stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד (גופן)
תהליך העבודה

מתוך המכתבים הנוגעים לעיצוב הגופן מעיזבונו של איתמר דוד מצטיירת גישה חדשה ושונה לעיצוב הגופן ומקור השראתי לא צפוי.
איתמר דוד קיווה לתרום לפיתוח הדפוס העברי על ידי פיתוח גופן בעל השפעה תרבותית־היסטורית ברורה המשולב עם מה שהוא החשיב כהבעה אישית עכשווית. הוא חש שיש צורך בגופן בסיסי חדש, ה"חופשי מעיוותים צורניים שהשפיעו לרעה על התפתחות האות העברית במאות האחרונות". גופן זה אמור היה לגלם באופן הרמוני את הרוח המודרנית. ייתכן שכוונתו של דוד הייתה להשפעות הלטיניות על הטיפוגרפיה העברית שהתבטאה בגופנים עבריים בסגנון גופן Didot הלטיני. לשם כך הבין דוד שעל העיצוב להיות קרוב יותר ברוחו לעברית "מזרחית" (וייתכן שכוונתו לכתבי יד עתיקים ולצורות כתב שמיות עתיקות) מאשר לגופנים עבריים ולטיניים קיימים שפותחו באירופה. גישה זו מפתיעה, שכן גופנים כגון "פרנק־ריהל" ו"דרוגולין" (או "וילנא") עוצבו על בסיס אותיות דפוס קיימות. דוד מעיד שהסביבה החדשה (דהיינו הארץ שעלה אליה לא מכבר, נוף מדבר יהודה, צורת החיים המזרחית והאקלים החברתי החדש) השפיעה עליו ובאופן ישיר גם על עיצוב הגופן, והשכיחה ממנו דרכי חשיבה אחרות. במובן זה, רק ההיבטים הטכניים של הטיפוגרפיה המערבית השפיעו על עיצובו. דוד החליט לקרב את הצורות הבסיסיות שבכתב העברי בחזרה אל "אבותיהן המזרח־תיכוניות" ואל "הצורות השמיות הישנות והאמיתיות", ולהרחיקן מן הפיתוחים האירופיים. בנוסף, החליט דוד להגדיר את הפרופורציות של האותיות בצורה שתיצור טקסטורה אחידה יותר: כחלק מתהליך העבודה חילק דוד את אותיות האלף בית לשלוש קבוצות: קבוצה ראשונה כללה את האותיות הצרות (כגון ו', י' ו־ן'), השנייה כללה אותיות ברוחב בינוני שכללו רק קו אנכי אחד (כגון ב', ר' ו־ך'), והקבוצה השלישית כללה את מעט האותיות שיש להן רוחב גדול ו/או שני קווים אנכיים ויותר (כמו האות ש', ם' ו־ס'). שיטה זו עזרה לדוד להבין את הפרופורציות בין האותיות ובכך להשיג דרגה גבוהה של מבנה וטקסטורה אחידה.
הקונספט לגופן נדרש להיות בסיסי ככל האפשר על מנת שיוכל לשמש ליותר מווריאציה אחת. הגופן כלל משפחה של תשעה משקלים המורכבים משלוש וריאציות בסיסיות הקשורות בבסיס צורני דומה – ספר (עם עוקצים או תגים), נטוי (הקרוי גם "אדי"), ונטול עוקצים (גרסה זו לא זכתה להפקה בתחילה, ולכן היא פחות מוכרת). עבור כל וריאציה נוצרו שלושה משקלים – קל, רגיל, ושמן. עיקר העבודה על הגופן נמשכה מ־1934 עד ל־1950. האותיות עוצבו במיוחד על מנת להתאים למטריצות (אנ') של תאגיד אינטרטייפ (חברה שייצרה מכונות המפיקות אותיות יצוקות ממתכת נוזלית לסידור בדפוס בֶּלֶט), כך שניתן בנקל להציב אותיות מווריאציות שונות ומשקלים שונים בשורה אחת. דוד חלם לאפשר לכל בית דפוס בארץ ישראל הפקת דפוס מאורגן ומתוכנן למען ספרים ומסחר באופן השווה לאסתטיקה של הדפוס עם האותיות הלטיניות.
את האותיות החדשות שפיתח שיבץ דוד בכיתובים קצרים במודעות (כגון המודעה שעיצב עבור סיגריות "שרון") ובשלטי חוצות שעיצב בעצמו. עם הזמן זכה דוד לתגובות חיוביות לאותיות וצבר ביטחון. אחד מן השימושים המוכרים והמוקדמים בגרסה מוקדמת של הגופן הוא בשטרות הכסף של מדינת ישראל.
ביקורת ועיבודים נוספים

הגופן התקבל באופן נרחב בקרב הקהל הישראלי, ואף השתרש בקרב מוסדות מסוימים.
"דוד" יצא לאור גם כאותיות מעתק. 2 משקלים בחברת Letraset ו־6 משקלים (המקוריים שעיצב איתמר דוד עצמו) בחברת Transfertech, בשנות ה־80 התגלה שהגופן מתאים וקריא במיוחד כאשר הוא מודפס במדפסות מטריצה, שהיו נפוצות באותה עת. גם במדפסות בעלות איכות נמוכה נראה הגופן קריא היטב, ולפיכך נעשה בו שימוש רב בתוכנות עיבוד תמלילים. עם שיבוצה של גרסה דיגיטלית של "דוד" בתוכנות "Microsoft Office" שבמערכת ההפעלה "Microsoft Windows", הפך הגופן למוּכּר בכל בית ישראלי. חרף העובדה כי "דוד" לא החליף את מעמדו השלט של הגופן "פרנק־ריהל" בקרב העיתונאות והספרות, הגופן צבר מעמד תקני בקרב מוסדות אקדמיים, מוסדות ממלכתיים (כגון משרדי הממשלה) והוצאות לאור, אשר מבקשים לרוב הגשת טקסטים מודפסים בגופן "דוד" (או בגופן "פרנק־ריהל", לרוב בגודל אות 12). בנוסף, נמצא הגופן כמתאים להדפסת ספרי שירה, בשל אופיו הקליל והקל לקריאה.
בספרו The Book Jackets of Ismar David‏ (2011) כתב מישה בֶּלֶצקי (Beletsky) כי "המחסור בגופנים עבריים איכותיים אילץ את דוד להתחיל במסע ליצירת גופן חדש. עיצובו פורץ הדרך לא היה החייאה של גופן קיים, אך קיבל השראה מתנועות קליגרפיות היסטוריות, המזוקקות להבעה הטהורה ביותר. הגופן "דוד עברית" הפך לאחד מהגופנים הפופולריים ביותר כיום, וייתכן שהגופן נחשב למורשתו המוכרת ביותר בתחום העיצוב. אפשר לייחס את הצלחתו לגישת העיצוב החדשנית, אך קרוב לוודאי שהצלחתו קשורה לבהירות, לחן, וליופי האותיות יוצאות הדופן".
לעומתו, חוקר תקשורת צבי רייך מאוניברסיטת בן-גוריון כינה את האות "טכנוקרטית" וקרה משום נפוצותה הרבה במסמכים "יבשים" המודפסים באמצעים זולים יחסית (מדפסות, בניגוד לדפוס), בפסקי דין, במכרזים ובמסמכים משפטיים והנדסיים.
גלריה

השוואת משקלי האדפטציה הדיגיטלית של "פלרון" לגופן "דוד" בעיצובו של איתמר דוד
השוואת משקלי האדפטציה הדיגיטלית של "פלרון" לגופן "דוד" בעיצובו של איתמר דוד
השוואת משקלי האדפטציה הדיגיטלית של "פלרון" לגופן "דוד" בעיצובו של איתמר דוד
מתוך הקטלוג "טיפוגרפיה עברית: קטלוג אותיות שימושי" שבעריכת אילן מולכו, ירושלים: בצלאל, 1980
מתוך הקטלוג "טיפוגרפיה עברית: קטלוג אותיות שימושי" שבעריכת אילן מולכו, ירושלים: בצלאל, 1980
מתוך הקטלוג "טיפוגרפיה עברית: קטלוג אותיות שימושי" שבעריכת אילן מולכו, ירושלים: בצלאל, 1980
מתוך הקטלוג "טיפוגרפיה עברית: קטלוג אותיות שימושי" שבעריכת אילן מולכו, ירושלים: בצלאל, 1980
מתוך הקטלוג "טיפוגרפיה עברית: קטלוג אותיות שימושי" שבעריכת אילן מולכו, ירושלים: בצלאל, 1980
מתוך הקטלוג "טיפוגרפיה עברית: קטלוג אותיות שימושי" שבעריכת אילן מולכו, ירושלים: בצלאל, 1980
גופן "דוד"
הערות שוליים

1 2  גדעון שטרן, על טיפוגרפיה ואותיות דפוס, רעננה: אבן חושן, 2004.
1 2 3  מכתבים מעזבונו של איתמר דוד, באתר "טיפוגרפיה עברית" של סיון טולדו.
↑  ביטוי של עדי שטרן, מתוך הרצאתו  קנון ישראלי: האותיות של צבי נרקיס, סרטון  באתר יוטיוב, "הכינוס הפתוח ללשון העברית ולספרותה: העברית החדשה ומורשת הדורות" (מושב רביעי: עיצוב האות העברית), היכל אמנויות הבמה בבית חיל האוויר, הרצליה, 7–8 במאי 2012.
↑  גופנים לטיניים כגון גיל סאנס, פוטורה, וגם בטיפוגרפיה של תנועת הבאוהאוס. עם הגופנים העבריים שבישרו מגמה זו עד לשנות ה־50 אפשר למנות את "אהרוני", "מרים", ו"חיים".
↑  אילן מולכו (עורך), טיפוגרפיה עברית: קטלוג אותיות שימושי, ירושלים: בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, 1980.
↑  Susan Colodny, The Work of Ismar David at the Cary Collection, thesis project, Rochester Institute of Technology.
↑  ראו דוגמה לתהליך העבודה על המודעה באתר Ismar David Electronic Archive.
↑  דוגמאות ניתן לראות בדף זה באתר "העוקץ" של מאיר סדן.
↑  מתוך שיחה אישית עם מעצב הגופנים שמואל סלע. (ירון צור).
↑  בכנס "האות העברית: דו"ח מצב", שנערך בבצלאל בדצמבר 2006. חלק מדבריו מובאים במאמר חנוך מרמרי, הגמיש, הפטיש ובת הים הקטנה, באתר העין השביעית, 1 בינואר 2007.
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
השוואה בין "פרנק־ריהל" ל"דוד"
גן ילדים מובנה

גן ילדים מובנה הוא גן ילדים בעל סדר יום קבוע ומתוכנן, הפעילות בו מותאמת לרמת ההתפתחות של הילד ומכוונת על ידי הגננת. הגננת בגן היא הדמות האחראית להנחות את הילד על מנת שיפיק את המירב לשם התפתחותו.
ה"גן המובנה" עומד בניגוד ל"גן הפתוח" או ה"גן הזורם".
היסטורית הגן המובנה

בראשית שנות החמישים, תפקיד הגננת התמצה בהכרת הילד מתוך צפייה בו בשעת המשחק. גננות קבלו הדרכה להימנע מהתערבות במשחק, על מנת שלא לפגוע בדמיונו ובכוונותיו הפנימיות של הילד, ותפקידן הסתכם בארגון סביבת הגן כך שיאפשר את הגרויים הנדרשים לילד, לשם סקרנותו וחקרנותו, ובהמשך לצפות בו תוך הסקת מסקנות על אופיו, חשקיו ותחביביו.
בשנות החמישים המאוחרות ובמשך שנות השישים החל המפנה לאחר פרסום מחקרה של ד"ר דינה פייטלסון ובעקבותיו מאמרה בשם "גורמי הכישלון בכיתה א'". המחקר הראה על הישגים דלים ברמת הקריאה של ילדים בכיתה א'. ממצאיו של מחקר זה גרמו לחשיבה מחודשת ולהסקת מסקנות שיש לתת הכוונה לעבודה יותר מובנית בגן הילדים, על מנת להכין את הילדים כראוי לרכישת הקריאה בכיתה א'. 
במקביל התפרסם מחקר נוסף, שתועד בשם "המשחק הסוציו-דרמטי, אמצעי לקידום לימודי, חברתי וריגושי של ילדים צעירים" (1968) על ידי החוקרות ד"ר שרה סמילנסקי ושפטיה ובו נמצא כי ילדים רבים שנמנו על שכבות האוכלוסייה החלשות לא פיתחו "התנהגות משחק", וכן רבים מהם אינם מנצלים את מירב הגירויים מארגון הסביבה שנועדה לעודד משחק. 
בהשפעת ממצאי המחקרים שונתה התפיסה במערכת החינוך לעבודה יותר מכוונת הכוללת סדר יום יותר מובנה, משחקים דידקטיים, דפי עבודה לקידום מיומנויות רלוונטיות לכיתה א', והכוונה במשחק חופשי לעידוד למידה מתוך המשחק.
לפי שיטת הגן המובנה סדר היום של הילדים בגן הוא אחיד. הילדים מבצעים את אותן פעילויות בזמנים קבועים, דבר הנותן לגננת שליטה בארגון ובמשמעת הילדים.
כיום בגני החינוך המיוחד פועלים אך ורק על פי שיטת הגן המובנה, דבר המסייע לילדים לשמור על שגרה וסדר יום קבוע.
גן ילדים מובנה או פתוח

עד היום קיים ויכוח על מעלותיו וחסרונותיו של הגן המובנה לעומת הגן הפתוח שכולל את הדילמות על דמותו של גן הילדים בביטוי של מובנות מול פתיחות, הכוונת הגננת מול יוזמה ועצמאות של הילד, חבירה להתפתחות הילד מול החשה והאצת ההתפתחות, תוכנית המתבססת על תהליכי חשיבה ועל מבנה הפעילות מול תוכנית המתבססת על מבנה הדעת וכן גן ילדים כמכין לבית הספר מול גן ילדים כשדה נרחב לפעילות, ליוזמות, למעשים ולרעיונות.
כיום רוב הגנים הם בעל תכנון מובנה, כשבחלקם ישנה נטייה גדולה יותר לפתיחות מאחרים. מנגד, ניתן למצוא גנים מסוימים הדוגלים בשיטת ה"גן הזורם", שהוא מנוגד בהשקפתו לגן המובנה.
גרשון שקד

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 ביולי 1929 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  28 בדצמבר 2006 (בגיל 77) ירושלים 
 ענף מדעי:  ספרות
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה"  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ציריך 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1993)  פרס ביאליק (1987) 
 בן או בת זוג:  מלכה שקד 
 צאצאים:  דלית קימור, אפרת גולן
 תרומות עיקריות
 חקר הספרות העברית
 
גרשון שקד (8 ביולי 1929 – 28 בדצמבר 2006) היה חוקר ספרות עברית, בין הבולטים במבקרי הסיפורת העברית וחוקריה. היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וחתן פרס ישראל לחקר הספרות העברית לשנת תשנ"ג (1993). יקיר ירושלים לשנת תש"ס (2000).
ביוגרפיה > ראשית חייו

שקד נולד בשנת 1929 בווינה בירת אוסטריה בשם גֶרהַרד מַנדֶל (Gerhard Mandel). הוריו היו פליטים לא משכילים, שהיגרו לווינה במלחמת העולם הראשונה. בעמל רב הפכו לבעלי חנויות בדים.
לאחר האנשלוס, ב-1938, כששקד היה בן תשע, נאסר אביו על ידי הנאצים לתקופה ממושכת. בליל הבדולח עבר טראומה שנחרתה בזכרונו כילד. כעבור שנה, ב-1939, נשלח שקד לבדו לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער, ובחמש השנים שלאחר מכן התחנך בפנימייה "משק ילדים" בפרדס חנה. הוריו, שהפכו בפעם השנייה לפליטים, הגיעו כמה חודשים אחריו ללא רכושם, התיישבו בשכונת פלורנטין בתל אביב ועסקו במסחר בסמרטוטים. כאשר סיים את הפנימייה בגיל 14 נשלח ללמוד בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, והתגורר חלק מהזמן במשפחה אומנה בירושלים. לאחר מכן עבר לתל אביב, סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה ב-1948 ובאותה שנה התגייס לצה"ל לחיל התותחנים. חוויות ילדותו הקשות מונצחות בספרו "מהגרים" (2002).
ביוגרפיה > חוקר הספרות העברית

בשנת 1950 החל בלימודי ספרות באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1960 החל ללמד בחוג לספרות עברית. ב-1964 קיבל תואר דוקטור, ובין השנים 1964–1965 למד ספרות גרמנית, ואנגלית באוניברסיטת ציריך בשווייץ. בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר. ב-1975 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. שימש ראש החוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, וראש החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. פרש לגמלאות מן האוניברסיטה העברית ב-1997, והחל ללמד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מפעלו הספרותי הגדול של שקד הוא סדרת הכרכים "תולדות הסיפורת העברית 1880–1980" – חמישה ספרי מחקר מקיפים שפרסם בין 1977 ל-1998. בספרי מחקר אלו טווה את המונח "עלילת העל הציונית", והצליח להתבונן על מרחב היצירה הספרותית בישראל ממעוף הציפור, ולחלץ את ההיגיון הפנימי של המערכת הספרותית כולה. מחקר זה זיכה אותו בפרס ביאליק ב-1986 ובפרס ישראל ב-1993.מחקריו על ספרויות יהודיות בלשונות לעז זיכו אותו בפרס בהט ב-1994. לפי ספרי "תולדות הסיפורת העברית" ערכה תמר לוטן את סדרת "לשון המראות" אודות הספרות העברית בטלוויזיה החינוכית.
שקד היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. כתב כעשרים ספרי ביקורת ומחקר בתחום הסיפורת העברית, מאות מאמרים, וכן ספרות אוטוביוגרפית. חקר בין היתר את יצירות מנדלי מוכר ספרים וש"י עגנון, ואת המגמות הכלליות בספרות העברית לדורותיה – הן בראייה לאחור והן בעת התרחשותן.
ב-9 בדצמבר 1989, הוצתו מכוניתו ודלת ביתו של שקד, לאחר שחתם על עצומת "הפורום המתון" שקראה לממשלה לנהל משא ומתן עם הפלסטינים. ארגון הימין הרדיקלי "הסיקריקים" לקח אחריות על המעשה.
גרשון שקד נפטר בירושלים ב-28 בדצמבר 2006 בעת ניתוח לב, בגיל 77. הותיר אחריו את אשתו, חוקרת הספרות ד"ר מלכה שקד ושתי בנות, אחת מהן היא במאית הטלוויזיה והמפיקה דלית קימור, השנייה היא אפרת גולן, ניהלה בית ספר תיכון.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
הנצחה

על שמו של גרשון שקד, נקרא רחוב בירושלים, בחלק הדרומי של קמפוס האוניברסיטה בגבעת רם.
מספריו

בין שחוק לדמע: עיונים ביצירתו של מנדלי מוכר ספרים (ספרית מקור), אגודת הסופרים בישראל, ליד הוצאת מסדה, תל אביב, 1965.
המחזה העברי ההיסטורי בתקופת התחייה, ירושלים, מוסד ביאליק, 1970.
גל חדש בסיפורת העברית: מסות על סיפורת ישראלית צעירה, ספרית פועלים, תשל"א 1971 (מהדורה שנייה מורחבת: תשל"ד 1974).
אמנות הסיפור של עגנון, ספרית פועלים, 1973.
ללא מוצא, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1973.
הסיפורת העברית 1980-1880, כרכים א'-ה', הוצאת הקיבוץ המאוחד וכתר, 1977–1998.
גל אחר גל בסיפורת העברית, הוצאת כתר, 1985.
אין מקום אחר (מהדורה שנייה מורחבת), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988.
פנים אחרות ביצירתו של עגנון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989.
על סיפורים ומחזות, הוצאת כתר, 1992.
ספרות אז, כאן ועכשיו, הוצאת זמורה-ביתן, תשנ"ג 1993.
מנדלי, לפניו ואחריו, הוצאת מאגנס, תשס"ה 2004.
זהות: ספרויות יהודיות בלשונות לעז, (בעריכת גבריאלה אביגור-רותם), הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תשס"ו 2006. הספר זיכה את שקד בפרס בהט.
תמונה קבוצתית: היבטים בספרות ישראל ובתרבותה, בעריכת גדעון טיקוצקי ומלכה שקד, הוצאת דביר ומרכז הקשרים, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2010.
לקריאה נוספת

אבנר הולצמן, "שקד, גרשון", לקסיקון הֶקְשֵרִים לסופרים ישראלים (תשע"ד 2014), עמ' 979–982.
וולפגנג איזר, 'גרשון שקד על הסופרים היהודים בעת שקיעת הממלכה ההבסבורגית', בתוך: ספרות וחברה בתרבות העברית החדשה, 2000, עמ' 13–22.
דן לאור, 'דיוקנו של המבקר כאיש פוליטי': ביקורת על גרשון שקד: "אין מקום אחר; על ספרות וחברה".
רפי וייזר, והלל יפה, 'רשימת הפרסומים של גרשון שקד 1952–2000', בתוך: ספרות וחברה בתרבות העברית החדשה, 2000, עמ' 477–503.
אמנון נבות, "לא אשנב, לא כניסה צדדית", עכשיו, 50, תשמ"ה-1985.
אבנר הולצמן, 'דיוקנה של סיפורת ריאליסטית', על גרשון שקד, "הסיפורת העברית 1880–1980; [ד] בחבלי הזמן; הריאליזם הישראלי, 1938-1980", 1993, מדעי היהדות, 34, תשנ"ד-1994.
זיוה שמיר, 'מפעל חלוצי', על הסיפורת העברית של גרשון שקד, ידיעות אחרונות, פברואר 1984.
גבריאל מוקד, 'סיפורת עברית - הפיסגה והמישור, גרשון שקד, "הסיפורת העברית 1980-1880", כרך ב (1983)', עכשיו, 49, תשמ"ד-1984.
רות וייס, 'חייו ומותו של מבקר ספרות ציוני', ארץ אחרת, אפריל-מאי 2007.
אבנר הולצמן, עין בעין: על עשרים חוקרי ספרות, הוצאת כרמל, ירושלים, 2018, עמ' 79 - 119
הערות שוליים

↑  גרשון שקד, אין מקום אחר, תל אביב: הקבוץ המאוחד, 1989
↑  תואר דוקטור לפילוסופיה, דבר, 15 ביוני 1964
↑  מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, דבר, 29 באוגוסט 1971
↑  אורי שטיין, פרופ' שקד: הימין אחראי להצתות כמו המציתים, חדשות, 10 בדצמבר 1989
↑  יוסי לוי ואריה בנדר, חקירת פרשת הסיקריקים נמצאת במבוי סתום, מעריב, 10 בדצמבר 1989
↑  ארכיון גרשון שקד, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268057705171  PLWABN: 9810643301105606  BIBSYS: 90226118  BnF: cb12546554w (data)  CANTIC: a19591160  CiNii: DA02663971  GND: 130092266  ICCU: MILV232053  ISNI: 0000 0001 1040 7443  LCCN: n82126538  LNB: 000009901  NKC: mzk2006343199  NLA: 35295237  NTA: 071095020  RERO: 02-A003825018  SUDOC: 034743421  Trove: 901327  VIAF: 14885123   WorldCat (עם VIAF): 14885123
דוד מונשיין

| --- | --- |

דוד מונשיין, מרץ 2016
 לידה:  25 בספטמבר 1941 (בן 83) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
דוד מונשיין (נולד ב-25 בספטמבר 1941) הוא מתווך נדל״ן, פובליציסט, סופר ושחקן קולנוע.
ביוגרפיה

מונשיין נולד בשכונת "יגיע כפיים" שבירושלים, למשפחה ירושלמית מזה דורות רבים. אביו, מרדכי מונשיין היה משותפי מאפיית "המשביע". אמו, לאה מונשיין, הייתה בכירה בבנק מרכנתיל בירושלים, ונפטרה בגיל 40 כשמונשיין היה בן 20.
בשנות ה-60 למד באוניברסיטה העברית בגבעת רם שבירושלים. בזמן לימודיו היה פעיל בהתאחדות הסטודנטים ובארגון אירועי יום הסטודנט. בתקופה זו נודע כבליין ופעל לפיתוח תרבות חיי הלילה בירושלים. הוא יזם יחד עם שותפו אמנון צבן "הצגות חצות", בהן היו שוכרים אולמות קולנוע בחצות ומוכרים כרטיסים לסטודנטים שמלאו את האולמות בתפוסה מלאה, בשילוב להקות קצב כגון שלמה מזרחי והבמה החשמלית. כמו כן טבע רבות מאמרות הכנף השנונות והמצחיקות שפורסמו בעיתון הסטודנטים "פי האתון", לדוגמה: "חכם עיניו בראשו, טיפש הולך לאופטיקאי" או "כל ישראל ערבים זה לזה אבל אף אחד לא משלם את השטרות".
בשנת 1971 פתח את סוכנות תיווך הנדל"ן "הקטנה ביותר בירושלים", והתמחה במכירת בתים טמפלריים במושבה הגרמנית, בתים ערביים בטלביה ובקטמון, ובתים פרטיים ברחביה ובשערי חסד. יזם את רוב החנויות ברחוב הלל המתחדש בשנות ה-90 המוקדמות.
ספריו

במשך השנים צבר חוויות רבות אותן תיעד בטורו בעיתונים "חדשות", "כל העיר", "דה מרקר" וכן בספריו "סיפורי מונשיין", "מונשיין השני" (הוצאת מודן), "אגדות מונשיין" ("חושך - הוצאה לאור") ובמרץ 2016, הוציא לאור את ספרו החדש "היה הייתה פעם ירושלים" ("חושך - הוצאה לאור"). הספר "אגדות מונשיין" פורסם כביבליוגרפיה מוערת לעובדי הוראה וחינוך בשנת 1995 על ידי הממונה על אישור ספרי לימוד ועורך הביבליוגרפיה המוערת במשרד החינוך.
מסיפורו "דואר אקספרס" נעשה סרט סטודנטים בשם "נחמן ליימינר-דואר אקספרס" אשר יוצריו גיא ליברמן ויואל פרויליך זכו בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים 1997.
פילמוגרפיה

דוד מונשיין שיחק במספר סרטים בתפקידים קטנים, להלן חלק מהרשימה:
"יהושע יהושע", 1988, בתפקיד כהן ובניו;
"מלך הסלים",1988, בתפקיד מאמן קריית גנים;
"כפפות" (על פי סיפורו של דן צלקה), 1986, בתפקיד העיתונאי אהרוני בן שלום;
"קוקו בן 19" (סרטו של דני ורטה), 1985, בתפקיד האמרגן.
הערות שוליים

↑  דוד מונשיין, הבית ברחוב כרמיה, באתר הארץ, 2 ביולי 2009
↑  פסטיבל הקולנוע ירושלים 1997
↑  תמי גלבץ, מונשיין מוכר ספרים, כל העיר, 5 בפברואר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300594405171  GND: 115166961X  ISNI: 0000 0000 6697 7464  LCCN: no91009122  VIAF: 306108092   WorldCat (עם VIAF): 306108092
דוגריי סקוט

| --- | --- |

סקוט ב-2010
 לידה:  25 בנובמבר 1965 (בן 58) גלנרות'ס, פייף, סקוטלנד 
 שם לידה:  Stephen Dougray Scott 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  הקולג' הוולשי המלכותי למוזיקה ודרמה (1987)  Auchmuty High School 
 בן או בת זוג:  קלייר פורלני (8 ביוני 2007–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן דוגריי סקוט (באנגלית: Stephen Dougray Scott; נולד ב-26 בנובמבר 1965), הידוע בשם דוגריי סקוט (Dougray Scott‏ /ˈduːɡreɪ/), הוא שחקן סקוטי.
ביוגרפיה

סקוט נולד בגלרות'ס שבפייף. בנם של אלמה, אחות במקצועה, ואלן סקוט שחקן ואיש מכירות. הוא למד בבית הספר התיכון Auchmuty. סקוט אימץ את שם משפחתה של סבתו דוגריי כשם הבמה שלו. הוא נרשם לקורס דרמה ואחר כך הלך ללמוד בקולג' המלכותי הוולשי למוזיקה ודרמה בקארדיף בין השנים 1984 עד 1987. בקולג' זכה בפרס הסטודנט המבטיח ביותר. ב-1988 עבר ללונדון.
קריירה

סקוט התחיל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון הלאומי, בטלוויזיה ובתיאטרון בובות. תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בסדרה "Soldier Soldier" והופעת הבכורה שלו בקולנוע היה בסרט "עיר התאומים". תפקידים בולטים שלו בסרטי קולנוע היו בדמות הנסיך הנרי בסרט "עכשיו ולתמיד", ובדמות הגיבור בעיבוד הקולנועי לרומן "אניגמה" מאת רוברט האריס. בשנת 2000 גילם את הנבל בסרט "משימה בלתי אפשרית 2" (בחירתו של הכוכב טום קרוז). הוצע לו לשחק בתפקיד וולברין בסרט "אקס-מן", אבל הוא דחה את התפקיד בשל אי התאמה בלוחות הזמנים, והוחלף על ידי יו ג'קמן.
ב-2002 אחרי יציאת הסרט "למות ביום אחר", היה סקוט מועמד להחליף את פירס ברוסנן בתפקיד ג'יימס בונד. למרות השמועות שסקוט יגלם את בונד בסרט "קזינו רויאל" התפקיד ניתן בסופו של דבר לדניאל קרייג. בינואר 2006 הופיע סקוט במיני-סדרה "עשרת הדיברות" בדמות משה. הוא שיחק בסדרה "Heist" של NBC שעלתה לשידור במרץ 2006. בשנים 2006 עד 2007 כיכב בעונה השלישית של הסדרה "עקרות בית נואשות" בדמות מושא אהבתה של טרי האטצ'ר. ב-2007 שיחק בתפקיד האנטגוניסט בסרט "היטמן" המבוסס על משחק הווידאו הפופולרי "Hitman". סקוט הופיע בתפקיד ראשי כפול בעיבוד מודרני של הספר "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד". במאי 2009 פורסם שהוא יגלם את מייקל או'קונור בדרמה "Father & Son" של RTÉ ו-ITV.
סקוט כיכב במיני-סדרה "The Day of the Triffids". הדרמה שודרה בדצמבר 2009 כחלק בתוכניות חג המולד של ערוץ BBC One. ב-2011 השתתף סקוט בסרט "מהמטבח באהבה" לצדה של אשתו קלייר פורלני שגילמה בסרט את מושא אהבתו. באפריל 2011 גילם סקוט את דמותו של מאט באזבי בדרמה "יונייטד" של ה-BBC, שהמתמקד באסון האווירי במינכן שהתרחש ב-1958, ובו נפצע באזבי באורח קשה אבל שרד. דווח שבני משפחתו של באסבי התרעמו על הופעתו של סקוט, ובנו העיר שהדמות שגילם סקוט נראתה כמו גנגסטר ולא כמנהל קבוצת כדורגל. ב-2013 כיכב סקוט בתפקיד אורח בדמות פאראפסיכולוג וצייד רוחות בשם אלק פאלמר בפרק "Hide" של הסדרה "דוקטור הו" לצדם של מאט סמית, ג'נה קולמן וג'סיקה ריין.
ב-2014 הוחתם סקוט לשחק בדמות הנבל בסרט "חטופה 3", אותו בחר כוכב הסרט ליאם ניסן.
במרץ 2016 היה סקוט הקריין בפרסומות של חברת הנפט והגז הבריטית BP.
באפריל 2016 הופיע סקוט בעונה השנייה של הסדרה "אימת המתים המהלכים" בתפקיד תומאס אביגיל שותף לעסקים והמאהב של סטרנד.
ב־2024 לוהק לגלם את מוריארטי בסדרה ״שרלוק ובתו״.
חיים אישיים

סקוט הוא אב לתאומים (נולדו ב-1998) מאשתו הראשונה שרה טרוויס. ב-8 ביוני 2007 נשא לאישה את השחקנית קלייר פורלני באיטליה. לסקוט ולפורלני בן מאומץ שנולד בדצמבר 2014.
סקוט הוא אוהד נלהב של מועדון הכדורגל היברניאן. הוא תומך בארגונים "הצלב האדום הבריטי" ו-WaterAid.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבור | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | פרס בחירת הנוער | סרט - פריצת השנה | עכשיו ולתמיד | מועמדות |
| 2009 | פרס AFI | שחקן ראשי הטוב ביותר בדרמה טלוויזיונית | False Witness | מועמדות |
| 2010 | פרס אסטרה | הופעה מצטיינת - שחקן | False Witness | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "Dougray Scott Biography (1965–)" FilmReference.com
↑  Dougray Scott Bio & FAQ DougraysScottInFocus.com
↑  Maddox, Garry; coo, "A canny X-man" BrisbaneTimes.com.au, 9 April 2009
↑  "BROSNAN COST ME 007 ROLE" DailyRecord.co.uk, 22 May 2006
↑   Vanessa Redgrave to star in BBC's The Day of the Triffids, The Telegraph, 11 February 2009
↑  "The Day of the Triffids - BBC One".
↑  Nissim, Mayer (29 ביוני 2011). "Gordon Ramsay's 'Love's Kitchen' flops with just £121 at box office". Digital Spy. נבדק ב-29 ביוני 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "United". 24 באפריל 2011 – via IMDb. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   Sir Matt Busby's family incensed over TV portrayal of iconic Manchester United manager, The Telegraph, 21 April 2011
↑  Lee, Maggie (31 בדצמבר 2014). "'Taken 3' Review: Liam Neeson Stars in Mind-Numbing Misfire". Variety. נבדק ב-26 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "BP's First Ad Campaign for a Decade".
↑  "'Fear the Walking Dead' Casts Dougray Scott for Season 2". www.thewrap.com. נבדק ב-17 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dougray Scott preparing for second shot at marriage". Scotsman. 20 באוקטובר 2006. נבדק ב-22 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michelle Tan (8 ביוני 2007). "Claire Forlani, Dougray Scott Get Married". People.com. נבדק ב-22 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "My team: Hibernian - Sport". The Observer.
↑  "Entertainment and Artists Supporters Network: Dougray Scott" RedCross.org.uk
↑   דוגריי סקוט, בביצוע WaterAid PSMS DRTV ad, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "'Samson & Delilah': Australian Film Institute Awards". Alt Film Guide. נבדק ב-3 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ASTRA Awards 2010: Nominees". TV Tonight. 14 במאי 2010. נבדק ב-3 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810691171505606  BNE: XX1295498  BnF: cb14026742f (data)  GND: 141425016  ISNI: 0000 0001 1443 5898  LCCN: no99053552  MusicBrainz: 0775fbd5-f48b-4df2-a0ce-e498531c19a0  NKC: xx0040646  NTA: 240605632  SUDOC: 124064094  VIAF: 49422218   WorldCat (עם VIAF): 49422218