stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סול זים
עבודות בולטות

ב-1960 הופיע עם אגודת החזנים האמריקאיים במדיסון סקוור גארדן. בסוף שנות ה-70 הופקו אופרות רוק דתיות רבות, אחת מהן הייתה David Superstar של זים שהושאל מ-Jesus Christ Superstar. אופרת הרוק של זים, שהוגדרה כקבלת שבת בסגנון רוק, החלה את הופעותיה ב-1974, וזים קיבל את ההשראה לכתוב אותה לאחר שהשתתף בהופעה של להקת Kiss עם בניו. האופרה הוצגה לילה אחד במרכז היהודי של הוליס הילס ב-1974 והיה להיט קטן. הוא גם היה חלק מקבוצה יהודית שהופיעה מול האפיפיור יוחנן פאולוס השני, כאשר הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שקבוצה כה גדולה של אנשי דת יהודיים נפגשה רשמית עם אפיפיור.
זים הלחין את הלחן הנפוץ ביותר של התפילה לשלום המדינה בשנת 1988. הלחן זכה לעדנה מחודשת, כאשר החזן הראשי של צבא ההגנה לישראל, שי אברמסון, שר אותו כמחווה לחיילים שנפלו.
זים הוא פרופסור למוזיקה יהודית בניו יורק באקדמיה לדת היהודית, הוא כתב ספרים על מוזיקה יהודית והוא אף הופיע בספרים על מוזיקה יהודית כמו "And You Shall Know Us By The Trail Of Our Vinyl".
בשנת 1992 הוסיפה האקדמיה לדת יהודית בניו יורק תוכנית חזנות בהנחיית קנת' כהן, שפותחה על ידי סול זים וראמן טאסט.
חיים אישיים

סול נישא לג'וּן בשנת 1961, ויש להם שני ילדים: קרייג ואריק. מתגורר בקווינס ניו יורק.
אחיו, פול זים (ייד'), שימש כחזן בבית הכנסת בני ישורון במנהטן. אחיו השני, סידני זים, היה הרב במרכז היהודי פלטבוש בברוקלין.
דיסקוגרפיה

רוק שבת: רוק מקורי של ערב שישי (1974)
שמחה של שבת: שירה משפחתית משותפת (1978)
חנוכה: שירים לילדים (1979)
חגיגה משפחתית (1986)
חי בהופעה (1991)
סדר פסח: שירה לפסח (1997)
שמחת ישראל: בלדות יהודיות-ישראליות
שמחת תפילת חזנות (2000)
החזן סול זים שר אבינו שבשמים: תפילה למען מדינת ישראל ועוד הרבה (2013).
זיכרונות יהודים של אבא
זכרונות היידיש הגדולים ביותר
שמחת ישראל: בלדות יהודיות-ישראליות
הזמר היהודי האהוב ביותר באמריקה שר
שר זיכרונות יהודיים
הערות שוליים

↑  asaf, "תכנית בהפתעה", באתר יובל | האנסמבל הישראלי לחזנות ומוזיקה יהודית, ‏2022-08-19
↑  Something went wrong..., jewish-music.huji.ac.il
↑  סטריאו ומונו, סטריאו ומונו, אתר הדיסקוגרפיה של המוסיקה הישראלית
↑  אופיר סובול, "מה השעה?״ // אופיר סובול, באתר כיכר השבת, ‏2023-08-04
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305910705171  ISNI: 0000 0000 6702 5326  LCCN: n91123823  MusicBrainz: 086e5aef-e03e-4767-bba9-5a9a223e226a  VIAF: 60731124   WorldCat (עם VIAF): 60731124
סטיוארט ראסל

| --- | --- |

ראסל, 2019
 לידה:  1962 (בן 62 בערך) פורטסמות', אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  אוניברסיטת אוקספורד  אוניברסיטת סטנפורד
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה האמריקאית לבינה מלאכותית (1997)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2011)  IJCAI Computers and Thought Award (1995)  עמית ACM (2003)  Carnegie Fellow (2019) 
 אתר רשמי
 
סטיוארט ג'ונתן ראסל (באנגלית: Stuart J. Russell; נולד ב-1962) הוא מדען מחשב בריטי, הידוע בעיקר בזכות תרומתו לחקר ולפיתוח הבינה המלאכותית. ראסל הוא פרופסור מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובין השנים 2008 ו-2011 כיהן כפרופסור חבר לנוירוכירורגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. הוא מחזיק בקתדרה להנדסה על שם סמית'-זאדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ראסל ייסד ועומד בראש המרכז לבינה מלאכותית תואמת אדם (CHAI) באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ראסל הוא מחבר שותף, יחד עם פיטר נורביג, של ספר הלימוד המוביל: "בינה מלאכותית: גישה מודרנית", המשמש בלמעלה מ-1,500 אוניברסיטאות ב-135 מדינות.
ילדותו והשכלה

ראסל נולד בפורטסמות' שבאנגליה. הוא למד בבית הספר סנט פול בלונדון, שם היה לתלמיד מצטיין. הוא למד פיזיקה בקולג' וודהאם שבאוניברסיטת אוקספורד, וקיבל תואר ראשון בהצטיינות יתרה בשנת 1982. הוא עבר לארצות הברית כדי להשלים את הדוקטורט שלו במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1986, עבורו ביצע מחקר על חשיבה אינדוקטיבית וחשיבה אנלוגית. הדוקטורט שלו מומן על ידי מלגת נאט"ו ממועצת המחקר למדע והנדסה של בריטניה.
קריירה ומחקר

לאחר קבלת הדוקטורט בשנת 1986, הצטרף ראסל לסגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי כפרופסור למדעי המחשב. בין השנים 2008 ל-2011 הוא כיהן גם כפרופסור חבר לנוירוכירורגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, שם עסק במחקר בפיזיולוגיה חישובית ובניטור יחידות טיפול נמרץ. הוא גם חבר של כבוד בקולג' וודהאם. מחקרו בתחום הבינה המלאכותית כולל תרומות ללמידת מכונה, הסקה הסתברותית, ייצוג ידע, תכנון, קבלת החלטות בזמן אמת, מעקב אחר מטרות מרובות, ראייה ממוחשבת ולמידת חיזוק הפוכה. הוא גם היה פעיל בתנועה לאיסור ייצור ושימוש בנשק אוטונומי.
בשנת 2016 ייסד את המרכז לבינה מלאכותית תואמת אדם (CHAI) באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, יחד עם חוקרים נוספים. ראסל פרסם מאות מאמרים בכנסים ובכתבי עת, כמו גם מספר ספרים, ביניהם "השימוש בידע באנלוגיה ואינדוקציה" ו"לעשות את הדבר הנכון: מחקרים ברציונליות מוגבלת" (עם אריק וופלד). יחד עם פיטר נורביג, הוא חיבר את הספר "בינה מלאכותית: גישה מודרנית", המשמש בלמעלה מ-1,500 אוניברסיטאות ב-135 מדינות. הוא חבר בוועדה המייעצת המדעית של מכון "עתיד החיים" ובוועדה המייעצת של המרכז לחקר סיכון קיומי.
בשנת 2017 הוא שיתף פעולה עם מכון "עתיד החיים" כדי להפיק סרטון, "רובוטי טבח", על נחילים של רחפנים שרוצחים יריבים פוליטיים, והציג זאת בפני ישיבה של האו"ם בנושא האמנה על כלי נשק קונבנציונליים מסוימים.
ספרו, "תואם אנושי: בינה מלאכותית ובעיית השליטה", יצא לאור ב-2019. עבודתו תואמת את ערכי הבינה המלאכותית הממוקדת באדם.
במרץ 2023, ראסל חתם על מכתב פתוח של מכון "עתיד החיים" הקורא "לכל מעבדות הבינה המלאכותית להשהות באופן מיידי למשך 6 חודשים לפחות את אימון מערכות הבינה המלאכותית החזקות מ-GPT-4". על המכתב חתמו למעלה מ-30,000 איש, ביניהם חוקרי בינה מלאכותית ויזמים כמו אילון מאסק.
פרסים והוקרה

ראסל היה שותף לזכייה, בשנת 1995, בפרס "מחשבים ומחשבה" של IJCAI בכנסים הבינלאומיים המשותפים לבינה מלאכותית, הפרס הבינלאומי החשוב ביותר בתחום הבינה המלאכותית לחוקרים מתחת לגיל 35. בשנת 2022, הוא קיבל את פרס IJCAI למצוינות במחקר, והיה לאדם השני בלבד (אחרי הקטור לבסק) שזכה בשני פרסי המחקר העיקריים של IJCAI. הוא חבר באגודה לקידום בינה מלאכותית (AAAI), שנבחר בשנת 1997, באגודה למכונות מחשוב (ACM) (2003) ובאגודה האמריקאית לקידום המדע (2011). בשנת 2005, הוא זכה בפרס המחנך המצטיין על שם קרל ו. קרלסטרום של ACM. בשנת 2012, הוא מונה לקתדרה על שם בלז פסקל בפריז, המוענקת ל"מדענים זרים בעלי שם עולמי בכל התחומים", וכן ליו"ר המצוינות הבכיר של הסוכנות הלאומית למחקר של צרפת.
ראסל שימש כסגן יו"ר המועצה לבינה מלאכותית ורובוטיקה של הפורום הכלכלי העולמי וכיום הוא חבר במועצה הגלובלית לבינה מלאכותית שלה. פרסים נוספים שקיבל כוללים את פרס החוקר הצעיר הנשיאותי של הקרן הלאומית למדע, פרס הטכנולוגיה העולמי, פרס מיטשל ופרס המחנך המצטיין של האגודה לקידום בינה מלאכותית. הוא מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בטקס הענקת אותות הכבוד ליום ההולדת 2021 על שירותו למחקר בינה מלאכותית.
הערות שוליים

↑  "Stuart Russell's Resumé, Professor of Computer Science and Engineering, University of California, Berkeley". נבדק ב-1 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Russell, Stuart (2017). "Artificial intelligence: The future is superintelligent". Nature (באנגלית). 548 (7669): 520–521. Bibcode:2017Natur.548..520R. doi:10.1038/548520a. ISSN 0028-0836.
↑  Polonski, Vyacheslav (25 במאי 2018). "Here's Why AI Can't Solve Everything". The Conversation. נבדק ב-10 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stuart J. Russell". Berkeley EECS. נבדק ב-2019-08-08.
↑  Markoff, John (12 במאי 2016). "Pentagon Turns to Silicon Valley for Edge in Artificial Intelligence". The New York Times. נבדק ב-2019-08-08. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ban on killer robots urgently needed, say scientists". The Guardian. 13 בנובמבר 2017. נבדק ב-2019-08-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "UC Berkeley launches Center for Human-Compatible Artificial Intelligence". news.berkeley.edu. 29 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stuart Russell Publications". Berkeley EECS. נבדק ב-2019-08-21.
↑  "Professor Stuart Russell - The Long-Term Future of (Artificial) Intelligence". University of Cambridge. נבדק ב-2019-08-21.
↑  Russell, Stuart J.; Norvig, Peter (2010). Artificial Intelligence: A Modern Approach (3rd ed.). Upper Saddle River: Prentice Hall. ISBN 9780136042594. OCLC 1041391921.
↑  "An Open Letter Asks AI Researchers To Reconsider Responsibilities". Science Friday (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-07-01.
↑  "International Joint Conferences on Artificial Intelligence – Awards". ijcai.org.
↑  "ACM Fellows – ACM Award". acm.org.
↑  "About AAAS". אורכב מ-המקור ב-13 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Professor Stuart J Russell – Award Winner". acm.org. אורכב מ-המקור ב-2 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anon (2012). "Programme : " Chaires d'Excellence "" (PDF). agence-nationale-recherche.fr. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-05-08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446792305171  PLWABN: 9810694265005606  ACM DL: 81339525620  BIBSYS: 90707297  BnF: cb151223013 (data)  CANTIC: a10196900  CiNii: DA03771211  dblp: r/SJRussell  GND: 13770741X  ISNI: 0000 0000 8397 8047  LCCN: n88217047  LNB: 000089453  MusicBrainz: 7f8b9d94-7d7f-4491-8aa1-71da463e5f14  MGP: 32943  NDL: 00668074  NKC: vse2007423263  NLG: 200661  NLK: KAC201604435  NSK: 000347342  NTA: 096670924  ORCID: 0000-0001-5252-4306  RERO: 02-A003772091  SNAC: w6xp8x3n  SUDOC: 073323470  VIAF: 81856176   WorldCat (עם VIAF): 81856176
יעקב שכנזי

| --- | --- |

הרב שכנזי בישיבה של הרב נתן בוקובזה (ה'תשס"ה)
 לידה:  1 בינואר 1953 (בן 71) י"ד בטבת ה'תשי"ג תוניסיה תוניסיה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל ישראל
 השתייכות:  עדות המזרח
 רבותיו:  הרב אלחנן פרלמוטר, הרב ניסים הררי
 
הרב יעקב שכנזי (נולד בי"ד בטבת ה'תשי"ג, 1 בינואר 1953) הוא מרבני העדה החרדית הספרדית. פוסק ומחבר.
ביוגרפיה

נולד בתוניסיה, כבן הבכור מתוך 12 אחים (4 אחים ו-8 אחיות). למד בישיבה התיכונית פרחי אהרן בקריית שמואל ובישיבת נובהרדוק שבחדרה אצל הרב אלחנן פרלמוטר. לאחר נישואיו למד אצל הרב ניסים הררי בכולל החיד"א בירושלים.
הרב שכנזי נשוי לסימה (שמחה) - בתו של הרב יהודה צדקה, ואב לחמישה. הוא תושב שכונת בית ישראל בירושלים.
פעיל בין היתר בהדרכת חתנים ובהכשרת מדריכים לכך בציבור החרדי.
מספריו

נעימות נצח - חלק א' על ענייני שלום בית, טהרת המשפחה וצניעות, ירושלים תשנ"א; חלק ב' על חינוך ילדים, שם תשנ"ה
קול יעקב - חידושים על התורה, ירושלים תשנ"ז
בני יעקב, ד' חלקים - על הלכות ריבית נדרים ושבועות, ירושלים תשנ"ט
שושנת העמקים - על  יחסי אישות
טהרת יעקב - על טהרת המשפחה
רב פעלים חלק ג'  - קיצור שו"ת רב פעלים לרבי יוסף חיים מבגדאד
שערי יעקב  - שו"ת בספר אוצרות חיים וקיצור שו"ת סוד ישרים העוסק בקבלה
שימוש חכמים - ב’ חלקים, על הלכות טהרה, ובסופו קונטרס ”הוראת חכם” שבו הלכות והנהגות למורי הוראה.
יוליה נבלניה

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1976 (בת 48) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Юлия Борисовна Абросимова 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 השכלה:  האוניברסיטה הרוסית לכלכלה ע"ש פלחנוב 
 מפלגה:  מפלגת יאבלוקו, רוסיה של העתיד 
 בן או בת זוג:  אלכסיי נבלני (2000–16 בפברואר 2024) 
 מספר צאצאים:  2 
 yulianavalnaya.com
 
יוליה בוריסובנה נבלניה (ברוסית: Юлия Борисовна Навальная; נולדה ב-24 ביולי 1976) היא דמות ציבורית וכלכלנית רוסייה. אלמנתו של מנהיג האופוזיציה הרוסי אלכסיי נבלני, והיא תוארה בתקשורת כ"גברת הראשונה" של האופוזיציה הרוסית. לאחר מותו של בעלה הכריזה נבלניה שתמשיך את עבודתו. נכון ל-1 ביולי 2024 נבלניה היא יושבת ראש קרן זכויות האדם.
ב-9 ביולי 2024 בית המשפט המחוזי בבסמני ברוסיה הורה על מעצרה של נבלניה (שלא הייתה ברוסיה או התגוררה בה באותו זמן) באשמת "השתתפות בקהילה קיצונית". ימים ספורים לאחר מכן, היא הוכנסה לרשימת הטרוריסטים והקיצוניים הרשמית של רוסיה.
חייה המוקדמים

נבלניה נולדה כיוליה בוריסובנה אברוסימובה ב-24 ביולי 1976 במוסקבה תחת ברית המועצות למשפחתו של המדען בוריס אלכסנדרוביץ' אברוסימוב (1952–1996) ואלה ולדימירובנה אברוסימובה. אמה עבדה במשרד התעשייה הקלה; הוריה התגרשו כשהייתה בכיתה ה', ואמה נישאה בשנית לעובד בוועדת התכנון הממלכתית של ברית המועצות. בשנת 2020 העיתונאי אולג קאשין טען כי אביה של נבלניה היה בוריס בוריסוביץ' אברוסימוב ששירת כמזכיר שגרירות רוסיה בבריטניה והיה קשור ליחידות ביטחון מסווגות וכי דודתה הייתה ילנה בוריסובנה אברוסימובה היא אחת ממחברי החוקה הרוסית. בתגובה פרסם אלכסיי נבלני תעודת פטירה לחותנו משנת 1996.
נבלנאיה סיים את לימודיו בפקולטה ליחסים כלכליים בינלאומיים של האקדמיה הכלכלית הרוסית פלכאנוב. מאוחר יותר היא שירתה התמחות בחו"ל ועשתה לימודים לתואר שני.
השכלה וקריירה

נבלניה סיימה את לימודיה בפקולטה ליחסים כלכליים בינלאומיים באוניברסיטה הרוסית לכלכלה ע"ש פלחנוב. לאחר מכן היא השתתפה בהתמחות בחו"ל ועשתה לימודים מתקדמים.
היא עבדה זמן מה בבנק במוסקבה.
השכלה וקריירה > מעורבות בקריירה הפוליטית של אלכסיי נבלני

לאחר שנת 2007 אלכסיי נבלני זכה לתהילה ברוסיה כבלוגר ופוליטיקאי אופוזיציוני. נבלניה הפכה למזכירה ולעוזרת הראשונה של בעלה. חיי המשפחה הפכו פומביים יותר כך שנבלניה הייתה באור הזרקורים כ"גברת הראשונה של האופוזיציה הרוסית". משקיפים מציינים כי היא מעולם לא ניסתה למצב את עצמה כדמות עצמאית: נבלניה תמיד מתנהגת כאישה מסורה ושותפה נאמנה ("אשתו של הדקבריסט") מוכנה להצהרות חריפות ולפעולות החלטיות אם בעלה הזדקק לכך, אך לא באופן ישיר בפוליטיקה. היא נאמה במספר עצרות; היא כינתה את ראש המשמר הלאומי של רוסיה ויקטור זולוטוב שבספטמבר 2018 אתגר את אלכסיי נבלני ל"דו-קרב", "גנב, פחדן ופורץ חצוף".
נבלניה משכה תשומת לב ציבורית רבה בסתיו 2020 כאשר בעלה אושפז באומסק בעקבות חשד להרעלה. היא דרשה לשחרר את נבלני לגרמניה לצורך טיפול, ואף פנתה ישירות לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.  לאחר שמומחים גרמנים אישרו את הרעלתו של נבלני הרופא הרוסי לאוניד רושאל אמר כי לא נמצאה חומר רעיל בדגימות של נבלני ברוסיה והציע להקים צוות רוסי-גרמני בנושא. נבלניה האשימה אותו בכך שהוא פועל "לא כרופא, אלא כקול המדינה". היא ליוותה את בעלה לברלין, הייתה לצידו בבית החולים שאריטה, ונבלני פרסם מאוחר יותר הודעה בה נאמר "יוליה, את הצלת אותי". העיתון נובאיה גאזטה וקהל קוראיו העניקו לנבלניה את תואר גיבורת השנה לשנת 2020. כלי תקשורת מרכזיים באירופה עקבו מקרוב אחר פעולותיה וציטטו את הפוסטים שלה ברשתות החברתיות.
בינואר 2021 חזרה לרוסיה עם בעלה. לאחר שנבלני נעצר בביקורת הגבולות היא הצהירה שהמעצר וסגירת שדה התעופה בווינוקובו הם ביטוי לפחד של השלטונות הרוסיים מנבלני. "אלכסיי אמר שהוא לא מפחד," היא אמרה. "ואני גם לא מפחדת. ואני קוראת לכולכם לא לפחד." מאוחר יותר, נבלניה האשימה את פקידי הביטחון ברדיפתה "כאשתו של אויב העם." היא כתבה באינסטגרם: "שנת '37 הגיעה, ואנחנו לא שמנו לב."
ב-21 בינואר הודיעה כי תלך להשתתף בהפגנות ברוסיה בשנת 2021 בדרישה לשחרור בעלה. ב-23 בינואר היא נעצרה, אך שוחררה באותו ערב.
השכלה וקריירה > קריירה פוליטית לאחר מותו של נבלני

ב-1 ביולי 2024, הוכרזה נבלנאיה כיו"ר קרן זכויות האדם, במקומו של גארי קספרוב.
בקיץ 1998 במהלך חופשה בטורקיה פגשה נבלניה את אלכסיי נבלני עורך דין ותושב מוסקבה. בשנת 2000 הם נישאו ולהם נולדו בת בשם דריה (נולדה ב-2001) ובן בשם זכר (נולד ב-2008). היא סייעה להורי בעלה בעסק שלהם הקשור לקליעת סלים. לאחר 2007, נבלניה לא עבדה באופן רשמי באף מקום, וקראה לעצמה "האחראית על ענייני היומיום וגידול הילדים". בשנת 2000, הצטרפה נבלניה יחד עם בעלה למפלגת יאבלוקו ממנה פרשה במאי 2011.
ב-16 בפברואר 2024 שירות בתי הסוהר הרוסי הודיע שבעלה אלכסיי נבלני מת בכלא בימאלו-ננץ. אלכסיי נחשד שעבר עינויים ותומכיו ומנהיגים מערביים חשדו שנרצח על ידי סוהרים בערב לפני שהיה אמור להשתחרר במסגרת חילופי אסירים עם אסיר גרמני. נבלני היה כלוא במושבת העונשין IK-3, צפונית לחוג הארקטי, בעת מותו.  נבלניה שהשתתפה באותה עת בועידת מינכן לביטחון נשאה נאום שבו אמרה שאינה בטוחה אם הדיווחים נכונים, אך ציינה שאם בעלה אכן מת, פוטין ובעלי בריתו "יובאו לדין".
השכלה וקריירה > עתיד פוליטי אפשרי

בשנת 2015 נבלניה דורגה במקום ה-67 ברשימת מאה הנשים המשפיעות ביותר ברוסיה על ידי הד מוסקבה.
בספטמבר 2020 לאחר הרעלתו של נבלני החלו להופיע דעות שנבלניה מתחילה למלא תפקיד פוליטי עצמאי ועשויה להפוך ל"טיכאנובסקאיה הרוסית" — בכך שתהפוך למנהיגת כל האופוזיציה. האנליסט הפוליטי קונסטנטין קלצ'ב אמר שתפקידה של נבלניה השתנה: "מאשת פוליטיקאי היא בעצמה הופכת לפוליטיקאית"; "יש לה כריזמה וקסם, והיא יכולה בקלות להחליף את בעלה אם יש צורך בכך". האסטרטג הפוליטי עבאס גליאמוב השווה את נבלניה לקורסון אקינו, אשתו של מנהיג האופוזיציה הראשי בפיליפינים שהתנגדה למשטר של פרדיננד מרקוס, הרודן ששלט בפיליפינים במשך עשרים שנה.
בשנת 2020 אמר הסופר הרוסי דמיטרי בייקוב שנבלניה מזכירה לו את הגיבורה של לודמילה פטרושבסקיה : היא "מתמודדת עם נסיבות חזקות ממנה, אבל איזה נס עוזר לה להביס את הרוע בעולם".
בינואר 2021, הערוץ הפרו-קרמלין Tsargrad TV איים לפרסם קבצים אינטימיים של אלכסיי נבלני אלא אם כן נבלניה תבטיח "לא להפוך לטיכאנובסקאיה ברוסיה" ו"לא לשחק משחקים פוליטיים".
לאחר מותו של בעלה בפברואר 2024 פרסמה יוליה נבלניה סרטון באינטרנט שבו הצהירה על כוונתה להמשיך את עבודתו הפוליטית של בעלה וביקשה מהרוסים להתלכד סביבה כפי שהתלכדו סביב בעלה, ואמרה: "אמשיך את עבודתו של אלכסיי נבלני... אני רוצה לחיות ברוסיה חופשית, אני רוצה לבנות רוסיה חופשית."
ב-28 בפברואר 2024 נאמה נבלניה בפרלמנט האירופי לאחר שהוזמנה על ידי נשיאת הפרלמנט רוברטה מצולה. בנאומה האשימה את ולדימיר פוטין בתכנון רצח בעלה ואמרה שמנהיגי אירופה צריכים "להפסיק להיות משעממים" ולחדש אם הם רוצים להביס את פוטין.
באפריל 2024, מגזין טיים רשם אותה כאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר של 2024.
ב-3 ביוני 2024 היא קיבלה את פרס זכויות האדם מפורום חופש אוסלו בשם בעלה המנוח. בנאומה אמרה כי "הלוואי שהפרס הזה לא היה נחוץ. אבל דיקטטורים ברחבי העולם ממשיכים להרוג לוחמי חופש".
קרן מנדל-ישראל

נשיא המדינה, ראובן ריבלין, ויו"ר קרן מנדל מורטון מנדל, בטקס הנחת אבן הפינה לבניין החדש של קרן מנדל-ישראל בירושלים, אוקטובר 2017
קרן מנדל-ישראל נוסדה ב-1990 על ידי האחים ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל מקליבלנד שבמדינת אוהיו. משימתה לחזק את ישראל ואת החיים היהודיים בה באמצעות טיפוח מנהיגים בתחומי החינוך והחברה.
יחידות הקרן

לקרן מנדל-ישראל חמש יחידות:
בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית: תוכנית בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית נוסדה בירושלים בשנת 1992 בשיתוף עם משרד החינוך, זוהי תוכנית דו-שנתית, ומטרתה לפתח ולטפח מנהיגים חינוכיים בעלי חזון והשפעה שיניעו ויובילו תהליכים לקידום החינוך בישראל. בשני העשורים האחרונים סיימו את התוכנית כ-500 בוגרים. התוכנית מתקיימת בירושלים. עד שנת 2015 היה בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית חלק ממכון מנדל למנהיגות. כיום הוא יחידה נפרדת של קרן מנדל-ישראל.
מכון מנדל למנהיגות: המכון נוסד בירושלים בשנת 1992 ומשמש אכסניה לתוכניות לטיפוח מנהיגות חינוכית וחברתית – תוכנית מנדל לפיתוח מנהיגות חינוכית בצה"ל, תוכניות מנדל לפיתוח מנהיגות בקהילה החרדית, תוכנית מנדל למנהיגות נוער, תוכנית מנדל לפיתוח מנהיגות בתרבות היהודית, ותוכנית מנדל למנהיגות באקדמיה בהכשרה להוראה. המכון שוכן בירושלים.
מרכז מנדל למנהיגות בנגב: נוסד בשנת 2004. המרכז, השוכן בבאר שבע, מפתח ומפעיל תוכניות הכשרה למנהיגות מקומית ביישובי הנגב.
מרכז מנדל למנהיגות בצפון: נוסד בשנת 2013. המרכז ממוקם במכללה האקדמית לחינוך "אורנים" והוא מפעיל תוכניות להכשרת מנהיגים חברתיים שייצרו גשרים בין היישובים הקטנים והקהילות המגוונות באזור.
יחידת בוגרי מנדל: היחידה מלווה את הבוגרים ומסייעת בהשמתם. היחידה הוקמה במתכונתה הנוכחית בשנת 2006, ומשכנה בירושלים.
קרן מנדל-ישראל היא השלוחה הישראלית של קרן ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל, שמקום מושבה בעיר קליבלנד במדינת אוהיו בארצות הברית. מפעלי הקרן בישראל כוללים בין היתר את הלונדע – מוזיאון עולם הילדים בבאר שבע,, ובית הספר ללימודים מתקדמים במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים, המכון למדעי היהדות ע״ש ג׳ק, ג׳וזף ומורטון מנדל באוניברסיטה העברית בירושלים, האגף לאמנות ותרבות יהודית ע״ש ג׳ק, ג׳וזף ומורטון מנדל במוזיאון ישראל, מרכז ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל לחדשנות בירוחם, מדבריום, פארק החיות ע"ש ג'ק ג'וזף ומורטון מנדל, ובוסתן מוז"א על שם ג'ק ג'וזף ומורטון מנדל.
יו"ר הקרן עד לפטירתו היה מורטון מנדל, איש עסקים ופילנתרופ יהודי שתרומותיו לפרויקטים חברתיים בישראל הסתכמו בכ־400 מיליון דולר. מנדל חיבר את הספר "הסוד טמון באנשים". הנשיא הנוכחי של קרן ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל הוא פרופ' יהודה ריינהרץ, ומנכ"ל קרן מנדל-ישראל הוא משה ויגדור.
הערות שוליים

↑  אתר לונדע
↑  אתר בית ספר ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח, באוניברסיטת העברית
↑  אתר מדבריום
↑  אתר בוסתן מוז"א
↑  אטילה שומפלבי, רוטשילד פינת מנדל: המיליונר שתורם לישראל, באתר ynet, 6 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299319505171  ISNI: 0000 0001 2336 6193  LCCN: no2004088079  VIAF: 121923090   WorldCat (עם VIAF): 121923090
דניס לנצט

| --- | --- |

Dennis Lancet
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Dennis Specialist Vehicles Limited
 שנות ייצור:  1981–1991
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל אחריו:  Dennis Javelin (אנ')
 סיווג:  אוטובוס חד קומתי
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים מתוצרת  Perkins Engines (אנ') מסוג "T6.354"
 הילוכים:  מתוצרת "Allison Transmission" (אנ') מסוג "AT545"
דניס לנצט (באנגלית: Dennis Lancet) הוא אוטובוס מתוצרת יצרן כלי הרכב המסחריים (אוטובוסים, כלי רכב ייעודיים לשדות תעופה, רכב לפינוי אשפה וכבאיות) "Dennis Specialist Vehicles Limited" הבריטי בעיר "Guildford" אשר יוצר בין השנים  1981–1991.
מאפיינים

נבנו 87 יחידות
כשליש מדגמי "דניס לנצט" יוצאו לברמודה ולדרום אפריקה
דלת כניסה יחידה
אוטובוס נמוך-רצפה - כאשר גישה בכיסא גלגלים דרשה התאמה של כיסא, כמה מפעילי אוטובוסים ומועצות רכשו את דגמי "דניס לנצט"
חלק מהדגמים שימשו כספריות ניידות
תמונות

"דניס לנצט"
"דניס לנצט"
"דניס לנצט"
ראו גם

דניס דגר
דניס לולין
דניס פלקון
הערות שוליים

↑  דגמי אוטובוסים חברת "דניס"dennissociety.org.uk/preserved/bus
↑  "דניס לנצט" dennissociety.org.uk/nl/lancetuf
קוק ספארר

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  מ-1972 
 סוגה:  פאנק רוק 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, Unity Worldwide Records 
 www.cocksparrer.co.uk
 
קוק ספארר (באנגלית: Cock Sparrer) היא להקת פאנק רוק בריטית שהוקמה בשנת 1974 בלונדון. למרות שהם מעולם לא הצליחו מסחרית, הלהקה נחשבת לאחת החשובות והמשפיעות בסצנת הפאנק רוק, ושיריה זכו לגרסאות כיסוי רבות.
סגנון שירי הלהקה הוא מוזיקת Oi! (אנ') עם השפעות של פאב רוק בריטי, גלאם רוק ומוזיקת ביט. מילות השירים עוסקות בעיקר בנושאים הקשורים לחיי היומיום של אנשים ממעמד הפועלים.
היסטוריה

קולין מקפול, מיק בופוי, סטיב "בורג'" ברג'ס וסטיב ברוס היו חברי ילדות באיסט אנד של לונדון. הם ניגנו ביחד משנת 1972, ומשנת 1974 החלו להופיע עם שירי פאנק רוק במועדונים בלונדון. הלהקה נקראה בתחילה Cock Sparrow, כינוי קוקני לחבר או מכר. גארי לאמין, בן דודו של בורג', הצטרף כגיטריסט ב-1976.
בשנת 1977, עם עליית הפופולריות של הפאנק רוק, חתמה הלהקה על חוזה עם דקה רקורדס, תחת השם Cock Sparrer. הם הוציאו לאור שני סינגלים (בהם גרסה לשיר של הרולינג סטונז) אך הם נמכרו בעותקים מעטים. הם הקליטו באולפן שירים לאלבום, אך בשנת 1978 דקה רקורדס הודיעו על הפסקת החוזה, והשירים לא ראו אור. הלהקה התפרקה זמן קצר לאחר מכן.
הלהקה התאחדה ב-1982, בהרכב מעט שונה, לאחר שמספר שירים שלהם נכללו באלבומי אוסף ועוררו עניין. באותה שנה ראה אור הסינגל "England Belongs to Me", שהפך לאחד השירים הפופולריים ביותר של הלהקה, ובסוף השנה יצא אלבומם הראשון "Shock Troops". הלהקה התפרקה בסוף שנת 1984.
בשנת 1987 ראה אור אלבום הופעה של הלהקה (שהוקלט בשנת 1984) וכן אוסף ההקלטות המוקדמות של הלהקה (שהוקלטו ב-1978 אך לא יצאו עד אז לאור).
הלהקה התאחדה שוב ב-1992, בהרכב מעט שונה, והוציאה מספר אלבומי אולפן נוספים ואלבומי הופעה. הם הופיעו בפסטיבלי פאנק רוק בבריטניה ובמדינות רבות באירופה. בשנת 2012 ציינו 40 שנה לייסוד הלהקה במסע הופעות בארצות הברית ובבריטניה יחד עם להקת רנסיד, שציינו 20 שנה לייסוד הלהקה.
אלבום האולפן השמיני של הלהקה "Hand on Heart" יצא באפריל 2024 והיה הראשון שצעד במצעד האלבומים הבריטי.
רבים משיריהם מושרים על ידי אוהדי כדורגל בבריטניה ובארצות הברית.
הם מוזכרים בשיר "אלבום שני או תקליט חמישי" של טברנק.
דיסקוגרפיה

(1978) Cock Sparrer - אלבום האולפן הראשון של הלהקה הוקלט ב-1978 אך ראה אור רק בשנת 1987 בשם "True Grit"
(1982) Shock Troops
(1984) Running Riot in '84
(1994) Guilty as Charged
(1997) Two Monkeys
(2007) Here We Stand
(2017) Forever
(2024) Hand on Heart
בנוסף לאלבומים אלו הוציאה הלהקה מספר אלבומי הופעה וסינגלים. שירי הלהקה הופיעו באלבומי אוסף רבים.
הערות שוליים

↑  Cock Sparrer Songs, Albums, Reviews, Bio & More..., AllMusic (באנגלית).
↑  Cocksparrer - Punk 77, Punk 77 (באנגלית).
↑  Original band card, ארכיון האינטרנט (באנגלית).
↑  COCK SPARRER, Official Charts, ‏18 באפריל 2024 (באנגלית).
↑  Tim Booth, Sounders make noise, The Spokeman Review, ‏28 ביוני 2009 (באנגלית).
↑  אלבום שני או תקליט חמישי, by Tabarnak, באתר בנדקמפ, ‏12 בינואר 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13925624d (data)  ISNI: 0000 0001 0668 195X  LCCN: no2006104415  MusicBrainz: bbcc9824-31c0-4c70-a7af-d24090ea161e  NKC: xx0199319  VIAF: 143222907   WorldCat (עם VIAF): 143222907
צבא ההגנה של בוטסואנה

צבא ההגנה של בוטסואנה (באנגלית: Botswana Defense Force) הם הכוחות המזוינים של רפובליקת בוטסואנה. על פי החוק תפקידם העיקרי כולל הגנה על הריבונות המדינה, שיתוף פעולה בין עם כוחות בינלאומיים, סיוע אזרחי ושמירה על הדמוקרטיה. הנשיא הוא המפקד העליון בעוד העומד בראש הצבא הוא רמטכ"ל הכפוף לשר ההגנה.
מבנה

בצבא משרתים כ-20,000 חיילים המשרתים בעיקר בשני זרועות עיקריות:
זרוע יבשה
חטיבת השריון
3 חטיבות חי"ר
גדוד קומנדו
4 גדודי חי"ר עצמאיים
2 חטיבות ארטילריה
גדוד הנדסה קרבית אחד
גדוד הגנה אווירית
יחידת הנהרות של הצבא (למדינה אין מוצא לים)
גדוד לוגיסטי
כנף אוויר
2 טייסות מסוקים
2 טייסות מטוסי תובלה
טייסת מטוסי קרב
טייסת אימוני
מרבית היחידות על אף שמם מחזיקות בכוח אדם מופחת ממה שמקובל במרבית העולם, כך לדוגמה בעוד השם הרשמי הוא "חטיבת שריון" או "חטיבות חי"ר" הסד"כ שלהם מאפיין גדוד או רגימנט.