stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תה ירוק
סוגי תה ירוק יפני

אף כי היום ביפן ניתן להשיג את כל סוגי התה, בעבר היפנים היו שותים ומגדלים רק תה ירוק ופיתחו צורת עיבוד מיוחדת הייחודית ליפן. גם היום לתה הירוק מעמד גבוה יותר מלשאר סוגי התה, ורק תה ירוק יפני המכונה "ניהוׂנצ'ה" (מילולית: תה יפני) או "אוצ'ה" (מילולית: תה מכובד) משמש לטקס תה היפני. סוגי התה מדורגים לפי איכותם ולפי החלק בצמח בו משתמשים להכנת התה.
בניגוד לשאר מדינות מזרח אסיה, בהן נהוג לעצור את תהליך החימצון באמצעות קליה על ווק, ביפן משתמשים באידוי. תהליך זה מעניק לתה טעם "צמחי" ו"עצי" שאופייני לתה ירוק יפני. משקאות אלו גם מתאפיינים בטעם אומאמי.
מאצ'ה (תה מלוטש): היא אבקה המופקת מתה ירוק באיכות הגבוהה ביותר (גיוקורו). התה מוצל שלושה שבועות לפני הקטיף ולכן טעמו מתוק וכן הוא מכיל חומצות אמינו. העלים נטחנים לאחר מכן לאבקה דקה. את האבקה נהוג להוסיף למים בטמפרטורה של 65–70 מעלות ולהקציף באמצעות מקצף במבוק מסורתי או מקצפת חלב חשמלית. תה זה משמש לגרסה הגבוהה והמעודנת ביותר של טקס התה היפני.
גיוֹקוּרוֹ (תכשיט הטל): תה מוצל מהאיכות הגבוהה ביותר בדומה למאצ'ה, אך בניגוד אליו אינו נטחן ומומס במים, אלא נחלט בעלים שלמים כתה רגיל.
סֶנצָ'ה (תה מאודה): הוא סוג התה הנפוץ ביותר ביפן ומהווה 80% מהתה הנמכר ביפן. הוא מיוצר מהעלים הצעירים (שלושת הקטיפים הראשונים בעונה) של הצמחים הלא מכוסים.
שינצ'ה (תה חדש): הוא תה סנצ'ה מאודה שזה עתה נקטף. הוא מאוד ריחני אך מתכלה מהר מאוד (תוך 3 חודשים).
קאבוסצ'ה (תה מכוסה): הוא תה סנצ'ה שבחלק מתקופת גידולו כוסה המטע במסך מגן בכדי לחסום אור שמש ישיר.
גֶנְמַאיצ'ה (תה אורז ירוק): הוא תה סנצ'ה מעורבב עם פיצפוצי אורז.
באנצ'ה (תה מספר): דומה לסנצ'ה, אך מהקטיף הרביעי בעונה. הוא עדין, זול ומכיל פחות קפאין מהסוגים האחרים.
הוֹג'יצ'ה (תה קלוי): מוכן על ידי קליית עלי הבאנצ'ה.
קוּקיצ'ה (תה גבעול): מיוצר מענפי צמח תה במקום מעליו. נחשב זול ודל בקפאין.
יש הבדלים במחיר ובאיכות גם בתוך סוגי התה השונים. כמו כן, יש סוגי תה מיוחדים אחרים. נאמר שהתה הטוב ביותר מגיע ממחוז אוג'י בקיוטו. [דרוש מקור]
שימושים רפואיים

המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית סיכם את האפקטיביות הרפואית של תה ירוק. נכון לשנת 2021, העדויות המחקריות היחידות לתועלת של תה ירוק הן בשימוש של משחה המבוססת על תמצית התה כטיפול ביבלות גניטליות. קיימים ממצאים לא עקביים לגבי הקשר בין צריכת תה ירוק לבין סרטן. קיים מספר קטן של מחקרים שמעיד על יתרונות של תה ירוק ושחור ללחץ דם גבוה ולכולסטרול, אך בשל מגבלות מחקריות, ממצאים אלה לא תורגמו להמלצות מעשיות. לא נמצא שתמציות תה ירוק מסייעות להפחתת משקל או שמירה על משקל.
למרות הביסוס המדעי החלש, בעיתונות התפרסמו מספר כתבות הטוענות כי התה הירוק יכול לשפר את תפקוד הלב וזרימת הדם בגוף ולסייע בהפחתה במשקל, בכולסטרול ובסיכון לשבץ מוחי. כמו כן פורסם שבמחקר שנערך בשנת 2019 על ידי חוקרים מהאוניברסיטה הלאומית של סינגפור נמצאו עדויות לתרומה החיובית של שתיית תה ירוק, תה שחור ותה אולונג (אין במחקר זה עדיפות לתה ירוק), לתפקוד המוח.
התניות ותופעות לוואי

צריכה של עד 8 כוסות תה ירוק ביום נחשבת לבטוחה. במהלך תקופת ההריון וההנקה נראה שצריכה של עד 6 כוסות ביום היא בטוחה (לא יותר מ-300 מ"ג קפאין). צריכה גבוהה יותר בתקופת ההריון עלולה להיות מסוכנת. בתקופת ההריון, תה ירוק עלול להגביר את הסיכון למומים מולדים הקשורים במחסור בחומצה פולית. בתקופת ההנקה, קפאין מהתה עובר לחלב האם ויכול להשפיע על התינוק.
דווחו מספר מקרים של בעיות בכבד בקרב אנשים שצרכו מוצרי תה ירוק, בעיקר כדורים של תמציות תה. תופעות דומות דווחו גם בקרב אנשים שלקחו מוצרים להפחתת משקל שכללו תה ירוק. במינונים גבוהים, תה ירוק יכול לפגוע באפקטיביות של נדולול, תרופה מקבוצת חוסמי-בטא המשמשת לטיפול ביתר לחץ דם ובבעיות לב. תה ירוק עלול גם ליצור אינטראקציות עם תרופות נוספות.
ראו גם

טקס תה יפני
תה צהוב
הערות שוליים

↑  Mary Lou Heiss, Robert J. Heiss (23 Mar 2011). The Story of Tea: A Cultural History and Drinking Guide. Random House LLC. p. 182.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Green Tea, NCCIH (באנגלית)
↑  תה ירוק: סגולות בריאותיות וסוגי התה השונים- VitaPlus, באתר ויטה פלוס, ‏2020-05-06
↑   יעקב הנקין, תה ירוק - המשקה שיגן עליכם מפני מחלות, באתר הארץ, 28 בפברואר 2013
↑  גלי סגל, ‏מחקר קבע: שתיית תה משפרת את תפקוד המוח, באתר מעריב אונליין, 18 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559064005171  GND: 4158355-3  LCCN: sh98001340  NKC: ph127602 
תה גנמאיצ'ה, תה עם פצפוצי אורז.
שמואל אליעזר זילברמן

הרב שמואל אליעזר זילברמן -שמולייזר הנגר
שמואל אליעזר זילברמן מוכר גם בתור שמולייזר הנגר (ה'תרי"א, 1851, פינסק ברוסיה – ה'תר"פ, 1920, ירושלים) היה איש ציבור ירושלמי, מן הבולטים בבעלי המלאכה היהודים שעסקו במלאכה ואומנות העץ בירושלים בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20.
שמולייזר מוכר גם משירו של דן אלמגור "ירושלים של אז". הוא נהרג בפרעות תר"פ בעת ניסיון להגן על בני משפחתו ובאי חצרו.
קורות חיים

שמואל נולד בשנת התרי"א-1851 בעיירה פינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), בן לצבי יהודה. בצעירותו עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים בתוככי העיר העתיקה. נשא לאישה את דינה אזולאי, נצר למשפחת החיד"א, והקים יחד עמה משפחה מרובת ילדים.
בשנת 1878 מוזכר בעיתון החבצלת ונמנה בין חברי קבוצת "פועלי צדק" שבירושלים.
בשנת תרמ"ו (1886) קנה "חזקה" של חצר בקרבת רחוב חברון המכונה כיום רחוב הגיא, בסימטה הנקראת כיום בשם מעלות המדרשה,  רחוב מדורג המחבר את רחוב הגיא עם רחוב בית הבד. החצר כללה שתי קומות, בהן שבעה חדרים ושני בורות. הבית עמד בדיוק מול בניין בית הסראייה, מושב המושל הטורקי. בשל כך כונה הרחוב בעברית בשם "רחוב בית פקידות העיר".
בתחילה התפרנס מהחלוקה במסגרת כולל פינסק. עם הזמן נהיה לחרש עץ והתפרסם בשם "שמולייזר הנגר". הוא יצר דלתות, חלונות ורהיטים. בהמשך נהיה לקבלן לעבודות נגרות ומפעם לפעם הוזמן לבצע את עבודות הנגרות במסגדים הגדולים שבהר הבית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבד כקבלן נגרות בשביל הצבא העות'מאני, וניצל את קשריו עם אנשי השלטון הטורקים לעזרה ליהודי ירושלים, שמצבם היה קשה ביותר.
בשנת 1885 ייתכן ומתאר אותו הרב יחיאל מיכל פינס בעיתון הצבי של בן יהודה כך: ”והנני לקרוא את האומנים הראשונים בשמותם... הראשון לחרשי העץ ר' אליעזר נגר...”
דן אלמגור בשירו "ירושלים של אז" הקדיש לו את המילים:
"זו ירושלים של רב שלום "תהילימזייגער"
ושל למד ווניק כמו רב זונדל הצדיק
של נגר בעיר העתיקה, שמואל-ליזר
של "פורים אליגרה" ומשלוח "פורימדיקס"
הנגרייה של שמולייזר הייתה במרתף שבמעלה הרחוב של חצרו, בשנים מאוחרות יותר הרחיב שמואל אליעזר את בית מלאכתו, העבירו מביתו לחנות בשוק ברובע הנוצרי, ומכר בו גם עתיקות של כסף ונחושת, אבנים טובות, אלמוגים וכיוצא בזה.
בית הכנסת של בעלי המלאכה

בתוך ביתו ברחוב חברון הקצה שני חדרים לבית-הכנסת, שנודע במשך הזמן כבית הכנסת של שמולייזר". התפללו בו, יחד עם עובדיו בנגרייה, גם בעלי מלאכה אחרים שהיו מתכנסים שם ללימודי משניות ושיעורי תורה, ולכן נקרא גם "בית-הכנסת של בעלי-המלאכה". במשך השבוע הייתה מתקיימת תפילת שחרית בשעה מוקדמת, ובין מנחה לערבית היה שמואל אליעזר מוסר שיעור בשולחן ערוך או פרשת שבוע. מדי שבת בשבתו ובחגים ערך בבית הכנסת קידושא רבא והגיש לאורחים המתפללים ארוחות חמות. לרבים מהם, במיוחד בימי מלחמת העולם הראשונה, הייתה זו ארוחה חמה יחידה במשך כל השבוע. במוצאי שבתות הייתה נערכת סעודת מלוה מלכה חגיגית, בשירה ובריקודים אל תוך הלילה. מפורסמים במיוחד אירועי מצוות "פדיון פטר חמור" ברוב-עם, בשירה ובריקודים שהתקיימו על ידו ובחצרו.
"מזמן לזמן היה קונה אתון מבכירה ללדת, וכשנולד חמור בכור פטר רחמה, היה מסדר חגיגית את הפדיון, מקשט את העייר הרך בתכשיטי אשתו ובנות ביתו, מזמין רבנים ויראים, ואת הכהן, לפדות ממנו את פטר החמור. לאחר קיום מצווה זו היה מוכר את האתון על העייר שלה, ומחכה שתזדמן לו אתון חדשה לשוב ולקיים בה מצווה זו".
שמולייזר נידב לעיתים רבות את חצרו לעריכת חתונות ליתומים עיוורים ונזקקים.
מעורבות ציבורית

שמולייזר עזר לקרובי משפחתו ואנשי קהילת מפינסק לעלות ארצה וסייע בקליטתם בארץ. לקח תחת חסותו כמה יתומים, שבאו אחרי פוגרום קישינב (בשנת 1903), וקלט אותם כבני משפחתו. היה מעורב בפעילויות ציבוריות שונות. שימש כאחד הנציגים הבולטים של ועד האומנים לחברת "יגיע כפים" לצד יחיאל צבי צימרינסקי, ואף פרסם יחד עימם גילוי דעת ביקורת ומחאה כנגד עמדות שהושמעו כיביכול בגנותם בדוחות של כי"ח. היה פעיל בחברת עזרת נידחים ותרם למיזמים ציבוריים שונים כגון בתי חולים בתי אבות מוסדות לימוד ושכונות מחוץ לחומות. שמולייזר הכשיר דור חדש של בעלי מלאכה בעץ, בהם יתומים רבים שהתנדב ללמדם.
מעורבות ציבורית > אגודת יגיע כפים להרים קרן המלאכה בירושלים

שמואל אליעזר ביחד עם יחיאל צבי צימרינסקי הצעיר ממנו שלימים יכונה "זקן האומנים בירושלים" ואישים נוספים הקימו את אגודת "יגיע כפים להרים קרן המלאכה בירושלים". האגודה קיבלה את ברכתו וחסותו של  האדר"ת - הרב אליהו דוד רבינוביץ תאומים, רבה של ירושלים. האגודה קבעה לעצמה כמוטו את הפסוק: "יגיע כפיך כי תאכל אשריך וטוב לך", ופעלה לחזק את תוצרת האומנים הירושלמיים בתחרותם כנגד אומני חוץ לארץ, והתנגדה לכל מיני סוגי שנוררות באירופה ובאמריקה לטובת האומנים.
במאורעות תר"פ

לקראת מאורעות תר"פ היה בקרב היישוב היהודי צפי שלקראתם הסלמה אך לא שיערו את היקפה ועוצמתה, ב-1920 חלו חגיגות נבי מוסא ב-4 באפריל, במקביל לחג הפסח, והמצב היה נפיץ. זאב ז'בוטינסקי אף ארגן מבעוד מועד קבוצת לוחמים, אך המעט שהוכן לא הספיק. שמואל אליעזר התבקש בידי חבריו לעזוב את ביתו שברובע המוסלמי למשך ימי החג ולעשות את ליל הסדר אצל בני משפחה ברובע היהודי או מחוץ לחומות. הוא סירב בטענה שכבר 30 שנה עורך את ה"סדר" במקום זה, וגם סמך על הבטחת שכניו וידידיו בני משפחת אל-חוסייני כי אין לו מה לדאוג וכי לא תאונה לו רעה.
יום למחרת חגו הראשון של פסח, ביום ראשון ט"ז בניסן ה'תר"פ, ה-4 באפריל 1920, הפכה המתיחות בירושלים לפרעות של ממש. תהלוכת חוגגים מחברון וכפרי הסביבה, עמדה לפני בית-העירייה שבקרבת שער יפו, ראש העירייה מוסא כאט'ם אל-חוסייני סיים את נאומו בהשביעו את המפגינים לשפוך את דמם על מולדתם פלסטינה. השייח החברוני, שעמד בראש התהלוכה, הצטרף לקריאתו זו. אמין אל-חוסייני, שהיה אז בתחילת דרכו ועארף אל-עארף התסיסו קודם לכן באותו יום בנאומי שטנה משולהבים את קהל החוגגים. כתוצאה מכך, לאחר התפילה המסורתית שבתום החג, יצא קהל החוגגים הערבי המוסת, מהמסגד שבמדבר יהודה, 20 קילומטר מירושלים, אל בתי היהודים בירושלים העתיקה, בצעקות "אדבח אל-יהוד" (לשחוט את היהודים), וקריאה שהתבררה בהמשך כנכונה - "א-דאולה מענא" (הממשלה איתנו). יחידות הצבא הבריטי, שהיו ביישוב היהודי דאז, שקיוו שיגן עליהם, יצאו את העיר כמה ימים לפני כן, ושוטרים ערבים ובריטים אף חברו במקרים רבים לפורעים. לתושבים היהודים לא נותר אלא למות או להגן על עצמם.
בפרעות שעשו הערבים נהרגו שבעה יהודים תושבי העיר העתיקה באזור המכונה כיום בשם הרובע המוסלמי, וכמאתיים נפצעו. נשים שנתפשו על ידי הפורעים, נאנסו, רכוש רב נבזז ובתי כנסת נשרפו.
בין ההרוגים היה שמואל אליעזר זילברמן ששכניו המוסלמים לא הגנו עליו. שמועות שנפוצו בשעת מעשה טענו שאף הצטרפו לפורעים והיו אחראים להפצת שמועה צינית לפיה נהרג שמולייזר בטעות בידי חיילים הודים.
גרסה אחרת מתוארת כך:
"... מתוך בית יהודי, שהיה במצור יומיים, נורתה ירייה, בה אמרו הנצורים להפנות תשומת לב משמר צבאי אל מצבם. מיד התפרץ אל הבית משמר של הודים. הם רצחו ביריות את בעל האקדח... ואגב גם את בעל הבית... שמואל אליעזר זילברמן, בן 69, לעיני אשתו וילדיו (לפי מה שאני זוכר, פיקד על ההודים קצין אנגלי והוא שצוה אותם לרצוח את שני היהודים. - הסופר אהרן ראובני). את בנו אסרו, כל המשפחה הוצאה מן הבית, וניתן לערבים לשדוד את הבית ההוא ועוד חמישה בתי יהודים סמוכים, וגם את בית הכנסת".
בימים הראשונים הצליחו בני המשפחה והאורחים הנצורים לחסום ולהגן על המקום. במהלך ההתקפה שנערכה ביום השלישי אחה"צ, נפצע שמואל אליעזר זילברמן אנושות, הוא נפטר מפצעיו ביום י"ח בניסן ה'תר"פ (6.4.1920) והובא למנוחות בבית הקברות בהר הזיתים.
ספר תורה שהחל לכתוב לפני מותו, הושלם בידי בני משפחתו ונתרם לרגל שנה לפטירתו לישיבת המקובלים שער השמים. באותה שנה תרמו בני המשפחה ספר תורה נוסף לטובת קרן היסוד, והוא הוכנס לבית המדרש שבביתו של הרב הראשי הראשון אברהם יצחק הכהן קוק.
שמואל אליעזר מונצח באנדרטת חללי פעולות האיבה והטרור בישראל בהר הרצל בלוח מס' 3.
מצאצאיו

לשמואל אליעזר זילברמן צאצאים רבים, יש מבין צאצאיו שעיברתו את שם המשפחה זילברמן ל-כספי.
הבן משה שלמה, שימש כשד"ר.
נכדו, נתן ניסן גולדנברג, נפל בהגנת מחצבות מגדל צדק במאורעות תרצ"ו - תרצ"ט.
לקריאה נוספת

תולדות חייו ומעשיו וכן אירועי התקופה התפרסמו בספרים תולדות ירושלים. ההגנה בירושלים, ספר תולדות ה"הגנה" ,בחוברת קונטרס מחודש ניסן תר"ף, בספר דרך שופט בירושלים של גד פרומקין, בספר "ציונים" של ישעיהו רפאלוביץ, בספר ירושלים העתיקה של יעקב רימון ובספר "ירושלים הבלתי נודעת" מאת שבתאי זכריה.
הערות שוליים

↑  החבצלת, 5 בספטמבר 1878, עמוד 7.
↑  מדובר היה בבית דו-קומתי, אשר על משקוף דלת קומתו הראשונה נשאר עד היום השקע של המזוזה.
↑  כך למשל כאשר אברהם משה לונץ מתאר את הרחוב
↑  רישום בית הכנסת מופיע במדור "בית כנסת של יחידים" בספר הזיכרון הירושלמי 1913 מאת נחום דב פרידמן עמוד 86.
↑  הרב ישעיהו רפאלוביץ, באוטוביוגרפיה שלו "ציונים", בפרק על "בעלי מלאכה בירושלים" – מונה אישים כמו ר' ניסן הסנדלר, ר' שלום שניידר, שהיה רגיל לאסוף בשבתות אחרי הצהרים לביתו, ולספק להם מגדנות עבור פרקי תהילים שהיו אומרים אתו. וכן מזכיר את שמואל אליעזר הנגר...
↑  החבצלת, 5 בדצמבר 1902, עמוד 10.
דו"ח על הנרצחים בפרעות בירושלים
קברו של שמואל אליעזר זילברמן בהר הזיתים
תדף

| --- | --- |
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז חלב
 נפה:  נפת ג'בל סמעאן (נפת חלב)
 גובה:  471 מטרים
 דת:  אסלאם סוני
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  41,786 (2004)
 קואורדינטות:  36°20′53″N 37°31′48″E﻿ / ﻿36.3480383°N 37.5299835°E﻿ / 36.3480383; 37.5299835 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתדף(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתדף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תדף או תאדף (בערבית: تادف) היא עיירה בסוריה, הנמצאת במרחק של כ-2 קילומטרים דרומית - מזרחית לעיר אל באב, כאשר בתיה הצפוניים נושקים כמעט לרחובות העיר הדרומיים וכ-32 קילומטרים ממזרח לעיר המחוז חלב. סביב העיירה ממוקמים 23 כפרים ו-28 חוות. המוצרים העיקריים שמיוצאים מהכפרים ומהעיירה, דובדבנים וריבות. על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2004 אוכלוסיית העיירה הייתה 41,786 נפש. העיירה, מוזכרת במסעות עזרא הסופר (בשנת-400 לפנה"ס) בימי שיבת ציון וכמו כן היא הייתה אתר נופש פופולרי בקיץ, בקרב יהודי חלב.
תיאור העיירה

העיירה ממוקמת במישורים של "עמק הזהב" ומוקפת בהרים מצפון ומדרום מזרח. ההרים הם ג'בל אד-דויר מדרום-מזרח, הר ברתום מצפון-מזרח וג'בל שייח אקיל מצפון-מערב. אדמת העמק חרסיתית מסוג לס או חולית.
רב האוכלוסייה מוסלמית סונית. בעיירה מספר מסגדים עתיקים ומודרניים. המסגד הגדול, מסגד אוסאמה בן זייד, מסגד שייח' אברהים ואחרים.
חקלאות

תדף, מפורסמת בזכות היבולים הרבים והגידולים החקלאיים שלה. בשנות בצורת חלק גדול מאוכלוסיית העיירה עובר לעבוד בחלב, בא-רקה, ובערים אחרות. בשנים רגילות, גידולים רבים מושקים ממי גשמים בלבד (חקלאות בעל, פלחה). הגידולים הם חיטה, שעורה, זיתים ופיסטוקים. גודל שטחי הפיסטוק חלבי מגיע ל-13,500 דונם. רימון, שעועית, תפוחי אדמה וירקות אחרים גדלים על מים מבארות (חקלאות שלחין). מספר עצי הרימון הגדלים מסביב לעיירה עולה על 35 אלף עצים. כבשים ופרות גדלים במרעה פתוח. ישנן גם חוות לגידול עופות באזור, למשל חוות חאג'י איברהים אל חג'ג' ומוחמד אלג'מיל. בעמק הזהב ישנן גם חוות דבורים המייצרות דבש.
העיירה מקבלת מים מתת-רשת השואבת מים מרשת נהר הפרת הראשית, המזרימה מים גם לעיר אל באב השכנה.
מסחר

העיירה תדף, מחוברת לעיר אל באב בכביש ראשי כמו גם מספר כפרים וחוות אחרים. אל באב מהווה את המרכז העיקרי של קהילה זו.
יש בעיירה שוק מסחרי פעיל, חנויות ומרכז קניות גדול, כמה בתי ספר תיכוניים, אגודות חקלאיות ובית מרקחת.
היסטוריה

על בסיס הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו באזור העיירה יש המעריכים שבמקום התקיים ישוב כבר בשנת 2200 לפני הספירה, בין הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו במקום שרידי מתקנים עתיקים, תעלות מים רומאיות, מבנים עתיקים ומקדש קדום. בעיירה יש גם שוק מקורה עתיק ובית מרחץ ישן.
הכפר היה מיושב במהלך המאה ה-19 על ידי ערבים השייכים לשבט אנייזה. בסוף המאה ה-19, הכפר ספג התקפות חוזרות ונשנות של שבטים נודדים (בדואים) שרצו לגנוב כבשים ובקר מהדירים והרפתות של תושבי העיירה שהיו מפוזרים במישורים שמסביב לכפרים. דווח כי תושבי הכפרים הצליחו לגייס למעלה מ-400 גברים חמושים כדי להגן על עדריהם ועל עדריהם של התושבים שנפגעו. באותה תקופה התגוררו בעיירה כ-20 משפחות יהודיות על כן היו שתיארו אותה כ"עיירה יהודית". לפני חג שבועות יהודים מחלב נהגו להגיעה לעיירה על מנת לחגוג את החג ולהינפש במקום.
בשנת 1931 התגוררו בעיירה 15 משפחות יהודיות.
אזכור עזרא הסופר

המסורת המקומית טוענת כי עזרא הסופר (בשנת 457 לפנה"ס) עצר בעיירה בדרכו מבבל לירושלים ובנה את בית הכנסת העומד עד היום בעיירה. בשנת 1899 גילה מקס פון אופנהיים בבית הכנסת כתובות בעברית מהמאה ה-14. ליד העיירה נמצא מעיין בשם עין אל-עוזיר. מסופר שעזרא היה משתקע בקביעות במקום במהלך שהותו בעיירה. קבר המיוחס לעזרא ממוקם גם בעיירה והוא נשמר שלם במשך מאות שנים.
במהלך עלייה לרגל לירושלים בשנת 1414, הודיעו ליצחק אלפאררה ממלאגה:
במרחק של שני מייל מהעיר חלב נמצא קברו של עזרא הסופר. שם רשם עזרא את התורה. . . כפר זה נקרא תדף ויש בו בית כנסת. . . מספרים שפעם בשנה מתרומם ענן מעל המקום ולא עוזב אותו.
ישנם הגורסים שקבר עזרא הסופר ממוקם ליד בצרה, עיראק. מאידך על פי המסורת היהודית עזרא נפטר ונקבר בירושלים.
ראו גם

אל באב
חלב
הערות שוליים

↑  Royal Geographical Society (Great Britain) (1856). A Gazetteer of the World: Ta-Zzubin and appendix. A. Fullarton. p. 45. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Joseph A. D. Sutton (בינואר 1988). Aleppo chronicles: the story of the unique Sephardeem of the Ancient Near East, in their own words. Thayer-Jacoby. p. 162. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Van Nostrand's engineering magazine. D. Van Nostrand. 1881. p. 414. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Great Britain. Parliament. House of Commons (1860). House of Commons papers. HMSO. p. 42. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Israel Joseph Benjamin (1859). Eight years in Asia and Africa from 1846-1855. The author. p. 49. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Evangelical Christendom. Vol. XIV. London: William John Johnson. 1860. p. 42. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Aron Rodrigue (2003). Jews and Muslims: images of Sephardi and eastern Jewries in modern times. University of Washington Press. p. 170. ISBN 978-0-295-98314-1. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Lucien Gubbay; Abraham Levy (ביוני 1992). The Sephardim: their glorious tradition from the Babylonian exile to the present day. Carnell. p. 79. ISBN 978-1-85779-036-8. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Kevin J. Cathcart; Carmel McCarthy; John F. Healey (2004). Biblical and Near Eastern essays: studies in honour of Kevin J. Cathcart. Continuum International Publishing Group. p. 317. ISBN 978-0-8264-6690-7. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  David Sutton (30 במרץ 2005). Aleppo: city of scholars. Mesorah. p. 12. ISBN 978-1-57819-056-0. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Ḥayim Sabato; Philip Simpson (2004). Aleppo tales. Toby Press. p. 53. ISBN 978-1-59264-051-5. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Walter P. Zenner (2000). A global community: the Jews from Aleppo, Syria. Wayne State University Press. p. 34. ISBN 978-0-8143-2791-3. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Josef W. Meri (2002). The cult of saints among Muslims and Jews in medieval Syria. Oxford University Press US. p. 24. ISBN 978-0-19-925078-3. נבדק ב-24 בנובמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
תה לפסנג סושונג

| --- | --- |

 סוג:  תה שחור
 מוצא:  הרי וו-יי, פוג'יין, סין
 צבע:  אדום
לפסנג סושונג (בסינית: 正山小種, בפין-יין: Zhèng shān xiǎo zhǒng, תעתיק "גֶ'נְג שָׁאן שְׂיָאו ג'ונְג") הוא סוג תה שחור המופק מתה שגדל במקור בהרי וו-יי במחוז פוג'יין, על הגבול עם מחוז ג'יאנגשי בדרום-מזרח סין. לעיתים מתייחסים אליו בכינוי "תה מעושן" (熏茶, בפין-יין: Xūn chá). יחודו של תה הלפסנג הוא שהתה עובר יבוש מעל לאש מעצי אורן, תהליך המעניק לתה טעם מעושן, ולא יבוש בשמש בדומה לרוב סוגי התה. תה לפסנג סושונג מגיע מאזור גֶ'נְג שָׁאן בהרי וו-יי והוא נדיר משום שהרי וו-יי שוכנים באזור קטן יחסית, ולתה יש ביקוש רב. יש הבדל גדול בטעם בין תה לפסנג סושונג מקורי לבין תה הקרוי כך הגדל ומעובד באזורים אחרים. [דרוש מקור]
היסטוריה

על פי כמה מקורות היה הלפסנג סושונג התה השחור הראשון בהיסטוריה, וקדם אפילו לתה קימון. על פי האגדה נוצר התה באמצע המאה ה-17, בתקופת שושלת צ'ינג, כאשר איכרים מהכפר טונְגְמוּ שבהרי וו-יי פיתחו באקראי את התה השחור. כאשר צבא הקיסרות הגיע לפוג'יין הוא חנה במפעל תה שבו נהגו לייבש את עלי התה בשמש, תהליך שגרם להם להתחמצן באיטיות. התושבים המקומיים נמלטו מהמקום כשהגיע הצבא וחזרו לאחר שעזב. על מנת לפצות על הזמן שאבד החליטו התושבים לזרז את תהליך הייבוש באמצעות עישון העלים מעל מדורות של עץ אורן, ולאחר שטעמו את התה מעלים אלו גילו שהתהליך שיפר את הטעם של התה. עם השנים הועברו שיחי התה ותהליך הייצור למקומות אחרים בעולם דוגמת טאיוואן.
ייצור

"סושונג" מתייחס לעלה הרביעי והחמישי על ענף שיח התה, רחוק יותר מהניצן המבוקש יותר. עלים אלו גסים יותר מאשר העלים הקרובים לניצן והם מכילים פחות מרכיבים ארומטיים. עישון עלים אלו היא דרך לייצר מוצר שניתן לשווקו מהעלים הרצויים פחות .
תחילה מניחים את העלים במבני עץ ארוכים שתוכננו לאפשר לעשן לנוע בחופשיות שבהם בוערים מדורות של עצי אורן. החום גורם לכמישת העלים כשהם סופגים את העשן. את העלים הופכים מדי פעם על מנת לחשוף אותם במידה שווה לעשן ולאש. אחרי כשעה וחצי מוציאים את העלים לאוויר ומניחים להם להמשיך להתייבש. אחר-כך מגלגלים את העלים ונותנים להם להתחמצן במקום חמים במשך 5 עד 6 שעות. אז קולים את העלים בווק, מגלגלים אותם שוב ומייבשים אותם שוב בסלים מחזרן המכונים חונְג לונְג (烘笼, בפין-יין Hōng long) מעל מדורה של עצי אורן המעניקים לתה טעם מעושן של שרף וגוון שחור מבריק.
כימיה

הארומה של הלפסנג סושונג נגזרת ממגוון תרכובות כימיות. שני הרכיבים הנפוצים ביותר המשפיעים על הארומה הם לונגיפולן (longifolene) ואלפא-טרפינאול (α-terpineol). מקורן של תרכובות רבות המרכיבות את הארומה של הלפסנג סושונג, כולל לונגיפולן, הוא בעשן מעצי האורן ואינן מצויות בסוגי תה אחרים.
טעם וארומה

ללפסנג סושונג יש טעם עז של עשן, קינמון, ערמונים, ופירות אחרים, דוגמת לונגן.
ההנאה מתה לפסונג דורשת טעם נרכש. מרבית סוחרי התה המשווקים את התה לצרכנים מערביים מציינים שסוג תה זה גורם לתגובות קיצוניות, חיוביות או שליליות.
המומחים לתה מציינים לעיתים קרובות שלתה לפסנג סושונג מטאיוואן יש טעם וארומה עזים יותר, כשהסוג הקיצוני ביותר הוא סושונג שעושן על זפת אורנים.
בתה לפסנג סושונג משתמשים כמשקה או שמוספים אותו לסוגי תה אחרים על מנת לדלל את הטעם המעושן החריף. לעיתים משתמשים בתה זה בבישול או כתוספת תבלין.
לפסנג סושונג אינו מקבל טעם מריר גם בחליטה ארוכה ולכן הוא תה מתאים לסמובר.
בתרבות

לתה לפסנג סושונג יש מוניטין נכבד מחוץ לסין. בסין עצמה הוא נחשב "תה למערביים".
וינסטון צ'רצ'יל אהב לשתות תה זה, שאליו היה מוסיף מעט ויסקי. התה והסיגר הקובני היו מסמליו של מדינאי זה.
במסע בין כוכבים: הדור הבא הציע פטריק סטיוארט ששיחק את הדמות הראשית בסדרה, ז'אן-לוק פיקארד, שהתה החביב על הגיבור יהיה לפסנג סושונג, אבל המפיקים חששו שסוג זה אינו מוכר לקהל ולכן התה אותו שותה קפטן פיקארד הוא ארל גריי.
לפסנג סושונג הוא התה החביב על פטריק ג'יין גיבור סדרת הטלוויזיה המנטליסט.
ביאורים

↑  באנגלית pine tar, חומר נוזלי שחור המזכיר בצבעו ובמרקמו זפת הנוצר מתהליך חימום של אורן ששימש בעבר לאיטום, לשימור וברפואה
הערות שוליים

↑  Lapsang souchong Tea
↑  "Smoked Tea". silvertipstea.co. אורכב מ-המקור ב-2012-08-03. נבדק ב-2016-10-03.
↑  The History of Black Tea
↑  Emily Kearns, Tea: A Miscellany Steeped with Trivia, History and Recipes to Entertain, Inform and Delight
1 2 3  Bret Hinsch, The ultimate guide to Chinese tea
↑  Yao, S. S.; Guo, W. F.; Lu, Y.; Jiang, Y. X. (2005). "Flavor Characteristics of Lapsang Souchong and Smoked Lapsang Souchong, a Special Chinese Black Tea with Pine Smoking Process". Journal of Agricultural and Food Chemistry. 53 (22): 8688–93. doi:10.1021/jf058059i. PMID 16248572.
↑  How to make Lapsang souchong
1 2  Mary Lou Heiss, Robert J. Heiss, The Story of Tea: A Cultural History and Drinking Guide
↑  Joseph Shuldiner, Pure Vegan: 70 Recipes for Beautiful Meals and Clean Living
↑  How to Have Samovar-Style Tea without the Samovar
↑  Sara Perry, Tea: Reference to Go: 50 Ways to Prepare, Serve, and Enjoy
↑  Patrick Stewart Beavis and Butt-head's biggest fan on theft, tea and Tetris
↑  The Mentalist (2008–2015) Trivia
תה ג'ינסנג ותה לפסנג סושונג המוגשים בחדר התה של מלון שנגרי לה בפראג
ללפסנג סושונג יש צבע עשיר
תשוקה בצל האילנות (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של יוג'ין אוניל
 בימוי:  דלברט מאן
 הופק בידי:  דון הרטמן
 תסריט:  אירווין שו
 עריכה:  ג'ורג' בומלר
 שחקנים ראשיים:  ברל אייבס סופיה לורן אנטוני פרקינס 
 מוזיקה:  אלמר ברנסטיין
 צילום:  דניאל פאפ
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 במרץ 1958
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תשוקה בצל האילנות (באנגלית: Desire Under the Elms) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1958 בבימויו של דלברט מאן, עם ברל אייבס, סופיה לורן ואנטוני פרקינס בתפקידים ראשיים.
התסריט נכתב על ידי אירווין שו והוא מבוסס של מחזה בשם זה מאת יוג'ין אוניל משנת 1924. המחזה הוצג בתיאטרון הקאמרי בשנת 1952 עם חנה מרון בתפקיד הראשי.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר שחור-לבן.
דלברט מאן היה מועמד לפרס דקל הזהב.