stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוליוס קיסר
ביוגרפיה > הטריומווירט הראשון ומלחמת גאליה > סופו של הטריומווירט הראשון

הצלחותיו הצבאיות של קיסר, שהגדילו את שטח האימפריה הרומית והעשירו את קופתה, לא התקבלו בעין יפה על ידי הסיעה השמרנית (ה"אופטימטים") בסנאט הרומאי, שחבריה חששו מהתחזקות כוחו של קיסר. בשנת 55 לפנה"ס הוארך המינוי המיוחד שלו כפרוקונסול בגאליה ל-5 שנים נוספות ביוזמת שותפיו הפוליטיים פומפיוס וקראסוס, ששימשו כקונסולים באותה שנה. הם כיבדו התחייבות שנתנו לקיסר בפגישה משולשת של חברי הטריומווירט שנערכה בעיר לוקה בשנת 56 לפנה"ס. אולם הייתה זו הפעם האחרונה ששלושת האישים שיתפו פעולה לשם השגת מטרה פוליטית.
בשנת 54 לפנה"ס מתה בתו של יוליוס קיסר, שהייתה נשואה לפומפיוס, במהלך לידה, ומותה פגע בקשרים הפוליטיים בין שני האישים. קראסוס, השותף השלישי, ששאף אף הוא לתהילה צבאית ולכיבושים, נהרג בשנת 53 לפנה"ס במסע מלחמה כושל נגד האימפריה הפרתית (בקרב חרן). פומפיוס הפך בהדרגה ליריבו הפוליטי של קיסר, תוך שהוא מעביר את תמיכתו הפוליטית לסיעה האופטימאטית. עוד בהיותו בגאליה חש קיסר שתמיכתו של פומפיוס בו הולכת ונחלשת. הוא ניסה להציע לו לשאת לאישה את בת אחייניתו אוקטביה, אך פומפיוס בחר להתחתן עם בתו של מטלוס סקיפיו, שהיה אחד מאויביו של קיסר. נראה היה כי התרחבות הקרע בין השניים עתידה להפוך את השותפות ביניהם ליריבות.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים > מאבק נגד פומפיוס

בהיעדרו של קיסר חלו תמורות ניכרות ברומא. פומפיוס הפך לאיש אמונם של הסנטורים השמרנים, האופטימאטים, ועשה עתה ככל יכולתו כדי להקטין את השפעתו של קיסר. הקונסול, עושה דברו של פומפיוס, מרקוס קלאודיוס מרקלוס, דרש מינוי ממלא מקום לקיסר כפרוקונסול בגאליה, עוד בטרם תמה תקופת כהונתו של קיסר, ופיזורו של צבא קיסר. קיסר ידע כי אם ייכנע לדרישות אלו, ישוב לרומא ללא צבאו, וייגרר למשפטים פומביים שיסתיימו באובדן הקריירה הפוליטית שלו, בהגלייתו, או אף בגרוע מכך. מולו עמד סנאט שמרני, תקיף, חסר פשרות, המונהג על ידי פומפיוס שהיה עתה לגרוע שבאויביו. ניסיונו של קיסר להיבחר למשרת הקונסול, וכך לקבל חסינות מהעמדה לדין, נכשל בשל החוק שאסר על אדם הנמצא מחוץ לרומא להעמיד את עצמו לבחירה כקונסול. קיסר עמד בפני הכרעה היסטורית.
הוא החליט לחצות את נהר הרוביקון (גבולה הקדוש של רומא, שהכנסת צבא לתחומיה הייתה בבחינת טאבו, אותו שבר קיסר), בהכריזו "Alea iacta est" – "הפור נפל!", ב-10 בינואר 49 לפנה"ס. מנהיגי האופטימטים נמלטו לדרום המדינה. קיסר רדף אחר פומפיוס עד ברינדיסיום. פומפיוס הצליח להימלט ליוון, שם הוביל את צבאותיו, שעדיין היו גדולים בהרבה מצבאות קיסר. פומפיוס, ועימו חברי הסנאט, קיוו להפוך את החלק המזרחי של האימפריה למקור לכוחם, ולהקים צבא חדש. בקרב פארסלוס הוכו צבאותיו של פומפיוס, והוא עצמו נמלט לאלכסנדריה. קיסר שב לרומא ומונה לדיקטטור. לאחר אחד עשר ימים פרש מן הדיקטטורה ומונה לקונסול. אז יצא קיסר לאלכסנדריה בעקבות פומפיוס.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים > שהותו באלכסנדריה

קיסר הגיע לאלכסנדריה ב-2 באוקטובר 48 לפנה"ס. עם הגיעו מצא כי תושבי המקום רצחו את פומפיוס על מנת לשאת חן בעיניו. כיוון ששהה במקום עם צבאו, מצא את עצמו מעורב במלחמות השושלתיות על כס מלכות מצרים, והכריע לטובת קלאופטרה השביעית, עימה ניהל רומן שהביא ללידת בנם קיסריון.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים > מאבק נגד שרידי האופטימאטים

בתחילת יוני 47 לפנה"ס עזב את אלכסנדריה. בדרכו חזרה לרומא ניהל את קרב זלה, מלחמה קצרה נגד המלך פארנקס מפונטוס שנערכה ב-2 באוגוסט 47 לפנה"ס. הניצחון היה כה מהיר עד שקיסר סיכם אותו במילים המפורסמות "Veni, vidi, vici" ("באתי, ראיתי, ניצחתי"), שהיו למטבע לשון. הוא המשיך בלחימה בשנת 47 לפנה"ס נגד כוחות הסנאט ובניו של פומפיוס, שנמלטו לצפון אפריקה ולאחר מכן להיספניה. המלחמה נמשכה עד שנת 45 לפנה"ס, ובמהלכה נבחר קיסר שוב לקונסול פעמיים. ב-17 במרץ 45 לפנה"ס זכה קיסר בניצחון מכריע נגד אחרוני תומכיו של פומפיוס בקרב מונדה, ובכך הסתיימה (לפחות זמנית) מלחמת האזרחים ברומא.
ביוגרפיה > שלטונו כדיקטטור

מיד לאחר שובו מן המזרח, ובטרם צאתו לספרד להשמדת אחרוני אנשיו של פומפיוס, החל קיסר ברפורמות מרחיקות לכת בממשל הרומי ובחברה הרומית. הוא הסדיר את רכישת הדגן מן הממשלה, ואסר על רכישת דגן באופן פרטי מאסמים ציבוריים. הוא הרחיב את האזרחות הרומאית לכל תושבי גאליה קיסאלפינה, ולמעשה ניתנה אזרחות לכל תושבי חצי האי האיטלקי. הוא תכנן את חלוקת האדמות לוותיקי מלחמותיו וייסוד מושבות של ותיקי מלחמה בשטח האימפריה הרומית כולה. אחת מן הרפורמות המפורסמות שביצע הייתה תיקון הלוח הרומי. הוא ביטל את הלוח הירחי שהיה נהוג ברומא, והנהיג שנה בת 365 ימים, כאשר אחת לארבע שנים תהיה שנה מעוברת ויתווסף לשנה יום אחד. חידושים אלו, הקרויים הלוח היוליאני על שמו, החזיקו מעמד עד שנת 1582, עת התקין האפיפיור גרגוריוס ה-13 את הלוח הגרגוריאני המקובל בימינו.
קיסר שב לרומא ממלחמותיו, והחל לקבל כיבודים יוצאי דופן מן הסנאט שלא ניתנו לאיש לפניו. הוא קיבל את התואר "אבי המולדת", והורשה ללבוש בגדי שרד בכל עת. החודש החמישי למניין החודשים ממרץ (כפי שהיה נהוג למנות בתקופת הלוח היוליאני) נקרא על שמו "יולי", והוא מונה לדיקטטור עם הזכות להתמודד שוב למשרה בעשר השנים הבאות. לאחר אחד עשר ימים פרש מן הדיקטטורה ומונה לקונסול.
בשנת 44 לפנה"ס נבחר כקונסול בפעם החמישית, ולצדו סגנו, מרקוס אנטוניוס. לאחר מכן מונה לדיקטטור לכל ימי חייו, והחל נועל מגפי ארגמן, בסגנון מלכי רומא הקדומה. בפברואר 44 ניסה מרקוס אנטוניוס להעניק לו את הדיאדמה - רצועת פשתן לבנה הנענדת מסביב לראש כסימן למלכות במזרח. קיסר סירב לכך, אך עד היום קיים ויכוח בשאלה האם התכוון להתמנות למלך בסופו של דבר.
התנהגותו של קיסר בימיו האחרונים הייתה שחצנית ורברבנית. החל גל של שמועות שלפיהן עומד קיסר להכריז על עצמו כמלך, להעביר את בירת האימפריה לאלכסנדריה, ביחד עם אוצרות הממלכה, ולרוקן את רומא מתושביה באמצעות גיוס כפוי לצבא. רומא הייתה רפובליקה מאז ימי המלך האחרון לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, כארבע מאות וחמישים שנה לפני ימיו של קיסר. רעיון המלוכה היה שנוא כל כך על העם הרומאי, עד שדי היה ברמיזות כאילו קיסר מנסה להתמנות למלך, על מנת להביא לשנאה עזה כלפיו בקרב האצולה הרומית, שנפגעה ממילא מהרפורמות שניסה קיסר להנהיג ומיחסו המזלזל. רעיונות מלוכניים, ומוסד המלוכה לה נחשפו הרומים באזור המזרח, שם שלט המלך שלטון ללא מצרים בכוח זכות אלוהית, נראו זרים לרוחו של העם הרומאי. הלשונות הרעות טענו כי לצורת שלטון כזו בדיוק חפץ קיסר להגיע.
ביוגרפיה > ההתנקשות

לפי פלוטרכוס, הזהיר חוזה עתידות את יוליוס קיסר, על מה שעומד לקרות לו ביום זה:
"רבים המספרים שרואה אחד יעץ לו לקיסר להיזהר מפני סכנה הצפויה לו באידו של מארס. הגיע היום, ובדרכו לישיבת הסינאט בירך קיסר את הרואה בדברי לגלוג: "הנה בא אידו של מארס". אולם הרואה ענה לו חרש: "אכן, בא – אך טרם חלף."
בסופו של דבר קיסר אכן נרצח ב'אידו של מארס'. הרצח אירע בתיאטרון פומפיוס, המקום שבו התכנס הסנאט. כאשר הגיע קיסר לתיאטרון, התקיפה אותו קבוצת סנאטורים. בראש הקבוצה עמדו מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס, שראו עצמם כמגיני העם הרומי מפני עריצותו של קיסר. בקבוצה זו היו בני המשפחות המכובדות ביותר ברומא, ורבים מהם היו אנשים שחבו לקיסר את קידומם ואת הקריירה שלהם. קיסר נדקר 23 פעמים, ונפל למרגלות פסלו של פומפיוס שהוצב בתיאטרון. מרקוס יוניוס ברוטוס, מראשי הקושרים, היה איש שזכה לאמון רב מצידו של יוליוס קיסר. סווטוניוס מספר "שיש גם המוסרים, כי בראותו את מרקוס ברוטוס מתנפל עליו אמר ביוונית: הגם אתה, בני?".
במחזה "יוליוס קיסר" של שייקספיר, הפך המשפט הזה למשפט המפורסם, "אט טו, ברוטה?" ("Et tu, Brute"), שבעברית פירושו "הגם אתה, ברוטוס?" משפט המשמש עד היום כסמל לתגובתו של אדם, החווה בגידה קשה באמון שנתן בחברו הטוב.
האלהה לאחר המוות

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקושרים סברו כי בהורגם את קיסר יזכו לאהדת ההמונים, אך טעו. ההמון פנה נגד הקושרים, ועוד ביום מותו של קיסר היה ניסיון להרוג כמה מהקושרים. הפולחן לקיסר נוצר באופן ספונטני ביוזמת המוני העם, שהקימו מזבח לקיסר במקום שרפת גופתו ונשבעו בשמו. רגשות אלו נוצלו על ידי פוליטיקאים כגון פסבדו-מריוס, ובמיוחד בנו המאומץ של קיסר, אוקטביאנוס, שניצל את רגשות הזעם בעם כדי לצבור כוח פוליטי, תוך שהוא מדגיש את היותו בנו של "יוליוס האלוהי", ובכך מבצר את מעמדו. קיסר הועלה באופן רשמי על ידי הסנאט בשנת 40 לפנה"ס לדרגת אל, והיה הרומאי הראשון שקיבל כבוד זה. נבנה לכבודו מקדש ויוסד חבר כוהנים (קולגיה) שהיה ממונה על פולחנו.
ככל שאוקטביאנוס-אוגוסטוס ביצר את מעמדו, הוא החל להתרחק מדמותו של קיסר. אמנם קיסר היה עדיין אהוד במידה רבה על הפלבס ועל הצבא, אך נותר שנוא נפשם של בני המעמד הסנאטורי. סופרים בעידן האוגוסטני נטו להאשימו בפרוץ מלחמת האזרחים, וגם יחסיו עם קלאופטרה נתפסו באופן שלילי.
קיסר איש-האשכולות

קיסר הצליח מאוד בפעולותיו. כאידיל היה אהוד מאוד, אף ששקע בחובות. כמצביא הוכיח את עצמו כנועז ומצליח, ואף יצא בראש הפלוגה האחרונה בקרב הגדול נגד ורקינגטוריקס, שהודה, כשנשבה בידי קיסר: "הריני ניצב, אדם חזק, מובס בידי אדם אף-חזק ממני". במישור זה מיוחס לקיסר גם השימוש בצופן קיסר.
כקונסול אמנם העלה עליו קיסר את חמת הרפובליקנים, ורבים מבני העם, אך הוא חוקק חוקים ותקנות חשובים מאוד, ובהם לוח השנה היוליאני, חוק הגבלת תנועת עגלות בפורום ביום (כדי למנוע פקקים), ומיוחס לו גם ייסוד ה"אקטה דיורנה" (Acta Diurna, "אירועי היום"), העיתון הקדום ביותר.
על-אף אופי הכתיבה הפשוט של הקונטרסים שפרסם ("על המלחמות הגאליות", "על מלחמת האזרחים"), וכתביו משמשים לכן תלמידי לטינית מתחילים, קיסר נודע כבלשן וכמי "שנואם בו-בלהט בו הוא לוחם". ליבו נטה לכיוון השפה האינטגרלית, כלומר שימוש בלטינית "צחה", בלי ביטויים חדשים, ממוצא יווני וכדומה. מיוחסת לו האימרה כי "כמו מפני צוק עליך לנוס ממילה לא שגורה שטרם נשמעה". יתרה מזאת, אופי כתיבת ה"קומנטארי" היה פשוט במכוון, ויש בו רמיזות מובלעות המטיבות עם קיסר. יצירותיו הספרותיות הקשורות למדעים וללשון לא נודעו ברבים, שכן אוגוסטוס אסר לפרסמן.
קיסר והיהודים

עד שנת 63 לפנה"ס התגורר קיסר בסובורה, שכונה של בני המעמד הנמוך שהתגוררו בה יהודים רבים. יחסו של יוליוס קיסר ליהודים היה סובלני ומקבל. הוא קבע שהיהודים הם עם (אתנוס), הנשלט בידי אתנרך/כהן גדול במעמד מוכר של בעל ברית. למושלים מעין אלו התירו הרומאים להחליט בכל אורחות החיים של אזרחיהם. גם היהודים שהיו מחוץ ליהודה זכו בפריבילגיות חשובות בשל עמדתו של יוליוס קיסר. בתקופתו, בשל רצונו לשמר את שלטונו, היה איסור על התאגדויות שונות להתכנס ברומא. אך היהודים לא נכללו באיסור זה, והותר להם להתכנס ולקיים את טקסי דתם.
פומפיוס כבש את ארץ ישראל בשנת 63 לפנה"ס, ומינה את הורקנוס השני לכהן גדול של היהודים. קיסר ביקש להיעזר באריסטובולוס השני, מלכה המודח של יהודה שהיה אסיר ברומא, במלחמתו בפומפיוס, ושלח אותו בחזרה ליהודה, אך אריסטובלוס הורעל בטרם נסתייע הדבר. כמו כן נרצח אלכסנדר, בנו של אריסטובולוס, בידי מתנגדו של קיסר. לאחר ניצחונו על פומפיוס, שינה קיסר את אופיו של תפקיד הכהן הגדול, ואישר את הורקנוס השני מחדש למשרת כהן גדול. כמו כן, קיסר מינה את הורקנוס השני ואת יורשיו ל"אתנרך" ("ראש העם"), ואת אנטיפטרוס מינה לאפוטרופוס ("משגיח") על יהודה.
יוליוס קיסר התיר מחדש לבנות את חומות ירושלים והשיב ליהודה חלקים שנקרעו ממנה על ידי פומפיוס, לדוגמה, את העיר יפו. כן אסר, לדברי יוסף בן מתתיהו, על גיוסם של היהודים (כולל יהודי התפוצות) לצבא רומי ועל גביית כספים מהם בשנת השמיטה.
הגורם ליחסו הטוב של יוליוס קיסר להורקנוס השני, היה תמיכתו של הורקנוס השני ביוליוס קיסר במלחמת האזרחים. לפי יוסף בן מתתיהו, הורקנוס השני הביא עימו כוח של 1,500 או 3,000 אנשים לעזרת יוליוס קיסר במהלך המערכה על מצרים. יוליוס קיסר שלח אותו להילחם בעמים אחרים, ושיבח את הורקנוס השני על גבורתו ועל האומץ שלו.
לאחר מותו של קיסר התאבלו עליו היהודים: ”המון רב של נכרים נתקהל מסביב והשתתף באבל הגדול של הציבור על ידי קינותיו, כל אחד לפי מנהגו, וביחוד היהודים, שלילות רצופים באו לבקר במקום השריפה”.
קיסר בתרבות בספרות ובאמנות > העת העתיקה

קיסר זכה לפופולריות גדולה עוד בימי חייו, פופולריות שלא הועמה גם לאחר מותו. מקדש מיוחד הוקם לזכרו ולזכר כוכב השביט שהופיע בשמי רומא בסמוך למותו. השם "קיסר" הפך לתוארם של שליטי האימפריה הרומית, ובהמשך (עד העת החדשה) גם לתוארם של שליטי אימפריות דוברות גרמנית (קייזר) - הקיסרות הרומית הקדושה, האימפריה ההולנדית, הקיסרות הגרמנית, הקיסרות האוסטרית והקיסרות האוסטרו-הונגרית. תואר זה - צאר בשפות סלביות - שימש את שליטי רוסיה הצארית והאימפריה הרוסית (בשנים 1547–1917)). כמו כן היה זה התואר בו השתמשו שליטיהן של בולגריה (החל משנת 913), וסרביה (במאה ה-14).
קיסר בתרבות בספרות ובאמנות > העת החדשה

דמותו ההיסטורית של קיסר היא בין המרתקות באימפריה הרומית. עד היום ישנם מחקרים, דיונים, מאמרים ויצירות אמנות המתייחסות לחייו ולמורשתו. קיסר שימש השראה למחזות ולספרים, שנכתבו על ידי יוצרים רבים - מוויליאם שייקספיר שכתב את המחזה "יוליוס קיסר" ועד ג'ורג' ברנרד שאו, ולצידם תורנטון ויילדר וקולין מקאלוג, גאורג פרידריך הנדל שכתב אופרה עליו, ורבים נוספים.
שייקספיר, במחזהו "ריצ'רד השלישי" שם בפיו של המלך הצעיר אדוארד החמישי את המילים הבאות, המהוות הערכה היסטורית ראויה לקיסר:
That Julius Caesar was a famous man,
With what his valour did enrich his wit,
His wit set down to make his valour live,
Death makes no conquest of this conqueror,
For now he lives in fame if not in life,
נראה כי אכן מזמנו של קיסר ועד ימינו "חי הוא בתהילה, אם לא בחיים".
קיסר בתרבות בספרות ובאמנות > המאה ה-20

גם בקולנוע ובטלוויזיה הונצחה דמותו של יוליוס קיסר. דוגמאות בולטות לכך הן הסרט "יוליוס קיסר" משנת 1953 בבימויו של ג'וזף מנקייביץ' ובהשתתפות מרלון ברנדו, ג'יימס מייסון, לואיס קלהרן וג'ון גילגוד.
מבין הספרים הרבים שראו אור במאה ה-20 על אודות יוליוס קיסר, הופיע הרומן ההיסטורי "יוליוס קיסר הצעיר" מאת רכס וורנר (הוצאת עם עובד, תשכ"א, 1960). בסדרת הקומיקס "אסטריקס" מופיע קיסר כאדם יפה תואר, שופע אמרות, שונא גאלים ואוהב מלחמות.
קיסר בתרבות בספרות ובאמנות > המאה ה-21

סדרת הטלוויזיה רומא משנת 2005, מתמקדת בקיסר בעונה הראשונה שלה.
סדרת הדוקו-דרמה האימפריה הרומית
(Roman Empire) בהפקת נטפליקס משנת 2019, מתמקדת בעונה השנייה שלה בדמותו של קיסר ובסיפור עלייתו לשלטון.
במשחק הווידאו "Assassin's Creed Origins" משנת 2017, שמתרחש בהיסטוריה הבדיונית של סדרת משחקי Assassin's Creed, יוליוס קיסר הוא הקיסר הרומאי עמו כורתים באייק מסיווה ואשתו איה ברית, רק כדי לגלות בהמשך שהוא בוגד בהם ומצטרף למסדר העתיקים (מסדר הטמפלרים לעתיד).
כתביו

אודות המלחמה בגאליה, (בלטינית: Commentarii de Bello Gallico), חיבור המתעד את מסעות המלחמה שערך הצבא הרומאי שבפיקודו בשטח גאליה בשנים 58–49 לפנה"ס.
אודות מלחמת האזרחים, (בלטינית: Commentarii de Bello Civili) בו הוא מתאר את מלחמתו בגנאיוס פומפיוס והסנאט הרומי
ישנם מספר ספרים נוספים המיוחסים לו אך זה מוטל בספק, ביניהם:
על המלחמה באלכסנדריה
על המלחמה באפריקה
על המלחמה בהיספניה
ראו גם

צופן קיסר – סוג הצפנה המיוחס ליוליוס קיסר, בו כל אות מוחלפת באות עם מרחק קבוע ממנה
"כך תמיד לרודנים"
לקריאה נוספת > מקורות עתיקים

יוליוס קיסר, מלחמת גאליה בשבעה ספרים, בצירוף ספר שמיני מאת אבלוס הירציוס. תרגם מן המקור הרומי והוסיף מבוא, הערות ומפתח שמות: נ' רבן, תל אביב, יבנה, תשי"ט (1958). גרסה דיגיטלית של הספר בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
גאיוס יוליוס קיסר, מלחמת גאליה. תרגום מלטינית, מבוא והערות: משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, תשע"ב (2011). (הספר בקטלוג ULI)
גאיוס יוליוס קיסר, מלחמת האזרחים, מלחמת אלכסנדריה, מלחמת אפריקה, מלחמת ספרד. תרגום מלטינית והערות: משה ליפשיץ. מבוא: יונתן פרייס. ירושלים, הוצאת כרמל, תשע"ג (2013). (הספר בקטלוג ULI)
גאיוס סוויטוניוס טרנקווילוס. חיי שנים-עשר הקיסרים. תרגם מרומית: ד"ר אלכסנדר שור. תל אביב, הוצאת מסדה, תשי"ט. (הספר בקטלוג ULI)
פלוטארכוס, חיי אישים - אנשי רומי. תרגם מהמקור היווני והוסיף מבוא והערות: יוסף ג. ליבס. ירושלים, מוסד ביאליק, 1954. (הספר בקטלוג ULI)
דיו קסיוס, היסטוריה, ספרים 37, ‏38‏, 39 ‏ 40, ‏ 41, ‏ 42, ‏ 43, ‏ ו-44 (הקישורים הם לתרגומים באנגלית)
לקריאה נוספת > מקורות מודרניים

צבי יעבץ, קיסר וקיסריזם, הוצאת ספרית פועלים, תל אביב, תשל"א. (הספר בקטלוג ULI)
צבי יעבץ, יוליוס קיסר - תהפוכותיה של כריזמה, הוצאת דביר, תשנ"ב 1992. (הספר בקטלוג ULI)
רחל צלניק-אברמוביץ, "המהפכה הרומית ב': פומפיוס וקיסר", יחידה 7 במסגרת הקורס רומא: אימפריאליזם ואימפריה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2002.
יוליוס קיסר, מלחמת גאליה. תרגום מלטינית, מבוא והערות: משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, 2011. מבוא: רומא, הגאלים ויוליוס קיסר מאת משה ליפשיץ (עמ' 9–60).
Richard A Billows, Julius Caeser The Collossus of Rome, Routledge, 2009
M. Gelzer, Caesar: Politician and Statesman. Oxford university press, 1968 (תרגום מגרמנית, הספר המקורי יצא בשנת 1921)
Adrian Goldsworthy, Caeser - The life of Colossus, Yale university press, 2006
הערות שוליים

↑  השם מובא כאן בכתיב לטיני מודרני. בלטינית בת זמנו של קיסר, אוית השם בצורה "CAIVS•IVLIVS•CAESAR".
↑  התאריכים בערך זה הם לפי לוח השנה הרומי לפני שנת 45 לפנה"ס, ולפי הלוח היוליאני החל משנה זו (שמות החודשים בהתאם ללוח היוליאני).
↑  T. Rice Holmes, Was Caesar Born in 100 or in 102 B.C.?, The Journal of Roman Studies, Vol. 7. (1917), pp. 145-152
↑  Adrian Goldsworthy, p 30
↑  סווטוניוס, חיי שנים עשר הקיסרים, יוליוס האלוהי, 46, תרגום מלטינית: ד"ר אלכסנדר שור.
↑  סווטוניוס, חיי שנים עשר הקיסרים, יוליוס האלוהי, 1, תרגום מלטינית: ד"ר אלכסנדר שור.
↑  סווטוניוס, חיי שנים-עשר הקיסרים, קיסר, 19.2 קישור לגרסה דיגיטלית
↑  פלוטרכוס, חייו של פומפיוס, 48.5 קישור לגרסה דיגיטלית (באנגלית)
↑  A. N. Sherwin-White. "Caesar as an Imperialist". Greece & Rome, Second Series, Vol. 4, No. 1 (Mar., 1957), p. 36
↑  Goldsworthy (2006), p. 197
↑  יוליוס קיסר, מלחמת גאליה, 1.26
↑  יוליוס קיסר, מלחמת גאליה, 1.29
↑  יוליוס קיסר, מלחמת גאליה, 2.4
↑  Goldsworthy (2006), p. 186
↑  "Siege of Alesia" in: United Nations of Roma.com.
↑  Kate Gilliver, Caeser's Gallic Wars, Osprey, 2002 p 71
↑  צבי יעבץ, יוליוס קיסר: תהפוכותיה של כריזמה, הוצאת דביר, 1992, עמ' 197
1 2  צבי יעבץ, יוליוס קיסר: תהפוכותיה של כריזמה, הוצאת דביר, 1992, עמ' 198
↑  סווטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, יוליוס האלוהי, 82. תרגם מרומית: ד"ר אלכסנדר שור
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, יד, 194, 199
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 14, 73.
↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 41, פרק 18, סעיף 1.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 14, 123-124
1 2  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 14, פרק 10 פסקה 2
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 14, פרק 8 פסקה 5
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 14, פרק 10 פסקה 6
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 14, 193
↑  סווטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, יוליוס האלוהי, 84. תרגם מרומית ד"ר אלכסנדר שור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259336005171  PLWABN: 9810585154105606  BIBSYS: 90063226  BNC: 000038275  BNE: XX841352  BnF: cb11894764p (data)  CANTIC: a10430179  CiNii: DA02136466  GND: 118518275  HDS: 010301  ICCU: CFIV024046  ISNI: 0000 0003 8247 3815  LCCN: n79021400  LNB: 000030603  MusicBrainz: 700c2278-910d-40d5-b85a-4c95a39a95ef  NDL: 00435043  NKC: jn19981000434  NLA: 36153573  NLG: 172257  NLK: KAC199638731  NLR:   NSK: 000054781  NTA: 070224498  RERO: 02-A000027235  SELIBR: 180826  SNAC: w6f872sd  SUDOC: 027303136  TePapa: 49479  Trove: 1221023  ULAN: 500077373  VcBA: 495/42092  VIAF: 286265178   WorldCat (עם VIAF): 286265178 
העתק דיוקנו של יוליוס קיסר בצעירותו – מוזיאון ארץ ישראל
וינצ'נזו קאמוצ'יני, "מותו של קיסר", 1798
שרידי מקדש קיסר, רומא
דגם תלת־ממדי של המקדש שהוקדש לקיסר וכוכב השביט שלו
אוונג'ליסטה טוריצ'לי

| --- | --- |
טוריצ'לי, 1647
טוריצ'לי, 1647
 לידה:  15 באוקטובר 1608 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  25 באוקטובר 1647 (בגיל 39) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 ענף מדעי:  פיזיקה, מתמטיקה
 מקום מגורים:  איטליה
 מקום קבורה:  בזיליקת סן לורנצו 
 מקום לימודים:  קולג'יו רומנו (1626)  ספיינצה – אוניברסיטת רומא (1632) 
 מנחה לדוקטורט:  בנדטו קסטלי 
 מוסדות:  גלילאו גליליי (1641–1642)  בנדטו קסטלי (1626–1632)  פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה (1642)  Giovanni Ciampoli (1633–1641) 
 תלמידי דוקטורט:  וינצ'נצו ויויאני 
 פרסים והוקרה:  יחידת המידה טור הנקראת על שמו
 תרומות עיקריות
 המצאת הברומטר ומספר תגליות מתמטיות
 
אוונג'ליסטה טוריצ'לי (באיטלקית: Evangelista Torricelli; ‏15 באוקטובר 1608 – 25 באוקטובר 1647) היה מתמטיקאי ופיזיקאי איטלקי, שהתפרסם עקב היותו ממציא הברומטר.
ביוגרפיה

טוריצ'לי נולד ברומא, שם הוטבל בבזיליקת פטרוס הקדוש. אביו היה עובד טקסטיל ומשפחתו הייתה ענייה. את ילדותו העביר בעיר פאנצה, שם גידל אותו דודו, שהיה נזיר קמלדוליזי (אנ'). בשנת 1624 החל את לימודיו בבית הספר הישועי, בדגש על לימודי מתמטיקה ופילוסופיה, אותם סיים בהצטיינות.
ב-1627, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, החל ללמוד באוניברסיטת ספיאנצה, שם למד תחת בנדטו קסטלי (אנ'), שהיה תלמידו של גלילאו גליליי. במהלך לימודיו כתב מסה התומכת בתגליותיו של גליליי אשר הוצגו בחיבורו "דיאלוג על שתי מערכות העולם המרכזיות".
ב-1641 עבר לעיר פירנצה, שם שימש כעוזרו של גליליי. הוא מילא תפקיד זה עד למותו של גליליי ב-1642. לאחר מות גליליי מונה טוריצ'לי לפרופסור באוניברסיטת פירנצה, והיה למתמטיקאי החצר בחצרו של פרדיננדו השני מטוסקנה. בעת זו החל לעסוק בשאלת יצירת חלל ריק בתוך גליל.
באביב 1644‏ הצליח ליצור ריק בתוך גליל, באמצעות מילוי הגליל בכספית והפיכתו אל תוך קערת כספית לא מלאה. הכספית החלה להישפך אל תוך הקערה אך נעצרה בגובה 76 סנטימטר מעל הכספית שבמכל. טוריצ'לי הסיק שמכיוון שדבר לא יכול היה להיכנס לחלל הזה, יש שם ריק. בנוסף, הוא הסיק כי הכוח אשר מחזיק את הכספית במקומה הוא לחץ האוויר אשר מופעל עליה. באותה השנה פרסם מאמר שמסביר כי האטמוספירה היא בעצם אוקיינוס של אוויר, שגובהו 500 מילין, ולפי זאת משקל 500 מילין של אוויר כמשקל 76 סנטימטר של כספית. בעקבות ניסויים ומאמרים אלו המציא טוריצ'לי את הברומטר, המשמש למדידת הלחץ האטמוספירי.
בהמשך הקריירה שלו גילה מספר תגליות מתמטיות חשובות (בהן הבסיס לחישוב שטחים תחת עקומות בחשבון האינטגרלי). טוריצ'לי תרם בין היתר תרומות מדעיות חשובות בתחומי האדריכלות, אופטיקה, אסטרונומיה, בליסטיקה, דינמיקה, הידראוליקה, מכניקה ותנועת הנוזלים.
טוריצ'לי נפטר ב-25 באוקטובר 1647 בפירנצה, איטליה בגיל 39.
מעריכים שבעקבות ניסויו בכספית אשר במהלכן נגע בכספית ללא בידוד, תוחלת חייו קצרה.
על שמו נקראת יחידת מדידת הלחץ טור.
ראו גם

שופר גבריאל
חוק טוריצ'לי
לקריאה נוספת

מוריי ברומברג, ד"ר ג'יי גרין, ד"ר בראתר ק. ג'יימס, רוברט ליפטון, מאה אנשי מדע, תל אביב: הוצאת הדר, 1967, עמ' 93–95
הערות שוליים

↑  בעבר ביוגרפיות שונות של טוריצ'לי ייחסו לו מקומות לידה שונים (ראו: A New General Biographical Dictionary, כרך 12, 1850, עמוד 265), העיקרית שבהם הייתה פאנצה. מחקר שפורסם בשנת 1987 מציג מסמכים המוכיחים את היותו יליד רומא, בהם תעודת ההטבלה שלו.
↑  בעוד שמרבית החוקרים מסכימים שמדובר בבית הספר הישועי בפאנצה, יש הטוענים שמדובר בבית הספר הישועי ברומא (אנ').
↑  The barometric experiment, באתר מוזיאון גלילאו (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269054105171  PLWABN: 9810601550705606  BIBSYS: 90408882  BNC: 000411784  BNE: XX1762491  BnF: cb12117674q (data)  CANTIC: a11403391  CiNii: DA11598666  GND: 118623427  ICCU: RAVV037977  ISNI: 0000 0000 8076 6399  LCCN: n85800789  MGP: 154455  NKC: mzk2003202318  NLA: 35791203  NLG: 246997  NTA: 128991682  RERO: 02-A003906387  SNAC: w6k93ntz  SUDOC: 029581206  Trove: 1089451  VcBA: 495/100568  VIAF: 24633476   WorldCat (עם VIAF): 24633476 
הדגמה של ניסוי טוריצ'לי
חגיגה (אלבום)

חגיגה הוא אלבומה ה-12 של הזמרת שרית חדד שיצא לאור ב-28 ביולי 2004 . מהאלבום יצאו 8 סינגלים לרדיו, ביניהם השירים "חגיגה", "הסוד" ו"בחום של תל אביב". ההפקה המוזיקלית של האלבום התחלקה ברובה בין 3 מוזיקאים: שי ראובני - שעיבד עד אז את רוב אלבומיה של חדד, יעקב למאי, והנרי, שגם כתב והלחין חלק נכבד מהשירים. "חגיגה" זכה להצלחה מסחרית, ולביקורות מצוינות ותוך חודשיים אושר על ידי אקו"ם שהאלבום מכר מעל 140,000 עותקים חוקיים.
כיום (2016), נתוני האלבום קובעים כי האלבום מכר 160,000 עותקים חוקיים.
אמנים נוספים אשר תרמו את חלקם לאלבום הם שלמה ארצי, עברי לידר, צביקה פיק, שמעון בוסקילה, אהוד מנור, סאבלימינל ועוד.
רקע

האלבום תוכנן לצאת ב-9 במאי 2004.  אך נדחה "לכל היותר" ל-20 ביוני 2004.  ולבסוף יצא ב-28 ביולי 2004.
הפקה

הפקה ראשית: שרית חדד.
הפקה מוזיקלית: הנרי, איתי זילברשטיין, מאיר עמר, יעקב למאי, שי ראובני, סאבלימינל והצל.
הפקת שירה ועיבוד קולי: יהודה תמיר, רון תיכון,
קולות רקע וליווי: מאיה אברהם, רון תיכון.
מיקסים: הנרי, מאיר עמר, סימון ויינשטוק.
תופים: אשר פדי, איתי זילברשטיין, מאיר עמר.
בס: אבי יפרח.
גיטרה: אבי סינגולדה, אריק כהן.
קלידים ותכנותים: הנרי, עמית הראל, יעקב למאי, סאבלימינל והצל.
כלי הקשה: יהודה תמיר, איתי זילברשטיין, מאיר עמר, אורן בלבן, גדי סרי.
כלי מיתר: ילמז טשצ'שמה, פליקס מזרחי.
דרבוקה: שרית חדד.
הוקלט באולפנים: שיר, henreemusic ,A.G, עננה, תאקט-אדריכלי היפ הופ.
יחסי ציבור: מירי בן-יוסף.
רשימת רצועות

| שיר | זמן | מילים | לחן | עיבוד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חגיגה | 04:11 | הנרי | הנרי | הנרי, איתי זילברשטיין ומאיר עמר |
| בחום של תל אביב | 03:29 | עברי לידר | הנרי | שי ראובני |
| קמע | 03:44 | איתי זילברשטיין ומאיר עמר | איתי זילברשטיין ומאיר עמר | שי ראובני |
| אור | 04:18 | הנרי | הנרי | יעקב למאי |
| הסוד (דואט עם: סאבלימינל והצל) | 04:40 | סאבלימינל והצל | סאבלימינל | סאבלימינל (עיבוד קולי: רון תיכון) |
| פנויה לאהבה | 03:20 | אהוד מנור | שרית חדד | שי ראובני |
| אמונה | 03:29 | הנרי | הנרי | הנרי, איתי זילברשטיין ומאיר עמר |
| אבנים קרות | 03:58 | יוסי גיספן | שרית חדד | שי ראובני |
| רק אתה | 03:51 | מירית שם אור | צביקה פיק | יעקב למאי |
| ונמריא | 05:13 | שלמה ארצי | שלמה ארצי | יעקב למאי |
| עלם משגע | 04:03 | הנרי | הנרי | הנרי |
| לבד | 04:05 | דוד זיגמן | איתי זילברשטיין ומאיר עמר | איתי זילברשטיין ומאיר עמר |
| במועדון | 04:25 | איתי זילברשטיין ומאיר עמר | איתי זילברשטיין ומאיר עמר | איתי זילברשטיין ומאיר עמר |
| שלך לנצח | 03:08 | יוסי גיספן | שמעון בוסקילה | שי ראובני |
| לו יהי | 03:34 | נעמי שמר | נעמי שמר | שי ראובני |
| חגיגה - רמיקס | 07:22 | הנרי | הנרי | הנרי |
נתוני מכירות

| מקום | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ישראל (IFPI) | פלטינה 3× | 160,000 |