stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קטין
לקריאה נוספת

נתנאל ר. בושרי (2019), קטינים במשפט: מתלות לעצמאות (הוצאת שהם)
שולמית אלמוג, זכויות של ילדים, הוצאת שוקן, 1997
החוק והילד: קובץ חקיקה, בעריכת ורד וינדמן, 2009 (מהדורה חמישית)
רבקה בר־יוסף, ילדות בסביבה החברתית המשתנה של סוף האלף השני, מגמות כרך מ' (3), אוגוסט 2000
עו"ד טלי ניר, מעצר וחקירת קטינים, זכותן מגע עם המשטרה, ינואר 2012
מדינת ישראל הרשות השופטת, דברי הסבר בנושא בתי משפט לנוער- קטין שביצע עבירה
הערות שוליים

↑  חוק העונשין, תשל"ז-1977
↑  להרחבה, ראו: נתנאל ר. בושרי (2019), קטינים במשפט: מתלות לעצמאות, חלק ב'- הדין המצוי, הוצאת שהם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536603405171  BnF: cb17748760w (data)  GND: 4170005-3  LCCN: sh87006936  NDL: 00567717  NKC: ph291729
יעל רום

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1932 פלשתינה (א"י), האימפריה הבריטית 
 פטירה:  24 במאי 2006 (בגיל 73) ישראל 
 מקום קבורה:  נווה ים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר לטיסה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1950–1962 (כ־12 שנים)
 דרגה:   סגן
 תפקידים בשירות
 טייסת דקוטה בטייסת 103
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני
 תפקידים אזרחיים
 קברניטה בארקיע
 
שלט ברח' יעל רום בפתח תקווה
מרכז מסחרי "רום" ברח' יעל רום בפתח תקווה
כיכר רום ברחוב פינסקר בהרצליה
סמל בית הספר היסודי ע"ש יעל רום ברמת השרון
יעל רום (נולדה בשם  יעל פינקלשטיין, 10 באוקטובר 1932 – 24 במאי 2006) הייתה בוגרת קורס הטיס החמישי של חיל האוויר הישראלי, והטייסת הראשונה שעברה קורס טיס צבאי מלא במסגרת חיל האוויר. היא הוסמכה לקברניטה בחיל האוויר, ושירתה כטייסת דקוטה DC-3. במהלך שירותה השתתפה רום במבצע קדש, והייתה הטייסת הראשונה שטסה בטיסה מבצעית מעבר לקווי האויב. כמו כן, היא הטייסת הראשונה שהטיסה מטוסים בחברת תעופה אזרחית ישראלית (ארקיע).
ביוגרפיה

יעל רום (לבית פינקלשטיין) נולדה ב-1932 בנווה צדק וסיימה את בית הספר התיכון ביולי 1950. בעת שהמתינה לקורס מפקדי פלוגות גדנ"ע ועבדה בחדר האוכל של בסיס הגדנ"ע בשייח מוניס, גילתה מפי שני טייסים שהדריכו בגדנ"ע אוויר כי התנדבות לקורס טיס תבטל ניתובה לקורס מפקדי הגדנ"ע. הם הציעו לה להצטרף לקבוצת הגדנ"עים שיצאו למבדקי טיס בבסיס תל נוף. רום עברה את המבדקים וסופחה לבית הספר לטיסה, יחד עם עוד 29 גדנ"עים שלמדו במעמד של נספחים.
רק שבעה גדנ"עים עברו את השלב המכין, שארך שלושה חודשים, והמשיכו לקורס הראשוני בו טסו במטוסי סטירמן. לאחר טיסת הסולו, נותרו רק שלושה. בתום שלבי הקורס הראשוניים, הוצע לשלושת הגדנ"עים להתנדב לחיל האוויר. בסיום קורס הטיס, שבין מסיימיו דורגה רום שנייה, צורפה לקורס הסבה למטוסים דו-מנועיים, לקראת שיבוץ כטייסת במטוסי קרב-הפצצה מסוג מוסקיטו. בתום קורס ההסבה, הוכשרה רום כמדריכת טיסה. היא נשלחה להדריך בגדנ"ע אוויר, במסגרת התוכנית המקורית לפיה צורפו הגדנ"עים לקורס הטיס.
במשך חצי שנה ניסתה רום לעבור חזרה לחיל האוויר כטייסת תובלה ונדחתה בתירוצים שונים, עד שעברה. בשנת 1953 הגיעה לטייסת הפילים, טייסת של מטוסי תובלה מסוג דקוטה DC-3 עליהם צברה 1,500 שעות טיסה. לאחר השחרור משירות הקבע, המשיכה רום לטוס בשירות מילואים מלא, גם לאחר שנישאה והפכה לאם.
במבצע קדש (1956), בגיל 24, בהיותה סגן במילואים, הצניחה רום כוחות ממזרח למעבר המיתלה, במסגרת "מבצע מכבש" (29 באוקטובר 1956). היא הייתה טייסת משנה במטוס ה"דקוטה" אשר הוביל את הרביעייה הראשונה, לצדו של יעקב אבישר. בהצנחה זו השתתפו עוד שתי נשים: בתיה אורני - הנווטת הראשונה בחיל האוויר הישראלי ואהליה צמחוני שהייתה אלחוטנית.
מן המטוס שהטיסה צנחו רפול, קצין המודיעין שלו ומפקד הפלוגה. 48 שעות לאחר ההצנחה, חזרה כדי לחלץ פצועים. רום שימשה כטייסת גם בהצנחה בא-טור (3 בנובמבר 1956), בה הטיסה כוח צנחנים בפיקודו של מוטה גור לפעולה מעבר לקווי אויב. כמו כן שימשה רום גם כטייסת משנה של המטוס הראשון שנחת בשדה שארם א-שייח'.
לאחר מבצע סיני, ב-1957, החלה לעבוד כטייסת בארקיע "בתנאי שהנוסעים לא יתלוננו". רום עבדה בחברה כשלוש שנים, שנים רבות לפני שחברות תעופה מערביות החלו להעסיק נשים כטייסות. בשנת 1962 שוחררה משירות המילואים, חרף רצונה, לאחר שצה"ל גילה שהפכה לאם.
על מטוס הדקוטה אמרה רום: "דקוטה זה בית. זה מקום שמרגישים בו הכי נוח והוא נשאר בתוכך גם אם החלפת כתובת. הדקוטה תמיד שירתה אותי בנאמנות והחזרתי לה באותה מידה".
ב-1986, במלאת 30 שנה למבצע קדש, התראיינה רום לעיתון "מעריב" וסיפרה על קורותיה כטייסת במלחמה. ראיון זה עורר פולמוס כאשר, מפקד טייסת התובלה ב-1956, יעקב אבישר, שרום שימשה כטייסת המשנה שלו, כתב מכתב תגובה ל"מעריב". במכתב טען כי כל תפקידה של רום בטיסה היה לחזור על פקודותיו, כי בכל המלחמה לא נגעה כלל בהגאי המטוס וכי צוותה לטוס איתו כיוון שלא חפץ להחליש את צוותי המטוסים האחרים, בשל היות רמתה המבצעית ירודה, מאחר שגויסה במילואים ולא התאמנה עם הצוותים על מתווה המבצע. יעל רום ענתה לו כי כן הטיסה את הרמטכ"ל במשך מספר דקות. אבישר וותיקים נוספים בחיל האוויר ענו לה וטענו כי "אם היא לא הייתה אישה - כלל לא היו זוכרים אותה".
ביוגרפיה > פעילויות אזרחיות

בשנותיה המאוחרות, ניהלה יעל רום את חברת אידורום, מדע וטכנולוגיה בע"מ, הייתה יושבת הראש של ועד שכונת דניה בחיפה, והייתה פעילה גם בנושא אנטנות סלולריות. בשנות ה-70, ניהלה רום את היחידה לקידום סטודנטים בטכניון. יחידה זו הייתה אחראית על סיוע לסטודנטים בעלי צרכים מיוחדים הנובעים ממוגבלויות או משירות מילואים ממושך, כמו גם על קידום סטודנטים משכבות סוציואקונומיות חלשות.
את שנותיה המאוחרות הקדישה רום לקידום נשים בישראל. היא יזמה את פרויקט נעל"ה (נערות ללימודי הנדסה), אשר הפך ברשת אורט לפרויקט בשם "נערות אורט למאה ה-21". במסגרת הפרויקט אותרו נערות בעלות יכולת במדעים בגיל חטיבת הביניים ולימודיהן בתחומים אלה תוגברו במטרה להביאן לבחור במסלול בגרות הכולל לימודי פיזיקה ומתמטיקה בהיקף של חמש יחידות לימוד. שיטת התגבור כללה גם התמודדות עם דימוי עצמי נמוך, בין היתר דרך שינוי סטיגמות שלעיתים קיימות אצל הורים ואצל מורים בקשר ליכולת מתמטית פחותה של נשים. מטרתה של רום לא הייתה רק עידוד נשים לכיוונים טכנולוגיים, כי אם עידוד נשים להובלה ומנהיגות באופן כללי.
חיים אישיים

רום הייתה נשואה ליוסף רום, שהיה פרופסור להנדסת אווירונאוטיקה בטכניון וחבר הכנסת מטעם הליכוד. לקראת הבחירות לכנסת ה-12, שקלה להתמודד ברשימת הליכוד, אך מועמדות זו לא עלתה. לזוג שלושה ילדים: בתם, ורד רום-קידר, היא פרופסור למתמטיקה, שהייתה ראש המחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע בין השנים 2014 ל-2016; בתם השנייה, דלית רום שילוני, היא פרופסור לחקר המקרא באוניברסיטת תל אביב; בנם, רמי רום, הוא בעל תואר דוקטור לכימיה ועורך פטנטים.
יעל רום נפטרה מסרטן ב-24 במאי 2006. נקברה בבית העלמין בקיבוץ נווה ים.
הנצחה

בשנת 2008 הוחלט בעיר פתח תקווה, שם התגוררה, להנציח את שמה על ידי קריאת רחוב על שמה. ב-26 במאי 2008 נערך בשכונת "אם המושבות החדשה" טקס, בו הוסר הלוט מעל השלט הנושא את שם הרחוב הקרוי על שמה. ברחוב זה נמצא מרכז מסחרי "רום" על שמה. שמה הונצח גם ברחוב על שמה במזכרת בתיה.
בהרצליה קיימת כיכר תנועה המנציחה אותה, וברמת השרון הוקם ב-2017 בית ספר יסודי הנושא את שמה. בעפולה נקרא על שמה גן ילדים ורחוב הסמוך לו.
בהוד השרון נקרא בית ספר יסודי צומח בשכונת 1200 על שמה.
ראו גם

זהרה לביטוב – אחת הטייסות הראשונות בצה"ל
שרי רהט - נווטת הקרב הראשונה בצה"ל
רוני צוקרמן - טייסת הקרב הראשונה בצה"ל
אורה פלד נקש האישה הראשונה שסיימה קורס חובלים
לקריאה נוספת

עזר ויצמן, לך שמים לך ארץ, הוצאת מעריב, תל אביב 1975, עמ' 156
שי חורב, יעל רום, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 340, 2018.
הערות שוליים

1 2  הקבר של יעל רום בנווה ים, באתר BillionGraves
↑  דוד זוהר, מה הדהים את משה דיין?, מעריב, 3 בנובמבר 1986
↑  קוראים כותבים, יעל לא הטיסה את הרמטכ"ל, מעריב, 4 בדצמבר 1986
↑  קוראים כותבים, יעל רום: הטסתי מטוס הרמטכ"ל, מעריב, 9 בדצמבר 1986
↑  עמית דובקין, מיתוס מיטלטל ברום, מעריב, 29 בדצמבר 1986
↑  מיתוס מיטלטל ברום - המשך, מעריב, 29 בדצמבר 1986
↑  בינה ברזל, 'יעל רום: המשפחה הלוחמת', ידיעות אחרונות, 15 אפריל 1984
↑  Dalit Rom-Shiloni, באתר הפקולטה למדעי הרוח (באנגלית)
↑  עפולה: נחנך גן ילדים חדש על שם הטייסת הראשונה בצה"ל יעל רום ז"ל, באתר עיריית עפולה, ‏11 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303425505171  ISNI: 0000 0000 6825 629X  LCCN: nr91011642  VIAF: 97345076   WorldCat (עם VIAF): 97345076
חוק הרפורמה של 1832

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 שם רשמי:  An Act to amend the representation of the people in England and Wales
 גוף מחוקק:  הפרלמנט הבריטי
 שטחים שעליהם חל החוק:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 הסכמה מלכותית:  7 ביוני 1832
 תאריך תחולה:  7 ביוני 1832
 
תמונה מאת ג'ורג' הייטר המתארת את הפרלמנט הראשון שנבחר לאחר הרפורמה, המחנה הוויגי בשמאל התמונה והמחנה הטורי בימינהּ
חוק הרפורמה של 1832 (באנגלית: Reform Act 1832) או בשמו הרשמי המקוצר "חוק ייצוג העם 1832" (Representation of the People Act 1832) הוא חוק ששינה את סדרי הבחירות לבית הנבחרים הבריטי, כדי שייצגו טוב יותר את ציבור הבוחרים.
הרפורמה נועדה לתקן את שיטת הבחירות בבריטניה. לפני החלתה, זכות הבחירה הייתה מוגבלת לחלק קטן מהאוכלוסייה, על-פי קריטריונים כלכליים, ומחוזות הבחירה נקבעו באופן היסטורי ולא לפי מספר התושבים בפועל, כך שהתפתחו פערים עצומים בין גודלי האוכלוסייה במחוזות שונים. קריאות לתיקון המצב החלו להישמע כבר במאה ה-18, אך רק לאחר ששככו הדי המהפכה הצרפתית עלה בידי תומכי הרפורמה להוציאה אל הפועל, ביוזמת ראש הממשלה הלורד גריי. שני השינויים העיקריים ברפורמה היו ביטולם של מחוזות בחירה היסטוריים שבהם מספר מצביעים קטן מאוד, והענקת זכות הבחירה לציבור רחב יותר, אך לא לכלל האוכלוסייה. ההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם באשר למידה שבה השפיעה הרפורמה על הדמוקרטיה בבריטניה.
המצב לפני הרפורמה

הרפורמה הייתה פרי מאבק פוליטי שנמשך עשרות שנים לתיקון העיוותים באופן הייצוג של הבוחרים בבריטניה, מאבק שעמד בתקופות מסוימות בלב הוויכוח הפוליטי בבריטניה.
במצב ששרר קודם לחקיקת החוק, חולקה בריטניה למחוזות בחירה בהתאם לגבולות של נחלות פיאודליות שמקורם עוד בימי הביניים ולא שיקפו את המציאות הדמוגרפית. מחוזות נחלקו לשני סוגים:
מחוזות כפריים (counties) שאמורים היו לייצג את בעלי הקרקעות, ושהיוו גם יחידה מנהלית בעלת חשיבות (למשל לארגון מיליציות ובמערכת בתי המשפט).
מחוזות עירוניים (boroughs) שאמורים היו לייצג את מעמד הסוחרים והבורגנות העירונית.
גבולותיהם של מחוזות כפריים נקבעו החל מן המאה השמינית לספירה, ומספר הבוחרים במחוז נע לרוב בין 1,000 ל-20,000. כל מחוז כפרי בווילס שלח לפרלמנט נציג יחיד, ובאנגליה - שניים. מחוזות עירוניים נוצרו בחלקם בימי הביניים על ידי שריפים מחוזיים, בתקופה שבה גם יישוב קטן יכול היה למלא תפקיד של עיירת מחוז. במשך השנים העניקו מלכי אנגליה ייצוג בפרלמנט למחוזות עירוניים ושללו את הייצוג מאחרים, כשההחלטה אילו ערים יזכו בייצוג נעשית באופן קפריזי ונקודתי ולא בצורה שיטתית. המחוז העירוני האחרון שנוצר היה ניוארק, ב-1661. רוב המחוזות העירוניים באנגליה בחרו שני נציגים לפרלמנט, המחוזות בווילס וחלק מאלה שבאנגליה בחרו נציג בודד, ולונדון ומחוז עירוני נוסף בחרו ארבעה.
לא כל אדם היה זכאי להצביע. במחוזות כפריים נדרשה בעלות על קרקע בשווי 40 שילינג. במחוזות העירוניים הועמדו תנאים שונים הנוגעים להכנסה, לבעלות על רכוש או לתשלום מיסים מקומיים. בפועל, הוענקה זכות הבחירה לגברים בלבד, אם כי הדבר לא נקבע במפורש בחוק.
שינויים דמוגרפיים שהתחוללו במשך השנים, כאשר יישובים שונים איבדו את חשיבותם ואוכלוסייתם הדלדלה, ואחרים גדלו מאוד, העצימו את הפערים בין הייצוג לפרלמנט לבין המציאות הדמוגרפית. תהליך זה הואץ בשל המהפכה התעשייתית, שגרמה למעבר תושבים רבים לערי התעשייה המתפתחות. כך התקיימו בבריטניה מחוזות עירוניים שהיו למעשה כפרים, והיו בהם רק כמה מאות או אף עשרות בוחרים (אלו כונו "מחוזות רקובים" או "מחוזות כיס"). מחוזות אלה היו מועדים לשוחד בחירות, כיוון שדי היה בקניית קולותיהם של אנשים מעטים כדי להשיג מקום בפרלמנט. שוחד הבחירות הסתייע בעובדה, שההצבעה נעשתה בגלוי, ולכן המשחד היה יכול להיות בטוח שהמשוחד הצביע עבורו. מחוזות רבים היו נתונים למעשה בידיו של אציל כפרי, בעל האדמות הגדול במחוז (מכאן הכינוי "מחוז כיס"). חלק מבני האצולה הגבוהה, שירשו קרקעות בכמה מחוזות, יכלו להכניס לבית הנבחרים כמה מבני חסותם. היו דוכסים שחלשו על עשרה מושבים ויותר. נציגים שנבחרו הודות לתמיכתו של פטרון אציל נאלצו בדרך כלל להצביע לפי רצונו, כיוון שהוא היה יכול למנוע את בחירתם מחדש.
לצד מחוזות הכיס היו ערים בנות רבבות תושבים, שיוצגו על ידי שני נציגים בלבד, או ללא ייצוג כלל (בנפרד מהמחוז הכפרי שבו שכנו), כגון מנצ'סטר ובירמינגהאם.
המאבק לשינוי שיטת הבחירות

עיוותי הייצוג לא נעלמו מעיני הפוליטיקאים הבריטים. חלקם, בכלל זה גם הבכירים שבהם, תמכו בשינוי המצב.
במלחמת האזרחים האנגלית שפרצה ב-1642 הונהג לזמן קצר בבריטניה משטר רפובליקני בהנהגת אוליבר קרומוול. בין המהפכנים היו שקראו לשינוי יסודי בשיטת הבחירות והרחבת זכות הבחירה, אך ידו של המחנה השמרני בתוכם גברה, וקרומוול הסתפק בתיקונים חלקיים, שגם הם בוטלו עם החזרת המלוכה. הדיון בנושא שיטת הבחירות נדחק לשוליים למשך כמאה שנה. בשנות השישים של המאה ה-18 קרא ראש הממשלה ויליאם פיט לרפורמה בסדרי הבחירות. גם בנו ויליאם פיט הבן, שנכנס לתפקיד ראש הממשלה ב-1783, היה מהתומכים המובהקים ברפורמה, אך גם הוא לא הצליח להוציאה אל הפועל.
כמה מכשולים נערמו בפני חסידי הרפורמה: התנגדות של בית הלורדים, שתמיכתו נדרשה כדי לאשר חוקים חדשים, התנגדות מצד המלך ג'ורג' השלישי; וקושי להעביר את הרפורמה בבית הנבחרים עצמו, עקב מספרם הרב של צירים שנבחרו במחוזות כיס, שרבים מהם היו צפויים לאבד את מושבם כתוצאה מרפורמה. המהפכה הצרפתית שפרצה ב-1789 גרמה לריאקציה שמרנית בקרב רוב הפוליטיקאים בבריטניה, מחשש שניסיונות לתקן את סדרי השלטון עלולים לצאת משליטה, כפי שאירע בצרפת. רק מיעוט מבין הוויגים, אנשי המחנה הליברלי בפוליטיקה הבריטית, המשיכו לצדד בגלוי בשינוי סדרי הבחירות בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שפרצו לאחר המהפכה בצרפת. בציבור הרחב, לעומת זאת, הלך והתגבר הלחץ לרפורמות, בהובלתן של תנועות חוץ ממסדיות שארגנו עצומות, אספות והפגנות, לעיתים אלימות. ב-1819 נהרגו 15 מפגינים ומאות נפצעו בטבח פיטרלו, כאשר הפגנה למען ייצוג הולם בבחירות פוזרה בכוח במנצ'סטר.
בשנות העשרים של המאה ה-19 ננקטו כמה צעדים נקודתיים לתיקון עיוותים בייצוג, אך הם לא שינו את התמונה הכוללת, והשינויים הדמוגרפיים שנלוו למהפכה התעשייתית אף העצימו את פערי הייצוג ככל שחלף הזמן. הדרישה לרפורמה גורפת החלה צוברת תומכים גם בקרב המחוקקים.
המאבק לשינוי שיטת הבחירות > חקיקת חוק הרפורמה

הרפורמה יצאה לפועל לבסוף ב-1832, ביוזמת ראש הממשלה הלורד גריי, תוך התנגדות עזה מצד רוב המחנה הטוֹרי (השמרני), בעיקר בבית הלורדים. מרבית ההנהגה הוויגית, בדומה לטורים, החזיקה בהשקפות אריסטוקרטיות והתנגדה לדמוקרטיה בצורתה המודרנית. חבריה קיוו שתיקון השיטה הפוליטית, מבלי לעקרה מיסודותיה, ישיג פיוס בין האריסטוקרטיה השלטת לבין כלל האומה וישקיט את המחאה הציבורית.
גריי, ליברל שצידד ברפורמה מאז היבחרו לפרלמנט ב-1786, ניסה להעביר את חוק הרפורמה מיד עם מינויו לראש ממשלה בחודש מרץ 1831. החוק עבר ברוב דחוק בקריאה ראשונה ושנייה בבית הנבחרים, אך השלמת תהליך החקיקה נכשלה ולכן פוזר הפרלמנט. שאלת הרפורמה עמדה במוקד מערכת הבחירות והוויגים חסידי הרפורמה זכו לרוב גורף, תוך שהם מנצחים כמעט בכל המחוזות שבהם היה קהל בוחרים ממשי. נוסח שני של החוק אושר בבית הנבחרים ברוב של כמאה צירים, אך טורפד בבית הלורדים, בין היתר בגלל התגייסות של נציגי הכנסייה בבית הלורדים נגדו. הזעם הציבורי על דחיית הרפורמה התבטא בגל של מהומות אלימות שנמשך מספר ימים בכמה ערים. נוסח שלישי של החוק אושר בבית הנבחרים במושב הבא שלו, במרץ 1832, והועבר לבית הלורדים. מתנגדי הרפורמה בבית הלורדים, שלא רצו לקומם את הציבור בהצבעה נגד הצעת החוק, ניסו להכניס בה שורה של שינויים כדי לעקרה מתוכן. בתגובה הציעו שרי הממשלה למלך ויליאם הרביעי להעניק תוארי אצולה (המקנים מושב בבית הלורדים) לעשרות פוליטיקאים חסידי הרפורמה, כדי לאפשר את העברת הצעת החוק ללא שינויים משמעותיים. המלך, אף שתמך ברפורמה, נרתע מצעד קיצוני שכזה, ולכן התפטר גריי. הדוכס מוולינגטון, בעל העמדות השמרניות הקיצוניות, התבקש להרכיב ממשלה במקומו. התפתחות זו הציתה גל נוסף של מהומות, שכונו "ימי מאי", במהלכן הותקפו בתים בבעלותם של לורדים ושל בישופים, ובתי כלא נפרצו. לדעת היסטוריונים מסוימים, בהם אריק הובסבאום, בריטניה הייתה קרובה למהפכה בימים אלה. עתה שינה המלך את עמדתו: הוא שב והטיל על גריי להרכיב ממשלה, ואיים על הלורדים כי אם יעמדו בהתנגדותם, יכניס עשרות ויגים לבית הלורדים, במספר הדרוש כדי לאפשר את אישור הרפורמה. האיום פעל את פעולתו, רוב מתנגדי החוק נעדרו מההצבעה, וב-4 ביוני הוא אושר בבית הלורדים. ב-7 ביוני 1832 נכנס החוק לתוקף לאחר שאושר בידי המלך.
כותרתו הרשמית המלאה של החוק הייתה "An Act to amend the representation of the people in England and Wales", "חוק לתיקון ייצוגו של העם באנגליה ובווילס". לעיתים הוא נקרא "Great Reform Act", "חוק הרפורמה הגדולה".
סעיפי החוק

השינויים העיקריים ברפורמה שחולל החוק נגעו לחלוקת בריטניה למחוזות בחירה ולהרחבת זכות הבחירה.
חוק הרפורמה של 1832 ביטל 143 מושבים במחוזות הבחירה העירוניים מעוטי המצביעים (מתוך 513 מושבים במחוזות אנגליה וויילס בכלל), הוסיף מחוזות בחירה באזורים מרובי אוכלוסייה ובעיקר בערים המתפתחות, והגדיל את מספר הנציגים בחלק ממחוזות אלה. השינויים נעשו על בסיס נתוני מפקד אוכלוסין שנערך זמן קצר לפני הרפורמה.
שינוי נוסף היה הרחבת בסיס המצביעים. החוק לא העניק זכות בחירה לכל, והוא אף שלל במפורש את זכות הבחירה מן הנשים, אך הוא ריכך את הדרישות שנדרשו כדי להצביע. מעריכים את הגידול במספר הזכאים להצביע כתוצאה מהרפורמה ב-50 עד 80 אחוזים, עד לרמה של כ-650,000 בעלי זכות בחירה באנגליה לבדה, אחד מכל חמישה גברים בערך.
בנוסף, החוק קבע תנאי סף אחידים בכל המחוזות העירוניים והנהיג מערכת של רישום בוחרים ושינויים אחרים בסדרי הבחירות, במטרה להפחית את השחיתות שאפיינה את הבחירות קודם לכן. עם זאת, ההצבעה נותרה גלויה.
חוק הרפורמה נגע רק לאנגליה ולווילס. חוקים משלימים נחקקו באותה שנה עבור סקוטלנד ואירלנד (אז חלק מהממלכה המאוחדת), אם כי בארצות אלה לא שונתה החלוקה למחוזות בחירה במידה ניכרת כפי שנעשה באנגליה ובווילס.
השלכות הרפורמה

אילוצים פוליטיים מיתנו חלק גדול מסעיפי הרפורמה. לא כל המחוזות מעוטי המצביעים בוטלו, וקניית קולות המשיכה להיות נוהג רווח גם לאחר 1832. זכות הבחירה אמנם הורחבה משמעותית, אך עדיין נשללה מרוב גדול של האוכלוסייה שלא עמדה בדרישות הכספיות, וכן מכל הנשים. מבחינת המאבק בין המפלגות, חיזקה הרפורמה את הוויגים (הליברלים) שכוחם היה רב בערים ומועט בקרב בעלי הקרקעות במחוזות הכיס. תוצאה זו קוזזה חלקית כתוצאה מאחד מסעיפי החוק, שהעניק זכות בחירה גם לשוכרי נכסים, שדמי השכירות שלהם אינם נופלים מחמישים לירות שטרלינג בשנה; שוכרים אלה נטו להצביע בהתאם לעמדות בעלי הבתים שלהם, שהיו לרוב חסידי הטוֹרים.
החוק הגדיל את כוחו של בית הנבחרים לעומת בית הלורדים, כיוון שחלק ניכר מן המחוזות שבוטלו נשלטו על ידי חברי בית הלורדים. עם זאת, בית הלורדים נותר עדיין גורם רב-השפעה, והיה בכוחו לעכב רפורמות אחרות בסדרי הממשל ולמזער את היקפן.
שינויים קטנים בסדרי הבחירות הוכנסו בשנים שלאחר הרפורמה, אך קריאות לרפורמה מקיפה יותר, שתעניק זכות בחירה לכל גבר ותבטיח את חשאיות הבחירות, נתקלו בהתנגדות טורית מוצקה ולא נענו. הרפורמה הגדולה הבאה בסדרי הבחירות בממלכה יצאה לפועל ב-1867.
הערכה היסטורית

היסטוריונים חלוקים בדעתם באשר למשמעותה של הרפורמה. ישנם היסטוריונים, כגון ג'. מ. טרווליאן, הרואים בה נקודה מכרעת בתהליך הדמוקרטיזציה של בריטניה, ואילו אחרים טוענים כי המערכת הפוליטית נותרה דומה מאוד למערכת ששררה לפני החוק. לפי עמדתם של הללו, בריטניה לא הייתה לדמוקרטיה של ממש עד חוק הרפורמה השני (של 1867), ואולי אף לאחר מכן.
ראו גם

התנועה הצ'רטיסטית
חוקי הדגן
אמנציפציה
הערות שוליים

↑  דייוויד תומסון, אירופה מאז נפוליאון - חלק א', 1995, עמודים 150-151
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: VyLd6THy 
ציור מאת ויליאם הוגארת' המתאר את ההתמודדות בין ויגים לטורים על קולות הבוחרים, שנעשית באמצעות שוחד גלוי
צ'ארלס גריי (הלורד גריי) שבעת כהונתו כראש ממשלה נחקק חוק הרפורמה
מלקולם ינג

מלקולם ינג (בשוודית: Malcolm Jeng; נולד ב-9 במרץ 2005 בשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים

ינג גדל במחלקת הנוער של סיריוס, ובשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל השוודית. בסך הכל ערך 50 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-12 בינואר 2025 חתם בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית

ינג הוא חלק מסגל נבחרת שוודיה עד גיל 21.
הערות שוליים

↑  Malcolm Jeng, nouveau rempart rémois ! | Stade de Reims, www.stade-de-reims.com
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מלקולם ינג".
דיר אל-בלח

| --- | --- |
סמל דיר אל-בלחסמל דיר אל-בלח
ארון קבורה אנתרופואידי (אנ') מחרס שהתגלה ליד העיר מתקופת הברונזה המאוחרת
ארון קבורה אנתרופואידי (אנ') מחרס שהתגלה ליד העיר מתקופת הברונזה המאוחרת
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  דיר אל-בלח
 ראש העיר:  עימאד ג'רו (נהרג בדצמבר 2024)
 שטח:  14.7 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  49,751 (2006)
 קואורדינטות:  31°25′08″N 34°21′06″E﻿ / ﻿31.4189944444444°N 34.3516027777778°E﻿ / 31.4189944444444; 34.3516027777778
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) דיר אל-בלח(למפת מערב הנגב רגילה) דיר אל-בלח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר אל-בלח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר אל-בלח  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בית הקברות – 1918
דֵיר אל-בַּ֫לַח (ערבית: دير البلح) היא עיר השוכנת במרכז רצועת עזה. משמעות השם בערבית היא "מנזר התמרים", על שום מטעי תמרים רבים מסביב לעיירה. העיירה שוכנת בין העיר עזה מצפון לבין ח'אן יונס מדרום. דרומית-מזרחית לעיירה שכן כפר דרום, ודרומית-מערבית לה שכן גוש קטיף.
מספר תושבי העיר בשנת 2006 היה 62,000, מהם 19,534 ממחנה הפליטים במערב לעיירה.
היסטוריה

בחפירות ארכאולוגיות שהתקיימו בין השנים 1971–1982 במערבה של העיר, באזור החולות, בראשות הארכאולוגית טרודה דותן, התגלה מבצר כנעני-מצרי גדול ומספר רב של ארונות קבורה דמויי אדם (אנתרופואידים (אנ')) מחרס של מצרים  מתקופת הברונזה המאוחרת אשר עברו צפונה במקום בדרך הים אשר חלקה הדרומי כונה במקרא דרך ארץ פלשתים.
לפי צבי אילן ייתכן כי השם המקורי של העיירה היה "דרום" או "כפר דרום". לדבריו, בימי התלמוד היה במקום כפר עברי, ובו התגורר רבי אליעזר בן יצחק איש כפר דרום. שם זה השתבש, אולי בתקופה הערבית הקדומה, ל"דיר א-רום" – מנזר הביזנטים – ואחר כך הפך לדיר אל-בלח. בתקופה הצלבנית נשמר השם העתיק בצורת "דרום" או "דרון". היה זה שמה של מצודה רבת חשיבות שסימלה את גבולה של ממלכת ירושלים הצלבנית.
בשנת 1170 העיירה הושמה במצור על ידי צלאח א-דין. במקום היה חיל מצב קטן בראשות האציל הצרפתי אנזלם דה-פאסי. הוא החזיק מעמד 48 שעות עד הגעת תגבורת מאשקלון. צלאח א-דין נסוג מהעיר. בשנת 1187, סמוך לקרב חיטין, נכבשה העיר.
יש עדות משנת 1192 כי למצודה היו 17 מגדלים שנראו מרחוק.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

העיירה הייתה בסיס היציאה הקדמי של חיל המשלוח המצרי לקרב עזה הראשון והשני, ובתקופת ההתארגנות שלאחר קרבות כושלים אלו שכנו בסביבות העיירה מחנות צבא של הכוח הבריטי. לקראת הקרב על באר שבע ערכו הבריטים באזור פעולות כחלק מתוכנית ההונאה שלהם, בפיקודו של אדמונד אלנבי: בחוף דיר אל-בלח הם ריכזו סירות שנועדו לביים התארגנות גדולה של כוח נחיתה. ספינות של הצי המלכותי שטו לאורך החוף, וביימו מדידות של עומק המים. כמו כן, במחנות במרחב רפיח—דיר אל-בלח נמשכה שגרת פעילות מבוימת של מספר קטן של חיילים, תוך הקפדה על תאורת לילה שגרתית מלאה, אבל למעשה התרוקנו מחנות אלה בהדרגה מהדיוויזיות של כוח המחץ.
במלחמת העולם הראשונה הוקמו בעיר שני בתי קברות לחללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה: בבית הקברות הצבאי (DEIR EL BELAH WAR CEMETERY) נקברו 734 חללים, רובם מבריטניה, אך יותר מ-10% מהם ממוצא הודי, ובבית הקברות המצרי (DEIR EL BELAH EGYPTIAN CEMETERY) מספר החללים הוא 285, כולם בריטים. בין הנקברים בבתי קברות אלה ישנם גם חללים יהודים.
במפקד האוכלוסין במפקד האוכלוסין בארץ ישראל בשנת 1922, נמנו בדיר אל-בלח 893 מוסלמים, 22 יהודים ונוצרי אחד.
במפקד האוכלוסין בארץ ישראל בשנת 1931 נמנו בעיר 1,577 מוסלמים ו-10 נוצרים.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

לאחר מלחמת העצמאות נבנה במקום מחנה פליטים פלסטינים. לאחר כיבוש רצועת עזה במלחמת סיני הקימה ישראל במקום מועצה כפרית. באותו זמן התגוררו בדיר אל-בלח 5,000 תושבים ו-40,000 פליטים. בתחילת ינואר 1957 נפתח בכפר בית דואר של דואר ישראל.
בעיר פועל בית החולים שוהדא אל-אקצא.
במרץ 1992 הוצא מכרז להקמת מתקן התפלה בדיר אל-בלח בהספק של 60 קוב לשעה.
לקריאה נוספת

צבי אילן, סיני ורצועת עזה, תרבות וחינוך - תל אביב, 1968.
צבי אילן, אתמולים - מחקרים ותגליות בעברה של ארץ ישראל, מודן - הוצאה לאור - תל אביב, 1988
הערות שוליים

↑  פנחס נאמן, כְּפַר דָּרוֹם, אנציקלופדיה לגיאוגרפיה תלמודית - ב, תל אביב: יהושע צ'צ'יק, הוצאת ספרים בע"מ, תשל"ב, עמ' 33, באתר אוצר החכמה
↑  ר' אלעזר בן יצחק
↑  חגי הוברמן, תולדות היישוב היהודי ברצועת עזה, באתר מועצת יש"ע (ארכיון)
↑  עזרא פימנטל, מלחמת העולם הראשונה בנגב, ההכנות המנהלתיות, באתר מדרשת שדה בוקר (ארכיון)
↑  J.b barron, Palestine Report and General Abstract of the Census of 1922, 1922, page 9
↑  Edward Miles, Census of Palestine 1931. Population of villages, towns and administrative areas, 1931, page 2
↑  הוקמה מועצה כפרית בדיר-אל-בלח, דבר, 21 בדצמבר 1956
↑  פתיחת בתי דואר בחאן יונס ובדיר אל בלח, שערים, 27 בדצמבר 1956
↑  עזרא ינוב, מקורות תקים מיתקן התפלה לדיר אל־באלח, מעריב, 31 במרץ 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554835505171  BnF: cb16600719c (data)  GND: 4085406-1  LCCN: n80133610  SUDOC: 147180732  VIAF: 141895645   WorldCat (עם VIAF): 141895645 
ארונות קבורה אנתרופואידים (אנ')) מחרס שהתגלו בדיר אל-בלח מתקופת הברונזה המאוחרת ומצויים במוזיאון ישראל