stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב בבוטסואנה
זהות מגדרית

בספטמבר 2017 קבע בית המשפט העליון כי סירובו של רשם הרישום הלאומי לשנות את הסמן המגדרי של גבר טרנס היה "בלתי סביר והפר את זכויותיו החוקתיות לכבוד, לפרטיות, לחופש הביטוי, להגנה שווה תחת החוק, לחופש מאפליה וחופש מיחס לא אנושי ומשפיל". תחילה, הודיעה ממשלת בוטסואנה כי תערער על פסק הדין, אך הפכה את עמדתה בחודש דצמבר, והעניקה לאזרח מסמך זהות חדש המשקף את זהותו המגדרית.
מקרה דומה, בו אישה טרנסית ביקשה לשנות את סמן המגדר שלה לנקבה, נדון בדצמבר 2017 אשר לאחר מכן קבע בית המשפט העליון כי על הממשלה להכיר בזהותה המגדרית המועדפת. לאחר מכן הודיעה כי הקדישה את הכרת שינויה המגדרי "עבור כול אדם טרנסג'נדר בבוטסואנה".
תנאי מחיה

הומוסקסואליות הייתה בדרך כלל נושא טאבו בבוטסואנה, ונראתה כ-"מחלה מערבית" ו-"לא אפריקאית" לאחר קבלת עצמאותה של המדינה. עם זאת בתחילת המאה ה-21 נראתה התפתחות רחבה בתפיסות החברתיות של האוכלוסייה בנושא לצד הפיכתם של להט"ב צוואנים בשטחה לגלויים יותר מבעבר.
בשנים 2010 ו-2011 נשיא בוטסואנה ה-3 לשעבר, פסטוס מוגאה, התבטא נגד אפליה מינית, והצהיר כי דעות קדומות מעכבות את המאמצים להילחם ב-HIV במדינה בה אחד מכל ארבעה מבוגרים לקה במחלה, באומרו, "אנחנו לא רוצים להפלות. מסר ה-HIV שלנו חל על כולם. אם אנחנו נלחמים בסטיגמה הקשורה למין, בואו נחיל אותה על אפליה מינית באופן כללי". בראיונו לתאגיד השידור הבריטי (BBC) הצהיר כי במהלך 10 שנות כהונתו, הורה למשטרה לא לעצור או להטריד הומוסקסואלים באומרו "לא יכולתי לשנות את החוק כי זה היה מעורר קן מיותר של צרעות. לא הייתי מוכן להפסיד בבחירות בשם ההומוסקסואלים. רוב האנשים שלנו עדיין מתנגדים להומוסקסואליות אז אני חייב להסביר להם על כך קודם כול לפני שינוי החוק באופן חד צדדי".
בספטמבר 2016 בתגובה לגירושו מבוטסואנה של הכומר האמריקאי סטיבן אנדרסון (אנ') אשר ידוע בהצהרותיו ההומופוביות והאנטישמיות בגלוי וכמנהיגה של הכנסייה הבפטיסטית של מילה נאמנה (אנ') שהוגדרה לאורך השנים על ידי כלי תקשורת בינלאומיים כ-"כת", הצהיר נשיא בוטסואנה ה-4 איאן ח'אמה (אנ') כי "אנחנו לא רוצים דברי שטנה כאלה במדינה הזו. תנו לו לעשות את זה במדינה שלו". 

בנובמבר 2018 הצהיר נשיא בוטסואנה ה-5 מוקגווצי מסיסי במהלך נאומו בפני קהל:
"יש גם הרבה אנשים במערכות יחסים חד-מיניות במדינה הזו, שזכויותיהם הופרו וגם סבלו בשתיקה מחשש שיופלו. בדיוק כמו אזרחים אחרים, הם ראויים להגנה על זכויותיהם".
תנאי מחיה > ארגונים

ארגון זכויות הלהט"ב העיקרי של בוטסואנה הוא "LEGABIBO" (אנ'). הממשלה דחתה פעמיים את בקשתו להירשם באופן חוקי כארגון, לפיכך, יכולתו לגייס כספים הייתה מוגבלת בעוד הרשם הצהיר באומרו כי אינו יכול לרשום כל קבוצה אשר "עלולה לשמש לכל מטרה בלתי חוקית או לכל מטרה הפוגעת או אינה מתיישבת עם השלום, הרווחה או הסדר הטוב בבוטסואנה". ב-2013, כ-14 חברים בארגון העסיקו את יוניטי דאו לתבוע את ממשלת בוטסואנה על רקע אי רשימת הארגון. בנובמבר 2014 פסק בית המשפט העליון כי יש לרשום את "LEGABIBO" כארגון. הממשלה ערערה על פסק הדין וב-16 במרץ 2016 קבע בית המשפט לערעורים פה אחד כי הסירוב לרשום את "LEGABIBO" כארגון אינו חוקי. הארגון מארח את "Batho Ba Lorato", פסטיבל סרטי להט"ב אשר מוקדש להעלאת המודעות לנושאי להט"ב שונים, שציונו השלישי נערך בין ה-28 בפברואר ל-28 בפברואר 2015 באודיטוריום של אוניברסיטת בוטסואנה. באותה שנה, ציין את היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. מטה הארגון ממוקם בבירה גאבורונה.
להט"ב צוואנים ידועים

קיין יאנגמן (אנ'), פעיל זכויות להט"ב הומוסקסואל צוואני.
ריקי קגוסיטו (אנ'), פעילת זכויות להט"ב טרנסקסואלית צוואנית.
קטלגו קאי קולניאנה-קסופילה, אמנית מיצג, מוזיקאית וסופרת טרנסקסואלית צוואנית.
מוניקה טבנגווה (אנ'), עורכת דין, חוקרת ופעילת זכויות להט"ב לסבית צוואנית.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 2019)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (18):  (מאז 2019)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  (מאז 2010)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים:  (מאז 2019)
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה):  (מאז 2019)
נישואים חד-מיניים: 
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף של זוגות חד-מיניים: 
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד-מיניים: 
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות:  אין נתונים
הכרה משפטית בשינוי מגדר:  (מאז 2017, ניתוח להתאמה מגדרית לא נדרש)
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא:  אין נתונים
איסור על ביצוע טיפול המרה בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים:  אין נתונים (לא קיימת אסדרה בחוק)
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:  אין נתונים
ראו גם

זכויות להט"ב
זכויות להט"ב באפריקה
זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי
נישואי קרובים

נישואי קרובים הם נישואים של אדם עם קרוב משפחה. ברוב החברות האנושיות קיימים איסורים על גילוי עריות - קיום יחסי מין בין קרובי משפחה מסוימים, אך מידת הקרבה של הקרובים שעליהם חל האיסור משתנים מחברה לחברה. יחסי מין בין אח לאחות ובין הורים לילדיהם אסורים כמעט בכל חברה אנושית. מהאיסור על קיום יחסי מין בין קרובים נגזר האיסור על נישואים בין קרובים אלה. לעומת זאת, נישואי קרובים שלא נאסרו היו רווחים למדי.
האיסור על גילוי עריות

ברוב החברות האנושיות קיימים איסורים על גילוי עריות - קיום יחסי מין בין קרובי משפחה מסוימים. אנתרופולוגים תוהים, זה שנים, מהו מקורו של איסור כמעט-אוניברסלי זה, ונתנו לכך מגוון הסברים:
הסבר אבולוציוני: אנתרופולוגים ביולוגיים טענו כי מקור האיסור הוא אבולוציוני - אוכלוסיות של בעלי חיים ובכללם האדם שלא היה נהוג בהן גילוי עריות, ייבררו על ידי ברירה טבעית ויישרדו, שכן יש בהן שכיחות נמוכה יותר של מומים גנטיים וישנו מגוון גנטי גדול.
קירבה מולידה סלידה: האנתרופולוג אדוארד ווסטרמארק טען כי קרבה מולידה סלידה - אנשים המבלים את רוב זמנם יחדיו מילדות, כמו בני אותה משפחה, מפתחים סלידה הדדית ואינם רואים זה בזה בני זוג מתאימים להזדווגות.
הסבר פרוידיאני: לטענת זיגמונד פרויד קיימת משיכה בין קרובים ומקורו של האיסור על גילוי עריות הוא בסופר אגו.
הסבר פונקציונליסטי: האנתרופולוג ברוניסלב מלינובסקי הניח כי לאיסור על גילוי עריות, כמו לכל רכיב בחברה לפי גישת הפונקציונליזם הסטרוקטוראלי, יש תפקיד בקיומה התקין של החברה. התפקיד שייחס מלינובסקי לאיסור גילוי העריות הוא מניעת בלבול תפקידים במשפחה.
איסור גילוי עריות כמביא לחליפין: לפי האנתרופולוג קלוד לוי שטראוס, לאיסור גילוי העריות תפקיד מפתח בעיצוב החברה האנושית. איסור זה מונע מהמשפחה לתפקד כיחידה אוטרקית, שכן פרטיה מחויבים להתרבות בעזרת פרטים מקבוצות אחרות, וכך נוצר מנגנון של חליפין בין קבוצות.
במיתולוגיה

במיתולוגיה היוונית בולט סיפורו של אדיפוס, שבטעות נישא לאמו יוקסטה, חרף מאמציו להימנע מכך. בטרגדיה "אדיפוס המלך" מאת סופוקלס, העוסקת בסיפור זה, כאשר נודע הדבר לאדיפוס ויוקסטה, היא מתאבדת והוא עוקר את עיניו ויוצא לגלות יחד עם שתי בנותיו.
בעת העתיקה

נישואי אח ואחות (ולעיתים גם של הורה וצאצאיו) רווחו בחצר המלוכה של מצרים העתיקה על מנת לשמור על טוהר הדם המלכותי, כחלק מתפיסת הפרעונים את עצמם כבני האלים. מסורת זו התגלגלה גם אל מלכי בית תלמי ההלניסטית ששלטו במצרים, שראו עצמם כממשיכי הפרעונים.[דרוש מקור]
בדתות > יהדות

בתנ"ך מתוארים מקרים רבים של נישואי קרובים. אברהם נשא את שרה שלפי מדרש חז"ל הייתה בת אחיו הרן. יצחק נשא את רבקה בתו של בתואל בן דודו, ויעקב נשא את רחל ולאה, בנות דודו לבן הארמי. גם עמרם, בנו של קהת בן לוי נשא את יוכבד דודתו הלא היא אחות קהת, לאישה ולפי מדרשי חז"ל, עם כל אחד מבני יעקב נולדה תאומה שאיתה התחתן. לפי הסברו של המהר"ל, נישואי קרובים נחשבו לדבר הגון מאוד בטרם נאסרו על ידי התורה, ולכן גם נישואי אחות או דודה, שנחשבים לאיסור עריות, היו מותרים ואף נחשבו מצווה לפני האיסור במעמד הר סיני.
איסור עריות אוסר על קיום יחסי מין בין קרובי משפחה: אב ובתו, אם ובנהּ, אח ואחות, וכן נכללים באיסור זה אם חורגת, כלה, דודה (אך לא האחיינית), גיסה, חמות, נכדה ועוד. איסור זה הוא מהחמורים ביותר – אחת משלוש העברות שהן בגדר "ייהרג ואל יעבור". מאיסור זה נגזר איסור על נישואים בין קרובי משפחה אלה.
בהיימנות של קהילת ביתא ישראל נאסרים נישואי בני דודים עד דרגה שביעית, הנקראים זמד.
למרות שבכלל איסורי עריות גם קרבה שעל ידי נישואין, לעיתים איסורים אלו מתבטלים (בשונה מקרבת דם שאינה בטלה אף פעם). כך למשל איסור אחות אשה, בטל לאחר מות האשה, וכן מצוות ייבום מחייבת אדם, שאחיו מת בלא שהשאיר אחריו צאצאים, לייבם את אשת אחיו, כלומר לשאת אותה לאישה, ו'להקים לאחיו שם' על ידי העמדת צאצאים מאשת אחיו. לחלופין, מתבצע טקס חליצה בו האח מצהיר בפומבי על סירובו לייבם את אשת אחיו, ולאחריו האישה מותרת להינשא לכל גבר.
נישואין של קרובים במעגל השני, כמו אחיינית, נחשבים למומלצים במיוחד, בשל קרבת הדעת שיש בין אדם לאחיו, שעשויה לגרום לכך שיחבב את אשתו ביותר. במדרש נאמר: "אמר רבי תנחומא, נשא אדם אשה מקרובותיו, עליו הוא אומר 'עצם מעצמי'.
יש מן האחרונים שכתב, שחז"ל עודדו נישואי קרובים למרות שידעו שאלו מגבירים את הסיכון למחלות גנטיות, משום שלדעתם נישואין כאלו שייעשו לשם שמים לא יגרמו לנזק, ואכן בזמננו יש לחשוש שהנישואין אינם נעשים בכוונה טהורה בלבד, ולכן יש להימנע מנישואי קרובים, כמו שכתב רבי יהודה החסיד.
בדתות > נצרות

בנצרות נאסרו נישואי קרובים אלא באישור הכנסייה.
בדתות > אסלאם

בפרשת הנשים בקוראן מפורטים איסורי גילוי העריות שברובם חופפים את האיסורים ביהדות. אסורות האם, הבת (כולל בנות חורגות), האחות, הדודות, אחייניות, החותנות וכן מיניקות ו"אחיות ליניקה" כלומר מי שהונקה מאותה מינקת. בדומה לחוקי העריות ביהדות אסורה גם אשת האב ונישואים לשתי אחיות בו זמנית. בשונה מההלכה היהודית אוסר האסלאם נישואים לאחיינית ולעומת זאת מתיר את נכדתה של האישה.
לא תקחו (לנשים) את (הנשים) אשר לקחו אבותיכם..אסורות עליכם: אימותיכם ובנותיכם ואחיותיכם ודודותיכם אחיות אביכם ואחיות אמכם ובנות האח ובנות האחות ואימותיכם אשר הניקו אתכם ואחיותכם ליניקה, ואמות נשיכם ובנותיכם החורגות החוסות בכם ילידות נשיכם אשר באתם אליהן..ונשי בניכם אשר מחלציכם (יצאו), ולא תקחו שתי אחיות
בחקיקה > ישראל

בישראל הנישואים נערכים לפי כלליהן של הדתות השונות, ובהתאם לכך קרובים שדתם אוסרת עליהם להינשא זה לזה, אינם יכולים להינשא בישראל.
נישואים בין קרובי משפחה מקרבה ראשונה ואף שנייה נחשבים לדבר לא מקובל ואף אסור מבחינה חברתית. ובמיוחד לאור חוסר ההמלצה לכך מפאת המחקרים המדעיים המראים על סיכויים גבוהים למחלות גנטיות.
בחקיקה > ארצות הברית

בארצות הברית מדינות רבות אוסרות נישואים עם דוד ודודה וברוב המדינות אף אסורים נישואים עם בני דודים ראשונים.
שכיחות

בגלל מגבלות המרחק שהתקיימו בעבר, מעריכים שנישואים רבים היו נישואי קרובים והיה מי שהעריך ש-80% מכל הנישואים בהיסטוריה היו עם בני דודים שניים או קרובי משפחה קרובים יותר. ההערכה היא שכיום קצת מעל 10% מהנישואים ברחבי העולם הם בין בני דודים שניים או קרובים יותר.
הערות שוליים

↑  מובא ברש"י על הפסוק ויקמו כל בניו וכל בנותיו לנחמו, פרשת וישב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ס"ב, עמוד ב' ורש"י שם.
↑  מדרש רבה בראשית פרק יח.
↑  כתגובתו של אדם הראשון למראה חוה, שנלקחה מצלעו, בראשית ב, כג
↑  ציץ אליעזר חלק טו אות מד.
↑  צוואת רבי יהודה החסיד אות כב.
↑  נישואי קרובים - משרד הבריאות.
↑  Richard Conniff, Go Ahead, Kiss Your Cousin, August 2003
↑  SARAH KERSHAW, Shaking Off the Shame, November 25, 2009, The New York Times
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541079705171  NDL: 00565685 
איור המתאר את יעקב גולל את האבן לבת דודו רחל, כדי לרעות את צאן אביה לבן, לפני נישואיהם
המרכז הישראלי ללימודי חירשות

| --- | --- |

לוגו של "המרכז הישראלי ללימודי חירשות". היד מסמנת "מרכז".
 פעילות:  המרכז פועל לייצוג, חקר ופיתוח של קהילת החירשים ושפת הסימנים הישראלית.
 תחום:  סינגור עצמי, אקטיביזם, אקטיביזם תקשורתי, הסברה, מחקר ופיתוח
 שפה רשמית:  שפת הסימנים הישראלית
 מדינה:  ישראל ישראל
 סינוף ארצי:  ירושלים, תל אביב, ראשון לציון, חיפה
 מייסדים:  בועז אחד העם  ננה בר  גולן זינו  לילך זינו  אורטל מאיר  שירלי פינטו  יהונתן שיוביץ
 יושב ראש:  בועז אחד העם
 תקופת הפעילות:  2016–הווה (כ־9 שנים)
 המרכז הישראלי ללימודי חירשות
 
המרכז הישראלי ללימודי חירשות פועל לייצוג, חקר ופיתוח קהילת החירשים בישראל; הוא נוסד בשנת 2016 במטרה להביא להכרה בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית, לקדם שוויון בינה לבין השפות המדוברות, לעלות את המודעות בקרב הציבור הרחב ולשפר את הנגישות בישראל.
רקע

המרכז נוסד על ידי בועז אחד העם, ננה בר, גולן זינו, לילך זינו, אורטל מאיר, שירלי פינטו ויהונתן שיוביץ.
המרכז הוקם אחרי שאחד העם הציג את מועמדותו לראשות הוועד המנהל באגודת החרשים בישראל, כשלצידו היו מאיר וארבעה מועמדים נוספים, אחת מהם היא מתורגמנית לשפת הסימנים הישראלית, אך מועמדות אחד העם לא התקבלה באספה הכללית של אגודת החרשים שהתקיימה ב-1 באפריל 2016.
יו"ר המרכז הוא אחד העם, והוא ממונה על תחומי הסנגור סינגור עצמי והסברה. ננה בר - ראשת תחום פיקוח. ד"ר שירי שוהם - ראשת תחום מחקר ופיתוח. גולן זינו הוא ראש תחום שפת הסימנים, שרון מסילטי – ראשת תחום אכיפה.
רקע > מטרות המרכז

המרכז פועל לייצוג, חקר ופיתוח של החירשים ושל שפות הסימנים בישראל. מטרות המרכז כוללות בין השאר:
סינגור עצמי – ייצוג החירשות ושפת הסימנים במרחבים הציבוריים והפרטיים. ייצוג, הכולל ייזום של חקיקה הנוגעת לחירשות ולשפת הסימנים; הצגת עמדות, שינוי תדמית ושינוי תפיסות, הקשורות לחירשות ולשפת הסימנים; הכשרה וקידום של חירשים בתחומים שבהם הם אינם מיוצגים.
שפת הסימנים – קידום של שפת הסימנים על ידי פיתוחה, שימורה וייצוגה במישורים הציבורי, החינוכי, התכנוני, המדעי, החברתי, הפוליטי, המשפטי, החקיקתי, הקהילתי, הטכנולוגי וכל תחום רלוונטי נוסף.
הסברה: הסברת חוץ – לקהלי יעד מחוץ לקהילת החירשים; הסברת פנים – לקהילת החירשים, הכוללת מתן ייעוץ, סיוע, הכוונה ותמיכה לחירשים ובני משפחותיהם.
פיקוח – מעקב והערכה ביקורתית אחרי יישום חוקים, תקנות ונוהלים, הקשורים לחירשות ולשפת הסימנים.
אכיפה – ייזום וסיוע ביישום החוקים, התקנות והנוהלים, הקשורים לחירשות ולשפת הסימנים.
מחקר ופיתוח – חקר ופיתוח המחקר על הקהילה החירשת, כמו גם הכשרה, הדרכה והכוונה לאנשי מקצוע ולציבור הרחב על הקהילה החירשת, חירשות, ושפת הסימנים.
פעולות

פינטו הובילה את הקמפיין "אני מסמן אני שווה" לשינוי התודעה בציבור הרחב, ולקידום חקיקה של שפת הסימנים הישראלית כשפה מוכרת בישראל. תחת קמפיין זה הובילה פינטו שבוע מודעות לחירשים בספטמבר 2016, שכותרתו הייתה "אני מסמן אני שלם", והצטרף לקמפיין שר החינוך נפתלי בנט. בעקבות הקמפיין, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב הייתה האוניברסיטה הראשונה בישראל שהכירה בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית לאנשים חירשים. ב-27 במרץ 2017 התקיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב טקס שבו העניקה פינטו תעודת הוקרה מהמרכז ללימודי חירשות לנשיאת האוניברסיטה, פרופ' רבקה כרמי, על הכרת האוניברסיטה בשפת הסימנים הישראלית. התעודה ניתנה בנוכחות הזמר וסטודנט האוניברסיטה תומר לוי, שהפיק קליפ 'הרגלים' בשפת הסימנים.
פעולות > יום האישה החירשת

ביום האישה הבינלאומי בשנת 2017, פרסמה מאיר פוסט בפייסבוק, שבו התייחסה למעמד האישה החירשת בחברה הישראלית.
אישה חירשת מרוויחה בממוצע 2,000 ש"ח פחות מאישה שומעת, ולעיתים קרובות איננה עובדת כלל.
מוקדי הסיוע לנפגעות הטרדה מינית אינם נגישים לחירשת שהוטרדה מינית.
במקלטים לנשים מוכות, נשות המקצוע שומעות, וקשה לקיים איתן תקשורת. מחוסר ברירה חוזרת האשה לביתה.
יש מעט ייעוץ זוגי וטיפול משפחתי בשפת הסימנים, והתוצאה היא ריבוי בפרידות.
אין שירות רפואי נגיש למקרים כמו דיכאון סב לידתי.
בתגובה לפוסט, ציינה מתורגמנית אפשרות פנייה בדואר אלקטרוני למרכזי הסיוע, מה שלא מנע מחירשת לשים קץ לחייה בהיעדר טיפול, כפי שפורסם בפייסבוק ב-5 במרץ 2017. גם משה איבגי, יו"ר אס"ח לשעבר, דיבר בפייסבוק על המנוחה ששמה קץ לחייה בגיל 25, והתייחס לחוסר טיפול מקצועי בחירשים.
פעולות > תרגום ביום הזיכרון

במהלך שנת 2017 פנתה פינטו לשרת התרבות והספורט מירי רגב ולוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים בבקשה לתרגום בשפת הסימנים הישראלית בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. פינטו קיבלה תשובה מוועדת הטקסים, כי יינתן תרגום לשפת הסימנים ליד הדובר, הן בטקס יום הזיכרון בכותל המערבי, והן בטקס המרכזי בהר הרצל, ועידכנה בכך את קהילת החירשים בישראל.
פעולות > המנון התקווה

לפני יום העצמאות תשע"ז פרסם המרכז סרטון של המנון "התקווה" בביצוע לילך זינו, ללא עיבוד מוזיקלי ועם תרגום לעברית. כדברי גולן זינו בסרטון, הדגים ביצוע ההמנון את עצמאותה ומקוריותה של שפת הסימנים הישראלית, שאיננה שפה מסומנת, ואת שאיפת החירשים לשוויון. אגודת החרשים בישראל התרשמה מהסרטון שהפיק המרכז, ושיתפה אותו בדף הפייסבוק שלה בשבת אחרי הצהריים במילים: "העיבוד החדש והנכון בשפת הסימנים ל"התקווה"". יו"רית אח"א אתי שוורצברג למדה את המתכונת שפרסם המרכז יום קודם, וסימנה את ההמנון כמתורגמנית בטקס של ערב יום הזיכרון בחיפה. גם המתורגמן בטקס יום הזיכרון בהר הרצל סימן את התקווה באותה מתכונת.
פעולות > הפגנת הלהט"בים

פינטו ושיוביץ הצטרפו להפגנת הלהט"בים שהתקיימה ביולי 2017 בתל אביב נגד מדיניות האימוץ, והתייחסו לכך שחירשים בישראל אינם רשאים לאמץ, קל וחומר חירשים להט"בים.
פעולות > תקנות נגישות בשירותי הבריאות

קהילת החירשים בישראל מונה כ-750 אלף איש, אך למרות קיומו של חוק "תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות" שכולל סעיף "התאמת נגישות השירות" הקובע כי על גופים ציבוריים להנגיש את השירותים שלהם לחירשים בעזרת שפת הסימנים, משרד הבריאות טרם השיב לדרישות חוזרות ונשנות של עמותות וארגונים למען אוכלוסיית החירשים בישראל להעמיד לטובתם מתורגמנים במשמרות.
בספטמבר 2017, שירלי פינטו פנתה לציבור החירשים וכבדי השמיעה בישראל, וביקשה מהם לדווח על מקרים של חוסר נגישות לצוות הרפואי על מנת להעלות מקרים אלה בדיונים בוועדה בכנסת. מטופלת כבדת שמיעה כתבה על רופאים שביקרו אותה ודיברו אליה כשהייתה מאושפזת ללא מכשיר שמיעה. היא הרכיבה את המכשיר וביקשה מהם לחזור על דבריהם. באופן קבוע הם ענו: "לא משנה" והלכו. במקרה נוסף, לא השיבו רופאים לשאלות חירשת על בעלה שאושפז לבדיקות עקב לימפומה, והוא נפטר ללא ידיעתה.
נכון לספטמבר 2019, טרם הותקנו תקנות נגישות בשירותי הבריאות.
פעולות > תקנות נגישות באינטרנט

בדיונים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת על הקלה בתקנות הנגישות באינטרנט שהתקיימו ב-5 בספטמבר 2017, שללה מאיר את הפטור הגורף לעסקים עם מחזור מתחת ל-5 מיליון ש"ח מחובת כתוביות בסרטוני אינטרנט, אף על פי שחיובי הנגשות אחרות נותרו בתקנות, וציינה את העלות הסבירה של טכנולוגיה לכתוביות.
פעולות > הפגנת הנכים 2017

אחד העם פרסם שני פוסטים בליווי וידאו, ובהם פירט את משנתו בעניין הפגנת הנכים מול ממשלת ישראל בדרישה להעלאת גמלאותיהם. לפי אחד העם, זכויות הנכים הן זכויות ביטוחיות, ולא היה מקום להתערבות הדרג המקצועי במשא ומתן בין המחוקק והממשלה לבין הנכים. גם נושא התקציב אינו רלוונטי, משום שניתן להתאימו על ידי קיצוץ רוחבי או על ידי הגדלת הגירעון. את משנתו סיים אחד העם בכך שמדינת ישראל עדיין איננה ערוכה לתעסוקת נכים, כפי שמעידים מעסיקים ומועסקים, ומשום כך הדרישה שנכים יעבדו איננה ריאלית. אחד העם הגיב גם לאי-השתלבותם של החירשים וכבדי השמיעה במאבק הנכים, וציין את ההסללה השמיעתנית של החירשים וכבדי השמיעה לצד רתיעה מובנית מנכים, שהוכתבה לחירשים על ידי שומעים.
ראו גם

תרבות החירשים
הערות שוליים

↑  אריק בנדר, ‏החירשים קוראים להכרה בשפת הסימנים כשפה רשמית, באתר מעריב אונליין, 17 במאי 2018
↑  דף הפייסבוק של בועז אחד העם
↑  לילך זינו נשואה לבועז אחד העם ואחותו של גולן זינו
↑  אורטל מאיר היא עורכת דין, ראו: א. מאיר משרד עורכי דין
↑  יהונתן שיוביץ מנהל פרויקטים בהוראת שפת הסימנים הישראלית בנגישות ישראל
↑   שיתוף שיוביץ בפייסבוק על חיי מושתלת בארצות הברית, 16 באפריל 2017
↑  מתוך תקנון המרכז
↑  דיון בנושא הכרה בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית, בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 25 באוקטובר 2010
↑  ציוץ בטוויטר של שר החינוך נפתלי בנט: "אני מסמן, אני שלם", 20 בפברואר 2016
↑  לפי פרסום של אני מסמן, אני שווה בפייסבוק
↑   הרגלים בשפת הסימנים, 9 בפברואר 2017, בביצוע תומר לוי, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 3.36 דקות)
↑  פוסט של פינטו בפייסבוק, 28 במרץ 2017
↑   וידאו שפרסם תומר לוי בפייסבוק, 28 במרץ 2017
↑  פוסט של מאיר בפייסבוק על יום האשה החירשת, 8 במרץ 2017
↑   משה איבגי בפייסבוק, 7 במרץ 2017, עם 2,500 צפיות
↑   פינטו בפייסבוק על תרגום ביום הזיכרון עם הסבר בעברית, 27 באפריל 2017
↑   המנון התקווה - עיבוד כולי, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 2:53), 30 באפריל 2017
↑  פוסט אח"א על סרטון המרכז
↑   צילומי המרכז בפייסבוק בטקס יום הזיכרון הממלכתי בהר הרצל, 1 במאי 2017. המתורגמן הוא רפי בוסידן, אחיו של טל, מתורגמן הערוץ הראשון
↑  דנה ירקצי‏, שישה נעצרו בהפגנת הלהט"ב בת"א נגד מדיניות האימוץ, באתר וואלה, 21 ביולי 2017
↑  אימוץ לפי הקריטריונים שפרסם משרד הרווחה
↑   הפגנה לשוויון זכויות לקהילה הלהט"בית, 20 ביולי 2017, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 36 שניות), בערוץ של שירלי פינטו, עם פינטו ושיוביץ, כולל כתוביות בעברית
1 2 3  רויטל בלומנפלד‏, "כאילו אנחנו אוויר": מאות אלפי חירשים לא זוכים למתורגמן בטיפול הרפואי, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2017
↑  פעילות מערכת הבריאות לקידום נגישות
↑   רפאלה גויכמן, הכנסת אישרה הקלות משמעותיות בחוק להנגשת אתרי אינטרנט, באתר TheMarker‏, 5 בספטמבר 2017
↑  עו"ד אורטל מאיר (משמאל) ושירלי פינטו בוועדת העבודה בכנסת, בעמוד הפייסבוק של אורטל מאיר, 6 בספטמבר 2017 (אורך: 17 שניות)
↑  על התגובות להסכם עם הנכים, בעמוד הפייסבוק של בועז אחד העם, 1 באוקטובר 2017
↑  על חירשים מול נכים, בעמוד הפייסבוק של בועז אחד העם, 3 באוקטובר 2017
פרסום המרכז על מינוח תקין לחברי הקהילה
אסתר קרליבך

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1853 מויסלינג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  14 בפברואר 1920 (בגיל 66) ליבק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בליבק-מויסלינג 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  שלמה קרליבך (ליבק) 
 צאצאים:  אפרים קרליבך, אלכסנדר קרליבך, בלה רוזנק, עמנואל קרליבך, הרטוויג נפתלי קרליבך, יוסף צבי קרליבך, Simson Carlebach 
 
אסתר קרליבך (לבית אדלר) (גרמנית: Esther Adler; Esther Carlebach ‏ 12 ביוני 1853, ליבק-מויסלינג - 14 בפברואר 1920, ליבק), הייתה משוררת גרמנייה ומורה למשפחות יהודיות. היא הייתה אשתו של הרב שלמה קרליבך, אם לשנים-עשר ילדיו ואביה של משפחת קרליבך, שממנה יצאו רבנים, מדענים ועיתונאים חשובים בגרמניה, בריטניה, ישראל וארצות הברית.
חיים

קרליבך הייתה בתם של הרב אלכסנדר זוסמן אדלר ורעייתו חנה פישל יואל (1820 - 1889). היא נולדה בליבק-מויסלינג, שם סבה, אפרים פישל יואל (1795 - 1851), שימש כבר כרב. כמו כן היא הייתה אחותו של ד"ר אפרים אדלר. אסתר למדה בבית הספר היסודי היהודי במויסלינג ולאחר מכן בבית הספר אנסטינן (Ernestinenschule) בליבק בין השנים 1858–1868. בגיל 14 החלה לפרסם מאמרים בעיתונים היהודיים תחת שם בדוי, כמו למשל בעיתון "ישורון", בהם עסקה בהגבלות שחלו על נשים יהודיות בנוגע ללימודי דת. בתה בלה כתבה: ”"היא לא הצליחה להבין מדוע רק בנים יכולים וצריכים ללמוד. היא התאבלה עד יומה האחרון על כך שלא ניתנה לה ההזדמנות ללמוד את השפה העברית."” החל מ-1869, כשהיא רק בת 16, היא אף החלה להעביר שיעורים בגימנסיה עצמה, במשך שלוש שנים.
באוקטובר 1871 התארסה אסתר לרבה של ליבק, שלמה קרליבך, שירש את אביה ברבנות העיר ב-1870. בני הזוג נישאו ב-10 בינואר 1872, במעמד הרב אנשל שטרן, רבה הראשי של המבורג. במסגרת נישואיהם, הם הולידו שנים-עשר ילדים, ארבע בנות ושמונה בנים. בנוסף לתפקידיה כעקרת בית וכאם, בחברה קדישא לנשים ובאגודת הנשים היהודיות ומשנת 1878 החלה לאחסן אף בנים כדיירים בבית המשפחה. בשנת 1880 עברה המשפחה לדירתם הרשמית ב-St.-Annen-Strasse שבליבק, בקומה העליונה של בית הכנסת החדש שנבנה בעיר. כשבתה בלה נישאה לרב ליאופולד רוזנק ב-1895, היא ניצלה את האירוע כהזדמנות לפרסם את כרך השירים "בת ציון, אהבתה וחייה". אחריו יצא לאור בשני כרכים, ב-1908, המדריך לבית היהודי - הרצאות ומופעים לפורים, חנוכה, שירים לחתונות, בר מצווה וכו'. כשבעלה חגג את יום הולדתו ה-70, העניקה לו אסתר כמתנה ספר יובל. כרך השירה שלה "בת ציון אהבתה וחייה" זכה להצלחה כה רבה עד כי מהדורה שנייה יצאה לאור ב-1915, עשרים שנה לאחר מכן. בעלה, הרב שלמה קרליבך, נפטר בשנת 1919. אסתר קרליבך, שבריאותה נפגעה ממחלת לב מאז 1916, נפטרה אחד עשר חודשים אחריו. שניהם נקברו בבית הקברות היהודי בליבק-מויסלינג.
השבועון "דר איזראליט" פרסם הספד מפורט שבו נכתב:
בפעילותה זו, העולם יודע באיזו דרך היא השפיעה על קהילותינו. את שיריה המרגשים 'לבית היהודי' ו'בת ציון, אהבתה וחייה' אפשר למצוא בכל בית בישראל. פעילותה העשירה בקרב קהילתנו בורכה בידי ה'. אין זה משנה אם היא שימשה בהוראת הילדים בבית הספר היהודי, מילאה תפקיד מפתח בפעילות ההומניטרית באגודת הנשים היהודיות, עמדה לצדנו כאחות מסייעת בחברה קדישא, או שמא הנהיגה אותנו בתקופות מלאות אושר ושמחה, בתחומי חיי החברה והקהילה, היא אף העניקה לנו תמיכה ויציבות בכל רגע. ואת עקבות פעילותה, שניחנה במתת האל, ניתן למצוא בכל מקום. היא תישאר זכורה לעד עבורנו ועבור ילדינו.
ב-2005, כיבדה העיר ליבק את זכרה של אסתר קרליבך בתערוכה נודדת בשם "נשים בתולדות ליבק" בחסותו של הבישוף ברבל ורטנברג-פוטר. כמו כן, פארק קרליבך, ברובע האוניברסיטה שבעיר, אוניברסיטת ליבק, מנציח את בני משפחת קרליבך.
חיבוריה

Der Tochter Zions Liebe und Leben. Gedichtband, Lübeck 1895.
Für das Jüdische Haus – Vorträge und Aufführungen für Purim, Chanuka, Gedichte für Hochzeiten, Bar-Mizwah u. dergl. Zwei Hefte, 1908.
Meinem lieben Mann zum 70. Geburtstag – Daten von Amts- und Familienerlebnissen. Festschrift, Lübeck 1915.
Der Tochter Zions Liebe und Leben. Zweite veränderte Auflage, 1915.
ספרים

Esther Carlebach, Nachruf in Der Israelit, Heft 8, 26. Februar 1920, S. 9 Digitalisat
Christine Lipp: Esther Carlebach – Zwölffache Mutter, Schriftstellerin und aktive Rabbinerfrau. In: Frauen in der Lübecker Geschichte, Frauenbüro der Hansestadt Lübeck (Hrsg.), Lübeck 2005.
Sabine Niemann (Redaktion): Die Carlebachs, eine Rabbinerfamilie aus Deutschland. Ephraim-Carlebach-Stiftung (Hrsg.), Dölling und Galitz. Hamburg 1995, ISBN 3-926174-99-4.
Albrecht Schreiber: „Daß du tust, was recht und gut ist“. Lebensbilder vier jüdischer Frauen aus Lübeck. Esther Carlebach, Charlotte Landau, Johanna Meyer, Bella Rosenak. (= Kleine Hefte zur Stadtgeschichte; Heft 21). Verlag Schmidt-Römhild und Stadtarchiv, Lübeck 2010, ISBN 978-3-7950-3120-6.
Carlebach, Esther. In: Lexikon deutsch-jüdischer Autoren. Band 4: Brech–Carle. Hrsg. vom Archiv Bibliographia Judaica. Saur, München 1996, ISBN 3-598-22684-5, S. 435–436.