stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בן פרינחה
רקע מקצועי

את עבודת הדוקטורט שלו "חמצון א-סימטרי של פנולים. אטרופיזומריה וסיבוב אופטי" חיבר באוניברסיטת חרונינגן בהנחייתו של פרופסור הנס ויינברג בשנת 1978.
לאחר תקופה קצרה בה עבד בהולנד ובבריטניה בחברת "של", שב לאוניברסיטת חרונינגן עם מינויו למרצה ב-1984. בשנת 1988 נתמנה לפרופסור מן המניין בעקבות פרישתו של מורו, פרופסור ויינברג.
בראשית המחקר שלו התמקד בזירוז הומוגני וחמצון מזורז, ובפרט בסטריאוכימיה כשהוא מניח תרומות משמעותיות בתחום הסינתזה הכיראלית, ובכללו חקר ליגנדים המשמשים בתגובת "הידרוגנציה א-סימטרית" ובתגובת "סיפוח מצומד גרעין" בתרכובות אורגנומתכתיות מגיבות ובהן הריאגנט העוצמתי אורגנוליתיום(אנ'). כמו כן עסק בפוטוכימיה בדגש על כימיה אורגנית.
בשנות ה-90 מחקריו בסטראוכימיה הובילו להתקדמות הידע בפוטוכימיה שהתבטא בפיתוחו החלוצי של "מנוע סיבוב מולקולרי חד-כיווני המונע באור", ומאוחר יותר לפיתוח "מכונית מולקולרית" או "ננו-רכב" המונע בפעימות חשמליות.
על שמו רשומים יותר מ-30 פטנטים והוא פרסם למעלה מ-650 מחקרים שעברו ביקורת עמיתים. מחקריו מצוטטים למעלה מ-30,000 פעמים. במחקרו ובהוראתו הנחה למעלה מ-100 דוקטורנטים.
בית גלנקרי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רב-קומות, שיכון 
 מיקום:  טאוור האמלטס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1970
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־70 של המאה ה־20 
 אדריכל:  ארנו גולדפינגר 
 סגנון אדריכלי:  ברוטליזם 
 מידות
 קומות:  14 
 קואורדינטות:  51°30′51″N 0°00′39″W﻿ / ﻿51.5141°N 0.0107778°W﻿ / 51.5141; -0.0107778
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית גלנקרי(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית גלנקרי(למפת טאוור האמלטס רגילה) בית גלנקרי(למפת טאוור האמלטס מוגדלת) בית גלנקרי
 
בית גלנקרי (באנגלית: Glenkerry House) הוא שיכון שהוא חלק מפרויקט הדיור הציבורי בראונפילד (Brownfield council estate) בשכונת פופלר שבלונדון.
היסטוריה

את המבנה תכנן האדריכל ארנו גולדפינגר, בסגנון האדריכלות הברוטליסטי. בדומה לעבודות אחרות שלו, גם מבנה זה שנוי במחלוקת. גובה המבנה 14 קומות ובו 78 דירות (מהן 17 דירות חדר, 45 דירות שני חדרים, דירת ארבעה חדרים אחת בקומת הקרקע ו-12 דירות שלושה חדרים). המבנה בנוי בסמוך לבית קאראדייל ומגדל בלפרון בסגנון בנייה דומה.
מאז 1979 מנוהל הבניין על ידי קואופרטיב דיור, המחכיר את הדירות לדיירים. החוכרים רשאים למכור את רשות החכירה אולם הדירות נותרות בבעלות המועצה. הבניין מנוהל על ידי מועצה נבחרת מבין דייריו, והוא מהווה מודל ייחודי לקואופרטיב דיור.
בשל חשיבותו הארכיטקטונית הוכרז המבנה בשנת 1998 כעל בניין לשימור.
ראו גם

מגדל בלפרון
בית הספר ללימודי יהדות של לונדון

| --- | --- |


 מוסד חינוכי
 תקופת הפעילות:  11 בנובמבר 1855 – הווה (168 שנים)
 התמחות:  לימודי יהדות
 בעלי תפקידים
 נשיא:  הרב אפרים מירוויס
 דקאן:  הרב ד"ר רפאל זרום
 סגל:  10 (נכון ל־2019) 
 מיקום
 מיקום:  לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°35′17″N 0°12′49″W﻿ / ﻿51.588184424797°N 0.21372138613984°W﻿ / 51.588184424797; -0.21372138613984
 www.lsjs.ac.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית הספר ללימודי יהדות של לונדון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית הספר ללימודי יהדות של לונדון(למפת בארנט רגילה) בית הספר ללימודי יהדות של לונדון(למפת בארנט מוגדלת) בית הספר ללימודי יהדות של לונדון
 
בית הספר ללימודי יהדות של לונדון (באנגלית: London School of Jewish Studies, ידוע בקיצור LSJS) הוא מוסד להשכלה גבוהה ליהודים העוסק בלימודי יהדות הממוקם בלונדון. המוסד הוקם ב-1855 תחת השם ג'וז קולג' (Jews' College).
החל משנות ה-80 של המאה ה-19 ניתנו בג'וז קולג' תארים מטעם אוניברסיטת לונדון. הסדר זה הופסק ב-1998 ובמסגרת מיתוג מחדש שינה המוסד את שמו לבית הספר ללימודי יהדות של לונדון בשנת 1999.
היסטוריה

הג'וז קולג' הוקם על ידי הרב הראשי של בריטניה נתן מרקוס אדלר ובתמיכת סר משה מונטיפיורי. את הרעיון להקמת מוסד שיכשיר רבנים ומורים יהודים הגה מונטיפיורי עוד ב-1841. אבן ראשונה הונחה ב-4 בינואר 1852, והמוסד פתח את שעריו ב-11 בנובמבר 1855 כשהרב אדלר משמש כנשיא. הג'וז קולג' הכשיר מורים ליהדות, אנשי דת וחזנים. בנוסף שימש הג'וז קולג' עם הקמתו ועד לשנת 1879 כתיכון לנערים יהודים.
עם הקמתו שכן הג'וז קולג' בכיכר פינסבורי (אנ') שבמרכז לונדון. ב-1881 עבר הקולג' לכיכר טביסטוק (אנ') שבשכונת בלומסברי, בסמיכות ליוניברסיטי קולג'. לתלמידי הקולג' החלו להינתן תארים מטעם אוניברסיטת לונדון (שממנה הוענקו תארים לכל תלמידי היוניברסיטי קולג') ולצד לימודי יהדות, הם שילבו לימודי חול ביוניברסיטי קולג'. ב-1932 עבר משכן הקולג' לבית וובורן (Woburn House) מרכז של הקהילה היהודית, גם הוא בכיכר טביסטוק. ב-1954 עברה המכללה לכיכר מונטגו (אנ') שבשכונת מרילבון. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 שכנה המכללה באופן זמני בבית כנסת פינצ'לי וב-1984 עבר הקולג' למבנה הנוכחי שלו בהנדון שברובע בארנט, בתמיכתו הכלכלית של איש העסקים הברון סטנלי קלמס.
מנהלי הג'וז קולג' מאז הקמתו הם אליעזר הלוי, ברנט אברהמס, הרב נפתלי הרמן אדלר, מיכאל פרידלנדר, אברהם ביכלר, הרב יחזקאל (איזידור) אפשטיין, הרב יעקב צבי צימלס, הרב נחום אליעזר רבינוביץ', הברון הרב יונתן זקס, הרב אירווינג ג'ייקובס והרב דניאל סינקלר. על פי חוקת הג'וז קולג' נקבע שנשיא המועצה הוא הרב הראשי של בריטניה.
היסטוריה > בית הספר ללימודי יהדות של לונדון

ב-1998 הפסיקה אוניברסיטת לונדון את הקשר עם הקולג' וב-1999 שינה המוסד את שמו, במסגרת מיתוג מחודש, ל-"בית הספר ללימודי יהדות של לונדון" (London School of Jewish Studies). כיום לבית הספר יש תוכנית לסמיכת רבנים ופועל בו כולל מונטיפיורי, שמעניק לימודים מרוכזים בגמרא והלכה במשך שנה אחת. בית הספר מעניק תואר MA במדעי היהדות בשיתוף עם קינגס קולג' לונדון ותארים BA ו-MA בחינוך יהודי בשיתוף עם אוניברסיטת מידלסקס. לבית הספר גם תוכנית לחינוך מבוגרים. בבית הספר לומדים מרחוק גם תלמידים מדרום אפריקה ואוסטרליה. הדקאן הנוכחי של בית הספר הוא הרב ד"ר רפאל זרום.
השקפת עולם דתית

כבר עם הקמתו, השתייך ג'וז קולג' אל המיינסטרים הדתי בבריטניה, כפי שהוא מתבטא בארגון היהודי-דתי המוביל בממלכה ק"ק כנסת ישראל (United Synagogue) שבראשו עומד הרב הראשי לבריטניה ובית דינו. בתי הכנסת והמוסדות השייכים לארגון נמנים עם זרם האורתודקסיה המודרנית. גם בתוך המיינסטרים הזה ישנם גוונים שונים והדבר בא לידי ביטוי בהיסטוריית הג'וז קולג'. קרה שהיו פערים בהשקפת העולם ובתפיסת היהדות בין הרב הראשי (הנחשב לנשיא מועצת הקולג') ובית דינו, ובין זו של חברי המועצה והמרצים, שהשקפת עולמם הייתה פחות שמרנית.
רבנים חרדים אחדים הביעו הסתייגויות מפורשות מהג'וז קולג'. האדמו"ר משאץ הרב שלום מוסקוביץ' יצא בצוואתו בתקיפות נגד המוסד, בתארו את ג'וז קולג' כ"אחד מהשורשים של המחלה ממנו סובלת יהדות אנגליה". גם הרב אליהו דסלר הבהיר בספרו מכתב מאליהו את דעתו, על פיה ידוע כי הקולג' אינו מקום לבחור ישיבה ירא שמים.
השקפת עולם דתית > פרשת ג'ייקובס

בשנת 1959 הצטרף לצוות המורים הרב ד"ר לואי ג'ייקובס, מתוך כוונה, מצידו ומצד חברי מועצת הקולג', שהוא יחליף את הרב אפשטיין כשזה יסיים את כהונתו כמנהל הקולג'. בשנת 1961, שנתו האחרונה של הרב אפשטיין כמנהל הקולג', ביקשה המועצה מהרב הראשי של בריטניה, הרב ישראל ברודי, שיאשר את מינויו של ג'ייקובס. הרב ברודי סירב לתת את אישורו, בשל דעותיו העצמאיות של ג'ייקובס בעניין תורה מן השמים אותן הביע בספריו. כמחאה על הסירוב התפטרו כל חברי המועצה מלבד חבר אחד. הפרשה יצאה מתחומי הקהילה היהודית והגיעה גם לעיתונים הבריטיים הכלליים ועוררה מחלוקת בקהילת יהודי בריטניה. בהמשך עזב הרב ג'ייקובס את היונייטד סינגוג האורתודוקסי ועמד בראש קהילה שהיוותה את הבסיס לתנועת היהדות המסורתית (קונסרבטיבית) של בריטניה. אירועים אלו נודעו בתור פרשת ג'ייקובס (The Jacobs Affair).
לקריאה נוספת

Derek J. Taylor, Defenders of the Faith: The History of Jews' College and the London School of Jewish Studies, Vallentine Mitchell, 2017
הערות שוליים

↑  סקירת הספר Defenders of the Faith: The History of Jews' College and the London School of Jewish Studies באתר OzTorah
↑  ערך על הרב נתן מרקוס אדלר באתר האינטרנט של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Jews' College London כתבה בעיתון The Hebrew Standard,‏ 25 בפברואר 1910
1 2  JEWS' COLLEGE באתר האנציקלופדיה היהודית
↑  דונש, רשמי מסע: קהלה בלבטיה, הצופה, 17 ביולי 1964
↑  Jews' College באתר Encyclopedia.com
↑  Jews’ College באתר ucl.ac.uk
↑  Chief Rabbi Adler Dead. כתבה בעיתון The Hebrew Standard,‏ 21 ביולי 1911
↑  הרב דוד אריאל שר, Top hats in Joburg: the global reach of the United Synagogue אתר הג'ואיש כרוניקל, 3 באוגוסט 2020
↑  האוטוביוגרפיה של הרב לואי ג'ייקובס, Helping with Inquiries: An Autobiography, עמוד 127
↑  מכתב מאליהו, כרך ג, עמוד 357, מכתבים בענייני חינוך, בעניין סמינריון למורים (א):
"צריך לדעת כי מוסד כמו... לא יפסיד כל כך לישיבה (כלומר: לא ימשוך אליו בחורים על חשבון הישיבה) בדור זה כמו מוסד אקדמי עם יראת שמים, והטעם מובן, מפני שהבחור השייך קצת לישיבה בדור זה, כבר הוא ירא שמים כל כך שלא ילך ל..." 
בספר לא מופיע שם המוסד ובמקומו יש שלוש נקודות, אולם על פי האוטוביוגרפיה של הרב ד"ר לואי ג'ייקובס Helping with Inquiries: An Autobiography עמוד 127 המכתב מתייחס לג'וז קולג' (לדברי ג'ייקובס הקטע בספר מובא ממכתב שפורסם בבטאון ישראלי ושם מופיע במפורש שם  הג'וז קולג')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263581005171  ISNI: 0000 0000 9768 8032  LCCN: no2003017151  NKC: zmp20181009071  VIAF: 4515154137641815370000   WorldCat (עם VIAF): 4515154137641815370000 
המייסד והנשיא הראשון של הג'וז קולג' הרב נתן מרקוס אדלר
ג'ון הולדינג

| --- | --- |

 לידה:  אוגוסט 1833 ליברפול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 במרץ 1902 (בגיל 68) סימייה, צרפת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  קולג' ליברפול 
 תפקיד:  ראש עיריית ליברפול (1897–1898) 
 
ג'ון הולדינג (אנגלית: John Houlding) היה איש עסקים בשלהי המאה ה-19 והחזיק במבשלת שיכר שהבטיחה את מצבו הכלכלי המבוסס לכל חייו. הולדינג נבחר למועצת העיר ליברפול כשמרן המייצג את רובע אברטון, לפני שמונה לראשות העירייה ב-1897. תרומתו המשמעותית ביותר, עם זאת, הייתה הקמתו של מועדון הכדורגל ליברפול ב-1892, למרות שמעורבותו בכדורגל מתחילה דווקא עם היריבים המרים אברטון.
ב-1882 חקיקה חדשה חייבה את קבוצת אברטון לשחק במגרש סגור, לאחר ששיחקו קודם לכן במגרשים הציבוריים בסטנלי פארק. בפגישה שנערכה במלון סאנדון בליברפול, אשר נמצא בבעלותו של הולדינג, החליטו אנשי אברטון לשכור מגרש בדרך המנזר. כאשר הבעלים של המגרש ביקש מאברטון לעזוב, הולדינג מצא מגרש חדש בדרך אנפילד ושילם דמי שכירות לג'ון אורל, חברו של הולדינג בתחום המבשלות. משחק הכדורגל הראשון באצטדיון אנפילד התקיים ב-28 בספטמבר 1884 ובו הביסה אברטון 0-5 את ארלסטאון.
קבוצת אברטון שגשגה ופרחה באנפילד. נבנו יציעים באצטדיון, מספר הצופים הגיע ל-8,000 בכל משחק ואברטון הייתה מהחברות המייסדות של הפוטבול ליג ב-1888. עם זאת, הולדינג החל לעצבן את המועדון - הוא העלה את אחוז הריבית על ההלוואה שנתן למועדון, והכריח את השחקנים להשתמש בשירותי בית המלון סאנדון כמלתחות לפני ואחרי משחקים.
ב-1891 איים ג'ון אורל שיוותר על המגרש באנפילד רואד. הולדינג הציע להקים חברה ולרכוש באמצעותה את המגרש. אורל הסכים למכור את המגרש, אך הולדינג שהחזיק בקרקע נוספת בסמוך לאנפילד ציפה לרכוש גם אותה באמצעות החברה.
רבים מחברי הנהלת אברטון האשימו את הולדינג בניסיון לייצר רווח על חשבון המועדון. 279 חברי המועדון נפגשו בינואר 1892 לדון בנושא. בעקבות פגישה נוספת ב-15 במרץ 1892, הוחלט לעזוב את אנפילד ולרכוש מגרש אחד. הם רכשו בסופו של דבר את גודיסון פארק בצדו הצפוני של סטנלי פארק עבור 8,000 ליש"ט.
הולדינג ואורל נותרו עם מגרש כדורגל ריק והולדינג הרגיש שדרך הפעולה היחידה היא הקמתו של מועדון כדורגל חדש - וכך הוקם מועדון הכדורגל ליברפול. משחק הבכורה של המועדון התקיים ב-1 בספטמבר 1892 - משחק ידידות מול רות'רהאם טאון, בו ניצחה "קבוצת המק'ים" 1-7. הרכב הקבוצה הראשון כלל את רוס, האנה, מקלין, קלסו, מקווין, מקברייד, ויילי, סמית', מילר, מקוין וקלווין. מקוין היה זה שהתכבד בשערה הראשון אי פעם של ליברפול.
אשלגן הידרוקסידי

| --- | --- |

 שם סיסטמטי:  Potassium hydroxide
 שמות נוספים:  Potash lye, UN# 1813/1814 (מוצק/תמיסה)
 כתיב כימי:  KOH 
 מסה מולרית:  56.10564 גרם/מול
 מראה:  מוצק לבן
 מספר CAS:  1310-58-3
 צפיפות:  2.044 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מסיסות:  1100 גרם לליטר מים ב-25°C
 ממסים:  מתנול, אתנול, פרופנול
 טמפרטורת היתוך:  360 °C   633.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  1,320 °C   1593.15 K
 מקדם שבירה:  1.409 
 בסיסיות:  −0.7(KOH(aq) = K+ + OH–) ‏pKb
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  −425.8 קילוג'ול למול
 NFPA 704:       0 ‏ 3 0 
 
אשלגן הידרוקסידי או אשלגן קאוסטי הוא בסיס חזק. כתיב כימי: KOH.
לאשלגן הידרוקסידי שימושים רבים בתעשייה, רובם מנצלים את תגובותיו עם חומצות ואת תכונותיו כחומר מְאַכֵּל. בשנת 2005 יוצרה בעולם כמות של כ-700 עד 800 אלף טון מהחומר. לאשלגן הידרוקסידי מגוון שימושים בתעשייה, ביניהם ייצור של סבון נוזלי בריכוז גבוה יחסית של חומר פעיל, אלקטרוליט בסוללת אלקליין והכנה של ביו דיזל.

בנוסף משמש אשלגן קאוסטי כחומר הפעיל במסירי שומנים רבים (כגון חומר לניקוי תנורים).
שיטה היסטורית להפקת אשלגן הידרוקסידי הייתה בשימוש בזמן העתיק בעזרת אפר עץ וסיד:
במשך ההיסטוריה, אשלגן הידרוקסידי היה מיוצר על ידי הוספה של אשלגן פחמתי (אנ') לתמיסה מרוכזת של סידן הידרוקסידי.
הריאקציה בין שני המלחים (מתטזה) הייתה מביאה להיווצרות סידן פחמתי מוצק ושקיעתו בתחתית הכלי, ולהיווצרות אשלגן הידרוקסידי כתמיסה הנוזלית שבכלי.
Ca(OH)2 + K2CO3 → CaCO3 + 2 KOH
סינון הסידן הפחמתי המוצק מן התמיסה, והרתחת התמיסה הנוזלית תביא להפקת אשלגן הידרוקסידי מוצק.
Ca(OH)_{2}+K_{2}CO_{3}\Rightarrow CaCO_{3}+2KOH
שיטה מודרנית שהומצאה במאה ה-19 ליצירת אשלגן הידרוקסידי:
2K^{+}+2H_{2}O+2e^{-}\Rightarrow H_{2}+2KOH
תכונות ומבנה

אשלגן הידרוקסידי נמכר בדרך כלל ככדורים או חתיכות קטנות שקופות למחצה. כאשר מומס במים, האשלגן ההידרוקסידי פולט חום רב בתהליך אקסותרמי. תמיסות מימיות מרוכזות של KOH נקראות לעיתים "תמיסות אשלגן". KOH מוצק איננו מתייבש בקלות, אפילו בטמפרטורות גבוהות.
תכונות ומבנה > מבנה

בטמפרטורות גבוהות KOH מתגבש במבנה הגבישי של מלח בישול (NaCl). קבוצת ה--OH מאבדת את צורתה בצורה מהירה או אקראית, כך שקבוצת ה-− OH היא אניון (יון בעל מטען שלילי) כדורי ברדיוס 1.53Å (שנמצא בין הרדיוס של יון הכלור, −Cl, והרדיוס של יון הפלואור, −F). בטמפרטורת החדר, קבוצות ה-− OH מסודרות כאשר המרחק של קטיוני האשלגן, +K, ואניוני ההידרוקסיל, -OH, נעים בין 2.69Å ל-3.15Å. מרחק זה תלוי בסידור של קבוצות ה--OH. אשלגן הידרוקסידי יוצר מונוהידראט, KOH • H2O, דוהידראט, KOH • 2H2O, וארבע הידראט KOH • 4H2O.
תכונות ומבנה > יציבות תרמית

כמו נתרן הידרוקסידי (NaOH) גם לאשלגן ההידרוקסידי יציבות תרמית גבוהה. במצבו הגזי הוא דימרי. הודות ליציבותו הגבוה ונקודת ההתכה היחסית נמוכה שלו, KOH מגיע לרוב כגושים קטנים בצורות אשר שטח הפנים שלהן נמוך ומאפשר שימוש נוח ויעיל.
ריאקציות > בסיסיות, מסיסות ויובש

כ-121 ג' של KOH נמסים ב-100 מ"ל של מים בטמפרטורת החדר, לעומת 100 ג' של NaCl עבור אותה כמות מים באותה טמפרטורה. לכן, KOH מסיס מעט יותר מאשר NaOH. כוהלים בעלי מסה מולקולרית נמוכה כגון מתנול, אתנול ופרופנול יכולים לשמש גם הם כממיסים טובים. אלו משתתפים בתגובות סתירה[דרוש מקור], לדוגמה:
{\ce {KOH +CH3OH <=>> CH3OK + H2O}}
בגלל זיקתו הגבוה למים, מתפקד האשלגן ההידרוקסידי כחומר סופג. לעיתים נעשה בו שימוש על מנת ליבש ממסים בסיסיים, במיוחד אמינים ופירידין.
ריאקציות > KOH בתור נוקלאופיל בכימיה אורגנית

KOH כמו NaOH, מתפקד בתור מקור של − OH - אניון נוקלאופילי במיוחד (בעל משיכה חזקה לגרעין), המושך קשרים פולריים בתרכובות אורגניות ואי-אורגניות. תמיסה של KOH במים מבצע פעולת ספוניפיקציה על אסטרים:
{\ce {KOH + RCOOR' -> RCOOK + R'OH}}
כאשר R הוא שרשרת ארוכה, התוצר נקרא סבון אשלגני. תוצאה זו מושגת על ידי ההרגשה ה"שמנונית" של KOH בעת מגע. שומנים על העור מומרים בזריזות לסבון וגליצרול. כאשר מומס, KOH משמש להחלפה של הלידים. תגובה כזאת שימושית במיוחד ליצירה של פנול מתאים עבור מגיב ארומטי נתון.
ריאקציות > ריאקציות עם תרכובות אי-אורגניות

בהתאם לתכונתו של KOH כי הוא מגיב עם חומצות, הוא גם נקשר עם תחמוצות. לכן, KOH קושר עם צורן דו-חמצני על מנת ליצור אשלגן צורני (Potassium silicate). KOH מגיב עם פחמן דו-חמצני ויוצר אשלגן ביקרבונט:
{\ce {KOH + CO2 -> KHCO3}}
ייצור

מבחינה היסטורית, KOH יוצר על ידי הוספה של אשלגן קרבונט ( {\ce {K2CO3}}) אל תמיסה חזקה של סידן הידרוקסידי ( {\ce {Ca(OH)2}}). תגובת המטתזה יוצרת משקע של סידן קרבונט, דבר הגורם להישארות של KOH בתמיסה:
{\ce {Ca(OH)2 + K2CO3 -> CaCO3 +2KOH}}
אחרי סינון של הסידן קרבונט והרתחה של התמיסה, נקבל KOH. שיטת ייצור זו נשארה פופולרית עד סוף המאה ה-19, כאשר באותה תקופה הוחלפה השיטה הנ"ל לשיטה הנוכחית ובה משתמשים באלקטרוליזה של תמיסות של אשלגן כלורי. השיטה זהה לשיטת הייצור של נתרן הידרוקסידי (ראה: תהליך כלור-אלקלי):
{\ce {2KCl + 2H2O -> 2KOH + Cl2 +H2}}
כתוצר לוואי, נוצר גז מימן על הקתודה. במקביל, אניון של כלור, −Cl, מתחמצן ויוצר גז כלור כתוצר לוואי. הפרדה פיזית של האנודה והקתודה בתהליך זה היא חיונית למניעת היווצרותה של חומצה הידרוכלורית.
שימושים

KOH ו-NaOH שימושיים בתעשייה במגוון של מוצרים ותהליכים. NaOH לעיתים מועדף על פני KOH בגלל עלותו הזולה יחסית.
רבים ממלחי האשלגן מיוצרים על ידי תגובות סתירה הכוללות KOH. מלחי אשלגן כמו אשלגן קרבונט ( {\ce {K2CO3}}), אשלגן ציאניד ( {\ce {KCN}}), אשלגן פרמנגנט ( {\ce {KMnO4}}), אשלגן זרחן ( {\ce {KH2PO4, K2HPO4, K3PO4}}) וחומרים צורניים שונים, מוכנים על ידי הוספה של KOH לתחמוצות או לחומצות. המסיסות הגבוהה של אשלגן זרחתי היא תכונה שימושית בתחום הדישון.
שימושים > ייצור של סבונים רכים

"סבוני אשלגן" הם סבונים רכים יותר מאשר סבונים המיוצרים מנתרן הידרוקסידי, אך לעומתם נפוצים פחות. הספוניפיקציה של שומנים עם KOH משמשת כדרך ההכנה של הסבונים האשלגניים. בזכות רכותם של סבונים אלו ומסיסותם הגבוה, סבוני אשלגן אינם דורשים הרבה מים כדי להיות נוזליים, ולכן מסוגלים להכיל יותר פקטורי ניקיון מאשר סבוני נתרן.
שימושים > אלקטרוליט

KOH נוזלי משמש כאלקטרוליט בסוללות אלקליין המבוססות על ניקל-קדמיום, ניקל-מימן, ומנגן דו-חמצני-אבץ. אשלגן הידרוקסידי מוליך חשמל טוב יותר ולכן מועדף על פני נתרן הידרוקסידי. בטויוטה פריוס לדוגמה, סוללת הניקל מתכת-הידריד עושה שימוש באשלגן הידרוקסידי ובנתרן הידרוקסידי. סוללות ניקל-ברזל משתמשות גם הן באלקטרוליט של אשלגן הידרוקסידי.
שימושים > תעשיית המזון

המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי כתב על השימוש בKOH כך: KOH משמש כמעבה אוכל, מווסת pH, ומייצב אוכל. KOH נחשב על ידי הFDA כבטוח לאכילה בתור מקור אוכל ישיר לבני אדם. מוכר במספר E כ-E525.
שימושים > שימושים נוספים

כמו נתרן הידרוקסידי, לאשלגן הידרוקסידי יש שימושים נוספים רבים, כאשר רוב מכריע שלהם מסתמך על היותו בסיס חזק ועל יכולתו לפרק מגוון רחב של חומרים. לדוגמה, בתהליך הקרוי "קרמציה כימית" או "רזומציה", אשלגן הידרוקסידי מזרז את פירוק והירקבות רקמות רכות ומשאיר מאחוריו עצמות בלבד ורקמות קשות אחרות. אנטמולוגים הרוצים לחקור את המבנה האנטומי של חרקים יכולים להשתמש בתמיסה מימית של 10% של KOH.
אשלגן הידרוקסידי שמיש ביותר בתרכובות המיועדות לניקוי וחיטוי משטחים וחומרים אך עליהם להיות עמידים בפני החלודה שKOH עלול ליצור.
KOH משמש בתהליך הייצור של שבבים מוליכים למחצה.
KOH משמש לרוב כמרכיב הפעיל הראשי בתכשירים להסרת עור יבש בתחום המניקור והאסתטיקה. מסיבה זו, שKOH פוגע בעור ועלול ליזור לעור בזקיקי שיערות, החומר משמש להסרה של פרווה מעורות. ראשית טובלים את העור בתמיסה מימית של KOH כדי להכין אותם לשלב הסרת הפרווה. אותו אפקט יכול לשמש להחלשת שיער אנושי בשביל גילוח.
מוצרי גילוח לעיתים מכילים KOH, וזאת משום שKOH הוא חומר היגרוסקופי. הKOH פוגע בעור סביב זקיקי השיער ולכן מרחיב אותם,דבר המאפשר (בזכות תכונת ההיגרוסקופיות) למים להימשך לתוך זקיקי השיער - דבר הגורם נזק נוסף לאותה השיערה. במצב הזה, גילוח השיערה יהיה קל הרבה יותר.
KOH משמש בנוסף לזיהוי מינים מסוימים של פטריות. ניתן לשים תמיסה מימית של KOH בריכוז של 3%-5% על הפטריה. לאחר מכן צבעה של הפטריה יכול להשתנות (אף שלא חייב).
בטיחות

אשלגן הידרוקסידי ותמיסותיו עלולים לגרום גירוי של העור ואף להזיק לעור ולרקמות.
ראו גם

נתרן הידרוקסידי
הערות שוליים

↑  A. Y. Platonov, A. V. Kurzin, and A. N. Evdokimov, Composition of Vapor and Liquid Phases in the Potassium Hydroxide + Methanol Reaction System at 25 °C, Journal of Solution Chemistry 39, 2010, עמ' 335–342
↑  PubChem, Potessium hydroxide
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559097205171  GND: 4163077-4  LCCN: sh2008005272 
אשלגן קרבונט הנוצר מתמיסה הידרוקסידית שנוזלת מסוללת אלקליין
בית הממשלה (פיג'י)

ערך זה עוסק בבית הממשלה באי פיג'י. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בית הממשלה (באנגלית: Government House) הממוקם בעיר סובה שבפיג'י הוא משכנו הרשמי של נשיא פיג'י.
המבנה הנוכחי נבנה בשנת 1928 כבית המגורים הרשמי של מושל פיג'י הקולוניאלי. המבנה נבנה על מנת להחליף את בית המושל הקודם שנשרף בשל מכת ברק בשנת 1921. המבנה בנוי בסגנון קולוניאלי טיפוסי.
לאחר שפיג'י קיבלה עצמאות בשנת 1970 והפכה לדמוקרטיה, בין השנים 1970 - 1987 שימש המבנה כמגורי המושל הכללי של פיג'י. בעקבות המהפכה הצבאית בשנת 1987, ביטול מוסד המלוכה במדינה, והפיכת המדינה לרפובליקה, הפך המבנה לבית הנשיא.
בניין המגירות

| --- | --- |

בניין המגירות
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 שימוש:  מגורים
 כתובת:  רחוב שמעוני 9, באר שבע
 מיקום:  באר שבע 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1966
 אדריכל:  משה לופנפלד, גיורא גמרמן 
 קואורדינטות:  31°15′15″N 34°47′44″E﻿ / ﻿31.254166666667°N 34.795638888889°E﻿ / 31.254166666667; 34.795638888889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) בניין המגירות(למפת באר שבע רגילה) בניין המגירות(למפת צפון הנגב רגילה) בניין המגירות(למפת צפון הנגב מוגדלת) בניין המגירות  he בניין המגירותhe בניין המגירותמפת  __ באר שבע (in English: Beersheba) [‌צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון (in English: Bnei Shimon Regional Council) ממזרח: __ עומר (יישוב) (in English: Omer, Israel), __ תל שבע (in English: Tel Sheva) מדרום: __ שגב שלום (in English: Shaqib al-Salam), __ מועצה אזורית מרחבים (in English: Merhavim Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בניין המגירות או בניין 14 הקומות, הוא בניין מגורים רב-קומות בלב שכונה ב' בעיר באר שבע, ברחוב שמעוני 9.
בשנות ה-70 עלה הבניין לכותרות כסמל לבנייה מודרנית בלב העיר המדברית. במשך עשרות שנים היה בניין המגורים הגבוה ביותר בבאר שבע. הבניין מוכר גם בזכות צורתו הבולטת שהקנתה לו כינויים שונים, כגון "מגדל הקוביות" ו"מגדל הטטריס". לעיתים מכונה בקצרה "הטטריס", על שום האסוציאציה שבין צורתו של הבניין לבין צורות המבנים שנוצרות במשחק מחשב בשם זה.
בנוסף, המבואה לבניין היא גרם מדרגות גבוה ברוחב של כחמישה עשר מטרים הבנוי מאבן שחורה, מה שתורם לעיצוב האדריכלי הנועז, יחסית לתקופה.
על המבנה

הבניין תוכנן על ידי האדריכלים משה לופנפלד וגיורא גמרמן ונבנה בשנת 1966. במקור יועד להיות אחד משלושה מבנים שייבנו במסגרת פרויקט נרחב יותר בשכונה, אולם בסוף נבנה כבניין בודד.
הבניין צוין לשבח, יחד עם מבנים אחרים בבאר שבע, במסגרת פרס ריינולדס שהוענק למתכנני באר שבע 1970, וכן פורסמה תמונתו בעיתון הניו יורק טיימס במסגרת כתבה על העיר באר שבע.
במגדל ארבע עשרה קומות ובו שתי מעליות. מעלית אחת עוצרת בקומות הבניין הזוגיות, והשנייה עוצרת בקומות האי-זוגיות.
כיום, מרבית דייריו הם סטודנטים, עקב מיקומו בלב אזור שנחשב "סטודנטיאלי", לב שכונה ב'. גובהו היחסי וצורתו הייחודית עושים אותו נקודת ציון בולטת בשכונה.
הערות שוליים

↑  חן ק., 19:32 – 19:45 – שתייה מס' 2 - ערב ויסקי וביולוגיה בטטריס אצל תדי ויוב, באתר "כוורת", ‏27 במאי 2013 (ארכיון)
↑  ערן טמיר, מגדל של מגירות, באתר ערסיטקטורה - מחשבות על בניינים סביבה וחברה, 21 בדצמבר 2007
1 2  ערן טמיר, מגדל וגמל (עוד על 'הארבע-עשרה קומות'), באתר ערסיטקטורה - מחשבות על בניינים סביבה וחברה, 20 במרץ 2010
בית משיח (שבועון)

.
| --- | --- |
שבועון עולמי להפצת בשורת הגאולה
 סוג:  שבועון
 מו"ל:  מרכז חב"ד העולמי לקבלת פני משיח
 בעלים:  מנחם מנדל הנדל
 עורך ראשי:  שלום יעקב חזן, אברהם רייניץ
 תאריכי הופעה:  1994–הווה (כ־30 שנה)
 שפה:  עברית ואנגלית
 מערכת:  קראון הייטס, ניו יורק; כפר חב"ד, ישראל
 תפוצה:  בישראל וברחבי העולם
 מדינה:  ארצות הברית
 beismoshiachmagazine.org
 
עמדה לחלוקת עיתוני בית משיח (תל אביב, 2005)
שער שבועון בית משיח גיליון 1000
בית משיח הוא שבועון של הזרם המשיחיסטי בחב"ד. משרדיו הם בניו יורק ובכפר חב"ד, תחת הכותרת "השבועון העולמי להפצת בשורת הגאולה" ומופץ בישראל ובעולם. שם העיתון נלקח משיחתו של הרבי מלובביץ', בה כתב שהמספר 770 – מספר בית מדרשו שבברוקלין – הוא בגימטריה בית משיח.
היסטוריה

העיתון משמש ככלי ביטוי לזרם המשיחיסטי בחב"ד המאמין שהרבי הוא המלך המשיח ויש לפרסם זאת, וחלק מהם אומר כי הוא לא נפטר ועדיין חי וקיים בגוף גשמי. השבועון נוסד לאחר פטירתו של הרבי בג' בתמוז תשנ"ד, כאשר העיתון הוותיק כפר חב"ד, חדל מהעיסוק במשיחיותו של הרבי ומהכיתוב "יחי אדוננו מורנו ורבינו מלך המשיח לעולם ועד" שהופיע בשער העיתון, וסירב לתת במה לדעות הזרם המשיחיסטי.
העיתון התחיל לצאת בסוף חודש אב תשנ"ד, תחילה הודפס העיתון כיומן מהמתרחש במרכז חב"ד העולמי – 770 בניו יורק, תחת הכותרת "מיומנו של תמים בבית חיינו" ('תמים'). במשך הזמן התרחב העיתון והחל לפרסם ראיונות, חשיפות היסטוריות, מאמרים, טורים בענייני השעה וחדשות. בתחילת דרכו היה העיתון מזכיר את קברו של הרבי מליובאוויטש וסיפורי מופת משם. אך בהמשך, במקביל להקצנת הפולמוס המשיחי בחב"ד, החל לנקוט בקו של התעלמות מוחלטת מהמקום.
העיתון יוצא בשתי מהדורות בשפה העברית והאנגלית.
העיתון בעברית מכיל ראיונות עם רבנים, שלוחים ואישי ציבור, כתבות, חשיפת אגרות ומסמכים של אדמו"רי חב"ד, טורים, סיפורים וחדשות. בין מדוריו הנוספים: דברי אדמו"רי חב"ד על הפרשה ועל תאריכים מיוחדים שחלים באותו שבוע. התוועדות חסידית, הגות וואך - מדורי הגות, טורים אישיים.
מדי שבוע מצורפים מוספים:
מוסף לנשים ונערות - "עטרת חיה".
מוסף ילדים "במחנה צבאות השם" המופק על ידי ארגון צבאות השם הרשמי של חב"ד בישראל.
מזמן לזמן מצורף לעיתון מוסף בשם "התמים" לבחורי ישיבות חב"ד (המוסף שאב את שמו ואת עיצובו מכתב העת התמים שיצא לאור בוורשה בשנים תרצ"ה-תרצ"ח). המוסף יצא לאור ברצף עד תשס"ד במתכונת דו חודשית, ומאז שנת תש"ע הוא יוצא לקראת תאריכים מיוחדים, אם כי לא בקביעות.