stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסטינגראד
החיים ביישוב

החינוך בעיירה היווה חלק משמעותי ועיקרי בחיי היהודים. בעיירה נבנה חדר בו למדו חמישה עשר תלמידים בניהולו של ברוך ברנסטיין. שיטת הלימוד של ברוך ברנסטיין הייתה חדשנית מכיוון שלימד עברית על פי שיטה חדשה שפיתח בעצמו. בעקבות זאת הוקמו כשמונה חדרים בעיירה וכל ילדי הקהילה היהודית דברו עברית שוטפת והביקוש ללימודים עלה. בשנות ה-20 נפתח בעיירה בית ספר עברי ובית מדרש ללימודי התורה כחלק מהביקוש ללימודי השפה העברית. יהודים רבים בעיירה עבדו בבית הספר ובבית המדרש כמורים.
בעיירה הוקמו במהלך השנים שישה בתי כנסת: בית כנסת רבי פנחס, בית הכנסת הטולנר חסידי, בית המדרש הגדול, בית הכנסת הקנטקוזוב חסידי, בית המקדש הקטן בו השתמשו הנפחים ועובדי העבודה הפיזית ובית הכנסת החדש שיוסד על ידי הדורות הצעירים. רוב כספי בתי הכנסת הגיעו מאירועים כמו ברית, בר מצווה, חתונה ולוויה.
כיום נשארו מהקהילה רק בית העלמין ושלט שעליו כתוב "ברוכים הבאים ליוסטינגראד".
בין האנשים שנולדו ביישוב היה מוטל גרוביאן (1909-1972), משורר יידיש סובייטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה

בשנת 1941 הגיעו הנאצים לעיירה וחייבו את היהודים לענוד טלאי צהוב, ולאחר מכן העיירה הושמדה. בזמן השואה כ-190 יהודים נהרגו בעיירה, שמותיהם של 184 מהם ידועים.
חותמת שהופיעה בספר מספריית יוסטינגראד. הספר נבזז על ידי הנאצים, ונמצא במחסן הארכיונים של אופנבך.
יום הולדת לאיתמר

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  1996
 סוגה:  משחק הרפתקה ממוחשב
 מספר שחקנים:  שחקן יחיד
 פיתוח:  קומפדיה
 הוצאה לאור:  קומפדיה
 ארץ מקור:  ישראל
 גילאים:  4-8
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  מחשב אישי
 המשחק הקודם:  איתמר צייד החלומות (משחק מחשב)
 המשחק הבא:  איתמר מציל את הים
יום הולדת לאיתמר הוא משחק הרפתקה ממוחשב מסוג "הצבע והקלק" שפותח על ידי חברת קומפדיה ויצא לאור בשנת 1996. המשחק הוא המשחק השלישי בסדרת משחקי איתמר, שדמותו מבוססת על דמותו של איתמר מאת הסופר דויד גרוסמן. במשחק זה, בשונה משני קודמיו, אין עלילה אלא אוסף משחקי פעילות והעשרה המיועד לילדים בגילאי 4–8. משחק זה יצא בשלל שפות ובגרסת הבסיס בארץ הוא יצא בעברית ובאנגלית.
משחקיות

במשחק ישנם מספר פעילויות ומשחקים שמעשירות את הידע ומפתחות את החשיבה והיצירתיות:
נרות ועוגה- המטרה היא להדליק כמה שיוצר נרות מול היריב שתפקידו לכבות את הנרות, הנרות מונחות על משבצות בתוך עוגה ומי ששממלא את הרוב מנצח.
כדורי גלידה- מטרת המשחק היא לכוון כדורי גלידה על קוביות קרח צבעוניות על מנס להמיס אותם, כדי לעשות זאת לתת לכדורים באותו הצבע לנחות על הקוביות ולמנוע מכדורי גליד בצבעים אחרים ליפול, המשחק לוקח השרא באופן רופף מהמשחק Space Invaders.
תולעת החלומות- המשחקון מורכב ממספר משחקים שונים המעשירים את הידע במספרים ובאותיות.
משחק המטקות- משחקון זה מאתגר את המהירות וזריזות של השחקן, עליו לעקוב אחרי מעופו של הכדור ולהקליק על השחקן שאליו הכדור מתקרב על מנת שהוא ימסור אותו לשחקן אחר, במשחקון זה משתתפים קמעות רבים ממשחקי קומפדיה הכוללים את משפחת האריות מהמשחק איתמר מטייל על הקירות, וכן את השד הכחול מהמשחק איתמר צייד החלומות.
סדנת היצירה- כלי ליצירת וצביעת ציורים ודמויות ממשחקי איתמר.
פאזלים- במשחקון זה נופלים חלקי פאזלים מלמעלה ועל השחקן להפילם על מנת שינחתו בדיוק במקומם, הפאזלין מרכיבים דמויות מעולמו של איתמר.
ביקורת

למשחק יצאו מספר גרסאות הותאמות במהלך השנים, על מנת להתאימו למערכות ההפעלה השונות, בביקורת באתר Vgames ציין לשבח את המשחק והעניק למשחק הציון 79, ביקורת דומה נכתבה גם באתר ynet.
הערות שוליים

↑  משחקים קומפדיה- יום הולדת לאיתמר השיר המלא, נבדק ב-2024-01-21
↑  Timmy's Birthday Party - It's my birthday -Full Song, נבדק ב-2024-01-21
↑  משחקים קומפדיה-יום הולדת לאיתמר-אין חגיגה בלי עוגה, נבדק ב-2024-01-21
↑  משחקים קומפדיה-יום הולדת לאיתמר-כדורי גלידה, נבדק ב-2024-01-21
↑  משחקים קומפדיה-יום הולדת לאיתמר-תולעת החלומות, נבדק ב-2024-01-21
↑  משחקים קומפדיה-יום הולדת לאיתמר-טניס, נבדק ב-2024-01-21
↑  משחקים קומפדיה-יום הולדת לאיתמר-קופסת הצבעים, נבדק ב-2024-01-21
↑  משחקים קומפדיה-יום הולדת לאיתמר-פאזלים #2, נבדק ב-2024-01-21
↑  יום הולדת לאיתמר, באתר Vgames.co.il, ‏2007-11-20
↑  חוגגים עם איתמר, באתר ynet, 24 בפברואר 2003
יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית

יוסטיניאנוס השני, המוכר גם בשם רינוטמטוס ("חצוי-האף") (669-711) היה קיסר ביזנטי בין השנים 685 עד 695, ואז שוב מ-704 עד 711. הוא ירש את אביו, קונסטנטינוס הרביעי כשהיה בן שש-עשרה.
תקופת שלטונו הראשונה

תקופת שלטונו לא הייתה סוגה בשושנים, הן מבית והן מחוץ. לאחר פלישה מוצלחת הוא כרת שביתת נשק עם הערבים, והעניק להם זכות שלטון משותף על ארמניה, איבריה וקפריסין. הוא גירש 12,000 מרונים נוצרים ממולדתם לבנון כדי לאפשר לערבים לשלוט באסיה הקטנה, מה שהוביל לכך שהערבים כבשו את ארמניה בשנת 692.
בשנת 688 ניצח יוסטיניאנוס את הבולגרים ניצחון מוחץ. בינתיים, המחלוקות המרות שעלו בכנסייה בשל רדיפתו צמאת-הדם של יוסטיניאנוס את המניכאיזם, והעושק (בעזרת אנשיו סטפנוס ותאודטוס) שבעזרתו השביע את תשוקתו לפאר ואת תאוותו להקמת בניינים יקרים גרמו לנתיניו למרוד נגדו. בתקופתו נהגו לתלות את פושטי הרגל החייבים מס, כשראשם מטה, מעל מדורה קטנה הבוערת לאט ומעלה עשן.
גלות

בשנת 695 פרץ המרד תחת הנהגתו של לאונטיוס, ולאחר שכרת את אפו של יוסטיניאנוס (ומכאן קיבל את כינויו) הוא הוגלה לחרסון שבקרים. לאחר חלוף שלוש שנים הודח לאוניטוס, גם אפו נכרת והוא נכלא על ידי טיבריוס, שהיה לקיסר. יוסטיניאנוס השני היה שם אף דמה מזהב במקום אפו הכרות.
יוסטיניאנוס נמלט מחרסון לאחר כמעט תשע שנים ונשא את תאודורה, אחותו של איבוסירוס גליאבנוס (בוסיר גלבן), הכגן של הכוזרים. הם קיבלו בית בעיר פאנאגוריה שבחצי האי טאמאן. בוסיר קיבל הצעת שוחד מטיבריוס כדי שיהרוג את גיסו, ושלח שני בכירים כוזרים - פפטזייס ובלגיטזין - כדי שיבצעו את המעשה. אולם תאודורה הזהירה את יוסטיניאנוס. יוסטיניאנוס הזמין את מבקשי נפשו, אחד, אחד, למעונו וחנק אותם בעזרת חבל וברח מהעיר.
יוסטיניאנוס ברח לטרבל, שליט הבולגרים בחבל הבלקן. הלה הציע את תמיכתו בתמורה לתמיכה כספית וכתר קיסר. יוסטיניאנוס הסתער על קונסטנטינופול עם צבא של 15,000 פרשים בולגרים, אך לא הצליח לכבוש את העיר בכוח. לכן חדרו הוא וכמה מרעיו לעיר דרך אמת מים שלא הייתה בשימוש, ארגנו את תומכיהם, ותפשו את העיר בהפיכה צבאית לילית. יוסטיניאנוס הוציא להורג את יריביו לאונטיוס וטיבריוס, כמו גם אלפים מתומכיהם, ושב לכס הקיסרות בשנת 705.
תקופת שלטונו השנייה

תקופת קיסרותו השנייה התאפיינה במלחמה כושלת נגד הבולגרים, שהיו תחת הנהגתו של טרבליס, ניצחונות ערביים באסיה הקטנה, והתקפות של אנשיו על עריו שלו - רוונה וחרסון, שם העניש ביד קשה את האצילים והפליטים. יוסטיניאנוס נפגש עם האפיפיור קונסטנטינוס והשניים נשאו ונתנו על פשרה.
שלטונו העריץ של יוסטיניאנוס גרם לפרוץ מרד נוסף נגדו. העיר חרסון מרדה בהנהגתו של פיליפוס ורדאניס, שנעזר בכוזרים. הכוחות שנשלחו לדכא את המרידה הצטרפו עד מהרה למורדים, ופנו כנגד עיר הבירה. זו נכבשה ופיליפיקוס הוכרז כקיסר. יוסטיניאנוס נמלט אל הבולגרים ונרצח באסיה הקטנה בדצמבר 711. הוא היה הקיסר האחרון לבית הרקליוס.
תיאור בדיוני של חייו של יוסטיניאנוס מופיע בספרו של הארי טרטלדאב משנת 1998: Justinian.
יוסטיניאנוס, כפי שהוא מופיע על הצד האחורי של מטבע שהוטבע בתקופת שלטונו השנייה, אוחז בגלובוס הפטריארכלי עם המלה PAX, "פאקס" - "שלום". בצידו השני של המטבע מופיעה דמותו של ישו.
יוסטינוס מרטיר

| --- | --- |

 לידה:  100? שכם, פרובינקיה יהודה 
 פטירה:  165? (בגיל 65 בערך) רומא, האימפריה הרומית 
 השקפה דתית:  נצרות 
 תחומי עניין:  אפולוגיסט נוצרי, אפולוגטיקה, Catholic apologetic 
 עיסוק:  פילוסוף, תאולוג, אפולוגטיקאי 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
יוסטינוס מרטיר (בלטינית: Iustinus Martyr; ‏100–165 לספירה) היה פילוסוף ומרטיר נוצרי.
חייו

כל הידוע לנו על קורות חייו מקורו בכתביו. הוא נולד בפלוויה נאפוליס (היא שכם) ועל פי המסורת הנוצרית היה מרטיר (קדוש מעונה) שהוצא להורג ברומא ביחד עם שישה מתלמידיו בפקודת הקיסר מרקוס אורליוס.
יוסטינוס מכנה את עצמו "שומרוני", אבל אביו וסבו היו ככל הנראה יוונים או רומאים, והוא התחנך כעובד אלילים. כפילוסוף אפלטוני שהפך לנוצרי, הוא הגיע לרומא, הקים שם בית ספר לפילוסופיה נוצרית, והקדיש את כל ימי חיו הנותרים כדי ללמד את מה שהוא מכנה "הפילוסופיה האמיתית".
האפיפיור לאו השלושה-עשר ציווה לחבר לזכרו תפילה, ולהכניסה לספר התפילות היומיומיות של הנזירים של הכנסייה הקתולית, וקבע את יום חגו כקדוש ל-14 באפריל.
הסופר והתאולוג הנוצרי טטיאנוס מכנה אותו "יוסטינוס הנערץ עד מאוד", מצטט את דבריו ואומר כי הפילוסוף הציניקן קרסקנטיוס (אנ') טמן לו מלכודת. קרסנס היה יריבו המושבע של יוסטינוס שמתוך קנאה בהצלחתו גרם להרשעתו בדין. פרטי משפטו של יוסטינוס שרדו עד ימינו אלה, וזה המסמך המקורי היחיד שיש בידינו מרומא של המאה השנייה לספירה המדווח על פילוסוף נוצרי שהפך לקדוש מעונה. אירנאיוס, בישוף לוגדונום (כיום ליון שבצרפת) מדבר עליו כקדוש מעונה ואומר כי טאטיאנוס היה תלמידו. טרטוליאנוס, מאבות הנצרות, מתאר אותו כפילוסוף שהיה אחד מראשוני המוקיעים את אלה שכפרו בנצרות.
יוסטינוס השתייך לתנועה של הנוצרים הראשונים שאנו מכנים "אפולוגטיקאים" והיה נציגה העיקרי במאה השנייה לספירה. אוסביוס מקיסריה מציג רשימה של כתבי יוסטינוס מרטיר הכוללת בין היתר את "האפולוגטיקה הראשונה" (אנ') (כתב הסנגוריה הראשון על הנצרות) שנכתבה בשנת 150, המיועדת לאנטונינוס פיוס, קיסר רומא, ואת "האפולוגטיקה השנייה" (אנ') שנועדה לסנאט הרומי. מטרתם של כתבי הגנה אלה היא להוכיח את אי הצדק שברדיפת הנוצרים, שהם נציגיה האמיתיים של הפילוסופיה והמאמינים האמיתיים באלוהים, שהוא בוראם של כל הדברים. חיבור נוסף שאוסביוס מציין הוא "הטפה אל היוונים", אולם כיום ידוע כי יוסטינוס לא היה מחברו.
תורתו

על פי יוסטינוס מרטיר, ישו בן האלוהים הוא המורה הגדול של הנוצרים, שבתחייתו הם מאמינים. הוא מדגיש את הדוגמה הנוצרית של הלוגוס האלוהי, האל הבן שהפך לבשר ודם בדמותו של ישו הנוצרי, וטוען כי מה שמפריע לאמונה זו היא התערבותם של השדים. הוא עושה שימוש בדברי הנבואה שבתנ"ך כדי להוכיח כי ישו הוא בן אלוהים, ומתאר את אורח חייהם של הנוצרים הראשונים ואת טקס האוכריסטיה של אכילת הלחם ושל שתיית היין, ההופכים לבשרו ולדמו של ישו הנוצרי.
בספרו "דיאלוג עם טריפון היהודי" (אנ') מנסה יוסטינוס, שהכיר היטב את הפילוסופיה היוונית, להסביר את תורת הגאולה הנוצרית בהסתמך על יצירותיהם הפילוסופיות של אפלטון, של אריסטו ושל אנשי האסכולה הסטואית. הוא מספר כיצד בחן תורות גאולה שונות של עובדי אלילים, כיצד ומדוע נהה אחר תורותיהם של אריסטו ושל פיתאגורס בזו אחר זו, וכיצד הפך אחרי כן לחסיד נלהב של תורת אפלטון, לפני שהפך לנוצרי.
בהתאם לדברי יוסטינוס תורת הגאולה הנוצרית עולה בהרבה על זו של חכמי האסכולה הסטואית, מפני שהיא מבטיחה למאמיניה חיי נצח אישיים. כך כתב על הפילוסופים הסטואיים:
הם מנסים לשכנענו כי אלוהים מטפח את היקום בכללו ואת כל היצורים למיניהם, אך אנו אומרים כי הוא מטפח אותך ואותי ואת כל אחד באופן אישי, שאם לא כן לא היינו מתפללים אליו יומם וליל.
הערות שוליים

↑  דיאלוג עם טריפון היהודי, מהדורה קריטית מאת פיליפ בובישון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300044605171  PLWABN: 9810565059805606  BIBSYS: 90190618  BNC: 000065152  BNE: XX1056724  BnF: cb11909273s (data)  CANTIC: a10392373  CiNii: DA03951472  GND: 118714341  ICCU: CFIV023991  ISNI: 0000 0000 6170 7238  LCCN: n80089626  LNB: 000011923  NKC: mzk2009502586  NLA: 35256444  NLG: 19255  NSK: 000219284  NTA: 069751099  RERO: 02-A000096263  SELIBR: 192058  SUDOC: 026943611  Trove: 884786  VcBA: 495/15226  VIAF: 88878069   WorldCat (עם VIAF): 88878069
יאנז ברייקוביץ'

יאנז ברייקוביץ' (בסלובנית: Janez Brajkovič; נולד ב-18 בדצמבר 1983 במטליקה) הוא רוכב אופניים סלובני לשעבר. הישג השיא בקריירה שלו הוא הניצחון בדופינה ליברה ב-2010, וכמו כן מקומות גבוהים במספר מרוצים נוספים.
קריירה

בשנת 2004 ניצח ברייקוביץ' באליפות העולם נגד השעון עד גיל 23, לאחר שהקדים את תומאס דקר ב-18 שניות. ב-2005 הוא החל לרכב עבור קבוצת החובבים KRKA-Adria Mobil, וסיים במקום השלישי באותה שנה באליפות אירופה נגד השעון עד גיל 23. בתחילת 2005 הוא הגיע לסיכום עם קבוצת דיסקברי צ'אנל על הצטרפות אליה, אך היה מחויב לקבוצתו הקודמת בעקבות חוזהו, ועל כן הצטרף לדיסקברי והפך למקצוען ביולי 2005.
המרוץ הראשון של ברייקוביץ' כמקצוען היה הטור של בנלוקס. במרוץ זה הוא סיים שביעי בקטע נגד השעון, וסייע לחברו לקבוצה מקס ואן היסוויק לנצח בשני קטעים. ברייקוביץ' עצמו סיים בין 20 הראשונים בדירוג הכללי. הוא המשיך את הצלחותיו כאשר סיים במקום ה-14 בקטע נגד השעון בטור של הולנד, וסיים בין 20 הראשונים במרוץ הכביש באליפות העולם באופניים במדריד לשנת 2005.
ברייקוביץ' פתח בצורה טובה גם את שנת 2006. הוא הגיע למקום החמישי הכללי בטור של קטלוניה, לאחר שסיים בין המקומות הראשונים במספר קטעים. הוא סיים במקום הרביעי בקטע האחרון נגד השעון בטור של שווייץ, ובמקום החמישי בדירוג הכללי, ובכך הפך לרוכב המוביל של דיסקברי במרוץ בגיל 22 בלבד. ברייקוביץ' השתתף באותה שנה בוואלטה אספניה, ולאחר שסיים במקום השני בשני הקטעים ההרריים הראשונים, הוא לקח את החולצה המוזהבת של המוביל במרוץ, עליה שמר לאורך שני קטעים. בכך הוא הוביל לראשונה בקריירה שלו בגרנד טור.
בשנת 2007 ברייקוביץ' ניצח בטור של ג'ורג'יה החשוב, ובנוסף זכה בפעם השנייה ברציפות בדירוג הרוכב הצעיר הטוב ביותר במרוץ זה. היה זה המרוץ הראשון בו זכה בקריירה שלו כמקצוען. בנוסף, הוא סיים עם כל קבוצת דיסקברי במקום הראשון בדירוג הקבוצתי של המרוץ. ב-2008, לאחר התפרקות דיסקברי צ'אנל, הוא עבר לקבוצת אסטנה. במדיה הוא רשם הצלחה נוספת ברמה הגבוהה, כאשר סיים במקום השני במרוץ הקלאסי ג'ירו די לומברדיה אחרי דמיאנו קונגו. הוא אף סיים בשנה זו במקום השלישי הכללי במרוץ הקטעים, הטור של הולנד. ב-2009 סיים במקום השני בג'ירו דל טרנטינו אחרי המנצח, איוואן באסו. בהמשך אותה שנה ניצח באליפות ארצו במרוץ נגד השעון.
ב-2010 עזב עם חלק גדול מרוכבי קבוצת אסטנה, כולל מנהלה הספורטיבי, יוהאן ברויינל והצטרף לקבוצה החדשה שהקימו ברויינל ולאנס ארמסטרונג, קבוצת רדיושק. ביוני באותה שנה הוא זכה להישגו הגדול ביותר, ניצחון במרוץ הקטעים הצרפתי, דופינה ליברה. אולם בטור דה פראנס שנערך מספר שבועות מאוחר יותר אכזב ברייקוביץ' כשלא הצליח לספק תמיכה מספקת למובילי הקבוצה, לא כל שכן להתבלט בעצמו. גם ב-2011 אכזב ברייקוביץ'. בתחילת העונה הוא סיים במקום ה-7 במרוץ פריז-ניס ומאוחר יותר, מקום 5 בטור דה רומנדי, אולם בהמשך השנה לא השיג תוצאות בולטות נוספות. ב-2012 שב ברייקוביץ' לקבוצת אסטנה. הוא ניצח בשנה זו בטור של סלובניה וסיים במקום ה-9 המכובד בטור דה פראנס. ב-2013 לא הגיע ברייקוביץ' להשגים אישיים משמעותיים, אולם, היה שותף לניצחונה של קבוצתו בקטע הראשון בוואלטה אספניה שהיה מרוץ קבוצתי נגד השעון. ברייקוביץ' אף חצה את קו הסיום ראשון מבני קבוצתו והודות לכך לבש את חולצת המוביל במרוץ בקטע אחד. ב-2014 סיים במקום השלישי בדרוג הכללי בוואלטה א בורגוס.
בשנים 2018 עד 2020 רכב בקבוצה הסלובנית אדריה מוביל, כולל תקופה של 10 חודשים בהם היה מושעה בגין שימוש בחומרים אסורים.
תארים

אלוף העולם נגד השעון עד גיל 23: 2004
הרוכב הצעיר הטוב ביותר בוואלטה אספניה: 2006
הטור של ג'ורג'יה: 2007
הרוכב הצעיר הטוב ביותר בטור של ג'ורג'יה: 2006, 2007
הטור של הולנד: מקום שלישי ב-2008
ג'ירו די לומברדיה: מקום שני ב-2008
ג'ירו דל טרנטינו: מקום שני ב-2009
דופינה ליברה: 2010
יאנז סלאפר

| --- | --- |

יאנז סלאפר
 לידה:  26 בספטמבר 1949 (בן 75) טרז'יץ', יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, סלובניה 
 השתייכות:   הצבא העממי היוגוסלבי  צבא סלובניה
 תקופת הפעילות:  1971–1993 (כ־22 שנים)
 דרגה:   גנרל פולקובניק
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות ההגנה הטריטוריאלית של סלובניה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עשרת הימים 
 עיטורים
 מסדר החירות  Order of General Maister  אות הזיכרון "התנועה - 1991"  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
יאנז סלאפר (בסלובנית: Janez Slapar;‏ נולד ב-26 בספטמבר 1949) הוא גנרל סלובני בדימוס, אישר כיהן כמפקד כוחות ההגנה הטריטוריאלית של סלובניה במהלך מלחמת עשרת הימים.
ביוגרפיה

סלאפר נולד בעיר טרז'יץ' ב-26 בספטמבר 1949. ב-1971 הוא התגייס לצבא העממי היוגוסלבי, ושרת ביחידות המקומיות של ההגנה הטריטוריאלית, שהורכבו מסלובנים בלבד. וב-1988 מונה למפקד ההגנה הטריטוריאלית של קרנוליה עילית. בתחילת שנת 1990, הממשלה המקומית בסלובניה החלה בצעדים לקראת הכרזת עצמאות מיוגוסלביה. הצבא היוגוסלבי ביקש להקדים רפואה למכה, וניסה לפרק מנשקן את יחידות ההגנה הטריטוריאלית ברחבי הארץ, שהיו נאמנות לממשלה המקומית. סלאפר הצליח לשמור את הנשק באזורים שתחת פיקודו, וסירב למסור אותו לידי כוחות הצבא היוגוסלבי. הוא סייע גם למחוזות אחרים לשמור על הנשק שברשותם. ב-28 בספטמבר 1990, הממשלה הסלובנית מינתה את סלאפר למפקד ההגנה הטריטוריאלית של סלובניה. סלאפר החל מיד בהכנות לקראת מלחמה עם יוגוסלביה. הוא הורה לאגור נשק, להכין אסטרטגיה, ואף סייע לממשלה בחקיקה בנושאים צבאיים. ב-26 ביוני 1991, כוחות צבא יוגוסלביים פלשו מקרואטיה לסלובניה, ונתקלו בהתנגדות אזרחית מועטה. יום למחרת, פתחו הכוחות הסלובניים במתקפה, ותוך כמה ימים הצליחו לסלק את מרבית הצבא היוגוסלבי מהארץ. הלחימה כולה נמשכה עשרה ימים, ונודעה לפיכך בכינוי "מלחמת עשרת הימים".
ב-26 באוקטובר 1991, בתיווך האיחוד האירופי, הגיעו הסלובנים והיוגוסלבים להסכם שלום שבמסגרתו נסוגו הכוחות היוגוסלבים הנותרים מסלובניה. באותו יום, ערך סלאפר טקס חגיגי בעיר קופר, בנוכחות הנשיא מילאן קוצ'אן. במהלך הטקס, הצהיר סלאפר: "החירות והריבונות בשטח הרפובליקה של סלובניה מובטחות על ידי כוחותינו... אין עוד חיילים זרים על אדמתנו." משפט שהתפרסם מאוד בסלובניה. ב-15 במאי 1993, סלאפר פרש מהצבא. לאחר פרישתו, נוצר תפקיד ראש המטה הכללי של סלובניה, וסמכויותיו של מפקד ההגנה הטריטוריאלית צומצמו.
לאחר פרישתו, הוא ניסה להצטרף לפוליטיקה, והיה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אולם פרש ממנה כעבור כמה שנים בנימוק ש"פוליטיקה זה לא לחיילים". בין 1998–2002 הוא היה חבר במשלחת הסלובנית לאו"ם. כיום הוא משמש כנשיא איגוד הרובאים של סלובניה.
הערות שוליים

1 2  יאנז סלאפר באתר Obrazi slovenskih pokrajin
1 2 3  יאנז סלאפר באתר gorenjski glas
1 2  יאנז סלאפר באתר האנציקלופדיה לעצמאות סלובניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4374154441739735460005   WorldCat (עם VIAF): 4374154441739735460005
טורונטו בליזארד

הטורונטו בליזארד (באנגלית: Toronto Blizzard) הייתה קבוצת כדורגל מהעיר טורונטו, אונטריו שבקנדה, אשר שיחקה בליגת הNASL.
היסטוריה

טורונטו מטרוס הצטרפו ל-NASL ב-1971. המגרש הביתי שלהם היה אצטדיון ורסיטי.
ב-1975, 50% מהקבוצה נמכרה תמורת 250,000 דולר על ידי קבוצת טורונטו קרואטיה מליגת הכדורגל הלאומית, והקבוצה הפכה לטורונטו מטרוס-קרואטיה. המועדון זכה באליפות הNASL ב-1976. באמצע ספטמבר 1976, דווח כי הקבוצה חייבת 100,000 דולר לממשלת אונטריו ו-95,000 דולר לממשלת המטרופולין של טורונטו, ובנוסף דווח שהקבוצה עשויה להתפרק.
גלובל טלוויז'ן נטוורק רכשה 85% מקבוצת טורונטו מטרוס-קרואטיה ב-1 בפברואר 1979, תמורת 2.6 מיליון דולר. עקב הרכישה, טורונטו קרואטיה חזרה ל-NSL כמועדון נפרד; כשרק 7 מתוך 26 השחקנים מהסגל של 1978 נשארו, שמה של הקבוצה שונה ל - טורונטו בליזארד בעקבות ההשתלטות. תחת הבעלות החדשה, מספר הצופים כמעט הוכפל. מ-1979 עד 1983 שיחקה בליזארד את משחקי הבית שלה באצטדיון התערוכה לפני שחזרו לאצטדיון ורסיטי ב-1984.
בליזארד היו חברים ב-NASL עד 1984, השנה האחרונה של התקיימות הליגה. הקבוצה הייתה סגנית אלופת הליגה ב-1983, כשהפסידה לקבוצת טולסה ראנקס 0–2 מול קהל של שישים אלף איש בוונקובר. הם סיימו שוב פעם במקום ה-2 ב-1984 כשהפסידו לשיקגו סטינג.
בשנת 2010, הקבוצה שזכתה באליפות הNASL ב-1976 נכנסה להיכל התהילה של קנדה.
ב-28 במרץ 1985, ה-NASL הודיעה רשמית על הפסקת הפעילות לעונת 1985, כאשר רק טורונטו ומינסוטה סטרייקס היו מעוניינים לשחק. בינתיים, בעלי בליזארד, רכשו את דינמו לטינו מליגת הכדורגל הלאומית מתוך כוונה לשנות את שמו של טורונטו בליזארד. תקנות ה-NSL לא אפשרו שינוי שם בעיצומה של העונה. בעונה שלאחר מכן (1986) החלה דינמו לטינו לשחק בתור טורונטו בליזארד.
שחקני עבר בולטים

איטליה פרנצ'סקו מוריני
סקוטלנד פיטר לורימר
ספרד מנואל ולאסקס
פורטוגל אאוזביו
איטליה רוברטו בטגה
אנגליה דייוויד פיירקלאף
ראו גם: רשימת כדורגלני טורונטו בליזארד שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית.
מאמני עבר

ארתור רודריגס (1972-74)
פרנק פייק (עונת 1975)
איבן מרקוביץ' (1975-76)
דומאגוי קפטנוביץ׳ (1976, 1978)
איבן סנגולין (1977)
קית' אדי (1979-81)
בוב היוטון (1982-84)
תארים והישגים

NASL
זכייה: 1976
הכדורגלן הפורטוגלי אאוזביו היה גורם מרכזי לזכייה בליגה ב-1976
יאנז דרנובשק

יאנז דרנובשק
יאנז דרנובשק (Janez Drnovšek;‏ 17 במאי 1950 - 23 בפברואר 2008) היה פוליטיקאי סלובני ליברלי, ראש ממשלת סלובניה.
ביוגרפיה

יאנז דרנובשק נולד בצליה וגדל בעיירה קיסובץ בסלובניה (שהייתה אז חלק מיוגוסלביה). הוא כיהן במספר תפקידים בולטים, בשנים 1989–1990 הוא היה נשיא הנשיאות של יוגוסלביה. לאחר קבלת עצמאותה של סלובניה שימש כראש ממשלתה בשנים 1992–2002. לאחר שסיים את כהונתו כראש הממשלה נבחר לנשיאות סלובניה ושימש בתפקיד בשנים 2002–2007. הוא סיים את כהונתו ב-2007 ובחר שלא לרוץ לכהונה נוספת בשל מחלת הסרטן שבה חלה.
לאחר אבחונו במחלת הסרטן בשנת 1999, אימץ דרנובשק אורח חיים טבעוני.
הערות שוליים

↑  Janez Drnovsek: Slovenian president who achieved membership of the EU and Nato for the former Yugoslav republic, independent.co.uk, 25 February 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810658265205606  BIBSYS: 2078218  BnF: cb12539874v (data)  GND: 119460645  ISNI: 0000 0000 7834 1092  LCCN: n88299286  NKC: ola2002161212  NSK: 000040144  RERO: 02-A003191453  SNAC: w6nk69b2  SUDOC: 034667822  VIAF: 56722427   WorldCat (עם VIAF): 56722427 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא סלובניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסיף קישינבסקי

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1905 בלץ, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1963 (בגיל 57 בערך) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מדינה:  רומניה 
 השכלה:  בית הספר הבין-לאומי ע"ש לנין 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 
יוסיף קישינבסקי (ברומנית: Iosif Chişinevschi;‏ 1905–1963) היה פוליטיקאי רומני, מנהיג קומוניסטי, יהודי במוצאו. אחד מסגני ראש ממשלת רומניה בשנים 1954–1955. מנושאי הדגל במאבק המפלגה הקומוניסטית בתנועה הציונית של יהדות רומניה.
חייו

קישינבסקי נולד בבסרביה בשם יוסיף ברויטמן (Iosif Broitman) וכונה על ידי חבריו בשם "יושקה", אך לאחר נישואיו לליובה קישינבסקי (פעילה קומוניסטית מרכזית בזכות עצמה) בחר בשם המשפחה של אשתו.
קישינבסקי שהה בברית המועצות עד שנת 1931, כאשר עבר לרומניה. נעצר בשנת 1940 ועבר בבית הכלא את תקופת מלחמת העולם השנייה. בבית הכלא התקרב מאוד לגאורגה גאורגיו-דז'. קישינבסקי נחשב האידאולוג והתועמלן הראשי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית בשנים 1944–1957. הוא היה בעל תפקיד משמעותי באינטריגות שהביאו להדחת אנה פאוקר, למותו של לאורנציו פטרשקנו, ולמשפטו של ואסילה לוקה.
בישיבה שערכה הלשכה הפוליטית של מפלגת הפועלים הרומנית (המפלגה הקומוניסטית הרומנית) ב-14 בינואר 1953 הוחלט לפרק את ועדות המיעוטים האתניים, כולל של היהודים. יוסיף קישינבסקי אמר באותה ישיבה:
"הוועדות (היהודיות) היו כל הזמן קן של שודדים, של נצלנים, של מרגלים. לוועדות היו תמיד איזה פילדרמן לניצול וגזילת האנשים העניים בבתי עלמין וכו' ועד למעשים קרימינליים של ריגול, זו הייתה תוכניתן. בגלל זה, אני מאמין שעלינו לפעול בצורה נחרצת. שיקח אותם השד, יזעקו, אך לבסוף ישתתקו, אחרת יזיקו לא רק לנו, אלא לכל מחנה השלום. צמצום בתי הכנסת אפשרי ולא תהיה שום תלונה מצד האוכלוסייה היהודית העמלה... כך, כפי שאיננו מרחמים על הכמרים הקתוליים המרגלים, כך לא נרחם על הרבנים והחזנים."
בתקופת הדה-סטליניזציה בברית המועצות, בשנת 1956, קישינבסקי ומירון קונסטנטינסקו הציעו להנהיג הקלות גם ברומניה, אך הצעותיהם נדחו, ובשנת 1957 הם סולקו מהלשכה הפוליטית בטענה ש"ניסו להוביל את המפלגה אל אנרכיה ליברלית ורוויזיוניסטית". בשנת 1960 איבד גם את מקומו בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
בנו הבכור היגר לקנדה, שני בנים אחרים עלו לישראל, ורק הצעיר בבניו נשאר ברומניה.
יהודה ליוואי הזקן

| --- | --- |

 מקום קבורה:  פראג 
 פטירה:  1539 כ"ה בחשוון ה'ש' 
 תקופת הפעילות:  ?–1539 
 
רבי יהודה ליוואי הזקן מוורמס (נפטר בחשוון ה'ר'/ה'ש', 1439/1539) היה מגדולי יהדות אשכנז בדורו ונאמר עליו כי "כל גדולי הדור חרדו מגדולתו וקדושתו".
מקובל שהיה מיוחס למשפחת דוד המלך, ושהיה סב-סבו של המהר"ל מפראג, כדי להבדיל ביניהם הוא מכונה לעיתים המהר"ל הזקן. ברם, ייחוסו של המהר"ל מפראג כנכדו של ר' ליוואי הזקן מפוקפק, וגם ייחוסו של ר' ליוואי הזקן לדוד המלך מקורו כנראה בטעות. יש המאחרים את שנות פעילותו וקובעים את תאריך פטירתו לשנת ה'ש' - מאה שנה מאוחר יותר מן המקובל.
על מצבת קברו בפראג נחרת:
מהר"ר ליווא

גור אריה יהודה

בתורה ובתעודה

עסק בהם כל ימיו

צדקה נתן לעניי עמיו

והוא מגזע הגאונים

מעשיו היו מהוגנים

חכם הרזים והסתרים

היה בקי בשישה סדרים

בשיבה טובה אזל

... עליו תזל

... ישי כ"ה

... שון ש' לפ"ק

תנצב"ה
הערות שוליים

↑  עוד על מעמדו כאחד מגדולי יהדות אשכנז, ראו השערתו של צבי הירש הורוביץ, לתולדות הקהילות בפולין, ירושלים תשל"ח, עמ' 34 הערה 22.
↑  כפי שנראה מתוך מצבת קברו בפראג. על כך ועוד ראו: אוטו מונלש, כתובות מבית-העלמין היהודי העתיק בפראג, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ח. עמ' 135. פריט מס' 37. נוסח המצבה המצוטט שם שונה מאד מזה שלפנינו, למרות זאת יש המזהים אותו עם אותו ר' ליווא. להרחבה בנושא ראו: אנגלרד, שיבושים, להלן "קישורים חיצוניים".
יאגוטיל מישייב

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1927 קירמיזי קסבה, אזרבייג'ן, אז ב-ברית המועצות ברית המועצות
 פטירה:  2 באפריל 2024 (בגיל 97) ראשון לציון, ישראל ישראל
 מדינה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 לאום:  רוסי, ישראלי
 עיסוק:  מורה, סופר
 מקום לימודים:  מהמכללה הפדגוגית קובאן, קובה, אזרבייג'ן
 שפות היצירה:  רוסי, אזרית
 תחום כתיבה:  היסטוריה, מטמטיקה
 נושאי כתיבה:  היסטוריה, מטמטיקה
 יצירות בולטות:  רק הזיכרון לא מזדקן  מילון רוסי-אנגלי למונחים מתמטיים.  יהודי ההר
 פרסים והוקרה:  1967: פרס הוקרה מטעם משרד התרבות של ברית המועצות  1984 מדליית ויתיקי המערך העובד   1992 מדליית ותיקי מלחמת העולם השנייה   1994: מדליית "המורה המכובד" של הרפובליקה של דאגסטן  1995: מדליית 50 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית   1997: מדליית "המורה המכובד" מטעם הפדרציה הרוסית 
יאגוטיל ישראלוביץ' מישייב (באנגלית:Yagutil Israelovich Mishiev; ברוסית:Ягутил Израилович Мишиев ;‏ 29 במרץ 1927 - 2 באפריל 2024), היה מחנך, סופר ישראלי שכתב אודות ההיסטוריה של העיר דרבנט, דאגסטן, רוסיה.