stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריה רטנר
ביוגרפיה

רטנר הוא בעל תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן (1977), תואר שני בקרימינולוגיה ומשפט פלילי מבית הספר למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1980), ודוקטורט בקרימינולוגיה מאוניברסיטת אוהיו בארצות הברית (1983).
עם סיום הדוקטורט הצטרף לסגל החוג לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה בדרגת מרצה. בשנת 1989 הועלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1998 הועלה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2007 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בין התפקידים שמילא באוניברסיטת חיפה: ראש החוג לסוציולוגיה, ראש בית הספר לקרימינולוגיה, דקאן הפקולטה למדעי החברה, וראש המרכז לחקר פשיעה משפט וחברה. בשנים 2011 עד 2012 כיהן כנשיא המכללה האקדמית כנרת, ובתחילת שנת 2022 מונה לכנשיא המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי. במהלך השנים שימש כפרופסור אורח באוניסרסיטאות קרלטון ויורק בקנדה ובאוניברסיטת ברלין.
מחוץ לאקדמיה כיהן רטנר כחבר נלווה בוועדת השרים לענייני אלימות ובוועדת המומחים במשרד לביטחון פנים בנושא המשטרה והמגזר החרדי.
רטנר נשוי + 1, מתגורר ביישוב הקהילתי גבעת אלה שבעמק יזרעאל.
מחקריו

תחומי מחקריו העיקריים של פרופסור רטנר הם סוציולוגיה של החברה הישראלית, פשיעה ועבריינות, מערכת החוק והמשפט בישראל, תרבות החוק ושלטון החוק בחברה הישראלית, אמון ולגיטימציה כלפי מערכת החוק והמשפט בישראל; יהודים וערבים—מערכות יחסים. כמו כן עוסק פרופ' אריה רטנר במחקר בנושא הרשעות שווא- הרשעת חפים מפשע.
מפרסומיו

רטנר, א., וע. זלצברגר, האם טחנות הצדק טוחנות לאט? ממצאים ראשוניים בנושא סחבת והתמשכות הליכים בבתי משפט בישראל, אוניברסיטת חיפה: המרכז לחקר פשיעה, משפט וחברה, 2001
רטנר א., וג. פישמן, צדק לכל? יהודים וערבים במערכת המשפט בישראל, אוניברסיטת חיפה: המרכז לחקר פשיעה, משפט וחברה, 1998
רטנר א., ד. יגיל, וע. פדהצור, מי לא מציית לחוק? שלטון החוק ומערכת המשפט בעין החברה בישראל, חיפה: אוניברסיטת חיפה, 1999
ויימן, ג., רטנר, א., וג. פישמן, 'מי נראה כמו עבריין?', מגמות, כתב עת למדעי ההתנהגות, ל"א (2): 208-220, 1988.
Ratner, A., Turgeman, H. & G. Fishman. 2007. "Public vs. Private Defense: Can Money Buy Justice?", Journal of Criminal Justice 36:43-49
Ratner, A., & B. Portnov. 2007. "Distance Decay Function in Criminal Behavior: Investigating the Effect of Interurban Income Inequality and Proximity on Property Crime Rates in Israel", The Annals of Regional Science" 41:673-688
Fishman, G., Ratner, A., Turgeman, H. 2006. "Sentencing Outcomes in a Multinational Society: When Judges, Offenders and Victims Can be Either Arabs or Jews". European Journal of Criminology 3(1):69-84
Ratner, A., & D. Yagil. 2004. "Taking the Law into One's Own Hands on Ideological Grounds". International Journal of Sociology of Law" 32(1):85-102
Ratner, A., & D. Yagil. 2002. "Between Commandments and Laws: Religiosity, Political Ideology, and Legal Obedience in Israel". Crime, Law & Social Change 38:185-209
Ratner, A., 1998. "Structural Models of Injustice and Illegalism in Israel". Journal of Quantitative Criminology 14(4):379-396
Ratner, A., 1996. "Is There a Prima Facie Obligation to Obey the Law". European Journal of Crime, Criminal Law and Criminal Justice 4:348-360
Ratner, A., & C. McKie. 1991. "The Ecology of Crime and its Implications for Prevention: An Ontario Study". Canadian Journal of Criminology 32(1):157-171
Ratner, A., 1990. "Social Indicators and Crime Rates Forecasting". Social Indicators Research 22:83-96
Fishman, G., Ratner, A., & V. Kraus. 1985. "Urban Community Characteristics and Rates of Violence in Israel", Israel Social Science Review" 2:33-41
אשר פדי

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1970 (בן 54) מגדל העמק, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 צאצאים:  עומר פדי 
 www.asherfedi.com
 
אשר פדי (נולד ב־12 ביוני 1970) הוא מתופף ישראלי.
ביוגרפיה

פדי נולד במגדל העמק ליעיש ואילנה פדידה, שני מבין חמישה אחים ואחיות. במהלך ילדותו המשפחה הפכה למסורתית ופדי ביטא את המוזיקליות שלו בתפילות בבית הכנסת. בגיל 13, קיבל את סט התופים הראשון שלו ומאז החל לעסוק בתיפוף.
פדי החל ללמוד תווים אצל ז'ראר בוחניש במגדל העמק והופיע במסגרת העירונית ובבית הספר. עם סיום שירותו הצבאי, עבר לתל אביב, והחל להופיע בלהקת הקאברים "בושם" בפאבים בתל אביב ובראשון לציון. ארקדי דוכין אשר זיהה את כישרונו המוזיקלי, פנה אליו להשתתף במופע משירי ויסוצקי.
בתחילת הקריירה, פדי ניגן עם לאה שבת, נורית גלרון, דפנה ארמוני ואלון אולארצ'יק. בשנת 1996 החל לנגן עם יהודה פוליקר. פדי הקליט למאות אלבומים ישראלים ונחשב לנגן מבוקש. לפי איגוד הנגנים, פדי חתום על 12,000 שירים, נכון לשנת 2020. פדי הקליט לאלבומים של שלום חנוך (2010), המופע המשותף של חנוך עם שלמה ארצי (2005), המופע "נפגשנו" (2004), היהודים (מציאות נפרדת, 1995), שרית חדד (1999–2011), אייל גולן (1996–2016) (למעט האלבום "מציאות אחרת"), מירי מסיקה (2005, 2007), שלמה ארצי (2007, 2012), ליאור נרקיס, קובי פרץ (2008) ושלומי שבת (2010, 2012). פדי הקליט לשיריהם של זמרים רבים אחרים, ביניהם: רמי פורטיס (לרבות באלבום המשותף עם שלומי ברכה), עופרה חזה, פבלו רוזנברג, איתי לוי, להקת חמסה, עומר אדם, פאר טסי, משה פרץ ועוד. בנוסף, ניגן בפסקול של מס' סרטי קולנוע, וניגן במס' תוכניות טלוויזיה, בין השאר בתוכנית האירוח של יאיר לפיד, ובמה קשור.
בשנת 1999 נסע פדי לניו יורק להתמחות בסגנונות ג'אז ולאטין ב־Drummers Collective NYC.
בשנת 2008 הופיע פדי בקונצרט האמונה של מרכז פרס לשלום עם הסולן אנדריאה בוצ'לי, והסקסופוניסט דייב קוז. באוקטובר 2011 הופיע עם אלון אולארצ'יק בפסטיבל האומנויות בטשקנט, אוזבקיסטן. ביוני 2013 הופיע בקונצרט התקווה בברלין, גרמניה.
במרץ 2016 עברו פדי ומשפחתו להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה. במקביל להופעות והקלטות עם אמנים אמריקאים, פדי עדיין מקליט ומופיע עם אמנים ישראלים, מעביר כיתות אמן ועוסק בהוראה בביקוריו בארץ. בדצמבר 2016 ניגן פדי באיחוד של הצ'רצ'ילים ובסיבוב הופעות עם אלון אולארצ'יק שכלל הופעות בישראל ובארצות הברית. במאי 2018 הפך פדי למתופף הישראלי הראשון שחתם על חסות עם חברת המצילות האמריקנית "זילדג'יאן" לצד מתופפים נוספים מהעולם.
בשיתוף עם אבי יפרח המנגן בגיטרה בס יצר פרויקט מקורי משותף בשם "הפרויקט של אבי יפרח ואשר פדי". האלבום כולל שבעה קטעי נגינה מקוריים בסגנון פיוז'ן שכולם נכתבו והופקו על ידי פדי ויפרח. מלבד פדי (תופים) ויפרח (גיטרה בס), עוד מנגנים באלבום עוז נוי (גיטרות), אבי סינגולדה (גיטרות), עומר קליין (פסנתר), אלעד אדר (קלידים), ניצן עין-הבר (כלי נשיפה), אלי דג'יברי (סקסופון) ואמיר מילשטיין (חליל).
חיים אישיים

פדי נשוי לנופר ואב לשלושה ילדים, בהם המוזיקאי עומר פדי.
הערות שוליים

↑  בודגוב כלי נגינה, אשר פדי - "אמני הבית", בודגוב, באתר www.budagov.co.il, ‏27.10.2022
↑  אשר פדי מבצע את מעבר מספר 32 | Drumbite, ‏2015-04-05
↑  אילן טייב - Ilan Taieb (2020-05-24), ראיון עם אשר פדי אינדירונה (אייל גולן, אלון אולארצ'יק, שלום חנוך), נבדק ב-2024-09-07 - דקה 15:40
↑  מרט פרחומובסקי, אשר פדי, באתר ספר הקולנוע הישראלי, ‏2015-11-16
↑  goldblum123 (2009-06-25), ליאור גולדבלום מתופף ביאיר לפיד, נבדק ב-2024-09-04
↑  shayosh1 (2010-04-21), דנה פרידר - אני שוב מתאהב (מתוך מה קשור), נבדק ב-2024-09-04
↑  רן שמעוני, כיתת אמן אשר פדי - מרכז הנוער "לב יפו", באתר www.facebook.com, ‏29.05.2019
↑  asher fedi (2017-04-05), Asher Fedi Performance Reel, נבדק ב-2024-09-04, 2:32 - כיתת אמן בית הספר רימון למוזיקה
↑  Asher Fedi, Asher Fedi - Endorser Zildjian, on Facebook, www.facebook.com
↑  דור מאיר מועלם, ‏ספירת העומר, באתר ‏מאקו‏, 16 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500942805171  MusicBrainz: f9f2bb69-3dbf-4aa9-b35c-34eeffdb3f1a  VIAF: 308279188   WorldCat (עם VIAF): 308279188
איתי סגל

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1980 (בן 43) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  במחנה, ידיעות אחרונות 
 
איתי סגל (נולד ב-25 בנובמבר 1980) הוא עיתונאי, תסריטאי ומחזאי ישראלי. כתב את סרטי הקולנוע "הסיפור של יוסי" ו"סאבלט", יצר וכתב את סדרת הטלוויזיה "משפחה טובה".
החל מ-2005 כותב ועורך בידיעות אחרונות. שימש כמבקר הטלוויזיה היומי של העיתון וכסגן עורך 7 לילות. כתב מגזין ב-7 ימים ו-7 לילות.
ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב. בוגר יחידת "במחנה", העיתון הצבאי, שם שימש כעורך מדור התרבות.
עיתונות

את הקריירה בתקשורת החל בשירותו הצבאי בעיתון הצבאי "במחנה". שם ערך וכתב בעיתון השבועי. מאז שחרורו ועד היום, כותב ועורך בקבוצת ידיעות אחרונות. ב-2005 מונה לסגן עורך 7 לילות, ובין השנים 2010 ו-2013 שימש כמבקר הטלוויזיה היומי של ידיעות אחרונות. החל מ-2005 כותב קבוע במגזיני סוף השבוע של העיתון 7 ימים ו-7 לילות. בין הראיונות הזכורים והמדוברים שלו ראיונות היציאה מהארון של אורנה בנאי, רן דנקר, אמיר פיי גוטמן ורועי בר-נתן, חשיפת מחלתה של נחמה ריבלין, רעייתו של נשיא המדינה לשעבר רובי ריבלין, וסיפור התמכרותו לסמים וגמילתו של השחקן מאור שוויצר. במהלך 2019 פרסם טור שבועי בעיתון המגולל את מסע הפונדקאות שלו ושל בן זוגו להבאת ילדה לעולם.
ב-2023 עזב את ידיעות אחרונות לאחר 18 שנה ועבר לתוכנית "אולפן שישי".
קולנוע

ב-2010 כתב את "הסיפור של יוסי", סרט ההמשך ל"יוסי וג׳אגר", שנבחר לפתוח את פסטיבל טרייבקה בניו יורק וב-2014 כתב ויצר (לצד איתן פוקס) את סדרת הדרמה "משפחה טובה". ב-2021 יצא לבתי הקולנוע הסרט "סאבלט" שכתב יחד עם איתן פוקס. הסרט נבחר להשתתף בפסטיבל טרייבקה שנה קודם לכן, אך בעקבות מגפת הקורונה - נערכה הפרימיירה באונליין.
ב-2022 כתב וביים את הסרט הקצר ״אקסים״ בכיכובם של אורי בלופרב, לייב לב לוין ואדם גבאי. הסרט הוקרן ב-2024 במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים בסינמטק תל אביב, בפסטיבל out on film באטלנטה, בפסטיבל Seret בברלין ועוד.
תיאטרון

בסוף 2021 עלה בתיאטרון הלאומי הבימה מחזה מקורי שכתב בשם "את שאהבה נפשי", המתרחש על רקע הרצח בברנוער. ההצגה זכתה לביקורות חיוביות וב-2022, קרן רבינוביץ׳, העניקה לאיתי את פרס מחזאי השנה ע״ש ענת גוב ואת פרס מחזה השנה ע״ש יעקב אגמון. באותה השנה, הזכויות על ההצגה נמכרו עבור הפקת גרסה קולנועית.
בשנת 2024 צפויה לעלות בתיאטרון הבימה הצגה נוספת פרי עטו של סגל, בשם "האבא שיכולתי להיות". המחזה, שוב בבימויו של משה קפטן, עוסק בסיפורם של זוג גברים בתחילת שנות הארבעים לחייהם, אשר הביאו לעולם בת בהליך פונדקאות. בין השחקנים שלוהקו להצגה נמנים אורלי זילברשץ, אבישי מרידור ודריה רוזן.
פודקאסט

ב-2023 עלה ״הפודקאסט של איתי סגל״ ב-All•in במסגרתו מארח בכל שבוע את האנשים שעושים את התרבות הישראלית.
חיים אישיים

נשוי מ-2017 לאיתי עמידור. לשניים בן ובת שהביאו בהליך פונדקאות.
הערות שוליים

↑  ספי קצב, ‏רענן ומרענן: תכירו את מבקר הטלוויזיה החדש של עולם העיתונות, באתר ‏מאקו‏, 16 ביולי 2010
↑  עכבר העיר, הקץ לשמועות: אורנה בנאי יוצאת מהארון, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2011
↑  הולך בדרכו - רן דנקר, הראיון המלא, באתר ynet, 26 ביולי 2015
↑    איתי סגל, אל עצמי, באתר "ידיעות אחרונות", 14 בנובמבר 2017
↑    איתי סגל, "רובי הבין בשלב מוקדם שהוא לא יכול לשנות אותי. אני בלתי משתנה", באתר "ידיעות אחרונות", 6 ביוני 2019
↑  איתי סגל, מאור שוויצר: "עשיתי סמים מהבוקר עד הלילה, הוצאתי על זה מעל 10,000 שקל בחודש", באתר ynet, 23 באוקטובר 2020
↑    איתי סגל, מי בא לאבא, באתר "ידיעות אחרונות", 9 בדצמבר 2019
↑  סרט ההמשך של "יוסי וג'אגר" יתחרה בטרייבקה, באתר ynet, 6 במרץ 2012
↑  עינת טורס, ‏"כשקוראים כתבה על אדם מפורסם, אנחנו מחפשים ללמוד משהו על עצמנו. והנקודה שממנה אפשר ללמוד משהו היא משבר", באתר גלובס, 16 בדצמבר 2014
↑  הסרטים "אחד בלבד" ו"סאבלט" בדרך לפסטיבל טרייבקה, באתר ‏מאקו‏, 3 במרץ 2020
↑  שגיא בן נון‏, חוזרים לטראומה: הרצח בברנוער מגיע לתיאטרון הבימה, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379404605171  BnF: cb16707607z (data)  GND: 103228563X  ISNI: 0000 0004 1870 5658  LCCN: no2017002970  RERO: 02-A023448456  SUDOC: 190261455  VIAF: 305245045   WorldCat (עם VIAF): 305245045
אסף גלאי

אין תמונה חופשית
אסף גלאי (נולד ב-9 באפריל 1978) הוא במאי ומפיק תיעודי ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה

גלאי, יליד שיקגו, גדל בתל אביב-יפו. מתגורר ופועל בתל אביב ובמסצ'וסטס. עוסק ביצירה קולנועית וטלוויזיונית ואוצר.
ביוגרפיה > סרטים

ב-2014 הפיק וביים את "המוזות של בשביס זינגר" (Yes דוקו, יחד עם שאול בצר) על הסופר זוכה הנובל יצחק בשביס-זינגר וצבא המתרגמות שלו מיידיש.
ב-2015 הפיק וביים את "גיבור העל העברי" (ערוץ 8, יחד עם שאול בצר) שחקר את עולם הקומיקס הישראלי.
ב-2018, ביים את "ארמי אוף לאברז בארץ הקודש" (2018, ערוץ 8, בתמיכת קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה) שעקב אחר עלייתו לישראל של ז'אן פייר ברדה, כוכב להקת הפופ השוודית ארמי אוף לאברס. הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בקטגוריית הסרט התיעודי 2018. על הופעת הסרט בפסטיבל כתבה נירית אנדרמן בהארץ: "תחום התעודה נכבש על ידי הסרט הקליל, המקפיץ והשמח של אסף גלאי, על הלהקה השוודית ארמי אוף לאברז שהייתה להיט בינלאומי בשנות ה-90".
באותה שנה, ביים גלאי שניים מתוך שישה פרקים בסדרה חסידיסטוק (כאן 11) על גיבורי המוזיקה החסידיים.
ב-2022 ביים את "הרפתקאותיו של סול בלו" (PBS, American Masters) על הסופר האמריקאי סול בלו, שבמהלך הפקתו ערך גלאי את אחד הראיונות האחרונים עם הסופר פיליפ רות. הסרט זכה בארבעה פסטיבלים במקום הראשון, ובהם גם פסטיבל צ'לסי והגיע לגמר בפרס קן ברנס / ספריית הקונגרס.
ביוגרפיה > אוצרות

אסף גלאי הוא אוצר בכיר ב"אנו – מוזיאון העם היהודי". הוא אצר בין השאר את התערוכה "ויהי צחוק" שעסקה בהומור יהודי וכן אצר תערוכות על איימי ויינהאוס, בוב דילן, הצלם דוד סימור וכן על מעצבי אופנה יהודים. גלאי, האוצר במוזיאון החל מ־2010, נטל חלק באוצרות של תערוכת הקבע ובכתיבת חומרים למוזיאון.
הערות שוליים

↑   נירית אנדרמן, ארמי אוף לאברז בארץ הקודש" הוא הדוקו הכי קאמפי בפסטיבל חיפה, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 169149842065302842191   WorldCat (עם VIAF): 169149842065302842191
טובי אלדרווירלד

טוביאס אלברטין מוריץ "טובי" אלדרווירלד (בהולנדית: Tobias Albertine Maurits "Toby" Alderweireld; נולד ב-2 במרץ 1989) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם ברויאל אנטוורפן.
קריירה > אייאקס

אלדרווירלד נולד באנטוורפן. הוא החל את הקריירה בבירסחוט, ובגיל 15 עבר לאקדמיית הנוער של אייאקס. ב-22 בפברואר 2007, חתם אלדרווירלד ל-3 שנים באייאקס, וזה היה חוזהו המקצועני הראשון. בעונת 2008/09, הועלה אלדרווירלד לקבוצה הבוגרת של אייאקס, אך רשם את הופעת הבכורה שלו רק ב-18 בינואר, בניצחון 2–4 נגד ניימכן. ב-26 בפברואר, ערך אלדרווירלד את הופעת הבכורה שלו במסגרת האירופית, כשפתח בהרכב הקבוצה בתיקו 1-1 נגד פיורנטינה בגביע אופ"א. עד תום העונה רשם אלדרווירלד מספר הופעות נוספות, וזכה להארכת חוזהו עד 2014.
בשלביה המוקדמים של עונת 2009/10, מיקם עצמו אלדרווירלד כשחקן מפתח בהרכב של אייאקס. הוא הפך לבלם הראשי, לצידו של יאן ורטונגן הבלגי, לאחר עזיבתו של הקפטן לשעבר תומאס ורמאלן לארסנל. במהלך הניצחון 0–3 על הראקלס, כבש אלדרווירלד את שער הליגה הראשון שלו בקריירה, כשנגח לשער כדור קרן מרגליו של לואיס סוארס. בתום העונה, נבחר אלדרווירלד לתגלית העונה של אייאקס, על ידי האוהדים ואנשי המקצוע במועדון. בעונה שלאחר מכן, ב-2010/11, נכנס אלדרווירלד לספרי ההיסטוריה כשכבש את שערה ה-100 של אייאקס בליגת האלופות, בהפסד 1–2 לאוקזר. באותה עונה גם כבש שער מדהים מ-25 מטר נגד מילאן בליגת האלופות, וכמה שבועות לאחר מכן כבש מ-32 מטר נגד פנרבחצ'ה, באותו מפעל.
בעונת 2011/12, אלדרווירלד שיפר משמעותית את יכולותיו ככדורגלן, ושיתוף הפעולה בלב ההגנה בינו לבין הקפטן הבלגי יאן ורטונגן, הביא לזכייה באליפות נוספת והגעה לשלב הנוקאאוט בליגה האירופית. עונה לאחר מכן, העדיף אלדרווירלד שלא להאריך את חוזהו באייאקס, בצל דיווחים שקבוצות כגון ליברפול, באייר לברקוזן, נאפולי ונורוויץ' סיטי מעוניינות בשירותיו.
קריירה > אתלטיקו מדריד

ביום האחרון של חלון ההעברות, ב-31 באוגוסט, לפני עונת 2013/14, נמכר אלדרווירלד לאתלטיקו מדריד תמורת כ-7.5 מיליון אירו. באתלטיקו מדריד הצטרף לחברו לנבחרת בלגיה, טיבו קורטואה. הוא זכה לתחרות נוקשה מצדם של דייגו גודין וז'ואאו מירנדה על חולצת ההרכב, ונאלץ לחכות עד לחודש אוקטובר כדי לרשום את הופעת הבכורה שלו במועדון החדש. הוא שיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לאספניול. אלדרווירלד כבש את שערו הראשון באתלטיקו מדריד ב-18 דצמבר, במשחק גביע המלך נגד סנט אנדראו. הוא כבש בדקה ה-93 את שער הניצחון.
ב-11 במאי כבש את שער הניצחון נגד מלאגה, במחזור ה-37, שער שהשאיר את קבוצתו במאבק האליפות של אותה עונה נגד ברצלונה. שבוע לאחר מכן, לא שותף בתיקו נגד ברצלונה בקאמפ נואו, אך קבוצתו זכתה באליפות הלה ליגה, לראשונה מזה 18 שנים. כמו כן, אלדרווירלד היה שותף בהגעה לגמר ליגת האלופות, שם הפסידה קבוצתו 1–4 ליריבתה העירונית ריאל מדריד.
קריירה > סאות'המפטון

לאחר שלא הפך לשחקן הרכב קבוע באתלטיקו מדריד, הושאל אלדרווירלד לסאות'המפטון מהפרמייר ליג. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במחזור הראשון של הפרמייר ליג בעונת 2014/15, בניצחון 0–4 על ניוקאסל יונייטד. אלדרווירלד שיתף פעולה במרכז ההגנה עם הבלם הפורטוגלי ז'וזה פונטה. הוא כבש את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 1–3 נגד קריסטל פאלאס. אלדרווירלד הוביל את סאות'המפטון למקום השביעי בפרמייר ליג ולהעפלה לליגה האירופית.
קריירה > טוטנהאם

ב-8 ביולי 2015 חתם אלדרווירלד על חוזה לחמש שנים בטוטנהאם הוטספר, ששילמה עבורו כ-13 מיליון אירו. בטוטנהאם חזר לשתף פעולה עם יאן ורטונגן וכריסטיאן אריקסן ששיחקו איתו באייאקס. אלדרווירלד רשם את הופעת הבכורה שלו ב-30 ביולי, במשחק האולסטאר של ה-MLS בדנבר, קולורדו. הוא הוחלף בדקה ה-63 על ידי פדריקו פאציו. בעונתו הראשונה כבש כמה שערים מכריעים וחשובים נגד מנצ'סטר סיטי, וסטהאם יונייטד, מנצ'סטר יונייטד וארסנל. אלדווירלד רכש לעצמו מעמד של כבוד ונחשב לאחד הבלמים הטובים ביותר בפרמייר ליג, כששיתוף הפעולה שלו עם יאן ורטונגן נשא הצלחה וטוטנהאם ספגה 25 שערי ליגה בלבד ב-34 משחקים בהם אלדרווירלד שיחק.
גם בעונה השנייה הצמד הבלגי אלדרווירלד וורטונגן הרשימו בהגנה כשספגו רק 26 שערים כל העונה. אלדרווירלד סיים את העונה עם שער אחד בליגה, מול האל סיטי, ושער אחד בליגת האלופות, מול מונקו.
קריירה > קטאר והחזרה לבלגיה

ביוני 2021 חתם בקבוצת אל דוחיל הקטרית.
ב-15 ביולי 2022 חזר לאחר 18 שנה לבלגיה וחתם בקבוצת עיר הולדתו רויאל אנטוורפן.
במחזור הסיום של עונת 2022/2023 כבש שער שוויון בדקות הסיום נגד גנק, שער אשר העניק אליפות לקבוצה לאחר 66 שנה.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022.
מטה כללי

ערך זה עוסק במטה הראשי של צבאות באופן כללי. אם התכוונתם למטה הכללי של צה"ל, ראו .
מטה כללי (בראשי תיבות: מטכ"ל) הוא מרכז העצבים של הצבא המודרני ומהווה את המטה של המפקד העליון של הצבא. ברוב צבאות העולם מקובל להקים מטה מרכזי שיפקח על כל הכוחות המזוינים של אותה מדינה. בישראל המטה הכללי של צה"ל ממלא תפקיד זה. בארצות הברית קיים מטכ"ל לכל זרוע, ומעליהם מפקד המטות המשולבים.
קיומו של המטה הכללי נחשב לרוב למבדיל בין צבא (הכולל מטה כללי) לבין מיליציה. דבר זה גורם לעיתים לכך שגם ארגוני טרור (כגון החזית העממית לשחרור פלסטין) מחזיקים "מטה כללי" שאיננו קיים באופן מעשי. דוגמה אחרת ליחס זה הוא האיסור בחוזה ורסאי על גרמניה להחזיק מטה כללי וזאת על מנת למנוע את ארגון הצבא שלה (למעשה גם בתקופת רפובליקת ויימאר התעלמה גרמניה מחלק זה של ההסכם).
המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית מורכב מראשי הזרועות השונים – צבא היבשה (US Army), חיל הנחתים (US Marine Corps), הצי (US Navy), חיל האוויר (US Air Force), משמר החופים (US Coast Guard) וחיל החלל (US Space Force). מעל כל ראשי הזרועות נמצא יושב ראש המטות המשולבים, אשר כפוף ישירות לנשיא, שהוא על פי החוקה האמריקאית מפקדם העליון של כל הכוחות המזוינים באופן סמלי.
ראו גם

סטאבקה – המטה הכללי של הצבא האדום
המטה הכללי של צה"ל
המטה הכללי הרוסי
אלישע אלכסנדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1975 (בן 49) רחובות
 מקום מגורים:  גבעתיים
 פעילות בולטת:  מייסד עמותת מעברים לקשת הטרנסית
 ידוע בשל:  אקטיביסט בקהילה הטרנסג'נדרית
 https://elishalex.wordpress.com/
 
אלישע אלכסנדר (נולד ב-15 במאי 1975) הוא אקטיביסט בקהילה הטרנסג'נדרית בישראל, בעבר מייסד ומנכ"ל ארגון מעברים.
ביוגרפיה

אלכסנדר נולד ב-1975 וגדל ברחובות להורים ילידי ארצות הברית. למד בתיכון ע"ש קציר בעיר ואת שירותו הצבאי עשה ביחידת שיפע"ת של חיל החינוך. בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית.
פעילות חברתית > דראג קינג

אלכסנדר החל להופיע בדמותו של הדראג קינג "שוקי הרזה" לאחר הופעת הדראג קינג הראשונה שראה בחייו במצעד הגאווה בירושלים ב-2004.
קטעים מהופעותיו כשוקי שולבו בסרטים התיעודיים "ירושלים גאה להציג" ששודר בשידורי קשת ו"געוואלד" של הבמאית נטעלי בראון.
בשנת 2006 זכה בתחרות "מלך הדראג הלבנטיני" שהתקיימה בירושלים, ובשנת 2009 היה אחד ממארגני התחרות, כשזו התקיימה בתל אביב.
פעילות חברתית > בארגוני הקהילה הטרנסית

ב-2009 נבחר אלכסנדר להיות הרכז הראשון של תחום הטרנס במרכז הגאה בגן מאיר. במסגרת פעילותו יזם את מפגשי "טרנס במרכז" לבני ובנות נוער על הקשת הטרנסג'נדרית וקורסי הגנה עצמית לקהילה הטרנסית, והשתתף בדיונים במשרד הבריאות ועם השרה יעל גרמן במטרה להביא לשינוי בנהלים לביצוע ניתוחים להתאמה מגדרית.
ב-2010 היה שותף בהקמת פרויקט גילה להעצמה טרנסית.
ב-2011 היה מיוזמי "מצעד הגאווה הרדיקלי" שצעד במקביל למצעד הגאווה בתל אביב, במחאה על הקמפיין של עיריית תל אביב לקראת המצעד.
ב-2014 יזם אלכסנדר את הקמת ארגון "מעברים" המעניק סיוע פרטני לחברי וחברות הקהילה הטרנסג'נדרית. הוא עמד בראש הארגון במשך 9 השנים הראשונות לקיומו, ובמסגרת תפקידיו הופיע רבות בפני ועדות הכנסת ובתקשורת במטרה לקדם סוגיות הקשורות לקהילה הטרנסג'נדרית. בין היתר היה בין עורכיו של נוהל האגף לבריאות הנפש במשרד הבריאות העוסק בהנגשה תרבותית של שירותי בריאות נפש לאנשים על הקשת הטרנסית, והיה שותף לניסוח נייר העמדה של המשרד בנושא מניעת אובדנות בקהילה הטרנסית. לאחר שפרש מניהול "מעברים" ב-2022 הצטרף אלכסנדר לוועדת הביקורת של הארגון, ומעביר הרצאות וסדנאות בנושא הקהילה הטרנסג'נדרית.
פרסים ותארים

ב-2011 נבחר אלכסנדר, לצד אלונה שטרן ולילך בן-דוד, לרשימת "היכל הקהילה - 50 המשפיעים של 2011" של אתר "מאקו גאווה"
ב-2016 נכלל אלכסנדר ברשימת "40 הלהט"בים המשפיעים בישראל" של אתר "מאקו גאווה".
ב-2018 הוענק לאלכסנדר אות הוקרה מטעם המרכז הגאה בתל אביב במסגרת חגיגות העשור לפעילותו של המרכז.
חיים אישיים

אלכסנדר יצא מהארון תחילה כביסקסואלית ולאחר מכן כלסבית. ביום הולדתו ה-30 יצא מהארון כטרנסג'נדר ובהמשך החל לעבור טיפול הורמונלי ושינה את שמו ל"אלישע", ומזדהה כטרנס והומו.
מתגורר בברלין מאז 2024.
הערות שוליים

↑  כולם מדברים על... "טרנסג'נדרים הם ממש כמו בני אדם אמיתיים", באתר 103FM - האזנה לרדיו און ליין
↑  תיאטרון - אירועי שבוע הגאווה בירושלים, באתר www.habama.co.il
1 2  שירלי (נחמה) פרקש, צפה במופע דראג בו נשים הופיעו כגברים, והבין מה חלומו הגדול, באתר Xnet‏, 18 במרץ 2015
↑  בית אבי חי | חפש את האשה, באתר www.bac.org.il
↑  חן מימון, העיר תל אביב, מלכי הדראג הירושלמים משתלטים על ת"א, באתר הארץ, 6 בפברואר 2009
↑   הילו גלזר, מפסיקים להתנצל: הטרנסים הצעירים יוצאים מהארון, באתר הארץ, 26 במרץ 2015
↑  ג'ורג' אבני, ‏בעקבות מקרי האלימות: קורס הגנה עצמית לקהילה הטרנסית, באתר ‏מאקו‏, 10 בנובמבר 2014
↑  דנה ויילר-פולק,‏, המדינה תאפשר ניתוח שינוי מין בחינם כבר מגיל 18, באתר וואלה, 17 בדצמבר 2013
1 2  39. לילך בן-דוד, אלישע אלכסנדר ואלונה שטרן: שמים סוף לטרנספוביה, באתר ‏מאקו‏, 26 בדצמבר 2011
↑  ליאת לוי, לא הכל ורוד: מי חושב שלא שווה להיות גאה?, באתר הארץ, 7 ביוני 2011
↑  האגף לבריאות הנפש, הנגשה תרבותית של שירותי בריאות נפש לאנשים על הקשת הטרנסית
↑  המועצה למניעת אובדנות, משרד הבריאות בשיתוף עם עמותת ״מעברים״, נייר עמדה בנושא: מניעת אובדנות בקהילה הטרנסית
↑  מי אנחנו, באתר Maavarim
↑  אלישע אלכסנדר - אקטיביסט טרנס, באתר אלישע אלכסנדר - אקטיביסט טרנס
↑  40 הלהט"בים המשפיעים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 2 ביוני 2016
↑  מערכת WDG, המרכז הגאה מעניק את 'אות העשור' לפעילים ופעילות בולטים, באתר wdg.co.il, ‏2018-04-08
↑  Moved to Wedding! (Berlin, Germany), בעמוד הפייסבוק של אלישע אלכסנדר, 25 ביולי 2024
אפרים זלמנוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בפברואר 1949 (בן 75) 
 מדינה:  ישראל
 תפקידים נוספים:  רבה הראשי של מזכרת בתיה, ראש מכון העם והמדינה, מחבר ספרים והוגה דעות
 
הרב אפרים זלמנוביץ (נולד ב-1949) הוא רבה של מזכרת בתיה, ראש מכון העם והמדינה, מחבר ספרים והוגה דעות.
ביוגרפיה

בן לניצולי שואה. ההורים, מצאצאי בעל הטורי זהב. מייד עם עלייתם אחרי השואה, שם איבדו הורים ורוב אחיהם ואחיותיהם ובני משפחתם, אביו ישעיהו זלמנוביץ היה ממקימי מערכת החינוך הממלכתי דתי באשדוד. דודו הוא הרב ישראל אריה זלמנוביץ.
בוגר בית הספר ממ"ד תחכמוני בעיר רחובות. בוגר מדרשית נועם בפרדס חנה. בגיל 15 הלך ללמוד בישיבת חברון בירושלים. שם למד חמש שנים.
באותן שנים, הקים את סניף בני עקיבא, וכן ייסד ושימש כרב בית כנסת לצעירים באשדוד. כן שירת כרב בסיס חיל הים השוכן בנמל אשדוד.
הוסמך בגיל 17 על ידי ראשי ישיבת חברון בירושלים על ידי הרבנים יחזקאל סרנא והרב משה חברוני וגדולי דור נוספים ובהם הרב עובדיה יוסף. קיבל כושר לכהן כרב עיר מהרבנים הראשיים לישראל איסר יהודה אונטרמן ויצחק נסים.
בגיל 20 ובעודו רווק, התמנה לרבה של מזכרת בתיה, והיה לרב המועצה הצעיר ביותר במדינה.
זלמנוביץ כיהן 35 שנים גם בתפקיד יו"ר המועצה הדתית במזכרת בתיה במשך כשבע קדנציות. וכן שימש ומשמש גם יו"ר עמותת החברה קדישא מזכרת בתיה והפוסק ההלכתי שלה.
בשנת 1986–1987 כיהן כרב הראשי ואב בית הדין בפרנקפורט.
בשנת תשנ"ב יזם זלמנוביץ את העלאת עצמותיו של הרב שמואל מוהליבר רבה של ביאליסטוק והטמנתם במזכרת בתיה. שם הקימו אוהל על קברו כאוהל שהיה על קברו בבית העלמין בביאליסטוק ונותץ במלחמת העולם השנייה.
ייסד בשנת 1982 את מכון העם והמדינה שמטרתו "הכשרת והכוונת בני תורה ליצירה בעריכת מחקרים תורניים מהכתובים וממציאות החיים, למען יהוו גורמים משפיעים בבנין הארץ ע"פ תורה". כמו כן פרסם באמצעות המכון ספרים בנושאי עם ומדינה.
זלמנוביץ סבור כי אין כל מניעה להעלות הומוסקסואל מתפלל לקריאת התורה או לכבד אותו בכל שאר הכיבודים שנוהגים לכבד בהם את המתפללים.
זלמנוביץ כותב טור במספר אתרי אינטרנט ובהם אתר ערוץ 7, סרוגים, רדיו קול חי ו"ערים רחובות" ומחזיק חשבון פייסבוק.
משפחתו

זלמנוביץ נשוי לפסיה שרה לבית בארי בתו של הרב שמואל בארי (שטיין) ששימש כשליח הסוכנות לאתיופיה ולאחר מכן כרבה הראשי של הלסינקי פינלנד והאג הולנד. אב לשני בנים ובת. בנו עו"ד בנימין (בני) זלמנוביץ התמחה בבית המשפט העליון אצל השופטים יעקב טירקל ואילה פרוקצ'יה, מכהן כיו"ר ועדת ערר לתכנון ובניה.
ספריו

סדרת "חברה והלכה: בירור בעיות חברה לאור ההלכה":
אלכוהוליזם וסמים
כיבוש מהו
ספר פקוח נפש
חינוך ובריאות
יהודים וערבים
חדשות שמונים ושמונה