stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתן קוקולייב
קריירת ג'ודו > 2023

בחודש דצמבר זכה בתואר אלוף ישראל בקטגוריית המשקל של עד 66 ק"ג.
הערות שוליים

↑  אסי ממן, ‏כבוד: פרימו זכתה בארד באליפות אירופה בג'ודו, באתר ONE‏, 16 באפריל 2021
↑  אסי ממן, ‏מתן קוקולייב ושירה ראשוני הודחו מאליפות העולם, באתר ONE‏, 6 ביוני 2021
↑  אליפות אירופה לג׳וניור בג'ודו: זהב לפרימו, ארד לקוקולייב באתר ישראל היום, 9 בספטמבר 2021 (בעברית)
↑  אליפות אירופה בג'ודו: תמנע לוי הבטיחה מדליה, שמאילוב, ראשוני ופרימו ייאבקו על הארד באתר ישראל היום, 29 באפריל 2022 (בעברית)
↑  נדב צנציפר, רק כמעט: ים וולצ'ק הפסיד בקרב על מדליית הארד באליפות העולם בג'ודו, באתר ynet, 6 באוקטובר 2022
↑  רותם פלדברג, ‏הרשקו, לניר וראשוני זכו באליפות ישראל, באתר ערוץ הספורט, 12 בדצמבר 2023
רשת אישית

PAN - רשת אישית (Personal Area Network), היא רשת מחשבים בה אדם אחד עושה שימוש בכל הרכיבים ברשת. לדוגמה – במחשב אישי מתקיימת רשת אישית בין כל הרכיבים המצויים בתוך מארז המחשב ובין הרכיבים ההיקפיים, כגון: עכבר, מקלדת ומסך. רשת כזו היא מוגבלת למדי, אך כאשר היא מכילה גם, למשל, מחשב כף יד – המתחבר למחשב האישי ומתקשר איתו – זו היא כבר רשת לכל דבר.
רשת אישית מבוססת בדרך כלל על אפיקי מחשב כמו USB, FireWire, PS/2 ודומיהם, ושטחה הפיזי אינו עולה על מספר מטרים רבועים. ברשת אישית הסיכוי לאובדן מידע או שיבושו נמוך ביותר ולכן בקרת איכות על המידע כמעט ולא קיימת. מערכות הניתוב ברשת אישית מנוונות למדי, ובחלק מהמקרים אין צורך בהקצאת כתובות לוגיות, ואף כתובות פיזיות. לעיתים יהיו רוחבי הפס ברשתות אישיות גבוהים במידה רבה מאלו הנהוגים ברשתות אחרות.
ראו גם

תקשורת מחשבים - מונחים
טטויים

.
| טטויים |
| --- | --- |
 ארמדיל טאטו
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: דלשינאים
סדרה:: ארמדילאים
משפחה:: טטויים
תת־משפחה:: Dasypodinae
סוג:: טטו
שם מדעי
 Dasypodidae ‏גריי, 1821

טטויים (שם מדעי: Dasypodidae) היא משפחה של דלשינאים מסדרת הארמדילאים שכולם חיים ביבשת אמריקה ומין אחד ארמדיל טטו חי גם באמריקה הצפונית והוא הדלשינאי היחיד החי בה, לא כולל את אמריקה המרכזית.
המשפחה כוללת שני סוגים - הסוג הנכחד Stegotherium והסוג טטו (Dasypus). משפחה זו נחשבה זמן רב לחברה במשפחת הארמדיליים (Chlamyphoridae), אך בשנים האחרונות מסווגת כמשפחה עצמאית.
מינים

המשפחה כוללת את המינים הבאים:
מין ארמדיל ארוך-אף דרומי (Dasypus hybridus)
מין ארמדיל ארוך-אף גדול (Dasypus kappleri)
מין ארמדיל טאטו (נקרא גם "ארמדיל תשע החגורות" – Dasypus novemcinctus)
מין ארמדיל ארוך-אף שעיר (Dasypus pilosus)
מין ארמדיל ארוך-אף יאנוסי (Dasypus sabanicola)
מין ארמדיל שבע-החגורות (Dasypus septemcinctus)
מין ארמדיל יפס (Dasypus yepesi)
מין ארמדיל בלוס (Dasypus bellus) - נכחד
מין Dasypus neogaeus - נכחד
זהרון

| זהרון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: עקרבנונאים
משפחה:: עקרבנוניים
סוג:: זהרון
שם מדעי
 Pterois ‏אוקן, 1817

זהרון על בול ישראלי משנת 1962 בעיצובם של האחים שמיר
זַהֲרוֹן (שם מדעי: Pterois) הוא סוג של דג טורף במשפחת העקרבנוניים, שנפוץ בעיקר במימי האוקיינוס השקט, האטלנטי והאוקיינוס ההודי. כמו כן, הוא נפוץ בים האדום, במפרץ אילת ומתחיל להיראות גם באגן המזרחי של הים התיכון. רוב מיני הזהרון מאופיינים בפסים לרוחב הגוף בצבעים לבן, אדום וכתום. באנגלית, הזהרון מכונה לרוב Lionfish ולעיתים גם Zebrafish או Firefish.
תכונות

זהרון הדור הוא המין הגדול והמפואר בדגים מסוגו. אורך גופו עד 50 סנטימטרים (20 אינץ'), ראשו גדול ומגושם ופיו רחב. מעל לכל עין מזדקר זיז קרומי, שאורכו הולך וקטן עם הגיל. הקוצים בקדמת סנפיר הגב ארוכים מאוד ואינם מחוברים בקרום אחד, כבמינים אחרים, אלא כל קוץ עטוף באונה קרומית צרה משלו. גם הזיזים שבסנפירי החזה ארוכים מאוד, נפרדים זה מזה, כל אחד עטוף באונה קרומית משלו. על הגוף והראש פסים אדומים-חומים ולבנים.
תכונות > קצב גידולו

קצב גידולו של הזהרון ההדור מהיר, הוא יכול להתרבות אחת לארבעה ימים ונקבת הזהרון יכולה להטיל עד כשני מיליון ביצים בשנה. לפיכך, אם הזהרון נמצא בסביבה ללא טורפים טבעיים הוא עלול להוות סכנה למערכת האקולוגית באזור ולהשפיע לרעה על אוכלוסיות דגים אחרות.
תכונות > מזונו

הזהרון ניזון מדגים קטנים, אליהם הוא מתקרב בשחייה איטית, ובולע אותם תוך הסתערות ופתיחת פיו.
תכונות > פעילותו

הזהרון פעיל בשעות אחר-הצהריים המאוחרות ובלילה, ובשעות היום מסתתר בשקעים מוצלים. פרטים בודדים או קבוצות קטנות שכיחים במים רדודים, אך נמצאים גם במים עד עומק של 30 מטרים.
דקירה מזיזי הזהרון גורמת לצריבה הנמשכת יותר מיממה, מלווה בקשיי נשימה וחום גבוה, ועשויה לגרום גם לבצקת מקומית. במקרה של פציעה יש לסור מיידית לבית-החולים.
מין פולש

הזהרונים הפכו למינים פולשים בים הקריבי אחרי ששחררו אותם שם, ובשנים האחרונות נמצאים פרטים רבים של זהרון הדור בים התיכון, שהגיעו דרך תעלת סואץ במסגרת ההגירה הלספסית.
על מנת להתמודד עם פלישת הזהרון ההדור למימי הים התיכון בכלל ולחופי ישראל בפרט, מנפיקה רשות הטבע והגנים אישורים מיוחדים לצוללנים לדוג את הזהרון כדי לשלוט בגודל האוכלוסייה שלו.
על פי קביעת רשות הטבע והגנים מ-2017, אסורים כל משפחת הזהרונים (עקרבנוניים) לייבוא וסחר בישראל.
מיון

הסוג זהרון מכיל 12 מינים. במפרץ אילת קיימים שני מינים: זהרון מקרין וזהרון הדור, שנמצא גם לחופי הים התיכון כמין פולש כתוצאה מהגירה לספסית.
סוג זהרון- Pterois
מין זַהֲרוֹן הָדוּר (Pterois miles)
מין זַהֲרוֹן מַקְרִין (Pterois radiata)
מין Pterois andover
מין Pterois antennata
מין Pterois brevipectoralis
מין Pterois lunulata
מין זהרון אפריקני (Pterois mombasae)
מין Pterois russelii
מין Pterois sphex
מין Pterois cincta
מין Pterois paucispinula
מין זהרון אדום (Pterois volitans) - מין פולש בים הקריבי; בעבר נחשב לתת-מין של זהרון הדור
גלריית תמונות

זהרון אדום
זַהֲרוֹן הָדוּר
זהרון מקרין
זַהֲרוֹן מַקְרִין
Pterois mombasae
Pterois antennata
הערות שוליים

↑  סכנה באוקיינוס: בעלי חיים ארסיים, החיים מתחת למים, באתר ynet, 17 בספטמבר 2021
↑  מוטי מנדלסון, זהרון חי נפלט לחוף הרחצה בחיפה, באתר חי פה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏2022-10-07
↑  תושב קבע – הזהרון ההדור בים התיכון, באתר www.parks.org.il
↑  דר' נעם לידר ויתיר שמיר, "מדיניות בנושא יבוא וסחר בדגים של מים מלוחים לאקווריום", חטיבת פיקוח ואכיפה, האגף להגנה על החי והצומח - רשות הטבע והגנים, יוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558735905171
כריס ויליאמסון

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1988 (בן 36) סטוקטון-און-טיס, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Christopher Williamson 
 השכלה:  אוניברסיטת ניוקאסל 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 עיסוק:  מגיש פודקאסט, אישיות טלוויזיה, יוטיובר
 https://chriswillx.com/
 
כריס ויליאמסון (נולד ב-23 בפברואר 1988) הוא יוטיובר ומגיש פודקאסט בריטי. וילאמסון התפרסם בתחילה כאשר הופיע בתוכנית המציאות הבריטית "Love Island" ב-2015. משנת 2018 ואילך ויליאמסון הוא המגיש של הפודקאסט הפופולרי "Modern Wisdom".
ראשית חייו

ויליאמסון נולד ב-1988 בעיירה סטוקטון-און-טיס אשר בצפון-מזרח אנגליה. הוא הצטיין בקריקט בילדותו ושיחק קריקט באקדמיית דורהאם. בעת שלמד באוניברסיטת ניוקאסל החל לעסוק ביחצ"נות למועדוני לילה.
קריירה

ויליאמסון היה מתחרה בתוכנית "Take Me Out" ב-2012, בטרם הוא זכה לפרסום רב בעונה הראשונה של תוכנית המציאות הבריטית "Love Island"(אנ') ב-2015.
בשנת 2018 ויליאמסון השיק את תוכנית פודקאסט משלו בשם "Modern Wisdom" העוסקת באירועים אקטואליים, פוליטיקה, פילוסופיה, מדע ותחביבים שונים ואשר בה הוא ראיין לאורך השנים מגוון אורחים כולל ג'ורדן פיטרסון, סטיבן פינקר, ניל דה-גראס טייסון, ויליאם מקאסקיל, רובין דאנבר, סם האריס, אריק וינשטיין, ודאגלס מארי. נכון לנובמבר 2024 היו לערוץ היוטיוב של הפודקאסט 2.9 מיליון עוקבים.
הערות שוליים

1 2  "Chris Williamson: Bullied at school, bored on Love Island, now a podcast star". BBC news. 6 באוקטובר 2022. נבדק ב-7 באוקטובר 2022. {{cite news}}:  (עזרה) Published 7 October 2022.
↑  "Love island". ITV news. נבדק ב-11 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Chris Williamson - YouTube". YouTube.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כריס ויליאמסון".
פאני בולוק וורקמן

| --- | --- |

דיוקן של פאני בולוק וורקמן, סביב שנת 1900
 לידה:  8 בינואר 1859 ווסטר, ארצות הברית 
 פטירה:  22 בינואר 1925 (בגיל 66) קאן, צרפת 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הכפרי 
 מקום מגורים:  ניו יורק, דרזדן, פריז, ווסטר 
 בן או בת זוג:  ויליאם הנטר ורקמן (16 ביוני 1881–22 בינואר 1925) 
 
פאני בולוק וורקמן (באנגלית: Fanny Bullock Workman;‏ 8 בינואר 1859 - 22 בינואר 1925) הייתה גאוגרפית סופרת מסעות ומטפסת הרים, בעיקר בהרי ההימלאיה אמריקאית. היא הייתה מראשוני המטפסים המקצועיים. היא לא רק חקרה, אלא גם כתבה על הרפתקאותיה. היא קבעה מספר שיאי גובה לנשים, פרסמה שמונה ספרי מסעות עם בעלה, ונלחמה על זכויות נשים. היא נולדה למשפחה עשירה, והתחנכה בבתי הספר הטובים ביותר שעמדו לרשות הנשים. אחרי נישואיה לוויליאם האנטר וורקמן טיילה איתו ברחבי העולם. הם ניצלו את עושרם וקשריהם לסיורים ברחבי אירופה, צפון אפריקה ואסיה. לזוג נולדו שני ילדים, אך פאני וורקמן לא הייתה טיפוס אמהי. הם השאירו את ילדיהם בבתי ספר פרטיים עם אומנות.
פאני וורקמן ראתה את עצמה כאישה חדשה שיכולה להשתוות לכל גבר. בני הזוג וורקמן החלו את מסעותיהם בסיורי אופניים בשווייץ, צרפת, איטליה, ספרד, אלג'יר והודו. הם רכבו על אופניים אלפי קילומטרים וישנו בכל מקום שיכלו למצוא מחסה. הם כתבו ספרים על כל טיול ופאני העירה לעיתים קרובות על מצב חייהן של נשים שראתה. עלילותיהם בסיורי האופניים המוקדמים התקבלו טוב יותר מספרי ההרים שלהם.
בתום מסעי האופניים דרך הודו, בני הזוג נסעו בקיץ להימלאיה המערבית ולקראקורם, שם התוודעו לטיפוס בגובה רב. הם חזרו לאזור הזה שלא נחקר שמונה פעמים במהלך 14 השנים הבאות. אף על פי שלא היו ברשותם ציוד טיפוס מודרני, הם חקרו כמה קרחונים והגיעו לפסגתם של כמה הרים, ובסופו של דבר הגיעו לגובה של 23,000 רגל (7,000 מ ') על Pinnacle Peak, שיא גובה לנשים באותה תקופה. הם ארגנו משלחות רב שנתיות ודאגו להישאר ביחסים טובים עם המקומיים. הם הגיעו מעמדת מעמד גבוה ועושר אמריקאים, והם לא הבינו את עמדות העובדים הילידים והתקשו לנהל משא ומתן עם סבלים אמינים.
לאחר מסעותיהם בהימלאיה, העבירו הרצאות על מסעותיהם. הם הוזמנו לחברות מדעיות. פאני וורקמן הפכה לאישה האמריקאית הראשונה שהרצתה בסורבון והשנייה שנאמה בחברה הגאוגרפית המלכותית. היא קיבלה מדליות כבוד רבות של מטפסי הרים אירופיים וחברות גאוגרפיות והוכרה כאחת המטפסות הבולטות בימיה. היא הוכיחה שאישה יכולה לטפס לגבהים באותה מידה כמו גבר ועזרה לפרק את המחסום המגדרי ביחס לטיפוס נשים בגובה ההרים.
ראשית חייה

פאני וורקמן נולדה ב־8 בינואר 1859, בווסטר, מסצ'וסטס, למשפחה עשירה ומכובדת. היא הייתה הצעירה מבין שלושה ילדים. אמה הייתה אלווירה הזארד, ואביה היה אלכסנדר ה. בולוק, איש עסקים ומושל רפובליקני. פאני התחנכה על ידי מורות פרטיות לפני שלמדה בבית הספר של מיס גרהם בעיר ניו יורק, לאחר מכן בילתה בפריז, ואז בדרזדן. חלק קטן מסיפוריה שכתבה בתקופה זו שרדו ומתארים את התעניינותה בהרפתקאות. באחד מהם - היא מתארת נערה אנגליה יפה ואריסטוקרטית שבורחת מביתה הופכת לאלפיניסטית מעולה ומתחתנת עם אמריקאי. הסיפור דומה לפרטים מחייה של פאני עצמה: תאוות נדידה, אהבת הרים ומחויבות לזכויות נשים.
בשנת 1879 חזרה פאני לארצות הברית וב־16 ביוני 1882 נישאה לוויליאם האנטר וורקמן, שהיה מבוגר ממנה ב-12 שנים. הוא גם היה ממשפחה עשירה ומשכילה, למד באוניברסיטת ייל וקיבל את הכשרתו הרפואית בהרווארד. בשנת 1884 נולדה להם בת, רחל.
ויליאם חשף את פאני לטיפוס הרים לאחר נישואיהם, ויחד בילו קייצים רבים בהרים הלבנים בניו המפשייר. כאן טיפסה על הר וושינגטון (6,293 רגל או 1,918 מטר) מספר פעמים. הטיפוס בצפון מזרח ארצות הברית איפשר לפאני לפתח את יכולותיה יחד עם נשים אחרות. בניגוד למועדונים אירופיים, מועדוני טיפוס אמריקאים בהרים הלבנים אפשרו לנשים להיות חברות בהן, ועודדו נשים לטפס. הם קידמו חזון חדש של האישה האמריקאית, כזו שהייתה גם ביתית וגם אתלטית. פאני וורקמן אימצה את הדימוי הזה בהתלהבות. עם זאת, שני בני הזוג לא אהבו את ווסטר, שם התגוררו, וכמהו לחיות באירופה. לאחר שהוריהם של פאני ושל ויליאם נפטרו והותירו להם אחוזות גדולות, בני הזוג יצאו לטיול האירופי הגדול הראשון שלהם, סיור בסקנדינביה ובגרמניה.
אירופה וסיורי אופניים

בשנת 1889 משפחת וורקמן עברה להתגורר בגרמניה. בריאותו הירודה של וילאם השתפרה לאחר המעבר לאירופה, והוא התאושש באופן מפתיע. ילדם השני של הזוג, זיגפריד, נולד זמן קצר לאחר שהגיעו לדרזדן. פאני בחרה לא למלא את תפקידיה המסורתיים של אשה ואם ובחרה להיות סופרת והרפתקנית היא חיה חיים נמרצים שסטו מ"הנשיות האידיאלית" של סוף המאה ה-19. כפמיניסטית, פאני ראתה עצמה דוגמה לרעיון שנשים יכולות להשתוות ולהצטיין כמו הגברים והיא גילמה את האתוס של האשה החדשה. יתרה מזאת, כפי שמציינת מילר בספרה מכיוון שהמשפחה האידיאלית של אותה תקופה הייתה גדולה ומידע על מניעת הריון לא היה קל להשיג, הידע הרפואי של ויליאם בוודאי היה לא יסולא בפז.
בשנת 1893 נפטר זיגפריד משילוב של שפעת ודלקת ריאות. לאחר מותו, על פי פאולי, פאני וורקמן, בעזרת סיורי האופניים שלה, "רדפה באגרסיביות אחר זהות אלטרנטיבית, כזו ששחררה אותה מהאחריות המקובלת של אשה ואם" הם החמיצו את חתונת בתם לסר אלכסנדר מק'רוברט בשנת 1911 בזמן שהם חקרו בקארקורם.
בני הזוג חקרו את העולם וכתבו יחד שמונה ספרי מסעות המתארים את האנשים, האמנות והארכיטקטורה של האזורים שעברו בהם. בנרטיב שלהם אמרו לא מעט על התרבויות של אותם אזורים נידחים ודלילים. הם כללו תיאורים ליריים של השקיעה, עבור הקהל הפופולרי שלהם אבל גם הסברים מפורטים על מאפיינים גאוגרפיים, כמו קרחונים, עבור קהל הקוראים המדעי שלהם. פאני וויליאם פרסמו מאמרים מדעיים במקביל לכתיבתם הפופולרית כדי לפנות לארגונים כמו האגודה הגאוגרפית המלכותית. פאני גם האמינה שהמדע יתן לה יוקרה יותר גבוהה בעיני קהילת המטפסים. פאני כתבה את רוב ספרי המסעות הללו בעצמה, ובתוכם היא העירה בהרחבה על מצוקת הנשים בכל מקום בו נסעה.
סטפני טינגלי כתבה, בערך האנציקלופדי שלה על ספורי המסעות של פאני וורקמן, שיש בהם ביקורת פמיניסטית על הקשיים שנשים חוו ועל מעמדן הנחות של הנשים בחברות אליהן נקלעה. כתומכת בעלת רצון חזק ובולטת לשינוי זכויות הנשים, השתמשה פאני במסעותיה כדי להפגין את יכולותיה ולהבליט את אי השוויון שנשים חיו בהן. עם זאת, ספריה נכתבו בגוף רבים ראשון או בגוף שלישי, ולכן קשה לייחס באופן החלטי דעות או קולות לאחד מבני הזוג שכתבו את הספרים יחדיו.
עבודותיהם של בני הזוג וורקמן יצאו מהשקפת עולם קולוניאליסטית בכך שהם מתארים את האנשים שפגשו וצפו בהם כ"אקזוטיים או חריגים, במקרה הגרוע - כפרימיטיביים או אפילו תת-אנושיים ". עם זאת, לעיתים הם מבהירים כי האנשים שהם פגשו ראו אותם באור דומה, הם מציינים שלעיתים היו מודעים להטיותיהם שלהם.
בין 1888 ל־1893, יצאו בני הזוג וורקמן לסיורי אופניים בשווייץ, צרפת ואיטליה. בשנת 1891 הפכה פאני לאחת הנשים הראשונות שטיפסו על מון בלאן. [26] היא גם הייתה בין הנשים הראשונות שטיפסו על היונגפראו ועל המטרהורן בשנת 1893 החליטו בני הזוג לחקור אזורים שמעבר לאירופה ופנו לכיוון אלג'יריה, הודו-סין והודו. הנסיעות הארוכות הללו היו הרעיון של פאני. הסיור המורחב הראשון של הזוג היה טיול אופניים של 4,500 ק"מ ברחבי ספרד בשנת 1895; כל אחד מהם נשא מטען של 20 ק"ג והם רכבו בממוצע 72 ק"מ ביום, לפעמים רכבו עד 130 ק"מ. לאחר מכן הם כתבו יחד על חוויותיהם באיבריה. בספרם הם תיארו את ספרד כ"כפרית, מוזרה ומקסימה ", בזיכרונות האלג'יראים פאני התמקדה ביופייה והרומנטיקה של הכפר ונמנעת מכל פרשנות על התנאים העירוניים הקשים. עם זאת, היא הדגישה את ההתעללות וההזנחה של נשים בחברה האלג'יראית.
הודו

נסיעתם של בני הזוג וורקמן להודו, בורמה, ציילון ויאווה נמשכה שנתיים וחצי, החל בנובמבר 1897, והם עברו על פני 23,000 ק"מ. באותה תקופה פאני הייתה בת 38 וויליאם 50. הם רכבו על אופניים כ־6,400 ק"מ מהקצה הדרומי ביותר של הודו ועד ההימלאיה בצפון. כדי להבטיח שתהיה להם גישה לאספקה, הם נסעו בכבישים ראשיים וליד מסילות רכבת, ולעיתים נאלצו לישון בחדרי ההמתנה של הרכבת אם לא היה מקום לינה אחר. הם נשאו עמם מינימום אספקה, שכללהתה, סוכר, ביסקוויטים, גבינה, בשרים משומרים, מים, כריות, שמיכה לכל אחד מהם, חומרי כתיבה, וערכות רפואיות ותיקון אופניים. הטיול היה מפרך. לעיתים קרובות היו להם מעט מים, הם התמודדו עם נחילי יתושים, תיקנו עד 40 ניקובי צמיגי אופניים ביום וישנו ברבעים שורצים עכברושים. ספרה של פאני וורקמן, שנכתב לאחר הטיול, הדגיש את הארכיטקטורה העתיקה שראו ולא את התרבויות המקומיות העכשוויות. בהשוואה למערביים באותה תקופה לבני הזוג היה מידע יוצא דופן על ההיסטוריה של הודו. הם קראו את ג'קאטה, מהאבהארטה וראמאיאנה לפני נסיעתם. הם היו להוטים ללמוד על התרבות שיצרה את האפוסים האלה. הם בילו יותר זמן בלמידה על ההיסטוריה העתיקה מאשר להתערות עם אנשים חיים.
הודו > סוגיות עבודה

במהלך קיץ 1898, החליטו בני הזוג לברוח מהחום ולחקור את מערב ההימלאיה וקרקורם. לאחר מכן, הם התכוונו לחקור את האזור סביב קנצ'נג'ונגה בסיקים, ואז לבסוף לנסוע אל ההרים הגובלים בבהוטן במזרח. קשיים בירוקרטיים ובעיות מזג אוויר פגעו בתוכניותיהם. הבעיות החמורות ביותר נגעו לכוח עבודה. הם שכרו 45 סבלים, הצטיידו לטיולים בסיסיים בהרים אך העלויות שלהם הרקיעו שחקים לאחר שהופצו ידיעות על אמריקאים עשירים שמסתובבים בכפרים. הם לא יכלו לעזוב עד 3 באוקטובר קרוב לעונת הקור. בני הזוג וורקמן התלוננו בכתביהם על הסבלים ששכרו, שהיה קשה לעבוד איתם. הם סירבו לעבור יותר מ-8.0 ק"מ ביום. לאחר שלושה ימים במסעם הגיעו בני הזוג וורקמן לשלג והסבלים התקוממו - הם סירבו לעבוד בתנאי קור כאלה ואילצו את כל המשלחת לחזור לדרג'ילינג.
בני הזוג וורקמן נזקקו לסבלים מקומיים לסחוב ציוד עבורם מכיוון שהם לא יכלו לשאת בעצמם כמות מספקת למסע רב-חודשים. הם נאלצו להעביר אוהלים, שקי שינה, ציוד צילום, מכשירים מדעיים וכמות גדולה של אוכל. הסבלים היו סקפטיים לגבי כל המיזם. המקומיים טיפסו לעיתים קרובות על ההרים, אבל לא היו רגילים לקבל הוראות מאישה, מה שהקשה על מצבה של פאני. בני הזוג וורקמן ניסו לפתור את הבעיות הללו בהתנשאות ויהירות. קנת מייסון טען על תולדות טיפוס הרים בהימלאיה, שנכתב בשנת 1955, כי "בני הזוג וורקמן היו במסעותיהם קורבנות של עצמם. הם היו חסרי סבלנות ולעיתים נדירות ניסו להבין את המנטליות של הסבלים וכך לא קיבלו הטובים שביניהם." בפרק שלה על משפחת וורקמן טוענת מילר כי לבני הזוג, בהיותם אמריקאים, לא הייתה אותה תחושה של קאסטה או מעמד שהיה לחוקרים בריטים. בני הזוג וורקמן, כמו רוב בני ארצם, ציפו כי האנרגיה העצומה שלהם תצליח להתגבר על כל המכשולים."
הודו > פסגת פינאקל ושיא הגובה

לאחר שבשנת 1906, בגיל 4, טיפסה פאני וורקמן לגובה 6,181 מ', המשיכה וטיפסה אל פסגת פינאקל לגובה 6,930 מטר. לדעתה גובה הפסגה היה 7,091 מטר, שיא באזור המסיב של נון קון, במערב ההימלאיה. פסגה זו הייתה ההישג הגדול ביותר שלה. כפי שמציינים איסרמן, וויבר ומולנאר, העובדה שהיא "טיפסה בכלל על ההר, ללא ציוד מודרני ולבושה בחצאיות הרגילות שלה, מעידים הן על יכולתה והן על נחישותה". היא קבעה שיא גובה לנשים שיישאר עד לעלייתה של הטה דהירנפורת בשנת 1934 על מסיה קנגרי לגובה 7,273 מטר. מתוך אמונה ששניהם טיפסו מעל 7,000 מ', פאני וויליאם החשיבו את עצמם כמומחים המובילים בטיפוס בגובה.
פאני וורקמן הגנה במרץ על שיא הגובה של פיסגת פינאקל שלה נגד כל התובעים האחרים, במיוחד אנני סמית' פק. בשנת 1908 טענה פק לשיא חדש בהרי האנדים בפרו, שלדעתה היה 7,000 מ'. פאני וורקמן הייתה כה תחרותית, ששילמה לצוות מודדים צרפתים מ-Service Géographique de l'Armée שלושה עשר אלף דולר ארצות הברית כדי למדוד את גובה ההר, שהיה למעשה 6,768 מ ', ואישר את שיאה.
הודו > קרחוני היספר וסיאכן

בשנת 1908 חזרו בני הזוג וורקמן לקרקורם ובחנו את קרחון היספר באורך 61 ק"מ באזור Hunza Nagar; הם עלו מגילגיט לנגיר דרך מעבר היספאר 5,300 מטר כדי לעלות על קרחון ביאפו שאורכו 60 ק"מ עד אסקול. המסלול הכולל שלהם בין הקרחונים היה שיא נוסף, ופאני הפכה לאישה הראשונה שעברה על פני כל קרחון בהימלאיה בסדר גודל זה. הם היו הראשונים לחקור את הקרחונים הצדדיים הרבים שלו. [60] הם רשמו את ההשפעות הפיזיולוגיות של גובה רב, חקרו קרחונים וביצעו מדידות מטאורולוגיות, כולל נתוני גובה שנרשמו גם עם ברומטר וגם עם מדי חום לנקודת רתיחה
חקר הזוג וורקמן את קרחון רוז וקרחון סיאצ'ן באורך 72 ק"מ, בבלטיסטן באזור מסרברום בשנת 1911 ו-1912 היה ההישג החשוב ביותר בקריירה שלהם מכיוון שהוא היה הקרחון הרחב והארוך ביותר בעולם מחוץ לאזורי הקוטב. באותה העת, הוא היה גם הקרחון הכי פחות נחקר ונגיש. במשך חודשיים חקרו בני הזוג וורקמן את הקרחון הזה טיפסו על כמה הרים ומיפו את האזור. הם בילו את כל התקופה מעל 4,600 מ', כאשר נקודת השיא הייתה פסגת אינדירה קול, שאותה הם כבשו ונתנו לה את שמה. במהלך משלחת זו נפל אחד המדריכים האיטלקיים שלהם לתוך נקיק ונהרג, פאני הצליחה להחלץ במזל בתקרית זאת. פאני הובילה אותם על פני מעבר סיה לה 5,700 מטר בסמוך לראש קרחון שיאכן ודרך אזור שלא נחקר עד לקרחון קברי. חקר זה והספר שכתבו התקבל כאחד מהישגיהם הגדולים ביותר. "ד"ר האנטר וורקמן ליווה אותי, הפעם, אחראי עליי כחברת המשלחת, וצלם וקרחוניסט. אבל הייתי המנהיגה האחראית למשלחת זו, על הצלחתה או כישלונה". הם לקחו למשלחת מדריכים וסוקרים אלפיניים, כולל גרנט פטרקין וסוריאן סינג, שהשתתפותם הבטיחה שבניגוד למפות רבות אחרות שיצרו בני הזוג וורקמן במסעותיהם, המפה שלהם על קרחון שיאכן נותרה ללא עוררין במשך שנים רבות.
שנותיה האחרונות

לאחר מסעותיהם בשנים 1908–1912 חדלו בני הזוג מנסיעות והתפנו לכתיבה והרצאות. גרמה לכך בעיקר מלחמת העולם הראשונה. פאני וורקמן הייתה האישה האמריקאית הראשונה שהרצתה בסורבון בפריז. כמו כן הייתה בין הנשים הראשונות שהתקבלו כחברה בחברה הגאוגרפית המלכותית, כבוד לו זכתה משום שפרסומיה כללו רעיונות מדעיים על קרחונים ותופעות אחרות. היא גם זכתה במדליות כבוד מעשר חברות גאוגרפיות אירופאיות ונבחרה בסופו של דבר כחברה במועדון האלפיני האמריקאי, האגודה המלכותית האסיאתית, המועדון האלפיני האיטלקי, המועדון האלפיני האוסטרי והגרמני והמועדון האלפיני הצרפתי. היא הייתה מאוד גאה בהישגים האלה וציינה אותם בשערי הספרים שלה.
פאני וורקמן חלתה בשנת 1917 ונפטרה בשנת 1925 בקאן, צרפת לאחר סבל ממושך. האפר שלה נטמן בבית הקברות הכפרי של ווסטר במדינת מסצ'וסטס. על מצבת בני הזוג כתוב: "חלוצי חוקרי ההימלאיה". בצוואתה השאירה 125,000 דולר, הון רב באותה תקופה, לארבע מכללות שאיפשרו לנשים בנות דורהּ ללמוד ולהשיג תארים אקדמיים: רדקליף, וולסלי, סמית' וברין מאר (אנ').
פעילותה מלמדת על האינטרס שלה לאורך שנים בקידום זכויות נשים ועל אמונתה שנשים הן שוות ערך גברים בכול.
מורשת > נשים בטיפוס הרים

יחד עם אנני סמית' פק, הוכרה פאני וורקמן בראשית המאה העשרים כאחת מהמטפסות המפורסמות בעולם. היריבות שלהן הדגימה שנשים יכולות לטפס על השטחים המרוחקים והקשים ביותר על פני כדור הארץ. נשים טיפסו באופן קבוע בהרי האלפים מאז שנות ה-50 של המאה העשרים, אך בהרי ההימלאיה שלטו בטיפוס הרים גברים אנגלים אמידים. עם זאת, נשים אחרות לא טיפסו בהימלאיה עד זמן רב לאחר מלחמת העולם הראשונה, למרות השיפורים בציוד וארגון שהקטינו את אופי הסיכונים והקשיים של משלחות.
פאני וורקמן, עצמה פמיניסטית נלהבת ותומכת בזכות הבחירות של הנשים, רצתה שקוראיה יבינו כיצד תרומותיה והישגיה משקפים את כל הפוטנציאל הנשי. בכתביה תיארה וורקמן את עצמה "כמאתגרת את הנורמות של הנשיות הוויקטוריאנית ". היא הדגימה שנשים הן מספיק חזקות כדי לשגשג מחוץ לבית. היא הוכיחה שאפשר לסבול פעילויות גופניות מאומצות כמו רכיבה על אופניים למרחקים ארוכים במקומות חמים ולחים או לטפס על הרים בטמפרטורות קרות ובגובה רב. פאני וורקמן קראה תיגר על הדומיננטיות הגברית. עם זאת, במחקרה על טיפוס הרים ויקטוריאני, אן קולי הציעה כי אפליה מגדרית הייתה גלויה יותר בגבהים נמוכים ובחיים קבועים מאשר בגבהים גבוהים יותר, כמו בהימלאיה. בערך שלה על פאני וורקמן במילון לביוגרפיה ספרותית, טינגלי מסכם את דמותה כ"אשה תוקפנית, נחושה ובלתי מתפשרת, אמריקאית...היא הייתה תומכת בולטת בזכות הבחירה של האישה והבהירה שהיא רואה עצמה מודל לחיקוי למטיילים ומטפסי הרים אחרים."
כתוצאה מהכסף שוורקמן הותירה בצוואתה, מכללת וולסלי מציעה מלגה בסך 16,000 דולר על שם פאני וורקמן ללימודי תואר שני בכל תחום שהוא בכל שנה. הקולג' ברין מאור הקים קרן מלגות על שמה של פאני בולוק למען מטיילים, המוענקת למועמדים לתואר שלישי בארכאולוגיה או היסטוריה לאמנות כאשר הכספים מאפשרים זאת.
מורשת > חקר ההימלאיה

הספרים והמאמרים הרבים שהפיקו הזוג וורקמן "עדיין מועילים" לטענת מייסון, במיוחד צילומיהם ואיוריהם, אך מפותיהם "מתעתעות ולא תמיד אמינות". [80] הערכה אחת קובעת שאף על פי שהצטיינו בתיאור התנאים המטאורולוגיים, והגלציולוגיה וכיצד גבהים נישאים השפיעו על בריאות וכושר האדם, הם היו טופוגרפיים ירודים. הם היו בין מטפסי ההרים הראשונים שהבינו שההימלאיה היא המקום לאתגר הטיפוס האולטימטיבי וחקירותיהם סייעו להתפתחות תחום טיפוס הרים מבילוי לספורט תחרותי רציני. בהערכתם הסופית אומרים איסרמן, וויבר ומולנאר "הם רשמו קילומטרים רבים יותר וטיפסו על יותר פסגות מכל אחד אחר. הם הפיקו חמישה כרכים של סיכומים מפוארים של המשלחות. בזכות המגדר שלה פאני קבעה תקדימים בהימלאיה שלא יסולאו בפז. אבל הזוג לא היו מטפסי הרים גדולים. במיטבם הם היו פטרונים נמרצים ומיומנים שעקבו אחרי מדריכיהם האיטלקיים." הם היו האמריקנים הראשונים שחקרו את ההימלאיה לעומק ושברו את המונופול הבריטי על טיפוס הרים בהימלאיה.