stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת חוף השנהב בכדורסל
כל אליפויות העולם

| אליפות העולם בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
ברזיל 1963: לא העפילה
אורוגוואי 1967: לא העפילה
יוגוסלביה 1970: לא העפילה
פרגוואי 1974: לא העפילה
הפיליפינים 1978: לא העפילה
| קולומביה 1982 | מקום 13 | 5 | 0 | 5 |
| ספרד 1986 | מקום 23 | 5 | 0 | 5 |
ארגנטינה 1990: לא העפילה
קנדה 1994: לא העפילה
יוון 1998: לא העפילה
ארצות הברית 2002: לא העפילה
יפן 2006: לא העפילה
| טורקיה 2010 | מקום 21 | 5 | 1 | 4 |
ספרד 2014: לא העפילה
| הרפובליקה העממית של סין 2019 | מקום 29 | 5 | 0 | 5 |
| הפיליפיניםיפןאינדונזיה 2023 | מקום 27 | 5 | 1 | 4 |
קטר (מדינה) 2027: 
| סך הכל | 5 הופעות | 25 | 2 | 23 |
כל אליפויות אפריקה

| אליפות אפריקה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
מצרים 1962: לא השתתפה
מרוקו 1964: לא השתתפה
תוניסיה 1965: לא השתתפה
| מרוקו 1968 | מקום שביעי | 7 | 4 | 3 |
מצרים 1970: לא העפילה
| סנגל 1972 | מקום עשירי | 6 | 1 | 5 |
הרפובליקה המרכז אפריקאית 1974: לא העפילה
מצרים 1975: לא העפילה
| סנגל 1978 | מקום שני | 6 | 4 | 2 |
| מרוקו 1980 | מקום שני | 7 | 5 | 2 |
| סומליה 1981 | מקום ראשון | 7 | 6 | 1 |
| מצרים 1983 | מקום רביעי | 6 | 3 | 3 |
| חוף השנהב 1985 | מקום ראשון | 7 | 6 | 1 |
| תוניסיה 1987 | מקום שביעי | 5 | 2 | 3 |
| אנגולה 1989 | מקום חמישי | 7 | 4 | 3 |
| מצרים 1992 | מקום 11 | 5 | 1 | 4 |
| קניה 1993 | מקום שישי | 5 | 2 | 3 |
| אלג'יריה 1995 | מקום שביעי | 5 | 3 | 2 |
| סנגל 1997 | מקום שמיני | 5 | 1 | 4 |
| אנגולה 1999 | מקום שמיני | 6 | 2 | 4 |
| מרוקו 2001 | מקום שמיני | 6 | 2 | 4 |
| מצרים 2003 | מקום 11 | 6 | 2 | 4 |
| אלג'יריה 2005 | מקום עשירי | 7 | 3 | 4 |
| אנגולה 2007 | מקום שמיני | 6 | 2 | 4 |
| לוב 2009 | מקום שני | 9 | 5 | 4 |
| מדגסקר 2011 | מקום רביעי | 8 | 3 | 5 |
| חוף השנהב 2013 | מקום רביעי | 7 | 5 | 2 |
| תוניסיה 2015 | מקום 12 | 5 | 2 | 3 |
| תוניסיה סנגל 2017 | מקום 14 | 3 | 0 | 3 |
| רואנדה 2021 | מקום שני | 6 | 5 | 1 |
| אנגולה 2025 | העפילה |  |  |  |
| סך הכל | 24 הופעות | 147 | 73 | 74 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
ממלכת גליציה ולודומריה

ממלכת גליציה ולודומריה, ידועה גם בתור גליציה האוסטרית, הייתה ממלכה בתוך האימפריה האוסטרית וחלק מאזור ציסלייטניה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, באזור חבל גליציה שבמרכז אירופה.
היסטוריה

הממלכה הוקמה בשנת 1772 כנסיכות כתר של ממלכת הבסבורג והורכבה מאזורים שהועברו לאימפריה האוסטרית בחלוקה הראשונה של פולין. בשנת 1804, לאחר הקמתה של האימפריה האוסטרית, הפכה המדינה לנסיכות כתר של האימפריה. משנת 1867 הממלכה הוגדרה כחלק מאזור ציסלייטניה (החלק שתחת שלטון ישיר אוסטרי) של האימפריה האוסטרו-הונגרית ומעמדה נותר ללא שינוי עד פירוק הממלכה בשנת 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה  . לאורך שנות קיומה שמרה הממלכה על אוטונומיה חלקית.
האזור נוצר במקור בשנת 1772 לאחר החלוקות של האיחוד הפולני-ליטאי בידי המעצמות האירופאיות של אותה תקופה. שטחה הגאוגרפי של הממלכה השתנה כל כמה שנים בהתאם לחלוקות של האזור. בשנת 1795 הממלכה ההבסבורגית השתתפה בחלוקה השלישית של פולין, הוסיפה לאזור שטח נוסף ממלכת פולין, וכינתה את השטח גליציה המערבית. לאחר מלחמת הקואליציה החמישית (חלק המלחמות הנפוליאוניות) בשנת 1809, אזור מערב גליציה נכבש על ידי דוכסות ורשה והופרד משאר ממלכת גליציה. שינויים טריטוריאליים נוספים וקטנים יותר התרחשו במספר שנים נוספות  (1786, 1803, 1809, 1815, 1846 ו-1849). לאחר שנת 1849 גבולות הממלכה נותרו יציבים עד שנת 1918.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה אזור גליציה תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה. מאז מלחמת העולם השנייה ועד היום מחולק האזור בין אוקראינה לפולין. באזור נמצאות הערים לבוב, טרנופול ואיוואנו-פרנקיבסק במערב אוקראינה וקרקוב בפולין.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567390105171  PLWABN: 9810643023105606  LCCN: n86137285  VIAF: 151871207   WorldCat (עם VIAF): 151871207
נבחרת איראן בכדורסל

| --- | --- |
איראן
 מידע כללי
 התאחדות:  I.R.I.B.F
 הצטרפות:  1947
 השתייכות:  פיב"א אסיה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  28      
  - ניקוד פיב"א:  414.9
 מאמן:  מהרן שהינטאב
 iribf.ir
 
 אליפות העולם בכדורסל
 הופעות:  4 (הראשונה ב-2010)
 ההישג הטוב:  מקום 19 (2010)
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  3 (הראשונה ב-1948)
 ההישג הטוב:  מקום 11 (2008)
 אליפות אסיה בכדורסל
 הופעות:  18 (הראשונה ב-1973)
 ההישג הטוב:  זהב: 2007, 2009, 2013 כסף: 2017 ארד: 2015
 
נבחרת איראן בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של איראן. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של איראן. הדירוג הנוכחי של נבחרת איראן ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-28 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, ללא שינוי לעומת דירוג קודם.
נבחרת איראן זכתה שלוש פעמים באליפות אסיה בכדורסל בשנים 2007, 2009 ו-2013.
איראן השתתפה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים: בשנת 1948 היא סיימה במקום ה-14 לאחר שניצחה רק את נבחרת אירלנד החלשה והשיגה ניצחון טכני על נבחרת הונגריה. בשנת 2008 היא הפסידה בכל משחקיה ודורגה במקום ה-11. גם באולימפיאדת טוקיו 2020 היא הפסידה בכל משחקיה וסיימה במקום ה-12 האחרון.
בשנת 1959 התמודדה איראן באופן חד פעמי באליפות אירופה בכדורסל וסיימה במקום ה-17 האחרון. במסגרת המשחקים היא התמודדה מול נבחרת ישראל בכדורסל והובסה בתוצאה 68-43.
בעקבות זכייתה באליפות אסיה בכדורסל בשנת 2009, העפילה איראן לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל שהתקיימה בשנת 2010. בטורניר עצמו ניצחה איראן את תוניסיה החלשה אך הפסידה ביתר משחקיה ולא עברה את שלב הבתים. איראן העפילה גם לאליפות העולם בכדורסל בשנת 2014 וסיימה במקום ה-20. איראן העפילה בפעם השלישית בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל בשנת 2019 וסיימה במקום ה-23. מכיוון שהייתה הנבחרת בעלת הדירוג הגבוה ביותר באליפות מבין הנבחרות האסייתיות, העפילה לאולימפיאדת טוקיו 2020, שם הפסידה בכל משחקיה. איראן העפילה גם לאליפות העולם בכדורסל בשנת 2023 וגם בטורניר זה הפסידה בכל משחקיה.
כל אליפות העולם בכדורסל

| אליפות העולם בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
ארגנטינה 1950: לא נרשמה
ברזיל 1954: לא נרשמה
צ'ילה 1959: לא נרשמה
ברזיל 1963: לא נרשמה
אורוגוואי 1967: לא נרשמה
יוגוסלביה 1970: לא נרשמה
פרגוואי 1974: לא העפילה
הפיליפינים 1978: לא נרשמה
קולומביה 1982: לא העפילה
ספרד 1986: לא העפילה
ארגנטינה 1990: לא העפילה
קנדה 1994: לא העפילה
יוון 1998: לא העפילה
ארצות הברית 2002: לא העפילה
יפן 2006: לא העפילה
| טורקיה 2010 | מקום 19 | 5 | 1 | 4 |
| ספרד 2014 | מקום 20 | 5 | 1 | 4 |
| הרפובליקה העממית של סין 2019 | מקום 23 | 5 | 2 | 3 |
| הפיליפיניםיפןאינדונזיה 2023 | מקום 31 | 5 | 0 | 5 |
קטר (מדינה) 2027: 
| סך הכל | 4 הופעות | 20 | 4 | 16 |
כל המשחקים האולימפיים

| כדורסל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| בריטניה 1948 | מקום 14 | 7 | 2 | 5 |
פינלנד 1952: לא נרשמה
אוסטרליה 1956: לא נרשמה
איטליה 1960: לא נרשמה
יפן 1964: לא נרשמה
מקסיקו 1968: לא נרשמה
גרמניה המערבית 1972: לא נרשמה
קנדה 1976: לא נרשמה
ברית המועצות 1980: לא הוזמנה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי
ארצות הברית 1984: החרימה את המשחקים האולימפיים
קוריאה הדרומית 1988: לא נרשמה
ספרד 1992: לא העפילה
ארצות הברית 1996: לא העפילה
אוסטרליה 2000: לא העפילה
יוון 2004: לא העפילה
| הרפובליקה העממית של סין 2008 | מקום 11 | 5 | 0 | 5 |
בריטניה 2012: לא העפילה
ברזיל 2016: לא העפילה
| יפן 2020 | מקום 12 | 3 | 0 | 3 |
צרפת 2024: לא העפילה
ארצות הברית 2028: 
| סך הכל | 3 הופעות | 15 | 2 | 13 |
כל אליפויות אירופה בכדורסל

| אליפות אירופה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| טורקיה 1959 | מקום 17 | 7 | 1 | 6 |
| סך הכל | הופעה אחת | 7 | 1 | 6 |
כל אליפויות אסיה בכדורסל

| אליפות אסיה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
הפיליפינים 1960: לא השתתפה
טאיוואן 1963: לא השתתפה
מלזיה 1965: לא השתתפה
קוריאה הדרומית 1967: לא השתתפה
תאילנד 1969: לא השתתפה
יפן 1971: לא השתתפה
| הפיליפינים 1973 | מקום חמישי | 10 | 4 | 6 |
תאילנד 1975: לא השתתפה
מלזיה 1977: לא השתתפה
יפן 1979: לא השתתפה
| הודו 1981 | מקום שמיני | 7 | 3 | 4 |
| הונג קונג 1983 | מקום חמישי | 6 | 5 | 1 |
| מלזיה 1985 | מקום שמיני | 6 | 2 | 4 |
תאילנד 1987: לא השתתפה
| הרפובליקה העממית של סין 1989 | מקום חמישי | 7 | 4 | 3 |
| יפן 1991 | מקום שישי | 8 | 4 | 4 |
| אינדונזיה 1993 | מקום רביעי | 6 | 4 | 2 |
| קוריאה הדרומית 1995 | מקום עשירי | 8 | 5 | 3 |
| ערב הסעודית 1997 | מקום שמיני | 7 | 3 | 4 |
יפן 1999: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2001: לא העפילה
| הרפובליקה העממית של סין 2003 | מקום חמישי | 7 | 4 | 3 |
| קטר (מדינה) 2005 | מקום שישי | 8 | 4 | 4 |
| יפן 2007 | מקום ראשון | 8 | 7 | 1 |
| הרפובליקה העממית של סין 2009 | מקום ראשון | 9 | 9 | 0 |
| הרפובליקה העממית של סין 2011 | מקום חמישי | 9 | 8 | 1 |
| הפיליפינים 2013 | מקום ראשון | 9 | 9 | 0 |
| הרפובליקה העממית של סין 2015 | מקום שלישי | 9 | 7 | 2 |
| לבנון 2017 | מקום שני | 6 | 5 | 1 |
| אינדונזיה 2022 | מקום חמישי | 4 | 3 | 1 |
| ערב הסעודית 2025 | העפילה |  |  |  |
| סך הכל | 18 הופעות | 134 | 90 | 44 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
ברוך מזרחי

ערך זה עוסק בלוחם אצ"ל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1926 צפת, המנדט הבריטי
 נהרג:  18 באפריל 1948 (בגיל 22 בערך) ג'נין, המנדט הבריטי
 השתייכות:   אצ"ל
 דרגה:  טוראי
 תפקידים בשירות
 לוחם
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
ברוך מזרחי (בלידתו: חמודה אבו אל-עיניין (בערבית: حمودة أبو العنين); 1926 – 18 באפריל 1948) היה לוחם אצ"ל, גר צדק ממוצא ערבי, שנולד בעיר צפת, הוקסם משכניו היהודים והתגייר. הוא הפך לפטריוט יהודי וציוני, ונהרג במהלך מלחמת העצמאות.
קורות חייו

ברוך מזרחי, בן למחמוד ופטימה, נולד בשם חמודה אבו אל-עיניין למשפחה מפורסמת מצפת. על פי מקורות שונים, מוצא אמו היה ממשפחה יהודית. כבר בגיל צעיר התעניין חמודה בשכניו היהודים ובמנהגיהם. הוא החל להתקרב לקבוצה של אנשי בית"ר בצפת שהתכנסו במחלבת המאירי והוקסם מהאמונה, מסיפורי הגבורה ומההווי שלהם. הבית"רים לא ידעו איך לקבל את הנער הערבי המיוחד, התלהבו כשהיה מצטרף לשירת 'שתי גדות לירדן' אך גם חשדו בו ובכוונותיו ואף הלקו אותו באחת הפעמים. בשלב מסוים עזב את בית הספר הממשלתי הערבי בצפת ועבר ללמוד בבית ספר אליאנס למרות התנגדות משפחתו. חמודה, שהיה תלמיד ערבי יחיד בבית ספר יהודי התקבל על ידי התלמידים היהודים, בהם אבנר חי שאקי, שהיה לימים לשר לענייני דתות.
כשנפטרה אמו התערערו יחסיו עם אביו. חמודה עזב סופית את הבית ועבר לחיפה כשהוא נחוש בדעתו להתגייר ולהצטרף לדת היהודית. הוא עבר תהליך גיור והחל לשמור תורה ומצוות, ושמו בישראל נקבע תחילה לאברהם בן אברהם. בשלב מאוחר יותר החליט להחליף את השם לברוך מזרחי, שאינו מסגיר את גיורו.
ברוך מזרחי התחבר לסניף בית"ר בחיפה, הצטרף לאצ"ל והשתתף בפעילות כנגד המנדט הבריטי בהפצת כרוזים ובסיורי אבטחה. במהלך אחת הפעולות נתפס ונשלח למחנה המעצר בלטרון. הוא הוחזק שם במשך חודשים אחדים, עד שנשלח יחד עם עוד 55 גולי אצ"ל ולח"י לגלות באריתריאה. כשלא התירו לו לקחת דבר, התעקש לקחת טלית ותפילין.
כשלושה שבועות לאחר שהגיע לאריתריאה נפגע קשה מירי של השומרים הסודאנים, באירוע בו נהרגו שני עצורים ונפצעו 12. ברוך מזרחי נותח במשך 24 שעות על ידי רופא בריטי וניצל. לאחר כחודשיים של שיקום, התחיל ברוך להתאושש והצטרף לחבריו במחנה. מאוחר יותר סופר עליו כי יום אחד אמר לו חברו למעצר דני מטרסקו בבדיחות הדעת שלאחר שקיבל 20 מנות דם אנגלי הוא כבר לא יהודי. רק לאחר שהבין שזו הייתה בדיחה נרגע ברוך מזרחי, שזהותו החדשה כיהודי וציוני הייתה כל כך חשובה לו. בהמשך השתתף בניסיונות הבריחה ממחנות המעצר.
הן בתקופת מעצרו בלטרון והן במהלך גלות אריתריאה, נעשו ניסיונות מצד משפחתו הערבית לשחרר אותו, אך מזרחי התעקש שהוא יהודי לאומי ולא יבגוד בעמו ובמולדתו. התנהלותו זו של ברוך מזרחי הביאה את משפחתו להחלטה לנקום את כבודה.[דרושה הבהרה]
לאחר כשנתיים במחנות המעצר באריתריאה, קניה וסודאן, שוחרר מזרחי במפתיע, הוחזר לארץ ישראל ושב לחיפה ולפעילות במסגרת האצ"ל. בהמשך הצטרף לגרעין של אנשי בית"ר משוחררי הבריגדה היהודית שהקימו את מאחז מרגולין ליד צומת בית ליד, שממנו התפתח בהמשך היישוב נורדיה. הוא השתלב בפעילות, עבד קשה והתנהג כיהודי ארצישראלי לכל דבר.
לצד עבודתו מזרחי המשיך לבצע פעילות מודיעינית במסגרת המחלקה הערבית של האצ"ל. במסגרת זו נשלח ב-18 באפריל 1948 לפעילות איסוף מודיעין לקראת פעולה בג'נין. האוטובוס הערבי שבו נסע מחיפה לג'נין נעצר לבדיקה שגרתית באזור מגידו. שוטר ערבי במחסום זיהה אותו לפי שן זהב שהייתה בפיו והוא הובא, ביחד עם שלושה ערבים עימם התיידד במהלך הנסיעה (שלא היו קשורים לשליחותו), בפני בית משפט צבאי של קאוקג'י בכפר ג'בע, שהחליט על הוצאתו להורג. מזרחי הוכרז כנעדר וגורלו לא נודע עד לאחר מלחמת ששת הימים.
לאחר מותו

בשנת 1968 החל העיתונאי יחזקאל המאירי מצפת לחקור מה עלה בגורלו של ברוך מזרחי. הוא הגיע לכפר ג'בע שליד שכם, שמע מהמקומיים על ה"יהודי" שהוצא להורג על ידי חיילי קאוקג'י והגיע למערה בה קבור ברוך מזרחי. בחיפוש נמצאו גופות שלושה ערבים שהוצאו להורג יחד עמו וגופתו של מזרחי, שזוהתה באמצעות מבנה שיניו ושן הזהב שהייתה בפיו.
בספטמבר 1968 התקיים טקס אזכרה לזכרו ליד אנדרטת הטנק בצומת קבטיה לזכר הרוגי מלחמת ששת הימים. ב-9 באוקטובר 1969 הובא ברוך מזרחי למנוחת עולמים בטקס צבאי מלא, כיהודי, בחלקה הצבאית בבית הקברות בנתניה. בין המלווים אותו היה מפקד אצ"ל מנחם בגין והרב הראשי לצה"ל הרב שלמה גורן.
החל מראשית המאה ה־21 עלו לקברו של מזרחי מספר מתושבי שא-נור (הסמוכה לג'בע, המקום שבו הוצא מזרחי להורג) ביום השנה לפטירתו. החל מ־2015 החלה המועצה האזורית שומרון לארגן את העלייה לקברו של מזרחי ביום השנה לפטירתו.
הערות שוליים

↑  קורות החיים של מזרחי ברוך, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  שמות ההרוגים והפצועים באריתריאה, דבר, 20 בינואר 1946
↑  טקס אזכרה לערבי שהתגייר והיה חבר פעיל ונועז באצ"ל, מעריב, 16 בספטמבר 1968
↑  צה"ל חלק כבוד צבאי אחרון לחייל אצ"ל ברור מזרחי ז"ל, מעריב, 10 באוקטובר 1969
קברו של ברוך מזרחי בבית הקברות הצבאי בנתניה
תל הרור

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברונזה התיכונה תקופת הברונזה המאוחרת תקופת הברזל I תקופת הברזל II התקופה הפרסית
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°22′56″N 34°36′23″E﻿ / ﻿31.3821°N 34.6065°E﻿ / 31.3821; 34.6065
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) תל הרור(למפת מערב הנגב רגילה) תל הרור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל הרור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל הרור
 
תל הֲרוֹר (בערבית: תַל אַבּוּ הַרַיְרַה) הוא תל גדול בנגב המערבי, השוכן בגדתו הצפונית של נחל גרר, ליד מושב שיבולים. התל משתרע על שטח של 150 דונם, ומתחלק לשני חלקים - העיר התחתונה והעיר העליונה. בראש התל יש בית קברות טורקי מזמן מלחמת העולם הראשונה, וניתן לראות בו את קברו של שיח' אבו הרירה, אחד מתלמידיו של הנביא מוחמד שעל שמו נקרא התל. עד למלחמת העצמאות של מדינת ישראל, נהגו תושבי האזור הערביים לעלות לקבר ולהקריב שם קורבנות, במשך שבוע ימים. לפי אחת הסברות, תל הרור היא מקומה של העיר המקראית גְּרָר המוזכרת מתקופת נדודי האבות, ובמפת מידבא מן המאה ה-6 בתור סיאטוס גררטיקוס. בפסגת התל קבר המיוחס לשיח' אבו הרירה, מתלמידי מוחמד הנערץ על הבדואים, ומכאן שמו בערבית.
היסטוריה

החפירות באתר התקיימו בין השנים 1982–1988 על ידי "משלחת ארץ גרר" מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בשיתוף עם המרכז הצרפתי למחקר מדעי בירושלים ואוניברסיטת ברנדייס. את החפירות ניהל אליעזר אורן. החפירות חשפו כי תחילה, בתקופת הברונזה התיכונה, התקיים היישוב בחלקו הנמוך של התל. לאחר מכן, לקראת סוף תקופת הברונזה הצטצם היישוב צפונה ובתקופה הברזל ואליך התקיים היישוב על התל הגבוה בלבד.
היסטוריה > תקופת הברונזה

בתקופת הברונזה התיכונה II (בין 2000-1550 לפנה"ס) התקיים על שטחו של התל הנמוך יישוב גדול, שהיה בין היישובים הגדולים ביותר בדרום הארץ. היישוב היה מבוצר בסוללת עפר גדולה, שבשלב מאוחר יותר נבנתה עליה חומת אבן אדירה. בין הממצאים מתקופה זו הם שרידים של מקדש שלו מספר שלבים. במקדש זה נמצאו עדויות רבות לקורבן בעלי חיים וכמות גדולה של כלי חרס. על פי העדויות מהחפירות האתר לא נחרב אלא ניטש בשלהי תקופת הברונזה התיכונה. בתקופת הברונזה המאוחרת, המשיך להתקיים היישוב, כשמרכזו עבר לחלק הדרום-מזרחי של האתר, על גבי הביצורים מהתקופה הקודמת ובסמוך למעיינות גרר. שטח היישוב העיקרי הוא כ-4 דונם בלבד. נמצאו שרידים מבנים ובהם אולי שרידים של מצודה ושל אסם לאחסון תבואה. הכלים שנמצאו מתקופה זאת מתוארכים לתקופה שבין 1550 - 1300 לפנה"ס וכוללים כלים רבים שיובאו מקפריסין. נמצא גם אוסטרקון ובו כתב היראטי שמקורו במצרים העתיקה.
היסטוריה > תקופות הברזל והפרסית

בחלק קטן של התל הנמוך נמצאו שרידים של יישוב פלשתי מבוצר, שהתקיים בתקופת הברזל הקדומה (1200 - 1000 לפנה"ס). שטחו של היישוב היה בין 2–3 דונם. בשאר חלקי התל הנמוך נמצאו עדויות נוספות לפעילות אנושית מאותה התקופה שכללו בעיקר בורות אשפה ומתקנים שונים. בתקופת הברזל המאוחרת, בסביבות המאה ה-8 לפנה"ס, לאחר הכיבוש האשורי בידי תגלת-פלאסר השלישי, נבנה בתל הגבוה יישוב מבוצר. מערכת הביצורים של יישוב זה הייתה אדירה וכללה סוללה, חומה בעובי 4 מטרים, חלקלקה, מגדלי שמירה ומצודות פינתיות. ליישוב זה היה גם רובע מחסנים גדול שבו כלים רבים, בהם נמצא כלי חרס שעליו הכתובת "לבגד", הסיפרה 8 בכתב היראטי וסמל ענח' מצרי. כלים מתרבויות שונות כגון התרבות הפיניקי והאדומית נמצאו באתר. לדעת החופר הקמת היישוב המבוצר בתל הרור היה חלק ממאמציה של אשור ליצור אחיזה על ארץ פלשת. היישוב חרב בשרפה במאה ה-7 או המאה ה-6 לפנה"ס.
לאחר הכיבוש הפרסי במאה ה-6 לפנה"ס התקיים באתר יישוב גדול, ואולי גם מתוכנן, בו נמצאו כלים רבים המיובאים מאזור יוון. מערכת הביצורים האדירה שנבנתה על ידי האשורים יצאה מכלל שימוש.
הערות שוליים

↑  את המהדורה עדכן זאב ענר, כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005 ׁ(מהדורה 20 מחודשת)
↑  אליעזר אורן, "תל הרור", בתוך: אפרים שטרן ואחרים, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, בהוצאת החברה לחקירת א"י ועתיקותיה, משרד הביטחון וכרטא, 1992, כרך 2, עמ' 461
↑  "האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל", עמ' 461-464
↑  "האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל", עמ' 464-465
↑  "האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל", עמ' 465
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539725405171  GND: 4701027-7  LCCN: sh2002004783  VIAF: 237018638   WorldCat (עם VIAF): 237018638 
תצפית מראש תל הֲרוֹר
פרדריק הולברוק

פרדריק הולברוק (באנגלית: Frederick Holbrook;‏ 15 בפברואר 1813 –  28 באפריל 1909) היה חוואי, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הוויגית ובהמשך המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ורמונט בשנים 1849–1850, וכמושל ורמונט ה-27 בשנים 1861–1863.
ראשית חייו

פרדריק הולברוק נולד בעיירה איסט וינדזור שבקונטיקט, כבנם של שרה (לבית נולטון) הולברוק ושל ג'ון הולברוק, מוציא לאור ואיש עסקים בולט. מצד משפחת אמו הוא היה נכדו של השופט לוק נולטון (אנ'). הולברוק גדל בברטלבורו שבוורמונט, למד בברקשייר גימנסיום שבפיטספילד, מסצ'וסטס במשך שנתיים, ועבר לבוסטון, שם הוא היה במשך שנתיים שותף בחנות הספרים "ריצ'רדסון, לורד והולברוק".
ב-1833 יצא הולברוק למסע של כמה חודשים באירופה. עם שובו ממסעו הוא התיישב בברטלבורו, שם הוא היה פעיל בחקלאות. הוא גם היה חבר בנציגות של ברטלבורו במיליציה של ורמונט. עד מהרה הוא נבחר לפקד על היחידה בדרגת קפטן, ועשה כן במשך כמה שנים באמצע שנות ה-30 של המאה ה-19.
כזמר מוכשר, בעת שחי בבוסטון, היה הולברוק חבר באגודת הנדל והיידן וחבר במקהלה בניהולו של לוול מייסון. לאחר שהתיישב בברטלבורו, הוא שר בקול בס וניהל מקהלה במרכז הקהילתי הכנסייתי של העיירה במשך יותר מ-40 שנה. ב-1840 הוא היה אחד המארגנים של אגודת מחוז וינדהאם לקידום מוזיקה דתית.
קריירה עסקית ועיתונאית

הולברוק ניצל את הידע שרכש באירופה בתחום החקלאות כדי לכתוב מאמרים בעיתונים ובמגזינים לקידום שיטות חקלאיות מתקדמות. בנוסף, הוא ערך ניסויים והמציא המצאות בחווה שלו, ובין הכלים שתכנן הייתה מחרשה עשויה פלדה. בשנות ה-50 של המאה ה-19 הוא היה עורך המגזין "החוואי של ניו אינגלנד" (New England Farmer).
בנוסף לעניין שגילה בחקלאות, היה הולברוק פעיל בכמה מיזמים עסקיים. בשנות ה-30, השתלטו הולברוק ופרנקלין ה. פסנדן על מפעל נייר שהיה בבעלות אבותיהם וקרובי משפחה ומשקיעים אחרים. הם הפעילו את העסק במשך כמה שנים ואז מכרו אותו לתאגיד חדש, החברה הטיפוגרפית. ב-1851 היה הולברוק המייסד המקורי של חברת הרכבות וואנטסטיקט, שמטרתה הייתה לקשר כמה עיירות במחוז וינדהאם לקווים של חברת ראטלנד וברלינגטון, או לקו הרכבת המערבי של ורמונט. ב-1852 הוא היה אחד מאלו שחידשו את הזיכיון למסילת הרכבת של ברטלבורו, שהוענק ב-1835 אך לא הופעל, וכוונתו הייתה לקשר את ברטלבורו למסילות הרכבת במזרח מדינת ניו יורק.
ראשית הקריירה הפוליטית

הולברוק נעשה פעיל בפוליטיקה, בתחילה כחבר המפלגה הוויגית, ולאחר מכן במסגרת המפלגה הרפובליקנית. הוא שימש בכמה משרות בממשל המקומי, כולל כמעריך לצורכי מיסי של העיירה. בשנים 1848–1861 שימש הולברוק כרשם בית משפט השלום של מחוז מרלבורו. בשנים 1849–1851 הוא ייצג את מחוז וינדהאם בסנאט של ורמונט, שם, כיושב ראש הוועדה המיוחדת לחקלאות, הוא הציע לקונגרס להקים את המשרד הלאומי לחקלאות, שקדם למחלקת החקלאות של ארצות הברית. ב-1851 הוא היה המייסד של האגודה החקלאית של מדינת ורמונט, ושימש כנשיאה הראשון עד 1859.
מושל ורמונט

שירותו של הולברוק כנשיא האגודה החקלאית, העניק לו את ההכרה שהייתה נחוצה לניהול מסע בחירות ברחבי המדינה, וב-1861 הוא היה למועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל ורמונט. בבחירות הכלליות הוא נבחר ברוב גדול של 33,152 קולות, זאת בהשוואה ל-5,722 של המועמד שהגיע למקום השני, אנדרו טרייסי, שהתמודד מטעם סיעת תומכי המלחמה במפלגה הדמוקרטית. ב-1862 התמודד הולברוק על תקופת כהונתו השנייה כמושל, וקיבל 29,543 קולות, בהשוואה ל-3,772 הקולות של המועמד שהגיע למקום השני, בנג'מין ה. סמלי, שהתמודד מטעם הדמוקרטים.
הולברוק כיהן כמושל בתקופת השיא של מלחמת האזרחים האמריקאית. ממשלו דאג לגיוסם של עשרה רגימנטים של רגלים, שתי סוללות ארטילריה קלה, ושלוש פלוגות צלפים. ורמונט גם בנתה בתחומי המדינה שלושה בתי חולים צבאיים ש"עד מהרה זכו לשבחים מפי המפקח הרפואי של ארצות הברית, כשאחוז הריפוי הגדול שלהם עלה על כל נתון של כל בית חולים צבאי של ארצות הברית במקומות אחרים".
לאחר קרב אנטיאטם שהתנהל בספטמבר 1862, כתב הולברוק לנשיא אברהם לינקולן והציע שהממשלה הפדרלית תגייס 500,000 חיילים נוספים כדי להרחיב את שורות צבא האיחוד. למקרה שממשל לינקולן לא יוכל לעמוד מידית בהוצאות הגיוס, הציוד והתשלום למספר כה גדול של חיילים, הציע הולברוק שממשלת ורמונט תשלם על חייליה ותקבל החזר מאוחר יותר. בנוסף, הוא הביע את אמונתו ששאר מושלי מדינות האיחוד ינהגו באופן דומה. לינקולן, שהשיב שהוא תר אחר מנגנון שיאפשר לגייס כוחות, ראה במכתבו של הולברוק כבקשה רשמית של כל מושלי מדינות האיחוד, שהולברוק וראש המשטרה הצבאית של צבא ארצות הברית סימאון דרייפר קידמו ושלחו ללינקולן. לינקולן עשה שימוש במכתבו של הולברוק כהצדקה לגיוס 300,000 חיילים. לאחר מכן שיבח לינקולן את הולברוק בקבינט שלו, באומרו שמכתביו התכופים של הולברוק בהן העלה הצעות כיצד להמשך במאמץ המלחמתי, היו הגיוניים יותר בהשוואה לאלו שהוא קיבל מחוגים פוליטיים מקצועיים בוושינגטון.
בנאום ההשבעה השני שלו באוקטובר 1862, אמר הולברוק לחברי האספה הכללית של ורמונט, "משמח אותי להיווכח, שבכל פעם שארצנו נקראת לפעולה בשעת סכנה, אלפי צעירים ממדינתנו אחזו בנשק ברצון ובשקיקה, ויצאו ויוצאים לקרב למען האיחוד".
שנותיו האחרונות

לאחר שתי תקופות כהונה כמושל, בחר הולברוק שלא להתמודד על משרה ציבורית, אך לקח חלק בפעילויות הממשלה שבהן הוא גילה עניין, כולל קבלת מינוי ב-1870 כחבר המועצה המדינתית לחקלאות, תעשייה וכרייה. הוא גם חידש את עיסוקו בחקלאות, כולל שירות כנשיא בנק החסכונות של ורמונט. במשך יותר מ-40 שנה הוא היה נשיא מועצת הנאמנים של בית החולים לחולי נפש של ורמונט. כאשר הקימה אוניברסיטת קורנל את הקולג' שלה לחקלאות ב-1868, מונה הולברוק כפרופסור אורח למיכון חקלאי, וקיים עשרים הרצאות בשנה.
חיים אישיים

ב-1835 נשא הולברוק לאישה את הארייט גודיו, בתם של ג'וזף ושרה גודיו מברטלבורו. לשניים נולדו שלושה בנים:
פרנקלין פ. הולברוק, היה נספח צבאי של ורמונט בהמחלקת המלחמה של ארצות הברית בדרגת קולונל במהלך תקופת כהונתו של אביו כמושל. לאחר המלחמה הוא הפעיל חברה לייצור ציוד חקלאי בבוסטון.
ויליאם ק. הולברוק, שירת ברגימנט הרגלים ה-4 וה-7 של ורמונט במהלך מלחמת האזרחים. לאחר המלחמה הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, עסק בעריכת דין בניו יורק, וכיהן בה כשופט.
ג'ון הולברוק, היה איש עסקים ותושב הוצדייל שבפנסילבניה.
מותו

פרדריק הולברוק נפטר בביתו שבברטלבורו ב-28 באפריל 1909. הוא נטמן בבית הקברות פרוספקט היל שבעיר.
ביתו שבברטלבורו (אנ'), שנבנה על ידי אביו בשנות ה-20 של המאה ה-19, הוכנס ב-1982 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1580