stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורטו-וקיו
אקולוגיה

בהרים שמצפון לפורטו-וקיו בשמורת הטבע של אוספדייל קיים יער של אורן קורסיקני (אנ'). בינו לבין החוף משתרע מישור המנוקז על ידי הנהר Stabacciu, שזורם אל המפרץ דרך אזור של ביצות מלח. ביערות שעל שתי גדות הנהר גדלים עצי אלון שעם ואקליפטוס. הביצות היוו בעבר מחסום בין היישובים הרומאים שהיו לאורך הדרך "ויה קורסיקנה" במישור המזרחי לבין הנמלים הרומיים בדרום. חלק משטחי ביצות הסמוכים למפרץ מולאו באדמה על מנת להרחיב את העיירה המודרנית פורטו-וקיוו. בחלקים אחרים של אזור ביצות המלח נבנו בריכת אידוי למלח מסחריות (מהם קבלה העיירה את כינוי המסחרי "עיר המלח"); בשאר אזורי הביצות לא נגעו. לאורך הנהר Stabacciu עובר הכביש N198 דרומה.
גלריה

המעוז
כנסיית סנט-ז'אן-בפטיסט
שביל עתיק באראג'ו
מבט ממצודת מתקופת הברונזה באראג'ו
קסטדו ד'אראג'ו
ברכות אידוי של מלח ליד פורטו-וקיו
ראו גם

אז'אקסיו
קורסיקה
הערות שוליים

↑  Populations légales 2019 − Commune de Porto-Vecchio (2A247) | Insee, www.insee.fr
↑  Abram, David; Geoffrey Young; Theo Taylor; Nia Williams (2003). The Rough Guide to Corsica. London: Rough Guides. pp. 281–282. ISBN 1-84353-047-3.
1 2 3  France, le trésor des régions, tresordesregions.mgm.fr
↑  Populations légales 2019 − Ces données sont disponibles sur toutes les communes de France hors Mayotte | Insee, www.insee.fr
↑  נתוני מזג האוויר הממוצעים בפורטו-וקיו, קורסיקה, בין השנים 1981–2010 על פי אתר Meteociel
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15250007n (data)  GND: 4583196-8  MusicBrainz: 329b7890-8262-45fc-8a5e-96063f6a2e42  VIAF: 243187748   WorldCat (עם VIAF): 243187748 
מפה של נפת פורטו-וקיו (כחול)
לוח ארש

| --- | --- |

שער ספר לוח ארש
 מידע כללי
 מאת:  יעקב עמדין 
 סוגה:  הגנה על נוסח התפילה הקדום של נוסח אשכנז
 נושא:  דקדוק 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  אלטונה 
 תאריך הוצאה:  ה'תקכ"ט
 תאריך הופעה ראשונה:  אלטונה
 סדרה
 מספר ספרים:  2
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  22024
 הספרייה הלאומית:  990023250990205171
 
לוח אֶרֶשׁ הוא ספר דקדוק שנכתב על ידי רבי יעקב ישראל בן צבי אשכנזי עֶמְדין (נודע בכינוי יַעְבֵ"ץ) במטרה להגן על הנוסח הקדום של התפילה בנוסח אשכנז מול השינויים הדקדוקיים שהכניס בו רבי שלמה זלמן הנאו בן יהודה ליב כ"ץ (רז"ה).
בספר נמצאות כ-600 השגות על הנוסח והניקוד של רבי שלמה זלמן הנאו. הוא נכתב בשנת ה'תפ"ט, אך רק לאחר 40 שנה, בשנת ה'תקכ"ט הודפס בבית המחבר.
הרקע לחיבור

בימי הביניים נוצרו בנוסח אשכנז הבדלים רבים בין קהילה לרעותה כתוצאה מהעתקה שגויה ושיבושי לשון מחמת הבורות בשפה העברית. סידורים רבים אף לא נוקדו, מה שהניח כר פורה לטעויות.
במהלך השנים ניסו רבנים רבים לתקן את נוסח התפילה, בהם המהרי"ל, המהרש"ל והלבוש. מהפכת הדפוס שיפרה אך במעט את שיבושי הלשון ויצרה אחידות מסוימת, אם כי לחלקם הגדול היא נתנה קביעות שמקורה בבורות המדפיסים. מצב עגום זה הוביל את רבי שבתי סופר מפרעמישלא לכתוב נוסח וניקוד בניסיון להפוך אותם לאחידים. הסידור שערך זכה להסכמות רבות מחשובי הרבנים בני דורו, בהם השל"ה, המהרש"א, הרב נתן שפירא, הפרישה, הב"ח והרב אפרים זלמן שור. לא אחת שינה רבי שבתי מהנוסח האשכנזי לטובת הנוסח הספרדי, כאשר האחרון היה נראה לו מדויק יותר על פי כללי הדקדוק.
ארבע שנים לאחר הוצאת סידורו של רבי שבתי הוציא רבי שלמה זלמן הנאו (רז"ה) ספר דקדוקי בשם "בניין שלמה" המלא בביקורת שלילית על חוסר דיוק של הקדמונים, גם את רבי שבתי סופר הוא תקף ”ואיה סופר ואיה שוקל, אין זה מגדר מלאכת הדקדוק... כל ראיותיו בטלין ומבוטלין ואינם נכונים כלל...”. בעקבות הביקורת הבוטה הכריחוהו מנהיגי קהילתו פרנקפורט דמיין להתנצל, בהתנצלות הביע צער על תקיפתו את דון יצחק אברבנאל, הרד"ק, רבי אליהו בחור והרב יצחק בן שמואל הלוי מחבר הספר שיח יצחק.
בשנת ה'תפ"ה הוציא רבי שלמה זלמן הנאו סידור בשם "בית תפילה" על פי שיטתו.
כתיבת הספר "לוח ארש"

ראשון המגיבים על הסידור שהוציא רבי שלמה זלמן הנאו היה רבי יעקב עמדין בספרו "לוח ארש". ספר זה הוא הספר הראשון שרבי יעקב עמדין השלים, אך הביאו לדפוס רק לאחר 40 שנה.
בספר יצא רבי יעקב עמדין במלחמת חורמה נגד רבי שלמה זלמן הנאו, ואף התנצל על כך שפעמים רבות הכניס לספר "לוח ארש" ולסידורו "עמודי שמים" את נוסחו של רבי שלמה זלמן הנאו. הוא כתב כי עשה זאת בטעות, מחמת שלא טרח לעבור על כל הסידור של רבי שלמה זלמן הנאו ועם זאת הסתמך עליו בכתיבת ספרו "יידע הקורא כל אשר איננו נקוד כראוי גנוב הוא אתי מבית תפלתו של רבי שלמה זלמן הנאו, בסמכי עליו, ולא חשתי לדקדק אחריו".
רבי יעקב עמדין האשים את רבי שלמה זלמן הנאו בזיוף הסכמות אביו החכם צבי ורבי אברהם ברודא, לספרו "שערי תפלה". כנגד טענה זו קיימת עדות של ספרן מספריית רוזנטליאנה באמסטרדם שטען כי מצא את הסכמת החכם צבי לשערי תפלה בכתב יד של החכם צבי. רבי שלמה זלמן הנאו לא עבר על כך בשקט ואף ניסה להיפגש עם רבי יעקב עמדין כדי ליישר את ההדורים איתו למרות דבריו הקשים נגדו. בשנת ה'ת"ץ הוא ניצל הזדמנות להיפגש איתו ברובע היהודי באמסטרדם, אבל לא קיבל מענה מלא ממנו והוא טען כי רבי יעקב עמדין הכחיש שאמר דברים שכאלו נגד רבי שלמה זלמן הנאו וניסה להתחמק ממנו, וכך ניסח רבי שלמה זלמן הנאו את המפגש:
בהיותי בק״ק אמשטרדם בשנת ת״ץ לפ״ק בא הנכבד הזה אל העיר, וכאשר שמעתי את שמעו שמחתי לקראתו והלכתי אליו לקבל פניו. ובקשתי ממנו להראות לי אפס קצהו ממה שהשיג עלי, אולי דברים נכונים המה, ואז אני מוכן להודות על האמת בפה מלא, או אולי לא ירד לסוף דעתי ואגיד לו דעתי המכוסה. ובקושטא קאמינא כי האיש כחש לי, ויאמר אלי לאמר שמעולם לא עלה על דעתו לכתוב כדברים האלה דבר. ולפי שהדברים ההם מפי אנשי אמונה שמעתים אשר עיניהם ראו ולא זר, לכן הפצרתי בו לאמר שאין זו מדת חכמים כי אוהבי האמת אנחנו. ולא שת לבו גם לזאת ולא הגיד לי דבר...ויהי כמחריש ולא ענה עוד
רבי יעקב עמדין תקף בחריפות את רבי שלמה זלמן הנאו מבלי לנקוב בשמו ”עלה על דעת הנמהר והנבהל להשיב ולהשיג, ודרכו להזיק לנוסחאות ישנות ומקובלות, משנה הוא ממטבע בברכות ככל העולה על רוחו. ולא תאבה לשמוע לו ולא תשמע אליו בכל מקום שידון דבר חדש מדעתו החפשית והמשולחת. וכבר הכתי על קדקדו והראתי טעותו...” לדברים אלו הגיב רבי שלמה זלמן הנאו בהתגוננות וטען כי בדרך כלל הוא מנסה ככל שמתאפשר לו להצדיק נוסחאות ישנות. בדומה לרבי יעקב עמדין, גם תגובה זו נכתבה ללא הזכרת שם.
למרות התנגדותו של רבי יעקב עמדין חדרו רבות מהגהותיו של רבי שלמה זלמן הנאו לנוסח התפילה האשכנזי, והשינויים שחולל בו נתקבעו בו עד היום. גם לסידור אדמו"ר הזקן ולנוסח התפילה של הגאון מווילנה נכנסו הגהותיו. עם דעתו הסכים גם רבי יוסף תאומים מחבר הספר פרי מגדים.
שם הספר

שם הספר "לוח ארש" מושאל מהפסוק במגילת שיר השירים ”אם דלת היא נצור עליה לוח ארז” (מגילת שיר השירים, פרק ח', פסוק ט'). כלומר, אם רבי שלמה זלמן הנאו ביקש לפתוח "שערי תפילה", נעמיד כנגדם לוח ארש לסוגרם. ארש הוא דיבור, על פי "ארשת שפתינו". המילה מופיעה גם בפיוטים "מורה חטאים" ואדר יקר אלי" מהקרובה לשחרית של יום כיפור מאת ר' משולם בן קלונימוס.
הדפסת הספר

תחילה הדפיס רבי יעקב עמדין את חלקו השני של ספר "לוח ארש" על המשניות בשנת ה'תקי"ב. הספר הודפס בכרך אחד יחד עם פירושו על המשניות "עץ אבות" שנכתב על מסכת אבות.
קרוב לסוף ימיו, בשנת ה'תקכ"ט הוציא לאור רבי יעקב עמדין את חלקו הראשון של הספר "בבית המחבר". בהקדמה לספר הסביר למה אחרי 40 שנה החליט פתאום להדפיס את הספר ”עקב אשר נתבקשתי על ידי אוהבי הלשון לאכול מפריה... להוציאו לאור עולם, למחות און הטועים...” במשך 40 השנים שהספר השתמר אצלו ללא הדפסה, הוסיף לו רבי יעקב עמדין דברים רבים.
ספר לוח ארש נדפס במהדורה חדשה בשנת ה'תשס"א בהסכמת הרב שריה דבליצקי ובעריכת הרב דוד יצחקי, שאף כתב הערות שוליים על פני כל הספר. במהדורה זו נדפס יחד עם ספר לוח ארש גם הספרים "שערי תפילה" ו"מכסה התיבה" וסידור "בית תפילה" שכתב רבי שלמה זלמן הנאו. כמו כן הודפס הגהות שכתב הרב מרדכי הלברשטאדט על ספרי רבי שלמה זלמן הנאו.
רבי יעקב עמדין אף כתב סידור על פי הערותיו בספר לוח ארש בשם "עמודי שמים" והתחיל להדפיסו בשנת ה'תק"ה (1745) בביתו, את הדפסתו סיים לאחר שנתיים. סידור זה נקרא על ידי מדפיסים מאוחרים יותר סידור "בית יעקב". בהערות שכתב רבי יעקב עמדין על הסידור הוזכר ספר "לוח ארש" מאות פעמים.
התגובות לספר

בתגובה לטענותיו הדקדוקיות של רבי יעקב עמדין חיבר רבי שלמה זלמן הנאו קונטרס מיוחד בשם "מכסה לתיבה" (נדפס בסוף ספרו "צוהר התיבה"), ובו תשובות לכמה מן ההשגות של רבי יעקב עמדין שהופיעו בפירושו למשנה "לחם שמים" (את "לוח ארש", רבי שלמה זלמן הנאו לא ראה). בקונטרס הוא התייחס לכמה מילים שרבי יעקב עמדין חלק עליו בניקודן: "אבר", "כדאי", "שחרית", "רשות" ועוד כמה מילים. רבי שלמה זלמן הנאו טען גם כי רבי יעקב עמדין לא ירד לסוף דעתו ונכשל בהבנת ציטוטים, ולא הבין שבטעות דפוס התחלף ציטוט של פרשן המקרא הרד"ק (רבי דוד בן יוסף קמחי) ונכתב "ראש" במקום "רשה". את דבריו הוא מסיים בתקיפת רבי יעקב עמדין:
"וקבילנא עלי שאם אמצא דבר טוב בדבריו מה שהוא סותר ומתנגד לדברי אקלסהו ואודה על האמת... איברא, עדיין לא מצאתי דבר..."
.
ג'ון ג'וזף הופפילד

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1933 (בן 91) שיקגו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  מכללת סווארת'מור (1954)  אוניברסיטת קורנל (1958) 
 מנחה לדוקטורט:  Albert Overhauser 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  מעבדות נוקיה בל 
 תלמידי דוקטורט:  Maneesh Sahani, Sam T. Roweis, José Onuchic, Thomas Mark Annau, Ronald Gary Benson, David J. C. MacKay, Brooke Paul Anderson, Gayle Marie Wittenberg, Francis Allotey, John C. Platt, Eric Mjolsness, Bertrand Halperin, Steven Girvin, טרי סיינובסקי, Oliver B. Downs, Erik Winfree, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1968)  פרס מקס דלבריק (1985)  מדליית בולצמן (2022)  פרס דיראק של המרכז הבין-לאומי לפיזיקה תיאורטית (2001)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2019)  פרס שוורץ (2012)  פרס נובל לפיזיקה (8 באוקטובר 2024)  פרס פרנק רוזנבלט של IEEE (2009)  פרס הארולד פנדר (2002)  פרס אוליבר באקלי (1969)  IEEE Neural Networks Pioneer Award  עמיתי מקארתור  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  הפרס העולמי למדע על שם אלברט איינשטיין  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 תרומות עיקריות
 פיתוח מודל של רשתות עצביות הידועה בכינוייה רשת הופפילד.
 
ג'ון ג'וזף הוֹפְּפִילְד (באנגלית: John Joseph Hopfield; נולד ב־15 ביולי 1933) הוא מדען אמריקאי הידוע בעיקר בפיתוח רשת הופפילד, מודל של רשת עצבית שפורסם ב-1982. על מחקרו זה זכה, יחד עם ג'פרי הינטון, בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2024.
הופפילד קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קורנל בשנת 1958. הוא עבד במשך שנתיים במעבדות בל, ולאחר מכן היה חבר פקולטה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (בפיזיקה), באוניברסיטת פרינסטון (פיזיקה) ובמכון הטכנולוגי של קליפורניה (כימיה וביולוגיה). במשך 35 שנים נשמר הקשר בינו לבין מעבדות בל.
המאמר החשוב ביותר שכתב הוא "Neural networks and physical systems with emergent collective computational abilities" שפורסם ב-1982, ובו הציע הופפילד להשתמש במודל איזינג דינמי כקירוב ראשון של רשת עצבית המסוגלת ללמוד (רשת הופפילד). מודל איזינג פורסם בשנת 1925 על ידי הפיזיקאים הגרמנים וילהלם לנץ (אנ') וארנסט איזינג (אנ'), ושופר על ידי המהנדס ומדען המוח היפני אמארי שוניצ'י (אנ') בשנת 1972.
ב-2002 הוענקה להופפילד מדליית דיראק של המרכז הבין-לאומי לפיזיקה תאורטית על תרומתו הבין-תחומית להבנת הביולוגיה כתהליך פיזיקלי, כולל השינויים שהציע לגבי סינתזה בביולוגיה מולקולרית, תיאוריו של הדינמיקה הקיבוצית, וחישוביו עם גורמי משיכה ברשתות נוירונים. כמו כן, הוענק לו פרס אוליבר באקלי (Oliver Buckley Prize) על עבודתו לגבי יחסי גומלין בין אור למוצק. הופפילד נכון ל-2008 הוא פרופסור במחלקת הביולוגיה המולקולרית באוניברסיטת פרינסטון, וב-2006 היה נשיאו הרשמי של איגוד הפיזיקה האמריקאי (American Physical Society).
ג'יימס אליסון

ערך זה עוסק באימונולוג אמריקאי. אם התכוונתם לפוליטיקאי אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

ג'יימס אליסון, 2015
 לידה:  7 באוגוסט 1948 (בן 76) אליס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אימונולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טקסס באוסטין  אוניברסיטת טקסס באוסטין  תיכון אליס 
 מוסדות:  המרכז לסרטן ע"ש מ' ד' אנדרסון באוניברסיטת טקסס (1977–1984)  המרכז לסרטן ע"ש מ' ד' אנדרסון באוניברסיטת טקסס (2012)  מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג (2004–2012)  המרכז לסרטן ע"ש מ' ד' אנדרסון באוניברסיטת טקסס (1 ביוני 1983–31 במאי 1984)  המרכז לסרטן ע"ש מ' ד' אנדרסון באוניברסיטת טקסס (1 ביוני 1977–31 במאי 1983)  מכון סקריפס למחקר (1974–1977)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו 
 תלמידי דוקטורט:  ארתור ל. בבסון
 פרסים והוקרה:  פרס פריצת דרך במדעי החיים (2014)  פרס בלצן (2017)  עמית האקדמיה של האגודה האמריקנית לחקר הסרטן (2014)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2018)  פרס לאימנולוגיה קלינית של נוברטיס (2013)  Dr. Paul Janssen Award for Biomedical Research (2018)  מדליית ג'סי סטיבנסון קובלנקו (2018)  פרס מפעל חיים של האגודה האמריקאית של האימונולוגים (2011)  AACR-CRI Lloyd J. Old Award in Cancer Immunology (2013)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2019)  פרס המרכז הרפואי אלבני (2018)  Clarivate Citation Laureates (2016)  פרס וולף לרפואה (2017)  פרס המלך פייסל הבינלאומי לרפואה (2018)  פרס קרן וורן אלפרט (2017)  פרס ויליאם ב' קולי (2005)  פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (2015)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2014)  פרס הארווי (2014)  פרס חזית הידע של קרן BBVA (2017)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (2014)  AACR-G.H.A. Clowes Award for Outstanding Basic Cancer Research (2014)  פרס גבאי (2011)  פרס מסרי (2014)  פרס טאנג (19 ביוני 2014)  פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (2015)  פרס ח'וברי  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע 
 אתר רשמי
 
ג'יימס אליסון (נולד ב-7 באוגוסט 1948) הוא אימונולוג אמריקני, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2018.
ביוגרפיה

אליסון נולד בשנת 1948, בן לאלברט, רופא וקונסטנס אליסון. הוא גדל בעיירה קטנה בטקסס. בשנת 1969 קיבל תואר ראשון במיקרוביולוגיה. בשנת 1973 קיבל תואר דוקטור למדעי הביולוגיה מאוניברסיטת טקסס באוסטין.
בשנת 1985 מונה לפרופסור לאימונולוגיה ומנהל מעבדה לחקר מחלת הסרטן באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. המחקרים שערך בשנות ה-90 סללו את הדרך להבנת האופן שבו ניתן להגביר את יכולת המערכת החיסונית להדוף את מחלת הסרטן, מה שנקרא אימונותרפיה. מחקריו התמקדו בלימפוציט T אשר מסוגל לזהות תאים שעברו שינוי סרטני ולחסלם. אליסון הראה כי קיימים מנגנונים ביולוגיים אשר משרתים את מחלת הסרטן ומאפשרים לשתק את פעולת הלימפוציטים. ביטול מנגנון השיתוק מאפשר למערכת החיסונית לפעול כפי שהייתה אמורה לפעול מלכתחילה נגד הסרטן ולגבור עליו.
התרופה ירבוי שאושרה בידי ה-FDA לשיווק בשנת 2011 הייתה התרופה הראשונה שהתבססה על אימונותרפיה כדרך למלחמה בסרטן תוך שימוש במעכב נקודת בקרה וחוללה מהפכה בתחום, ובהכנתה נעשה שימוש בידע שנרכש במחקריו של אליסון.
אליסון זכה בפרסים רבים, בהם פרס חזית הידע של קרן BBVA בשנת 2017, פרס וולף לרפואה ופרס הארווי של הטכניון בחיפה. הוא סיפר שמקרי מוות רבים במשפחתו הקרובה שנבעו מסרטן הגבירו את העניין שלו במציאת תרופה למחלה.
באוקטובר 2018 הוכרז לזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2018, יחד עם טסוקו הונג'ו היפני.
תמיכה בעבדות

תמיכה בעבדות היא תמיכה בזכות קיום העבדות. היא באה לידי ביטוי בנימוקים, יצירות, פעולות, חוקים ותנועות פוליטיות. היא נמצאת בטקסטים דתיים, כתבים של פילוסופים עתיקים, ובכתבים מבריטניה ומארצות הברית במיוחד לפני מלחמת האזרחים האמריקאית, אך גם מאוחר יותר במהלך המאה ה-20.
טיעונים בעד עבדות כוללים אמונה וטענה כי מתן כבוד לאלוהים, לתנ"ך מחייבים גם תמיכה בעבדות; הטיעון כי העבדות היא דבר מוסרי בגלל שהיא חלק מהאסלם; טענה כי חלק מהאנשים הם נחותים או עבדים מעצם טבעם ולכן זקוקים להשגחה; מצבם של עבדים טוב יותר מעניים חופשיים; תועלת חברתית מעשית לחברה כולה; העבדות היא חלק מהסדר הטבעי של העולם; עבדות היא הסדר מעשי ומוכח על ידי תרבויות גדולות לאורך ההיסטוריה והיא חלק ממסורת מפוארת שיש לשמר, וכן שמרנות - הטיעון לפיו אולי העבדות גורמת עוול לפעמים, אבל ביטולה יגרום לשינויים חברתיים קיצוניים שעלולים לערער את הסדר החברתי הקיים.
טיעונים אלה היו נפוצים בחברות עבר בהן העבדות הייתה קיימת והיו דעות קדומות ורעיונות שהתנועה לביטול העבדות נאבקה מולם.
השקפות עבריות קדומות

השקפות עבריות על עבדות מגוונות הן מבחינה דתית והן מבחינה היסטורית. הטקסטים היהודים העתיקים ומתקופת ימי הביניים מכילים חוקים רבים המצדיקים את עצם קיום העבדות ומסדירים את הבעלות והטיפול בעבדים.
טקסטים המכילים תקנות כאלה כוללים את התנ"ך, התלמוד, משנה תורה מהמאה ה-12 מאת הרמב"ם, ושולחן ערוך מהמאה ה-16 מאת רבי יוסף קארו. חוקי העבדות הישראליים המקוריים שנמצאו בתנ"ך דומים במידה מסוימת לחוקי העבדות של חמורבי מהמאה ה-18 לפני הספירה והתקנות השתנו עם הזמן.
התנ"ך הכיל שתי מערכות חוקים, האחת לעבדים כנעניים ומערכת חוקים מקלה יותר לעבדים עבריים. בזמן התורה הוחלו החוקים המיועדים לכנענים על כל העבדים הלא-עבריים. חוקי העבדות של התלמוד, שנקבעו במאות השנייה עד החמישית לספירה, מכילים מערכת כללים אחת לכל העבדים, אם כי ישנם כמה יוצאי דופן שבהם מתייחסים לעבדים עבריים בצורה שונה לעומת לעבדים שאינם עבריים. החוקים כוללים עונשים לבעלי עבדים שמתעללים בעבדיהם.
בעידן המודרני, כאשר תנועת ביטול העבדות ביקשה להוציא את העבדות מחוץ לחוק, חלק מתומכי העבדות השתמשו בחוקי התנ"ך כהצדקה דתית ומוסרית למען המשך קיום העבדות.
השקפות פילוסופים באתונה העתיקה

הפילוסוף היווני אריסטו טען שחלק מהאנשים הם עבדים מטבעם. וכתוצאה מאמונה זו, הוא טען שהשעבוד שלהם הוא הדרך היחידה לשרת את טובתם. עם זאת, כמה פילוסופים פוליטיים טוענים כי מה שאריסטו התכוון במילה "עבדות" הוא נושא נתון במחלוקת. אריסטו כתב בכרך הראשון של ספרו "פוליטיקה" :
לפיכך, אלה ששונים [מאנשים אחרים] כמו הנשמה מהגוף או האדם מהבהמה - והם במצב זה אם עבודתם היא השימוש בגוף, ואם זה הטוב ביותר שיכול לבוא מהם. - הם עבדים מטבעם. מבחינתם עדיף להישפט בהתאם לכללים מסוג זה, אם כך הדבר לגבי שאר הדברים שהוזכרו. כי הוא עבד מטבעו המסוגל להשתייך לאחר - וזו גם הסיבה שהוא שייך לאחר - והוא משתתף בתבונה רק במידה שהוא תופס אותה, אבל אין לו אותה.
אפלטון תמך בעבדות בדיאלוג החוקים שלו.
דעות אלה תמכו בעבדות ביוון העתיקה, לרבות באתונה העתיקה שבה התקיימה הדמוקרטיה האתונאית. עם זאת דמוקרטיה זו הייתה מוגבלת רק לאזרחים גברים ולא לנשים או לעבדים ולא הכילה רעיונות כמו זכויות האדם אוניברסליות.
הטיעונים של אריסטו בזכות העבדות מכילים הנחה גזענית לפיה לכל האנשים ממוצא מסוים, יש תכונות אופי מסוימות. תומכי העבדות במאות מאוחריות יותר טענו כי אנשים מגזע או מוצא אתני מסוים הם נרפים, עצלנים וטיפשים מעצם טבעם ולכן העבדות מילאה את ה"יעוד" שלהם. הם לא מסוגלים לחיות כבני אדם חופשיים. גישה זו קיבלה חיזוק מכך שרוב העבדים לא זכו לחינוך בסיסי. במקרים רבים עודדו את העבדים להיות כנועים וצייתנים. לימוד או הבעת דעה היו עלולים לעיתים להחשב חוצפה או חריגה ממעמד שמחייבים עונש. הטיעון של אריסטו מהווה גם כשל לוגי מסוג פנייה אל הטבע לפיו אם דבר הוא "טבעי" אז הוא בהכרח גם דבר טוב.
בסדרה קוסמוס טען קרל סייגן כי התמיכה של אריסטו ואפלטון בעבדות הייתה צידוק אינטלקטואלי לסדר חברתי מושחת. כלכלת אתונה התבססה על עבדיה. רק חלק קטן מאנשי אתונה באמת נהנו מדמוקרטיה. לאנשים שהיו יותר עבדים היו עשירים יותר ונהנו מכוח פוליטי רב יותר. התמיכה בעבדות ניסתה לתת תוקף מוסרי לסדר חברתי זה. סייגן טען כי התמיכה בעבדות התיישבה עם האמונות של הפילוסופים האתונים על מבנה הייקום, הסדר החברתי והנפש האנושית.
לפי סייגן חלק מן הפילוסופים הקדומים כמו דמוקריטוס קידמו גישה אוניברסלית יותר לבני האדם וכן דגלו בקיום תצפיות על הטבע, כדי להבינו, לעומת אפלטון שדגל בהבנת העולם בזכות לוגיקה טהורה. סייגן טוען כי הפילוספים האתונאים ובהמשך הכנסייה הקתולית שהושפעה מהם בזו לפילוסופיה קדם-סוקרטית, השכיחו את הגותם כך שנשאר ממנה רק שאריות. דבר זה השפיע הן על המבנה הפוליטי והחברתי והן על התקדמות המדע במשך מאות שנים.
דעות נוצריות מוקדמות

בקרב אבות הכנסייה, דעת הרוב הייתה בעד היתר מוסרי של עבדות. לפי אוגוסטינוס, אלוהים אישר את הלקאת עבדים סוררים: "אתה חייב להשתמש בשוט, השתמש בו! אלוהים מאפשר זאת. אלא, הוא כועס אם לא תצליף בעבד. אבל עשה זאת ברוח אוהבת ולא אכזרית." ג'ון כריסוסטום כתב כי "להטיל משמעת ולהעניש עבדים בורים זה שבח גדול, ולא אולי ציון לשבח".
טרטוליאנוס, תאולוג נוצרי חשוב ואחד מאבות הכנסייה גינה את המרקיוניטים על תמיכתם בשחרור עבדים: "מה יותר לא צדיק, יותר לא צודק, יותר לא ישר, מאשר להועיל לעבד זר באופן כזה שייקח אותו מאדונו, תובע את מי שהוא רכושו של מישהו אחר".
תומאס אקווינס טען שעבדות אינה חלק מחוק הטבע, אך למרות זאת הוא הגן עליה כתוצאה מחטא אנושי וכדבר שהוא הכרחי לטובת החברה. עם זאת הוא ראה את המצב הטבעי של האנושות כמצב שהיה קיים לפני נפילת האדם, שבו לא הייתה קיימת עבדות; בנימוקים אלה, פרשנים רבים רואים בו כמי שדוחה את טענתו של אריסטו שחלק מהאנשים היו עבדים באופן טבעי, אם כי מדובר במחלוקת אם הוא דחה לחלוטין את דעותיו של אריסטו בעניין.
דעות איסלמיות

האסלאם באופן מסורתי מתיר עבדות, אך ממתן אותה. המזרח התיכון הכיל שני מרכזים חשובים של תעשיית עבדים - סחר העבדים הערבי ועבדות באימפריה העות'מאנית. מרכזים אלו התפרנס במשך מאות שנים מציד עבדים (באפריקה, וכן עבדים לבנים שנתפסו במלחמות, פשיטות או בשוד ימי), שעבוד שלהם, שימוש בהם (לצורכי שונים כולל כחיילים) ויצוא שלהם למרכזי עבדים אחרים - בעיקר ביבשות אמריקה. התנגדות המעצמות הנוצריות לשעבוד אזרחים לבנים, הובילה למספר מלחמות מול מרכזי עבדות מוסלמים ביניהן המלחמה הברברית הראשונה והשנייה, בהמשך בעקבות לחצי התנועה לביטול העבדות ומעצמות המערב, מדינות המזרח התיכון היו אחד המקומות האחרונים בעולם שביטלו את מוסד העבדות בתקופה שבין שנות ה-30 לשנות ה-60 של המאה ה-20.
אל-פאראבי, פילוסוף ומשפטן אסלאמי מוקדם, מהמאה ה-10, תמך בעבדות, וטען שחלק מהאנשים הם עבדים מטבעם.
שודדי הים הברברים פשטו על ספינות וחופים של מדימות נוצריות ושעבדו מאות אלפי אנשים לבנים לעבדות. במרץ 1785 יצאו תומאס ג'פרסון וג'ון אדמס אל לונדון כדי לשאת ולתת עם שליח מטריפולי, הציר סידי חאג' עבדרחמן על הפסקת פשיטות הברברים על מלחים מארצות הברית. כשנשאל "על מה מתבססת יומרתם לאסור מלחמה על מדינות שלא עוללו להם כל רע", ביסס השגריר את תשובתו על תפיסת העבדות באסאלם שהייתה מקובלת באותה תקופה ונימק כי שעבוד אנשים לא מוסלמים היא מצווה דתית:
כתוב בקוראן, כי כל המדינות שאינן מכירות בנביא נחשבות לכופרות, וזכותו וחובתו של המאמין לשדוד ולשעבד אותן, וכל מוסלמי הנהרג במלחמה שכזו יגיע אל נכון לגן עדן. הוא הוסיף ואמר, כי האיש הפושט ראשון על האונייה מקבל עבד אחד בנוסף לחלקו בשלל, וכי כאשר הם פושטים אל סיפונה של אוניית אויב, אוחז כל מלח חרב ביד אחת ופגיון בין שיניו, והם מפילים אימה כה גדולה על אויביהם, עד כי אלה נכנעים מיד תוך זעקות.
רוב הגופים האיסלמיים כיום טוענים שעבדות אינה ישימה בעולם המודרני. עם זאת מיעוט של משפטנים איסלאמיים עכשוויים מגנים על העבדות בטענה שהיא עדיין רלוונטית ומותרת גם היום, והיא נהוגה באופן פעיל על ידי קבוצות קיצוניות איסלאמיסטיות, כמו בוקו חראם בצפון ניגריה והמדינה האסלאמית בחלקים מסוריה ועיראק.
תנועת עבדות בריטית

תנועת התמיכה בעבדות הבריטית התנגדה לביטול סחר העבדים - מאז החלה המערכה לביטולו לראשונה ב-1783 ועד לביטול הסחר בשנת 1807. לאחר מכן התנועה התנגדה לביטול העבדות עצמה במושבות הבריטיות עד שנחקק חוק ביטול עבדות ב-1833. רוב מגיני העבדות הבריטיים היו בעלי מטעים באיי הודו המערבית הבריטית שנהנו כלכלית מהמשך קיום מוסד העבדות.
התנועת למען המשך העבדות בארצות הברית נעזרה לעיתים בתנועה הבריטית. לדוגמה, תומאס רודריק דה, במאמר שפורסם בספטמבר 1832, ציטט באישור את נאומו של שר החוץ הבריטי (ומאוחר יותר ראש הממשלה) ג'ורג' קנינג בפני בית הנבחרים ב-16 במרץ 1824, המתנגד לביטול העבדות, שבו השווה עבדים משוחררים לפרנקנשטיין של מרי שלי.
תנועה בעד העבדות בארצות הברית

בארצות הברית, התעוררה תנועה בעד המשך העבדות ב-Antebellum South כתגובה לתנועה הגוברת נגד העבדות בארצות הברית בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. צפניה קינגסלי הוא מחברו של מסכת התמיכה בעבדות הפופולרית ביותר, שהוצאה בהוצאה עצמית ב-1828 והודפסה מחדש שלוש פעמים. בשנת 1846, מתיו אסטס פרסם את ה"הגנה על עבדות כושי, כפי שהיא קיימת בארצות הברית".
האוסף החשוב ביותר של מאמרי תמיכה בעבדות בארצות הברית נקרא The Pro-slavery argument (1853). המחברים הם ויליאם הארפר, משפטן ופוליטיקאי מקרוליינה הדרומית, ג'יימס הנרי האמונד, מושל קרוליינה הדרומית ולאחר מכן סנטור, ג'יי מריון סימס, רופא מאלבמה, ותומס רודריק דה, נשיא המכללה של וויליאם ומרי.
תנועה בעד העבדות בארצות הברית > העבדות כרוע הכרחי

חלק מתומכי העבדות טענו שדובר ב"רוע הכרחי", וכי שחרור העבדים השחורים יגרום יותר נזק כלכלי וחברתי מהמשך העבדות. בשנת 1820 טען תומאס ג'פרסון כי המצב דומה לזאב שנתפס באזנו ולא ניתן לשחרר אותו או להחזיקו באופן בטוח, כאשר הצדק נמצא בצד אחד והמשך הקיום נמצא בצד השני. הסופר הצרפתי אלכסיס דה טוקוויל שכתב את החיבור "דמוקרטיה באמריקה" (1835) התנגד לעבדות, אבל חשש ששחרור העבדים יוביל לחברה לא יציבה, שכן לטענתו הדעות הקדומות נגד שחורים גדלות כאשר יש להם יותר זכויות. ב-1856 כתב רוברט אי לי כי רוב האנשים הנאורים יודו כי העבדות היא דבר רע מבחינה פוליטית ומוסרית, וכי גם הלבנים נפגעים ממצב זה, אף יותר מהשחורים. אבל לדעתו השחורים בארצות הברית במצב טוב בהרבה מאשר באפריקה. לדעתו המשמעת הכואבת שהם עוברים, מכשירה אותם להיות גזע טוב יותר, וכי ההשגחה העליונה תקבע כמה זמן דבר זה יימשך.