stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משולם לנגרמן
ביוגרפיה

לנגרמן נולד בצום גדליה, שנת ה'תרע"א בעיירה רימנוב שבפולין, למשה יהודה לייב (לימים השו"ב של המושבה רעננה), מצאצאי רבי יצחק חיות, ולגיטל לבית זיסקינד, דור שישי לרבי מנחם מנדל מרימנוב ולרבי אלימלך מליז'נסק.
לנגרמן למד בחדר, ובבית הספר העממי שבשפה הפולנית, בעיר. בהגיעו לגיל 12, בעקבות פוגרומים וקשיי פרנסה, עקרה המשפחה מפולין לגרמניה, תחילה לעיר ויסבאדן ואחר כך לפרנקפורט. שם למד משולם בבית ספר כללי, השלים את השכלתו התיכונית, ואף למד זמן מה, בישיבתו של הרב יעקב הופמן.
בהיותו בן 20 הצטרף לחוות הכשרה ברוח תורה ועבודה, שהוקמה במסגרת בח"ד, בכפר רודג'ס, עבור נוער דתי ציוני המתעתד לעלות לארץ ישראל. ובשנת ה'תרצ"ב - 1932 עלה ארצה והצטרף לקיבוץ רודג'ס שנוסד שנה קודם לכן, בפרוורי פתח תקווה, (אז נקודת ספר של היישוב היהודי).
בשנת 1934, ביחד עם אחדים מחברי הקבוצה, עבר למקווה ישראל. שם הם השתלמו בחקלאות, ובערבים פנויים נהגו לצאת לבילוי או לסידורים בתל אביב. באחת מיציאות אלו, פגש משולם את חנה בת משה יעקב ומייטע פליישר, מהעיירה סטז'יז'וב שבפולין, (בעקבות האנטישמיות בפולין וגירושה מבית הספר התיכון, ולאחר שהתרשמה מהרצאתו של נציג בית"ר, קיבלה חנה החלטה נועזת לעלות לישראל, תוך כדי ויתור על אפשרות שעמדה בפניה להגר לאמריקה, והתגוררה בתל אביב). במהלך ההשתלמות במקווה ישראל, נישאו השניים זה לזה, ועם סיומה, עזבו את אזור המרכז והצטרפו למייסדי כפר יעבץ, שם הם חיו כארבע שנים. היה זה בתקופת המרד הערבי הגדול, ולא אחת בעקבות התקפות של ערביי הסביבה, נאלצו משולם וחנה, לצאת עם בתם התינוקת, מהבית למקלט היחידי שהיה ביישוב. בשלהי שנות ה-30 עברה משפחת לנגרמן להתגורר במושבה רעננה.
בשנים 1948–1953 עסק לנגרמן בקליטת עלייה במחנות העולים בפרדס חנה. תחילה כמנהל מחנה עולים א', ובהמשך, עקב הצלחתו, ולבקשת ראש מחלקת העלייה בסוכנות, ד"ר גיורא יוספטל, התמנה למפקח על כל מחנות העולים והמעברות באזור.
בשנת 1956 נענה לפניית שר הסעד, חיים משה שפירא, להקים מעון לחריגים עם נכויות התפתחותיות (אז בשם: מעון למפגרים) ברעננה. המעון שהקים - מעון "שקמה" - היה, תחת ניהולו, חלוץ ומורה-דרך בכל הקשור לטיפול בחריגים, בשיקומם ובקידומם. בתפקיד זה שימש עד יום מותו ברעננה בשנת ה'תשל"ג - 1973.
מחנות העולים

בשנים 1948 – 1953 עסק משולם בקליטת עלייה במחנה העולים בפרדס חנה ובאזור כולו, תחילה – כמנהל מחנה עולים א' במושבה. כבר אז השכיל לבנות צוות רב מקצועי (מונח שטרם נטבע באותן שנים) כדי לטפל באופן מיטבי בקליטת העולים. הוא איתר ואלתר מקורות תעסוקה עבורם, הקים בתי מלאכה לעולים בתוך המחנה ודאג לסיפוק צורכיהם הבסיסים. תשומת לב מיוחדת הקדיש לבית התינוקות שבמחנה ולהכשרת צוות המטפלות, כמו גם לטיפוחם של ילדי העולים. בין השאר דאג שיהיו "מלובשים היטב" וגם רשם לעצמו לבדוק ש"אם נוכל להשיג [בגדים לילדים] הם ישתמשו בכך". שהרי לעולים - שבאו ממזרח וממערב - היו מסורות לבוש שונות מאלה של הוותיקים. באירוע השלג של 1950 בישראל שהה כל שעות היממה עם העולים, דאג לפינויים של הנשים והילדים למבנים (ובכלל זה לביתו), ועבד לצד הגברים והצעירים בפינוי השלג. מחנה העולים בניהולו היה דוגמה לניהול מוקפד, מסור ואמפתי גם בתנאי מחסור קשים, ורבים באו לראות ולהתרשם, ובהם: ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שרת העבודה גולדה מאיר וד"ר גיורא יוספטל, ראש מחלקת העלייה בסוכנות היהודית, שהציע לו את תפקיד המפקח על כל המעברות ומחנות העולים באזור פרדס חנה – חדרה. בחמש שנות עבודתו בקליטת עלייה היה, כהגדרת אחד ממכריו, ”מגדלור במחשכי המחנות”, ודמותו הקרינה נחמה וביטחון לעתיד טוב יותר.
בשירות הציבור

משולם לנגרמן היה כל ימיו איש תורה ועבודה, והקפיד לשלב יראת שמים ואהבת האדם, עם עבודה מתמדת למען הארץ והמדינה. היה חבר פעיל בארגון ההגנה, לחם במלחמת העצמאות וקיבל את עיטור לוחמי המדינה. בשנת 1945 הקים את סניף בני עקיבא במושבה רעננה, שימש מרכז ומדריך לחניכים (הדתיים – והחילוניים). בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה חבר במועצת רעננה וסגן ראש המועצה וכן יו"ר הוועדה הקרואה בהרצליה (1967 – 1969) .
בשנת 1965 הוזמן להצטרף למועדון רוטרי ברעננה, עמד בראש ועדות של המועדון, ובשנים 1972 – 1973, עד מותו, שימש כנשיא המועדון. בשנת 1972 התמנה למנהל (בפועל) של השירות למפגר במשרד הסעד, אך התנה את מינויו – כמו את שאר פעילויותיו הציבוריות - בהמשך הניהול במקביל של מעון שקמה. במהלך שנותיו כמנהל המעון היה יועץ בוועדות הקמה של מוסדות לחריגים ברחבי הארץ, וחבר מרכזי בהנהלת הקרן לקידום שירותים למפגר. הרב משה צבי נריה כתב עליו: ”כי יקר היה האיש, מוכתר במעלות ובמידות, אדם המַעֲלָה שמעטים כמותו”, הנשיא השלישי, זלמן שזר, הספיד אותו במילים נרגשות: ”משומרי על גחלת אלוקים לבל תדעך... המחנך בחסד, בענווה ביושר ובשום שכל, חונן עשוקים ומְשַׁקֵם כפופים, המרחם את הצולעת והנידחת והפיסח גם יחד... איש החסד והרחמים, ברוב דעת... לעד ינון שמו, ותעמוד לו צדקתו”.
מעון שקמה

מעון "שקמה" הוקם בשנת 1956 כמעון ציבורי ראשון מסוגו לילדים ולצעירים בעלי נכות התפתחותית שכלית. (עד אז היו קיימים בישראל רק שני מעונות מסוג זה, ושניהם היו פרטיים.)
למשולם לא היה כל ידע קודם בטיפול בבעלי מוגבלויות, אך הוא נרתם למשימה בכל מאודו, מתוך אמונה בפוטנציאל של כל אדם, שנברא בצלם. הוא נאבק להקים במעון בית ספר להקניית מיומנויות יסוד ומלאכה, והנהיג את עיקרון התעסוקה - בין כותלי המעון ובקהילה. וכך הסביר בריאיון עיתונאי: ”אנחנו מטפחים פוטנציאל אישי של כל ילד. אין חניך שאינו מועסק בעבודה. הצעירים יותר לומדים בבוקר, המבוגרים יותר לומדים אחר הצהריים ולפני הצהריים עובדים... כל אחד בהתאם ליכולתו וכושרו”.
משולם הקים מקהלה ותזמורת של חניכי המעון, יזם תערוכות שנתיות של עבודות החניכים, ופעל ללא ליאות לרווחתם: החל מאישור רחצה בחוף הים בהרצליה וכלה ביציאתן של החניכות הבוגרות לבית הקולנוע (היחיד במושבה באותם הימים). גם טלפון ציבורי הותקן עבור החניכים, כדי שיוכלו להתקשר בכל עת למשפחותיהם.
משולם עשה רבות לשירוש דעות קדומות ויזם "פעולות הסברה בקרב קבוצות וציבורים שונים, באוניברסיטאות ובבתי ספר תיכוניים".
תחת ניהולו היה המעון חלוץ ופורץ דרך בטיפול בבעלי נכות התפתחותית ובקידומם. כחודש לפני פטירתו קיבל משולם עם עובדי המעון את פרס קפלן (1973), על "מסירות ללא גבול בטיפול ובשיקום".
קרן משולם

לאחר מותו וביוזמת משרד העבודה והרווחה (משרד הסעד) הוקמה לזכרו "קרן משולם", שפעלה במשך כ-15 שנה, והעניקה פרסים לעובדים מצטיינים במסגרות של החינוך המיוחד ברחבי הארץ, ובכלל זה במגזר הערבי. "קרן משולם" גם סייעה בהוצאה לאור של ספרות מקצועית בעברית, ועם ראשי הקרן נמנתה אסתר הרליץ.
הערות שוליים

↑  אתר ספריית יהודה דקל
↑  כיום: "האגף לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית".
↑  השוחט ר' משה יהודה לנגרמן, מתוך: "ביטאון המועצה המקומית" מס' 4, דצמבר 1964, באתר עיריית רעננה
↑  משה יהודה לייב היה מצאצאיו של הרב יצחק חיות, מאנוסי פורטוגל (שגורשו מספרד ועברו לפורטוגל). משפחתו של הרב חיות הצליחה לברוח מפורטוגל לדרום צרפת, וכך, בשנת 1584, הוא הגיע לפראג, והיה גיסו (למחצה) של המהר"ל מפראג. משם עבר לפולין, ללבוב ולקראקוב ושימש שם כרב הקהילה.
↑  גיטל הייתה דור שישי לר' מנחם מנדל מרימנוב; הסבא שלה, משולם זישא לרנר, היה דור רביעי לר' מנחם מנדל מרימנוב ודור רביעי לר' אלימלך מליז'נסק. ונראה שמשולם זישא נקרא על שמו.
↑  רודג'ס, ליד העיר פולדה שבגרמניה
↑  מסמך בן 12 עמודים מאת ד"ר קורץ בקישורים החיצוניים
| ראשי מועצת ועיריית הרצליה |
| --- | --- | --- |
| ראשי מועצה | אברהם הירש (1937–1938) • שמעון זאב לוין (1938–1943) • בן ציון מיכאלי (1943–1959) • פסח יפהר (1959–1960) |  |
| ראשי העיר | פסח יפהר (1959–1960) • נתן רוזנטל (1966–1967) • משולם לנגרמן, ועדה קרואה (1967–1969) • יוסף נבו (1969–1983) • אלי לנדאו (1983–1998) • יעל גרמן (1998–2013) • יהונתן יסעור (2013) • משה פדלון (2013–2024) • יריב פישר (2024–מכהן) |  |
משולם לנגרמן עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון בביקור במחנה העולים
משולם לנגרמן עם שרת העבודה גולדה מאיר בביקור במחנה העולים
אגודת ארץ ישראל

| --- | --- |
 תחום:  לימודי ארץ ישראל
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  לונדון 
 מייסדים:  ויליאם ריצ'רד המילטון 
 יושב ראש:  Anthony Hamilton 
 תקופת הפעילות:  24 באפריל 1805 – הווה (219 שנים) 
 
שער הפרטיכל הראשון של אגודת ארץ ישראל ("החברה הסורית") מ-1805
אגודת ארץ ישראל (באנגלית: The Palestine Association) הוקמה באנגליה ב-1805 במטרה לקדם את חקר הגאוגרפיה, הטבע והעתיקות של ארץ ישראל וסביבותיה. האגודה הייתה פעילה שנים ספורות בלבד ולא צברה הישגים של ממש, ועם זאת היא מוערכת כמַטְרִימָה לקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF).
ייסודה ופעולותיה

בייסודה בלונדון ב-31 במרץ 1805 נקראה בשם "החברה הסורית" (Syrian Society), אך כעבור פחות מחודש ימים שוּנָה שמהּ ל"אגודת ארץ ישראל" (Palestine Association). היא נחשבת לאגודה הראשונה ששמה לה למטרה לחקור את הארץ. ניתן להסביר את הקמתה כחלק מתופעה כללית של ייסוד אגודות בארצות אירופה שביקשו לדחוף להכרת ארצות בלתי-ידועות, לא רק כבסיס לצבירת ידע, אלא גם משיקולים כלכליים ופוליטיים.
הקמתה של "אגודת ארץ ישראל" הייתה כרוכה בעניין הדתי המתמיד בארץ הקודש, בציפיות המשיחיות בקרב הפרוטסטנטים, בהתעוררות החקר הביקורתי של המקרא, וכן בהתעצמות האינטרס האסטרטגי הבריטי בארץ ישראל בעקבות מסע נפוליון במצרים ובארץ ישראל ב-1798–1801.
"אגודת ארץ ישראל" הייתה פעילה רק בחמש השנים הראשונה לקיומה. הפרסום הבודד שהפיקה היה חיבורו של אולריך יאספר זטצן מ-1810, "דוח קצר על הארצות הגובלות בכנרת, בירדן ובים המלח". בהקדמה לחיבור הזה הבהירו העורכים כי הם "משתמשים במִלה 'ארץ ישראל' לא במובן המוגבל של מחוז או חלק מיהודה, אלא במובן המורחב כמקיפה את כל הארצות משני צדי הירדן שבהן שכנו שבטי ישראל". אחת ממטרות האגודה הייתה להביא לראשונה ליצירת מפה מדויקת של ארץ ישראל (מפות ז'אקוטן ראו אור ברבים רק ב-1818), אך שיגורם של חוקרים מטעמהּ נכשל. שליחהּ הראשון של האגודה, סמואל אינמן (Inman) מקיימברידג', חזר בו עוד בהגיעו למלטה בדצמבר 1806 עקב גיוסו לצי המלכותי. הניסיונות בשנתיים שלאחר מכן להפעיל אחרים לא צלחו וגם הביאו לדלדול קופתהּ.
אחריתה

"אגודת ארץ ישראל", שהקדימה את זמנה, פורקה רשמית ב-1834 ושולבה על יתרת נכסיה בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית. צעד זה נעשה ביוזמת ויליאם ריצ'רד המילטון (אנ'), איש משרד החוץ הבריטי וחובב עתיקות, שהיה הרוח החיה בפעילות האגודה.
החוקרים רות קרק וחיים גורן מסבירים את קוצר ימיה של האגודה בהיעדר תנאים מתאימים למחקר שיטתי של הארץ בתחילת המאה ה-19. ארץ ישראל אך נפתחה למגע העולם והמלחמות הנפוליאוניות היו עדיין בעיצומן. כמו כן, מחקר מדעי מסודר לא היה אפשרי ללא תמיכה ארגונית ומוסדית בארץ גופה, וזה החל רק בסביבות 1840, במסעותיו של חוקר המקרא אדוארד רובינסון, עם כינונן וחיזוקן של הנציגויות הזרות בירושלים. החוקרים רואים ב"אגודת ארץ ישראל" קצרת הימים הַטְרָמָה לקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF) שנוסדה ב-1865 וממשיכה לפעול מאז.
הערות שוליים

↑  שמהּ של האגודה תורגם אצל יהושע בן-אריה (ארץ ישראל במאה הי"ט – גילויה מחדש, 1970, עמ' 32, 177–179) כ"החברה לחקירת ארץ ישראל", ואצל חיים גורן ('לכו חיקרו את הארץ', 1999, עמ' 343) כ"האגודה הפלשתינית", אך שמות אלה טעונים במשמעויות שונות בהקשרים אחרים
↑  בשער הפרטיכל של כינוס היסוד נרשם ציטוט מספר דברים (כ"ו, 5) "A Syrian ready to perish was my father" (”אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי”), וה"ארמי" בפסוק זה לפי תרגום המלך ג'יימס הוא יעקב אבינו; אף שלא הובא שם המשך הפסוק (”וַיָּגָר שָׁם בִּמְתֵי מְעָט וַיְהִי שָׁם לְגוֹי גָּדוֹל עָצוּם וָרָב”), ניתן להבין את ההתייחסות לשיבת עם ישראל לארצו כיסוד באמונה המילניאליסטית של ראשי האגודה
↑  Nahum Sokolow, History of Zionism, 1600–1918, London: Longmans, Green  and Co, 1919, p. 61
↑  חיים גורן, 'לכו חיקרו את הארץ', 1999, עמ' 40
1 2  A Brief Account of the Countries Adjoining the Lake of Tiberias, the Jordan and the Dead Sea
↑  לפירוט הניסיונות לגיוס משלחות מטעם האגודה ראו: Ruth Kark, Haim Goren, "Pioneering British exploration and scriptural geography: The Syrian Society/The Palestine Association", The Geographical Journal  177 (3), 2011, pp. 269–271
↑  המילטון היה מעורב בשינוע פסלי הפרתנון האתונאי ("שיש אלגין") מיוון לאנגליה וכן בתפיסת אבן רוזטה במצרים, נמנה עם מקימי החברה הגאוגרפית המלכותית ובעשור הראשון לפעילתה כיהן פעמיים כנשיאהּ
שער חיבורו של זטצן בהפקת "אגודת ארץ ישראל", 1810
מגלים עם דורה

| --- | --- |

 סוגה:  אנימציה לילדים
 יוצרים:  כריס גיפורד וולרי וולש אריק וינר ריק וולו
 בימוי:  גארי קונרד 
 מדבבים:  Fátima Ptacek (Dora Márquez) קייתלים סאנצ'ז Kathleen Herles Marc Weiner Regan Mizrahi Harrison Chad 
 מדבבים בעברית:  שירה נאור, עדי קוזלובסקי, מאיה מיטלפונקט, דקלה הדר, גלעד קלטר, עידו רוזנברג, יגאל מזרחי, זיו מאיר, דנה אברהם-סמו, נטלי פיק, אלעד סמוכה, ענת ארליך, הדר שחף-מעיין, איתי ג'רופי, אורנה כץ, איתי רוזנר, גל שמי, הילה מערבי, יורם יוספסברג, שמחה ברבירו, אורלי קטן, דניאל זילברשטיין, לירן אורן, טליה ברקאי, יפעת זנדני צפריר, עפרון אטקין, תובל שפיר, עמי מנדלמן, נועם טל, נורית בנאי קורן, דור סרוגו, דייוויד לרנר, לורה שופוב, אליענה מגון, אייל ליטוין, עומר שטיינברג, עידו גביש, מאי יעקובסון, נועם אדן, דניאל שופוב, גיא רייפמן, רום קלטר
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית ספרדית עברית
 מספר עונות:  8
 מספר פרקים:  177
 תוכנית המשך:  רוץ דייגו רוץ דורה וחברים בעיר הגדולה דורה
 הפקה
 מפיק:  כריס גיפורד
 חברת הפקה:  ניקלודיאון
 הפצה:  נטפליקס
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ניקלודיאון ניק ג'וניור
 רשת שידור בישראל:  טלוויזיה חינוכית ערוץ הופ! ניקלודיאון  ניק ג'וניור
 תקופת שידור מקורית:  14 באוגוסט 2000 – 9 באוגוסט 2019
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מגלים עם דורה (באנגלית: Dora The Explorer; בתרגום חופשי: דורה החוקרת) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים. הפיילוט לסדרה שודר במקור במהלך שנת 1999 בעוד שהסדרה עצמה החלה את שידוריה בערוץ ניקלודאון בשנת 2000 וסיימה את שידוריה ב-2019. הסדרה יועדה במקור ללימוד השפה הספרדית בקרב ילדים דוברי אנגלית. בהמשך כאשר התוכנית שווקה במדינות שונות ברחבי העולם היא נערכה מחדש כתוכנית ללימוד השפה האנגלית. כאשר השפה הראשית בה משתמשות הדמויות בתוכנית הפכה לשפת המדינה בה התוכנית משודרת ומשולבים בה בכל פרק מילה או מושג באנגלית.
לסדרה נלווה גם קו של מוצרי צריכה, בהם כלי כתיבה, תיקים, בובות, ספרים, קלטות וידאו וביגוד. לאורך השנים זכתה הסדרה להצלחה עצומה ברחבי העולם והכניסה בין היתר כמיליארד דולר ממכירת המוצרים הנלווים לסדרה מיום הפצתם ועד תחילת 2004.‏
החל משנת 2014 משודרת סדרת ספין אוף "דורה וחברים בעיר הגדולה".
ב-9 באוגוסט 2019 יצא סרט לייב אקשן לסדרה בשם "דורה והעיר האבודה".
בשנת 2024 יצאה גרסה של התוכנית בהנפשה ממחושבת הנקראת "דורה".
עלילה

העלילה מספרת על ילדה בשם דורה שיוצאת למסעות בג'ונגל יחד עם ידידה הטוב בוטס הקוף, וחטפני השועל שמופיע כל פעם ומנסה לחטוף להם דברים ולהפריע למסע. בהרפתקה נמצא לפעמים גם בן דודה, דייגו. על מנת להגיע למקום המשימה עליהם להיעזר במפה, המפרטת שלושה מקומות בהם הם עתידים להיתקל במשימות ובאתגרים. בכל נקודה שצוינה צריכים הילדים הצופים בבית לומר מילה מסוימת או לבצע תנועה מסוימת כדי "לסייע" לדורה להתגבר על הקושי. עם הסיום המוצלח של המשימה נערכת חזרה על הדברים שהתרחשו בפרק ועל המילה או המושג באנגלית (במקור ספרדית) שנלמדו.
הדמויות בגרסה העברית > דמויות ראשיות

דורה (Dora) - ילדה בת שבע ממוצא לטיני, חובבת ספורט. בפרק 12 מתגלה ששם משפחתה הוא מארקז (Márquez). מתגוררת עם הוריה, בשלבים מתקדמים נולדו לה גם שני אחים תאומים. לעיתים מופיעה גם סבתא ודמויות נוספות ממשפחתה המורחבת. דורה צריכה להשיג חפצים ולהתגבר על מכשולים שונים במסע, שבדרך כלל כולל שלוש תחנות שונות (לעיתים נדירות ביותר, ארבע). דורה תמיד מבקשת מהצופים בבית לעזור לה לעשות דברים או לספר לה דברים שהיא צריכה לדעת.
בוטס (Boots) - קוף וחברה הטוב ביותר של דורה. בוטס תמיד נלהב ובדרך כלל לא לובש בגדים, מלבד מגפיים אדומים, שמהם הגיע שמו (Boots - מגפיים באנגלית). בוטס עוזר לדורה בהרפתקאות השונות שלה.
חטפני (Swiper) - שועל ערמומי וחמקני בעל כפפות ומסכה. מטרתו העיקרית היא לחטוף דברים מדורה וחבריה. לרוב הוא לא מצליח, הוא ידוע במשפטו "אוף, חבל", וכשהוא מצליח הוא לוקח וזורק את הדברים ואומר "מאוחר מדי, לעולם לא תמצאו את זה!" ונפתחת סצנת חיפוש. החפצים שהוא זרק נמצאים תמיד תוך שניות אחדות. הילדים הצופים מונחים לצעוק שלוש פעמים כשהם רואים אותו "חטפני, אסור לך לחטוף!".
הדמויות בגרסה העברית > דמויות משניות

טיקו (Tico) - סנאי דובר ספרדית במקור (ובשאר השפות אנגלית), ולכן הוא מאלץ את דורה, בוטס והצופים בבית לתרגל מילה בסיסית באנגלית בכל פרק.
בני (Benny) - שור צעיר וכחול, וחבר טוב של דורה ובוטס.
איסה (Isa) - איגואנה המגדלת פרחים, וחברה טובה של דורה ובוטס.
הטרול הרגזן (Grumpy Old Troll) - טרול עצבני שמתגורר מתחת לגשר וחד חידות הגיון לדורה ולצופים.
דייגו מארקז (Diego) - בן דודה של דורה. דייגו בן השמונה הוא מציל חיות, והוא תמיד ישמח לעזור לדורה כשתזדקק לעזרה. כוכב סדרת הבת של "מגלים עם דורה", "רוץ, דייגו, רוץ!" דייגו הופיע לראשונה במגלים עם דורה בפרק "פוגשים את דייגו".
המפה (The map) - המפה של דורה אשר עוזרת להם במסע ומורה על התחנות שהם צריכים לעבור.
בנוסף, בחלק מהפרקים מופיעות דמויות אורחות, חלקן דוברות אנגלית (ספרדית במקור) וחלקן דוברות עברית (אנגלית במקור).
שידור הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 26 | 26 | 14 באוגוסט 2000 | 4 במרץ 2002 |
|  | 2 | 25 | 25 | 13 בפברואר 2002 | 14 ביולי 2003 |
|  | 3 | 20 | 20 | 6 באוקטובר 2003 | 14 ביוני 2004 |
|  | 4 | 27 | 27 | 24 בספטמבר 2004 | 5 באוגוסט 2008 |
|  | 5 | 22 | 22 | 15 בספטמבר 2008 | 18 בנובמבר 2010 |
|  | 6 | 18 | 18 | 5 בנובמבר 2010 | 16 במאי 2012 |
|  | 7 | 18 | 18 | 4 באפריל 2012 | 16 בינואר 2013 |
|  | 8 | 20 | 20 | 18 במרץ 2013 | 9 באוגוסט 2019 |
ספין אוף

לסדרת הבת של דורה קוראים "רוץ דייגו רוץ" המתארת את בן דודה של דורה, דייגו, מציל חיות בסכנה.
הסדרה זכתה להצלחה רבה, ולכן ב-2014 יצאה סדרת ספין אוף נוספת שנקראת "דורה וחברים בעיר הגדולה" שבה דורה מוצגת כנערה ומלמדת מקצועות נוספים מלבד אנגלית. בעונה השנייה של "דורה וחברים" מצטרפים בתור אורחים חבריה של דורה מהסדרה המקורית (כמו בוטס, חטפני, תיק גב ואיסה), מפה הוא היחיד שנשאר מהסדרה המקורית כדי לעזור לדורה וחבריה החדשים בעיר הגדולה.
בנוסף בשנת 2024 הופקה סדרת ספין אוף נוספת הנקראת "דורה" המבוססת, על הסדרה המקורית ובשונה ממנה היא מונפשת באנימציה ממוחשבת.
דורה בישראל

הסדרה צברה פופולריות רבה בקרב קהל הצופים הצעיר בישראל אשר צופה בסדרה מדי יום. במהלך 2006 עלתה הסדרה לשידור בערוץ הופ! ובניק ג'וניור בדיבוב לעברית בתרגום גלית לירון. לאורך השנים זכו גם המוצרים הנלווים של הסדרה להצלחה מסחרית גדולה בישראל.
את שיר הפתיחה בעברית ביצעו שירה נאור, גלעד קלטר ועדי קוזלובסקי.
בקיץ 2007 עלה מחזמר לילדים בשם "הרפתקאות דורה והפיראטים". בין השחקנים הופיעו לירן ספורטה בתפקיד דורה, לירון לב בתפקיד דייגו ומיכל מוכתר בתפקיד מפת האוצר.
חלק מפרקי הסדרה הופצו בקלטות וידאו ו-DVD מבית "קלסיקלטת".
הערות שוליים

↑  כתבה באתר USA today, 18 בפברואר 2004 (באנגלית)
↑  "דורה והפיראטים" בישראל, באתר הבמה, 12 ביולי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417918305171  LCCN: n2003046145  MusicBrainz: 2989f1b7-b1db-40a4-ab9e-a28a3b6d6c45   WorldCat (עם LCCN): n2003-046145
תמר (בת דוד)

| --- | --- |

 לידה:  חברון
 אב:  דוד 
 אם:   מעכה
 
תָּמָר, דמות מקראית, מתוארת בספר שמואל ב', פרק י"ג, פסוקים א'–ב' כבתו של דוד המלך מנישואיו למעכה בת תלמי מלך גשור וכאחות אבשלום. הייתה ידועה בשל יופייה הרב, וזכורה לדורות בשל סיפור האונס, המתואר במקרא, שעברה על ידי אמנון, אחיה מאב.
מקור השם

מקור השם "תמר" הוא בעץ התמר, והוא מתייחס לאחד מדימויי היופי הנשיים במזרח הקדום. גוף האישה האידיאלי מדומה לעץ התמר הגבוה, כאשר אשכולות התמרים הם כשדיים הגדולים ובולטים יחסית לגוף. הממצאים אומנותיים רבים מאוד מהמזרח הקדום, בין האלפים ה־3–1 לפנה"ס ומשומר במזרח עד קרתחדשת במערב, מייצגים את עץ התמר כעץ קדוש, ומקשרים בין אלות נקביות לבין עצי תמר ועבודה הקשורה בהם. אין ספק, לאור התפוצה הרחבה של קדושת עץ התמר והטיפוס עליו בזמן ובמרחב, שדימוי זה היה ידוע היטב גם בירושלים, ומבתטא הן בדימוי בשיר השירים (פרק ז', פסוקים ז'–ט') והן לשם הפרטי "תמר" לנשים מושכות במקרא (תמר מספר שמואל וכן תמר מספר בראשית). הבלטת השדיים בדימויים ובאומנות החזותית מזכירה גם את "צלמיות העמודים" שהיו נפוצות במיוחד בישראל וביהודה במאות ה־8–6 לפנה"ס, בהם האישה הייתה מעוצבת כעמוד בעל ראש וידיים, כאשר מהעמוד בלטו שדיים שהידיים אחזו בהם.
תמר במקרא

תמר מיוחסת, בכל אזכורי דמותה במקרא, דווקא אל אחיה אבשלום. יופיה ניכר בה, ואמנון אחיה, בכורו של דוד, אהב אותה. בעצת רעהו יונדב בן שמעה, העמיד פני חולה וביקש מאביו לשלוח לו את תמר, שתכין לעיניו לביבות ותטפל בו. תמר עשתה כבקשת דוד ובעת הכנת הלביבות ביקש אמנון להשאירם לבד, הביא אותה אל חדרו, ואנס אותה למרות מחאתה. לאחר מכן בקשה ממנו תמר לפרוש עליה את חסותו, מכיוון שבזמנו קידשו את הבתולין ועדיף היה להיות תחת חסות האנס מאשר להיות אישה לא בתולה, אך הוא שנא אותה וגרש אותה. תמר נותרה פגועה מאוד. היא בכתה, שמה אפר על ראשה וקרעה את כתונת הפסים שלה. אבשלום אחיה ראה בצערה ואימץ אותה אליו. לאחר שנתיים שבהן ישבה תמר בבית אבשלום, הרג אבשלום את אמנון וברח לבית סבו שבגשור.
תמר במשנת חז"ל

על אהבת אמנון לתמר נאמר במסכת אבות:
כל אהבה התלויה בדבר – בטל דבר בטלה אהבה, וכל אהבה שאינה תלויה בדבר – אינה בטלה לעולם. איזו היא אהבה שהיא תלויה בדבר? זו אהבת אמנון ותמר. ושאינה תלויה בדבר? זו אהבת דוד ויהונתן.
בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין דורש רבי יצחק כי אמנון שנא את תמר מכיוון שהפכה אותו ל"כרות שפכה" (סירוס), על ידי כריכת שערה סביב איבר מינו.
לפי חז"ל בתלמוד הבבלי, כתוצאה ממעשה אמנון ותמר גזרו על איסור ייחוד עם אישה לא נשואה: ”אמר רב יהודה אמר רב: באותה שעה גזרו על הייחוד ועל הפנויה [...] גזרו על ייחוד דפנויה.” (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד א'-ב').
פרשנות מעשה האונס

את מעשה האונס של תמר ניתן לפרש כעונש 'מידה כנגד מידה' על חטא דוד ובת שבע. גם בסיפור של תמר ישנם גילוי עריות ושפיכות דמים, והפעם דוד הוא הגורם העקיף למעשים אלו.
פרשנים רבים ניסו להסביר מדוע אומרת תמר לאמנון ”דַּבֶּר נָא אֶל הַמֶּלֶךְ, כִּי לֹא יִמְנָעֵנִי מִמֶּךָּ” (שמואל ב' יג, יג). איך ייתכן שדוד ירשה לאחים להינשא? ברובד הפשוט כוונתה להשהות את האונס או למנוע אותו, ולכן השתמשה בתירוץ זה, אך לא ברור כיצד ניתן להשתמש בתירוץ מופרך מעין זה. חלק מהפרשנים גורסים כי תמר הייתה בתה של מעכה אך לא בתו של דוד. אך הסבר זה נסתר מהכתוב, שכן תמר מכונה מספר פעמים כ'אחותו' של אמנון. אחרים אומרים, על פי חז"ל, שאכן הייתה בתו של דוד, אלא שנולדה למעכה כשעוד הייתה גויה, על פי דין אשת יפת תואר – דין המאפשר לקחת אשה מן האויב במלחמה ולהביאה הביתה – ומכאן שתמר נחשבה לגויה, המיוחסת על-פי התורה רק לאמה ולא לאביה, ולכן התאפשר קשר בין תמר לאמנון. חוקרים מודרניים מציעים שמכיוון שאמנון ותמר היו אחים רק מאב ולא אחים מאם, היו מותרים להנשא בהתאם לחוק המקראי הקדום הנזכר לגבי אברהם האומר על שרה אשתו ”וְגַם אָמְנָה אֲחֹתִי בַת אָבִי הִוא אַךְ לֹא בַת אִמִּי, וַתְּהִי לִי לְאִשָּׁה” (בראשית כ, יב).
יש פרשנות הטוענת כי תמר פגעה באמנון בדרך זו או אחרת. רש"י כתב על פי חז"ל: "נימא נקשרה לו ועשאתו כרות שפכה", כלומר באמצעות שערה שנקשרה לאבר מינו היא הצליחה לסרס את אמנון. הרלב"ג אומר כי: "שנתעצמה כפי יכלתה לחלוק על רצונו, ואולי הכאיבה אותו בזה ההתעצמות שהיה ביניהם, או אמרה לו דברי חרפות, ולזה שנאה".
בפרשנות מודרנית לסיפור טענה אריאלה דים-גולדברג, סופרת עברית וחוקרת מקרא, כי אונס תמר היה מעשה שכוון גם כנגד אבשלום. לשיטתה, אמנון רצה להפוך את תמר לזונה ואת אבשלום אחיה – לאחי הזונה. דים סבורה כי הטלת פגם בייחוסו של אבשלום נועדה לבטל את הסיכויים להרחבת האימפריה של דוד אל מעבר לגבולות המסורתיים של ישראל ולברית עם השכנים הארמיים.
תמר בתרבות

הפרח אמנון ותמר (סֶגֶל שְׁלָשׁ גּוֹנִי) קיבל את שמו מדמויותיהן של אמנון ותמר המקראיים. הראשון שקישר ביניהם היה שאול טשרניחובסקי כאשר תרגם לעברית אגדת עם רוסית אודות אותו הפרח. באגדה הרוסית, הפרח זכה לכינוי "איבן דה-מריה" ומקורו באח ואחות, אשר נפרדו בילדותם, ובבגרותם התאהבו מבלי לדעת את קרבתם. משנודע להם שהם אחים, מתו מחובקים זה בזה והפכו לפרח האמנון ותמר. באופן דומה, באנגלית ניתן לפרח הכינוי העממי "ג'ק וג'יל". כאשר טשרניחובסקי תרגם את אגדת העם הרוסית לעברית הוא השתמש בשמותיהם של אמנון ותמר, בעקבות הדמיון העלילתי וכן הדמיון הפונולוגי לשמות הרוסיים. בתרגומו לאגדת העם הוא כתב: ”ויהי אמנון- פרח שדה תכלת כהה עין- עלהו ואחותו תמר הייתה עין צהובה על חזהו”.
בספר "אהבת ציון" מאת אברהם מאפו, מופיע סיפור אהבה בין שתי דמויות מרכזיות, אמנון ותמר. מאפו השתמש בשמותיהן של שתי הדמויות מהסיפור המקראי, בניסיון "לטהר" אותם מהתדמית השלילית שדבקה בהם.
"אפר על ראשה" הוא רומן היסטורי מאת חוה עציוני-הלוי, המבוסס על סיפורה של תמר.
ראו גם

מעשה אמנון ותמר
רצח אמנון
הערות שוליים

↑  Othmar Keel, תרגום: Frederick J. Gaiser, The Song of Songs: A Continental Commentary, Fortress Press, 1994, עמ' 241–242
↑  Othmar Keel, תרגום: Frederick J. Gaiser, The Song of Songs: A Continental Commentary, Fortress Press, 1994, עמ' 242
↑  Othmar Keel, תרגום: Frederick J. Gaiser, The Song of Songs: A Continental Commentary, Fortress Press, 1994, עמ' 246
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד א'
↑  משה גרסיאל, ראשית המלוכה בישראל: עיונים בספר שמואל, כרך 4, עמ' 78
↑  אריאלה דים, אהבה התלויה בדבר : עיון בסיפור אמנון ותמר, נדפס ב"הספרות" 28, 1979, עמ' 104-107
↑  מוטי רוזן, אמנון ותמר, מתוך כתב העת "טבע הדברים", גיליון 191, (2011-09), עמ' 16
1 2  מרדכי רוזן, אטימולוגיה, 1999, עמ' 269
↑  איתי אילוז, פרח החודש ינואר: אמנון ותמר, 1 בינואר 2009, באתר "חפצים"
↑  אַמְנוֹן וְתָמָר (משירי הפרחים), בפרויקט בן-יהודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278714405171  GND: 1078893144  LCCN: n88241427  VIAF: 212144782959058216939   WorldCat (עם VIAF): 212144782959058216939 
צלמית עמוד טיפוסית; גובהה והבלטת שדיה דומים לגובה עץ התמר ואשכולותיו המובלטים
תמר - ציור מעשה ידי אלכסנדר קבנל
"אונס תמר" - ציור של אסטאש לה סואר, בסביבות 1840
תמר מגורשת מביתו של אמנון לאחר מעשה האונס, ציור מאת ג'יימס טיסוֹ, בסביבות 1896 עד 1902. "וַתִּקַּח תָּמָר אֵפֶר עַל רֹאשָׁהּ וּכְתֹנֶת הַפַּסִּים אֲשֶׁר עָלֶיהָ קָרָעָה וַתָּשֶׂם יָדָהּ עַל רֹאשָׁהּ וַתֵּלֶךְ הָלוֹךְ וְזָעָקָה" (שמואל ב' פרק י"ג, פסוק י"ט)
שבת הגדול

שַׁבַּת הַגָּדוֹל הוא כינוי מיוחד לשבת שלפני חג הפסח. בשבת זו דורש הרב בקהילתו בהלכות הפסח. כן יש הנוהגים לקרוא בשבת זו קטעים מההגדה של פסח. שבת זו ידועה כשבת מיוחדת החל מאמצע ימי הביניים.