stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לורן אברז'ל
קריירת מועדונים

אברז'ל גדל במחלקת הנוער של אולימפיק מרסיי. בשנת 2012 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-5 בינואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2–0 על סטאד ריימס במסגרת הגביע הצרפתי. ב-29 בינואר ערך את הופעתו היחידה במסגרת ליגת העל הצרפתית במדי המועדון, בניצחון 2-1 על ואלנסיין במסגרת המחזור ה-21 לעונת 2013/2014.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל אברז'ל למשך עונה אחת לאז'אקסיו מליגת המשנה הצרפתית. ב-31 ביולי 2015 חתם על חוזה קבוע לשנתיים במועדון. בסך הכל ערך 59 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-8 ביולי 2017 חתם אברז'ל על חוזה לשלוש שנים בנאנסי מליגת המשנה הצרפתית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 60 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-26 ביולי 2019 חתם אברז'ל על חוזה לשלוש שנים בלוריאן מליגת המשנה הצרפתית. בתום עונת 2019/2020 העפיל אברז'ל עם המועדון לליגת העל הצרפתית.
הערות שוליים

1 2  רועי ויינברג, ‏הקפטן היהודי של אחת מהפתעות העונה בצרפת, באתר ערוץ הספורט, 11 בספטמבר 2022
↑  Laurent Abergel arrive באתר הרשמי של אז'אקסיו, 1 בספטמבר 2014 (בצרפתית)
↑  Laurent Abergel est blanc et rouge באתר הרשמי של אז'אקסיו, 31 ביולי 2015 (בצרפתית)
↑  Abergel a signé באתר הרשמי של נאנסי, 8 ביולי 2017 (בצרפתית)
↑  Transferts : Laurent Abergel quitte Nancy pour Lorient באתר ל'אקיפ, 26 ביולי 2019 (בצרפתית)
פרנץ וונש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 במרץ 1922 דראזנהופן, אוסטריה 
 פטירה:  23 בפברואר 2009 (בגיל 86) וינה, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה, גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  אס אס 
 תקופת הפעילות:  1940–1945 (כ־5 שנים) 
 דרגה:  אונטר-שארפיהרר 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
פרנץ וונש (בגרמנית: Franz Wunsch;‏ 21 במרץ 1922, דרנזנהופן, אוסטריה – 23 בפברואר 2009, וינה, אוסטריה) היה מש"ק אס אס אוסטרי, שהיה אחראי על המחסן של מחנה הריכוז אושוויץ.
ביוגרפיה

פרנץ וונש נולד ב-21 במרץ 1922. הוא הצטרף לאס אס בגיל 18 ולחם בחזית המזרחית עד שנפצע בברך והוכרז כבלתי כשיר להמשך שירות צבאי. וונש הועבר אז למחנה הריכוז אושוויץ, שם שירת במחלקה מינהלית. בספטמבר 1942, הוא הועלה לדרגת אונטרשארפיהרר, שימש כמשגיח במשמר המחנה והיה אחראי על מחסן הרכוש של הנרצחים (Effektenlager). עדים תיארו אותו כ"שונא יהודים" שהכה באכזריות באסירים והשתתף לפחות פעם בשבוע בסלקציה. התנהגותו השתנתה לאחר שנפגש עם היהודייה הצ'כוסלובקית הלנה ציטרון. ביום השני לאחר שהגיעה למחנה הריכוז, הלנה שרה לו סרנדה ליום הולדתו. הוא הביא לה אוכל והגן עליה מפני שומרים אחרים. וונש גם הציל את אחותה מתא הגזים.
ב-18 ביולי 1944 הורשע ווונש על ידי בית משפט בקטוביץ בגין הסתרת נכס ששוויו 30 רייכסמארקים. הוא הוחזק בבידוד במשך חמישה שבועות. לאחר תום המלחמה עבד כפועל. ב-25 באוגוסט 1971 הוא נעצר והובא יחד עם אוטו גרף למשפט בווינה. הוא הואשם בשליחת אסירים לתא הגזים ובטיפול רע בהם. ב-27 ביוני 1972 הוא זוכה כנראה בשל עדותה של ציטרון לטובתו.
לקריאה נוספת

Jürgen Illigasch, Karl Stuhlpfarrer. Das Eigene und das Fremde. — Innsbruck / Wien: Studienverlag, 1999. — ISBN 978-3-7065-1353-1.
Ernst Klee. Auschwitz. Täter, Gehilfen, Opfer und was aus ihnen wurde. Ein Personenlexikon. — Frankfurt am Main: S. Fischer Verlag, 2013. — ISBN 978-3-10-039333-3.
Joachim Perels. Auschwitz in der deutschen Geschichte. — Hannover: Offizin Verlag, 2010. — ISBN 978-3-930345-72-4.
הערות שוליים

↑  "Holocaust und Kriegsverbrechen vor Gericht". oel.orf.at (בגרמנית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011253332305171  GND: 1223870936  NKC: hka2012700525  VIAF: 250468433   WorldCat (עם VIAF): 250468433
שמואל רוזנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוגוסט 1842 ה'תר"ב טיספירד, הונגריה 
 פטירה:  6 ביוני 1919 (בגיל 76) י"א בסיוון ה'תרע"ט הונקובצה, סלובקיה 
 מקום פעילות:  אונסדורף, סלובקיה
 תקופת הפעילות:  ? – 6 ביוני 1919 
 תחומי עיסוק:  הלכה - וראש ישיבה
 רבותיו:  אפרים מטשאבא, אברהם שמואל בנימין סופר
 תלמידיו:  יהושע בוקסבוים, שמואל דוד אונגר, שמואל חיים דייטש, ישראל טויסיג, משה טננבוים
 
 תפקידים נוספים:  רב העיירה אונסדורף
 
הרב שמואל רוזנברג (נכתב גם ראזנבערג, ה'תר"ב - י"א בסיוון ה'תרע"ט) היה רבה של העיירה אונסדורף (אנ') שבהרי טאטרה שבסלובקיה. יסד ישיבה מפורסמת עם כמה מאות בחורים שבאו מכל רחבי המדינה והיה נודע במשנתו החריפה נגד התנועה הציונית.
קורות חיים

שמואל רוזנברג נולד בשנת ה'תר"ב בן לאביו הרב ישראל יונה צבי רוזנברג אב-בית-דין טיסא-פירעד. למד והתחנך בבחרותו בביתו של הרב אפרים מטשאבא, אצל הרב טשאבא התחנך על משנתו של הכתב סופר. בשנת ה'תרכ"ט התמנה לכהן כאב-בית-דין של העיר טשאבא ובשנת ה'תרמ"ד נתמנה לכהן כרבה הראשי של העיירה אונסדורף. שם כיהן במשך 35 שנה עד לפטירתו בשנת ה'תרע"ט. במהלך חייו העמיד מאות תלמידים.
לרב שמואל רוזנברג היו שני ילדים, בן ובת. בשל פטירת בנו בעודו בחיים התמנה לאחר פטירתו של הרב שמואל רוזנברג נכדו, הרב יוסף צבי יונה הורביץ להיות לממשיך דרכו ומשנתו.
תמך ביישוב ארץ ישראל באופן מעשי, וכתב שיש לקנות אתרוגים שגדלו בארץ ישראל כדי לחזק את ידי מיישביה, על פני אתרוגים שגדלו ביוון.
משפחתו ותלמידיו

ילדיו:
הרב אפרים יהודה (נפטר עוד בחיי אביו).
הרבנית, אשת הרב יהודה הלוי הורוביץ.
נכדו, הרב יוסף צבי יונה הורביץ ממשיך דרכו באירופה ואחר כך בניו יורק.
נינו הרב משה הורוביץ ממשיך דרכו בניו יורק וירושלים בקריית אונסדורף.
מתלמידיו:
הרב יהושע בוקסבוים, אב"ד גלנטה
הרב שמואל דוד אונגר, אב"ד ניטרה
הרב שמואל חיים דייטש ממונקאטש
הרב מנחם פולק, אב"ד סרנץ'.
הרב ישראל טויסיג ממטרסדורף
הרב משה טעננענבוים, אב"ד מילדוי
הערות שוליים

↑  וילקט יוסף כרך י', עמוד 139
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298639405171  GND: 1028431910  ISNI: 0000 0001 1886 9028  LCCN: n85280876  VIAF: 97476162   WorldCat (עם VIAF): 97476162
בלקברן רוברס

מועדון הכדורגל בלקברן רוברס (באנגלית: Blackburn Rovers Football Club) הוא מועדון כדורגל מהעיר בלקברן, המשחק בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, הליגה האנגלית השנייה. המועדון הוקם בשנת 1875, וב-1890 עבר לשחק באצטדיון הבית הקבוע עד היום, "איווד פארק".
הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות (אחת במסגרת הפרמייר ליג ושתיים במסגרת הפוטבול ליג), שישה גביעי FA, גביע ליגה ומגן קהילה אחד.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1875, והיא מבין המועדונים הוותיקים ביותר באנגליה. בשנת 1890 עבר המועדון לשחק באצטדיון "איווד פארק" המשמש אותו עד היום. המועדון היה אחד מהבולטים בתחילת הכדורגל האנגלי עד תחילת שנות ה-30 וזכה בשתי אליפויות ובשישה גביעים בין השנים 1884 ל-1928.
מאז ועד לשנות ה-90 לא היו למועדון הישגים משמעותיים מלבד הגעה לגמר הגביע האנגלי בשנת 1960. בתחילת שנות ה-90 שב המועדון לצמרת הליגה, ובשנת 1994 נאבק עם מנצ'סטר יונייטד על אליפות אנגליה, אך לבסוף סיימה הקבוצה במקום השני, שמונה נקודות מתחת ליונייטד. עונה לאחר מכן הצליח המועדון לזכות באליפות הליגה לאחר שגם בעונה זו נאבק עם מנצ'סטר יונייטד על תואר האליפות. בתחילת עונת 1996/1997 המועדון איבד את אחד מהשחקנים שתרמו לאליפות ההיסטורית, אלן שירר שנמכר לניוקאסל בתמורה ל-15 מיליון ליש"ט. כעבור שנתיים המועדון ירד לליגה השנייה, הפוטבול ליג ובחלוף שנתיים המועדון חזר לפרמייר ליג. בעונת 2002/2003 המועדון סיים במקום השישי, שנחשב למיקום שיא מאז הזכייה באליפות בשנת 1995 והעפילה לגביע אופ"א. עונה לאחר מכן החלה הידרדרות ביכולתה והמועדון במשך שנתיים נלחם על ההישרדות. בעונת 2005/2006 המועדון העפיל לגביע האינטרטוטו.
בשנת 2012 נשר המועדון לליגת המשנה. כעבור חמש שנים נשרה הקבוצה לליגת הפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה באנגליה, לראשונה מזה 37 שנים, אך בחלוף שנה שבה הקבוצה לליגת המשנה, בה היא משחקת נכון לעונת 2025/2024.
שחקנים בולטים בתולדות המועדון

סקוטלנד פרגוס סוטר
אנגליה אלן שירר
אירלנד דמיאן דאף
אנגליה דייוויד דאן
אנגליה כריס סאטן
אנגליה בוב קרומפטון
סקוטלנד קולין הנדרי
וויילס רובי סאבאג'
אירלנד שי גיבן
ארצות הברית בראד פרידל
ויילס קרייג בלאמי
איטליה דינו באג'ו
אנגליה פול רובינסון
אנגליה דייוויד בנטלי
פרגוואי רוקה סנטה קרוז
אנגליה סטיבן וורנוק
ניו זילנד ראיין נלסן
תארים

אליפות אנגליה (3): 1911/1912, 1913/1914, 1994/1995
גביע אנגלי (6): 1883/1884, 1884/1885, 1885/1886, 1889/1890, 1890/1891, 1927/1928
גביע הליגה (1): 2002
מגן הקהילה (1): 1912
ההתיישבות הבין-לאומית בשנגחאי

סמל ממשל ההתיישבות הבין-לאומית בשאנגחאי, בתקופה לפני מלחמת העולם הראשונה
ההתיישבות הבין-לאומית בשאנגחאי (באנגלית: The Shanghai International Settlement), שמקורה במיזוג ב-1863 בין המובלעות הבריטית והאמריקאית בשאנגחאי, שהיו אקס-טריטוריה זרה, שהתקיימה בזכות הסכמים עם אימפריית צ'ינג הגדולה עד 1941.
המובלעות הזרות הוקמו בעקבות התבוסה של צבא הקיסר לצבא הבריטי במלחמת האופיום הראשונה (1839-1842). על פי תנאי ההסכם של "חוזה נאנקינג", חמישה נמלים סיניים, כולל שאנגחאי, נפתחו לסוחרים זרים מאירופה. מטרתם הייתה לשבור את המונופול שהחזיק אז הנמל הדרומי של קנטון (Guangzhou). הבריטים הקימו גם בסיס בהונג קונג בחוזה נרחב. המעורבות האמריקנית והצרפתית עקבה אחר הבריטים, ומובלעותיהם הוקמו מצפון ומדרום, בהתאמה, לאזור הבריטי.
בניגוד למושבות של הונג קונג ומקאו, שבהן בריטניה ופורטוגל נהנו מריבונות מלאה לצמיתות, האזורים הזרים בסין נשארו בריבונות הסינית. בשנת 1854, יצרו שלוש מדינות את ״המועצה העירונית של שאנגחאי״ ששירתה את כל האינטרסים שלהם, אבל ב-1862, הצרפתים יצאו מהסדר ניהולי זה. בשנה שלאחר מכן התאחדו הבריטים והאמריקאים באופן רשמי ויצרו את ״המובלעת הבינלאומית בשאנגחאי״. מעצמות זרות נוספות התקשרו באמנות עם סין, ואזרחיהן הפכו לחלק מניהול האזור הבינלאומי. עם זאת תמיד נשאר האזור בפיקוח בריטי בעיקר עד המעורבות של יפן בשנות השלושים המאוחרות.
ההתיישבות הבינלאומית הגיע לקיצה בדצמבר 1941, כאשר כוחות יפנים פרצו למובלעת בעקבות ההתקפה בפרל הארבור. בתחילת 1943, אמנה חדשה שנחתמה על ידי הממשלה הרפובליקנית של ציאנג קאי-שק שמה קץ רשמי להרשאות האקסטריטוריאלי של האמריקאים והבריטים. מאוחר יותר ויתרו הצרפתים על זכויותיהם בהסכם נפרד משנת 1946.
המועצה העירונית

ב־11 ביולי 1854 נפגשה ועדה של אנשי עסקים מערביים, והחליטה לקיים את הישיבה השנתית הראשונה של ה״מועצה המוניציפלית של שאנגחאי״, תוך התעלמות ממחאות פקידים קונסולריים, וקבעו תקנות שקבעו את עקרונות הממשל העצמי. המטרות של המועצה הראשונה היו פשוט לסייע בעניינים העירוניים - סלילת כבישים, איסוף אשפה, ומיסוי.
ב-1863 אוחדו השטח האמריקאי והשטח ההתיישבות הבריטי והפכו ל״התיישבות הבינלאומית בשאנגחאי״. הזיכיון הצרפתי נשאר עצמאי, והסינים שמרו על העיר המקורית והאזור שמסביב למובלעות הזרות. התנהלות זו גרמה מאוחר יותר לתוצאות ניהוליות אבסורדיות, כגון הצורך בשלושה רישיונות נהיגה כדי לנסוע דרך העיר כולה.
בשלהי שנות השישים של המאה התשע-עשרה הועבר למעשה השלטון הרשמי של שאנגחאי מן הזיכיונות האינדיבידואליים ל״מועצה העירונית של שאנגחאי. הקונסול הבריטי היה הסמכות דה-יורה במובלעת, אך לא היה לו כוח ממשי, אלא אם כן הסכימו לכך משלמי המיסים (שהצביעו למועצה).
המועצה הפכה למונופול מעשי על העסקים העיר עד אמצע שנות השמונים. היא קנתה את כל ספקי הגז המקומיים, יצרני החשמל וחברות המים, ובמהלך ראשית המאה ה-20 - השתלטה על כל הריקשות הלא-פרטיות והתחבורה הציבורית. היא גם הסדירה את מכירת האופיום ואת הזנות עד לאסורם ב־1918 וב־1920 בהתאמה.
עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, שלטו הבריטים במועצה העירונית, ובחברות הבת שלה, כולל המשטרה, תחנת הכוח, אם כי לבריטניה עצמה לא הייתה סמכות על המועצה. חלק מהאירועים שהיו בתקופה זו, כמו ״תנועת ה-30 במאי״ שבה נורתה אש על מפגינים על ידי אנשי המשטרה העירונית בשאנגחאי, יצרו מבוכה פוליטית, ואיימו על מעמדה של האימפריה הבריטית בסין אף על פי שלא בוצעו על ידי "בריטניה" עצמה.
הסינים שהתגוררו במושבה הבינלאומית לא הורשו להצטרף למועצה עד 1928. מבין החברים הרבים ששירתו במועצה, יושב הראש שלה בשנות העשרים, סטירלינג פסנדן, הוא אולי הבולט ביותר. כאמריקני, הוא שימש כמנהל הראשי של המובלעת בתקופה הסוערת ביותר בשאנגחאי, ונחשב ל"בריטי "יותר מחברי המועצה. הוא פיקח על רבים מהאירועים העיקריים של העשור, כולל ״תנועת ה -30 במאי״ ופעולות הטרור שהגיע עם הטבח בשאנגחאי ב-1927.
בהסכם לא רשמי, משנות ה-30, היו לבריטים חמישה מושבים במועצה, ליפנים שניים, לאמריקאים ולאחרים גם שני מושבים. בבחירות של 1936, בשל האינטרסים ההולכים וגדלים במובלעת, העמידו היפנים שלושה מועמדים. אבל נבחרו רק שניים, מה שהוביל למחאה יפנית לאחר שהתגלו כי 323 קולות לא נספרו. כתוצאה מכך, הבחירות הוכרזו כבלתי חוקיות ובחירות חדשות שנערכו ב-20–21 באפריל 1936, בהן היפנים מינו רק שני מועמדים, והותירו את מבנה המועצה ללא שינוי.
ההתיישבות הבינלאומית הייתה בשליטה זרה לחלוטין, עם צוות של כל הלאומים, כולל בריטים, אמריקאים, דנים, איטלקים וגרמנים. למעשה, הבריטים החזיקו את מספר המושבים הגדול ביותר במועצה ועמדו בראש כל המחלקות המוניציפליות (בריטים כללו גם את האוסטרלים, ניו זילנדים, קנדים, ודרום אפריקאים שזכויותיהם האקסטר-טריטוריאליות שויכו לאמנת בריטניה).
המחלקה היחידה שבראשותה לא עמד בריטי הייתה התזמורת העירונית, שנוהלה על ידי איטלקי.
המושבה הבינלאומית שמרה על שירות הכבאות שלה, המשטרה (המשטרה העירונית של שאנגחאי), ואף החזיקה במילואים צבאיים משלה בחיל המתנדבים של שאנגחאי, בעקבות פרעות במובלעת בינלאומית בעיר אחרת. ב-1927, הוגדל הכוח הבריטי בשאנגחאי, על ידי גדוד קבוע של הצבא הבריטי, שכונה "כוח ההגנה של שאנגחאי" וכן קבוצת נחתים מארצות הברית. כוחות מזוינים זרים אחרים הגיעו לשאנגחאי: לאזורים הצרפתי והאטלקי היו כוחות הגנה שלהם וכך גם ליפנים (שכוחותיהם חרגו בסופו של דבר ממספרם בהשוואה לשאר המדינות).
מעמד משפטי

סעיף 28 לתקנות הקרקעות של ההתיישבות הבינלאומית קבע באופן חד משמעי כי "השטח של המובלעות נותר שטח סיני, בכפוף לזכות הריבונית של סין". כפי שבאה לידי ביטוי על ידי מומחים משפטיים," אין להתיישבות הבינלאומית עצמאות ויותר כוח מאשר מילוי התפקידים המקומיים והעירוניים בלבד. סמכויות הפיקוח על המשטרה, התברואה, הכבישים, ובעיות אחרות של השלטון המקומי מוענקים למועצת העירייה, היות כי זהו הגוף המצויד בצורה הטובה ביותר להתמודד עם נושאים אלה באזור שבו הרוב הגדול של התושבים הם זרים. אבל המועצה העירונית אינה בשום פנים גוף פוליטי. סמכויותיה, מוגבלות. הריבונות היא סינית ובלתי מוגבלת. היא זו שמאצילה סמכויות לגופי הניהול העירוני של המושבה״.
עלייתה של יפן הקיסרית

במאה ה-19, לאירופאים היו אמנות התיישבות ביפן דומות לאלה שהם החזיקו בסין. עם זאת, יפן התפתחה במהירות לאומה מודרנית, ובראשית המאה ה-20 ניהלו היפנים משא ומתן מוצלח עם כל הכוחות הזרים, לביטול האמנות הלא שוויוניות. יפן עמדה לצד המעצמות האירופאיות האחרות כחלק מברית שמונה המדינות במהלך המצור של חמישים וחמישה ימים על מתחם השגרירות הזרות בפקין (קיץ 1900). יפן נכנסה למאה ה-20 כמעצמה עולמית מתעוררת, ועם ביטול ההסכמים שלה עם המעצמות האירופיות, היא הצטרפה למעשה, וקיבלה הסכם התנחלות בסין המעניק לה זכויות חוץ-טריטוריאליות על פי אמנה שנחתמה בסיום מלחמת סין–יפן הראשונה ב־1895.
בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, יפן עקפה את בריטניה כמדינה עם המספר הגדול ביותר של תושבי חוץ בשאנגחאי. בשנת 1914 היפנים מתאחדים עם אזרחי בריטניה וצרפת ומשתלטים על הרכוש הגרמני בסין. בתחילת שנות ה-30 הפכה יפן במהירות לקבוצה הלאומית החזקה ביותר בשאנגחאי והיוותה כ -80% מכלל הזרים בעיר. רוב אזור הונגקו בשאנגחאי, שהפך להתיישבות יפנית לא רשמית, נקראה טוקיו הקטנה.
ב־1931 שימשה " הגנה על המתיישבים היפנים מפני התוקפנות הסינית" באזור הונגקו בשאנגחאי, עילה לפלישת הכוחות היפנים לעיר. מאז ועד למלחמת סין–יפן השנייה (1937-1945) היה הונגקו כמעט לגמרי מחוץ לידיה של המועצה העירונית, כאשר החוק וההגנה נאכפו בדרגות שונות על ידי המינהל הקונסולרית היפני והמשטרה היפנית בשאנגחאי.
ב-1932 היו 1,040,780 סינים בתוך המושבה הבינלאומית בשאנגחאי, ועוד 400,000 נמלטו לאזור לאחר פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב -1937. במשך חמש השנים הבאות המושבה הבינלאומית והזיכיון הצרפתי היו מוקפים על ידי הכובשים היפנים והמהפכנים סינים. הקונפליקט בין הסינים ליפנים, גלש לעיתים קרובות לתוך גבולות המושבה הבינלאומית. ב-1941 הציעו היפנים הצעה פוליטית להשתלט על המועצה העירונית, במהלך פגישה לקראת הבחירות, לפתע ירה פקיד יפני ביו״ר המועצה ויליאם קסוויק, שנפצע. מעשה שגרר מהומות בשאנגחאי.
כיבוש ההתיישבות (1941)

בריטניה פינתה את כוחותיה מערי סין, בייחוד משאנגחאי, באוגוסט 1940. אבל ההשפעה האנגלו-אמריקאית הסתיימה בשאנגחאי, לאחר 8 בדצמבר 1941, כאשר הצבא היפני הקיסרי נכנס וכבש את החלקים הבריטי והאמריקני שנשלטו על ידי מועצת העיר, בעקבות ההתקפה על פרל הארבור.
הצרפתים והאמריקנים נכנעו ללא ירייה, ואילו ספינת-הנהר היחידה בשנגחאי, הס"ס פטרל, סירבה להיכנע וששה מאנשי הצוות הבריטיים שהיו על הספינה באותה עת נהרגו כשהספינה טובעה כשהיפנים פתחו באש לעברה מטווח אפס.
תושבי שאנגחאי האירופיים נאלצו ללבוש סרטי זרוע כדי להבדיל ביניהם, הם גורשו מבתיהם, וכמו האזרחים הסינים - עלולים היו להיות מטרה להתעללות. כל האירופאים היו חשופים לעונשים קבוצתיים, לעינויים ואף נדונו למוות בתקופת הכיבוש היפני. היפנים שלחו את האזרחים האירופאים והאמריקאים למחנה עבודה/ריכוז, ששחורר בשנת 1945.
בין כל האירועים האלה, צריך לציין כי שאנגחאי הייתה תקופה ארוכה כמקום היחיד בעולם שהציעה מקלט ללא תנאי ליהודים שנמלטו מן הנאצים. פליטים אלה חיו לעיתים קרובות בתנאים מזוהמים באזור המכונה הגטו שאנגחאי בהונגקו. ב-21 באוגוסט 1941 סגרה ממשלת יפן את הונגקו לכניסת יהודים.
חזרה לשלטון הסיני

בחודש פברואר 1943 הוחזרה דה יורה ההתיישבות הבינלאומית לסינים כחלק מהאמנה הבריטית-סינית על ויתור על זכויות חוץ-טריטוריאליות בסין ועל האמנה האמריקנית-סינית לוויתור על זכויות חוץ-טריטוריות בסין, שנחתמו עם הממשלה הלאומנית של הרפובליקה של סין בראשות צ'יאנג קאי-שק. עם זאת, מאחר ששאנגחאי הייתה תחת שליטה יפנית, לא ניתן היה לאכוף את החלטות האלה. ביולי 1943, היפנים החזירו את ״מועצת העיר״ לעיריית שאנגחאי, כי היא הייתה פרו-יפנית בתקופה זו.
אף על פי שהאמנה המקורית בין בריטניה לסין (חוזה ננקינג) נחתמה ב־1842 בשם האימפריה הבריטית כולה, נחתם ההסכם החדש של 1943 רק בשם בריטניה, המושבות והודו הבריטית. עד סוף 1945, רוב אנשי המערב שלא היו מעורבים באופן פעיל במלחמת האזרחים הסינית (כגון סוכני מודיעין, חיילים, עיתונאים וכו ') או בעסקים הזרים שנותרו בשאנגחאי, עזבו את העיר. עם תבוסתו של הקוומינטאנג ב-1949, העיר נכבשה על ידי הכוחות קומוניסטים ונכנסה לשליטת ראש עיריית שאנגחאי.
האדריכלות הזרה של תקופת ההתיישבות הבינלאומית עדיין יכולה להיראות לאורך הבונד ובמקומות רבים ברחבי העיר.
בשמונים שנות קיומה של ההתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי, הם לא רק יצרו מערכת ניהול מוניצפאלית, אלא גם מערכת משפט ייחודית שנשענה על המערכת הקונסולרית של כל מדינה. הם הוסיפו סממני שלטון נוספים כמו כוחות שיטור, שירותי דואר ואף הנפיקו כסף שלהם.
הערות שוליים

↑  Hawkes, Francis Lister (4 March 2007), A Short History of Shanghai, Institute of Modern History, Chinese Academy of Social Sciences
1 2  Darwent, Charles Ewart. Shanghai; a handbook for travelers and residents to the chief objects of interest in and around the foreign settlements and native city. Shanghai, Hongkong: Kelly and Walsh [date of publication not identified].
↑  Sergeant, H. Shanghai (1998) at pp 16–17
↑  Haan, J.H. (1984). "THE SHANGHAI MUNICIPAL COUNCIL, 1850-1865: SOME BIOGRAPHICAL NOTES" (PDF). Journal of the Hong Kong Branch of the Royal Asiatic Society. 24: 207–229. JSTOR 23902774
↑  Haan, J. H. (1982). "ORIGIN AND DEVELOPMENT OF THE POLITICAL SYSTEM IN THE SHANGHAI INTERNATIONAL SETTLEMENT" (PDF). Journal of the Hong Kong Branch of the Royal Asiatic Society. 22: 31–64.
↑  "Shanghai International Settlement Elections: Japan Demand New Ballot". Dundee Evening Telegraph. 26 March 1936. Retrieved 18 November 2014 – via British Newspaper Archive.
↑  Johnstone, William Crane (1937). The Shanghai Problem. Stanford University Press. p. 247.
↑  The Queen's join the China Station 1927". www.queensroyalsurreys.org.uk.
↑  C. F. Fraser, "The Status of the International Settlement at Shanghai", Journal of Comparative Legislation and International Law, British Institute of International and Comparative Law, Vol. 21, No. 1 (1939), p. 45.
↑  Fraser, C. F. (1939). "The Status of the International Settlement at Shanghai". Journal of Comparative Legislation and International Law. British Institute of International and Comparative Law. 21 (1): 45. JSTOR 754551. Retrieved 8 September 2018.
↑  "The Lewiston Daily Sun - Google News Archive Search". news.google.com.
↑  Lorraine Glennon. Our Times: An Illustrated History of the 20th Century. October 1995
↑  Wetten, Desmond. The Lonely Battle. W.H. Allen (1960) ASIN: B0000CKH0A
↑  "Lunghua Civilian Assembly Centre: Teacher to reveal grim history of". 9 March 2014.
↑  Wasserstein, B. Secret War in Shanghai (1999) at pp 140–150.
↑  William C. Johnstone, "International Relations: The Status of Foreign Concessions and Settlements in the Treaty Ports of China", The American Political Science Review, no 5, Oct. 1937, p. 942.
↑  U.S. Postal Agency in Shanghai
מפת מיקום המובלעות הבינלאומיות בשאנגחאי: באדום האזור הבריטי-אמריקאי, בכתום האזור הצרפתי, באפור האזורים הסיניים
מפת אזורי הדואר בשאנגחאי, הוצאה על ידי הדואר הצרפתי 1930
רחוב נאנקניג בתוך המובלעת הבינלאומית, צילום כנראה משנות העשרים.
בול דואר שהונפק במובלעת הבינלאומית בשנת 1893
גלוית דואר - מראה כללי של הבונד מהאזור הצרפתי, 1920
מפה יפנית נדירה של שאנגחאי, 1932, שמראה את המובלעות הזרות והעיר הסינית.
הרובע היפני במובלעת הבינלאומית של שאנגחאי, שנות השלושים.
חיילים יפנים בחוצות המובלעת הבינלאומית בזמן כיבושה ב-1937
רדיו זה רוק

| --- | --- |

סמליל התחנה
 פרטי התחנה
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2017 
 
 www.zerockradio.com
 
רדיו זה רוק היא תחנת רדיו אינטרנטית ישראלית, שמשדרת מוזיקת רוק ומטאל 24 שעות ביממה. התחנה משמיעה מוזיקת רוק, רוק כבד, מטאל, פאנק, גות', אינדי ושאר סוגות הנתפסות כ"שוליים" במיינסטרים של הרדיו הישראלי המסורתי, ובשל כך זוכות להרבה פחות חשיפה והכרה. התחנה משמיעה שירים בעיקר בעברית ובאנגלית.
היסטוריה

רדיו זה רוק החל דרכו בשנת 2014 כעמוד פייסבוק שריכז מידע אודות הופעות וקליפים של מוזיקת רוק מהארץ ומהעולם. בשנת 2015 התפתח המיזם והחלה משודרת תוכנית רדיו בשם 'זה רוק' ברדיו אורנים, בהגשתם של יובל יוספסון וירון חכם, שניים ממנהלי הדף 'זה רוק' בפייסבוק.
בשנת 2017, לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי והשינויים במבנה ובאופי שידורי התחנות 88 וגימל, נוצר חלון הזדמנויות לספק אלטרנטיבה למאזיני התחנות המסורתיות על הסקאלה. הגרעין של 'זה רוק', שכלל שישה מנהלי קהילות, החליט לפתוח קמפיין מימון המונים בהדסטארט לגיוס הכספים הנדרשים להקמת תחנה אינטרנטית שתיתן מענה ובמה לרוק מהארץ ומהעולם. בקמפיין גויסו כ-70,000 ש"ח שהיו כ-114% מהיעד, מ-470 תומכים. התחנה החלה לשדר ב-1 בנובמבר 2017.
יובל יוספסון, אחד היזמים והעומד מאחורי דף הפייסבוק ותוכנית הרדיו באורנים, לקח על עצמו את הניהול השוטף של התחנה ובתמיכתה של זוגתו ליאת בלו, שגם היא ממקימות המיזם, ובנוסף להיותו מפיק עצמאי ומנהל קמפיינים לגיוס מימון המונים בתעשיית המוזיקה, החל להקדיש את כל זמנו ומרצו לניהול וביסוס רדיו זה רוק.
ב-1 בנובמבר 2018 התקיימה חגיגת יום הולדת שנה לתחנה במועדון החיפאי הוונדרבר. על הבמה הופיעה שורת אמנים שכללה את "סוג ב", שני פלג, צ'צ'ה מיליטו ואיתי מזילו, שירן בנד, סקארדסט, אלקטריק בלו, זה רוק בנד.
בנוסף, מקיים הרדיו מספר מופעים שנתיים קבועים: "Ze Rock Fest"- מופע הזוכים הגדולים במצעד הרוק הישראלי השנתי בשילוב יום ההולדת של הרדיו, יום הגראנג' וערב המחווה השנתי לזכרו של כריס קורנל.
פעילות

במסגרת שידורי רדיו זה רוק ניתנת במה ללהקות וליוצרים ישראלים להשמיע את המוזיקה שלהם ולהיחשף בפני קהל המאזינים. ניתן להאזין למוזיקה לועזית של להקות מלד זפלין, איירון מיידן, מטאליקה ופינק פלויד וכלה במוזיקת רוק ישראלית מגוונת החל בתמוז וכוורת ותיסלם ועד סטלה מאריס, כנסיית השכל ובוטן מתוק בקרקס. התחנה שמה דגש גם על השמעת מוזיקה עצמאית (אינדי) שאינה מקבלת חשיפה רבה וכמעט ואינה מושמעת בתחנות הרדיו ה"מיינסטרימיות" בישראל.
אמנים מקומיים ובינלאומיים הקליטו ג'ינגלים עבור התחנה. כמה מהבולטים שבהם: אליס קופר, רוב הלפורד (סולן ג'ודס פריסט), ברי סחרוף, מארק לנגאן, ברנדון בויד (סולן אינקיובס), נינט טייב, אדם דוריץ (סולן Counting Crows), סאם בטנס (סולן קייס צוייס), סקין, גאווין רוסדייל (סולן בוש), ווס סקנטלין (סולן פאדל אוף מאד), אנדרו וו. קיי, גדי אלטמן, ג'ייסון ליטל (סולן גראנדדי), ג'קו אייזנברג, די סניידר (סולן טוויסטד סיסטר),יצחק קלפטר, קווין רטאצ'אק (סולן אסקימו קולבוי), זאקי ונג'נס (גיטריסט אוונג'ד סבנפולד), מארק טרמונטי (סולן להקת טרמונטי וחבר בלהקות אלטר ברידג' וקריד), ג'ייסון מקאסלין (בסיסט סם 41) ווירד אל ינקוביק.
אולפני התחנה פזורים ברחבי ישראל ואחד בפורטוגל ונקראים על שם מוזיקאים מעולם הרוק שהלכו לעולמם. האולפן הראשי, אולפן קורנל (על שם כריס קורנל), ממוקם בקריות וממנו משודרות תוכניות חיות. במסגרת הרדיו משודרת מוזיקה באופן רציף לאורך כל שעות היום, ובין לבין משודרות תוכניות בהגשת שדרנים ושדרניות שונים.
הרדיו משדר מדי יום שישי מצעד שבועי של מוזיקת רוק ישראלית בבחירת המאזינים, וכמו כן בסיום שנה משודר מצעד שנתי לפי בחירתם של המאזינים, נושא פרסים.
לרדיו זה רוק יש עמוד פייסבוק רשמי, קבוצת מאזינים בפייסבוק בה הם יכולים להגיב ולשתף בקשות וחוויות, ודף מיקסקלאוד שבו ניתן להאזין לכל ארכיון התוכניות המוקלטות, שעולות גם ל אתר הרדיו זמן קצר לאחר שידורן.
מצעדים

התחנה מריצה מצעדים שנתיים, שבועיים ודו שבועיים בהם המאזינים בוחרים מי היו האמנים והשירים האהובים עליהם.
מצעדים > מצעד הרוק של ישראל

בכל שבוע מתבקשים המאזינים לבחור את חמשת השירים האהובים עליהם ביותר מתוך 20 הגדולים והפינה לשיפוטכם. מצעד זה הוא מקומי (אמנים ישראלים בלבד) ומהווה פלטפורמה לאמנים מתחילים לפרוץ בסצנה המקומית, לצד אמנים ותיקים שממשיכים ביצירתם.
מצעדים > International Rock Chart

אחת לשבועיים התבקשו המאזינים לבחור את עשרת השירים האהובים עליהם ביותר מתוך 20 הגדולים והפינה לשיפוטכם. מצעד זה כלל אמנים בינלאומיים בלבד. התחנה הפסיקה לשדר את המצעד הבינלאומי באוגוסט 2023.
מצעדים > מצעד הרוק הישראלי השנתי

כברוב תחנות הרדיו הגדולות מקיימת התחנה מצעד שנתי. בשונה מרוב התחנות, המצעד השנתי מורכב ברובו מאמנים שאינם ב"מיינסטרים" הישראלי.