stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עצמונה (סיני)
הערות שוליים

1 2  דני צידקוני, עצמונה מתעצמת, דבר, 28 באוגוסט 1979
↑  עזרא ינוב, בני קשת בגולן הצטרפו ל"כפר הרפאים" שהוקם בסיני, מעריב, 21 במרץ 1979
דני צדקוני, התנחלות גוש אמונים - בצפון סיני, דבר, 21 במרץ 1979
↑  נחום ברנע, איך מקימים התנחלויות-דמה, דבר, 13 בפברואר 1978
↑  ישראל הראל, בכתבה שפרסם בעיתון ידיעות אחרונות, 4 באפריל 1979
↑  עזרא ינוב, עצמונה "מתעצמת"; הובאו 3 מבנים בני קשת עובדים בישובי צפון סיני, מעריב, 23 במרץ 1979
↑  ושירת הברבור בנביעות, מעריב, 19 באפריל 1979
↑  עזרא ינוב, התנחלות עצמונה הועתקה מערבה, מעריב, 17 באפריל 1979
↑  דני צידקוני, מורה דרך לפיתתה, דבר, 19 במרץ 1982
↑  עזרא ינוב, הממשל הצבאי ינקוט עמדה לגבי התנחלות עצמונה, מעריב, 9 באפריל 1979
↑  עזרא ינוב, "אתם גורמים ייסורים לאדם מתייסר" - אמר בגין לתושבי חבל ימית שצעקו לו בוז, מעריב, 6 באפריל 1979
↑  סוכם לאן יעברו ישובי חבל ימית, מעריב, 22 ביולי 1979
↑  מכתב מאורי אריאל לשר שרון, 24 בדצמבר 1979, ארכיון המדינה
↑  עזרא ינוב, עיתון מעריב 19/3/1980 הממשל, בסיוע רוח עזה, סיכל ההתנחלות בחצרון.
↑  עזרא ינוב, פועלים בדואים פינו המיבנים בעצמונה ב', מעריב, 24 במרץ 1980
↑  עזרא ינוב, עיתון מעריב 24/3/1980 "אנחנו במבנים" - הודיעו הבוקר אנשי התנחלות חצרון בצפון סיני.
↑  עזרא ינוב, פונו מתנחלי "עצמון", מעריב, 25 במרץ 1980
↑  בחצות יתחיל, דבר, 31 במרץ 1982
↑  דני צדקוני, מתנגדי הנסיגה יפונו מחבל ימית אחר הפסח, דבר, 5 באפריל 1982
↑  דני צידקוני, מפוני עצמונה עומדים להתיישב בהיאחזות בדולח, דבר, 13 במאי 1982
↑  יום ראשון בטלוויזיה, דבר, 5 בנובמבר 1982
↑  מפוני עצמונה הקימו היאחזות ליד רפיח, דבר, 6 ביולי 1982
↑  דני צידקוני, אלפי תומכי השיבה לסיני ציינו מלואת שנה לפינוי ימית, דבר, 12 באפריל 1983
↑  מפוני עצמונה תובעים מיליון דולר מהאוצר, מעריב, 27 בינואר 1984
↑  אתי חסיד, אבי פרחן שוב יוצא למלחמה, חדשות, 25 באפריל 1986
↑  בדולח ועצמונה, מעריב, 6 באוקטובר 1986
↑  ניר חסון, הממשלה אישרה: יוקמו שני יישובים למפוני נצרים ועצמונה, באתר הארץ, 26 בפברואר 2006
↑  מתוך הספר: חגי סגל, "ימית. סוף".
1 2  חוברת "עשור לחבל ימית" בהוצאת בית הספר "אבשלום", עמוד 85.
↑  "חבל ימית עבר והווה" המנהל האזורי איתם 9/7/81.
↑  עזרא ינוב, עיתון מעריב 24/3/1980.
1 2  צבי אלוש, עיתון ידיעות אחרונות 11/12/81 מצדה של חבל ימית?
↑  מכתב ממרכז המשק יחזקאל ראב לעוזר שר החקלאות אורי בראון, א' שבט תשמ"א. ארכיון המדינה.
↑  יוסף וקסמן, יהושע ביצור ומשה מייזלס, עיתון מעריב 21/10/81 הוקם גרעין לאכלוס יישוב חדש בחבל ימית.
↑  דני צידקוני, תוקם התנחלות חדשה "חצר אדר" בדרך לאל-עריש, דבר, 25 בדצמבר 1981
↑  התנחלות בלתי-חוקית חדשה - "מעוז הים", דבר, 21 בינואר 1982
↑  דני צדקוני, ח"כים ביקרו בחבל ימית להביע תמיכה, דבר, 25 בינואר 1982
| ישובי סיני שפונו במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים או הסכמים אחרים |
| --- | --- | --- |
| יישובי חבל ימית | אבשלום • אוגדה • דקלה • חולית • חרובית • חצר אדר • ימית • מחנה נורית • מעוז הים • נאות סיני • ניר אברהם • נתיב העשרה • פריאל • פרי גן • סופה • עצמונה • שדות • תלמי יוסף |  |
| יישובי מרחב שלמה | אופירה • די זהב • נביעות • שלהבת • זהרון |  |
| נוספים | קדש ברנע • נח"ל ים • נח"ל תרשיש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398942905171
גיא רז (צלם, 1964)

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1964 (בן 60)
 מקום לימודים:  קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות  האוניברסיטה העברית בירושלים  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1993-
 תחום יצירה:  צילום
 מעסיק:  מוזיאון ארץ ישראל
 פרסים והוקרה:  1995 פרס לאמנים צעירים, משרד המדע והאמנויות 2000 פרס משרד המדע התרבות והספורט 2008 פרס עידוד היצירה, משרד המדע התרבות והספורט 2019 פרס לאה והנס גרונדיג, קרן רוזה לוקסמבורג, גרמניה
 
עטיפת ספר צלמי הארץ - מראשית ימי הצילום ועד היום. הצילום על גבי העטיפה של אברהם סוסקין, מ-1917
מחסום רג'אר, צולם ב-1997 על ידי גיא רז
גיא רז (נולד ב-13 ביולי 1964) הוא צלם ישראלי, חוקר צילום ואוצר לצילום מקומי.
ביוגרפיה

למד בקמרה אובסקורה (1993), בצלאל (BFA) והאוניברסיטה העברית בירושלים (MA).
כצלם עוסק רז בשאלות של זיכרון ושיכחה בחברה הישראלית דרך פרספקטיבות פוליטיות של זמן ומקום. רז מציג החל משנת 1993; בין עבודותיו: שבע שנים (1994), ואדי סידר (1995), כיכר העיר (1996), עמק דותן (1999), בדרך לאפרת (2000), סוכת מציל (2002), מזמור (2005), 2 שניות (2007), ליגה טרזין (2009), נפילים (2014). לצד כל אלה עוסק רז בפרויקט מתמשך של התפתחות המחסום בארץ ישראל ממלחמת העולם השנייה ועד היום. צילומיו נמצאים באוספים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם.
כחוקר ואוצר לצילום מקומי החל לאצור תערוכות היסטוריות משנת 1995. זכה בפרס האוצר לשנת 2012 מטעם משרד התרבות והספורט. החל בספטמבר 2018 משרת כאוצר לצילום במוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
ערך שני גיליונות של המגזין "סטודיו" בשנים 2000 ו-2001 בנושא היסטוריה של צילום מקומי. בשנת 2003 ערך את הספר צלמי הארץ - מראשית ימי הצילום ועד היום בהוצאה לאור של מפה והקיבוץ המאוחד. הספר הניח מסד נתונים ראשון להיסטוריה של הצילום המקומי.
בראיון למגזין פורטפוליו בשעת כניסתו כאוצר הצילום במוז"א בשנת 2018, הצהיר רז כי חזונו הוא הקמת אתר "הבית לצילום" אשר "ירכז את ההיסטוריה והתיאוריה של הצלמים והצילום המקומי, ישמר את אוספי עבודות הצלמים והצלמות שהלכו לעולמם ו״ישרטט את תולדות הצילום המקומי־ישראלי לדורותיו״. בחודש יוני 2024, הושק אתר הבית לצילום במוזיאון ארץ ישראל, בתמיכת מפעל הפיס. עורך ואוצר האתר הוא רז.
אוצרוּת (תערוכות נבחרות) > בין הצלמים שאת תערוכותיהם אצר

1995 אליהו כהן - אני מצלם היסטוריה
2001 מיכאל רורברגר: פולארויד
2003 אברהם סוסקין - רטרוספקטיבה (מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב)
2003 ניסן בן-נועם: צלם המושבה (מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה)
2005 שי אלוני - לוחמים
2005 צדוק בסן - יתומות (בית האמנים, ירושלים)
2006 סוניה קולודני - פוטו סוניה
2007 מקסים סלומון - רפורטאז'ות (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2008 זולטן קלוגר - צלם ראשי (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2010 רחל פישר - פוטו רחל (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2014 נפתלי אופנהיים - אנשי הכנרת (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2016 ציפורה דוד - צלמת חלוצה (בית חיים שטורמן מוזאון ומכון לידיעת האזור, עין חרוד)
2016 דני ברנע - הדרך
2016 עליזה אורבך - חיים
2017 טוביה ריבנר - מבט כפול (בית חיים שטורמן מוזאון ומכון לידיעת האזור, עין חרוד)
2017 עמאר יונס - ים האש (הגלריה לאמנות אום אל פחם, אום אל פחם)
2018 רינה ניקובה - בלרינה תנכית
2019 דוד רובינגר - אמת צילמתי (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2019 מיכה בר-עם קיבוץ
2023 ראאד בואיה - השחור הוא החיים / הלבן הוא האמנות (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2023 ישראל אולשטיין - צלם שען (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2024 כרימה עבוד - מזכרות קדושות (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
אוצרוּת (תערוכות נבחרות) > בין תערוכות הנושא אותן אצר

2004 תבנית נוף (אוניברסיטת חיפה - הגלריה לאמנות, חיפה)
2005 המכביות
2008 זיכרון המקום - ואדי עארה (הגלריה לאמנות אום אל פחם, אום אל פחם)
2010 שירת האגם
2011 צלמי במה
2012 דיוקן תימני (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2012 ימי הגימנסיה (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2013 צללי הזמן - זקני ואדי עארה
2014 לחצות את ים האש
2015 אלנבי ומוגרבי
2017 מצפה רמון - הר החלומות (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2017 דיין: אלבום משפחה (בית חיים שטורמן מוזאון ומכון לידיעת האזור, עין חרוד)
2018 קיבוץ: פני אדם
2018 רינה ניקובה: בלרינה תנכית (הקוביה - בית ספר וגלריה לאמנות, ירושלים)
2019 הים של תל אביב (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2019 דיוקן עצמה - כרוניקה של צלמות 1850–1978 (פסטיבל הצילום ה-7, תל אביב)
2021 פוטומנטה מס' 1 (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2023 ימי זעם, 1990-1982
ספרים שכתב וערך

להלן רשימת הספרים אותם רז כתב וערך:
צלמי הארץ-מראשית ימי הצילום ועד היום.
היסטוריה קצרה של צילום מקומי.
אברהם סוסקין רטרוספקטיבה - צילומים 1905 - 1945.
אנשי הכנרת, נפתלי אופנהיים -רטרוספקטיבה.
ימי הגימנסיה.
הערות שוליים

↑  פרסים לדרורית גור אריה וגיא רז, באתר ערב רב, 16 במאי 2012
↑  Hagit Peleg Rotem, גיא רז מונה לאוצר הצילום במוזיאון ארץ ישראל, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2018-10-03
↑  השקת אתר הבית לצילום ופרס לצילום ע"ש ורנר וענת בראון, באתר מוזיאון ארץ ישראל
↑  אנשי הכנרת, באתר מוזיאון ארץ ישראל
↑  דוד רובינגר, באתר מוזיאון ארץ ישראל
↑  צלם־שען, באתר מוזיאון ארץ ישראל
↑  כרימה עבוד – מזכרות קדושות, באתר מוזיאון ארץ ישראל
↑  הים של תל אביב, באתר מוזיאון ארץ ישראל
↑  פוטומנטה, באתר מוזיאון ארץ ישראל
↑  אתר סימניה, הסופר גיא רז, באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277784  NLI: 987007266959405171  BnF: cb150955578 (data)  GND: 103455752  ISNI: 0000 0000 6663 0946  LCCN: no2003089290  SUDOC: 270668322  ULAN: 500476333  VIAF: 56905888   WorldCat (עם VIAF): 56905888
יוברט ג'. פארנסוורת'

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  Space Pilot 3000 (הפרק הראשון בסדרה)
 יוצרים:  מאט גריינינג 
 דיבוב:  בילי ווסט
 מידע
 גיל:  כ-168
 תאריך לידה:  9 באפריל 2841 
 מקום לידה:  ניו יורק 
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  מדען מטורף ובעל חברת "פלאנט אקספרס"
 מקום מגורים:  ניו ניו יורק 
 דמויות קשורות
 משפחה:  פיליפ ג'יי פריי (אבי השושלת) 
 
פרופסור יוברט ג'. פארנסוורת' (באנגלית: Hubert J. Farnsworth; ‏9 באפריל 2841) הוא דמות בדיונית של מדען וממציא בסדרת האנימציה פיוצ'רמה. בעליה הזקן במיוחד של חברת פלאנט אקספרס - חברת המשלוחים בה עובדות הדמויות הראשיות ובהן הדוד רבא-רבא-רבא (למשך 13 דורות) (ובנוסף קרוב המשפחה החי היחיד) שלו, פיליפ ג'יי פריי.
הגם שהדבר לא נאמר מעולם, הוא חייב להיות צאצאו של אחיו היחיד של פריי, יאנסי פריי הבן, עם זאת, כיוון שהתגלה שפריי הוא סבא שלו עצמו (ולכן של יאנסי) בעקבות מסע בזמן בו השתתף במהלך הסדרה, הרי שפארנסוורת' הוא גם צאצא ישיר של פריי.
הפרופסור מצטייר כ"מדען המשוגע" (תואר אותו אישר בעצמו מספר פעמים). הוא קרוי על שמו של ממציא הטלוויזיה פילו פארנסוורת' (אנ') כששמו הפרטי הוא שמו של יוברט דרייפוס, פילוסוף יהודי-אמריקאי שהרצה בברקלי, ושאריק קפלן, אחד הכותבים והמפיקים של תחילת הסדרה, היה מתלמידיו. הוא סנילי, מופרע, בלתי צפוי ונוטה לסתור את עצמו. בעל תשוקה וכישרון ליצירת "מכשירי יום הדין" ומהווה סכנה תמידית לעצמו, לעובדיו וליקום בכלל. יקום מקביל אחד לפחות הועמד בסכנה עקב המצאותיו.
הדמות

הפרופסור מלמד באוניברסיטת מאדים ועבד עבור "מאמקורפ", אך במהלך הסדרה הוא מקדיש את מרבית זמנו להמצאת מכשירים מגוחכים ולמציאת משימות התאבדות עבור צוותו. בעבר התאהב בבעלי מאמקורפ, מאמ (MOM), אך עזב אותה ואת התאגיד כולו כשהחליטה להפוך לנשק את צעצועי "QT McWhiskers", בובות חתולים דמויות אדם היורות קשתות מעיניהן (התאגיד הציע להחליף קשתות אלה בקרני לייזר קטלניות), ולפי Bender's Game, לאחר שרימתה אותו, חזרה להתחתן עם בעלה הקודם, וגרמה שיפוטר על ידי בנה הבכור וולט, על ידי ההטחה בקיר.
פארנסוורת' מאופיין באמרתו הקבועה: "חדשות טובות, אנשים!" שבעקבותיה מפורטות, לרוב, חדשות רעות, ובדרך כלל משימות הכמעט-התאבדות אליהן הוא שולח את הדמויות. בעונה השישית כשפרי התפטר הפרופסור הפסיק להגיד חדשות טובות כי לטענתו הוא אמר זאת רק כדי לעודד את פרי בגלל עבודתו חסר התועלת. במקרים הנדירים בהם יש לו חדשות טובות הוא קורא "חדשות רעות, אנשים!", אך לפני ההקלה הוא מוסיף הערת "חדשות טובות". ביטוי שגור אחר הוא "ישו הזומבי המתוק!" (Sweet zombie Jesus). מאפיין נוסף של דיבורו הוא הדגשת ה-wh, למשל, במילת התמיהה ?wha בה הוא משתמש תדיר, אף במילים בהן כלל אין h (כך, הגיית well כ-whhhel).
נושא תדיר לבדיחות הוא גילו המופלג להדהים של הפרופסור. הפרופסור הוא אחד מבני האדם הזקנים ביותר על פני כדור הארץ (לבד מאלה שהוקפאו - פריי הוא, טכנית, בן 1025 - או שראשיהם נשמרו בתוך צנצנת) וגילו מעל ל-160 שנה, דבר המתבטא בסניליות שלו ובתשישותו. הגם שהוא לרוב ידידותי, פארנסוורת' נוטה לזעוף או לבוז כלפי דברים באופן שרירותי. הפרופסור מוכר גם בזכות נטייתו לאקסהיביציוניזם ואינו מתבייש להופיע ערום בציבור. הוא מציין שכמו פודלים ועצי דקל, גם מושגי הצניעות הפרימיטיבים של המאה ה-20 נעלמו מזמן. למרות טענה זו, הרמס מציין שהוא הועמד לדין מספר פעמים על התערטלות. מעבר לכך, הערותיו החריגות של הפרופסור ביחס לעצמו מרמזות על עבר מיני צבעוני, כשאותן הוא בדרך כלל מסיים עם "הו, כן..." נוסטלגי. יתר על כן, במהלך הסדרה מוצגת גם נטייתו לקניבליזם.
בסרט benders game מתגלה אצל הפרופסור נטייה עזה לבלוע דברים קטנים ובעיקר מפתחות.
בכל פרקי הסדרה, גם כשהוא מסיר את משקפיו, לא ניתן לראות את עיניו (הגם שהן נראו בגיליון 29 של "Futurama Comics").
פארנסוורת' כמעט שאינו דואג לבטיחות צוותו ורואה בהם כלים להשגת מטרות. צוותים קודמים של הפרופסור הושמדו, עובדה שנדמה כי אינה מטרידה אותו במיוחד. ככלל, הצוותים נשלחים למשימות ששום חברת משלוחים אחרת לא הייתה מוכנה לקחת, למשל לכוכבים מוכי פשע ומגפות. בפרסומות לפלאנט אקספרס נאמר "כאשר חברות אחרות אינן נמהרות או מופרעות די הצורך" וכן "את הצוות שלנו ניתן להחליף, את המשלוח שלך לא" ומוצגים אנשי הצוות כשהם רצים דרך שדה מוקשים. לדעתו החברה היא "מקור לעבודה זולה, כמו משפחה".
המצאות

הגם שלפרופסור קביעות באוניברסיטת מאדים, את עיקר זמנו הוא מעביר בהמצאות מוזרות, כאשר את חלקן הוא שוכח כמעט מיד לאחר סיומן. ביניהן ניתן לציין:
כריש אדולף היטלר - "כן, כולם רצים להציל את המוח של היטלר, אבל אז אתה שם אותו בגוף של עמלץ לבן, וכולם אומרים לך שעכשיו עברת את הגבול."
גורילות לבקניות צועקות - שנועדו לזעוק מהגגות את אהבתו למאמ.
מכשירי יום הדין - בשלב מסוים היו בבעלות הפרופסור לפחות תשעה מכשירים כאלו.
מתרגם אוניברסלי - מכונה היכולה לפענח את כל שפות היקום. לרוע המזל היא מתרגמת את כולן לשפה לא מובנת ומתה, המתגלה כצרפתית. בדיבוב הגרסה הצרפתית של פיוצ'רמה, נטען ששפה זו היא גרמנית.
מכונת מה אם? - מכונה המספקת את תשובות לשאלות "מה אם?" ומציגה אותן על מסך וידאו. לאחר כוונון עדין (בפטיש) הפרופסור מציין שהיא יכולה לחזות כל מצב ברמה של עשירית יחידת הסבירות.
רי-אנימטור-הופיעה בתור ה 1-UP במשחק הרשמי. בעזרת דגימת DNA מאפשרת ליצור מחדש יצור חי עם כל הזכרונות מרגע המוות.
הפרופסור ניסה את המכונה על פריי וניסה להתנקש בו במשך שבוע.
הישגים

הגם שהפרופסור נראה לעיתים כבדיחה של הקהילה המדעית, בפעמים אחרות הוא זוכה לכבוד רב. על עצירת ההתחממות הגלובלית וריצ'רד ניקסון, הוא זוכה למדליית הזיהום המזהמת. כמו כן זכה גם בפרס אקדמיית הממציאים עבור עצירת מטאור זבל מלפגוע בניו יורק.
הפקה

את קולו של פרופסור פארנסוורת' מדבב בילי ווסט, האחראי גם לקולותיהם של פריי, דר. זוידברג, קפטן זאפ ברניגן ועוד. יוברט ג'. פארנסוורת' הוא גם שמה החוקי של הדמות סקיטר בספרו של ג'ון אפדייק "ראביט רידוקס".
ראו גם

פיזור הדעת
נביה ברי

נַבִּיהְּ מוסטפא בֵּרִּי (בערבית: نبيه مصطفى برّي; נולד ב-28 בינואר 1938) פוליטיקאי לבנוני, המכהן כראש מפלגת "אמל" השיעית ויושב ראש הפרלמנט הלבנוני. ברי נושא בתפקיד זה מאז 1992, מה שהופך אותו לראש הרשות המחוקקת המכהן, בעל הכהונה הארוכה ביותר בעולם.
רקע

ברי נולד בסיירה לאון להורים מהגרים מלבנון, אשר כמו שיעים אחרים עקרו למערב אפריקה בחיפוש אחר אפשרויות כלכליות טובות יותר. כילד חזר לעיר משפחתו, תבנין שבדרום לבנון, שם למד בבית הספר היסודי, ומאוחר יותר המשיך את לימודיו במקאצד ובאקול דה לה סז'ס (אנ') שבביירות. הוא למד משפטים באוניברסיטה הלבנונית, שם הצטיין כפעיל פוליטי והפך ליו"ר אגודת הסטודנטים. בשנת 1963 קיבל תואר הראשון והמשיך את לימודיו בסורבון שבפריז. בשנות השישים הצטרף לתנועה הלאומית הערבית ("חרכת אלקומיין אלערב").
למרות נטיותיו הפוליטיות, לא היה מקובל ביותר בממסד השיעי המסורתי, ויו"ר הפרלמנט דאז כאמל אל-אסעד סירב לאפשר לו לרוץ ברשימתו לבחירות בשנים 1968 ו-1972.
בתחילת שנות השבעים הוא עבד בביירות כעורך דין מטעם חברת ג'נרל מוטורס. בשנים 1976–1978 הוא התגורר בדטרויט שבארצות הברית, יחד עם אשתו הראשונה (בת דודו).
תנועת אמל

בשנות השבעים שימש גם כעורך דין עבור תנועת אמל, תנועתו של האימאם מוסא א-צדר. לאחר היעלמותו של האימאם בנסיבות מסתוריות בהיותו בסיור בלוב בשנת 1978, חזר ברי ללבנון כדי להתמודד על מנהיגות התנועה. לאחר כהונתו הקצרה של חוסיין אל-חוסייני כמנהיג התנועה, הפך ברי למזכ"ל תנועת אמל באפריל 1980. החל משנת 1979 אמל מעורבת בלחימה קשה עם פלגי אש"ף והמפלגות הקומוניסטיות על שליטה בשכונות השיעיות בדרום ביירות. מאז אמצע שנות השבעים הייתה תנועת אמל ביחסים קרובים עם משטר אסד בסוריה, וקשרים אלה טופחו על ידי ברי. התנועה קיבלה מסוריה משלוחי נשק והדרכה צבאית.
עם כניסת ישראל למלחמת לבנון הראשונה ב-1982 פעלה תנועת אמל, יחד עם קבוצות לבנוניות אחרות בהשפעת סוריה, להדיפת הכוח הרב-לאומי (אנ') בראשות ארצות הברית מלבנון, להחלשת המדינה הלבנונית ולביטול הסכם השלום עם ישראל שחתם נשיא לבנון, אמין ג'ומאייל, ב-17 במאי 1983. שאיפתו המתמדת של ברי ליטול חלק בממסד הפוליטי קיבלה דחיפה ב-6 בפברואר 1984 כאשר המיליציה שלו הצליחה להרחיק את צבא לבנון ממערב ביירות. כתוצאה מכך נטש ג'ומאייל את בריתו הממושכת עם אסד והחל לשאת ולתת עם ברי, והעלה את קרנו כמנהיג החזק ביותר בקהילה השיעית. בהמשך אותה שנה, שנת 1984, הצטרף ברי לממשלת האיחוד הלאומי כשר לענייני שיקום הדרום, ומאוחר יותר כיהן כשר המשפטים וכשר למשאבי החשמל והמים, תחת ראש הממשלה רשיד כראמי. אז מילא תפקיד מפתח במשא ומתן לשחרורם של בני הערובה מחטיפת טיסה 847 של TWA.
באמצע שנות השמונים נשענה דמשק על ברי כמשקל נגד מול התחזקותם המחודשת של מחנות הפליטים הפלסטיניים בראשות תנועת הפת"ח של יאסר ערפאת. במאי 1985 ניהלה אמל מלחמה עקובה מדם נגד הפליטים הפלסטיניים.
בספטמבר 1985 חתמו נביה ברי ומנהיגים פרו-סוריים של מיליציות אחרות (וליד ג'ונבלאט ואלי חובייקה) על ההסכם התלת-צדדי שהושג בתיווכה של סוריה, ההסכם הלאומי לפתרון המשבר הלבנוני. הסכם זה כלל סעיפים מפורטים בדבר תיאום מלא בין סוריה לבין לבנון בנושאים ערביים, אזוריים ובין-לאומיים. עקב לחץ ציבורי עז מצד הנוצרים בלבנון ואף מצד האופוזיציה הסונית, דחה הנשיא ג'ומאייל את ההסכם.
נטיותיו האוטוקרטיות של ברי, וכניעותו לאסד, גרמו לירידה בתמיכה בתנועת אמל בקרב הקהילה השיעית בלבנון. חסן האשם בעל הדמות הכריזמטית, שכיהן כסגנו של ברי, התפטר ב-1986 במחאה על התנהגותו הרודנית. מפקדים צבאיים בולטים כמו מוסטפא דיראני ואחרים אף הם נטשו את המיליציה. מנגד, התחזקה המיליציה השיעית היריבה, חזבאללה, והצליחה לגייס חברים נוספים. תלותו של ברי במשטר הסורי גברה, ומתוך חשש לשלומו בעקבות התנגשויות עם קבוצות אחרות, הוא עזב את לבנון ביולי 1986 ומצא מקלט זמני בדמשק. עם זאת, הוא המשיך לשלוט משם על תנועת אמל. בשנת 1987 הורה ברי לתנועת אמל לתקוף כוחות דרוזיים וכוחות שנשלטו על ידי אש"ף בביירות. מערכה זו התבררה ככישלון, אמל כמעט והובסה, עד שסוריה נחלצה לעזרתה.
תפקידים פוליטיים

נביה ברי כיהן שוב כחבר הממשלה בשנים 1989–1992. ב-20 בנובמבר 1992 הוא נבחר ליו"ר הפרלמנט, בבחירות שהוחרמו על ידי 87% מתושבי לבנון.
משרת יו"ר הפרלמנט היא המשרה הפוליטית הגבוהה ביותר אליה יכול שיעי להגיע על פי האמנה הלאומית. בתפקיד זה מכהן ברי עד היום (2024), למעט מספר הפסקות.
ביאורים

↑  ניתן לשמוע את הגיית שמו כאן, כאן וכאן. כל קישור מכוון לנקודה המתאימה בסרטון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298634505171  GND: 13417285X  ISNI: 0000 0000 6689 2209  LCCN: n88251036  SUDOC: 154129534  VIAF: 78827217   WorldCat (עם VIAF): 78827217
חוק סיוע למשפחות שבראשן הורה עצמאי

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  17 במרץ 1992
 תאריך חקיקה עברי:  י"ב באדר ב' ה'תשנ"ב
 גוף מחוקק:  הכנסת השתים עשרה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1390, עמ' 147
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד הרווחה והביטחון החברתי
 מספר תיקונים:  5
 נוסח מלא:  חוק סיוע למשפחות שבראשן הורה עצמאי, התשנ״ב–1992
 
חוק סיוע למשפחות שבראשן הורה עצמאי, התשנ"ב-1992, אושר בכנסת ב-17 במרץ 1992, והוא מעניק הטבות אחדות להורה במשפחה חד-הורית, שהוא אדם העומד לבדו בראש משפחה, משום שנפרד מבן זוגו או שבן זוגו נפטר.
היסטוריה חקיקתית

הצעת חוק משפחות חד-הוריות הוגשה לכנסת בשנת 1989 על ידי חברת הכנסת אורה נמיר, ואושרה, בשם חוק משפחות חד-הוריות, התשנ"ב-1992, בכנסת השתים עשרה ב-17 במרץ 1992. דברי ההסבר להצעת החוק הציגו את המניע לחקיקתו:
החוק כולל הטבות אחרות המפורטות בו, וכן הטבות שניתנו בתיקונים עקיפים במסגרתו לחוק הבטחת הכנסה ולחוק הביטוח הלאומי.
בתיקון ראשון לחוק, שאושר ב-8 במרץ 1994, הורחבה ההגדרה של "הורה יחיד", כך שתכלול מצבים נוספים המזכים בהטבות שבחוק. תיקון מס' 2 לחוק, מ-1998, חידד את הגדרת "הורה יחיד". התיקון מס' 3 לחוק, משנת 2001, הוסיף להגדרת "הורה יחיד" אישה ששהתה במקלט לנשים מוכות.
תיקון מס' 4 לחוק, משנת 2014, נעשה משיקולים של תקינות פוליטית, והחליף את המושג "הורה יחיד" במושג "הורה עצמאי", ושינה בהתאם את שם החוק ל"חוק סיוע למשפחות שבראשן הורה עצמאי". דברי ההסבר להצעת החוק, שהוגשה על ידי חבר הכנסת מאיר שטרית, נימקו את הצורך בשינוי:
הוראות החוק

החוק מגדיר "הורה עצמאי":
תושב ישראל אשר בהחזקתו ילד הנמצא עמו ואשר נתקיים בו אחד מאלה:

(1) הוא אינו נשוי ואין אדם הידוע בציבור כבן זוגו;

(2) הוא נשוי ומתקיים בו האמור באחת מפסקאות המשנה (א), (ב) או (ג), ובתנאי שאין אדם אחר הידוע בציבור כבן זוגו:

(א) הוא חי בנפרד מבן זוגו תקופה של שנתיים לפחות ופתח בהליך על פי דין להשתחרר מקשר הנישואין ופעל במסגרת הליך זה שנתיים לפחות;

(ב) היא עגונה, כמשמעותה בסעיף 1 לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ״ה–1995;

(ג) היא חיה בנפרד מבן זוגה, שהתה במקלט לנשים מוכות 90 ימים לפחות, מתוך תקופה של שנים עשר חודשים שתחילתה ביום הראשון לשהותה במקלט כאמור, פתחה בהליך על פי דין להשתחרר מקשר הנישואין ופעלה במסגרת הליך זה במשך שישה חודשים לפחות; ואולם אישה תהא פטורה מפתיחת הליך כאמור אם המחלקה לשירותים חברתיים אישרה כי יש בכך כדי לסכן את חייה או את חיי ילדה;

(3) הוא עולה חדש שנמצא בארץ למעלה משנה ופחות משנתיים ובן־זוגו לא עלה לארץ ואף אינו שוהה בה ובתנאי שאין לו בן זוג אחר.
ילד לעניין חוק זה הוא ילד שטרם מלאו לו 18 שנים, לרבות ילד חורג וילד מאומץ ולמעט נער ונערה נשואים.
הטבות להורה עצמאי:
זכאות לקדימות בהכשרה מקצועית.
זכאות לקדימות בקבלת ילדיו למעון יום ולהקלה בגובה דמי האחזקה במעון.
זכאות להלוואה מוגדלת מאת המדינה או מטעמה לצורכי דיור.
בתיקון עקיף לחוק הבטחת הכנסה נקבעה להורה עצמאי זכאות לגמלת הבטחת הכנסה מוגדלת.
בתיקון עקיף לחוק הביטוח הלאומי נקבעה זכאותו של הורה עצמאי למענק לימודים המשולם בתחילתה של שנת לימודים, בעד ילד שלפני 31 בדצמבר של אותה שנת לימודים מלאו לו 6 שנים ולא מלאו לו 18 שנים.
הערות שוליים

↑  חוק משפחות חד-הוריות, התשנ"ב-1992 - הצעת חוק לדיון מוקדם, באתר הכנסת
↑  חוק משפחות חד-הוריות, התשנ"ב-1992, ס"ח 1390 מ-24 במרץ 1992
↑  הצעת חוק משפחות חד­־הוריות, התשנ"ב-­1991, ה"ח 2090 מ-27 בנובמבר 1991
↑  חוק משפחות חד הוריות (תיקון), התשנ"ד-­1994, ס"ח 1454 מ-10 במרץ 1994
↑  חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 2), התשנ"ח-1998, ס"ח 1646 מ-15 בינואר 1998
↑  חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 3), התשס"א-2001, ס"ח 1785 מ-4 באפריל 2001
↑  חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 4), התשע"ד-2014, ס"ח 2452 מ-22 במאי 2014
↑  הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 4), התשע"ד-2013, ה"ח הכנסת 530 מ-10 בדצמבר 2013
↑  תקנות משפחות חד-הוריות (התחשבות בהכנסת הורה יחיד בחישוב דמי אחזקת ילד במעון יום), תשנ"ח-1998, באתר "נבו"
↑  קרנית פלוג, ניצה (קלינר) קסיר ואירנה מידן, "חוק משפחות חד-הוריות, היצע עבודה ועוני", רבעון לכלכלה שנה 56, מספר 3 (ספטמבר), עמ' 463–516, 2006
מאיה דיאב

| --- | --- |

הזמרת והבדרנית מאיה דיאב, 2019
 לידה:  12 בנובמבר 1980 (בת 44) ביירות, לבנון 
 שם לידה:  مايا هنري دياب 
 מדינה:  לבנון לבנון
 השכלה:  האוניברסיטה הלבנונית 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 צאצאים:  קאי
 מספר צאצאים:  1
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  therealmayadiab
 טוויטר (X):  @mayadiab
 www.maya-diab.com
 
מאיה דיאב (בערבית: مايا دياب; נולדה ב-12 בנובמבר 1980) היא זמרת פופ, שחקנית ואשת טלוויזיה לבנונית. היא חברה לשעבר בלהקת הבנות הלבנונית ארבע החתולות (אנ').
ביוגרפיה

מאיה דיאב נולדה באשרפייה, למשפחה יוונית אורתודוקסית נוצרית. דיאב למדה תקשורת, ברדיו וטלוויזיה וקיבלה תואר מהאוניברסיטה הלבנונית; היא השתתפה במספר תוכניות טלוויזיה. לדיאב אח אחד (ע'סאן) ושתי אחיות (מונה וגרייס). היא הצעירה מבין ילדי הוריה. היא התחתנה עם איש עסקים מוסלמי, עבאס נאצר, בשנת 2006 אתו נולדה לה בתה, קאי, בני הזוג נפרדו בשנת 2017.
היא הייתה חברה בלהקת בנות ולאחר שעזבה אותה, בשנת 2011 היא ביצע דואט עם ראמי עייאש.
בינואר 2020 סיפרה שנחטפה בביירות בשנת 2005, שם הוחזקה כבת ערובה והתעללו בה במכונית במשך יום אחד.
באוקטובר 2020, מאיה דיאב נבחרה על ידי מועצת האופנה הערבית (אנ') לסמל האופנה של העולם הערבי והיא הכריזה על פתיחת שבוע האופנה הערבי ה -12 שהתקיים כמעט בדובאי.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

#MyMaya (2015)
דיסקוגרפיה > סינגלים

"Habibi"
"Chaklak Mabta'rif"
"Tawel Balak"
"Dabou Inayk"
"Aywah"
"Ya Gatifeen"
"Hiya Di Donia"
פילמוגרפיה

2007 - "אריה וארבע חתולות (אנ') - A lion and four cats" (בערבית)
הערות שוליים

↑  Thinscreen (25 במרץ 2012). "مايا دياب قبل وبعد عمليات التجميل  بالصور والفيديو". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.lahamag.com/Details/50066/فيدو-من-الذاكرة-شاهدوا-مايا-دياب-ونيكول-سابا-في-بداياتهما-مع-فرقة-4-cats
↑  "Acting high-and-mighty? Maya Diab invents her own religion!". 5 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Maya Diabs Sister Shows up for the first time".
↑  "مايا دياب وعباس ناصر: تعارف ثم مساكنة ثم زواج وختامها". elfann.com (בערבית). 11 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "مايا دياب مطلقة رسمياً". aljamila.com (בערבית). 6 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "مايا دياب تتحدث عن عملية خطفها". Lebanon Mirror (בערבית). 7 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Everything You Need To Know About Arab Fashion Week 2020". Harper's Bazaar (באנגלית). 20 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lebanese superstar Maya Diab opens Arab Fashion Week". Cosmopolitan Magazine (באנגלית). 22 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 8292 2542  MusicBrainz: 53325c8a-1b17-4413-b799-05e9072d9e4d  SUDOC: 224315536  VIAF: 160152079141207111028   WorldCat (עם VIAF): 160152079141207111028