stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינדיגו גירלז
אפיק רקורדס (1988-2006)

הצלחתן של זמרות ולהקות דוגמת טרייסי צ'פמן, 10,000 מניאקים, וסוזן ווגה עודדו את אפיק רקורדס (Epic Records) להחתים זמרות-יוצרות נוספות, ואת אינדיגו גירלז החתימה החברה ב-1988. האלבום הראשון שלהן בחברת התקליטים נקרא גם הוא "Indigo Girls", והוא הגיע למקום 22 במצעד האלבומים. אלבום זה כלל את הלהיט הראשון שלהן, "Closer to Fine", שהיה שיתוף פעולה עם הלהקה האירית Hothouse Flowers, ואשר הגיע למקום 52 במצעדי הפופ, ולמקום 26 במצעדי הרוק. ב-1990 אינדיגו גירלז זכו בפרס גראמי לאלבום הפולק המודרני הטוב ביותר. הן גם היו מועמדות לאמן החדש הטוב ביותר, אך הפסידו למילי ונילי (אשר נדרשו לימים להחזיר את גראמי כשהתגלה שהם רימו ולא שרו בעצמם את שיריהם).
האלבום השני שלהן, "Nomad Indian Saints", הגיע למעמד זהב וכלל את הלהיט "Hammer and a Nail", שהגיע למקום 12 במצעדי הרוק. אלבום זה לא הגיע לרמת ההצלחה של האלבום הראשון, שכבר זכה למעמד פלטינה באותה תקופה. האלבום השלישי שלהן היה תקליט הופעה חיה, "Back on the Bus", וב-1992 יצא אלבום בשם "Rites of Passage", שכלל את השיר "Galileo", הלהיט הראשון ששבר את הגבול ה-Top 10 של מצעדי הרוק. את אלבומן החמישי, "Ophelia" הוציא הצמד ב-1994, ואף הוא הגיע למעמד פלטינה לקראת סוף 1996, והגיע למספר 9 במצעד האלבומים בילבורד 200.
ב-1995 הקליטו אינדיגו גירלז אלבום הופעה חיה בתקליטור כפול, בשם "Curfews 1200". האלבום "Shaming of the Sun" יצא ב-1997, והתחיל במקום 7 במצעדים, בעיקר בשל ההשתתפות של אינדיגו גירלז בפסטיבל לילית. הסינגל מהאלבום הזה, "Shame on You" קיבל יותר זמן רדיו מכל להיט קודם שלהן, בערוצי רוק, פופ, ומוזיקה אלטרנטיבית - השיא של ה"קרוס-אובר" שלה הצמד מבחינת ז'אנרים מוזיקליים.
ב-1999 יצא האלבום "Come on Now Social", וב-2000 יצא אלבום אוסף עם שני שירים חדשים בשם "Retrospective", ובשנת 2002 יצא האלבום "Become You". אלבום הסטודיו האחרון שלהן עם אפיק רקורדס היה "All That We Let In", שיצא ב-2004, וב-2005 הן הוציאו אוסף שירי B-side והקלטות נדירות, ובכך השלימו את המחויבות החוזית לחברה.
הוליווד רקורדס (2006-2007)

לאחר שעזבו את אפיק רקורדס, חתמו אינדיגו גירלז חוזה לחמישה אלבומים עם הוליווד רקורדס, אך בפועל הוציאו דרכם רק אלבום אחד, בשם "Despite Our Differences". האלבום זכה לשבחים רבים כאוסף יצירות קליט ובוגר, ואפילו נקרא "קלאסיקה מיידית".
יצירות עצמאיות

לאחר שנפרדו מהוליווד רקורדס, הודיעו אינדיגו גירלז שאת האלבום הבא שלהן יוציאו באופן עצמאי. את "Poseidon and the Bitter Bug" הן הוציאו במרץ 2009, דרך IG Recordings, הלייבל שהן עצמן הקימו, ואשר הופץ דרך Vanguard Records. האלבום היה תקליטור כפול, כאשר בראשון עשרה שירים שהצמד שר בליווי להקה, ובתקליטור השני אותם עשרה שירים כאשר רק ריי וסייליארז שרות עם גיטרות אקוסטיות.
ב-2010 הוציאו אינדיגו גירלז אלבום עצמאי שני, "Staring Down the Brilliant Dream", וב-2010 אלבום שלישי - אלבום שירי חג המולד - בשם "Holly Happy Days". אלבום סטודיו נוסף - מספר 13 סך הכל, והאלבום העצמאי הרביעי שלהן - יצא ב-2011, בשם "Beauty Queen Sister".
כתיבה והלחנה

ריי וסייליארז לא כותבות את שיריהן ביחד, בדרך כלל, אלא כל אחת כותבת ומלחינה, ואז הן עובדות על העיבודים יחדיו. אך יש מספר שירים שכן כתבו בשיתוף פעולה, בעיקר שירים שלא יצאו באלבומים, מהימים המוקדמים שלהן כצמד. כמה משירים אלו מצאו את דרכם לאוספים או אלבומים מאוחרים יותר, כמו השיר "Blood Quantum" שכלול באלבום "Honor", ו-"I'll Give You My Skin" שמופיע באלבום של PETA (ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים"), שיר שהוא יוצר דופן גם כי מייקל סטייפ שיתף בו פעולה, וזה נדיר שהצמד משתף פעולה מבחוץ.
עבודת סולו

ב-1990 ייסדה ריי את Daemon Records, חברת תקליטים שהחתימה אמנים כמו אלן ג'יימס סוסייטי, ניו מונגרלס, קריסטן הול, רוז פולנזני, גירלי-מן, ג'יימס הול, ואחרים.
ריי גם הוציא שישה אלבומי סולו דרך החברה העצמאית שלה - Stag, Prom, Live from Knoxville, Didn't It Feel Kinder, Amy Ray:Live MVP, Lung of Love, ו-Tender. היא גם יצאה לסיבובי הופעות יחד עם הלהקה The Butchies ואם הלהקה שהיא הקימה, The Volunteers.
סייליארז גם הודיעה שהיא מתכננת אלבום סולו, והיא גם אחת מהבעלים של מסעדת Watershed בדקטור, ג'ורג'יה, יחד עם עוד שני חברים. היא גם אחת מהמשקיעים במסעדת Flying Biscuit Cafe באטלנטה.
ב-2005 הוציאה סייליארז יחד עם אביה, דון סייליארז, פרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת אמורי, את הספר "A Song to Sing, a Live to Live: Reflections on Music as Spiritual Practice". השניים קידמו את הספר דרך סיבוב מופעים והרצאות.
הופעות במדיות אחרות

ריי וסייליארז הופיעו בחצי השני של הסרט גברים בצד, כשהן שרות חלקים משיריהן, וכן את השיר "יום הולדת שמח" בספרדית, בסצנת יום ההולדת. הצמד הופיע גם בסרט התעודה משנת 2006, "Wordplay", בו הן מגיבות על כך שהן היו בתשבץ של הניו יורק טיימס, ומתחילות לפתור תשבץ ביחד.
השתיים גם הופיעו יחד בגרסת 1994 למופע המוזיקלי ישו כוכב עליון, כאשר סייליארז מגלמת את מרים המגדלית, ויצאו לסבב הופעות עם ההפקה.
בטלוויזיה, היו להן הופעת קמע בתוכנית אלן, וכן יש להן אזכורים בתוכניות ויל וגרייס, סאות' פארק, ו-30 רוק. בספרות, הן מאוזכרות בספרו של סטיבן קינג משנת 1995, "Rose Madder.
אקטיביזם

אינדיגו גירלז עושות אקטיביזם דרך תמיכה ציבורית והופעות התרמה במגוון תחומים, כולל איכות הסביבה, זכויות להט"ב, זכויות ילידים אמריקאים, ונגד עונש המוות. הן הזמינו נציגה מארגון גרינפיס לצאת לסבבי הופעות איתן כדי לעשות פרסום לתוכניות מיחזור, והן עזרו לווינונה לה-דוק לייסד את "Honor the Earth", ארגון אשר מקדם חינוך בנושאים סביבתיים שמשפיעים על ילידים. לאחר שהופיעו בסבב המופעים האקטיביסטי "Spitfire" ב-1999, הן חברו לסוכנות ספיטפייר כדי לארגן את המופע "Honor the Earth", סבב הופעות במכללות וקהילות של ילידים אמריקאים, ואשר הכנסותיו היו קודש לארגון שיסדו באותו השם. ריי וסייליארז גם השתתפו בצעדה למען חיי נשים, ובצעדות ועצרות אחרות למען זכויות נשים ומטרות אחרות.
ב-2006 הופיעו השתיים באלבומה של פינק "I'm Not Dead", בשיר "Dear Mr President", שלדבריה של פינק הוא התעמתות מול הנשיא דאז ג'ורג' וו. בוש לגבי מלחמה, עוני, זכויות להט"ב, הפלות, וחינוך. פינק בתורה הופיעה בשיר של אינדיגו גירלז, "Rock and Roll Heaven's Gate", שהוא בין היתר על ההטרוסקסיזם בתעשיית המוזיקה.
ב-2007 אינדיגו גירלז לקחו חלק בסבב ההופעות "True Colors" למען קהילות להט"ב, בו השתתפו גם סינדי לאופר, דבי הארי, הדרזדן דולס, מרגרט צ'ו, רופוס ויינרייט, ועוד, והשתתפו שוב גם ב-2008.
ב-2013, הופיעו אינדיגו גירלז בפסטיבל המוזיקה לנשים במישיגן, דבר שהעלה ביקורת חריפה מצד פעילים טרנסג'נדרים, מכיוון שלפסטיבל מדיניות שמדירה נשים טרנסג'נדריות (שנקראת "womyn-born-womyn"). הן הבטיחו להתנגד למדיניות המפלה מעל גבי הבמה.
דיסקוגרפיה > אלבומים

Strange Fire (1987, independent 11-song version, re-released 1989 in major-label 10-song version) US #159
Indigo Girls (1989) US #22
Nomads Indians Saints (1990) US #43
Rites of Passage (1992) US #21
Swamp Ophelia (1994) U.S #9, UK #66
Shaming of the Sun (1997) US #7
Come on Now Social (1999) US #34
Become You (2002) US #30
All That We Let In (2004) US #35
Despite Our Differences (2006) US #44
Poseidon and the Bitter Bug (2009) US #29
Holly Happy Days (2010)
Beauty Queen Sister (2011) #35
One Lost Day (2015)
Back on the Bus, Y'all (Live EP, 1991)
1200 Curfews (1995) US #40
Perfect World (EP) (live, 2004)
Staring Down the Brilliant Dream (live, 2010)
Deadicated (1991), covering "Uncle John's Band"
4.5 (UK and Australia only, 1995) UK #43
Retrospective (2000) US #128
Rarities (2005) US #159
Where Have All the Flowers Gone: A Tribute To Pete Seeger, covering "Letter To Eve"
"The Essential Indigo Girls" (2013)
דיסקוגרפיה > סינגלים

| Year | Title | Chart positions> U.S. Hot 100 | Chart positions> U.S. Mod. Rock | Chart positions> U.S. Main. Rock | Chart positions> U.S. Dance | Chart positions> U.S. Adult Top 40 | Chart positions> UK | Chart positions> CAN | Chart positions> AUS | Chart positions> GER | Album |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | "Crazy Game" | - | - | - | - | - | - | - | - | - | Non-album single |
| 1989 | "Closer to Fine" | 52 | 26 | 48 | - | - | - | 53 | - | - | Indigo Girls |
| 1990 | "Hammer and Nail" | - | 12 | - | - | - | - | - | - | - | Nomads Indians Saints |
| 1992 | "Galileo" | 89 | 10 | - | - | - | - | - | - | - | Rites of Passage |
| 1992 | "Ghost" | - | - | - | - | - | - | - | - | - | Rites of Passage |
| 1994 | "Least Complicated" | - | 28 | - | - | - | - | - | - | - | Swamp Ophelia |
| 1994 | "I Don't Wanna Talk About It" | - | - | - | - | - | - | - | - | - | Philadelphia soundtrack |
| 1995 | "Power of Two" | - | - | - | - | - | - | - | - | - | Swamp Ophelia |
| 1997 | "Shame on You" | - | - | - | - | 15 | - | - | - | - | Shaming of the Sun |
| 1997 | "Get Out the Map" | - | - | - | - | - | - | - | - | - | Shaming of the Sun |
| 1998 | "Shed Your Skin" | - | - | - | 36 | - | - | - | - | - | Shaming of the Sun |
| 1999 | "Peace Tonight" | - | - | - | - | 40 | - | - | - | - | Come on Now Social |
| 1999 | "Go" | - | - | - | - | - | - | - | - | - | Come on Now Social |
| 2006 | "Dear Mr. President" (with Pink) | 101 | - | - | 100 | 88 | - | 55 | 5 | 3 | I'm Not Dead |
הערות שוליים

↑  Despite Our Differences - Review ‏John Metzger, ‏MusicBox Online.
↑  "Decatur, GA". Watershed Restaurant.
↑  "The Flying Biscuit Cafe". Flyingbiscuit.com.
↑  "Messages from Amy and Emily". IndigoGirls.com. אורכב מ-המקור ב-2014-08-04. נבדק ב-2015-04-20.
1 2 3  Roberts, David (2006). British Hit Singles & Albums (19th ed.). London: Guinness World Records Limited. p. 269. ISBN 1-904994-10-5.
↑  "Canadian Hot 100 – Dear Mr. President". Billboard. Nielson Business Media, Inc. 2007-11-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 9079048  BnF: cb13922521c (data)  GND: 10048219-3  ISNI: 0000 0001 2337 3051  LCCN: n91119059  MusicBrainz: 00c49f40-d715-4b79-b223-432048602cce  NKC: xx0109447  NLA: 35698538  SUDOC: 162411111  VIAF: 146736220   WorldCat (עם VIAF): 146736220
דן סאבאג'

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1964 (בן 60) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סיאטל 
 השכלה:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  Archbishop Quigley Preparatory Seminary  המכללה לתקשורת של UIUC 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  טרי מילר (2005, 2012–?) 
 פרסים והוקרה:  The Sidney Award (2010)  פרס המלך הוא עירום (2013)  הומניסט השנה (2013)  פרס למדא לספרות 
 savage.love
 
דניאל קינן "דן" סבאג (באנגלית: Daniel Keenan "Dan" Savage; נולד ב-7 באוקטובר 1964) הוא עיתונאי, פרשן, סופר ופעיל זכויות להט"ב אמריקאי.
זוכה פרס למדא לספרות.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1964 בשיקגו, אילינוי להורים קתולים ממוצא גרמני ואירי, כשלישי מבין ארבעה ילדים. למד תיאטרון והיסטוריה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשנים 1988–1990 חי בברלין המערבית. משם עבר למדיסון, ויסקונסין ובשנים שלאחר מכן החל לעסוק בתיאטרון. כשעבר לסיאטל (שם הוא חי כיום) החל לעבוד גם בעיתונאות והחל לפרסם טורים בנושאי זכויות להט"ב.
בשנת 2005 התחתן עם בן זוגו בוונקובר שבקנדה. יש להם בן אחד מאומץ.
בשנת 2010, בעקבות התאבדות של נער להט"בי שסבל מהתעללות, הקים סאבאג' את האתר It Gets Better שמטרתו למנוע התאבדות בקרב בני נוער להט"בים. נכון לנובמבר 2013, בפרויקט הצטברו יותר מ-50,000 עדויות שנוצרו על ידי המשתמשים וכבר נצפו מעל ל-50 מיליון פעמים. על פרויקט זה קיבל בשנת 2011 פרס ובי.
בשנת 2022 היה שותף לכתיבת התסריט של סרט הדרמה-ביוגרפי "אזהרת ספוילר" בבימויו של מייקל שואוולטר (אנ') המבוסס על ספר הזיכרונות מ-2017 'Spoiler Alert: The Hero Dies' מאת מייקל אוסיילו (אנ').
הוא בין מארגני פסטיבל HUMP! ומנהל את טקס הסגירה שלו.
סאבאג' בעל דעות ליברליות, ואף ליברטריאניות. באוקטובר 2002 תמך במלחמת עיראק, אך שינה את דעתו כמספר חודשים לאחר מכן.
במהלך השנים כתב כארבעה ספרים.
אן הייש

| --- | --- |

הייש, יוני 2007
 לידה:  25 במאי 1969 אורורה, אוהיו, ארצות הברית
 נהרגה:  11 באוגוסט 2022 (בגיל 53) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 שם לידה:  Anne Celeste Heche 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1985–2022 (כ־37 שנים) 
 מקום לימודים:  Ocean City High School  בית הספר על שם פרנסיס פארקר 
 בן או בת זוג:  קולמן לאפון (2001–2009)  אלן דג'נרס (1997–2000)  ג'יימס טאפר (2007–2018) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בשעות היום לשחקנית הצעירה המצטיינת בסדרת דרמה (1991)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקנית המשנה (1997)  פרס סטיבן קולזק של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (2000)  Soap Opera Digest Award for Outstanding Lead Actress in a Daytime Drama (1992)  פרס לוסי (2000)  פסטיבל הסרטים של סרסוטה (2019) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אן סלסט הייש (באנגלית: Anne Celeste Heche;‏ 25 במאי 1969 – 11 באוגוסט 2022) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית.
קורות חייה

הייש נולדה באורורה (אנ') שבאוהיו, ארצות הברית. אביה דונלד, היה כומר בפטיסטי, מייסד כנסייה של קהילת אמיש, ומנצח בכנסייה. בספרה "תקרא לי משוגעת" טענה הייש כי אביה הטריד אותה מינית בילדותה.
לפני מותו של אביה בשנת 1983 מאיידס, נמסר לו על היותה ביסקסואלית. באותה שנה נהרג אחיה של הייש בתאונת דרכים.
קורות חייה > קריירת המשחק

ב-1987, מיד עם סיום בית ספר התיכון, החלה את תפקיד הטלוויזיה הגדול הראשון שלה, ברשת NBC בסדרת הטלוויזיה "עולם אחר", הייש זכתה לביקורות חיוביות על משחקה בסדרה וזכתה בפרס אמי על תפקידה.
בשנת 1994 שיחקה בסרטים "אני אעשה הכל", "נגד החומה" ו"סיפורו של יואי לונג", בו גילמה את פילגשו של יואי לונג.
תפקיד הפריצה של הייש היה בשנת 1996 בסרט "המושבעת". לאחר מכן שיחקה בסרט הדרמה "אם הקירות יכלו לדבר", וכן בסרט "הליכה ודיבור".
בשנת 1997 שיחקה בסרט "דוני בראסקו" בתור אשתו של סוכן FBI. באותה שנה שיחקה בסרט "הר געש" וכן בסרט הסאטירי "לכשכש בכלב".
היא הופיעה בסרט האימה "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", ושיחקה בקומדיה הרומנטית "שישה ימים ושבעה לילות", בשנת 1998. באותה שנה היא כיכבה בתור מריון קריין בסרט "פסיכו".
בשנת 1999 היא שיחקה בסרט "הנס השלישי".
בשנת 2000 שיחקה בסרט ההמשך "אם הקירות יכלו לדבר 2".
בשנת 2001 פרסמה הייש את ספרה "תקרא לי משוגעת", וכן שיחקה בסרט "ג'ון קיו", ובסרט "דור הפרוזאק" כד"ר סטרלינג. בנוסף שיחקה בסדרת הטלוויזיה "אלי מקביל" כבחורה שסובלת מתסמונת טורט וכבת זוגו של ג'ון קייג.
בשנת 2004 זכתה הייש בפרס אמי על תפקידה בסדרה "הבחירה של גרייס", וכיכבה בסרט "לידה".
בשנת 2005 שיחקה בסדרה "ניפ/טאק" וב"גברים על עצים". בשנת 2009 שיחקה הייש בסרט הדרמה הרומנטי "התפשטות", לצד אשטון קוצ'ר.
ב-2010 שיחקה הייש כדמות ראשית בסדרה "מצויד" של רשת HBO.
בשנת 2015 גילמה את דמותה של לין מונהאן בסדרת דרמת המתח האמריקאית "דיג" שיצר הישראלי גידי רף.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של אונור טוקל "קרב בנות", לצידה של סנדרה או.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הקומי "המילה האחרונה", לצדן של שירלי מקליין ואמנדה סייפריד.
קורות חייה > חיים אישיים

בתחילת 1990 החלה לצאת הייש עם השחקן סטיב מרטין, המבוגר ממנה ב-24 שנים. הם יצאו במשך שנתיים. בשנת 1997 ניהלה מערכת יחסים עם הקומיקאית אלן דג'נרס. הן נפרדו באוגוסט 2000.
ב-1 בספטמבר 2001 נישאה לצלם קולי לפון. בנם נולד שישה חודשים לאחר מכן. בני הזוג נפרדו באופן רשמי בינואר 2007.
מאוגוסט 2007 הייתה הייש בזוגיות עם השחקן ג'יימס טאפר, לאחר שנפגשו על הסט של "Men in Trees". בנם, אטלס הייש טאפר, נולד ב-7 במרץ 2009.
הם נפרדו בשנת 2018.
בספטמבר 2001, בריאיון עם ברברה וולטרס, הודתה הייש כי עד גיל 31 סבלה מסכיזופרניה, וחשבה שהיא אלוהים.
קורות חייה > מותה

ב-5 באוגוסט 2022 הייתה הייש מעורבת בשתי תאונות דרכים בזו אחר זו בשכונת מאר ויסטה (אנ') בלוס אנג'לס. נמסר שהיא נהגה במכוניתה במהירות גבוהה, והתנגשה במוסך חנייה של בית פרטי. כאשר עדי ראייה ביקשו להוציאה מהמכונית, היא נמלטה מהמקום, התנגשה בעוצמה בקיר של בית אחר וכתוצאה מכך התלקחה אש בבית. הייש חולצה מהמכונית על ידי אנשי ההצלה כשהיא סובלת מכוויות קשות, ואושפזה במרכז לטיפול בנפגעי כוויות בבית החולים וסט הילס (אנ'). לדברי גורמי אכיפת החוק, בשתי התאונות התנהגה הייש באופן שהוגדר "בלתי יציב", ולכאורה נהגה בשכרות. לצורך בדיקת סברה זו, משטרת לוס אנג'לס השיגה צו חיפוש לתפיסת דגימות דם מבית החולים.
במשך ימי האשפוז הייתה הייש מורדמת ומונשמת ב-11 באוגוסט הוכרז מצבה כמוות מוחי, וחוקר מקרי המוות של מחוז לוס אנג'לס קבע את המועד הזה באופן רשמי כתאריך מותה, לפי החוק במדינת קליפורניה. בהתאם להחלטת משפחתה, בית החולים המשיך להחזיקה מחוברת למכשירי תמיכת חיים בסיסית (אנ') עד לבדיקת היתכנות לתרומת איברים. לאחר שמספר איברים מגופה נלקחו לתרומה, ב-14 באוגוסט היא נותקה ממכשירי ההנשמה. לפי דוח חוקר מקרי המוות שפורסם ב-17 באוגוסט 2022, מותה של הייש נגרם משאיפת עשן, שבר בעצם החזה כתוצאה מטראומה גופנית קשה, ופציעות פנימיות נוספות.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

מארב של רוחות (1993)
הרפתקאותיו של האקלברי פין (1993)
אני אעשה הכל (1993)
חלב כסף (1994)
סיבוב פשוט של הגורל (1994)
חומות של מוות (1994)
המושבעת (1996)
אהבה בפקק תנועה (1996)
חברות וחתולים (1996)
הולכים ומדברים (1996)
אם הקירות האלה היו יכולים לדבר (1996)
דוני ברסקו (1997)
הר געש (1997)
אני יודע מה עשית בקיץ האחרון (1997)
לכשכש בכלב (1997)
וולקנו (1997)
פסיכו (1998)
בחזרה למלזיה (1998)
6 ימים 7 לילות (1998)
הנס השלישי (1999)
אוגי רוז (2001)
דור הפרוזאק (2001)
ג'ון קיו (2002)
לידה (2004)
המתים יגלו (2004)
משחק המינים (2005)
פעמוני כסף (2005) - סרט טלוויזיה
What Love Is ‏ (2007)
סופרמן: יום הדין (2007)
שמיים רעילים (2008)
התפשטות (2009)
סידר רפידס (2011)
Nothing Left to Fear‏ (2013)
ערב אחד של חג המולד (2014) - סרט טלוויזיה
ליל הבכורה (2016)
קרב בנות (2016)
My Friend Dahmer ‏ (2017)
המילה האחרונה (2017)
האויבים הכי טובים (2019)
הנעלמת (2020)
13 Minutes ‏(2021)
You're Killing Me ‏ (2023)
Supercell ‏ (2023)
What Remains ‏(טרם פורסם)
Chasing Nightmares ‏(טרם פורסם)
פילמוגרפיה נבחרת > סדרות טלוויזיה

עולם אחר (1987–1991)
חוקר (1994)
בנות בכלא (1994)
נגד החומה (1994)
אם הקירות יכלו לדבר (1996)
אלן (1997–1998)
אלי מקביל (2001)
אוורווד (2005)
הבחירה של גרייס (2004) - סרט טלוויזיה של Lifetime
ניפ/טאק (2005)
גברים על עצים (2006–2008)
מצויד (2009–2010)
החברה האחרים (2010)
תצילו אותי (2013)
דיג (2015)
האמיצים (2017–2018)
בית המשפט! (2021–2022)
הערות שוליים

↑    Gill Pringle, ‏Anne Heche interview: 'There was no joy in my family', The Telegraph, 1 May 2011
↑  Chiu, Alexis (11 במרץ 2009). "It's a Baby Boy for Anne Heche!". People. נבדק ב-16 ביולי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise; Tapp, Tom (August 5, 2022). Anne Heche Hospitalized After Fiery Car Crash In Los Angeles. Deadline Hollywood, retrieved August 6, 2022
↑  Anne Heche Severely Burned In Fiery Car Crash, New Video Shows Her Speeding. TMZ, August 5, 2022, retrieved August 6, 2022
1 2 3  Tpp, Tom (August 17, 2022). Anne Heche’s Cause Of Death Revealed By Coroner – Report. Deadline Hollywood, retrieved August 18, 2022
↑  Del Rosario, Alexandra (August 6, 2022). Anne Heche in stable condition after crashing car, setting Mar Vista home on fire, rep says. Los Angeles Times, retrieved August 12, 2022
↑  Levin, Harvey (August 8, 2022). Cops Think She was Intoxicated During Wreck into House ... Get Warrant for Blood. TMZ, retrieved August 12, 2022
↑  Andreeva, Nellie (August 8, 2022). Anne Heche In “Extremely Critical Condition,” Remains In A Coma Following Fiery Car Crash. Deadline Hollywood, retrieved August 9, 2022
↑  מתה מפצעיה השחקנית האמריקנית אן הייש, שהתנגשה עם רכבה בבית בלוס אנג'לס, באתר ynet, 12 באוגוסט 2022
↑  Andreeva, Nellie (August 12, 2022). Anne Heche Remains On Life Support; Her Family Says “We Have Lost A Bright Light”. Deadline Hollywood, retrieved August 13, 2022
↑  Andreeva, Nellie (August 11, 2022). Anne Heche “Not Expected To Survive” After Severe Brain Injury, Will Be Taken Off Life Support. Deadline Hollywood, retrieved August 12, 2022
↑  Tapp. Tom; Andreeva, Nellie (August 14, 2022). Anne Heche Taken Off Life Support: ‘Six Days, Seven Nights’ Actress Was 53, Deadline Hollywood, retrieved August 15, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452020605171  PLWABN: 9810622559205606  BIBSYS: 8256  BNE: XX1265787  BnF: cb140098363 (data)  CANTIC: a11508164  CiNii: DA19696567  GND: 139259368  ISNI: 0000 0000 7100 6267  LCCN: no92019976  MusicBrainz: 7c3858a8-f224-48a4-82da-0a449f647eb4  NKC: xx0153779  NLA: 40034675  NLK: KAC201318811  NTA: 185406149  RERO: 02-A014220771  SNAC: w6j10zms  SUDOC: 073924350  Trove: 1443264  VIAF: 208152   WorldCat (עם VIAF): 208152
מחוזות ורמונט

מפת מחוזות ורמונט
במדינת ורמונט שבארצות הברית 14 מחוזות המכילים 255 רשויות ומקומות, בהם 237 עיירות, 9 ערים ו-9 אזורים לא מאוגדים (שאינם מוגדרים כרשות, עיר או עיירה).
הגדול שבמחוזות ורמונט הוא מחוז וינדזור (2,510 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז גרנד אייל (210 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז שיטנדן (כ-156,545 תושבים). עיר הבירה, מונטפלייר, נמצאת במחוז וושינגטון.
רשימת המחוזות

| מחוז | שם בשפת המקור | מושבי המחוז | שנת הקמת המחוז | אוכלוסייה  נכון לשנת 2010 | שטח (קמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז אדיסון | Addison County | מידלברי | 1785 | 36,821 | 1,995 |
| מחוז בנינגטון | Bennington County | בנינגטון ומנצ'סטר | 1779 | 37,125 | 1,751 |
| מחוז קלדוניה | Caledonia County | סנט ג'ונסברי | 1792 | 31,227 | 1,686 |
| מחוז צ'יטנדן | Chittenden County | ברלינגטון | 1787 | 156,545 | 1,396 |
| מחוז אסקס | Essex County | גיידהול | 1792 | 6,306 | 1,722 |
| מחוז פרנקלין | Franklin County | סנט אולבנס | 1792 | 47,746 | 1,650 |
| מחוז גרנד אייל | Grand Isle County | נורת' הירו | 1802 | 6,970 | 215 |
| מחוז למוייל | Lamoille County | הייד פארק | 1835 | 24,475 | 1,194 |
| מחוז אורנג' | Orange Count | צ'לסי | 1781 | 28,936 | 1,785 |
| מחוז אורלינס | Orleans County | ניופורט | 1792 | 27,231 | 1,805 |
| מחוז ראטלנד | Rutland County | ראטלנד | 1781 | 61,642 | 2,414 |
| מחוז וושינגטון | Washington County | מונטפלייר | 1810 | 59,534 | 1,787 |
| מחוז וינדהאם | Windham County | ניופיין | 1779 | 44,513 | 2,044 |
| מחוז וינזדור | Windsor County | וודסטוק | 1781 | 56,670 | 2,515 |

מפת צפיפות אוכלוסין של ורמונט עם חלוקה למחוזות. מעודכן על סמך נתוני מפקד האוכלוסין של 2010
ג'וליה גרנן

| --- | --- |

צילום דיוקן שחור-לבן של ג'וליה גרנן, חברת קומן נה מאן וממשתתפות מרידת הפסחא בדבלין ב-1916
 לידה:  2 ביולי 1883 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  6 בינואר 1972 (בגיל 88) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גלאסנווין 
 
ג'וליה גרנן (באנגלית: Julia Grenan; באירית: Sighle, או Sheila;‏ 1884 – 6 בינואר 1972) הייתה לאומנית אירית, סופרג'יסטית, סוציאליסטית וחברת קומן נה מאן, הידועה בזכות היותה אחת משלוש הנשים האחרונות לעזוב את מטה המהפכה בבית הדואר המרכזי במהלך מרד הפסחא ב-1916.
רקע

ג'וליה גרנן נולדה בשנת 1884 לפטריק גרנן, ברחוב לומברד שבדבלין, סמוך למקום בו גדלה אליזבת אופרל. היו לה שני אחים. היא למדה בבית הספר הקתולי Sisters of Mercy, ואז הייתה לתופרת. את רוב זמנה בילתה עם אופרל שהייתה חברתה הטובה ביותר, ובבגרותן, השתיים היו לבנות זוג. שתיהן היו לאומניות אדוקות, הן דיברו באירית, והצטרפו לארגונים שונים בדבלין כמו הליגה הגאלית, הליגה למען זכות הצבעה לנשים, ואיגוד הפועלות האיריות. ב-1906 הן הצטרפו לאיניניה נה הרין, והמשיכו כחברות קומן נה מאן כשזו קמה ב-1914 כזרוע הנשים של הארגון הפארה-צבאי המתנדבים האירים.
במהלך הנעילה של 1913 (שביתת העובדים ההיסטורית), הן תמכו בשובתים. הם עבדו יחד עם קונסטנס מרקייביץ' נגד גיוס אירים לכוחות הצבאיים של בריטניה במלחמת העולם הראשונה. מרקייביץ' אימנה את שתיהן בשימוש בנשק.
מרידת הפסחא

לפני תחילת המרידה, הצטרפו אופרל וגרנן לכוחות המורדים בליברטי הול, שם הכניסה אותן קונסטנס מרקייביץ' ללב העניינים, יחד עם פעילות קומן נה מאן נוספות. מרקייביץ' הפגישה בינן לבין מנהיג צבא האזרחים האירי ג'יימס קונולי כדי שיידע שאפשר לסמוך עליהן.
גרנן נשלחה לדונדלק ולקריקמקרוס כשליחה ליחידות הרפובליקניות המוצבות שם. אופרל נשלח מערבה. עם חזרתן לדבלין, ופתיחת ההתקוממות, הן פעלו בבית הדואר המרכזי, מטה המרידה, כשליחות ואחיות. יחד עם מרי מקלוקלן בת ה-15, הן העבירו תחמושת מבית הדואר אל מכללת המנתחים, אותה החזיקו מייקל מאלין ומרקייביץ'. הן הסתירו כלי נשק מתחת לשמלותיהן. יחד עם אופרל, גרנן טיפלה בפצועים, כולל ג'יימס קונולי עצמו, שנפצע ברגלו ב-27 לחודש. כשהיה ברור שהמורדים הולכים להיכנע, בערב שישי, הנשים פונו מבית הדואר יחד עם שאר המורדים אשר נסוגו לבית ברחוב מור הסמוך, אך גרנן ואופרל סירבו לעזוב, ורצו להישאר עם ויני קרני שמיאנה לעזוב את צדו של קונולי. הן נשארו, וטיפלו בפצועים שנשארו מאחור. בעת הכניעה, אופורל התבקשה לצאת ולבקש תנאים ממפקד הצבא הבריטי. היא לקחה בד לבן כדגל, וענדה על זרועה סמל צלב אדום, ויצאה למסור את המסר לבריטים, ומשם, את פקודת הכניעה לכל עמדות המורדים. גרנן צפתה בה נכנסת לתוך אש כבדה ממקומה בפתח הבניין.