תגובת ערביי ארץ ישראל לעליית הנאצים ולשואה
מנהיגים ואישים

דמות ידועה עם קשרים לנאצים הייתה המופתי אמין אל-חוסייני. הוא יצר קשר עם הנאצים כחודשיים לאחר שהיטלר עלה לשלטון דרך הנציג הגרמני בירושלים היינריך וולף באומרו כי מוסלמים ברחבי המזרח התיכון התלהבו מהמפלגה הנאצית ורצו להתיידד עם האדון החדש של ברלין. הנציג הגרמני וילהלם מלצ'רס שבחיפה בזמן המלחמה, אחרי המלחמה העיד: המופתי הפגין הפגנות בכל מקום ... המופתי היה אויב מובהק של היהודים ולא הסתיר שהוא היה אוהב לראות את כולם מחוסלים. עם ג'מאל אל-חוסייני הקים את האל-פותווה שעוצבה במתכונת הנוער ההיטלראי; הסית לפוגרום הפרהוד ; נפגש עם היטלר (שסוכניו נאלצו לשכנע את עצמם שהוא לא ממש "ערבי טהור" בדם, המנהיג הנאצי עדיין סירב לשתות איתו קפה, בגלל "אמונתו" (הגזענית) את הערבים כנחותים. בכל זאת הם הסכימו על שיתוף פעולה נגד יהודים. מנקודת מבטו של היטלר, הערבים היו זרים ונחותים, כמו היהודים). הקים גדודים מוסלמים למען היטלר. התערב נגד הצלת ילדים יהודים והסית לג'יהאד את העולם המוסלמי להרוג כל יהודי בכל מקום הימצאו. המופתי האיץ בנאצים שוב ושוב במשך שישה חודשים, שיפציצו את ירושלים, תל אביב ונמל חיפה. אחרון שיתוף הפעולה עם הנאצים כנראה היה מבצע אטלס.
פעילות המופתי הייתה לאחר שכבר שוכנע שהנאצים לא היו מוכנים לעזור לו, ואפילו לא היה ביכולתו למנוע הגירת יהודים מעטים שגרמניה נתנה תמורת גרמנים שהיו בידי הבריטים מראשית המלחמה. הסופר מ. כהן ציטט הגדרה, "המניעים של החוסייני להתמיד בחיפושם אחר ברית עם גרמניה הנאצית, התגלו כחזקים מאכזבתם מהיטלר לאחר שסירב לעצור את הגירת יהודי גרמניה".
יהושע פורת במחקרו על הלאומיות הערבית הפלסטינית הגיע למסקנה: "הנטייה הנאצית של החוסיינים לא הייתה מקרית. עמדותיהם האנטי-יהודיות הבהמיות של הנאצים הפנו את תשומת ליבם של הלאומנים הערבים הפלסטינים שראו בנאצים כבעלי ברית טבעיים נגד היהודים".
ג'מאל אל-חוסייני, מעריץ גלוי של היטלר, שירת את הנאצים עם המופתי.
חסן סלאמה מראשי המרד הערבי הגדול, אשר בדומה למופתי עבר לעיראק ומשם לגרמניה הנאצית. בשליחותה היה שותף למבצע אטלס שהחל בארץ ישראל ב-6 באוקטובר 1944 במסגרתו צנחו שלושה גרמנים ושני ערבים וייעודו המדויק שנוי במחלוקת.
פאוזי אל-כותוב למד בסוף שנות השלושים חבלה בגרמניה הנאצית ובנוסף עבר קורס קומנדו מטעם האס. אס בהולנד. במהלך הקורס סירב למילוי פקודה ובעקבות כך נכלא במחנה ריכוז ליד העיר ברסלאו בגרמניה. בעקבות קשריו של המופתי הירושלמי- חאג' אמין אל-חוסייני עם צמרת ההנהגה הנאצית, שוחרר אל-כותוב ממאסרו. לאחר מכן, חזר לארץ ישראל ועם פרוץ המלחמה באזור, מונה לקצין החבלה הראשי במפקדתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני שחנתה בביר זית.
פאוזי קאוקג'י היה מפקד צבאי ערבי שידוע במיוחד עקב לחימתו כנגד היישוב במרד הערבי הגדול, אז הוכתר כ"מפקד העליון של המרד הערבי בפלסטין". לאחר שברח מארץ ישראל היה שותף בשנת למרד הפרו-נאצי והאנטי-בריטי של רשיד עאלי אל-כילאני בעיראק ב-1941. לאחר כישלון המרד הגיע לגרמניה הנאצית נישא לגרמניה ושימש שם כמנהיג ערבי בגלות בגרמניה ששירת את מכונת התעמולה הנאצית, בנוסף למופתי חאג' אמין אל-חוסייני. אל קאוקג'י היה יריבו הגדול של המופתי ומתחרהו על הנהגת מאבקם של ערביי ארץ ישראל. אף על פי שהשניים מצאו מקלט בגרמניה הנאצית, לא חלה ביניהם כל התקרבות בגלותם זאת. אל חוסייני טען בפני הגרמנים שקאוקג'י הוא מרגל בריטי, וקאוקג'י לא סלח לו על כך.
חורחה סבאג' זורוב (Jorge Sabaj Zurob) שהיגר מארץ ישראל לצ'ילה ב-1931, העריץ את היטלר בעיתונו 'לה-רפורמה' (La Reforma) ששונה לשם 'העולם הערבי' "אל מונדו ערבה" el Mundo árabe כבר ב-1933. הדפיס לפחות פעמיים את הזיוף הנודע "הפרוטוקולים של זקני ציון" בהרחבה, והפיץ קריקטורות נתעבות על יהודים. העיתון נאסר במהלך מלחמת העולם השנייה, והוזהר להיאסר מחדש בשנת 1949 על ידי כלי תקשורת מוביל באותה מדינה. (קיים קשרים עם עיסא נח'לה וקידמו כשערך והו"ל את "אמריקה והמזרח" America y Oriente בו הילל משטרים טוטליטרים, במיוחד של היטלר, גרמניה הנאצית).