stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ננו שבתאי
הערות שוליים

↑ "עושים את זה" - מאת תלמידי בית הספר סם שפיגל, עורכת: בתיה גור, הוצאת עם עובד, 2002.
"מעבר לסף"-סיפורת ישראלית עכשווית, עורכת: דנה אולמרט, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003.
אנתולוגיה של סופרות ישראליות בתרגום לצרפתית, מתרגמת: זיוה אברן, בהפקת המכון לתרגום ספרות עברית, הוצאת "Metropolis", צרפת. (2008).
↑   גילי איזיקוביץ, כתב האישום שלי נגד גברים: הסופרת ננו שבתאי מגוללת בספרה החדש את המסע האירוטי הגיהנומי שעברה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306099905171  BnF: cb17075760k (data)  ISNI: 0000 0000 7911 8757  LCCN: nr2006008444  RERO: 02-A029030362  SUDOC: 254295592  VIAF: 46723104   WorldCat (עם VIAF): 46723104
פאנק רוק

ערך זה עוסק בסגנון מוזיקה אשר מייצג מחאה חברתית נגד הממסד. אם התכוונתם לתרבות נגד הממסד, ראו .
| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  גראז' רוק • גלאם רוק • פרוטו פאנק
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות ה-70 בממלכה המאוחדת, ארצות הברית ואוסטרליה
 מוצא:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 כלים:  גיטרה חשמלית • בס • תופים
 פופולריות מיינסטרים:  סוף שנות ה-70. סגנון הפופ פאנק וסגנון הסקא פאנק זכו להצלחה בינלאומית מאמצע שנות ה-90 ועד היום
 נגזרות:  גל חדש • פוסט-פאנק • רוק אלטרנטיבי • פאב רוק בריטי
 תת-סוגות
 אנרכו-פאנק • הארדקור פאנק
 סוגות היתוך
 פופ פאנק • סקא פאנק • פאנק מטאל • דת'רוק
 סצנות אזוריות
 פאנק ישראלי
 נושאים קרובים
 פאנק • סטרייט אדג'
 
פּאנק רוק (באנגלית: Punk rock) או פשוט פאנק (Punk) היא סוגה מוזיקלית שהתפתחה בין השנים 1974–1976 בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה. מוזיקת הפאנק רוק הושפעה רבות מלהקות הגראז' רוק של אמצע שנות ה-60, ולהקות הפרוטו פאנק של סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. להקות הפאנק רוק החלוצות הפיקו שירים מהירים, רועשים, מלוכלכים, אשר עסקו בעיקר בנושאים פוליטיים ואנטי-ממסדיים. אותן להקות נהגו להפיק, להקליט ולהפיץ את המוזיקה שלהם בעצמם דרך ערוצים לא-פורמליים.
בסוף 1976, להקות כגון הראמונס בניו יורק, סקס פיסטולס וקלאש בלונדון, זכו להכרה כלהקות החלוצות של סגנון הפאנק רוק. שנה לאחר מכן מוזיקת הפאנק רוק החלה להתפשט ברחבי העולם והפכה לתופעה תרבותית רבת השפעה. היא צברה פופולריות בסצנות המקומיות אשר לא היו מזוהות עם תרבות המיינסטרים. בעקבות כך, התפתחה תרבות הפאנק אשר התאפיינה בין היתר בסגנונות ביגוד ייחודיים ובמגוון אידאולוגיות אנטי סמכותיות.
במהלך השנים התפתח הפאנק רוק למספר תתי סגנונות. תתי הסגנונות הארדקור פאנק ו-Oi!‎, אשר היו מהירים ואגרסיביים יותר, הפכו בהמשך לסגנונות הדומיננטיים של מוזיקת הפאנק רוק. כמו כן, מוזיקת הפאנק רוק הייתה בעלת השפעה רבה על מוזיקאים רבים והובילה להתפתחות של תת-סוגות הפוסט פאנק ומוזיקת רוק אלטרנטיבי. לקראת סוף המאה ה-20 סגנון הפופ פאנק, אשר הוא קליל ומלודי יותר, התקרב מאוד למיינסטרים ובזכות להקות כגון גרין דיי ואופספרינג הסגנון פנה לקהל רחב יותר וצבר פופולריות רבה.
מאפיינים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאפיינים > פילוסופיה

הגל הראשון של מוזיקת הפאנק רוק כיוון להיות מוזיקה מודרנית ואגרסיבית, תוך כדי התבדלות מהרוק הסנטימנטלי של תחילת שנות השבעים.
לפי דברי המתופף של הראמונס, טומי ראמון, "בצורתה הראשונית, הרבה חומר מהמוזיקה (של שנות השישים) היה חדשני ומקורי. לרוע המזל, מה שקרה זה שאנשים שלא יכלו להחזיק נר בשירים כמו של ג'ימי הנדריקס ודומיו התחילו לנדוד למקומות אחרים. מהר מאוד היו לך סולואים ארוכים שלא הלכו לשום מקום. בשנת 1973, ידעתי שמה שצריך זה רוקנרול נקי, חד ובלי בולשיט".
ג'ון הולמסטרום, מייסד המגזין "PUNK" נזכר שהרגיש שהפאנק רוק חייב היה להגיע מפני שסצנת הרוק נעשתה כל כך מאולפת, שאמנים כמו בילי ג'ואל וסיימון וגרפונקל נחשבו רוקנרול – "לי ולמעריצים אחרים, רוקנרול היה המוזיקה המהפכנית והפרועה."
לפי תיאורו של המבקר רוברט קריסטגאו "זה היה גם תת-תרבות שדחתה את הטיפשות של 'אידיליית הפרחים' הקליפורנית של המיתוס ההיפי."
פאטי סמית, בניגוד לכך, אומרת בסרט הדוקומנטרי "25 שנה של PUNK" שההיפים והפאנק-רוקרים היו קשורים על ידי מנטליות אנטי-ממסדית משותפת.
במהלך ההיסטוריה של הפאנק רוק הועלתה על נס גישת ה"עשה זאת בעצמך". בימים הראשונים של הפאנק רוק, אתיקה זו עמדה בניגוד לאפקטים מוזיקליים ראוותניים והדרישות הטכנולוגיות של רבות מלהקות הרוק. וירטואוזיה מוזיקלית נראתה כחשודה רוב הזמן.
לפי הולמסטון, הפאנק רוק היה "רוקנרול שנעשה על ידי אנשים שלא היו כישרוניים במיוחד כמוזיקאים אבל הרגישו את הצורך לבטא את עצמם דרך המוזיקה".
בדצמבר 1976, המגזין האנגלי SIDEBUMS פרסם תרשים מפורסם של שלושה אקורדים ולצידם הכיתוב "זה אקורד, זה עוד אחד וזה השלישי. עכשיו הקם להקה." השיר משנת 1980 של להקת הפאנק הניו-יורקית The Stimulators שנקרא "Loud Fast Rules!‎" מתאר את הגישה המוזיקלית של הפאנק רוק.
חלק מהדמויות הבריטיות המובילות הציגו דחייה לא רק של הרוק של המיינסטרים והתרבות הרחבה ששויכה אליה, אלא גם של האמנים שהיו לפניהם והשפיעו עליהם: "No Elvis, Beatles or the Rolling Stones in 1977" (לא אלביס, הביטלס, או הרולינג סטונז בשנת 1977), הכריז שירם של להקת The Clash שנקרא "1977".
השנה שלפניה, כאשר מהפכת הפאנק רוק התחילה בבריטניה, הייתה אמורה להיות "שנת אפס" למוזיקה ולתרבות יחד. גם כאשר הנוסטלגיה נשכחה, רבים מסצנת הפאנק רוק אימצו גישה ניהיליסטית שסוכמה על ידי סלוגן להקת הסקס פיסטולס "No Future" (אין עתיד). במילותיו של צופה, בתוך תקופת המתיחות החברתית והאבטלה בשנת 1977 "ההתנהלות הניהיליסטית הייתה הדבר הכי מרגש באנגליה".
אף על פי ש"היבדלות עצמית" הייתה שכיחה בקרב "פאנקיסטים שיכורים" ו"פאנקיסטי הביוב", הייתה מתיחות תמידית בין ההשקפה הניהיליסטית ו"האוטופיה הרדיקלית השמאלנית" של להקות כגון להקת Crass, שמצאו בתנועה משמעות חיובית ומשחררת וכפי שמתאר מקורב של להקת הקלאש (Clash) את גישתו של הזמר ג'ו סטרמר, "פאנק רוק מיועד להיות החירות שלנו. אנחנו אמורים לעשות את כל מה שנרצה לעשות".
הנושא של האותנטיות חשוב בתת-התרבות של הפאנק – המונח המזלזל "מתחזה" משויך לאלה אשר מקושרים לפאנק ומאמצים את הסטייל והתכונות המתאימות אבל לא מסוגלים להבין את הערכים הבסיסיים והמחשבה שמאחוריהם.
המלומד דניאל ס. טראבר טוען ש"השגת אותנטיות בזהות הפאנקיסטית יכולה להיות קשה"; בסופו של דבר, הוא אומר, כשהסצנה הפאנקיטסית התבגרה, "כולם נקראו מתחזים".
מאפיינים > אלמנטים ליריים ומוזיקליים

להקות פאנק רוק מאמצות, לרוב, את המבנים והעיבודים הפשוטים של רוק הגראז' משנות ה-60. כלי נגינה טיפוסיים בלהקת פאנק רוק כוללים גיטרה חשמלית אחת או שתיים, גיטרה בס חשמלית ומערכת תופים יחד עם שירה. שירים של להקות פאנק רוק נוטים להיות קצרים ומהירים יותר מאשר בשאר הז'אנרים הפופולריים – באלבום הבכורה של להקת הראמונס, לדוגמה, אורכם של חצי מתוך ארבע עשרה הרצועות לא עולה על שתי דקות. שירי הפאנק רוק הראשונים שמרו על המבנה של בית-פזמון ומקצב של שני רבעים, אך להקות פאנק רוק מן הגל השני ואחריו שברו לרוב את המבנה הזה. לפי תיאורו של המבקר סטיב בלוש "הסקס פיסטולס היו עדיין רוקנרול... כמו גרסה מטורפת של צ'אק ברי. מוזיקת ההארדקור פאנק הייתה ענף קיצוני של זה. זה לא היה רוק של בית-פזמון. זה סתר כל מושג לגבי איך כתיבת שירים אמורה להיות. זה היה סוג מוזיקלי משלו."
השירה במוזיקה זו לרוב נשמעת קשוחה ומילות השירים לרוב נצעקות ולא מושרות באופן "קונוונציונאלי", במיוחד בזרמים הקיצוניים יותר של הסוגה. הגישה ביחס לשירה מאופיינת בחוסר עקביות: ירידות ועליות בטונאליות, בווליום ובסגנונות - דוגמה טובה לנושא הוא ג'וני רוטן מלהקת הסקס פיסטולס.
 סולואי גיטרות ארוכים ומסובכים לרוב לא נפוצים, ולרוב נעשה שימוש במבני סולו בסיסיים. קטעי הגיטרה נוטים לכלול אקורדי פאואר (Power chords) ואקורדי בארה (Barre chords), דבר היוצר סגנון סאונד ייחודי למוזיקה זו. 
תפקידי גיטרת הבס לרוב לא מסובכים וכוללים נתינת "גב" לתפקידי התופים. בסיסטים במוזיקה זו משתמשים לרוב במפרט, דבר שגורם לצליל של הבס להישמע "מלוכלך" ומתכתי.
 התופים לרוב נשמעים כבדים ויבשים ובדרך כלל יכללו מספר מצומצם של אלמנטים. בניגוד לסוגי רוק אחרים אין בתיפוף שימוש בסינקופה. התיפוף לרוב נוטה להיות מהיר.
ההפקה נוטה להיות מינימליסטית, כשלפעמים ההקלטה נעשית על ידי טייפ ביתי או טייפ סלילים בעל 4 ערוצים פשוט. הרעיון בהפקה הוא להשיג צליל אותנטי אשר מזכיר כמה שאפשר הופעה חיה. הקלטות פאנק נוטות להיות ברמת LO-FI עם כל ה"לכלוך" אשר נשאר גם בתהליך המאסטרינג. ההקלטות עשויות לכלול שיחות בין חברי הלהקה, פתיחות מזויפות מכוונות ורעש רקע.
מילות השירים בפאנק רוק נוטות להיות ישירות ובלתי מתפשרות בהשוואה למילים בסוגי מוזיקה פופולריים אחרים. נושאי השירים הם לרוב על המצב החברתי והפוליטי, במיוחד בפאנק הבריטי הראשוני שמטרתו הייתה לזעזע את הזרם החברתי המרכזי. למרות זאת, הרבה מהשירים עסקו בנושאים נפוצים במסורת הרוקנרול, כגון אהבות נכזבות, חיזורים ויציאות לבילוי.
היסטוריה > רקע

מוזיקת הפאנק רוק הושפעה רבות מהסגנון המוזיקלי של אמנים כגון המי, הרולינג סטונז, הוולווט אנדרגראונד, אליס קופר, MC5 והניו יורק דולס. השפעות נוספות כוללות את סצנת הפאב רוק האנגלית וסצנת הגלאם רוק והארט רוק בבריטניה בשנות ה-70 המוקדמות. חלק מלהקות הפאנק הבריטיות החלו למעשה כלהקות פאב, בהן החונקים וקוק ספארר. מוזיקת הפאנק רוק המוקדמת הושפעה גם מז'אנרים מוזיקליים אחרים, לרבות סקא, פאנק ורוקבילי.
היסטוריה > השנים הראשונות

יש הטוענים שמוזיקת הפאנק נולדה כאשר להקה של רוקרים חבוטים בשם הראמונס התחילו לנגן בשנת 1974 רוק פרימיטיבי ומהיר יותר מכל הנהוג לפניו במועדונים בניו יורק, כאשר המפורסם בהם הוא מועדון ה-CBGB. לעומת זאת, יש הטוענים כי המוזיקה נולדה לראשונה עם התפרצות הז'אנר בבריטניה, כמה שנים לאחר מכן, כאשר להקות כמו הסקס פיסטולס והדאמנד, שרו עם גיטרות דיסטורשן על אנרכיה והרס והגיעו להצלחה מסחרית במצעדי הלהיטים. באותן שנים הגיעה תנועת הפאנק לשיאה והצליחה להטיל אימה על החברה והממשלה בבריטניה.
זכור במיוחד השיר "god save the queen" של להקת הסקס פיסטולס שיצא כנגד מלכת בריטניה והושמע לראשונה בחגיגות היובל למלכה כאשר הסקס פיסטולס היו על מעבורת מחוץ לארמון המלכה. כתגובה לכך נעצרו חברי הלהקה, השיר הוחרם מהרדיו, אך לאחר ששוחררו מהמעצר שבו הסקס פיסטולס להשתולל על הבמה עד שלבסוף הוחרמו מרוב המועדונים בבריטניה.
יש הטוענים שהפאנק התחיל עם להקת הסטוג'ס (בהנהגתו של איגי פופ) שכבר בשנת 1969 ניגנה רוק אפל ופרימיטיבי הנודע לימים גם כפרוטו פאנק, או "קדם-פאנק״ ואיגי פופ נחשב ל״סנדק הפאנק״.
בשנת 1979 הז'אנר איבד את גדולתו בעיני המיינסטרים. פאנק רועש לא הושמע יותר ברדיו, התקליטים לא נמכרו ומה שנתפס כקוריוז מעניין והצהרה אופנתית הפך למיושן בעיני מעצבי דעת הקהל – שבאותה עת הכריזו כי "הפאנק מת".
היסטוריה > הגל השני

בשנת 1977 הגל השני של תנועת הפאנק רוק החלו לצבור פופולריות בעיקר בשלוש מדינות שונות וכמו גם בהרבה מקומות נוספים בעולם. להקות מאותה הסצנה לעיתים נשמעו שונה זה מזו וייצגו את המצב האקלקטי של מוזיקת הפאנק רוק במהלך תקופה זו. בעוד שמוזיקת הפאנק רוק נשארה ברובה תופעה מחתרתית בצפון אמריקה, אוסטרליה, ובמקומות הנוספים בעולם בהם היא החלה לצבור פופולריות, בבריטניה היא הפכה לסנסציה של ממש במשך תקופה מסוימת.
בעוד הלהקות בבריטניה התקשו להסתגל לשינוי בפופולריות ולהקות רבות התפרקו, הפאנק האמריקאי אימץ לעצמו את גישת "עשה זאת בעצמך". שנת 1979 הייתה השנה בה הפאנק הבריטי התפורר. בתחילת השנה התפרקו הסקס פיסטולס לאחר שנתיים של פעילות, ורוב הלהקות שתפסו טרמפ על הז'אנר התפרקו גם הן (לבד ממספר להקות, בהן הקלאש, החונקים ו-The Business).
בצד השני של האוקיינוס, הפאנק האמריקאי התחיל לתפוס תאוצה. להקות כמו ה-דיקיז, X והג'רמס ניגנו במועדונים בהוליווד כמו ה-Masque, הסגנון המוזיקלי והלבוש שלהם הזכיר מאוד דווקא את הפאנק הבריטי ולא את הפאנק האמריקאי המוקדם של אמצע שנות ה-70 בסגנון הראמונס. באותו זמן החל לצמוח תת-זרם של להקות מהפרברים של לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו - שטענו שהפאנקיסטים מהוליווד הם "פושרים בכיינים ועשירים", והקימו לעצמם סצנה משלהם. המוזיקה שהם ניגנו הייתה מהירה יותר וכועסת יותר וזכתה כמה שנים מאוחר יותר לשם הארדקור פאנק.
שתיים מהלהקות הבולטות של הז'אנר בתקופה המוקדמת היו בלאק פלאג (Black Flag) והדד קנדיז (Dead Kennedys), להקתו של ג'לו ביאפרה שנקראה על שמם של הנשיא האמריקאי ג'ון פיצג'רלד קנדי ואחיו המועמד לנשיאות רוברט קנדי אשר נרצחו. בלאק פלאג נודעו כלהקה שעיצבה את הסגנון המוזיקלי, כמו גם את האסתטיקה וסגנון החיים המכונה DIY, שאפשר לפאנק להתקיים גם ללא תמיכת המיינסטרים. הדד קנדיז אימצו את אותה גישה לעצמם אבל גם הרימו את המסר מאחורי המילים לרמה חדשה - מהצהרות מתריסות וקללות אקראיות שאפיינו את הפאנק בשיאו, הדד קנדיז התייחסו לעצמם כאקטיביסטים לכל דבר והתאפיינו ברהיטות ובליריקה אינטֶליגנטית ומלאת-סרקזם ביחסם לתחלואי החברה הגדולים ביותר - רודנות, קפיטליזם והממשל האמריקאי.
תופעה מקבילה התחילה בבריטניה כאשר להקות כמו דיסצ'ארג' (Discharge) וקראס (Crass) אימצו רעיונות מהפכניים וגישת DIY. קראס הייתה הלהקה הראשונה בז'אנר המכונה אנארכו פאנק – אף שהלהקה ניגנה משהו שהיה רחוק מאוד ממה שהתגבש כ'מוזיקת אנרכו-פאנק' (יש רבים שטוענים שקראס אפילו לא מנגנים מוזיקת פאנק, ומספר לא מבוטל של אנשים ובכללם פאנקיסטים הטוענים שקראס בכלל לא מנגנים מוזיקה – אלא רעש בלתי נסבל) היא בנתה את סט הערכים עליו התבסס הסגנון.
בשנת 1980 קמה להקה בריטית בשם האקספלויטד (The Exploited) שניגנה פאנק שמאוד הושפע מכמה להקות אמריקאיות. רבים נוטים ליחס לה חשיבות של ממש בהיסטוריה של הפאנק, אולם בקהילת הפאנק עצמה ישנה מחלוקת לגבי הלהקה.
היסטוריה > התחייה המחודשת של הפאנק רוק

בשנת 1991 הוציאה להקת נירוונה לשווקים את אלבומם "Nevermind" שהיה לאלבום פורץ דרך הן אמנותית ובעיקר מסחרית. נירוונה הוכיחו לקהילת הפאנק שגם לרוק על גוניו היותר מחוספסים יש מקום במיינסטרים ושלהקת פאנק זוכה להשמעות בשידורים מסחריים פופולריים בטלוויזיה וברדיו. בעקבות הצלחתה של נירוונה, החברות התקליטים הגדולות החלו שוב לראות את הפוטנציאל הרווחי הטמון בלהקות הפאנק. בשנת 1994 הוציאה להקת גרין דיי את אלבומה Dookie, אשר זכה להצלחה ענקית הן במונחי מכירות ומכר מעל שמונה מיליון עותקים במהלך קרוב לשנתיים. להקת פאנק פופ בולטת נוספת בשנות התשעים הייתה להקת אופספרינג, אשר למרות נאמנותה למוזיקת הפאנק (אם כי לא לאידאולוגיה), הצליחה גם כן לפרוץ את המעגל המצומצם של קהל הפאנק, וזכתה להצלחה גדולה גם בקרב הקהל הרחב, במיוחד לאחר שהוציאה לשווקים בשנת 1994 את אלבומה "Smash", שמכר בלמעלה מ-11 מיליון עותקים והפך לאחר מההוצאות המצליחות ביותר של כל הזמנים של לייבל מוזיקה עצמאי. שתי הלהקות האלו היו בולטות בסצנת הפאנק, הופיעו ואף הוציאו אלבומים שנים רבות טרם פריצתם. פריצה זו הצביעה הן על שינוי בהרגלי צריכת המוזיקה של הקהל ובעיקר על המחשבה המסחרית ועל השינוי האומנותי שחל אצל הלהקות עצמן שביקשו להגיע לקהל רחב יותר.
ב-1999 הגיע גל נוסף של להקות פופ פאנק שבהן אפשר למצוא את גוד שארלוט, ניו פאונד גלורי ובלינק-182. גל זה אופיין בתמיכה של חברות התקליטים הגדולות, זאת בניגוד לגל להקות הפופ פאנק של תחילת שנות ה-90 שנוהלו באמצעות לייבלים קטנים ועצמאיים. להקת הפופ פאנק בלינק-182 הוציאה לשווקים בשנת 1999 את אלבומם "Enema of the State" אשר זכה להצלחה עצומה ומכר מעל לארבעה עשר מיליון עותקים בתוך פחות משנה. בהמשך, לאורך העשור הראשון של המאה ה-21, זכה סגנון הפופ פאנק להצלחה רבה במיינסטרים ובמצעדי הלהיטים של ערוץ MTV. להקות פופ פאנק חדשות כגון סם 41, סימפל פלאן, ילוקארד וגוד שארלוט היו מבין להקות הפאנק הבולטות ביותר בעשור אשר זכו להצלחה מסחרית רבה. אף על פי כן, מעריצים רבים של להקות הפאנק רוק משנות השבעים הביעו תרעומת על כך שהמוזיקה של להקות הפופ פאנק הפכה לממוסחרות יתר המידה וכי בשל חתימת חוזים עם חברות התקליטים הגדולות והופעות בערוץ MTV, להקות פאנק רוק כמו גרין דיי הפכו לחלק מהמערכת אותה סצנת הפאנק רוק נועדה במקור לערער.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: פאנק רוק
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
הערות שוליים

↑  דנה קסלר‏, רקוב מהיסוד: על ג'וני ליידון, באתר וואלה, 18 ביולי 2010
↑  שני ארז‏, מועדון הפאנק הניו יורקי CBGB's נסגר סופית, באתר וואלה, 16 באוקטובר 2006
↑  אמיר שוורץ, שמעתי שהפאנק עושה מהפכה: האלבומים הגדולים של 1977, באתר ynet, 23 באפריל 2022
↑  דנה קסלר, ‏40 שנה ל"סקס פיסטולס": "האיום הגדול ביותר על הנוער מאז היטלר", באתר מעריב אונליין, 22 באוקטובר 2017
↑  עמית סלונים‏, עוצמה גולמית, באתר וואלה, 19 ביוני 2020
↑  בועז כהן, על מה כל הרעש: הפאנק חוגג 35, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550911405171  BNE: XX553230  BnF: cb12486954n (data)  GND: 4176370-1  LCCN: sh85109128 
להקת הראמונס נחשבת על ידי רבים כלהקת הפאנק רוק הראשונה
סולן להקת גרין דיי בילי ג'ו ארמסטרונג
קטלין רייטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בספטמבר 1988 (בת 36) קנדה מונטראול, קוויבק, קנדה
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פופ, R&B
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר
 חברת תקליטים:  הליקון מיוזיק
 
קטלין רייטר (באנגלית: Kathleen Reiter; נולדה ב-7 בספטמבר 1988) היא זמרת קנדית-ישראלית, זוכת העונה הראשונה של "The Voice ישראל".
רקע

רייטר נולדה וגדלה בקנדה, להורים ישראלים, כשאמה ממוצא מרוקאי. היא גילתה את אהבתה למוזיקה בגיל 8, כאשר הופיעה בחתונה של בת דודתה. למדה עברית עוד לפני שלמדה אנגלית, ומגיל צעיר, הגיעה עם משפחתה בכל קיץ לחופשות בישראל. האיש שדחף אותה לעסוק במוזיקה היה סבה המנוח, אשר זמרתו בבית הכנסת השפיעה על כל חייה ושירתה. הייתה סולנית בלהקת "Soul of Sam", שהקימה ונקראה על שם סבה, סם.
בגיל 15 השתתפה בתחרות השירה "ג'ואיש איידול" שארגנה הקהילה היהודית במונטריאול וזכתה במקום הראשון. בשנת 2006, כאשר הייתה בת 17, נרשמה לתוכנית המציאות המוזיקלית "אמריקן איידול" הקנדית (דומה ל"כוכב נולד" הישראלי), אבל לא עברה את שלב האודישנים. במאי 2012, אמרה רייטר לעיתון "ישראל היום" כי תהליך המיונים של תוכניות מהסוגים האלו הוא חסר כבוד, ומלגלג על משתתפיו.
קריירה

לאחר ביקור בישראל בקיץ 2011, היא החליטה לעלות לישראל, ולנסות לפתח בה קריירה כזמרת. רייטר ניגשה לאודישנים של התוכנית The Voice ישראל של "רשת", התקבלה לנבחרת של שרית חדד, בלטה בין מתמודדי התוכנית וניצחה בגמר התוכנית.
לאחר זכייתה, רייטר השתתפה בפסטיגל 2012, וביצעה בו את השיר "אל תתעסקו איתי".
בסוף 2012 הוציאה רייטר סינגל ראשון מתוך אלבומה הראשון, "כלום לא עוזר לי". השיר היה ללהיט והגיע למקום הראשון במדיה פורסט. באותה שנה זכתה בתואר "זמרת השנה" בטקס נבחרי הילדים.
רייטר השתתפה בקדם-אירוויזיון 2013 בחצי הגמר הראשון, עם השיר "עד אליי". היא העפילה לשלב הגמר, אך הודיעה על פרישתה ממנו, בטענות של משוא-פנים מצד שופטי התחרות.
ביוני 2013, הוציאה את הסינגל "No Place To Be" מתוך אלבום הבכורה. ביולי, שרה את השיר הפותח של טקס פתיחת המכביה התשע-עשרה "אנחנו מאמינים" לצד הכנרת מירי בן-ארי.
באוגוסט 2013 הוציאה סינגל נוסף, "Colourful". ב-2013 ביצעה רייטר את "אז מה?!", שיר הנושא של הסדרה הקומית "עממיות" בערוץ 2 של רשת.
בסוף 2013, לאחר שיצאו לאור מספר סינגלים, החליטה רייטר לגנוז את אלבום הבכורה, והחלה בעבודה על אלבום חדש.
ב-23 בפברואר 2015, פורסם הסינגל הראשון מאלבום הבכורה המחודש של רייטר, "Mind Of A Gambler". את השיר כתבה והלחינה רייטר בשיתוף עם אריאל לבינסון שגם הפיק ועיבד מוזיקלית.
בשנת 2020, התארחה בגרסה מיוחדת לשיר "באת לי פתאום", של הזמרת קרן פלס.
הערות שוליים

↑  תמי פולק, מגזין 'נשים', תרבות - מוזיקה nrg - קטלין רייטר - חיה את החלום, באתר nrg‏, 25 בנובמבר 2012
↑  ניר וולף, ניצחתי בזכות עצמי, באתר ישראל היום, 6 באפריל 2012
↑  ערן סויסה, עומר אדם מפרגן לבר רפאלי, באתר ישראל היום, 8 ביוני 2012
↑  יערה יעקב, קטלין רייטר פורשת מהקדם אירוויזיון, באתר ynet, 6 במרץ 2013
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2010–2011: רוני דלומי | פרס נבחרי הילדים לזמרת השנה   2012: קטלין רייטר  | הבא: 2013–2015: רוני דלומי |
ארין קלימן

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1998 (בת 26) טאמוורת', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  ארין מיי קלימן
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארין מיי קלימן (באנגלית: Erin Mae Kellyman; נולדה ב-17 באוקטובר 1998) היא שחקנית בריטית. קלימן הופיעה בתפקיד אנפיס נסט, מנהיגת רוכבי הענן המורדים, בסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים", בתפקיד אפונין תנרדייה במיני-סדרה "עלובי החיים", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ויקטור הוגו
ביוגרפיה

קלימן נולדה בטאמוורת' שבסטפורדשייר. היא למדה באקדמיית ברמינגהאם אורמיסטון (BOA) ובסדנת הטלוויזיה של נוטינגהאם.
קלימן הופיעה בסדרת הטלוויזיה "Raised by Wolves", שכתבו קייטלין מורן ואחותה קרוליין מורן עבור ערוץ 4. ב-2016 הופיעה בסיטקום "The Coopers Vs The Rest" של ה-BBC לצדם של טניה פרנקס וקרי גודלימן, אודות שלושה ילדים שאומצו על ידי זוג מהפרוורים.
ב-2018 גילמה קלימן את אנפיס נסט בסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים". כדי לגלם את התפקיד היא עברה שלוש פעמים מבחן בד.
עוד שיחקה קלימן במיני-סדרה עיבוד של ה-BBC לרומן "עלובי החיים" בתפקיד אפונין, לצדם של אוליביה קולמן, לילי קולינס, דייוויד אוילאו ודומיניק וסט. קלימן שיבחה את הגיוון בהפקה של ה-BBC, והודתה שמעולם לא חשבה שתוכל לשחק בתפקיד כזה בדרמה תקופתית.
ב-2019 הופיעה קלימן בקומדיה השחורה "Don’t Forget The Driver" של ערוץ BBC Two בכיכובו של טובי ג'ונס.
ב-2021 הופיעה בסדרה "הפלקון וחייל החורף", שבה היא מגלמת את אחת האנטיגוניסטים הראשיים (בקבוצת מרסקי הדגלים).
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | סולו: סיפור מלחמת הכוכבים | אנפיס נסט |  |
| 2021 | האביר הירוק | ווינפרד |  |
| 2024 | בליץ | דוריס |  |
| 2025 | 28 שנים אחרי | ג'ימי לינק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015–2016 |  | Raised by Wolves | קאתי | סדרת טלוויזיה (5 פרקים) |
| 2017 | דוד שלו | Uncle | אלינור | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2018–2019 | עלובי החיים | Les Misérables | אפונין | מיני-סדרה |
| 2019 |  | Don't Forget the Driver | קיילה | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 2020 | חיים ביחד | Life | מאיה סטון | סדרת טלוויזיה; 6 פרקים |
| 2021 | הפלקון וחייל החורף | The Falcon and the Winter Soldier | קרלי מורגנטאו | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 2022 | טופ בוי | Top Boy | פיבלס | 4 פרקים |
| 2022 - הווה | ווילו והנסיכה | Willow | ג'ייד | סדרת טלוויזיה; תפקיד ראשי |
הערות שוליים

↑  "Latest World & National News & Headlines". USATODAY.com. נבדק ב-2018-06-01.
↑    Hannah Furness, ‏BBC unveils cast of new Les Miserables series with pledge to take classic back to its roots, The Telegraph, 10 January 2018
↑    Isabel Mohan, ‏The Coopers vs The Rest has promise but feels like a poor imitation of My Family: review, The Telegraph, 29 August 2016
↑  "Unmasking Enfys Nest: An Interview with Erin Kellyman". StarWars.com. 28 בספטמבר 2018. אורכב מ-המקור ב-2020-04-12. נבדק ב-22 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC - Interview with Erin Kellyman - Media Centre". www.bbc.co.uk. נבדק ב-22 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Solutions, Powder Blue Internet Business. "Cast announced for new Toby Jones comedy : Other news 2018 : Chortle : The UK Comedy Guide". www.chortle.co.uk. נבדק ב-22 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012384845005171  ISNI: 0000 0004 9965 2622  LCCN: no2018117953  VIAF: 66153651666855780907   WorldCat (עם VIAF): 66153651666855780907
דודו אהרון

| --- | --- |

אהרון, 2015
 לידה:  23 בדצמבר 1984 (בן 40) ישראל קריית עקרון, ישראל
 שם לידה:  דוד אהרוני
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 שפה מועדפת:  עברית 
 אתר האינטרנט של דודו אהרון
 פרופיל ב-IMDb
 
דודו אהרון (שמו הרשמי: דוד אהרוני, נולד ב-23 בדצמבר 1984) הוא זמר-יוצר ישראלי.
אהרון נחשב לאחד מן הזמרים הבולטים בישראל במוזיקה המזרחית החל מהעשור הראשון של המאה ה-21. הוא מוערך הן כזמר והן בזכות השירים שהוא כותב ומלחין לזמרים אחרים הנמנים עם ז'אנר המוזיקה הים-תיכונית. הוא הוציא את אלבומו הראשון "אהבה ראשונה" בשנת 2007, התפרסם במהרה וצבר קהל מעריצים גדול.
בתוך פרק זמן של שלוש שנים מרגע צאת אלבומו הראשון ועם רפרטואר שירים דל יחסית הופיע אהרון בפעם הראשונה בקריירה שלו בהיכל התרבות בתל אביב, תיאטרון קיסריה, ובהיכל מנורה מבטחים. בשנת 2010 זכה בתואר זמר השנה של תחנת הרדיו רשת ג' וערוץ 24 ושירו "תגידו לה" שכתב ללחן בולגרי זכה בתואר שיר השנה. בשנת 2012 זכה אהרון בפרס מלחין השנה מטעם אקו"ם.
קריירה מוזיקלית > ראשית דרכו

אהרון החל את דרכו המוזיקלית בילדותו בבית הכנסת "הדר יוסף" שבקריית עקרון. אהרון עצמו חשף קטע וידאו מקלטת בר המצווה שלו בו נראה הזמר אייל גולן מעלה אותו לשיר יחד איתו ומתפלא מכישרונו. כנהוג בעדה התימנית אהרון למד בילדותו לאחר שעות הלימודים אצל המורי את טעמי המקרא. כאשר התבגר הפך לזמר הבית במועדון "האדום 6" בצומת כנות והחל להופיע במועדונים ובאירועים שונים ברחבי הארץ. בין השאר השתתף בתוכנית "המלך הבא", ששודרה בערוץ בריזה של yes הטלוויזיה בלוויין, באותה עונה עם רפאל מירילא ונינט טייב. אהרון זכה במקום השני בתחרות.
בשירותו הצבאי אהרון שירת בלהקת משמר הגבול, ובמקביל החל להופיע במועדון "האדום 6". בשנת 2005 חתם אהרון עם האמרגן אייל מלכא, בעל המקום על חוזה עבודה מקצועי. לאחר סיום השירות הצבאי הוציא אהרון סינגל ראשון בשם "היחידה שלי", שזכה להשמעות רבות והפך ללהיט בתוכניות הזמר המזרחי ברדיו. לאחר מכן הוציא סינגלים נוספים - "מרגיש כמו מלך" ו"אהבה ראשונה", ובעקבות ההצלחה גדלה כמות הופעותיו במועדונים ובאירועים. בשנת 2007 הוציא את אלבומו הראשון, "אהבה ראשונה", כחלק מרצון להגיע לקהל מאזינים גדול האלבום חולק בצורה חינמית בצמתים ובסמוך לבסיסי צה"ל לחיילים. האלבום זכה להצלחה רבה ושיריו קיבלו חיבוק חם בתוכניות הרדיו.