stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלא קילמיינהאם
חשיבות היסטורית > אסירים ששהו בכלא קילמיינהאם

הנרי ג'וי מקראקן, 1796
אוליבר בונד, 1798
ג'יימס ברתלמיו בלאקוול, 1799
ג'יימס נאפר טנדי, 1799
רוברט אמט, 1803
אן דוולין, 1803
תומאס ראסל, 1803
מייקל דווייר, 1803
ויליאם סמית אובריאן, 1848
תומאס פרנסס מאהר, 1848
ג'רמיה אודונובן רוסה, 1867
ג'ון אוקונר פאוור, 1868
ג'יי. אי. קני, 1881
צ'ארלס סטיוארט פרנל, 1881
ויליאם אובריאן, 1881
ג'יימס ג'וזף אוקלי, 1881
ג'ון דילון, 1882
וילי רדמונד, 1882
מייקל דאוויט
פטריק פירס (הוצא להורג), 1916
וילי פירס, (אחיו הצעיר של פטריק פירס, הוצא להורג) 1916
ג'יימס קונולי, (הוצא שם להורג, לא נכלא במקום) 1916
קון קולברט (הוצא להורג), 1916
קונסטנס מרקייביץ', 1916
איימון דה ואלירה, 1916 ו-1923
פול גיליגן, 1916
ג'ון מקברייד (הוצא להורג), 1916
ג'וזף פלנקט (הוצא להורג), 1916
מייקל אוהנרהאן, 1916
אדוארד דיילי, 1916
תומאס מקדונה (הוצא להורג), 1916
טום קלארק (הוצא להורג), 1916
שון מק דרמאדה (הוצא להורג), 1916
איימון קאנט (הוצא להורג), 1916
שון היוסטון (הוצא להורג), 1916
מדלן פרנץ'-מאלן, 1916
אליזבת אופרל, 1916
הלנה מולוני, 1916
קתלין לין, 1916
גרייס גיפורד, (רעייתו של ג'וזף פלנקט) (1922)
ארני אומאלי, במהלך מלחמת האזרחים ומלחמת העצמאות
פידר אודונל, במהלך מלחמת האזרחים
פרנק מקברין, במהלך מלחמת העצמאות
מוראד דה לאפ, במהלך מלחמת העצמאות
סרטים

סרטים שצולמו בכלא קילמיינהאם:
The Quare Fellow, 1962
The Face of Fu Manchu, 1965
הג'וב האיטלקי, 1969
The Mackintosh Man, 1973
The Last Remake of Beau Geste, 1977
The Whistle Blower, 1987
The Babe, 1992
בשם האב, 1993
מייקל קולינס, 1996
The Adventures of the Young Indiana Jones (2000) – Love's Sweet Song
The Escapist, 2008
The Wind That Shakes the Barley, 2006
קליפ של U2 לשיר "A Celebration" צולם בקילמיינהאם ביולי 1982.
הכלא שימש גם ב-2012 לסדרת ה-BBC‏ Ripper Street וב-2011 לסדרת ITV "בראשית".
תמונות

המקום בו המתינו מנהיגי 1916 לפני הוצאתם להורג.
צלב המסמן את מקום הוצאתו להורג של ג'יימס קונולי.
לוח זיכרון המציין את מקום הוצאתם להורג של מנהיגי 1916.
מדרגות
ציור קיר של המדונה וישו התינוק שציירה גרייס גיפורד בעת כליאתה
חצר הכלא
חצר הכלא
מדרגות בין הקומות, באגף הוויקטוריאני
ראו גם

כלא מאונטג'וי
הערות שוליים

↑  "Kilmainham Jail, Dublin". Tourist-information-dublin.co.uk.
↑  Cooke, Pat (2014). A History Of Kilmainham Gaol. The Office of Public Works: Brunswick Press Ltd. p. 10. ISBN 0 7076 0479 6. A decisive effort at improvement was at last made in 1840. The Grand Jury made a sum of £1,550 available to supply an additional 30 female cells.
↑  Zuelow, Eric (Fall–Winter 2004). "Enshrining Ireland's nationalist history inside prison walls: the restoration of Kilmainham Jail". Éire-Ireland. 39 (3 & 4): 190–91. doi:10.1353/eir.2004.0024.
↑  Zuelow, Eric (2007). "National identity and tourism in twentieth-century Ireland: the role of collective re-imagining".  In Michael Young, Eric Zuelow and Andreas Sturm (ed.). Nationalism in a Global Era: The Persistence of Nations. London: Routledge. pp. 150–51. ISBN 0-415-41405-9.
↑  Zuelow, Eric (Fall–Winter 2004). "Enshrining Ireland's nationalist history inside prison walls: the restoration of Kilmainham Jail". Éire-Ireland. 39 (3 & 4): 194. doi:10.1353/eir.2004.0024.
↑  Kilmainham Jail Restoration Society (c. 1960). Kilmainham. Dublin. p. 3.
↑  "More volunteers needed for work on jail". Irish Independent. 31 במאי 1960. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kilmainham Jail chapel reopens". Irish Independent. 25 באוקטובר 1971. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Heritage Ireland: Kilmainham Gaol". www.heritageireland.ie (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-20 בפברואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cooke, Pat (2006). "Kilmainham Gaol: confronting change". Irish Arts Review (2002-. 23: 42.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402455005171  ISNI: 0000 0000 9232 7772  LCCN: nr89014987  NKC: kn20081119016  VIAF: 264734568   WorldCat (עם VIAF): 264734568 
מודל של כלא Kilmainham
תא בכלא קילמיינהאם
"מסדרון המלשינים" c.1890
חבר האלקטורים

מפת הקצאת האלקטורים למדינות ארצות הברית לאחר המפקד של שנת 2020; לכל מדינה ישנם לכל הפחות 3 אלקטורים
איור של מדינות ארצות הברית בגודל פרופורציוני למספר האלקטורים שלהן, לפי תוצאות הבחירות לנשיאות בשנת 2020 (אדום - דונלד טראמפ, כחול - ג'ו ביידן)
בארצות הברית, הנשיא וסגן הנשיא אינם נבחרים ישירות על ידי ציבור הבוחרים, אלא על ידי חבר האלקטורים (באנגלית: Electoral College), בשיטה המפורטת בסעיף הראשון שבפרק השני של חוקת ארצות הברית ובתיקון ה-12 לה.
הסיבות לבחירת שיטה זו

שיטת האלקטורים נבחרה על ידי מייסדי ארצות הברית ממספר סיבות:
הסיבה הראשונה והמשנית היא שבאותה תקופה רוב אזרחי ארצות הברית היו חקלאים שלא הבינו מאומה בפוליטיקה, לכן הוחלט לתת את בחירת הנשיא בידי אנשים המתמצאים בהליך הדמוקרטי. שיטה זו היא בעצם פשרה בין רצונם של האבות המייסדים שהקונגרס יבחר בנשיא, לבין רצון העם לבחור את הנשיא בעצמו בשיטה היחסית.
הסיבה השנייה והעיקרית היא רצונם של המייסדים להבטיח את כוחן של מדינות ארצות הברית הקטנות. אם הנשיא היה נבחר על פי רוב קולות ארצי, היו המדינות שאוכלוסייתן גדולה מאפילות בכוחן על אלו שאוכלוסייתן קטנה וקולות הבוחרים של המדינות הקטנות היו זניחים וחסרי ערך. שיטה זו מאדירה את כוחן הפוליטי של המדינות הקטנות בכך שהן מיוצגות על ידי שלושה אלקטורים, חצי אחוז מכלל האלקטורים, בזמן שאוכלוסייתן עלולה להיות קטנה מאחוז זה ביחס לאוכלוסיית ארצות הברית כולה.
אם בחירת נשיא ארצות הברית הייתה נתונה בידי הסנאט, היה הנשיא כבול לתכתיבי הסנאט, שיכול היה בכל עת לפטרו. לכן ביקשו האבות המייסדים ליצור גוף טנטטיבי, זמני, שייבחר רק לשם בחירת הנשיא, ולאחר מכן יתפרק, כך שהנשיא לא יהיה תלוי בגוף שלטוני אחר ויוכל לפעול באופן עצמאי יחסית - בסייגים שמכתיבה הפרדת הרשויות.
אופן בחירת האלקטורים

האלקטורים נבחרים בכל מדינה על ידי המפלגות השונות והציבור, בשני שלבים.
בשלב ראשון, בוחרות המפלגות בכל מדינה מועמדים לאלקטורים, בוועידת מפלגה מדינתית או בוועידת המפלגה הארצית, בהתאם לתקנות המפלגה בכל מדינה. על פי רוב יהיו אלה אנשי מנגנון המפלגה, פעילים פוליטיים, מקורבים למועמד המפלגה לנשיאות, וכדומה.
בשלב שני, ביום הבחירות לנשיאות, במקביל לבחירת הנשיא, בוחרים האזרחים באלקטורים, אשר שמותיהם עשויים להופיע על פתק ההצבעה עם שמו של המועמד לנשיאות, בהתאם לחוקי כל מדינה. האלקטורים של המועמד שקיבל את מרב הקולות ממונים כאלקטורים מטעם אותה מדינה, למעט מדינות נברסקה ומיין, בהן יש חלוקה יחסית של האלקטורים. במדינות אלה, הזוכה במדינה מקבל שני אלקטורים, והזוכה בכל מחוז קונגרס מקבל אלקטור עבור המחוז. שיטה זו מאפשרת לחלק את האלקטורים בין המועמדים.
מגבלות על בחירת אלקטורים

החוקה האמריקאית מטילה מספר מגבלות המונעות מאדם לשמש כאלקטור. פרק 2, פסקה 1, סעיף 2 אוסר על סנטור, חבר בית הנבחרים, נושא משרת אמון או מקבל משכורת מן הממשל הפדרלי מלשמש כאלקטור. התיקון ה-14, שהוכנס לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, מונע ממי שסייע לאויב או מרד במדינה מלשמש כאלקטור.
ככלל, הודעת המדינה על נציגיה לחבר האלקטורים נחשבת כעדות מספיקה לעמידתם בתנאים.
ביקורת על השיטה

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
ביקורת על השיטה > הכרעה ללא רוב קולות

בבחירות של 1824, 1876, 1888, 2000 ו-2016, כאמור, המועמד שנבחר על ידי חבר האלקטורים לא זכה ברוב של קולות הבוחרים. מתנגדים לשיטה טוענים כי תוצאות כאלה עומדות בניגוד לרעיון של הצבעה דמוקרטית. הן מעידות, למשל, על שבירת העיקרון של שוויון פוליטי, לפיו לכל מצביע קול שווה (אדם אחד, קול אחד). חלוקת האלקטורים בהתאם לקולות הבוחרים בכל מדינה, במקום הענקת כל האלקטורים למועמד המוביל, עשויה לצמצם אפקט זה. תומכי השיטה, לעומת זאת, טוענים שהיא מכריחה את המועמד לבנות תמיכה בנתחי אוכלוסייה מגוונים יותר מבחינה גאוגרפית ודמוגרפית, ולכן היא עדיפה על קבלת הרוב הלאומי המוחלט.
על פי רוב, בחירות בהן התקבל ניצחון למרות הפסד במספר המצביעים מתאפיינות בכך שהמועמד המפסיד השיג יתרון גדול במיוחד במדינות אותן ניצח, והמדינות הנותרות הוכרעו לטובת המנצח ברוב קטן של הבוחרים. יש הטוענים בתגובה כי ההצבעה הפופולרית תחת שיטת חבר האלקטורים לא שווה בהכרח לדעת הרוב הלאומית כפי שהייתה משתקפת בבחירות ישירות, שכן כל שיטת בחירות מתייחדת באסטרטגיה מתאימה מצד המערכת הפוליטית ובאינטרסים שונים של הבוחרים. מכיוון שרוב הקולות המוחלט לא משמעותי בשיטה הקיימת, מצופה שהמועמדים יבחרו אסטרטגיה מתאימה; כלומר, ירכזו את מאמצי הקמפיין במדינות מתנדנדות, ולא ישקיעו משאבים בהשגת יתרון משמעותי יותר במדינות בהן הם או יריבם מוביל בהפרש גדול (דבר שככל הנראה היו עושים אם תוצאת הבחירות הייתה מתקבלת ביחס ישר לבחירת המצביעים).
ב-2011 הוצג חישוב המראה כיצד במרוץ של שני מועמדים, ניתן להגיע לנשיאות עם 22% בלבד מקולות הבוחרים.
ביקורת על השיטה > התמקדות במדינות המתנדנדות

לפי ביקורת זו, השיטה הקיימת מעודדת את הנבחרים לרכז משאבים פוליטיים במספר מדינות מפתח (המכונות "מדינות מתנדנדות") ולהתעלם מהיתר. מדינות עתירות אוכלוסייה בהן הסקרים מעידים על בחירות צמודות, מוצפות בביקורים של מסע הבחירות, בפרסום טלוויזיוני ייעודי, במאמצי גיוס מטעם המפלגות ובאירועים לאומיים רלוונטיים (כגון דיבייטים), בעוד מדינות אחרות זוכות למעט יחס אם בכלל.
משום שברוב המדינות המנצח בבחירות הפנימיות מקבל את כל קולות האלקטורים, יש מניע ברור להתרכז במדינות המפתח שטרם הוכרעו; בסבבים האחרונים, מדינות אלו כללו את אריזונה, פנסילבניה, ג'ורג'יה, ויסקונסין, מישיגן ונבדה. לעומת זאת, המועמדים בוחרים להשקיע פחות זמן וכסף במדינות "בטוחות", בהן התוצאה ידועה מראש (אפילו אם יש בהן אוכלוסייה גדולה, כמו בקליפורניה, ניו יורק וטקסס).
ביקורת על השיטה > פגיעה בהשתתפות הבוחרים

נטען שהבחירה בשיטת האלקטורים מקטינה את אחוז ההצבעה ואת השתתפות הבוחרים. במדינות רבות, אחוז ההצבעה פחות משהיה יכול להיות אילו היו מכוננות בחירות ישירות, הודות לשליטה של מפלגות מסוימות במדינות אלה. השיטה הנוכחית מצמצמת את היתרון שניתן להשיג באמצעות הבאת מספר גדול יותר של מצביעים לקלפיות (למעט בתוך מדינות המפתח שהוזכרו), דבר שמתבטא בהפרש בין אחוז ההצבעה במדינות מתנדנדות ובמדינות האחרות.
בנוסף, מספר האלקטורים המוענק לכל מדינה לא מושפע מכמות הבוחרים שמצביעים בה (אלא מגודל האוכלוסייה ששייכת אליה), לכן אין למדינה אינטרס לעודד את אזרחיה להשתתף בבחירות. בעיה זו תשפיע בפרט על אוכלוסיות שמשתתפות פחות בבחירות - קולן לא נשמע כי לא יושקעו מאמצים בהבאתן לקלפי. אילו היו ניתנים אלקטורים בפרופורציה למספר הבוחרים, ייתכן כי מדינות היו משקיעות משאבים בקריאה להגיע להצביע, כדי לחזק את כוחן היחסי בקנה מידה הלאומי (דבר זה קורה באופן טבעי בדמוקרטיה בהן קולות הבוחרים שווים - ככל שיותר מצביעים ממדינה מסוימת משתתפים בבחירות כוחה עולה).
ביקורת על השיטה > העדפה של מדינות עם אוכלוסייה קטנה

יחס האלקטורים לנפש גבוה בהרבה במדינות בעלות אוכלוסייה קטנה, ומעניק לבוחרים שבתוכן השפעה משמעותית יותר על תוצאת הבחירות. לדוגמה, אלקטור אחד בקליפורניה מייצג פי ארבעה יותר בוחרים מאלקטור של ויאומינג.
ביקורת על השיטה > הסתרת פגיעה בזכות הבחירה בפנים המדינות

המיקוד באלקטורים של מדינה ספציפית (במקום בקולות המצביעים שבתוכה) עלול להסתיר בעיות במערכת הבחירות העצמאית שלה. לדוגמה, אם מדינה מונעת מאוכלוסיות מסוימות להצביע (באמצעות צעדים של דיכוי הצבעה כמו מגבלות על ההרשמה, מיסי בוחר, מבחני קריאה, או באמצעות הוצאת זכות הבחירה של אוכלוסייה כלשהי מהחוק), מספר המצביעים במדינה אמנם ירד, אך מספר האלקטורים שלה יישאר זהה. הביקורת גורסת כי צעדים כאלה לא יתגלו בתוצאת הבחירות, ובכך הם מוסתרים למעשה על ידי השיטה (המדינות מוגנות מפרסומים שליליים ומקנסות אפשריים של הממשלה הפדרלית).
קיימת טענה כי הפשרה המקורית על חבר האלקטורים התקבלה בין השאר כי היא אפשרה למדינות הדרום לפגוע בזכות הבחירה של אוכלוסיות העבדים שבהן, מבלי לסכן את כוחן הפוליטי.
ביקורת על השיטה > טענות נוספות

זכויות הבחירה של טריטוריות ארצות הברית: טריטוריות של ארצות הברית, כמו פוארטו ריקו, איי מריאנה הצפוניים, איי הבתולה, סמואה האמריקנית, וגואם, לא זוכות לאלקטורים בבחירות לנשיאות, כי לפי החוקה האמריקנית רק מדינות ארצות הברית ווושינגטון די. סי. מקבלות זכות בחירה.
פגיעה במפלגות קטנות: חשיבותן של מפלגות קטנות וסיכוייהן יורדים בעקבות הענקת כל האלקטורים של המדינה למנצח בה (מפלגה שלא זוכה ברוב באף אחת מהמדינות לא תקבל אלקטורים כלל, אפילו אם השיגה נתח רחב מקולות המצביעים). עם זאת, הטענה כי חבר האלקטורים הוא גורם מרכזי ביצירת מערכת פוליטית של שתי מפלגות ניתנת לוויכוח (יש שטוענים כי השיטה נוטה דווקא לשפר את הסיכוי של מפלגה שלישית במקרים שונים). אחרים דווקא מסכימים שהשיטה מקשה על מפלגות קטנות, אך טוענים שמערכת של שתי מפלגות היא יציבה יותר ומגנה על הנבחרים מהסתמכות על חלקים קטנים וקיצוניים בציבור הבוחרים (היא גם מכריחה את הנבחרים לגבש מדיניות שקורצת לקהלים רחבים יותר).
טענה כללית היא שהתהליך הבחירות לנשיאות ארצות הברית הופך להיות מסובך יתר על המידה.
ביקורת על השיטה > תמיכה בשיטה

התומכים בשיטה טוענים כי היא משמרת את האופי הפדרלי של האומה האמריקנית, שהיא קואליציה המורכבת ממספר מדינות שונות. לפיהם דעת רוב במדינות קטנות, ראויה יותר לתשומת לב בקנה מידה פדרלי, מאשר חלק בעל אוכלוסייה דומה במדינה גדולה יותר. המערכת הקיימת מעניקה לכל מדינה חופש לגבש את חוקיה וזכויותיה (בפרט סביב זכות הבחירה) מבלי לתת תמריצים לא נחוצים להעלאת מספר המצביעים.
במשך שנים רבות בהיסטוריה של ארצות הברית, מדינות מינו אלקטורים לפי הצבעת בית המחוקקים של המדינה, והטענה היא שבסיכומו של עניין עדיף שהבחירה לנשיאות מוכרעת בהחלטה של מדינות נפרדות, אחרת טבעה הפדרלי של ארצות הברית יוחלף בממשלה מרכזית ועצומה.
בנוסף, לפי תומכי השיטה, היא מקשה על זכייה בנשיאות באמצעות ניצחון בשטחים אורבניים עתירי אוכלוסייה בלבד, ובכך מתקנת התמקדות לא הוגנת בערים על חשבון אזורים כפריים. בתגובה לטיעון זה, נאמר כי האוכלוסייה ב-50 הערים הגדולות בארצות הברית מצטברת ל-15% מהאוכלוסייה הכוללת בלבד, וכי בבחירות שמבוססות על רוב קולות (כמו בחירות לסנאט ולמשרת מושל מדינה) לא מזוהה נטייה להתעלם מבוחרים כפריים.
עוד נטען בתמיכת השיטה הנוכחית כי הענקת כל האלקטורים במדינה למנצח דווקא מחזקת את אוכלוסיות המיעוטים, שכן במדינות צמודות גם אוכלוסייה קטנה יכולה להעניק את היתרון הדרוש למועמד המועדף עליה. דבר זה מעודד את המועמדים לחזר אחרי מגזרים מגוונים יותר של מיעוטים וקבוצות בעלי עניין.
מספר תומכים בשיטת חבר האלקטורים אומרים שבשיטת הבחירות הזו ההשפעה של הונאת בחירות ובעיות אחרות שעשויות להתעורר, מוגבלת למדינה בה הן קרו. לכן רמאות בקלפי, או דיווחים שקריים על תוצאת הבחירות לא יוכלו להשפיע בקנה מידה לאומי. ספירה מחודשת של קולות, למשל, תתרחש בפנים מדינות בלבד ולא בכל המדינות גם יחד. המתנגדים לשיטה יגידו כי הבידוד הזה למעשה לא מתרחש: אם יש חשד לבעיה בהצבעה במדינה ספציפית, הוא עדיין יכול להכריע בחירות לאומיות (בדומה להתרחשות בפלורידה בבחירות 2000).
תומכים אחרים מציינים ששימוש בחבר אלקטורים אנושי, שמורכב מבני אדם המסוגלים להפעיל גמישות ושיקול דעת, מקל על ההתמודדות במקרה בו המועמד הנבחר מת או נפסל מבחינה חוקית.
ראו גם

אמנת ההצבעה הבין-מדינתית הלאומית
פסק דין ריי נגד בלייר
פסק דין צ'יאפאלו נגד וושינגטון
הערות שוליים

↑  הערך על חבר האלקטורים באנציקלופדיה בריטניקה
↑  The trouble with the Electoral College, בבלוג של C.G.P. Grey, מ-2011
↑   מי, מתי ואיך: כל מה שצריך לדעת על הבחירות בארה"ב, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2019
| בחירות |
| --- | --- | --- |
| שיטות בחירה | בחירות ישירות • בחירות יחסיות • טופס כללי • בחירות אזוריות • בחירות ארציות • בחירות רובניות • הצבעה בשני סיבובים • הצבעת אישור • שיטת בורדה • שיטת ג'פרסון • שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני • שיטת שולצה • שיטת הקול הנייד • חבר האלקטורים |  |
| הצבעה | אחוז הצבעה • הצבעה בדואר • הצבעה במעטפות כפולות • הצבעה חשאית • הצבעה מוקדמת • הצבעה ממוחשבת • הצבעה מרחוק • הצבעה באינטרנט • זכות בחירה • חובת הצבעה |  |
| אמצעי הצבעה | קלפי • מכונת הצבעה • פתק הצבעה • קלרוטריון |  |
| מונחים | כלכלת בחירות • דממת בחירות • רשימה • שריון • הסכם עודפים • עימות בחירות • בחירות מקדימות • חוג בית • בחירות ביניים • בחירות בזק |  |
| נוספים | פיקוח על בחירות • אחוז החסימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545281005171  PLWABN: 9811710429205606  GND: 4451841-9  LCCN: sh2008119185  NLK: KSH2000026859  VIAF: 4773160546924010240002   WorldCat (עם VIAF): 4773160546924010240002 
התפלגות קולות המצביעים בבחירות לנשיאות ארצות הברית. מסומנות ב-P צהוב בחירות בהן התקבל רוב אלקטורלי ללא רוב קולות הבוחרים.
מספר האזרחים שמיוצגים על ידי אלקטור יחיד, בכל מדינות ארצות הברית. המדינות מסודרות משמאל לימין לפי גודל אוכלוסייה; ככל שהאוכלוסייה במדינה קטנה יותר, אלקטור יחיד שלה מייצג פחות בוחרים (ובכך לכל בוחר בה יש השפעה רבה יותר על תוצאת הבחירות).
בארי לייבוביץ'

בארי לייבוביץ' (באנגלית: Barry Leibowitz; נולד ב-10 בספטמבר 1945 בניו יורק, ארצות הברית), כדורסלן עבר ישראלי-אמריקאי. שחקן וקפטן הפועל תל אביב ונבחרת ישראל, הנחשב לאחד השחקנים הטובים ביותר ששיחקו בישראל. גובהו 1.88 מטרים, שיחק בתפקידי הרכז והקלע.
ביוגרפיה > תחילת דרכו בארצות הברית

אחרי שסיים את לימודיו בתיכון דה-וויט קלינטון, הצטרף לייבוביץ' לאוניברסיטת לונג איילנד. בשנת 1967 סיים את לימודיו במכללה, נבחר בדראפט של ליגת ה-ABA על ידי קבוצת פיטסבורג פייפרס.
לייבוביץ' החל את קריירת ה-ABA שלו באותה קבוצה, אך בחודש דצמבר של אותה עונה הועבר לקבוצת ניו ג'רזי נטס, לימים קבוצת NBA. אחרי חודש וחצי עבר לקבוצתו השלישית באותה עונה, אוקלנד אוקס. בסיום העונה הועבר לניו אורלינס באקנירס, בה חתם על חוזה לשנתיים. בסך הכול שיחק 82 משחקים בעונת ה-ABA הראשונה והיחידה שלו, ורשם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-3.7 אסיסטים ב-26.4 דקות למשחק.
ביוגרפיה > בישראל

בקיץ 1968 נסע לייבוביץ' לחופשה באירופה, שנשאה אותו בין היתר לישראל, לבקר את חבריו מרק טורנשיין ואייבן לישינסקי, ששיחקו באותה העת בהפועל תל אביב. לישינסקי הזמין את לייבוביץ' לאימון באולם אוסישקין. לייבוביץ' שאל זוג נעליים מאחד הנוכחים כדי להתאמן, והדהים ביכולתו את כל הנוכחים, כשהציג ראיית משחק מפותחת, שליטה בכדור וקליעה ממגוון מרחקים. בסוף האימון, כאשר פנה לחדרי ההלבשה, זרק כדור עם הגב לסל מחצי מגרש - וקלע. עוד בדרכו חזרה לבית חברו לישינסקי, החתים אותו מנהל הקבוצה יורם ("פיקו") רוזביץ' על חוזה ליגה, בתואנה שמדובר במסמך שיאפשר לו להיכנס לישראל בקלות יתרה בביקורו הבא.
ביוגרפיה > בישראל > הזכייה בדאבל

חוזהו של לייבוביץ' בהפועל עמד על 600 לירות, לעומת סכום של 11 אלף דולרים אותו הרוויח ב-ABA. הקבוצה התבססה אז על מספר שחקנים יהודים אמריקאים, שיכלו לשחק כישראלים בליגה (וגם בנבחרת). הפועל, עם לייבוביץ', החלה את עונת 1968/69 כמועמדת רצינית לאליפות, לאור חסרונו של כוכב מכבי תל אביב טל ברודי שגויס לצבא ארצות הברית.
לדרבי הראשון של העונה, שנערך במחזור התשיעי, הגיעה הפועל עם הפסד בודד. מכבי, שאירחה את המשחק, החליטה להעביר אותו לאצטדיון בלומפילד, שם הותקן משטח פרקט במיוחד כדי לקיימו. דקות לפני פתיחת המשחק, הגיע יושב ראש מכבי נח קליגר עם מכתב מנשיא פיב"א (אז התאחדות כדורסל לחובבים), לפיו אסור היה ללייבוביץ' לשחק, בגלל עברו המקצועני ב-ABA. למרות חסרונו של לייבוביץ' המאוכזב, גברה הפועל, באימונו של שמעון שלח, על מכבי בתוצאה 78:70 .
הרחקתו של לייבוביץ' בגלל עברו המקצועני נמשכה שנתיים וחצי, בהן לא יכול להשתתף במשחקי הליגה והגביע. ראשי הקבוצה הציעו לו כתחליף לאמן את הקבוצה. לייבוביץ' סירב בתחילה, אולם לקח עליו את התפקיד אחרי ששלח הודיע לפני משחק חוץ בחיפה, שלייבוביץ' יאמן במקומו. הקבוצה המשיכה לנצח גם את הדרבי השני במחזור ה-21, שנערך שוב בבלומפילד, בתוצאה 67:65, והבטיחה את הזכייה באליפות שני מחזורים לסיום, אחרי ניצחון על גבעת חיים-ברנר. ניצחון נוסף על מכבי בגמר הגביע (בפעם השלישית בבלומפילד), בתוצאה 88:70, השלים דאבל היסטורי למועדון, וצמד תארים ראשונים ואחרונים של לייבוביץ' עם הפועל.
ביוגרפיה > בישראל > בצילה של מכבי

אחרי שנתיים שבהן לא שיחק (ובהן מכבי זכתה בשני דאבלים רצופים), חזר לייבוביץ' למגרשים בעונת 1971/1972. יחד עם טורנשיין וכוכבי הפועל האחרים, לא הצליח לייבוביץ' למנוע ממכבי לגרוף תואר אחר תואר בארבע השנים הבאות. בעונת 1973/1974 עבר לשחק בקבוצת ליוויס הארלם שבהולנד, למשך עונה אחת, שלאחריה שב להפועל. במהלך אותה עונה הוא שיחק גם נגד מכבי במוקדמות גביע אירופה לאלופות. ניצחון מינימלי 85:84 במשחק הראשון לא הספיק להולנדים, שהפסידו לאלופת ישראל 90:71 בגומלין.
בעונת 1975/1976 השתתפה הפועל בגביע קוראץ'. במשחקים במסגרת מפעל זה נגד קינמרטיני טורינו האיטלקית וברצלונה הספרדית קלע לייבוביץ' 49 ו-51 נק' בהתאמה (בעידן שלפני קו שלוש הנקודות). באותה עונה העפילה הפועל לגמר גביע המדינה, והפסידה אותו להפועל גבת/יגור המפתיעה, שהדיחה את מכבי בשלב שמינית הגמר, והשכילה לגבור על הפועל בגמר 90:76.
בעונת 1977/1978, אחרי שמונה שנים בלי ניצחון בדרבי, הצליחו הפועל ולייבוביץ' לנצח את מכבי 98:85 בהיכל הספורט יד אליהו. לייבוביץ' אמר לאחר המשחק כי הוא חיכה זמן רב לרגע הזה. את העונה שלאחר מכן סיימה הפועל במקום השני את העונה הרגילה. במשחק השני בסדרת הגמר, לאחר דקות רבות של שוויון, איבד לייבוביץ' כדור גורלי ומכבי זכתה באליפות נוספת. גם את עונת 1979–1980 סיימה הפועל במקום השני.
בעונת 1980/1981 שותף לייבוביץ' לאחד מהאירועים המפורסמים ומעוררי המחלוקת בתולדות הדרבי התל אביבי בכדורסל. בשניות הסיום של הדרבי הראשון לעונה, הובילה מכבי בנקודה שניות לסיום, אולם איבדה את הכדור. לייבוביץ', שקיבל את הכדור מהצד למסירת חוץ, התכוון למסור אותו לשחקן שעמד במצב נוח לזריקה חופשית מתחת לסל. בנקודה זו התערב חבר הנהלת מכבי אמנון אבידן, שלקח את הכדור מידי לייבוביץ' ומנע ממנו למסור אותו. המהלך חודש באותה נקודה, לאחר שלמכבי הייתה שהות לסדר את שחקניה בהגנה, ללא עבירה טכנית או שריקה כלשהי של השופט. לייבוביץ' מסר את הכדור לשמוליק נחמיאס, שהחטיא. כך הוכרע המשחק לטובה מכבי, 68:67.
העונה הבאה הייתה עונתו ה-11 והאחרונה של לייבוביץ' בהפועל. בסיומה עבר שוב לשחק בהולנד. אחר כך חזר לישראל לשלוש עונות נוספות בהפועל חיפה, בסיומן פרש ממשחק פעיל בגיל 40.
ביוגרפיה > בישראל > בנבחרת ישראל

לייבוביץ' שיחק שנים רבות בנבחרת ישראל, והשתתף עימה בחמש אליפויות אירופה (1973, 1975, 1977, 1979, 1981). ב-88 משחקיו במדי הנבחרת קלע 836 נקודות. באליפות אירופה שנערכה באיטליה בשנת 1979, היה לייבוביץ' קפטן הנבחרת שזכתה במדליית כסף היסטורית, לאחר ניצחונות על נבחרות חזקות כיוגוסלביה, ספרד וצ'כוסלובקיה. בגמר נחלה ישראל תבוסה מידי ברית המועצות 98:76.
הערות שוליים

↑  איתן בקרמן, למכבי תל אביב כבר לא מותר הכל, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2009
↑  גידי ליפקין, ‏לייבוביץ': הפועל תוכל לנצח בדרבי אם תשמור חזק, באתר ONE‏, 18 בנובמבר 2013
↑  רפאל נאה, התייר שהפך לכוכב / עושה היסטוריה, באתר ynet, 23 ביוני 2019
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1973 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 זקס •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 בן-דוד •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏נוימרק‏‏  •‏ 9 ענבר • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  |  1 זקס •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 בן-דוד •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏נוימרק‏‏  •‏ 9 ענבר • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1975 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בלום •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 שוורץ •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 גורן • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  |  1 בלום •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 שוורץ •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 גורן • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1977 (מקום חמישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 נחמיאס •  2 שוורץ •  3 גורן •  4 חוזז •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 רוטשילד • 11 ינאי • 12 מרזל • מאמן: קליין  |  1 נחמיאס •  2 שוורץ •  3 גורן •  4 חוזז •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 רוטשילד • 11 ינאי • 12 מרזל • מאמן: קליין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1979 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 מנקין •  2 שוורץ •  3 בן ארי •  4 ארואסטי •  5 סילבר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 שרף • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  |  1 מנקין •  2 שוורץ •  3 בן ארי •  4 ארואסטי •  5 סילבר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 שרף • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1981 (מקום שישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בוטרייט •  2 ויליס •  3 זלוטיקמן •  4 קנז •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 סילבר • 10 ג'מצ'י • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  |  1 בוטרייט •  2 ויליס •  3 זלוטיקמן •  4 קנז •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 סילבר • 10 ג'מצ'י • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  | ישראל |
טיסה 965 של אמריקן איירליינס

| --- | --- |
בואינג 757-223 של אמריקן איירליינס, זהה לזה שהתרסק
בואינג 757-223 של אמריקן איירליינס, זהה לזה שהתרסק
 תאריך:  20 בדצמבר 1995
 מיקום:  סמוך לבוגה, קולומביה
 גורם:  טעות אנוש
 קואורדינטות:  3°50′45.2″N 76°6′17.1″W﻿ / ﻿3.845889°N 76.104750°W﻿ / 3.845889; -76.104750
 הרוגים:  159 (אחד מת מפצעיו בבית החולים)
 פצועים:  4
 ניצולים:  4 
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג 757-223
 מספר זנב:  N651AA
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי של מיאמי
 יעד:  נמל התעופה הבינלאומי אלפונסו בונילה אראגון
 מפעיל:  אמריקן איירליינס
 נוסעים:  155
 אנשי צוות:  8
   מיאמיאתר ההתרסקות
 
טיסה 965 של אמריקן איירליינס (AA965) הייתה טיסה שיצאה ב-20 בדצמבר 1995 מנמל התעופה הבינלאומי של מיאמי בדרכה לנמל התעופה הבינלאומי אלפונסו בונייה אראגון שבקאלי, קולומביה. המטוס, מדגם בואינג 757-200 בעל הרישום N651AA התרסק לתוך הר בבוגה שבקולומביה, מתוך 163 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על סיפון המטוס, רק ארבעה ניצלו. תאונה זו הייתה הראשונה במטוס מדגם זה בבעלות אמריקאית, והתאונה הקטלנית ביותר שאירעה בקולומביה. אחד הנוסעים נפצע קשה ומת מפצעיו כעבור יומיים.
היחידה המנהלית של התעופה האזרחית בקולומביה (UAEAC) שחקרה את נסיבות המקרה, קבעה כי הוא נגרם עקב טעות בניווט.