stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dymaxion Car
מאפיינים

דגם ה-"Dymaxion Car" הוצג לראשונה בתערוכה העולמית של שיקגו (1933)
גוף הדגם: יחידת אלומיניום על מסגרת אפר
11 מושבים
2 דלתות כניסה (מצד ימין)
תאורה קדמית - פנס בודד במרכז
מנוע אחורי מתוצרת פורד
הנעה קדמית
גלריה

דגם "Dymaxion Car"
דגם "Dymaxion Car"
דגם "Dymaxion Car"
דגם "Dymaxion Car"
דגם "Dymaxion Car"
דגם "Dymaxion Car"
שרטוטים של דגם "Dymaxion Car"
ראו גם

תלת אופן
הערות שוליים

↑  הממציא Buckminster Fuller pbs.org/wnet/americanmasters/r-buckminster-fuller-about-r-buckminster-fuller
↑  חברת "Dymaxion Corporation" הוקמה על ידי "Buckminster Fuller" בשנת 1933 ליצירת 3 דגמי "Dymaxion Car". בחברה פעלו 27 עובדים
↑  דגם  "Dymaxion Car" hemmings.com/blog/index.php/2014/03/27/cars-of-futures-past-dymaxion-4d-transport
↑  דגמי  "Dymaxion Car" Art Kleiner (April 2008). "The Age of Heretics". Jossey Bass, Warren Bennis Signature Series. "In 1934, Fuller had interested auto magnate Walter Chrysler in financing his Dymaxion car, a durable, three-wheeled, aerodynamic land vehicle modeled after an airplane fuselage. Fuller had built three models that drew enthusiastic crowds wherever. Like all Fuller's other projects (he was responsible for refining and developing the geodesic dome, the first practical dome structure) it was inexpensive, durable and energy efficient; Fuller worked diligently to cut back the amount of material and energy used by any product he designed. "You've produced exactly the car I've always wanted to produce," the mechanically apt Chrysler told him. Then Chrysler noted ruefully, Fuller had taken one-third the time and one fourth the money Chrysler's corporation usually spent producing prototypes – prototypes Chrysler himself usually hated in the end. For a few months, it had seemed Chrysler would go ahead and introduce Fuller's car. But the banks that financed Chrysler's wholesale distributors vetoed the move by threatening to call in their loans. The bankers were afraid (or so Fuller said years later) that an advanced new design would diminish the value of the unsold motor vehicles in dealers' showrooms. For every new car sold, five used cars had to be sold to finance the distribution and production chain, and those cars would not sell if Fuller's invention made them obsolete
↑  אבות טיפוס של "Dymaxion Car" atlasobscura.com/places/dymaxion-car-at-the-national-automobile-museum
↑  ספר Andrew Nahum (2009) "Fifty Cars that Changed the World". Conran Octopus
↑  מאמר הניו יורק טיימס על הממציא, המהנדס Buckminster Fuller והדגם "Dymaxion Car" nytimes.com/2008/06/15/automobiles/collectibles/15BUCKY
↑  דגם "Dymaxion Car"  - מבחן דרכים wsj.com/articles/a-test-drive-of-the-death-trap-car-designed-by-buckminster-fuller
↑  דגם  "Dymaxion Car" metalocus.es/en/news/norman-foster-and-buckminster-fullers-dymaxion-car
↑  דגם ה-"Dymaxion Car" bfi.org/about-fuller/big-ideas/dymaxion-world/dymaxion-car
עידית אברהמי (במאית)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בדצמבר 1977 (בת 47) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
עידית אברהמי (נולדה ב-7 בדצמבר 1977) היא במאית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

אברהמי נולדה בתל אביב. בתו של שחקן התיאטרון אורי אברהמי והמחזאית סמדר אמיתי, צאצאיתו של זלמן שניאור ובת למשפחת סלונים, אשר כמה מבניה, בהם אליעזר דן סלונים, נרצחו במאורעות תרפ"ט.
אברהמי עבדה בין השנים 2000–2006 ככתבת ועורכת בעיתון "העיר" ובעיתון "הארץ".
בוגרת בית הספר לקולנוע וטלוויזיה סם שפיגל בירושלים. את לימודיה סיימה ב-2005. סרט הגמר שלה, "חילמי שושא מת מעצמו", השתתף בתחרות הסרטים התיעודיים בפסטיבל חיפה (2006) ונרכש לשידור על ידי ערוץ "יס דוקו" וכן השתתף בפסטיבלים ברחבי העולם. הסרט, הפקה משותפת של יעל שביט ובי"ס סם שפיגל, הביא את סיפור מותו של הילד הפלסטיני חילמי שושא על ידי רכז הביטחון של ההתנחלות ביתר עלית, נחום קורמן.
בשנת 2008 שודר סרטה הדוקומנטרי השני "השחקנים נגד הקהל" (יס דוקו). הסרט הביא את סיפורה של להקת תיאטרון "החאן" המיתולוגית בירושלים של שנות ה-70. אברהמי חזרה 30 שנה לאחר התפרקות הקבוצה אל השחקנים, ביניהם אביה השחקן אורי אברהמי; וכן שחקנים נוספים בקבוצה - אבי פניני, ששון גבאי, ספי ריבלין, רחל שור, עליזה רוזן ועוד - והציגה את סיפורה של קבוצת השחקנים המהפכנית.
בשנת 2009 שודרה בערוץ 24 הסדרה "רוק רימון" בבימויה, שעקבה אחרי הלימודים ברימון בית ספר למוסיקה.
בשנת 2011 שודרה הסדרה אותה יצרה וביימה, "העיתונאים" (יס דוקו). סדרה בת 6 פרקים שתיעדה בזמן אמת את קריסת העיתונות המודפסת בישראל. הסדרה עקבה אחרי מספר עיתונאים ישראלים בולטים - גידי וייץ, רן רזניק, אלון עידן, גידי מרון, עודד שלום ואחרים - והציגה את עבודתם במקביל להידרדרות במעמדם של עיתונאי הדפוס, וכן הביאה את סיפור סגירתו של המקומון "העיר" ואת סיפור הקמתו של "ישראל היום".
בשנת 2012 ביימה את העונה הראשונה של "חלומות מפלסטיק" (הוט), סדרה תיעודית בת 10 פרקים שתיעדה את תעשיית הניתוחים הפלסטיים ואת המחיר שנשים וגברים מוכנים לשלם עבור פולחן היופי.
בשנת 2014 ביימה את "סלפיז" (הוט), סדרה תיעודית בת 10 פרקים שתיעדה את השנה האחרונה של תלמידי תיכון והציגה תמונת מצב של הנוער בישראל. הסדרה תיעדה את ההכנות של התלמידים לנשף הסיום וכן את הפערים הכלכליים והסוציו אקונומיים בין התלמידים השונים.
בשנת 2016 יצרה וביימה את "סיפורי בדים" (יס דוקו) - סדרה תיעודית בת 6 פרקים, שמציגה את אחורי הקלעים של תעשיית האופנה הישראלית, ומציגה את הפער שבין היום יום ההישרדותי של מעצבי אופנה בישראל לבין ההכנות לשבוע אופנה נוצץ בתל אביב.
בשנת 2018 הייתה שותפה ליצירת סדרת הדוקו "מי ירה בילדי הבר נוער", על תקרית הרצח בברנוער.
בשנת 2019 יצרה את הסרט Institutional Abduction, העוסק בחטיפת ילדי תימן, עבור המיצג שיצרה האמנית איה בן רון בביתן הישראלי בביאנלה של ונציה.
בשנת 2022 יצרה, עם נועם שיזף, את הסרט "H2: מעבדת השליטה (סרט)", סרט תיעודי העוסק בשלטון הישראלי בחברון.
בשנת 2023 החל השידור של סדרת טלוויזיה "מנתחים" שבוימה על ידה. באותה שנה היא ביימה את הסרט הקצר "חמ"ל נעמה" שנוצר עבור הפרויקט התיעודי "באין מדינה יש אזרחים" ששודר בכאן 11.
הערות שוליים

↑  הערב בטלוויזיה / יום שלישי 5.12.06, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2006
↑  נירית אנדרמן, מכה פה ומכה פה, ו... נגמר, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2006
גדעון לוי, הילד שמצא את מותו, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2007
↑  גילי איזיקוביץ, הלהט שאבד, באתר הארץ, 10 בפברואר 2010
↑  רותם רוזנטל, עכבר העיר, שחקנים נגד הקהל - תיאטרון החאן הוא החלום ושברו, באתר הארץ, 11 בפברואר 2010
↑  שחר רן, ערוץ 24 משיק לוח שידורים חדש בהשקעה של 9 מיליון שקל, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2009ה
↑  רותה קופפר, סדרת תעודה על עולם העיתונות הישראלי תשודר בלוויין ב-2010, באתר הארץ, 15 ביולי 2009
↑  אלון עידן, עכבר העיר, "העיתונאים" חושפת: אלון עידן חייב להסתפר, באתר הארץ, 24 ביוני 2011
↑  רועי ברק, ‏"העבודה בעיתונות המודפסת הפכה למקבילה למלצרות", באתר גלובס, 15 ביוני 2011
↑   שני ליטמן, "סלפיז": הנוער של היום והאינסטוש שלו, באתר הארץ, 17 בפברואר 2014
↑  גילי איזיקוביץ, "סיפור בדים": תעשייה שבקושי קיימת, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2016
↑   שחר אטואן, עליבותה של תעשיית האופנה הישראלית נחשפת בסדרה התיעודית "סיפורי בדים", באתר הארץ, 17 בנובמבר 2016
↑  סמדר שילוני, "מי ירה בילדי הבר נוער": מטורפת, אבל מסיבה אחרת, באתר ynet, 8 ביוני 2018
 איתי שטרן, השקרן שנמצא בבידוד רוצה לחשוף את הרוצח מהברנוער, באתר הארץ, 13 ביוני 2018
↑  מיה אשרי, בבית חולים כזה עוד לא ביקרתם: עבודת האמנות הישראלית בביאנלה בוונציה, באתר ynet, 23 באפריל 2019
 נעמה ריבה, את מי צריך לאשפז? הביתן הישראלי בביאנלה בוונציה מציג בית חולים כאמנות, באתר הארץ, 17 באפריל 2019
נשיאי שבטי ישראל

נשיאי שבטי ישראל היו נשיאי השבטים במהלך נדודי בני ישראל במדבר. בתורה מוזכרים כמה פעמים נשיאי ישראל, בכל פעם בשמות ובהקשרים אחרים; לא הוברר לחלוטין עד כה מהי משמעות "נשיא" בהקשרים אלו - האם אדם מכובד באופן כוללני או בעל תפקיד מוגדר, ומהי משמעות הרשימות השונות.
רקע

בספר במדבר, פרשת נשא מתוארים הקרבנות שהביאו נשיאי שבטי ישראל בשנה השנייה ליציאתם ממצרים, כאשר באופן חריג התורה מפרטת בצד שמו של כל נשיא והשבט שממנו בא, גם את קרבנו המפורט - שהיה זהה לכל הקרבנות האחרים. רשימה נוספת של נשיאים נמצאת בפרשת מסעי, בשנת הארבעים לשהייתם במדבר, לפני הכניסה לארץ.
על פי הספרי, הנשיאים שבתחילת דור המדבר היו מבין השוטרים היהודיים שמינו המצרים בשעבוד מצרים, אותם השוטרים שהוכו על ידי השוטרים המצרים כאשר סירבו לדחוק באחיהם העבדים.
בזמן הקמת המשכן, הנשיאים הם אלו שהביאו את אבני המילואים לחושן; המדרש מספר כי הנשיאים לא מיהרו להתנדב לתרום למלאכת המשכן, וחשבו להשלים את מה שיחסר לאחר שכל השאר יתרמו, אולם בסופו של דבר לא נותר להם לתרום דבר כי אם את האבנים הללו. בעקבות זאת, על פי המדרש, התנדבו הנשיאים להקריב את הקרבנות המפורטים בפרשת נשא, כדי לכפר על אי-זריזותם בהקמת המשכן.
הנשיאים בתחילת דור המדבר

בספר במדבר (בפרקים א', ב', ז', י') מוזכרים שמות נשיאי ישראל ששימשו כנשיאים בתחילת תקופת המדבר. הם מכונים ”קְרוּאֵי הָעֵדָה, נְשִׂיאֵי מַטּוֹת אֲבוֹתָם, רָאשֵׁי אַלְפֵי יִשְׂרָאֵל”. אלו הם הנשיאים, לפי סדר קרבנותיהם:
נַחְשׁוֹן בֶּן עַמִּינָדָב, נשיא שבט יהודה לאחר יציאת מצרים. היה הראשון במקריבי קרבנות הנשיאים, והקריב את קרבנו בא' בניסן (שנת ב'תמ"ט).
נְתַנְאֵל בֶּן צוּעָר, נשיא שבט יששכר לאחר יציאת מצרים. הקריב את קרבן הנשיא שלו ביום השני לחנוכת המשכן, ב' בניסן.
אֱלִיאָב בֶּן חֵלֹן, נשיא שבט זבולון. הקריב את קרבנו ביום השלישי לחנוכת המשכן, ג' בניסן.
אֱלִיצוּר בֶּן שְׁדֵיאוּר, נשיא שבט ראובן. הקריב את קרבנו ביום הרביעי לחנוכת המשכן, ד' בניסן.
שְׁלֻמִיאֵל בֶּן צוּרִישַׁדָּי (או צוּרִי שַׁדָּי), נשיא שבט שמעון. הקריב את קרבנו ביום החמישי לחנוכת המשכן, ה' בניסן.
אֶלְיָסָף בֶּן דְעוּאֵל (או רְעוּאֵל), נשיא שבט גד. הקריב את קרבנו ביום השישי לחנוכת המשכן, ו' בניסן.
אֱלִישָׁמָע בֶּן עַמִּיהוּד, נשיא שבט אפרים. הקריב את קרבנו ביום השביעי לחנוכת המשכן, ז' בניסן.
גַּמְלִיאֵל בֶּן פְּדָהצוּר (או פְּדָה צוּר), נשיא שבט מנשה. הקריב את קרבנו ביום השמיני לחנוכת המשכן, ח' בניסן.
אֲבִידָן בֶּן גִּדְעֹנִי, נשיא שבט בנימין. הקריב את קרבנו ביום התשיעי לחנוכת המשכן, ט' בניסן.
אֲחִיעֶזֶר בֶּן עַמִּישַׁדָּי, נשיא שבט דן. הקריב את קרבנו ביום העשירי לחנוכת המשכן, י' בניסן.
פַּגְעִיאֵל בֶּן עָכְרָן, נשיא שבט אשר. הקריב את קרבנו ביום האחד-עשר לחנוכת המשכן, י"א בניסן.
אֲחִירַע בֶּן עֵינָן, נשיא שבט נפתלי. הקריב את קרבנו ביום השנים-עשר והאחרון לחנוכת המשכן, י"ב בניסן.
הנשיאים בתקופת יישוב הארץ

לאחר שלושים ושמונה שנות נדודים במדבר מתו כל בני הדור הקודם, ואל ארץ ישראל מתעתד להיכנס דור הבנים, "נוחלי הארץ". בפרשת מסעי מוזכרים שמותיהם של נשיאי דור זה, שינחילו לבני ישראל את הארץ:
כָּלֵב בֶּן יְפֻנֶּה, נשיא שבט יהודה. נמנה בין שנים עשר המרגלים, ושלא כמותם לא הוציא דיבת הארץ רעה. רק הוא ויהושע בן נון זכו להישאר בחיים מדור יוצאי מצרים ולנחול את הארץ.
שְׁמוּאֵל בֶּן עַמִּיהוּד, נשיא שבט שמעון.
אֱלִידָד בֶּן כִּסְלוֹן, נשיא שבט בנימין. מזוהה בחז"ל[דרוש מקור] עם אלדד שהתנבא באוהל בסוף פרשת בהעלותך.
בֻּקִּי בֶּן יָגְלִי, נשיא שבט דן.
חַנִּיאֵל בֶּן אֵפֹד, נשיא שבט מנשה.
קְמוּאֵל בֶּן שִׁפְטָן, נשיא שבט אפרים. משבט אפרים היה גם יהושע בן נון, אולם הוא הנהיג את בני ישראל כיורשו של משה ולא היה נשיא שבטו.
אֱלִיצָפָן בֶּן פַּרְנָךְ, נשיא שבט זבולון.
פַּלְטִיאֵל בֶּן עַזָּן, נשיא שבט יששכר.
אֲחִיהוּד בֶּן שְׁלֹמִי, נשיא שבט אשר.
פְּדַהְאֵל בֶּן עַמִּיהוּד, נשיא שבט נפתלי.
נשיאי בית אב

לפעמים תחת נשיא השבט הכללי היה נשיא בית אב, נשיא של בית אב אחד מתוך השבט, וכך למשל זמרי בן סלוא מתואר כנשיא בית אב לשמעוני (לפי רש"י היו 5 בתי אב לשבט שמעון, וזמרי היה נשיא לאחד מהם).
נשיאי בית אב > נשיאים בשבט לוי

למרות שמשבט לוי היו אישים כמשה ואהרן, נשיא השבט היה אלעזר הכהן מבני קהת, שכונה ”נְשִׂיא נְשִׂיאֵי הַלֵּוִי”. אמנם מבמדבר י"ז פסוקים י"ז-יח משמע שאהרון היה הנשיא, ונראה מרש"י שם שאלעזר היה הנשיא על הכהנים, אבל אהרון היה הנשיא הכללי על כל שבט לוי. בנוסף מנה שבט לוי שלושה בתי אב, שלכל אחד מהם היה נשיא משלו (כשעל הנשיאים כאמור, הופקד אלעזר):
אֶלְיָסָף בֶּן לָאֵל היה נשיא בית-אב למשפחת גרשון בתקופת דור המדבר.
אֶלִיצָפָן בֶּן עֻזִּיאֵל נכדו של קהת והיה נשיא בית-אב למשפחתו בתקופת דור המדבר.
צוּרִיאֵל בֶּן אֲבִיחָיִל היה נשיא בית-אב למשפחת מררי בתקופת דור המדבר. פירוש השם "צוריאל" הוא "האל הוא חוזקי ומבטחי", כאשר "צוּר" משמש בתנ"ך כסמל לחוזק. המושב צוריאל, שהוקם על ידי עולי תימן בגליל העליון, קרוי על שמו.
שנים עשר המרגלים

בפרשת שלח לך מסופר שמשה רבינו שלח שנים עשר אנשים לתור את ארץ כנען, ”אִישׁ אֶחָד אִישׁ אֶחָד לְמַטֵּה אֲבֹתָיו תִּשְׁלָחוּ, כֹּל נָשִׂיא בָהֶם... כֻּלָּם אֲנָשִׁים רָאשֵׁי בְנֵי יִשְׂרָאֵל הֵמָּה”. לא מבואר בתורה האם היו אלו נשיאי השבטים, ושמותיהם אינם זהים לשמות הנשיאים שהוזכרו קודם לכן. אלו הם ה'נשיאים' המוזכרים כמרגלים (לפי סדר הופעתם בפסוקים):
שַׁמּוּעַ בֶּן זַכּוּר, משבט ראובן.
שָׁפָט בֶּן חוֹרִי, משבט שמעון.
כָּלֵב בֶּן יְפֻנֶּה, משבט יהודה. מוזכר בסוף ספר במדבר כנשיא שבט יהודה בתקופת נוחלי הארץ. בניגוד לחבריו לא הוציא דיבת הארץ רעה, ולכן זכו הוא ויהושע בן נון להישאר בחיים מדור יוצאי מצרים ולנחול את הארץ.
יִגְאָל בֶּן יוֹסֵף, משבט יששכר.
הוֹשֵׁעַ בִּן נוּן, משבט אפרים. לאחר השליחות קרא משה את שמו יְהוֹשֻׁעַ. הנהיג את בני ישראל לאחר מות משה. בניגוד לחבריו לא הוציא דיבת הארץ רעה, ולכן זכו הוא וכלב בן יפונה להישאר בחיים מדור יוצאי מצרים ולנחול את הארץ.
פַּלְטִי בֶּן רָפוּא, משבט בנימין (בדברי הימים, רָפָא מופיע כאחד מבני בנימין).
גַּדִּיאֵל בֶּן סוֹדִי, משבט זבולון.
גַּדִּי בֶּן סוּסִי, משבט מנשה.
עַמִּיאֵל בֶּן גְּמַלִּי, משבט דן.
סְתוּר בֶּן מִיכָאֵל, משבט אשר.
נַחְבִּי בֶּן וָפְסִי, משבט נפתלי.
גְּאוּאֵל בֶּן מָכִי, משבט גד.
ראו גם

קורבנות הנשיאים
הערות שוליים

↑  ראו דיון על כך אצל יעקב ליכט, פירוש לספר במדבר.
↑  ספר במדבר, פרק ז', פסוק א'.
↑  מובא ברש"י במדבר, ז', ב' ובמדרש רבה במדבר, יב, טז.
↑  ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ז.
↑  במדבר רבה יב, טז.
↑  ספר במדבר, פרק א', פסוק ט"ז.
↑  לפי ספר במדבר, פרק ז'.
↑  ספר בראשית, פרק מ"ט, רמז קס"א.
↑  ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוקים כ"ו–כ"ז.
↑  השמות באו לפי סדר הופעתם בפסוקים. מרשימה זו נשמטו נשיאי ראובן וגד, מאחר שהרשימה נועדה לפרט את הנשיאים שיהיו נציגי השבטים בחלוקת ארץ כנען, ואילו שבטי ראובן וגד כבר קיבלו נחלה בעבר הירדן המזרחי.
↑  ספר במדבר, פרק ג', פסוק ל"ב.
↑  ספר במדבר, פרק י"ג, פסוקים ב'–ג'.
↑  ספר דברי הימים א', פרק ח', פסוק ב'.
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
אלי רגב

| --- | --- |
סא"ל אלי רגב, 1988
סא"ל אלי רגב, 1988
 לידה:  18 במרץ 1948 (בן 76) ניקוסיה בקפריסין
 תאריך עלייה:  אפריל 1948
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  פולי
 השכלה:  תיאר ראשון בהיסטוריה אוניברסיטת תל אביב תאר שני מדעי החברה וחינוך אוניברסיטת חיפה הכשרת מנהלי בית ספר
 בת זוג:  אורה מבית יוסף
 השתייכות:  חיל הים הישראליחיל הים
 תקופת הפעילות:  1966–2016 (כ־50 שנה)
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד אח"י אילת (סער 2) מפקד אח"י נגה מפקד אח"י מולדת  מפל"ג שליטה בסיס חיפה  סגן מפקד זירת ים סוף  מפקד בתי ספר הפעלה בבה"ד חיל הים  מפקד קדטים בבית הספר לקציני ים עכו
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה.
 עיטורים
 ציון לשבח ממפקד חיל הים
 תפקידים אזרחיים
 מנהל בית הספר לקציני ים עכו
 
אלי רגב (נולד ב-18 במרץ 1948) הוא קצין צה"ל בגמלאות שהיה מנהל בית הספר לקציני ים עכו. החל את דרכו כלוחם בטרפדות וזכה לציון לשבח על פעילות בקרב רומני. שירת כמפקד ספינת טילים ומפל"ג שליטה בבסיס חיפה.
ילדות ונעורים

אלי רגב נולד ב-18 במרץ 1948 בניקוסיה שבקפריסין. בכור לאסתר ונתן הוניגספלד ניצולי שואה שעלו כמעפילים במולדת (אוניית מעפילים) לחופי חיפה וגורשו לקפריסין ב-31 במרץ 1947.
לאחר הולדתו של רגב עלו הוריו אסתר ונתן הוניגספלד באפריל 1948 לקיבוץ אשדות יעקב, בשנת 1952 בגיל 4 עברה המשפחה למושב לימן, וכעבור שנתיים עברה לנהרייה.
רגב למד שמונה שנים בבית הספר היסודי "דוד רמז" בנהריה, והצטרף לאגודת הימייה בנהריה. המשיכה לים שנוצרה באגודת השייט הניעה את רגב להירשם לבית הספר הימי מבואות-ים שבמכמורת בניהולו של מרדכי פאיאנס, המדריך חיים מגדלי ואם הבית אסתר ריימונד. בחופשת הקיץ עבר רגב קורס מפקדי סירות במסגרת גדנ"ע ים בעכו בהדרכתו של יוסף זברק.
אלי רגב בזרועות אביו באשדות יעקב, 1949.
משפחת הוניגספלד באשדות יעקב, 1949.
אלי רגב תלמיד בבית הספר הימי מבואות ים, 1966.
שירות בחיל הים

בספטמבר 1966 התגייס רגב עם רוב בני מחזורו מבית הספר מבואות ים והוצב בבסיס חיפה, בפלגת ספינות הטורפדו, פלגה 914 על הספינה ט-205 בפיקודו של סגן רפי רז.
שירות בחיל הים > פלגת הטרפדות 914

רגב הוצב בספינה ט-205 בנזין כימאי ותותחן תותח אורליקון 20 מ"מ, בפיקודו של סגן רפי רז. השירות בטרפדות היה כרוך בהפלגות אימונים ומבצעים רבים. לפני מלחמת ששת הימים ט-205 עלתה לשיפוץ והצוות עבר לספינה ט-203 שירדה משיפוץ. במלחמת ששת הימים שפרצה ב-5 ביוני 1967 השתתף רגב עם הספינה בפיקודו של סרן (מיל) רמי רפאלי בפעולת פורט סעיד (1967). ביום 8 ביוני השתתפה הספינה באירוע תקרית ליברטי, תקיפת אונית ביון אמריקאית שנכנסה לאזור הלחימה.
שירות בחיל הים > קרב רומני

מיד לאחר מלחמת ששת הימים ב-11 ביולי 1967 השתתף רגב בכוח שמנה שתי טרפדות אח"י "דיה" ט-204 בפיקודו של סגן גיל קרן ואח"י "איה " בפיקודו של סרן רפי רז. מפקד זוג הטרפדות סגן מפקד הפלגה סרן אלי רהב, והמשחתת אח"י אילת בפיקוד סא"ל יצחק שושן, נתקלו בשתי ספינות טורפדו מצריות P-183 מול חופי רומני בצפון סיני.
בקרב שהתפתח שנודע בשם "קרב הרומני", הוטבעו שתי ספינות הטורפדו המצריות, האחת על ידי הטרפדות והשנייה על ידי המשחתת אח"י "אילת". רגב היה תותחן חרטום ותפקד גם ירה וגם טען מחסניות. על תפקודו בקרב רומני זכה רגב לציון לשבח, ממפקד חיל הים האלוף שלמה אראל.
אלי רגב בתותח אורליקון על טרפדת, 1967.
צוות הטרפדת ט-203 בנמל אשדוד לאחר החזרה מקרב רומני יולי 1967.
שירות בחיל הים > קורס חובלים

לאחר קרב רומני שכנע מפקד הספינה סרן רפי רז את רגב להתנדב לקורס החובלים. לאחר מעבר המבדקים, עבר רגב לבסיס ההדרכה של חיל הים והחל בקורס חובלים מחזור י"ז (17) מספר חובל 471. מפקדו של הקורס היה סרן אבשלום יחיאל ומפקד בית הספר לחובלים היה סא"ל משה אורן, שהיה מפל"ג הטרפדות במלחמת ששת הימים.
שירות בחיל הים > ספינות הטילים

בסיום קורס חובלים 1969 נשלח רגב בשייטת ספינות הטילים ושובץ בספינת הטילים אח"י עכו סער 2 בפיקודו של רס"ן יעקב ניצן, בתפקיד סגן קצין גנ"ק. לאחר שנה מונה כמ"מ קצין גנ"ק בפיקודו של רס"ן מאיר נוי. בהמשך נשלח לבה"ד חיל הים לקורס פיקוד ימי גנ"ק בפיקודו של רס"ן מיכה רם. בסיום הקורס הוצב כקצין גנ"ק וסגן מפקד הספינה באח"י חיפה (סער 2) בפיקודו של רס"ן יצחק קוראל אלמוג. אח"י "חיפה" עלתה לשיפוץ ארוך במספנת חיל הים. במרץ 1973 הוצב רגב באח"י מזנק בפיקודו של סא"ל מיכאל ברקאי ששימש גם מפל"ג 32.
ביוני 1973 נעשה ברקאי מפקד השייטת וסא"ל יעקב ניצן נעשה מפל"ג 32 וכמפקד אח"י מזנק. באותה עת הותקנו מערכות טילי גבריאל ואח"י מזנק הפכה לסער 2 ספינת טילים. במהלך תקופת ההתקנות באפריל 1973 השתתף רגב עם הספינה במבצע אביב נעורים בכוח החפ"ק.
קורס החובלים במשמר כבוד לרמטכ"ל יצחק רבין, דצמבר 1967. מאלי רגב ראשון משמאל.
קורס החובלים מפליג על נחתת בים האדום, 1968.
סג"ם אלי רגב סגן קצין גנ"ק באח"י עכו, 1969.
אלי רגב משמאל עם בני אריאלי באח"י עכו, 1969.
שירות בחיל הים > מלחמת יום כיפור

רגב שירת באח"י "מזנק" כקצין גנ"ק וסגן מפקד הספינה בתקופת מלחמת יום כיפור. כל תקופת ההתקנות הספינה לא אוישה בצוות מלא, שעות ההפלגה והאימונים צומצמו דרסטית עד שבוע לפני המלחמה, שאז הוצב בה מפקד רס"ן משה בן ישי (צינר). אח"י "מזנק" הייתה ספינת הפיקוד של שייטת 3, בפיקוד מפקד השייטת אל"ם מיכאל ברקאי (יומי) עם החפ"ק, בקרב לטקיה שפתח את המבצעים בזירה הימית במלחמת יום כיפור.
אח"י מזנק הותקפה שוב בטילי סטיקס ב-8 באוקטובר 1973 בעת שהפליגה צפונית לנמל פורט סעיד, בדרכה לאזור ימת ברדאוויל להגשת סיוע לאח"י חנית (סער 3) שעלתה על חוף סיני ליד בסיס דפנה. הספינה לא נפגעה.
לאחר המלחמה דצמבר 1973 אח"י "מזנק" ואח"י "קשת" בפיקוד מש"ט 3 יומי, בצעו ליווי אוניות שהובילו רכש ביטחוני במרכז הים התיכון.
בעקבות ים קשה נכנסו הספינות לעגינה במים הטריטוריאליים של האי מלטה, כמסתור מהים הסוער.
המלטזים הזמינו את הספינות להיכנס לנמל ולטה, אך מפקד השייטת מיכאל ברקאי, חשד בכוונותיהם ולא נענה להזמנה. הספינות יצאו מהעגינה לים הסוער. מאוחר יותר הועברה התנצלות דיפלומטית מישראל.
בגשר אח"י מזנק לאחר קרב לטקיה. רגב מרכזי בשורה התחתונה.
צוות אח"י מזנק לאחר קרב לטקיה סגן רגב משמאל בשורה האמצעית.
שירות בחיל הים > חובלים ופיקוד

במאי 1974 מונה רגב למפקד מחזורים בבית הספר לחובלים מחזורים כ"ה ומחזור כ"ו עד יולי 1975. מפקדי בית ספר לחובלים היו סא"ל שאול סלע והחליפו סא"ל אברהם בן שושן.
מפקד אח"י "אילת"- בפברואר 1976 מונה רגב למפקד אח"י "אילת" (סער 2)עד יולי 1977.
מפקד אח"י נוגה - ביולי 1977 מונה רגב למפקד אח"י נוגה, שהחליף את רס"ן עמי שראל. אח"י נגה שימשה אוניית הדרכה ואוניית עזר, ויצא איתה להפלגות אימונים והדרכה של קורסי החובלים ובתי ספר ימיים. שירת עד אוגוסט 1978, ואז מסר את הפיקוד לרס"ן עמי שגב, ומונה זמנית לקצין הדרכה ואג"מ ש/3 תחת המש"ט אל"ם חיים שקד.
סיום מחזור קורס חובלים כ"ו 1975.
שירות בחיל הים > מפקד אחי" מולדת

בינואר 1979 מונה רגב כמפקד אח"י מולדת סער 4 סדרת נדרן שהייתה בבנייתה במספנות ישראל. המולדת הושקה ב-22 מרץ 1979, על ידי הגברת מרים איתן, אשתו של הרמטכ"ל רפאל איתן, שגם נכח בהשקה.
ב־14 בנובמבר 1979 זכתה אחי מולדת תחת פיקודו של רגב מקום ראשון בשייטת. במבחן הכשירות, בציון משוקלל 93.37%.
ב-4 במאי 1980 השתתפו אח"י מולדת ואח"י קוממיות, שתי הספינות החדשות ביותר, במבצע "פעולה מוצלחת" לאלכסנדריה שבמצרים, לאחר שהוזמנו על ידי נשיא מצרים לביקור ראשון והיסטורי שם. הקוממיות כספינת פיקוד, בפיקודו של רס"ן יעקב גז והמולדת בפיקודו של רס"ן אלי רגב. מפקד המשלחת אל"ם אברהם בן שושן, מפקד הכוח סא"ל אלכס טל. עוד הפליגו אל"ם יצחק קוראל אלמוג, אל"ם זאב יחזקאלי, ואל"ם ישראל לשם. השגריר ישראל במצרים ד"ר אליהו בן אלישר הגיע לביקור בספינות. צוותי הספינות ביקרו באלכסנדריה ובקהיר, וזכו לקבלת פנים של מפקד חיל הים המצרי האדמירל מוחמד עלי ואשתו.
באוגוסט 1980 סיים רגב את הפיקוד על אח"י מולדת ומסר אותה לסרן זאב ינובסקי.
בספט' 1980 ועד ספט' 1981 נשלח רגב לפו"ם ארוך זרוע ים. מפקדי פו"ם זרוע ים היו אל"ם ישראל לשם ואל"ם דב בר שהחליפו בינואר 1981.
העברת פיקוד על אח"י נגה מאלי רגב לעמי שגב, אוגוסט 1978.
אח"י מולדת בפיקוד אלי רגב בהשקה במספנות ישראל, מרץ 1979.
אח"י מולדת בפיקוד אלי רגב נכנסת לנמל אלכסנדריה 4 במאי 1980.
קציני ספינות הטילים המבקרות בנמל אלכסנדריה מכבדים את מצבת החייל האלמוני המצרי, 1980.
מפקד חיל הים המצרי ואשתו מתארחים עם קציני חיל הים שהגיעו לביקור באלכסנדריה, 1980.
אלי רגב מפקד אח"י מולדת ויעקב גז מפקד אח"י קוממיות, באלכסנדריה 4 במאי 1980.
רס"ן אלי רגב עם רס"ר ז'אן וסרן חיימי בעת הביקור באלכסנדריה, 1980.
שירות בחיל הים > פלגת שליטה בסיס חיפה

בספטמבר 1981 מונה רגב לתפקיד מפקד פלגת שליטה בסיס חיפה. הפלגה עוקבת באופן רצוף בשגרה ובמלחמה אחרי המתרחש בזירה הימית בצפון המדינה. עם פריסת תחנות מכ"ם מאולגה בדרום ועד ראס בידה בלבנון. הפלגה התבססה על חיילים וחיילות סדיר, קציני וחיילי מילואים.
במלחמת לבנון הראשונה יוני 1982, בסיס חיפה בפיקודו של תא"ל אברהם בן-שושן פרס תחנות מכ"ם בלבנון, בשפך הזהרני ובדוחא דרומית לעיר דאמור עם צוותי מילואים. תחנת המכ"ם בדוחא נסגרה עם יציאת צה"ל מבירות. בשנים אלה הצליח חיל הים לסגור את הגבול הימי באופן מוחלט כנגד ניסיונות פיגוע רבים בדרך הים.
בשנת 1984 הוצב רגב בזירת ים סוף לתפקיד סגן מפקד זירת ים סוף. בשנת 1985 פיקד רגב על בתי ספר הפעלה בבה"ד חיל הים.
בשנת 1987 מונה רגב לתפקיד מפקד הקדטים בבית הספר לקציני ים עכו, תחת ניהולו של סא"ל (מיל) זאב אלמוג (אברוצקי). 
ב-31 ביולי 1991 פרש רגב לגמלאות.
השכלה

במהלך שירותו הצבאי סיים רגב תואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במדעי החברה וחינוך אוניברסיטת חיפה.
לאחר שחרורו מצה"ל ביולי 1991, הומלץ רגב על ידי מחלקת פרישה ללימודי "הסבת אקדמאיים להוראה" במכללת בית ברל במשך שנת לימודים אקדמית, במקצועות היסטוריה, אזרחות ומדעי החברה. ובשנת 1992 המשיך ללימודי הכשרת מנהלי בתי ספר.
במהלך השנים 1992–1996 לימד רגב כמורה בחטיבות העליונות בעכו, נהריה וכברי, ושימש מחנך כתה.