רפואה מסורתית
רפואה מסורתית במזרח הרחוק

הרפואה הסינית היא אולי המוכרת ביותר מכל מגוון סוגי הרפואות המסורתיות. היא מבוססת על תורות סיניות עתיקות היונקות מהפילוסופיה הסינית ומאגדות כמה וכמה גישות טיפוליות. הרפואה הסינית התפתחה במקביל לשאר התרבות הסינית והיא מאפיין חשוב בה. המחקר ההיסטורי מוצא עקבות טיפול ברפואה סינית מסורתית כבר לפני כ-3,000 שנים בימי שושלת שאנג. לאורך השנים התפתחה הרפואה הסינית, דרכי האבחנה ודרכי הטיפול. שיאה נחשב בימי שושלת צ'ין עם יציאת הספר "ספר הרפואה הפנימית של הקיסר הצהוב" אשר מאגד בתוכו דרכי טיפול מגוונת ומהווה אלמנט חשוב בלימוד הרפואה הסינית המסורתית.
הרפואה הסינית רואה קשר הדוק בין בריאות הגוף ובריאות הנפש. כמו כן משפע מצבו הבריאותי של האדם מהסביבה בה הוא חי. במהלך הטיפול המסורתי, יאבחן המרפא את המטופל, זאת על ידי מספר דרכים: התבוננות באדם (הן על גופו, הן על הבעות פניו והן על מקורות האנרגיה שלו), בשלב השני יקשיב המרפא לקולו של האדם, לנשימותיו ולעיתים אף יפיק אינפורמציה אבחונית מריח גופו של המטופל. בהמשך יתשאל המרפא את המטופל על אורחות חייו והסביבה בה הוא חי. לבסוף יבצע המרפא אבחון לפי הרגשת הדופק.
כמה שיטות לטיפול ברפואה הסינית המסורתית הן: דיקור- החדרת מחטים קטנות אל נקודות הנתפסות כנקודות אנרגיה משמעותיות בגוף האדם. כוסות רוח- הנחת כוסות עגולות אשר הונחו תחת האש על גופו של האדם על מנת ליצור ווקום על עורו של המטופל, משמש לטיפול בכאבי שרירים ובשפעת. מגוון עיסויים- בין היתר גואה שה ורייקי. הרפואה הסינית המסורתית מתבססת רבות על צמחי מרפא ורקיחת תרופות מסורתיות. התרופות נרקחות על ידי המרפאים המסורתיים וכוללות לרוב צמחי מרפא ואיברי בעלי חיים. הדרכים הנפוצות ברוקחות הסינית הן הרתחה של צמחים יבשים או התססה אלכוהולית.
הרפואה הסינית היא הרפואה המסורתית המקובלת ביותר בעולם המערבי כיום. במכללות רבות בארץ ואף באוניברסיטת תל אביב קיימות תוכניות לימוד ל"רפואה משלימה סינית", בה לומדים למטרת קבלת תעודת מטפל מוסמך. בבתי ספר יסודיים רבים בארץ החלו בשילוב מטפלים בשיטות רפואה סיניות להקלת תסמיני הפרעות קשב וריכוז אצל ילדים צעירים.
ביפן נהוגה הרפואה היפנית, אשר מתבססת בעיקרה על הרפואה הסינית. טכניקות הטיפול הסיניות הגיעו ליפן בעזרתם של מרפאים נודדים ונזירים בודהיסטים בתחילת המאה ה-7. קיים דמיון בין הרפואה הסינית ליפנית (לדוגמה אימוץ הדיקור הסיני כדיקור יפני) אך מנגד קיים גם שוני. ראשית, מאבחן המרפא היפני את תחלואתו של האדם על ידי מישוש חלקי גוף (בעיקר חזה ובטן) ומיפוי של החלקים הרפויים אל מול החלקים הנוקשים. דרך נוספת לאבחון המחלה היא על ידי עיסוי בשיטת השיאצו (עיסוי באמצעות לחץ עם האצבעות על הגוף). הרפואה היפנית, כמו הרפואה הסינית, מתבססת גם היא במידה רבה על רקיחת תרופות ושימוש בצמחי מרפא. אך היפנים משתמשים בתרופותיהם במינונים קטנים יותר מאשר הסינים.
גם בהודו מתקיימת רפואה מסורתית. היא מבוססת על האמונה הקושרת בין ריפוי הגוף וריפוי הנפש. לפי אמונה זו, ריפוי תחלואות הגוף אפשרי רק בעזרת ריפוי מכאובי הנפש והגעה לרמה רוחנית גבוהה אשר מכונה "הארה" (הגעה לשלמות נפשית ופיזית ע"פ האמונה הבודהיסטית). האמונה ההודית גורסת כי בעולם שולטים שלושה כוחות: כוח החיים, כח האש והכח המחבר. כאשר מתקיים חוסר איזון בין שלושת הכוחות בגופו של האדם הוא יחלה. המרפא ההודי המסורתי אחראי הן על האבחון והן על הריפוי. על מנת לאבחן את הגורם למחלתו של האדם יהיה על המרפא המסורתי לגלות מה הוא הכח המניע באותו אדם ומה חוזקו. הבדיקה הראשונית תכלול שאלון מקיף יחד עם בדיקה פיזית הכוללת את מישוש הדופק. לאחר הבדיקה ובהתאם לתוצאותיה יוחלט אופן הטיפול. הטיפול ההודי המסורתי מתבסס על רפואת צמחי מרפא ועל תזונה. ההודים גורסים כי למערכת העיקול חלק משמעותי בשמירה על בריאותו של האדם. בדרך של שמירה על תזונה נכונה ניתן להביא את האדם לאיזון רוחני ופיזי. דרך האיזון יוכל הגוף להיאבק בתחלואות. שיטות טיפול נוספות מלבד תזונה ברפואה ההודית הן עיסויים, אמבטיות אדים וניקוי רעלים.