stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוקהונטס
ג'ון סמית' > גישות מודרניות על ניסיון ההוצאה להורג

שמונה שנים לאחר הרישום המקורי (ב-Generall Historie של סמית'), סמית' מרחיב את הסיפור. בכתיבה על עצמו בגוף שלישי, הוא מסביר על הסיטואציה שהתרחשה לאחר שנלקח ונלכד בידי האינדיאנים:
שתי אבנים גדולות הובאו לפני פאּוהאטאן: ולאחר מכן כמה שרק יכלו תפסו בגופו (סמית'), גררו אותו אליהם, השכיבו את ראשו, וכשהיו מוכנים עם מקלותיהם להכות את מוחו, פוקהונטס בתו האהובה ביותר של המלך, כששום תחנון לא יכול היה לעזור, תפסה את ראשו בידיה, והשכיבה את ראשה עליו, להצילו ממוות...
האנתרופולוגית הלן ס. ראונטרי טענה על דבריו של סמית': "גרסתו הראשונה למאורעות (לפיה שוחח עם פאּוהאטאן) הגיונית, בהתחשב בכמה נחושה הייתה ההנהגה האינדיאנית לגלות למה האנגלים הגיעו ונשארו בווירג'יניה." סמית' כנראה הגזים או המציא את דבריו ברשמים על מנת להעצים את מעמדה של פוקהונטס. מצד שני, יכול להיות שאמר דברי אמת. חוקרים מסוימים טענו שההיעדרות של הפרק על עבודותיו המוקדמות של סמית' לא יכולה להעיד על כך שהדבר לא התרחש. ההיסטוריון ג. א. ליאו לימאי, למשל, ציין בספרו משנת 1992 שכתיבתו המוקדמת של סמית' התעסקה לרוב בתחומים האתנוגרפים והגאוגרפים, ועל כן לא היה לו אינטרס לספר את סיפורה של פוקהונטס. סטאן בירצ'פילד כתב ש"כתיבתו של סמית' עולה בקנה אחד עם האמיתות של הפרק."
בכתבי True Travels משנת 1630, סמית' סיפר סיפור דומה על התערבותה של ילדה קטנה לאחר שנחטף ב-1602 על ידי טורקים בהונגריה. ההיסטוריונית קרן אורדל קופרמן הציעה שהוא "הציג את אותם אירועים זכורים מכמה עשורים אחורה" כשסיפר את סיפורה של פוקהונטס. במילים אחרות, הסיפור גדל לאורך הזמן.
תאוריה אחרת מציעה שסמית' לא הבין לחלוטין מה קרה לו בביתו של פאּוהאטאן. במקום קורבן של ניסיון הוצאה להורג, יכול להיות שהיה הנושא של טקס שבטי שנועד לסמן את מותו ולידתו מחדש, כחלק מהשבט. עם זאת, התאוריה הזו לא נתמכת במיוחד על ידי הוכחות אודות טקסי הפאּוהאטאנים או טקסים של ילידים צפון-אמריקאים אחרים. ההיסטוריונית מרגרט ויליאמסון הובר טענה שפאּוהאטאן, במקרה הזה, התנהל בפרגמטיזם פוליטי, בניסיונו להביא את סמית', ובכך את האנגלים, אל השבטיות שלו. בהתאם להובר, פאוהאטאן ניסה להציע לסמית' תפקיד באזור שקרוב לעיר הבירה שלו. בדרך הזו, פאוהאטאן קיווה להשאיר את סמית' ואנשיו "קרובים וניתנים לפיקוח".
לכידתה של פוקהונטס

לכידתה של פוקהונטס התרחשה בזמן המלחמה האנגלו-פאוהאטאנית הראשונה, קונפליקט בין מתיישבי ג'יימסטאון לבין הילידים האמריקאים שהתחיל בקיץ 1609. בשנות המלחמה הראשונות, האנגלים השתלטו על הג'יימס ריבר משני צדדיו. בינתיים, קפטן סמואל ארגאל חיפש אחר מגעים עם קבוצות של הילידים בחלקו הצפוני של תחום שליטתו של פאוהאטאן. הפאטאוומק, שגרו על נהר הפוטומק, לא היו תמיד נאמנים לפאוהאטאן, ולצידם חי מתורגמן אנגלי צעיר. במרץ 1613, ארגארל גילה שפוקהונטס ביקרה את הפאטאוומקים, וחיה בקרבם למשך זמן מה.
עם עזרתו של המתורגמן, ארגאל ניסה ליצור קשר עם ראש הפאטאוומקים, איופסוס, על מנת לחפש עזרה בלכידתה של פוקהונטס. הוא הציע ברית מבטיחה עם האנגלים, כנגד הפאוהאטאנים. הם רימו את פוקהונטס לעלות על הספינה של ארגאל והחזיקו בה ככופר, בדרישתם לשחרר את האסירים האנגליים שהוחזקו בידי אביה, לצד כלים וכלי נשק שונים שנגנבו. פאוהאטאן החזיר את האסירים, אבל נכשל בסיפוק הקולוניאליסטים עם מספר כלי הנשק והכלים שהסכים להחזיר. תֵיקוּ ארוך התפתח בין היריבים, שבמהלכו פוקהונטס נותרה בשבי.
במהלך השנה שעקבה, היא הוחזקה בהנריקוס, בעיר מודרנית בווירג'יניה. ידוע מעט מאוד על חייה שם, אף על פי שהמתיישב ראלף האמור כתב שהיא קיבלה "שימוש יוצא דופן ונדיב". בספרו מ-2007, לינווד קאסטאלואו טען שפוקהונטס נאנסה במהלך השבי, כחלק מסיפור מסורתי שהועבר בעל-פה במשך ארבע מאות שנים. הלן ראונטרי אמרה כי "היסטוריונים אחרים ערערו על האמינות של סיפורים מסורתיים שהועברו בעל-פה, בשל אי היכולת שלהם לשרוד במשך 400 שנים, ובמקום זאת טוענים שיחס לא הולם כלפי פוקהונטס היה עומד כנגד האינטרסים של האנגלים ביחסי המשא ומתן עם פאוהאטאן".
במהלך הזמן הזה, כוהן הדת של הנריקוס, אלקסנדר ווייקר, לימד את פוקהונטס על הנצרות ועזר לה לשפר את האנגלית שלה. לטבילתה, פוקהונטס אימצה את השם הנוצרי "רבקה".
במרץ 1614, שוויון הכוחות הוביל להתעמתות אלימה בין מאות אנגלים ופאוהאטאנים על נהר הפאמונקי. בבירתו של פאוהאטאן, האנגלים פגשו קבוצה של מנהיגים בכירים של הילידים (אם כי לא פאוהאטאן בעצמו, שלא נכח). האנגלים התירו לפוקהונטס לשוחח איתם. פוקהונטס, כמסופר, נזפה באביה על כך שהעריך אותה כ"פחותה מחרבות ישנות, חתיכות וגרזנים", ואמרה שהעדיפה להישאר עם האנגלים.
נישואים אפשריים לקוקום

האמונה של שבט מאטאפוני, אחד משני השבטים היחידים היום בווירג'יניה שמחזיק בקרקעות, היא שבעלה הראשון של פוקהונטס היה קוקום הפאטאוומקי, ושקוקום נרצח על ידי האנגלים לאחר חטיפתה. הפאטאוומקים של היום מאמינים שלשניים הייתה ילדה, קא-אוקי, שגודלה בידי הפאטאוומקים לאחר מותו של אביה וחטיפתה של אימה.
עם זאת, זהותו, מיקומו ואפילו קיומו של קוקום הם נושאים שאינם מוסכמים בין חוקרים במשך מאות שנים; לפי מספר היסטוריונים, האזכור היחידי של השם "קוקום" במסמך אנגלי כלשהו נמצא בהצהרתו של ויליאם סטרייקי באנגליה, לפיה פוקהונטס הייתה נשואה ל"קפטן פרטי בשם קוקום" במשך שנתיים. התקופה העוקבת לאחר שנת 1614 הייתה ללא ספק הזמן בו נישאה לג'ון רולף, ושום רשמים אחרים אפילו לא מרמזים על נישואים אחרים. באותו ההקשר הועלתה הטענה שדבריו של סטרייקי היו התייחסות מוטעית לרולף עצמו, כשהאזכור הובן לא נכונה כאחד מאנשיו של פאוהאטאן. בצבא השבטי של פאוהאטאן נכחה דרגה צבאית בשם קוקוראוס, שלעיתים תורגמה כקפטן, והדיון המחקרי התעסק גם בהאם סטרייקי היה יכול להתכוון, כחלק מאחת מטעויות הניסוח המפורסמות שלו, לבאר את המילה באופן הזה. בנוסף, הדיון על הצהרתו המקורית של סטרייקי שנוי במחלוקת באופן חריג בקרב חוקרים רבים שמנסים להפריך או לאמת שפוקהונטס הייתה נשואה לפני ג'ון רולף. אם אכן היו הנישואים הללו וקוקום לא היה נרצח, הם היו לבטח מסתיימים, משום שאיבדו את משמעותם - בהתאם למסורת הפאוהאטאנית - כשפוקהונטס נחטפה.
נישואים לג'ון רולף

במהלך הישארותה בהנריקוס, פוקהונטס פגשה את ג'ון רולף. אשתו האנגלייה של רולף, שרה האקר, וילדתו, ברמודה רולף, מתו לפני מסעו לווירג'יניה. הוא פיתח בהצלחה זן חדש של טבק ובילה שם את מרבית זמנו בטיפוח היבול שלו. הוא היה אדם אדוק שהתייסר מעצם המחשבה על ההשלכות המוסריות הפוטנציאליות של נישואים לעובדי-אלילים. במכתב ארוך למושל בו ביקש להתחתן עם פוקהונטס, הוא הביע גם את אהבתו כלפיה וגם את אמונתו שבנישואיו 'יציל את נשמתה', כשטען על עצמו שהיה -
...אחוז-מוטיבציה לא בשל תשוקה לא מרוסנת לחיבה גופנית, אלא בשביל טובו של המטע, בשביל כבודה של המדינה, בשביל פארו של אלוהים, בשביל ישועתי הפרטית... כלומר פוקהונטס, לה נתונות מחשבותיי הטובות והלבביות ביותר, שהפכו סבוכות במשך כל כך הרבה זמן, וכה מוקסמות במבוך כזה מורכב, שהפכתי בלתי נלאה להתיר לעצמי להתחמק מהן.
רגשותיה של פוקהונטס כלפי רולף לא ידועים. היא נישאה לו ב-5 באפריל 1614. אף על פי שחתונות נערכו לרוב בג'יימסטאון, אין למעשה שום רשמים קיימים שמעידים על מיקומו של הטקס. מקומות אפשריים הם הנריקוס, ברמודה סיטי וג'יימסטאון. ריצ'רד באק ערך את החתונה. הם חיו במשך שנתיים על מטעו של רולף במשקי וירג'יניה, שהיו ממוקמים לאורך הג'יימס ריבר, כחלק מהקהילה החדשה של הנריקוס. בנם, תומאס, נולד ב-30 בינואר 1615.
הנישואים לא צלחו בהחזרת השבויים האנגלים, אך כן יצרו אקלים של שלום בין המתיישבים בג'יימסטאון לבין שבטיו של פאוהאטאן למשך 8 שנים; ב-1615, ראלף האמור כתב שמאז החתונה, היה לאנגלים מסחר ידידותי, לא רק עם פאוהאטאן, אלא גם עם נתיניו.
אנגליה

חברת וירג'יניה הלונדונית שמה בראש סדר העדיפויות שלה לאורך זמן רב את המרתם של הילידים האמריקאים לדת הנוצרית. עם התנצרותה של פוקהונטס ונישואיה לאדם אנגלי, שהביאו לסופה של המלחמה האנגלו-פאוהטאנית הראשונה, החברה ראתה הזדמנות לקדם השקעות. החברה החליטה להביא את פוקהונטס לאנגליה כסמל ל"פרא מתורבת", כהצלחה של ההתיישבות בג'יימסטאון. ב-1616, משפחת רולף הגיע לנמל פלימות' ב-12 ביוני. הם ערכו מסע מודרך ברחבי לונדון, כשלצידם קבוצה של כאחד עשר פאוהאטאנים. ג'ון סמית' הגיע ללונדון במקביל, ובזמן שפוקהונטס הייתה בפלימות', היא גילתה שהוא עדיין חי. סמית' לא פגש את פוקהונטס, אבל כתב למלכה אן, אשתו של המלך ג'יימס, שפוקהונטס צריכה לקבל יחס מכבד, כאורחת מלכותית. הוא הוסיף שאם תקבל יחס רע, "אהבתה הנוכחית כלפינו וכלפי הנצרות עשויה להיהפך לזעם ובוז", כך שאנגליה תאבד את ההזדמנות "להחזיק בממלכה בהתאם לרצונה". פוקהונטס נהנתה ממספר חוויות חברתיות. ב-5 בינואר 1617, היא וטומוקו (אחד מהפאוהאטאנים שהצטרפו אליה למסעה) הובאו לפני המלך בארמון וויטהול, במהלך נשף מסכות. בהתאם לדבריו של סמית', המלך ג'יימס היה כל כך לא מרשים, שלא פוקהונטס ולא טומוקו הבינו את מי פגשו עד שהסבירו להם מאוחר יותר.
אף על פי שפוקהונטס לא הייתה נסיכה בהקשר של התרבות הפאוהאטאנית, חברת וירג'יניה הלונדונית הציגה אותה בכל אופן כנסיכה לציבור האנגלי. היא הוצגה בכתבים כ"מאטואקה, הידועה גם כרבקה, בתו של הנסיך העצמתי ביותר של האימפריה הפאוהאטאנית בווירג'יניה". אנגלים רבים באותו הזמן ראו בפאוהאטאן כשליט של אימפריה, והם ככל הנראה העניקו לבתו את היחס התואם. המכתב של סמית' למלכה אן מתייחס לפאוהאטאן בתור "המלך הצ'יף". איש הכנסייה והגאוגרף סמיואל פרצ'ס הזכיר שפגש את פוקהונטס בלונדון, ושהיא הרשימה את כל מי שפגשה משום שהיא "הציגה את עצמה כבתו של מלך". כשהוא פגש אותה פעם נוספת בלונדון, סמית' התייחס לפוקהונטס בנימוס באותו האופן. פוקהונטס זכתה, ככל הנראה, ליחס מכבד בזמן שהותה בלונדון. מקום הישיבה שלה בנשף המסכות תואר באופן חיובי למדי. עם זאת, לא כל האנגלים התרשמו. בהתאם להלן ס. ראונטרי, "אין הוכחה חותכת שמעידה על כך שפוקהונטס יוחסה (באנגליה) למעיין אצולה." למעשה, היא נחשבה לתעלומה, ובהתאם לצופה מהצד, היא אף נחשבה לאישה וירג'ינית פשוטה.
פוקהונטס ורולף חיו בפרברי ברנטפורד במשך זמן מה, ולאחר מכן גם בנורפוק. ב-1617, סמית' פגש את הזוג במפגש חברתי, ומאוחר יותר כתב שכשפוקהונטס ראתה אותו, "ללא מילים, היא הסתובבה, פניה האפילו, והיא נראתה בלתי מרוצה", והלכה. לאחר "שעתיים או שלוש", הם דיברו יותר; רשמיו של סמית' על דבריה תיארו אותם כמקוטעים וחידתיים. היא הזכירה לו את האדיבות שגילתה כלפיו, והוסיפה: "אתה הבטחת לפאוהאטאן שמה ששלך יהיה שלו, והוא הבטיח את אותה הבטחה." היא אף הביכה אותו כשקראה לו "אבא", בעודה מקבילה את הסיטואציה וההבדלים המעמדיים ביניהם - בדרך בה היא ראתה אותם - לסיטואציה אחרת, כשסמית' קרא לפאוהאטאן "אבא" כשהיה זר בווירג'יניה. "ומאותה הסיבה עלי לעשות אותו הדבר", אמרה. סמית' לא קיבל את דרך הפנייה הזו, משום שפוקהונטס התעלתה עליו, כ"בת מלך". פוקהונטס אמרה, בארשת פנים מתואמת[דרושה הבהרה]:
לא חששת לבוא לארצו של אבי ולעורר בו ובאנשיו (מלבדי) פחד, אבל חשש עולה בך כשאני קוראת לך 'אבא'? אומר לך אם כך שאקרא לך כך, ואתה קרא לי ילדה, ואהיה לנצח בת-ארצך.
לבסוף, פוקהונטס אמרה לסמית' שהיא והילידים האמריקאים הנוספים העריכו שמת, אבל אביה אמר לטומוקו לחפש אחריו, "כי אנשיו מרבים לשקר".
מותה

במרץ 1617, רולף ופוקהונטס עלו על ספינה לחזור לווירג'יניה; הספינה שטה עד לנהר בגרייבסנד כשפוקהונטס חלתה באופן חמור. היא נלקחה לחוף ומתה בידיו של ג'ון רולף בגיל עשרים ושתיים. לא ידוע מה הביא למותה, אבל תאוריות נעות בין אבעבועות שחורות, דלקת ריאות, או שחפת, לבין האפשרות שהורעלה. לפי רולף, מילותיה האחרונות היו:
כל אישה סופה למות, אבל מספיק שבנה ימשיך לחיות.
הלווייתה של פוקהונטס התרחשה ב-21 במרץ 1617. משוער שמיקום הקבר נמצא מתחת לבית המקהלה שבכנסיית סיינט ג'ורג', גרייבסנד, אך מאז הריסת הכנסייה בשריפה בשנת 1727, מיקומו המדויק של הקבר לא ידוע. פסל ברונזה בגודלה הועמד לכבודה באזור הכנסייה.
ייצוגה בתרבות הפופולרית > האגדות והמיתוסים

לאחר מותה, יותר ויותר ייצוגים דמיוניים ורומנטיים נוצרו. היצירה הסמוכה ביותר לתקופה של פוקהונטס היא "חטיפתה של פוקהונטס" (1619), של ג'והאן תיאודור דה בריי, בה הוא ניסה להעניק לה תכונות של הילידים האמריקאים. יצירות מאוחרות שיוו לה מראה עם זהות יותר אירופאית.
המיתוסים שעלו סביב סיפורה של פוקהונטס הציגו אותה בתור האחת שהפגינה את הפוטנציאל "להשתלב" בחברה האירופאית. למשל, הקפיטול מציגה ציור מ-1840 של ג'ון גדסבי צ'פמן, "טבילתה של פוקהונטס", ברוטונדה. העלון הממשלתי שמקושר ליצירה מסביר על הדמויות שבה, ומהלל את המתיישבים בג'יימסטאון על הצגת הנצרות ל"פראים עובדי האלילים".
טרנספורמציה אחרת של הסיפור נוגעת ברומנטיקה. כותבים מסוימים העדיפו סיפור אהבה שלה ושל ג'ון סמית'. הראשון שפרסם סיפור היה ג'ון דייוויס, ב-Travels in the United States of America מ-1803. עיבוד התיאטרון הדרמטי הראשון הוא, סביר להניח, "הנסיכה האינדיאנית" של נלסון בארקר. במאה ה-19, ג'ון בראוגמן יצר בורלסקה בשם "פו-קא-הונ-טס", או "הפראית העדינה".
כשהתערוכה בג'יימסטאון חגגה 300 שנים להקמת ההתיישבות בה (בתור הקולוניה הבריטית הראשונה באמריקה), נוצרה הוצאה מחודשת של שטר חמישה הסנטים, בה הופיעה פוקהונטס, חברה לקולוניה, ידועה בתור מצילת חייו של ג'ון סמית'.
באלבומו Rust Never Sleeps מ-1979, ניל יאנג הקליט שיר על פוקהונטס.
ייצוגה בתרבות הפופולרית > פוקהונטס בקולנוע

מספר סרטי קולנוע על פוקהונטס נוצרו, כשהראשון בהם היה סרט אילם משנת 1924. "קפטן ג'ון סמית' ופוקהונטס" יצא ב-1953, עם ג'ודי לורנס בתפקיד הגיבורה. סרט האנימציה של חברת דיסני מ-1995, "פוקהונטס", מציג רומן בדיוני בין פוקהונטס לג'ון סמית'. בנוסף, פוקהונטס מלמדת את סמית' לכבד את הטבע. סרט ההמשך, "פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש", מתאר את מסעה לאנגליה ואת מפגשה עם ג'ון רולף, בו התאהבה בסרט. ב-2005 יצא הסרט "העולם החדש" בבימויו של טרנס מאליק, שתיאר את גילוי ג'יימסטאון על ידי האנגלים. את פוקהונטס גילמה קוריאנקה קילצ'ר. סרט נוסף על חייה הוא "פוקהונטס: האגדה".
כוכב הלכת המינורי 4487 Pocahontas נקרא על שמה.
ייצוגה בתרבות הפופולרית > עיבוד לבמה בישראל

ב-2000 עלה בישראל המחזמר "פוקהונטס" בו שיחקו אלינור אהרון, טוביה צפיר, דפנה ארמוני, משה פרסטר, אייל בוחבוט, ופיני קידרון.
הערות שוליים

↑  חקר המורשת של האינדיאנים מווירג'יניה, שרלוטסוויל הקרן למדעי הרוח בווירג'יניה, 2007(הקישור אינו פעיל, 5.4.2019)
↑  "פוקהונטס" שימור ההיסטוריה של וירג'יניה, 27 באפריל 2013(הקישור אינו פעיל, 5.4.2019)
↑  מדריך לכתיבה על האינדיאנים מווירג'יניה וההיסטוריה שלהם, ינואר 2012(הקישור אינו פעיל, 5.4.2019)
↑  אוניברסיטת פריס, מוזיאון ג'ים קרואו, שאלת החודש, מאי 2010(הקישור אינו פעיל, 5.4.2019)
↑  In A True Relation of Virginia ג'ון סמית'(הקישור אינו פעיל, 5.4.2019)
1 2 3 4  מכתבו של ג'ון סמית' מ-1616 למלכת בריטניה, אן היסטוריה דיגיטלית, שוחזר בינואר 2009(הקישור אינו פעיל, 5.4.2019)
1 2 3  "פוקהונטס" אנציקלופדיית וירג'יניה, שוחזר בפברואר 2011
↑  "בישול בחברה האינדיאנית המוקדמת בווירג'יניה" אנציקלופדיית וירג'יניה, שוחזר בפברואר 2011
1 2  "השימוש בשמות פרטיים בחברה האינדיאנית המוקדמת בווירג'יניה" אנציקלופדיית וירג'יניה, שוחזר בפברואר 2011
↑  פוקהונטס, נסיכת וירג'יניה: ושירים אחרים (באנגלית), ניו יורק: דין וטרווט, 1841
↑  Generall Historie סמית', עמוד 49
↑  "האם פוקהונטס באמת הצילה את קפטיין ג'ון סמית'?" תלמיד PhD, אוניברסיטת סטאנפורד, עודכן ב-23 במרץ 1998; שוחזר ב-27 בפברואר 2011(הקישור אינו פעיל, 5.4.2019)
↑  "פאוהאטאן" אנציקלופדיית וירג'יניה, מרגרט ויליאמסון הובר, 12 בינואר 2010
↑  פוקהונטס, אנציקלופדיית וירג'יניה הלן ס. ראונטרי, ה-8 בדצמבר 2010, שוחזר ב-4 במרץ 2011
↑  "אבותינו הפאטאוומקים" ויליאם דיו, ה-5 בספטמבר 2009(הקישור אינו פעיל, 5.4.2019)
↑  "גירושין בחברה האינדיאנית הקדומה בווירג'יניה" הלן ס. ראונטרי, ה-30 במאי 2014
↑  בתוך: פרופ' סוזן מיירה קינגסברי (עורכת), רשומות חברת וירג'יניה מלונדון, כרך 3 (פרק 24, עמ' 90), ניו יורק: המדפיס הממשלתי, 1933
↑  (4487) Pocahontas In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_4430. ISBN 978-3-540-29925-7.
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316673705171  PLWABN: 9810570109205606  BnF: cb13537688n (data)  GND: 119006456  ISNI: 0000 0000 9993 4153  KulturNav: 04a04452-66b9-4b48-8f5c-3e03c269233e  LCCN: n82158405  NDL: 00621303  NKC: jn20040226016  NTA: 070949018  SNAC: w6m333j0  SUDOC: 08060790X  VIAF: 84103596   WorldCat (עם VIAF): 84103596 
בכרומוליטוגרפיה מ-1870, ניו אינגלנד, פוקהונטס מצילה את חייו של ג'ון סמית'. הסצנה מסתמכת על סטריאוטיפים שמיוחסים לילידים אמריקאים, ואף עושה לאלו אידיאליזציה, ולא מסתמכת על מידע אמין בפרטים הידועים על הרגע ההיסטורי הזה. אין הרים באזור טיידוואטר שבווירג'יניה, למשל, והפאּוהאטאנים לא חיו באוהלים אלא בבתים בעלי גגות קש. הסצנה המפורסמת שסמית' תיאר ב-Generall Historie מ-1624 לא התרחשה בחוץ, אלא בבתים אינדיאניים מסורתיים.
ביצירתו המפורסמת "חטיפתה של פוקהונטס" (1624), ג'והאן תיאודור דה בריי מתאר עלילה מלאה. החל בפינה השמאלית התחתונה, פוקהונטס (במרכז), מרומה על ידי אדם המחזיק בקומקום נחושת כפיתיון, כשאשתו מעמידה פנים שהיא בוכה. במרכז מצד ימין, פוקהונטס מועלה לספינה. ברקע, ההתרחשות עוברת לניו יורק ריבר, שם תהליך משא ומתן בנושא החטופה נכשל והאנגלים תוקפים ושורפים כפר של הילידים האמריקאים.
ג'ון גדסבי צ'פמן, "טבילתה של פוקהונטס" (1840)
ה-"Sedgeford Portrait" נועד להציג את פוקהונטס ובנה, אך האותנטיות שלו שנויה במחלוקת.
פסל בדמותה של פוקהונטס בכנסיית סיינט ג'ורג', אנגליה
בול דואר בהוצאה מחודשת מ-1907, פוקהונטס
אלירן אליה

| --- | --- |

אלירן אליה ב-2023
 לידה:  אור יהודה
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלירן אליה (נולד ב-9 בפברואר 1985) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מורה לקולנוע, מחנך וחבר מועצת העיר אור יהודה המכהן כסגן ראש העירייה.
ביוגרפיה

אליה נולד באור יהודה לזאב אליה, עובד עירייה, ורינה אליה, עובדת משק בית, ולו שלושה אחים צעירים ממנו. גדל בשכונת שפרינצק, המוכרת כשכונת מצוקה.
בילדותו הוגדר כנער בסיכון. למד בתיכון פרקאוף בעיר במגמת קולנוע יחד עם נערים נוספים שהוגדרו כמתקשים.
בשנת 2003 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד צבר של חטיבת גבעתי. בהמשך יצא לקורס מ"כים ושירת בקבע כרב-סמל הפלוגה. מפקדו רותם אדם נהרג לצד חברו למחלקה, אלכסיי חייט בציר פילדלפי, במהלך משימת האבטחה על החיילים שאספו את שיירי גופות הלוחמים מאסון הנגמ"ש השני ב-12 במאי 2004.
עם שחרורו מצה"ל החל לימודי קולנוע בקמרה אובסקורה. במהלך לימודיו החל ללמד כיתת תלמידי "אתגר" (תלמידים על סף נשירה שרובם לא משלימים תעודת בגרות) בתיכון בו למד.
בשנת 2009 במהלך לימודיו בקמרה אובסקורה ביים את הסרט "15 שניות" אשר הוצג במסגרת פסטיבל חיפה לקולנוע.
סרט הגמר של אליה "קשת בענן" מבוסס על אירועי מאי 2004 ברצועת עזה בו ישראל ספגה אבידות קשות ובהם חבריו לגדוד צבר. הסרט שפורסם ב-2012 קיבל מענק הפקה מהקרן החדשה לקולנוע.
ב-2018 יצא לאקרנים סרטו הראשון באורך מלא של אליה "מוטלים בספק". הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אופיר. הסרט אותו כתב וביים אליה עוסק באסי (רן דנקר) תסריטאי תל אביבי שנידון לעבודות שרות בעקבות תאונת דרכים בה היה מעורב. בעבודות השירות הוא מדריך חוג לקולנוע בעיירת פיתוח בדרום הארץ, במקלט שכונתי, כאשר תלמידיו הם חבורת צעירים שהיו מעורבים בפלילים. הסרט מבוסס על ניסיונו של אליה כמורה מתנדב בחוג קולנוע לנוער בסיכון בבאר שבע. ועל היכרותו עם עדן אוחיון אשר דקר למוות את גדי ויכמן רק כי העיר לחבורת נערים בגינה מתחת לביתו לשמור על השקט. בנוסף לשחקנים המקצועיים השתתפו בסרט 11 נערים ונערות חסרי ניסיון במשחק שנמנו על תלמידיו של אליה בעבר.
ביולי 2022 עלתה ב-HOT הסדרה "העיר הטובה" שכתב וביים. "העיר הטובה" היא דרמה חברתית פוליטית, על מורה צעיר שמורד במעמד החברתי שלו, ובחוקים שמובילים את תושבי עירו אל גורל ידוע מראש של עבריינות, עוני וחיים נטולי חלומות. הוא מנסה לגאול את תלמידיו שלא רוצים להיגאל, והופך להיות מועמד לראשות העיר, אשר ממריא פוליטית אך מתרסק אישית ומוסרית. בסדרה כיכב עוז זהבי ולצידו שיחקו תיקי דיין, אילנית לוי, אימרי ביטון, אגם בוחבוט, יעקב כהן וקבוצה של נערים שנמצאו במסגרות של נוער עובר חוק.
קריירה ציבורית

בשנת 2018 התמודד אליה למועצת עיר הולדתו אור יהודה. רשימתו של אליה זכתה בשני מנדטים והוא מונה לסגן ראש העיר, ליאת שוחט, ולממונה בין היתר גם על פיתוח השכונות הוותיקות.
חיים אישיים

בחודש מאי 2020 הכריז אליה בפוסט ברשת החברתית פייסבוק על היותו הומוסקסואל.
הוא שיתף שבמשך שנים ארוכות התחבט עם זהותו המינית ואף עבר טיפולי המרה בניסיון לשנות את נטיתו המינית.
פילמוגרפיה

"15 שניות" (2009)
"ניחוח של חנה" (2010)
"קשת בענן" (2012)
"פתאום דפיקה בדלת" (2013)
"מוטלים בספק" (2018)
"העיר הטובה" (2022)
הערות שוליים

1 2   נירית אנדרמן, אלירן אליה: "אני לא יצאתי מהארון, יצאתי מהקבר", באתר הארץ, 13 ביולי 2022
↑  פורטל הכרמל, צבע אדום 15 שניות של אלירן אליה, באתר פורטל הכרמל והצפון
↑  מיקרוסינמה, אלירן אליה, באתר מיקרוסינמה
1 2    נעמה אנגל-משאלי, ‏סיכון להינצל: כשאחד מתלמידיו רצח אדם, יצר אלירן אליה סרט מטלטל, בעיתון מקור ראשון, 24 במאי 2018
↑  רותה קופפר, במלוא העוז: הסדרה "העיר הטובה" מלאה הפתעות וכנות, באתר כלכליסט, 18 ביולי 2022
↑  אלירן אליה, סגן ראש עיריית אור יהודה‏, זקוקים למנהיגים ומנהיגות לבחירות המקומיות, באתר וואלה, 3 במאי 2023
↑  news-ono, עכשיו התור לאהבה: סגן ראש העיר יוצא מהארון בפוסט מרגש, באתר אונו News, ‏2020-05-28
הפועל בית יצחק

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  2005
 מדינה:  ישראל
 אולם ביתי:  בריכת אביחיל/מכון וינגייט
 מיקום:  בית יצחק
 כינוי:  The dolphins
 ליגה:  הליגה הלאומית בכדורמים
 בעלים:  עמותת הספורט בית יצחק
 יושב ראש:  רגב גורן
 מנהל מקצועי:  אמיר וינברג
 מאמן:  אמיר וינברג
 צבעי תלבושת:  כחול ולבן
מועדון הכדורמים הפועל בית יצחק נוסד בסוף שנות השישים של המאה הקודמת. מייסדי הקבוצה היו יצחק פיטרברג וקורט אליאס, שחברו יחדיו לניהול ואימון הקבוצה. פעילות המועדון ערכה מספר שנים עד לאמצע שנות השבעים. בשנים אלו השתתף המועדון בליגות הנוער לגילאים השונים.
הקבוצה הגיעה להישגים יפים ביניהם העפלה לגמר גביע המדינה והיוותה גורם משמעותי בליגות הנוער[דרוש מקור].
הפסקת פעילות המועדון נבעה מכך שמרבית השחקנים התגייסו לצה"ל.
בחודש דצמבר 2004 פנתה ועדת הספורט של בית יצחק עם מספר שחקני עבר לאמיר וינברג, שוער נבחרת ישראל בעבר, בניסיון להחזיר את המועדון לפעילות. ואכן בתחילת שנת 2005 החל מועדון הכדורמים לפעול בשנית, לאחר הפסקה של 40 שנים.
בחודשים הראשונים התאמנו כחמישה עשר נערים והתמקדו בלימוד בסיס הכדורמים. בקיץ 2005 הצטרפו נערים נוספים והקבוצה החלה בפעילות אינטנסיבית. בעונת המשחקים 2005–2006 החל המועדון לקחת חלק בליגות הנוער.
בכל עונה התוצאות השתפרו והקבוצות השונות התקדמו בדירוג כאשר כבר בעונת 2007–2008 לאחר 3 שנים בלבד של פעילות, עלתה קבוצת גיל 16 לגמר גביע המדינה.
בעונת 2008–2009 החלה פעילות קבוצת הבוגרים. הקבוצה נוטלת חלק בליגה הלאומית זו העונה השלישית.
עד לסיום עונת 2009–2010 ולאחר 5 שנים של פעילות בליגות השונות, הגיע המועדון שלוש פעמים לגמר גביע המדינה ושלוש פעמים לגמר הליגה ולהתמודדות על אליפות המדינה.
בעונת 2012–2013 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות המדינה ובגביע המדינה לנוער.
כיום, מחלקת הנוער היא אחת מהבולטות בארץ ומייצרת ספורטאים.
קבוצת הנוער של המועדון זכתה באליפות המדינה ובגביע המדינה בעונות 2018-2019 ו-2020-2021.
קבוצת הבוגרים זכתה 4 פעמים ברצף באליפות הליגה הארצית לבוגרים בין השנים 2016-2019.
באביב 2021 החליט קאנטרי בית יצחק, שהיווה ביתו של מועדון הכדורמים קרוב לשבע עשרה שנים, להוציא את מועדון הכדורמים מהקאנטרי.
מאז המועדון פועל בבריכת חופיתקין ובבריכה במכון וינגייט.
בעונת 2020-2021, למרות הקשיים, זכה המועדון באליפות וגביע המדינה לנוער והעפיל למשחק גמר אליפות המדינה לגיל 13.
כ"ז בניסן

כ"ז בניסן הוא היום העשרים ושבעה בחודש השביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ושבעה בחודש הראשון 
למניין החודשים מניסן. כ"ז בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדז".
חגים ואירועים

היום השנים עשר של ספירת העומר
יום הזיכרון לשואה ולגבורה
בעבר – יום חג עירוני בפתח תקווה, לזכר הקרב במאורעות תרפ"א
אירועים היסטוריים

ה'תקכ"ו – הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תרפ"א – המתקפה הגדולה על המושבה פתח תקווה במאורעות תרפ"א
ה'תרצ"ו – תחילת המרד הערבי הגדול בישראל
ה'תש"ג – טביעת האוניה ארינפורה
ה'תש"ט – ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון ושר האספקה והקיצוב דב יוסף מודיעים בכנסת על תוכנית הצנע
ה'תשל"ד – התרחש אסון מחניים בו נהרגו שמונה חיילי צה"ל כתוצאה מהתנגשות שני מסוקי יסעור מעל שדה התעופה מחניים
ה'תשס"ו – ארגון הטרור אל-קאעידה מבצע פיגוע באתר הנופש דהב בסיני
נולדו

ה'תקפ"ד – הרב שמואל מוהליבר, רב מאבות הציונות הדתית וממייסדי חובבי ציון (נפטר בה'תרנ"ח)
ה'תקצ"ה – רבי שלום מרדכי שבדרון (מהרש"ם), מחשובי פוסקי ההלכה ביהדות גליציה. (נפטר בט"ז בשבט ה'תרע"א)
ה'תרט"ז – הרב קלמן שם טוב גפן רב ומקובל (נפטר ב-כ"ו סיוון ה'תרפ"ז)
ה'תרס"ח – אוסקר שינדלר, איש עסקים צ'כי, חסיד אומות העולם (נפטר בה'תשל"ה)
נפטרו

ה'ת"ל – רבי יעקב קופיל סג"ל פרנקל, יהודי החצר בווינה.
ה'תקע"ט – הרב יהודה כהנא הלר, רבה של סיגט ומחבר קונטרס הספיקות, אחיו של הרב אריה ליב הלר בעל קצות החושן.
ה'תש"ג – הרב אריה צבי פרומר, "הגאון מקוזיגלוב", ראש ישיבת חכמי לובלין מחבר ספר "ארץ צבי" (נולד ב-ה'תרמ"ד).
ה'תשט"ז – הרב זאב גולד, ממנהיגי תנועת המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות (נולד ב-ה'תרמ"ט).
ה'תשס"ד – צילה דגן, זמרת ישראלית (נולדה ב-ה'תש"ז).
ה'תשס"ז – הרב משה דב וולנר, רבה הראשון של אשקלון (נולד ב-ה'תרע"ב).
ה'תשע"ג – הרב יצחק שפרינגר, משגיח ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בניו יורק.
כ"ו בניסן – כ"ח בניסן
ניסן
אנדרטת יאנוש קורצ'אק ותלמידיו ביד ושם
אהרון פרקש (שופט)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בספטמבר 1953  (בן 71) רומניה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תפקידים בולטים:  נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים  סגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים  יו"ר הוועדה לדרכי גישה של ארגון הגג של ארגוני הנכים בירושלים  יועץ חיצוני לעיריית ירושלים לנושא נגידות בנייני ציבור לנכים בירושלים
 
אהרן פרקש (נולד ב-12 בספטמבר 1953) הוא שופט, שכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים מינואר 2016 ועד ינואר 2023.