stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דובר (מקצוע)
הדובר > יחסי דובר-עיתונאי

עיתונאי מתייחס לדובר בכבוד ומשתדל לשמור איתו על קשרי עבודה תקינים, כי במקרים רבים הוא המפתח ליכולתו של העיתונאי לקבל מידע על הגוף. עם זאת, העיתונאי יודע כי לעיתים האינטרס של הדובר מנוגד לאינטרס שלו. העיתונאי מעוניין לחשוף ולפרסם, ואילו הדובר מנסה להסתיר דברים שאינם נוחים לגוף המיוצג. על כן גישתו של העיתונאי היא "כבדהו וחשדהו". בתקשורת המשודרת יש אסכולה הגורסת כי יש למעט בהעלאת דוברים לשידור ויש להעדיף ראיונות עם הממונים הישירים. אולם במקרים שבהם הדוברים רהוטים, זמינים ומחזיקים במידע מעודכן - תעדיף התקשורת האלקטרונית לראיין אותם.
הערות שוליים

↑  ראובן אלקלעי, מלון עברי-אנגלי שלם, הוצאת מסדה, 1990
↑  אתר "רב מילים", ‏2015
↑  דוגמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4175661-7
דאליין

| --- | --- |

פוטומונטז' של דאליין
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  ליאונינג
 ראש העיר:  שְׂיָה דֶזֶ'ן
 בירת התת-המחוז העירוני:  Xigang District 
 תאריך ייסוד:  המאה ה-19
 שטח:  13,742 קמ"ר
 גובה:  29 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בתת-המחוז העירוני:  7,450,785 (2020)
  ‑ במטרופולין:  5,736,383 (2020)
  ‑ צפיפות:  542.2 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  38°55′15″N 121°38′21″E﻿ / ﻿38.92083°N 121.63917°E﻿ / 38.92083; 121.63917
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.dl.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןדאליין(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןדאליין(למפת ליאונינג רגילה) שניאנג אנשאן ג'ינג'ואו צ'אויאנג טיילינג חולודאו יינגקואו דאנדונג פושון קוריאה הצפונית  ג'ילין מונגוליה הפנימית חביי מפרץ קוריאה  ים בוהאי דאליין(למפת ליאונינג מוגדלת) שניאנג אנשאן ג'ינג'ואו צ'אויאנג טיילינג חולודאו יינגקואו דאנדונג פושון קוריאה הצפונית  ג'ילין מונגוליה הפנימית חביי מפרץ קוריאה  ים בוהאי דאליין    מיקומה של דאליין במחוז ליאונינג tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דָאלְיֵין (בסינית מפושטת: 大连; בסינית מסורתית: 大連; בפין-יין: Dàlián; ‏האזנהקובץ:Da4Lian2.ogg‏Ⓘ‏; מילולית: "חיבור נהדר") היא תת-מחוז עירוני, עיר הנמל החשובה והעיר השנייה בגודלה במחוז ליאונינג שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית תת-המחוז העירוני מנתה כ-7.45 מיליון תושבים, מתוכם כ-5.736 מיליון בשטח האורבני. העיר מהווה מוקד חשוב של פיתוח תעשייתי בסין.
גאוגרפיה ואקלים

שטח תת-המחוז 13,742 קמ"ר והוא מכסה את חצי-האי ליאודונג (אנ'), מדרום לנהר ליאו (אנ'), כשהאזור האורבני שבו מתרכז בשני מרכזים בדרום חצי האי - העיר דאליין עצמה וכן לוּ'שׁוּנקוֹאוּ (שהייתה מוכרת בתקופה הקולוניאלית כפורט ארתור). תת-המחוז גובל מצפון בנציבויות יינגקואו (אנ'), אנשאן ודאנדונג (אנ'), ממזרח במפרץ קוריאה וממערב בים בוהאי. דאליין היא הדרומית ביותר מבין היחידות ברמת נציבות שמרכיבות את מחוז ליאונינג והיא מרוחקת כ-360 ק"מ מדרום-מערב לבירת המחוז שניאנג. אקלימה של העיר הוא יבשתי לח עם השפעה מונסונית. הקיץ חם ולח, עם טמפרטורת מקסימום ממוצעת של 27 מעלות צלזיוס ביולי, בהשפעת מונסונים, והחורף קר ויבש, עם טמפרטורת מינימום ממוצעת של 6°C- בינואר, בהשפעת אנטי-ציקלון סיבירי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 705.5 מילימטר.
חלוקה מנהלית

תת-המחוז העירוני דאליין מנהל שבע מועצות, נפה כפרית אחת ושתי נפות עירוניות:
מועצת ג'וֹנְגְשָׁאן (中山区/Zhōngshān Qū)
מועצת שִׂיגָאנְג (西岗区/Xīgăng Qū)
מועצת שָׁאחֶה-קוֹאוּ (沙河口区/Shāhékŏu Qū)
מועצת גָאנְגִ'ינְגְדְזְה (甘井子区/Gānjĭngzi Qū)
מועצת לוּ'שוּנְקוֹאוּ (旅顺口区/Lǚshùnkŏu Qū)
מועצת גִ'ינְג'וֹאוּ (金州区/Jīnzhōu Qū)
מועצת פּוּלָאנְדְיֵין (普兰店区/Pŭlándiàn Qū)
נפת צָ'אנְגְהָאי (长海县/Chánghăi Xiàn)
הנפה העירונית וָאפָֿאנְגְדְיֵין (瓦房店市/Wăfángdiàn Shì)
הנפה העירונית גְ'וָאנְגְחֶה (庄河市/Zhuānghé Shì)
היסטוריה

תחילתה של העיר היא במאה ה-19, כששושלת צ'ינג הקימה באזור רציפים וביצורים עם תותחים וכן מחנות כרייה בחוף הצפוני של מפרץ דאליין, והמקום הפך לעיירה קטנה מוקפת חומה. המקום נכבש בידי הבריטים ב-1858 והוקם בו פורט ארתור. הוא הוחזר לידי הסינים בשנות השמונים ונכבש בידי היפנים ב-1895 במלחמת סין–יפן הראשונה.
כוונתה של יפן לחכור את פורט ארתור וסביבותיה על בסיס הסכם שימונוסקי נחסמה בידי ההתערבות המשולשת (של צרפת, גרמניה ורוסיה), אך ב-1898 עלה בידי רוסיה לחכור את השטח משושלת צ'ינג ולהקים עיר מודרנית בשם דָאלְנִי (Дальний). העיר חוברה למסילת הרכבת הטרנס-סיבירית וזו הפכה להיות עיר הנמל העיקרית של רוסיה באסיה.
רוסיה השקיעה הון עתק בפיתוחן וביצורן של שתי הערים, אך אחרי מלחמת רוסיה–יפן (שדאלני היוותה את שדה הקרב העיקרי שלה), עברה דאלני ליפן בהסכם פורטסמות' ב-1905. לאחר הקמת מנצ'וקוו ב-1932 עבר השטח לידי מנצ'וקוו, ויפן המשיכה לחכור אותו מידי מנצ'וקוו. ב-1937 הרחיבה יפן את שתי הערים דַאיְרֵן (דאליין) הצפונית ורְיוֹג'וּן (לושון) בדרום והקימה בהן תשתית מודרנית.
לאחר כניעת יפן בתום מלחמת העולם השנייה, עברה העיר לידי הסובייטים, וזו נותרה בידיהם עד 1950. במהלך השנים האלו שיתפו הסינים והסובייטים פעולה בפיתוחה של העיר. ב-1950 מסרו הסובייטים את העיר לידי סין ללא תמורה, והחיילים האחרונים עזבו את העיר ב-1955.
בשנות ה-90 התמקד ראש העיר בּוֹ שִׂילָאי בשיפור איכות החיים בעיר תוך שהוא אוסר שימוש באופנועים, ובמקביל מקים גנים ופארקים במקומות מרכזיים. הוא אף שימר הרבה מן המורשת האדריכלית הרוסית והיפנית. עם זאת, מורשתו כוללת גם שחיתות ובזבוז משאבי ציבור בהקמת בניינים ראוותניים ופיתוח מיותר.
בשנת 2014 החל הבניית מרכז דאליין גרינלנד שהיה צריך להיות הבניין הגבוה בעיר. הבנייה טרם הסתיימה.
כלכלה

העיר נהנית מאז 1992 מגידול רצוף בתוצר המקומי הגולמי. בשנת 2008 רשם התמ"ג גידול של 16.5% ועמד על 385.8 מיליארד יואן (כ-55 מיליארד דולר אמריקני נכון לשנה זו), כשהתמ"ג לנפש עמד על 62,940 יואן (כ-9,200 דולר). על פי הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה במדינה, דורגה העיר במקום השמיני בסין מבחינת חוזקה.
התעשיות העיקריות של העיר הן ייצור מכונות, פטרוכימיה, זיקוק ואלקטרוניקה. שבע-עשרה חברות הממוקמות בעיר הן הגדולות במדינה בתחומים של בניית ספינות, ייצור מנועי בעירה פנימית וגימור מוצרי שמן. היא תופסת מקום חשוב גם בתחומים של עיבוד עץ ומתכת וכן הרכבה והפצה של רכיבים. תחום נוסף שמתפתח בעיר הוא תחום טכנולוגיית המידע, עם ייצוא תוכנה ליפן; תחום הפיננסים - 21 בנקים ומוסדות פיננסים הקימו סניפים או נציגויות בעיר; וכן תחומי שירותים שונים. אזור הפיתוח התעשייתי המיוחד שהוקם בעיר מושך השקעות זרות רבות, וחברות רבות מיפן, קוריאה, ארצות-הברית ואירופה מקימות בו מפעלים, בהן קנון, מיצובישי מוצרי חשמל, סאניו, טושיבה, פייזר ועוד.
בשנת 2011 נערכה בעיר צעדה של תושביה מחאת ה-PX נגד המשך פעילות של מפעל פטרוכימי בעיר.
ערים תאומות

פולין שצ'צ'ין, פולין
בריטניה גלאזגו, סקוטלנד, בריטניה
קנדה ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה
מקדוניה אוחריד, מקדוניה
גרמניה ברמן, גרמניה
גרמניה רוסטוק, מקלנבורג-מערב פומרניה, גרמניה
קוריאה הדרומית אינצ'ון, קוריאה הדרומית
ארצות הברית אוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית
ארצות הברית יוסטון, טקסס, ארצות הברית
ארצות הברית סולסברי, מרילנד, ארצות הברית
רוסיה ולדיווסטוק, רוסיה
אוסטרליה אדלייד, אוסטרליה
ארגנטינה באיה בלנקה, ארגנטינה
הרפובליקה של קונגו פואנט נואר, הרפובליקה של קונגו
יפן קיטקיושו, יפן
יפן מאזורו, יפן
צרפת לה האבר, צרפת
הערות שוליים

↑  China: Liáoníng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  כיכרות, ים וכדורגל | הרדיו הבינלאומי של סין (CRI), באתר www.cri.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564521705171  BnF: cb17015431x (data)  GND: 4274033-2  LCCN: n2002064362  MusicBrainz: a784dc4f-5736-47f8-a8f0-4fe8dec2a11d  NARA: 10044345  NKC: ge452116  SUDOC: 119411016  VIAF: 167944270   WorldCat (עם VIAF): 167944270 
תצלום לווין של דאליין
דן שיפטן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950 (בן 74 בערך) 
 ענף מדעי:  מדע המדינה, היסטוריה פוליטית, מזרחנות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת תל אביב  מכון טרומן 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת חיפה  המכללה לביטחון לאומי 
 
דן שיפטן (נולד ב-1950) הוא ראש המרכז לחקר הביטחון הלאומי באוניברסיטת חיפה, ומרצה בכיר במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה.
הוא לימד במכללה לביטחון לאומי של צבא ההגנה לישראל ובמכללה לפיקוד ומטה.
ביוגרפיה

שיפטן קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1970, אך לדבריו את כישוריו המקצועיים רכש בכוחות עצמו במכון שלח ובמכון טרומן. שיפטן שימש חוקר ומרצה באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית ובמכללה לביטחון לאומי. ייעץ לדרג הפוליטי והמקצועי הבכיר במשרד ראש הממשלה, במשרד הביטחון ובמשרד החוץ. בתחילת שנות ה-70 החל שיפטן ללמד במכון שילוח של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1978 צורף לוועדה המייעצת להסברה של משרד החוץ. בשנת 1980 עבר לאוניברסיטת חיפה. בהמשך שנות ה-80 עבר למכון טרומן של האוניברסיטה העברית.
עיקר עיסוקו הוא בהיסטוריה הפוליטית בת-זמננו של המזרח התיכון, תוך התמקדות ביחסי ישראל–ערב, במערכת היחסים הבין-ערבית ובמדיניות המעצמות באזור ויחסי הגומלין ביניהן.
מחקריו

בשנות ה-80 חקר שיפטן את יחסי ישראל, הפלסטינים ועבר הירדן, ובעקבות המחקר הוציא את ספרו, "האופציה הירדנית". שיפטן הדגיש את החשיבות של הבנת האופי הערבי בהבנת המזרח התיכון. הוא אמר:
צריך להבין תחילה איך הערבים מתייחסים זה לזה... כלל הוא בעולם הערבי: לא סופרים את המתים, כי לא אכפת להם. כולם שוחטים את כולם. אם אתה חלש, ישחטו אותך. ואם הם שוחטים זה את זה, איך אתם מצפים שיתייחסו לישראל?... במזרח התיכון אתה לא סומך אפילו על אמא שלך.
בספרו "כורח ההפרדה" (1999) הסביר מדוע על ישראל לסגת מרוב שטחי יהודה ושומרון, כשהיא שומרת לעצמה את הזכות לפעול צבאית כדי למנוע התפתחותו והתחזקותו של כוח צבאי פלסטיני שעלול לפגוע בישראל באופן משמעותי.
שיפטן חוזר על תפיסות אלו גם בשנים האחרונות, וביתר שאת לאחר מלחמת חרבות ברזל. לשיטתו, אין שום סיכוי ל"פתרון" הבעיה הפלסטינית ("פתרונות יש לתשבצים בלבד" הוא נוהג לומר), מהסיבה הפשוטה שמדובר בקווים מקבילים: התרבות היהודית-ציונית היא יצרנית, קונסטרוקטיבית, מוכנה לפשרה למען השגת יעדים מועדפים, והיא מבוססת על ערכים של לקיחת אחריות. היפוכו של דבר לגבי הלאומיות הפלסטינית שהיא כדבריו "חולה וברברית". בהמשך ישיר לתמונת עולם זו, נוהג שיפטן למתוח ביקורת חריפה מאוד על "הפרזיטיות" של המגזר החרדי בישראל, מזהיר מפני האפשרות שישראל היצרנית לא תוכל עוד לשאת על גבה את המגזר הזה, ומזכיר את סבו, יהודי שומר מצוות, שעל מצבתו הקפיד לכתוב שהוא מעולם לא נזקק לבריות.
שיפטן מרבה להופיע בשלל ערוצי שידור, בעברית ובאנגלית.
ספריו

שיפטן פרסם כמה ספרים על הסכסוך הישראלי-ערבי ובהם:
הפוליטיקה של הלאומיות הפלסטינית, אוניברסיטת חיפה
אופציה ירדנית: היישוב היהודי ומדינת ישראל אל מול המשטר ההאשמי והתנועה הלאומית הפלסטינית, יד טבנקין, 1986
התשה: האסטרטגיה המדינית של מצרים הנאצרית בעקבות מלחמת 1967, הוצאת מערכות, 1989
יחסי ירדן-אש"ף-בשלב חדש: בעקבות מלחמת לבנון 1982-1984, יד טבנקין, 1985
ישראל והפלסטינים והדרך לשלום, יד טבנקין, 1990
כורח ההפרדה: ישראל והישות הפלסטינית, אוניברסיטת חיפה, 1999
פלסטינים בישראל: מאבקו של המיעוט הערבי במדינה היהודית, הוצאת כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2011
היעדים הלאומיים של ישראל: פרספקטיבה כוללת , הוצאת המכון למחקרי ביטחון לאומי והמכללות הצבאיות, 2021
הערות שוליים

↑  בוגרי אוניברסיטה בפאקולטות למדעי החברה ולמדעי הרוח, מעריב, 29 ביוני 1970
1 2  מבט אישי אל האנשים העומדים בחזית המחקר הישראלי, באתר ynet
↑  שיעורי קיץ אוניברסיטאיים, מעריב, 17 באוגוסט 1972
עמוס חנוך, באוניברסיטאות אין מלמדים את הסכסוך הישראלי־ערבי, מעריב, 12 באפריל 1976
↑  תיקון, מעריב, 17 באפריל 1978
↑  הסיכויים להגשמת פירוש חדש לאיסלם המודרני - בכינוס באוניברסיטת חיפה, דבר, 12 במאי 1980
↑  אבינועם בר יוסף, מאבק נוסח גנדי בכיבוש הציוני, מעריב, 19 ביולי 1987
↑  האופציה הירדנית לא תביא פתרון, מעריב, 16 בפברואר 1988
↑  יעקב גורן, הקשר ההאשמי והאופציה הירדנית, מעריב, 3 באפריל 1987
↑  אנטון שמאס, השנה ליהודים 19880909, באתר כל העיר, 64
↑  האם נצליח לתקן את מערכת החינוך הערבית או הפלס׳? | קטע מעניין מתוך השיחה האחרונה עם ד״ר דן שיפטן, באתר יוטיוב, ‏16.12.2023
↑  פרופ' דן שיפטן: החרדים מסכנים את קיומו ועתידו של העם היהודי, באתר יוטיוב, ‏1.5.2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312326405171  BnF: cb14543741n (data)  ISNI: 0000 0000 7142 4389  LCCN: n88237580  SUDOC: 199721890  VIAF: 22380701   WorldCat (עם VIAF): 22380701
דובער אפשטיין

אין תמונה חופשית
דב בער (דובער) אפשטיין (? -  כ"ב בניסן תרצ"א, 1931) היה עסקן ופעיל ציבור ביישוב הישן בירושלים, גבאי ישיבת עץ חיים ובית היתומים דיסקין, ממקימי סניף אגודת ישראל בירושלים והיושב-ראש שלה.
תולדותיו

נולד בבוברויסק, בנו של הרב יחיאל מיכל אפשטיין, בעל "ערוך השולחן" ואחיו הגדול של הרב ברוך אפשטיין, בעל "תורה תמימה". נישא לפייגל, בת יוסף חבקין מהומל. לאחר נישואיו עבר לווילנה. מנישואיו הראשונים נולדו לו שלשה בנים ושתי בנות. לאחר פטירת אשתו נישא בשנית לחיה קרמר מווילנה, עיר מגוריו.
בשנת תרס"ב (1902) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים בשכונת זיכרון משה. נישא בשלישית לליפשה, בת קרוב משפחתו הרב אלכסנדר זיסקינד שחור, אבי משפחת שחור בארץ ישראל. לא היו לו ילדים מנישואין אלו.
בתקופת מגוריו בירושלים היה עסקן ופעיל ציבור מרכזי. היה מגבאי ישיבת עץ חיים. נמנה עם יוזמי הקמתם של כמה מוסדות לאברכים ולתלמידי חכמים בירושלים. כמו כן נמנה עם חברי מועצת "אגודת ביאליסטוק", שעסקה ברכישת קרקעות בארץ ישראל. במהלך השנים הצטרף להתארגנויות נוספות של קבוצות וארגונים שעסקו ביישוב הארץ.
לאחר פטירת אביו, בשנת תרס"ח (1908), הוצע לו למלא את מקומו ברבנות העיר נובהרדוק, אולם הוא סירב בנימוק שישיבת ארץ ישראל חביבה עליו יותר מן הרבנות. בשנת תר"ע (1910) נמנה עם רבני ירושלים שחתמו נגד היתר המכירה.
הרב אפשטיין נמנה עם מקימי סניף אגודת ישראל בירושלים בשנת 1913, עמד בראשו, ונבחר כנציגו לכנסייה הגדולה הראשונה שאמורה הייתה להיערך בגרמניה (ובוטלה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה). כיהן כיושב-ראש הסניף גם בשנות ה-20.
בשנות מלחמת העולם הראשונה נשא במספר תפקידים ציבוריים בארגונים שעסקו בסיוע ועזרה לתושבי ירושלים. בשנת תרע"ח (1918) נמנה עם חברי "ועד העיר האשכנזי" שהוקם אז, ובניסן של אותה שנה נבחר לעמוד בראשו. באותו פרק מונה ליו"ר הסניף הירושלמי של תנועת דגל ירושלים שהקים הראי"ה קוק, לצד הרב מנחם מרדכי פרנקל ששימש כמזכיר. נשיאי הסניף הירושלמי היו הרב יוסף חיים זוננפלד והרב יצחק ירוחם דיסקין.
מלבד תפקידו כגבאי בישיבת עץ חיים, שימש גם כגבאי וסגן נשיא של בית היתומים דיסקין. כמו כן היה מראשי הגמ"ח "שערי חסד". היה ממייסדי ה"חברה להתאכרות בני הישיבות" ומזכיר הכבוד שלה, כשבנשיאות החברה עמד הראי"ה קוק.
הרב אפשטיין נפטר ביום כ"ב בניסן תרצ"א (1931). בהלווייתו השתתפו מאות בני אדם, ביניהם הרב יעקב משה חרל"פ, הרב בן ציון ידלר ואחרים. נטמן בהר הזיתים.
הערות שוליים

↑  מענה ללשכת "עץ חיים"!, החרות, 3 בנובמבר 1911, עמ' 4; אוצר הספרים של הגאון ר"ח ברלין ז"ל, הארץ, 11 באוגוסט 1919; הרב ישעיהו וינוגרד, הקדמת הכרך הראשון של שערי זיו, ירושלים תש"ז, עמ' ד.
↑  לדוגמה: כנסי' של תורה, חבצלת, 3 במאי 1907; תחכמוני: אספת ההכנה, שם, 7 ביוני 1907.
↑  אגודת ישראל, מוריה, 5 בדצמבר 1913
↑  מנחם מנדל פרוש, בתוך החומות, ירושלים תש"ח, עמ' 208.
↑  בחרו ציר להכנסיה הגדולה, מוריה, 14 ביולי 1914; בחירת הציר לכנסית אגודת ישראל, מוריה, 21 ביולי 1914
↑  קבלת פנים לאורחים נכבדים, דואר היום, 28 בספטמבר 1921; באגדת ישראל, דואר היום, 24 בינואר 1922
↑  לדוגמה ראו: צבי שילוני, תמורות בהנהגה היהודית בירושלים בתקופת מלחמת-העולם הראשונה, קתדרה 35, אפריל 1985, עמ' 83 הע' 90.
↑  ראו לדוגמה: בנימין קלוגר, מן המקור, כרך ב, ירושלים תש"מ, עמ' 144.
↑  שלמה זלמן זוננפלד, האיש על החומה, כרך ג, ירושלים תשס"ו, עמ' 82.
↑  שמואל הכהן וינגרטן, 'הסתדרויות מקבילות לה"מזרחי"', בתוך: ספר המזרחי, הרב יהודה ליב הכהן פישמן (עורך), מוסד הרב קוק תש"ו, עמ' 113.
↑  מכתב למערכת, דואר היום, 4 באוגוסט 1922, עמ' 3; העברת בית היתומים דיסקין לבנינו החדש, שם, 4 באפריל 1927, עמ' 4.
↑  הרב ברוך אפשטין ז"ל, העם, 10 באפריל 1931 (צ"ל דוב בר, העם, 12 באפריל 1931); פטירת רב, דבר, 10 באפריל 1931; הרב דוב אפשטיין ז"ל, הארץ, 12 באפריל 1931
↑  כרטיס הקבר של דובער אפשטיין, באתר הר הזיתים
דוקומנטום

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 מיקום המטה:  ווטרלו, אונטריו, קנדה
 ענפי תעשייה:  ניהול תוכן
  
 documentum.opentext.com
 
דוקומנטום (באנגלית: Documentum) היא פלטפורמה לניהול תוכן ארגוני, הנקראת על שם חברת התוכנה שפיתחה אותה.
כיום, תחזוקת המערכת נעשית על ידי חברת OpenText.
מטה החברה ממוקם בווטרלו, אונטריו, קנדה.
היסטוריה

חברת דוקומנטום הוקמה ביוני 1990, על ידי הווארד שאו (Howard Shao) וג'ון ניוטון (John Newton). החברה הוקמה על מנת לסייע לארגונים לנהל מידע שאין לו מבנה נתונים רשמי - מסמכים, תמונות, שמע, וידאו.
תחילה, שיתפה דוקומנטום פעולה עם חברת זירוקס (Xerox) ויחד הן פיתחו מערכת לאחסון, וניהול ידע לחברת התעופה בואינג ולחברת התרופות סינטקס פיתחו תהליך אוטומטי שיסייע בתהליך הרכבת תרופות חדשות (NDA).
בשנת 1993, הציגה החברה את מערכת לניהול המסמכים האלקטרוניים שלה.
בתאריך 5 בפברואר 1996, הונפקה דוקומנטום בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת הסימון DCTM.
בשנת 2000, הציגה החברה את הפלטפורמה הראשונה שלה Documentum 4i.
בשנת 2002, הציגה החברה את Documentum 5 ומתגה אותה כפלטפורמה אחידה לניהול תוכן ארגוני (ECM), הפלטפורמה סיפקה יכולות משולבות של ניהול תהליכים עסקיים (BPM) וכן כלים לניהול תוכן בארגון מבוזר.
בחודש דצמבר 2003 הודיעה חברת EMC על רכישת חברת Documentum תמורת 1.7 מיליארד דולר.
בתאריך 23 בינואר 2017, הודיעה חברת OpenText על רכישת פלטפורמת Documentum מחברת EMC תמורת 1.62 מיליארד דולר.
מוצרים

למערכת דוקומנטום מספר רכיבים:
Documentum Server - שרת תוכן, מסד נתונים ומקום לאחסון קבצים.
Documentum Clients - ממשק משתמש בהתאמה אישית.
Documentum xCP - פלטפורמת לפיתוח אוטומציה של תהליכים עסקיים.
Webtop - ממשק מבוסס דפדפן המספק גישה לשירותי Documentum.
Documentum D2 - ממשק משתמש בהתאמה אישית המשפר את הפרודוקטיביות של ניהול התוכן.
My Documentum - שירות ניהול תוכן וגישה למידע בתוך מערכות הארגון.
הערות שוליים

↑  EMC offers $1.7 billion in stock for Documentum - Network World, web.archive.org, ‏18 במרץ 2009
↑  News and Press Releases (PR), OpenText (באנגלית)
דורה ברומברגר

| --- | --- |

אבן נגף לזכרה של דורה ברומברגר
 לידה:  16 ביוני 1881 ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  28 ביולי 1942 (בגיל 61) מאלי טרוסטינץ, אוסטלנד 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
דורה ברומברגר (בגרמנית: Dora Bromberger;‏ 16 ביוני 1881 – 28 ביולי 1942) הייתה אמנית יהודייה-גרמנייה שציירה ציורי נוף אקספרסיוניסטיים, בעיקר בצבעי מים ושמן. היא נרצחה במחנה ההשמדה מאלי טרוסטינץ.
ביוגרפיה

ברומברגר נולדה למשפחה של מוזיקאים בברמן שבגרמניה. היא למדה בבית ספר לאמנות החל ב-1912, תחילה בברמן, אחר כך במינכן, ובהמשך בפריז. יצירותיה הוצגו ברחבי העולם וכן במוזיאון לאמנות בברמן ובתערוכה "אמנות גרמנית עכשווית" (Deutscher Kunst der Gegenwart), שנערכה בשנת 1928 בנירנברג.
ברומברגר נולדה למשפחה יהודית, ובשנת 1888 התנצרה. עם עליית הנאצים לשלטון, היא הוטרדה ללא הרף בשל מורשתה הדתית. בזמן שאחיה היגר בהצלחה לקובה ב-1939, ברומברגר לא הצליחה לעזוב את גרמניה. הציירת אליזבת נולטניוס נותרה חברתה הקרובה, ותמכה בה במהלך תקופה זו, למרות חקירות והטרדות מצד הגסטפו.
בשנת 1941 היא גורשה למינסק ונשלחה למחנה ההשמדה מאלי טרוסטינץ, שם נרצחה בשנת 1942
הערות שוליים

↑  Schulz, Fritz Traugott; Ausstellung (1928). Katalog der Ausstellung deutscher Kunst der Gegenwart 1928 in Nürnberg in der Norishalle am Mariengraben, 12. April - 2. September 1928 (בגרמנית). Leipzig: Klinkhardt & Biermann. OCLC 933732304.
↑  "Revolt, They Said". www.andreageyer.info. Retrieved 2017-07-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121557626  ULAN: 500069165  VIAF: 15628907   WorldCat (עם VIAF): 15628907
דליה מרקס

| --- | --- |

 לידה:  1966 (בת 58 בערך) ירושלים 
 ענף מדעי:  ליטורגיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  היברו יוניון קולג' 
 תרומות עיקריות
 חקר תפילות ישראל בהתפתחותן ההיסטורית
 
כריכת ספרה "בזמן: מסעות בלוח השנה היהודי-ישראלי"
הרבה דליה מרקס (נולדה ב-1966) היא פרופסור לליטורגיה ומדרש בהיברו יוניון קולג' (ירושלים).
אודות

מרקס נולדה בירושלים בשנת 1966. מצד אמה היא דור עשירי למשפחה ספרדית המתגוררת בירושלים. אביה עלה כתינוק מגרמניה ערב מלחמת העולם השנייה. היא חיה בירושלים עם בן זוגה ושלושת ילדיהם.
למדה בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים, שירתה בצה"ל בגרעין נח"ל (גרעין קורא, מחזור פ"ג) לקיבוץ הרפורמי לוטן שבערבה. במשך שבע שנותיה בלוטן שימשה רכזת תרבות, אקונומית ורכזת קליטה, וכן עבדה ברפת ובאולפן לעברית. בשנת 1995 חזרה לירושלים, סיימה תואר ראשון בבלשנות ובלימודי מגדר באוניברסיטה העברית (1997) ותואר שני בספרות עברית, מדרש ואגדה מהאוניברסיטה העברית (2003). את התואר השלישי קיבלה מאותה אוניברסיטה (2005). עבודת הדוקטור שלה עסקה בטקס ההשכמה היהודי ובברכות השחר.
למדה בתוכנית הישראלית ללימודי רבנות בהיברו יוניון קולג' בירושלים ובסינסינטי, והוסמכה לרבנות בשנת 2002. במקביל להסמכתה קיבלה ממוסד זה תעודת מוסמך נוספת בלימודי יהדות (MAHL). משנת 2001 היא מלמדת במוסד זה בסינסינטי, ומאז 2003 בירושלים. בשנת 2012 מונתה לפרופסור חברה, ובשנת 2018 לפרופסור מן המניין בהיברו יוניון קולג'. בשנים 2007–2009 שימשה מרצה אורחת באוניברסיטת פוטסדם בגרמניה ובקולג' לרבנות ליברלית ע"ש אברהם גייגר בברלין.
מלמדת במסגרות נוספות המיועדות לציבור הרחב ועוסקת בדיאלוג בין דתי, בעיקר בארצות דוברות גרמנית.
בינואר 2019 קיבלה מינוי כמופקדת הקתדרה על שמו של הרב אהרן דוד פנקן, נשיא היברו יוניון קולג' שנהרג בתאונת מטוס.
מחקר וכתיבה תרבותית ודתית

תחומי מחקרה הם תפילות ישראל בהתפתחותן ההיסטורית, ובעיקר בעת החדשה; הפנומנולוגיה של התפילה; חקר התרבות; מדרש (קלאסי וחדש) וחקר טקסטים יהודיים קאנוניים בכלים של חקר המגדר. עוסקת בכתיבה אקדמית, מסאית, ליטורגית ופופולרית.
במרץ 2021 ראה אור הסידור הרפורמי הישראלי הרשמי "תפילת האדם" בעריכתה של מרקס יחד עם הרבה ד"ר אלונה ליסיצה.
ספרים

בעת אישן ואעירה: על תפילות בין יום ובין לילה, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות תש"ע.
פרשת המים: טבילה כהזדמנות לצמיחה, להיטהרות ולתיקון, מחברת ועורכת שותפה עם הרבות תמר דבדבני, מיה ליבוביץ ואלונה ליסיצה, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"א.
Tractates Tamid, Middot and Qinnim: A Feminist Commentary, Tübingen: Mohr Siebeck, 2013
בזמן: מסעות בלוח השנה היהודי-ישראלי, ידיעות ספרים, 2018
ספרים בעריכתה

סידור "החוויה שבלב", סידור הנוער של התנועה ליהדות מתקדמת, ירושלים: תש"ס, מהדורה שנייה, ירושלים תשס"א.
הגדה לזמן הזה: ההגדה לפסח של היהדות המתקדמת (רפורמית) בישראל, ירושלים: מועצת הרבנים המתקדמים בישראל (מר"ם), עורכת שותפה בשיתוף עם הרב יהורם מזור והרב פרופ' יהוידע עמיר, תשס"ט.
אביגדור שנאן, אלפי שנאן: מבחר מאמרים ותגובות תלמידים, עורכת שותפה עם גילה וכמן, תל אביב: ידיעות ספרים, תשע"ה.
סידור תפילת האדם, סידור התפילה של מועצת הרבנות הרפורמית בישראל (מר"ם) ושל קהילות התנועה הרפורמית, עריכה משותפת עם הרבה דר' אלונה ליסיצה, תל אביב: זמורה-ביתן-מודן, 2021.
פרסומים נוספים > בעברית

"עיונים במשמעותן של ברכות השחר מגניזת קהיר – מאמר המשך", גנזי קדם, ד, (תשס"ח), עמ' 9–34
"מיתוס ישן בשירות ההווה: יציאת רבן יוחנן בן זכאי מירושלים והקמת יבנה", אקדמות, כד (תש"ע), עמ' 156–176
"רבן יוחנן בן זכאי והקמת יבנה: ניתוח והערכת הסיפור בראי הזמן", מועד, כא (תשע"ד), עמ' 56–85.
"תפילת הקדיש – מעמק הריין לעמק יזרעאל: תפילת האבלים בתנועה הקיבוצית", אורי ארליך (עורך), התפילה בישראל: היבטים חדשים, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע, תשע"ו, 314-291
"שפתיהם דובבות: שימוש בחומרים ליטורגיים מגניזת קהיר בתפילות ימינו”, גנזי קדם, יג (תשע"ז), 74-39
"קבלת השבת בקיבוצים: רליגיוזיות חילונית", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי (תשע"ח), עמ' 93–134
"נשים ברבנות: תיעוד ותעודה", מבוא לספר "מדרש רבה: מהפכת הרבנות הרפורמית הנשית בישראל" (עריכה: מאיה ליבוביץ' ויהוידע עמיר), ירושלים: כרמל, 2023, עמ' 21-55
"התפילה בהגותו של אליעזר שביד", י' עמיר וי' טרנר (עורכים), עיוני תפילה: התחדשות החיים היהודיים במשנתו של אליעזר שביד, א, כרמל 2020, 112-95
"הפסקת הריון ביהדות: הלכה, מאבק וטקס", קריאות ישראליות, ינואר 2023, 28-23
"'שאעניק חיים לפרי בטני הרך': תחינות, תפילות ושירים ליולדת", אורנה פילץ (עורכת), בראשית ילדה: מחזירות את הלידה למרכז, פרדס 2021, 89-75