stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית
היסטוריה > המפלגה ההיסטורית

המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית (Српска напредна странка) ההיסטורית, התקיימה בתקופת ממלכת סרביה, משנת 1881 עד 1919 וקידמה לפחות 7 מחבריה לשמש כראשי ממשלה.
מנהיגי המפלגה היו בעיקר אינטלקטואלים צעירים שלמדו במערב. המפלגה דגלה בחופש הביטוי, חופש ההתאגדות, הגנה אישית מלאה והגנה על זכויות קניין, אחריות חוקתית של שרי הקבינט, עצמאות מלאה של הרשות השופטת ואוטונומיה של העיריות. בתחום מדיניות החוץ, המפלגה דגלה ביחסים קרובים עם אוסטרו-הונגריה. בכלכלה, המפלגה דגלה ברפורמות ליברליות וסללה את הדרך למודרניזציה של סרביה על ידי הכנסת מוסדות מודרניים וחוקים פרוגרסיביים.
המפלגה הפרוגרסיבית נוסדה בינואר 1881 והייתה המועדפת על הנסיך מילאן אוברנוביץ', נסיך סרביה. מתנגדיה ראו בה מפלגה אישית של המלך.
הממשלה הפרוגרסיבית עמדה בראש הממשלה מספר פעמים, כולל בימי מילאן פירושנק מ-2 בנובמבר 1880 עד 3 באוקטובר 1883. באותה תקופה הוא היה מנהיג לא רשמי של המפלגה. הממשלה הפרוגרסיבית הבאה הוקמה בפברואר 1884 על ידי מילוטין גרשאנין שהפך בכך למנהיג המפלגה החדש. הוא הקים שלוש ממשלות עוקבות אך קצרות יומין (19 בפברואר 1884 - 13 ביוני 1887). לאחר מכן, המפלגה הפרוגרסיבית הייתה נתונה לרדיפות חמורות על ידי יריביה ב-1887, וב-1889 לאחר התפטרותו של המלך מילאן אוברנביץ'. בסוף המאה ה-19 איבדה המפלגה הפרוגרסיבית את מעמדה בסרביה כמפלגה שלטת והיא מעולם לא התאוששה לחלוטין.
המלך הסרבי החדש אלכסנדר אוברנוביץ' ירש את אביו בשנת 1889 אך לא היה בגיל החוקי ולכן הוקמה מועצת עוצרים בראשות יובן ריסטיץ'. בשנת 1894 ביצע המלך אלכסנדר הפיכה ולקח לידיו את השלטון. לאחר מכן, הוא השתמש מדי פעם בפוליטיקאים מהמפלגה הפרוגרסיבית כדי למלא תפקידים בממשלות הבאות. עם זאת, עד מותו של מילוטין גרשאנין ב-1898, המפלגה חדלה להתקיים במונחים ארגוניים.
המפלגה הוקמה מחדש ב-1906 ובראשה עמד סטויאן נובאקוביץ'. היא נותרה מפלגה קטנה שמילאה תפקיד חשוב במהלך משבר הסיפוח (1908–1909). אך לאחר מלחמת העולם הראשונה התמזגה המפלגה למפלגה הדמוקרטית.
היסטוריה > המפלגה המודרנית > הקמה ושנים ראשונות

המפלגה הפרוגרסיבית המודרנית נולדה בעקבות סכסוך בין טומיסלב ניקוליץ' לבין אנשי המפלגה הרדיקלית הסרבית (SRS), מפלגת ימין קיצוני שהוא היה חבר בה, ניקוליץ' שהיה סגן נשיא המפלגה הרדיקלית מאז 1992, התפטר ב-7 בספטמבר 2008. יום לאחר מכן, ניקוליץ' הקים את תנועת "קדימה, סרביה" עם 10 חברי פרלמנט נוספים; חמישה חברי פרלמנט אחרים הצטרפו בימים הבאים.
ב-11 בספטמבר 2008, הודיע ניקוליץ' כי התנועה הפרלמנטרית "קדימה, סרביה" תהפוך את עצמה למפלגה פוליטית. ההשערות היו שאלכסנדר ווצ'יץ', המזכיר הכללי של המפלגה הרדיקלית הסרבית, יצטרף למפלגה החדשה שהוקמה; ניקוליץ' מאוחר יותר באותו יום אישר שווצ'יץ' יצטרף למפלגה. יממה לאחר מכן, המפלגה הרדיקלית פיטרה את ניקוליץ' ו-17 חברי פרלמנט נוספים מהמפלגה, בעוד ווצ'יץ' עזב ב-13 בספטמבר. ניקוליץ' הצהיר כי המפלגה החדשה שהוקמה תהיה מפלגת "הימין המודרני", תוך תמיכה בחיזוק היחסים עם האיחוד האירופי ורוסיה. ב-24 בספטמבר הכריז ניקוליץ' שהמפלגה תיקרא המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית. המפלגה נרשמה כמפלגה פוליטית ב-10 באוקטובר, ואילו ועידת היסוד התקיימה ב-21 באוקטובר, שבה הוצגה נשיאות המפלגה בת 20 איש עם ניקוליץ' כנשיא המפלגה, ווצ'יץ' כסגנו.
בנובמבר 2008, המפלגה הפרוגרסיבית קראה לערוך בחירות לפרלמנט עד אוקטובר 2009; הצעה זו נתמכה מאוחר יותר גם על ידי צ'דומיר יובאנוביץ', מנהיג המפלגה הליברלית הדמוקרטית (LDP). חודש לאחר מכן, המפלגה הפרוגרסיבית השתתפה בבחירות המקומיות בזמון, עיריית בלגרד הידועה כמעוז הרדיקלים; המפלגה הפרוגרסיבית זכתה ב-34% מהקולות, בעוד שהמפלגה הרדיקלית זכתה רק ב-10%. ביולי 2009, המפלגה הפרוגרסיבית ביססה את עצמה כמפלגת האופוזיציה החזקה ביותר בסרביה והשתתפה בבחירות המקומיות בווז'דובאץ' ובקוסטולאק בדצמבר 2009; בהן השיגה אחוזי תמיכה נאים.
עוד בנובמבר 2010, המפלגה הפרוגרסיבית חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם תנועת "סרביה החדשה" ושתי מפלגות נוספות, תנועת הסוציאליסטים (PS) ותנועת "עוצמה לסרביה" (PSS). מאוחר יותר קיימו הצדדים פגישה בפברואר 2011 ולקחו חלק יחד במחאות שאורגנו ושיחקו תפקיד בהגברת הפופולריות של המפלגה הפרוגרסיבית. בשל ההפגנות נגד הממשלה, הנשיא בוריס טאדיץ' קרא לערוך בחירות כלליות באביב 2012.
היסטוריה > המפלגה המודרנית > מגפת הקורונה והתיקונים לחוקה

בינואר 2020, ווצ'יץ' הודיע כי אחוז החסימה יופחת ל-3 אחוזים. בשל מגפת הקורונה בסרביה, הבחירות נדחו ל-21 ביוני 2020. באותו חודש, ההפגנות נגד הממשלה שהחלו בדצמבר 2018, הסתיימו רשמית במרץ 2020 עקב הסגר שהוטל במסרת ההתמודדות עם מגפת הקורונה. "הברית למען סרביה" (SzS), ברית האופוזיציה הגדולה, הודיעה כי תחרים את הבחירות, בטענה שהבחירות לא יהיו חופשיות והוגנות.
בבחירות לפרלמנט, הקואליציה בראשות המפלגה הפרוגרסיבית זכתה ברוב עצום של 188 מושבים; לאחר השגת רוב מוחץ באספה הלאומית, ממשלת סרביה הגישה תיקון חוקתי בנוגע למערכת המשפט. בתחילת יולי 2020 החלה בבלגרד סדרה של הפגנות והפרות סדר נגד הממשלה והצעדים שהוכרזו נגד הקורונה. הממשלה הגיבה באלימות כלפי המפגינים. הפרלמנט התכנס ב-3 באוגוסט 2020. ראש הממשלה ברנאביץ' נבחרה מחדש באוקטובר 2020, בעוד שהקבינט החדש שלה הורכב ברובו מחברי המפלגה הפרוגרסיבית, המפלגה הסוציאליסטית ומפלגת הברית הפטריוטית הסרבית (SPAS). האספה הלאומית אימצה את ההצעה לשינויים חוקתיים בדצמבר 2020.
ווצ'יץ' הודיע בתחילת מאי 2021 כי הגיש הצעה למיזוג הברית הפטריוטית הסרבית לתוך המפלגה הפרוגרסיבית. אלכסנדר שאפיץ', מנהיג הברית הפטריוטית הסרבית, הצהיר כי הוא תומך בהצעה. המיזוג הושלם ב-26 במאי, ולאחר מכן מונה שאפיץ' לסגן נשיא המפלגה הפרוגרסיבית בעוד שחברי פרלמנט של הברית הפטריוטית הצטרפו למפלגה הפרוגרסיבית ביוני 2021.
ממשלת סרביה אימצה ב-10 בנובמבר 2021 שינויים לחוק משאל עם ויוזמת העם. השינויים הללו ספגו ביקורת עקב ביטול 50 אחוזי ההצבעה שנדרשו להעברת משאלי עם. ברם, ההתנגדות לא מנעה מאלכסנדר ווצ'יץ' להיבחר שוב לנשיאות המפלגה בסוף נובמבר 2021. בינואר 2022 נערך משאל עם חוקתי ורוב של 60% מהמצביעים הצביעו בעד השינויים המוצעים.
לקראת הבחירות הכלליות ב-2022, הודיעו המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגה הסוציאליסטית כי בניגוד למערכות הבחירות הקודמות, הפעם הן לא יתמודדו ברשימה פרלמנטרית משותפת אלא שהמפלגה הסוציאליסטית תתמוך במועמד לנשיאות של המפלגה הפרוגרסיבית. בנוסף, המפלגה הפרוגרסיבית הכריזה על אלכסנדר שאפיץ' כמועמד מטעמה לראשות העירייה בבלגרד. האספה הלאומית פוזרה בפברואר 2022 כדי לקיים בחירות לפרלמנט; נערכו גם בבחירות לנשיאות, בהן ווצ'יץ' נבחר לקדנציה נוספת לאחר שזכה ב-60% מהקולות, בעוד שבבחירות לפרלמנט זכתה הקואליציה בראשות המפלגה הפרוגרסיבית ב-120 מושבים. היא עדיין זכתה ברוב המושבים, אך קיבלה פחות תמיכה ממערכת הבחירות הקודמת. בבחירות לאספה העירונית של בלגרד זכתה הקואליציה בראשות המפלגה הפרוגרסיבית ב-48 מושבים ושאפיץ' נבחר לראש עיריית בלגרד ביוני 2022. מאוחר יותר באותו חודש, ראש הממשלה אנה ברנאביץ' קיבלה מנדט נוסף להרכיב את הממשלה. הרכב הקבינט השלישי שלה הוכרז ב-23 באוקטובר ואילו הקבינט הושבע ב-26 באוקטובר 2022.
היסטוריה > המפלגה המודרנית > מאז 2023

ב-27 במאי 2023, נקבע כי ייערכו בחירות פנימיות לנשיאות המפלגה. בבחירות אלה נבחר מילוש ווצ'ביץ' ליורשו של ווצ'יץ' בנשיאות המפלגה הפרוגרסיבית.
בעקבות מספר מקרים של ירי המוני במאי 2023, כמו הירי בבית ספר בבלגרד והרצח המוני ליד מלאדנובאץ' וסמדרבו, נערכו הפגנות בהן השתתפו עשרות אלפי מפגינים שנתמכו על ידי מפלגות האופוזיציה, שדרשו להקדים את הבחירות הפרלמנטריות לספטמבר 2023. במהלך שנת 2023, הנשיא אלכסנדר ווצ'יץ' הכריז מספר פעמים כי יכריז על בחירות מוקדמות, ובסופו של דבר קבע את ה-17 בדצמבר כתאריך הבחירות. לקראת הבחירות לפרלמנט ב-2023, הצטרפו למפלגה הפרוגרסיבית גם מפלגות אופוזיציה שהפכו לפרו-ממשלתיות כמו תנועת "סרביה הבריאה" של מילאן סטמאטוביץ', מפלגת "סרביה המודרנית" של טצ'אנה מקורה, "השמאל הסרבי" של רדוסלאב מילוג'יצ'יץ' וברית הסוציאל-דמוקרטים של דז'אן בולאטוביץ'.
מצע

הגנה על שלמותה הטריטוריאלית של סרביה.
סיוע לעם הסרבי מחוץ לגבולות סרביה, במיוחד בשטחי יוגוסלביה לשעבר.
מאבק ליצירת מדינה יציבה שבה שלטון החוק וכבוד החוקה יהיו הבסיס לשלטון.
מאבק לציות לחוקה, לאמנות בינלאומיות ולשמירה על זכויות המיעוטים הלאומיים.
הגדלת תפקידה של סרביה בעולם, לשמש גשר בין המערב למזרח.
נייטרליות צבאית, רק פעולות הגיוניות במקרה של החרפה בין רוסיה לנאט"ו.
לחימה בפשע ובשחיתות.
שגשוג כלכלי וצמצום האבטלה.
צדק חברתי.
פיתוח אזורי שווה וביזור של סרביה.
מנהיגים

| # | מנהיג | מנהיג | תחילת כהונה | סוף כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏1 | טומיסלב ניקוליץ' |  | 21 באוקטובר 2008 | 24 במאי 2012 | שימש כנשיא סרביה |
| ‏2 | אלכסנדר ווצ'יץ' (ממלא מקום מאז 29 בספטמבר 2012) |  | 24 במאי 2012 | 27 במאי 2023 | שימש כראש ממשלה ונשיא |
| ‏3 | מילוש ווצ'ביץ' |  | 27 במאי 2023 | מכהן | שימש כשר ההגנה וכסגן ראש הממשלה |
ראו גם

הליכוד
רוסיה המאוחדת
דת בפקיסטן

דת בפקיסטן - נתונים רשמיים
אסלאם (96.03%)
הינדואיזם (1.85%)
נצרות (1.59%)
אחמדים (0.22%)
אחרים (0.07%)
מסגד בדשאהי בלאהור, פקיסטן, נבנה בתקופת האימפריה המוגולית
הדת הרשמית בפקיסטן היא האסלאם, אשר נהוגה על ידי 95-98% מהאוכלוסייה. חוקת פקיסטן מבטיחה את חופש הדת, וכוללת חוק יסוד אשר מקנה זכויות שוות לכל אזרחי פקיסטן ללא קשר לדתם. דתות המיעוט העיקריות במדינה הן הינדואיזם, נצרות וסיקיזם, עם מספר קטן של בני דתות אחרות.
הרוב המוסלמי מחולק לרוב מכריע השייך לזרם האסלאם הסוני, ו-5-20% השייכים לזרם אסלאם שיעי. כמעט כל הפקיסטנים הסונים שייכים לאסכולה החנפית של החוק האסלאמי. רוב הפקיסטנים השיעים שייכים לאסכולה התריסרית של החוק האסלאמי, עם קבוצות מיעוט משמעותיות המאמינות באסמאעיליה.
בחוקה

החוקה של פקיסטן קובעת את האסלאם בתור דת המדינה, ומספקת לכל אזרחיה את הזכות להצהיר, לקיים להפיץ את דתם, בכפוף לחוק, לסדר הציבורי ולמוסר. החוקה קובעת גם כי על כל חוקי המדינה להתאים להוראות האסלאם כפי שנקבעו בקוראן ובסונה. החוקה מגבילה את הזכויות הפוליטיות של פקיסטנים שאינם מוסלמים, ורק מוסלמים רשאים לשמש בתפקידי הנשיא וראש הממשלה. יתר על כן, רק מוסלמים רשאים לשמש כשופטים בבתי המשפט הפדרליים לשריעה, שלהם הסמכות להפיל כל חוק אשר נקבע על ידם כבלתי-אסלאמי. קביעותיהם של בתי משפט אלו יכולים להידחות על ידי בית המשפט העליון של פקיסטן.
דמוגרפיה של הדת בפקיסטן

כ-96% מן האוכלוסייה הבוגרת בפקיסטן מחזיקה בתעודות זהות רשמיות, דבר המקשה על איסוף מידע דמוגרפי מאחוז מסוים, ומידע אודות דתם של אזרחי המדינה משתנה במידה מסוימת מדו"ח לדו"ח, בהתבסס על שיטת המחקר ומאגרי המידע שהיו בשימוש. בנוסף, מאגר המידע הלאומי לרישום אוכלוסין בפקיסטן מקשה על שינוי רישום הדת מאסלאם לכל דת אחרת, שזהו עוד גורם שיכול להטות את המספרים הסופיים. אך במבוסס על מידע ממקורות כמו ספריית הקונגרס, ספר העובדות העולמי של ה-CIA, מחלקת המדינה של ארצות הברית, אוניברסיטת אוקספורד, ואחרים, ניתן לקבל תמונה כוללת. לצורך כך, אוכלוסיית פקיסטן, נכון לשנת 2018, עומדת על כמעט 210 מיליון נפשות.
אסלאם (95-98.0%)
סוני: 80-95%
שיעה:5-20%
סופי: מיעוט, מספר לא ידוע.
דתות אחרות
הינדואים: 2.12%
נוצרים: 1.59%
בהאים: 40,000-80-000
סיקים: 30,000
זורואסטרים/פרסים: 20,000-40,000
קלש: 3,000
בודהיסטים: 1,500
אחמדים: 0.22% (רשמי - לא מדויק) /2-5% בפועל
אסלאם

האסלאם היא דת המדינה של פקיסטן, וכ-95-98% מהפקיסטנים הם מוסלמים. בפקיסטן יש את המספר השני הגדול ביותר של מוסלמים בעולם, אחרי אינדונזיה. הרוב הוא סוני (בין 80-90%), עם כ 5-20% שיעים.
יש בפקיסטן מספר בתי ספר להלכה האסלאמית, או Madhab, אשר נקראים באורדו fiqh או "מכתב א-פיקר". כמעט כל המוסלמים הסונים שייכים לאסכולה החנפית של האסלאם, בעוד מספר קטן שייך לאסכולת חנבלי. הרוב המכריע של המוסלמים השיעים שייכים לזרם התריסרי (אתנה א-שריעה), עם מיעוט משמעותי מן הזרם האסמאעילי, אשר מורכב מקהילות ניזארים (אגא חאנים), מוסתעלים, הבוהרה הדאודית, ואחרות. בניגוד למגמות במזרח התיכון וצפון אפריקה, אין הרוב הסוני כופר בהיות השיעים מוסלמים. לעומת זאת, על פי תיקון לחוקת פקיסטן, הקובע שרק סופים, סונים ושיעים הם מוסלמים, נאסר על המיעוט האחמדי לקרוא לעצמם מוסלמים או לבתי תפילתם מסגדים. עם זאת, המיעוט השיעי טוען לאפליה על ידי ממשלת פקיסטן מאז 1948, בטענה כי ניתנת לסונים העדפה בתחומים רבים, ביניהם עסקים, תפקידים ציבוריים, ומערכת הצדק.
אסלאם > סופים

הסופיזם הוא זרם מיסטי באסלאם, הטומן בחובו השפעות פרה-אסלאמיות, המתבטאות במסורות ששונות ממרבית העולם המוסלמי. ביניהן, ההתאגדות סביב מורים רוחניים אשר ממשיכים לפתח את חוקי האל, בניגוד למרבית המוסלמים אשר מאמינים שהחוק נקבע בצורתו הסופית בקוראן. שני מנהיגי דת סופים אשר המקדשים שהועמדו להם בפקיסטן הם מרכזים היסטוריים ודתיים גדולים הם המקדש של עלי חאג'וורי בלאהור (מהמאה ה-11) והמקדש של שבאז קלנדר בסחוואן Sehwan, שבסינד (מהמאה ה-12). התרבות הסופית, בה חברים פקיסטנים מוסלמים רבים, מתרכזת בהתכנסויות קהילתיות במקדשים ופסטיבלים שבהם שירה וריקודים סופיים. האופי הפופולרי והעממי של התרבות הסופית גורר ביקורת מצד פונדמנטליסטים מוסלמים בפקיסטן, הטוענים שהוא אינו משקף באופן מדויק את תורתו ואת מנהגו של הנביא. בוצעו פיגועי טרור רבים נגד המקדשים והפסטיבלים הסופיים, חמישה בשנת 2010 בלבד, בהם נהרגו 64 אנשים.
הינדואיזם

הינדואיזם היא הדת השנייה בגודלה בפקיסטן אחרי האסלאם, עם כ-2% מן האוכלוסייה. ב-2010 הייתה בפקיסטן האוכלוסייה ההינדואית החמישית בגודלה בעולם, ומרכז PEW צופה כי עד 2050 תהיה בפקיסטן האוכלוסייה ההינודואית הרביעית בגודלה בעולם. במפקד האוכלוסין הפקיסטני, ההינדואים מחולקים ל"ג'אטי" (מערכת הקאסטות ה"רגילות") ולקאסטות רשומות (scheduled castes), שהן אלו שבעבר נקראו ה"טמאים", וכיום נקראים הדלית, והן הקאסטון הנמוכות במערך. הינדואים מצויים בכל המחוזות של פקיסטן, אבל הם בעיקר מרוכזים בסינד. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1998, 93% מן ההינדואים חיים בסינד, 5% בפנג'אב, וכמעט 2% בבלוצ'יסטן. הם דוברים מגוון רחב של שפות, ביניהן סינדית, אאר, דהאקטית, גרא, גואריה, גורגולה, ג'נדברה, קבוטרה, קולית, לוארקית, מרווארית, סנסית, ואגהרית וגוג'ראטית.
הריג ודה, הטקסט ההינדואי העתיק ביותר, כפי הנראה חובר במחוז פנג'אב של פקיסטן של ימינו, על גדות נהר האינדוס, בסביבות 1500 לפנה"ס משם, הוא התפשט על פני דרום ו דרום מזרח אסיה, ואט-אט התפתח לכדי הצורות שונות של האמונה הקיימות היום.
נצרות

נוצרים מהווים כ-1.6% מאוכלוסיית פקיסטן. רוב הקהילות הנוצריות נוצרו כתוצאה מהמרת דת בידי מיסיונרים באזור פנג'אב, בעידן הקולוניאליזם הבריטי. הקהילה מפוזרת ברחבי מחוז פנג'אב, בעוד הנוכחות שלה בכל שאר המחוזות מוגבלת בעיקר למרכזים העירוניים. יש קהילה קתולית בקראצ'י, אשר הוקמה על ידי מהגרים מגואה (שהייתה קולוניה פורטוגזית) ומטמיל שהגיעו במסגרת פיתוח התשתיות של קראצ'י על ידי הבריטים במהלך המנהל הקולוניאלי בין מלחמת העולם הראשונה לבין מלחמת העולם השנייה.
קיימים מספר מיסיונים פרוטסטנטיים בפקיסטן, כולל ארגון Day by Day Christian Ministries המבוסס בפיליפינים, אשר מפעיל בית ספר בקראצ'י.
אחמדים

על פי מפקד האוכלוסין בפקיסטן, הקהילה האחמדית מונה 0.22% מהאוכלוסייה; אבל, הקהילה האחמדית בפקיסטן מחרימה את מפקד האוכלוסין מאז 1974, ולפיכך המספרים אינם מדויקים. על פי דוח"ות בינלאומיים אחרים, המספר האמיתי מונה בין 2-5% מכלל האוכלוסייה, כאשר 4% הוא המספר המדווח ביותר.
ב-1974, ממשלת פקיסטן הוסיפה תיקון לחוקת פקיסטן אשר מגדיר מוסלמים על פי סורה 33:40 מהקוראן, המגדירה מוסלמי בתור אדם שמאמין בסופיותו של הנביא מוחמד. האחמדים מאמינים כי מוחמד היה אחרון הנביאים מבשרי החוק, וטוב מביניהם, אך הם מאמינים בנוסף כי מירזא ע'ולאם אחמד הוא המשיח של מוסלמים. כתוצאה מכך, האחמדים הוכרזו כלא-מוסלמים על ידי טריבונל פרלמנטרי, ונאסר עליהם להזדהות ככאלה, או לקרוא לבתי תפילתם מסגדים. מאז, האחמדים גם חווים רדיפה ואפליה בפקיסטן.
בהאים

האמונה הבהאית בפקיסטן התעוררה בפקיסטן עוד קודם לעצמאותה, כשהיא הייתה עדיין תחת שלטון קולוניאלי בריטי. השורשים של הדת באזור מצויים בימים הראשונים של דת הבאביזם בשנת 1844, עם השייח סעיד הינדי ממולטאן. במהלך חייו של מייסד הדת, בהאא אללה, הוא עודד את חסידיו לעבור לאזור שהוא היום פקיסטן.
לבהאים בפקיסטן יש את הזכות לערוך מפגשים פומביים, להקים מרכזים אקדמיים, ללמד את אמונתם, וכן לבחור במנהלי המועצות שלהם. עם זאת, הממשלה אוסרת על הבהאים, כמו על כל אזרח אחר, לנסוע לישראל לשם עלייה לרגל. מספר הבהאים בפקיסטן נאמד על מספר שבין 0.4-0.8%.
סיקיזם

במאה ה-15 נולדה התנועה הרפורמיסטית הסיקית במחוז פנג'אב של פקיסטן, שהוא גם מקורם של מייסד הסיקיזם ושל רוב חסידי הדת. מספר הסיקים בפקיסטן הוא יחסית קטן, אך עדיין יש במדינה קהילה סיקית, שמספריה המדויקים אינם ידועים, אך נאמדים בסדר גודל של כ-20,000 (0.2% מן האוכלוסייה). בשנים האחרונות, מספרם גדל בשל מהגרים סיקים רבים מאפגניסטן השכנה. המקדש של גורו נאנאק דב ממוקם בננקאנה סאהיב ליד העיר לאהור, לשם סיקים רבים מרחבי העולם עולים לרגל כדי לבקר במקדש זה ובמקדשים אחרים.
זורואסטרים

יש בין 4,000-20,000 אזרחים פקיסטנים שהם חברי הדת הזורואסטרית. עם הימלטותם של זורואסטרים רבים מאיראן רבתי לתוך תת-היבשת ההודית בין העת העתיקה לימי הביניים, קמו שם קהילות רבות, אשר צאצאן נקראים "פרסים". מן המאה ה-15 ואילך, החלו הפרסים להתיישב לאורך החוף של סינד, והקימו קהילות משגשגות וחברות מסחריות. הקהילה הבולטת ביותר של פרסים בפקיסטן נמצאת בעיר קראצ'י, וגם בלאהור יש קהילה פעילה. בעת חלוקת הודו וקבלת עצמאותה של פקיסטן, פרסים רבים היגרו למדינות אחרות, אך אלה שנשארו נטמעו לתוך החיים הציבוריים של פקיסטן כבעלי מקצוע, אנשי עסקים, עיתונאים ודיפלומטים. האב המייסד של פקיסטן, מוחמד עלי ג'ינה, נישא לראטי באי, בת לקהילה הפרסית לפני שהמירה דתה לאסלאם.
קלשים

זוהי הדת הפגאנית של בני הקלש, עם החי באזור מרוחק של צ'יטראל. מספרם נע סביב 3,000 נפשות, השוכנות בעיקר בשלושה עמקים מרוחקים במחוז צ'יטראל: בומבורט, רומבור, וביריר. הדת שלהם ייחודית, אך יש בה מן המשותף עם הדתות הפגאניות של יוון, מקדוניה, הדת הוודית, ודתות קדם-זורואסטריות.
ג'יינים

ג'ייניזם התקיים במחוזות וינדהוקaustria. kgm, פנג'אב, בלוצ'יסטן וח'ייבר פח'טונח'ווה, לפני החלוקה ב-1947, ובמהלך מספר שנים לאחריה. אין ראיות שחיים ג'יינים בפקיסטן היום, אף על פי שישנן טענות שעוד קיים מספר קטן של בני הדת בסינד ובפנג'אב. מספר מקדשים ג'ייניים נטושים נמצאו בחלקים שונים של פקיסטן. המקדש הג'ייני בגורי שבתארפקאר היה מרכז גדול לעלייה לרגל עבור הג'יינים בימי עבר.
בודהיסטים

לבודהיזם היסטוריה עתיקה בפקיסטן, אך הקהילה הנוכחית היא קטנה, ומונה לפחות 1500 נפשות. קיימות סטופות עתיקות בכל רחבי המדינה ובעיקר לאורך נהר האינדוס. אימפריות בודהיסטיות רבות וערים-מדינות התקיימו במקום, בעיקר בגנדהארה, אבל גם במקומות אחרים כמו תכסילא, פנג'אב, וסינד.
יהודים

על פי הערכות שונות, היו כ-1,500 יהודים בפקיסטן בזמן עצמאותה ב-14 באוגוסט 1947, מרביתם בקראצ'י, ומיעוטם בפשאוור. כמעט כולם עלו לישראל אחרי 1948, לפחות חלקם באילוץ, בשל התנכלות. יש כמה בתי כנסת נטושים בשתי הערים; בקראצ'י, בית כנסת נטוש אחד נהרס לטובת בניית קניון. אחד בפשוואר עדיין קיים, אך הבניין אינו משמש לכל מטרה דתית. יש קהילה יהודית קטנה של יהודים שמקורם בפקיסטן ברמלה.
סיפור שהכה גלים בפקיסטן ובתקשורת הבינלאומית בין השנים 2014–2017 הוא המקרה של פייסל חאלד (אשר אימץ את השם פישל בן חאלד) מקראצ'י, שטען שהוא היהודי היחיד בפקיסטן. הוא טען כי אמו יהודיה, ולכן הוא יהודי. אך משום שאביו מוסלמי, הרשויות סירבו לבקשתו להירשם במרשם האוכלוסין כיהודי. אחיו הכחישו את טענותיו, קראו לו "בלתי שפוי", וטענו שהוא מכפיש את שם אמו, ושהוא בודה את הסיפור כדי לקבל מקלט במדינה זרה. אך חאלד לא ויתר על מאבקו, למרות התנכלויות חמורות מסביבתו. הוא פעל כדי לשמר בית קברות יהודי בקראצ'י, והפך לפעיל למען זכויותיהם של מיעוטים דתיים בפקיסטן. בשנת 2015, הוא הוכה על ידי המון ברחוב, ואף הואשם על ידי רשויות החוק שהוא מרגל עבור ישראל, ארצות הברית או הודו. במהלך שלוש שנים, הוא המשיך את מאבקו המשפטי מול הממשלה לרישום כיהודי, ובקשתו התמלאה ב-2017. על פי הסיפור של חאלד, אמו הייתה יהודייה בסתר, והייתה מדליקה נרות שבת ואופה חלות. אמו נפטרה 20 שנה קודם ולא יכלה לאמת או להפריך טענותיו, אך בשל הרדיפה של יהודים עם הקמת המדינה האסלאמית, יש הסבורים שייתכן ועד היום יש כמה מאות יהודים-בסתר בקראצ'י.
חסרי דת

ישנם בפקיסטן אנשים אשר אינם בעלי כל אמונה דתית (כגון אתאיסטים ואגנוסטים), אך מספרם אינו ידוע. הם בעיקר קיימים באזורים עירוניים אמידים. על פי מפקד האוכלוסין של 1998, מספר האנשים שלא הצהירו על דת כלשהי עמד על 0.5% מהאוכלוסייה, אבל קיים בפקיסטן לחץ חברתי גדול נגד הכחשת דת, ולכן המספר אינו משמעותי כשלעצמו. על פי מחקר גאלופ משנת 2012, 1% מהאוכלוסייה בפקיסטן אינה משויכת לכל דת.
בספטמבר 2010 קמה קבוצת פייסבוק בשם איחוד האתאיסטים והאגנוסטים של פקיסטן (AAAP). באוגוסט 2011, הם השיקו אתר רשמי, www.aaapakistan.org אשר זכה ליותר מ-17,000 צפיות בתוך 48 שעות לאחר השקתו, מ-95 מדינות. AAAP מבקשת להוסיף לטופס הדרכונים בפקיסטן תיבת "בלתי-תאיסט" (לא בעל אמונה דתית) כדי להקל על פקיסטנים לשנות את רישום הדת שלהם באופן חוקי, אם ירצו בכך.
המפלגה הפופוליסטית

ערך זה עוסק במפלגה בארצות הברית בעבר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1891–1908 (כ־17 שנים) 
 אידאולוגיות:  פופוליזם נאציונליזם
 התמזגה לתוך:   המפלגה הדמוקרטית
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 
המפלגה הפופוליסטית (באנגלית: The Populist Party) או מפלגת העם של ארצות הברית (באנגלית: People's Party of the United States) הייתה מפלגה קצרת ימים בארצות הברית. היא התקיימה בין השנים 1887–1908 וסופה שנטמעה במפלגה הדמוקרטית. עם זאת, בשעה שהייתה קיימת הייתה רבת השפעה במיוחד במדינות החקלאיות (צפון קרוליינה, אלבמה, ג'ורג'יה, טנסי, קולורדו, טקסס, קנזס, דקוטה הצפונית, איידהו, מינסוטה, איווה ונברסקה). במערכת הבחירות לנשיאות של 1892 הייתה המפלגה השלישית בגודלה וצברה 9% מקולות המצביעים ו-22 אלקטורים. במערכת הבחירות לנשיאות של 1896 ניצבה מאחורי מועמד המפלגה הדמוקרטית, ויליאם ג'נינגס ברייאן, שאימץ את עיקרי המצע הפופוליסטי. כישלונם של החקלאים לשלב כוחות עם הפועלים, בעלי העסקים הקטנים והמובטלים העירוניים, שחלקו עמם קווים מאפיינים רבים, גרמו להתמוססות המפלגה.
המפלגה נוצרה מתוך תחושות הזעם והקיפוח של איכרי דרום ארצות הברית הלבנים. עיקר מצוקתם הייתה שולי הרווח הצרים עימם נאלצו להתמודד כספקי תוצרת חקלאית במערכת מוניטרית מרסנת שלא איפשרה להם להעלות את מחירי תוצרתם והעלתה את מחירי ההלוואות שנאלצו לקחת. תעמולתם (הפופוליסטית, ומכאן הכינוי) הופנתה בחריפות כנגד המונופולים והטראסטים של צפון-מזרח ארצות הברית, הבנקים הגדולים, ראשי תאגידי הענק ובראשם תאגידי הרכבות, שהיו בעלי קרקעות חקלאיות רבות ("הברונים השודדים"). ביקורתם נעה מטענות נגד הקפיטליזם ומדיניות תקן הזהב ועד תאוריות קונספירציה לפיהן עושים בעלי הממון יד אחת כנגד החקלאים.
רקע

לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית הלך ונעלם במהירות מודל החוואי הבודד המתיישב במערב התיכון או בעמק המיסיסיפי, חי מייצור עצמי ומייצר רווח ושיפור של איכות חייו על ידי מכירת עודפי ייצור. בעידוד משרד החקלאות האמריקאי שאך נוצר, נמכרו בתמורה למשכנתא, שטחי קרקע גדולים שהיו בחזקת תאגידי הרכבת לחוואים לצורך ייצור המוני וחקלאות אינטנסיבית בפרט של תירס, כותנה, טבק וחיטה. במקביל התפתחו המיכון החקלאי ושיטות חדשניות להשקיה, דישון וטיפול בזרעים שאיפשרו עיבוד ושיווק בקנה מידה גדול. עם זאת, הכלכלה התנהלה לפי מודל דפלציוני, כאשר הדפסת כסף הוצמדה באדיקות לתקן הזהב. תקן הזהב אומץ בשנת 1873, דבר שהפך את הזהב הנדיר לבסיס הגיבוי היחיד להילך החוקי, זאת בניגוד לבסיס דו מתכתי, שאיפשרה גיבוי בכסף ביחס מתאים. לפיכך היה מחזור הכסף קטן, דבר שדחק מטה את מחירי הסחורות החופשיות ובפרט את מחירי התוצרת החקלאית. לכן נקרא על ידי החקלאים אימוץ תקן הזהב "הפשע של 1873".
אופי הכלכלה החקלאית, גם ללא הבצורת שתקפה בשנות ה-80 של המאה ה-19 את המישורים הגדולים, הותירה בידי החקלאים שולי רווח מצומצמים ביותר. שליטת החקלאי על מחיר התוצרת הייתה קטנה ביותר כיוון שזה נקבע בשווקים מרוסנים אליהם נכנסו מתחרות כארגנטינה, קנדה ורוסיה שדחקו את המחיר עוד מטה וזאת מבלי שהחקלאי יוכל להוריד את עלויות הייצור שלו. התאגידים התעשייתיים הגדולים, שהפכו מונופוליסטיים יותר ויותר, לא הושפעו ואף נהנו מן המצב משום שהעלו את מחירי שירותיהם (בפרט המיכון החקלאי, האחסנה בממגורות וההובלה ברכבות) ללא מגבלה. חקלאים רבים אלצו למכור את אדמתם או למשכן אותה בתמורה להלוואות מהבנקים (שכולם היו בשליטת אילי הון מצפון-מזרח ארצות הברית) והפכו לחוכרים של אדמתם. מאידך, הם התקשו להחזיר הלוואות, כיוון שלא היה מספיק כסף במחזור ומחירו היה יקר. באותן שנים חיו כ-90% מחקלאי הדרום על אשראי, רבים מהם ללא יכולת ריאלית להחזיר את ההלוואות שנטלו. בטקסס נאלצו איכרים לחכור ציוד חקלאי, בתמורה למישכון היבולים לטובת ספק הציוד. כך לדוגמה, תירס שנמכר ב-1870 ב-45 סנט לבושל נמכר ב-1889 ב-10 סנט לבושל, בעוד שמחירי הציוד, ההובלה והאחסנה רק עלו.