stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איים בזרם
הערות שוליים

↑  ארנסט המינגוויי, "איים בזרם", ידיעות ספרים, 2006, עמוד 13.
↑  ארנסט המינגוויי, "איים בזרם", ידיעות ספרים, 2006, עמודים 15-16.
↑  ארנסט המינגוויי, "איים בזרם", ידיעות ספרים, 2006, עמוד 412.
↑  ארנסט המינגוויי, "איים בזרם", ידיעות ספרים, 2006, עמוד 337.
↑  ארנסט המינגוויי, "איים בזרם", ידיעות ספרים, 2006, עמוד 466.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588285805171  GND: 4426696-0  VIAF: 193683277   WorldCat (עם VIAF): 193683277 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איילת דקל

| --- | --- |
 סוגה מועדפת:  תיעודי
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 עיסוק:  במאית קולנוע וטלוויזיה
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרסים והוקרה:  פרס הסרט הטוב ביותר ופרס העריכה בפסטיבל דוקאביב (2001)
 פרופיל ב-IMDb
 
איילת דקל היא במאית קולנוע, טלוויזיה ופרסומות.
ביוגרפיה

בוגרת בית הספר למשחק ולקולנוע בית צבי במגמת קולנוע, ובעלת תואר שני מאוניברסיטת N.Y.I.T בניו יורק בהצטיינות יתרה משנת 1991.
דקל זכתה בפרס הסרט הטוב ביותר וכן בפרס העריכה בפסטיבל דוקאביב ב-2001 על סרטה "צומוד".
ב-2008 הקימה חברה המציעה שירותי תוכן ופיתוח פורמטים לרשת ולטלוויזיה.
פילמוגרפיה

"כחול עמוק" (1997) - סדרת טלוויזיה עלילתית משטרתית. שודרה ב-HOT.
"צומוד" (2000) - סרט תיעודי העוקב אחר סיפורם של ארבעה ילדים פלסטינים במחנה הפליטים דהיישה. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ופרס העריכה בפסטיבל דוקאביב 2001 ומועמד לפרס אופיר באותה שנה.
"החתונה התבטלה" (2006) - סרט תיעודי טלוויזיוני אודות ביטול חתונות.
"אורנה פורת - ביבליוגרפיה" (2006) - סרט תיעודי טלוויזיוני.
"מלחמת המינים" - סדרת דוקו-ריאליטי.
"ג'אגלינג ואמנות אחזקת המשפחה" (2006) - סרט תיעודי אודות נשים בעלות קריירה ומשפחה.
"ביי ביי לאהבה" (2007) - פרויקט קולנועי ניסיוני אודות פרידות. הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב.
"אינתיפאדה קאלט" (2007) - סרט תיעודי אודות השפעתה של האינתיפאדה השנייה על יצירותיהם של אמנים בתל אביב.
"מקום מפלט" (2019) - סרט תיעודי על מקלטים לנשים מוכות.
בנוסף, נטלה חלק בקמפיין הבחירות של ציפי לבני ומפלגת קדימה לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה וביימה את קטעי הווידאו של בלוג יומן הבחירות של לבני.
הערות שוליים

1 2  "צומוד" זכה בדוקאביב, באתר וואלה, 1 באפריל 2001
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוחתי

| --- | --- |

 סינגל בביצוע שמעון בוסקילה
 יצא לאור:  14 באוגוסט 2022
 תאריך הקלטה:  2022
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 שפה:  ערבית מרוקאית
 אורך:  3:02
 כתיבה:  שמעון בוסקילה ‏•‏‏ אברהם פרץ (גוסטו)
 לחן:  שמעון בוסקילה
 הפקה:  פטריק סבג
 עיבוד:  פטריק סבג ‏•‏‏ עמית הראל
"אוּחְתִּי" (בעברית: "אחותי") הוא שיר שהלחין וביצע בערבית מרוקאית הזמר והיוצר הישראלי שמעון בוסקילה. בוסקילה כתב את המילים במשותף עם אברהם פרץ (גוסטו). השיר יצא לאור ב־14 באוגוסט 2022 כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
בוסקילה כתב את השיר כמחווה לאחותו, לאחר שהתפייס איתה לאחר נתק של כ־25 שנים בין השניים.
רקע וכתיבה

בוסקילה נולד באופקים והתייתם מאימו כשהיה בן שמונה וחצי. האב ובנו עברו להתגורר בנתיבות. כ־15 שנים לאחר מותה של אשתו הכיר האב אישה, ונולדה להם בת, ענת. לאחר כמה שנים התגרשו האב ואימהּ של ענת, ולאחר זמן עברו השתיים להתגורר באשקלון. מאז לא התראו בוסקילה ואחותו. עם מותו של אביהם, יצר בוסקילה קשר עם האחות. הוא סיפר:
כשאבא שלי נפטר התקשרתי אליה, איתרתי אותה. אמרתי לה: "אבא נפטר", התחילה לבכות. אני אומר לה "טוב, תביאי את הדברים שלך, תבואי לנתיבות, תבואי, תשבי איתנו שבעה". היא אומרת לי "אני לא מכירה אף אחד". כעסתי. מאוד. שהיא לא באה לשבת שבעה ולא הייתה בלוויה. ומאז לא דיברתי איתה. אחרי שהתחלתי, איך אומרים, להתבגר – כולם בסופו של דבר מתבגרים – וכתבתי עליה שיר במרוקאית".
בוסקילה טען שהתברר לו שאימהּ של אחותו לא איפשרה לה להגיע להלוויה ולשבעה. האחות מצידה סיפרה שהתגעגעה לאחיה כל השנים: ”ואני לא יודעת אם הוא יודע, אבל אני כל הזמן הייתי מתפללת, שהקדוש ברוך הוא יקרב אותי עם אח שלי”. היא ניסתה ליצור קשר איתו כמה פעמים במשך השנים. לטענתו גם הוא רצה במשך תקופה מסוימת ליצור איתה קשר, אך לא התאפשר לו. בשנים האחרונות הוא חש חרטה על כך שלא שמרו על קשר, ושלא גדל לצד אחותו, עד שלבסוף כתב את השיר, שקורא לה לחזור אליו.
השיר זכה להשמעות רדיו רבות, ובשיאו הגיע למקום החמישי במצעד ההשמעות הישראלי השבועי של מדיה פורסט.
ביקורת

מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב: ”הפתעתי את עצמי בהתאהבות מהירה, עוד לפני תרגום. אני שומע מנגינת רגש, טון של אהבת אין קץ. במרוקאית – זה מפעים. [...] כשבוסקילה לוחץ על הקול הגבוה, החד, יוצא לו סלסול נשמה. ערבית נכנסת בקלות יותר מנסבלת לקו המיינסטרים שלו. זהו בוסקילה העממי של הפשטות היפה, שמחבר מרוקאית למוסיקה כמהות אנושית קיומית”.
על הווידאו קליפ כתב: ”כוריאוגרפיה צנועה בשחור לבן שמשרטטת נפלא את הלך הרגשות בשיר”.
משתתפים

מקור: פרטי הווידאו קליפ ביוטיוב.
שמעון בוסקילה – זמרה, גיטרה אקוסטית, גיטרה קלאסית
נועם בורג – גיטרה אקוסטית, גיטרה קלאסית, גיטרה חשמלית
פטריק סבג – נגינה ותכנותים, עיבוד
עמית הראל – פסנתר, עיבוד
אורי דוידסון – גיטרה פרטלס בס
פתיח בצרפתית – מאור זפרן
משתתפים > הפקה

מפיק – פטריק סבג
עוזר הפקה – עודד דיסטלמן
מיקס – פטריק סבג
מאסטרינג – ארן לביא
מיקומי שיא > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 5 |  |
הערות שוליים

↑  אוחתי, באתר בנדקמפ, בדיקה אחרונה ב־12 באוקטובר 2022
1 2 3  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, 14 באוגוסט 2022, בדיקה אחרונה ב־4 באוקטובר 2022
1 2 3  שמעון בוסקילה – אוחתי, באתר יוטיוב, 18 באוגוסט 2022
↑  דלית רצ'שטר מארחת את שמעון בוסקילה בגלגלייב | גלגלייב 09.11.22, באתר גלי צה"ל, 9 בנובמבר 2022, בדיקה אחרונה ב־9 בנובמבר 2022
1 2 3  רינה מצליח, ‏כבר לא לבד בעולם: שמעון בוסקילה מתאחד עם אחותו אחרי 20 שנה, באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2022
1 2  "קשה להוציא ממני דמעה" (ריאיון עם איריס קול), באתר 103fm, ‏22 באוגוסט 2022, בדיקה אחרונה ב־12 באוקטובר 2022
1 2  יוסי חרסונסקי, שמעון בוסקילה – ה"אוחתי" שלו ריגשה אותי | זהו בוסקילה העממי של הפשטות היפה, שמחבר מרוקאית למוזיקה כמהות אנושית קיומית, באתר יוסמיוזיק, 22 באוגוסט 2022, בדיקה אחרונה ב־12 באוקטובר 2022
1 2  המקום החמישי במצעד ההשמעות הישראלי השבועי של "מדיה פורסט" (יש לבחור "שירים מובילים – רדיו – ישראלי", שנה: 2022, שבוע 36: 28 באוגוסט 2022 – 3 בספטמבר 2022), באתר מדיה פורסט, 28 באוגוסט 2022, בדיקה אחרונה ב־12 באוקטובר 2022
איגור קוליבנוב

איגור ולדימירוביץ' קוליבנוב (ברוסית: И́горь Влади́мирович Колыва́нов; נולד ב-6 במרץ 1968) הוא כדורגלן עבר סובייטי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות דינמו מוסקבה, פוג'ה ובולוניה. קוליבנוב הספיק לשחק גם בשלוש נבחרות - ברית המועצות, חבר המדינות ורוסיה. השתתף ביורו 1992 ויורו 1996.
מאז פרישתו ממשחק פעיל הפך למאמן כדורגל. נכון לשנת 2022 מאמן את קבוצת טקסטילשצ'יק איוואנובו מההליגה הרוסית השנייה
תארים > כשחקן

מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 1990
כדורגלן השנה בברית המועצות - 1991
מלך השערים של ליגת העל הסובייטית - 1991
תארים > כמאמן

מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17 - 2006
אליפות מרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה - 2019
איגנץ רייך

| --- | --- |

 לידה:  1821 ז'אמבק, הונגריה 
 פטירה:  18 באפריל 1887 (בגיל 66 בערך) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 
איגנץ רייך (בהונגרית: Reich Ignác; ז'אמבק, 1821 – בודפשט, 18 באפריל 1887) היה סופר, משורר, מורה, מתרגם יהודי-הונגרי. רייך תרגם להונגרית חלק מספרי החומש וכן את ההגדה של פסח.
ביוגרפיה

איגנץ רייך נולד בעיירה בת כ-5,000 תושבים במחוז פשט, שם אביו היה המזכיר של הקהילה היהודית. הוא החל את לימודיו בעיירה, שם למד תחילה תנ"ך ותלמוד (כנראה בחדר - הכינוי המקובל ביהדות האשכנזית המסורתית לתלמוד תורה – מסגרת הלימודים הבסיסית לילדים), ולאחר מכן נסע לאוראדיה (אז חלק מהונגריה במסגרת הקיסרות האוסטרית) תחילה למד בבית הספר היסודי בעיר, שם לימד אותו אחיו שלמה הונגרית וגרמנית, ואחר כך המשיך בגימנסיה. בשנת 1842 עבר לפשט כדי להמשיך בהשכלתו, אך ויתר בגלל קשייו הכלכליים. בשלב זה כבר דיבר הונגרית, גרמנית, צרפתית, עברית ולטינית. עד 1848 התחנך אצל משפחות יהודיות בפשט ואז חזר לעיירת הולדתו והחל ללמוד אנגלית במטרה להגר מהונגריה. אולם בשנת 1850 ניתנה לו האפשרות ללמד בבית הספר של הקהילה היהודית בסקשפהרוואר ולכן נטש את תוכנית ההגירה. משנת 1851 לימד בבית הספר של הקהילה היהודית של פשט, שם השתמש לראשונה בשפת ההוראה ההונגרית בהוראת הדקדוק העברי. הוא יזם את תרגום הטקסט העברי של המקרא להונגרית. הוא פרש בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19. מאמריו בגרמנית פורסמו בעיתונות הקהילה היהודית ההונגרית. הוא תרגם את המנון הונגריה לעברית, אך גם כתב שירה בעצמו.
עבודותיו העיקריות

שירי אהבת מולדת (בודה, 1848)
בית אל. Ehrentempel verdienter ungarischen Izraeliten (אוסף ספרי ביבליוגרפיה בשפה הגרמנית, פשט, 1856–1878)
בית-לחם. Jahrbuch zur Beförderung des Ackerbaues, des Handwerks und der Industrie unter den Israeliten Ungarns (בודפשט, 1872–1873)
טקס ליל הסדר לשני ערבי הפסח (בחו"ל עורכים שני לילות סדר). תרגום ההגדה להונגרית על בסיס הטקסט העברי. בודפשט, 1878 (מהדורה שנייה. בודפשט, 1882)
ספר החומש הראשון (בראשית), תורגם מהמקור העברי, לשימוש בתי ספר ופרטיים (בודפשט, 1879)
כתביו

Programm der Pester israelitsche Haupt- und Unterrealschule für das Schuljahr:
Geschichtliche Skizzen der israelitischen Haupt- und Unterrealschule (1856)
פורסם במגזין "בן-חנניה":
מוריץ הורשצקי, סקיצה ביוגרפית (Szeged, III. 1860)
פורסם במגזין "בית לחם":
Der Ackerbau bei den Hebräern (Pest, I. 1871)
Einen Monat in der altjüdischen Metropole (Pest, II. 1874)
(Magyar Izraelita) :פורסם במגזין "היהודי ההונגרי":
סדרת מאמרים הומוריסטיים שכותרתם עורבים ספרותיים (1861–1864)
בוחר'ל (בחור לומד תלמוד) סיפור
פורסם בספר השנה של וינטר:
Der Jüdische Handelslehrling
"פורסם ב: "עלון היהודי":
Das Armenwesen der alten Hebräer (סדרת מאמרים)
פורסם ב: "Ungarische Jüdische Wochenschrift"
קבר אבות (סדרת מאמרים)
לקריאה נוספת

אגנש קניירש (עורכת ראשית), איגנץ רייך, בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי 1000–1900, בודפשט, 1967-1969 (ברומנית) מסת"ב 9630525003
לקסיקון יהודי הונגרי. העורך: פטר אויווארי. בודפשט, לקסיקון יהודי, 1929. עמ' 737. גישה מקוונת
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, 1891–1914. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  Reich Ignác elhunyt (1887. április 20.) Pesti Hírlap, 9. évfolyam, 108. szám
↑  "Halotti bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség halotti akv. 563/1887. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300569205171  GND: 1027623743  ISNI: 0000 0001 1040 4170  LCCN: no2006010933  NTA: 235198390  VIAF: 14517017   WorldCat (עם VIAF): 14517017
אוניות המערכה מסדרת בראונשווייג

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה פרה-דרדנוט
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  
 סדרה קודמת:  אוניות המערכה מסדרת ויטלסבאך
 סדרה עוקבת:  אוניות המערכה מסדרת דויטשלנד
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  גרמניה ורפט 
 תחילת הבנייה:  1901
 הושקה:  1902–1904
 תקופת הפעילות:  1904–1960 (כ־56 שנים)
 אחריתה:  נגרטו
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 13,208 טון, מקסימלי: 14,394 טון
 אורך:  127.7 מטר
 רוחב:  22.2 מטר
 שוקע:  8.1 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  743 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  9,600 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  מנועי קיטור בהספק 16,000 כוחות סוס (12 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  מנועי קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 110–250 מ"מ   צריחי תותחים 250 מ"מ   סיפון 40 מ"מ
 חימוש:  ארבעה תותחי SK L/40‏ 11 אינץ' (280 מ"מ)   14 תותחי SK L/40‏ 6.7 אינץ' (170 מ"מ)   18 תותחי SK L/45‏ 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   6 צינורות טורפדו 17.7 אינץ' (450 מ"מ)
 
אוניות המערכה מסדרת בראונשווייג היו קבוצה של חמש אוניות מערכה פרה-דרדנוט של הצי הקיסרי הגרמני שנבנו בתחילת שנות ה-1900. הם היו הסדרה הראשונה של אוניות מערכה שהוסמכו לפי חוק הצי השני, תוכנית הרחבה ימית גדולה. הסדרה כללה חמש ספינות - בראונשווייג, אלזס, הסן, פרוסן ולותרינגן - והן היו שיפור ביחס לסדרת ויטלסבאך הקודמת. אוניות הסדרה הרכיבו חימוש חזק יותר של תותחי 28 סנטימטרים (11 אינץ') ו-17 סנטימטרים (6.7 אינץ') (לעומת תותחי 24 סנטימטרים (9.4 אינץ') ו-15 סנטימטרים (5.9 אינץ') של סדרת ויטלסבאך). פחות משנתיים לאחר שהאוניות הראשונות בסדרה נכנסו לשירות, הספינות התיישנו על ידי אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט, מה שצמצם את הקריירה שלהן.
במהלך הקריירה המוקדמת שלהן, חמש האוניות שירתו בשייטת אוניות המערכה השנייה, עם פרוסן כספינת הדגל שלה. הצי היה עסוק בעיקר באימונים שגרתיים בזמן שלום ובביקורי חוץ. בשנת 1912, בראונשווייג שובצה למילואים ואליה הצטרפה בשנה שלאחר מכן אלזס. לותרינגן והסן היו אמורות להיות מושבתות ב-1914, אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביולי מנעה זאת והם נשארו בשירות צי הים הפתוח. הם ופרוסן השתתפו בפעולות הצי בשנתיים הראשונות של המלחמה, בעוד בראונשווייג ואלזס נסעו לאזור הבלטי עם שייטת אוניות המערכה IV, שם נלחמו באוניית המערכה הרוסית סלאבה במהלך קרב מפרץ ריגה באוגוסט 1915. הסן השתתפה בקרב יוטלנד במאי 1916 וראתה קרב מוגבל עם סיירת מערכה בריטית בסוף הקרב. כל חמש האוניות הוצאו משירות החל משנת 1916, ולאחר מכן שימשו בתפקידי משנה, כולל כאוניות צריפים וכספינות הכשרה.
לאחר המלחמה, חמשת אוניות הסדרה היו בין כלי השיט שהרייכסמרינה החדש הורשה לשמור על פי חוזה ורסאי. לותרינגן ופרוסן הוסבו לספינות אב לשולות מוקשים כדי לפנות את שדות המוקשים בים הצפוני שהונחו במהלך המלחמה, אך שלוש האחרות עברו מודרניזציה בתחילת שנות ה-20 ושירתו עם הצי עד שנות ה-30. בראונשווייג ואלזס בסופו של דבר נמחקו מרשימות הצי ב-1931, ויחד עם לותרינגן ופרוסן נגרטו לאחר מכן. הסן נשארה בשירות עד סוף 1934, אז הוצאה משימוש והוסבה לספינת מטרה מבוקרת רדיו, תפקיד שהיא מילאה במהלך מלחמת העולם השנייה. היא נמסרה כשלל מלחמה לברית המועצות, שמה שונה לטסל ושימשה כמטרה עד 1960 כשהיא נגרטה.
תכנון > מאפיינים כלליים ומכונות

לאוניות הסדרה היה אורך בקו המים של 126 מטרים (413 רגל 5 אינץ') ואורך כולל של 127.7 מטרים (419 רגל). רוחב האוניות היה 22.2 מטרים (72 רגל 10 אינץ'), והיה להן שוקע של 8.1–8.16 מטרים (26 רגל 7 אינץ'–26 רגל 9 אינץ'). רוחב האוניות הוגבל על ידי שיקולים לוגיסטיים, שכן היא הייתה הרחבה ביותר שניתן היה להכיל בתאי השיט בכניסה למספנה הקיסרית בווילהלמסהאפן. לאוניות היו שלושה עשר תאים אטומים למים ותחתית כפולה שנמשכה ל-60 אחוז מאורך גוף האונייה. הדחק האוניות היה 13,208 טונות (12,999 טונות ארוכות) בתפוסה הסטנדרטית שלהם, ו-14,394 טונות (14,167 טונות ארוכות) במעמס מלא. על האוניות הותקנו זוג תרנים צבאיים כבדים שנשאו זרקורים.
ההיגוי נשלט באמצעות הגה כיוון יחיד. האוניות תוארו כסירות ים טובות, אך היו מועדות לעלרוד כבד. הספינות היו מגיבות והיה להן רדיוס סיבוב צר במהירות נמוכה, אך בהגה קשה של 12 מעלות, הספינות איבדו עד 70 אחוז מהמהירות. על האוניות היה צוות של 35 קצינים ו-708 מלחים בדרך כלל, וכאשר שירתו כספינת דגל של השייטת, היו להם 13 קצינים ו-66 מלחים נוספים. הספינות נשאו מספר סירות קטנות יותר על סיפון, כולל שתי סירות כלונסאות, שני שיגורים, פיננס (הוסרה מאוחר יותר), שני קאטרים, שני מפרשיות ושתי סירות. הסירות טופלו על ידי שני מנופים גדולים בעלי צוואר אווז הממוקמים משני צידי הארובה האחורית.
אוניות הסדרה הונעו על ידי מנועי קיטור תלת-דרגתיים ושלושה מדחפים שסיפקו 16,000 כוחות סוס (15,781 קילוואט). המנועים התלת-דרגתיים הוזנו על ידי שמונה דוודים מסוג Marine ושישה דוודים גליליים, שכולם הוסקו בפחם; אלה היו מחולקים לשלוש ארובות באמצע האונייה. שלוש ארובות אומצו מכיוון שבכלים קדומים יותר, סידור שתי הארובות נטה לחסום את הנוף מהגשר, ועל ידי פיצול העשן לשלוש ארובות במקום שתיים, הארובות יכלו להיות דקות יותר ובכך פחות מגבילות. בשלב מסוים לאחר 1915, נוספה יכולת שריפת נפט כדי להשלים את הדוודים הפחמים. שני המדחפים החיצוניים היו בעלי שלושה להבים, וקוטר של 4.8 מטרים (15 רגל 9 אינץ'), בעוד שהציר המרכזי היה בעל ארבעה להבים וקוטר של 4.5 מטרים (14 רגל 9 אינץ').
המהירות המרבית של הספינות דורגה ב-18 קשרים (33 קמ"ש). במהלך ניסויים, לעומת זאת, המנועים הפיקו בין 16,478–16,980 כוחות סוס (12,120–12,489 קילוואט), ומהירות מרבית בין 18.2–18.7 קשרים (33.7–34.6 קמ"ש). אוניות הסדרה יכלו להפליג לטווח של 5,200 מיילים ימיים (9,600 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש), למעט הסן. הסן סבלה מהיגוי לא יציב, שהגדיל את צריכת הדלק וקיצר את טווח הפעולה שלה ל-4,530 מיילים ימיים (8,390 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). שתי האוניות הראשונות - בראונשווייג ואלזס - היו להן ארבעה גנרטורים שייצרו 230 קילוואט (74 V), בעוד שלוש האוניות לאחר מכן - הסן, פרוסן ולותרינגן - היו להן ארבעה טורבו-גנרטורים שסיפקו 260 קילוואט (110 V).
תכנון > חימוש ושריון

החימוש העיקרי שלהם הוגדל מתכנונים קודמים, אך עדיין היה חלש יותר מאוניות מערכה זרות של אותה התקופה; לצי הגרמני הייתה נטייה להדגיש את מהירות האש ולא את משקל הפגז, ובדרך כלל ניתן היה לירות בתותחים קטנים יותר מהר מאשר בתותחים גדולים יותר. החימוש העיקרי כלל ארבעה תותחי 28 ס"מ SK L/40 מהירי ירי בצריחים תאומים המופעלים הידראולית. הצריחים הוצבו על קו האמצע, אחד קדימה ואחד אחורה. צריחי ה-DrL C/01 אפשרו לתותחים להנמיך ל-4 מעלות ולהגביה ל-+30 מעלות, מה שאיפשר טווח מרבי של 18,800 מטרים (61,700 רגל). התותחים ירו פגזים במשקל 240 קילוגרם (530 ליברות) במהירות לוע של 820 מטר לשנייה (2,700 רגל לשנייה). האוניות נשאו בסך הכל 340 פגזים, 85 לכל תותח.
הסוללה המשנית כללה 14 תותחי 17 ס"מ SK L/40 מהירי ירי, ארבעה מהם הותקנו בצריחים בודדים באמצע האונייה, כאשר עשרת הנותרים היו בקזמטים מסביב למבנה העילי. התותחים ירו פגזים במשקל 64 קילוגרם (141 ליברות) במהירות לוע של 850 מטר לשנייה (2,800 רגל לשנייה). תותחים אלו נבחרו מכיוון שהם השתמשו בפגז הגדול ביותר שניתן לטפל בו בצורה סבירה ללא מכונות. ניתן להגביה את התותחים המורכבים בצריח ל-30 מעלות, לטווח מקסימלי של 16,900 מ' (18,500 יארד), בעוד שתותחי הקזמטים יכלו להגביה רק ל-22 מעלות, ובהתאמה היה להם טווח נמוך יותר של 14,500 מ' (15,900 יארד). לתותחים אלו היו בסך הכל 1,820 פגזים, 130 פגזים לכל תותח. כדי לעבור את תעלת קיל, שלושת תותחי הקזמטים המרכזיים 17 ס"מ מכל צד היו צריכים להימשך לתוך הבתים שלהם, מכיוון שהם לא היו מסוגלים להסתובב באופן מלא עם דפנות האוניות. כשהתותחים מוצבים במלואם, הספינות היו רחבות מכדי להיכנס לתעלה.
לאניות היו גם 14 תותחי 8.8 ס"מ SK L/35 מהירי ירי בקזמטים לאורך האונייה. התותחים ירו פגזים במשקל 15.4 ליברות (7 קילוגרם) במהירות לוע של 2,526 רגל לשנייה (770 מטר לשנייה), וניתן להגביה אותם ל-25 מעלות לטווח מקסימלי של 9,090 מ' (9,940 יארד). הם גם היו חמושים בשישה צינורות טורפדו 45 ס"מ (17.7 אינץ'), עם סך של 16 טורפדות. צינור אחד היה בחרטום, שניים היו בכל צד רוחב, והצינור האחרון היה בירכתיים.
הספינות היו מוגנות בשריון קרופ. חגורת השריון הראשית הייתה בעובי 250 מ"מ (9.8 אינץ') בחלק המרכזי של האונייה, שם הגנה על מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה. שריון הסיפון היה בעובי 40 מ"מ (1.6 אינץ'); הקצוות שלו נטו מטה כדי להתחבר לקצה התחתון של החגורה כדי להגן מפני פגזים שעברו מעל החגורה. עובי השיפוע נע בין 140 מ"מ (5.5 אינץ') מקדימה ומאחורה ו-75 מ"מ (2.95 אינץ') באמצע האונייה, שם שריון החגורה העליונה העניק שכבת הגנה נוספת. מעל החגורה הראשית, החגורה העליונה של 140 מ"מ פלדה השתרעה בין צריחי התותחים הראשיים והאחוריים. שריון נוסף בעובי 140 מ"מ הגן על תותחי הקזמטים במפלס הסיפון הראשי. תותחי הקזמטים עצמם קיבלו מגני תותחים בעובי 70 מ"מ (2.8 אינץ'). בצריחי הסוללה הראשיים היו דפנות שריון בעובי 250 מ"מ וגגות בעובי 50 מ"מ (1.97 אינץ'), בעוד שבצריחים המשניים היו דפנות שריון בעובי 150 מ"מ (5.9 אינץ'). צלעותיו של מגדל הניווט הקדמי היו מחופים בשריון בעובי 300 מ"מ (11.8 אינץ') עבה והגג היה בעובי 50 מ"מ, בעוד שהמגדל האחורי קיבל פחות הגנה משמעותית, עם דפנות בעובי 150 מ"מ וגג בעובי 30 מ"מ (1.2 אינץ').
אוניות הסדרה

| שם האונייה | המספנה | הונחה | הושקה | הושלמה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בראונשווייג | גרמניהוורפט, קיל | 21 באוקטובר 1901 | 20 בדצמבר 1902 | 15 באוקטובר 1904 |
| אלזס | שיכו-וורקה, דנציג | 26 במאי 1901 | 26 במאי 1903 | 29 בנובמבר 1904 |
| הסן | גרמניהוורפט, קיל | 15 במרץ 1902 | 18 בספטמבר 1903 | 19 בספטמבר 1905 |
| פרוסן | AG Vulcan, שטטין | אפריל 1902 | 30 באוקטובר 1903 | 12 ביולי 1905 |
| לותרינגן | שיכו-וורקה, דנציג | 1 בדצמבר 1902 | 27 במאי 1904 | 18 במאי 1906 |
היסטוריית שירות

הקריירה של האוניות בזמן השלום כללה אימוני צי שגרתיים. אימוני השייטות והצי התקיימו בדרך כלל באפריל ומאי, שיוט צי גדול בדרך כלל לאחר מכן בחודשים יוני ויולי, ולאחר מכן הצי התאסף לתמרוני הצי השנתי בסוף אוגוסט וספטמבר. הפלגות הצי הגדולות יצאו בדרך כלל למים הנורווגיים יחד עם היאכטה של קייזר וילהלם השני, אם כי בשנים 1908 ו-1909, הצי יצא להפלגות ארוכות אל האוקיינוס האטלנטי, ערך ביקורים בספרד, האיים הקנריים, האיים האזוריים ופורטוגל. בשגרה אלו היו ביקורי חוץ, כמו בנובמבר 1905, כאשר בראונשווייג נשאה את הנסיך היינריך לנורווגיה להכתרת הוקון השביעי, מלך נורווגיה, ובפברואר 1906 כאשר פרוסן נשאה את וילהלם השני לדנמרק להלווייתו של המלך כריסטיאן התשיעי. הספינות היו מעורבות גם בתאונות; בשנת 1911, הסן התנגשה בספינת הקיטור הדנית SS אסקסונד והטביעה אותה, ובמרץ 1912, אלזס פגעה בטעות והטביעה את אוניית הסוחר Pollux. לאורך תקופה זו, פרוסן שימשה כספינת הדגל של שייטת אוניות המערכה השנייה.
הקריירה הפעילה של האוניות הייתה קצרה מאוד כתוצאה ממהפכת הדרדנוט; בראונשווייג ואלזס צומצמו למילואים ב-1912 וב-1913, בהתאמה, אף על פי לותרינגן, הסן ופרוסן היו עדיין בשירות פעיל באמצע 1914. לותרינגן הייתה אמורה להצטמצם למילואים ביולי ופרוסן הייתה אמורה להיות מושבתת בסוף השנה, אבל משבר יולי שבא בעקבות רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד ביוני ביטל את התוכנית הזו. הצי היה בהפלגת הקיץ שלו לנורווגיה במהלך המשבר, וההודעה על האולטימטום האוסטרו-הונגרי לסרביה אילצה את האוניות לחזור הביתה מוקדם כדי להתכונן לסכסוך הקרוב.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה, בראונשווייג ואלזס הופעלו מחדש והוקצו לשייטת אוניות המערכה הרביעית בפיקודו של ויצה-אדמירל אהררד שמידט, שהופקדה על תפקידי הגנת החוף. השייטת ערכה מספר גיחות לים הבלטי כדי לסייר אחר ספינות מלחמה רוסיות אך לא השתתפה בשום פעולה. האוניות שימשו גם לשמירת שפך האלבה בים הצפוני בשנה הראשונה למלחמה. בראונשווייג ואלזס השתתפו בחלק המוקדם של קרב מפרץ ריגה באוגוסט 1915, שם שמרו על אוניית המערכה הפרה-דרדנוט הרוסית סלאבה בזמן ששדה מוקשים רוסי במיצר אירבן נוקה, אך הכוחות הרוסיים הציבו הגנה חזקה. שמידט החליט להסיג את כוחותיו כשהתברר שפינוי המוקשים נמשך זמן רב מדי, ולא נותר מספיק אור יום עבור שולת המוקשים דויטשלנד כדי להניח שדה מוקשים משלה בסאונד מון כדי לחסום את הכניסה הצפונית למפרץ. לאחר ביטול המבצע, השייטת ראתה פעילות מועטה לפני שפורקה בדצמבר.
בינתיים, שלוש האוניות האחרות עדיין שירתו בשייטת אוניות המערכה השנייה, שם השתתפו בגיחות הצי שנערכו בשנתיים הראשונות למלחמה. סדרת מבצעים זו הגיעה לשיאה בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916; עד אז, רק הסן עוד הייתה בשירות פעיל בשייטת. פרוסן הייתה בסיור כספינת השמירה במצרי דנמרק (והוחלפה כספינת הדגל באוניית המערכה דויטשלנד) ולותרינגן הייתה במצב גרוע וזקוקה מאוד לתיקון. הסן ראתה פעולה מוגבלת ביוטלנד, ובאה במגע עם אוניות בריטיות כבדות פעם אחת. המפגש הזה הגיע מאוחר ב-31 במאי, כאשר הסן ושאר הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה ירו לזמן קצר בשייטת סיירות המערכה הראשונה של תת-אדמירל דייוויד ביטי, ובכך חיפו על הנסיגה של סיירות המערכה הגרמניות החבוטות בפיקודו של פרנץ פון היפר. אובדן הפרה-דרדנוט פומרן במהלך הקרב הדגיש את פגיעותן של אוניות המערכה הישנות יותר, ויחד עם המהירות האיטית שלהן, שכנע את הפיקוד הימי הגרמני להסיג אותן משירות הקו הקדמי. פרוסן, לותרינגן והסן המשיכו לשרת כספינות שמירה באזור הבלטי לאחר קרב יוטלנד.
החל משנת 1916, סדרת בראונשווייג החלה להיסגר משירות פעיל, בעיקר בגלל מחסור בכוח אדם. אלזס הצטמצמה לספינת צריפים שבסיסה בקיל ביולי, הסן הוצאה מכלל שימוש ופורקה מנשקה בדצמבר; לאחר מכן היא הפכה לספינת מחסן שבסיסה בברונסבוטל ב-1917. בראונשווייג הוסבה לאוניית אימונים וב-20 באוגוסט הופחתה לספינת צריפים, גם היא בקיל. פרוסן הפכה לאוניית מחסן בווילהלמסהאפן גם ב-1917. לותרינגן המשיכה בתפקידי ספינת השמירה שלה עד ספטמבר 1917, כאשר גם היא הוצאה משירות, ולאחר מכן שימשה כספינת הכשרה למהנדסים בווילהלמסהאפן. החל משנת 1916, תותחים שהוצאו מאוניות אלו שימשו את הצבא הקיסרי כתותחי רכבת; אחד מהתותחים הללו נתפס על ידי הצבא האוסטרלי ונשמר כתותח אמיין באנדרטת המלחמה של אוסטרליה בקנברה, אוסטרליה.