stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיירה נבדה (ארצות הברית)
גאולוגיה

בין הדבון לפרם חלה הפחתה של לוח פָרָלוֹן אל מתחת ללוח הצפון-אמריקאי. בעקבותיה התפתחה בגבול בין הלוחות געשיות שגרמה להיווצרותה של קשת איים במהלך הקרבון. בשלהי הטריאס, לפני כ-210 מיליון שנים, החלה געשיות תת-קרקעית שנמשכה אל תוך היורה והסתיימה לפני כ-150 מיליון שנים. לאחר שוך הגעשיות התגברה נדידתו של הלוח הצפון-אמריקאי לצפון-מערב. התנועה הטקטונית הובילה לאורוגנזת נבדה, במסגרתה חלה התמרה של סלעים ונוצר רכס הרי נבדה שהתרומם לגובה של כ-4,500 מטרים. ברכס זה נוצרו מאוחר יותר הרי סיירה נבדה. השרידים היחידים לפעילות זאת הם כמה סלעים מותמרים בחלק מפסגות הסיירה נבדה. ביורה התרחשה סדרה של התפרצויות געשיות, שלוותה בחדירת מאגמה לסלעי הקרום. חדירה זו יצרה את הבתולית של הרכס בעומק של כ-10 ק"מ מתחת לפני השטח, שגרם להתרוממות הרי סיירה נבדה. המחדר הורכב בעיקר מגרניט, וכ-95% מן הסלעים נסחפו מאוחר יותר בתהליך שהאיץ את התרוממות הרכס.
בקרטיקון התרחש שלב געשי תת-קרקעי שהחל לפני כ-120 מיליון שנים והסתיים לפני כ-80 מיליון שנים, במקביל לאורוגנזה הסוויירית שפעלה על מערב אמריקה הצפונית, מקנדה בצפון ועד מקסיקו בדרום. שלב געשי נוסף החל בנאוגן לפני כ-20 מיליון שנים והסתיים לפני כ-5 מיליון שנים, במהלכו התרחשו התפרצויות בהרי הגעש של רכס קסקייד שאינם פעילים עוד. בפליסטוקן, לפני כ-700,000 שנים, נוצרה הקלדרה של לונג ואלי. השלב הגעשי האחרון החל בסוף הפליסטוקן, לפני כ-60,000 שנה, והסתיים בהולוקן, לפני כ-600 שנים. תוצריו ניכרים בלועות מונו-איניו (Mono-Inyo) באזור אגם מונו ודרומית לו.
בפליוקן, לפני 10 מיליון שנים, החלה התרוממות של הרי הסיירה נבדה לאורך העתק סיירה, תחילה אנכית ולאחר מכן חלה נטייה של הגוש, שהגבירה את ההתרוממות ויצרה מדרונות מזרחיים מתונים ומדרונות מערביים תלולים יותר. השיפוע החד האיץ את זרימת המים בנחלים ובנהרות במורדות המערביים, שהתחתרו במסלע ביתר-שאת ויצרו עמקים תלויים ומפלים. שלב נוסף של התרוממות נבע מהתפתחותם של העתקים גדולים ממזרח ליוסמיטי, בייחוד היווצרותו של עמק אוונס, והתפתחות מבנה אגן ורכס. האצה נוספת של תהליך ההתרוממות התרחשה בפליסטוקן, לפני כ-2 מיליון שנים.
הגורם העיקרי לסחיפה במיליוני השנים האחרונות היה קרחון יבשתי אלפיני גדול. סדרת של תקופות קרח שהחלו לפני 2–3 מיליון שנים והסתיימו לפני כ-10,000 שנים גרמו אף הן לשינויים בפני האזור. באזור סיירה נבדה התרחשו לפחות ארבע תקופות קרח עיקריות, שכינוייהן המקומיים: "שרווין" או "קדם-טאהו" (pre-Tahoe) היא הקדומה ביותר ואחריה: טאהו, "טֶנָיָה" ו"טיוגה". באמצעות תנועה, סחיפה והפשרה גרמו הקרחונים ההרריים להפיכת עמק או קניון נהרי בצורת V לעמק או קניון קרחוני בצורת U.
התרוממות הסיירה נבדה עדיין נמשכת, בעיקר בחלקו המזרחי של הרכס, והיא גורמת לרעידות אדמה גדולות.
אקולוגיה

הסיירה נבדה מחולק לכמה מערכות אקולוגיות:
החלק המזרחי של הרכס, בגובה 1,500 עד 2,000 מטרים, מאופיין על ידי יער ערער ואורן. מינים בולטים: Gymnorhinus cyanocephalus, כבש גדול-קרניים מדברי.
יער הררי נמוך: בחלק המערבי בגובה של 1,000 עד 2,100 מטרים, ובחלק המזרחי בגובה 2,100 עד 2,600 מטרים. מינים בולטים: אורן ג'פרי, אורן הזפת, סקוויה ענקית, אייל פרדי שחור-זנב, דוב שחור אמריקני.
יער הררי גבוה: בחלק המערבי בגובה של 2,100 עד 2,700 מטרים, ובחלק המזרחי בגובה של 2,600 מטרים עד 3,100 מטרים. מינים בולטים: אורן מפותל, צוגה הררית, ערער סיירה, דלק.
יער תת-אלפיני: בחלק המערבי בגובה 2,700 עד 3,100 מטרים, ובחלק המזרחי בגובה 3,100 עד 3,500 מטרים. מינים בולטים: אורן לבן-קליפה ואורן בלפור (Pinus balfouriana, מכונה גם אורן זנב-שועל) וקיק אגוזים אמריקאי.
יער אלפיני: בחלק המערבי מעל גובה של 3,100 מטרים, ובחלק המזרחי מעל גובה של 3,500 מטרים. מינים בולטים: פיקה, מרמיטה זהובת-בטן, זן סיירה במין כבש גדול-קרניים (Ovis canadensis sierrae).
אקלים ומטאורולוגיה

בסתיו, בחורף ובאביב כמות המשקעים נעה בין 500 ל-2,000 מ"מ, והיא מתבטאת בעיקר בשלג היורד בגובה שמעל 1,400 מטרים. הקיץ יבש והלחות בו נמוכה, אך בשעות אחר הצהריים יש לעיתים סופות רעמים. טווח הטמפרטורות בקיץ הוא בין 5 ל-16 מעלות צלזיוס. עונת הגדילה נמשכת בין 20 ל-230 יום, והיא תלויה במידה רבה בגובה.
תופעה חריגה המאפיינת את הסיירה נבדה היא שבתנאים מסוימים צינור אוויר גדול מתחיל להתגלגל בצד הדרום-מזרחי. תופעה זו ידועה בשם רוטור סיירה נבדה. הגל ההררי הזה נוצר כאשר רוחות יבשתיות יבשות מהמזרח גורמות להיווצרות צילינדרים של אוויר המסתובבים נגד כיוון השעון ומגיעים לסטרטוספירה. נכון ל-2004 לא הצליח אף דאון לגלות את קצה התופעה. תופעות דומות מתרחשות ברכסי הרים רבים, אך בסיירה נבדה ניתן לצפות ולנצל את התופעה פעמים רבות. תופעה זו הייתה נושא המחקר של חיל האוויר האמריקני בתחילת שנות ה-50.
הסיירה נבדה הופך את העמקים שממזרח לו למדבר צל גשם, ובעקבות זאת הוענק לעמק המוות ועמק אוונס הכינוי "הארץ מעוטת הגשם".
ראו גם

היער הלאומי סקוויה
היער הלאומי סטניסלוס
הערות שוליים

↑  Francis P. Farquhar, Exploration of the Sierra Nevada, California Historical Society Quarterly, March 1925
↑  Expanded Diary of Pedro Font - 4/2/1776, Retrieved on 2007, Access month day: February 3
↑  Muir, John (1894). Mountains of California.
↑  Charles Hoffmann, Notes on Hetch-Hetchy Valley, Proceedings of the California Academy of Science, 1868, Volume 1, Issue 3:5, Pages 368 - 370, Retrieved on 2006-09-27
1 2 3 4  Roper, Steve (1997). Sierra High Route: Traversing Timberline Country. The Mountaineers Press. ISBN 0-89886-506-9.
↑  Moore, James G. (2000). Exploring the Highest Sierra. Stanford University Press. ISBN 0-8047-3703-7.
1 2  Sierra Nevada, Ecological Subregions of California, United States Forest Service
↑  The Great Basin, Great Basin National Park, U.S. National Park Service, Retrieved on 2007-05-12
1 2  Facts about Lake Tahoe, USGS, Retrieved on 2007-05-12
↑  Current Survey Control GT1811, National Geodetic Survey
↑  The General Sherman Tree, U.S. National Park Service
↑  California State map, 2007.
↑  עמק תלוי במילון המונחים של האוניברסיטה הפתוחה
↑  Geologic History of California, Joel Michaelsen
↑  אגן ורכס (basin and range) – מונח גאולוגי למבנה טופוגרפי המציין קבוצה של רכסים מקבילים המופרדים באמצעות עמקים רחבים
↑  Schoenherr, Allan A. (1995). A Natural History of California. UC Press. ISBN 0-520-06922-6.
↑  Sierran Steppe - Mixed Forest - Coniferous Forest, Ecological Subregions of the United States, US Forest Service, Retrieved on 2007-01-27
↑  A Brief History of Soaring at Inyokern Airport, Bertha Ryan, Inyokern Airport Album
↑  Austin, Mary (1974). The Land of Little Rain. University of New Mexico Press. ISBN 0826303587.
ארץ הבראשית על שם אנסל אדמס
| דגל קליפורניה מדינת קליפורניה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סקרמנטו |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק אנטלופ • העמק המרכזי של קליפורניה • החוף המרכזי של קליפורניה • דרום קליפורניה • איי התעלה של קליפורניה • רכסי החוף של קליפורניה • עמק אימפריאל • עמק קואצ'לה • עמק קונחו • עמק המוות • מדבר מוהאבי • עמק אוונס • עמק פומונה • עמק סקרמנטו • חצי האי סן פרנסיסקו • עמק סן פרננדו • עמק סן גבריאל • עמק סנטה קלרה • עמק סנטה קלריטה • עמק סן חואקין • סיירה נבדה • עמק הסיליקון • ערי המעבר • אזור מפרץ סן פרנסיסקו • לוס אנג'לס רבתי • מטרופולין ריברסייד-סן ברנרדינו-אונטריו • רצועת החוף המרכזית של קליפורניה • מדבריות קליפורניה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | לוס אנג'לס • סן דייגו • סן חוזה • סן פרנסיסקו • פרזנו • סקרמנטו • לונג ביץ' • אוקלנד • בייקרספילד • אנהיים • סנטה אנה • ריברסייד • סטוקטון • צ'ולה ויסטה • אירוויין • פרימונט • סן ברנרדינו • מודסטו • אוקסנארד • פונטנה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קליפורניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543874005171  BnF: cb122472852 (data)  GND: 4122645-8  LCCN: sh85122367  NKC: ge130808  VIAF: 316430307   WorldCat (עם VIAF): 316430307 
גבעות אלבמה ברכס סיירה נבדה
אגן דוסי
תמונה של הסיירה נבדה ועמק אוונס שצולמה מתחנת החלל הבינלאומית
Half Dome ביוסמיטי
יער הררי גבוה ביוסמיטי
וין סיל

קטע של חומת אדריאנוס הבנויה על וין סיל
המפל הגבוה, High Force
קטע של הסיל הנקרא "צלקות הולוויק"
מחשוף של וין סיל למרגלות טירת דנסטנבורג
וין סיל (באנגלית: Whin Sill) הוא מחדר פלוטוני רדוד – סיל המצוי במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה. עוביו של הסיל הדולריטי מגיע ל-70 מטרים. הסיל נוצר מחדירת מאגמה לשכבות סלעי משקע בתחילת הפרם, לפני 295 מיליון שנים, ומצוי מתחת למרבית שטח צפון-מערב אנגליה.
מקור השם

השם "סיל" נטבע לראשונה על ידי עובדי מחצבות בצפון-מערב אנגליה, והוא שימש להגדרת שכבות סלע שטוחות. השימוש הראשון שנעשה בו היה בקריאת שמו של וין סיל. גאולוגים שחקרו אותו זיהו את מקורו המגמטי וקראו כך לגופים דומים של סלע יסוד.
אותם עובדים קראו למחדר "וין" (Whin) – מונח ששימש אותם להגדרת סלע קשה וכהה.
היסטוריה גאולוגית

סמוך לסוף הקרבון התרחשה מתיחת קרום כתוצאה מתהליכים טקטוניים. מתיחה זו איפשרה למאגמה בטמפרטורה של יותר מ-1,000 מעלות צלזיוס לעלות ולחדור לשכבות סלעי משקע: אבן גיר, פצלים ואבן חול. כתוצאה מכך נוצרו מקבצים של מחדרים תואמים תולאיטיים ודולריטים הנקראים "וין סיל רבתי" (Great Whin Sill). מחדר קשור וקטן יותר הנמצא צפונית לו נקרא "וין סיל הקטן" (Little Whin Sill).
כאשר התקררה המאגמה התכווץ הסיל ונוצרו בו סדקים אנכיים שיצרו מבנים עמודיים המאפיינים את מחשופי הסיל לכל אורכו. בשלבים מאוחרים התפתחה פעילות הידרותרמית, במהלכה חדרו פקטוליטים לסדקים. הדולריט התפחם כאשר חדרו שוליים מטסומטיים לסדקים ולעורקים.
עמידותו של הדולריט לסחיפה יצרה בסיל כמה תוואים גאומורפולוגיים ייחודיים כמפלים גבוהים – דוגמת המפל הגבוה (High Force), ונמוכים – דוגמת המפל הנמוך (Low Force) ו"זרבובית הקדירה" (Cauldron Snout).
הרכב

הסיל בנוי מסלע קריסטליני קשה וכהה בשם דולריט, המורכב בעיקר מהמינרלים פירוקסן ופצלת השדה ומכיל פגמטיטים מפותחים.
מחקר פטרולוגי של סלעי הדולריט בווין סיל הראו הבדלים משמעותיים בין "וין סיל רבתי" לבין "וין סיל הקטן". האחרון נושא אוליבין ונחשב למורכב משלב מוקדם של גיבוש מפריט במאגמה. לעומתו, הראשון נטול אוליבין ונחשב למורכב משלב מאוחר יותר של הגיבוש המפריט.
ואמנם, זוהו שני שלבי הזרקה של דולריט. זיהוי זה התבצע באמצעות שני מחזורים של התמרות מגע, התואמים לתזוזה הטקטונית של צפון אנגליה בסוף הקרבון, לפני 295-300 מ"ש. מחקר נוסף – שעסק בחקר הפלאומגנטיזם של האזור – תומך בריבוי מחזורים.
תופעות בשולי המחדר

מחדרים רבים יוצרים תופעות שוליים, הניכרים גם בסיל זה. כאשר היה עדיין סלע מותך, חומו הרב "אפה" והתמיר את הסלעים שבאו איתו במגע באמצעות התמרה הידרותרמית. אבן הגיר הפכה לסוג שיש מקומי המוכר כ"גיר סוכר" (Sugar Limestone).
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
הערות שוליים

↑  http://www.northpennines.org.uk/index.cfm?articleid=12516
↑  הידרותרמי – קשור במים חמים
↑  מטסומטי – תהליך שינוי בסלע המתרחש באמצעות מעבר יונים
↑  New palaeomagnetic results from the Whin Sill complex: evidence for a multiple intrusion event and revised virtual geomagnetic poles for the late Carboniferous for the British...
פרצוף-שמע

באורניתולוגיה, פרצוף-שמע (באנגלית: Facial disc) הוא מכלול הנוצות הקעורות שמקיפות ותוחמות את מרכז הפנים של דורסי הלילה (וגם אצל דורסי יום מעטים אחרים, כמו הזרון התכול). מבנה הנוצות הקעור של פרצוף-השמע (מעין פרבולואיד) מסייע לנתב צלילים אל פתחי האוזניים, כמו האפרכסת אצל היונקים.
הדורס יכול לשנות את צורת המבנה ואת כיוונו כרצונו בעזרת שרירי פניו המיוחדים, יכולת המאפשרת לו להתכוונן על צלילים ממרחקים ומקורות שונים, ולהפעיל אוזן אחת יותר מהשנייה. מבנה פרצוף-השמע עוזר לדורס לשמוע רחשי טרף אפשרי, אפילו כזה המתחבא תחת שכבה עבה של שלג, קרח, אדמה, צמחייה וכו'. לדוגמה, בעזרת פרצוף-השמע, הלילית האפורה יכולה למצוא את מיקומו המדויק של טרפה, לאתרו גם כאשר חבוי הוא תחת שכבת שלג בעובי 25 ס"מ (ואולי אף יותר) ומרוחק ממנה כ-30 מטרים.
מבחינה חיצונית, פרצוף-השמע משווה לחזותו של הדורס מראה בולט ומוגדר יותר: אצל התנשמות צורתו כצורת לב ואצל הינשופיים צורתו מעוגלת. נוצות פרצוף-השמע דמויות שיער, דקות וקשיחות (מהסוג "filoplumes").
איבר דומה במעט העשוי שכבות של רקמות שומן נמצא אצל זכר האורנג אוטן הבוגר, אולם אצלו הוא משמש לתקשורת חברתית.
* כאמור לעיל, פרצופי-השמע הבולטים ביותר נמצאים אצל דורסי הלילה, להם יש את הגדולים, הייחודיים בצורתם והצבעוניים ביותר (במיוחד אצל מיני התנשמות והליליות).
 * הלילית האפורה היא בעלת פרצוף-השמע הגדול מבין הדורסים. 
 * לחלק מהדורסים יש בנוסף מעין זר נוצות מסביב לצוואר (כמו אצל הזרון, ומכאן שמו) המזדקרות בתגובה לרעש, מה שעוזר להגדיל את יעילות פרצוף-השמע.
הערות שוליים

↑  ראשו של הדורס ניחן באסימטריה בעצם הרקה. ניתן לראות בתמונה הזו את הא-סימטריה בין פתחי האוזניים, שהן החללים השחורים מאחורי העיניים, בגולגולת של כוס חום
↑  Heimo Mikkola, "Owls of the World: A Photographic Guide" (2nd edition), p. 82,  Firefly Books, 2013. ISBN 9781770852747.
↑  Claus König, Friedhelm Weick and Jan-Hendrik Becking, "Owls of the World" (2nd ed.), p. 382–384, Bloomsbury Publishing, 2009. ISBN 9781408108840.
↑  "Manitoba's Provincial Bird Emblem, The Great Gray Owl", Naturenorth. Accessed online 7 may, 2014.
↑  Kuze Noko, Titol Peter Malim & Shiro Kohshima (2005), "Developmental changes in the facial morphology of the Borneo orangutan (Pongo pygmaeus): possible signals in visual communication", American Journal of Primatology, 65(4), 353-376.
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ואדי רם

חתך באזור המוגן של ואדי רם לאחר בליה וסחיפה
ואדי רם (ערבית وادي رم) הוא ואדי בדרום ירדן, הארוך ביותר בממלכה ההאשמית, ובו נופי אבן חול וסלעי גרניט. מקור שמו של הוואדי בארמית ופירושו: גבוה. הוואדי מכונה "בקעת הירח", וככל הנראה נקרא כך על ידי הבדואים שדימו את השטח המחורץ לפני הירח.
ואדי רם ממוקם בדרום-מערב ירדן, מזרחית לערבה, כ-60 ק"מ צפונית-מזרחית לעקבה וכ-370 ק"מ דרומית לעמאן. הר רם בשוליו מתנשא לגובה של 1,754 מטרים, והוא ההר השני בגובהו בירדן. הוואדי מהווה אחד מאתרי התיירות החשובים בירדן.
אזור מוגן ואתר מורשת עולמית

בשנת 1998 הכריזה ממשלת ירדן על שטח של 720 קמ"ר הכולל את הוואדי וסביבתו כ"אזור מוגן", ופיתחה תוכנית שימור שמטרתה הגנת ערכי הטבע מפני מטיילים וציידים ושמירת האיזון האקולוגי המדברי העדין.
האזור המוגן של ואדי רם הוכרז בשנת 2011 כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, לפי קריטריונים מעורבים לאתרי טבע ולאתרי תרבות. הסיבות הטבעיות כוללות נוף מדברי הכולל מגוון של ערוצים צרים, קשתות טבעיות, צוקים גבוהים, מפולות ענק ומערות טבעיות. הסיבות התרבותיות כוללות כ-25,000 פטרוגליפים, כ-20,000 כתובות וממצאים ארכאולוגיים רבים המעידים על 12,000 שנים של אינטראקציה אנושית עם הסביבה הטבעית באמצעות חקלאות ועיור. בכתובות קיימת עדות לרצף של מחשבה האנושית ולהתפתחות כתב אלפביתי קדום.
גאולוגיה > סטרטיגרפיה

החתך הסטרטיגרפי של הוואדי מייצג שכבות נטויות בכ-15 מעלות מזרחה, ובהן:
תשתית גרניטית מהפרקמבריון
אבן חול כהה, חומה, סגולה ואדומה מתחילת הקמבריון
אבן חול אפורה מהאורדוביק
אבן חול בהירה מהסילור
בחתך זה בולטות כמה יחידות תשתית שהן מסיבים, בהן מסיב הר רם שאורכו 15 ק"מ ועומקו הממוצע 800 מטרים, מעליו בולטת פסגת הר רם.
גאולוגיה > תשתית

התשתית של דרום ירדן מהווה את חלקו הצפון-מערבי של השילד הערבו-נובי, ובתוכה גם התשתית של ואדי רם וסביבתו. תשתית זו מורכבת מסלעי גרניט, דיוריט, ריוליט, פגמטיטים וסלעים מותמרים. הסלעים הפלוטוניים של תשתית הוואדי נחצים על ידי דייקים בהרכב בינוני ובזלתי.
מעל התשתית מצויה אי התאמה זוויתית הנובעת ממשטח יבשתי שנוצר בעקבות גידוע, ומעליה סלעי משקע קלאסטיים מהפלאוזואיקון שמילאו את התבליט הטופוגרפי הפרקמברי והצטברו מעליו.
גאולוגיה > כיסוי משקעי

הכיסוי המשקעי שעוביו 1,600 מטרים החל להיווצר בשלהי הפרקמבריון כתוצאה מהצפה מחזורית של ים טתיס. כיסוי זה מורכב מסלעים מהקמבריון, מהאורדוביק, מתחילת הסילור, משלהי הפרם, מהטריאס, מהיורה ומתחילת הקרטיקון. המשקעים האורדוביקיים בוואדי רם ומזרחית לו מייצגים את המחשופים הפלאוזואיקוניים באזור. משקעים צעירים יותר נמשכים לכיוון מזרח ומסתיימים במשקעים מהסילור. משקעים מהדבון, מהקרבון ומהפרם אינם חשופים אך מצויים בכיוון סוריה וצפון-מערב ערב הסעודית, ומצביעים על אירוע סחיפה נרחב בשטח ירדן. גם משקעים מהטריאס והיורה נסחפו באזור הוואדי אך הם מצויים בצפון ובמרכז ירדן. אבן חול שנוצרה באמצעות תהליכי התרוממות וסחיפה שחלו במהלך היורה הורבדה בקרטיקון מעל משקעים מהפלאוזואיקון באי התאמה זוויתית קלה.
גאולוגיה > היווצרות המבנים

פעילות טקטונית שהתרחשה מסוף המיוקן ותחילת הפליוקן התמשכה עד לפליסטוקן והיא קשורה לתחילת פתיחתו של ים סוף. לאחר היווצרות השבר הסורי-אפריקאי והיפרדות מאוחרת של הלוח הערבי מהלוח הלבנטיני נדד האזור צפונה בכ-105 ק"מ לאורך הבקע. העתקה זו עדיין פעילה כיום, אם כי בקצב של פחות מחצי מהקצב של תחילת הביקוע. מערכת ההעתקים העתיקה התמלאה במשקעים שנוצרו מאמצע המיוקן ועד להולוקן.
המבנים באזור ואדי רם מורכבים מערוצים ביניהם בולטים הרים מבודדים. מקורם של "איים סלעיים" אלה בשילוב של גורמים:
תנועה טקטונית גרמה למעוות, להתרוממות ולקימוט כיפתי של האזור, ולשבירתו באמצעות רשת של העתקים.
תנאים אקלימיים סיפקו זרימת מים, שהעמיקה והרחיבה את ההעתקים ויצרה בהם קניונים. דרום ירדן הוא אזור מדברי, אך בוואדי רם עשוי לרדת מדי פעם שלג.
מפולות סלעים שנגרמו מכבידה הרחיבו ומיתנו את שיפוע גדות הקניונים.
שיטפונות בזק גרמו להסרה של משקעים, לסחיפתם ולהשקעתם במקומות נמוכים.
סחיפה של מסלע רך יצרה הרי שולחן במסלע הקשה מעליו.
רוחות נושאות גרגרי חול ומסייעות להצטברותן כחוליות באזורים נמוכים ומוגנים בתוך הוואדי.
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שאזור ואדי רם היה מיושב עוד בתקופות פרהיסטוריות. בכתובות ובפטרוגליפים שהתגלו באזור נראות סצנות של ציד ודמויות של אלים ואלות, כמה מהם מהתקופה הנאוליתית. עם זאת, מרבית הממצאים והמקדשים מתוארכים לתקופה בה נדדו נבטים ועמים אחרים בדרכים העתיקות הסמוכות לוואדי. האזור נכבש פעמים רבות לאורך התקופות, החל מהעידן הפרהיסטורי. כיום חיים באזור מספר שבטים בדואיים.
ואדי רם התפרסם בין היתר בזכות לורנס איש ערב, שכתב את ספרו "שבעת עמודי החוכמה" בעת שהותו באזור בתקופת המרד הערבי. שמו של הספר הוענק לאחד מן ההרים בוואדי.
צילום סרטים

בשנת 1962 צולם בוואדי רם הסרט "לורנס איש ערב", בבימויו של דייוויד לין ובבכיכובם של פיטר או'טול בתפקיד לורנס, עומר שריף, אנתוני קווין ואלק גינס. סרטים נוספים צולמו בוואדי רם. באחד מהם – "Red Planet" משנת 2000 בהשתתפות ואל קילמר וקארי-אן מוס – שימש הוואדי כפני השטח של כוכב הלכת מאדים. כמו כן, בשנת 2015 צולמו נופי הוואדי לצורך הסרט "להציל את מארק וואטני", בבימויו של רידלי סקוט. הוואדי שימש גם בסרט זה כפני השטח של כוכב הלכת מאדים. גם הסרט "חולית: חלק ראשון" צולם כאן.
תיירות

אזור זה הוא אחד מיעדי התיירות החשובים ביותר של ירדן, ותיירים מכל רחבי תבל נוהרים אליו בקצב הולך וגובר. באזור מתקיים שלל פעילויות אתגריות, כגון לינה בשטח, רכיבה על סוסים ערביים, מסלולי טיול רגלי, וטיפוס על סלעים מאסיביים בלב המדבר. האזור פופולרי במיוחד בקרב מטפסי הרים הנמשכים אל הסלעים המשופעים העשויים אבן חול וגרניט, וכמובן בקרב המטיילים הרגליים בשטחים העצומים הפתוחים שהאזור נתברך בהם.
כתוצאה מזרם התיירות הגובר, השתפר מאוד מצבם הכלכלי של בדואים רבים באזור, המתפרנסים משירותים שונים לתיירים. בכפר ואדי רם בו חיים כמה מאות בדואים באוהלי צמר כבשים ובבתי בטון, ישנם גם בית ספר, מספר חנויות וכן המטה הראשי של סייר המדבר. סמוך ממערב לוואדי חולפות "אוטוסטרדת המדבר" (כביש מספר 15), כביש מהיר המוביל מעמאן לעקבה, וכן מסילת הרכבת לעקבה המשמשת בעיקר להובלת מטען, ולעיתים לרכבות נוסעים תיירותיות מעקבה.
לקריאה נוספת

ד"ר ינון שבטיאל, בעקבות לורנס איש ערב - אל צפונות הקניונים של ג'אבל ראם" , טבע הדברים, 210,  2013, עמ'  24--33.
הערות שוליים

↑  "בקעת הירח"
↑  Lobetrotter Travel Guide – Jordan, עמ' 113
↑  נתוני שטח
↑  שימור האזור המוגן
↑  האזור המוגן של ואדי רם באתר אונסק"ו
↑  Geology of Wadi Rum, גיל המסלע
↑  Evolution of the late Cenozoic inselberg landscape of Southern Jordan
↑  "בקעת הירח של ירדן"
↑  Sequence stratigraphy, sedimentology and provenance of the Upper Cretacous siliciclastic sediments of South Jordan
1 2  Wadi Rum
↑  Estimation of Horizontal Response Spectra and peal Acceleration of Major Cities in Jordan
↑  תמונה: הרים מבודדים בוואדי רם
↑  Introduction to Jordanian Deserts, עמ' 27
↑  Introduction to Jordanian Deserts, עמ' 23
↑  טקסט מלא של Seven Pillars of Wisdom בפרויקט גוטנברג באוסטרליה
ואדי רם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566230105171  GND: 4408315-4  NKC: ge131395  SUDOC: 086135627  VIAF: 315138026   WorldCat (עם VIAF): 315138026 
צילום לוויין של ואדי רם, "בקעת הירח" של ירדן (NASA)
הר "שבעת עמודי החוכמה"
פטרוגליף בוואדי רם
שרידי מקדש נבטי בוואדי רם
מאהל תיירותי בוואדי רם
מרכז המבקרים בוואדי רם
פומרניה

.
פומרניה (בגרמנית: Pommern; בפולנית: Pomorze) הוא שמו של אזור היסטורי המשתרע לאורך חופו הדרומי של הים הבלטי, ונמתח משם מעט דרומה אל פנים הארץ. בהגדרתו המרחיבה, האזור הפולני של פומרניה כולל את הווייווידות הפולניות פומרניה, פומרניה המערבית וקויאוויה-פומרניה; והאזור הגרמני של פומרניה כולל את מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה.
גודלו של האזור וגבולותיו אינם ברורים דיים, וההגדרה של האזור לא הייתה קבועה לאורך השנים. בהגדרות המקובלות הוא מתפרס על שטח של כ-70,000 קילומטרים רבועים, שטח בו מתגוררים כשבעה מיליון תושבים, כמיליון וחצי מהם מתגוררים בחלק הגרמני, והשאר בחלק הפולני. בפומרניה ישנן ערי נמל גדולות וחשובות, כמו גם עיירות רבות. מחוץ למרחבים העירוניים הענפים של פומרניה תנאי השטח של האזור מאופיינים במישוריות רחבה, הגם שמדי פעם המישוריות מופרת על ידי גבעות ואף הרים, המרוכזים בעיקר בפנים הארץ של פומרניה הפולנית. באזור אפשר למצוא יערות לרוב, אם כי בעיקר אדמות חקלאיות. כמו כן אפשר למצוא במקום גם אגמים רבים הפזורים על פני השטח כולו, כמו גם ביצות ושפכי נהרות.
העיר הגדולה והחשובה ביותר באזור פומרניה היא גדנסק שבמזרחו, כאשר ערים חשובות אחרות הן שצ'צ'ין שבמרכזו ורוסטוק שבמערבו.
אזור פומרניה גובל בצפון בים הבלטי, במזרח ובדרום במזוביה ובפולין גדול, ובמערב בברנדנבורג.
הגדרה ומשמעות

בפולנית מכונה האזור Pomorze, בגרמנית Pommern, ובלטינית Pomerania. שמות אלו לדעת רוב החוקרים קשורים לביטוי מהסלאבית עתיקה po-more, צירוף של po - אשר משמעותו "ליד" או "בסמוך", ו-more - אשר משמעותו "ים". בכך מרמז הביטוי לאפיון המרכזי של פומרניה, אזור החוף של דרום הים הבלטי. פומרניה מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1046 במרומז, ובצורה מפורשת מספר שנים לאחר מכן. במהלך המאה ה-12 מבצע ההיסטוריון גאלוס אנונימוס שימוש רב במונח פומרניה לתיאור בקירוב של האזור אותו אנו מכנים היום בשם זה. לאנונימוס הייתה תרומה להפיכתו של המונח למקובל. אדם נוסף שבאותה התקופה פעל באזור היה המיסיונר הגרמני אוטו מבמברג, אשר ביצע שימוש רב בכתביו בכינוי פומרניה.
הגבול המסורתי המזרחי של פומרניה הוא בשפך נהר הוויסלה (Vistula) במפרץ גדנסק, והגבול המערבי המסורתי של האזור הוא שפך נהר הרקניץ (Recknitz) מזרחית למפרץ פומרניה. בשנת 1121, הוקמה לראשונה ישות מדינית שנשאה את שמו של אזור פומרניה - דוכסות פומרניה (Herzogtum Pommern). מדינה זו התקיימה במשך כ-500 שנים, והגיע לקיצה בשנת 1637.
גאוגרפיה

במזרחו של חוף פומרניה משתרע מפרץ גדנסק - מפרץ גדול ורחב אליו נשפך נהר הויסלה. סביב המפרץ יש מישור הנמתח הרחק דרומה לתוך הארץ לאורך נהר הווסילה, עמוק השפלה הרחבה של אזור פולין גדול. מערבה ממפרץ גדנסק שפלת החוף מצטמצמת במידה רבה והופכת צרה, כאשר מאפילה עליה מדרום רמה רצופת גבעות גבוהה יחסית. בהמשך, באזור הווייוודה פומרניה המערבית, שפלת החוף מתרחבת שוב לכיוון דרום, כאשר אגן ההיקוות של נהר הנייסה מנקז את מימי אזור זה ואלו שמדרום לו אל הים הבלטי. נהר הנייסה נשפך לים במפרץ פומרניה, בצמוד לגבול פולין-גרמניה של ימינו. עוד מערבה, בשטחי גרמניה, שפלת החוף מתרחבת עוד יותר לכיוון דרום. בעוד החלק הפולני של פומרניה מתאפיין בקו חוף ישר, כשממשיכים אל גרמניה הופך החוף למחוספס כשלאורכו מפרצים קטנים ואיים רבים. האי הגדול ביותר הוא האי ריגן, אשר בולט את תוך הים הבלטי. משם ממשיך קו החוף בכיוון דרום מערב אל תוך מפרץ ליבק. בעוד אזור החוף של פומרניה מחוסר יערות בעיקר, ככל שמדרימים אפשר למצוא יערות רבים כמו גם מרחבים חקלאיים רחבי ידיים.
היסטוריה > העת העתיקה וימי הביניים

התיישבות אנושית ראשונה באזור פומרניה החלה לאורך נהר הוויסלה עם תוך עידן הקרח האחרון, לפני כ-13,000 שנים. בעת הקדומה חלפו על פני המקום עמים רבים, כאשר בתחילה הוא יושב ככל הנראה על ידי בלטים, ומאוחר יותר על ידי גרמאנים. במאות הראשונות לספירה החלו מתיישבים סלאבים לפקוד את האזור מדרום, ומתיישבים סקנדינבים הגיעו מצפון. החל מהמאה ה-10 גורמים חיצוניים כבשו את מרבית האזור - בעוד ממזרח דוכסים פולנים הכניעו מספר שבטים מקומיים, ממערב האימפריה הרומית הקדושה וממלכת דנמרק הרחיבו את שליטתם באזור. במהלך המאה ה-12 התנצרו רוב תושבי פומרניה, אשר קודם לכן דגלו באמונות פגאניות מקומיות. תושבי פומרניה התנצרו בידיו של הקדוש אוטו מבמברג. באותן השנים השליטה המדינית על האזור הוסדרה והפכה ליציבה יחסית. הקצה המזרחי של פומרניה עבר לשליטתה של ממלכת פולין. מרכז פומרניה עבר לשליטתה של דנמרק, אשר הקימה במקום מדינת חסות שבסיסה היה באי ריגן. במקביל החלק המערבי של פומרניה הועבר לשליטת האימפריה הרומית הקדושה, כאשר התבססה במקום "דוכסות פומרניה", דוכסות שהייתה כפופה לאימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1325 הגיעה נסיכות ריגן הפרו-דנית אל סופה, והקרקעות שלה הועברו לשליטתה של דוכסות פומרניה - דבר אשר חיזק דוכסות זו והפכה אותה לשחקן משמעותי יותר באזורה. במהלך המאה ה-14 גם המסדר הטווטוני קנה לו אחיזה בחלקים מפומרניה, זאת במסגרת מדינת המסדר הטווטוני אשר רכשה לעצמה שטחים סביב מפרץ גדנסק. באותן השנים הואצה גם הגירה של גרמנים אל אזור פורמניה, הגירה אשר דחקה מהמקום סלאבים רבים.