stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1936 בספורט
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > ברזיל

בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
אליפות סאו פאולו בכדורגל - "Portuguesa" ו-פלמיירס זכו בתחרות
אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל - ואסקו דה גאמה פלומיננסה ו-"Ypiranga" זכו באליפות
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > גרמניה

נירנברג זוכה באליפות.
וואו אף בה לייפציג זוכה בגביע הגרמני
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > ספרד

אתלטיק בילבאו זוכה באליפות.
ריאל מדריד  זוכה בגביע.
כדורגל > קבוצות שנוסדו

בית"ר ירושלים - ישראל ישראל
בני יהודה תל אביב - ישראל ישראל
שחטאר דונצק - אוקראינה אוקראינה
כדורמים

במשחקים האולימפיים, זכתה נבחרת הונגריה בפעם שנייה ברציפות במדליית זהב בכדורמים.
כדורסל

בטורניר הכדורסל הראשון שנערך במשחקים האולימפיים זכתה נבחרת ארצות הברית במדליית זהב לאחר ניצחון על נבחרת קנדה 19-8.
ליגת העל האיטלקית בכדורסל - אולימפיה מילאנו זכה באליפות
קבוצת "פילדלפיה ספאס" ניצחה בליגת ה-ABL האמריקאית.
כדורסל > קבוצות שנוסדו

אולימפיה מילאנו - איטליה איטליה
פלקנסטרו קאנטו - איטליה איטליה
מרוץ מכוניות

מרוצי הגרנד פרי למכוניות
ברנד רוזמאייר (גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה) עם מכוניות מתוצרת אוטויוניאון.
אינדי 500 - לאויס מאייר (ארצות הברית ארצות הברית) במכונית מתוצרת "Miller"
סיף

במשחקים האולימפיים בתחרות רומח אישי לנשים, 3 המנצחות היו יהודיות. אילונה אלק-שהרר מהונגריה, זכתה במדליית הזהב, הלנה מאייר מגרמניה, זכתה במדליית הכסף והצדיעה במועל-יד על דוכן המנצחים, כמו יתר זוכי המדליה הגרמנים ואלן פרייס מאוסטריה, זכתה במדליית הארד.
שחייה > שיאי עולם > שחייניות

וילי דן אודן (הולנד הולנד)
27 בפברואר באמסטרדם, הולנד - שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.6 דקות
גרטה פרדריקסן (דנמרק דנמרק)
26 ביוני בקופנהגן, דנמרק - שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 22:36.7 דקות
רנהילד ווגר (דנמרק דנמרק)
3 ביולי בקופנהגן, דנמרק - שיא עולם חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 11:11.7 דקות
שחייה > שיאי עולם > שחיינים

פיטר פיק (ארצות הברית ארצות הברית)
11 בפברואר בניו הייבן - שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.4 שניות
ג'ק קסלי (ארצות הברית ארצות הברית)
28 במרץ בניו הייבן - שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:37.2 שניות
נבחרת יפן
11 באוגוסט  בברלין, גרמניה - שיא עולם חדש במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:51.5 דקות
פריימל סקרים

| --- | --- |

 מקום הקמה:  גלאזגו 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי 
 חברת תקליטים:  קריאיישן רקורדס, אסטרלוורקס, Elevation Records 
 www.primalscream.net
 פרופיל ב-IMDb
 
פריימל סקרים (באנגלית: Primal Scream) היא להקת רוק אלטרנטיבי סקוטית שהוקמה במקור בשנת 1982 בגלאזגו על ידי בובי גילספי (אנ') (שירה) וג'ים ביטי. ההרכב הנוכחי של הלהקה מורכב מגילספי, אנדרו אינס (גיטרה), מרטין דאפי (קלידים), סימון באטלר (בס), ודארין מוני (תופים). בארי קאדוגן מופיע והקליט עם הלהקה מאז 2006 כמחליף לאחר עזיבתו של הגיטריסט רוברט יאנג.
פריימל סקרים התחילו לפעול ולהופיע ב-1982 אבל הקריירה שלהם דשדשה עד שגילספי עזב את תפקידו כמתופף של הלהקה "The Jesus and Mary Chain" (אנ'). הלהקה הייתה ידועה בסצנת האינדי פופ של אמצע שנות ה-80, אבל התרחקה מסאונד הגיטרות של ה-"jangle pop" (אנ'), ואימצה השפעות פסיכדליות וגראז' רוק, לפני ששילבה אלמנטים של מוזיקת דאנס בצליל שלה באלבומם "Screamadelica" מ-1991, שפרץ את דרכם למיינסטרים. הלהקה המשיכה לחקור סגנונות שונים באלבומים הבאים, בעיקר בלוז, טריפ הופ ורוק תעשייתי.
היווצרות ושנים ראשונות (1982–1984)

בובי גילספי פגש את רוברט יאנג ואלן מקגי בבית הספר התיכון בגלאזגו. מקגי וג'ילספי הושפעו מאוד מפאנק רוק, והם הצטרפו ללהקת פאנק מקומית בשם "The Drains" ב-1978. הגיטריסט של ה-Drains היה אנדרו אינס בן 15. הלהקה התקיימה זמן קצר, ואינס ומקגי עברו ללונדון בעוד שגילספי בחר להישאר בגלאזגו.
לאחר דעיכת תנועת הפאנק, גילספי היה מאוכזב ממוזיקת הגל החדש שנכנסה למיינסטרים. הוא פגש חבר נוסף ללימודים שחלק את השקפתו, ג'ים ביטי, והם הקליטו "קלטות נויז בסיסי", שבהן גילספי היה דופק שני מכסים של פח האשפה וביטי ניגן בגיטרה עם אפקטים. במהרה הם עברו לשירי קאבר של הוולווט אנדרגראונד ושל הבירדס לפני שהתחילו לכתוב שירים משלהם. הם קראו לעצמם פריימל סקרים – צעקה ראשונית – כינוי לסוג של בכי המושמע בשיטת טיפול פסיכותרפי בטראומות (Primal therapy) שהייתה פופולרית בתחילת שנות ה-70. פריימל סקרים הופיעו לראשונה בהופעה בשנת 1982.
הקלטות ראשונות (1984–1989)

בסשן ההקלטות הראשון שלהם, עבור הלייבל העצמאי של מקגי, "Essential Records", הם הפיקו שיר בשם "The Orchard", עם ג'ודית בויל בשירה. ביטי טען מאוחר יותר שהם שרפו את הקלטת המאסטר. לאחר ההקלטה שהופסקה, גילספי הצטרף ל-"The Jesus and Mary Chain" כמתופף, והיה מופיע בשתי הלהקות לסירוגין. בעוד "The Jesus and Mary Chain" היו ידועים לשמצה בהופעות הכאוטיות שלהם, גילספי וביטי הרחיבו את ההרכב של פריימל סקרים עם חברם מבית הספר יאנג בגיטרת בס, גיטריסט הקצב סטיוארט מיי, המתופף טום מקגורק ונגן הטמבורין מרטין סנט ג'ון. הרכב זה הוחתם ב-"Creation Records", חברת תקליטים עצמאית שהוקמה על ידי אלן מקגי, והקליטה את סינגל הבכורה של הקבוצה, "All Fall Down", שזכה לביקורות חיוביות.
לאחר שהסינגל יצא לאור, הציבו חברי להקת "The Jesus and Mary Chain" ויליאם וג'ים ריד, אולטימטום לגילספי - להצטרף ללהקה שלהם במשרה מלאה או להתפטר. גילספי בחר להישאר עם פריימל סקרים. סטיוארט מיי הוחלף בפול הארטה, והקבוצה הקליטה סינגל חדש, "Crystal Crescent". צד ב' שלו, " Velocity Girl", נכלל באוסף "C86" (אנ'), אוסף של מוזיקת אינדי משנת 1986 שנערך על ידי מגזין המוזיקה NME, דבר שהוביל לשיוך הלהקה לסצנה בעלת אותו השם, למורת רוחם של חברי הלהקה.
הלהקה הופיעה במהלך 1986, וגילספי התאכזב מאיכות ההופעות שלהם. הם עברו לחברת בת של וורנר בראת'רס, בבעלות מקגי בשם "Elevation Records". לפני שהלהקה החלה להקליט את אלבום הבכורה שלה, מקגורק התבקש לעזוב. לאחר מכן, הקבוצה החלה להקליט באמצעות נגני סשן. הם בילו ארבעה שבועות בהקלטות עם המפיק סטיבן סטריט לפני שהחליטו להפסיק את הסשנים. מיי פוטר לאחר מכן, חברו ללהקה לשעבר של גילספי, אינס, הובא כמחליפו, והלהקה מצאה מתופף חדש, גאווין סקינר. עם ההרכב החדש שלה, הלהקה נכנסה מחדש לאולפן, הפעם בלונדון עם המפיק מאיו תומפסון. הקלטות האלבום "Sonic Flower Groove" עלו 100,000 פאונד. האלבום הגיע למקום ה-62 במצעד הבריטי וזכה לביקורות גרועות, כאשר AllMusic כינו אותו "בתולי אך משעמם". התגובה מהאלבום גרמה לסכסוכים פנימיים בתוך הלהקה. ביטי וסקינר התפטרו לאחר מכן.
הלהקה, שהורכבה בשלב זה מגילספי, אינס ויאנג, עברה לברייטון כדי להתארגן מחדש. יאנג עבר לגיטרה, והם גייסו את הבסיסט הנרי אולסן והמתופף פיליפ "טובי" טומנוב, ששניהם היו בלהקת הליווי של ניקו, "The Faction". הם החליפו את צליל הגיטרות הצורמני שלהם בסגנון שנטה יותר להארד רוק, או כמו שגילספי אמר, "גילינו את הרוקנרול". הלהקה חתמה מחדש ב-"Creation Records" והוציאה את הסינגל הראשון שלה מזה שנתיים, "Ivy, Ivy, Ivy". אחריו יצא האלבום המלא בשם "Primal Scream". הסאונד החדש של הלהקה זכה לביקורות גרועות, NME כינה אותו "מבולבל וחסר לכידות". המעריצים הגיבו בצורה שלילית כמו המבקרים, כאשר רבים מהמעריצים הוותיקים היו מאוכזבים או פשוט מבולבלים מהסאונד החדש. באלבום התארח קלידן להקת "Felt" (אנ'), מרטין דאפי.
Screamadelica ‏(1990–1992)

ב-1988 הלהקה נחשפה לראשונה לסצנת האסיד האוס. הם היו בהתחלה סקפטיים; גילספי אמר: "אני תמיד זוכר שהייתי די מוקסם מזה אבל לא ממש הבנתי את זה". הלהקה פיתחה חיבה לסצנה והחלה להשתתף ברייבים. באחד הרייבים הלהקה נפגשה עם הדיג'יי אנדרו וות'רול, והוא קיבל עותק של "I'm Losing More Than I'll Ever Have", שיר מאלבומם הקודם, על מנת שישתמש בו לרמיקס באחת ההופעות שלו. וות'רול לקח לופ תופים מגרסת בוטלג איטלקית של השיר "What I Am" של אידי בריקל, ושילב סאמפל מהשיר "I Don't Want to Lose Your Love" של להקת "The Emotions" (אנ'), סאמפל של גילספי שר שורה מתוך "Terraplane Blues" של רוברט ג'ונסון ואת הסאמפל הפותח את השיר מתוך הבי מובי עם פיטר פונדה "The Wild Angels". השיר שהתקבל, "Loaded", הפך ללהיט הגדול הראשון של הלהקה, והגיע למקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי. אחריו יצא סינגל נוסף, "Come Together", שהגיע למקום ה-26.
הלהקה נכנסה לאולפן עם וות'רול, הוגו ניקולסון, להקת The Orb, וג'ימי מילר כמפיקים, ומרטין דאפי במשרה מלאה בקלידים. הם הוציאו לאור שני סינגלים נוספים, "Higher Than The Sun" ו-"Don't Fight It, Feel It" עם הזמרת דניס ג'ונסון, שהייתה פעילה בסצנת המוזיקה של מדצ'סטר. האלבום, "Screamadelica", יצא בסוף 1991 לביקורות חיוביות. מגזין "Ink Blot" כתב שהאלבום הוא "בן זמנו וגם נצחי". האלבום זכה גם להצלחה מסחרית, והגיע למקום השמיני במצעד הבריטי. האלבום זכה בפרס מרקורי למוזיקה, בפעם הראשונה שהוענק, כשהוא מנצח את להקתו לשעבר של גילספי, "The Jesus and Mary Chain".
סיבוב ההופעות יצא לדרך באמסטרדם, וכלל הופעה בפסטיבל גלסטונברי לפני שהסתיים בשפילד. לאורך סיבוב ההופעות פיתחו הלהקה והפמליה ההולכת וגדלה שלהם מוניטין רע בגלל צריכת הסמים הגדולה שלהם. בערך בזמן הזה, הלהקה הקליטה את ה-EP‏ "Dixie Narco". לחלק מהרצועות היה צליל בלוז רוק אמריקאי יותר מבעבר, והשפעה של P-Funk (אנ').
Give Out But Don't Give Up‏ (1992–1995)

הלהקה החלה לעבוד על אלבומה הרביעי בספטמבר 1992. במרץ 1994 יצא לאור הסינגל הראשון מהאלבום החדש, "Rocks". אף על פי שזה היה הסינגל המצליח ביותר של הלהקה עד כה, שהגיע למקום השביעי במצעד הבריטי הביקורות עליו לא היו טובות, ו-NME כינה אותם "בוגדים בדאנס". האלבום, "Give Out But Don't Give Up", יצא לאור במאי וקיבל ביקורות מעורבות. בעוד שחלק שיבחו את הסאונד החדש של הלהקה המושפע מהרולינג סטונס, אחרים ביטלו את האלבום כעייף ושואב יותר מדי מאותן השפעות.
במהלך סיבוב הופעות שליווה את הוצאת האלבום, היחסים בתוך הלהקה החלו להישחק. סיבוב ההופעות באמריקה, בו הם תמכו בדפש מוד, היה, במילותיו של המנהל אלכס נייטינגייל, "הכי קרוב שהגענו להתפרקות הלהקה".
Vanishing Point‏ (1996–1998)

לאחר הפסקה קצרה, הלהקה חזרה עם הרכב חדש. גארי "מאני" מאנפילד, טרי מההתפרקות המתוקשרת של להקתו הקודמת, הסטון רוזס, צורף כבסיסט החדש של הלהקה, ופול מולרייני צורף כמתופף החדש. הגעתו של מאני החייתה את הקבוצה, ששקלה להתפרק לאחר הכישלון של Give Out. האלבום הוקלט באולפן האישי של הלהקה תוך חודשיים, ובחודש נוסף עבר מיקס. רוב ההקלטה נעשתה על ידי אינס, והופקה על ידי ברנדן לינץ' ואנדרו וות'רול.
המוזיקה באלבום הייתה שילוב מורכב של מקצבי שוגייז דאב ודאנס, בדומה לקרוסאובר של "Screamadelica", אך נשמעה אפל יותר. הסינגל הראשון שיצא מהאלבום, "Kowalski", יצא במאי 1997, והגיע למקום ה-8 במצעד הבריטי. האלבום, שנקרא על שם סרט הקאלט "Vanishing Point" מ-1971 יצא לאור ביולי והראה כי ללהקה יש עדיין כדאיות מסחרית. הוא זכה ברובו לביקורות חיוביות – המגזין Entertainment Weekly כינה אותו "טריפ אסיד מסחרר, מהפנט", וב-"Musik" נכתב "מקומה של הלהקה הזו בספר ההיסטוריה של המוזיקה של סוף המאה ה-20 מובטח". העובדה שהאלבום כלל את שיר הנושא מהסרט טריינספוטינג גם סייעה לבסס את מקומה של הלהקה בתרבות האלטרנטיבית המודרנית.
הלהקה קבעה סיבוב הופעות קצר שיתקיים במהלך יולי. לפני שהסיבוב אמור היה להתחיל, מולריי עזב את הלהקה והם נאלצו להשתמש במכונת תופים. ההופעות הראשונות היו גרועות, ובסופו של דבר נשכר המתופף דארין מוני וההופעות השתפרו.
XTRMNTR ו-Evil Heat ‏(1999–2005)

בזמן ההקלטות לאלבום השישי הלהקה הייתה ברובה נקייה מסמים, וההרכב שלה התייצב. למרות השלווה החדשה, הלהקה נקטה בכיוון מוזיקלי נוקשה וכועס יותר. לרבים מהשירים שהם כתבו היו מסרים פוליטיים ברורים. האלבום כלל הופעות אורח מרובות, כולל האחים כימיקל, ברנרד סאמנר מניו אורדר, והגיטריסט לשעבר של מיי בלאדי ולנטיין קווין שילדס, שהפך לחבר קבוע למחצה.
הסינגל הראשון מ-"XTRMNTR" (מבוטא אקסטרמינייטור) בשם "Swastika Eyes", יצא לאור בנובמבר 1999. התוכן הפוליטי הגלוי של השיר, שלדברי גילספי עסק ב"טרור בינלאומי אמריקאי" הפך אותו לשנוי במחלוקת. אף על פי כן, הוא היה להיט שהגיע למקום 22 במצעד הבריטי. "XTRMNTR" עצמו הצליח היטב, והגיע למקום 3. בשנת 2009 NME בחרו את האלבום למקום השלישי ב"רשימת 100 האלבומים הגדולים של העשור".
בשנת 2000, הלהקה החלה להקליט את אלבומה השביעי, "Evil Heat", שיצא ב-2002. אף על פי שהתוכן הפוליטי לא היה חזק כמו האלבום הקודם, שיר אחד שיועד במקור לאלבום בשם "Bomb the Pentagon", עובד מחדש לשיר "Rise" לאחר פיגועי 11 בספטמבר. כמו באלבומים הקודמים, היו לאלבום מספר מפיקים מרובים. קווין שילדס הפיק מספר רצועות, ואנדרו וות'רל הפיק שלוש רצועות, עבודתו הראשונה עם הלהקה מאז "Vanishing Point". קייט מוס שרה לראשונה באופן מקצועי עם הסינגל "Some Velvet Morning", גרסה לשיר של לי הייזלווד/ננסי סינטרה. האלבום כלל גם הופעת אורח נוספת של זמר לד זפלין רוברט פלאנט. בשנת 2003 יצא אלבום הדיסק הכפול "Dirty Hits" המכיל את היצירות המוכרות יותר וכמה גרסאות ורמיקסים שלא נשמעו עד כה של השירים הללו.
ביוני 2005, במהלך הופעה של הלהקה בפסטיבל גלסטונברי, גילספי היה תוקפני לקהל ונטען כי הצדיע במועל יד נאצי במהלך השיר "Swastika Eyes". בסופו של דבר הלהקה סולקה מהבמה לאחר שחרגו מהזמן שהוקצב להם; בשלב זה מארגני הפסטיבל כבר היו עצבניים על הלהקה, משום שבתגובה להזמנה להצטרף לאמנים אחרים בחתימה על כרזה "Make Poverty History" שתוצע למכירה פומבית למטרות צדקה, הסולן בובי גילספי שינה את הפוסטר וכתב "Make Israel History". לאחר מכן אמר גילספי שהוא עשה זאת להביע את תמיכתו בעניין הפלסטיני.
Riot City Blues, ‏Beautiful Future ו-20 שנה ל-Screamadelica ‏

הלהקה בחרה ב-Youth כמפיק לאלבום הבא שלה. הסינגל הראשון מהאלבום, "Country Girl", יצא לאור ב-22 במאי 2006, ונכנס למצעד במקום ה-5, הגבוה ביותר שלהם אי פעם. הוא שימש גם את ה-BBC בכתוביות הסיום של הגרנד נשיונל 2007. האלבום, "Riot City Blues", יצא לאור ביוני והגיע למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי. עם זאת, הוא זכה לביקורות מעורבות: פיצ'פורק כינה אותו "שטוח ומת", ואילו AllMusic כינה אותו "אלבום רוקנרול רטרו מרענן".
ב-26 באוגוסט 2006, הבסיסט מאני נעצר בפסטיבל המוזיקה בלידס, בקטטת שיכורים אך הוא שוחרר במהרה והופעתה של הלהקה בפסטיבל יהמשיכה כמתוכנן. בערך בזמן הזה יאנג עזב את הלהקה כדי לצאת לשנת שבתון, ולא הופיע בסיבוב ההופעות שלהם בבריטניה בנובמבר 2006. הוא הוחלף באופן זמני על ידי בארי קאדוגן. יאנג מת בספטמבר 2014.
לאחר סיבוב הופעות במלאת 20 שנה ל-Screamadelica במשך רוב שנת 2011, ב-18 באוקטובר חשף גארי מונפילד שהוא עזב את הלהקה עקב האיחוד של להקתו המקורית הסטון רוזס. סימון באטלר הצטרף ללהקה כבסיסט ב-2012.
More Light ו-Chaosmosis (2013–הווה)

אלבומה העשירי של הלהקה "More Light", יצא במאי 2013 בלייבל הפרטי של הלהקה, "First International" באמצעות Ignition Records. האלבום החדש הופק על ידי דייוויד הולמס, השיר הראשון מהאלבום, "2013" יצא לאור עם קליפ בבימויו של ריי נדאל. הסינגל הראשון "It's Alright, It's OK", הושמע בבריטניה על ידי BBC Radio 2 ו-6 Music, ונתמך על ידי תחנות מוזיקה אלטרנטיבית. אלבומם, "Chaosmosis" יצא לאור ב-18 במרץ 2016.
ב-24 במאי 2019 הוציאה הלהקה אלבום אוסף שלישי, "Maximum Rock'n'Roll: The Singles". האלבום מכיל שבע עשרה שירים מהתקופה מ-1986 עד 2016.
יהודית בק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באוגוסט 1909 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 באפריל 1995 (בגיל 85) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Beck Klára Judit 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (1930) 
 הושפעה על ידי:  István Csók 
 בן או בת זוג:  Tamás Major  ג'רג' גומבושי 
 
יהודית בק (בהונגרית: Beck Judit; בודפשט, 16 באוגוסט 1909 – בודפשט, 20 באפריל 1995) הייתה ציירת יהודייה-הונגרייה, גרפיקאית, קרמיקאית, מעצבת טקסטיל ובובות. בתו של פסל פילפ אדן בק, המאהבת של המשורר מיקלוש רדנוטי, אשתו של היסטוריון המוזיקה ג'רג' גומבושי ואחרי גירושיהם אשתו של השחקן המפורסם טמאש מאיור.
קורות חיים

יהודית בק נולדה במשפחה יהודית כבתם של הפסל המפורסם פילפ אדן בק שניספה בשואה (1873–1945) ושל לאורה ברדוש (במקור בורנשטיין) (1885–1966). סבה וסבתה מצד אמה היו קארוי ברדוש (בורנשטיין) (1857–1915), יזם טכני, ווילמה ברכפלד (1862–1935). היא הייתה תלמידתו של אישטוואן צ'וק באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. ב-1933 השתלמה בברלין ובפריז. ב-31 בינואר 1934 נישאה להיסטוריון המוזיקה ג'רג' גומבושי בבודפשט, איתו התגוררה עד 1943 ואז התגרשו. מהמחצית השנייה של שנות ה-30 עבדה לעיתים קרובות במושבת האמנים של סנטאנדרה. בשנים 1938–1939 עבדה כרסטורטור בפריז ובלונדון. במהלך מלחמת העולם השנייה היא באה בקשר עם התנועה הקומוניסטית.
עבודתה מאופיינת בנופים, דיוקנאות של שחקנים וציורי זכוכית העשויים בסגנון פוסט-אימפרסיוניסטי.
בק הייתה כאמור אהובתו והמוזה של מיקלוש רדנוטי מאביב 1941 ועד שהמשורר נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) וניספה שם.
המשורר כתב עבורה את שלושת השירים:
Harmadik Eclogue (האקלוג השלישי - אקלוג הוא שיר בסגנון קלאסי בנושא פסטורלי. שירים בז'אנר נקראים לפעמים גם בוקולים)
Két karodban (בשתי זרועותייך)
Zápor (מטר).
החל משנות ה-50, היא יצרה את דיוקנאות השחקנים המפורסמים שלה, שבהם השחקן מופיע במהלך חזרה על במה, בבימוי או בהופעה (למשל בעלה השני לעתיד טמאש מאיור בתור ריצ'רד השלישי, 1951; אימרה שינקוביץ' במקבת 1965). היא זו שציירה תמונות פרחים על פרספקס וזכוכית בפעם הראשונה בהונגריה, והשתמשה בטכניקה הגרפית של הטבעת נייר. כלי הקרמיקה שלה מציגים דמויות מסוגננות של בעלי חיים ושל בני אדם. בשנים היצירתיות האחרונות לחייה, בהשפעת מסעה ליוון וליוגוסלביה יצרה ספרי נופים, מסעות ורישום.
תערוכות האוסף שלה

הסלון הלאומי (בודפשט, 1942)
אולם פנייש אדולף (בודפשט, 1953)
גלריה אישטוואן צ'וק (בודפשט, 1966)
גלריית סנטאנדרה (1976)
ראו גם

מכתב האהבה הלא ידוע של מיקלוש רדנוטי ליהודית בק
סוד נוסף מחייו של רדנוטי נחשף, ראיון עם יהודית בק ששודר 26 שנים לאחר מותו.
לקריאה נוספת

רדנוטי השמיימי. ראיון של גאבור טולנאי עם שאנדור סלאי. הוצאת: Tamás Csapody. מדע הונגרי, נובמבר 2009, 13-43.
Magyar nagylexikon III. (הלקסיקון ההונגרי הגדול).
פרנץ ג'ייזה: הערות. בתוך: יומנים 1935–1946. 1941-1946. הוצאת יפו, בודפשט, 2014. עמודים 523–524.
דף נתוני המצבה של יהודית בק באתר בית העלמין הלאומי
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 2002/1909. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-09.
↑  "Beck Ö. Fülöp és Bárdos Laura házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 98/1907. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-09.
↑  "Bárdos Károly halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1687/1915. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-09.
↑  "Bárdos Károlyné Brachfeld Vilma halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 1339/1935. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-09.
↑  Ferencz Győző: Jegyzetek. In: Radnóti Miklósné Gyarmati Fanni: Napló 1935-1946. II. 1941-1946. Jaffa Kiadó, Budapest, 2014. 523-524.
↑  "Gombosi György és Beck Klára Judit házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 39/1934. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-09.
↑  "Terajtad kívül minden csak játék" : Radnóti Miklós és Gyarmati Fanni, In: Nyáry Krisztián: Így szerettek ők, Corvina, 2012. 9-12.
↑  "Újabb titok tárult fel Radnóti életéből". hvg.hu. נבדק ב-2015-07-31.
↑  Ferencz Győző (2015-07-23). "Kinek a karjaiban?". magyarnaracs.hu. נבדק ב-2019-04-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1080151214  ISNI: 0000 0000 7913 8678  VIAF: 121402055   WorldCat (עם VIAF): 121402055
מריוס דה פריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בן 64 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר בדפורד, קולג' פרטהאוס, בית ספר קתדרלת סנט פול בלונדון 
 סוגה:  אלקטרוניקה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כלי מקלדת 
 mariusdevries.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מריוס דה פריס (באנגלית: Marius de Vries; נולד ב-1961) הוא מפיק מוזיקלי ומלחין אנגלי. הוא זכה בפרס גראמי מתוך ארבע מועמדויו, שני פרסי באפט"א ופרס אייבור נובלו.
השכלה

מריוס דה פריס למד בבית ספר קתדרלת סנט פול בלונדון ובבית ספר בדפורד (בין השנים 1975–1980) ולאחר מכן בפטרהאוס, קיימברידג'.
שירים שהפיק או כתב

להלן לקט שירים שהפיק או כתב מריוס דה פריס במהלך הקריירה שלו:
"A Piece of What You Need" (טדי תומפסון)
"11:11" (טדי תומפסון)
"In My Arms" (טדי תומפסון)
"Oh What a World" (רופוס ויינרייט)
"The One You Love" (רופוס ויינרייט)
"Bedtime Story" (מדונה)
הערות שוליים

↑  Photo: Marius de Vries at 60th Annual Grammy Awards in New York - NYP20180128815, UPI (באנגלית)
↑  Bedford School, Bedford School, Bedford School (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374574205171  BnF: cb14169944d (data)  GND: 135380251  ISNI: 0000 0001 0866 394X  LCCN: no2001028479  LNB: 000115308  MusicBrainz: 563e5ba2-77cf-437c-9b34-f367107dd5fb  NKC: xx0131505  SUDOC: 159658284  VIAF: 7038467   WorldCat (עם VIAF): 7038467
NME

| --- | --- |


שער המגזין NME מ-1 באוקטובר 2005. על השער מופיעה הלהקה הניו-יורקית הסטרוקס.
 פורמט:  טבלואיד 
 בעלים:  TI Media, BandLab Technologies 
 תאריכי הופעה:  1952–הווה (כ־73 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ISSN:  0028-6362
 www.nme.com
 
New Musical Express או בשמו המוכר יותר - NME הוא מגזין מוזיקה שבועי מבריטניה המתמקד בסגנונות מוזיקה מבוססי-גיטרות ולהקות אינדי רוק. לזכותו של העיתון נזקפת העובדה שהיווה, ועודנו מהווה, קרש קפיצה ללהקות חדשות מצליחות רבות, והיה אף זה שייסד את מצעד הסינגלים הבריטי.
כתבי NME ראויים לציון

בוב גלדוף וכריסי היינד (מקימת להקת הפריטנדרס) התחילו שניהם כעיתונאים של ה-NME כמו גם במאי הסרטים מייקל וינר. פול מורלי, מייסד חברת התקליטים ZTT רקורדס (החברה בה היו חתומים פרנקי הולך להוליווד) החל אף הוא את קריירת העיתונות שלו ב-NME בתחילת שנות ה-70. אנשים בולטים נוספים שכתבו לעיתון באותה תקופה היו 'X Moore' (סופר סוציאליסטי וחבר להקת הרדסקינס), סופר המדע בדיוני מיק פארן, והתקליטנים סטיב למאק, דני בייקר, ג'ודי תומפסון, ואנדרו קולינס (שהוא אף מבקר קולנוע), שדרן הספורט הטלוויזיוני דני קלי והסופרים דייוויד קוואנטיק וצ'ארלס שאר מוריי.
כותב ידוע נוסף בעיתון הוא סולן הסמית'ס לשעבר, מוריסי, שנהג בצעירותו לכתוב מכתבים רבים לעיתון על הלהקות החביבות עליו, ובמיוחד הניו יורק דולז, והפך למעין דמות ידועה על גבי העיתון עוד לפני שהחל לככב על שעריו כדמות מוזיקלית ידועה.
גליונות ה-NME Originals

בשנת 2002 החל ה-NME לפרסם כותר נפרד שנקרא NME Originals. הכותר החדש יוצא בין שלושה לשמונה חודשים בשנה, וכל גיליון שלו מוקדש לנושא אחר. הגיליון מכיל אסופת כתבות ישנות על הנושא מארכיון ה-NME, כמו גם מארכיוני ה-Melody Maker והמגזין Uncut ומהווה עדות היסטורית למהלכי התקופה או היסטוריית הלהקה או הז'אנר עליו מתמקד הגיליון.
פרנקי פרדריקס

פרנק "פרנקי" פרדריקס (באנגלית: Frank "Frankie" Fredericks ; נולד ב-2 באוקטובר 1967) הוא אתלט נמיבי. הוא זכה ב-4 מדליות כסף אולימפיות, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר (בברצלונה 1992 ובאטלנטה 1996). הוא אלוף עולם (שטוטגרט 1993) בריצת 200 מטר ושיאן העולם הנוכחי (2017) בריצה זו באולם. הוא הספורטאי מנמיביה היחידי שזכה עד כה במדליה אולימפית. נכון ל-2017 הוא מדורג במקום השמיני בכל הזמנים בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה

פרדריקס נולד בווינדהוק בירת נמיביה. הוא קיבל מלגת לימודים באוניברסיטת בריגהאם יאנג (אוניברסיטה אמריקאית פרטית, אשר בבעלות הכנסייה המורמונית) בשנת 1987. לאחר שנמיביה זכתה לעצמאות מדרום אפריקה בשנת 1990 הוא זכה להשתתף בתחרויות בינלאומיות עבור מדינתו.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכה פרדריקס במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.34 שניות, אחרי מייקל ג'ונסון מארצות הברית (20.01 שניות) ולפני אטלי מהורן מקנדה (20.49 שניות). בנוסף, הוא סיים במקום החמישי בריצת 100 מטר בשיא אפריקה חדש של 9.95 שניות, אחרי המנצח קרל לואיס מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש 9.86 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה פרדריקס בשתי מדליות כסף ובכך הפך לספורטאי הראשון מנמיביה שזכה במדליה אולימפית. בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.02 שניות, אחרי לינפורד כריסטי מבריטניה (9.96 שניות) ולפני דניס מיטשל מארצות הברית (10.04 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.13 שניות, אחרי מייקל מארש (20.01 שניות) ולפני מייקל בייץ (20.38 שניות) שניהם מארצות הברית. בשלב חצי הגמר מארש קבע שיא אולימפי חדש של 19.73 שניות.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה פרדריקס במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אפריקה חדש של 19.85 שניות, לפני ג'ון רג'יס מבריטניה (19.94 שניות) וקרל לואיס (19.99 שניות). בנוסף, הוא סיים במקום השישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.03 שניות, אחרי המנצח לינפורד קריסטי שקבע שיא אירופה חדש 9.87 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה פרדריקס במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.12 שניות, אחרי מייקל ג'ונסון (19.79 שניות) ולפני ג'ף ויליאמס (20.18 שניות) שניהם מארצות הברית. בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.07 שניות, אחרי המנצח דונובן ביילי מקנדה (9.97 שניות).