stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צעירי תל אביב
היסטוריה

הבמאי הראשון של הלהקה היה דני ליטאי ממובילי הלהקות הצבאיות בעבר, ומנהלה המוזיקלי היה צביקה כספי, המנהל המוזיקלי של להקת הגבעתרון באותה עת. תחילה עבדה הלהקה על שירים ברוח התרנגולים מתוך כוונה לצאת מהר ככל האפשר להופעות ייצוגיות באירועים (תוכנית ב'), ובמקביל להתחיל לעבוד על הצגה מקורית לנוער באורך מלא. בנסיבות אישיות נאלץ ליטאי לקטוע את החזרות, ואת מקומו של המנהל המוזיקלי כספי תפס אילן גלבוע שגם הלחין את שירי המופע הראשון. תמלילי השירים לאותו מופע נכתבו בידי מרדכי (מוטי) גלזר.
המופע הראשון של הלהקה נקרא "כיתה י"א 2" והועלה במאי 1984 בבימויו של שוקי ווגנר. גם את הצגתם השנייה, "קם ב-7" ב-1986 ביים ווגנר, ובחודש יוני באותה השנה התחלף הבמאי לאורי פסטר.
לאחר מכן במשך שלוש שנים, הלהקה הופיעה בפינה קבועה בתוכנית "זהו זה!" שנקראה "בראש פתוח".
ב-1989 עלתה לאוויר סדרת טלוויזיה בהשתתפות חברי הלהקה שנקראה "החופש האחרון", אשר כללה שמונה פרקים. בעקבות הצלחת הסדרה, הופקו שלוש סדרות טלוויזיה נוספות בהשתתפות חברי הלהקה שנקראו: "לא כולל שירות", "תלויים באוויר" ו"צעירים בדרך".
הסדרה שזכתה לפופולריות הרבה ביותר מבין אותן ארבע הסדרות היא הסדרה "לא כולל שירות" ששודרה במשך שלוש עונות בין השנים 1990- 1993, וכן הובילה גם למופע של הלהקה שנוצר בעקבות הצלחת הסדרה ב-1991.
לרגל חגיגות המאה לתל אביב תוכנן איחוד של חברי הלהקה, אך הוא לא יצא לפועל, ולבסוף לרגל חגיגות המאה לעיר שודרה בערוץ הראשון בשנת 2009 סדרה בשם "ציון מאה" בכיכובם של חברי הלהקה באותה שנה, והסדרה הורכבה מ-30 פרקים קצרים בני דקות אחדות העוסקים בנקודות היסטוריות וסמלים שונים של העיר תל אביב.
רבים מחברי הלהקה התגייסו ללהקות צבאיות וחלקם התפרסמו, בהם: דורון אורן, ניר פרידמן, אסף פריינטא, שי פלד, עידו מוסרי, ליאת אחירון, אלינור אהרון, יעל פוליאקוב, שיר גוטליב, אוהד חיטמן, אורלי ויינרמן, אורן שבו, איריס מרטינז, אורי בנאי, שרית וינו-אלעד, טל מוסרי ודנה דבורין.
הלהקה קיימת בהרכב שונה וממשיכה להופיע במסגרת עירונית באירועי תל אביב-יפו השונים.
כיום מנהל הלהקה הוא יותם חוטא[דרוש מקור], המנהל המוזיקלי הוא אילן גלבוע, ובמאי הלהקה הוא מיקי יוסף. הלהקה ממומנת חלקית על ידי אגף התרבות בעיריית תל אביב-יפו.
בתרבות

במערכון בתוכנית "טלוויזיה מהעתיד" יש להקה בשם "יזיזי רמת גן", להקה המהווה פרודיה לצעירי תל אביב
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך, לרגל חגיגות ה-100: איחוד של "צעירי תל אביב", באתר nrg‏, 8 באפריל 2009
↑  אלינור אהרון, שיר גוטליב וניר גבע, גלי צה"ל, "ציפורי לילה מתגעגעות" 16.07.11
↑   טלוויזיה מהעתיד | כל היום בישומון, סרטון בערוץ "רשת 13", באתר יוטיוב (אורך: 03:10)
| צעירי תל אביב |
| --- | --- | --- |
| משתתפים בולטים | טל מוסרי • ניר פרידמן • אסף פריינטא • שי פלד • עידו מוסרי • ליאת אחירון • אלינור אהרון • יעל פוליאקוב • שיר גוטליב • אוהד חיטמן • אורלי ויינרמן • אורן שבו • אורי בנאי • שרית וינו-אלעד • דנה דבורין |  |
| בטלוויזיה | החופש האחרון • לא כולל שירות • תלויים באוויר • צעירים בדרך |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009912447105171
9 בפברואר

9 בפברואר הוא היום ה-40 בשנה, בשבוע ה-6 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 325 ימים (326 בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

1775 – הפרלמנט הבריטי מכריז על מסצ'וסטס כ"מושבה מורדת"
1796 – אחרי למעלה מ-60 שנה, יורד קיסר סין, צ'יאן לונג, מכס השלטון
1822 – האיטי פולשת לרפובליקה הדומיניקנית
1832 – ייסוד העיר ג'קסונוויל בפלורידה
1861 – ג'פרסון דייוויס נבחר לנשיא הזמני של הקונפדרציה
1895 – המצאת משחק הכדורעף
1900 – ארצות הברית זוכה בגביע דייוויס הראשון, לאחר ניצחון על בריטניה
1904 – מסתיים הקרב על פורט ארתור
1933 – באגודת הדיבייט של אוקספורד מתקבלת שבועת אוקספורד הקוראת להימנע מלחימה "למען המלך והמדינה"
1934 – יוגוסלביה, רומניה, יוון וטורקיה חותמות על ההסכמה הבלקנית
1941 – מלחמת העולם השנייה: עם סיומו של מבצע מצפן, משתלטים הבריטים על שטחים נרחבים בצפון אפריקה
1943 – מלחמת העולם השנייה: קרב גוודלקנל מסתיים בניצחון ארצות הברית
1952 – הסנאטור ג'וזף מקארתי נושא את נאום ההאשמה כולל רשימת הקומוניסטים במועדון נשים בארצות הברית
1953 – מחתרת צריפין מפוצצת את בניין הצירות הסובייטית בתל אביב
1962 – פיחות חד בשער הלירה הישראלית מביא לגל שביתות ולעליות מחירים
1969 – מטוס בואינג 747 ("ג'מבו") עורך את טיסת הבכורה שלו
1971 – החללית המאוישת אפולו 14 שבה לכדור הארץ לאחר שנחתה על הירח
1991 – 90% מהבוחרים בליטא מצביעים בעד עצמאות המדינה
1996 – היסוד הסינתטי אונונביום נוצר לראשונה
2004 – גרסה 1.0 של מוזילה פיירפוקס יוצאת לאור ומציתה את מלחמת הדפדפנים השנייה
2018 – פתיחת אולימפיאדת פיונגצ'אנג (משחקי החורף האולימפיים)
נולדו

1060 – האפיפיור הונוריוס השני (נפטר ב-1130)
1441 – עלי-שיר נוואי, משורר, פילוסוף, הוגה מיסטי, פוליטיקאי, צייר, מוזיקאי ונדבן טורקי-צ'אגאטאי (נפטר ב-1501)
1773 – ויליאם הנרי הריסון, נשיאה התשיעי של ארצות הברית (נפטר ב-1841)
1830 – אבדילאזיז, שליט האימפריה העות'מאנית (נפטר ב-1876)
1885 – אלבן ברג, מלחין אוסטרי (נפטר ב-1935)
1887 – וסילי איבנוביץ' צ'פאייב, חייל בצבא רוסיה ולאחר מכן מפקד בצבא האדום (נפטר ב-1919)
1909 – כרמן מירנדה, זמרת ושחקנית ברזילאית (נפטרה ב-1955)
1909 – ורה ישראלית, מתרגמת ישראלית (נפטרה ב-1968)
1909 – דין ראסק, מזכיר המדינה של ארצות הברית בשנים 1961–1969 (נפטר ב-1994)
1910 – אנה סוקולוב, רקדנית וכוריאוגרפית יהודיה-אמריקאית (נפטרה ב-2000)
1925 – יאקו ולטנן, גנרל פיני (נפטר ב-2024)
1926 – אידה צורית, סופרת, מסאית, מחזאית ומשוררת
1928 – רינוס מיכלס, מאמן כדורגל הולנדי (נפטר ב-2005)
1931 – תומאס ברנהרד, מחזאי וסופר אוסטרי, מחשובי הסופרים והמחזאים בשפה הגרמנית במחצית השנייה של המאה ה-20 (נפטר ב-1989)
1931 – יוזף מסופוסט, כדורגלן צ'כוסלובקי (נפטר ב-2015)
1932 – גרהרד ריכטר, צייר גרמני
1936 – קלייב סוויפט, שחקן ופזמונאי אנגלי (נפטר ב-2019)
1936 – ראובן מרחב, בכיר במוסד, מנכ"ל משרד החוץ בשנים 1989–1991, מזרחן ודיפלומט
1938 – עמוס נור, גאופיזיקאי ישראלי-אמריקאי (נפטר ב-2024)
1940 – ג'ון מקסוול קוטזי, סופר דרום אפריקאי זוכה פרס נובל לספרות
1942 – קרול קינג, זמרת ומלחינה
1943 – ג'ו פשי, שחקן קולנוע אמריקני-איטלקי, זוכה פרס האוסקר, קומיקאי וזמר
1943 – ג'וזף שטיגליץ, כלכלן אמריקאי וחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2001
1944 – ארנון טיברג, דירקטור ישראלי ופעיל בתעשייה הישראלית, מנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל ונשיא ומנכ"ל דלתא גליל תעשיות (נפטר ב-2022)
1944 – אליס ווקר, סופרת אפרו-אמריקאית
1944 – זאב זלצר, כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי
1945 – מיה פארו, שחקנית קולנוע אמריקאית
1946 – דני קרפן, שחיין ישראלי (נפטר ב-2022)
1948 – שלמה אבס, סופר ילדים ישראלי
1953 – שימי תבורי, זמר ישראלי
1954 – סאלח טריף, שר וחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה
1955 – אברהם בינמו, ראש עיריית נשר
1960 – עפר שלח, חבר הכנסת מטעם מפלגת "יש עתיד"
1960 – פגי ויטסון, ביוכימאית ואסטרונאוטית אמריקאית. אחת מהאסטרונאוטיות המנוסות ביותר עם שהות מצטברת בחלל של יותר מ-665 ימים
1963 – בריאן גרין, פיזיקאי אמריקני
1968 − אלחנדרה גוזמן, זמרת-יוצרת מקסיקנית
1976 – נמרוד הראל, אמן חושים ומתמחה במנטליזם
1979 – אביעד קיסוס, שדרן רדיו, מנחה טלוויזיה, עיתונאי ופובליציסט ישראלי
1980 – שרונה פיק, זמרת ומלחינה ישראלית
1981 – טום הידלסטון, שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלי
1982 − מליסה, זמרת-יוצרת לבנונית
1987 – מייקל בי. ג'ורדן, שחקן אמריקאי
1987 – רוז לזלי, שחקנית קולנוע וטלוויזיה סקוטית
1989 – סימה נון, זמרת וראפרית ישראלית
1992 – אוון ג'וגיה, שחקן אמריקאי-קנדי
2002 – ג'יילן גרין, כדורסלן אמריקאי
2002 – רגן סמית', שחיינית אמריקאית
נפטרו

1199 – מינאמוטו נו יוריטומו, המייסד והשוגון הראשון של שוגונות קאמאקורה (נולד ב-1147)
1619 – לוצ'יליו ואניני, פילוסוף איטלקי (נולד ב-1585)
1752 – פרדריק הסלקוויסט, אחד מחוקרי הטבע הראשונים שחקרו את ישראל (נולד ב-1722)
1874 – סופי דה סגיר, סופרת ילדים צרפתיה ממוצא רוסי (נולדה ב-1799)
1874 – ז'ול מישלה, היסטוריון צרפתי (נולד ב-1798)
1880 – אדולף כרמיה, מדינאי יהודי-צרפתי (נולד ב-1796)
1881 – פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי, אחד הסופרים הרוסיים החשובים ביותר בתולדות הספרות העולמית (נולד ב-1821)
1955 – חנה שפיצר, מייסדת ומנהלת ת"ת לבנות א' בירושלים. מנהלת, מורה, מחנכת ואשת חינוך (נולדה ב-1886)
1957 – מיקלוש הורטי, ימאי ומדינאי הונגרי (נולד ב-1868)
1969 – ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר, קצין בכיר בצבא הודו הבריטית בתקופת מלחמת העולם השנייה, ומפקד דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10 בתקופת המלחמה האנגלו-עיראקית (נולד ב-1886)
1979 – דניס גאבור, פיזיקאי יהודי-הונגרי ממציא ההולוגרפיה (נולד ב-1900)
1981 – ביל היילי, זמר אמריקאי (נולד ב-1925)
1984 – יורי אנדרופוב, מדינאי סובייטי ושליט ברית המועצות (נולד ב-1914)
1989 – יעקב שלגי, אדריכל ישראלי (נולד ב-1913)
1994 – הווארד מרטין טמין, גנטיקאי אמריקאי-יהודי (נולד ב-1934)
2001 – הרברט א. סיימון, חוקר יהודי-אמריקאי בולט בתחומי הפסיכולוגיה, הכלכלה, מדעי המחשב ופילוסופיה (נולד ב-1916)
2002 – הנסיכה מרגרט (נולדה ב-1930)
2005 – סילביה רפאל, סוכנת מוסד (נולדה ב-1947)
2008 – אלעזר ברק, קצין חימוש ראשי (נולד ב-1934)
2011 – מיכאל הרסגור, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, יוצרה של תוכנית הרדיו "שעה היסטורית" בגלי צה"ל (נולד ב-1924)
2015 – יצחק נסיהו, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה בשנים 1963–1966 (נולד ב-1926)
2016 – תמר אבידר, עיתונאית וסופרת ישראלית (נולדה ב-1930)
2019 – טומי אונגרר, סופר ילדים ומאייר צרפתי, שנודע גם כקריקטוריסט פוליטי וארוטי (נולד ב-1931)
2021 – צ'יק קוריאה, מוזיקאי אמריקאי (נולד ב-1941)
2022 – דוד באטוויניק, מלחין מוזיקת יידיש ומורה למוזיקה יהודי-קנדי יליד פולין (נולד ב-1920)
2022 – הלל ברזל, חוקר ספרות ישראלי (נולד ב-1925)
2022 – ג'וזף הורוביץ, מלחין ומנצח אנגלי ממוצא יהודי (נולד ב-1926)
2022 – שלום לרנר, פרופסור בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ודיקן הפקולטה (נולד ב-1949)
2022 – דניאל ששון, כדורסלן ישראלי (נולד ב-1994)
2025 – אמל נסראלדין, פוליטיקאי דרוזי-ישראלי (נולד ב-1928)
2025 – טום רובינס, סופר אמריקאי (נולד ב-1932)
חגים ואירועים החלים ביום זה

8 בפברואר – 10 בפברואר
פברואר
לוח אירועים שנתי
ויליאם הנרי הריסון
ג'ו פשי
דוסטויבסקי
הנסיכה מרגרט
יאיר אורון

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1945 (בן 79) פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת סורבון נוול (1980)  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  האוניברסיטה הפתוחה 
 אתר רשמי
 
יאיר אורון (נולד ב-30 באפריל 1945) הוא היסטוריון ישראלי, המתמחה בלימודי השואה ורצח עם, גזענות, ויהדות בת-זמננו. פרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת של האוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה

אורון נולד בתל אביב להורים שעלו מפולין, אביו היה פועל במפעל טקסטיל ואמו עקרת בית.
שירת בצבא כחייל קרבי ונלחם במלחמת ששת הימים. במלחמה, נפצע מנפילת פגז על-ידו והושפע מאוד ממותו של חבר קרוב, שעמד בסמוך לו באותו אירוע.
ב-1972 - סיים אורון את התואר הראשון בהיסטוריה וסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
ב-1976 - סיים אורון את התואר השני במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר סיום התואר השני, נסע אורון לצרפת, ללימודי תואר שלישי.
ב-1980 - הוא סיים את הדוקטורט, שעסק בתנועות נוער יהודיות בצרפת, באוניברסיטת סורבון נוול (אנ') בפריז.
בין השנים 1974–1976 עבד אורון כמנהל המחלקה החינוכית ביד ושם בירושלים. בשנות השמונים עבד כחוקר במרכז מלטון לחינוך יהודי של האוניברסיטה העברית וגם כמנהל אקדמי של המחלקה האירופית של המכון לחקר התפוצות, מוסד חיצוני של אוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1996–1999 היה מרצה בכיר וראש המחלקה ללימודי תרבות במכללה האקדמית עמק יזרעאל.
אורון מכהן כמנהל-עמית וחבר במועצת המנהלים האקדמי במכון לחקר השואה והג'נוסייד (אנ') בירושלים. הוא גם חבר במועצת המנהלים האקדמי במוסד זוריאן (אנ') (מוסד ללא כוונת רווח) בקיימברידג' שבארצות הברית, וחבר בוועדה המייעצת של הפרויקט ללימודי רצח עם (GenEd, מוסד ללא כוונת רווח) בסן פרנסיסקו.
יאיר אורון הוא אחיו הצעיר של יושב ראש מרצ לשעבר והשר לשעבר, חיים אורון. אורון גרוש ולו שלושה ילדים, והוא מתגורר ביישוב היהודי-ערבי נווה שלום.
עיסוקים נוספים

אורון חובב גננות וטיפוח צמחייה, בגינה שעל יד ביתו. ספרו האחרון, שנכתב אחרי פרישתו לגמלאות, מתמקד בתחביבו זה.
ספריו

זהות יהודית-ישראלית - מחקר על יחסם של פרחי-הוראה מכל זרמי החינוך ליהדות בת-זמננו ולציונות; הוצאת ספרית הפועלים, 1993
הבנאליות של האדישות - יחס היישוב והתנועה הציונית לרצח־העם הארמני; הוצאת דביר, 1995
כולנו יהודים גרמנים - רדיקלים יהודים בצרפת בשנות השישים והשבעים; הוצאת עם עובד, 1999
הכחשה - ישראל ורצח העם הארמני; הוצאת מבע, 2005
ג'נוסייד - רצח עם, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ז, 2007
זהויות ישראליות - יהודים וערבים מול המראה והאחר; הוצאת רסלינג, 2010
השואה, התקומה והנכבה; הוצאת רסלינג, 2013
הבנאליות של החמלה - על הצלת יהודים בכפר הצ'רקסי-מוסלמי בסלניי שבקווקז ב-1942; הוצאת רסלינג, 2016
מאה השנים של מוסה דאג - ממצאים ותובנות חדשות על הספר ארבעים הימים של מוסה דאג ועל מחברו, פרנץ ורפל; הוצאת פרדס, 2017
אדם, גנו, ביתו; הוצאת פרדס, 2018
הערות שוליים

↑  האוניברסיטה הפתוחה, באתר www.openu.ac.il
↑  יאיר אורון, ראיון טלוויזיוני: על פוסט טראומה במלחמת ששת הימים, 2.10.2013.

(ראו הפנייה בפרק קישורים חיצוניים).
↑  PhD, Université de la Sorbonne Nouvelle, Paris

Dissertation: "Les Mouvements de Jeunesse Juifs en France, le Judaïsme Contemporaine a Travers le Miroire de sa Jeunesse" [The Jewish Youth Movement in France - Contemporary Judaism through the Prism of its Youth]

Supervisor: Prof. Doris Bensimon
↑  יאיר אורון, אדם, גנו, ביתו, הוצאת פרדס, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309307805171  BnF: cb13208266b (data)  ISNI: 0000 0001 1053 1268  LCCN: no93017538  NKC: jx20081104002  NTA: 173274161  SUDOC: 057577285  VIAF: 34601648   WorldCat (עם VIAF): 34601648
פיזיותרפיה

טיפול פיזיותרפיה
סוגי פיזיותרפיה
פִיזְיוֹתֵרַפְּיָה הוא מקצוע בריאות העוסק באבחון, שיקום ומניעה של בעיות במערכת התנועה. התחום עוסק בשיפור יכולות תפקודיות וטיפול בבעיות עצב - שריר - שלד. תחומים אלה כוללים טיפול נשימתי בפגים, ילדים ומבוגרים, טיפולים התפתחותיים, טיפול ושיקום אורתופדי ונוירולוגי בבוגרים, פגיעות ספורט, כאבי שרירים, טיפול יציבתי, דליפות שתן, שיקום לאחר אירוע מוחי, שיקום קטועים ועוד. תפקיד הפיזיותרפיה הוא להביא את המטופל לתפקוד מיטבי.
הפיזיותרפיה משתמשת בבדיקות אבחנתיות, ובתרגילים המותאמים אישית, כאשר המקצוע הוא מקצוע מדעי - מבוסס ידע במהותו. פיזיותרפיסטים משתמשים בטכניקות ידניות שונות (מניפולציות / מוביליזציות / עיסויים במגוון של גישות טיפוליות), באמצעים של תרמותרפיה (כרית חימום, פאראפין, קרח, מכשירי אולטרסאונד), בטכנולוגיות מתקדמות (גלים קצרים, גירויים חשמליים), והנחיה לתרגול סיבולת וכוח של קבוצות שרירים ומערכת הלב והריאות (בדומה לחדר כושר). במדינות שונות, יש לפיזיותרפיסטים הסמכות החוקית לרשום תרופות ולתת זריקות בנוסף לאמור.
תחומי התמחות

ככלל, הפיזיותרפיסט יכול להתמחות במספר תתי-תחומים נפרדים, או בשילוב שלהם:
אורתופדיה: אבחון וטיפול בפגיעות שלד-שריר בעיקר (פגיעות לאחר טראומה גופנית, שחיקה מכנית, צלקות ועוד).
נוירולוגיה: אבחון וטיפול בפגיעות המערבות את מערכת העצבים (מחלות ופגיעות שונות של מערכת העצבים, כגון תסמונת גייאן-בארה, אירוע מוחי CVA או פגיעה בחוט השדרה).
שיקום נשימתי: אבחון וטיפול בליקויים שונים של מערכת הנשימה (כמו אלו המעורבים במחלות כגון סיסטיק פיברוזיס, נפחת וכן במצבים חריפים כגון דלקת ריאות).
פדיאטריה וטיפול התפתחותי: אבחון וטיפול במגוון הפרעות התפתחותיות בילדים, איחור התפתחות מוטורי וכיוצא בזה.
אונקולוגיה: טיפול במגוון ליקויים פיזיקליים המצויים בעיקר אצל חולי סרטן.
רפואת ספורט: אבחון וטיפול בפגיעות שונות, בקרב אוכלוסיית הספורטאים בענפים מגוונים, תוך פיקוח על תוכניות האימון שלהם.
שיקום לב: טיפול בליקויים פיזיקליים בקרב של חולי לב, ושיקום פיזיקלי של מושתלי לב, תוך בניית תוכניות אימון ייחודיות להם.
שיקום אורוגניטלי: טיפול בנשים הסובלות מבריחת שתן, צניחת רחם, בעיה בהתרוקנות המעיים, או וגיניזמוס, או בגברים הסובלים מבעיות של בריחת שתן או בעיות שופכה שונות.
שיקום יציבתי: אצל ילדים ונוער הסובלים מעקמת, עקשת או בעיות יציבה אחרות.
ארגונומיה: תחום מדעי העוסק בתכנון והתאמה של סביבת העבודה לפרט, ייעוץ והכוונה למניעת מגוון הפרעות ופגיעות גופניות הנובעות מתנוחה או יציבה לא מתאימה.
שיקום וסטיבולרי: שיקום לחולים הסובלים מוורטיגו וסחרחורות מסוגים שונים, עקב בעיה באוזן הפנימית או בעיה בסנכרון בין המערכות האחראיות על שיווי המשקל.
היסטוריה

הפיזיותרפיה כמקצוע החלה להתפתח בסוף המאה ה-19. באנגליה של אותה תקופה עסקו אחיות בעיסוי רפואי, לשיקום של בעיות אורתופדיות ונוירולוגיות. בעקבות החדרת תחום העיסוק לתחום הרפואה, התעורר הצורך בביסוסו כמקצוע ולכן נדרש לכך בסיס מדעי, שיאפשר את קבלת המקצוע תחת קורת הגג של הרפואה. בשלהי מלחמת העולם הראשונה עסקו גם אחיות בארצות הברית בשיקום פצועי מלחמה. רק ב-1942 הוקם ארגון הפיזיותרפיה הראשון באנגליה.
שיטות טיפול

בבסיס הפילוסופיה המקצועית ניצבת הידיעה, כי תהליכי ריפוי בגוף האדם נועדו לתקן ליקויים או באים על מנת לתת מענה לנזקים אשר נוצרו עקב מחלות או תהליכים פתולוגיים אחרים. הפיזיותרפיה מסייעת בתהליך הריפוי הטבעי ומעודדת את התפתחותו בכיוונים הרצויים. לדוגמה: בשיקום לאחר שבר, התרגילים הרפואיים המבוצעים נועדו לעודד ריפוי אופטימלי של השבר, וכן החזרת היכולת של השרירים ותנועת המפרקים המעורבים.
הפיזיותרפיסטים משולבים בצוות רב-מקצועי בבתי חולים, בתי-חולים שיקומיים, בתי-אבות, קבוצות ספורט, מכונים בקופות-החולים, גני ילדים ובתי ספר שיקומיים, בריכות טיפוליות וגם בקליניקות פרטיות. מקצוע הפיזיותרפיה עוסק בשיקום של בעיות בתפקוד וכאב, לצד מקצועות פרא-רפואיים אחרים כגון ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת, תזונאות וכדומה. במסגרת תפקיד פיזיותרפיסטים פועלים בשיתוף פעולה עם עובדים במקצועות הבריאות ובענפים פרא רפואיים כגון אחיות ואחים, דיאטנים, רופאים ועובדים סוציאליים, בין היתר בפיתוח תוכניות התערבות וטיפול משותפות לשיפור איכות החיים של המטופלים.
כמו כן, יש פיזיותרפיסטים שעוסקים בייעוץ והכוונה, בייצור והתאמת עזרים אורתופדיים, אורתוטיקה (מכשירי עזר להליכה), פרוסתטיקה (תותבות), טכנולוגיה מסייעת, הדרכת קבוצות התעמלות וייעוץ ארגונומי (תכנון סביבת עבודה).
כלכלה

שיעור העוסקים בפיזיותרפיה ל-100,000 תושבים הוא גבוה יחסית, מעל 150, במדינות אירופה הצפונית, כמו איסלנד, גרמניה, הולנד, דנמרק ובלגיה ומגיע לכ-250 בפינלנד ונורווגיה. בצרפת, שוודיה ושווייץ השיעור קצת יותר נמוך ונע בין 100-130. במדינות דוברות האנגלית, אוסטרליה, ניו זילנד, הממלכה המאוחדת, קנדה וארצות הברית, ובחלק ממדינות דרום אירופה ומזרח אירופה, נע השיעור בין 40 ל-110. בחלק מהמדינות, כמו בולגריה, קפריסין ופורטוגל, השיעור אף קטן יותר. מחקר משנת 1997 מצא ששיעור העוסקים בפיזיותרפיה במדינה נמצאת בקורלציה גבוהה עם שיעור הקשישים באוכלוסייה ושיעור הרופאים.
בישראל

המומחים הראשונים לפיזיותרפיה הגיעו לארץ ישראל מגרמניה בעלייה החמישית. בשנת 1951 בעת מגפת הפוליו, הוקם הארגון הארצי של הפיזיותרפיסטים שמנה 30 איש. בדצמבר 1953 נפתח בית ספר לפיזיותרפיה לצד בית החולים אסף הרופא ובשנת 1958 היו באגודה 156 פיזיותרפיסטים. בית ספר שני לפיזיותרפיה הוקם על ידי קופת חולים כללית באמצע שנות ה-60 במכון וינגייט. בשנת 1986 כבר היו בישראל ארבעה בתי ספר לפיזיותרפיה לאחר שהוקם בית ספר באוניברסיטת בן-גוריון ובמרכז רפואי שיבא הוקם בית ספר שהיה מסונף לאוניברסיטת תל אביב. באותן שנים נודעה ישראל כיצואנית של פיזיותרפיסטים, כאשר רבים מהם ירדו מישראל.
מאז 2008, בעקבות חקיקת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, חל איסור על אנשים ללא תעודת מקצוע המונפקת וניתנת על ידי משרד הבריאות (לאחר בחינה ממשלתית) להציג את עצמם כפיזיותרפיסטים. כמו כן חל איסור על אנשים להעסיק פיזיותרפיסטים ללא אותה תעודת מקצוע.
בתחילת המאה ה-21 נלמד מקצוע הפיזיותרפיה כתואר ראשון אוניברסיטאי (BPT) מטעם המל"ג באוניברסיטת תל אביב בשיתוף עם מרכז רפואי אסף הרופא, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואוניברסיטת אריאל. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נפתח מסלול לימודים נוסף בקמפוס מכללת צפת ומספר הבוגרים עלה מ-180 לשנה לקרוב ל-300. בעקבות הגידול במספר הלומדים את המקצוע, הועלתה טענה שאין מספיק מקומות להכשרה מעשית לפיזיותרפיסטים. מאז 2007 הוקמו חמש ועדות של המועצה להשכלה גבוהה להסדרת לימודי הפיזיותרפיה בישראל. במסגרת זאת הוקפאו הלימודים במכללת קריית אונו, שבקשה לפתוח מסלול ללימודי פיזיותרפיה, וקוצצו מכסות הסטודנטים בתחום ל-246 סטודנטים לשנה, 41 סטודנטים לכל מוסד למעט אוניברסיטת תל אביב שקיבלה מכסה כפולה.
תואר מתקדם בפיזיותרפיה (MPT) נלמד כיום במסלולים קליניים או מחקריים בארבע האוניברסיטאות הללו בלבד.
הערות שוליים

↑  מנהלת מכון הפיזיותרפיה בבי"ח בילינסון על אפשרויות לפיתוח קריירה כפיזיותרפיסטים, ‏2020
↑  Practising physiotherapists, 2008 and 2013, Eurostat
↑  INTERNATIONAL PRIVATE PHYSICAL THERAPY ASSOCIATION DATA SURVEY, page 12
↑  Supply of physical therapists in member countries of the World Confederation for Physical Therapy, Physiotherapy Theory and practice, 1997
↑  מרכז לשיקום חולי שיתוק יפתח כנראה באפריל ב"אסף הרופא", דבר, 6 בנובמבר 1953
הופעל המרכז לשיקום ילדים, דבר, 5 באוגוסט 1954
↑  הכינוס של הפיזיותרפיסטים יערך בסוף מרס בחיפה, דבר, 13 במרץ 1958
↑  טובה צדקה, עיסוי אינו ניסוי, דבר, 2 ביוני 1966
↑  דליה מזורי, מקצוע הפיזיותרפיה זקוק לטיפול נמרץ, מעריב, 20 בנובמבר 1986
↑  מידע על רישוי מקצועות הרפואה והבריאות, פיזיותרפיה משרד הבריאות
↑  מוסדות מוכרים בישראל ללימודי פיזיותרפיה, באתר משרד הבריאות
↑   חיים ביאור, “יש מאות פיזיותרפיסטים מובטלים - ופותחים כיתות חדשות ללימוד המקצוע”, באתר TheMarker‏, 20 ביוני 2013
↑  דו"ח צוות המומחים בראשות אלי איסקוב להסדרת ההכשרה המעשית בפיזיותרפיה שהוגש למשרד הבריאות בשנת 2014
↑  בג"ץ 2455/14 העמותה לקידום הפיזיותרפיה בישראל נ' המועצה להשכלה גבוהה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546024705171  BnF: cb119593404 (data)  GND: 4045960-3  LCCN: sh85101568  NDL: 00945645  NKC: ph120452
דוד בנקיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1947 שסליץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  27 בפברואר 2010 (בגיל 63) ירושלים 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
דוד בַּנְקִיר (Bankier;‏ 19 בינואר 1947 - פברואר 2010) היה היסטוריון, חוקר השואה ונאציזם, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, עמד בראש המכון הבינלאומי לחקר השואה ב"יד ושם".
חייו

בנקיר נולד להורים ניצולי שואה במחנה עקורים בצֶקֶנְדורף (Zeckendorf) שבגרמניה. משפחתו עברה לארגנטינה כשהיה בן חמש, ואחרי מלחמת ששת הימים עלה ארצה עם קבוצת צעירים. בנקיר למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה של עם ישראל, לתואר ראשון, שני ודוקטור. עבודת הדוקטור שלו, משנת 1983, נושאת את הכותרת " החברה הגרמנית והאנטישמיות הנאציונל-סוציאליסטית 1933-1938 : פרק ביחסי משטר-אוכלוסייה ברייך השלישי בראי דוחות סודיים של ’דעת קהל’".
במחקריו התעניין בנקודת המבט הגרמנית, בקרב האוכלוסייה הכללית, על אירועי השואה ועליית הנאצים לשלטון. בשנת 2000 מונה לעמוד בראש המכון הבינלאומי לחקר השואה, ועמד בראש הקתדרה לחקר השואה.
פרופ' בנקיר היה פרופסור אורח באוניברסיטאות בלונדון, בארצות-הברית, בדרום אפריקה ובדרום אמריקה והיה מעורב בפיתוח מרכזים ללימודי יהדות באמריקה הלטינית ובטיפוח פרסומים אקדמיים בשפה הספרדית. עבודת הדוקטור שכתב עסקה בחברה הגרמנית ובאנטישמיות הנאצית בשנים 1933-1938. בשנים האחרונות העסיקו אותו שלושה תחומי מחקר עיקריים שאותם הציג במאמרים ובהרצאות בכינוסים מדעיים: היחסים בין יהודים ללא-יהודים באירופה הכבושה והאינטראקציה בין תעמולה לבין מוביליזציה פוליטית בתקופת המלחמה; הגירת יהודים מגרמניה ושיקום חיי הקהילה שלהם בארצות אמריקה הלטינית; עמדות גולים גרמנים אנטי-נאצים בעניין ה"שאלה היהודית".
דוד בנקיר היה שותף בכתיבת ספר Historische Handbuch der jüdischen Gemeinden in Niedersachsen und Bremen על קהילות יהודית שפורסם בשנת 2005. בספר זה הוא כתב פרקים על קהילת המלין ואוטנשטיין.
ב-2007 יצא לאור בהוצאת יד ושם קובץ כתביו "היטלר, השואה והחברה הגרמנית - שותפות ומודעות", בהפתעה לרגל יום הולדתו השישים.
בנקיר היה מופקד על הקתדרה על שם סלומון וויקטוריה כהן באוניברסיטה העברית, ושימש ראש מדור לימודי אנטישמיות ושואה של המכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית והיה עמית ליידי דייוויס.
היה מרצה אורח והתגורר שלוש שנים בלונדון בשנות שבתון.
בנקיר התגורר בירושלים והיה אב לשלושה. נפטר ממיאלומה בסוף חודש פברואר 2010.
ליאור אלפרוביץ

| --- | --- |

ליאור אלפרוביץ
 לידה:  23 בפברואר 1977 (בן 47) עפולה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
ליאור אלפרוביץ (נולד בה' באדר תשל"ז, 23 בפברואר 1977) הוא היסטוריון, חוקר מחשבת ישראל, סופר, פובליציסט ומבקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה

נולד וגדל בעפולה. עם סיום שירותו הצבאי, החל בלימודי השפה האיטלקית בבית הספר לשפות של האוניברסיטה הפתוחה. את תאריו האקדמיים השלים בחוגים היסטוריה, היסטוריה של עם ישראל, מחשבת ישראל ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. אלפרוביץ' מחזיק בשני תוארי "מוסמך" האחד בהיסטוריה כללית והשני במחשבת ישראל ובתואר "דוקטור" מטעם החוג להיסטוריה. את עבודת הדוקטורט שנושאה: "יחסי ישראל והרפובליקה הפדרלית הגרמנית בין השנים 1948-1965 והשפעתם על עיצוב ההתמודדות הציבורית עם השואה בישראל", חיבר בהדרכתו של פרופ' משה צימרמן.
אלפרוביץ  עומד בראש 'המרכז לחקר הביטוי החזותי של השואה בבצלאל' ומשמש כמרצה להיסטוריה והגות יהודית בבצלאל ובמכון הטכנולוגי חולון. כחבר סגל במכון מנדל למנהיגות. וכעמית מחקר בתוכנית שפיגל במרכז לחקר השואה ע"ש פינקלר באוניברסיטת בר-אילן.
בעבר שמש אלפרוביץ כפובליציסט ומבקר בעיתונים ומגזינים רבים. בין היתר כתב במדור הדעות של "ישראל היום", והיה מבקר ספרות במגזין Time Out תל אביב, ואף ערך את התשבץ הספרותי במוסף הספרים של "הארץ".
בשנת 2012 יצא לאור בהוצאת אחוזת בית ספרו "השליחות האחרונה" בו מסופר סיפור שלוחי חב"ד הרב גבריאל ורבקה הולצברג שנהרגו במתקפת הטרור במומבאי בשנת 2008.
אלפרוביץ נשוי, ואב לשלושה. אשתו, נעמה, היא נכדתו של סופר הילדים לוין קיפניס.