stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סברמטי (נהר)
הערות שוליים

↑  "Sabarmati Basin, Station: Ahmedabad". UNH/GRDC Composite Runoff Fields v 1.0. UNH/GRDC. נבדק ב-13 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  River pollution plaguing Gujarat
↑  "The sacrificial maiden river". The Times of India. 2 בספטמבר 2002. אורכב מ-המקור ב-6 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Excavations - Important - Gujarat, Archaeological Survey of India
↑  "Sabarmati Ashram History".
↑  Reconnecting the City With Its River Sabarmati Riverfront Development Project in Ahmedabad, Aparna Joshi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548641005171  GND: 4375633-5  LCCN: sh85116174  VIAF: 315526532   WorldCat (עם VIAF): 315526532
נרקיסיים

| נרקיסיים |
| --- | --- |
 נרקיס מצוי
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: נרקיסיים
שם מדעי
 Amaryllidaceae ‏סיינט-הילייר, 1805
נרקיסיים (שם מדעי: .Amaryllidaceae J.St.-Hil) היא משפחה של צמחים רב-שנתיים בעלי בצל (גאופיטים) המונה בין 71 ל-82 סוגים וכ-2,350 מינים, ונפוצה באזורים הטרופים, הסובטרופיים וגם באזורים הממוזגים. במשפחת הנרקיסיים בישראל גדלים רק חמישה סוגים: שום (48 מינים) נרקיס (2 מינים), חבצלת (2), בת-חבצלת (1) וחלמונית (2 או 3 מינים). הסוג החמישי, כחלית (בישראל גדלה כחלית ההרים) שנכללה בעבר במשפח זו הופרדה ממנה למשפחת עצמאית, למשפחת הכחליתיים (Ixioliriaceae).
חלמונית גדולה
נרקיס מצוי
למשפחת הנרקיסיים מספר תכונות משותפות: פרח צבעוני המורכב משישה עלי עטיף, ללא עלי גביע, שישה אבקנים, ועמוד שחלה יחיד שבראשו צלקת כדורית או מחולקת לשלוש אונות. מאפיינים ייחודיים המבדילים אותה ממשפחות קרובות כוללים: קליפות בצל חומות, שחלה תחתית (משל בסוג Allium [שום], שבעבר שויך למשפחות אחרות ובסוג אגפנתוס), ותפרחת סוכך שבה כל הפרחים יוצאים מנקודה אחת ונישאים על עמוד תפרחת יחיד, זקוף וחסר עלים. בבסיס תפרחת הסוכך מצוי מתחל קרומי או ירקרק, המגן על הפרחים כאשר הם ניצנים, ונעלם או קמל במהלך הפריחה.
מורפולוגיה

הצמח גאופיטים בעלי בצל עם קליפות חומות או לעיתים רחוקות בעלי קנה שורש (למשל במיני אגפנתוס).
העלים פשוטים, מסורגים (alternate) סדורים על הגבעול בשתי שורות (distichous) ולעיתים רחוקות בצורה לולינית (spiral). העלים דמוי סרגל או רצועה מרוכזים בבסיס הגבעול.
התפרחות הם סוככיים (תפרחת אשכול אשר עוקצי פרחיה יוצאים מנקודה אחת של הציר) הנישאים על עמוד תפרחת שלאורכו אין עלים (scape). בבסיס סוכך התפרחת מצוי מתחל קרומי או ירקרק השומר על הפרחים בהיותם ניצנים והוא קמל או נחבא בזמן הפריחה.
הפרחים בעלי שישה עלי עטיף כותרתיים מסודרים בשני דּוּרִים, בדרך כלל עלי העטיף דומים האחד לשני בצורתם וצבעם. הפרחים בעלי שחלה תחתית (לא בסוג שום שכיום נכלל במשפחה) ושישה אבקנים (לעומת משפחת האיריסיים שלפרח שלהם יש רק שלושה אבקנים). וכן, עמוד שחלה יחיד שבראשו צלקת כדורית או מחולקת לשלוש אונות.
הפרי הוא הלקט (capsule), דהיינו, הוא על פי רוב פרי יבש בן מגורה אחת או יותר, שמכיל זרעים מרובים, מתפתח משני עלי שחלה מאוחים או יותר, ונפתח עם הבשלתו כדי לשחרר את זרעיו על ידי קשוות. הפתיחה היא פְּתִיחָה חוֹצַת מְגוּרָה (loculicidal) - בדרך כלל הסדק מתחיל מהקודקוד כלפי מטה ומשם הוא נמשך לאורך תפר הגב של כל עלה שחלה.
הזרעים בעלי קליפה המכוסה קליפת הזרעים עם קרום פיטומלן (חומר פחמני שחור, לא פעיל, עשיר בפחמן וחסר חנקן).
טקסונומיה

בעבר מוינו הנרקיסיים תחת סדרת השושנאים, כאשר ההפרדה היחידה בינם לבין משפחת השושניים הגדולה הייתה במיקום השחלה. מערכות מיון מודרניות כגון APG ביצעו בדיקות גנטיות וקבעו שני מיונים אפשריים לנרקיסיים: האחד הוא איחוד עם משפחת השומיים (הכוללת את השום והבצל) והשני הוא כמשפחה נפרדת. כיום, הסוג שום נכלל במשפחת הנרקסיים. בשני המקרים, נמצאים הנרקיסיים תחת סדרת האספרגאים.
הסוג כחלית (Ixiolirion) פוצל ממשפחת הנרקיסיים ונחשב למשפחה נפרדת - כחליתיים (Ixioliriaceae Nakai). משפחה זו מונה סוג אחד בישראל ובעולם ובה 5 מינים. אחד גדל בישראל והוא כחלית ההרים. מין זה נבדל מהמינים של הנרקיסיים בפקעת עטופה ולא בבצל, בגבעול עלוותי ולא בעמוד תפרחת חסר עלים ובהיעדר אלקלואידים ברקמותיו.
תפוצת משפחת הנרקיסיים

משפחת הנרקיסיים נפוצה בעיקר באזורים טרופיים (pantropical), אך היא פחות שכיחה בטרופיים של אסיה ובאוסטרליה. המשפחה מחולקת לשלוש תת-משפחות: Allioideae, Amaryllidoideae Agapanthoideae משפחות אלו נבדלות במבנה הפרחים, מאפייני הכימיה ובתי הגידול שלהן.
תפוצת משפחת הנרקיסיים > תת-משפחה Allioideae

מאפיינים: פרחים קטנים, שחלה עילית, וכימיה אליוצאית (alliaceous), המתבטאת בריח המזכיר שום או בצל.
תפוצה: מרבית המינים נפוצים באזורים ים-תיכוניים או ממוזגים חמים. שלושה סוגים נפוצים גם באזורים טרופיים:
טולבגיה (Tulbaghia): כ-26 מינים הנמצאים בעשביות בדרום אפריקה.
Nothoscordum: כ-20 מינים הנפוצים בדרום ובמרכז אמריקה ולעיתים כעשבים.
Allium: כ-700 מינים הנפוצים במגוון אזורי אקלים.
תפוצת משפחת הנרקיסיים > תת--משפחת Amaryllidoideae

מאפיינים: פרחים גדולים ומרשימים. שחלה תחתית. כימיה מבוססת אלקלואידים, ללא ריח.
תפוצה: תת-המשפחה הטרופית ביותר במשפחה. ריכוז מגוון רב במיוחד בדרום אפריקה ובדרום אמריקה. תנאי גידול: יערות גשם (למשל Scadoxus, Griffinia, Proiphys). אזורים צחיחים, הרריים וסוואנות. אזורים סמוכים למים או בתוך מים (Crinum).
תפוצת משפחת הנרקיסיים > תת-משפחה Agapanthoideae

מאפיינים: צמחים בעלי קני שורש (rhizomatous). עלים מסודרים בשני טורים. פרחים גדולים בצבע כחול או לבן. שחלה עילית. כימיה מבוססת סאפונינים, ללא ריח.
תפוצה: סוג יחיד: Agapanthus (אגפנתוס), הכולל תשעה מינים, הנפוץ בדרום אפריקה.
משפחת הנרקיסיים מגוונת מאוד ומותאמת למגוון בתי גידול, החל מאזורים טרופיים ולחים ועד לאזורים צחיחים והרריים. תת-המשפחה Amaryllidoideae היא המרכיב הטרופי ביותר, בעוד Allioideae נפוצה בעיקר באזורים ים-תיכוניים וממוזגים. Agapanthoideae מוגבלת בעיקר לדרום אפריקה, עם קני שורש ושחלה עילית ובתי גידול ייחודיים.
צמחי הנוי מקרב הנרקסיים

מבין עשרות הנרקיסיים, בולטים הסוגים הבאים, המגודלים כצמחי נוי:
אגפנתוס - שושנת הנילוס (Agapanthus) - ראו ערך מורחב.
אמריליס (Amaryllis) - מוצאו מפרובינציות הכף בדרום אפריקה.
קליביה (Clivia) -
היפהסטרום (Hippeastrum) -
חבצלת (Pancratium) - ראו ערך מורחב.
נרקיס (Narcissus) - ראו ערך מורחב.
חלמונית (Sternbergia) - ראו ערך מורחב.
גלנתוס (Galanthus) (פתיתי שלג)
קרינון (Crinum)
ספרקליה (Sprekelia)
הינומית (Hymenocallis)
ליקוריס(אנ') (Lycoris)
הסוגים והמינים בר בישראל

בארץ ישראל צומחים רק שישה סוגים של נרקיסיים:
חלמונית (.Sternbergia Waldst. & Kit) הסוג מונה 8 מהם שלושה מינים בישראל : חלמונית זעירה, חלמונית גדולה חלמונית צהובה היא צמח נוי שאינו גדל בבר.
נרקיס (.Narcissus L) - הסוג מונה 74 מהם 2 מינים בישראל: נרקיס מצוי ונרקיס סתווי.
חבצלת (.Pancratium Dill. ex L) - הסוג מונה 24 מהם 2 מינים בישראל: חבצלת החוף וחבצלת הנגב.
בת-חבצלת (.Vagaria Herb) - הסוג מונה 2 מינים ומהם אחד בישראל: בת-חבצלת קטנת פרחים.
שום (.Allium L) - הסוג מונה 1,063 מהם 49 מינים בישראל. ראו ערך מורחב.
אחישום (Nothoscordum × borbonicum Kunth) - הסוג מונה 89 מינים, רק אחד מהם, שמוצאו מצפון מזרח ארגנטינה - אחישום מצוי - עשב רע הפורח בין סוף מרץ עד סוף ספטמבר, בעיקר בקיץ, בגינות נוי, עציצים ואדניות. אחישום מצוי הוא מכלוא של Nothoscordum entrerianum × Nothoscordum gracile. לפי דעה אחרת שמו המדעי Nothoscordum gracile, דהיינו אחישום עדין.
הערות שוליים

↑  Amaryllidaceae J.St.-Hil., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Amaryllidaceae J.St.-Hil, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏12-2023
↑  נרקיסיים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  Ixioliriaceae Nakai, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  כחלית ההרים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  דרור מלמד, משפחת הכחליתיים Ixioliriaceae, באתר צמח השדה
↑  השמות העבריים הופקו מאישורי מסחר רשמיים בשפה העברית לייבוא וגידול של פרחים אלו כפרחי נוי.
↑  ישנם תצלומים של המין שגדל בגן הבוטאני בירושלים באתר treknature.באתר התמונות alamy ישנו תצלום של גלנתוס שכנראה גדל בר בישראל של אלון מאיר תחת הכותר "snowdrop white campanula"
↑  Nothoscordum × borbonicum Kunth, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294755405171  BNE: XX531338  BnF: cb122585004 (data)  GND: 4142160-7  LCCN: sh85004113  LNB: 000207110  NDL: 00563146  NKC: ph520049
נר-הלילה (משפחה)

| נר הלילה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: הדסאים
משפחה:: נר הלילה
שם מדעי
 Onagraceae ‏ז'יסייה, 1789
משפחת נר-הלילה (שם מדעי: Onagraceae, באנגלית: Evening Primrose family) היא משפחת צמחים בסדרת ההדסאים. המשפחה מונה 22 סוגים ו-807 מינים של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים, שיחים או לעיתים רחוקות מטפסים מעוצים; חלקם צמחי יבשה, צמחים אמפיביים (הקשורים למים וליבשה כאחד) או צמחי מים. הצמחים אינם קוצניים. צמחי המשפחה נפוצים בין האזורים הממוזגים לטרופיים ביבשות השונות. אחד המינים - נֵר-הַלַּיְלָה הַחוֹפִי - נפוץ בקרקעות החול לאורך חופי ישראל, ונחשב כצמח פולש.
הסימנים העיקריים 4 אונות לעמוד השחלה ו-8 אבקנים.
הצמחים במשפחה מתאפיינים בפרחים בעלי עטיף כפול, לרוב האיברים מונים 4 חלקים, כשמספר עלי הגביע ועלי הכותרת הוא 4. האבקנים 8, פי 2 מעלי הכותרת וערוכים בשני דּוּרִים. וסימן ההיכר הבולט עמוד השחלה מפוצל ל-4 אונות כמספר עלי הגביע.
מיני הבר בישראל

משפחת נר-הלילה מיוצגת בצמחיית הבר של ישראל על ידי 8 מינים שמשויכים לשלושה סוגים: מֶדֶד (2 צמחי מים), ערברבה (3 מינים) ונר-הלילה (4 מינים גרים מאמריקה).
ערברבה

הסוג עֲרַבְרַבָּה (Epilobium) הוא סוג צמחים קוסמופוליטי הכולל 191 מינים. זהו הסוג הגדול ביותר במשפחת נר-הלילה והוא מכיל את רוב המינים במשפחה הנמצאים בעולם הישן. בישראל מיוצג הסוג על ידי שלושה מינים.
עֲרַבְרַבָּה קְטַנַּת-פְּרָחִים (Epilobium parviflorum) - צמח עשבוני רב-שנתי, ים תיכוני נדיר מאוד ובסכנת הכחדה בישראל, אבל צמח רחב תפוצה בכל אירופה ואגן הים התיכון. בארץ מגיע לגבול תפוצתו הדרומי. באמריקה זהו צמח פולש. ערברבה קטנת-פרחים גדלה בבתי גידול לחים בצפון ישראל. העלים מוצרים כלפי בסיסם ולעיתים בעלי פטוטרת ואינם לופתים את הגבעול. הפרחים ערוכים באשכולות, ורודים-סגולים והפריחה מסוף מאי ועד תחילת נובמבר.
עֲרַבְרַבָּה מְרֻבַּעַת (Epilobium tetragonum subsp. tournefortii) - צמח עשבוני רב-שנתי, ים תיכוני המצוי בבתי גידול לחים בצפון ישראל. הגבעול קירח בעל 2 עד 4 צלעות בולטות לאורכו. ההלקט קירח. הפרחים ערוכים באשכולות, וורודים. הפריחה מסוף יוני עד תחילת אוקטובר.
עֲרַבְרַבָּה שְׂעִירָה (Epilobium hirsutum) - צמח רב-שנתי גבוה למדי, 60 עד 200 ס"מ, המצוי בבתי גידול לחים. העלים נגדיים, פשוטים שעירים ולופתים במקצת בבסיסם את הגבעול. הפרחים של ערברבה שעירה ערוכים באשכולות, גדולים וסגולים. פריחתו מסוף אפריל עד סוף דצמבר.
מדד

הסוג מֶדֶד (Ludwigia) רובו ככולו טרופי וכולל 87 מינים, מהם 2 בישראל, שניהם צמחי מים טיפוסיים: מֶדֶד הַבִּצּוֹת (Ludwigia palustris) נכחד בישראל ונותר מדד זוחל.
מֶדֶד זוֹחֵל (שם מדעי: Ludwigia adscendens subsp. diffusa, שם נרדף: Ludwigia stolonifera) - צמח רב-שנתי משתרע, פרחיו צהובים ויחידים ופריחתו בקיץ, מוצאו מדרום אפריקה בואכה מזרח התיכון ועד טורקיה. הגבעולים והעלים קירחים. העלים מסורגים, פשוטים, מוארכים, מבריקים מאוד בצדם העליון ושפתם תמימה. הגבעול העיקרי הזוחל בתוך קרקע הביצה שולח שורשים כלפי מטה ונצרים נושאי פרחים צהובים כלפי מעלה. נוסף לשורשים הרגילים המשמשים לקלט מזון ולהיאחזות בקרקע, ישנם שורשים לבנים ועבים, דמויי שלפוחית ספוגית הפונים כלפי מעלה, כנראה לקליטת חמצן והחזקת קנה השורש קרוב לפני המים, בלי להניח לו לשקוע.
נר-הלילה

הסוג נר-הלילה (Oenothera) כולל 157 מינים, מתוכם 4 מינים גרים מצפון אמריקה. כול המינים צהובים, מלבד נר-הלילה הוורוד. נר-הלילה החופי ונר-הלילה הוורוד התפשטו בחולות מישור החוף. המין השלישי, נר-הלילה המפוצל (Oenothera laciniata), הוא צמח עשבוני חד-שנתי נדיר מאוד, והרביעי נר-הלילה הדו-שנתי שהוא בן שיח ים-תיכוני נדיר מאוד הגדל בהרי יהודה ובדרום מישור החוף.
מיני התרבות בישראל

בגינון נפוץ השימוש במינים תרבותיים של נר-הלילה, מדד, קלרקיה ופוקסיה. הסוג הקרוי בספרות הישראלית ובמשתלות גאורה (Gaura) הוא שם נרדף לסוג נר-הלילה, ולכן גאורה קיפחת (Gaura lindheimeri) הנפוצה בגינון משויכת לסוג נר-הלילה ושמה המדעי Oenothera lindheimeri. נר-הלילה הנאה (Oenothera speciosa) שמוצאו מדרום אמריקה הצפונית משמש כצמח נוי.
הסוגים במשפחת נר-הלילה

המינים עודכנו על פי הרשום באתר POWO.
Camissonia
Camissoniopsis
Chylismia
Chylismiella
Circaea
קלרקיה (Clarkia) - צמחים עשבוניים חד-שנתיים המשמשים לגינון בישראל.
ערברבה (Epilobium) - צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים בבר ובתרבות. זושנריה קלפרונית (Zauschneria californica) משוייכת לסוג ערברבה
Eremothera
Eulobus
פוקסיה (Fuchsia) - שיחים או עצים קטנים או מטפסים
Gayophytum
Gongylocarpus
Hauya
Hemifuchsia
Lopezia
מדד (Ludwigia) - עשבי מים או ביצה רב-שנתיים.
Megacorax
Neoholmgrenia
נר-הלילה (Oenothera)
Taraxia
Tetrapteron
Xylonagra
הערות שוליים

1 2  Onagraceae Juss, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Onagraceae Juss., WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏06-2024
1 2  ONAGRACEAE Jussieu, Flora of North America, ‏2-12-2022
↑  נר-הלילה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Epilobium parviflorum, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  ערברבה קטנת-פרחים, באתר פורטל הערכות הסיכון לטבע בישראל
1 2  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 458-9
↑  Gaura lindheimeri, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקבוץ המאוחד, 1998, עמ' 20, 312
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 316
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל כנה ירושלים 1998, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 355-357
↑  Lilach Hadany, Itzhak Khait, Ohad Lewin-Epstein et al, Sounds emitted by plants under stress are airborne and informative, Cell 186, 2023, עמ' 1328-1336
↑  Lilach Hadany, Marine Veits, Itzhak Khait et al, Flowers respond to pollinator sound within minutes by increasing nectar sugar concentration, Ecology Letters 22, 2019, עמ' 1483-1492
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545912105171  BnF: cb12068547n (data)  GND: 4171052-6  LCCN: sh85094716  NKC: ph262573 
Oenothera macrocarpa.
נר-הלילה החופי מראה כללי בחוף נתניה
נר-הלילה החופי 8 אבקנים ו-4 אונות הצלקת
סטאר פרו

סטאר פֶּרוּ (ספרדית: Star Perú), שבעבר נקראה סטאר אפ (Star Up), היא חברת תעופה פרואנית שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי חורחה צ'אבס שבלימה, פרו. החברה מפעילה טיסות נוסעים ומטען לשמונה יעדים בפרו מלימה.
היסטוריה

חברת התעופה הוקמה במאי 1997 והחלה את פעילותה עם מטוס אנטונוב An-32 ששימש להובלת נוסעים ומטען ברחבי דרום אמריקה.
בסוף שנת 2004 החלה סטאר פרו בהפעלת טיסות נוסעים פנימיות בפרו לאחר שרכשה מטוס בואינג 737-200. בעקבות פעילות עסקית נכונה הוכתרה החברה לחברת התעופה בעלת הצמיחה הגדולה ביותר בפרו בשנת 2005.
יעדים

נכון לשנת 2016 טסה החברה מבסיסה שבלימה ל-8 יעדים בפרו:
אנדוס, קאמיסה, אילו, קוריאנטס-טרומפטארוס, קוסקו, הואנוקו, איקיטוס, פוקאלפה, פוארטו מלדונאדו וטראפוטו.
צי המטוסים

| מטוסים | בשירות | בהזמנה | נוסעים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בריטיש אירוספייס 146-100 | 2 | — |  |  |
| בריטיש אירוספייס 146-200 | 4 | — | 88 |  |
| בריטיש אירוספייס 146-200QT | 1 | — | 88 |  |
| בריטיש אירוספייס 146-300 | 2 | — |  |  |
| בומברדיה CRJ200ER | 2 | — |  |  |
| סה"כ | 11 |  |  |  |
הערות שוליים

↑  "Star Perú's History". starperu.com. 3 בנובמבר 2009. אורכב מ-המקור ב-6 בספטמבר 2009. נבדק ב-3 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Star Perú's Route Network". starperu.com. 2015-04-27. אורכב מ-המקור ב-16 בדצמבר 2009. נבדק ב-27 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
סופי שארלוט דאקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באפריל 1909 דרזדן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  20 במאי 2004 (בגיל 95) מלבורן, אוסטרליה 
 שם לידה:  Sophie Charlotte von Klemperer 
 ענף מדעי:  בוטניקה, בוטניקה ימית 
 מקום לימודים:  הנשים צ'לטנהאם  אוניברסיטת שטוטגרט  אוניברסיטת ז'נבה  אוניברסיטת מלבורן 
 מוסדות:  אוניברסיטת מלבורן  אתל איירין מקלינן 
 פרסים והוקרה:  חבר מסדר אוסטרליה (9 ביוני 1997)  מדליית מולר (1996) 
 
סופי שרלוט דאקר (באנגלית: Sophie Charlotte Ducker‏; 9 באפריל 1909 – 20 במאי 2004) הייתה בוטנאית אוסטרלית ידועה. תחומי המחקר של דאקר כללו מיקולוגיה, חקר הים, והיסטורית הבוטניקה, ומאמרים פורצי דרך פורסמו על ידה בתחומים אלו. דאקר התמקדה בעבודתה בצמחים ימיים, וזכתה על עבודתה בתחום הבוטניקה במדליית מולר בשנת 1996. בשנת 1998 קיבלה תואר כבוד במשפטים אוניברסיטת מלבורן.
חיים אישיים

סופי שארלוט דאקר הייתה אוסטרלית מבית משפחת וון קלמפרר (von Klemperer) שנולדה בברלין שבגרמניה בשנת 1909. מגיל צעיר לדאקר הייתה תשוקה גדולה לחקר הצמחים, וקיוותה לעסוק בתחום זה בעתיד. בילדותה למדה דאקר בוטניקה באוניברסיטאות ז'נבה (Geneva) ושטוטגרט (Stuttgart)
דאקר הפסיקה את לימודיה כאשר התחתנה עם דוקטור יוהאן פרידריך דאקר, בשנת 1931, אשר היה מנכ"ל לשכת המסחר של גרמניה באותה התקופה. לסופי היה בן חורג מנישואים קודמים בשם הנפריד דאקר. זמן קצר לאחר החתונה נולד לה ולבעלה בנם המשותף הראשון, קלאוס היינריך דאקר. בעקבות מלחמת העולם השנייה נאלצו סופי ומשפחתה לעזוב את גרמניה ולברוח. בשנת 1938 הם התיישבו בטהראן שבאיראן על מנת להתרחק מאזור הסכנה, ובשנת 1941 נאלצו לברוח שוב לאוסטרליה.
בשנת 1944 הצליחה דאקר לחדש את הקריירה הבוטנית שלה בכך שהפכה לעוזרת מחקר של המיקולוגית אתל מקלן, באוניברסיטת מלבורן. כעוזרת מחקר במעבדתה של מקלן, חקרה דאקר את התכונות האנטיביוטיות של פטריות ומיקרואורגניזמים שונים באדמה.
בתקופתה באוניברסיטה השלימה דאקר את התואר הראשון והשני שלה בביולוגיה, והמשיכה להתמחות בבוטניקה ימית, במיוחד באצות. במקביל למחקרה במעבדתה של מקלן, העבירה סופי הרצאות בבית הספר לבוטניקה והנחתה סטודנטים רבים.
בשנת 1974 פרשה דאקר מעבודתה כמרצה בבית הספר לבוטניקה, אך המשיכה להעביר הרצאות בכנסים בין לאומיים, ואף המשיכה במחקריה אשר כעת כללו את חקר הצמחים הימיים ותולדות הבוטנאים באוסטרליה.
המאמר הראשון אשר פרסמה דאקר מאוניברסיטת מלבורן התמקד בפטריות קרקע, ומאמרה הראשון בתחום האצות עסק באצות בסיקלדה (Basicladia) אשר שוכנות במים מתוקים. מאמר ההיסטוריה הראשון שפרסמה דאקר היה ערך עבור המילון האוסטרלי לביוגרפיה (1972) על הבוטנאי האירי וויליאם הארווי (1811-66) במאה התשע-עשרה.
מאמרים ומחקרים

עבודתה של סופי שארלוט דאקר התחלקה בין שלושה תחומים עיקריים: מיקולוגיה, חקר ימי, והיסטורית הבוטניקה. דאקר פרסמה כ־50 מאמרים אשר התמקדו בהיסטוריה של הבוטניקה. רבים מהם נחשבו פורצי דרך מאחר שדאקר התייחסה למידע שרבים התעלמו ממנו באותה תקופה, כגון על הקשר בין סוגי וזני אצות שונות, והציעה תובנות בנושא הפיקולוגיה. במסגרת אחד המחקרים שלה דאקר התעמקה בעבודתם של הצרפתים, הגרמנים והאוסטרים. דאקר קבעה כי דגימות של עשבי ים מאוסטרליה שנאספו על ידי חוקרים אירופאים חיוניות לחקירת הקשר בין סוגים וזנים שונים של אצות, כמו גם הקשר שבין צמחים ובעלי חיים, בקנה מידה עולמי.
אחד המאמרים אשר פרסמה דאקר הוא ‘A brief history of systematic phycology in Australia’, אותו כתבה יחד עם רוברטה קואן (Roberta Cowan). מאמר זה הופיע בכרך הראשון של סדרת הספרים 'אצות של אוסטרליה' (Algae of Australia) בשנת 2005, והוא המאמר המהותי ביותר בנושא זה. המאמר מסקר טווח של כשלוש מאות שנה מהמסע של ויליאם דמפייר (William Dampie), חוקר טבע אנגלי, למערב אוסטרליה בין השנים 1699 – 2003. במהלך הקריירה שלה שיתפה דאקר פעולה עם פרופסור ברוס נוקס, אף הוא מאוניברסיטת מלבורן. דאקר ונוקס חקרו את היסטורית הבוטניקה במאה התשע-עשרה, הכללה את גילוי מבנה ההאבקה ותפקודה בצמחים, תוך התמקדות בצמחי מים. מאוחר יותר בקריירה שלה שקלה דאקר לפרסם עבודה על תולדות ההאבקה וההפריה, אך למרבה הצער רצונה לא התממש, ועבודה זו לא נכתבה.
פרסים

סופי שרלוט דאקר זכתה במדליית מולר ב-1996
בשנת 1998 זכתה סופי שרלוט דאקר בתואר כבוד למשפטים מאוניברסיטת למבורן
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Ducker, Sophie Charlotte (1909 - 2004), Australian National Botanic Gardens, אתר אוסטרלי רשמי שמרכז מידע על הגנים הבוטניים האוסטרליים, ‏September 27, 2021 (באנגלית)
1 2 3 4  Ducker, Sophie Charlotte (1909 - 2004), The Encyclopedia of Australian Science and Innovation, אנציקלופדיה אוסטרלית עם מידע מקיף על מדע, טכנולוגיה, וחדשנות באוסטרליה, ‏October 2, 1993 (באנגלית)
1 2  Sophie Charlotte Ducker, CelebsAgeWiki, אתר עם מידע על אנשים מפורסים, ‏2020
↑  Sophie C. Ducker, The Australasian Society for Phycology and Aquatic Botany, אתר עם מידע על החברה האוסטרלית בדגש על פיקולוגיה ובוטניקה ימית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb145946691 (data)  Botanist: Ducker  ISNI: 0000 0001 0442 0211  LCCN: n88671858  NLA: 35047414  NTA: 305301071  RERO: 02-A003194757  SUDOC: 25132267X  TePapa: 50181  Trove: 461634  VIAF: 74100811   WorldCat (עם VIAF): 74100811 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סופי שארלוט דאקר".
סלע תועה

הסלע הגדול באוקוטוקס, שבאלברטה
סלע תועה הוא סלע ששונה בגודלו ובסוגו מהסלעים הנמצאים באופן טבעי בסביבתו ומכאן שמו: "סלע תועה". סלעים אלו נישאים על ידי קרחונים, לעיתים למרחקים של מאות קילומטרים. גודלם של סלעים תועים יכולים לנוע בין גודל של חלוקי נחל ועד לגודל של סלעי ענק כמו הסלע הגדול (15,000 טון)(אנ') באלברטה שבקנדה.
גאולוגים מזהים סלעים תועים על ידי השוואתם לסלעים מקומיים, ועל ידי בדיקת הרכב של הסלע התועה עצמו. סלעים תועים הם ממצאים חשובים:
מכיוון שהם הובלו על ידי קרחונים, הם מהווים אחד מסדרה של סימנים שמסמנים את הנתיב של התזוזה של קרחונים פרהיסטורים. ניתן לעקוב אחר המקור הליתוגרפי שלהם עד לאבן האם, מה שמאפשר אישוש לגבי הדרך שבה הקרחון עבר.
ניתן להשתמש בסלעים תועים שהושארו על ידי קרחונים ימיים הנמסים באוקיינוס על מנת לעקוב אחרי תזוזות קרחונים באנטארקטיקה ובאזור הארקטי בתקופות שנתונים אלה לא מתועדים בהן. סלעים תועים כאלו נקראים dropstones, וניתן להצמידם לטמפרטורות ולרמות באוקיינוס כדי להבין טוב יותר מודלים אקלימיים עולמיים.
אנתוני הופקינס

ערך זה עוסק בשחקן הקולנוע אנתוני הופקינס. אם התכוונתם למלחין, ראו .
| --- | --- |

הופקינס, 2010
 לידה:  31 בדצמבר 1937 (בן 87) ויילספורט-טלבוט, ויילס, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  Philip Anthony Hopkins 
 סוגה מועדפת:  סרט דרמה, סרט פעולה, מותחן פסיכולוגי, סרט הרפתקאות, סרט מדע בדיוני, סרט קומדיה, historical drama film, סרט רומנטי, סרט ספורט, סרט מלחמה, סרט פשע, סרט אימה, סרט בלשי, סרט מתח, סרט פנטזיה, סרט אימה פסיכולוגי, סרט אימה מדע בדיוני 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1963)  West Monmouth School  הקולג' הוולשי המלכותי למוזיקה ודרמה  Cowbridge Grammar School 
 בן או בת זוג:  Stella Arroyave (2003–?) 
 צאצאים:  אביגייל הופקינס 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר  פרס אמי  פרס גלובוס הזהב  פרס סאטורן  ראו פרסים
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
סר פיליפ אנתוני הופקינס (באנגלית: Sir Philip Anthony Hopkins; נולד ב-31 בדצמבר 1937) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ולשי. זוכה שני פרסי אוסקר מתוך שש מועמדויות – האחד ב-1992, על תפקידו כד"ר חניבעל לקטר במותחן הפסיכולוגי "שתיקת הכבשים", והשני ב-2021, על תפקידו בדרמה "האב", שהפך אותו לשחקן המבוגר ביותר אי-פעם שזוכה בפרס בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
ילדות ונעורים

פיליפ אנתוני הופקינס נולד בפורט-טלבוט (אנ') ויילס שבממלכה המאוחדת, אביו היה ריצ'רד ארתור הופקינס, אופה במקצועו, ואימו מיוריאל ייטס (קרובת משפחה של המשורר ויליאם באטלר ייטס). הופקינס הושפע מהשחקן הוולשי ריצ'רד ברטון, אותו פגש כשהיה בן 15, שהיה אז כוכב הוליוודי מצליח ושאף בעקבותיו להיות שחקן. הוא החל ללמוד משחק בקארדיף וב-1961 עבר ללונדון ללמוד ב-RADA ("האקדמיה הבריטית המלכותית לאמנויות").
פרסים והוקרה

פרס דונוסטיה (1998)
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן המשנה הטוב ביותר (1997)
פרס אגודת מבקרי הקולנוע של בוסטון לשחקן המשנה הטוב ביותר (1991)
פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לשחקן הטוב ביותר (1993)
פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (1991)
כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (2003)
פרס אגודת מבקרי הסרטים הדרום מזרחית לשחקן הטוב ביותר (1993)
פרס דרמה דסק לשחקן מצטיין במחזה (1975)
Dallas-Fort Worth Film Critics Association Award for Best Actor (1991)
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (2021)
פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (1981)
פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר (1991)
פרס אגודת מבקרי הקולנוע של שיקגו לשחקן הטוב ביותר (1991)
פרס מעגל מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשחקן הטוב ביותר (1991)
פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקן המשנה (1991)
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (30 במרץ 1992)
פרס באפט"א למפעל חיים (2008)
פרס דוד דה דונטלו לשחקן זר (1994)
גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל (2006)
פרס חוג מבקרי הסרטים של קנזס לשחקן הטוב ביותר (1993)
פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקן הטוב ביותר (1993)
חוג מבקרי הסרטים של לונדון לשחקן השנה (1993)
פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר (1973)
פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר (2021)
פרס גלובוס הזהב
Knight Bachelor