stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס ריד
חייו

ריד חי תחילה באברדין, שם ייסד את "מועדון החכמים" (אגודה ספרותית-פילוסופית), וסיים את לימודיו באוניברסיטת אברדין. ניתנה לו משרת מרצה בקינגס קולג' באברדין ב-1752, שם כתב את המאמר "מחקר במוח האנושי על עקרונות השכל הישר" (1764). זמן קצר אחר כך, ניתנה לו משרת פרופסור באוניברסיטת גלאזגו, בה היה אמור להחליף את אדם סמית. הוא פרש ממשרה זו ב-1781.
עמדתו הפילוסופית של ריד הייתה כי שכל ישר צריך להיות בבסיסה של כל חקירה פילוסופית. הוא מצטט רבות את קיקרו, ממנו לקח את המושג "sensus communis" ("שכל ישר"). הוא תמך בריאליזם ישיר, או ריאליזם של השכל הישר, וטען כנגד הרעיונות בהם תמכו ג'ון לוק, רנה דקארט, ובאופנים שונים כל שאר הפילוסופים המודרניים המוקדמים. ריד העריץ את בן דורו דייוויד יום, ובין השאר ביקש ממנו לבדוק את כתב היד של ספרו. בימיו, ולתקופה מסוימת במאה ה-19, זוהה כחשוב יותר מדייוויד יום.
לתאוריית הידע שלו הייתה השפעה על תאוריית המוסר. הוא ראה את האפיסטמולוגיה כהקדמה לאתיקה מעשית: כאשר אדם בטוח באמונותיו על ידי הפילוסופיה, כל שהוא צריך לעשות הוא לנהוג על פיהן, מכיוון שהוא בטוח שהן נכונות.
המוניטין שלו ירד לאחר שעמנואל קאנט וג'ון סטוארט מיל תקפו את האסכולה הסקוטית של השכל הישר. עם זאת, עדיין לימדו את הפילוסופיה שלו באוניברסיטאות בצפון אמריקה במאה ה-19, וכן תמך בה ויקטור קוזן, פילוסוף צרפתי. תמיכת ג. א. מור בשכל הישר כמתודה פילוסופית בתחילת המאה ה-20 עזרה להחיות את הגותו, כמו גם תשומת הלב שהוסבה אליו על ידי פילוסופים כגון ויליאם אלסטון ואלווין פלנטינגה.
ריד כתב מספר חיבורים פילוסופיים חשובים נוספים בהם: "מאמרים על הכוחות האינטלקטואליים של האדם" (1785), ו"מאמרים על הכוחות הפעילים של רוח האדם" (1788).
ראו גם

נאורות סקוטית
תומאס רייטר

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1958 (בן 66) פרנקפורט, גרמניה
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות סוכנות החלל האירופית
 לאום:  גרמניה גרמני
 השכלה:  אוניברסיטת בונדסוור מינכן (1982) 
 עיסוק בעבר:  טייס קרב בחיל האוויר הגרמני
 תקופת השירות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 דרגה:  בריגדיר גנרל
 זמן שהייה בחלל:  350 יום, 5 שע' ו־44 דק'
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  3
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  14 שעות ו-16 דקות
 משימות
 סויוז TM-22, יורומיר 95, STS-121,משלחת 13 לתחנת החלל הבינלאומית, משלחת 14 לתחנת החלל הבינלאומית, STS-116
     
 עיטורים
 צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2007)  Aachener Ingenieurpreis (9 בספטמבר 2016)  עיטור הידידות (רוסיה) (1996)  מדליה על הישגים בכיבוש החלל (12 באפריל 2011)  תואר אקדמי לשם כבוד (28 ביוני 2010)  Medal for outstanding service to Bavaria in a united Europe (2008)  מסדר ההצטיינות של הסן (4 באפריל 1996)  מדליית הכבוד של סקסוניה התחתונה  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
תומאס ארתור רייטר (גרמנית: Thomas Reiter; ‏נולד ב־23 במאי 1958) הוא אסטרונאוט לשעבר מטעם סוכנות החלל האירופית, ואחראי על תחום טיסות החלל המאוישות בסוכנות ועל המבצעים שלה. רייטר, טייס לשעבר בחיל האוויר הגרמני ובעל דרגת בריגדיר גנרל, מחזיק בשיא השהייה בחלל לאסטרונאוט שאינו מתוכנית החלל הרוסית או האמריקנית. שיא זה עומד על 350 ימי שהיה בחלל.
השכלה

רייטר, יליד פרנקפורט, גרמניה, הוא בוגר תואר בהנדסה אווירונאוטית מהאוניברסיטה הצבאית של גרמניה במינכן. בשנת 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטה זו. רייטר הוסמך כטייס בחיל האוויר הגרמני וכן השתלם בטיסה בטקסס, ארצות הברית.
קריירה כאסטרונאוט

רייטר נבחר כאסטרונאוט מטעם סוכנות החלל האירופית, והשתלם בקורס הקוסמונאוטים של רוסיה. בשנת 1995 טס לחלל בחללית סויוז TM-22, שעגנה בתחנת החלל הרוסית מיר בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 19 בפיקוד אנטולי סולוביוב. לאחר העברת אחריות על תחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 20 בפיקוד יורי גידזנקו. רייטר שהה בתחנת החלל 179 יום, וביצע שתי יציאות מחוץ לתחנה, בהן שהה בחלל וביצע ניסויים לפי תוכנית של סוכנות החלל האירופית EUROMIR 95.
בשנים 1996–1997, עבר רייטר השתלמויות נוספות בסוכנות החלל הרוסית, והוסמך לפיקוד על חלליות סויוז TM, כולל הנחתת חלליות מסוג זה על כדור הארץ.
רייטר התאמן למשימה בת חצי שנה על תחנת החלל הבינלאומית ושוגר אליה ב-4 ביולי 2006 במעבורת החלל דיסקברי (במשימת STS-121) והצטרף למשלחת מס' 13 לתחנת החלל הבין-לאומית. רייטר היה גם חלק מהמשלחת ה-14 לתחנת החלל, ושב לכדור הארץ במעבורת החלל דיסקאברי במשימת STS-116. שם המשימה שלו בתחנת החלל, כפי שנקבע על ידי סוכנות החלל האירופית היה Astrolab.
באוגוסט 2007 מונה רייטר לחבר הנהלת סוכנות החלל הגרמנית – DLR.
במרץ 2011, מונה רייטר למנהל תחום הטיסות המאוישות לחלל והמבצעים בסוכנות החלל האירופית. במסגרת אחריותו – טיסות חלל של אסטרונאוטים אירופים, ניהול משימות רכב האספקה החללית מסוג ATV, ניהול מרכז האסטרונאוטים של אירופה, וניהול המקטע הקרקעי של משימות החלל הבלתי מאוישות של סוכנות החלל האירופית, באמצעות מרכז הבקרה (ESOC) הממוקם בדארמשטאט, גרמניה.
הערות שוליים

↑  תוכנית EUROMIR 95
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119378981  ISNI: 0000 0001 1457 5014  LCCN: no2010187069  VIAF: 161130918   WorldCat (עם VIAF): 161130918
תאונת אי שלושת המילין

| --- | --- |

 תאריך:  28 במרץ 1979 
 מיקום:  Three Mile Island Nuclear Generating Station 
 קואורדינטות:  40°09′12″N 76°43′31″W﻿ / ﻿40.153333333333°N 76.725277777778°W﻿ / 40.153333333333; -76.725277777778
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אי שלושת המילין(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אי שלושת המילין(למפת פנסילבניה רגילה) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריאי שלושת המילין(למפת פנסילבניה מוגדלת) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריאי שלושת המילין he
 
התחנה באי שלושת המילין
תאונת אי שלושת המילין היא תאונה גרעינית שהתרחשה ב-28 במרץ 1979 וגרמה להתכת הליבה של כור גרעיני באי שלושת המילין, פנסילבניה, ארצות הברית.
התאונה

תחנת הכוח הגרעינית באי שלושת המילין הכילה שני כורים. בעת התאונה היה הכור הראשון מושבת עקב תדלוק. בשעה 4:00, מסיבה שאינה ידועה, כשלה מערכת הקירור המשנית של הכור השני. עקב כך התפתח עומס החום שגרר להפסקת פעולת הטורבינה, הגנרטור, ולבסוף הכור. כתוצאה מכך, הלחץ במערכת הראשית החל לעלות.
בכור היה קיים שסתום שאמור היה להיפתח בעת עליית לחץ ולהיסגר לאחר ירידתו. עם עליית הלחץ במערכת, השסתום נפתח, אך בשל תקלה לא נסגר כשהלחץ ירד. במהרה הלחץ במערכת החל לרדת, ובעקבותיו החלו לצאת האדים שבמערכת הראשית. יציאת האדים דרך השסתום הפתוח גרמה לחיישן לדווח לחדר הבקרה כי המערכת מלאה במים, אף על פי שהיא הלכה והתרוקנה מהם. כתוצאה מכך, כיבה המפעיל בחדר הבקרה את מערכת קירור החירום והפסיק את הזרמת המים למערכת. בהיעדר מים מקררים הטמפרטורה בליבת הכור עלתה עוד יותר, וכ-130 דקות לאחר הכשל הראשוני, כיפת הכור התפוצצה ויסודות רדיואקטיביים השתחררו למערכת.
בינתיים המפעילים בחדר הבקרה החליפו משמרות. המפעילים החדשים שמו לב לחום החריג, וסגרו את השסתום, לאחר שיותר מ-120 אלף ליטר מים דלפו מהמערכת. כ-165 דקות לאחר תחילת האירוע הגיעו המים המזוהמים לגלאים, ואזעקה נשמעה. בזמן זה רמת הרדיואקטיביות הייתה גבוהה פי 300 מהמצופה. שבע שעות לאחר מכן, הוחל בהזרמת מים למערכת, אך רק כעבור 9 שעות נוספות, החום בכור החל לרדת. חלקים גדולים בכור הותכו. בשבועות הבאים שוחררו כמויות גדולות של גזים רדיואקטיביים לאטמוספירה, אך רק כמות קטנה מהם הייתה יוד-131, המסוכן לבריאות. לפי דיווחים רשמיים של סוכנויות ממשל בארצות הברית, התאונה לא גרמה למקרי מוות או לפציעות.
לקחים מהתאונה

בעקבות התאונה הופקה שורת לקחים, בראש ובראשונה כאלה הקשורים לטעויות אנוש בעת לחץ. מערכת החירום בכור עבדה, אך עקב טעות של המפעיל בחדר הבקרה היא כובתה, דבר שאפשר לתאונה לקרות. בנוסף הופקו לקחים הנוגעים לתפעול הכור ולשינויים טכנולוגיים שייושמו בכורים בתחנות כוח גרעיניות העתידות לקום. עם זאת, מאז התאונה כמעט לא הוקמו תחנות כוח גרעיניות נוספות בארצות הברית, למעט אלו שבנייתן החלה טרם התאונה.
בתרבות

"הסינדרום הסיני" - סרט שיצא לאקרנים 12 יום לפני התאונה ומתאר אירוע בדיוני של תאונה והתכת ליבת כור גרעיני בפנסילבניה. סמיכות הזמנים והדמיון בין התסריט לתאונה הובילו להצלחת הסרט ולהפיכתו לשובר קופות.
מיני סדרה "Meltdown: Three Mile Island" שמתעדת את רגעי התאונה והשלכותיה. הופקה על ידי נטפליקס.
האי והתאונה מוזכרים לקראת סוף הספר הבדיוני של אייזק אסימוב "רובוטים ואימפריה" כמקום רדיואקטיבי גם לאחר כאלף שנים.
שניאור זלמן לבקובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ח' בטבת תש"ו (בן 78)
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום מגורים:  ניו יורק
 מקום פעילות:  קראון הייטס, ניו יורק
 השתייכות:  חסידות חב"ד
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770
 תפקידים נוספים:  ראש מכון סמיכה לרבנות
 בת זוג:  שרה (לבית גוראריה)
 אב:  נחום לבקובסקי
 אם:  איטה לבקובסקי
 
הרב שניאור זלמן הלוי לבקובסקי (נולד בח' בטבת תש"ו) הוא ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק.
ביוגרפיה

נולד בטשקנט שבאוזבקיסטן לאיטה ולנחום לבקובסקי, כעבור שנה וחצי עברה משפחתו לברינואה שבצרפת, שם למד בישיבת תומכי תמימים המקומית.
בשנת ה'תשכ"ט (1969) נישא לשרה בתו של העסקן החב"די נתן גוראריה והחל לשמש כר"מ בישיבת תומכי תמימים המרכזית ב-770.
בשנת ה'תשמ"ח (1988) מונה לחבר בהנהלת הישיבה. בשנת תשנ"ב, לאחר פטירתו הרב ישראל יצחק פיקרסקי, מונה לבקובסקי לראש הישיבה תחתיו. שם מסר שיעור בגמרא פעמים בשבוע, בעברית ויידיש.
מאז תשנ"ב הוא עומד בראש ראש מכון סמיכה לרבנות במסגרת הישיבה.
מאז שנת תשמ"ח מארגן לבקובסקי כינוס תורה באסרו חג של שלוש רגלים ב-770 בהשתתפות רבני חב"ד וראשי ישיבות חב"ד ואחרים.
משפחתו

לרב לבקובסקי שבעה בנים וחמש בנות בהם;
בנו, הרב חיים אליעזר, רב דיין ושליח חב"ד בבאפלו, ניו יורק
בנו, הרב יוסף יצחק, רב ושליח חב"ד בקייפ קורל
בנו, הרב נחום, יו"ר מכון חנה בקראון הייטס ומשפיע ורב בעת הכנסת ה"בינוני" בקראון הייטס
בנו, הרב שמריהו, ר"מ ומשפיע בישיבת ליובאוויטש בטורונטו
חתנו, הרב עקיבא גרשון וגנר, ראש ישיבת ליובאוויטש בטורונטו
חתנו, הרב קלמן וינפלד, רב בית הכנסת 'אליעזר יצחק' בקראון הייטס ומראשי ארגון OK
גיסו, הרב אליהו יוחנן גוראריה רב העיר חולון
הערות שוליים

↑  770: תלמידי הישיבה קיבלו את תעודות ההסמכה לרבנות, באתר col, אייר תשע"ט
↑  הערב: "כינוס תורה" המסורתי של ישיבת תות"ל המרכזית 770, באתר col, ניסן תש"ף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373343005171  VIAF: 33727243   WorldCat (עם VIAF): 33727243
שערי הברזל II

| --- | --- |

 מיקום:  Gogoșu 
 סוג:  תחנת כוח הידרואלקטרית, סכר, גשר 
 סוכר את:  דנובה 
 אורך:  1,053 מטר
 ייצור חשמל:  550 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  ?–1985
 קואורדינטות:  44°18′16″N 22°33′54″E﻿ / ﻿44.30444444°N 22.565°E﻿ / 44.30444444; 22.565
  (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי שערי הברזל II(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי שערי הברזל II(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור שערי הברזל II(למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור שערי הברזל II he
 
שערי הברזל II (ברומנית: Porțile de Fier II ובסרבית: Хидроелектрана Ђердап II) – תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדנובה בגבול שבין רומניה ובין סרביה (בעבר יוגוסלביה) בעלת יכולת מובנית לייצר 500 מגה-ואט חשמל. התחנה היא בבעלות משותפת רומנית-סרבית, והחשמל מחולק בצורה שווה בין שתי המדינות.
מאגר המים, שנוצר אחרי הקמת סכר בגובה 34 מטרים, מכיל 600,000,000 מטרים מעוקבים מים ושטחו 5.200 הקטרים.
שערי הברזל II נבנתה לאחר השלמת שערי הברזל I, במורד הדנובה, במרחק של כ-80 קילומטרים.
תור גלאפגוס

| תור גלאפגוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יוניים
סוג:: יונה אמריקאית
מין:: תור גלאפגוס
שם מדעי
 Zenaida galapagoensis ‏גולד, 1839
תחום תפוצה


תור גלאפגוס המכונה גם יונת גלאפגוס (שם מדעי: Zenaida galapagoensis) היא מין של יונה ממשפחת היוניים, האנדמית לאיי גלאפגוס ששוכנים ממערב למדינת אקוודור והיא היונה היחידה החיה באיים בטבע. התור חי ברחבי כל האיים ונמצא בעיקר באזורים הצחיחים והמדבריות באיים. היא נפוצה בעיקר בחנובסה ואספניולה.
אורכו של התור 18-23 ס"מ ומשקלו 67-92 גרם בממוצע. זו יונה קטנה בצבע חום-זהוב בפלג הגוף העליון ובכנפיים שמנוקדות בנוצות שחורות מעט ולבנות מעט (בקדמת הכנף). החזה ורוד והעורף מפוספס בורוד-שחור-לבן. הראש חום עם עין כחולה גדולה ופסים שחורים ולבנים משני עבריה. הרגליים קצרות ואדומות והתור לא נוהג לעופף הרבה, אף על פי שהוא יכול אם יש צורך.
היונה חיה רוב הזמן על הקרקע ומחפשת מזון. היא אוכלת זרעים שונים, פירות של קקטוסים הנפוצים באיים כמו קקטוסי Opuntia וחרקים קטנים. היונה חיה עם בן זוג כמו רוב היונים והרבייה מתרחשת במשך כל השנה כשהם מקננים ודוגרים על הביצים בקן בין ענפי הקקטוסים.
ליונה אין טורפים יבשתיים אף על פי שעקב הגלאפגוס, עופות הפרגטה וינשופים עלולים לטרוף את גוזליה. בנוסף היא מאוימת מחיות פולשות שהאדם הביא לאיים ועלולים לפשוט על קנים או לטרוף יונים משוטטות.
הערות שוליים

↑  תור גלאפגוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
שלמה פרידמן

ערך זה עוסק בהאדמו"ר הרביעי מצ'ורטקוב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הרב שלמה פרידמן (20 באפריל 1894 – 29 באוקטובר 1958) היה האדמו"ר הרביעי מצ'ורטקוב, מרכז פעילותו היה בתל אביב.
קורות חייו

הרב שלמה פרידמן נולד בי"ד בניסן ה'תרנ"ד בעיירה צ'ורטקוב לרבי נחום מרדכי פרידמן ולחווה לאה, בתו של רבי שלמה פרידמן (בן הרב אברהם יעקב פרידמן (הראשון) מסדיגורה). ביוני 1914 נישא לבת דודו רחל, בתו של רבי ישראל פרידמן מסדיגורה. התחנך אצל סבו האדמו"ר מסדיגורה שהעריכו מאוד.
לאחר פטירת אביו בשנת ה'תש"ו (1946) הסכים בחוסר רצון לשמש כאדמו"ר מצ'ורטקוב בתל אביב וקבע את מושבו ברחוב אחד העם. הנהגתו של הרב פרידמן הייתה בצנעה ולא הרבה בביקור חסידיו ואף סירב לנסוע לארצות הברית לבקרם. היה ידוע כבעל חסד שחילק את מרבית כספו לצדקה, וכן היה ממייסדי החינוך העצמאי. היה חולה רוב ימיו ובשלוש שנותיו האחרונות היה חולה בסרטן בצורה קשה. נפטר בט"ו בחשון ה'תשי"ט ונטמן בחלקת אדמו"רי רוז'ין בבית הקברות נחלת יצחק. לאחר פטירתו חסידי צ'ורטקוב ביקשו מדודו, הרב צבי אריה טברסקי לשמש כאדמו"ר מצ'ורטקוב.
הרב פרידמן נהג לומר דברי תורה בהזדמנויות רבות ולאחר פטירתו התגלה כי הוא כתב אותם לעצמו ושמר בביתו. דברי התורה יצאו לאור בספר "דברי שלמה" בירושלים בשנת ה'תשכ"א (1961) על ידי אחד מחסידיו, הרב דוד משה שפיגל, שכיהן שנים רבות כגבאי בית המדרש טשורטקוב בשכונת מאה שערים בירושלים.
צאצאיו

לרב פרידמן היו שני ילדים:
אברהם יעקב פרידמן - נפטר בגיל 3 בי"ח באייר תרפ"ו ונטמן בווינה.
ציפורה פיגא - נישאה לחיים נהוראי ולהם בת אחת, רות כ"ץ.
לקריאת נוספת

מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה כרך ד', עמ' 231.
ישראל שפיגל, על הצדיקים ועל החסידים, כרך א', עמ' 255.
הערות שוליים

↑  שלמה פרידמן באתר GRAVEZ
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309219905171  ISNI: 0000 0000 2489 8872  LCCN: n80157493  VIAF: 40685218   WorldCat (עם VIAF): 40685218
שלמה פלסנר (רב)

| --- | --- |

חיתוך עץ של דיוקן הרב שלמה פלסנר
 לידה:  23 באפריל 1797 כ"ז בניסן ה'תקנ"ז ברסלאו, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  28 באוגוסט 1883 (בגיל 86) כ"ה באב ה'תרמ"ג פוזנן, ממלכת פרוסיה 
 תקופת הפעילות:  ? – 28 באוגוסט 1883 
 חיבוריו:  "נוזלים מן לבנון" - 1833 - הספרים החיצוניים מתורגמים לעברית
 צאצאים:  אליהו פלסנר 
 
רבי שלמה (סלומון) פלסנר
רבי שלמה (סלומון) פלסנר (כ"ז בניסן ה'תקנ"ז, 23 באפריל 1797 – כ"ה באב ה'תרמ"ג, 28 באוגוסט 1883) היה מתרגם ודרשן בן יהדות גרמניה במאה ה-19. ממתרגמי הספרים החיצוניים, מקורבו של רבי עקיבא איגר ומן הלוחמים בתנועה הרפורמית בגרמניה.
ביוגרפיה

נולד לרב יהודה פלסנר בברסלאו, למד אצל רבי אברהם טיקטין שכיהן אז כגאב"ד ברסלאו. בגיל צעיר התפרסם כגאון וצדיק.
הוא היה לבן חסותו של רבו ונהג לשאת דרשות נגד רוח תנועת ההשכלה היהודית ובעיקר נגד מהלכי הרפורמים. מיד לאחר פטירת הרב טיקטין בשנת ה'תקפ"א (1820) הפעילו האחרונים את קשריהם ואסרו עליו לדרוש בפומבי בברסלאו. בשנת 1830 התגורר בברלין, הוא נאם אחת לשבועיים בבית הכנסת, ונקט בדרשותיו בפרשנות הפשט למקרא. בשנת ה'תר"ג (1843) הוא עקר לפוזנן ושם כיהן כדרשן עד פטירתו.
מלבד עבודתו הדרשנית והפולמוסית, חיבר ספרי חידושים על המקרא, הערות על ששה סדרי משנה, וכתבים נוספים.
הוא נפטר בכ"ה באב תרמ"ג ובהלוויתו הספידו אותו הרב עזריאל הילדסהיימר והרב אברהם ברלינר.
בנו, אליהו (1841–1898), היה רב באוסטרבה.
מכתביו

נוזלים מן לבנון, ברלין תקצ"ד, 1833 - כתובים אחרונים מתורגמים עם ביאור והקדמה, חידושי תורה בדרך פשט, שירים ודרשות
"עדות לישראל" (ברסלאו תר"י) - ספר אפולוגטי בעברית ובגרמנית העוסק בהגנה תדמיתית על התלמוד באמצעות ציטוטים חיוביים של חכמים נוצריים עליו.
"כתובים אחרונים" מימי בית המקדש הראשון ובית המקדש השני (טורון תרכ"ה) - תרגם מיוונית וארמית לעברית
"כה לחי" (ברסלאו, תרנ"ז)
לקריאה נוספת

שמעון יעקב גליקסברג, פרק תשעה וארבעים, הדרשה בישראל, ת"ש
הערות שוליים

↑  דייטשלאנד, המגיד, 5 בספטמבר 1883
↑  נר חנוכה, המגיד, 13 בדצמבר 1865
חדשות לבית ישראל, חבצלת, 29 באפריל 1898
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266521705171  PLWABN: 9810643987205606  GND: 130137030  ISNI: 0000 0000 7150 1276  LCCN: n87903320  NKC: zmp2017939296  NTA: 298569124  SUDOC: 243707398  VIAF: 97415051   WorldCat (עם VIAF): 97415051 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שנלונג

דגם של שנלונג התלוי מתחת למפציץ
שנלונג (בסינית: 神龍), "דרקון שמיימי") הוא שמה של מעבורת חלל סינית ניסיונית, הנמצאת בשלב פיתוח וניסוי.
תמונה ראשונה של דגם מוקטן של כלי חללי זה פורסמה על ידי סין בדצמבר 2007, כשהוא תלוי מתחת לגחונו של מפציץ סיני מטיפוס H-6. מועד צילום התמונה אינו ידוע וייתכן כי המיזם נמצא בשלב פיתוח מתקדם יותר מאשר בחינת התצורה האווירודינמית של החללית. מהתמונה שפורסמה עולה כי הכלי מתוכנן כמעבורת חלל לשימוש רב פעמי, וניכרים בו האזורים המכוסים באריחי בידוד להגנה מפני החום בעת הכניסה לאטמוספירה. כמו כן ניתן לראות כי לשנלונג מנועים רקטיים בחלקו האחורי.
בשלב זה לא ידוע כיצד תשתלב מעבורת חלל סינית מאוישת בתוכנית החלל הסינית, המבוססת על חלליות חד פעמיות מסדרת שנג'ואו. מקורות שונים בארצות הברית מייחסים למיזם שנלונג מטרות צבאיות, כולל שימוש אפשרי כ"מפציץ חלל", קונספט שנבחן בזמנו בברית המועצות ובארצות הברית.
מעבורות חלל סיניות

העניין הסיני במעבורת חלל לשימוש חוזר החל כנראה בשנות ה-80 של המאה ה-20, עת הופיעו בפרסומים סיניים שונים תוכניות ושרטוטי קונספט של מעבורות חלל. חלק מהתכנונים המוקדמים גילו דמיון רב למטוס החלל X-20 שפותח בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20 אך בוטל בטרם הגיע לכדי טיסת ניסוי לחלל. דגמים שונים של מעבורות חלל סיניות הוצגו בתערוכות שונות בסין ומחוץ לה, ובשנת 2000 הוצג בהנובר שבגרמניה דגם של מעבורת חלל סינית השונה מתצורתו של שנלונג.
תוכנית הפיתוח של מעבורות חלל סיניות מכונה "פרויקט 921-3", כאשר פרויקט 921-1 היה שם הקוד לפיתוח החללית המאוישת שנג'ואו, ו - 921-2 הוא ציון פנימי סיני לפיתוח תחנת החלל טיאנגונג 1.
שערי הברזל

ערך זה עוסק בקניון השוכן בגבול רומניה-סרביה. אם התכוונתם לאחד משערי הר הבית בירושלים, ראו .
הסכר בשערי הברזל
שערי הברזל (ברומנית: Porţile de Fier, בסרבית: Гвоздена врата) הוא שמו של קטע מתוואי הדנובה, באורך 134 קילומטרים, במפגש הרי הקרפטים עם הרי הבלקנים, בגבול רומניה עם סרביה.
שערי הברזל הוא קניון שחצב נהר הדנובה בסלעי ההרים בדרכו אל הים השחור. המעבר צר ושימש בימי קדם מקום נוח להציב בו מארבי שודדים לעוברי הדרך וגם למארבים צבאיים נגד פולשים.
בשנים 103–105 בנה אפולודור מדמשק במקום זה את גשר טראיאנוס שאיפשר את מעבר הצבא הרומי וכיבוש דאקיה במלחמה הדאקו-רומאית השנייה. בתקופה המודרנית הוקם במקום סכר עבור תחנת הכוח ההידרואלקטרית שבקרבת העיר אורשובה. בקטע הסרבי של הקניון יש פארק לאומי בשם "דרדפ". בקטע הרומני, ניצב הפסל דצ'באל, לזכר כיבוש דאקיה.
הקניון היה זרוע סלעים רבים, שסיכנו מאוד את המפליגים בנהר. במהלך המאה ה-19, החל מ-1834, פעלה ממשלת הונגריה לפינוי מסלול שיט על ידי פיצוץ הסלעים בנתיב השיט. היוזמה התחדשה לקראת סוף המאה והגיעה לסיומה ב-1895. ב-1896 הגיע למקום פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה לחנוכת מסלול השיט, שעלה לאוצר ההונגרי יותר מעשרים מיליוני פלורינים, ולכבודו הגיעו גם קרול הראשון, מלך רומניה ומילאן הראשון, מלך סרביה. בנתיב השיט המשופר גדלה מאוד תנועת האוניות.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 נבנתה במקום תחנת כוח הידרואלקטרית. בעקבות בנייתה הוצף האי אדה קלה ותושביו פונו לאזורים אחרים.
הערות שוליים

↑  Stâncile Franz Joseph: Un dar de alianță militară, politică și economică (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560531305171  BnF: cb119802978 (data)  GND: 4092445-2  LCCN: sh85068192  SUDOC: 027849562  VIAF: 243006181   WorldCat (עם VIAF): 243006181
תומאס שאף

תומאס שאף (בגרמנית: Thomas Schaaf; נולד ב-30 באפריל 1961) הוא מאמן כדורגל וכדורגלן עבר גרמני. שאף אימן את ורדר ברמן בין השנים 1999 ו-2013, לאחר ששיחק בה בכל הקריירה שלו ככדורגלן בין השנים 1978 ו-1995. ב-2021 חזר לאמן את הקבוצה באופן זמני.
קריירה כשחקן

שאף הגיע לאקדמיית הנוער של ברמן בשנת 1972, ו-6 שנים לאחר מכאן עלה לשחק בקבוצת הבוגרים. במהלך 4 השנים הראשונות שלו בקבוצה הופיע רק ב-20 משחקים, אולם לאחר מכאן הפך לשחקן הרכב קבוע ומשמעותי. במהלך הקריירה זכה עם ברמן בשתי אליפויות ושני גביעים מקומיים, והשתתף כמחליף בניצחון על קבוצת הכדורגל הצרפתית א.ס. מונקו בגביע אירופה למחזיקות גביע של שנת 1991/2.
קריירת אימון

שאף החל את קריירת האימון שלו בעודו שחקן פעיל, עת בשנת 1987 החל לאמן קבוצות נערים של המועדון. בשנת 1996 החל לאמן את קבוצת המילואים של המועדון עד שב-9 במאי 1999 החליף את פליקס מאגאת בתור מאמן הקבוצה הבוגרת. באותה עונה לא רק שהציל את הקבוצה מירידה אלא גם זכה בגביע הגרמני.
שאף הוביל את ורדר ברמן להישגים הן בזירה המקומית והן בזירה הבינלאומית במשך כהונתו. עונת השיא של המועדון הייתה 2003/04 בה זכתה הקבוצה בדאבל - אליפות וגביע יחדיו. בנוסף לכך העפילה הקבוצה 5 פעמים רצופות (ו-6 בסך הכל) אל ליגת האלופות משנת 2004, כאשר בעונת 2008/09 הפסידה הקבוצה בגמר גביע אופ"א לקבוצה האוקראינית שחטאר דונצק.
בשנת 2013 סיים את תפקידו כמאמן הקבוצה לאחר שאימן אותה 14 שנים. בשנת 2014 מונה למאמן קבוצת איינטרכט פרנקפורט. בינואר 2016 מונה למאמן הנובר 96 במקום מיכאל פרונטצק שפוטר מהתפקיד. במרץ 2016 פוטר מתפקידו.
תארים > כשחקן

אליפות הליגה הגרמנית (2): 1987/1988, 1992/1993
הגביע הגרמני (2): 1990-91, 1993-94
גביע אירופה למחזיקות גביע (1): 1991-92
תארים > כמאמן

אליפות הליגה הגרמנית (1):2003/2004
הגביע הגרמני (3): 1998-99, 2003-04, 2008-09
דאבל (1): 2003-04
גביע הליגה הגרמנית (1): 2006
גביע אופ"א (העפלה לגמר): 2008/2009
שלוש נשים גבוהות

| --- | --- |
 כתיבה:  אדוארד אלבי 
 דמויות:  אישה בשנות התשעים לחייה  אישה בשנות החמישים לחייה  אישה בשנות העשרים לחייה  הבן
 סוגה:  דרמה
 הצגת בכורה:  14 ביוני 1991 
 שפה:  אנגלית 
 פרסים:  פרס פוליצר לדרמה 
 
שלוש נשים גבוהות הוא מחזה בן שתי מערכות מאת אדוארד אלבי, שנכתב בשנת 1990, וזכה בפרס פוליצר לדרמה לשנת 1994, הפוליצר השלישי של אלבי.
דמויות

א': היא אישה בת 92. היא רזה, אוטוקרטית, גאה ועשירה, עם "סניליות עוטפת".
ב': היא גרסה בת 52 של א', אותה היא סועדת בתשלום. היא צינית כלפי החיים. אף על פי שהיא לא נהנית לעבוד אצל א', היא לומדת ממנה הרבה.
ג': היא גרסה בת 26 של ב'. היא עורכת דין אשר נוכחת מטעם משרד עורכי הדין של א', מכיוון שא' הזניחה ניירת, תשלומים וכדומה. יש לה את ביטחון עצמי כנפוץ אצל בני נוער.
הנער: בנם של שלוש הנשים. הוא אינו ממלא תפקיד מדבר אך הוא נושא לדיונים רבים ביניהן. הקרע בין הבן לאימו (או אימותיו) גורם לייאוש רב של א' וב'.
סקירה כללית

הגיבורה, אישה כריזמטית בת יותר מ-90, משקיפה על חייה בתערובת של בושה, הנאה, חרטה וסיפוק. היא נזכרת בהנאה שבילדותה ובנישואיה המוקדמים, כאשר חשה אופטימיות סוחפת. היא נזכרת במרירות באירועים שליליים שגרמו לה חרטה: הרומנים של בעלה ומותו, והתרחקותו של הבן ההומוסקסואל.
מערכת היחסים של האישה עם בנה היא האינדיקציה הברורה ביותר לכך שאלביי עיבד כמה זיכרונות מטרידים משלו ב"שלוש נשים גבוהות". לאחר שגודל על ידי הורים מאמצים שמרנים בניו אינגלנד שהסתייגו מהיותו הומו, הוא עזב את הבית בגיל 18, וכך גם הבן במחזה. אלבי הודה בריאיון למגזין "האקונומיסט" שהמחזה "היה סוג של גירוש שדים. ולא חיבבתי יותר את האישה אחרי שסיימתי את המחזה מאשר כשהתחלתי אותו."[דרוש מקור]
במחקר על ההצגה צוין כי "מלבד גירוש השדים האישיים, אלבי החזיר את הכבוד של מבקרי התיאטרון בניו יורק עם המחזה. רבים מהם התייאשו מכך שהמחזאי, שהפגין הבטחה גדולה בשנות השישים והשבעים, התייבש באופן יצירתי. למעשה, "שלוש נשים גבוהות" זכה בפרס פוליצר לדרמה בשנת 1994, כמו גם בפרסי חוג מבקרי הדרמה, לוסיל לורטל, ופרסי מעגל המבקרים החיצוניים על המחזה הטוב ביותר."
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

המחזה נפתח עם שלוש הדמויות הראשיות יחד בחדר השינה של א'. לאורך הסצנה, א' עושה את מרבית הדיבורים. לעיתים קרובות היא נזכרת ומספרת סיפורים על חייה. ב' מתלוצצת איתה, תוך כדי שהיא עוזרת לה לעשות מטלות יומיומיות שהיא מתקשה לעשות בעצמה (לשבת, ללכת לשירותים, להיכנס למיטה). ג', אשר מנסה להשחיל מילה בנוגע למטלות אותן היא מנסה להשלים, נוטה להירתע בעקבות הסיפורים הארוכים של א'. ג' לעיתים קרובות מאתגרת את ההצהרות הסותרות והלא-הגיוניות של א'; אבל ב' שמורגלת ל-א' והרגליה מניאה את ג' מכך. המערכה הראשונה מסתיימת כאשר ל-א', באמצע אחד מסיפוריה, יש אירוע מוחי.