stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירלנד באירוויזיון 2024
באירוויזיון

ג'וני לוגן (מימין), זוכה אירוויזיון 1980, שנערך בהאג שבהולנד ואירוויזיון 1987, שנערך בבריסל שבבלגיה. הצמד ג'דווארד (משמאל), נציג אירלנד לאירוויזיון 2011, שנערך בדיסלדורף שבגרמניה ולאירוויזיון 2012, שנערך בבאקו שבאזרבייג'ן. הוא דורג במקום השמיני וה-19 בהתאמה. שני האמנים נבחרו להופיע בסרטון הגלויה של אירלנד באירוויזיון 2024.
על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-30 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌אירלנד שובצה לחלקו הראשון של חצי הגמר הראשון, שנערך ב-7 במאי.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אירלנד הופיעה רביעית, אחרי ליטא ולפני אוקראינה.
חצי הגמר הראשון והגמר שודרו בערוץ RTÉ One, ואילו חצי הגמר השני שודר ב-RTÉ2. בכל המשדרים סופקה פרשנות מפי מרטין ולאן. תחנת הרדיו RTÉ 2fm שידרה את חצי הגמר הראשון ואת הגמר בפרשנות מפי זביסזק זלינסקי ונייל דוהרטי.
ה"גלויות" הן קטעי וידאו קצרים בני 40 שניות, שמוקרנים במהלך שידור הטלוויזיה ותכליתם לאפשר מעבר חלק ככל הניתן בין שיר לשיר בעיצובה השונה של הבמה. לקראת אירוויזיון 2024 הוחלט כי נושא ה"גלויות" השנתי יהיה שני שירי עבר מכל מדינה. לאחר הקרנת שני השירים הנבחרים הוצג וידאו קצר על הנציג העכשווי של אותה המדינה, שצולם על ידו במצב סלפי. אירלנד בחרה להציג את ג'וני לוגן, שזכה באירוויזיון 1980 ובאירוויזיון 1987 ואת הצמד ג'דווארד, נציג המדינה לאירוויזיון 2011 ולאירוויזיון 2012, שדורג במקום השמיני וה-19 בהתאמה.
באירוויזיון > חצי הגמר

במבי ת'אג השתתפ/ה בחזרות טכניות למופע ב-27 באפריל וב-1 במאי. לאחר מכן השתתפו בעוד שלוש חזרות גנרליות ב-6 וב-7 במאי.
הופעתה של אירלנד מתחילה בתצלום של במבי ת'אג עומד/ת במרכז מעגל של נרות בתלבושת שחורה, קרניים שחורות על ראשו/ה ואיפור בשפת האוגם. בתחילת הפזמון הראשון מצטרף אליו/ה רקדן. הוא לא עוטה עליו חולצה, גבו מאופר באיפור דמוי שלד אפור, אל ראשו מחוברת קרן אחת ושיניו דומות לשיני ערפד. בקטעים המחברים בין הבתים לפזמון מוחלף המרקע המרכזי של הבמה לוורוד עם תמונת ירח במרכזו. מאחורי במבי ת'אג והרקדן מוצב פסל בדמוי מעגל כמעט שלם. בקטע הגשר מוריד הרקדן את החליפה השחורה מבמבי ת'אג, וחושף חליפה חדשה בצבעי הדגל הטרנסג'נדרי. בקטע הסיום של השיר "מכשפ/ת" המבצע/ת את הרקדן, שעומד קפוא עם מבט מבוהל.
בסוף המופע הוכרז כי אירלנד סיימה את הערב בין עשר המדינות, שהעפילו לשלב הגמר. מאוחר יותר התברר כי אירלנד דורגה במקום השלישי עם 124 נקודות.
באירוויזיון > גמר

זמן קצר לאחר שידור חצי הגמר הראשון נערכה מסיבת עיתונאים בהשתתפות נציגי המדינות שהעפילו לשלב הגמר. באותו הערב נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. מעבר לשתי האפשרויות הרגילות, הוסיף איגוד השידור האירופי אפשרות שלישית, שהיא בחירת ההפקה. מדינה שתוגרל ל"בחירת ההפקה" תשתבץ בהתאם להחלטת הנהלת האירוע. אירלנד שובצה להתחרות בחלקו הראשון של הגמר. ב-10 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. אירלנד שובצה כהופעה העשירית, אחרי אסטוניה ולפני לטביה.
לקראת המופע השתתפ/ה במבי ת'אג בשלוש החזרות הגנרליות לגמר, ב-10 וב-11 במאי. בחזרה השנייה דירגו ומסרו צוותי השיפוט את הצבעותיהם. אירלנד הגיעה למקום השישי עם 278 נקודות, 142 נקודות מהשופטים ו-136 נקודות מהקהל.
באירוויזיון > הצבעה

במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שני סטים של הצבעה (הקהל והשופטים של אותה המדינה). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. בחצאי הגמר רק הקהל קובע את עשר המדינות המעפילות לגמר. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים האירי הורכב מביל האגהס, בריאן שייל, קים היידן, ליסה למבה וטרייסי קליפורד. בחצי הגמר הראשון הגיעה אירלנד למקום השלישי עם 124 נקודות. היא לא קיבלה את "12 הנקודות" מאף מדינה. עם זאת, היא קיבלה ציון עשר מהקהל של אוסטרליה, הממלכה המאוחדת ושאר העולם. בגמר, דורגה במקום השישי עם 278 נקודות. רק צוות השיפוט של אוסטרליה העניקו לשיר את מירב הנקודות. אירלנד העניקה בגמר את ה"דוז פואה" לשווייץ (שופטים) ולקרואטיה (קהל).
מגיש ההצבעה מטעם אירלנד היה פול הרינגטון, שזכה עבור המדינה באירוויזיון 1994.
באירוויזיון > הצבעה > הצבעות שהוענקו לאירלנד > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות | קהל> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 12 נקודות |  | 0 נקודות |
| 10 נקודות |  אוסטרליה,  הממלכה המאוחדת,  העולם | 30 נקודות |
| 8 נקודות |  אוקראינה,  ליטא,  פולין,  פינלנד | 32 נקודות |
| 7 נקודות |  סרביה,  פורטוגל | 14 נקודות |
| 6 נקודות |  אזרבייג'ן,  גרמניה,  לוקסמבורג,  קפריסין,  קרואטיה,  שוודיה | 36 נקודות |
| 5 נקודות |  מולדובה | 5 נקודות |
| 4 נקודות |  סלובניה | 4 נקודות |
| 3 נקודות |  איסלנד | 3 נקודות |
| 2 נקודות |  | 0 נקודות |
| נקודה אחת |  | 0 נקודות |
| סך הכל | 17 מדינות ושאר העולם1 | 124 נקודות |
1החל משנת 2023 גם המדינות שלא משתתפות יכולות להצביע, והצבעותיהן נספרות כקבוצה אחת ששמה הוא "שאר העולם" (באנגלית: Rest of the world; בראשי תיבות: ROTW).
באירוויזיון > הצבעה > הצבעות שהוענקו על ידי אירלנד > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות |
| --- | --- |
12 נקודות:  ליטא
10 נקודות:  קרואטיה
8 נקודות:  אוקראינה
7 נקודות:  פולין
6 נקודות:  לוקסמבורג
5 נקודות:  פינלנד
4 נקודות:  אוסטרליה
3 נקודות:  פורטוגל
2 נקודות:  מולדובה
נקודה אחת:  קפריסין
סך הכל: 10 מדינות
באירוויזיון > הצבעה > הצבעות שהוענקו על ידי אירלנד > חצי הגמר > תוצאות הצבעה מפורטות

החל מאירוויזיון 2023 המדינות העולות מחצאי הגמר אל הגמר נקבעות רק על בסיס הצבעות הקהל. נוסף על כך, משנה זו, קהל במדינות אשר לא משתתפות בתחרות יכול אף הוא להצביע. כל ההצבעות של המדינות האחרות אשר לא משתתפות מחוברות יחד לסל הצבעות נוסף של 1–8, 10 ו-12 נקודות ונקרא הצבעות שאר העולם.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| סדר | מדינה | קהל | קהל |
| סדר | מדינה | מיקום | נקודות |
| 01 |  קפריסין | 10 | 1 |
| 02 |  סרביה | 11 |  |
| 03 |  ליטא | 1 | 12 |
| 04 |  אירלנד |  |  |
| 05 |  אוקראינה | 3 | 8 |
| 06 |  פולין | 4 | 7 |
| 07 |  קרואטיה | 2 | 10 |
| 08 |  איסלנד | 12 |  |
| 09 |  סלובניה | 13 |  |
| 10 |  פינלנד | 6 | 5 |
| 11 |  מולדובה | 9 | 2 |
| 12 |  אזרבייג'ן | 14 |  |
| 13 |  אוסטרליה | 7 | 4 |
| 14 |  פורטוגל | 8 | 3 |
| 15 |  לוקסמבורג | 5 | 6 |
באירוויזיון > הצבעה > הצבעות שהוענקו על ידי אירלנד > גמר > תוצאות הצבעה מפורטות

צוותי השיפוט בתחרות מונים חמישה אנשי מקצוע בתעשיית המוזיקה, אזרחי המדינה אותה הם מייצגים. שמותיהם פורסמו לפני התחרות בשם השקיפות. כל צוות שיפוט דירג את 26 השירים שהתחרו בגמר על פי יכולות ווקאליות, ההופעה על הבמה, הרכב השיר ומקוריותו. בנוסף, נאסר על כל שופט להיות קשור בצורה כלשהי עם אחד האמנים המתחרים. הדירוגים האישיים של כל שופט וכן תוצאות הצבעות הקהל פורסמו זמן קצר לאחר מכן.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| סדר | מדינה | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | קהל | קהל |
| סדר | מדינה | שופט 1 | שופט 2 | שופט 3 | שופט 4 | שופט 5 | דירוג | נקודות | דירוג | נקודות |
| 01 |  שוודיה | 3 | 2 | 3 | 2 | 9 | 2 | 10 | 21 |  |
| 02 |  אוקראינה | 7 | 9 | 9 | 8 | 11 | 9 | 2 | 3 | 8 |
| 03 |  גרמניה | 23 | 7 | 6 | 1 | 6 | 5 | 6 | 18 |  |
| 04 |  לוקסמבורג | 4 | 11 | 2 | 11 | 4 | 3 | 8 | 17 |  |
| 05 |  הולנד  | 8 | 8 | 8 | 14 | 19 | 12 |  | N/A |  |
| 06 |  ישראל | 24 | 25 | 18 | 5 | 23 | 16 |  | 2 | 10 |
| 07 |  ליטא | 13 | 12 | 11 | 20 | 5 | 13 |  | 4 | 7 |
| 08 |  ספרד | 20 | 13 | 16 | 19 | 7 | 18 |  | 9 | 2 |
| 09 |  אסטוניה | 22 | 24 | 24 | 23 | 8 | 22 |  | 12 |  |
| 10 |  אירלנד |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 11 |  לטביה | 25 | 19 | 13 | 12 | 15 | 20 |  | 6 | 5 |
| 12 |  יוון | 18 | 20 | 22 | 10 | 16 | 21 |  | 13 |  |
| 13 |  הממלכה המאוחדת | 14 | 6 | 12 | 6 | 2 | 7 | 4 | 14 |  |
| 14 |  נורווגיה | 9 | 14 | 23 | 13 | 17 | 19 |  | 20 |  |
| 15 |  איטליה | 17 | 18 | 7 | 24 | 12 | 17 |  | 10 | 1 |
| 16 |  סרביה | 10 | 22 | 15 | 3 | 18 | 10 | 1 | 23 |  |
| 17 |  פינלנד | 21 | 16 | 25 | 25 | 25 | 25 |  | 8 | 3 |
| 18 |  פורטוגל | 5 | 5 | 14 | 9 | 3 | 6 | 5 | 19 |  |
| 19 |  ארמניה | 12 | 21 | 20 | 22 | 21 | 24 |  | 11 |  |
| 20 |  קפריסין | 16 | 10 | 4 | 18 | 22 | 14 |  | 16 |  |
| 21 |  שווייץ | 1 | 1 | 5 | 15 | 1 | 1 | 12 | 5 | 6 |
| 22 |  סלובניה | 11 | 23 | 21 | 4 | 24 | 15 |  | 24 |  |
| 23 |  קרואטיה | 2 | 17 | 1 | 16 | 10 | 4 | 7 | 1 | 12 |
| 24 |  גאורגיה | 15 | 15 | 19 | 21 | 13 | 23 |  | 22 |  |
| 25 |  צרפת | 6 | 4 | 17 | 7 | 14 | 8 | 3 | 7 | 4 |
| 26 |  אוסטריה | 19 | 3 | 10 | 17 | 20 | 11 |  | 15 |  |
ביאורים

↑  מכיל כמה מילים באירית.
↑  בגלויה הוצגה ההופעה מ-1987.
↑  בגלויה הוצגה ההופעה מ-2011.
↑  הולנד הושעתה מהתחרות כמה שעות לפני הגמר.
תירבות (חברה)

ראש שבט נימיפו (נז פרס Nez Perce people), עַם אינדיאני, מצטלם בחליפה אירופית, 1868
ארבע התוצאות האפשריות של תהליך תירבות: 1. הפרדה 2. השתלבות 3. התבוללות 4. הדרה
תִּרְבּוּת (לועזית: אָקוּלְטוּרַצְיָה; על פי האקדמיה ללשון העברית: "סִגּוּל תַּרְבּוּת"), בסוציולוגיה, הוא תהליך חברתי בו קבוצות אנושיות רוכשות ומסגלות לעצמן את התרבות והערכים של זולתן כתוצאה ממגע ביניהן, כמעט תמיד מן הקבוצה הדומיננטית אל החלשות יותר.
אקולטורציה יכולה להתרחש באופן חופשי, תוך הכללה מרצון של יסודות מתרבות הרוב על ידי המיעוט המושפע, או תוך הכוונה מגבוה המיועדת להטמיע קבוצה מסוימת בחברה היוזמת. היא יכולה לערב גם סינקרטיזם, יצירת סינתזה חדשה מתוך היסודות המתמזגים. אקולטורציה נבדלת מ"אֵנקולטורציה", החופפת בערך לחיברות ומתארת את האופן בו היחיד משתלב בסביבתו. כמו כן, היא אינה זהה בהכרח עם טמיעה או התבוללות, "אסימילציה", המתייחסת לטשטוש ומחיקה של תרבות המיעוט וקבלה מלאה של זו השלטת. תהליכי אקולטורציה מתרחשים בין היתר בקבוצות כמו מהגרים הבאים לארץ חדשה, ילידים הנחשפים לשלטון קולוניאלי ומיעוטים אתניים שבוחרים או נדרשים להשתלב בחברות רוב.
התהליך עשוי להתבטא במישורים רבים: אימוץ שפת הסביבה, באופן כולל או חלקי (במקביל, אם כי באופן בולט פחות, זולגות מילים מלשון המיעוט החוצה); קבלת נורמות התנהגות, במודע ושלא במודע, בכל תחומי החיים: ביגוד, מזון, מיניות, חינוך ועוד; והפנמת הערכים ומערכות החשיבה של החברה המטמיעה. האקולטורציה, שהיא שלב דינמי, יכולה להביא לידי התבוללות מלאה בקבוצה הדומיננטית, אינטגרציה בה שומר המיעוט על הווייה נפרדת אך משתלב, הדרה שלו למעמד שוליים או ניכור והזרה, ואף תגובות ריאקציה חריפות המתגלמות בדחייה מודעת ונחרצת של תרבות הרוב ומאמץ מכוון לפתח זהות נגדית. בין תוצאות אלה ישנם שלבי ביניים רבים.
מנוע חום

תרשים של מנוע חום
מנוע חום הוא מכונה שהופכת אנרגיה תרמית לעבודה מכנית. מקור החום יכול להיות בעירה של דלק, אנרגיה סולארית, אנרגיה גאותרמית וכדומה. על מנועי חום נמנים מנוע דיזל, מנוע בנזין, טורבינת קיטור, מנוע סילון, טורבינת גז ועוד.
הפקת אנרגיית חום מדלק

הפקת אנרגיית החום נעשית על ידי שריפת דלק. שרפה היא תהליך כימי, במהלכו ניתקים הקשרים הכימיים בין היסודות מהם מורכב הדלק (פחמן ומימן בעיקר), והם מתחברים מחדש עם אטומי חמצן המצוי באוויר. תוצר השרפה הוא תערובת חדשה של גזים, הנקראים גזי שרפה. תהליך ההתחברות מחדש של האטומים מלווה בשחרור אנרגיית חום גדולה, הנקלטת על ידי הגזים שנוצרו בשרפה ומעלה מאוד את הטמפרטורה שלהם.
הפקת אנרגיית חום מדלק > ההרכב הכימי של הדלק

דלק גולמי הוא תערובת סבוכה של פחמימנים (hydrocarbons) מסוגים שונים. פחמימנים הם תרכובות אורגניות, שהמולקולות שלהן בנויות מאטומי פחמן (Carbon) ואטומי מימן (Hydrogen) בלבד. הפחמימנים נבדלים זה מזה במספר אטומי הפחמן והמימן בכל מולקולה, בצורת הקשרים הכימיים בין האטומים, בטמפרטורת הרתיחה שלהם, במשקלם הסגולי ועוד. תכולת הפחמן בדלק המופק מנפט היא 83-87%, ותכולת המימן 11-14%. מלבד פחמימנים מכיל הדלק גם כמות קטנה של גופרית (Sulphur, 1-5%) ומינרלים שונים בכמות זעירה.
הפקת אנרגיית חום מדלק > ההרכב הכימי של האוויר

האוויר מורכב ברובו הגדול ממולקולות חמצן וממולקולות חנקן, שכל אחת מהן מכילה שני אטומים הקשורים זה לזה (O2 ו-N2 בהתאמה). החנקן אינו משתתף בשרפה, כלומר אינו מתחבר עם החמצן ואף לא עם הפחמן והמימן שבדלק.
הפקת אנרגיית חום מדלק > טמפרטורת ההצתה

כדי שתתרחש שרפה, יש לאדות את הדלק ואחר כך להוסיף ולחממו עד לטמפרטורה, שבה ינתקו הקשרים בין אטומי הפחמן, המימן והגופרית המרכיבים את הדלק, והם יתחברו מחדש עם אטומי חמצן המצוי באוויר. טמפרטורה זו נקראת נקודת ההצתה (כ- 5200C בדלק סולר). המשמעות המעשית היא, כי שרפה לא יכולה להתחיל ללא מקור חום חיצוני בטמפרטורה נקובה. תוספת החום מעניקה אנרגיה לאטומים המרכיבים את הדלק, מחלישה את הקשרים ביניהם וגורמת בסופו של דבר להינתקותם זה מזה. במצב זה הם מתחברים מחדש עם אטומי החמצן שבאוויר.
הפקת אנרגיית חום מדלק > תגובת שרשרת

החום הרב, שנוצר כתוצאה מהתלקחות מולקולות הדלק הראשונות, נקלט על ידי פרודות דלק נוספות שעדיין לא התלקחו. כתוצאה מכך גם הן מתאדות ונשרפות ומסייעות להתלקחות מולקולות אחרות.
הפקת אנרגיית חום מדלק > הרכב גזי השרפה

מוצר השרפה הוא תערובת חדשה של גזים, הנקראים גזי שרפה. בשעת ההתחברות של יסודות הדלק עם החמצן משתחררת אנרגיית חום גדולה, הנקלטת על ידי הגזים שנוצרו בשרפה ומעלה את הטמפרטורה שלהם לעד 20000C.
הרכב ממוצע של גזי השרפה במנוע דיזל, לדוגמה, הוא:
פחמן דו-חמצני (11%)
מים במצב צבירה גזי (4%)
תחמוצת גופרית (כמות זעירה)
חנקן (74%)
עודפי חמצן (11%)
כיצד הופכים את אנרגיית החום לאנרגיה מכנית?

את אנרגיית החום הנוצרת בשרפה הופכים לאנרגיה או לעבודה מכנית באחת משתי דרכים:
שורפים את הדלק בחלל פתוח, בכבשן של דוד קיטור, ומנצלים את החום הרב של הגזים להרתחת מים וליצירת קיטור בלחץ ובטמפרטורה גבוהים. באמצעות לחץ הקיטור מסובבים גלגל כפות של טורבינת קיטור או דוחפים בוכנה בתוך צילינדר של מנוע קיטור.
כאשר מבצעים את השרפה בחלל סגור, למשל בצילינדר של מנוע דיזל או בנזין, גורמת עליית הטמפרטורה של הגזים להעלאת לחצם. את לחץ גזי השרפה מנצלים ישירות לדחיפת הבוכנה, ועל ידי כך הם מבצעים עבודה מכנית.
סיווג מנועי חום

מנועי חום מסווגים על פי ההבחנה הנ"ל למנועי בעירה חיצונית ולמנועי בעירה פנימית.
דת בארצות הברית

הדת בארצות הברית נפוצה ומגוונת מבחינת מספר הזרמים והדתות שיש בה. כמו כן, המדינה נחשבת דתית הרבה יותר ממדינות מערביות עשירות אחרות. רוב מכריע של האמריקאים מאמינים באלוהים ורואים את עצמם כדתיים או רוחניים. הנצרות היא הדת הנפוצה ביותר, אך יש מספר זרמים דומיננטיים בקרב האמריקאים. רוב האמריקנים הם אוונגליסטים, פרוטסטנטים או קתולים.
חופש הדת מובטח בארצות הברית על-פי תיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. בהיעדר כנסיית רשמית, ובעוד המדינה מקיימת הפרדת דת ומדינה, ארצות הברית לא חוותה מאז הקמתה את מלחמות הדת שאפיינו את המודרניזציה האירופית. כמו כן, ההיסטוריה הדתית שלה התאפיינה לרוב בפלורליזם דתי וגיוון.
הדת ומידת הדתיות במדינה השתנו עם הזמן. מידת המעורבות הדתית בקרב אזרחים אמריקאים גדלה בהדרגה מ-17% בשנת 1776 ל-62% בשנת 2000. שלוש עשרה המושבות התאפיינו בתחילה ברמות נמוכות יחסית של דתיות. שתי ההתעוררויות הגדולות - הראשונה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-18, השנייה בין 1790 ל-1840 הובילו לעלייה עצומה בביצוע פרקטיקות דתיות בקרב האמריקאיים. כששתי ההתעוררויות הגדולות החלו, אחד מכל עשרה אמריקאים היה חבר בקהילה דתית; עד שהם הסתיימו, שמונה מתוך עשרה היו חברים בקהילה כזו. התוצאות הובילו למה שההיסטוריון מרטין מרטי מכנה "האימפריה האוונגליסטית", תקופה שבה אוונגליסטים שלטו במוסדות התרבות של ארצות הברית. הם תמכו בצעדים לביטול העבדות, קידום זכויות נשים, חקיקת איסור ייצור, מכירת וצריכת אלכוהול ורפורמות בחינוך ובמשפט הפלילי. הכנסייה האפיסקופלית, שהתפצלה מהכנסייה האנגלית, נוצרה במהפכה האמריקאית. ענפים פרוטסטנטיים חדשים כמו האדוונטיזם צצו; בקרב המעמדות הגבוהים בארצות הברית ובקרב אינטלקטואלים רבים, הדאיזם מצא תמיכה רבה. במהלך גלי המהגרים של אמצע עד סוף המאה ה-19 וה-20, הגיע מספר חסר תקדים של מהגרים קתולים ויהודים לארצות הברית.
בארצות הברית יש את האוכלוסייה הנוצרית והפרוטסטנטית הגדולה ביותר בעולם. היהדות, על אף היותה דת קטנה מבחינה מספרית בעולם, היא הדת השנייה בגודלה בארצות הברית. בערך כ-2% מהאוכלוסייה מוגדרת כיהודית. הדתות הינדואיזם, בודהיזם ואסלאם, מונות כל אחת מהן כ-1% מהאוכלוסייה. מיסיסיפי היא המדינה הדתית ביותר במדינה, כאשר 63% מאוכלוסייתה הבוגרת מגדירים את עצמם כדתיים מאוד. לשם השוואה, המדינה הכי פחות דתית בארצות הברית היא ניו המפשייר, בה כ-20% מהאוכלוסייה הבוגרת שלה מגדירים את עצמם כדתיים מאוד. הקונגרס מזוהה באופן גורף כדתי ונוצרי; הן המפלגות הרפובליקניות והן המפלגות הדמוקרטיות בדרך כלל ממנות את המועמדים המאמינים. לשמאל הנוצרי במדינה, המשתקף בדמויות כגון מרטין לותר קינג ג'וניור, ג'ימי קרטר וויליאם ג'נינגס ברייאן, יחד עם דמויות רבות בימין הנוצרי, היה תפקיד משמעותי בפוליטיקה של המדינה.
סקרים של מרכז המחקר פיו מסיקים כי על אף היותה של ארצות הברית מדינה דתית בהשוואה למדינות מערביות אחרות, שיעור האנשים המתארים את זהותם הדתית כאתאיסטית, אגנוסטית או 'שום דבר מיוחד' עולה בהדרגה, וביתר שאת בשנים האחרונות. בהקשר זה, גם הפרוטסטנטים וגם הקתולים מאבדים נתח מאוכלוסיית המאמינים שלהם.
ראו גם

השפעת כתבי הקודש על עיצוב הלאומיות האמריקנית
מורמונים
סיינטולוגיה
הערות שוליים

↑  Fahmy, Dalia (31 ביולי 2018). "Americans are far more religious than adults in other wealthy nations". Pew Research Center. ארכיון מ-9 בינואר 2020. נבדק ב-23 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chaves, Mark (2017). American Religion: Contemporary Trends. Princeton, NJ; London: Princeton University Press. pp. 38–39. ISBN 9780691177564.
↑  Pearce, Lisa D.; Gilliland, Claire C. (2020). Religion in America. Sociology in the Twenty-First Century, 6. Oakland, Ca: University of California Press. p. 5. ISBN 9780520296411.
↑  Melton, J. Gordon (2012). Protestant Faith in America (2nd ed.). New York: Chelsea House/Facts On File. ISBN 978-1-4381-4039-1.
↑  Pearce, Lisa D.; Gilliland, Claire C. (2020). Religion in America. Sociology in the Twenty-First Century, 6. Oakland, Ca: University of California Press. pp. 7–8. ISBN 9780520296411.
↑  Donadio, Rachel (2021-11-22). "Why Is France So Afraid of God?". The Atlantic (באנגלית). נבדק ב-2023-09-20.
↑  Pasquier, Michael (2023). Religion in America: The Basics (2nd ed.). London; New York: Routledge. pp. 6–7. ISBN 9780367691806.
1 2 3  Sullivan, Andrew (2018-09-14). "The American Past: A History of Contradictions". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-09-28.
↑  Finke, Roger; Stark, Rodney (2006). The Churching of America, 1776–2005: Winners and Losers in our Religious Economy. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press. pp. 22, 23. ISBN 978-0813535531.
↑  Edwards, Mark (2015-07-02). "Was America founded as a Christian nation?". CNN (באנגלית). נבדק ב-2023-09-28.
↑  Conroy-Krutz, Emily (7 ביוני 2013). "Religion and Reform". The American Yawp (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-03-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The American Religious Landscape in 2020s". Public Religion Research Institute. 8 ביולי 2021. נבדק ב-10 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "In U.S., Decline of Christianity Continues at Rapid Pace" (אורכב 03.10.2021 בארכיון Wayback Machine), Pew Research Center, October 17, 2019, Retrieved July 27, 2020.
↑  Newport, Frank (4 בפברואר 2016). "New Hampshire Now Least Religious State in U.S." Gallup. ארכיון מ-19 באוגוסט 2017. נבדק ב-3 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Giatti, Ian M.; Reporter, Christian Post (2023-01-06). "Christians continue to dominate Congress even as fewer Americans identify as religious: survey". The Christian Post (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-09-20.
↑  Contreras, Russell (23 באפריל 2023). "Our lawmakers are more religious than we are". Axios. נבדק ב-20 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "America's Changing Religious Landscape". Pew Forum on Religion & Public Life. Pew Research Center's Religion & Public Life Project. 12 במאי 2015. נבדק ב-9 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "In U.S., Decline of Christianity Continues at Rapid Pace". Pew Forum on Religion & Public Life. 17 באוקטובר 2019. נבדק ב-19 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565990105171  LCCN: sh85140498
פטר צומטור

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1943 (בן 81) בזל, שווייץ
 מקום לימודים:  מכון פראט 
 תקופת הפעילות:  מ-משנות ה-60 של המאה ה-20
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  Feldkapelle 
 פרסים והוקרה:  פריצקר, מדליית הזהב המלכותית של RIBA
 מספר צאצאים:  3 
 
פטר צומטור (בגרמנית: Peter Zumthor;‏ נולד ב־26 באפריל 1943) הוא אדריכל שווייצרי, זוכה פרס פריצקר ומדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA).
ביוגרפיה

צומטור נולד בעיר בזל, בראשית דרכו, בשנת 1963, למד עיצוב תעשייתי ואדריכלות בבית ספר לאמנויות שימושיות (Kunstgewerbeschule) בבזל, שווייץ, ובשנת 1966 המשיך את לימודיו במכון פראט שבניו יורק. עם שובו לשווייץ בשנת 1968 עבד במחלקה לשימור אנדרטאות של קנטון גראובינדן, שם רכש ידע מעמיק בחומרי בנייה, עיסוק בו המשיך להתעמק לאורך כל עבודתו גם כאדריכל עצמאי.
בשנת 1979 הקים צומטור את משרדו הפרטי, הפועל היום בעיירה הלדנשטיין הסמוכה לעיר כור בשווייץ. בין עבודותיו שזכו לפרסום: המוזיאון לאמנות עכשווית בברגנץ (1997), מרחצאות וואלס בשווייץ (1999), הביתן השווייצרי בתערוכת אקספו 2000 בהנובר, הקולומבה - המוזיאון לאמנות בעיר קלן (2007). צומטור זכה בפרס קרלסברג לאדריכלות של קרן קרלסברג מדנמרק (1998), בפרס האיחוד האירופי לאדריכלות עכשווית - פרס מיס ון דר רוהה (1998) ובפרס פרמיום אימפריאלה (2008). בשנת 2009 הוא זכה בפרס פריצקר, בפרס אור היום לשנת 2010 ובשנת 2013 זכה במדליית הזהב המלכותית שהוענקה לו על ידי ארגון האדריכלים של בריטניה.
בשנת 1988 החל לשמש כמנחה לאדריכלות בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת דרום קליפורניה (USCArchitecture) ובמכון לארכיטקטורה של דרום קליפורניה (SCI-Arc), שבלוס אנג'לס ושנה לאחר מכן באוניברסיטה הטכנית של מינכן. בשנת 1992 הנחה באוניברסיטת טוליין שבניו אורלינס,  ובשנת 1999 הנחה בבית הספר לעיצוב באוניברסיטת הרווארד (GSD). מאז 1996, הוא 
פרופסור באקדמיה לאדריכלות של מנדריזיו (AAM).
הערות שוליים

↑  John Zukowsky, Peter Zumthor, Swiss architect, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
↑  The VELUX Foundations (2010), "Peter Zumthor: The Daylight Award by VELUX Stiftung 2010", thedaylightaward.com,The Daylight Award.
| זוכי פרס פריצקר |
| --- | --- | --- |
| 1979–2000 | פיליפ ג'ונסון (1979) • לואיס ברגאן (1980) • ג'יימס סטירלינג (1981) • קווין רוש (1982) • איי אם פיי (1983) • ריצ'רד מאייר (1984) • הנס הוליין (1985) • גוטפריד בוהם (1986) • קנזו טנגה (1987) • גורדון בנשפט ואוסקר נימאייר (1988) • פרנק גרי (1989) • אלדו רוסי (1990) • רוברט ונטורי (1991) • אלוורו סיזה (1992) • פוהימיקו מאקי (1993) • כריסטיאן דה פורצמפאר (1994) • טדאו אנדו (1995) • רפאל מונאו (1996) • סוורה פהן (1997) • רנצו פיאנו (1998) • נורמן פוסטר (1999) • רם קולהאס (2000) |  |
| 2001–2020 | ז'אק הרצוג ופייר דה מרון (2001) • גלן מורקוט (2002) • ירן אוטזון (2003) • זהא חדיד (2004) • תום מיין (2005) • פאולו מנדס דה רושה (2006) • ריצ'רד רוג'רס (2007) • ז'אן נובל (2008) • פטר צומטור (2009) • קזויו סג'ימה וריואה נשיזאווה (2010) • אדוארדו סוטו דה מורה (2011) • ואנג שו (2012) • טויו איטו (2013) • שיגרו באן (2014) • פריי אוטובאן (2015) • אלחנדרו ארוונה (2016) • קרמה פיג'ם, רמון וילאלטה ורפאל ארנדה (2017) • בלקרישנה דושי (2018) • אראטה איסוזקי (2019) • איבון פארל, שלי מקנמארה (2020) |  |
| 2021 ואילך | אן לקטון, ז'אן-פיליפ וסל (2021) • דייבדו פרנסיס קרה (2022) • דייוויד צ'יפרפילד (2023) • ריקן יאמאמוטו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443687005171  PLWABN: 9810535666605606  BNE: XX1717433  BnF: cb13604776r (data)  CANTIC: a11642142  CiNii: DA10966957  GND: 119046180  ICCU: VEAV039647  ISNI: 0000 0001 2099 5664  LCCN: n83034200  LNB: 000333654  NDL: 001110319  NKC: xx0096503  NLK: KAC201331816  NSK: 000255494  NTA: 174729022  RERO: 02-A004003229  RKD: 225244  SNAC: w637864g  SUDOC: 068743076  ULAN: 500059253  VIAF: 19852324   WorldCat (עם VIAF): 19852324
נגישות המרחב הציבורי לאנשים עם הפרעות ראייה

מדרכה ומעבר חציה נגישים למשתמשי כיסאות גלגלים וללקויי ראייה באשטונוויל שבצפון קרולינה. שפת המדרכה הצרה משמשת כסימן מכוון למקל הנחיה והמסמרות (בליטות) משמשות לו כתמרור אזהרה. משטח המסמרות אמור לבלוט בשינוי גוון מרקם ורצוי גם צליל על מנת שיקל ללקויי ראייה להבחין בו והתמרורים והשלטים נגישים לעיוורי צבעים ולאנשים המתקשים להפריד בין הדמות לבין הרקע וצריכים צבעים רבי ניגודיות
מרחב ציבורי נגיש לאנשים עם מוגבלויות ראייה הוא מרחב בתוך מבנה או מחוצה לו, הפתוח למעבר הציבור שבו עיוורים, כבדי ראיה ועיוורי צבעים יכולים למצוא בקלות את דרכם בלי להיתקל במכשולים. מרחב כזה כולל מבני ציבור נגישים לאנשים עם מוגבלויות ראייה, מדרכות ומעברי הולכי רגל הנגישים להם, נגישות תחבורה ציבורית עבורם ושילוט הנגיש עבורם, כולל תמרורים הנגישים לנהגים עיוורי צבעים.
החוק

במרץ 2003 נחקק בכנסת תיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח- 1998 ("חוק השוויון"), המחייב הנגשת מבנים, תשתיות ושירותים באופן שבו אנשים עם מוגבלות יוכלו להיכנס, לנוע וליהנות באופן מלא מכל מקום ציבורי ומהשירות הניתן בו. חובת ההנגשה נעשית באמצעות ביצוע התאמות נגישות של המקום או השירות לסוגי המגבלות השונים. חובת הנגישות חלה על בנייני ציבור, שטחי מסחר, מוסדות ציבור, בתי ספר, מרפאות, מוסדות להשכלה גבוהה, מרכזי תעסוקה, אתרי בילוי וטבע, צמתים ומדרכות, גשרים להולכי רגל, גנים ציבוריים, רכוש משותף בבנייני מגורים, שירותי שעת חירום ואחרים.