stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרון דרוקר

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1967 (בן 57) ישראל
 קבוצות כשחקן
 1985–1990   1990–1993   1993–1994:  מכבי פתח תקווה   הפועל אילת   מכבי קריית מוצקין
 קבוצות כמאמן
 1995–1999   1999–2002   2002–2003   2003–2005   2005–2006   2006   2006–2008   2008–2010   2010–2011   2011   2012–2013   2013–2014   2014–2016   2017   2017–2019   2019   2020–2021   2021–   2022–   2023   2023–2024   2024–:  מכבי עירוני רעננה (ע. מאמן)   מכבי עירוני רעננה   הפועל גליל עליון   הפועל ירושלים   אוראל גרייט   ריטאס וילנה   אוסטנדה   מכבי תל אביב (ע. מאמן)   אריס סלוניקי   סוטור מונטגרנרו   הפועל ירושלים   הפועל גלבוע גליל   מכבי ראשון לציון   אקדמיק סופיה  הפועל אילת   הפועל חולון   בני הרצליה   נבחרת ישראל נשים   נבחרת ישראל גברים (ע. מאמן) הפועל חיפה   מכבי ראשון לציון (מנהל מקצועי)   מכבי ראשון לציון
שרון דרוקר (נולד ב-26 ביולי 1967) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי, המאמן את נבחרת ישראל בכדורסל נשים, בנוסף משמש כעוזר המאמן של נבחרת ישראל בכדורסל וכמאמנה של מכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ביוגרפיה

דרוקר גדל בקבוצת מכבי פתח תקווה תחת המאמן ישראל לב. לאחר מכן שיחק בהפועל אילת ובהמשך שיחק במכבי קריית מוצקין. בעונת 1990/1991 עלה עם הפועל אילת  לליגת העל, ובעונת 1993/1994 התמודד עם מכבי קריית מוצקין על העלייה. בגיל 28 החליט לפרוש ממשחק פעיל עקב פציעה בברך.
דרוקר החל את קריירת האימון שלו בשנת 1995 כעוזר מאמן של אריק שיבק במכבי עירוני רעננה. בעונת 1999/2000 התמנה דרוקר למאמנה הראשי של הקבוצה ונשאר בתפקיד עד עונת 2001/2002. בעונתו הראשונה בקבוצה העפיל דרוקר לגמר הפלייאוף הישראלי ושם הפסיד למכבי תל אביב 3:1. בקיץ 2002 חתם בקבוצת הפועל גליל עליון ואימן אותה במשך עונה אחת. בשנים 2003-2005 שימש כמאמנה של  הפועל ירושלים. בעונת 2003/2004 זכה עם הקבוצה בגביע יול"ב לאחר ניצחון בגמר על ריאל מדריד.
בעונת 2005/2006 אימן את קבוצת אוראל גרייט הרוסית. וזכה עמה ביורוקאפ צ'לנג'. את עונת 2006/2007 החל כמאמנה של קבוצת ריטאס וילנה הליטאית, אך פוטר (כשבמאזנו 13 ניצחונות ו-2 הפסדים) על ידי נשיא המועדון, יונאס וינאוסקאס, שידוע ביחסיו העכורים עם מאמנים. הסיבה הרשמית לפיטוריו הייתה: "אי שיתוף שחקני בית". בשנים 2006-2008 שימש כמאמנה של אוסטנדה הבלגית. בשנתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות ובשנתו השנייה בגביע. בקיץ 2008 חתם דרוקר בפורטיטודו בולוניה האיטלקית ל-3 שנים, אך חוזהו הופר תוך זמן קצר. המאמן החליט לתבוע את המועדון וחזר לאוסטנדה שהזעיקה אותו כשהיא ממוקמת במקום האחרון בטבלה.
מנובמבר 2008 ועד יוני 2010 שימש דרוקר כעוזר מאמן של פיני גרשון בקבוצת מכבי תל אביב. בשנתו הראשונה בקבוצה כעוזר מאמן זכה באליפות המדינה בכדורסל. ביוני 2010 שוחרר ממכבי בעקבות הפסד האליפות להפועל גלבוע גליל.
ב-18 ביוני 2013 חתם דרוקר בקבוצת הפועל גלבוע גליל מליגת העל, אותה אימן במהלך עונת 2013–2014 והוביל למקום ה-8 בליגת העל.
ב-17 ביוני 2014 חתם דרוקר בקבוצת מכבי ראשון לציון מליגת העל.
ב-26 בינואר 2016 מונה למאמן נבחרת בולגריה, אך חודש לאחר מכן ויתר על המשרה לטענתו מסיבות אישיות.
ב-14 באפריל 2016 פוטר דרוקר ממכבי ראשון לציון.
ב-12 ביולי 2017 מונה למאמן קבוצת אקדמיק סופיה הבולגרית
ב-18 בנובמבר 2017, מונה למאמן הפועל אילת באותו זמן היה המאמן השני של האילתים שגם שיחק בעבר בקבוצה ועזב את אקדמיק סופיה.
ביוני 2019 חתם לשתי עונות כמאמן הפועל חולון ב-5 בדצמבר פוטר מתפקידו.
ביוני 2020 חתם לשנתיים כמאמן בני הרצליה, בסיום עונת 2020/21 עזב את הרצליה לאחר שהקבוצה סיימה במקום ה-11. ומונה למאמן נבחרת ישראל בכדורסל נשים
ביוני 2022 מונה למאמן הפועל חיפה מליגת העל, באפריל 2023 פוטר לאחר 14 הפסדים רצופים כאשר הקבוצה במקום ה-11.
בעונת 2024/25 מונה בחזרה להיות מאמנה של מכבי ראשון לציון בליגה הלאומית.
חיים אישיים

שרון הוא אחיו של העיתונאי רביב דרוקר.
אב לבן ובת מנישואיו הראשונים להדס דרוקר (במקור זוסמן), ובן מהיוצרת הדוקומנטרית ציפי קרליק.
תארים

מאמן העונה בליגת העל בכדורסל ב-2000.
זכייה בגביע יול"ב עם הפועל ירושלים ב-2004.
זכייה ביורוקאפ צ'לנג' עם אורל גרייט ב-2005/2006.
זכייה באליפות בלגיה עם אוסטנד ב-2007.
זכייה בגביע בלגיה עם אוסטנד ב-2008.
אליפות המדינה בכדורסל עם מכבי תל אביב כעוזר מאמן ב-2009.
הערות שוליים

↑  רשמי: שרון דרוקר מונה למאמן הפועל חיפה, באתר ערוץ הספורט, 5 ביוני 2022
↑  נוסטלגיה לאומית - העולות הגדולות, אתר ספסל
↑  אהרל'ה ויסברג, שרון דרוקר פוטר מריטאס וילנה, באתר ynet, 16 בנובמבר 2006
↑  אופירה אסייג, ‏דרוקר חתם ל-3 שנים במכבי: מאוד שמח להצטרף, באתר ONE‏, 1 בדצמבר 2008
↑  שרון דרוקר יאמן את אקדמיק סופיה הבולגרית, באתר וואלה, 12 ביולי 2017
↑  אור שקדי‏, הפועל אילת: שרון דרוקר מונה למאמן הקבוצה, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2017
↑  עמית קרקו, ‏שרון דרוקר מונה למאמן הפועל חולון, באתר ONE‏, 14 ביוני 2019
שאול דוד בוצ'קו

| --- | --- |

הרב שאול-דוד בוצ'קו ב'בוקר של תורה' בישיבת הר ברכה ביום העצמאות תשע"ד
 לידה:  1953 (בן 72 בערך) תשי"ג מונטרה, שווייץ 
 שם מלא:  שאול דוד יהודה בוצ'קו
 כינוי:  הרב בוצ'קו
 תאריך עלייה:  1994
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  כוכב יעקב
 מקום פעילות:  מונטרה בשווייץ, סן-מור בצרפת, כוכב יעקב בישראל
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  רב, פוסק
 רבותיו:  אביו הרב משה בוצ'קו, הרב יהושע ממן
 תלמידיו:  הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו, הרב נפתלי בוצ'קו, הרב אביחי בוצ'קו, הרב אריאל אלקובי
 חיבוריו:  שולחן ערוך כפשוטו, בעקבות רש"י, בעקבות המחבר ועוד
 בת זוג:  הדרה
 אב:  משה בוצ'קו 
 צאצאים:  הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו
 מספר צאצאים:  13 
 חתנים:  הרב אריאל אלקובי ראש כולל בקריית מלאכי
 
 תפקידים נוספים:  נשיא ישיבת היכל אליהו בכוכב יעקב
 
הרב שאול דוד יהודה בּוֹצ'קוֹ (נולד בשנת 1953, תשי"ג) הוא נשיא ישיבת ההסדר היכל אליהו בכוכב יעקב. ממשיך דרכו של אביו וסבו בהנהגת הישיבה.
קורות חייו

שאול דוד בוצ'קו נולד לרב משה והלן בוצ'קו וגדל במונטרה שבשווייץ. עד גיל 16 למד בבית-הספר הלא-יהודי המקומי, אז עבר לישיבת עץ חיים בראשה עמד אביו. הוא נישא להדרה לבית סטפנסקי ולהם שלושה-עשר ילדים.
בשנת תש"ל (1970) סייע לאביו להקים מסלול ישיבה תיכונית בישיבת עץ חיים, גייס תלמידים, הדריך ונתן שיעורים. בשנת תשל"ה (1975) יזם פתיחת "בית מדרש למורים" בישיבה. במסלול זה למדו התלמידים הן בישיבה בשווייץ והן בישיבות בארץ, שירתו בצה"ל וקיבלו תעודות הוראה המוכרות בישראל. בשנת תשל"ט (1979) פתח סניף של הישיבה בסן-מור-דה-פוסה (צר'), הנמצא בפרוור הפריזאי, והיא ישיבה תיכונית. מספר שנים לאחר מכן הקים סביב הישיבה מוסדות חינוך לכל הגילאים – מגיל גן עד לכיתה י"ב.
בשנת תשמ"ה (1985) העלה אביו את ישיבתו ממונטרה לירושלים, הסב את שמה ל"היכל אליהו" ע"ש סבו הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו והפך אותה לישיבת הסדר. בשנת תשנ"ד (1994) עלה הרב שאול דוד הבן ארצה ושנה לאחר מכן העביר יחד עם אביו את הישיבה מירושלים לכוכב יעקב בה היא שוכנת עד היום. לאחר פטירת אביו, בתשע"א (2010), מונה לראש הישיבה. בשנים האחרונות (מאז שנת ה'תשפ"ב), מינה את בנו, הרב יחזקאל בוצ'קו, לכהן בראשות הישיבה, כאשר הוא מכהן כנשיא הישיבה.
בשנת תשס"ח (2008) יזם הרב בוצ'קו מסלול חדש בישיבות ההסדר – מסלול שילובים. מסלול זה נועד לתת מענה לאותם התלמידים הרוצים ללמוד תורה ברמה ישיבתית אך גם לשרת שירות צבאי ארוך יותר ממסלול ההסדר הרגיל. מסלול השילובים מחולק לשלושה חלקים: שנה ישיבה, שנתיים צבא [עם חודש שחוזרים לישיבה באמצע שירות] ועוד שנה ישיבה.
לאחר פטירת הרב ציון ויצמן, רב היישוב כוכב יעקב, בשנת תשס"ו (2006), מונה הרב שאול דוד לשמש כרב היישוב כוכב יעקב באופן זמני, עד למציאת רב קבוע. בשנת 2016 נבחר לתפקיד הרב אוריאל ספז.
בשנת תשע"ב (2011) יזם ופתח את המכון הגבוה להכשרת רבנים בשם 'יד שאול' במתחם הישיבה. המכון נקרא על שם דודו הרב שאול וינגורט, שנהרג בשנות ה-40 בתאונת רכבת בשווייץ בדרכו לישיבה. בנוסף ללימודים במכון, נדרשים הרבנים הצעירים לרכוש לעצמם מקצוע. בראש המכון עמד הרב אריאל אלקובי, נינו של הרב יוסף משאש. כיום, הרב ניר אביב עומד בראשו.
הרב תומך בעליה להר הבית.
בנוסף לפעילותו בישיבה וביישוב, מוסר הרב שאול דוד הרצאות רבות במקומות רבים בישראל ומחוצה לה, כותב ומפרסם ספרים רבים (בצרפתית ובעברית) – שחלקם גם קיבלו הסכמות מהרבנים הראשיים לישראל, ומרבנים נוספים.
חיבוריו

Terre d'Abraham, Terre des juifs – על הקשר בין עם ישראל לארץ ישראל
A la table de chabbat – מאמרים על פרשת השבוע שהופיעו בעת היותו מנהל הישיבה התיכונית בסאן מור
Y a-t-il une obligation de vivre en Israël – על מצוות יישוב ארץ ישראל
La Thora de Sion - על פרשת השבוע, כולל חידושים מבנו הרב אביחי בוצ'קו.
על שולחן שבת – מאמרים על פרשיות השבוע והמועדים, ה'תשע"ד
קולו של פסוק – דברי תורה על פסוקים שונים של פרשת השבוע, ה'תשפ"א
בעקבות רש"י – על פירוש רש"י לתורה:
פרשיות בראשית-נח – הבריאה ומהות האדם; מחורבן לתקוה
פרשיות לך לך-וירא – הופעת האומה הישראלית; אברהם יצחק והמלאכים
פרשיות חיי שרה-תולדות-ויצא-וישלח
פרשיות וישב-מקץ
פרשיות ויגש-ויחי
פרשיות שמות-וארא
פרשת בא – משעבוד לגאולה
פרשת בשלח
פרשיות יתרו-משפטים – ההתגלות והשפעתה על כל העולם; האור האלוקי במשפט העברי
פרשיות שופטים-כי תצא – שופטים, כהנים, מלך ונביא; משפחה וחברה בישראל
בעקבות המחבר – מאמרי הלכה, סוגיות בשולחן ערוך. קיימים ד' חלקים.
שולחן ערוך כפשוטו, בעקבות הבית יוסף והדרכי משה – פירוש וביאור לשו"ע. י"ב כרכים, על כל אורח חיים (שולחן ערוך).
קולו של הכוזרי: הכוזרי לכל – חמישה כרכים, כרך לכל מאמר.
לימוד תורה ושירות צבאי
למשמעותם של המגילה ונס פורים
חוברות שונות על נושאים שונים: שימוש חשמל בשבת, חינוך, אוצר בית דין או היתר מכירה, בין קשר לקשר, ועוד.
כמו כן, חלק מהספרים הנ"ל תורגמו לצרפתית.
יאן בסטיאנס

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1917 רוטרדם, הולנד 
 פטירה:  31 באוקטובר 1997 (בגיל 80) Warmond, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  פסיכיאטר, מרצה באוניברסיטה 
 
יאן בסטיאנס (בהולנדית: Jan Bastiaans‏; 27 במאי 1917 – 31 באוקטובר 1997) היה נוירולוג ופסיכיאטר הולנדי, פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת ליידן. בסטיאנס התמחה בטיפול בניצולי השואה באמצעות טיפול בטראנס בהשפעת סמים. עם מטופליו נמנה הסופר הישראלי ניצול השואה יחיאל די-נור (ק. צטניק).
ראשית חייו ומלחמת העולם השנייה

בסטיאנס נולד למשפחה נוצרית ברוטרדם בהולנד, בן למנהל בית ספר, שהיה פעיל שלום. הוא למד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם עד הפלישה הגרמנית להולנד ב-1940 שבה סולקו מרצים וסטודנטים יהודיים מהאוניברסיטה. הוא הושעה מהלימודים וירד למתחרת. במהלך זריקה שקיבל במסגרת הליך רפואי, נפגע עצב ברגלו והוא נאלץ לוותר על חלומו להיות מנתח ועל תפקיד פעיל בתנועת המחתרת ההולנדית. הצליעה ברגלו השמאלית, הביאה למפח נפש שגרר במשך כל חייו על כך שלא לחם באופן פעיל נגד הנאצים. את השנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה, העביר בחווה באזור חרונינגן, ממנה שידר ברדיו ללוחמי המחתרת.
בחורף 1944, לאחר פטירת אביו, חזר בסטיאנס עם אשתו הצעירה ושני התאומים לבית המשפחה. בעליית הגג של הבית, הסתירה המשפחה, זוג יהודים. האחים של יאן ובנות זוגם, חזרו אף הם הביתה, ועד סוף המלחמה התגוררו בבית 14 אנשים.
במהלך הרעב הגדול של חורף 1945 בהולנד, נפגעה אחת התאומות של בסטיאנס מהתזונה הלקויה, פגיעה מוחית והפכה למוגבלת במשך כל חייה, עד למותה.
עבודת התזה שהגיש ב-1957, עסקה ב"השלכות פסיכוסומטיות של דיכוי והתנגדות".
קריירה

בסטיאנס עבד במרפאה הפסיכיאטרית ילחרסמה שנפתחה ב־1902 באחוזה כפרית בעיירה אוחסטכסט שבסמוך לאוניברסיטת ליידן. מרבית המטופלים טופלו בשיטות מסורתיות כגון פסיכואנליזה אך במקרים חמורים, נעזר בסטיאנס בטיפול באמצעות LSD.
הטיפול הורכב משני חלקים כאשר במפגש הראשון, קיבל המטופל את זריקת הסם וחווה מחדש את האירוע הטראומטי. הפרופסור ועוזריו שיחזרו את האירוע ואף שימשו כדמויות פעילות במפגש בהנחייתו. הצוות השתמש בטכניקות מעולם הפסיכודרמה כדי להציף זכרונות ומצבים רגשיים ואף נהג להשמיע מארשים נאציים ולהציג בפניהם סמלים נאציים. לרוב, בסטיאנס גילם את הדמות שממנה המטופל פחד, כגון מפקד המחנה ואחת האחיות הייתה הטיפוס הדואג והמכיל. במפגש ההמשך, כעבור מספר ימים, נותחה הקלטת האירוע במשותף עם המטופל. בממוצע המטופלים עברו כ-7 חוויות באמצעות שימוש בסם. חלקן, אף הגיעו ליותר מעשרים שימושים.
בסטיאנס סבר שהמשותף ליהודים בהולנד היא אשמת שורדים (מכונה גם Survivor's Guilt), שדמתה לתסמינים שתיארו אנשים שחיו בשבי הגרמני. בתסמונת זו, חווים תחושות של חוסר אונים, קהות רגשית, רגזנות וחרדה ובסטיאנס קישר בין ההיבט הנפשי לבעיות רפואיות פיזיות שהתפתחו אצל הנפגעים לאחר שנים. לממצאיו היו השלכות לגבי זכאותם של ניצולים בקבלת פיצויים והזכאות לפנסיית מלחמה עבור לוחמי המחתרת. בתחילה טיפל בסטיאנס באמצעות פסיכואנליזה ובהמשך באמצעות סודיום פנטוטל ופנטוברביטל שגרם להאטת קצב הלב ופגע בבריאות המטופלים. ב-1962 החל להשתמש בLSD שקנה בשווייץ עד שב-1966 הוחמרו "חוקי האופיום" בהולנד והLSD הפך ללא חוקי.
הנסיך ברנרד, בעלה של מלכת הולנד יוליאנה שניסה לשקם את תדמיתו לאחר שהיה חבר המפלגה הנאצית והצטרף לאס אס, ניסה לטהר את שמו וסייע לבסטיאנס בהשגת פטור מחוק האופיום ותמך במשוקמי טראומות המלחמה.
ב-1972, העיד בסטיאנס נגד שחרורם של שלישיית ברדה (הו'), שלושת פושעי המלחמה הגרמנים האחרונים שנכלאו בהולנד. הוא טען שחנינתם תעורר את הטראומות המודחקות ביהודי הולנד. בהמשך השנה שודר הסרט "האם אתה מבין עכשיו למה אני בוכה?" בו הציג בסטיאנס את משנתו לגבי תסמונת מחנות הריכוז והציג טיפול באיש המחתרת יופ באמצעות LSD. עמדתו של בסטיאנס התקבלה וחנינתם של שלישיית ברדה נדחתה.
ב-1973, שנים לאחר שפעל להקמת מרכז רפואי לטיפול בנפגעי התסמונת, חנכה המלכה יוליאנה את המכון הפסיכאטרי "צנטרום 45" ב"אוחסטכסט" בסמוך למרפאתו של בסטיאנס אך הוא לא זכה לנהל אותו.
פרופ' בסטיאנס סייע בטיפול בהפרעת הדחק הפוסט טראומתית של ניצול השואה יחיאל די-נור (ק. צטניק) שסבל במשך למעלה מ-30 שנה מסיוטי זוועה על מחנה ההשמדה אושוויץ. אשתו של דינור, פנתה במשך למעלה משנתיים לבסטיאנס עד שנעתר לטפל בדינור ובקיץ 1976, טיפל בהם באוניברסיטת ליידן בהולנד בטיפול שנמשך כשנה.
די-נור עבר טיפול ב-LSD שהוזרק לו על ידי באסטיאנס. די-נור לא השלים את סדרת הטיפולים. לדבריו, הוא הפסיק את הטיפול כאשר הגיע להכרה כי ק. צטניק ודינור הם אדם אחד. כמו כן, הגיע למסקנה כי אושוויץ לא הייתה על "פלנטה אחרת", אלא בעולם הזה והיא מעשה ידי אדם. גם סיוטי הלילה שלו פסקו. כעבור עשר שנים תיעד את הזיותיו בספרו "צופן א.ד.מ.ע.", אותו כתב במשך שבועיים וחצי. לכבוד יציאת הספר אף חשף את עצמו בראיון טלוויזיוני ממושך.
קריירה > ביקורת

במהלך השנים, פורסמו ביקורות נגד שיטת הטיפול באל אס די ונטען כי החומר גורם להזיות שווא ולהמצאת אירועים שלא התקיימו במוח המטופל. ב-1975 פרסם הפוליטיקאי אייברט מיסטר, ספר ובה הודה לבסטיאנס על ריפויו מטראומות המחתרת. לאחר פרסום הספר, טענה אשתו לשעבר של מיסטר, כי בעלה לשעבר מעולם לא היה חבר מחתרת ולא נכלא בגרמניה. על בסטיאנס הופעל לחץ לפרוש, אך ניצולי שואה ולוחמי מחתרת רבים תמכו בו והפגינו לטובתו.
ב-1985, פרש מהחוג לפסיכיאטריה באוניברסיטת ליידן אך המשיך לעסוק בטיפול בקליניקית ילחסרמה. חקירה של מועצת הבריאות הציבורית, הובילה למסקנה שבסטיאנס סייע למטופלים בעזרת השימוש בסמים אך אין הוכחות מדעיות להשפעות הטיפול וכי עליו לחדול מהמשך השימוש בו. הביקורת הציבורית פגעה במצב רוחו והובילה אותו לדכדוך ולדיכאון.
ב-1988, פרש מהקליניקה אבל המשיך לקבל מטופלים בביתו.
בסוף שנות השמונים, פנה הווארד לוצוף, נרקומן שנגמל מהרואין וטיפל במכורים לסמים באמצעות איבוגאין, במטרה לקבל את חסותו של בסטיאנס כסמכות רפואית בפרויקט טיפול בגמילת נרקומנים ברוטרדם. שותף נוסף היה בועז וכטל, לימים מייסד מפלגת עלה ירוק. הקבוצה העבירה את פעילותה למלון הדרכים "הבית הלבן" באוחסטכסט. ב-1994 במהלך השהות במלון, מתה אחת המטופלות. בסטיאנס, נשא באחריות כסמכות הרפואית הבכירה אף שהגיע מאוחר למלון לאחר קביעת מותה של המטופלת. לא נפתחה חקירה פלילית נגדו אך נשלל ממנו הרישיון הרפואי ומשרד הבריאות ההולנדי הורה לו להפסיק את טיפוליו.
למרות הביקורת שהועברה על פעילותו, ב"צנטרום 45", נערכים ניסויים בMDMA לטיפול ביוצאי מלחמה בעלי פגיעה נפשית בהובלת פרופ' אריק ורמטן, ראש תחום בריאות הנפש בצבא הולנד, שמחזיק גם במשרתו הקודמת של בסטיאנס באוניברסיטת ליידן.
חיים אישיים ומשפחה

בסטיאנס נישא להלנה, אחות שפגש ב-1944 בבית חולים בהאג ולהם שלושה ילדים, מתוכם שני תאומים.
בנו רולנד, התגייר וב-1972 עלה לישראל. הוא נישא לחיפאית ולו שלושה ילדים. בהמשך לעיסוקו של אביו, למד רפואה ושירת כפסיכיאטר החיילי של חיל האוויר ועבד כמנהל המחלקה הפסיכו גריאטרית במרכז לבריאות הנפש באר שבע. בראיון שנערך עימו, טען שלדעתו אביו היה בעל הפרעת הדחק "Survivor's Guilt" לאחר שפציעתו ברגל, לא אפשרה לו להילחם כשאר חבריו והוא חש אשמה שרדפה אותו במהלך כל חייו והיא שהובילה אותו לסיוע הנרחב לניצולי השואה.
יאן נפטר בסוף אוקטובר 1997.
בסטיאנס הוכר כחסיד אומות העולם, אולם הוא סירב לקבל את האות בטענה שפעל מתוך אנושיות ולא מתוך רצון לקבלת פרס.
הערות שוליים

↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, הקדמה: הטריפ של ק. צטניק, עמ' 4–5.
↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, הקדמה: הטריפ של ק. צטניק, עמ' 8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811339759005606  BPN: 83319516  GND: 140485082  ISNI: 0000 0000 0448 877X  VIAF: 107178272   WorldCat (עם VIAF): 107178272
שאול מקיקץ שלי

| --- | --- |

 לידה:  1887 ה'תרמ"ז ג'רבה
 פטירה:  29 בנובמבר 1969 (בגיל 82 בערך) י"ט בכסלו ה'תש"ל
 מקום קבורה:  באר שבע
 מדינה:  תוניסיה הצרפתית, תוניסיה, האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ? – 29 בנובמבר 1969 
 תחומי עיסוק:  רבנות, דיינות וספרות
 תלמידיו:  מאיר יונה, רפאל כדיר צבאן, מרדכי סגרון, שלמה מאזוז, בוגיד חנינא סעדון 
 
 תפקידים נוספים:  מורה ומתרגם
 
הרב שאול מקיקץ שלי (1887–29 בנובמבר 1969, ה'תרמ"ז - י"ט בכסלו ה'תש"ל) היה רב ודיין, מורה, מתרגם ועורך ספרות רבנית, מגדולי רבני ג'רבה במאה העשרים.
ביוגרפיה

נולד בג'רבה בשנת 1887 (ה'תרמ"ז) לרב מעתוק שלי. בצעירותו למד והתחנך אצל הרב דוד (דידו) הכהן. בחודש דצמבר 1906 (כסלו ה'תרס"ז) החל לשמש כעוזר בחינוך תלמידים בבית המדרש על שם הרב חזקיה פרץ, יחד עם הרב יוסף ברבי. כשזה האחרון נפטר, התמנה הרב שאול לשמש כראש הישיבה. רבים מגדולי הקהילה היו תלמידיו בתפקידו זה, בהם הרבנים שלמה מאזוז, מרדכי סגרון, רפאל כדיר צבאן, בוגיד חנינא סעדון, צגייר עשוש ועוד. את חייו הקדיש להעתקת כתבים של רבני תוניסיה, אותם תרגם, ערך והדפיס.
במשך חייו שימש כחזן ושליח ציבור בעיקר בשבתות ובחגים בבית הכנסת על שם הרב חזקיה פרץ. כן שימש כסופר כתובות ושטרות שונים בבית הדין במשך 24 שנים, ומונה למורה הוראה על ידי הרב כלפון משה הכהן. פעמיים בשנה היה דורש בפני הציבור בבית הכנסת הגדול של ג'רבא. בשבת שלפני ראש חודש אדר, ובשבת שלפני ראש חודש אייר. בשנת 1923 (ה'תרפ"ד) חלה במחלה שהתאפיינה בחולשה וכאבים, ממנה לא הבריא עד לפטירתו.
חיבר פיוטים רבים, חלקם מותאמים ללחנים של שירים ערביים ידועים. בתחילת ספרו "לשם אשים" (ג'רבה, תשי"ח) פרסם שיר "לחג העצמאות למדינת ישראל הוא יום 5 לחדש אייר" (בית ראשון מתוך חמישה בתים בפיוט):
מדינה יפה, יפה נוף הארץ

חגי את חגיך בשמחה ועלץ

בהלל ותודה לאל שוכן ערץ

לפודה את עמך מכלה וחרץ
בשנת 1950 (ה'תש"י) עלה לישראל דרך צרפת, והשתכן במושב ברכיה. לאחר מספר שנים עבר לשלומי. הלך לעולמו ב-29 בנובמבר 1969 (י"ט כסלו ה'תש"ל) ונקבר בבית העלמין בבאר שבע, על פי בקשתו.
רבי זע'יר מרדכי פנחס עשוש, ורבי נסים נעים, היו חתניו. אחיו רבי חויתה שלי, בעל ספר "מעשה חושב" על התורה, נחשב למומחה בחכמת הפרצוף, ונפטר מפגיעת סוס.
על ספרו כרמי שלי קיבל הסכמות מהרבנים: עובדיה יוסף, עובדיה הדאיה, יעקב ישראל קניבסקי, אלעזר מנחם מן שך.
חיבוריו > ספרים שחיבר

מדרשו של ש"ם – על הפרשות וההפטרות, 2 חלקם, ג'רבה ה'תש"ז - ה'תש"ח
לשם אשים, ג'רבה ה'תשי"ח
מדרש אבות על פרקי אבות, ג'רבה, ה׳תשכ"ג
שמש ומגן – חידושים על מסכת פסחים, ירושלים ה'תשל"א יחד עם הספר בני שילשים על חמישה חומשי תורה
כרמי שלי – חידושים על הש"ס, ירושלים ה'תשל"ג
בית ושם – על חמישה חומשי תורה, נתיבות ה'תשל"ה
בית שם – פירושים, מוסר ומעשיות, ירושלים ה'תשנ"ג
חלק מחיבוריו על מסכתות הגמרא נעלמו בדרכם לבית הדפוס בג'רבא, ולא יצאו לאור
חיבוריו > ספרים שהגיה, ערך או הדפיס

כסא רחמים - על תהילים, מאת הרב רחמים מזוז, ירושלים ה'תר"ע, בהגהתו
דברי שמואל - חידושי גמרא, מאת הרב שמואל כמוס הכהן, ג'רבה ה'תרע"ו, בהגהתו ועריכתו
הלכות דעות, הרמב"ם, בתרגומו לערבית יהודית
שושנת העמקים, מאת מאיר להמן, בתרגומו לערבית יהודית
חיבוריו > ספרים שתרגם לערבית

תקפו של יוסף - תרגום לערבית יהודית של חיבור על מכירת יוסף, מאת הרב יוסף שבתי פרחי, ג'רבא ה'תש"ג בהוצאת "אור תורה"
כמו כן תרגם כמה מספרי החיד"א לערבית יהודית
לקריאה נוספת

גדעון גילקרוב, האיר המזרח - לדמותם של רבותינו הספרדים בדורות האחרונים, חלק א', ירושלים ה'תשס"ב (עמ' 390 - 414)
הערות שוליים

↑  בחכם זע'יר מרדכי פנחס עשוש, באתר "החכם היומי"
↑  משה ויסברג, הצדיק רבי ניסים נעים זצ"ל הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 1 בינואר 2017
↑  הרב מאיר מזוז, "בית נאמן" גיליון 201, פרשת "כי תשא" ה'תש"ף, הערה 13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308287605171  ISNI: 0000 0000 6693 9206  LCCN: nr95006466  NTA: 142206520  VIAF: 14657336   WorldCat (עם VIAF): 14657336
קרב בלנהיים

קרב בלנהיים (אנגלית: Battle of Blenheim, גרמנית: Schlacht bei Blenheim, צרפתית: Bataille de Blenheim,‏ IPA‏: /ˈblɛnəm/ - בְּלֶנֶם), שנערך ב-13 באוגוסט 1704, היה אחד הקרבות העיקריים של מלחמת הירושה הספרדית.
לואי ה-14 מצרפת שאף להדיח את הקיסר לאופולד באמצעות כיבוש וינה, הבירה ההבסבורגית, ולהשיג הסכם שלום בתנאים מועדפים. הסכנות שבהן הייתה נתונה וינה היו משמעותיות: כוחותיהם של אלקטור בוואריה ומרשל מרסין בבוואריה איימו מכיוון מערב, ואילו צבאו הגדול של מרשל ונדום חנה בצפון איטליה והיווה סיכון משמעותי באמצעות מתקפה דרך מעבר ברנר. וינה הייתה נתונה בסכנה גם מצד המהפכן ההונגרי פרנץ ראקוצי, שהיה יכול לאיים על גבולותיה המזרחיים. הדוכס ממרלבורו החליט להסיר את האיומים שבהם הייתה נתונה וינה, והוביל את צבאו דרומית לבדבורג ובכך תרם להישארותו של לאופולד בברית הגדולה.
מרלבורו הצליח לעבור לאורך כ-400 קילומטרים מארצות השפלה לדנובה בתוך חמישה שבועות וללא פגיעות, באמצעות שילוב של הונאה וניהול מוצלח שנועדו להסתיר את יעדו האמיתי מידידיו ואויביו כאחד. לאחר שאבטח את דונאוורת שעל הדנובה הוא החליט להתעמת עם הצבא של אלקטור בוואריה ומרסין, לפני שמרשל טאלאר יצליח להביא תגבורת דרך היער השחור. אולם, המפקדים הפרנקו-בווארים לא היו מעוניינים להילחם עד שמצבת הכוחות שלהם תתמלא. הדוכס ממרלבורו נקט במדיניות של ביזה בבוואריה על מנת לאלצם לעשות כרצונו. הטקטיקה שלו לא הצליחה, אך כאשר מרשל טאלאר הגיע עם כוחותיו על מנת לתגבר את צבא האלקטור מבוואריה, הגיע גם הנסיך אויגן מסבויה עם תגבורת משלו עבור מרלבורו, ושני הצבאות נלחמו על גדות הדנובה, בקרבת הכפר הקטן בלנהיים שבדרום גרמניה המודרנית.
קרב בלנהיים נחשב לאחת מנקודות המפנה של מלחמת הירושה הספרדית. הניצחון הגדול של הברית הבטיח את שלומה של וינה מפני הצבא הפרנקו-בווארי, ובכך מנע את קריסת הברית הגדולה. בוואריה נטשה את המערכה, ותקוותיו של לואי ה-14 לניצחון מהיר סוכלו באופן סופי. צרפת ספגה למעלה מ-30,000 נפגעים, כולל המפקד טאלאר עצמו, שנשבה ונלקח לאנגליה. לפני שהסתיימו הקרבות של 1704 הצליחו כוחות הברית לכבוש ערים נוספות באזור גרמניה של ימינו, כהכנה לפלישה לצרפת עצמה ב-1705.
רקע

1704 הייתה השנה הרביעית של מלחמת הירושה הספרדית. השנה שלפני כן הייתה מוצלחת עבור צרפת ובנות בריתה, בעיקר באזור הדנובה, היכן שמרשל וילאר ואלקטור בוואריה יצרו איום מיידי על וינה, הבירה ההבסבורגית. וינה ניצלה בזכות מחלוקת בין שני מפקדים, שבגללה הוחלף וילאר במרשל מרסיל הפחות דינמי. למרות זאת האיום בשנת 1704 היה ממשי: המהפכן ההונגרי ראקוצי איים על גבולותיה המזרחיים של האימפריה הרומית הקדושה, וכוחותיו של מרשל ונדום היו על סף פלישה מצפון איטליה. בחצרות המלוכה של ורסאי ומדריד הייתה השלמה עם נפילתה של וינה, מאורע שככל הנראה היה מוביל לקריסת הברית הגדולה.
על מנת להגן על הדנובה מפני התערבות כלשהי של הברית הוטל על מרשל וילרואה ו-46,000 חייליו לעצור את 70,000 החיילים ההולנדים והאנגלים שהתאספו באזור מאסטריכט שבארצות השפלה, בשעה שגנרל קואני חנה עם הגיס שלו באלזס על מנת למנוע את כיבוש החבל במתקפת פתע. כוחותיו של הנסיך לודוויג מבאדן, שמנו 36,000 חיילים, היו היחידים שיכלו להגן על וינה באופן מיידי, והם היו מוצבים בקווי שטולהופן על מנת לפקח על מרשל טאלאר שהיה בשטרסבורג; רוזן שטירום פיקד על כוח חלש יותר שמנה 10,000 חיילים והוצב בקרבת העיר אולם.
השגריר האימפריאלי בלונדון רוזן ורטיסלב והדוכס ממרלבורו הבינו את ההשלכות של מצב זה על הדנובה. לעומת זאת, ההולנדים היו תלויים באופן מוחלט בחייליהם כדי להגן על מדינתם, והתנגדו לכל מבצע צבאי הרפתקני בדרום הדנובה, ולא אפשרו את דילול הכוחות בארצות השפלה הספרדיות. מרלבורו הבין כי הדרך היחידה להתעלם מדרישות ההולנדים היא שימוש בחשאיות ובעורמה, והחליט להונות את בעלי בריתו ההולנדים באמצעות העמדת פנים כי הוא מזיז את חייליו לכיוון המוזל, מהלך שקיבל את אישור האג, אך ברגע שהגיע לשם התחמק מההולנדים וחבר לכוחות האוסטריים שבדרום גרמניה, כפי שאמר במכתב לידידו השר סידני גודולפין ב-29 באפריל‏.