stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורס טיס (צה"ל)
שלבי הקורס > ראשוני

בשלב זה, הנמשך כשישה חודשים, מחולקים החניכים למגמות ולומדים מיומנויות הטסה בסיסיות על המטוס. בשלב זה המגמות הן: טייסי קרב, טייסי מסוקים, נווטי קרב, מכוננים. הכשרת המכוננים מתבצעת בבסיס נבטים.
בשלב ראשוני עונדים החניכים סיכת צוות אוויר וכותפת כחולה עם שני פסים לבנים.
שלבי הקורס > שנת ההשכלה

כותפת שנת ההשכלה – שלב המבואות
כותפת שנת ההשכלה – שלב המסלולים
שנת לימודים אינטנסיביים לקראת תואר ראשון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון הכוללת שלושה סמסטרים בני 13 שבועות כל אחד. שנת ההשכלה מחולקת לשני שלבים בהם לומדים החניכים את מרבית המכסה להענקת תואר ראשון. השלב הראשון "מבואות" בסיומו ממשיכים החניכים לשלב "מסלולים" הכולל שלושה מסלולי בחירה: מתמטיקה ומדעי המחשב; ניהול מערכות מידע; פוליטיקה, ממשל וניהול. בנוסף, לומדים החניכים נושאים צבאיים, נושאים תעופתיים ושלושה קורסים באנגלית[דרוש מקור].
במהלך "שלב מבואות" עונדים החניכים כותפת בצבע כחול עם פס לבן רחב. ב"שלב מסלולים" מחליפים החניכים את הכומתה בכובע קצינים ועונדים כותפת כחולה עם פס לבן רחב ופס לבן צר.
שלבי הקורס > מתקדם

זהו השלב האחרון והמסכם של הקורס, במהלכו מושם הדגש על רכישת מיומנויות הטסה מתקדמות, וסיום הלימודים האקדמיים. בסיום השלב מקבלים הבוגרים דרגת סגן, כנפי טיס ותואר ראשון.
סמל הכותפת במהלך השלב המתקדם הוא כותפת כחולה מבד עם פס לבן עליו רקום משולש.
שלבי הקורס > סיום הקורס

לאחר כשלוש שנים מתחילת הקורס, ושבועיים לפני השלמתו, בודקת ועדה מיוחדת את כלל הצוערים, ובה מוחלטת זהותם הסופית של מסיימי הקורס. כך מתאפשרת מתן הזדמנות אחרונה לצוערים חלשים להוכיח את עצמם, ובכל מקרה לסיים את לימודי התואר הראשון. לאחר השלמת דיוני הוועדה, מתחילים הצוערים בהכנות לקראת טקס הסיום, שנערך פעמיים בשנה.
ב"טקס חשיפת דרגות" שנערך יומיים לפני הענקת כנפי הטיס ומהווה חזרה גנרלית לטקס הסיום, מוענקות דרגות סגן לצוערים (או סרן לקצינים שהתחילו את הקורס בדרגת סג"ם או סגן). טקס הסיום שבו מוענקות כנפי הטיס, המוכר בשם מסדר כנפיים, נערך בנוכחות המשפחות, ראש הממשלה, שר הביטחון צמרת צה"ל, מכובדים ממערכת הביטחון, להקת חיל האוויר וגם שוחרים מבתי ספר צבאיים. בשני הטקסים נערך מפגן אווירי, בהשתתפות כלל מטוסי ומסוקי חיל האוויר.
בסיום הקורס, הנווטים והמכוננים מוצבים בטייסות מבצעיות, והטייסים עוברים קורס אימון מבצעי (קא"מ) הנערך בטייסת מבצעית, נמשך כחצי שנה, ותפקידו להכין את הטייסים למשימות המבצעיות של החיל. קא"מ מטוסי קרב נערך על מטוס הלביא בטייסת 102. לאחר מכן נדרשים הטייסים להשתתף בהכשרה נוספת בת חצי שנה, המכונה קאמ"מ (קורס אימון מבצעי מתקדם) על אותו המטוס. קא"מ מסוקים נערך על מסוקי ינשוף בטייסת 123, קא"מ מסק"ר (מסוקי קרב) נערך בעבר על מסוקי קוברה בטייסת 160 עד שהטייסת נסגרה, וקא"מ תובלה נערך על מטוסי צופית בטייסת 100 והיה נערך בטייסת 135 עד לסגירתה.
מגמות הקורס

טייס קרב – בשלב הראשוני על עפרוני: הפעלת והטסת המטוס, תרגילי אירובטיקה, טיסות ניווט, לילה, טיסות מכשירים, מבנה ונוהלי חירום. בשלב המתקדם על מטוס לביא (M-346 מאסטר): טיסות קרביות, תקיפת מטרות וקרבות אוויר.
טייס מסוקים – בשלב הראשוני על מסוק סייפן: יסודות ההטסה, טיסות מיוחדות ותרגילים. בסופו, יפוזרו בוגרי השלב ל-2 מקצועות הטיסה הקיימים במערך – מסוקי קרב (מסק״ר) ומסוקי סער (מסע״ר). בשלב המתקדם, חניכי מגמת מסע״ר מבצעים את טיסותיהם על מסוק הינשוף: טיסות ומשימות בסיסיות ומורכבות (לרבות נחיתה לחילוץ, הנחתת כוחות, והתמודדות עם בעיות ואיומים). חניכי מגמת מסק״ר – בעבר לפני סגירת המערך והוצאתם הכלים מן השירות, ביצעו חניכי שלב המתקדם את הכשרתם על מסוק קוברה: טיסות ומשימות שונות, לרבות משימות תקיפה. כיום, עד אשר יגיע מסוק הדרכה חדש, השלב מבוצע על מסוק ינשוף.
טייס תובלה – בשלב המתקדם, על מטוס צופית (מטוס דו-מנועי מבצעי מתקדם). תפעול והטסת המטוס בתנאים שונים, תרגול מצבי חירום, אימוני חירום במדמה טיסה (סימולטור) והכשרה לתפקיד קברניט (מפקד מטוס), לרוב, טובי הטייסים מוצבים בטייסות C-130 הרקולס ("שמשון" או "קרנף").
נווט קרב – בשלב הראשוני על מטוס העפרוני: טיסה קרבית, ניווט, תקיפה במבנים, קרבות אוויר ועבודת צוות. הנווטים יושבים במושב האחורי של המטוס. בשלב המתקדם על מטוסי עפרוני ולביא: גיחות מורכבות, קרבות אוויר, תרגול מצבי חירום בסימולטורים, יירוטים ושימוש במערכות נשק מתקדמות.
נווט תובלה – בשלב הראשוני על מטוסי צופית והרקולס: ניווט, הכרת הארץ ופתרון בעיות. בשלב המתקדם על מטוס הרקולס: משימות מורכבות, לילה, מודיעין ומצבי חירום.
מכונן אוויר – איש צוות במטוסי תובלה, האחראי על הפעלת מערכות המטוס השונות (דלק, חשמל, מנוע ועוד). מבצע טיפול, בקרה וניתוח בעיות. שמו האזרחי של המקצוע הוא "מהנדס טיס". בשלב הראשוני: הכרת והפעלת המערכות, טיפול בתקלות ומצבי חירום. בשלב המתקדם: סדרות אימון מורכבות, ומצבי חירום מורכבים.
מטוסי בית הספר לטיסה

גרוב G-120A ("סנונית") – מטוס דו-מושבי עם מנוע בוכנה, מתוצרת חברת "גרוב" הגרמנית. החליף בשנת 2002 את הפייפר סופר-קאב בטיסות המיון של פרחי הטיס. מטוסי הסנונית לא נרכשו על ידי החיל, אלא מוחכרים מחברת אלביט מערכות, שגם מבצעת את אחזקתם השוטפת.
T-6 טקסאן II ("עפרוני") – מטוס אימונים בעל מנוע טורבו-פרופ המחליף את מטוס הצוקית באימון סילוני. המטוס, מתוצרת אמריקאית, נכנס לשירות בשנת 2009.
קינג אייר ("צופית") – מטוס מודיעין מבצעי, מתוצרת ארצות הברית. נכנס לשירות בשנת 1990.
בואינג 707 ("ראם") – מטוס תובלה כבד, מתוצרת ארצות הברית. נכנס לשירות בשנת 1973.
C-130 הרקולס ("קרנף") – מטוס תובלה בינוני, מתוצרת ארצות הברית. נכנס לשירות בשנת 1971.
UH-60 בלק הוק ("ינשוף") – מסוק תובלה בינוני, מתוצרת ארצות הברית. נכנס לשירות בשנת 1994.
M-346 מאסטר ("לביא") – מטוס לאימון מתקדם, מחליף את מטוסי הסקייהוק ("עיט") הישנים, נכנס לשירות בשנת 2014.
אגוסטה וסטלנד AW119 קואלה ("עופר") – מסוק הדרכה בשלב "ראשוני מסוקים". נכנס לשירות בשנת 2024.
זוג מטוסי גרוב G-120A ("סנונית") של בית הספר לטיסה במהלך טקס סיום קורס טיס
מטוסי T-6 טקסאן II ("עפרוני") בטיסה
מטוס קינג אייר ("צופית") המשמש לאימון חניכי "מגמת תובלה"
M-346 מאסטר ("לביא") – מטוס לאימון מתקדם המשמש את "מגמת קרב"
ה"קרנף" עליו טסים חלק מהמכוננים בשלב הראשוני.
מידע מטוס: לוקהיד C-130H הרקולס ("קרנף") מס' זנב 436, אות קריאה: 4X-FBW. נכנס לשירות בספטמבר 1976, ומאוחר יותר הוּסב לדגם KC-130H (תדלוק אווירי). נכון ל-2024 עדיין בשירות פעיל ומשמש בין השאר את "בית הספר לטיסה"
אגוסטה וסטלנד AW119 קואלה ("עופר") – מסוק הדרכה בשלב "ראשוני מסוקים"
נשים בקורס טיס

נשים הוכשרו לתפקידי טיס אזרחיים עוד לפני הקמת המדינה, ובהן היו גם טייסות צבאיות: הראשונה הייתה רחל מרקובסקי לנדאו, שהשתתפה בקורס הטיס של חברת אווירון שהתקיים בשדה התעופה לוד והייתה לאישה הראשונה שהשלימה את הכשרתה כטייסת בארץ ישראל. היא השתתפה במבצעים שונים בתקופת היישוב ובייבוא מטוסים לארץ. בשנים הראשונות של החיל שירתו מספר נשים כטייסות תובלה, ביניהן היו זהרה לביטוב, שהייתה טייסת תובלה במלחמת העצמאות ונהרגה בהתרסקות מטוסה, ויעל רום, שהייתה טייסת DC-3 דקוטה והשתתפה בהצנחת הכוחות במבצע קדש. באותו מבצע השתתפה גם הטייסת רינה לוינסון. יעל רום סיימה את קורס טיס מספר חמש והשתתפה בפעילויות מבצעיות, בהן הצנחת גדוד 890 במיתלה במבצע קדש, כטייסת משנה. היא שירתה כטייסת שלוש שנים בשירות סדיר ועוד שבע שנים בשירות מילואים. עם זאת, הניסיונות לשילוב נשים בקורס טיס בשנים 1951–1953 ושוב במשך שנתיים בשנות השבעים, הוגדרו ככישלון.
בשנת 1994 עתרה אליס מילר, קצינה בחיל האוויר, באמצעות האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ נגד הרמטכ"ל ושר הביטחון, בדרישה לחייב את החיל לזמן אותה למבדקי טיס. בג"ץ קיבל את עתירתה ופסק שמדובר באפליה אסורה בין נשים לגברים. בנובמבר 1995 נפתח מחדש קורס הטיס לנשים, תוך הנמכת "סרגל המאמצים" בהתאם ליכולותיהן. מילר עצמה נכשלה במבדקי המיון, אך מאבקה פתח את אפשרות הרישום לקורס לנשים ופתח פתח לשינוי מעמד הנשים בצה"ל.
בדצמבר 1998 סיימה אשה ראשונה את הקורס – שרי רהט מרעננה. היא סיימה את הקורס כנווטת קרב, והוצבה כנווטת F16 בטייסת 109. האישה הראשונה שסיימה את הקורס במגמת קרב הייתה רוני צוקרמן מקיבוץ לוחמי הגטאות, ביוני 2001. בינואר 2018 מונתה לראשונה אישה כמפקדת על טייסת תעופה, לאחר שהייתה טייסת תובלה. ביוני 2021 סיימה את קורס הטיס טייסת הקרב החמישית בתולדות צה"ל, ארבע וחצי שנים לאחר שלא הוסמכה טייסת קרב.
בשנים האחרונות 3–4 אחוזים ממסיימי הקורס הן נשים, ומאז פתיחת הקורס לנשים ב־1995 ועד ליולי 2023 סיימו אותו 77 נשים: 30 נווטות קרב, 15 טייסות מסוקים, 10 נווטות תובלה, 8 מכוננות, 8 טייסות תובלה ו־6 טייסות קרב. 1,600 נשים מגיעות למיונים מדי שנה, מתוכן משתתפות בממוצע 75 נשים בגיבוש.
הסיבה העיקרית למיעוט המסיימות היא מיעוט הנשים המתחילות את הקורס, הנובעת מכך שמלש"ביות בעלות נתונים גבוהים לא חייבות להגיע למיונים, בשונה מהמלש"בים הגברים המחויבים להגיע למיונים אם זומנו אליהם. גם המוטיבציה להתגייס לקורס נמוכה יותר אצל נשים מגברים בשל הסללה של נשים למקצועות מסוימים, ותחושת מסוגלות נמוכה שנובעת ממסרים של החברה. לכן לרוב רק נשים שרוצות מאוד להגיע לקורס מגיעות למיונים, בעוד רבים מהגברים בקורס בונים את המוטיבציה שלהם במהלכו. לפי ראש להק כוח האדם, תא"ל איתמר רייכל, "הנשירה המרכזית של חניכות מקורס טיס מגיעה משלב למידת ההטסה, כל ההתעסקות עם המצערת (הג'ויסטיק), זאת אחרי שבתחומים אחרים כמו ניווטים והכשרות על הקרקע הן הצטיינו. ראינו שגרף יכולת ההטסה אצל נשים הוא מתון יותר בשיפור הנדרש".
קורס טיס בתרבות הפופולרית

בשנת 2002–2003 שודרה בישראל סדרה בשם "כנפיים", בכיכובם של לירון לבו ואוהד קנולר, שעסקה בחניכי קורס טיס – מהקבלה ועד ההסמכה לטייסים.
בשנת 2012 יצא הסרט זוהר הרקיע, המציג את תוכנית ההתנתקות ממבטו של צוער בקורס טיס.
ב-2017 שודרה ביס דוקו הסדרה התיעודית "הטייסות" בבימויה של תמר טל-ענתי. הסדרה מלווה שש חניכות בקורס טיס.
הערות שוליים

↑  איתי איתמר, על כל 14 שחולמים לטוס, רק אחד מסיים, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  Bakersfield Municipal Airport May Be Sold To Developers, rec.aviation.piloting.narkive.com
↑  אנדה מסלר, המשוכה הראשונה, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  איתי איתמר, ‏פרחי הטיס יצאו לצניחה, באתר חיל האוויר הישראלי, 29.4.2012
↑  ערן בר-גיל, בנות, קבלו אישור המראה, באתר הארץ, 20 ביוני 2001
↑  איתי בלומנטל, טייסת אחת במסדר כנפיים: "בואו להגשים את החלום", באתר ynet, 22 בדצמבר 2017
↑  הכירו את בוגרי קורס טיס 175, באתר חיל האוויר הישראלי, 22.12.2017
↑    ליאור בן עמי, "אני לא וונדרוומן. ממוצע 80 בבגרות. בינונית לגמרי. כל מה שעשיתי זה לנסות", באתר "ידיעות אחרונות", 24 ביוני 2021
1 2  אסיף טור-פז | צילום: עמית אגרונוב, ‏השינוי מתחיל כאן, באתר חיל האוויר הישראלי, 17 בינואר 2022
1 2  קורין אלבז-אלוש, הפערים בחיל האוויר מרקיעי שחקים: פי 10 גברים מסיימים קורס טיס מאשר נשים, באתר ynet, 19 בדצמבר 2021
↑  יואב זיתון, הבכיר שמזהיר: "עד 2026 חיל האוויר יאבד יותר ממחצית מהניסיון המקצועי", באתר ynet, 24 בספטמבר 2022
↑  כנפיים (2002–2003), באתר "אידיבי"
10 באוגוסט 1950: ראש הממשלה דוד בן-גוריון מעניק כנפי טיס בסיום קורס טיס מס' 1 בחיל האוויר
כותפת שלב "המכין"
כותפת שלב "הראשוני"
כותפת שלב המתקדם
בטקס סיום קורס טיס מס' 154, יוני 2007. בוגרי הקורס משליכים את כובעיהם באוויר על רקע מטוסי צוקית של הצוות האווירובטי המבצעים תרגיל "שושנה"
תמונת מחזור של קורס טיס מס' 163
בוגרי הקורס משליכים את כובעיהם לאוויר בטקס הסיום של קורס טיס מס' 165, דצמבר 2012
רינה לוינסון, 1955
אוליבר דאודן

סר אוליבר ג'יימס דאודן (באנגלית: Oliver James Dowden; נולד ב-1 באוגוסט 1978) הוא פוליטיקאי בריטי שכיהן כסגן ראש ממשלת בריטניה מאפריל 2023 עד יולי 2024 וגם כצ'נסלור של דוכסות לנקסטר וכמזכיר המדינה במשרד הקבינט (אנ') מטעם המפלגה השמרנית. הוא חבר פרלמנט (MP) עבור הרטסמר מאז 2015.
דאודן כיהן בממשלתו של בוריס ג'ונסון כשר ללשכת הקבינט (אנ') וכמנהל התשלומים הכללי (אנ') בין השנים 2019 ל-2020 וכמזכיר המדינה לענייני דיגיטל, תרבות, מדיה וספורט (אנ') משנת 2020 עד 2021.
לאחר פרישתו של ג'ונסון וכהונתה קצרת הימים של ליז טראס מונה על ידי רישי סונאק באוקטובר 2022 לצ'נסלור של דוכסות לנקסטר. הוא מונה למזכיר המדינה במשרד הקבינט בפברואר 2023, ולאחר התפטרותו של דומיניק ראב מונה לסגן ראש ממשלת בריטניה באפריל אותה שנה.
ב-5 ביולי 2024, לאחר ניצחון מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת, סיים דאודן את כל תפקידיו בקבינט.
הערות שוליים

↑  Ministerial Appointments: February 2023, GOV.UK
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: atcqNbc1 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא בריטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איסור לשון הרע

ערך זה עוסק במושג לשון הרע בהלכה היהודית. אם התכוונתם לאיסור לשון הרע במשפט הישראלי, ראו .
| --- | --- |
 מקרא:  ויקרא, י"ט, ט"ז; שמות, כ"ג, א'
 משנה תורה:  ספר המדע, הלכות דעות, פרק ז'
 ספרי מניין המצוות:  סמ"ג, לא תעשה ט'
 מקורות נוספים:  חפץ חיים, שמירת הלשון
 
שלט במאה שערים המפציר בעוברים ושבים ובמדביקי המודעות לא לפרסם דברי לשון הרע.
סטיקר בפתח תקווה עם הכיתוב "לשון הרע, לא מדבר אליי"
ההלכה היהודית אוסרת לדבר לָשׁוֹן הרע, כלומר כל דיבור רע על יחיד או רבים הכולל פרסום מעשיהם הרעים, או היכול לפגוע בהם או להעליבם.
לשון הרע מתייחס אל דיבור רע ואילו רכילות מתייחסת גם לדיבור מאחורי הגב של דברים לאו דווקא רעים או טובים.
מקורות הלכתיים לאיסור

מקור איסור לשון הרע הוא בתורה בספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ט"ז" "לֹא תֵלֵךְ רָכִיל בְּעַמֶּיךָ". את הקללה במעמד עיבל וגריזים, "אָרוּר מַכֵּה רֵעֵהוּ בַּסָּתֶר" (דברים, כ"ז, כ"ד) ייחסו חז"ל לאמירת לשון הרע, שהיא במובן מסוים הכאתו של אדם בסתר.
הלכות לשון הרע נידונות על ידי הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה בהלכות דעות פרק ז', ובקיצור שולחן ערוך סימן ל'.
רבי ישראל מאיר הכהן מראדין כתב את הספר חפץ חיים ובו הוא דן באריכות בהלכות לשון הרע. ספר זה הפך ליסוד בהלכות לשון הרע ועליו נכתבו תקצירים דוגמת הספר "נצור לשונך".
לשון הרע בתנ"ך

בתנ"ך מסופר על יוסף שהביא את דיבת אחיו רעה אל אביהם, דבר שקומם עליו את האחים.
הוצאת דיבה, שהיא המקור של דין מוציא שם רע, גם קיימת בדין המקראי, שבו עונשים בקנס, חתן שמעיד לשקר לאחר ליל הכלולות, כי לא מצא לאשתו בתולים.
בתהילים ק"כ לשון הרע מתואר כחץ מחודד שפוגע ברחוקים, כרעל שמרעיל את האווירה החברתית, וכגחלי רותם, שממשיכים לבעור זמן רב.
לשון הרע בתנ"ך > הקשר בין לשון הרע לצרעת

מרים הנביאה מוזכרת בספר במדבר, פרק י"ב כמדברת רע במשה אחיה. בעקבות דיבור זה היא נענשת בצרעת. בספר דברים מוזהרים בני ישראל להישמר בנגע הצרעת ומיד אחר כך: "זכור את עשה ה' אלוהיך למרים בדרך בצאתכם ממצרים".
שתי פרשות בתורה, תזריע ומצורע עוסקות בצרעת, וחז"ל והפרשנים מקשרים נגע זה כבא בעיקר כתוצאה של אמירת לשון הרע. ויש שאף דורשים את המילה 'מצורע' - מוציא שם רע.
לשון הרע בספרות חז"ל

אף שעל לשון הרע אין עונש בידי אדם, מכיוון שדיבור לא נחשב מעשה, הזהירו חז"ל מאוד על לשון הרע ואמרו שלשון הרע שקולה כנגד עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים. וכן נאמר במסכת מכות כי האומר לשון הרע, השומע לשון הרע והמעיד שקר בחברו ראוי שישליכוהו לכלבים.
רב ירמיה בר אבא, כולל את כת מספרי לשון הרע ביחד עם ליצים, חנפים ושקרנים שאינם מקבלות פני שכינה. ריש לקיש אמר "כל המספר לשון הרע מגדיל עונות עד לשמים".
רבי אלעזר בן פרטא תולה את עונש שנים עשר המרגלים מפני שהוציאו דיבה על עצים ואבנים, ולומד מכאן קל וחומר לעונשו של מי שמדבר לשון הרע על חבירו. ורבה בר נחמני מביא אסמכתא לדבריו מהמקרא, "וימותו האנשים - מוציאי דבת הארץ רעה" (במדבר יד) - על דבת הארץ שהוציאו.
רב יהודה בשמו של רב סבר כי בגלל לשון הרע שקיבל דוד מציבא עבדו של מפיבושת, וגזר לתת חצי משדהו של מפיבושת לציבא, נגזר עליו שתחלק מלכותו.
חז"ל ביארו שהסיבה שיהושע הוצרך להשתמש בגורל כדי לגלות שעכן הוא החוטא שלקח מן החרם, היא משום שה' לא רצה להיות מלשין. החפץ חיים למד מנקודה זו שכשיש צורך לומר דברי לשון הרע לתועלת עדיף לאומרם ברמיזה ולא בצורה מפורשת, אך אחרים ביארו את ההבדל בין אמירה מפורשת לבין גורל בדרכים אחרות.
סוגי לשון הרע

לשון הרע מתפצל למספר סוגים:
לשון הרע האסור מן התורה הוא סיפור על אדם או קבוצת אנשים דבר אמיתי שהוא רע או מזיק לאדם. אין צורך ששני התנאים יתמלאו כדי שדיבור ייחשב לשון הרע. למשל, לספר על אדם מסוים שהוא מכוער, אף על פי שזה לא מזיק לו, נחשב לשון הרע. כמו כן, סיפור על אדם שהוא ג'ינג'י למעביד השוקל להעסיק אותו ושונא ג'ינג'ים הוא לשון הרע, אף על פי שאין כל רע בלהיות ג'ינג'י.
רכילות - סיפור דבריו או מעשיו של אחר כלפי השומע. למשל - "יוסי אמר עליך שאתה מעתיק במבחנים".
אבק לשון הרע - דברים אשר עלולים להביא לידי כך שאנשים ידברו לשון הרע. מקובל שאיסור אבק לשון הרע הוא מדרבנן (תקנת חז"ל), אם כי יש החולקים וסוברים שהוא מדאורייתא (מן התורה). דוגמאות לאבק לשון הרע:
רמיזות שיש משהו רע אף על פי שלא מספרים אותו. לדוגמה: "יותר טוב שלא נדבר על שמעון".
דיבור דברי שבח על אדם בפני שונאיו, בשל העובדה שהוא עלול להוביל להתנגדות של השומעים ולדיבור בגנותו של האדם.
דברים מותרים שהשומע עלול לפרשם לרעה.
הוצאת שם רע או הוצאת דיבה - היא פרסום דבר שקרי על אדם אחר אך לא נכללת באיסור לשון הרע, אם כי היא חמורה ממנו.
גם לשון הרע הנאמר בצחוק ובבדיחות הדעת יש בו איסור. וכתב הפלא יועץ שהאומר גנות על עדה שלמה כגון ספרדים או אשכנזים, עוונו כפול ומכופל מהמדבר על יחיד.
איסור שמיעת לשון הרע

שמיעת וקבלת לשון הרע הרי הוא איסור העומד בפני עצמו וכפי שכתב החפץ חיים:
אָסוּר לְקַבֵּל לָשׁוֹן הָרָע מִן הַתּוֹרָה, בֵּין שֶׁהוּא מֵהַדְּבָרִים, שֶׁבֵּין אָדָם לַמָּקוֹם, אוֹ מֵהדְּבָרִים, שֶׁבֵּין אָדָם לַחֲבֵרוֹ, דְּהַיְנוּ שֶׁלֹּא נַאֲמִין בְּלִבֵּנוּ שֶׁהַסִפּוּר הוּא אֱמֶת, כִּי עַל יְדֵי זֶה יְבֻזֶּה בְּעֵינֵינוּ, מִי שֶׁנֶּאֱמַר עָלָיו. וַאֲפִלּוּ אִם לֹא יַסְכִּים לוֹ בְּפֵרוּשׁ לְסִפּוּרוֹ, דְּאִי לָאו הָכִי, הְרֵי הוּא שׁוֹנֶה אֶת הֶעָוֹן בְּכִפְלַיִם, שֶׁהוּא מְסַפֵּר וּמְקַבֵּל. וְהַמְקַבֵּל עוֹבֵר בְּלֹא תַעֲשֶׂה, שֶׁנֶּאֱמַר: "לֹא תִשָּׂא שֵׁמַע שָׁוְא". וְאָמְרוּ חְכָמֵּינוּ זַ"ל בִּמְכִילְתָּא, שֶׁזּוֹ הִיא אַזְהָרָה לַמְקַּבֵּל לָשׁוֹן הָרָע, וּלְבַד שְׁאָר לָאוִין וַעֲשִׂין הַמִּצְטָרְפִים לָזֶה, כְּמוֹ שֶׁכָּתוּב לְעֵיל בַּפְּתִיחָה, עַיֵּן שָׁם. וְאָמְרוּ חֲזַ"ל, שֶׁכָּל הַמְקַבֵּל לָשׁוֹן הָרָע, רָאוּי לְהשְׁלִיכוֹ לַכְּלָבִים, שֶׁנֶּאֱמַּר "לֹא תִשָּׂא שֵׁמַע שָׁוְא" וּסְמִיךְ לֵה "לַכֶּלֶב תַּשְׁלִיכוּן אוֹתוֹ". עוֹד אָמְרוּ, שֶׁגָּדוֹל עֹנְשׁ המְקַבְּלוֹ יוֹתֵר מִן הָאוֹמְרוֹ.
היתרים > תועלת

מותר לספר לשון הרע כאשר יש תועלת מעשית מהדבר. למשל:
לספר על נוכל שמתחזה לעני, כדי שלא יתנו לו צדקה.
לספר על אדם שיש לו בעיות חמורות בפני מי שחושבת להתחתן איתו.
אם אדם נשאל למגרעות של אדם המוכר לו לצורך בירור התאמתו לעבודה או תפקיד.
וכן להעביר ביקורת על אישי ציבור במטרה להרחיק מדרך בעייתית.

היתר זה קיים, אם מתקיימים שבעת התנאים הבאים:
שיראה המספר את הדבר בעצמו, או שיתברר לו הדבר, ולא שיספר על סמך שמיעה מאחרים.
שיזהר מאוד לא להחליט מיד את הדבר שבדעתו לגנות, אלא יתבונן היטב על פי דרכי התורה האם הוא בכלל גנות ועבירה.
שיוכיח את החוטא בתחילה בלשון רכה.
שלא יגדיל העולה יותר ממה שהיא, אלא יספר האמת ללא גוזמא.
שיכוון לתועלת, ולא יכוון ליהנות מסיפור הפגם על חבירו, וכן לא יספר מתוך שנאה שיש לו עליו זה מכבר.
אם יכול המספר לסבב את התועלת הקיימת בסיפור הגנות על חבירו בדרך אחרת, בה לא יצטרך לספר עליו הגנות, אסור לספר. ואם יכול להקטין הגנות, והתועלת לא תיפגם כתוצאה מכך, מצווה עליו להקטינה.
שלא יסובב נזק לבעל הגנות יותר מכפי הדין, אילו היו מעידים עליו על גנות זו בבית דין.
כך גם, למשל, עדות בבית דין אינה נחשבת ללשון הרע, כיוון שהיא נאמרת מתוך הכרח ומטרה להיטיב ולא לגרום נזק. אם היא נאמרת בעד אחד שאין לו נאמנות בבית הדין היהודי, הדבר נחשב ללשון הרע ועל כך נאמר הכלל טוביה חטא וזיגוד מינגד.
היתרים > בשידוכים

כתבו הפוסקים האחרונים שבמחלה שאיננה בת חלוף ונמצאת באחד מן הצדדים של השידוך, וגורמת לסבל ואי נוחות והפרעות בחיים - חייב היודע על המחלה לספר זאת לצד השני, זאת במידה והמשודך מסתיר את המום. וזאת אף אם הבטיח המספר שלא לגלות. וכן כתב הרב ניסים קרליץ שבדבר שנראה בבירור שלאחר החתונה יפריע לשלום הבית (ואין זה רק הקפדה לכתחילה) צריך היודע מכך לספר. וכן כתב שם ש"אם מי שגילו לו את הסוד רואה את ההיזק הגדול שעלול להיות אם לא יספר, ודאי דאין איסור לספר את הסוד". אולם על החבר שיודע מהמום חובה קודם כל להוכיח את המשודך ולהבהיר לו את העוול שהוא מתכנן לגרום.
במקרה שמדובר על חיסרון פחות מכך, כלומר לא מחלה שגורמת סבל והפרעות בחיים אלא על חסרונות בתכונות וכישרונות, כפי שמצוי שלכל אדם יש חסרונות שונים, כגון קושי בעמידה בזמנים, חוסר סדר, בינוניות בלימוד וכדומה - אין חובה לספר זאת מצד לא תעמוד על דם רעך כי אם כן אף אדם לא יתחתן לעולם. ובמידה ומתקשרים לברר אצלו באופן כללי על חברו, עליו לענות באופן כללי מבלי לפרט את החסרונות הללו (וראו דוגמאות מפורטות בספר הלכות בן אדם לחברו הל' לשון הרע). אך אם שואלים במפורש על חסרונות ספציפיים, או שהנשאל מכיר את השואלים ויודע על דברים מסוימים שמפריעים להם מותר לו לפרט על כך ואין בזה איסור לשון הרע במידה ועומד בחמשת התנאים שבהלכות רכילות כלל ט', שהרי הוא מתכוון למנוע אותם מדבר שמבחינתם הוא נזק. עם זאת מותר לו גם לבחור בטובת חברו המשודך ולא לספר אלא לומר איני יודע.
היתרים > על אישי ציבור

מותר לפרסם בעיתון על מעשים רעים שעושים אנשי ציבור, לאחר שניסו להוכיחם בצנעא ללא הצלחה, מפני שבפרסום הדברים יש תועלת גדולה לציבור וליכולתו להלחם בשחיתות ומעשי עוולה של בעלי השררה וזאת לאחר שביררו היטב שהדברים מזיקים ופוגעים בציבור. אולם יש להדגיש שעצם העובדה שאדם הוא איש ציבור איננה מתירה את דמו ואין היתר לומר עליהם דברי גנאי אישיים בעניינים שאינם קשורים לפעילותם הציבורית ואיננה משליכה עליהם.
היתרים > על עצמו

מותר לאדם לספר לשון הרע על עצמו.
ובמדרש: "אמר לו הקב"ה (לישעיה): על שאמרת "כי איש טמא שפתים אנכי" שרא [=מותר] לך, שאתה שליט בעצמך, שמא בבני היית שליט שאמרת "ובתוך עם טמא שפתים אנכי יושב"?!"
היתרים > רשע

החפץ חיים כותב:
וְכָל זֶה הָאִסוּר שֶׁל לָשׁוֹן הָרָע הוּא דַּוְקָא עַל אִישׁ, שֶׁעַל פִּי דִּין תּוֹרָה הוּא עֲדַיִן בִּכְלַל עֲמִיתֶךָ דְּהַיְנוּ עַם שֶׁאִתְּךָ בַּתּוֹרָה וּבְמִצְּוֹת, אֲבָל אוֹתָן הָאֲנָשִׁים, שֶׁמַּכִּירָם, שֶׁיֵּשׁ בָּהֶם אֶפִּיקוֹרְסוּת, מִצְּוָה לְגַנּוֹתָם וּלְבַזּוֹתָם... וְאֶפִּיקוֹרֵס נִקְרָא הַכּוֹפֵר בַּתּוֹרָה וּבַנְּבוּאָה מִיִּשְׂרָאֵל, בֵּין בַּתּוֹרָה שֶׁבִּכְתָב וּבֵין בַּתּוֹרָה שֶׁבְּעַל פֶּה, וַאֲפִלּוּ הוּא אוֹמֵר, כָּל הַתּוֹרָה מִן הַשָּׁמַיִם, חוּץ מִפָּסוּק אֶחָד אוֹ קַל וָחֹמֶר אֶחָד אוֹ גְּזֵרָה שָׁוָה אֶחָת אוֹ דִּקְדּוּק אֶחָד, גַּם הוּא בַּכְּלָל הַזֶּה.
רבנים רבים טוענים שאין ההיתר שייך ביחס לציבור החילוני, כיוון שהם נחשבים תינוק שנשבה.
לעומתם הרב משה צוריאל כותב: "החפץ חיים התיר לדבר לשון הרע על האפיקורסים, ולא הוציא מכלל זה תינוק שנשבה."
הרב דב ליאור כותב: "מי שמזדהה עם התורה והמצוות אלא שיש לו חולשות, כגון: לא מתפלל במנין או שוכח לפעמים ליטול ידיים, הוא עקרונית נחשב ל"עושה מעשה עמך", ולכן אסור להגיד עליו לשון-הרע. אבל מי שלא מקיים דברים בסיסיים, אין הוא בכלל "עושה מעשה עמך"."
היתרים > גוי

מעיקר הדין אין איסור לדבר ולשמוע לשון הרע על גוי, שהרי נאמר בתורה (ויקרא יט טז) "לא תלך רכיל בעמך", וגויים אינם בכלל עמך. ומכל מקום יש אומרים שראוי להימנע היות שזה יכול לגרום לו להתרגל לדבר לשון הרע גם על יהודים.
היתרים > ללא שם

אם לא אומרים את שמו של האדם עליו נאמרת הגנות, ואין דרך סבירה שיזהו אותו, אין בזה איסור לשון הרע ורכילות. אך אם השומע מבין במי מדובר מתוך דברי המספר, על אף שהמספר לא אמר במי מדובר, על השומע לעצור את המספר ולומר לו שהוא מזהה במי מדובר, ורק אם הדיבור עומד בתנאי לשון הרע לתועלת יהיה מותר להמשיך.
היתרים > הגנה עצמית

כאשר אדם מואשם בדבר מסוים שאיננו נכון, והוא מבקש לנקות את שמו על ידי שיגלה מי האשם מבואר בחפץ חיים שלכתחילה עליו רק לומר שלא הוא עשה זאת, מבלי לגלות את זהות האשם האמיתי (אלא אם כן זו האשמה בעניין שגורם נזק למעסיק ובלי קשר לכך שמאשימים אותו היה עליו לגלות זאת לפי התנאים של היתר לשון הרע לתועלת). אמנם אם אין באפשרותו לדחות מעליו את האשמה מבלי אמירה מפורשת מי אשם, כתב החפץ חיים שהדבר מותר והוסיף שם "אבל ראוי לבעל נפש שיעשה לפנים משורת הדין" וייקח על עצמו את האשמה.
היתר אפי תלתא

בתלמוד נאמר "כל מילתא דמתאמרא באפי תלתא לית בהו לישנא בישא" כלומר כל דבר שנאמר בפני שלושה אין בו משום לשון הרע. ורבו השיטות בראשונים ובאחרונים בהבנת סוגיה זו, כמובא בחפץ חיים.
החפץ חיים סיכם את השיטות השונות, ונקט שההיתר הוא במה שאין בו גנאי גמור ומשתמע לשתי פנים, וכן הביא שיש אומרים שאם אחד סיפר גנות על חברו בפני שלושה, אף על פי שהוא עבר על איסור לשון הרע, אם אחד מהשלושה ששמע דבר זה סיפר אחר כך לאחרים לא עבר בזה על איסור לשון הרע. והוסיף תנאים וסייגים רבים בזה, ואף ציין שצריך עיון אם הלכה כן.
הרב שמואל טל נקט להלכה שכדברי החפץ חיים מותר לומר בפני שלושה דיבור שמשתמע לשתי פנים ואף נוטה לגנאי, וכפי שהסביר החפץ חיים שכאשר אין הדבר ברור ומוחלט שמשמעותו היא של גנות, אזי כשהדבר נאמר בפני שלושה יש לתלות שהמשמעות אינה של גנות, משום שאין אדם מעיז פניו בפני חבירו, וכן על זה הדרך אין אדם מעיז פניו בפני שלושה שיספרו לחבירו. אולם אין היתר לומר דברי גנאי גמורים גם אם כבר נאמרו באפי תלתא או יותר מתלתא, ואף אם ברור שהם ייוודעו בהמשך.
ויש דעה בראשונים שהיתר אפי תלתא נאמר רק לגבי גילוי סוד, שאם כבר נתגלה לשלושה אין איסור לספרו יותר. אך גם בזה הרב שמואל טל נקט שעדיין יש בזה מידה מגונה.
חזרה בתשובה על איסור לשון הרע

אדם שסיפר לשון הרע ומעוניין לחזור על כך בתשובה, כתב החפץ חיים :
"אם עבר וסיפר לשון הרע על חבירו ובא לעשות תשובה תלוי בזה, אם השומעים דחו את דבריו ולא נתגנה חבירו על ידי זה כלל בעיניהם, אם - כן לא נשאר עליו כי אם העון דבין אדם למקום... תיקונו, שיתחרט על שעבר, ויתודה, ויקבל על עצמו בלב שלם על להבא שלא לעשות כן, כמו בכל עונות שבין אדם למקום. אבל אם חבירו נתגנה על ידי זה בעיני השומעים ונסבב לו על ידי זה היזק בגופו או בממונו או שהיצר לו על ידי זה (כלומר שבגלל הסיפור ירד ערכו בעיני השומעים והוא מרגיש את הדבר ונגרם לו מכך צער. העורכים), הרי הוא ככל עונות שבין אדם לחבירו שאפילו יום הכפורים ויום המיתה אין מכפר עד שירצה את חבירו, על - כן צריך לבקש מחילה מחבירו על זה, וכשיתפייס וימחול לו, לא נשאר עליו כי אם העון דבין אדם למקום ויעשה כנ"ל.
כלומר אם אדם עשה נזק לחברו בכך שדיבר עליו לשון הרע- עליו לבקש ממנו מחילה ככל חטא שבין אדם לחבירו.
והוסיף החפץ חיים שם:
"ואפילו אם חבירו אינו יודע עדיין כלל מזה, צריך לגלות לו מה שעשה נגדו שלא כדין, ולבקש ממנו מחילה על זה, כיון שהוא יודע שעל ידו נסבב לו דבר זה".
אמנם הגאון רבי ישראל מסלנט חלק על החפץ חיים בנוגע לסיפא ודעתו כי אסור לגלות למי שדיבר עליו כדי לבקש מחילתו כי בכך הוא מוסיף ומצער אותו, ואין לומר שמחמת חובת התשובה של האחד יהיה מותר לצער את חברו. וכמו כן כתב הרב יצחק זילברשטיין שאם על ידי שיגלה את הדבר לחבירו כדי לבקש מחילה הוא יודע שתתעורר מחלוקת או קפידא מצד החבר אז גם לדעת החפץ חיים אין לגלות.