stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איינזצגרופן
האיינזצגרופן בפלישה לברית המועצות > דרכי ביצוע ההשמדה

הרג בבור ירי – רובם של ההרוגים נורו על ידי חוליות ירי. המוני היהודים רוכזו במרכז היישוב, בתואנה כי הם מועברים ליישוב אחר או נלקחים לעבודות כפייה. משם הובלו ברגל לאזור מרוחק מהיישוב, והומתו בירי אל בורות ואל מחפורות שהוכנו מראש. לעיתים אולצו היהודים לחפור בעצמם את הבורות לפני הירי, או לכסותם בעפר על-מנת להסתיר את המתים. לעיתים התבקשו הקורבנות לשכב על גבי שורה קודמת של גופות ונורו, שכבה על גבי שכבה. לאחר הירי קצינים היו עוברים ומוודאים הריגה באנשים שרק נפצעו. מעטים בלבד מבין היהודים הצליחו להינצל מן הירי, בזחילה מן הבורות אל היערות הסמוכים. בפונאר שבליטא נערך טבח של 60,000 יהודים, והטבח שנערך בבאבי יאר ליד קייב, בירת אוקראינה, היה לסמל זוועת ההרג בירי: בחודש ספטמבר 1941 נרצחו בדרך זו 33,771 יהודים תוך יומיים בלבד; בשנה שלאחר מכן נהרגו במקום כ-15,000 יהודים נוספים, ועוד מספר לא ידוע של צוענים ושבויים סובייטים.
המתה במשאיות גז – האיינזצגרופן נהגו לדחוס מספר רב של אנשים לתא הנוסעים של המשאית, לנעול אותו, לחבר אליו את צינור המפלט של המנוע ולחנוק את הקורבנות בגז פחמן חד-חמצני. לרשות האיינזצגרופן הועמדו 20 משאיות. שיטת רצח זו לא הייתה אהובה במיוחד על האיינזצגרופן, כיוון שגרמה להם לטרחה רבה וקושי פסיכולוגי רב בטיפול בגוויות המתים.
הטבח הגדול של היהודים החל בברית המועצות והמשיך לפולין. הוא נעשה במסווה ובהיחבא, ללא עדים, והיהודים שהומתו נקברו מייד לאחר הרצח. על-פי דוחות שנתגלו ניתן להעריך את מספר הנרצחים בדרך זו בכמיליון וחצי יהודים, כבר בשלב זה של המלחמה.
האיינזצגרופן בפלישה לברית המועצות > קשיים בביצוע ההשמדה

כלכלה – הירי אל הבורות גזל תחמושת רבה מן הצבא, ועלויות ההרג היו גבוהות. גם כמות האלכוהול הרבה שנצרכה במהלך הפעולות הטרידה את הגרמנים.
יעילות – כמות הבורות שנחפרו להסתרת הגופות הייתה מוגבלת וגזלה זמן רב. קצב ההריגה בירי איטי מדי ואילו מספר היהודים הגדול חִייב יתר מהירות. מספר היהודים הנכנסים למשאית היה מוגבל, והפחית את יעילות ההשמדה.
מחיר פסיכולוגי – ההשמדה במשאיות יצרה התנגדות של מבצעיה, משום שהייתה כרוכה באי-נעימות עקב ההמתה האיטית וקולות הסבל של הגוססים. הירי הישיר באנשים גרם לנזק פסיכולוגי ליורים (בעיות כמו סדיזם, מחלות נפש ודיכאונות החלו להיות נפוצות אצל החיילים), למרות ריכוך הבעיה על ידי יצירת דה-הומניזציה של הנטבחים, ושיכוך ההשפעה על היורים בכך שהומלץ להם להשתכר לפני הירי.
סודיות – קבוצות הביצוע התקשו לשמור על סודיות המבצע, משום שתושבי הסביבה הלא-יהודים הבחינו לרוב במתרחש, והיו עלולים לחשוף עדויות על הרצח ההמוני.
האיינזצגרופן בפלישה לברית המועצות > פעולות האיינזצגרופן כחלק מהפתרון הסופי

הטענה כי השמדת היהודים השיטתית החלה עם הפלישה לברית המועצות נתמכת בכמה נימוקים:
מספר היהודים – עם הפלישה לברית המועצות נוספו לשטח השליטה הגרמני 2.5 מיליון יהודים. יחד עם היהודים שחיו בברית המועצות הגיעה האוכלוסייה היהודית לחמישה מיליון נפש. הכפלת מספר היהודים תחת השליטה הגרמנית "חייבה" את השמדתם. מספר היהודים שהושמדו בידי האיינזצגרופן (מיליון וחצי) ושיטות ההשמדה העידו על כוונת הנאצים לפעול להשמדה שיטתית של העם היהודי.
ההישגים הצבאיים של הגרמנים – הפלישה לברית המועצות נערכה לאחר שנתיים של ניצחונות, שבמהלכן נכבשו מזרח אירופה ומערבה. הישגים אלה תרמו לתחושת הביטחון של הגרמנים, שהתבטאה בשאיפתם להשמדת העם היהודי.
המאבק בקומוניזם – הנאצים ראו בקומוניסטים בברית המועצות אויב מר והוציאו הוראה בפקודת הקומיסרים לרצוח את כל הפעילים הקומוניסטים. הם גם רצחו קרוב ל-3 מיליון שבויי מלחמה רוסים. ההנהגה הנאצית זיהתה בין הקומוניסטים והיהודים וראתה במאבק זה מאבק משותף.
האידאולוגיה הנאצית על "מרחב מחיה" במזרח – האידאולוגיה הנאצית הושתתה על התיישבות גרמנית רחבת היקף במזרח אירופה. הפלישה לברית המועצות נועדה להרחיב את תחום המחייה הגרמני, ולשם כך נדרשו הגרמנים "לטהר" את השטח.
זונדרקומנדו 1005

בעקבות חשיפת הגרמנים את טבח הפולנים ביער קאטין בידי הסובייטים באפריל 1943 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין הממשלה הפולנית הגולה בראשותו של הגנרל ולדיסלב שיקורסקי שישבה בלונדון לבין ממשלת ברית המועצות. אירוע זה הדגים לגרמנים את ההשלכות של גילוי של רציחות המוניות, וביולי 1943 הוקמה יחידה בשם זונדרקומנדו 1005 בראשות פאול בלובל, שמשימתה הייתה לטשטש את עקבות הרציחות ההמוניות ולהעלימן. במבצע רחב היקף ותוך שימוש בעובדי כפייה יהודים, עברה היחידה באתרי הרצח, הוציאה את גופות הנרצחים מהקברים ההמוניים, ושרפה אותם בעזרת עצים וחומרי דלק. בבלארוס השתמשה היחידה בשבויי מלחמה סובייטים. עובדי הכפייה הללו נרצחו והוחלפו באחרים כדי לטשטש את המעשים. עם זאת, היו מקרים של בריחות של עובדי כפייה אשר ידעו כי גורלם נחרץ ולא נותר להם להפסיד דבר.
משפט האיינזצגרופן

כבר ב-1943 ניהלה ברית המועצות משפטים בשטחים שכבשה כנגד אנשי האיינזצגרופן שהצליחה ללכוד. ב-1946 נשפט בריגה פרידריך יקלן, שהיה אחראי על מספר רציחות המוניות גדולות, והיה בעל כושר המצאה ביצירת שיטות להרג המוני, והוצא להורג בתלייה.
אחרי המלחמה נידונו אנשי האיינזצגרופן במשפט התשיעי של בית-הדין הצבאי האמריקני בנירנברג. שמו הרשמי של המשפט היה "ארצות-הברית של אמריקה נגד אוטו אולנדורף ואחרים". אב בית-הדין היה השופט מיכאל א. מוסמאנו. המשפט התנהל מ-3 ביולי 1947 עד 10 באפריל 1948, והיו בו 24 נאשמים בלבד (בשל מחסור במושבים בבית המשפט).
14 מתוכם נדונו למוות, אולם גזר הדין בוצע רק בארבעה מקרים: אוטו אולנדורף שהודה באחריות לרצח 90,000 בני אדם, פאול בלובל, אריך נאומן וורנר בראון הוצאו להורג בתלייה; כל הנאשמים האחרים נדונו לתקופות מאסר שונות. כולם שוחררו מהכלא ב-1958 כולל ארנסט ביברשטיין שתחילה נדון לעונש מוות.
בחקירתו של אוטו אולנדורף הוא הסביר את הרציונל והמניעים למעשי האיינזצגרופן:
לטענתו של התובע במשפט, בנג'מין פרנץ, היחס הסלחני של ארצות הברית כלפי הנאשמים נבע מכך שארצות הברית הייתה זקוקה לגרמניה במלחמה הקרה כנגד ברית המועצות ולכן היא לא רצתה להכעיס את דעת הקהל הגרמנית.
מאז הקמתה של "הלשכה המרכזית של המנהל המשפטי" בלודוויגסבורג שבמערב גרמניה לתביעות נגד פושעי מלחמה, נפתחו תיקים והובאו למשפט יותר מ-100 איש, ביניהם מפקדי איינזצקומנדו, קצינים, מש"קים וטוראים. במשפטים הללו לא נגזרו עונשי מיתה, שכן עונש המיתה בוטל ברפובליקה הפדרלית הגרמנית.
למעשה מתוך 3,000 איש שהשתתפו בחוליות המוות, רק כ-200 הועמדו לדין. כל היתר חזרו בתום המלחמה למשרותיהם הרגילות, ורבים בהם שימשו בתפקידים של אכיפת החוק בגרמניה שלאחר המלחמה.
גילוי מאוחר: תוכנית להשמדת יהודי ארץ ישראל

בחודש מרץ 2006 פורסם הספר "Nazi Palestine: The Plans for the Extermination of the Jews in Palestine" מאת שני היסטוריונים גרמנים, קלאוס-מיכאל מאלמן (אנ'), מנהל המרכז לחקר הנאצים בגרמניה, ומרטין קיפרס (גר'), שלפיו בקיץ 1942, עם התקדמות קורפוס אפריקה לכיוון מצרים וארץ ישראל, השלימו הנאצים הכנות לביצוע תוכנית להשמדת יהודי ארץ ישראל. לדברי החוקרים, העובדה כי התוכנית התגלתה 64 שנים לאחר שנרקמה, נובעת מכך שהם איתרו מסמכים שחוקרים אחרים פסחו עליהם.
על פי המחקר, הוקמה עוצבת מבצע מיוחדת לצורך כך במסגרת האס אס בשם "איינזצגרופה מצרים", שכללה 24 חיילי אס אס בפיקודו של ולטר ראוף, קצין האס אס שהיה אחראי בסוף 1941 ובראשית 1942 על ייצורן של משאיות להמתה באמצעות גז הפליטה שלהן, שהוזרם לתא מטען אטום ובו הקורבנות. השמדת חמש מאות אלף היהודים בארץ ישראל אמורה הייתה להתבצע באותם האמצעים והשיטות שבהם בוצע רצח יהודי אירופה, דהיינו הפעלת האוכלוסייה המקומית, הלא-יהודית, כמבצעי הרצח השיטתי, בהדרכתו ובפיקודו של צוות גרמני מצומצם. תוכנית זאת תואמת את ההבטחה שהגרמנים נתנו למנהיג ערביי ארץ ישראל חאג' אמין אל-חוסייני, ששהה בגלות בברלין, בדבר מחויבתם להשמדת היישוב היהודי בארץ ישראל.
אנשי עוצבת המבצע הוצבו באתונה והמתינו לפקודה לנוע לארץ ישראל. עם הניצחון הבריטי בקרב אל-עלמיין השני בסוף שנת 1942 בא הקץ לתוכנית זאת, והצוות של "איינזצגרופה מצרים" נאלץ להישאר ביוון. למרות שאנשי היישוב לא היו מודעים לתוכנית הזו, עברו עליהם מאתיים ימי חרדה מפני פלישה גרמנית אפשרית.
לקריאה נוספת

מיכאל פראזן, איינזצגרופן - פלוגות המוות, צמד סרטים תיעודיים
הערות שוליים

↑  היסטוריונים: הנאצים תכננו להשמיד יהודים בארץ ישראל, באתר ynet, 8 באפריל 2006
↑  ל. הירשוביץ, הרייך השלישי והמזרח הערבי, עמ' 235.
| גרמניה הנאצית |
| --- | --- | --- |
| האידאולוגיה הנאצית | מיין קאמפף • הסדר החדש • קהיליית העם • דם ואדמה • פיהרר • עקרון הפיהרר • ההתפשטות הגרמנית מזרחה |  |
| תורת הגזע | איגניקה נאצית • מישלינג • ראסנשאנדה • לבנסראום • חוקי נירנברג • לבנסבורן • המשרד הראשי לגזע והתיישבות • משרד מדיניות הגזע |  |
| השלטון הנאצי | חוק ההסמכה • האחדה • התעמולה הנאצית: דר שטירמר, היהודי הנצחי, היהודי זיס, אולימפיאדת ברלין • אריזציה • אנשלוס • גנרלגוברנמן |  |
| ארגונים נאציים | אס אס • אס אה • ואפן אס אס • גסטפו • איינזצגרופן • אס דה • משטרת גרמניה הנאצית • המשרד הראשי לביטחון הרייך • ורמאכט • הנוער ההיטלראי • משרד התעופה של הרייך • משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם • המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות • משרד הרייך לשטחים הכבושים במזרח |  |
| נאצים בכירים | אדולף היטלר • מרטין בורמן • יוזף גבלס • הרמן גרינג • היינריך הימלר • ריינהרד היידריך • היינריך מילר • ארנסט קלטנברונר • הנס פרנק • אדולף אייכמן • רודולף הס • באלדור פון שיראך • אלברט שפר • ארנסט רהם • לני ריפנשטאהל • יוליוס שטרייכר • יוזף מנגלה • רודולף פרנץ הס • אמון גת • יירגן שטרופ • פרנץ שטנגל • יוזף ביהלר • ריכרד ולטר דרה פושעי מלחמה נאצים נוספים |  |
| קבוצות נרדפות | יהודים • הומוסקסואלים • צוענים • נכים • קתולים • עדי יהוה • קומוניסטים • אחרים |  |
ראו גם פורטל השואה • פורטל גרמניה ציר זמן מאוחד לתקופת הרייך השלישי ומלחמת העולם השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585471105171  GND: 4151379-4  LCCN: no2013067170  NKC: kn20140910007  VIAF: 303929500   WorldCat (עם VIAF): 303929500 
הוצאה להורג של פולנים על ידי האיינזצגרופן בלשנו, אוקטובר 1939
תצלום המתאר רצח יהודים באיוואנגורוד, אוקראינה ב-1942. יהודיה מנסה לגונן על ילדה באמצעות גופה, רגע לפני שהם נורים ברובים מטווח קרוב. החייל היורה דאג שיצלמו אותו, ושלח את התמונה לאשתו עם הכיתוב: "ממלא את חובתי בשירות האומה בגאווה!"[דרוש מקור]
משאית כדוגמת משאיות הגז ששימשו במחנה ההשמדה חלמנו (נמצאה בקולו, ב-1945)
אוטו אולנדורף והיינץ יוסט במשפטי נירנברג התשיעיים, 1948
ארתוסה (מיתולוגיה)

מטבע כסף של ארתוסה בערך של 10 דרכמות, שהוטבע בסירקוזה באיטליה (405–400 לפנה"ס)
אַרֶתוּסָה (ביוונית: Ἀρέθουσα) היא במיתולוגיה היוונית נימפה ובתו של נראוס (מה שהופך אותה לנראידה), שברחה מביתה בארקאדיה מתחת לים ועלתה כמזרקת מים מתוקים באי אוֹרְטִיגִיָה בסירקוזה, בסיציליה.
מיתולוגיה

האגדה על הטרנספורמציה שלה מתחילה בארקאדיה כאשר נתקלה בנחל צלול והחלה לרחוץ, מבלי לדעת שזהו אל הנהר אלפאוס (אנ'), שזרם מארקאדיה דרך אליס אל הים. הוא התאהב בה במהלך המפגש ביניהם, אך היא ברחה לאחר שגילתה את נוכחותו וכוונותיו, מכיוון שרצתה להישאר מלווה חסודה של ארטמיס. לאחר מרדף ארוך, היא התפללה לאלה שלה בבקשה להגנה. ארטמיס החביאה אותה בענן, אבל אלפאוס היה עקשן. היא החלה להזיע קשות מפחד, ועד מהרה הפכה לנחל. לאחר מכן שברה ארטמיס את הקרקע ואפשרה לארתוסה ניסיון נוסף לברוח. הנחל שלה נדד מתחת לים עד לאי אורטיגיה, אך אלפאוס זרם דרך הים כדי להגיע אליה ולהתערבב במימיה. ורגיליוס מבשר לארתוסה על מעבר נטול מים מלוחים מתחת לים בתנאי שלפני יציאתה היא תעניק לו שירים על אהבות נכזבות, לא על אלה שבעתידה שלה, אלא על אלה של חברו ובן דורו של ורגיליוס, המשורר קורנליוס גאלוס, שאותו ורגיליוס. מדמיין שמת מאהבה נכזבת מתחת להרים המפורסמים של ארקאדיה, מנאלוס וליקאוס. במהלך החיפושים של דמטר אחר בתה פרספונה, ארתוסה הפצירה בדמטר להפסיק את העונש שהטילה על סיציליה בשל היעלמות בתה. היא סיפרה לאלה שבזמן שנסעה בזרם מתחת לאדמה, ראתה את בתה כמלכה של השאול.
פאוסניאס מספר שארתוסה הייתה ציידת בחבל אליס שלאחר שדחתה את אהבתו של אלפאוס ברחה ממנו והפכה למעיין באי אורטיגיה.
הסופר הרומי אובידיוס קרא לארתוסה בשם "אלפיאס" (Alpheias), משום שהאמינו כי לנחל שלה יש קשר תת-קרקעי עם הנהר אלפיוס (אנ'), בפלופונסוס. אגדה מתקופה זו, שעדיין מסופרת בסיציליה כיום, היא שכוס עץ שהושלך לנהר אלפיוס תופיע שוב במזרקת ארתוסה (אנ') בסירקוזה.
מטבע ארתוסה

כדמות הפטרונית של סירקוזה, היה ראש ארתוסה המוקף בדולפינים סוג רגיל על מטבעות העיר. הם נחשבים בין המטבעות היווניים העתיקים (אנ') המפורסמים והיפים ביותר.
ערים הקרויות על שם ארתוסה

על שם ארתוסה הייתה קרויה עיר במוקדון, וכן עיר בצפון סוריה שנוסדה על ידי סלאוקוס הראשון, כיום א-רסתן (אנ') במחוז חומס. יוסף בן מתתיהו מזכיר עיר בשם ארתוסה (בספרים קדמוניות היהודים ומלחמת היהודים) שהיהודים שלטו בה ופומפיוס השיב לתושביה את השליטה על עירם. משערים שמקומה היה בשפלה והתושבים היוונים קראו לה על שם העיר ממנה הגיעו (במוקדון או בצפון סוריה).
בשירה מודרנית

מלבד סיפור האגדה מחדש על ידי הסופרים הקלאסיים, כולל אובידיוס וורגיליוס, כתב פרסי ביש שלי שיר על ארתוסה בשנת 1820. הדמויות הראשיות בפואמה "Evenlode" של המשוררת הבריטית אן רידלר (אנ') (1959), שאותו תיארה כ"אגדה של נהרות שנועדו לשידור עם מוזיקה", קרויות אלפאוס וארתוסה.
במוזיקה

קרול שימנובסקי, מלחין מוזיקה קלאסית פולני, כינה בשם "המעיין של ארתוסה" את הראשון מבין שלושת שיריו בשם "מיתוסים" לכינור ולפסנתר. The Saucy Arethusa (אנ') הוא שיר מהמאה ה-18 על פריגטה של הצי הבריטי (אנ') הקרויה על שם ארתוסה. שיר באלבום "Her Majesty the Decemberists" של הדסמבריסטים (אנ') בשם "Shanty for the Arethusa" עוסק בספינה אחרת בשם ארתוסה. פרק של יצירה לאבוב של בנג'מין בריטן שש מטמורפוזות בעקבות אובידיוס (אנ') נקראת "ארתוסה". המלחין האיטלקי אוטורינו רספיגי הלחין פואמה שכותרתה "ארטוסה" (Aretusa).
גם רייף וון ויליאמס, מלחין המוזיקה הקלאסית האנגלית, הלחין את "שירי הים", מארש מהיר הן ללהקת כלי נשיפה ממתכת והן ללהקת נשיפה מעץ שנכתבה ב-1923, והשתמש במנגינת מוריס דאנס 'הנסיכה המלכותית' אשר נודעה גם בכותרת "הארתוסה", לצד שני מנגינות שירי מלחים נוספות 'Admiral Benbow' ו-'Portsmouth'.
'הנסיכה המלכותית' היא אחת היצירות המפורסמות ביותר של המלחין האירי בן המאה ה-18 טורלו או'קרולן (אנ'), בעיקר בגלל השיוך שלה למילות השיר 'The Aretusa', של שילד לקראת סוף המאה השמונה עשרה. הפואמה 'The Aretusa' הופיעה במקור באופרה קטנה או בידור מוזיקלי בשם 'The Lock and Key', שהוצגה בשנת 1796. 'הנסיכה המלכותית' הולחנה עבור הבת הבכורה של משפחת "מקדרמוט רו" מקולווין בתקופתו של או'קרולן. כדאי אולי להזכיר שיש שיר עם אנגלי, בתפוצה די רחבה באנגליה שכותרתו 'הנסיכה המלכותית', אך אין לו קשר ללחן של או'קרולן.
גלריה > ארתוסה ואלפאוס

"אלפאוס רודף אחרי ארתוסה" מאת אנטואן קויפל (המאה ה-18)
"אלפאוס וארתוסה" מאת רנה-אנטואן אואס
"סיפורה של ארתוסה" מאת פרנצ'סקו פרימטצ'ו
פסל פלורנטיני, "אלפאוס וארתוסה", 1561–62
"אלפאוס וארתוסה" מאת בטיסטה די דומניקו לורנצי (1568–70)
"אלפאוס וארתוסה" מאת אברהם בלוטלינג (בין 1655 ל-1690)
"אלפאוס וארתוסה" (האסכולה הרומאית, 1640 בקירוב)
גלריה > ארתוסה ודמטר

"ארתוסה מספרת לקרס על גורלה של פרספונה" (1685–1775)
"קרס וארתוסה", תחריט מאת וינסץ גרונר (1791)
"דמטר וארתוסה" (1751–1801)
"קרס וארתוסה", תחריט מאת לודוביקו דולצ'ה (1558)
הערות שוליים

↑  Virgil, Bucolics 10.1–15 Virgil; John Van Sickle (2011). Virgil's Book of Bucolics. The Ten Eclogues Translated into English Verse Framed by Cues for Reading Aloud and Clues for Threading Texts and Themes. Baltimore: Johns Hopkins University Press. pp. 109–112. ISBN 978-0-8018-9799-3.
1 2  האנציקלופדיה העברית, כרך ז' עמוד 324
↑  Ovid (1997).  William S. Anderson (ed.). Metamorphoses. Norman, Oklahoma: University of Oklahoma Press. p. 548. ISBN 0-8061-2894-1.
↑  Edith Hamilton, Mythology (75th Anniversary Illustrated Edition): Timeless Tales of Gods and Heroes, Hachette UK, 2017, ISBN 9780316438537
↑  Coins of Arethusa (contains verse from Ovid and Percy Bysshe Shelley); [http://www.pcgs.com/News/Changes-In-The-Depiction-Of-Arethusa-On-The-Coins-Of "Changes in the Depiction of Arethusa on the Coins of Syracuse", PCGS
↑  Arethusa decadrachm coin from Syracuse may bring $50,000 at Gemini auction
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 14225861X  VIAF: 153206030   WorldCat (עם VIAF): 153206030
בירטנגר

| --- | --- |

צילום אוויר של בירטנגר
 מדינה:  נפאל נפאל
 פרובינציה:  מס' 1
 מחוז:  מוראנג
 ראש העיר:  בהים פרג'ולי
 שפה רשמית:  נפאלית
 תאריך ייסוד:  1914
 שטח:  77 קמ"ר
 גובה:  80 מטרים
 דת:  הינדואיזם, ג'ייניזם, אסלאם ,בודהיזם, נצרות
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  243,927 (2021)
  ‑ צפיפות:  3,168 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  26°29′00″N 87°17′00″E﻿ / ﻿26.483333333333°N 87.283333333333°E﻿ / 26.483333333333; 87.283333333333 
 אזור זמן:  UTC +5:45
 http://munbiratnagar.gov.np/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נפאל מוגדלת) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי נפאלגאנג' בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודובירטנגר(למפת נפאל רגילה) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי נפאלגאנג' בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודובירטנגר(למפת פרובינציה מס' 1 רגילה) דהאראן טריוגה דמק איטהארי מאדש בגמטי הודו סיןבירטנגר(למפת פרובינציה מס' 1 מוגדלת) דהאראן טריוגה דמק איטהארי מאדש בגמטי הודו סיןבירטנגר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בִּירַטְנָגָר (בנפאלית: विराटनगर) היא בירת פרובינציה מס' 1 בנפאל והעיר הגדולה בה. העיר שוכנת במחוז מוראנג שבדרום הפרובינציה כ-240 ק"מ דרום-מזרחית לבירה קטמנדו ובסמוך לגבול עם הודו. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 243,927 תושבים, היא העיר הגדולה ביותר בנפאל ששוכנת ממזרח לבירה קטמנדו והשישית בנפאל כולה (אחרי קטמנדו, פוקהרה, בהרטפור, לליטפור ובירגאנג').
נמל תעופה מקומי משרת את העיר עם טיסות לקטמנדו ולערים אחרות.
ריקשה בבירטנגר
היסטוריה

שמה הקדום של העיר היה גוגרהה. בשנת 1914, הקים קולונל ג'יט בהאדור קהאטרי, מושל המחוז, את יסודותיה של העיר הנוכחית.
כלכלה

בירטנגר היא עיר חשובה מבחינה כלכלית ותעשייתית. מבירטנגר, מיוצאים מוצרי מזון וביגוד להודו. כמו כן מיוצאים מוצרי ביגוד לארצות הברית ולאירופה. העיר מוכרת כעיר הבירה התעשייתית של נפאל.
הערות שוליים

↑  Nepal: Municipal Division (Districts and Local Units) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 087a171d-b21b-403c-a9dd-22a65a1e8822 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נפאל ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון גיר

ג'ון הנרי גיר (באנגלית: John Henry Gear;‏ 7 באפריל 1825 –  14 ביולי 1900) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-11 בשנים 1878–1882, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1887–1891 ובשנים 1893–1895 וכסנאטור מ-1895 ועד למותו.
ביוגרפיה

ג'ון גיר נולד באית'קה שבמדינת ניו יורק. הוא למד בביתי ספר מקומיים, וב-1836 עברה משפחתו לגלנה שבאילינוי, ולאחר מכן ב-1838 לברלינגטון שבאיווה, שם הוא היה עסק במסחר. ב-1863 נבחר גיר כראש עיריית ברלינגטון. בשנים 1871 -1877 הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של איווה, שמתוכן ארבע שנים הוא כיהן כיושב ראש הבית.
בשנים 1878–1882 כיהן גיר כמושל איווה. בשנים 1887–1891 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הראשון של איווה. בבחירות של 1890 לא עלה בידו להיבחר לכהונה נוספת, אך הוא מונה על ידי נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון כעוזר מזכיר האוצר, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 1892–1893. הוא שב לבית הנבחרים של ארצות הברית לכהונה אחת נוספת, לאחר שבבחירות של 1892 הוא נבחר שוב, וכיהן בו בשנים 1893–1895.
ב-1894 נבחר גיר על ידי האספה הכללית של איווה לסנאט של ארצות הברית. ב-1900 הוא נבחר לכהונה נוספת, ובסך הכול כיהן בסנאט ממרץ 1895 ועד למותו. בעת כהונתו בסנאט כיהן גיר פעמיים כיושב ראש ועדת הסנאט ליוניון פסיפיק.
ג'ון גיר נפטר בוושינגטון הבירה ב-14 ביולי 1900, בגיל 75. הוא נטמן בבית הקברות אספן גרוב שבברלינגטון.
הערות שוליים

↑  ג'ון גיר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1183310420  ISNI: 0000 0000 3109 7598  LCCN: n88218775  SNAC: w6vt2kmq  US Congress: G000110  VIAF: 38477291   WorldCat (עם VIAF): 38477291
הטלוויזיה הרומנית

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  רומניה רומניה
 קטגוריה:  כללי, חדשות, תרבות
 תאריך השקה:  31 בדצמבר 1956 
 שפה:  רומנית
 משרד ראשי:  בוקרשט, רומניה
 אזור קליטה:  המזרח התיכון, אירופה, אוקיאניה, צפון אמריקה, צפון אפריקה
 שיטת שידור:  DVB, PAL
 הצפנה:  חופשי, PowerVu, Viaccess
 זמינות
 חבילה:  כל החבילות הרומניות, שידור חופשי,
 
 http://www.tvr.ro
 
הטלוויזיה הרומנית (בשמה המלא ברומנית: Televiziunea Română, בקיצור: TVR) היא תחנת טלוויזיה ציבורית בבעלות ממשלת רומניה המפעילה את הערוצים: ‏TVR1‏, TVR2‏, TVR international ו-TVR cultural.
התחנה הוקמה ב-1956 ושידרה לראשונה ב-31 בדצמבר באותה השנה. בשנת 1968 החלו שידורים של ערוץ נוסף ובשנת 1983 החלו שידורי צבע.
בשנת 1961 החלו שידורי התוכניות של TVR מדי יום (למעט בימי שני) משעה 18.30 - עד 22.00. ביום ראשון ולעיתים בשבת הייתה תוכנית בוקר משעה 9.00 עד הצהריים. התוכניות היו מגוונות ומושכות, מה שהביא לגידול בקהל. כך, בשנת 1965 מספר המנויים לשירות הטלוויזיה הציבורי הגיע ל 500,000, וחמש שנים אחר כך ל 1.5 מיליון. במהלך תקופה זו נחנכה תוכנית 2 (2 במאי 1968). תחילה היא שידרה יום אחד בשבוע בלבד, ביום חמישי, כך שמיום ה-16 ביוני הוא ישודר ביום ראשון, אחר כך ביום שני ושבת. בגלל איכות התוכניות, קהל הטלוויזיה גדל והיה אמצעי חשוב ליידע את האוכלוסייה. אולם, מאז 1985, באופן בלתי צפוי, מסיבות אידאולוגיות, תוכנית הטלוויזיה הוגבלה לשעתיים בלבד ביום, כאשר התוכניות הוקדשו בעיקר לפולחן האישיות של ניקולא ואלנה צ'אושסקו.
בישראל משודר ערוץ TVR international.
הערות שוליים

↑  V. Brădăţeanu, 1985 – Ceauşescu a hotărât: Televiziunea Română să funcţioneze doar două ore pe zi, rador.ro, ‏19-2-2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5063888-9  ICCU: UFIV074191  ISNI: 0000 0000 9890 9757  LCCN: nb2006008452  VIAF: 146724007   WorldCat (עם VIAF): 146724007 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויליאם אוטס

ויליאם קלווין אוטס (באנגלית: William Calvin Oates;‏ 30 בנובמבר 1833 –  9 בספטמבר 1910) היה קצין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-29 בשנים 1894–1896. החל מ-1881 ועד השבעתו כמושל הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. במלחמת האזרחים האמריקנית הוא שירת כקולונל בצבא הקונפדרציה, ובמלחמת ארצות הברית-ספרד כבריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית.
ראשית חייו

ויליאם אוטס נולד במחוז פייק שבאלבמה כבנם של ויליאם ושרה (לבית סלרס) אוטס, משפחת חוואים ענייה. כל אבותיו הגיעו לצפון אמריקה במהלך התקופה הקולוניאלית, וכולם הגיעו מאנגליה ומויילס. כשהיה בן 17 הוא היה סבור שהוא הרג אדם בקטטה אלימה ועזב את ביתו לפלורידה. הוא הפך לנווד, התיישב בטקסס במשך כמה שנים, ולאחר מכן שב לאלבמה בדרבונו של אחיו הצעיר ג'ון, שנשלח על ידי המשפחה למצוא אותו. הוא למד משפטים באקדמיית לורנסווייל, אלבמה, עבר את מבחני לשכת עורכי הדין, ופתח משרד עורכי דין בעיר אבוויל הסמוכה.
מלחמת האזרחים

ביולי 1861 הצטרף אוטס לצבא הקונפדרציה והוצב כקפטן ברגימנט הרגלים ה-15 של אלבמה. באביב 1863 הוא מונה כמפקד הרגימנט. הוא לחם בקרב גטיסברג, בו הוא הוביל את חייליו בסדרה של מתקפות בקרב על כיפה עגולה קטנה, שם נהרג אחיו ג'ון. אוטס היה סבור שאם הרגימנט שלו היה מסוגל לכבוש את כיפה עגולה קטנה, יכלה ארמיית צפון וירג'יניה (אנ') לצעוד עד לוושינגטון די. סי. ולכבוש אותה. מאוחר יותר ציין אוטס שאפילו אם רגימנט נוסף אחד בלבד של הקונפדרציה היה מצטרף למתקפה, היא הייתה מסתיימת בהצלחה, מאגפת את צבא האיחוד ומאיימת על כלל ארמיית הפוטומק.
אוטס ציין:
המיומנות וכושר ההתמדה של קולונל ג'ושוע צ'מברלין (אנ') וגבורתם הגדולה של אנשיו הצילו את כיפה עגולה גדולה ואת ארמיית הפוטומק מתבוסה. [אם רגימנט אחד נוסף של הקונפדרציה היה מסתער על האגף השמאלי המרוחק של ארמיית הפוטומק יחד עם הרגימנט ה-15 של אלבמה], ...היינו מאגפים אותם לחלוטין וכובשים את כיפה עגולה קטנה, כיבוש שהיה מאלץ את כל האגף השמאלי של ג'ורג' מיד לסגת.
בהמשך השתתף אוטס בקרב צ'יקמוגה, בקרב על השממה (אנ'), בקרב ספוטסילבניה (אנ') ובקרב קולד הרבור. לאחר שאיבד את הפיקוד על הרגימנט ה-15 בשל מהלכים פוליטיים, הוא מונה כקולונל של הרגימנט ה-48 של אלבמה על ידי נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס. במהלך קרב דיפ בוטום השני (אנ'), שנערך בפאתי ריצ'מונד, הוא נפצע, איבד את זרועו הימנית, וכך הסתיים שירותו הפעיל.
לאחר המלחמה

אוטס חידש את עיסוקו בעריכת דין במחוז הנרי שבאלבמה. בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית של 1868 הוא שימש כנציג. בשנים 1870–1872 הוא היה חבר בית הנבחרים של אלבמה. ב-1880 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, בו הוא כיהן שבע תקופות כהונה רצופות. ב-1882 נשא אוטס לאישה את שרה טוני מהעיר יופאולה, ולשניים נולד בן, ויליאם קלווין אוטס הבן, שלימים הצטרף לאביו בעיסוקו בעריכת דין.