stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הליכה על גחלים
הסבר

בשעת מפגש בין שני גופים בעלי טמפרטורות שונות, הגוף החם יותר יעביר חום לגוף הקר ולכן יתקרר ואילו הקר יותר יתחמם, התהליך יתמשך עד ששני הגופים יגיעו לטמפרטורה זהה (שתהיה גבוהה מהטמפרטורה המקורית של הגוף הקר ונמוכה מזאת של הגוף החם) או עד שיופסק המגע בין שני הגופים. גובה הטמפרטורה הסופית הנ"ל והזמן שייקח למערכת להגיע אליה תלוים ביחסים התרמודינמים של שני הגופים. שלושת המאפיינים הייחודיים לכל סיטואציה אשר יקבעו באיזו מהירות תתקבל הטמפרטורה הסופית הם טמפרטורות הגופים, צפיפות החומר, קיבולת החום של כל אחד מהגופים והולכת החום שלהם. השורש הריבועי של מכפלת הולכת החום, צפיפות החומר וקיבולת החום נקרא thermal effusivity והוא נותן לנו את המידע לגבי כמות אנרגיית חום שהגוף אוגר או משחרר בפרק זמן מסוים ליחידת שטח אחת כשפני השטח בטמפרטורה מסוימת. מאחר שבהליכה על גחלים, החום אשר נספג ברגליים הוא למעשה החום הנפלט על ידי הגחלים, החמים יותר, טמפרטורת פני השטח חייבת להיות קרובה יותר לטמפרטורה של הגוף עם ה-thermal effusivity הגבוה יותר. הגופים אשר מוצבים במשוואה במקרה הזה הם הרגליים והגחלים.
סכנות

למרות שכאמור הפעולה היא פשוטה, הפחד שהיא יוצרת עלול לבסוף לגרום לכוויות. אחת הסיבות לכך היא שקל מאוד ללכת בדרך לא נכונה מהחשש ולכך תוצאות שונות:
בהליכה בצעדים שטוחים הרגל נמצאת רוב הזמן מעל המשטח המבודד של האפר והפחם. אולם מכיוון שהגחלים מעוררות פחד הנטייה הטבעית היא ללכת מהר או לרוץ. בצעדים כבדים יותר הרגל שוקעת לתוך הגחלים החמים, מה שמגביר את הסיכון לכוויות בקדמת כף הרגל. לעומת זאת, אם הולכים לאט מדי, הרגל נמצאת קרוב למשטח החם מספיק זמן כדי להתחיל ליצור כוויות.
בעיה אפשרית אחרת היא אם משטח הגחלים אינו אחיד ומכיל דברים שאינם פחמים. לדוגמה, אם נעוצות במשטח פיסות מתכת עלולות להיווצר כוויות בשל הולכת חום גבוהה של החומר. גם פחמים שלא בערו מספיק הם מבודדים פחות טובים, ולכן רצוי לתת לאש לבעור מספיק זמן לפני שמתחילים ללכת.
אם נדבק פחם לרגל, הוא יגרום כוויות משום שהמגע איתו רציף ולא רק בזמן הצעד. כאשר הרגליים רטובות, יש סיכוי גבוה יותר להידבקות פחמים.
הערות שוליים

1 2 3  Willey, David. "הליכה על אש מיתוס נגד הפיזיקה". אוניברסיטת פיטסבורג. נבדק ב-29 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  DeMello, Margo (2009). Feet and Footwear: A Cultural Encyclopedia. Macmillan. pp. 30–32. ISBN 9780313357145.
↑  Xygalatas, Dimitris, 2011. “Ethnography, Historiography, and the Making of History in the Tradition of the Anastenaria”, History and Anthropology 22 (1): 57-74
↑  About Bali & Indonesia Travel | Bali Sanghyang Dance, Baliforyou.com, ‏2008-09-21
↑  umuki.com, www.umuki.com(הקישור אינו פעיל) umuki.com, www.umuki.com
1 2 3 4  Binns, Corey (2006-08-14). "World's Watch and Learn: Physics Professor Walks on Fire". Livescience.com. נבדק ב-2007-04-13. (livescience.com)
↑  Loring Danforth, Ph.D., Firewalking and Religious Healing (1989), Princeton University Press. ISBN 0-691-02853-2. Chapter 8, page 261. See Amazon Online Reader: Firewalking and Religious Healing.
↑  "Can you walk on hot coals in bare feet and not get burned?". The Straight Dope. 14 ביוני 1991. נבדק ב-2007-04-13. {{cite news}}:  (עזרה)
היינריך האחד עשר, נסיך רויס-גרייץ

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1722 גרייץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  28 ביוני 1800 (בגיל 78) גרייץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן 
 בן או בת זוג:  קונרדינה אלאונורה, נסיכת רויס-קסטריץ (4 באפריל 1743–?) 
 פרסים והוקרה
 אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש (1773)  אביר הצלב הגדול במסדר אישטוון הקדוש של הונגריה 
 
היינריך האחד עשר, נסיך רויס-גרייץ (בגרמנית: Heinrich XI Fürst Reuß zu Greiz;‏ 18 במרץ 1722 - 28 ביוני 1800) היה הנסיך הראשון של נסיכות רויס-גרייץ בין השנים 1778–1800.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-18 במרץ 1722 בגרייץ, והיה בנם הצעיר של היינריך השני, רוזן רויס-אוברגרייץ, והרוזנת סופיה פון בותמר, בתם של יוהאן קספאר, רוזן בותמר וגיזלה ארדמוט פון הוים.
בשנת 1723 מת אחיו, היינריך התשיעי, רוזן רויס-אוברגרייץ, והיינריך ירש את רוזנות רויס-אוברגרייץ. בשנת 1768 מת היינריך השלישי, רוזן רויס-אונטרגרייץ, והיינריך איחד את שתי הרוזנויות לרוזנות רויס-גרייץ.
ב-12 במאי 1778 העניק לו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר נסיך, ובשנת 1800 הוא מת ובנו היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו

ב-4 באפריל 1743 התחתן היינריך עם קונרדינה אלאונורה, נסיכת רויס-קסטריץ, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-קסטריץ והברונית מריה אלאונורה אמה פון פרומניץ-דיטרסבאך, ממנה נולדו לו אחד עשר ילדים:
היינריך השנים עשר, רוזן רויס-גרייץ (1744–1745)
אמליה, רוזנת רויס-גרייץ (1745–1748)
היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ (1747–1817), התחתן עם וילהלמינה לואיזה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
פרדריקה, נסיכת רויס-גרייץ (1748–1816), התחתנה עם פרידריך לודוויג, רוזן קסטל-רידנהאוזן, ולאחריו התחתנה עם פרידריך וילהלם, נסיך הוהנלוהה-קירכברג.
היינריך הארבעה עשר, נסיך רויס-גרייץ (1749–1799), התחתן עם מארי אן מאייר.
היינריך החמישה עשר, נסיך רויס-גרייץ (1751–1825)
איזבל אוגוסטה, נסיכת רויס-גרייץ (1752–1824), התחתנה עם גאורג וילהלם, רוזן קירכברג-הכינגן.
מריה, רוזנת רויס-גרייץ (1754–1759)
ויקטוריה, נסיכת רויס-גרייץ (1756–1819), התחתנה עם וולפגנג ארנסט השני, נסיך איזנבורג-בידינגן.
היינריך השישה עשר, רוזן רויס-גרייץ (1759–1763)
היינריך השבעה עשר, נסיך רויס-גרייץ (1761–1807), התחתן עם באבט פון ונץ.
ב-25 באוקטובר 1770 התחתן היינריך בשנית בפרנקפורט עם אלכסנדרינה, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג-היידסהיים, בתם של כריסטיאן קרל ריינהרד, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, וקתרינה פוליקסנה, רוזנת זולמס-רדלהיים, אולם לא היו להם ילדים.
רעידות האדמה ביפן (2016)

| --- | --- |

מגדל השמירה הצפון-מערבי של טירת קוממוטו לאחר רעידת האדמה
 סוג:  רעידת אדמה
 תאריך התחלה:  14 באפריל 2016
 שעה:  16:25:06 (שעון מקומי)
 תאריך סיום:  16 באפריל 2016 
 משך האסון:  14 באפריל 2016 – 16 באפריל 2016 (3 ימים) 
 מגניטודה:  7.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 במדינות או באזורים:  מחוז קוממוטו באי קיושו שביפן
 מוקד:  קוממוטו
 הרוגים:  41
 פצועים:  3,129
 נעדרים:  11
 קואורדינטות:  32°50′56″N 130°38′06″E﻿ / ﻿32.849°N 130.635°E﻿ / 32.849; 130.635
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט יפן(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט יפן(למפת מחוז קוממוטו רגילה) קוממוטו יצושירו טמאנה אוקי אמקוסה היטויושי פוקואוקה אויטה מיאזקי קגושימה נגסאקי סאגה ים אריאקהיפן(למפת מחוז קוממוטו מוגדלת) קוממוטו יצושירו טמאנה אוקי אמקוסה היטויושי פוקואוקה אויטה מיאזקי קגושימה נגסאקי סאגה ים אריאקהיפן
 
רעידות האדמה ביפן או רעידות האדמה בקוממוטו הן סדרת רעידות אדמה בדרגה 7.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט שאירעו ב-16 באפריל 2016 מתחת לעיר קוממוטו במחוז קוממוטו באי קיושו שביפן. רעידת האדמה הגדולה ביותר התרחשה בעומק 10 קילומטרים, וקדמה לה רעידת אדמה ב-14 באפריל בעומק 11 קילומטרים את המדינה פקדו עוד 130 רעשי משנה שלא גרמו לנזקים, אולם הובילו להתרעות צונאמי
ברעידות האדמה נהרגו כ-50 איש, ונפצעו כ-3,000. בנוסף, כ-44,000 איש פונו מבתיהם. הרעידות גרמו נזק חמור למבנים במחוזות קוממטו ואויטה.
נזק

כתוצאה מרעידות האדמה, העיר קוממוטו כולה נותרה ללא מים. תושבי הכפר נישאיארה במחוז קוממוטו פונו מהכפר מחשש שהסכר הסמוך עומד להתמוטט. נמל התעופה קוממוטו נסגר פרט לטיסות דחופות. ושירות השינקנסן של קיושו הושעה לאחר שרכבת ירדה מהפסים כתוצאה מרעידת האדמה מבנים רבים קרסו או עלו באש. פקידי ממשל העריכו שלפחות 1,000 מבנים ניזוקו ברצינות ולפחות 90 נהרסו כליל. בית החולים בן 500 המיטות בעיר קוממוטו הופל מעל יסודותיו, מה שאילץ לפנות את החולים. לפחות 60 אנשים נלכדו בבית אבות בעיר. מפולות רבות התרחשו על פני ההרים של קיושו, והסלעים שנפלו גרמו לכמה כבישים להיות בלתי עבירים, גשר אסו הגדול, על הכביש הלאומי של יפן, קרס אל נהר קורוקאווה.
לפחות 20 אלף חיילים הוזעקו לאי קיושו על מנת לסייע בפעולות החילוץ. ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, הזהיר כי מזג האוויר הגשום שצפוי באזור בימים הקרובים עלול להקשות מאוד על החילוץ. בהר הגעש אסו נצפתה התפרצות קלה כתוצאה מרעידת האדמה.
הערות שוליים

1 2 3  M7.0 - 1km WSW of Kumamoto-shi, Japan
1 2 3 4   רעידת אדמה שנייה בתוך יממה בדרום יפן: עשרות נהרגו ומאות נפצעו, באתר הארץ, 16 באפריל 2016
1 2  平成２８年４月１４日２１時２６分頃の熊本県熊本地方の地震について
↑  2nd Japanese earthquake leaves at least 6 dead, 400 injured
↑  Aftershocks rattle southwestern Japan after quake kills nine
↑  Japanese Quake Death Toll Rises, U.S. Helps Deliver Aid
↑  Magnitude-5.4 quake hits Japan Saturday morning
↑  Rescue crews seek survivors of 2nd Japanese quake; at least 16 dead
↑  Stronger Japan Earthquake Triggers Landslides and Collapses Homes
↑  Large road bridge collapses as new quake hits Kumamoto
↑  רעידת אדמה ביפן: התפרצות קלה נצפתה בהר הגעש אסו, באתר ynet, 16 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 001251945
הדיוויזיה התשיעית (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  28 בפברואר 1820 – ינואר 1919 (כ־98 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה התשיעית (בגרמנית: 9. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בגלוגאו (כיום גלוגוב, פולין) בנובמבר 1816 כחטיבה, הפכה לדיוויזיה ה-10 ב-5 בספטמבר 1818, והפכה מחדש לדיוויזיה ה-9 ב-28 בפברואר 1820. חיילי הדיוויזיה גויסו מפרובינציית שלזיה, ובפרט מאזור גלוגאו. ב-1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. ב-27 ביוני היא הביסה כוח אוסטרי גדול בקרב נאחוד. למחרת היא זכתה בניצחון נוסף בקרב סקאליץ ויום לאחר מכן בניצחון נוסף, ובהמשך לחמה בהצלחה גם בקרב קניגרץ.
בין השנים 1870–1871 השתתפה הדיוויזיה במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הדיוויזיה לחמה בקרב וייסמבורג, קרב וורת, קרב סדאן והמצור על פריז.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-5 בפיקוד הרמן פון שטרנץ, אשר היה חלק מהארמייה החמישית. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה במהלך הקרב השני על האן. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה במהלך הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

גנרל-מיור ניקולאוס לודוויג פון רודולפי (30 במרץ 1832–16 במרץ 1835)
גנרל-מיור פרידריך פון ברנדנשטיין (26 באוקטובר 1843–15 בדצמבר 1848)
גנרל-מיור וילהלם פון פלדן (16 בדצמבר 1848–20 במרץ 1850)
גנרל-לוטננט אדוארד פון שטסר (4 בנובמבר 1851–18 במאי 1855)
גנרל-לוטננט קרל אוגוסט פון ברנדנשטיין (12 ביולי 1855–7 במאי 1857)
גנרל-לוטננט אוגוסט פון שלר (7 במאי 1857–12 במאי 1861)
גנרל-לוטננט וילהלם פון שמידט (15 באפריל 1862–16 במאי 1866)
גנרל-לוטננט יוליוס פון לוונפלד (2 ביוני 1866–16 בספטמבר 1866)
גנרל-לוטננט וילהלם פון שמידט (17 בספטמבר 1866–2 בפברואר 1867)
גנרל-לוטננט אלברט פון ריינבאבן (15 בינואר 1868–17 ביולי 1870)
גנרל-מיור קרל גוסטב פון זאנדרט (18 ביולי 1870–19 במרץ 1871)
גנרל-לוטננט גוסטב ולדמאר פון ראוך (21 בנובמבר 1872–31 באוקטובר 1879)
גנרל-לוטננט לודוויג אלכסנדר פון לינקר (1 בנובמבר 1879–10 ביוני 1882)
גנרל-לוטננט קרל פרידריך פון ואנגנהיים (11 ביוני 1882–31 בינואר 1885)
גנרל-לוטננט גוסטב פון ברנדנשטיין (22 בפברואר 1885–3 באוגוסט 1888)
גנרל-לוטננט אוטו וילהלם פון פאסונג (4 באוגוסט 1888–19 בנובמבר 1888)
גנרל-לוטננט לאונרד פון קלר (20 בנובמבר 1888–12 ביוני 1891)
גנרל-לוטננט ארנסט פון לייפציגר (16 ביוני 1891–17 באפריל 1893)
גנרל-לוטננט הרמן פון וילצ'ק (18 באפריל 1893–17 במרץ 1897)
גנרל-לוטננט ויקטור פון יוזדום (18 במרץ 1897–20 במאי 1898)
גנרל-לוטננט הרמן פון אייכהורן (21 במאי 1901–30 באפריל 1904)
גנרל-לוטננט הרמן פון ודל (1 במאי 1904–5 באפריל 1906)
גנרל-לוטננט אלפרד פון האוגוויץ (10 באפריל 1906–21 במרץ 1910)
גנרל-לוטננט הוגו פון קאטן (22 במרץ 1910–30 בספטמבר 1912)
גנרל-לוטננט אדוארד פון בלו (1 באוקטובר 1912–12 במאי 1915)
גנרל-לוטננט פרדיננד מקס נלדכן (13 במאי 1915–24 ביוני 1916)
גנרל-מיור יוהנס רוגלה פון ביברשטיין (25 ביוני 1916–20 בדצמבר 1916)
גנרל-מיור אריך ובר (21 בדצמבר 1916–ינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה

היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה (29 בספטמבר 1305–1 בספטמבר 1339), היה דוכס בוואריה התחתונה בין השנים 1310–1339.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-29 בספטמבר 1305, לשטפן הראשון, דוכס בוואריה וליוטה משוויידניץ, בתם של בולקו הראשון, דוכס שוויידניצה וביאטריקס מברנדנבורג.
בשנת 1310 מת אביו שטפן הראשון, דוכס בוואריה, והיינריך ואחיו אוטו הרביעי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו, ומכיוון שהיו קטינים שימש דודנם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעוצר עד לבגרותם. היינריך תמך בלודוויג נגד פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה, ומשום כך כשלודוויג חשב להתפטר בשנת 1333 היה היינריך מועמד להחליפו.
בנוסף הסתכסך היינריך עם אחיו אוטו הרביעי, דוכס בוואריה ועם דודנו היינריך החמישה עשר, דוכס בוואריה על חלוקת הנחלות, ובעקבות כך אף הדרדרו יחסיו של היינריך ששיתף פעולה עם חותנו יוהאן, מלך בוהמיה, עם לודוויג הרביעי.
בשנת 1338 התפייס היינריך עם לודוויג הרביעי, וב-1 בספטמבר 1339 מת היינריך מצרעת, ובנו יוהאן הראשון, דוכס בוואריה עלה במקומו לשלטון.
משפחתו

ב-12 באוגוסט 1328 התחתן היינריך עם מרגרט מבוהמיה, דוכסית בוואריה, בתם של יוהאן, מלך בוהמיה ואליזבת מבוהמיה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
יוהאן הראשון, דוכס בוואריה (1329–1340)
היינריך מוויטלסבאך (1330)
הדיוויזיה התשיעית (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1934 – אפריל 1945 (כ־10 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה התשיעית (בגרמנית: 9. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע יאשי-קישינב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר התשיעית, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב הארדנים.
היסטוריה > הדיוויזיה התשיעית

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בגיסן, והועמדה תחת פיקוד אריך ליבקה. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-24 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן נשארה בצפון צרפת כחיל כיבוש. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה השישית, ולחמה עמה בקרב קייב וקרב אומן. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הדרומית, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ומהארמייה ה-17, ואף השתתפה בקרב על קווקז. בשנת 1944 לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, ואף השתתפה במבצע יאשי-קישינב שבו ספגה אבדות כבדות.
היסטוריה > דיוויזיית הפולקסגרנדיר התשיעית

ב-13 באוקטובר 1944 הוקמה דיוויזיית הפולקסגרנדיר התשיעית בדנמרק, על בסיס הדיוויזיה התשיעית. בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, ולחמה בקרב הארדנים כחלק מהארמייה השביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגרמניה, ובסוף המלחמה נכנעו בפרנקוניה שרידי הדיוויזיה לאמריקנים.
מפקדים

| שם | כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| אריך ליבקה | 1 באוקטובר 1934 - 7 במרץ 1936 |  |
| ארווין אוסוולד | 7 במרץ 1936 - 1 בדצמבר 1938 |  |
| גאורג אפל | 1 בדצמבר 1938 - 31 ביולי 1940 |  |
| ארווין פירוב | 1 באוגוסט 1940 - 31 בדצמבר 1940 |  |
| זיגמונד פון שלייניץ | 1 בינואר 1940 - 19 באוגוסט 1943 |  |
| פרידריך הופמן | 20 באוגוסט 1943 - מאי 1944 |  |
| אוטו-הרמן ברוקר | מאי 1944 |  |
| פרידריך הופמן | מאי 1944 - 16 ביוני 1944 |  |
| ורנר גב | 16 ביוני 1944 - 9 באוקטובר 1944 |  |
| ורנר גב | 13 באוקטובר 1944 - 1 בנובמבר 1944 | דיוויזיית הפולקסגרנדיר |
| ורנר קולב | 1 בנובמבר 1944 - אפריל 1945 | דיוויזיית הפולקסגרנדיר |
תיירות בלבנון

העיר זחלה, למרגלות הרי הלבנון המושלגים.
תעשיית התיירות בלבנון היא מרכיב חשוב ומרכזי בכלכלה של מדינת לבנון מבחינה היסטורית, ומהווה מקור הכנסה עיקרי למדינה.
מאפייני תיירות

בלבנון ישנם ריבוי של אלמנטים בעלי פוטנציאל תיירותי גבוה. במדינה ישנם אתרים מתקופת האבן, ערי מדינות פיניקיות, מקדשים רומיים, טירות צלבניות, מסגדים ממלוכיים, חמאמים עות'מאניים, ועוד.
ציוני הדרך ההיסטוריים והאתרים הארכאולוגיים הרבים של המדינה משקפים אלפי שנות היסטוריה עולמית. ללבנון יש היסטוריה ארוכת שנים של תיירות תרבותית המביאה להתעניינות מבחוץ בתרבות הלבנונית. התעניינות זו התעוררה במיוחד בעקבות ביקוריהם של מזרחנים, חוקרים ומשוררים אירופיים רבים, במיוחד אלפונס דה למרטין, ארנסט רנן וויקטור גרן. לפני מלחמת האזרחים בלבנון, לבנון נחשבה ל"שווייץ של המזרח התיכון", וביירות בירת לבנון כונתה "פריז של המזרח התיכון".
כיום מתבצעת השקעה פרטית משמעותית במודרניזציה והרחבת מגזר התיירות, כגון בבתי מלון המשרתים מטיילים בינלאומיים. קזינו דו ליבן, אשר היווה היסטורית יעד תיירותי מרכזי, נפתח מחדש בשנת 1996. אתר הסקי הגדול במדינה הורחב ועבר מודרניזציה. תעשיית התיירות בלבנון נשענת גם על המספר הרב של לבנונים המתגוררים בחו"ל, שחוזרים בקביעות ללבנון בעונת הקיץ.
מוקדי עניין תיירותיים > בעלבכ

בתקופת הפיניקים, בעלבכ היה כפר קטן. שרידים קטנים מהמבנים הפיניקים של העיר, שנקראה מאוחר יותר הליופוליס תחת השלטון ההלניסטי ונבנתה מחדש בהרחבה על ידי הרומאים. לאחר הגעתם של הרומאים לפיניקיה בשנת 64 לפנה"ס, העיר הפכה למקדש מפורסם (של האלים יופיטר, ונוס ומרקוריוס) והיא הוצבה במהלך תקופה של מאתיים שנה על ידי סדרה של מקדשים ענקיים. כיום ניתן להיכנס לאתר דרך הפרופילה הרומית הגדולה וללכת דרך שתי חצרות העמודים הגדולות כדי להגיע למקדשים הגדולים של המתחם:
מקדש יופיטר - היה המקדש הרומי הגדול ביותר שנבנה אי פעם. כיום, רק שישה מתוך 54 העמודים הקורינתיים המקוריים נותרו עומדים. גובה כל עמוד הוא 22 מטר וקוטרו 2 מטר.
מקדש בכחוס - הוא המקדש הרומי השמור ביותר במזרח התיכון. למרות שהוא קטן יותר ממקדש יופיטר, מקדש בכחוס עדיין גדול יותר מהפרתנון באתונה. חנוכתו ומטרתו של מקדש זה, ויחסו לשאר מכלול המקדש, נותרו בגדר תעלומה.
מקדש ונוס - הוא מבנה קטן יותר, בעל כיפה, המופרד מדרום מזרח למתחם. במהלך התקופה הביזנטית, המקדש הוסב לכנסייה לכבוד ברברה הקדושה.
מקדש מרקוריוס - רק חלק מגרם המדרגות ממקדש מרקוריוס עדיין ניתן לראות על גבעת שייח' עבדאללה, במרחק קצר מאתר המקדש הראשי.
בעלבכ הוכר כאתר מורשת עולמית בשנת 1984.
הערות שוליים

↑  Moussawi, Ghassan (2013). "Queering Beirut, the 'Paris of the Middle East': fractal Orientalism and essentialized masculinities in contemporary gay travelogues". Gender, Place & Culture (באנגלית). 20 (7): 858–875. doi:10.1080/0966369X.2012.753586. ISSN 0966-369X. S2CID 144168846.
↑  Abramian, Jackie (4 באוגוסט 2021). "A Year After The Blast, Paris Of The Middle East, Lebanon, Is An Economic, Political And Social Wreck". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2022-01-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Totten, Michael J. (2013). "Can Beirut Be Paris Again?". City Journal (באנגלית). נבדק ב-2022-01-11.
↑  "International Council on Monuments and Sites" (PDF) (הודעה לעיתונות). Unesco press. במאי 1984. נבדק ב-2008-06-09. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Places in Lebanon - Baalbak". נבדק ב-2008-06-09.
↑  "Baalbek: Roman City of the Sun". אורכב מ-המקור ב-2008-04-11. נבדק ב-2008-06-09.
↑  "Baalbek - UNESCO World Heritage Center". Unesco. נבדק ב-2008-06-08.
מקדש בכחוס בבעלבכ.
ה'תשמ"ה

ה'תשמ"ה (5,745) ובקיצור תשמ"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-27 בספטמבר 1984, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 15 בספטמבר 1985.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 17 שעות ו-976 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 7 במחזור העיבור ה-303. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 5 (סימנה הלבא) במחזור השמש ה-206.
שנה זו היא שנת 1,916 לחורבן הבית, ושנת 2,296 לשטרות.
מדינת ישראל חגגה ביום העצמאות ה'תשמ"ה 37 שנות עצמאות.
אירועים

כ"ו בחשוון - ראשוני העולים במבצע משה מגיעים ארצה מאתיופיה.
י"ז באדר - 12 חיילי צה"ל נרצחו בפיגוע מכונית תופת ליד מטולה
א' באייר - טרור יהודי בישראל: זוג גברים ישראלים רוצחים נהג מונית פלסטיני
א' בסיוון - נערכת עסקת ג'יבריל
כ"ב בסיוון - אסון הבונים: 22 הרוגים בהתנגשות בין רכבת לאוטובוס ליד קיבוץ הבונים
כ"ה בסיוון - טיסה 847 של TWA לביירות נחטפת על ידי החזבאללה
נולדו

י"ג בניסן – דודי סלע, טניסאי ישראלי
ט' באייר – גל גדות, דוגמנית ישראלית, שחקנית, מפיקה, חברת האקדמיה האמריקאית לקולנוע ובעלת תואר מלכת היופי של ישראל לשנת 2004
ט"ו בסיון - בר רפאלי, דוגמנית ישראלית
ט"ו בסיון - יובל שרף, שחקנית ישראלית
נפטרו

כ"ה בטבת - מרדכי בנטוב, מראשי השומר הצעיר ומפ"ם (נולד ב-ה'תר"ס)
ט' בשבט - מנחם בדר, חבר הכנסת מטעם מפ"ם (נולד ב-ה'תרנ"ה)
ד' באדר - יעקב אליאב, איש אצ"ל וממייסדי הלח"י
ו' בניסן - מארק שאגאל, צייר יהודי (נולד ה'תרמ"ז)
י"ט באב - רבי יצחק מאיר השיל, האדמו"ר השישי מאפטא-זינקוב
כ"ג באב - הרב יעקב ישראל קניבסקי (מכונה הסטייפלר), מחבר פירוש לתלמוד קהילות יעקב וממנהיגי היהדות החרדית בישראל (נולד ה'תרנ"ט)
פרסי ישראל

מקבלי  פרס ישראל לשנת תשמ"ה הם:
אברהם סוצקובר - ספרות יידיש
יהושע בלאו - בלשנות ולשון עברית
הנרי נ' נויפלד - רפואה
ברוך פדה - רפואה
מכון יצחק בן-צבי - ספרות יהדות המזרח
הטלוויזיה הישראלית בערבית - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ה' באייר חל ביום שישי, ולכן יום העצמאות מוקדם ליום חמישי ד' באייר ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מוקדם ליום רביעי ג' באייר.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הטרוסקסואליות כפויה

הטרוסקסואליות כפויה הוא מונח שמתייחס לרעיון שההטרוסקסואליות היא הנחת יסוד, אשר נאכפת על ידי חברה הטרונורמטיבית, כך שהטרוסקסואליות יכולה להיות מאומצת על ידי אנשים ללא קשר לנטיות המיניות האישיות שלהם. על פי ההטרונורמה, הטרוסקסואליות נתפסת כנטייה או מחויבות טבעית של שני מינים מובחנים ובלעדיים. כתוצאה, כל מי שנבדל מן הנורמליות של ההטרוסקסואליות נחשב לסוטה או מתועב.
אדריאן ריץ' הכניסה את המונח לשיח הפמיניסטי והמגדרי במאמרה משנת 1980, "Compulsory Heterosexuality and Lesbian Existence" (הטרוסקסואליות כפויה והקיום הלסבי). הניסוח הראשוני של ריץ' לגבי הטרוסקסואליות כפויה כלל רק נשים, אולם גרסאות מאוחרות יותר של הרעיון כללו גם את האופן בו ההטרוסקסואליות הכפויה משפיעה על גברים. דוגמאות נפוצות כוללות את ההנחה שילדים יגדלו ויינשאו לאדם מן המין השני, שילדים צריכים לרקום חברויות עם בני מינם ולהתרחק מחברות עם המין "ההפוך", ספרי חינוך מיני שדנים באופן בלעדי בהטרוסקסואליות, המושג "יציאה מן הארון", מוסדות וארגונים דתיים וחילוניים שפועלים מתוך הנחה שכל החברים בהם הטרוסקסואלים, והאמונה שעדיף לאנשים להעמיד פנים שהם הטרוסקסואלים אם הם יכולים, ואף להתאמץ לשם כך, כי הטרוסקסואליות עדיפה על כל אופציה אחרת.
על פי התאוריה, הטרוסקסואליות כפויה נובעת מבורות, תורמת להומופוביה על ידי הדרה לשוליים של לא-הטרוסקסואלים, וגורמת למודעות מופחתת למספר הרב של האנשים בתוך האוכלוסייה שאינם הטרוסקסואלים.
קונספט ומינוח

אדריאן ריץ', שהפכה את המונח הטרוסקסואליות כפויה לפופולרי, טוענת במאמרה כי הטרוסקסואליות היא מוסד פוליטי שצריך לבחון מחדש כדי שנשים יוכלו להימלט ממקומן המוחלש בחברה. היא טוענת שרוב הספרות הפמיניסטית עדיין פועלת תחת פרדיגמה הטרוסקסואלית כפויה, ושזו בעיה העומדת בפני הקהילה ההומוסקסואלית; שהמאמרים האקדמיים מאת תאורטיקניות וחוקרות פמיניסטיות אינם מכירים בכך שמוסדות כמו נישואים, הנחשבים לנורמליים, הם למעשה חיברות שהופנם ושוכפל בחברה. ריץ' טוענת גם כי ללא קשר לנטייתה המינית, כל אישה יכולה לבחור להיות לסבית. כמו כן, ריץ' רואה את ההזדהות הלסבית כרצף. היא מאמינה שכל הנשים יכולות להיות לסביות על ידי הפיכתן ל"נשים המזדהות כנשים", כלומר, נשים צריכות להתמקד בצרכים וברגשות של נשים אחרות. היא טוענת כי לנשים יש גם תשוקות אמהיות וגם מיניות, ושהן, בניגוד לגברים, מגוונות יותר ביכולותיהן לטפל באחרים בדרכים שהן לא רק מיניות. בשל טיעון זה, בין היתר, עבודתה של ריץ' ספגה ביקורת רבה. עם זאת, עבודתן של תאורטיקניות אחרות ניסתה להחיות את הטיעון הבסיסי שהעלתה ריץ' ולהתבסס עליה.
חוקרות אחרות טענו כי להטרוסקסואליות כפויה שימושים חשובים מרובים. סטיבי ג'קסון כתבה שהטרוסקסואליות כפויה כפי שניסחה אותה ריץ' "יכולה להיחשב כמבשרת של רעיון ההטרונורמטיביות", ושהיא "רוצה לשמר מורשת מוזנחת לעיתים קרובות של המושג הקודם: כי הטרוסקסואליות ממוסדת, נורמטיבית, מסדירה את אלה הנמצאים בגבולותיה ודוחקת לשוליים ומטילה סנקציות על מי שמחוץ להם. המונח 'הטרונורמטיביות' לא תמיד תופס את הרגולציה החברתית הכפולה הזו." עבודות אלו הדגישו שאנשים חשופים להטרוסקסואליות כפויה מלידה, ולכן מי שבמיעוט המיני חייבים לחקור את הבנתם את עצמם בניגוד לחברה, ושאנשים מניחים לעיתים קרובות שהם הטרוסקסואליים עד אשר יוכח אחרת. הן גם מציינות שיחד עם הקיטוב של המינים מגיעה, בהכרח, היררכיה ביניהם. וכן, על פי הטיעון, שפירוק המחסומים המלאכותיים בין המינים ימגר את הסקסיזם.