stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היתר עסקה
ההתפתחות ההיסטורית של העסקה

במהלך הדורות שינוי שיטות ותנאי המסחר, כמו גם התפתחות מערכת הבנקאות המודרנית והשימוש בשטרות חליפין, הרחיבו את הצורך בהלוואות מזומנים, או בהמרת שטרות תוך לקיחת סיכונים שונים ובעיות של עלויות ושינויי שערי חליפין, העלולים לגרום הפסד נוסף למלווה. מציאות זו, גרמה לכך שיהודים חדלו להלוות כספים זה לזה, או מצאו פתרונות עוקפים באמצעות הערמות שונות כדי לאפשר הלוואות נושאות ריבית, (כמו באמצעות נוכרי או קנס על פירעון מאוחר), כאשר חלק מהפתרונות לא עלו תמיד בקנה אחד עם דרישות ההלכה. הואיל והאיסור הוא לנצל את ההלוואה לצורכי רווחים אבל עסקים מותרים, נתנו פוסקי הדורות כללים מה נחשב עסק ומה נחשב הלוואה.
במאה השבע עשרה תיקנו בגרמניה תקנה המאפשרת למלווה להרוויח מתקופת ההלוואה ולתגמל אותו על הסיכון שהוא לוקח בכך. (הראשון לנסח את השטר היה מהר"מ - הרב מנחם מנדל אביגדורש מלודמיר, שהיתר עסקה שלו פורסם ב-1681 בספר "נחלת שבעה"). אבל "היתר עסקה" היה ההיתר הגורף ביותר, ויישומו היה רחב יותר מהתקנה המקורית. למעשה, כמעט כל הצרכנים הדתיים משתמשים בו לכל מיני הלוואות, אף על פי שמעיקר הדין היה מקום להגביל אותו להלוואות עסקיות בלבד.
בספר תרומת הדשן הביא אפשרות שלפיה הסיכוי שהמשקיע יפסיד מהקרן הוא נמוך. הדרך לעשות זאת היא להגביל את הנאמנות של המתעסק, כך שכדי להוכיח שנגרמו הפסדים עליו להביא עדים מסוימים שנאמנותם גבוהה, ואף על פי שיש סיכוי שהם יידעו על כך ויעידו על זה, זה לא סיכוי גבוה.
כמאה שנה מאוחר יותר כתב מהר"ם מקראקא נוסח של עסקה בו בנוסף לביטחון על הקרן אותו הזכיר תרומת הדשן יש ביטחון מסוים גם על הרווח. הדרך לעשות זאת היא לדרוש מהמתעסק תנאים מחמירים כדי להוכיח כמה בדיוק הוא הרוויח.
פרטי העסקה על פי היתר העסקה

בהלוואה במסגרת היתר עסקה משתנה ההגדרה של פעולת העברת הכסף מיד המלווה ליד הלווה. במקום ההגדרה "הלוואה" אנו מגדירים זאת "הסכם" (או "עיסקא" בלשון חז"ל).
לפי הסכם זה, מחצית מסכום הכסף שנותן המלווה ללווה, שייך עדיין למלווה והוא ניתן לו כפיקדון שיוחזר לו בתום הזמן שנקבע. על מחצית זו חלים כל חוקי הפיקדון: האחריות הבסיסית עליו מוטלת על שומר הפיקדון (במקרה זה - הלווה), אם פשע בו או אבד ברשלנות השומר, חייב. אך אם אבד או נפסד בהשקעה, פטור שומר הפיקדון מלשאת בהפסד ולשלם למפקיד (במקרה זה - המלווה). לעומת זאת, אם העלה הפיקדון רווחים, מתחלקים בהם הלווה והמלווה. המחצית השנייה של הסכום ניתנת ללווה כהלוואה ללא ריבית.[דרוש מקור]
הכסף, מרגע שהגיע לידי הלווה, שייך לו והוא יכול לעשות בו ככל העולה על דעתו. כאשר מגיע תאריך פירעון ההלוואה רשאי המלווה לקחת את חלקו (חלק ה"פיקדון") בעסקה יחד עם חצי מהרווחים שנלוו אליו (סכום הריבית) וכן את חלק ההלוואה, עליו נקבעה ריבית אפס.
היתר עסקה תוקן במאה השבע עשרה בגרמניה, ופשט במשך השנים, היתר העסקה משאיר את סכום הריבית בהתאם לחוזה ההלוואה, וכן שאר כללי ההלוואה נשארים זהים לשטר ההלוואה מלבד העובדה שהיא תהיה בהתאם לכללי היתר העסקה במדיניות הרווח וההפסד.
תוקפו ההלכתי והטכני של היתר עסקה היה צריך להיות מוגבל להלוואות למטרות עסקיות ולא לצריכה, ופוסקי הלכה התקשו להסביר אם ואיך ההיתר עיסקא תקף גם בהלוואות למטרות צריכה. אמנם, בהיתרי עסקה המצויים כיום בבנקים, בנוסח ברית פנחס ועוד כתוב שהמקבל יעסוק בדמי העסקה בכל עסקיו המוצלחים והכשרים. כך היתר העסקה לא מוגבל לעסקה ספציפית אלא המלווה יכול להיות שותף בכל עסק או השקעה שיש ללווה, מה שמונע כמעט באופן מוחלט את הסיכון מבחינת המלווה להפסיד את הרווח המגיע לו.
בנוסף, לפי הנוסח הזה, גם אם הלווה השתמש בכסף למטרות צריכה וכדומה - שאינם מניבים רווחים, עדיין המלווה יקבל תשואה מכיוון שלפי ההסכם הכסף הושקע באחד מעסקיו המוצלחים של הלווה והוא לא מוגבל לעסקה ספציפית בה הלווה ישקיע את כספו. (ומותר ללווה להשתמש בכסף לצרכיו הפרטיים כל עוד יש לו עסקים והשקעות בהם המלווה יכול להיות שותף בעד הכסף שנתן), כך התגברו פוסקי זמנינו על התקיפות של היתר עסקה לצורך צריכה פרטית.
לפי הנאמר לעיל, הלוואות הניתנות בשוק האפור בריבית שאינה חוקית על פי כללי החוק במדינת ישראל (מעל הריבית המקסימלית של הבנקים בחריגה), לרוב אינם עומדות בתנאי היתר העסקה, מכיוון שהלווה לא יוכל להרוויח את הסכומים שהוא מתחייב (בתוספת ריבית דריבית וכו') בשום עסקה סבירה.
ההשלכות המעשיות של היתר העסקה

הבנקים בישראל ובמקומות אחרים בעולם מחזיקים בידיהם הסכמים של היתר עסקה על מנת לאפשר ללקוחותיהם שומרי המצוות ללוות מהם. התרי עסקה כאלה הם "היתר עסקה כללים", שמכסים את כל העסקים וההסכמים שבהם הוא מעורב ויש בהם איסור ריבית, יתנהלו אוטומטית על פי היתר עסקה, וזאת בניגוד להיתר עסקה פרטני שנחתם לצורך עסקה מוגדרת.
רבים מהבנקים מאפשרים ללקוחות לחתום איתם על היתר עסקה פרטי, במיוחד עבור לקוחות שנוטלים משכנתאות. היתר עסקה פרטי מהודר יותר מבחינת ההלכה. (ראה קישור להרחבה בקישורים).
ההשלכות המעשיות של היתר העסקה > תוקף ההיתר בהלוואה שלא למטרת השקעה

לדעת כמה מן הפוסקים, היתר העסקה אינו מתיר כל הלוואה בריבית, אלא רק הלוואה שאיננה לקיום היומיומי של הלווה, כמו למשל הלוואה לצורך קניית דירה או קניית מכונית ובוודאי שאם אדם לווה כסף לצורך עסקים, יהיה אפשר להחיל עליה את היתר העסקה. הלוואה לצורך בזבוז מיידי אינה נושאת רווח ולכן אינה עומדת בסעיף בהיתר העסקה על פיו משתתף המלווה ברווחי הכסף שניתן ללווה.
דעתם של פוסקים אלה מעמידה קושי גדול בפני האדם הפשוט בחברה המודרנית. הלוואה בימינו היא עניין שבשגרה: גם אם נניח שפיקדונות נושאי ריבית הם הלוואה לבנק לצורכי השקעה, ומותרים על פי פוסקים אלו, רבים לווים מן הבנק בריבית ומשיכת יתר (אוברדראפט), עליה גובה הבנק ריבית, היא תופעה נפוצה.
אולם במידה ויש ללווה עסקים או נכסים כלשהם, יכול להקנות למלווה חלק בהם כשיעור הכסף שקיבל, ההיתר עסקה יחול על העסקים או הנכסים הקיימים, ויוכל להשתמש בכסף לכל מטרה שהיא. אך במסגרת פתרון זה לא יוכל לקחת הלוואה על פי היתר עסקה יותר מאשר שווי נכסיו ועסקיו.
פתרון רחב יותר לבעיה זו עלה בהמשך בשו"ת שואל ומשיב מן המאה התשע עשרה לפיו ניתן היתר ללוות לצרכים קיומיים, יומיומיים, מפני שצרכים אלה הם בסיס לכל התפרנסות עתידית ולכן יכולים להיחשב כהשקעה.
ההשלכות המעשיות של היתר העסקה > חברה בע"מ

איסור ריבית חל רק כשהלווה הוא אדם המחויב באופן אישי לפירעון ההלוואה, לכן בהלוואה לחברה בע"מ שבעלי המניות אינם ערבים באופן אישי, לדוגמה איגרות חוב קונצרניות, פקדון בנקאי וכדומה ישנה מחלוקת בין הפוסקים האם מותרת לכתחילה או אסורה מדרבנן, אך לכל הדעות היא מותרת מדאורייתא, ולכן גם האוסרים שימוש בהיתר עסקה מתירים זאת בהלוואה לחברה בע"מ כל עוד בעלי המניות אינם ערבים אישית להלוואה.
אולם שימוש בהיתר עסקה לצורך נטילת הלוואה מחברה בע"מ דינה כהלוואה רגילה והיא תהיה מותרת רק למתירים שימוש בהיתר עסקה.
ההשלכות המעשיות של היתר העסקה > תקדימים משפטיים

ישנו סעיף בהיתר העסקה הפוטר את הלווה (חלקית) מהחזר במקרה של הפסדים. על פי סעיף זה היו מקרים בהם ניסו לווים שהפסידו לחמוק מהחזר ההלוואה לבנק על ידי הסתמכות על הפטור שנותן להם היתר העסקה עליו חתמו עם הבנק. תביעה כזו שהתנהלה בארצות הברית הסתיימה בכך שבית המשפט פסק לרעת התובע (הוא הלווה). בית המשפט האמריקני ביקש את חוות דעתו של חיים כהן שהיה המשנה לנשיא בית המשפט העליון הישראלי, וזה כתב להם כי היתר העיסקא הוא מסמך דתי חסר כל תוקף משפטי. את קביעתו נימק בין השאר בכך שזו צביעות מצד התובע לבקש את היתר העסקה מראש, כטקס הנעשה מטעמים דתיים, ולאחר מכן לטעון כי יש לו תוקף משפטי. בית המשפט קיבל את חוות הדעת וקבע כי אין להיתר העסקה תוקף משפטי.
בישראל נושא זה לא הונח עד כה לפתחו של בג"ץ, אולם בבתי משפט המחוזיים והשלום הוא נדון כמה פעמים. בכל המקרים הללו הפסיקה נטתה במפורש מחוות דעתו של כהן וקבעה שלהיתר העסקה יש ברמה העקרונית תוקף משפטי. עם זאת, בפועל בכל המקרים נמצאו אמתלאות על ידי השופטים שמנעו את הצורך להחיל חיוב על הבנקים. במקרה של אחת התביעות הללו בישראל - אדם שניסה להתחמק מהחזר חוב בטענה שהיתר העסקה פוטר אותו מהחזר במקרה של הפסד - מצא בית המשפט פתרון פרוצדורלי ייחודי. השופט טען כי מטעם טכני הסכם היתר העסקה לא יסייע לאדם, זאת משום שעל פי היתר העסקה האדם היה צריך להישבע על ההפסד, והואיל ובית המשפט אינו המקום להישבע בו, הרי שהיה על האדם להישבע בבית דין קודם לעתירתו לבית המשפט. משהוגשה העתירה ללא שבועה מקדימה דינה להדחות. בית המשפט הותיר אפוא פתח עתידי לביטול חובות על פי ההסכם. אולם בפועל בכל המקרים הדומים שאירעו נהגו השופטים באותה שיטה של התחמקות מביצוע היתר העסקה כרוחו וכלשונו.
נוסח היתר העסקה

נוסחו הבסיסי של היתר העסקה הוא:
אני החתום מטה מודה שקבלתי מ_______________
סך _________ בתורת עיסקא עד לתאריך ________
והתחייבתי להשקיע את כסף העיסקא בעסק טוב ומובחר שהוא יותר קרוב להרוויח בו.
ואם ארצה להשתמש בכסף זה לצורכי הפרטיים או לתשלום חובות שיש לי,
הריני מקנה ל______________ הנ"ל בקנין המועיל חלק בכלל עסקי המניבים רווחים בשווי הכסף שקבלתי, ויהיה אותו החלק בידי בתורת עיסקא.
הרווחים שיהיו מהעיסקא יתחלקו מחצה לי ומחצה ל_______________ הנ"ל,
ואם ח"ו יהיו הפסדים ישא הנותן _________ הנ"ל בשני שלישים, ואני המקבל בשליש. ואין אני נאמן לומר שהיו הפסדים או שלא היו רווחים, וכן לגבי גובה הרווחים שהיו, אלא בשבועה חמורה בנקיטת ספר תורה.
אמנם זאת הוסכם בינינו שאם ארצה לתת לנותן העיסקא סך _________ ואחזיר לו את הקרן, הרי שכל המותר שייך לי לבדי ופטור אני מכל שבועה ובירור על הכסף הנ"ל.
ואם יישאר הכסף בידי לאחר הזמן הנ"ל וכל זמן שלא אחזירנו,
מוסכם בינינו שימשיך הכסף להיות בידי בתורת עיסקא כפי כל התנאים דלעיל.
כל זה נעשה בקאג"ס כתיקון חז"ל ובאופן שאין בו אסמכתא והכל שריר ובריר וקיים.
ועל זה באתי על החתום _______.
ביקורת על רעיון ההיתר עסקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יש המבקרים את היתר העסקה בטענה שהאופן בו הוא מפורש בבתי המשפט ובבתי הדין מרוקן אותו מתוכן ומותיר את ההלוואות הנערכות לפיו כהלוואות בריבית, ויש הקובעים סייגים לחלותו. מאידך, גופי הכשרות הרבניים המרכזיים (כדוגמת הרבנות הראשית לישראל ובד"ץ העדה החרדית) עורכים היתרי עסקה לבנקים ולחברות המעוניינים בכך.
דוגמאות נפוצות

ככלל, עיקר השימוש בהיתר העסקה הוא בעיסקאות הלוואה בין גופים המעניקים אשראי לבין צרכני אשראי, אולם בסיס הרעיון בהיתר העסקה, יכול לשמש גם בכל עסקה שאיננה הלוואה קלאסית, לדוגמה: חוב ארנונה, וכן חובות משקי בית הנושאים ריבית, (מים חשמל, ארנונה).
ראו גם

פרוזבול
בנקאות אסלאמית
לקריאה נוספת

הרב שמעון פרנקל, ספר יעקב לסלוי -שער ז' רבית ו"היתר עיסקא" בבנק עמ' 391–399, תשמ"ה.
ביאורים

↑  המקבל כסף או סחורה לסחור בהם, חצי מהסכום ייחשב כהלוואה בידו באחריותו המלאה, החצי השני פיקדון השייך לבעלים ובאחריותם, ברווחים יתחלקו בשווה
↑  תיקנו חכמים באופן שיהיה נוח לשניהם
↑  כלומר לסחור בהן.
↑  הלווה
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלווה ולווה, פרק ד', הלכה ב'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ק"ס, סעיף א'
↑  תרומת הדשן שב, וראה עוד בלבוש יורה דעה קסז
↑  עיין בדיון שהיה בעניין זה בקונטריס הריבית הארוך לסמ"ע סעיף ט.
↑  הרב פנחס וינד, פרק כ - היתר עסקה, רבית הלכה למעשה, באתר היברובוקס
על פי הלכות ריבית סע' מ"ג, שולחן ערוך הרב; 
כלל קמ"ג סע' ה, חכמת אדם ; ועוד
↑  מהדורה קמא חלק ג סימן קס
↑  אברהם מרדכי כרמל, היתר עיסקא החדש, עמ' 3, בית שמש: תשע"ט, באתר אוצר החכמה
↑  אברהם מרדכי כרמל, היתר עיסקא החדש, עמ' 7, בית שמש: תשע"ט, באתר אוצר החכמה
↑  דוד משען, ""לא תשיך לאחיך... למען יברכך ה' אלהיך בכל משלח ידך": היתר עסקא – אכיפתו ועקיפתו", עלון פרשת השבוע של המחלקה למשפט עברי במשרד המשפטים, תשס"ב
↑  ראו מקורות 23–33 בדף המקורות
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
נוסח היתר עסקה מפורט, ע״פ בית הדין לענייני ריבית ״ברית פנחס״
פוניקולר סטארי סמוקובץ–הרבינוק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  סלובקיה
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1000 מ"מ 
 אתר רשמי
 
מפה הסכמטית של הרכבות בהרי טטרה הגבוהים, כולל פוניקולור סטארי סמוקובץ–הרבינוק. צבע כתום - פוניקולר סטארי סמוקבץ-הרבינוק.
פוניקולר סטארי סמוקבץ-הרבינוק (בסלובקית: Starý Smokovec–Hrebienok) הוא פוניקולר בין סטארי סמוקבץ לבין מתחם התיירות בפסגת הרבינוק בהרי הטטרה הגבוהים, סלובקיה .
היסטוריה

הציוד הנייד הראשון לפוניקולר הוזמן מ־Ganz Works על ידי Matejka és Kriger (Matejka Vince ו-Kriger Vilmos), חברה שבסיסה בפופרד (אז חלק מהונגריה, בתוך אוסטריה-הונגריה). לאחר מספר שנים של בניה, נסעו התיירים הראשונים בפוניקולר ב-20 בדצמבר 1908. הפוניקולר פעל על המסילה המקורית עד 1967.
ב-1967 בוצע שיקום גדול של הקו. טכנולוגיה חדשה לכל הקו סופקה על ידי חברת Ceretti-Tanfani האיטלקית. קיבולת הנוסעים של קרונות הפוניקולר החדשים גדלה מ-45 ל-130 נוסעים. עם יישום הטכנולוגיה העדכנית, משך הנסיעה בכיוון אחד במסלול ירד מ-11 ל-7 דקות.
בנובמבר 2007 בוצע חידוש גדול נוסף בפוניקולור, כל המערכות, כולל ציוד נייד הוחלפו. המערכות החדשות, כולל קרוניות, סופקה והותקנו על ידי חברה דופלמאייר-גאראוונטה אוסטרו- השווייצרית.
הפוניקולר החדש הוא בעל קיבולת של 160 נוסעים, 30 נוסעים יותר בהשווה לקיבולת הקודמת, לפני החידוש.
נתונים טכניים

לקו יש את הפרמטרים הבאים:
| --- | --- |
מספר קרוניות: 2
תצורה: רצועה בודדת עם passing loop
אורך המסלול: 1,937 מטרים (6,355 רגל)
הפרש גבהים: 247 מטרים (810 רגל)
שיפוע מקסימלי: 14.8%
רוחב המסילה: 1,000 מילימטרים (39 אינץ')
קיבולת: 1600 נוסעים בשעה
מהירות מקסימלית: 10 מטר בשנייה
זמן נסיעה: 4.5 דקות
גלריה

קרונית פוניקולור מדגם הישן Ceretti-Tanfani של שנות השבעים, היה בשימוש עד 2007  -  בתחנה בסטארי סמוקובץ
הקרוניות המודרניות
תחנת סטארי סמוקובץ
תחנת הרבינוק
חדר מכונות של הפוניקולר
מיקום passing loop על המסילה
שרידן דאוני

שרידן דאוני (באנגלית: Sheridan Downey‏; 11 במרץ 1884 – 25 באוקטובר 1961) היה עורך דין אמריקאי וחבר הסנאט של ארצות הברית דמוקרטי מטעם קליפורניה בין השנים 1939 ל-1950.
ביוגרפיה > ראשית חייו

דאוני נולד ב-11 במרץ 1884 בלאראמי, מקום מושבו של מחוז אולבני בדרום מזרח ויומינג, והיה בנם של אוונג'לין ויקטוריה אוון וסטיבן וילר דאוני. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים של לאראמי, ולמד באוניברסיטת ויומינג. דאוני למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1907. בשנת 1914, בית הספר העניק לדאוני את התואר שלו נכון למחזור הבוגרים של 1907. הוא עסק בעריכת דין בלאראמי, ובשנת 1908 הוא נבחר לתובע המחוזי של מחוז אולבני כרפובליקני. ב-1910 נישא להלן סימונס; נולדו להם חמישה ילדים. בשנת 1912, דאוני פיצל את ההצבעה הרפובליקנית של ויומינג בכך שעמד בראש מרד "האייל הקורא" של המדינה בתמיכה בתאודור רוזוולט, ובכך הוביל לניצחון דמוקרטי בכל המדינה.
ביוגרפיה > פוליטיקה

ב-1913 עבר דאוני לסקרמנטו, קליפורניה, והמשיך לעסוק בעריכת דין עם אחיו, סטיבן ווילר דאוני. במהלך שנותיו הראשונות בקליפורניה, הוא הקדיש את מרבית זמנו ומרצו לעריכת הדין שלו ולתחומי נדל"ן שונים. בשנת 1924 הוא תמך במסע הבחירות של רוברט לה פולט מטעם המפלגה הפרוגרסיבית לנשיאות, ובשנת 1932 הוא הפך לדמוקרט ופעל למען בחירתו של פרנקלין ד' רוזוולט.
באוקטובר 1933 הכריז דאוני כי הוא מתמודד על תפקיד מושל קליפורניה. לאחר סדרה של פגישות עם הסופר אפטון סינקלייר, שגם לו היו תכנונים על ריצה לתפקיד המושל, דאוני הסכים להתמודד על סגן מושל קליפורניה בעוד סינקלייר התמודד על תפקיד המושל. המצע הפוליטי שלהם היה תוכנית סוף העוני בקליפורניה (EPIC).  המתנגדים כינו את המרוץ "אפי ודוני". EPIC החלה כתנועת המונים, שקראה למהפכה כלכלית כדי להוציא את קליפורניה מהשפל. פלטפורמת EPIC קראה לתמיכת המדינה ביצירת מקומות עבודה, תוכנית מסיבית של עבודות ציבוריות ומערכת נרחבת של פנסיות בחסות המדינה ושינויים קיצוניים במבנה המס.
תוך זמן קצר, יותר מ-2,000 מועדוני EPIC צמחו ברחבי המדינה, וההמנון ה-EPIC הפופולרי ביותר, "Campaign Chorus for Downey and Sinclair", הפך לתקליט פונוגרף על ידי Titan Records להפצה המונית. הוא כלל את קולו הדובר של דאוני, הקריין ג'רי ווילפורד ושירתם של שלושה גברים המכנים עצמם "השלישייה האפית". בעוד EPIC הובסו על ידי הרפובליקני פרנק מריאם בנובמבר 1934. דאוני, שספג פחות רפש מסינקלייר במהלך הקמפיין, נותר כוח פוליטי בר-קיימא במדינה. דאוני למעשה גרף 123,000 קולות יותר מחברו המתמודד. דאוני זכה למוניטין בכל המדינה בתור אלוף בפוליטיקה פרוגרסיבית.
לאחר תבוסתו של סינקלייר, דאוני הפך לעורך דין המעורב עם ד"ר פרנסיס טאונסנד, התובע הראשי של תוכנית טאונסנד לקצבאות זקנה ממשלתיות.  תוכנית הפנסיה של טאונסנד בסך 200 דולר לחודש זכתה למספר עוקבים בקליפורניה, במיוחד בקרב פנסיונרים. תמיכתו של דאוני הובילה לכך שהוא כתב Why I Believe in the Townsend Plan (1936). בשנת 1936, השניים התרחקו, כאשר טאונסנד תמך במועמד מפלגת האיחוד לנשיאות ויליאם למקה מדקוטה הצפונית, ודאוני נותר דמוקרט מחויב לפרנקלין דלאנו רוזוולט.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

בשנת 1938 נבחר דאוני לסנאט של ארצות הברית שם כיהן עד להתפטרותו בנובמבר 1950. הוא התמודד כתומך בתוכנית הפנסיה הממשלתית "שינקן וביצים" והביס את הסנאטור המכהן ויליאם גיבס מקאדו בפריימריז הדמוקרטי ביותר מ-135,000 קולות. למרות הגיבוי החזק שקיבל מקאדו מהבית הלבן והופעה אישית בקמפיין של הנשיא פרנקלין רוזוולט כדי לתמוך במקאדו, דאוני זכה בפריימריז ולאחר מכן ניצח בבחירות הכלליות, והביס את פיליפ בנקרופט הרפובליקני ב-54% מול 46%. ב-24 באוקטובר 1938 הופיע דאוני על שער המגזין "טיים".
אף על פי שהוא נחשב לליברל מובהק, דאוני כסנאטור הפך לדמוקרט שמרן שזכה לתמיכת אינטרסי הנפט הגדולים של קליפורניה. הוא תמך במאמצים של חברות נפט וחקלאות להשיג שליטה ממשלתית, ולא פדרלית, על משאבי הנפט של קליפורניה. הוא גם פעל לפטור את העמק המרכזי של קליפורניה מחוק הטיוב של 1902 כדי לסייע לחוות חברות. בסנאט, דאוני גם הציג שורה של הצעות חוק פנסיה, ובשנת 1941 הוא מונה ליושב ראש ועדה מיוחדת של הסנאט לביטוח זקנה.
הוא נקט עמדה מוקדמת שתמכה בגיוס צבאי אך התנגד לתוכניות של ממשל רוזוולט להלאים תעשיות בזמן מלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא קרא להקמת ועדה שתחקור את מעמדם של שחורים ומיעוטים אחרים בכוחות המזוינים ותמך באו"ם לאחר המלחמה, בשליטה בינלאומית באנרגיה אטומית, בהגדלת ההטבות לחיילים משוחררים והעלאות שכר פדרליות. בתום המלחמה התנגד להמשך הגיוס הצבאי.
במהלך שנותיו בסנאט, דאוני ייצג לעיתים קרובות את האינטרסים של תעשיית הקולנוע החזקה של קליפורניה. המעבר שלו מתומך הניו דילר ליברלי לדמוקרט שמרן זכה להכרה רשמית לאחר סיום המלחמה.
ביוגרפיה > בחירה מחדש

לאחר בחירתו מחדש לסנאט ב-1944, כשהביס את סגן המושל הרפובליקני פרדריק פ. האוזר ב-52% לעומת 48%, דאוני החל בדחיפה לפרויקט קליפורניה סנטרל ואלי, שהחל במהלך שנות ה-30 כחלק מהניו דיל. המגוון העצום של פרויקטים של עבודות ציבוריות, כגון סכרי חשמל ותעלות השקיה.
בספר משנת 1947 בשם They Would Rule the Valley, דאוני טען כי החקלאים של העמק המרכזי, ששלטו בזכויות המים על בסיס חוקי המדינה, יגיעו לעימות עם הלשכה הפדרלית לטיוב. דאוני הודה כי חקלאי סנטרל ואלי הפרו מבחינה טכנית את חוק הטיוב של 1902, אך הגן על הפרות אלו של החוק הפדרלי לפי הצורך מכיוון שבהקשר של החקלאות בקליפורניה, ההגבלה הפדרלית לא הייתה מעשית. דעותיו הפוליטיות של דאוני הפכו אותו לפגיע. הלן גאהגן דאגלס אתגרה אותו בפריימריז. ב-1950 דאוני נשר מהמירוץ, בטענה לבריאות לקויה, והטיל את תמיכתו בפריימריז הדמוקרטי מאחורי מנצ'סטר בודי, המוציא לאור השמרני והעשיר של העיתון "לוס אנג'לס דיילי ניוז". הוא אפילו ציין שאם דאגלס תנצח בפריימריז, וכך אכן היה, הוא יתמוך בנציג ארצות הברית הרפובליקני ריצ'רד ניקסון בבחירות הכלליות. במרוץ דאגלס-ניקסון שלאחר מכן, ניקסון ניצח במה שמבקריו כינו מסע הכפשה. מהמירוץ הזה, ניקסון יצא עם הכינוי "טריקי דיק". דאוני התפטר ממושבו בסנאט ב-30 בנובמבר 1950, מה שאיפשר למושל למנות את ניקסון, מה שהקנה לו יתרון ותק על פני סנאטורים חדשים אחרים שנבחרו ב-1950.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים יותר והישגים

לאחר שעזב את הסנאט, דאוני עסק בעריכת דין בוושינגטון הבירה, עד מותו בסן פרנסיסקו ב-25 באוקטובר 1961. דאוני שימש גם כלוביסט המייצג את העיר לונג ביץ' וקונצרניות הנפט הגדולות שחכרו את החוף הנרחב שלה. עם מותו, הוא תרם את גופתו למרכז הרפואי של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. המסמכים שלו מאוחסנים בספריית בנקרופט בברקלי.
במהלך שנותיו בסנאט, דאוני תואר לעיתים קרובות כקל, אפרפר וחתיך להפליא. הקריירה הפוליטית שלו אפיינה במובנים רבים את הפיכתם של מיליוני פרוגרסיבים רפובליקנים שתמכו בתאודור רוזוולט ובתנועת "האייל הקורא" של 1912 לתומכים דמוקרטיים של פרנקלין רוזוולט והניו דיל בשנות ה-30. במהלך שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40, דאוני היה אחד הפוליטיקאים הפרוגרסיביים המשמעותיים ביותר בקליפורניה. בעוד שלעיתים קרובות הוא היה בצל בפוליטיקה של המדינה על ידי פרוגרסיבים רפובליקנים כמו היירם ג'ונסון וארל וורן, דאוני הותיר חותם משמעותי בגלל התמיכה הבלתי נלאית שלו לקצבאות זקנה, עבודה מאורגנת וצדק גזעי. פנייתו השמרנית לאחר בחירתו מחדש ב-1944, כאשר ייצג יותר ויותר את האינטרסים של עסקים גדולים, ארגונים חקלאיים גדולים ותעשיית הנפט, הסתירה את המוניטין ההיסטורי שלו ככוח ליברלי ומתקדם חד פעמי בפוליטיקה של קליפורניה.
הערות שוליים

1 2  Downey, Sheridan. "Downey, Sheridan".
↑  Sinclair, Upton (6 באוגוסט 2012). "The Plan to End Poverty in California". VCU Libraries. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  DeWitt, Larry (בדצמבר 2001). "The Townsend Plan's Pension Scheme". VCU Libraries. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810568210705606  ISNI: 0000 0003 6514 0840  LCCN: nr93040162  NARA: 10574300  SNAC: w6tq6bfr  US Congress: D000469  VIAF: 230623776   WorldCat (עם VIAF): 230623776 
דאוני מדבר עם פרנסיס טאונסנד
שרידן דאוני ב-27 בספטמבר 1938
דאוני בוושינגטון הבירה
אצטדיון עילוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום:  ישראל עילוט, ישראל
 קואורדינטות:  32°43′15″N 35°15′57″E﻿ / ﻿32.720903°N 35.265769°E﻿ / 32.720903; 35.265769
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 משטח:  דשא
 אדריכל:  דני קידר
 קבוצות:  מכבי אחי נצרת
 מושבים:  4,932
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) אצטדיון עילוט(למפת הגליל המערבי רגילה) אצטדיון עילוט(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אצטדיון עילוט(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אצטדיון עילוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון עילוט הוא אצטדיון כדורגל הממוקם במועצה מקומית עילוט הסמוכה לעיר נצרת שבישראל, אשר הוקם בשנת 1992. לאצטדיון 4,932 מקומות ישיבה ביציע אחד, והוא משמש את קבוצת מכבי אחי נצרת מליגה א', וכן הקבוצות הנצרתיות בני נצרת ואל נאהדה. ממערב לאצטדיון קיים מגרש אימונים סינתטי ששודרג ומותאם גם למשחקי קבוצות הנוער.
בעבר שימש האצטדיון כמגרש חלופי עבור קבוצות מהאזור אשר האצטדיון שלהן לא עמד בתקני ליגת העל, ביניהן בני סכנין, הפועל עכו והפועל נוף הגליל. כמו כן, שימש בהמשך כבית חלופי לקבוצות מהליגה הלאומית שלא יכלו לשחק באצטדיונים שלהן כמו הפועל איכסאל בעונת 2018/2019 והפועל נוף הגליל בעונת 2019/2020.
הערות שוליים

↑  אדריכל דני קידר, א.ב. מתכננים בע"מ, עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ישראלי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיתולוגיה יהודית

לווייתן, בהמות וזיז שדי. אילוסטרציה, אולם, 1238
מיתולוגיה יהודית היא אוסף הנרטיבים המסבירים ומציגים את האמונות הדתיות של היהדות, בעוד פולקלור יהודי הם סיפורי עם, סיפורי שבחים, מיתוסים ומעשיות שהתקיימו בתרבות היהודית באופן כללי. מקורות המיתולוגיה היהודית הם בעיקר התנ"ך, הספרים החיצוניים, מדרשי האגדה, התלמוד וספר הזוהר. מקורו של מרבית הפולקלור הקדום ביותר הוא ספרות האגדה והתנ"ך עצמו, ומאז קיימת התפתחות היסטורית של פולקלור ושל מיתולוגיה יהודיים. פרשנות רחבה יותר מייחסת לפולקלור היהודי גם מנהגים ומסורות שונות.
בין הנושאים שהמיתולוגיה היהודית עוסקת בהם: קיומם של מלאכים, שדים, ענקים, בהמות, עוף ענק בשם זיז שָׂדַי, לווייתן ואַדְנֵי הַשָׂדֵה; כמו כן גם "שד הגיהנום" (מלאך המוות) סַמָּאֵל, השדה החוטאת לילית ועוד.
אגדות ופרשנויות המרחיבות את סיפורי התנ"ך כסיפור יציאת מצרים ובריאת העולם; העל-טבעי ובסוגיית מהות החיים והמוות. קיימים גם מרכיבים מודרניים יותר, למשל במיתולוגיה סביב הבעל שם טוב, המהר"ל מפראג או ה"מעשה בוך" מ-1602.
כך, למשל, אחת הדמויות הבולטות במיתולוגיה היהודית היא חוה, שהייתה אשתו של אדם הראשון. המיתוס על אודות לילית, המאפשר לקהל היעד לפתח עמדה לגבי הטוב ורע, מבוסס על המידע התנ"כי אך מרחיב אותו.
סיפור הבריאה היהודי חולק קווי דמיון עם סיפור המיתולוגיה הבבלי, האנומה אליש, ומשתמש בסימבולים מיתולוגיים דומים. מכיוון שהופעת טכנולוגיית כתיבה מתקדמת באזור יהודה וישראל הופיעה מאות שנים לאחר שהחלה במסופוטמיה, התפיסה המקובלת היא שסיפור הבריאה היהודי אימץ מאפיינים שהיו מוכרים טרם התגבשותו.
לקריאה נוספת

מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, ממקור ישראל: מעשיות וספורי עם, דביר, 1945
רוברט גרייבס ורפאל פטאי, מיתוסים עבריים (תרגם: משה אראל), מסדה, תשכ"ז-1967
חגי דגן, המיתולוגיה היהודית, תל אביב: מפה – מיפוי והוצאה לאור, תשס"ג-2003
יהודה ליבס, עלילות אלוהים: המיתוס היהודי, מסות ומחקרים; הוצאת כרמל, 2009
נתן סליפקין, יצורי הפלא במדרש ובמדע (תרגם: יהושע סטוקאר); הוצאת מגיד, 2018
הערות שוליים

↑  CREATION STORIES OF THE ANCIENT NEAR EAST, Dave Livingston
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555859805171  LNB: 000050492 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.