stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריו ראנצ'ו
היסטוריה

הרוב הגדול של שטח ריו רנצ'ו היה במקור חלק מהעיירה אלמדה גרנט, אשר נוסדה על ידי מתיישבים קולוניאליים ספרדים ב-1710. השטח הועבר לארצות הברית ב-1848, לאחר שהביסה את מקסיקו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
האזור החקלאי החל להיות מיושב החל משנות ה-60 של המאה ה-20 והלאה. העיר עצמה התאגדה כעיר ב-1981. העיר התפתחה משמעותי באותה השנה לאור פתיחת מפעל של חברת אינטל.
מאז שנות ה-90, ריו רנצ'ו נקטה מספר צעדים על מנת להפוך לעצמאית יותר מאלבקרקי השכנה. פיתוח זה כלל יצירת מחוז חינוכי חדש, וכן הקמת מרכזים מסחריים ועסקיים, בית עירייה חדש, והקמת קמפוס חדש של אוניברסיטת ניו מקסיקו.
דמוגרפיה

| התפתחות האוכלוסייה> מפקד | התפתחות האוכלוסייה> אוכלוסייה | התפתחות האוכלוסייה>  | התפתחות האוכלוסייה> %± |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | 9,985 |  | — |
| 1990 | 32,551 |  | 226.0% |
| 2000 | 51,765 |  | 59.0% |
| 2010 | 87,521 |  | 69.1% |
| 2020 | 104,046 |  | 18.9% |
Sources: 1980–2000
ההכנסה החציונית לנפש בעיר היא 20,322 דולר, לעומת 47,169 דולר למשק בית ו-52,233 דולר למשפחה. לגברים הכנסה חציונית היא $39,162, לעומת $27,385 לנשים. כ-3.7% מהמשפחות ו-5.1% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 5.1% מאלו מתחת לגיל 18 ו-5.8% מבני 65 ומעלה. על כל 100 נשים, היו 94.2 גברים. על כל 100 נשים בנות 18 ומעלה, היו 89.9 גברים.
המעסיקים הבולטים בעיר הם אינטל, וולמארט, בנק אוף אמריקה, היולט פקארד, וכן מערכות הבריאות המקומיות.
הגיל החציוני הוא 35 שנים. החלוקה הגילית בעיר היא:
29.2% מתחת לגיל 18
7.0% – 18–24
32.0% – 25–44
20.1% – 45–64
11.7% – 65+
ממשל ופוליטיקה

ראש העיר הוא גרגורי האל מהמפלגה הרפובליקנית, שנבחר לראשונה ב-2014. הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה במרץ 2018 ולקדנציה שלישית במרץ 2022. חברי מועצת העיר נבחרים משישה מחוזות חד-נציגיים. מתוך ששת חברי המועצה הנותרים, חמישה הם רפובליקניים ורק אחד הוא מן המפלגה הדמוקרטית. כמו כן, תושבי העיר בוחרים את שופט בית המשפט העירוני.
הערות שוליים

↑  "Rio Rancho Profile". City of Rio Rancho. אורכב מ-המקור ב-23 ביוני 2008. נבדק ב-18 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Census Population API". United States Census Bureau. נבדק ב-12 אוק' 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557653005171  LCCN: n84195897  MusicBrainz: e54a69b3-1198-44b8-8595-6f80f3e5d604  VIAF: 145471991   WorldCat (עם VIAF): 145471991 
בית העירייה החדש
רפלקס קושינג

ערך זה עוסק בתגובה פיזיולוגית של מערכת העצבים לעלייה בלחץ התוך גולגולתי. אם התכוונתם להפרעה הורמונלית, ראו .
| --- | --- |
 על שם:  הארווי קושינג
 מזהים
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C3662815 
 
רפלקס קושינג נקרא גם המשולש על שם קושינג או משולש קושינג הוא תגובה פיזיולוגית של מערכת העצבים לעלייה בלחץ התוך-גולגולתי, הכוללת את הטריאדה על שם קושינג: עלייה בלחץ הדם, האטה בקצב הלב ושינויים בקצב הנשימה. הרפלקס מופיע בדרך כלל בשלבים מאוחרים של חבלת ראש קשה ועלול להעיד על תהליך הרניאציה של המוח. ניתן להפיק את הרפלקס גם כתגובה למתן תוך ורידי של תרופות כמו אדרנלין. הרפלקס תואר לראשונה על ידי הנוירוכירורג האמריקני הארווי קושינג בשנת 1901.
הרפלקס מתרחש בשלושה שלבים:
בעקבות הירידה בזרימת הדם למוח מופיעה תגובה סימפטטית של כיווץ עורקים הגורם לעלייה בלחץ הדם.
בעקבות העלייה בלחץ הדם מופיעה תגובה פאראסימפתטית של ירידה בקצב הלב (ברדיקרדיה).
בעקבות לחץ על מרכז הנשימה בגזע המוח מופיעים שינויים בקצב הנשימה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שיעור שגיאה בייסיאני

בסטטיסטיקה ובלמידת מכונה, שיעור השגיאה הבייסיאני הוא שיעור השגיאה הנמוך ביותר שמְסַוֵוג יוכל להשיג על מדגם מסוים.
כאשר עלינו לתת סיווג על פי אוסף מאפיינים, אם כל אוסף מאפיינים מסוים גורר בהכרח סיווג מסוים (משמע, העולם בו אנחנו עובדים הוא דטרמיניסטי), אז שיעור השגיאה הבייסיאני הוא אפס.
לעומת זאת, אם לאוסף מאפיינים מסוים יש מספר סיווגים אפשריים, אז גם מְסַוֵוג אופטימלי ישגה בהכרח בחלק מהמקרים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סטטיסטיקה ובנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריוג'י נויורי

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1938 (בן 86) קובה, האימפריה היפנית
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  קובה 
 עיסוק:  כימיה ירוקה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיוטו
 מנחה לדוקטורט:  Hitoshi Nozaki 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד RIKEN אוניברסיטת נגויה
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה פרס וולף מדליית קופלי
 אתר רשמי
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
ריוג'י נויורי (ביפנית: 野依 良治;‏ נולד ב-3 בספטמבר 1938) הוא כימאי יפני, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2001 ביחד עם ויליאם נולס, על "עבודתם על תגובות הידרוגנציה מזורזות כיראלית".
ביוגרפיה

ריוג'י נויורי נולד ב-3 בספטמבר 1938 בקוֹבֶּה שביפן. עוד בצעירותו פיתח עניין במדעים ולמד פיזיקה אצל זוכה פרס נובל הידקי יוקאווה. מאוחר יותר הוא הוקסם מכימיה, לאחר ששמע מצגת על ניילון בתערוכה תעשייתית. בשנת 1961 סיים תואר ראשון בבית הספר להנדסה שבאוניברסיטת קיוטו, לאחר מכן קיבל תואר שני בכימיה תעשייתית מבית הספר לתואר שני להנדסה באוניברסיטת קיוטו. בין השנים 1963–1967 היה עמית מחקר בבית הספר להנדסה באוניברסיטת קיוטו ומדריך בקבוצת המחקר של היטושי נוזאקי. נויורי קיבל תואר דוקטור להנדסה (DEng) מאוניברסיטת קיוטו בשנת 1967. בשנת 1968 מונה לפרופסור ועשה את הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. לאחר הפוסט דוקטורט, נויורי עבד כמרצה באוניברסיטת נגויה ועבד במקביל ב-RIKEN.
מחקר

נויורי מאמין בכוחה של הכימיה הירוקה. במאמר משנת 2005 טען לחתירה ל"אלגנטיות מעשית בסינתזה". במאמר זה הצהיר כי "היכולת שלנו לחשוב על סינתזות כימיות פשוטות ומעשיות היא הכרחית להישרדותם של המינים שלנו." במקום אחר אמר כי "המחקר מיועד לאומות ולאנושות, לא לחוקרים עצמם." הוא מעודד מדענים להיות פעילים פוליטית: "החוקרים חייבים לדרבן את דעת הקהל ואת מדיניות הממשלה לקראת בניית החברה המקיימת במאה ה-21."
נויורי הוא יו"ר המועצה לשיקום החינוך, שהוקמה על ידי ראש ממשלת יפן שינזו אבה לאחר עלייתו לשלטון בשנת 2006.
נויורי מפורסם בעיקר בזכות הידרוגנציה אסימטרית המשתמשת כזרזים קומפלקסים של רודיום ורותניום, במיוחד אלה המבוססים על ליגנד BINAP. (הידרוגנציה א-סימטרית של אלקן בנוכחות ((S)-BINAP) Ru (OAc) 2 משמש לייצור מסחרי של נפרוקסן טהור אננטיומרית (97% ee), המשמש כתרופה נוגדת דלקת. הסוכן האנטיבקטריאלי לבופלוקסצין מיוצר על ידי הידרוגנציה אסימטרית של קטונים בנוכחות קומפלקס הליד BINAP של Ru (II).
הוא עבד גם על תהליכים אסימטריים אחרים. בכל שנה מייצרים 3,000 טון (לאחר התרחבות חדשה) של מנטול (ב-94% ee) על ידי התאגיד הבינלאומי Takasago, תוך שימוש בשיטת נויורי לאיזומריזציה של אמינים אליאליים.
הוקרה

פרס ריוג'י נויורי נקרא לכבודו. בשנת 2000 נויורי הפך לדוקטור לשם כבוד באוניברסיטת רן 1, שם לימד בשנת 1995, ובשנת 2005, הפך לדוקטור לשם כבוד באוניברסיטה הטכנית של מינכן וב-RWTH אוניברסיטת אאכן, גרמניה. נויורי נבחר כחבר זר בחברה המלכותית (ForMemRS) בשנת 2005, וקיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון לטכנולוגיה כימית, מומבאי (בעבר נקראה UDCT) ב-23 בפברואר 2018.
פרסים שקיבל:
1978 – פרס מטסונאגה.
1982 – פרס התרבות צ'ו-נצ'י
1985 – פרס האגודה לכימיקלים ביפן
1991 – פרס ג'ון ג. קירקווד, האגודה האמריקנית לכימיה ואוניברסיטת ייל
1992 – פרס אסאחי
1993 – פרס טטרהדרון
1995 – פרס האקדמיה של יפן (אקדמאים)
1997 – פרס ארתור סי קופ
1997 – מדליית כיראליות
1999 – פרס המלך פייסל הבינלאומי
2001 – פרס וולף לכימיה
2001 – פרס נובל לכימיה
2009 – מדליית זהב למונוסוב
רפלקס הקרסול

| --- | --- |
 שיוך:  רפלקס מתיחה 
 
גיד אכילס ושריר הסוליה
רפלקס הקרסול או רפלקס גיד אכילס הוא החזר גידי המתרחש בעקבות מתיחה מהירה של שריר הסובך השלש ראשי, כאשר גיד אכילס נע כתוצאה של כיווץ השריר, כשכף הרגל במנח התחלתי של כפיפה גבית (לכיוון החלק הגבי של כף הרגל). רפלקס חיובי משמעו הפקת תגובה תנועת כף הרגל לכפיפה כפית (לכיוון החלק של כף הרגל שדורך על הרצפה).
רפלקס הקרסול בודק את תקינות שורשי העצבים S1,S2, עצב השת (סכיאטי) היוצא מהם ועצב השוקה ההמשכי לו. בדיקת הרפלקס מהווה חלק מן הבדיקה המוטורית בתוך בדיקה נוירולוגית סטנדרטית.
רפלקס הקרסול עשוי להיות ירוד במצב של תת פעילות של בלוטת התריס או נוירופתיה פריפרית ועשוי להיעלם כליל אצל זקנים ובמקרים של פריצת דיסק ברמת החוליות L5-S1. הרפלקס עשוי להיות מוגבר אצל צעירים וכן במצב של פגיעה בנוירון המוטורי העליון של המסלול הקורטיקו-ספינלי.
ניתן להפיק את הרפלקס בשלוש דרכים:
שכיבה חלקית: רגל הנבדק מכופפת ב-90 מעלות בברך והחלק הפנימי של הקרסול פונה לתקרה. הבודק מחזיק את כף הרגל בכפיפה גבית ומכה בגיד אכילס תוך שהוא מתבונן בשריר הסובך.
שכיבה מלאה: רגל הנבדק ישרה על המיטה. הבודק דוחף את הרגל לכפיפה גבית מאחורי אצבעות הרגלים של הנבדק ומכה באצבעות היד שלו תוך שהוא מתבונן בשריר הסובך.
ישיבה: הנבדק כורע ברך על כיסא כך שהקרסול עומד באוויר. הבודק מכה ישירות על גיד אכילס.
שאסר אלפן

| --- | --- |

 לעולם לא נילקח בחיים Jamais être pris vivant
 פרטים
 כינוי:  השדים הכחולים
 מדינה:  צרפת צרפת
 סוג:  לוחמה הררית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1888–הווה (כ־136 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
שאסר אלפן (בצרפתית: Chasseurs Alpins; ציידים אלפינים) הם יחידות עילית ללוחמה הררית של הצבא הצרפתי.
חיילי המשרתים כ"שאסר אלפן" פיתחו מספר מסורות במהלך השנים, הם מאופיינים בין היתר בענידה של כומתה רחבה המכונה 'טארט' וכוללים על דרגותיהם את סמל הביוגל מה שמבדיל אותם משאר החיילים הרגליים.
היסטוריה

צרפת החלה להקים יחידות לוחמה הררית מהמחצית השנייה של המאה ה-19, בעיקר כתגובה לאיחוד איטליה והרצון להגן על הגבול ההררי אל מול חיילי האלפיני האיטלקים. בשנת 1888, לאחר שהאיטלקים הקימו שישה רגימנטים אלפינים משלהם, הוקם 'קורפוס החיילים ההרריים' אשר אימן וסיפח אליו 12 מבין 31 גדודי הרובאים הקלים (Chasseurs à Pied; "ציידים\רובאים רגליים"). יחידות אלו הומרו ליחידות לוחמה ההררית וקיבלו את השם 'שאסר אלפן', המבוסס על השם "שאסר" המזוהה עם חיל רגלים קל (בדומה ליגר הגרמני) ו-"אלפן" על שם האלפים, כלומר "של האלפים, של הרים".
בשנת 1891 אימצו חיילי השאסר אלפן באופן רשמי את כובע הטארט המאפיין אותם, כובע מסורתי של רועי צאן פירנאים ויעיל במיוחד בהגנת ראשו של הלובש מפני מזג האוויר הקיצוני באזורים ההרריים.
כיום מאוגדות יחידות הלוחמה ההררית הצרפתיות לכדי 'חטיבת חיל הרגלים ההררי ה-27' (Brigade d'Infanterie de Montagne), אשר כוללת בתוכה את הגדוד השביעי, הגדוד ה-13 והגדוד ה-27. לצד אלו משרתות בכוחות המזוינים של צרפת יחידות הרריות נוספות, בהם: 'רגימנט הארטילריה ההררית ה-93', 'רגימנט השריון הקל ה-4', 'רגימנט ההנדסה ה-2' (לגיון הזרים) ושתי יחידות של הז'נדרמריה המוקדשות לחילוץ והצלה ומשימות שיטור.
תמונות

חיילי הגדוד ה-30 מפעילים תותח הרים 65 מ"מ, 1912
חיילי שאסר אלפן ב-1918
חיילי הגדוד השביעי במצעד, 2018
מדי הסוואה חורפאיים, 2019
חיילי הגדוד השני באסטוניה, 2022
ראו גם

שאסר
גבירגסייגר
אלפיני
מפקד הגדוד השביעי חובש את כובע הטארט עם סמל השאסר אלפן, 1939
שאנסון

| --- | --- |

נגנים בלבוש ימי הביניים בפסטיבל מוזיקה בקורד-סר-סייל, צרפת
 מקורות סגנוניים:  שירה
 מקורות תרבותיים:  סוף ימי הביניים, צרפת
 נגזרות:  שאנסון קורטויז, שאנסון דה גסטה, מוטט-שאנסון
שאנסון (בצרפתית: Chanson; מילולית, שיר) הוא ז'אנר מוזיקלי שהחל דרכו בצרפת כשיר פוליפוני בשלהי ימי הביניים ותקופת הרנסאנס. שאנסונים מוקדמים נוטים לצורות קבועות, בלדה, רונדו או וירלאי, אם כי בהמשך היו מלחינים שכתבו מוזיקה לשירה פופולרית במגוון צורות.
השאנסונים המוקדמים ביותר נכתבו לשניים, שלושה או ארבעה קולות. בתחילה היו מקובלים שלושה קולות, שהתפשטו לארבעה במאה ה-16. לפעמים ליוו כלי נגינה את הזמרים.
שאנסונים מוקדמים

מחבר השאנסונים החשוב הראשון היה גיום דה מאשו, שחיבר יצירות בשלושה קולות בתבניות קבועות במהלך המאה ה-14. גיום דופאי וז'יל בנשואה, שכתבו מה שנקרא שאנסונים בורגונדיים (משום שמקורם היה באזור הידוע כבורגונדי), היו מלחיני השאנסון החשובים ביותר של הדור הבא (1420–1470) וגם הם כתבו בדרך כלל בשלושה קולות. בסוף המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 הופיעו על בימת השאנסון יוהנס אוקכם וז'וסקן דה פרה, שיצירותיהם השתחררו מכבלי הצורות הקבועות והתחילו לדמות למוטטים ולמוזיקה הליטורגית של תקופתם.
באמצע אותה מאה היו קלודין דה סרמיזי וקלמאן ז'אנקן, שכתבו מה שנקרא שאנסונים פריזאיים. גם אלה נפטרו מן הצורות הקבועות ונכתבו בסגנון פשוט, הומופוני יותר, והמוזיקה שלהם נועדה לעיתים לעורר דימויים שונים. מלחינים בני דורם, כמו גם מאוחרים יותר, אורלנדו לאסוס, למשל, הושפעו מן המדריגל האיטלקי. הרבה יצירות אינסטרומנטליות מוקדמות היו וריאציות מעוטרות (הקטנות) על שאנסונים, וז'אנר זה היה לקנצונה, מבשרת הסונאטה.
ספר התווים הראשון שהודפס בדפוס מיטלטל היה קובץ שאנסונים.
שיר סולו צרפתי התפתח בסוף המאה ה-16, כנראה מן היצירות הפריזאיות שהוזכרו קודם. במשך המאה ה-17 שגשגו שירי אהבה, שירי שתייה ודומיהם, בדרך כלל בליווי לאוטה או כלי מקלדת. תרמו להם מלחינים כמו אנטואן בוסה, דניס גוטייה, מישל לאמבר ומישל-רישאר דה לאלאנד.
במשך המאה ה-18 הייתה האופרה המוזיקה הווקלית השלטת, אבל שירת הסולו קמה לתחייה במאה ה-19, תחילה בנעימות טרקלין, אבל באמצע המאה כבר הופיעו יצירות מתוחכמות ומלוטשות, שהושפעו מן הלידר הגרמניים, שמצאו את דרכם אל צרפת. לואי נידרמאייר, הנתון לקסמי שוברט, היה הציר המרכזי בתנועה זו, ואחריו אדואר לאלו, פליסיין דוד ורבים אחרים. מלחיני השיר הצרפתי של סוף המאה ה-19, שכונה מלודיה או שאנסון, היו ארנסט שוסון, עמנואל שברייה, גבריאל פורה וקלוד דביסי, מוריס ראוול, פרנסיס פולנק ורבים ממלחיני המאה ה-20 בצרפת המשיכו במסורת איתנה זו.
שאנסון מודרני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאפייני השאנסון במאה ה-20 הם בעיקר חשיבותן של המילים, השפעות מוזיקליות זרות (בעיקר ג'אז, סווינג ורוקנרול מארצות הברית) ומבצעים בעלי נוכחות בימתית.
מקור השאנסון הצרפתי בצורתו המודרנית היה בקברטים ובמיוזיק-הול של הגדה הימנית בפריז ובעיקר ברובע המונמרטר, ברם, מייסד השאנסון הצרפתי החדש היה הזמר שארל טרנה שהחל לשיר בשנות ה-30': שיריו היו על גבול הפואטי, לחניו הושפעו ממקצבים אמריקאיים שלא היו מוכרים עד אז בצרפת והופעתו הבימתית הייתה כובשת כשל טרובאדור מודרני.
עוד מגדולי השאנסון הצרפתי במאה העשרים: אדית פיאף, ז'אק ברל, שארל אזנבור, ז'ורז' ברסנס, ז'ורז' מוסטאקי, איב מונטאן, מיריי מאתיה, ברברה, סרז' גינזבורג, ז'ולייט גרקו, דלידה, שארל טרנה.
שאנסונים בעברית ושאנסונים עבריים

השאנסונים הצרפתיים החלו להיווצר בארץ בתרגומים שונים, בין השאר בפי להקות צבאיות ("אילו ציפורים"), ונעמי שמר תרגמה רבים מהם עבור הזמר יוסי בנאי. השילוב בין השניים הפיק הצלחות רבות, כמו "אהבה בת עשרים", "אין אהבות שמחות", "פרח בדמות פרה", "הצוואה" ועוד. גם אחרים, כמו דן אלמגור ונסים אלוני תרגמו משירי ז'ורז' ברסנס והיו גם שירים שיוסי בנאי תרגם בעצמו, כמו "ליאון ליאון", "בונבונים" ועוד. דוגמה הפוכה – שאנסונים לכל דבר שנכתבו והושרו בישראל בעברית ותורגמו לצרפתית, היא "רק הד קולך" של איתן פרץ ונחום היימן. זמרת נוספת אשר תרגמה ושרה בעברית שאנסונים צרפתיים ידועים היא הזמרת קורין אלאל, אשר באלבומה "שפת אימי" חזרה לשורשיה בשפה הצרפתית (היא עלתה לארץ מטוניס, קולוניה צרפתית בימים עברו).
גיום דופאי (משמאל) וז'יל בנשואה
אדית פיאף
רימאק קונספט 1

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רימאק אוטומובילי
 שנות ייצור:  ינואר 2013 - נובמבר 2014 (קונספט) 2016 (גרסת הייצור)
 יחידות שיוצרו:  8 (7 ללקוחות, 1 קונספט) 2 (רימאק קונספט S)
 הרכבה:  קרואטיה קרואטיה
 מודל אחריו:  רימאק נברה
 סיווג:  מכונית-על
 מרכב:  קופה בעלת שתי דלתות
 אורך:  4,146 מ"מ 
 רוחב:  1,854 מ"מ 
 גובה:  1,070 מ"מ 
 משקל:  1,900 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,563 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי 
 תאוצה:  2.8 או 2.5 שניות
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 90 קוט"ש
 טווח נסיעה:  350 ק"מ
 
רימאק קונספט 1 (באנגלית: Rimac Concept One) היא מכונית-על במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי רימאק אוטומובילי בין ינואר 2013 לנובמבר 2014 ובשנת 2016 (גרסת הייצור). היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של פרנקפורט בספטמבר 2011 כמכונית קונספט ובאירוע טופ מארק במונקו באפריל 2012 כמכונית ייצור.
היא המכונית החשמלית הראשונה של רימאק.
סקירה כללית

הרימאק קונספט 1 היא מכונית ספורט שיוצרה כמכונית קונספט במשך שנתיים (ינואר 2013 - נובמבר 2014) ולאחר מכן בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2016 הציגה רימאק את גרסת הייצור שלה.
אף על פי ששמה הוא "קונספט 1" היא אינה מכונית קונספט אלא זהו שמה, שמה נשאר ממכונית הקונספט המקדימה שהוצגה ב-2011 וה-"1" הוא על מנת לציין כי היא המכונית הראשונה של רימאק.
בהתחלה תכננה רימאק לייצר 88 יחידות מהקונספט 1, אך בסופו של דבר יוצרו רק 8 יחידות 7 נמכרו ללקוחות ו-1 זה גרסת הקונספט. בנוסף בשנת 2016 יוצרו שתי יחידות נוספות מגרסת ה-S מלבד הגרסה הבסיסית.
העיצוב החיצוני שלה בעיצוב קופה משופעת וקטנה, רוב חלקי המכונית עשויים מקרבון עור וסיבי פחמן להורדת המשקל וגם בכדי להציג ביצועים טובים יותר. פנים המכונית מעוצבת באופן ספורטיבי אך פשוט יותר ולא הכי יוקרתי.
ב-10 ביוני 2017 התרסקה אחת מהקונספט 1 על ידי ריצ'רד האמונד בנסיעת מבחן שלו הקונספט 1 החליקה מהמסלול והתנגשה באדמה אשר מתחת למסלול, ריצ'רד יצא עם שבר ברגלו ומכות קלות.
מפרט טכני

גרסת הקונספט כללה ארבעה מנועים חשמליים המספקים יחד 1,088 כ"ס ומומנט מרבי של 163 קג"מ. התאוצה אורכת 2.8 שניות והמהירות המרבית עומדת על 305 קמ"ש.
גרסת הייצור כוללת ארבעה מנועים חשמליים אך כאן הם מספקים 1224 כ"ס ומומנט מרבי של 163.2 קג"מ. התאוצה אורכת 2.5 שניות והמהירות המרבית על 355 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 90 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 350 ק"מ.
רימאק קונספט S

יחד עם הצגת גרסת הייצור בז'נבה 2016 הציגה רימאק את גרסה המכוונת למסלול לקונספט 1. היא בעלת שיפור גדול יחסית מהקונספט 1 בתחום האווירודינמית עקב הורדת המשקל, הוספת כנף אחורית גדולה, שפה קדמית עשויה מסיבי פחמן ושפות צד. ארבעת המנועים מספקים 1,384 כ"ס במקום 1224 כ"ס, נתון התאוצה נשאר על 2.5 שניות אך המהירות המרבית עומדת על 365 קמ"ש במקום 355 קמ"ש. המשקל הופחת ב-50 ק"ג לעומת הקונספט 1.
גלריה

רימאק קונספט 1 (מבט קדמי)
רימאק קונספט S (מבט קדמי-צדדי)
הערות שוליים

↑  דני שטיינמן, רימאק קונספט 1: מכונית על חשמלית מקרואטיה (וידאו), באתר אוטו, ‏30 בספטמבר 2011
↑  עמרי ספיר, רימאק קונספט_1: כבר לא רק קונספט, באתר אוטו, ‏01 במאי 2012
↑  Production Rimac Concept_One unveiled with 1072 hp [video], Motor1.com (באנגלית)
↑  רימאק קונספט 1 פתוח להזמנה: הייצור מוגבל ל-88, באתר autoguide, ‏02 במאי 2012
↑  Máté Petrány, The 1224 Horsepower Rimac Concept One Is the Perfect Hypercar for the City, Road & Track, ‏2017-04-14 (באנגלית)
↑  סרטון התאונה, באתר יוטיוב
↑  Watch The Moment Before Richard Hammond Crashes Supercar In Hillclimb, Motor1.com (באנגלית)
↑  2011 Rimac Concept_One Concept specifications | technical data | performance | fuel economy | emissions | dimensions | horsepower | torque | weight, www.carfolio.com
↑  2016 Rimac Concept_One specifications | technical data | performance | fuel economy | emissions | dimensions | horsepower | torque | weight, www.carfolio.com
↑  Rimac Concept_S unveiled with 1384 hp, Motor1.com (באנגלית)
↑  Rimac Concept_S is One amped up supercar, Autoblog (באנגלית)
| רימאק אוטומובילי |
| --- | --- | --- |
| אישיים | מאטה רימאץ - מנכ"ל ומייסד החברה |  |
| כלי רכב | רימאק קונספט 1 • רימאק קונספט S • רימאק נברה |  |
קתדרלת ברן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 על שם:  Vincent of Saragossa 
 מיקום:  ברן
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1421–1893 (כ־472 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1421 
 חומרי בנייה:  אבן חול 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית
 מידות
 גובה:  100.6 מטר
 גובה פנימי:  20.7 מטר
 קואורדינטות:  46°56′50″N 7°27′05″E﻿ / ﻿46.947222222222°N 7.4513888888889°E﻿ / 46.947222222222; 7.4513888888889
 www.bernermuenster.ch
 he
 
ברן מינסטר
קתדרלת ברן (בגרמנית: Berner Münster) היא קתדרלה גותית בעיר העתיקה של ברן, שווייץ. בניית הקתדרלה החלה ב-1421 והושלמה רק ב-1893 עם סיום מגדל הפעמונים המערבי שבראשו צריח מחודד המתנשא לגובה 100 מטר, הגבוה ביותר בשווייץ.
היסטוריה

הכנסייה הראשונה באתר הייתה כנראה קפלה קטנה שנבנתה בו בעת ייסודה של ברן ב-1191. במהלך המאה ה-13 נבנתה במקום כנסייה גדולה יותר בעלת ספינה ראשית בת 3 אגפים ומגדל באגף הצפוני. במהלך המאה ה-15 התרחבה ברן ונהפכה לעיר חשובה מצפון להרי האלפים. כדי לחגוג את גדילתם בכוח ובעושר, הוכנו תוכניות לבניית כנסייה חדשה וגדולה יותר.
ב-11 במרץ 1421 החלה בניית הקתדרלה הגותית תחת השגחתו של מתאוס אנזינגר (Matthäus Ensinger) המאסר משטרסבורג, בעל ניסיון בבניית 3 קתדרלות. בזמן הבנייה תפילות נערכו בקפלה הישנה בעוד שהקתדרלה נבנתה סביבה. במהלך שנות ה-1140 בית המקהלה, שהיה עדיין ללא קמרונות, שימש לתפילות אחרי שגג פשוט נבנה מעליו וחלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית הותקנו בו. אחרי מלחמת ציריך העתיקה (1440-1446) נהרסו הספינה הראשית והקפלה העתיקה והחלו עבודות הבנייה של הספינה הראשית והחזית המערבית, תחת רבי-הבנאים סטפן הרדר (Stefan Hurder) ואחריו ניקלאוס בירנפוגט (Niklaus Birenvogt). ב-1483, הרהרד קינג (Erhard Küng) שפיסל את תגליף יום הדין נהפך לרב-הבנאים של הקתדרלה. תחת השגחתו הוקמו הספינה הראשית והמגדל נבנה עד למתומן התחתון. אחרי מותו של קינג ב-1506, פטר פיסטר (Peter Pfister) הנהיג את הבנייה והשלים את קירוי בית המקהלה בקמרונות. ב-1571 דניאל היינץ (Daniel Heintz) הובא להיות רב-הבנאים ולסיים את קירוי הספינה הראשית בקמרונות ולהשלים את העבודה. הספינה הראשית הושלמה ב-1575 ובנקודה זו נעצרה הבנייה למשך כ-300 שנה. מגדל הפעמונים הכיל את הפעמון הגדול ביותר בשווייץ והושלם רק ב-1893. במהלך המאות בהן נבנתה הקתדרלה, העיר ברן עברה רפורמציה ונהפכה לפרוטסנטית ביחד עם הקתדרלה.
שער יום הדין

מעל השער הראשי ישנה אחת מהדוגמאות השלמות ביותר לפיסול גותי מאוחר באירופה. התבליטים והפסלים על השער מייצגים את האמונה הנוצרית ביום הדין האחרון בו הרשעים מופרדים מהצדיקים. השער מציג את הרשעים בעירום מצד שמאל, בעוד שהצדיקים עומדים לבושים בלבן בצד ימין. בצדק ניצבת הצדק, עם קדושים ובתולות חכמות וכסילות סביבה. מעליה עומד המלאך מיכאל עם חרב מונפת.
הפסלים של יום הדין האחרון היו הפסלים היחידים בקתדרלה ששרדו את האיקונוקלאזם (ניפוץ האיקונין) של הרפורמציה הפרוטסטנטית. כ-47 הפסלים החופשיים הגדולים הנמצאים כיום בקתדרלה הם העתקים (המקוריים נמצאים במוזיאון ההיסטוריה של ברן) בעוד שהפסלים הקטנים הם מקוריים.
פסלי ותבליטי יום הדין האחרון בקתדרלה הם עבודה של פסל אחד הרהרד קינג (Erhard Küng) משטאדטלוהן (Stadtlohn) שבווסטפאליה, דבר המעניק ליצירה אחידות תכנונית.
פנים הקתדרלה

הקתדרלה נבנתה בעיר ברן כסמל לעוצמה הגוברת של העיר-מדינה. לכן פנים הקתדרלה תוכנן לגרום לייראה וכבוד בקרב האזרחים ובקרב מבקרים שבאו מחוץ לעיר. הספינה הראשית נבנתה בסגנון גותי דמוי תחרה עם חלונות גדולים מזכוכית צבעונית ומספר מזבחות בקפלות הצידיות. הסגנון הגותי אפשר בניית ספינה ראשית גבוהה יותר עם חלונות גדולים יותר מאשר קודם, ויצר מבנה מרשים, מואר ואוורירי.
פנים הקתדרלה > מזבחות

מזבחות רבים בקתדרלה מומנו על ידי משפחות אצולה מקומיות, דבר שהביא לעושר של אמנות ופיסול בקתדרלה. ברם, במהלך האיקונוקלאזם (ניפוץ האיקונין) של הרפורמציה הפרוטסטנטית ב-1528 הוסרו כל המזבחות.
כמעט כל הציורים והקישוטים בפנים הקתדרלה הוסרו ונזרקו ב"מינסטרפלאטפורם" (מצע/טרסת/בסיס הקתדרלה) הסמוך. הקפלות הסמוכות מולאו תחת זאת בספסלים, דבר שהפך למעשה את הקתדרלה לבעלת ספינה עם 3 אגפים. מאז, פנים הקתדרלה נותר יחסית ריק וצנוע.
פנים הקתדרלה > חלונות ויטראז'

חלונות הויטראז' מזכוכית צבעונית שבקתדרלה הם היקרים ביותר בשווייץ. החלונות נוצרו בשנים 1441–1450. החלונות שבאגף הימני ניזוקו במהלך סופת ברד ב-1520 והוחלפו ב-1868. רבים מהחלונות כוללים סמלי הרלדיקה ותמונות דתיות, המונחים זה ליד זה. החלון המעניין ביותר הוא חלון "ריקוד המוות" (Danse Macabre) הממוקם בחלק העליון של הספינה הימנית. המגפה השחורה או "הדבר השחור" היא מגפת דבר שפרצה באירופה ב-1340 והביאה להשמדתם של כשליש מהאוכלוסייה. מגפה זו הולידה ציורים ותיאורים של מלאך המוות ושלדים הרוקדים עם האנשים שאת חייהם הם באים לקחת. ציורים אלו המשיכו להיות פופולריים גם במאות ה-14 וה-15 וחלון זה הוא דוגמה טובה לכך. מטרתו של חלון זה היא להזכיר לצופה שהמוות יקרה לכולם, בלי קשר למצבו ועושרו על פני האדמה.
פנים הקתדרלה > ספסלי המקהלה

בית המקהלה, בצד המזרחי של הקתדרלה, בין הספינה הראשית למקדש שבאפסיס מכיל את ספסלי המקהלה המגולפים, הראשונים בשווייץ בסגנון הרנסאנס. על הספסלים מגולפות דמויות של חיות ובני אדם בחיי היום יום.
פנים הקתדרלה > העוגב

העוגב הראשון של הקתדרלה נוצר 200 שנה אחרי שבניית רוב הקתדרלה הושלמה. העוגב הנוכחי הוכן ב-1930 ושוחזר בשנים 1998-1999. העוגב משמש לנגינה בקונצרטים במהלך השנה.
מגדל הפעמונים

מגדל הפעמונים המערבי הושלם רק ב-1893 ובראשו צריח מחודד בסגנון תחרה גרמני המתנשא לגובה 100 מטר.
המגדל פתוח לציבור תמורת דמי כניסה. כדי להגיע קומת התצפית הנמוכה יש לטפס 254 מדרגות, וממנה נשקפת ברן ושווייץ עד הרי האלפים. ניתן לטפס לצריח העליון על ידי עליית עוד 90 מדרגות מהתצפית הנמוכה.
הפעמון הגדול ביותר במגדל שוקל 10.5 טון והוא נוצק ב-1611. זהו הפעמון הגדול ביותר בשווייץ. כל יום בצהרים וב-6 בערב, מצלצלים בפעמוני המגדל. ניתן לעמוד ליד הפעמונים כשהם מצלצלים אבל צריך לכסות את האוזניים כדי למנוע נזק לאוזניים.
המינסטרפלאטפורם

בסיס/מצע הקתדרלה (בגרמנית: Münsterplattform) נבנה החל מ-1334 ועד אמצע המאה ה-15 כחצר כנסייה גדולה. במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית ציורים ופסלים ממזבחות הקתדרלה נזרקו שם. חלק מיצירות אמנות אלה נמצאו מאוחר יותר בחפירות ארכאולוגיות. במהלך המאה ה-20 שונה המינסטרפלאטפורם מבית קברות לכיכר עירונית פתוחה. עצי חשחש וערמון נשתלו ונסללו דרכים, וכך נוצר פארק בלב העיר העתיקה. המינסטרפלאטפורם מתנשא מעל אזור ה-Matte של העיר העתיקה ומעל נהר הארה.
גלריה

מעיין משה וצריח הקתדרלה
מבט מזרחה לכיוון בית המקהלה והמזבח
קפלה צפונית עם חותם עבור ניקלאוס פרידריך פון שטייגר, ראש העיר האחרון של ברן העתיקה
ספסלי המקהלה
"machs na" (חקה אותו)
ראו גם

ברן