stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיס פינלנד

טריה נורמי, מיס פינלנד 1959
מיס פינלנד (בפינית: Miss Suomi) היא תחרות יופי בפינלנד.
התחרות אורגנה בפעם הראשונה ב-1931, בשנים 1939–1940 ו-1942–1944 לא התקיימה התחרות עקב מלחמת העולם השנייה.
הזוכה במקום השני נקראת "הנסיכה הראשונה" והזוכה במקום השלישי נקראת "הנסיכה השנייה".
ב-1960 הנסיכה הראשונה הלכה לייצג את פינלנד בתחרות מיס תבל אך לאחר מכן שונה הפורמט כך שהזוכה נהייתה גם ישירות נציגת המדינה בתחרות הבינלאומית, זאת מלבד השנים 1962 ו-1963, משתתפות התחרות גם ייצגו את פינלנד בתחרויות מיס עולם, מיס אינטרנשיונל ומיס אירופה.
נציגות פינלנד זכו ארבע פעמים בתחרויות בינלאומיות.
התחרות משודרת בטלוויזיה הפינית.
ב-1965 ביקרה בישראל הזוכה במיס פינלנד ודגמנה ביגוד לחברת האופנה "דיווה".
ב-1995 הנסיכה השנייה כרמן מאקינן הופיעה בצילומי עירום ובכך נשלל ממנה תוארה היות שדבר זה מהווה הפרה של חוזה התחרות.
הזוכות

| שנה | הזוכה |
| --- | --- |
1933: אסתר טוייבונן
1958: פירקו מאנולה
1974: יוהאנה ראוניו
1975: אן מארי פוטמו
1991: טניה קרפלה
1997: קאריטה טיקה
הערות שוליים

↑  MISS FINLAND/ MISS SUOMI, / (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
↑  ארכיון ActivePaper, הן מתפעלות מ-Diva, באתר jpress.org.il
ישראל גורלניק

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1928 
 פטירה:  2 ביולי 2002 (בגיל 74) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  סמינר הקיבוצים 
 מעסיק:  משרד העבודה, אורט ישראל 
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה (1996) 
 
ישראל גורלניק בעת ששירת בגדוד השלישי של חטיבת יפתח, 1947.
ישראל גורלניק (13 במרץ 1928 - 2 ביולי 2002) היה מנכ"ל משרד העבודה, ומנהלה הכללי של אורט ישראל.
ביוגרפיה

גורלניק נולד ב-1928, ונישא לשרה לבית שידווסר. בצעירותו ריכז 3 שבטי צופים בחיפה: "משוטטי הכרמל", "גאולה" ו"הלל". בשנת 1949, יחד עם חברי גרעין ד' של תנועת הצופים, ייסד גורלניק את קיבוץ פלמחים. בקיבוץ נולדו שלושת ילדיהם. בתו הבכורה, הסופרת תלמה אדמון, הייתה הילדה הראשונה של הקיבוץ. שימש גם כיו"ר מגזר העמותות, המלכ"רים וארגוני ההתנדבות, וראה בו ביטוי לחברה הדוגלת במעורבות ובצדק חברתי.
ביוגרפיה > פציעתו "במבצע דני"

בצעירותו היה גורלניק חבר פלמ"ח בחטיבת יפתח. השתתף ב"מבצע דני" במלחמת העצמאות, בו נפצע ונקטעה ידו. כחובש קרבי טיפל בפצועים בתעלה ליד המסגד בלוד, כאשר ממשוריין ירדני נזרק לעברם רימון שלא התפוצץ. גורלניק הרים את הרימון שהתפוצץ בכף ידו וזרק אותו חזרה, על מנת להציל את חבריו.
הקשר לחינוך

לאחר פציעתו למד הוראה בסמינר הקיבוצים. בסיום הלימודים כיהן כמזכיר וכגזבר קיבוץ פלמחים, ואחר כך ייסד בקיבוץ את חברת הנוער, שאליה הגיע נוער במצוקה מרחבי הארץ.
בשנת 1957 עזב גורלניק את קיבוץ פלמחים, ועבר עם משפחתו ליישוב עשרת שליד גדרה. ביישוב ניהל גורלניק את בית הספר היסודי האזורי- אשר היום נקרא על שמו "בי"ס הממלכתי "גדרות" ע"ש י. גורלניק". את בית הספר ניהל במשך שבע שנים.
הקשר לחינוך > הקמת שבט אריות גדרות

בהיותו בוגר תנועת הצופים, ובעקבות בקשת תלמידי בית הספר אותו ניהל, ליצירת פעילות חברתית בשעות הפנאי, החליט על הקמת שבט שיפעל ביישוב עשרת. השבט זכה לשם "אריות" גדרות. גורלניק היה לראש השבט במקביל לתפקידו כמנהל בית ספר. גורלניק עסק עם הנוער בנושאים אקטואליים וערכיים - ציוניים, כמו יחסים בין מגזרים, פעילות ציונית וכו'.
משרד העבודה

ב-1962 ייסד את האגף להכשרה מקצועית במשרד העבודה, שם קידם את סיכוייהם של אזרחים, בעיקר מהשכבות החלשות, להסתגל לתמורות המהירות בשוק העבודה. תחילה כיהן תחת יגאל אלון, שהיה שר העבודה ואחר כך תחת יוסף אלמוגי. ב-1977 כשאוחדו משרדי העבודה והסעד, תחת השר ישראל כץ, התמנה גורלניק כמנכ"ל המשרד החדש. השניים יזמו רפורמה סוציאלית, שממנה צמחו חוק שכר מינימום, חוק פנסיה ממלכתית וחוק הבטחת הכנסה.
אורט ישראל

משנת 1983 ועד לשנת 1997, שימש כמנכ"ל רשת אורט, חותר לשינוי התפישה הרואה בחינוך הטכנולוגי והמקצועי כמשני לאקדמי. כשסטף ורטהיימר, אף הוא פלמ"חניק, התעקש לפרוץ דרך מאזור התעשייה תפן אל כרמיאל, גורלניק הבטיח שבקצה הדרך הוא יכשיר לו את דור העתיד של התעשייה. אכן, גאוותו הייתה על המכללה הטכנולוגית ע"ש בראודה בכרמיאל ועל זו ע"ש הרמלין בנתניה, אשר הודות למאמציו זכו להכרה אקדמית. הוא הקים את בית הספר המקיף אורט בעוספייה, ואף על פי שחלש על רשת ענקית תמיד גילה עניין אמיתי בתלמיד היחיד ובמשפחתו. על פועלו בתחום החינוך זכה להיות בין מדליקי המשואות ביום העצמאות תשנ"ו (1996) שהיה בסימן "חינוך ותעשייה.
עם חתימת הסכם השלום עם ירדן הגה גורלניק רעיון להקים על הגבול ליד אילת מכללה טכנולוגית, שבה ילמדו תלמידים משתי המדינות מקצועות חיוניים לאזור, אך חזונו לא מומש.
נפטר בשנת  2002 בגיל 74, והובא למנוחות בבית העלמין האזורי של מועצה אזורית גדרות . לאחר פטירתו, החליטו באורט ישראל על הסבת שמו של המרכז להשבחת ההוראה ברשת, ל"מכון גורלניק להשבחת ההוראה והלמידה".
הערות שוליים

↑  איש גדול עם לב ענק, ראיינה: מרים רינגל, עיונים, הוצאת אורט
↑  http://www.gderot.muni.il/departments/education/school/
↑  שבט אריות גדרות, צופים ברשת
↑   יום העצמאות | 1996, באתר כאן ארכיון, 23 באפריל 1996
↑  אורי דרומי, וצדק חברתי לכל, באתר הארץ, 10 ביולי 2002
ישראל גורלניק (משמאל) עם מאיר אביגד, מנהל המחלקה לחינוך מקצועי במשרד החינוך בסדנא מכנית בבית ספר של אורט (1985)
סביליה אתלטיקו

סביליה אתלטיקו קלוב (בספרדית: Sevilla Atlético Club) היא קבוצת המילואים של מועדון הכדורגל סביליה, המשחקת בליגה הספרדית השלישית ומקיימת את משחקי הבית שלה באצטדיון וייחו נרביון, המכיל 6,000 מקומות ישיבה.
קבוצות המילואים בספרד משחקות באותו מבנה הליגות כמו כל שאר הקבוצות, ולא במבנה מיוחד לקבוצות מילואים. עם זאת, קבוצות מילואים לא יכולות לשחק באותה ליגה שבה משחקת קבוצת האם שלה. לכן, סביליה אתלטיקו אינה יכולה לעלות ללה ליגה, שבה קבוצת האם, סביליה משחקת. קבוצות המילואים גם אינן משתתפות בגביע המלך.
היסטוריה

סביליה אתלטיקו נוסדה בשנת 1958, והתקדמה במהירות עד שהגיעה לטרסה דיוויסן, שאז הייתה הליגה השלישית בחשיבותה, וזכתה בה שנתיים רצופות ב-1961 ו-1962, וגם שיחקה בעונת 1962/1963 בסגונדה. אחרי שלוש שנים בליגות האזוריות בתחילת שנות השבעים, חזרה הקבוצה לליגה השלישית בשנת 1976.
בשנת 1977 הוקמה הסגונדה ב' כליגה השלישית החדשה, וסביליה אתלטיקו בילתה בה ובליגה הרביעית את השנים הבאות. בשנת 1991, המועדון שינה את שמו לסביליה ב'. בשנת 1999 סביליה ב' העפילה לשלב המינויים בפלייאוף העלייה לאחר שסיימה במקום השני בבית 4, אך היא לא עברה את השלב, ולא העפילה לשלב הנוקאאוט. בעשור הבא, השתתפה הקבוצה שלוש פעמים בפלייאוף העלייה, אך בכל שלוש הפעמים היא לא עלתה ליגה. עם זאת, בעונת 2006/2007, לאחר ניצחון בגמר פלייאוף העלייה 1-0 בסיכום שני המשחקים נגד בורגוס, חזרה הקבוצה לליגה השנייה לאחר יותר מ-40 שנות היעדרות. בשנת 2006, שונה שם הקבוצה בחזרה לסביליה אתלטיקו.
אחרי שתי עונות בליגה השנייה, וסיום במקום תשיעי בעונה הראשונה, ועונה שבא המאמן מנואל חימנס עבר לאמן את קבוצת האם בלה ליגה, סביליה אתלטיקו ירדה בחזרה לליגה השלישית. סביליה אתלטיקו סיימה את עונת 2015/2016 במקום השלישי בבית 4 והעפילה לפלייאוף העלייה, בו היא ניצחה את ליידה 5-4 בפנדלים, וחזרה לסגונדה לאחר 7 שנים בליגה השלישית.
עונות

לה ליגה: 0 עונות.
הליגה הספרדית השנייה: 5 עונות. (כולל עונת 2017/18)
הליגה הספרדית השלישית: 28 עונות.
הליגה הספרדית הרביעית: 24 עונות.
ליגות אזוריות: 3 עונות.
שחקנים נבחרים

ארגנטינה דייגו פרוטי
קמרון לורן
פינלנד טימו פוקי
ספרד אלחנדרו אלפרו
ספרד אלברטו מורנו
ספרד חסוס נבאס
ספרד אנטוניו פוארטה
ספרד סרחיו ראמוס
ספרד חוסה אנטוניו רייס
ספרד דויד סוריה
יאיר גזבר

| --- | --- |

הרב יאיר גזבר
 לידה:  19 בדצמבר 1964 (בן 60) י"ד בטבת תשכ"ה תל אביב 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת קדומים  ישיבת מרכז הרב 
 מקום פעילות:  ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבת מרכז הרב, שכונת הר נוף בירושלים
 תחומי עיסוק:  תלמוד, אמונה, קבלה
 רבותיו:  הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב שאול ישראלי, הרב מרדכי שטרנברג, הרב יצחק בן שחר.
 חיבוריו:  ישרי לב, הולך ואור, ביאור ל"נתיב התורה למהר"ל", "אור הישועה"
 בת זוג:  לאה גזבר
 אב:  צבי חנוך גזבר
 אם:  צביה גזבר
 צאצאים:  יהודה גזבר־פניגשטיין 
 מספר צאצאים:  8
 חותנים:  הרב שמואל יניב
 
הרב יאיר גזבר יחד עם הרב יעקב שפירא והרב שלמה גולדשטיין (משמאל)
הרב יאיר גזבר (ראשון מימין) בטקס יום ירושלים בישיבת מרכז הרב. לצדו (מימין לשמאל): הרב יוסף טולדאנו, הרב משה קליין והרב אבינועם זומר
הרב יאיר גזבר (נולד בי"ד בטבת תשכ"ה 19 בדצמבר 1964) הוא ראש ישיבת ירושלים לצעירים, ממייסדי וממנהלי תתמ"ד "נחלה" בשכונת הר נוף בירושלים ור"מ בישיבת מרכז הרב.
ביוגרפיה

נולד וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב, לצבי חנוך וצביה גזבר. למד בישיבה התיכונית בשעלבים. בגמר התיכון, למד בישיבת קדומים אצל הרב יצחק בן שחר, ולאחר שנתיים וחצי עבר לישיבת מרכז הרב, שבה למד עד שנת ה'תשנ"ז, בה התמנה לר"מ על ידי ראש הישיבה הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. במשך 19 שנה שימש ר"מ לבני שיעור א'. בשנת תשנ"ט היה ממייסדי תלמוד תורה ממ"ד "נחלה" בשכונת הר נוף בירושלים, וניהל אותו.
בשנת ה'תשע"ו התמנה לראש ישיבת ירושלים לצעירים ביחד עם הרב ירחמיאל וייס לקראת פרישתו בשנת ה'תשע"ז. בעקבות כך, צמצם פעילותו בישיבת מרכז הרב וחדל מלהיות ר"מ של שיעור א', אך הוא ממשיך להעביר שם שיעורים באמונה.
משפחתו

נשוי ללאה, בתו של הרב שמואל יניב ואב לשמונה. מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים. בנו הבכור הוא הסופר יהודה גזבר־פניגשטיין. גיסו הוא חגי לובר (נשותיהם אחיות) שבנו יונתן אלישע, נהרג בעזה במהלך מלחמת חרבות ברזל. 2 אחיינים נוספים, הלל ויגל למשפחת יניב, נרצחו בפיגוע בחווארה ב-26 בפברואר 2023.
חיבוריו

ישרי לב – פירוש על מסילת ישרים שנערך על פי שיעוריו. בין השאר עוסק הספר בנושאים: עניינו של הרע בעולם, התערות נכונה בחברה, משמעותו של ספר מסילת ישרים לדורנו, התמצאות במבנה הנפש, יופי ואסתטיקה בעבודת ה', היחס בין הרוח לחומר, מהו כבוד אמיתי? מה בין צדיק לחסיד? מה בין ביטחון להשתדלות? ומה מקומה של תורת הרמח"ל בבית מדרשו של הרב קוק. הספר נערך על ידי תלמידו הרב עזריאל שפנגנטל, מנהל ספריית ישיבת מרכז הרב, שאף הוסיף לספר סיכום של תולדות הרמח"ל ועיקרי משנתו.461 עמודים. הספר זכה להסכמותיהם של הרב שמואל יניב, הרב יעקב שפירא והרב מרדכי שריקי ראש מכון רמח"ל.
פירוש על נתיב התורה למהר"ל שנערך על פי שיעוריו. בהוצאת מכון מים חיים המוציא ספרים וחוברות מתורתם של רבני ישיבת מרכז הרב.
הולך ואור – ב' כרכים, שיחות לספרים בראשית ושמות, הוצאת מכון מים חיים.
אור הישועה – שיעורים באורות התשובה, פורסם על ידי מכון מן החבורה בישיבת ירושלים לצעירים.
כמו כן, ערך והוציא לאור חלק מספריו של חמיו הרב שמואל יניב.
הערות שוליים

↑  דביר עמר, להדליק ניצוץ בנשמות צעירות, באתר ערוץ 7, 24 במרץ 2022
↑  ישיבת מרכז הרב, הרב יאיר גזבר, באתר ישיבת מרכז הרב
↑  עוזי ברוך, בן הישוב בית אל יהונתן לובר נפל ברצועת עזה, באתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507841105171  LCCN: n2018044574  VIAF: 310739187   WorldCat (עם VIAF): 310739187
קלוד ניקולייה

| --- | --- |

קלוד ניקולייה
 לידה:  2 בספטמבר 1944 (בן 80) ווה, שווייץ 
 מידע כללי
 בשירות:  סוכנות החלל האירופית
 לאום:  שווייץ שווייץ
 השכלה:  אוניברסיטת ז'נבה  אוניברסיטת לוזאן 
 עיסוק בעבר:  אסטרונאוט
 עיסוקים נוספים:  אסטרופיזיקאי
 תקופת השירות:  1978–2007 (כ־29 שנים)
 דרגה:  קפטן
 זמן שהייה בחלל:  42 יום, 12 שעות ו־5 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  8 שעות ו-10 דקות
 משימות
 STS-46, STS-61, STS-75, STS-103
    
 עיטורים
  מדליית השירות המצטיין של נאס"א    מדליית החלל של נאס"א (4)
 
קלוד ניקולייה (באנגלית: Claude Nicollier;‏ נולד ב-2 בספטמבר 1944, ווה) הוא אסטרופיזיקאי, טייס קרב ואסטרונאוט שווייצרי אשר לקח חלק בתוכניות חלל וטס לחלל ארבע פעמים. החל משנת 2007 הוא כיהן כפרופסור בבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן. בשנת 2001 הוענקה לו מדליית אלברט איינשטיין. על שמו נקרא אסטרואיד 14826.
ביוגרפיה

קלוד ניקולייה נולד בווה וגדל בלוזאן. בשנת 1970 הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת לוזאן. בהמשך הוא עבד במכון לאסטרונומיה של האוניברסיטה ובמצפה כוכבים של ז'נבה. בשנת 1975 הוא קיבל תואר שני באסטרופיזיקה מאוניברסיטת ז'נבה. במקביל הוא שירת בחיל האוויר של שווייץ והיה טייס קרב במטוס הוקר האנטר. בשנת 1988 הוא סיים קורס טייסי ניסוי בבריטניה. ב
בשנת 1974 ניקולייה הצטרף לצוות של סוויס אייר והיה טייס של מטוס דאגלס DC-9. בסוף 1976 הוא הצטרף לסוכנות החלל האירופית ועבד מטעם הסוכנות בהולנד.
לאחר השתתפות בטיסות חלל, בשנת 2004 נקולייה חזר לאירופה והחל ללמד בבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן. בשנת 2007 הוא עזב את סוכנות החלל אירופית ומונה לפרופסור בלוזאן.
שירות בחלל

בשנת 1978 קלוד ניקולייה נכלל בצוות אסטרונאוטים של סוכנות החלל האירופית. בהסכם עם נאס"א הוא החל קורס הכנה בשנת 1980. לאחר סיום הקורס ניקולייה כיהן במספר תפקידים ביוסטון. באוקטובר 1986 הוא היה אמור לטוס במשימה "STS-61-K" שבוטלה בעקבות אסון צ'לנג'ר.
בשנת 1992 קלוד ניקולייה היה בצוות של משימה STS-46 (לורן שרייבר היה מפקד צוות) על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס. במהלך הטיסה אסטרונאוטים ביצעו מחקרים בעזרת חלליות שנבנו בסוכנות החלל האירופית. בשנת 1993 הוא נכלל בצוות STS-61 של מעבורת החלל אנדוור (ריצ'רד קובי היה מפקד צוות). אסטרונאוטים ביצעו עבודות תחזוקה של טלסקופ החלל האבל. בשנת 1996 ניקולייה טס בפעם השלישית במשימה STS-75 (אנדרו אלן היה המפקד צוות) על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס. בצוות היו מספר חברים שהשתתפו גם ב-STS-46. הפעם הם הצליחו עם הצברת חללית TSS שנבנתה באיטליה. בשנת 1999 הוא טס לחלל בפעם הרביעית ואחרון במעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-103 (קרטיס בראון היה מפקד צוות). אסטרונאוטים ביצעו עבודות תחזוקה של טלסקופ החלל האבל. במהלך טיסה זו ניקולייה ביצע פעילות חוץ רכבית שנמשכה 8 שעות.
עמך

ערך זה עוסק בעמותה ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים) 
 amcha.org
 קואורדינטות:  31°46′50″N 35°13′05″E﻿ / ﻿31.78055472975°N 35.218175707561°E﻿ / 31.78055472975; 35.218175707561
 he
 
עמך הוא מרכז ישראלי לתמיכה נפשית וחברתית בניצולי השואה ובני משפחותיהם, כולל בני הדור השני והשלישי. המרכז, שהוא עמותה, נוסד בשנת 1987 על ידי ניצולי השואה כמרכז קטן לסיוע עצמי. בין המקימים היו מנפרד קלפטר, ד"ר נתן דורסט ופרופ' חיים דסברג. כיום פזורים המרכזים של עמותת "עמך" ברוב ישראל, מהסניף הצפוני ביותר בנהריה, דרך המרכז וירושלים ועד לסניף הדרומי ביותר הממוקם בבאר שבע.
"עמך" מציעה מגוון רחב של שירותים ופעילויות ייחודיות להתמודדות עם הצרכים הנפשיים והחברתיים של ניצולי השואה ובני משפחותיהם.
מקור שם העמותה הוא במילת הקוד עמך שסייעה ליהודים נרדפים לזהות את בני עמם בזמן השואה.
יושב ראש "עמך" (מאז 2007) הוא עו"ד אריה ברנע - איש חינוך וחוקר השואה, לשעבר מנהל התיכון האזורי בבאר טוביה.
מנכ"ל העמותה הוא אייל גלובוס. המנהל הקליני הוא הפסיכיאטר ד"ר מרטין אורבך.
בנוסף להיותה עמותה הפועלת למען ניצולי שואה, מציעה העמותה סיוע וטיפול נפשי בשלל תחומים בהשתתפות הקופה או באופן עצמאי לפונים מכלל האוכלוסייה.
ראו גם

עמותת אלה
הערות שוליים

↑  אריה ברנע יו"ר "עמך", 6:04 דקות, יו טיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605465705171  LCCN: n96056654  VIAF: 143233691   WorldCat (עם VIAF): 143233691 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף דחוח-הלוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1930 תימן 
 פטירה:  14 במאי 2020 (בגיל 90 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
יוסף דְּחוּח-הלוי (1930 – 14 במאי 2020) היה פעיל חברתי, עורך כתב העת "אפיקים" ופעיל להנחלת מורשת יהודי תימן והמזרח בחברה הישראלית.
חיים אישיים

נישא לבתיה בת סעדיה חריר, ולאחר שנתאלמן ממנה כשהיא בת 37 (בכ"ו בחשוון ה'תשל"ו) נישא בשנת תשל"ו ליונה (תשרי תרצ"ט, 1938 - ג' באלול תשס"א, 2002) בת מזל ויוסף שמור, סופר ופעיל ציבורי, שהייתה מורה.
פרסים והוקרה

על פעילותו הענפה ורבת השנים זכה יוסף דחוח-הלוי לתעודות הערכה והוקרה רבות שהבולטות בהן:
פרס מטעם מרכז הסתדרות המורים בישראל – על פעולתו בשדה החינוך בשנות המאבק להקמת מדינת ישראל בשנים תש"ח-תשי"ב.
תואר יקיר העיר תל אביב – אות הוקרה והערכה על פעילותו הציבורית ההתנדבותית, תשנ"ט (1999).
פרס שבזי תשע"ג – על תרומתו לפיתוח מורשת יהודי תימן ותרבותם, על תרומתו רבת השנים למיזוג גלויות, להגנת זכויות ולצחות הלשון.
בשנת 2013 קיבל אות הוקרה על מפעל חיים בפסטיבל לבי במזרח.
ספרים בעריכתו ובהתקנתו

מבועי אפיקים: ספר היובל. מחקרים במורשת יהדות תימן ובתרבותה, תל אביב: אפיקים, תשנ"ה
מכתם ליונה: מחקרים בתרבות יהודי תימן ובסוגיות חברתיות וחינוכיות, תל אביב: אפיקים, תשס"ד
סעדיה כובשי, ילקוט הלוי, ערך והאיר יוסף דחוח-הלוי, תל אביב: מוציא לא ידוע, תשמ"ג 1983
יוסף מאיר, התנועה הציונית ויהודי תימן: שליחותו של יבנאלי לתימן באור חדש, התקין וצרף מבוא יוסף דחוח-הלוי, תל אביב: ספרית אפיקים, תשמ"ג
שמואל כהן עראקי, הולך בתום: צנעא, עדן, ארץ ישראל (1995-1913), בעריכת נסים בנימין גמליאלי; התקין, הגיה, הביא לדפוס וצרף מבוא יוסף דחוח-הלוי, תל אביב: אפיקים - לתחיה רוחנית וחברתית, תשנ"ו 1996
הערות שוליים

↑  יוסף דחוח-הלוי, "המסע מתימן לארץ ישראל", בתוך: מכתם ליונה: מחקרים בתרבות יהודי תימן ובסוגיות חברתיות וחינוכית, בעריכת יוסף דחוח-הלוי, תל אביב תשס"ד, עמ' 69-17; יוסף דחוח-הלוי, "מאבקה של 'התאחדות התימנים' להצלחת אחים", בתוך: מכתם ליונה: מחקרים בתרבות יהודי תימן ובסוגיות חברתיות וחינוכית, בעריכת יוסף דחוח-הלוי, תל אביב תשס"ד, עמ' 340-333.
↑  יוסף דחוח-הלוי, "פרשת עלייה אחת מתימן", בתוך: מכתם ליונה: מחקרים בתרבות יהודי תימן ובסוגיות חברתיות וחינוכית, בעריכת יוסף דחוח-הלוי, תל אביב תשס"ד, עמ' 330-323.
↑  מנשה ענזי, ‏פעילות משה ויוסף דחוח הלוי ליציאת יהודי תימן בשנת 1962, תהודה 36 (2019), עמ' 87–100, באתר Academia.edu
↑  אפיקים - לתחיה רוחנית וחברתית, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  יוסף דחוח-הלוי, "בין תחייה לאומית לזהות לאומית: לסוגיית העברית המקורית", בתוך: מבועי אפיקים - ספר היובל; מחקרים במורשת יהדות תימן ותרבותה. בעריכת יוסף דחוח-הלוי. תל אביב: אפיקים, תשנו, עמ' 197-211.
↑  אפיקים גיליון ב', 17 בפברואר 1965, עמוד 8.
↑  נוגה דגן-בוזגלו, תם ולא נשלם: פרידה מארגון הלה, באתר "העוקץ", 31 במאי 2020
↑  שושנה מדמוני-גרבר, יוסף דחוח-הלוי - מהפכן עם חי"ת ועי"ן, באתר "העוקץ", 17 במאי 2020
↑  קברה של בתיה דחוח-הלוי ז"ל חריר באתר BillionGraves
↑  עליה ראו: יוסף דחוח-הלוי, "לדמותה של מחנכת דגולה", בתוך: מכתם ליונה: מחקרים בתרבות יהודי תימן ובסוגיות חברתיות וחינוכית, בעריכת יוסף דחוח-הלוי, תל אביב תשס"ד, עמ' 11-14
↑  רשימת יקירי העיר בשנים 1976 - 2006 באתר עיריית תל אביב-יפו
↑  כרמן אלמקייס, להכיר את התרבות המזרחית מקרוב, באתר "העוקץ", 21 במאי 2013
↑  הארץ ספרים - יהדות ומחקרי יהדות, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310211005171  ISNI: 0000 0000 6692 5912  LCCN: n84023985  VIAF: 30929691   WorldCat (עם VIAF): 30929691
בלשינה בוברויסק

מועדון הכדורגל בלשינה בוברויסק (בבלארוסית: Бабруйскі футбольны клуб „Белшына“) היא קבוצת כדורגל מהעיר בוברויסק אשר משחקת בליגת המשנה בבלארוס. הקבוצה נוסדה בשנת 1976 וזכתה באליפות לאומית אחת (2001) ובשלושה גביעים לאומיים (1997, 1999, 2001).
היסטוריה > שיניק

בלשינה הוקמה בשנת 1976 בשם "שיניק" בוברויסק. בשנת 1996 הקבוצה שינתה את שמה ל"בלשינה", על שם חברת "בלשינה" לייצור צמיגים שרכשה את הקבוצה. תחת השם שיניק הקבוצה זכתה באליפות בלארוס הסובייטית בשנים 1978, 1987. ב-1979 זכתה בגביע בלארוס הסובייטית. ב-1988 זכתה בגביע העונה של בלארוס הסובייטית.
היסטוריה > בלשינה

בשנת 1996 אורגנה הקבוצה מחדש, תוך שינוי שמה ל"בלשינה", והיא הפכה לכוח מוביל בליגה הבלארוסית. בשנת 2001 זכתה לראשונה באליפות ליגת העל הבלארוסית בכדורגל. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הקבוצה סיימה כסגנית האלופה בשנת 1997. בנוסף זכתה הקבוצה שלוש פעמים בגביע הבלארוסי.
הקבוצה השתתפה ארבע פעמים במפעלים האירופיים, כשבעונת 197/1998 השתתפה בגביע מחזיקות הגביע ובעונות 1999/2000, 2001/2002 השתתפה בטורניר גביע אופ"א ובעונת 2002/2003 הזכייה באליפות הלאומית העניקה לה את הזכות להשתתף במוקדמות ליגת האלופות.
בסיכום עונת 2006 הקבוצה ירדה לליגת המשנה הבלארוסית לראשונה, אך בתום עונה חזרה לליגה הבכירה, בה התמודדה במשך 9 שנים רצופות, עד שירדה חזרה לליגת המשנה, בתום עונת 2016.
בעונת 2019 זכתה באליפות הליגה הראשונה וחזרה לליגת העל אחרי 3 שנים בליגה הראשונה, אך ירדה חזרה בתום עונה אחת בלבד.
תארים

ליגת העל הבלארוסית בכדורגל
זכייה (1): 2001
הגביע הבלארוסי
זכייה (2): 1997, 1999, 2001
גביע בלארוס הסובייטית
זכייה (2): 1979, 1988
אליפות בלארוס הסובייטית
זכייה (3): 1946, 1978, 1987
כריסטיאן גנטנר

כריסטיאן גנטנר (בגרמנית: Christian Gentner, נולד ב-14 באוגוסט 1985 בנורטינגן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבעמדת הקשר.
גנטנר שיחק לאורך רוב הקריירה שלו בשטוטגרט, בה אף שימש קפטן הקבוצה. לגנטנר חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה בשטוטגרט

גנטנר הגיע לשטוטגרט בשנת 2004, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, כשבמקביל הוא קיבל הזדמנויות גם בקבוצה הבכירה. את הופעת הבכורה בבונדסליגה ערך גנטנר בפברואר 2005 בניצחון של שטוטגרט 0–1 על הרטה ברלין. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע במשחק גביע אופ"א בספטמבר 2005 מול דומז'אלה מליגת העל הסלובנית. בשנת 2006 הוארך חוזהו של גנטנר בקבוצה עד לשנת 2010. בעונת 2006/07 גנטנר לקח חלק בעונת שיא של שטוטגרט, שהסתיימה בזכייה באליפות הבונדסליגה. לגנטנר היו 15 הופעות בעונה זו, כאשר הוא היה חלק מחוליית קישור שכללה גם את סאמי ח'דירה, תומאס היצלספרגר, רוברטו הילברט ופבל פארדו. בעונה זו גנטנר אף הגיע לגמר הגביע הגרמני עם שטוטגרט שהחמיצה הזדמנות לזכות בדאבל כאשר הפסידה 2–3 לנירנברג. גנטנר לא שותף בגמר זה.
קריירת מועדונים > וולפסבורג

בתום עונת 2006/07 הושאל גנטנר לוולפסבורג לתקופה של שתי עונות, כשבתום העונה הראשונה נמכר לוולפסבורג באופן סופי. גנטנר שיחק בוולפסבורג שלוש עונות, ופתח כמעט בכל המשחקים. בעונת 2008/09 גנטנר זכה עם וולפסבורג באליפות הבונדסליגה הראשונה בתולדותיה, הפעם כשחקן מרכזי בקבוצה, כחלק מחוליית קישור שכללה את ז'וסואה הברזילאי, זואזדאן מיסימוביץ' הבוסני, מקוטו האסבה היפני ואשכאן דז'אגה האיראני. זכייתה של וולפסבורג באליפות הקנתה לה כרטיס לליגת האלופות בעונת 2009/10. הופעה זו הסתיימה באכזבה כאשר וולפסבורג סיימה במקום השלישי אחרי מנצ'סטר יונייטד וצסק"א מוסקבה. גנטנר הבקיע שער אחד בשלב הבתים מול בשיקטש. לאחר ההדחה מליגת האלופות, וולפסבורג נשרה אל הליגה האירופית. בסיבוב הפליי-אוף הראשון הדיחה וולפסבורג את ויאריאל במפגש כפול, כאשר המשחק הראשון בספרד הסתיים בתיקו 2-2, ובגומלין, ניצחה וולפסבורג 1–4, כשגנטנר מבקיע את השער השלישי. בשמינית הגמר גנטנר הבקיע שער מכריע בהארכה מול רובין קאזאן. שני המשחקים הסתיימו בתיקו 1-1, וגנטנר הבקיע שער ניצחון במשחק הגומלין בוולפסבורג בדקה ה-119. וולפסבורג הודחה ברבע הגמר של הליגה האירופית לאחר צמד הפסדים לפולהאם מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים > חזרה לשטוטגרט

בתום עונת 2009/10 חזר גנטנר לשטוטגרט בהעברה חופשית, לאחר שהביע את רצונו כבר בינואר של אותה עונה לחזור למועדון נעוריו. בינואר 2013 האריך את חוזהו בקבוצה עד תום עונת 2015/16. גנטנר הגיע עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני בעונת 2012/13, אך הקבוצה הפסידה בגמר זה בתוצאה 2–3 לבאיירן מינכן, שזכתה שבוע קודם לכן בליגת האלופות, והשלימה עם הגביע הגרמני טרבל היסטורי. גנטנר שיחק 90 דקות בגמר זה. לאחר עזיבת סרדר טשצ'י לספרטק מוסקבה בתום עונת 2012/13, מונה גנטנר לקפטן הקבוצה. בתום עונת 2015/16 נשר גנטנר עם שטוטגרט לבונדסליגה השנייה, כאשר זו הייתה ירידת ליגה ראשונה של שטוטגרט מזה 39 שנים. לאחר ירידת הליגה הבטיח גנטנר שיישאר במועדון גם כשהוא משחק בליגה השנייה ויעשה הכל כדי להעלות אותו בחזרה לבונדסליגה. בעונת 2016/17 עמד גנטנר במשימתו והעפיל עם הקבוצה בחזרה לבונדסליגה כבר לאחר עונה אחת, כשהקבוצה מסיימת במקום הראשון בבונדסליגה השנייה. בעונת 2017/18 רשם גנטנר עונה נאה עם שטוטגרט, כשסיים עמה במקום השביעי, והבקיע שני שערים ב-27 הופעות. בעונת 2018/19 גנטנר רשם ירידת ליגה שנייה עם שטוטגרט, שסיימה במקום ה-16 ונזקקה למשחקי מבחן מול אוניון ברלין. במשחק הראשון במרצדס בנץ ארנה הבקיע גנטנר שער בתיקו 2-2, אך הגומלין בברלין הסתיים בתיקו 0-0, ושטוטגרט וגנטנר ירדו בעקבות חוק שערי החוץ.
קריירת מועדונים > אוניון ברלין

בקיץ 2019, לאחר ירידת הליגה עם שטוטגרט, עזב גנטנר את הקבוצה לאחר תשע עונות רצופות, וחתם בשורות העולה החדשה לבונדסליגה, אוניון ברלין.
קריירה בינלאומית

לגנטנר, ששיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה הבוגרת. הופעת הבכורה של גנטנר במדים הלאומיים נערכה במאי 2009 במשחק ידידות מול נבחרת סין, שהסתיים בתיקו 1-1. הופעתו האחרונה של גנטנר בנבחרת התקיימה בשנת 2010.
תארים

עם שטוטגרט:
אליפות הבונדסליגה: 2006/07
אליפות הבונדסליגה השנייה: 2016/17
עם וולפסבורג:
אליפות הבונדסליגה: 2008/09
תארים אישיים:
שער החודש בבונדסליגה: אוגוסט 2013
מתתיהו מינץ

מתתיהו מינץ בברגן, נורווגיה
מתתיהו מינץ (י"ג בחשוון ה'תרפ"ד, 23 באוקטובר 1923 – כ' בשבט ה'תשע"ז, 16 בפברואר 2017) היה פרופסור בחוג להיסטוריה של עם ישראל וראש המכון לחקר הציונות באוניברסיטת תל אביב.