stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חואקין קארירה
הכרה והנצחה

חואקין קארירה היה הפורטוגלי הרביעי שהוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. ב-4 בספטמבר 2014 הוכר באופן רשמי. מדליה ותעודת כבוד הוענקו לכבודו לאחיינו ז'אאו קארירה מוניקו ב-15 באפריל 2015. הטקס התקיים בבית הכנסת "שערי תקווה" ובשגרירות ישראל בליסבון. הרחוב בפורטוגל שבו נולד נקרא על שמו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Sara Otto Coelho, observador- Joaquim Carreira: A história do quarto português "Justo entre as Nações, observador, ‏2015
↑  מכתב שכתב אחד מהאנשים אותם הציל קארירה, ארכיון יד ושם תיק 12893
1 2  חואקין קארירה, באתר יד ושם
↑  Padre português "Justo entre as Nações" homenajeado na sinagoga de Lisboa - כתבה מעיתון בפורטוגלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604448505171  GND: 1127072862  ISNI: 0000 0004 9774 7345  LCCN: no2016156886  SUDOC: 233527605  VIAF: 176148209300200460001   WorldCat (עם VIAF): 176148209300200460001
רוברט ביטקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1907 האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  1977 (בגיל 70 בערך) ארצות הברית ארצות הברית
 תאריך עלייה:  1937
 השתייכות:  הצבא הלבן  אצ"ל
 תפקידים בשירות
 קצין בצבא הלבן, מפקד גדוד בשאנגחאי, מפקד האצ"ל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה, המרד הערבי הגדול
 תפקידים אזרחיים
 נציב בית"ר בסין
 
רוברט ביטקר (1907–1977) היה נציב בית"ר בסין ומפקד האצ"ל בשנת 1937.
ביטקר נולד ברוסיה הקיסרית. בבגרותו שירת כקצין בצבא הלבן בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה שאחרי מהפכת אוקטובר. לאחר שנכנעו "הצבאות הלבנים" היגר אל שאנגחאי בסין. שם מילא תפקיד של מפקד גדוד בדרגת קולונל באזור השליטה הבריטי. כמו כן כיהן כנציב בית"ר בסין.
בשנת 1937 עלה לארץ ישראל. ביטקר לא ידע עברית, ולא הכיר את המציאות ביישוב היהודי. עם זאת ניסיונו הצבאי ודרגתו הגבוהה הביאו את זאב ז'בוטינסקי לאשר את בחירת מפקדת הארגון למנותו למפקד האצ"ל במפגש שנערך באלכסנדריה.
אולם כאשר נכנס לתפקידו "לא מצא מסילות אל לב פקודיו". במשך מספר חודשים פיקד על הארגון וארגן אותו מחדש לאחר "הפילוג הראשון". לאחר מכן הודח מתפקידו. הסיבה הישירה הייתה מעורבותו בגיוס כספים לארגון על ידי ניסיון כושל של שוד סניף בנק הפועלים בתל אביב ביום ה-12 בספטמבר 1937. המשתתפים בפעולה לא היו אנשי אצ"ל, וההסכם נעשה עימם ללא ידיעת מפקדת הארגון. כך לאחר השוד הכושל הועמד האצ"ל באור מביש. ביטקר נקרא לבירור בוורשה ואולץ להתפטר מתפקידו. תחתיו התמנה למפקד הארגון משה רוזנברג אשר כיהן לפני כן כ"ראש המפקדה" ומפקד מחוז תל אביב.
ביטקר עבר להתגורר בארצות הברית ובה נפטר.
הערות שוליים

↑  יוסף קיסטר, האצ"ל, הוצאת משרד הביטחון, עמוד 42
וישאו דה סוס

| --- | --- |
סמל וישאו דה סוססמל וישאו דה סוס

 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  מרמורש
 חבל ארץ:  טרנסילבניה
 מושל:  ואסילה קומאן
 בירת העיירה:  וישאו דה סוס 
 שטח:  443.06 קמ"ר
 גובה:  427 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  15,349 (1 בדצמבר 2021)
 קואורדינטות:  47°42′33″N 24°25′26″E﻿ / ﻿47.7091666666667°N 24.4238888888889°E﻿ / 47.7091666666667; 24.4238888888889
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.viseu.mmnet.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור וישאו דה סוס(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור וישאו דה סוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וישאו דה סוס (ברומנית: Vişeu de Sus; בהונגרית: Felsővisó – פלשובישו, ביידיש: אויבּער וישאווא/ווישעווע, ובספרות הרבנית: אויבערווישא, בגרמנית: Oberwischau) היא עיירה ברומניה, במחוז מרמורש שבצפון טרנסילבניה (בסמוך לבורשה, סיגט וסאטו מארה). אחת משלוש עיירות הסמוכות זו לזו (האחרות הן וישאו דה ז'וס ווישאו דה מיז'לוק). "דה סוס" ברומנית מקבילה ל"עילית" (כמו בנצרת עילית) ו"דה ז'וס" היא "תחתית".
וישאו דה סוס הייתה שייכת עד 1918 להונגריה, כמו כלל טרנסילבניה. מאז היא שייכת לרומניה, למעט בזמן מלחמת העולם השנייה כשהאזור הועבר לשליטת הונגריה.
אקלים העיירה מאופיין בחורף עשיר בשלג, ובקיץ גשום. צמוד לווישאו דה סוס ישנם הרים מלאים בעצי פרי (בין השאר עצי פטל) המשמשים ענף כלכלי חשוב.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נקודות עניין

במקום פועלת רכבת קיטור שהיא האחרונה מסוגה שעדיין פעילה באירופה. היא משמשת בעיקר לשינוע בולי עץ מההרים, אך מדי פעם גם להובלת נוסעים בנסיעה חווייתית.
הקהילה היהודית וישיבות העיירה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התיעוד הראשון של יהודים בעיירה הוא בשנת 1840.
עד השואה הייתה קיימת בוישאו דה סוס קהילה יהודית גדולה, ופעלו בה מספר בתי כנסת, וישיבה גדולה של חסידי ויז'ניץ בראשות רבי מנחם מנדל הגר. רוב יהודי המקום נספו בשואה לאחר שהועברו למחנה ההשמדה אושוויץ בשנת ה'תש"ד (1944). במהלך שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20 התרוקנה העיירה מכל היהודים שהיו בה.
ישיבת אויבר-וישובה: באויבר-וישובה/וישאו דה סוס התגוררו בין שתי מלחמות העולם כעשרת אלפים נפש, מתוכם כחמשת אלפים יהודים. פרנסתם של היהודים בדומה לשאר חלקי המחוז מרמורש הייתה בדוחק רב. מלבד עסקי המסחר והמלאכה היו יהודים שהתפרנסו מגידול צאן ובקר. היהודים תפסו במסחר העצים מקום נכבד. סוחרי העצים הגדולים העסיקו פועלים יהודים אשר כרתו את העצים שביערות והעבירו אותם ברפסודות שעל הנהר למרחקים. גם בהנהלת העירייה ובין פקידי העירייה היו מספר יהודים.
לאחר היווסדות הקהילה במחצית השנייה של המאה ה-19 התקבל הרב הראשון של הקהילה - רבי חנוך זינדל (פוגל). הישיבה הראשונה נוסדה על ידי רבי שמואל גינצלר, שכיהן כרב במשך 45 שנה. בתקופתו נוסדו 4 בתי כנסת במקום וביוזמתו הוקם 'תלמוד תורה' לצעירים. כמו כן, הוא גם הקים ישיבה שנהרו אליה "בחורי חמד צאן קדשים תלמידים חריפים ושנונים אשר לקחו מפי קדשו והאיר עיניהם במאור תורתו". דרשותיו על התורה הופיעו לאחר פטירתו בספרו "משיב נפש", שהוצא לאור על ידי נכדו. אחריו התקבל כרב של אויבר-וישובה ר' אליעזר דוד גרינוולד מחבר הספרים "קרן לדוד". לפני בואו לאויבר-וישובה היה דיין בסערדהעלי (עיירה באזור) ולאחר מכן רבה של צעהלים. באויבר-וישובה הוא ניהל פעילות דתית נמרצת והקים בה ישיבה גדולה אשר מנתה לפני מלחמת העולם השנייה כ-200 בחורים. בשנת 1920 עבר לסאטמר, שם המשיך בפעילותו הרבנית והרביץ תורה לבני הישיבה. בהמלצתו של האדמו"ר משיגווע הקים ישיבות בכל מקומות כהונתו. באויבר-וישובה ישב על כס הרבנות כ-14 שנים וניהל בה ישיבה של כמה עשרות בחורים.
ישיבת אויבר-וישובה הגיעה לשיא גדולתה בימיו של האדמו"ר ר' מנחם מנדל האגר מויז'ניץ. ר' מנחם מנדל נולד בשנת תרמ"ה בכפר בעדווילא במחוז מרמורש, עיר רבנותו הראשונה של אביו. האוכל בישיבה היה מפואר והספיק לתלמידים לימים.
פלשובישו שצפון טרנסילבניה הייתה חלק מהונגריה עד מלחמת העולם הראשונה, ואחריה סופחה לרומניה. בין שתי מלחמות העולם הועסקו מאות מיהודי העיר במפעלים של תעשיית העץ ובמנסרות שהיו בבעלותם של יהודים מקומיים. בשנות השלושים היגרו יהודים רבים מפלשובישו לערים הגדולות בטרנסילבניה או לארצות-הברית. באותה תקופה זכתה הציונות לאהדה בפלשובישו, בייחוד תנועת בית"ר ו"צעירי המזרחי".
הקהילה היהודית וישיבות העיירה > הקהילה היהודית בשואה

ב-30 באוגוסט 1940 חזרה פלשובישו לריבונות הונגריה. המדיניות ההונגרית האנטי-יהודית נאכפה באזור בחומרה רבה יותר משנאכפה בהונגריה עצמה, ומצבם הכלכלי של יהודי העיר התדרדר מאוד בשל כך. התושבים המקומיים שהתגוררו בעיר אימצו במהירות רבה את האידֵיאולוגיה הנאצית. השלטונות ההונגריים הרבו לעצור יהודים ולהאשים אותם בפשעים כגון השתייכות לקומוניזם, פעילות בשוק השחור או תמיכה במשטר הרומני הקודם. הרב מנחם מנדל הגר שנמנה עם העצורים מת בעקבות המאסר.
בינואר 1941, במפקד האוכלוסין הארצי האחרון בהונגריה לפני הכיבוש הגרמני, נמנו בפלשובישו כ־4,269 יהודים ושיעורם בכלל אוכלוסיית העיר היה כ-27 אחוזים. יהודים רבים התפרנסו מתעשיית העץ והיערות. הקהילה היהודית בעיר השתייכה לזרם האורתודוקסי ועם מוסדותיה נמנו ישיבה מפורסמת, שלושה בתי כנסת גדולים וחמישה בתי מדרש של חסידים.
בשנת 1942 גויסו עשרות יהודים מפלשובישו לשירות עבודת כפייה במסגרת צבא הונגריה. רבים מהם נספו בחזית המזרחית, באוקראינה.
הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. על-פי נתוני מפקד שנערך בשבוע השני של אפריל 1944, מנתה הקהילה האורתודוקסית של פלשובישו כ־3,500 נפשות.
המנגנון המינהלי ההונגרי נותר על כנו גם לאחר הכיבוש, והיהודים רוכזו בגטאות וגורשו על סמך הוראות וצווים של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי. בין 16 ל-23 באפריל 1944 הוקם גטו במרכז העיר פלשובישו. נוסף על יהודי העיר רוכזו בו גם יהודים רבים מנפת פלשובישו לרבות מרפדיה, וכל משפחה מקומית נדרשה לשכן בביתה כמה משפחות מיישובים סמוכים כולל לאורדינה. יותר מ-9,000 בני אדם התגוררו בגטו בצפיפות קשה, ורובם סבלו חרפת רעב. כמה יהודים נדרשו לעבוד מחוץ לגטו, בעיקר בתעשיית העץ. בין יתר ההשפלות שהושפלו היהודים בגטו היה קיצוץ זקנם. תושבי הגטו נחקרו לעיתים קרובות ועונו כדי להוציא מהם מידע על חפצי ערך שהסתירו.
יהודי גטו פלשובישו גורשו בשלושה טרנספורטים שיצאו לאושוויץ ב-19, ב-21 וב-25 במאי 1944. לפני שילוחם שוב נערכו על גופם חיפושים דקדקניים לגילוי חפצי ערך מוסתרים.
כ־38 אלף מיהודי מרמורש נספו בשואה. לא ידוע כמה מתוך הנספים הם מהעיירה.
הקהילה היהודית וישיבות העיירה > לאחר השואה

במהלך שנות 50 ושנות ה-60 התרוקנה העיירה מהיהודים. בשנת 2002 מנתה האוכלוסייה 15,878 תושבים כשהחלוקה האתנית הייתה: 13,878 (87,40%) רומנים, 1113 (7%) גרמנים, 530 (3.33%) הונגרים ו-274 (1.72%) אוקראינים; מבחינה דתית החלוקה הייתה: 13,158 אורתודוקסים, 1,883 קתולים ו-573 בני דתות יווניות קתוליות.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות רומניה ב, עמוד 134
פאלשו'-וישו, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 322–324. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  למשל במאמר של משה רינגל, אור הצפון - מצבת בתו ונכדתו של הרה"ק רבי אלעזר רוקח זי"ע מבעלזא ובספרים רבים המופיעים באתר היברובוקס
↑  mocăniţa-last-of-the-carpathian-forestry-railways/AQpE2IY2 Mocanita - last of carpatian forestry railways
1 2  אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, ירושלים, 1978
↑  פלשובישו (Felsővisó), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
↑  נפתלי בן-מנחם, מספרות ישראל באונגאריה, ירושלים: הוצאת קרית-ספר בע"מ, 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567677605171  NKC: ge1103691  VIAF: 156072739   WorldCat (עם VIAF): 156072739
יאנסה פרמיסל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1900 
 פטירה:  1949 (בגיל 49 בערך) 
 מדינה:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), צ'כוסלובקיה 
 מקצוע:  רופא שיניים 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (7 באוקטובר 2014) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יאנסה פרמיסל
 
יאנסה פרמיסל (בצ'כית: Jansa Premysl);‏ היה רופא שיניים צ'כי, שהוכר כחסיד אומות העולם על הצלת יהודים בתקופת השואה (אנ').
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

רופא השיניים ד"ר יאנסה היה נשוי לאישה יהודיה ואב לבן. ד"ר יאנסה היה מכר של אריך קולקה.
בינואר 1945 בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה, בשעה שאריך קולקה נמלט יחד עם בנו אוטו מאושוויץ בעת פינוי המחנה, קיבלו השניים מחסה בלילה הראשון בביתו של יאנסה בעיר ולשבקה מזיריצ'י (אנ'). אשתו היהודייה של יאנסה גורשה זמן קצר לפני כן לטרזיינשטט, והוא חשש שבהמשך ייקחו ממנו גם את בנו בן ה-13. יאנסה היה נשוי בנישואי תערובת מדרגה ראשונה, ולכן גם הוא היה חשוד בעיני הגסטפו. כשאריך ואוטו הגיעו לביתו בחשיכה, יאנסה הכניסם למטבח ביתו, נתן להם אוכל חם, אפשר להם להתרחץ ולהחליף את בגדיהם בבגדים שלו ושל בנו. לאחר מכן הוביל אותם למקום מסתור בביתן סגור ומוגן מפני קור, שהיה בחצר ביתו.
ד"ר יאנסה היה מוכן להמשיך ולהסתיר את השניים, אך אריך בחר להמשיך ולמצוא מקום מסתור בקרבת עיר הולדתו. העזרה שהגיש ד"ר יאנסה לאריך ובנו והמקלט שסידר להם בלילה הראשון לבריחתם סייעו להם להתאושש והחזירו להם את כוח הרצון לחיות.
הכרה והנצחה

בשנת 2013 פנה בנו של ד"ר יאנסה אל פרופ' אוטו דב קולקה בבקשה למסור עדות לגבי פעולת ההצלה של אביו.
ב-7 באוקטובר 2014 הוכר ד"ר פרמיסיל יאנסה כחסיד אומות העולם.
ב-13 בינואר 2015 נשלח מכתב לבנו פטר, המודיע לו על ההכרה באביו כחסיד אומות העולם. הטקס התקיים בשגרירות ישראל בפראג צ'כיה. ביד ושם הוסף שמו של יאנסה לקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם.
ראו גם

וצלב יורן
משפחת טקאדלצ'ק
אריך קולקה
אוטו דב קולקה
הערות שוליים

1 2  משפחת יורן, באתר יד ושם
1 2  עדות על הצלת חיים של אריך ודב קולקה, על ידי ד"ר פרמיסל יאנסה, ירושלים, 26 בנובמבר 2013 מאת פרופ' דב קולקה, יד ושם, תיק 481c
↑  מכתב מאת אוטו דב קולקה ליד-ושם, הוועדה לחסידי אומות העולם, 17 אוקטובר 1980, תיק יד ושם
↑  מכתב מאת המחלקה לחסידי אומות העולם אל מר פטר יאנסה, ירושלים 13 בינואר 2015 תיק יד ושם
יאנוש אנטל (משורר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוקטובר 1907 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  דצמבר 1943 (בגיל 36) 
 מדינה:  הונגריה 
 
יאנוש אנטל (בהונגרית: Antal János; בודפשט, 17 באוקטובר 1907 – ברית המועצות, דצמבר 1943) היה משורר, סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי, שנספה בשואה.
קורות חיים

יאנוש אנטל נולד במשפחה יהודית בבודפשט ועבר לקלוז'-נאפוקה (העיר העבר לרומניה בשנת 1920) עם אביו המתמטיקאי מרק אנטל שנאלץ להגר לשם מהונגריה אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. שם עבד יאנוש אצל כתב העת נאפקלט (Napkelet) כתלמיד תיכון. לאסלו דיאנש הציג את שיריו האקטיביסטיים-עתידניים כתוצר של "שירה המחפשת נשמה עולמית חדשה". במהלך לימודיו בווינה ובפריז, ואפילו אחרי שהתיישב בבודפשט, הוא היה עובד של כתב העת "התקופה שלנו" (Korunk).
קטעים מהרומן שלו "נעורים חנוקים" (Fülledt fiatalság) הופיעו ב"תקופה שלנו" בשנת 1930. מאמריו על תולדות התרבות ניתחו את נושאי האמנות הפרולטרית. הוא היה מעורב באופן פעיל בעבודה הבלתי חוקית של מפלגת הקומוניסטים בהונגריה ה-KMP כחבר בקבוצת הכתיבה השמאלנית, ממארגני החזית העממית, ביקורת חברתית, עבד בכתב העת "גונדולט" (Gondolat) וערך את "החזית" (Front) הלא חוקי ואת ה"קוֹמוּנִיסט". הוא נכלא בשנת 1937, נלקח מהכלא לחזית המזרחית בשנת 1942 במסגרת שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ומת מטיפוס הבהרות.
עבודותיו

ספר שירים (עם אנדור בצ'קי, קלוז'-נאפוקה, 1923);
בתולים. סיפורן של שתי נפשות (קלוז'-נאפוקה, 1928).
ב-18 באפריל 1934 התחתן עם אילונה שפורן, בתם של לאיוש שפורן ושל זאלי פאנט בבודפשט.
לקריאה נוספת

יאנוש אנטל - אנדור בצ'קי: ספר שירים; קלוז'-נפוקה, 1923
בתולים. סיפורן של שתי נפשות; פאלאס, קלוז', 1929
אמונה וטעות. מאמרים נבחרים, מחקרים; הזמנת עיתונות, קבלה, ראיונות פאל פטר טוט; 1985 (עקרונות ודרכים)
Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés I. (A–F). Főszerk. Balogh dgár. Bucurest: . 1981.
הערות שוליים

↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest VI. ker. polgári házassági akv. 563/1934. folyószám alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7910 2253  LCCN: nr90004625  VIAF: 49075126   WorldCat (עם VIAF): 49075126
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-78

| --- | --- |
 תאריך:  16 בפברואר 2025
 מיקום:  רויאל פסטיבל הול, לונדון
 מנחים:  דייוויד טננט
 רשת שידור:  BBC One
 מספר המועמדויות הרב:  עד שיצא עשן לבן (12)
 →77 79←
 
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-78, הידוע יותר בשם פרס באפט"א לקולנוע, הוא טקס שיתקיים ב-16 בפברואר 2025, כהוקרה לסרטים הלאומיים והזרים הטובים ביותר של 2024, ברויאל פסטיבל הול במרכז סאות'בנק סנטר ללונדון. דייוויד טננט ינחה את הטקס בפעם השנייה ברציפות.
הטקס

הטקס ישודר ב-BBC One וב-iPlayer בבריטניה, וב-BritBox בצפון אמריקה, במדינות הנורדיות ובאוסטרליה. בשנה זו נוספה קטגוריית פרס חדשה לסרטי ילדים ומשפחה שנועדה לציין "את הסרטים הטובים ביותר שפונים לקהל בין-דורי". בנוסף, הוגדלו באופן משמעותי כמות בתי הקולנוע בהם על סרט להיות מוצג בכדי להיות זכאי להתמודד על פרס הסרט הטוב ביותר, לצד עדכוני תקנות לקטגוריות הבימוי והמשחק.
ההצבעה מתבצעת על ידי גוף המצביעים העולמי של באפט"א, הכולל כמעט 8,000 אנשי מקצוע מכל פינות תעשיית הקולנוע הבריטית והעולמית.
תאריכים מרכזיים לטקס:
6 בדצמבר 2024: ההצבעה בסיבוב הראשון נפתחה
3 בינואר 2025: פורסמו רשימות ארוכות; נפתחה ההצבעה לסיבוב השני
15 בינואר 2025: הכרזת המועמדויות
22 בינואר 2025: נפתחה ההצבעה לסיבוב השלישי
16 בפברואר 2025: טקס פרסי הבאפט"א
זוכים ומועמדים > פרס עמית באפט"א

ווריק דייוויס
שיאני מועמדויות וזכיות > סרטים שקבלו מספר מועמדויות

| מועמדויות | סרט |
| --- | --- |
12: עד שיצא עשן לבן
11: אמיליה פרז
9: הברוטליסט
7: אנורה
7: חולית: חלק שני
7: מרשעת
6: אנונימי לגמרי
6: Kneecap
5: יופי מסוכן
5: נוספרטו
3: בליץ
3: גלדיאטור 2
3: המתמחה
3: סינג סינג
3: וולאס וגרומיט: על כנפי הנקמה
3: רוז הרובוטית
2: עם הזרם
2: כאב אמיתי
2: בריחה
2: אמיתות קשות
שיאני מועמדויות וזכיות > סרטים שקבלו מספר זכיות

| פרסים | סרט |
| --- | --- |
4: הברוטליסט
4: עד שיצא עשן לבן
2: אנורה
2: חולית: חלק שני
2: אמיליה פרז
2: כאב אמיתי
2: וולאס וגרומיט: על כנפי הנקמה
2: מרשעת
ראו גם

טקס פרסי אוסקר ה-97
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-82
הערות שוליים

↑  BAFTA sets date for the 2025 BAFTA Film Awards, Bafta (באנגלית)
↑  Alex Ritman, David Tennant to Return as BAFTA Film Awards Host, Variety, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  David Tennant to return as host of the 2025 EE BAFTA Film Awards, Bafta (באנגלית)
1 2  BAFTA unveils the categories, voting rules and eligibility for the 2025 EE BAFTA Film Awards, Bafta (באנגלית)
| פרס באפט"א לקולנוע |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | שחקן • שחקנית • סרט אנימציה • סרט בריטי • ליהוק • צילום • עיצוב תלבושות • בכורה לתסריטאי, במאי או מפיק בריטי מצטיין • במאי • סרט תיעודי • עריכה • הסרט הטוב ביותר • סרט שאינו בשפה האנגלית • איפור ועיצוב שיער • מוזיקה • עיצוב הפקה • כוכב עולה • תסריט מעובד • תסריט מקורי • סרט אנימציה קצר • סרט קצר • סאונד • שחקן משנה • שחקנית משנה • אפקטים חזותיים |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • תרומה מצטיינת לקולנוע • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | פרס השחקן המבטיח • התסריט • התסריט הבריטי • השחקן הבריטי • השחקן הזר הטוב ביותר • השחקנית הבריטית • השחקנית הזרה |  |
| טקסים | 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
הפטיטיס E

| --- | --- |
הפטיטיס E
הפטיטיס E
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  hepatitis E virus 
 תסמינים:  דלקת כבד, אנורקסיה, צהבת, אי ספיקת כבד חריפה, hepatomegaly, בחילה, חום, הקאה, אנצפלופתיה כבדית 
 טיפול:  ribavirin 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  178140 
 MeSH:  D016751
 סיווגים
 ICD-10:  B17.2 
 ICD-11:  1E50.4 
 
דלקת כבד נגיפית מסוג E או צהבת E היא מחלה נגיפית, הנגרמת על ידי נגיף ההפטיטיס E HEV וגורמת לדלקת בכבד. התיעוד הראשון של המחלה הוא מהתפרצות של דלקת זיהומית בכבד בהודו בשנים 1955–1956, שיוחסה בהתחלה בטעות לדלקת כבד נגיפית מסוג A (HAV). בבדיקות וירולוגיות שבוצעו בשנות ה-80 מדגימות רפואיות שנשמרו מאותם חולים, לא נמצאה עדות לנגיף מסוג A או B, ואז והנגיף החדש קיבל את שמו בהתאם Non A non B hepatitis. בעקבות תגלית המיקרוסקופ האלקטרוני בסוף המאה ה-20, היה נתין לקבוע שזה סוג חדש של הנגיף דלקתי בכבד, עם תכונות משלו והוענק לו את השם Hepatitis E virus. השם מבוסס על מקור ההדבקה - צואה-מזון (Enteric) ויכולתו לגרום לאפידמיות.
השכיחות של דלקת הכבד E היא הגבוהה ביותר בנוער ומבוגרים בין הגילאים 15 עד 40. שיעורי התמותה ממחלה זו הם נמוכים בדרך כלל.
המחלה ידועה בכך שהיא בדרך כלל נעלמת מעצמה והחולה מתאושש לבד. עם זאת, במהלך תקופת הזיהום (בדרך כלל מספר שבועות), המחלה פוגעת קשה ביכולתו של אדם לעבוד, לטפל בבני משפחה, ולהצטייד במזון.
הפטיטיס E מתפתח מדי פעם למחלת כבד חריפה, חמורה, והוא קטלני בכ-2% מכל המקרים. מבחינה קלינית, זה דומה לצהבת A, אך בנשים בהריון המחלה היא לעיתים קרובות יותר חמורה והיא קשורה עם תסמונת קלינית הנקראת כישלון מוחלט של תפקוד כבד. נשים בהריון, במיוחד אלה בשליש האחרון של ההריון, סובלות משיעור תמותה גבוה במיוחד, כ-20 % אחוז יותר.
אופן ההדבקה

להבדיל מדלקת כבד נגיפית מסוג A‏ (HAV), אין הדבקה מאדם לאדם. שיעור ההדבקה בין בני בית הוא בין 0.7-2.2%, לעומת 50-75% בחולים עם HAV.
הנגיף מועבר בצואה. צורת ההדבקה השכיחה היא עקב זיהום במי השתייה. רוב המגפות המדווחות היו קשורות לצריכת מי שפכים מזוהמים. המגפות מתרחשות בדרך כלל בעונת הגשמים ובעת שיטפונות, כאשר מקורות המים מזדהמים. בדרום מזרח אסיה נמצא קשר בין ההתפרצויות להשלכת מי שפכים לנהרות ושימוש במים מאותם נהרות לשתייה ורחצה.
ישנן ארבע צורות הדבקה בנגיף HEV:
העברה דרך צואה–מזון עקב זיהום של מי שתייה
העברה דרך מזון שאינו מבושל היטב (חזירים, צבאים)
העברה דרך מוצרי דם נגועים
העברה מאם לעובר
ההדבקה דרך מים מזוהמים היא השכיחה ביותר.
סימנים ותסמינים

תקופת הדגירה של הפטיטיס E נעה בין 3 ל-8 שבועות. השלב ראשון הוא הופעת סימפטומים ראשוניים תקופת הפרודרום שנמשכת מימים עד שבועות אחריו.
הם עשויים לכלול סימפטומים צהבת, עייפות ובחילות. השלב הסימפטומטי עולה בקנה אחד עם עליית רמות האמינוטרספיראז בכבד (תהליך ביוכימי של עיבוד חומצות אמינו).
RNA הנגיפי הופך לגילוי בצואה ובסרום הדם במהלך תקופת הדגירה. נוגדני IgM ו-IgG בסרום הדם הדם נגד HEV מופיעים ממש לפני הופעת תסמינים קליניים.
שחזור הדם בכליות גורם לסילוק נגיף מהדם, בעוד שהווירוס עלול להימשך בצואה לעוד הרבה זמן. שחזור הוא גם מסומן על ידי היעלמותם של נוגדני IgM ועלייה של רמות של נוגדני IgG.
אמנם בדרך כלל המחלה היא מחלה חולפת, אך יש מצב להיותה גם מחלה כרונית, בעיקר אצל חולים המושתלים הסובלים מתפקוד ירוד של מערכת החיסון, הזיהום במצב הזה עלול להיות כרוני. לפעמים זה עלול לגרום לפיברוזיס בכבד או לשחמת הכבד.
טיפול

אין טיפול זמין שמסוגל לשנות את מהלך הצהבת E. מניעה היא הגישה היעילה ביותר נגד המחלה הזו.
מחלה זו בדרך חולפת מעצמה, אשפוז הוא בדרך כלל לא נדרש. עם זאת, יש צורך באשפוז לאנשים אשר המחלה הגבילה את תפקודם החיוני, או לנשים בהריון שנדבקו במחלה.
מניעה > תברואה

שיפור תברואה הוא המדד החשוב ביותר למניעה של הפטיטיס E, זה מורכב מטיפול וסילוק נכון לפסולת אנושית, סטנדרטים גבוהים יותר עבור אספקת מים ציבוריים, נוהלי היגיינה אישית משופרים והכנת מזון סניטרית. לכן, האסטרטגיות למניעת מחלה זו דומות לאלה של הרבה מחלות אחרות.
זו הסיבה שמדינות מתפתחות לא כל כך מצליחים למנוע המחלה הזו, מכיוון שהם צרכים מימון בינלאומי בקנה מידה גדול מאוד, כדי לבצע פרויקטים לטיפול ואספקת מים בסטנדרטים הנדרשים למניעה.
מניעה > חיסונים

חיסון המבוסס על חלבונים נגיפיים פותח ב-1990 ונבדק באוכלוסייה בסיכון גבוה (אנשי צבא של נפאל)ב-2001.החיסון הופיע להיות יעיל ובטוח, אך פיתוחו נעצר מסיבות כלכליות. ולמרות שניסויים אחרים ורבים נערכו על חיסון HEV, אין כרגע חיסון צהבת E מורשה לשימוש בארצות הברית.
כוללים גם ברשימה ניסויים שנערכו באוכלוסיות בדרום מזרח אסיה, אמנם החיסונים מועמדים להיות יעילים, אך עדיין לא הופקו ואינם נגישים לאוכלוסיות רגישות.
יוצא מן הכלל היא סין. שלאחר יותר משנה של בדיקה ופיקוח על ידי רשות מנהל המזון והתרופות של סין (SFDA),חיסון נגד צהבת מסוג E שפותח על ידי מדענים סינים היה זמין בסוף 2012. זה חיסון שנקרא HEV 239ונמכר בשם Hecolin, החיסון אושר למניעת צהבת E ב-2012 על ידי המשרד הסיני למדע וטכנולוגיה, אך עדיין לא קיבל הוקרה עולמית כחיסון יעיל.
אפידמיולוגיה

דלקת כבד נגיפית מסוג E נפוצה יותר בדרום מזרח ומרכז אסיה. לאורך השנים, מספר התפרצויות נצפו במזרח התיכון, צפון ומערב אפריקה ומקסיקו. הנגיף נדיר באזורים אחרים בעולם, והידבקות באזורים אלו מיוחסת בדרך כלל לנסיעה לאזור הפגוע בנגיף.
התפרצויות אפידמיות של הנגיף מערבות דרך כלל אוכלוסיות גדולות. כמו כן, המחלה שכיחה יותר במבוגרים צעירים מאשר בילדים.
גברים נדבקים יותר מנשים. ידוע המחלה נוטה להיות קשה יותר בקרב נשים בהריון. בהודו, דלקת נגיפית מסוג E אחראית לכ-50-70% מהמקרים של דלקת נגיפית ספורדית של הכבד.
אפידמיולוגיה > התפרצויות אחרונות

ב-2004 היו שתי התפרצויות גדולות, שניהם באפריקה, דרום למדבר סהרה. הייתה התפרצות בצ'אד, נכון ליום 27 בספטמבר באותה שנה, היו 1,442 מקרים של הדבקות בנגיף דווחו 46 מקרי מוות. השני היה בסודאן, נכון ליום 28 בספטמבר 6,861 מקרים של הדבקות בנגיף ו-87 מקרי מוות. יותר ויותר, הנגיף הגיע גם למדינות מפותחות, עם דיווחים של מקרים בבריטניה, ארצות הברית ויפן.
בחודש אוקטובר ב-2007 מגפה של E הצהבת נחשדה באוגנדה הצפונית שבה אין מגפות קודמות תועדו. התפרצות זו התקדמה והפכה לאחת התפרצויות הגדולות בעולם להצהבת E. עד יוני 2009, המגפה גרמה להדבקת ל-10,196 אנשים ול-160 מקרי מוות.
בחודש יולי 2012 התפרצות נוספת דווחה במחנות פליטים דרום סודניים במחוז מאבאן ליד גבול סודאן. המשרד של הדרום סודאן הבריאות דיווח על 400 מקרים ו-16 הרוגים ביום 13 בספטמבר 2012.