stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רי בראון
קריירה פוליטית > מושל קליפורניה ה-39

במרץ 2010 הכריז בראון כי הוא מתמודד לכהונה שלישית ובלתי רציפה (לאחר כהונתו הראשונה והשנייה בשנים 1975–1983). בקליפורניה יש חוק המגביל את כהונת המושל לשתי כהונות בלבד, אולם הוא נחקק לאחר כהונותיו הקודמות כמושל, ולכן יכול היה בראון להיבחר מחדש לשתי כהונות נוספות. יריבתו הרפובליקנית במירוץ זה הייתה מג ויטמן, נשיאה ומנכ"לית חברת היולט פקארד לשעבר. בראון נתמך על ידי עיתונים כלוס אנג'לס טיימס וסן פרנסיסקו כרוניקל. בנובמבר 2010 נבחר בפעם השלישית למושל המדינה, לאחר שהביס את יריבתו מג ויטמן. בינואר 2011 נכנס לתפקידו, יחד עם סגנו גווין ניוסם, לאחר שירש את ארנולד שוורצנגר.
עם תחילת כהונתו, היה חלק מהובלתה של רפורמה מנהלית, שכללה שורה של קיצוצים בהוצאות המדינה, שסייעה למדינה להגיע מגרעון של כ-60 מיליארד דולר ב-2010, לעודף תקציבי שעמד בשנת 2017 על מיליארד דולר. במהלך כהונתו עלה לכותרות כאשר העביר חוק שאוסר על ערים במדינה להעביר חוקים שיאסרו ברית מילה, ולקראת סוף כהונתו הפך את קליפורניה למדינה הראשונה שאוסרת על חלוקה חינמית של שקיות ניילון במרכולים משיקולים סביבתיים.
בנובמבר 2014 נבחר לכהונה רביעית כמושל, לאחר שהביס את ירבו הרפובליקני, ניל קשקרי, ברוב של 66.35% מן הקולות. כהונתו החלה בינואר 2015.
בתקופת כהונתו השנייה זכה לכותרות בעקבות מהלכים רבים, ביניהם הסדרת נושא המתת חסד בעקבות מאבקה של בריטני מיינרד (2015), איסור כניסתם למוסדות חינוך של ילדים שלא מחוסנים כנגד מחלות מידבקות (2015), איסור על המדינה לקיים עסקים עם ארגונים השותפים לחרם על ישראל (2016), הפיכת קליפורניה למדינה הראשונה בארצות הברית שמכירה במגדר שלישי (2017), חוקרים המגבילים גידול של בעלי חיים לצורכי מכירתם (2017), חתימה על מחויבות של קליפורניה לעבור ל-100% אנרגיה מתחדשת עד 2045 (2018), הפיכת קליפורניה למדינה הראשונה בארצות הברית שמחייבת תאגידים למנות נשים לדירקטורונים שלהם (2018), איסור הסכמי השתקת הטרדות מיניות.
באוקטובר 2018 הציב עצמו בראון בעיצומה של סערה תקשורתית סביב ביטול נייטרליות הרשת של ארצות הברית, כאשר מדינת קליפורניה בהנהגת בראון החליטה לא לכבד את ההחלטה הפדרלית, ולחוקק חוק מדינה שימשיך בה את נייטרליות הרשת. בעקבות החקיקה נתבעה קליפורניה על ידי ממשלת ארצות הברית.
חייו האישיים

בראון לא נישא שנים ארוכות ונודע בקשריו הרומנטיים עם נשים בולטות, בהן לינדה רונסטאדט. בשנת 2005 התחתן עם חברתו אן גאסט, תחילה בטקס אזרחי שערכה הסנאטורית דיאן פיינסטיין ולאחר מכן בטקס דתי בכנסייה.
הערות שוליים

↑  Intriguing people for March 2, 2010, CNN
↑  Jerry Brown for governor, באתר לוס אנג'לס טיימס, 3 באוקטובר 2010
↑  הנס של קליפורניה: מגירעון לעודף תקציבי של מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 26 במאי 2013
↑  קליפורניה: תקנות נגד ברית מילה? זה לא חוקי, באתר ynet, 3 באוקטובר 2011
↑  ניילון אאוט: מושל קליפורניה חתם על איסור חלוקת שקיות ניילון בסופרמרקטים, באתר כלכליסט, 1 באוקטובר 2014
↑  Jerry Brown coasts in California, Politico, 4 November 2014
↑  איתי גל, תקדים עולמי בקליפורניה: ילד לא מחוסן - לא ייכנס לגן או לבי"ס, באתר ynet, 30 ביוני 2015
↑  "מחויבת לפעול מול הדה לגיטימציה נגד ישראל", באתר ישראל היום
↑  Brown signs law OK'ing third option for gender on California driver's licenses, CNN
↑  California Tells Pet Stores Their Dogs and Cats Must Be Rescues, New York Times
↑   קליפורניה התחייבה לעבור ל-100% אנרגיה נקייה עד 2045, באתר TheMarker‏, 11 בספטמבר 2018
↑  קליפורניה הפכה למדינה הראשונה בארה"ב שמחייבת חברות ציבוריות לכלול נשים בדירקטוריונים, באתר כלכליסט, 1 באוקטובר 2018
↑   קליפורניה נגד טראמפ: חוקקה חוקי נייטרליות רשת – וחטפה מיד תביעה מהממשל, באתר TheMarker‏, 1 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317927905171  PLWABN: 9810536537605606  BnF: cb16970708p (data)  GND: 11932573X  ISNI: 0000 0001 1487 0443  LCCN: n80131844  NARA: 10569950  NTA: 075117436  SNAC: w67376c3  SUDOC: 129352578  ULAN: 500274877  VIAF: 1320107   WorldCat (עם VIAF): 1320107 
בראון, 1978
ראש עיריית אוקלנד ג'רי בראון עם הסנאטורית דיאן פיינסטיין, ועם ראש עיריית סן פרנסיסקו גווין ניוסם, 2007
סוזן הלמס

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1958 (בת 66) שארלוט, ארצות הברית 
 מידע כללי
 השכלה:  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  אוניברסיטת סטנפורד  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  Parkrose High School 
 דרגה:  לוטננט גנרל
 זמן שהייה בחלל:  303,786 דק' 
 ביוגרפיה בנאס"א:  סוזן הלמס
 משימות
 STS-78, STS-101, STS-54, STS-105, STS-64, STS-102, משלחת מס' 2 לתחנת החלל הבין-לאומית 
 עיטורים
 היכל התהילה של נשות קולורדו (2018)  מדליית השירות המצויין של נאס"א (2001, 2002)  היכל התהילה הבנילאומי של החלל (2004)  היכל התהילה של האסטרונאוטים  נשים בתעופה בין-לאומית  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
סוזן ג'יין הלמס (באנגלית: Susan Jane Helms; נולדה ב-26 בפברואר 1956) היא אסטרונאוטית עבר אמריקאית בנאס"א ולוטננט גנרלית לשעבר בצבא ארצות הברית. היא הייתה האסטרונאוטית הראשונה מצבא ארצות הברית ומפקדת חיל האוויר ה-14 של ארצות הברית.
הלמס השתתפה בחמש משימות במעבורות חלל בהן שהתה בתחנת החלל הבינלאומית במשך 211 ימים, והשתתפה בהליכת החלל הארוכה ביותר, לצידו של ג'יימס ווס. לאחר שירות של יותר מעשרים שנה, פרשה הלמס מחיל האוויר של ארצות הברית בשנת 2014.
תחילת דרכה

הלמס נולדה בשארלוט שבצפון קרוליינה לפט (לוטננט קולונל לשעבר בצבא ארצות הברית) ולדורי הלמס. בהמשך למסורת הצבאית המשפחתית למדה אווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר האמריקאי, ובהמשך הוצבה בבסיס חיל האוויר אגלין שבפלורידה.
קריירה צבאית

בבסיס חיל האוויר בפלורידה, הלמס עבדה כמהנדסת חימוש למטוסי F15 ו-F16, ולאחר מכן המשיכה את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד והפכה למרצה חיצונית באקדמיית חיל האוויר האמריקאי. במסגרת תפקידה כמהנדסת בודקת טיסות, טסה ביותר משלושים סוגי מטוסים שונים.
בשנת 1990, נבחרה להיות אסטרונאוטית על ידי NASA, והכשרתה הסתיימה כעבור כשנה, אשר לאחריה נשלחה ל-5 משימות שונות בחלל. במהלך משימות אלו שהתה במצטבר 211 יום בתחנת החלל הבינלאומית.
עם חזרתה לצבא ארצות הברית, שימשה הלמס כסגנית מפקד אגף החלל ה-45 בצבא ארצות הברית ובהמשך שימשה כסגנית מפקד אגף חינוך והכשרה בבסיס חיל האוויר רנדולף. בשנת 2006, הלמס הפכה למפקדת אגף החלל ה-45 ולאחר כשנתיים מונתה לתפקיד מנהלת תכנון ומדיניות בבסיס חיל האוויר אופוט.
חמש שנים מאוחר יותר, קודמה הלמס לדרגת לוטננט גנרל בצבא האמריקאי ומונתה למפקדת חיל האוויר ה-14.
ב-2013 מונתה על ידי הנשיא ברק אובמה לסגנית מפקד פיקוד החלל שבחיל האוויר האמריקאי, אולם מינוי זה נפסל על ידי הקונגרס בשל טענות על כך שלא נהגה בחומרה מספקת במקרה של תלונה על תקיפה מינית. זאת על רקע ריבוי הטרדות ותקיפות מיניות בחיל האוויר האמריקאי אשר פורסמו בתקופה זו והעלו את המודעות לנושא ואת הצורך במדיניות תקיפה יותר.
קריירה ב-NASA

הלמס נבחרה כאסטרונאוטית על ידי NASA ב-1990. לאחר הכשרתה, היא טסה במשימות STS-54 (1993), STS-64 (1994), STS-78 (1996), STS-101 (2000) ו-ISS Expedition 2 crew (2001). הלמס שהתה במצטבר כ-5064 שעות בחלל, במהלך כחמש טיסות שונות לחלל, וביצעה הליכות חלל כשמונה שעות ו-56 דקות.
במשימתה הראשונה STS-54 הלמס טסה במעבורת החלל אנדוור (ג'ון קספר היה מפקד צוות), במשימה שמטרתה הייתה פריסת מערכת TDRS (Tracking and Data Relay Satellite System).
במשימה STS-64 במעבורת החלל דיסקברי (ריצ'רד ריצ'רדס היה מפקד צוות) ב-1994 הלמס שימשה כמהנדסת הטיסה וכמפעילת RMS (מערכת לתפעול מרחוק במעבורת). מטרת משימה זו הייתה הערכת האירוסולים באטמוספירת כדור הארץ.
במשימה STS-78 במעבורת החלל קולומביה (טרנס הנריקס היה מפקד צוות) הלמס שהתה יותר מ-16 ימים בחלל, בהם שימשה כמהנדסת הטיסה במשימה שמטרתה הייתה הטסת מעבדה כהכנה לתחנת החלל הבינלאומית.
במשימתה הרביעית, STS-101 הלמס סייעה בהבאת אספקה חדשה ותיקונים שונים בתחנת החלל הבינלאומית.
בטיסתה האחרונה, במעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-102 הלמס הגיע לחלל כחברה במשלחת מס' 2 לתחנת החלל הבין-לאומית. היא שהתה בתחנת החלל הבינלאומית כ-163 ימים, בהם השתתפה בהליכת החלל הארוכה ביותר, שנערכה כשמונה שעות וחמישים ושש דקות.
ב-2002 הלמס עזבה את NASA וחזרה לשרת בחיל האוויר האמריקאי.
פרסים ועיטורים

עיטור מפקדת פעולות חלל
עיטור בכיר בחיל האוויר ואסטרונאוט
מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה
לגיון ההצטיינות
מדליית שירות ראוי
מדליית שירות ראוי לשבח
מדליית שירות ראוי לשבח בחיל האוויר
פרס היחידה המצטיינת
פרס הארגון המצטיין
עיטור המופת של NASA
מדליית מנהיגות NASA
מדליית שירות הביטחון הלאומי
מדליית המלחמה בטרור
עיטור שירות ארוך מחוץ לארצות הברית
פרס שירות ארוך בחיל האוויר
עיטור הקליעה של צבא ארצות הברית
עיטור האימונים של חיל האוויר
בשנת 2018, הלמס הוכנסה להיכל תהילת הנשים שבקולורדו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  LIEUTENANT GENERAL SUSAN J. HELMS, www.af.mil (באנגלית)
↑  [https://oiir.hq.nasa.gov/asap/bios/helms.html Lieutenant General Susan J. Helms
USAF (Ret.)]
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Susan Helms | Biography & Facts, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Helms, Susan J. | Gathering of Eagles Foundation (באנגלית)
1 2  [https://oiir.hq.nasa.gov/asap/bios/helms.html Lieutenant General Susan J. Helms
USAF (Ret.)]
↑  Helms, Susan J. | Gathering of Eagles Foundation (באנגלית)
↑  Astronaut Biography: Susan Helms, www.spacefacts.de
↑  TDRSS | Satellites, Definition, & Facts, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  NASA - Lidar In-space Technology Experiment (LITE), www.nasa.gov (באנגלית)
↑  Susan Helms, Lt. Gen (Ret), Colorado Women's Hall of Fame (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6n17mtx
פרוטוקול פריז

הפרוטוקולים הכלכליים של פריז (ידועים גם בשמות פרוטוקול פריז והסכמי פריז) הם הסכם כלכלי בין ישראל לאש"ף שנחתם ב־29 באפריל 1994. בספטמבר 1995 הוא שולב בהסכם אוסלו ב', עם תיקונים קלים בנושאי מיסוי. הפרוטוקול נחתם במסגרת הסכם קהיר, והיה תקף רק באזור יריחו ורצועת עזה ("עזה ויריחו תחילה"). עם חתימת הסכם אוסלו ב' בספטמבר 1995 הורחב לכל השטחים הפלסטיניים. הפרוטוקול שילב בין הכלכלה הפלסטינית והכלכלה הישראלית באמצעות איחוד מכסים ב"מעטפת המכס", שליטה ישראלית בגבולות הרשות, והסדרת מערכת היחסים בין ישראל לרשות הפלסטינית במכס, מיסוי, עבודה, חקלאות, תעשייה ותיירות.
פרטי ההסכם והשלכותיו

במקור, פרוטוקול פריז היה אמור להיות בתוקף רק כ-5 שנים בלבד, אך נותר בתוקף. מגבלת הזמן נועדה לעודד את הצד הפלסטיני לחתום על הסכם קבע. מלבד זאת, ישראל החשיבה את פרוטוקול פריז כתנאי המאפשר המשך העסקת עובדים פלסטינים בישראל. מאז עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה והשתלטות חמאס על רצועת עזה, הוטל הסגר על רצועת עזה. לכן, לא ניתן לאכוף את הפרוטוקול באופן מלא ברצועה, עם זאת כמה מיבואני עזה עדיין משלמים לישראל מכס, מע"מ וכן מסי קנייה על סחורות שהם מייבאים דרך ישראל.
בפרוטוקול פריז נקבע כי השקל החדש הוא הילך חוקי ויכול לשמש כאמצעי תשלום לכל מטרה, וניתן לקבלו מידי מוסדותיה של הרשות בהן רשויות מקומיות ובנקים, וכי לרשות אסור לייצר מטבע פלסטיני עצמאי. בנוסף לכך פורט בפרוטוקול על הגבלות של סחורות שיהיו בפיקוח ישראלי, ועל כך שהסחר הפלסטיני יתקיים רק דרך נמלים ימיים ונמלי תעופה ישראלים, או מעברי גבול בין הרשות לירדן, ומעבר רפיח שעל גבול מצרים. כל המעברים נמצאים בבעלות ישראלית או בפיקוח ישראלי וכן אישר את הקמת רשות מוניטארית שתטפל בתיווך הפיננסי ולהעסיק עובדים בהמגזר הציבורי, בתחום התיירות כלל הסכם התחייבות של אש"ף ושל ישראל לשמר את אתרי המורשת שבתחומי הרשות.
חלק עיקרי נוסף בפרוטוקול פריז הוא מערכת המס. בפרוטוקול נקבע כי ישראל תגבה ותעביר לרשות הפלסטינית את מיסי היבוא על סחורות שיועדו להגיע לשטחים הפלסטיניים, אך כי לישראל יש את הזכות לשנות באופן חד צדדי את המיסים המוטלים על טובין מיובאים, וכי אם ישראל מחליט להעלות את המע"מ שלה, הרשות צריכה לעשות צעד דומה.
היסטוריה

כבר בשנת 1997 החלה ישראל להסדיר באופן חד צדדי שטרות שלא שולמו על ידי פלסטינים, ולא הרשות עצמה אשר כוללות בעיקר קנסות. הסיבות הפוליטיות לאי תשלום הקנסות היו הן דרישה להכרה בינלאומית, הן בגלל התוצאות המסעירות של הבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית 2006 והן פיוס בין הפת"ח לחמאס במספר הזדמנויות.
בספטמבר 2011, בעת המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים הודיע יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס כי ידרוש לפתוח את הפרוטוקול לשינויים, וטען כי "פרוטוקול פריז אינו הוגן ויש בו סעיפים המונעים מהכלכלה הפלסטינית להתייצב ולהתפתח ואת התוכנית שלנו להפסיק להיתמך על ידי סיוע חיצוני". עבאס חזר על דבריו גם בנאומו בעצרת הכללית של האו"ם. לדעת ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, מוחמד אשתייה, אשר היה בעברו כלכלן, הסכמי פריז יצרו תלות כמעט מוחלט של המשק הפלסטיני בישראל.
ביולי 2012 חתם שר האוצר, יובל שטייניץ, על עדכון ההסכם עם ראש הממשלה הפלסטיני, סלאם פיאד. העדכון הסדיר את העברת המידע בין גופי המיסוי והבקרה הישראליים והפלסטינים על מנת למנוע העלמות מס וכן על הגברת המאבק בהברחת סחורות. בדצמבר 2018 ביקשה הרשות באופן רשמי לפתוח את הפרוטוקול. בפברואר 2019 פורסם כי ישראל הסכימה עקרונית. אולם התהליך נבלם עקבר משבר כלכלי שהחל עם התפרצות נגיף הקורונה ברשות הפלסטינית. ההסכמים מהווים עוגן כלכלי למשק הפלסטיני ומאפשרים להעסיק אלפי פועלים פלסטינים בישראל, וביטולם יגרור אבטלה נרחבת. באוגוסט 2021 נועד שר הביטחון בני גנץ עם נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, ובפגישה ביניהם הועלו שוב הנושא והבקשה לפתוח מחדש את הסכמי פריז.
ראו גם

ועדת הקישור אד-הוק לסיוע כלכלי לרשות הפלסטינית
יוזמת עמק השלום
הערות שוליים

↑  Annex IV - Protocol on Economic Relations between the Government of the State of Israel and the P.L.O., representing the Palestinian people. Israel MFA, 29 April 1994
↑  הפרוטוקול מוזכר בסעיף XXIV בהסכמי אוסלו ב'
1 2  Main Points of the Israeli-Palestinian Interim Agreement on the West Bank and the Gaza Strip, see last paragraphs. Israel MFA, 28 September 1995.
"The Economic Annex of the Gaza-Jericho Agreement,...has been incorporated into the Interim Agreement,...and its provisions, including the establishment of a single economic unit for the purpose of customs and import policy, now apply to the whole of the West Bank and the Gaza Strip."
↑  Paris Protocol. B'Tselem, 19 September 2012
↑  Will we always have Paris?. Gisha – Legal Center for Freedom of Movement, 13 September 2012. Archived on 2015-09-30
↑  תני גולדשטיין, "שינוי פרוטוקול פריז? איום בלי משמעות מעשית", באתר ynet, 25 בספטמבר 2011
↑  אליאור לוי, "הפרה ישראלית". אבו מאזן דורש שינוי באוסלו, באתר ynet, 25 בספטמבר 2011
↑  מוטי בסוק, שטייניץ ופיאד חתמו על הסכמים להסדרת הסחר בין ישראל והרשות, באתר TheMarker‏, 31 ביולי 2012
↑  דיווח: הרשות הפלסטינית ביקשה לפתוח מחדש את הסכמי פריז, באתר ערוץ 7, 23 בדצמבר 2018
↑  חוזרים לשולחן הדיונים: ישראל מסכימה לבחון מחדש את ההסכמים הכלכליים עם הרשות הפלסטינית, באתר גלובס, 7 בפברואר 2019
↑  דורון פסקין, המשבר הקפיא את החלום של אבו מאזן לעצמאות כלכלית, באתר כלכליסט, 27 במאי 2020
המלאך היה שטן

| --- | --- |
 בימוי:  משה גז
 הופק בידי:  משה גז מיכאל שוילי
 תסריט:  משה גז
 עריכה:  משה גז
 שחקנים ראשיים:  אופליה שטראל מירי בן דוד ניסים דדון אלי סנדלר משה גז
 מוזיקה:  מוני אמריליו משה גז
 צילום:  משה גז
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1976
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט מתח 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלאך היה שטן הוא סרט אימה דל-תקציב בבימויו של משה גז, איש עסקים בתחום הצילום. בסרט מככבים אופליה שטראל, גז עצמו, מירי בן דוד, ניסים דדון (פרנקו), אלי סנדלר, חינה רוזובסקה ותושבי שכונת רמת עמידר ברמת גן שבה גר גז ושנמצאה ליד חנות הצילום בבעלותו. הסרט מפורסם בזכות הכינוי "הסרט הישראלי הגרוע בכל הזמנים" שדבק בו.
הסרט צולם בשנת 1971 ויצא לאקרנים בשנת 1976.
רקע

משה גז ויעקב בר און (לימים כתב ספורט ב"מקור ראשון") היו בעלי חנות פוטוגז במשך עשור (1974-1964) והיטיבו לתעד במצלמת 8 מ"מ משחקי כדורגל שנערכו בשכונה רמת עמידר. הרעיון לתסריט נבע מעצם רצונו של גז ליצור מותחן-אימה שיהיה הראשון בסוגו בארץ, ויהווה אלטרנטיבה לז'אנרים השכיחים בתעשייה המקומית. מפיקי הקולנוע מיכאל שוילי, יצחק שני ויוסף דיאמנט הוקסמו מהרעיון היומרני של גז והסכום שהשקיעו בסרט הסתכם בשלושים וחמישה אלף דולר.
עלילה

שתי סטודנטיות, אדית ומירי (שטראל ובן דוד), מוצאות עצמן נרדפות בידי זר מסתורי. אדית מחליטה לברוח מהעיר, אך התוכנית משתבשת והיא נקלעת לחוותו המבודדת של חקלאי תמהוני. ברקע פרשת רצח סדרתי של ילדים מסעירה את המדינה.
הפקה והפצה

לאחר שגז סיים לכתוב את התסריט, הוא ליהק לתפקידים הראשיים שתי סטודנטיות למשחק, אופליה שטראל וטובה בירן (לימים עורכת סרטים שגם ערכה את הגרסה הראשונית של הסרט). לאחר דרישות של שתי השחקניות להעלאת שכרן פיטר גז את בירן והחליפה במירי בן דוד (סגנית מלכת היופי), בתקווה שפיטוריה מן ההפקה ירתיעו את שטראל. אולם שטראל לא נרתעה, עזבה את ההפקה ותבעה את גז יחד עם השחקנית הראשית לשעבר בירן בבית הדין לעבודה. בשל ההפסד הכספי הרב ובשל סירובו של משרד המסחר והתעשייה לממן את הסרט שמומן בעיקרו בכסף פרטי, פרשו בר און, שני ודיאמנט מההפקה ופרסומות סמויות הפכו למקור המימון העיקרי של הסרט. גז המשיך לצלם את הסרט תוך החלפת שטראל בתאורנית הסרט. גז הפך את הדמות של מירי בן דוד לדמות הראשית, מה שהצריך שינויים רבים בתסריט ובעריכה.
משהסתיימה העבודה על הסרט, שמעון ארמה ודוד אברהם, שהיו מפיקי קולנוע (בין השאר הפיקו ביחד את הסרט "חכם גמליאל" מ-1973) נענו לבקשתו של גז להפיץ את הסרט, אולם לאחר שהבחינו כי הסרט הוא כישלון בקופות וגורע מכספם, החליטו להפסיק את הפצתו. המפיץ הנוסף, איש עסקים פרטי שעבד לצד ארמה ואברהם, פשט את הרגל כליל.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-1973, החליט גז להקפיא את הפצת הסרט וכך לא הופץ עד לשנת 1976. באותה השנה פנה גז ליוסף זבידה, בעלי חברת "יוז פילם" שהפיק בין היתר את הסרט "רק היום", והלה נענה לבקשתו להפיץ את הסרט. לימים טען גז כי זבידה כשל בהפצת הסרט וכי יחסי הציבור שעשה לסרט היו שגויים. זבידה מצדו טען כי לא היה לו די זמן להתעסק בסרטו של גז משום שהפיק סרטים אחרים, נחשבים יותר.
הסרט הוקרן בבית הקולנוע גורדון בתל אביב והורד מיד מן המסכים לאחר יומיים לנוכח כישלונו בקופות. שמונה שנים לאחר מכן, ירד גז מהארץ והיה איש עסקים מצליח בארצות הברית שרשם על שמו פטנט להקרנת סרטים.
בשנת 1995 נמצא עותק של הסרט ונערכה הקרנה חגיגית שלו בסינמטק תל אביב ביוזמת המקומון "עכבר העיר". בהקרנה נכחו מבקר הקולנוע מאיר שניצר שציין לרעה את הסרט בספרו על הקולנוע הישראלי, והכתבת ליסה פרץ שהכתירה את גז בתור "אד ווד הישראלי".
בשנת 2011 ביים אבידע לבני סרט דוקומנטרי בשם לאן נעלם משה גז שעסק במשה גז ובסרטו.
בשנת 2016 סיים גז את העבודה על גרסת במאי לסרט, שכללה - לצד עריכה מחודשת - שחזור דיגיטלי של התמונה והסאונד המקוריים. העיתונאי וחוקר הקולנוע עידו רוזן חשף את "המלאך היה שטן: גרסת הבמאי" בהקרנות חגיגיות בסינמטקים בחג פורים.
לקריאה נוספת

עידו רוזן. "שתיקת הצברים: איך ומדוע הפסיק הקולנוע הישראלי לפחד מסרטי אימה". פס יצירה 6 (2014): 37-54.
עידו רוזן. פחדים לאומיים בסרטי האימה בקולנוע הישראלי. עבודת גמר לשם קבלת תואר M.A. אוניברסיטת תל אביב, 2017.
Ido Rosen. "National Fears in Israeli Horror Films." Jewish Film & New Media 8.1 (2020): 77-103
הערות שוליים

↑  הסיפור האמיתי מאחורי הסרט הישראלי הגרוע אי פעם, באתר Seret.co.il | אתר סרט
↑  יעקב בר-און, ‏פותחת פה לשטן: לאן נעלמה אופליה שטראל, הלא היא "סטלה המגמרת"?, באתר מעריב אונליין, 19 במרץ 2016
↑  mynet רמת גן-גבעתיים - פרויקט חייו של עידו רוזן: איפה המלאכים של רמת עמידר?, באתר web.archive.org, ‏2018-06-07
↑  קולנוע - המלאך היה שטן, באתר www.habama.co.il
↑  אבנר שביט‏, עיניים גדולות 51: הסרט לו חיכינו ארבעים שנים, האתר לו חיכינו כל החיים והמהפכה העתידית של נטפליקס, באתר וואלה, 23 במרץ 2016
↑  Carmely Liviu הגיב, ״המלאך היה שטן״: סקירה לקראת הקרנת גרסת הבמאי (ותשובה לשאלה ״לאן נעלם משה גז?״), באתר סריטה, ‏2016-03-21 (באנגלית)
הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם 
 בימוי:  דייוויד יטס
 הופק בידי:  דייוויד היימן
 תסריט:  ג'יי קיי רולינג (סופרת)   סטיב קלובס
 עריכה:  מארק דיי 
 שחקנים ראשיים:  דניאל רדקליף רופרט גרינט אמה ווטסון מייקל גמבון אלן ריקמן מגי סמית' רובי קולטריין טום פלטון הלנה בונהם קרטר ג'ים ברודבנט בוני רייט
 מוזיקה:  ניקולס הופר   ג'ון ויליאמס (נושא)
 צילום:  ברונו דלבונל 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Heyday Films, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 ביולי 2009 (בריטניה) ישראל16 ביולי 2009 (גרסה אנגלית) ישראל23 ביולי 2009 (גרסה מדובבת)
 משך הקרנה:  153 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  150 מיליון לירות שטרלינג
 הכנסות:  934,416,487 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   harrypotter6
 פרסים:  פרס הקולנוע של MTV לנבל הטוב ביותר (טום פלטון) 
 סרט קודם:  הארי פוטר ומסדר עוף החול
 סרט הבא:  הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1
 תרגום לעברית:  אולפני אלרום - רות שק יסעור
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם (באנגלית: Harry Potter and the Half-Blood Prince) הוא סרט קולנוע הבריטי-אמריקאי המבוסס על הספר השישי בעל אותו השם בסדרת הפנטזיה האפית הארי פוטר, מאת הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג.
תחילה, המועד המתוכנן לעליית הסרט לאקרנים היה נובמבר 2008, אולם באוגוסט 2008 הודיעו "האחים וורנר" על דחיית מועד היציאה של הסרט לקיץ 2009 על מנת למצות את הפוטנציאל הכלכלי הגדול יותר בקיץ, ובעקבות שביתת הכותבים בהוליווד. לבסוף, הסרט עלה לאקרנים ברחבי העולם ב-15 ביולי 2009.
במסיבת העיתונאים לקראת יציאת הסרט הארי פוטר וגביע האש, באוקטובר 2005, הודיע המפיק דייוויד היימן כי סטיב קלובס, אף על פי שדילג על הסרט החמישי, יחזור לתפקיד התסריטאי בסרט השישי.
עם יציאתו לאקרנים ברחבי העולם זכה הסרט להצלחה רבה, והניב הכנסות של כמעט 930 מיליון דולר ממכירות בקופות, שהציבו אותו במקום התשיעי ברשימת הסרטים המכניסים ביותר בהיסטוריה מבחינה זו.
ימים ספורים לאחר צילומי הסרט בשנת 2008 נרצח השחקן רוב נוקס ששיחק את מרקוס בלבי, תלמיד מבית רייבנקלו.
בסרט זה שונה מקומו וחזותו של מגדל האסטרונומיה, שכן במגדל זה מתרחשות סצנות מרכזיות.
הסרט השישי הוא הסרט האחרון שדובב לעברית. שני הסרטים החותמים את הסדרה יצאו לאקרנים בישראל בתרגום עברי בלבד.
עלילה

בשנתו הששית בבית הספר הוגוורטס, הופך הארי פוטר לתלמיד מצטיין בשיקויים בזכותו של ספר מסתורי הנושא את שמו של 'הנסיך חצוי הדם'. במקביל במהלך השנה, הארי ומורו הנערץ אלבוס דמבלדור לומדים על עברו של לורד וולדמורט הקוסם האפל המאיים על עולם הקוסמים, ועל הדרך בה ניתן להביסו.
במהלך השנה רגשותיהם של ידידיו של הארי (רון והרמיוני) אחד כלפי השני מתגברים אף על פי שרון בהמהלך העלילה נמצא במערכת יחסים עם לבנדר בראון, בעוד הארי נעשה לבן זוגה של ג'יני וויזלי.
גם שנת הלימודים של דראקו מאלפוי מגוונת מקודמותיה; הוא עמל על תיקונה של ארונית היעלמות, בעדה ניתן יהיה לפלוש לבית-הספר. בסוף השנה הוא משלים את משימתו, אוכלי המוות חודרים להוגוורטס, וסוורוס סנייפ רוצח את אלבוס דמבלדור. מתברר כי סנייפ הוא הנסיך חצוי הדם.
הארי נחוש בדעתו להשלים את המשימה שהחל עם מורו המנוח.
הבדלים בין הספר לסרט

הספר נפתח בתיאור המפגש בין ראש הממשלה המוגלגי ובין קורנליוס פאדג׳. בסרט זה הושמט.
בסרט נוספת סצנה בה בלטריקס לסטריינג' ופנריר גרייבק שורפים את המחילה.
בספר הארי תוקף את מאלפוי בשירותים, ומירטל המייללת קוראת לסנייפ שמתחקר את הארי על התקיפה ומבקש לראות את ספר הלימוד של הארי. בסרט הוא בא מעצמו והארי בורח לפני שהוא מספיק לדבר איתו.
בסרט, הארי וג'יני מתנשקים בחדר הנחיצות, אחרי שג'יני מחביאה את הספר של הנסיך חצוי הדם. בספר, הארי וג'יני מתנשקים בחדר המועדון אחרי שהארי קיבל עונש מפרופסור סנייפ ולא השתתף במשחק הקוידיץ' וג'יני החליפה אותו, ועזרה לקבוצת גריפינדור לנצח.
בספר, הארי רון והרמיוני מוזמנים להלווייתו של הרעגוג, ורון ולבנדר בראון נפרדים אחרי שלבנדר תפסה את רון והרמיוני יוצאים מחדר השינה של הבנים עם הארי, שמוסתר בגלימת ההיעלמות, ומלווים אותו כאשר הוא הולך להלוויה של הרעגוג. בסרט הארי הולך להלוויה, בלי הזמנה, ורון ולבנדר נפרדים אחרי שלבנדר שומעת את רון ממלמל את שמה של הרמיוני מתוך שינה.
בדיבוב העברי של הסרט, נהגה שמו של הרעגוג כ-״רעגוג״, בשונה מהספר ומהדיבוב של הסרט השני, שם נשאר שמו כהרעגוג.
בספר, כאשר הארי רודף אחרי סנייפ מתנהל קרב בין מסדר עוף החול לאוכלי המוות. בסרט אין שום קרב שמתרחש בזמן ולאחר מותו של דמבלדור.
בספר, אוכלי המוות הרסו את גשר ברוקדייל בלונדון, אך בסרט הם הרסו את גשר המילניום שנבנה בשנת 2000, בעוד עלילת הסיפור התרחשה רק ב-1996.
בספר דמבלדור משתק את הארי תחת גלימת ההיעלמות ומונע ממנו לעצור את אוכלי המוות, בסרט דמבלדור אומר להארי להתחבא והוא עושה זאת.
הזכרונות שבהם מופיעים בוב אוגדן, משפחת גונט, חפציבה סמית' והוקי הושמטו מן הסרט.
על-פי הספר כבר בזיכרון הערוך שהיה בידי דמבלדור טום רידל מדבר על 'הורקרוקסים', כך שהמשימה שהטיל על הארי להשיג את הזיכרון המקורי, ושבדבר חשיבותה הפריז כל-כך, מאבדת מטעמה. בסרט המונח הורקרוקסים לא מופיע בזיכרון החתוך וברורה החשיבות לברר מהו הקסם בו השתמש רידל. מאידך, בספר דמבלדור משער מיד בפני הארי על זהותם של מרבית ההורקרוקסים כך שישנה משמעות לכך שנודעו למספרם. בסרט אין כל הערכות, ולמעשה את המרדף אחריהם בסרט הבא הוא מבצע כסומא בארובה.
בספר, הארי ודמבלדור מתעתקים מהמערה להוגסמיד ומגיעים למגדל האסטרונומיה באמצעות מטאטאים לאחר שהבחינו באות האפל. בסרט, הם מתעתקים ישירות למגדל האסטרונומיה.
הסצנה שבמרפאה לאחר מותו של דמבלדור הושמטה מהסרט.
בספר פלר דלאקור מוזכרת כאהובתו של ביל ובסרט שניהם לא מוזכרים.
בסרט בלטריקס לייסטרנג' מופיעה לצד הקרואים בקרב על מגדל האסטרונומיה ואף תוקפת את הארי במדשאה. בספר מופיע במקומה תורפין ראול ואוכל מוות לא ידוע תוקף את הארי במדשאה. בשני המקרים סנייפ עוצר אותם.