stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איליין קסידי
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | פסטיבל הסרטים של ז'נבה | השחקנית המבטיחה ביותר | זכייה | שלי ב-"The Sun, the Moon and the Stars" |
| 2000 | פרס סטלייט | השחקנית הטובה ביותר | מועמדות | פליסיה ב"המסע של פליסיה" |
| 2000 | פרס ג'יני | השחקנית הראשית הטובה ביותר | מועמדות | פליסיה ב"המסע של פליסיה" |
| 2002 | פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי | השחקנית הטובה ביותר | מועמדות | ראנט ב"תאומי הדיסקו" |
| 2003 | פרס האקדמיה האירית לקולנוע (IFTA) | השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע | זכייה | ראנו ב"תאומי הדיסקו" |
| 2005 | פרס האקדמיה האירית לקולנוע (IFTA) | השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה | מועמדות | מוד לילי ב-"Fingersmith" |
| 2008 | פרס האקדמיה האירית לקולנוע (IFTA) | שחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע | מועמדות | סנדרה בסרט "ומתי ראית את אביך לאחרונה?" |
| 2009 | פרס האקדמיה האירית לקולנוע (IFTA) | השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה | מועמדות | אנני מולקהי ב-"Little White Lie" |
| 2010 | פרס האקדמיה האירית לקולנוע (IFTA) | השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה | זכייה | אייבי מילס ב-"Harper's Island" |
| 2016 | פרס האקדמיה האירית לקולנוע (IFTA) | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי – דרמה | מועמדות | דינה קוולסקה ב-"No Offence" |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Elaine Cassidy website
↑  There Came A Gypsy Riding
↑  Coldplay web-site
↑  "Elaine Cassidy Welcomes a Daughter" Harper's Island's
↑  RTÉ New Drama 'Acceptable Risk' Stars Elaine Cassidy, Angeline Ball & Morten Suurballe, IFTN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352161505171  BnF: cb14162442n (data)  GND: 140795979  ISNI: 0000 0000 7840 062X  LCCN: no2003031779  MusicBrainz: 5257104c-1a41-483e-8658-94fae7467cbd  NKC: xx0152000  SUDOC: 094967237  VIAF: 10057922   WorldCat (עם VIAF): 10057922
אחד לאחד (אלבום)

אחד לאחד הוא האלבום העשירי של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1988.
הפקה

בשונה מהעושר המאפיין את העיבודים וההפקה של שאר אלבומיו, בחר כספי להתנסות באלבום זה ביצירת מוזיקה באמצעות כלי נגינה אחד והוא הפסנתר, בלא כל תוספות אחרות (למעט חריג אחד).
האלבום מכיל כמה מהלחנים הבולטים ביותר של כספי, וביניהם בולט 'שער הרחמים', הקטע האינסטרומנטלי היחיד באלבום ואחד ממספר קטן יחסית של קטעים אינסטרומנטליים שהופיעו באלבומיו של מתי עד כה. נעימה זו היא חלק מיצירה ארוכה יותר בשם 'שער הרחמים' מתוך מופע בשם 'ששת הימים ושבעת השערים' שאת כולו כתב יצחק נבון והלחין מתי כספי, לפסטיבל ישראל 1982, כאשר במופע זה ניצח מתי כספי על התזמורת הקאמרית הישראלית.
בנוסף מכיל האלבום שירים כגון 'היא חזרה בתשובה', 'היד שלך' 'רק אתה' ו'אוי' שנכללו במופע המצליח 'אחד לאחד' שכלל גם שירים קלילים יותר כמו 'שובי השולמית' ו'ספונג'ה'.
באלבום גם השיר 'היא חזרה בתשובה', שמילותיו נכתבו על ידי יעקב רוטבליט ועוסק בתהליך חזרתה בתשובה של אשתו. שיר זה היה גם מהשירים הראשונים שנכתבו עבור האלבום, ובוצע על ידי מתי בהופעות מספר שנים לפי הקלטת האלבום.
בניגוד לשירים האחרים המופיעים באלבום, 'עם כל הגוף' שנכתב על ידי אהוד מנור, הוקלט בליווי גיטרה.
השירים באלבום

המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מתי כספי.
| אחד לאחד> מס' | אחד לאחד> שם | אחד לאחד> מילים | אחד לאחד> משך | אחד לאחד>  | אחד לאחד>  | אחד לאחד>  | אחד לאחד>  | אחד לאחד>  | אחד לאחד>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | היא חזרה בתשובה  | יענקל'ה רוטבליט | 4:17 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אוי  | אהוד מנור | 3:39 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | עם כל הגוף  | אהוד מנור | 3:57 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | מנגינה אבודה  | אהוד מנור | 3:59 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | שער הרחמים (אינסטרומנטלי)   | - | 4:11 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | סליחה  | אהוד מנור | 4:04 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | רק אתה  | אהוד מנור (מבוסס על מילותיו של ז'אק ברל) | 5:04 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | היד שלך  | משה טבנקין | 3:03 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | ספונג'ה  | אהוד מנור | 2:51 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | שובי השולמית  | נעמי שמר | 2:25 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 37:30 |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים

מתי כספי - עיבודים, לחנים, שירה, הפקה מוזיקלית, פסנתר, גיטרות
דוד אלהרר - הפקה, ניהול
יעל טמרין - הפקה בפועל
יעקב מורנו - הקלטות
עודד פרח - טכנאי
בן ברנפלד - עריכה דיגיטלית
האלבום הוקלט באולפני טריטון במאי 1988
סמי בן-גד - צילום
מיכל לויט - עיצוב עטיפה
איוואנה מצ'בלי

איוואנה מצ'בלי
איוואנה מצ'בלי (מימין) ואיליה צ'בצ'בדזה משחקים שחמט בסנקט פטרבורג (1873)
איוואנֵה מַצַ'בֵּלי (בגאורגית: ივანე მაჩაბელი‏; 8 בפברואר 1854 - 8 ביולי 1898) היה מתרגם ופובליציסט גאורגי.
חייו

איוואנה מצ'בלי נולד בשנת 1854 בכפר (הנטוש כיום) תמרשני שבמחוז ההיסטורי סַמַצַ'בּלוֹ (כיום דרום אוסטיה) של חבל כארתלי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית; אביו היה אציל מרושש ומשפחתו מסרה אותו כילד לאחות-סבוֹ - אֵלֵנֵה דיאסַמידזֵה.
בגיל ההתבגרות מצ'בלי כתב שירים; הוא קיבל השכלה תיכונית בגימנסיה של טביליסי והצטיין בשפות זרות; מצ'בלי גם קרא ספרות גאורגית ורוסית.
בשנת 1871, שנה אחרי סיום לימודיו התיכוניים, מצ'בלי נסע לרוסיה ללימוד מדעי טבע באוניברסיטת סנקט פטרבורג; בהשפעת אחיו ואסילי, שלמד בפקולטה למשפטים של אותה אוניברסיטה, הוא החל ללמוד גם בפקולטה זו; בנוסף ללימודיו, מצ'בלי העמיק את ידיעותיו בספרות ובאמנות.
בקיץ של שנת 1873 מצ'בלי פגש את הסופר ואיש הציבור איליה צ'בצ'בדזה, שהיה מקורב לאחיו ואסילי וביקר בסנקט פטרבורג במסגרת תפקידו בבנק הגאורגי; מצ'בלי גילה לסופר על כוונתו לתרגם את מחזותיו של שייקספיר והציע לו להיות שותפו בכתיבת הנוסח הגאורגי של הטקסט; כבר באותה שנה פורסם התרגום הראשון לגאורגית של המערכה הראשונה במחזה המלך ליר - בגיליון העשירי של כתב העת הספרותי "קרֵבּוּלי".
בשנת 1874 מצ'בלי חזר לגאורגיה, אך עזב אותה באותה שנה ונסע לגרמניה; הוא שהה שנתיים באופנהיים ולמד אגרונומיה. בשנת 1876 מצ'בלי נסע לצרפת ולמד שנתיים באוניברסיטת פריז; בשנת 1878 הוא נסע לרוסיה ובמשך שנה עסק בהרצאות על ספרות בפני הסטודנטים הגאורגים באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
בשנת 1879 מצ'בלי חזר לגאורגיה; הוא החל לפעול למען פופולריזציה של יצירות ספרותיות באמצעות כתבי עת ספרותיים וגם פרסם מאמרים בעיתונות.
בשנים 1883-1882 מצ'בלי היה העורך הראשי של העיתון "איווֵריַה", ואילו בשנים 1885-1883 של העיתון "דרוֹאֵבַּה"; בנוסף לפעילותו הפובליציסטית, הוא עסק גם בצדקה, במיוחד עבור יתומים.
בספטמבר של שנת 1885, העיתון שמצ'בלי ערך - "דרוֹאֵבַּה" - נסגר על ידי השלטונות בגלל פרסום מאמרים ביקורתיים ועבירות על כללי הצנזורה; מצ'בלי עצמו נתבע לדין ונאסר עליו לעסוק בעריכת עיתונות.
בשנים 1898-1886 מצ'בלי ניפק את תרגומיו המופתיים, מאנגלית לגאורגית, לשישה מחזות מאת ויליאם שייקספיר: "המלט", "אותלו", "ריצ'רד השלישי", "יוליוס קיסר", "אנטוניוס וקלאופטרה" ו"קוריולנוס"; תרגומים אלה מהווים עד ימינו גרסאות סטנדרטיות למחזותיו של שייקספיר, שמוצגים בתיאטרון רוסתוולי שבטביליסי.
במאי של שנת 1897 איוואנה מצ'בלי אובחן כחולה בדלקת קרום הריאות; ב-26 ביוני (8 ביולי לפי הלוח הגרגוריאני) של שנת 1898 הוא יצא מביתו בטביליסי ומאז אבדו עקבותיו.
מוזיאון לזכרו של מצ'בלי הוקם בכפר הולדתו - תמרשני; ב-23 ביולי של שנת 1997 הוא נפגע מפצצה של בדלנים אוסטים וניזוק קשות; אחרי נטישת הכפר במלחמת דרום אוסטיה (2008), נשרף המוזיאון כליל יחד עם רוב בתי התושבים.
איגוד תעשיית ההקלטות הדרום קוריאני

| --- | --- |
 תחום:  תעשיית המוזיקה 
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 מטה הארגון:  סיאול 
 תקופת הפעילות:  9 בדצמבר 2008 – הווה (15 שנים) 
 www.k-mca.or.kr
 
איגוד תעשיית ההקלטות הדרום קוריאני (בקוריאנית: 한국음악콘텐츠협회; בראשי תיבות: KMCA) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של קוריאה הדרומית.
האיגוד נוסד ב-2008 במטרה להגן על קניין רוחני של תוכן מוזיקלי על ידי מאבק בפיראטיות, להסדיר הזרמת מוזיקה, ולקדם את האינטרסים המקצועיים של חבריה. ב-2010, הארגון השיק את הדירוג הארצי, Gaon, בשיתוף משרד התרבות, הספורט והתיירות בדרום קוריאה. ב-2018, הארגון השיק את אישורי ההסמכה להקלטת מוזיקה בקוריאה הדרומית.
הערות שוליים

↑  "현황자료 - 비영리법인현황 - 한국음악콘텐츠협회" (בקוריאנית). ארכיון מ-2021-01-26. נבדק ב-2022-05-13.
↑  "Korea Launches First Official Music Charts Gaon" (באנגלית). 2010-02-23. ארכיון מ-2020-07-14. נבדק ב-2022-05-13.
↑  "Gaon Introduces New Certification System For Albums, Downloads, And Streaming" (באנגלית). 26 בנובמבר 2018. ארכיון מ-2019-08-01. נבדק ב-2022-05-13. {{cite web}}:  (עזרה)
איבון קוקריין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במאי 1922 נאפולי, איטליה 
 פטירה:  31 באוגוסט 2020 (בגיל 98) ביירות, לבנון 
 מדינה:  לבנון 
 בן או בת זוג:  Desmond Cochrane (12 בינואר 1946–?) 
 
איבון קוקריין (באנגלית: Yvonne, Lady Cochrane;‏ 18 במאי 1922 – 31 באוגוסט 2020) הייתה נדבנית, אספנית אמנות, בעלת אזרחות לבנונית, בריטית ואירית. הייתה בת למשפחת סורסוק הלבנונית.
ביוגרפיה

נולדה בביירות כבת יחידה לאלפרד מוסה סורסוק ודונה מריה דה-קסנו, בתו של הדוכס ה-7 מקסנו, בן משפחת אצולה איטלקית שבימי הביניים כמה מבני המשפחה מונו כאפיפיורים. אלפרד סורסוק היה סוחר קרקעות, הוא ובני משפחתו מכרו בראשית המאה קרקעות בעמק יזרעאל לגואל האדמות יהושע חנקין. משפחת סורסוק מכרה את האדמות ליהודים חרף התנגדות עזה שהייתה כבר אז לערבים למכירת אדמות למתיישבים היהודים.
קוקריין נישאה בשנת 1946 בביירות לסר דזמונד קוקריין, בן אצולה אירי ששימש כקונסול כללי של אירלנד בלבנון. בשנת 1948, כאשר קמה מדינת ישראל, הייתה קוקריין אזרחית לבנונית—בריטית—אירית וכן בעלת דרכון דיפלומטי, כיוון שבעלה היה דיפלומט. קוקריין ירשה מאמה את האדמות של המשפחה ביפו ובחיפה, ונכסי מקרקעין אלו הוחרמו על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים לפי חוק נכסי נפקדים ועברו אחר כך לבעלות רשות הפיתוח. גורמים רבים פעלו במשך השנים לשכנע את ממשלות ישראל להכיר בתביעתה של קוקריין להחזיר לה את רכושה. מפני שראו בכך עניין עקרוני, הכרה בכך שקוקריין היא בת למשפחה שאי אפשר לכלול אותה בהגדרה של אויבי ישראל, אף על פי שהמשפחה מתגוררת בארץ הנמצאת במצב מלחמה עם ישראל. גם הואתיקן התערב, וכן מנהיגים ביהדות בריטניה, ביניהם חבר הפרלמנט גרוויל ג'אנר (אנ'), ראש ועד שליחי הקהילות של יהדות בריטניה.
קוקריין פנתה לשלטונות ישראל בעניין נכסיה לראשונה בשנת 1950. ב-1 בפברואר 1951 נמסרה לה החלטת הוועדה המיוחדת, שהוקמה לפי סעיף 29 לחוק נכסי נפקדים, שלא להמליץ על החזרת נכסיה שהוחרמו. היא חידשה את בקשתה בשנת 1966, ושוב הוחלט לא להחזיר את נכסיה. היא פנתה שוב בשנת 1978 כאשר הפעם ייצג אותה עו"ד חיים הרצוג, יליד אירלנד שהיה אחר כך נשיאהּ השישי של מדינת ישראל. ב-13 במאי 1979 שוב החליטה הוועדה שלא להמליץ בפני האפוטרופוס על שחרור נכסיה. בספטמבר 1979 פנה הרצוג לבג"ץ בשמה של קוקריין, שבינואר 1980 שפסק לטובתה. גם שר החוץ יצחק שמיר, התייחס בחיוב לעתירתה של קוקריין ולבסוף הוועדה המיוחדת המליצה לאפוטרופוס לשלם לה פיצוי כספי עבור נכסי המקרקעין שלה.
נפצעה בפיצוץ בנמל ביירות ומתה מפצעיה ב-31 באוגוסט 2020.
פילנתרופיה

קוקריין הייתה נשיאת הוועדה המנהלת ומנכ"לית מוזיאון סורסוק בביירות משנת 1960 ועד 1966. היא הקימה את האגודה להגנת אתרי הטבע והבניינים העתיקים (צרפתית: Association pour la protection des sites et anciennes demeures ; APSAD) בלבנון והייתה נשיאת האגודה משנת 1960 עד 2002. בשנותיה האחרונות עבודתה התמקדה בפרויקטים שביקשו לצמצם את ההגירה מלבנון ולתמוך באנשים בכפרי המוצא שלהם, על ידי יצירת מקורות פרנסה עבורם בתחומי החקלאות, הטקסטיל ועבודות היד. הייתה מעורבת גם בשמירה על הסביבה הטבעית בלבנון ובשימור המורשת האדריכלית והתרבותית הייחודית של המדינה.
הערות שוליים

1 2  דן ארקין, ליידי קוקריין זכתה, אחרי 30 שנה, במאבק על "אדמותיה האבודות" ביפו ובחיפה, מעריב, 29 באוגוסט 1980
↑  גנזך המדינה, חיים הרצוג - הנשיא השישי - מבחר תעודות מפרקי חייו - הסדרה להנצחת זכרם של נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה, עורכים: ימימה רוזנטל, חגי צורף, ארנון למפרום
↑   הפיצוץ בנמל ביירות הרס את אחד המבנים ההיסטוריים היפים בעיר, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2020
↑   אסתר זנדברג, סצינת האמנות בביירות מתעוררת לחיים עם קצת עזרה מאדריכלי על, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2015
| משפחת סורסוק |
| --- | --- | --- |
| אישים | איבון קוקריין • ניקולס סורסוק (אנ') | מוזיאון סורסוק בביירות |
| אתרים בלבנון | מוזיאון סורסוק • ארמון סורסוק • רחוב סורסוק (אנ') • מלון סופר הגדול (אנ') | מוזיאון סורסוק בביירות |
| אתרים בארץ ישראל | בית סורסוק • חאן סורסוק • בירכת סורסוק | מוזיאון סורסוק בביירות |
| כללי | משפחת סורסוק • רכישות משפחת סורסוק (אנ') | מוזיאון סורסוק בביירות |
אליאור אליהו אמסלם

| --- | --- |

אליאור אליהו אמסלם, 2017
 לידה:  26 ביוני 1990 (בן 34)
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  שחקן, יוצר, תסריטאי ומנחה ישראלי
 יצירות בולטות:  לא הכל ורוד
 פרופיל ב-IMDb
אליאור אליהו אמסלם (נולד ב-26 ביוני 1990) הוא שחקן, תסריטאי ויוצר ישראלי.
קורות חייו > ילדות

אליאור אליהו אמסלם נולד וגדל בשכונת גבעת אולגה שבחדרה.
כשהיה בן 10, השתתף בתוכנית "המגנט" בערוץ הילדים בפינת "ילד פלא" כיוצר תיאטרון בובות לצד עודד מנשה ודורי טפר.
בשנת 2005, הוא החל ללמוד בסטודיו למשחק "סטודיו במה" בניהול אופיר רוזן ועדי זורע.
במקביל, אמסלם למד במגמת התיאטרון של תיכון חדרה, במהלך לימודיו העלה ושיחק בהצגות "קומדיה של טעויות" מאת ויליאם שייקספיר ו"יאקיש ופופצ'ה" מאת חנוך לוין.
קורות חייו > השכלה

בשנת 2012 החל את לימודיו בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין. במהלך לימודיו זכה בתחרויות מונולוגים שונות - בתחרות ע"ש אורנה בן חורין. בתחרות ע"ש שוש אביגיל, בתחרות ע"ש חן בראל ובמלגת התלמיד מצטיין של בנק מרכנתיל.
אליאור סיים את לימודיו בשנת 2015 וקיבל מלגת הצטיינות מיוחדת על הישגיו ע"ש אלי ליאון.
בזמן לימודיו שיחק בהצגות "הדוכסית ממאלפי" בבימוי עירד רובינשטיין אשר מאוחר יותר עלתה גם בתיאטרון הבימה, בכורה עולמית למחזה "מבויש עד תום" מאת חנוך לוין בבימוי נועם שמואל, "יש לי חשק לדוקטור" בבימוי רוני מנדלסון, "אורידיקה" בבימוי אמיר וולף, "חתונת הדמים" מאת לורקה בקופרודוקציה עם האקדמיה לתיאטרון בליטא, ובמחזה המוזיקלי המקורי "פסטיבל שירי סן רמו" בתפקיד הראשי.
קורות חייו > קריירה

לאחר לימודיו החל לשחק בתיאטרון הקאמרי בהצגה "פיקוח נפש" בבימוי הדר גלרון, בתיאטרון באר שבע בהצגה "כלוב העליזים" בבימוי רפי ניב, בתיאטרון אורנה פורת בהצגות "אדיסון" ו"זהבה ושלושת הדובים", בתיאטרון המדיטק בהצגה "אמיל והבלשים" בבימוי רפי ניב, בתיאטרון ארצי לנוער בהצגה "הלב של ירושלים" בבימוי נועם שמואל, בתיאטרון גשן בהצגה "בן המלך והעני" בבימוי צביה הוברמן, בהפקת החנוכה "אדוני המאמנת" בבימוי קובי מחט, וב"פרויקט עגנון" בבימוי אסנת זיביל בתיאטרון הסימטה ועוד.
בקולנוע שיחק בתפקיד "חנוך" בסרט "יונה" בבימוי ניר ברגמן, ובקליפ "The end" לכבוד 70 שנה לפסטיבל הסרטים של ונציה בבימוי שמוליק מעוז.
אליאור השתתף במספר פרסומות כמו AM:PM, ריבר, קוקה קולה, WalkMe, Playtika, פרומו לתוכנית חתונה ממבט ראשון, מערכון לתוכנית שבוע סוף, פרסומת למשרד לאיכות הסביבה לצד גבי עמרני, ובקמפיין לרשת האופנה הודיס לצד בר רפאלי.
בשנת 2018 יצר וכתב את הסדרה "לא הכל ורוד". אמסלם שיחק בתפקיד הראשי בסדרה והוא יצר אותה בעקבות סיפורים אמיתיים מחייו. בסדרה שיחקו לצידו מירב גרובר, יעקב זדה דניאל, נועה קולר, חן אמסלם, ז'יל בן דוד, אפרת אביב, תמרה קלינגון, ישי גולן, מעיין תורג'מן, אבי אזולאי ועוד.
אליאור מורה ומרצה לסדרות רשת ויצירת תוכן בבית הספר למשחק יורם לוינשטיין ובגודמן בית ספר למשחק בנגב.
בשנת 2021 יצר וכתב את הסדרה "גיבורים מהדורה מוגבלת". קומדיית גיבורי על שחורה שמספרת על צוות גיבורי על עם מוגבלויות שנקראים להציל את מדינת ישראל. אמסלם יצר את הסדרה יחד עם אדם הירש ושניהם שיחקו בתפקדים הראשיים. בסדרה שיחקו שחקנים עם מוגבלויות שונות כמו תסמונת דאון, לקות ראייה, תסמונת טורט ועוד לצד שחקנים כמו ניב סולטן, מיקי קם, מייקל לואיס, לירית בלבן, דין מירושניקוב, אלינה לוי, דון לני גבאי, רמי ברוך, סתיו שפיר ונוספים. הסדרה משודרת בפלטפורמה 12+ והייתה מועמדת לפרסי האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2023, בזמן מלחמת חרבות ברזל, אמסלם הקים מיזם הסברה אינטרנטי בשם STAND WITH LGBTQ+ שפונה לקהילה הלהט"ב בעולם.
הערות שוליים

↑  מחזור 2015 | יורם לוינשטיין, באתר www.studioact.co.il
↑  ""הדוכסית ממאלפי": סקס, שקרים וחוויה מאלפת". NRG. נבדק ב-2018-05-05.
↑  "הדוכסית ממאלפי - תיאטרון הבימה". תיאטרון הבימה. נבדק ב-2018-05-05.
↑  מאוהב עד תום – ריאיון עם אליאור אמסלם לקראת עליית "מבויש עד תום" | יורם לוינשטיין, באתר www.studioact.co.il
↑  פסטיבל שירי סן-רמו – מחזור 2015 | יורם לוינשטיין, באתר www.studioact.co.il
↑  מדיטק חולון – מתחם תרבות יוצר, באתר www.mediatheque.org.il
↑  הצגת הילדים המצליחה- בן המלך והעני, באתר www.qiryat-gat.muni.il
↑  אליאור אליהו אמסלם, באתר ספר הקולנוע הישראלי, ‏2015-12-21
↑  הודיס, HOODIES WINTER COLLECTION 17/18 FULL, Youtube, ‏31 באוקטובר 2017
↑  "לא הכל ורוד": סדרת רשת גאה חדשה שמנפצת מיתוסים, באתר ‏מאקו‏, 3 ביוני 2018
↑  שרוטונים, לא הכל ורוד - המדחיקה, באתר Youtube, ‏9 ביוני 2019
↑  אליאור אמסלם – סדרות רשת | יורם לוינשטיין, באתר www.studioact.co.il
↑  גודמן - בית ספר למשחק בנגב | מורים, באתר www.act-b7.co.il
איגור רוטשטיין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 בספטמבר 1971 טומסק, ברה"מ 
 נהרג:  4 באוגוסט 2006 (בגיל 34) כפר מרכבה, לבנון 
 תאריך עלייה:  1997
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   סרן
 תפקידים בשירות
 רופא גדודי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת לבנון השנייה 
 עיטורים
 עיטור המופת 
 
כיכר המופת בבאר שבע, שבמרכזה מוצב טנק, על שמו של איגור רוטשטיין וסרן שי ברנשטיין. הכיכר נמצאת בין שכונת נווה-זאב לשכונת נווה-נוי שבה נולד וגדל ברנשטיין.
איגור רוטשטיין (10 בספטמבר 1971 - 4 באוגוסט 2006) היה רופא וקצין רפואה במילואים בצה"ל. בקרב עם לוחמי חזבאללה בכפר מרכבה בדרום לבנון במלחמת לבנון השנייה, טיפל בפצועים תחת אש, ונהרג ממטען צד. על אומץ ליבו בקרב הוענק לו לאחר מותו עיטור המופת.
קורות חייו

נולד בעיר טומסק בסיביר שבברית המועצות במשפחה יהודית. אביו, מרצה לפיזיקה ואימו רופאה. בשנת 1987, לאחר סיום בית הספר התיכון התקבל ללימודים במכון מחקר ממלכתי לרפואה בטומסק. בשנת 1994 סיים את לימודיו ובשנת 1995 סיים את התמחותו בכירורגיה. הוא עבד במחלקת הטראומה בבית החולים לטיפול נמרץ. בשנת 1997 עלה לארץ יחד עם אשתו אלונה ובנו לב בן ה-10 חודשים
איגור ומשפחתו התגוררו תחילה בקיבוץ גשר ואחר כך עברו למרכז הקליטה בקריית ים. בארץ התכונן ולמד לבחינה לרישיון רפואה ישראלי, שאותה עבר בהצלחה. לאחר קבלת הרישיון לעסוק ברפואה בארץ הוא עבד בבתי חולים שונים בארץ, אך התקשה למצוא משרה קבועה.
בשנת 2000 התגייס לשירות סדיר בצה"ל, סיים קורס קציני רפואה וביקש לשרת ביחידה קרבית. בקשתו נענתה והוא שובץ בתפקיד רופא גדודי בגדוד 603 של הנדסה קרבית.
לאחר סיום השירות הסדיר המשיך לעוד 3 שנים בשירות קבע. בתקופה האחרונה של שירותו שירת בפיקוד הדרום, השתתף במשימות קרביות והציל חיילים פצועים. בשנת 2004 השתחרר מהשירות בדרגת סרן.
בשנת 2005 התקבל להתמחות בתחום האורתופדיה בבית חולים "קפלן". בסוף שנת 2005 עבר לעבוד במחלקה אורתופדית של בית החולים פוריה, שם עבד בתור רופא תורן חוץ ובמקביל התנדב במחלקה. במרץ 2006 החל התמחות בתקן מלא.
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה ביקש איגור רוטשטיין להתנדב לשירות המילואים ודרש שיגייסו אותו בצו 8. ב-24 ביולי הוא גויס למילואים. הוא צורף לגדוד 13 של חטיבת גולני. בלילה שבין 3 ל-4 באוגוסט הצטרף איגור אל הפלוגה המסייעת של גדוד 13 בפעילותה באזור כפר מרכבה בדרום לבנון. במהלך הקרב נפגעו כמה חיילים מכוח החוד של הפלוגה. ד"ר רוטשטיין רץ קדימה תחת אש כדי לטפל בהם. כשהגיע אל כוח החוד והחל לטפל בפצועים, הופעל לעברו מטען צד. איגור רוטשטיין נהרג במקום.
הוא נטמן בבית העלמין הצבאי בבאר-שבע. השאיר אחריו אישה, ילד בן 10, זוג הורים ואחות.
בספטמבר 2007 הוענק לו, לאחר מותו, עיטור המופת.
הנצחה

כיכר המופת בבאר שבע, שבמרכזה מוצב טנק, על שמו של רוטשטיין וסרן שי ברנשטיין, שנפלו במלחמת לבנון השנייה וקבורים זה ליד זה. הכיכר נמצאת בשכונת נווה-זאב, בצומת הרחובות שדרות נפתלי הרץ אימבר, שדרות הרב אליהו כ"ץ ורחוב חטיבה שמונה.
לזכרו מוענקת מלגת קרן "אמא", קרן מלגות מייסודה של אוניברסיטת חיפה, להנצחת 121 החיילים שנפלו במלחמת לבנון השנייה.
פינת הנצחה לזכרו הוקמה בכניסה למחלקה האורתופדית, בבית החולים פוריה.
הערות שוליים

1 2 3  אתר זיכרון של סרן ד"ר איגור רוטשטיין ז"ל - מאת הוריו, באתר sites.google.com
1 2 3  אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
איגור רקוצ'ביץ'

איגור רקוצ'ביץ' (בסרבית: Игор Ракочевић; נולד ב-29 במרץ 1978 בבלגרד, סרביה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סרבי ששיחק בעמדות הרכז והקלע. גובהו 1.94 מטר.
ביוגרפיה

רקוצ'ביץ' שיחק בהכוכב האדום בלגרד ובודוצ'נוסט פודגוריצה וזכה באליפות יוגוסלביה עם כל אחת מהן. הוא נבחר במקום ה-51 על ידי מינסוטה טימברוולבס בדראפט 2000, אך החל לשחק בה רק בעונת 2002/2003, בה הוא שיחק 42 משחקים בהם קלע 1.9 נקודות בממוצע למשחק. לאחר עונה זו הוא שוחרר ממינסוטה וחתם בסן אנטוניו ספרס ששחררה אותו גם כן זמן קצר לאחר מכן. לאחר מכן שב לשחק בכוכב האדום ונבחר ל-MVP ולמלך הסלים של הליגה האדריאטית. בשנת 2004 עבר לוולנסיה, בה שיחק עונה אחת שלאחריה עבר לריאל מדריד, אשר גם אותה עזב לאחר עונה אחת בלבד.
בעונת 2006/2007 חתם בטאו ויטוריה. בטאו הפך רקוצ'ביץ' לאחד השחקנים הטובים באירופה ונבחר לחמישיית העונה השנייה ביורוליג בעונת 2006/2007 ולחמישיית העונה בעונת 2008/2009. הוא גם זכה שלוש פעמים בתואר מלך הסלים של היורוליג ב-2007, ב-2009 וב-2011. בנוסף על כך זכה עם טאו בגביע המלך הספרדי (2009) באליפות ספרד (2008) ו-3 פעמים בסופרקאפ הספרדי (2006, 2007, 2008). בעונת 2009/2010 חתם על חוזה ל-3 שנים תמורת 5.5 מיליון אירו בקבוצת אפס פילזן מהליגה הטורקית.
רקוצ'ביץ' ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת יוגוסלביה באולימפיאדת סידני. לאחר מכן הוא שיחק באליפות אירופה 2001 בטורקיה (בה הוא זכה במדליית הזהב) ובאליפות אירופה 2005 בסרביה ומונטנגרו. הוא היה חלק מנבחרת יוגוסלביה שזכתה באליפות העולם 2002 באינדיאנפוליס והיה הקפטן של נבחרת סרביה ומונטנגרו באליפות העולם 2006 ביפן. הוא גם שיחק באולימפיאדת אתונה.
תארים והישגים > הישגים קבוצתיים

מדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 18: 1996
מדליית ארד באליפות העולם עד גיל 21: 1997
מדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 20: 1998
מדליית הזהב באליפות אירופה: 2001
מדליית הזהב באליפות העולם: 2002
אליפות יוגוסלביה: 1998
הגביע הסרבי: 2004
אליפות יוגוסלביה: 2001
הגביע היוגוסלבי: 2001
הסופרקאפ הספרדי: 2006, 2007, 2008
אליפות ספרד: 2008
גביע המלך הספרדי: 2009
תארים והישגים > הישגים אישיים

השחקן המצטיין של אליפות אירופה עד גיל 20: 1998
שחקן העונה בליגה היוגוסלבית: 1998
שחקן העונה בליגה האדריאטית: 2004
מלך הסלים של הליגה האדריאטית: 2004
אלוף תחרות השלשות של הליגה הספרדית: 2007
מלך הסלים של היורוליג: 2007, 2009, 2011
חמישיית העונה ביורוליג: 2008/2009
חמישיית העונה השנייה ביורוליג: 2006/2007
איוואנו-פרנקובה

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה ששמה הקודם היה יאנוב. אם התכוונתם לעיירה ששמה הקודם היה סטניסלב, ראו .
איוואנו-פרנקובה (באוקראינית: Івано-Франкове, עד שנת 1946: Янів, יאניב; בפולנית: Janów, יאנוב) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14, ובשנת 1611 הוענקו לו זכויות עיר, ונקבעו בו ירידים שנתיים ויום שוק. בפשיטות הקוזקים והשוודים באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה.
בעת הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה הועלתה העיירה באש, ורוב בתיה נשרפו. לאחר המלחמה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה, והיוותה אתר נופש מועדף על תושבי לבוב.
יהודים

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1614. במהלך פרעות ת"ח ות"ט הושמד היישוב היהודי בעיירה, וזה חודש רק בסוף המאה ה-17. בתחילת המאה ה-18 יצחק בן דוד התמנה לרב הקהילה וכיהן בתפקיד זה כמה עשרות שנים.
בעקבות ההרס הרב שנגרם לעיירה במלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה רבים מיהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-500 יהודים, מתוך כ-1,800 תושבים, ורובם נמנו על חסידויות שונות. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939 נאסרה הפעילות הציבורית היהודית ביישוב.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך מספר ימים הוצאו בה להורג מספר יהודים שהואשמו בקומוניזם. בד בבד, שדדו גרמנים ושוטרים אוקראינים את בתי היהודים בעיירה, והטילו על היהודים בה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך רצח יהודים מעת לעת.
בקיץ 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו שררה צפיפות רבה, וממנו שולחו צעירים יהודים למחנות עבודה. בנובמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו הזקנים והחולים, ויתר היהודים הועברו לגטאות הורודוק ויבוריב, שם גורלם היה כגורל יתר יהודי מקומות אלו.
אוסאמו דזאי

| --- | --- |

אוסאמו דזאי, 1948
 לידה:  19 ביוני 1909 Kanagi, יפן 
 התאבד:  13 ביוני 1948 (בגיל 38) Mitaka, יפן 
 שם לידה:  津島 修治 
 מדינה:  יפן 
 מקום קבורה:  Zenrin Temple 
 שם עט:  辻島 衆二, 黒木 舜平 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו, Hirosaki University, Aomori Prefectural Aomori High School 
 שפות היצירה:  יפנית 
 סוגה:  רומן, סיפור קצר
 זרם ספרותי:  I-novel, Buraiha 
 יצירות בולטות:  The Setting Sun, Run, Melos!, No Longer Human, Otogi-zôshi 
 הושפע מ:  אקוטגאווה ריונוסוקה, מורסקי שיקיבו, פיודור דוסטויבסקי
 בת זוג:  האטסויו אויאמה, מיצ'יקו אישיהרה
 צאצאים:  Yūko Tsushima, Haruko Ōta 
 מספר צאצאים:  3 
 
אוסאמו דזאי (ביפנית: 太宰 治, נולד כ-שוג'י צושימה (津島修治);‏ 19 ביוני 1909 – 13 ביוני 1948) היה סופר יפני. השפעותיו כוללות את אקוטגאווה ריונוסוקה, מורסקי שיקיבו ופיודור דוסטויבסקי. בעוד שדזאי ממשיך להיחגג ביפן, הוא נותר אלמוני יחסית במקומות אחרים, כשרק קומץ מיצירותיו זמינות באנגלית. ספרו האחרון, "פסול מלהיות אדם", הוא יצירתו הפופולרית ביותר מחוץ ליפן.