stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טלביה
היסטוריה > במלחמת העצמאות

ב-12 בפברואר 1948 נרצחה יהודייה בשכונה. בעקבות הרצח עברו בשכונה כלי רכב של ארגון ההגנה עם רמקולים וקרא לתושבים הערבים להתפנות, ולא "ירוסקו הם ורכושם". רובם אכן התפנו, אך פנו לנציב הבריטי העליון בבקשה שינקוט אמצעי הגנה כדי שיוכלו לשוב לבתיהם. הבריטים נענו לבקשה והקיפו את השכונה בגדרות תיל. במקום הופקדו שוטרים אנגלים, יהודים וערבים. רבים מהתושבים שנטשו את בתיהם שבו לשכונה בעקבות צעדים אלו.
אזור הביטחון בוטל ב-14 במאי 1948, יום לפני סיום המנדט הבריטי. בעקבות ביטול אזור הביטחון נטשו התושבים הערבים שנשארו בשכונה את בתיהם. חלקם עברו למזרח העיר וחלקם לארצות אחרות.
בניגוד לשכונות ערביות אחרות שננטשו מתושביהן, בטלביה נעשה מאמץ למנוע ביזה של הרכוש הרב שהותירו אחריהם התושבים הנמלטים. תושב השכונה ראובן מס הופקד על האחריות לרכוש הנטוש. הבתים אוכלסו בתושבים יהודים שנאלצו לפנות את בתיהם בשכונות אחרות, ועל פי ההנחיות רוכז המיטלטלין של בעלי הבתים המקוריים באחד מחדרי כל בית. אולם, סיום המלחמה מצא את מרבית תושבי טלביה המקוריים מחוץ לגבולות המדינה כפי שנקבעו, וללא אפשרות לחזור אל רכושם. על פי עדויות של תושבים יהודים שאכלסו את הבתים, כעבור שנים אחדות נתעורר צורך בחדרים נוספים כדי להפחית את הצפיפות וליישב עולים, ופקידי ממשל פינו את הריהוט והחפצים שבהם למחסנים.
אתרים עיקריים

משכן הנשיא
בית אגיון
בית אניס ג'מל
בית ג'לאט
בית ואסף בשאראת
בית חולים למצורעים ע"ש האנסן
בית מוגנם
בית מונטסראט
בית מטוסיאן
המנזר הקפוצ'יני
בית קרן קרב
גן השושנים
וילה הארון א-ראשיד
וילה שרובר
וילה קונסטנטין סלאמה
מכון ישראלי לפסיכואנליזה
מלון יסמין האוס
מנזר סנט אנטוניו
בית הכנסת אוהל נחמה
שיכון העיתונאים (ירושלים)
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, כתר הוצאה לאור, 2002. (הספר בקטלוג ULI)
יעקב יהושע, טאלביה – קוממיות: ספורה של אחת השכונות החדשות בירושלים 1924–1978, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 1979
הערות שוליים

↑  מפת ירושלים מאת ליברמן, 1958, עם ציון השם 'ניקופוריה' (סריקת המפה זמינה לצפיה מבנין הספרייה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מיכל מרגלית, ‏מה יקרה לדירות הבנויות על קרקעות הכנסיה בישראל?, באתר גלובס, 2 בינואר 2012
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 79. שם הוא מסתמך על דו"ח של המודיעין הבריטי מ-27 בפברואר. יואב גלבר, קוממיות ונכבה: ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948, אור יהודה: דביר, תשס"ד 2004, עמ' 143. ערביי טלביה מסתלקים לפי דרישת ההגנה, דבר, 12 בפברואר 1948
↑  ניר בכר, השכנים של מן - לא הכל נוצץ ברחוב דובנוב, כל העיר, 3 באוגוסט 1990
↑  מפה בהוצאת מחלקת המדידות המנדטורית, 1938 (באנגלית) עם סימון 'בית ספר ממשלתי עומריה' ממזרח לטלביה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  שכונות ירושלים: טלביה, קטמון והמושבה היוונית, דוד קרויאנקר פרק 42, עמוד 100, כתר הוצאה לאור, 2002
↑  ג'ורג' בישאראת, אבל המשפחה מעולם לא גרה כאן, אמרו הדיירים, באתר הארץ, 1 בינואר 2004
↑  הישיבה המאתיים-ושלושים-ושש של הכנסת השלוש-עשרה, יום רביעי, כ' בתמוז התשנ"ד (29 ביוני 1994)
↑  מיכל רוה, ‏עובדי קופ"ח כללית: נשבות עקב כוונה לסגור את בי"ח טלביה בי-ם, באתר גלובס, 28 בספטמבר 1999
↑  שי דורון, בניין הדואר של טלביה עומד למכירה, באתר nrg‏, 6 בפברואר 2009
↑  דוד קרויאנקר, שכונות בירושלים: טלביה, קטמון והמושבה היוונית, ירושלים: הוצאת כתר, 2002, עמ' 34-35
↑  אלמוג עזר, הצעת החוק שעלולה לשבש את עסקת הענק של גארי ברנט בירושלים, באתר כלכליסט, 2 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471773405171 
אזור טלביה בצילום אווירי מתקופת המנדט הבריטי. בחזית התמונה מלון המלך דוד ובניין ימק"א, כשמאחוריהם משתרעות אדמות טלביה, רחביה, קטמון הישנה ובקעה של היום
שכונת טלביה בראשיתה – מבט ממזרח למערב על צומת הרחובות ז'בוטינסקי, שלום עליכם ויצחק אלחנן (שמות נוכחיים)
בית ראובן מס בטלביה
בית הכנסת "אהל נחמה", בתכנון דוד קאסוטו
שלט מורשת ברחוב אלקלעי
תיאטרון ירושלים בטלביה
מגדל משהב בקצה השכונה
מגדל תצפית בחצר בית הנסן שתכנן האדריכל מרטין רייניש, 2017
וילה הארון א-ראשיד
בית מטוסיאן
כפר מרמורק

| --- | --- |

מראה כללי של כפר מרמורק, 1933
 מידע
 עיר:  רחובות 
 תאריך ייסוד:  1929 
 על שם:  אלכסנדר מרמורק 
 קואורדינטות:  31°53′08″N 34°48′10″E﻿ / ﻿31.8855°N 34.80283333°E﻿ / 31.8855; 34.80283333
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כפר מרמורק(למפת גוש דן רגילה) כפר מרמורק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר מרמורק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר מרמורק  he כפר מרמורקhe כפר מרמורקמפת  __ רחובות (in English: Rehovot) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) מדרום: __ קריית עקרון (in English: Kiryat Ekron), __ מועצה אזורית ברנר (in English: Brenner Regional Council) ממערב: __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב ומצפון: __ נס ציונה (in English: Ness Ziona) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לימודי תורה ב"חדר" בכפר מרמורק
שכונת מרמורק, לשעבר כפר מרמורק, היא שכונה בעיר רחובות שהייתה מאוכלסת ברובה על ידי עולים מתימן. השכונה הוקמה בשנת 1929 כמושב העובדים הראשון של עולי תימן בישראל.
היסטוריה

בשנת 1926 נרכש שטח של 1100 דונם מאדמת זרנוגה על ידי קק"ל בעזרת תרומה של ד"ר אלכסנדר מרמורק שעל שמו נקראה השכונה.
היישוב הוקם על ידי "תימני כנרת", עולים מתימן ממחוז שרעב, שחיו תחילה בחוות כנרת אך אולצו לעזוב אותה עקב התנכלות חברי קבוצת כנרת. הם התיישבו בכפר מרמורק, ואליהם הצטרפו תושבים משכונת שעריים הקרובה. אלה הצטרפו רק לאחר שהמשפחות מכנרת התיישבו במקום. תימני כנרת עברו רק לאחר שמחלקת ההתיישבות השלימה את בניית עשרת הבתים הראשונים. לאחר התיישבות המשפחות משעריים ומכנרת היו בשנת 1931 במקום עשר משפחות מכנרת וכ־35 משפחות משעריים. הכפר תואר באוגוסט 1931:
בשנת 1934 הגיעו ליישוב עוד כ־70 משפחות של עולים משרעב. לעולים החדשים נמכרו בין דונם לחצי דונם לכל משפחה למטרת בניית בית.
ביישוב התפתח ענף הפרדסים עד ימי המאורעות ומלחמת העולם השנייה שגרמו להפסקה ארוכה בייצוא פרי ההדר לחו"ל כתוצאה מסגירת שערי ארץ ישראל.
בשנת 1939 הגיע גל עלייה נוסף משרעב, ובעקבות מצוקת הדיור בשעריים, המתיישבים במרמורק 'בני שעריים', מכרו חלקים מנחלתם למתיישבים חדשים בכפר מרמורק ולא ניצלו את הקרקע לחקלאות. תופעה זו גרמה להעלמות הגידולים החקלאיים בשכונה. בנוסף, במקום פרדסים הוקמו מחנות עבודה בשביל העולים, בתהליך שנמשך עד לשנת 1949. אז נעלם כליל הצביון החקלאי של היישוב והוא הפך ליישוב עירוני.
בינואר 1949 החליטה מועצת עיריית רחובות על הכללת השכונה בעיר רחובות והמהלך אושר סופית על ידי משרד הפנים בספטמבר 1949.
הרב ישי שרעבי, מגדולי רבני תימן שימש כרב השכונה למשך כ-40 שנה, לאחר פטירתו (ו' שבט תשע"ב), הוכתר בנו הרב פנחס שרעבי לרב השכונה.
לשכונה יש קבוצת כדורגל בשם הפועל מרמורק אשר משחקת בליגה א' (דרום).
אתרים בשכונה

במרכז השכונה כיכר הקרויה על שמו של רבי שלום שבזי, ובכיכר בית כנסת תימני גדול, הנקרא גם הוא בשם שבזי.
הרחוב הראשי של השכונה "הרב דוד ישראל" קרוי על שם מקים הכפר, הרב דוד בן ישראל צאירי (מרגלית), וכן גם הוקם על ידי בני משפחתו בית כנסת על שמו "מגן דוד" באותו רחוב.
הערות שוליים

↑  תשובת הקרן הקיימת לה' א' טביב, הארץ, 22 ביולי 1929
↑  יהודה ניני "ההיית או חלמתי חלום", תימני כנרת - פרשת התיישבותם ועקירתם 1912 - 1930. מהדורה שנייה בעריכת ד"ר דני בר מעוז, רחובות תשפ"ב 2022. עמ' 254 - 283.
↑  זאב צחור, אז התימנים, היום הבדווים, באתר הארץ, 19 במאי 2001
↑  ראה שם עמ' 268
↑  מלך זגורודסקי, הנצנים, העולם, 25 באוגוסט 1931
↑  על כך ראה בהרחבה במאמרה של ד"ר דינה גרייצר, בקישורית המצורפת.
↑  רחובות מרחיבה גבולותיה, הצופה, 13 בינואר 1949
↑  הורחב שטח שיפוטה של רחובות, הצופה, 30 בספטמבר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465437205171
מסע הדג

| --- | --- |

כריכת הספר בהוצאת אבן חושן
 מידע כללי
 מאת:  תום זיידמן פרויד
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1923 
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 24 מהדורה שנייה - 31
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - למען הילד מהדורה שנייה - אבן חושן
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1941 מהדורה שנייה - 2002
 תרגום:  חיים נחמן ביאליק
 
"אז יצא גם אורי ועדר בערוגת הגן"
מסע הדג הוא ספר ילדים מאת תום זיידמן פרויד. הספר נכתב בגרמנית ואויר על ידי המחברת ויצא בהוצאתה, "פרגרין", בשנת 1923. הספר תורגם לעברית על ידי שותפה של פרויד להוצאת הספרים "אופיר", חיים נחמן ביאליק, היה הספר השלישי שיצא בהוצאה זו בשנת 1924 ומהווה את פסגת שיתוף הפעולה בין השניים.
עלילת הספר

הספר מספר על ילד, פרגרין שמו (כשם הוצאת הספרים של פרויד לאמור: "זָר", "נווד", "הֵלך", "גולֶה"), אורי בתרגום העברי, אשר חולם חלום. בחלומו לוקח אותו דג פלאי (בגרמנית שם הדג הוא Nideling. ביאליק תרגם ל"אסנפר", שם המוזכר במקרא כשם של אחד ממלכי בבל, אך נבחר בשל הדמיון ל"סנפיר") על גבו לאי אוטופי בו חיים ילדים ללא פחד וללא שום סוג של כפייה. הילדים עובדים, לומדים ומבלים יחדיו ברוח שיתופית סוציאליסטית.
התבונן אז אורי וירא, והנה אין מוכר ואין קונה

הבגדים חמרים חמרים - מי נצרך יבוא וילבש,

לחם ומזון לכל - מי רעב יבוא ויאכל,

אין רודף עוד אחרי השכר,

אין דאגת מחר.
בהמשך משתלב אורי בחיי האי, תוך שהוא עובר בתחנות שונות במעגל חיי העשייה (חקלאות, בנייה, לימודים ופנאי). אולם, עם כל התפעמותו של אורי מן הארץ המושלמת, המזכירה את אידיאל הקיבוץ, הוא מעדיף לקרוא לדג ולחזור לביתו, המתואר באיור כשוכן בעיר אירופאית.
רמזים ומשמעויות

הספר מוקדש "לזכר נשמת תדי" כלומר לזכרו של תיאודור פרויד, אחיה של המחברת שטבע בים זמן קצר לפני חיבור הספר.
זיוה שמיר מבחינה שהעלילה מזכירה את ספרו של הרצל אלטנוילנד, שגם הוא אוטופיה סוציאליסטית המציגה מציאות אלטרנטיבית באור ורוד. אורי מפנה עורף לאוטופיה וייתכן שהסיפור הוא פרודיה על החלום הציוני סוציאליסטי ולמרות שהוא מציג ברובד הפשוט את פלאי השיטה, הרי שמעל ראשם של הילדים הוא מציג אותו כשקרי בבחינת "חלומות שוא ידברו", או, כפי שמופיע בשורה האחרונה במהדורה המקורית (הנעדרת ממהדורת "אבן חושן"): "זה חלום אורי, ואמרו חכמים: אין חלום בלי דברים בטלים."
תרגומו של ביאליק מלא בהרמזים למקרא. למשל, בתחילת הספר נאמר על בתי העיר שהם קדים בפני הילד, דבר המזכיר את חלום יוסף.
מהדורות

גרמנית:
Die Fischreise, Peregrin-Verlag, Berlin 1923
אנגלית:
Peregrin and the Goldfish, Berlin and New York: Peregrin Press and The Macmillan Co., 1929
עברית:
ירושלים, ברלין: אופיר על יד מוריה, תרפ"ה
למען הילד, תל אביב, תש"א. העורך ח.נ. ביאליק.
אבן חושן, 2002. עם אחרית דבר מאת זיוה שמיר.
לקריאה נוספת

איילה גורדון, איורים עבריים: הספר המאויר לילדים, העידן הבינלאומי, 1925-1900, הוצאת מוזיאון נחום גוטמן 2005. הפרק העשירי מוקדש לתום זיידמן פרויד ולספר מסע הדג
הערות שוליים

↑  עזרא ד' י'
↑  זכריה י, ב
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
העיר העתיקה של רמלה

העיר העתיקה של רמלה
העיר העתיקה של רמלה מזווית שונה
רחוב סטנדרטי בעיר העתיקה
אחד מהשערים בחומת רמלה
בית ישן בעיר העתיקה
העיר העתיקה של רמלה היא האזור העירוני העתיק של העיר רמלה, האזור נמצא במרכז דרום רמלה ורוב התושבים בה כיום הם מוסלמים. העיר העתיקה הוקמה בין השנים 710 ו-716 לספירה, כ-80 שנה לאחר הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל, על ידי סולימאן אבן עבד אל-מלכ שהיה מושל ג'ונד פלסטין מבית אומיה ולאחר מכן מונה לח'ליפה.
היסטוריה > העיר תחת שלטון בית אומיה

בתקופה האסלאמית בה נבנתה העיר, מקימי העיר המושל סלימאן והח'ליף היו מוסלמים מבית אומיה. סלימאן עסק בהקמת מספר מבנים שהיוו את המבנים הראשונים של העיר: הדבר הראשון שנבנה היה הארמון שלו, דהיינו בית המושל וכמו כן בית הצבעים (דאר אל צבאע'ין) שאוכלס על ידי יהודים. במרכז בית הצבעים הוא בנה בור מים לאחסון מי גשמים. ככל הנראה, בית הצבעים נקרא כך משום ששימש לצביעת בדים. לאחר מכן, הוא תכנן לבנות מסגד אך נהפך לח'ליף לפני סיום תהליך הבנייה. בנוסף הוא בנה בארות ותעלה להובלת מים.
במאמרו בנוגע לבלאד א-שאם, מחוז סוריה בתקופת שושלת בית אומיה הראשונה, מוחמד אל מוקדסי מהלל את המסגד שנבנה: "המסגד הראשי של כל רמלה, יותר נהדר ואלגנטי מהמסגד של דמשק, המסגד הלבן". בציטוט אחר אמר כי "אין מיחראב נאה יותר מהמסגד בכל ארצות ערב, חוץ מדוכן התפילה שבירושלים". על פי פרופסור מרים רוזן-איילון ודוקטור יעקב קפלן "המסגד הלבן" המתואר על ידי אל-מוקדסי הוא אותו מסגד שהתגלה בחפירות שערך קפלן בשנת 1984.
על פי אל מוקדסי, העיר השתרעה על שטח של מייל מרובע אחד. לפי גת, אל מוקדסי מדבר על מייל מרובע רומי, דבר המקביל ל-1,470 מטר של ימינו.
העיר נבנתה על מנת לשמש כעיר הבירה של ג'ונד פלסטין ומושב המוסדות המנהלים של האזור היה ברמלה. ארמונו של סולימאן שימש כבית הפרלמנט ונבנה במוקד העיר על מנת להביע את משמעותו הסמלית בחשיבותו לפני העיר.
היסטוריה > מסעות הצלב

העיר העתיקה של רמלה נפגעה כמעט מכל מסעות הצלב. מסע הצלב הראשון שנערך על ידי האפיפיור אורבנוס השני ב-1096 כלל את רמלה, ביחד עם כל האזור לצפונה ולמזרחה, עד ירדן. רמלה נכבשה בשנת 1099. הצלבנים חזקו וביצרו את העיר, וקראו לה "ראמס" (Rames). עם הגעת הצלבנים, תושבי העיר ברחו ככל הנראה לאשקלון העתיקה. הצלבנים הדפו בהצלחה ניסיונות כיבוש מחדש של השושלת הפאטימית ששלטה בארץ ישראל באותו זמן. במסע הצלב השלישי שנערך על ידי פרידריך ברברוסה, העיר נחלקה לשנים - אזור נוצרי ואזור מוסלמי. האזור הנוצרי נהפך לחלק מ"ממלכה צלבנית" בין רמלה לירושלים בשנת 1299, הממלכה שרדה לזמן קצר עד הכיבוש מחדש על ידי המצרים (הפאטימים).
אתרים > השווקים

השווקים בעיר העתיקה של רמלה ידועים במיוחד בשל הסחורה הייחודית בהם. ההיסטוריון הערבי אל-מוקדסי ציין במיוחד את מגוון הפירות עסיסיים הייחודיים בשווקים וכן את הבצק.
העיר מתוארת כבעלת ארבעה שווקים בהם נמכרים בצלים, כותנה, ירקות, חיטה, עץ ועוד.
אתרים > בתי הקברות

בחפירות שנערכו צפונית לאל - רמלה התגלו קברים מהתקופה האסלאמית המוקדמת. ככל הנראה האזורים הסובבים את מרכז העיר העתיקה שמשו כמקום קבורה באותה עת.
אתרים > הכנסייה הצלבנית - המסגד הגדול

כנסיית יוחנן הצלבנית או מסגד אל-עומרי, היא כנסייה הנמצאת בלב העיר העתיקה שהוסבה למסגד בתקופת הממלוכית בשנת 1190 לערך. לא ברור מתי הכנסייה נבנתה אך לאחר בנייתה באזור שנת 1190 היא הוסבה למסגד על ידי האיובים למשך זמן קצר ובשנת 1297 היא הפכה באופן מלא למסגד. העיכוב בהסבת המבנה למסגד כנראה מראה על רצון תושבי המקום לשמור על המסגד הלבן כמסגד המרכזי של העיר.
אתרים > אספקת מים

בעת העתיקה העיר הייתה רחוקה ממקורות מים, לכן בין השאר נבנו בה בורות מים רבים לאגירת מי גשמים, כמו הבור הממוקם במרכז בית הצבעים. לכן, חלק מהדרכים בהן השתמשו מתכנני המים על מנת לשנע מים לעיר היו אמות מים, בחפירות לבניית כביש חוצה ישראל התגלתה אמת מים כזו באורך 150 מטרים. אספקת המים לעיר הביאה לפריחתה ושגשוגה.
בנוסף שמשה בריכת הקשתות הנמצאת מצפון לעיר העתיקה כמקום לאגירת מים. הבריכה נקראת גם "בריכת העזים" על שום שבעבר תושבי המקום נהגו להשקות בה עזים. בניגוד לבארות שנבנו על ידי סולימאן ושאר בארות המים, הבריכה שימשה לאגירת מי תהום ולא מי נגר גשמים.
אתרים > המסגד הלבן

המסגד הלבן נבנה על ידי סלימאן, בונה ומתכנן העיר. המסגד היה מכוסה בשיש לבן והיה מסגד מפואר ביותר באותה תקופה. עולי רגל מוסלמים ואחרים תארו אותו כמסגד המפואר ביותר בעולם המוסלמי והוא היה המסגד הגדול ביותר בישראל אחרי מסגד אל אקצא.
אתרים > הכנסייה הפרנציסקנית

הכנסייה הפרנציסקנית היא כנסייה ומנזר הידוע בשם מנזר ניקודמוס הקדוש. הכנסייה מפורסמת בעיקר בשל כך שנפוליאון שכן בה בשנת 1799 ואף ירה במואזין למוות.
הכנסייה מנוהלת על ידי המסדר הפרנציסקני. מגדל הפעמונים המרובע (בתמונה), בנוסף לציור ייחודי של טיציאן, נתרמו בשנת 1849 למסגר ולכנסייה על ידי ספרד.
אתרים > חמאם רדואן

חמאם רדואן, או חמאם אל-וזירי , שימש כבית מרחץ ציבורי בתקופה העות'מאנית . תושבי העיר רחצו בחמאם עד תקופת מלחמת העצמאות. כיום החמאם הרוס חלקית ואינו משמש יותר לרחצה.
אתרים > הכנסייה הארמנית

הכנסייה הארמנית נמצאת ברובע הארמני. אחת לשנה ביום גאורגיוס הקדוש שנקבר בלוד, מתנהל טקס פתוח לציבור בכנסייה בהשתתפות בעלי תפקידים מהכס האפוסטולי הגבוה בירושלים ואישים נוספים בעלי חשיבות בפטריאכיה. כיום הכנסייה אינה פעילה והפעילות בה מתרחשת רק במועדים מסוימים כמו יום ג'רג' הקדוש.
כיום

כיום רמלה העתיקה מיושבת בעיקר על ידי תושבים מוסלמים. בעיר העתיקה גרים כ-2,900 ערבים נכון ל-2019, ורוב הבתים בהם גרים התושבים הם בתים מטים ליפול וישנים המיועדים להריסה. בצמידות לעיר העתיקה ומול המסגד הגדול (אל - עומרי) נמצא שוק הפתוח רק ביום אחד בשבוע, השוק הוא שוק רוכלים נודד המגיע לרמלה רק בימי רביעי.
הערות שוליים

1 2  זב בלני, רמלה: הווה ועבר, עמוד 15
↑  קדמוניות: כתב עת לעתיקות ארץ ישראל וארצות המקרא, עמוד 2
1 2  Material Evidence and Narrative Sources, Interdisciplinary Studies of the History of the Muslim Middle East, עמוד 269
↑  Material Evidence and Narrative Sources, Interdisciplinary Studies of the History of the Muslim Middle East, עמוד 271
↑  משה גיל, ארץ ישראל בתקופה המוסלמית הראשונה (634–1099), כרך א' - עיונים היסטוריים, אוניברסיטת תל אביב ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור (תל אביב, תשמ"ג-1983), סעיף 116, עמ' 86
↑  "חולית של מחוזא": ערכין ב:ח, לפי מהדורת צוקרמאנדל, ירושלים, תשכ"ג, עמ' 544; ערכין ב:ה, לפי מהדורת האינטרנט של מכון ממרא
↑  ר' גיל, ארץ ישראל, סעיף 116 (עמ' 87). אפשרות אחרת היא, לדעתו, שימוש של המסורות המוסלמיות בשם 'רמלה', בירת גֻ'נד פלסטין, כל אימת שבאו להזכיר את גֻ'נד פלסטין, אף טרם הקמתה של העיר; או לחלופין בלבול בהגדרת הזמנים.
↑  גיל, ארץ ישראל, סעיף 116 (עמ' 86). מיכאל אסף, תולדות השלטון הערבי בארץ ישראל, הוצאת דבר, תל אביב, תרצ"ב, עמ' 60–61; ושם בעמ' 293 (הערת שולים 46) מפנה אסף ללוהוזן, המסתמך על טברי כמקור, ולפיו נשבעו לסולימאן כחליף ברמלה, בשנת 715, לפני שעבר לדמשק באותה השנה.
↑  אריה חורשי, תולדות היהודים בארץ ישראל תחת שלטון המוסלמים, חש"ד (תשל"ו), עמ' 82 ו-93
↑  חורשי, תולדות היהודים, עמ' 82
1 2  חורשי, תולדות היהודים, עמ' 82
↑  אסף, תולדות השלטון הערבי, עמ' 123, המסתמך על בלדאד'ורי.
1 2 3 4 5  Material Evidence and Narrative Sources Interdisciplinary Studies of the History of the Muslim Middle East, עמוד 291
↑  קדמוניות: כתב-עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא, עמוד 2
↑  אל מוקדסי, Best Divisions, עמוד 139
↑  "ארץ ישראל ואתריה בתיאורי עולי רגל מוסלמים", אריאל, 59
↑  יעקב קפלן, חפירות, עמוד 144
↑  מרים רוזן-איילון, המאה הראשונה, עמוד 252
↑  Material Evidence and Narrative Sources Interdisciplinary Studies of the History of the Muslim Middle East, עמוד 302
↑  construction of an Islamic city in Palestine, אוניברסיטת קיימברידג', עמוד 43 (באנגלית)
1 2 3  International Dictionary of Historic Places: Middle East and Africa, עמוד 608
1 2  construction of an Islamic city in Palestine, אוניברסיטת קיימברידג', עמוד 37

 (באנגלית)
↑  construction of an Islamic city in Palestine, אוניברסיטת קיימברידג', עמוד 39 (באנגלית)
1 2  פרינגל, "Ramlah", עמוד 185
↑  Egypt and Syria in the Fatimid, Ayyubid, and Mamluk Eras III: Proceedings of the 6th, 7th and 8th International Colloquium Organized at the Katholieke Universiteit Leuven in May 1997, 1998, and 1999, עמוד 350
↑  קדמוניות: כתב-עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא, עמוד 11
↑  nine top off the beaten path places to visit in israel
1 2  שימור רמלה שלא הכרתם מחכה להיחשף, באתר גלובס, 23 במאי 2004
↑  משה גלעד, טיול || כשנפוליאון יכבוש את רמלה, באתר הארץ, 20 בינואר 2012
↑  "The Franciscan Church in Ramla | The Jerusalem to do guide - AAJ". allaboutjerusalem.com. נבדק ב-2016-10-14.
↑  מידע על חמאם רדואן באתר מלון
↑  חמאם רדואן - אתר התיירות של רמלה
↑  הכנסייה הארמנית - אתר התיירות של רמלה
↑  תגליות - רמלה
↑  ליאור גרינבאום, ‏הערבים בערים המעורבות: זרים בביתם, באתר גלובס, 13 בינואר 2002
↑  אתר שוק רמלה
שרידים מהמסגד הלבן
שרידים מהמסגד הלבן
שוק רמלה
כנסייה ומסגד בעיר רמלה
חמאם רדואן
המתחם הפרנציסקני
מגדל הפעמונים של הכנסייה הפרנציסקנית
הכניסה לכנסייה הארמנית
טיסה 103 של פאן אמריקן

| --- | --- |

הריסות תא הטייס
 תאריך:  21 בדצמבר 1988
 מיקום:  לוקרבי, סקוטלנד
 גורם:  פיגוע טרור
 קואורדינטות:  55°6′55.99″N 3°21′30.69″W﻿ / ﻿55.1155528°N 3.3585250°W﻿ / 55.1155528; -3.3585250
 הרוגים:  270 (259 במטוס ו-11 על הקרקע)
 ניצולים:  0 
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג 747-100
 מספר זנב:  N739PA
 מוצא:  נמל התעופה לונדון הית'רו, לונדון
 יעד:  נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, ניו יורק
 מפעיל:  פאן אם
 נוסעים:  243
 אנשי צוות:  16
 he
 
המטוס שהתפוצץ באסון לוקרבי, הפיצוץ אירע מתחת לאות P בקדמת המטוס
מצבת הנצחה לברנט קרלסון, עוזר מזכ"ל האו"ם ונציב האו"ם בנמיביה שנהרג בהתרסקות
אסון לוקרבי או טיסה 103 של פאן אם התרחש ב-21 בדצמבר 1988. טיסת הנוסעים הטרנס-אטלנטית היומית השלישית שהפעילה חברת התעופה פאן אם מנמל התעופה הית'רו בלונדון לנמל התעופה קנדי בניו יורק התרסקה לאחר כשעה באוויר. המטוס, "Clipper Maid of the Seas", מסוג בואינג 747-100, שהפעיל את הטיסה, התפוצץ בהיותו בגובה 31 אלף רגל והתרסק. שברי המטוס נחתו בלוקרבי (אנ'), כפר במחוז דמפרייס וגאלווי בדרום סקוטלנד. כל 259 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו, ו-11 תושבי לוקרבי נהרגו על הקרקע. בסך הכל מתו 270 אנשים מ-21 מדינות.
לאחר תום החקירה קבעו החוקרים ש-450 גרם של חומר נפץ התפוצצו בתא המטען הקדמי באמצעות קוצב זמן, ופיצוץ זה הוביל להתפרקות המטוס בעודו באוויר ולנפילתו. רוחות של 190 קמ"ש פיזרו את הנספים ואת שברי המטוס על שטח של 2,189 קמ"ר.
מהלך הטיסה

המטוס המריא מנמל התעופה הית'רו ב-21 בדצמבר 1988 ב-18:25, לאחר עיכוב מסוים בשל עומס תנועה, לכיוון צפון-מערב, ולאחר מכן פנה צפונה לסקוטלנד. על המטוס היו 243 נוסעים ו-16 אנשי צוות, בהם הטייס הראשי ג'יימס מק'קוארי,
טייס המשנה ריימונד וגנר והמהנדס ג'רי אבריט. מרי מרפי הייתה הדיילת הראשית. חלק מהנוסעים היו בטיסת המשך מפרנקפורט. ב-18:56, כשהמטוס הגיע לגבול בין אנגליה לסקוטלנד, הוא הגיע לגובה של 9,400 מטר מעל הקרקע. בשיחתם האחרונה ב-19:00, יצר הבקר הסקוטי אלן טופ קשר עם המטוס. הטייסים מקוורי ווגנר ענו וביקשו לצאת מערבה אל הים. המטוס התפוצץ מעל דרום סקוטלנד. בעקבות הפיצוץ המטוס נפל בעיירה לוקרבי, הרג 11 אנשים על הקרקע, הרס מספר בתים ויצר מכתש גדול.
חקירת הפרשה

בחקירת האירוע נקבע שכ-450 גרם של חומר נפץ פלסטי התפוצץ בתא המטען הקדמי של המטוס והוביל להתפרקותו המהירה של המטוס באוויר. המטוס נפל אל הקרקע בתוך כדקה מרגע הפיצוץ. החקירה גילתה שחומר הנפץ הוחבא במזוודה קשיחה, בתוך מכשיר רדיו. עוד נתגלה קשר ישיר לממשלת לוב באחריות על הפיגוע.
בשנים 1992 ו-1994 הטיל האו"ם סנקציות על לוב במטרה להפעיל לחץ על הממשל לשתף פעולה עם חקירת הפיצוץ. הסנקציות כללו איסור על טיסות ללוב וממנה, אמברגו נשק וחרם על מוצרי נפט ועל נכסים כספיים. הסנקציות הושעו בשנת 1999 לאחר שלוב הסגירה למשפט שני חשודים בפיצוץ, אולם לוב דרשה לבטל את הסנקציות באופן רשמי ולא רק להשעותן.
שני הלובים הועמדו לדין בסקוטלנד ב-2001. אחד מהם נמצא חף מפשע, והשני, עבדלבאסט אל-מגרחי, נמצא אשם ברצח ונידון למאסר עולם.
ב-13 באוגוסט 2003 הגיעה הפרשה לסיומה לאחר שלוב נטלה אחריות באופן רשמי על פעולתם של שני הסוכנים שהטמינו את הפצצה במטוס. בעקבות ההודאה התחייבה לוב להעביר 2.7 מיליארד דולר פיצויים עבור בני המשפחות של הקורבנות - כ-10 מיליון דולר למשפחה, והסנקציות הוסרו כליל. בנובמבר 2008 הועבר הסכום במלואו לקרן פיצויים מיוחדת, ולאחריו הוא חולק בהתאם בין המשפחות.
חברת פאן אם נתבעה אף היא, לאחר שחקירה סקוטית העלתה כי אנשי צוות הקרקע של החברה לא הקפידו להתאים את המטען שהועלה למטוס לנוסעים בניגוד לנוהלי החברה, וכך הועלה חומר הנפץ מבלי שבעלי המטען עלו לטיסת ההמשך. החברה נמצאה אשמה וזמן קצר לאחר מכן הכריזה על הליך פירוק.
באוגוסט 2009 זכה אל מגרחי, הלובי שהורשע באחריות לפיגוע, לחנינה מידי שר המשפטים הסקוטי, לאחר שריצה שמונה שנות מאסר בלבד. סיבת החנינה הרשמית הייתה מצבו הבריאותי הקשה של מגרחי, שלקה בסרטן הערמונית ולדעת הרופאים לא היה צפוי לחיות יותר מחודשים אחדים. ספקולציות שונות קשרו את המחווה ליחסים הכלכליים בין לוב עתירת הנפט והגז לבין בריטניה. ממשלת בריטניה לא הגיבה על החלטת מערכת המשפט הסקוטית, ואילו הממשל האמריקני גינה אותה בחריפות. מגרחי מת במאי 2012, כשלוש שנים לאחר שחרורו.
בדצמבר 2020 הגישה ארצות הברית כתב אישום נגד אבו עגילה מוחמד מסעוד.
ב-11 בדצמבר 2022, הרשויות הסקוטיות הודיעו כי מסעוד, שהיה יצרן מטעני חבלה בולט עבור משטר קדאפי, שעל פי האישומים היה מעורב בהכנת המטענים בפיגוע במועדון לה בל בברלין ובטיסה 103, נמצא במעצר בארצות הברית. בחודש הקודם דווח כי מסעוד נחטף על ידי מיליציה מלוב, מה שהוביל להשערות שהוא עומד להימסר לשלטונות ארצות הברית לעמוד לדין.
ראו גם

פעולות טרור באירופה
לקריאה נוספת

קן דורנסטיין, הנער שנפל מן השמים (במקור: The Boy Who Fell Out of the Sky: A True Story), כנרת זמורה ביתן, 2007. ספר אוטוביוגרפי העוסק בחיי נער שאחיו נהרג בפיגוע.