stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איל זמיר
תחומי מחקר

תחום התמחותו המרכזי של זמיר הוא דיני חוזים ותאוריה של דיני חוזים. כן עוסק זמיר בניתוח כלכלי והתנהגותי של המשפט, משפטים ואתיקה נורמטיבית והיבטים רכושיים של הסכסוך הישראלי-ערבי.
זמיר כתב כמה ספרים בסדרת "הפירוש לחוקי החוזים" בעריכת גד טדסקי שיצאו במכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי על שם הארי סאקר. ספריו על חוק המכר וחוק חוזה קבלנות נחשבים לספרי בסיס בנושא אותו הם סוקרים.
כן כתב, בשיתוף עם פרופסור גבריאלה שלו ופרופסור אלפרדו מרדכי ראבילו מספר מהדורות של "הפירוש הקצר לדיני החוזים", מעין מדריך מקוצר לדיני חוזים, הכולל את לשון החוק, ותקצירי פסיקה, ואמור לשמש כלי עזר לעורכי דין.
פרסומים נוספים של זמיר עוסקים בהיבטים קנייניים וחוזיים של הסכסוך הישראלי ערבי.
חיים יהושע קוסובסקי

| --- | --- |

הרב קוסובסקי ודוד בן-גוריון
 לידה:  1873 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  מאי 1960  (בגיל 87 בערך)
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק לחכמת ישראל (1934; 1952), פרס הרב קוק (1943; פרס כבוד: 1946)
 צאצאים:  בנימין קוסובסקי 
 תרומות עיקריות
 חיבור קונקורדנציות למשנה, לתוספתא, לתרגום אונקלוס ולתלמוד הבבלי
 
הרב חיים יהושע קוֹסוֹבְסקי (בכתיב יידי: קאסאווסקי; בכתב לטיני: Kasovsky; ד' בטבת תרל"ג, 3 בינואר 1873 – כ"ה באייר תש"ך, 22 במאי 1960) היה רב ומחבר ספרים ומאמרים שונים. נודע בעיקר כ"בעל הקונקורדנציות".
שנותיו הראשונות

נולד בירושלים. את חינוכו המוקדם קיבל בתלמוד תורה עץ חיים, שבו הורה אביו, הרב אברהם אבלי קוסובסקי שהיה גם הראב"ד הראשון של בית הדין האשכנזי בעיר העתיקה. אמו הייתה אטל הנא בת הרב משה זאב פיינשטיין (נכד ר' מאיר מאפטא, יש להבדיל בינו לבין הרב משה פיינשטיין שהיה מגדולי התורה בארצות הברית).
הצטיין בשקידתו, בידיעותיו הרבות ובתפיסתו המהירה ונחשב ל"עילוי" נדיר בין ה"עילויים", עד כי יחדו לו חדר בעלית הגג של בית הכנסת "החורבה" שיוכל ללמוד לבדו באין מפריע. בשלוש שנותיו הראשונות של הסמינר העברי הכללי למורים, לימד תלמוד. היה מורה לתורה ושפה עברית של אלתר לוין.
בגיל 20 פרסם מאמרים בכתבי עת שונים, שעסקו בנושאים כמו השפה העברית, דקדוק עברי וגאומטריה, ובנושאים שונים בתלמוד. בשנת 1899 פרסם את ספרו "יד הלשון", ובשנת 1908 פרסם את ספרו "תורת החשבון". כמו כן פרסם את הספרים "תושיה" ו"החוט המשולש" ועוד מאמרים שונים. היה בין הפעילים לדיבור עברית בעיר העתיקה. הוא היה בין המצטרפים הראשונים לתנועה הציונית בירושלים ותמך בתוכנית אוגנדה. ראה בהקמת מדינת ישראל ראשיתה של גאולה אך לא גאולה שלמה, מפני שהעיר העתיקה נותרה בידי הירדנים, אף על פי שסבר שירושלים העתיקה הייתה בכלל באזור שכונת תלפיות.
נתמנה בתרפ"ה (1924), לעובד מדעי במקצוע התלמוד, במכון למדעי היהדות של האוניברסיטה העברית מראשיתה, אך אחרי שנתיים נאלץ לפרוש בגלל חוסר תקציב.
יש עדות שהוסיף לשמו את השם 'בן-ציון' על חיבתו לירושלים. לבנו נתן את השם 'בנימין' על שם בנימין זאב הרצל. חיבה גדולה הייתה לו ללשון הקודש, ועל כן הוציא ספר ללימוד השפה - 'יד הלשון', בלא שהייתה לו הכשרה מקצועית או אקדמאית בבלשנות. הקפיד לדבר בלשון הקודש גם בענייני חולין, דבר שלא היה מצוי בעיר העתיקה של ירושלים בזמנו (האשכנזים דיברו ביידיש). וכך נכתב עליו באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניה:
התעקש בעודו נער לדבר אך ורק ב"לשון הקודש", דבר שנחשב בעיני קנאי האשכנזים כ"שמץ פסול", אך בהיותו בנו של ר' אברהם אבלי הדיין ומקורבו וחביבו של רבי שמואל סלנט והתנהגותו הדתית ושקידתו בתורה היו למעלה מכל דופי, הוכרחו בני העיר העתיקה להשלים עם עקשנותו.
התגורר בשכונת קריית משה, ועמד בקשר עם מלומדים ורבנים בני התקופה. התפלל בבית הכנסת אהל יצחק. משפחתו מעולם לא נזקקה ל"חלוקה" - ביתו "קורץ מצור מחצבת העבודה". היה צמחוני ומיעט באכילה.
חיבור הקונקורדנציות

את עיקר פרסומו קנה הרב קוסובסקי בשל הקונקורדנציות שחיבר, למשנה, לתוספתא, לתרגום אונקלוס ולתלמוד הבבלי.
כבסיס לעבודתו פיתח הרב קוסובסקי סכמה מסוימת, אותה שמר בכספת במשך כל חייו, אשר שימשה אותו בסופו של דבר כ"מפתח" להכנת הקונקורדנציות.
כתיבת הקונקורדנציה נעשתה בעידודו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בעקבות מפגש שאירע בחתונה של אחד מבני משפחת הראי"ה קוק ביפו:
בין המסובים היה גם ר' יעקב שכביץ, תלמיד חכם ואיכר, איש גדרה, שאף בשעת היותו רכוב על חמורו להלוך מגדרה לראשון לציון היה שונה בתורה ומעלה חידושי תורה. שאמר: 'אוי מי יתן לנו קונקורדנציה למשנה דוגמת היכל הקודש למנדלקרן'. רגע עמד הרב קוסובסקי, שתק. יצא לחצר ומשחזר, אמר-נדר: 'הריני נוטל על עצמי...'
את חיבור הקונקורדנציות לקח על עצמו בתנאים קשים. ללא תמיכה כספית מכל מוסד שהוא. רכש בית דפוס פשוט ביותר, והחל להדפיס לבדו את הכרך הראשון של הקונקורדנציה למשנה.
הופעת הקונקורדנציה בשנת 1914 גרמה לסנסציה בעולם המשכיל, ואז הוקמה ועדה על מנת לספק לקוסובסקי את האמצעים החיוניים להמשך עבודתו - שני הכרכים של "אוצר לשון המשנה", ששת הכרכים של הקונקורדנציה לתוספתא, וארבעת הכרכים של הקונקורדנציה לתרגום אונקלוס.
שמואל יוסף עגנון כתב: "על הקונקורדנציה של הרב קוסובסקי, חמישים בני אדם יצטרכו לעבוד חמישים שנה מה שאדם זה עושה יחידי, וכמה אלפים דינרי זהב יעלה לנו הדבר. ומכאן יש אדם ומניחים אותו ואין נותנים לו לעשות עבודתו. אבדה עצה מבנים".
עד פטירתו בשנת 1960 הוציא קוסובסקי גם 24 כרכים של הקונקורדנציה לתלמוד, עד לאות מ"ם.
הרב קוסובסקי זכה להוקרה רבה על עבודתו. הוא זכה פעמיים בפרס ביאליק לחכמת ישראל – בשנים 1934 ו-1952 (במלאת לו 80). כמו כן זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית (למחקר) ב-1943 וב-1946 (פרס כבוד). בשנת 1952 קיבל תואר עמית כבוד מבית המדרש לרבנים באמריקה, ובשנת 1958 נמנה עם מקבלי התואר "אזרח כבוד של ירושלים".
משפחתו

נשא לאשה אשה בשם גיטל, אך לא היו להם ילדים. בצער רב הוא גירש אותה ונשא לאשה אשה שנייה בשם פנינה. מסופר שר' חיים יהושע המשיך לדאוג לפרנסת אשתו הראשונה. הסנדק של בנו הבכור מאשתו השנייה היה אביו הישיש ר' אבלי, שכבר היה כבן 108 שנים.
מאשתו השנייה נולדו לו שמונה ילדים, ביניהם משה קוסובסקי שכתב את הקונקורדנציה לתלמוד הירושלמי, ובנימין קוסובסקי שהמשיך את מפעלו של אביו באוצר לשון התלמוד הבבלי.
לאחר מותו

נפטר ב-22 במאי 1960, ונקבר בהר המנוחות.
לאחר מותו המשיך והשלים בנו בנימין את הקונקורדנציה לתלמוד בבלי. בנו משה המשיך אף הוא במפעל אביו, וערך וסידר את הקונקורדנציה לתלמוד הירושלמי. בתו נישאה לאריה איבצן, שהיה המפכ"ל השמיני של משטרת ישראל.
שם אחד הרחובות בשכונת קריית משה בירושלים שבה התגורר הוסב על שמו, וכך גם רחוב בשכונת בבלי בתל אביב, כהמשך לרחוב "בני דן".
פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פלפולי הלכה
ספר מעייני הישועה: עם פנים מאירות חידושי הלכות על מסכת בבא קמא ונלווה אליו כלל בחלוקת תביעות אינן משתוות, ירושלים, י"ד פרומקין, תרנ"ז, 1896.
ספר מעייני הישועה: חדושי הלכות על מסכת בבא בתרא, ירושלים, הרא"ם לונץ, תר"ע, 1909.
ספר יד הלשון: חבור כולל כללי הדקדוק וההגיון ע"פ שיטה חדשה, ירושלים, דפוס ישראל דוב פרומקין, תרנ"ט, 1898.
תורת החשבון: המחלקה הראשונה (בלשון המשנה), ירושלים, תרס"ח, 1907.
מבשרת ירושלים: פירוש קצר על פי הפשט וציונים לתלמוד ירושלמי, מוציא לאור אברהם משה לונץ, תרס"ג, 1902.
אוצר לשון התלמוד, ירושלים, תשי"ב, 1951.
ספר התושיה, ירושלים, דפוס י"ן לעווי.
חומר לקונקורדינציה לתלמוד
ויראו אפיקי ים התלמוד.
מפתח לתורה: קונקורדנצא לחמישה חומשי תורה: כל המילים שבתורה בציון המילים שכנגדן באונקלס, ירושלים, דפוס רפאל חיים כהן, תרצ"ט, 1938.
אוצר לשון התוספתא: ספר המתאימות <קונקורדאנצא> לשישה סדרי התוספתא, ירושלים, דפוס עברי, תרצ"ג-תשכ"א (1932–1960).
אוצר התרגום: קונקורדנציא לתרגום אנקלוס, ירושלים, מוסד הרב קוק, ת"ש, 1939.
אוצר לשון המשנה: ספר המתאימות קונקורדנציה לשישה סדרי משנה, תל אביב, הוצאת מסדה, 1967.
אוצר לשון תרגום אונקלוס: קונקורדנציה מיוסדת של התרגום שנדפס בברלין תרמ"א-תרמ"ד (1880–1884), ע"פ נוסחא בחומש סביוניטה שי"ז, (1556), ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ו, 1985.
שעור בהסתכלות בסגנון התלמוד: מתוך עבודת סדור...הקונקורדנציא התלמודית, חיים יהושע קוסובסקי בהשתדלות הרה"ג יונתן בנימין הלוי איש הורוויץ, ירושלים, תרפ"א,1921, ועד פקידי ואמרכלי ארץ הקדושה מעי"ת אמשטרדם.
ספרים שערך

ספר חוט המשולש בסוגיות ושמעתות...שואל ומשיב ח.י. קוסובסקי בסברים ישרות - אדמ"ור ר'ישראל מסלנט, אדמ"ור ר' יצחק ליפקין, ר' זאב וולף ליפקין, ירושלים, תרס"ד, 1903, דפוס אברהם משה לונץ.
ספרים שנכתבו על מפעל הקונקורדנציות

מפעלו של הרב י"ח קוסובסקי : דעות רבנים, חוקרים וסופרים על הקונקורדנציות, תל אביב, תרצ"ז, 1936, הוועד למען הקונקורדנציות בארץ-ישראל.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך ב' עמוד 830
↑  א. גיא, איש הקונקורדנציות, מעריב, 27 במאי 1960.
↑  א.ח. אלחנני, עם הרב ח"י קוסובסקי, דבר, 1 באוגוסט 1958.
↑  דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובניו, כרך ב', עמוד 830–831
↑  בספרו התושיה ג-ד שיצא תרנ"ד (1894) כבר מכונה חיים יהושע בן ציון וזה היה לפני הקונגרס הציוני שהיה כמה שנים מאוחר יותר. כך שאין לכך קשר לחיבה לתנועה הציונית של הרצל. בנוסף, היו עוד כמה בני משפחה שנקראו בן ציון, כך שייתכן שהשם היה על שם בן משפחה.
↑  בהסכמות לספרו 'יד הלשון', ניתן לראות את ההתפעלות מיכולתו לכתוב ספר ברמה גבוהה במקצוע חדש זה. כך לדוגמה כותב אחד הממליצים, שהמחשבה שלו הייתה שמאחר ומדובר ברב ולא בחוקר, שהרמה המחקרית של הספר תהיה נמוכה. בפועל הוא מתרשם ממחקר ולימוד עצמאי ברמה גבוהה שעשה המחבר.
1 2  את בית הדפוס חכר הרב קוסובסקי מאת י' סילמן. בבית דפוס זה נדפסו ספרים נוספים, בשנים תרפ"ג-תרפ"ד, כפי שנזכר בכריכתם. בתוכם: מ' אוסטרובסקי, המידות שהתורה נדרשת; נ"ג ברודר, רוח הגן; נ' סלושץ, הכהנים אשר בג'רבה.
↑  האנציקלופדיה לחלוצי הישוב, חלק ב', עמ' 830.
1 2  מתוך ראיון עם הרב חיים יהושע קוסובסקי, עיתון דבר, 1 באוגוסט 1957, עמ' 5.
↑  עיתון דבר, 1 באוגוסט 1958, עמ' 5, ראיון עם א"ח אלחנני.
↑  גנזים, אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, 108-109, ניסן תשנ"א, כרך ט' שנה 19, עמוד 64–66. לפי אמונה ירון נכתבו הדברים בידי עגנון אחרי פטירת ביאליק בשנת תרצ"ד.
↑  פרס ביאליק לעגנון ולהרב קוסובסקי, דבר, 29 במרץ 1935.
↑  פרס ביאליק לי.ד. ברקוביץ ולרב קוסובסקי, דבר, 29 בדצמבר 1952.
↑  חלוקת הפרסים ע"ש הרב קוק, דבר, 29 בדצמבר 1943.
↑  חולק הפרס ע"ש הרב קוק, דבר, 3 בספטמבר 1946.
↑  23 Rabbis Ordained at Jewish Theological Seminary Exercises, JTA, June 16, 1952.
↑  הרב ח"י קוסובסקי - אזרח כבוד של ירושלים, דבר, 16 בדצמבר 1958
↑  הרב ח. י. קוסובסקי, דבר, 23 במאי 1960
↑  המשותף לשפיר ולאיבצן, דבר, 11 בינואר 1981.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498563705171  BIBSYS: 97006400  BnF: cb13483979d (data)  CANTIC: a20195849  GND: 131884662  ISNI: 0000 0000 7994 9753  LCCN: n82247565  NKC: jo2009480479  NLA: 35386551  NTA: 088167127  RERO: 02-A000134971  SELIBR: 66388  SUDOC: 078849403  Trove: 934359  VcBA: 495/199578  VIAF: 49374894   WorldCat (עם VIAF): 49374894 
קונקורדנציה לתלמוד של קוסובסקי בספריית מוזיאון רוקפלר
טקס פרסי אוסקר ה-54

| --- | --- |

 תאריך:  29 במרץ 1982
 מיקום:  דורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  ג'וני קרסון
 מפיק:  הווארד קוך ומלווין פרנק
 במאי:  מרטי פאסטה
 רשת שידור:  ABC
 אורך הטקס:  3 שעות ו-44 דקות
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  מרכבות האש
 זכייה במספר הפרסים הרב:  מרכבות האש (4)   שודדי התיבה האבודה (4)
 מספר המועמדויות הרב:  אדומים (12)
 אתר רשמי
 →53 55← פרס אוסקר
טקס פרסי אוסקר ה-54 (באנגלית: 54th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1981 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-29 במרץ 1982. הקומיקאי ג'וני קרסון הנחה את הטקס בפעם הרביעית ברציפות.
סרט הדרמה הבריטי "מרכבות האש" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי התסריט המקורי הטוב ביותר, הפסקול המקורי הטוב ביותר ועיצוב התלבושות הטוב ביותר.
סרטים נוספים אשר בלטו בטקס הם "אדומים" אשר היה מועמד ל-12 פרסים וקטף את פרסי הבמאי הטוב ביותר (וורן בייטי), שחקנית המשנה הטובה ביותר (מורין סטייפלטון) והצילום הטוב ביותר, ו"האגם המוזהב" אשר היה מועמד ל-10 פרסים וזכה בפרסי השחקן הטוב ביותר (הנרי פונדה), השחקנית הטובה ביותר (קתרין הפבורן) והתסריט המעובד הטוב ביותר.
אירועים בולטים

בטקס זה הוצג לראשונה פרס אוסקר לאיפור הטוב ביותר, אשר הוענק לסרט "זאב אמריקאי בלונדון".
הנרי פונדה בן ה-76, אשר זכה בפרס לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "האגם המוזהב", הפך לזוכה המבוגר ביותר אי פעם בפרס זה.
קתרין הפבורן זכתה בפרס לשחקנית הטובה ביותר בפעם הרביעית בקריירה, יותר מכל שחקנית אחרת אי פעם.
במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לשחקנית ברברה סטנוויק, וכן הוענקו פרס לזכר למפיק אלברט ברוקולי ופרס לפעילות הומניטרית לשחקן דני קיי.
פרס אוסקר להישגים מיוחדים הוענק לסרט "שודדי התיבה האבודה" בגין עריכת אפקטי הקול בסרט.
הערות שוליים

↑  רשימת הזוכים המלאה, באתר הרשמי
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 80ef35ea-ac9b-4559-a106-549bd7a96f64 
וורן בייטי, הבמאי הטוב ביותר.
הנרי פונדה, השחקן הטוב ביותר.
קתרין הפבורן, השחקנית הטובה ביותר.
ג'ון גילגוד, שחקן המשנה הטוב ביותר.
ואנגליס, זוכה פרס הפסקול המקורי הטוב ביותר.
מלחמת האלים (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אלכס פרויאס 
 הופק בידי:  אלכס פרויאס 
 תסריט:  מאט סזמה, בורק שארפלס 
 עריכה:  Richard Learoyd 
 שחקנים ראשיים:  ג'רארד באטלר (סת) רופוס סוול אבי לי (ענת) אמה בות' (נפתיס) ברוס ספנס Robyn Nevin אלכסנדר אינגלנד (Mnevis) Goran D. Kleut (אנוביס) Yaya Deng (עשתרת) רייצ'ל בלייק (איסיס) צ'דוויק בוזמן (תחות) ניקולאי קוסטר-ולדאו (הורוס) ברנטון ת'ווייטס בריאן בראון (אוסיריס) אלודי יונג (חתחור) ג'פרי ראש (רע) קורטני איטון Kenneth Ransom (ספינקס) 
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי 
 צילום:  פיטר מנזיס 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  Summit Entertainment 
 חברה מפיצה:  Big Bang Media, נטפליקס, Summit Entertainment, Xfinity Streampix 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בפברואר 2016 
 משך הקרנה:  127 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט עלילתי, סרט פעולה, סרט דרמה, סרט פנטזיה, סרט חרבות וסנדלים 
 מקום התרחשות:  מצרים העתיקה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   godsofegypt
 www.godsofegypt.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
מלחמת האלים (באנגלית: Gods of Egypt) הוא סרט פנטזיה והרפתקאות משנת 2016 בבימויו של אלכס פרויאס המבוסס על אלוהויות מצריות עתיקות. הסרט מתאר את מאבקו של הגיבור האנושי בק (ברנטון ת'ווייטס) להציל את אהובתו ואת העולם, בעזרתו של האל הורוס (ניקולאי קוסטר-ולדאו), נגד האל סת (ג'רארד באטלר) שגזל את כס המלכות של מצרים.
הסרט ספג ביקורות שליליות מהמבקרים והכניס סך של 150.7 מיליון דולר מול תקציב של 140 מיליון דולר והיה כישלון קופתי שגרם לאולפנים הפסדים של עד 90 מיליון דולר. הוא קיבל חמש מועמדויות בטקס פרסי פטל הזהב ה-37 .
עלילת הסרט

במצרים העתיקה, שבה האלים חיים בין בני התמותה, המלך אוזיריס נהרג על ידי אחיו הקנאי סט במהלך הכתרת בנו של אוזיריס, הורוס. לאחר מכן סט מביס את הורוס ולוקח את עיניו. סט מכריז על עצמו כמלך החדש ומצווה על האנושות לשלם עושר כדי לעבור לעולם הבא.
לאחר שהאל סת משתלט על מצרים העתיקה ומשעבד את אנשיה, מלך אוסיריס נהרג על ידי אחיו הקנאי סת במהלך הכתרת בנו של אוסיריס, הורוס.
בק, גנב צעיר, חובר להורוס, האל המודח, במטרה להחזיר את הסדר והשלום לממלכה. במהלך המסע, השניים מתמודדים עם אתגרים רבים, כולל מפלצות, מלכודות ואלים אחרים, במטרה להביס את סת ולהשיב את מאע'ת (הסדר הקוסמי) למצרים.
צוות השחקנים

ברנטון ת'ווייטס – מגלם את בק, גנב צעיר ואמיץ.
ניקולאי קוסטר-ולדאו – מגלם את הורוס, אל השמיים.
ג'רארד באטלר – מגלם את סת, אל המדבר והסערות.
אלודי יונג – מגלמת את חתחור, אלת האהבה והפוריות.
ג'פרי ראש – מגלם את רע, אל השמש.
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות שליליות ברובן. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 15% על סמך 194 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 3.7/10. באתר Metacritic, הציון הממוצע הוא 25 מתוך 100, בהתבסס על 25 ביקורות. מבקרים ציינו את העלילה הבלתי משכנעת, האפקטים המיוחדים המאכזבים והליהוק השנוי במחלוקת של שחקנים לבנים לתפקידים של אלים מצריים.
המבקר לירון סיני מ-ynet כתב תחת הכותרת "מלחמת האלים: בשביל זה יצאנו ממצרים?":
"אי אפשר לקחת מ"מלחמת האלים" את השאפתנות שלו בכל הנוגע לאפקטים. מדובר בסרט מרהיב ויזואלית, גם אם יותר מדי פעמים נראה שהלכו רחוק מדי עם הלהבות והאלים המכונפים בסנדלי העור שמדממים זהב. העלילה מסתבכת כשמדי פעם יש רגעים שבהם הסרט יוצא מכלל שליטה, מבחינת הסיפור ומבחינת העולם שבו הוא מתנהל".
הערות שוליים

↑  לירון סיני, "מלחמת האלים": בשביל זה יצאנו ממצרים?, באתר ynet, 3 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5664443  LCCN: n2020063258  MusicBrainz release group: cdf8ac1b-93cf-4d3f-b275-f057efd49468  VIAF: 2749160546917610240005   WorldCat (עם VIAF): 2749160546917610240005
הרובע היהודי

ערך זה עוסק ברובע היהודי בירושלים. אם התכוונתם לרבעים היהודיים בערים שונות בגולה, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:   ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′34″N 35°13′56″E﻿ / ﻿31.77611111°N 35.23222222°E﻿ / 31.77611111; 35.23222222
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) הרובע היהודי(למפת ירושלים העתיקה רגילה) הרובע היהודי(למפת ירושלים רגילה) הרובע היהודי(למפת ירושלים מוגדלת) הרובע היהודי
 
מפת הרובע היהודי וסביבתו
רחוב תפארת ישראל ברובע היהודי
הרובע היהודי (בערבית: حارة اليهود) שוכן בחלקה הדרום-מזרחי של העיר העתיקה שבירושלים, והוא אחד מארבעת הרבעים בעיר העתיקה, לצד הרובע המוסלמי, הרובע הנוצרי והרובע הארמני. שמו היה מקובל מאז המאה ה-19.
ברובע גרים כ-4,200 תושבים, רובם יהודים דתיים המשתייכים לזרם הציוני דתי. והוא כולל בתי מגורים, מבני דת יהודיים, אתרי ארכאולוגיה ותיירות, חנויות למזכרות ולאמנות יודאיקה ומסעדות.
מיקום

הרובע היהודי משתרע על שטח של כ-200 דונם ומהווה כחמישית משטח העיר העתיקה. הוא גובל בהר הבית ממזרח, בחומת העיר העתיקה מדרום, ברובע הארמני ממערב, ובשוק שברחוב דוד מצפון. מבחינה טופוגרפית, שוכן הרובע על חלקו העליון ומורדותיו המזרחיים של הר ציון. בין הרחובות הראשיים בו רחוב היהודים, רחוב חב"ד ומעלות רבי יהודה הלוי.
תולדות ההתיישבות היהודית ברובע > ההיסטוריות של רבעי ירושלים

המחקר הנוכחי מערער על ההיסטוריות של רבעי ירושלים כחלוקה דמוגרפית. מקורות מקומיים לפני אמצע המאה ה-20 לא מחלקים את העיר לארבע קבוצות דתיות, אלא למגוון שכונות קטנות הקרויות על פי מוצא התושבים, משלח ידם, או אתרים משמעותיים בהן. השופט הירושלמי בן המאה ה-15, מוג'יר א-דין, מתאר 19 שכונות. בסוף התקופה העות'מאנית, השלטונות חילקו את העיר העתיקה על פי 7 שכונות, מתוכן רק אחת מזוהה עם קבוצה דתית, הנוצרים, וגם היא מתארת את היקף כנסיית הקבר בלבד.
בתחילת המאה ה-20, ירושלים לא הייתה מחולקת לרבעים מבחינה מוניציפלית. גם מבחינה דמוגרפית, אין ראיה לכך שהתושבים התקבצו עד אז ברבעים לפי זהות דתית או לאומית. בשנת 1905, האזור שמזוהה כיום כרובע היהודי, הכיל רק מעט יותר משפחות יהודיות מאשר ערביות או מוסלמיות. נתונים דומים נכונים גם לשאר הרבעים.
החלוקה המרובעת מופיעה לראשונה במאה ה-19 במפות וכתבים של מבקרים אירופאים, ומבוססת לא על ריכוזי אוכלוסייה אלא על מוקדים דתיים ואתרי עלייה לרגל. חלוקה זו השתרשה בתפיסה האירופאית של העיר, והכווינה את מדיניות המנדט הבריטי בנושאי התיישבות ופתרון סכסוכים אתניים ודתיים. רק עם עליית המתח הלאומי בשנות ה-20 וה-30, ובמיוחד לאחר חלוקת העיר במלחמת העצמאות וכיבושה במלחמת ששת הימים הפכה החלוקה הלאומית-דתית למציאות דמוגרפית בשטח.
תולדות ההתיישבות היהודית ברובע > מגורי יהודים בירושלים הקדומה

החיים היהודים ברובע היהודי מתועדים עוד בימי הבית הראשון. שרידים ארכאולוגיים רבים שנמצאו בחפירות שנערכו במשלחת הארכאולוגית בראשותו של הפרופ' נחמן אביגד בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 חשפו חיים יהודים משלהי ימי הבית הראשון, ימי המלך חזקיה. בתים מהתקופה הישראלית, ביצורים מאסיביים דוגמת החומה הרחבה והמגדל הישראלי, ושרידי מבנים ששימשו למגורים מעידים על התרחבותה של העיר הישראלית במאה העשירית לפני הספירה.
בימי הבית השני, התגוררו בעיר העליונה של ירושלים אוכלוסייה רבה. עדות עשירה הותירה תקופה זו בשפע עשיר של מבני מגורים, מתקני אגירת מים, מבני ציבור, וממצא ארכאולוגי עשיר כפי שמוצג בפרבר ההרודיאני, בבית השרוף, ובתצוגות ארכאולוגיות הפזורות באזורים הפתוחים ברובע היהודי.
לאחר חורבן בית שני בשנת 70 לספירה, החלה להתיישב בירושלים אוכלוסייה זרה, ונותרה בה קהילה יהודית קטנה בשוליו הדרומיים של הר ציון. לאחר מרד בר כוכבא בשנת 135, גורשה אף קהילה זו והוקמה איליה קפיטולינה על חורבות ירושלים. במשך כל התקופה הביזנטית לא הורשו יהודים להתגורר בעיר. היהודים שבו לירושלים רק לאחר כיבושה בידי המוסלמים בשנת 640, ונאחזו שוב בהר ציון. למעשה, במשך מאות שנים שכן "הרובע היהודי" של ירושלים בהר ציון ובמורדותיו המזרחיים, סמוך לקבר דוד המלך ולכותל הדרומי.
בשנת 1033 החריבה רעידת אדמה את חומות ירושלים הדרומיות. בעקבות כך צומצם קו החומה, דרום העיר ננטש, והיהודים נאלצו להעתיק את מגוריהם לצפון העיר. הנחה זו מתבססת על עדותם של הצלבנים, המספרים כיצד פרצו לירושלים מצפון במסע הצלב הראשון בשנת 1099 ועברו דרך "שכונת היהודים". הצלבנים לא התירו ליהודים לגור בירושלים בתקופה ששלטו בה, כמחצית מהתקופה הצלבנית בארץ ישראל. עדותו של הנוסע בנימין מטודלה אשר ביקר בירושלים בשנת 1170 לדבריו גרו בירושלים באותה עת ר' (=200) יהודים, אך לטענת מיכאל ארליך מדובר ככל הנראה בטעות של המעתיק, וצריך לומר ד' (=4), שכן כעשור לאחר מכן ביקר בירושלים הנוסע פתחיה מרגנשבורג והוא מספר על יהודי אחד בלבד שגר בה. שערי ירושלים נפתחו לכל היהודים רק עם נפילת ממלכת ירושלים בידי צלאח א-דין ב-1187.
יש חוקרים הסוברים כי השכונה היהודית הייתה בהר ציון, וכי היא עברה משם במחצית המאה ה-15 עקב סכסוך מר בין יהודים לנזירים פרנציסקנים בדבר החזקה על קבר דוד המלך בהר ציון. שליטי העיר הממלוכים שמו קץ לסכסוך, בכך שגירשו את הנצים מהמקום והפכוהו למסגד. הנוצרים פנו לרובע הנוצרי, ואילו היהודים פנו לאזור שהיה אז ריק יחסית, בין הרובע הארמני להר הבית, בדרום-מזרח העיר. מיכאל ארליך חלק על גישה זו, והוא סבור כי השכונה היהודית התקיימה בסביבת מקומה נוכחי מ־1267 ואילך.
העדויות על תחילתו של הרובע היהודי במאה ה-15 קלושות, אולם נראה כי היישוב התרכז סביב מתחם בית כנסת הרמב"ן. המבנה עצמו נחשב לעתיק שבבתי הכנסת ברובע, אך הוא לא מיוחס לרמב"ן עצמו. הלה ביקר בירושלים וחיזק את היישוב בה כבר במאה ה-13, כשהיהודים התגוררו בהר ציון. ההשערה היא כי קהילת בית הכנסת ששיפץ הרמב"ן בהר ציון נדדה למקומה החדש, ואתה נדד גם השם. קהילה זו סבלה מהתנכלויות של מוסלמים מקומיים, כחלק מחיכוכים שנתגלעו בין יושבי הרובע היהודי לסובביו באותה עת. במשך כל תקופה זו סבלו היהודים וכל הלא-מוסלמים בארץ מחוקי עומר המפלים, ולא הורשו לשפץ את בתי הכנסת שלהם, או לבנות חדשים לידם.
תולדות ההתיישבות היהודית ברובע > עליות וקשיים כלכליים

במאה ה-16, בתחילת התקופה העות'מאנית, גדלה אוכלוסיית הרובע היהודי באופן ניכר, עקב הגירה גדולה של מגורשי ספרד. הם הקימו את "בית הכנסת על שם רבן יוחנן בן זכאי", המשולב היום במתחם בתי הכנסת הספרדיים. ה"ספרדים" היו גורם עדתי חדש ונבדל בקרב הקהילה היהודית בירושלים, שרובה כללה מוסתערבים; הבידול העדתי התגבר עם עליית האשכנזים בראשותו של רבי יהודה החסיד ב-1700. העלייה האשכנזית, שכללה כמה מאות עולים, בנתה את "שכונת האשכנזים" והקימה את בית כנסת 'רבי יהודה החסיד' בסמוך לה. זמן קצר לאחר עלייתו נפטר רבי יהודה החסיד ממחלה, דבר שהביא להתמוטטות הקהילה האשכנזית ולשקיעה בחובות כלפי המוסלמים שבנו את הבתים ואת בית הכנסת. ב-1721 החריבו הנושים את בית הכנסת והפכוהו לחורבה (ומאז נקראה "חורבת רבי יהודה החסיד"). תוצאות הסכסוך היו קריטיות, שכן בעקבות החוב לא התירו המוסלמים המקומיים ליהודים אשכנזים להתגורר בירושלים. בעקבות כך נותרו ברובע היהודי רק בני העדות האחרות, בתי התפילה האשכנזים (אם היו כאלה) נסגרו, ורק מיעוט של יהודים אשכנזים (שהתחפשו לספרדים) נותר בעיר.
אוכלוסיית הרובע היהודי במאות השנים הללו הייתה ענייה מאוד, ורוב התושבים התפרנסו מכספי החלוקה (תרומות שנשלחו מיהודי חוץ לארץ, ובכך "השתתפו" במצוות יישוב ארץ ישראל). הקהילה הספרדית הייתה אמידה יותר. היא התפרנסה מיגיע כפיה, וגם מתרומות שהגיעו מקהילות ספרדיות ברחבי העולם. רוב הבתים ברובע היהודי היו שייכים לבעלי בתים מוסלמים או נוצרים, וכדי להקל על נטל שכר הדירה חלקו משפחות את ביתן עם אחרות. העולים שהגיעו להתגורר ברובע היהודי היו ברובם זקנים דלים (ובעיקר זקנות) שביקשו למות בירושלים ולהיקבר בהר הזיתים. אלה הפכו לנטל על הקהילה המקומית, שקרסה תחת הנטל הכלכלי. בשל כל אלה היה הרובע היהודי צפוף, מלוכלך ומוזנח, ובתי התפילה בו מטו לנפול.