stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס המוזיקה של MTV אירופה לאלבום הטוב ביותר
הערות שוליים

↑  "MTV Unveils the Nominations for the 1998 MTV Europe Music Awards; All Saints & Madonna Top List of Nominees". findarticles.com. 1 באוקטובר 1998. נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Britney, BSB Top Nominations For MTV Europe Awards; Spears, Mariah, Puffy, Manson To Perform". MTV News. 5 באוקטובר 1999. נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tadeusiak, Aneta. "MTV Europe Music Awards 2000". ukmix.org. אורכב מ-המקור ב-23 בספטמבר 2010. נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MTV Europe: Award nominations 2001". BBC News. 25 בספטמבר 2001. נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mancini, Robert (30 בספטמבר 2002). "Eminem, Pink, Shakira Nab Most Noms For MTV Europe Music Awards". MTV News. נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MTV Europe Awards 2004: The winners". BBC News. 18 בנובמבר 2004. נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rawson-Jones, Ben (20 בספטמבר 2006). "MTV Europe Awards 2006: The Nominees". דיגיטל ספיי. נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Levine, Nick (1 בנובמבר 2007). "In full: MTV Europe Music Awards winners". דיגיטל ספיי. נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MTV EMAs name Rick Astley 'Best Act Ever'". NME. 7 בנובמבר 2008. נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרסי המוזיקה של MTV אירופה |
| --- | --- | --- |
| טקסים | 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
| קטגוריות מרכזיות | שיר • קליפ • שיתוף פעולה • אמן • מופע החדש • פופ • אלקטרוני • רוק • אלטרנטיבי • היפ הופ • לטיני • ‏R&B • מופע חי • מופע הפוש • מעריצים הגדולים ביותר • קיי פופ • וידאו קליפ למטרה טובה • הקליפ הארוך הטוב ביותר • מופע המטהוורס הטוב ביותר |  |
| קטגוריות אזוריות | אוסטרליה • אפריקה • בלגיה • ברזיל • קנדה • קריבי • צרפת • גרמניה • סין • הונגריה • הודו • ישראל • איטליה • יפן • קוריאה • אמריקה הלטינית – צפון • אמריקה הלטינית – מרכז • אמריקה הלטינית – דרום • הולנד • ניו זילנד • המדינות הנורדיות • פולין • פורטוגל • רוסיה • דרום מזרח אסיה • ספרד • שווייץ • בריטניה ואירלנד • ארצות הברית |  |
| קטגוריות עבר | אלבום • זמר • זמרת • מראה • עולמי • להקה • אייקון עולמי |  |
האח הגדול עונה 9

| --- | --- |

 סוגה:  תוכנית מציאות
 בימוי:  רווית ליאור-מנדל (האחות הגדולה, עד 23 במאי)  רועי עוז (האח הגדול, מ-23 במאי)
 מנחים:  לירון ויצמן אסי ישראלוף עפר שכטר
 זוכים:  ישראל אוגלבו
 פרסים:  מיליון ש"ח (מקום ראשון)   רכב אופל אדם (מקום שני)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 עורכים:  רווית ליאור-מנדל (עד 23 במאי) רועי עוז (מ-23 במאי)
 אתר צילומים:  בית האח הגדול, קריית התקשורת נווה אילן
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13 האח הגדול LIVE‏ (ערוץ 26)
 תקופת שידור מקורית:  5 במאי 2018 – 1 בספטמבר 2018
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
 
 → עונה שמיניתעונה עשירית ←
האח הגדול עונה 9 היא העונה התשיעית של תוכנית המציאות הישראלית "האח הגדול" והעונה הראשונה של התוכנית במצטבר שמשודרת ברשת 13. העונה שודרה החל מ-5 במאי 2018, הגמר נערך ב-1 בספטמבר 2018, שבסופו ניצח הדייר ישראל אוגלבו. את העונה הנחו לירון ויצמן, אסי ישראלוף ועפר שכטר.
על העונה

עם מעבר הפורמט לזכיינית רשת הוחלף יורם זק – "האח הגדול" (עורך התוכנית), באחות גדולה — רווית ליאור-מנדל, שינוי שמתבטא בקולה הנשי ובדרישה לפנות אל "האח הגדול" (היישות השולטת בבית) בלשון נקבה. אולם, כעבור שלושה שבועות, החליטה לפרוש מתפקידה בעקבות הרייטינג הנמוך מול המתחרים מקשת 12 וגם בגלל סיבות אישיות, והוחלפה ברועי עוז. עוז היה בעצמו "האח הגדול" בשלושת השבועות הראשונים של העונה הראשונה, בטרם זק ירש את תפקידו ותרם להצלחת התוכנית בישראל.
בזכיינית "רשת" הוחלט לפנות לכיוון בריא ולכן להפסיק להציג את טבק הסיגריות כמוקד חשוב בבית. המתמודדים יעשנו בתאים קטנים אשר מתאימים לאדם אחד בלבד ולא יצולמו. ההפקה הסבירה את הצעד ברצונה למנוע מלהפוך את הסיגריות למוקד עבור בני נוער הצופים בתוכנית ומהמתמודדים להתחיל לעשן מאחר שהשהות בבית היא סביב הסיגריות. לאחר כניסת הדיירים החדשים (כמו כן כניסתם של אביבית ואדל) החליט האח הגדול לאפשר לדיירי הבית לעשן ברחבי החצר ולהכניס את הסיגריות לתקציב השבועי בטענה שדיירי הבית הוותיקים מבלים יותר מידי בחדרי העישון הסגורים.
לראשונה בתולדות "האח הגדול", אירוע הפתיחה חולק ליומיים רצופים - ביום הראשון נכנסו 10 דיירים, שנאמר להם כי לא ייכנסו עוד דיירים באותו ערב. אולם, שאר הדיירים שטרם נכנסו - נכנסו ביום למחרת, והדיירים שכבר נכנסו שהו בסוויטה נפרדת בעת כניסת הדיירים הנוספים. בנוסף, "דיירי היום הראשון" בחרו להעניק לאחד מ"דיירי היום השני" — לירון — חסינות כבר בהדחה הראשונה.
זוהי העונה הארוכה ביותר של התוכנית מאז החל שידורה בישראל — 120 ימים. בכך נשבר השיא של העונה החמישית, שנמשכה 115 ימים.
על העונה > מבנה ועיצוב הבית

בית האח הגדול בקריית התקשורת נווה אילן נהרס ונבנה מחדש. הבית החדש תוכנן ועוצב על ידי האדריכל ערן בינדרמן. הבית משתרע על פני 1000 מטר רבוע, חצר הבית בעונה גדולה יותר מהעונות הקודמות ומשתרעת על פני 500 מטרים נוספים.
בפתיחת התוכנית, נאמר כי בבית האח הגדול החדש מותקנות 60 מצלמות, ו-100 מיקרופונים, תקציב ועלות בניית בית האח הגדול בעונה 9 יפורסמו בהמשך.
| --- | --- |
 סלון  מטבח  נסט  חצר  חדר שינה:  חלל רחצה  חדר כושר  גינת תבלינים  חדרי משימות
דיירי הבית

רשימת 27 הדיירים שנכנסו לבית האח הגדול לפי סדר כניסתם (כולל הזמניים):
דיירי הבית > דיירים שנכנסו בכניסה הראשונה (ערב ראשון)

אליאב רחמים – בן 22, רווק, מקריית גת
לירז אסייג – בת 35, גרושה, מפתח תקווה
ישראל אוגלבו – בן 27, רווק, מתל אביב
מגי טביבי – בת 24, בזוגיות, מחולון
מירב ישראל – בת 38, נשואה +2, מנתניה
רועי קורנבלום – בן 23, רווק, מהוד השרון
מריה דומרק – בת 22, בזוגיות, מקריית אונו
אילן קורן – בן 56, נשוי +3, מכפר סבא
דיירי הבית > דיירים שנכנסו בכניסה הראשונה (ערב שני)

שמס מרעי אבומוך – בת 35, נשואה +3, מבאקה אל-גרבייה
אינה סטיוארט – בת 32, רווקה, מתל אביב
תמי מונטג – בת 28, גרושה +1, מרמת גן
טאי שרקי - בן 25, רווק, מהרצליה
סמואל חגאי – בן 35, גרוש, מניו יורק
אורלי יחזקאל – בת 58, נשואה +1, מבת ים
תומר רוטשילד – בן 25, בזוגיות, מתל אביב
לירון אופיר – בן 25, בזוגיות, מחיפה
סימה מיימון בכר – בת 42, נשואה +3, ממיאמי
דיירי הבית > דיירים שנכנסו בכניסת ביניים

אביבית בר זוהר – בת 36, רווקה, מתל אביב
אדל בספלוב – בת 25, בזוגיות, מתל אביב
דיירי הבית > דיירים שנכנסו בכניסה השנייה

אלי זרקה – בן 30, רווק, מקוסטה ריקה
דניאל גרינברג – בת 24, רווקה, ממיתר
משה "מושיקו" פסל – בן 28, בזוגיות, מגבעתיים
עמוס חלפון – בן 55, נשוי בשלישית +4, מנופך
בר סנדלר – בת 24, רווקה, מראשון לציון
דיירי הבית > דיירים זמניים

נטע ברזני - בת 20, רווקה, מירושלים
לירון "טילטיל" אורפלי - בן 43, נשוי +2, מתל אביב
עמרי בן נתן - בן 32, רווק, מקריית אונו
שינויים באופן המשחק

לראשונה באופן קבוע בתוכנית, אחד מדיירי הבית נבחר לראשות הבית על ידי הדיירים. ראש הבית מקבל חסינות מהדחה וצריך להכניס דייר לרשימת ההדחה באופן פומבי. שינוי זה דומה לפורמט האמריקאי, בו ישנן משימות שהפרס שלהן הוא ראשות הבית, כאשר המנצח מעמיד להדחה שני דיירים. השימוש בתוספת הזו התקיים רק פעם אחת, וגם בפעם הזו החסינות נלקחה מראש הבית באותה העת, מגי. במהלך השבועות הרעיון הוזנח על ידי הפקת התוכנית.
ראש ממשלת אלבניה

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  אדי רמה
 תאריך כניסה לתפקיד:  15 בספטמבר 2013
 דרכי מינוי:  נבחר על ידי העם וממונה על ידי נשיא אלבניה
 תחום שיפוט:  אלבניה אלבניה
 מעון:  Prime Minister's Office 
 מושב המשרה:  טירנה
 ייסוד המשרה:  1912
 www.km.gov.al
 
ראש ממשלת אלבניה (באלבנית: Kryeministri i Shqipërisë) הוא האדם העומד בראש הקבינט של אלבניה. ראש הממשלה מחזיק במשרה הבכירה במדינה והוא מנהל את הרשות המבצעת באלבניה, אם כי ראש המדינה הוא נשיא אלבניה.
התפקיד

התפקיד נוסד ב-29 בנובמבר 1912 עם קבלת העצמאות של אלבניה מהאימפריה העות'מאנית. הראשון שכיהן בתפקיד היה איסמעיל קמאלי (אנ').
ראש מועצת השרים הוא ראש הממשלה, הממונה על ידי הנשיא. ראש הממשלה ממליץ לנשיא אילו אנשים יתמנו לשרים בממשלתו, ורק לאחר שהנשיא מאשר זאת, השרים מושבעים לתפקידם. האספה הלאומית חייבת לתת אישור סופי להרכב הקבינט, אחרת מלאכת הרכבת הממשלה עוברת למנהיגה של המפלגה השנייה בגודלה באספה הלאומית.
סמכויות

חוקת אלבניה מגדירה את סמכויותיו של ראש הממשלה כך:
על נשיא אלבניה להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על מנהיג המפלגה הגדולה באספה הלאומית. ראש הממשלה הוא השר הבכיר ביותר בקבינט, והוא מחזיק במשרה הבכירה במדינה. הוא מייצג את מועצת השרים בציבור וחובה עליו להציג לציבור הרחב את קווי היסוד והמדיניות הכללית של הקבינט שלו. ראש הממשלה צריך לפתור חילוקי דעות בין שרים, וברשותו ליזום הליכים בבית המשפט החוקתי של אלבניה.
ראשי ממשלת אלבניה (1991-הווה)

| מס"ד | שם | כהונה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פאטוס נאנו | 22 בפברואר 1991 - 5 ביוני 1991 | המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה |
| 2 | אילי בופי | 5 ביוני 1991 - 10 בדצמבר 1991 | המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה |
| 3 | וילסון אהמטי | 10 בדצמבר 1991 - 13 באפריל 1992 | עצמאי |
| 4 | אלכסנדר מקסי | 13 באפריל 1992 - 11 במרץ 1997 | המפלגה הדמוקרטית של אלבניה |
| 5 | באשקים פינו | 11 במרץ 1997 - 24 ביולי 1997 | המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה |
| (1) | פאטוס נאנו | 24 ביולי 1997 - 2 באוקטובר 1998 | המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה |
| 6 | פאנדלי מאיקו | 2 באוקטובר 1998 - 29 באוקטובר 1999 | המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה |
| 7 | איליר מטה | 29 באוקטובר 1999 - 22 בפברואר 2002 | המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה |
| (6) | פאנדלי מאיקו | 22 בפברואר 2002 - 31 ביולי 2002 | המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה |
| (1) | פאטוס נאנו | 31 ביולי 2002 - 11 בספטמבר 2005 | המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה |
| 8 | סאלי ברישה | 11 בספטמבר 2005 - 15 בספטמבר 2013 | המפלגה הדמוקרטית של אלבניה |
| 9 | אדי רמה | 15 בספטמבר 2013 - מכהן | המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה |
ראו גם

פוליטיקה של אלבניה
נשיא אלבניה
שלו כחלון

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1997 (בן 27) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה 
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  2022-2023 רשת 13 2023- הווה עכשיו 14
 תחום סיקור:  כתב משטרה ופלילים
 
שלו כחלון (נולד ב-16 באוגוסט 1997) הוא עיתונאי ישראלי. משמש כתב משטרה ופלילים בערוץ עכשיו 14.
ביוגרפיה

נולד וגדל ברמת גן. לדניאל ונאוה כחלון. השלישי מבין שלושה אחים. למד בבית הספר היסודי "ארנון" ותיכון איתן רמת גן ע"ש רפאל איתן בעיר. בצה"ל שירת כמפקד כיתה בקורס חובשים קרביים בבה"ד 10 במשך שלושה מחזורים.
את דרכו התקשורתית החל כקשב בארכיון חדשות 13. מאפריל 2021 עד יוני 2023 שימש כתחקירן וכתב בתוכנית הכל כלול ברשת 13.
בנובמבר 2022 הצטרף כחלון לילדי בית היתומים מאודסה שברחו מהמלחמה שהחלה בין אוקראינה לרוסיה. כחלון התלווה ליתומים ולרב שלמה בקשט בהקמת הקהילה מחדש בבוקרשט, לאחר שברחו בעקבות ההפצצות, וצילם את סדרת הכתבות ״יתומים בפעם השנייה״.
ביוני 2023 החל לשמש בתפקיד כתב משטרה ופלילים בעכשיו 14. באוגוסט 2023 פרסם לראשונה שהשר לביטחון לאומי איתמר בן גביר הנחה את המשטרה אחרי שנים של פעילות עם ״קרן וקסנר״ להפסיק את הפעילות איתה ושחמשת הבכירים שהיו אמורים להישלח בשנה הבאה לא ייצאו. בהמשך פרסם על חשד לפיו סגן נציב בתי הסוהר מנהל פגישות עם פוליטיקאים במטרה להתמנות לתפקיד הנציב.
ביוני 2024 שידר את הסרט ״המחלצים מנוסייראת״ שעסק בפעולת חילוצם של החטופים נועה ארגמני, אלמוג מאיר ג'אן, אנדרי קוזלוב ושלומי זיו.
בספטמבר 2024 התלווה כחלון לצוות איתח, ששכל שלושה מחבריו במלחמת חרבות ברזל, לטיפוס של שבועיים על הר אנאפורנה בנפאל. כחלון תיעד את לוחמי הצוות, שסחבו במעלה ההר את חבריהם שנפצעו אנוש, בהמשך יצר סרט דוקו ששמו ״הרים של תקווה״.
במסגרת תפקידו סיקר בין היתר את
ההפגנות נגד הרפורמה המשפטית והפשיעה בחברה הערבית בישראל. במלחמת חרבות ברזל סיקר את הנעשה בעוטף עזה ובתוך רצועת עזה. במאי 2024 קיבל מטעם ארגון העיתונאים והעיתונאיות בישראל את פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה על סיקור עיתונאי תחת אש.
כחלון הוא סטודנט לתואר ראשון בתקשורת, מדעי המדינה ויחסים בין לאומיים מהאוניברסיטה הפתוחה.
כחלון רווק ומתגורר בקריית אונו.
הערות שוליים

↑  שלו כחלון, יתומים בפעם השנייה: סיפורם של ילדי בית היתומים שנאלצו לברוח בעקבות המלחמה, באתר חדשות 13, 28 בנובמבר 2022
↑  שלו כחלון, יתומים בפעם השנייה: ילדי בית היתומים "התקווה" שנאלצו לברוח מאוקראינה, באתר חדשות 13, 29 בנובמבר 2022
↑  מערכת ice, ערוץ 14 ממשיך להתרחב: זה הרכש החדש מרשת 13, באתר אייס, 29 במאי 2023
↑   ציוץ של שלו כחלון ברשת החברתית אקס (טוויטר), 28 באוגוסט 2023
↑  שלו כחלון, אחרי שנים של פעילות: משטרת ישראל תפסיק לעבוד עם קרן וקסנר, באתר עכשיו 14, 28 באוגוסט 2023
↑  שלו כחלון, מאחורי גבו של השר בן גביר: בכיר בשב"ס נפגש עם פוליטיקאים, באתר עכשיו 14, 8 במאי 2024
↑   שבוע אחרי שריגשו מדינה שלמה: לוחמי הימ"מ מהחילוץ ההרואי בנוסיראת - נחשפים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 21:26)
↑   הרים של תקווה: צוות איתח כובש את פסגת האנאפרונה סרטו של שלו כחלון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 44:00)
|  |
| --- | --- | --- |
| תוכניות | "ישראל הבוקר" • "עדן ועודד" • "האולפן הפתוח" • "ארבע" • "ריקלין ושות" • "הדו"ח של אראל" • "שבע" • "מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 "•"הפטריוטים" • ריקלין ושות • "פָתְחִי את שַׁי" • "כלכלי בלילה" |  |
| סגל | דור אזרד  • אמיר איבגי • שגיא אלמוג כהן • נועם אמיר • מולי ארי • עקיבא ביגמן • הלל ביטון רוזן • דרור בלאזדה • יעקב ברדוגו • שרה ב"ק • שי גולדשטיין • בועז גולן • טל היינריך • עדן הראל • יהונתן וייס • דנה ורון • יותם זמרי • יערה זרד • עידו טאובר • מגי טביבי • ברוך ידיד • שלו כחלון • אדיר לחקים • רונה לוי •  שיראל ללום נהיר • נתי לנגרמן • טל מאיר • ינון מגל • תמיר מורג • עודד מנשה • אראל סג"ל • גיל ססובר • מורן סקיטל • ליאור סודרי • אריאל עידן • איתמר פליישמן • אליה פרג'ון • גלעד צוויק • מוטי קסטל • דני רופ • שמעון ריקלין • עתי שלו • ליטל שמש |  |
נחלת שבעה

| --- | --- |

רחוב ריבלין בראשית שנות ה-50
 מידע
 עיר:  ירושלים 
 תאריך ייסוד:  1869 
 על שם:  שבעת מייסדיה
 קואורדינטות:  31°46′49″N 35°13′09″E﻿ / ﻿31.780373°N 35.219266°E﻿ / 31.780373; 35.219266
  (למפת ירושלים מוגדלת) נחלת שבעה(למפת ירושלים רגילה) נחלת שבעה(למפת הרי ירושלים רגילה) נחלת שבעה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) נחלת שבעה
 
רחוב ריבלין, שנת 2005
פנים בית הכנסת "נחלת יעקב" - הראשון מחוץ לחומות העיר העתיקה
רחוב סלומון - ציור: חגית ברק
שלט ברחוב יואל משה סלומון על שימור בשכונת נחלת שבעה
ערך זה עוסק בשכונה בירושלים. אם התכוונתם לספר מאת שמואל הלוי סגל, ראו .
נחלת שבעה היא שכונה ותיקה במרכז ירושלים, שקמה בשנת 1869 (תרכ"ט) כחלק מתהליך "היציאה מן החומות" - ההתיישבות היהודית מחוץ לחומות העיר העתיקה. הייתה זו השכונה השלישית שנוסדה במסגרת זו, לאחר משכנות שאננים ומחנה ישראל. מאז פברואר 1989, לאחר השלמת עבודות שיקום ושימור, השכונה היא אחד ממוקדי הבילוי של העיר, וברחובותיה הצרים של השכונה ניתן למצוא מסעדות, פאבים ובתי קפה רבים.
ייסוד השכונה

השכונה נוסדה ביוזמת שבעה צעירים ירושלמים, בני המשפחות הוותיקות ביישוב הישן של ירושלים בעיר העתיקה, ששאפו לקיים את מצוות יישוב ארץ ישראל ולבנות את ירושלים: יוסף ריבלין, יואל משה סלומון, יהושע ילין, מיכל הכהן, בנימין סלנט (בנו של הרב שמואל סלנט, שהיה רבה האשכנזי של ירושלים), חיים הלוי ואריה (לייב) הורוביץ. השבעה שאבו עידוד מהצלחת ניסיונות ההתיישבות הקודמים מחוץ לחומות.
ש"י עגנון בספרו תמול שלשום מספר על השכונה "שבעה בתים אלו אין להם לא הידור ולא זיו פנים אבל מעלה יתירה יש להם שהרחיבו גבול ירושלים וזכו לחזק את היישוב שאנשי ירושלים לא היו למודים לצאת משער העיר ולחוץ, חוץ מבחולו של פסח, שנוהגים לסבב את חומת העיר, משנבנתה נחלת שבעה התחילו יוצאים אף בשאר הימים כדי לשאול בשלום אחיהם אנשי נחלת שבעה."
אם כי התיישבות כזו עדיין נחשבה כמסוכנת ולא פופולרית. כדי להגביר את תחושת הביטחון, נבחר אתר השכונה בסמוך למגרש הרוסים שנבנה שנים אחדות קודם לכן, ועל אם הדרך הראשית מירושלים ליפו, ברחוב יפו של ימינו. השטח שנקנה עבור השכונה היה בן 24,000 אמות רבועות (כשישה דונם), ונתחם בין דרך יפו לבין בית הקברות ממילא.
הקמת השכונה הייתה חלק מתהליך היציאה מהחומות, שכלל הקמה של שתי שכונות יהודיות לפני הקמתה של שכונה זו - משכנות שאננים ומחנה ישראל. לבד מהחזון הציוני של חיזוק ההתיישבות היהודית, הונע תהליך היציאה מהחומות מהצורך בהגברת הביטחון בשכונות שמחוץ לחומות ומהידרדרות תנאי התברואה בתוך העיר העתיקה. היוזמה להקמת השכונה באה לאחר מגפת כולרה בעיר העתיקה שהכתה גם בקהילה היהודית שלה. ההבדל בין יוזמת ההקמה של שכונה זו לבין השתיים שקדמו לה ביציאה מהחומות היה בכך שהשכונה הוקמה ביוזמת אנשי היישוב הירושלמי הישן בלבד, בלא עזרה מבחוץ.
רכישת האדמה לבניין השכונה, בשנת 1866, לא הייתה עניין של מה בכך. מרבית יהודי ירושלים היו נתיני מדינות אירופיות שונות, והחוק העות'מאני האוסר רכישת קרקעות ובניית בתים על ידי נתינים זרים בוטל רק בשנת 1867. על כן הוטלה משימת הרכישה על אסתר, אשתו של לייב הורוביץ, שהייתה ילידת הארץ ובעלת נתינות טורקית. היא ניהלה משא ומתן עם השלטונות תוך שהיא מצהירה כי ייעוד האדמה הוא "שדה לזריעת חיטה למצות", והשדה נרשם על שמה. על פי מסורת משפחת חרל"פ הירושלמית שעלו בשנת תר"י, סירבו בני המשפחה להשתתף בקניה מאחר שמקרקעין אלו היו 'ואדי', שלא יכול היה להימכר על פי חוקי המקרקעין העות'מאניים.
מקור הביטוי "נחלת שבעה" הוא בדברי מדרש מתוך ספרי דברים (יח, ב), והוא מנציח את שבעת מייסדי השכונה.
התפתחות השכונה

ב-1869 התאגדו השבעה בחברה עם "פנקס ייסוד" – תקנון מפורט שקבע את סדרי הבנייה והמימון של השכונה (בהמשך, שימשה צורת התאגדות זו דגם להקמת שכונות נוספות מחוץ לחומות). על פי התקנון, חולקה הקרקע שנקנתה לשבע רצועות אורך שוות בגודלן, והשכונה תוכננה להיבנות בשלבים – בכל שלב שני בתים לשני חברים, שסדרם ייקבע על פי גורל. יוסף ריבלין היה הראשון שהקים את ביתו בשכונה, על דרך יפו (במקום שבו עומד היום בניין המשרדים בית יואל). בסופו של דבר הבתים לא נבנו על פי התוכנית, וגם לא כולם אוכלסו על ידי בוניהם או שאוכלסו באיחור רב.
בשנת 1870, בנו יואל משה סלומון וחיים הלוי קובנר את בתיהם בשכונה וסלומון העביר אליה את בית הדפוס שלו. בשנה זו הוקמה בשכונה גם ישיבת אח"ד.
ב-1872 פנה יוסף ריבלין בקריאה ליהודי העיר העתיקה ליישב את השכונה, וכדי לסייע בהתיישבות גייס כספים מגבירי העיר, מכוללים ומקרנות. כמה עשרות משפחות נענו לקריאתו, כולל משפחות ספרדיות שהצטרפו, וב-1875 כבר היו 50 דירות בשכונה, וכן בתי כנסת ומוסדות ציבור. הקרבה לדרך יפו הראשית סייעה כלכלית לתושבי השכונה, ואפשרה להם למצוא פרנסה במכירת מוצרים, מזון ושירותים לעוברי הדרך, תוך עקיפת התקנות העות'מאניות שאסרו על הקמת בתי עסק בשכונה.
בשנות ה-80 של המאה ה-19, ככל הנראה בשנת 1883, התגוררה בשכונה הקבוצה הראשונה שעלתה ארצה מאירופה מתוך מניעים ציוניים, קבוצת ביל"ו. ביניהם היה מנחם מנדל סוסניצקי, רופא השיניים הראשון בירושלים, שפתח מרפאה ב"חצר יואל משה סלומון".
בסוף המאה ה-19 גרו רבים מנכבדי יהודי בוכרה בשכונת נחלת שבעה אשר ביססו את המוסדות בשכונה. בין המפורסמים שבהם נמנו: אברהם ברוכוף, שמעון חכם, מרדכי תילאיוף, רפאל סיידוף ועוד.
על פי מפקד יהודי ארץ ישראל שנערך בידי ההסתדרות הציונית העולמית בשנת 1918, כבר דרו 861 איש בשכונה ב-253 בתי-אב. המפקד מנה בשכונה את בני העדות השונות ובעלי המקצועות השונים על פי מספר הנפשות ומספר בתי האב. האוכלוסייה בשכונה הייתה מגוונת מבחינת עדותיהם של תושביה והיה בה רוב בולט לבתי אב שהתפרנסו ממסחר או ממלאכה (כשלא מכלילים את מי שהפוקדים לא ביררו ממה פרנסתו). בתקופה זו הבתים הפונים לרחוב יפו הפכו לחנויות, והיו בשכונה גם כמה בתי מלאכה ובתי דפוס.
השכונה נעדרה תשתית מתוכננת או תוכנית אדריכלית מוגדרת שאפיינה את יתר השכונות החדשות שנבנו בעיר, והתפתחה על פי הצרכים והאמצעים של מתיישביה. הבתים היו דו-קומתיים כשבכל קומה דירה אחת והמדרגות לקומה העליונה הן חיצוניות. בחצרות הבתים נחפרו בורות מים. הבתים קושרו ביניהם ברשת צפופה של סמטאות צרות ולא-מתוכננות, ברוחב שבקושי הספיק למעבר אדם או בהמה. סגנון הבניינים והסמטאות הזכיר מאוד את זה של העיר העתיקה. מאפיין זה היה לרועץ להמשך התפתחותה, אך לימים, לאחר שימור ושיחזור, הפך לאחד ממאפייני השכונה.
הידרדרות השכונה

בשנת 1949 הפכה ירושלים לעיר ענייה ביותר בישראל. נחלת שבעה הייתה שכונה בעלת בנייה מיושנת במרכזה הצפוף של עיר זו. תוכנית ההריסה של השכונה, תוכנית 549, שהתקבלה בשנת 1939 ובוטלה רק בשנת 1950 גרמה לעזיבת בית הדפוס "סלומון" ועסקים אחרים מהשכונה ועיכבה את חיבור השכונה לרשת הביוב עד לשנת 1955. ברבות השנים החל תהליך של הזדקנות האוכלוסייה, נטישת אוכלוסייה צעירה לטובת מגורים יותר מרווחים מחוץ למרכז העיר, והידרדרות כוללת של המבנים והתשתיות. בשנת 1955 נכללה השכונה בתוכנית המתאר של ירושלים כאזור הריסה שלא ניתן לדללו ולשקמו אלא יש להרסו כליל.
חוקר ירושלים זאב וילנאי כתב על נחלת שבעה בשנת 1960:
אמנם בתי נחלת שבעה הם קטנים וצפופים, סימטאות צרות ומעוקלות מתפתלות ביניהם ודלת העם מתגוררת בהם. אולם הם מהווים אבני זיכרון נשגבים לראשיתה של ירושלים החדשה, לעוז רוחם של מיסדיה, קומץ יהודים חוזים, יוצאי העיר העתיקה. אותה שכונה קטנה ונידחת לפני תשעים שנה, הייתה בימינו מרכז חייה של ירושלים החדשה. סכנת חורבן מתקרב אל בתיה הראשונים, שאחדים מהם כבר נעקרו ובמקומם יוקמו בקרוב בתי קומות גדולים, לפי האופנה החדישה.
בשנות ה-60 אושרה תוכנית להריסת השכונה לצורך חידוש פני מרכז העיר והקמת ה"סיטי" של ירושלים, שיושתת על מבני ציבור ומשרדים. כמה בתים נהרסו והוקם על מקומם בניין המשרדים "בית יואל" (על שם יואל משה סלומון). המשך התוכנית לא יצא אל הפועל, ונשקלו תוכניות אלטרנטיביות, כולל תוכנית מ-1970 לסלילת כביש רחב במקום השכונה שיקשר בין רחוב יפו לרחוב הלל וגן העצמאות, וייתן מענה למצוקת התנועה במרכז העיר. גם תוכנית זו נגנזה, ובינתיים נמשך תהליך ההידרדרות. בתי השכונה היו לבתי מלאכה ומחסנים, בחצרות ובשבילים הפנימיים נצברו גרוטאות. שני רחובות השכונה - סלומון וריבלין - היו לסימטאות פקוקות ורועשות, שמעבר הולכי רגל בהם חייב הידחקות בין המכוניות לבין קירות הבתים שהשחירו מפיח.
שיקום ושימור

בשנות ה-80, בעקבות לחץ ציבורי והתעוררות המודעות לשימור אתרים היסטוריים, יצאה לפועל תוכנית שימור, שיקום ושיחזור של נחלת שבעה בהוראתו של ראש העיר טדי קולק. על התכנון הופקד האדריכל נחום מלצר, והעבודות התבצעו בשיתוף פעולה בין עיריית ירושלים, קרן ירושלים, החברה לפיתוח מזרח ירושלים והמועצה לשימור אתרים. המחסנים ובתי המלאכה התפנו, הרחובות רוצפו והפכו למדרחובים, חזיתות הבתים נוקו וחודשו, ומערכת הסמטאות והשבילים הפנימיים פונו מגרוטאות ורוצפו מחדש. נפתחו במקום בתי קפה, מסעדות, פאבים, גלריות וכדומה, ונקבע שילוט אחיד לכל בתי העסק המשקף את רוח המקום. תוכנית השיקום אושרה במאי 1988. עבודות השיקום החלו בקיץ 1988 והושלמו בפברואר 1989.
בית הכנסת האשכנזי "נחלת יעקב", שהוא בית הכנסת הראשון שנבנה מחוץ לחומות (נחנך בראש חודש ניסן תרל"ג), ממשיך לשמש בתפקידו כבית כנסת, וכיום גם משמש כבית חב"ד של שכונות מרכז העיר, המבנה נשמר כפי שהיה מראשיתו.
בשנת תרמ"ח 13 שנים לאחר הקמת "נחלת יעקב", הקים ר' יצחק רקנטי את בית הכנסת הספרדי "אוהל יצחק" הסמוך אליו, והוא נחשב כיום לבית הכנסת הגדול בשכונה.
בשנות ה-2000 הוקם בשכונה מתחם "כיכר המוזיקה" הכולל במת הופעות ציבורית, ובו "מוזיאון המוזיקה העברי". כיום נחלת שבעה מתפקדת כמוקד בילוי מרכזי של ירושלים ונחשבת כמודל מוצלח של שימור שכונות ואתרים.
חצר בנחלת שבעה
פאב בסמטאות נחלת שבעה
בתים בנחלת שבעה
חצר פיינגולד
בור מים בשכונה
מפת נחלת שבעה על קירות אחד הבתים בשכונה
שלט מורשת על תולדות נחלת שבעה
מתקפת טרור

בלילה שבין 9 ל-10 באוקטובר 1994, ביצע החמאס פיגוע ירי באזרחים ובתיירים שבילו ברחוב יואל משה סלומון בשכונה. מבצעי הפיגוע היו שני שוטרי הרשות הפלסטינית שערקו ימים אחדים קודם לכן. המחבלים הגיעו באוטובוס אל גן העצמאות הסמוך, התחמשו שם ורצו לבצע את הפיגוע בשכונה. בפיגוע נהרגו שני אזרחים ונפצעו שישה עשר. חלק מהפצועים היו קשים לאיתור לשם מתן טיפול רפואי משום שהם הסתתרו מאש המחבלים ואיבדו את הכרתם במסתור בשל פציעתם. משפחתה של אחת ההרוגות, מעין לוי בת ה-19, הקימה בשכונה פינה להנצחתה.
ההרוג השני היה זיאד (בן מוחמד) מוגרבי שישב בבית קפה ברחוב עם אשתו וילדיו. את הפיגוע סיכלו שלושה אזרחים, מתנדבי המשמר האזרחי מאזור הדרום, ששהו במסעדה לאחר קורס הכשרה: אורלי יוסקוביץ ועמיקם גמליאלי מאשדוד ורון אבני ממצפה רמון.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
רחוב יפו, ירושלים

אתרים לאורך רחוב יפו
(1) התחנה המרכזית | (2) תחנת הרכבת | (3) שוק מחנה יהודה | (4) מרכז כלל | (5) מדרחוב בן-יהודה | (6) נחלת שבעה   (7) בניין ג'נרלי | (8) כיכר ספרא | (9) העיר העתיקה | (10) ממילא | (11) שער יפו ומגדל דוד (A) כיכר הדוידקה | (B) - כיכר ציון | (C) - כיכר צה"ל:
לקריאה נוספת

אלי שילר ומנחם לוין (עורכים) 120 שנה לנחלת שבעה, הוצאת עיריית ירושלים, מחלקת ההסברה, תשמ"ט, 1989
זאב וילנאי, ירושלים בירת ישראל, הוצאת אחיעבר, 1960
הערות שוליים

↑  ש"י עגנון, תמול שלשום, הוצאת שוקן, תשכ"ז, עמ' 199
↑  פרסום פיוטי של רופא השיניים בעיתוני התקופה, מהאינסטגרם
↑  נקבעו 11 אזורי הריסה בירושלים, דבר, 6 באוקטובר 1955
↑  שיקומם של משכנות העוני, דבר, 30 בדצמבר 1959
↑  עוזי בנזימן, בנינים חדשים - נוף חדש, מעריב, 15 במאי 1962
↑  Fatal Terrorist Attacks in Israel Since the DOP (Sept 1993) Israel Ministry of Foreign Affairs
↑  ענת ביגר, למעלה מ-21 שנה אחרי הפיגוע בירושלים: "כיוונתי הנשק וחיסלתי את אחד המחבלים", באתר אשדוד 10, ‏18 בפברואר 2016 (ארכיון)
| היציאה מן החומות |
| --- | --- | --- |
| היציאה הנוצרית מהחומות | בית הספר התיכון של הבישוף סמואל גובאט בהר ציון (1850) • החווה החקלאית כרם אברהם ובית הקיץ של ג'יימס פין (1850) • מגרש הרוסים (1860) |  |
| היציאה היהודית מהחומות | משכנות שאננים (1860) • מחנה ישראל (1865) • נחלת שבעה (1869) • בית דוד (1873) • מאה שערים (1874) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493931705171  VIAF: 316602091   WorldCat (עם VIAF): 316602091 
פורטרט של יואל משה סלומון בגרפיטי על קיר בסמטה בשכונת נחלת שבעה
מתתיהו דגן (קורנפלד)

מתתיהו (מתי) דגן (קורנפלד) (15 בדצמבר 1916, קהיר – 14 בינואר 1999, צרעה) היה שותף להקמת הצבא טרם קום המדינה, שירת בהגנה, בנוטרות, בצבא הבריטי, בבריגדה (חי"ל) ובהקמת צה"ל. השתחרר בדרגת אלוף-משנה. היה איש משרד החוץ ושירת בתפקידים דיפלומטיים רבים בארצות הברית, קנדה, אפריקה ובריטניה.