stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיירה לואיס
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של לואיס בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2020, באתר basketball-reference.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנק מסרווי

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1893 טרינידד, טרינידד וטובגו הבריטית 
 פטירה:  2 בפברואר 1974 (בגיל 80) היישוט, בריטניה בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 כינוי:  המזוקן
 השכלה:  הצבא הבריטי  איטון קולג' 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי צבא פקיסטן
 תקופת הפעילות:  1913–1948 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד:  "כוח איילה" (Gazelle Force)‏ (1940) חטיבת החי"ר ההודית ה-9 (1941) הדיוויזיה ההודית ה-4 (1941–1942) הדיוויזיה המשוריינת ה-1 (1942) הדיוויזיה המשוריינת ה-7 (1942) הדיוויזיה המשוריינת ההודית ה-43 (1942–1943) הדיוויזיה ההודית ה-7 (1943–1944) הקורפוס ה-4 (1944–1945) פיקוד מאלאיה (1945–1946) פיקוד צפון הודו (1946–1947) רמטכ"ל צבא פקיסטן (1947–1948)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 אות השירות המצוין   מסדר האמבט  מסדר האימפריה הבריטית
 
גנרל סר פרנק וולטר מסרווי (באנגלית: Frank Walter Messervy;‏ 9 בדצמבר 1893 – 2 בפברואר 1974) היה קצין בריטי ששירת בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. בשנים 1947–1948 שימש כמפקדו הראשון של צבא פקיסטן.
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת

מסרווי נולד בטרינידד למשפחה בריטית אמידה. הוא חונך בבית הספר הפרטי איטון ולאחר מכן למד באקדמיה הצבאית בסנדהרסט. ב-1913 התגייס לצבא הודו הבריטית בדרגת קצין זוטר. במלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת רגימנט הפרשים בו שירת בצרפת, ארץ ישראל וסוריה. את המלחמה סיים בדרגת קפטן (המקבילה לדרגת סרן בצה"ל), כסגן מפקד רגימנט בפועל. לאחר המלחמה המשיך בשירות קבע, השתלם בבית הספר לפיקוד ומטה, וב-1938 קיבל מינוי של מפקד רגימנט 'נושאי הרומח ה-13 של דוכס קונוט' בדרגת לוטננט קולונל (המקבילה לדרגת סגן-אלוף בצה"ל).
מלחמת העולם השנייה > המערכה במזרח אפריקה

עם פרוץ המלחמה הועלה מסרווי לדרגת קולונל, ועזב את גדודו על מנת להיות לקצין מטה בדיוויזיה ההודית החמישית שהוקמה בהודו. באמצע 1940 נשלחה הדיוויזיה לסודאן על מנת להגן על סודאן מפלישת צבא איטליה הפשיסטית, שביצע מהלכים התקפיים כנגד המושבות הבריטיות בסודאן, בקניה ובסומלילנד הבריטית, במסגרת מהלכי הפתיחה של המערכה במזרח אפריקה.
מסרווי הקים את "כוח איילה" (Gazelle Force), יחידת קומנדו ניידת וממונעת שהתקיפה את האיטלקים בפשיטות קומנדו במתחם קסאלה המבוצר שעל גבול סודאן ואריתריאה. תפקיד היחידה, שהייתה בגודל של כפלוגה מתוגברת, היה ליצור מראית עין של נוכחות צבאית מאסיבית, ולהטריד את האיטלקים, על מנת לחפות על ההתעצמות הבריטית בסודאן לקראת המהלכים ההתקפיים שתוכננו לתחילת 1941. עם תחילת המתקפה פיקד מסרווי על היחידה בקרבות הפריצה מאזור גזאלה לתוככי אריתריאה. לאחר מכן פורקה היחידה ובתחילת מרץ 1941 קודם מסרווי לפיקוד על גדוד הרגלים ההודי התשיעי, שהיה חלק מהדיוויזיה ההודית החמישית, ולחם בראש הגדוד בקרב על קרן, בו הכניעו הבריטים כוח איטלקי גדול שהתבצר באריתריאה.
לאחר קרב קרן, מונה מסרווי, שקיבל דרגת בריגדיר בפועל, למפקד הדיוויזיה ההודית הרביעית, ששהתה בגזרת אריתריאה, לאחר שעברה לשם מן הלחימה במדבר המערבי. באפריל 1941 נשלחה הדיוויזיה בחזרה למדבר המערבי, לשם המשך הלחימה באיטלקים בלוב.
מלחמת העולם השנייה > הקרבות במדבר המערבי

ביוני 1941 עמד מסרווי בראש דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-4 כשזו השתתפה ב"מבצע גרזן קרב" שנועד לגרש את צבאות מדינות הציר מקירנאיקה, במסגרת המערכה במדבר המערבי. המבצע נחל הצלחה חלקית, ואחת ממטרותיו העיקריות, הסרת המצור על טוברוק לא הושגה. בנובמבר 1941 השתתפה הדיוויזיה במבצע צלבן, ושיחקה תפקיד מפתח בהדיפת מתקפתו של רומל לאחר כישלון השריון הבריטי בקרבות סידי רזג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במרדף שניהלה הארמייה השמינית של הצבא הבריטי אחר כוחותיו של רומל באזור גזאלה בדצמבר, וסיימה את השנה כשהגיעה לבנגאזי.
בינואר 1942 מונה מסרווי להחליף את הרברט למסדן מפקדה של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה שנפצע בקרב. הוא היה החייל היחיד מהצבא ההודי שעמד בראש דיוויזיה בריטית במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הובסה בקרבות עם רומל במתקפת אל עגיילה בינואר 1942. כאשר החלים לאמסדן במרץ 1942, שב והחליף את מסרווי, שנשלח לפקד על הדיוויזיה המשוריינת השביעית שמפקדה, ג'וק קמבל נהרג בתאונה.
בקרב גזאלה הובס מסרווי על ידי כוחותיו של רומל. פילדמרשל מייקל קארבר שתיעד את הלוחמה במדבר כתב על מסרווי כי "התנסויותיו האומללות של מסרווי בקרבות אל גזאלה ממחישות את הבעיות הטיפוסיות של מפקד במדבר. כשנשאר במפקדתו שטף אותה האויב, כשעזב אותה היה עליו להתבזות ולמצוא מחסה במעמקי באר". במהלך הקרב נפל מסרווי בשבי, אך הצליח לשכנע את שוביו כי הוא משרתו האישי של מפקד הדיוויזיה, ולהימלט מהשבי כעבור יום. מנהגו שלא להתגלח במהלך הקרב הקנה לו את הכינוי "המזוקן".
לאחר כישלונו בקרבות גזאלה הודח מסרווי מהפיקוד על הדיוויזיה השביעית על ידי מפקד הארמייה השמינית, גנרל ניל ריצ'י. ביוני 1942 הוצב כקצין מטה בקהיר, ובתחילת 1943 נשלח להודו להקים שם דיוויזיה משוריינת. הדיוויזיה ההודית המשוריינת ה-43, אותה הקים מסרווי, הייתה מיועדת לשירות באיראן, אך לאחר שהאיום על שדות הנפט באיראן הוסר, עקב כישלון הגרמנים בקרב סטלינגרד, לא היה בכך עוד צורך, והדיוויזיה פורקה.
מלחמת העולם השנייה > המערכה על בורמה

לאחר פירוק הדיוויזיה שבראשותו, מונה מסרווי לאחראי על הרק"מ בפיקוד הודו, ובאפריל 1943 קיבל דרגת מייג'ור ג'נרל. ביולי 1943 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ההודית השביעית שנשלחה בספטמבר 1943 לארקאן שבבורמה על מנת להצטרף אל יתר הקורפוס ה-15 של הצבא ההודי שלחם בזירה זו.
הגיס ה-15 ההודי, תחת פיקודו של לוטננט-ג'נרל פיליפ כריסטיסון, חידש את התקדמותו לכיוון חצי האי מאיו בבורמה. ב-9 בינואר 1944, כבשה דיוויזיית הרגלים ההודית החמישית את עיר הנמל מאונגדאו, והתכוננה להמשיך לאורך עמק קָלאפּאנְזין, על מנת לכבוש שתי מנהרות רכבת. אולם, הדיוויזיה ה-55 היפנית הצליחה לחצות את קווי בעלות הברית, ותקפה את הדיוויזיה ה-7 ההודית, עליה פיקד מסרווי מעורפה.
בניגוד לאירועים קודמים בזירה זו, עמדה הדיוויזיה ה-7 בפיקודו של מסרווי כנגד המתקפה, ואספקה הוצנחה אליה מהאוויר. בקרב שהתפתח ב-5 בפברואר, תקפו היפנים את אזור המנהלה של הגיס ה-15, עליו הגנו חיילים מיחידות קשר בסיוע טנקים. לאחר מספר ימים הגיעה תגבורת של חיילים מהדיוויזיה ההודית החמישית שהביאה לסיום הקרב, ב-23 בפברואר.
במרץ 1944 נשלחו שתי חטיבות מהדיוויזיה לתגבר את ההגנה אל מול ההתקפה היפנית באזור אימפהל. בשלב זה הייתה הדיוויזיה ערוכה באזור קוהימה. גם בכוחות מצומצמים הצליחה הדיוויזיה של מסרווי בקרב בן חמישה ימים באזור הכפר נאגה, והמשיכה לעבר הנהר צ'ינדווין, תוך חבירה אל הדיוויזיה ההודית ה-20 והבסת היפנים בקרב אוקרול.
בדצמבר מונה מסרווי למפקד הקורפוס ה-4 של הצבא ההודי, אותו הוביל במתקפה בשנת 1945, בה הצליח, בין פברואר לאפריל, להשתלט על מרכז התקשורת והאספקה היפני החשוב במייקטילה, ולהמשיך בהסתערות לעבר רנגון. ביוני 1945 קיבל דרגת לוטננט גנרל. לאחר הכניעה היפנית מונה מסרווי למפקד פיקוד מלאיה של הצבא הבריטי.
לאחר מלחמת העולם השנייה

בסמוך לחלוקת הודו, שימש מסרווי כמפקד פיקוד הודו הצפונית, בשנים 1946–1947. כאשר הוקמה פקיסטן שימש כמפקד הצבא הפקיסטני בשנים 1947–1948. הוא פרש משירות בצבא פקיסטן לאחר שסירב לפקודותיו של מוחמד עלי ג'ינה במהלך המלחמה בקשמיר.
במהלך שירותו הצבאי עוטר מסרווי, בין היתר, באות השירות המצוין, מסדר האימפריה הבריטית ומסדר האמבט.
הוא פרש לחיות עם משפחתו באנגליה ומת שם בשנת 1974, בגיל 80.
הערות שוליים

1 2  פרנק מסרווי אתר British Military History
↑  אנדרו רוברטס, סערת המלחמה, הוצאת דביר, 2011, עמ' 158
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810683670505606  VIAF: 6590152684027323430008   WorldCat (עם VIAF): 6590152684027323430008
קוו ואדיס

הציור "אנא אלך, אלי" ("Domine, Quo Vadis") מעשה ידי האמן אניבלה קראצ'י
השלט קוו ואדיס בקטקומבות בכנסיית סבסטיאנוס הקדוש
קוו ואדיס? (מלטינית: ?Quo Vadis) הוא מונח שמשמעותו "לאן אתה הולך?". הביטוי לקוח מספר הבשורה על-פי יוחנן שבברית החדשה (יוחנן יג' 36). השימוש המפורסם ביותר הוא בספרים האפוקריפיים מעשי פטרוס, שם מסופר על מפגש בין פטרוס הנמלט מחשש שייצלב ברומא, הפוגש את ישו בויה אפיה. ״לאן פניך?״ שאל פטרוס את ישו וזה השיב: ״אני הולך כדי להיצלב שנית ברומא״. פטרוס נכלם על שביקש להימלט מהגורל שיועד לו, שב לרומא ושם נצלב. הביטוי מכוון בדרך כלל לשאול אדם לאן פניו מועדות בצומת דרכים מכריע.
ספרות

קוו ואדיס (רומן): רומן ידוע משנת 1895 פרי עטו של הנריק סנקביץ'.
על הבמה, סרטים וטלוויזיה

קוו ואדיס (מחזה, 1900): מחזה מברודוויי שהוצג והחל בתיאטרון ניו יורק ב-9 באפריל 1900. הוא הופק על ידי F.C. Whitney ונכתב לבמה על ידי Hugh Stanislaus Strange על פי הרומן של הנריק סנקביץ'.
קוו ואדיס (סרט, 1902): גרסה צרפתית אילמת שבוימה על ידי Lucien Nonguet ו-Ferdinand Zecca, לא מצוין צוות שחקנים.
קוו ואדיס (אופרה, 1909): על ידי Jean Nouges.
קוו ואדיס (סרט, 1912): גרסה איטלקית, שעובדה ובוימה על ידי Enrico Guazzoni, בכיכובם של Amelia Cattaneo, Carlo Cattaneo, Lea Giunchi ו-Giovanni Gizzi. היסטוריוני קולנוע מתייחסים אליו כאל סרט הקולנוע הראשון המוצלח באורך מלא, הוא נתן השראה ל-D.W. Griffith לעשות את הסרט לידתה של אומה.
קוו ואדיס (סרט, 1924) סרט איטלקי אילם בכיכובם של Elga Brink, Rina de Liguoro, Lillian Hall-Davis, Emil Jannings ו-Elena Sangro. הוא עובד ובוים על ידי Gabrirllino D'Annunzio ו-Georg Jacoby והופק על ידי Arturo Ambrosio.
קוו ואדיס (סרט, 1951): הפקת פאר הוליוודית, שבוימה על ידי מרווין לרוי ובכיכובם של רוברט טיילור, דברה קר ופיטר יוסטינוב.
קוו ואדיס (סרט, 1985): מיני סדרת טלוויזיה בכיכובם של קלאוס מריה ברנדאואר, פרדריק פורסייט, מארי טרז רלין ופראנצ'סקו קווין. הוא בוים על ידי פרנקו רוסי ונכתב על ידי אניו דה קונצ'יני ופראנצ'סקו סקארגמאגליה Francesco Scardamaglia ופרנקו רוסי.
קוו ואדיס (סרט, 2001): גרסה בשפה הפולנית, בוימה בידי Jerzy Kawalerowicz ובכיכובם של Pawel Delag, Magdalena Mielcarz, Boguslaw Linda ו-Michal Bajor.
סטטוס קוו ואדיס - מחזה ישראלי מאת יהושע סובול.
"Quo Vadis, Capt. Chandler?" פרק משנת 1975 של מ.א.ש.
אמנות וארכיטקטורה

קוו ואדיס (כנסייה) "Chiesa del Domine Quo Vadis".
הציור "אנא אלך, אלי" ("Domine, Quo Vadis") מעשה ידי האמן אנבל קאראצ'י.
משחקים

קוו ואדיס (משחק לוח): משחק לוח גרמני שהגה Reiner Knizia.
קוו ואדיס (משחק, 1984): משחק מחשב משנת 1984 עבור קומודור 64.
קוו ואדיס (משחק וידאו): משחק מלחמה יפני עבור ה-Sega Saturn.
אחרים

קוו ואדיס (להקה): להקת דת' מטאל קנדית.
קוו ואדיס (להקה פולנית): להקת ת'ראש מטאל פולנית.
קוו ואדיס (מכונית): כלי רכב צרפתי שיוצר בין השנים 1921 ל-1923.
קוו ואדיס (עיתון): עיתון הקמפוס של Middlesex County College.
קוו ואדיס (בית קולנוע): קולנוע שסגר את שעריו בווסטלנד, מישיגן.
קוו ואדיס (מסעדה): מסעדה איטלקית בווייקפילד, בריטניה.
קוו ואדיס (מסעדה): מסעדה איטלקית בסוואן הילס, אוסטרליה.
קוו ואדיס (פאב): פאב בקארדונלד בגלאזגו.
קוו ואדיס (שיר): שיר ששרה הלהקה היפנית Deadman, באלבומם "בלי אלטרנטיבה".
קוו ואדיס (פאב): פאב בארינסל אנדורה
קונגר אפור

| קונגר אפור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
משפחה:: קונגריים
סוג:: Conger
מין:: קונגר אפור
שם מדעי
 Conger cinereus ‏ראפל, 1830

קונגר אפור (שם מדעי: Conger cinereus) הוא מין של דג ממשפחת הקונגריים שבסדרת הצלופחאים המצוי בימים הרודים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה וים סוף לרבות מפרץ אילת עד לאיי מרקיז, אי הפסחא צפונה עד לאיי בונין ודרום יפן ודרומה עד לצפון אוסטרליה ואי הלורד האו. הוא מצוי בסביבות של חוליות סמוך לכרי אצות, לגונות, מנגרובים ושוניות.
קונגר זה מגיע לאורך של 50–140 ס"מ, קטן יותר מקרובו - הקונגר האירופי. צבעו אפור מפוספס עם סנפירי חזה בהירים וקצוות כהים. הזנב ארוך ורחב והראש קטן עם לסת גדולה הבולטת מעבר לתחום העיניים, מה שמאפשר לצלופח לבלוע טרף גדול. הצלופחים הצעירים קטנים יותר מהוריהם.
הוא ניזון מדגים וסרטנים שהוא חוטף בלסתותיו ממארב.
הערות שוליים

↑  קונגר אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
קונרד אמיל בלוך

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1912 ניסה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  15 באוקטובר 2000 (בגיל 88) לקסינגטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  גרמניה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת מינכן  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת המדינה של פלורידה 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1953, 1960, 1975)  חבר זר של החברה המלכותית (27 ביוני 1985)  פרס ארנסט גונתר (1965)  המדליה הלאומית למדעים (1988)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1964)  Oesper Award (1988) 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 מחקר על מנגנון ויסות הכולסטרול ומטבוליזם של חומצות שומן
 
קונרד אמיל בלוך (גרמנית: Konrad Emil Bloch‏; 21 בינואר 1912 – 15 באוקטובר 2000) היה ביוכימאי אמריקאי-גרמני, יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1964 על מחקרו על מנגנון ויסות הכולסטרול ומטבוליזם של חומצות שומן.
חייו

בלוך נולד בעיר ניסה בשלזיה העילית (אז חלק מגרמניה) וסיים במקום את לימודיו התיכוניים. למד כימיה בבית הספר הטכני הגבוה במינכן ובין מוריו היה הנס פישר חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1930. בשנת 1934 סיים את לימודיו בתואר מהנדס כימיה. הוא נאלץ להפסיק את לימודיו במקום עקב חוקי הגזע הנאציים ונמלט באותה שנה לדבוס בשווייץ ומשם היגר לארצות הברית בשנת 1936. הוא מונה כעוזר הוראה ותלמיד לתואר מתקדם במחלקה לביוכימיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק ובשנת 1938 הוענק לו תואר דוקטור בביוכימיה. לימד באוניברסיטת קולומביה בין השנים 1939–1946. אחר כך לימד באוניברסיטת שיקגו, שם קיבל דרגת פרופסור בשנת 1950. החל משנת 1954 לימד באוניברסיטת הרווארד, שם קיבל קתדרה ללימודי ביוכימיה, זאת עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1982.
בשנת 1964חלק את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה עם פאודור לינן על שגילו את המנגנון השליטה והוויסות של כולסטרול ובחומצות השומן. התקבל כחבר בחברה המלכותית בשנת 1985 וכן היה חבר באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים. בשנת 1968 העניק לו בית הספר הטכני הגבוה במינכן תואר דוקטור לשם כבוד. זאת, בין שלל תאריו ועיטוריו.
בשנת 1994 פרסם בלוך ספר פופולרי המוקדש לתעלומות הבלתי פתורות בשטח הביוכימיה ושמו "בלונדיניות בציורים ונציאניים, ארמדילו תשע-החגורות, ומאמרים אחרים בביוכימיה" (Blondes in Venetian Paintings, the Nine-Banded Armadillo, and Other Essays in Biochemistry)
הוא הלך לעולמו בשנת 2000 במסצ'וסטס מאי-ספיקת לב. לאחר מותו אמר עליו פרופסור ג'רמי נואלס, דיקן הפקולטה למדעים ולאמנויות באוניברסיטת הרווארד: "הוא היה ביוכימאי בעל פרספקטיבה נפלאה, נדיב ותרבותי. הוא טווה קשרים בין הכימיה לביוכימיה. הוא היה בן לשושלת של ביוכימאים אירופאים אשר בזכות הבנתם העמוקה במטבוליזם הניחו את היסודות הכימיים לביולוגיה של ימינו."
הערות שוליים

↑  Yale University Press, 1994. ISBN 0-300-05881-0
| זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פון ברינג (1901) • רוס (1902) • פינסן (1903) • פבלוב (1904) • קוך (1905) • גולג'י, רמון אי קחאל (1906) • לבראן (1907) • מצ'ניקוב, ארליך (1908) • קוכר (1909) • קוסל (1910) • גולסטרנד (1911) • קארל (1912) • רישה (1913) • באראני (1914) • לא חולק (1915–1918) • בורדה (1919) • אוגוסט קרוג (1920) • לא חולק (1921) • היל, מאירהוף (1922) • בנטינג, מקלאוד (1923) • איינטהובן (1924) • לא חולק (1925) |  |
| 1926–1950 | פיביגר (1926) • וגנר-יאורג (1927) • ניקול (1928) • אייקמן, הופקינס (1929) • לנדשטיינר (1930) • ורבורג (1931) • שרינגטון, אדריאן (1932) • מורגן (1933) • ויפל, מיינוט, מרפי (1934) • שפמן (1935) • דייל, לוי (1936) • סנט-גיירגי (1937) • היימנס (1938) • דומק (1939) • לא חולק (1940–1942) • דאם, דויזי (1943) • גסר, ארלנגר (1944) • פלמינג, צ'יין, פלורי (1945) • מולר (1946) • קורי, קורי, הוסיי (1947) • מילר (1948) • הס, מוניש (1949) • קנדל, הנץ', רייכשטיין (1950) |  |
| 1951–1975 | תיילר (1951) • וקסמן (1952) • קרבס, ליפמן (1953) • אנדרס, וולר, רובינס (1954) • תאורל (1955) • קורנאן, ריצ'רדס, פורסמן (1956) • בובה (1957) • בידל, טייטום, לדרברג (1958) • אוצ'ואה, קורנברג (1959) • ברנט, מדאוור (1960) • פון בקשי (1961) • ווטסון, קריק, וילקינס (1962) • הודג'קין, האקסלי, אקלס (1963) • בלוך, לינן (1964) • ז'קוב, לווף, מונו (1965) • רוס, הגינס (1966) • גרניט, הרטליין, וולד (1967) • הולי, קוראנה, נירנברג (1968) • דלבריק, הרשי, לוריא (1969) • כץ, פון יולר, אקסלרוד (1970) • סת'רלנד (1971) • אדלמן, פורטר (1972) • פריש, לורנץ, טינברגן (1973) • קלוד, דה דוב, פאלאדה (1974) • בולטימור, דולבקו, טמין (1975) |  |
| 1976–2000 | בלומברג, גאידושק (1976) • גימן, שלי, יאלו (1977) • ארבר, נתנס, סמית' (1978) • קורמאק, האונספילד (1979) • בנאסרף, דוסה, סנל (1980) • ספרי, הובל, ויזל (1981) • ברגסטרם, סמואלסון, ויין (1982) • מקלינטוק (1983) • ג'רן, קוהלר, מילשטיין (1984) • בראון, גולדשטיין (1985) • כהן, לוי-מונטלצ'יני (1986) • טונגאווה (1987) • בלאק, עליון, היצ'ינגס (1988) • בישופ, ורמוס (1989) • מארי, תומאס (1990) • נהר, זקמן (1991) • פישר, קרבס (1992) • רוברטס, שרפ (1993) • גילמן, רודבל (1994) • לואיס, ניסליין-פולהרד, וישהאוס (1995) • דוהרטי, צינקרנגל (1996) • פרוזינר (1997) • פרשגוט, איגנרו, מורד (1998) • בלובל (1999) • קרלסון, גרינגרד, קנדל (2000) |  |
| 2001 ואילך | הרטוול, הנט, נרס (2001) • ברנר, הורביץ, סלסטון (2002) • לוטרבור, מנספילד (2003) • באק, אקסל (2004) • מרשל, וורן (2005) • פייר, מלו (2006) • קפקי, אוונס, סמיתיס (2007) • צור האוזן, מונטנייה, בארה-סינוסי (2008) • בלקברן, שוסטק, גריידר (2009) • אדוארדס (2010) • בויטלר, הופמן, סטיינמן (2011) • גרדון, יאמאנקה (2012) • רותמן, שקמן, סודהוף (2013) • מוסר, מוסר, אוקיף (2014) • קמפבל, אומורה, טו (2015) • אוסומי (2016) • הול, רוסבאש, יאנג (2017) • אליסון, הונג'ו (2018) • סמנזה, רטקליף, קיילין (2019) • אלטר, האוטון, רייס (2020) • ג'וליוס, פטפוטיאן (2021) • פבו (2022) • וייסמן, קריקו (2023) • אמברוז, רובקון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424452405171  GND: 123041813  ISNI: 0000 0000 8251 0522  LCCN: n80056752  NKC: ola2002153373  NTA: 074240722  SNAC: w60309vs  SUDOC: 084570229  VIAF: 64904319   WorldCat (עם VIAF): 64904319
פשירט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה, מנת בשר 
 מרכיבים עיקריים:  בשר טחון, בצל, תבלינים, פירורי לחם או לחמנייה, ביצה
 
פשירט קציץ בשר "שטפניה", הידוע גם בשם בשר קצוץ בחתיכה אחת
פשירט גרמניות
פַשִיְרט (בהונגרית: Fasírt) היא קציצת בשר ואחת ממנות הבשר הנפוצות ביותר בהונגריה. הפשירט עשויה בדרך כלל מבשר חזיר, בקר או הודו קצוץ או טחון גס, ביצה ולחמניות מקמח לבן ספוגות במים שנסחטו. הפשירט מטוגנת בשמן או בשומן, אבל במקומות אחרים בעולם מכינים אותה גם על גריל (מזכיר קבב). הפשירט הוא אחת התוספות הפופולריות ביותר לפוזלק.
היסטוריה

המנה שהייתה עשויה מבשר טחון מתובל מאוד הייתה מוכרת כבר בימי קדם. המאסטר שף הרומי ומחבר ספרי הבישול מרקוס גאביוס אפיקיוס הכין אותו לפי המתכון הבא:
"הסר את סיבי השריר מהמולים המבושלים, חתך אותם לחתיכות קטנות מאוד, ואז ערבב אותם עם קמח כוסמין מבושל, ביצים, פלפל שחור וגארום. לאחר לישה תכין ממנו כדורים קטנים עם צנוברים ופלפל שחור באמצע."
לפי המחבר ולפי ספר הבישול המיוחס לו מהמאה ה-1, הרומאים הכינו קציצות גם מדיונון, תמנון, שרימפס, סרטן, מח, רכיכות וכמובן בשר, עוף, טווס, חזיר וארנב. לפי אפיקיוס, הבשר הקצוץ מהסוג הזה המשובח ביותר היה עשוי מטווס. ההכנה הייתה דומה מאוד לפשטידות הבשר של היום. המרכיבים לבשר הקצוץ דק היה עם ביצים ולחם ספוג ביין אדום.
אטימולוגיה

מקור השם ההונגרי של המנה מהפועל הגרמני faschieren וגרסת התואר (faschiert) היא טחון או קצוץ, וייתכן שהוא נכנס לאוצר המילים ההונגרי לאחר ששמעו את הביטוי הגרמני האוסטרי faschiertes fleisch (בשר חתוך). בסלובקית המאכל נקרא בשם דומה: "פשירקה".
הרכב, סוגים

קיימות אינספור גרסאות של קציץ הבשר, החל בגודל של אגוז מלך, אפילו "קציץ בחתיכה אחת (בדומה ל"קלופס") העשוי מבשר טחון, כלומר גודל בשר טחון כרולדת קציצות בשר מוארכת שנאפית בחתיכה אחת. אנשים רבים מסבירים את השם בשר חתוך או קצוץ בכך שהבשר הדרוש למנה לא נטחן מזמן, אלא נחתך לחתיכות קטנות, או לקוביות, וכך הוכנה מסת הבשר. לדברי אחרים, בניגוד לפשירט, הם לא הכינו ממרכיבי הלישה קציצות בשר קטנות, אלא טיגנו את המסה ביחד ולאחר מכן חתכו אותה להגשה לפרוסות דקות.
לקריאה נוספת

Gerendeli 2006: Gerendeli György: Fasírtban és partiban XXVIII. ÉVFOLYAM 1. SZÁM 2006. FEBRUÁR Édes anyanyelvünk (PDF)
Györffy 2003: Györffy Miklós: Német-magyar kulturális szótár מסת"ב 9789631352221, Kiadó: CORVINA KIADÓ KFT, 2003
Stefánia vagdalt: Tutitippek.hu: Stefánia vagdalt https://web.archive.org/web/20110502132324/http://www.tutitippek.hu/blog/stefania-vagdalt.php
הערות שוליים

↑  Fasírt és vagdalt receptek
↑  (Marcus Gavius Apicius – Szakácskönyv a római korból, Enciklopédia Kiadó, Budapest, 1996)
↑  Berecz Edgár: Német-osztrák hatások az erdélyi magyar konyhamûvészetben(הקישור אינו פעיל, 2022-01)
קוו ואדיס (רומן)

| --- | --- |

כריכת מהדורת 1897 של הספר קוו ואדיס בארצות הברית
 מידע כללי
 מאת:  הנריק סנקביץ' 
 שפת המקור:  פולנית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  רומא העתיקה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1896 
 
קוו ואדיס: סיפור מימי נירון-קיסר (בפולנית: Quo vadis: Powieść z czasów Nerona) הוא רומן היסטורי פרי עטו של הנריק סנקביץ', אודות אהבתם של אישה נוצרייה צעירה, ליג'יה, ומרקוס ויניקיוס, רומאי פטריקי. העלילה מתרחשת בעיר רומא תחת שלטונו של נירון קיסר בסביבות שנת 64 לאחר הספירה. השם הלטיני "קוו ואדיס" משמעו "אָנָה תֵלֵךְ?", והוא ציטוט מן הברית החדשה (הבשורה ע"פ יוחנן י"ג ל"ו) בו שואל פטרוס את ישו לאן מועדות פניו.
רקע

סנקביץ' למד על אודות האימפריה הרומית היטב לפני כתיבת הרומן, כשהוא שם לעצמו ליעד לדייק בפרטים ההיסטוריים. היות שכך, מופיעות מספר דמויות היסטוריות בספר. הספר טומן בחובו מסר נוצרי רב עוצמה. הספר פורסם בפרקים בשלושה יומונים פולניים בשנת 1895, הוא לבש צורה של ספר בשנת 1896 ומאז תורגם ליותר מחמישים שפות. רומן זה תרם לכך שסנקביץ' קיבל פרס נובל לספרות בשנת 1905. מספר סרטים התבססו על קוו ואדיס (ראו כאן). המפורסם שבהם הוא ההפקה ההוליוודית הראוותנית קוו ואדיס שהוסרטה בשנת 1951.
הדמויות בקוו ואדיס

מרקוס ויניקיוס (דמות בדויה), טריבון צבא ורומאי פטריצי אשר שב זה מכבר לרומא. בעת הגעתו הוא פוגש בליג'יה ומתאהב בה. הוא מבקש את סיועו של דודו על מנת שהוא יוכל להפוך אותה לקניינו.
קאלינה (בדוי), אולם כולם מכנים אותה ליג'יה (ליגיה בכמה תרגומים), בתו של קיסר מנוח של הליג'יאנים, שבט ברברי (מכאן שם החיבה שלה). ליג'יה היא טכנית בת ערובה של הסנט והעם הרומי, שנשתכחה מלב עמה, יפהפייה מהממת, היא נוצרית (עובדה שאינה ידועה למרקוס).
ס. פטרוניוס (דמות היסטורית), המכונה "שופט בענייני אלגנטיות", מושל לשעבר של ביטיניה. פטרוניוס הוא חבר בחצרו של נירון קיסר המשתמש בשנינותו על מנת להחניף וללעוג לו בעת ובעונה אחת. העם הרומי אוהבו בשל עמדותיו הליברליות. מעט לא מוסרי ועצל קמעא, הוא מנסה לסייע ביד אחיינו אולם תוכניתו הערמומית מושמת לאל על ידי חבריה הנוצרים של ליג'יה.
יוניס (דמות בדויה), שפחה ממשק ביתו של פטרוניוס. יוניס היא אישה יפהפייה מיוון שמתאהבת באדונה, אשר לחלוטין אינו מודע לעובדה זו.
קילו סילונידס (דמות בדויה), שרלטן וחוקר פרטי. מרקוס שכרו על מנת למצוא את ליג'יה. דמות זו בדרך כלל צומצמה במידה ניכרת ברוב הסרטים והסדרות (עם היוצא מן הכלל של הגרסה הפולנית משנת 2001). ברם, ברומן עצמו קילו נושא עמו חשיבות מרובה. בוגד וסוכן כפול, סופו קיבל השראה מהקדוש דיסמס).
נירון קיסר (דמות היסטורית), קיסר חסר כישרון, קטנוני ואכזר, המתומרן בידי אנשי חצרו. הוא מטה אוזנו ברוב קשב למלחכי פינכה ולשוטים.
טיג'לאינוס (דמות היסטורית), אב הטיפוס המושלם של השומר פרטורי שיראים מפניו. הוא מהווה יריב לפטרוניוס על תשומת הלב של נירון ומסית אותו לביצועם של צעדים אכזריים רבים.
פופיאה סבינה (דמות היסטורית), אשתו של נירון קיסר. היא אכולת קנאה ושונאת את ליג'יה.
אקטה (דמות היסטורית), שפחה מלכותית שהייתה בעברה פילגשו של נירון קיסר. נירון מאס בה וכעת על פי רוב מתעלם ממנה, אולם היא עדיין אוהבתו. היא לומדת את האמונה הנוצרית, אולם לא רואה עצמה כראויה מספיק להמיר את דתה.
אאולוס פלאוטיוס (דמות היסטורית), גנרל רומאי מכובד השרוי בפנסיה, אשר פיקד על הפלישה לבריטניה. נדמה כי אין אאולוס מודע (או פשוט אינו מעוניין לדעת) את העובדה שפומפוניה, אשתו, וליג'יה, בתו המאומצת, מאמינות בדת הנוצרית.
פומפוניה גרסינה (דמות היסטורית), מומרת נוצרית. די מרשימה ומאוד מכובדת. פומפוניה ואאולוס הם הוריה המאמצים של ליג'יה, אולם אין לאל ידם לתת תוקף חוקי לכך. על פי החוק הרומי ליג'יה היא עודנה בת ערובה של המדינה הרומית, כלומר, של הקיסר, הזוג הקשיש מגן עליה ודואג לה.
אורסוס (דמות בדויה), שומר ראשה של ליג'יה. בן שבטה, הוא שירת את אימה המנוחה והוא נאמן ביותר לנסיכתו. הוא נוצרי, ונאבק לדבוק בעקרונות הנצרות חרף גודלו העצום, כוחו הרב ומזגו הברברי. הוא ככל הנראה הברברי הנאצל.
פטרוס (דמות היסטורית), מטיף קשיש השם לו ליעד להמיר את רומי לנצרות. משתאה נוכח עוצמתו ורשעתו של נירון קיסר, אותו הוא מכנה "החיה".
פאולוס (דמות היסטורית), בעל אינטרס אישי בהמרתו של מרקוס.
קריספוס (דמות בדויה), ככל הנראה קנאי נוצרי על גבול הפנטיות.
אירועים היסטוריים

סנקביץ' מזכיר מספר אירועים היסטוריים ומטמיע אותם ברומן, אולם התרחשותם של כמה מהם מוטלת בספק.
בשנת 57 לספירה פומפוניה אכן הואשמה בתרגול "אמונות תפלות זרות", על פי רוב כוונתם היא המרת דת לנצרות. אף על פי כן, הדת עצמה אינה מזוהה בוודאות. בהתאם לנהוג במסורת הרומית הקדומה היא נשפטה בבית משפט משפחתי על ידי בעלה אאולוס (pater familias), וזוכתה לבסוף מאשמה. על כל פנים, כתובות בקטקומבות של הקדוש קאליסטוס ברומא מציעות שחברים במשפחת גראסינה (לה השתייכה פומפוניה) היו אכן נוצרים.
השמועה כי אספסיאנוס נרדם במהלך שירו של נירון תועדה על ידי סווטוניוס בחייהם של שנים עשר קיסרים.
מותה של קלאודיה אוגוסטה, בתו היחידה של נירון, בשנת 63 לספירה.
השרפה הגדולה של רומא, בשנת 64 לספירה, שמתוארת ברומן כמבוצעת לפי פקודותיו של נירון. אין כל עובדה מוצקה שתומכת בכך. שריפות היו שכיחות ביותר ברומא של אותם ימים.
התאבדותו של פטרוניוס מבוססת בבירור על פי דיווחו של פליניוס הזקן.