stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנסניו (קובה)

| --- | --- |

 מדינה:  קובה קובה
 מחוז:  מחוז גראנמה
 תאריך ייסוד:  6 בינואר 1840
 שטח:  498 קמ"ר
 גובה:  25 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  150,999 (2005)
  ‑ צפיפות:  262.60 נפש לקמ"ר (2004)
 קואורדינטות:  20°20′23″N 77°06′31″W﻿ / ﻿20.3397222222222°N 77.1086111111111°W﻿ / 20.3397222222222; -77.1086111111111
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קובה מוגדלת) הוואנה סנטיאגו קמגואיי אולגין סנטה קלרה גואנטנמו ביאמו ויקטוריה דה לאס טונאס סיינפואגוס פינאר דל ריו  איי בהאמה הים הקריבי מפרץ מקסיקומנסניו(למפת קובה רגילה) הוואנה סנטיאגו קמגואיי אולגין סנטה קלרה גואנטנמו ביאמו ויקטוריה דה לאס טונאס סיינפואגוס פינאר דל ריו  איי בהאמה הים הקריבי מפרץ מקסיקומנסניו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מנסניו (בספרדית: Manzanillo) היא עיר במחוז גראנמה בדרום-מזרח קובה. העיר שוכנת לחוף מפרץ גוּאָקָנָיָאבּוֹ, בסמוך לדלתה של נהר קאוטו, כ-65 ק"מ מערבית לביאמו וצפונית לסיירה מאסטרה. מנסניו נוסדה ב-1840, ובשנת 2004 התגוררו בה כ-130 אלף תושבים.
מפרץ גואקניאבו הרדוד, לחופו שוכנת מנסניו, הוא המרכז העיקרי לדיג לובסטרים וחסילונים בקובה. נוסף על כך, יש בעיר תעשיות שימורי דגים, דבשה, סיגרים ומוצרי עור. בסביבתה גידולי קפה, סוכר, טבק, אורז, בקר ודבש, לצד מכרות אבץ ונחושת.
חברת התעופה קובאנה דה אוויאסיון מפעילה טיסות סדירות מנמל התעופה סיירה מאסטרה להוואנה. חברות תעופה קנדיות מפעילות לעיתים טיסות שכר לטורונטו. במנסניו תחנת רכבת, ורכבות מחברות בינה לבין ביאמו, וממנה לערים אחרות במדינה.
מיקי בודאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מעסיק:  אימפרבה, טראסטיר, טרנסמיט סקיוריטי 
 
מיכאל (מיקי) בודאי (נולד ב-1972 בערך) הוא יזם היי-טק ישראלי.
ביוגרפיה

מיקי בודאי נולד וגדל באשדוד, בן יחיד לאב נהג "אגד" שעלה מאיראן ולאם עקרת בית שעלתה מליטא. בתיכון למד בבית הספר להנדסאים שליד אוניברסיטת תל אביב.
התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית ובשנת 1994 קיבל תואר שני בהנדסת מחשבים מהטכניון. שירת ביחידת מצו"ב. בנוסף הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2002 הקים, יחד עם שלמה קרמר ועמיחי שולמן, את חברת הגנת הסייבר אימפרבה.
בשנת 2006 ייסד יחד עם שלמה קרמר את חברת טראסטיר, שעסקה בהגנה על ארגונים ממתקפות הנעשות דרך מכשירי קצה. החברה פיתחה מוצר שנועד להגן על בנקים מפני הונאות ועל אתרי מסחר מקוונים מפני גנבת זהויות. כן פיתחה טכנולוגיה למניעת מתקפות פישינג. החברה נמכרה לחברת IBM תמורת כ-700 מיליון דולר.
בשנת 2013 הקים, יחד עם ראקש לונקאר, את חברת טרנסמיט סקיוריטי, העוסקת בזיהוי ביומטרי של משתמשי מחשב ואמצעי מחשוב ניידים, והוא משמש כמנכ"ל החברה.
בנוסף נמנה עם המשקיעים בחברות היי-טק אחדות, בהן ארמיס סקיוריטי, שנמכרה לאינסייט פרטנרס תמורת 1.1 מיליארד דולר, פיירגלאס, שנמכרה לסימנטק תמורת 250 מיליון דולר, Aorato, שנמכרה למיקרוסופט תמורת 200 מיליון דולר, לאקון סקיוריטי שנמכרה לצ'ק פוינט תמורת 100 מיליון דולר ועוד.
נשוי ולו שלוש בנות, מתגורר בגבעתיים.
הערות שוליים

↑  מיקי בודאי - עדיין מתרגש מסייבר, באתר Apple Podcasts
↑  עידן בן טובים, ‏היזם מיקי בודאי, אחרי הגיוס הראשון הגדול בתולדות ההייטק הישראלי: "פחות מתחברים לחברות שלא מפסיקות להפסיד כסף", באתר Geektime‏, 22 ביוני 2022
מסות (מונטן)
תרגומים לעברית

מסות, תרגום ישורון קשת, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב 1947.
המסות, ספר ראשון, תרגמה אביבה ברק (הומי), מבוא: נדין קופרטי-צור, הוצאת שוקן, תל אביב 2007, ספר שני 2011
מסות נבחרות, תרגם דרור דורי. הוצאת באר, ראשון לציון 2003, חלק ב', מבחר מסות, אוריון הוצאת ספרים, חולון 2007.
מסה ומריבה

מסה ומריבה הוא סיפור תנכ"י שנכתב בפרשת בשלח. ה' הורה למשה להכות בסלע ויצאו ממנו מים, בניגוד למי מריבה בהם ההוראה הייתה לדבר אל הסלע.
מסה ומריבה הוא הסיפור השני המתואר במקרא בו סופקו לבני ישראל מים במדבר באופן ניסי לאחר מרה, בסיפור זה נוצרה בארה של מרים.
הסיפור המקראי

על פי המסופר בסוף פרשת בשלח שבספר שמות, כשהגיעו בני ישראל לרפידים לא היו שם מי שתייה. העם התלונן למשה:
וַיִּסְעוּ כָּל עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל מִמִּדְבַּר סִין לְמַסְעֵיהֶם עַל פִּי ה' וַיַּחֲנוּ בִּרְפִידִים וְאֵין מַיִם לִשְׁתֹּת הָעָם. וַיָּרֶב הָעָם עִם מֹשֶׁה, וַיֹּאמְרוּ: תְּנוּ לָנוּ מַיִם וְנִשְׁתֶּה! וַיֹּאמֶר לָהֶם מֹשֶׁה: מַה תְּרִיבוּן עִמָּדִי? מַה תְּנַסּוּן אֶת ה'?
וַיִּצְמָא שָׁם הָעָם לַמַּיִם, וַיָּלֶן הָעָם עַל מֹשֶׁה, וַיֹּאמֶר: לָמָּה זֶּה הֶעֱלִיתָנוּ מִמִּצְרַיִם, לְהָמִית אֹתִי וְאֶת בָּנַי וְאֶת מִקְנַי בַּצָּמָא?
משה פנה אל ה' שיורה לו כיצד לנהוג למול דרישת ההמון הזועם שעלול לסוקלו, וה' הורה לו להכות במטהו בצור לעיני השבעים הזקנים, דבר שיגרום באופן ניסי להוצאת מים מן הסלע. לאחר שמשה עשה כן, יצאו מים מן הסלע. סלע זה הוא בארה של מרים, אשר סיפק מי שתייה לבני ישראל במדבר ארבעים שנה עד מותה של מרים הנביאה.
וַיִּצְעַק מֹשֶׁה אֶל ה' לֵאמֹר: מָה אֶעֱשֶׂה לָעָם הַזֶּה? עוֹד מְעַט וּסְקָלֻנִי!
וַיֹּאמֶר ה' אֶל מֹשֶׁה: עֲבֹר לִפְנֵי הָעָם, וְקַח אִתְּךָ מִזִּקְנֵי יִשְׂרָאֵל, וּמַטְּךָ אֲשֶׁר הִכִּיתָ בּוֹ אֶת הַיְאֹר קַח בְּיָדְךָ וְהָלָכְתָּ. הִנְנִי עֹמֵד לְפָנֶיךָ שָּׁם עַל הַצּוּר בְּחֹרֵב, וְהִכִּיתָ בַצּוּר וְיָצְאוּ מִמֶּנּוּ מַיִם וְשָׁתָה הָעָם. וַיַּעַשׂ כֵּן מֹשֶׁה לְעֵינֵי זִקְנֵי יִשְׂרָאֵל.
בעקבות סיפר זה שונה שם המקום ל"מסה ומריבה".
וַיִּקְרָא שֵׁם הַמָּקוֹם מַסָּה וּמְרִיבָה עַל רִיב בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְעַל נַסֹּתָם אֶת ה' לֵאמֹר הֲיֵשׁ ה' בְּקִרְבֵּנוּ אִם אָיִן
בתרבות

השיר "הפלא ופלא" שכתב יעקב דוד קמזון והלחין ידידיה אדמון מתחיל עם סיפור משה והסלע וממשיך שלמי הסלע היו תכונות פלאיות, כאשר משה נתן לגדי אחד לשתות, אז עבר כנראה הגדי התבגרות מואצת וקרניו צמחו לפתע שבהם נגח בשבעים זאבים וזכה לחיי נצח.
ראו גם

מי מריבה
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
מילו ג'וקאנוביץ'

מילו ג'וקאנוביץ' (במונטנגרית: Мило Ђукановић, Milo Đukanović, ‏האזנהקובץ:Sr-Milo Djukanovic.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-15 בפברואר 1962) הוא פוליטיקאי מונטנגרי, נשיא מונטנגרו בשנים 1998–2002 (במסגרת פדרציה עם סרביה) ובשנים 2018–2023 בעבר כיהן במספר רב של קדנציות כראש ממשלת מונטנגרו (1991–1998, 2003–2006 – במסגרת פדרציה עם סרביה, 2008–2010 ו-2012–2016) בשנת 1998 נבחר ליושב ראש המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים במונטנגרו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'וקאנוביץ' נולד בשנת 1962 בעיר ניקשיץ', האמצעי משלושת ילדיהם של השופט רדובן ג'וקאנוביץ', וסטאנה לבית מקסימוביץ', אחות במקצועה. המשפחה מצד האב היא משבט אוזריניצ'י, מוצאה בכפר צ'בו באזור צטיניה והתיישבה בניקשיץ' אחרי קרב ווצ'י דו בשנת 1876. האב רדובן עבד תקופה כשופט בבוסניה והרצגובינה בימי השלטון של טיטו. אחר כך חזר לניקשיץ' ולכפר רסטובאץ. אחד האחים של הסבא רבא של ג'וקאנוביץ', מרקו ג'וקאנוביץ', היה ראש ממשלת מונטנגרו ופטריוט סרבי.
ג'וקאנוביץ' למד בבית ספר יסודי ובתיכון בעיר הולדתו, ניקשיץ', אחר כך למד בטיטוגרד בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת וולקו ולאחוביץ', כיום אוניברסיטת מונטנגרו בפודגוריצה. ב-1986 סיים תואר בכלכלת התיירות. בצעירותו שיחק כדורסל.
מנעוריו היה ג'וקאנוביץ' פעיל בליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה, המפלגה השלטת ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, וב-1979 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
גבר גבוה (1.90), בעל קסם אישי, מרץ וכישורים רטוריים, הצטיין, נבחר ג'וקאנוביץ בגיל צעיר, בשנת 1988 כחבר בוועד המרכזי של ליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה.
בשנת 1989 שלישייה' מורכבת ממומיר בולאטוביץ' וסבטוזר מארוביץ' הפכו לכוח מוביל במונטנגרו תוך כדי ה"מהפכה האנטי-בירוקרטית" שבהנהגת סלובודן מילושביץ'. שלישייה זו הפכה האותה תקופה לשליחי מילושביץ' במונטנגרו והשיגו את החלפת חלק גדול מההנהגה המקומית של המפלגה הקומוניסטית השלטת.
ב-1991 המפלגה הקומוניסטית הפכה למפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים.
ביוגרפיה > במסגרת יוגוסלביה והפדרציה של סרביה ומונטנגרו

ב-15 בפברואר 1991, לאחר ניצחון ליגת הקומוניסטים של מונטנגרו בבחירות הרב-מפלגתיות לפרלמנט, מונה ג'וקאנוביץ' על ידי נשיא מונטנגרו מומיר בולטוביץ' לתפקיד ראש ממשלת מונטנגרו. ג'וקאנוביץ', שהיה בן 29 בעת המינוי, היה לראש הממשלה הצעיר ביותר באירופה באותה עת. המינוי נעשה בברכת סלובודן מילושביץ', ששימש כנשיא סרביה השכנה במסגרת יוגוסלביה והיה הפוליטיקאי הדומיננטי ביוגוסלביה (כפדרציה סוציאליסטית ואחר כך כפדרציה הכוללת את סרביה ומונטנגרו). ג'וקאנוביץ' שימש בתפקיד זה בשלוש כהונות רצופות, עד שנת 1998.
החל מ-1991 המפלגה הקומוניסטית הפכה למפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטית של מונטנגרו.
באביב 1992 פרצה מלחמת בוסניה שבה מונטנגרו לא השתתפה במישרין. הרשויות המונטנגריות עצרו מאות פליטים מוסלמים מבוסניה והעבירו אותם לאויבם, הצבא של רפובליקה סרפסקה. כמה עשרות מהם הוצאו להורג.
החל משנת 1993 בימי ההיפר-אינפלציה של הדינר היוגוסלבי, התחילו היחסים בין ג'וקאנוביץ' למילושביץ' להתערער. הוא מתח בקורת על הסכם דייטון הטענו שהוא "אנטי-סרבי". עדיין ב-1995 ביקרו שניהם בארצות הברית.
כראש ממשלה ונשיא הוביל ז'וקאנוביץ' מדיניות של הפרטה תוך מכירת חברות ציבוריות למשקיעים וחברות פרטיים, כולל בעלי הון רוסים, והידוק הקשרים גם עם האיחוד האירופי וארצות הברית.
ביוגרפיה > עצמאות במסגרת פדרציה עם סרביה > מלחמות יוגוסלביה

בימי המאבק של קרואטיה וסלובניה לעצמאות ו המלחמות שליוו את התפרקות יוגוסלביה, שלחה ממשלת ג'וקאנוביץ' כוחות להיאבק בקרואטים ולקחה חלק בהגזות והמצור על דוברובניק בין הסתיו 1991 לאביב 1992 שגרמו לעיר נזקים כבדים. גם האזור קונאבי שבסביבה סבל מפשיטות שוד.
ב-1 במרץ 1992 משאל- עם במונטנגרו הצביע בעד הישארות מונטנגרו כפרטנר יחיד של סרביה בפדרציה יוגוסלבית.
אחרי 1997 גברה היריבות בין ג'וקאנוביץ' למומיר בולאטוביץ'
במסגרת הפדרציה עם סרביה גבר ג'וקאנוביץ', מועמד "הקואליציה הדמוקרטית של מונטנגרו האירופית", על מומיר בולאטוביץ' בבחירות לנשיא מונטנגרו וכיהן אחר כך כראש המדינה במסגרת הפדרציה עם סרביה, בשנים 1998 עד 2002. מילושביץ' ניסה לארגן את הדחתו.[דרוש מקור]
בתקופה זו פרצה מלחמת קוסובו שבמהלכה ב-24 במרץ 1999 הפציצה הברית נאט"ו בראשות ארצות הברית את יוגוסלביה. ג'וקאנוביץ' ביקש מהנשיא קלינטון להימנע מהפצצות על מונטנגרו. בעת המלחמה העניקה מונטנגרו מקלט לאלפי פליטים מקוסובו וכן לכמה ממתנגדיו של מילושביץ'. אחרי הפסקת ההפצצות החליט ג'וקאנוביץ' להנהיג במונטנגרו את המארק הגרמני כמטבע בפועל במקום הדינר היוגוסלבי. הוא ראה במדיניותו העצמאית צעדים לקראת עצמאות הרפובליקה.
ביוגרפיה > עצמאות במסגרת פדרציה עם סרביה > היציאה ממסגרת הפדרציה עם סרביה

ביוני 2000 ביקש ג'וקאנוביץ' סליחה מקרואטיה על המצור נגד דוברובניק.
בשמי ובשם כל אזרחי מונטנגרו רוצה לבקש סליחה מכל אזרחי קרואטיה  במיוחד בקונאבלי ובדוברובניק על כל  סבל וכל נזק החומרי שגרם  להם כל איש שהוא מקרב העם של מונטנגרו
. אחרי הדחתו של מילושביץ', בהשפעת מפגשים עם המתווך חאבייר סולאנה הסכימו מנהיגי מונטנגרו, כולל ג'וקאנוביץ' לחתום עם מנהיגי סרביה זוראן ג'ינג'יץ', וויסלב קושטוניצה ומירוליוב לאבוס, על הסכם שקבע כי מונטנגרו תישאר בפדרציה עם סרביה עוד שלוש שנים שבסופן יתארגן משאל עם.
ב-25 בנובמבר 2002 התפטר ג'וקאנוביץ' מתפקיד הנשיא כדי להפוך שוב לראש ממשלה (החל מינואר 2003) . וויאנוביץ' שהתפטר מראשות הממשלה כדי להפוך ליושב ראש הפרלמנט היה לנשיא הפועל ואחר לנשיא.
מונטנגרו זכתה ביוני 2006, בעצמאותה מהאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו (כלומר מסרביה) לאחר משאל עם שנערך בנושא ב־21 במאי 2006 ושבו 55.5% הצביעו בעד, הפך ג'וקאנוביץ' לראש הממשלה הראשון של רפובליקת מונטנגרו העצמאית תוך כדי כהונתו. . ב-9 באוקטובר 2006 הוביל ג'וקאנוביץ' מהלך אמיץ של הכרה בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו. באוקטובר של אותה שנה התפטר מראשות הממשלה (התפטרות שנכנסה לתוקף בנובמבר). ב-2006 גם כיהן כשר ההגנה הראשון של המרפובליקה העצמאית החדשה.
ג'וקאנוביץ' התמודד ונבחר שוב לתפקיד ראש ממשלת מונטנגרו בשנת 2008. ב-2010 התפטר והוחלף בידי איגור לוקשיץ'. ב-4 בדצמבר 2012 שב לכהן כראש הממשלה. כך הפך לאחד מראשי הממשלה באירופה שכיהנו בתפקידם בזמן הרב ביותר.
בתקופת כהונתו השלישית כראש ממשלה פתח ג'וקאנוביץ' במגעים על הצטרפות לנאט"ו ודבר זה עורר התנגדות בקרב חלקים בציבור. באוקטובר 2015 נערכו הפגנות רחבות היקף בעיר הבירה פודגוריצה בדרישה לפטרו מתפקידו עקב טענות האופוזיציה על מעשי שחיתות, האשמות אותן דחה בתוקף.
ב-2016 תחת הנהגתו התקבלה מונטנגרו לנאט"ו.
לאחר ניצחון מפלגתו בבחירות לפרלמנט ב-2016 הוא פרש מתפקידו והוחלף על ידי בן מפלגתו דושקו מרקוביץ'.
ביוגרפיה > ניסיון התנקשות והפיכה ב־2016

בסוף אוקטובר 2016 הודיע ראש ממשלת סרביה, אלכסנדר ווצ'יף' כי במונטנגרו התרחש אחרי הבחירות מעקב צמוד אחרי ג'וקאנוביץ וניסיון הפיכה שבו היו מעורבים גורמים זרים. בעקבות האירוע גורשו מסרביה כמה אזרחי רוסיה, כמו כן בנובמבר 2016 הודיע פרקליטות סרביה על שמות של כמה אזרחים רוסים שהיו מעורבים בהכנות לניסיון ההפיכה במונטנגרו. בפברואר 2017 פרקליט מיוחד שחקר את המקרה במונטנגרו הודיע כי נמצאו הוכחות למעורבות שרותי מודיעין של רוסיה בניסיון לרצוח ולהדיח את ג'וקאנוביץ'. במאי 2017 ג'וקנוביץ' ועוד כמה פוליטיקאים במונטנגרו הוכנסו לרשימה של אישים הנתונים תחת סנקציות של רוסיה.
ביוגרפיה > בחירותו כנשיא בשנת 2018

ב-2018 התמודד פעם נוספת לנשיאות מונטנגרו ונבחר לכהונה של חמש שנים.
הוא זכה ב-54% מהקולות מול מלאדן בויאניץ', מועמד המפלגה מונטנגרו החיובית (33%) המקרובת יותר לרוסיה, ודרגיניה ווקסנאנוביץ', מועמדת ראשונה בהיסטוריה של המדינה (8.2%)
ביוגרפיה > סוגיות שנויות במחלוקת

לפי העיתון הבריטי The Independent ג'וקאנוביץ' הוא אחד מעשרים המנהיגים הפוליטיים העשירים ביותר בעולם, בעל הון של כ 10 מיליון לירות שטרלינג ומקור נכסיו עוטה בערפל.
ביוגרפיה > חייו האישיים

ג'וקאנוביץ' נשוי ללידיה לבית קוץ'. לשניים בן ששמו בלאז'ו.
בפברואר 2011 נבחר ליושב ראש פדרציית הכדורסל של מונטנגרו.
הערות שוליים

1 2  2008 Nejić
↑    Ben Farmer, ‏'Russian state bodies' behind Montenegro coup plot says prosecutor, The Telegraph, 20 February 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810573027005606  GND: 121239926  ISNI: 0000 0001 1494 7340  LCCN: no98123697  NKC: xx0046776  VIAF: 85595328   WorldCat (עם VIAF): 85595328 
הזוג ג'וקאנוביץ' עם הזוג אובמה בארצות הברית
מסות על השירה ההירואית

מסות על השירה ההירואית (איטלקית: discorsi dell'arte poetica) היא יצירה בארבעה ספרים שנכתבה בידי טורקוואטו טאסו ופורסמה בשנת 1578. היצירה היא אבן דרך בביקורת הספרות והמחזאות האירופית.
ספר שני

ביצירה טאסו משמר מושגים אריסטוטלים, כמו אחדות העלילה ומנגד משליך את כללי הטרגדיה על האפוס. טאסו בחן את האפוס על פי שלושה קריטריונים, חומר, צורה וקישוט.
טאסו בניגוד לאפלטון האמין כי השירה יכולה להתבסס על בדיון אך לא מרחיקה לכת כמו ביצירה "אורלנדו המטורף", אשר היה במהותו שקרי ברובו. מסקנה זו התבססה על ההנחה שהמציאות ניתנת למדידה ולכן מה שהכיל אמת ברובו הוא אמיתי. כמו גם, הוא הניח כי המציאות היא תלויה אמונה ומכאן שיש מקום ביצירה למעשי נסים בידי האל. מעשה שכזה נקרא "נשגב", רגע התגלות האל, פתיחת הצינורות בין שמים לארץ. תחושת השתאות מתרחשת הן אצל הקורא והן בקרב הדמות. טאסו הבחין בין שני סוגי נשגב. הראשון הוא "נשגב היפוך", הדמות הטרגית בעלת כשל שמעוררת חמלה ופחד בעת ההיפוך. השני הוא "נשגב מצטבר" אשר קיים באפוסים, בהם אין היפוך מאחר שהדמויות צריכות להיות או טובות או רעות לחלוטין. הנשגב הוא מצטבר מאחר שהטובים יזכו בדברים טובים עד לסוף האבסולוטי, למשל, רצף של ניצחונות עד לכיבוש ירושלים.
העלילה מתקדמת על הכרח, חוקי הטבע, ולפי המסתבר, מה שדומה למציאות. זו קריאה שגויה של אריסטו מאחר שאריסטו הניח כי המסתבר; הבלתי אפשרי, יכול להתרחש ולכן הוא ראוי להיכתב. הטעות בקריאה הובילה את טאסו לאפשר חידוש של היצירה בהתרה ובסיבוך במקום בתוכנה. באופן כזה טאסו דירג את היוצרים. בראש היוצרים עמדו הפילוסופים אשר תיארו את המציאות באופן המהימן ביותר. אחריהם עמדו המשוררים אשר חיקו את המציאות (לדעתו לא ניתן לחקות מה שאינו אמיתי) והשוואו לתאולוגים המהללים את מעשי האל. לבסוף הסופיסטים מאחר שמתיימרים לשכנע שהבדיה היא אמת.
בנוסף, טאסו הדגיש את חשיבות של חיקוי של המציאות אשר יוצרת אמינות, מתח ושכנוע. כדי ליצור אמינות יש ליצור הזדהות עם הדמויות על ידי שמירה של מרחק נכון בין הידוע ללא ידוע עבור הקהל. דהיינו, אם ברצונו לספר סיפור, עדיף שנספר אותו על ממלכה קרובה, עליה ידוע הקהל דבר מה, אך לא יודע בדיוק מה קורה בה.
טאסו ראה בהיסטוריה סוגה ספרותית שמחויבת לכתוב אמת ומה שראוי להיכתב, ייכתב. ”מה שלא התרחש איננו מאמינים שהוא אפשרי, אבל מה שאירע ברור שהוא אפשרי כי לא היה מתרחש לולא היה אפשרי”
מקורות משניים

ורד לב כנען ועוד, ציוני דרך בביקורת ספרות המערב, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 230–280
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאיל מיכאילוב (חסיד אומות העולם)

ערך זה עוסק בחסיד אומות העולם מבולגריה. אם התכוונתם לכדורגלן ישראלי אשר שיחק בהפועל תל אביב, ראו .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1917 סופיה, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  27 בינואר 1991 (בגיל 74 בערך) אחוזת בית, ישראל 
 מדינה:  בולגריה 
 מקצוע:  רואה חשבון 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (1988)  חסיד אומות העולם (2 בפברואר 1971) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  מיכאיל מיכאילוב
 
מיכאיל גאורגייב מיכאילוב (בבולגרית: Михаил Георгиев Михайлов‏; 1917, סופיה, ממלכת בולגריה – 27 בינואר 1991, תל אביב-יפו, ישראל) היה חסיד אומות העולם, אשר תמך ביהודים רבים במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הצטרפות בולגריה למדינות הציר, עם חתימתה על ההסכם התלת-צדדי. הוא עלה לישראל בגפו בשנת 1969, והוכר כחסיד אומות העולם על ידי "יד ושם" בשנת 1971. בשנת 1988 זכה באות יקיר העיר תל אביב, בה התגורר, יחד עם חסידי אומות עולם נוספים.
ביוגרפיה > בבולגריה

מיכאילוב היה רואה חשבון אשר התגורר בסופיה, בולגריה. הוא התגורר בשכונה יהודית, ועל כן על מכריו וחבריו נמנו יהודים רבים. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לבולגריה, נשלחו חלק מחבריו למחנות לעבודות כפייה. בכדי לעזור להם, מיכאלוב סיכן את חייו והסתנן לתוך המחנות והביא להם אוכל, ביגוד ותרופות.
ניצול השואה דוד יוסף אזיסוב סיפר כי מיכאילוב הציל אותו ואת אביו כאשר נאסרו על ידי השלטונות, בכך שהצליח לגרום לשחרורם.
ניצולי השואה דניאל ותמרה אמריליו מספרים, כי במאי 1943, כאשר השלטונות גרשו את היהודים מסופיה לאזור הכפרי (פאזארג'יק) הפקידו בידו את ביתם וכל רכושם. מיכאילוב ביקרם לעיתים קרובות במקום מושבם החדש, ואיתו הביא תרופות ומזון שהיו נחוצים.
גם חבריו היהודים האחרים שכללו את הניצולים לוסי אלסעיד, משפחת לוי ומשפחת בוני הפקידו בידיו את רכושם. אחרי המלחמה כאשר חזרו לסופיה, כל היהודים קיבלו את רכושם, עד הפרט האחרון ומבלי שמיכאילוב קיבל על כך כל תמורה.
ביוגרפיה > בישראל

לא ידועות קורותיו של מיכאילוב עד עלייתו ארצה. בשנת 1969 מיכאילוב, שראה עצמו חלק מהמדינה והחליט לקשור את גורלו בגורל המדינה היהודית הצעירה, עלה לישראל בגפו. ב-1971 הוכר כחסיד אומות העולם על ידי "יד ושם", לאחר עדות הניצולים על החסד שעשה עמם.
ב-1988 זכה, יחד עם חסידי אומות עולם אחרים, באות יקיר העיר תל אביב. על אף חסדיו עם העם היהודי בתקופת השואה, חייו של מיכאילוב בישראל לא היו קלים: הוא סבל מעוני והתגורר בתנאים קשים בבת ים, בדירה צפופה אשר שכנה בתוך מקלט ולעיתים אף בחדר מדרגות. הוא סבל מהתעמרויות משכניו היהודים שידעו שאינו יהודי, והיו מציירים צלבי קרס מחוץ למקום מגוריו.
שמו של מיכאילוב עלה בתחקיר "כלבוטק" משנת 1986 אשר התרכז בתנאים המחפירים בהם חיים חסידי אומות עולם בישראל. לאחר שידור התחקיר אשר עורר הד רב, ביוזמת ראש עיריית תל אביב-יפו שלמה להט, הוצא מיכאילוב הוצא ממקום מגוריו בבת-ים, והועבר לדירה ראויה אשר סופקה על ידי עיריית תל אביב לכל חסידי אומות העולם ששהו במצב דומה.
בעקבות התכנית, נחקק "חוק חסידי אומות העולם", שהעניק להם קצבה חודשית בגובה השכר הממוצע במשק. על התחקיר הזה אמר רפי גינת כי "מדובר בגויים נוצרים שבמהלך מלחמת העולם השנייה חירפו את נפשם וסיכנו את משפחתם כדי להציל יהודים. בהתחלה קיבלו אותם יפה בארץ ואפילו נטעו עץ על שמם, אבל אחר כך זרקו אותם לכלבים. הם חיו כאן בלי זכויות, וזו פשוט הייתה חרפה לאומית. כשחשפנו את הסיפור ישב אז באולפן נשיא המדינה חיים הרצוג, ואנחנו הזלנו ביחד דמעה. לדעתי זה ההישג האנושי הכי גדול של 'כלבוטק' בתולדותיה".
מיכאילוב נפטר בשנת 1991 ונקבר בבית הקברות האורתודוקסי ביפו. קברו מסומן כקבר של חסיד אומות העולם.
הערות שוליים

↑  מעריב, גיליון 18 בינואר 1987, עמ' 27 (מאורכב)
מולי אפשטיין

אפשטיין ביוני 2019
שמואל (מולי) אפשטיין הוא פיזיולוג ספורט, פרשן אתלטיקה ומאמן לפיתוח יכולות גופניות. משמש כיום כמנהל המדעי של הוועד האולימפי בישראל, ובנוסף מנהל את תוכנית "פודיום - התוכנית הלאומית למאמנים".
ביוגרפיה > אתלט

אפשטיין החל להתאמן בקבוצת מכבי חיפה בשנת 1975. הוא התמחה בריצות קצרות למרחק של 100 מטר עד 400 מטר. הוא ייצג את ישראל בתחרויות בין-ארציות לנוער, במשחקי המכבייה ובכינוס הפועל. הוא היה שותף לשיא הישראלי בריצת שליחים 4X200 מטר ולשיא הישראלי לאגודות בריצת 4X100 מטר. הוא החזיק בשיאים ישראליים לוותיקים בקטגוריית גיל 40–44 בריצות 100 מטר (11.53 שניות) ו-200 מטר (23.75 שניות).
ביוגרפיה > אתלט > שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 11.10 שניות
ריצת 200 מטר: 22.67 שניות
ביוגרפיה > פיזיולוג ומאמן כושר

אפשטיין למד בחוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והוא בעל תואר מוסמך בפיזיולוגיה של המאמץ - .M.Sc. בין השנים 2006–2009 שימש כפיזיולוג ומאמן היכולות הגופניות של הטניסאית שחר פאר, ושימש כפיזיולוג ומאמן הכושר של הג'ודוקא יעל ארד, שזכתה במדליה האולימפית הראשונה של ישראל באולימפיאדת ברצלונה 1992. בין השנים 1993–1997 שימש כמאמן הכושר של נבחרת ישראל בכדורסל ושל קבוצת הפועל תל אביב בכדורסל (1993/4). בין השנים 2013–2016 שימש כפיזיולוג ומאמן פיתוח היכולות הגופניות של הג'ודוקא ירדן ג'רבי.
ביוגרפיה > חוקר במכון וינגייט

בין השנים 1985–2017 עבד במרכז לרפואת ספורט ולמחקר במכון וינגייט כחוקר, כיועץ וכראש המדור לשירותים מדעיים לספורטאי הישג.
בין השנים 2010–2018 ניהל את קורס מאמני פיתוח היכולות הגופניות בבית הספר למאמנים במכון וינגייט. אפשטיין הוא זה שהגדיר מחדש את המינוח המקובל "מאמן כושר" ושינה אותו ל"מאמן לפיתוח יכולות גופניות". החל מ-2015 משמש כמנהל של התוכנית הלאומית למאמנים - פרויקט לאומי לשדרוג המשאב האנושי בתחום האימון ההישגי בישראל.
ביוגרפיה > הוועדה למניעת סמים בספורט

אפשטיין הוא בין מקימי הסוכנות הלאומית למניעת סימום בספורט המשותפת לוועד האולימפי בישראל ולמנהל הספורט, גוף שעוסק בפיקוח ובמניעת השימוש בחומרים אסורים בספורט בישראל. לאחר הקמתה היה אפשטיין מזכיר הוועדה במשך כ-12 שנים.
ביוגרפיה > מנהל מדעי של הוועד האולימפי

החל מ-2017 משמש כמנהל המדעי של הוועד האולימפי בישראל ועורך את הניוזלטר המדעי של הוועד האולימפי בישראל.
ביוגרפיה > פרשן אתלטיקה

אפשטיין הוא פרשן האתלטיקה של ערוץ הספורט, שידר מהמשחקים האולימפיים, מאליפויות העולם ומאליפויות אירופה באתלטיקה. חבר בצוות של "המגזין האולימפי" - תוכנית שבועית ששודרה בערוץ הספורט ועסקה בספורט האולימפי.
מאמרים שחיבר

מולי אפשטיין, אפשר לצאת מזה בחיים, מעריב, 9 בנובמבר 1988
מולי אפשטיין, מאמרים, באתר הארץ
שון פורטל, מולי אפשטיין וגל דובנוב, חסר ברזל ואנמיה בקרב ספורטאיות – גורמים וסיכונים, באתר הרפואה - עיתון ההסתדרות הרפואית בישראל
דליה נבות מינצר, מולי אפשטיין, נעמה קונסטנטיני, פעילות גופנית ואימונים בתנאי גובה, באתר הרפואה - עיתון ההסתדרות הרפואית בישראל
הערות שוליים

↑  הוועד האולימפי בישראל - בעלי תפקידים
↑  טניס: שחר פאר ומולי אפשטיין נפרדים, באתר ynet, 17 בנובמבר 2009
↑  הניוזלטר המדעי של הוועד האולימפי בישראל - בעלי תפקידים
↑  ניוזלטר מדעי, גיליון מספר 1, אוגוסט 2018
מיקי ג'ונסון

| --- | --- |

ג'ונסון בשנת 2015
 לידה:  31 באוגוסט 1952 (בן 72) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.08 מטרים
 מספר:  8, 43
 מכללה:  אוניברסיטת אורורה
 דראפט:  בחירה מספר 56, 1974 פורטלנד טרייל בלייזרס
 קבוצות כשחקן
 1974–1979 1979–1980 1980–1982 1982–1983 1983–1985 1985–1986:  שיקגו בולס אינדיאנה פייסרס מילווקי באקס ניו ג'רזי נטס גולדן סטייט ווריורס ניו ג'רזי נטס
וולאס אדגר "מיקי" ג'ונסון (באנגלית: Wallace Edgar "Mickey" Johnson; נולד ב-31 באוגוסט 1952) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1986. ממוצעיו הכוללים לאורך 12 עונותיו בליגה הם 14.1 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות

ג'ונסון נולד וגדל בשיקגו שבאילינוי, ובין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת אורורה אשר באורורה, אילינוי. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, אשר השתתפה בליגת המכללות השלישית (NCAA Division III), העמיד ממוצעים כוללים של 26.1 נקודות ו-20.9 ריבאונדים למשחק.