stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וים ונדרס
ביוגרפיה > במאי סרטי תעודה ופרויקטים נוספים

ונדרס ביים בין היתר סרטים דוקומנטריים שזכו לשבח. הידוע ביניהם "Buena Vista Social Club" משנת 1999, המתאר מוזיקאים קובנים. פסקול הסרט הפך ללהיט גדול, והסרט עצמו היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר וזכה בעשרות פרסי קולנוע אחרים.
ב-2003 ביים את הסרט "The Soul of a Man", אחד מסדרה של שמונה סרטים על תולדות הבלוז שהופקו על ידי מרטין סקורסזה.
ב-2009 ונדרס החל לצלם סרט תיעודי על ידידתו הכוראוגרפית והרקדנית פינה באוש, אך היא נפטרה במפתיע ממחלת הסרטן, ימים ספורים לאחר שהמחלה אובחנה אצלה, ביוני 2009. ונדרס ביטל את ההפקה, אך הרקדנים בלהקתה של באוש שכנעו אותו להמשיך ולסיים את הסרט. רוב הסרט מראה ריקודים שיצרה באוש בצילום תלת־ממדי, וביניהם משולבים מונולוגים קצרים של רקדנים. הסרט יצא לאקרנים לבסוף ב-2011.
ב-2015 יצר את הסרט התיעודי "מלח הארץ", המתחקה אחר יצירותיו ופועלו של הצלם הברזילאי סבסטיאו סאלגאדו.
ב-2017 ביים לראשונה אופרה, "דולי הפנינים" מאת המלחין הצרפתי ז'ורז' ביזה, בבית האופרה של ברלין, בניצוח דניאל בארנבוים.
ב-2018 ביים את הסרט האפיפיור פרנציסקוס: במילותיו שלו, וסק בדמותו של האפיפיור פרנציסקוס. הסרט הוקרן בישראל בדצמבר 2019, בסינמטק תל אביב, שונדרס היה נוכח במפגש ושיחה עם הקהל.
ונדרס גם ביים הרבה קליפים עבור להקת U2, כולל לשיר "(Stay! (Faraway, So Close" ועבור להקת "Talking Heads". שיתוף הפעולה בין U2 לוונדרס הוביל לכך שסולן הלהקה, בונו, כתב את הסיפור שבבסיס הסרט "מלון מיליון הדולר", שוונדרס ביים, ושירים של U2 נכללו בפסקול הסרט. ונדרס גם ביים מספר פרסומות לטלוויזיה.
ונדרס הוא חבר בוועדה המייעצת של קרן הקולנוע העולמי, פרויקט שנוסד על ידי מרטין סקורסזה ומטרתו לגלות ולשחזר סרטי קולנוע עולמי שהוזנחו. בנוסף שימש כנשיא האקדמיה האירופית לקולנוע (אנ'), ובמסגרת תפקידו קיבל ב-2002 את ישראל כחברה באקדמיה לצד הרשות הפלסטינית. במסגרת תפקידו גם ביקר בישראל כאורח הכבוד בחגיגות ה-20 של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ביוגרפיה > צילום סטילס

ונדרס עסק במשך השנים גם בצילום סטילס. ב-1986 הוצגו תצלומיו במרכז ז'ורז' פומפידו בפריז, ואחר כך גם בביאנלה של ונציה, במוזיאון גוגנהיים בילבאו ובמוזיאונים וגלריות באוסטרליה ביפן וארצות הברית. ב-2015 הציג בגלריית בליין סאותרן בברלין את התערוכה "קפסולות זמן", של צילומי תמונות סטילס שיצר בגרמניה ובארצות הברית. התצלומים כללו נופים שוממים בשולי הדרכים בשתי המדינות, ובאמצעותם ביקש לעסוק במושגים כמו תנועה, זיכרון, זמן, אובדן ונוסטלגיה.
פילמוגרפיה

"ימים מושלמים" (2023)
"אנסלם" (2023)
"האפיפיור פרנציסקוס: במילותיו שלו" (2018)
"אהבה עמוקה" (2017) Submergence
"הכול יהיה בסדר" (2015) Every Thing Will Be Fine
"מלח הארץ" (2014) The Salt of the Earth
"עולם לא נראה" (2012) Mundo Invisivel
"פינה" (2011) Pina
"לצלם את פלרמו" (2008) Palermo Shooting
"אל תקיש בדלת" (2004) Don't Come Knocking
"ארץ האפשרויות" (2003) Land of Plenty
"נפש האדם" (2003) The Soul of a Man
"אודה לקלן" (2002) Ode to Cologne: A Rock 'N' Roll Film
"מלון מיליון הדולר" (2000) Million Dollar Hotel
"ווילי נלסון בתיאטרו" (1998) Willie Nelson at the Teatro
"בואנה ויסטה סושיאל קלאב" (1998) Buena Vista Social Club
"הקץ לאלימות" (1997) The End of Violence
"מעבר לעננים" (1995) Beyond the Clouds
"תכסיס של אור" (1995) A Trick of the Light
"סיפור ליסבון" (1994) Lisbon Story
"כה רחוק, כה קרוב" (1993) Faraway, So Close
"ארישה, הדב ומעגל האבן" (1992) Arisha, the Bear and the Stone Ring
"עד סוף העולם" (1991) Until the End of the World
"רשימות של ערים ובגדים" (1989) Notebook on Cities and Clothes
"מלאכים בשמי ברלין" (1987) Wings of Desire
"טוקיו-גא" (1985) Tokio-Ga
"פריז, טקסס" (1984) Paris, Texas
"חדר 666" (1982) Room 666
"האמט" (1982) Hammett
"זווית הפוכה" (1982) Reverse Angle
"מצב הדברים" (1982) The State of Things
"ברק מעל המים" (1980) Lightning Over Water
"ידיד אמריקאי" (1977) The American Friend
"במהלך הזמן" (1976) Kings of the Road
"תנועה מוטעית" (1975) Wrong Move
"האי" (1974) The Island
"אליס בערים" (1974) Alice in the Cities
"אות השני" (1972) Scarlet Letter
"חרדתו של השוער מפני בעיטת העונשין" (1971) The Goalkeeper's Fear of the Penalty
"קיץ בעיר" (1970) Summer in the City
פרסים ומועמדויות

ונדרס זכה בפרסים רבים, בין היתר:
פרס אריה הזהב, הפרס הראשי בפסטיבל הסרטים של ונציה, על סרטו "מצב הדברים" (1982)
פרס דקל הזהב, הפרס היוקרתי ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן, עבור סרטו "פריז, טקסס" (1984)
זכה בפרס הבימוי הטוב ביותר בטקס פרסי הסרט הבווארי ובפסטיבל הקולנוע בקאן עבור סרטו "מלאכים בשמי ברלין" (1987)
פרס הבימוי הטוב ביותר בטקס פרסי הסרט הבווארי על סרטו ״כה רחוק, כה קרוב״ (1993)
פרס מאסטר לקולנוע של פסטיבל הסרטים הבינלאומי מנהיים-היידלברג (2004)
פרס נמר הכבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לוקרנו (2005)
פרס דוב הזהב, הפרס היוקרתי ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, פרס כבוד (2015)
לוונדרס הוענקו תוארי דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת פריז ב-1990 ובאוניברסיטת ה-UCL בבריסל ב-2005.
פרסים ומועמדויות > מועמדויות בולטות

סרטו ״פינה״ על רקדנית המחול הגרמנייה פינה באוש היה מועמד בשנת 2012 לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-84
בשנת 2012 היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה בקטגוריית התסריט התיעודי הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  אשר טללים, קולנוע - מלאך, בשר ודם "מלאכים בשמי ברלין", במאי: וים ונדרס, כל העיר, 22 בינואר 1988
↑  אורי קליין | תצלום: אמיל סלמן, וים ונדרס: אובדן הפשטות, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2009
↑  אורון שמיר, "ימים מושלמים" הוא סרטו העלילתי הטוב ביותר של וים ונדרס מאז שנות ה-80, באתר הארץ, 2 במאי 2024
↑  יוסי בבליקי, ‏הפיס הגדול נפל עליהם בסוף החיים, באתר גלובס, 2 במרץ 2000
↑  אורי קליין, מיטה, משאית וכלב מצויר, באתר הארץ, 21 במאי 2003
↑  אסף אוני, ברלין, ‏צילום במערה. להביא את האוצרות לציבור, באתר גלובס, 3 במרץ 2011
↑  אורי קליין, פינה: מסע פרדוקסלי אל התנועה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2011
↑  אורי קליין, "מלח הארץ": וים ונדרס ניסה לעשות סרט רגיש על הצלם התיעודי סבסטיאו סאלגאדו, אבל התוצאה היא מבט אימפריאליסטי מרוחק, באתר הארץ, 8 באפריל 2015
↑  גל אפלרויט, וים ונדרס יביים אופרה בפעם הראשונה; בארנבוים ינצח, באתר הארץ, 2 באפריל 2016
↑  נירית אנדרמן, "דווקא החברים האתיאיסטים שלי הזילו דמעות", באתר הארץ, 16 בדצמבר 2019
↑  שרון מולדאבי, ‏הבייבי-בום של הרוק: סרט חדש על רגעי השיא של להקת U2, באתר גלובס, 16 בנובמבר 2011
↑  דנה שוופי, וים ונדרס ישתתף בחגיגות ה-20 של בית הספר סם שפיגל, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2009
↑  שירה בן-סימון, וים ונדרס בירושלים: מאמין בקולנוע הישראלי, מתנגד לחרם תרבותי, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2009
↑  יקי גולדברג, הנוסע המתמיד, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2003
↑  אבנר שפירא, הבמאי וים ונדרס מתעד את שקיעת החלום האמריקאי, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452343705171  PLWABN: 9810541676605606  BIBSYS: 90125702  BNC: 000268656  BNE: XX999258  BnF: cb120755296 (data)  CANTIC: a11857699  CiNii: DA02040811  GND: 118631195  ICCU: RAVV038128  ISNI: 0000 0001 2147 3745  LCCN: n82106673  LNB: 000121210  MusicBrainz: f51830a3-c34d-406e-9501-13b869c3c6fa  NDL: 00477043  NKC: ola2002139629  NLA: 35100946  NLK: KAC200607781  NSK: 000081773  NTA: 070901090  PIC: 4961  RERO: 02-A003967374  RKD: 133684  SELIBR: 280677  SNAC: w6fj37w2  SUDOC: 029047455  Trove: 826682  ULAN: 500247841  VIAF: 109430683   WorldCat (עם VIAF): 109430683
אקספוננט ליאפונוב
תקציר

מעריך (אקספוננט) ליאפונוב הוא גודל בסיסי בתיאוריה של מערכות דינמיות בתיאורית הכאוס, באפקט הפרפר בספרות של מדע פופולרי ובמתמטיקה.   מעריך ליאפונוב חיובי מעיד על חוסר יציבות במערכת. במערכות עם מעריך ליאפפונוב חיובי לא ניתן, באופן פרקטי, לתת תחזית ארוכת טווח של התנועה למרות שמשואות התנועה חורצניות (דטרמיניסטיות).  אי-יציבות ליאפונוב היא הסיבה העקרונית לכך שתחזית מזג האוויר מוגבלת לטווח של שבועות לכל היותר. המעריך קרוי על שם אלכסנדר ליאפונוב, מתמטיקאי-פיזיקאי רוסי בן המאה התשע עשרה שערך מחקרים חלוצים בשאלת היציבות  של מערכות דינמיות בתורת הכבידה, בנוזלים ובמערכות רבות אחרות.
דוגמאות

דוגמה אלמנטרית למערכת דינמית יציבה היא מתנד (אוסצילטור) הרמוני.  הפתרון הכללי של משואות התנועה של מתנד חד-ממדי, עם תדירות יחידה, נתון בנוסחה
x_{t}=A\cos t+B\sin t
כאשר המקדמים  A,B נקבעים על ידי תנאי ההתחלה (מקום ומהירות). כיון שהפונקציות  \cos t,\,\sin t חסומות שינוי קטן בתנאי ההתחלה, מתרגם לשינוי קטן במקדמים  A,B ולכן גם לשינוי קטן במסלול החלקיק. במקרה זה מעריך ליאפונוב מתאפס (ראה נוסחה למטה).
דוגמה למערכת שאינה יציבה שעבורה מעריך ליאפונוב חיובי, היא התנועה בפוטננציאל הרמוני הפוך. הפתרון הכללי של משואות התנועה במקרה זה הוא
x_{t}=A{\text{e}}^{t}+B{\text{e}}^{-t}
הפונקציה  {\text{e}}^{t}  מתבדרת בקצב מעריכי בזמנים חיוביים. שינוי קטן (ואקראי) בתנאי ההתחלה, גורר שינוי קטן במקדם  A, שמתבטא בשינוי של  x_{t} שאינו חסום בעתיד. במקרה זה, מעריך ליאפונוב, המקדם של  t, הוא יחידה.
כאשר מעריך ליאפונוב חיובי, האפשרות לחזות את המסלול בזמנים ארוכים מותנית בדיוק אכפוננציאלי של תנאי ההתחלה.
דוגמה מתמטית חשובה אחרת של מסלולים שיש להם מעריך ליאפונוב חיובי, הם המסלולים הגיאודטים על משטח בעל עקומיות שלילית קבועה (נקרא גם הפסאודו-כדור).
הגדרה ותכונות בסיסיות

עבור מערכת דינמית כללית נסמן את המרחק בין שני מסלולים ב  d_{t} :
d_{t}={\text{dist}}(\mathbf {x} _{1}(t),\mathbf {x} _{2}(t))
אקספוננט ליאפונוב מאפיין את קצב ההתרחקות של שני  מסלולים עם תנאי התחלה קרובים:
d_{t}\approx e^{\lambda t}\,d_{0}.
זו אינה הגדרה מתמטית מדויקת, אבל היא נותנת את רוח הדברים. וההגדרה המתמטית היא יותר מורכבת ונתונה בנוסחה
\lambda =\displaystyle {{\limsup }_{t\to \infty ,d_{0}\to 0}{\frac {1}{t}}\ln {\frac {d_{t}}{d_{0}}}}
במקרה הכללי, מעריך ליאפונוב, עשוי להיות תלוי בנקודת ההתחלה, ועשוי להיות תלוי בפרטים עדינים של תנאי ההתחלה. בדוגמה למעלה של תנועה בפוטנציאל הרמוני הפוך, שינוי כללי, שמשנה את שני המקדמים   A,B נותו מעריך ליאפונוב חיובי,  1, אבל שינוי עדין של תנאי ההתחלה שמשנה רק את המקדם  B נותן מעריך ליאפונוב, שלילי,  -1.
הוסחה שלמעלה נותנת את מקדם ליאפונוב הגדול ביותר, והוא תמיד אי-שלילי. למערכת דינמית  בשלושה ממדים ניתן להגדיר שלושה מעריכי ליאפונוב בכל נקודה במרחב. מעריך ליאפונוב הגדול ביותר מתקבל בהסתברות יחידה אם בוחרים את הסטיה בתנאי ההתחלה באופו אקראי. אבל, עבור סטיות עדינות המוגבלות למשטח דו-ממדי  דרך הנקודה הנתונה,  נמצא, בדרך כלל, מעריך ליאפונוב קטן יותר. עבור סטיות עדינות יותר שמוגבלות עקומה חד־ממדית, במשטח המיוחד,  נמצא בגדך כלל מעריך ליאפונוב קטן עוד יותר. לכן המערכת מאופינת על ידי שלושה מעריכי ליאפונוב, שהגדול ביניהם הוא תמיד אי-שלילי.
מערכות בדידות

עבור מערכות זמן בדידות (כגון מפות)  x_{n+1}=f(x_{n}) עבור מסלול המתחיל ב- x_{0} האקספוננט המקסימלי מוגדר כך:
הערות שוליים

↑  V.I. Arnold, Mathematical Methods of Classical Mechanics, Berlin: Springer, 1989
↑  H. Furstenberg, Non commuting random products, Transaction AMS 108, 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536903905171  BnF: cb125431035 (data)  GND: 4123668-3  LCCN: sh91004822
נחלת יצחק (מזרח תל אביב)

| --- | --- |

לוחית זיכרון לבנין הראשון בנחלת יצחק (רח' נחלת יצחק 14)
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 על שם:  יצחק אלחנן ספקטור 
 שטח:  556 דונם
 אוכלוסייה:  7,540 (2012)
 קואורדינטות:  32°04′32″N 34°47′55″E﻿ / ﻿32.075555555556°N 34.798611111111°E﻿ / 32.075555555556; 34.798611111111
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
 תבנית:לשוניות2
 
לוחית זיכרון על קיר בית הקברות נחלת יצחק
מגדלי תל אביב
בניית חווה בנחלת יצחק, 1934
שכונת נחלת יצחק היא שכונה במזרח תל אביב שהוקמה בשנת 1925 מזרחית לנחל איילון (ואדי מוסררה, כיום נתיבי איילון) כמושבה חקלאית, על ידי קבוצת יהודים שבאו מקובנה. השכונה סמוכה לשכונות ביצרון ורמת ישראל.
היסטוריה

היישוב נחלת יצחק נוסד על ידי עולים מקובנה מהמעמד הבינוני, שרכשו בשנת 1923 שטח של 400 דונם על גבולה המזרחי של המושבה הגרמנית שרונה ובסמוך לשכונת בורוכוב, השכונה הראשונה של גבעתיים. הם קראו לשכונה "נחלת יצחק" על שמו של הרב יצחק אלחנן ספקטור, שעשרות שנים לפני כן היה הרב הראשי של קובנה, וכתב ספר בשם "נחל יצחק". השם הערבי של האזור בו הוקמה השכונה היה שוּמרה על שם צמח השֻׁמָּר שגדל בר במקום. את קבוצת המייסדים הנהיג יוסף זימן, שלאחר הייסוד שימש כמוכתר הכפר, שהיה בעל מעמד של יישוב עצמאי.
בסוף 1925 עדיין עמד המקום עזוב והובטח שהבנייה תחל מיד לאחר עבודות יבוש הביצות של נחל איילון, שמקימי השכונה השתתפו במימונם, יסתיימו. המושבה חולקה ל-80 מגרשים בני 4 דונם כל אחד. בתחילת 1928 התגוררו במושבה רק תשע משפחות שהקימו על מגרשיהם רפתות, פרדסים, לולים וגינות. בנוסף אליהם היו במקום שתי קבוצות: "חבצלת השרון" ו"משתלה" שעבדו חלקים מאדמת המושבה.
בשנת 1931 היו במושבה 36 בתים בהם גרו 134 תושבים. בשנת 1935 הוקם בה בית הספר לחקלאות ולכלכלת בית של ויצו. בשנת 1936 התגוררו בה מעל 600 נפש. בתחילת דרכה הייתה זו מושבה בעלת אופי חקלאי עם משקי עזר ובחלק מהשכונה הוקמו מפעלי תעשייה רבים, בהם: "מחלבת טרה", בית החרושת "יצהר" (שעל שטחו נבנו כעבור עשרות שנים רבות מגדלי תל אביב), מפעל השיניים של שמואל בלום, מפעל "הבורג", מספר טחנות קמח ועוד.
בעת הגשמים העזים שירדו בנובמבר 1938 נהרס הגשר היחיד שחיבר את השכונה לתל אביב והשכונה נותקה. כן הוצפו מספר מפעלים שנגרמו להם נזקים כבדים והתפוצץ צינור המים לשכונה. הגשר נבנה מחדש אך בנובמבר 1979, בעת עונת חורף גשומה נוספת, קרס שוב הגשר, ונבנה שוב ב-1980.
זמן מה אחרי ייסוד מדינת ישראל אוחד היישוב נחלת יצחק עם העיר תל אביב.
מוסדות השכונה

בשכונה פועלים כמה גני ילדים, בית הספר היסודי "אילון", שלושה בתי כנסת, ישיבת "עטרת נחמיה", מרכזי קניות, מרכז ספורט וקאנטרי ומגדלי תל אביב. מרכז הספורט מפעיל חדרי כושר ומגוון חוגי ספורט לילדים ולמבוגרים וכן בריכת שחייה. גם האזור התעשייתי-מסחרי וגם שכונת המגורים משנים צורה; בניינים ישנים רבים הוחלפו בחדשים, אם כי מגדל המים הישן עדיין עומד על תילו. בגבול השכונה נמצא בית הקברות נחלת יצחק, שהוא בית עלמין "סגור", שאין קוברים בו יותר. בית הקברות הוקם בשנת 1932 על מנת לשרת את תושבי תל אביב נוכח מצוקת מקומות הקבורה בבית הקברות טרומפלדור.
באזור שכונת נחלת יצחק, בשטח של כ-40 דונם, פעל מאז שנת 1948 ועד שנת 1997 מפעל "מגן" של התעשייה הצבאית לייצור כלי נשק. פעולות הייצור במפעל כללו שימוש בחומרים כמו טריכלורואתילן וטטראכלורואתילן. פעולות ציפוי כלי נשק במפעל כללו שימוש במתכות כבדות כמו כרום, ניקל, נחושת וכן שימוש במזהמים וחומרי נפץ. על פי הערכת נציבות המים גרם המפעל בכל שנות קיומו זיהום של כ-900 מיליון מ"ק מים באקוויפר החוף. ביוני 2003 הוערך הנזק הכלכלי שיצרו מזהמים אלה ב-1,340 מיליון ש"ח. בסקרים שנעשו במקום נתגלו אדי חומרים אורגנים נדיפים (VOC) ועל כן בעת הקמת מגדלי תל אביב נאלצו הבונים להגן על המבנה התת-קרקעי ביריעות פוליאתילן. המפעל פורק והשטח עומד מגודר ונטוש, אך בשנות ה-20 של המאה ה-21 החלו עבודות לטיהור השטח לשם הכשרתו למגורים.
בתחילת שנת 2010 הוקמה לראשונה קבוצת כדורגל ייצוגית לשכונה, מכבי נחלת יצחק תל אביב.
ב-2012 זכתה הקבוצה באליפות ישראל בליגת הכדורגל באולמות של ההתאחדות לכדורגל, המשחק הועבר בשידור חי בטלוויזיה.
ב-2013 ייצגה הקבוצה את מדינת ישראל בליגת האלופות של אופ"א וסיימה את הטורניר במקום השני עם ניצחון ושתי תוצאות תיקו.
ב-2014 זכתה הקבוצה בטורניר בינלאומי באמסטרדם והפכה לקבוצה הראשונה בישראל שזוכה בטורניר בינלאומי בכדורגל באולמות.
אחד הרחובות בשכונה נקרא על שם יוסף זימן, מייסד השכונה.
בשכונה נבנה בימים אלה אשכול גנים רחב-ידיים ברחוב טירת צבי, שייתן מענה לגידול המשמעותי במספר תושבי השכונה.
בעקבות תלונות של אחדים מתושבי השכונה, נעתרה עיריית תל אביב לבקשות להגביר את בטיחות התושבים לאורך רחוב עמק ברכה בשכונה, וסללה מהמורות (במפרים) לאורך הרחוב.
בעשור השני של המאה ה-21 נבנו מגדלי מגורים ומשרדים בלב השכונה כמו גם בשוליה, כדוגמת מגדל משרדים ברחוב תוצרת הארץ ופארק ירוק ומגרש משחקים.
מתנ"ס וגינה
בית הכנסת נחלת יצחק, נוסד-1934
בית ותיק בשכונה
רחוב עמק ברכה
בית יעקבי - פסל חוצות
מגדל המים הוותיק
בית ספר אילון
גינת יהדות ליטא בנחלת יצחק
השתייכות מוניציפלית

נחלת יצחק הייתה בימיה הראשונים שכונה חסרת מעמד מוניציפלי ועל כן לא יכלה להטיל מיסים וסבלה מהזנחה. בשנת 1930 התקיימו דיונים על איחוד עם שכונת בורוכוב ורמת גן והיו אף שבקשו לכלול באיחוד את בני ברק ושכונת מונטיפיורי, אולם האיחוד לא יצא אל הפועל. בתחילת שנת 1946 סופחו 550 דונם מאדמות השכונה לתל אביב.
בשלהי תקופת המנדט הבריטי סופחה השכונה על ידי הבריטים במרץ 1948 לתל אביב.
בשנת 1956 קיבל שר הפנים עצומה חתומה על ידי כ-90% מתושבי השכונה בעד ניתוק מתל אביב והצטרפות לגבעתיים. בעקבות זאת הקים שר הפנים ועדת בדיקה אשר המליצה באמצע 1957 להעביר את השכונה לתחום השיפוט של גבעתיים. ב-16 בינואר 1958 נכנס לתוקפו צו של שר הפנים המעביר את השכונה לתחום השיפוט של גבעתיים. אולם שניים מתושבי השכונה פנו לבג"ץ נגד ההעברה והציגו עצומה של רוב תושבי העיר נגד הסיפוח. בסוף אוקטובר 1958 פסל בג"ץ את החלטת שר הפנים בנימוק שעמדת המתנגדים להעברה לא נשמעה. דרישה לספח את השכונה לגבעתיים שבה ועלתה לאחר פסיקת בג"ץ, אולם הדבר לא יצא אל הפועל והשכונה נשארה בתחום השיפוט של תל אביב.
רבני השכונה

רבה הראשון של השכונה היה הרב יצחק אייזיק פרידמן, שקודם לכן כיהן כרבה של קהילת טבריג בליטא. מינויו נעשה יחד עם חנוכת בית הכנסת הראשון בשכונה, בכ"ח בכסלו תרצ"ה (5 בדצמבר 1934). לאחר פטירתו, בשנת תש"ד (1944), התמנה הרב ישעיהו חלמיש, תלמיד ישיבת חברון. הוא כיהן ברבנות המקומית קרוב ליובל שנים, והיה אחראי למתן הכשרות למפעלים הגדולים בשכונה, ובהם "יצהר" ו"טרה".
לאחר פטירתו בשנת תשמ"ו (1986) נבחר הרב מיכה הלוי, העומד גם בראשות ישיבת עטרת נחמיה בשכונה, ואחראי מחלקת כשרות בבתי המלון מטעם המועצה הדתית בתל אביב ואשר שימש כרב בית הכנסת הפועהמ"ז ע"ש דורף בשכונה. לאחר מינויו של הרב הלוי לרב העיר פתח תקווה בשנת תשע"ו (2016), מונה במקומו כרב בית הכנסת, הרב ירון משה ניסנהולץ, אשר שימש לפני כן כרב הקהילה היהודית בעיר בזל, שווייץ.
לקריאה נוספת

יוסף זימן, עם נחלת יצחק מראשיתה, זכרונות אחד המייסדים. הוצאת ספריית ראשונים תש"ז.
זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד 1978. עמוד 5129.
ראו גם

תאונת האוטובוס בגשר נחלת יצחק
הערות שוליים

1 2  טרויבסקי, נחלת יצחק, דבר, 26 בנובמבר 1936
1 2  נחלת יצחק, הארץ, 5 בינואר 1928
↑  מים עד ים, הארץ, 22 בדצמבר 1925
↑  ב"נחלת יצחק", הארץ, 7 בדצמבר 1925
↑  הניה מליכסון, בית הספר ויצ"ו בנחלת יצחק, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  מפת תל אביב בהוצאת מחלקת המדידות, 1949, עם ציון מיקום 'חוות למוד של ויצ"ו' במערב נחלת יצחק (מס' 36 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  אימת השטפונות בתל אביב והשרון, דבר, 8 בנובמבר 1938
↑  ירון דרוקמן, הכבוד האבוד של ענת אלימלך. השבוע לפני, באתר ynet, 30 בנובמבר 2013
↑   צפריר רינת, גם 35 שנה לאחר הסגירה, רעלים ממפעלי תע"ש ממשיכים לסכן את גוש דן, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2015
↑  דוח סופי לאומדן כמותי של ההשלכות הכלכליות של זיהום קרקע על ידי מפעל תע"ש מגן מסמך שהוגש למשרד להגנת הסביבה
↑  שלומית צור, המדינה מתחילה בטיהור מי התהום של מתחם תעש בתל-אביב, באתר כלכליסט, 26 במאי 2021
↑  גיא בן סימון, אמות השקעות וגב ים משתפות פעולה - מקימות מגדל משרדים בלב תל אביב, באתר ביזפורטל, 24 במאי 2017
↑  ד"ר א. הולר, חובתה של תל אביב לנחלת יצחק, דבר, 11 בפברואר 1946
↑  שכונת בורוכוב - שאלת איחוד השכונות, דבר, 17 במרץ 1930
↑  סיפחו ללא ידיעת המועצה, דבר, 16 בינואר 1946
↑  ד. ירקוני, השכונות מתמרדות בעיריית תל אביב, דבר, 21 בינואר 1958
↑  נחלת יצחק תסופח לגבעתיים, דבר, 19 באוגוסט 1957
↑  נחלת יצחק סופחה לגבעתיים, דבר, 21 בינואר 1958
↑  סיפוח נחלת-יצחק לגבעתיים בפני בית הדין העליון, דבר, 14 באפריל 1958
↑  בג"ץ 3/58 ברמן ואח' נ' שר הפנים, פ"ד יב(2) 1493.
↑  נחלת יצחק תסופח מחדש לתל אביב, דבר, 31 באוקטובר 1958
↑  התחדשה הדרישה לסיפוח נחלת יצחק לגבעתיים, דבר, 21 בדצמבר 1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462538805171
פאלון (נבדה)

| --- | --- |
שדה תירס בעיר, אוגוסט 2004
שדה תירס בעיר, אוגוסט 2004
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  נבדה נבדה
 מחוז:  מחוז צ'רצ'יל
 שטח:  7.9 קמ"ר
 גובה:  1,207 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,327 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  955.3 נפש לקמ"ר (2000)
 קואורדינטות:  39°28′22″N 118°46′44″W﻿ / ﻿39.4728°N 118.779°W﻿ / 39.4728; -118.779 
 אזור זמן:  UTC -8
 https://www.fallonnevada.gov
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פאלון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פאלון(למפת נבדה רגילה) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.פאלון(למפת נבדה מוגדלת) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.פאלון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פאלון (באנגלית: Fallon) היא עיר במחוז צ'רצ'יל שבמדינת נבדה, ארצות הברית. שטח שיפוטה הוא 7.9 קמ"ר, ובשנת 2000 התגוררו בה 7,536 תושבים. העיר ממוקמת בעמק להונטן.
העיר ידועה בכינוי "נווה המדבר של נבדה".
היסטוריה

ההתיישבות הראשונה במקום החלה בזמן הבהלה לזהב, לאחר שרבים נעצרו במקום לאחר שחצו את נהר קרסון. המקום זכה אז לכינוי "צומת מאובק" שחיבר בין בין סנט קלייר לסטילווטר.
בשנים לאחר מכן המקום התפתח והמקומיים כינו אותו "העיירה של ג'ים", על שמו של ג'ים ריצ'רדס שבשנת 1896 היה בעל חנות בסמוך לבית החווה ולדואר של מייק ואליזה פאלון.
בשנת 1903, סנטור המדינה וורן ו. ויליאמס העביר רשמית את מושב המחוז מסטילווטר לעיירה החדשה פאלון, עובדה שהובילה לצמיחה מהירה של המקום
במקום עדיין קיימים בתים משוחזרים, בין היתר ביתו של רוברט ל. דגלאס שנבנה בשנת 1904 ושימש בעבר כבית חולים, ובית המשפט של מחוז צ'רצ'יל שנבנה בשנת 1903.
ממזרח לפאלון נמצא האתר הארכאולוגי גריימז פוינט בו נמצאו פטרוגליפים שנוצרו על ידי העמים שישבו באזור לפני ההתיישבות האירופית.
מסחר ותעשייה

ענף הייצור הראשוני בפאלון הוא אספסת המשמשת למספוא. כמו כן, מועסקים רבים מתושבי העיר בבסיס האווירי של הצי האמריקני. במרכז העיר חולף כביש מספר 50, הידוע כדרך הבודדה באמריקה, ובעיר עסקים רבים המשמשים את העוברים בדרך זו. העיר היא בירת מחוז צ'רצ'יל ובה ממוקמים משרדי ההנהלה ובית המשפט המחוזי.
אקלים

האקלים בפאלון ממוזג ויבש. הקיץ מאופיין בטמפרטורות גבוהות, מעל 30 מעלות ביום, והחורפים קרים ומושלגים.
שמורת הטבע הלאומית סטילווטר

שמורת הטבע ממוקמת בעמק להונטן שבצפון מרכז נבאדה בסמוך לפאלון, שישים קילומטרים ממזרח לרינו. השמורה מהווה מוקד משיכה מרכזי למינים רבים של ציפורים, בין היתר חרטומנית ארוכת-מקור, תמירון שחור-צוואר, סייפן אמריקאי, שקנאי אמריקני, קורמורן מצויץ, מגלן לבן-פנים ומינים שונים של אנפתיים, שחפיתיים ועופות מים אחרים.
ניסויים בנשק גרעיני

המעבדה הלאומית לוס אלמוס בשיתוף מחלקת ההגנה של ארצות הברית ביצעו ניסוי תת-קרקעי כ-45 ק"מ דרום מזרחית לפאלון ב-26 באוקטובר 1963. במהלך הניסוי בפרויקט "שואל", שהיה חלק מפרויקט ולה, בוצע פיצוץ של פצצה במשקל 12.5 קילוטון כ-360 מטרים מתחת לפני השטח.
ערים תאומות

גאורגיה ואני, גאורגיה
הערות שוליים

1 2  History of Fallon, https://www.fallonchamber.com/
↑  ההיסטוריה של פאלון, באתר visitfallonnevada.com
↑  National Wildlife Refuge | Nevada
1 2  Project Shoal - PSA, https://ndep.nv.gov/
↑  Plowshare/Vela Uniform, https://www.energy.gov/
| דגל נבדה מדינת נבדה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | קרסון סיטי |  |
| אזורים גאוגרפיים | האגן הגדול • מדבר מוהאבי • אגם טאהו • עמק לאס וגאס |  |
| היישובים הגדולים ביותר | לאס וגאס • הנדרסון • רינו • נורת' לאס וגאס • ספארקס • ארדן • קרסון סיטי • פרנליי • אלקו • מסקיט • בולדר סיטי • פאלון • וינמאקה • וסט ונדובר • אילי • יירינגטון • קארלין • לאבלוק • אמרגוסה ואלי • ולס |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות נבדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566910005171  LCCN: n83226158  MusicBrainz: 7eff7c8b-dbd1-4722-ad76-e5a60aef73b9  NARA: 10041326  VIAF: 147790125   WorldCat (עם VIAF): 147790125
שחר שלי

שחר שלי (נולד ב-1982) הוא מנהל המחלקה הנוירולוגית, בית החולים רמב"ם; מנהל המעבדה לנוירואימונולוגיה קלינית ונוירואינפורמטיקה, הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, הטכניון, חיפה; ראש תחום אלקטרופיזיולוגיה קלינית ומחלות עצב-שריר, רמב"ם. הוא מרצה בכיר, מאיו קליניק, רוצ'סטר, מינסוטה, ארצות הברית וטריאתלט ישראלי.
ביוגרפיה

שחר שלי נולד ברחובות וגדל באשדוד, הוא בנם הבכור של דני, מהנדס וקבלן בנייה ואורה, אשת קבע, ולו אח ושתי אחיות. בתיכון למד במקיף ו' ואחר-כך במקיף ד', אשדוד. סבו, יחיאל אלקבץ, היה איש חינוך. בהיותו בן 16, עבר קורס מאמנים במכון וינגייט. בצה"ל שירת כקצין ביחידת אגוז. בשנים 2005–2012 למד רפואה בבית הספר לרפואה, באוניברסיטת דברצן, דברצן, הונגריה וסיים בהצטיינות יתרה. בשנים 2013–2017 התמחה בנוירולוגיה בבית החולים תל השומר. בשנים 2018–2021 עבד וחקר בבית-החולים האוניברסיטאי מאיו קליניק, שם השלים תת-התמחות קלינית במחלות עצב-שריר ואלקטרופיזיולוגיה ובנוסף, תת-התמחות מחקרית במחלקת נוירואימונולוגיה במאיו קליניק, בו התמנה ב-2021 ל-Assistant Professor (מרצה בכיר), ונמנה עם חברי הסגל שלו עד היום (2024). ב-2022 ניהל בשיבא מרפאה ראשונה מסוגה בישראל ובעולם לטיפול בניוון שרירים אוקולופרינגיאלי. בספטמבר 2022 התמנה לראש המחלקה לנוירואימונולוגיה בטכניון ולראש תחום מחלות עצב-שריר ואלקטרופיזיולוגיה קלינית ברמב"ם, הגדולה מסוגה באזור הצפון. בינואר 2023 התמנה למרצה בכיר בטכניון. באפריל 2024 התמנה למנהל מחלקת נוירולוגיה ברמב"ם.
שלי זכה במענק מילוביץ שהוענק לחמשת הרופאים המבטיחים של העתיד לשנת 2017, בהמשך זכה בפרס החוקר הצעיר המבטיח של שנת 2019 בכנס איגוד הנוירולוגים העולמי, ובשנת 2021 הוכר כאחד מעשרת החוקרים המשפיעים ביותר בנוירולוגיה מטעם דוקסימיטי (Doximity) עם מעל 30 פרסומים בעיתונים מדעיים מובילים.
בינואר 2023 מונה לנציג הארגון העולמי למחלות שריר מולדות באגן הים התיכון ולאחד משני הנציגים באסיה. הוא חבר דירקטוריון ב'קהילת אור' (חל"צ), הקהילה הראשונה בישראל למען נפגעי פגיעת ראש. משמש כעורך כתב העת Neurology and Neurorehabilitation.