stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילן שור
עסקים > שערוריית ההונאה של בנק מולדובה ב-2014

חלק מהחברות שלשור יש קשר עמן, נהנו, במישרין או בעקיפין, מהלוואות שהונפקו משלושת הבנקים המעורבים בשערוריית ההונאה של הבנקים במולדובה ב-2014. ב-26 בנובמבר 2014, הבנקים פשטו רגל ולאחר מכן הועברו לניהול מיוחד של הבנק הלאומי של מולדובה. ב-27 בנובמבר, ממשלת מולדובה, בראשות ראש הממשלה יוריה ליאנקה, החליטה בחשאי לחלץ את האזרחים הרבים שהפקידו כספים בשלושת הבנקים, עם הלוואות חירום של 870 מיליון דולר, מכוסות מהעתודות של המדינה. כך נוצר גירעון בכספים הציבוריים של מולדובה השקול לשמינית מהתמ"ג של המדינה.
בשבוע שקדם לבחירות לפרלמנט במולדובה ב-2014, בין 24 ל-26 בנובמבר, יותר מ-750 מיליון דולר חולצו משלושת הבנקים. טנדר השייך ל-Klassica Force שהעביר 12 שקים של תיקי בנק, נגנב ונשרף ב-27 בנובמבר רישומים של עסקאות רבות נמחקו ממחשבי הבנקים במדינה.
במרץ 2015, נחשד בידי המרכז הלאומי למלחמה בשחיתות. ב-17 במרץ 2015 הוא נחקר במשך 8 שעות וקצינים נגד שחיתות תפסו את רכושו האישי. ב-6 במאי 2015 הושם שור במעצר בית. החל משנת 2015, שור רשאי לנוע בחופשיות, לאחר תקופת מעצר בית. הסיבה לכך היא שהוא שיתף פעולה באופן מלא עם החקירה. למרות זאת, הוא הורשה להשתתף בבחירות לראשות העיר אורחיי, תחרות שבה זכה ב-62% מהקולות בבחירות לרשויות המקומיות ב-14 ביוני.
שור מבוקש במולדובה. בשנת 2019 הוא עבר חזרה לישראל. בשנת 2020 הגישה מולדובה לישראל בקשה להסגירו אליה, אולם זו לא נענתה. באפריל 2023 בית משפט מולדובני דן אותו בהיעדרו ל-15 שנות מאסר.
עסקים > לאחר עזיבת מולדובה

בספטמבר 2024 הקים, ביחד עם שותפים רוסיים, חברה בשם A7 אשר עוזרת לחברות רוסיות שונות לערוך עסקאות למרות המגבלות של הסנקציות שהוטלו על רוסיה בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה בשנת 2022.
פוליטיקה

ב-14 ביוני 2015, שור נבחר לראשות העיר המולדובית אורחיי עם 62% מהקולות, תפקיד בו כיהן עד אפריל 2019.
שור נבחר גם פעמיים לפרלמנט המולדובי וכיהן בו עד להדחתו משם בעקבות הרשעתו בשנת 2023. הוא הקים מפלגה שקרויה על שמו. הוא מתנגד למדיניות הפרו־מערבית שמוליכה נשיאת מולדובה הנוכחית מאיה סנדו ותומך בשיקום היחסים עם רוסיה. המפלגה מובילה גל מחאות נגד השלטון. בספטמבר 2022 הודה שור (בעקבות חשיפות בתקשורת וכן מעצר פעילים במפלגתו) שהוא משלם למפגינים. ב-19 ביוני 2023, מפלגתו הוכרזה כלא-חוקתית והוצאה אל מחוץ לחוק על ידי בית המשפט העליון המולדובני.
הערות שוליים

↑  Whewell, Tim (18 ביוני 2015). "The Great Moldovan Bank Robbery". London: BBC. נבדק ב-18 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  טטיאנה הופמן, ‏מולדובה: חשש לגל אנטישמיות בשל משפט המיליונר, באתר ‏מאקו‏, 18 במאי 2015
↑  Достоевский, Генри (2019-07-30). "Молдавия объявила мужа певицы Жасмин в международный розыск". Daily Storm (ברוסית). נבדק ב-2020-06-05.
↑  "Lista primarilor aleși în cadrul Alegerilor Locale Generale din 14 iunie 2015" (ברומנית). Comisia Electorală Centrală a Republicii Moldova. 2015. נבדק ב-15 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Moldova's Jews feel an anti-Semitic backlash after a corrupt Jewish politician flees to Israel". 29 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Krasotin, Igor (6 בספטמבר 2013). Илан Шор. Биография миллиардера и мужа певицы Жасмин [Ilan Shor. Biography of the Millionaire and husband of the singer Jasmin]. 1tvnet (ברוסית). St Petersburg. נבדק ב-18 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Whewell, Tim (18 ביוני 2015). "The Great Moldovan Bank Robbery". London: BBC. נבדק ב-18 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Railean, Diana (6 במאי 2015). "Moldova's Mysterious Magnate". Prague: Radio Free Europe/Radio Liberty. נבדק ב-18 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "UITE în ce lux trăieşte cel mai tânăr milionar moldovean, Ilan Shor, şi soţia sa, interpreta Jasmin" [Look at the life of Moldova's youngest millionaire, Ilan Shor, and his wife, the singer Jasmin]. Publika (ברומנית). Chişinău. 14 באוקטובר 2012. נבדק ב-18 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Vezi casa primarului de Orhei, Ilan Shor și a interpretei Jasmin din Rusia" [Look at the home of the mayor of Orhei, Ilan Shor, and the singer Jasmin from Russia]. ea.md (ברומנית). Chişinău. 10 בינואר 2017. נבדק ב-20 בפברואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kroll Staff (2 April 2015). Project Tenor - Scoping Phase. Kroll Inc. Retrieved 6 July 2021.
↑  "How to steal $1 billion in three days". 7 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cine este Ilan Shor, personajul principal din raportul Kroll privind "Furtul Secolului" din Republica Moldova. Omul de afaceri controleaza banci, Aeroportul din Chisinau, televiziuni si un club de fotbal". HotNews.ro (ברומנית). 5 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Railean, Diana (6 במאי 2015). "Moldova's Mysterious Magnate". Prague: Radio Free Europe/Radio Liberty. נבדק ב-18 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Did Ilan Shor Take the Missing $1 Billion From Moldovan Banks?". Jewish Business News.
↑  "Israeli-born billionaire accused in Moldova scheme to stay under house arrest". The Times of Israel.
1 2   ליזה רוזובסקי, בסיוע מיליארדר ישראלי, רוסיה מנסה להשתלט מחדש על מולדובה, באתר הארץ, 21 במאי 2023
↑  "Moldovan Court Increases Fugitive Shor's Prison Sentence To 15 Years".
↑   בלומברג, הישראלי שנמלט מהחוק במולדובה - מצא עיסוק חדש ומפוקפק ברוסיה, באתר TheMarker‏, 22 בינואר 2025
↑  "Convicted Israeli-born fraudster Ilan Shor wins seat in Moldova's parliament". The Times of Israel.
↑  Moldova: pro-Russian Șor Party ruled unconstitutional, Novaya Gazeta Europe, ‏19 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1286238099  VIAF: 3708168172573948620007   WorldCat (עם VIAF): 3708168172573948620007
זיהוי ORCID

| --- | --- |

 שם מלא:  Open Researcher and Contributor ID
 שם מקוצר:  ORCID
 מפעיל:  ORCID, Inc.
 תאריך התחלה:  16 באוקטובר 2012
 מספר ספרות:  16
 דוגמה:  0000-0002-1825-0097
 אתר רשמי
ORCID (ראשי תיבות באנגלית של זיהוי חופשי של חוקרים ותורמים) הוא קוד אלפאנומרי המזהה באופן ייחודי מחברים של תוכן מדעי ואקדמי. מטרתו למנוע בעיות של זיהוי מחברים הנגרמות בשל שמות זהים, החלפת שמות משפחה כתוצאה מנישואים, והבדלים תרבותיים המקשים על הבנת השמות (למשל סדר השמות פרטי ומשפחה, שימוש בקיצורים, ומערכות כתיבה שונות). ORCID iD מספק אמצעי זיהוי קבוע לחוקרים אקדמיים, ובכך מקל על מעקב אחר תפוקת החוקרים באמצעות מסדי נתונים.
ארגון ORCID מציע רישום חופשי ועצמאי שנועד להיות ברירת המחדל לזיהוי תורמים במחקר ובפרסום אקדמי. ביום 16 באוקטובר 2012, ORCID השיק את שירותי הרישום שלו והחל להנפיק מזהי משתמשים.
פיתוח והשקה

ORCID הוכרז לראשונה בשנת 2009 כמאמץ משותף של קהילת המחקר "לפתרון בעיית העמימות של שם המחבר בתקשורת המדעית". "יוזמת זיהוי התורמים החופשית" נוצרה באופן זמני לפני ההתאגדות.
אב טיפוס פותח באמצעות התאמת תוכנה של תומסון רויטרס עבור מערכת ResearcherID שלו. ORCID בע"מ, התאגד כארגון עצמאי ללא מטרות רווח באוגוסט 2010 בדלוור, ארצות הברית, עם דירקטוריון בין-לאומי. המנכ"ל שלו, לור האק, מונה באפריל 2012. מ-2016, יושב ראש מועצת המנהלים שלו הוא ורוניק קירמר מ-PLOS (היו"ר הקודם היה אד פנץ מ-Crossref)
ORCID זמין לשימוש ללא עלות ומתממשק בקלות למערכות זיהוי אחרות.
באופן רשמי, ORCID iDs מוגדרים כ-URI.
לדוגמה, ה-ORCID iD עבור John Wilbanks הוא https://orcid.org/0000-0002-4510-0385 (שני הפורמטים https: ו-http: נתמכים). עם זאת, חלק מבעלי האתרים משתמשים בפורמט הקצר, לדוגמה "ORCID: 0000-0002-4510-0385" (כ-URN).
ORCID iDs הם תת-קבוצה של תקן זיהוי שמות בין-לאומי (ISNI), בחסות הארגון הבין-לאומי לתקינה (כמו ISO 27729), ושני הארגונים משתפים פעולה. ISNI מזהה באופן ייחודי תורמים לספרים, תוכניות טלוויזיה ועיתונים, ושומר מזהים לשימוש על ידי ORCID, בטווח 0000-0001-5000-0007 עד 0000-0003-5000-0001. לכן אפשרי ולגיטימי שלאדם אחד יהיה גם ISNI וגם ORCID iD.
הן ORCID והן ISNI משתמשים במזהים בעלי 16 תווים, תוך שימוש בספרות 0–9, והפרדה לקבוצות של ארבעה תווים על ידי מקפים. התו הסופי, אשר עשוי להיות גם האות "X" המייצג את הערך "10" (לדוגמה, ORCID iD של ניק ניק הוא https://orcid.org/0000-0003-0166-248X, סטיבן הוקינג הוא https://orcid.org/0000-902-9079-593X הוא ספירת בדיקה של MOD 11-2 בהתאם לתקן ISO / IEC 7064: 2003.
חשבון ORCID עבור אדם פיקטיבי, Josiah Carberry, קיים כ-https://orcid.org/0000-0002-1825-0097, לשימוש בבדיקה וכדוגמה בחומר תיעוד והדרכה.
שימושים

מטרתו של ORCID היא לסייע "במעבר ממדע למדע אלקטרוני, שבו ניתן לכרות פרסומים מדעיים על מנת לזהות קשרים ורעיונות נסתרים בספרות המדעית ההולכת וגדלה". שימוש נוסף הוא לספק לכל חוקר "קורות חיים דיגיטליים המתעדכנים כל הזמן, המספקים תמונה של תרומתו למדע הרבה מעבר לרשימת הפרסומים הפשוטה ". הרעיון הוא שארגונים אחרים ישתמשו במסד הנתונים הפתוחים של ORCID כדי לבנות את השירותים שלהם.
במאמר מערכת שפורסם ב - Nature צוין כי ORCID, יכול לשמש לא רק לתיוג התרומות שהמדענים תורמים לספרות המחקרית, אלא גם "לזיהוי מערכות נתונים שהם עזרו ליצור, תגובות על פוסטים בבלוג של עמיתים, טיוטות מסמכים שלא פורסמו, עריכות של ערכים בוויקיפדיה, ועוד".
בחודש אפריל 2014, הודיע ORCID על כוונתו לעבוד עם ארגון Consortia Advancing Standards in Research Administration Information כדי לתעד ולהכיר בתרומות של ביקורת עמיתים.
במכתב פתוח מיום 1 בינואר 2016, שמונה מו"לים, ובהם Royal Society, American Geophysical Union, Hindawi, Institute of Electrical and Electronics Engineers, PLOS, ו-Science, התחייבו לדרוש מכל המחברים בכתבי העת שלהם לקבל את ה-ORCID iD.
חברים, מממנים ונרשמים

בסוף 2013 היו ל-ORCID 111 ארגונים חברים ולמעלה מ-460,000 נרשמים. ב-15 בנובמבר 2014, הודיעה ORCID על מיליון נרשמים. ב-25 בנובמבר 2018 ORCID דיווחו על 5,641,303 חשבונות של נרשמים. בין החברים הרשומים נכללים גם ארגונים ומוסדות מחקר רבים, כגון Caltech ו-Cornell University, והוצאות לאור לאור כמו Elsevier, Springer, Wiley ו-Nature Publishing Group. קיימים גם חשבונות של חברות מסחריות, כולל תומסון רויטרס, אגודות אקדמיות וגופי מימון.
גופים המעניקים קרנות מחקר ומלגות כגון Wellcome Trust החלו גם להורות למועמדים למימון לספק מזהה ORCID.
חברים, מממנים ונרשמים > שימוש במדינות

במספר מדינות, קונסורציומים, כולל גופים ממשלתיים כשותפים, פועלים ברמה הארצית להטמעת ORCID. לדוגמה, באיטליה, שבעים אוניברסיטאות וארבעה מרכזי מחקר משתפים פעולה בחסות איגוד הרקטורים של האוניברסיטאות האיטלקיות (CRUI), והסוכנות הלאומית להערכת אוניברסיטאות ומוסדות מחקר (ANVUR), בפרויקט של Cineca, קונסורציום המייצג את האוניברסיטאות, מוסדות המחקר, ומשרד החינוך. באוסטרליה, המועצה הלאומית לבריאות ומחקר רפואי של הממשלה (NHMRC) ומועצת המחקר האוסטרלית (ARC) "מעודדים את כל החוקרים המבקשים מימון לקבל מזהה ORCID". גם המאגר המדעי הצרפתי HAL מזמין את המשתמשים להזין את ה-ORCID iD שלהם.
חברים, מממנים ונרשמים > שימוש בישראל

מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי מקדם את הטמעת השימוש ב-ORCID בישראל.
אינטגרציות

בנוסף לחברים ולמממנים, כתבי עת, מו"לים ושירותים אחרים כללו ORCID בתהליכי העבודה שלהם או במאגרי המידע שלהם. לדוגמה, "כתב העת של מדעי המוח", הוצאת ספרינגר, הוצאת הינדאווי, אירופה PMC, המכון הלאומי היפני למומחי מידע אינפורמטיקה, ויקיפדיה.
מספר שירותים מקוונים יצרו כלים לייצוא או לייבוא נתונים מ-ORCID. אלה כוללים את Scopus,Figshare, ResearcherID של תומסון רויטרס, Researchfish, הספרייה הבריטית ( לקטלוג התזה של ETHOS ), ProQuest (עבור עבודת הדוקטורט והתזה שלהם), ו-Frontier Loop.
באוקטובר 2015, DataCite, CrossRef ו-ORCID הודיעו כי יעדכנו רשומות ORCID, "כאשר מזהה ORCID קיים בשמות DOI של נרשמים חדשים".
כלים של צד שלישי מאפשרים העברה של תוכן משירותים אחרים ל-ORCID, לדוגמה Mendeley2ORCID, עבור מנדלי.
נתוני ORCID מסוימים ניתנים לאחזור כ-RDF / XML, RDF Turtle, XML או JSON. ORCID משתמש ב-GitHub כמאגר הקוד שלו.
ראו גם

בקרת זהויות
OpenID
VIAF
יהדות פראג

בית העירייה היהודי ברובע יוספוב בפראג, נבנה בתקופתו של מרדכי מייזל, ועליו שעון ששעותיו מצוינות באותיות עבריות
אלטנוישול מסמליה הנודעים של קהילת יהודי פראג
יהדות פראג הייתה אחת הקהילות העתיקות והחשובות בעולם היהודי. מרכז יהדות בוהמיה (לימים יהדות צ'כיה). העיר נודעה ברבניה החשובים והייתה מרכז לתנועת ההשכלה היהודית במרכז אירופה.
בין יהודי פראג המפורסמים: המהר"ל מפראג ובני משפחתו, בהם נכדתו המלומדת חוה בכרך ואחיינו רבי יצחק חיות שהיה אף הוא רבה של פראג; הנודע ביהודה, חברי בית דינו ויורשיו ברבנות פראג; שי"ר, רבה של העיר בעת החדשה ומי שגישר בין בית המדרש הישן לאנשי "חכמת ישראל". ובתקופות מאוחרות: פרנץ קפקא. ידוענים ילידי פראג ממוצא יהודי: מילוש פורמן ומדליין אולברייט.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קהילת יהודי פראג היא מן העתיקות והחשובות בקהילות היהודיות באירופה וההיסטוריה שלה מתחילה כבר באלף הראשון לספירה הנוצרית.
היהודים הגיעו לפראג, ממזרח וממערב, כנראה בסוף התקופה הרומית אבל עדות בכתב לישיבתם במקום קיימת רק מסוף המאה ה-10, וביתר בהירות מסוף המאה שלאחריה. מאמצע המאה התשיעית נמצאו כבר בפראג יישובים יהודיים יישובים אלה נוסדו על ידי יהודים שבאו מגרמניה ועל ידי יהודים שבאו מביזנץ, הקהילה מוזכרת לראשונה בשמה בכתביו של הנוסע היהודי-ספרדי אברהים בן יעקוב שביקר בה בשנת 965. עדות מאוחרת יותר לקיומה של קהילה יהודית במקום היא משנת 1091, ושנים ספורות לאחר מכן, ב-1096, נפגעה הקהילה בגזירות תתנ"ו במסע-הצלב הראשון. רבים נרצחו או אולצו להתנצר והוגבלה התיישבות היהודים בעיר. במצור בשנת 1142 נשרף הרובע היהודי עם בית-הכנסת הראשון שהיה בו והיישוב עבר לגדה הימנית של המולדאו, לרובע החדש שבו הוקם במאה ה-13 בית-הכנסת המפורסם "אלטנוישול" הקיים עד עצם היום הזה. על גדולתה של קהילת פראג כמקום תורה מעידים חיבורי חכמיה במאות 11–13, דוגמת ר' יצחק בן משה מווינה, בעל "אור זרוע". לשון הציבור בקהילה הייתה צ'כית ובספרי ההלכה מאותם הימים מוצאים ביטויים רבים בלשון זו אשר נקראה "לשון כנען"; במאות 13–16 גברה השפעת הגרמנית בחיי היום-יום. כשאר יהודי אירופה בתקופת הרדיפות היה מעמדם החברתי של יהודי בוהמיה בשפל המדרגה: הוטלו עליהם גזירות בלבוש ובמגורים והעיסוק היחידי שהותר להם היה הלוואות בריבית שהיו אסורות לנוצרים. תמורת מיסים גבוהים היו מקבלים זכויות מיוחדות מידי המלך. פרעות-דמים נערכו ביהודי פראג בשנים 1298 ו-1338 באכזריות רבה.
ב-1389, כאשר נרצחו כמעט כל בני הקהילה; רבה של פראג, המקובל אביגדור קרא, תיאר את הטבח באחת הסליחות שחיבר. ב-1411 הנחית המלך מהלומה קשה על הקהילה בביטול כל החובות שהגיעו ליהודים. מלחמות ההוסיטים בתחילת המאה ה-15 והתפרעויות ההמון גרמו לרבים מיהודי המקום להימלט למקומות אחרים. בסוף המאה בוטל בפראג האיסור על התעסקות נוצרים בהלוואות בריבית והיהודים תרו אחרי פרנסות אחרות במסחר ובמלאכה, תוך התחרות קשה באוכלוסייה הלא-יהודית. הדמות היהודית הבולטת ביותר של קהילת פראג היה המהר"ל שחי בעיר יותר משלושים שנה.
היסטוריה > המאות ה-11 וה-12

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > המאה ה-13

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > המאה ה-14

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תור הזהב הראשון של העיר היה במאה ה-14 בעת שלטונו של קארל הרביעי. הוא הופך את פראג בתקופה זו למעצמה בינלאומית. היהודים היו חלק חשוב מכלכלת פראג באותן שנים, בזכות הזכויות והחופש אותם הם קיבלו. באותה תקופה נבנה בית הכנסת ה"אלטנוישול". היהודים אף זכו לעירייה קטנה משלהם בעיר (באותה תקופה לא הייתה פראג עיר אחת אלא מספר ערים עצמאיות קטנות). בסוף המאה ה-14 ובתחילת המאה ה-15 היו מאבקי כוח לגבי הזכות על הפיקוח על היהודים וזכות גבית המיסים בין שלטי האצולה לבין שליטי הערים, דבר שגרם לביטולה של החסות שקבלו היהודים. בעקבות כך החלו חטיפות של יהודים לצורך תשלום כופר נפש והתחוללו פוגרומים, ששיאם בשחיטה של גטו פראג בפסח ה'קמ"ט (1389) כשמאות יהודים נרצחו ברחובות העיר ובית הקברות הגדול חולל ומצבותיו נהרסו. ההתנפלות ההמונית על היהודים התרחשה בחג הפסחא, ובמהלכה נשרף בית הכנסת. על הפוגרום, חוברה קינה על ידי ר' אביגדור בר' יצחק קרא, קינה זו כלולה עד היום במחזור ליום הכיפורים של יהודי פראג.
היסטוריה > המאה ה-15

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > המאה ה-16

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תקופה זו מתוארת כתקופה של פריחת הקהילה. על אף המתיחות ההולכת וגוברת ביחסיהם עם העירונים השתפר מצב היהודים מתחילת המאה ה-16, בעיקר בעזרת תמיכת בית המלוכה והאצולה שנזקקה לשירותיהם הכספיים. תוך עשרים שנה, עד אמצע המאה, גדלה הקהילה פי שניים, מ-600 ל-1,200 נפש, הרובע היהודי הורחב והוקמו שכונות חדשות.
היסטוריה > המאה ה-16 > גירוש פראג (שי"ט, 1559)

בלחץ העירונים פרסם פרדיננד הראשון צו גירוש נגד היהודים ב-1541; הם נאלצו לעזוב כעבור שנתיים והורשו לחזור ב-1545. ב-1557 חזר המלך על צו הגירוש; היהודים יצאו לאחר שנתיים, בשנת 1559, וחזרו עם הסתלקות פרדיננד מכס המלכות ב-1562.
היסטוריה > המאה ה-17

התקופה 1576–1619, בימי רודולף השני (שהעתיק את בירתו לפראג) ויורשו מתיאס, נחשבת לתור הזהב של קהילת פראג לאור השגשוג החומרי והפריחה הרוחנית שפקדו אותה. הייתה זו שעתם של אדירי-הון ופרנסים מסוגם של מרדכי מייזל, מרדכי צמח כהן ויעקב באסווי פון טרויינברג, ושל מאורות גדולים בתורה ובחכמה דוגמת המהר"ל, ר' שלמה אפרים מלונטשיץ, ר' ישעיה בן אברהם הלוי הורוביץ (השל"ה), הפרשן יום-טוב ליפמן הלר וההיסטוריון דוד גאנז. באותה התקופה ישבו בפראג כ-6,000 יהודים. ב-1648 הצטיינה האוכלוסייה היהודית בהגנת העם מפני השוודים, ואף הודפס בעיר הספר "מלחמה בשלום" לתיעוד האירועים. המסורת מספרת כי לאות הוקרה העניק המלך פרדיננד השלישי לקהילה דגל מיוחד המתנוסס עד היום על קיר בית-הכנסת "אלטנוישול"; הציור על הדגל – כובע שוודי בתוך מגן דוד – נעשה לסמלה הרשמי של קהילת פראג.
בתקופת הקונטרה-רפורמציה שלאחר מלחמת שלושים השנים בעת עלייתו של קרל השישי, התחילה הממשלה לפגוע במעמדם של היהודים ובמקורות פרנסתם; אחד הצעדים הקשים ביותר שנקטה היה החוק המתיר נישואין רק לבן הבכור במשפחה יהודית; על האחרים נגזר להישאר רווקים או לעזוב את בוהמיה (1727). יותר מ-3,000 מיהודי פראג נספו במגפה (1680) ובשריפה כעבור תשע שנים נחרבו 300 בתי יהודים ו-11 בתי-כנסת.
השלטונות ביקשו להעביר את הנותרים לכפר ליבן מצפון לעיר והכמורה ניהלה הסתה משלה; המהומה גברה ב-1694 כאשר נערך המשפט סביב שמעון אבלס, נער יהודי בן 12 שלדברי התביעה רצה לעבור לנצרות והומת על-כך בידי אביו; גופת הנער הוטמנה בכנסיית טין המפורסמת שבעיר העתיקה בפראג.
היסטוריה > המאה ה-18

במפנה המאה ה-18 התגורר בפראג רבי יהונתן אייבשיץ שהתמנה לדרשן וראש הישיבה הגדולה של קהילת פראג במקומו של רבי שמעון ריישר שנפטר. בצד ההסתה האנטישמית נרדפו היהודים גם בתחום הכלכלי. האנטישמיות הרשמית החריפה בעלות מריה תרזה על כס המלוכה. עם זאת, באפריל 1741, ארגנו יהודי העיר ובראשם ראש הקהל שמעון וולף פרנקל מצעד לכבוד הולדת בן (יוזף השני) לקיסרית מריה תרזה. חיי יהודי פראג באותה תקופה הונצחו בתחריט מיוחד שהנציח את האירוע.
היסטוריה > המאה ה-19

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 הותר ליהודים לרכוש קרקעות והמס המיוחד ליהודים בוטל. ב-1848 הוענק ליהודים שוויון-זכויות ותוך עשרים שנה הושלם תהליך האמנציפציה הרשמי. ב-1852 בוטל הגטו בפראג וב-1896 נהרס הרובע היהודי מטעמי תברואה, פרט לאתרים היסטוריים חשובים דוגמת בתי-הכנסת אלטנוישול, פנקס ומייזל, בניין "העירייה היהודית" וכדומה. ב-1848 עוד מנתה קהילת יהודי פראג יותר מ-10,000 נפש והייתה הגדולה באירופה, בסוף המאה מנתה כ-27,300 נפש, אך פיגרה מבחינה מספרית אחרי מרכזים אחרים שגדלו בינתיים. המהומות האנטישמיות בשנת המהפכה גרמו ליציאת רבים מיהודי בוהמיה לאמריקה ולמערב אירופה. הגירת ההמונים נפסקה אחרי 1867 ואת מקום היוצאים לווינה ולגרמניה תפסו מהגרים מערי-שדה בבוהמיה. בינתיים חדרו היהודים לתעשייה: טקסטיל, הלבשה, עורות ומזון, למסחר קמעונאי וסיטונאי ובקצב הולך וגובר גם למקצועות החופשיים ולפקידות. היו ביניהם בנקאים, תעשיינים וסוחרים שעשו הון תועפות אך מספר העניים בקהילה עדיין היה רב.
היסטוריה > המאה ה-19 > השפעת האמנציפציה על קהילת פראג

עם האמנציפציה נפתח תהליך איטי של חילון והיטמעות בחברה הכללית. בתחילת המאה עוד נסערה הקהילה המסורתית ממעללי הפרנקיסטים ובהמשכה עדיין שימשו ברבנות הראשית חכמים כמו שלמה יהודה רפופורט, מרקוס הירש ודומיהם אבל השפעת הרבנים בציבור היהודי נחלשה; ברבים מבתי-הכנסת הנהיגו תפילה "מתוקנת" בליווי עוגב ומקהלה מעורבת, גם מבלי לאמץ רשמית את עקרונות הרפורמה בדת. בשנת 1820, דרש פרץ בר, מורה בפראג, לקיים תפילות בגרמנית, ובשנת 1832, פנה אחד מנכבדי הקהילה לשלטונות בהצעה להעביר את יום השבת ליום ראשון. הצעירים נהרו לאוניברסיטאות גרמניות, גברה ההזדהות עם התרבות הגרמנית ועם תנועות ליברליות במיעוט הגרמני בפראג. דוד קוה ייסד את המפלגה הליברלית הגרמנית בבוהמיה וייצג אותה בבית-הנבחרים (1873-1862).
בשנות ה-80 של המאה ה-19 היה בפראג חוג של סופרים יהודיים כותבי גרמנית, שאחדים מהם התפרסמו בעולם כולו. בין אנשי ה"חוג" היו: פרנץ קפקא, מקס ברוד, פרנץ ורפל, אוסקר באום, לודוויג וינדר, ליאו פרוץ, אגון ארווין קיש, אוטו קלפטאר, וילי האס.
היסטוריה > המאה ה-20

לקראת סוף המאה התפתחה גם תנועת הזדהות עם התרבות הצ'כית שגברה עם זרם המהגרים מערי-השדה; על ההתבוללות הצ'כית תעיד העובדה שבשנים 1900–1930 הצהירו יותר ממחצית היהודים בפראג על השתייכות ללאום הצ'כי, לעומת ירידה מתמדת בשיעור המשתייכים ללאום הגרמני. באותה התקופה הכתה שורשים ביהדות פראג התנועה הציונית לזרמיה. תהליך ההתבוללות השתקף גם בריבוי נישואי התערובת ובנטישת הדת. בבוהמיה היה השיעור הגבוה ביותר של זוגות מעורבים ביישובי היהודים באירופה.
כאשר הורחב התחום העירוני של פראג עם הקמת הרפובליקה הצ'כוסלובקית אחרי מלחמת העולם הראשונה נוצרו בפראג שבע קהילות יהודיות – אחת בעיר עצמה, עם מחצית היישוב היהודי לערך, והאחרות בפרברים המסופחים; לימים שיתפו פעולה באיחוד הקהילות, הפעילו מוסדות משותפים, והחשוב בהם היה המוסד לסעד חברתי ב-1935. בפראג רבתי פעלו אגודות וארגונים יהודיים למיניהם, ביניהם חברת "אפיקי יהודה" לקידום מדעי היהדות, החברה ההיסטורית היהודית ומוזיאון יהודי, אגודות סיוע לחולים ולפליטים, מושבי זקנים, מעונות ילדים וכדומה, ארגוני נוער וסטודנטים, ארגוני נשים וספורט ומרכז קהילתי. הופיעו בה שלושה שבועונים ציוניים ואחד צ'כי-מתבולל, ירחונים ורבעונים. בפראג שכנו מרכזי רוב הארגונים היהודיים בצ'כוסלובקיה. בזירה המדינית הגיעו היהודים לעמדות בכירות במפלגות הגרמניות והצ'כיות כאחת; ראש הקהילה אינולד רוזנבאכר היה, בצדו של דוד קוה, מראשי המפלגה הגרמנית הליברלית במאה ה-19, וברונו קאפקא ולודוויג שפיגל ייצגו את יורשתה בין שתי מלחמות העולם; אמיל שטראוס היה מראשי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית, אלפרד מייסנר, לב וינטר, ורוברט קליין בלטו במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית, שני הראשונים בתפקידי שרים.
הציונים, אף שהיו מיעוט בפראג, היו היסוד הפעיל ביותר בציבור היהודי המקומי. איגוד אקדמאי יהודי בשם "בריסיה" (Barissia) נוסד בפראג ב-1903 והיה אחד הארגונים האקדמאיים הראשיים לקידום הציונות בבוהמיה. אגודת הסטודנטים הציונית "בר כוכבא" בהנהגת שמואל הוגו ברגמן הייתה לפני מלחמת העולם הראשונה מוקד לפעילות תרבותית. הציוני ארתור מאהלר נבחר לפרלמנט האוסטרי וביוזמת לודוויק זינגר הוקם ב-1918 הוועד הלאומי היהודי; ב-1929 נבחר לפרלמנט הצ'כוסלובקי ובמותו תפס את מקומו אנג'לו גולדשטיין ויחד עם פרנטישק פרידמן ויעקב רייס, ייצג את הציונים במועצת העיר. בפראג נערכה ועידת-היסוד של "התאחדות" (1920) ובה התכנס הקונגרס הציוני הי"ח (1933).
בשנת 1930 ישבו בפראג כ־35,000 יהודים.
היסטוריה > תקופת השואה

משנת 1935 התחילו להגיע לפראג פליטים מגרמניה הנאצית, וב-1938 גם מאוסטריה, אחרי ה"אנשלוס" ומחבל הסודטים אחרי שסופח לגרמניה. ביום הפלישה הגרמנית – 15 במרץ 1939, היה מספר היהודים בפראג כ־56,000 לערך.
ביולי 1939 הכריז המושל קונסטנטין פון נויראט על פתיחת לשכת ההגירה ליהודים. הלשכה התנהלה למעשה בידי אדולף אייכמן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה (1 בספטמבר 1939), נאסרו אנשי ציבור והועברו כבני ערובה למחנה בוכנוואלד. התחילה סדרה של הפקעות רכוש, של גזרות על פעולות ציבוריות למיניהן, נישולים ממוסדות חינוך לדרגותיהם, נאסר השימוש בתחבורה ציבורית ובטלפון. הארגונים היהודיים המשיכו בחשאי בפעולות הסבה חינוכית ומקצועית, כהכנה להגירה. עד סוף השנה ארגן המשרד הארץ-ישראלי בפראג, בהנהלת יעקב אדלשטיין, הגירה חוקית ומחתרתית של 19,000 איש בערך. במרץ 1940 הורחבה סמכות לשכת ההגירה על שטח הפרוטקטורט כולו. כדי למנוע גירושים למזרח הציעו מנהיגי הקהילה להקים מוסד יהודי מרכזי בשלטון עצמי. לימים הקימו הגרמנים על סמך ההצעה את מחנה תרזין (טרזיינשטאדט).
קהילת פראג נאלצה להגיש רשימות של מועמדים לגירוש ולערוב להתייצבותם למועד. בתקופה שבין תחילת אוקטובר 1941 עד אמצע מרץ 1945 הובלו ל"מזרח" או לטרזיינשטאדט 46,067 מיהודי פראג. שניים מראשי הקהילה, ה' בון ואמיל קאפקא (בשעתו יו"ר הקהילה) נרצחו במאוטהאוזן בשל ניסיון להאט את קצב הגירושים.
"לשכת נאמנות" שהקימו הנאצים עסקה במכירת הרכוש הגזול והכנסותיה הועמדו לרשות "סיוע החורף" בגרמניה; היא שלטה על 54 מחסנים, ובכלל זה 11 בתי-כנסת (שניצלו בכך מחורבן). לשכת ההגירה ריכזה תשמישי-קדושה מ-153 קהילות בבוהמיה ובמוראביה לשם הקמת "מוזיאון מרכזי לגזע היהודי שהלך לעולמו"; החוקרים היהודים שהועסקו בנושא נשלחו למחנות-המוות על סף השחרור.