stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם גרוס
אוסף משפחת גרוס > איסוף יודאיקה כביטוי לזהות יהודית

גרוס רואה בהתייחסות לזהות היהודית מניע חשוב באספנות של יודאיקה. אספנות פרטית של יודאיקה צמחה במאה העשרים במקביל לפתיחתם של מוזיאונים יהודיים במקומות שונים בעולם. העיסוק הגובר בתחום היה לדעתו חלק מניסיון לשמר ולהזכיר אורחות חיים יהודיים ההולכים ונעלמים, אך נועד גם להציג היבטים חשובים של המסורת, ההיסטוריה ואורח החיים היהודי. בכך מסביר גרוס גם את בחירתו האישית בתחום זה. הוא רואה את היהדות במשמעות כוללת ומקיפה של היסטוריה ותרבות - ומגדיר אותה כעמיות, כפי שהיא מוגדרת על ידי זרם היהדות הרקונסטרוקציוניסטית.
תפיסה זו עומדת ביסוד השתייכותו הפעילה לקהילה של הזרם המסורתי (קונסרבטיבי) בתל אביב והוא רואה בה את המניע העיקרי להתמסרותו לאיסוף ולמחקר של יודאיקה. גרוס רואה בתפילה ובשמירת מסורות דתיות, כמו גם במחקר ובאספנות, דרכים שבהן הוא מממש את הזהות היהודית שלו. בהנגשת האוסף לציבור הרחב באמצעות תערוכות ופרסומים הוא רואה דרך להפיץ ולהעמיק את תפישת היהדות כמכלול.
אוסף משפחת גרוס > יודאיקה כעדות היסטורית

גרוס טוען שטעות היא להגדיר יודאיקה כ"אמנות יהודית". חפצי יודאיקה נוצרו במטרה לקיים טקס דתי שיש מצווה לקיימו, שלא כמו פסל או ציור שנוצרו כדי שיגרמו הנאה והתפעלות. הערך האסתטי, המשמעותי כל כך ליצירת אמנות, היה תמיד שולי ליוצריהם של חפצי היודאיקה.
חשיבות השימור והמחקר של פריטי יודאיקה היא לדעתו בכך שהם מהווים עדות לאורחות חיים ולכן מעמדם הוא כמעמד כל תעודה המשמשת לחקר ההיסטוריה והתרבות היהודית. ההתחקות אחר נסיבות יצירתו של חפץ, חומרי הגלם, המצב הכלכלי והרקע החברתי של היוצר ושל בעל החפץ, וכן גלגוליו של החפץ מיד ליד, כל אלה שופכים אור על החיים היהודיים במקום ובפרק זמן בהיסטוריה. תשמישי הקדושה הם מעין מראה המשקפת את עולמם הרוחני ואמונותיהם של היוצרים והמשתמשים גם יחד. היבט משמעותי נוסף הוא עדותם של פריטי היודאיקה על האינטראקציה התרבותית שהתקיימה תמיד בין היהודים לבין הסביבה הנוצרית והמוסלמית שבקרבה חיו.
עם זאת גרוס טוען כי אוספי היודאיקה המוצגים במוזיאונים היהודיים עשויים להציג את חיי היהודים בצורה מטעה. חפצים העשויים מחומרים יקרים כמו כסף, זהב, משי וקטיפה, היו רחוקים מהישג ידם של רוב היהודים במהלך הדורות, והשתייכו בעיקר לאליטה כלכלית. העובדה ששרדו רק מעט חפצי יודאיקה קודם למאה ה-19 עשויה להיות עדות לכך. בבתיהם של דלת העם, שהיו הרוב בקרב היהודים בכל התפוצות לא היו כלל חפצים מיוחדים לצורכי קיום מצוות, או שהיו אלה חפצים העשויים מחומרים פשוטים וזולים שלא היה כדאי לשמרם. תובנה זו הביאה אותו עם הזמן להרחיב את אוספיו ומחקריו לתחומים נוספים של תרבות חומרית יהודית. אחד מהם הוא חקר ואיסוף של קמיעות, הפותח חלון לחייהן של שכבות עממיות. בעבור המוני העם שחיו בעוני ובדלות היה הקמיע דרך לגייס את אמונתם הדתית להתמודדות עם קשיי החיים והסכנות האורבות בהם. קמיעות מחומרים פשוטים, כמו קלף, נייר ומתכות, שנועדו להגן על היולדת ועל היילוד, ולשמור מפני מחלות ואסונות, היו חלק מחיי היום יום בקהילות אשכנזיות, ספרדיות ומזרחיות בכל מקום, בכל הזמנים וגם כיום.
תחום נוסף של התרבות החומרית היהודית שבו מתמקד גרוס הוא איסוף ומחקר של דימויים חזותיים ודקורטיביים בדפוס על גבי נייר, שהופיעו בכמות גדלה והולכת מאז סוף המאה ה-18: קמיעות, ספרים, הגדות, עלונים, כרטיסי ברכה, גלויות, כתובות, לוחות שנה, תמונות של המקומות הקדושים ושל רבנים, קישוטי קיר לבית הכנסת ולסוכה, ועוד. גרוס טען שחומרים אלה משמשים מקור תיעודי רב ערך לחקר ההיסטוריה והתרבות היהודית.
בלשונו של גרוס – כל פריט מן העבר שבאוסף הוא חלון שאמצעותו אפשר להציץ אל חיי יהודים בנקודה מסוימת של מקום וזמן ולהכיר בהמשכיות הקיום היהודי אל ימינו אלה.
הערות שוליים

↑  "Gross Family Collection in the Bezalel Narkiss Index of Jewish Art".
1 2  William L. Gross: Collecting Judaica Since 1945. In: Jewish Collectors and Their Contribution to Modern Culture, (pp. 341 – 352), Heidelberg, 2011
↑  ed:Shalom Sabar, Emile Schrijver, Falk Wiesemann Zutphen, Windows on Jewish worlds : essays in honor of William Gross, collector of Judaica on the occasion of his eightieth birthday, Walburg Pers bv,, 2019, עמ' 17 - 21
↑  יד המזל - ח'מסות מאוסף משפחת גרוס ומאוסף המוזיאון, מוזיאון ארץ ישראל תל אביב 20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262155505171  GND: 119294362  ISNI: 0000 0000 6657 1886  LCCN: n97034929  NKC: zmp20211111456  SUDOC: 077341600  VIAF: 27297408   WorldCat (עם VIAF): 27297408 
תשמישי קדושה מאיטליה באוסף משפחת גרוס
מגילת אסתר אשכנזית מאוירת, מהמאה ה-18, אוסף משפחת גרוס ויליאם ביל וליזה, תל אביב ישראל
זרם בוקע (גלי מים)

סקיצה של הזרם הבוקע (מתחת לשפלים של הגלים) וזרם הסעת המסה המושרה על ידי הגלים (מעל השפלים) בחתך אנכי של אזור הגלישה.
זרם בוקע (באנגלית: Undertow) הוא מונח באוקיינוגרפיה פיזיקלית לתיאור זרם תת-מימי ממוצע שנע אופשור (offshore), כלומר החוצה מהחוף, כאשר גלים מגיעים לחוף. הזרם הבוקע הוא מאפיין הכרחי ואוניברסלי של התנהגות שדה הזרימה בסמוך לחוף: זהו זרם חזרה המקזז את זרם האונשור (זרם אל החוף) המושרה על ידי גלים בשכבת המים העליונה. מהירויות הזרימה של הזרם הבוקע הן בדרך כלל חזקות ביותר באזור הגלישה (surf zone),  כאשר המים רדודים והגלים גבוהים אודות לתהליך ההחפה שעברו.
בשימוש הנפוץ, במונח "זרם בוקע" נעשה לפעמים שימוש מוטעה כדי להתייחס לזרמי סחף (rip currents). זרם בוקע נוצר בכל מקום בתחתיתם של גלים שמתקרבים לחוף, בעוד שזרמי סחף הם זרמי אופשור מקומיים צרים הנוצרים במקומות ספציפיים לאורך החוף. שלא כמו זרמים בוקעים, זרמי סחף הם חזקים יותר בפני המים מאשר בסמוך לקרקעית.
תיאור

"זרם בוקע" הוא זרם אופשור יציב, הנוצר מתחת לגלים בסמוך לחוף. מבחינה פיזיקלית, בסמוך לחוף, שטף המסה שמשרים הגלים בין שיא לשפל הוא לכיוון אונשור. הובלת המסה הזו מתרחשת בעיקר בחלק העליון של השכבה הגלית, ודועכת מהר עם העומק. כדי "לפצות" על כמות המים המועברת אל החוף, זרם אופשור ממוצע מסדר שני (כלומר פרופורציונלי למשרעת הגל בריבוע) מתפתח בחלק העמוק יותר של השכבה הגלית. זרם זה, הזרם הבוקע, משפיע על הגלים בכל מקום בסמוך לחוף, שלא כמו זרמי סחף הממוקמים במיקומים מסוימים לאורך החוף.
במונח "זרם בוקע" נעשה שימוש במאמרים מדעיים העוסקים באוקיינוגרפיה של חופים. ההתפלגות של מהירויות הזורם בזרם הבוקע היא חשובה שכן היא משפיעה באופן חזק על תהליכי הובלת המשקעים שמתרחשים בחוף. ממש לפני הגעת הגלים לאזור הגלישה (ומחוצה לו) ישנו זרם אונשור סמוך לקרקעית הנגרם מהאפקט של סחיפת סטוקס. בתוך אזור הגלישה, זרמים בוקעים חזקים מייצרים זרמי אופשור סמוכים לקרקעית. הזרמים המנוגדים הללו עשויים להביא ליצירת שרטונים היכן שהזרמים מתכנסים - בסמוך לנקודת השבירה של הגלים (או קרוב אליה - איפשהו באזור הגלישה), שמייצגת את נקודת המפנה בכיוון הזרימה הממוצעת.
ראו גם

זרם סחף
ז'אן-קלוד בריסו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביולי 1944 הרובע השמונה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  11 במאי 2019 (בגיל 74) פריז, צרפת
 שם לידה:  Jean-Claude Henri Louis Brisseau 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  פרס תרבות צרפת לקולנוע (2003)  נמר הזהב (2012) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן-קלוד בריסו (בצרפתית: Jean-Claude Brisseau;‏ 17 ביולי 1944 – 11 במאי 2019) היה יוצר סרטים צרפתי. מוטיבים חוזרים ביצירתו היו אלימות ומיניות, באחדים מסרטיו משולבים אלמנטים פנטסטיים. בין הידועות שביצירותיו: "דברים סודיים" (2002), "מלאכיות בעירום", סרטו הסמי-אוטוביוגרפי משנת 2006, והסרטים מראשית דרכו "חתונה לבנה" (1989), הופעתה הראשונה של ונסה פאראדי בקולנוע ו"המולה וזעם" (1988), שעסק במצוקת הקיום והאלימות בפרברי פריז.
ב-1988 זכה בפסטיבל קאן בפרס מיוחד בקטגוריית יוצרים צעירים, בעבור סרטו "המולה וזעם". סרטו משנת 1992, סלין, היה מועמד לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. עבור "דברים סודיים" הוענק לו בשנת 2003 פרס התרבות הצרפתית בפסטיבל קאן. בשנת 2012 זכה סרטו "נערה משום מקום" בפרס ברדלס הזהב, הפרס הראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לוקרנו שבשווייץ.
כיהן כפרופסור בבית הספר לקולנוע "לה-פמי" (La Fémis).
בשנת 2005 הורשע בהטרדה מינית של שתי שחקניות, אותן בחן באודישנים. נגזרה עליו שנת מאסר על תנאי. עלילת סרטו "מלאכיות בעירום" מבוססת באופן חלקי על מקרה זה.
נפטר בפריז ב-11 במאי 2019.
פילמוגרפיה

1975: La Croisée des Chemins
1982: Contes modernes - segment L'échangeur
1983: Un jeu Brutal
1988: המולה וזעם
1989: חתונה לבנה
1992: סלין
1994: המלאך השחור
2000: Les Savates du bon Dieu
2002: דברים סודיים
2006: מלאכיות בעירום
2009: הרפתקאות ארוטיות
2012: הנערה משום מקום
חארב עבדאללה

חארב עבדאללה סוהיל אל-מאזמי (בערבית: حارب عبد الله سهيل المازمي, בתעתיק מדויק: חארב עבדאללה סהיל אלמאזמי; נולד ב-26 בנובמבר 2002 בשארג'ה שבאיחוד האמירויות הערביות) הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת שבאב אל-אהלי מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
קריירת מועדונים

עאדל גדל במחלקת הנוער של שבאב אל-אהלי, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2019 במסגרת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קריירה בינלאומית

ב-12 באוקטובר 2020 ערך עבדאללה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בהפסד 1–2 לנבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות. ב-29 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–1 על נבחרת קוריאה הדרומית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת איחוד האמירויות הערביות לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת איחוד האמירויות הערביות – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ח'סיף •  2 אידריס •  3 סולטאן •  4 אל-האשמי •  5 סאלמין •  6 ראשד •  7 מבח'ות •  8 א-זעאבי •  9 על. סאלח •  10 לימה •   11 קאנדו •  12 אל-חמאדי • 13 אל-עטאס •  14 חמד • 15 נאדר • 16 עבאס • 17 עיסא • 18 רמדאן • 19 אבראהים • 20 א-רסאני • 21 ח. עבדאללה • 22 תווחיד • 23 עאדל • 24 א. עבדאללה • 25 עב. סאלח • 26 נאסר • מאמן: בנטו |  1 ח'סיף •  2 אידריס •  3 סולטאן •  4 אל-האשמי •  5 סאלמין •  6 ראשד •  7 מבח'ות •  8 א-זעאבי •  9 על. סאלח •  10 לימה •   11 קאנדו •  12 אל-חמאדי • 13 אל-עטאס •  14 חמד • 15 נאדר • 16 עבאס • 17 עיסא • 18 רמדאן • 19 אבראהים • 20 א-רסאני • 21 ח. עבדאללה • 22 תווחיד • 23 עאדל • 24 א. עבדאללה • 25 עב. סאלח • 26 נאסר • מאמן: בנטו | איחוד האמירויות הערביות |
ורחני ביסטרי

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  זקרפטיה זקרפטיה
 מחוז משנה:  חוסט
 תאריך ייסוד:  1651 
 גובה:  544 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,249 (2001)
 קואורדינטות:  48°37′41″N 23°31′22″E﻿ / ﻿48.628055555556°N 23.522777777778°E﻿ / 48.628055555556; 23.522777777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםורחני ביסטרי(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםורחני ביסטרי(למפת זקרפטיה רגילה) אוז'הורוד מוקצ'בו חוסט וינוהרדיב סבליאבה רחיב לבוב איוואנו-פרנקיבסק רומניה הונגריה סלובקיה פוליןורחני ביסטרי(למפת זקרפטיה מוגדלת) אוז'הורוד מוקצ'בו חוסט וינוהרדיב סבליאבה רחיב לבוב איוואנו-פרנקיבסק רומניה הונגריה סלובקיה פוליןורחני ביסטרי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ורחני ביסטרי (באוקראינית: Верхній Бистрий; ברוסית: Верхний Быстрый; בהונגרית: Felsőbisztra, "פלשביסטרה", או Felsősebes, "פלששבש"; בצ'כית: Vyšný Bystrý, "וישני ביסטרי"; ביידיש: אויבר-ביסטרא) הוא כפר במחוז זקרפטיה באוקראינה. הכפר שוכן במקום בו נשפך נחל ביסטרה אל נהר ריקה (אנ').
היסטוריה

האזכור הראשון של הכפר הוא מאמצע המאה ה-17, אז נודע בשם ההונגרי "שבשפטק" (Sebespatak) שמשמעו "נחל מהיר" (על שם הנחל שזורם בכפר), וכעבור זמן קצר הוא קיבל גם את הגרסה הסלאבית "ביסטרה" או "ביסטרי" בעלת המשמעות הדומה, ולעיתים גם הגרסה הסלאבית מופיעה כשם ההונגרי. במהלך המאה ה-19 נוספה בשפות השונות תחילית כך שמשמעות השם תהיה "ביסטרה/ביסטרי עילית", כדי להבדיל משם הכפר הקרוב ניז'ני ביסטרי (אוק'), "ביסטרה/ביסטרי תחתית".
הכפר היה שייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית עד להתפרקותה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנים הראשונות שלאחר המלחמה האזור השתייך להונגריה וב-1920 עבר כמו יתר זקרפטיה לידי צ'כוסלובקיה.
ב-1939 האזור סופח על ידי הונגריה אשר החזיקה בו עד לשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה האזור עבר לשליטת ברית המועצות עד שב-1991 ברית המועצות התפרקה והאזור עבר לשליטת אוקראינה.
הקהילה היהודית

מבחינה מנהלית, ובפרט מבחינת מפקדי אוכלוסין, ברוב שנות קיומו הכפר היה כפוף לכפר הקרוב והגדול יותר מאידאן (אוק'), כך שאין מידע רשמי רב לגבי גודל הקהילה בכפר עצמו. העדות הרשמית הראשונה היא שישבו בו 20 יהודים ב-1830. לקהילה היו מוסדות עצמאיים כמו בית כנסת ובית קברות יהודי (שהעדות הראשונה לו היא מ-1865) והיא הייתה כפופה לרב של וולובה. יהודי הכפר היו חסידים, רובם השתייכו לחסידויות דולינה, זידיטשוב וספינקה ועליהם נוספו כמה חסידי ויז'ניץ, סיגט ובעלז. רוב היהודים עסקו במסחר או במלאכה.
לפי ההערכות היו בכפר כ-200 יהודים או יותר מכך ערב השואה. עם הכיבוש ההונגרי ב-1939 החלו צעדים כלכליים נגד היהודים ורבים נותרו ללא פרנסה. בקיץ 1941 גורשו מרחבי הונגריה מי שנחשבו חסרי אזרחות הונגרית, ובפרט רוב יהודי הכפר, והם נרצחו בטבח בקמניץ-פודולסקי בחודש אוגוסט באותה שנה. מי שנותרו בכפר גורשו באפריל 1944 לגטו שהוקם בכפר איזה שליד העיר חוסט, וכעבור זמן לא רב יושבי הגטו שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
הערות שוליים

1 2  Sebestyén, Zsolt (2012). Máramaros megye helységneveinek etimológiai szótára (PDF) (בהונגרית). Nyíregyháza: Bessenyei Könyvkiadó. p. 28. ISBN 978-615-5097-53-9.
1 2 3 4 5 6  שלמה יעקב גרוס, יצחק יוסף כהן, ספר מארמארוש: מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן, תל אביב, תשמ"ג, עמ' 455–456, באתר היברובוקס
1 2 3 4 5 6 7 8  קהילת יהודי ביסטרה, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  בית הקברות היהודי של ורחני ביסטרי באתר ESJF (באנגלית)
זואומורפיזם

ידית דלת בצורת דג מגרמניה, דוגמה ליצירת אמנות זואומורפית
זואומורפיזם (באנגלית: Zoomorphism) הוא ייחוס מאפיינים של בעלי חיים לבני אדם, אלוהויות או תופעות טבע. מקורה של המילה הוא מיוונית (צירוף של זואו - ζωον, שפירושה "חיה", ומורפיזם- μορφη, שפירושה "צורה"). בהקשר של אמנות, זואומורפיזם יכול לתאר אמנות המדמיינת את בני האדם כבעלי חיים לא אנושיים. ניתן להגדיר זאת גם כאמנות המציגה מין אחד של בעלי חיים כמין אחר של חיה, או אמנות המשתמשת בבעלי חיים כמוטיב חזותי. זואומורפיזם מתרחש גם בהקשר דתי, לדוגמה בדת מצרים העתיקה, אלוהויות תוארו בצורה של בעלי חיים.
זואומורפיזם משמש גם בספרות, כאמצעי פיגורטיבי בשירה ובפרוזה, כדי לתאר את מעשיהם של בני אדם או חפצים, כבעלי התנהגות או מאפיינים של בעלי חיים. לדוגמה בספר דברים לג' יז', מתואר יוסף כ:”בכור שורו הדר לו וקרני ראם קרניו בהם עמים ינגח יחדו אפסי ארץ”.
השימוש בזואומורפיזם נפוץ גם כאלמנט דקורטיבי לחפצים, שבדרך כלל הם פשוטים בצורתם ובעיצובם.
האנשה (בלעז: אנתרופומורפיזם) היא ההפך מזואומורפיזם ומשמעותה ייחוס תכונות אנושיות למי שאינו אדם (בעלי-חיים, חפצים דוממים, איתני הטבע, אלים וכן הלאה). האנשה משמשת לעיתים קרובות גם בספרות או בסלנג יומיומי.
דוגמאות > ייצוג זואומורפי בדת

פסלון של האל המצרי אנוביס, שגופו גוף אדם וראשו ראש תן
פסלון של האל המצרי הורוס, שגופו גוף אדם וראשו ראש בז
הופעת רוח הקודש כיונה בברית החדשה (הבשורה על-פי לוקאס ג', כב'), ”וַיֵּרֶד עָלָיו רוּחַ הַקֹּדֶשׁ בִּדְמוּת גּוּף כְּיוֹנָה וַיְהִי־קוֹל מִן־הַשָּׁמַיִם לֵאמֹר אַתָּה בְּנִי יְדִידִי בְּךָ רָצִיתִי׃”.
ייצוג מרקוס המבשר כאריה באיקונוגרפיה הנוצרית המאוחרת.
בהינדואיזם, גארודה, בן הלוויה של האל וישנו, מתואר כנשר או יצור עם חצי גוף של ציפור וחצי גוף אנושי.
האלים המצריים תוארו לעיתים קרובות כחיות או שילוב של אדם וחיה.
שמותיהן של שתי הנביאות התנכ"יות - דבורה הנביאה וחולדה הנביאה, שהיו בתלמוד הבבלי שפרשו שהם מונחים זואומורפיים המתייחסים לחיות דבורה וחולדה.
דוגמאות > שימוש בביטויים זואומורפים בשפה ובספרות

”הים שואג בזעף של רוחות וכפור” -קטע מהשיר "סופה" של יענקל'ה רוטבליט
דוגמאות > ייצוג האנושות בהקשר האבולוציוני

הזואולוג דזמונד מוריס בספריו ב"קוף העירום "וגן החיות האנושי", האנתרופולוג והפסיכולוג רוברט ארדרי בספרו "בראשית הייתה אפריקה", וקונראד לורנץ, אבי מדע האתולוגיה בספרו "תוקפנות", כתבו כולם מנקודת מבט סוציוביולוגית. הם ראו את המין האנושי כחיה, הכפופה לחוק האבולוציוני של הישרדות החזקים ביותר באמצעות הסתגלות לסביבה הביופיזית.
דוגמאות > ייצוג זואומורפי באמנות האסלאם

האמנות האיסלאמית מספקת דוגמאות רבות לזואומורפיזם בחפצי אמנות, וכיוון שחפצים אלה מגיעים ממורשת אסלאמית, הם מוסרים לרוב מהקשר דתי עקב המסורת האניקונית של אי הצגת דמויות דתיות, אנשים או בעלי חיים. לכן, רוב הייצוג הפיגורטיבי של בעלי החיים באמנות האסלאמית מקורו בחפצים חילוניים. הסגנון הזואומורפי מאפשר לאמנים לעצב צורות ועיצובים של בעלי חיים, מסורת שהייתה קיימת כבר במאה השביעית, לאחר התפשטות האסלאם מעבר לחצי האי ערב.
תמונות

צלמית זואומורפית, מהתרבות הירמוכית של התקופה הנאוליתית הקרמית (כ-6,000 לפנה"ס), שנמצא בשער הגולן
כלי זואומורפי דמוי פר מתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל (כ-1,200 לפנה"ס)
מנורת שמן בצורת ציפור, המתוארכת לסוף המאה ה-12 תחילת המאה ה-13, עשויה ברונזה יצוקה, ומשובת בכסף ונחושת
כלי יו מסין (שושלת ג'ואו) עם ראשי עגל
הערות שוליים

↑  William Ickes, Compatible and Incompatible Relationships, Springer Verlag, 1985, p.26
↑  Gregory, Tori (2007-10-30). "Timeline of Art History2007394Timeline of Art History. Last visited June 2007. Gratis Metropolitan Museum of Art New York, NY URL: www.metmuseum.org/toah/splash.htm". Reference Reviews. 21 (8): 45. doi:10.1108/09504120710839029. ISSN 0950-4125.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2023000698 
קליגרמה של נמר בכתב ערבי, דוגמה לקליגרפיה זואומורפית
וייווק

| --- | --- |

חוף בוייווק
 מדינה:  פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
 מחוז:  ספיק מזרח
 שפה רשמית:  אנגלית, טוק פיסין,   בויקין (Boikin),   קאירירו (Kairiru)
 תאריך ייסוד:  1919 
 גובה:  5 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  33,000 (2011)
 קואורדינטות:  3°33′00″S 143°38′00″E﻿ / ﻿3.55°S 143.63333333333°E﻿ / -3.55; 143.63333333333 
 אזור זמן:  UTC +10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פפואה גינאה החדשה מוגדלת) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט וייווק(למפת פפואה גינאה החדשה רגילה) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט וייווק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וייווק (Wewak) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז ספיק מזרח. העיירה שוכנת על חופו הצפוני של האי. היא העיירה הגדולה ביותר בין מדנג שבפפואה גינאה החדשה לבין ג'ייפורה שבמערב גינאה החדשה אשר תחת שלטון אינדונזיה. וייווק היא מקום מושבה של הדיוקסיה הקתולית של וייווק. אוכלוסיית העיר מנתה 33,000 תושבים בשנת 2011.
היסטוריה

בין השנים 1943–1945 הייתה וייווק הבסיס האווירי הגדול של חיל האוויר היפני בגינאה החדשה. הבסיס היווה מטרה שהופצצה פעמים רבות על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ועל ידי חיל האוויר האמריקני, בולטת במיוחד ההפצצה במסגרת הפשיטה על וייווק ב-17 באוגוסט 1943. ממערב לווייווק נמצא חצי אי הנקרא כף וום (Wom), שבו נכנעו הכוחות היפנים בגינאה החדשה לבעלות הברית וכיום ניתן לראות בו אנדרטה לציון האירוע. באוגוסט 1945 נשפטו שני פושעי מלחמה יפנים בבית דין שהוקם ליד וייווק באשמת הטלת מומים ובאשמת קניבליזם. אחד מהם נדון למוות אך עונשו הומתק לחמש שנות מאסר והשני זוכה מכל אשמה.
גאוגרפיה

המרכז הישן של העיירה ממוקם על חצי אי קטן ושאר האזור הבנוי של העיירה משתרע על רצועת אדמה צרה שבין חוף הים לבין רכס הרים שבתוכי הארץ. חלקה המזרחי של העיירה גם הוא חצי אי שעליו שוכנים בית החולים של העיר ונמל התעופה. וייווק מקושרת באמצעות כביש לשלושה כפרים השוכנים על נהר ספיק, למרות שהכביש לא תמיד במצב המאפשר נסיעה. בנוסף, מחוברת העיר באמצעות כביש החוף המקשר אותה עם ערי החוף שממערב לה.
אקלים

האקלים בווייק הוא טרופי. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-31 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הלילית הממוצעת היא כ-23 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים בכל השנה.
ראו גם

הפשיטה על וייווק
הערות שוליים

↑  Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics  - www.citypopulation.de
↑  Japanese cannibalism מתוך הטיימס 4 בנובמבר 1945
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545158205171  GND: 4570332-2  LCCN: n97099829  VIAF: 125662171   WorldCat (עם VIAF): 125662171
חאפיי ז'ונגי

| --- | --- |

Hafei Zhongyi
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Hafei Xinzhongyi  Hafei Carga  Effa VAN  Effa Furgão  Micro MPV Junior
 יצרן:  Hafei Motor (אנ') (שם רשמי: Hafei Motor Co., Ltd, בסינית: 哈飞汽车}
 שנות ייצור:  1999–היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 סיווג:  מיניוואן  מסחרית  מיניבוס
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1.0 ליטר (מנוע בנזין, מסוג "DAM10R")  4 צילינדרים, 1.3 ליטר (מנוע בנזין, מסוג "DAM13R")
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 5 מהירויות
 מעצב:  פינינפארינה
חאפי ז'ונגי (באנגלית: Hafei Zhongyi) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Hafei Motor  (אנ') (שם רשמי: Hafei Motor Co., Ltd, בסינית: 哈飞汽车) אשר מיוצרת משת 1999 ועד היום בסין.
בדצמבר 2007 דגם "חאפיי ז'ונגי" הושק בצ'ילה. בארצות הברית שווק דגם "חאפיי ז'ונגי" בתצורת טנדר, בשם: "C-MAG".
דגמי "חאפיי ז'ונגי" הורכבו באורוגוואי באמצעות "Effa Motors" (אנ'), ושווקו גם בברזיל.
דגמים

מסחרית.
מיניבוס.
מיניוואן.
טנדר.
תמונות

"חאפיי ז'ונגי", שנת 2011 – מסחרית
"חאפיי ז'ונגי" – מסחרית
"חאפיי ז'ונגי" – מסחרית
"חאפיי ז'ונגי" – מיניבוס
"חאפיי ז'ונגי"
"חאפיי ז'ונגי"
הערות שוליים

↑  "חאפיי ז'ונגי" בברזיל Blog do Play - Effa expões seus veículos comerciais na Fenatran
↑  "חאפיי ז'ונגי" alibaba.com/showroom/hafei-zhongyi
↑  "חאפיי ז'ונגי", שנת 2007 - תמונה carroya.com/vehiculo/usado/hafei/zhongyi/2007
↑  "חאפיי ז'ונגי" - טנדר made-in-china.com/showroom/lbautoparts/product
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חאפיי ז'ונגי".
ז'אן-קלוד טרישה

| --- | --- |

ז'אן-קלוד טרישה
 לידה:  20 בדצמבר 1942 (בן 81) ליון, צרפת
 מדינה:  צרפת
 השכלה:  בית הספר הלאומי למנהל (1971)  תיכון קונדורסה  École nationale supérieure des mines de Nancy  המכון למדע המדינה פריז  Lycée Fénelon Sainte-Marie 
 מעסיק:  Inspection générale des finances 
 תפקיד:  נשיא הבנק המרכזי האירופי (1 בנובמבר 2003 - 31 באוקטובר 2011)
 מפלגה:  המפלגה המאוחדת-סוציאליסטית 
 פרסים והוקרה:  פרס קרל הגדול (2 ביוני 2011)  הצלב הגדול של מסדר השמש העולה (2018)  Paul A. Volcker Lifetime Achievement Award for Economic Policy (2014)  קצין בלגיון הכבוד (31 בדצמבר 1999)  פרס הכלכלה העולמית (2011)  Financial Times Person of the Year (2007)  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (10 במאי 1995)  מסדר ההצטיינות של הסן (26 באוקטובר 2011)  מפקד בלגיון הכבוד  הצלב הגדול של מסדר הנסיך אנריקה  מפקד עם כוכב במסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  הצלב הגדול דרגה ראשונה של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 חתימה:   
 
ז'אן-קלוד טרישה (שם מלא בצרפתית:  Jean-Claude Trichet;‏ נולד ב-20 בדצמבר 1942 בליון, צרפת) הוא בנקאי צרפתי, אשר שימש כנשיא הבנק המרכזי האירופי החל משנת 2003 ועד לשנת 2011. כמו כן, הוא מכהן כחבר בדירקטוריון הבנק להסדרי סליקה בינלאומיים. הוא מכהן כיו"ר הקבוצה האירופאית בוועד השלישייה. טרישה דורג חמישי ברשימה שערך ניוזוויק של האישים המשפיעים ביותר בעולם, כחלק משלשת הכוח הכלכלית הכוללת את בן ברננקי (דורג רביעי) ומסאקי שיראקאווה (דורג שישי).
ביוגרפיה

טרישה חונך ב- École des Mines de Nancy, היכן שהוא השלים את לימודיו בשנת 1964. הוא עבר ללמוד בסיאנט פו, עד לשנת 1966, ולאחר מכן בבית הספר הלאומי למנהל (École Nationale d'Administration; ENA) בשנים 1969-1971, שני מוסדות צרפתיים להשכלה גבוהה בתחום מדע המדינה והמנהל הממשלתי. בשנת 1987 טרישה נהפך לחבר בגוף ייעוץ פיננסי בר-השפעה המבוסס בוושינגטון, ה- Group of Thirty. מאוחר מכן, בשנת 1993 הוא מונה לנגיד הבנק המרכזי בצרפת. ב-1 בנובמבר 2003 בא במקומו של ווים דויסנברג כנשיא הבנק המרכזי האירופי. בשנת 2008, טרישה זכה בפרס ה- Vision for Europe Award עבור תרומתו לקידום אינטגרציה אירופאית רחבה יותר.
בינואר 2003 טרישה הועמד למשפט יחד עם שמונה נוספים באשמת אי-סדירויות בבנק קרדי ליונה, אחד מהבנקים הגדולים בצרפת. טרישה היה ממונה על האוצר הצרפתי באותה התקופה. הוא נוקה מאשמה ביוני 2003, מה שפינה עבורו את הדרך להתקדם לתפקיד נשיא בנק המרכזי האירופי. טרישה ייחס את משבר הבנקאות של שנת 2009 להערכת חסר של סיכונים בקרב הקהילה הפיננסית הבינלאומית. הוא קרה לרפורמה להפחתת החשיבה לטווח-קצר בקרב הבנקים ולהגברת השקיפות. טרישה היה קורבן לביקורת על תגובתו של הבנק המרכזי האירופי למיתון הגדול, שהתמקדה ביציבות מחירים על פני התאוששות וצמיחה.
ב- 31 באוקטובר 2011, הוחלף טרישה בתפקידו כנשיא הבנק המרכזי האירופי, על ידי הבנקאי והכלכלן האיטלקי מריו דראגי.
הערות שוליים

↑  השלישייה הכלכלית, Samuelson, Robert J. ‏ (December 20, 2008), ניוזוויק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334294605171  PLWABN: 9812406636105606  BnF: cb13526753t (data)  GND: 130568430  ISNI: 0000 0001 0823 3579  LCCN: no00101112  NKC: jo2016897581  NTA: 285490478  RERO: 02-A003910323  SUDOC: 050373110  VIAF: 74011150   WorldCat (עם VIAF): 74011150