stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטוניו וילאס בואס
הערות שוליים

1 2  'ניו אייג nrg - באים לקרנבל?
1 2 3 4  'ניו אייג nrg - חלליות רודפות אחריך
↑  Flávio Cavalcanti entrevista Antonio Villas Boas (1978) - YouTube
↑  ANTONIO VILLAS BOAS: "TOTAL ABDUCTION" - page 6
Peebles, Curtis (1994). Watch the Skies!: A Chronicle of the Flying Saucer Myth. Smithsonian Institution Press. ISBN 1-56098-343-4.
Denzler, Brenda (2001). The Lure of the Edge: Scientific Passions, Religious Beliefs, and the Pursuit of UFOs. University of California Press. ISBN 0-520-22432-9.
Battaglia, Debbora (2005). E.T. Culture: Anthropology in Outerspaces. Duke University Press. ISBN 0-8223-3632-4.
| עב"מולוגיה ועב"מים |
| --- | --- | --- |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הראשון | תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947) • תקרית מנטל (1948) • תקרית וושינגטון (1952) • תצפית העב"ם של הטייס רולנד יוז (1952) • תקרית קקסבורג (1965) • תקרית טהראן (1976) • היעלמותו של פרדריק ולנטיץ' (1978) • תקרית יער רנדלשם (1980) • התצפית בעב"מים במהלך טיסה 1628 של ג'פאן איירליינס (1986) • גל תצפיות העב"מים בבלגיה (1990) • אורות פיניקס (1997) • סרטוני העב"מים של הפנטגון (2004, 2014, 2015 ו-2019) • התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר (2006) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השני | הבעירות הספונטניות בעיירה קנטו (סיציליה) (2003-2005) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השלישי | תקרית אורורה (1897) • תקרית רוזוול (1947) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הרביעי | חטיפתו של אנטוניו וילאס בואס (1957) • חטיפתם של בטי ובארני היל (1961) • חטיפת פסקגאולה (1973) • חטיפתו של טרוויס וולטון (1975) |  |
| גזעי חוצנים | אפורים • רפטיליאנים • אינסקטואידים (איש העש) • פליאדיאניים |  |
| תאוריות קשר בולטות | אזור 51 • גברים בשחור |  |
| שונות | חוצנים • חטיפה בידי חוצנים • נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית) • כדור ברק • בילי מאייר • בוב לזר • דייוויד גראש • הסיווג של היינק • פרויקט הספר הכחול • מעגלי תבואה |  |
עמותת חיים

| --- | --- |
 לוגו עמותת חיים עוצב ע״י דן ריזינגר בשנת 1986. (האותיות י׳ הוחלפו בניצנים שהפכו לעלים ירוקים, סמל לחיים).
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  דרך ז'בוטינסקי 138, רמת גן
 סינוף ארצי:  פתח תקווה, ירושלים, באר שבע, חיפה, רמת גן, תל אביב
 מקום פעילות:  ישראל ישראל
 מייסדים:  הורים לילדים חולי סרטן, ופרופ' רנה זיצוב
 חברים:  300+
 יושב ראש:  אבשלום כהן
 תקופת הפעילות:  25 ביוני 1984 – הווה (40 שנה)
 www.hayim.org
 קואורדינטות:  32°05′26″N 34°49′20″E﻿ / ﻿32.0906°N 34.8223°E﻿ / 32.0906; 34.8223
 he
 
"חיים" למען ילדים חולי סרטן בישראל או בקיצור: עמותת "חיים" היא עמותה התנדבותית ישראלית שפועלת להצלת חיים של ילדים חולי סרטן ללא מטרות רווח (מלכ"ר). ארגון זה נוסד בשנת 1984 על ידי הורים לילדים שטופלו במחלקה האונקולוגית, והוא המוסד הראשון שהוקם בישראל במטרה לסייע לילדים חולי סרטן.
העמותה מנוהלת על ידי ועד מנהל מתנדב ויו"ר מתנדב. יו"ר ומנכ"ל הוא אבשלום כהן, חתן פרס ״מגן שר הבריאות למתנדבים במערכת הבריאות״. כל חברי העמותה עושים עבודתם בהתנדבות וללא שכר. העמותה נושאת את "תו האיכות" של מגזר העמותות והמלכ"רים בישראל.
היסטוריה

עמותת חיים הייתה הארגון הראשון בישראל שהוקם למען ילדים חולי סרטן.
העמותה הוקמה ביום שני, 25 ביוני 1984, כ״ה בסיוון ה׳תשמ״ד על ידי כלת פרס ישראל לרפואה, פרופ' רנה זיצוב-מרכס, מנהלת המרכז הארצי להמטו-אונקולוגיה, וקבוצת הורים לילדים שטופלו במחלקה ההמטולוגית/אונקולוגית. מחלקה זו הייתה המחלקה היחידה בישראל להמטו-אונקולוגיה לילדים, והיא מוקמה בתחילה במרכז הרפואי בלינסון, והועברה למרכז הרפואי לילדים בישראל, ששינה את שמו למרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.
מטרותיה העיקריות של העמותה היו הקידום והסיוע למחלקה, למטופלים בה ולמשפחותיהם וכן יזום ומימון מחקר ופיתוח בכל הקשור לעבודה זו . לאחר שעמותת "חיים" עזרה בהקמתה של מחלקת אשפוז לילה, הראשונה מסוגה, לילדים חולי סרטן בבית חולים בלינסון בפתח תקווה, היא סייעה בהקמת המחלקה האונקולוגית לילדים במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע. ועם הזמן היא דאגה לכך שאיכויות הטיפול הרפואי והפסיכו-סוציאלי יהיו זהות בין כל המרכזים הרפואיים בישראל.
בהמשך, עמותת "חיים" עזרה בהקמת המחלקה להשתלת מח עצם לילדים, הראשונה מסוגה בישראל, במרכז שניידר. וגם כיום היא מסייעת לשפר את תנאי האשפוז והרווחה של הילדים המחלימים במרכזים הרפואיים ובבתי החולים בישראל.
לאורך השנים שימשו בהתנדבות כיושבי ראש העמותה - פנחס אפשטיין, גרשון רביד, ירון לב, עופר אבן.
בשנת 2016 אבשלום כהן, יו"ר העמותה, קיבל את מגן שר הבריאות למתנדבים מצטיינים על פועלו לאורך השנים בעמותת חיים.
סרטן ילדים בישראל

סרטן בגיל הילדות הוא נדיר מאוד. הנתונים בישראל ובעולם מדברים על 13 ילדים חולים מתוך כל 100,000 ילדים. שכיחות הסרטן בקרב ילדים בישראל עומדת על 2% (1 מכל 50 חולי סרטן הוא קטין). במהלך עשר שנים (2007-1998) שבהן נאספו נתונים התגלו בישראל 4,255 מקרים חדשים של סרטן בקרב ילדים וצעירים עד גיל 20. שיעורי התחלואה הארציים דומים לאלו המדווחים במדינות המערביות האחרות. בארץ מאובחנים כ־450 ילדים חולי סרטן מדי שנה.
לוקמיה (סרטן הדם) וגידולי מח הם הסוגים השכיחים ביותר של סרטן בגיל הילדות, כאשר כל אחד מהם מהווה כרבע מסך מקרי הסרטן בילדים. אחריהם מופיעות הלימפומה וגידולי העצם והרקמות הרכות, בנוירובלסטומה, גידולי כליה וגידולים אחרים נדירים יותר.
ככלל שעורי ההחלמה מסרטן בילדים ומתבגרים גבוהים ומגיעים ל-75% ויותר זאת בדומה לשיעורי ההחלמה המדווחים בארצות הברית. ישנן מחלות כמו לוקמיה ולימפומות מסוימות בהן שעורי ההחלמה עולים על 90%, ומחלות כמו גידולי מח בהן שעורי ההחלמה עדיין נמוכים.
תחומי פעילות

עמותת חיים פועלת להצלת חייהם של ילדים חולי סרטן בישראל. העמותה מטפלת בכלל הילדים החולים ללא הבדלי דת גזע ומין.
תחומי פעילות > קידום איכות הטיפול והשירות הרפואי

עמותת חיים היא חלוצה ומובילה שינויים מרחיקי לכת באיכות השירות הרפואי, והפכה לנושאת הדגל בקידום מצוינות בתחום הטיפול הרפואי הניתן לילד החולה. עיקר פעולתה של העמותה היא בשיפור הטיפול בילדים ובפעולות התורמות להצלת חיים ולהעלאת אחוזי ההבראה בקרב ילדים חולי סרטן. עמותת חיים פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם מנהלי המחלקות והרופאים במחלקות האונקולוגיות ילדים בארץ והיא שותפה לפריצות דרך בתחום הטיפול במחלת הסרטן בילדים, בעזרת:
רכישת ציוד ומכשור רפואי מהמתקדמים בעולם לשיפור האבחנה והטיפול בסרטן;
מימון תקני כוח אדם למחלקות האונקולוגיות: רופאים, אחיות, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, עובדי מעבדה ועובדים פרא-רפואיים.
מימון מחקרים רפואיים ומימון פיתוח שיטות מתוחכמות לשיפור האבחנה והתווית טיפול אופטימלי לילדים, במטרה להגדיל את אחוזי ההחלמה.
תמיכה באיגוד הישראלי להמטולוגיה ואונקולוגיה ילדים לשם איסוף מידע רפואי וריכוזו אודות מחלת הסרטן בילדים בישראל;
שיפור רמתם המקצועית של הצוות הרפואי באמצעות מימון כנסים והשתלמויות בישראל בשיתוף אורחים בעלי שם מרחבי העולם;
הקמת פורומים מקצועיים פסיכו-סוציאליים להשוואת הטיפול הניתן לילדים בישראל;
תחומי פעילות > טיפוח רווחת הילדים והסביבה התומכת

מחקרים בישראל ובעולם הוכיחו קשר ישיר בין מצבו הבריאותי של החולה למצבו הנפשי. עמותת חיים מעניקה לילדים רגעי אושר ושמחה באמצעות:
ארגון מסיבות וחוגים במחלקות האשפוז
טיולים בארץ וארגון ימי כיף לילדים ולבני משפחותיהם מחוץ למסגרת בתי החולים
נופש בחו״ל לילדים חולי סרטן
מסע אמהות לילדים חולי סרטן
מסע אבות לילדים חולי סרטן
תחומי פעילות > סיוע כלכלי

משפחות רבות נקלעות למצוקה כלכלית בעקבות מחלת הילד בשל ההוצאה הכבדה הכרוכה בטיפול בילד החולה. עמותת חיים מעמידה לרשות המשפחות סיוע כלכלי, כגון:
שירותי הסעות לטיפולים במחלקות האונקולוגיות בבתי החולים
סיוע כלכלי למשפחות נזקקות עם ילד חולה סרטן
פריסת העמותה

נציגות עמותה חיים נוכחות בכל המחלקות האונקולוגיות לילדים בישראל.
מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל - פתח תקווה
המרכז הרפואי שיבא (ספרא) - תל השומר
מרכז רפואי הדסה ילדים – עין כרם, ירושלים
המרכז הרפואי שערי צדק - ירושלים
המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה – באר שבע
מרכז רפואי העמק – עפולה
הקריה הרפואית לבריאות האדם רמב"ם (מאייר) – חיפה
המרכז הרפואי בני-ציון (רוטשילד) - חיפה
בית חולים דנה-דואק לילדים (איכילוב) – תל אביב
שקיפות כספית

כמוסד ללא כוונת רווח מטרת עמותת חיים איננה צבירת רווחים - אלא לעודד, לסייע, לעזור, ולממן את הטיפול והתמיכה בילדים חולי סרטן. העמותה מבוססת על כספי תרומות בלבד, וללא תמיכה ממשלתית. כלל הדיווחים הפיננסיים פתוחים לעיון הציבור במשרדי רשות התאגידים בירושלים, וכן מפורסמים באתר האינטרנט של עמותת חיים.
ראו גם

סרט תיעודי: עיניים של אבא (2021)
הערות שוליים

↑  אוסף מרכז שנקר לחקר העיצוב בישראל
↑  משרד המשפטים, רשם הפטנטים, סימן מסחרי רשום מספר 247186.
↑  אתמול, יום שלישי, 5.4.16, נערך בכנסת טקס הענקת "מגן שר הבריאות למתנדבים במערכת הבריאות", באתר משרד הבריאות, ‏6.4.16
↑  משרד הפנים-רשם העמותות, תעודה לרישומה של עמותה.
↑  פרופ' רנה זייצוב מרכס, באתר פרס ישראל
↑  ההסתדרות הרפואית- פרופסור רנה זיצוב.
↑  דקלה קפקא, סבתא חייכנית עם לחיים תפוחות,nrg, 2.5.2006
↑  פרס ישראל על חקר הרפואה הוענק לפרופ' רינה זיצוב משניידר.
↑  ערוץ החדשות הרפואיות של ישראל.
↑  ציוני דרך באתר מרכז שניידר.
↑  פרופ' יצחק יניב, סרטן בגיל הילדות – מסע מהקליניקה למעבדה וחזרה, מתוך מוסף "ביו+" / המאבק בסרטן / אוקטובר 2007.
↑  פרופ' מרים בן הרוש, עובדות חשובות על מחלות סרטן בילדים, 13.07.08.
↑  ענת זיו ופרופ' מרים בן הרוש, מתוך מגזין "אדם".
↑  שרית רוזנבלום, מחקר מגלה: באיזו עיר ילדים חולים יותר בסרטן?, באתר ynet, 31 ביולי 2012
↑  דן אבן, שיעור תחלואת ילדי ת"א בסרטן גבוה בהרבה משאר הארץ, באתר הארץ, 31 ביולי 2012
↑  פרופ' יצחק יניב, כתב העת לרפואת-ילדים-המטולוגית-אונקולגית, מרץ 2012.
↑  מתוך האתר לרפואת ילדים של האיגוד הישראלי לרפואת ילדים.
↑  פרופ' יצחק יניב, טיפול תומך בילדים חולי סרטן בישראל, מרץ 2012 .
↑  חזון ומטרה, אתר עמותת חיים .
↑  תקווה חדשה לילדים עם נוירובלסטומה: אפשרות לפריצת דרך משמעותית בטיפול המלווה בעלייה בסיכויי ההחלמה, 16/11/09.
↑  רשימת תומכות רווחה.
↑  רשימת המחלקות האונקולוגיות לילדים בישראל.
↑  שקיפות כספית - עמותת חיים, באתר www.hayim.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398914805171
גדעון לוי

| --- | --- |

גדעון לוי, 2011
 לידה:  2 ביוני 1953 (בן 71) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 עיסוק:  עיתונאי ופובליציסט
 מעסיק:  הארץ
 תחום סיקור:  הסכסוך הישראלי-פלסטיני
 פרסים והוקרה:  פרס לחופש ועתיד התקשורת (2003)  פרס סוקולוב (2021)  פרס אולוף פלמה (2015)  אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  levy_haaretz
 
גדעון לוי  (נולד ב-2 ביוני 1953) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי המזוהה עם השמאל הרדיקלי, חבר מערכת היומון "הארץ".
בעל טור שבועי בשם "אזור הדמדומים", המסקר מאז שנת 1988 את האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה, שומרון ועזה, בדגש על השפעת פעולותיה של מדינת ישראל, ובעיקר של צה"ל ושל המתנחלים, על אוכלוסייה זו. על פעילותו העיתונאית זכה לוי בכמה פרסים, ומאידך ספג ביקורת קשה. מופיע בטלוויזיה בישראל כמראיין, כחבר פאנל וכמשתתף בתוכניות דוקו-ריאליטי.
ביוגרפיה

גדעון לוי הוא הבכור משני בנים במשפחה. אימו, תיאה, במקור מצ'כיה, הגיעה לקיבוץ בארץ במבצע הצלה של ילדים. אביו, ד"ר היינץ (צבי) לוי, נולד בעיירה זאץ שבחבל הסודטים והיה משפטן ובן התרבות הגרמנית. לאחר השתלטות הנאצים עלה לארץ ישראל בספינת המעפילים טייגר היל, האחרונה שהגיעה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. סבו וסבתו של לוי נספו בשואה. משפחתו התגוררה ברחוב שטנד בתל אביב, שם למד לוי בבית הספר התיכון עירוני א'. נקרא על שם גדעון בכרך, שנהרג בקרב על כיבוש טנטורה במלחמת העצמאות. בנעוריו, לאחר מלחמת ששת הימים, טייל עם הוריו ברחבי יהודה ושומרון וביקר במערת המכפלה, בכותל המערבי ובקבר רחל. על תקופה זו כתב: "הייתי חלק מהאורגיה הלאומנית הדתית הגדולה של ישראל, שהחלה אז ומעולם לא נגמרה."
בשלהי שנות השבעים ובראשית שנות השמונים היה עורך וכתב בגלי צה"ל. בשנים 1978–1982 היה דוברו של שמעון פרס, וסייע לו לצד יוסי ביילין ובועז אפלבאום. הוא ליווה את פרס גם במערכת הבחירות הסוערת של 1981.
בנוסף לעבודתו כעיתונאי, הוא מלמד במכללה החברתית-כלכלית ובבית הספר "מנשר לאמנות". כן הוא משתתף בעצרות של ארגוני שמאל.
בשנים 1985–1995 היה נשוי לעיתונאית שרית ישי. לזוג נולדו שני ילדים, אחד מהם נפטר בינקותו. לאחר שזה נפטר אימצו את בנם השלישי. כיום מתגורר לוי ברמת אביב עם אשתו, העיתונאית השוודית קתרין אורמסטד.
ביוגרפיה > אזור הדמדומים

לוי נוהג מדי שבוע, ברציפות מאז 1988, לצאת לשטחים, בתחילה בליווי הצלם מיקי קרצמן ולאחר מכן הצלם אלכס ליבק, ולתעד את יחסה של ישראל לאוכלוסייה הפלסטינית, כפי שהוא נראה מנקודת המבט של הפלסטינים (בדרך כלל נקודת המבט של הפלסטיני הבודד או המשפחה הפלסטינית שבה עוסקת הכתבה). בלשונו של לוי, הוא בא "לספר את הסיפור כפי שהוא מתגלה לעיניי ולצערי, לא מתגלה לעיני מרבית הישראלים, שלא יודעים או לא רוצים לדעת מה קורה בשטחים". לוי תיאר את מטרת כתיבתו:
אני כותב בעיתון ישראלי, לישראלים, לא לפלסטינים. אני כותב לישראלים שרוצים לקרוא על מה שעובר על העם הפלסטיני שתחת הכיבוש הישראלי. אני כותב את הדברים מנקודת ראות ישראלית, שלא לומר מנקודת ראות פטריוטית בעיני עצמי. אני כותב בעיקר על מה שאנחנו מעוללים להם, לא כדי לעזור להם, לא כדי לעזור למישהו, אלא רק כדי שנדע.
בסדרת מאמריו "אזור הדמדומים" מתבונן לוי במצבים אליהם מגיעים הפלסטינים בשל המלחמה והמאבקים הפוליטיים. לוי סוקר את התוצאות האנושיות של העימות הישראלי-ערבי בצד הפלסטיני. מרבית מאמריו עוסקים באזרחים חפים מפשע לטענתו שנקלעו באקראי לזירות קרב בין כוחות הביטחון הישראלים לחמושים פלסטינים. לוי בוחן ומסקר בעין ביקורתית חלק מפעולותיה של ישראל בשטחי יהודה, שומרון, ובעבר גם ברצועת עזה – הריסת בתים, פגיעה ברכוש, פציעה במזיד ובשוגג, טיפול רפואי שנמנע, חוויית העקירה והפליטוּת של פלסטינים.
כלפי הטענה שהוא מאמץ את גרסת מרואייניו ללא בדיקה אמר:
ב-11 באוגוסט 2002, מונית ישראלית משוריינת שבה נסעו לוי ואנשי צוותו נפגעה מירי חיילי צה"ל באזור טולכרם. לדברי לוי, הביקור בטולכרם תואם מראש ואושר בידי אלוף פיקוד המרכז. החיילים ירו לעבר השמשה הקדמית בלי כל אזהרה מוקדמת. לוי טען כי נפתחה עליהם אש "על מנת להרוג", וכי ניצל רק מאחר שמדובר במונית משוריינת.
בשנת 2004 קיבץ לוי את סדרת מאמריו "אזור הדמדומים" בין השנים 1988–2003 לספר בשם "אזור הדמדומים – חיים ומוות תחת הכיבוש הישראלי", בהוצאת בבל.
בנוסף לטורו השבועי, "אזור הדמדומים", מפרסם לוי מאמרים בעמוד הדעות של "הארץ", וגם בהם הוא מרבה לטעון על עוולת שמבצעת ישראל כלפי הפלסטינים. עם זאת, בטורים אלו הוא עוסק גם בסוגיות אחרות המעניינות את החברה הישראלית, לדוגמה נושאי החינוך, הקמפיינים הפוליטיים ואף טורים שהעלו על נס את האמפתיה שהפגינו הגשש החיוור לחלשים בחברה, טור שפורסם בימים שלאחר מותו של ישראל פוליאקוב.
ביוגרפיה > אזור הדמדומים > ביקורתו על פעולות צה"ל

לוי מרבה למתוח ביקורת על פעולות צה"ל. לדוגמה, באחד מאמריו שעסק במבצע גשמי קיץ אמר לוי "דגל שחור משחור מתנוסס מעל לפעולה ה"מתגלגלת" בעזה" וטען כי פעולות צה"ל במהלך המבצע, שכללו לדבריו ניתוק מאות אלפי בני אדם מחשמל והרס תשתיות, אינן לגיטימיות. עוד אמר כי "מדינה שנוקטת צעדים כאלה אינה מבחינה עוד בינה לבין ארגון טרור".
במהלך מבצע עופרת יצוקה תקף לוי בחריפות, החל מיומו הראשון של המבצע, את מדיניותה של ממשלת ישראל. מעל דפי עיתונו התווכחו איתו על כך גיורא רום וא.ב. יהושע. כך למשל כתב לוי על תחילת ההפצצה האווירית המסיבית של מבצע עופרת יצוקה:
בהמשך תקף לוי את היציאה למלחמה בעזה, ואת פעולות צה"ל אותן הגדיר כפשעי מלחמה ותיאר את המבצע ככישלון של ישראל.
במהלך מבצע צוק איתן מתח ביקורת חריפה על טייסי חיל האוויר הישראלי בכתבתו "הרעים לטיס". בכתבה זו כתב: "הם גיבורים על חלשים, הכי חלשים, חסרי הישע שאין להם לא חיל אוויר ולא הגנה אווירית, בקושי עפיפון", והוסיף "איך אתה ישן בלילה, הטייס? האם ראית את תמונות ההרג וההרס שזרעת – בטלוויזיה, ולא רק דרך הכוונת?". מאמר זה ספג גינויים חריפים, כולל מאנשי שמאל מתון. בעקבות איומים על חייו, הוצמדה ללוי אבטחה. תלונות למועצת העיתונות על כתיבתו במהלך המבצע נדחו על ידי היועץ המשפטי של מועצת העיתונות, אילן שדי, ועל ידי נשיאת מועצת העיתונות, דליה דורנר.
ב-1 באפריל 2018, בעקבות צעדת השיבה הגדולה, שביומה הראשון נהרגו 16 פלסטינים, עשרה מהם מחבלים, פרסם ב"הארץ" מאמר בו כינה את צה"ל "צבא הטבח לישראל".
ביוגרפיה > אזור הדמדומים > התייחסותו לטרור הפלסטיני

בהתייחסו לפיגועים שביצעו פלסטינים בישראלים, מרבה לוי לציין פעולות שביצעה ישראל כלפי הפלסטינים ולהקביל ביניהם. למשל, בעקבות הפיגוע בישיבת מרכז הרב כתב:
דבר כמובן לא יכול בשום פנים להצדיק את ההרג הנורא של נערים בספרייה, אבל מן הראוי לזכור, גם בשעה קשה זאת, מה הצמיחה הישיבה הזאת ... במרכז הרב צמחו הרבנים שהובילו את המהלך הכי נפסד בתולדות הציונות. מרבית מחוללי הימין ההזוי ומחרחרי השנאה לערבים באו מספינת הדגל הזאת.
בתגובה על פיגועי הטרקטורים בירושלים כתב לוי מאמר המאשים את ישראל שהייתה הראשונה להכניס השימוש בדחפורים כאמצעי לחימה.
בריאיון שנתן לוי לקול ישראל בעקבות הלינץ' שנעשה בשני חיילים ישראלים אשר נכנסו בטעות לרמאללה הוא אמר כי הלינץ' היה מחריד אולם מיד לאחר מכן הזכיר כי הגופה הראשונה שצולמה כשהיא נזרקת מחלון הייתה גופת פלסטיני שנזרקה על ידי יהודים, לאחר פיגוע בבית שאן לפני 26 שנה, ואז הוסיף: ”בל נשלה את עצמנו שאנחנו צדיקים מוחלטים... הם עם כבוש שנלחם על חירותו. אנחנו עם כובש שיושב במדינתו ברווחה ובחוזק”.
ב-2013 כתב בטור ב"הארץ" שהוא מחכה למרד אלים של הפלסטינים וערביי ישראל כנגד המשטר הישראלי בטענה שהוא אכזרי יותר מהמשטר של לוב וסוריה.
פעמים אחדות הביע הבנה למניעי הטרור הפלסטיני. דוגמאות:
ב-15 ביוני 2014 טען שחטיפת שלושת הנערים נבעה מיחסה הנוקשה של ישראל לאסירים הפלסטינים ומהייאוש שבא עקב הפסקת התהליך המדיני.
בעקבות רצח תינוקת יהודיה בפיגוע דריסה בירושלים פרסם לוי מאמר שבו כתב כי הפיגוע "לא צריך להפתיע איש", וקרא לירושלים "בירת האפרטהייד הישראלי".
לאחר פיגוע הירי בצומת עפרה בדצמבר 2018, שבו נרצח עובר, כתב לוי: "אין לי סימפתיה לאנשים שמספסרים באסונות. אין לי סימפתיה לגזלנים. אין לי סימפתיה למתנחלים. אין לי סימפתיה למתנחלים, גם כשפוקדים אותם אסונות. אישה הרה נפצעת, ולדה מת מפצעיה, מה נורא מזה; הנסיעה בכבישיהם מפחידה, ההתנגדות האלימה לנוכחותם מתגברת — ואין בי שום סימפתיה לאסונם. לא חמלה ולא הזדהות."
ב-2016 הצדיק לוי את שרת החוץ השוודית מרגוט וולסטרם והאשים את ישראל בהוצאה להורג ללא משפט של פלסטינים שביצעו פיגועים נגד ישראלים.
ביוגרפיה > אזור הדמדומים > יחסו לבנימין נתניהו ומשפחתו

בינואר 2010, כאשר "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"הארץ" השתלחו בשרה נתניהו, יצא לוי נגדם, וכתב "הטיפול הציבורי בה נגוע ביותר משמץ של שוביניזם גברי מאוס".
החל מסוף שנת 2018, הוביל לוי קו המבקר את ההתעסקות, האובססיבית לטענתו, בבנימין נתניהו. לשיטתו, לנתניהו יש יתרונות וחסרונות רבים, והעיסוק בו מונע התעסקות בנושאים חשובים שעל סדר היום. כך, אף שהוא אינו מתומכיו, לוי מסביר כי הוא מעדיף את נתניהו על-פני החלופות המוצעות של השמאל הציוני, אותו מאשים בהיותו חלול וחסר כיוון. בספטמבר 2023 חזר בו מתמיכתו בנתניהו, ונימק: "נתניהו בשגיאת חייו הגורלית הובל או הוביל אל קצות הימין הקיצוני, האנטי־ליברלי והאנטי־דמוקרטי".
ביוגרפיה > אזור הדמדומים > נושאים נוספים

לוי הביע כמה פעמים תמיכה בחרם על ישראל ובקמפיין ה-BDS, בנימוק שזהו הסיכוי היחידי לגרום לישראל להפסיק את הכיבוש.
ב-2018, בעקבות פרשת האנטישמיות במפלגת הלייבור הבריטית, הביע לוי תמיכה בג'רמי קורבין.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש ועל רקע התפרצות נגיף הקורונה בישראל תמך בהצטרפות של בני גנץ ומפלגתו, "חוסן לישראל", לממשלה בראשות בנימין נתניהו.
ב-2020 התייחס לוי לדברי בצלאל סמוטריץ' שהילודה הבדואית היא "פצצת זמן". לוי הגיב אמר שמתנחלים מולידים יותר מבדואים ועורר סערה כשקרא לנעול את הרחם של נשות המתנחלים.
לעיתים קרובות הוא מבטא בכתיבתו עמדות נון-קונפורמיסטיות, כגון תמיכה בזכויות האסיר יגאל עמיר, תמיכה במעשהו של חננאל דיין שבחר שלא ללחוץ את ידו של הרמטכ"ל ועוד.
ב-14 בדצמבר 2023 בזמן מלחמת חרבות ברזל השתתף לוי בפורום בטורקיה וקרא ל"מעצמות הבין-לאומיות" להיכנס לרצועת עזה במטרה להוביל להפסקת אש בהקדם האפשרי.
ביוגרפיה > בטלוויזיה

לוי היה שותפו של חיים יבין בסדרה התיעודית "גחלת לוחשת" על עליית יהודי ברית המועצות.
בנוסף לכתיבתו ב"הארץ" עסק לוי בראיונות טלוויזיוניים בערוץ 3 של הטלוויזיה בכבלים. על סגנונו כמראיין אמר "אני משתדל להקשיב ולא להקשות, לא כשהמרואיין הוא רחבעם זאבי או יהודה עציון ולא כשהוא חיים הנגבי או אורי אבנרי". בשנת 1998, לפני הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, ראיין לוי את אהוד ברק במסגרת תוכניתו ב"תבל". בריאיון זה שאל לוי את ברק מה היה עושה לוּ נולד פלסטיני. ברק ענה כי "אם הייתי פלסטיני בגיל המתאים, הייתי נכנס בשלב מסוים לאחד מארגוני הטרור". ריאיון זה הוא בין הנודעים שערך לוי, בשל הסערה שעוררה התבטאות זו של ברק.
השתתף כחבר פאנל בתוכנית האקטואליה "מועצת החכמים" של ערוץ 10.
בשנת 2012 נמנה עם משתתפי סדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים" ביחד עם זוגתו קתרין אורמסטד שצעירה ממנו ביותר מ-20 שנה. בשנת 2013 נעשה עליו סרט בבימויו של בילאל יוסף בשם "נגד הזרם" ("Going Against the Grain") עבור ערוץ אל-ג'זירה.
ב-2015 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "הקודחים".
ביוגרפיה > נאומים פומביים

במרץ 2011 השתתף גדעון לוי ב"שבוע האפרטהייד הישראלי" שנערך בטריניטי קולג' באירלנד. בנאום שנתן באירוע זה ביקר לוי בחריפות את מדינת ישראל. לוי טען כי "מפעל ההתנחלויות הוא פשע" והשווה בין הכיבוש הישראלי של השטחים למשטרי העריצות בעולם הערבי. לוי אף אמר כי "המשטר הישראלי מושחת מבחינה מוסרית" וטען כי לישראלים אין נקיפות מצפון בגין הכיבוש בגלל הדה-הומניזציה והדמוניזציה שעושה התקשורת הישראלית לפלסטינים.
הפולמוס סביב כתיבתו

כתיבתו של לוי מעוררת פולמוס נרחב, הבא לידי ביטוי בתגובות חוזרות ונשנות למאמריו במדורי המכתבים למערכת של "הארץ", כמו גם באמצעי תקשורת אחרים. מספר מבקרים האשימו את לוי בכך שלא גינה את הטרור הפלסטיני כנגד ישראל, או אף הצדיק אותו. שבועון החדשות הגרמני "דר שפיגל" כתב על לוי שהוא "הפרשן (הישראלי) הרדיקלי ביותר" וטען שהוא הסיבה העיקרית שניתנה על ידי קוראי "הארץ" לביטול מנויים לעיתון. לוי עצמו חיזק טענה זו כאשר אמר כי במשרדי עיתון "הארץ" קיים תיק עבה ובו הודעות מקוראים קבועים של העיתון על ביטול מנויים בעקבות קריאת הכתבות שלו. בין מבטלי המנוי לעיתון היו גם עיתונאים ואנשי ציבור דוגמת עירית לינור שטענה כי "הארץ" הפך לעיתון שמאלני רדיקלי, אנטי-ציוני ובעל אג'נדה פרו-פלסטינית. כדוגמה לדבריה היא הזכירה את לוי עליו כתבה:
עמוס שוקן, המו"ל של "הארץ" התייחס לכתיבתו של לוי (במענה לביקורת של עירית לינור):
על יחסו של לוי ללינץ' ברמאללה פרסם העיתונאי נחום ברנע מאמר ביקורת באתר "העין השביעית" בשם "מבחן הלינץ". הוא כתב כי אירועי אוקטובר 2000 היו ללוי "שעה של מבחן משולש: איזה עיתונאי אתה? איזה בן-אדם אתה? איזה ישראלי אתה...? לוי קפץ בקושי מתחת לרף".
יש שביקרו את לוי על אמינות כתבותיו. למשל, בדצמבר 2005 פרסם לוי את סיפור "נוהל חמור", ובו כתב ששוטרי מג"ב התעללו בפלסטיני למוות על ידי קשירתו לחמור. העיתונאי אמנון דנקנר כתב שמדובר בסיפור שלא היה ולא נברא. על לוי נמתחה ביקורת שלא חזר בו ולא התנצל על הפרסום המוטעה. דנקנר ציין עוד מקרה שבו חזר לוי על טענה נגד צה"ל, אף על פי שאף היא הופרכה.
לוי אינו דובר ערבית, שפתם של מושאי כתיבתו ועל כן מסתייע במתורגמנים מקומיים. כאשר נשאל על כך אמר: "זה המחדל הגדול שלי. היה לי מורה פרטי ובמשך שנה הצלחתי לקלוט רק מילה אחת, שהיא 'תודה' (שגם ידעתי אותה לפני כן)". מבקריו טוענים כי דיווחיו לוקים בחסר בעקבות זאת.
הפובליציסט בן-דרור ימיני פרסם מאמר ביקורת חריף על לוי בו הוא טוען לשקרים שאמר לוי בריאיון לעיתון זר, מאמר זה גרר סדרת מאמרים בו לוי וימיני התנצחו אחד עם השני. ימיני נחשב לאחד ממבקריו החריפים של לוי ובין היתר השווה אותו לפוליטקאי הבריטי ג'ורג' גאלווי, וטען כי חלק ניכר מהדה-לגיטימציה של מדינת ישראל מקורה בסילוף האמת פרי עטו של לוי.
בנובמבר 2013 נזף בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות ב"הארץ" ובגדעון לוי, על מאמר של לוי שבו טען שהרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע נעשה בהשפעת שירותו של הרוצח במשמר הגבול, אולם בית הדין לערעורים של המועצה הפך את ההחלטה מספר שבועות לאחר מכן בקובעו כי חופש הביטוי נועד "לאפשר גם הצגה של תזות קיצוניות, מקוממות ומרגיזות".
פרסים

לוי זכה בכמה פרסים ישראליים ובין-לאומיים, בהם:
אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג, 1996
פרס העיתונות הישראלית, 1998
פרס לחירות התקשורת ולעתידה (פרס לייפציג לתקשורת), 2003‏
פרס אולוף פאלמה, 2016
פרסים > פרס סוקולוב

גדעון לוי זכה בפרס סוקולוב לעיתונות הכתובה לשנת 2021
דניאל נבו

אין תמונה חופשית
דניאל נבו (נולד ב-1958) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בירדן.
נבו נולד וגדל בבאר שבע. הוא החל את שירותו במשרד החוץ בשנות ה-80. ביו תפקידיו כיהן כקונסול ישראל בסידני שבאוסטרליה, וכציר מדיני בשגרירות ישראל בעמאן, ולתקופה קצרה כממלא מקום השגריר שם. לאחר מכן היה מנהל מחלקת המים במשרד החוץ. בשנת 2009 החליטה הממשלה למנותו לשגריר ישראל בירדן.
בזמן כהונתו נערכו בירדן הפגנות נגדו ונשמעו קריאות של חברי פרלמנט ירדנים לגירושו. בעקבות הפגנות אלה נאלץ נבו מספר פעמים להתפנות לישראל. בינואר 2010, זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו, נכשל ניסיון התנקשות בו לאחר ששיירה דיפלומטית ישראלית הותקפה בדרכה מעמאן לישראל. נבו עצמו, שהיה המטרה לפיגוע, לא היה בשיירה.
נבו נשוי ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  דניאל נבו מונה לשגריר החדש בירדן, באתר nrg מעריב, 11 באוגוסט 2009
↑  נכשל ניסיון התנקשות בשגריר ישראל בירדן, באתר חדשות 2, 14 בינואר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דורותיאה ליביו

| --- | --- |

צילום מ-2005
 לידה:  21 בפברואר 1926 רומניה 
 פטירה:  21 בדצמבר 2023 (בגיל 97)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  אופרטה, מיוזיק הול 
 שפה מועדפת:  עברית, יידיש, רומנית 
 בן או בת זוג:  פאול קוסלה 
 
דורותיאה ליביו (Dorothea (Dorothy) Livio; ברומנית - Doroteea Liviu;‏ 21 בפברואר 1926 – 20 בדצמבר 2023) הייתה זמרת אופרטה, מוזיקה קלה ומיוזיק הול שהייתה פופולרית בישראל בשנות ה-50. היא הקליטה, בין השאר, שירי זמר עבריים שהולחנו על ידי בעלה, פאול קוסלה ומלחינים אחרים.