stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליזבת בנקס
הערות שוליים

↑  Jewish Actress Elizabeth Banks Discusses Her Conversion With Marc Maron
| פרס פטל הזהב לבמאי הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | רוברט גרינוולד (1980) ‏•‏‏ מייקל צ'ימינו (1981) ‏•‏‏ קן אנאקין / טרנס יאנג (1982) ‏•‏‏ פיטר סאדי (1983) ‏•‏‏ ג'ון דרק (1984) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (1985) ‏•‏‏ פרינס (1986) ‏•‏‏ נורמן מיילר / איליין מאי (1987) ‏•‏‏ בלייק אדוארדס / סטיוארט רפיל (1988) ‏•‏‏ ויליאם שאטנר (1989) ‏•‏‏ ג'ון דרק (1990) ‏•‏‏ מייקל להמן (1991) ‏•‏‏ דייוויד סלצר (1992) ‏•‏‏ ג'ניפר לינץ' (1993) ‏•‏‏ סטיבן סיגל (1994) ‏•‏‏ פול ורהובן (1995) ‏•‏‏ אנדרו ברגמן (1996) ‏•‏‏ קווין קוסטנר (1997) ‏•‏‏ גאס ואן סנט (1998) ‏•‏‏ בארי זוננפלד (1999) |  |
| 2000–2019 | רוג'ר כריסטיאן (2000) ‏•‏‏ טום גרין (2001) ‏•‏‏ גאי ריצ'י (2002) ‏•‏‏ מרטין ברסט (2003) ‏•‏‏ פיטוף (2004) ‏•‏‏ ג'ון מלורי אשר (2005) ‏•‏‏ מ. נייט שאמלאן (2006) ‏•‏‏ כריס סיברסון (2007) ‏•‏‏ יובה בול (2008) ‏•‏‏ מייקל ביי (2009) ‏•‏‏ מ. נייט שאמלאן (2010) ‏•‏‏ דניס דוגן (2011) ‏•‏‏ ביל קונדון (2012) ‏•‏‏ אליזבת בנקס, סטיבן בריל, סטיב קאר, ראסטי קנדייף, ג'יימס דאפי, גריפין דאן, פיטר פארלי, פטריק פורסברג, וויל גרהם, ג'יימס גאן, בוב אודנקירק, ברט ראטנר וג'ונתן ואן טולקן (2013) ‏•‏‏ מייקל ביי (2014) ‏•‏‏ ג'וש טראנק (2015) ‏•‏‏ דינש ד'סוזה וברוס סקולי (2016) ‏•‏‏ טוני ליאונדיס (2017) ‏•‏‏ איתן כהן (2018) ‏•‏‏ טום הופר (2019) |  |
| 2020–הווה | סיה (2020) ‏•‏‏ כריסטופר אשלי (2021) ‏•‏‏ משין גאן קלי ומוד סאן (2022) ‏•‏‏ רייס פרייק-ווטרפילד (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457405905171  PLWABN: 9810569576405606  BIBSYS: 2094090  BNE: XX4765546  BnF: cb15717822g (data)  CANTIC: a11865295  CiNii: DA19586682  GND: 142544787  ISNI: 0000 0001 1604 628X  LCCN: no2004004174  MusicBrainz: 9109a906-01a5-48e8-8f63-b915f2e83ada  NKC: xx0160601  NLK: KAC201520779  NTA: 345810228  SUDOC: 14442732X  VIAF: 229406474   WorldCat (עם VIAF): 229406474 
בנקס בפרימיירה לסרט "ספיידרמן 3", 2007
הסכם חמאס–ישראל (2025)

| --- | --- |

עופר קלדרון במהלך המעבר מרכב הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום לידי כוחות צה"ל
 מטרה:  ישראל: שחרור החטופים הישראלים ברצועת עזה חמאס: שחרור אסירים ביטחוניים הפסקת הלחימה ברצועת עזה הגברת הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה
 מתווכים:  קטר (מדינה) מוחמד בן עבד א-רחמן בן ג'אסם אאל ת'אני מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי ארצות הברית ג'ו ביידן ארצות הברית דונלד טראמפ  ארצות הברית סטיב ויטקוף
 מקום חתימה:  קטר (מדינה) דוחה, קטר
 תאריך יצירה:  15 בינואר 2025 
 תאריך הצגה:  15 בינואר 2025
 תאריך אשרור:  17 בינואר 2025
 תאריך כניסה לתוקף:  19 בינואר 2025
 
הסכם חמאס–ישראל (מכונה גם עסקת שחרור החטופים השנייה) נחתם בין ארגון הטרור חמאס למדינת ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל. במסגרת ההסכם תיפסק הלחימה ברצועת עזה וצה"ל יסוג מרובה, חמאס ישחרר חטופים ישראלים שנחטפו לרצועת עזה במהלך טבח שבעה באוקטובר, ובתמורה ישראל תשחרר אסירים ביטחוניים פלסטינים, בהם מורשעים ברצח במסגרת פיגועי טרור, ותכניס סיוע הומניטרי מוגבר.
משא ומתן להסכם התנהל בין הצדדים לאורך תקופה ממושכת ובמקביל למלחמת חרבות ברזל. ההסכם הושג לבסוף ב-15 בינואר 2025 לאחר שהמשא ומתן הואץ בפרק זמן של חודשים אחדים, נחתם בדוחה ב-17 בינואר 2025 ואושר על ידי ממשלת ישראל ב-18 בינואר 2025.
כניסת העסקה לתוקף ושחרור החטופים החלו ב-19 בינואר ומתוכננים להימשך 42 ימים בשלב הראשון של העסקה, כאשר במהלכם יידונו תנאי השלב השני שיחל לאחר סיום השלב הראשון ככל ויגיעו להסכמות.
קדמה להסכם, עסקת שחרור חטופים והפסקת אש שהתקיימה בנובמבר 2023.
רקע

בישראל כלואים אלפי אסירים ביטחוניים פלסטינים, רובם משוייכים על ידי השב"ס לארגוני הטרור הפלסטינים, והורשעו בעבירות שקשורות לפעולות אלימות נגד חיילים או אזרחים ישראלים – בהן רצח, ניסיון לרצח, "אימונים צבאיים", וגם שהורשעו בעבירות הסתה או "חברות בארגון לא מוכר". בינואר 2025, טרם החתימה על ההסכם, החזיקה ישראל במערכת הכליאה שלה ב-10,221 אסירים פלסטינים שמוגדרים אסירים ביטחוניים – 2,025 מהם הורשעו בדין ומרצים עונש מאסר שנגזר עליהם, 2,934 הם עצורים שטרם הורשעו בבית המשפט, 3,376 עצורים מינהליים הכלואים ללא משפט, ו-1,886 עצורים המוגדרים "לוחמים בלתי חוקיים".
בטבח שבעה באוקטובר 2023 חטפו מחבלים פלסטינים משטח ישראל לרצועת עזה כ-251 אנשים, בהם אזרחים, חיילים, תיירים ועובדים זרים. באותו יום הכריזה ממשלת ישראל על מלחמת חרבות ברזל, שאחת ממטרותיה המוצהרות הייתה השבת החטופים.
כחודש וחצי לאחר הטבח והחטיפה, בנובמבר 2023, נחתמה בין ישראל לחמאס עסקת שחרור חטופים ראשונה, במסגרתה שוחררו 80 ישראלים תמורת שחרור 240 אסירים פלסטינים. בנוסף לתנאי העסקה, שוחררו במאמצים דיפלומטיים בין-לאומיים ישראלי אחד בעל אזרחות רוסית, 23 אזרחים תאילנדים שעבדו בחקלאות באזור, ופיליפיני אחד שעבד בסיעוד, כולם נחטפו מישראל. לאחר העסקה הראשונה נותרו בידי חמאס 139 חטופים שנחטפו בשבעה באוקטובר.
במהלך חודשי המלחמה שקדמו להסכם השני, חילץ צה"ל שבעה חטופים בחיים בשלושה מבצעי חילוץ, הרג בשוגג שלושה חטופים וחילץ 35 גופות חטופים נוספים, שכחמישה עשר מתוכם היו בחיים במהלך תקופת העסקה הראשונה ונרצחו לאחריה.
טרם כניסת העסקה השנייה לתוקף, החזיק חמאס ב-97 חטופים. 94 שנחטפו בשבעה באוקטובר, 34 מהם חטופים מתים לפי הודעות רשמיות בישראל. ו-3 חטופים שהיו בידיו לפני השבעה באוקטובר (חלל צה"ל שמקום קבורתו לא נודע הדר גולדין, ו-2 אזרחים שנכנסו לרצועת עזה אברה מנגיסטו והישאם א-סייד). כיממה טרם כניסת ההסכם לתוקף, במבצע של צה"ל ושב"כ, חולצה משטח רצועת עזה גופתו של אורון שאול, החלל הנוסף ממבצע צוק איתן יחד עם הדר גולדין, שגופתו נחטפה.
בנובמבר 2024 הזהיר אלוף (מיל') ניצן אלון את שרי הקבינט המדיני-ביטחוני מפני מצבם ההולך ומידרדר של החטופים.
משא ומתן

לאחר העסקה הראשונה חזרה ישראל לשולחן המשא ומתן לשחרור חטופים בלחץ ארצות הברית, בניסיון להגיע לעסקה לשחרור 40 חטופים בקטגוריית נשים, קשישים וחולים: 5 חיילות, 7 נשים, 15 גברים מבוגרים ו-13 צעירים פצועים וחולים. חמאס אמר שאינו יכול להתחייב ל-40 חטופים חיים בקטגוריה זאת, והציע 40 חטופים מקטגוריות שונות. העיתון "וול סטריט ג'ורנל" הביע חשש שרוב החטופים מתו מתקיפות צה"ל או ממחלות ופציעות, ושחלק מהם משמשים מגן אנושי לבכירי חמאס.
בחודש מאי 2024 התקרבו הצדדים לחתימה על מה שבתחילה פורסם כ"מתווה נתניהו" ומאוחר יותר כ"מתווה ביידן", אולם בסופו של דבר לא חתמו על ההסכם תוך חילופי האשמות הדדיות. היו מי שהאשימו את ישראל באי הגעה להסכם, ואילו ישראל הטילה את האשמה על חמאס, וארצות הברית תמכה בעמדתה. לפי הפרסומים היו חילוקי דעות בנוגע לסיום המלחמה – ישראל דרשה הפסקת אש זמנית שלאחריה צה"ל יוכל לחזור להילחם ברצועת עזה, ואילו חמאס דרש הפסקת אש קבועה ויציאת צה"ל מרצועת עזה.
בנובמבר 2024, במענה לעתירה לבג"ץ מטעם משפחות החטופים, הצהירה הממשלה שלא כל פרטי המתווים לעסקאות שבויים ונעדרים מובאים לדיון בפני הקבינט המדיני-ביטחוני, וכי בידי ראש הממשלה בנימין נתניהו יש סמכויות כמעט מוחלטות בנושא המשא ומתן על העסקה: הוא דן לבדו עם הצוות, נותן הוראות ומקבל עדכונים. הוא זה שמחליט מתי יעודכן הקבינט המדיני-ביטחוני ומה מספיק חשוב כדי שיובא לדיון ולהחלטתו.
משא ומתן > אישור ההסכם בישראל

ביום שישי, 17 בינואר 2025, דן הקבינט המדיני-ביטחוני בהסכם, והמליץ לממשלה לאשר את ההסכם. בהמשך לכך, עם כניסת השבת החלה ישיבת ממשלה לדיון בהסכם, הישיבה נמשכה יותר משבע שעות. בישיבה השתתפו גם ראש "המוסד" דוד ברנע, ראש השב"כ רונן בר, אלוף (מיל') ניצן אלון, הרמטכ"ל הרצי הלוי ומתאם השבויים והנעדרים תא"ל (מיל') גל הירש. בתום הישיבה אישרה הממשלה את ההסכם – 24 שרים הצביעו בעד ההסכם ושמונה התנגדו. השרים החרדים לא השתתפו בישיבה עקב שמירת השבת, אך כולם השאירו פתקי הצבעה בעד ההסכם. השרים שהתנגדו להסכם הם: בצלאל סמוטריץ', אורית סטרוק ואופיר סופר מ"הציונות הדתית", איתמר בן גביר, עמיחי אליהו ויצחק וסרלאוף מ"עוצמה יהודית", ועמיחי שיקלי ודודי אמסלם מ"הליכוד". השר שלמה קרעי מ"הליכוד" נמנע.
משא ומתן > מועד ההגעה להסכם

בישראל ובעולם התקיים דיון בנוגע לעיתוי ההסכם ולגורמים שמנעו את מימושו מוקדם יותר. מזכיר הממשלה, יוסי פוקס, טען כי העסקה זהה להצעה שהונחה ב-27 במאי, אולם סורבה על ידי חמאס. עמדה דומה הביעו גם ברט מקגורק (אנ') שהוביל את המגעים, מזכיר המדינה של ארצות הברית אנתוני בלינקן ודובר המועצה לביטחון לאומי ג'ון קירבי, שהוסיף שהמשך הלחץ הצבאי שהפעילה ישראל ובידוד חמאס מאיראן וחזבאללה הם ששינו את עמדת חמאס. הרמטכ"ל, הרצי הלוי, אמר ביום כניסת ההסכם לתוקפו, שההסכם לא היה מושג בתנאים שבו, אילולא חמאס היה במצב קשה הודות ללחימת צה"ל.
הפרשן הצבאי עמוס הראל טען כי נתניהו הערים קשיים על קידום העסקה במשך חודשים, בהם נהרגו כשמונה חטופים וכ-122 חיילי צה"ל. גם העיתונאי רונן ברגמן כתב כי נתניהו הוא שעיכב, ממניעים פוליטיים, את החתימה על ההסכם ממאי 2024, ושאיתמר בן גביר – שאמר שמנע את ההסכם – אישר את הדברים בקולו.
משא ומתן > התיווך הקטארי

מסיום העסקה הראשונה, ישראל ביקשה ממצרים ומקטאר להמשיך לשמש מתווכות בינה לבין חמאס. שיחות התיווך סבבו סביב נושא נסיגת צה"ל מרצועת עזה, קביעת תוכנית שיקום לרצועת עזה "ליום שאחרי" המלחמה, וכן סביב כמות וזהות החטופים שישוחררו בתמורה.
מידת מעורבותן של מצרים וקטאר בשאלות אלו התעצמה בעקבות חיסולו של איסמעיל הניה, ראש הלשכה המדינית של חמאס. על החיסול הגיב ראש ממשלת קטאר, אל-תאני, ברשת X-: "ההתנקשויות הפוליטיות וההמשך של פגיעות באזרחים בעזה בזמן שהשיחות נמשכות, מובילות אותנו לשאול, איך יכולה תיווך להצליח כאשר צד אחד מתנקש במתווך מהצד השני?".
קטאר נתפסה כגורם שמעוניין "להיות בסדר עם כולם". מצד אחד, היא נכנסה לתפקיד המתווכת כבר בתחילת המלחמה, ובעזרת חמ"ל ייעודי שהקימה, ניסתה להוביל את הצדדים לסיים את הלחימה ולשחרר את השבויים. מצד שני, קטאר היא אחת מגורמי המימון הגדולים של חמאס, ומארחת את מנהיגיו.
במאי 2024, נפגשו משלחות מטעם ישראל וחמאס בקהיר, והחליפו האשמות הדדיות על חוסר רצינות בנוגע לעסקה. נציגי חמאס התעקשו שעסקה תהיה תלויה בהפסקת המלחמה. ישראל מצדה, לא הסכימה למצב שבו חמאס יישאר בשלטון ולעצירה מוחלטת של המלחמה (אלא רק לעצירה זמנית). בשיחת טלפון בין ראש ממשלת קטאר, ושר המודיעין המצרי, עבאס כמאל, עדכן איסמעיל הניה אותם כי חמאס מקבל את ההצעה על השולחן, אך ישראל סירבה בטענה שהעסקה חורגת מהגבולות שהיא הציבה. לפי נציג המשלחת של חמאס, חליל אל-חיה, העסקה תוכננה להיות בעלת 3 שלבים, כל שלב בן 42 יום, ובמהלכה ישוחררו חטופים ותושבי הרצועה יוכלו לחזור לבתיהם.
בנובמבר 2024 הודיעה קטאר על פרישתה מתפקידה כמתווכת במשא ומתן. לדבריה, קטאר פרשה עקב אי נכונות הצדדים להגיע להסכם אמיתי, מאחר שחמאס דחה כל הצעה שהוגשה בפניו. בעקבות פרישת קטאר מהתיווך, היא דרשה מהנהגת חמאס לעזוב את דוחא (שכן מאז שנת 2012 קטאר מארחת את הנהגת חמאס הגולה).
במקביל נערכו בחירות לנשיאות ארצות הברית, ודונאלד טראמפ זכה ונבחר לנשיאה ה-47 של המדינה. טראמפ איים כי "יהיה גיהנום" במידה והחטופים לא ישוחררו עד השבעתו, שעתידה הייתה להיות שבועיים מאוחר יותר. ניתן להעריך שאכן ישראל, חמאס והמתווכות הושפעו מהלחץ, שכן ב-15.01, חמישה ימים לפני השבעת טראמפ לנשיאות, ראש ממשלת קטאר מוחמד אאל ת'אני הכריז באופן רשמי על הסכם הפסקת אש ועסקת חטופים בין ישראל לחמאס. לאחר אישור הכנסת, הפסקת האש נכנסה לתוקף בתאריך ה־19 בינואר 2024.
לאחר השגת הסכם, קטאר חזרה להזרים דלק וסחורות באישור ישראל, כפי שנהגה לעשות לפני המלחמה. מצרים, קטאר וארה"ב הבטיחו לחמאס כי הן ילחצו להמשיך את העסקה ויקדמו את השלב השני והשלישי שלה לפני תום ששת השבועות של הפסקת האש. בנוסף, קטאר ומצרים התחייבו לשלוח כוח שיסייע באכיפת השקט ומניעת הכנסת אמל"ח לרצועה. במבט מדיני, מדיניות ישראל מול קטר הוא גורם משפיע בבניית אסטרטגיית "היום שאחרי" לרצועת עזה. קשריה ברצועה והיכולת של קטר לנהל קשרים עם חמאס נחשב בישראל לנכס, ולכלי שיוכל לשמש את האינטרסים הישראלים.
תוכן ההסכם

משרד ראש הממשלה סירב לפרסם את הנוסח המלא של ההסכם. לאמצעי התקשורת נמסרה החלטת הממשלה לאישור ההסכם, אך זו כוללת רק חלק מפרטי ההסכם. עתירה לבג"ץ, לפרסום ההסכם המלא, נדחתה בנימוק שסעיף 35(א) לחוק יסוד: הממשלה קובע שהחלטות הממשלה בנושאי ביטחון המדינה ויחסי חוץ שלה הן סודיות.
תוכן ההסכם > הפסקת הלחימה ונסיגה ישראלית מהרצועה

בהסכם נקבע שמיום ראשון, 19 בינואר 2025 תיכנס לתוקפה הפסקת אש למשך שישה שבועות, במהלכם ישוחררו החטופים ישראלים והאסירים הפלסטינים. במהלך תקופה זו צה"ל יסיג את כוחותיו בהדרגה ממרכז רצועת עזה ומציר נצרים, והאזרחים הפלסטינים יורשו לחזור לבתיהם בצפון הרצועה. ישראל התחייבה לאפשר את שיקום הרצועה מיידית עם תחילת שלב הראשון של העסקה, בתחילה על ידי הקמת ערי קרוואנים בצפון הרצועה לעקורים שישובו. בנוסף יוגדל משמעותית הסיוע ההומניטרי לרצועה.
ההסכם כולל נספח בשם נספח ב' שמשרד ראש הממשלה סירב לפרסם, ובו תנאים נוספים הקשורים לשלבים הבאים בהסכם. ב-ynet פורסם שהנספח כולל הסכמה לפיה ישראל תצמצם כוחותיה בציר פילדלפי בשלב הראשון, והיא התחייבה לסגת ממנו עד היום ה-50, בלי תלות בהסכם לגבי שלב ב'. מלשכת ראש ממשלת ישראל יצאו הודעות סותרות לפיהן לא תהיה נסיגה מהציר.
התגובות להסכם > בישראל > תמיכה בהסכם

החזרת החטופים לישראל היא אחת ממטרותיה העיקריות של מלחמת חרבות ברזל. כבר בישיבת הממשלה בה הוחלט על העסקה הקודמת בנובמבר 2023, הציג המל"ל את עמדת גורמי הביטחון לפיה "קיימות חשיבות ודחיפות לביצוע המתווה בעת הנוכחית".
על פי סקרי דעת הקהל עמדת מרבית הציבור בישראל הייתה מאז אוקטובר 2023 באופן עקבי בעד עסקה להחזרת החטופים.
הסיעות החרדיות בקואליציה הודיעו על תמיכה בעסקה. לפי ח"כ גפני "החזרת החטופים היא הדבר החשוב ביותר, והיא צריכה להיעשות בכל מחיר, בכל צורה ובכל דרך". לפי ח"כ דרעי: "לקיום מצוות פדיון שבויים, שהיא מן המצוות החשובות ביותר ביהדות – להציל את חייהם של אחינו ואחיותינו החטופים, להחזיר את החיים לחיק משפחותיהם, ולדאוג שהמתים יזכו לקבר ישראל" ולפי השר וח"כ גולדקנופף: "עמדתנו היא שאין דבר גדול יותר מערך החיים וממצוות פדיון שבויים, מפני שקיימת סכנה אמיתית ומוחשית לחייהם. לפיכך, כל הצעה שתביא לשחרור החטופים, אנחנו נתמוך בה".
הרב יובל שרלו תמך בעסקה ונימק דרך המושג ההלכתי של "חולה המוטל לפנינו".
יושב ראש רשימת חד"ש-תע"ל, חבר הכנסת איימן עודה נשא נאום בכנסת בו תמך בהסכם וקרא להגיע לפשרה היסטורית בין שני העמים.
התגובות להסכם > בישראל > ביקורת על ההסכם

מפלגות עוצמה יהודית והציונות הדתית, וחלק משרי הליכוד התנגדו להסכם והצביעו נגדו. לאחר החתימה על ההסכם התפטרו שרי מפלגת עוצמה יהודית מהממשלה. שר האוצר בצלאל סמוטריץ' הצביע בישיבת הממשלה נגד העסקה, וכינה אותה "קטסטרופה" הוא הודיע שאם בסוף הפסקת האש ישראל לא תחזור להילחם - יפרוש מהממשלה. השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, אף הצהיר שמפלגתו היא שמנעה עסקה במהלך השנה שלפני ההגעה להסכם.
משפחות שכולות מ"פורום הגבורה" התנגדו לעסקה מכיוון שהיא כוללת שחרור מחבלים, וכחלק ממאבקן למנוע את התממשות העסקה ישנו באוהלים מול משרד ראש הממשלה והציבו מיצג של ארונות קבורה, כהמחשה לקרבנות הצפויים בעתיד מידי המחבלים המשוחררים.
הוריו של איתן מור, החטוף בעזה, התבטאו נגד העסקה, בין היתר בנימוק שאזרחים אחרים ישלמו את המחיר הכבד הכרוך בה. דני אלגרט, אחיו של איציק אלגרט החטוף בעזה, התנגד להסכם בטענה שמדובר ב"עסקת הפקרה של מי שנשאר ולא הסכם החזרה".
הרב שמואל אליהו התנגד לעסקה, ואמר שהיא אסורה על פי ההלכה, בנימוק שהיא מסכנת את חייהם של אחרים ואסור להעדיף נפש אחת על נפש אחרת.
התגובות להסכם > ברשות הפלסטינית

בקלקיליה, רמאללה, ג'נין ועוד ערים בשליטת הרשות הפלסטינית התקיימו חגיגות ובחלקן התנוססו דגלי חמאס. יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס התקשר לברך את המחבל יאסר אבו בכר, בכיר בגדודי חללי אל-אקצא של פת"ח ששוחרר בעסקה.
ראו גם

עסקת שחרור החטופים ישראל–חמאס (2023)
גופות כקלף מיקוח בסכסוך הישראלי–ערבי
אלכסנדר נורדשטיין

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1878 טאגאנרוג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  12 בנובמבר 1948 (בגיל 69) כפר סבא, ישראל 
 בת זוג:  חנה לזרוב
 
ביתה של משפחת נורדשטיין, ברחוב תל חי בכפר סבא
בית נורדשטיין
בית נורדשטיין - שלט המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
אלכסנדר נורדשטיין (12 בדצמבר 1878 – 12 בנובמבר 1948) היה מאנשי העלייה השנייה, המתיישב והמייסד הראשון שחזר לכפר סבא ההרוסה והחרבה, לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה על מנת לשקמה מהריסות המלחמה. עסק בחקלאות.
ביוגרפיה > ילדות

אלכסנדר נולד ב-1872 בעיר טאגאנרוג שבקווקז, רוסיה הצארית לאביו שמשון נורדשטיין שהיה סוחר. בילדותו למד בחדר ובבית ספר עממי בעיר הולדתו ולאחר סיום לימודיו נשלח על ידי אביו ללמוד שענות. מאחר שלא אהב את מקצוע השענות נסע לאחיו, סולומון, שגר בעיירה טיפליס, שם עבד בחקלאות ושם גם התעורר בו "החיידק" הציוני.
ביוגרפיה > העלייה ארצה

ב-1905 עלה אלכסנדר ארצה והחל לעבוד בפרדסי פתח תקווה, הצטיין בעבודתו והפך לאחר זמן מה למנהל עבודה. מאחר ששאף למשק משלו פנה לחברת "גאולה" וזו הקצתה לו חלקת קרקע באדמות שבבעלותה עליהן הוקמה בהמשך באר יעקב. ניסיון זה, להקמת משק עצמאי, לא עלה יפה ואלכסנדר חזר לעבוד כשכיר בסג'רה, בראשון לציון וברחובות.
ביוגרפיה > ההתיישבות בכפר סבא

במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה כפר סבא בקו החזית בין האנגלים והטורקים וסבלה מהפצצות שהרסו חלקים ניכרים בה. ב-1919, לאחר סיום המלחמה, רכש אלכסנדר 26 דונם במושבה, בנה בה בית למשפחתו, הקים משק חקלאי ועזר לשקם את היישוב. ב-1921, במהלך מאורעות תרפ"א, נאלצה המשפחה (יחד עם עוד 11 משפחות שישבו במושבה באותה תקופה) לנטוש את אדמתה ולעבור לפתח תקווה וזאת כדי להינצל מפורעים ערביים שהתנפלו על כפר סבא והרסוה.
ב-1922 החליט אלכסנדר לחזור עם משפחתו לכפר סבא והיה הראשון מבין העוזבים שעשה זאת. בהגיעם לאדמתם מצאו את ביתם חרב ונאלצו לישון באוהל, אשר נקנה מעודפי הצבא הבריטי ובו אכסן את משפחתו בת שש הנפשות, עד שאלכסנדר שיקם את הבית. משפחת נורדשטיין חייתה בבדידות במקום והיה התושב הראשון של כפר סבא במתכונת הנוכחית מכיוון שרק ב-1923 הגיעו שאר המתיישבים מפתח תקווה. אלכסנדר המשיך לפתח את המשק שלו וב-1926 נטע את הפרדס הראשון של כפר סבא.
ב-1933 עברה המשפחה לבית קבע בצידה המזרחי של המושבה שם הייתה חשופה להתנכלויות של ערביי כפר סבא הערבית. פעילות עוינת זו התגברה במהלך המרד הערבי הגדול (1936) אז הוכרחו בני הבית לשמור על ביתם מפני פורעים.
ביוגרפיה > לאחר הקמת המדינה

לאחר קום המדינה והתרחבות היישוב, נמכר המקום ועקב קרבתו למרכז העיר הוא משמש לעסק מסחרי (חנות).
משפחתו

אלכסנדר נישא ב-1915 לחנה לזרוב (ביתם של אברהם שמעון לזרוב וקיילה לבית רייבי). לזוג נולד בן אחד (מנחם). אלכסנדר נפטר ב-1948 והובא לקבורה בבית הקברות בכפר סבא. חנה אשתו נפטרה ב-1958 ונקברה אף היא בכפר סבא.
הנצחה

ביתה של משפחת נורדשטיין, ברחוב תל חי, הוא חלק משביל הראשונים כפר סבא. המבנה בשימוש מסחרי אך הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ובכוונת עיריית כפר סבא לשפצו.
לקריאה נוספת

צבי לבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות -כרך ד, הוצאת המרכז לחינוך ותרבות תל אביב, 1972, עמודים 108–110
הערות שוליים

↑  קיימת אי התאמה בתאריך הלידה בין תדהר (1879) לפרטים שכתב בנו בספר "אנשי העלייה השנייה (1872)
↑  כפר סבא הוקמה 3 פעמים כשהפעם השלישית הייתה ב-1923
↑  לחנה היו אלו נישואין שניים לאחר שהתאלמנה מבעלה דב אדמוב בתקופת שהותם בארגנטינה
↑  חנה אדמוב (לבית לזרוב), 1884 - 1958, באתר MyHeritage
↑  בכפר - נחש הכישו, דבר, 7 ביולי 1944
↑  חנה קליין, כפר סבא, מסלול, מעריב, 29 בדצמבר 1986
↑  שביל הראשונים כפר סבא באתר משרד החינוך
מרצדת

תינוק מתבונן במרצדת צבעונית
מרצדת עשויה מחלקים פשוטים (חלוקי נחל ונוצות) תלויה מתקרת חדר; למטה, בהגדלה, חלקי המרצדת.
מִרְצֶדֶת (או מוֹבַּיְיל, מאנגלית: Mobile - נייד) היא פסל קינטי שעקרון פעולתו מבוסס על שיווי משקל. המרצדת האמנותית הומצאה על ידי אלכסנדר קלדר ב-1931‏.
מרצדת התלויה מן התקרה משמשת לקישוט בתים. מרצדת כזו עשויה בדרך כלל קשתות, שמקצה כל אחת מהן תלויה קשת נוספת או קישוט, בדומה לעץ בינארי מאוזן. האיזון חשוב כדי ששיווי המשקל של המרצדת יישמר. חלקי המרצדת מחוברים בחוטים דקים, לבנים או שקופים, ונותנים את ההרגשה שהקישוטים תלויים בחלל האוויר.
כיום נפוצים פעמוני רוח, שהם מעין מרצדות אודיו-ויזואליות. בניגוד למרצדת המסורתית, שרכיביה מרוחקים זה מזה כדי שלא יסתבכו זה בזה, רכיבי פעמון הרוח קרובים זזה לזה כדי שיפיקו צליל נעים בפוגעם זה בזה. החוטים בפעמון רוח קצרים הרבה יותר.
סוג נוסף של מרצדת הוא מרצדת לתינוקות, הנתלית מעל מיטת התינוק. עקב שיקולי בטיחות מרצדת כזו מיועדת לחודשי החיים הראשונים בלבד, כאשר התינוק עדיין לא יכול להגיע אליה אלא רק להתבונן בה. מרצדת המיועדת לתינוקות בנויה בדרך כלל חלקי פלסטיק וספוג עמידים. אם יש בה חוטים - הם קצרים כדי למנוע סכנת חנק. מרצדות לתינוקות קיימות בשלל דוגמאות וצבעים, בין השאר ישנן המונעות חשמלית והמשמיעות מנגינות. ישנן גם מרצדות בצבעי שחור-לבן המיועדות לתינוקות צעירים (בעקבות תאוריה הנוגעת לראיית הצבעים בתחילת החיים).
הערות שוליים

↑  יצירת המרצדת של קילדר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00567754
רינה פדווה

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1953 (בת 71) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 https://rina-padwa.co.il/
 פרופיל ב-IMDb
 
רינה פדווה (נולדה ב-18 ביולי 1953) היא שחקנית וקומיקאית ישראלית. יזמה, הקימה וייסדה את עמותת כנפיים.
ביוגרפיה

רינה פדווה נולדה וגדלה בירושלים להורים יוצאי חלב ואוסטריה שהיו ממקימי מק"י.
למדה בתיכון סליגסברג במגמה לאמנות ומלאכת מחשבת ושם נפגשה לראשונה עם לימודי התיאטרון בהנחיית נועה אשכול.
התגייסה לצה"ל לגרעין נח"ל, ושירתה בתפקיד מש"קית תרבות.
עם שחרורה מהצבא למדה משחק ולימודי תיאטרון בבית צבי והייתה מתלמידותיה של פאני לוביץ'. מיד עם סיום הלימודים החלה את דרכה המקצועית בעבודה על ההצגה "המלך אובו" בבימויו של יוסף מונדי, כעוזרת במאי ושחקנית. בתיאטרון החאן השתתפה בפרויקט החאן–בארט במסגרתו הופיעה בשירי תיאטרון יחד עם קטעים ממחזות של ברטולט ברכט.
בשנים 1980-1983 המשיכה את לימודיה בסטודיו של לי סטרסברג בניו יורק. בהמשך, עבדה עמו בקבוצת אולפן השחקנים
בהשתתפות שחקנים מכל העולם, בהנחייתו של לי סטרסברג. שדמותו והדרכתו משפיעים וניכרים בעבודתה בכל התחומים בהם היא עוסקת.
בתחילת שנות התשעים המשיכה את קריירת המשחק שלה בישראל והשתתפה בהפקות תיאטרון שונות:
הייתה שותפה בכתיבה ובבימוי וכשחקנית במחזה "דרך חמישה חלונות" ("Thru 5 windows") אשר הוצג בתיאטרון האמפסטד (Hampstead Theatre) בלונדון, בניו יורק וברחבי העולם, וכמו כן הייתה שותפה להפקות שונות ב"תיאטרון אינפרוויזציה".
בשנת 1990 הקימה עם עדינה טל את תיאטרון אירוע ועבדה איתה בצמד במשך 17 שנה. בתיאטרון משחקת, יוצרת, כותבת ומופיעה בהצגות בידור בנושאים חברתיים, נשים, הגיל השלישי ועוד. צרינה משתתפת קבועה בפסטיבל מספרי סיפורים בהפקתו של יוסי אלפי עם מיטב הקומיקאים ואנשי הבמה והרוח בישראל.
רינה פדווה החלה את פעילותה במוזיאון ישראל משנת 1982,פעילותה כוללת יצירת מופעים בגלריות שתרמו להבנת והעשרת הביקור בתערוכות ולימודי תיאטרון בחוגים קבועים לכל טווח הגילאים .רב בוגריה עוסקים כיום בפעילות בתחומי הקולנוע והתיאטרון. בין בוגריה השחקן טל קלאי, נדב בושם ועוד רבים אחרים.
הקימה את "התיאטרון האחר " של אקי"ם ישראל העלתה מחזות שהועלו בארץ וברחבי העולם בפסטיבלים במופליה - צרפת בלוס אנג'לס בפסטיבל "very special art".
בשנת 2005 יסדה את עמותת כנפיים, במה לעשייה אמנותית חברתית לאמנים המתמודדים עם משברים נפשיים ולאמנים המתמודדים עם מוגבלויות שכליות. הצגות שביימה בכנפיים (עמותה): "כפית של זהב" אשר מוצגת בארץ ובעולם ההצגה נכתבה ובוימה בשיתוף עם שירה גפן, "במה במקום מיטה", ערב מוזיקלי "הסיפור שבפנים" מופעים שהועלו בצוותא תל אביב וזאת בעקבות תהליך עבודה אותו עוברים האמנים המתמודדים עם משברים נפשיים במסגרת סדנאות העובדות יום יום . "יש לי השראה" ,"לאהוב ללא גבול" הצגות המועלות בהשתתפות שחקנים מ"אלווין ישראל" שעובדים ועוברים תהליך במשך מספר שנים באופן קבוע במוזיאון ישראל.
בנוסף למופעי הסטנד-אפ, היא גם משחקת בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע. בין היתר שיחקה בשנת 1996 בסרט הקולנוע "כלבים לא נובחים בירוק", בשנת 2007 בסרט הקולנוע "מדוזות", בבימוי של אתגר קרת ושירה גפן, בשנת 2008 בסרט "משכנתא".
בטלוויזיה שיחקה את דליה מלקין ברמזור (סדרת טלוויזיה) ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת. בשנת 2012 השתתפה בצילומי הגרסה הישראלית של הסדרה "נשואים פלוס". בשנת 2016 השתתפה בסדרה "בלתי הפיך" ביחד עם עדי אשכנזי בתפקיד המטפלת, השתתפה בסדרה "חברות" ביחד עם ליטל שוורץ בתפקיד החמות.
השתתפה בפרסומת ל "הוט" לצידו של יהודה לוי.
משנת 2016 משחקת בסדרה לצבי יש בעיה בתפקיד העוזרת ירדנה לצידו של צביקה הדר.
ב-2019 שיחקה לצידו של יהודה ברקן בסרט אהבה בשלייקס.
הצגות בתיאטרון אירוע

מה שלומך את - מועלה כבר יותר מ-2500 פעמים.
חתיכת חיים – הצגת יחיד.
זמן שווה זהב – הצגה לגיל השלישי ולהכנה לפרישה.
משרה מלאה.- הצגה המיועדת למנהלי ארגונים ובעלי תפקידים בכירים
מפגש משפחתי – הצגה שייצגה את ישראל בעולם (באנגלית).
הצגות נוספות

הברקודות – יחד עם ענת ברזילי, מאיר סוויסה ושרית סרי.
צחוק, נשים ופפריקה – יחד עם חני נחמיאס ועדנה קינטי.
ראו גם

כנפיים (עמותה)
אגרת גודש

אגרת גודש או תמחור גודש היא מערכת המחייבת צרכנים של מוצרים או שירותים הכפופים לעומס בתעריף גבוה יותר בשעות השיא; שירותים אלו כוללים תחבורה ציבורית, חשמל וכבישים. מטרת אגרת גודש על כבישים היא להפחית את עומסי התנועה. חברות תעופה, לדוגמה, עשויות להיות מחויבות בתעריף גבוה יותר עבור שיבוצי המראות ונחיתות בשדות תעופה בשעות עמוסות. מודלים כלכליים של אגרת גודש טוענים כי אסטרטגיית תמחור זו מסדירה את הביקוש, ומאפשרת ניהול גודש ללא הגדלת ההיצע.
בכבישים, אגרת גודש נגבית בתחנות גבייה בכניסה לכבישי האגרה או על ידי ניטור אלקטרוני של נסועת הרכב בכבישי האגרה, למשל על ידי מצלמות לזיהוי לוחיות רישוי או איכון לווייני במערכת GPS.