stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דימום מוחי תת-עכבישי

| --- | --- |

צילום ראש של חולה שלקה בדימום מוחי תת-עכבישי
 תחום:  רפואת חירום 
 גורם:  מפרצת 
 תסמינים:  הקאה, פוטופוביה 
 טיפול:  חומצה טראנקסאמית  nimodipine 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  247090 
 MeSH:  D013345
 סיווגים
 ICD-10:  I60, P10.3, S06.6 
 ICD-11:  8B01 
 
דימום מוחי תת-עכבישי (או דימום סאב-ארכנואידלי; באנגלית: Subarachnoid hemorrhage) הוא דימום לתוך המרווח הסאב-ארכנואידלי - האזור בין השכבה הארכנואידלית (העכבישית) לבין רקמת ה- pia העוטפת את המוח. דימום זה יכול לקרות באופן ספונטני, לרוב בגלל מפרצת בכלי דם במוח, או לאחר פגיעת ראש. תסמינים קליניים הקשורים לכך כוללים כאב ראש חמור באופיו (כמו "מכת ברק"), הקאות, בלבול וירידה ברמת ההכרה, ולעיתים פרכוסים. האבחנה מתבססת לרוב על ביצוע CT וניקור מותני. הטיפול יכול להיות ניתוחי או שמרני (תרופות ומנוחה). 
דימום מוחי תת-עכבישי הוא סוג של שבץ ומהווה בין 1% ל-7% מכלל מקרי השבץ. זהו מצב חירום רפואי אשר עלול להביא למוות או לנכות חריפה, אפילו כאשר מצב זה מטופל במהירות. עד כ- 50% מכלל המקרים של דימום תת-עכבישי יהיו קטלניים: עד כ- 15% מכלל החולים נפטרים טרם הגיעם לבית החולים, ואלו ששורדים לרוב סובלים מבעיות נוירולוגיות שונות.
תסמינים קליניים

הסימפטום הקלאסי לדימום תת-עכבישי הוא כאב ראש חריף בעוצמתו, אותו המטופל מתאר כ"כאב הראש הכי גרוע שהיה לי בחיים", "כאילו מישהו נתן בעיטה בראש" וכדומה. כאב זה מתפתח תוך שניות עד דקות והוא מקרין ופועם באזור האונה האוקסיפיטלית (מאחורי הראש). כשליש מהסובלים מכאבי ראש לא סובלים מתסמינים נוספים. השאר עלולים לסבול מהקאות, בלבול, ירידה ברמת ההכרה עד כדי קומה, קשיון עורף ועוד. קשיון עורף לרוב מתחיל כשש שעות לאחר ההתחלה של דימום תת-עכבישי. הרחבה של האישון ואי תגובה של האישונים לאור עלולה לרמז על הרניאציה תוך מוחית כתוצאה מעליה בלחץ תוך-גולגולתי. דימום לתוך העין (דימום אינטרה-אוקולרי) הוא מאפיין נוסף של דימום תת-עכבישי ונקרא גם Terson syndrome, מקושר לרוב למקרים חמורים יותר של דימום תת-עכבישי. 
כתוצאה מהדימום, הגוף משחרר כמויות גדולות של אדרנלין וחומרים הורמונליים דומים. כתוצאה מכך קיימת עלייה חריפה בלחץ הדם, כאשר בכ- 27% מן המקרים ניתן לראות שינויים באק"ג.
סיבות

רוב רובם של הדימומים התת-עכבישיים נגרמים כתוצאה מטראומה. בכ-85% מהמקרים של הדימומים הספונטניים הם בעקבות קרע של מפרצת (אנאוריזמה) בכלי דם: זהו מצב בו דפנות אחד מעורקי המוח נחלשות, וכתוצאה מכך אותו עורק מורחב בקוטרו באותו האזור. רוב המפרצות נוטות להיות ממוקמות בעורקי המעגל ע"ש ויליס ובענפיהם. מפרצות עורקיות מוחיות הן לרוב מפרצות מולדות מסוג Berry, המביאות להיחלשות דופן כלי הדם, בעיקר באזורי התפצלות. המפרצת השכיחה ביותר מתרחשת בעורק הצרברלי האמצעי (middle cereblar artery), ולאחריו ב- internal carotid. ב-20% מן המקרים קיימת יותר ממפרצת אחת.
בכ-15% עד 20% מהמקרים של דימום תת-עכבישי, הסיבה איננה מפרצת. בחלק מהמקרים הללו (מחציתם, עד 10%), הדימום נובע מפתולוגיות הקשורות במבנה כלי הדם, כדומת מלפורמציות עורקיות-ורידיות. מלפורמציות אלו הן חיבור בלתי תקין המאפשר זרימת דם עורקי למערכת הוורידית ללא מעבר דרך הנימים.
דיאגנוזה > דימות

הצעדים הראשוניים לצורך הערכה האם מדובר בדימום תת-עכבישי, כוללים לקיחת היסטוריה רפואית ובדיקה פיזיקלית. קיימת חשיבות לביצוע דימות (CT) על מנת לאשר את האבחנה. לבדיקת CT יש רגישות גבוהה באבחון דמם תוך מוחי, והיא מאבחנה כ- 95% מכלל המקרים, בעיקר ביום הראשון לאירוע. MRI טוב בהדגמת דימום תוך מוחי לאחר מספר ימים וכן בהדגמת מלפורמציות עורקיות-ורידיות באזור גזע המוח.
דיאגנוזה > ניקור מותני

ניקור מותני, תהליך בו בודקים את הנוזל השדרתי (CSF), מחייב אצל אנשים בהם ה-CT נמצא תקין, היות שהוא יכול לאבחן אירוע של דימום תת-עכבישי בכעד 3% מן המקרים בהם CT נמצא תקין. ניקור מותני במקרים של דימום תת-עכבישי ידגים לחץ פתיחה מוגבר ונוזל דמי (בין 100,000 למעל מיליון תאי דם אדומים למ"מ מעוקב). כמו כן יש לבחון את הנוזל לאחר ביצוע סירכוז- במידה והנוזל מצהיב לאחר מספר שעות, זוהי עדות לפירוק רב של המוגלובין.
דיאגנוזה > אנגיוגרפיה

לאחר שיש אישור כי קיים דימום תת-עכבישי, יש לבחון את מקור הדימום. במידה והדימום הוא כתוצאה ממפרצת, ניתן לבחור האם לעשות אנגיוגרפיה (הכנסת חומר ניגוד דרך קתטר לעורקים במוח) או על ידי ביצוע CT אנגיוגרפיה- הדגמת כלי דם מוחיים על ידי סריקת CT. באנגיוגרפיה פולשנית, ניתן לבצע תיקון למפרצת דרך הקתטר תוך כדי הפעולה עצמה.
סיווג

קיים סיווג להגדרת חומרת הדמם ע"ש פישר:
Grade 1- אין עדות לדימום.
Grade 2- הדימום קטן מעובי של 1 מ"מ.
Grade 3- הדימום גדול מעובי של 1 מ"מ.
Grade 4- כל עובי של דימום המערב דימום תוך-חדרי או עירוב של רקמת המוח.
טיפול

הטיפול כולל ייצוב החולה, מניעת דימום חוזר ומניעת וואזוספאם (בהמשך) וכן טיפול בסיבוכים, ככל שהיו. 
ייצוב החולה הוא בעדיפות הראשונה- מלבד ייצוב סימנים חיוניים יש לתת משככי כאבים. 
חולים שבבדיקת ה- CT מציגה המטומה גדולה, יחד עם ירידה ברמת ההכרה וסימפטומים נוירולוגיים, יש לשקול ניתוח דחוף לניקוז הדם הלוחץ על רקמת המוח. שאר החולים מיוצבים באופן שמרני. חלק מן החולים עלולים לדמם בשנית- לאחר 24 שעות, הסיכון לדמם נוסף הוא 40% לאורך כ-4 שבועות, ומכאן קיימת החשיבות שבהורדת הסיכון לכך. 
במידה ומאובחנת מפרצת באנגיוגרפיה, ניתן לטפל בה באמצעות מספר דרכים: דרך אחת היא על ידי קרניוטומיה (פתיחת הגולגולת), אבחון המפרצת והשמת "קליפים" מסביבה לצורך חסימתה. דרך אחרת היא באמצעות אנדו-ווסקולריזציה- קתטר מוכנס דרך צנתור ומועבר למפרצת עצמה ועל גבו מושמים סלילי פלטינום שמביאים לקרישת הדם באזור וחסימת המפרצת. 
ההחלטה האם ללכת לניתוח קרניוטומיה או לפעולה אנדו—ווסקולרית, תלויה בין היתר במיקום המפרצת עצמה ומצב החולה. מפרצת הנמצאת למשל בעורק האמצעי הצרברלי בעייתי יחסית לטיפול אנדו-ווסקולרי, לעומת מפרצות בעורק הבזילרי שהן בעייתיות יותר מבחינה כירורגית אולם נגידות יותר מבחינה אנדו-ווסקולרית. חיסרון אחד לשיטה אנדו-ווסקולרית לעומת ניתוח קרניוטומיה הוא בכך ששיעור הדימום החוזר לאחר ביצוע צנתור גבוה יותר כיום.
וואזוספאזם – מצב בו כלי הדם מתכווצים ובכך מפחיתים את אספקת הדם, הוא סיבוך חמור של דימום תת-עכבישי. סיבוך זה עלול להביא לפגיעה איסכמית במוח ולנזק מוחי תמידי. ניתן להעריך האם קיימת פגיעה כזו, במידה והמטופל מתלונן על תסמינים נוירולוגיים חדשים, וניתן לאבחן אותו בבדיקת דופלר או ביצוע אנגיוגרפיה. כשליש מהמטופלים יסבלו מוואזוספאזם אשר יביא לאיסכמיה מוחית מאוחרת. 
השימוש בתרופות החוסמות תעלות סידן (CCB) הוצע על מנת למנוע את ההתכווצות של כלי הדם. פרוטוקול הנקרא "triple h" הוצע על מנת לטפל בוואזוספאזם כאשר הוא מביא לתסמינים: פרוטוקול זה כולל שימוש בנוזלים תוך ורידי כדי להביא לעליה בלחץ הדם, היפר-וולמיה (עליה בנוזלים בדם) והמו-דילוציה (דילול הדם). עם זאת טרם בוצעו מחקרים רנדומליים המאשרים את התועלת שבטיפול זה.
סיבוכים נוספים כוללים הידרוצפלוס כתוצאה מחסימה בזרימת נוזל ה- CSF, פרכוסים ועוד.
פרוגנוזה

לרוב, דימום תת-עכבישי מקושר לפרוגנוזה גרועה. שיעור התמותה נע בין 40%-50%. מאלו ששרדו את תקופת האשפוז, יותר מרבע יסבלו מהגבלות הקשורות לניהול אורח חיים לאור פגיעה נוירולוגית, ופחות מחמישית מהחולים לא יסבלו כלל מנזק שאריתי כלשהו. פקטורים הקשורים לפרוגנוזה גרועה כוללים בין היתר רמה נוירולוגית פגועה, יתר לחץ דם, מקרה קודם של התקף לב או של דימום תת-עכבישי קודם, מחלת כבד, מיקום המפרצת במחזור הפוסטריורי, וגיל מבוגר.
כאשר הדימום נוצר כתוצאה ממלפורמציות ורידיות עורקיות (AVM), אחוזי ההחלמה גבוהים בהרבה ועומדים על 90%.
האנציקלופדיה הדנית הגדולה

האנציקלופדיה הדנית הגדולה
האנציקלופדיה הדנית הגדולה (בדנית: Den Store Danske Encyklopædi; מצוטטת בקצרה: SDE, ומתוארת לעיתים: "האנציקלופדיה הלאומית הדנית" - "Danmarks Nationalleksikon") היא האנציקלופדיה המקיפה ביותר כיום בשפה הדנית. היא כוללת 23 כרכים.
20 כרכי האנציקלופדיה פורסמו בין השנים 1994 ו-2001, כרך השלמות יצא לאור בשנת 2002, ושני כרכי מפתח יצאו ב-2003. האנציקלופדיה כוללת 115,000 ערכים, החל מהפניות בנות שורה אחת, וכלה בערכים מרובי עמודים (כמו למשל הערך דנמרק המשתרע על פני 130 עמודים).
המאמרים נכתבו בידי צוות של כ-4,000 מומחים מן האקדמיה, והעורך הראשי היה יורן לונד (Jørn Lund). ערכים ארוכים חתומים בידי מחבריהם, ורבים מהם מלווים באיורי המחשה.
האנציקלופדיה הופקה בידי חברת "Danmarks Nationalleksikon A/S" (האנציקלופדיה הלאומית של דנמרק), חברת בת של בית ההוצאה לאור הדני "גילדנדל" ("Gyldendal") (אנ'), שהוקמה במיוחד עבור פרויקט זה. היא מעוצבת בפורמט דומה ל"נשיונלאנציקלופדין" השוודית, שהייתה לה למודל. ממשלת דנמרק סיפקה ערבות למנויים ששילמו מראש על האנציקלופדיה, ולמעשה עם תום הפקתה, נמכרו כ-35,000 עותקים.
דן פגיס

| --- | --- |

דן פגיס
 לידה:  16 באוקטובר 1930 רדאוץ, רומניה 
 פטירה:  29 ביוני 1986 (בגיל 55) ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  Severin Paghis 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
בני הזוג פגיס, שנות ה-60
דן פָּגיס (16 באוקטובר 1930 – 29 ביוני 1986) היה משורר ומתרגם עברי, חוקר שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 1973, הנחשב לאחד מחשובי המשוררים בשירה העברית המודרנית.
שירו "כתוב בעיפרון בקרון החתום", שפורסם ב-1970 בספרו השלישי "גלגול", הוא אחד משירי השואה המוערכים והחשובים בישראל ובעולם. הוא זכה להכרה בזכות יצירותיו הספרותיות המגוונות, כולל ספר הילדים המפורסם שכתב "הביצה שהתחפשה".
ביוגרפיה

דן פגיס נולד בכ"ד בתשרי ה'תר"ץ (1930) בשם סֶוֶרִין ליוסף וליולי (יהודית) לבית אוסלנדר, בעיר רדאוץ שבחבל בוקובינה שברומניה. אביו יוסף, יליד קישינב שבבסרביה ואחיינו של מאיר דיזנגוף, שלט ביידיש, רוסית ורומנית. אמו יולי גדלה על ברכי התרבות הגרמנית-אוסטרית, שהייתה דומיננטית בקרב יהודי רדאוץ. ב-1934 עלה אביו לארץ ישראל בגפו כדי להכין בית למשפחה. באותה שנה מתה אמו של פגיס במפתיע בעקבות הליך רפואי פשוט שהסתבך, והוא עבר לבית משפחת אוסלנדר, סבו וסבתו מצד אמו. חינוכו בבית סבו וסבתו, תחת השגחת מטפלת גרמניה, נשא צביון גרמני אוסטרו-הונגרי, אף שלמד כנראה גם עברית עם מורה פרטי. פגיס, שהצטייר כילד מופנם, מחונן וסקרן, בילה שעות רבות בספרייה הגדולה של סבו והתוודע לספרות הקלאסית הגרמנית.
אביו שב לבוקובינה ב-1939 במטרה לקחת אותו עמו לארץ ישראל, אולם עקב התנגדותה של הסבתא (פגיס ציטט את סבתו בספרו "אבא": "לאן תיקח את הילד, לחולות? למדבר?"), נותר עמם.
ביוגרפיה > שנות השואה - מגיל 10 עד 15

לאחר שנכרתה ברית בין המשטר הפאשיסטי הרומני למשטר הנאצי בנוגע למלחמה נגד ברית המועצות, החל בתאריך 12 באוקטובר 1941 גירוש המוני של חלק גדול מיהודי בוקובינה למחנות ואתרי ריכוז בטרנסניסטריה שמעבר לנהר דנייסטר, בשטחי מערב אוקראינה הכבושה. בסך הכל נספו באזור זה כ-10,000 מיהודי רדאוץ. 6,000 יהודים הועמסו על קרונות להובלת בקר והובלו ברכבת לעיירה מרקולשט שבבסרביה, ורובם נטבחו בדרך משם לטרנסניסטריה. ב-13 באוקטובר 1941 הובלו 4,000 יהודים נוספים מרדאוץ לעיירה אוטאץ' (אטאקי) בבסרביה ומשם לטרנסניסטריה, ביניהם משפחת אוסלנדר ועמם פגיס הצעיר. סבו, אייזק אוסלנדר, מהדמויות החשובות והידועות בקרב יהודי רדאוץ, נספה במחנה עבודה.
בתום המלחמה חזר פגיס בליווי סבתו לרומניה, ובשנת 1946 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער ונקלט כילד-חוץ בקיבוץ. מאוחר יותר נפגש עם אביו, יוסף. קשריו של פגיס עם אביו היו סבוכים ומורכבים. לאחר פטירתו פורסם בתוך אסופת כל שיריו ("כל השירים", 1991) קובץ קטעי פרוזה בשם "אבא" שעסק ביחסיו עם אביו, ושפגיס לא הספיק להשלים ולפרסם בחייו.
ביוגרפיה > בישראל

לאחר עלייתו עברת פגיס את שמו הפרטי לדן, השם בו היה ידוע עד מותו. הוא התחנך בחברת הנוער בקיבוץ מרחביה, שם הכיר את המשורר טוביה ריבנר והתיידד עמו. לאחר מכן למד בסמינר הקיבוצים, ובין 1951 ל-1955 לימד בבית ספר יסודי בקיבוץ גת.
בשנים 1963–1967 פרסם רשימות בעיתון הילדים "מחנה גדנ"ע" תחת שם העט "גד פנסי".
ב-1956 עבר לירושלים כדי ללמוד אנגלית וספרות עברית באוניברסיטה העברית. במקביל ללימודיו באוניברסיטה עבד כמורה לספרות בגימנסיה רחביה, והמשיך בפיתוח קריירה אקדמית. בשנת 1968 היה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית. בשנת 1976 נעשה פגיס חבר סגל באוניברסיטה והיה לחוקר שירת ימי הביניים.
בסך הכל פרסם בחייו שישה קובצי שירה. את ספר שיריו הראשון, "שעון הצל", פרסם פגיס ב-1959. כן עסק בתרגום ובעריכה; בין היתר אסף וערך את שירי דוד פוגל.
פגיס פרסם מספר ספרי מחקר ועיון על השירה העברית בימי הביניים, והשתתף במפעל ההוצאה לאור של שירת משה אבן עזרא בשנת 1968. בשנת 1973 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
פגיס הלך לעולמו בירושלים בגיל 56, והובא לקבורה בהר המנוחות. הוא הותיר אחריו אישה, עדה פגיס בן ובת.
לאחר מותו, ב-1987, יצא לאור הספר "שירים אחרונים", וב-1991 יצאה אסופת כל שיריו הכוללת גם חטיבה של קטעי סיפורת שלא השלים. ב-1995 פרסמה אלמנתו, עדה פגיס, ספר ביוגרפי בשם "לב פתאומי".
יחסו של פגיס לשואה

פגיס התקשה להתמודד באופן ישיר עם חוויות השואה שעבר בתור נער צעיר וסירב לפרט אודות חייו בשנות השואה. תחת זאת בחר בספרות בתור האמצעי להעברת רגשותיו ובשיריו בולט מרכיב השואה.
בניגוד למשוררים רבים שעברו את השואה, פגיס נמנע מלהגיע למשפט אייכמן. עם זאת, פגיס העיד בשיריו כי החרדות אותן הדחיק שנים רבות פרצו אצלו בעקבות משפט אייכמן. הטיסה הראשונה של אדם לחלל התרחשה במקביל למשפט אייכמן, והמשורר עודד כרמלי הציג השפעה שלה על שירתו של פגיס (בה בולט הרכיב של "עלייה לשמים").
שירו של פגיס "כתוב בעיפרון בקרון החתום" נחשב לאחד משירי השואה המפורסמים ביותר בישראל, והוא חקוק על אנדרטת הקרון ביד ושם ועל האנדרטה במחנה ההשמדה בלז'ץ. השיר נלמד במסגרת תוכנית הלימודים המחייבת לבגרות בספרות עברית בבתי הספר התיכוניים בישראל.
על יצירתו

שיריו של דן פגיס עוסקים בנושאים אוניברסליים כאהבה, מסע וזיקנה. כמו כן, זיכרון השואה בולט בשירתו.
שיריו עוסקים גם בנושאים רגישים ואישיים של אובדן, כמיהה ותהליכים פנימיים עמוקים.
ניתן למצוא בשיריו חוט המקשר בין מסעות ונדודים ברחבי העולם, אל רכבות שהובלו בהם יהודים אל מחנות ההשמדה.
מוטיבים בולטים בשירתו הם הנסיעה, בעיקר ברכבת; אהבה, שאינה בהכרח רומנטית; תיאורים רגישים של פני האדם; והזמן, על חוויותיו הרבות והתחושות מולו.
בנוסף חלק משיריו עוסקים באופן ישיר או מטאפורי בנושאים ובדמויות מהספרות ומהשירה הקלאסית, כדוגמת שירים העוסקים בדמויות כמו שאול המלך מספר שמואל או אופליה ממחזהו המפורסם של שייקספיר, המלט.
שיריו של דן פגיס הם לרוב קצרים יחסית, בני בית אחד או כמה בתים קצרים. את שירתו ניתן לסווג כשירה מודרנית אשר משולבים בה אלמנטים של מצלול, חריזה, משקל, ומשחקי מילים.
מיצירותיו (רשימה חלקית) > קובצי שירים

"שעון הצל", הוצאת ספרית פועלים, מרחביה, 1959
"שהות מאוחרת", הוצאת ספרית פועלים, מרחביה, תשכ"ד (1964)
"גלגול", אגודת הסופרים העבריים בישראל, רמת גן, 1970
"מח", הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשל"ו (1976)
"שנים-עשר פנים", הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשמ"א (1981)
"מלים נרדפות", הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשמ"ב (1982)
"שירים אחרונים", הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1987
"כל השירים", הוצאת הקיבוץ המאוחד ומוסד ביאליק, ירושלים, תשנ"ב (1991)
מיצירותיו (רשימה חלקית) > ספרי ילדים

"הביצה שהתחפשה", הוצאת עם עובד, תל אביב, תשל"ג (1973)
מיצירותיו (רשימה חלקית) > ספרי עיון

חידוש ומסורת בשירת-החול העברית: ספרד ואיטליה, הוצאת כתר, ירושלים, 1976
על סוד חתום: לתולדות החידה העברית באיטליה ובהולנד, הוצאת מאגנס, ירושלים, 1986
מחוץ לשורה: מסות ורשימות על השירה העברית המודרנית, ערך, הקדים דברים והביא לדפוס: חנן חבר, תל אביב: קשב לשירה, 2003.
"קינות על גזירות שנת קנ"א בספרד", תרביץ לז [ד] (תמוז תשכ"ח), 355–373 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מיצירותיו (רשימה חלקית) > קובצי שירים שערך

"שירי החול של משה אבן עזרא", הוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים, תשכ"ז
"דוד פוגל - כל השירים / מלוקטים בצירוף מבוא ומקורות", הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשל"ב (1971)
"כחוט השני: שירי אהבה עבריים מספרד, איטליה, טורקיה ותימן", הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשל"ט (1979)
לקריאה נוספת

עדה פגיס, לב פתאומי, תל אביב: עם עובד, 1995
סדרה דיקובן אזרחי, שלושה פייטנים - פאול צלאן, דן פגיס, יהודה עמיחי, מוסד ביאליק, 2020.
ט. כרמי, "'עכשיו נעבור למשפט' - דברים לזכרו של דן פגיס", מאזנים ספטמבר-אוקטובר 1987, עמ' 23–25. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מחקרי ירושלים בספרות עברית, כרך י/יא, תשמ"ז-תשמ"ח - אסופת מאמרים לזכר דן פגיס. (הכרך זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
עזרא פליישר, "לזכר חברים - דן פגיס ז"ל", ידיעון - האיגוד העולמי למדעי היהדות, חוברת ,27חורף תשמ"ז, עמ' 54–56. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ישורון קשת (1975), “על שירת דן פגיס.” מאזנים, מ’(3), 193–196, (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הדס שבת נדיר, תיק מספר אפס: קריאה בלשית ביצירת דן פגיס ובחייו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2022.
עדי וולפסון וורד טוהר, כל החוקים נשמעים לו: מדע ומיתוס ביצירת דן פגיס, חיפה: הוצאת פרדס, 2023.
הערות שוליים

↑  המצבה על קברו של דן פגיס
↑  את שמו הפרטי של פגיס, ששמר אותו בסוד לאורך כל חייו בעקבות מאורעות השואה, גילה פרופ' מיכאל גלוזמן במכתב שכתב הילד פגיס לאביו. (זיכרון ללא סובייקט: על דן פגיס ושירת דור המדינה)
1 2 3  עודד כרמלי, ‏"הכוכב הצהוב יהגר לשמיים", השילוח, 15, יוני 2019
↑  הועלו בדרגה באוניברסיטה, מעריב, 13 באוגוסט 1968
↑  דן פגיס באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266218005171  PLWABN: 9810611574505606  BIBSYS: 1634281495931  BnF: cb12372534k (data)  CANTIC: a19676578  CiNii: DA05857613  GND: 119356562  ISNI: 0000 0001 1063 9471  LCCN: n81092150  MusicBrainz: 9607869e-303f-41d5-9635-183f091743c2  NKC: zmp2018986912  NLA: 35405855  NSK: 000351737  NTA: 069365652  RERO: 02-A003665027  SUDOC: 076062236  VIAF: 56689348   WorldCat (עם VIAF): 56689348 
שיר של דן פגיס על קיר האנדרטה בבלז'ץ
אנדרטת הקרון ביד ושם. על קיר האנדרטה רשום שירו של דן פגיס "כתוב בעיפרון בקרון החתום"
דעיכת מסלול לווייני

דעיכת מסלול לווייני (או דעיכת מקפת או דעיכת אורביט) היא נפילה הדרגתית של לוויין לכיוון כדור הארץ. במסלול נמוך הדעיכה נגרמת בעיקר בגלל כוח הגרר של האטמוספירה - התנגשות הלוויין עם מולקולות באטמוספירה מאטה את מהירותו. גורמי דעיכת מסלול נוספים הם חיכוך גאות (אנ') ולחץ קרינה.
ככל שלוויין גבוה יותר, האטמוספירה דלילה יותר, ולכן כוח הגרר על הלוויין קטן יותר, עד שהוא הופך לזניח. לוויינים במסלול לווייני נמוך (Low Earth Orbit) מקיפים את כדור הארץ בגובה שבין 200 ל-2,000 קילומטר מעליו. לוויינים אלה חייבים מדי פעם לתקן את מסלולם (כיוונם ומהירותם), אחרת ישובו בהדרגה לכדור הארץ.
הירידה נעשית במסלול ספירלי, ועשויה לארוך בין ימים לאלפי שנים, לפי גובה המסלול. כשלוויין מגיע למרחק של 180 קילומטר מכדור הארץ, נותר רק זמן קצר עד כניסתו הבלתי נמנעת לאטמוספירה של כדור הארץ. רוב הלוויינים והעצמים האחרים מתכלים בחום שנוצר בעת חדירתם לאטמוספירה.
הלוויין הוותיק ביותר שעדיין לא שב לכדור הארץ הוא ונגארד 1 (Vanguard 1) ששוגר ב-1958 והפסיק לפעול ב-1964. צורתו כדורית, גודלו כגודל פומלה, והוא שט סביב כדור הארץ במסלול אליפטי מאורך, עם פריגיאה של 655.6 קילומטר ואפוגיאה של 3,841.7 קילומטר. הוא צפוי להמשיך לחוג לפחות עד שנת 2250.
לוויינים גאוסינכרוניים, כגון לווייני תקשורת, משייטים גבוה יותר במרחק של 36,000 קילומטר. במרחק כזה הגרר של האטמוספירה הוא נמוך מאוד, ומסלולם של לוויינים אלה משתנה בעיקר עקב השפעות לחץ הקרינה וחיכוך הגאות שהם חלשים, אבל תיקוני מסלול דרושים גם בלוויינים אלה. דעיכת מסלול מגבהים אלו כה איטית עד שטרם התרחשה כזו בפועל.
דעיכת האורביט של תחנת החלל הסינית טיאנגונג 1. בציר x הזמן, ובציר y הגובה בקילומטרים. תחנת החלל הייתה בגובה אפוגיאה של 347 קילומטר, ודעיכת המסלול שלה נמשכה כשנה, עד שנכנסה לאטמוספירה של כדור הארץ. שרידיה נפלו לאוקיינוס השקט.
מסלולים נמוכים

אזור LEO, שבין 200 ל-2,000 קילומטר מעל כדור הארץ, הוא אזור הומה ובו נמצאים רוב הלוויינים, תחנות החלל, הטלסקופים והמעבורות. תחנת החלל הבינלאומית נמצאת בגובה של כ-400 קילומטר, טלסקופ החלל האבל בגובה כ-550 קילומטר, ובנוסף להם אלפי לוויינים שחלקם הגדול כבר אינם פעילים ומהווים פסולת חלל שמסכנת לוויינים אחרים. הלוויינים שיצאו משימוש מתקרבים בהדרגה לכדור הארץ במסלול ספירלי, כשהם מאבדים אנרגיה בגלל הגרר האסטמוספירי. המסלול האליפטי מתכווץ במהלך הדרך והופך מעגלי ככל שהוא מתקרב לכדור הארץ. עד גובה של 400 קילומטר זמן הדעיכה הוא בין ימים לשנים, ומעל גובה זה זמן הדעיכה עולה בחדות.
אורך חיים של לוויין שאינו מתקן את מסלולו, לפי גובה המסלול שבו הוא חג:
| מרחק הלוויין מכדור הארץ  (בקילומטרים) | משך חיי הלוויין |
| --- | --- |
200: יום
300: חודש
400: שנה
500: 10 שנים
700: 100 שנה
900: 1000 שנה
הגורמים המשפיעים על הדעיכה

הגורם העיקרי המשפיע על דעיכת מסלול הוא החיכוך עם מולקולות הגז שבאטמוספירה. אף שהאטמוספירה דלילה מאוד בגבהים אלה, וצפיפותה יורדת בצורה מעריכית יחסית לגובה, הלוויינים חגים במהירות והשפעת הגרר היא ניכרת. ככל שהלוויין יורד נמוך יותר כך האטמוספירה צפופה יותר, החיכוך גדול יותר, ותהליך הדעיכה מאיץ. השפעת הגרר האטמוספירי חזקה במיוחד עד גובה של 1,000 קילומטר.
התפרצויות סולאריות של השמש מגבירות את הגרר האטמוספירי. המועד והעוצמה של ההתפרצויות אינם ניתנים לניבוי מדויק, אך הן מתרחשות בצורה מחזורית בקירוב, וכל מחזור סולארי נמשך כ-11 שנה. הגרר האטמוספירי עולה בחדות בזמן המקסימום (Solar maximum) של ההתפרצות, וההשערה היא ששטף הקרינה החזקה מחמם את האטמוספירה, השכבות הדלילות יותר באזור LEO עולות מעלה, והשכבות הנמוכות והסמיכות יותר תופסות את מקומן. לפי מודלים שונים, ההבדל בצפיפות האטמוספירה בין מינימום ומקסימום פעילות של השמש הוא בשלושה סדרי גודל. באמצע מרץ 1989 היה מקסימום חזק של מחזור סולארי, ובעקבותיו היה צורך למקם מחדש מעל אלף לוויינים ששינו את מסלולם. הלוויין (SolarMax) שחג במרחק של כ-500 קילומטר ומיועד לחקור את ההשפעה של פרצי השמש, "צנח מהמסלול כאילו נתקל בקיר לבנים", כפי שתיארו זאת החוקרים.
גם צורת הלוויין משפיעה על הגרר, ככל שפני השטח של הלוויין גדולים יחסית למסה שלו, הגרר גדול יותר.
"חיכוך גאות" הוא כינוי לכוח הפועל על לוויין כתוצאה מכך שחלקו הפונה פנימה למסלול נע מהר יותר מצדו שפונה החוצה ונמצא במסלול גבוה יותר. העבודה שמבצע כוח זה מתבטאת בחימום הגוף שבמסלול (כך למשל ירחים כמו אנצלדוס שומרים על ליבה מותכת). האנרגיה שמועברת ללוויין באה על חשבון מהירותו במסלול, בדומה לפעולת חיכוך המאט גוף בתנועה. עם האטת המהירות מתחיל הלוויין לאבד גובה. תהליך זה איטי מאוד, אך עקבי.
לחץ קרינה ורוח השמש פועלים בשתי דרכים על הלוויין. באופן ישיר הם דוחפים את הלוויין מהשמש והלאה. פעולה זו מאטה את תנועת הלוויין לכיוון השמש בחלק אחד של המסלול אך מאיצה בחלקו השני. כך אין בממוצע האטה או האצה, אך המסלול עובר לאורך זמן הסטה כך שנקודת המסלול הקרובה לכדור הארץ והנקודה הרחוקה ממנו הולכות ונהיות קיצוניות יותר (הקרובה מתקרבת לארץ והרחוקה מתרחקת ממנו). זה בתורו גורם לעלייה בחיכוך באטמוספירה בנקודה הנמוכה ומאיץ את דעיכת המסלול.
תקנות לצמצום פסולת החלל

הרשויות הבינלאומיות הסכימו על תקנות לצמצום פסולת החלל. לוויינים בגובה LEO חייבים לחזור לכדור הארץ בתוך 25 שנה.
כדי להבטיח זמן חזרה של פחות מ-25 שנה, מפותחים אמצעים פאסיביים ואקטיביים. האמצעים הפאסיביים מגדילים את שטח פני הלוויין ובכך מגדילים את הגרר, וכוללים בעיקר מפרשים בצורות שונות שנפרשים לאחר שהלוויין סיים את תפקידו.
מסלולים גבוהים

במסלולים גבוהים יותר האטמוספירה קלושה וכוח הגרר אינו משמעותי. אזור GEO שבו נמצאים הלוויינים הגאוסינכרוניים, הוא הרבה פחות צפוף מ-LEO, אך הוא גם צר יותר, הצפיפות בו עתידה לעלות, וגם בו פסולת חלל ולוויינים שיצאו משימוש מהווים סכנה. האנרגיה הדרושה כדי להוריד לוויין מ-GEO חזרה לארץ היא גדולה משום ש-v∆ (Delta-v) - ההפרש בין המהירות ההתחלתית למהירות הסופית - הוא גבוה, ופירוש הדבר שנחוצה כמות גדולה של דלק, ולא ריאלי לחייב לוויינים לשאת אותה. לכן לוויינים ב-GEO שסיימו את תפקידם אמורים לשמור כמות מספיקה של דלק כדי לעלות למסלול שגבוה ב-300 קילומטר מעל אזור GEO, שמכונה "מסלול בית קברות" (Graveyard orbit). שם הם לא יפריעו בעתיד הנראה לעין. בעתיד הרחוק מאוד יהיה צורך לפנות גם אותם ולהורידם לכדור הארץ.
ראו גם

משפט ניוטון על דעיכה מסלולית
הערות שוליים

↑  VANGUARD 1
↑  Effect of Air Drag Force on Low Earth Orbit Satellites During Maximum and Minimum Solar Activity
↑  SATELLITE DRAG
↑  Mitigating space debris generation
↑  14.0 Deorbit Systems
הדמיה של ריכוז הלוויינים הפעילים והמושבתים, ופסולת החלל. הריכוז נמצא בעיקר באזור LEO הסמוך לכדור הארץ. באזור GEO של הלוויינים הגאוסינכרוניים הצפיפות קטנה יותר, ומרוכזת בעיקר במסלול הגיאוסטציונרי מעל קו המשווה (גודל העצמים בתמונה אינו פרופורציוני לגודל כדור הארץ)
דימום מוקדם בהיריון

| --- | --- |
 שמות נוספים:  דימום בשליש הראשון, דימום בתחילת הריון, דימום בשליש השני
 תחום:  מיילדות
 שכיחות:  30% מההריונות
 גורם:  הריון חוץ רחמי, הפלה מאוימת, הפלה טבעית, מולה (אנטומיה), פוליפ רחמי, סרטן צוואר הרחם
 אבחון:  בדיקת ספקולום, אולטרסאונד, גונדוטרופין כוריוני אנושי
 טיפול:  תלוי בגורם הבסיסי
 סיבוכים:  הלם דימומי
 סיווגים
 ICD-10:  O20 
 ICD-11:  JA40 
 
דימום מוקדם בהיריון מתייחס לדימום נרתיקי לפני 24 שבועות של גיל ההריון (במהלך השליש הראשון והשני). אם הדימום משמעותי, עלול להתרחש הלם דימומי. הדאגה להלם מוגברת אצל אלו שיש להן אובדן הכרה, כאבים בחזה, קוצר נשימה או כאבי כתף. הסיבות השכיחות לדימום מוקדם של הריון כוללות הריון חוץ רחמי, הפלה מאוימת ואובדן הריון. רוב ההפלות מתרחשות לפני גיל הריון 12 שבועות. סיבות אחרות כוללות דימום בהשתלה, מחלה טרופובלסטית הריון, פוליפים וסרטן צוואר הרחם. בדיקות לקביעת הגורם הבסיסי כוללות בדרך כלל בדיקת ספקולום, אולטרסאונד וגונדוטרופין כוריוני אנושי. הטיפול תלוי בגורם הבסיסי. אם רואים רקמה בפתח צוואר הרחם יש להסירה. באלו שההריון נמצא ברחם ויש להם קולות לב עובריים, בדרך כלל מתאימה המתנה ערנית. גלובולין אנטי-D חיסוני מומלץ בדרך כלל לאלו שהם Rh שליליים. מדי פעם נדרש ניתוח. לכ-30% מהנשים יש דימום בשליש הראשון (בגיל 0 עד 12 שבועות). דימום בטרימסטר השני (בגיל 12 עד 24 שבועות) הוא פחות שכיח.  כ-15% מהנשים שמבינות שהן בהריון עוברות הפלה. הריון חוץ רחמי מתרחש בפחות מ-2% מההריונות.