stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן רוזה לוקסמבורג

| --- | --- |


 מדינה:  גרמניה
 מטה הארגון:  ברלין 
 סינוף ארצי:  שדרות רוטשילד 11, תל אביב
 יושב ראש:  דגמר אנקלמן
 עובדים:  275 (נכון ל־2019) 
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים) 
 www.rosalux.de
 
קרן רוזה לוקסמבורג היא הקרן החוץ פרלמנטרית של מפלגת השמאל די לינקה שמתוקצבת על ידי ממשלת גרמניה (להלן).
לאחר נפילת חומת ברלין וטרם התמזגות גרמניה המזרחית למערב גרמניה, פורקה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ששלטה במזרח גרמניה והוקמה מחדש בתור מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי. ב-1990, מעט לאחר הקמתה מחדש, הוקמה הקרן. כיום זוהי אחת משש קרנות פוליטיות בגרמניה, לכל אחת מהן זיקה לאחת המפלגות המיוצגות בבונדסטאג. הקרן מקושרת למפלגת השמאל הקיצוני הגרמנית די לינקה שהוקמה ב-16 ביוני 2007. פעילותה של הקרן מתמקדת בחינוך פוליטי ברוח משנתה של המהפכנית הפולנייה-יהודיה רוזה לוקסמבורג. הקרן רואה עצמה כחלק מ"התנועה האינטלקטואלית הכלל עולמית" אשר דוגלת בסוציאליזם דמוקרטי.
על פי שיטת הממשל הפדרלית הגרמנית, כל סיעה המיוצגת בבונדסטאג (שזוכה בחמישה אחוזים שהם אחוז החסימה או נכנסת בשל סיבות טכניות) זכאית לתקציב בהתאם לגודלה, המשמש לפעילותה התרבותית והחינוכית גם בגרמניה וגם בעולם. הקרן פתחה משרדים בשדרות רוטשילד בתל אביב וברמאללה.
ב-2014, עורר כנס שנערך על ידי הקרן באוניברסיטת ביר זית פרובוקציה, כאשר העיתונאית עמירה הס סולקה ממנו בשל איסור האוניברסיטה להכניס ישראלים לקמפוס.
ב-2018 עמד תקציב הקרן על 64 מיליון אירו.
פעילות בישראל

הקרן החדשה וקרן רוזה לוקסמבורג, תמכו בארגון 'עומדים ביחד', שעמד מאחורי מחאת יוצאי אתיופיה. בנוסף לכך, מעבירה הקרן כספים לארגונים נוספים, בהם מכון ון ליר בירושלים, המכללה החברתית-כלכלית, מגזין האינטרנט +972 (שהקימו גם את שיחה מקומית), אחותי – למען נשים בישראל, לוחמים לשלום, כרם נבות, ומרכז אדוה.
בהסתמך על נתונים שאספה תנועת אם תרצו פורסם על ידי יפעת ארליך כי לחברה קרן רוזה לוקסמבורג הפועלת בישראל אין אישור ניהול תקין כנדרש. בתכתובת של הקרן עם רשם העמותות מעלה האחרון טענות לאי־סדרים בהתנהלותה, כמו העובדה שחברים בוועדת הביקורת והדירקטוריון קיבלו לטענתו שכר בניגוד לחוק החברות.
הערות שוליים

↑  קרן רוזה לוקסמבורג, באתר Rosa Luxemburg Stiftung Israel
↑  קרן רוזה לוקסמבורג מרחיבה את פעילותה בישראל : הגדה השמאלית
↑   עמירה הס, למה סילקו אותי מאוניברסיטת ביר זית?, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2014
↑  FOCUS Online, Spur des Geldes: Wie der Staat mit Millionen eine linke Anti-Hass-Industrie unterstützt, FOCUS Online (בגרמנית)
↑  עומדים ביחד בע"מ (חל"צ) - תרומות, באתר גיידסטאר
↑  אמיר לוי, "קרן שקשורה לממשלה זרה ולוקחת חלק במאבק אלים צריכה להדליק נורה אדומה", באתר מידה, ‏2019-07-04
↑  השותפים שלנו, באתר Rosa Luxemburg Stiftung Israel
↑  מכון ון ליר בירושלים (חל"צ) - תרומות, באתר גיידסטאר
↑  תשע שבע שתיים - לקידום עיתונאות אזרחית (ע"ר) - תרומות, באתר גיידסטאר
↑  אחותי - למען נשים בישראל (ע"ר) - תרומות, באתר גיידסטאר
↑  לוחמים לשלום בע"מ (חל"צ) - תרומות, באתר גיידסטאר
↑  כרם נבות בע"מ (חל"צ) - תרומות, באתר גיידסטאר
↑  מרכז אדוה (ע"ר) - תרומות, באתר גיידסטאר
↑  יפעת ארליך, מאיפה הכסף? כך בוחשות קרנות פוליטיות גרמניות בישראל, באתר ישראל היום, ‏25/8/2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267115505171  PLWABN: 9810686592305606  BIBSYS: 4002639  BNE: XX4870139  BnF: cb14429041k (data)  CiNii: DA1530983X  GND: 2182328-5  ISNI: 0000 0004 0509 857X  LCCN: nr2001002479  LNB: 000140640  NKC: kn20080506020  RERO: 02-A016463503  SUDOC: 145484432  VIAF: 144524904   WorldCat (עם VIAF): 144524904
סרט מוזיקלי

ג'ין קלי, דבי ריינולדס ודונלד או'קונור על כרזת הסרט המוזיקלי "שיר אשיר בגשם"
סרט מוזיקלי ("מיוזיקל"), הוא ז'אנר של סרטים שבהם משולבים שירים וריקודים שאותם מבצעים השחקנים. בדרך כלל השירים משמשים לקידום העלילה, לאפיון או לפיתוח הדמויות בסרט או לחשיפת עולם התת-מודע של הדמויות.
השימוש במוזיקה בסרטים נולד באופן טבעי, כמו שבתיאטרון נוצרו מחזות-זמר. באופן צפוי ההבדל העיקרי בין הסרטים המוזיקליים לבין מחזות-הזמר הוא עושרה של התפאורה בסרטים לעומת המחזות. סרטים מוזיקליים רבים, כמו "אוקלהומה!", "צלילי המוסיקה" ו"שיער" נעשו בדיוק לפי מחזות-זמר מצליחים. סרטים אחרים, כמו "מולין רוז'" (Moulin Rouge), נכתבו במיוחד לקולנוע, וכמה מהם, כמו "שיר אשיר בגשם" (Singin' in the Rain), הפכו, בעקבות הגרסה הקולנועית המקורית, למחזמר מצליח בשלב מאוחר יותר. ישנן מספר דוגמאות של סרטים מבוססי מחזות זמר מבוססי סרטים – סרטי קולנוע שאינם מוזיקליים, שלאחר יציאתם לאקרנים זכו לגרסה בימתית מוזיקלית, שבעקבותיה צולם הסרט בשנית, הפעם על פי המחזמר הבימתי (למשל: הסרט המוזיקלי "חנות קטנה ומטריפה" שמבוסס על מחזמר באותו השם, שבעצמו מבוסס על סרט קולנוע שאינו מוזיקלי).
דרכים לשילוב מוזיקה בסרטים

על אף כל זאת, לא כל שילוב של שירים בסרט מעיד על כך שהוא משתייך לז'אנר הסרט המוזיקלי. ישנן דרכים רבות לשילוב מוזיקה בסרטים.
הדרכים המרכזיות הן:
שיר נושא – שיר שנכתב או עובד מוזיקלית במיוחד לסרט, עם חפיפה בין הנושאים שבהם עוסק השיר לנושאים שבהם עוסק הסרט. לרוב השיר יושמע רק בסוף הסרט, על רקע הכתוביות. לפני יציאת הסרט לאקרנים, יופק וידאו-קליפ כחלק ממסע יחסי הציבור של הסרט. לדוגמה: השיר "בוא" מהסרט "יוסי וג'אגר". קיומו של שיר נושא אינו תנאי הכרחי או מספק כדי לשייך סרט לז'אנר המוזיקלי.
מוזיקה אקסטרה-דיאגטית (או שיר אקסטרה-דיאגטי) ברקע – הדבקה של מוזיקה או שיר לסצנה לאחר שצולמה ונערכה, מבלי שהסצנה כוללת בתוכה את המקור למוזיקה או לשיר. הדמויות בסצנה אינן שומעות את המוזיקה בעצמן. מוזיקה זו נועדה כדי ליצור אווירה מתאימה לקראת האירועים שהולכים להתרחש מיד בסרט, כדי לעורר בצופים רגשות שגם המוזיקה הייתה מעוררת בהם, בהתאם לסגנון המוזיקלי. (למשל: השיר "Mr. Lonely" המוכר מהסרט "אסקימו לימון" יעורר בצופים רגשות אמפתיה כלפי הגיבור המאוהב והבודד). גם קיומה של מוזיקה שכזו אינה תנאי הכרחי כדי שסרט ייחשב כשייך לז'אנר המוזיקלי.
ג'ין קלי, שנחשב בעיני רבים לאחד הרקדנים הטובים ביותר בהוליווד.מוזיקה דיאגטית או שיר דיאגטי + ריאליסטי – מוזיקה או שיר הנשמעים הן על ידי הדמויות בסצנה והן על ידי הצופים, כאשר יש הסבר בתוך הסצנה למקור המוזיקה או השיר (למשל: סצנות רבות בסרט "קזבלנקה" מתרחשות במועדון ריקודים, שבו מנגנת תזמורת חיה, אשר הדמויות בסרט שומעות אותה ומתייחסות אליה. בסרט הישראלי "הלהקה" גיבורי הסרט לוקחים חלק בחזרות ובהופעות של להקה זמר). ההתייחסות של הדמויות בסרט אל המוזיקה או השיר היא ריאליסטית, כלומר: הן מתנהגות כפי שהיינו מצפים מבני אדם להתנהג במציאות. לרוב, סרט הכולל קטעים מוזיקליים בודדים שכאלו (למשל: "מי הפליל את רוג'ר רביט", "הנזירות בלוז") לא ייחשב כסרט מוזיקלי, אולם אם הסרט ישלב קטעים מוזיקליים רבים שכאלו לאורך כל עלילת הסרט, כך שתהיה הקבלה בין השירים לבין התקדמות העלילה, אז הסרט ייחשב כמוזיקלי (למשל: "קברט" כולל סצנות שירה על במת תיאטרון בלבד, אולם קיימת התאמה ברורה ובולטת בין תוכן השירים המבוצעים לבין התקדמות העלילה).
מוזיקה או שיר שאינם ריאליסטיים – קטע של מוזיקה, שיר או ריקוד שמבוצע על ידי דמות אחת או יותר, שאינן ריאליסטיות. כלומר: הדמות בסרט מתנהגת בטבעיות כלפי הקטע המוזיקלי, אולם התנהגות זו איננה מציאותית. הדבר בולט במיוחד כאשר מדובר בשילוב של מספר דמויות, שמקיימות ביניהן דיאלוג באמצעות שירה. (למשל: התנהגות הדמויות במהלך השיר "אהבת קיץ" מהסרט "גריז" איננה ריאליסטית, על אף שהדמויות בסרט מתייחסות אליה כטבעית). ישנם מקרים שבהם יש צידוק עלילתי לקטעים המוזיקליים הלא ריאליסטיים (למשל: בסרט "שיקגו" רוב הקטעים המוזיקליים מתרחשים בדמיונה של הגיבורה – רוקסי הארט), אולם סרטים שכאלו עדיין יכולים להיחשב כסרטים מוזיקליים. הסרט "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", כמו גם רבים מסרטיו של הקומיקאי, מייק מאיירס, נפתחים בקטע מוזיקלי, אולם אינם נחשבים סרטים מוזיקליים.
מאפיינים

סרטים מוזיקליים כוללים קטעי מוזיקה, שיר או ריקוד, שמבוצעים על ידי דמות אחת או יותר. בדרך כלל אין הצדקה לקטעים אלו, ובכל זאת הדמויות מגיבות אליהם בטבעיות. הדבר בולט במיוחד כאשר שתי דמויות או יותר משוחחות באמצעות שירה (למשל: השיר "אהבת קיץ" מהסרט "גריז"). לעיתים קיים צידוק עלילתי לקטעים המוזיקליים הלא ריאליסטיים (למשל: בסרט "שיקגו" רוב הקטעים המוזיקליים מתרחשים בדמיונה של הגיבורה – רוקסי הארט).
קטעים מוזיקליים המשולבים בעלילת הסרט בצורה מציאותית לא הופכים את הסרט לסרט מוזיקלי, אך סרטים המשלבים קטעי שירה או ריקוד רבים לאורך כל העלילה ושומרים על התאמה ביניהם לבין התקדמות העלילה ייחשבו למוזיקליים (למשל: בסרט "קברט" קטעי השירה בתיאטרון מקבילים להתקדמות העלילה).
התפתחות הז'אנר

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
התפתחות הז'אנר > סרטי "מאחורי הקלעים"

בשלבי שנות ה-20 של המאה ה-20 החל המעבר מסרטים אילמים לסרטים עם פסקול. הפופולריות של סרטים גדלה במהירות בתקופת הזוהר של הסרטים האילמים, אבל הרעיון של "תמונות מדברות" נחשב בעיני האולפנים הגדולים בהוליווד להשקעה בעייתית, עד שהאולפנים של "האחים וורנר" לקחו סיכון והפיקו את הסרט "זמר הג'אז", בכיכובו של "אל ג'ולסון". שירו של ג'ולסון "אימא'לה" בסרט שינה לנצח את אופיים של הסרטים, והזניק את הוליווד לתקופת הסרטים המדברים. בזמן שהוליווד הסתגלה להתפתחות הקולנוע, הסרטים המוזיקליים היו חלק חשוב ומשמעותי באותה התקופה, יחד עם המערבונים, הדרמות והקומדיות.
בראשית דרכם, הסרטים המוזיקליים היו סרטי "מאחורי הקלעים" – עלילת הסרט התרחשה באולם חזרות על במת תיאטרון, והדמויות הראשיות של הסרט היו שחקנים שעשו חזרות להצגה חדשה, וזו הייתה, למעשה, ההצדקה לשילוב קטעי שירה וריקוד בסרט. הסרטים היו ריאליסטיים (הדמויות התנהגו בצורה מציאותית) והמוזיקה הייתה דיאגטית (הדמויות שמעו את המוזיקה שהצופים שמעו).
התפתחות הז'אנר > סרטי באזבי ברקלי

באזבי ברקלי היה במאי קולנוע וכוריאוגרף, שפעל בהוליווד בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. הוא המציא סגנון משלו של סרטים מוזיקליים – לא עוד סרטים ריאליסטיים, אלא קטעי שירה וריקודים פנטסטיים. הקטעים המוזיקליים של סרטיו צולמו באולפנים גדולים, בהשתתפות עשרות רקדנים ורקדניות, שהכוריאוגרפיה שלהם דימתה לרוב צורות גאומטריות משתנות המזכירות קליידסקופ. הקטעים המוזיקליים לא הציגו מציאות, אלא פנטזיה.
התפתחות הז'אנר > המיוזיקל הקלאסי – פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס

פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס, שהחלו בשנת 1933 לככב כזוג בסרטים מוזיקליים רבים, הפכו עד מהרה לכוכבי הז'אנר בתקופתו הקלאסית. בתקופה זו הסרטים המוזיקליים, כמו רוב סרטי התקופה (השפל הכלכלי בארצות הברית), הציגו חיי זוהר ויוקרה, ועלילתם שילבה כמעט תמיד סיפור אהבה רומנטי בין שני הגיבורים, שהשתמשו בקטעי השירה והריקוד כדי להביע את רגשותיהם זה לזה. קטעים אלו היו רפלקסיביים (הדמויות התנהגו בצורה לא מציאותית) עם מוזיקה אקסטרה-דיאגטית (מוזיקה שהוספה עבור הצופים לאחר צילום הסרט).
בתקופה זו קומדיות רבות (ומעט דרמות) כללו מספר קטעים מוזיקליים. סרטי האחים מרקס כללו כמה קטעי מוזיקה כמעט בכל סרט, שאפשרו לאחים מרקס להפגין את הכישורים המוזיקליים שלהם. אולם סרטים אלה לא נחשבים כסרטים מוזיקליים.
התפתחות הז'אנר > דעיכת הז'אנר

לאחר השפל הכלכלי הגדול ומלחמת העולם השנייה הוליווד הפסיקה ליצור סרטים קלאסיים על חיי זוהר. עלילות הסרטים המוזיקליים, בדומה לעלילות הסרטים האחרים, עברו לנושאים מציאותיים ויום-יומיים יותר, והפכו פחות ופחות מתאימים לז'אנר המוזיקלי, הכולל קטעי שירה וריקוד אסקפיסטיים ופנטסטיים.
בתעשיית הקולנוע המודרנית לא מקובל לעשות "סרט מוזיקלי" כשלעצמו, אלא להשתמש בהרבה מוזיקת רקע המושרת על ידי להקות רוק או פופ פופולריות בתקווה למכור את הפסקול למעריצים. אך ישנם גם יוצאים מהכלל. כבר נעשו סרטים מצליחים על שחקנים, זמרים או רקדנים כסרטים מוזיקליים מודרניים מצליחים, שכוללים מוזיקה כחלק בלתי נפרד מהעלילה (למשל: "תהילה" – סרט שעוקב אחרי תלמידים בבית ספר לאומנויות הבמה, או "חופים" – סרט בכיכובה של בט מידלר, אשר, בין השאר, עוקב אחרי קריירת המוזיקה והמשחק של גיבורת הסרט), אולם סרטים אלו אינם נחשבים כחלק מז'אנר הסרט המוזיקלי.
יוצאים מהכלל נוספים הם סרטי אנימציה לילדים. סרטים אלו כוללים כמעט תמיד כמה קטעים מוזיקליים, וחלקם, כמו "היפה והחיה" של וולט דיסני, נהפכו להפקות בימתיות מלאות.
אחד הסרטים המוזיקליים היחידים בשנים האחרונות שאינו משתייך לז'אנרים אלה הוא "כולם אומרים אני אוהב אותך" (1996) של וודי אלן. יוצאים מן הכלל אחרים הם סרטים של תעשיית הקולנוע בוליווד, שבהודו, שרבים מהם הם סרטים מוזיקליים.
התפתחות הז'אנר > עלייתו מחדש של הז'אנר

לאחר כ-20 שנה שבמהלכן נעדר הז'אנר המוזיקלי ממרכז העשייה הקולנועית, למעט בסרטי ילדים, בשנת 2001 יצא הסרט "מולין רוז'", בכיכובם של יואן מקגרגור וניקול קידמן. הסרט זכה להצלחה רבה ולפרסים רבים – שמונה מועמדויות לאוסקר, מתוכן שתי זכיות. בשנה שלאחר מכן יצא הסרט "שיקגו", בכיכובם של רנה זלווגר, קת'רין זיטה-ג'ונס וריצ'רד גיר, שהיה מועמד ל-13 פרסי אוסקר, וזכה בשישה פרסים, בהם פרס הסרט הטוב ביותר. ההצלחות הקופתיות של שני הסרטים האלו העלו מחדש את קרנו של הז'אנר, והביאו במידת מה לתחייה חדשה של הז'אנר.
בשנת 2016 הופק הסרט המוזיקלי "לה לה לנד" שהיה מועמד לאוסקר ב-14 קטגוריות בטקס פרסי אוסקר ה-89 בשנת 2016, וזכה בשישה פרסים, בהם פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
סרטים בולטים בז'אנר

זמר הג'אז (1927)
רחוב 42 (1933)
כובע צילינדר (1935)
הקוסם מארץ עוץ (1939)
יאנקי דודל דנדי (1942)
פגוש אותי בסנט לואיס (1944)
יום בניו יורק (1949)
כרזת הסרט "זמר הג'אז"חתונה מלוכתית (1951)
אמריקאי בפריז (1951)
שיר אשיר בגשם (1952)
קרון הלהקה (1953)
שבע כלות לשבעה אחים (1954)
כוכב נולד (1954)
המלך ואני (1956)
סיפור הפרברים (1961)
גברתי הנאווה (1964)
מרי פופינס (1964)
צלילי המוזיקה (1965)
מצחיקונת (1968)
כנר על הגג (1971)
קברט (1972)
כל הג'אז הזה (1979)
חנות קטנה ומטריפה (1986)
היפה והחיה (1991)
אלאדין (1992)
מלך האריות (1994)
שיקגו (2002)
לה לה לנד (2016)
ראו גם

מחזמר
מחזמר להיטים
הערות שוליים

↑  WarnerBros.com | The Jazz Singer | Movies, www.warnerbros.com
↑  Film 1930s II: Warner Brothers & Busby Berkeley, www.musicals101.com
↑  אלסטר מקוליי, אסטר ורוג'רס: לחי אל לחי, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2009
↑  The Marx Brothers, www.marx-brothers.org
↑  Saul Austerlitz, How The Marx Brothers got famous in Hollywood | American Masters | PBS, American Masters, ‏2022-12-22 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550967805171  BnF: cb11961594w (data)  GND: 4170822-2  LCCN: sh85088121  NARA: 10645431  NDL: 01152656  NKC: ph138943 
פרד אסטר, מכוכבי הסרטים המוזיקליים, רוקד על התקרה והקירות בסרט "חתונה מלכותית".
בינג קרוסבי, אחד הזמרים המצליחים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע. שהופיע בסרטים מוזיקליים רבים.
פרד אסטר בסרט "כובע צילינדר".
פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס
פרנק סינטרה, מכוכבי הסרטים המוזיקליים.
קזימיר מלביץ'

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1879 (יוליאני) קייב, פלך קייב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 במאי 1935 (בגיל 56) סנקט פטרבורג, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 שם לידה:  Казиміръ Малевичъ 
 תחום יצירה:  אוונגרד, סופרמטיזם, אמנות חזותית, תולדות האמנות, visual art activity, אמנות מופשטת 
 זרם באמנות:  סופרמטיזם, אוונגרד רוסי, קונסטרוקטיביזם 
 יצירות ידועות:  Black Square (1915), An Englishman in Moscow, Suprematist Composition: White on White, Suprematist Composition, The Knife Grinder 
 בן או בת זוג:  Kazimiera Zgleitc  Sofia Rafalovich 
 
Landschaft, 1909
ריבוע שחור על רקע לבן, 1915
סופרמטיזם, 1916
קזימיר סברינוביץ' מלביץ' (באוקראינית: Казимір Север́инович Малéвич; רוסית: Казими́р Севери́нович Мале́вич; 11 בפברואר 1879 (יוליאני) –  15 במאי 1935) היה צייר ומעצב פולני-אוקראיני. מבכירי אמני האוונגרד רוסי.
ילדותו

מלביץ' נולד בעיירה קונוטופ, בקרבת העיר קייב שבאוקראינה. הוריו, סוורין מלביץ' ולודביקה לבית גלינובסקי, היו פולנים. לעומת משפחת האב שהייתה ממוצא אצילי קתולי (ייתכן גם עם שורשים בלארוסים), במשפחת האם הדת השלטת הייתה עם זאת הנצרות האורתודוקסית. מלביץ' היה הבכור מתוך ארבעה-עשר ילדים, כשרק תשעה הגיעו לגיל בגרות.
משפחתו העתיקה את מגוריה לעיתים קרובות, והוא בילה את מרבית ילדותו בכפרים ברחבי אוקראינה. השפעת הנוף האוקראיני ניכרת בעבודתו האמנותית לאורך השנים.
חשיבות האמן

חשיבותו והשפעתו של מלביץ' כתאורטיקן ואמן על מהלך היצירה החזותית של המאה העשרים הוא גדול. אחד הביטויים לכך הוא היותו מודל ומקור השפעה לאמנות המושגית במחצית השנייה של המאה העשרים.
בשנת 1958 וכן בשנת 1970 הוצגו תערוכות רטרופרספקטיביות של מלביץ' במוזאון הסטדליק באמסטרדם, שם נמצא האוסף המשמעותי ביותר של יצירתו.
ראו גם

אוונגרד רוסי
סופרמטיזם
אל ליסיצקי
משחיז סכינים
קבוצת רד-בינת

| --- | --- |


משרדי החברה, רמת החייל
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  נאסד"ק 
 מייסדים:  יהודה זיסאפל וזהר זיסאפל
 תקופת הפעילות:  1975–הווה (כ־49 שנים)
 מיקום המטה:  רמת החייל 
 משרד ראשי:  רמת החייל, תל אביב
 ענפי תעשייה:  מערכות מידע וטלקומוניקציה
 מוצרים עיקריים:  מוצרי תקשורת קול ונתונים
 הכנסות:  1.2 מיליארד דולר (2016)
 עובדים:  4,500
  
 bynet.co.il
 
רד-בינת היא קבוצה בשליטת האחים יהודה וזהר זיסאפל של כ-20 חברות בתחום פיתוח, ייצור ושיווק פתרונות לתחומים בתעשיית הרישות והטלקומוניקציה.
היסטוריה

בשנת 1975 הקים יהודה את "ביטקום סוכנויות", חברה פרטית קטנה ששווקה מוצרי תקשורת. ביטקום, שלאחר מספר שנים שינתה את שמה ל"בינת תקשורת מחשבים", ייצגה יצרנים בינלאומיים חשובים והייתה הראשונה שהשיקה טכנולוגיות תקשורת חדשניות בשוק הישראלי.
בתחילת 1982 החליטו האחים לעבור לייצור ופיתוח מוצרי תקשורת בישראל ליצוא. "רד תקשורת מחשבים", החברה הראשונה שהקימו ביחד, היא הוותיקה בקבוצת רד-בינת. בשנים שבאו לאחר מכן נוספו למסגרת הקבוצה עוד 27 חברות היי-טק עצמאיות שהוקמו כדי לפתח, לייצר ולשווק מגוון רחב של מוצרים בתחום תקשורת הנתונים (בהן גם בינת תקשורת מחשבים).
יהודה זיסאפל כיהן כנשיא קבוצת "רד-בינת", זהר כיהן כיו"ר רד תקשורת מחשבים, ובכל אחת מחברות הקבוצה כיהן לפחות אחד מהם כחבר דירקטוריון. האחים הקפידו על תרומה לקהילה על ידי החברות בהנהלתם: "עמותת רד" של חברת רד תקשורת מחשבים מעניקה מדי שנה מאות מלגות לסטודנטים מצטיינים מעוטי אמצעים המתמחים בהנדסה ובמדעי המחשב. כמו כן, תורמת העמותה כל שנה כ-15 חדרי מחשבים לפנימיות ומוסדות חינוך אחרים לילדים ונוער בסיכון. "עמותת רד" אף עוסקת בהשאלת כלים מוזיקליים לתלמידים מצטיינים. בין השאר השאילה כינור גוארנרי דל גז'ו לכנר אקרט לורנצן, הנגן הראשי של התזמורת הסימפונית ראשון לציון.
בשלהי שנת 2002 נכנסה בינת כפרויקטור הראשי של פרויקט נתב"ג 2000 והובילה את מימוש מערכות התקשורת, הטלפוניה, המתח הנמוך ואבטחת המידע, כולל הקישור בין טרמינל-3 החדש ובין טרמינל-1. היה זה פרויקט האינטגרציה הגדול ביותר של מערכות Cisco Systems לתקופה זו בישראל ובינת נכנסה בנעליה של חברת TELINDUS הבלגית, אשר זכתה במכרז אך התקשתה לממשו ובכך לצורך הניהול והביצוע של כלל המערכות פעלה בינת תחת החברה הבלגית והובילה את הפרויקט להצלחה.
בפברואר 2012, זכתה במכרז להקמה ותפעול של עיר הבה"דים כחלק מחברת "מבט לנגב", קונסורציום שמורכב מהחברות "מנרב", "אלקטרה" ו"רד בינת".
בדצמבר 2021, פורסם כי האחים זהר ויהודה זיסאפל נערכים להנפיק את בינת תקשורת מחשבים.
חברות בקבוצה > קבוצת רד

רד תקשורת מחשבים
רדוור
רדווין
רדקום
סרגון נטוורקס
סיליקום
PacketLight Networks
SecurityDam
Radiflow
רד ביומד אקסלרטור
חברות בקבוצה > קבוצת בינת

בינת תקשורת מחשבים
בינת מערכות תוכנה
בינת יישום מערכות
אינטרנט בינת
בינת סמך (אאוטסורסינג)
בינת אלקטרוניקה
אב-נט תקשורת
בינת עסקים
רד בינת נכסים - זרוע הנדל"ן של קבוצת "רד בינת"
בינת מערכות בדיקה
חברות בקבוצה > החזקות בעבר

"לננט תקשורת מחשבים" (Lannet Data Communications) - נוסדה ב-1985 על ידי בני הניגאל והאחים יהודה וזהר זיסאפל. הונפקה בנאסד"ק ב-1991 מוזגה עם חברת מאדג' הבריטית ב-1995, ונמכרה לבסוף לחברת לוסנט האמריקנית תמורת 117 מיליון דולר ב-1998.
"רדלינקס" (RADLINX) - נוסדה ב-1991 נמכרה לחברת ווקלטק תמורת כ-10 מיליון דולר ב-1998.
"ארמון נטוורקינג" - נרכשה ב-1996 על ידי חברת חברת "ביי נטוורקס" תמורת כ-33 מיליון דולר, שהפכה אחר כך לחלק מחברת נורטל, ונסגרה בינואר 2001.
"רדוויו תוכנה" (RadView Software) - נוסדה ב-1993 על ידי אילן קינרייך והאחים יהודה וזהר זיסאפל. הונפקה בנאסד"ק ב-1999 וגייסה 40 מיליון דולר לפי שווי שוק של 164 מיליון דולר.
רדנט (RADnet) - נוסדה ב-1994 ופיתחה מרבב גישה בטכנולוגיית ATM (פרוטוקול תקשורת מהיר), נרכשה ב-1997 בידי סימנס תמורת כ-75 מיליון דולר.
"רדלן" (Radlan) - נוסדה ב-1998 נמכרה לחברת מארוול טכנולוגיות תמורת 54 מיליון דולר בשנת 2003.
"רדויז'ן" (Radvision) - נוסדה ב-1992 ועסקה בפיתוח פרוטוקולים ומוצרים לתחום ועידת הווידאו על גבי תשתיות האינטרנט, הונפקה בנאסד"ק ב-2000 וגייסה 100 מיליון דולר. נמכרה לחברת אוואיה תמורת 230 מיליון דולר בשנת 2012. בשנת 2014, מכרה חברת אוואיה את היחידה הטכנולוגית של "רדויז'ן" לחברת ספיירנט הבריטית תמורת 25 מיליון דולר. בשנת 2017 רכשו את היחידה מנהליה והיא הוקמה כחברה חדשה בשם Softil.
"ריט טכנולוגיות" (RiT Technologies) - נוסדה ב-1989 על ידי עופר בן גל והאחים יהודה וזהר זיסאפל, ועסקה בפיתוח וייצור של תשתיות כבילה למערכות תקשורת, בעיקר מערכות ניהול לארונות תקשורת. הונפקה בנאסד"ק ב-1997 וגייסה 19 מיליון דולר לפי שווי שוק של 70 מיליון דולר. ב-2008 נמכרה השליטה בחברה לקבוצת סטינס קומאן הרוסית. ב-2017 נרכשה החברה על ידי יצרנית הסיבים הגדולה בעולם מסין YOFC.
"רדויז" (Radwiz) - נמכרה לחברת טריון תמורת 50 מיליון דולר בשנת 1998.
הערות שוליים

↑  תוכניית "קאמרי בצהרי שישי" מ-15.10.10
↑  אור הירשאוגה, מנכ"ל בינת על פרויקט עיר הבה"דים - אל תשוו לפרויקט מרכב"ה, באתר TheMarker‏, 7 בפברואר 2012
↑   מיכאל רוכוורגר, האחים זיסאפל נערכים להנפיק את בינת תקשורת מחשבים בשווי של כמיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 7 בדצמבר 2021
↑  SecurityDam
↑  אתר הבית
↑  לננט חברה ישראלית מקבוצת רד־בינת, חדשות, 14 במאי 1993
↑  עמי גינזבורג, ‏המיזוג הכושל של הזיסאפלים: לננט חוזרת הביתה אחרי שנתיים, באתר גלובס, 27 בנובמבר 1997
סוכנויות הידיעות, מאדג' שרכשה בעבר את לננט של האחים זיסאפל ביקשה הגנה מנושיה בבימ"ש הולנדי, באתר TheMarker‏, 17 באפריל 2003
↑  לוסנט האמריקנית רוכשת את לננט תמורת 117 מיליון דולר, באתר גלובס, 12 ביולי 1998
↑  ווקלטק רוכשת את חברת רדלינקס מקבוצת רדבינת תמורת 11-9.5 מיליון ד', באתר גלובס, 12 במרץ 1998
↑  Tamir Eshel, Bay Networks Acquire Armon Networking, Globes, ‏29 Jul, 1996
↑  נורטל הקנדית תפטר כמחצית מעובדי החברה הבת בישראל, באתר גלובס, 3 בפברואר 1999
↑  יונתן נשיא, הכתובת היתה על הקיר: נורטל ולוסנט מחסלות את ווייבאקסס וארמון ומפטרות 200 אנשי פיתוח, באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2001
↑  גתית פנקס, גלית ימיני, העניינים הסתבכו בדרך לכיבוש העולם, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2004
↑  רדוויו גייסה 40 מיליון דולר בנאסד'ק; היקף ההנפקה קוצץ ב-%12.3, באתר TheMarker‏, 9 באוגוסט 2000
↑  שי שלו, ‏סימנס וניו-ברידג' הקנדית רכשו את רדנט מקב' רד ב-75 מיליון ד', באתר גלובס, 30 בנובמבר 1997
↑  שירלי יום-טוב, חברת מארוול רכשה את רדלן מקבוצת רד, באתר הארץ, 5 בפברואר 2003
↑  רוני ליפשיץ, ניצלה בזכות המשבר, באתר הארץ, 16 במרץ 2002
↑  שלי אפלברג, סופית: רדויז'ן תימכר לאוואיה ב-230 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 15 במרץ 2012
↑   אמיר טייג, רדוויז'ן נמכרת שוב: ספירנט הבריטית תשלם 25 מ' ד' תמורת פעילות הבדיקות, באתר TheMarker‏, 2 ביולי 2014
↑  עמי גינזבורג, ‏ריט תגייס בארה"ב 19 מיליון דולר לפי שווי חברה של 70 מיליון דולר, באתר גלובס, 3 ביולי 1997
↑  הושלמה מכירת RiT טכנולוגיות, באתר גלובס, 12 ביוני 2008
↑  הילל יוסף, ‏ריט טכנולוגיות מחדשת את פניה, באתר "אנשים ומחשבים", 5 באפריל 2017
↑  חברת טריון מצמצמת את מרכז הפיתוח שלה בארץ ומפטרת כ-20 עובדים, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2004
פסטיבל פייר

| --- | --- |


 סוג:  אירוע 
 מדינה:  איי בהאמה איי בהאמה
 מיקום:  אקזומה, איי בהאמה
 מייסדים:  בילי מקפרלנד, ג'ה רול
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2017–הווה (כ־7 שנים)
 קואורדינטות:  23°38′06″N 75°55′08″W﻿ / ﻿23.635°N 75.9188°W﻿ / 23.635; -75.9188
 fyrefestival.com/packages/
 he
 
פסטיבל פייר (באנגלית: Fyre Festival) היה הונאה שהתחזתה לפסטיבל מוזיקה יוקרתי שייסדו היזם בילי מקפרלנד והראפר ג'ה רול. הוא נועד לקדם את אפליקציית Fyre לקביעת הופעות למוזיקאים והיה אמור להתקיים ב-28–30 באפריל וב-5–7 במאי 2017 באיי הבהאמה.
האירוע פורסם וקודם באינסטגרם על ידי משפיעניות מדיה חברתית בהן קנדל ג'נר, בלה חדיד, היילי ביבר ואמילי רטקאוסקי, שברובן לא חשפו את העובדה שקיבלו תשלום בתמורה לפוסטים. במהלך סוף השבוע הראשון של הפסטיבל התגלו בו בעיות משמעותיות באבטחה, במזון, בלינה, בשירותים הרפואיים וביחס לאמנים, בעקבותיהן הפסטיבל נדחה למועד לא ידוע ולבסוף בוטל. האורחים בפסטיבל שילמו מאות דולרים על וילות יוקרתיות וארוחות גורמה, ובמקום זאת קיבלו כריכים ארוזים ואוהלים ללינה.
במרץ 2018 הורשע מקפרלנד בשני אישומים: הונאה של המשקיעים ורוכשי הכרטיסים של הפסטיבל ומרמה בסוכנות כרטיסים שהקים בתקופה שבה היה משוחרר בערבות. באוקטובר 2018 מקפרלנד נידון לשש שנות מאסר ונאלץ לשלם 26 מיליון דולר. לפחות שמונה תביעות משפטיות נפתחו נגד המארגנים בגין הונאת רוכשי כרטיסים, כמה מהן ביקשו להיחשב כתובענה ייצוגית ואחת דרשה פיצויים של יותר מ-100 מיליון דולר. ב-2019 יצאו שני סרטים תיעודיים על אירועי הפסטיבל: Fyre Fraud (הונאת פייר) של רשת הולו ו-Fyre: The Greatest Party That Never Happened (פייר: המסיבה הכי אדירה שמעולם לא התרחשה) של נטפליקס. הסיפור הופיע גם בפרק של סדרת הדוקו American Greed מבית CNBC ובפרק של הסדרה The Con ברשת ABC.