stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעת התיתורה
המחקר הארכאולוגי

בין השנים 1970 ל-1990 נערכו באזור התל סקרים ארכאולוגים, במסגרת פרויקט הסקר הארכאולוגי של ישראל, שאת העיקרי בהם הוביל הארכאולוג רם גופנא. עם תחילת הקמתה של העיר מודיעין, נערכה בתל חפירה ארכאולוגית מקיפה בין השנים 1992 ל-1997, על ידי משלחת של רשות העתיקות בראשות שמעון גיבסון (אנ') ואגון לס. גיבסון הציע את גבעת התיתורה כמועמדת למקום שבו הייתה העיר מודיעין הקדומה ולא הכפר אל-מידיה, כפי שמקובל במחקר היסטורי והארכאולוגי. חוקרים אחרים שללו השערה זו בטענה שאין בתל שרידים משמעותיים מתקופת החשמונאים, שיצדיקו את הזיהוי עם מודיעין הקדומה.
בין השנים 1998 ל-2015 נערכו כ-25 חפירות הצלה באזור התל וסביבתו, עם התקדמות הבנייה של העיר מודיעין.
בשנת 2017 נערכו באתר חפירות ארכאולוגיות שבהם השתתפו מאות תלמידים מבתי ספר במודיעין-מכבים-רעות ומתנדבים תושבי האזור. החפירות נערכו בשטח המצודה הצלבנית ונמצאו בהם סירי בישול, קנקנים, כלי הגשה ושרידי מזון, ותכשיטים רבים, חלקם עשויים ברונזה וכסף. לדברי אברהם טנדלר, מנהל החפירה מטעם רשות העתיקות, החצר הפנימית של המצודה הצלבנית שימשה כמטבח, בה בישלו ואפו לתושבי המצודה לאורך מאות שנים במהלך ימי הביניים – לפני כ-900 שנים.
היסטוריה

הגבעה ומדרונותיה שימשו ליישוב אנושי במשך אלפי שנים. החל מהתקופה הכלקוליתית, 6,000 שנים בקירוב לפני זמננו ועד לעת החדשה.
היסטוריה > התקופה הכלקוליתית

בחלקה המזרחי נמצאו ממצאים מהתקופה הכלקוליתית (4,000 לפנה"ס) חרסים, צלמית בצורת כינור וכן כלים ששימשו לאחסון, לבישול ולמים.
היסטוריה > תקופות הברונזה והברזל

במערות נמצאו שרידים מ תקופת הברונזה בארץ ישראל (3,000 לפנה"ס) וכן נמצאו מערות, קברים ושרידים מתקופת הברזל בארץ ישראל. במקום נמצאו תכשיטים, ראשי חץ, כדי זכוכית ואף טבעת חותם.
היסטוריה > התקופה ההלניסטית

מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל והתקופה החשמונאית נמצאו שרידי חוות, גתות וקברים. מתקופת בר כוכבא נמצאו כלים, נרות ומטבע מהשנה השלישית למרד וכן מחילות מסתור רבים.
היסטוריה > התקופות הרומית והביזנטית

מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית נמצאו גתות לייצור יין ושמן זית, חוות חקלאיות ומערות קבורה וכן בית עם רצפת פסיפס שנהרס ברעידת האדמה בשנת 750 לאחר הספירה ("הבית השרוף").
בשטחי הגבעה נמצאו שרידים מתקופת מרד בר כוכבא. כן נמצאו בורות מים, מערות מסתור, מערות קבורה ומערת קולומבריום.
היסטוריה > התקופה הצלבנית

מהתקופה הצלבנית נמצאו שרידי מבצר, מגדל שמירה וחפיר. שטחו של מגדל השמירה היה 16.45 מ"ר וקירותיו היו בעובי של 5 מטר. דלת הכניסה של המגדל הייתה מצידו המזרחי. מטרתו הייתה להגן על הדרך לירושלים ועל כפרי הסביבה. ככל הנראה, על סמך התיעוד ההיסטורי, ביצורי המבצר שופצו חוזקו לאחר הניצחון הצלבני בקרב גזר ב-25 בנובמבר 1177. צבאו של צלאח א-דין כבש את המקום בספטמבר 1187. בדרכו ממצרים, דרך אשקלון העתיקה (אותה כבש ביום 4 בספטמבר 1187) לירושלים (שנכבשה ב-2 באוקטובר 1187).
היסטוריה > התקופות הממלוכית העות'מאנית

המקום המשיך להיות מיושב בתקופה הממלוכית ובתקופה העות'מאנית, והכפר במקום התפתח סביב המבצר הצלבני.
בשנת 1863 ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר שכתב:
מעבר לברפיליא טיפסתי על הר מסולע וזרוע חישות קוצים. בשעה תשע שבתי וירדתי כלפי מזרח. המדרון הזה מעובד ונושא קמה נאה של שעורה. בשעה תשע וחצי עליתי אל הכפר אלברג'. ממרום שבתו נשקף הכפר על כל סביביו. מקור שמו הוא מבצר קטן הרוס, אולי מתקופת מסעי הצלב. משם רואים היטב את הים. מספר תושבי הכפר אינו עולה על מאתיים וחמישים.
בשנת 1873 ביקר בכפר הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו אשר מצא ותיעד משקוף דלת של כנסייה ביזנטית ועליו צלב.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר על ראש גבעה בו שרידי מבצר צלבני".
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר באזור צבאו של אלנבי. הצבא הבריטי כבש את אזור גבעות מודיעין בדרכו לבית חורון ולירושלים. עקב אורך הקו נוצרה פרצה בקו הבריטי באזור אל בורג'.
בסוף נובמבר 1917 החלו העות'מאנים בסדרה של התקפות נגד הכוחות הבריטים באזור וב-1 בדצמבר 1917 תקפו את הכוחות האוסטרליים שהתמקמו באזור אל בורג'. אחרי חצות החל גדוד סער עות'מאני לתקוף את כוח הפרשים הקלים האוסטרלי אולם ההתקפות נהדפו. בהמשך הלילה נשלחה לאזור תגבורת של כוחות בריטים וסקוטים נוספים אשר הדפו את גלי ההתקפות של החיילים העות'מאנים. עם עלות השחר נכנעו העות'מאנים והקרב הסתיים. כ-100 חיילים עות'מאנים נהרגו בקרב ו-172 נלקחו בשבי. לבריטים נפגעו בקרב פחות מ-60 חיילים.
בכיפה המזרחית של גבעת התיתורה, במקום הצופה אל אזור הקרב, הוצב שלט המתאר את קרב אל בורג'.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, באל-בורג' הייתה אוכלוסייה של 344 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו בכפר 92 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 370 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 480 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 4,708 דונם. אשר מתוכם הוקצו 6 לחקלאות שלחין, ו-2,631 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית.
היסטוריה > קרבות מלחמת העצמאות

בעקבות מבצע דני, וכיבוש רמלה, לוד והאזור בין הכפרים שילתא וסלבית (היום שילת ושעלבים), פתח הלגיון הירדני בפיקוד בריטי במתקפה שנועדה לכבוש את הכפר אל בורג', ששכן על גבעת התיתורה. ב-16 ביולי 1948 עלו 12 שריוניות ירדניות חמושות ו-2 פלוגות חי"ר לכוון אל בורג', עליה הגנה פלוגה ג' מהגדוד ה-3 של נחום ברנשטיין (כרמלי) מחטיבת יפתח.
הקרב היה קרוב מאוד (10–20 מ' בין הכוחות) ובסופו נסוגו הירדנים, מותירים אחריהם 30 הרוגים, שריוניות פגועות ונשק רב. לכוחות צה"ל היו 3 הרוגים ומספר פצועים. ברוך יפת ועמוס אייזנברג המקלען הומלצו לאות גבורה על חלקם בקרב. תוצאות קרב אל בורג' קבעו את הגבול המזרחי ומיקומו של הקו הירוק באזור.
היסטוריה > פיתוח הגבעה במאה ה-21

הרעיון להקים עיר באזור מודיעין עלה לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-20, אך החלטה מעשית בעניין התקבלה רק בשנת 1985, כאשר ממשלת ישראל החליטה כי היישוב רעות שהקמתו אושרה, ישולב בבוא היום בעיר שתוקם באזור. בתחילת 1990, בעקבות גל העלייה מברית המועצות, הועלה מחדש הרעיון בדבר הקמת עיר באזור מודיעין. תחילת בניית העיר תוכננה על גבעת התיתורה. העמותה לשימור אתרים ונוף במודיעים (עמותה שהוקמה בסוף 1990 על ידי קבוצת תושבי האזור) פנתה לבג"ץ נגד הבנייה. חברי העמותה הביאו טיעונים ותצהירי מומחים נגד הקמת העיר בהליך מהיר. הבג"ץ החזיר את התוכנית המפורטת שכללה את גבעת התיתורה חזרה לוועדת התכנון, מחשש לפגיעה באתר מורשת שתהייה 'בכייה לדורות', כלשון בג"ץ. ולבסוף, השכונות הראשונות של העיר הוקמו מדרום ומערב לגבעה. גבעת התיתורה נותרה ללא פגע. פרט למגדל מים שהוקם בגבעה.
בתחילת שנות ה-2000 הושלמה בנייתם של שכונות העיר מודיעין, שכונתהפרחים ממערב לתל ושכונת הנחלים מדרום, ובשנת 2006 הגיש משרד השיכון תוכנית לבניית 200 יחידות דיור בשולי התל, בפני הוועדה המקומית לתכנון ובנייה של עיריית מודיעין. תושבי מודיעין והחברה להגנת הטבע התנגדו לתוכנית הבניה והיא בוטלה לבסוף ב-2012. עיריית מודיעין שימרה אותה כאתר טבע עירוני, הוצבו בה שלטים המתארים את הממצאים הארכאולוגיים וההיסטוריה של האתר. ב-2018 הושלמו עבודות שדרוג הגבעה, במסגרתן הוצבו עמדות הסברה קוליות, נוספו פינות ישיבה ומתקנים עתיקים משוחזרים, נפרצו שבילי הליכה ונוסף שילוט חדש המתאר את הממצאים העשירים שעל הגבעה.
במאי 2021, החלו עבודות לשימור וההנגשה של המגדל הצלבני על ידי רשות העתיקות, בשיתוף עם עיריית מודיעין.
צמחייה

גבעת התיתורה היא גבעה שעליה הצטברו שכבות ישוב עתיק מזה 6,000 שנה ולכן הקרקע עשירה בחומר אורגני. הצמחייה מרובה ועשירה בשל כך, והן בזכות בורות המים והמערות הרבים (למעלה מ-180) שבהם נקווים מים הגורמים ללחות האדמה גם בקיץ. כך צומח לו השומר לגובה רב במיוחד. בסתיו פורחים בשולי האתר סתוונית היורה ובן חצב סתווני. בחורף ניתן למצוא בגבעה בעיקר רקפות וכלניות אדומות, אך גם אלקנה סמורה, מרגנית השדה ופרחים נוספים.
באביב מלבלבים כ-80 מיני צמחים המצטיינים בגודלם. במדרון הצפוני זיתים, שזיפים ושקדים. במזרח רקפות, פרגים, עיריות לבנות, אירוס ארץ ישראלי (לבן) הנדיר ובמזרח ובצפון – נוריות אסיה המפוארות האדומות וכן זן צהוב ונדיר של נוריות.
כמו כן פורחים דבורנית, פעמונית קיפחת ואירוס מצוי הפורח אחה"צ. בקיץ יפרחו מרוות יהודה ושכרון צהוב המקשט את כותלי המבצר. במדרון הצפוני והדרומי שלל רקפות במבחר מרהיב של גוונים.
נוף

ממרומי הגבעה נצפה צפונה ונראה את כפר רות, שילת, מודיעין עילית הרי שומרון עד פאתי שכם. במערב: יער בן שמן, אזור רמלה-לוד וקו המגדלים של תל אביב, וביום בהיר את מגדלי אשדוד ואף את עזה. במזרח: גבעת זאב ורמאללה ובדרום: שורש, נווה אילן, הר אדר, עמק איילון ואזור פארק קנדה (אמאוס ניקופוליס).
על הגבעה ממוקם מגדל המים המשרת את תושבי מודיעין.
הערות שוליים

↑  השם Kulat et Tanturah כתוב במפת PEF משנת 1880
↑  רן שפירא, אילו רק היו מוצאים את אחוזת הקבר של החשמונאים, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2005
↑  בועז זיסו וליאור פרי, ‏מיקומן של מודיעין החשמונאית ומודיתא הביזנטית: לבירור סוגיה גאוגרפית-היסטורית, קתדרה 125, תשרי תשס"ח, עמ' 5–20
↑  איתי בלומנטל, תכשיטים מלפני 900 שנה התגלו במודיעין, באתר ynet, 20 ביוני 2017
↑  https://www.iaa.org.il/page_news/page/news-17 אתר רשות העתיקות
↑  Pringle, Denys (1997). Secular buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an archaeological Gazetter. Cambridge University Press. P 35
↑  Clermont-Ganneau, 1896, ARP II, p. 98
↑  http://www.modiin.muni.il/ModiinWebSite/ChannelArticleNews.aspx?PageID=1042_2000
↑  תקנות העברת קרקעות, הצופה, 29 בפברואר 1940
↑  Barron, 1923,  Table VII, Sub-district of Ramleh, p. 21
↑  Mills, 1932, p.67
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 26
↑  בג"ץ מס' 2683/92 -  1. מכבים - יישוב קהילתי במודיעים, 2. האגודה לשימור אתרים ונוף במודיעים ~ נגד ~ 1. הוועדה לבניה למגורים במחוז המרכז, ~ 2. הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה מחוז המרכז, ~ 3. שר הפנים, ~ 4. שר הבינוי והשיכון
↑  יובל אזולאי, יישוב חשמונאי קדום או מגרש בנייה בלתי מנוצל?, באתר הארץ, 28 במאי 2006
↑  יובל ניסני, גבעת התיתורה – גן ארכאולוגי חדש, באתר "כל העיר מודיעין", 3 ביולי 2018
↑  ספי בן חמו, מודיעין: החלו עבודות השימור בגבעת התיתורה, באתר כל העיר, 10 במאי 2021
מאגר המים שעל גבעת התיתורה, הופך בחנוכה לחנוכייה ענקית. צולם בנר שמיני של חנוכה
הנוף מהגבעה מזרחה לעבר הרי יהודה. בתי היישוב מכבים נראים בקדמת התמונה ומימין נראים בתי שכונת מליבו במודיעין
מודיעין מהגבעה
חברי עמותת הפרשים הקלים האוסטרלים בטקס חנוכת שלט ההסבר על קרבות אל-בורג' במלחמת העולם הראשונה, בנובמבר 2012. צולם על ידי ערן תירוש מהעמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בישראל.
משוריין של הלגיון שנפגע בפאתי אל בורג'
חיילי חטיבת יפתח עם משוריין הלגיון שחוסל בפצצת PIAT בפאתי אל בורג'
דגם מישושי לאנשים עם מוגבלות ראייה הממחיש את בור המים בגבעת תיתורה. ביצוע הדגם: "נהיר. הנגשת תכנים"
מראה העיר מהגבעה
אליהו רפאל היישריק

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בן 75 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 
הרב אליהו רפאל היישריק (נולד ב-5 בינואר 1950) הוא רב ודיין ישראלי, מהדיר תורת הראשונים. כיהן כחבר בית הדין הרבני הגדול עד פרישתו לגמלאות. קודם לכן כיהן כדיין וכאב"ד בבית הדין הרבני בבאר שבע ובתל אביב.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לקלמן אריה ובטי היישריק, חסידי גור. למד בישיבת קול תורה ובישיבת פוניבז'. נישא לעדנה, בתו של הרב משה הרשלר, חיבר במשותף עם חותנו את הספר "תורת ריבית" העוסק באיסור ריבית ובהיתר עסקה. בתקופה זו כיהן כראש כולל מכון רגנשברג להלכה והוראה. לאחר פטירת חמיו הקים את "מכון הרב הרשלר" ועומד בראשו, במסגרת המכון ההדיר מכתבי-יד והוסיף הערות לכרכים אחדים מסדרת חידושי הרמב"ן על הש"ס שבהוצאת המכון.
פרסם מאמרים רבים בתחום רפואה והלכה, במסגרת כתב העת "הלכה ורפואה" שבהוצאת מכון רגנשברג, ובכתבי עת תורניים-רפואיים אחרים; ומאמרים בדיני ממונות בכתב העת "הלכה וכספים" שבהוצאת המכון ובכתבי עת תורניים אחרים.
הרב היישריק מתגורר בשכונת בית וגן בירושלים וחבר מכון אריאל בשכונה.
ב-2 במאי 1995 נבחר לכהן כדיין ובהמשך כאב"ד בבית הדין הרבני בבאר שבע ומאוחר יותר בתל אביב. כדיין פרסם מאמרים הלכתיים בדיני ממונות ובדיני אישות לצד פסקי דין רבים. משנת 2014 שימש כדיין זמני בבית הדין הרבני הגדול, וביולי 2016 מונה לדיין קבוע בבית הדין, שם כיהן עד פרישתו לגמלאות בשנת 2020.
כתביו

תורת רבית (ירושלים תשמ"ט), במשותף עם חמיו, הרב משה הרשלר
חידושי הרמב"ן - גיטין, נדרים, בכורות. (ירושלים תשנ"ה)
חידושי הרמב"ן - בבא מציעא. (ירושלים תשס"ב)
הערות שוליים

↑  ראו: מדינת ישראל / המשרד לענייני דת, ילקוט חידושים - ג, לקט בענייני הלכה מעבודות תלמידי הישיבות שזכו בפרסים מטעם המשרד... ירושלים תשל"ד, עמ' כח משנת תשכ"ח.
↑  מינוי דיין לכהונה בפועל בבית הדין הרבני הגדול, ילקוט הפרסומים 6804, 2014, עמ' 5568
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430861905171  VIAF: 53737130   WorldCat (עם VIAF): 53737130
היסטוריה של לונדון

מצודת לונדון
מטבע רומי שהוטבע בלונדיניום בתקופת נציבותו של קראוסיוס.
ההיסטוריה של העיר לונדון נמשכת כ-2,000 שנה. מיישוב קטן בקצה האימפריה הרומית גדלה העיר והפכה לאחת הערים הגדולות והחשובות בהיסטוריה. במהלך תולדותיה הייתה לעיר בירה של ממלכה ושל אימפריה, עיר נמל מרכזית ומרכז שלטוני בינלאומי, מרכז מדעי חשוב, וגם מוקד תרבותי וכלכלי חובק עולם. למרות תלאות קשות שעברו עליה, שכללו מגפות, שרפות, הפצצות אוויריות ופיגועי טרור, הייתה לונדון ועודנה אחת הערים המשפיעות והמרתקות בעולם כולו.
לונדון הפרהיסטורית ואגדות בדבר ייסוד העיר

על פי אגדה המופיעה לראשונה ב"היסטוריה בריטונום" (Historia Britonum) שנכתבה על ידי נניוס במאה התשיעית ומוזכרת מאוחר יותר בכרוניקה שנכתבה על ידי ג'פרי ממונמות' במאה ה-12: "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae), נוסדה העיר לונדון על ידי ברוטוס הטרויני, אשר הקים במקום עיר בשם "טרויה החדשה" או "טרינואנטום" (Trinovantum). אין עדויות היסטוריות כלשהן לסיפור זה, אולם סיפור זה מנסה להסביר עובדות היסטוריות, שכן באזור לונדון התגורר בתקופת הברזל שבט ה"טרינובנטים". ג'פרי מזכיר בספרו את יורשיו של ברוטוס, המלכים המיתולוגיים של בריטניה, ובהם המלך לוד בן הלי, אשר על פי ספרו של ג'פרי בנה מחדש את העיר ושינה את שמה ל"עירו של לוד" - "קארלודאין" (CaerLudein), שם, אשר לדברי ג'פרי, עוות עם השנים ל"לונדון".
על אף מיתולוגיה זו, מחקרים ארכאולוגים הראו כי בתקופה הפרה-היסטורית לא היו במקום יישובים בעלי משמעות. ישנם מספר ממצאים של חוות חקלאיות וכן מספר קברים, אולם ככל הנראה לא הייתה במקום עיר לפני התקופה הרומית. בתקופה הפרה היסטורית הייתה לונדון אזור כפרי, המיושב בדלילות. במקום התגלו מספר ראשי חניתות מתקופת הברונזה המלמדים כי באזור נערכו קרבות בין שבטים שונים שהתגוררו במקום, וככל הנראה נהר התמזה שימש גבול בין שטחיהם. חפירות ארכאולוגיות נוספות שנערכו בגדה הדרומית של נהר התמזה, בסמוך לבניין SIS שבווקסהול גילו כי ייתכן שהיה במקום גשר מעץ או רציף עץ כבר בשנת 1,000 לפנה"ס.
לונדון הרומאית

העיר הרומית לונדיניום נוסדה לאחר כיבוש בריטניה בשנת 43 לספירה על ידי הקיסר הרומי קלאודיוס. קלאודיוס שלח ארבעה לגיונות על מנת לכבוש את בריטניה לאחר שקיבל פניה מאחד מראשי השבטים הקלטים היריבים שהתגוררו באי. בריטניה הייתה מטרה אטרקטיבית לרומאים בשל עושרה במחצבים ובתקווה לזכות בשלל ובעבדים לאחר כיבוש האי. כמו כן שימש האי כמקלט למורדים מפרובינקיות אחרות. לא נמצאו עדויות ארכאולוגיות להתיישבות באזור לפני שנת 50 לספירה וככל הנראה היו באזור חוות חקלאיות בלבד.
השם "לונדיניום" קדם לכיבוש הרומי, אולם משמעותו אינה ידועה בוודאות. לפי אחת הסברות משמעות השם היא "בעל עוצמה", אולם מחקר של ריצ'אד קואוטס מעלה כי השם הוא משפה קדם-קלטית ומקורו ככל הנראה במילה "פלואונידה" שמשמעה "נהר רחב זורם", ופירוש השם "לונדוניום" הוא היישוב שליד הנהר הרחב הזורם (הכוונה לתמזה). כאמור, הסברה לפיה העיר נקראת על שמו של לוד בן הלי, שהייתה מקובלת בימי הביניים, אינה מקובלת כיום על החוקרים.
העיר נוסדה בשנת 50 לספירה לצידה של דרך רומאית שנבנתה. בשנת 60 נבזזה העיר על ידי המלכה הבריטית בודיקיאה, ונשרפה כולה.
העיר התאוששה מהביזה והמשיכה לגדול. בשנת 140 לספירה כבר התגוררו בה 45,000 – 60,000 תושבים
, והיא הפכה לבירת הפרובינקיה הרומית של בריטניה (קודם לכן הייתה הבירה העיר הסמוכה קאמולודונום, היא קולצ'סטר של ימינו).
בראשית המאה החמישית עם ירידתה של האימפריה הרומית, והתקפות הברברים בגאליה ובספרד ניתקו את דרכי המסחר בין בריטניה הרומית למרכז האימפריה. קונסטנטינוס השלישי, מפקד הצבא הרומי בבריטניה הכריז על עצמו כקיסר בריטניה הרומית, ובהמשך אף כקיסר האימפריה הרומית המערבית ויצא בראש צבא לכבוש את רומא. בשנת 410 פנו רשויות העיר לעזרת הקיסר הונוריוס וביקשו את עזרתו כנגד שלטונו של קונסטנטינוס השלישי. הקיסר דחה את פנייתם - דחייה שמשמעותה סיום שלטונה של רומא בבריטניה. הפסקת השלטון הרומי בבריטניה הביאה להחלשות כוחות הצבא בה, ולפלישות של שבטים גרמניים: האנגלים, הסקסונים היוטים והפריזיאנים. פלישות אלה הביאו לחולשה כלכלית ומצב ביטחוני מעורער, ואלה הביאו לנטישת העיר בשלהי המאה החמישית.
לונדון הסקסונית

לאחר כ-150 שנים בהן היה המקום בלתי מיושב, התיישבו האנגלו-סקסונים באזור בראשית המאה השישית, בשל חשיבותו האסטרטגית של עיקול נהר התמזה.
בשנת 604 היה האזור בשליטת סאברט מלך אסקס, וכשהוא המיר את דתו לנצרות, הוא ניצר את העיר, ולונדון הפכה למושבו של הגמון, וניבנתה בעיר הכנסייה הראשונה.
ההתיישבות נקראה בשם "לונדנוויק" (שפירושו "נמל לונדון") והייתה ממוקמת במקום מזרחית מהמקום בו עמדה העיר הרומית, באזור שבין קובנט גרדן ואלדוויץ' של ימינו. שם העיר העתיקה נשתמר במילה "אלדוויץ'" שפירושה "הנמל הישן". אזור זה שימש הגבול בין הסקסונים לאנגלים, אשר נאבקו ביניהם על השליטה בו.
החל משנת 830 הותקפה העיר פעמים רבות על ידי הויקינגים. המתקפות העיקריות אירעו בשנים 842 ו-851 ושוב ב-865 עת שצבא ויקינגי גדול פלש למזרח אנגליה, צבא זה הגיע לבסוף ללונדון בשנת 871, וחנה בתחום שטח העיר הרומית למשך החורף (תוך שהוא, ככל הנראה, שולט בעיר המצוייה ממערב למתחם העיר הקדומה).
בשנת 878 שחרר אלפרד הגדול את העיר לאחר שהביס את הוויקינגים ואת מלכם גותרום הזקן בקרב אתאנדום, והעביר את מיקום העיר למקום בו עמדה העיר הרומית. אלפרד מינה את חתנו אתלרד השני, מלך מרסיה למושל העיר והאחראי על הגנתה. ככל הנראה באותה עת נבנה מחדש גשר לונדון ושוקמו חומות העיר מהתקופה הרומית. העיר מצפון לגשר נקראה "לונדנבורח", והאזור דרומית לגשר, במקום בו מצוי רובע סאת'רק של ימינו נקרא: "סותרינה גוורק".
לאחר מותו של אלפרד נותרה העיר בשליטת המלכים האנגליים, והעיר הפכה למרכז מסחרי רב חשיבות החל מראשית המאה העשירית, ואף שבירת המדינה הייתה בוינצ'סטר עלתה חשיבותה הפוליטית של לונדון. אתלסטאן שהה בעיר במרבית שנות שלטונו, מועצת המלך ישבה בעיר, וחוקים רבים נחקקו בה. המלך אתלרד "חסר ההחלטה" העדיף את לונדון כבירת המדינה, וחוקק סדרת חוקים שכונו "חוקי לונדון" (בשל מקום חקיקתם) בשנת 978.
בשלהי המאה העשירית הייתה העיר נתונה למתקפות ויקינגיות נוספות, ובשנת 994 תקפו הדנים את העיר, בלא הצלחה. בשנת 1013 הוטל מצור על העיר ואתלרד נמלט ממנה. מלך דנמרק סווין פורקבירד נפטר חמישה שבועות לאחר שהוטל המצור, ובנו קאנוט הגדול המשיך את המצור וכבש את העיר. הסאגות הנורדיות מתארות קרב בו אתלרד תקף מחדש את הוויקינגים בלונדון. על פי תיאור הקרב ניצבו הוויקינגים על גשר לונדון וירו חניתות וחצים על האנגלים התוקפים, אולם אלה הגנו על ראשיהם בלוחות עץ מהבתים הסמוכים, הצליחו להתקרב אל הגשר ולמוטט אותו בהורגם חיילים דנים רבים. ניצחון האנגלים הביא לסיום הכיבוש הוויקינגי של העיר לונדון. ישנה סברה כי קרב זה הוא המקור לשיר הילדים האנגלי "גשר לונדון מתמוטט".
בנו של אתלרד, אדמונד השני, מלך אנגליה הגן על העיר מפני מתקפה נוספת של הדנים, ומנע את כיבושה.
לאחר מותו של אדוארד המודה התחולל משבר ירושה, במסגרתו טען ויליאם דוכס נורמנדי, אחיינו של המלך, לכתר האנגלי. מועצת המלך בחרה באחיו של המלך הרולד גודווינסון, והכתרתו למלך במנזר וסטמינסטר. החלטה זו הביאה לפלישת ויליאם לאנגליה בשנת 1066.
לונדון בימי הביניים > לונדון וויליאם הכובש

ההגדרה של ימי הביניים בהיסטוריה הבריטית שונה במעט מההגדרה של התקופה באירופה, ומקובל להגדיר את הפלישה הנורמנית לאנגליה בשנת 1066 כתחילתה של התקופה בבריטניה. ויליאם, דוכס נורמנדי טען לזכותו לכתר, אולם מועצת המלך העדיפה את הרולד גודווינסון. בעקבות החלטה זו פלש ויליאם לממלכה וכבש אותה לאחר ניצחונו בקרב הייסטינגס. במהלך הכיבוש שרף ויליאם את אזור סאת'ק אולם לא נכנס לעיר לונדון עצמה, והמתין דרומית מערבית לעיר, באזור ברקהאמסטד לנציגי העיר להכיר בו כמלך החוקי של לונדון. מחשש מפני הרס העיר, מנהיגי העיר הסכימו במהירות להכיר בו כמלך, וויליאם, בתמורה, הכיר בשלטון העצמי של העיר בצו מלכותי משנת 1067 אשר הבטיח את זכויות העיר ואת זכויות תושביה למשול בעצמם.
תחת שלטונו של ויליאם הכובש נבנו מספר מצודות צבאיות באזור לונדון, מצודת לונדון, טירת ביינארד וטירת מונטפיצ'ט, על גדות נהר התמזה, הן כדי להבטיח את שלטונו של ויליאם באזור, והן על מנת להגן על האזור מפני התקפות של ויקינגים.
זכויות הבחירה של ראש העיר וזכויותיהם של התושבים הפכו רשמיים עם הצווים שניתנו על ידי המלך ג'ון בשנת 1199 ובשנת 1215.
בשנת 1097 החל ויליאם רופוס, בנו של ויליאם הכובש, בבניית "אולם וסטמינסטר" שהיווה את הבניין הראשון של ארמון וסטמינסטר - ארמון המגורים של מלכי אנגליה בימי הביניים.
בשנת 1176 החלה בניית גשר לונדון (עבודות הבנייה הסתיימו ב-1209) באתר בו עמד גשר עץ קדום יותר. הגשר עמד על מכונו במשך 600 שנה, והיה הגשר היחיד על התמזה עד שנת 1739.
לונדון בימי הביניים > מרד הברונים

ב-1216, במהלך מלחמת הברונים הראשונה, כבש הנסיך לואי את לונדון וערך מצעד ניצחון בעיר בדרכו לקתדרלת סנט פול, בה באפריל 1216 הוכרז כמלך אנגליה על ידי תושבי העיר, למרות התנגדותו של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי. לאחר שנה וחצי של מלחמה, ואחרי מותו של המלך ג'ון, ערקו רוב הברונים המורדים בחזרה לצד האנגלי, ולואי שכבר כבש כמחצית מאנגליה, נסוג ללונדון וקרא לעזרת צרפת. לאחר שצי האניות שנשלח לעזרתו הושמד בידי האנגלים ליד חופי דובר, חתם לואי בספטמבר 1217 על הסכם למבת', בה ויתר על כל תביעותיו לכתר האנגלי תמורת פיצוי כספי.
לונדון בימי הביניים > מרד האיכרים

במהלך מרד האיכרים של 1381 בהנהגתו של ווט טיילר פלשו כוחות הצמיתים לעיר לונדון ולמצודת לונדון וערפו את ראשם של הלורד צ'נסלור (ראש השרים), שר האוצר, והארכיבישוף סיימון סדברי. הצמיתים בזזו את העיר והעלו אותה באש. טיילר עצמו נדקר למוות על ידי הלורד ראש העיר של לונדון, ויליאם וולוורת', בסמית'פילד ובכך שם ראש העיר קץ למרד האיכרים במו ידיו.
לונדון בימי הביניים > גידולה של העיר והתפתחות המסחר

במהלך ימי הביניים גדלה העיר והתפתחה בשני כיוונים שונים. במעלה הנהר הפכה וסטמינסטר להיות הבירה המלכותית - מקום מושבם של בית המלוכה ומרכז הממשלה. במקום בו עמדה העיר הרומית - הפכה הסיטי של לונדון מרכז מסחר וכלכלה. שתי הערים גדלו אחת לכיוון השנייה ובשנת 1600 הפכו לרצף עירוני אחד.
בשנת 1100 התגוררו בלונדון למעלה מ-15,000 תושבים. עם התפתחות המסחר גדלה העיר ובשנת 1300 התגוררו בה כבר למעלה מ-80,000 תושבים. בעיר נוצרו גילדות רבות אשר ארגנו את המסחר בעיר ובחרו את ראש העיר של לונדון. מבנה העיר היה אופייני לערים בימי הביניים - רחובות מפותלים ובניני עץ צפופים שגגותיהם עשויים קש או עץ.
הצפיפות הרבה ותנאי התברואה הגרועים הקלו על התפשטות מגפות. בין השנים 1348 (המגפה השחורה) ו-1666 (המגפה הגדולה) מתו כמחצית מתושבי העיר בשישה-עשר אירועים שונים של מגפות. במהלך מגפה הגדולה עצמה בשנת 1665 נפטרו כ-100,000 תושבים (20% מתושבי העיר באותה עת).
לונדון בתקופת טיודור (1485–1603)

עם נישואיו של הנרי השביעי לאליזבת מיורק הסתיימה מלחמת השליטה הממושכת שנודעה בשם מלחמת השושנים. הנרי השביעי החליט לבסס את שלטונו באמצעות הגברת הריכוזיות בממלכה, והחזרת מוסדות השלטון לידי הכתר. כדי לסמל את ריכוזיות המלוכה ואת מקום מושבה בוסטמינסטר הזמין את בניית "קפלת הנרי השביעי" במנזר וסטמינסטר. המלך שמר על השלטון העצמי של העיר. כקודמיו נהג ללוות מאיגוד העיר לונדון כספים על מנת לממן את מלחמותיו עם הצרפתים. בניגוד לקודמיו, הוא גם פרע את ההלוואות במועד. בתקופתו, במיוחד בגלל אי התערבות בית המלוכה בחיי המסחר, צמח המסחר בלונדון והעיר גדלה.
בשנת 1497 ניסה פרקין וורבק שטען שהוא ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק לתקוף את העיר ולהביא לנפילתו של המלך אדוארד החמישי (שהיה אז ילד). הניסיון נכשל. וורבק נתלה בטייברן, וריצ'רד נכלא במצודת לונדון.
תקופת הרפורמציה עברה בלונדון כמעט בלא שפיכות דמים. לפני הרפורמציה, היה יותר ממחצית שטחה של לונדון בבעלות מנזרים ומוסדות דתיים אחרים וכשליש מתושביה היו נזירים, נזירות ואנשי דת. החלטתו של הנרי השמיני לפרק את כל המנזרים זכתה לפיכך לאהדה מצד תושבי העיר, שהיו הנהנים העיקריים משינוי הבעלות. התהליך נמשך בערך משנת 1530 עד 1538 כשרוב המנזרים והרכוש הכנסייתי מצא עצמו בסופו של דבר בידי הגילדות השונות של העיר בתקופת מלכותו של אדוארד השישי, כתשלום על חובות הכתר לעיר לונדון. זכרם של מנזרים אלה מצוי בשמות אתרים שנותרו בסיטי של לונדון - בלקפריירז ("הנזירים השחורים") וגרייפריירז ("הנזירים האפורים").
עם מותו של הנרי השמיני בשנת 1547, עלה על כס המלוכה אדוארד השישי, בנו מאשתו השלישית, ג'יין סימור, שנפטרה בעת לידתו. אדוארד השישי היה רק בן 9 כשהומלך ובן 15 היה במותו ממחלת השחפת. את אדוארד השישי הייתה אמורה להחליף אחותו מרי, בתם של הנרי השמיני וקתרין מאראגון, אולם מאחר שאדוארד השישי נקב בשמה של הליידי ג'יין גריי כמי שתעלה על הכס תחתיו, כדי למנוע את המלוכה ממרי הקתולית, המלכתה של מרי התעכבה. כששמעה מרי על מותו של המלך הגיעה למזרח אנגליה כדי לארגן את תומכיה לעלייה על לונדון. תוך זמן קצר עברה תמיכתם של מוקדי הכח בלונדון מליידי ג'יין גריי למרי, וב-19 ביולי 1553 הוכרזה מרי הראשונה מלכה. ג'יין שמלכה רק תשעה ימים נאסרה ומאוחר יותר הוצאה להורג.