סו טג'י אנד בויז
היסטוריה

לאחר התפרקותה של להקת ההבי מטאל Sinawe ב-1991, סו טג'י הקים את הקבוצה סאו טג'י אנד בויז עם הרקדנים וזמרי הליווי יאנג היון-סוק ולי ג'ונו. מאוחר יותר יאנג סיפר שהוא פגש את סו לראשונה כשהגיע אליו כדי ללמוד לרקוד. לאחר שהתרשם מהמוזיקה שלו, יאנג הציע לסו להצטרף לקבוצה, ומאוחר יותר הם גייסו את לי שהיה אחד הרקדנים המובילים בקוריאה והוא הצטרף לקבוצה כרקדן רקע. למרות שהוא היה מוערך מאוד בזכות עצמו כרקדן, הוא הצטרף לקבוצה בגלל שהמוזיקה "ריגשה את ליבו."
סו נתקל בטכנולוגיית MIDI לראשונה בדרום קוריאה בתחילת שנות ה-90 והחל להתנסות בצלילי MIDI שונים כדי ליצור סוג חדש של מוזיקה שלא נשמעה עד כה. בתחילה לא היו לו תוכניות להופעת בכורה בתור להקת דאנס/פופ, כך שלמעשה ההצלחה של הלהקה הייתה הפתעה.
השלישייה הופיעה לראשונה בתוכנית הכישרונות של MBC ב-11 באפריל 1992, עם השיר Nan Arayo וקיבלה את הדירוג הנמוך ביותר מטעם חבר השופטים. עם זאת, השיר ואלבום הבכורה שלהם עם השם העצמי הפכו כל כך מוצלחים עד כדי כך שבתוכנית MTV Iggy נאמר כי "מוזיקת K-pop לעולם לא תהיה אותו הדבר" שוב. השיר Nan Arayo, שהיה אחד משירי הראפ הקוריאניים הראשונים, היה להיט שהצליח מאוד; הביטים החדשים בהשראת הסגנון המוזיקלי ג'ק סווינג, משפטי ראפ אופטימיים, פזמונים בסגנון פופ יחד עם שילוב של התמקדות בסגנונות ריקוד חדשים, כבשו את הקהל הקוריאני בסערה. הלהקה מכרה למעלה מ-1.5 מיליון עותקים של האלבום תוך חודש מצאתו, והלהקה זכתה בפרס דיסק הזהב עבור השיר בשנת 1992. המגזין ספין הכניס את השיר Nan Arayo למקום הרביעי ברשימת 21 שירי ה-K-Pop הגדולים בכל הזמנים בשנת 2012. בשנת 2015, ה"רולינג סטון" דירג אותו במקום ה-36 ברשימת 50 שירי להקות הבנים הגדולים בכל הזמנים. השיר מוכר גם בזכות ביסוס הפופולריות של הראפ ב-קיי-פופ ובשל ההכלאה של סגנון הבלדה הקוריאני עם ראפ, רוק וטכנו.
אלבומם השני משנת 1993 קיבל תפנית אחרת. למרות שהיה אלבום דאנס ברובו, מספר שירים שילבו אלמנטים של מטאל כבד ומוזיקת פולק קוריאנית מסורתית באמצעות השימוש בכלי שנקרא taepyeongso, שהוא כלי נשיפה כפול קנה, ובגלל המבנה המלודי שלהם. השיר Hayeoga זיכה אותם בפרס דיסק הזהב השני שלהם. בזמן קידום האלבום, נאסר על הקבוצה להופיע בערוץ הטלוויזיה הלאומי KBS-TV מכיוון שהם ענדו עגילים, לבשו ג'ינס קרועים והיו עם ראסטות בשיער, שוועדות האתיקה שייכו לרגאיי, לתנועות התנגדות ולדחיית נורמות חברתיות. זה היה המקרה הראשון מבין המקרים של המחלוקות הרבות שהיו בנוגע ללהקה. האלבום הפך לאלבום עם מכירות של 'כפול מיליון עותקים' הראשון בהיסטוריה הקוריאנית.
באלבום השלישי הלהקה עברה לסגנון מטאל ולרוק יותר כבד. מנגינות ריקוד כמעט לא היו קיימות, מלבד בשיר "Dreaming of Bal-Hae", שיר רוק אלטרנטיבי המעיד על תקווה לאיחוד מחדש של צפון ודרום קוריאה, מה שזיכה את הקבוצה בפרס דיסק הזהב השלישי שלה. במקום זאת, שירים כמו, לדוגמה, "Classroom Idea" עם קולות גראולינג, בהשפעת להקות כמו ה-Beastie Boys ו-Rage Against the Machine, תפסו את הבמה.
השיר היה ביקורתי מאוד כלפי מערכת החינוך הקוריאנית והלחץ שהופעל על בני נוער להצליח בלימודים, כמו להצליח במבחני הכניסה לאוניברסיטה. השיר נאסר להשמעה בטלוויזיה וברדיו (אך עבר על ידי ועדות האתיקה) בשל הצנזורה של מערכת החינוך על מילותיו:
כל בוקר אתה מוביל אותנו לכיתה קטנטנה בשעה 7:30, וכופה את אותם הדברים לתוך 7 מיליון ראשי הילדים ברחבי הארץ. הכיתות החשוכות והסגורות האלה בולעות אותנו. החיים שלי יקרים מכדי לבזבז אותם כאן.
בנוסף, הלהקה הואשמה בהסתרת מסרים שטניים בשיר. למרות שהוכח מאוחר יותר שההאשמות הללו אינן מבוססות, הפאניקה המוסרית לא נרגעה.

אלבומם הרביעי של הלהקה היה מלא בשירים שנויים במחלוקת. השיר "חרטה של הזמנים" נאסר על ידי ועדת האתיקה לביצוע בציבור בשל מילות השירים שהביעו ביקורת על הממשלה. הגרסה של השיר שנכללה לבסוף באלבום היא אינסטרומנטלית בלבד, כסירוב של סו לשכתב או להסיר את שלוש השורות המקוריות שוועדת האתיקה דרשה לשנות (בהדגשה):
קשישים משכילים הולכים ברחוב עם בובות יפות. נראה שהיום שכולם קיוו לו בסתר מגיע היום. שפתיים מוכתמות בשחור. חלפה התקופה של האנשים הישרים [...] אני מצפה לעולם חדש שיהפוך הכל [...] מקווה שאוכל לנקום את הטינה שבליבי. הלילה!
תגובת הנגד מהמעריצים כנגד הצנזורה הייתה עצומה, ומערכת ה"קדם-צנזורה" בוטלה ביוני 1996, חלקית כתוצאה מהתגובה הזו. מיני-אלבום תחת השם Regret of the Times, עם הגרסה המקורית של השיר, יצא לאור כחודש לאחר שהמערכת בוטלה.