטיף של הצלב, שבאווילר חילק את הצלב ל-700 איש, ואמר כי זה אינו מעשה מבורך לצלבנים לצאת כנגד פרידריך ה-II, או נגד הסרצנים או בכל מקום שבו מוות יכול לקרות. עקב הכפירה שלו, נודה פיטר מהכנסייה ורכושו הוחרם.
מסעות הצלב מנקודת מבט נוצרית מזרחית

המקור העיקרי למסע הצלב הראשון מנקודת מבט נוצרית-מזרחית מובאת בידי אנה קומנה, בתו של הקיסר הביזנטי אלקסיוס. אנה האמינה שהצלבנים בגדו באביה הקיסר בכך שלא מסרו לו אדמות שהבטיחו לו בתמורה לסיוע שלו. אנה כותבת כי, "אלקסויס (הקיסר) חרד מהגעתם, בידיעה כי התשוקה הבלתי-נשלטת שלהם, האופי הלא יציב ועוד תכונות שליליות כמו החמדנות לכסף תמיד הובילה אותם לשבור את ההסכמים שלהם ללא יסורי מצפון". אנה קומנה טוענת כי המניעים האמיתיים של מנהיגי הצלבנים לא נבעו מאדיקות דתית, אלא מרצון להגדיל את עושרם וכוחם. אנה מייחסת לצלבנים תכונות שליליות כמו יהירות, חמדנות, רשלנות, כפיות תודה, נוכלות וחפיזות. ההיסטוריון הביזנטי של מסע הצלב השני, ג'ון קינאמוס, מטיח כלפי הצלבנים האשמות דומות. הוא כותב כי, "(...) הצבא המערבי יצא לפעולה תחת התירוץ כי הם הולכים להילחם בטורקים ולהשיב לעצמם את הכנסייה בפלשתינה ואת המקומות הקדושים, אך האמת היא שהם שואפים לכבוש את שטחי הרומאים על ידי התקפה ורמיסה של כל מי שעומד מולם".
הערות שוליים

↑  Riley Smith, Jonathan. The First Crusade and the idea of crusading pg 52
↑  Malkiel, David. Reconstructing Ashkenaz: The Human Face of Franco-German Jewry, 1000–1250. United States: Stanford University Press, 2008. pg 84
↑  Guibert of Nogent, The Deeds of God Through the Franks: A Translation of Guibert of Nogent’s Gesta Dei perFranco, trans. Robert Levine (Woodbridge: Boydell Press, 1992), pg 98
↑  Asbridge, Thomas. “ The first crusade : a new history” 2004. Pg 176
↑  IBID Pg 177
↑  Siberry Elizabeth (1985). Criticism of Crusading, 1095–1274. Clarendon Press. ISBN 9780198219538 pg 100
↑  Odo of Deuil. De profectione Ludovici VII in orientem. Edited and translated by Virginia Gingerick Berry. (New York: W.W. Norton, 1948), 95
↑  Kostick, Conor. “Eleanor of Aquitaine and the Women of the Second Crusade.” In Conor Kostick (Ed.), Medieval Italy, Medieval and Early Modern Women: Essays in Honour of Christine Meek (Dublin), 2010. pg 198
↑  Alvarez, Sandra. “Looking Back on the Second Crusade: Some Late Twelfth-Century English Perspectives”
↑  Siberry Elizabeth (1985). Criticism of Crusading, 1095–1274. Clarendon Press. ISBN 9780198219538 pg 81
↑  IBID Pg. 84
↑  Siberry Elizabeth (1985). Criticism of Crusading, 1095–1274. Clarendon Press. ISBN 9780198219538.
↑  IBID pg 200
↑  Siberry, Elizabeth (1985). Criticism of Crusading, 1095–1274. Clarendon Press. ISBN 9780198219538. Pg. 133
↑  IBID Pg.213
↑  Saputo, Ryan. “Barbarians & Heretics: Anti-Greek and Anti-Latin Sentiments in Crusade-Era Chronicles, 1096-1204Crusade-Era Chronicles, 1096-12” pg 22
↑  IBID Pg. 56
יחסי בלגיה–יפן

| יחסי בלגיה–יפן |
| --- | --- |
בלגיה: יפן


בלגיה: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
30,528: 377,915
אוכלוסייה
11,748,761: 123,425,163
תמ"ג (במיליוני דולרים)
632,217: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
53,811: 34,134
משטר
מונרכיה חוקתית

שגרירות בלגיה בטוקיו, בירת יפן.
יחסי בלגיה–יפן (בהולנדית: Relaties België-Japan; בגרמנית: Beziehungen zwischen Belgien und Japan; בצרפתית: Relations Belgique-Japon; ביפנית: ベルギーと日本の関係) הם היחסי הדיפלומטיים בין ממלכת בלגיה לבין יפן. בלגיה מיוצגת ביפן על ידי שגרירותה בטוקיו, בירת יפן, בנוסף ל-5 קונסוליות כבוד בערים: סאפורו, נגויה, קיוטו, אוסאקה ופוקואוקה. יפן מיוצגת בבלגיה על ידי שגרירותה בבריסל, בירת בלגיה.
השוואה מדינית

| מדינה | בלגיה ממלכת בלגיה | יפן יפן |
| --- | --- | --- |
|  שם בשפה הרשמית | בהולנדית: België בצרפתית: Belgique בגרמנית: Belgien | ביפנית: 日本 |
סמל: 
 דגל: 
| עיר בירה והעיר הגדולה ביותר | בריסל קואורדינטות של הבירה = 50°50′N 4°20′E﻿ / ﻿50.833°N 4.333°E﻿ / 50.833; 4.333 | טוקיו קואורדינטות של הבירה = 35°41′N 139°46′E﻿ / ﻿35.683°N 139.767°E﻿ / 35.683; 139.767 |
| הקמה | התנתקות מהולנד 4 באוקטובר 1830 | המאה ה-7 לפנה"ס |
| ראש המדינה | מלך פיליפ, מלך הבלגים | קיסר נארוהיטו, קיסר יפן |
| אוכלוסייה | 11,720,716 נפש (יולי 2020) | 125,507,472 נפש (יולי 2020) |
| צפיפות האוכלוסייה | 383.93 נפש לקמ"ר | 332.11 נפש לקמ"ר |
| שטח | 30,528 קמ"ר | 377,915 קמ"ר |
| אחוז שטח המים | 6.2% | 0.8% |
| שפות | הולנדית, גרמנית וצרפתית (רשמית). | יפנים (לאומית); אין שפה רשמית במדינה. |
| דת | 60.7% נוצרים (52.9% קתולים ו-2.1% פרוטסטנטים) 32% חסרי דת (14.9% אתאיסטים ו17.1% אגנוסטיקנים) 5.2% מוסלמים 2.1% בני דתות אחרות. | 51.82% שינטו 34.9% בודהיזם 4.0% כתות שינטו 2.3% נצרות 7.0% לא ענו |
| תמ"ג | 529,200 מיליון $ | 5,443,000 מיליון $ |
| תמ"ג לנפש | 45,151 $ | 43,368 $ |
| HDI | 0.919 (גבוה מאוד) | 0.909 (גבוה מאוד) |
היסטוריה > מגעים ראשוניים (1866-1893)

ב-1 באוגוסט 1866 בלגיה ויפן חתמו על אמנת החוץ, המסחר והניווט של יפן–בלגיה.
על בסיס האמנה אשר נחתמה בין שתי המדינות, ב-28 במרץ 1867 הוקמה בעיר יוקוהמה קונסוליה בלגית, בראשותו של איש העסקים ההולנדי מוריס ליג'ונה. ליג'ונה הוחלף על ידי אמיל מולרון ביולי 1872, אשר המשיך לכהן כסגן הקונסול ביוקוהמה עד אוקטובר 1878. בשנת 1869 בלגיה פתחה קונסוליה נוספת בטוקיו, בראשותו של לואי שטראוס, איש עסקים מאנטוורפן. הקונסוליה הזו נסגרה בשנת 1873.
ב-25 ביוני 1873 מונה שארל דה גרוטה, אזרח בלגיה אשר גר ביפן, לשר תושב יפן. גרוטה הגיע ליוקוהמה בנובמבר 1873.
שארל דה גרוטה עזב את יוקוהמה ועבר לגור בבלגיה במרץ 1878. בדצמבר 1879 גרוטה חזר ליוקוהמה בתור ממלא מקום שר התושב הבלגי ביפן. בעודו בבלגיה, הוא ניהל משא ומתן על מינויו של מוריס ורהגה דה נאייר, לקונסול הבלגי החדש בקונסולית בלגיה ביוקוהמה. ורהגה דה נאייר נכנס לתפקיד הקונסול באוקטובר 1879. ב-27 באוקטובר באותה השנה, הוא נמצא ללא רוח חיים במעונו. לפי העיתונות היפנית ורהגה דה נאייר התאבד. לפי עיתונות העיר גנט, עיר הולדתו של דה נאייר, הטענה היפנית היא שגויה או מסולפת על ידי השלטון היפני.
בינואר 1880 גוסטב סקרידי מונה כקונסול הבלגי החדש ביוקוהמה. במאי 1883 סקרידי הואשם בתלונה שיפוטית של כמה מאנשי עסקים יפניים. בעקבות הפרשה, בינואר 1884, סקרידי עזב את יפן.
בשנת 1881 שארל דה גרוטה הסתבך עם הרשויות היפניות, בעקבות מה שמכונה "מקרה הוטה". בספטמבר 1881, על פי בקשת משרד החוץ הבלגי, גרוטה עזב את יפן. בפברואר 1882 גרוטה חזר ליפן, לאחר פתרון המקרה מול הרשויות היפניות. ב-16 בספטמבר 1884, כהונתו של גרוטה הסתיימה עקב מותו הפתאומי.