stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלינור אנטין
קורות חיים

אנטין נולדה בברונקס, ניו יורק למשפחה יהודית משכילה, בעלת קרבה לתרבות היידיש. שהיגרה מפולין ב-1930. אביה, סול פיינמן, (שם קודם: פרושקיה 1910–2004) היה סוציאליסט ואתאיסט, שעבד במפעל הביגוד בניו יורק. אמה, ג'נט עפרון (1912–1994), הייתה שחקנית בתיאטרון היידיש בפולין, אשת עסקים וייזמית.
אנטין למדה בתיכון המוזיקה והאומנות בניו יורק והתמחתה באמנות. בהמשך, למדה פילוסופיה בבית הספר החדש למחקר חברתי (New School for Social Research), ומשחק בבית ספר תמרה דייקרהונובה לבמה (Tamara Daykarhonova School for the Stage), וכן ב-CCNY) City College of New York), שם פגשה את דייוויד אנטין משורר שעמו התחתנה ב-1961. ב-1967 נולד בנם, בלייז.
קריירה

בשנות החמישים המאוחרות התחילה כציירת של אקספרסיוניזם מופשט ואז הפכה לציירת של פופ ארט. בשנות השישים המאוחרות, הושפעה אנטין מזרם האומנות המושגית והחלה לעסוק בה. אנטין טענה כי "האמנות הקונספטואלית פתחה את האפשרות לחצות ז'אנרים, לחצות גבולות בכל מקום, לעשות משהו אינטליגנטי ומהנה, משעשע, מבהיל".
קריירה > קופסת דם המשוררים

הפרויקט הראשון שלה, באומנות הקונספטואלית, שיצירתו ארכה כשלוש שנים (1965–1968), היה קופסת דם המשוררים (Blood of a Poet Box). בקופסה נמצאים 100 משטחים של דם ממשוררים שאלינור הכירה אישית. הקופסה נמצאת באוסף בטייט מודרן (Tate Modern I) המוזיאון הלאומי הבריטי לאמנות מודרנית. פרויקט זה מבטא את הכבוד של אלינור לאמנות ולחיים, את אהבתה לאמנים, ואת הנשמה של האמן שמוכנה להקריב מעצמה בשביל האמנות.
קריירה > 100 מגפיים

100 מגפיים (100 Boots) היא יצירה קונספטואלית מוכרת נוספת שלה. היצירה נוצרה מכיוון שאנטין שאפה לעבודה אמנותית שתמשך יותר זמן ממספר השבועות הרגיל של תצוגה בתערוכה בניו יורק שהוא שלושה חדשים בשנה. היא יצרה "mailwork" - שיטה של תערוכה שעושה את דרכה בכל העולם ובמהירות דרך הדואר, בניגוד לתערוכה רגילה שנמצאת במקום אחד או תערוכה ניידת שלוקח לה זמן לעבור ממקום למקום. אנטין השתמשה ברומן פיקרסקי מדומה בצורת סיפור בהמשכים שדרש גיבור. בסיפור זה הגיבור היה מאה מגפי גומי שחורים. מאה המגפיים צולמו על ידי פיליפ שטיינמנץ בזמן שנסעו מקליפורניה לניו יורק ובניו יורק הוצג מסעם בקיץ 1973 במוזיאון לאמנות מודרנית, בתערוכה של 51 תמונות שנשלחו לאלף מבקרי אמנות ונמענים אחרים ברחבי העולם. הרעיון המקורי של אלינור עקף לחלוטין את מערכת הגלריה והשתמשה בדואר כאמצעי להפצת האמנות. אנטין הייתה האמנית הקונספטואלית הראשונה ששילבה דימויים סדרתיים ותוכן בדיוני בתוך אירוע אמנותי ארוך טווח, שנמשך לאורך של שנתיים וחצי.
קריירה > גילוף: פיסול מסורתי

בשנת 1972, לאחר שהושפעה עמוקות מהתנועה הפמיניסטית, יצרה אנטין עבודה פמיניסטית מוקדמת (האמנות הפמיניסטית החלה בשנות ה-70 בארצות הברית) ובולטת שהיא "גילוף: פיסול מסורתי" (Carving: A Traditional Sculpture). העבודה כללה 148 תמונות בשחור-לבן, שמתעדים את איבוד 10 הק"ג של אנטין ב-37 ימים של דיאטה קיצונית. כל בוקר היא צולמה עירומה באותן ארבע צורות עמידה, כדי לרשום את הירידה במשקל שלה. אנטין השתעשעה עם התהליך המסורתי של פיסול יווני המבוסס על לקיחת גוש שיש והורדה של שכבה אחר שכבה וזריקת חומר מיותר.
קריירה > Eleanor Antin’s selves

במהלך שנות ה-70 החלה אנטין ליצור אישיויות, ובאמצעותן, היא החלה לחקור מגבלות של גיל, מין, גזע, מעמד ומוצא אתני. בשנת 1972 יצרה את "המלך של חוף סולנה" מלך שהוא למעשה אנטין בתחפושת, בוחנת את האני ה"גברי" ו"הפוליטי" שלה. אנטין הבינה שהיא לא צריכה לשנות את מינה בשביל להיות גבר, אלא רק את המגדר.
הדמות השנייה היא אנטינובה שהיא בלרינה אפרו-אמריקאית, דמות זו התפתחה מתוך החקירות של אלינור על התנוחה ועל המבט- של אמת נסתרת מאחורי תמונות מושלמות.
הדמות השלישית היא "האחות הקטנה אלינור" שמייצגת את אחד מהתפקידים המקצועיים שהוצעו לנשים בתחילת המאה ה-20: "דמות האחות", דמות, אשר כיכבה בסרט המלא הראשון של אלינור אנטין. היא השתמשה בשני ז'אנרים אמריקאים תרבותיים, אופרת סבון וסרט הרפתקאות, כדי ליצר את המלודרמה הקומית הזאת, אבל כוונתה האמיתית הייתה להעלות שאלות עמוקות יותר על הכניעה של נשים בחברה האמריקנית המודרנית, וכיצד מתהווים סטריאוטיפים של חיים מוגבלים ודעות קדומות. עבודתה של אנטין מתרכזת בעיקר בבעיות של זהות ובמעמדן של הנשים בעולם. "הייתי נחושה להציג נשים ללא פאתוס או חוסר אונים", כתבה בהצהרה בתור אמנית פמיניסטית למוזיאון ברוקלין.
ספרים

(Being Antinova (Astro Artz
(Eleanora Antinova Plays (Sun & Moon
(100Boots (Running Press
(Man Without A World: a Screenplay (Green Integer, Sun & Moon Press<ref name=":0"
פרסים

Lifetime Achievement Award in 2006 from the Women’s Caucus of the College Art Association
(In 2002 The Best Show Award from the AICA (International Assoc. of Art Critics
A Guggenheim Fellowship(scholarship) in 1999
The National Foundation for Jewish Culture Media Achievement Award.<ref name=":0"
הערות שוליים

1 2 3  Eleanor Antin, באתר .brooklyn museum
1 2 3 4  Carlene Meeker, ELEANOR ANTIN, Jewish Women's Archive
1 2  Christopher Thomas Knight, Picture the Concept, LAtimes, ‏May 16, 1999
↑  100 BOOTS, blogspot
↑  Carving: A Traditional Sculpture, The Art Institute of Chicago
↑  Alexis Clements, The Many Faces of Eleanor Antin, hyperallergic, ‏November 29, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442432505171  PLWABN: 9811408624005606  BNE: XX5562344  BnF: cb13544302r (data)  GND: 120739623  ISNI: 0000 0000 7837 7108  LCCN: n84018003  LNB: 000301514  MusicBrainz: fa2a74b7-30b6-4726-bacc-b11a26eaf764  NGV: 9846  PIC: 314016  RKD: 119096  SNAC: w60k2996  SUDOC: 12464158X  Trove: 871979  ULAN: 500061710  VIAF: 5412149296243280670001   WorldCat (עם VIAF): 5412149296243280670001
יקטרינה הגדולה (מיני-סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה היסטורית
 יוצרים:  נייג'ל ויליאמס
 כותבים:  נייג'ל ויליאמס
 בימוי:  פיליפ מרטין 
 שחקנים:  הלן מירן ג'ייסון קלארק ג'וזף קווין ג'ינה מקי רורי קיניר ריצ'רד רוקסבורג קווין מקנלי סם פלדיו
 פסקול:  רופרט גרגסון-ויליאמס
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  4 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  פיליפ מרטין, דיוויד מ. טומפסון 
 הפצה:  HBO Max 
 אורך פרק:  60 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  HBO Sky Atlantic
 רשת שידור בישראל:  כאן 11
 פורמט (תמונה):  1080i (HDTV)
 תקופת שידור מקורית:  3 באוקטובר 2019 – 24 באוקטובר 2019 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
יקטרינה הגדולה (באנגלית: Catherine the Great) היא מיני-סדרה בהפקה משותפת של הממלכה המאוחדת וארצות הברית בכיכובה של הלן מירן כיקטרינה הגדולה. הסדרה מופקת על ידי רשת Sky Atlantic (אנ') בבריטניה ועל ידי HBO בארצות הברית.
תקציר עלילת הסדרה

בתוך שערורייה, תככים וסכסוך עצום, קיסרית רוסיה יקתרינה הגדולה מפתחת מערכת יחסים ייחודית ומסורה עם גריגורי פוטיומקין, כאשר הם מתגברים על יריביהם ומשמשים כאדריכלי רוסיה המודרנית.
שחקנים ודמויות

הלן מירן - יקטרינה הגדולה
ג'ייסון קלארק - גריגורי פוטיומקין
ג'ינה מקי - פרסקוביה ברוס, רוזנת ואשת החצר של יקטרינה, אחותו של פיוטר רומיאנצב-זאדונאיסקי, הייתה נשואה ליאקוב ברוס
רורי קיניר - ניקיטה פאנין
ריצ'רד רוקסבורג - גריגורי אורלוב
קווין מקנלי - אלכסיי אורלוב, שר המלחמה
ג'וזף קווין - פאבל, בנה של יקטרינה
קלייב ראסל - השוטה
פול קיי - ימליאן פוגצ'וב, קוזאק שמעורר מרד נגד יקטרינה
פול ריטר - אלכסנדר סובורוב
תומאס דוהרטי - פיוטר זאבאדובסקי, מזכירה האישי של יקטרינה ואחד ממאהביה
איאן מטיצ'ל - ארסני מאצייביץ', בישוף הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, מטרופוליט רוסטוב וירוסלב, שהפגין נגד החרמת אדמות הכנסייה על ידי הקיסרית יקטרינה בשנת 1764. נכלא במצודה עד מותו.
ג'ורג'ינה בידל - נטליה אלכסייבנה, אשתו הראשונה של פאבל
ג'ון הודגקינסון - פיוטר רומיאנצב
פיל דנסטר - הרוזן אנדריי ראזומובסקי
ג'ון נורת'קוט - אלכסנדר בזבורודקו, עוזרה של יקטרינה
אנטוניה קלארק - מריה פיודורובנה, רעייתו השנייה של פאבל
אדם אל הייגר - ולריאן זובוב, קצין צבא
לוקאס אינגלאנדר - וסילי מירוביץ', קצין במשמר סמולנסק של משמר פראובראז'נסקי
סיימון ת'ורפ - קפטן דנילו ולאסב, שומר במבצר שליסלבורג
אליס הווארד - איוואן הששי, קיסר רוסיה המודח ו"אסיר מספר אחת" במבצר שליסלבורג
סם פלדיו - אלכסנדר ואסילצ'יקוב, ממאהביה של יקטרינה
אנדרו רות'ני - אלכסנדר דמיטרייב-מאמונוב, ממאהביה של יקטרינה
איינה נורגילאיטה - ילנה
פיל דאנסטר - הרוזן אנדריי רזומובסקי
אנדרו בון - שארל ז'וזף, נסיך לינייה השביעי, פילדמרשל ודיפלומט בשירות ארכידוכסות אוסטריה
רפאל אקלוק - פלאטון זובוב, ממאהביה של יקטרינה
פליקס ג'יימיסון - אלכסנדר, נכדה של יקטרינה והקיסר העתידי
הפקה

צילומי הסדרה נערכו במספר מיקומים, לרבות בטירת האי ובמנזר פז'איסליס בוילנה, כמו גם בארמון רונדלה בלטביה ובסנקט פטרבורג שבצפון רוסיה, בייחוד במתחם הארמונות והגנים בפטרהוף ובארמון יקטרינה שבצארסקויה סלו.
ראו גם

יקטרינה (סדרת טלוויזיה)
יקטרינה הגדולה (סדרת טלוויזיה, 2015)
הערות שוליים

↑  "HBO News - Helen Mirren to Star in Miniseries Catherine the Great". HBO.
↑  "First Look: Helen Mirren as Catherine the Great in HBO, Sky Miniseries". The Hollywood Reporter.
↑  מתוך תיאור העלילה באתר הרשמי: https://www.hbo.com/catherine-the-great
↑  "First look at Dame Helen Mirren in Sky and HBO's Catherine the Great - news from Sky Media". אורכב מ-המקור ב-2019-01-07. נבדק ב-2019-06-09.
כוכב לכת קשוח

| --- | --- |
 בימוי:  גיירמו נבארו
 מנחים:  בר גרילס 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 הפצה:  דיסני+ 
 אורך פרק:  47 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק 
 תקופת שידור מקורית:  1 באפריל 2019 – 6 במאי 2019
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כוכב לכת קשוח (באנגלית: Hostile Planet) היא סדרת טבע אמריקאית ששודרה בין 1 באפריל עד 6 במאי 2019 בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. הסדרה בוימה על ידי הצלם המקסיקני גיירמו נבארו (אנ') ומקוריינת בידי ההרפתקן הבריטי בר גרילס והיא נעשתה בידי המפיקים של הסדרות המצליחות של ה-BBC: הכוכב הכחול ועולם מופלא 2. הסדרה עלתה לעונה אחת בת 6 פרקים שאורכם 47 דקות.
הסדרה מתארת את מאבקי בעלי החיים והיצורים השונים בשש סביבות שונות ואת המאבקים שלהן בעקבות שינויי האקלים, נגד טורפים או בין עצמם. כמו כן, היא מראה את הקשיים שנוצרים לאחרונה, בעיקר עקב ההתחממות הגלובלית לחיי בעלי החיים.
פרקי הסדרה

הרים - בפרק זה מתוארים בעלי חיים השוכנים במרומי ההרים, בהם: ברנטה לבנת לחי שאפרוחיה נאלצים לקפוץ מגובה רב, בבונים זנובים מתחרים, צפיר קולדילרים וגדיו, עיטים זהובים נאבקים על נבלה ונמר שלג במסע ציד.
אוקיינוסים - בפרק מתוארים חיות ים, בהן: דובי ים מרחיקים עמלץ לבן מגוריהם, צבי ים צעירים בורחים מטורפיהם לים, מדוזות ענק, יצורי מצולות, אורקות ולווייתנים גדולי-סנפיר זוללים הרינגים, מתקפת כרישים סביב חופים, דגי שוניות ולווייתן כחול במסע לאזורי האכילה.
ערבות - בערבות חיים בעלי חיים המתואמים לתנאי שובע ורעב ממושכים, בהם: ביזונים נלחמים בשלג בזאבים, פילים אפריקנים נודדים בשעות היובש ובאזורי הצפה, ברדלסים טורפים גורי אנטילופות, עופות ממתינים ליד שרפה כדי ללכוד חרקים, מאבק של היפופוטמים, איילי צפון בנדידה ואריות טורפים צעירי פילים מותשים.
ג'ונגלים - ביערות הגשם מגוון בעלי חיים החיים בתנאים לחים. בין בעלי החיים: יגואר צד קיימנים, אורנגאוטנית צעירה מתכוננת לגשם, דולפיני נהרות במים, טפיר, פקארי ועוד צמחונים מגיעים לבריכת מינרלים ונשמרים מטורפים, מאבק בין מיני קוליבריים על צוף, פטריית הקורדיספס (אנ') הטורפת, טרסיוסיים ועטלפי פירות נמלטים מתנינים האורבים להם במים.
מדבריות - הסביבה הקשה מותירה רק בעלי חיים שלהם יכולת הישרדות גבוהה, בהם: זאב ערבי צד גדיי יעלים, צבועים ותנים צדים גורי דובי ים, לטאה שטוחת-אף ועכביש עקבות בנמיב, עקבי האריס בציד משותף, סוריקטות מבריחות קוברה, קנגורים אדומים שורדים במדבריות אוסטרליה, קרקל בציד של אורגיים ושועלי פנק יוצאים בחשכת הלילה.
קטבים - בקטבים תנאים קשים של קור קבוע והמסות נרחבות. רק מינים חזקים יכולים לשרוד. בין המינים שמוצגים: דובי קוטב מתרועעים בסתיו במפרץ הדסון ובהמשך נראים בציד של כלבי ים על הקרח, פינגווינים קיסריים השורדים יחדיו בחורף של אנטארקטיקה, זאבי קוטב צדים כבשי מושק, דובים הצדים גורי לבתנים, וכלב ים נמרי המשתעשע בטרפו - פינגווינים לבני אוזן.
חנן עמיאור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במאי 1973 (בן 51) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  אלעזר
 
חנן עמיאור (נולד ב-8 במאי 1973) הוא עיתונאי, עורך אתר ביקורת התקשורת פרספקטיבה, מחבר הספר "הסדנה להנדסת תודעה" וכותב תוכן ונאומים.
ביוגרפיה

חנן עמיאור גדל עד גיל 13 בעיר העתיקה בירושלים אז עבר לאפרת. למד בתיכון הימלפרב ומשם המשיך למכינה הקדם צבאית "בני דוד" בעלי. בשנת 1992 התגייס לחה"ן צנחנים שם שירת כלוחם שלוש שנים.
בשנת 2000 סיים תואר ראשון במדע המדינה ובתוכנית הרב תחומית במדעי הרוח באוניברסיטה העברית, ובשנת 2003 סיים תואר שני ביהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
במקביל ללימודיו שימש ככתב לענייני חרדים ומתנחלים ברשת המקומונים "זמן מעריב" ולאחר מכן כמנהל פרויקטים בחברת הדוברות, יחסי ציבור וייעוץ פוליטי ואסטרטגי "אקטיב 2000" שבבעלות אייל ארד וליאור חורב.
בשנת 2003 החל לשמש כעוזר מחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה שם ערך מחקרים בנושא כלי תקשורת בדמוקרטיות וסיקור הטרור, ובמחקר בנושא האמנה החברתית בין דתיים לחילונים. בשנת 2004 שימש ככתב ותחקירן בערוץ הכנסת ובמקביל כיהן מאז שנת 2002 כחבר מערכת כתב העת לביקורת התקשורת "העין השביעית".
בין השנים 2005 ל-2007 שימש כדובר הראשי וממונה יחסי הציבור וניהל את צוות הדוברות וההסברה במשרד החינוך, התרבות והספורט.
בין השנים 2007 ל-2008 שימש כיועץ התקשורת לשר להגנת הסביבה גדעון עזרא, ולאחר מכן שימש כמנהל ההדרכה ויועץ למנכ"ל עמותת "אור ירוק" עד שנת 2012 אז החל לשמש כחוקר באתר ביקורת התקשורת פרספקטיבה ולאחר כשלוש שנים כעורך הראשי של האתר.
ב-2009 היה כתב מגזין בעיתון "ישראל היום" ובמקביל עסק בכתיבת מאמרים, נאומים, ניירות עמדה, תוכניות עבודה וייעוץ קמפיינים, עבור שרים, ראשי ערים, מנהלים, ארגונים ואישי ציבור ביניהם השר גלעד ארדן ונוספים שעמיאור מסרב לחשוף.
עמיאור הוא בוגר מחזור י"א של תוכנית העמיתים של "מעוז".
הסדנה להנדסת תודעה

בשנת 2020 הוציא עמיאור את ספרו הראשון "הסדנה להנדסת תודעה" ובו מתאר שישה כשלים הקיימים כיום בתקשורת הישראלית, בהם שימוש נרחב ולא מקצועי ב"מקורות אנונימיים", טענות ל"סתימת פיות" כנגד אנשי תקשורת, שימוש בלוחמה פסיכולוגית על ידי התקשורת הישראלית, ושיתוף פעולה של אנשי תקשורת בישראל עם ארגוני תעמולה אזרחיים. הספר ספג ביקורת מנחום ברנע שטען שהוא מכיל פרטים בדויים.
ספרו זכה להמלצות מפי אישי ציבור כשהבולט שבהם הוא בנימין נתניהו, ומן הצד השני ספג ביקורת שלילית בעיתון "הארץ".
חיים אישיים

עמיאור נשוי, אב לחמישה ומתגורר באלעזר.
הערות שוליים

↑  דף הבית של אתר פרספקטיבה
↑  איתמר ב"ז, "לא מדבר על הלקוחות שלי", באתר העין השביעית, 9 בפברואר 2017
↑  חנן עמיאור באתר "מעוז"
↑  יעל רון יעקבי, "המטרה שלי היא להחליש את אמון הציבור בתקשורת - כי לא מגיע לה אמון", באתר ישראל היום, 14 בנובמבר 2021
↑  נחום ברנע, מעשה בשקר שסיפרו עליי וממשיך להתגלגל, באתר ynet, 10 בינואר 2022
↑  ציוץ של בנימין נתניהו על הסדנה להנדסת תודעה
↑   ענת באלינט, "הסדנה להנדסת תודעה" לא תורם לשיפור המקצועיות או האתיקה של התקשורת, באתר הארץ, 29 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009348842205171  LCCN: no2022099764  VIAF: 24166108605785920969   WorldCat (עם VIAF): 24166108605785920969
אמילי האן

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1905 סנט לואיס, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בפברואר 1997 (בגיל 92) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  קונגו הבלגית, סין 
 השכלה:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  Soldan International Studies High School 
 בן או בת זוג:  Charles Ralph Boxer (1945–?) 
 
אמילי האן (באנגלית: Emily Hahn, בסינית: 項 美麗;‏ 14 בינואר 1905 - 18 בפברואר 1997) הייתה עיתונאית וסופרת אמריקאית ממוצא יהודי-גרמני. האן נחשבת כאחת הפמיניסטיות הראשונות, ותוארה על ידי המגזין "ניו יורקר" כ"אוצר ספרותי אמריקאי נשכח".
האן כתבה 54 ספרים ופרסמה למעלה מ-200 מאמרים וסיפורים קצרים. לספריה היה תפקיד חשוב בפתיחת צוהר לאסיה ואפריקה במהלך המאה ה-20. מסעותיה הרבים במשך כל חייה ואהבתה לבעלי חיים השפיעו על חלק גדול מכתיבתה.
בשנת 1987 האן נבחרה להיות חברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות.
קורות חיים

אמילי האן נולדה בסנט לואיס, מיזורי בארצות הברית למשפחה ממוצא יהודי-גרמני. היא הייתה הששית מתוך שבעת ילדיהם של אייזק ניוטון האן, סוכן מכירות, והאנה (לבית שיין) האן. האב היה אתאיסט שנהג לקרוא לילדיו קטעים מתוך כתבי הקודש תוך הצבעה על חוסר ההגיון והחוסר העקביות בהם, והאם הייתה סופרג'יסטית שמרדה בנורמות ההתנהגות שהיו מקובלות לנשים בתקופתה. האן גדלה במשפחה בה קריאה, כתיבה, מוזיקה ואמנות תפסו מקום מרכזי בחיים, והוריה עודדו אותה מצעירותה לעצמאות, הן בחשיבה והן בעשייה. כתיבה הפכה לתחום בו האן בטאה את עצמה לאורך כל חייה. בשנה השנייה ללימודיה בבית ספר תיכון היא עברה, יחד עם משפחתה לשיקגו, אילינוי, וכבר החלה בכתיבת יומן.
בעקבות אהבתה לקריאה וכתיבה היא נרשמה ללימודי ספרות אנגלית באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, אך החליטה לשנות את תחום לימודיה להנדסת מכרות, וזאת עקב סירוב בו נתקלה בהרשמה לקורס בכימיה שהיה פתוח רק לתלמידי הנדסה. בספרה "No Hurry to Get Home" היא מציינת שעד אז לא היו נשים בין תלמידי התחום, וכי אחד המורים טען בפניה כי "המוח הנשי אינו מסוגל להבין את המכניקה, המתמטיקה הגבוהה, או כל אחד מהיסודות של הנדסת המכרות". דבריו אלה חזקו את החלטתה ללמוד את התחום ולהיות מהנדסת מכרות ועל אף היחס הצונן שזכתה לו מצד רשויות האוניברסיטה וכן מחבריה לכיתה, הייתה בשנת 1926 לאישה הראשונה שקבלה תואר של מהנדסת מכרות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בהמשך למדה מינרלוגיה באוניברסיטת קולומביה ואנתרופולוגיה באוקספורד. במהלך לימודיה עבדה כמהנדסת בחברת הנפט "Deco of St. Louis", וכן כמורה ומורת דרך בניו-מקסיקו.
קורות חיים > מסעותיה של האן > ארצות הברית

ב-1924, עוד לפני גמר לימודיה, האן יצאה למסע של 3,900 ק"מ ברחבי ארצות הברית במכונית T מודל של פורד, יחד עם אחותה דורותי, כשהיא לבושה כגבר. את נסיעותיה תיעדה האן במכתבים לגיסה, שהעביר אותם ללא ידיעתה למגזין "ניו יורקר". מאמרה הראשון התפרסם בשנת 1929 ואז האן כתבה עבור הניו יורקר" לאורך כל חייה. מאמרה האחרון התפרסם ב-1996.
קורות חיים > מסעותיה של האן > אפריקה

ב-1930 נסעה האן לקונגו הבלגית, שם עבדה עבור "הצלב האדום" וחייתה במשך שנתיים בקרב שבט הפיגמי, לפני שחצתה את מרכז אפריקה לבדה ברגל. בעקבות מסע זה האן כתבה את ספרה "Congo Solo" בו תיארה מנקודת מבט נשית את יחסם הגרוע של נציגי הקולוניאליזם ושל האנתרופולוגים, שהיו ברובם גברים, כלפי הילידים.
קורות חיים > מסעותיה של האן > סין והונג קונג

האן שהתה בסין והונג קונג לאורך תקופה סוערת של מלחמת סין-יפן השנייה. בשנת 1935 האן הגיעה לשאנגחאי ככתבת של הניו יורקר. היא שהתה שם עד לפלישה היפנית להונג קונג ב-1937. שנים אלה היו סוערות ולדבריה של האן בעלות ההשפעה הרבה ביותר על חייה. היא בחרה להתגורר באזור ה'אורות האדומים' של העיר וניהלה חיים בהם לא צייתה לחוקים חברתיים שונים שהיו נהוגים באותה עת. היא הפכה למעורבת בחיי החברה ויצרה קשרים עם דמויות בולטות בה. קשריה הרומנטיים עם המשורר הסיני והמו"ל זאו סינמאי (אנ') פתחו בפניה את המקורות לכתיבת ביוגרפיה של שלוש האחיות סונג Soong Sisters(אנ'), שהן ובני זוגן היו דמויות חברתיות ופוליטיות מרכזיות בסין של שנות ה-20.
לאחר שעברה להונג קונג, ניהלה מערכת יחסים עם צ'ארלס בוקסר שעמד בראש המודיעין הצבאי הבריטי שם ואשר היה נשוי באותה עת. ב-17 באוקטובר 1941 נולדה להם בת, קארולה מיליטריה בוקסר. שבועות אחדים לאחר מכן הונג קונג נכבשה על ידי יפן ובוקסר בנכלא מחנה שבויים. האן עצמה לא נכלאה, הן עקב ההערכה שהכובשים היפנים רחשו לכישוריו הדיפלומטיים של בוקסר והן בזכות תעודה פיקטיבית לפיה הייתה נשואה לזאו סינמאי. בספרה (China to Me" (1944" האן מספרת כי נאלצה בתקופה זו לתת לפקידים יפניים שיעורי אנגלית תמורת מזון. עם זאת, לאורך כל תקופת שהייתה של האן במזרח היא המשיכה בכתיבת מאמרים ל"ניו יורקר". הספר China to Me זכה להצלחה מיידית. רוג'ר אנגל מה"ניו יורקר" תיאר את האן כ"אישה היכולה להימצא בכל מקום בעולם באופן שהוא באופן עמוק כמעט בייתי. מונעת על ידי סקרנות ואנרגיה, היא עוברת ממקום למקום ומעשייה לעשייה, וכותבת על כל זה מבלי לעורר מהומות".
ב-1943 האן חזרה לארצות הברית יחד עם בתה, באחת משתי ספינות שפינו אזרחי ארצות הברית מסין הכבושה.
קורות חיים > מסעותיה של האן > אנגליה, והחזרה לארצות הברית

לאחר שחרורו של צ'ארלס בוקסר מהשבי הוא חזר לאנגליה וב-1945 האן נישאה לו. הזוג התיישב בדורסט שבאנגליה בחווה רחבת ידיים שבוקסר ירש. ב-1948 נולדה בתם שנייה, אמנדה בוקסר(אנ') (כיום שחקנית במה וטלוויזיה בלונדון). מטעמי מיסוי האן עברה להתגורר בניו יורק בשנת 1950, ומאז ביקרה את בעלה וילדיה באנגליה רק מדי פעם.
היא המשיכה לכתוב מאמרים לניו יורקר, וכן כתבה ביוגרפיות של דמויות שונות, בין השאר של לאונרדו דה וינצ'י, ג'יימס ברוק, צ'יאנג קאי שק, ד.ה. לורנס ואחרים. לדברי הביוגרף שלה, קן קאת'ברטון, בעוד שספריה זכו לביקורות טובות, "הרבגוניות שלה, שאפשרה לה לכתוב באופן מהימן על כל נושא כמעט, הקשתה על המו"לים שלה, שנראו אובדי עצות לגבי שאלת הקידום של ספריה מאחר שהם לא התאימו לקטגוריות הרגילות, היא עברה ללא מאמץ...בין הסוגות השונות".
ב -1978 פורסם ספרה "Look Who's Talking" - "תראו מי מדבר", שעסק בנושא השנוי במחלוקת של תקשורת בין-בעלי חיים לבני אדם. ספר זה היה האהוב ביותר עליה אישית מבין ספרי העיון שכתבה. האן היא כתבה את ספרה האחרון "איב והקופים" בשנת 1988 כשהייתה בשנות השמונים שלה.
האן נפטרה ב-18 בפברואר 1997 במרכז הרפואי הקתולי סנט וינסנט במנהטן. היא הייתה בת 92 במותה ונפטרה כתוצאה מסיבוך בניתוח ירך מרוסקת.
פרסומים

Seductio ad Absurdum: The Principles and Practices of Seduction—A Beginner's Handbook (1930)
Beginner's Luck (1931)
Congo Solo: Misadventures Two Degree North (1933)
With Naked Foot (1934)
Affair (1935)
Steps of the Sun (1940)
The Soong Sisters (1941, 1970)
Mr. Pan (1942) (1942)
China to Me: A Partial Autobiography (1944, 1975, 1988)
Hong Kong Holiday (1946)
China: A to Z (1946)
The Picture Story of China (1946)
Raffles of Singapore (1946)
Miss Jill (1947) also as House in Shanghai (1958)
England to Me (1949)
A Degree of Prudery: A Biography of Fanny Burney (1950)
Purple Passage: A Novel About a Lady Both Famous and Fantastic (1950) (published in the UK as Aphra Behn (1951))
Francie (1951)
Love Conquers Nothing: A Glandular History of Civilization (1952)
Francie Again (1953)
Mary, Queen of Scots (1953)
James Brooke of Sarawak: A Biography of Sir James Brooke (1953)
Meet the British (with Charles Roetter and Harford Thomas) (1953)
The First Book of India (1955)
Chiang Kai-shek: An Unauthorized Biography (1955)
Francie Comes Home (1956)
Spousery (1956)
Diamond: The Spectacular Story of the Earth's Greatest Treasure and Man's Greatest Greed (1956)
Leonardo da Vinci (1956)
Kissing Cousins (1958)
The Tiger House Party: The Last Days of the Maharajas (1959)
Aboab: First Rabbi of the Americas (1959)
Around the World With Nellie Bly (1959)
June Finds a Way (1960)
China Only Yesterday, 1850-1950: A Century of Change (1963)
Indo (1963)
Africa to Me (1964)
Romantic Rebels: An Informal History of Bohemianism in America (1967)
Animal Gardens (1967)
The Cooking of China (1968)
Recipes: Chinese Cooking (1968)
Times and Places (1970, reissued as No Hurry to Get Home 2000)
Breath of God: A Book About Angels, Demons, Familiars, Elementals and Spirits (1971)
Fractured Emerald: Ireland (1971)
On the Side of the Apes: A New look at the Primates, the Men Who Study Them and What They Have Learned (1971)
Once Upon A Pedestal (1974)
Lorenzo: D. H. Lawrence and the Women Who Loved Him (1975)
Mabel: A Biography of Mabel Dodge Luhan (1977)
Look Who's Talking! New Discoveries in Animal Communications (1978)
Love of Gold (1980)
The Islands: America's Imperial Adventures in the Philippines (1981)
Eve and the Apes (1988)
לקריאה נוספת

קן קת ' ברטסון, "אף אחד לא אמר לא ללכת: חייו, אהבות, הרפתקאות של אמילי האן" (בוסטון: פייבר פאבר, 1998). ISBN 0-571-19950-X
טאראס Grescoe Shanghai Grand: אהבה אסורה ובינלאומיים תככים באופן נחרץ העולם