stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנה הנה
יצירה

השיר נכתב בשנת 1975 בהזמנת גלי צה"ל, לאחר שמנור וכספי זכו בתואר פזמונאי ומלחין השנה. באותן שנים הרבו מנור וכספי לעבוד יחד, מנור בכתיבה וכספי בהלחנה.
הלחן נכתב לפני המילים של השיר. לימים סיפר מתי כספי כיצד בא אל אהוד מנור עם המנגינה ועם התחלה ראשונית של מילות השיר, העוקבות אחר המהלך המלודי של הלחן:
...באתי לאהוד ואמרתי לו ״זו המנגינה, אבל אני יודע שזה צריך להתחיל ב-'הנה הנה הנה, מנגינה שמתחילה נמוך', ואחר כך 'הנה היא עולה עולה' (בהתאם ללחן).״ והוא השתמש בזה וכתב את כל המילים למנגינה הזו.
בספרו "אין לי ארץ אחרת" סיפר מנור על יצירת השיר: "כתבנו את השיר יחד, מילים ומנגינה בחדר אחד... ההתעניינות שלי באקורדים מסוימים שמתי השמיע בגיטרה הכתיבה בעצם את נושא השיר: היחסים שבין השיר למחבריו".
בשיר נעשה שימוש בטכניקת ציור מילים.
הערות שוליים

↑  מתי כספי - האלבום השני (הפעמון) (1976 NMC) באתר האינטרנט הרשמי של מתי כספי
↑  הובא אצל ציפי פליישר, מתי כספי - הקסם והחידה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013, עמוד 22
↑  כך למשל, התיבה "אבל רוצה לגדול ללה במול", מלווית באקורד לה במול, וכמו כן, "והנה היא עולה עולה" מעפילה לתווים גבוהים בהדרגה.
הצבעים הלאומיים של גרמניה

חבל שחור-אדום-צהוב בבניין הבונדסטאג בברלין
הצבעים הלאומיים של גרמניה (בגרמנית: Die Nationalfarben Deutschlands) הם שחור, אדום וזהב. הם שימשו כצבעי הדגל של רפובליקת ויימאר, גרמניה המערבית, גרמניה המזרחית וכיום משמשים כצבעי דגל גרמניה המאוחדת. הקבינט הגרמני הפדרלי פרסם בשם ממשלת גרמניה ב-2 ביוני 1999 את העיצוב הרשמי המפרט את הצבעים המדויקים לדגל הגרמני:
| תבנית | שחור | שחור | אדום | אדום | זהב | זהב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RAL |  | 9005 שחור |  | 3020 אדום |  | 1021 צהוב קדמיום |
| HKS |  | 0, 0, 0 |  | 5.0PB 3.0/12 |  | 6.0R 4.5/14 |
| CMYK |  | 0.0.0.100 |  | 0.100.100.0 |  | 0.12.100.5 |
| פנטון |  | Black |  | 485 |  | 7405* |
| HTML |  | #000000 |  | #FF0000 |  | #FFCC00 |
היסטוריה

מקור צבעי השחור-אדום-זהב שאוב מצבעי המדים של הליצו פרייקורפס, כוח מתנדבים פרוסי אשר הוקם ולחם במלחמות הנפוליאוניות. כוח מתנדבים זה, שעל חייליו היה לדאוג לעצמם לציוד ולביגוד, לבש מדים שחורים השזורים בעיטורי דרגה אדומים ובכפתורי פליז זהובים. הצבע השחור נבחר משיקולים פרקטיים שכן שחור היה הצבע היחידי בו ניתן היה לצבוע את בגדי האזרחים בצורה אחידה וללא כל גוון שונה. עם הקמת רפובליקת ויימאר ב-1918 אומץ הטריקולור האופקי שחור-אדום-זהב במקום דגל הקיסרות הגרמנית, טריקולור אופקי שחור-לבן-אדום, כמחווה לליצו פרייקורפס ולרעיונות הרפובליקניים והדמוקרטיים שבהם האמינו המתנדבים. לאחר פירוק הרפובליקה ב-1933 עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון, שונה הדגל לדגל גרמניה הנאצית, ודגל רפובליקת ויימאר בוזה. הנאצים כינו את סכמת הצבעים הזאת בשורת כינויי גנאי כגון "שחור-אדום-חרדל" או "שחור-אדום-צואה". לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה ופירוקה, אימצו הן גרמניה המערבית והן גרמניה המזרחית את הטריקולור של רפובליקת ויימאר כדגלן, אם כי גרמניה המזרחית הטעינה אותו בסמלה. עם איחוד גרמניה מחדש ב-1990 הוכרז דגל גרמניה כטריקולור שחור-אדום-זהב, דגל המשמש אותה עד היום.
שימושים > שימושים מדיניים

הצבעים הלאומיים של גרמניה משמשים, כאמור, כצבעים בדגל גרמניה, בסמל גרמניה, דגל הצי הגרמני ודגל השירות הפדרלי, אך גם מופיעים, עם מטען, בדגלן של שלוש ממדינות גרמניה: סקסוניה התחתונה, חבל הסאר וריינלנד-פפאלץ. כמו כן, הטריקולור מופיע בסמל מפלגת הימין הרדיקלי הגרמנית "הרפובליקנים" (Die Republikaner).
שימושים > בספורט

הצבעים הלאומיים של גרמניה כמעט ולא משמשים בספורט: מדי הנבחרת הם בדרך כלל בצבע לבן או שחור עם עיטורים אדומים, והזהב לא מופיע בהם כלל. עם זאת, מדי נבחרת הכדורסל הם אדומים עם עיטורים זהובים ושחורים. עוד מקומות בהם מופיע הטריקולור בשלמותו הם בתחתית סמל נבחרת גרמניה בכדורגל, הליגה השלישית ופדרציית הכדורגל הגרמנית.
הצבעים הלאומיים של הממלכה המאוחדת

הצבעים הלאומיים של הממלכה המאוחדת (באנגלית: The National colours of the United Kingdom) הם אדום, לבן וכחול. הם משמשים כצבעי דגל הממלכה המאוחדת. הם נובעים מדגלי הממלכות המרכיבות את בריטניה: אדום ולבן מדגל אנגליה, וכחול ולבן מדגל סקוטלנד, היוצרים ביחד את דגל הממלכה. עם זאת, לכל אומת בית יש את הצבע המייצג אותה: לבן (אנגליה), כחול (סקוטלנד), אדום (ויילס) וירוק (צפון אירלנד).
הגדרתם המדויקת של הצבעים הלאומיים של הממלכה המאוחדת הם:
| תבנית | כחול | כחול | אדום | אדום | לבן | לבן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פנטון |  | 280 C |  | 186 C |  | Safe |
| CMYK |  | 100.72.18.5 |  | 0.91.76.6 |  | 0.0.0.0 |
| HTML |  | #00247D |  | #CF142B |  | #FFFFFF |
| RGB |  | 0-0-102 |  | 204-0-0 |  | 255-255-255 |
היסטוריה

במאות ה-19 וה-20, שטחי האימפריה הבריטית סומנו בדרך כלל באדום, וכוחות הצבא הבריטי לבשו את המעילים האדומים המפורסמים (כיום מסורת שנשתמרה בעיקר במדי שומרי המלכה), כך שלמעשה מהבחינה הצבאית הצבע הלאומי של בריטניה הוא אדום, שמזוהה עם הממלכה הראשית שלה - אנגליה. איחוד האי הבריטי תחת שלטון אנגליה הוא זה שגרם ללבן ולכחול להשתלב בצבעי הלאומיים.
שימושים > שימושים מדיניים

הצבעים הלאומיים של הממלכה המאוחדת משמשים, כאמור, כצבעי דגל הממלכה המאוחדת, וכצבעי הנס הלבן, הנס הכחול והנס האדום. כמו כן, הם מופיעים ברונדל חיל האוויר המלכותי ובסמל המפלגה השמרנית.
שימושים > בספורט

ברוב ענפי הספורט הקבוצתי הבינלאומי המדינות השונות בבריטניה מיוצגות על ידי נבחרות נפרדות. כשבריטניה מתחרה כנבחרת אחת (כמו במשחקים האולימפיים או נבחרת  הכדורסל), הצבעים המשמשים לנבחרת הם אדום, לבן וכחול, כאשר הכחול הוא לרוב כחול כהה.
שימושים > תחבורה

הצבעים הלאומיים של הממלכה המאוחדת משמשים רבות בתחבורה: בסמל הרכבת התחתית של לונדון (האנדרגראונד), והרכבות בה צבועות באדום-לבן-כחול. כמו כן, הם מופיעים בסמל ובמטוסי חברת התעופה הלאומית של בריטניה, בריטיש איירווייז.
התכוונות (פילוסופיה)

התכוונות, כוונתיות, רצוניות או אינטנציונאליות - מושג פילוסופי הבא להבחין בין החומרי לבין הרעיוני או רוחני כתופעות רגשיות או שכלתניות של המוח. לחומר ולמושגים פיזיים במציאות, אין צורך ב'התכוונות', והם קיימים "כשלעצמם". בעוד שלמושגים אחרים - רעיוניים או שכליים, יש בהכרח ייחוס והתכוונות למשהו שמחוץ להם.
בפסיכולוגיה ההתכוונות מובדלת מתהליכים אחרים בכך שנדרשת פעולה כלשהי של רצון מודע ליצירתם.
לכוונה יכולה להיות גם משמעות ערכית. לדוגמה, בניגוד לשוגג, זדון הוא תיאור המתייחס לכוונה רעה בביצוע מעשה.
התפתחות המושג והגדרותיו

המושג הפילוסופי התכוונות או אינטנציונאליות, מופיע בפילוסופיה האריסטוטלית והימי-ביניימית, אך את משמעותו המודרנית העניק לו ההוגה פרנץ ברנטנו:
כל מושג מחשבתי מאופיין על ידי מה שהפילוסופים של ימי הביניים קראו: אי קיומו המכוון (או המושכל) של חפץ. לכך אפשר לקרוא, במידה רבה של דיוק, יחוס לתוכן - התכוונות כלפי חפץ כלשהו. (אין זה זהה למושג "אובייקטיביות חסינה" או "דעה חסרת פניות"). כל מושג מחשבתי כולל בתוכו חפץ, אם כי לא כל מושג מתקשר לחפץ באותו אופן. בייצוג, משהו מוצג, בשיפוט - משהו מוצדק או נדחה. באהבה - נאהב, בשנאה - נשנא, בתשוקה - נחשק... וכה הלאה. התכוונות קיומית פנימית זו היא מאפיין בלעדי לתופעות מחשבתיות. אין תופעה פיזית אשר לה תכונה דומה. ניתן אם כן להגדיר תופעה מחשבתית, כתופעות אשר להן התכוונות לחפץ בתוכם. 

- פרנץ ברנטנדו, פסיכולוגיה מעמדה נסיונית, הוצאה מחודשת, לונדון 2005, ספרי רוטלדז, לונדון (עמ' 88-89)
לשיטתו של ברנטנו, בעוד שהתופעות החומריות אינן זקוקות ליבוא מושא החיצוני להן, על מנת להיפעל, והן קיימות כשלעצמן (דוגמת ה"רעד"), הרי שהיפעלותן של התופעות הנפשיות מתאפשרת רק באשר לתחוּלָתָן התודעתית על מושא אובייקטיבי, החיצוני להן (דוגמת התבניות "מחשבה", "תקווה").
התכונה ההתכוונותית (Intentional Property), היא סגולה טכנית מהותית בטבע התודעה, בעטיה מוּשׂאת התודעה להיפעלות אך ורק באמצעות זיקה לאובייקט-מה.
ה"התכוונות"-היִיחוּס למושא, כמחוללו ותשתיתו של האקט המנטלי, מאפיינת ומייחדת את "התופעות הנפשיות", ובאמצעותה, הן נבדלות מ"התופעות החומריות-פיזיות".
המושא, הוא עצם קיומן ומהות הווייתן של התופעות בעלות התכונה ההתכוונותית, וקיומו/אי-קיומו, אף הוא התכוונותי, בלתי תלוי בקיומו הממשי-חומרי של המושא ואינו מתחייב ממנו.
כך לדוגמה, ה"תנועה" המיוחסת למהות החוויה האסתטית המוזיקלית, אינה תכונה של הַתָּקָה-ממשית, כי אם "תכונה התכוונותית", המתארעת עם התמזגותה של מערכת צלילים נבדלים, בתודעה התופסת אותם כמחרוזת-צלילים, הניעה בין הצלילים השונים נחווית כ"מוזיקה".
ככל מושא בעל קיום התכוונותי, גם קיומם של הצלילים כתנועה מוזיקלית, תלוי בהיותם בתודעה.
דניאל דנט מסכם ומסווג את שיטות השונות בתחום זה, רובם ככולם מקבלים את הטענה שזוהי ההגדרה המתומצתת ביותר, ואי אפשר לצמצמה יותר. העמדות הבאות מתקבלות על פי סיכום זה:
אכן, המדע אינו יכול להסביר את נושא הרגשות והתחושות האישיות.
חמרנות סילוקית (אלימיניטיביות) הגורסת שאין בעצם רגשות ותחושות, או שאלו לא מוגדרים נכונה, כתוצאה משגיאות סובייקטיביות בתיאורן.
ריאליזם אפיסטמולוגי (מציאות ההכרה) - דעה בתורת ההכרה, הסוברת שכל ידיעה או תחושה קיימת במציאות, בנפרד מהמוח ההוגה אותו.
דו ערכיות קווינית -
הצמדות ל'עקרון הנורמטיבי' - תוך הנחת הראציונליות של הנאמר על ידי כל הצדדים.
הצמדות ל'עקרון הנורמטיבי' - תוך "עקרון החסד", הקובע שיש לנסות ולהבין כל דבר שנאמר כמציאותי ואמיתי, ככל שניתן.
הצמדות ל'עקרון ההיטל' - שיטה פוסט מודרנית, הגורסת שהגדרות, והגדרות להגדרות, צריכות לבוא ממקורות חדשים ובכיווני חשיבה חדשים.
התכוונות ביהדות

ביהדות, כוונה היא מחשבה פנימית של האדם, המניעה אותו לבצע פעולות או מעשים מסוימים. ביהדות מיוחסת חשיבות רבה לכוונתו של אדם לפני ובמהלכן של תפילות, במהלך קיום מצוות, ואף לפני ביצוע מעשים שליליים.
ראו גם

נואוס
הערות שוליים

↑  כַּוָּנָתִיּוּת במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  By Bargh, John A. Kazdin, Alan E. (Ed), (2000). Encyclopedia of psychology, Vol. 1., (pp. 347-348). Washington, DC, US: American Psychological Association; New York, NY, US: Oxford University Press, xiv, 495 pp.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX535583
הנסיך הקטן (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  מדע בדיוני, children's television program 
 מדבבים בעברית:  לירון לב, יהונתן מגון, גילן שחף, מאיה בר שלום, יורם יוספסברג, סער בדישי, רונה בקרמן, אביתר אדיר, יובל סגל, שרון שחל, אורלי קטן, אלי לולאי, גדי לוי, גיא רושיניאק, מיכאל עינב, עומר שטיינברג, קובי ליקורמן, טליה ברקאי, עדי ביטי, דניאל מגון, מייה קדוש
 ארץ מקור:  צרפת 
 שפות:  צרפתית 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  78 
 הפקה
 הפצה:  Sony Pictures Television Kids, PGS Entertainment 
 מוזיקה:  פרדריק טלגורן 
 אורך פרק:  25 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  France 3 
 תקופת שידור מקורית:  24 בדצמבר 2010 – 2017 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הנסיך הקטן (באנגלית: The Little Prince) היא סדרת טלוויזיה מונפשת לילדים, אשר מבוססת על ספר בעל אותו שם מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הילדים בדיבוב לעברית שהופק באולפני "דאבי דאב" החל משנת 2012 עד שנת 2017.
מדבבים

לירון לב: הנסיך הקטן [2012-2013]
יהונתן מגון: הנסיך הקטן [2015-2017]
גילן שחף: שועל
מאיה בר שלום: שושנה / דמויות שונות
יורם יוספסברג: נחש / דמויות שונות
סער בדישי: דמויות שונות
רונה בקרמן: דמויות שונות
אביתר אדיר: דמויות שונות [2012-2013]
יובל סגל: דמויות שונות [2012-2013]
שרון שחל: דמויות שונות [2012-2013]
הרגימנט האנגליאני המלכותי

| --- | --- |

סמל הרגימנט
 Stabilis יציב
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי צבא יבשה
 סוג:  חיל רגלים קל
 בסיס האם:  ברי סנט אדמונד, סאפוק, בריטניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1964 – הווה (60 שנה)
 מלחמות:  מלחמת המפרץ מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  3 גדודים
 ציוד עיקרי:  רוס"ר SA80
 פיקוד
 יחידת אם:  דיוויזיית המלכה
 מפקדים:  הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר
הרגימנט האנגליאני המלכותי (באנגלית: Royal Anglian Regiment או בר"ת: R ANGLIAN) הוא רגימנט חיל רגלים קל בצבא הבריטי.
הרגימנט הוקם ב-1 בספטמבר 1964 בתור 'רגימנט גדול' שכלל פירוק וסיפוח ארבעת רגימנטים מחטיבת מזרח אנגליה בצבא הבריטי; 'הרגימנט המזרח אנגליאני הראשון (נורת'ק וסאפוק המלכותי)', 'הרגימנט המזרח אנגליאני השני (לינקולינשייר ונורת'המפטון המלכותי של דוקסית גלוסטר)', 'הרגימנט המזרח אנגליאני השלישי (הרגלים ה-16/ה-44)' ו-'רגימנט לסטרשייר המלכותי'. הרגימנט הצטמצם לאורך השנים משבעה גדודים בהקמתו וכיום כולל שני גדודים סדירים וגדוד מילואים אחד. בסיס האם של הרגימנט בברי סנט אדמונד בסאפוק, כאשר לשני הגדודים הסדירים (הראשון והשני) בסיסי אם בלונדון ומרכז אנגליה, כמו כן שניהם משרתים ברוטציה כחלק מחיל המצב הבריטי בקפריסין.
הרגימנט מזוהה עם האזור הגאוגרפי של מזרח אנגליה וממשיך לגייס מאזורי הגיוס של הרגימנטים ההיסטוריים שהרכיבו אותו, בהם מחוזות אסקס, נורפוק, סאפוק, בדפורדשייר, קיימברידג'שייר, לינקולנשייר, הרטפורדשייר, נורת'האמפטונשייר, לסטרשייר וראטלנד. מבין הרגימנטים הרגליים הסדירים (לא משמר) הקיימים כיום בצבא הבריטי, הרגימנט האנגליאני נחשב לוותיק ביותר והיה לראשון מגל הרגימנטים החדשים שנוסדו על בסיס רגימנטים היסטוריים החל משנות ה-60.
מבנה הרגימנט

הרגימנט כולל שלושה גדודים, הנמצאים שלושתם תחת פיקוד חטיבת חיל הרגלים השביעית והפיקוד המזרחי, כמו כן הרגימנט נמנה תחת הפיקוד הטקסי של דיוויזיית המלכה.
הגדוד הראשון: גדוד חיל רגלים קל (עתיד לעבור לפיקוד חטיבת הסיוע הביטחוני ה-11 ב-2023)
הגדוד השני: גדוד חיל רגלים קל.
הגדוד השלישי: גדוד מילואים חיל רגלים קל.
היסטוריה > הרגימנט המזרח אנגליאני הראשון (נורת'ק וסאפוק המלכותי)

'הרגימנט המזרח אנגליאני הראשון' (באנגלית: 1st East Anglian Regiment) נוסד באוגוסט 1959 על ידי איחוד שני רגימנטים: רגימנט סאפוק ורגימנט נורפוק המלכותי.
רגימנט סאפוק (באנגלית: Suffolk Regiment) הוקם ב-1685 בתור 'רגימנט הרגלים של דוכס נורפוק', ב-1751 הוא קיבל את המספר 12 וב-1782 קיבל שיוך גאוגרפי וכונה 'רגימנט הרגלים ה-12 (מזרח סאפוק)', ברפורמות של 1881 קיבל את שמו הסופי 'רגימנט סאפוק'. לאורך שנות קיומו השתתף הרגימנט במערכות שונות סביב העולם, כולל המצור על גיברלטר (1779), המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, ומלחמת הבורים. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתו גדודי הרגימנט באופן נרחב בחזית המערבית ובמזרח התיכון כולל המערכה על ארץ ישראל. במהלך מלחמת העולם השנייה שירתו גדודי הרגימנט במערב אירופה ובקרבות המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.
רגימנט נורפוק המלכותי (באנגלית: Royal Norfolk Regiment) נוסד ב-1685 בתור 'רגימנט הרגלים של הנרי קורנוול' (על שם מפקדו), בדומה לרגימנט סאפוק הוא קיבל ב-1751 מספר ובהמשך גם שיוך גאוגרפי ונקרא 'רגימנט הרגלים התשיעי (מזרח נורפוק)', ב-1881 אוחד עם עוד כמה יחידות מיליציה מקומיות לכדי 'רגימנט נורפוק'. היסטוריית השירות של רגימנט נורפוק דומה לרגימנט סאפוק, עם שירות בחזית המערבית והמזרח התיכון במלחמת העולם הראשונה ושירות במזרח הרחוק ואירופה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1935 קיבל הרגימנט את התואר "מלכותי" מידי המלך ג'ורג' החמישי.
היסטוריה > הרגימנט המזרח אנגליאני השני (לינקולנשייר ונורת'המפטון המלכותי של דוכסית גלוסטר)

'הרגימנט המזרח אנגליאני השני' (באנגלית: '2nd East Anglian Regiment') נוסד ביוני 1960 על בסיס שני הרגימנטים 'רגימנט לינקולנשייר המלכותי' ו'רגימנט נורת'המפטונשייר', שבעצמו התבסס על שני הרגימנטים 'רגימנט הרגלים ה-48 (נורת'המפטונשייר)' ו'רגימנט הרגלים ה-58 (רטלנדשייר)'. עם הקמת הרגימנט המזרח אנגליאני השני ניתנה לו השייכות של אליס דוכסית גלוסטר, שייכות זו לא המשיכה לרגימנט האנגליאני המלכותי היורש.
רגימנט לינקולנשייר המלכותי (באנגלית: Royal Lincolnshire Regiment) הוקם ב-1685 בתור 'רגימנט הרגלים של רוזן באת', במשך השנים התגלגל שמו לכדי 'רגימנט הרגלים ה-10 (צפון לינקולן)', ב-1881 שונה שמו לרגימנט לינקולנשייר ולאחר מלחמת העולם הראשונה קיבל את התואר "מלכותי".
רגימנט נורת'המפטונשייר (באנגלית: Northamptonshire Regiment) הוקם ב-1881 על ידי איחוד רגימנט הרגלים ה-48 וה-58 בנוסף לגדוד מיליציה מקומי. מאז הקמתו שירת הרגימנט בהודו ודרום-אפריקה, במהלך מלחמת העולם הראשונה גדודי הרגימנט לקחו חלק בלחימה בחזית המערבית כמו גם במערכה על סיני וארץ ישראל. בתחילת מלחמת העולם השנייה הרגימנט שירת במערב אירופה במערכה על ארצות השפלה ובהמשך המלחמה שירת בדרום מזרח אסיה, צפון אפריקה והמערכה באיטליה. שני הרגימנטים ההיסטוריים שהרכיבו את רגימנט נורת'המפטונשייר (ה-48 וה-58) נוסדו שניהם באמצע המאה ה-18:
רגימנט הרגלים ה-48 (נורת'המפטונשייר) נוסד ב-1741 ולקח חלק במערכות השונות בקריבים וצפון אמריקה במהלך המאה ה-18 ולאחר מכן השתתף בקרבות המלחמות הנפוליאוניות כולל המערכה בחצי האי האיברי ובין היתר ב-1856 לקח חלק במלחמת קרים.
רגימנט הרגלים ה-58 (רטלנדשייר) נוסד ב-1755 לקח חלק אף הוא במערכות בקריבים וצפון אמריקה לאורך המאה ה-18 ולאחר מכן נשלח לגיברלטר בשנות ה-80 של המאה ה-18. במהלך המלחמות הנפוליאוניות שירת הרגימנט בצפון אפריקה וסוריה ולאחר מכן בחצי האי האיברי במערכות כנגד צבאותיו של נפוליאון בונפרטה. לאורך רוב המאה ה-19 שירת הרגימנט בדרום מזרח אסיה בסרי לנקה, ניו זילנד ואוסטרליה, ובשנותיו האחרונות הוצב בדרום אפריקה והשתתף במלחמת הזולו ומלחמת הבורים הראשונה עד שפורק ב-1881.
היסטוריה > הרגימנט המזרח אנגליאני השלישי (הרגלים ה-16/ה-44)

'הרגימנט המזרח אנגליאני השלישי' (באנגלית: '3rd East Anglian Regiment') נוסד ביוני 1958 על בסיס שני הרגימנטים 'רגימנט בדפורדשייר והרטפורדשייר' ו'רגימנט אסקס', שבעצמו התבסס על שני הרגימנטים ההיסטוריים של מחוז אסקס 'רגימנט הרגלים ה-44 (מזרח אסקס)' ו'רגימנט הרגלים ה-56 (מערב אסקס)'.
רגימנט בדפורדשייר והרטפורדשייר (באנגלית: Bedfordshire and Hertfordshire Regiment) נוסד ב-1688 בתגובה למהפכה המהוללת, בשנותיו הראשונות לחם הרגימנט במערכות מלחמת הירושה הספרדית ובמרד היעקוביטי של 1715, לאחר מכן באיים הקריבים לפני שחזר לאירופה לקחת חלק במערכות מלחמת הירושה האוסטרית ומרד היעקוביטי של 1745. ב-1751 קיבל הרגימנט את המספר 16 וב-1781 את השיוך הגאוגרפי 'בקינגהמשייר', בתקופה זו הוצב בעיקר באירלנד ונשלח אם התגברות המתיחות בקולוניה בצפון אמריקה ופרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית ב-1775. ב-1809 שונה שיוכו ושמו לכיד 'רגימנט הרגלים ה-16 (בדפורדשייר)', הוא לא לקח חלק במלחמות נפוליאון והוצב במקום באי הבריטי ובקנדה, לאורך המאה ה-19 הרגימנט השתתף בין היתר במלחמת האזרחים האמריקנית ומלחמת הבורים, ב-1881 קיבל את השם 'רגימנט בדפורדשייר'. במלחמת בעולם הראשונה שירת הרגימנט בעיקר בחזית המערבית והמזרח התיכון, אחרי המלחמה שונה שמו ל'רגימנט בדפורדשייר והרטפורדשייר', במלחמת העולם השנייה שירתו גדודי הרגימנט בכל אזורי הלחימה בעיקר צפון-מערב אירופה, דרום-מזרח אסיה, צפון אפריקה והים התיכון.
רגימנט אסקס (באנגלית: Essex Regiment) הוקם ב-1881 על ידי איחוד רגימנט הרגלים ה-44 וה-56 (מזרח ומערב אסקס בהתאמה). מאז הקמתו שירת הרגימנט בין היתר במלחמת הבורים השנייה, במלחמת העולם הראשונה שם בין היתר לחם בגבורה בקרב על הסום, קרב גליפולי והמערכה על ארץ ישראל,ובמלחמת העולם השנייה. הרגימנט הוצב בישראל בין 1936 ל-1939 במהלך המרד הערבי הגדול. שני הרגימנטים ההיסטוריים שהרכיבו את רגימנט אסקס (ה-44 וה-56) נוסדו שניהם באמצע המאה ה-18:
רגימנט הרגלים ה-44 (מזרח אסקס) נוסד ב-1741 ולקח חלק במערכות השונות באמריקה במהלך המאה ה-18 בהן מלחמת העצמאות של ארצות הברית, לאחר מכן השתתף בקרבות המלחמות הנפוליאוניות, המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה ובין היתר ב-1856 לקח חלק במלחמת קרים.
רגימנט הרגלים ה-56 (מערב אסקס) נוסד ב-1755 במקור בקאמבריה תחת המספר '58' ושונה ל-56 כשנה לאחר מכן. בשונתיו הראשונות השתתף במערכות במצור על הוואנה, במצור על גיברלטר ובמלחמת העצמאות של ארצות הברית. במהלך המאה ה-19 השתתף בין היתר במלחמת קרים והמרד ההודי של 1857, לפני שפורק ב-1881.
היסטוריה > רגימנט לסטרשייר המלכותי

רגימנט לסטרשייר המלכותי (Royal Leicestershire Regiment) הוקם ב-27 בספטמבר 1688 בלונדון כדי לקחת חלק בלחימה באירלנד כחלק ממלחמת תשע השנים. ב-1701 נשלח הרגימנט להילחם בספרד ופורטוגל כחלק ממלחמת הירושה הספרדית, וב-1715 הוחזר ולקח חלק במרד היעקוביטים בסקוטלנד. ב-1751, הוסדרו שמות ומספרי הרגימנטים בצבא הבריטי והרגימנט קיבל את השם "רגימנט הרגלים ה-17" (בהתאם לסדר בכירותו), ב-1782 הוא קיבל את השיוך הגאוגרפי של מחוז לסטרשייר וקיבל את השם "רגימנט הרגלים ה-17 (ליסטשייר)", כחלק מרפורמה נוספת ב-1881 קיבל את שמו הסופי "רגימנט לסטרשייר" (אשר קיבל את התואר "מלכותי" לאחר מלחמת העולם השנייה).
מסורת

סמל הרגימנט: סמל הרגימנט מורכב מכוכב מוכסף בעל שמונה קודקודים עם סמל מבצר גיברלטר במרכזו. שלושה רגימנטים היסטוריים שהרכיבו את הרגימנט השתתפו במצור הגדול על גיברלטר ב-1779, רגימנט אסקס, סאפוק ונורצ'המפטונשייר.
כומתה: חיילי הרגימנט לובשים כומתה בצבע חאקי, מסורת זו הגיעה מהגדוד הראשון של רגימנט נורפוק המלכותי אשר נלחם לצד חיילי המשמר תחת פיקוד חטיבת המשמר העצמאית ה-24 במהלך מלחמת העולם השנייה. קציני רגימנטי המשמר עושים שימוש בכומתות חאקי ורגימנט נורפוק אימץ לעצמו את המסורת הזו, מסורת שהמשיכה לאחר המלחמה ואומצה גם בהקמת הרגימנט החדש והחל מ-1970 כומתת החאקי נמצאת בשימוש רשמי של כלל חיילי הרגימנט האנגליאני.
הרקע השחור לסמל הכומתה: מסורת ייחודית נוספת של הרגימנט האנגליאני היא מורשת מרגימנט הרגלים ה-9, אשר חייליו היו אמונים על טקס הקבורה של לוטננט ג'נרל סר ג'ון מור שנהרג בקרב קורונה ב-1809 במהלך המלחמות הנפוליאוניות. הרגימנט ההיסטורי עשה שימוש ברקע השחור כאות אבל ולזכרו של הקצין, מסורת שהמשיכה גם לרגימנט המודרני.
עיט סלמנקה: חיילי הרגימנט עונדים סמל "עיט סלמנקה" על שרוול שמאל במדים הטקסיים מס' 1 ומס' 2. הסמל הוא העתק של העיט הצרפתי (של הרגימנט ה-62) שנלקח על ידי רגימנט הרגלים ה-44 (מזרח אסקס) במהלך קרב סלמנקה במלחמות הנופליאוניות, העיט עצמו נמצא כיום במוזיאון רגימנט אסקס.
מסורת > תוארי קרב ודגלי הרגימנט

לרגימנט ישנם 344 תוארי קרב אשר כולם הגיעו מהרגימנטים הקודמים אשר מרכיבים אותו. תואר הקרב הקדום ביותר הוא "נמור 1695" אשר ניתן עבור לחימה במצור על נמור משנת 1695, תואר הקרב העדכני ביותר הוא "קוריאה" הניתן על הלחימה במלחמת קוריאה בשנת 52-1951. משום מגבלת מקום על דגלי היחידה שלו, הותר לרגימנט להציג 41 תוארי קרב משתי מלחמות העולם על "צבעי המלכה" ו-45 תוארי קרב ממערכות אחרות על "צבעי הרגימנט".
התפתחות הרגימנט

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
תרשים התפתחות הרגימנט
| הרגימנט האנגליאני המלכותי | הרגימנט המזרח אנגליאני הראשון  (נורת'ק וסאפוק המלכותי) | רגימנט נורפוק (מערב סארי המלכותי) | רגימנט הרגלי ה-12 (מזרח סאפוק) |
| הרגימנט האנגליאני המלכותי | הרגימנט המזרח אנגליאני הראשון  (נורת'ק וסאפוק המלכותי) | רגימנט סאפוק | רגימנט הרגלי ה-9 (מזרח נורפוק) |
| הרגימנט האנגליאני המלכותי | הרגימנט המזרח אנגליאני השני  (לינקולינשייר ונורת'המפטון המלכותי של דוקסית גלוסטר) | רגימנט לינוקלינשייר | הרגימנט הרגלי ה-10 (צפון לינוקלין) |
| הרגימנט האנגליאני המלכותי | הרגימנט המזרח אנגליאני השני  (לינקולינשייר ונורת'המפטון המלכותי של דוקסית גלוסטר) | רגימנט נורת'המפטונשייר | הרגימנט הרגלי ה-48 (נורת'המפטונשייר) |
| הרגימנט האנגליאני המלכותי | הרגימנט המזרח אנגליאני השני  (לינקולינשייר ונורת'המפטון המלכותי של דוקסית גלוסטר) | רגימנט נורת'המפטונשייר | הרגימנט הרגלי ה-58 (רוטלנדשייר) |
| הרגימנט האנגליאני המלכותי | הרגימנט המזרח אנגליאני השלישי | רגימנט בדפורדשייר | הרגימנט הרגלי ה-16 (בדפורדשייר) |
| הרגימנט האנגליאני המלכותי | הרגימנט המזרח אנגליאני השלישי | רגימנט אסקס | הרגימנט הרגלי ה-44 (מזרח אסקס) |
| הרגימנט האנגליאני המלכותי | הרגימנט המזרח אנגליאני השלישי | רגימנט אסקס | הרגימנט הרגלי ה-56 (מערב אסקס) |
| הרגימנט האנגליאני המלכותי | רגימנט לסטרשייר המלכותי | רגימנט לסטרשייר המלכותי | הרגימנט הרגלי ה-17 (לסטרשייר) |
הערות שוליים

↑  דגלי היחידה של הרגימנט באתר מוזיאון הרגימנט האנגליאני המלכותי.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רגימנט הפוסיליירים המלכותי | סדר בכירות בחיל הרגלים  מקום 10 | הבא: רגימנט יורקשייר |
שאריות רגימנט הרגלים ה-44 (מזרח אסקס), המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, 1842
חיילי הגדוד הראשון, רגימנט נורפוק, בהודו הבריטית במדי חאקי וקסדות שעם, 1933.
חיילי רגימנט אסקס בצפון אפריקה, 1941.
חיילי הרגימנט האנגליאני המלכותי באפגניסטן, 2009
הצבעוניים הסקוטים

הצבעוניים הסקוטים (באנגלית: The Scottish Colourists;‏ 1900 – 1930) היו קבוצה של ארבעה ציירים, שלושה מאדינבורו, שעבודתם הפוסט-אימפרסיוניסטית, אף שבתחילה לא הוכרה כלל עולמית, הייתה לה השפעה מעצבת על האמנות והתרבות הסקוטית המודרנית. ארבעת האמנים, פרנסיס קאדל, ג'ון דאנקן פרגוסון, לסלי האנטר וסמואל פפלו, היו ציירים פוריים שפעלו מתחילת המאה העשרים עד תחילת מלחמת העולם השנייה. אף שהיא קבוצה אחת עם הישג קולקטיבי ותחושה משותפת של זהות בריטית, אמנותם או הקריירה הציורית שלהם היו הטרוגניים.
עם זאת, באופן כללי, הקבוצה גילתה עניין משותף בהתפתחויות האמנותיות המתרחשות בצרפת, ונראה שהיא מתעסקת עם סגנונות שונים כגון קוביזם, פוסט-אימפרסיוניזם, פוביזם ופוטוריזם. נראה היה שהתנועה ירדה עד סוף מלחמת העולם השנייה, ולא חוותה התעוררות. עבודותיהם קיימות  במספר גלריות לאמנות סקוטיות, כולל הגלריה הלאומית הסקוטית לאמנות מודרנית.
היסטוריה

הצבעוניים הסקוטים שילבו את הכשרתם בצרפת ואת עבודתם של אימפרסיוניסטים ופאוביסטים צרפתיים, כמו קלוד מונה, אנרי מאטיס ופול סזאן, עם מסורות הציור של סקוטלנד. מבשר תנועה זו היה ויליאם מקטאגרט (1835–1910), צייר נוף סקוטי שהושפע מהפוסט-אימפרסיוניזם. הוא נחשב לאחד המפרשים הגדולים של הנוף הסקוטי ולעיתים קרובות הוא מתויג כ"אימפרסיוניסט סקוטי".
ייתכן שהביטוי 'הצבעוניים הסקוטים' לפי מקמילן שימש לראשונה כבר ב-1915 במגזין "סטודיו". האסוציאציה הספציפית שלו בדפוס, שוב על פי מקמילן, שימשה לראשונה את טום ג'יי הונימן, מבקר האמנות והמנהל של מוזיאון גלאזגו לאמנות, בספרו Three Scottish Colourists שפורסם ב-1950.
ארבעת האמנים אכן הציגו יחדיו, לראשונה בשנת 1924 בפריז בתערוכה בגלריה. ובשנה שלאחר מכן, הם הופיעו יחדיו בתערוכה בלונדון בגלריה בכיכר לסטר. בסך הכל, ארבעת האמנים הציגו שלוש פעמים במהלך חייהם.
הצבעוניים הסקוטים היו ידועים בעולם במהלך חייהם, אך עבודתם ירדה בזמן מלחמת העולם השנייה, עד שהם התגלו מחדש בשנות ה-80 ולאחר מכן מילאו תפקיד משפיע בפיתוח האמנות הסקוטית.