stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זרע התמרינד
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ולי אנדרוז | ג'ודי פארו |  |
| עומר שריף | פאודור סברדלוב |  |
| אנתוני קווייל | ג'ק לורד |  |
| דן או'הרליהי | פרגוס סטיפנסון |  |
| סילביה סימס | מרגרט סטיפנסון |  |
| בריאן מרשל | ג'ורג' מקלאוד |  |
| אוסקר הומולקה | גנרל גוליצין | מפקד בק.ג.ב |
| סיליה בנרמן | רייצ'ל פטרסון |  |
| דייוויד ברון | ריצ'רד פטרסון |  |
| קייט או'מרה | אנה סקריאבינה | מזכירה ב ק.ג.ב |
| ג'ורג' מיקל | סטוקנוב | סוכן ק.ג.ב |
| ג'נט הנפריי |  | אחראית התיקייה בשגרירות |
הערות שוליים

↑  יצא לאור בעברית בשנת 1987 בשם "זרע התמרין"
חוסיין סירי

חוסיין סירי פאשה (בערבית: حسين سري باشا; 1894–1960) היה פוליטיקאי מצרי ששימש שלוש פעמים כראש ממשלת מצרים.
ביוגרפיה

חוסיין סירי נולד בשנת 1894. הוא היה פוליטיקאי עצמאי ולא נמנה עם מפלגה כלשהי, אבל היה מקורב למונרכיה ולכן התברג בעמדות מפתח פוליטיות. כהונתו הראשונה של סירי כראש ממשלה החלה ב-15 בנובמבר 1940, לאחר מותו של קודמו חסן סברי. כהונה זו הייתה בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, כאשר החשש מפני הפסד הבריטים לקורפוס אפריקה של ארווין רומל הגרמני היה בשיאו. במאי 1941 הגיעו הכוחות הגרמנים עד לגבולה המערבי של מצרים, ובאותה עת גם בוצעה הפיכה בעיראק והוקמה בה ממשלה פרו-נאצית. ממשלת סירי אמנם ניהלה מדיניות פרו-בריטית, אך הייתה נתונה ללחצים עזים מבית ומחוץ. ביולי ביצע סירי חילופי גברי בממשלתו, לאחר שהצליח לגייס את הגוש הסעדי לתמיכה בממשלתו ומינה מן המפלגה שרים בהתאם. אולם תמיכה זו לא הספיקה, בייחוד כאשר מפלגת הופד החזקה ישבה באופוזיציה. בקיץ 1941 אמנם החזית הצבאית בלוב התייצבה, אבל המצב הכלכלי היה בכי רע ומחירים של מוצרי יסוד רבים האמירו. בינואר 1952 בעקבות מחסור בלחם החלו מהומות בקהיר, שבעקבותיהן התפטרו מספר שרים מן הממשלה. באותו חדש הממשלה ניתקה את היחסים עם צרפת של וישי, בדרישה בריטית, והדבר אך הגביר את התרעומת מצד הפרלמנט ומצד המלך. בפברואר 1942 חידשו הגרמנים את ההתקדמות הצבאית לעבר מצרים, ובמצב זה התגברו המהומות. ב-2 בפברואר 1952 התפטר סירי מראשות הממשלה. הבריטים כפו על המלך פארוק דרך אולטימטום צבאי את מינוי ראש מפלגת הופד, מוסטפא א-נחאס פאשה, למחליפו.
כהונתו השנייה של סירי החלה ב-26 ביולי 1949, בעקבות מינוי ישיר של פארוק. סירי החליף את אבראהים עבד אל-האדי מהגוש הסעדי. נוכח המהומות הגוברות במצרים לאור הסכמי שביתת הנשק עם ישראל שחתמו את מלחמת העצמאות, וכן בעקבות הוצאת האחים המוסלמים מחוץ לחוק, קיווה פארוק שאם יפטר את עבד אל-האדי יוכל מחליפו ליצור קואליציה ממשלתית רחבה. סירי אכן הצליח להרכיב ממשלה ולשתף בה את הופד ומפלגות גדולות אחרות, וכך אפשר יציבות שלטונית לזמן מה. סירי ביטל את הממשל הצבאי שנקבע בעקבות הפלישה של הצבא המצרי לארץ ישראל, וכן שחרר אסירים מדיניים רבים. אולם, המבנה הרב-מפלגתי של הממשלה היה שברירי וקרס לאחר מספר חודשים. ב-3 בנובמבר 1949 הוטל על סירי להקים ממשלת מעבר עד לבחירות. בבחירות שנערכו ב-12 בינואר 1950 זכתה מפלגת הופד, ומוסטפא א-נחאס חזר לראשות הממשלה.
כהונתו השלישית של סירי באה בעקבות קריסת שלטון הופד בינואר 1952. קריסת השלטון הביאה לשורה של ממשלות קצרות-טווח שנפלו בזו אחר זו. סירי החליף ב-2 ביולי 1952 את נג'יב אל-הלאלי בתפקיד, לאחר שזה התפטר, אך ממשלתו שרדה פחות מחודש ונפלה ב-22 ביולי. סירי, שהפנים את המחלוקות הקשות שהתגלעו בין הצבא לבין המלך, ניסה לשכנע את פארוק למנות את נציג הקצינים מוחמד נגיב לשר ההגנה בממשלתו. המלך סירב בתוקף לדרישה זו, ובעקבות זאת נפלה ממשלתו של סירי. אל-הלאלי החליף את סירי, אך ממשלתו נפלה למחרת בעקבות מהפכת הקצינים החופשיים.
חוסיין סירי נפטר בשנת 1960.
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, מצרים: האחות הבכירה, עמ' 91
↑  פ. ג'. וטיקיוטיס (אנ'), מצרים: ממוחמד עלי עד סאדאת, עמ' 340-342
↑  פ. ג'. וטיקיוטיס, מצרים: ממוחמד עלי עד סאדאת, עמ' 358-359
↑  פ. ג'. וטיקיוטיס, מצרים: ממוחמד עלי עד סאדאת, עמ' 367
↑  חגי ארליך, מצרים: האחות הבכירה, עמ' 101
| ראשי ממשלת מצרים |
| --- | --- | --- |
| ח'דיוות מצרים | נובהר פאשא (1878–1879) • אסמאעיל פאשא (1879) • תאופיק פאשא (1879) • מוחמד שריף פאשא (1879) • תאופיק פאשא (1879) • מוסטפא ריאד פאשה (1879–1881) • מוחמד שריף פאשא (1881–1882) • מחמוד סאמי אל-בארודי (1882) •  ראע'ב פאשא (1882) • אחמד עוראבי (1882) • מוחמד שריף פאשא (1882–1884) • נובהר פאשא (1884–1888) • מוסטפא ריאד פאשה (1888–1891) • מוסטפא פהמי פאשא (1891–1893) • חוסין פאחרי פאשא (1893) • מוסטפא ריאד פאשה (1893–1894) • נובהר פאשא (1894–1895) • מוסטפא פהמי פאשא (1895–1908) • בוטרוס ראלי (1908–1910) • מוחמד סעיד פאשא (ראש ממשלה) (1910–1914) • חוסיין רושדי פאשא (1914) |  |
| סולטנות מצרים  | חוסיין רושדי פאשא (1914–1919) • מוחמד סעיד פאשא (1919) • יוסף ווהבה (1919–1920) • מוחמד תאופיק נאסים פאשא (1920–1921) • עדלי יאקון פאשא (1921–1922) |  |
| ממלכת מצרים  | עבד אל ח'אלק סאוראט פאשא (1922) • מוחמד תאופיק נאסים פאשא (1922–1923) • יחיא איברהים פאשא (1923–1924) • סעד זע'לול (1924) • אחמד זוהיר פאשא (1924–1926) • עדלי יאקון פאשא (1926–1927) • עבד אל ח'אלק סאוראט פאשא (1927–1928) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1928) • מוחמד מחמוד פאשא (1928–1929) • עדלי יאקון פאשא (1929–1930) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1930) • איסמעיל סידקי (1930–1933) • עבד-אל פתח יחיא פאשא (1933–1934) • מוחמד תאופיק נאסים פאשא (1934–1936) • עלי מאהר (1936) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1936–1937) • מוחמד מחמוד פאשא (1937–1939) • עלי מאהר (1939–1940) • חסן סברי פאשה (1940) • חוסיין סירי (1940–1942) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1942–1944) • אחמד מאהר (1944–1945) • מחמוד פהמי נוקראשי (1945–1946) • איסמעיל סידקי (1946) • מחמוד פהמי נוקראשי (1946–1948) • אבראהים עבד אל-האדי (1948–1949) • חוסיין סירי (1949–1950) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1950–1952) • עלי מאהר (1952) • אחמד נגיב אל-הילאלי (1952) • חוסיין סירי (1952) • אחמד נגיב אל-הילאלי (1952) • עלי מאהר (1952) • מוחמד נגיב (1952–1953) |  |
| הרפוליקה של מצרים  | מוחמד נגיב (1953–1954) • גמאל עבד אל נאצר (1954) • מוחמד נגיב (1954) • גמאל עבד אל נאצר (1954–1958) |  |
| הרפובליקה הערבית המאוחדת  | גמאל עבד אל נאצר (1958–1962) • עלי סברי (1962–1965) • זכריא מוחי א-דין (1965–1966) • מוחמד סדקי סוליימן (1966–1967) • גמאל עבד אל נאצר (1967–1970) • מחמוד פאוזי (1970–1971) |  |
| הרפובליקה הערבית של מצרים | מחמוד פאוזי (1971–1972) • עזיז צדקי (1972–1973) • אנואר סאדאת (1973–1974) • עבדל עזיז מוחמד חיג'אזי (1974–1975) • ממדוח סאלם (1975–1978) • מוסטפא ח'ליל (1978–1980) • אנואר סאדאת (1980–1981) • חוסני מובארכ (1981–1982) • אחמד פואד מוחי א־דין (1982–1984) • כמאל חסן עלי (1984–1985) • עלי לוטפי מחמוד (1985–1986) • עאטף צדקי (1986–1996) • כמאל גנזורי (1996–1999) • עטאף עביד (1999–2004) • אחמד נזיף (2004–2011) • אחמד שפיק (2011) • עיסאם שרף (2011) • כמאל גנזורי (2011–2012) • הישאם קנדיל (2012–2013)  • חאזם אל-בבלאווי (2013–2014) • אבראהים מחלב (2014–2015) • שריף אסמאעיל (2015–2018) • מוסטפא מדבולי (2018–מכהן) |  |
חואן-מארי ארזאק

חואן-מארי ארזאק (באנגלית: Juan Mari Arzak; נולד ב-31 ביולי 1942) הוא הבעלים והשף של מסעדת ארזאק בפרבר גרוס של סן-סבסטיאן, ספרד. "נושא הדגל במטבח הספרדי בכלל ובמטבח הבסקי בפרט (לצד אדריה הקטאלוני) הוא חואן מארי ארזאק".
חייו האישיים

חואן מארי-ארזאק הוא בנם היחידי של חואן ראמון ארזאק ופרנצ'סקה אראטיבל, נולד בסן סבסטיאן, ספרד. הוא שהה חלק ניכר מילדותו במסעדתו של סבו וסבתו מצד אמו, שפתחו את המסעדה במקום ב-1897. מאוחר יותר הוריו של חואן מארי-ארזאק תפסו פיקוד על המסעדה. אביו של חואן מארי-ארזאק הלך לעולמו ב-1951, אחרי זמן שבו אמו המשיכה לנהל את המסעדה עד שהוא נטל את המושכות. לחואן מארי-ארזאק יש שתי בנות, מרתה ואלנה.
חייו המקצועיים

ארזאק סיפר שעניינו בבישול החל בלידתו, ושבילדותו הוא עזר למסעדה של משפחתו. אולם, עניינו האמיתי בבישול לא החל עד לזמן שהוא למד בבית ספר למלונאות במדריד. אחרי שהוא סיים שירות חובה בצבא, הוא שב למסעדה של משפחתו ב-1966, אז עבד לצד אמו והחל להתאמן כשף במהלך הזמן הזה הוא היה אחראי על צליית הבשר. כעבור מספר שנים לקח פיקוד על המסעדה ומאז המסעדה זכתה לשבחים רבים. ב-1974 המסעדה זכתה בכוכב במדריך האדום של מישלן ולארזאק הוענק התואר טבח השנה בספרד, בו זכה פעמים מספר מאז. המסעדה קיבלה שלושה כוכבים במדריך המישלן ב-1989 והיא מחזיקה בהם מאז (נכון לשנת 2011). המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
במהלך השנים השתלם ארזאק חודש מדי שנה במסעדותיהם של מיטב השפים בצרפת: אלן סנדרנס, פול בוקיז, ז'אן ופייר טרואגרו, ז'ראר בואייה ובמסעדת אראמביד. 
בשנים 2010-2003 דורגה מסעדת ארזאק בקביעות במדריך 50 המסעדות הטובות בעולם, כשב-2009 דורגה כמסעדה השמינית בטיבה בעולם וב-2010 דורגה כתשיעית בטיבה בעולם, ב-2011 דורגה במקום השמיני.

ב-2008, קיבל ארזאק את פרס "הבסקי העולמי" עבור "עיבוד הגסטרונומיה, אחת מהמסורות החשובות ביותר של ארץ הבסקים, לזמנים חדשים והפיכתה לאחת החדשניות ביותר בעולם." מעל למסעדה יש לארזאק מעבדה בה הוא שוקד על המצאתם של מאכלים חדשים.
ב-2011 זכה ארזאק בפרס על מפעל חיים במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם.
בתו של ארזאק, אלנה (נולדה ב-1969), למדה בבית ספר למלונאות בלוצרן, שווייץ, השתלמה תקופות ארוכות במסעדת "קארה דה פיאן" של אלן דיטורנייה בפריז ואצל מישל טרואגרו, ותקופות קצרות במסעדותיהם של פראן אדריה, פייר גאנייר ואלן דיקאס. האקדמיה הבינלאומית לגסטרונומיה בחרה בה ל"טבחית העתיד" בשנת 2000. כיום היא עובדת לצידו של אביה בניהול המסעדה ובהמצאת התבשילים.
המטבח הבסקי החדש

המטבח הבסקי החדש קם בשנות ה-70' וקיבל תאוצה בשנות ה-90'. כתריסר טבחים ובהם ארזאק (אליהם שייך גם פדרו סוביחאנה) יצרו מה שהם מכנים deconstruction, פירוק לגורמים של המתכונים המסורתיים ויצירה מחדש של מתכונים חדשים השונים בטעמיהם ובמראם מהמקור, אך שומרים על זיקה למסורת. הם כינו צורת בישול זו "מטבח מחברים" (קוויזין ד'אוטר).
לקריאה נוספת

אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת. ירושלים: הוצאת כתר, 2005. עמ' 189, 262-255, 267-265, 275, 280.
הערות שוליים

↑  אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת, 256.
↑  מסעדת ארזאק במדריך השולחנות הגדולים בעולם
↑  מסעדת ארזאק במקום השמיני בדירוג 50 המסעדות הטובות בעולם
↑  פרס על מפעל חיים לחואן מארי ארזאק, אתר 50 המסעדות הטובות בעולם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1071743  CANTIC: a11713835  GND: 1267008253  ISNI: 0000 0000 5925 9130  LCCN: n2007038000  NTA: 338347534  SNAC: w6rj7bg7  VIAF: 56062818   WorldCat (עם VIAF): 56062818
חבורה יסודית

בטופולוגיה אלגברית החבורה היסודית היא חבורה המותאמת למרחבים טופולוגיים, ומהווה שמורה בסיסית וחשובה המאפיינת את טיפוס ההומוטופיה של המרחב. החבורה היסודית נקראת גם חבורת ההומוטופיה הראשונה של המרחב.
מבוא אינטואיטיבי

לפני שתינתן הגדרה מדויקת, נתאר תחילה את הרעיון המרכזי במושגים לא מתמטיים. ניקח מרחב כלשהו ונקודה בתוכו, ונתבונן באוסף הלולאות בנקודה זו (נקודת הבסיס), כלומר המסילות הרציפות המתחילות ומסתיימות בנקודה שנבחרה. איברי החבורה היסודית יתאימו למסילות כאלו, כאשר נרצה לזהות בין מסילות שהן הומוטופיות, כלומר מסילות שניתן לעבור בין אחת לשנייה על ידי עיוות רציף.
על מנת להגדיר את הפעולה בחבורה, נשים לב שכיוון שהלולאות מתחילות ומסתיימות באותה נקודה, ניתן להרכיב מכל שתי לולאות לולאה אחת - ראשית "נטייל" לאורך הלולאה הראשונה, ולאחר מכן לאורך הלולאה השנייה. הרכבה זו מגדירה למעשה את הפעולה בחבורה היסודית.
הגדרה פורמלית

נניח כי X הוא מרחב טופולוגי וכי  x_{0}\in X. פונקציה רציפה  \,f:[0,1]\rightarrow X תיקרא לולאה עם נקודת בסיס  \,x_{0} אם מתקיים  f(0)=f(1)=x_{0}.
בהינתן 2 לולאות  \ f,g:[0,1]\rightarrow X עם נקודת בסיס  \,x_{0}, נאמר ש-f ו-g הן הומוטופיות אם קיימת פונקציה רציפה  h:[0,1]\times [0,1]\to X כך שלכל  t\in [0,1] מתקיים ש- h(t,0)=f(t)\ ,\ h(t,1)=g(t), וכמו כן  \ h(0,t)=h(1,t)=x_{0}. במקרה זה, h תיקרא הומוטופיה בין f ל-g. היחס שהגדרנו מהווה יחס שקילות על קבוצת כל הלולאות על X, ומחלקות השקילות מהוות את איברי החבורה היסודית של X ביחס לנקודת הבסיס  x_{0}. מבחינה אינטואיטיבית, ניתן לראות בפרמטר השני של הפונקציה h פרמטר המתאר את הזמן, כך שבזמן 0 אנו נמצאים בלולאה f, בזמן 1 בלולאה g, ובדרך אנו עוברים בצורה רציפה (דרך לולאות עם נקודת בסיס  x_{0}) מ-f אל g, כך שניתן להפוך את f ל-g בצורה רציפה.
נגדיר פעולה על אוסף מחלקות השקילות באופן הבא:
בהינתן זוג מחלקות שקילות של לולאות ביחס להומוטופיה  \,[f],[g], נבחר נציגים  \,f\in [f] ו-  \,g\in [g]. נגדיר את  \,f*g להיות הלולאה שבה קודם "מטיילים" ב-f, ולאחר מכן "מטיילים" ב-g. באופן פורמלי, עבור  0\leq t\leq {\frac {1}{2}} נגדיר  \,(f*g)(t)=f(2t) (כלומר עוברים דרך המסלול של f ב"מהירות כפולה), ועבור  {\frac {1}{2}}\leq t\leq 1 נגדיר  \,(f*g)(t)=g(2t-1) (כלומר עוברים דרך המסלול של g ב"מהירות כפולה"). לבסוף, נגדיר  \,[f]*[g]=[f*g]. קל להראות שעבור נציגים אחרים לאותן מחלקות הומוטופיה,  f'\in [f],g'\in [g] מתקיים  \,f'*g'\in [f*g]. כלומר, על אף שהרכבה של נציגים שונים נותנת מסילות שונות, כל ההרכבות נופלות באותה מחלקת שקילות הומוטופית. לכן פעולת ההרכבה משרה פעולה בינארית על מחלקות השקילות של המסילות. לא קשה להראות שפעולה זו אכן יוצרת מבנה של חבורה. האיבר הנייטרלי הוא הפונקציה הקבועה  f(t)=x_{0} (כלומר: נקודה - הלולאה הטריוויאלית), וההופכי ללולאה f מוגדר על ידי  \,f^{-1}(t)=f(1-t) - כלומר "מטיילים" לאורך f בכיוון ההפוך.
חבורה זו נקראת החבורה היסודית של X עם נקודת בסיס  x_{0}, והיא מסומנת ב
 \pi _{1}(X,x_{0})
אף על פי שלכאורה החבורה היסודית תלויה בבחירת נקודת הבסיס  x_{0}, מתברר כי אם X קשיר מסילתית, אז החבורות היסודיות המתאימות לנקודות בסיס שונות הן איזומורפיות.
דוגמאות

במרחבים רבים כגון  \,\mathbb {R} ^{n}, או כל תת קבוצה קמורה של  \,\mathbb {R} ^{n} ישנה רק מחלקת שקילות הומוטופית אחת, ולפיכך החבורה היסודית של המרחב היא החבורה הטריוויאלית. מרחב טופולוגי שהחבורה היסודית שלו טריוויאלית נקרא מרחב פשוט קשר.
דוגמה מעניינת יותר נתונה על ידי המעגל. מתברר כי כל מחלקת הומוטופיה מורכבת מכל הלולאות אשר מקיפות את המעגל מספר נתון של פעמים (אשר יכול להיות חיובי או שלילי, בהתאם לכיוון בו נעים). המכפלה של סיבוב m פעמים בסיבוב n פעמים היא לולאה שמקיפה את המעגל n+m פעמים. לפיכך החבורה היסודית של המעגל איזומורפית ל  \,(\mathbb {Z} ,+) - החבורה החיבורית של המספרים השלמים. ניתן להשתמש בעובדה זו בשביל להוכיח, למשל, את משפט נקודת השבת של בראואר.
בניגוד לחבורות ההומולוגיה וחבורות ההומוטופיה הגבוהות יותר, החבורה היסודית של מרחב טופולוגי אינה בהכרח אבלית. לדוגמה, החבורה היסודית של גרף G היא חבורה חופשית. הדרגה של חבורה זו שווה ל  \,1-\chi (G), כלומר 1 פחות מאפיין אוילר של G.
פנקטוריאליות

נניח ש-  (X,x_{0}) ו-  (Y,y_{0}) זוג מרחבים מנוקדים. כלומר X ו-Y מרחבים טופולוגיים, ו- \,x_{0}\in X\ ,\ y_{0}\in Y נקודות בתוכם. 
אם  \,f:X\to Y היא פונקציה רציפה המקיימת  f(x_{0})=y_{0}, אז בהינתן לולאה  \varphi  ב-X עם נקודת בסיס  x_{0}, נקבל ש-  f\circ \varphi  היא לולאה בY עם נקודת בסיס  y_{0}.
ניתן להראות שהתאמה זו בין המסילות של המרחבים שולחת מסילות הומוטופיות (ביחס לנקודת הבסיס) למסילות הומוטופיות, ומכבדת את פעולת ההרכבה שהגדרנו על המסילות. לכן מתקבל הומומורפיזם בין החבורות  \pi _{1}(X,x_{0}) ו- \pi _{1}(Y,y_{0}) הנקרא ההומומורפיזם המושרה על ידי f והמסומן על ידי  \pi _{1}(f), או בצורה היותר נפוצה:
תכונה חשובה של ההומורפיזם שתארנו היא ש-  \,\pi _{1}(f\circ g)=\pi _{1}(f)\circ \pi _{1}(g). בשפת תורת הקטגוריות נאמר, ש- \pi _{1} הוא פונקטור מהקטגוריה של מרחבים טופולוגיים מנוקדים לקטגוריה של חבורות (שימו לב, שהפונקטור  \pi _{1} פועל גם על מרחבים טופולוגיים מנוקדים וגם על מורפיזמים בין מרחבים טופולוגיים מנוקדים, כלומר על העתקות רציפות המשמרות את נקודת הבסיס).
מתברר שפונקטור זה אינו מבחין בין פונקציות הומוטופיות ביחס לנקודת הבסיס. כלומר, אם  \,f,g:X\to Y הן פונקציות רציפות כך ש  f(x_{0})=g(x_{0})=y_{0} שהן הומוטופיות ביחס ל  \{x_{0}\}, אז מתקיים  f_{*}=g_{*}.
לקריאה נוספת

Joseph J. Rotman, An Introduction to Algebraic Topology, Springer-Verlag, ISBN 0-387-96678-1
זהות מינית

זהות מינית היא האופן שבו האינדיבידואל חושב על עצמו מבחינת המשיכות הרומנטיות או המיניות שלו. זהות מינית יכולה גם להתייחס לזהות הנטייה המינית, אשר משמעותה הזדהות האינדיבידואל על פי נטייה מינית או חוסר הזדהות עם נטייה מינית. זהות מינית והתנהגות מינית קשורים ביחס הדוק לנטייה מינית, אך נבדלים ממנה, מכיוון ש"זהות" מתייחסת לתפישה העצמית של הפרט, ו"התנהגות" מתייחסת לפעולות שמבצע הפרט, ו"נטייה מינית" מתייחסת למשיכות הרומנטיות או המיניות בפועל של הפרט.
מודלים היסטוריים התייחסו להתהוות הזהות המינית כמשהו שרלוונטי רק למיעוטים מיניים, בעוד המודלים העכשוויים נוטים לראות את התהליך כמשהו אוניברסלי יותר, ובוחנים את נושא הזהות המינית בתוך הקשרים של תאוריות זהויות ותהליכים חשובים אחרים.
הגדרות וזהות

זהות מינית מתוארת כמרכיב של הזהות של הפרט, אשר משקף את התפישה העצמית המינית שלו. המרכיב הזה הוא רק אחד מהמרכיבים הזהותיים שעל הפרט לשלב לתוך הזהות הכללית, הרב-ממדית שלו. מרכיבים אחרים כוללים זהות מוסרית, דתית, אתנית, מקצועית, וכן הלאה.
הזהות המינית יכולה להשתנות במהלך החיים, והיא יכולה לעמוד או שלא לעמוד בקנה עם הציפייה החברתית למין המיוחס של הפרט (מי שמיוחס כזכר מצופה להימשך לנשים, מי שמיוחסת כנקבה מצופה להימשך לגברים), והיא יכולה להיות מתואמת או בלתי מתואמת להתנהגות המינית בפועל, או לנטייה המינית של הפרט. לדוגמה, אנשים שהם גייז, לסביות או ביסקסואלים על פי נטייתם המינית עשויים שלא להזדהות ככאלה. במחקר שנערך בארצות הברית ב-1990 על ידי הארגון החברתי למיניות, רק 16% מנשים ו-36% מגברים אשר דיווח על נטייה הומוסקסואלית כלשהי היו בעלי זהות הומוסקסואלית או ביסקסואלית. באופן דומה, ביסקסואלים רבים מזדהים בתור גייז או לסביות, בשל ביפוביה רווחת ומחיקה ביסקסואלית בקהילת הלהט"ב. זהות מינית מקושרת יותר להתנהגות מינית מאשר נטייה מינית. במחקר מ-1990, 96% מנשים ו-87% מגברים עם זהות מינית הומוסקסואלית או ביסקסואלית קיימו יחסי מין בפועל עם אדם מאותו המגדר, בניגוד ל-32% מנשים ו-43% מגברים בעלי משיכה לבעלי אותו המגדר. בסיכום תוצאות המחקר נכתב: "התפתחות הזדהות-עצמית כהומוסקסואל או גיי היא מצב פסיכולוגי וחברתי מורכב, דבר אשר, בחברה הזו, ניתן לבצע במרוצת הזמן, ולעיתים קרובות תוך כדי מאבק אישי וספק-עצמי ניכרים, שלא לומר אי-נוחות חברתית.""
הגדרות וזהות > מיניות בלתי מתויגת (קוויר)

מיניות בלתי מתויגת היא מצב שבו הפרט בוחר לא להגדיר את זהויות המינית. הזדהות כזו יכולה להיות תוצאה מספק לגבי הנטייה המינית, או חוסר מוכנות להתיישר על פי הגדרות חברתיות, או חוסר רצון לייצר ציפיות לגבי המשיכות שלהם. כתוצאה מכך אנשים אלו מגדירים את עצמם לעיתים גבר ולעיתים אשה וכן יגדירו את עצמם שמגדרם אינו גבר ואינו אשה כלל וזאת בדגש כדי לטשטש ולקבול על ההגדרות המקובלות. מצב זה יכול גם להיות תוצאה של חוסר מוכנות להתמודד עם השתייכות למיעוט מיני, על כל ההשלכות של הדבר. פרטים המסרבים להגדרת זהותם המינית נוטים לראות מיניות כדבר נזיל, ונוטים יותר במשיכותיהם להתמקד "באדם" ולא "במגדר".
הגדרות וזהות > נטייה מינית בלתי מוגדרת (אנלייבלד)

ישנם אנשים שאינם מגדירים את נטייתם המינית. הם מעדיפים לחיות ללא הגדרה מסוימת ולנהל מערכות יחסים עם מין כלשהו, כרצונם. הם אינם ביסקסואלים או שום הגדרה אחרת, הם בחרו בהגדרה חסרת הגדרה כי הם לא מרגישים בנוח עם שאר ההגדרות (או כי הם לא בטוחים) ולכן אי אפשר לכפות עליהם הגדרה[דרושה הבהרה].
התפתחות

| --- | --- |
 :  ראו גם – יציאה מהארון
התפתחות > כללי

רוב המחקר על התפתחות זהות הנטייה המינית מתמקדת בהתפתחות של אנשים שנמשכים לאותו המגדר. אנשים שנמשכים לבני מינם או מגדרם, לעיתים קרובות יוצאים מהארון בשלב מסוים בחייהם. היציאה מהארון מתוארת, לפעמים, במונחים פסיכולוגים, כבעלת שלושה שלבים: השלב של ההכרה העצמית, אז מתפתחת התודעה אצל הפרט שהוא נמשך לבני מגדרו. שלב זה לפעמים מתואר כיציאה מהארון הפנימי, ויכול לקרות בילדות או בגיל ההתבגרות, ובמקרים מסוימים גם בשלבים מאוחרים יותר בחיים. השלב השני הוא ההחלטה לצאת בפני אחרים, בדרך כלל בני משפחה או חברים. השלב השלישי הוא זה שבו הפרט חי את חייו בפתיחות בתור אדם להט"בי. קיום השלב השלישי, במיוחד, קשור לתנאים החברתיים בהם חי האדם, שכן ייתכן והוא חושף עצמו לדחייה, אלימות, אפליה, והשלכות שליליות אחרות. וכן, שלבים אלה אינם מובחנים או נבדלים במציאות, ויכולים לקרות הרבה פעמים, או במידה שונה במצבים שונים, מול אנשים שונים.
מסיבות אלה ואחרות, על פי החוקרים רוזריו, סקרימשו, האנטר ובראון, "התפתחות הזהות המינית של לסביות, גייז, וביסקסואלים היא תהליך מורכב. שלא כמו מיעוטים אחרים (כגון מיעוטים אתניים וגזעיים), אין המיעוטים הלה"בים גדלים בתוך קהילות של אנשים דומים, מהם הם לומדים על זהותם, ואשר מחזקים ותומכים בזהות זו... אלא אנשים לה"בים לעיתים קרובות גדלים בקהילות שהן או בורות או עוינות באופן מוצהר לזהותם.
לפעמים, אנשים שהמשיכה המינית שלהם אינה רצויה בעיניהם, בוחרים להבדיל את עצמם באופן מכוון מזהות המיעוט, וזה מייצר אצלם זהות של נטייה מינית שהיא שונה מהנטייה המינית שלהם בפועל. זהות של נטייה מינית, אך לא נטייה מינית, מוכרת כמשתנה בעקבות פסיכותרפיה, קבוצות תמיכה, ואירועי חיים. אדם בעל משיכות הומוסקסואליות יכול להזדהות במגוון צורות. הוא יכול לאמץ זהות לה"בית, לדבוק בזהות הטרוסקסואלית, להיבדל מהזהות הלה"בית בתור "גיי לשעבר", או להימנע מכל סוג של תיוג זהותי לגבי מיניותו.
התפתחות > מודלים של התפתחות זהות מינית

מספר מודלים נוצרו כדי לתאר את היציאה מהארון כתהליך עבור אנשים לה"בים. היסטורית, המודלים האלה ראו התפתחות של זהות מינית כרלוונטית רק למיעוטים מיניים. אך במציאות, לא כל אדם להט"בי פועל לפי מודל מסוג זה. למשל, ישנם צעירים להט"בים שנהיים מודעים ומקבלים את הזהות המינית או המגדרית שלהם ללא קונפליקט, בדומה לחבריהם ההטרוסקסואלים והסיסג'נדרים, ואינם חווים סטיגמה או בושה. מודלים עכשוויים יותר נוקטים בעמדה שהתהליך של התפתחות זהות מינית היא אוניברסלית. מודלים אלה מנסים לשלב מודלים נוספים של התפתחות זהותית, כמו מודל מרסיה לסטטוסים של אגו-זהות.
מודל קאס להתפתחות זהותית, על פי ויויאן קאס, כולל שישה שלבים מובחנים אותם עוברים פרטים שיוצאים מהארון בהצלחה: (1) בלבול זהותי, (2) השוואה זהותית, (3) טולרנטיות זהותית, (4) קבלה זהותית, (5) גאווה זהותית, (6) סינתזה זהותית. המודל של פסינגר להתפתחות זהותית של הומואים ולסביות מכיל ארבעה שלבים ברמות האינדיבידואליות והקבוצתיות: (1) מודעות, (2) חקירה, (3) העמקה/מחויבות, (4) הפנמה/סינתזה.
יש מודלים להתפתחות זהות מינית שאינם מתייחסים לשלבים מסודרים, אלא מתארים התפתחות זהותית כמכילה תהליכים זהותיים עצמאיים. למשל, מודל דאוגלי מתאר שישה תהליכים עצמאיים לא מסודרים: (1) יציאה מזהות הטרוסקסואלית, (2) פיתוח סטטוס זהותי לה"בי אישי, (3) פיתוח זהות חברתית לה"בית, (4) הפיכה לצאצא לה"בי, (5) פיתוח סטטוס של אינטימיות לה"בית, (6) כניסה לקהילה להט"בית.
המודל המאחד להתפתחות זהות מינית הוא המודל היחיד שמשלב גם זהות הטרוסקסואלית בסטטוסים הזהותיים שלו, וכולל הטרוסקסואליות כפויה, חקירה פעילה, פיזור, העמקה והתחייבות לסטטוס, וסינתזה.
המודלים העכשוויים רואים היווצרות זהות מינית כתהליך אוניברסלי, שלא רלוונטי רק למיעוטים מיניים. מחקרים מאוחרים יותר תומכים בתאוריות אלה, ומעידים שגם אוכלוסיות הטרוסקסואליות עוברות את השלבים של מרסיה להתפתחות זהות מינית.
סוגים של זהות, נטייה, או משיכה מינית

| --- | --- |
 :  ראו גם – נטייה מינית
הרשימה הבאה כוללת מגוון זהויות והגדרות לנטיות מיניות רווחות. עם זאת, ישנן עוד זהויות, וריאציות והגדרות שאינן ברשימה, והרשימה משתנה ככל שהתפישה של אנשים משתנה לגבי המשיכות שלהם.
א-מיניות - מעט או חוסר משיכה מינית, או חוסר עניין ביחסי מין עם אחרים. גם בתוך א-מיניות קיים ספקטרום של זהויות/משיכות (א-אפור, דמי, ועוד).
א-רומנטיות - מעט או חוסר משיכה רומנטית, או חוסר עניין ביחסים רומנטיים או התנהלות רומנטית. גם בא-רומנטיות קיים ספקטרום של זהויות/משיכות.
ביסקסואליות - משיכה ליותר ממגדר אחד, אך לאו דווקא לכל המגדרים, או באותה מידה לכל המגדרים אליהם יש משיכה.
בירומנטיות - משיכה רגשית או רומנטית ליותר ממגדר אחד, אך לאו דווקא לכל המגדרים, או באותה מידה.
דמיסקסואליות - מעט או חוסר משיכה מינית ללא יחסים קרובים או קשר רגשי או רומנטי לאחר.
דמירומנטיות - מעט או חוסר משיכה רומנטית ללא יחסים פיזיים קרובים או קשר מיני לאחר.
הומוסקסואליות - משיכה מינית ובדרך כלל גם רגשית לבני אותו המגדר או המין. בדרך כלל מיוחס ליחסים של גברים עם גברים.
הומופלקסיביליות - כשאדם מזדהה ולרוב מרגיש כהומוסקסואל, אך מדי פעם גם מרגיש משיכה הטרוסקסואלית.
הומורומנטיות - משיכה רומנטית לבני אותו המגדר או המין. עם או בלי משיכה מינית.
הטרוסקסואליות - משיכה מינית ורגשית לבני המין השני.
הטרופלקסיביליות - כשאדם מזדהה ולרוב מרגיש כהטרוסקסואל, אך מדי פעם גם מרגיש משיכה הומוסקסואלית.
הטרורומנטיות - משיכה רומנטית למי שנתפש בתור "המין השני" מתוך ראייה בינארית של מיניות. עם או בלי משיכה מינית.
לסביוּת - משיכה של נשים לנשים אחרות (פיזית, מינית, רגשית, רומנטית).
מולטיסקסואליות - יכולה להיות זהות בפני עצמה של משיכה למגוון מגדרים/מינים, או מונח מטרייה לכל סוגי המשיכה ליותר ממגדר אחד (ביסקסואליות, פאנסקסואליות וכן הלאה).
פאנסקסואליות - משיכה מינית, רומנטית, פיזית או רוחנית לאחרים ללא תלות במגדר (או, לפעמים מוגדר כמשיכה לכל המגדרים/מינים).
פאנרומנטיות - משיכה רומנטית ללא תלות במגדר/לכל המגדרים.
סקוליוסקסואליות - משיכה עיקרית (מינית, רומנטית או רגשית) לאנשים ג'נדרקווירים, טרנסג'נדרים, או א-בינאריים אחרים.
חדנמשך - זהות שבה אדם יכול להמשך לזהות של המגדרים זכר או נקבה, אבל יכול להמשך לאופי של אדם שאינו מושך אותו בזהות המגדרית.
ראו גם

מגדר
נטייה מינית
יציאה מהארון
טיפולי המרה
לקריאה נוספת

חוה ברנע, על זהות מינית ונטייה מינית באתר משרד החינוך
זהות מינית בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט"
חיים דוויק

| --- | --- |

הרב חיים מוסא דוויק, מרץ 1972
 לידה:  1905 
 פטירה:  1974 (בגיל 69 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תפקיד:  רב ראשי 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב חיים מוסא דוויק (גם דוויך, בערבית: حايم دويك; 1905–1974 ב' באלול תשל"ד) היה הרב הראשי האחרון של מצרים.
ילדותו

דוויק נולד בעיר אנטפ שבטורקיה, על גבול סוריה, כבנם הבכור של מוסא חיים דוויק וזריפה הררי. בשנת 1910, בעודו בן חמש, היגרה משפחתו לקהיר, שם למד בבית ספר של כל ישראל חברים. לאחר שעות הלימודים למד לימודי יהדות במסגרת תוכנית "כתר תורה".