stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ונסן פוארייה
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של פוארייה, באתר היורוליג
↑  פוארייה חותם על חוזה בבסקוניה, באתר היורוליג, 14 ביוני 2017
↑  היורוליג מציגה את חמישיית העונה השנייה 2019, באתר הרשמי, 10 במאי 2019
↑  פוארייה חותם על חוזה בבוסטון סלטיקס, באתר הקבוצה, 15 ביולי 2019
↑  הת'אנדר מצרפים את פוארייה, באתר הקבוצה, 19 בנובמבר 2020
↑  פילדלפיה מצרפת את גרין, פרגוסון ופוארייה, באתר הקבוצה, 8 בדצמבר 2020
↑  פרופיל בגביע העולם 2019, באתר פיב"א
דפנסה וחוסטיסיה

דפנסה וחוסטיסיה (בספרדית: Defensa y Justicia) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי מהעיר פלורנסיו וארלה, המשחק בליגת העל הארגנטינאית.
היסטוריה

המועדון נוסד ב-20 במרץ 1935 על ידי קבוצת חברים שרצו להקים קבוצה מקומית לעיר. אין שום ממצאים המסבירים איך השם ניתן לקבוצה. למועדון הכדורגל אצטדיון ביתי בשם נורברטו טומגאז'ו, שנחנך בדצמבר 1977 במשחק ידידות נגד קבוצת המחליפים של בוקה ג'וניורס.
צבעי החולצות של המועדון היו כחול ולבן, ששונו בשלב מסוים לצבעי צהוב וירוק. הסיבה לשינוי הייתה משום שחברת האוטובוסים "El Halcón", הייתה בבעלות נשיא המועדון באותה התקופה. חברה זו השתמשה באוטובוסים שלה כדי להסיע את אוהדי הקבוצה למשחקי החוץ ולה היו צבעי החברה. מכאן גם הכינוי שניתן לקבוצה: Halcón (נץ).
אף על פי שמועדון זה נוסד בשנת 1935, הוא לא שיחק בטורנירים רשמיים עד שנת 1978, ובו שיחקה בליגה החמישית בארגנטינה.
הקבוצה הגיעה במהרה לליגות הבכירות, כשבהתחלה זכתה באליפות הליגה החמישית בשנת 1982 ושלוש שנים לאחר מכן היא העפילה לליגה השלישית לאחר שזכתה באליפות הליגה הרביעית. דפנסה שיחקה בליגה השלישית עונה אחת בלבד ובשנת 1986 העפילה לליגת המשנה. הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הארגנטינאית בשנת 2014. דפנסה שיחקה לראשונה בגביע סודאמריקנה בעונת 2018, זאת לאחר שסיימה במקום הרביעי בליגה בעונה קודם לכן.
היסטוריה > הזכייה בתארים בינלאומיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תארים והישגים

הליגה השלישית בארגנטינה (מטרופוליטנה):
הליגה הרביעית (מטרופוליטנה):
הליגה החמישית (מטרופוליטנה):
גביע סודאמריקנה:
רקופה סודאמריקנה:
אסתר ויליאמס

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1921 אינגלווד, ארצות הברית 
 פטירה:  6 ביוני 2013 (בגיל 91) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Esther Jane Williams 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1942–1963 (כ־21 שנים) 
 מקום לימודים:  לוס אנג'לס סיטי קולג'  תיכון וושינגטון 
 בן או בת זוג:  בן גייג' (25 בנובמבר 1945–אפריל 1959)  פרננדו לאמאס (31 בדצמבר 1969–8 באוקטובר 1982)  לאונרד קובנר (27 ביוני 1940–12 בספטמבר 1944) 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הבין-לאומי של השחייה  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 https://esther-williams.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אסתר ויליאמס על כריכת שבועון לחיילים, 1945
אסתר ג'יין ויליאמס (באנגלית: Esther Jane Williams;‏ 8 באוגוסט 1921 - 6 ביוני 2013) הייתה אלופת ארצות הברית בשחייה וכוכבת קולנוע בשנות ה-50. בין 1944 ל-1955 הופיעה בשמונה-עשר סרטים שכללו כולם מופעי אקרובטיקה שלה בבריכה ומופעי שחייה צורנית "קליידוסקופיים".
קורות חייה > שנים ראשונות ואליפות שחייה

נולדה באינגלווד שבקליפורניה ומגיל צעיר התאמנה בשחייה. בשנת 1939 זכתה באליפות ארצות הברית במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:09 דקות וכדי לממן את לימודיה עבדה כדוגמנית בחנות ביגוד. נוסף לכך, למדה את סגנון "הפרפר", ממצילים, וזכתה במדליית זהב עם קבוצתה במשחה שליחות 3x300 יארד מעורב (גב, חזה וחופשי). האמרגן בילי רוז ביקש ממנהלי החנות לשלב את הדוגמנית שלהם במופעי ה"אקווקייד" (מופעי ראווה של שחייה צורנית) שלו במקום אלינור הולם. ויליאמס הופיעה במופע לצדו של השחיין וכוכב סרטי "טרזן", ג'וני וייסמילר.
למרות שהייתה אמורה להשתתף באולימפיאדת הקיץ 1940, המשחקים לא נערכו עקב מלחמת העולם השנייה ויליאמס נשארה במופע האקווקייד עד סוף ספטמבר 1940. אז השתנה מהלך הקריירה שלה. במקום להמשיך ללימודי חינוך גופני, כפי שהתכוונה, נענתה להזמנת מגלה הכישרונות של אולפן MGM להחליף את המחליקה על הקרח סוניה הני במשבצת "הכוכבת-הנערה-הספורטאית". ב-1941 חתמה ויליאמס חוזה עם MGM.
במהלך המלחמה הופיעו תמונות שלה בבגד ים בשבועונים שיועדו לכוחות הלוחמים של צבא ארצות הברית.
קורות חייה > קריירה בעולם הקולנוע

לאחר שתי הופעות שוליות כמו בסרט "בחור ושמו ג'ו" (1943), היה "Bathing Beauty", הסרט המוזיקלי הראשון בטכניקולור, בו כיכבה בתפקיד הראשי, להצלחה. על קטעי השחייה הצורנית והאקרובטיקה בבריכה, שהיו מאז לפריט חובה בכל סרט של ויליאמס, היה אחראי הכוראוגרף באזבי ברקלי. ויליאמס הופיעה בסרט מוזיקלי קליל ועתיר אקרובטיקה מיימית בכל שנה.
ב-1949 הופיעה לראשונה בסרט ללא הופעה בבריכה, בסרטם של באזבי ברקלי, סטנלי דונן וג'ין קלי, "קח אותי לבייסבול" לצד קלי ופרנק סינטרה. למרות שברקלי תכנן קטע שחייה צורנית עבור ויליאמס, סירב קלי לרעיון ודחה אותו מכל וכל. קלי, לדבריה של ויליאמס באוטוביוגרפיה שלה, התעלל בה על הסט והעליב אותה, בשל הפרשי הגבהים ביניהם - ויליאמס התנשאה לגובה של 179 ס"מ ואילו קלי לגובה של 170 ס"מ בלבד. למרות שהסרט היה להצלחה קופתית וביקורתית, שבה ויליאמס לסרטים מוזיקליים שהתבססו על יכולותיה בבריכה.
ב-1952 הופיעה בסרטה המצליח ביותר "Million Dollar Mermaid" (בת ים השווה מיליון דולר), אודות חייה של השחיינית האוסטרלית אנט קלרמן, לצד ויקטור מצ'ור ווולטר פידג'ן. אחד הסרטים יוצאי הדופן בהם השתתפה היה "מסוכן כשרטוב" ("Dangerous When Wet") ‏(1953) על בת איכרים החוצה בשחייה את תעלת למאנש, בו "שחו" לצדה דמויותיהן המצוירות של טום וג'רי. ב-1956 סיימה את החוזה שלה עם MGM ועזבה את עולם הקולנוע.
באפריל 1956 נאסרה הופעה של להקת המים שלה במצרים, לאחר שוויליאמס השתתפה בפעילות של המגבית היהודית המאוחדת.
קורות חייה > לאחר הקריירה הקולנועית

ויליאמס הופיעה כפרזנטורית של מותגי בגדי ים ובריכות שחיה והפיקה קלטות ללימוד שחייה לפעוטות.
ב-1974 הוציאה MGM, שעמדה על סף פשיטת רגל, את הסרט "זהו בידור", שכלל אוסף מקטעי האקרובטיקה המיימית מסרטיה המוזיקליים של ויליאמס. הסרט היה להצלחה גדולה שהצילה את MGM והשיב את ויליאמס לתודעת הציבור.
במהלך אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) שימשה כפרשנית לשחייה צורנית, שהפכה באולימפיאדה זו לראשונה למקצוע אולימפי.
ב-1999 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה Million Dollar Mermaid, בו חשפה את ימיה כשחיינית וכשחקנית, כולל רומנים שניהלה וחוויותיה משחקנים ובמאים עמם עבדה.
משפחתה

ויליאמס הייתה נשואה ארבע פעמים:
לאונרד קובנר, 1940–1944, חבר לספסל הלימודים
הזמר/שחקן בן גייג', 1945–1959 (רשמית, היו פרודים מאז 1952), מנישואין אלה היו לה שלושה ילדים
השחקן/במאי הארגנטינאי, פרננדו לאמאס, 31 בדצמבר 1969 - מותו ב-8 באוקטובר 1982. בנה החורג הוא השחקן לורנצו לאמאס.
השחקן אדוארד בל, 1994 - מותה.
הערות שוליים

↑  למעט קח אותי לבייסבול
↑  אסתר ויליאמס באתר International Swimming Hall Of Fame (באנגלית)
↑  The male lifeguards taught her the butterfly, a stroke then used only by men, and, at the Amateur Athletic Union championships in 1939, the butterfly won her a gold medal in the 300-meter medley relay - הספד בניו יורק טיימס
↑  תגובה נאה של אסתר ויליאמס לחוצפה המצרית, דבר, 8 באפריל 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009540992205171  BNE: XX1324357  BnF: cb13901182t (data)  CiNii: DA1285946X  GND: 124244157  ISNI: 0000 0001 1737 9318  LCCN: n88034597  LNB: 000033915  MusicBrainz: 97b9b0b6-a9a9-40ac-86d8-d9c95b4d83dd  NTA: 074606956  SELIBR: 364132  SNAC: w6jm2vht  SUDOC: 088915468  VIAF: 3400282   WorldCat (עם VIAF): 3400282
קריפס

סימן הידיים של הקריפס
קריפס (באנגלית: Crips) היא כנופיה, שבסיסה באזור החוף של דרום קליפורניה. היא הוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1969, על ידי ריימונד וושינגטון וסטנלי ויליאמס. הכנופיה עוסקת לעיתים קרובות בלוחמה גלויה זה עם זה. הלבוש המקובל בין חבריה הוא בגדים כחולים, נוהג שדעך במקצת, מכיוון שהפך לסימן זיהוי בידי המשטרה. מבחינה היסטורית, מרבית חברי הכנופיה היו ממוצא אפרו-אמריקאי.
הקריפס היא אחת הכנופיות הגדולות והאלימות ביותר של כנופיות הרחוב בארצות הברית. נכון לשנת 2008, עם מספר מוערך של בין 30,000 ל -35,000 חברים. הם היו מעורבים בעבירות רצח, שוד וסחר בסמים.
ריימונד וושינגטון
לקריפס הייתה יריבות ארוכה ומרה עם הבלאדס.
היסטוריה

סטנלי טוקי ויליאמס פגש את ריימונד לי וושינגטון בשנת 1969, והשניים החליטו לאחד את חברי הכנופיה המקומית שלהם מהצד המערבי והמזרחי של דרום מרכז לוס אנג'לס כדי להילחם בכנופיות רחוב שכנות. רוב החברים היו בני 17.ויליאמס הוזיל את תאריך ההקמה של שנת 1969 המצוין לפעמים בזכרונותיו, פעילות הכנופיות בדרום מרכז לוס אנג'לס ששורשיה במגוון גורמים המתוארכים לשנות החמישים, כולל ירידה כלכלית שלאחר מלחמת העולם השנייה והובילה לחוסר עבודה ועוני, כאשר הפרדה גזעית הביאה להיווצרות "מועדוני רחוב" שחורים על ידי צעירים אפריקאים גברים אמריקאים שהודרו מארגונים כמו הצופים, ודעיכתם של ארגונים לאומניים שחורים כמו מפלגת הפנתר השחור ותנועת הכוח השחור.
עד 1978 היו בלוס אנג'לס 45 כנופיות קריפס, שנקראו סטים (או בעברית מערכות). הם היו מעורבים מאוד בייצור PCP, מריחואנה ואמפטמינים. ב-11 במרץ 1979 נעצר ויליאמס, חבר בווסטסייד קריפס, בשל ארבעה מעשי רצח וב־9 באוגוסט 1979 וושינגטון נורה. וושינגטון התנגד למערכות קריפס ואחרי מותו כמה מערכות קריפס החלו להילחם זו בזו. הנהגת הקריפס פורקה, מה שגרם למלחמת כנופיות קטלנית בין קובצי שכונת רולין 60 לבין שמונה מחנות גנגסטרים, שהובילו את מערכות הקריפס הסמוכות לבחור צד וליישר קו עם קריפס הגנגסטר או קריפס השכונה, וניהלו מלחמה רחבת היקף בדרום מרכז וערים אחרות. הקריפס של החוף המזרחי וקריפס הובר ניתקו ישירות את הברית שלהם לאחר מות וושינגטון. עד 1980, הקריפים היו בסערה, ונלחמו עם הבלאדם ונגד עצמם. הצמיחה וההשפעה של הכנופיה גדלו משמעותית בתחילת שנות השמונים, כאשר קראק וקוקאין הגיע לרחובות ומערכות של קריפס החלו להפיץ את הסם. רווחים גדולים גרמו לקריפס רבים להקים שווקים חדשים בערים ומדינות אחרות. כתוצאה, החברות בקריפ גדלה בהתמדה וחבורת הרחוב הייתה אחת הגדולות במדינה בסוף שנות השמונים. בשנת 1999 היו לפחות 600 מערכות של קריפס עם יותר מ-30,000 חברים שהעבירו סמים בארצות הברית.
מוצא

מקורות מסוימים מצביעים על כך שהשם המקורי של הברית נקרא, "Cribs", השם הצטמצם מתוך רשימה של אפשרויות רבות ונבחר פה אחד משלוש אפשרויות סופיות, על פני השלטונים השחורים והמתנקשים. קריבס נבחר כדי לשקף את הגיל הצעיר של רוב חברי הכנופיה. השם התפתח ל"קריפס "כאשר חברי הכנופיה החלו לסחוב רובים כדי להציג את מעמד ה"סרסור" שלהם. אז החלו אנשים בשכונה לקרוא להם "cripples", או בקיצור "קריפס". בפברואר 1972 לוס אנג'לס טיימס השתמשו במונח. מקור אחר טוען ש"קריפס "אולי התפתח מ"cripples", כנופיית רחוב משנות ה -70 בוואטס, בה וושינגטון הייתה חבר. השם לא היה בעל משמעות פוליטית, ארגונית, סתמית או ראשי תיבות, אם כי יש שהציעו שהוא מייצג "מהפכה משותפת בתהליך", ראשי תיבות. על פי הסרט "ממזרים של המפלגה", שביים חבר הבלאדס, השם ייצג את "שירות בין-מפלגתי מהפכני בקהילה" או "שירות בין-מפלגתי רפורמי בקהילה". בזכרונותיו הפריך ויליאמס את הטענות כי הקבוצה הייתה ספין אוף של מפלגת הפנתר השחור או הוקמה לאג'נדה קהילתית, וכתב כי היא "מתארת ברית לוחמת נגד כנופיות רחוב - לא יותר, לא פחות." וושינגטון, שהשתתף. היה מנהיג הקריפס של איסט סייד, ויליאמס, שלמד בתיכון בוושינגטון, הוביל את הקריפס של הווסט סייד.
ויליאמס אמר כי בנדנה כחולה נלבשה לראשונה על ידי אחד ממייסדי הקריפס בודהה, כחלק מבגדיו המתואמים בצבע של לוי כחולים, חולצה כחולה וכתפיות כחולות כהות. בנדנה כחולה נלבשה במחווה לבודהא לאחר שנורה ונהרג ב־23 בפברואר 1973, והצבע נקשר לקריפס.
כנופיות קריפס

כנופיית הקריפס מורכבת מבין כ-30,000-35,000 חברים ו -800 נערכות, פעילים ב -221 ערים ו -41 מדינות אמריקאיות.
המדינות עם המספר הגבוה ביותר של "מערכות קריפס" הן קליפורניה, טקסס, אוקלהומה ומיזורי. החברים בדרך כלל מורכבים מגברים אפרו-אמריקאים צעירים, כאשר חלקם לבנים, היספנים, אסיאתיים ואיים באוקיינוס השקט.
מערכות קריפ פעילות גם בערים הקנדיות מונטריאול וטורונטו.
יש קריפס ששירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית ובבסיסים בארצות הברית ומחוצה לה.
יריבות בין קריפס לפאמליז

הקריפס הפכו לפופולריים ברחבי דרום לוס אנג'לס ככל שהצטרפו כנופיות נוער נוספות; בשלב מסוים הם עלו על כנופיות שאינן קריפס, וגררו סכסוכים עם כנופיות שאינן קריפס, כולל ל.א ברימס, אתונה פארק בויז, הבישופים, חברת המקדחות ונתיבי דנבר. עד 1971 התפשטה המוניטין של הכנופיה ברחבי לוס אנג'לס.
עד 1971, כנופיה ברחוב פירו בקומפטון, קליפורניה, המכונה "פירו סטריט בויז", התגבשה וקישרה את עצמה לקריפס כמערכה. אחרי שנתיים של שלום, התחיל ריב בין הפירוס לבין מערכות הקריפ האחרים. מאוחר יותר זה הפך לאלים כאשר התפתחה מלחמת כנופיות בין בעלות ברית לשעבר. קרב זה נמשך ובשנת 1973, פירוס רצו לסיים את האלימות וקרא לפגישה עם כנופיות אחרות שכוונו על ידי הקריפס. לאחר דיון ארוך פירוסים שברו את כל הקשרים ל"קריפס "והקימו ארגון שלימים ייקרא "הבלאדס", כנופיית רחוב הידועה לשמצה על יריבותה עם הקריפס.
מאז התחילו סכסוכים ונקמות דם אחרים בין רבים מבין מערכות קריפס שנותרו. זו תפיסה מוטעית שכיחה שקריפס מגדירים נקמות דם רק בדם. במציאות הם גם נלחמים זה בזה - למשל, הקריפס של השכונה המתגלגלת משנות ה-60 והקריפס של שכונה 83 הם יריבים מאז 1979. בוואטס, .באמצע שנות התשעים, היריבות של הובר קריפס ומלחמות עם מערכי קריפ אחרים גרמו להם להיות עצמאיים ולהפיל את שם קריפ, וכינו עצמם הובר עבריינים.
בריתות ויריבות > יריבות עם הבלאדס

הבלאדס הם היריבה העיקרית של הקריפס. בתחילה נוצרו הבלאדס כדי לספק לחברים הגנה מפני הקריפס. היריבות החלה בשנות השישים כאשר וושינגטון וחברי קריפ אחרים תקפו את סילבסטר סקוט ובנסון אוונס, שני תלמידים בתיכון Centennial. לאחר התקרית הקים סקוט את הפירוס ואילו אוונס הקים את כנופיית מערב פירו. בסוף 1972 הצטרפו לפירוס כמה כנופיות שהרגישו קורבנות על ידי הקריפס בגלל ההתקפות המחריפות שלהם כדי ליצור פדרציה חדשה של כנופיות שאינן קריפ, שלימים נודעה כבלאדס. בין השנים 1972 - 1979 הלכה וגברה היריבות בין הקריפס לבלאדס, מהווה את רוב הרציחות הקשורות לכנופיה בדרום לוס אנג'לס. חברי הבלאדס והקריפ נלחמים מדי פעם זה בזה ואחראים לחלק ניכר מהרציחות הקשורות לכנופיה בלוס אנג'לס.
בריתות ויריבות > ברית עם האומה העממית

בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, כאשר חברי כנופיית קריפ רבים נשלחו לבתי כלא שונים ברחבי הארץ, נוצרה ברית בין הקריפס לאומה העממית בבתי הכלא של המערב התיכון ודרום ארצות הברית. ברית זו הוקמה כדי להגן על חברי הכנופיה הכלואים בכלא הממלכתי והפדרלי. זה הכי חזק בתוך בתי הכלא, ופחות יעיל בחוץ. הברית בין הקריפס לאנשים מכונה "8 כדורים". כדור בן 8 שבורים מצביע על אי הסכמה או "בקר" בין אנשים לקריפס.
גרפיטי

כמה פרקטיקות של חיי כנופיות קריפ כוללות גרפיטי והחלפות ומחיקות של אותיות אלפבית מסוימות. האות "ב" במילה "בלאד" אינה "מכובדת" בקרב קבוצות מסוימות ונכתבת עם צלב בתוכה בגלל הקשר שלה עם האויב. האותיות "CK", המייצגות "רוצח קריפ", נמנעות ומוחלפות ב" cc ". לדוגמה, המילים "לבעוט לאחור" נכתבות "kicc bacc". אותיות רבות אחרות משתנות גם בשל אסוציאציות סמליות. קריפס בכלא בשנות השבעים והשמונים דיברו לפעמים סוואהילי לשמור על פרטיותם משומרים וכנופיות יריבות.
גרפיטי "רוצח בלאדס" באלכסנדריה
גביע לייבר 2021

| --- | --- |
 מארחת:  בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת התחרות:  24 בספטמבר 2021 – 26 בספטמבר 2021 (3 ימים)
 מספר משתתפות:  2
 הזוכה:  נבחרת אירופה (זכייה רביעית)
 מספר משחקים:  9 (בפועל)
 → 20192022 ←
 
גביע לייבר 2021 (באנגלית: 2021 Laver Cup) הוא המהדורה הרביעית של טורניר גביע לייבר בטניס, המפגיש את "נבחרת אירופה" (Team Europe) מול "נבחרת העולם" (Team World) המייצגת את יתר יבשות העולם.
הטורניר נערך באולם טי די גארדן בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית, בין 24 ל-26 בספטמבר 2021. הטורניר נועד בתחילה להיערך בסמפטבר 2020, אך נדחה בשל מגפת הקורונה. בשל הימשכות מגפת הקורונה הורשו שתי הנבחרות לרשום שני שחקנים מחליפים במקום אחד.
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 1–14 וזכתה בגביע בפעם הרביעית ברציפות.
משתתפים

| --- | --- |
: בחירת הקפטן
: שחקן מחליף
משחקים

ניצחון במשחק ביום הראשון מעניק לקבוצה המנצחת נקודה אחת, ביום השני - שתי נקודות, וביום השלישי - שלוש נקודות.
| יום/ נקודות | תאריך | סוג משחק |  נבחרת אירופה |  נבחרת העולם | תוצאה | נקודות לקבוצה לאחר המשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 24 בספטמבר | יחידים | נורווגיה קספר רוד | ארצות הברית ריילי אופלקה | 6–3, 7–6(7–4) | 1–0 |
| 1 | 24 בספטמבר | יחידים | איטליה מתאו ברטיני | קנדה פליקס אוז'ה-אליאסים | 6–7(3–7), 7–5, [10–8] | 2–0 |
| 1 | 24 בספטמבר | יחידים | רוסיה אנדריי רובליוב | ארגנטינה דייגו שוורצמן | 4–6, 6–3, [11–9] | 3–0 |
| 1 | 24 בספטמבר | זוגות | איטליה מתאו ברטיני / גרמניה אלכסנדר זברב | ארצות הברית ג'ון איזנר / קנדה דניס שפובלוב | 6–4, 6–7(2–7), [1–10] | 3–1 |
| 2 | 25 בספטמבר | יחידים | יוון סטפנוס ציציפס | אוסטרליה ניק קיריוס | 6–3, 6–4 | 5–1 |
| 2 | 25 בספטמבר | יחידים | גרמניה אלכסנדר זברב | ארצות הברית ג'ון איזנר | 7–6(7–5), 6–7(6–8), [10–5] | 7–1 |
| 2 | 25 בספטמבר | יחידים | רוסיה דנייל מדבדב | קנדה דניס שפובלוב | 6–4, 6–0 | 9–1 |
| 2 | 25 בספטמבר | זוגות | רוסיה אנדריי רובליוב / יוון סטפנוס ציציפס | ארצות הברית ג'ון איזנר / אוסטרליה ניק קיריוס | 6–7(8–10), 6–3, [10–4] | 11–1 |
| 3 | 26 בספטמבר | זוגות | רוסיה אנדריי רובליוב / גרמניה אלכסנדר זברב | ארצות הברית ריילי אופלקה / קנדה דניס שפובלוב | 6–2, 6–7(4–7), [10–3] | 14–1 |
| 3 | 26 בספטמבר | יחידים | גרמניה אלכסנדר זברב | קנדה פליקס אוז'ה-אליאסים | לא שוחק | לא שוחק |
| 3 | 26 בספטמבר | יחידים | רוסיה דנייל מדבדב | ארגנטינה דייגו שוורצמן | לא שוחק | לא שוחק |
| 3 | 26 בספטמבר | יחידים | יוון סטפנוס ציציפס | ארצות הברית ג'ון איזנר | לא שוחק | לא שוחק |
מורשת השפל הגדול

מורשת השפל הגדול מתייחסת לשורה של תהליכים מדיניים, פוליטיים, חברתיים, תרבותיים וכלכליים עליהם השפיע השפל הגדול. רבים מתהלכים אלו החלו עוד במאה ה-19 או במלחמת העולם הראשונה והגיעו לידי מיצוי במלחמת העולם השנייה ובשנים שאחריה.
השפעות פוליטיות

חברתית, היווה השפל הגדול סוג של "הצפה תודעתית" לשינויים העמוקים שהתחוללו מזה שנים במבנה החברתי במדינות המערב. מלחמת העולם הראשונה סימנה משבר עמוק בשליטת האליטות הישנות והמשטרים הישנים באירופה כשבמדינות שונות אף הופיעו משטרים פשיסטיים וקומוניסטים.
השפל הגדול, האיץ תהליך זה גם במדינות אחרות, כשהוא מביא ליצירת משטרים בעלי הטיה פשיסטית או סוציאליסטית במדינות נוספות. האליטה שעמדה בראש המשטרים החדשים הללו הייתה "אליטה ביורוקרטית": פקידים, מומחים וכלכלנים שהציעו, במקום שיטת הניהול המסורתית ו"האנכרוניסטית" של המשטר הישן, "ניהול מדעי", מתוכנן וריכוזי של המדינה.
בין המלחמות, ובמיוחד אחרי השפל הגדול, החל לבוא גם השינוי ההדרגתי הפוליטי והחברתי במאזן הכוחות במדינות השונות. עם או בלי התואר "סוציאליזם" עלו משטרים בעלי גוון סוציאליסטי-לייבוריסטי מובהק בשורה ארוכה של מדינות באירופה וגם בארצות הברית. משטרים אלו ייצגו או התיימרו לייצג את הפועלים, העניים, המדוכאים וגזולי הזכויות. עם זאת, תופעה זו לא הייתה חידוש שנבע מהשפל הגדול. בארצות הברית הייתה המפלגה ה"פרוגרסיבית" כוח מרכזי וחשוב כבר מסוף המאה ה-19, כשהיא הופכת את עצמה לנציגת החקלאים ועובדי התעשייה מול "העסקים הגדולים". השינוי המשמעותי שחל עם עלייתו של רוזוולט, עם זאת, היה המהפך שחולל במפלגה הדמוקרטית, שהשילה מעל עצמה לחלוטין את הנטיות הליברטריאניות הישנות שלה ועטתה בהכרה מלאה את האדרת הפרוגרסיבית.
בטי פורד

אליזבת אן בלומר וורן "בטי" פורד (באנגלית: Elizabeth Ann Bloomer Warren "Betty" Ford; ‏8 באפריל 1918 – 8 ביולי 2011) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד והגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 1974–1977.
ביוגרפיה

בטי בלומר (Betty Bloomer) היא ילדתם השלישית ובתם היחידה של הורטנס ניהר (Hortense Neahr) וויליאם סטפנסון בלומר (William Stephenson Bloomer), סוחר ציוד תעשייתי. בטי נולדה בשיקגו שבמדינת אילינוי ולה שני אחים גדולים: רוברט (Robert) וויליאם הבן (William, Jr).
בטי גדלה בגרנד רפידס שבמדינת מישיגן, לשם עברה המשפחה בהיות בטי בת 3. בהיותה בת 16 מת אביה בתאונה בשל הרעלת פחמן חד-חמצני. היא למדה ריקוד, ולאחר סיום לימודיה התיכוניים, בשנת 1936 החליטה לנסוע לניו יורק וללמוד שם מחול, אולם בשל סירובה של אמה למדה בבית הספר למחול בבנינגטון שבוורמונט, שם למדה תחת מרתה גרהאם.
לאחר סיום לימודיה קיבלה אותה מרתה גרהאם ללהקתה.
לאחר סיום לימודיה עברה להתגורר במנהטן שבעיר ניו יורק שם עבדה כדוגמנית עבור ג'ון רוברט פאוורס, ובמקביל הופיעה בלהקתה של מרתה גראהם.
אמה של בטי התנגדה לעבודתה ודרשה כי תשוב לביתה. לבסוף הגיעו לפשרה לפיה בטי תשוב לבית אמה לתקופה של שישה חודשים, ואם לא תמצא עבודה, תשוב לניו יורק. היא שבה לגרנד רפידס בשנת 1941 ועבדה בחנות בגדים מקומית, וכן עבדה כמורה למחול בקבוצת מחול שהקימה.
כמו כן השקיעה מזמנה בעבודה עם ילדים נכים.
נישואיה

בטי התאהבה בויליאם ג. "ביל" וורן (William G. (Bill) Warren) יצרן רהיטים שאותו הכירה בהיותם בני 12. אמה ואביה החורג, ארתור גודווין (Arthur Godwin) התנגדו לקשר רומנטי זה, אולם בטי וביל נישאו בשנת 1942 - על אף התנגדות זו, בחתונה שנערכה בבית הוריה.
בני הזוג התגרשו בשנת 1947, וזמן קצר לאחר מכן החלה בטי לצאת עם ג'רלד פורד, שהיה אז שחקן פוטבול פופולרי, ובוגר אוניברסיטת מישיגן ובית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
זמן קצר לאחר מכן רץ פורד כמועמד לבית הנבחרים.
בטי וג'רלד נישאו ב-15 באוקטובר 1948 בכנסייה האפיסקופלית גרייס בגרנד רפידס, בהיותה בת 30 ובהיותו בן 35, וזמן קצר לאחר נישואיהם נבחר פורד לבית הנבחרים לכהונה הראשונה שלו מתוך 14 כהונות.
בני הזוג עברו לפרבר של וושינגטון, במדינת וירג'יניה.
לאחר בחירתו של פורד לסגן נשיא, ועם התפטרותו של ריצ'רד ניקסון מתפקיד הנשיא, הושבע פורד לנשיא ארצות הברית ובני הזוג עברו לבית הלבן.
לבטי וג'רלד פורד נולדו שלושה בנים ובת אחת:
מייקל ג'רלד פורד (Michael Gerald Ford) שנולד ב-1950 ומכהן ככהן דת.
ג'ון גרדנר "ג'ק" פורד (John Gardner "Jack" Ford) נולד ב-1952 ועוסק ביחסי ציבור ועיתונאות.
סטיבן מיגס פורד (Steven Meigs Ford) נולד ב-1956 - שחקן ורוכב רודיאו.
סוזן אליזבת (פורד) ואנס ביילס (Susan Elizabeth (Ford) Vance Bales) נולדה ב-1957 - צלמת.
הגברת הראשונה של ארצות הברית

בהיותה גברת ראשונה, נודעה בטי פורד כשותפה פעילה ומעורבת, אשר הביעה עמדותיה והשפיעה בנושאים רבים, בין פוליטיים ובין אחרים. היא התאפיינה בגישה פתוחה וליברלית וסיפרה בגלוי על טיפולים פסיכולוגיים שעברה בצעירותה, וכן לא התנגדה לשימוש במריחואנה ולקיום יחסי מין לפני נישואין.
היא נאמה בפומבי בזכות זכויות נשים, תמכה בהצעת תיקון לחוקה שהייתה מעניקה שוויון זכויות בלא התחשבות במין ודיברה בעד חוקיות ההפלות. הנשיא, שהסכים עם אשתו, ספג ביקורת מצד מפלגתו - המפלגה הרפובליקנית.
זמן קצר לאחר שבני הזוג עברו לבית הלבן, עברה בטי פורד כריתת שד בשל סרטן השד. בתוכניות טלוויזיה ובעיתונות דיברה בטי פורד על הניתוחים שעברה ועל חשיבות גילוי מוקדם של סרטן.
בהיותה גברת ראשונה תמכה באמנויות, ובזכותה הוענקה למרתה גרהם מדליית החירות הנשיאותית, הרקדנית הראשונה שקיבלה כבוד זה.
הגברת הראשונה של ארצות הברית > מרכז בטי פורד

בשנת 1978 גברה תלותה באלכוהול ובתרופות הרגעה והיא נאלצה לעבור טיפולי גמילה. עם סיום הגמילה והתאוששותה, הקימה בטי בשנת 1982 את מרכז בטי פורד בראנצ'ו מיראז' שבמדינת קליפורניה לגמילה, וכיהנה כיו"ר חבר המנהלים של המרכז.
תיאור גמילתה מתלות בתרופות ובאלכוהול מתואר בספרה משנת 1987: "בטי: התעוררות שמחה" ("Betty: A Glad Awakening").
בשנת 2003 פרסמה את ספרה: "מרפא ותקווה: שש נשים ממרכז בטי פורד חולקות את מסען מהתמכרות להתאוששות" ("Healing and Hope: Six Women from the Betty Ford Center Share Their Powerful Journeys of Addiction and Recovery").
הגברת הראשונה של ארצות הברית > לאחר עזיבת הבית הלבן

בשנת 1978 פרסמה בטי פורד את האוטוביוגרפיה שלה "The Times of My Life".
ב-1987 הוכנסה ל"היכל התהילה של נשות מישיגן", וב-1999 זכו בטי וג'ראלד פורד, יחדיו, למדליית הזהב של הקונגרס, לאות הוקרה על פעילותם הציבורית וההומניטרית.
פורד הלכה לעולמה ב-8 ביולי 2011 בגיל 93, בביתה שבראנצ'ו מיראז' שבקליפורניה.
לקריאה נוספת

Lisa McCubbin, Betty Ford: First Lady, Women's Advocate, Survivor, Trailblazer, Gallery Books, 2018
Betty Ford, The Times of my Life, Harper & Row, 1978 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  congressionalgoldmedal
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463406505171  BnF: cb16550986x (data)  CiNii: DA17122603  GND: 121304469  ISNI: 0000 0001 0994 3425  LCCN: n50024808  NARA: 10678036  NDL: 00928311  NKC: kup19970000028261  NTA: 072183055  SNAC: w6hr4pfp  SUDOC: 093479042  VIAF: 84478887   WorldCat (עם VIAF): 84478887 
דיוקן רשמי
סגן הנשיא ג'רלד פורד מושבע לנשיאות ארצות הברית על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית וורן ברגר. בטי פורד עומדת לצד בעלה
פי. ג'יי. בראון

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1969 (בן 55) דטרויט שבמישיגן
 עמדה:  פאוור פורוורד/סנטר
 גובה:  2.11 מטרים
 מכללה:  לואיזיאנה טק
 דראפט:  בחירה מספר 29, 1992 ניו ג'רזי נטס
 קבוצות כשחקן
 1992–1993   1993–1996   1996–2000   2000–2006   2006–2007   2008:  פאניוניוס   ניו ג'רזי נטס   מיאמי היט   שארלוט/ניו אורלינס/אוקלהומה הורנטס   שיקגו בולס   בוסטון סלטיקס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA ‏(2008)   3 בחירות לחמישיית ההגנה השנייה (1997, 1999, 2001)   זכייה בפרס הספורטיביות (2004)   זכייה בגביע האזרחות (1997)
קולייר בראון ג'וניור (באנגלית: Collier Brown, Jr.; נולד ב-14 באוקטובר 1969 בדטרויט, מישיגן), הידוע יותר בשם פי.ג'יי. בראון (באנגלית: P. J. Brown.) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד/סנטר.
במהלך הקריירה שלו השיג בראון 3 פעמים את תואר חמישיית ההגנה השנייה של העונה, ובנוסף את תוארי פרס הספורטיביות וגביע האזרחות של ג. וולטר קנדי. ב-2008 הוא זכה באליפות ה-NBA ביחד עם בוסטון סלטיקס.