stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תפילת ערבית של שבת

תפילת ערבית של שבת היא התפילה הראשונה של השבת, והיא נערכת על פי רוב זמן מה לאחר שקיעת החמה של יום שישי, לאחר קבלת שבת.
מבנה תפילת ערבית של שבת דומה לתפילת ערבית רגילה. היא פותחת בברכו, לאחריו נאמרות קריאת שמע וברכותיה, חצי קדיש, תפילת עמידה (בנוסח מקוצר לשבת), קדיש תתקבל, עלינו לשבח וקדיש יתום. בנוסף כלולות בנוסח תפילת השבת תוספות מיוחדות לשבת, כדוגמת פרשת 'ויכולו' וחזרת הש"ץ מקוצרת (מעין שבע).
תוספות והשמטות בתפילה > ברכות קריאת שמע

בניגוד לתפילת יום חול, מושמטים פסוקי 'והוא רחום' הנאמרים קודם ברכו. על פי נוסח ספרד קודם לברכו נאמר הקטע 'כגוונא' מהזוהר.
בנוסח האיטלקים, יש נוסח מיוחד לחלק מהברכות של ברכות קריאת שמע לשבת. נוסח זה מופיע כבר בסידור רב סעדיה גאון, ואמירתו עוררה מחלוקת בין הגאונים.
ברכת השכיבנו, הברכה האחרונה של ברכות קריאת שמע כוללת חתימה מיוחדת לשבת: "(ה)פורש סוכת שלום עלינו, ועל כל עמו ישראל, ועל ירושלים", וזאת במקום החתימה הרגילה בימות החול: "שומר עמו ישראל לעד". סיום הברכה קודם החתימה ("כי אל שומרנו... ושמור צאתנו...") מושמט בנוסח הספרדים והתימנים, אך נאמר בנוסח האשכנזים, האיטלקים ופרובאנס. בנוסח רומניא, השמיטו את רוב נוסח הברכה ואמרו "השכיבנו יי אלהינו לשלום והעמידנו מלכנו לחיים ולשלום ופרוס עלינו סכת שלומך. בא"י הפורס סכת שלום עלינו ועל כל עמו ישראל ועל ירושלם עיר הקדש".
בשבת אין אומרים את ברכת יראו עינינו (גם במקומות שהיא נאמרת בימי החול). ברוב הקהילות אומרים אחרי השכיבנו את פסוקי "ושמרו בני ישראל את השבת" (שמות, ל"א, ט"ז–י"ז). הם לא מופיעים בתכלאל הישן (אולם אומצו בתקופה מאוחרת על ידי רוב קהילות התימנים) ולא בנוסח קטלוניה, וכן הגר"א ואדמו"ר הזקן בטלו את אמירתם משום חשש הפסק, ולכן הם לא נאמרים אצל חסידי חב"ד, ולא בהרבה מקהילות נוסח אשכנז בארץ ישראל. סיבת השינוי בחתימת ברכת השכיבנו והוספת פסוקי 'ושמרו' מוסברת בכך שהיא באה לסמל שהשבת שומרת על עם ישראל, ועל כן אין צורך בבקשה לשמירה כמו ביום חול.
תוספות והשמטות בתפילה > תפילת עמידה

תפילת העמידה של שבת היא תפילה מקוצרת בת שבע ברכות הכוללת את שלוש הברכות הראשונות והאחרונות של תפילת עמידה, כאשר ביניהם נאמרת ברכה מיוחדת לתפילה זו שתוכנה הוא הציווי על שבת בבריאת העולם. הברכה כוללת את הקטעים: "אתה קדשת", פרשת "ויכולו" (בנוסח תימן אומרים רק את הפסוק האחרון שלה; במנהג איטליה המקורי, חסרה פסקה זו באמצע התפילה, והיא נאמרת רק אחרי התפילה.), "ישמחו במלכותך" (לפי חלק מהנוסחים) ו"רצה (נא) במנוחתנו" (שני החלקים הראשונים ייחודיים לתפילה זו).
נוסח חילופי ל"אתה קדשת" הוא "מאהבתך ה' אלהינו", שמופיע בסדר רב עמרם גאון. נוסח זה מופיע בתוספתא, ומופיע גם במסורת הארץ ישראלית הקדומה, שנתקבלה בישיבות בבל, ונדחתה רק בראשית ימי הביניים. שרידים לה נשתמרו באשכנז, והיא עדיין נאמרת על ידי חלק מהאיטלקים. קיימת התאמה בין ראשית הברכה "מאהבתך" לחתימתה "וישמחו בך ישראל אוהבי שמך" הנהוגה בחלק מהקהילות.
אם בשבת חל גם יום טוב (אך לא חול המועד), תפילת העמידה היא תפילת עמידה של יום טוב, תוך אזכורים קצרים לשבת במהלכה. במקרה כעין זה פרשת 'ויכולו' לא נאמרת בתוך תפילת העמידה.
המקור לאמירת פרשת 'ויכולו' באמצע התפילה הוא בגמרא:
דאמר רב המנונא, כל המתפלל בערב שבת ואומר 'ויכולו' - מעלה עליו הכתוב כאילו נעשה שותף להקב"ה במעשה בראשית
תוספות והשמטות בתפילה > לאחר תפילת עמידה

לאחר תפילת העמידה אומר כל הקהל יחד עם החזן פעם שנייה את פרשת "ויכולו" (בראשית ב א-ג), בפעם זו בקול ובציבור (בחלק מקהילות הספרדים והאיטלקים נהוג להקדים ולהוסיף את המילים: "יום השישי" לפני אמירת פרשת "ויכולו"). כאשר יום טוב חל בשבת, תפילת העמידה של ליל שבת היא תפילת עמידה של יום טוב, ואז זו הפעם היחידה בה נאמר 'ויכולו'. אמירת 'ויכולו' זו נועדה להיות כעדות בציבור, ולכן יש שנוהגים שלא לאומרה כשמתפללים ביחידות, ומקפידים לאומרה לפחות שני אנשים ביחד. בקרב הספרדים יש שנוהגים לאומרה גם ביחידות, אך יש שנוהגים לאומרה בטעמים כקורא בתורה.
אחר 'ויכולו', אומר שליח הציבור את ברכה מעין שבע, ברכה מיוחדת לתפילה זו הכוללת את תוכן תפילת העמידה בקצרה (בחלק מהקהילות, הציבור מצטרף לאמירת חלק מהברכה). אמירת ברכת מעין שבע תוקנה במקורה עקב חשש סכנה לאנשים שיישארו אחרונים בבית הכנסת, בזמן שבתי הכנסת היו מחוץ לשטח המיושב, והיא נועדה להאריך את התפילה על מנת שכל המתפללים יסיימו את התפילה יחדיו. תקנה זו בתוקפה גם כיום, למרות שבתי הכנסת נמצאים בשטח המיושב, אך בשל הסיבות לתיקונה היא נאמרת דווקא במניין במקום קבוע, ולא ביחיד או במניין מזדמן (עיקרון זהה נוהג גם כלפי 'מזמור לדוד ה' רועי' שנאמר לאחריה, לפי חלק מנוסחי התפילה). לאחר ברכת מעין שבע אומר הש"ץ קדיש תתקבל.
על פי נוסח הספרדים ונוסח ספרד, לאחר קדיש תתקבל אומר הקהל את הפרק "מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר" (תהילים כג), ובסיומו אומרים קדיש נוסף, למנהג הספרדים קדיש יתום ולפי נוסח ספרד החזן אומר חצי קדיש. לאחר הקדיש, אומרים שוב ברכו.
ישנם מקומות בהם נאמר פרק המשניות במה מדליקין אחרי קדיש תתקבל שבסוף תפילת ערבית, אך ברוב המקומות בארץ ישראל הפרק נאמר אחרי קבלת שבת.
יש מקומות שמקדשים בבית הכנסת אחרי קדיש תתקבל (או אחרי במה מדליקין), אבל ברוב המקומות בארץ נוהגים שלא לקדש בבית הכנסת. בסיום התפילה אומרים את עלינו לשבח (לפי נוסח רוב קהילות האשכנזים אומרים לאחריו "קדיש יתום"). בהרבה קהילות נוהגים להשמיט את "ברכו" הנאמר בשאר ימי השבוע בסוף התפילה, כיוון שאינו שכיח שאנשים מגיעים מאוחר לתפילת ליל שבת.
בקהילות אשכנזיות רבות שרים לאחר התפילה את הפיוט אדון עולם או יגדל אלהים חי. קהילות ספרדיות רבות שרות את הפיוט יגדל אלהים חי. בחלק מקהילות גאורגיה, נוהגים לומר גם את פיוט "בר יוחאי" בניגון מיוחד.
תוספות והשמטות בתפילה > מנהגים שונים

בקרב חלק מהקהילות הספרדיות נהוג להקדים אמירת "לשם ייחוד", ופסוקים נוספים. בקרב חלק מקהילות גאורגיה נהוג להוסיף גם קטע זה, (שמהווה מעין "רשות" לחצי קדיש הנאמר בנוסח הספרדי טרם תפילת ערבית לשבת): "השיבה לי ששון ישעך, ורוח נדיבה תסמכני. הראנו ה' חסדך, וישעך תתן לנו. קומה עזרתה לנו, ופדנו למען חסדך. בהיוועדם בבית מועדם, ובגרונם רוממות אל. להקדיש את קדוש יעקב, ואת אלהי ישראל. ישתבח ויתפאר ויתרומם ויתנשא".
דינים שונים

בטור ובשולחן ערוך מובא כי יש להקדים את תפילת ערבית של שבת מעבר לרגיל בימות החול. במידה ונערכת קבלת שבת מוקדמת, ניתן להתפלל את תפילת ערבית עוד לפני זמן כניסת שבת ושקיעת החמה, היות שעל המתפללים כבר חלה תוספת שבת.
אם טעה וסיים את ברכת "השכיבנו" בנוסח של יום חול - "שומר עמו ישראל לעד" ונזכר מיד (בתוך כדי דיבור), יתקן ויאמר "(ה)פורש סוכת שלום...", ואם שהה פרק זמן ארוך יותר, לא ניתן לתקן את החתימה ויצא בדיעבד.
אדם שלא התפלל את תפילת ערבית של שבת יכול לצאת ידי חובתו על ידי הקשבה לברכת מעין שבע מהחזן, משום שתפילת ערבית היא רשות במקורה, ולכן הקלו בכך. ויש מפקפקים בדין זה.
כללי

בניגוד לתפילות יום חול הנערכות במקומות רבים בכמה מניינים מצומצמים ולעיתים בחדרים צדדיים של בית הכנסת, קבלת שבת ותפילת ערבית של שבת נערכות לרוב במניין מרכזי אחד באולם המרכזי של בית הכנסת. בתפילה משתתפים כל הגברים, כולל ילדים קטנים, וחלק מהנשים. בתפילה זו משתתף גם ציבור מסורתי רב. במקומות רבים סיום התפילה הוא גם מפגש חברתי לא־רשמי של מתפללי בית הכנסת בפתח בית הכנסת, המברכים זה את זה בברכת 'שבת שלום' ומשוחחים זה עם זה.
לאחר תפילת ערבית נערך בבתים קידוש וסעודת ליל שבת.
לקריאה נוספת

יצחק (אריק) זימר, "גלגולו של נוסח התפלה בעמידה בליל שבת", סיני קג.
הערות שוליים

↑  אך בנוסח קטלוניה הקדום אמרו פסוקים אלו כרגיל.
↑  הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, סדר תפלות כמנהג בני רומה, ירושלים תשע"ד, עמ' קיז ואילך.
↑  מחזור רומניא, ויניציאה רפ"ג, דף כד ע"א.
↑  בסידור רס"ג, מהדורת דודזון, עמוד קיא, וכן במחזור ארם צובה, מופיעה ברכת יראו עינינו אחרי פסוקי "ושמרו".
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רס"ז, סעיף ז'
↑  עיין במחזור קמחא דאבישונא, בולוניא ש"א, עמ' 51 שמאריך לתרץ מנהג זה.
↑  סדר רב עמרם גאון (הרפנס) סדר שבתות. "ומאהבתך ה' אלהינו שאהבת את ישראל עמך ומחמלתך מלכנו שחמלת על בני בריתך, נתת לנו ה' אלהינו את יום השביעי הגדול והקדוש הזה באהבה. לגדולה ולגבורה לקדושה למנוחה לעבודה ולהודאה לאות ולברית ולתפארת ולתת לנו ברכה ושלום מאתך."
↑  תוספתא ברכות ג יא
↑  סידור נוסח ארץ ישראל/תפילת שבע (ערבית שבת)
↑  יצחק (אריק) זימר, "גלגולו של נוסח התפלה בעמידה בליל שבת", סיני קג (תשמ"ט).
↑  הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, סדר תפלות כמנהג בני רומה, ירושלים תשע"ד, עמ' ח בהקדמה, ועמ' קכב בסידור עצמו שמביאים את שתי הנוסחאות.
↑  ועיין במחזור קמחא דאבישונא הנ"ל שלומד את הגמ' בצורה אחרת.
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רס"ח, סעיף ט"ו
↑  משנה ברורה, סימן רס"ח, סעיף קטן י"ט
↑  ילקוט יוסף (שבת א רסז טז) והאור לציון (ב יט ד) אומר שלא צריך כקורא בתורה
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רס"ח, סעיף י"ז
↑  חוץ מחסידויות בית צ'רנוביל לכל ענפיהם, שאומרים אותו קודם הקידוש בליל שבת במקום בתפילה.
↑  משנה, מסכת שבת, פרק ב'.
↑  יש אמנם כמה מקומות שגם בארץ אומרים במה מדליקין בסוף ערבית, כגון בחסידות ערלוי.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רס"ט, סעיף א'.
↑  אולם בקהילת וויען בירושלים ובבית הכנסת אוהל יעקב בזכרון יעקב, וכן בבית כנסת ישורון בבני ברק, ועוד כמה מקומות בארץ, מקדשים בבית הכנסת.
↑  שירת יגדל אצל אשכנזים יותר נפוצה בחו"ל, אבל יש קהילות אשכנזיות גם בא"י ששרים יגדל. בקהילות רבות שרים אדון עולם בשבת ויגדל ביו"ט או להפך.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רס"ז, סעיף ב'.
↑  משנה ברורה, סימן קס"ז, סעיף קטן ט'.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רס"ח, סעיף י"ג.
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רס"ח, סעיף י"ח
↑  עיין משנה ברורה, סימן רס"ח, סעיף קטן כ"ח.
↑  אצל החרדים לא מקובל שנשים הולכות לבית הכנסת בערבית של שבת. והדבר יותר נפוץ אצל הציבור הדתי לאומי.[דרוש מקור]
| סדר השבת |
| --- | --- | --- |
| ערב שבת | מנחה לערב שבת • תוספת שבת • הדלקת נרות |  |
| ליל שבת | קבלת שבת • תפילת ערבית של שבת • קידוש • סעודת ליל שבת |  |
| יום השבת | תפילת שחרית של שבת • תפילת מוסף של שבת • סעודת יום שבת • דרשת השבת • תפילת מנחה של שבת • סעודה שלישית |  |
| מוצאי שבת | תפילת ערבית למוצאי שבת • הבדלה • מלווה מלכה |  |
פורטל שבת ומועדי ישראל
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חצב (פגז)

פגז "חצב"
חצב או בשמו הרשמי 120mm HE-MP-T, M339 Cartridge הוא כדור טנק בקליבר 120 מ"מ מתוצרת התעשייה הצבאית, שנועד בעיקר כנגד חי"ר מבוצר במבנים, אך גם נגד טנקים ורק"מ. תחמושת ה"חצב" מגיעה בתצורת 'כדור', כלומר כדור "חצב" אחוד עם תרמיל המכיל חומר נפץ הודף. לכדור מטען נפיץ ומטרתו לגרום את הנזק העיקרי למטרה. מוד פעולה שלו הוא "מפתח קיר" – השהיית היזימה מרגע הפגיעה לכמה רגעים על מנת לאפשר לכדור לחדור דרך הקיר ולהתפוצץ כשהוא כבר בתוך המבנה ולגרום נזק לאנשים שבתוכו. טווח הירי של ה"חצב" גדול ומגיע לכ-5 ק"מ.
משתמשים

ב-2010 החליט צה"ל לרכוש את ה"חצב" לצד ה"כלנית". הוא פותח במקביל לפיתוח ה"כלנית" כפגז אימונים מקביל, בעל תכונות זהות. המטרה הייתה שיאפשר לכוחות צבא להתאמן באמצעותו על ירי של "כלנית", אך יוזיל באופן ניכר את העלויות, שכן במסגרת האימונים לא יעלה הצורך בירי פגז  "חי" אמיתי. את המרעומים של הפגז מייצרת חברת "רשף טכנולוגיות" מקבוצת ארית תעשיות.
אחר כך הוחלט שישמש עבור לוחמה בשטח בנוי במקום ה"חלולן". ה"חצב" פחות מגוון מה"כלנית" ומהווה שנמוך שלה, אך מאידך, מחירו נמוך בהרבה ("חצב" עולה בערך כמחצית ממחיר ה"כלנית"), ולכן נבחר לשמש את חיל השריון הישראלי במקום ה"חלולן" ששימש בעבר גם נגד מבנים ומטרות חי"ר אך ביעילות נמוכה.
הפעילות המלחמתית הגדולה הראשונה של ה"חצב" הייתה במבצע צוק איתן ביולי–אוגוסט 2014: במהלך המבצע ירו טנקי המרכבה סימן 4מ ומרכבה סימן 3 של חיל השריון כ-500 פגזי "חצב" וכן פגזי "כלנית" כנגד מחבלים ומטרות טרור. הפגזים שימשו לצד ה"חלולן" הישן שנורה בכמויות הרבה יותר גדולות, והיו יעילים ממנו. בעקבות ההצלחה והביקורות החיוביות הוחלט להגביר את ההצטיידות ב"חצב".
בינואר 2020 זכתה תעש במכרז של כוחות ההגנה של פינלנד לאספקת תחמושת טנקים מסוג חצב, תמורת 40 מיליון דולר. במרץ 2022 זכתה גם במרכז של הכוחות המזוינים של שוודיה בשווי 27 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  למרות שתחמושת הטנק היא אחודה, ולכן על-פי מונחי צה"ל נקראת כדור (תחמושת), בקרב הציבור הרחב השתרש המונח פגז לתחמושת טנקים.
↑  יובל אזולאי, ‏בקרוב בצה"ל: פגז טנקים חדש תוצרת תעש, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2010
↑  משהב"ט ירכוש מרעומים לפגזים ממפעל "רשף טכנולוגיות", באתר "IsraelDefense‏", 9 בדצמבר 2014
1 2  יובל אזולאי, ‏תעש מציגה: פגז טנק שחודר קירות - ומתפוצץ בתוך המבנה, באתר גלובס, 18 באפריל 2012
↑  ידיעה ב-IsraelDefense‏, 2014.
↑  פרחים בקנה: כדור החצב נכנס לשימוש בחיל השריון, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 21 בספטמבר 2014.
↑  יורם גביזון, תעש פורצת לשוק נוסף: תספק פגזים ב–40 מיליון דולר לצבא פינלנד, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2020
↑  יורם גביזון, אלביט מערכות תספק פגזי טנקים ב-27 מיליון דולר לצבא שבדיה, באתר TheMarker‏, 21 במרץ 2022
ענר גוברין

| --- | --- |

פרופ' ענר גוברין
 לידה:  28 בפברואר 1966 (בן 58) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  פיתח תיאוריה חדשה של שיפוט מוסרי; חקר התפתחות הידע הפסיכואנליטי
 מקצוע:  מרצה, פסיכולוג קליני, פסיכואנליטיקאי, פילוסוף
 מספר צאצאים:  2
 
ענר גוברין (נולד ב-28 בפברואר 1966) הוא פרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן, פסיכולוג קליני, פסיכואנליטיקאי ופילוסוף.
ביוגרפיה

גוברין נולד בתל אביב-יפו לחוקרת הספרות נורית גוברין ולאביו שלמה גוברין.
את לימודיו האקדמיים עשה בתואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה, תואר שני בפסיכולוגיה קלינית ותואר שלישי במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת הדוקטור שלו היא "מפוזיטיביזם לפוסטמודרניזם בפסיכואנליזה האמריקאית". את הפוסט-דוקטורט עשה במכון דרנר לפסיכולוגיה מתקדמת, באוניברסיטת אדלפי בניו יורק.
גוברין הוא פרופסור חבר בתוכנית לפרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2005 הקים את המסלול לדוקטורט "פסיכואנליזה ופרשנות", למטפלים במקצועות בריאות הנפש ומאז הוא עומד בראשו.
גוברין עורך שתי סדרות ספרים: "נרקיסוס - לפסיכואנליזה, פילוסופיה וחקר התרבות" ו-Routledge Introduction to Contemporary Psychoanalysis. משנת 2020 הוא עורך ביחד עם ד"ר שרון זיו ביימן סדרה מקוונת, "חושבים כאן ועכשיו – שיחות עם פורצי דרך בפסיכותרפיה", במסגרתה נעשות מדי חודש שיחות אישיות עם הוגים בולטים בתחום, בהם מייקל אייגן, אן אלווארז, אנטונינו פרו, ג'ון סטיינר, ארמה ברנמן פיק, חיים עומר, אליסיה ליברמן, אסתר כהן ואחרים.
ביוגרפיה > מחקריו

מחקריו של גוברין, שזכו לתמיכת הקרן הלאומית למדע, עוסקים בשני תחומים: בתחום הפסיכואנליזה חוקר גוברין את התפתחות הידע הפסיכואנליטי, דימויי הידע של קהילות פסיכואנליטיות שונות, וההקשרים התרבותיים והפילוסופיים של תיאוריות פסיכואנליטיות. גוברין טוען כי הפסיכואנליזה מצליחה לשרוד ולהתפתח בזכות קיומן הדיאלקטי, אלה לצד אלה, של שני סוגים של קהילות (מוקסמות ומוטרדות). על אף שהקהילות המוקסמות והמוטרדות מפוצלות ומסוכסכות, הדיאלקטיקה ביניהן מסייעת לפסיכואנליזה לשגשג ולהתפתח. ספרו "המוקסמים והמוטרדים - דימויי הידע של הפסיכואנליזה" הוא ניתוח של קהילות פסיכואנליטיות ודימויי הידע שהן מחזיקות בו.
בתחום המוסר, גוברין פיתח את תאוריית ההתקשרות של השיפוט המוסרי. לפיה בני אדם מזהים סיטואציות מוסריות, על פי מבני עומק פנימיים המשותפים לכל הסיטואציות המוסריות מעבר לתוכן הספציפי שלהן. השיפוט הוא תוצאה של חישוביות הנעשית לפי פרמטרים קבועים בקלות ובמהירות ומבלי שהיא מגיעה למודעות. גוברין, זיהה את תפיסת הרוע כשיפוט מוסרי מובחן, שבו הצופה מזהה יחס א-סימטרי קיצוני בין המעוול והקורבן, אינו יכול "להיכנס לראש" של המעוול, מזהה יחס אדיש או מתעלל כלפי מאפייני התלות של הקורבן וכאשר המעוול, גם לאחר המעשה מסרב, ממשיך להצדיק את עצמו.
בספרו Ethics and Attachment - How We Make Moral Judgements מראה גוברין כי בני אדם מזהים סיטואציות מוסריות, ושופטים ומכריעים בהן, לפי פרמטרים קבועים.
ספריו

בין התנזרות לפיתוי – גלגוליה של הפסיכואנליזה באמריקה, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2003.
Conversations with Michael Eigen (with Michael Eigen), Karnac, 2007.
המוקסמים והמוטרדים – דימויי הידע של הפסיכואנליזה, ,הוצאת כרמל, 2017.
Conservatives and Radical Perspectives on Psychoanalytic Knolwledge – The Fascinated and the Disenchanted, Routledge 2015.
Ethics and Attachment - How We Make Moral Judgements, Routledge 2019.
ספרים שערך

Innovations in Psychoanalysis: Originality, Development, Progress, (with Jon Mills), Routledge, 2019
ספת התרבות – פסיכואנליזה במרחבי הפילוסופיה, הספרות והחברה, סדרת נרקיסוס לפסיכואנליזה פילוסופיה וחקר התרבות, רסלינג. 2019
הערות שוליים

↑  גוברין ענר | התוכנית ללימודי פרשנות ותרבות | אוניברסיטת בר-אילן, באתר culture.biu.ac.il
↑  גוברין, ע. גלגוליה של הפסיכואנליזה באמריקה, דביר, 2004
↑  Govrin, A. (2014). The ABC of moral development: an attachment approach to moral judgment. Front. Psychol. 5:6
↑  Govrin, A. (2019). Ethics and Attachment - How We Make Moral Judgements
↑  הסופר ענר גוברין, באתר סימניה
↑  ערן רולניק, ברנשים פרוידיאנים וחתיכות אמת, באתר הארץ, 27 במאי 2005
↑  פסיכולוגים יוצרים ראיון עם הפסיכולוג ענר גוברין עם צאת ספרו "המוקסמים והמוטרדים - דימויי הידע של הפסיכואנליזה" / צילה טנא, באתר www.psychology.org.il
↑  ענר גוברין, באתר www.e-vrit.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261920105171  GND: 1172657556  ISNI: 0000 0003 7513 6976  SUDOC: 229589375  VIAF: 97862289   WorldCat (עם VIAF): 97862289
בית צור

| --- | --- |

שרידי האתר בשנות ה-20 של המאה ה-20
 שמות נוספים:  ח'ירבת טובייקה
 מידות
 שטח:  200 דונם
 גובה מעל פני הים:  990 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הכנענית
 תקופות:  תקופת הברונזה הקדומה ברונזה בייניימית תקופת הברונזה המאוחרת תקופת הברזל I תקופת הברזל II
 ננטש:  התקופה ההלניסטית בארץ ישראל
 סוג:  תל
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1931–1957 
 ארכאולוגים:  ויליאם פוקסוול אולברייט בית הספר האמריקאי לחקר המזרח
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  מצפון לחלחול
 קואורדינטות:  31°35′00″N 35°06′00″E﻿ / ﻿31.58333°N 35.1°E﻿ / 31.58333; 35.1
 he
 
בֵּית צוּר הייתה עיר עתיקה ביהודה שישבה על הדרך הקדומה מירושלים לחברון, כ-30 ק"מ מדרום לירושלים וכ-6 ק"מ מצפון לחברון, על הגבול בין יהודה לאדום.
בימי מרד החשמונאים הייתה בית צור בעלת חשיבות אסטרטגית ראשונה במעלה. כיבושה בשנת 164 לפנה"ס אפשר לצבאו של יהודה המכבי להגיע לירושלים ולטהר את המקדש.
זיהוי

הניסיון הראשון לזהות את בית צור העתיקה נעשה באתר ח'רבת בורג' אל-צור, ששוכן מצפון לעיירה חלחול, ושימר את השם העתיק. אלא, שהשרידים העתיקים ביותר באתר היו מן התקופה הביזנטית. משום כך בחרו הארכאולוגים להתמקד בח'רבת אל-טביקה, השוכנת בסמוך לו על גבעה גבוהה שחולשת על סביבתה (בגובה 1007 מעל פני הים). באל-טביקה נמצא, אכן, ממצא עשיר שחופף הרבה מן הידוע מהמקורות הספרותיים על בית צור.
היישוב הקהילתי כרמי צור, השוכן כשני קילומטרים צפונה מבית צור ההיסטורית, משמר את השם העתיק.
בית צור במקרא

בית צור הייתה עיר בנחלת יהודה. היא נזכרת לראשונה בספר יהושע, בחלוקה של נחלות השבטים לאחר כיבוש הארץ (יהושע ט"ו 58), ושוב – כאחת הערים שבנה וביצר רחבעם, לאחר הפילוג של ממלכת ישראל המאוחדת (דברי הימים ב' י"א 7).
בית צור נזכרת גם בימי שיבת ציון. אחד מן הבונים של חומת ירושלים, תחת הנהגתו של נחמיה, היה "נחמיה בן עזבוק, שר חצי פלך בית צור" (נחמיה ג' 16).
בית צור בתקופה החשמונאית

עד לכיבוש אדום בידי יוחנן הורקנוס, בשנת 125 לפנה"ס, הייתה בית צור יישוב ספר מבוצר, ובמהלך מרד החשמונאים עברה לפחות שלוש פעמים מיד ליד, כאשר פעם שולטים בה היהודים ופעם הסלאוקים.
לראשונה נזכרת בית צור, "כפר ביהודה" על פי יוסף בן מתתיהו, כאשר הצבא הסלאוקי, בפיקודו של ליסיאס, נטע שם את מחנהו, וצבא יהודה גבר עליו. ניצחון זה פתח בפני יהודה המכבי את הדרך לירושלים.
לאחר טיהור המקדש ובניית חומה בירושלים, סביב הר ציון, חזר יהודה לבית צור וביצר אותה, כי חשש מפלישה אדומית.
שנתיים אחר כך, בשנת 162, שב הצבא הסלאוקי לבית צור, כשבראשו עומד אנטיוכוס החמישי, וצר עליה זמן ארוך, כשהוא נתקל בהתנגדות עזה של מגיני העיר. כשהגיעו השמועות לירושלים, הפסיק יהודה את המצור שהטיל על החקרא, והתמקם מול האויב, בבית זכריה. הפעם גברה ידם של הסלאוקים, יהודה נסוג לירושלים, ומגיני העיר נכנעו, וגורשו מהעיר.
בעשרים השנה הבאות הייתה בית צור תחת שלטון סלאוקי, ושר הצבא בקכידס אף חיזק את ביצוריה.
על פי ספר המקבים א (י' 14) בשנים אלו היה היישוב מפלטם של המתייוונים שביקשו להתרחק משלטון בית חשמונאי.
בין שנת 145 ל-143 לפנה"ס צר שמעון על העיר המבוצרת, וכאשר ראה חיל המשמר את כוחו ואת כלי המלחמה שלו, נכנע – בתנאי שאנשיו יוכלו לצאת מהעיר ולשוב לצבאם, וכך היה.
העיר על ביצוריה, "מקום מבצר חזק ביותר ביהודה", איבדה מחשיבותה לאחר שיוחנן הורקנוס, בנו של שמעון, כבש את ארץ אדום והרחיק את בית צור מהגבול.
החפירות והסקר בבית צור (ח' אל-טביקה)

הראשון שזיהה את בית צור עם אל-טביקה, תל הנמצא בפאתו הצפון-מערבית של חלחול, היה הארכאולוג הצרפתי פר אבל (Pére Abel), ב-1924. החפירות הראשונות באתר התנהלו בשנת 1931 מטעם הסמינר התאולוגי הפרסביטריאני בשיקגו ובית הספר האמריקאי לחקר המזרח. בראש המשלחת עמד א"ר סלרס ויועצו לענייני ארכאולוגיה היה ויליאם פוקסוול אולברייט. עונת החפירות השנייה של אותו המכון, גם היא בראשותו של סלרס, התקיימה ב-1957.
האתר נסקר גם במהלך סקר הר יהודה.
החפירות והסקר בבית צור (ח' אל-טביקה) > תקופת הברונזה

מתקופת הברונזה הקדומה נמצאו בחפירות מעט חרסים, ולא התברר אם האתר היה מיושב, או שהיה רק מוקד לפעילות פסטורלית של רועים נוודים. כלי יחיד שנמצא, תוארך לתקופת הברונזה הקדומה 1.
הבנייה העתיקה ביותר שנמצאה באתר היא חומה מסוף המאה ה-17 - ראשית המאה ה-16 לפנה"ס (תקופת הברונזה התיכונה 2). עובי החומה היה 2.75 מטרים, והיא הקיפה עיר קטנה למדי (כשמונה דונם). פרט לחומה, ולשני חדרים צמודים אליה (חדרי משמר או חדרי אחסון), לא שרדו מבנים אחרים מן התקופה.
החופרים העריכו שהיישוב חרב במאה ה-16 לפנה"ס, כאשר המצרים חזרו וכבשו את ארץ ישראל.
החפירות והסקר בבית צור (ח' אל-טביקה) > תקופת הברזל

במאה ה-11 לפנה"ס (תקופת הברזל הקדומה 1), נושב המקום מחדש, אולם מסיבה לא ברורה נעזב פעם נוספת סמוך לשנת 1000 לפנה"ס. הוא היה הדרומי בשרשרת יישובים (לצד אתרי אום-טלעה, רוג'ם סבית ואתר גילה) שנוסדו בתקופת הברזל 1 ולא התקיימו בשלב הבא. גם מתקופה זו לא זוהו מבנים, אבל נותרו כלי אגירה, גביעים ונר.
לא נמצאו עדויות לקיומו של יישוב בבית צור בין שלהי המאה ה-11 למאות השמינית או השביעית, ומשום כך קשה למצוא סימוכין לסיפור המקראי שעל פיו הייתה בו עיר בנויה שביצר המלך רחבעם.
במאות השביעית או השמינית לפנה"ס שוב התקיים יישוב משגשג באתר, יישוב עירוני בתוך החומות, ומחוץ לחומה - יישוב חקלאי. בחפירות נתגלו 11 ידיות של קנקני יין, עם חותם "למלך", שעליהן סמל של שתי כנפיים. טביעות כאלה מיוחסות בוודאות לימי חזקיהו, לשנים 701–705 לפסה"נ. כן התגלו 5 ידיות ועליהן טביעת רוזטה.
העיר הישראלית חרבה ככל הנראה עם הכיבוש הבבלי, אפילו שלא נמצאו בשרידיה סימנים של שריפה משמעותית, והיא נושבה שוב בתקופה הפרסית (ראשית ימי הבית השני).
החפירות והסקר בבית צור (ח' אל-טביקה) > התקופה הפרסית

מן המקור המקראי בנחמיה (ג' 16) מתברר כי בתקופה הפרסית הייתה בית צור עיר פלך. מאחר שבית צור ניצבה על הגבול בין פחוות יהוד לפחוות אדומיאה, ברור  שהייתה הדרומית בששת הפלכים של פחוות יהוד ושימשה מבצר. הארכאולוג רוני רייך מצא התאמה ארכיטקטונית בין שלב 2 של שרידי המצודה באתר ובין בית השרד שנחשף בתל לכיש, ומתוארך לתקופה הפרסית, ומשום כך סובר ששלב זה של המצודה שייך לימי ראשית הבית השני.
החפירות והסקר בבית צור (ח' אל-טביקה) > התקופה ההלניסטית

בזמן שלטונו של אנטיוכוס הרביעי הייתה בית צור עיר פרזות שלווה ומשגשגת. חדרי הרחצה שהתגלו בה, שכללו 12 אמבטיות, מלמדים על רווחה כלכלית. גם כיכר שוק נחשפה, עם חנויות ואכסניה, בורות מים ובריכות אגירה. לאחר הכיבוש החשמונאי, ביצר יהודה את העיר והוסיף שלב לחומותיה על יסודות החומה הכנענית. לאחר הכיבוש החוזר של בית צור, חוזקו ביצורי החומה והמצודה, ששלב 3 שלה מיוחס לבכחידס.
בבית צור של התקופה ההלניסטית נמצאו מטבעות רבים, בהם 180 מטבעות סלאוקים ו-20 מטבעות חשמונאיים.
נראה שסביב שנת 100 לפנה"ס, שנים ספורות לאחר כיבוש אדום על ידי יוחנן הורקנוס, נעזבה העיר ולא יושבה עוד.
לקריאה נוספת

משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח (עורך: משה כוכבי), תשל"ב, עמ' 19-89
אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993
הערות שוליים

↑  ספר מקבים ב, י"א 5
1 2 3 4 5  Sellers O.R; Albright W.F, Bet Zur, Bulletin of the American School of Oriental Rechearch, 1931, עמ' 2-13
↑  יוסף בן מתתיהו (פלביוס יוספוס, תרגום: אברהם שליט, ספר שנים-עשר ז', קדמוניות היהודים, ירושלים: מוסד ביאליק, 1973
↑  ספר המקבים א ד – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  יוסף בן מתתיהו (פלביוס יוספוס), תרגום: אברהם שליט, ספר שנים-עשר ט', קדמוניות היהודים, ירושלים: מוסד ביאליק, 1973
↑  ספר המקבים א ט – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  ספר המקבים א יא – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  יוסף בן מתתיהו (פלאביוס יוספוס), תרגום: אברהם שליט, ספר שלושה-עשר, ה', קדמוניות היהודים, ירושלים: מוסד ביאליק, 1973
1 2  Robert W. Funk, Bet Zur, Bulletin of the American School of Oriental Research, 1958
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 27
↑  אתר ההיסטוריה וההנצחה של גוש עציון © - בית צור (חירבת טוביקה), באתר web.archive.org, ‏2013-09-29
↑  רוני רייך, מצודהII בבית צור - מבנה שרד מן התקופה הפרסית?, ארץ ישראל כ"ג (ספר א' בירן), תשנ"ב, עמ' 252-247
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475194705171
אסף לב

אסף לב
אסף לב (נולד ביפו ב-1972) הוא פסיכותרפיסט, משפטן, הוגה ומשורר ישראלי.