stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרמילה פאטן
הערות שוליים

1 2  "Ms. Pramila Patten of Mauritius – Special Representative of the Secretary-General on Sexual Violence in Conflict". United Nations Secretary-General. 12 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Human rights expert Pramila Patten delivered Vanderbilt 2022 Charney Distinguished Lecture in international law". Vanderbilt University. ארכיון מ-21 במרץ 2023. נבדק ב-21 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About the Office". www.un.org. נבדק ב-12 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "UN Gathers Horror Stories from Rohingya Women Fleeing Myanmar". Voice of America. 28 בדצמבר 2017. נבדק ב-12 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joint Statement by Phumzile Mlambo Ngcuka and Pramila Patten on the launch of the Elsie Initiative". UN Women. 16 בנובמבר 2017. נבדק ב-12 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יורי ילון, "אחד הפשעים הנתעבים ביותר": שליחת האו"ם לענייני אלימות מינית בסכסוכים נפגשה עם נשיא המדינה, באתר ישראל היום, 29 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4340 6132  LCCN: nb2004303134  VIAF: 31512367   WorldCat (עם VIAF): 31512367
צבי אביבי

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1894 כ"ה בכסלו תרנ"ה יאנוב, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה)
 פטירה:  1 באפריל 1966 (בגיל 71) י"א בניסן תשכ"ו בית החולים הדסה, תל אביב
 שם לידה:  צבי רזניק
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודי
 עיסוק:  מורה, סופר וממשיל משלים
 שפות היצירה:  עברית
 
צבי אביבי (רֶזניק) (כ"ה בכסלו תרנ"ה, 23 בדצמבר 1894, יאנוב, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – י"א בניסן תשכ"ו, 1 באפריל 1966, תל אביב) היה מורה, סופר וממשיל משלים עברי.
קורות חיים

אביבי נולד בשם צבי רזניק בא' חנוכה תרנ"ה (דצמבר 1894) בעיירה יאנוב שליד פינסק, בפלך מינסק (רוסיה הלבנה, רוסיה; כיום בבלארוס), בנם של פרומה-ציפה לבית ולודאבסקי ואהרן-אברהם רזניק.
קיבל חינוך מסורתי ועברי ב"חדרים" ואצל מורים פרטיים בעיירת הולדתו ואחר-כך בפינסק, שבה למד בישיבתו של הרב דוד פרידמן.
הושפע במיוחד מהמלמד הרשל פיסַר, שאצלו למד במשך שלוש שנים בעיירתו יאנוב בחדר המתוקן ובאופן פרטי, ואשר הקנה לו את אהבת הספר והספרות העברית. יצא להשכלה חילונית, וסיים את הקורסים הפדגוגיים של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בעיר וילנה (ליטא).
לימד עברית, תנ"ך וספרות עברית בבתי ספר יהודיים בערי פולין: בעירו יאנוב, בבית הספר "התחייה" בברסט ליטובסק (בריסק דליטא), ובבית הספר לבנות "תל חי" והגימנסיה העברית "תרבות" בפינסק. זמן-מה עבד כפקיד במשרד הארצישראלי בבירה ורשה. בנוסף עסק בפעילות ציבורית ציונית-סוציאליסטית ועברית, ובין היתר היה פעיל בתנועת "צעירי ציון" ו"החלוץ" (יו"ר סניף התנועה בברסט ליטובסק).
בשנת תרפ"א-1921 נישא לאסתר-רחל לבית גלויברמן. בשנת 1924, כשהיה בן שלושים, עלה לארץ ישראל עם אשתו. בארץ השלים את לימודיו במכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום לימודיו שב להוראה והורה בבתי ספר יסודיים ותיכוניים בערים חיפה, ירושלים, תל אביב, שבה לבסוף השתקע.
הוסיף לעסוק בארץ בפעילות ציבורית: כיהן כיו"ר האיגוד הארצי של מורי "כל ישראל חברים", כשופט במשפט החברים של מפא"י בתל אביב, ריכז את סניף החברה לחקר המקרא בקריית שלום והרצה בחוגים שונים.
עבודתו הספרותית החלה כבר בפולין, שם פרסם רשימות.
עם עלייתו ארצה החל לפרסם בעיתוני ובשבועוני הילדים והנוער סאטירות ומשלים בחרוזים שכתב או עיבד ללשון מודרנית מאוצר המשלים היהודי והעולמי. חלק ניכר ממשליו נכתבו בחרוזים, ורבים מהם משלים מעולם החי. בנוסף תרגם משירי אלכסנדר פושקין ומיכאיל לרמונטוב (מרוסית) וממשלי אליעזר שטיינברג (מיידיש). פרסם בעיתונים "דבר", "דבר השבוע" ו"דבר לילדים", "במעלה", "הפועל הצעיר", "משמר לילדים", "בטרם" ועוד.

בשנת תשכ"ב-1962 כינס מבחר ממשליו בספר "שבעים משל ומשל", שבו שני מדורים: "מעולם החי" (משלים מעולם הטבע), ו"ישן ותמיד חדש" (משלים מההיסטוריה).
התגורר ברח' חדרה 10 בתל אביב, וב-15 שנותיו האחרונות ברח' בלבן בשכונת קריית שלום בתל אביב.
אביבי נפטר בבית החולים הדסה בתל אביב מהתקף לב באביב 1966, בגיל 71. נקבר בבית העלמין הדרום בחולון. הותיר אישה, אסתר, בת, שילונה (שילה) דורון (בוגרת סמינר לוינסקי), ונכדים.
ספר המשלים שלו

שבעים משל ומשל; ציורים: מ. אריה, תל אביב: ניב, תשכ"ב.
הערות שוליים

↑  הוצאת "ניב": שבעים משל ומשל, מעריב, 21 בדצמבר 1962.
↑  צבי אביבי (רזניק), דבר, מודעת אבל, 3 באפריל 1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008917263905171  LCCN: no2020120282  VIAF: 7887160364959663680008   WorldCat (עם VIAF): 7887160364959663680008 
צבי אביבי ומשפחתו
ירון מוטולה

| --- | --- |

ירון מוטולה
 לידה:  16 ביולי 1970 (בן 54)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 פרופיל ב-IMDb
 
ההצגה "פח", פרי עטו ובבימויו של מוטולה, שהוצגה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, 2011
ירון מוטולה על הסט של "עניין של זמן (ספין-אוף)"
ירון מוטולה (נולד ב-16 ביולי 1970) הוא שחקן, במאי ומחזאי ישראלי.
קורות חייו

מוטולה נולד ברמת הדר, הוד השרון ומגיל שנה גדל בפתח תקווה. הוא הבן הבכור בין שלושה אחים. כשהיה ילד הלך מוטולה עם אביו להצגה "מאחורי הגדר" על פי ביאליק בהבימה, שהותירה עליו רושם רב. בכיתה ט' החל ללכת לחוג דרמה ובכיתה י' עבר ללמוד תיאטרון בתיכון לאומנויות תלמה ילין (1988-1985). בתיכון שיחק בדרמה בת 50 דקות בבימויו של איל חלפון על מלחמת לבנון הראשונה בשם "הערב סרט".
קריירה > קריירה בתיאטרון

בצבא התקבל מוטולה לתיאטרון צה"ל, אך העדיף במקום זאת ללכת לפרויקט גרעיני נח"ל אומנויות למצפה רמון שיזם אביטל מוסינזון, מתוך כוונה לשלב אמנות עם נח"ל. הוא עשה טירונות קרבית של חצי שנה ואחר-כך התגורר במשך שנה במצפה רמון, שם לימד תיאטרון בבתי ספר. במסגרת זאת הוא העלה ביחד עם עוד שני חברים את ההצגה "מנהל הבית" של הרולד פינטר. אחר-כך שירת כלוחם וסמל מחלקה. לאחר שחרורו מהצבא הוא למד במשך שנה אצל רחל שור במכינה של ניסן נתיב, ואחר-כך למד במשך שלוש שנים בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1995-1992). כבר בשנה ב' ללימודיו בסטודיו ביים מחזה קצר.
בתום לימודיו בסטודיו שיחק במשך חמש שנים בתיאטרון הבימה ובבית ליסין (2000-1995). ההצגה הראשונה בה שיחק הייתה "המפקח בא" בהבימה, בבימויו של שמואל וילוז'ני, בה הופיע לצידם של שלמה בר-שביט, רמה מסינגר ואברהם מור. אחר-כך שיחק בתפקיד הראשי ככריסטיאן המאהב בהצגה "סירנו" לצידם של ששון גבאי ורמה מסינגר.
במקביל לתיאטרון שיחק בסדרות הטלוויזיה "סיטון", "כסף קטלני", קפה פריז", "טירונות" ו"שלווה".
מוטולה כתב וביים את המחזה "אומרים שעקץ אותו דבור" שעלתה ורצה בתיאטרון תמונע (2001-2000), מערכון על נחיל דבורים שנכנס לסלון של זוג ומשבש את חייהם. בשנים 2002–2003 למד בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי. הוא כתב וביים את המחזה "פח" שהציג בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא (2011), שמספר על ילד שאביו נוטש אותו בפח הזבל, שם הילד פוגש אדם נוסף ומתפתח ביניהם קשר. הוא כתב פרקים לסדרה "ילדות רעות" ודיאלוגים לסדרה "מעורב ירושלמי" בה גם שיחק.
ב-2008 שיחק בהצגה "קפיצה לחו"ל" שהציגה בתמונע, בבימויה של נטע מורן. ההצגה העוסקת ביגאל (מוטולה), מחזאי שנטש את אשתו דנה (יעל אבקסיס) שנכנסה להריון ממנו לטובת קריירה בלונדון ושב אליה כעבור ארבע שנים, כשהיא נשואה לשאולי (אלחי לויט).
ב-2005 ביים פרויקט מונולוגים ממחזות העולם שהציגו עולים חדשים בתיאטרון גבעתיים. באותה שנה ביים את שמואל ברו בהצגת היחיד פרי עטו של ברוך על טראומת ההגירה של עולי אתיופיה לישראל שהציגה בתיאטרונטו. בשנת 2010 ביים את מהרטה ברוך בהצגת היחיד פרי עטה "מהרטה בעיר הגדולה" שהציגה בצוותא. מיולי 2012 מוטולה משחק בהצגה "כולם היו בניי" בקופרודוקציה של תיאטראות חיפה והקאמרי, לצידם של נתן דטנר, לאורה ריבלין ונטע גרטי.
מוטולה לימד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב (במסגרת הסדנה של רחל שור), בו העלה את המחזה "אף אחד לא מת" שכתב (2004), הוא לימד בבית הספר למשחק "מנוע חיפוש" (2009-2006) ובבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, מאז 2006 מלמד במסגרת אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב ומאז שנת 2012 הוא מלמד משחק לתיאטרון בבית הספר "אימפרו".
קריירה > קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

בעשור הראשון של המאה ה-21 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי" בתפקיד איציק, הבן הסורר היוצא בשאלה של שמעון שדה (שמיל בן-ארי). בעונה הראשונה הוא חי עם חברתו (אורלי פרל) והם מגיחים ביחד לבית המשפחה הדתי. בעונה השלישית איציק מפתח רומן עם דינה חדד (מירי מסיקה), אשתו של יונה חדד (עמוס לביא).
ב-2010 הגיש ביחד עם גיסו עומר קריגר את תוכנית הרדיו "הלילה הזה" בגלי צה"ל.
מוטולה שיחק עיתונאי ישראלי בסרט "מינכן" של סטיבן ספילברג (2006). ב-2009, שיחק בסדרת הסרטים החרדית "הלהקה", של יהודה גרובייס, לצד השחקנים נבו קמחי, שאול חיון ודוד אברהמסון. ב-2010, גילם את דמותו של הרוצח הפסיכופת בסרט האימה הישראלי "כלבת".
בתקופת לימודיו בניסן נתיב שיחק בסדרה "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית, וגילם את דמותו של איתי כץ, הנער שאינו בטוח בזהותו המינית. ביולי 2012 שודרה הסדרה "עניין של זמן" (ספין אוף של הסדרה הקודמת) בה איתי כץ המבוגר (ירון מוטולה) יצא מהארון וחי עם בן-זוג (בועז קונפורטי). כמו כן שיחק בעונה השנייה של הסדרה ״חברות״ בתפקיד ח״כ ב״יש עתיד״.
חיים אישיים

בשנים 2007–2009 למד לתואר ראשון בבימוי וחינוך במכללת סמינר הקיבוצים.
מוטולה נשוי מאז שנת 1999 למיכל קריגר, צלמת, ולהם שתי בנות.
תפקידים > תיאטרון

| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוגוסט 2013 | האמת | פול | בית ליסין | פלוריאן צלר | משה קפטן |
| 9 ביולי 2011 | כולם היו בניי | הרופא ג'ים בייליס | קופרודוקציה בין תיאטראות הקאמרי וחיפה | ארתור מילר | משה נאור |
| 2009 | סוחרים |  | פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא | עמית ארז | שלום שמואלוב |
| 2008 | קפיצה לחו"ל | יגאל | תיאטרון תמונע | שלומי מושקוביץ | נטע מורן |
| 2004 | החתונה של אדיס |  | תיאטרון אורנה פורת | איריס שביט | איציק סיידוף |
| 1998 | הקונצרט |  | תיאטרון בית ליסין | גורן אגמון | בן לוין |
| 1998 | הלב שנעלב |  | זוכת פרס ראשון בפסטיבל חיפה להצגות ילדים | שירה גפן | שירה גפן |
| 24 במאי 1997 | מלכוד 22 | נייטלי, קלוינג'ר, חולה שרואה הכול פעמיים, טייס מפציץ, שוטר צבאי | תיאטרון הבימה | ג'וזף הלר | אילן רונן |
| 13 בפברואר 1997 | שלוש נשים גבוהות | הבן | תיאטרון הבימה | אדוארד אלבי | ג'ק מסינגר |
| 21 בינואר 1997 | ערב אימפרוביזציה – משחקי תיאטרון |  | תיאטרון הבימה |  | אילן רונן |
| 2 בספטמבר 1996 | סיראנו | הברון כריסטיאן דה נניט | תיאטרון הבימה | אדמון רוסטאן | פטר לבל |
| 18 בנובמבר 1995 | המפקח בא | אריק ברלינג | תיאטרון הבימה | ג'יי פריסטלי | שמואל וילוז'ני |
תפקידים > טלוויזיה

| שנה | סדרה/תוכנית/סרט | תפקיד | ערוץ | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | עניין של זמן (ספין-אוף) | איתי כץ | רשת, ערוץ 2 | רני סער |
| 2009 | האמת העירומה | דרור | ערוץ 10 | אורי ברבש |
|  | מתי נתנשק |  | ערוץ 10 | אלון בנארי ושי קפון |
| 2007 | חיי כלב | מוטי | ערוץ הילדים | ליאורה קמינצקי |
| 2005 | כתב פלילי | רוני אילני | ערוץ 1 | חיים בוזגלו |
| 2010–2004 | מעורב ירושלמי | איציק שדה | קשת ערוץ 2, ערוץ 10 | ינקול גולדווסר וניר ברגמן |
| 2002 | החבר'ה הטובים | אבישי | ערוץ הילדים | ליאורה קמינצקי, שירלי שטרן ויובל גרנות |
| 2000 | שלווה | בר | ערוץ 2 | חיים בוזגלו |
| 1998–2001 | טירונות | אסף נווה | רשת, ערוץ 2 | אורי ברבש |
| 1997 | קפה פריז | צלם | HOT | אמנון רובינשטיין |
| 1996 | כסף קטלני | עמוס | קשת, ערוץ 2 | ערן ריקליס |
|  | המונה דופק |  | HOT | יקי יושע |
| 1995 | סיטון | איציק | ערוץ 1 | אורי ברבש |
| 1994 | סיפור מקומי (דרמת טלוויזיה) |  | ערוץ 1 | נסים דיין |
| 1993 | עניין של זמן, סדרת טלוויזיה | איתי כץ | החינוכית 2 | יעל גרף ושירלי שטרן |
| 1987 | הערב סרט (סרט) | דן |  | איל חלפון |
תפקידים > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | סוג | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | הבן-דוד |  | סרט קולנוע | צחי גראד |  |
| 2012 | בוקר |  | סרט קולנוע (50 דקות) | יקי איילון |  |
| 2011 | לילה וערפל | מיכאל גולדמן | וידאו ארט | דני גל | השתתף בביאנלה של ונציה |
| 2011 | כלבת | הרוצח | סרט קולנוע | נבות פפושדו ואהרון קשלס |  |
| 2010 | אווה עוזבת | אלדד | סרט קצר | איה סומך | נעשה במסגרת "פרויקט קפה" של יעל פרלוב |
| 2009 | זרובבל | השוטר ברגי |  | שמואל ברו |  |
| 2007 | עלמה | חיים | סרט סטודנטים | רוי קריספל |  |
| 2006 | NO אקזיט | החבר לשעבר של בקי | סרט קולנוע | דרור סבו |  |
| 2006 | מינכן | עיתונאי ישראלי | סרט קולנוע | סטיבן ספילברג |  |
| 2003 | קיבוץ נדבות |  | סרט קצר | הלל רוזמן |  |
| 2001 | ג'ירפות | שימי | סרט קולנוע | צחי גראד |  |
| 1995 | קדימה אריות |  | סרט קצר | אריק רוטשטיין |  |
רדיו

| שנה | תוכנית | תפקיד | מחזאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | הלילה הזה | מגיש ביחד עם עומר קריגר | גלי צה"ל |
כתיבה ובימוי לתיאטרון

| שנה | הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | רצח | אימפרו | חנוך לוין | ירון מוטולה |
| מרץ 2012 | זה לא אותו הצל | פסטיבל תיאטרון קצר | שי אזולאי | ירון מוטולה |
| מרץ 2012 | עשה זאת בעצמך | פסטיבל צו קריאה מספר 7 בצוותא | עמית ארז | ירון מוטולה |
| 2011 | פח | פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא | ירון מוטולה | ירון מוטולה |
| 2010 | מהרטה בעיר הגדולה | צוותא | מהרטה ברוך | ירון מוטולה |
| 2005 | מונולוגים בעלייה | פרויקט עולים, תיאטרון גבעתיים | מונולוגים ממחזות העולם | ירון מוטולה |
| 2005 | מילה של אתיופי | תיאטרונטו | שמואל ברו | ירון מוטולה |
| 2001–2000 | אומרים שעקץ אותו דבור | תיאטרון תמונע | ירון מוטולה | ירון מוטולה |
כתיבה לטלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ | סוגה | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004–2010 | מעורב ירושלמי | כתיבת דיאלוגים | קשת ערוץ 2, ערוץ 10 | סדרת טלוויזיה | ינקול גולדווסר וניר ברגמן |
| 2005 | ילדות רעות | כתיבת שמונה פרקים | ערוץ 24 | סדרה יומית | עדי בנימינוב |
שמואל ריינר

הרב שמואל אליעזר ריינר (נולד בי"ב באלול תשי"ד, 10 בספטמבר 1954) הוא מראשי ומייסדי ישיבת מעלה גלבוע, יחד עם הרבנים יהודה גלעד ודוד ביגמן. בעבר היה מראשי תנועת מימ"ד ושימש כרב הקיבוץ הדתי טירת צבי.
ביוגרפיה

נולד בשכונת רחביה בירושלים, לרב יוסף יהודה ריינר, שהיה ר"מ בישיבת קול תורה. אח לפרופסור אלחנן ריינר ופרופסור רמי ריינר, וגיס לפרופסור ישראל יובל. בצעירותו למד בבית הספר חורב, בישיבה התיכונית שעלבים, בישיבת קול תורה ובישיבת ההסדר שעלבים. את שרותו הצבאי השלים בחיל השריון.
בשנים 1982–1985 שימש כר"מ בישיבת שבות ישראל באפרת. בשנים 1985–1986 שימש כר"מ בישיבת מקור חיים (שפע) בירושלים. בשנת 1988 התמנה לרב הקיבוץ הדתי טירת צבי, ושימש בתפקיד זה עד שנת 2005.
בשנת 1993 היה ממייסדי ישיבת מעלה גלבוע, והיה לראש הישיבה יחד עם הרב יהודה גלעד, ובהמשך הצטרף אליהם גם הרב דוד ביגמן. בישיבה הרב ריינר מלמד גמרא בעיון, חסידות וספרות כללית.
בנוסף, כיהן הרב ריינר כחבר במועצת תנועת הנוער עזרא ובוועד הרבנים של עמותת צהר, והיה שותף בהקמת בית מדרש "ניגון" במדרשת אורנים.
הרב ריינר נשוי לוורדה, אב לשישה ילדים וסב לתשעה נכדים. מתגורר כיום במצפה נטופה שבגליל התחתון.
דרכו הלימודית

תפיסת עולמו של הרב ריינר נחשבת כחדשנית בעולם הישיבות הישראלי, מכיוון שהוא משלב בתפיסתו פתיחות לעולם הכללי, יחד עם דבקות בלימוד התורה המקובל בישיבות הליטאיות.
בלימוד הגמרא שיטתו של הרב ריינר נאמנת לשיטת הלימוד המקובלת בישיבות הליטאיות, והיא מתמקדת בחקירה לעומקן של ההגדרות ההלכתיות והמשפטיות, תוך שימוש במתודות שפיתחו האחרונים במאות השנים האחרונות, ובייחוד הרב חיים מבריסק והרב שמעון שקופ. דרך הלימוד הזו בולטת בישיבת מעלה גלבוע, על רקע שיטת "המחקר הישיבתי" הנהוגה על ידי רוב מעבירי שיעורי הגמרא בישיבה.
פתיחותו לעולם הכללי באה לידי ביטוי בשיעורים קבועים בספרות כללית שהוא מעביר בישיבה. בין השאר הוא עוסק בכתביהם של קפקא, עגנון, אפלפלד, יהודה עמיחי ועוד. בשנים האחרונות החל לכתוב מאמרים בתחום זה. כמו כן, הוא עוסק בעצמו בכתיבה ספרותית, בעיקר של סיפורים קצרים, המתפרסמים מעת לעת בבמות שונות. התפיסה שהובילה את הרב ריינר ללמד ספרות כללית בישיבה הייתה שלימוד הגמרא הישיבתי אינו יכול לענות לבדו על הצורך של לומדי התורה בתורה רוחנית יותר, שמכוונת יותר לעולם הרגשי והאמוני שלהם.
מתוך אותה תפיסה החל גם ללמוד וללמד חסידות כבר בראשית שנות השמונים, דבר שלא היה מקובל בישיבות הציונות הדתית באותה העת שינקו בעיקר מעולם הישיבות הליטאי. באותן שנים היה שותף למהלך שיצר את תנועת החסידות החדשה בישראל, יחד עם עמיתיו לצוות הישיבה הגבוהה מקור חיים (שפע) – הרב עדין שטיינזלץ, הרב שג"ר והרב מנחם פרומן.
עמדותיו

הרב ריינר נמנה בעבר עם ראשי הדוברים בתנועות השמאל הציוני־דתי. בין השאר היה מראשי תנועת מימד, אך בשנים האחרונות לא הביע הזדהות פוליטית עם התנועה. בראיון עמו טען כי "התפקיד שלנו, של ציונות דתית ריאלית ושל הציבור שקרוב אליה, הוא להציג אלטרנטיבה ליהדותה של המדינה, להציב סדר יום חדש לציונות הדתית שאינו נמדד רק ב'ארץ' אלא גם במה שמתרחש על פני האדמה! באורחות החיים". בתקופת ההתנתקות הצטרף לעצומת הרבנים וראשי המכינות, אשר קבעה כי "כי הסרבנות מסכנת את המדינה ומובילה למלחמת אחים".
הרב ריינר שותף ליוזמות שונות הפועלות ליצירת דו-שיח בין יהודים לערבים. לדבריו, "בהרבה מקרים עוינות באה מבורות, והתפקיד שלנו כאנשי דת הוא להתמודד עם העוינות הזאת בכך שנדע יותר על הצד השני".
בשנת 2000 הופיע בפני הוועדה לגיבוש ההסדר הראוי בנושא גיוס בני ישיבות (ועדת טל), ואמר כי עולם הישיבות אינו יכול להיות מורכב רק מלימוד תורה, ויש להגיע להסכמה ולפשרה על שירות או על תרומה חברתית. לדבריו, המצב בישראל הוא או על סף מלחמת אחים או על סף הבנות.
בשנת 2010 היה שותף לקבוצת הרבנים שהביעו תמיכה פומבית ב"מסמך העקרונות" של ארגון ההומואים הדתיים הו"ד.
בשנת 2011 היה שותף למאבק בפסיקתם של עשרות רבנים (בראשותו של הרב שמואל אליהו) שקראו לא למכור או להשכיר דירות לערבים בעיר צפת. בין היתר כתב כי "חוקי ירושלים צריכים להיות תמונת המראה ההפוכה לחוקי נירנברג המפלים את האחר ושוללים ממנו זכויות."
הערות שוליים

↑  אתר ישיבת מעלה גלבוע
↑  ראו לדוגמה, מאמרו חסידות על פי תהום, העוסק בספרו של חיים באר, 'אל מקום שהרוח הולך'.
↑  'הקוסם', סיפור שפורסם במוסף שבת של מקור ראשון, י"א בטבת תשע"ב.
↑  ריאיון מיוחד עם הרב ריינר, אתר ציונות דתית ריאלית
↑  ראשי המכינות הקדם-צבאיות יוצאים בקריאה נגד כל סוג של סרבנות בצה"ל
↑  יאיר שלג, הרב והקאדי יוצאים לסיור, רגע לפני הקטיושות, באתר הארץ, 20 ביולי 2006 
 ג'קי חורי, יהדות למוסלמים בלבד, באתר הארץ, 30 באפריל 2008 
 חגיגה פטריארכאלית בכפר ראמה, ספטמבר 2009 
 רשמים מערב הלימוד עם תושבי איבטין, יוני 2010, באתר קולך
↑  דו"ח הוועדה לגבוש ההסדר הראוי בנושא גיוס בני ישיבות, אתר הכנסת, אפריל 2000
↑  הו"ד - מסמכי הו"ד, אתר הו"ד 
 עידן יוסף, כמאה רבנים חתמו על מסמך עקרונות המכיר בהומואים, אתר חדשות מחלקה ראשונה
↑  עשרות רבנים נגד מכירת בתים לערבים, באתר ערוץ 7, 17 בדצמבר 2010
↑  מאמר דעה בעלון 'עולם קטן', ינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500851605171  VIAF: 308266185   WorldCat (עם VIAF): 308266185
רחמים חדד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1933 טריפולי, לוב האיטלקית
 פטירה:  4 במאי 2020 (בגיל 86)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1953–1985 (כ־32 שנים)
 דרגה:    ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד מרחב הצפון במג"ב  ראש אגף תמיכה לוגיסטית  מפקד מחוז הצפון
 
רחמים חדד (5 במאי 1933 – 4 במאי 2020) היה ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה

חדד נולד בטריפולי שבלוב ועלה לישראל במסגרת תנועת "בני עקיבא". התיישב בקיבוץ בארות יצחק ובשירותו הצבאי היה לוחם בחטיבת הצנחנים והשתתף בפעולות התגמול. בשנת 1953 היה מראשוני משמר הגבול ובשנות השישים שירת בגליל העליון ובעמק בית שאן. בשנת 1972 קודם מתפקיד סגן מפקד מרחב הצפון של משמר הגבול למפקד המרחב.
בשנת 1975 מונה לראש אג"ם במחוז הצפון ובשנת 1977 מונה לסגן מפקד המחוז. בשנת 1981 עוכב קידומו בעקבות שורת פרשיות שגובו על ידו, אם כי לא היה מעורב בהן אישית, והיו נתונות לחקירת היחידה לחקירות הונאה. חדד הועבר ב-1982 לתפקיד ראש אגף אפסנאות במטה הארצי ובשנת 1984 החליט המפכ"ל אריה איבצן על קידומו ומינויו למפקד מחוז הצפון. בסיום תפקידו פרש לגמלאות.
נפטר במאי 2020, והובא למנוחות בבית העלמין במושב חגלה. הותיר אחריו ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  חנוכת בית הכנסת וחג האסיף במושב דלתון, הצופה, 25 באוקטובר 1960
↑  מינויים חדשים, דבר, 14 בספטמבר 1972
↑  מטה המחוז הצפוני נערך מחדש, דבר, 29 ביוני 1975
↑  תן לי גיבוי או שאתפטר, מעריב, 24 באפריל 1984
↑  תנ"צ גונן" טויחו פרשיות במחוז הצפוני, מעריב, 25 באפריל 1984
↑  דוד קראוס - מפקד מחוז ת"א, מעריב, 31 במאי 1984
↑  שמעון איפרגן, ‏המסתערב האגדי שנכנס ללבנון ברכב יוקרה של הנשיא, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2020
נפטון (מיתולוגיה)

| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה רומית, דת רומא העתיקה 
 אלים מקבילים:  ניורד, אגיר, מלך הים, פוסידון 
 אב:  סטורן 
 אחים:  וסטה, קרס, יופיטר, פלוטו, יונו 
 בן או בת זוג:  Salacia, אמפיטריטה, תטיס, Venilia 
 צאצאים:  Halaesus, לאוקון, טריטון 
 
מזרקת נפטון במקסיקו
סלצ'יה אלת מי המלח בת זוגו של נפטון בפסל פורצלן בארמון מויקה
במיתולוגיה הרומית נפטון (בלטינית: Neptunus) היה אל הים, מקבילו הרומי של האל היווני פוסידון. כיוון שכוחם הצבאי של הרומאים היה בעיקר כוח צבאי יבשתי, ברומא העתיקה לא נודעה לנפטון חשיבות רבה, והוא תואר כאל חלש ולא דומיננטי.
"נפטונוס" היה האל האיטלקי הקדום של מים, נחלים ומעיינות, והחל משלהי המאה ה-5 לפנה"ס הוא זוהה עם פוסידון.
המיתוסים הרומיים המתארים את דמותו של נפטון, מוצאו ומעלליו שאובים כולם מן המיתולוגיה היוונית. בין היתר, תואר נפטון כחי בארמון ששכן בקרקעית הים, ושהיה עשוי כולו זהב, אלמוגים ואבני חן, וכרוכב במרכבה הרתומה לסוסים בעלי זנב דג (היפוקמפוס). הוא יוצג, על פי רוב, מחזיק טריידנט (קלשון בעל שלוש שיניים), ששימש גם ככלי נשקו.
נפטון הוא אחד מארבעה אלים רומיים אשר יש להקריב למענם שור. שלושת האחרים היו אפולו, מרס ויופיטר.
על שמו של האל הרומי קרוי כוכב הלכת השמיני במרחקו מן השמש, נפטון, שנתגלה ב-23 בספטמבר 1846.
מקדשים

בניגוד ליוונים שהוקירו וכיבדו עד מאוד את פוסידון, הרומאים תיארו את נפטון בעיקר כאל הסוסים ("נפטון אקוויסטר"; Neptune Equester). נפטון נחשב לפטרונם של מרוצי הסוסים, ועל כן אחד ממקדשיו הוקם ליד קרקס פלמיניוס, מסלול המרוצים הרומי. זהו המקדש היחיד שנבנה לנפטון ברומא, והוא מתוארך לשנת 206 לפני הספירה. המקדש שוחזר על ידי הקונסול הרומי גנאוס דומיטיוס אהנוברבוס, בשנת 40 לפני הספירה, באירוע שתואר על מטבע שנטבע על ידי הקונסול באימפריה הרומית.
בנוסף, נבנתה בשדה מרס בזיליקת נפטוני, אשר הוקדשה לקרב אקטיום, על ידי אגריפס. בזיליקה זו דחקה מקדש ישן יותר בשדה, שאף הוא החליף מזבח עתיק. במקדש שם נערכת הנפטונאליה, יום החג החשוב ביותר של נפטון, בשיא הקיץ (בדרך כלל ב-23 ביולי). תאריך החג מעיד על כך שנפטון היה אל מקורות המים בתקופות של בצורת וחום.
גלריית מזרקות נפטון

מזרקת נפטון בגני בובולי
מזרקת נפטון בפטרהוף
מזרקת נפטון במדריד
מזרקת נפטון בכיכר הסיניוריה
מזרקת נפטון מאת אדריאן דה פריס בארמון פרדריקסבורג בהילרוד
מזרקת נפטון בברלין
מזרקת נפטון בארמון שנברון
מזרקת נפטון בזלצבורג
מזרקת נפטון מאת ג'יאמבולוניה בבולוניה
מזרקת נפטון בפיאצה נאבונה
מזרקת נפטון בנאפולי
ראו גם

פוסידון
הערות שוליים

↑  ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, פרק טז: הדת הרומית, עמ' 327.
↑  Macrobius Saturnalia III 10,4
↑  Cassius Dio 17 fragment 57. 60 as cited by L. Richardson jr. A New Topographical Dictionary of Ancient Rome 1992 p. 267.
↑  Ball Platner, Samuel; Ashby, Thomas (1929), A Topographical Dictionary of Ancient Rome, "Basilica Neptuni", London: Oxford University Press
↑  Dumézil 1977 p. 340, who cites Livy Ab Urbe Condita Libri XXVIII 11, 4. Bloch 1981 p. 347 n. 19.
↑  "C'est-à-dire au plus fort de l'été, au moment de la grande sécheresse, et qu'on y construisaient des huttes de feuillage en guise d'abris contre le soleil" (Cadotte 2002:342, noting Sextus Pompeius Festus, De verborum significatu [ed. Lindsay 1913] 519.1)
| המיתולוגיה הרומית ודת רומא העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים עיקריים | אפולו • דיאנה • וולקן • ויקטוריה • ונוס • יונו • יופיטר • לארס • מינרווה • מרס •  מרקוריוס • נפטון • סול אינוויקטוס • פורטונה • פלוטו • קווירינוס • קרס |  |
| אלים משניים | אדראנוס • אוורונקי • אוורונקוס • אורקוס • איניואוס • בונה דיאה • בלונה • ברומיוס • האדס • וריטאס • טיברינוס • טרה • יאנוס • לופרקוס • לימנטינוס • סטורנוס • פאונוס • פבריס • פולגורה • פומונה • פורינה • פרוסרפינה • פריאפוס • קאלוס • קופידון • קליטוני • קסטור ופולוקס • רומא |  |
| גיבורים מרכזיים | איניאס • הרקולס • רמוס ורומולוס |  |
| נושאי משרה דתית | אוגור • בתולה וסטלית • הרוספקס • פונטיפקס מקסימוס • פלאמן • רקס נומרנסיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012427537505171  BnF: cb144393617 (data)  GND: 11952354X  LCCN: no2016090199  NKC: xx0314403  SUDOC: 078602548  VIAF: 8199845   WorldCat (עם VIAF): 8199845 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תומאס בלאט

| --- | --- |

תומאס בלאט בשנות הארבעים
 לידה:  15 באפריל 1927 י"ג בניסן ה'תרפ"ז פולין איזביצה, פולין 
 פטירה:  31 באוקטובר 2015 (בגיל 88) י"ח בחשוון ה'תשע"ו ארצות הברית סנטה ברברה, ארצות הברית 
 מדינה:  פולין, ארצות הברית 
 תאריך עלייה:  1958
 פרסים והוקרה:  צלב הקצין של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין 
 
תומאס "טויבי" בלאט (באנגלית: Thomas "Toivi" Blatt, בפולנית: Tomasz Blatt; ‏15 באפריל 1927, י"ג בניסן ה'תרפ"ז - 31 באוקטובר 2015, י"ח בחשוון ה'תשע"ו) היה דובר וסופר אמריקאי יהודי יליד פולין. בהיותו בן 16 היה מבין הניצולים היחידים ממחנה המוות סוביבור ששרדו את ניסיון המרד והבריחה באוקטובר 1943, אירוע שבו ברחו 300 אסירים ממחנה ההשמדה. רובם נרדפו, נלכדו והוצאו להורג על ידי הגרמנים.
סוביבור

בלאט נולד בשנת 1927 למשפחה יהודית בעיירה איזביצה שבפולין, אחד מבן שני אחים.
בשנת 1942, בלאט ומשפחתו יחד עם כ-400 יהודים נוספים מעיירתו נשלחו על ידי הגרמנים בטרנספורט לסוביבור. כל משפחתו נספתה במחנה ההשמדה וכן רובם המוחלט של בני העיירה. במחנה סוביבור נרצחו כ-250,000 יהודים מפולין, צרפת והולנד וכן כ-1,000 אזרחים פולנים.