stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטוניו מצ'אדו
יצירות נבחרות

Soledades (1903)
Soledades. Galerías. Otros poemas (1907)
Campos de Castilla (1912)
Proverbios y cantares (1912)
Poesías completas (1917)
Nuevas canciones (1924)
Poesías completas (1936, cuarta edición)
Juan de Mairena (1936)
תרגומים לעברית

אנטוניו מצ'אדו, רק מלה בזמן, קשב לשירה, 2001, 95 עמודים, תרגום טל ניצן-קרן
לקריאה נוספת

A. Machado, Times Alone, Middletown, tr. Robert Bly, Conn.,Wesleyan University Press, 1983
הערות שוליים

↑  Diego, Gerardo. «Tempo» lento en Antonio Machado. Madrid: Ediciones Taurus. 1973. p=272
↑  I. Ehrenburg, Men, Years – Life, vol.IV, Eve of War 1933-1941, London, Macgibbon & Kee, 1963, p. 229.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264848705171  PLWABN: 9810605740105606  BIBSYS: 90141412  BNC: 000034579  BNE: XX991518  BnF: cb11886850j (data)  CANTIC: a10116709  CiNii: DA01982704  GND: 118640739  ICCU: CFIV001078  ISNI: 0000 0004 3981 4503  LCCN: n79066067  LNB: 000053310  MusicBrainz: 31f6c464-ff35-4e50-a89a-7eea411f573d  NDL: 00684302  NKC: jn19990005294  NLA: 35319067  NLG: 295974  NLK: KAC201809960  NSK: 000033419  NTA: 069130663  RERO: 02-A000108742  SELIBR: 218777  SNAC: w6gb3f78  SUDOC: 026662663  Trove: 910156  VcBA: 495/13319  VIAF: 7385547   WorldCat (עם VIAF): 7385547
בגיר (חברה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ישראל פולק 
 תקופת הפעילות:  1970–הווה (כ־54 שנים) 
 בעלות:  משפחת רייך
 ענפי תעשייה:  טקסטיל
 מוצרים עיקריים:  מכנסיים וחליפות
 עובדים:  2,000 
  
 www.bagir-il.com
 
בגיר הייתה חברה ישראלית לייצור מכנסיים וחליפות מיסודה של פולגת. הקבוצה שבראשה עמדה חברת אם ישראלית נסגרה בשנת 2020. רשת החנויות שהקימה בישראל ממשיכה לפעול בבעלות משפחת רייך.
רשת חנויות

בסוף שנות ה-70 הקימה פולגת רשת חנויות שמכרו את מוצרי בגיר, ליידי בגיר ושאר החברות של פולגת. בשנת 1988 נמכרה תשלובת פולגת לכלל תעשיות ועשור לאחר מכן נמכרה הרשת לקבוצת גולף א.ק.. מיד אחר כך פתחה בגיר נקודות מכירה בתוך סניפי המשביר לצרכן. בשנת 2006 השיקה בגיר רשת חנויות משלה. בשנת 2012 נמכרו רשת החנויות והמותג בגיר למשפחת רייך.
בית אליהו פראג'י

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים
 כתובת:  רחוב אוסישקין פינת רחוב מרדכי נרקיס, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  אליהו פראג'י
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1927
 תאריך פתיחה רשמי:  1927 
 סגנון אדריכלי:  אמנות אקלקטית
 קואורדינטות:  31°46′45″N 35°12′44″E﻿ / ﻿31.7791361°N 35.2123388°E﻿ / 31.7791361; 35.2123388
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית אליהו פארג'י(למפת ירושלים רגילה) בית אליהו פארג'י(למפת הרי ירושלים רגילה) בית אליהו פארג'י(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית אליהו פארג'י
 
בית אליהו פראג'י (ידוע גם בשם בית ברוולד) היה בית המגורים של אליהו פראג'י ומשפחתו, ולימים הושכר מבנהו לגופים שונים שהשתמשו בו בשימושים שונים. בניית הבית, שנבנה בפינת רחוב מרדכי נרקיס, בסמוך לשכונת שערי חסד בירושלים, הסתיימה בשנת 1927. הבית הוגדר כאתר מורשת בישראל. בשנת 2007 נפגעו חלקים בבית במהלך הכנתו לצורך מגורי רוכש פרטי, ושוקם.
היסטוריה

בניית הבית הסתיימה בשנת 1927 על ידי איש היק"א אליהו פראג'י, עורך דין יהודי-טורקי שעלה לארץ ישראל בשנת 1913 ועבד בין היתר כיועצו של הברון רוטשילד.
הבית, הממוקם בלב גינה גדולה עם עצי אורן, עוצב בסגנון אקלקטי בעל תוספות קלאסיות. מבנה הבית כולל שמונה חדרים, שגודל כל אחד מהם הוא 30–35 מ"ר. חדרי הבית רוצפו במקור בריצוף בעל דגם שונה בכל חדר. המרכיב הבולט ביותר בבית הוא מגדל מעוצב בצורת פירמידה מצופה ריבועי נחושת. הבית ניכר בעושר ארכיטקטוני, דבר הניתן לראות בצירוף חלון בולט, משקופים ומעקות מסוגננים, ושילוב חזיתות אבן אדומות בעיטורים שונים.
לאחר פטירתו של אליהו פראג'י בשנת 1964, השכיר בנו ויקטור את הבית לגופים שונים אשר השתמשו בו בשימושים שונים, ביניהם מרכז תרבות צרפת, חברת קרתא, מרכז לגמילה מאלכוהוליזם ולבית קפה שנקרא "בסוגריים".
בשנת 2007, למרות שהוגדר כאתר מורשת בישראל, נמכר הבית ליהודי מחו"ל ששיפץ באופן מאסיבי את הבית והגינה, תוך שמירה על הצורה החיצונית של הבית בלבד, וגם זאת לא לגמרי. הדבר הכי בולט שהשתנה בשיפוץ הייתה הפירמידה שנבנתה מחדש, והפירמידה החדשה החליפה את הפירמידה הישנה.
פגיעת המבנה

בשנת 2007 נמכר המבנה על ידי בתו מרים, אשר ירשה את חלקו של אחיה ובעלה משה, ליזמים פרטיים שקיבלו מעיריית ירושלים היתר בנייה במקום. בהיתר צוין שלא ישתנו צורתו החיצונית של המבנה, סגנונו האדריכלי, לרבות סוג האבן, הפתחים, כתובות, תבליטים, סיתות, צבע, סורגים, עצים בוגרים, מתקנים ושערים.
היזמים הפרטיים אשר לא פעלו לפי ההיתר, פגעו במבנה הבית, כאשר עקרו את המרצפות והרסו את הגג. כשהעירייה הבחינה שהעבודות חורגות מההיתר, הוצא צו הפסקת עבודה. לאחר הפסקת העבודה, העירייה חייבה את היזמים הפרטיים לשחזר את החלקים במבנה שנפגעו, לשכור אדריכל שימור ולעבוד על פי הנחיות יחידת השימור בעירייה ותחת פיקוחה הצמוד, עד שישוחזרו כל האלמנטים שנפגעו.
הערות שוליים

↑  בית אליהו פראג'י (בית קפה "בסוגריים"), רפי כפיר, באתר "אהבת ירושלים"
↑  רנית נחום-הלוי, אופס, המבנה התמוטט, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2008
↑  רון פז, ‏קיבל היתר לחיזוק - והרס חלק ממבנה לשימור, באתר גלובס, 15 ביולי 2007
גינת הבית
אלי טולדנו

ערך זה עוסק בקצין הנדסה קרבית ראשי לשעבר. אם התכוונתם לראש אגף אסטרטגיה ומעל שלישי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1952 (בן 72) מקנס, מרוקו 
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  טולי
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה  הקולג' המלכותי ללימודי הגנה 
 בת זוג:  מרגלית (מגי) טולידנו
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1970–2001 (כ־31 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד פלוגת מש"קים  מפקד מרכז הנדסה בצאלים   מפקד גדוד 605   מפקד הנדסה פיקוד צפון   מפקד בהל"צ  קצין אג"ם מז"י   קצין הנדסה ראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה הראשונה 
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מחוז הצפון בעמידר
 
טולי ומגי אשתו
אליעזר ("טולי") טולידנו (נולד ב-14 במאי 1952) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין הנדסה קרבית ראשי.
ראשית חייו

טולידנו אלי (טולי), נולד בעיר מקנס במרוקו, להוריו זוהרה ואליהו טולידנו. עלה עם משפחתו בשנת 1954, הוא השישי מבין שבעה אחים וכולם התגוררו במגדל העמק, האח הבכור, יעקב טולדנו, היה ראש המועצה וסגן ראש העיר שנים רבות ואחיו שלמה הוא ד"ר לתנ"ך ואיש חינוך שלימד בבית הספר רוגוזין שבעיר.
בצעירותו היה חניך מצטיין בגדנ"ע אויר שהועבר על ידי אנשי חיל האוויר מבסיס רמת דוד וקיבל זימון לקורס טיס, אולם לאחר המיונים הוצב בחיל הנדסה קרבית.
שירות צבאי

התגייס באוגוסט 1970 והיה מיועד לקורס טיס אך הוצב בחיל ההנדסה הקרבית. עבר מסלול הכשרה בחיל בבט"ר עציון, קורס מ"כים חי"ר, קורס מש"קים, בה"ד 1, וקורס קציני הנדסה.
תפקידו הראשון היה מפקד מחלקה, ובמסגרתו נשלח לצפון להשתתף בחדירות ומבצעים מעבר לגבול הלבנוני והסורי, כולל עם סיירת גולני ועם חטיבת ברק במבצע קלחת 4 בדרום לבנון באזור הפתח-לנד.
במלחמת יום הכיפורים היה סגן מפקד פלוגה והשתתף בקרב בחזית רמת הגולן תחת חטיבה 205 בפיקוד יוסי פלד, השתתף בהדיפת ההתקפה הסורית בדרום רמת הגולן, הגיע לתל סאקי עם בוקר ביום שני וסייע בחילוץ הפצועים וחללי הנח"ל במקום. במהלך הלחימה זיהה את טילי הפרוג שנורו לעבר בסיס רמת דוד כנף 1, טילים אשר פגעו במגדל העמק סמוך לבניין בו התגורר עם הוריו.
לאחר המלחמה שירת כמפקד פלוגה בקורס מש"קים, סגן מפקד בסיס טירוני ההנדסה, קצין אגם בהנדסה אוגדה 36 געש, מפקד גדוד 605 במהלך הלחימה בדרום לבנון, כולל פינוי צה"ל מאזור הרי השוף וביירות, מפקד ההנדסה בפיקוד צפון בתקופה רווית מבצעים כולל מבצע חוק וסדר (מיידון), בניית קו המוצבים ברצועת הביטחון, והתמודדות עם בעיית המטענים.
בהמשך היה טולידנו מפקד בית הספר להנדסה צבאית בהל"צ 14, למד שנה במכללה לביטחון הלאומי בלונדון - R.C.D.S, ובספטמבר 1995 מונה לקצין ההנדסה קרבית הראשי בדרגת תת-אלוף עד סוף 1999.
במהלך כהונתו כקצין ההנדסה הראשי, הוקמה יחידת יהל"ם שאוחדה מסיירת יעל וסילוק פצצות, ומינה מפקדים מצטיינים מכלל החיל בוגרי תפקידי מג"ד להיות מפקדים ביחידה זו. בנוסף, עסק בשינוי מסלולי ההכשרה, בעדכון שיטת המיונים ליחידה, האימונים והאמל"ח.
היחידה שולבה בלחימה בלבנון בהתמודדות עם מטעני החבלה של חזבאללה.
טולידנו שם דגש על נושא הטיפול בפרט, טיפוח החייל כאדם וכלוחם, העלאת המוטיבציה לשירות בחיל, הורדת אחוזי הנשירה בצורה משמעותית, ועל כך הרמטכ"ל דאז רא"ל אמנון ליפקין שחק ציין לא פעם את ההצלחה של חיל ההנדסה.
כמו כן, הוקמו שתי פלוגות אב"כ במרכז אב"כ, הוגברו אימוני המילואים בבסיס צאלים, נרכשו דחפורים חדשים ונכנס לפעילות טנק-גישור-כפול-גשר (טאנדם).
בעקבות הלחימה בדרום לבנון, דחף טולידנו כקהנ"ר את שילוב לוחמי הגדודים הסדירים, יהל"ם וכלל יחידות החיל לפעילות מבצעית - הן ככוח הנדסה והן ככוח חי"ר באזורי הצפון, לבנון, איו"ש ועזה.
בתקופתו בוצרו מחדש כל מוצבי צה"ל בדרום לבנון בתוספת מיגון מסיבי, מוצבים שלבסוף פוצצו על ידי כוחות בנסיגה מלבנון במאי 2000.
לאחר השחרור

בשנת 2001 מונה כמנהל מרחב חיפה והצפון בעמידר, ובהמשך כמנהל מחוז צפון - מחוז שפעל מקריית שמונה ועד נתניה וכפר סבא.
בחברת עמידר פעל בתחושת שליחות למען הדיירים, תוך שיפוץ ושדרוג אלפי דירות. דאג למיגון וחיזוק מעל 150 בניינים כנגד רעידות אדמה, והביא את המחוז למצטיין בכל השנים בהן פעל. סיים באפריל 2022.
השכלה

טולידנו בעל תואר ראשון מאוניברסיטת חיפה, וכן בוגר המכללה לביטחון הלאומי בלונדון בהצטיינות R.C.D.S - Royal College of Defense Studies.
חיים אישיים

נשוי למרגלית (מגי) ולהם ארבע בנות ועשרה נכדים.
הערות שוליים

טולי והאלוף יוסי פלד ברמת הגולן
איי קרוזה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס ההודי 
 קואורדינטות:  46°23′S 51°40′E﻿ / ﻿46.38°S 51.67°E﻿ / -46.38; 51.67
 סוג:  ארכיפלג
 שטח:  352 קמ"ר
 גובה מרבי:  Mont Marion-Dufresne
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת צרפת
 אוכלוסייה:  0
 מגלה:  מרק-ז'וזף מריון די פרן
 תאריך גילוי:  24 בינואר 1772
  (למפת האוקיינוס ההודי מוגדלת) איי קרוזה(למפת האוקיינוס ההודי רגילה) איי קרוזה
 מפת איי קרוזה
 
פינגווינים מלכותיים עולים לחופי איי קרוזה.
איי קרוֹזֶה (בצרפתית: Îles Crozet), אשר שמם הרשמי הוא ארכיפלג קרוזה (בצרפתית: ארשיפל, Archipel), נמצאים בדרום האוקיינוס ההודי, כ-3,000 ק"מ דרום-מזרחית לקייפטאון. האיים הם חלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, ושטחם הכולל הוא 352 קמ"ר. פרט לתחנת מחקר באי הגדול ביותר, האיים אינם מיושבים. הם מהווים בית גידול חשוב ביותר לעופות ים וליונקים ימיים.
גאוגרפיה

איי קרוזה נמצאים באוקיינוס ההודי, כ-3,000 ק"מ ממזרח דרום מזרח לקייפטאון. האיים ההרריים הם תוצר של פעילות וולקנית, אם כי במרוצת השנים שעד ימינו, פעילות זו שככה. איי קרוזה, אשר שטחם הכולל הוא 352 קמ"ר, כוללים שישה איים עיקריים וכן עוד איים זעירים. אלה מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות, המזרחית והמערבית. המרחק בין קבוצת האיים המערבית למזרחית הוא כ-95 ק"מ.
גאוגרפיה > קבוצת האיים המערבית

קבוצת האיים המערבית כוללת, ממערב למזרח, את אי החזיר, ששטחו 67 קמ"ר, אי הפינגווינים (אנ'), ששטחו שלושה קמ"ר, הממוקם דרומה מזרחה ממנו, ואת איוני (איים קטנים) השליח (בקונוטציה הנוצרית של המושג. בצרפתית: Îlots des Apôtres, אילו ד'זפוטרה), הנמצאים צפונה מזרחה מאי החזיר, אשר שטחם הכולל כשני קמ"ר. אלה כוללים שני איונים, האי הגדול (בצרפתית: Grande Île, גראנד איל) ממזרח, אשר שטחו כ-1.5 קמ"ר, וכן האי הקטן (בצרפתית: Petite Île, פטיט איל) ממערב, אשר שטחו כ-300 דונם. כן כוללים איוני השליח כמה איים זעירים, שבחלקם אינם הרבה יותר מסלעים הבולטים מן הים.
גאוגרפיה > קבוצת האיים המזרחית

קבוצת האיים המזרחית כוללת, ממערב למזרח, את אי הבעלוּת (Île de la Possession, איל דה לה פוססיון), הגדול שבאיי קרוזה, אשר שטחו כ-150 קמ"ר. במזרחו של אי זה ממוקמת תחנת המחקר אלפרד פור (Alfred Faure), אשר מאז 1963 נמצאת בו ברציפות אוכלוסייה מתחלפת של חוקרים ואנשי צוות, ואלה, כמה עשרות במספר, בני האדם היחידים היושבים באיים. האי המזרחי ביותר נקרא בהתאם אי המזרח (בצרפתית: Île de l'Est, איל דה ל'סט), שטחו כ-130 קמ"ר, ובו נמצאת הנקודה הגבוהה באיים: הר מריון-דיפרן (Marion-Dufresne), 1,050 מ' מעל פני הים.
גאוגרפיה > האקלים

באיים שורר אקלים טונדרה עם השפעות ימיות הממתנות את משרעת הטמפרטורות. ממוצע הטמפרטורות החודשי נע בין 2.9°c בחורף ל-7.9°c בקיץ. פרט למקרים נדירים, אין הטמפרטורות חורגות מ-18°C כלפי מעלה, ומ-5°C- כלפי מטה. באיים ישנם כ-300 ימים גשומים בשנה, בהם כמות המשקעים היא כ-2,000 מ"מ. כן נושבות בהם רוחות עזות, כאשר בכ-100 ימים בשנה עוצמתן היא 100 קמ"ש או יותר.
החי והצומח

בשל האקלים הקר, מוגבל מגוון הצמחייה באיים לעשב, טחב וחזזיות. באשר לחי, פרט לחרקים, קיימות באיים אוכלוסיות גדולות מאוד של עופות ימיים, כלבי ים ופינגווינים. האיים, שהם מבתי הגידול החשובים בעולם לאותם בעלי חיים, הוכרזו כשמורת טבע ב-1938.
החי והצומח > עופות ים

ישנם באיים ארבעה מינים של פינגווינים. המין הנפוץ ביותר הוא פינגווין הסלעים, ממנו נמצאים באיים כשני מיליון זוגות. באי החזיר שבאיי קרוזה חיו ב-1980 כ-700,000 זוגות של פינגווין מלכותי, כחצי מן האוכלוסייה העולמית. אולם באוגוסט 2018 פורסם כי מושבת הפינגווין המלכותי באי הצטמצמה לכ-200,000 פרטים בלבד. הסיבות להתמעטות מהירה זו אינן ברורות. משלחת מחקר מתוכננת להגיע לאזור לקראת סוף חורף 2019.
כן ניתן למצוא באיים פינגווין לבן אוזן ותת מין של פינגווין מצויץ מערבי. באשר לעופות ים בעלי כושר תעופה, האיים מהווים את אחד האתרים החשובים בעולם לקינונם. בין אלה ניתן למצוא כיאוניסיים, אלבטרוסים ועוד.
החי והצומח > יונקים

בין היונקים ניתן למצוא באיים דובי ים, כמו גם פיל ים דרומי. במים שסביב האיים ניתן למצוא את הלוויתן הקטלן. בני אותו מין למדו לצוד את כלבי הים גם במים רדודים.
היסטוריה

האיים נתגלו ב-24 בינואר 1772 על ידי חוקר הארצות הצרפתי מרק-ז'וזף מריון-דיפרן. ז'יל קרוזה, סגנו של פרן, היה הראשון לנחות על האיים, אשר נקראו על שמו. עם נחיתתו, הכריז קרוזה על בעלותה של צרפת על האיים, והאי עליו נחת נקרא בהתאם אי הבעלות. מבחינה מנהלית, האיים נשלטו עד אמצע המאה ה-20 ממדגסקר. ב-1955 הפכו האיים לחלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת.
בחלקה הראשון של המאה ה-19 פקדו את האיים ציידי כלבי ים, עד שתוך כמה עשורים אוכלוסיית כלבי הים במקום כמעט נכחדה. באמצע המאה הגיעו למקום ציידי לווייתנים, רבים מהם מארצות הברית, עד שגורל דומה פקד גם בעלי חיים אלה. במרוצת השנים טבעו לא מעט ספינות בסמוך לחופי האיים, ובשל שכיחות התופעה הבריטים שיגרו אחת לכמה שנים ספינות כדי לבדוק אם ישנם ניצולים.
ב-1961 הוקמה תחנת מחקר באיים, והחל מ-1963 החלה לפעול במזרחו של אי הבעלות תחנת אלפרד פור, המאוישת בקביעות. צוות התחנה עוסק בתצפיות ובמחקרים בתחום הביולוגיה, מטאורולוגיה וגאולוגיה.
אזכורים תרבותיים

בשנת 2012 יצא בצרפת הסרט "הטבחית של הנשיא" (Les Saveurs du Palais, במקור "הטעמים של הארמון"), אשר עלילתו מתרחשת בחלקה בתחנת המחקר אלפרד פור.
לקריאה נוספת

Church, Ian (1985). Survival on the Crozet Islands: The Wreck of the Strathmore in 1875. Waikanae, New Zealand: Heritage Press. ISBN 0-908708-02-5.
LeMasurier, W. E.; Thomson, J. W., eds. (1990). Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. American Geophysical Union. ISBN 0-87590-172-7.
הערות שוליים

↑   משני מיליון ל-200 אלף: חוקרים שואלים מה קרה למושבת הפינגווין המלכותי הגדולה בעולם, באתר הארץ, 31 ביולי 2018
| חבלי צרפת |
| --- | --- | --- |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית מ-2016 | או-דה-פראנס • אוברן-רון-אלפ • אוקסיטניה • איל-דה-פראנס • אקיטן החדשה • בורגון-פראנש-קונטה • ברטאן • גראנד אסט • נורמנדי • סאנטר-עמק הלואר • פיי דה לה לואר • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה |  |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית עד סוף 2015 | אוברן • איל-דה-פראנס • אלזס • אקיטן • בורגון • ברטאן • לורן • לימוזן • לנגדוק-רוסיון • מידי-פירנה • נור-פה דה קאלה • נורמנדי עילית • נורמנדי תחתית • סאנטר • פיי דה לה לואר • פואטו-שראנט • פיקרדי • פראנש-קונטה • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה • רון-אלפ • שמפאן-ארדן |  |
| חבלים מעבר לים | גוואדלופ • גיאנה הצרפתית • מרטיניק • ראוניון • מיוט |  |
| קולקטיבים מעבר לים | פולינזיה הצרפתית • סן-פייר ומיקלון • ואליס ופוטונה • סן ברתלמי • סן מרטן |  |
| טריטוריות מעבר לים | הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת (ארץ אדלי • איי אפארסה • סן פול ואמסטרדם • איי קרגלן • איי קרוזה) |  |
| מעמד מיוחד | קלדוניה החדשה • קליפרטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15238649r (data)  GND: 4709097-2  NARA: 10036807  SUDOC: 027856992  VIAF: 315527289   WorldCat (עם VIAF): 315527289 
תחנת המחקר אלפרד פור
בית המשפט החוקתי של ירדן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מאפיינים
 מדינה:  ירדן ירדן
 ערכאה מתחת:  בית המשפט העליון של ירדן
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  6 באוקטובר 2012 – הווה (12 שנים)
 שופטים
 נשיא:  מוחמד מדאללה אל-מהדין
 מספר שופטים:  9
 גאוגרפיה
 cco.gov.jot
בית המשפט החוקתי של ירדן (בערבית: المحكمـة الدستوريـة) הוא בית משפט לחוקה של הממלכה ההאשמית הירדנית.
היסטוריה של משפט חוקתי בירדן

בחוקת ירדן שנתנה ב-1952 הוקמה מועצה עליונה, בעלת זכות לביקורת שיפוטית. הגוף כלל את יושב ראש הסנאט הירדני וכמה מחבריו, לצד שופטים בכירים. למועצה נועדו לפנות חברי הסנאט הירדני והקבינט המלכותי במקרה של צורך בפרשנות חוקתית. למרות סמכותה הרשמית, המועצה לא הייתה פעילה במיוחד, והוציאה רק ארבעים וחמש פסיקות בחמישים ושמונה שנות קיומה.
במקביל יכלו בתי משפט רגילים להימנע משימוש בחוק הסותר את החוקה בלא שתהא להם הסמכות להורות על ביטולו.
ב-1998 פסק בית המשפט העליון של ירדן כי בכוחו לבחון את חוקיותם של חוקים והתאמתם לחוקה הירדנית, גם ללא פניית הממשלה הירדנית.
בית המשפט

באוקטובר 2011 תוקנה חוקת ירדן ונקבעה בה הקמת בית משפט לחוקה עבור הממלכה.
באוקטובר 2012 הושבעו חברי בית בית המשפט החוקתי הראשונים, ובית המשפט החל לפעול.
בעת הקמת בית המשפט מונו לו מנשיא ושמונה שופטים נוספים, ונקבע בחוקה כי בכל שנתיים ימונו שלושה שופטים חדשים לבית המשפט, שיחליפו שלושה מהשופטים המכהנים. השופטים ממונים בצו הניתן על ידי מלך ירדן לכהונה לא ניתנת להארכה בת שש שנים.
על שופט להיות אזרח ירדני, שהגיע לגיל 50, ועליו להיות חבר בבית המשפט לערעורים בעמאן או בבית המשפט העליון של ירדן, או פרופסור למשפטים, או עורך דין פרטי במשך חמש עשרה שנה.
ניתן להדיח שופט בבית המשפט החוקתי בצו מלכותי הניתן לבקשת ששה מחברי בית המשפט במקרה שבטלו אחד מהתנאים הדרושים למינוי.
לסנאט, בית הנבחרים ולקבינט המלכותי קיימת הזכות לעתור ישירות לבית המשפט החוקתי בסוגיות חוקתיות. אזרחים יכולים לפנות לבקש מבית המשפט לערעורים לפנות לבית המשפט החוקתי לערער על חוקיותם של חוקים ששימשו בתי משפט לקבלת הכרעה בענייניהם, ואם בית המשפט מקבל את העתירה הם יכולים לפנות לבית המשפט החוקתי.
בגלל כללים אלו, קמות התיקים שהופיעו בפני בית המשפט נמוכים למדי: עד ל-2023 נדונו בבית המשפט רק 61 מקרים, ממוצע של כשש תיקים בשנה.
הערות שוליים

1 2 3 4  פארוק סבר אל-שיבלי, מוחמד אל-חלילה ונתן ברון, Judicial Review and the Jordanian Constitutional Court: False Start or Slow Start?, ברייל, אוגוסט 2023 (באנגלית)
1 2 3  Definition of the Court, בית המשפט החוקתי של ירדן (באנגלית)
1 2  Arab Royal Houses Seek Affordable Medicines, המכון למחקרי ביטחון לאומי
↑  ירדן: המלך ייסד בית משפט חוקתי כחלק מהרפורמות, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2012
1 2 3 4  זיאד עידאת ולאיטה נסראווין, The Oonstitutional Court of Jorden: Evaluating 10 Years of Service & Future Expectatuons, דצמבר 2021 (באנגלית)
אמילי ממולד הירח

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לוסי מוד מונטגומרי 
 שפת המקור:  English
 סוגה:  Children's novel
 נושא:  יתמות 
 מקום התרחשות:  אי הנסיך אדוארד 
 הוצאה
 הוצאה:  פרדריק א' סטוקס 
 תאריך הוצאה:  1923 
 סדרה
 סדרת ספרים:  Emily series
 הספר הבא:  Emily Climbs 
 
אמילי ממולד הירח (Emily of New Moon) הוא הספר הראשון בסדרת רומנים מאת לוסי מוד מונטגומרי על ילדה יתומה, שובת לב בעלת דמיון עשיר שגדלה באי הנסיך אדוארד. מונטגומרי התפרסמה כמחברת סדרת הספרים על אן שרלי הידועה בעברית כהאסופית. הספר פורסם לראשונה בשנת 1923.
תקציר עלילה

בדומה לסדרה הקודמת והמפורסמת יותר האסופית, הרומנים של אמילי מתארים את החיים בעיניה של ילדה יתומה צעירה, אמילי סטאר, שגדלה בידי קרוביה לאחר שאביה מת משחפת. מונטגומרי חשבה שאמילי היא דמות הרבה יותר קרובה לאישיותה שלה מאשר דמותה של אן, וחלק מהאירועים המתרחשים בסדרה על אמילי קרו למונטגומרי עצמה. אמילי מתוארת כבעלת שיער שחור, עיניים סגולות, אוזניים של אלפית, עור חיוור וחיוך "איטי" ייחודי וקסום.
אמילי סטאר נשלחת לגור בחוות מולד הירח באי הנסיך אדוארד יחד עם דודתה הקשוחה אליזבת הדודה לורה טובת הלב ובן דודן ג'ימי. הם כולם נצר למשפחת מאריי הגאה והידועה בכל רחבי האי. היא מתיידדת עם אילזה ברנלי, טדי קנט ופרי מילר, הילד שכיר, שדודה אליזבת מתנשאת עליו מכיוון שנולד ב'סטובפיפ טאון', רובע של תושבים עניים.
לכל אחד מהילדים כישרון מיוחד. אמילי נולדה להיות סופרת, טדי הוא אמן מחונן, אילזה היא נואמת מוכשרת, ולפרי יש יכולות של פוליטיקאי גדול. לכל אחד מהם יש בעיות עם משפחתו. אמילי מתקשה להסתדר עם הדודה אליזבת, שלא מבינה את הצורך שלה לכתוב. אביה של אילזה, ד"ר ברנלי, מתעלם ממנה רוב הזמן בגלל סוד נורא הנוגע לאמה של אילזה. אמו של טדי מקנאה בחבריו המוכשרים של בנה, מחשש שאהבתו אליהם תמחק את אהבתו אליה; כתוצאה מכך, היא שונאת את אמילי, את הציורים של טדי ואפילו את חיות המחמד של בנה. פרי לא משתייך למעמד חברתי כמו שלושת חבריו. כשדודה שלו טום מנסה פעם לגרום לאמילי להבטיח להתחתן עם פרי כשיגדלו, היא מאיימת שאם אמילי לא תעשה זאת, היא לא תשלם על לימודיו של פרי.
דמויות בולטות נוספות הן דין "ג'ארבק" פריסט, ציניקן שקט ומסתורי שרוצה משהו ומפחד שהוא בלתי אפשרי. מר נגר, המורה המבוגר שהופך למדריך ומבקר רב ערך לאמילי המנחה אותה כיצד להשתפר בכתיבת סיפוריה ושיריה; בן הדוד "ג'ימי" הפשוט, שמדקלם את שירתו כשהרוח נחה עליו; הדודה לורה, שהיא הדודה החביבה על אמילי ביותר; ודודה אליזבת הקפדנית והחשדנית, שלמרות מאפייניה אלו מתגלה כבת ברית בלתי צפויה בעת צרות. ספר זה היה הספר האהוב ביותר בסדרה.
סִדרָה

שלושת הרומנים על אמילי הם אמילי ממולד הירח (1923), Emily Climbs (1925) (אמילי מטפסת) ו-Emily's Quest (אמילי חוקרת) (1927). הסדרה עוקבת אחר אמילי במהלך שנות לימודיה וטיפוסה במעלה "השביל האלפיני" הסמלי בדרכה להפוך לסופרת מצליחה (השביל האלפיני הוא ביטוי משיר שהיווה לה השראה מגיל צעיר). הספרים המאוחרים יותר עוקבים אחר אמילי במספר רומנים והרפתקאות. אמילי היא גיבורה עם אהבה ליופי, לטבע ולאמנות, נאמנה לחבריה, צמאה לידע ומסורה מסירות נלהבת לכתיבתה.
פרסום > תרגום הספר לעברית

הספר תורגם לעברית לראשונה בשנת 2021 על ידי מאירה פירון. יצא לאור על ידי טל-מאי ומשכל.
פרסום > סיפורים קצרים

לקידום הספר בארצות הברית, פרסמה מונטגומרי פרקים ערוכים מתוכו כסיפורים קצרים ב-The Delineator . אלה כללו את "Enter Emily" ו-"Too Little Cooks", שעובד מאוחר יותר לפרק בספר.
פרסום > תרגומים

הספר תורגם לשפות רבות, ביניהן:
"Emily fra Månegården" (דנית)
Kumkunen Emily (Emily a dreamer)' and 'Emily, Chowon ew Bit (Emily, the Light on the Plain) (קוריאנית)
Emīlija no Jaunā mēness (לטבית)
Pieni runotyttö (פינית)
Emilka ze Srebrnego Nowiu (פולנית)
Emily (שוודית)
Emily, de la Luna Nueva (ספרדית)
Emily della Luna Nuova (איטלקית)
Kawaii Emily (יפנית)
Emilie de la Nouvelle Lune (צרפתית)
Emily auf der Moon-Farm (גרמנית)
Emily-Dokhtare Darrehaye Sabz (פרסית)
Emily z Nového Mesiaca (סלובקית)
Emily ở trang trại trăng non (וייטנאמית)
Emily (סינהלה)
Emily de Lua Nova (פורטוגזית)
"Emily - A tűzpróba" ו-"Emily - Barátságok" " (הונגרית)
אמילי ממולד הירח (עברית)
טֵלֶוִיזִיָה

הרומנים עובדו לסדרת טלוויזיה על ידי סינאר, סרטי סטריט סטריט וטלוויזיה CBC בשנת 1998. הסדרה צולמה באי הנסיך אדוארד וכיכבו בה ילדים מקומיים. הסדרה משודרת כיום ב-Vision TV של קנדה באנגלית ו-TLN בספרדית, ובארצות הברית This TV. הסדרה זמינה כעת גם בערוץ הסרטים Hallmark של Roku, ובחינם ב-Encore+.
באפריל 2007 הותאמו הרומנים לסדרת טלוויזיה מונפשת בת 26 פרקים ביפן בשם Kaze no Shōjo Emily (אמילי, נערת הרוח). הסדרה הופקה על ידי NHK וטוקיו קולנוע שינשה.
תרבות פופולרית

הספר מופיע בסדרת הטלוויזיה בובה רוסית.
ב-5 בנובמבר 2019, נכנס אמילי ממולד הירח לרשימת 100 הרומנים המשפיעים ביותר של חדשות ה-BBC.
ראו גם

האסופית
הערות שוליים

↑  הפלאות שנגלו לעיניה - מקור ראשון, באתר www.makorrishon.co.il
↑  אמילי ממולד ירח - לוסי מוד מונטוגומרי | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il
↑  Kaze no Shoujo Emily (TV Series 2007–) - IMDb (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2021-08-03
↑  "100 'most inspiring' novels revealed by BBC Arts". BBC News (באנגלית בריטית). 2019-11-05. נבדק ב-2021-08-03.
טנק להביור

טנק להביור באיוו ג'ימה
טנק להביור הוא טנק המצויד בלהביור ומשמש בעיקר ללחימה כנגד ביצורים או מכשולים אחרים. במלחמת העולם השנייה הגיעו טנקים מסוג זה לשיא השימוש והתפוצה כאשר מדינות רבות, ובהם ארצות הברית, ברית המועצות, גרמניה הנאצית, יפן, איטליה והממלכה המאוחדת הצטיידו בטנקים בעלי להביור.
טנק הלהביור נתמך לרוב על ידי חיל רגלים כמו בקרב איוו ג'ימה. בשדה הקרב רגיל הלהביור לרוב חסר תועלת בשל טווחו המצומצם.
בהשוואה למטולי להביור ניידים, טנקי להביור נשאו כמות דלק רבה יותר והיו מסוגלים לירות לטווח ארוך יותר. בזכות יכולתם להתקרב לעמדות אויב בבטיחות יחסית, הם היו בעלי ערך רב בפינוי מבצרים כבדים של חיל רגלים. לדוגמה, מאחר שתותחי הטנקים האמריקניים לא הצליחו לחדור את הבונקרים העבים שהקימו המגינים היפנים באיים כמו טאראווה ואיוו ג'ימה, נעשה שימוש בטנקי להביור במקום זאת, בעוד שחיילי רגלים סיפקו את האבטחה הנדרשת במהלך הפעלתם.