stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע פירות טרופיים
סגן אלוף מחמוד ח'יר א-דין

ב-10 בספטמבר 2019 פורסם שסא"ל מ' יעוטר בצל"ש הרמטכ"ל. ב־22 בספטמבר 2019 העניק הרמטכ"ל רב-אלוף אביב כוכבי לאלמנתו את העיטור.
תעודת צל"ש הרמטכ"ל שבו עוטר ח'יר א-דין לאחר מותו מתארת את הנסיבות שבהן נפל:
בתאריך ג' בכסלו ה'תשע"ט (11 בנובמבר 2018) פעל סא"ל מ'... זכרונו לברכה עם צוותו בשטח האויב. הצוות נתקל באויב ונקלע למצב קשה, סא"ל מ' ... עמד ... בנחישות, בקור רוח ובאומץ כדי להגן על חבריו לצוות. בהמשך, מתוך יוזמה וחתירה למגע קיבל על עצמו תפקיד קדמי בפעולת ההשתלטות על האויב ופעל בתושייה כדי להצליח בה. סא"ל מ'... נהרג במהלך האירוע.
סא"ל מ'... זכרונו לברכה הראה במעשיו דבקות במשימה, אחריות, דוגמה אישית ורעות.
ב-14 במאי 2022 התירה הצנזורה הצבאית את פרסום שמו ותמונתו, אך אסרה למסור פרטים על מטרת המבצע שבו הוא נהרג ועל מבצעים אחרים בהם לקח חלק.
מאות אנשים השתתפו בהלווייתו, בהם נשיא המדינה, ראובן ריבלין, שרים, חברי כנסת וקצינים בכירים. הוא נקבר בבית העלמין הצבאי בחורפיש.
סגן-אלוף מחמוד ח'יר א-דין הותיר אחריו אישה ושני בנים. היה בן 40 במותו.
לאחר הפעולה

בעקבות התקרית נורו 17 רקטות לעבר יישובי עוטף עזה. כיפת ברזל יירטה 3 מהם, והירי הוביל לביטול הלימודים בעוטף עזה ולהשבתת הרכבת בקו אשקלון – באר שבע.
ב-12 בנובמבר בשעות אחר הצהריים שוגר טיל נגד טנקים מסוג קורנט לעבר אוטובוס, ומהפיצוץ חייל צה"ל נפצע קשה וחייל נוסף נפצע קל. מיד לאחר ירי טיל הנ"ט, החלו מחבלים פלסטיניים בירי כבד של רקטות על עוטף עזה, אופקים, נתיבות, אשקלון, מועצה אזורית הר חברון, קריית גת ואף ערד ואזור ים המלח. המטח הראשוני (ב-30 הדקות הראשונות שלאחר הפגיעה באוטובוס) כלל למעלה מ-260 רקטות והופעלו 257 אזעקות ברחבי העוטף, במשך היום ועד חצות ביצעו המחבלים כ-460 שיגורים של רקטות ופצמ"רים, עשרות מהם יורטו על ידי כיפת ברזל. מירי הרקטות נפצעו למעלה מ-80 אזרחים ונגרם נזק למספר בתים ובתי עסק. בתגובה לירי הכבד תקף חיל האוויר הישראלי למעלה מ-70 מטרות טרור, בהן נהרגו 3 פלסטינים, וכן הפציץ את תחנת הטלוויזיה של חמאס. בעקבות המשך הירי הכבד בוטלו הלימודים ביישובים שבטווח 40 קילומטר מקו רצועת עזה.
ב-13 בנובמבר המשיך הירי על ישראל. פגיעה בבניין באשקלון גרמה להרוג, פלסטיני תושב חלחול שעבד ולן באשקלון, פצועה אנוש ופצועה קשה. במהלך הלילה תקף חיל האוויר 80 מטרות טרור נוספות, בהן מנהרת טרור התקפית, ובניינים רבי-קומות בעזה – מטה המודיעין הצבאי של חמאס, מטה לביטחון פנים של חמאס ומבנה המשמש את הכוח הצבאי של חמאס ואת הכוח המודיעיני הצבאי של הזרוע הצבאית של חמאס. תקיפות אלה נעשו בנוהל "הקש בגג" ולא גרמו לנפגעים. בבוקר השמיד חיל הים הישראלי מספר כלי שיט של הכוח הימי של חמאס, וכלי טיס תקף חוליית משגרי רקטות והרג מחבל אחד. במהלך היום המשיך הירי על אשקלון ויישובי עוטף עזה, למעלה מ-50 אזעקות צבע אדום נשמעו, ונזק נגרם למספר מבנים. בשעות אחר הצהריים צה"ל תקף ופגע בחוליית מחבלים ששיגרה רקטות אל עבר ישראל.
השפעות המבצע

ב-14 בנובמבר הודיע שר הביטחון אביגדור ליברמן על התפטרותו בעקבות החלטת הקבינט המדיני-ביטחוני לקבל את הפסקת האש. התפטרות זו לוותה ביציאת מפלגת ישראל ביתנו מהקואליציה, שהצטמצמה ל-61 חברי כנסת.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, טען כי "אויבינו התחננו להפסקת אש", ואילו חמאס טען כי תוצאות העימות הביאו לניצחון על ישראל. בנוסף איפשרה ישראל את העברת מענק הכסף הקטרי לרצועת עזה.
עקב התפטרותו של ליברמן מהממשלה, הממשלה התפזרה והחלה מערכת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
ראו גם

עמנואל מורנו
הלחימה בח'אן יונס במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

↑  רונן ברגמן ואיתי אילנאי, תחקיר: שרשרת התקלות הבלתי נתפסת שהובילה להפתעת 7 באוקטובר, באתר ynet, 20 באוקטובר 2023
↑  אילנה דיין, חשופים בחאן יונס, עובדה, 5 בדצמבר 2019.
↑  קובי פינקלר, סא"ל מ' נהרג מירי של כוחותינו, באתר ערוץ 7, 7 ביולי 2019
↑  רונן ברגמן, איתי אילנאי, "7 ימים", תחקיר: שרשרת התקלות הבלתי נתפסת שהובילה להפתעת 7 באוקטובר, באתר ynet, 19 באוקטובר 2023
↑  טל לב רם, ‏צל"ש הרמטכ"ל יוענק לסגן אלוף מ' שנהרג, באתר מעריב אונליין, 10 בספטמבר 2019
↑  יוסי יהושוע, הותר לפרסום: סא"ל מחמוד חיר א-דין הוא הקצין שנהרג בפעולה החשאית בעזה ב-2018, באתר ynet, 15 במאי 2022
↑  יואב זיתון ואליאור לוי, קצין צה"ל נהרג במבצע מיוחד ברצועת עזה, באתר ynet, 12 בנובמבר 2018.
↑  אמיר בוחבוט, יניר יגנה, טל שלו, יקי אדמקר, אבי אשכנזי, דנה ירקצי ומאיה הורודניצ'אנו‏, יותר מ-200 שיגורים מעזה, חייל נפצע קשה מפגיעה באוטובוס; צה"ל תוקף ברצועה, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2018.
↑  מתן צורי, יואב זיתון, אילנה קוריאל, אליאור לוי, רותם אליזרע ואיתמר אייכנר, 200 רקטות נורו לעבר ישראל, 60 מתוכן יורטו; צה"ל תוקף ברצועה, באתר ynet, 12 בנובמבר 2018
↑  מתן צורי, יואב זיתון ואדיר ינקו, רקטה מעזה פגעה ישירות בבניין באשקלון, באתר ynet, 12 בנובמבר 2018.
↑  ניקי גוטמן, הדרום בוער: 200 רקטות שוגרו; חייל צה"ל נפצע קשה; צה"ל תקף כ-70 יעדי טרור ברצועה, באתר ישראל היום, 12 בנובמבר 2018
↑  בעקבות המצב בדרום: הלימודים ביישובי הדרום בוטלו, נדחו חלק מהבחירות המקומיות, באתר מעריב אונליין, 12 בנובמבר 2018.
↑  הרוג, 85 נפגעים, מאות רקטות ותקיפות; הג'יהאד האיסלאמי: גם מעבר לאשדוד ישהו במקלטים, באתר ynet, 13 בנובמבר 2018.
↑  הרוג ופצועה אנוש מפגיעת רקטה באשקלון, באתר ynet, 13 בנובמבר 2018
↑  קובי פינקלר, צה"ל תקף את משרד המודיעין של חמאס, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 2018.
↑  אליאור לוי, מתן צורי וסוכנויות הידיעות, פגיעה ישירה בבית בחוף אשקלון, צה"ל תקף חוליית מחבלים, באתר ynet, 13 בנובמבר 2018.
↑  טל שלו ויקי אדמקר‏, ליברמן התפטר וקרא לבחירות: "ההסדרה עם חמאס – כניעה לטרור", באתר וואלה, 14 בנובמבר 2018.
↑  אסף יחזקאלי שושי חתוקה, ‏נתניהו: "אויבינו התחננו להפסקת אש", באתר ‏מאקו‏, 14 בנובמבר 2018
↑  אלמוג בוקר, לאחר הפסקת האש: חזרה לשגרה מלאה בעוטף עזה; הלימודים יתחדשו, באתר חדשות 13, ‏13 בנובמבר 2018
חמאס: פרישת ליברמן – ניצחון לעזה, החדשות, 14 בנובמבר 2018
סגן אלוף מחמוד ח'יר א-דין
יהודה לנדא

רבי יהודה ליב לנדא (רֶבּ לייביש; כ"ט באלול ה'תקפ"ג, 5 בספטמבר 1823 - כ"ב בשבט ה'תר"ס, 22 בינואר 1900) היה רב ופוסק הלכה באימפריה האוסטרית. רבה של סדיגורה ומחבר ספר ההלכה "יד יהודה".
ביוגרפיה

נולד בגרובוביץ' לרב יונה לנדא, אב-בית-הדין המקומי (נפטר בכ"א באב תרמ"ג). נישא לבתו של הגביר ישראל איסר הכהן ברוינשטיין מהעיירה לאנצקורן (כיום: Zarichanka (אוק')), שפירנס את בני הזוג בשנות נישואיהם הראשונות. שנים ספורות לאחר נישואיו נשרפו נכסיו של חותנו ובהם גם הדירה שהקצה לבתו וחתנו, בשריפה זו נשרפה גם טיוטה מוקדמת של חיבורו ההלכתי. הוא איבד את משענתו הכלכלית ונאלץ לחפש משרה רבנית. בתחילה כיהן כרב בעיירה קאליס שברוסיה, ומאוחר יותר במוהילב שבפודוליה הרוסית. בתקופה זו כתב את חיבורו הגדול על הלכות איסור והיתר. עיקר פרסומו בא לו עם מינויו בין 1865 ל-1867 כרבה של העיר סדיגורה שבבוקובינה, על שמה כונה, גם לאחר פטירתו, "רֶבּ לֵייבִּיש דֶער סַאדיגעֶרעֶר רב" (ר' לייביש, הרב מסדיגורה).
אף שהיה "מתנגד" נבחר לתפקידו זה למרות השפעתו המוחלטת של הרבי הראשון מסדיגורה, רבי אברהם יעקב פרידמן, על מינויי אישי הציבור היהודי בעיר. לפי האגדה, כאשר הוצע שמו של הרב לנדא כמועמד למשרת רבנות העיר בפני הרבי ומאן דהו מבאי ביתו העיר כי הוא "מתנגד", הרבי הגיב: "סדיגורה צריכה רב, ור' לייביש הוא רב טוב. כל שאר הדברים אינם נוגעים". הוא החזיק במשרתו זו קרוב ל-35 שנה, עד פטירתו בכ"ב בשבט ה'תר"ס, 22 בינואר 1900.
הוא היה נחשב אחד מגדולי פוסקי ההלכה בזמנו, אך לא נהג להשיב לשאלות הפונים אליו ולכן לא נדפסו שאלות ותשובות שלו. ספרו על שולחן ערוך, חלק יורה דעה, הוא מספרי היסוד בתחום זה, וספר הליקוט המקיף "דרכי תשובה" של הרב צבי הירש שפירא, מצטט את כל פסקיו.
לקריאה נוספת

תולדות רבינו, בראש ספרו "יד יהודה", הלכות תערובות סי' צח-קיא, מהדורה חדשה, ירושלים תשס"ט
הערות שוליים

↑  מיידיש. לשונו במקור: סאדיגער דארף האבען א רב, אונד ר' לייביש איז א גיטער רב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293234505171  ISNI: 0000 0003 7706 1779  LCCN: no2011001006  VIAF: 254303110   WorldCat (עם VIAF): 254303110
פרנסיס קורנפורד

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1874 איסטבורן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 בינואר 1943 (בגיל 68) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', טריניטי קולג', בית הספר סנט פול 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 תחומי עניין:  לימודים קלאסיים 
 עיסוק:  משורר, חוקר העת הקלאסית, היסטוריון של הפילוסופיה, מרצה באוניברסיטה, מתרגם 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה הבריטית 
 בן או בת זוג:  פרנסיס קורנפורד 
 צאצאים:  ג'ון קורנפורד, הלנה ד. קורנפורד, יו ורדסוורת' קורנפורד, כריסטופר קורנפורד, קלייר קורנפורד 
 
פרנסיס מקדונלד קורנפורד (באנגלית:Francis Macdonald Cornford‏ ; 27 בפברואר 1874 - 3 בינואר 1943) היה מתרגם, מלומד קלאסי ופילוסוף אנגלי, הידוע בשל התחמחותו בפילוסופיה יוונית, בכתבי אפלטון, פרמנידס, תוקידידס ובדת יוון העתיקה.
קורנפורד טבע את הביטוי "עמודי התווך של הפלטוניזם" (twin pillars of Platonism), בהתייחסו מחד לתורת האידאות, ומאידך לתורת נצחיות הנפש.
ביוגרפיה

קורנפורד נולד באיסטבורן, סאסקס. הוא למד בבית הספר סנט פול, לונדון, והתחנך בטריניטי קולג' בקיימברידג' שם היה עמית הוראה משנת 1899 והחזיק בתפקיד הוראה רשמי משנת 1902.
ב-1907 העלה בחיבורו המוקדם "תוקידידס מיתיסטוריקוס" (Thucydides Mythistoricus) את הטיעון שתולדות המלחמה הפלופונסית של תוקידידס נכתבו על פי השקפתו הטרגית של תוקידידס.
ב-1908 הוא פרסם חיבור סאטרי קצר הכולל הצעות לרפורמה בהוראת הקלאסיקה בקיימברידג', בשם "מחקר על עולם אקדמי זעיר" (Microcosmographia Academica). בחיבור זה טבע ביטויים כמו "דוקטרינת בוסריות הזמן" (doctrine of unripeness of time), "עקרון הטריז" (principle of the wedge) ו"עקרון התקדים המסוכן" (principle of the dangerous precedent). החיבור זכה להשפעה רבת שנים על סאטיריקנים בבריטניה, למשל הסופר והפובליציסט כריסטופר היצ'נס מתייחס לחיבור זה בספרו "מכתבים ללעומתן צעיר" (Letters to a Young Contrarian).
ב-1912 פרסם את בחיבורו "מדת לפילוסופיה: מחקר במקורות הספקולציה המערבית" (From Religion to Philosophy: A Study in the Origins of Western Speculation) שבו חיפש אחר מקורותיהם של המושגים הדתיים והחברתיים שהיו לפילוסופים היוונים המוקדמים. הוא חזר לעסוק בנושא זה בחיבורו שפורסם רק לאחר מותו, ב-1952 Principium Sapientiae: The Origins of Greek Philosophical Thought.
קורנפורד הפך לפרופסור הראשון בקתדרה על שם לורנס לפילוסופיה עתיקה ב-1931 ונבחר לעמית באקדמיה הבריטית ב-1937.
ב-1935 פורסם ספרו "הקוסמולוגיה של אפלטון: הטימאיוס לאפלטון" (Plato's Cosmology: The Timaeus of Plato), שעוסק בדיאלוג טימאיוס.
קורנפורד מת ב-3 בינואר 1943 בביתו בקיימברידג', הנקרא Conduit Head (אנ'). גופתו נשרפה במשרפה של קיימברידג' שלושה ימים לאחר מותו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1909 התחתן עם המשוררת פרנסס דרווין, בתם של סר פרנסיס דרווין ואלן וורדסוורת' דרווין, ונכדתו של צ'ארלס דרווין. היא שינתה את שמה לפרנסס קורנפורד (אנ') אולם בשל הדמיון בין שמותיהם, הוא כונה בקיצור "FMC" והיא "FCC". לזוג נולדו חמישה ילדים:
הלנה (1913–1994). ב-1934 נישאה לרופא והפסיכואנלטיקאי ג'וזף ל. הנדרסון (אנ')
ג'ון (1915–1936) (אנ'), משורר וקומוניסט שנהרג במלחמת האזרחים בספרד
כריסטופר (1917–1993), אמן וסופר, אביו של המשורר והעיתונאי אדם קורנפורד (אנ')
יו וורדסוורת' (1921–1997), רופא
רות' קלייר (1923–1992), אמו של הכותב והיוצר מתיו צ'פמן (אנ')
ביבליוגרפיה חלקית

Thucydides Mythistoricus. Arnold, London 1907, (קישור חיצוני).
Religion in the University. Fabb & Tyler, Cambridge 1911, (קישור חיצוני).
From Religion to Philosophy. A Study in the Origins of Western Speculation. Arnold, London 1912, (קישור חיצוני).
The Origin of Attic Comedy. Arnold, London 1914, (קישור חיצוני).
Greek Religious Thought. From Homer to Alexander. Dent & Sons, London u. a. 1923, (קישור חיצוני).
The Laws of Motion in Ancient Thought. An Inaugural Lecture. Cambridge University Press, Cambridge 1931.
Before and After Socrates. Cambridge University Press, Cambridge 1931.
Plato’s Theory of Knowledge. The Theaetetus and Sophist of Plato translated with a running commentary. Routledge & Kegan Paul, London 1935, (קישור חיצוני).
Plato’s Cosmology. The Timaeus of Plato translated with a running commentary. Kegan Paul, Trench, Trubner & Co. u. a., London u. a. 1937, (קישור חיצוני).
Plato and Parmenides. Parmenides’ Way of Truth and Plato’s Parmenides translated with a Introduction and a running commentary. Kegan Paul, Trench, Trubner & Co., London 1939, (קישור חיצוני).
הערות שוליים

↑  Francis Cornford, 1941. The Republic of Plato. Oxford: Oxford University Press. pp. xxv.
↑  "Slavery Was Theft: We Should Pay". New Statesman. London. 10 September 2001. Retrieved 13 November 2019.
↑  Wilby, Peter (4 May 2009). "Pass the Sickbag, Alice". New Statesman. Vol. 138, no. 4947. London. Retrieved 13 November 2019.
↑  Christopher Hitchens, Letters to a Young Contrarian, Basic Books, 2001, p. 43-44.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260174305171  PLWABN: 9810642850205606  BIBSYS: 90532350  BNE: XX1059421  BnF: cb12027385k (data)  CANTIC: a10069446  CiNii: DA01431937  GND: 118975056  ICCU: MILV079179  ISNI: 0000 0001 0883 1085  LCCN: n50020430  LNB: 000108200  NDL: 00436671  NKC: jn20010602040  NLA: 35031276  NLG: 69585  NLK: KAC199605742  NSK: 000139880  NTA: 069235708  RERO: 02-A003136088  SELIBR: 336494  SNAC: w62r4rk8  SUDOC: 028438779  Trove: 804064  VcBA: 495/279522  VIAF: 29548122   WorldCat (עם VIAF): 29548122
ישראל ויינסחנק

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1895 אמסטרדם, הולנד
 פטירה:  31 בינואר 1943 (בגיל 47) אושוויץ, פולין
 מידע כללי
 מדינה:  הולנד הולנד
 ספורט
 ענף ספורט:  התעמלות מכשירים 
 
ישראל ויינסחנק (בהולנדית: Israel Wijnschenk;‏ 24 בנובמבר 1895 – 31 בינואר 1943) היה מתעמל אולימפי יהודי הולנדי באולימפיאדת אמסטרדם (1928). נספה באושוויץ.
קורות חיים

ויינסחנק נולד וגדל באמסטרדם, בן למשפחה יהודית, בנם של שרה (1870–1942) וסלומון ויינסחנק (1864–1942). הוא התאמן במועדון היהודי Turnvereniging BATO, אחד המועדונים המובילים בעיר.
בשנת 1926 ויינסחנק זכה בפעם הרביעית בהתעמלות במשחקי האבן העשרים של טורנבוונד באמסטרדם (A.T.B.).
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) הוא סיים במקום שמיני בתחרות הקבוצתית, שכללה 8 מתעמלים וביניהם שני מתעמלים יהודים נוספים, אליאס מלקמן ומוזס יעקובס ומאמן הנבחרת חריט קלירקופר, שאף הוא היה יהודי. כל הארבעה נספו בשואה. הוא סיים במקום 64 בקרב-רב אישי בתוצאה של 182.625 נקודות, רביעי מבין המתעמלים ההולנדים.
קורות חיים > התוצאות באולימפיאדה

| מקצוע | מיקום |
| --- | --- |
קרב-רב אישי: 64
קבוצתי: 8
סוס קפיצות: 74
מקבילים: 71
מתח: 65
טבעות: 72
סוס סמוכות: 54
חייו האישיים

ויינסחנק היה נשוי למריאנה פפר (31 באוגוסט 1901 – 1 באוקטובר 1942) ואב להנדריקה (19 בפברואר 1929 – 1 באוקטובר 1942). הוא עבד כיהלומן. שלושתם נספו באושוויץ. גם הוריו נספו בשואה.
הערות שוליים

↑  Kampioen Steenwedstrijden (2) (1926), באתר ההנצחה ליהודי הולנד. (בהולנדית)
מוד ארל

| --- | --- |

 לידה:  1864 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1943 (בגיל 79 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alice Maud Earl 
 מקום קבורה:  בית הקברות סליפי הולו 
 מקום לימודים:  Royal Female School of Art 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 
מוד ארל (באנגלית: Maud Earl; ‏ 1863–1943). הייתה אמנית אמריקאית ממוצא בריטי, הידועה בציורי הכלבים שלה. העבודות שלה מבוקשות מאוד על ידי חובבי כלבים וגם מתעדות גזעים רבים.
ביוגרפיה

אליס מוד ארל נולדה במרילבון, לונדון, לג'ורג' ארל ואליס בומונט רולינס. המקצוע של מוד היה המשך למסורת משפחתית - אביה ג'ורג', דודה תומאס ארל ואחיה למחצה פרסי ארל היו גם הם ציירי בעלי חיים חשובים. ג'ורג' ארל, ספורטאי וצייר ספורטיבי ידוע, היה המורה הראשון של בתו ודאג שתלמד את האנטומיה של בעלי החיים, והיא ציירה שלדי כלבים, סוסים ושלדי אדם כדי לשפר את מיומנותה. מאוחר יותר היא אמרה שההוראה של אביה נתנה לה יכולת שייחדה אותה משאר ציירי הכלבים. לאחר הדרכתו של אביה, מוד המשיכה ללמוד בבית הספר המלכותי לאמניות, ששולב מאוחר יותר בבית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב.
החל משנת 1884, ארל הציגה כ-12 יצירות באקדמיה המלכותית החל מציור ״איילים מוקדם בבוקר״ ב-1884. היא הציגה גם באגודה המלכותית של אמנים בריטים ובסלון פריז. בשנת 1897 ערכה ארל תערוכה בה הציגה ציורים של 48 גזעים שונים של כלבים.
ארל התפרסמה בתקופה הוויקטוריאנית, תקופה שבה לא ציפו מנשים להתפרנס מציור. למרות זאת, היא פיתחה קהל לקוחות מובחר, שכלל בני משפחת המלוכה הבריטית, כמו המלכה ויקטוריה והמלכה אלכסנדרה. אף שהצליחה מאוד באנגליה, ארל הרגישה שהעולם שהכירה נהרס במלחמת העולם הראשונה והיא היגרה לניו יורק ב-1916. בשלב זה זכתה עבודתה להכרה בינלאומית רחבה ותמונותיה הפופולריות פורסמו במספר ספרים ובצורת הדפסים.
ארל מתה בניו יורק בשנת 1943 ונקברה בבית הקברות סליפי הולו, ניו יורק.
ביוגרפיה > סגנון אמנותי

ניתן לומר שהקריירה של מוד ארל התפתחה בארבעה סגנונות: דיוקנאות הכלבים המוקדמים שלה, שצוירו בין 1880 ל-1900, מציגים סגנון עשיר ונטורליסטי. בין השנים 1900 ל-1915 דיוקנאות אלו קיבלו סגנון משוחרר יותר, אם כי עדיין ברמת גימור גבוהה. ארל נכנסה למה שכינתה הסגנון המזרחי שלה במהלך השנים הראשונות שלה בארצות הברית. בתקופה זו היא ציירה תמונות עדינות של ציפורים והיא האמינה שאלו היו כמה מיצירותיה הטובות ביותר. לבסוף, היא ציירה דיוקנאות כלבים מסוגננים במהלך שנות ה-30.
הערות שוליים

1 2  Mary Ann Wingfield (1992). A Dictionary of Sporting Artists 1650-1990. Antique Collectors' Club.
1 2  Frances Spalding (1990). 20th Century Painters and Sculptors. Antique Collectors' Club
1 2  Grant M. Waters (1975). Dictionary of British Artists Working 1900-1950. Eastbourne Fine Art.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14972356n (data)  ISNI: 0000 0000 6663 340X  NKC: kv2012684407  RKD: 25293  ULAN: 500032696  VcBA: 495/351157  VIAF: 61821831   WorldCat (עם VIAF): 61821831 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מוד ארל".
ברית שבטי תנוח'

ברית שבטי תנוח' (בערבית: تنوخ, תנוח' או التنوخيون, "התנוח'יים") הייתה התאחדות של מספר שבטים שמקורם בשבטים יַמַנים מחצי האי ערב, השבטים נדדו לאזור הסהר הפורה בתקופה הקדם-אסלאמית, והתנצרו בתקופת הקיסר ואלנס. היו בעלי הברית הערבים המרכזיים של הביזנטים והשתתפו בקרבות כנגד הכיבוש הערבי שבעקבותיו חלקם התאסלמו. במחצית השנייה של המאה השמינית הוכרחו להתאסלם על ידי שליטי בית עבאס. שבטי תנוח' היו מהמצטרפים הראשונים לדת הדרוזית בתקופת ההטפה (1043-1017) ובמאה ה-15 הגיעו לשיא עוצמתם בהנהגתה. בתחילת המאה ה-16 ירדו מגדולתם ובמקומם עלו מנהיגים דרוזים משבט מע'ן שהיו בעלי ברית של העות'מאנים.
תקופת חצי האי ערב

מסורות שונות מדברות על מעבר של בני תנוח' בתקופת "נדידת העמים" בחצי האי ערב, מדרומו לצפונו. לפי מסורות הם עברו תחילה לטיהאמה ואז לבחריין, הגעתם לבחריין נתמכת על ידי כתובת בשפה השבאית. בבחריין הם קיבלו את שם הברית, "תנוח", שם שמקורו האטימולוגי מגיע ככל הנראה מהביטוי "מוּקַם וא-תָנוּח'", "עצירתם ושהותם". בבחריין הצטרפו או חברו לברית שבטי אַזד ולַח'ם. בסופו של דבר הם נדדו אל הסהר הפורה.
תקופת הסהר הפורה

בתחילת המאה השלישית לספירה תפסה השושלת הסאסאנית את השלטון בפרס, שבטי תנוח' ניצלו את הזעזוע והתיישבו באזור הסהר הפורה על גדות הפרת. חלקם המשיכו באורח חיים של נוודות, ואחרים החלו לעסוק בחקלאות ולהקים יישובי קבע. תנוח' מזוהים עם המרכז העירוני החשוב ביותר בתקופה הטרום איסלאמית, אל-חירה. מאליק בן פהם, המזוהה עם ייסוד העיר מוצג כתנוח'י או אזדי. מרבית שנות קיומה הייתה קשורה אל-חירה בקשר חזק עם השלטון הסאסאני, שראה בה ערובה למניעת התפרצות שבטי המדבר לממלכה. במאה השלישית לספירה מלך על בני תנוח' ג'וד'יימה אל-אבְּרש (جذيمة الأبرش), זאת בהתבסס על כתובת דו לשונית אשר נמצאה באום אל-ג'ימאל בעבר הירדן. ג'וד'יימה הוא דמות היסטורית חשובה בתקופה הטרום-איסלאמית, ועל פי המסורת הערבית הוא נלחם עם זנוביה מתדמור. 
מקורות ערביים מתייחסים להתנגשות עם המלך הסאסאני שאפור הראשון במאה ה-3, כתוצאה ממעבר השבטים צפונה לחטרא שבצפון מסופוטמיה תחת שלטונו של אל-דיזאן בן מוּעיה. אין מקורות מוסמכים על ההיתקלות אך מעברם לעיר חטרא, מתבסס על מקור סורי מוסמך, "ההיסטוריה של אהודמה", הפטריארך של הכנסייה המזרחית במאה השישית.
התנצרות

ככל הנראה התנצרו התנוח'ים במאה הרביעית בתקופתו של הקיסר ואלנס (328-378), ששלט על הקיסרות המזרחית, אך מסורות ערביות טוענות שהם התנצרו עוד במאה השלישית בתקופת הסהר הפורה, לפני הגירתם לסוריה.
התקופה הביזנטית

נראה כי לאחר תבוסתם מידי הסאסאנים חלקם היגרו לאזור הביזנטי בלבנט, והפכו לקבוצה הראשונה של בני ברית ערבים של ביזנטיון. יחסי התנוח'ים עם השלטון המרכזי היו מורכבים. בסביבות שנת 380 לספירה הם התמרדו, אך המרד דוכא על ידי פרנק ריכומר, מגיסטר מיליטום של תיאודוסיוס הראשון. תבוסתם הייתה הקדמה לשקיעתם כברית הדומיננטית של ביזנטיון במאה ה-4, אם כי לאורך שלוש מאות השנה הקדם איסלאמיות הם נותרו שותפים של ביזנטיון. ככאלה הם לקחו חלק בקרבות כנגד המוסלמים בתקופת  הכיבוש הערבי. בין השאר הם השתתפו בקרב הירמוך (636). הברית עם הביזנטים באה לקיצה לאחר קרב הירמוך כאשר צבאותיו של אבו עוביידה נפגש איתם באזור חלב וחמה . חלקם אימצו את האסלאם וחלקם נשארו נוצרים בנחישות.
התקופה המוסלמית

עם עליית הסדר החדש בסוריה הגדולה הינוח'ים שלא עברו לאנטוליה שירתו את בית אומיה, עבורם הם נלחמו בקרב ציפין עם מועאויה בן אבי סופיאן, נגד עלי בן אבי טאלב ועם מרואן בן אל-חאכם נגד מארדג' רהיט (684). החיבה לשבטי דרום ערב, הימנים, הניעה אותם נגד מרואן השני שצבאו הורכב מקייסים מצפון ערב. הם תקפו כאשר עבר בקינסרין וקוניטרה ב-744-5.
המעבר ללבנון

סיבת מעברם של התנוכ'ים ללבנון על פי הגניאולוגיה של משפחת ארסלן התנוח'ית, הייתה הוראתו של הח'ליף העבאסי השני אל-מנסור (712-775) לאמירים הארסלנים לעבור להרים מאחורי ביירות על מנת להגן על רצועת החוף ולשמור על ביטחון הפנים .
ישנה מחלוקת במחקר מה היה מצבם הכלכלי של התנוח'ים עם מעבר השלטון מהאומיים בדמשק לעבאסים בבגדד. לפי ההיסטוריון אירפן שהיד הידרדר מצבם הכלכלי כמו שקרה לכל בית אומייה, וההידרדרות הגיעה לשיאה בשלטונו של אל-מהדי (ח'ליפה עבאסי) (775-775) אך לפי ההיסטוריון נג'לה בתקופתו היו קהילה משגשגת. 
בתקופה העבאסית הוכרחו בני תנוח' לעזוב את הנצרות. כאשר בעת ביקור בצפון סוריה התקבל אל-מהדי, הח'ליף השלישי, על ידי קבוצה של 5000 פרשים תנוח'ים בהנהגת ליית' בן מהאטה. הח'ליף ביקש מהם לקבל את האסלאם אך הם סירבו והוא ערף את ראש מנהיגם. הם נענו בלית ברירה וכנסיותיהם נהרסו. מסופר גם שבזמנו של הח'ליף העבאסי אל-מאמון הופתע לגלות בעת מסע שערך בשנת 830 בצפון מסופוטמיה תנוח'ים שעדיין היו נוצרים, ודרש מהם להתאסלם מכיוון שמוצאם ערבי. 
הקשר של התנוח'ים עם חלב וקינסרין שבסוריה הסתיים בתקופתו או זמן קצר לאחר מותו של הארון בנו של אל-מהדי, כאשר שכניהם בסיוע שבטים מהאזור תקפו את יישוביהם ליד חלב והם הובסו והוכרחו לעבור. הם עברו להתיישב באזור ההררי שבין לטקיה לחומס. בתקופה זו עברה השליטה על שבטי תנוח' ממשפחת ארסלן למשפחת בוהטוריד . תרומתם הגדולה לתרבות הערבית בתקופה זו התבטאה בדמותו של הפילוסוף המשורר הגדול אבו אל-עלאא אל-מערי שהיה תנוח'י.
התקופה הדרוזית

התנוח'ים הצטרפו לעדה הדרוזית בתקופת ההטפה (1043-1017), כששערי הדת הדרוזית עוד היו פתוחים, הם היוו חלק נכבד מהדת המתגבשת והפכו למנהיגיה הבולטים. בתקופת מסעות הצלב לקחו חלק בני השבט בקרב חיטין וסייעו לצלאח א-דין לגבור על הצלבנים (1187). למרות הקרבות לא עורער מעמדם של התנוח'ים באזור כיוון שיעדם של הצלבנים היה ארץ ישראל ולבנון היוותה רק אזור מעבר. התנוח'ים לקחו חלק באופן בולט גם בקרב עין ג'אלות נגד המונגולים (1260) יחד עם הממלוכים. הקרב הסתיים בניצחונם של הממלוכים. הממלוכים הבחינו ביתרונות שיצמחו להם משיתוף פעולה עם הדרוזים בהנהגת משפחת תנוך והפקידו אותם על הגנת אזור הלבנון. הדרוזים, שהיו בעלי כוח צבאי גדול ונאמן התבלטו באזור כמי שניתן לסמוך עליהם ולתת בהם אמון. 
במאה ה-15 הגיעו לשיא עצמתם וגיבושם הצבאי. תרמו לכך אישיותו של שייח' ג'אמל אלדין עבד אללה אל-תנוח'י הידוע בכינויו אלאַמיר אלסַיִד (1419-1479). אלסיד ידוע כמי שגיבש ופירש את כתבי הדת הדרוזית. מיום מותו הנהיגו תלמידיו מסורת של בחירת איש דת שיהיה הפוסק העליון בנושאים דתיים. ממלא תפקיד זה "שייח' אל עקל", נחשב מאז לראש הרוחני של העדה. מפעלו של אל אמיר אל סייד עזר ללכד את העדה הדרוזית, ולהפוך אותם ממשפחות ושבטים לעדה מסודרת ומלוכדת.
עם סיום השלטון הממלוכי ועליית האימפריה העות'מאנית בראשית המאה ה-16 ירדו בני תנוח' ממעמדם ובמקומם עלו מנהיגים מבית מען, שושלת דרוזית שהייתה בת בריתם של העות'מאנים.
ראו גם

משפחת אבו א-למע