stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אניה בוקשטיין

| --- | --- |

בוקשטיין, 2015
 לידה:  7 ביוני 1982 (בת 42) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 עיסוק:  שחקנית, זמרת ומנגנת בפסנתר וגיטרה
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 בן זוג:  דותן ויינר
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  "אשת השנה בקולנוע" בטקס אנשי השנה "השחקנית המבטיחה" בפרס התיאטרון הישראלי השחקנית הטובה ביותר Tallinn Black Nights Film Festival - PÖFF
 פרופיל ב-IMDb
 
אניה בוקשטיין (ברוסית: Аня Букштейн; נולדה ב-7 ביוני 1982) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה

בוקשטיין נולדה במוסקבה שבברית המועצות (כיום ברוסיה) במשפחה יהודית כבת יחידה לאם קלינאית תקשורת ולאב נוירו-אונקולוג, ועלתה לישראל עם משפחתה בעת שהייתה בת שמונה, בשנת 1990.
בילדותה למדה בבית הספר לאמנויות בתל אביב במגמת דרמה. באותה תקופה זכתה לקבל תפקיד בסרט קולנוע "ארץ חדשה" בשנת 1994. בנערותה למדה בתיכון לאמנויות תלמה ילין שבגבעתיים במגמת תיאטרון.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת חיל האוויר.
קריירה > תיאטרון

בשנת 1998 שיחקה בתיאטרון בהצגת הילדים "צב צב המלך".
לאחר שירותה הצבאי, ב-2002, שיחקה בהצגה "בעלת הארמון" (על פי לאה גולדברג) בתיאטרון אנסמבל הרצליה.
בשנת 2004 החלה גם לשחק בהצגה הדרמטית "מלחמה" ב"תיאטרון הבימה". על משחקה ב"מלחמה" זכתה ב"פרס התיאטרון הישראלי", כשחקנית המבטיחה של השנה.
בחנוכה 2007 שיחקה במחזמר "נרניה" במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
ב-2008 שיחקה במחזמר "אוליבר!" של תיאטרון בית ליסין.
ב-2010 גילמה את השחקנית והזמרת חיה בהצגה גטו בתיאטרון הקאמרי.
ב-2013 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "צלילי המוזיקה" שעלה במשכן לאמנויות הבמה, בתפקיד מריה האומנת, לצד רוני דלומי, ענת עצמון ודינה דורון.
בחנוכה 2016 גילמה את בל במחזמר "היפה והחיה" לצד עוז זהבי במשכן לאמנויות הבמה.
בחנוכה 2017 גילמה את מריה במחזמר צלילי המוזיקה.
בשנת 2020 החלה לשחק במחזמר "לא רק בלונדינית" בתפקיד אל וודס.
קריירה > דיבוב

ב-1994 דיבבה את מארי בסרט "חתולים בצמרת" והייתה הקריינית והזמרת בסדרה מיפי (המבוססת על ספריו של דיק ברונה). ב-2002 דיבבה את ג'יין בסרט הקולנוע "פיטר פן 2: בחזרה לארץ לעולם לא". בשנים 2003–2006 דיבבה את קלובר בסדרה "טוטלי ספייס". ב-2003 דיבבה בסדרה המצוירת "הובוס - ספר הקסמים הגדול" ובסדרת הפעוטות "קובידוביות". ב-2005 דיבבה את סוזן פבנסי בסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים" וגם דיבבה את צ'ן בסרט לרדת מהפסים לצד השחקנים תום אבני, אריה צ'רנר ויורם יוספסברג. בשנים 2004–2006 שימשה כקולה העברי של דפני בלייק בזיכיון "סקובי דו". ב-2006 הייתה חלק מצוות השחקנים שדיבב את סרט האנימציה הקולנועי "ארתור והמינימונים", שם היא גילמה את תפקידה של סלניה (תפקיד שאותו עשתה במקור הזמרת מדונה). ב-2007 דיבבה את אוליביסי בסרט "פליקס 2: ארנב הצעצוע ומכונת הזמן".
קריירה > מוזיקה

ב-2013 הוציאה בוקשטיין אלבום ראשון, שנשא את שמה, ובו שמונה שירים שכתבה והלחינה. את האלבום הפיק ג'וני גולדשטיין, שגם השתתף בהלחנת השיר "יום אחד" מתוכו. הסינגלים שבלטו מהאלבום הם "יום אחד", "אף אחד" ו"שבע דקות".
ביוני 2017, בשיתוף פעולה נוסף עם הדי ג'יי עופר ניסים, הוציאה סינגל נוסף, "ילד או גבר", שאותו ביצעה לראשונה באירועי הגאווה חודשיים לפני כן. באוגוסט 2017 שימשה זמרת החימום בהופעת הצ'יינסמוקרס בלייב פארק ראשון לציון. בספטמבר הוציאה את אלבומה השני, "רוקדת".
ב-25 באוקטובר 2021 הוציאה עם אקו ועם שירי מימון את השיר "בנות".
ב-13 בינואר 2022 הוציאה את השיר "עד שבא הבוקר" עם קליפ מיוחד שצילם בתאילנד בעלה, דותן ויינר. ב-9 בספטמבר 2024 הוציאה את הסינגל "ילדות גדולות". ב-19 בדצמבר הוציאה את הסינגל "נשיקה". בפברואר 2025 הוציאה את אלבומה השלישי, "ילדות גדולות".
חיים אישיים

בספטמבר 2013 נישאה לדותן ויינר. באוגוסט 2018 נולדה בתם. היא מתגוררת עם משפחתה בגבעתיים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | במאי/ יוצר | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | ארץ חדשה | אנה | אורנה בן דור | תפקיד ראשי |
| 2003 | מתנה משמיים | מרינה | דובר קוסאשווילי |  |
| 2005 | שושלת שוורץ | אנה | שמואל הספרי |  |
| 2006 | תנועה מגונה | ארקדיה | צחי גראד |  |
| 2007 | הסודות | נעמי הס | אבי נשר | תפקיד ראשי |
| 2010 | כלבת | עדי | נבות פפושדו ואהרון קשלס |  |
| 2011 | על מרתה לעוף |  | מעיין ריף | סרט קצר |
| 2012 | המנצח |  | פאבל לונגין | סרט רוסי |
| 2012 | מסע באירופה |  |  |  |
| 2013 | במקום אחר |  | מיכל זילברמן | סרט קצר |
| 2013 | חברים מצרפת |  |  | סרט צרפתי |
| 2014 | תובעת | רחלי לב ארי | שירי נבו פרידנטל | סרט סטודנטים |
| 2016 | לב שקט מאוד | נעמי שריד | איתן ענר |  |
| 2017 | היה שווה כל שקל |  |  | סרט קצר |
| 2018 | המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה | לולה | גלעד אמיליו שנקר |  |
| 2022 | כל מה שאני יכולה | רעות | שירי נבו פרידנטל | תפקיד ראשי |
| 2024 | הפילגש | נטשה | מעיין ריף |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | במאי/ יוצר | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | ראש גדול | אנסטסיה | גל פרידמן, רונית סופר-פרידמן ומיכל קופר-קרן | עונה 1 |
| 2006–2007 | השיר שלנו | תמרה וייס | אורי גרוס, יואב צפיר וטמירה ירדני | תפקיד ראשי; עונות 3–4 |
| 2007 | כפיות |  |  |  |
| 2007–2009 | מסכים | שירי | רני סער |  |
| 2007–2014 | הבורר | אירנה קובלובה | רשף לוי ושי כנות | 4 עונות |
| 2011 | החברים של נאור | סילבי כנאפו | נאור ציון | תפקיד אורח; עונה 3 |
| 2013 | עולם הבובות של גלי | גלי | רועי פלורנטין, אריה בן ציון ואהרון קפלן | תפקיד ראשי |
| 2015 | כפולים | אסיה ברנדיץ' | מריה פלדמן, עמית כהן ועודד רסקין (במאי) | עונה 1; תפקיד ראשי |
| 2015 | החדש של עומרי גורדון | עצמה | עידו רוזנבלום | תפקיד אורח |
| 2015 | X פקטור | עצמה |  | תוכנית מציאות; שופטת אורחת; עונה 2 |
| 2016 | משחקי הכס | קינברה |  | תפקיד אורח; פרק 1; עונה 6 |
| 2017 | גאון | מרגריטה קוננקובה | נואה פינק וקנת בילר | פרק 1 |
| 2019 | ביום שהאדמה רעדה |  | עמרי גבעון |  |
| 2019–2023 | המדובב | סופי כץ | אדם ביזנסקי, עמרי שנהר, דנה עדן |  |
| 2020 | PPS | מולדת 'מולי' אברמסון | אורי גרוס, יואב צפיר, טמירה ירדני |  |
| 2022 | דור אחד וחצי | עצמה |  | סדרה של כאן 11 |
| 2023 | עבור כל האנושות | טטיאנה וולקובה |  | עונה 4 |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | פרויקט | תפקיד | תיאטרון | במאי | מחזאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | צב צב המלך |  |  |  |  | הצגת ילדים |
| 2002 | בעלת הארמון |  | תיאטרון אנסמבל הרצליה |  | לאה גולדברג |  |
| 2004 | מלחמה |  | תיאטרון הבימה |  |  |  |
| 2007 | נרניה |  | משכן לאמנויות הבמה בתל אביב |  |  | מחזמר |
| 2008 | אוליבר! | ננסי | תיאטרון בית ליסין | משה קפטן |  | מחזמר |
| 2010 | גטו | חיה | תיאטרון הקאמרי | עמרי ניצן | יהושע סובול |  |
| 2013 | צלילי המוזיקה | מריה | משכן לאמנויות הבמה בתל אביב |  | רוג'רס והמרשטיין | מחזמר; תפקיד ראשי |
| 2016 | היפה והחיה | בל | משכן לאמנויות הבמה בתל אביב |  |  | מחזמר; תפקיד ראשי |
| 2017 | צלילי המוזיקה | מריה |  |  | רוג'רס והמרשטיין | מחזמר; תפקיד ראשי |
| 2020 | לא רק בלונדינית | אל וודס |  |  |  | מחזמר; תפקיד ראשי |
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2013: אניה בוקשטיין
2017:  רוקדת
2025: ילדות גדולות
הערות שוליים

↑  אניה בוקשטיין: "עם הגיל הידרדרתי בפסנתר", באתר ynet, 2 בספטמבר 2013
1 2  יונתן אוריך, אניה בוקשטיין: "הרבנות מתנהגת בבריונות", באתר nrg‏, 13 במאי 2014
↑  אבנר שביט‏, לב סוער מאוד: ריאיון עם אניה בוקשטיין על "לב שקט מאוד", באתר וואלה, 26 בינואר 2017
↑  דור אחד וחצי - סיפורם של ילדי העלייה הגדולה מברית המועצות בשנות ה-90 | פרק 1 - למען הילדים, נבדק ב-2022-04-11
↑  זהב טהור: אניה בוקשטיין, מה זה הז'קט ההיסטרי הזה?, באתר "את", 19 בדצמבר 2024
↑  יוני פרוים, עבודת שורשים: הקשרים המשפחתיים של הסלבס, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 31 במרץ 2017
↑  יפעת מנהרדט, אניה בוקשטיין על הלידה יוצאת הדופן שעברה: 'הרגשתי כשפן ניסוי", באתר Xnet‏, 25 בנובמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302856805171  BnF: cb16676447p (data)  GND: 1061428273  ISNI: 0000 0004 0335 5595  LCCN: no99022431  MusicBrainz: a55cc7c7-8107-4d72-91ce-cfeeb6ee640f  VIAF: 300174941   WorldCat (עם VIAF): 300174941
האדם השלישי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  קרול ריד 
 הופק בידי:  אלכסנדר קורדה, דייוויד או. סלזניק, קרול ריד 
 תסריט:  גרהם גרין, אורסון ולס, אלכסנדר קורדה 
 עריכה:  אוסוולד הפנריכטר 
 שחקנים ראשיים:  אורסון ולס (Harry Lime) אלידה ואלי קארל שטפנק Hedwig Bleibtreu זיגפריד ברויר Helga Michie ג'ופרי קין קרול ריד Erich Ponto Annie Rosar פאול הרביגר טרוור הווארד ג'וזף קוטן רוברט בראון ברנארד לי ארנסט דויטש וילפריד הייד-וייט מרטין מילר 
 מוזיקה:  אנטון קאראס 
 צילום:  רוברט קרסקר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  London Films 
 חברה מפיצה:  קריטריון קולקשן, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 1949 
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, גרמנית 
 סוגה:  פילם נואר, סרט מתח, סרט דרמה, סרט בלשי, סרט הרפתקאות 
 מקום התרחשות:  וינה, אזורי הכיבוש באוסטריה 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-40 של המאה ה-20, reconstruction 
 הכנסות באתר מוג'ו:   thirdman
 פרסים:  פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה הטובה ביותר, שחור-לבן (רוברט קרסקר)  גרנד פרי של פסטיבל קאן 
 דף הסרט ב־IMDb
 
האדם השלישי (באנגלית: The Third man) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1949 בסוגת הסרט האפל, הנחשב לסרט קלאסי בסוגה זו.
להצלחת הסרט תרמה החבירה החד פעמית בין שלושה יוצרים גדולים, הסופר גרהם גרין, הבמאי קרול ריד והשחקן אורסון ולס. את התסריט לסרט כתב גרין, על-פי נובלה פרי עטו, שפורסמה רק לאחר הפצת הסרט.
עלילה

הסרט מספר על הולי מרטינס, מחבר ספרי מערבונים אמריקאי, בגילומו של ג'וזף קוטן, המגיע לווינה שלאחר מלחמת העולם השנייה על מנת לפגוש את ידידו הארי ליים, המגולם על ידי אורסון ולס. הוא מוצא את העיר הרוסה בחלקה, מפוצלת לשליטת ארבעת אזורי המעצמות המנצחות, ששורר בה מחסור ופורחים בה עסקי השוק השחור. לסופר מתברר עד מהרה כי חברו, הארי ליים, כבר אינו בין החיים. הוא פוגש באהובתו של הארי ליים, פליטה צ'כית, בגילומה של אלידה ואלי, המתרפקת על זכר אהובה המת.
לסופר מתברר כי במקום מותו של הארי ליים מפגיעת משאית, נוכח "אדם שלישי" מסתורי שזהותו אינה ידועה, הדבר מניע את הסופר לחקור על אודות מעשיו של הארי ליים בווינה קודם למותו בתאונה כביכול. להפתעתו הוא מגלה כי חברו סחר בתרופות פניצילין גנובות בשוק השחור, שדוללו וגרמו למקרי מוות לחולים, רובם ילדים.  ליים היה מבוקש לכן על ידי הכיבוש הבריטי, ולסופר מתברר כי הוא חי ומסתתר, לאחר שביים את מותו כדי לחמוק מהרשויות. בהמשך ומתנהל מרדף אחרי הארי ליים בתעלות הביוב של וינה, שבסופו הוא מוצא את מותו דווקא מידיי מרטינס. העלילה מסתיימת בקטע ארוך שבו מלווה המצלמה את אלידה בצאתה לאחר קבורת אהובה, כשהיא חולפת על פני הסופר בהליכה איטית, מתעלמת ממנו (כמי שאחראי בעיניה למות אהובה) ונעלמת אט אט ברקע, לצלילי הציתר עם מנגינתו של אנטון קאראס.
אודות

בעוד שסוגת הסרט האפל מתייחדת לסרטים שעלילתם מתרחשת בערים הגדולות של ארצות הברית, עלילתו מתרחשת בווינה החרבה עדיין שלאחר המלחמה, צילומו של הסרט באתרי ההתרחשות עצמם, ולא באולפן, עם זוויות הצילום בשחור-לבן, הביאו לכך שהסרט נחשב לסוגת מופת של הסרט האפל.
אחד הדברים שתרמו להצלחתו הרבה של הסרט הוא מנגינת הרקע שלו, בסגנון וינאי, שהולחנה על ידי המלחין אנטון קאראס, מנוגנת בכלי המיתר הקורדופוני הציתר, הייחודי לנגינת עם בארצות דוברות גרמנית. באמצעות מנגינה זאת נכנס הצופה לאווירתה של וינה. המנגינה הייתה פופולרית מאוד בעולם ובישראל בראשית שנות ה-50.
הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 1951 בקטגוריה של צילום בשחור-לבן.
ראו גם

ארבעה בג'יפ
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "האדם השלישי", עמ' 73–74
כריסטופר אישרווד

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1904 צ'שייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  4 בינואר 1986 (בגיל 81) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קורפוס כריסטי קולג', קיימברידג', בית הספר רפטון, קינגס קולג' לונדון, בית הספר סנט אדמונד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  סינגל מן 
 בן או בת זוג:  דון בקרדי 
 חתימה:   
 
כריסטופר ויליאם בראדשו-אישרווד (באנגלית: Christopher William Bradshaw Isherwood‏; 26 באוגוסט 1904 - 4 בינואר 1986) היה סופר אנגלי-אמריקאי.
קורות חייו

אישרווד נולד למשפחת אצילים כפרית באחוזת אבותיו, וייבּרסלי הול, ליד סטוקפורט בצפון-מערב אנגליה. אביו היה קצין בצבא הבריטי ונפל במלחמת העולם הראשונה.
בבית הספר הוא פגש לראשונה את וו. ה. אודן, והשניים נשארו חברים טובים כל ימי חייהם. מאוחר יותר הוא למד בקולג' קורפוס קריסטי בקיימברידג', שם הוא פגש את המשורר סטיבן ספנדר, שלמד עם אודן באוקספורד, והשלושה יצרו מעין חבורה ספרותית והשפיעו זה על דרכו של זה. אחד ממקורות הטובים ביותר על חייו של אישרווד בתקופה זו הוא ספרו האוטוביוגרפי של ספנדר, "עולם בתוך עולם". עם אודן הוא חיבר שני מחזות: "אל הגבול", ו"הכלב מתחת לעור". הרומנים הראשונים של אישרווד, בתקופה האנגלית שלו, צדו את עיני המבקרים - שראו בו הבטחה גדולה, אך כשלו, בדרך כלל, מסחרית. סומרסט מוהם החשיבו במיוחד וקבע -"..איש צעיר זה אוחז בידיו את עתיד הספרות הבריטית".
עיקר בשלותו ככותב נתגלה בארצות הברית, אותה אימץ לו לבית, עם רומנים כמו - "העולם בערב", "פגישה ליד הנהר". לשיאו הגיע ברומן "גבר יחיד" (1964), הנחשב ליצירת-מופת, אשר זכה לגרסה קולנועית, ב-2009, עם קולין פירת' בתפקיד הראשי.
אישרווד, שהתנכר למוצאו האריסטוקרטי וגילה כי הוא נמשך לגברים, נטש את אנגליה ועבר לגור בברלין, בירתה התוססת של רפובליקת ויימאר הצעירה, שנודעה בחופש המיני ששרר בה. הוא חי בעוני רב, עבד כמורה פרטי, וכתב באותה תקופה את הרומן הראשון שלו, "כל הקושרים" (all the conspirators), וכן אוסף סיפורים קצרים שיצאו לאור בשם "פרידה מברלין". מאוחר יותר הפך עיבודו של המחזאי ג'ון ואן-דרוטן לסיפורים אלה למחזה "אני מצלמה", שעליו התבסס המחזמר "קברט" של קנדר ואב (שזכה גם לגרסה קולנועית של בוב פוסי) - והפך למשענתו הכלכלית האיתנה ביותר של אישרווד. למרות זאת הביע אישרווד הסתייגות מהעיבוד של פוסי ויוצרי "קברט" וטען בראיונות כי ברלין המעוצבת בסרט היא ברלין מוגזמת בדקדנטיות שלה וכי הטיפול בזווית ההומוסקסואלית - מעוות. בספטמבר 1931 הציג בפניו המשורר ויליאם פלומר את א. מ. פורסטר; השניים התיידדו, ופורסטר היה למורו הרוחני של אישרווד.
ברומן "כריסטופר ובני מינו" (1976), המתאר (בגוף שלישי) את חייו של אישרווד בשנים 1929–1939, הוא מתייחס לנטייה שלדבריו הייתה "לא יוצאת-דופן בקרב הומוסקסואלים מן המעמד הגבוה": הוא לא הצליח להשתחרר מן הלחץ בחברת בחורים בני ארצו ומעמדו. "הוא היה זקוק לזר מן המעמד הנמוך". לאחר הרפתקאות מיניות שונות - גם הטרוסקסואליות - בסופו של דבר הוא מצא לעצמו חבר צעיר ממעמד נמוך בשם היינץ, ורוב הספר מתאר את מערכת היחסים שלהם בשנים שבהן הידרדרה גרמניה לעבר פשיזם ומלחמה. הם נאלצו להימלט מברלין, ועברו בין ערי אירופה, עד שהיינץ נלכד בגרמניה ואולץ להתגייס לצבא (אישרווד פגש אותו ואת אשתו לאחר המלחמה).
הפציפיזם וההומניזם של אישרווד הצעיר באים לידי ביטוי ממש בפתח מלחמת העולם:
נניח, אומר כעת כריסטופר לעצמו, שנתונה לחסדִי ארמיה נאצית. אני יכול לפוצץ אותה בלחיצת כפתור. אנשי הארמיה ידועים לשמצה כרוצחים המענים אזרחים חפים מפשע - כולם מלבד אחד מהם, היינץ. האם אלחץ על הכפתור? לא - רגע: נניח שידוע לי כי היינץ עצמו, מתוך פחדנות או זיהום מוסרי, הפך רע כמוהם ונוטל חלק בכל פשעיהם? האם אז אלחץ על אותו כפתור? תשובתו של כריסטופר, שניתנה ללא שמץ היסוס, הייתה: כמובן שלא.
קורות חייו > לאחר המלחמה

אודן ואישרווד נסעו תחילה לסין ב-1938, וב-1939 היגרו לארצות הברית (העובדה שהיגרו לאמריקה ממש בפתח מלחמת העולם השנייה נזקפה לגנותם, והמוניטין שלהם נפגעו כתוצאה מכך - איוולין וו לגלג עליהם בספרו Put Out More Flags). אישרווד השתקע בקליפורניה, שם אימץ את דת ההינדואיזם. ביחד עם סוואמי פְּרָבּהאוואנאנְדָה הוא תרגם מכתבי הקודש ההינדואים, וכתב מאמרים, רומנים ומחזות שסבבו סביב נושאים הקשורים בהינדואיזם. הוא המשיך לפרסם גם רומנים 'רגילים' - כמו "העולם בערב", "מפגש במורד הנהר" ועוד מבין יצירותיו המאוחרות הרומן  "גבר לבדו" (שאף הוסרט בהצלחה) ונחשב ליצירת-מופת., אך למרות שהוא נחשב אחד מבעלי הסגנון הטובים ביותר בשפה האנגלית, נשאר שנוי משהו במחלוקת ולא זכה להכרה כסופר גדול או חשוב. הוא הצטרף לחבורה מיסטית שכללה את קרישנמורטי, אלדוס האקסלי, ברטרנד ראסל ויוצרים אחרים. עיקר הכנסתו באותה תקופה הייתה מכתיבת תסריטים עבור הוליווד.
אישרווד הפך לאזרח אמריקאי ב-1946. הוא היה תומך נלהב של התנועה לזכויות ההומוסקסואלים. בשנת 1953, כשהיה בן 48, פגש את הנער דון בקרדי, שהיה אז כבן 18. השניים התאהבו ומערכת היחסים ביניהם נמשכה עד יום מותו של אישרווד. פער הגילים בין השניים גרם להרמת גבות, אך השניים הפכו לזוג ידוע בחברה ההוליוודית, בתקופה שבה מספר ההומוסקסואלים שחיו מחוץ לארון היה קטן.
אישרווד ובקרדי חיו יחד בסנטה מוניקה שבקליפורניה. ב-1981 אובחן אצל אישרווד סרטן הערמונית. בקרדי, שהתפרסם כצייר דיוקנאות, סעד את אישרווד כשמחלתו החמירה, ובחצי השנה האחרונה בחייו של אישרווד צייר רק פורטרטים שלו, שהתפרסמו לאחר מות אישרווד, בסנטה מוניקה ב-1986.
תרגומים לעברית

פרידה מברלין, תרגם אמציה פורת, עם עובד, 1975. תרגום נוסף: שאול לוין, מחברות לספרות, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
ויולט מהפראטר, תרגמה אופירה רהט, ספרית מעריב, 1988. (הספר בקטלוג ULI)
כל מקום אחר, תרגמה מיכל אלפון, הוצאת אפרסמון, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
גבר יחיד, תרגמה מיכל אלפון, הוצאת אפרסמון, 2023.
ראו גם

סינגל מן
לקריאה נוספת

Christopher Isherwood, Christopher and his Kind, Methuen, 1977 (הספר בקטלוג ULI)
Katherine Bucknell (ed.), Christopher Isherwood Diaries, Methuen, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
Christopher Isherwood, Lost Years: a Memoir, 1945-1951, HarperCollins, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  קורותיהם של אישרווד ובקרדי נסקרות בסרט התיעודי "כריס ודון - סיפור אהבה" (Chris & Don: A Love Story) מ-2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263007405171  PLWABN: 9810598299505606  BIBSYS: 90079496  BNE: XX977760  BnF: cb119082904 (data)  CANTIC: a1010544x  CiNii: DA00459260  GND: 118710958  ICCU: CFIV006762  ISNI: 0000 0001 2282 0067  LCCN: n79073501  LNB: 000077435  MusicBrainz: 69e8d4e0-99de-4b60-a776-316ab5603c07  NDL: 00444315  NKC: jn19990003914  NLA: 35621479  NLK: KAC199613539  NSK: 000104248  NTA: 068366434  RERO: 02-A000091588  SELIBR: 206830  SNAC: w6dr314g  SUDOC: 02693146X  Trove: 1017791  VcBA: 495/375914  VIAF: 76317308   WorldCat (עם VIAF): 76317308 
רחוב נולדשטראסה מס' 17, ברלין. בבניין זה התגורר אישרווד בין השנים 1929–1933
כרמי גת

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  קריית גת
 תאריך ייסוד:  2017
 קואורדינטות:  31°37′42″N 34°46′05″E﻿ / ﻿31.628396450902°N 34.768004371968°E﻿ / 31.628396450902; 34.768004371968
 he
 
כרמי גת היא שכונה בצפון קריית גת. השכונה כוללת כ-7,500 יחידות דיור ומשתרעת על שטח של כ-3,000 דונמים. קיימים בה בתי ספר, מרכזי תרבות, מרכזי קניות ופארקים. היא מורכבת בעיקר ממגדלי מגורים, בניינים ובתי קוטג'.
עתיד לקום בה פארק לכיש שישתרע על שטח של 430 דונמים, וכן אצטדיון קריית גת החדש ע"ש דודו בן לולו, ובנוסף עתידה להיות מוקמת בה תחנת רכבת חדשה.
מאפייני השכונה

בשכונת כרמי גת הוצבה רשת גדולה של סיביים אופטיים, תחנות אוטובוסים חכמות (תחנות שכוללות מסכי מגע) ואף מערכות ביוב, תאורה ומים שהוקמו כחלק ממערכת חסכנית ו"חכמה".
בתחום התחבורתי השכונה מחוברת לשאר קריית גת בעזרת שלושה גשרים מעל כביש 35 ומספר מנהרות מתחת לכביש. שניים מהגשרים נמצאים במערב העיר, בסמוך לאצטדיון קריית גת והשלישי בסמוך לפארק התעשייה קריית גת.
היסטוריה

בדצמבר 2013 חתמו שר האוצר, יאיר לפיד, שר הבינוי והשיכון, אורי אריאל, ומנהל רשות מקרקעי ישראל, בנצי ליברמן וכן ראש עיריית קריית גת, אבירם דהרי על הסכם גג לעיר קריית גת. בהסכם סוכם כי המדינה מבטיחה שיווק מהיר של כ-7,000 יחידות הדיור שיוקמו ב"קריית" גת עד 2015, בנוסף לכך הם התחייבו שיוקמו תשתיות (בהן הקמת מחלף שיחבר את השכונה לכביש 35 ולשאר קריית גת) וגם פארק, עוד לפני שיוקמו מתחמי המגורים.
כבר שנה לאחר ההכרזה על הקמת השכונה במסגרת הסכם הגג פורסם, כי שלוש חברות נדל"ן, גינדי החזקות, דמרי וחברת אלברטו זכו במכרז על הקמת חמישה מתחמים שיכללו לא פחות מ-1,500 יחידות דיור.
חרף התקדמות הפרויקט, ביולי 2017 ביקשו מספר חברות בנייה וקבוצות רכישה, שזכו במכרזים במתחמים בכרמי גת, שהמדינה תחזיר להם מאות מילוני שקלים שהם שילמו עבור העבודות המקדימות להקמת השכונה ופיתוחה. תביעה זו נבעה ממחלוקת בין עיריית קריית גת לבין גורמים ברשות מקרקעי ישראל ומשרד האוצר. העירייה טענה, כי העבודות להקמת המחלף מתקדמות ולכן היא לא תוציא היתרי בנייה להקמת השכונה עד שיפתח המחלף. לעומת זאת, ברשות מקרקעי ישראל טענו כי עיריית קריית גת עוצרת את הקמת השכונה כדי שיוזרמו לקופת העיר תקציבים שלא מיועדים אליה.
באוגוסט 2018 נחתם הסכם גג בין עיריית קריית גת לבין משרד האוצר ורשות מקרקעי ישראל. במסגרת הסכם הגג, תוקם שכונה בשם "שער העיר" שתחבר בין כרמי גת לשאר העיר. השכונה תכלול מתחמי מסחר ותעסוקה ואף קריית ספורט עם אולם כדורסל ואצטדיון חדש, שיוקם במקום האצטדיון העירוני הקיים. מלבד זאת סוכם כי תוקם בכרמי גת תחנת רכבת נוספת על תחנת הרכבת הקיימת בדרום קריית גת.
בפברואר 2019 נחנך המחלף שמחבר את השכונה לכביש 35 והשכונות הדרומיות בקריית גת.
נכון למרץ 2021 השכונה בשלבי עבודות מתקדמים מאוד וחלק ניכר מהדירות בשכונה כבר אוכלסו.
מפוני קיבוץ ניר עוז שבעוטף עזה עברו בינואר 2024 להתגורר באופן זמני בשכונה, בעקבות מתקפת 7 באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל.
כרמי גת צפון

לאחר אכלוסה של רוב שכונת כרמי גת, אושרה לה הרחבה בשם "כרמי גת צפון" ובה מתוכננות כ-6,000 יחידות דיור.
הערות שוליים

↑  אמיתי גזית, האם השתלם לרכוש לפני 7 שנים דירה על הנייר בכרמי גת?, באתר כלכליסט, 12 באוגוסט 2022
↑  שירלי שני, 7,000 יחידות דיור ותחנת רכבת חדשה: הסכם גג שני ייחתם היום בקרית גת, באתר כלכליסט, 6 באוגוסט 2018
↑  עופר פטרסבורג, כרמי גת, קריית גת: 13 אלף דירות, באתר ישראל היום, 17 בפברואר 2021
↑  הילה ציאון, לפיד ואריאל חתמו על "הסכם גג" בקריית גת, באתר ynet, 5 בדצמבר 2013
↑  הילה ציאון, קריית גת: נסגר מכרז ל-1,500 דירות חדשות, באתר ynet, 11 בנובמבר 2014
↑  אמיתי גזית, יזמי כרמי גת למדינה: החזירו לנו את הכסף, באתר כלכליסט, 31 ביולי 2017
↑  בילי פרנקל, הסכם גג שני בקריית גת לבניית כ-7,100 דירות, באתר ynet, 7 באוגוסט 2018
↑  שירלי שני, 7,000 יחידות דיור ותחנת רכבת חדשה: הסכם גג שני ייחתם היום בקרית גת, באתר כלכליסט, 6 באוגוסט 2018
↑  מערכת mako כסף, ‏זו לא שכונה, זו עיר נפרדת, באתר ‏מאקו‏, 19 בפברואר 2021
↑  גיא נרדי, הופקדה תכנית לרובע מגורים ותעסוקה חדש בקריית גת, באתר כלכליסט, 18 במאי 2022
כרמלה מנשה

| --- | --- |

כרמלה מנשה, 2008
 לידה:  1 באוקטובר 1949 (בת 75)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 פרסים והוקרה:  עיטור נשיא מדינת ישראל (2023)  פרס א.מ.ת. (2010)  פרס סוקולוב 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  ela1949
 
כרמלה מנשה (נולדה ב-1 באוקטובר 1949) היא עיתונאית ישראלית, כתבת לענייני צבא וביטחון בתאגיד השידור הישראלי כאן. זוכת פרס סוקולוב, אות אומ"ץ ועיטור נשיא מדינת ישראל. לאורך השנים זכתה לכינוי "האמא של החיילים" בעקבות חשיפות רבות של מחדלים ושערוריות במערכת הביטחון וטיפול בבעיות אישיות של חיילים, להם נתנה קול באמצעות פרסומיה בתקשורת.
ביוגרפיה

מנשה נולדה למשפחה יוצאת עיראק, והיא נינה של המקובל הרב יהודה פתיה. בן הדוד של אימהּ היה משה ברזני, לוחם לח"י. מנשה גדלה במעברה ובנעוריה למדה בתיכון קלעי. הייתה חניכה בתנועת הנוער העובד והלומד בקן בורוכוב שבשכונת גבעתיים. בשנת 1967 התגייסה לצה"ל ושירתה כפקידה בגדוד 50. ב-1974, בתום שירותה הצבאי, החלה לעבוד בתחנת קול ישראל בירושלים כפקידת לשכה.
ב-1989 קיבלה תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל וארץ ישראל. ב-1992 השלימה תואר שני בהצטיינות בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. את תזת התואר השני שלה, "העלייה הבלתי לגאלית מעיראק לארץ ישראל בשנים 1947-1941", כתבה בהנחיית ההיסטוריון פרופסור דניאל קארפי.
בשנת 1986, עם סיום קורס כתבים, התמנתה לכתבת בתוכניות הרדיו של תחנת קול ישראל "כל צבעי הרשת" ובתוכנית "הטור השבועי". באותה שנה הצטרפה למחלקת החדשות של התחנה ועברה כמה תפקידים. בין היתר שידרה דיווחי תנועה מ"המטוס הקל". ב-1984 התמנתה לכתבת לענייני פלילים ומשטרה. החל מ-1988 משמשת ככתבת לענייני צבא של קול ישראל. תחומי סיקורה כללו לא רק נושאים וסוגיות מערכתיות הקשורות ביחידות הצבא והמודיעין הישראלי בשגרה ובחירום, אלא גם נושאים שנחשבו בעבר שוליים כגון רווחת החיילים ותנאי שירותם.
ביום העצמאות 2014 הדליקה משואה בטקס הדלקת המשואות. עם הקמת תאגיד השידור הישראלי כאן, מונתה ככתבת ופרשנית בכירה לענייני צבא וביטחון. בדצמבר 2019 חשפה שצה"ל מנפח את מספר החרדים המתגייסים לשורותיו.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ב-2023, נמנתה עם משלחת עיתונאים בכירים מישראל שיצאה לסקר את התמרון הקרקעי של ישראל ברצועת עזה.
ביולי 2024 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב שעל רדיו צפון, קול הים האדום והשדרנים סלוצקי ודומינגז לפצות את מנשה ב-500 אלף ש"ח, בתוספת הוצאות משפט בסך 100 אלף ש"ח, על הוצאת לשון הרע כלפיה והטרדה מינית שלה בשידוריהם.
מנשה כיהנה כיו"ר תא הכתבים הצבאיים בישראל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בעבר הייתה בת זוגו של איש הרדיו גדעון לב-ארי ובת זוגו של חוקר המוח דני מיכאלסון.
מנשה היא אם חד-הורית לילדה. מתגוררת בגבעתיים.
פרסים

במשך השנים זכתה בשל חשיפותיה ופעילותה הציבורית בפרס סוקולוב, פרס "בנות הברית", אות המופת על תרומה לביטחון החברתי ופרס "אביר איכות השלטון". בספטמבר 2008 קיבלה את אות אומ"ץ. במרץ 2009 זכתה בפרס מנכ"ל רשות השידור. באוגוסט 2010 הוכרזה כרמלה מנשה כזוכת פרס א.מ.ת לשנת 2010 בתחום מדעי החברה, עיתונאות.
בפברואר 2022 זכתה באות אבירות מפעל חיים לנשים פורצות דרך של מרכז פרס לשלום וחדשנות. בשנת 2023 נמנתה עם מקבלי עיטור נשיא מדינת ישראל.
לקריאה נוספת

שיר חורי, קולות החיילים, במחנה, 1 בינואר 2015
משה נוסבאום, ‏"אני גדלתי במעברה - שר התקשורת, לי אתה קורא פריווילגית, תרעלה?", באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2024