stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הלאומית הרפובליקנית
היסטוריה

לפני בחירתו של ג'ון קווינסי אדמס לנשיאות ב-1824, המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שהייתה המפלגה הפוליטית הארצית היחידה בארצות הברית במשך עשור, החלה להתפורר, ולאבד את התשתית והזהות שלה. אספות הבחירה שלה כבר לא התכנסו כדי לבחור מועמדים, שכן החלו אז להיות להם אינטרסים נפרדים. לאחר הבחירות של 1824, נוצרו סיעות של תומכי אדמס ושל תומכי אנדרו ג'קסון. הפוליטיקאים שייצגו את אדמס, שעליהם נכללו רוב אנשי המפלגה הפדרליסטית לשעבר, כמו דניאל ובסטר ואדמס עצמו, החלו בהדרגה להיות חברי המפלגה הלאומית הרפובליקנית, ואלו שתמכו בג'קסון סייעו מאוחר יותר להקים את המפלגה הדמוקרטית שקיימת עד היום.
לאחר תבוסתו של אדמס בבחירות של 1828, התארגנו תומכיו מחדש סביב להנרי קליי. כעת הם היו האופוזיציה "האנטי-ג'קסונית", ועד מהרה הם התארגנו כמפלגה הלאומית הרפובליקנית. בהנהגתו של קליי, החזיקה המפלגה בהשקפה הלאומית שלה ושאפה לעשות שימוש במשאבים הלאומיים כדי לכונן כלכלה חזקה. המצע שלה התבסס על "השיטה האמריקאית" (American System) של מימון פדרלי לעבודות ציבוריות והטלת מכסי מגן, שהיו אמורים לקדם פיתוח כלכלי מהיר יותר. יותר מכך, באמצעות כריכה יחדיו של אינטרסים מגוונים של אזורים שונים, התכוונה המפלגה לקדם את האחדות וההרמוניה הלאומית.
אנשי המפלגה ראו באיחוד כישות שלמה משותפת ומתואמת. ולכן, המוני העם העריצו את קליי על השקפת העולם הכוללת שלו בנוגע לאינטרס הלאומי. לעומת זאת, הם בזו לאלו שאותם הם זיהו כפוליטיקאים "מפלגתיים", על כך שהם טיפחו את האינטרסים המקומיים על חשבון האינטרסים הלאומיים. בסוף 1831 התכנסה הוועידה הארצית של המפלגה ובחרה בקליי כמועמדה לנשיאות ובג'ון סרג'נט כמועמדה לתפקיד סגן הנשיא.
היסטוריה > הקמת המפלגה הוויגית

המפלגה הוויגית החלה להיווצר בשנים 1833–1834, לאחר תבוסתו של קליי בבחירות לנשיאות, כקואליציה של אנשי המפלגה הלאומית הרפובליקנית, יחד עם אנשי המפלגה האנטי-מאסונית, אנשי סיעתו של ג'קסון שחינו סר בעיניהם, ואנשים שפעילותם הפוליטית האחרונה הייתה במסגרת המפלגה הפדרליסטית עשור קודם לכן. בטווח הקצר, הם הקימו את המפלגה הוויגית בסיוע מפלגות קטנות אחרות כקואליציה שניצבה נגד הנשיא ג'קסון והתנגדה לרפורמות שלו.
לקריאה נוספת

Michael F. Holt, The Rise and Fall of the American Whig Party: Jacksonian Politics and the Onset of the Civil War, New York: Oxford University Press, 1999
Carroll, E. Malcolm, Origins of the Whig Party, Durham, NC: Duke University Press, 1925
Robert V. Remini, Henry Clay: A Statesman for the Union, New York: W. W. Norton and Co, 1992
הערות שוליים

↑  "State Journal - Google News Archive Search". news.google.com. No. Vol III No. 6. E. Lawrence. Oct 12, 1837.
↑  Brown, Thomas (1985). Politics and Statesmanship: Essays on the American Whig Party. New York: Columbia University Press. p. 20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528225505171  ISNI: 0000 0001 2216 651X  LCCN: n84104394  VIAF: 123152632   WorldCat (עם VIAF): 123152632
הרי מאטרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,014 מטר (קֵקֶשטֶה)
 מדינה:  הונגריה 
 מיקום:  הווש, הונגריההונגריה
 רכס הרים:  הרי צפון הונגריה 
 קואורדינטות:  47°53′00″N 19°57′00″E﻿ / ﻿47.883333333333°N 19.95°E﻿ / 47.883333333333; 19.95
  (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הרי מאטרה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הרי מאטרה
 
מפת הרי מאטרה
אזור הרי מאטרה בהונגריה
פסגת קקשטטה, הגבוהה בהונגריה - 1014 מטר
נוף עם שלג בהרי מאטרה
הרי מאטרה (בהונגרית: Mátra, בסלובקית: Matra, הוא רכס הרים בצפון הונגריה, בין הערים ג'נג'ש ואגר. הפסגה הגבוהה ביותר של הונגריה, קֵקֶשטֶה (1014 מ'), שייכת להרים אלה.
הרי מאטרה הם חלק מהרי צפון הונגריה (עם מרכיב של הרי הקרפטים המערביים) ומשתייכים במקור לאזור הגדול באירופה של הרי געש צעירים, המורכבים בעיקר מטרכיט. הרי מאטרה נמצאים בין עמקי הנהר טארנה ולנהר זאג'ווה (Zagyva). הרים אלה היוו בזמנו אי בתוך ים הפאנוני הקדום שהלך והתייבש. 
במזרח מתחברים הרי מאטרה עם הרי ביק (Bükk) ובמערב עם גבעות צ'רהאט.
הרי מאטרה מתחלקים לכמה חלקים ברורים:
מאטרה המערבי (Nyugati Mátra): עם הפסגה מוז'לה, (805 מ')
מאטרה המרכזי - המורכבים מרמת מאטרה-ברץ (Mátrabérc) וקבוצת החרוטים הגעשיים גאיאטֶטֶה (Galyatető) וקֵקֶשטֶטֶה (Kékestető). נמצאים בה לסירוגין מדרונים תלולים, מחוספסים, חלוקי אבן, שפיעי בלית, מפולות, מכוסים ביערות עצי אשור סגורים.
מדרונים רכים יותר ובקעות מקבילות נשפכים דרומה, כשהבקעה הגדולה ביותר היא נאג' ולג' (Nagy-völgy -הבקעה הגדולה) 
הכניסה הראשית אל הרי מאטרה נוצרת במקביל לעמק נאג' פאטאק (הנחל הגדול), ומשתרעת ממאטראפירד (Matrafüred - מרחץ המאטרה) אל מאטרה-האזה (Mátrahaza - בית המאטרה)
מהכרמים שלמרגלות המאטרה המטיילים יכולים להגיע כהרף עין אל ההרים עתירי היערות של עצי אלון ואשור. 
האזור מושך תיירים רבים בגלל אתרי קיט ומרחצאות ידועות במעינותיהם החמים. הידועות בעירות הקיט הן מאטראהאזה, מאטראפירד וגאיאטטה. הנהר הקטן זאג'ווה, יובל של הטיסה, מבוקש על ידי שייטי קאנו.
בנוסף לתיירות הרי המאטרה מפורסמים ביינות המהווים אמצעי פרנסה חשוב של תושבי האזור.
במדרונות הדרומיים - (מאטרה-אליה) של מאטרה הכוללים ריוליט, אך גם חוואר ולס מפיקים יינות רבים, הזוכים להערכה. בשנים הטובות מייצרים יינות מסוג טרמינר ומוסקט. האזור מפורסם במיוחד בזני הענבים "הארשלוולי" (בסלובקית - ליפובינה, בגרמנית - לינדנבלטריך), כלומר "עלי טיליה", הגדלים ביישוב דברה (Debrő).
מאטרה המזרחי: אחרי מתלול פסגת שאשקֶה (סלע הנשר), בכיוון מזרח נראות זו אחר זו הפסגות של 650-700 מ' של הרי המאטרה המזרחיים (Keleti Mátra).
מאטרה הצפוני - נקראת מאטראלאבה (Mátralába - רגל המאטרה). זהו אזור גבעתי מכוסה בחרוטים געשיים קטנים בעלי גובה של 400-250 מטר, עם שדות שרובם ראויים לחקלאות.
מאטרה הדרומי הידוע כ"מאטרה-אליה" (Mátraalja - מרגלות המאטרה) - המכוסה בכרמים - מהווה את המעבר מההרים אל מישור האלפלד.
ערים

ג'נג'ש - (Gyöngyös) (כולל Mátrafüred מאטראפירד)
פאסטו - (Pásztó)
פטרוואשארה - (Pétervására)
באטונטרניה - (Bátonyterenye)
מאטרה בתרבות ובאמנות

בדגל הלאומי של סלובקיה מוצגות צלמיות של שלושה הרים, שלפי המסורת ההיסטורית הסלובקית קשורים לעמם: טאטרה, מאטרה ופאטרה. בימינו הרי המאטרה אינם חלק מסלובקיה אלא נמצאים כולם בשטח הונגריה העצמאית בלבד.
ויקטור גרישין

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1914 (יוליאני) סרפוחוב, רוסיה 
 פטירה:  25 במאי 1992 (בגיל 77) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה
 עיטור לנין (6 בדצמבר 1957)  עיטור לנין (2 בדצמבר 1971)  עיטור לנין (17 בספטמבר 1974)  עיטור לנין (17 בספטמבר 1984)  גיבור העמל הסוציאליסטי (17 בספטמבר 1984)  עיטור לנין (17 בספטמבר 1964)  עיטור הידידות בין העמים (30 בספטמבר 1980)  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה (23 באפריל 1985)  גיבור העמל הסוציאליסטי (17 בספטמבר 1974)  עיטור אות הכבוד (30 ביולי 1942)  אזרחות כבוד של פראג 
 
ויקטור וסילייביץ' גרישין (ברוסית: Виктор Васильевич Гришин‏; 18 בספטמבר 1914 – 25 במאי 1992), מדינאי סובייטי, במשך 18 שנים היה המזכיר הראשון של סניף המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, האישיות הבכירה בעיר.
ביוגרפיה

ויקטור גרישין נולד בכפר בקרבת העיר סרפוחוב בקרב, מחוז מוסקבה למשפחת פועל. בשנת 1928 הוא סיים בית הספר המקצועי בתחום מסילות הברזל. בשנת 1933 סיים את בית הספר לטכנאים והוסמך כמודד. הוא עבד בתחום מספר שנים ואז החל ללמוד בבית הספר לטכנאי הרכבת. בשנת 1937 גרישין החל לעבוד במערכת מסילות הברזל הסובייטית.
בשנים 1938-1940 גרישין היה בצבא האדום בו שירת כפוליטרוק. עם שחרור מהצבא הוא החל לעבוד במנגנון המפלגתי בעיר סרפוחוב ועבד בו כל תקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1952, בהמלצת ניקיטה חרושצ'וב, גרישין התמנה למזכיר השני של סניף המפלגה במוסקבה. במקביל לקבלת תפקיד זה הוא נכנס כחבר לוועדה המרכזית של המפלגה.
בשנים 1956-1967 גרישין היה יושב ראש איגוד מקצועי של ברית המועצות. כל אותה תקופה הוא היה גם סגן נשיא של האיגוד העולמי של האיגודים המקצועיים (ארגון בו היו חברים בעיקר ארגוני עובדים מהגוש הסובייטי).
בשנת 1967 בהמלצת ליאוניד ברז'נייב הוא נבחר למזכיר ראשון של סניף המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות במוסקבה, האישיות הבכירה בעיר. גרישין כיהן בתפקיד זה במשך 18 שנים. במהלך השנים הוא תרם רבות לפיתוח העיר. גרישין התנגד נחרצות להקמת תחנת כוח גרעינית בקרבת העיר. בתקופתו כראש עיר בפועל הוא פעל רבות לפיתוח בנייה למגורים ותעשייה. גרישין פעל לבניית מספר תיאטראות חדשים, אך כמה יוזמות בתחום התרבות אסר ולא נתן לקדם. כל מאמר עם ביקרות על נעשה בעיר הוא ראה כביקורת אישית ופעל שמאמרים מסוג זה לא יופיעו כלל.
בשנת 1971 גרישין התקבל כחבר בפוליטביורו והיה חבר בגוף זה עד לשנת 1986. בשנת 1979 גרישין היה בין תומכים לפלישה סובייטית לאפגניסטן.
בשנת 1984 הק.ג.ב החל בחקירת מעשי שחיתות במערכת המסחר בעיר מוסקבה והסדרים חלוקת דירות בעיר. מספר בעלי תפקידים נעצרו ונשפטו. נפוצו שמועות שגרישין עצמו היה בקשר עם חלק מהמעורבים בפרשה. כתוצאה מכך מעמדו של גרישין נפגע.
בשנת 1985 גרישין נחשב למועמד לרשת את קונסטנטין צ'רניינקו. על רקע זה התחיל מאבק כוחות בינו לבין מיכאיל גורבצ'וב. זמן קצר לאחר עלייתו של גורבצ'וב לשלטון בברית המועצות, גרישין פוטר מתפקידו ובמקומו מונה בוריס ילצין. בשנת 1987 החלה מערכה בעיתונות ואמצעי תקשורת אחרים בה תקופת הנהגתו של גרישין בעיר הוגדרה כשלילית. הוא פוטר מכל יתר תפקידיו במנגנון המפלגתי ואף בני משפחתו נותרו ללא עבודה. בני משפחתו טוענים שנלקחו ממנו כל ההטבות המגיעות והם נאלצו למכור את הדברים האישיים.
על פעילותו המדינית והציבורית גרישין קיבל מספר עיטורים ופעמיים קיבל תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
בהיותו בגמלאות כתב גרישין ספר זיכרונות שפורסם בשנת 1996.
גרישין נפטר בשנת 1992 מהתקף לב במשרד לעזרה סוציאלית במהלך ביקורו להסדרת זכויות פנסיה. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
וינצנץ מילר

| --- | --- |

וינצנץ מילר נואם בפולקסקאמר, 1951
 לידה:  5 בנובמבר 1894 אייכאך, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 התאבד:  12 במאי 1961 (בגיל 66) ברלין, גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית
 מקום קבורה:  Friedhof Adlershof 
 מדינה:  גרמניה המזרחית 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית   גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית
 תקופת הפעילות:  1913–1944   1952 – 1958
 דרגה:   גנרל-לוטננט (ורמאכט)  גנרל-לויטננט (צבא העם הלאומי)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-57   מפקד הדיוויזיה ה-56   מפקד הקורפוס ה-27   מפקד הקורפוס ה-12   מפקד הארמייה הרביעית   רמטכ"ל צבא גרמניה המזרחית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב    עיטור פרידריך
 תפקידים אזרחיים
 ציר הפולקסקאמר
 
וינצנץ מילר (בגרמנית: Vincenz Müller‏; 5 בנובמבר 1894 – 12 במאי 1961) היה גנרל של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה היה בין מקימי צבא גרמניה המזרחית וכיהן כראש המטה הכללי הראשון שלו.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

וינצנץ מילר נולד בעיירה אייכאך שבבוואריה. אביו היה בעל מפעל לעיבוד עורות. בשנת 1913, לאחר סיום בית ספר תיכון, התנדב לשירות בן שנה ביחידת הנדסה קרבית בצבא הקיסרות הגרמנית. בהמשך למד בבית הספר לקציני חיל ההנדסה בעיר קאסל. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופסקה הכשרתו של מילר והוא נשלח לחזית. בספטמבר 1914 נפצע בקרב באזור הרי הווז'. לאחר ההחלמה, השלים את לימודיו בבית הספר לקצינים והוסמך לקצונה. בשנת 1915 נשלח וינצנץ מילר לטורקיה. הוא השתתף בקרב גליפולי ובהמשך הועבר לשרת במפקדה בבגדד. בשנת 1916 חלה במלריה וחזר לגרמניה. לאחר שהחלים חזר לטורקיה לתפקיד מדריך בבית הספר לקציני הנדסה של הצבא העות'מאני. בספטמבר 1918 שב לגרמניה והשתתף בקרבות האחרונים של המלחמה בחזית המערבית.
לאחר סיום המלחמה שירת במשמר הגבול הגרמני. בשנת 1920 עבר לשרת בתפקיד מפקד מחלקה בגדוד הנדסה קרבית של הרייכסווהר. בשנת 1923 עבר למשרד ההגנה של גרמניה, שם עבד תחת פיקודו הישיר של קורט פון שלייכר. בשנת 1929 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1931 מונה למפקד פלוגה בגדוד הנדסה. בשנת 1933 הועלה לדרגת מיור ועבר לשרת במטה הכללי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

זמן קצר לפני הפלישה לפולין הועלה וינצנץ מילר לדרגת אוברסט ומונה לקצין מבצעים במטה של קבוצת ארמיות C, אשר נפרסה לאורך הגבול עם צרפת. קבוצת ארמיות C לא השתתפה במערכה בפולין, אך לקחה חלק פעיל במערכה על צרפת והשתתפה בקרבות לפריצת קו מאז'ינו.
בדצמבר 1940 מונה מילר לראש מטה הארמייה ה-17. בתפקיד זה השתתף בפלישה לברית המועצות ובהמשך בקרבות בדרום אוקראינה ובצפון קווקז. בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור ובמרץ 1943 לדרגת גנרל לויטננט. ב-1 בספטמבר 1943 מונה מילר למפקד הדיוויזיה ה-57, שהייתה חלק מהקורפוס ה-52 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, וב-19 בספטמבר 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-56, שהייתה חלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה הרביעית. ב-21 באוקטובר 1943 מונה מילר למפקד זמני של הקורפוס ה-27, שהיה חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ופיקד עליו עד ה-26 באוקטובר.
ב-4 ביוני 1944 מונה מילר למפקד הקורפוס ה-12, אשר היה חלק מהארמייה הרביעית. הארמייה החזיקה קו הגנה גרמני במרכז בלארוס. ב-22 ביוני 1944 החל המתקפה הסובייטית בבלארוס. כוחות הצבא האדום פרצו את קווי ההגנה של הארמיות השכנות לארמייה הרביעית ונוצרה סכנת כיתור. בלילה שבין 29 ל-30 ביוני החלה הארמייה הרביעית לסגת. מפקד הארמייה גנרל קורט פון טיפלסקירך מינה את וינצנץ מילר לפקד על הנסיגה, כאשר הוא עצמו התפנה עם מטהו מערבה. מה-30 ביוני עד ל-8 ביולי תפקד למעשה מילר כמפקד הארמייה. הוא נסוג עם כוחותיו לאזור מינסק, שם נתקל בכוחות סובייטים, אשר הספיקו להשתלט על העיר ובכך לכתר את מהארמייה הרביעית. ניסיונות הגרמנים לפרוץ את הכיתור נכשלו. ב-8 ביולי, נוכח המצב הקשה, הורה מילר לכל חיילי הארמייה להיכנע.
במהלך השהייה בשבי הצטרף וינצנץ מילר אל ליגת הקצינים הגרמנים והיה אחד החברים הפעילים בה. הוא השתתף בשידורי התעמולה של תחנת הרדיו של הארגון ופרסם מאמרים בעיתון של הארגון, אשר הופץ בעורף הגרמני.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1948 שוחרר מילר מהשבי הסובייטי. הוא שב לגרמניה והתיישב בשטח הכיבוש הסובייטי. מיד עם שובו הצטרף אל המפלגה הלאומית דמוקרטית של גרמניה. בשנת 1950 מונה לסגן יושב ראש של המפלגה והיה חבר פולקסקאמר מטעם המפלגה. בשנת 1952 עזב את הפוליטיקה והצטרף אל שורות המשטרה הצבאית הלאומית (ארגון שקדם לצבא המזרח גרמני). הוא התמנה לראש המטה של המשטרה הצבאית. בתפקידו עסק בהקמה וארגון של הכוח הצבאי של מזרח גרמניה. ב-1 במרץ 1956 הוכרז באופן רשמי על הקמתו של הצבא המזרח גרמני ווינצנץ מילר מונה לראש המטה הכללי שלו. בעקבות כך הוענקה לו דרגת גנרל-לויטננט של הצבא המזרח גרמני. בכך היה לקצין וורמאכט לשעבר שהגיע לתפקיד הרם ביותר בגרמניה המזרחית. במהלך כהונתו ניסה מילר להמעיט את התלות של הצבא המזרח גרמני בצבא סובייטי. הוא גם המשיך לשמור קשר עם חבריו מימי הוורמאכט, אשר התגוררו עתה במערב גרמניה. הוא אף נפגש באופן חשאי עם שר האוצר של מערב גרמניה, בניסיון לשפר את היחסים בין שתי המדינות. ב-1 במרץ 1958 שוחרר מילר מתפקידו ופרש לגמלאות מהשירות הפעיל, בהתאם להחלטת שלטונות מזרח גרמניה לשחרר מן השירות את מרבית קציני הוורמאכט לשעבר.
לאחר הפרישה הוא התגורר בברלין והיה תחת מעקב של סוכני שטאזי, בשל קשריו עם המערב. הפיקוח הצמוד של שטאזי גרם להתפתחות מחלת הסכיזופרניה אצל מילר. בשנת 1960 הוא אושפז לתקופה ממושכת בבית חולים פסיכיאטרי. באותה תקופה גם הועלו חשדות על מעורבות של מילר ברצח המוני של יהודים ושבויי מלחמה סובייטים בעיר ארטימייבסק שבמחוז דונצק בשנת 1941. בעקבות כך החמירה מחלתו וב-12 במאי 1961 הוא התאבד בקפיצה ממרפסת דירתו באחד מפרברי ברלין.
וינצנץ מילר לוחץ את ידו של וילהלם פיק, בעת פגישת בכירי הצבא המזרח גרמני עם הנהגת המפלגה הקומוניסטית.
הרי לונג ריינג'

| --- | --- |

אגם וסטרן ברוק (בשטח הפארק הלאומי גרוס מורן)
 מידע כללי
 גובה:  814 מ' 
 שטח:  21,028 קמ"ר 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  ניופאונדלנד ולברדור, קנדהקנדה
 רכס הרים:  הרי האפלצ'ים 
 אורך הרכס:  450 ק"מ 
 קואורדינטות:  49°20′N 57°48′W﻿ / ﻿49.33°N 57.8°W﻿ / 49.33; -57.8
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הרי לונג ריינג'(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הרי לונג ריינג'(למפת ניופאונדלנד ולברדור רגילה) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס הרי לונג ריינג'(למפת ניופאונדלנד ולברדור מוגדלת) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס הרי לונג ריינג'
 
הרי לונג ריינג' בשטח הפארק הלאומי גרוס מורן
הרי לונג ריינג' (באנגלית: Long Range Mountains) הם רכס הרים לאורך החוף המערבי של האי ניופאונדלנד בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור שבקנדה.
מאפיינים

ההרים הם החלק הצפוני ביותר בשרשרת הרי האפלצ'ים המשתרעת לאורך החוף המזרחי של יבשת אמריקה הצפונית.
ההרים משתרעים לאורכו של מפרץ סנט לורנס.
שיא גובהם של ההרים (בהר הקאבוקס) הוא 814 מטרים מעל פני הים.
ברכס 288 הרים.
אורכו של הרכס 450 קילומטרים (מצפון לדרום); שטחו של הרכס 21,028 קילומטרים רבועים.
חלקי רכס ההרים:
הרי אנגוויל
גבעות לואיס
מישורי השולחן (Tablelands )
החלק המרכזי של רכס לונג ריינג', המצוי צפונית-מזרחית ממישורי השולחן (אזור הפארק הלאומי גרוס מורן).
|  | שם הפסגה | גובה במטרים | שם בשפת המקור (אנגלית) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הר הקאבוקס | 814 | The Cabox |
| 2 | גרוס מורן | 807 | Gros Morne |
| 3 | הר בלו | 800 | Blue Mountain |
| 4 | ביג לבל | 795 | Big Level |
| 5 | גבעת ראונד | 763 | Round Hill |
| 6 | גבעת רוקי הארבר | 756 | Rocky Harbour Hill |
| 7 | הר סנט גרגורי | 686 | Mount Saint Gregory |
| 8 | גרוס פאטה | 673 | Gros Paté |
| 9 | גבעת ביג | 659 | Big Hill |
| 10 | אולד קרואו | 649 | Old Crow |
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי
1 2  לפי מקור אחר גובהו של הר הקאבוקס 812 מטרים מעל פני הים
1 2 3  מידע על ההרים
1 2  מידע גאוגרפי באתר "אנציקלופדיית ההרים הקנדית"
↑  לפי מקור אחר פסגות אחרות הן הגבוהות ביותר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4309758-3  VIAF: 315942603   WorldCat (עם VIAF): 315942603
המפלגה הלאומית הסלובקית

| --- | --- |

 מדינה:  סלובקיה
 מנהיגים:  Andrej Danko 
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־35 שנים)
 אידאולוגיות:  אירוסקפטיות, לאומיות, סוציאליזם
 מטה:  ברטיסלאבה 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 ארגונים בינלאומיים:  התנועה לאירופה של חירויות ודמוקרטיה 
 צבעים רשמיים:  לבן, אדום, כחול
 נציגויות בפרלמנטים
 המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית:  15 / 150
 http://www.sns.sk/
 
המפלגה הלאומית הסלובקית (SNS) היא מפלגה סוציאליסטית לאומית בסלובקיה המבוססת על "מערכת הערכים הנוצרית-אירופאית", כהגדרתה. היא מתוארת לעיתים כמפלגה לאומנית ימנית.
משנת 1990 SNS זכתה במושבים בכל פרלמנט מלבד שניים (2002 ו-2012) והייתה חלק מהממשלה מ-2006 עד 2010.
המפלגה שנויה במחלוקת ואף נטענו כנגדה טענות על פשיזם וגזענות מצידה.
היסטוריה

המפלגה נוסדה בדצמבר 1989[דרושה הבהרה] עם הצהרה על שלושה עמודי בניין מרכזיים: נצרות, לאומיות וסוציאליזם.
כוח פוליטי > נשיאות

| שנה | מועמד | סיבוב ראשון> קולות | סיבוב ראשון> % | סיבוב ראשון> תוצאה | סיבוב שני> קולות | סיבוב שני> % | סיבוב שני> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | יאן סלוטה | 73,836 | 2.5% | מקום חמישי |  |  |  |
| 2004 | ולדימיר מצ'יאר | 650,242 | 32.73% | עלה לסיבוב שני | 722,368 | 40.08% | הפסד |
| 2009 | איוואן גשפארוביץ' | 876,061 | 46.71% | עלה לסיבוב שני | 1,234,787 | 55.53 | ניצחון |
כוח פוליטי > המועצה הלאומית

| שנה | קולות | % | מושבים | חלק מהממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | 470,984 | 13.94 | 22 | X |
| 1992 | 244,527 | 7.93 | 15 | V |
| 1994 | 155,359 | 5.4 | 9 | V |
| 1998 | 304,839 | 9.1 | 14 | X |
| 2002 | 95,633 | 3.3 | 0 | X |
| 2006 | 270,230 | 11.7 | 20 | V |
| 2010 | 128,490 | 5.07 | 9 | X |
| 2012 | 116,420 | 4.55 | 0 | X |
| 2016 | 225,386 | 8.64 | 15 | V |
כוח פוליטי > הפרלמנט האירופי

| ְשנה | קולות | % | מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | 14,150 | 2.01 | 0 |
| 2009 | 45,960 | 5.55 | 1 |
| 2012 | 20,244 | 3.61 | 0 |
הסכם טיגינה

מחוזות טרנסניסטריה שהועברו לשליטת רומניה (ממוגילב בצפון ועד אודסה בדרום)
הסכם טיגינה שכונה גם "האמנה בדבר ביטחון, ניהול וניצול כלכלי של החבל בין הדניסטר לבוג (טרנסניסטריה) ובין הבוג לדניפר (חבל בוג-דניפר)" נחתם בטיגינה, ב-30 באוגוסט 1941. ההסכם  נדון והוסכם בין ה 28-30 באוגוסט בין השלטונות הרומנים ובין השלטונות הגרמנים. על ההסכם חתמו נציג המטכ"ל הרומני, גנרל ניקולאה טטרנו (Nicolae Tătăranu), ונציג הוורמכט, גנרל ארתור האופה (Arthur Hauffe).
הסכם טיגינה סיכם את פרטי סמכויות ניהול החבל בידי הרומנים ואת זכויותיהם של הגרמנים בחבל זה. זאת לאחר הסיכום המוקדם יותר בין היטלר לבין יון אנטונסקו ולאחר הסכם טירספול(אנ') מ-19באוגוסט 1941 על העברת השטח שבין הנהרות בוג ודניסטר (טרנסניסטריה), שנכבש מברית המועצות במלחמת העולם השנייה, לשליטת המנהל הרומני, כדי שישמש כשטח ריכוז אליו יועברו על ידי הרומנים יהודי בסרביה ובוקובינה.
על-פי ההסכם השטח הוא בשליטה רומנית, אבל הגרמנים לא ויתרו לחלוטין על האחיזה בו . ההסכם התיר נוכחות של יחידות גרמניות בטריטוריה הרומנית לשם ביצוע משימות מיוחדות וכל ימי המלחמה המשיכו הגרמנים להחזיק בטרנסניסטריה יחידות לוגיסטיות ומִנהליות . כך למשל הוצבו בו מִפקדות גרמניות סמוך לצומתי רכבת כדי לאבטח אותם וכדי לתאם העברת יחידות צבאיות, ציוד והספקה לחזית . כן הועמדו כמה יחידות צבא גרמניות לרשותו של ארגון טוט (Organisation Todt, OT) שהקים גשרים וסלל כבישים גם בטרנסניסטריה.
הגבול הצפוני של טרנסניסטריה עליו לא הוסכם בהסכם טיגינה נחתם ב 3 בספטמבר 1941 כאשר היטלר פסק לטובת שליט רומניה אנטונסקו וקבע שהגבול יזוז צפונה ויכלול בתחום שליטתה של רומניה גם את אזורי ז'מרינקה וטולצ'ין עד מוגילב וצפונית לה.
הרקע להסכם

סיכום ראשוני ועקרוני לגבי ניהול חבל טרנסניסטריה הושג בין היטלר ואנטונסקו עוד בטרם נועדו נציגי שני הצבאות לדון בפרטי הגבולות והסמכויות בחבל זה והסמוכים לו. כבר בראשית אוגוסט הודיע אנטונסקו בפקודה לצבאו, שהוא מקבל על עצמו את ניהול טרנסניסטריה. קודם להסכם טיגינה, נחתם ב-19 באוגוסט 1941 הסכם טירספול שבאמצעותו קיבלה רומניה את האזור. ביום חתימת הסכם טירספול מינה אנטונסקו את גאורגה אלקסיאנו כמושל טרנסניסטריה.
גורל היהודים לפי ההסכם

סעיף 7 בהסכם דן בגורלם של היהודים במחנות ובגטאות בבסרביה ובבוקובינה ושל היהודים המקומיים בטרנסניסטריה. הוא פוסק שיש לרכזם במחנות עבודה ולנצל אותם לעבודה.
הערות שוליים

1 2  ז'אן אנצ'ל, תולדות השואה רומניה, עמ' 586-589, 758-759
1 2  שרה רוזן, על הסכם טיגינה בספר "בחבל ארץ נידח : היהודים בגטאות צפון טרנסניסטריה, 1941 - 1944", באתר kotar.cet.ac.il
1 2 3 4 5  אביגדור שחן, בכפור הלוהט, עמ' 107 (רקע להסכם טיגינה), 135 (סיכום וחתימת הסכם טיגינה וקביעת הגבול הצפוני)
1 2  Adina Babes, Alexandru Florian, תחילת המלחמה במזרח וזירוז הגישות נגד האוכלוסייה היהודית, באתר ResearchGate, ‏2014
↑  Orders and instructions given by Antonescu, the Prime Minister of Romania and Alexianu, the governor of Transnistria, 1941, @yadvashem (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה ובנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרי מזאטזל

| --- | --- |
הר ארבע הפסגות ברכס הרי מזאטזל
הר ארבע הפסגות ברכס הרי מזאטזל
 מידע כללי
 סוג הר:  רכס
 גובה:  2,409 מטר (פסגת מזאטזל)
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  אריזונה בארצות הברית
 קואורדינטות:  33°42′31″N 111°21′53″W﻿ / ﻿33.7086568°N 111.3648531°W﻿ / 33.7086568; -111.3648531
  (למפת אריזונה מוגדלת) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוהרי מזאטזל(למפת אריזונה רגילה) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוהרי מזאטזל
 
הרי מזאטזל (באנגלית: Mazatzal Mountains) הם רכס הרים בדרום מרכז מדינת אריזונה שבארצות הברית, כ-50–70 קילומטרים צפונית מזרחית לפיניקס, בירת אריזונה. מקור השם אינו ידוע, אבל אחת האפשרויות שהוא מאצטקית ופירושו "מקום האייל". קו הרכס של הרי מזאטזל מהווה את קו הגבול בין המחוזות מריקופה וחילה. הכביש המדינתי מספר 87 (SR 87), המכונה גם "Beeline Highway" (בתרגום חופשי "דרך הקו האווירי"), חוצה את הרי מזאטזל בדרך לעיירה פאיסון (Payson). בקטע הכביש דרומית ליישוב פיין (Pine) מתמזגים הרי מזאטזל במתלול שולי מגיון (Mogollon Rim), כשהמתלול ממשיך בכיוון צפון מערב לתוך אזור קניון אוק קריק (Oak Creek Canyon).
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת מזאטזל (Mazatzal Peak‏; 2,409 מטרים). הר ידוע נוסף ברכס הוא הר ארבע פסגות (Four Peaks), שכשמו יש לו ארבע פסגות, הגבוהה בהן מכונה פסגת בראון (Brown's Peak‏; 2,334 מטרים). הר זה נשקף מחלקה המזרחי של העיר פניקס, והוא נקודת ציון בולטת של אזור זה, בייחוד בחורף כשפסגותיו מושלגות.
אזור טבע בראשיתי מזאטזל ("Mazatzal Wilderness Area") הוא אזור טבע בראשיתי מוגן המשתרע על שטח של 1,022 קמ"ר וכולל חלקים מהיער הלאומי טונטו ומהיער הלאומי קוקונינו. חלק מהאזור הוכרז כשטח מוגן ב-1940 והוא הורחב לגודלו הנוכחי ב-1984. האזור משתרע בין גובה של 640 מטרים ב"גשר הכבשים" (Sheeps Bridge, גשר שהוקם ב-1944 ונועד לצמצם את אובדן הכבשים בעת חציית נהר ורדה) בכניסה המערבית לאזור הטבע הבראשיתי, ועד לגובה 2,409 מטרים בפסגת מזאטזל. החלק המזרחי של אזור הטבע הבראשיתי כולל הרים המכוסים בסבך שיחים או בחורשות עצי אורן שמדי פעם חוצים אותם קניונים תלולים צרים. בצדו המערבי של האזור מתחת למורדות ההרים התלולים המכוסים בשיחים זורם הנהר ורדה דרך מדבר סונורה. הנהר ורדה הוכרז על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-1984 כנהר פראי ונופי (Wild and Scenic River), אחד משני נהרות במעמד זה באריזונה.