stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רקמה (מלאכת יד)
הרקמה לעומת מלאכות דומות

הרקמה אינה ממלאת צורך מעשי אלא נועדה ליופי וקישוט. חייטים, תופרים ומעצבים משתמשים בטכניקה זו.
בניגוד למלאכות טקסטיליות כמו אריגה או סריגה המייצרות את המשטח תוך כדי הפעולה, רקמה נוצרת על משטח קיים, על ידי החדרת חוטים לתוכו באמצעות מחט. הבדל נוסף בין רקמה לבין עבודות מחט אחרות הוא הדמיון של הרקמה לציור: ברקמה, החוטים והמחט תופסים את מקומם של הצבעים והמכחול וניתן לראות בה מעין "ציור" על בד.
אפשר גם לשלב רקימה עם הטלאה רגילה לצורך תיקונים או הטלאה קישוטית. שילובים של הטלאה קישוטית ורקימה משמשות ליצירת עבודת טלאים (אנ'), שהיא אחת מהאומנויות הנקראות אמנות סיבים.
לעומת מלאכת התפירה, שמטרתה לחבר בדים על מנת ליצור את המוצר ותוך כדי כך להסתיר את התפרים עד כמה שניתן, הרקמה מבליטה תכים שונים ולעיתים אף מוסיפים להם חרוזים, פנינים, פייטים, רצועות מתכת, נוצות ואלמנטים שונים נוספים לקישוט.
כמו רוב מלאכות היד, הרקמה דורשת מיומנות טכנית. כדי לבצע את פעולת הרקמה יש צורך באריג כאשר החומרים שבדרך כלל עליהם רוקמים הם: משי, כותנה, פשתן, צמר. כמו כן יש צורך במספריים, חוט ומחט.
כלי עזר נוסף הוא החישוק – מסגרת מעץ או פלסטיק למניעת עיוות הדוגמה ולמתיחת הבד, דברים המקלים על פעולת הרקמה.
ברקמה קיימים למעלה מ-400 סוגי תכים שונים.
רקמה יהודית

במסורת היהודית, רוקמים לשבת מפית לכיסוי חלה, תיק למצות לליל הסדר, פרוכות, מזרח שיוויתי, חופות, מעילי תורה וחיתולי תורה המכונים "וימפל".
המוטיבים הם לרוב אותיות האלף-בית העברי, דקלים, ציפורים, המנורה. שבעת המינים, הכותל המערבי.
באוסף המוזיאון היהודי בלונדון ישנן כריות רקומות לכיסא אליהו שנועד לטקס ברית המילה. הכריות היו פעם בבית הכנסת הגדול של לונדון.
באוסף "מוזיאון ארצות המקרא" בירושלים ישנם קמעות רקומים, למשל צעיף הגנה לאישה הרה, מ-1900 בקירוב, טורקיה, הרקום בשמות המלאכים המגוננים "סנוי", "סנסנוי" ו"סמנגלף"; חגורת ראש ליולדת מ-1900 בקירוב, ממרוקו; ונרתיק לקמיעות מכורדיסטן.
בספר "כסות ומסר של יהודים בארצות האסלאם", שכתבה אביבה מולר-לנצט, ישנו אוצר של תיאורים וצילומים של בגדים רקומים של יהודי תימן, מרוקו, בוכרה ועיראק.
בקטלוג של תערוכת "פריטים יתומים" (Orphan Objects), שהוציא המוזיאון להיסטוריה יהודית באמסטרדם מופיעים מפות, פרוכות, כיסוי חלה, בגדים, חיתולי תורה, טלית קטן ארוג ורקום, טלית קטן סרוג ואף פריטים שנוצרו בזמן השואה.
רקמה כביטוי פמיניסטי ופוליטי

בתולדות האמנות מלאכות היד כגון רקמה וקישוט הבית נחשבו כמלאכות נשיות וככאלה לא נחשבו כחלק מה'אמנות היפה', רקימה, תפירה, ציור על משי, הטלאה לא היו חשובים כמו ציור ופיסול.
ילדות למדו רקמה בעיקר כדי לתרגל כל מיני תכים שהיו אמורים לשמש אותן בבגרותן לתפירה ולתיקוני טקסטילים שונים. ילדות למדו גם קרוא וכתוב על ידי הכנת דוגמית רקומה של אותיות ה-א-ב הלטיני (ABCD) ברקמה המדמה אותיות כתב ואותיות דפוס. ליד ומסביב הן בדרך כלל רקמו פסוק מספרי הקודש הנוצריים, ספרות כדי שתוכלנה לנהל את משק הבית, כשנערה סיימה את הדוגמית, היא הוצגה על קירות הבית, כדי שחתנים עתידיים יראו שהיא מוכשרת לעבודת הבית.
באוסף מוזיאון ברוקלין, ישנה רקמה בלתי גמורה שנרקמה בזמן מלחמת האזרחים (1861–1865) שנה אחת לפני שהעבדות הוכרזה כלא חוקית, אך בשלב בו עבדים שברחו עדיין הוחזרו לדרום. היצירה רקומה בצמר על נייר.
בשנות ה-1960 יחד עם אמנות הפופ והתעוררות התנועה הפמיניסטית התחילו אמניות נשים להשתמש באופן מודע ליצור אמנות נשית שנשענת על "המלאכות הנשיות". אמניות כמו מרים שפירו, ג'ודי שיקגו, פיית' רינגולד וקיילי נורטון (Kylie Norton) התחילו גם להראות מחזות ביתיים, איברי גוף נשיים.
ב"ניו יורק טיימס" כותבת העיתונאית א. תמי קים (E. Tammy Kim) ב-29 בדצמבר 2018, מאמר דעה בשם "The Feminist Power of Embroidery". לטענתה כשהיא נוטלת חוט ומחט היא מתחברת לשורה ארוכה של נשים שהפכו את מלאכות הבית שהיא מכנה אומנויות הבית להבעה פוליטית. היא מספרת שבבית הוריה שבטקומה וושינגטון, תלויה על הקיר יצירה שסבתה רקמה בסביבות 1941 בהיותה בתיכון בקוריאה תחת הכיבוש היפני. הסבתא וחברותיה נאלצו אז לשנות את שמותיהן לשמות יפניים. הכותבת סוברת שהרקמה שחררה אצל הנערות הרוקמות כעסים. היא בעצמה שבה לרקום כחלק ממצעד הנשים 2017.
ארגוני רוקמות מארצות מסביב לעולם ארגנו בשלהי 2019 את מבצע "25 מיליון תכים, תך אחד לכל פליט", כדי לעורר מודעות שבעולם יש היום 25 מיליון פליטים. נשים מכל הארצות מוזמנות לרקום פיסת בד עם רקמה בהתאם להנחיות של המארגנות והכוונה הייתה להציג זאת בציבור בסקרמנטו בארצות הברית, ביום הפליט הבין-לאומי.
רקמה במיחזור משביח

לפני המצאת הדפוס, בימי הביניים, כתבו ספרים ביד על גווילים או קלפים, הכתיבה ארכה זמן ממושך, ולעיתים אם קרתה שגיאה או תקלה לכתב היד, בעליהם או כותביהם המציאו כל מיני שיטות כדי לתקן את כתב היד היקר. בימי הביניים היו כתבי יד שנכתבו על עורות עגלים או כבשים לאחר שנוקו ויובשו ונמתחו על מסגרות. בתהליך זה לעיתים הופיעו חורים או סדקים בעור. בגלל יוקר התהליך השתמשו גם בעורות הלא מושלמים הללו לכתיבה (לספר אחד נדרשו כ-20 עורות עגלים). לפעמים הכותבים כתבו מסביב לחור או הסדק, אבל לעיתים גם תיקנו אותם. בין שיטות התיקונים נמצאו גם תיקונים בתפירה עם חוט גס שמעליו דבק בשכבה כה עבה שלאחר היבוש יכלו להוציא את חוט התפירה.
בקבוצת כתבי יד שנוצרו במנזרים בשווייץ ובדרום מערב גרמניה מהמאה ה-12 ועד המאה ה-15, בכתבי יד אלו מופיעים תיקוני חורים וסדקים רקומים בחוטי משי צבעוניים. רוב החוטים הם בצבעי צהוב, ירוק, וורוד, כחול, וסגול. שנוצרו כולם מצמחים. התכים שונים וייתכן שחלקם נעשו בזמן יצירת כתב היד וחלקם נוספו עם הזמן. לא ידוע מי רקם את התיקונים הללו, אבל מקובל שלרוב הרקמה נעשתה בידי נזירות או נשים אחרות שהיו קשורות למנזרים. תארוכים של הרקמות מראים שנעשו בזמן שהיה יותר ביקוש לספרים, כך שיכול להיות שנעשו גם כי הזדקקו ליותר דפים.
הרבה דורות של אמותינו וסבותינו השתמשו ברקמה, כדי להעלים כתמים או פגמים בבגדים, מצעים או מפות שולחן, שכבר אי אפשר היה לנקות או לתקן אותם. מתחילת המאה ה-21 כשהמודעות לזיהום הסביבה על ידי זריקת בגדים הולכת וגוברת, הרקמה היא אמצעי יצירתי להמשיך ולהשתמש בבגד, שכבר נמאס על הלובש/ת או כשהבגד בלוי.
נשים שרקמו כל חייהן, לעיתים מותירות אחריהן רקמות בלתי גמורות. היורשים לעיתים מנסים לסיים את היצירה, אבל לרוב הם זורקים או מוכרים את היצירות הלא גמורות אליהן. יש אמניות שהחליטו לסיים יצירות כאלו, לפעמים בעצמן ולפעמים בעזרת הקהילה.
רקמה בישראל

לאחר קום המדינה והקמת לשכת הנשיא, היה צורך בהכנת סמלים ודגלים רקומים בחוטי זהב ומשי, ולצורך כך פנו ב-1949 לרוקמת לוטה אנגל הקר שהתמחתה עוד במולדתה גרמניה ברקמת קנטיל (רקמה בחוטי זהב וכסף המושחלים בקטעי צינוריות). היא רקמה גם דגלונים למכונית הנשיא, סמלים למשרדי הממשלה השונים וב-1949 רקמה גם את סמל מכון ויצמן על גלימות האקדמיות של המדענים. באולם ויקס במכון מוצגות חלק מרקמותיה.
לדגל הרמטכ"ל יש גרסה ימית שרקעה כחול ובקנטון הדגל נמצא דגל ישראל באורך 58 סנטימטר וברוחב 35 סנטימטר. בפינה הימנית התחתונה של הדגל נמצאים רקומים בצבע זהב סמל המטה הכללי של צה"ל ולצידו שני ענפים.
ב-1954 הקימה רות דיין חברה להלבשה ורקמה בשם "משכית" כדי לספק עבודה לעולים שידעו מלאכות. היא עודדה רוקמים מארצות שונות לפתח את הידע שהביאו עמם מהגלות נשים רבות בארץ קנו אז חולצות עם רקמה תימנית.
בשנות ה-1960 הרקמה התימנית כה נפוצה בישראל, עד שהסופרת אסתר קל הציעה בספרה "לבת וגם לבן לא יזיק לדעת" כיצד למחזר שמלה ישנה בעזרת רקמה תימנית ואף נתנה הדרכה בסיסית לכמה תכים.
אמני-סיבים רבים בארץ רוקמים ומציגים תערוכות חדשניות. לדוגמה, איתמר שגיא יצר קערות, ספר רקום, כיסא ועוד. מרגלית בסן היא אמנית ירושלמית שמרבה לרקום נופי ירושלים וטבע. ציפי דגן רוקמת שילוב בין זכרונות בירושלים לחיים בקיבוץ.
בספטמבר 2019, הוצגה בירושלים יריעה רקומה בשם "רוקמות אור". 5,200 נשים מ-11 ארצות נענו לקריאה לרקום פיסת בד במידות שנקבעו מראש, לזכרה של אורי אנסבכר, שנרצחה בפברואר 2019 בפיגוע טרור. הפיסות חוברו יחדיו ליריעה שאורכה 23.5 מטר ורוחבה כ-3 מטר.
רקמה ומדע

האסטרונומית ססיליה פיין-גפושקין, הייתה רוקמת מיומנת ונלהבת וסורגת כל חייה. ב-1975, פיליפ א. צ'ארלס (Philip A. Charles) וי. לאונרד קולהאן (אנ') כתבו מאמר "X-rays from Supernoiva Remnants" בסאינטיפיק אמריקן שבו שילבו תמונות צבעוניות של קאסיופיה A. המתמחה ג'ון ר. ויטמן (John R. Whitman) ששכר חדר בביתה של המדענית. התלהב מהצבעים וצורות האבסטרקט של הקאסיופאה והחליט ליצר ערכת רקמה למכירה. הוא פנה למדענית והיא רקמה את הקסיופיאה שנמצאת כעת בארכיון אוניברסיטת הרווארד.
האמנית/חוקרת נוירולוגית לאורן יואיט (Lauren Hewitt) רוקמת חיידקים, חלקי המוח, עצבים ועוד. היא טוענת שהרקימה עוזרת לה בהבנת מחקריה.
רקמה על חומרים שאינם בד

אפשר לרקום גם על חומרים שונים מבד.
במאה העשרים אמנים שונים רקמו על "חפצים שנמצאו" (Found Object) כגון עץ. צדפים, נוצות, מפתחות ישנים וכדומה.
אמנית הסיבים Severija Inčirauskaitė-Kriaunevičienė מליטא רוקמת דוגמאות קלאסיות של פרחים בתך משוכל על מתכות שונות מכסי ודלתות מכוניות, כפות ומנורות.
רקמה מרפאת

באנגליה ב-1997 הקימה הליידי אן טרי (Anne Tree) את ארגון FCW (Fine Cell Work) שבמסגרתו התחילו ללמד אסירים תפירה ורקמה. מאז הקמת הארגון לפני 25 שנים, למדו יותר מ-8,000 אסירים ב-32 בתי סוהר לתפור ולרקום, כהכנה להשתלבותם בחברה. אסיר לשעבר בשם סבסטיאן סיפר לכתבת, שאיש אינו מכין אסיר לעובדה שהחיים בבית הכלא משעממים, והתפירה והרקמה שלמד עזרו לו לעבור את התקופה הזו. היצירה הראשונה שיצר היה קישוט בצורת תרנגול הודו לחג המולד. הוא נהנה מהיצירה הזו מאוד. גאוותו העיקרית הייתה ביצירת בובות פינגווין שנמכרו לחנויות של "הריטאג". האסירים מקבלים תשלום עבור יצירותיהם ולפי דבריה של ויקטוריה גיליס (Victoria Gillies) המנהלת בפועל של FCW הם גם נהנים מהיצירה ומפתחים את ההערכה העצמית שלהם. כאשר פרצה הקורונה בעולם, הוגברו תנאי הבידוד בבתי הסוהר ואסירים הוחזקו סגורים בתאיהם למשך 23 שעות ברצף, הארגון שלח 2,000 מוצרים לבתי הסוהר כדי שהאסירים יוכלו לרקום בתאיהם. מאז היווסדו של הארגון שיעור החזרה לפשע של האסירים שעמם עבדו הוא רק 2% לעומת 46% בין יתר האסירים באנגליה.
רקמה נכללת גם בתפירה איטית, שנחשבת בעיני אנשים רבים כפעולה מרגיעה. שבה האירשה או האיש יושבים ועוסקים בפעילות ידיים ומתמקדים בתפירת שתי פיסות בד או פיסת בד ובגד שהתבלה, ועל ידי הכנסת המחט לבד העברתה מתחת והוצאתה תוך שהיא גוררת אחריה חוט רקמה שבולט על רקע הבד. בספרה Slow Stitch and the art of Knowing yourself כותבת איוון פוקס (Yvonne Fuchs) שבעזרת כך שסגלה לעצמה את התפירה האיטית היא נרפאה, כמה שנים לפני כתיבת הספר כשהיו לה בעיות רצינות בבריאות הגוף והנפש שלה. היא הייתה זקוקה למקום ולעיסוק שישחררו אותה ממחויבויות ואילוצים.
רקמה של ציורי אמנות

בחנויות הרקמה אפשר לקנות בדי קנווס שעליהם מודפסות העתקים של יצירות אמנות מוכרות. כמו כן יש ספרים שבהם מעצבים מתרגמים ציורים של אמנים לרקמות.
ב-1990 פרסמה המעצבת הבריטית פט מאנציני (Pat Menchini) את הספר The BEATRIX POTTER Needlepoint Book עם רקמות וסריגות אותן עיצבה על פי ציוריה של ביאטריקס פוטר. המעצבת גם הוסיפה דוגמאות והוראות עבודה, שעל פיהן אפשר ליצור את תרגומי הרקמה והסריגה הללו.
ספרי רקמה ישראליים

"מטבעות בראש" כיסויי ראש מסורתיים של נשים ערביות ובדוויות, אוצרת: ססיליה מאיר, תרגום לאנגלית: יעל שפירא, מוזיאון ארץ-ישראל, תל אביב. 2002
"צמחיאל אגדה ורקמה", בעט – ברוך צ'יזיק, במחט – נעמי צ'יז'יק-אילון, דפוס ח.ש. חלפי בע"מ, מהדורה מחודשת התשס"ג–2003. מסת"ב: 965-05-1193-8
"ערבסק: רקמה עממית של ערביי הארץ" – זיוה עמיר, מסדה-פרס, 1983
"רקמות עמים", מגינה שלאין, הוצאת מגינה שלאין, 2007
"גנים פורחים בדרך המשי", יריעות רקומות מאוזבקיסטן (קטלוג תערוכה), רחל חסון, יד ל"א מאיר, המוזיאון לאמנות האסלאם, 2001
ניצה פרילוק, הקסם של תמונות בד רקומות שב ומתגלה במוזיאונים, באתר הארץ, 19 באפריל 2022
Wilde Bloemen uit het Heilige Land in Kruissteek, Paula Frank-Boas, fotografie: Uzi Paz, Strengholt 1981 ISBN 90 6010 450 1
Arabesque: Decorative needlework from the Holy Land, Ziva Amir, Van Nostrand Reinhold, 1977
ראו גם

סריגה
תפירה
אמנות סיבים
טלאים (מלאכת יד)
פמיניזם
אמנות פמיניסטית
מיחזור משביח לבגדים
זיגזג (מלאכת יד)
בורו (טקסטיל)
קנטה (טקסטיל)
תפירה איטית
רקמת צלבים (מלאכת יד)
איחוי (מלאכת יד)
יואל שפרן

יואל שפרן הוא ספורטאי ספורט נכים לשעבר ושחקן כדורסל כיסאות גלגלים.
בשנת 1970 השתתף לראשונה במשחקי סטוק מנדוויל, ובתחרות טניס שולחן הגיע למקום הרביעי.
שפרן היה שחקן פעיל ובולט בנבחרות הכדורסל של איל"ן בהרצליה ושל מרכז הספורט לנכים ובנבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים, איתה זכה במדליית כסף במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) ובמדליית זהב במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980). את הופעתו האחרונה במשחקים הפאראלימפיים עשה במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), בהם סיימה הנבחרת ברבע הגמר.
בשנת 1978 השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה. בשנה קודמת זכתה הנבחרת בגביע אירופה ושפרן לא השתתף במשחק הגמר לאחר שנפצע במשחק חצי הגמר.
בשנת 1979 השתתף עם הנבחרת באליפות העולם.
בשנות השמונים שיחק גם טניס כיסאות גלגלים והתחרה באליפות ישראל.
שפרן מתגורר ברעננה. בשנת 2001 הקים את חברת קומרסין לייבוא מהמזרח הרחוק ולמסחר במוצרי קרמיקה.
אני אוהב אותך לאה

| --- | --- |

 סינגל בביצוע צביקה פיק
 מתוך האלבום מה עכשיו?
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  קוליפון
 כתיבה:  אהוד מנור
 לחן:  צביקה פיק
"אני אוהב אותך לאה" הוא משיריו הבולטים והמצליחים של צביקה פיק, מילותיו נכתבו על ידי אהוד מנור והוא הולחן על ידי צביקה פיק עצמו. השיר הוא ביטוי אמנותי המתייחס לסיפורי המקרא אודות יעקב, לאה ורחל.
השיר נכלל באלבומו של פיק "מה עכשיו". הוא נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של קול ישראל ב־19 באוגוסט 1974, ובשיאו הגיע למקום השלישי במצעד. בסך הכול צעד השיר תשעה שבועות, ובמצעד השנתי תשל"ה של התחנה דורג במקום ה־14.
תוכן השיר

השיר כתוב בסגנון "מכתב שלא נכתב", ואהוד מנור שם בפיו של יעקב אבינו (שבפזמון קורא לעצמו בשמו השני - ישראל) דברי פיוס ונחמה ללאה, שנאמרים בשתי נקודות זמן שונות.
תוכן השיר > הבית הראשון

בבית הראשון המשורר מתאר את הבוקר בו גילה יעקב שלבן רימה אותו "וַיְהִי בַבֹּקֶר, וְהִנֵּה-הִוא לֵאָה" (בראשית כ"ט 25), אבל לא מתמקד כמו הטקסט המקראי במעשה ההונאה של לבן אלא בטרגדיה של לאה שידעה שיעקב אוהב את אחותה ושדברי האהבה שאמר לה בטרם גילה שרומה ("כשלחשתי באוזנך את שמה") - לא כוונו אליה.
יעקב מתרץ זאת בשיר בשכרונו ("וראשי הלום שיכר") בעקבות המשתה שערך לבן בליל אמש "וַיֶּאֱסֹף לָבָן אֶת-כָּל-אַנְשֵׁי הַמָּקוֹם, וַיַּעַשׂ מִשְׁתֶּה" (בראשית כ"ט 22).
תוכן השיר > הבית השני

הבית השני נמצא בנקודת זמן אחרת בסיפור המקראי, לאחר שלאה ילדה את בניה.
וַיַּרְא יְהוָה כִּי-שְׂנוּאָה לֵאָה, וַיִּפְתַּח אֶת-רַחְמָהּ; וְרָחֵל, עֲקָרָה (בראשית כ"ט 31), וכך על פי הסיפור המקראי לאה זכתה בשישה בנים, בשעה שרחל הייתה עקרה.
יעקב מתייחס לכך בשיר בנסותו לפייס אותה (איתו ועם אחותה):
"שבע השנים חלפו מזמן" המוזכרות בשיר לא ברור אם הכוונה לשבע השנים הראשונות שיעקב עבד לכאורה עבור רחל אך בדיעבד עבור לאה, או השניות שעבד במפורש עבור רחל.
תוכן השיר > הפזמון

תחילת הפזמון ("הנה ימים רבים חלפו ושתי ידי עייפו") מתייחסת כנראה לשנים בהן הדובר עבד עבור שתי נשותיו.
ההתייחסות לעיני לאה ("ועינייך מה יפו, כעיני רחל") קשורה לפסוק "וְעֵינֵי לֵאָה, רַכּוֹת; וְרָחֵל, הָיְתָה, יְפַת-תֹּאַר, וִיפַת מַרְאֶה" (בראשית כ"ט 17), שמהאופן בו הוא מנוסח משתמע שעיניה של לאה לא היו יפות.
שמו של השיר - "אני אוהב אותך לאה" המופיע בפזמון, מתייחס בעקיפין לכתוב "וַיַּרְא יְהוָה כִּי שְׂנוּאָה לֵאָה" (בראשית כ"ט 31),
וזאת בשעה שעל אחותה רחל נאמר "וַיַּעֲבֹד יַעֲקֹב בְּרָחֵל, שֶׁבַע שָׁנִים; וַיִּהְיוּ בְעֵינָיו כְּיָמִים אֲחָדִים, בְּאַהֲבָתוֹ אֹתָהּ" (בראשית כ"ט 20),
ואף משווה ביניהן "וַיֶּאֱהַב גַּם-אֶת-רָחֵל מִלֵּאָה" (בראשית כ"ט 30).
שבועתו "אם אשכח אותך לאה, שמי לא ישראל" מתייחסת לפסוק "אִם אֶשְׁכָּחֵךְ יְרוּשָׁלָ‍ִם" (תהילים קל"ז 5).
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | קול ישראל | 3 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1975)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1975)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1975)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1975)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | קול ישראל | 14 |  |
ביצועים

נוסף לצביקה פיק ביצעו את השיר אחרים, וביניהם:
ישי לוי באלבום להתחיל מבראשית (1989)
אוריאל שלומי באלבום שירי נשמה (1989)
אורי פיינמן באלבום אהבה מחודשת (1993)
זהבה בן
יהודה סעדו
שימי תבורי
עידו ברטל (2022)
הריקוד

לשיר חובר ריקוד על ידי ישראל יעקובי ב-1994.
השיר בספרי תווים

צביקה פיק, כל השירים כל המנגינות, עמ' 58, ספרית מעריב, 1982. (הספר בקטלוג ULI)
לשיר עם אפי נצר: השירים שאנו אוהבים, כרך ג', עמ' 279, ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, 1991. (הספר בקטלוג ULI)
יגאל טב-אל, בקצב ישראלי מנגן ושר, חלק ב', עמ' 72, זמר עם, 1993. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  הקרדיט באתר "סטראו ומונו" ניתן לאהוד מנור (מילים), צביקה פיק (לחן), צביקה פיק ואלכס וייס (עיבוד)
↑  על פי פזמונט.
↑  חלק מהרשימה מתבסס על הכתוב בשירונט
↑   אני אוהב אותך לאה, בביצוע עידו ברטל, שיר  באתר יוטיוב (אורך: 4:10)
| צביקה פיק |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זוהי הדרך שלי • פיק • מה עכשיו? • אריך נגן מספר 4 • קליידוסקופ • מוסיקה • המראה • עכשיו • 15 שנים • צביקה פיק שר חוליו איגלסיאס • לעשות אהבה • הלילה הוא הלילה |  |
| פסקולים | בדרנית בחצות • שלאגר • שיער |  |
| אלבומי אוסף | 12 להיטי זהב • שירי משוררים • 24 להיטים • להיטי זהב 2 • להיטיו הגדולים • אוסף פרטי • להיטי זהב • הלהיטים הגדולים • האוסף המשולש • פיק Time • להיטים במקום ה-1 |  |
| אלבומי הופעה | מעלה מעלה • בקיסריה • Maria's Honor |  |
| אלבומי מחווה | כולם שרים פיק |  |
| סרטים וסדרות | בדרנית בחצות • שלאגר • תמיד אותו חלום |  |
| מחזמרים | שיער • מרי לו |  |
| משפחה | מירית שם אור (אישה, 1975–1995) • שרונה פיק (בת) • דניאלה פיק (בת) |  |
| צביקה פיק - שירים |
| --- | --- | --- |
| זוהי הדרך שלי | "אין מדינה לאהבה" • "שני תפוחים" • "זוהי הדרך שלי" • "אני הולך לאן שאן" |  |
| פיק | "סימנים" • "שושנת פלאים" • "הרקדן האוטומטי" • "בין האצבעות" • "שמע ישראל" |  |
| מה עכשיו? | "אני אוהב אותך לאה" • "רינה טיל" • "איתך ובלעדייך" |  |
| אריך נגן מספר 4 | "חנן ועליזה" • "פרפרה" |  |
| בדרנית בחצות | "טוב להתאהב" |  |
| קליידוסקופ | "אהבה בסוף הקיץ" • "משהו נשרף לי בלב" • "דמדומים" • "השנים שחלפו" |  |
| מוסיקה | "מוזיקה (מעלה מעלה)" • "שוב נתחיל מחדש" • "מרי לו" • "נאסף תשרי" • "לא אני" • "אהבה בסוף הקיץ" |  |
| המראה | "המראה" • "אין לי איש מלבדי" • "כוכבים בדו" • "ממש כמו בהתחלה" • "מסיבת יום ששי" • "על חטא" • "שיר הפריכה" |  |
| להיטיו הגדולים | "אלה סינדרלה" • "השתקפות" |  |
| עכשיו | "מישהו אחר" |  |
| אוסף פרטי | "יש לך" |  |
| לעשות אהבה | "עוד יום" |  |
| שירים אחרים | "זה קרה לי" • "כנטות היום" • "הסבון בכה מאוד" • "בגללך" • "עם ישראל חי בקושי" • "פאטה מורגנה" • "מי שלא רוקד עומד" • "סוף" • "זיקוקי דינור" |  |
עטיפתו של תקליט השדרים לגרסה בביצוע אורי פיינמן
דותן מישר

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1969 (בן 55) דגניה ב׳, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורסל נכים, הרמת משקולות 
 מאמן:  אברהם ברונר 
 
דותן מישר (נולד ב-5 באפריל 1969) הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי.
חייו

מישר בן קיבוץ דגניה ב' ובשנת 1990 נפצע במהלך שירותו בצה"ל כלוחם בשייטת 13 ורגלו הימנית נקטעה. במשך 10 שנים התעקש ללכת עם רגל תותבת וסירב לעשות שימוש בכיסא גלגלים.
במהלך תקופת השיקום הוא הצטרף לחוג ספורטאי נכי צה"ל והחל להתאמן בהרמת משקולות. בתחום זה הוא ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) ובמשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) והגיע למקום השביעי והתשיעי בתחרויות בהן התחרה.
בכדורסל התאמן במסגרת בית הלוחם ובשנת 2001 הצטרף לנבחרת עמותת קסם. הוא שחקן נבחרת ישראל בכדורסל נכים והשתתף עם הנבחרת במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008). בשנת 2009 עבר לעונה אחת לשחק בטורקיה בקבוצת גלאטסראיי במחאה על היעדר תקציבים בענף בישראל.
מישר פעיל במאבקים למען זכות הנכים בישראל לקבל תקציבים.
מישר הוכשר כמאמן כדורסל במכון וינגייט. אחותו היא שחיינית העבר נעמה מישר, אלופת ישראל בשחייה.
הישגים

| מדליה | טורניר (שנה) | תחום |
| --- | --- | --- |
| זהב | אליפות המדינה (ישראל, 2001/2002) | כדורסל |
| זהב | אליפות המדינה (ישראל, 2002/2003) | כדורסל |
| זהב | אליפות המדינה (ישראל, 2003/2004) | כדורסל |
| זהב | אליפות המדינה (ישראל, 2004/2005) | כדורסל |
הערות שוליים

↑  מור גורן ויובל גמליאל, "עשיתי טעות? אז מה, גם מייקל ג'ורדן פספס", באתר ynet, 2 בפברואר 2023
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה | זיו בר-שירה • נחמן וולף • מלכה פוטשניק • צפורה רובין • חן שינה |  |
|    הרמת משקולות |  עמוס גינוסר • שמואל חיימוביץ' • דותן מישר •  אברהם שטרויך • יהודה שרון • ראובן תנעמי |  |
|    חץ וקשת | עמית דרור • עמרם זילברמן |  |
|    טניס | תקווה אהרוני • שבתאי בן-יורם • אבי ויינברג • מלי מילר |  |
|    טניס שולחן | שלמה אהרוני • חיים אשכנזי •  זאב גליקמן • בועז טביב • יעקב סולימן • אליהו עטיה |  |
|    כדורסל | נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (הנרי אביטל, אריאל אוטולנגי, רוני גוטרמן, צבי גזיאל, ליאור דרור, אליעזר האובן, אבי ויינברג, משה לוי, חנן לושקוב, בועז מזרחי, מקבל שופנייה, אייל שרטוב) |  |
|    כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (רונן אביבי, חנוך בודין, אייל גור, אהרון דנציגר, חגי זמיר, גד לנצר, נסים פרנקו, חן צור, מירון צידקילוב, צבי קרש) |  |
|    כדורשער | נבחרת ישראל בכדור שער (גברים) (אהרון אקוקה, אורי בשה, שלמה לזמי, רפאל פלח, זהר שרון) |  |
|    קליעה | יהורם בן-חיים • אברהם הדסי • דורון שזירי |  |
|    שחייה | בועז אבהר • שלום אייגר •  חנוך בודין • רון בולוטין •  זיו בטר • אורנה גרינברג •  יזהר כהן • מירי סיסו • שלמה פינטו •  ערן שמש •  משחה שליחים (שלום אייגר, חנוך בודין, שלמה פינטו, ערן שמש) |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זיו בר-שירה •  נחמן וולף • יוגב קנזי |  |
|  הרמת משקולות | דותן מישר • ברוך מסאמי |  |
|  טניס | תקווה אהרוני • כנרת וואלך • גיל נאור • אייל שרטוב |  |
|  טניס שולחן | שלמה אהרוני • זאב גליקמן • אליהו עטיה • שגיא צוקרמן |  |
| כדורת דשא |  יצחק בראנס •  תמי כרמלי • עקיבא פרבר |  |
|  כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (רונן אביבי, יאיר בן-דור, חגי זמיר, גיל חבה, חיים פיינטוך, נסים פרנקו, חן צור, אליעזר קלינה, צבי קרש) |  |
|  קליעה | יהורם בן-חיים • אברהם הדסי •  דורון שזירי • אליהו חברה |  |
|  רכיבה | אורי בשה • סיוון מור • איתי צוק • אייל שחר |  |
|  שחייה | שלום אייגר • חנוך בודין • רון בולוטין •  זיו בטר •  יזהר כהן • אוריאל מוזס • ערן שמש |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | נתי גרוברג |  |
|  אתלטיקה | בזה נבבה |  |
|  חץ וקשת | עמית דרור |  |
|  חתירה | פסקל ברקוביץ •  אלי נאווי • חתירה זוגית (איגור קוגן, מרי קוגן) רביעייה מעורבת (אנסטסיה דוברובולסקי, אנדריי זוכבאיה, ראובן מגנאג'י, שיר קלמנוביץ וההגאי גנדי סנדלר) |  |
|  טניס |  שרגא ויינברג • אילנית פרידמן •  בועז קרמר |  |
|  טניס שולחן | דוד אלטרץ • לירן גבע • זאב גליקמן • שמואל שור |  |
|  כדורסל | נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים (גברים) (אריאל אוטולנגי, אלון דור-און, ליאור דרור, דוד דרעי, לירן הנדל, שי חיים, אבי לרמן, דותן מישר, רון פורמן, רותם פיליפס (קפטן), רועי רוזנברג, אייל שרטוב) |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  רכיבה | עומר בן-דור |  |
|  שחייה | זיו בטר • יזהר כהן • קרן לייבוביץ' • ליעוז עמר •  ענבל פיזרו • ענבל שוורץ • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, בני וקסלר, דרור כהן) |  |
יוסף ספיר

ערך זה עוסק בשר בממשלות ישראל. אם התכוונתם לרופא, ראו .
יוסף ספיר (27 בינואר 1902 – 26 בפברואר 1972) היה חבר הכנסת ושר בממשלות, מראשי מפלגת הציונים הכלליים, ממקימי המפלגה הליברלית וגח"ל.
ביוגרפיה

ספיר הוא יליד הארץ, נצר למשפחת פרדסנים, בנו של העסקן הציוני אליהו ספיר ונינו של הרב החוקר יעקב ספיר. לספיר היה פרדס בפתח תקווה, והוא חבר הוועד החקלאי בשנות ה-20 של המאה ה-20. בימי המאבק למען עבודה עברית, הביע עמדה תומכת בהשתדלות למען עבודה עברית, אך ספג ביקורת מצד הפועלים העברים בטענה שהוא עצמו מעסיק רק ערבים בפרדסיו וכי הנתונים שהוא מציג, כאילו רוב העובדים המועסקים בפרדסים הם יהודים, שגויים. בשנות ה-30 היה פעיל בהתאחדות האיכרים. בשנת 1936 נדרש לשלם קנס, לאחר שנמצא מחזיק אקדח ללא רישיון.
בבחירות למועצת עיריית פתח תקווה שהתקיימו ביולי 1940 זכתה ההסתדרות ב-6 מתוך 15 מנדטים, הדתיים ב-4 מנדטים (רשימת המזרחי והפועל המזרחי זכתה ב-2 מנדטים וסיעת החרדים ופועלי אגודת ישראל ב-2 מנדטים) והגוש האזרחי ב-5 מנדטים (רשימתו של יוסף ספיר, הגוש האזרחי, זכתה ב-2 מנדטים, ויצו - מנדט 1, צעירים - מנדט 1 והמרכז - מנדט 1). בכינוס המועצה שלושה שבועות לאחר הבחירות התמודד ספיר נגד נציג סיעת הפועלים, גרבובסקי, על ראשות העירייה, לאחר ששלמה יצחק שטמפפר הודיע שבגלל השלטונות לא יתמודד. שני המתמודדים קיבלו 7 קולות כל אחד, ולבסוף זכה ספיר בתפקיד. ספיר החזיק בתפקיד ראש עיריית פתח תקווה עד שנת 1951. ספיר היה שנים רבות מראשי המחנה האזרחי ומפלגת הציונים הכלליים בתקופת היישוב.
באפריל 1947 חתם עם ראשי מועצות אחרות על עצומה המגנה את פעולות האצ"ל ולח"י נגד הבריטים. בשנים 1947–1948 שימש כיו"ר מרכז השלטון המקומי.
בשנת 1949 נבחר לכנסת הראשונה וכיהן עד למותו בעת כהונתו בכנסת השביעית. בתחילה מטעם הציונים הכלליים ובהמשך מטעם המפלגה הליברלית הישראלית וגח"ל. היה חבר בוועדות הכנסת השונות ויו"ר ועדת הפנים.
ספיר שימש מספר פעמים בתפקידי שר בממשלות ישראל:
בממשלת ישראל הרביעית, בראשות דוד בן-גוריון, כיהן ימים אחדים כשר הבריאות, ומ-29 בדצמבר 1952 עד יוני 1955 כשר התחבורה בממשלות בן-גוריון ומשה שרת (ממשלת ישראל החמישית).
בממשלת האחדות הלאומית, שהוקמה ערב מלחמת ששת הימים, בראשותו של לוי אשכול (ממשלת ישראל השלוש עשרה), כיהן כשר בלי תיק, ולאחר פטירת אשכול המשיך לכהן בתפקיד גם תחת גולדה מאיר עד הבחירות לכנסת השביעית. לאחר הבחירות לכנסת השביעית, כיהן כשר התעשייה והמסחר בממשלתה של גולדה מאיר (ממשלת ישראל הארבע עשרה), עד פרישת גח"ל מהממשלה ב-6 באוגוסט 1970.
ספיר נפטר בעת ששהה בשליחות באוסטרליה. חבר המשלחת ראובן ברקת ליווה את ארונו בחזרה לארץ.
ספיר נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה ב-1 במרץ 1972.