stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בת שבע עם מכתב דוד המלך
פרשנות

הרבים מהיסטוריוני האמנות רואים ביצירה זו את יצירת המופת של דרוסט, אך דעות אחרות חלוקות. וילהלם ולנטיינר הגדיר אותה כרגשנית מדי, בעוד קונוט-לייפלס טען כי מדובר בניסיון חיקוי של דרוסט את יצירתו האינטרוספקטיבית של רמברנדט, שהצליח רק במגבלות יכולותיו הטכניות של האמן. מנגד, ורנר סומובסקי וברונו פוקארד טענו כי דרוסט לא ניסה לחקות את רמברנדט, אלא ליצור יצירה אסתטית יותר תוך שמירה על השפעת רבו.
דרוסט השתמש בקנבס קטן יותר מזה של הציור "בת שבע במקלחת", והבסיס הקומפוזיציוני של יצירתו נובע מתיאור מוקדם של בת שבע מאת רמברנדט משנת 1643. הוא מציג את הדמות בחלל חשוך יותר מהטיפול של רמברנדט בנושא בשנת 1645, מתמקד בפלג גופה העליון בלבד, ומוותר על דמויות המשרתות ברקע. בנוסף, הפלטה הצבעונית שלו מצומצמת ללבן, שחור וגווני עור. השימוש בניגודי אור וצל (קיארוסקורו) מדגיש את הדמות תוך שמירה על רכות קווי המתאר של עורה. למעשה, ההשפעה הישירה של רמברנדט על דרוסט מתבטאת בעיקר בתנוחת הישיבה, באחיזת המכתב ביד ובתכשיטים הדומים שהיא עונדת. הבדלים אלה מצביעים על כך שדרוסט הושפע מרמברנדט, אך שאף לגישה אסתטית יותר מזו של רבו. הצגת התנועה ביצירה ניכרת, למשל, בזווית התנודה של עגיליה, המרמזת על כך שבת שבע אינה עומדת דומם אלא עומדת להסתובב.
הקומפוזיציה מבוססת על מעגלים קונצנטריים הנוצרים על ידי קווי הזרועות של בת שבע, ומהווים את האלמנט המרכזי בעבודתו של דרוסט. עיצוב זה מתכתב עם המוטיבים המעגליים של לבושה, השרשרת השחורה והשדיים המעוגלים. תנוחתה מזכירה דיוקן של אישה מאת הצייר ונציאני פלמה וקיו(אנ'), יצירה שאבדה אך הייתה בעבר באוספי המוזיאונים של ברלין.
בנוסף, עיצוב פלג גופה העליון של בת שבע דומה ליצירותיו של פלמה וקיו, ובמיוחד "אישה בלונדינית", וכן ליצירתו של טיציאן, "פלורה". הדמיון בין היצירות מצביע על ההשפעה החזקה של הציור הוונציאני על רמברנדט ותלמידיו, השפעה שנבעה מהדפסים ואף מהעתק של "פלורה" שהיה באוסף פרטי בהולנד. כמו כן, ניתן למצוא דמיון בין יצירה זו לבין דיוקנה של הנדריקייה סטופלס, בת זוגו של רמברנדט, משנת 1656 – דיוקן שגם הוא הושפע מיצירותיו של פלמה וקיו. השפעת האמנות הוונציאנית ניכרת גם בשלבים מאוחרים יותר ביצירתו של דרוסט, למשל בציורו "פלורה", שנוצר בשנות ה-50 של המאה ה-17.
לקריאה נוספת

"Larry Silver, review of Jonathan Bikker, Willem Drost: A Rembrandt Pupil in Amsterdam and Venice, The Art Book, 2006".
הערות שוליים

↑  "WGA entry".
↑  ("Louvre Museum Exhibition: 17th Century European Paintings" Louvre Museum, National Museum of Western Art, Kyoto Municipal Museum of Art, Nippon Television Network Corporation) (2009), page 198
↑  RKD Research, research.rkd.nl
↑  Bethsabée recevant la lettre de David, 1654, נבדק ב-2025-02-28
↑  "Catalogue entry".
↑  Jonathan Bikker, Willem Drost (1633-1659): A Rembrandt Pupil in Amsterdam and Venice. Yale University Press, 2006, page 14
↑  Jonathan Bikker, Willem Drost (1633-1659): A Rembrandt Pupil in Amsterdam and Venice. Yale University Press, 2006, page 57
↑  "Lot entry".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Joconde: 000PE003510  RKDimages ID: 285859 
"צעירה עם שרשרת פנינים, בעקבות דרוסט" (מוזיאון המטרופוליטן לאמנות) – העתק של יצירה מדרזדן, המציגה את אותה אישה כדמות בת שבע, אך בעבר סברו כי היא מתארת את הנדריקייה סטופלס.
אנטוניו פרנסיסקו בונפים לופס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במאי 1976 (בן 48) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 מדינה:  ברזיל 
 
אנטוניו פרנסיסקו בונפים לופס (בפורטוגזית: Antônio Francisco Bonfim Lopes; נולד ב-24 במאי 1976), המכונה גם "נֶם", הוא ראש קרטל סמים ברזילאי ואחד ממנהיגי ארגון הפשע "אמיגוס דוס אמיגוס". לופס היה בעל שווי נטו של 100 מיליון ריאל (60 מיליון דולר), המנהיג הבלתי מעורער של כל ענייני הסחר בסמים בפאבלה רוסיניה שברִיוֹ ומותג על ידי ממשלת ברזיל כ"אויב הציבור מספר 1".
ביוני 2016 הוא זכה לביוגרפיה שכתב העיתונאי האנגלי מישה גלני לאחר סדרת ראיונות שנם העביר לו בכלא. הספר, שנקרא "כנופיות ריו", מספר את חייו של סוחר הסמים מההגעה לפאבלה רוסיניה ועד למעצרו בשנת 2011.
ראשית חייו

לופס נולד באזור הדרומי של ריו דה ז'ניירו. הוריו עברו מפאראיבה, מדינה בצפון ברזיל כדי להימלט מהעוני שם. לפני שהיה מעורב בסחר בסמים, לופס עבד כנער משלוחים בחברת מגזינים.
קריירה פלילית

לופס הפך לאכוף חוק ומאבטח של מנהיג אמיגוס דוס אמיגוס, ארסמאר רודריגס מורירה, הידוע גם בכינויו "בֵם-טֵי-וי". כאשר נהרג מורירה בשנת 2005, רצח לופס את יורשו של מורירה, אורלנדו חוזה רודריגס ותפס את השלטון כמנהיגו החדש של הארגון בשנת 2007. בתקופת שלטונו על רוסיניה היו ללופס 120 מתנקשים חמושים והיה אחראי ליותר מ-60% מהקוקאין הנצרך בריו. היו לו קשרים עם סוחרי קוקאין בבוליביה והוא היה מייבא 200 ק"ג של קוקאין מבוליביה מדי חודש. לופס התגורר באחוזה מפוארת בת 3 קומות בריו וזכה למוניטין בזכות מסיבותיו ויחסיו עם ידוענים רבים.
באמצעות חקירה של התובע הכללי במדינת מינאס גראיס, נמצא קשר ידידות בין נם לשוער העבר ברונו פרננדס דה סוזה. על פי החקירה, חברותו עם השוער הבטיחה לסוחר השפעה חזקה בגזרות מחוץ לקהילה. בין התיקים הפליליים הרבים, נם היה אחראי לרציחות ולהסתרת גוויותיהן של שתי נשים צעירות.
המעצר בשנת 2011

ב-10 בנובמבר 2011 עצרה המשטרה הפדרלית את לופס, שהתחבא בתוך מכונית טויוטה קורולה, שיצאה מרוסיניה. לופס ניסה לשחד את המשטרה בסכום של 570,000 דולר אך הם סירבו לו כאשר הנהג טען לחסינות דיפלומטית. לופס נידון ל-12 שנים בכלא פדרלי שמור של מחלקת הכלא הלאומית, באשמת סחר לא חוקי בסמים. לאחר מעצרו, נכבשה רוסיניה על ידי היחידה המשטרתית לשמירת השלום, שהוקמה על ידי מזכיר ביטחון הפנים של ריו, ז'וסה בלטראמה, במטרה להשיב את הפאבלות לשליטת המדינה.
לקריאה נוספת

כנופיות ריו: פושעים, פוליטיקאים והמלחמה על ברזיל, מאת מישה גלני, הוצאת ידיעות ספרים, 2018.
הערות שוליים

↑  כנופיות ריו: שם את הפשע על המפה, ישראל היום
↑  https://www.theguardian.com/world/2015/sep/13/rio-favel-master-nem-of-rocinha-drug-lord-champion-of-the-poor
↑  Jornalista inglês lança livro sobre Nem, ex-chefe do tráfico da Rocinha
↑  https://www.economist.com/news/books-and-arts/21664050-how-ant-nio-francisco-bonfim-lopes-better-known-nem-rocinha-took-over-brazilian
↑  http://www.insightcrime.org/brazil-organized-crime-news/antonio-francisco-bonfim-lopes-nem
↑  https://www.vice.com/read/getting-to-know-the-drug-lord-who-controlled-rios-biggest-slum
↑  https://www.theguardian.com/world/2011/nov/11/brazilian-drug-lord-car-boot
↑  Goleiro Bruno tinha ligação com traficante que matou e ocultou o corpo de duas mulheres
↑  https://www.bbc.com/news/world-latin-america-21206389
↑  https://www.bbc.co.uk/news/mobile/world-latin-america-15670659
↑    Robin Yapp, ‏Antonio Francisco Bonfim Lopes: profile of the drugs baron, The Telegraph, 10 November 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810554542605606  GND: 1130425827  NKC: osa20201090551  VIAF: 7986149368857885980007   WorldCat (עם VIAF): 7986149368857885980007
חוה אלברשטיין

| --- | --- |

חוה אלברשטיין בהופעה ב-2007
 לידה:  8 בדצמבר 1946  (בת 78) ט"ו בכסלו ה'תש"ז הרפובליקה העממית הפולנית שצ'צ'ין, הרפובליקה העממית הפולנית
 שם לידה:  אווה אלברשטָיין
 תאריך עלייה:  1951
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  זמר עברי זמר יידיש פולק רוק רוק פופ שירי ילדים
 סוג קול:  אלט
 שפה מועדפת:  יידיש, עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  סי בי אס אן אם סי ראונדר רקורדס Auvidis  EMI Shanachie מדיה דיירקט
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש (1999)  דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע (2011)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב (2005)  עיטור נשיא מדינת ישראל (2023)  פרס אקו"ם 
 aviv2.com/chava/
 פרופיל ב-IMDb
 
חוה אלברשטיין מופיעה בפני חיילים פצועים, 1969. אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
חוה אלברשטיין באירוע שלוש שנים לבית התפוצות, 1981. אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
חוה אלברשטיין (נולדה ב-8 בדצמבר 1946) היא זמרת-יוצרת, פזמונאית, מלחינה, מוזיקאית, סופרת ושחקנית ישראלית, הפעילה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20.
אלברשטיין הוציאה לאור מעל לשבעים אלבומים, יותר מכל זמר או זמרת אחרים בישראל, כאשר שמונה מהם על טהרת היידיש ואחד מהם באנגלית. אלבומיה כוללים בין השאר שירים שהפכו קלאסיים בזמר העברי ("מרדף", "משירי ארץ אהבתי", "פרח הלילך", "שיר תשרי"), שירי ילדים ("אליק בליק בום", "מקהלה עליזה", "עץ הכוכבים", "חנות הצעצועים", "דלת הקסמים"), שירי מחאה חברתית ("לונדון", "צל") ופוליטית ("חד גדיא", "הקוסם", "שחמט"), וכן שירים אישיים. יצירתה זוכה להערכה מתמשכת ולהצלחה בישראל, וכן להצלחה בינלאומית גדולה החל מראשית המאה ה-21. אלברשטיין נחשבת ליוצרת בלתי מתפשרת שיצירתה נשארת עדכנית לאורך שנים רבות של פעילות.
ביוגרפיה

אלברשטיין נולדה בשנת 1946, בשצ'צ'ין שבפולין בשם אווה אלברשטָיין. שם אימה היה מינה (רות) אלברשטיין. בשנת 1951, כשהייתה בת ארבע, עלתה לישראל עם הוריה, למעברת "שער העלייה" שבחיפה. את אנשי המקום, אשר רובם פליטים ניצולי שואה מאירופה, היא תתאר לאחר שנים בשיר "שרליה" כ"אנשים מקצה הזמן, מקצה האור והחיים". הוריה דיברו פולנית, יידיש ועברית. משפחתה עברה בהמשך להתגורר בקריית חיים, והיא למדה בבית הספר תיכון קריית חיים. בספרה הראשון "שיר במתנה" שיצא ב-1979 סיפרה אלברשטיין כי את שמה העברי חוה נתנה לה הגננת בגן הילדים.
בשנות ילדותה החלה לשיר ולנגן בגיטרה, ואף למדה פיתוח קול, לאחר שזכתה במלגה מיוחדת של כישרונות צעירים בתחרות של מרכז ההסברה. בשנת 1964, בטרם מלאו לה 17, הופיעה לראשונה במועדון החמאם ביפו, כשהיא שרה ומלווה את עצמה בגיטרה, כלי נגינה שעתיד ללוות אותה בכל הופעותיה בתחילת הקריירה. היא הצטרפה ל"מועדון זמר" של מאיר הרניק, ושם התגלתה על ידי המלחין נחום היימן, שפתח לה דלתות בשוק המוזיקה בארץ. היימן המליץ על חוה אלברשטיין לסיימון שמידט, שפתח שנה קודם לכן סניף ישראלי של חברת התקליטים CBS. בשנת 1965 יצא לאלברשטיין תקליטון ראשון בחברת CBS (לימים NMC), שבה הוחתמה. לאחר שירותה בצה"ל, שבו הופיעה בתחילה ב"צוות הווי גולני" וב"שלישיית פיקוד צפון" ואחר כך כזמרת סולו, הוציאה אלברשטיין בשנת 1967 את תקליטה השני (והראשון בעברית), "חוה אלברשטיין בשירים עבריים". זמן מה לאחר מכן, יצא תקליט זה בהוצאה מחודשת בשם "פרח הלילך". האלבום כלל את השירים "פרח הלילך", "מקהלה עליזה" ו"פנס בודד", שהפכו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי. באותה שנה אף הוציאה אלבום ביידיש ואלבום שירי ילדים.
ב-1969 הקליטה אלברשטיין עם דני גרנות את התקליט "שירי רחל", שכלל משירי רחל המשוררת, בעיבוד אוונגרדי יחסית לאותם ימים, כאשר חלק מהשירים (בפרט "אשתו") מלווים בכלי הקשה בלבד. שירי התקליט היו מתוך מופע ערב שירי רחל המשוררת שהועלה לאורך אותה שנה. הלחנים נכתבו על ידי דרורה חבקין, דני ליטני, אלברט פיאמנטה ומוני אמריליו. על העיבוד המוזיקלי היה אחראי זהר לוי. אלברשטיין מכנה את האלבום "הדבר הכי אוונגרדי שעשיתי בחיים".
ביוגרפיה > שנות השישים והשבעים

בשנות ה-60 וה-70 נעה אלברשטיין בשני מסלולים: שירי ארץ ישראל והקלטת אלבומים עם שירים מוכרים ביידיש מאת מיטב יוצרי היידיש בעבר. לכאורה, היה זה צעד מפתיע לזמרת צעירה שגדלה בארץ לשיר שירים ביידיש. בראיונות שנערכו עמה סיפרה שבילדותה שמעה יידיש בבית, כאשר נהגה להאזין להוריה ולחבריהם. כך התחברה לשפת היידיש, שאותה תיארה כעושר תרבותי קסום ובלתי נדלה. באחד מראיונותיה הראשונים אמרה:
יידיש ישר עושה לי השראה. אני רואה צבעים, ריחות וישר אני רוצה לשיר.
אולם, לעיקר הצלחתה בשנים אלה זכתה הודות לאלבומים שהוציאה בסגנון פולק ושירי ארץ ישראל מאת יוצרים נודעים וגדולים, כמו סשה ארגוב, משה וילנסקי, תרצה אתר, דפנה אילת, נעמי שמר, נחום היימן, נורית הירש, אהוד מנור, נתן יונתן, רחל שפירא, מוני אמריליו, מתי כספי, חנן יובל, לאה נאור, יורם טהרלב ועוד, ועם עיבודים של אלכס וייס ואחרים. שירים כמו "אליעזר בן-יהודה" "חיוכים", "ויויו גם", "את חרותי", "שיר ארץ", "שיר סיום", "כמו עשב בניסן", "את תלכי בשדה", "נחל התנינים", "כפל", "שיר משמר" (שכתב נתן אלתרמן לבתו תרצה אתר) ועוד רבים היו ללהיטים גדולים, והפכו את אלברשטיין לזמרת מצליחה.
כמה מהבלדות הידועות ביותר שהקליטה בתקופה זו קשורות להיסטוריה של מדינת ישראל, חלקם למלחמות ולשכול. השיר "מרדף" (מילים: ירון לונדון), שנכתב על המרדפים בבקעה בזמן מלחמת ההתשה, "בשביל אל הבריכות" (מילים: יורם טהרלב) המדבר על אהבה של זוג צעירים הנגדעת במלחמה והשיר "לו יהי" של נעמי שמר, שנכתב ובוצע בעת מלחמת יום הכיפורים והפך לשיר המזוהה ביותר עם המלחמה. השיר "החיטה צומחת שוב" נכתב על חללי אותה מלחמה מקיבוץ בית השיטה והוקלט על ידי אלברשטיין לאלבומה "נמל בית" בשנת 1983, תקופת מלחמת לבנון הראשונה. הביצוע של אלברשטיין לשיר "לכל איש יש שם" של זלדה (מתוך האלבום "כמו צמח בר", שיצא בשנת 1975) מזוהה עם טקס קריאת שמות הנספים בשואה. עוד משיריה המפורסמים הם "החול יזכור" של נתן יונתן, המבכה את "הנעורים שבאו פתע אל סופם" והפך עם השנים להיות מזוהה עם שכול.
לצד שירי המולדת, ביצעה אלברשטיין גם שירים אישיים יותר המבטאים את נפש האדם ובעיקר את נפש האישה. הדבר בא לידי ביטוי בולט בתוכנית היחיד הראשונה שלה בשנת 1971, וכן באלבום "כמו צמח בר" משנת 1975, ששיקף את הלך הרוח במדינה אחרי מלחמת יום הכיפורים. זה אחד האלבומים החשובים בקריירה שלה והמצליח ביותר מביניהם, עם השירים "כמו צמח בר" המדבר על כאב בעקבות דחייה חברתית והשיר "אדבר איתך" ("כשאתה חיוור מצער, מתחפר בשתיקתך...") המבטא אהבה של אישה לגבר (שניהם למילותיה של רחל שפירא). בשנת 1978 הקליטה אלברשטיין אלבום משיריה של שפירא בשם "התבהרות", שכלל את השירים "שיר תשרי", "התבהרות חלקית", וכן את "פרח משוגע" בלחנו של מוני אמריליו.
אלברשטיין הוציאה במהלך שנים אלה גם אלבומים של שירי ילדים, ובכך הייתה לאחת הזמרות הראשונות שהקליטה שירים לילדים. היא החלה זאת כבר באלבומה הראשון, שבו נכלל השיר "מקהלה עליזה" (נאור - הירש) שהפך ללהיט ילדים גדול. אלבומה השני, "צעצועיה של אסנת", כבר הוקדש כולו לשירי ילדים וכך גם אלבומים נוספים שהוציאה. באמצע שנות השבעים השתתפה אלברשטיין בתוכנית הטלוויזיה לילדים "קרוסלה", בעקבותיה הוציאה שלושה אלבומי ילדים עם שירים מהתוכנית.
ביוגרפיה > העשור הראשון של המאה ה-21

אלברשטיין זכתה להצלחה מחודשת בארץ עם האלבום "מוצאי חג" משנת 2003. באלבום זה בולטת שוב מחאה חברתית, בעיקר היחס לעובדים הזרים ונושא איכות הסביבה, כמו בשירים "מוצאי חג", "וורה מבוקרשט", "צל", "נדל"ן", "נחל גוסס" ועוד. אלבומה הבא, "קוקוס", שיצא בשנת 2005, היה קליל ומחוייך יותר, עם השירים "קוקוס", "כל שעה נשיקה" ו"גבר כלבבי".
בשנת 2004 זכתה אלברשטיין בפרס אקו"ם על ביצוע, הפצה וקידום הפזמון הישראלי. בשנת 2005 זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 יצא בהפקה בינלאומית אלבום יידי בשם "לעמעלע" ("כבש קטן"), שהכיל שירים של משוררי יידיש ידועים כמו איציק מאנגר, שאותם הלחינה אלברשטיין בעצמה. אלבום זה זכה בישראל לתשומת לב גדולה יותר מאשר אלבומיה הקודמים ביידיש. בראיון שנערך לשם קידום האלבום בעיתון ידיעות אחרונות התבטאה אלברשטיין כנגד תחרות הזמר הטלוויזיונית "כוכב נולד". בשנה זאת, הוענק לאלברשטיין פרס הופשטיין על הישגיה המוזיקליים ביידיש ועל אומץ ליבה בהעניקה לשיר יידיש מקום מכובד ואמוציונלי, גם בזמנים בהם היידיש לא הייתה פופולרית בפומביי.
באותה השנה, יצאה לאור מהדורה חדשה של אלבומה משנת 1975 "כמו צמח בר". הוצאה זו כללה כרצועות בונוס את הביצוע המקורי לשיר הנושא "כמו צמח בר" מתוך הסרט "דודי ורעי", וכן דיסק בונוס עם שישה קטעים מהופעה חיה באולם צוותא משנת 1976 וקטע וידאו מאותה הופעה. בפתח החוברת המתלווה לאלבום, הוסיפה אלברשטיין מספר מילים למהדורה החדשה, בה היא תוהה על התמימות והנאיביות שאפפו את מילות שירי האלבום המקורי:
האמנם - "מלחמה שאף פעם לא די לה היא עכשיו במקום אחר"? האמנם - "הזמן ישקיט הכל"? ... האמנם למדנו מה שהבטחנו לעצמנו?
ב-1 בינואר 2007 פתחה אלברשטיין בסיבוב הופעות בישראל לראשונה מאז 2000. ההופעות זכו להצלחה גדולה ולשבחי הביקורת. בהמשך השנה היא הוציאה את אלבום שירי הערש "שביל החלב - שירי ערש", למילותיהן של עדולה, נאוה סמל, רחל שפירא, צרויה להב ואלברשטיין עצמה, וכמו כן השתתפה בהקלטת השיר "נפשי" של שאנן סטריט. באפריל 2008 יצא אלבומה "טבע האדם", שנוצר בשיתוף פעולה עם מוזיקאי הג'אז אבי ליבוביץ', אותו פגשה תוך כדי עבודתה עם סטריט. האלבום הולחן ברובו בידי ליבוביץ' והחזיר את אלברשטיין לעמדת "הזמרת המבצעת" לראשונה מאז שנות השמונים. באוקטובר 2008 יצא האלבום הכפול "חוה אלברשטיין בהופעה", שהוא תיעוד של סיבוב ההופעות המצליח. ההופעה הוקלטה באולם "נגה" ביפו, שם גם התקיימה ההופעה הראשונה בסיבוב הקאמבק בשנת 2007.
ספרים

1994, ספר הילדים "אני לא מושלם!"
2025, סמטת כנען, בהוצאת קו מתאר
פרסים והוקרה

2006, פרס הופשטיין על הישגיה המוזיקליים ביידיש
אלברשטיין זכתה לתיאורים כגון: "הזמרת הישראלית הגדולה מכולן" ו"סמל ומופת לזמר העברי".
בפברואר 2011 קיבלה את פרס אקו"ם על מפעל חיים.
נובמבר 2011, דוקטור לשם כבוד, מכון וייצמן
במאי 2018 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברנדייס. באותה השנה קיבלה את פרס מפעל חיים של הרשות הלאומית לתרבות היידיש לשנת ה'תשע"ט בטקס שנערך בבית הנשיא בירושלים.
בשנת 2022 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן, וכן הוענק לה פרס אמ"י על מפעל חיים.
בשנת 2023 הוענק לה עיטור נשיא מדינת ישראל.
חיים אישיים

אלברשטיין הייתה נשואה לאמרגן והמפיק המוזיקלי עמירם טננבוים, ולהם שני ילדים.
בעלה השני היה הבמאי נדב לויתן, אותו הכירה בשנת 1981 במהלך צילומי סרטו "סיפור אינטימי", בו שיחקה בתפקיד הראשי. אלברשטיין שיחקה בסרטו "אין שמות על הדלתות" (1997) והלחינה את הפסקול לסרטיו "ילדי סטלין" ו"גרופי". לויתן כתב את כל שירי האלבומים "מוצאי חג" ו"טבע האדם" וכן חלק משירי האלבום "קוקוס".
אלברשטיין חברת המועצה הציבורית של ארגון "בצלם".
אלברשטיין מתגוררת ברמת השרון.
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 אלבומי אולפן 1967: "האבן מיר א ניגונדל"  1967: "שירי עם ביידיש" (בהשתתפות מייק בורשטיין)  1967: "בשירים עבריים"  1967: "צעצועיה של אסנת"  1968: "מות הפרפר"  1968: "שירי רחל" (בהשתתפות דני גרנות)  1969: "אנדנדינו"  1969: "מארגאריטקעלעך"  1970: "מירדף"  1970: "משירי ארץ אהבתי"  1973: "לאט, לאט, לאט..." (יצא ב-1974 מחדש בשם "אישה באבטיח")  1973: "חוה ועודד בארץ הקסמים" (בהשתתפות עודד תאומי)  1973: "לו יהי"  1974: "חוה אלברשטיין והפלטינה"  1975: "כמו צמח בר"  1976: "צוללת צברית"  1977: "טיקיליטון"  1977: "הלילה הוא שירים"  1978: "התבהרות"  1979: "מה קרה בארץ מי" (בהשתתפות אברהם מור)  1979: "חוה זינגט יידיש"  1980: "אני הולכת אלי"  1980: "שיר במתנה"  1982: "קולות"  1982: "שירו אחרי"  1983: "נמל בית"  1984: "אבק של כוכבים"  1986: "מהגרים"  1987: "עוד שירים ביידיש"  1988: "הצורך במילה, הצורך בשתיקה"  1989: "לונדון"  1991: "האהבה מאלתרת"  1992: The Man I Love  1994: "מארגאריטקעלעך"  1995: "דירה אחת"  1996: "יונת האהבה"  1998: The Well (בהשתתפות הקלזמטיקס)  2001: Foreign letters  2003: "מוצאי חג"  2005: "קוקוס"  2006: "לעמעלע"  2007: "שביל החלב – שירי ערש"  2008: "טבע האדם"  2010: "ברוך הבא"  2011: "ילדת טבע"  2013: "ואיך אצלך"  2015: "סרנדה"  2016: "בוא המורה"  2021: "ערב אחר":  מיני-אלבומים 1965: "חוה אלברשטיין בשירי נחום היימן"  1966: "אין יידישע פאלקס-לידער"  1966: "צעצועיה של אסנת"  1967: "ירושלים של זהב" (בהשתתפות הפרברים)  1968: "טוביה ושבע בנותיו"  1970: "הבובה ימימה" אלבומי הופעה 1971: "בתוכנית יחיד – חלק א'"  1971: "בתוכנית יחיד – חלק ב'"  1979: "חוה והגיטרה – הופעה חיה בצוותא"  1995: "בהופעה חיה – מבחר שירים מתוך המופע "לונדון""  2008: "בהופעה"  2019: "חוה שרה ושלומי מנגן – בהופעה (Live)" אלבומי אוסף 1975: "להיטי זהב"  1990: "משירי ארץ אהבתי – האוסף הראשון"  1992: "החיטה צומחת שוב – האוסף השני"  1997: "אדבר איתך"  1998: Crazy Flower: A Collection  1999: Yiddish Songs  1999: "תיכף אשוב"  2012: "סיפור אינטימי"  2014: "עץ הכוכבים"  2016: "סיפור חיים – אנתולוגיית שירי משוררים" מארזי תקליטורים 1998: "האוסף"  2000: "חוה אלברשטיין שרה לילדים"  2003: "השנים הראשונות"
גירוש הגר (אדריאן ואן דר ורף)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  שנות ה־90 של המאה ה־17? 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  69.5 ס״מ 
 גובה:  87.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  Gal.-Nr. 1823 (אוספי האמנות המדינתיים של דרזדן) 
 מיקום:  מוזיאון הציירים הגדולים
 
גירוש הגר וישמעאל הוא ציור מאת האמן ההולנדי אדריאן ואן דר ורף (אנ'), המתאר את הסצנה המקראית שבה אברהם מגרש את הגר ובנו ישמעאל. הסיפור, המופיע בספר בראשית, היה אחד מהנושאים הפופולריים ביותר בציור ההולנדי של המאה ה-17 וה-18 ואן דר ורף מתאר את הדמויות בתנוחות אלגנטיות ובצבעים חיים, תוך שימוש בסגנון קלאסיציסטי מעודן. יצירתו מאופיינת בקווים חלקים, דיוק בפרטים וטכניקת ציור מוקפדת, המדגישה את ההבעות הרגשיות של הדמויות ואת הדרמה של הרגע.הציור מוצג כיום בגלריית הציורים הישנים מוזיאון הציירים הגדולים בדרזדן.
רקע אמנותי והערכה

בתחילת המאה ה-18 נחשבו ציורי ההיסטוריה הדתיים של ואן דר ורף לפסגת הציור הקלאסיציסטי בחצרות המלוכה האירופיות. אוגוסט השני, מלך פולין, שביקר בסטודיו של האמן, היה אחד ממעריציו הגדולים ורכש מיצירותיו. סגנונו של ואן דר ורף התאפיין בדיוק רב, רכות קווים ושימוש במרקם חלק, מה שהפך אותו לאחד הציירים המבוקשים ביותר באירופה בתקופתו.
הערות שוליים

1 2  Die Verstoßung der Hagar, Staatliche
Kunstsammlungen
Dresden
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 1466
יחסי ישראל – ערב הסעודית

| יחסי ישראל – ערב הסעודית |
| --- | --- |
ישראל: ערב הסעודית


ישראל: ערב הסעודית
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 2,149,690
אוכלוסייה
10,045,600: 34,363,402
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 1,067,583
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,759: 31,067
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה

בין מדינת ישראל לבין ערב הסעודית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים. עם זאת, דווח על שיתוף פעולה דיפלומטי, מודיעיני וביטחוני בין המדינות, כחלק משיתוף פעולה ישראלי-ערבי נגד איראן, ושיתופי פעולה לא רשמיים בתחום הכלכלה. כמו כן, מדי שנה בשנה, נוסעים אלפי ערבים ישראלים אל העיר מכה, בעברם דרך ממלכת ירדן, על מנת לקיים את מצוות החג'.
בשנת 2023 ישראל וערב הסעודית ניסו לכונן יחסים גלויים במסגרת הסכם בדומה להסכמי אברהם, אך התהליך קפא עקב טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל. במהלך המלחמה סעודיה הבהירה כי היא עדיין מעוניינת בנורמליזציה עם ישראל, וקיימה שיחות לקידומה בתיווך אמריקאי.
רקע

ערב הסעודית הוקמה בשנת 1932 כמונרכיה אבסולוטית אסלאמית, ונמצאות בה שתי הערים הקדושות ביותר לאסלאם – מכה ואל-מדינה. ישראל הוקמה בשנת 1948 כדמוקרטיה פרלמנטרית, בה רוב יהודי ומיעוט מוסלמי, כשבירתה היא ירושלים, העיר הקדושה ביותר ביהדות והשלישית בקדושתה לאסלאם. עד 1967 שלטה ירדן במזרח העיר, הר הבית המקודש לשתי הדתות.
ערב הסעודית שולטת על מרבית חצי האי ערב, וגבולה המערבי הוא ים סוף שבצפונו נמצא מפרץ אילת. ישראל שוכנת צפונית לערב הסעודית, ולה גישה למפרץ אילת באמצעות רצועת חוף, בה שוכנת העיר אילת ובה נמל אילת. ביניהן רצועת חוף לא ארוכה בשליטת ממלכת ירדן ובה העיר עקבה, ונמל עקבה הוא המוצא הימי היחידי שלה. עד שנת 1965 שלטה ירדן ברצועה צרה, אך בעקבות הסכם חילופי שטחים עם ערב הסעודית, הורחב שטח החוף שלה ב-12 קילומטרים על חשבון ערב הסעודית.
היסטוריה > רקע

ערב הסעודית הקימה קונסוליה בירושלים בימי המנדט הבריטי. הממלכה השתתפה בוועידת השולחן העגול בלונדון בפברואר ומרץ 1939, שדנה בסוגיית ארץ ישראל.
היסטוריה > עוינות וחרם הנפט

ערב הסעודית לא הכירה במדינת ישראל מאז הקמתה, כשאר מדינות ערב, ובמלחמת העצמאות אף סייעה בצורה אקטיבית למדינות שפלשו לישראל ושלחה כוח בן 3,000 חיילים לסייע בעדן. היא איימה להפסיק את הזרמת הנפט ממנה אל מדינות המערב באם תתקבל החלטה על הקמת המדינה היהודית, אך בסופו של דבר לא מימשה את איומיה. במרץ 1950 הודיעו פקידים קונסולארים של הממלכה כי רישיון כניסה או מעבר בממלכה ידרוש אישור כי העובר "אינו יהודי".
בשנת 1967, בעת מלחמת ששת הימים, שוב שלחה ערב הסעודית כוח סיוע למדינות ערב שנלחמו בישראל. במהלך המלחמה כבש צה"ל האיים הסעודיים סנפיר וטיראן, אשר בים סוף, ואלה הוחזרו לה רק כעבור עשור.
בעקבות המלחמה נוצר קשר כלכלי עקיף בין הממלכה לישראל. ישראל, שכבשה את רמת הגולן, דרכו עבר צינור הנפט הטרנס-ערבי, שהזרים נפט מערב הסעודית לצידון שבלבנון.
במלחמת יום הכיפורים שלחה ערב הסעודית לסוריה חיל משלוח לסיוע בקרבות כנגד צה"ל בחזית רמת הגולן, שכלל גדוד צנחנים וגדוד שריוניות, אך הכוחות לא הספיקו לקחת חלק במלחמה. בנוסף העבירה ערב הסעודית לירדן כוח גדול יותר של שתי חטיבות חי"ר, גדוד טנקים, 54 קני ארטילריה וחמישה מסוקים. כוחות אלו תגברו את כוחות הצבא הירדני שנותרו בשטח ירדן ולא השתתפו בקרבות. בשלהי המלחמה יורט על ידי חיל האוויר הישראלי מטוס הרקולס C-130 סעודי שהחזיר פלוגת צנחנים מהצבא הסעודי ואולץ לנחות בבסיס לוד. בהתערבות ארצות הברית הורשה המטוס להמריא ולטוס לערב הסעודית. לאחר מלחמת יום הכיפורים הייתה ערב הסעודית מיוזמות וממובילות חרם הנפט על מדינות המערב בתגובה על תמיכתן בישראל במהלך המלחמה.
ראו גם

יחסי החוץ של ישראל
יוזמת השלום הערבית
לקריאה נוספת

מיכאל כהנוב, ערב הסעודית והסכסוך בפלסטין, הוצאת כרמל, ירושלים, תשע"ג 2012.
Roie Yellinek, Israel’s Budding Relationship with the GCC, BESA Center Perspectives Paper No. 1,263, August 25, 2019
ברנד פורסטר

ברנד פורסטר (בגרמנית: Bernd Förster, נולד ב-3 במאי 1956 במוסבאך שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן בעיקר בשטוטגרט ובנבחרת גרמניה המערבית.
ברנד פורסטר הוא אחיו הגדול של קרלהיינץ פורסטר. שניהם שיחקו יחדיו במערך ההגנתי של שטוטגרט ושל נבחרת גרמניה המערבית.
קריירת מועדונים > באיירן מינכן

ברנד פורסטר גדל במועדון הנוער של וולדהוף מנהיים, בו גם עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1974. באמצע עונת 1974/75 חתם באלופת אירופה דאז באיירן מינכן, וזכה עמה פעמיים נוספות בגביע אירופה לאלופות בעונה בה הצטרף לקבוצה, ובעונה העוקבת, 1975/76, בה הוסיף גם זכייה בטורניר הגביע הביניבשתי לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו. עם זאת, פורסטר מיעט לשחק בבאיירן מינכן, וערך רק שמונה הופעות בליגת הבונדסליגה, ועוד שתי הופעות בגביע אירופה לאלופות.
קריירת מועדונים > פ.צ. זארבריקן

בקיץ 1976 חתם פורסטר בפ.צ. זארבריקן, שם החל לצבור ניסיון משמעותי בבונדסליגה, וצבר 61 הופעות בשנתיים, בהן הבקיע חמישה שערים. בעונתו השנייה בזארבריקן ירד פורסטר ליגה עם הקבוצה, ובחר לעזוב.
קריירת מועדונים > שטוטגרט

בקיץ 1978 חבר פורסטר לאחיו קרלהיינץ בשטוטגרט, שם שיחק שמונה עונות ברציפות, והפך לחלק מחוליית ההגנה היציבה של הקבוצה. בשנת 1984 זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה. עם זאת, פרש פורסטר מכדורגל בשנת 1986 בגיל 30 בלבד, במקביל לעזיבת אחיו את הקבוצה לאולימפיק מרסיי. ברנד פורסטר צבר בשטוטגרט 222 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 20 שערים.