stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנדידה רויאל
קריירה

בשנת 1975 היא החלה את הקריירה שלה בתור שחקנית פורנו והופיעה בכ-25 סרטים לפני שפרשה ב-1980. סרטה האחרון היה עם Blue Magic (קסם כחול), אשר היא גם כתבה.
בשנת 1984, רויאל הקימה את Femme Productions, במטרה להפיק אירוטיקה המבוססת על התשוקה הנשית, כמו גם סרטים פורנוגרפיים שמטרתם לסייע בטיפול זוגי. בניגוד למיינסטרים הפורנוגרפי, סרטיה אינם פונים למבט הגברי, וזכו לשבחים מצד יועצים ומטפלים בשל תיאורם של פעילות מינית מציאותית ובריאה.
רויאל אמרה שהיא מנסה להימנע מ"הצפוי המיזוגיני" בעבודתה, ומתיאורי סקס שהם "גרוטסקיים גרפיים ככל האפשר". היא גם מתחה ביקורת על ההתמקדות בגבר בפורנו של המיינסטרים, כאשר הסצנה נגמרת עם שפיכתו. סרטיה של רויאל אינם "מונחים מטרה" לקראת שוט הגמירה; במקום זאת, סרטיה מראים פעילות מינית בתוך ההקשר הרחב יותר של חייהן הרגשיים והחברתיים של נשים. ב-1989, היא חתמה על מניפסט הפוסט פורנו המודרניסטי, שכתבה ורוניקה ורה, ועליו חתומה גם אנני ספרינקל, אשר ביקש לייסד תנועה אמנותית הרואה בסקס "כוח מזין ומחייה", ומונה ערכי בסיס של סקס-פוזיטיביזם.
רויאל גם הייתה נואמת ומרצה, כולל במכון הסמית'סוניאן, בקונגרס העולמי לסקסולוגיה ובאוניברסיטאות רבות ובכנסים מקצועיים.
ב-2004, היא פרסמה ספר בשם How to Tell a Naked Man What to Do.
בשנת 2014, היא החלה הפקת סרט דוקומנטרי שנקרא While You Were Gone: The Untold Story of Candida Royalle על החיים שלה, ועל החיפוש אחר אימה הביולוגית, שאותה היא לא ראתה מאז שהיא ננטשה על ידה בגיל 18 חודשים. הפרויקט היה עדיין בהפקה בעת מותה של רויאל, אבל כמעט כל הקטעים כבר צולמו, ועדיין ייתכן שהסרט ייצא בעתיד.
אלבום EP בשם Candida Cosmica יצא ב-2015, שיתוף פעולה בין רויאל ופטריק קאולי מאמצע שנות ה-70.
ארגונים

רויאל הייתה חברה באגודה האמריקנית למחנכי, יועצי ומטפלי מין, ומייסדת וחברת דירקטוריון של פמיניסטיות למען חופש הביטוי.
חיים אישיים

בשנות ה-1980 היא הייתה נשואה למפיק פר סיוסדט. במאי 2006, רויאל הודיעה כי היא מאורסת. היא נפטרה במאטיטוק שבניו יורק. ב-7 בספטמבר 2015, בגיל 64, מסרטן השחלות.
הערות שוליים

↑  "XRCO Hall of Fame".
↑  "AVN Hall of Fame". Adult Video News. אורכב מ-המקור ב-15 באפריל 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robets, Sam. "Candida Royalle, Who Made Erotic Films for Women, Dies at 64". nytimes.com. New York Times.
↑  "Candida Royalle iafd bio".
↑  "Candida Royalle". אורכב מ-המקור ב-2015-09-10. נבדק ב-2018-06-08.
↑  "Discourses of Desire: Liberals, Feminists, and the Politics of Pornography in the 1980s -- Cameron 2 (4): 784 -- American Literary History". alh.oxfordjournals.org.
↑  illy Bragge, "Girls on top", The Age, June 16, 2004.
↑  Moore, Frank (1989–1993). "Post Porn, Post Sex, A New Art Movement".
↑  Kernes, Mark. "Candida Royalle Turns to Kickstarter to Fund Documentary Projectr". Adult Video News.
↑  Lefebvre, Sam. "Waking the Spirit of a Disco Innovator". NY Times.
↑  Zeiss Stange, Mary; Oyster, Carol K.; Sloan, Jane E. (2013). The Multimedia Encyclopedia of Women in Today's World. SAGE Publications. p. 291. ISBN 9781452270685.
↑  Denfeld, Rene (2009). The New Victorians. Grand Central Publishing. ISBN 9780446565233.
↑  Williams, Linda (1989). Hard Core: Power, Pleasure, and the "frenzy of the Visible". University of California Press. pp. 246–247. ISBN 0520066529.
↑  Abby Ehmann (16 במאי 2006). "Candida Royalle". Eros NY. אורכב מ-המקור ב-17 בנובמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kernes, Mark. "Famed Actress/Director Candida Royalle Passes". avn.com. Adult Video News.
↑  Vanmetre, Elizabeth (7 בספטמבר 2015). "Former porn star turned director Candida Royalle dies at age 64". New York Daily News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Celona, Larry. "Orphaned ex-porn star dies of cancer". New York Post.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13985059n (data)  GND: 106769594X  ISNI: 0000 0000 3648 903X  LCCN: n2004102477  VIAF: 125149294383880522577   WorldCat (עם VIAF): 125149294383880522577
עקרון ההכבדה

זנבו של הטווס – הדוגמה הקלאסית לעקרון ההכבדה של הזכר
עֶקְרון ההכבדה הוא עִיקָרון שניסח הזואולוג הישראלי אמוץ זהבי, כדי להסביר אופני תקשורת בעולם החי. לפי העיקרון, כדי שמסר יהיה אמין, חייבת להתקיים התאמה בין המסר לסימן המעביר אותו, כך שהונאה תהיה בלתי משתלמת. במקרים רבים, מטרת המסר היא להפגין את בריאותו או כושרו של פרט מסוים, והסימן מתבטא בצורות שונות של הכבדה, שהיא בלתי כדאית לרמאי, כלומר למי שאינו בריא או כשיר.
כדי שהסימן יהיה אמין ויקשה על פרט אחר לזייפו, האות צריך להיות יקר מבחינה אבולוציונית ולהקשות על יכולת ההישרדות של הפרט. כך, אם פרט מזייף אות שעלותו גבוהה - כלומר, מפגין תכונה שלמעשה אין לו, ושאינו יכול לעמוד בעלותה, מכיוון שכשירותו המעשית נמוכה - הדבר יעלה לו ביוקר, לעיתים עד כדי כישלון בהשגת מזון, בפוריות או בהתחמקות מטורפים. זהבי שאל את המונח "הכבדה" מפרקטיקת ההכבדה (אנ') בספורט, למשל ההכבדה על סוסים (אנ') במרוצי סוסים, בהם מרכיבים על סוסים מהירים רוכבים כבדים יותר, כדי לשפר את סיכוייהם של סוסים אטיים ולהפוך את תוצאת המרוץ לפחות צפויה מראש. עם זאת, הצופה שרואה שעל סוס מסוים רוכב רוכב כבד יותר, מניח שסוס זה מהיר יותר ולכן מראש הורכב עליו רוכב כבד. כך פועל גם עקרון ההכבדה: כשפרט רואה סימן שמכביד על בעליו, הוא מניח שפרט זה כשיר יותר מזולתו, שאינו מצויד בסימן זה.
זהבי פרסם את הרעיון לראשונה במאמר בשנת 1975, אולם הוא נדחה על ידי הקהילה המדעית מכיוון שנראה היה כי הוא סותר הנחות יסוד של תורת האבולוציה. היחס לרעיון של זהבי השתנה כ-15 שנה מאוחר יותר, לאחר שאלן גרייפן(אנ') הראה באופן פורמלי שעקרון ההכבדה הוא אסטרטגיה יציבה מבחינה אבולוציונית. כיום רוב החוקרים בתחום מכירים בכוחה להסביר לפחות חלק מהתופעות הנצפות של תקשורת בקרב בעלי חיים.
הצבי המקפץ

אחת הדוגמאות המפורסמות ליישומו של עקרון ההכבדה היא בהסברת התנהגותו של צבי: לא פעם, כשצבי מבחין בטורף, הוא נעמד ומתחיל לרקוע ברגליו ולנבוח, כשהוא מישיר מבט לעבר הסכנה. אם הטורף מתקרב, הצבי מפנה את אחוריו אל הטורף ומתחיל לנתר כלפי מעלה, באמצעות כל ארבע רגליו.
קשה להסביר התנהגות זו, המסכנת את הצבי הן בחשיפתו לטורף, שאולי לא היה מודע לקיומו והן בכך שהיא גוזלת ממנו זמן ומאמץ יקרים שהיו יכולים לשמש אותו במנוסתו.
כמו הסברים רבים אחרים המתבססים על טובת הכלל, ההסבר המקובל, לפיו הצבי מזהיר את חבריו ללהקה, אינו מספק, כיוון שגן "אנוכי" היה מגדיל את הסיכוי של בעליו לשרוד, וכך היה מתפשט באוכלוסייה (גם אם בסופו של דבר היה גורם להכחדתה). היום יש תמימות דעים בין חוקרי האבולוציה כי יש להעדיף הסבר המתאר מצב יציב מבחינה אבולוציונית, כלומר מצב שבו גן מוטנטי אינו יכול להשיג יתרון על הגן השכיח. כך נפסלים מרבית ההסברים המבוססים על ברירת קבוצות (זהו המונח המקצועי להסברים המבוססים על "טובת הכלל").
תחת הסבר זה מציע עקרון ההכבדה הסבר אחר: התקשורת אינה מכוונת אל הפרטים האחרים בקבוצה – היא מכוונת אל הטורף. בהתנהגותו מפגין הצבי את חוסנו בצורה אמינה: נביחותיו וקפיצותיו של פרט חלש או חולה היו מסגירות את מצבו בקלות, מה גם שההסתכנות בקרבה היתרה אל הטורף היא רבה ביותר עבור פרט שאינו יכול להימלט במהירות (כל מי ששיחק תופסת ודאי שם לב, שהמעזים להתקרב לתופס הם בדרך כלל אלה המשוכנעים ביכולתם לרוץ מהר ממנו). לטורף כדאי לשים לב לאותות אלה, ולהעדיף מרדף משתלם יותר, אחר אחד הפרטים החלשים. ניבוי זה זכה לאישוש בתצפיות שטח, שבהן נראה שהטורף מעדיף לרדוף אחר הפרטים שהחלו במנוסה ולא אחר הצבי המקפץ.
זולתנות ויוקרה

עקרון ההכבדה יכול להסביר גם התנהגות זולתנית (אלטרואיסטית) מובהקת יותר. בניגוד להסבר של ברירת הקבוצות (לפיו הפרט מקריב את עצמו למען טובת הכלל) מציע עקרון ההכבדה הסבר המבוסס על כך שההשקעה בקבוצה מעלה את יוקרתו של הפרט, משום שהיא מהווה סימן אמין למעלותיו. באמצעות תצפיות מפורטות בהתנהגותם החברתית של הזנבנים הצליחו זהבי ושותפיו לבסס את הטענה שההתנהגות הזולתנית קשורה קשר אמיץ למדרג החברתי.
לכל קבוצת זנבנים יש שומר שנמצא במקום גבוה ומתריע בפני סכנה. השומר עסוק במשרתו, ובכך לא יכול ללקט מזון, לנוח וכדומה, אך עדיין בוחר להישאר בעמדתו. מאבקי ה"כבוד" על עמדת השמירה מתבטאים בהבאת מזון ופיתויים לשומר על מנת שירד ויתן הזדמנות לזנבן חדש.
בפרט, נראה שלעיתים קרובות מאוד העזרה "נכפית" על הפרט החלש על ידי הפרט החזק, כדי לפרסם את עליונותו בקרב חברי הקבוצה.
שיפוד מזון בקרב חנקנים

המקרה של שיפוד מזון על ידי החנקן הגדול על קוצי השיזף הוא דוגמה נוספת של עקרון ההכבדה. זכר החנקן נוהג לשפד בעלי חיים קטנים (חרקים, ציפורים או יונקים קטנים) על הקוצים של השיזף וניתן לחשוב שבכך הוא מייצר "מזווה" בטבע בו הוא אוגר מזון. אולם מחקר שערך ראובן יוסף על החנקנים הגדולים באזור שדה בוקר העלה שלעיתים נותר הטרף המשופד על העץ במשך זמן רב עד שאיבד את ערכו כמזון. בנוסף נמצא כי נקבות של חנקנים גדולים בוחרות את הזכרים לפי כמות ואיכות הטרף המשופד על העצים. כך השיפוד של בעלי חיים קטנים הופך לפרסומת עבור זכרים חזקים אף כי הוא מכביד עליהם. מחוץ לעונת הקינון, חנקנים נוהגים לשפד את הטרף סמוך מאוד לגבולות הטריטוריה שלהם, וכך משתמשים בשיפוד כפרסומת בפני שכניהם.
עקרון ההכבדה וההתנהגות האנושית

ניתן ליישם את עקרון ההכבדה גם להתנהגות האנושית. למשל, עקרון ההכבדה יכול להסביר כיצד התפתחו סמלי הסטטוס. לכאורה, הבזבוז הוא התנהגות לא-רציונלית, והאדם הבזבזן מפסיד ממנה. אך למעשה, סמלי הסטטוס מהווים סימן אמין לעושרו של אדם – יותר מאשר הצהרות שיכולות להתברר ככוזבות. אמנם המחיר של מכונית פרארי קבוע ומפורסם, אך אותו מחיר יכול להיות נסבל עבור אדם עשיר, בעוד אדם עני לא יוכל לשלמו, או שיצטרך להסתכן בגוויעה ברעב לשם כך. כלומר המחיר במונחים אבולוציוניים של אותה המכונית הוא למעשה שונה עד מאוד. כיוון שלעיתים לאדם יש עניין ממשי בפרסום מידת העושר שלו, הרי שבזבזנות יכולה להיות מאוד משתלמת.
טווסים, אלטרואיזם, ועקרון ההכבדה

בספר שכתבו אמוץ זהבי ואשתו, אבישג זהבי, "טווסים, אלטרואיזם, ועקרון ההכבדה – חברה ותקשורת בעולם החי" מתואר עקרון ההכבדה דרך שלל תופעות בעולם החי – החל במיני הקישוטים, הקולות והריחות המשמשים לתקשורת אצל יצורים רב-תאיים, דרך התקשורת הכימית הבין-תאית, וכלה בהתנהגויות שונות, ובפרט מיני התנהגויות זולתניות שסותרות לכאורה את טובת הפרט.
ראו גם

פרדוקס לק
לקריאה נוספת

אמוץ ואבישג זהבי, "טווסים, אלטרואיזם ועקרון ההכבדה : חברה ותקשורת בעולם החי".
ריצ'רד דוקינס, תרגום: עמנואל לוטם, הגן האנוכיי, תל אביב: דביר, 1991, מסת"ב 0-19-286092-5
Ridley, Matt, The Red Queen: Sex and the Evolution of Human Nature
הערות שוליים

↑  אהוד אמיר, ‏תראו כמה אני יפה, באתר "אלכסון", 13 בספטמבר 2016
↑  Biological Signals as Handicaps - מאמר של אלן גריפן, שנת 1989
↑  אורי גורפיין, חנקן גדול, באתר המרכז לטיפוח ציפורי הבר בחצר ובגינה
דלגן מבצע דלגנות
יעל נובי בעל קרניים גדולות במיוחד. קרני היעל הם דוגמה לעקרון ההכבדה
בית אימפריאל כמיקל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 על שם:  אימפריאל כמיקל אינדסטריז 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  אימפריאל כמיקל אינדסטריז 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1929
 תאריך פתיחה רשמי:  1929 
 אדריכל:  פרנק ביינס 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 
 קואורדינטות:  51°29′42″N 0°07′32″W﻿ / ﻿51.495°N 0.125611°W﻿ / 51.495; -0.125611
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית אימפריאל כמיקל(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית אימפריאל כמיקל(למפת וסטמינסטר רגילה) בית אימפריאל כמיקל(למפת וסטמינסטר מוגדלת) בית אימפריאל כמיקל
 
בית אימפריאל כמיקל (באנגלית: Imperial Chemical House) הוא מבנה הממוקם בשכונת מילבנק ברובע וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת.
היסטוריה

המבנה נבנה בין השנים 1927–1929 על פי תכנונו של האדריכל סר פרנק ביינס בסגנון נאו-קלאסי האופייני ללונדון בתקופה שבין שתי מלחמות העולם והמכונה "סגנון נאו קלאסי אימפריאלי" (Imperial Neoclassical).
המבנה נבנה בעת שנבנה בית התמזה הסמוך, מעברה השני של דרך הורספרי (Horseferry Road). המבנה יועד עבור תאגיד אימפריאל כמיקל אינדסטריז, ואילו בית התמזה נבנה עבור חברות שונות.
בקומה החמישית של המבנה מצויה מרפסת המעוטרת בדמויות אלגוריות מעשה ידי הפסל צ'ארלס סארג'נט ג'אגר: "הבנאי", "התחבורה הימית", "החקלאות" ו"כימיה".
בית התמזה (משמאל) ובית אימפריאל כמיקל (מימין)
חזית המבנה
"תחבורה ימית"
"חקלאות"
"כימיה"
"הבנאי"
נינה הארטלי

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1959 (בת 65) ברקלי, קליפורניה, ארצות הברית
 שם במה:  נינה הארטלי
 שם לידה:  Marie Louise Hartman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו  תיכון ברקלי 
 בן או בת זוג:  Ernest Greene (7 ביולי 2003–2019) 
 פרסים והוקרה:  "היכל התהילה" של XRCO ו-AVN
 פרופיל ב-IMDb
 
נינה הארטלי (באנגלית: Nina Hartley; נולדה ב-11 במרץ 1959) היא שחקנית ובמאית פורנו אמריקאית-יהודיה, מחנכת מינית, פמיניסטית סקס-פוזיטיב, וסופרת.
תחילת דרכה

נולדה בשם מארי לואיז הרטמן בברקלי, קליפורניה, לאב נוצרי-לותרני, לואיס הרטמן ולאם יהודייה, בלאנש לבית גלדרס שמשפחתה מבירמינגהאם,אלבמה. היא גדלה באזור מפרץ סן פרנסיסקו, הצעירה מבין ארבעה ילדים. הוריה היו קומוניסטים אשר הפכו לבודהיסטים כשנינה הייתה קטנה. היא למדה באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו לתואר ראשון בסיעוד, וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה בשנת 1985. היא הייתה אחות מוסמכת עד שרישיונה פג ב-1986.
קריירה בסרטים

בשנת 1982, במהלך לימודי שנה שנייה בבית הספר לאחיות, היא התחילה לעבוד בתור חשפנית. היא עשתה את המעבר לעולם סרטי הפורנו ב-1984. הופעת הבכורה שלה הייתה בסרט לחנך את נינה.
הארטלי מסבירה שהיא הפכה ממארי לואיז הרטמן לנינה הרטלי, כי "נינה" הוא שם שהיה קל לתיירים היפנים להגות, דבר שהיה לה חשוב בעבודתה כרקדנית; השם "הארטלי" נבחר בשל הדמיון לשם משפחתה האמיתי, וכי היא "רצתה שהשם הזה יישמע כשם של אדם אמיתי". לדבריה, כאשר היא נכנסה לעולם הפורנו, היא התברכה בשתי תכונות פטי פופולריות: "עיני בובה כחולות וטוסיק עגול עם מותניים צרים". ואכן, ישבנה הפך להיות סימן ההיכר שלה.
קריירה בסרטים > אקטיביזם סקס-פוזיטיב

הארטלי מגדירה את עצמה כליברלית ופמיניסטית סקס-פוזיטיב, ובמשך תקופה הייתה פעילה סוציאליסטית. היא מעבירה לנשים את המסר ש"סקס זה לא משהו שגברים עושים לך. זה לא משהו שגברים צריכים להוציא ממך. סקס זה משהו שאת אמורה לצלול לתוכו בהתלהבות ולהנות ממנו בדיוק באותה מידה כמוהו."
הארטלי פועלת למען זכות הקיום של תעשיית סרטי מבוגרים, והייתה אורחת פופולרית בתוכניות טלוויזיה של חדשות ואקטואליה שרצו דוברת רהוטה שהיא גם שחקנית פופולרית לדיונים בנושא. היא הופיעה בתוכנית של אופרה וינפרי עם עוד שחקנית פורנו, אונה זי. השתיים ספגו ביקורת קשה מהקהל, הנשי בעיקרו, אך הן לא נסוגו ממסרן, והיו בוטות בתמיכתן בתעשייה. השתיים הביעו התנגדות עזה לשימוש בסמים לא חוקיים בענף.
קריירה בסרטים > עבודה במיינסטרים

הארטלי שיחקה את תפקיד אשתו הבוגדנית של ביל (ויליאם ה. מייסי) בסרט לילות בוגי ב-1997, והיא גם הופיעה ב-1996 בסרט הקנדי, Bubbles Galore. הארטלי גם השתתפה בקליפ מ-1996 של הראפר טופאק שאקור, עבור הסינגל How Do U Want It.
קריירה מאוחרת

נכון לשנת 2016, הארטלי עדיין פעילה בענף. בנוסף לפורנו יותר מיינסטרים, היא עושה סרטים עם נשים וסרטי בדס"ם, ויש לה סדרת סרטי הדרכה בשם Nina Hartley's Guide שמלמדים על מגוון נושאים, החל ממדריכים למתחילים והנחיות בסיסיות לסקס, משחק מקדים, ומין אורלי, ועד לנושאים יותר מתקדמים, כגון מין אנאלי ושליטה. בשנת 2006 היא פרסמה את ספרה הראשון Nina Hartley's Guide to Total Sex (ivbro).
בראיון בשנת 2010, היא התלוצצה "בימים אלו אני עובדת עם נשים צעירות יותר מאשר השתלים שלי בחזה."
הארטלי שיחקה את הילרי רודהם קלינטון בסרט Who's Nailin' Paylin?‎ שהיה סרט פורנו פרודי על המועמדת דאז לסגן הנשיאות שרה פיילין, עם ליסה אן בתפקיד פיילין.
הארטלי גם השתתפה בסרט התיעודי מ-2010 After Porn Ends, אשר מספר על החיים אחרי קריירת משחק בפורנו.
חיים אישיים

הארטלי היא ביסקסואלית, ובעבר תיארה את עצמה כאתאיסטית, אך מאוחר יותר תיקנה את זה ל"נאו-פגנית, עם תכונות בודהיסטיות."
הארטלי מכהנת בדירקטוריון אגודת וודהול לחופש מיני, ארגון שמטרתו לאשרר חירות מינית כזכות יסוד אנושית.
בין השנים 1981–2000, הארטלי הייתה ביחסים משולשים עם גבר ואישה. היא נישאה לאותו הגבר ב-1986, והתגרשה ממנו ב-2003.
כיום היא נשואה לאיירה לוין (הידוע גם בשם ארנסט גרין), במאי של סרטי פורנו, בעיקר בתחום הבדס"ם. לפעמים הם עובדים יחד, כמו שבסרט The Ultimate Guide to Anal Sex for Women, בבימויים של טריסטן טאורמינו וגרין, וכן בסרט O: the Power of Submission, בבימויו של גרין. בני הזוג מגדירים את עצמם פוליאמורים.
פרסים והכרה > פרסי AVN

הארטלי זכתה בפרסים רבים במהלך הקריירה שלה, מארגונים של התעשייה וכן מארגוני אוהדים. פרסיה מהארגון Adult Video News Awards כוללים:
Best Non-Sex Performance for Not Bewitched XXX (2009)
Best Specialty Tape – BDSM for Nina Hartley's Private Sessions 13 (2005)
Best Specialty Tape – Spanking for Nina Hartley's Guide To Spanking (2005)
Best Supporting Actress – Video for The Last X-Rated Movie (1991)
Best Couples Sex Scene Film for Amanda By Night II (1987)
Best Couples Sex Scene – Video for Sensual Escape (1989)
Best Supporting Actress – Film for Portrait of an Affair (1989)
Best Actress – Video for Debbie Duz Dishes (1987)
פרסים והכרה > פרסים אחרים, מועמדויות

1994 Legends of Erotica – Hall of Fame
2006 Ninfa Public – Lifetime Career Award
2013 XBIZ Award nomination – MILF Performer of the Year and Best Non-Sex Acting Performance (The Truth About O)
2014 Fanny Lifetime Achievement Award
פרסומים

Nicolas Barbano: Verdens 25 hotteste pornostjerner (Rosinante, Denmark 1999) ISBN 87-7357-961-0; כולל פרק עליה.
Timothy Greenfield-Sanders, Nina Hartley: XXX: 30 Porn-Star Portraits  (Bulfinch, USA 2004) ISBN 0-8212-7754-5. (כולל פרק מאת נינה הארטלי, וראיון עמה.)
Nina Hartley: Nina Hartley's Guide to Total Sex (Avery, USA 2006) ISBN 1-58333-263-4
Louis Marvin: The New Goddesses (AF Press, USA 1987): ISBN 0-912442-99-9 (כולל פרק עליה)
David McCumber: X-Raxploration of Sex from Celibacy to Polyamory and Everything in Between (2010, New World Library, ISBN 978-1-57731-910-8) כולל ראיון עמה
Morpheous: How to Be Kinkier: More Adventures in Adult Playtime (2012, Green Candy Press, ISBN 1931160945). כולל מבוא מאת נינה הארטלי.
הערות שוליים

↑  "14 arrested in reported live Vegas sex show". San Jose Mercury News. 1993-01-11.
1 2  TYT Interviews: "Legendary Pornstar Nina Hartley" January 11, 2013, Retrieved April 13, 2014
↑  "Marie L Hartman, Born 03/11/1959 in California". californiabirthindex.org.
↑  "Atheism ethics & pornography: The Humanist interview with Nina Hartley". Humanist. 2010.
1 2 3  "Ask Nina Hartley Anything: Sex, Politics and Sexual Politics. Plus Porn!=2015-08-27". Reddit. Summer 2015.
↑  Christina (2008-05-08).
↑  Stephanie Nolen (1999-04-24). "The thinking woman's porn star speaks out". Globe and Mail. אורכב מ-המקור ב-1999-04-25.
↑  "over 18?". Reddit.com.
1 2 3  Wischhover, Cheryl (19 במאי 2015). "Why I'm Still Doing Porn in My Late 50s". Cosmopolitan. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "AVN Nina Hartley". AVN.
↑  David Sullivan (2009-03-11). "Happy Birthday, Nina Hartley". AVN.
↑  "About Nina Hartley". nina.com.
↑  McLemee, Scott.
↑   נינה הארטלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  "Amazon: Nina Hartley's Guide to Total Sex".
↑  Lynn Comella (2010-10-06). "Las Vegas Weekly: Nina Hartley's adult film career has been long, distinguished and trailblazing—and it's far from over". www.lasvegasweekly.com.
↑  "Hustler Video Does It Again With Palin Parody". Hustler World. 2008-10-08. אורכב מ-המקור ב-2008-10-09. נבדק ב-2016-08-04.
↑  "Nailin' Palin". Masturbation Invasion. 2008-10-06.
↑  Mourra, Sarah (22 בנובמבר 2000). "Porn Star Talks Sex to Students". The Daily Californian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "a magazine of critical inquiry and social concern". The Humanist. אורכב מ-המקור ב-2012-11-24. נבדק ב-2016-08-04.
↑  "Legendary Pornstar Nina Hartley". YouTube. 2013-01-11.
↑  "Nina Hartley: Information & Biography". אורכב מ-המקור ב-2008-08-11. נבדק ב-2016-08-04.
↑  David Sullivan (2009-01-11). "2009 AVN Award-Winners Announced". AVN.com.
↑  "AVN – A Full Deck Of "Legends" At Night Of The Stars". Business.avn.com. 1999-08-20.
↑  "Legends of Erotica". אורכב מ-המקור ב-2008-09-20. נבדק ב-2016-08-04.
↑  "The FICEB Ninfa, Tacón de Aguja and HeatGay Awards". Web.archive.org. 2007-06-09. אורכב מ-המקור ב-9 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  XBIZ Nominees 2013, XBIZ, January, 2013
↑  Peter Warren (13 באפריל 2014). "2nd Annual Fannys Presented". AVN. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012384907805171  BIBSYS: 97037704  BNE: XX1504844  BnF: cb13979513g (data)  GND: 134282523  ISNI: 0000 0000 7839 838X  LCCN: no2001056873  MusicBrainz: 8b7e1b95-782d-46cb-81ee-f5a419d135e0  NLA: 35128219  NSK: 000351845  Trove: 477186  VIAF: 91556655   WorldCat (עם VIAF): 91556655
שיטת המשגל המיושר

איור המתאר את שיטת המשגל המיושר
שיטת המשגל המיושר (באנגלית: Coital alignment technique, ובראשי התיבות: CAT; ידועה גם בתור grinding the corn ובעברית: טחינת התירס) היא שיטה שפותחה על-ידי הפסיכותרפיסט האמריקאי אדוארד אישל (Edward Eichel) ונועדה להגדיל את הסיכוי לאורגזמה משותפת ביחסי-מין עם חדירה. הקבוצה הראשונה שלמדה את הטכניקה עשתה זאת כחלק מתוכנית פסיכותרפיה לזוגות במשך שנתיים.
הטכניקה מבוססת על גרסה של התנוחה המסיונרית, ונועדה למקסם את גירוי הדגדגן במהלך קיום יחסי מין.
השיטה

שיטת המשגל המיושר מתבצעת כאשר הגבר שוכב מעל האישה, כך שכל חלקי הגוף שלו צמודים לגופה, וגופו מונח קדימה יותר מהתנוחה המיסיונרית הרגילה. מגע זה צריך להישמר לאורך כל יחסי-המין, כך שנוצר חיכוך בין הדגדגן של האישה לבין הפין של הגבר. בקיום יחסי-המין, בני הזוג משמרים קצב אחיד, נעים קדימה ואחורה ומנענעים את גופם עד ההגעה לאורגזמה משותפת.
היסטוריה

לאורך השנים חוקרים הצביעו על החשיבות של קיום יחסי מין בין בני-זוג לסיפוק במערכת היחסים, וכן גם לבריאותם הנפשית. מחקרים נוספים הצביעו על כך שהיכולת להגיע לאורגזמה מעודדת קרבה במערכת היחסים ובחיי המין, סיפוק ממערכת היחסים וכן תקשורת טובה יותר בין בני הזוג. יתרה מכך, חוקרים סוברים כי הגעה לאורגזמה באותו הזמן עם בן או בת הזוג מגבירה את האינטימיות בין בני זוג.
שיטת המשגל המיושר מתמקדת בניסיון להגיע לאורגזמה של שני בני-הזוג ללא גירוי חיצוני של הדגדגן, אלא תוך כדי קיום יחסי המין המערבים חדירה
התנוחה הוגדרה לראשונה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, במאמר שנכתב בידי הפסיכותרפיסט אדוארד איישל (Edward Eichel), ופורסם בכתב העת המדעי הבריטי Journal of Sex & Marital Therapy (אנ') משנת 1988. איישל טען כי נמצא התנוחה ממקסמת את גירוי הדגדגן בעת קיום יחסי המין.
איישל טען בנוסף כי שיטה זו יכולה לסייע לנשים שאינן מצליחות להגיע לאורגזמה, וכי שיטה זו מגבירה את ההנאה המינית גם של נשים וגם של גברים. יתרה מכך, חלק מהלקוחות של איישל טענו כי השיטה הייתה עבורם החוויה המינית הכי טובה שהייתה להם עד כה.
מאז הפיתוח של שיטת המשגל המיושר, נערכו מחקרים שונים שבדקו את מידת תרומתה לשיפור יחסי המין. בשנת 1992, חקרו קבוצה של עובדים בבית חולים בניו-יורק שביקשו לבדוק את השיטה, אך תוצאות המחקר לא היו דומות לתוצאותיו הטובות של אישל. בניגוד למחקר הראשוני, השיטה לא נמצאה כיעילה עבור רוב המשתתפים; רבים מהם לא הגיעו לאורגזמה ביחד, לא העידו על שינוי בטיב האורזמה יותר והם לא דיווחו על מספר רב של אורגזמות. חלק מהמשתתפות אף התלוננו על כאב במהלך השימוש בשיטה.
במחקר אחר, משנת 1995, החוקרים השוו בין אוננות לשיטת המשגל המיושר והשפעתן על האורגזמה הנשית. החוקרים חילקו את המשתתפות לשתי סדנאות – אחת שבחנה את האוננות ואחת שבחנה את שיטת המשגל המיושר. בשתי הסדנאות ניכר שיפור במספר האורגזמות, עקביות האורגזמה ועוצמתה. ממצאים אלו מספקים תמיכה ליעילות של שיטות אלו. יחד עם זאת, לפחות מחצית ממשתפות המחקר עדיין התקשו להגיע לאורגזמה, כך שהומלץ על חיפוש שיטות אפקטיביות יותר עבור נשים.
מחקר נוסף שנערך בשנת 1997 ניסה לנתח דיכאון אצל נשים באמצעות שיטת המשגל המיושר ותוכנית אימון של עקביות אורגזמית. הנשים שנחקרו אובחנו עם הפרעה היפו-אקטיבית בתשוקה המינית (Hypoactive Sexual Desire). כלומר, נשים שאינן בעלות תשוקה מינית או פנטזיה מינית. המחקר חילק את הנשים לשלוש קבוצות - נשים בדיכאון, נשים בדיכאון קל ונשים שאינן בדיכאון כלל. נמצא שנשים שהשלימו את תוכנית האימון עם שיטת המשגל המיושר חוו עלייה בתשוקה המינית, ללא קשר לרמת הדיכאון שלהן או לשאלת קיומו של דיכאון אצלן.
בשנת 2000, פורסמה סקירה של מספר מחקרים שבחנו את שיטת המשגל המיושר. הסקירה מצאה כי הטכניקה מאתגרת תפיסות חברתיות לפיהן הגבר הוא האקטיבי והאישה פסיבית במהלך יחסי מין וכן נועדה לייצר הדדיות בהנאה המינית של שני בני-הזוג. נראה כי מחקרים אלו מצביעים על הצלחה חלקית של השיטה בסיוע לנשים להגיע לאורגזמה. יחד עם זאת, התעוררה ביקורת במהלך השנים על השיטה עצמה, על הצלחתה החלקית ועל המשמעות החברתית והתפיסתית שלה.