stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתיאס שווייגהופר
הערות שוליים

↑  "About Us". German Garment. אורכב מ-המקור ב-25 באוקטובר 2016. נבדק ב-29 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "First Germany-made Amazon TV series to star Matthias Schweighöfer". Deutsche Welle. 11 בפברואר 2016. נבדק ב-29 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jochen Kürten (16 במרץ 2017). "Neue Amazon-Serie mit Schweighöfer: You Are Wanted" [New Amazon series with Schweighöfer: You Are Wanted]. Deutsche Welle. נבדק ב-29 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Adrian Prechtel, 'Resistance' mit Jesse Eisenberg und Matthias Schweighöfer: Ein Überlebenslächeln, Abendzeitung, ‏4 בספטמבר 2021
↑  "Matthias Schweighöfer Interview: Army of the Dead". ScreenRant (באנגלית אמריקאית). 2021-05-20. נבדק ב-2021-05-25.
↑  "Army Of Thieves: Everything We Know About The Army Of The Dead Prequel". ScreenRant (באנגלית אמריקאית). 2021-05-22. נבדק ב-2021-05-25.
↑  Roxborough, Scott (2022-09-01). "Milli Vanilli Biopic Players Revealed in 'Girl You Know It's True' First Look". The Hollywood Reporter (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-09-20.
↑  Justin Kroll, Deadline, Deadline, ‏2 בפברואר 2022
↑  Nobuhiro Hosoki, The Swimmers | Official Trailer | Netflix : Starring Nathalie Issa, Manal Issa, Matthias Schweighöfer, Cinema Daily US, ‏2 באוקטובר 2022
↑  "Und sie lieben sich doch! Eine filmreife Love-Story" [And they love each other! A love story fit for film]. Bild. 24 בספטמבר 2013. נבדק ב-29 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Matthias Schweighöfer Girlfriend - Dating His Army of Thieves Castmate Ruby O. Fee for over 2 Years!".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812373988705606  BIBSYS: 8017727  BNE: XX4857244  BnF: cb16160672x (data)  GND: 128760273  ISNI: 0000 0001 2145 9695  LCCN: no2007101840  MusicBrainz: 736f9cb3-acf7-43be-8d64-1d6530b724a6  NKC: pna2004259235  NLK: KAC2020M0824  RERO: 02-A013819310  SUDOC: 176414630  VIAF: 102434657   WorldCat (עם VIAF): 102434657 
שוויגהופר בברלין 2008
נט מגזין

| --- | --- |
שער הירחון
שער הירחון
 תדירות:  ירחון
 סוגה:  טכנולוגיה ומחשבים
 בעלים:  דוט.קום מדיה בע"מ
 עורך ראשי:  שוקי גלילי
 מנכ"ל:  יהודה אלידע
 תאריכי הופעה:  2000–2006 (כ־6 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 
נט מגזין היה ירחון מחשבים לקהל הרחב שיצא לאור בישראל בין השנים 2000–2006. את המגזין ייסד שוקי גלילי, בנו של זאב גלילי, מבכירי העיתון ידיעות אחרונות לשעבר. שוקי גלילי אף ערך את המגזין בשנותיו הראשונות.
המגזין

נט מגזין יצא לאור לאחר שבעלי חברת אנשים ומחשבים וחברת אלידע הוצאה לאור החליטו לפצל את חברת פי.סי מדיה שהייתה בבעלות משותפת שלהן, וללכת בדרכים נפרדות. המגזין "פי.סי מדיה", לשעבר "32 ביט", חזר לבעלות "אנשים ומחשבים" והזכויות על המהדורה העברית של פי.סי מגזין חזרו לידי יהודה אלידע, מייסד המגזין בישראל ועורכו עד שנת 2004.
אלידע חבר עם שותף אסטרטגי להקמת חברה חדשה, דוט-קום. מדיה ששימשה כנציגת תאגיד המדיה ZD Media בישראל, המשיכה להוציא לאור את המגזין האמריקני והחלה להוציא לאור מגזין נוסף במתכונת דומה לזו של פי.סי מדיה תחת השם "נט מגזין". צוות המגזין החדש הורכב בחלקו הגדול מצוות הכותבים לשעבר ב-פי.סי מדיה ביניהם אבי וייס, רועי שלומי, עופר שמואלי, שחר בצלאל, נח הרניק, ארז שרמר ונוספים לצד כתבים חדשים כגון: צחי הופמן, דן פרידמן, עמית בר-ניר ומשה פרסטר. רבים מן הכותבים הפכו ברבות הימים לכתבי מחשבים בעיתונות היומית.
בניגוד למגזיני מחשבים באותה התקופה, נט מגזין שם דגש על תכנים מקוריים בעברית בלבד, ועל כך התבסס המגזין בשנות פרסומו. בשיא היה למגזין קהל קוראים של כ-30 אלף איש, שהורכב ממנויים וקונים בדוכני העיתונים.
חלק גדול מהתכנים של נט מגזין פורסמו גם בערוץ המחשבים של אתר ynet במסגרת הסכם שיתוף-תכנים עם קבוצת ידיעות אחרונות.
סגירת המגזין

הבעלות על המגזין עברה בשנת 2004 לחברת המגזינים SBC המוציאה לאור מגזינים בתחומים שונים ומעט לאחר מכן פרש גלילי מתפקידו. בשל התחרות הגוברת עם אתרי אינטרנט שפעלו באותו תחום ולאחר צמצומים רבים במספר הכותבים הוחלט בשנת 2006 לסגור את המגזין סופית. זה היה מגזין המחשבים האחרון שיצא בישראל באופן מסודר.
מתיאש אייזלר

| --- | --- |

צילום דיוקן מצעירותו
 לידה:  8 בספטמבר 1865 פאטי,  בודאקסי, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  13 בדצמבר 1930 (בגיל 65) קלוז' (קולוז'וואר), חבל טרנסילבניה, ממלכת רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי האז'ונגארד בקלוז' 
 מדינה:  הונגריה    רומניה
 השכלה:  בית המדרש לרבנים בבודפשט   בית המדרש לרבנים בברלין   אוניברסיטת בודפשט
 מקום מגורים:  קלוז' (קולוז'וואר)
 מקום פעילות:  קלוז' (קולוז'וואר)
 תקופת הפעילות:  1891–1931 (כ־40 שנה)
 השתייכות:  היהדות הנאולוגית של המרחב ההונגרי
 תחומי עיסוק:  רב, היסטוריון ומזרחן, פעילות ציונית
 תפקידים נוספים:  הרב הראשי הנאולוגי של קלוז' (1931-1891)
 רבותיו:  עזריאל הילדסהיימר
 חיבוריו:  תולדות יהודי טרנסילבניה  (בהונגרית)    מעברם של יהודי טרנסילבניה לתקופת הנסיכות    הרמב"ם והאגדה
 בת זוג:  גיזלה לבית וייס
 צאצאים:  קלארה לוראנט
 
מתיאש (מתתיהו) אייזלר  (בהונגרית: Eisler Mátyás;‏ 2 בספטמבר 1865 – 13 בדצמבר 1931) היה רב, היסטוריון ומזרחן יהודי יליד הונגריה, שחי רוב חייו בטרנסילבניה (משנת 1918 –תחת שלטון רומני). היה תומך נלהב של הציונות.
אייסלר היה הרב הראשי של הקהילה היהודית הנאולוגית בקלוז', רומניה. היה כותב פורה בעיתונות היהודית והמדעית, התפרסם לא רק כמנהיג דתי אלא גם במחקריו על תולדות יהודי טרנסילבניה ועל הספרות היהודית בהונגריה.
קורות חיים

מתיאש אייזלר נולד ב 2 בספטמבר 1865 ביישוב פאטי (Paty), מחוז פשט, הונגריה, סיים לימודי רבנות בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובבית המדרש לרבנים בברלין של הרב עזריאל הילדסהיימר וגם כן לימודי פילוסופיה עד לתואר דוקטור באוניברסיטת בודפשט.

התחתן עם גיזלה, בתו של הרב איגנאץ וייס מאסטרגום. בשנת 1890 ד"ר אייזלר לימד עברית בבית הספר למורים יהודים בבודפשט וחיבר עבודות עיוניות בתחום היהדות בשפות עברית, הונגרית וגרמנית. בשנת 1891 התמנה לרב הראשי של הקהילה הנאולוגית של קלוז' והחזיק בתפקיד זה עד מותו.
מרכז עבודתו היה בית הכנסת הנאולוגי המפואר של קלוז' (כעת ברחוב הוריה, ומכונה גם "בית הכנסת לזכר הנספים בשואה") שנפתח בשנת 1887 על ידי קהילות הסטטוס קוו אנטה והנאולוגים בעיר.
הרב אייזלר לימד בלשנות מזרחית באוניברסיטת קלוז' והיה החלוץ בחקר ההיסטוריה של יהדות טרנסילבניה. הוא כתב מספר חיבורים היסטוריים והמרכזי שביניהם (בהונגרית) היה "מעברם של יהודי טרנסילבניה לתקופת הנסיכות".
במסגרת פעילותו הציבורית נבחר ליושב ראש של איגוד רבני טרנסילבניה ובאנאט (הזרם הנאולוגי). כמו כן היה חבר בוועד הלאומי שסייע לנזקקים לאחר תום מלחמת העולם הראשונה ובתוקף תפקיד זה חיפש דרכים לעזור לאותם הסטודנטים היהודים שבגלל הנסיבות והאווירה האנטישמית במוסדות אקדמיים נאלצו ללמוד בחו"ל.
היה אחד הכותבים הראשיים בעיתון הציוני של יהדות טרנסילבניה, "אוי קלט". החל משנת 1923 היה גם כן חבר בחברה לדו-שיח בין יהודים לנוצרים ("החברה יהודית-נוצרית" KZST).
בשנת 1920 נמנה עם מקימי תנועה ציונית בשם "האיחוד הלאומי היהודי בטרנסילבניה".
הרב ד"ר אייזלר נפטר בקלוז' ב-13 בספטמבר 1931.
בתו קלרה (אחר נישואיה לוראנט; 1910-1965) הייתה טכנאית רנטגן בבית ההבראה סייסטה שבו שהה בשנת 1936 המשורר ההונגרי אטילה יוז'ף ונמנתה עם אלו שחיזקו את רוחו ברגעים הקשים בחייו.
כתבים

הרב אייזלר פרסם מעל 200 מאמרים בתחום ההיסטוריה, השפות השמיות ותולדות הספרות היהודית.

כתב ב-Jewish Encyclopedia ערכים על יהדות טרנסילבניה,
כמו כן בלקסיקון היהודי ההונגרי (Magyar Zsidó Lexikon (1929
A gyökbeli hangok interdialektikus változásai az aram nyelvekben - 1889 .
(שינויים פונטיים בין-ניביים בשורשי המלים בשפה הארמית)
1899 - A talmudfordítások története (תולדות תרגומי התלמוד)
Erdélyi zsidók torténete
.Az erdélyi országos főrabbik kiadatlan kútfői alapján (תולדות יהודי טרנסילבניה - מבוססות על מקורות שלא פורסמו מעזבונם של הרבנים הראשיים) 1900 קלוז'.(בהונגרית)
Az erdély zsidók multjából - 1901 (עברם של יהודי טרנסילבניה) (בהונגרית)
1905 - Majmun és az agáda (הרמב"ם והאגדה) (בהונגרית)
A zsidók legrégibb nyomai Erdélyben (העדויות הקדומות ביותר על נוכחותם של יהודים בטרנסילבניה)
מתוך שנתון אגודת הקוראים בני ישראל בקלוז - 1906 A Kolozsvári Izraelita Felolvasó Egyesület Évkönyve
A tenger a biblia költészetében בעותק פקסימילי ("הים בשירה התנ"כית", בהונגרית) 1914
הרב אייזלר ערך את העבודות התחום השפה העברית של המלומד ההונגרי יאנוש אפאצאי צ'רה (1911) ושל פילולוגים הונגרים אחרים.
Eisler Mátyás, “Apáczai héber tanulmányai”, in: Évkönyv, 1900 (Budapest: Izr. Magyar
Irodalmi Társulat – Lampel R. / Wodianer F. és fiai, 1900), pp. 316–332
לקריאה נוספת

Baruh Tercatin, Lucian Herşcovici, Prezenţe rabinice în perimetrul românesc, Editura Hasefer, Bucureşti 2009
("נוכחויות רבניות במרחב ברומניה", הוצאת ספרים "הספר" של פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה, בוקרשט, 2009)
Isaak Landmann (ed 1948), Universal Jewish Encyclopedia, vol.4, p.40
הערות שוליים

↑  מוכר ב-1920
↑  The Universal Jewish Encyclopedia vol.4 p.40  (1948)
↑  צבי הרטמן - מאמר בבנק הנתונים של יהדות טרנסילבניה ברשת, "הציונות בטרנסילבניה בין תשי מלחמות העולם" - 2009
↑  לקסיקון הדמויות בחייו של המשורר אטילה יוז'ף
↑  Gheorghe I.Bodea
Jewish Political Life and Press in Transylvania between the   Two World Wars
Adatbank -on net 2004-2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 138600805  ISNI: 0000 0000 7887 4227  VIAF: 90874621   WorldCat (עם VIAF): 90874621
מתיאס רוסט

| --- | --- |
מתיאס רוסט, 2012
מתיאס רוסט, 2012
 לידה:  1 ביוני 1968 (בן 56) Wedel, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 ידוע בשל:  טייס חובב ממערב גרמניה שנחת עם מטוס קל בלב הכיכר האדומה במוסקבה
 השקפה דתית:  הינדואיזם 
 
מתיאס רוסט (בסרבל כתום) ומטוסו בכיכר האדומה
נתיב טיסתו של רוסט
מתיאס רוסט (בגרמנית: Mathias Rust; נולד ב-1 ביוני 1968) הוא טייס חובב ממערב גרמניה שנודע בכך שנחת עם מטוס קל בלב הכיכר האדומה במוסקבה (סמוך למרכז השלטוני, הקרמלין, אזור אסור לטיסה), ב-28 במאי 1987. הנחיתה בשלום לאחר מעבר כל מערכות ההגנה האווירית ההדוקה  של בירת ברית המועצות, העמידה במבוכה את הצמרת הסובייטית. עקב המקרה פיטר הנשיא מיכאיל גורבצ'וב את שר ההגנה הרוסי סרגיי סוקולוב (Серге́й Леони́дович Соколо́в) ואת ראש מערך ההגנה האווירית אלכסנדר קולדונוב (Алекса́ндр Колдуно́в), שניהם גיבורי מלחמת העולם השנייה ונציגי המשטר הישן. הדבר איפשר לגורבצ'וב למנות לתפקידים אישים בעלי השקפה מודרנית ופתוחה יותר ולזרז רפורמות במשרד ההגנה. כמו כן, קריסת מערך ההגנה ההדוק בעולם הפכה לבדיחה בקרב אזרחי ברית המועצות, הוכיחה את ריקנותה ורקבונה של השיטה והיותה מושתתת על שקרים וזירזה את קריסתה של ברית המועצות.
תולדות חייו

רוסט נולד בעיירה ודל (ליד המבורג) שבמדינת שלזוויג-הולשטיין במערב גרמניה. בגיל 18 הוציא באופן פרטי רישיון טיס ובגיל 19 הקדיש את כל זמנו לצבירת שעות טיסה מספיקות על מנת לקבל עבודה כטייס מסחרי. לשם כך ביצע, במטוס קל מסוג ססנה 172, טיסות ארוכות ברחבי צפון אירופה.
ב-13 במאי 1987 יצא לשבועיים של טיסות לאיי פארו, איסלנד, נורווגיה ופינלנד. ב-28 בחודש בשעה 12:21 בצהריים עזב את נמל התעופה הלסינקי-מלמי בהצהרה שדרכו לסטוקהולם. אולם במקום להמשיך לשטוקולם פנה לכיוון אסטוניה. רוסט זוהה על גבול אסטוניה ב-14:29 על ידי מערך טיל קרקע-אוויר (SAM), לאחר שלא הגיב לאות זיהוי עמית-טורף, אך לא התקבל אישור לירות לכיוונו ולכן המשיך בדרכו דרומה. במקביל הוזנקו לעברו שני מטוסי מיג-23, אך איבדו קשר-עין עמו בשל עננות כבדה.
בהמשך, עקב בלבול בין מטוסו לבין כלי טיס שהשתתפו בתרגיל, חלוקת פיקוד צולבת וחדשה במערך הנ"מ הסובייטי וחוסר תשומת לב, המשיך רוסט עד שנחת בשעה 19:00 בלב הכיכר האדומה, בין כנסיית ואסילי הקדוש לקרמלין. למרות שיכול לנחות בין חומות הקרמלין החליט לנחות בכיכר החשופה לעין הציבור, כדי ליצור אפקט פרסומי ולמנוע אפשרות שיאסר בחשאי על ידי הק.ג.ב..
כאשר יצא מהמטוס נהר אליו קהל עוברים ושבים, שהיו בטוחים שמדובר בצילומי סרט קולנוע, הקהל כלל אף שוטרים שלא שיערו בדעתם שהנחיתה לא הייתה חוקית ומאושרת. רק לאחר שעתיים, בהן שוחח רוסט עם ההמון ואף חילק חתימות, נעצר לחקירה משטרתית. לדבריו פעולתו נעשתה למען השלום והוא אף ביקש לשוחח עם גורבצ'וב.
משפטו של רוסט נפתח ב-2 בספטמבר, הוא נדון לארבע שנים במחנה לעבודות פרך בגין חוליגניות ומעבר על חוקי התעופה, אולם העונש לא הוצא לפועל. רוסט שהה בבית המעצר שליד כלא לפורטובו, והיחס כלפיו היה תקין. התקופה הייתה תקופת הגלאסנוסט וההתקרבות בין ברית המועצות למערב. חודשיים לאחר המשפט חתמו מיכאיל גורבצ'וב ורונלד רייגן על הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני ובאוגוסט 1988 שוחרר רוסט כצעד של רצון טוב.
לאחר חזרתו לגרמניה

רוסט שב לגרמניה ב-3 באוגוסט ולא הופיע בפני העיתונאים שציפו לו. משפחתו מכרה את סיפורו בלעדית לשבועון "שטרן" תמורת 100,000 מרק.
המשך חייו היה רצוף הסתבכויות. ב-1989, כאשר עבד בבית חולים במסגרת שירות אזרחי, דקר אחות שעבדה איתו וסרבה לחיזוריו ופצע אותה קשה. רוסט נידון לשנתיים וחצי מאסר, מתוכן ריצה בפועל 15 חודשים. הוא המיר דתו להינדואיזם ונשא לאשה בת לסוחר הודי. ב-2001 הורשע בגנבה. ב-2007 התפרסם כשחקן פוקר מקצועי.
ראו גם

אייבי נתן
הערות שוליים

↑  ידיעה בדר שפיגל (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810658827305606  BnF: cb120986048 (data)  GND: 118969072  ISNI: 0000 0003 8165 5203  LCCN: no2005046307  NKC: kv2014825237  SUDOC: 029338646  VIAF: 262313252   WorldCat (עם VIAF): 262313252
מעלה פלמ"ח

| --- | --- |

מבט מראש המעלה אל נחל חתירה
 מידע כללי
 על שם:  פלמ"ח 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1944
 מיקום
 ערים ראשיות:  מחוז הדרום 
 קואורדינטות:  30°55′57″N 35°03′11″E﻿ / ﻿30.93251883958°N 35.053035914332°E﻿ / 30.93251883958; 35.053035914332
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון הנגב מוגדלת) מעלה פלמ"ח(למפת צפון הנגב רגילה) מעלה פלמ"ח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעלה פלמ"ח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעלה פלמ"ח  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מעלה פלמ"ח ב-2019. ניכרים הסולמות והמעקות שהוצבו במקום לבטיחות המטיילים
מעלה פלמ"ח הוא שביל שנסלל ב-1944 במעלה המפל היבש של נחל חתירה שבנגב על ידי מחלקת הסיור של פלוגה ג' של הפלמ"ח. ב-1962 חודש המעלה על ידי אנשי הפלוגה וברבות הימים הפך לאתר מוכר ורשות הטבע והגנים אף הציבה במקום סולמות ומעקות. עם הכרזת שביל ישראל הפך האתר לנקודת מעבר לאורך השביל. סיפור סלילת המעלה נחקק על סלע בראש המעלה.
רקע

בין פלוגות הפלמ"ח שררה, בשנות ה-40, מסורת של מסעות ארוכים שחצו את ארץ ישראל ונועדו לאימון האנשים ולטיפוח אהבת ארץ. נודעה במיוחד בתחום זה פלוגה ג' שנהגה לצאת למסעות של ימים רבים. ערך זה מתייחס למסע השלישי של הפלוגה.
המסע השלישי

המסע השלישי של פלוגה ג' התקיים ב-1944 ותוכנן להימשך 18 ימים מעמק יזרעאל לקיבוץ רביבים. למסע יצאו 150 מאנשי הפלוגה בפיקודו של אורי יפה ובהובלת מחלקת הסיור בפיקודו של משה בן דרור שנעזר בדוד ניב ושאול יפה.
נקודת המוצא של המסע הייתה בעמק יזרעאל כשמשם התקדמו לג'נין, קרן סרטבה, בית הערבה ומפעל האשלג בסדום. בנקודה זו ערכו חברי הפלוגה אימון באש חיה.
כדי לחמוק מסיורים של המשטרה הבריטית באזור זה נבחר בהמשך הדרך מסלול שעקף את הדרכים הראשיות. מסדום המשיכה הפלוגה לנחל זוהר, נחל צין, המכתש הקטן, מעלה עקרבים ונחל חתירה. באמצע נחל זה נתקלו הסיירים במפל יבש גבוה שחסם את דרכם למקור המים בעין ירקעם. בהחלטה נועזת הורה מפקד הפלוגה להשתמש בגרזנים ומכושים כדי לסלול מדרגות ונקודות אחיזה במעלה המפל. הנתיב שנבחר כלל בחלקו התחתון דרדרת עליה היה קל להתגבר ובחלקו העליון קיר אנכי שהיווה אתגר למטפסים. בעזרת חציבות, חבלים והרובים שבידיהם הצליחו כל חיילי הפלוגה, לאחר מספר שעות, להגיע לראש המפל מבלי שאף חייל נפגע. הפלוגה המשיכה משם והגיעה בתום המסע ליעדה ברביבים.
הגרסה הרווחת טוענת שבהגיע הפלוגה לעין ירקעם פגשו שם בדואים מקומיים שהתקשו להאמין שהפלוגה טיפסה במקום "שאפילו היעלים לא עולות שם" וכינו מאז את המעלה "נקב אל יהוד". עמדה מנוגדת הביע עזריה אלון שטען שחברי הפלמ"ח הם שקבעו שם זה.
תמונות מהמסע השלישי של פלוגה ג':
בנחל חתירה
המכתש הגדול
בדרך לראש זוהר (נחל זוהר)
מעיינות עין גדי
לאחר עין ירקעם
ביציאה מנחל חימר
בין תקוע לעין גדי
כינוס הפלוגה
מפקדת הפלוגה ברביבים: אורי יפה, שאול יפה, משה נצר ואחרים
מפגש 1962

לאחר התפרסמות המעשה של פלוגה ג' הפך המעלה לאבן שואבת למסעות הפלמ"ח ותנועות הנוער.
בדצמבר 1962 התכנסו ותיקי הפלוגה ובני משפחותיהם בראש המפל כדי לציין 19 שנה למסע ולפריצת המעלה. באירוע זה הוסר לוט מעל סלע עליו נחרטו המילים "מעלה פלמ"ח (נקב אל-יהוד). מעבר זה נפרץ בידי אנשי פלוגה ג' פלמ"ח, כמוצא באין דרך במסעה בשנת תש"ד".
שם המעלה

השם "מעלה פלמ"ח" התקבל אומנם בכינוס הפלוגה ב-1962 אך רק ב-28 בדצמבר 1984 הוכר השם רשמית על ידי ועדת השמות הממשלתית. באותה שנה התכנסו ותיקי הפלוגה בשנית באותו מקום והוסיפו לכתובת שנחקקה ב-1962 את המשפט "שביל לפרא בין הרים" שנלקח מתוך המנון הפלמ"ח.
המעלה כיום

עם השנים המשיכה רשות הטבע והגנים לשפר את המקום והציבה בו סולמות ברזל, נקודות אחיזה ומעקות כדי לאפשר מעבר בטוח בו. ב-1995, עם ייסוד שביל ישראל נקבע המעלה כחלק מהמסלול.
לקריאה נוספת

משה בן דרור, 'פלוגה ג' : 1941-1947, פורצי מעלה פלמ"ח (עין ירקעם), הוצאת יוצאי פלוגה ג' ודורותיה, 2004
גליה ירדני, אורי יפה - ממצדה עד רמות נפתלי (שלושה פרקי פלמ"ח), המחלקה לחינוך ותרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית, ירושלים תשכ"ז, עמ' 48–52
אורי יפה, בתלם חיי, הוצאת מערכה - קיבוץ דליה, 2004, עמוד 90
הערות שוליים

↑  בין היוצאים היו כ-40 בנות
↑  יהויקים כוכבי, שביל לפרא בין הרים, למרחב, 28 בדצמבר 1962
↑  מנחם תלמי, אנשי פלוגה של הפלמ"ח ייתכנסו בקרוב ב"נקב אל יאהוד" שבלב המדבר לזכר המסע ההיסטורי לפני 19 שנה, מעריב, 6 בדצמבר 1962
↑  כינוס פלמ"חאים ב"נתיב היהודים"שנפרץ על ידם לפני 19 שנה, דבר, 23 בדצמבר 1962
↑  צבי אילן, מפגש פלמחאים ליד "נתיב היהודים", למרחב, 21 בדצמבר 1962
↑  פלוגה ג' חוזרת ל"נאקב אל יאהוד", דבר, 26 בדצמבר 1962
מריאנה ויקטוריה מספרד

מריאנה ויקטוריה מספרד (31 במרץ 1718 - 15 בינואר 1781), הייתה בתו של פליפה החמישי, מלך ספרד ואשתו של ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה

מריאנה ויקטוריה נולדה במדריד ב-31 במרץ 1718, לפליפה החמישי, מלך ספרד ואשתו השנייה אליזבטה פארנזה (הנצר האחרון למשפחת פארנזה) מפארמה, ונקראה על שם סבתה מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה.
בשנת 1721 נערך הסכם נישואיה של מריאנה ויקטוריה ללואי החמישה עשר, מלך צרפת, והיא נשלחה לצרפת, אולם בשנת 1725 הוחלט לשלוח את מריה אנה ויקטוריה בחזרה לספרד והסכם הנישואים בוטל. בעקבות כך נוצר קרע בין ממלכת צרפת לממלכת ספרד, וספרד כרתה ברית עם אוסטריה בהסכם וינה נגד צרפת.
בשנת 1729 התחתנה מריאנה ויקטוריה עם ז'וזה, נסיך ברזיל, בעוד אחיה למחצה פרננדו, נסיך אסטוריאס התחתן עם אחותו של ז'וזה ברברה מפורטוגל. נישואי הזוג היו מוצלחים, על אף בגידותיו הרבות של ז'וזה, והם אהבו לצאת למסעות ציד ביחד, וכן אהבו מוזיקה - מריאנה הייתה זמרת מוצלחת.
בשנת 1750 מת חמיה ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל, ובעלה עלה לשלטון במקומו כז'וזה הראשון, מלך פורטוגל. ב-1 בנובמבר 1755 בשעה 9:40 בבוקר התחוללה בליסבון רעידת אדמה קשה. הרעידה הייתה אחת הרעידות ההרסניות בהיסטוריה, וכתוצאה ממנה נהרגו בין 60 ל-100 אלף איש (המספר המדויק אינו ידוע). בנוסף, יצרה רעידת האדמה גל צונאמי ושריפות רבות, שגרמו להרס כמעט מוחלט של ליסבון. בעקבות הרעידה הקצינו המתחים הפוליטיים בפורטוגל וחוסלו לחלוטין שאיפותיה הקולוניאליות של המדינה. במזל רב יצאה המשפחה המלכותית ללא פגע. לאחר שהגיעו למיסה בבוקר האירוע, ביקשה אחת מבנותיה לנפוש הרחק מליסבון, וכבקשתה עזבו המלך ואנשי חצרו את העיר.
בשנת 1758 נפצע ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל בניסיון התנקשות. משפחת טאבורס ודוכס אביירו הואשמו במעשה, והוצאו להורג לאחר משפט קצר. סבשטיאאו דה מלו האשים גם את אנשי מסדר הישועים בבגידה ובקשירת קשר לניסיון ההתנקשות, מה שפגע קשות בדעת הקהל וביחסי הציבור של הישועים בעידן האבסולוטיזם הנאור. שנה לאחר מכן גורשו הישועים מפורטוגל. דה מלו לא הראה שום מידה של רחמים, והעמיד לדין כל אדם שהיה מעורב, אפילו נשים וילדים, אולם מריאנה ויקטוריה ובתה מריה, נסיכת ברזיל התערבו והצילו כמה מהנשים והילדים.
לאחר שסבל ז'וזה הראשון מכמה התקפים, מינה ב-29 בנובמבר 1776 את מריאנה ויקטוריה לעוצרת הממלכה במקומו. ב-24 בפברואר 1777 מת בעלה ז'וזה הראשון, ובתה עלתה לשלטון במקומו כמריה הראשונה, מלכת פורטוגל. מריאנה ויקטוריה נטלה על עצמה את שיקום היחסים בין פורטוגל לספרד, ולצורך כך נסעה ב-28 באוקטובר 1777, ושהתה שם כשנה. בהיותה בספרד חוותה מריאנה ויקטוריה התקף של שיגרון, ובנובמבר 1778 חזרה לפורטוגל. מצבה של מריאנה ויקטוריה המשיך להתדרדר, וב-15 בינואר 1781 מתה מריאנה ויקטוריה בארמון בליסבון.
משפחתה

בשנת 1729 התחתנה מריאנה ויקטוריה עם ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
מריה הראשונה, מלכת פורטוגל (1734–1816)
מריה אנה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל (1736–1813)
בת (1762)
מריה דורוטיה, נסיכת פורטוגל (1739–1771)
בן (1742)
בן (1742)
בן (1744)
בנדיטה, נסיכת פורטוגל (1746–1829)
מרידת ניקה

קונסול בהיפודרום
מרידת ניקה (ביוונית: ἡ Νίκα Στάσις) או מהומות ניקה (ביוונית: Στάση του Νίκα) הייתה אירוע שהתרחש במשך שבוע בקונסטנטינופול בינואר 532, במהלך תקופת שלטונו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. מהומות ניקה היו המהומות האלימות ביותר שהתרחשו בקונסטנטינופול עד שנה זו: מחצית העיר נשרפה ונהרסה ו-30,000–35,000 אנשים נהרגו. הן נחשבות עד היום למהומות הקשות ביותר בתקופת שלהי העת העתיקה.
ברקע לפרוץ המהומות, המיסים הכבדים וצמצום המשק באימפריה הביזנטית לאחר החובות הכבדים שהותירה מלחמת איבריה נגד האימפריה הפרסית. במיוחד היה שנוא הממונה על הצמצומים, הפרפקט פראטורי, יואנס מקפדוקיה.
המורדים הורכבו בתחילה מאוהדי הקבוצות של מרוצי המרכבות בבירה, ובהמשך הצטרפו אליהם סנאטורים רבים ובכירי ממשל העיר.
פירוש השם "ניקה" הוא "ניצחון", או "לכבוש" ביוונית, וזו הייתה ססמתם של המורדים.
רקע > הסיעות

ארגונים אשר במקור היו אחראים על ארגון משחקי קרקס. במקור חולקו ל-4 קבוצות לפי צבעים – כחולים, ירוקים, לבנים ואדומים. הסיעות הכחולות והירוקות היו היריבות העיקריות.
עם השנים, היריבות בין הקבוצות ותומכיהן גדלה, וקיבלה משמעות פוליטית, כאשר אפילו שכונות בתוך עיר הבירה חולקו בהתאם לאוהדים השונים.
הקיסר יוסטיניאנוס ואשתו תיאודורה, היו אוהדים מוכרים של הקבוצה הכחולה.
רקע > ההוצאה להורג שנכשלה

ביום ראשון, 10 בינואר 532, איודאימון, מושל העיר קונסטנטינופול, הורה על הוצאה להורג של מספר פושעים שהואשמו ברצח. שניים מהנידונים להורג, אחד מן הסיעה הכחולה ואחד מן הסיעה הירוקה היריבה, נשלחו לתלייה בגרדום. כאשר נתלו, הגרדום נשבר, והשניים נפלו על הרצפה בעודם חיים. הקהל שצפה במחזה, טען שזוהי התערבות אלוהית, וקרא לחנינתם. נזירים ממנזר St. Konon הצליחו להבריח את השניים אל מנזר St Lawrence והגנו עליהם שם.
איודאימון שלח כוח צבאי לצור על המקום, כאשר הנזירים והשניים כלואים בפנים.
מהלך האירועים

ביום שלישי, 13 בינואר, נערכו מרוצי המרכבות בהיפודרום העיר. תוכננו לאותו יום 24 מרוצי מרכבות, כאשר הקהל ביציעים מחולק לפי הסיעות – הכחולה והירוקה. מתחילת המרוצים ועד למירוץ ה-22, הקהל קרא לקיסר לחון את הפושעים הנמלטים. לאחר שלא קיבלו מענה על ידי הקיסר, התאחדו האוהדים וקראו "יחי הכחולים והירוקים"!
האוהדים המאוחדים החלו במהומות תוך קריאות Nika (ניצחון), והקיסר ואנשיו ברחו אל הארמון אשר היה מחובר ליציע המלכותי, והתבצרו בפנים.
המורדים עזבו את ההיפודרום והגיעו בערב למפקדת הצבא וכלא העיר, הפרטוריום, ודרשו את שחרור הנמלטים הכלואים במנזר. משלא קיבלו תשובה, פרצו המורדים לכלא, שרפו את המקום והרגו את פקידי הממשל שבו.
המורדים המשיכו במהומות, והחלו לשרוף אזורים נרחבים בעיר – כנסיית איה סופיה, מרחצאות זוקסיפוס, בתי העשירים, ומבני ציבור נוספים בחצר הקיסר.
ההיסטוריון פרוקופיוס מספר כי באותן שנים, שלטו בעיר שלושה אנשים אשר העלו את זעם הציבור:
איודאימון, מושל העיר (Praefectus urbi): אשר הורה על ההוצאה להורג של הנמלטים.
טריבוניאנוס, אשר שימש בתור הקוואיסטור: אדם חכם ובעל ניסיון רב, אך חמדן ומושחת, אשר קיבל תשלום עבור ביטול או תמיכה בהצעות חוק שונות, לפי רצון המשלמים לו.
יואנס מקפדוקיה, מושל המשפט (Prefect of the Court): פותר בעיות מצוין, אך בור חסר השכלה ובריון אלים ואכזר.
המורדים קראו לקיסר להרוג את שלושת האנשים, ויוסטיניאנוס החליט לפטרם בתקווה להרגעת המהומות.
אך ביום החמישי למהומות, הורה הקיסר על גירושם של שני אחייניו של הקיסר הקודם לו, אנסטסיוס הראשון. האחיינים, היפאתיוס ופומפיאוס, שירתו בתפקידים בכירים בממשל יוסטיניאנוס, גורשו מהארמון לביתם, ככל הנראה עקב חשש הקיסר לכך שיצטרפו אל המורדים.
אך כעת, מששמעו המורדים על כך, הגיעו לביתם וקראו להכתרת היפאתיוס לקיסר, במקומו של יוסטיניאנוס.
מהלך האירועים > הכתרתו של היפאתיוס

הכרוניקאי יואנס מלאלס, מספר כי המורדים לקחו את היפאתיוס לפורום של קונסטנטינופול, הלבישו אותו בבגדים מלכותיים והניחו לראשו כתר. לאחר מכן, המורדים והיפאתיוס חזרו להיפודרום, והושיבו את היפאתיוס בכס המלכותי ביציע הקיסר. גם יואנס וגם פרוקופיוס, מספרים כי היפאתיוס התנגד בהתחלה להכתרה, אך מששמע על כך שהקיסר עדיין מבוצר בארמון, החליט לקבל את דעת ההמונים והכריז על עצמו כקיסר.
מהלך האירועים > התלבטותם של יוסטיניאנוס ותאודורה

במהלך המהומות, התבצרו הקיסר ואשתו בארמון. השניים התלבטו ביחד עם יועציהם האם עליהם להישאר בעיר ולהסתכן במותם, או לברוח ובכך לפרוש מתפקידיהם. תאודורה הקיסרית, קראה ליוסטיניאנוס ואמרה כי עליהם להישאר ולהילחם, מאחר שמבחינתה היא מעדיפה למות מאשר להפסיק ולשרת כקיסרית:
מהלך האירועים > דיכוי המהומות

בעצת אשתו, ולאחר ששמע יוסטיניאנוס על הכתרתו של היפאתיוס, הורה הקיסר לשני הגנרלים בליסאריוס ומונדוס, להוביל את חייליהם ולחסל את המורדים המבוצרים בהיפודרום.
מונדוס הוביל כוח אל עבר הכניסה הדרומית המשויכת עם הירוקים, ובליסאריוס הוביל את כוחותיו אל הכניסה הצפונית המשויכת לכחולים. לאחר שנתקלו בהתנגדות חזקה משתי הכניסות, החליט בליסאריוס לנסות ולהסתנן עם כוח קטן יותר היישר אל היציע המלכותי, שם שהה היפאתיוס, הקיסר החדש.
בליסאריוס אסר את היפאתיוס ופומפיאוס, והרג את תומכיהם. בינתיים, שאר הכוחות אשר כיתרו את המורדים מצפון ומדרום, החלו לטבוח בהמוני המפגינים בתוך ההיפודרום, והביאו למותם של כ-30,000 איש.