stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארטאס

| --- | --- |

מנזר הורטוס קונקלוזוס
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  בית לחם
 שטח:  4.300 קמ"ר
 גובה:  708 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,663 (2007)
 קואורדינטות:  31°41′21″N 35°11′10″E﻿ / ﻿31.689166666667°N 35.186111111111°E﻿ / 31.689166666667; 35.186111111111 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) ארטאס(למפת הרי ירושלים רגילה) ארטאס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ארטאס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ארטאס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ארטאס ב-1940. ניתן להבחין בבתי הכפר ובמנזר
ארטאס (בערבית: أرطاس) הוא כפר פלסטיני בנפת בית לחם, של הרשות הפלסטינית, כ-2.5 ק"מ מדרום מערב לעיר בית לחם, בגובה כ-730 מ' מעל פני הים, דרומית-מזרחית לבריכות שלמה. מרבית תושבי הכפר מוסלמים. בחלקו הדרומי של הכפר בנוי מנזר גדול בשם הורטוס קונקלוסוס (אנ').
אטימולוגיה

לדברי יצחק בן-צבי, המקום מזוהה עם עיטם שביהודה השם עיטם השתמר בשם אחד המעיינות הסמוכים לכפר, עין עטן, שמימיו נמשכו לירושלים בימי התקופה החשמונאית על ידי "האמה החשמונאית (התחתונה)" ולאחר מכן באמת הביאר. מסורת נוצרית מקשרת את שם הכפר עם "גן נעול" (שיר השירים, ד', י"ב) שכן ש"הורטוס" (Hortus) בלטינית משמעו גן, וארטאס עשוי להיות שיבוש של הורטוס. נוסעים תיארו אותו כפתחו של גן עדן בשל שפע המים והצמחייה שבאזור. מכאן שמו של המנזר הקתולי במקום – הורטוס קונקלוזוס (Hortus Conclusus), כלומר "גן נעול" ולפי האגדה כאן היו הגנים של שלמה המלך
אדוארד פאלמר כתב ששם הכפר הוא אוּרְטָס (Urtas) ומקורו בשם פרטי של אדם.
אדמות

בסקר שערכה ממשלת המנדט הבריטי בשנת 1945 נמצא ששטח הכפר היה 4,304 דונם, מהם: הכפר היה בנוי על 52 דונם, 1,538 דונם עוּבּדוּ והיתר - 2,714 דונם היו אדמות בור.
לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995 סווגו אדמות הכפר באופן הבא:
1,169 דונם (כ-33.3%) - שטח A,
2,343 דונם (כ-66.7%) - שטח C
2 דונם (0.06%) - שטח B.
אדמות > הפקעות

בשנת 1979 החלה בניית היישוב אפרת וישראל הפקיעה לצורכי הבניה - 421 דונם, מאדמות הכפר., כלומר הכפר נשאר עם 3,883 דונם.
לכשתושלם בניית גדר ההפרדה, על פי התכנית המעודכנת של משרד הביטחון, 3.9 ק"מ מהגדר יוקמו על שטח ארטאס. ההקמה תצריך הפקעת אדמות ובנוסף היא תפריד שטח של 872 דונם מאדמות הכפר (כ-22% מהשטח שנותר לאחר ההפקעה לטובת אפרת).
לקריאה נוספת

ריכב רובין, "לקורות ההתיישבות בכפר ארטס", ספר היובל לזאב וילנאי, כרך א, ירושלים, 1984, עמ' 325–331.
אליעזר ויצטום ומשה קליאן, ירושלים של קדושה ושיגעון, צליינים משיחים והוזים, הוצאת אריה ניר, 2013, עמ' 196–197
יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר" עמ' 97–102
הערות שוליים

1 2  יצחק בן-צבי, האם הייתה התיישבות יהודית בארטס?, דבר, 3 ביוני 1938
1 2 3  זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 300-299
↑  Palmer, E.H., The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer.., Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 330
1 2  עין ארטאס, עמוד ענן
↑  דוד עמית, ‏מנין קיבלה הרודיון את מימיה, קתדרה מארס 1994 עמ' 3-20
↑  דוד גרוסמן, שמעון דר, זאב ספראי (ע), תהליכי התפתחות ונסיגה ביישוב הכפרי בשומרון וביהודה בתקופה העות'מאנית, מחקרי שומרון, רעננה: הקיבוץ המאוחד, 1986 תשמ"ז, עמ' 366
↑  Bagatti, Bellarmino (2002). Ancient Christian Villages of Judaea and Negev. Jerusalem: Franciscan Printing Press. p. 61.
↑  מרדכי אליאב, ‏עלייתו ונפילתו של הקונסול הבריטי ג'יימס פין, קתדרה 65, תשרי תשנ"ג, ספטמבר 1992, עמ' 50
↑  ד"ר לוריא, פרייסען, המגיד, פסקה אחרונה, 27 במאי 1863
↑  1932 Crowfoot and Baldensperger, A Study in the Folklore of Plants in Palestine, From Cedar to Hyssop
↑  פיליפ ג'. באלדנספרגר, המזרח הבלתי משתנה (מאנגלית: דוד קרסיק), משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1982, עמ' 67 (במקור מ-1913 בעמ' 114)
↑  אל להכניס מים לירושלים, דבר, 10 ביוני 1925
↑  הערבים נגד חוק המים, דואר היום, 10 ביוני 1925
↑  משפט ארטאס בבית הדין העליון, דואר היום, 2 ביולי 1925
↑  משפט מי ארטאס בלונדון, דבר, 19 בינואר 1926
פסק הדין במשפט מי הארטאס, דבר, 3 במרץ 1926
↑  מי ארטאס, דואר היום, 2 ביוני 1926
↑  בני אורטאס אצל המושל, הארץ, 20 ביוני 1926
↑  מים ממעין ארטאס, דואר היום, 1 במאי 1931
↑  שוב על חרפת ירושלים, דואר היום, 16 באוקטובר 1931
↑  קנס על כפר ארטאס, דבר, 1 במרץ 1938
↑  סקר 1931 עמ' 35
↑  סקר 1945
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, Village Statistics, April, 1945, 1945, עמ' 24
1 2 3  The Applied Research Institute – Jerusalem, Artas Village Profile, 2010
| Flag of Senegalיישובי נפת  בית לחם |
| --- | --- | --- |
| ערים |  בית לחם • בית ג'אלא • בית סאחור |  |
| מועצות מקומיות | בתיר • בית פג'אר • חוסאן • אל-ח'דר • נחאלין • תוקוע • עובידייה • זעתרה |  |
| כפרים | א-שוואוורה • אום סלמונה • אל-ולג'ה • אל-פורדיס • ארטאס • בית תעמר • ג'נאתא • ג'ובת א-דיב • ג'ודום • ג'ורת א-שמעה • דאר סלאח • הנדאזה • ואדי אל-עראיס • ואדי א-ניס • ואדי פוכין • חרבת בית זכריה • ח'רבת אל-דיר • מעסרה • מראח רבאח • ערב א-ראשידיה • אל-עסאכרה • אל-מניה • ג'בעה |  |
| מחנות פליטים | עאידה • דהיישה • אל-עזה (בית ג'יברין) |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582146205171
אריך טייך

| --- | --- |

 לידה:  1908 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  6 במאי 1983 (בגיל 75 בערך) רעננה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מוזיקאי, מנצח
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  תזמורת חיל האוויר
 
אריך טייך עם תזמורת חיל האוויר, שנות ה-50
אריך טייך (1908 – 6 במאי 1983) היה מוזיקאי ומנצח ישראלי, מייסד תזמורת חיל האוויר ומנצחה במשך 34 שנים.
ביוגרפיה

טייך נולד ב-1908 בהמבורג שבגרמניה. מגיל ארבע הראה כישרון מוזיקלי וניגן על כינור, פסנתר, אקורדיון ומספר כלי נשיפה. הוא למד בקונסרבטוריון ע"ש יוהנס ברהמס ובגיל 17 הקים תזמורת בשם "טייך אורקסטרה", שהופיעה ברחבי גרמניה. התמנה ליו"ר המנגנים היהודים בהמבורג.
באוקטובר 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, קיבל מכתב מרוברט ליי, ראש  חזית העבודה הגרמנית, שבו נאסר עליו להופיע עם תזמורתו. בעקבות זאת, הוא פנה לסוכנות היהודית בבקשה לסרטיפיקט, בו הוא נרשם כ"חלוץ מוזיקאי".
טייך עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה, שם הקים תזמורת שנגנה בבית הקפה אור עד שעלה בלהבות בדצמבר 1937, ובקזינו בת גלים. הוא הקים את ארגון המנגנים בארץ ישראל ועמד בראשו. ב-1941 עבר לתל אביב והופיע עם תזמורתו בצריף "The Ark", המועדון לחיילי בנות הברית שלאחר קום המדינה היה ל"תיבת נח".
ב-29 במאי 1948 ייסד טייך את תזמורת חיל האוויר. בתחילה קיבל דרגת פקד אוויר (מקבילה לסגן-משנה), ועלה בדרגות עד שהיה לסגן-אלוף. התזמורת הופיעה בבסיסי חיל האוויר, במסדרי כנפיים, במועדון לחיילים "תיבת נח" ובתוכנית הרדיו תיבת נח ועוד. טובי הנגנים השתתפו בה בקטעי ג'אז ושירים ישראלים. טייך התאים את הרפרטואר לקהל. בין הנגנים והמבצעים היו דוד קריבושי, דני גוטפריד, אהרון קמינסקי, פרדי דורה, עדנה גורן, אודי שפילמן ואיתן מסורי. מפקדי חיל האוויר נהגו לומר על עצמם כי הם מתחלפים כל ארבע שנים ואילו אריך טייך נשאר לעד.
באפריל 1982, בעת שנסע עם אשתו אלזה לנפוש בפסח, איבד את השליטה על רכבו ליד צומת בית קמה ופגע באוטובוס. אשתו נהרגה במקום ואילו הוא נפצע קשה. הוא אושפז זמן ממושך בבית לוינשטיין אך לא התאושש, ונפטר לאחר כשנה. נטמן לצד אשתו בבית הקברות קריית שאול. במותו הותיר שלושה ילדים - בת ושני בנים.
הערות שוליים

↑  ש. אלבך, לא להכרית את פת לחמם של המנגנים העברים!, דבר, 17 בפברואר 1937
↑  דליקה בחיפה, הצופה, 20 בדצמבר 1937
↑  עיתון חי מס' 1 של חיל האוויר, הצופה, 25 בנובמבר 1948
↑  טל בר-אל, למנצח שיר מזמור, בטאון חיל האוויר, 159 (260) (25 באוקטובר 2004), באתר חיל האוויר.
↑  אריך טייך באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
אריה מסאי

אריה מסאי בקניה
אריה מסאי (שם מדעי: Panthera leo nubica; קרוי גם אריה נובי או אריה מזרח-אפריקני), הוא אחד מתת-המינים של האריה החי במרכז ומזרח אפריקה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1848 על ידי הזואולוג הצרפתי הנרי מייר בליינוילי מפרט שניצוד באזור נוביה, וזהו המקור לשמו המדעי. תת-מין נוסף שתואר על בסיס אריה שניצוד בטריטורית טנגניקה ונקרא P.l.massaica, אוחד לבסוף עם תת-מין זה. בשנת 1914, זואולוג אמריקאי תיאר תת-מין בשם אריה חבשי (P.l.roosevelti) על בסיס אריה זכר שניצוד על ידי תאודור רוזוולט לכאורה באזור אדיס אבבה; לא ברור האם הפרט שניצוד ייצג תת-מין נפרד שחי באתיופיה, או שמדובר בפרט מתת-המין המסאי.
הטווח ההיסטורי של האריה המסאי השתרע מדרום מצרים עד זימבבואה, אולם כיום הטווח שלו הצטמצם בלמעלה מ-80% והוא מצוי בעיקר בקניה וטנזניה; עם זאת, האריה המסאי נמצא במצב טוב יחסית ולא צפויה לו סכנת הכחדה, בשל הנוכחות הגדולה שלו באזורים מוגנים.
מאפיינים פיזיים

האריה המסאי תואר על ידי אוסקר נוימן הגרמני כבעל גב ורגליים פחות מעוקלים משל תת-מינים האחרים. לזכרים יש קווצות שיער בינוניות על מפרק הברך ובבית השחי, והרעמה שלהם אינה מלאה לגמרי ונראית לעיתים כמסורקת לאחור. הרעמה מתחילה להתפתח בגיל שנה על הקודקוד, הלחיים והחזה, ותמשיך לגדול ולהקיף את כל אזור הצוואר והאוזניים עד גיל ארבע או חמש. האריות המסאים שחיים באזורים הררים מעל 800 מטר, מגדלים רעמות כבדות וגדולות יותר מאשר האריות בשפלה. ישנה אוכלוסייה מסוימת של אריה מסאי הקרויה אריה צאבו על שם התפוצה שלהם בפארק הלאומי צאבו שבמזרח קניה, והללו מתייחדים בכך שהזכרים מתאפיינים ברעמה קצרצרה דלילה שלעיתים קרובות נעדרת כמעט לגמרי. צבע הרעמה הוא חום קפה-כהה באזור הצוואר ובית השחי, וזהוב או אדמוני באזור המצח והלחיים.
פרוותו של האריה דקה, חלקה וצמודה לגוף, וצבעה הוא צהבהב-חאקי בהיר. מעל העיניים יש לאריה כתמים כהים עגלגלים, ומתחת לעיניים יש רצועה לבנה דקה. האף אדמדם-שחרחר עם נחיריים רחבים ומשולשים בקצוות, והלוע גדולו ושחור. בצידי החוטם יש זיפים בהירים ובסנטר יש זקנקן לבן קצרצר. הזנב כהה בקצהו עם ציצת שיער מעוגלת ומאחורי הרגליים יש כתמים כהים דהויים.
מבנה גופו של האריה שרירי ומוצק, ויש לו רגליים עבות וחזקות עם טפרים גדולים ומעוקלים. ראשו וחרטומו עבים, והאוזניים קצרות ומעוגלות. הכתפיים רחבות והזנב ארוך ועבה. האריה המסאי מגיע בדרך כלל לאורך של 3-2.5 מטר מהחוטם עד לקצה הזנב. הלביאות קטנות יותר ואורכן 2.6-2.3 מטר. משקל הזכרים 145–230 ק"ג, ושל הלביאות 100–165 ק"ג. הן הזכרים והן הנקבות מגיעים לגובה של 90–110 ס"מ, כשהזכרים לרוב גבוהים יותר.
תפוצה ואקולוגיה

התפוצה של האריה המסאי בתחילת המאה ה-20 השתרעה על פני קניה, טנזניה, מוזמביק, מלאווי, זמביה, אתיופיה, דרום סומליה, מרבית דרום סודאן דרום סודאן, ומזרח אוגנדה. הטווח ההיסטורי כלל גם את ג'יבוטי, אריתריאה, מרבית חלקי סומליה וסודאן ואפילו בדרום מצרים ובאזור הדרומי של הנילוס. התפוצה העיקרית כיום היא בצפון ומרכז טנזניה, דרום ומכרז קניה, ואוכלוסיות קטנות ובינוניות בעיקר באתיופיה, מוזמביק וזמביה.
בית הגידול של האריה המסאי הוא בעיקר סוואנות יבשות עם צומח בגובה קצר עד בינוני כדוגמת סוואנת סרנגטי, ובמידה פחותה גם סוואנות שיחים-דוקרניות, חורשות דלילות, "יערות מיומבו", מדרונות הרריים כדוגמת הר קניה והרי באלה, ובעבר גם אזורים סלעיים ומדבריים בקרן אפריקה וצפון-מרכז אפריקה. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 250 מילימטר לשנה.
האריה המסאי חי בקבוצות משפחתיות של עד 15 פרטים, המורכבות בעיקר מלביאות וזכר אחד עד שלושה זכרים המגנים יחד על הטריטוריה לתקופה ארוכה. שעות הפעילות הן בעיקר בשעות הלילה, הבוקר והערב, בעוד שעות הצהריים החמות מנוצלות למנוחה. הלביאות יוצאות יחדיו לציד ומתחלקות לרוב לשתי קבוצות: קבוצה אחת מבריחה את הטרף והקבוצה השנייה מחכה במארב.
בין פריטי הטרף הפוטנציאלים של האריה המסאי ניתן למנות את בעלי החיים הבאים: צבי תומסון, צבי גראנט, צבי סומרינג, צבי אדום חזית, קובוס המים, קובוס הנילוס, צבי סוף מצוי, צבי ג'ירפי, גנו כחול, זברה מצויה, חזיר יבלות מדברי, צביון הארווי, צביון נטאל, ראם ביסה, קודו גמלוני, קודו זוטר, קודו משורטט, קודו ההרים, דיקדיק, אילנד מצוי, דאמאליסק הסהר, בובאל קוקה, בובאל ליכטנשטיין, הירולה ואימפלה. הם טורפים בתדירות נמוכה יותר דרבנים, פנגולינים, תאו אפריקני, היפופוטם, ג'ירף מסאי ולהקות בעתות רעב אף יתקפו פילים וקרנפים צעירים. הם גם יתקפו טורפים אחרים כמו צבועים, ברדלסים ותנינים שיצאו מהמים.
שימור

מצבו של האריה המסאי אמנם לא הוגדר על ידי IUCN, אך סביר להניח שהוא במצב טוב יחסית לעומת אריה סנגלי או אריה אסייתי. הוא נפוץ במספר אזורים מוגנים, ובחלקם יש שמירה קפדנית המבטיחה את הישרדותו לאורך זמן. בין האזורים המוגנים הבולטים ניתן למנות: הפארק הלאומי סרנגטי, שמורת מסאי מארה, הפארק הלאומי קילימנג'רו, הפארק הלאומי מזרח צאבו, הפארק הלאומי מערב צאבו, הפארק הלאומי טראנגירה, הפארק הלאומי אמבוסלי, שמורת הציד סלוס, ושמורות ופארקים נוספים.
בשנת 2006 היו רשומים בשבי שמונה פרטים בשם "P.l. massaicus" מאוגנדה וקניה, ו-23 פרטים תחת השם "P.l. nubicus" מטנזניה. עם זאת, סביר להניח שיש מאות פרטים שאינם רשומים.
גלריה

זוג אריות מסאים בוגרים.
אריה מסאי לצד גופת גנו כחול שניצוד על ידו.
אריה מסאי צעיר בסרנגטי.
תיירים מתבוננים באריות מסאים בסלוס.
זוג אריות מאוכלוסיית אריה צאבו.
אריות מסאים על תל טרמיטים.
גורי אריה מסאי משחקים ביניהם.
לביאה מסאית בפארק הלאומי סרנגטי, טנזניה.
אריות מסאים
ראו גם

מידע מפורט יותר על אקולוגיה ואנטומיה ניתן לראות בערך אריה.
לביאה מסאית בעת ציד בסרנגטי.
ארנסט פון דוהנאני

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1877 ברטיסלבה, סלובקיה, אז ממלכת הונגריה, אוסטרו-הונגריה 
 פטירה:  9 בפברואר 1960 (בגיל 82) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  טאלאהאסי 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Elsa Marguérite Galafrés (1919–1949) 
 צאצאים:  הנס פון דוהנאני 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1990) 
 
ארנסט פון דוהנאני (בהונגרית: Dohnányi Ernő, ברוב יצירותיו השתמש בצורה הגרמנית של שמו, Ernst von Dohnányi; ‏27 ביולי 1877 – 9 בפברואר 1960) היה מנצח, מלחין ופסנתרן הונגרי.
ביוגרפיה > לימודים וראשית קריירה

דוהנאני נולד בפוז'ון בצפון ממלכת הונגריה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, (כיום ברטיסלאבה שבסלובקיה). כילד למד מוזיקה אצל אביו, פרופסור למתמטיקה וצ'לן חובב, ואחר התקבל ללימודים באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, שם למד פסנתר והלחנה אצל קרל פורסטנר, נגן עוגב בקתדרלה של בראטיסלבה. בשנת 1894 עבר ללמוד פסנתר אצל שטפן תומאן והלחנה אצל הנס קסלר. בין חבריו לכיתה היה בלה בארטוק. יצירתו הראשונה של דוהנאני שיצאה לאור, חמישיית פסנתר בדו מינור, זיכתה אותו בשבח מיוהנס ברהמס, שקידם את היצירה בווינה.
אחרי שיעורים אחדים אצל אז'ן ד'אלבר, הופיע דוהנאני לראשונה בברלין בשנת 1897 וזכה מיד להכרה כאמן מחונן. להצלחה דומה זכה גם בווינה ובהמשך בסיור באירופה. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה בקונצרט בניצוח הנס ריכטר בקווינ'ס הול", שם הגיש הופעה מרשימה בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 4 של בטהובן.
במעמדו כמנצח הציג דוהנאני לראשונה את הקליטות ביותר ביצירותיו של ברטוק לעידוד הפופולריות שלהן.
במהלך העונה הבאה, ביקר דוהנאני בארצות הברית. גם שם ניגן את הקונצ'רטו הרביעי של בטהובן בהופעתו הראשונה באמריקה עם תזמורת סנט לואיס, שקיבעה את המוניטין שלו שם.
שלא כפסנתרנים מפורסמים אחרים בזמנו, לא הגביל דוהנאני את עצמו לרסיטלים ולנגינת סולו בקונצרטים, אלא ניגן גם מוזיקה קאמרית.
ביוגרפיה > קריירה ופוליטיקה

יוזף יואכים הזמין את דוהנאני ללמד בבית הספר הגבוה בברלין, שם עבד משנת 1905 עד 1915. בשובו לבודפשט ארגן דוהנאני יותר ממאה קונצרטים בשנה. בשנת 1919 התמנה למנהל האקדמיה בבודפשט, אבל הוחלף כבר באותה שנה מסיבות פוליטיות. הוא התמנה למנהל התזמורת הפילהרמונית של בודפשט וקידם את המוזיקה של ברטוק, קודאי ומלחינים הונגרים אחרים, אך לא הרבה לנצח על המוזיקה שלו עצמו. בין תלמידיו גזה אנדה, אני פישר, ינה זולנאי, גאורג שולטי ופרנק קופר.
ב-1934 התמנה שוב למנהל האקדמיה של בודפשט ובמשרה זו נשאר עד 1941, אז התפטר במחאה על היחס ליהודים.
ביוגרפיה > התקופה שאחרי המלחמה וקריירה באמריקה

בתקופת מלחמת העולם השנייה נשאר דוהנאני בהונגריה הפשיסטית. על אף התרחקותו לכאורה מנושאים פוליטיים, ניצל את השפעתו ואת הונו האישי להגנה על מוזיקאים יהודים. אחרי המלחמה, שגבתה את חייהם של שניים מבניו - אחד נהרג בקרב ואת השני הוציאו הנאצים להורג על חלקו בקשר להתנקש בחיי היטלר - היגר פון דוהנאני לארצות הברית בעקבות מערכת השמצות מפה לאוזן, שארגנה נגדו הממשלה הקומוניסטית החדשה בהונגריה. הוא לא הצליח לשקם את הקריירה שלו כפסנתרן קונצרטים, אבל המשיך להלחין והתחיל לגלות עניין במוזיקה עממית אמריקאית; יצירתו התזמורתית האחרונה, בשנת 1953, הנושאת את השם "רפסודיה אמריקאית", נכתבה ליובל המאה וחמישים של אוניברסיטת אוהיו כוללת חומר עממי כמו On Top of Old Smokey ו-I am a Poor, Wayfaring Stranger. כמו כן השיג דוהנאני משרת הוראה לעשר שנים בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת מדינת פלורידה בטלאהאסי. בספריית בית הספר הזה נמצא ארכיב גדול של מסמכי דוהנאני, כתבי יד וחומרים הנוגעים ליצירתו. פסטיבל בינלאומי על שם ארנסט פון דוהנאני התקיים באוניברסיטת מדינת פלורידה בשנת 2002.
הופעתו הפומבית האחרונה, ב-30 בינואר 1960 התקיימה באוניברסיטת מדינת פלורידה, שם ניצח על תזמורת האוניברסיטה בביצוע הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של בטהובן. הסולן היה דוקטורנט שלו, אדוארד ר. תאדן. לאחר קונצרט זה נסע דוהנאני לניו יורק להקליט כמה סונאטות לפסנתר של בטהובן ויצירות אחרות על תקליטי סטריאו אריכי-נגן. קודם לכן הקליט קונצ'רטו של מוצרט, את יצירתו הוא "וריאציות על שיר ילדים", את הפרק השני של "רוראליה הונגריקה" שלו ("אנדנטה צועני") וכמה יצירות סולו (אבל לא סונאטות של בטהובן) בתקליטי 78 ויצירות שונות, ביניהן "סונאטת הסערה" של בטהובן, בתקליטי מונו מוקדמים. הוא מת עשרה ימים לאחר מכן, ב-9 בפברואר 1960 מדלקת ריאות, בניו יורק. ה-BBC הוציא תקליט אריך-נגן מהקלטה שנעשתה באחד הקונצרטים האחרונים ובו סונאטות של בטהובן ושוברט. תקליט זה נחשב לאחד ממייצגיה המובהקים של מורשת הפסנתרנות הרומנטית המפוארת.
משפחה

ב-1902 נולד לארנסט ולאשתו אליזבת, גם היא פסנתרנית, הבכור בשני בניהם, הנס פון דוהנאני, שגדל גם הוא להיות פסנתרן. בשנת 1913 נפרדו ארנסט ואשתו והבנים גדלו עם אמם בברלין. בהמשך התבלט הנס כאחד ממנהיגיה של תנועת ההתנגדות לנאצים בגרמניה, חברו לתנועה וגיסו של הכומר דיטריך בונהופר. כאחד מיוזמי קשר העשרים ביולי, ההתנקשות הכושלת בהיטלר, נעצר, נשפט והוצא להורג בתלייה.
בנו השני של ארנסט דוהנאני נהרג בחזית הרוסית במלחמת העולם השנייה. בנו של הנס, כריסטוף פון דוהנאני, הוא מנצח תזמורת ידוע שם.
ארנסט פאואר

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1826 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  5 במאי 1905 (בגיל 78) זיהיים-יוגנהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  מקס פאואר 
 
ארנסט פאואר (בגרמנית: Ernst Pauer ‏ 21 בדצמבר 1826 - 5 במאי 1905) היה פסנתרן, מלחין ומחנך אוסטרי.
חייו

פאואר היווה חוליה מקשרת עם המסורות הווינאיות הגדולות: הוא נולד בווינה, אמו הייתה בת למשפחת שטרייכר, בוני הפסנתרים המפורסמים, ובין השנים 1839–1844 למד נגינה בפסנתר אצל בנו של וולפגנג אמדאוס מוצרט, פרנץ קסאפר וולפגנג מוצרט והלחנה אצל סימון זכטר. לאחר תקופת לימודים נוספת אצל פרנץ לאכנר במינכן (1847-1845) עבד כמנצח ומלחין במיינץ, לפני שעבר ללונדון ב-1851.
בתקופת התערוכה הבינלאומית הגדולה של 1862 בדרום קנסינגטון, נשכר לנגן רסיטלים יום-יומיים בבניין התערוכה.
מראשית הדברים, התקבלה נגינתו של פאואר בהערכה ובהתפעלות בלונדון, והוא פיתח שם סדרת קונצרטים, מלווים במאמרים נרחבים בתוכניות, שתיארו את התפתחות המוזיקה לכלי מקלדת מאז 1600 עד לתקופתו; בשנים הבאות הרצה בנושא זה ובעוד נושאים רבים. במשך חמש שנים נמנה עם סגל בית הספר הלאומי להכשרת מוזיקאים וב-1876 התמנה לפרופסור ראשי לפסנתר בקולג' מלכותי למוזיקה שאך זה נפתח. כמו כן היה בקשר עם הפקולטה למוזיקה באוניברסיטת קיימברידג'.
עניינו של פאואר במוזיקה עתיקה לכלי מקלדת ובביצוע אותנטי השתקף בעריכותיו הרבות מספור. הוא היה פעיל גם כסופר ומעבד. בשנת 1896 פרש מעבודתו והשתקע ביוגנהיים שבגרמניה, שם מת בשנת 1905.
בנו, מקס פון פאואר (1945-1866) היה גם הוא פסנתרן בעל שם עולמי.
רשימת כתבים נבחרים

The elements of the beautiful in music. London, Novello, 1876
The art of pianoforte playing. London, Novello, Ewer and Co., 1877
Musical forms. London, New York, Novello and Co., H.W. Gray Co, 1878
The birthday book of musicians and composers. London, Edinburgh Forsyth Bros., 1881
A dictionary of pianists and composers for the pianoforte. With an appendix of manufacturers of the instrument. London, Novello, Ewer & Co.'s Music Primers, etc. No. 46, 1895
The Culture of the Left Hand. A Collection of useful and practical [P. F.] Exercises and Studies for giving strength, firmness, independence and suppleness to the left hand. Selected, fingered, revised and edited by E. Pauer, etc. London, Augener, 1907
עיבודים ועריכות מוזיקה

Alte Claviermusik in chronologischer Folge neu hrsg. und mit Vortragszeichen vers. von E. Pauer. Leipzig, Senff, o. J.
Alte Meister. Sammlung werthvoller Klavierstücke des 17. und 18. Jahrhunderts. Leipzig,
Breitkopf und Härtel, o. J., 3 Bände
אלבום של יצירות ווקאליות של שומאן
"היצירות לפסנתר של מנדלסון, בעריכת א. פאואר" לונדון, אאוגנר, א. ד., 1873-1865
"זכרונות ממאיירבר", שישה עיבודים לפסנתר, לונדון, 1867
מסע החורף, 24 שירים בליווי פסנתר. ערך א. פאואר. אנגלית וגרמנית. אופנבך s/M אצל ז'אן אנדרה, 1871
הפסנתר המושווה, 48 פרלודים ופוגות מאת יוהאן סבסטיאן באך. 1874
"50 שיעורים בצ'מבלו", בחירה, תיקון ואצבוע מאת א. פאואר. 1874
"מכלול יצירות הפסנתר של מוצרט", בעריכת א. פאואר. 1874
"מכלול יצירות הפסנתר של שוברט, בעריכת א. פאואר לונדון, אואגנר, 1874
"מנדלסון-ברתולדי. מכלול היצירות לפסנתר ותזמורת", עם פרטיטורה מצומצמת של ליוויים תזמורתיים לשימוש בפסנתר שני. ערוך ומותקן בידי א. פאואר. לונדון, 1879
(?) "יצירות הפסנתר של שומאן", בעריכת א. פאואר. לונדון, 1879
מכלול יצירות לפסנתר סולו (מאת [יוזף היידן]" בעריכת א. פאואר. לונדון, אאוגנר, 1879
"בטהובן לילדים", קטעים קצרים לפסנתר בעיבוד א. פאואר. לונדון, 1879
"מלחינים אנגלים עתיקים לווירג'ינל וצ'מבלו", אוסף של פרלודים, גליארדים, פאוואנים, גראונד, שאקונות, סוויטות, אוברטורות, סונאטות וכן הלאה, מבחר מיצירותיהם של ויליאם בירד, ג'ון בול, אורלנדו גיבונס, ג'ון בלאו, הנרי פרסל ותומאס ארן. מותקן וערוך בידי א. פאואר. עם הערות ביוגרפיות מאת ו. א. בארט ועוד. 1879
"מכלול היצירות לפסנתר סולו מאת ובר", בעריכת א. פאואר. לונדון, אאואגנר, 1879
"עיבודים לפסנתר מאת ליסט, מותקן בידי א. פאואר, 1880
יוליוס שולהוף, אלבום, יצירות אהובות לפסנתר", בעריכת א. פאואר, לונדון, אאוגנר ושות', 1878-1882
"מכלול יצירות הפסנתר של בטהובן", בעריכת ארנסט פאואר. לונדון, אאוגנר ושות', 1873-1865
"50 תרגילי הכנה מיוחדים לפסנתר המיועדים כעזר לביצוע אמנותי בתכלית האמנות לסונאטות של בטהובן". לונדון, אאוגנר ושות', 1895
"זמירות ישראל, ניגונים עבריים מסורתיים לשירה בבית הכנסת ובבית", עיבד, הרמן וערך לפסנתר ארנסט פאואר; עם הסבר מקדים מאת פרנסיס ל. כהן. לונדון, אואגנר, 1896
"מכלול המחולות מאת בטהובן", ערך, התקין ועיבד חלקית לפסנתר א. פאואר. לונדון, אאוגנר ושות', בסביבות 1895
Alte Tänze. Samml. d. berühmtesten dt., franz. u. ital. Gavotten; für Pianoforte ausgew., theilw. einger. u. durchges. von E. Pauer. Leipzig, Breitkopf und Härtel, 1910
הערות שוליים

1 2  אתר באך-קנטטה, ביוגרפיה של ארנסט פאואר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286186205171  PLWABN: 9810601687405606  BnF: cb148238609 (data)  GND: 116060514  ISNI: 0000 0001 0964 6623  LCCN: n88006026  LNB: 000170144  MusicBrainz: ddcada95-1cf8-480a-9f09-46e680a852a7  NKC: xx0026614  NLA: 35903458  NLG: 213447  NTA: 091362415  SNAC: w66q2rmv  SUDOC: 126060614  Trove: 1139029  VcBA: 495/365903  VIAF: 37182448   WorldCat (עם VIAF): 37182448
ארפאימה (סוג)

| ארפאימה |
| --- | --- |
 Arapaima leptosoma
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: גרום-לשונאים
משפחה:: ארפאימיים
סוג:: ארפאימה
שם מדעי
 Arapaima ‏מילר, 1843

ארפאימה או אָרַפַּיְמָה (שם מדעי: Arapaima) הוא סוג של דג גדול מסדרת הגרום לשונאים המצוי באמאזונאס.
דג זה נחשב לדג הגדול ביותר במי האמזונאס וכן בסדרתו. משקלו של הגדול ביותר - ארפאימה ענק מגיע ל-200 קילוגרם ואורכו ל-3 מטרים ואף ל-4.5 מטרים. דגים מיוחדים אלה יכולים לנשום אוויר והם יכולים לחיות במים כמעט חסרי חמצן.
הם טורפים גדולים הבולעים דגים אחרים, סרטנים ויצורים נוספים אותם הם מועכים כנגד פיהם באמצעות הלשון הגרמית הגדולה. קשקשיהם גדולים ומגינים עליהם מפגיעות, אך מאיטים אותם במים.
מינים

Arapaima arapaima
Arapaima agassizii
פיררוקו (Arapaima gigas)
Arapaima leptosoma
Arapaima mapae
בטיחות וגיהות בתעסוקה

כרזה של ממשלת הונג קונג לגבי סכנות בעבודה עם מכונות
כרזה של המוסד לבטיחות ולגיהות מ-1956; הכיתוב (בעברית, יידיש וערבית): "סכנה לך!", "סכנה לחברך!"
ניידת הסברה של המוסד לבטיחות ולגיהות
"מנעולי בטיחות" במוסך הרכבת בלוד. הרעיון הוא שעקב גודלה של הרכבת, לא ניתן לדעת בוודאות אם יש עליה מישהו, אז כדי למנוע אסונות, כל עובד תחזוקה שעולה לרכבת לטיפול - משאיר מנעול. כך, נהג שירצה להזיז אותה, ידע שעדיין יש עליה עובדים, כשיראה את המנעולים.
בטיחות וגיהות בתעסוקה (בראשי תיבות: בג"ת; באנגלית: Workplace Safety and Health או Occupational Safety and Health) מהווה תחום תורה ופעילות שמטרתו שימור בריאות העובדים, וכן מניעת נזקים כלכליים ומזעורם. בטיחות וגיהות בתעסוקה הן פרי פעילות רב-תחומית של מספר שדות: מחקר (בסיסי ויישומי), חקיקה ותקינה; הרחבת ידע ופיתוח מודעות; תכנון, ייצור ושיווק של אמצעים ואביזרים; בדיקות: ציוד, סביבתיות ואישיות; ייעוץ ותכנון.
ב-1991 עבר בקנדה חוק המציין את יום ה-28 באפריל כיום האבל לאנשים שנפצעו או נהרגו במקום עבודתם. במהלך 2001 ארגון העבודה הבינלאומי הכריז על מועד זה כיום הבינלאומי לבטיחות וגהות בעבודה.