stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטאלורג מגניטוגורסק
תארים

אליפות רוסיה בהוקי קרח / אליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית: 1999, 2001, 2007, 2014, 2016, 2024
אליפות הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה: 1981
גביע רוסיה בהוקי קרח: 1998, 1999, 2001
יורוליג: 1999 - 2000, 2008
הסופרקאפ האירופי: 2000
גביע טאמפרה: 2005 - 2006
גביע לוגאנו: גמר 1999
הטורניר לזכר איוואן רומאזן: 1992, 1994, 1995, 1997, 1999, 2004, 2008 - 2009
גביע רימי הנורווגי: 1994
גביע פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית: 1995
גביע שפנגלר: 2005
הגביע הביניבשתי: 1997
מרים סטפניאן

מַרִיַם סְטֶפַּנְיַאן (בארמנית: Մարիամ Ստեփանյան; נולדה ב-22 בספטמבר 1989) היא כדורגלנית עבר ארמנית ששיחקה בעמדת החלוצה, ונכון ל-יולי 2023 משמשת כמאמנת כדורגל.
לפני שהחלה בקריירת הכדורגל שלה, שיחקה סטפניאן במדי נבחרת ארמניה בכדוריד.
הישגים

2011 – מקום ראשון במשחקים המקדימים האירופיים, מלטה
2008 – מקום ראשון, מיני טורניר, מקדוניה
2007 – מקום ראשון, כריסטיאנסן, נורווגיה
2007 – מקום שלישי, גביע נורווגיה, אוסלו
קריירה בשיפוט

סטפניאן החלה לעבוד גם כשופטת כדורגל במשחקי נשים וגברים בארמניה, לאחר שסיימה קורס של שנתיים בשיפוט במכון הממלכתי לתרבות גופנית. היא התחילה בליגת הנוער, ואז גם עברה לליגה הראשונה.
אחרי שנתיים היא התחילה לשמש כעוזרת שופטים ואז ב-2014 היא הייתה מועמדת כעוזרת מאמנת בינלאומית בפיפ "א, מעמד שהשיגה ב-2015.
קריירה באימון

היא התחילה לסייע למאמנת שלה, ליאנה היירפטיאן במועדון ירוואן (ארמניה), אשר מאז הפכה למאמנת הראשית של נבחרת הנשים הלאומית בכדורגל של ארמניה . ב-2016, היא קיבלה תעודה כמאמנת הנשים הטובה ביותר של העונה. ב-2016 ארגון מאמנים חוצי יבשות הגיע לירוואן, והיא התחילה לעבוד איתם, וקיבלה מהם תעודת אימון. ב-2016 בדצמבר היא סיימה קורס של UEFA בארמניה וקבלה רישיון מטעמם. בקיץ 2017 היא התחילה לעבוד בפולין בתור מאמנת כדורגל בפולין.
הערות שוליים

↑  ն պարգեւատրել է ֆուտզալի ու կանանց ֆուտբոլի մրցանակակիրներին, Mediamax Sport
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרים סטפניאן".
מדים

צוערי קורס חובלים במדי יצוג במהלך מסדר כבוד.
מדי משטרה
מדים הם מערכת של פריטי לבוש הנלבשים על ידי חברי ארגון בזמן השתתפות בפעילות של הארגון.
במקור התנכ"י המונח מציין פריט לבוש צבאי:
וַיַּלְבֵּ֨שׁ שָׁא֤וּל אֶת־דָּוִד֙ מַדָּ֔יו וְנָתַ֛ן קֹ֥ובַע נְחֹ֖שֶׁת עַל־רֹאשֹׁ֑ו וַיַּלְבֵּ֥שׁ אֹתֹ֖ו שִׁרְיֹֽון׃
שימוש במדים > בתי ספר

במדינות רבות תלמידים בבתי ספר נדרשים ללבוש מדים. מדי בית-ספר מסורתיים כוללים חולצה מכופתרת בהירה, ז'קט, מכנסיים כהים לבנים, וחצאית לבנות. ההפרדה בין לבוש הבנים ללבוש הבנות יצרה מחלוקת, ולכן חלק מבתי הספר מאפשרים לבנות ללבוש מכנסיים.
המדים משתנים בין בית ספר לבית ספר ובין מדינה למדינה.
בישראל, בבתי ספר רבים נהוגה תלבושת אחידה.
שימוש במדים > קבוצות ספורט

שחקני קבוצות ספורט מקצועיות כמעט תמיד לובשים מדים בצבעי הקבוצה המובהקים. לרוב, המדים למשחקי חוץ שונים ממדים למשחקי בית. מטרת המדים היא לאפשר לשופט ולקהל הצופים להבדיל במהירות בין שחקני שתי הקבוצות. לעיתים, כשאין אפשרות להשתמש במדי הבית או במדי החוץ, קבוצה לובשת מדים חלופיים, הנקראים "תלבושת שלישית" המהווה "תלבושת חירום".
שימוש במדים > כוחות ביטחון וארגוני חירום

ישנם מספר סוגים נפוצים של מדים בקרב כוחות ביטחון:
מדי לוחמה/עבודה ("בֵּית"): משמשים בתוך הבסיס, במהלך אימונים ומבצעים, או במהלך עבודה מלכלכת או פיזית. ישנם גם מדי עבודה לצרכים ייעודיים כמו סרבלים.
מדי שירות ("אלף")
מדים יצוגיים: לטקסים ואירועים רשמיים
מדי שרד/גאלה: לטקסים ואירועים מיוחדים. בצה"ל משמשים גם בעת שליחות דיפלומטית בחו"ל.
במדים משולבים אלמנטים שונים: דרגות, עיטורים, סמלי יחידות, כומתה, כובע קצינים וכדומה.
שימוש במדים > כוחות ביטחון וארגוני חירום > בצבא ובמשטרה

צבעי המדים בכוחות הביטחון השונים בישראל:
|  | צה"ל - זרוע היבשה | חיל האוויר | חיל הים | משמר הגבול | משטרת ישראל | משטרת ישראל | שב"ס | כבאות והצלה | משמר הכנסת |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מדי שירות (מדי א' בצה"ל): 
| מדי עבודה (מדי ב' בצה"ל) |  |  |  |  |  |  |  |  | ----- |
מדים יצוגיים (בצה"ל גם מדי קבע): 
| מדי שרד |  |  |  | ----- |  |  | ----- | ----- |  |
שימוש במדים > אסירים

חלק מבתי הסוהר מנהיגים לבוש אחיד בקרב האסירים, לרוב עקב זיהוי הסתננות או הימלטות, וכדי ליצור אחידות אצל האסירים והבדלה בינם לבין מבקרים, סוהרים וכל מי שאינו אסיר.
שימוש במדים > מקומות עבודה

במקומות עבודה רבים מונהג קוד לבוש אחיד. בחלק מחברות האוטובוסים בישראל, למשל, נהוגה תלבושת ייצוגית אחידה.
השאלה האם "אגד" רשאי לחייב את חבריו ללבוש מדים נדונה בבית המשפט העליון. בעקבות הכנסת תיקון לתקנון העבודה של "אגד", בשנת 1999, לפיו על חברי אגד ללבוש מדים בעת עבודתם, פנה אחד החברים לבית המשפט בדרישה לפסול תיקון זה. נימוקיו, כפי שהוצגו בפסק הדין (ע"א 396/00 אביגדור בן-דע נ' אגד – אגודה שיתופית לתחבורה בע"מ, ניתן ב-28 בנובמבר 2001):
בפסק דינה דחתה השופטת טובה שטרסברג-כהן פנייה זו, ונימקה זאת:
שימוש במדים > מקומות עבודה > מדים בחברות תעופה

כמעט בכל חברות תעופה בעולם מקובל שיש מדים לצוותי המטוסים: טייסים ודיילים.
שימוש במדים > תנועות נוער

השומר הצעיר - חולצה "שומרית" (חולצה כחולה עם שרוך לבן).
הנוער העובד והלומד - חולצה כחולה עם שרוך אדום.
הנוער הלאומי בית"ר - חולצה כחולה עם שרוך לבן.
המחנות העולים - חולצה כחולה עם כפתורים לבנים.
תנועת הנוער בני המושבים - חולצה כחולה ושרוך בצבע ירוק זית, עם סמל התנועה וסמל המועצה על הכיסים הקדמיים.
הצופים העבריים, המכבי הצעיר - חולצה ומכנסיים בצבע חאקי, עניבה בהתאם לשכבת הגיל ו/או התפקיד.
בני עקיבא - חולצה בצבע תכלת ושרוך כחול, עם סמל התנועה על הכיס השמאלי. בחג, בשבת ובאירועים ייצוגיים, חולצה לבנה עם שרך כחול וסמל התנועה על הכיס השמאלי, ובשבת אחה"צ מתווספת עניבה כחולה עם סמל החבריא.
אריאל - חולצה בצבע כחול כהה ושרוך כחול, עם סמל התנועה על הכיס השמאלי. בשבת ובאירועים ייצוגיים, חולצה לבנה עם שרוך כחול וסמל התנועה על הכיס השמאלי.
התנועה החדשה - חולצה כחולה ושרוך תכלת, עם סמל התנועה על הכיס השמאלי.
נוע"ם - חולצה ירוקה ושרוך לבן עם סמל התנועה על כיס השמאלי.
אנשי דת

אנשי הכהונה של דתות שונות לבושים מדים המייחדים אותם ומסמנים את דתם ואת מעמדם. רבנים, כמרים, קאדים , נזירים חסידים לכל אחד מהם מדים משלו.
תלמידים לבושים במדי בית-ספר בהונג קונג
טקס הענקת הכומתה הירוקה של גדודי חטיבת הנח"ל
האלוף יעקב עמידרור במדי שרד
חולצה "שומרית", חולצת תנועת "השומר הצעיר"
חולצת תנועת "בני המושבים"
נאוה פרנקל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1979 (בת 46 בערך) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר לתיאטרון חזותי (2008) 
 תחום יצירה:  מיצג 
 
נאוה פרנקל (נולדה ב-1979) היא אומנית פרפורמנס, מנהלת אומנותית ומורה לתיאטרון ישראלית. מנהלת בית הספר לתיאטרון חזותי.
ביוגרפיה

פרנקל נולדה ב-1979 בירושלים. בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה יהודית מהאוניברסיטה העברית ובוגרת בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים בשנת 2008.
לימדה בימוי עכשווי בבית הספר לתיאטרון חזותי אותו מנהלת החל משנת 2024, וכן לימדה במנשר לאמנות, בבית הספר לכוריאוגרפיה 'כלים', ובאקדמיה למחול בירושלים, וחונכת אמנים צעירים בפרויקט 'טולבוקס' ובסמינר הקיבוצים.
מנהלת אמנותית של פסטיבל "בין שמיים לארץ", ומנהלת שותפה בפסטיבל "קולה של המילה".
עבודות שיצרה

שלוש ארבע - זוכת מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל, 2005
יונתנה - זוכת מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל, 2006
חישוב הקץ - במסגרת אירועי הפינאלה של בית הספר לתיאטרון חזותי. זוכת פרס ראש העיר ירושלים. תמונע, 2007
אשת השלד - סרט סטופ מושן המבוסס על מעשייה אינואיטית שיצרה פרנקל בשיתוף עם גילי גודיאנו כפרויקט גמר בבית הספר לתיאטרון חזותי. הסרט הוצג בבכורה בבפסטיבל תיאטרון הבובות במינכן 2007, הוקרן בפסטיבל הסרטים בחיפה ובפסטיבל האנימציה בסיאול ב-2008, וזכה במקום השני בפסטיבל הקולנוע של מילאנו באותה שנה.
חופש קטן - זוכת פרס היוצר המבטיח בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, 2008.
אנשים לדוגמה - עבודה בהשתתפות אנסמבל "מנוע חיפוש", סטודיו יסמין גודר ביפו, 2010
הנוטה למות - יצירה על פי הספר "לקסיקון משפחתי" של נטליה גינצבורג בהשתתפותה של פרנקל לצד חיה ברשינסקי, יובל מסקין ומיטל רז. הזירה, 2010
מתרחק והולך - עם נבו רומנו ושני גרנות. עבודה שהחלה את דרכה במסגרת פסטיבל א-ז'אנר בתיאטרון תמונע, ופותחה לעבודה באורך מלא של שעה בהפקת 'מנוע חיפוש' 2011
תרגיל משותף ראשון - תרגיל משותף לשתי יוצרות שיצרה פרנקל עם שלי פלמון במסגרת פסטיבל א-ז'אנר 2011
פירורים - יצירה של מאיה ברינר לארבעה רקדנים במסגרת פסטיבל הרמת מסך. תמונע, 2012
Down to Earth - שתי עבודות קצרות במסגרת סדנאות האמנים שאוצרת ד"ר ורד זפרן גני, הבוחנות באופן לא שגרתי את היחס שבין המקום לאיש החי בו, בביצוע יוני סילבר ונעמה שנדר. סטודיו זיק, 2013
עכשיו ולעולם לא - מופע המשלב אומנות, מוזיקה ומחול בהשתתפות ענבל יעקובי, יוני סילבר וטליה קינן. הזירה, 2013
עץ כף היד - יחד עם שני גרנות, סילביה דרורי ומיטל רז. תיאטרון נחמני, 2013
לוויתן בים - מיצג בשיתוף האמן גילי אבישר בהשתתפות רקדנים ושחקנים, שהפעילו אזורים שונים בחלל התערוכה "לוויתן" של אבישר, יצרו סיטואציות של חילופי זהויות ושיתפו את קהל הצופים בהם. מוזיאון נחום גוטמן, 2015
I look after - הזירה, 2017
Learning Songs - יצירה בהשראת המוזיקאי הניו יורקי לואיס הרדין, פסטיבל ישראל, 2017
רגלי ההר - תערוכה משותפת עם האומן אבישי פלטק הכוללת עבודות וידאו המתארות את זמן ה'לקראת', הזמן שלפני 'הדבר עצמו', שמתפקד בדרך כלל כהקדמה לעלילה עצמה. גלריה בארי, 2018
תנו לי נקודת משען ואזיז את כדור הארץ - יצירה הומוריסטית לשני שחקנים ופטיש. הזירה, 2018
באור היום - מופע במסגרת 'קהילה בתנועה' - שיעורי מחול לאנשים החיים עם פרקינסון. 2021
הערות שוליים

↑  • שותפים, באתר kelim.org.il
↑  תיאטרון - ערב תיאטרון-פרפורמנס-מוזיקה בתמונע, באתר www.habama.co.il
↑  אשת השלד the skeleton woman, נבדק ב-2022-10-11
↑  חופש קטן | פסטיבל עכו, באתר www.accofestival.co.il, ‏2008
↑  תיאטרון - אנשים לדוגמה, באתר www.habama.co.il
↑  להפסיק עם השעיית אי האמון, באתר ערב רב Erev Rav
↑  מתרחק והולך, באתר אי"ב - ארגון יוצרים עצמאים בתיאטרון
↑  מוזיקה - פסטיבל א-ז'אנר מצהיר נאמנות, באתר habama.co.il
↑  פירורים, באתר www.tmu-na.org.il
↑  לא רק יין זול, 8.8.13, באתר ערב רב Erev Rav
↑  תיאטרון - עכשיו ולעולם לא – מהזירה לתל אביב, באתר www.habama.co.il
↑  'עץ כף היד' מאת נאוה פרנקל בתיאטרון נחמני, באתר אנה ברשטנסקי, ‏2014-11-16
↑  אנשי אמנות ועסקים בתערוכה ששמה לוויתן, באתר נוצץ, ‏2015-05-20
↑  תיאטרון הבית, תיאטרון הבית - I Look After // בדצמבר 29–30, באתר תיאטרון הבית
↑  Learning Songs, פסטיבל ישראל
↑  אבישי פלטק ונאוה פרנקל | רגלי ההר, באתר גלריה בארי
↑  נשענת על התפרקות תמידית, באתר ערב רב Erev Rav
↑  עידית סוסליק, מחול הפרטים הקטנים, באתר the-contemporary-eye, ‏2021-04-20
נאזיק אבדליאן

נאזלי "נאזיק" אבדליאן (בארמנית: Նազիկ "Նազելի" Ավդալյան; נולדה ב-31 באוקטובר 1986 בגיומרי, ארמניה) היא מרימת משקולות ארמנית.
ביוגרפיה

אבדליאן זכתה במדליית זהב באליפות העולם להרמת משקולות של 2009. היא זוכת מדליית הזהב הראשונה מכל מגדר מהרפובליקה העצמאית של ארמניה באליפויות העולם, והאישה הארמנית הראשונה לזכות באליפות העולם בכל ספורט שהוא. מל דלוזיאן זכה במדליה הראשונה לנשים, כשזכה בארד ב-2006.
בסקר השנתי של עיתונאי הספורט הארמנים, אבדליאן זכתה בתואר הספורטאית המצטיינת של השנה, עם ניקוד שיא של 520 נקודות.
ב-26 באפריל 2010, אבדליאן הייתה מעורבת בתאונת דרכים בכביש המהיר בין ירוואן לגיומרי. בבית החולים בגיומרי, היא טופלה בשל שברים מרובים ונזק לעמוד השדרה. היא הועברה לבית החולים ארבוני בירוואן לבדיקות נוספות, ושם עברה ניתוח בגב התחתון ב-28 באפריל. לאחר תהליך השיקום, אבדליאן הודיעה שתהיה מוכנה להתחרות שוב ב-2013. היעדרותה ארכה יותר מזה, אך לאחר שבע שנים אבדיאן עשתה קאמבק וזכתה במדליית הזהב באליפות אירופה בהרמת משקולות של 2016. אבדיניאן ייצגה את ארמניה במשחקים האולימפיים של 2016 בריו דה ז'ניירו, אך הגיעה למקום החמישי, ולא זכתה במדליה.
ב-2018 יצאה הודעה מטעם הפדרציה להרמת משקלות של ארמניה, שאבדליאן פורשת מן הספורט.
חיים אישיים

אבדליאן נישאה למרים המשקולות לשעבר אריק קרפטיאן ב-9 ביוני 2012 בירוואן. בני הזוג היו מאורסים במשך זמן רב, אך החתונה נדחתה בגלל התאונה של אבדליאן. בנובמבר של אותה שנה, ילדה אבדיניאן את בנה, ואצ'ה.
הערות שוליים

↑  "Snatched, Cleaned, Jerked, Crowned!: Nazik Avdalyan becomes independent Armenia's first weight lifting world champ". ArmeniaNow.com. אורכב מ-המקור ב-2015-06-10. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nazik Avdalyan — best Armenian sportswoman". NEWS.am. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "World weightlifting champion Nazik Avdalyan gets in car crash". PanARMENIAN.Net. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nazik Avdalyan will be back to sports in two years". PanARMENIAN.Net. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Forde-2016, Results
↑  Weightlifter Nazik Avdalyan ends career, Armenpress, 26 February, 2018
↑  "Weightlifting female World Champion gets married". NEWS.am. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Նազիկ Ավդալյան."Վաչեն շատ է սիրում մեր զբոսանքները"" [Nazik Avdalyan: Vache՛ enjoys our walks]. Bravo.am. 19 בפברואר 2014. נבדק ב-15 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
נבחרת קוסטה ריקה בכדורסל

| --- | --- |
קוסטה ריקה
 מידע כללי
 הצטרפות:  1969
 השתייכות:  פיב"א אמריקה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  72       ‎-1‏
  - ניקוד פיב"א:  134.0
 מאמן:  ג'ושוע אריקסון
 
 
נבחרת הגברים של קוסטה ריקה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קוסטה ריקה. הדירוג הנוכחי של נבחרת קוסטה ריקה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, נבחרת קוסטה ריקה לא דורגה ברשימת הדירוג של פיב"א לגברים, נכון ל-21 באוגוסט 2016.
כל אליפויות אמריקה

2017 - לא העפילה
2022 - לא השתתפה
2025 - לא העפילה
הערות שוליים

^ דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
נבחרות הכדורסל של אמריקה



אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל • ברמודה • גואטמלה • גיאנה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • איי טרקס וקייקוס • טרינידד וטובגו • מונטסראט • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שחר בק

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1977 (בן 47) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת חיפה 
 מספר צאצאים:  4 
 השתייכות:   צה"ל (1996–2024)  משרד הביטחון (2024–היום)
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 603  מפקד גדוד דקל  קצין ההנדסה של פיקוד הדרום  מפקד יהל"ם  מפקד המכללה לפיקוד טקטי  הסגן הצבאי של מבקר מערכת הביטחון
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע מגן צפוני
 תפקידים אזרחיים
 ראש הרשות לפינוי מוקשים במשרד הביטחון
 
שחר בק (נולד ב-15 במרץ 1977), מכהן כראש הרשות לפינוי מוקשים ונפלים במשרד הביטחון. שחר הינו קצין בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בשירותו הצבאי שימש בין היתר כסגן מבקר מערכת הביטחון, מפקד יהל"ם, קצין ההנדסה של פיקוד הדרום ומפקד גדוד 603.
ביוגרפיה > שירות צבאי

בק התגייס לצה"ל בשנת 1996, ושובץ בחיל ההנדסה הקרבית. בשנת 2010 מונה למפקד גדוד 603, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. לאחר מכן מונה למפקד גדוד דקל בבה"ד 1 בין השנים 2012–2013.
בשנת 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לקצין ההנדסה של פיקוד הדרום, ושירת בתפקיד עד שנת 2016. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2016–2017).
ב-27 בספטמבר 2017 מונה למפקד יהל"ם. הוא פיקד על היחידה בין היתר במבצע מגן צפוני בו היחידה איתרה וניטרלה 6 מנהרות טרור חוצות גדר שחפר חזבאללה בגבול ישראל-לבנון. ליהל"ם הוענק צל"ש מאת מפקד פיקוד הצפון, אלוף יואל סטריק, על המבצע המוצלח. ב-31 ביולי 2019 סיים את תפקידו. ב-24 באוקטובר 2019 מונה למפקד המכללה לפיקוד טקטי. ב-2 בנובמבר 2020 הוחלט על מינויו לסגן צבאי למבקר מערכת הביטחון ועל העלאתו לדרגת תא"ל.
ב-9 באוגוסט 2021 הועלה לדרגת תת-אלוף, וב-2 בספטמבר 2021 נכנס לתפקידו כסגן הצבאי למבקר מערכת הביטחון.[דרוש מקור]
בפברואר 2024 מונה לראש הרשות לפינוי מוקשים ונפלים במשרד הביטחון.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בק נשוי ואב לארבעה, מתגורר בהרצליה
בק, בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, ובעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. בשנת 2022 החל לימודים לתואר שני נוסף עם התמחות בביקורת במסגרת מנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת חיפה.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, כתבנו הצבאי, 22 שעות של לו"ז צפוף. יום בחיי מג"ד, באתר ynet, 5 בנובמבר 2011
↑  מפקד חדש ליחידת יהל"ם בחיל ההנדסה, באתר ערוץ 7, 1 באוגוסט 2019
↑  אלה המינויים החדשים בפיקוד צה"ל, באתר ערוץ 7, 2 בנובמבר 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תת-אלוף שחר בק, 2022
נבחרת צ'כיה בהוקי קרח

| --- | --- |

סמל הנבחרת
 מידע כללי
 כינוי:  האריות
 התאחדות:  התאחדות ההוקי הצ'כית
 השתייכות:  IIHF
 מאמן:  Radim Rulík 
 המבקיע המצטיין (נקודות):  דוד ויבורני (147)
 המבקיע המצטיין (שערים):  מרטין פרוחצקה (61)
 קפטן:  רומן צ'רבנקה
 שיאן ההופעות:  דוד ויבורני (218)
 
 
 מדי הנבחרת מאז 2015
 משחקים היסטוריים
 משחק בינלאומי ראשון צ'כיה 1:6 רוסיה (סטוקהולם, שוודיה; 11 בפברואר 1993)
 הניצחון הכי גדול צ'כיה 0:11 איטליה (הנובר, גרמניה; 6 במאי 2001)
 ההפסד הכי גדול פינלנד 0:7 צ'כיה (סטוקהולם, שוודיה; 11 בפברואר 2012)
 הישג שיא באולימפיאדה:  מדליית זהב (1998)
 אליפות העולם
 הופעות:  30 (הראשונה ב-1993)
 ההישג הטוב ביותר:  זכייה (1996, 1999, 2000, 2001, 2005, 2010, 2024)
 גביע העולם
 הופעות:  3 (הראשונה ב-1993)
 ההישג הטוב ביותר:  מקום 3 (2004)
 
נבחרת צ'כיה בהוקי קרח היא נבחרת לאומית המייצגת את צ'כיה בטורנירים בינלאומיים בהוקי קרח. מנוהלת על ידי התאחדות ההוקי קרח הצ'כית. הנבחרת זכתה שבע פעמים באליפות עולם, ובמדליית זהב במשחקים האולימפיים של שנת 1998. הקבוצה הוקמה לאחר התפרקות צ'כוסלובקיה ב-1993 ונחשבת ליורשת נבחרת צ'כוסלובקיה.
נבחרת ההוקי של הרפובליקה הצ'כית היא אחת מנבחרות ההוקי הטובות בעולם, יחד עם נבחרות קנדה, רוסיה, שוודיה, פינלנד וארצות הברית המרכיבים את "מועדון השש", שש הנבחרות הטובות בעולם.
צ'כיה היא אלופת העולם הנוכחית (2024).
אליפות העולם

| אליפות עולם | ערים מארחות | הישג | מאמן |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | דורטמונד, מינכן | 3 | איוואן הלינקה |
| 1994 | קנאציי, בולצאנו | 7 | איוואן הלינקה |
| 1995 | סטוקהולם | 4 | לודק בוקאץ' |
| 1996 | וינה | 1 | לודק בוקאץ' |
| 1997 | הלסינקי, טורקו, טמפרה | 3 | איוואן הלינקה |
| 1998 | ציריך, בזל | 3 | איוואן הלינקה |
| 1999 | המאר, לילהאמר, אוסלו | 1 | איוואן הלינקה |
| 2000 | סנקט פטרבורג | 1 | יוזף אוגוסטה |
| 2001 | נירנברג, קלן, הנובר | 1 | יוזף אוגוסטה |
| 2002 | גוטבורג, יונצ'ופינג, קרלסטאד | 5 | יוזף אוגוסטה |
| 2003 | הלסינקי | 4 | סלבומיר לנר |
| 2004 | פראג, אוסטרבה | 5 | סלבומיר לנר |
| 2005 | וינה, אינסברוק | 1 | ולדימיר רוז'יצ'קה |
| 2006 | ריגה | 2 | אלויס גדאמצ'יק |
| 2007 | מוסקבה, מיטישצ'י | 7 | אלויס גדאמצ'יק |
| 2008 | קוויבק, הליפקס | 5 | אלויס גדאמצ'יק |
| 2009 | ברן, קלוטן | 6 | ולדימיר רוז'יצ'קה |
| 2010 | קלן, גלזנקירכן, מנהיים | 1 | ולדימיר רוז'יצ'קה |
| 2011 | ברטיסלבה, קושיצה | 3 | אלויס גדאמצ'יק |
| 2012 | הלסינקי, סטוקהולם | 3 | אלויס גדאמצ'יק |
| 2013 | סטוקהולם, הלסינקי | 7 | אלויס גדאמצ'יק |
| 2014 | מינסק | 4 | ולדימיר רוז'יצ'קה |
| 2015 | פראג, אוסטרבה | 4 | ולדימיר רוז'יצ'קה |
| 2016 | מוסקבה, סנקט פטרבורג | 5 | ולדימיר וויטק |
| 2017 | קלן, פריז | 7 | יוזף ינדאץ' |
| 2018 | קופנהגן, הרנינג | 8 | יוזף ינדאץ' |
| 2019 | ברטיסלבה, קושיצה | 4 | מילוש ז'יהה |
הערות שוליים

↑  Czech Ice Hockey Association in conjunction with PRO-HOCKEY.CZ, Zdeněk Zikmund
ערך זה הוא קצרמרבנושא הוקי קרח ובנושא צ'כיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שביל חיפה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  70 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–2011
 מיקום
 ערים ראשיות:  חיפה 
 
 www.haifatrail.com
 
 
שביל חיפה הוא טרק עירוני מעגלי באורך של 70 ק"מ בתחומי העיר חיפה, אשר נחנך בסוף שנת 2011.
היסטוריה

הקמת שביל חיפה היא תוצר של יוזמה אזרחית שהחלה בשנת 2010, והושפעה, בין היתר, מהצלחתו של שביל ישראל. השביל תוכנן על ידי גיא שחר, גאוגרף וסטודנט לאדריכלות, והוא מתבסס על הנוף המגוון של העיר ועל בדיקה שהעלתה כי ניתן ליצור מסלול באורך משמעותי של עשרות קילומטרים בתחומי העיר. המארגנים מקווים שחנוכת השביל תסייע לפיתוח התיירות בעיר.
בשלב הנוכחי, השביל אינו כולל את חלקיה המזרחיים של העיר (משמע, פארק הקישון וקריית חיים), המנותקים מיתר חלקי העיר על ידי אזורי תעשייה ומתקני נמל חיפה.
סימון השביל הוא אדום-ירוק.
מקטעי השביל

השביל מעגלי ומחולק ל-21 מקטעים:
העיר התחתית
הדר הכרמל
הדר עליון ורמת הדר
מזרח אחוזה ורוממה הישנה
נחלי מזרח הכרמל: רמז וזיו
נוה שאנן
קמפוס הטכניון
רמות רמז ורמת אלון
קמפוס אוניברסיטת חיפה
ציר רכס הכרמל
נחל אחוזה ומרכז שכונת אחוזה
שמבור וכרמליה
נחל שיח
כבאביר ומרכז הכרמל
גן האם ונחל לוטם
פארק הכט ושמורת שקמונה
בת גלים
סטלה מאריס
צפון מזרח רכס הכרמל
במורד המדרגות אל ואדי ניסנאס
המושבה הגרמנית
מרגרט סקינידר

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1892 סקוטלנד 
 פטירה:  10 באוקטובר 1971 (בגיל 79) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות גלאסנווין 
 פעילות בולטת:  לוחמת במרידת חג הפסחא
 ידועה בשל:  פעילות רפובליקנית אירית
 מקצוע:  מורה
 השקפה דתית:  קתולית
 
מרגרט סקינידר (באנגלית: Margaret Skinnider; באירית: Mairéad Ní Scinneadora; ‏28 במאי 1892 – 10 באוקטובר 1971) הייתה פמיניסטית ומהפכנית ילידת סקוטלנד. היא נלחמה במהלך הפסחא עולה בדבלין כצלפית, בין היתר, והייתה האישה היחידה שנפצעה בפעולה. היא צוינה בשל אומץ לב שלוש פעמים באיגרות למטה ההתקוממות.
תחילת דרכה

סקינידר נולדה בסקוטלנד ב-1893 להורים אירים. היא הוכשרה כמורה למתמטיקה, והצטרפה לארגון הנשים הלאומניות האירי קומן נה מאן בגלאזגו, שם גם הייתה מעורבת בתנועה הסופרג'יסטית. באופן אירוני, היא למדה לירות במועדון ירי שבמקור נועד להכשיר נשים ליטול חלק בהגנה של האימפריה הבריטית. במהלך ביקורים באירלנד הכירה סקינידר את המנהיגה הרפובליקנית קונסטנס מרקייביץ', ובהשפעתה, החלה להבריח נפצים וציוד להכנת פצצת לדבלין לקראת מרידת חג הפסחא של 1916. היא החביאה את הנפצים בכובעה, ועטפה חוטי הפעלה סביב גופה. יחד עם מדלן פרנץ'-מאלן, היא יצאה להרים סביב דבלין כדי לבצע ניסויים בדינמיט.
כשמרקייביץ' הראתה לסקינידר את שכונות העוני של דבלין, היא כתבה: "אני לא מאמינה שיש מקום גרוע מזה בעולם". הרחוב היה "מלא בשפכים וזבל", והבנייה "מלאה בחורים כאילו ספגה אש".
מרידת חג הפסחא

בהתקוממות, פעלה סקינידר לסירוגין כגששת, קשרית (לעיתים לבושה כבן) וצלפית. היא לקחה חלק בפעולה נגד הצבא הבריטי שהיה מוצב במכללה למנתחים בסנט סטיבן גרין, תחת
פיקודם של הגנרל מייקל מאלין ומרקייביץ'. על פי הדיווחים היא הייתה צלפית מצוינת. היא נפצעה קשה כשהיא נורתה שלוש פעמים בעת שניסתה להצית בתים ברחוב הארקורט כדי לחסום את נסיגתם של החיילים הבריטים שהציבו מכונת ירייה על הגג של כנסיית האוניברסיטת.
עמיתתה בקומן נה מאן, נורה קונולי אובריאן, תארה בכתביה את התפקיד המרכזי ששיחקה סקינידר בקרב, כמפקדת יחידה שיצאה לתקוף קן צלפים. באוטוביוגרפיה שלה Doing my bit for Ireland ("עושה את חלקי עבור אירלנד") סקינידר תיארה את התפקיד שלה כצלפית בסנט סטפן גרין:
היה חשוך שם, ומלא בעשן ורעש היריות, אך היה טוב להיות במרכז העניינים. יכולתי להשקיף מעבר לראשי העצים, ולראות את החיילים הבריטים על גג בניין שלבורן. יכולתי גם לשמוע את יריותיהם נוקשות על גג ועל קירות המבצר שלנו... יותר מפעם ראיתי את האיש אליו כיוונתי נופל.
לגבי השתתפותה כאישה בפעולה צבאית היא כתבה:
המפקד מאלין הסכים לבסוף, אך כלל לא מרצון, מכיוון שלא רצה שאישה תישא בסיכון מסוג זה. תשובתי לטיעון זה הייתה שיש לנו את אותה הזכות לסכן חיינו כמו לגברים; שבחוקת הרפובליקה האירית, נשים במעמד שווה לגברים. בפעם הראשונה בהיסטוריה, למעשה, נקבעה חוקה המשלבת את עקרון השוויון
נשיא שין פיין לשעבר, ג'רי אדמס, ציטט את סקינידר בנאומו לכנס הארצי (Ard Feis) של המפלגה ב-2006.
לאחר פציעתה נעצרה סקינידר, ואז אושפזה בבית חולים למשך מספר שבועות. בעת שהמתינה לטיפול, היא נמלטה, והצליחה לחזור לסקוטלנד.
פעילות לאחר ההתקוממות

סקינידר חזרה לדבלין מאוחר יותר באותה שנה, ומשם נמלטה מפני מעצר לארצות הברית. משם, היא גייסה כספים עבור המאבק הרפובליקני, וערכה הרצאות יחד עם נשים אחרות שנלחמו במרד הפסחא. בעת שהותה בניו יורק כתבה ופרסמה את האוטוביוגרפיה שלה. ב-1917 חזרה לדבלין, וחזרה ללמד. במהלך מלחמת העצמאות האירית היא נעצרה ונכלאה בכלא קילנמן. יחד עם עוד עשרות נשים שנכלאו שם, היא מחתה על התנאים הקשים בהם הוחזקו האסירות, אשר לא הובא נגדן כל כתב אישום. במלחמת האזרחים היא שימשה כאחראית השכר של הצבא הרפובליקני האירי עד ששוב נעצרה ב-1923. בכלא, היא הייתה למנהלת הכשרת האסירות.
המשך חייה

לאחר שחרורה מהכלא, היא עבדה כמורה עד יציאתה לגמלאות בשנת 1961. היא הייתה לנשיאת איגוד המורים הארצי בשנת 1956. היא המשיכה להילחם עבור זכויות נשים – מאבק שהוביל למדיניות העלאות שכר עבור נשים וגברים יחידנים ב-1949. היא הייתה חברה בוועדה המייעצת לאירועי 50 שנה למרידת 1916 בשנות ה-60. בשנותיה האחרונות התגוררה בגלנגרי, במחוז דבלין. היא נפטרה ב-10 באוקטובר 1971 ונקברה ליד הרוזנת מרקייביץ' במתחם הפעילים הרפובליקנים בבית הקברות גלאסנווין, שבדבלין.