stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה חלופית
היסטוריה של סוגת ההיסטוריה החלופית > המאה ה-19

אחת היצירות המוקדמות בז'אנר ההיסטוריה החלופית בעת המודרנית, שהופצה בתפוצה רחבה, הייתה ספרו של הצרפתי לואי ז'ופרואה, "היסטוריה של מונרכיה אוניברסלית: נפוליון וכיבוש העולם" שנכתב ב-1836. ספר זה מדמיין את ניצחון הרפובליקה הצרפתית הראשונה בהנהגת נפוליון במלחמת רוסיה–צרפת (1812), ופלישה לאנגליה ב-1814, ולאחר מכן איחוד העולם תחת שלטונו הנאור של נפוליאון.
ספרו של נתניאל הות'ורן, "P.'s Correspondence", שנכתב ב-1845, נחשב לספר ההיסטוריה החלופית השלם הראשון בשפה האנגלית. הספר מתאר את סיפורו של אדם הנחשב "משוגע", עקב תפיסה מוטעית של שנת 1845. על פי תפיסתו, בשנה זו היו בחיים אנשים מפורסמים רבים שנפטרו זמן רב קודם לכן, ובהם המשוררים רוברט ברנס, ג'ורג' ביירון, פרסי ביש שלי וג'ון קיטס, השחקן אדמונד קין, הפוליטיקאי ג'ורג' קנינג, ואפילו נפוליון בונפרטה.
בנימין זאב הרצל השתעשע בסוגה זו בסיפורים אחדים שכתב. בין השאר כתב את "היזם בונפרטה", על עולם חלופי בו נפוליאון בונפרטה בחר בקריירה של איש עסקים במקום בקריירה צבאית. עוד סיפור ששויך לז'אנר הוא "הפעמון השמאלי", שני נתיבים חלופיים בהם התפתח גורלו של אדם, כתוצאה מהחלטה פשוטה אם ללחוץ על פעמון ימני או שמאלי בפתח בית מגורים.
היצירה הספרותית באנגלית באורך של רומן הייתה הספר "אריסטופיה" מאת קסטלו הולפורד, שנכתב ב-1895. בעוד יצירה זו אינה לאומנית כמו ספרו של לואי ז'ופרואה, "אריסטופיה" היא ניסיון נוסף לדמיין חברה אוטופית. באריסטופיה, המתיישבים הראשונים של וירג'יניה מגלים שונית אלמוגים העשויה מזהב טהור, ועקב כך מצליחים לבנות חברה אוטופית בצפון אמריקה.
היסטוריה של סוגת ההיסטוריה החלופית > תחילת המאה ה-20 וספרות זולה

מספר סיפורים ורומנים של היסטוריה חלופית הופיעו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בשנת 1931, ההיסטוריון הבריטי, סר ג'ון סקוויר, אסף סדרה של מאמרים מכמה מההיסטוריונים המובילים של אותה תקופה לאנתולוגיה בשם "לו זה היה קורה אחרת" (If It Had Happened Otherwise). בעבודה זו, מלומדים ממספר אוניברסיטאות גדולות, כמו גם כותבים שלא עבדו באקדמיה, הפנו את תשומת לבם לשאלות כגון "לו המורים בספרד היו מנצחים", ו"לו ללואי השישה עשר, מלך צרפת היה אטום של יציבות". המאמרים נעים מעבודות אקדמיות ועד תצוגות סאטיריות ומוגזמות של עיר-מדינה גרמנית עצמאית על האי מנהטן. בין הכותבים היו אנדרה מורואה ווינסטון צ'רצ'יל.
אחד המאמרים באוסף של סקוויר היה מאמר של צ'רצ'יל "לו לי לא היה מנצח בקרב גטיסברג", שנכתב מנקודת מבטו של היסטוריון בעולם בו הקונפדרציה ניצחה במלחמת האזרחים האמריקנית, שמדמיין מה היה קורה לו האיחוד היה מנצח במלחמה. במילים אחרות, דמות בעולם חלופי המדמיינת עולם כמו העולם בו אנו חיים, אך לא בהכרח מצליחה לדייק בכל הפרטים. יצירה ספקולטיבית שכזו, שנכתבת מנקודת המבט של היסטוריה חלופית, נקראת בשם "היסטוריה חלופית רקורסיבית", או "היסטוריה חלופית-חלופית".
דוגמה נוספת מתקופה זו (ויש האומרים היצירה הראשונה שבה מתואר מסע בזמן מיקום אחד לשני בצורה מוחשית) היא הספר "אנשים כמו אלים" (Men Like Gods) מאת ה. ג'. ולס, בו מספר אזרחים בריטים עובדים באמצעות מפגש מקרי עם מכונת זמן למה שנראה כמו בריטניה פציפיסטית ואוטופית. כאשר האזרחים, שמובלים על ידי דמות סאטירית המבוססת על וינסטון צ'רצ'יל, מנסים לתפוס את השלטון, תושבי בריטניה האוטופית מפנים רובה לייזר לעברם ומשגרים אותם ליקום אחר. ולס מתאר יקום רב ממדי של עולמות חלופיים, בדיוק כפי שמתארים אותו סופרי ספרות זולה אמריקניים מאוחרים יותר. עם זאת, מאחר שגיבור הסיפור של ולס חווה רק עולם חלופי אחד, סיפור זה לא שונה מהותית מסוגת ההיסטוריה החלופית המסורתית.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הז'אנר התקדם לתקופה חדשה, עם יציאתו לאור של הסיפור הקצר של מאריי לנסטר, "Sidewise in Time". בעוד שספרי היסטוריה חלופית קודמים בחנו חלופות היסטוריות סבירות יחסית, ליינסטר כתב בצורה שונה לגמרי. בסיפורו "העולם השתגע" (World Gone Mad), חתיכות מכדור הארץ החליפו מקומות עם החתיכות התואמות להן בזמנים שונים. הסיפור עוקב אחר פרופסור מינוט והסטודנטים שלו ממכללת רובינסון הפיקטיבית, כאשר הם נעים דרך החתיכות השונות בהן ההיסטוריה התרחשה בצורה שונה.
היסטוריה של סוגת ההיסטוריה החלופית > מסע בזמן כאמצעי ליצירת שינויים היסטוריים

בתקופה זו יצא לאור רומן המסע בזמן "Lest Darkness Fall" מאת ל. ספראג דה קאמפ (L. Sprague de Camp), בו מסופר על אקדמאי אמריקאי שנוסע לאיטליה של האוסטרוגותים בתקופת הפלישה הביזנטית בהנהגת בליסאריוס. היצירה עוסקת בשינויים ההיסטוריים הנגרמים על ידי הנוסע בזמן, ולפיכך יצירה זו נחשב כיצירת היסטוריה חלופית. הגיבור בסיפור גורם לשינויים משמעותיים ובכך יוצר הסתעפות של ההיסטוריה.
ספרים בולטים בז'אנר

"האיש במצודה הרמה" מאת פיליפ ק. דיק, שפורסם ב־1962. הרומן מתרחש בארצות הברית, חמש-עשרה שנה לאחר שמדינות הציר הביסו את בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, וארצות הברית נכנעה לכיבוש הצבאי של גרמניה הנאצית ויפן. הספר עובד לסדרת טלוויזיה מצליחה באותו שם עבור פריים וידאו.
"הקנוניה נגד אמריקה", הרומן הנמכר ביותר של פיליפ רות. יצא לאור בסוף 2004 וזכה בפרס סיידווייז להיסטוריה חלופית בשנת 2005. הרומן עוסק בארצות הברית ובגורל היהודים בה, לו נבחר בה כנשיא צ'ארלס לינדברג הבדלני והפרו-נאצי במלחמת העולם השנייה. לקראת סופו הספר מתכנס אל ההיסטוריה המוכרת. בסוף הספר ניתן נספח המציג את הכרונולוגיה האמיתית של הדמויות הראשיות.
"ארץ אבות", הרומן הראשון שכתב רוברט האריס, הוא רומן מתח שעלילתו מתרחשת בגרמניה הנאצית 20 שנה לאחר ניצחון גרמניה במלחמת העולם השנייה, ומתבססת על עובדות ואישים אמיתיים. הספר זכה להצלחה מסחרית ונמכר ביותר ממיליון עותקים. שנתיים לאחר שיצא הספר "ארץ אבות" לאור הוא גם עובד לסרט.
"איגוד השוטרים היידים" הוא רומן בלשי שנכתב על ידי הסופר האמריקאי מייקל שייבון ויצא לאור בשנת 2007. הספר זכה, בשנת יציאתו לאור, בפרס הוגו ובפרס נבולה, שני הפרסים החשובים בתחום המדע הבדיוני. הסיפור מתרחש בעיר סיטקה אשר באלסקה, בעולם שבו ארצות הברית איפשרה ליהודים להתיישב בשטחי אלסקה בשנת 1940, ומדינת ישראל הצעירה הובסה במלחמת העצמאות.
"אהיה כאן בשמש ובצל" מאת הסופר השווייצרי כריסטיאן קראכט, שיצא לאור ב-2009, מתאר עולם אלטרנטיבי שבו ולדימיר איליץ' לנין נשאר במקום גלותו בשווייץ, וזו הפכה למעצמה קומוניסטית עם מושבות באפריקה. הספר מתרחש בזמן מלחמה טוטאלית בלתי נגמרת בין "ברית המועצות של שווייץ" לבין קואליציה פאשיסטית של גרמניה ובריטניה.
"אילו נוצחה ישראל" מאת ריצ'רד צֶ'זנוף, רוברט ליטל (אנ') ואדוארד קליין (אנ') (1969) - מתאר תרחיש חלופי, בו הפסידה ישראל במלחמת ששת הימים. הספר הפך לרב-מכר ושימש להסברת מתקפת המנע.
"בהילוך חוזר" מאת הסופר האמריקאי קן גרימווד, שיצא לאור ב-1986 ותורגם לעברית ב-1989 - בשנת 1987 קיבל גיבור הספר, ג'ף וינסטון, התקף לב, והוא התעורר ממנו בשנת 1963 כסטודנט בן 18. כך מספר פעמים בהם גיבור הספר זוכה לחיות את חייו שוב ושוב כאשר בכל מחזור חיים כזה, הוא זוכר את המחזורים שקדמו לו. הספר זיכה את גרימווד בפרס הפנטזיה העולמי של שנת 1988.
"הרצל אמר" מאת יואב אבני, שיצא לאור ב-2011, מבוסס על ההנחה כי תוכנית אוגנדה התקבלה ומדינת ישראל הוקמה במזרח אפריקה. זכה ב"פרס גפן" למדע בדיוני ופנטזיה בקטגוריית ספר המקור הטוב ביותר לשנת 2012.
"מכונות כמוני", רומן מאת איאן מקיואן, מתרחש בשנות ה-80 של המאה ה-20, ובמרכזו רובוט דמוי אדם (אנדרואיד) ויחסיו עם בעליו, צ'רלי ומירנדה. כרקע לסיפורם של השלושה כולל הרומן היסטוריה חלופית שבה בריטניה הובסה במלחמת פוקלנד, טוני בן (אנ') ממפלגת הלייבור נבחר במקומה של מרגרט תאצ'ר לראש-ממשלת בריטניה ונהרג בפיגוע במלון גרנד בברייטון, אלן טיורינג עדיין חי, ונמצא פתרון לבעיית P=NP. והאינטרנט ומכוניות אוטונומיות כבר קיימים. בנוסף, המצאות אחדות שנוצרו מאוחר יותר, בהן האינטרנט, מכוניות אוטונומיות ותוכנה שמנצחת אלוף במשחק גו מוצגות כקיימות בתחילת שנות ה-80.
במדיה

במספר סדרות טלוויזיה כגון: "הפיג'מות" ו"סברי מרנן" היה פרק שעסק בזה.
הערות שוליים

↑  מאמרו של צ'רצ'יל - במרכז צ'רצ'יל
↑  הספר במלואו - בפרויקט גוטנברג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540088105171  BnF: cb11976312k (data)  GND: 4259559-9  LCCN: sh2005000827 
מפת העולם, לפי עלילת הספר "האיש במצודה הרמה".
 הערה: הים התיכון אינו מופיע במפה לאור העובדה שלפי עלילת הספר, הוא יובש כחלק מפרויקט "אטלנטרופה"
פאבל הילה

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1957 גדנסק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  27 בנובמבר 2023 (בגיל 66) גדנסק, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  Srebrzysko Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גדנסק 
 שפות היצירה:  פולנית 
 יצירות בולטות:  לאן נעלם דויד וייזר 
 בן או בת זוג:  Ida Łotocka-Huelle 
 פרסים והוקרה:  פרס סמואל בוגומיל לינדה (2005)  פרס קושצילסקי (1988)  פרס אנדריאס גריפיוס (1992)  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה (2012)  מדליית כסף להצטיינות תרבותית  Paszport Polityki 
 
פאבל הילה
פאבל מרק הילה (בפולנית: Paweł Marek Huelle;‏ 10 בספטמבר 1957 –  27 בנובמבר 2023) היה סופר פולני.
ביוגרפיה

הילה, יליד גדנסק, למד פילולוגיה באוניברסיטת גדנסק, לימד ספרות, פילוסופיה והיסטוריה ועבד כעיתונאי. היה חבר בתנועת סולידריות ועבד עבור שירות העיתונות של התנועה. היה מנהל הטלוויזיה הפולנית בעיר הולדתו מ-1994 עד 1999.
ספרו הראשון, "לאן נעלם דויד וייזר", יצא לאור ב-1987. הספר, רומן חניכה ריאליסטי המשקף זכרונות מתקופת התבגרותו של הסופר בגדנסק, ובה בעת מסמל את אובדן יהודי פולין והתרבות היהודית בפולין, זכה להצלחה רבה וביקורות נלהבות. בשנת 2001 הופק על פיו הסרט הפולני המצליח "וייזר".
הילה היה מחשובי הסופרים הפולנים בימיו, ספריו תורגמו לשפות רבות, ביניהן אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית ועוד, וזיכו אותו בפרסים ספרותיים יוקרתיים.
הילה ביקר בישראל, אליה חש זיקה מיוחדת, ב-2003 וב-2005 כאורח יריד הספרים הבינלאומי בירושלים.
ספריו שראו אור בעברית

לאן נעלם דויד וייזר, חרגול הוצאה לאור, 2006. (הספר "לאן נעלם דויד וייזר", באתר "סימניה").
מרצדס-בנץ, חרגול הוצאה לאור, 2003. (הספר "מרצדס-בנץ", באתר "סימניה").
קסטורפ, חרגול הוצאה לאור, 2010. (הספר "קסטרופ", באתר "סימניה").
כוס: הצהרת עצמאות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אינגה מוסיו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון, פמיניזם
 הוצאה
 הוצאה:  Seal Press
 תאריך הוצאה:  1998
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  1998
 תאריך מהדורות נוספות:  2002
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-1-58005-075-3
כוּס: הצהרת עצמאות (באנגלית: Cunt: A Declaration of Independence) הוא ספר פמיניסטי מאת אינגה מוסיו משנת 1998, הקורא לשבירת הגבולות בין נשים ומיניותן. הספר בא לשנות את המשמעויות השליליות של כינויי גנאי לנשים ולאברים נקביים, ונוגע בנושאים כמו וסת, אונס, ותחרות בין נשים.
הספר זכה לביקורת פמיניסטית נלהבת, ונכלל ברשימות ספרים חשובים ורבי מכר לסביים ופמיניסטיים. הוא נחשב גם ליצירה חשובה במסגרת הגל השלישי של הפמיניזם.
הוצאה לאור

המהדורה הראשונה של הספר יצאה ב-1998 בהוצאת Seal Press. מהדורה שנייה מורחבת פורסמה על ידי Seal ב-2002. ההקדמה למהדורת 2002 נכתבה על ידי מחנכת המיניות בטי דודסון. הוצאה מחודשת למהדורה השנייה פורסמה ב-2005.
תקציר

מוסיו מתחילה בדיון לגבי המילים וגינה וכוס. היא מצביעה על כך שווגינה היא מונח רפואי שמתייחס לחלק ספציפי מהגניטליה הנקבית, בעוד כוס היא מילה, שלמרות הקונוטציות השליליות שלה, מתייחסת "לחבילה כולה" של הנשיות. היא מסבירה שכוס היא מילה בעלת עוצמה, בעוד וגינה היא מהלטינית, ופירושה 'נדן חרב', דבר המתייחס בעצם לפונקציונליות עבור האיבר הזכרי, ומצהירה ש"לי אין שום וגינה".
בחלקו השני, הספר דן באופנים השונים שנשים נגרמות להרגיש בושה בשל הווסת שלהן, כולל אמירות רווחות כמו שהכאב ואי-הנוחות "זה הכל בראש שלך", ושנשים צריכות להתקלח לעיתים קרובות כדי למנוע את המבוכה שתגרם אם יריחו כמו דם. מוסיו מתארת את החוויות האישיות שלה בבית ספר יסודי, בשיעור חינוך מיני, בו שלחו את הבנים החוצה לשחק בזמן שהציגו לבנות סרטון על "מסתרי הווסת המטונפת". היא גם תוקפת חברות שמייצרות "מוצרי היגיינה" לכאורה, כמנציחות את הסטריאוטיפים השליליים ובשל העלות הגבוהה של מוצרים אלו. מוסיו רוצה לקדם תדמית חיובית לווסת, ומציעה לקיים לבנות מסיבות "מנארש" (הווסת הראשון), וליצור הכרות עם מחזוריות הירח כדי להגביר מודעות למקצבים הביולוגיים של הגוף הנקבי. היא גם ממליצה על מוצרי וסת אלטרנטיביים, כמו ספוגי ים וגביעוניות.
הנושא הבא שהיא תוקפת הוא אמצעי למניעת היריון. מוסיו מספרת על שלוש הפלות שעברה בחייה - שתיים בקליניקת הפלות, והשלישית שהיא גרמה לעצמה. היא מתארת את ההפלות הרפואיות כחוויות מכאיבות, לא אישיות, שנוצרו על ידי גברים. היא טוענת שההפלה העצמית, שמוחלת בעזרת צמחי מרפא, מסאז' בבטן, ואמצעים טבעיים אחרים, עדיפה על הדרך הקלינית. היא גם מדברת על הדרכים שבהן אמצעי מניעה יכולים להזיק לנשים, ולגרום להן למצוקה, וממליצה על קונדומים בתור אמצעי מניעה עיקרי.
מוסיו סוקרת את ההיסטוריה של הזנות, ומתייחסת לעבודותיה של האקטיביסטית קרול קווין לגבי ההתייחסות לנשים אלו בזמנים קדומים, כאשר זונות היו קדושות בדתות מסוימות. מוסיו קוראת לנשים לאמץ מחדש את הזנות (לעשות ריקליימינג), ולמגר את הסטיגמה המיוחסת לה.
בסוף הספר מספקת מוסיו "מדריך אהבת כוס ליקום" שהוא אינדקס מידע לגבי הנושאים שהיא כותבת עליהם בספר.
במהדורה השנייה ישנה אחרית דבר שכוללת תגובות לספר, ומתייחסת למעמדן של נשים טרנסיות בפמיניזם ותנועת זכויות הלהט"ב, נושא שהיה חסר במהדורה הראשונה.
ביקורת וקבלה

כוס: הצהרת עצמאות נכלל ברשימת רבי המכר הלסביים של מגזין Curve במקום השישי, ובביקורת שלה כתבה רייצ'ל פפר, "רחוק מלהיות פארסה, הספר בוחן באופן רציני ואף משעשע את המקומות הפיזיים האינטימיים ביותר שלנו". היא הוסיפה שהספר מדגיש את מה שמשותף לכל הנשים.
הספר נמנה עם מאה הספרים הפמיניסטיים החשובים של Ms. Magazine.
בעלת הטור מישל לי כתבה בירחון הפמיניסטי-רדיקלי off our backs: "הספר הזה הוא כל כך משמעותי לי והוא באמת עזר לי לעצב את מי שאני כאישה ובת אנוש." לי קראה ל"כוס: הצהרת עצמאות" ספר חשוב באופן אישי ובאופן כללי לנשים. "בשבילי, הספר הזה הוא כמעט-קדוש, מין תנ"ך של מה זה להיות אישה, גם עבור פמיניסטיות באופן כללי." היא סיימה את דבריה כך: "בכל כך הרבה נקודות בקריאה, בעיקר בחלקים הקשורים לתדמית גוף ואוננות, מצאתי את עצמי חושבת, 'יא, הלוואי שאמא שלי הייתה מספרת לי את הדברים האלה!' ואלו החלקים הטובים ביותר בספר - פירורי חוכמה מאחות גדולה שמלמדת דור חדש."
ונדי ברבר מהמגזין הפמיניסטי הקנדי Herizons  קראה לספר "קריאה מענגת ומעוררת מחשבה לגבי היחס שלנו לגוף שלנו, ובעיקר לכוס שלנו". ברבר כתבה שהספר הוא "אחד הספרים הפמיניסטיים הטובים ביותר שנכתבו על הגוף הנקבי".
ב-Publishers Weekly הספר קיבל ביקורת שלילית, בעיקר בשל סגנון הכתיבה ומבנה הספר, ובעיקר מה שהמבקרת כינתה "סטיות מבולבלות" מהנושא.
מוסיו קיבלה כמויות גדולות של דברי משטמה לאחר שהספר יצא, והיא אמרה ש"תגובות לספר עם השם 'כוס' תמיד יהיו חריפות. הדבר היחיד שלא נתקלתי בו בתגובה זה אמביווילנטיות".
בהשראת הספר נולדה תנועה בשם Cuntfest, שחוגג נשים ונשיות, ומקיימת פסטיבלי מוזיקה במגוון ערים בארצות הברית בשיתוף פעולה עם ארגונים פמיניסטיים מקומיים. הספר הפך ליצירה חשובה של הגל השלישי של הפמיניזם ונכלל ברשימות קריאת חובה של קורסי מגדר ובריאות האישה באוניברסיטאות.
הערות שוליים

↑  Pepper, Rachel (1 במאי 2000). "Fiction Blooms in May". Curve – via HighBeam Research. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Top 100 Feminist Non-Fiction Countdown: 20-11, <Ms. Magazine, October 8, 2011.
↑  Lee, Michelle (1 ביולי 2003). "Cunt: A Declaration of Independence (expanded and updated second edition) by Inga Muscio. Book Review". off our backs – via HighBeam Research. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Barber, Wendy (1 בינואר 2001). "Cunt: A Declaration of Independence; Inga Muscio". Herizons – via HighBeam Research. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Nonfiction Book Review: Cunt: A Declaration of Independence, Publishers Weekly, 1998.
↑  And if the Event Had Been Called "Dickfest" Would There Have Been a Problem?, Lisa Okey, WIG, 2001.
פרובלמטה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אריסטו, פסאודו-אריסטו 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  מסה 
 
הפּרוֹבּלמטה (ביוונית: Προβλήματα; בלטינית: Problemata; בעברית: "בעיות") הוא אוסף אריסטוטלי, או פסאודו-אריסטוטלי (אנ'), של בעיות הכתובות בצורת שאלה ותשובה. האוסף נוצר בהדרגה על ידי האסכולה הפריפטטית, והגיע לתצורתו הסופית בשלב כלשהו בין המאה ה-3 לפנה"ס לבין המאה ה-6 לספירה. היצירה מחולקת לפי נושאים ל-38 חלקים, והאוסף כולו כולל כמעט 900 בעיות.
הסופרים המאוחרים של ה"פרובלמטה" כוללים את פלוטרכוס, אלכסנדר מאפרודיסיאס, וקסיוס לאטרוסופיסטה (אנ').
בין הבעיות באוסף, ישנה אחת (Problemata Inedita, III, 49) העוסקת בים המלח.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: פּרוֹבּלמטה, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
1 2  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem 1980, Vol.2, CXIX. Aristotelian Problemata, p. 337
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289698005171  PLWABN: 9810642153205606  BNE: XX2123421  BnF: cb12244114j (data)  GND: 4207264-5  LCCN: n99011363  NLG: 305230  SUDOC: 031175007  VcBA: 492/4347  VIAF: 184950689   WorldCat (עם VIAF): 184950689 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסאודו-פלוטרכוס

פסאודו-פלוטרכוס הוא השם המוסכם שניתן למחברים הלא ידועים של מספר חיבורים פסאודואפיגרפים שיוחסו לסופר היווני פלוטרכוס (המאות ה-1 וה-2 לספירה), אולם כיום ידוע שלא נכתבו על ידו.
בין החיבורים הללו:
"חיי עשרת הנואמים" (ביוונית: Βίοι τῶν δέκα ῥητόρων; בלטינית: Vitae Decem Oratorum) - ביוגרפיות של עשרת הנואמים האטיים באתונה העתיקה, המבוססות על קייקיליוס. ייתכן שמקורן זהה לזה של הביוגרפיות של פוטיוס.
"הדוקטרינות של הפילוסופים" (ביוונית: Περὶ τῶν ἀρεσκόντων φιλοσόφοις φυσικῶν δογμάτων; בלטינית: Placita Philosophorum)
"על המוזיקה" (ביוונית: Περὶ μουσικῆς; בלטינית: De Musica)
"הקבלות קטנות" (בלטינית: Parallela Minora)
"יחוס אצילי" (בלטינית: Pro Nobilitate)
"על שמות נהרות והרים"/ "על נהרות" (ביוונית: Περὶ ποταμῶν καὶ ὄρων ἐπωνυμίας; בלטינית: De Fluviorum et Montium Nominibus)
"על הומרוס"
"על שלטון יחיד ברפובליקה" (בלטינית: De Unius in Re Publica Dominatione)
"ניחומים לאפולוניוס" (בלטינית: Consolatio ad Apollonium)
כמה מחיבורים אלה נכללו בכמה מהמהדורות של קובץ החיבורים פרי עטו של פלוטרכוס, "מוראליה".
זמנם של חיבורים אלה מאוחר מעט יותר מפלוטרכוס, אולם כמעט כולם משלהי העת העתיקה (המאות ה-3 וה-4 לספירה).
החוקר דייוויד בלנק (Blank) הראה לאחרונה שהחיבור "Pro Nobilitate" נכתב על ידי ארנול לה פרון (Arnoldus Ferronus,‏ Arnoul Le Ferron) ופורסם לראשונה בשנת 1556.
ההשערה היא כי החיבור הפילוסופי הפסאודו-אפיגרפי "על הגורל", הכלול ב"מוראליה" של פלוטרכוס, הוא יצירה מתקופת הביניים (אנ') של הפלאטוניזם, מהמאה ה-2 לספירה.
גם החיבור "מעשה טלאים" (ביוונית: Στρωματεῖς; בלטינית: Stromateis), מקור מידע חשוב לפילוסופיה קדם-סוקרטית, מיוחס בטעות לפלוטרכוס.
ישנם כמה חיבורים המיוחסים לפלוטרכוס, שמקורם ככל הנראה בימי הביניים, כמו למשל "המכתב לטריאנוס".
הערות שוליים

↑  Supposititious Works
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810702870905606  BNE: XX1077973  BnF: cb13197358f (data)  ISNI: 0000 0005 1423 768X  NKC: jo2016919640  NTA: 069951284  SUDOC: 027995194
איוואן מאיסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1884 קירילוב, רוסיה 
 פטירה:  3 בספטמבר 1975 (בגיל 91) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Jan Lachowiecki 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן 
 מעסיק:  הפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת מוסקבה 
 תפקיד:  שגריר (1932–1943) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הידידות בין העמים  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
איוואן מאיסקי, 1932
איוואן מאיסקי (ברוסית: Иван Михайлович Майский;‏ (19 בינואר 1884 – 3 בספטמבר 1975) יהודי במוצאו שהיה דיפלומט סובייטי, אשר בעת מלחמת העולם השנייה שימש כשגריר ברית המועצות בבריטניה.
ראשית דרכו

איוואן מאיסקי נולד בשנת 1884 בעיירה קירילוב (Кириллов) באימפריה הצארית בשם יאן לחוביצקי, בנם של יהודים מתבוללים שמוצאם מפולין. אביו היה רופא צבאי ואמו מורה.
בשנת 1923 התחיל בלימודי פילוסופיה ופילולוגיה באוניברסיטה של עיר הבירה סנט פטרבורג, בה הצטרף בשנת 1903 לתנועת המנשביקים המהפכנית. בעת מהפכת 1905 היה מאנשי הסובייט, המועצה המהפכנית, של העיר סראטוב. בשנת 1906 נאסר על ידי שלטונות הצאר והוגלה לסיביר. הוא ברח ממקום גלותו אך נשאר בסיביר בה המשיך בפעילותו המהפכנית בשם בדוי. בשנת 1908 הגיע לגרמניה בה למד כלכלה באוניברסיטת מינכן. תוך כדי כך המשיך בפעילותו המהפכנית ולשם כך נסע פעמים אחדות לפריז ולשווייץ ונפגש עם לנין. בשנת 1912 השלים את לימודי הכלכלה ועבר לאנגליה וקבע את מושבו בלונדון, שם קשר קשרי ידידות עם מהפכנים רוסים נוספים, גיאורגי צ'יצ'רין ומקסים ליטבינוב, מי שיהיו לימים דיפלומטים בכירים בברית המועצות. כאשר שיפר את ידיעותיו בשפה האנגלית הוא הרחיב את חוג מכריו וביניהם נכללו המחזאי והסופר ג'ורג' ברנרד שו, הסופר הרברט ג'ורג' ולס והפעילה הסוציאליסטית והכלכלנית ביאטריס וב.
במאי 1917 חזר מאיסקי לרוסיה. הוא חזר כאיש התנועה המנשביקית והתיישב בעיר סמרה על גדות נהר הוולגה. כאשר הוקמה בסמרה הממשלה המהפכנית, הקומוץ', הצטרף אליה ובשל כך סולק מן התנועה המנשביקית. למפלגה הבולשביקית הצטרף רשמית בשנת 1921. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה יצא לשליחות במונגוליה לשם יצירת קשרי מסחר עימה. בשובו ממונגוליה התמנה ליו"ר ועדת התכנון בסיביר ובשנת 1922 הצטרף למשרד החוץ הסובייטי ויצא לשליחות דיפלומטית כיועץ לשגרירות הסובייטית בטוקיו ולאחר מכן נתמנה לראש מחלקת העיתונות במשרד החוץ ובה בעת היה גם עורך הירחון הספרותי זויאדב – הכוכב (ברוסית Звезда) שיצא לאור בלנינגרד. בין השנים 1929 ל-1932 שימש שגריר ברית המועצות בפינלנד. ב-21 בינואר 1932 נחתם הסכם אי-התקפה בין ברית המועצות לפינלנד. ההסכם נחתם על ידי נציגי שתי המדינות, איוואן מאיסקי חתם בשם ברית המועצות ושר החוץ הפיני חתם בשם פינלנד. הסכם זה הופר באופן חד צדדי על ידי ברית המועצות בשנת 1939 כאשר ברית המועצות תקפה את פינלנד במלחמת החורף.
שגריר בלונדון

בשנת 1932 שב מאיסקי ללונדון כשגריר ברית המועצות בבריטניה. לתפקידו בלונדון הייתה חשיבות רבה מאחר שסטלין ראה את בריטניה כיריבתה הראשית של ברית המועצות במאבק על ההגמוניה באירופה. השכלתו ובקיאותו בשפות הקנו לו מעמד בחוגי השלטון בבריטניה והוא יצר מערכת יחסים עם אישי השלטון בבריטניה כולל עם שר החוץ הבריטי הלורד הליפקס ועם וינסטון צ'רצ'יל, שהיה אז ב"שנות המדבר" שלו מחוץ לממשלה ובהמשך היה לראש הממשלה. מאמציו של מאיסקי לכונן הסכם ביטחון קיבוצי נגד גרמניה הנאצית באמצעות חבר הלאומים לא צלחו, אך הפופולריות שלו בבריטניה והנגישות שלו לממסד הבריטי היו ככל הנראה הסיבה לכך שהוא לא נמנה עם קורבנות הטיהורים הגדולים. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם ב-23 ביולי 1939, ומלחמת החורף שפרצה כאשר ברית המועצות תקפה את פינלנד ב-30 בנובמבר 1939, השקיע מאיסקי מאמצים רבים במשך קרוב לשנתיים למנוע התפרצות מעשי איבה בין בריטניה לברית המועצות.
לפני מבצע ברברוסה

במהלך החודשים שקדמו למבצע ברברוסה, פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות שהחלה ב-22 ביוני 1941, הגיעו אל סטלין התרעות רבות ממקורות שונים, על המתקפה הגרמנית הצפויה. הידועות בהן היו האזהרה שהעביר ב-20 במרץ 1941 סגן שר החוץ של ארצות הברית סאמנר ולס לשגריר ברית המועצות בארצות הברית קונסטנטין אומאנסקי ואיגרת אזהרה מפורשת שהעביר צ'רצ'יל לסטלין ב-3 באפריל 1941 באמצעות שגריר בריטניה במוסקבה סר סטפורד קריפס. לסובייטים עצמם היו התרעות ממקורות ריגול שלהם. ריכרד זורגה, מרגל סובייטי שפעל ביפן, דיווח כי 170 דיוויזיות גרמניות עומדות לתקוף את ברית המועצות ונקב בתאריך 22 ביוני כמועד פתיחת הפלישה הגרמנית. רשת הריגול הסובייטית בגרמניה ובמערב אירופה, התזמורת האדומה, שנהנתה ממקורות מהימנים בצמרת הצבא הגרמני, העבירה גם היא מספר התרעות לגבי התוכניות הגרמניות לפלישה. בנוסף לכך קיבל סטלין התרעות רבות מהמודיעין הצבאי הסובייטי (ה-GRU) על ריכוזי כוחות גרמניים גדולים באזורי הגבול, על טיסות סיור רבות שביצע הלופטוואפה מעל השטח הסובייטי ועל העברת מרבית יחידות הצבא הגרמני ממרכז ומערב אירופה למדינות הגובלות בברית המועצות.
הבריטים העבירו גם מספר התרעות באמצעות איוואן מאיסקי. בחדשים אפריל, מאי ויוני ניהל שר החוץ הבריטי אנתוני אידן חמש שיחות עם מאיסקי. בכל אחת מהן כלל שר החוץ אזהרות על ההיערכות הצבאית הגרמנית מול ברית המועצות. לאחר הפגישות אמר מאיסקי לאלכסנדר ורט, עיתונאי, סופר וכתב צבאי בריטי ממוצא רוסי שתיעד את ברית המועצות באותה תקופה, כי הוא העביר את כל ההתרעות לסטלין.
ב-10 ביוני, כשכבר היה ברור למודיעין הבריטי שהיטלר עומד לתקוף את ברית המועצות, הוחלט על העברת אזהרה מפורשת נוספת לסטלין. באותו יום זימן אליו סגן שר החוץ הבריטי אלכסנדר קאדוגן את מאיסקי והודיע לו:
ואז החל להכתיב לשגריר רשימה מפורטת של התפרסות הכוחות הגרמניים מזרחה, תוך מסירת התאריכים והמקומות המדויקים של תנועת האוגדות. בתום ההכתבה הוסיף קאדוגן:
מאיסקי מיהר לשגר מכתב מוצפן למוסקבה אודות המידע שנמסר לו על ידי קאדוגן. מאיסקי האמין כי במידע שהעביר יביא להגברת ההגנה על הגבול המערבי של ברית המועצות, אך התפלא לראות כי התגובה היחידה הייתה הודעה שפרסמה סוכנות הטלגרף הרוסית ב-14 ביוני בה הוקיעה את השמועות של העיתונות הבריטית והזרה על מלחמה העומדת לפרוץ ברוב בין ברית המועצות וגרמניה.
באותו יום עצמו נקרא מאיסקי אל שר החוץ אידן שחיזק את אזהרתו של קאדוגן. ב-13 ביוני זימן אידן שוב את מאיסקי במאמץ אחרון להזהיר את הרוסים. אידן אמר:
אידן הבטיח למאיסקי כי בריטניה תחוש לעזרת רוסיה אם אכן תהיה פלישה.
ביום שבת, 21 ביוני, יום לפני שהחלה הפלישה, יצא מאיסקי למנוחת סוף השבוע בביתו של חואן נגרין, ראש הממשלה הגולה של ספרד, בפרברי לונדון. הוא הוזעק בדחיפות לשוב לשגרירות מאחר שסר סטפורד קריפס, שגריר בריטניה בברית המועצות, שהגיע לבריטניה להתייעצויות, מבקש בבהילות לפוגשו. בהגיעו לשגרירות הודיע לו קריפס בהתרגשות:
קריפס המשיך והסביר למאיסקי את סיבת המועד החלופי, באומרו שהיטלר תוקף תמיד ביום ראשון, והתכוון בכך לומר כי אם לא יהיה זה ביום ראשון הקרוב יהיה זה ביום ראשון שלאחריו.
מאיסקי שיגר מיד מברק למשרד החוץ הסובייטי ושב לביתו של נגרין שם המתין במתח לראות מה יקרה למחרת יום ראשון.