stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SNOBOL
פיתוח > SNOBOL2

SNOBOL2 אכן הייתה קיימת, אך היא הייתה גרסת ביניים קצרה שלא כללה פונקציות שהוגדרו על ידי המשתמש ולא הופצה באופן רשמי.
פיתוח > SNOBOL3

SNOBOL נכתבה מחדש לצורך הוספת פונקציות, הן סטנדרטיות והן כאלו שמוגדרות על ידי המשתמש, והתוצאה שוחררה כ־SNOBOL3. השפה זכתה לפופולריות רבה, ונכתבה מחדש עבור מחשבים אחרים מעבר ל־IBM 7090 על ידי מתכנתים שונים. כתוצאה מכך הופיעו מספר ניבים (dialects) לא תואמים.
פיתוח > SNOBOL4

ככל ש־SNOBOL3 זכתה לתפוצה רחבה יותר, המחברים קיבלו יותר ויותר בקשות להוספות ולשיפורים בשפה. הם גם החלו לקבל תלונות על חוסר תאימות ובאגים בגרסאות שלא הם כתבו. כדי להתמודד עם זה ולנצל את הדורות החדשים של המחשבים בסוף שנות ה-60, התקבלה ההחלטה לפתח את SNOBOL4 עם מגוון רחב של טיפוסי נתונים ותכונות נוספות, אך על בסיס מכונה וירטואלית כדי לאפשר ניידות משופרת בין מחשבים שונים. מהדר (translator) SNOBOL4 עדיין נכתב בשפת סף, אך נעשה שימוש במאקרו של האסמבלר להגדיר את הוראות המכונה הווירטואלית של SNOBOL Implementation Language (SIL). זה שיפר את הניידות של השפה באופן משמעותי, מאחר שהיה קל יחסית להתאים את המכונה הווירטואלית שמריצה את המהדר על ידי מימוש ההוראות הווירטואליות שלה בכל מכונה שיש בה אסמבלר עם יכולות מאקרו או שפה עילית כלשהי.
שפת SIL, שהיא בלתי תלויה במכונה, התגבשה כהכללה של מאקרו לטיפול במחרוזות, שפותחו על ידי דאגאלס מקילורי וששימשו בהרחבה למימוש ההתחלתי של SNOBOL. ב־1969 השפיע מקילרוי על השפה שוב כשהתעקש על הוספת טיפוס הטבלה (table) ל־SNOBOL4.
הערות שוליים

↑  Ierusalimschy, Roberto; de Figueiredo, Luiz Henrique; Celes, Waldemar (2007), "The evolution of Lua", Proceedings of the third ACM SIGPLAN conference on History of programming languages (PDF), p. 26, doi:10.1145/1238844.1238846, ISBN 9781595937667, S2CID 475143
↑  Gimpel, J. F. (בפברואר 1973). "A theory of discrete patterns and their implementation in SNOBOL4". Communications of the ACM. 16 (2): 91–100. doi:10.1145/361952.361960. S2CID 17059429. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Dr. Dobb's: Programs That Transform Their Own Source Code; or: the Snobol Foot Joke". Dobbscodetalk.com. נבדק ב-2011-12-04.
↑  Contact details. "perlre". perldoc.perl.org. נבדק ב-2011-12-04.
↑  "Recursive Regex Tutorial". נבדק ב-2017-03-19.
↑  Griswold, Ralph E.; Hanson, David R. (באפריל 1977). "An Overview of SL5". ACM SIGPLAN Notices. 12 (4): 40–50. doi:10.1145/954654.954658. S2CID 38692673. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  ראו פרק 1 ב־The Macro Implementation of SNOBOL4
↑  SNOBOL4 יושמה גם בשפת C כדי לממש את הוראות המכונה הווירטואלית.
↑  Griswold, Ralph (1978). "A history of the SNOBOL programming languages" (PDF). ACM SIGPLAN Notices. 13 (8): 275–308. doi:10.1145/960118.808393. S2CID 5413577. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2019-03-02.
↑  Wexelblat, Richard L., ed. (2014) [1981]. History of Programming Languages. Academic Press. p. 784. ISBN 9781483266169.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551052105171  BnF: cb12044654t (data)  GND: 4588265-4  LCCN: sh85123758
קסטנייטות

קסטנייטה
קסטנייטות תזמורתיות
מוכרת קסטנייטות בגרנדה, ספרד
הקסטנייטה (בעברית: עַרְמוֹנִית, בספרדית: Castañuelas) היא זוג כלי הקשה אידיופוני, שהמצאתה מיוחסת לפיניקים בתקופת האלף ה-1 לפנה"ס. היא הופצה בארצות הים התיכון, אך לאורך השנים שימשה בעיקר את תרבות ספרד בה נשמר מעמדה עד היום ככלי נגינה לאומי מסורתי. הן הגיעו כנראה לספרד בהשפעה מורית, במאה ה-8 .
הקסטנייטה מורכבת לרוב משתי פיסות עץ קעורות, הקשורות זו לזו באמצעות שרוך שמושחל דרך חור הנקוב בכל פיסה. את השרוך כורכים סביב האגודל ומקישים את פיסות העץ זו בזו בעזרת האצבעות.
השימוש בקסטנייטות נפוץ בעיקר במוזיקה ספרדית, מוזיקה צוענית ובפרט מזוהה עם ריקוד הפלמנקו המסורתי.
קסטנייטות - Castanuelas

מקור המילה "קסטנייטות" במילה הספרדית "Castanaeta" או "Castañuelas" שנגזרות מהמילים בספרדית castaño (עץ ערמונים) או castaña (פרי הערמון). הקסטנייטות דומות בצורה וצבע לפרי הערמון.
הקסטנייטות משתייכות למשפחת כלי ההקשה. הן מורכבות משני חלקים דמויי צדף היוצרים זוג אחד, עשויים מעץ קשה או חומר סינתטי. צורת הנגינה המסורתית היא זוג קסטנייטות לכל יד בנפרד, כדי ליצור ליווי קצבי למוזיקה ולריקוד.
היסטוריה

הקסטנייטות אינן ייחודיות לספרד. התיעוד הראשון בהיסטוריה מתחיל במצרים העתיקה, בשנת 3000 לפני הספירה. הקסטנייטות היו קיימות בצורה פרימיטיבית, ובנויות ממקלות עץ חלולים בצידם השטוח, והיו מוחזקות ביד אחת.
מהמאה השישית לפני הספירה ישנן עדויות מצוירות המראות נשים וגברים הרוקדים ומנגנים ב- Karotala- מקלות הקשה עשויים מעץ.ג'קומו קזנובה, שחי במאה ה-18 והיה סופר, הרפתקן איטלקי, ומוזיקאי, התרשם מאוד מריקוד המלווה בקסטנייטות, וכך תיעד אותו בזיכרונותיו:
כל זוג, גבר ואישה, לעולם לא נעים יותר משלושה צעדים, בעודם מקישים בקסטנייטות שלהם לקול המוסיקה של התזמורת. הם תופסים אלף עמדות, מחווים אלף מחוות כה תאוותניות, שדבר לא יכול להשתוות להן. הריקוד הזה הוא הביטוי של אהבה מתחילתה עד סופה, מאנחת התשוקה ועד האקסטאזה של ההנאה. נראה היה לי בלתי-אפשרי שאחרי ריקוד שכזה הנערה תוכל לסרב דבר כלשהו לבן-זוגה.
הקסטנייטות, וכלים מוזיקליים אחרים בעלי קולות דומים, קיימים בצורות שונות במקומות שונים בעולם. ה- Kasik הטורקי, ה- Yotsudate היפני וה-Kartali ההודי. כל אלה מופעלים על ידי הרקדן בזמן הריקוד.
סגנונות

קיימים שני סגנונות להפעלת הקסטנייטות הספרדיות (Castañuelas): הסגנון הקלאסי והסגנון העממי מנגנים את שני הסגנונות הן כמוזיקה בלבד והן כליווי לריקוד.
הסגנון הקלאסי הספרדי, הידוע בשמו הספרדי "קלאסיקו אספאניול" (Clásico Español) הוא סגנון ריקוד בימתי המבוסס על כוריאוגרפיות מדויקות לפי מוזיקה של מלחינים ספרדיים ביניהם: מנואל דה פאייה, אלבניז, גראנדוס ועוד. גם מלחינים בני ארצות אחרות שילבו קסטנייטות ביצירותיהם. לדוגמה, המלחין הצרפתי ביזה שילב אותן ביצירתו "כרמן". בשנת 1861 היוצר והמלחין הגרמני וגנר, כתב יצירה מוזיקלית הנקראת טנהויזר ושילב בתוכה פרקים נבחרים שנכתבו במיוחד עבור הקסטנייטות.
בסגנון העממי הקסטנייטות מתנגנות לצלילי שירים המתארים בעיקר שמחה, וכן נוטלות חלק במוזיקה של להקות השרות שירי עם ספרדיים באנדלוסיה. לדוגמה בריקוד הנקרא סביאנס (Sevillanas) שהוא ריקוד עם מסביליה.
התרומה המשמעותית והגדולה ביותר לשימוש בקסטנייטות במחול ובמוזיקה ולדרך הפעלתן, ניתנה על ידי "לה ארגנטינה" (Antonia Merce) (אנ'), רקדנית ספרדייה שהופיעה סביב העולם בתחילת המאה העשרים.
הרקדנית הראשונה שהופיעה עם קסטנייטות יחד עם תזמורות סימפוניות הייתה האמריקאית קרולה גוי (Carola Goya) (אנ').
השיטה לנגינה בקסטנייטות

הקסטנייטות בריקוד הספרדי מוחזקות בשתי הידיים כאשר יד ימין (היד הדומיננטית) מנגנת את הליווי ואילו הקסטנייטה המוחזקת ביד שמאל היא לנתינת קצב קבוע.
זוג הקסטנייטות מחוברות בשרוך אלסטי. הן מוחזקות על גבי האגודלים, ומופעלות על ידי שאר האצבעות.
כל זוג קסטנייטות מורכב מ"זכר" ו"נקבה". כדי להבחין ביניהן צריך להסתכל על הסימנים במקום בו נמצא השרוך. החלק "הגברי" הוא זה שאין בו חריץ, והוא מוחזק ביד הלא דומיננטית. הצליל שמשמיעה הקסטנייטה הזו הוא רציני יותר בהשוואה לזה של "הנקבה" המוחזקת ביד הדומיננטית. הקשה בקסטנייטה "הגברית" מתבצעת באצבע מספר 2 או 3.
הקסטנייטה ביד הדומיננטית מסומנת על ידי חריץ הנמצא במקום בו נמצא השרוך.
הצליל "הנקבי" הוא אקזוטי יותר, והדרך המקובלת ביותר לנגינה היא שימוש באצבעות
לפי הסימון: זרת- (1), קמיצה- (2), אמה- (3) ואצבע- (4).
שפת הלימוד לנגינה/נקישה בקסטנייטות

על מנת לנגן בכלי נגינה מערביים יש ללמוד החזקה נכונה של הכלי וכן ללמוד תווים כחלק מתוכנית לימוד הנגינה. לא כך הדבר בנגינה בקסטנייטות. על מנת לנגן בכלי הקשה זה, אין הכרח ללמוד תווים באופן מסודר, למרות שקריאת תווים יכולה להועיל.
לתפעול הכלי נחוצה ידיעת השפה המקצועית, וכן שינון המושגים המקצועיים הספציפיים לשימוש בקסטנייטות. המושגים נוצרו על ידי אנשים בעלי כישרון מוזיקלי טבעי, שהיו ללא השכלה מוזיקלית מוסמכת. סימני הצלילים נכתבו כפי שנשמעו.
פירוט המושגים לנגינה בקסטנייטות:
1) הקשה באצבע מספר 3 (בשתי הידיים לסירוגין):
הקשה ביד הדומיננטית נקראת פי. (Pi)
הקשה ביד השנייה נקראת טה. (Ta)
מיקום ההקשה: ההקשה מתבצעת בחלק התחתון של הקסטנייטה באזור האמצעי של הקשת התחתונה של הקסטנייטה.
2) הקשה באצבעות מספר 3 בשתי הידיים בעת ובעונה אחת:
הקשה בשתי אצבעות יד ימין ושמאל נקראת פם. (Pam)
מיקום ההקשה: ההקשה מתבצעת בחלק התחתון של הקסטנייטה באזור האמצעי של הקשת התחתונה של הקסטנייטה.
3) הקשה באצבעות 4, 3, 2, 1. ביד הדומיננטית:
ההקשה מתבצעת באמצעות פעולת "גירוד" (Raspado) בין אצבע לאצבע.
"גירוד" איטי בכל האצבעות (ביד הדומיננטית) נקרא קאראטייה (Carretilla)
"גירוד" מהיר בכל האצבעות (ביד הדומיננטית) נקרא רריאה (Rrya)
לדוגמה: אצבע מספר 1 מקישה ולאחר מכן "מגרדת" את הקסטנייטה, ואצבע מספר 2 באה במקומה. מה שמתקבל הם שני צלילים רצופים, וכך הלאה בכל שאר האצבעות.
נגינת הרריאה מתבצעת בשילוב עם היד הלא דומיננטית, כאשר האצבע היחידה שמנגנת ביד זו היא אצבע מספר 3בלבד. בנגינת כל חמשת הצלילים (ביד הדומיננטית נשמעים ארבעה צלילים רצופים וביד השנייה נשמע צליל אחד) מתקבל רצף צלילי ארוך המורכב מחמישה צלילים רצופים המחוברים זה לזה - צלילים המזכירים קול דהירת סוסים. בשפת המוזיקה המקצועית רצף צלילים אלה נקרא "טריל" המקדים את הצליל.
נגינת הרריאה דומה לפריטת הגיטרה, ראסגאר (Rasguear).
4) מפגש בין שתי הקסטנייטות (ללא שימוש באצבעות):
שתי הקסטנייטות מקישות זו בזו נקרא צ'וקה (Choque) ובתרגום מספרדית: תאונה.
סיכום מקרא סימני ההקשה:
פי (Pi), טה (Ta), פם (Pam), קאראטייה (Carretilla), רריאה (Rrya), טריל המקדים את הצליל וצ'וקה (Choque).
לסיכום, הליווי המוזיקלי בעזרת קסטנייטות מבוסס בדרך כלל על צירופים של צורות נגינה שונות, אשר מוסיפות לריקוד הפלמנקו עושר ריתמי, כאשר השימוש בהן מבוצע באופן עדין ואמנותי.
הערות שוליים

↑  The Millenary History Of The Castanets, Gran Gala Flamenco, ‏יולי 2022
↑  Habib Hassan Touma, Indications of Arabian Musical Influence on the Iberian Peninsula from the 8th to the 13th Century on JSTOR, Revista de Musicología 10(1), Sociedad Española de Musicología (SEDEM), 1987, עמ' 137-150‏, JSTOR https://www.jstor.org/stable/20795088
↑  מילוני זק, 50, 2000
↑  Ehrenhard Skiera, Kastagnetten Schule- Method for Castanets, Apollo, 1988. (בגרמנית)
↑  Cohen,1998 ,78
↑  Carola Goya; Choreographer, Expert on Spanish Dance, Los Angeles Times, ‏מאי 1994
↑  Cohen ,1998 ,315
↑  Cerbino Flamenco, How to Play Castanets Part One - YouTube, YouTube, ‏מאי 2018
↑  מילוני זק, 284, 2000
↑  Maurice  Esses, Dance and Instrumental Diferencias in Spain During the 17th and Early 18th Centuries: History and background, music and dance, Pendragon Press, 1992, ISBN [[מיוחד:משאבי ספרות חיצוניים/ISBN 0945193084.|ISBN 0945193084.]]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4131227-2  MusicBrainz: dd53d958-d4dd-43df-bf61-2e62d4772109
בקלופן

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  213.056 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  M03BX01 
 מספר CAS:  1134-47-0
 PubChem:  2284
 ChemSpider:  2197
 
בקלופן (באנגלית: Baclofen, שם מסחרי "Lioresal") היא תרופה, המשמשת למניעת ספסטיות, כתוצאה מפגיעות של חוט השדרה או פגיעות עקב מחלת טרשת נפוצה (Multiple sclerosis). כמו כן, יכולה להוות שימוש גם לטיפול עבור שיהוקים ועיוות שרירים. התרופה ניתנת בצורה פומית או בהזרקה ישירה לחוט השדרה.
תופעות לוואי נפוצות כוללות: ישנוניות, עירפול, סחרחורת ובחילות. תופעות לוואי משמעותיות, למשל פרכוסים ופירוק מהיר של שריר השלד (Rhabdomyolysis), יכולות להתרחש כאשר הטיפול מופסק באופן חד. בטיחות השימוש בתרופה במהלך ההריון אינה ידועה.
התרופה אושרה לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1997, והיא זמינה כתרופה גנרית. בשנת 2020 נרשמו לתרופה כשישה מיליון מרשמים.
שימושים רפואיים

בקלופן משמשת בראש ובראשונה להפרעות תנועה של טונוס מוגבר (spastic movement dysorders) בעיקר, במקרים של טראומה לחוט השדרה, טרשת נפוצה ושיתוק מוחין. השימוש בתרופה אינו מומלץ במקרים של מחלת פרקינסון ושבץ מוחי.
שימושים רפואיים > שימוש יתר

נראה שבקלופן, במינון סטנדרטי, ללא תכונות ממכרות. עם זאת, על פי ה-BNF (אנ'), אופוריה רשומה כתופעת לוואי נפוצה מאוד. ישנם מעט מאוד מקרים של שימוש לרעה בבקלופן, למעט בניסיונות התאבדות. תחושת האופוריה מתרחשת עקב הפעלת הקולטן GHB על ידי בקלופן ולא על ידי השפעותיו על הקולטן GABAB.
פַרמָקוֹלוֹגִיָה

בקלופן הוא נגזרת של הנוירוטרנסמיטר gamma- aminobutyric acid (GABA) ומשמשת כאגוניסט לקולטן GABAB. ההנחה היא שבקלופן חוסמת החזרים מונו ופולי סינפטיים על ידי פעולה כליגנד מעכב, המעכב את שחרור הנוירוטרנסמיטרים המעוררים.
התרופה נספגת במהירות לאחר מתן פומי ומופצת באופן נרחב בכל הגוף. הביוטרנספורמציה נמוכה והתרופה מופרשת ברובה ללא שינוי על ידי הכליות. זמן מחצית החיים של בקלופן נע בין 2–4 שעות. לכן, יש צורך לתת את התרופה לעיתים קרובות במהלך היום כדי לשלוט בספסטיות כראוי.
כִּימִיָה

בקלופן היא אבקה גבישית לבנה חסרת ריח, עם משקל מולקולרי של 213.66 גרם/מול. החומר מסיס מעט במים, מעט מאוד במתנול, ואינו מסיס בכלורופורם.
בקלופן רוסי (שם מסחרי "Baclosan") טבליות 25 מ"ג עם אזהרה: "זהירות: התרופה עלולה לדכא תגובות פסיכומוטוריות "
מכילתא דרבי ישמעאל

.
מכילתא דרבי ישמעאל, המכונה גם בפשטות מכילתא, הוא מדרש הלכה תנאי על חומש שמות, מפרשת בא עד פרשת ויקהל, המזוהה כבא מאסכולת דבי רבי ישמעאל המיוחסת לתלמידי רבי ישמעאל. מדרש הלכה מקביל על שמות מבית המדרש השני, דבי רבי עקיבא, הגיע לידינו באופן מקוטע, ומכונה מכילתא דרשב"י.
שם המדרש

מכילתא פירושה משורה, מידה, אמת-מידה; ובהשאלה כללים בהם נדרשת התורה. לדעת רבי דוד צבי הופמן ויעקב נחום הלוי אפשטיין, הכוונה בהשאלה לחוק, מנהג, כלל, כלומר מידה במובן ברייתא (משנה סדורה, אוסף חוקים).
מדרש המכילתא כלול במה שחז"ל כינו "ספרי" או "ספרי דבי רב", בספר הלכות גדולות נקרא "מכילתא דואלה שמות", רב שרירא גאון כינהו "מכילתא דארץ ישראל" (ככל הנראה להבדיל בינו לבין מכילתא דרשב"י, שהיה נפוץ בבבל), ורב ניסים גאון כינהו "מכילתא דרבי ישמעאל".
המכילתא נקראת "דרבי ישמעאל" כיוון שהחכם הראשון המוזכר בה הוא רבי ישמעאל, או כי היא מבוססת על המידות של רבי ישמעאל (כלליו לדרישת התורה).
עריכתו ומקורותיו

ככל הנראה המדרש נערך על ידי תלמידי רבי יהודה הנשיא על יסוד מדרש של דבי רבי ישמעאל, ולפיכך רבים בו המאמרים מפי רבי ישמעאל ותלמידיו. מאמרים רבים שנאמרו בתלמודים ובמדרשים בשם רבי ישמעאל נמצאים במכילתא סתם (בלי שם אומרם). המדרש לפעמים מביא מאמרים ממכילתא דרבי שמעון הנקראים "דבר אחר", לציין שמקורם אחר. העורך גם השתמש במשנה (אותה קיבל בעל-פה מרבו - רבי יהודה הנשיא), בתוספתא של רבי נחמיה, במשנתו של רבי נתן. ובספרי אגדה.
עריכתו ומקורותיו > תיארוך

הקונצנזוס המחקרי השתנה עם הזמן, וכיום מקובל לתארך את חיבור המכילתא למאה ה-3 לספירה, למרות שהמסכת המוקדמת ביותר בה עשויה להיות קדומה אף יותר: בשנת 1968, החוקר וכהולדר מיקם את חיבור המכילתא במצרים של המאה ה-8, בעוד שעמיתו, נויסנר הצהיר כי הוא אינו סבור שקיימות שיטות מוצקות לתיארוך הטקסט. בעבודות מאוחרות יותר, הקונצנזוס השתנה לתאריך מוקדם משמעותית, כאשר שטמברגר, כהנא ואחרים מתארכים את הקומפילציה הסופית למאה השלישית לספירה. המסכת המוקדמת ביותר הכלולה בה, נזיקין, עשויה להיות מוקדמת אף יותר.
מבנה המדרש

ככל מדרשי ההלכה, המדרש מתמקד בנושאי ההלכה שבספר שמות, וכך הוא מתחיל בפרשה ההלכתית הראשונה בספר שמות, פרשת "החדש הזה לכם" שעוסקת בדיני קרבן הפסח, וכן דורש בצורה עקבית את פסוקי הקטעים ההלכתיים שבספר. עם זאת, במדרש יש קטעים אגדתיים נרחבים (כמחצית), אולם הוא לא רואה עצמו מחויב לדרוש את כל הפסוקים בתורה שתוכנם אינו הלכתי. לדעת יעקב נחום אפשטיין, הפרשיות הלא הלכתיות שנכנסו למכילתא נכנסו כיוון שהן ”עניינות חשובים, פרשיות שהיו נקראות בציבור”.

המכילתא מחולקת לתשע "מסכתות":
מסכתא דפסחא - שמות, י"ב, א' עד י"ג, ט"ז עוסקת בעיקר בענייני יציאת מצרים וקרבן פסח.
מסכתא דויהי בשלח - שמות, י"ג, י"ז עד י"ד, ל"א עוסקת בקריעת ים סוף.
מסכתא דשירתא - שמות, ט"ו, א' עד ט"ו, כ"א עוסקת בשירת הים.
מסכתא דויסע - שמות, ט"ו, כ"ב עד י"ז, ז' עוסקת במסע בני ישראל לאחר קריעת ים סוף, ובירידת המן.
מסכתא דעמלק - שמות, י"ז, ח' עד י"ח, כ"ז עוסקת במלחמת עמלק ובעצת יתרו.
מסכתא דבחודש - שמות, י"ט, א' עד כ', כ"ב עוסקת במעמד הר סיני.
מסכתא דנזיקין - שמות, כ"א, א' עד כ"ב, כ"ג עוסקת בדיני הנזיקין שבפרשת משפטים.
מסכתא דכספא - שמות, כ"ב, כ"ד עד כ"ג, י"ט - עוסקת בדינים הנוספים שבחצי השני של פרשת משפטים.
מסכתא דשבתא - שמות, ל"א, י"ב–י"ז ובנוסף ל"ה, א'–ג' פרשיות השבת מתוך פרשות כי תשא וויקהל.
גלגולי המכילתא

במחקרים שנעשו על קטעי גניזה גילו שיש שני ענפים: ענף מערבי ארצישראלי - הוא הנמצא בדפוסים ומקורותיו נמצאו בגניזת קהיר, וענף מזרחי בבלי שקטעים ממנו נתגלו במאוחר בגניזת קהיר.
פרופסור מנחם כהנא גילה במחקרו שארבעה קטעי הגניזה שמהם הכין יעקב בצלאל לויטרבך את המהדורה השנייה של מהדורת הורוויץ, ועוד שלושה קטעים שפורסמו בידי חוקרים בני זמננו, כולם חלקים מאותו העותק, המשמר הרבה מאוד מידע חשוב ואמין. בין היתר עותק זה מכיל את החלוקה הקדומה לתשע מסכתות בעלות נושא, וחלוקת מִשְׁנֶה לפרשות שבתוכן הלכות. בעותק זה השתמרה הלשון הקדומה, על מינוחו ותחבירו, שכמוהו נמצאו ב"עדי הנוסח הטובים" של כתבים אחרים מתקופת אחר החורבן. בעותק הושלמו חסרונות רבים של קטעים שהושחתו בשיני הזמן או שאבדו, וכן נמצאו נוסחים מדויקים שנשתבשו עם השנים במהלך דורות ההעתקה הידנית, מפאת אי הבנה של המעתיקים.
גלגולי המכילתא > השוואות נוסחים

ספר אות אמת שינויי נוסחאות לכתבי יד המכילתא, פראג שנת ה'שפ"ד
אתר בר-אילן לעדי נוסח של ספרות התנאים הכולל מלל של כתבי היד מן הגניזה, כתב יד אוקספורד, מינכן, וטיקן (ותיקן), רומי-קזנטרנזה, ודפוס ראשון.
באתר כתיב של הספרייה הלאומית ניתן לראות את צילומי כל כתבי היד של המכילתא
גלגולי המכילתא > מהדורות דפוס

מהדורה מדעית למכילתא דרבי ישמעאל נערכה בידי ר' חיים שאול הורוביץ, והושלמה והודפסה בידי ד"ר ישראל אברהם רבין, בפרנקפורט בשנת תרצ"א.
הוצאה שנייה ומתוקנת של המהדורה המדעית נערכה בידי יעקב בצלאל לויטרבך עם מבוא ותרגום לאנגלית, פילדלפיה תרצ"ד
מהדורה ללומד נערך בידי דן בארי, בהוצאת קורן, מבוסס על מהדורת הורביץ-רבין.
מהדורה מפוארת עם תשעה-עשר פירושים וביאורים יצאה לאור על ידי זכרון אהרן בירושלים תשע"ו.
מהדורה על פי נוסחת הגר"א יצא לאור, בשנת התש"פ, על ידי ישיבת אדרת אליהו.
מפרשי המכילתא

מרכבת המשנה, רבי  דוד משה אברהם מרוהטין
מדרש אליעזר, רבי אליעזר נחום
זה ינחמנו, רבי משה פרנקפורטר
באר אברהם, (על דרך החסידות והקבלה), רבי אברהם וינברג מסלונים. מבוסס בחלקו על "זה ינחמנו"
שבות יהודה, רבי יהודה נג'אר
בירורי המדות - מיצוי המדות, רבי יצחק אליהו לנדא
התורה והמצווה על התורה, רבי מאיר לייבוש בן יחיאל מיכל (המלבי"ם)
ברכת הנצי"ב, רבי נפתלי צבי יהודה ברלין (יצא לאור על ידי נכדיו מכתבי ידו)
קו המדה - הר אפרים, רבי אפרים זאב גרבוז
אובל אולי, רבי דוד כהן 'הנזיר', נדפס באופן חלקי (שלש פרשיות בלבד) בתוך 'נזיר אחיו' כרך ב, ירושלים, תשל"ח
המכילתות לפרשת עמלק, מנחם כהנא, ירושלים, תשנ"ט
לקריאה נוספת

דוד צבי הופמן, מכילתא דר' ישמעאל, ב"מסלות לתורת התנאים" בתרגום אז"ר, ע' 46-37, תל אביב תרפ"ח, באתר היברובוקס
יעקב נחום אפשטיין, מכילתא דר' ישמעאל, מבואות לספרות התנאים, חלק ג, ירושלים: מאגנס-דביר, תשי"ז, עמ' 587-545, באתר היברובוקס
אייזיק הירש וייס, הקדמה למכילתא עם פירוש מדות הסופרים, עמודים XVI-XXXV (16-35).
דניאל בויארין, מדרש תנאים: אינטרטקסטואליות וקריאת מכילתא, מכון שלום הרטמן, תשע"א 2011.
ענת‏ רייזל‏, "מכילתא דרבי ישמעאל", בלקסיקון מבוא למדרשים‏, עמ' 49-36; הוצאת תבונות - מכללת הרצוג, תשע"א. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
מקס קדושין, A Conceptual Commentary on the Mekilta‏ ISBN 978-1586840785
ביאורים

↑  כגון: אמר ר"ש לתלמידיו בניי שנו מדותי שמדותי תרומות מתרומות מידותיו של ר"ע(תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף סז, עמוד א).
↑  וליתר דיוק: בתוכנה, היינו במדרש הראשון על הפסוקים, שמגיע אחרי הפתיחתא.
↑  ”(ספר שמות, פרק י"ב, פסוק ב') "הַחֹדֶשׁ הַזֶּה לָכֶם רֹאשׁ חֳדָשִׁים, רִאשׁוֹן הוּא לָכֶם לְחָדְשֵׁי הַשָּׁנָה." רַבִּי יִשְׁמָעֵאל אָמַר: מֹשֶׁה הֶרְאָה אֶת הַחֹדֶשׁ לְיִשְׂרָאֵל וְאָמַר לָהֶם: כַּזֶּה הֱיוּ רוֹאִין וְקוֹבְעִין אֶת הַחֹדֶשׁ לַדּוֹרוֹת!.”
↑  כך למשל המכילתא מדלגת מסוף פרשת משפטים אל פרשת ויקהל, מבלי לדרוש את פרשיית חטא העגל.
תחש המשכן

| תחש המשכן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: תחשאים
משפחה:: תחשיים
תת־משפחה:: Dugonginae
סוג:: תחש המשכן
מין:: תחש המשכן
שם מדעי
 Dugong dugon ‏מולר, 1776
תחום תפוצה
 תפוצת תחש המשכן (בכחול)

אם וגורה שוחים במים רדודים
פרת ים "חורשת" את החול בחיפוש מזון
תחש המשכן
פרת ים מתנקה
תחש המשכן (שם מדעי: Dugong dugon), הנקרא גם דוגונג הוא מין יונק ימי יחיד בסוגו (Dugong) והמין היחיד ששרד במשפחת התחשיים שבסדרת התחשאים.
התחש הוא יונק ימי באורך 2 עד 4 מטרים ומשקל של עד 500 ק"ג. הוא חי בימים הרדודים לאורך האזור האינדו-פסיפי לרבות במפרץ אילת. הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד, פגיעה מסירות או מרשתות ועקב קצב הרבייה האיטי שלו.
מקור השם

במשכן שבנה משה במדבר סיני, השתמשו ב"עורות תחשים". לא נמסרו פרטים מזהים על חיה זו במקרא (אם אכן מדובר בחיה), וגם במקורות המאוחרים יותר אין הרבה כדי ללמד מה היא. בקרב חז"ל היו אף דעות שהייתה זו בריה שהתקיימה באופן חד-פעמי לצורך הקמת המשכן.
החוקרים נחלקו בשאלת זיהויו של התחש, ולא הגיעו לכלל מסקנה ברורה. רבים הבינו שמדובר בסוג של חיה ימית, על סמך תרגומים שונים של התורה שתרגמו 'תחש' כפרת ים, או כדולפין. הדעה המקובלת יותר היא ביאור המילה על פי הערבית, שלאור המילה הדומה בשפה זו הגיעו למסקנה שמדובר ביונק הימי Dugong dugon. לאור מסקנה זו כינה חוקר הטבע הגרמני אדוארד ריפל את החיה בשם הלטיני "Halicore tabernaculi", ומשם הגיע השם גם לעברית - תחש המשכן.
תפוצה ואזורי מחיה

מין זה מתגורר בעיקר בקרבת חופי הים הטרופיים. תפוצתו בחופי מזרח אפריקה, מהים האדום (כולל חופי אילת) עד לחופי הודו ותאילנד. ריכוז רב גם באזור יפן, אוסטרליה, פפואה ניו גיני, אינדונזיה ואיים רבים באוקיינוס השקט. בעבר הייתה התפוצה נרחבת אף יותר.
אנטומיה

משקלו של פרט בוגר בין 420 ל-900 קילוגרם, ואורכו בין 2.4 ל-4 מטרים; הנקבות גדולות מעט מן הזכרים. הפרט הגדול ביותר תועד בגוג'ראט והגיע לאורך 4.06 מטרים ולמשקל של 1,016 ק"ג. למרות גודלו הוא בעל מוח קטן ביותר, השוקל רק 300 גרם ומהווה כ-0.1% ממשקל הגוף.
תחש המשכן נולד בצבע קרמי חיוור, עם הגיל מתכהה עד גוון אפור ציפחה, בשני צידי הגוף. שיער קצרצר מפוזר בדלילות על הגוף. ישנם זיפים באזור האף והפה, המשמשים כאברי חישה העוזרים למציאת המזון. העור עבה, קשה וחלק. הגפיים הקדמיות התפתחו לסנפירים שאורכם 35–45 ס"מ, הבוגרים משתמשים בו לתנועה והגאה. התנועות איטיות ומלאות חן.
ראשם מעוגל, עיניהם קטנות וראייתם חלשה, חוטמם גדול וחסר עצמות. הנחיריים בקדמת האף ומקלים על שאיפת האוויר, מאחר שמין זה אינו יכול לעצור נשימתו במים לזמן רב, וחייב לעלות מעל המים כל כמה דקות. השפה העליונה משוסעת ובולטת על גבי הפה הנפול. השפה התחתונה והחיך בעלות ריפוד מגן מקורנן שמסייע בתפיסת צמחייה, שאחר-כך נעקרת מהשורש בעזרת תנועת השפה העליונה.
לתחש 14-10 שיניים. חטים קטנים מופיעים לעיתים אצל זכרים ונקבות בוגרים גילאים 15-12. במהלך תקופת הייחום נלחמים הזכרים בעזרת חטים אלו. אצל הנקבה החטים אינם יוצאים מהחיך כאצל הזכר, ועל כן משוער כי חטים אלו משמשים כאמצעי הבדלה נוסף בין המינים, בנוסף להיותם עזר משמעותי לתזונה. קופסת המוח קטנה, עצמות השלד צפופות וחזקות. על אף אופן תזונתו, לתחש מערכת עיכול וקיבה פשוטות.
רבייה וגידול צאצאים

הרבייה מתרחשת על פני כל השנה בהתאם לגאוגרפיה ולתנאים פיזיולוגיים. אורך תקופת העיבור אינו ידוע, אך משוער שהוא שנה אחת. הולדת ולד יחיד בגדר נורמה, תאומים נדירים ביותר.
ההמלטה מתרחשת במים רדודים, והולדות שוחים ישר לפני הים לנשימת האוויר הראשונה. גודל הגורים 120-100 ס"מ ומשקלם 35-20 ק"ג. הגורים נצמדים לגב אמותיהם ושוחים יחד לאזורי ההזנה, הוולד ניזון מחלב מתחת למים כשהוא הפוך וצמוד בבטנו לבטן האם. ההנקה אורכת עד 18 חודשים, אך הגורים מסוגלים לעכל עשב מגיל 3 חודשים, הם יישארו בקרבת אמם עד לגיל שנה. בגרות מינית מתרחשת בשני המינים בגילאים 10-9, אך עלולה להתעכב עד לגיל 15. 
 המין מאריך חיים עד גיל 70 בערך.
תזונה

התזונה מהווה חלק משמעותי מחיי תחש המשכן, מתרחש בעומק 5-1 מטרים. שחיקת ניביהם והסלעים על פני צמחיית האוקיינוס, מרמזת כי חפירה ועקירת שורשים הן חלק מלקיטת המזון. שחיקת ופציעת עור הסנפירים, מתרחשת כתוצאה מ"הליכה" עליהם בעת עשיית פעילויות אלו. בשבי נצפה שימוש בסנפיר, למטרת הבאת המזון אל הפה. 
 
נענוע הראש תוך כדי האכלה משמש, כך משוער, לניקוי המשקעים הצמדים למזון. בנתיחת קיבות המין, נמצאו חלקיקים מעטים של משקעים שאינם מזון. זמן האכילה קשור לזמני הגאות והשפל.
תחשי המשכן הם אוכלי עשב ימיים, והם ניזונים מעשבי הים Potomogetonaceae, Hydrocharitaceae, כמו כן הם אוכלים אצות, צדפות, סרטנאים ודיונונים שונים.
התנהגות

הטורפים העיקריים של התחשים הם: קטלן, תנין ים ובעיקר כריש טיגרי, אשר צד תחשים מבודדים בין כרי האצות; ישנן עדויות למלחמות בין עדרים של תחשי משכן ובין כרישים, המסתיימות לרוב בטבח. על אף שיונק זה פסיבי בהתנהגותו, נראו מקרים של התנגדות ערה וגירוש הפולשים מהטריטוריה.
בשעת פחד מייצרים הבוגרים קולות שריקה עזים, הגורים מייצרים קולות בכי המזכירים פעיות. תקשורת זו היא למרחקים קצרים בלבד ובתדרים הקרובים לאוזן האנושית. על אף שהיום נדירות התקהלויות המין, בעבר היו תחשי המשכן נעים בלהקות של מאות פרטים. הגורים היו מתרחקים מהלהקה במשך היום, ויוצרים מין "בית ילדים" במים הרדודים יותר. כיום, הם מתקהלים בקבוצות של 6 פרטים. הזכרים מתרחקים מיחידת הגרעין אם-ולד.
נדידה למרחקים ארוכים כמעט ואינה מתועדת, אולם נדידה יומית ועונתית למרחקים קצרים מתרחשת בלהקות מסוימות. הגאות והשפל, טמפרטורת המים ומקורות המזון המשתנים, הם האחראים לנדידות אלו. מהירות שחייה ממוצעת כ-10 קמ"ש, בשעות מצוקה מגיעים למהירויות 20-15 קמ"ש. צלילות לעומק מתמשכות 3-1 דקות.
תחש המשכן והאדם

הקצב האיטי של הילודה, המשולב עם תקופת פוריות קטנה אך משך חיים ארוך, הם הסיבה הטבעית לסכנת ההכחדה של המין.
תחש המשכן ניצוד בכל תחום מחייתו עבור בשרו המשובח, המזכיר טעם עגל. גופם מכיל שומן רב, ומעצמותיהם וחטיהם מייצרים חפצי אומנות המזכירים שנהב. במספר תרבויות אסייתיות משתמשים בחלקי גופו למטרות רפואה וכמעורר מיני.