stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
הערות שוליים

↑  על אודות אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באתר האוניברסיטה
1 2 3 4  לפי לוח 3 - סטודנטים באוניברסיטאות באתר המועצה להשכלה גבוהה, נכון לשנת הלימודים ה'תש"ף (2019–2020)
↑  התקציב הרגיל של ות"ת לשנת הלימודים תשע"ג נספח 4
↑  סקירה על בניין מעבדות ביוטכנולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון, באתר 'חלון אחורי', 18 ביוני 2015, מיכאל יעקובסון
↑  שחר אילן, הנשיא הבא של אוניברסיטת בן גוריון - פרופ' דניאל חיימוביץ מאוניברסיטת תל אביב, באתר כלכליסט, 14 באוגוסט 2018
↑  חנינא פורת, 40 שנה לנאום סאדאת ו-38 שנה לביקורו בבש, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 במאי 2017
↑  מוסדות להשכלה גבוהה החברים בארגון האוניברסיטאות הבינלאומי
↑  דני בלר, אוניברסיטת בן גוריון תכפיל את שטחה, באתר nrg‏, 13 בינואר 2013
↑  וואלה! עסקים‏, תרומת ענק: אוניברסיטת בן גוריון תקבל 400 מיליון דולר, באתר וואלה, 24 ביוני 2016
↑  יעקב לוי, פרויקט הקמפוס הצפוני: בניית כפר הסטודנטים החדש בבאר שבע בעיצומה, באתר mynet‏ באר שבע, 26 בספטמבר 2019
↑  תוכנית רב שנתית תשפ"ג-תשפ"ח - מוגש למל"ג. אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2022 עמ' 16 - 17.
↑  תוכנית רב שנתית תשפ"ג-תשפ"ח - מוגש למל"ג. אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2022 עמ' 22 - 38.
↑  מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, אתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
1 2  https://www.topuniversities.com/university-rankings/top-50-under-50/2016 דירוג QS לאוניברסיטאות הצעירות מ-50 שנה הטובות בעולם.
↑   ליאור דטל, מרצים בבן גוריון נגד הארכת כהונתה של נשיאת האוניברסיטה, באתר TheMarker‏, 22 בנובמבר 2017
↑  ע"פי עמ' 2 בפרוטוקול מספר 328 מישיבת הסינאט (לא מן המניין) של אוניברסיטת בן-גוריון, שהתקיימה ב-19 בנובמבר 2017: נציג הסנאט בוועדת החיפוש הציג את עבודת הוועדה, ואת הניסיון של נציגי הסנאט להביא שם לדיון את מצבה האקדמי של האוניברסיטה. לדבריו: "קבלנו הרבה פניות במכתבים מחברי הסגל עם חומר על המצב האקדמי של האוניברסיטה. ... לדעתי המקור העיקרי לבעיה זה הזנחה מתמשכת של סנאט האוניברסיטה. אנחנו לא חלק, אלא החלק החשוב ביותר באוניברסיטה. אוניברסיטה זה קודם כל חברי הסגל, לא בניינים. בגללנו העיר באר שבע פרחה ונהייתה עיר של הייטק, של רפואה, של השכלה גבוהה. אם רמת האוניברסיטה תרד ונהפוך להיות כאחת המכללות – מה יהיה עם העיר באר שבע?"
↑  University ranking results by fields in Shanghai, QS, Times and Leiden rankings.
↑  Israel - 9 institutions, ShanghaiRanking’s Academic Ranking of World Universities 2021, August, 15 2021
↑  World University Rankings 2022, The Times Higher Education World University Rankings/sorting by country
↑  פרופ' צ. פלח רקטור בפועל באונ' הנגב, דבר, 18 ביולי 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269119505171  PLWABN: 9811783968105606  BIBSYS: 90340864  BnF: cb11988817c (data)  CiNii: DA04818638  GND: 1035680-0  ISNI: 0000 0004 1937 0511  LCCN: n79061051  NLA: 35902842  RERO: 02-A005475410  SUDOC: 027957225  Trove: 1138774  VIAF: 149721248   WorldCat (עם VIAF): 149721248
סלאח ג'דיד

| --- | --- |

 לידה:  1926 דויר בעבדה, המדינה העלווית מדינת העלווים
 פטירה:  19 באוגוסט 1993 (בגיל 67 בערך) Mezzeh prison, סוריה 
 מדינה:  סוריה (1980–2024) סוריה
 השכלה:  האקדמיה הצבאית בחומס 
 השתייכות:  הצבא הסורי 
 תקופת הפעילות:  1946–1970 (כ־24 שנים)
 דרגה:    לואא' (מקבילה לדרגת אלוף)
 תפקידים בשירות
 רמטכ"ל צבא סוריה ה-12 (1963-1966)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות
 
סלאח ג'דיד (בערבית: صلاح جديد; 1926 – 19 באוגוסט 1993) היה מצביא ופוליטיקאי עלווי-סורי, ממנהיגי מהפכת הבעת' ב-1963 שלאחריה מונה לראש המטה הכללי של הצבא הסורי ה-12. ג'דיד היה שליט סוריה בפועל לאחר מהפכת העלווים בשנת 1966, עד מהפכת התיקונים של חאפז אל-אסד ב-1970.
ראשית חיים

ג'דיד נולד בשנת 1926 בכפר דויר בעבדה, ליד עיר החוף ג'בלה, למשפחה עלאוית משבט חדדין. עם זאת, ישנו דו"ח נוסף המציין את שנת הולדתו כ-1924. הוא למד באקדמיה הצבאית חומס, והצטרף לצבא הסורי ב-1946. ג'דיד היה במקור חבר במפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, אך מאוחר יותר הפך לחבר במפלגת הבעת' הסוציאליסטית הערבית, בראשות מישל אפלק וסלאח א-דין אל-ביטאר. ג'דיד שינה נאמנות שוב בשנות ה-50, כאשר הפך לחבר בתנועת הלאומיים הערבים, מפלגה אשר תמכה באמונותיו האידאולוגיות של גמאל עבד אל-נאצר. ג'דיד תמך ברפובליקה הערבית המאוחדת, רפובליקה מאוחדת הכללה את הרפובליקה הסורית השנייה ואת רפובליקת מצרים. האיחוד נוצר כצעד הראשון לקראת הקמת אומה כלל-ערבית אחת.
בתקופת הרפובליקה המאוחדת, ג'דיד הוצב בקהיר, שם הקים את הוועדה הצבאית לצד תומכי מפלגת בעת' אחרים בשנת 1959. המטרה העיקרית של הוועדה הצבאית הייתה להגן על קיומה של הרפובליקה הערבית המאוחדת. פרט לג'דיד חברי הוועדה הצבאית כללה את חאפז אל-אסד, עבד אל-כרים אל-ג'ונדי ומוחמד עמראן. הוועדה הצבאית ניסתה להציל את תנועת הבעת' הסורית מהשמדה. הרפובליקה הערבית המאוחדת התפרקה כאשר סוריה פרשה בעקבות הפיכה בשנת 1961. נזאים אל-קודסי, שהוביל את הממשלה הראשונה של סוריה לאחר פרישתה מהרפובליקה הערבית המאוחדת, רדף את ג'דיד בשל נאמנתו הנאצרית, והוא נאלץ לפרוש מצבא סוריה.
הפיכת הבעת' בסוריה

ב-8 במרץ 1963 התרחשה הפיכה שלטונית בסוריה אשר הובילה להדחתו של הנשיא, נאזים אל קודסי, ולהתחלת שלטון מפלגת הבעת' שנתמכה על ידי מצרים. ג'דיד היה ממנהיגי ההפיכה יחד עם בכירי בעת' נוספים. באותה שנה מונה ג'דיד לרמטכ"ל הכוחות המזוינים של סוריה.
מהפכת הנאו-בעת'

ג'דיד עלה לשלטון בסוריה לאחר שהוביל את מהפכת הנאו-בעת', מהפכה פנים-מפלגתית במפלגת הבעת' בסוריה, בה הפלג השמאלני-מרקסיסטי במפלגה, שנקרא נאו-בעת', השתלט בהפיכה אלימה על סוריה על חשבון הפלג הימני של המפלגה. לאחר ההפיכה הוביל ג'דיד שורה של רפורמות קיצוניות, הכוללות הלאמות ומדיניות מרכסיסטית קשוחה כנגד בעלי האדמות המסורתיים. בנוסף ג'דיד ביצע טיהורים נרחבים בתוך צבא סוריה והמנהל האזרחי במדינה, והציב את תומכיו בתפקידי מפתח. לאחר ההפיכה חלו מספר שינויים בשלטון: מונו נשיא וראש ממשלה מהמנהיגות הישנה האליטיסטית, אשר היוו "מנהיגי בובה" בידי הדמויות הצבאיות; והפרלמנט המשיך לפעול ללא סמכויות בפועל, כך שנשמרה חזות של משטר דמוקרטי. בעוד ג'דיד נשאר רחוק מעיני הציבור, כמזכיר השני של מפלגת הבעת', בעלי בריתו מילאו את התפקידים המובילים במדינה ובצבא. רבים מהם היו עלאווים מהצד השמאלי של מפלגת הבעת', מה שהעניק לממשלה אופי עדתי.
מדיניותו של ג'דיד בסוריה ובעולם הערבי

במדיניותו ג'דיד הדגיש את הלאומיות הסורית על חשבון הפאן-ערביות. תחילה פעל להתקרבות כלפי ברית המועצות ומצרים. תחת שלטונו של ג'דיד, סוריה יישרה קו עם הגוש הסובייטי ונקטה במדיניות נוקשה כלפי ישראל ומדינות ערב "ריאקציונריות", במיוחד ערב הסעודית. מ-1967 החל ביצירת הסתה פנימית נרחבת כנגד ישראל, ונטען כנגדו שהדבר נעשה בניסיון להסיט את תשומת לב האזרחים מהבעיות הפנימיות במדינה. מבחינה מקומית, ג'דיד ניסה לעשות שינוי סוציאליסטי של החברה הסורית בקצב מאולץ, ויצר אי שקט וקשיים כלכליים. מתנגדי הממשלה דוכאו בחומרה, בעוד מפלגת הבעת' הפכה לרשות המחוקקת ומפלגות אחרות נאסרו. במלחמת ששת הימים סוריה הוכתה בצורה קשה, כאשר רמת הגולן נכבשה על ידי ישראל. בעקבות זאת, התמיכה הציבורית בממשלתו ירדה בחדות. לאחר המלחמה, סוריה החרימה את ועידת חרטום בה העולם הערבי החליט על מדיניותו כלפי ישראל, והאשימה את שאר העולם הערבי בנקיטת יד רכה מדי כלפי ישראל. מאז סוריה נמצאה בבידוד יחסי בעולם הערבי.
ג'דיד תמך בהתארגנויות של הפליטים הפלסטינים בתוך ארצו, בהם ההתארגנות המשמעותית "א-צאעקה" (מכת-ברק בערבית). הארגון הוקם על ידי מפלגת הבעת' עצמה, ושימש כלי בידי השלטון כנגד מדינת ישראל.
הקונפליקט הפנימי מול אסד

בשנים הראשונות ג'דיד ניהל שלטון יציב, ובלם ניסיון הפיכה של הדרוזים בתוך מפלגת הבעת'. אולם נוצר קונפליקט פנים-עלאוי במפלגה, בין שר ההגנה חאפז אל-אסד לבין ג'דיד, בעיקר בשל התנגדותו של אסד לבידודה של סוריה בתוך העולם הערבי. מבחינה אידאולוגית, ג'דיד הדגיש את הסוציאליזם על חשבון הפאן-ערביות ואף על חשבון הצבא, ואילו אסד טען שיש לחזק את הצבא במיוחד בשל חשיבות המאבק נגד ישראל, וכן טען כי יש לחזק את הקשרים הבין-ערביים על מנת להצליח בעמידה איתנה מול ישראל. אסד החל לנקוט מדיניות סמויה של מינוי נאמנים לתפקידי מפתח בצבא, בהם מינוי מוסטפא טלאס לרמטכ"ל צבא סוריה. אסד מחה על ה"הרפתקנות" של ג'דיד, ודרש נורמליזציה של המצב הפנימי על ידי אימוץ חוקה קבועה, ליברליזציה של הכלכלה ותיקון הקשרים עם קבוצות שאינן בעת'יסטיות.
בעקבות אירועי ספטמבר השחור ב-1970 התעורר ויכוח בין אסד לג'דיד, כאשר האחרון רצה להיכנס לירדן ולעזור לאש"ף, והצבא אכן נכנס. החלטה זו לא זכתה לתמיכת סיעת הבעת' הימנית של אסד בטענה שאין להתערב בענייניה הפנימיים של מדינה ערבית אחרת, והכוחות נסוגו. כמו כן, אסד מנע את תמיכת חיל האוויר הסורי ואפשר את ניצחון הירדנים כנגד הסורים והפלסטינים. בעקבות זאת, ג'דיד רצה להדיח את אסד מהשלטון, אך בוועידה שכונסה הוא הודח על ידי אסד, שעלה לשלטון במקומו. זו הייתה מהפכת התיקונים.
לאחר ההפיכה, ג'דיד נשלח לכלא באל-מאזה בדמשק, שם ישב עד שנפטר מהתקף לב ב-1993.
הערות שוליים

1 2 3 4  Seale, Patrick, Asad of Syria: The Struggle for the Middle East, University of California: University of California Press, 1990, עמ' 61-66
↑  Tucker, Spencer; Roberts, Priscilla Mary, The encyclopedia of the Arab–Israeli conflict: a Political, Social, and Military History: A–F. Vol. 1, 2008, עמ' 535
↑  Bulloch, John, Obituary: Salah Jadid, The Independent, 1993
1 2 3 4  Moubayed, Sami M, Steel & Silk: Men and Women who shaped Syria 1900–2000, Cune Press, 2006, עמ' 259-260
1 2 3  Press, The Associated (1993-08-24). "Salah Jadid, 63, Leader of Syria Deposed and Imprisoned by Assad". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-05-06.
1 2  Robert Owen Freedman, Moscow and the Middle East: Soviet policy since the invasion of Afghanistan, CUP Archive, 1991, עמ' 40
מובילי הפיכת הבעת' בסוריה וסלאח ג'דיד (מימין) חוגגים את הצלחת ההפיכה
אופירה נבון

אופירה נבון (21 בינואר 1936 - 22 באוגוסט 1993; ה'תרצ"ו - ה'תשנ"ג) הייתה רעיית נשיא המדינה החמישי, יצחק נבון. פסיכולוגית במקצועה, ופעילת ציבור בנושאי חברה, חינוך ורווחה. נשיאת יוניצ"ף בישראל, וראש ארגון הגג של ארגוני הנכים בישראל.
ראשית חייה

נולדה בתל אביב בשנת 1936, לבתיה ספיטקובסקי ואליעזר רזניקוב-ארז, ממנו התייתמה בגיל 8.
לאחר שסיימה לימודי חינוך והוראה בסמינר לוינסקי, שירתה בצה"ל כמורה חיילת וככתבת צבאית בביטאון "במחנה". ב-1956, במהלך שירותה הצבאי, זכתה בתואר "צברית 56" של השבועון "העולם הזה", לאחר מכן תמונתה התנוססה על שערי כתבי עת ועיתונים ובזכות כך הפכה לסמל הצברית, בזכות מראהּ שנחשב לכל-ישראלי[דרוש מקור]. בעקבות זכייתה בתחרות היופי "נערת ישראל" נשלחה לייצג את המדינה במפגש "בנות עמים" שארגן המגזין "Elle" שבצרפת, וכתבה משם רשימות על חוויותיה, שכן פורסמו ב"העולם הזה". באותה שנה שיחקה בסרט הקולנוע "באין מולדת" לצד שייקה אופיר ושושנה דמארי.
בעקבות זכייה בתחרות יופי בינלאומית שנערכה בצרפת, שבה ייצגה את ישראל, קיבלה מלגה ללימודי פסיכולוגיה בארצות הברית. עם חזרתה לארץ, עבדה כפסיכולוגית שיקומית באיל"ן וכפסיכולוגית במיח"א ת"א.
בשנת 1963 נישאה ליצחק נבון, ששימש כמזכירו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון. לאחר מספר שנים בהן היו חשוכי ילדים, החליט הזוג נבון לפנות לשירות למען הילד בבקשה לאימוץ. לאחר כשנתיים וחצי של המתנה אושר להם לאמץ בת (נעמה), ומספר חודשים לאחר מכן הצליח הזוג להביא לעולם בן, לו קראו ארז, כשם נעוריה של אופירה.
אשת הנשיא

כשהתמנה יצחק נבון לנשיא ישראל בשנת 1978 הייתה נבון ילידת הארץ הראשונה שכיהנה כאשת הנשיא והחלה לעסוק בפעילויות ציבוריות שונות. היא הייתה פעילה בנושאי קידום מעמד הנשים, עשתה למען ילדים במצוקה ונרתמה לפעילות באגודות למען הילד. לאחר פרוץ מבצע שלום הגליל פגשה חיילים פצועים. נבון הקימה את "עצרת בית הנשיא לשלום הילד" וכן את קרן "אכפת לי", שיזמה פרויקטים בתחומי החינוך והרווחה. היא גם מילאה את תפקידי נשיאת יוניצ"ף בישראל וראש ארגון הגג של ארגוני הנכים בישראל. יחד עם נשות נשיאי מצרים וארצות הברית זכתה בתעודת הוקרה מיוחדת עבור פעילותה למען ילדים באזורים מוכי אסון.
אשת הנשיא > מחלתה ומותה

בקיץ 1979 במהלך שנותיה במשכן הנשיא חלתה נבון בסרטן השד, ובאוגוסט 1979 נותחה בבית החולים שיבא ועברה כריתה חלקית של השד. חודשיים לאחר הניתוח נסעה לבית החולים "בית ישראל" שבבוסטון, שם עברה במהלך חמישה שבועות טיפול חדשני הכולל החדרת מחטים לאזור הנגוע, תחת הרדמה מלאה וניתנו לה הקרנות וטיפול כימותרפי. התמודדותה האמיצה עם המחלה ותרומתה להעלאת המודעות לנושא הפכו אותה לסמל. נבון לא הסתירה את מחלתה ולא חששה להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי, הרבתה לדבר בנושא ועודדה נשים להיבדק כדי לאפשר גילוי מוקדם של המחלה. נבון סירבה לעבור כריתה מלאה של השד, אף כי הרופאים בארץ עדיין לא היו מיומנים בניתוח הסרה חלקי, והייתה לאחת הנשים הראשונות בארץ שעברו ניתוח הסרה חלקי בשילוב עם הקרנות וכימותרפיה. שבוע לאחר ניתוח ההסרה עמדה גאה ונרגשת בקבלת הפנים לנשיא מצרים, אנואר סאדאת בחיפה.
נבון הייתה בריאה במשך כעשור, עד שהמחלה התפרצה בשנית, וב-3 בינואר 1991 עברה ניתוח נוסף בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
באוגוסט 1993 נפטרה אופירה נבון מסיבוך של המחלה, בגיל 57. היא נקברה בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים.
קודם מותה, הביעה את התקווה כי גנים ציבוריים ייקראו על שמה, וכי ילדים ילכו לשחק ב"גן אופירה". מספר רשויות מקומיות כיבדו את רצונה, המוכר מביניהם הוא ״פארק אופירה״ הנמצא בעיר כרמיאל והוא אחד הפארקים הגדולים בעיר, אשר משתרע על שטח של 70 דונם. כמו כן, קרוי על שמה בית ספר יסודי בכפר סבא.
הערות שוליים

↑  בתיה ספיטקובסקי- (1903-1978), עבדה עשרות שנים בבית החולים  הדסה (תל אביב) כאחות בכירה
↑  כיפה אדומה - בין מחנות חיילי הנח"ל, "העולם הזה", גיליון 961 מ-15 במרץ 1956, עמוד 12
↑  ניסים משעל, ישראל 70 – להיות ישראלי, עמוד 63, ידיעות אחרונות
1 2  יהודה גולן, אופירה נבון נותחה – שוב התגלה אצלה סרטן השד, מעריב, 4 בינואר 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423617305171  ISNI: 0000 0000 2874 8003  LCCN: n88194775  VIAF: 36013906   WorldCat (עם VIAF): 36013906 
גן אופירה נבון בשכונת קטמון בירושלים
קבריהם של יצחק ואופירה נבון בחלקת גדולי האומה בהר הרצל
טיילת אופירה נבון בנהריה
ג'ון צ'יימברס (סטטיסטיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באפריל 1941 (בן 83) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 ידוע בשל:  יצירת שפת התכנות S
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת טורונטו 
 פרסים והוקרה:  פרס ACM למערכת תוכנה (1998)  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (1980)  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1999)  עמית האגודה הסטטיסטית המלכותית  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע 
 
ג'ון מקינלי צ'יימברס (באנגלית: John McKinley Chambers; נולד ב-28 באפריל 1941) הוא היוצר של שפת התכנות S והיה מחברי הצוות המובילים ביצירת שפת התכנות R.
קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טורונטו ותואר שני ושלישי בסטטיסטיקה מאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1998 קיבל צ'יימברס את פרס ACM למערכת תוכנה על פיתוח S.
צ'יימברס חבר באגודה האמריקאית לסטטיסטיקה (ASA), באגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS) ובמכון לסטטיסטיקה מתמטית.
ספריו

Chambers, John M. (1977). Computational methods for data analysis. New York: Wiley. ISBN 0-471-02772-3.
Chambers, John M. (1983). Graphical methods for data analysis. Belmont, Calif: Wadsworth International Group. ISBN 0-534-98052-X.
Chambers, John M. (1984). Compstat lectures: lectures in computational statistics. Heidelberg: Physica. ISBN 3-7051-0006-8.
Becker, R.A.; Chambers, J.M. (1984). S: An Interactive Environment for Data Analysis and Graphics. Pacific Grove, CA, USA: Wadsworth & Brooks/Cole. ISBN 0-534-03313-X.
Becker, R.A.; Chambers, J.M. (1985). Extending the S System. Pacific Grove, CA, USA: Wadsworth & Brooks/Cole. ISBN 0-534-05016-6.
Becker, R.A.; Chambers, J.M.; Wilks, A.R. (1988). The New S Language: A Programming Environment for Data Analysis and Graphics. Pacific Grove, CA, USA: Wadsworth & Brooks/Cole. ISBN 0-534-09192-X.
Chambers, J.M.; Hastie, T.J. (1991). Statistical Models in S. Pacific Grove, CA, USA: Wadsworth & Brooks/Cole. p. 624. ISBN 0-412-05291-1.
Chambers, John M. (1998). Programming with data: a guide to the S language. Berlin: Springer. ISBN 0-387-98503-4.
Chambers, John M. (2008). Software for data analysis programming with R. Berlin: Springer. ISBN 0-387-75935-2.
Chambers, John M. (2016). Extending R. Florida: Chapman and Hall/CRC. p. 382. ISBN 978-1498775717.
הערות שוליים

↑  John M. Chambers - Vitae, statweb.stanford.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444629905171  BnF: cb150383069 (data)  dblp: 83/4145  GND: 140957715  ISNI: 0000 0001 0998 5780  LCCN: n83061098  MGP: 113988  NKC: mub2010582102  NTA: 070110824  SNAC: w6n89w2j  SUDOC: 059937084  VIAF: 93183914   WorldCat (עם VIAF): 93183914
תהילים נ"ב

תהילים נ"ב הוא המזמור החמישים ושתיים בספר תהילים. אחד מתוך תשעה מזמורים הנפתחים ב"למנצח משכיל לדוד" כלומר זהו מזמור שתכליתו להשכיל ונכתב בידי דוד המלך. המזמור מתאר דברים את האירועים שקראו לאחר שברח אל נוב בבורחו משאול המלך.
רקע על המזמור

בהגעת דוד אל נוב הוא מבקש מאחימלך בן אחיטוב הכהן, לחם וחרב מאחר שנמצא שליחות סודית מטעם המלך. אחימלך היה מופתע מאוד אך נתן לו מלחם הפנים, ואת חרב גוליית הפלישתי מאחר שהאמין לדוד. מוזכר שדואג האדומי נכח שם באותו זמן. דואג האדמוני מתואר כגדול בתורה. אדומי מלשון שהיה מאדים פני הכל בהלכה.
שאול הלין על צוותו שאינו נאמן לו ומצדד בדוד. בתגובה, גילה דואג האדומי לשאול שראה את דוד בנוב, ושקיבל סיוע מהכהן, אחימלך. דואג לא דייק בתיאור דבריו לשאול.
ראשית לפי דבריו המפגש בין אחימלך לדוד היה מתוכנן שהתקיים בחשאי וגרם לשאול לחשוב שאחימלך משתף פעולה עם דוד. בפועל, דוד לא בא אל ביתו של אחימלך אלא אל המשכן שבנוב, ופגש את אחימלך שעבד שם ככהן הראשי. שנית, מוסיף כי אחימלך שאל עבורו את ה', אף על פי שעל פי ההלכה הכהן שואל בה' רק עבור המלך או המנהיג של כל ישראל, ובמילים אחרות, רומז כי אחימלך ראה בדוד כמלך ומורד במלכות שאול. למעשה מסביר חיד"א שדוד שאל את אחימלך לשאול את ה' כשהוא מערבב עניין אחד באחר וכך נמנע מסירובו של אחימלך לשאול את הדברים. שלישית, דואג טוען כי אחימלך נותן לדוד צידה לדרך, אך במציאות הדברים יותר מרוכבים. דוד ביקש מאחימלך את לחם הקודש מאחר שלא היה פת לחם אחר במקום, ואחימלך סירב מפני שמיועד לאכילה רק על ידי הכהנים, ורק אחרי שדוד מאשר כי נעריו וגם כליהם טהורים מתפשר אחימלך ונותן את לחם הפנים. לבסוף, טוען דואג האדומי כי אחימלך נתן מרצון את חרב גוליית.
בעקבות דבריו של דואג האדומי שאול זימן אליו את אחימלך, שהתייצב אצל המלך עם 85 כהנים מבני משפחתו, צאצאי עלי הכהן. שאול האשים אותם בתמיכה בדוד ומורה לעבדיו להרוג אותם; בעקבות זאת, דואג האדומי רצח 85 כהנים.
לאחר-מכן, דואג ערך טבח ורצח את כל תושבי נוב מנער ועד זקן טף ונשים. רק פליט אחד בלבד נמלט מהטבח בנוב עיר הכהנים, אביתר, בנו של אחימלך. הוא מספר על הטבח לדוד והאחרון אומר: ”יָדַעְתִּי בַּיֹּום הַהוּא כִּי שָׁם דֹּוֵיג הָאֲדֹמִי כִּי הַגֵּד יַגִּיד לְשָׁאוּל אָנֹכִי סַבֹּתִי בְּכָל נֶפֶשׁ בֵּית אָבִיךָ”. כלומר דוד רואה בדואג האדומי מי שעומד בלב הסכסוך ביניהם וזה המסית את שאול כנגד דוד.
על המזמור

המזמור נפתח בתכליתו: ללמד את הרבים דברי מוסר על שמירת הלשון. שני הפסוקים הבאים מתארים את הרקע למזמור בין דואג האדומי לשאול. דוד מבקר במילים חריפות את דואג האדומי שמתהלל במעשיו, כלומר בחוסר הזהירות של לשון לפיו נהג כאילו גיבור היה כשלאמיתו חרפה היו דבריו. הוא מסביר כי בשל לשונו נגרם אסון והיא דומה לסכין-גילוח חדה, המרמה את בעליו, וחותכת את הבשר יחד עם השיער מפני שלכאורה דבריו לשאול היו שמירה ונאמנות לשלטון החוק אך בשל דבריו חפים מפשע נפגעו.
דוד פונה לפרט על המעשים בהם התהלל דואג. ”אָהַבְתָּ רָּע מִטּוֹב” מתבטא את התהללותו של דואג במעשים רעים, ובין היתר בדבריו על אחימלך, שהתמקדו רק בזווית שציירה את מעשיו הרעים של אחימלך כלפי שאול ולא את הדברים שיכלו להצטייר לטובה, כמו שאחימלך חשב שדוד בשליחות סודית מטעם שאול. בנוסף, דואג העדיף ”שֶׁקֶר, מִדַּבֵּר צֶדֶק סֶלָה” ולא תיאר במדויק את מעשיו של דוד כשבקש מאחימלך לשאול בה'. הוא העדיף לבלוע ולהעלים את העבודות החשובות, וכן לרמות בלשונו ולא לספר לכל בדיוק איך התרחשו האירועים, לדוגמה שאחימלך נתן צידה לדוד ולא רק לחם כפי שקרה, כדי ליצור רושם שלילי על אחימלך.
במבנה דומה, כנגד אלו דוד מקלל את דואג בארבע קללות. הראשונה שגם אותו האל ישבור כך שנשמתו תאבוד מארץ החיים העליונה. השנייה שיחתך כמו במחתה בדומה לזו שמפנים אפר מעל המזבח. השלישית שיסיח כלומר יגרש אותך ממעמדך באוהל מועד. הרביעית יעקור את שורשיך וימית אותך מהעולם. כל זאת למען יראו צדיקים ויפחדו מפני שיש רמות שונות של צדיקות בתורה. הרמה הגובה של הצדיקים אלו האנשים הדואגים לא רק לצדק של עצמם אלא לצדק של כל החברה תוך שהם מוותרים על שלהם ונותרים לאחר את המגיע לו כדי שהצדק ייצא לאור. דוד מדבר על אותם צדיקים הדואגים לצדק בסביבתם הקרובה בלבד כלומר דואג רק לעצמו לקבל את מה שמגיע לו, ואינו לוקח מהזולת את מה שמגיע לזולת. וכאשר אותם צדיקים יראו (בכפל לשון ייראו) הם עתה ילעגו על דואג ויאמרו זהו הגבר אשר לא שם את אלוהים לפניו וחשב כי עדיף ששאול יעשירו במקום האל, ובפועל עכשיו הוא מחזק את עצמו ומעשיו על ידי הילול דברים שהביאו לאסון.
דוד לעומת דואג ”כזית רענן”, אינו מתהלל בדבריו או במעשיו כלל מפני שהם בעקיפין הובילו לרעה גדולה, אך הוא משורש במקום אחד כלומר זן וחיי את תורת ישראל, ועל כן נותר רענן שעליו לעולם לא ינבלו, מפני שבטח בחסדי האל שיסלח לו על מעשיו ולכן תמיד יודה על כך לאל.
הערות שוליים

↑  שמואל א', כ"א, ב'–י'
↑  מדרש תהילים פרק נב סימן ד
1 2  שמואל א', כ"ב, ט'
↑  שמואל א', כ"ב, י'
1 2 3  במדבר, כ"ז, כ"א
↑  חדי"א על ספר שמואל א', פרק כ"א, פסוק ה'
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ד, פסוקים ח'–ט'
↑  "וַיִּשְׁלַח הַמֶּלֶךְ לִקְרֹא אֶת אֲחִימֶלֶךְ בֶּן אֲחִיטוּב הַכֹּהֵן וְאֵת כָּל בֵּית אָבִיו (=זו בית עלי) הַכֹּהֲנִים אֲשֶׁר בְּנֹב, וַיָּבֹאוּ כֻלָּם אֶל הַמֶּלֶךְ."שמואל א', כ"ב, י"א
↑  דניאל פרידמן, הרצחת וגם ירשת - משפט, מוסר וחברה בסיפורי המקרא, הוצאת דביר, 2000, הפרק "שאול הורג את הכוהנים בנוב", עמ' 169-164
↑  דב קמחי, אנציקלופדיה לאישים בתנ"ך, הוצאת יהושע צ'ציק, 1969, עמוד 217
↑  שמואל א', כ"ב, כ'
↑  ספר שמואל א', פרק כ"ב, פסוק כ"ב
↑  מלבי"ם על ספר תהלים, פרק נ"ב, פסוק ג'
1 2  ספר תהילים, פרק נ"ב, פסוק ה'
↑  ספר תהילים, פרק נ"ב, פסוק ו'
↑  ספר שמואל א', פרק כ"ב, פסוק י'
↑  ספר שמואל א', פרק כ"א, פסוק ז'
↑  על פי פרשנותו של מלבי"ם על הפסוקים בשמואל א כב ט עד יג
↑  ספר תהלים, פרק נ"ב, פסוק י'
↑  על פי פרשנותו של מלבי"ם על הפסוקים בספר שמואל א', פרק כ"ב, פסוק כ"ב
| מזמורי ספר תהילים |
| --- | --- | --- |
| מזמורים בנוסח המסורה | א' • ב' • ג' • ד' • ה' • ו' • ז' • ח' • ט' • י' • י"א • י"ב • י"ג • י"ד • ט"ו • ט"ז • י"ז • י"ח • י"ט • כ' • כ"א • כ"ב • כ"ג • כ"ד • כ"ה • כ"ו • כ"ז • כ"ח • כ"ט • ל' • ל"א • ל"ב • ל"ג • ל"ד • ל"ה • ל"ו • ל"ז • ל"ח • ל"ט • מ'  • מ"א • מ"ב • מ"ג • מ"ד • מ"ה • מ"ו • מ"ז • מ"ח • מ"ט • נ' • נ"א • נ"ב • נ"ג • נ"ד • נ"ה • נ"ו • נ"ז • נ"ח • נ"ט • ס' • ס"א • ס"ב • ס"ג • ס"ד • ס"ה • ס"ו • ס"ז • ס"ח • ס"ט • ע' • ע"א • ע"ב • ע"ג • ע"ד • ע"ה • ע"ו • ע"ז • ע"ח • ע"ט • פ'  • פ"א • פ"ב • פ"ג • פ"ד • פ"ה • פ"ו • פ"ז • פ"ח • פ"ט • צ' • צ"א • צ"ב • צ"ג • צ"ד • צ"ה • צ"ו • צ"ז • צ"ח • צ"ט • ק' • ק"א • ק"ב • ק"ג • ק"ד • ק"ה • ק"ו • ק"ז • ק"ח • ק"ט • ק"י • קי"א • קי"ב • קי"ג • קי"ד • קט"ו • קט"ז • קי"ז • קי"ח • קי"ט • ק"כ • קכ"א • קכ"ב • קכ"ג • קכ"ד • קכ"ה • קכ"ו • קכ"ז • קכ"ח • קכ"ט • ק"ל • קל"א • קל"ב • קל"ג • קל"ד • קל"ה • קל"ו • קל"ז • קל"ח • קל"ט • ק"מ • קמ"א • קמ"ב • קמ"ג • קמ"ד • קמ"ה • קמ"ו • קמ"ז • קמ"ח • קמ"ט • ק"נ |  |
| מזמורים חיצוניים | קנ"א • קנ"ב • קנ"ג • קנ"ד • קנ"ה |  |
אחימלך נותן את חרבו של גוליית לדוד
ציור הולנדי משנת 1680 לערך
הצבא הסורי

| --- | --- |

דגל הצבא הסורי
 פרטים
 מדינה:  סוריה (1980–2024) סוריה
 שיוך:  הכוחות המזוינים של סוריה
 בסיס האם:  דמשק 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוגוסט 1945 – 8 בדצמבר 2024 (79 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העצמאות מלחמת ששת הימים ספטמבר השחור מלחמת יום הכיפורים מלחמת האזרחים בלבנון מלחמת לבנון הראשונה מלחמת האזרחים בסוריה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-100,000 (הערכה ב-2019)
 פיקוד
 מפקדים:  עבד אל-כרים מחמוד אבראהים (ראש המטה הכללי ומטה הצבא)
 
הצבא הערבי הסורי (בערבית: الجيش العربي السوري, תעתיק מדויק: אֶלגִ'יש אֶלעֲרָבִּי אֶלסוּרִי) היה זרוע היבשה והמרכיב העיקרי של הכוחות המזוינים של סוריה.
ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים הסורים משמש גם כמפקד צבא היבשה. מאז 30 באפריל 2022 כיהן בתפקיד זה עבד אל-כרים מחמוד אבראהים. המפקד העליון של הכוחות הוא נשיא סוריה.
הצבא הסורי כלל כ-80% מכוח האדם של הכוחות המזוינים הסורים, מה שהפך אותו למרכיב הגדול ביותר. מאז שנת 1985 מסודר הצבא בשלושה קורפוסים, כל אחד מהם היה אחראי על מרחב מוגדר וכל אחד מורכב ממספר דיוויזיות בנוסף למספר יחידות עצמאיות. לצד הקורפוסים היו מספר יחידות עצמאיות תחת פיקוד הצבא עצמו, בהם רגימנטים של כוחות מיוחדים, חטיבות חיל רגלים, שריון ויחידות ארטילריה.