stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנה אטינגר

| --- | --- |
לנה אטינגר, 2012
לנה אטינגר, 2012
 לידה:  5 בנובמבר 1976 (בת 48) אנגליה
 מדינה:  צרפת, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  Lycée Fénelon, Paris  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 פרופיל ב-IMDb
 
לָנַה אטינגר (נולדה ב-5 בנובמבר 1976) היא שחקנית ומתרגמת ישראלית.
תפקידים > קולנוע

| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| המורה לאנגלית | יובל אדלר |  | 2019 |
| הדרך לאן | מיכל בת-אדם |  | 2017 |
| עיר מקלט | עמיקם קובנר | ילי | 2013 |
| בנו של האחר | לורן לוי, צרפת | קצינת מיון | 2012 |
| סרוגייט | טלי שלום עזר | הגר הסרוגייט | 2010 |
| מבול | גיא נתיב | מיכל היועצת | 2011 |
| אוסטרליה שלי | עמי דרוזד | מיכל, עובדת סוציאלית | 2010 |
| המוסד הסגור | אלון גור אריה | מיכל בודניוק, סוכנת המוסד | 2007 |
| Pars vite et reviens tard | רג'יס וורנייה, צרפת | מריין ברדו | 2007 |
| Quand je serai grand | פייריק סרווה, צרפת | לליה | 2007 |
| קרוב לבית | דליה הגר ווידי בילו | דנה | 2005 |
| תחיה ותהיה | ראדו מיכאיליאנו | טלי | 2005 |
| חלומו של הנרי | איתן גרין | נאוה | 2004 |
| הכלה הסורית | ערן ריקליס | בקרית גבול | 2004 |
| אבנים | רפאל נג'ארי | אורית | 2003 |
תפקידים > טלוויזיה

| סדרה/תוכנית | ערוץ | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פלפלים צהובים (עונה שנייה) | קשת ערוץ 2 | קרן מרגלית |  | פוסט פרודקשן |
| בית המשאלות | ערוץ 1 | חיים בוזגלו | נינה | 2013 |
| החממה, יוצר: גיורא חמיצר | ערוץ ניקלודיאון בyes | רועי פלורנטין | אורנה | 2012 |
| מתלהבת | ערוץ 10 |  |  | 2010 |
| sous un autre jour | ערוץ Arte, צרפת | אלן טסמה |  | 2008 |
| זאפ לראשון | ערוץ 1 |  | מנחה | 2004/05 |
| שאול | סדרה קומית בערוץ 3 | איתן ענר ושירלי שטרן | סימי - תפקיד אורח | 2002 |
| טניה 403 | פרויקט "סרטים מכאן" | עודד רסקין | רותי | 2003 |
|  | MTV |  | מועמדת סופית להנחיה | 2003 |
תפקידים > תיאטרון

| הצגה | תיאטרון/חברת הפקות | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מי שם? | תיאטרון תמונע | עידן זילברשטיין | עידן זילברשטיין |  | 2012 |  |
| Projet H, צרפת | Le menteur volontaire | לורן ברטהום ו-Alban Lefranc | לורן ברטהום | אווה בראון | 2012 |  |
| התיבה | מרכז סוזן דלל | מילוראד פאביץ' | מרינה בלטוב ונתלי שילמן |  | 2005 |  |
| אלו ורה | תיאטרון תמונע | שלמה פלסנר | עידו בורנשטיין ושלמה פלסנר |  |  |  |
| קדמה | פסטיבל עכו (הצגה במסגרת התחרות) |  | טובי דיקמן |  | 2004 |  |
| נוימן אגדת חיילים | תיאטרון תמונע | מיכאל גורביץ' | מיכאל גורביץ' |  | 2001 | זוכת פרס התיאטרון הישראלי להצגת הפרינג' הטובה ביותר 2002 |
| ילדה הלכה לבדה | התיאטרון החברתי לילדים ונוער | חנוך רעים | חנוך רעים |  |  |  |
| מה עם מיקי? | התיאטרון החברתי לילדים ונוער | חנוך רעים | חנוך רעים |  |  |  |
| נרקיסים, פרויקט תיאטרון מחול | פסטיבל Smallבמה באוניברסיטת תל אביב |  | שרון שטרק | אוניברסיטת תל אביב | 2003 |  |
| בלילות, פרויקט תיאטרון מחול | פסטיבל Smallבמה |  | ליבי רן |  |  |  |
תפקידים > סרטים קצרים

| סרט | מסגרת/מקום | במאי | תפקיד | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Les vestiges de Cecile | צרפת | תומאס סילבר | ססיל | 2011 |  |
| הנפילה של ציפורה | החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב | אורי אהרון | רות | 2011 |  |
| חוק שחור לבן | סרט אמנותי | מאיה ז"ק |  | 2011 |  |
| איי-פוס | מנשר לאמנות | עומר בושרי | דנה | 2011 |  |
| אבא-ציפור | בית ספר לקולנוע מעלה | אליאב מייסון | מיכל | 2009 |  |
| ילדות רכה | אוניברסיטת תל אביב | יובל שכנאי |  | 2010 |  |
| על גג העולם | בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה | מיה קניג | אורית | 2006 |  |
| ורוניקה | אוניברסיטת תל אביב | יבגני רומן | שותפתה לחדר של ורוניקה | 2005 | השתתף בפסטיבלים רבים, בהם מונפליה בצרפת ופסטיבל חיפה |
| הדירה | קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות | איריס ורועי פרייליך | יערה | 2003 |  |
| אלסקה | אוניברסיטת תל אביב | רמי כץ |  | 2002 |  |
| It’s not me it’s not you | London film school | ד. סורדלה | חיילת בצה"ל | 2002 | הוקרן בפסטיבלים רבים ביניהם פסטיבל קאן |
| מה שנשאר | המכללה האקדמית בית ברל | ליאת סימון |  | 2001 |  |
| חם | אוניברסיטת תל אביב | זוהר לביא |  | 2000 |  |
| Les surprises du ver à soie | La FEMIS | ז'. ורני |  | 1991 |  |
מוזיקה

2011-2010 - מופע משותף עם תמר אייזנמן, שירים באנגלית, צרפתית ועברית
2003-2002 - "מופע שאנסונים עבריים מקוריים" עם השחקן פיני טבגר, במועדוני ה"קאמלוט"
ו"היינקן הבימה קלאב".
תרגום ספרים מצרפתית לעברית

"עוד אירק על קבריכן" של בוריס ויאן, הוצאת בבל
"עוד תראה", ניקולא פארג, הוצאת בבל, 2012.
"הסחרחורת" של ז'ואל אגלוף, הוצאת בבל, 2008.
"ספר הניגודים הגדולים בפילוסופיה" של אוסקר ברניפר, הוצאת דניאלה די נור, 2008.
"אפשרות של אי" של מישל וולבק, הוצאת בבל, 2007.
"בז-מואה" של וירז'יני דפנט (עריכת תרגום), הוצאת בבל, 2006.
הערות שוליים

1 2  אבשלום אליצור, ברכה אטינגר-ליכטנברג: פעמיים לא ייאמן, 5 בנובמבר 2021 באתר האישי של פרופ' אבשלום אליצור.
↑  נטעלי שלוסר, מכתב לג׳ונתן: תגובה ליום העיון אודות חאן ובולאס, 31 במרץ 2015, באתר בטיפולנט.
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'דורון חלוץ,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'מה מפריד בין לנה אטינגר לכוכבוּת, באתר הארץ, 17 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297672305171  BnF: cb16653826p (data)  GND: 1061773493  ISNI: 0000 0004 0200 1437  LCCN: no2007103598  VIAF: 824145858196123022443   WorldCat (עם VIAF): 824145858196123022443
אפרים זורייבין

| --- | --- |

הרב אפרים זורייבין, שני מימין, חנוכה תשנ"ד בישיבת "כנסת בית אהרן" בירושלים
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  ישיבת לייקווד 
 
הרב אפרים ראובן זורייבין (ת"ש, 1940 – ט"ו באייר תש"ע, 29 באפריל 2010) היה ראש ישיבה, ראש כולל, מעורכיה הראשיים של תלמוד בבלי מהדורת שוטנשטיין ועורך סדרת הספרים "משנת רבי אהרן" של רבו הרב אהרן קוטלר.
תולדותיו

נולד בארצות הברית. למד בישיבת חפץ חיים בולטימור אצל הרב יעקב בוברובסקי ומשנת 1951 בישיבת לייקווד אצל הרב אהרן קוטלר. לימים ערך כמה מספריו "משנת רבי אהרן". בשנות ה-70 עלה לישראל. בשנות ה-80 הקים בשכונת נווה שאנן בחיפה את ישיבת כנסת בית אהרן, על שם הרב קוטלר. כעבור מספר שנים העתיק את משכנה להר נוף ולאחר מכן לקריית היובל בירושלים. לאחר סגירת הישיבה שימש ר"מ בישיבת הנגב בנתיבות. היה עורך ראשי במהדורת שוטנשטיין.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התגורר בלייקווד ועמד בראש כולל "אהבת תורה וחסד".
נפטר בט"ו אייר תש"ע בניו יורק לאחר מחלה, והובא לקבורה בישראל.
ילדיו

ליפשא פלדמן (נפטרה ב-2009) - הייתה נשואה לרב שלמה, בנו של הרב אהרן פלדמן, מחבר הספר "שערי דעת" על סדר טהרות, ו"שערי חכמה" על סדר קדשים. ייסדה וניהלה את מוסדות "משי" לילדי חינוך מיוחד בירושלים.
הרב אשר - לקח על עצמו את עול ניהול מוסדות "משי" לאחר פטירת אחותו.
עקיבא - איש עסקים, מחזיק בשליטת חברת היזמות ISA GROUP בע"מ.
הלל - איש עסקים, מחזיק בשליטת חברת היזמות "הדס קפיטל".
ספריו

ספר עמק אפרים, על מסכתות יבמות וכתובות, ירושלים תשע"ב.
ספר עמק אפרים, על מסכת סוטה, ירושלים תשפ"ב.
ספר עמק אפרים על המועדים, ירושלים תשע"ו.
שיעורים במסכת קידושין, ירושלים תשע"ג.
הערות שוליים

↑  יוסי כץ,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'הגאון רבי אפרים זוריבין זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 29 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296742405171  LCCN: nr98034195  VIAF: 36833714   WorldCat (עם VIAF): 36833714
גדליה נדל

| --- | --- |

הרב גדליה נדל
 לידה:  1923 תרפ"ג שיאוליאי, ליטא 
 פטירה:  2004 (בגיל 81 בערך) ט"ז בסיוון תשס"ד בני ברק, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  בני ברק
 תקופת הפעילות:  ?–2004 
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 תחומי עיסוק:  חינוך
 רבותיו:  הרב יואל קלופט, החזון איש
 תלמידיו:  יצחק שילת 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת ויז'ניץ
 
מצבת קבורת הרב גדליהו נדל
הרב גדליהו (גדליה) נדל (תרפ"ג, 1923 - ט"ז בסיוון תשס"ד, 5 ביוני 2004) היה מרבני חוג חזון איש ותלמיד מקורב של החזון איש שהתפרסם בשל שיטתו הלמדנית המקורית ודעותיו יוצאות הדופן במגזר הליטאי. עסק לפרנסתו בייצור יין ועוד.
משפחתו

לרב נדל תשעה ילדים. בניו ורבים מנכדיו ממשיכים בגישתו להימנע מפרנסה מלימוד תורה, ולכן מסרבים לקחת מלגות מכוללים. הם מחזיקים בבעלות משותפת על היקב המשפחתי, ומתפרנסים גם מקמעונאות, עסקים, חשמלאות, אפיית מצות ועוד. בנו הבכור הוא הרב יוסף שמואל נדל, ראש כולל "אוהל יעקב", דיין במודיעין עילית.
לרב נדל היו 3 אחים. אברהם נדל, אשר נהרג בעת שמירה במושב בלפוריה בשנת 1936, אחותו לאה נדל, ואחיו צבי שהיה גר בביתו וסמוך על שולחנו.
גיסו, אחי אשתו, הוא הרב אברהם יעקב ויינר מחבר ספרי "שארית יעקב".
תלמידיו

לרב נדל מספר קבוצות של תלמידים שהושפעו מדעותיו ומדרך לימודו. הוא היה מהבולטים ברבני חוג חזון איש, וחלק מרבני ואנשי החוג היו לתלמידיו. הבולטים שבהם היו הרב ליפא דב וינטרוב (בנו של הרב שמואל) והרב דוד שמידל. תלמידים נוספים מחוג זה היו הרב יהודה בויאר, הרב אברהם גנחובסקי, הרב אליעזר דינר והרב דוד פרנקל (משמשו של החזון איש, שהיה גם למשמשו של הרב נדל).
קבוצה נוספת של תלמידיו הגיעה מישיבת ויז'ניץ, בעיקר מקבוצת "הנידחים", אשר לימים סולקו מהישיבה בשל השקפותיהם הקנאיות. קבוצה זו הצטרפה לימים לנטורי קרתא, ובהתאם להשקפתו של הרב נדל, היו בעלי אוריינטציה ליטאית-הלכתית. אחד מחברי קבוצה זו, הרב אליעזר דוד פאל ממונסי, מסר שיעורים בספרו הפילוסופי של הרמב"ם מורה נבוכים. תלמיד נוסף מקבוצה זו (הצטרף בהמשך לחסידות ויז'ניץ מונסי) היה הרב ברוך שטרן, שלמד עמו בחברותא.
בנוסף, תלמידי ישיבות רבים היו משתתפים בשיעוריו של הרב נדל, וחלקם הושפעו משיטת לימודו. בין תלמידים אלה מפורסמים הרב חזקיהו יוסף שרייבר והרב חזקיהו אברהם ישעיהו טורצ'ין. משנות ה-90, שפחתה השפעתו של חוג חזון איש בציבור הליטאי, פחתו תלמידי הישיבות שהשתתפו בשיעוריו. גם הרב יצחק שילת השתתף בשיעוריו והחשיב אותו כאחד מרבותיו, לימים הוציא את סיכומיו בספר. הרב לייב מינצברג גם השתתף לעיתים בשיעוריו והוא מצטט אותו בספריו.
קבוצה נוספת של תלמידיו היו בני צרפת, שמצאו באישיותו חוש ביקורתי וחיפוש אחר האמת, שאליהם הורגלו וחונכו במסגרות האקדמיות שבהן למדו, בייחוד בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70. הרב נדל היה נוהג לנסוע כפעם בשנה להרצות בשטרסבורג, שבה פועלים כמה בתי מדרש שהושפעו מתורתו.
חלק מגולשי פורום האינטרנט עצור כאן חושבים הם תלמידיו של הרב נדל ועוסקים בגישתו לנושאים שונים.
כתביו

הרב נדל לא פרסם מכתביו בעצמו דבר. תלמידיו הוציאו את "חידושי ר' גדליה" (בני ברק, תשס"א), שני כרכים של חידושים שנעתקו מכתב ידו. כמו כן נדפס קונטרס של חידושי אגדה ויסודות התורה שנקרא "שיעורי ר' גדליה". לאחר מותו יצא לאור ספר דברי הספד והערכה עליו. כל אלו הודפסו על ידי מקורבו ושכנו הרב ליפא דב וינטרוב (בנו של הרב שמואל וינטרוב).
השיעורים שהודפסו קוצצו בצורה ניכרת, והחידושים שאינם מתאימים לרוח הכללית הנושבת בציבור הליטאי-חרדי הושמטו. זמן קצר לאחר פטירת הרב נדל, בשנת תשס"ד (2004), הוציא הרב יצחק שילת לאור את הספר "בתורתו של ר' גדליה", שבו השיעורים המלאים, ובהקדמה סיפר שר' גדליה ביקש ממנו להוציא את תורתו, ושהביע את מורת רוחו מהקיצוצים שנערכו בה. הספר עורר התנגדות מצד משפחת הרב ומצד רבנים חרדים, לדברי הרב שילת - מפני רצונם להתכחש לפנים מסוימים במשנת אביהם. לאחר לחצים ומשא ומתן הסכים הרב שילת שלא להפיץ את הספר למשך שבע שנים. במרץ 2008 הספר אזל. בשנת תשע"ב הוציא הרב שילת את הספר במהדורה מתוקנת ומורחבת.
חתנו של הרב נדל, הרב דוד לוי, חיבר מספר חיבורים שיש בהם השפעה של חמיו. בסדרה הנקראת "דרך דוד" יצאו שיעורים על התורה, על פרק מרובה במסכת בבא קמא, מגילת איכה ופורים.
לקריאה נוספת

אליעזר שולמן, כתבה נרחבת על דמותו של הרב נדל, גיליון משפחה, י"ב ניסן תשע"ו, עמ' 223–229
הערות שוליים

↑  שרפה במושב בלפוריה, דבר, 31 באוקטובר 1947, עמ' 31
↑  הרב משה מרדכי שולזינגר, פניני רבנו אבי עזרי, עמ' פ', בני ברק תשס"ב
↑  אבי לזר, הרב גדליה נדל, באתר Tog, 8 ביוני 2009
1 2 3  הקדמת הרב יצחק שילת לספר "בתורתו של רבי גדליה, עמ' ה
↑  יאיר שפירא, הרב שייצר יין נסך, מקור ראשון, 7 בינואר 2005, כ"ו בטבת תשס"ה, בנימין בראון,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'מדריך לחברה  החרדית, הוצאת עם עובד והמכון הישראלי לדמוקרטיה, תשע"ז, עמ' 102, 299
↑  הוא נהג לומר שבשביל ללמוד קטע בספר זה, עליו להקדיש לכך 6–7 שעות רצופות.
1 2  מילי דהספידא ודברי הערכה, בבעיות הזמן, עמ' קי - קיא
↑  כ-5000 איש השתתפו בהפגנה נגד ניתוחי המתים בבני ברק, דבר, 19 באפריל 1967
↑   יומני כרמל הרצליה: הפגנה בבני ברק נגד נתיחת מתים, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1967
↑  החוק בעניין זה שונה ב-1980, ראו נתיחה שלאחר המוות#החוק בישראל.
↑  ניתוח הרבנית נאדל היה חיוני, מעריב 1967.
↑  ר. צביון, בית אמי - בני ברק, תשע"ז - עמוד 457
↑  "בתורתו של ר' גדליה", עמ' קיב.
↑  שם, עמ' צא-צב ועוד.
↑  שם, עמ' ק.
↑  דוגמה זו מובאת בספר 'חידושי ר' גדליה' כרך ב' ובספר "מתורתו של ר' גדליה"
↑  בהסתמכו על דברי החיי אדם שאמר כך על הגר"א.
↑  קורות החיים של אברהם נאדל, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297438505171  ISNI: 0000 0000 5439 5002  LCCN: nr2003020801  VIAF: 2412681   WorldCat (עם VIAF): 2412681
ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר

רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר (שבט ה'תרי"ג, 1853 – כ"ט בטבת ה'תר"ע, 10 בינואר 1910) היה האדמו"ר השני בשושלת חסידות אלכסנדר, הוא כיהן כאדמו"ר בין השנים תרנ"ד - תר"ע (1894–1910). נחשב בזמנו לאחד מגדולי אדמו"רי פולין, ומספר חסידיו נאמד באלפים.
ביוגרפיה

נולד בעיירה מאקובה שבפולין לרבי יחיאל דנציגר הרבי הזקן מאלכסנדר, ממלא מקומו של רבי דב בריש מביאלה שהיה ממלא מקומם של רבי מנחם מנדל מוורקא ורבי יצחק מוורקא. ונקרא ישראל יצחק על שם הרבי הזקן מוורקא, בילדותו חלה והיה בסכנה, והוסיפו לו השם ירחמיאל.
הצטיין בכישרונות מילדותו, בהיותו בן חמש נסע עם אביו לוורקא, וכשהרבי הצעיר מוורקא ראהו מהלך בחצר בית המדרש והסידור בידו, שאלו 'מי למדך סדר התפילה, אביך או רבך?', השיב הילד 'לא אבי ולא המלמד, אלא הסידור…'
בן חמש עשרה נלקח לחתן, לבת ר' דוב בער גורמאן מחסידי פאריסוב מעיר פולטוסק. זוגתו דבורה התפרסמה בצניעותה, ועסקה רבות במעשי צדקה, הכנסת כלה, ותמיכה באביונים. קודם השידוך נסע אביה, אל רבי יעקב אריה מרדזימין, לשאול בעצתו אם להשיא את בתו ל"ישמח ישראל", כי לא היה לו זקן עדיין, וחשש שלא יהיו לו ילדים. אמר לו הרבי מראדזימין, "יהיו לו בנים יותר משיש לאלפי יהודים" [רמז בכך שיהיה רבי ומנהיג בישראל].
כשנפטר הרבי הצעיר מוורקא בט"ז סיון שנת תרכ"ח, קיבל אביו רבי יחיאל, את מרות רבי דוב בעריש מביאלה, ונעשה מגדולי תלמידיו. אבל רבי ירחמיאל ישראל יצחק, נסע גם אל רבי יעקב אריה מראדזימין, מזקני תלמידי הרבי רבי שמחה בונים מפשיסחא, שהאריך ימים ונתפרסם כצדיק נשגב ובעל מופת גדול. הוא דבק ברבו זה ונעשה תלמידו וחסידו המובהק, וגם האדמו"ר חיבב את תלמידו וחסידו הצעיר, וקירבו יותר מכל זקני חסידיו תלמידי פשיסחא וורקא [דרוש מקור]. הוא העניק לו במתנה את מטהו, ורבי ירחמיאל נטל את המטה איתו לכל מקום שהלך ונסע.
במוצאי שבת י"ד בשבט תרנ"ד (1894) נפטר אביו רבי יחיאל הרבי הזקן מאלכסנדר, וכל החסידים נמנו וגמרו להכתיר את בנו הבכור רבי ירחמיאל ישראל יצחק, לרב העיר אלכסנדר ולמנהיג העדה, אולם הוא סירב, באמרו, שכלל לא עלה בדעתו למלא מקום אביו. אך כשעברו ימי השלושים לאבל אביו, ואלפי חסידים ובראשם רבנים גדולים וחסידים ישישים נתקבצו ובאו לאלכסנדר, לחתונת בן אחיו רבי שמואל צבי דנציגר בעל התפארת שמואל, אז מצאו את ההזדמנות המתאימה להכתירו לאדמו"ר, ובעל כרחו נתרצה להם.
רבבות חסידים הסתופפו בצלו והוא כתב אודותם בצוואתו: 'אוהבי ורעי אשר מסרתי נפשי עליהם'. כמו כן, עמל להכניס את מידת השמחה בלבותיהם של חסידיו, וכפי שהעיד על עצמו בערוב ימיו, 'ארבעים שנה פעלתי להכניס שמחה בקרב לבות ישראל'.
לא היו לו ילדים. מסופר שהיה נוסע לרבי יעקב אריה מרדזימין שיברכו לילדים, עד שפעם אחת אמר רבי יעקב אריה לחסידיו: מה רוצה בנו של הרב מגריצא (רבי יחיאל מילא את מקום אביו רבי שרגא פייבל מגריצא), הלא הוא נשמת האור החיים הקדוש (שלא היו לו ילדים) וכיצד יהיו לו ילדים.
רבי ירחמיאל ישראל יצחק נפטר בערב ר"ח שבט שנת תר"ע בן חמישים ושש, כשהוא עדיין בתוקף פעולתו. נקבר בעיירה אלכסנדר שבפולין לצד אביו רבי יחיאל.
לאחר פטירתו הוכתר אחיו רבי שמואל צבי דנציגר כאדמו"ר השלישי בשושלת חסידות אלכסנדר, והוא הקים על שמו של אחיו את רשת הישיבות "בית ישראל" בפולין שבהן למדו אלפי תלמידים. חלק מהחסידים עברו לבנו של רבי דב בריש מביאלה (שכיהן לפני רבי יחיאל דנציגר), רבי אהרן צבי לנדא, ולאחר פטירתו פנו לרבי אלימלך מנחם מנדל לנדא, אבי חסידות סטריקוב.
ישמח ישראל

ספרו על התורה ומועדים "ישמח ישראל", נחשב כספר יסוד בתורת החסידות, ובפרט בחסידות אלכסנדר. מצד אחד מובאת בו עמקות ביסודות החסידות והינו מבוסס על חכמת הקבלה, מהם מאמרים מכתב ידו הכתובים בדרך כלל בקיצור, ומהם מאמרים שנכתבו על ידי הרב מנשה פריימן שהיה מאוחר יותר ממנהלי ישיבת בית ישראל, ומצד שני לבקשתו נכתב הספר בשפה פשוטה ומותאמת להמון העם, ויש בו גם מאמרים רבים של חיזוק ומבוססים על מדרשי חז"ל, והם המאמרים שנאמרו בליל שבת.
עם זאת הוא שונה מספרי בית פשיסחה בכך שהוא מתמקד בחסידות מעשית ולא בחסידות עיונית, בשל כך, רבים ממנהיגי החסידות בדורות הקודמים כמו גם בדורות האחרונים, הורו לחסידיהם ללמוד בספר, בין המנהיגים הבולטים שהורו לחסידיהם ללמוד בספר זה היו אדמור"י בעלזא לדורותיהם. כך מסופר כי רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מויז'ניץ, התבטא כי אינו מסוגל להיכנס לשבת בלא לימוד בספר זה.
הספר "ישמח ישראל" נדפס כשנה לאחר פטירתו על ידי אחיו וגיסיו, כאשר לצורך הדפסת הספר הקים אליעזר גוטשטאדט לראשונה בית דפוס עברי בלודז'.
על שם ספרו זה כונה האדמו"ר בשם 'ישמח ישראל'.
נספח לספר ומאוחר יותר הודפס בסופו, נקרא בשם 'מאורן של ישראל' והם מאמרים שלא נדפסו בספר, מלוקטים מספרים וממקורות אחרים על ידי האמונת משה האדמו"ר החמישי בשושלת החסידות.
בשנת תשמ"ג יצא ילקוט אורות הישמח ישראל - הספר 'ישמח ישראל', מסודר לפי נושאים, על ידי משה חיים טיברג, תל אביב. בשנת תש"פ החל לצאת לאור עלון שבועי בשם 'ישמח ישראל המבואר', המבאר אחד ממאמרי הספר על פרשת השבוע בעריכת הרב יוסף צבי רכניצר. בחנוכה שנת תשפ"ה יצא לאור ספר "ישמח ישראל המבואר" כ-500 עמודים, עם ביאור על כל מאמרי חנוכה, הראשון בסדרת הספרים הנמצאת בשלבי עריכה.
לקריאה נוספת

הרב מנשה פריימן (ראש ישיבת אלכסנדר בפולין), תפארת ישראל - תולדות ומופתי ה"ישמח ישראל"
הרב יהודה משה מקובר והרב אבינועם מקובר, תולדות הישמח ישראל, בהוצאת מכון אלכסנדר תשס"ד
אברהם יצחק ברומברג, מגדולי החסידות חלק ד', על רבי שרגא פייבל דנציגר, רבי יחיאל דנציגר ורבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר. תשי"ד.
דף השער של הספר "ישמח ישראל", בני ברק תשנ"א
מנו מאי

מנו מאי
עמנואל "מנו" מאי (נולד ב-25 בפברואר 1953) הוא מאמן שחייה בכיר ישראלי, מאמן ויו"ר ירושלים רבתי בשחייה.
ביוגרפיה

נולד בשם עמנואל "עמנו" מימון בקיבוץ צרעה. החל לשחות בקבוצת השחייה המקומית באופן מקצועי בגיל 17. בשנת 1975, עם סיום שרותו הצבאי, החל לאמן בקיבוצו, באגודת הפועל מטה יהודה, לצידו של אילן קוגוס.
ביוגרפיה > קריירה כמאמן

בשנת 1979 החל לאמן בקבוצת הפועל ימק"א ירושלים ובשנת 1989 הקים ביחד עם נועם צבי את קבוצת הפועל ירושלים. בשנת 1997 הקים ביחד עם ברי אבנר, דוד סיבור, גד ארנון ואחרים את קבוצת השחייה של ירושלים רבתי.
בשנת 2010 איגוד השחייה בישראל לא איפשר לשחיין של מאי, נמרוד שפירא בר אור, להשתתף באליפות אירופה. מאי יצא למאבק מתוקשר נגד איגוד השחייה והיו"ר שלו, שהוביל להקמת "ועדת ברון" שהוקמה על ידי שרת הספורט לימור לבנת ומסקנותיה היו ברורות, לטובת השחיין.
בין השחיינים הבולטים שאימן מאי, נמנים השחיין אולימפי נמרוד שפירא בר אור ואלופי ושיאני ישראל בשחייה: דורית משלר, ליטל כשריאל, יניב שניידר, יורי סמויליץ', ג'ואן קופטי, אהוד סגל, בועז טלסקי וכריסטיאן פיצ'וגין. כמו כן שחה בהדרכתו ח"כ יוחנן פלסנר שהיה שחיין מצטיין בגילאי נוער.
הערות שוליים

↑  דו"ח ועדת ברון, באתר משרד התרובת והספורט, מינהל הספורט
↑  "ענף השחיה בישראל חייב לעבור בדק בית רציני", באתר ‏מאקו‏, 13 באפריל 2011
הוועדה לענייני חיילים משוחררים של בית הנבחרים של ארצות הברית

ועדת ענייני החיילים משוחררים של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: United States House Committee on Veterans' Affairs) היא ועדה של בית נבחרים של ארצות הברית המפקחת ומחוקקת בנושאים הקשורים ליוצאי הכוחות המזוינים של ארצות הברית ובהם פנסיה, ביטוח חיים, השכלה, הכשרה מקצועית, טיפול רפואי, ומתן הלוואות לקניית דירה. הוועדה מפקחת על המחלקה לענייני חיילים משוחררים (VA), בתי חולים לותיקים ובתי קברות, למעט בתי קברות מסוימים שבסמכותו של מזכיר הפנים.
לוועדה אין סמכויות חקיקה בנושאים הבאים:
מצב מס, תרומות והטבות ותיקים לעמותות וארגונים שמעניקים שירות ליוצאי השירות הצבאי
קצבאות נכות (הוועדה לשירותים חמושים);
העסקה במנגנונים הפדרליים (הוועדה לרפורמה ופיקוח על הממשל);
שירות משפטי (ועדת המשפט);
סוגיות הגירה (הוועדה המשפט);
סוגיות העוסקות בשבויי מלחמה ונעדרים (הוועדה לשירותים חמושים)
הערות שוליים

1 2  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'"House Committee on Veterans Affairs". veterans.house.gov (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-04-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587722605171  CiNii: DA09456341  LCCN: n81096144  NLA: 35565419  NLK: KAB202010413  Trove: 997933  VIAF: 153617002   WorldCat (עם VIAF): 153617002
פרשת אלון קסטיאל

אלון קסטיאל (נולד ב-1980) הוא איש עסקים ישראלי, שהורשע בניסיון אונס, מעשה מגונה בכוח, במעשה מגונה ובהטרדה מינית, לאחר שהוגשו נגדו תלונות רבות על עבירות מין, לרבות אונס.
חיים אישיים

למשפחתו של קסטיאל הייתה בעבר חברה למכירת רהיטי יוקרה ובבעלותה נדל"ן באזור תל אביב ויפו. קסטיאל עצמו עסק ברכישה והשבחת נדל"ן והיה שותף במספר מועדוני לילה בתל אביב. לקסטיאל שלושה ילדים משני קצמן.
פרשת עבירות המין > פרסום הפרשה

בנובמבר 2016 פרסמה עירד מרציאנו צייגר פוסט אנונימי בפייסבוק שהזהיר מפני איש עסקים ודמות מוכרת בחיי הלילה בתל אביב שפוגע בנשים, וקראה לנפגעות להתלונן במשטרה. התלונות שהגיעו והוצלבו במאגר העדויות של אחת מתוך אחת הגיעו אל העיתונאית שרון שפורר וזו העלתה באותו חודש כתבה באתר המקום הכי חם בגיהנום על הרחקתו של קסטיאל ממספר מועדונים בתל אביב בעקבות הטרדות מיניות. בעקבות הפוסט של מרציאנו צייגר והכתבה במקום הכי חם החלו להצטבר עדויות רבות של נשים על אונס, לרבות שימוש בסם אונס ועבירות מין שביצע בהן קסטיאל.
לאחר חשיפת העדויות פנו שדולת הנשים וארגוני נשים נוספים למשטרה בבקשה לפתוח חקירה פלילית נגד קסטיאל. מספר ימים לאחר מכן הגישה זהר להט תלונה ראשונה במשטרה ובעקבותיה הגישו תלונות שרי גולן ומרציאנו צייגר. להט, גולן ומרציאנו צייגר חשפו את זהותן בתקשורת מיוזמתן. בהמשך נחשפו גם הנפגעות אור בירון, נעמה אלכס לוי ועפרי יהב.
עד יולי 2017 הוגשו למשטרה עוד אחת עשרה תלונות כנגד קסטיאל. בסך הכל הוגשו נגדו במשטרה 14 תלונות על עבירות מין, כאשר חוקרי המשטרה הגדירו חמש מתוכן כאונס. ביולי של אותה שנה, חודש לאחר שהמדינה החלה בהליך גישור מול קסטיאל, הוגשה נגדו תלונה נוספת, 15 במספר. לאורך כל החקירה, קסטיאל הכחיש את כל העבירות המיוחסות לו וטען שהמעשים היו בהסכמה.
לאחר החקירה הפלילית והליך הגישור מול קסטיאל, הפרקליטות הוציאה מתוך כתב האישום שלוש מתוך חמש התלונות על אונס לטענתה בשל התיישנות והיעדר ראיות ולא כללה את מרציאנו צייגר, חושפת הפרשה ולהט, הנפגעת הראשונה שהגישה תלונה. בכתב האישום נותרו לבסוף שש נשים. בהמשך הפרקליטות מחקה תלונה נוספת בשל התיישנות לטענתה והותירה בכתב האישום חמש נשים.
פרשת עבירות המין > הסדר הטיעון וההרשעה

בינואר 2018 הפרקליטות וקסטיאל הגיעו להסדר טיעון בו נכללו ארבע נשים, לאחר שהפרקליטות הסכימה להוציא מכתב האישום מקרה אחד של ניסיון אונס. במסגרת ההסדר סעיף האונס שבו הואשם הומר לניסיון אונס, ניסיון האונס הומר למעשה מגונה בכוח, המעשה המגונה בכוח הומר למעשה מגונה והמעשה המגונה הומר להטרדה מינית. קסטיאל הודה והורשע בהסדר טיעון בעבירות של ניסיון אונס, מעשה מגונה בכוח, מעשה מגונה ובהטרדה מינית.
ביולי 2018 גזר בית המשפט המחוזי על קסטיאל ארבע שנים ותשעה חודשי מאסר. כן נפסק שעל קסטיאל לשלם פיצויים לכל מתלוננת. בגזר הדין ציינו השופטים כי "זו תמונת עבריינותו המינית של הנאשם, שאיננה חד פעמית; מדי פרק זמן, במהלך השנים, הנאשם שוב ביצע עבירת מין, כשהוא עושה זאת כל פעם כלפי מתלוננת אחרת, תוך שהנאשם התעלם מרצונה, מכבודה ומזכותה על גופה, פולש לפרטיותה, ופוגע במתלוננת באופן חמור עד חמור מאוד".
באותו חודש הוגשה נגד קסטיאל תלונה נוספת, ה-16 במספר. תלונות מספר 15 ו-16 נסגרו בהמשך ללא הגשת כתב אישום בשל חוסר ראיות לטענת הפרקליטות.
ב- 26 באוגוסט 2018 החל קסטיאל לרצות את מאסרו בכלא חרמון.
ביוני 2019 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של קסטיאל על חומרת העונש.
בשנת 2021 שודרה הסדרה בת שלושת הפרקים אחרי חצות: הסוד הכי שמור בעיר אשר מגוללת את הפרשה מנקודת המבט של נפגעותיו של קסטיאל. בסדרה נחשפו, בנוסף לאלה שנחשפו לתקשורת בעבר, שתי הנפגעות מיטל כהן ומיכל לויט וכן שתי נפגעות שלא התלוננו במשטרה ולא חשפו את זהותן.
פרשת עבירות המין > שחרורו מהכלא

ביולי 2021 הגיש קסטיאל בקשה לוועדת השחרורים לקיצור שליש ממאסרו אולם זו דחתה את הבקשה.
במאי 2022 הגיש קסטיאל בקשה נוספת לוועדת השחרורים לקיצור מאסרו.
בקשתו של קסטיאל התקבלה מבלי ששמעה הוועדה את עמדתן של הנפגעות שלו. בעקבות החלטת הוועדה קמה מחאה ציבורית רחבה והפרקליטות ערערה על ההחלטה לבית המשפט המחוזי. בית המשפט המחוזי ביטל את ההחלטה והחזיר את התיק פעם נוספת לוועדת השחרורים, במטרה שזו תשמע את עמדתן של הנפגעות. בהחלטת בית המשפט, שהתקבלה בעקבות ערעור הפרקליטות על השחרור, ציין בית המשפט כי נפל פגם בהתנהלות הוועדה: "היה מקום לדחות את הדיון בוועדת השחרורים, ולזמן את כל המתלוננות להביע עמדה, על ועדת השחרורים לשקול לא רק את מצבו של האסיר, אלא גם את השלכות השחרור המוקדם על נפגעות העבירה".
ועדת השחרורים החליטה פעם נוספת לשחרר את קסטיאל לאחר ששמעה את נפגעותיו וזאת בתנאי שיורחק מהערים תל אביב, רמת גן וגבעתיים עד סיום תקופת מאסרו. בהחלטתה ציינה כי היא מצאה ש"אין לתת לעמדתן משקל מכריע". גם על החלטה זו נמתחה ביקורת ציבורית רחבה. בעקבות ההחלטה עתרה הפרקליטות לבית המשפט המחוזי, אך זה דחה את העתירה ואישר לשחרר את קסטיאל.
קסטיאל שוחרר ממאסר ביולי 2022 עם תום ריצוי ארבע שנים והחל להתגורר בבת ים. עם היוודע דבר מגוריו בבת ים קמה מחאה בקרב נשות העיר שקראו להרחיקו מהעיר.