stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשפט
הסגנון הקפקאי > ניתוק ההקשרים הרציונליים וניכור

אחת הדרכים בהן המשפט מעביר את אותה תחושת חוסר אונים, היא דרך ניתוק מכוון בין ההקשרים הרציונליים שבין הזמן למקום ובין סיבה לתוצאה. דוגמה טובה לכך היא סצנת ההלקאה המתרחשת באמצע היום בחדר בבנק בו עובד יוזף ק', והיא ממשיכה לכאורה להתרחש גם כול היום למחרת ללא הפסקה עד שק' מבקש "תפנו סוף סוף את חדר הפסולת", ורק אז היא לא נדונה יותר. ניתוק סיבתי שכזה כבר מעצמו מעורר אווירה חלומית המרמזת על טירוף, אך כאשר ניתוק הקשר נעשה בין חייו של יוזף ק' לבין חיי מערכת המשפט, אז מעצמה נוצרת תחושת הניכור.
הסגנון הקפקאי > מערכת המשפט ברומן

מערכת המשפט ברומן מהווה סמל למקרים רבים בהם הפרט לא זוכה כלל להישמע, לא רק מבחינה משפטית אלא מול כל מערכת גדולה אשר מכתיבה את סדר יומו. המערכת הקפקאית היא מערכת אטומה, אשר מאשימה ושופטת ללא קשר לפרטים ולעובדות, ובכך, חוטאת למידת הצדק. בהיותה מערכת משפט, היא למעשה מערכת אבסורדית.
במחקר שהקיף גם את כתבי משרדו של קפקא, העלה החוקר רזה באנאקר שאמנם במרבית המקרים תיאורי חוק ומשפט אצל קפקא מהווים מטפורה למערכות אחרות, אך שחיוני גם להסתכל עליהם כמקרה פרטי של משפט פרדוקסלי המהווה חלק מרכזי מחיי האדם במודרנה. ניסיונו נטול הפשר של יוזף ק', לדוגמה, נבעו באופן ישיר ממקרה בו עסק הסופר בעת כתיבת הספר.
הסגנון הקפקאי > לפני החוק

המשל "לפני החוק" שהופיע גם כסיפור עצמאי, מובא לקראת סוף הרומן, כאשר ק' מעביר ביקורת על מערכת המשפט באוזני הכומר, וזה מביא לו דבר הסבר על המערכת בדמות המשל. במובן זה, מרמז הכומר לק' כי המשל עוסק במקרה שלו. אף תגובתו של ק' למשל היא ביקורת על נציג הסמכות, ובעשותו כך הוא פותח מחלוקת בינו לבין הכומר בנוגע למידת אחריותו של הנציג מול אחריותו של הבא לפני החוק (ק' עצמו). ק' מסיים את המחלוקת באומרו כי "השקר הופך לסדרו של העולם"
מורשת > עיבודים לקולנוע

בעיבודו של אורסון וולס משנת 1962, יוזף ק' מגולם על ידי אנתוני פרקינס
הסרט "שגעון של לילה" של מרטין סקורסזה, משנת 1985, מכיל סצנה המתכתבת במכוון עם "לפני החוק", בה גיבור הסרט מנסה להיכנס למועדון לילה.
הסרט "המשפט" משנת 1993 עובד לתסריט על ידי הרולד פינטר בכיכובם של קייל מקלכלן כיוזף ק' ואנתוני הופקינס ככומר.
מורשת > המחזות

מספר רב של המחזות נעשו לרומן, לראשונה בשנת 1970 על ידי סטיבן ברקוף (שהמחיז גם את "הגלגול" ו"במושבת העונשין" של קפקא). המחזות נוספות נעשו בנפרד באנגליה, ארצות הברית וקנדה. ברקוף גם ביים את הגרסה שלו בתיאטרון "הבימה", ב-1985. "הבימה" הציגה אחר כך את המחזה גם ברחבי אירופה.
ב-1980 עלה עיבוד של רמי רוזן ל"המשפט" תיאטרון חיפה, בבימוי אמנון מסקין. המחזה היה נאמן לרוח הרומן אך התרחק מהמשל הפילוסופי שביצירה, ומספר בצורה קומית למחצה, כיצד מתרחש סיפור הזוועה הקפקאי בצורה ריאליסטית בחיי היום יום. ב-2007 עלה המחזה שוב במסגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב.
המלחין האוסטרי גוטפריד פון איינם כתב אופרה המבוססת על הרומן ונושאת את שמו, ובוימה בארצות הברית על ידי אוטו פרמינגר.
תרגומים לעברית

הספר תורגם לעברית שלוש פעמים:
המשפט, תרגם ישורון קשת, ירושלים: שוקן, 1951; תל אביב: מעריב לעם, 1960.
המשפט, תרגם אברהם כרמל, ירושלים: שוקן, 1992.
המשפט, תרגמה אילנה המרמן, ספריה לעם, עם עובד, 2024.
לקריאה נוספת

עמית מרכוס, "האשמה, החטא וגזר-הדין ברומן 'המשפט' לפראנץ קאפקא ובמחזור התפילות ליום הכיפורים", דפים למחקר בספרות 17/16, תשס"ח-תשס"ט, עמ' 328–358 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  25 הספרים הגדולים במאה העשרים על פי אמאזון
↑  "המשפט", פ. קפקא, עמ' 243, הוצאת שוקן
↑  במקור פרק 5 ובמיוחד עמ' 81, 86–87
↑  http://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=1574870
↑  במקור עמ' 212
↑  שרית פוקס, כלוב מחפש ציפור, מעריב, 13 בספטמבר 1985
↑  חיים נגיד, שחקני הבימה יוצאים השבוע למסע הופעות באירופה, מעריב, 8 בספטמבר 1987
↑  אליקים ירון, ויקו למשפט, והנה משפח, מעריב, 15 ביוני 1980
"המשפט" של קפקא בתיאטרון חיפה, דבר, 24 באפריל 1980
↑  טלי רבן-הכט, עכבר העיר, מוציאים לקפקא את הנשמה, באתר הארץ, 18 ביולי 2007
↑   שני פוקר, יוזף ק', גיבור "המשפט", חוזר בתרגום חדש, באתר הארץ, 9 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522291405171  BnF: cb119392424 (data)  GND: 4099250-0  LCCN: n90712221  NKC: aun2006373025  NLA: 36251732  SUDOC: 027325830  VIAF: 183949498   WorldCat (עם VIAF): 183949498
מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל אביב

| --- | --- |

 פעילות:  סיוע נפשי וליווי לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
 מקום פעילות:  אזור חיוג 03
 מנכ"ל:  מרים שלר
 תקופת הפעילות:  1978–הווה (כ־47 שנים)
 http://www.1202.org.il/local/telaviv
 
מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל אביב הוא עמותה עצמאית הפועלת ללא מטרות רווח במטרה לסייע ולתת תמיכה מעשית ורגשית לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית. המרכז מפעיל כמה קווי סיוע, תמיכה וליווי הפעילים בכל שעות היממה. בנוסף פועל המרכז להגברת המודעות הציבורית ולמניעת התופעה.
מרכז סיוע תל אביב הוקם בשנת 1978, הראשון מסוגו בישראל. הוא מציע סיוע ותמיכה לנשים, גברים, נערות ונערים שנפגעו מינית ומשרת את כל אוכלוסיית גוש דן. 16 נשות ואנשי הצוות, יחד עם כ-260 המתנדבות והמתנדבים, פועלים על מנת להקל על תחושות הבדידות, חוסר האונים, הבושה והאשמה של הפונות והפונים ולסייע להם בהתמודדות עם ההשלכות השונות של הפגיעה המינית.
תחומי פעילות > סיוע וליווי נפגעות ונפגעים

סיוע רגשי ומעשי מקיף לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית וקרוביהן/ם הכולל:
- קווי סיוע טלפוני לנשים, לגברים ולגברים דתיים – הפניה לקווי הסיוע היא אנונימית
- פגישות סיוע פרטניות עם הנפגעות/ים ועם קרוביהן/ם
- ליווי לבית חולים, למשטרה, לפרקליטות ולבית המשפט וסיוע רציף לאורך ההליך הפלילי
- ליווי בהליך ארגוני במקומות עבודה
- הפעלת קבוצות תמיכה לנפגעות ולנפגעים
- הפניה לטיפול נפשי על פי בקשת הפונה
- ליווי נפגעות/ים בהתנהלות מול הרשויות השונות וסיוע במיצוי זכויות (ביטוח לאומי, לשכות רווחה, בריאות, בריאות הנפש ועוד)
תחומי פעילות > חינוך והסברה

לצד הסיוע, העמותה עוסקת בחינוך והסברה למען מניעת אלימות מינית ופועלת למען שינוי חברתי. פעילות זו כוללת מתן מידע על פגיעה מינית והשלכותיה והצעת תפיסות חלופיות המבוססות על שוויון מגדרי, בחירה חופשית, רצון והסכמה חופשית, כבוד והדדיות.
- סדנאות פסיכו-חינוכיות בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי הממלכתי והממלכתי דתי, לבני נוער ולצוותים החינוכיים
- סדנאות פסיכו-חינוכיות ארוכות טווח לבני נוער במצבי סיכון ולצוותים החינוכיים-טיפוליים
- הכשרות לבעלי תפקידים ולאנשי מקצוע ברשויות המדינה ובמגזר השלישי, לשוטרים, פרקליטים, שופטים, א/נשי בריאות הנפש, רפואה, עבודה סוציאלית, חינוך ועוד
- הרצאות וסדנאות להורים
- מניעת הטרדה מינית במקומות עבודה באמצעות סדנאות והרצאות לעובדים ולמנהלים והכשרה מקצועית לממונות
- ליווי מקצועי והתערבויות בשעת משבר
תחומי פעילות > שדולה וסנגור ברמת הפרט וברמת החברה

עבודה מול הרשויות במטרה לעודד לקיחת אחריות חברתית ולשפר את המענים לנשים וגברים שנפגעו מינית.
- קידום מדיניות, חוקים, תקנות, נהלים והקצאת משאבים; קידום הרחבת המענים הטיפוליים והשיקומיים לנפגעות ולנפגעים; קידום מהלכים שתכליתם מניעה של פגיעה מינית ואיתור מוקדם של ילדות וילדים ובני נוער שנפגעו
- עזרה פרטנית במיצוי זכויות מול רשויות המדינה
- מאבק ציבורי לשינוי עמדות ולהפסקת האשמת הקורבן. קידום פעילות המעודדת את החברה לקחת אחריות על הנעשה בה ולפעול באופן אקטיבי לפעול באופן אקטיבי ליצירת חברה בה מרחב פיזי ורגשי מוגן מפני תקיפה, התעללות וניצול מיני, נתפס כזכות בסיסית.
היסטוריה > הקמת עמותה עצמאית

ב-20 בדצמבר 1982, מתוך המצוקה הכלכלית האדירה, הוחלט להפריד את המרכז מהתנועה הפמיניסטית ולהפעילו כעמותה עצמאית. המרכז נרשם כעמותה תחת השם "האגודה למען נפגעות תקיפה מינית". יושבת ראש העמותה החדשה הייתה ג'ואן ירון, חברת התנועה הפמיניסטית, ורינה בן צבי החליפה את אסתר עילם בתפקיד הרכזת.
המרכז המשיך לפעול ממועדון התנועה הפמיניסטית וקיבל ממנה תמיכה בהפעלת הסיוע. בשנים 1983 ו-1984 המשיכו חברות התנועה במאבקן להשגת הכרה ממסדית בארגון, שאפשרה העברת תמיכות ממשלתיות ופטור ממס לתורמים. פעולות אלו הקנו למרכז יציבות כלכלית שאפשרה את פעילותו הרציפה.
בשנת 1990 נפתח במרכז הסיוע קו סיוע הראשון והיחיד בארץ לגברים שנפגעו מינית.
בשנת 2000, בשל הרחבת פעילות המרכז וצורך בגורם שיתכלל וינהל את הפעילות השוטפת, מונתה לראשונה מנהלת למרכז הסיוע – מרב דדיה, ובשנת 2004 נכנסה לתפקיד מרים שלר, שמנהלת את המרכז מאז.
בשנת 2006, 16 שנים לאחר פתיחת קו הסיוע לגברים, שינה המרכז את שמו ל"מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל אביב".
ציוני דרך בפעילות העמותה > קו הסיוע לגברים - 1203

במהלך שנות פעילותו של המרכז הגיעו אל קו הסיוע גם פניות של גברים שהותקפו מינית. פניות אלו התקבלו תחילה בבלבול וחשדנות בקרב המתנדבות, שהובילו להכרה כי יש צורך במתנדבים גברים שיוכלו לקבל שיחות מגברים שנפגעו.
בשנת 1990 פנה דני לחמן, מי שניהל את 'הקו הלבן' (קו מידע וייעוץ לקהילה הגאה) אל צוות מרכז הסיוע בבקשה לבחון שיתוף פעולה ויצירת מענה לגברים שנפגעו מינית. הבקשה הובילה להקמת צוות חשיבה שבחן את האפשרות להפעיל קו סיוע לגברים, במרכז שעד אז הוגדר כמרחב נשי. למרות קשיים אידאולוגיים וטכניים, סוכם כי יופעל במרכז קו סיוע נפרד לגברים, ודני לחמן היה לרכז הראשון שלו. חמש שנים חלפו עד שהתאפשר למתנדבים גברים להצטרף לוועד המנהל של העמותה, ורק בשנת 2006 שונה שם העמותה כך שכלל בתוכו גם את הגברים הנפגעים.
למרות המאמצים לפרסום קו הסיוע לגברים והעלאת המודעות הציבורית לפגיעה מינית בגברים, נראה כי קשר השתיקה חזק ביותר ולקח זמן רב עד שההבנה כי גם ילדים, נערים וגברים נפגעים מינית חלחלה לציבור הרחב. עד היום זהו קו הסיוע היחיד לגברים שנפגעו הפועל בארץ. בשנת 2018 נעשו מאמצים להנגיש את קו הסיוע לדוברי ערבית וכיום ניתן לקבל גם סיוע בערבית באמצעות הקו וגם סיוע לגברים חרדים ודתיים.
ציוני דרך בפעילות העמותה > מחלקות ליווי בהליך הפלילי

בשנת 1998 החל לפעול במרכז פרויקט ניסיוני של ליווי נפגעות בהליך הפלילי. המודל פותח על ידי איגוד מרכזי הסיוע ושדולת הנשים, והופעל לראשונה במרכז סיוע תל אביב על ידי מירב דדיה, מתנדבת שלימים תהיה המנהלת הראשונה של המרכז, ועידו דרויאן, פרקליט בפרקליטות מחוז תל אביב. וכך כתבה דדיה על הפרויקט: "...מפגש שלילי עם מערכת אכיפת החוק וחוסר מודעות של עובדי המערכת לנזקים הנפשיים הנלווים לתקיפה מינית, עשויים להחמיר את הנזק עבור הנפגעת. אולם מפגש חיובי עם מערכת אכיפת החוק, תוך קבלת תמיכה הולמת, הכוונה ומידע רלוונטי, עשוי להפוך את המפגש הנ"ל לחלק מתהליך השיקום של הנפגעת ואף להגביר את אמון הנפגעת והציבור כולו במערכת אכיפת החוק.".
כיום פועלות מחלקות ליווי בהליך הפלילי בכל מרכזי הסיוע בארץ. מחלקות אלו מציעות לפונות ולפונים ליווי למשטרה, לפרקליטות ולבית המשפט, סיוע בבירור מצב התיק, סיוע בכתיבת ערר ועוד. לצד זאת, פועלות הרכזות מול רשויות החוק ובהן שוטרים, חוקרים, פרקליטים ושופטים במטרה להעניק כלים להבנת הטראומה המינית וכך לשפר את המענה הניתן לנפגעות ולנפגעים ולהפוך את ההליך לנגיש ורגיש יותר לצורכי הנפגעות/ים.
ציוני דרך בפעילות העמותה > קו סיוע לדוברות רוסית

בעקבות העלייה ההמונית של יהודי ברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 עלה צורך בסיוע ייעודי לדוברות רוסית, על ידי נשים שדוברות את השפה ומכירות את המאפיינים התרבותיים הייחודיים לקהילה זו. בשנת 2002 גויסה רגינה ברגין להיות רכזת ייעודית לסיוע בשפה הרוסית. החל משנת 2015, לאור ההבנה כי צורכי הקהילה השתנו והדרישה לסיוע ברוסית פחתה משמעותית, ניתן הסיוע ברוסית על פי דרישה באמצעות פניה לקו הסיוע הכללי.
ציוני דרך בפעילות העמותה > קו הסיוע לגברים דתיים וחרדים 02-5328000

במהלך השנים חלחלה ההבנה כי לצד העקרונות הפמיניסטיים האוניברסליים שמנחים את הסיוע, יש משמעות רבה גם לרגישות התרבותית ולהבנת החוויה של א/נשים ממגזרים וקבוצות מיעוט שונות בחברה. מתוך הבנה זו נפתח בשנת 2003 קו סיוע ייעודי לגברים דתיים וחרדים, המאויש על ידי מתנדבים מהציבור הדתי.
ציוני דרך בפעילות העמותה > פעילות בתחום החינוך וההסברה

מיום הקמתו אחת ממטרות המרכז הייתה יצירת שינוי חברתי בכל הקשור לאלימות מינית: שבירת קשר השתיקה, ניפוץ מיתוסים, שינוי היחס כלפי הנפגעות והנפגעים והבנה טובה יותר של הדינמיקה של הפגיעה. בשנותיו הראשונות נעשתה ההסברה על ידי הרכזות והמתנדבות בקו הסיוע. עם התבססות המרכז בשטח והרחבת הפעילות, החלו להגיע פניות בבקשה להכשרות וסדנאות בנושא. בשנת 1992 כבר הייתה רכזת ייעודית לתחום החינוך והחלו בבניית תוכניות הסברה וחינוך מסודרות. בשנת 1998 החל המרכז להפעיל מערך התנדבות ייעודי לעבודה החינוכית, בנפרד מההתנדבות בקו הסיוע. עם השנים התרחבה הפעילות של המחלקה החינוכית וכיום היא כוללת ארבע רכזות בשכר, בתחומים: חינוך בבתי ספר ומסגרות פורמליות, חינוך לבני נוער במצבי סיכון, מניעת הטרדה מינית במקומות עבודה וחינוך בציבור הדתי, ויחד מועברות אלפי סדנאות והרצאות למגוון רחב של קהלים.
ציוני דרך בפעילות העמותה > פרויקט התיעוד

בשנת 2016 הושק פרויקט התיעוד של מרכז הסיוע, המציע תיעוד בווידאו של סיפורי חיים של מי שחוו תקיפה מינית. הפרויקט הראשון מסוגו בארץ נובע מההבנה שלעדויות של נפגעות ונפגעים יש ערך רב הן ברמה האישית והן ברמה החברתית. ברמה האישית, תיעוד הסיפור מאפשר הכרה בפגיעה ומוביל לא פעם לתחושות שחרור והקלה מהסוד שנשמר במשך תקופה ארוכה, וכן מאפשר שליטה בסיפור ובמה שיעשה בו. ברמה החברתית, מאגר הסיפורים מהווה ביטוי לתופעה חברתית רחבה ומושתקת שנתפסת כטרגדיה אישית ולא כעיוות חברתי. הפונה מחליט/ה מה לעשות בתיעוד הסיפור שלה/ו. בין האפשרויות: שמירה בארכיון מאובטח, מתן אישור לשימוש בסיפור לצורכי מחקר, הדרכה מקצועית או כחלק מפעילויות למען שינוי חברתי.
ראו גם

איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
אלימות מינית בישראל
הערות שוליים

↑  אודות מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל-אביב, באתר איגוד ומרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
↑  אסתר עילם, "אונס ופמיניזם – הרהורים על היסטוריה ועל חזון במרכז הסיוע", "21 שנה על הקו", עמ' 22)
↑  סגירה מאונס, באתר jpress.org.il
↑  תעודה לשינוי שם
↑  מירב דדיה ובריט בקר, דו"ח פעילות מסכם של פרויקט ליווי נפגעות עבירות מין בהליך הפלילי, לא מתועדת השנה, עמ' 1
אדר

ערך זה עוסק בחודש אדר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אֲדָר (מאכדית: addaru), הוא חודש בלוח הבבלי ובלוח העברי, השנים-עשר במספר לפי המסורת המקראית והשישי לפי המסורת החז"לית. חודש זה חל בסוף החורף בארץ ישראל.
בשנה מעוברת ישנם שני חודשי אדר: אדר א' (ששמו הרשמי הוא אדר ראשון) שאורכו 30 יום ואדר ב' (ששמו הרשמי הוא אדר שני) שאורכו 29 ימים כמו אדר בשנה שאינה מעוברת. למעשה מבחינה הלכתית כל אירועי החודש כמו חג הפורים חלים באדר ב' (למעט אזכרות לנפטרים, שאותן האשכנזים מציינים באדר א').
בחודש אדר 29 ימים. א' באדר יכול לחול בימים שני, רביעי, שישי ושבת. א' באדר א' יכול לחול בימים שני, רביעי, חמישי ושבת.
שם החודש

כמו שמות החודשים העבריים האחרים, מקור השם בשמות החודשים הבבליים. לכן הוא מופיע בתנ"ך רק בספרים שלאחר תחילת גלות בבל – אסתר ועזרא. המילונים המדעיים למקרא מציינים את קרבת שם החודש אדר למילה האכדית addaru שהוראתה "חשוך" והמילה האוגריתית U'dar, שמשמעותה "גבורה". בארמית בבלית משמעות המילה היא "גורן" ("אידר"). בתנ"ך מופיעה המילה גם בניקוד שונה כשם פרטי: "וַיִּהְיוּ בָנִים לְבָלַע אַדָּר וְגֵרָא וַאֲבִיהוּד" (דברי הימים א', ח', ג'), וגם כיום משמש השם כשם ישראלי הן לבנים והן לבנות.
מנהגים

"משנכנס אדר מרבין בשמחה"
במוסדות החינוך הדתיים נהוג לציין את ראש חודש אדר בשירה וריקודים. כמו כן מראש חודש אדר מתחילים במנהגי השמחה ובין הידועים שבהם, המנהג להכתיר רב פורים.
מועדים עיקריים

א' באדר – בזמן בית המקדש היו מכריזים שיש להתחיל להביא את מחצית השקל לבית המקדש, וכן מודיעים שיש להסיר את זרעי הכלאיים מן השדות והכרמים, משום שבעונה זו יכול כבר האיכר להבחין בהם.
ז' באדר – יום הולדתו ופטירתו של משה רבנו, שנקבע על ידי הרבנות הראשית כיום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע. בחלק מקהילות צפון אירופה ואיטליה, וכן ברבות מערי ישראל, נהגו חברי חברה קדישא להתענות ביום זה. היום נוהגים חסידים להתענות ולומר סדר תיקון ליום ז' אדר.
ט' באדר – מחלוקת בית הלל ובית שמאי התדרדרה לסכסוך אלים בעקבות הצבעה על 18 דברים, שבסופו של דבר הביא למותם של רבים (שלושת אלפים תלמידים לפי חלק מהמקורות). נאמר שאותו היום היה קשה לישראל כיום שנעשה העגל. אותו היום הוכרז כיום צום.
י"א באדר – יום הזיכרון ליוסף טרומפלדור ולחללי תל חי
י"ג באדר – תענית אסתר
י"ד וט"ו באדר – פורים ושושן פורים
כ' באדר – יום טוב המוזכר במגילת תענית בעקבות ירידת הגשמים לאחר בצורת ארוכה בזכות תפילת חוני המעגל.
סמלים

מזלו של חודש אדר הוא מזל דגים. כך, לדוגמה, כותב רש"י כי "באדר מזל דגים מתחיל לעלות" (בפירושו למסכת בבא מציעא, ק"ו:). גם מזלם של ישראל עולה בחודש הזה מפני שנמשלו ישראל לדגים.
קישורים בין המזל לחודש נפוצים. כך, למשל, נאמר במדרש על מחשבתו של המן בעת שהטיל גורל לקביעת התאריך לגזירת השמדת היהודים: ”בא לו מזל דגים שהוא משמש בחדש אדר ולא נמצא לו זכות ושמח מיד ואמר אדר אין לו זכות ומזלו אין לו זכות ולא עוד אלא שבאדר מת משה רבן, והוא לא ידע שבשבעה באדר מת משה ובשבעה באדר נולד משה, ואמר כשם שהדגים בולעין כך אני בולע אותן, אמר לו הקדוש ברוך הוא רשע דגים פעמים נבלעין ופעמים בולעין ועכשיו אותו האיש נבלע מן הבולעין, אמר רבי חנן הדא הוא דכתיב ונהפוך הוא אשר ישלטו היהודים המה בשונאיהם” (אסתר רבה, פרשה ז', פסקה י"א).
במגילה 4Q318 ממגילות מדבר יהודה המזל הפותח וסוגר את חודש אדר הוא מזל טלה.
ראו גם

ארבע פרשיות
הערות שוליים

↑  חודשי השנה העברית, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏8 בספטמבר 2015
1 2  W. Muss-Arnolt, The Names of the Assyro-Babylonian Months and Their Regents, Journal of Biblical Literature 11, 1892, עמ' 160–176 doi: 10.2307/3268813
↑  על כך מעיד אף תלמוד ירושלמי, מסכת ראש השנה,  פרק א', הלכה ב'.
↑  מגילת אסתר, פרק ג', פרק ח' ופרק ט'; ספר עזרא, פרק ו', פסוק ט"ו
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"פ.
↑  ספר יצירה פרק ה' משנה י"ח
↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ט, עמוד ב'.
↑  בראשית רבה, פרשה צ"ז, פסקה ג'.
↑  צילום המגילה.
חודש אדר, מזל דגים, פרט מפסיפס של גלגל המזלות בבית הכנסת העתיק בציפורי
חוף רחצה נפרד

החוף הנפרד בהרצליה ביום המיועד לרחצת גברים
הכניסה לחוף שרתון
גידור בחוף שרתון, עד אחרי שובר הגלים
חוף רחצה נפרד או חוף נפרד הוא חוף רחצה שבו מתקיימת רחצה נפרדת של גברים ונשים. לעיתים הוא מופרד באמצעות גדר אטומה מהחופים המעורבים שלצידו. החוף מיועד לכל מי שנמנע מלהגיע לחוף מעורב מטעמי דת, צניעות או מכל טעם אחר.
חופים נפרדים בישראל

במרבית החופים הנפרדים הרחצה לגברים ולנשים מתקיימת בימים שונים או בשעות שונות, יוצאים מהכלל הם החוף הדתי בטבריה, חוף "כינר" בכנרת, החוף הנפרד באילת, וחוף באזור חמי זוהר בים המלח, שבהם מתאפשרת במקביל רחצה נפרדת לגברים ולנשים, באמצעות מחיצה שמתחילה בחוף וממשיכה גם במים ומחלקת את החוף הנפרד לשניים. בימי הקיץ חברות האוטובוסים מקיימות קווים מיוחדים מריכוזי אוכלוסייה חרדיים (בני ברק, אלעד וכדומה) לחופים אלה.
חוק הסדרת מקומות רחצה, תשכ"ד-1964 מאפשר לרשות מקומית, באישור של שר הפנים, "ייעוד מקומות או זמנים לרחצה בלעדית של גברים, נשים או טף" במקווה מים (ים, נהר, אגם או בריכת שחייה). בהתאם לכך אושרו חופים נפרדים ברשויות מקומיות רבות. החוק אינו מתאר את החוף הנפרד לפרטיו, ובפרט לא מתאר את גידורו והפרדתו (הן הפרדה פנימית והן מחיצות סובבות) מקו החוף.
רשימת החופים הנפרדים > הים התיכון

נהריה – החוף הנפרד
עכו – חוף הלגונה
קריית חיים – החוף הנפרד
חיפה – החוף השקט
חדרה – החוף הנפרד
נתניה – חוף קריית צאנז
הרצליה – החוף הנפרד
תל אביב יפו – חוף נורדאו
בת ים – חוף שירת הים
ראשון לציון – החוף הנפרד
אשדוד – החוף הנפרד
אשקלון – החוף הנפרד
רשימת החופים הנפרדים > הכנרת

טבריה – החוף הדתי
כינר – החוף הנפרד
רשימת החופים הנפרדים > ים המלח

עין בוקק – החוף הנפרד
רשימת החופים הנפרדים > מפרץ אילת

אילת – החוף הנפרד
הערות שוליים

↑  חוק הסדרת מקומות רחצה, סעיף (6)(א)(4)
גידור בין חוף שרתון לחוף הסמוך לו
צילום רחפן של החוף הנפרד בתל אביב - חוף שרתון. התמונה צולמה ביום רחצה לגברים.
לליבלה

ערך זה עוסק בעיר באתיופיה. אם התכוונתם לקיסר אתיופי, ראו .
ביתה מדהאנה עלם
העמוד מכוסה הבד ופרסקאות בביתה מריאם
לָלִיבֶּלָה (באמהרית: ላሊበላ) היא עיר במחוז צפון וולו במדינת אמהרה שבצפון-מרכזה של אתיופיה. העיר שוכנת ברמת אתיופיה בגובה של 2,630 מטר. לליבלה מכונה "פטרה של אפריקה" בשל הכנסיות החצובות בסלע הגעשי שנבנו בה, ש-11 מהן הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1978. עוד מוכרת העיר בכינוי "ירושלים החדשה" בזכות אתריה הדתיים הנושאים במקרים רבים שמות של אתרים בירושלים. בהיותה שנייה רק לאקסום בקדושתה, לליבלה היא מרכז עלייה לרגל. בשנת 2005 התגוררו בעיר 14,668 איש, כמעט כולם נוצרים השייכים לכנסייה האורתודוקסית האתיופית. דרומית-מערבית לעיר שוכן שדה תעופה קטן המשרת בעיקר את תנועת התיירים הפוקדים אותה.
כנסיית ביתה גיורגיס
מפת לליבלה
היסטוריה

לליבלה שימשה כבירתם של קיסרי שושלת זאגווה במאה ה-12 ובמאה ה-13. קודם לשלטונו של גברה מסקל לליבלה, קיסר אתיופיה, שמלך בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13, נודעה לליבלה בשם רוהא. בניית הכנסיות החצובות בסלע בעיר מיוחסות לפי האגדה לקיסר זה אשר עם מותו העניק לה את שמו. משמעות השם לליבלה היא "הדבורים מקיימות את ריבונותו", ולפי האגדה ניתנה לקיסר בשל כך שכאשר נולד הקיף אותו נחיל דבורים, ואימו ראתה בכך סימן כי יהיה הקיסר הבא. לפי מסורת אחת ביקר הקיסר לליבלה בירושלים וניסה לשחזר את מבניה ולהקים את "ירושלים החדשה" לאחר שהמוסלמים כבשו את ירושלים ב-1187, ולפי מסורת אחרת עשה כן בעקבות התגלות אלוהית. לא רק שמות הכנסיות בעיר לקוחים מארץ הקודש, אלא גם שמו של נחל ירדן הזורם בה, וההר הסמוך לה המכונה "דברה זיית" (הר הזיתים).
למעשה המבנים ברחבי העיר כה שונים זה מזה בסגנונם ובמצב שימורם, עד כי נראה שנבנו על פני תקופה ארוכה בהרבה מתקופת מלכותו של הקיסר שנמשכה כ-30 שנים. אף שייתכן שחציבתם של כל המבנים בסלע הייתה אפשרית בתוך פרק זמן של כרבע מאה, בהתחשב בכך שסלע הטוף הגעשי רך למדי, הרי שלפי דייוויד בוקסטון (David Buxton) הושלמה המלאכה רק במאה ה-14. דייוויד פיליפסון (David Phillipson) מאוניברסיטת קיימברידג' אף הרחיק לכת וטען שחלק מהמבנים נחצבו כ-500 שנים לפני מלכותו של הקיסר לליבלה, בימיה האחרונים של ממלכת אקסום. נראה שהמקום היה מרכז שבו שכנו נזירים, שגם תרמו להתנצרותה של האימפריה האתיופית, וכי לליבלה רק השלים את הפיכתו למרכז דתי נוצרי.
האירופי הראשון שביקר במקום היה הפורטוגזי פרו דה קוביליה (Pêro da Covilhã). בן ארצו פרנסיסקו אלווארש (Francisco Álvares) הגיע לעיר בתחילת המאה ה-16 והפליג בשבחי מבניה:
"נלאיתי מלהוסיף ולכתוב אודות בנינים אלה, כי נראה לי שלא יאמינו לי אם אמשיך ואכתוב""
לפי מספר מקורות אחמד אבן איברהים אל-גאזי, שליטה של סולטנות אדאל המוסלמית במאה ה-16, העלה באש את אחת הכנסיות בעיר, אך הדעות חלוקות באשר לנכונות הטענה ובאשר לזהות הכנסייה בה מדובר.
הכנסיות החצובות בסלע

הכנסיות החצובות בסלע בלליבלה ייחודיות בשל שלושה מאפיינים - בריכוזן בתא שטח כה קטן, בעידונן, ובעובדה שארבע מהן לא חצובות בסלע במובן המקובל אלא חופשיות מכל צדדיהן. הכנסיות ערוכות בשתי קבוצות עיקריות - האחת מצפון לנחל ירדן כשכנסיית ביתה גיורגיס מעט מרוחקת מהן לכיוון דרום-מערב, והאחרת ממזרח לנחל. חלק מהכנסיות ומפסלים ויצירות האומנות שבהן, נמצאים בסכנה וזקוקים לשימור ותיקון.
הכנסיות החצובות בסלע > הכנסיות הצפוניות

ביתה מדהאנה עלם (כנסיית גואל העולם) היא הכנסייה החצובה בסלע הגדולה בלליבלה ולפי סברה מקובלת היא גם הגדולה מסוגה בעולם. ייתכן כי הכנסייה הוא העתקה החצוב בסלע של כנסיית גבירתנו מרים מציון באקסום, ויש הטוענים כי היא מזכירה בחזותה מקדש יווני ולא כנסייה מסורתית אתיופית. אורכה של הכנסייה 33.5 מטר, רוחבה 23.5 מטר וגובהה 11 מטר. היא נתמכת ב-72 עמודים רבועים, 34 מהם בצידה החיצוני ו-38 הנותרים בצידה הפנימי. בתוככי הכנסייה ספינה מרכזית וארבעה מעברים והיא מקורה בקמרון חבית. בפינתה האחת שלושה קברים ריקים שלפי המסורת הוכנו עבור אברהם, יצחק ויעקב. בכנסייה ניצב צלב זהב במשקל של 7 ק"ג. הצלב נגנב בשנת 1997 ונמכר לסוחר עתיקות בלגי, אך אותר והושב למקום.
ביתה מריאם שוכנת מערבית לביתא מדהאנה עלם והיא מחוברת אליה במנהרה. הכנסייה ניצבת למעשה בחצר מרכזית שבה שני מבנים נוספים (ביתה מסקל וביתה דנגאל - ראו להלן). כנסיית ביתה מריאם עצמה המוקדשת למריה, אם ישו, נחשבת למוקדמת בכל הכנסיות החצובות בסלע בלליבלה. הכנסייה קטנה למדי ובה שלושה מעברים, אך עיטוריה יוצאי דופן בעושרם ובעידונם. על אלה נימנים פרסקאות צבעוניים מוקדמים על תקרתה ועל קירותיה העליונים, וכן עיטורים בראשי העמודים ובקשתות המבנה הכוללים מוטיבים מעולם החי והצומח. בין אלה עיט דו ראשי ושני פרים הנלחמים זה בזה - האחד לבן והאחר שחור - והמייצגים לפי המסורת את מלחמת הטוב ברע. בקצה המזרחי של אולם הכנסייה ניצב עמוד עטוף בד ולפי המסורת נשען עליו ישו עת התגלה לקיסר לליבלה בחזונו. על העמוד חרוט המשפט "עברו ועתידו של העולם". בחצר הכנסייה בריכה שלפי האמונה מימיה יכולים לחולל ניסים, ונשים בלתי פוריות נוהגות לפקוד אותה.
קפלת ביתה מסקל חצובה בקיר הצפוני הסוגר על החצר הפנימית של כנסיית ביתה מריאם. ארבעה עמודים התומכים בארקדה מחלקים את חללה לשני מעברים. בקירות הקפלה מערות בהן מתגוררים מספר נזירים גם כיום.
ביתה דנאגל או ביתה גל בצידה הדרומי של כנסיית ביתה מריאם נחצבה לפי המסורת לזכר 136 נזירות אשר הוצאו להורג באֶדֶסָה (כיום שנלאורפה בטורקיה) בפקודתו של הקיסר יוליאנוס הכופר במאה ה-4.
ביתה גולגתא מחוברת במערה, יחד עם ביתה מיקאל, לחצר המקיפה את כנסיית ביתה מריאם. הכנסייה נחשבת לקדושה במידה כזו, שלפי המסורת מובטח למבקר בה מקום בגן עדן. בקיר הצפוני-מזרחי של הכנסייה גומחה שמעליה קשת והמכונה "קבר הצלוב". ליד גומחה זו מעבר עליו סוגר סלע, המוביל לקבר בו קבור על פי המסורת הקיסר לליבלה. בשבע גומחות נוספות לאורך הקירות ישנם תבליטים של קדושים בגודל אנושי. מחוץ לכנסייה, בסמוך לצידה המערבי, ניצב סלע גדול וחלול המכונה "קבר אדם".
ביתה מיקאל משמשת כמבואה לקפלת סילאסי (השילוש), אחד המבנים הקדושים בעיר. בקפלה שצורתה כשל טרפז שלושה מזבחים עשויים ממונוליטים, ועל אחד מהם דמות בעלת ארבע כנפיים המייצגת לפי המסורת את ארבעת האוונגליסטים.
ביתה גיורגיס היא הכנסייה הידועה מבין כל כנסיותיה של לליבלה והמאוחרת שבהן. צורתה כשל צלב יווני והיא רבועה. אורך כל אחת מצלעות החלל שבתוכו היא ניצבת הוא 25 מטר וגובהה 11 מטר. לפי המסורת לאחר שהקיסר לליבלה סיים להקים את כל הכנסיות, נגלה לפניו גאורגיוס הקדוש, הקדוש המגן של אתיופיה, כשהוא רכוב על סוסו. גאורגיוס הקדוש נפגע מכך שאף לא אחת מהכנסיות בעיר הוקדשה לו, והורה לקיסר להקים את הכנסייה. הקיסר הבטיח לקדוש להקים עבורו את היפה שבכנסיות וכך אכן עשה. סימני העקבות בסלע מחוץ לכנסייה מיוחסים לפרסות סוסו של הקדוש.