תנין (מיתולוגיה)
התנין בתנ"ך > התנין הוא נחש או תמסח (קרוקודיל)

מטהו של משה ממלא תפקיד חשוב בתחרות הקסמים שבין משה ואהרון אחיו לבין חרטומי מצרים בפני פרעה (שמות ד' - ז'). בחזרה שעורך אלוהים למשה לקראת האירוע, המטה שמחזיק משה הופך לנחש. משה נבהל ונס מפניו, אך האל מרגיע אותו ואומר לו לאחוז בזנבו. ואכן כך עושה משה והנחש שב ונהפך למטה אך כשמופיעים אהרון ומשה בפני פרעה מנחה אותם אלוהים להשליך את המטה בפני פרעה כדי שיהפוך לתנין! ואמנם כך קורה וגם המטות שמשליכים החרטומים הופכים לתנינים. התנין שהיה מטה אהרון בולע את התנינים שהיו מטות החרטומים. אולם בפעם השנייה שמוזכר המטה נאמר עליו שזה המטה אשר נהפך לנחש.
שמות ז' 8 - 15:
וַיֹּאמֶר יְהוָה אֶל-מֹשֶׁה וְאֶל-אַהֲרֹן לֵאמֹר. כִּי יְדַבֵּר אֲלֵכֶם פַּרְעֹה לֵאמֹר תְּנוּ לָכֶם מוֹפֵת וְאָמַרְתָּ אֶל-אַהֲרֹן קַח אֶת-מַטְּךָ וְהַשְׁלֵךְ לִפְנֵי-פַרְעֹה יְהִי לְתַנִּין. וַיָּבֹא מֹשֶׁה וְאַהֲרֹן אֶל-פַּרְעֹה וַיַּעֲשׂוּ כֵן כַּאֲשֶׁר צִוָּה יְהוָה וַיַּשְׁלֵךְ אַהֲרֹן אֶת-מַטֵּהוּ לִפְנֵי פַרְעֹה וְלִפְנֵי עֲבָדָיו וַיְהִי לְתַנִּין. וַיִּקְרָא גַּם-פַּרְעֹה לַחֲכָמִים וְלַמְכַשְּׁפִים וַיַּעֲשׂוּ גַם-הֵם חַרְטֻמֵּי מִצְרַיִם בְּלַהֲטֵיהֶם כֵּן. וַיַּשְׁלִיכוּ אִישׁ מַטֵּהוּ וַיִּהְיוּ לְתַנִּינִם וַיִּבְלַע מַטֵּה-אַהֲרֹן אֶת-מַטֹּתָם.... לֵךְ אֶל-פַּרְעֹה בַּבֹּקֶר הִנֵּה יֹצֵא הַמַּיְמָה וְנִצַּבְתָּ לִקְרָאתוֹ עַל-שְׂפַת הַיְאֹר וְהַמַּטֶּה אֲשֶׁר-נֶהְפַּךְ לְנָחָשׁ תִּקַּח בְּיָדֶךָ.
מן הנאמר לעיל לא ברור - האם המטה נהפך פעמיים לנחש, ומכאן שהשם "תנין" מתייחס לנחש ?
בבראשית א' קבע רש"י שתנין הוא דג גדול אך מהטקסט בשמות ברור שהתנין הוא נחש. פרשנים ראו בכך סתירה וניסו לישב אותה בטענה כי התנין הוא נחש גדול ומסוכן ביותר ולא סתם נחש ולכן התנינים בבראשית מכונים "גדולים".

הקשר בין תנין ונחש מופיע בתקבולות בשירה המקראית כשפתן - שהוא סוג של נחש ארסי מקביל לתנין
דברים ל"ב 33-34: חֲמַ֥ת תַּנִּינִ֖ם יֵינָ֑ם וְרֹ֥אשׁ פְּתָנִ֖ים אַכְזָֽר׃ תהילים צ"א 13: עַל-שַׁ֣חַל וָפֶ֣תֶן תִּדְרֹ֑ךְ תִּרְמֹ֖ס כְּפִ֣יר וְתַנִּֽין:
אך מהסיפור על המטה שנהפך לתנין ניתן להניח שאפשר שהשם "תנין" היה גם בזמן התנ"ך שמם של הקרוקודילים (תמסחים) שבנילוס, שהיה להם מקום נכבד בתרבות המצרית. האל סבכ במיתולוגיה המצרית זוהה עם תנין היאור. הוא תואר כבעל גוף אנושי וראש של תנין. אחד ממרכזי הפולחן שלו הייתה עיר במחוז פיום שנקראה ביוונית קרוקודילופוליס - עיר התנין. הנביא יחזקאל מדמה את פרעה מלך מצרים לתנין גדול הרובץ בתוך היאור - שהוא נהר הנילוס. וכמו פרעה הוא שליט הנחשב בלתי מנוצח.
יחזקאל ל"ב 2 בֶּן אָדָם שָׂא קִינָה עַל פַּרְעֹה מֶלֶךְ מִצְרַיִם וְאָמַרְתָּ אֵלָיו כְּפִיר גּוֹיִם נִדְמֵיתָ, וְאַתָּה כַּתַּנִּים בַּיַּמִּים וַתָּגַח בְּנַהֲרוֹתֶיךָ וַתִּדְלַח מַיִם בְּרַגְלֶיךָ וַתִּרְפֹּס נַהֲרוֹתָם יחזקאל כ"ט 3 - 5: הִנְנִי עָלֶיךָ פַּרְעֹה מֶלֶךְ-מִצְרַיִם, הַתַּנִּים הַגָּדוֹל, הָרֹבֵץ בְּתוֹךְ יְאֹרָיו: אֲשֶׁר אָמַר לִי יְאֹרִי, וַאֲנִי עֲשִׂיתִנִי. וְנָתַתִּי חיים (חַחִים) בִּלְחָיֶיךָ, וְהִדְבַּקְתִּי דְגַת-יְאֹרֶיךָ בְּקַשְׂקְשֹׂתֶיךָ; וְהַעֲלִיתִיךָ, מִתּוֹךְ יְאֹרֶיךָ, וְאֵת כָּל-דְּגַת יְאֹרֶיךָ, בְּקַשְׂקְשֹׂתֶיךָ תִּדְבָּק.
הנביא ירמיהו מדמה מלך גדול אחר - נבוכדנאצר מלך בבל - לתנין שהוא גדול וטורף. אם כי לא ברור אם כוונתו לתנין היאור או לדג גדול אחר.
ירמיהו נ"א 33 -34: אֲכָלַ֣נִי הֲמָמַ֗נִי נְבוּכַדְרֶאצַּר֮ מֶ֣לֶךְ בָּבֶל֒ הִצִּיגַ֙נִי֙ כְּלִ֣י רִ֔יק בְּלָעַ֙נִי֙ כַּתַּנִּ֔ין מִלָּ֥א כְרֵשׂ֖וֹ מֵעֲדָנָ֑י הֱדִיחָֽנִי׃
נבוכדנאצר כבש את ירושלים כמו תנין שבולע את טרפו בשלמותו. ולכן כשאלוהים יעניש את בבל ויציל את ירושלים, ניצחון אלוהים על בבל מדומה לניצחון על תנין טורף: "פָקַדְתִּי עַל-בֵּל בְּבָבֶל, וְהֹצֵאתִי אֶת-בִּלְעוֹ מִפִּיו" (שם פס' 44). ירמיהו מזהה את נבוכדנאצר מלך בבל עם האל הראשי של בבל מרדוך, המכונה בל, ומדמה אותו לתנין כפי שפרעה מזוהה עם האל סבכ - האל התנין. שני הנביאים - ישעיהו וירמיהו מנבאים את ניצחונו של אלוהי ישראל על המלכים האדירים, פרעה ונבוכדנאצר, המדומים לתנינים גדולים, אולי בתזכורת לניצחון של האל בל במיתולוגיה המסופוטמית והאל בעל במיתולוגיה הכנענית על התנין הגדול.
בין הספרים החיצוניים שמופיעים בתרגום השבעים כנספחים לספרי התנ"ך נכלל מעשה התנין בבבל. מעין גרסה של הסיפור בספר דניאל לפיה מלך בבל העמיד את דניאל בניסיון אל מול תנין שנעבד בבבל כאלוהות. דניאל מצליח להרוג את התנין ואת כהניו.