stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המאה ה-15
אישים בולטים > מדינאים בולטים

פרננדו מאראגון ואיזבלה מקסטיליה הפכו לשליטי ספרד המאוחדת אחרי הכיבוש מחדש, גזרו על גירוש היהודים מספרד, ומימנו את גילוי העולם החדש.
ז'אן ד'ארק, מצביאה צרפתייה שמילאה תפקיד מפתח בשחרור צרפת מהכיבוש האנגלי בזמן מלחמת מאה השנים.
הנרי החמישי, מלך אנגליה שהנהיג את ארצו בהצלחה רבה במלחמת מאה השנים.
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה, שהוביל את בית יורק במהלך מלחמת השושנים.
הנרי השביעי, מלך אנגליה ומייסד בית טיודור, הנחשב לאחד ממלכיה המוצלחים ביותר של אנגליה.
איוואן השלישי הגדול, נסיך מוסקבה ושליט רוסיה, נחשב ל"מלכד הארצות הרוסיות". שחרר את רוסיה מהעול המונגולי, והדף פלישה של ליטא ופולין.
ולאד המשפד "דרקולה", שליט ולאכיה שנודע באכזריותו הרבה.
מתיאש הראשון, מגדולי מלכי הונגריה.
יאנוש הוניאדי, מצביא ומדינאי הונגרי ממוצא רומני, שנודע בניצחונותיו על הטורקים.
מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית וכובש קונסטנטינופול.
קאיתבאי, סולטאן ממלוכי הנחשב לאחד מגדולי השליטים הממלוכים במצרים.
יאן ז'יז'קה, מצביא בוהמי, החשוב והמצליח מבין מנהיגי ההוסיטים.
קלמנס השביעי, אפיפיור מבית מדיצ'י, שהיה מעורב מאוד פוליטית, ונודע בתרומתו לאמנות הרנסאנס.
אלכסנדר השישי בורג'ה, אפיפיור שנודע כאחד האפיפיורים המושחתים בתולדות הוותיקן.
קוז'ימו דה מדיצ'י, ראש שושלת בית מדיצ'י ששלטה בפירנצה במהלך רוב הרנסאנס האיטלקי.
לורנצו דה מדיצ'י, מנהיגה של פירנצה, שנודע כפטרון של האמנויות וכפוליטיקאי מחונן.
זרע יעקב, קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב של אתיופיה.
אישים בולטים > אנשי רוח ומדע בולטים

לאונרדו דה וינצ'י, איש אשכולות, אמן, מדען, מהנדס וממציא מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
מיכאלאג'לו, איש אשכולות, פסל, צייר, אדריכל, מהנדס, משורר, מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה, הומניסט, פילוסוף ומיסטיקן מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
פיליפו ברונולסקי, אדריכל איטלקי חדשני שהמציא את הפרספקטיבה מנקודת מבט אחת.
כריסטופר קולומבוס ספן איטלקי בשירות ספרד הנחשב לאחד מגדולי מגלי הארצות בהיסטוריה.
ואסקו דה גאמה ספן פורטוגלי שהגיע להודו מפורטוגל, ובכך יוצר דרך ימית חלופית לדרך המשי.
יוהאן גוטנברג, צורף גרמני וממציא הדפוס.
נילקנטה סומיאג'י, מתמטיקאי ואסטרונום הודי אשר השתייך לאסכולת קראלה של המתמטיקה ההודית.
יוהנס אוקכם, מחשובי מלחיני האסכולה הפרנקו-פלמית, והמוזיקאי המפורסם ביותר באירופה במחצית השנייה של המאה ה-15.
נִיקוֹלוֹ מַקְיַאוֶולִי, מדינאי, פילוסוף פוליטי, סופר ומחזאי, בן העיר פירנצה שבאיטליה.
ניקולאוס קוזאנוס, פילוסוף, תאולוג ומתמטיקאי גרמני.
אברהם זכות, אסטרונום והיסטוריון יהודי שמומחיותו סייעה רבות לספנים פורטוגזים וספרדים בימיו.
אישים בולטים > אישים בולטים ביהדות

ר' יצחק אבוהב, פוסק, פרשן, הוגה ומקובל, המכוּנה "אחרון גאוני קסטיליה".
ר' יעקב בן חביב, מגדולי חכמי ספרד ומנהיג קהילת מגורשי ספרד בסלוניקי.
ר' יצחק אברבנאל, מדינאי יהודי ספרדי, פילוסוף, פרשן מקרא וכלכלן.
אַבָּא צַבְּרָה, נזיר יהודי אתיופי, מפוסקי ההלכה הגדולים של קהילת ביתא ישראל ואבי הנזירים האתיופים היהודים.
ר' יוסף אלבו, רב ופילוסוף יהודי ספרדי, מחבר ספר העיקרים.
ר' יהודה אַבְּרַבַנְאֵל, רב, רופא, פילוסוף יהודי ומשורר.
מהרי"ל, מגדולי חכמי אשכנז
רבי ישראל איסרלן, מגדולי חכמי אשכנז, מחבר הספר תרומת הדשן.
תגליות והמצאות

שריון לוחות
האלברד וגרזן-חנית (נשק מוט המשלב גרזן קרב וחנית/רומח)
רובה הארקבוז
הדפס עץ (באירופה)
המצאת הדפוס
הנהלת חשבונות כפולה
אצטרולב מתכתי
תרבות ואמנות

באירופה זו הייתה תקופת שיא ושלהי ימי הביניים. הסגנון האדריכלי השולט ברוב אירופה בתקופה זו היה אדריכלות גותית, שהתבטא בעיקר בקתדרלות וכנסיות גדולות, אך גם בטירות, מבצרים וארמונות שנבנו בכל רחבי אירופה.
בתקופת אשיקאגה ביפן, בהשפעת חדירת אלמנטים תרבותיים סיניות וזן בודהיסטיות, שגשגה תרבות מקומית, שהתאפיינה בכל תחומי האמנות: אדריכלות, ספרות, תיאטרון הנו, סידור פרחים אומנותי, עיצוב גנים וטקסים שונים, ביניהם טקס התה.
באימפריה העות'מאנית נפוצה הסוגה הקלאסית בספרות הטורקית.
באימפריה הטימורית הגיעה לשיא טכניקת שימוש בצבע בארכיטקטורה. אזורם של הטימורים, לצד אזורים נוספים במזרח התיכון, חוו במאה זו גם פריחה של סגנונות ציור חדשניים, בהשפעות מסוימות גם מין המזרח הרחוק.
ערים חדשות

טוקיו, בירת יפן.
נגסאקי, יפן
לגוס, בירת ניגריה.
הערות שוליים

1 2  מירי אליאב-פלדון, אויב מדומיין: צייד המכשפות, באתר אוניברסיטת תל אביב, דקות 10:30-4:56
↑  מירי אליאב-פלדון, בין קידוש השם להתחזות: תגובות הנרדפים, דקות 4.5-0
1 2 3  Southern Africa - European and African interaction from the 15th through the 18th century, אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Kevin H. O’Rourk, Jeffrey G. Williamso, After Columbus: Explaining the Global Trade Boom 1500-180 (עמ' 15-12), ‏February 2001
↑  Kevin H. O’Rourk, Jeffrey G. Williamso, After Columbus: Explaining the Global Trade Boom 1500-180 (עמ' 23-21), ‏February 2001
↑  Medieval Nubia, אוניברסיטת שיקגו
↑  The History of Christian Missions to Africalocked, אוניברסיטת אוקספורד
↑  יחסי רוסיה איראן, באתר iranica
↑  פטנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Jan Oosthoek, עידן הקרח הקטן
↑  Chan-painting, אנציקלופדיה בריטניקה
↑  אמנות עות'מאנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  אמנות אסלאמית – התקופה הטימורית והמונגולית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
שנים במאה ה-15
| ___ | 1401 | 1402 | 1403 | 1404 | 1405 | 1406 | 1407 | 1408 | 1409 |
| 1410 | 1411 | 1412 | 1413 | 1414 | 1415 | 1416 | 1417 | 1418 | 1419 |
| 1420 | 1421 | 1422 | 1423 | 1424 | 1425 | 1426 | 1427 | 1428 | 1429 |
| 1430 | 1431 | 1432 | 1433 | 1434 | 1435 | 1436 | 1437 | 1438 | 1439 |
| 1440 | 1441 | 1442 | 1443 | 1444 | 1445 | 1446 | 1447 | 1448 | 1449 |
| 1450 | 1451 | 1452 | 1453 | 1454 | 1455 | 1456 | 1457 | 1458 | 1459 |
| 1460 | 1461 | 1462 | 1463 | 1464 | 1465 | 1466 | 1467 | 1468 | 1469 |
| 1470 | 1471 | 1472 | 1473 | 1474 | 1475 | 1476 | 1477 | 1478 | 1479 |
| 1480 | 1481 | 1482 | 1483 | 1484 | 1485 | 1486 | 1487 | 1488 | 1489 |
| 1490 | 1491 | 1492 | 1493 | 1494 | 1495 | 1496 | 1497 | 1498 | 1499 |
1500: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531237905171  BnF: cb11976234m (data)  KulturNav: e502aae2-e75b-464e-a140-95b40ab68fd9  LCCN: sh85048142  NKC: ch460553 
העות'מאנים כובשים את קונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית.
ז'אן ד'ארק. ציור מן המאה ה-15
דיוקן עצמי של לאונרדו דה וינצ'י.
מכונת הדפוס הומצאה בשנת 1450 לערך
קתדרלת ריימס, צרפת – אדריכלות גותית היא הסגנון השולט באירופה בתקופה זו.
משה מוקדי

| --- | --- |

משה מוקדי מתבונן באחד מציוריו במוזיאון תל אביב, 1958
 לידה:  5 ביוני 1902 טרנוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1975 (בגיל 72 בערך) עין הוד, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תחום יצירה:  עיצוב במה 
 זרם באמנות:  אמנות מודרנית 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
תפאורה של משה מוקדי להצגה "מעשה כשפים" מאת שלום עליכם, הבימה, 1934
עבודת מוזיאקה משנת 1956, על קיר בניין בטכניון, 6/10
משה מוֹקָדי (ברנדשטטר) (Mokady;‏ 5 ביוני 1902 – 21 בספטמבר 1975) היה צייר ישראלי, מעצב תפאורות ותלבושות, מנהל מכון אבני לאמנות בתל אביב (1952–1965), ממייסדי כפר האמנים עין הוד.
חתן פרס דיזנגוף לציור (1937, 1942 ו-1951).
ביוגרפיה

מוקדי נולד בטארנוב שבגליציה בשם משה ברנדשטטר, בנם של הלינה לבית איסלר ואברהם ברנדשטטר (ממשפחת מרדכי דוד ברנדשטטר). בשנת 1914 עברה משפחתו לווינה, ושם למד ציור אצל לזר קרסטין. ב-1916 עבר לציריך ושם המשיך ללמוד ציור במקביל למוזיקה ונגינת פסנתר. לאחר שנתיים חזר אל משפחתו בווינה, ועִמה עלה לארץ ישראל, אל העיר חיפה, בשנת 1920. מ-1922 עד 1923 חזר לווינה ללימודים באקדמיה לאמנות.
 בין השנים 1927 עד 1933 חי בפריז. אחרי כן חזר מוקדי ארצה והתגורר לסירוגין בירושלים ובתל אביב עד לשנת 1965. כשחזר ניהל במשך שנתיים (1933-1935) בית ספר לרישום וציור בירושלים. בשנת 1949 מוקדי נהיה מנהל המחלקה לאמנות של משרד החינוך והתרבות . הוא היה המנהל הראשון של מכון אבני לציור ולפיסול בתל אביב. (1952-1965).
מוקדי שימש כמעצב תפאורה, תלבושות ותאורה במספר הפקות של תיאטרון הקאמרי, הבימה ואהל (תיאטרון) בשנים 1949–1958. הוא זכה בפרס דיזנגוף לאומנות בשנים 1937, 1942 ו-1951. למוקדי היו 38 תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות בישראל ובחו"ל. ב-1952 מוקדי היה אחד משלושה אמנים ישראלים שיצגו את ישראל בביאנלה של ונציה ושוב ב-1958.
היה ממייסדי כפר האמנים עין הוד למרגלות הכרמל, שם גר באופן קבוע משנת 1965 ועד למותו.
מוקדי, חתן פרס דיזנגוף, היה מראשוני האמנים הישראלים שעסקו בציור המודרני ובפרט בציור המופשט.
בשנת 1925 נישא לוורד, בתו של משה אהרן מכליס והיה אב לבן, רפי מוקדי, חוקר בתחום מדעי הקרקע, שנפל במלחמת ששת הימים. 
אחר כך נפרדו בני הזוג, והוא נישא בשנת 1935 להדי בתו של יצחק זומר (לה היה נשוי עד מותו). לשניים נולדו מיכאל ונינה.
מוקדי הוא אחיינו (בן אחיו) של איש התיאטרון והקולנוע והצייר הנאיבי יהושע ברנדשטטר ודודנם של ילדיו, הציירת והמאיירת תרצה טנאי והפעיל החברתי והיוצר עמוס מוקדי; ואחיינה (בן אחיה) של הציירת רבקה ריגר קפלן ודודנה של בתה, הציירת ויוצרת ההדפסים שלומית הבר-שיים.
משה מוקדי נפטר בשנת 1975 בבית החולים רמב"ם בחיפה ונטמן בבית העלמין חוף הכרמל.
עיריית תל אביב הנציחה את זכרו בשלט בכניסה לבית בו התגורר ברחוב ליברמן 4 במרכז העיר.
פרסים

1935: פרס לתכנון המצבה של חיים נחמן ביאליק
1937: פרס דיזנגוף לאומנות ופיסול
1942: פרס דיזנגוף
1950: פרס עבור הציור הכי טוב, בתערוכה לאמן ישראלי, וושינגטון, ארצות הברית
1951: פרס דיזנגוף
1958: פרס ממר מלן, התערוכה חוגגת את העשור הראשון של אמנות ישראלית, צפת
השכלה

1914-1920 וינה וציריך, אומנות ומוזיקה
1920-1923 האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה
1927-1933 פריז, אומנות
הוראה

1933-1935 בית ספר לרישום ולציור, ירושלים
1952-1965 מנהל מכון אבני לציור ופיסול, תל אביב
לקריאה נוספת

ג. תדמור, משה מוקדי, תל אביב: המועצה לתרבות ואמנות: הקיבוץ המאוחד, 1984.
אירית הדר, יונה פישר (עורכים), משה מוקדי, הוצאת עמותת משה מוקדי ומוזיאון תל אביב לאמנות, 1999
הערות שוליים

↑  Ein Harod Museum
↑  הקאמרי מאז ועד היום
↑  תקוה וינשטוק, גם בגיל 73 אפשר להתחיל...: מפיק הסרטים יהושע ברנדשטטר בחר לו בשנות זקנתו עיסוק חדש: הציור, מעריב, 19 בדצמבר 1963.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274373  NLI: 987007265403005171  GND: 122293886  ISNI: 0000 0000 6684 3191  LCCN: n85027113  RKD: 254518  ULAN: 500341791  VIAF: 74731087   WorldCat (עם VIAF): 74731087
ג'טה לוקה

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1921 רומניה 
 פטירה:  22 באוגוסט 2001 (בגיל 79) נתניה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1940–2001 (כ־61 שנים)
 שפה מועדפת:  עברית, רומנית, יידיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'טה לוקה עם מרדכי בן זאב וזאב ברלינסקי בהצגת הבכורה של תיאטרון הסמבטיון, יולי 1957
גֶ'טה לוקה (5 בספטמבר 1921 – 22 באוגוסט 2001) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון, קומיקאית וזמרת ישראלית.
קורות חייה

לוקה, ילידת רומניה, למדה משחק בין השנים 1940–1945 בסדנת תיאטרון יידיש בגטו ברומניה. עלתה לישראל כניצולת שואה עם משפחתה (אחותה, הוריה וסבתה) בשנת 1948, כחודש לאחר הקמת המדינה.
היא הופיעה לראשונה כזמרת בפני חיילים בתחילת מלחמת העצמאות. כמו כן התפרסמה לראשונה כזמרת בתוכנית "אביב בתל אביב", שהעלה התיאטרון הסאטירי "לי לה לו" בביצוע השירים: "אני חדש בארץ", "מי זה דופק בדלת", "היא לא יודעת עברית" ו״פזמור״ (מוכּר בשורות "הופ הופ הופ הופ / זה נורא שמח"). שירים אלה זכו להצלחה רבה והפכו למזוהים עמה. לאחר מכן השתתפה בהפקות בידור שונות, שיחקה בהצגות ביידיש וברומנית והוציאה מספר תקליטים.
בשנת 1988 עברה אירוע מוחי, אחריו התקשתה להמשיך ולהופיע. אושפזה ב-1995 בבית החולים הגריאטרי בנתניה, בעקבות שבץ מוחי.
כיוון שבתחילת שנות ה-80 הפסידה את כל רכושה וכספה במשבר מניות הבנקים, ארגנו לה חבריה ערב התרמה, כדי לממן את הוצאות שהייתה במוסד הסיעודי. עד למותה נתמכה כלכלית על ידי ארגון אמ"י.
לוקה הופיעה, לעיתים קרובות בהתנדבות, בפני חיילי צה"ל.
בשנת 1995 זכתה בפרס "מגן אשכולות" מטעם "האקדמיה הישראלית לתיאטרון".
הייתה נשואה פעמיים. מבעלה הראשון נולדה הבת רחל.
ב-22 באוגוסט 2001 נפטרה, שבועיים לפני יום הולדתה ה-80. הותירה את בתה, שלושה נכדים ונכדה. נטמנה בבית העלמין ירקון.
בשנת 2010 פרסמה עדינה בן-נון יוסף רומן ביוגרפי על חייה של ג'טה לוקה.
קורות חייה > קריירה בתיאטרון

במקביל להופעותיה בתיאטרון לי לה לו הופיעה גם בתיאטרון הסאטירי המטאטא.
לאחר סגירתם של שני התיאטרונים המשיכה ג'טה לוקה להופיע בתיאטרון הסאטירי דו-רה-מי מייסודו ב-1954 ועד סגירתו ב-1963. שם הכירה את בעלה השני, מעצב הבמה שאול אברהמי, גם הוא יליד רומניה.
לאחר מכן שיחקה בסמבטיון מתחילתו ב-1957 ועד סגירתו ב-1960.
באמצע שנות ה-60 הצטרפה לתיאטרון הוורוד, שבעלה נמנה עם מייסדיו. שם גם העלתה הצגת יחיד, "צחוק הגורל".
בשנת 1969 הופיעה לוקה במחזמר לילדים "היידי בת ההרים", בבימויו של ביטוש דוידוב. הסיפור והשירים מאת אהוד מנור ורפי בן משה הוקלטו והופיעו על גבי תקליט.
בשנת 1971 הצטרפה לתיאטרון הבימה ושיחקה בהצגות "אמלי" ו"השושנה המקועקעת" (בתפקיד בסי).
בשנים 1975–1982 נמנתה על צוות שחקני התיאטרון העירוני באר שבע.
בשנים 1988-1985 הופיעה במסגרת התיאטרון העירוני חיפה בהצגת היחיד "אחת זקנה" מאת נאוה סמל, העוסקת בעולמם של הקשישים. בהצגה זו גם הופיעה ברחבי הארץ בבתי-אבות ובתי-ספר.
ב-1987 הופיעה במחזה "סוסי שוקולדה" של מוטי אברבוך, שהוצג על בימת תיאטרון נווה צדק.
המחזה האחרון בו שיחקה היה "חנוק אותי אהוב", בתיאטרון הסימטה ב-1989.
הופיעה בהצגות רבות, הבולטות ביניהן: "זורבה היווני", "שני קוני למל", "הרולד ומוד", "אמלי", "אופרה בגרוש", "בית ברנרדה אלבה", "רומיאו ויוליה", "שידוכין", "בית הבובות", "הסערה", "טרטיף", "אגדות מיערות וינה".
קורות חייה > סרטים בהם הופיעה

"איי לייק מייק", "שני קוני למל", "רק בלירה", "שוד הטלפונים הגדול","קזבלן", "שרית", "יום הדין", "רחוב 60", "דודה קלרה", "בדרנית בחצות", "טרנזיט", "קומפוט נעליים", "אבא גנוב", "אבא גנוב 2" ובסדרת הטלוויזיה "כן מה?!" לצדו של גידי גוב.
לקריאה נוספת

עדינה בן-נון יוסף, צחוק הגורל - ג`טה לוקה, הוצאת אופיר, 2010
הערות שוליים

↑  הקבר של ג'טה לוקה בבית העלמין ירקון, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313572505171  ISNI: 0000 0001 0738 0278  LCCN: no2010182208  VIAF: 120140640   WorldCat (עם VIAF): 120140640
אסון הר מירון (2021)

| --- | --- |

זירת האסון בהר מירון, בספטמבר 2021
 תאריך:  30 באפריל 2021 
 שעה:  00:45
 מיקום:  קבר רבי שמעון בר יוחאי 
 גורם:  תדחוקת קהל 
 קואורדינטות:  32°58′50″N 35°26′25″E﻿ / ﻿32.980686184034°N 35.440239219261°E﻿ / 32.980686184034; 35.440239219261
 הרוגים:  45 
 פצועים:  102 
 he
 
האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי במירון (מכונה בקיצור: אסון מירון) הוא אסון שהתרחש בליל ל"ג בעומר, י"ח באייר ה'תשפ"א, 30 באפריל 2021, ובו, עקב מעיכה וחנק שנגרמו בתדחוקת קהל, נספו 45 גברים וילדים, ונפצעו 102 בני אדם. זהו האסון האזרחי הגדול ביותר בתולדות מדינת ישראל.
ביוני 2021 הוקמה ועדת חקירה ממלכתית לחקר האסון, שפרסמה את מסקנותיה במרץ 2024.
רקע

הילולת רבי שמעון בר יוחאי נערכת בל"ג בעומר במתחם קבר רבי שמעון בר יוחאי במירון מזה מאות שנים.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] לאחר הקמת מדינת ישראל ועם השיפור באמצעי התחבורה, הפך האירוע לאירוע המוני, ומספר המשתתפים בו מגיע למאות אלפים.[דרושה הבהרה] מלבד ההדלקה המרכזית הנערכת בתחילת ליל ל"ג בעומר במתחם, החל משנות ה־90 של המאה ה־20 נוספו הדלקות במתחמים שונים באזור על ידי רבנים ואדמו"רים, הנערכות בהמשך הלילה ובמהלך היום שלאחריו, במעמד קהל רב.[דרוש מקור][דרושה הבהרה]
מתחם האירוע שוכן באזור הררי שאליו מובילים כבישי גישה צרים. המתחם כולל מבנים ישנים שבסיסם החל להיבנות בראשית המאה ה-19 ורוב הרחבותיו נוספו בראשית המאה ה-21, כדי לקלוט את ההמונים. מרכז המתחם נמצא בבעלות מספר הקדשות והשטח הציבורי שסביבו נמצא בתחום שיפוטה של מועצה אזורית מרום הגליל.
קיום אירוע המוני במתחם גרר ביקורות ואזהרות במהלך השנים. בשנת 2008 ובשנת 2011 התריע דו"ח מבקר המדינה על ליקוים במערך דרכי המילוט במתחם, שאינו עולה בקנה אחד עם התקן הישראלי לבטיחות באירועים המוניים ועלולים להערים קשיים לחילוץ נפגעים בעת אירוע רב-נפגעים. בשנת 2017 קיימה ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת דיון נרחב לקראת ההילולה של אותה שנה, ועלו בו קשיים מסוגים שונים בארגון האירוע ופליאה על כך שאירוע המוני כזה אינו מצריך רישיון. במספר מקרים התריעו משתתפים בהילולה על ליקויי בטיחות שעלולים להביא לסכנת חיים.[דרושה הבהרה]
בשנת 2016 הופץ במשטרה מכתב עם הכותרת "הילולת מירון – מוחקים את הכתובת מהקיר", שכתב נצ"מ אילן מור מאגף התנועה, שמזהיר מפני אסון בזמן ההילולה ומפני שאננות כלפי אסון כזה. המכתב הגיע לדרגים הגבוהים ביותר במשטרה, לרבות למפקד מחוז הצפון ולמפכ"ל. מור ציין כי לפי ספירת משרד התחבורה לשנת 2016, הגיעו להילולה 223 אלף מבקרים במשך יומיים כמות גדולה פי 15 מהמותר בחוק. הוא כתב כי "שטח ההר אינו תואם את האירוע, הציבור המגיע להר משולהב וכולל את כל הגילאים, בעת
אסון יהיה קושי לשלוט וזאת אנו למדים מאירועי "כמעט אסון".
במהלך השנים נבנו בקרבת מתחם ציון הרשב"י מבנים שאינם חוקיים. הפרות הבנייה לא נאכפו על ידי מועצה אזורית מרום הגליל שהמקום בתחום שיפוטה.
ניהול האתר וארגון ההילולה השנתית נעשים על ידי המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים בראשות יוסף שווינגר, הפועל במסגרת המשרד לשירותי דת והוא הגוף המארגן הראשי ומקשר בין גופים ממשלתיים ופרטיים נוספים המעורבים בניהול האירוע, כדוגמת משטרת ישראל, כיבוי אש, מד"א, משרד התחבורה ועוד. בשל מספר המשתתפים הרב פועל מערך תחבורה ציבורית מיוחד ממרכזי אוכלוסייה חרדית למירון, לצד תחבורה פרטית.
רקע > ניסיון הפקעה והליך משפטי

בשנת 2011 החליטה המדינה על הפקעת מתחם ציון הרשב"י מידי ה'הקדשות' הפרטיים, כדי להתאים את המתחם ודרכי הגישה אליו בהתאם לתקנים הבטיחותיים. מאוחר יותר אף הוקמה חברה ממשלתית לניהול המקום. ב־2014 עתרו ההקדשות לבג"ץ נגד ההפקעה, ומאוחר יותר החברה הממשלתית פורקה. המדינה וההקדשות הסכימו על הליך גישור, ובראשית 2020 הודיעו הצדדים כי הוסכם על תקופת ניסיון של שלוש שנים, שבה ינוהל האתר בידי מנכ"ל מקצועי ויפונו פולשים מתוכו, ובסיומה, אם לא ייפתרו הבעיות, תוכל המדינה להתחיל מחדש את הליך ההפקעה. ההסכם קיבל תוקף של פסק דין בידי בג"ץ
היערכות להילולה

בשנת 2020 הותר למספר משתתפים מצומצם ביותר להגיע לאירוע, בעקבות מגפת הקורונה בישראל. שנה לאחר מכן ב-2021, עם דעיכתה של מגפת הקורונה, הגיעו שר הפנים, אריה דרעי, והשר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, להסכמה על קיום האירוע במתכונתו הרגילה ללא הגבלות, חרף התנגדות משרד הבריאות. בהמשך הוסכם על כך בפורום שרים רחב יותר בראשות ראש הממשלה, בנימין נתניהו. הסכמות אלו התמקדו בסיכוני מגפת הקורונה.
בשנה זו חל ל"ג בעומר ביום שישי, ומפאת השבת המתקרבת חגיגות היום התרכזו בעיקר בליל ל"ג בעומר, בשונה משאר השנים שבהן החגיגות מתפרשׂות למשך זמן של יותר מיממה. כך לדוגמה, אירועי ההדלקת של חסידות תולדות אהרון וחסידות תולדות אברהם יצחק שנערכים בשנים רגילות בסיומו של יום ל"ג בעומר, הועברו לחצות ליל ל"ג בעומר. חרף האמור, המשטרה ציפתה לכמות אנשים פחותה עקב הקורונה - עשרות אלפים במקום מאות אלפים. לטענת מהנדס הבטיחות, מפקד המחוז הצפוני שמעון לביא העריך כי מספר המשתתפים יהיה קטן, וכי באפשרותו לעצור את התחבורה לאתר במידת הצורך. הערכות המשטרה התבססו בחלקן על הצהרות מארגני ההדלקות בחסידויות השונות.
בפקודת המבצע של המשטרה ערב אירוע 2021 נכתב כי מתחם תולדות אהרון צר מלהכיל את ההמונים המתקבצים אליו, ויש להרחיב אותו ואת דרך הגישה אליו. בנוסף הוזכר כי אירוע ההדלקה של הרב אלימלך בידרמן ב-2019 הוביל לעומס יתר במתחם תולדות אברהם יצחק והופסק באמצעו, לאחר שמספר המשתתפים היה פי ארבעה ממספר המשתתפים שהותר. בנוסף הוזכרו שעות הלילה המאוחרות כשעות שבהן יש עומס רב של משתתפים, והומלץ להגביל את מספר הבאים. בפועל לא הורחב מתחם תולדות אהרון ולא הוגבלה כמות המשתתפים בלילה.
אירוע ההדלקה במתחם חסידות תולדות אהרון נערך ונוהל על ידי אנשי החסידות. שירותי הכבאות הגישו דו"ח דרישות לאנשי החסידות על מנת לקבל אישור בטיחות. הדו"ח כלל בתוכו דרישה למספר דרכי גישה, בהתאם למספר האנשים הצפויים להתקבץ במתחם, עד לארבע דרכי גישה שונות אם מספר המשתתפים יעלה על 9,000. האחריות על תכנון הבטיחות באירוע הייתה של חברת BCS הנדסה ובטיחות בע"מ, ובתוכנית מופיעים 4 נתיבי יציאה מהמתחם, אך בפועל חלקם היו לעבר מתחמי הדלקה נוספים ולא לשטח פתוח. בתוכנית מופיעה הגבלת משתתפים לכ-3,200 משתתפים. בנוסף, הוצע כי ההדלקות השונות יעשו במקביל ולא בדירוג, על מנת למנוע עומס יתר בהן, אך בפועל ההדלקה במתחם תולדות אהרון תוכננה לשעה שבה לא נערכו הדלקות נוספות.
משטרת ישראל החלה להיערך להילולה בינואר 2021, עם קבלת תוכניות בטיחות מהמרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים שבמשרד לשירותי דת. בשיתוף עם גופי ההצלה נערכו סימולציות שדימו תאונות מסוגים שונים במהלך האירוע, כולל כאלה שיש בהן הרוגים.
ב-19 באפריל הוצגו תוכניות ההיערכות למפכ"ל המשטרה, קובי שבתאי, ולאחר אישורו הן הוצגו לשר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה. ההיערכות כללה הצבה של כ-5,000 שוטרים באזור ההילולה (כמידי שנה).
צוותי מגן דוד אדום נערכו באזור ההילולה עם יותר מ-250 אמבולנסים ואמצעי שינוע ועזרה ראשונה נוספים. במקום הוצבו גם צוותים של "איחוד הצלה", "עזר מציון" ו"זק"א", וכן צוות מחטיבת החילוץ של פיקוד העורף.
מקום האסון - "שביל ר' דֹב"

מדרום-מערב למתחם קבר רבי שמעון בר יוחאי הוכשר "מתחם ההדלקה" של חסידות תולדות אהרון, שהחלה לקיים הדלקה החל משנות ה-90 של המאה ה-20.
למתחם היו קיימות מספר יציאות. אחת מהן, יצאה מהפינה הדרום-מערבית של בניין קבר הרשב"י, המשיכה במקביל לדרום הבניין והובילה בסופה אל דרך המיועדת לגברים בלבד ('דרך מהדרין') המגיעה עד לכביש הראשי (כביש 866). דרך זו התחילה בגשר שכונה "שביל ר' דֹב", על שם דב אייזנברג - מחסידי תולדות אהרון שהיה פעיל במירון.
רוחב השביל בתחילתו היה 5 מטרים, והוא ירד כלפי מטה בזווית של כ-30[דרוש מקור] מעלות. רצפת השביל הייתה מרוצפת בחלקה באבן ובחלקה בלוחות אלומיניום שעליהם אמצעים למניעת החלקה. עד לשעת האסון חצה את השביל מעקה ארוך שפיצל את הדרך לשניים, מעקה שהתעקם ונשבר בשעת האסון והוסר לאחר מכן. מצדו הצפוני של מיקום השביל שוכן מבנה 'הכנסת אורחים' הסמוך לקבר, ובצדו הדרומי הוא היה מחופה בלוחות פנל מבודד בגובה 2.5 עד 3 מטרים, שלא אפשרו טיפוס ובריחה ממנו.
בסיום הגשר רוחבו הגיע לכ-7 מטרים, והוא היה חסום בסיומו בלוחות פח, כשבצד ימין שכן גרם של 11 מדרגות בטון ללא אמצעים למניעת החלקה, רוחבן 4 מטרים והן היו מחולקות בשעת האסון במעקה באמצען. פער זה ברוחב המעבר יצר למעשה צוואר בקבוק אנושי. בסיום גרם מדרגות הבטון ישנו שטח מישורי קטן המתפצל לגרם נוסף של מדרגות אבן מימינו, ולהמשך שטח מישורי מרוצף משמאלו.
המדרגות והגשר ב"שביל ר' דב" תוכננו מלכתחילה לתנועה דו-צדדית של אנשים, והוא שימש לכך עד דקות אחדות לפני האסון.
סמוך לאסון עלו טענות בתקשורת כי היו מחסומים של המשטרה אשר גרמו לאסון, אך עדותם של עדי ראייה מעלה כי במהלך האסון תחתית הגשר או גרם המדרגות לא היה מחסום או כוחות שיטור שחסמו את המעבר. עם זאת, ב-9 באוקטובר 2021, חשף מני גירא שוורץ בטוויטר תיעוד משעה 00:01 - כארבעים וחמש דקות קודם האסון, בו נראים מאבטחים פרטיים אשר מציבים ומסירים מחסומים בגרם המדרגות. ברם, בתיעוד המלא של האירוע שנחשף, רואים בבירור כי בחצי השעה שקדמה לאסון לא נרשמה הפרעה לתנועת הנכנסים והיוצאים משטח ההדלקה, על ידי גורם אנושי או פיזי כלשהו, אשר מנע מהאנשים לצאת או להיכנס אליו.
האסון

עד לתחילת האירוע לאחר חצות הספיקו להגיע להר מירון – על פי ההערכות – כמאה אלף חוגגים. במתחם חסידות תולדות אהרון התקבצו כ-20,000 איש למעמד ההדלקה שהחל לאחר חצות.
בשעה 00:45, במהלך מעמד ההדלקה במתחם "רחבת תולדות אהרון", החלו רבים מהמשתתפים לצאת מהמתחם דרך 'שביל ר' דב' המוביל ישירות לדרך מהדרין לגברים, ליציאה ממתחם הקבר. בגשר נוצר דוחק רב שבעטיו רבים התקשו לנשום כאשר הלחץ הלך וגבר.
בשלב זה נחלקה זירת האסון לשתיים:
בתחתית מדרגות הבטון אירעה החלקה של מספר אנשים אשר הובילה למפולת אנושית עד לראש גרם המדרגות, ונוצרה ערימה אנושית בה עשרות אנשים נערמו זה על גבי זה ולא הצליחו להיחלץ במשך כעשר דקות לפחות, חלקם נהרגו כתוצאה מפגיעות מעיכה או חנק. אנשים שעמדו בקצה גרם המדרגות ניסו למשוך ולחלץ את התקועים, אך רוב המאמצים נכשלו.
במקביל, בסיום מורד גשר ר' דב, נוצרה מפולת נוספת שיצרה מחסום אנושי בפני האלפים שניסו להידחק ולצאת מרחבת תולדות אהרון, מבלי שידעו על המתרחש כמה מטרים לפניהם. העומס והדחק מהחלק העליון, בשילוב הרצפה הרטובה אשר זרזה את ההחלקה כלפי מטה, גרמו ללחץ עצום על הערימה השנייה ועל כל הסמוכים לה. בנקודה זו נמחצו ונחנקו רוב הפצועים וההרוגים, מפגיעות ודימומים פנימיים ומחוסר יכולת לשאוף חמצן.
כעבור מספר דקות הגיעו למקום כוחות הצלה ושיטור ובסיוע אזרחים החלו במאמצים לחלץ את התקועים בערימות ולסמן לשוכנים בחלק העליון של המעבר לשוב לאחור. בשעה 00:48 עקרו אזרחים שעמדו במקום את לוחות הפח שבסוף מורד השביל וחלק מהנוכחים בשביל ברחו מנקודה זו. בשעה 00:54 נכנסו כוחות השיטור הראשונים והחלו לסמן לעומדים במעלה הגשר לחזור לאחוריהם.
רק כעשרים דקות מתחילת האירוע החלו כוחות ההצלה והשיטור להבין את ממדיו. כוחות רבים הוזעקו למקום, המוזיקה בהר כבתה וכלל הנוכחים בהילולה התבקשו לפנות לגמרי את גזרת ההר בשל התרחשות אסון כבד.
מיד לאחר תחילת האסון, קרסה התקשורת הסלולרית במקום בשל העומס, והשוהים במקום לא יכלו לתקשר עם קרוביהם כדי לעדכן אותם לגבי מצבם.
באסון נפגעו 147 גברים, רובם צעירים. 38 נהרגו במקום ומותם של שבעה נוספים נקבע בבית החולים, 22 נפגעו במצב קשה, 3 בינוני ו-2 קל.
הנפגעים באסון פוזרו בין בתי החולים זיו, פוריה, המרכז הרפואי בנהריה ורמב"ם. לאחר מכן הועברו נפגעים גם להדסה עין כרם, בילינסון ותל השומר. בנוסף לצוותי מד"א ואיחוד הצלה, השתתפו בפינוי הפצועים גם כוחות אלונקאים מחיל הים, מסוקי חיל האוויר ולוחמי יחידה 669.
האסון > לאחר האסון

אזור הקבר למחרת האסון: לאחר הפינוי האתר נפתח שוב למבקרים בכמות המאפיינת יום ממוצע
לאחר האסון, הכריז שמעון לביא מפקד מחוז צפון של משטרת ישראל על סיום האירוע. דרכי הגישה להר נחסמו, הבאים בשערי ההר הונחו לחזור על עקבותיהם ומרבית החוגגים פונו מן ההר.
גופות 45 ההרוגים, הועברו למכון לרפואה משפטית לשם זיהויים. ביום שישי זוהו 36 מההרוגים, ו-22 מתוכם הובאו לקבורה באותו היום, הליך הזיהוי והלוויות נמשכו במוצאי שבת וביום ראשון.
ב-18 ביולי 2022 התפטר ניצב שמעון לביא מתפקידו תוך שהוא מציין במכתבו כי הוא נושא באחריות לאסון.