stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המועצה המלכותית של סקוטלנד

המועצה המלכותית של סקוטלנד (אנגלית: Privy Council of Scotland) הייתה גוף שייעץ למלכי סקוטלנד. המועצה נהגה להיפגש בחדר הציור המערבי שבארמון הולירוד. חדר זה היה ידוע עד המאה ה-17 בתור חדר המועצה.
מבחינת טווח תפקידיה הייתה המועצה לעיתים יותר חשובה מהאחוזות בניהול המדינה. רשומותיה כוללות מידע על מגוון רחב של נושאים, ובהם פוליטיקה, מנהל, כלכלה וענייני חברה. המועצה פיקחה על ניהול הנושאים המשפטיים, בקרת המסחר והתחבורה הימית, נקטה באמצעי חירום נגד מגפות, העניקה רישיונות מסע, ניהלה את נושא שבועות האמונים, גירשה קבצנים וצוענים, עסקה בנושא מכשפות, אנשים שלא קיבלו את מרות הכנסייה האנגליקנית, ויעקוביטים, וגם בחוסר הסדר הציבורי ברמות והגבול עם אנגליה.
בדומה לפרלמנט, המועצה המלכותית התפתחה מגוף קדום יותר שנקרא מועצת המלך, או קוריה רג'יס. מועצת המלך הייתה חבר יועצים של המונרך, שכללה את קציניו המלכותיים הבכירים ואת מקורביו שעליהם סמך יותר מכל. היא התקיימה ככל הנראה החל מהמאה ה-13, ואין כמעט עדויות לפעילותה. בשלהי המאה ה-15 החזיקה ברשותה המועצה המלכותית סמכויות בתחום הייעוץ, ביצוע ושיפוט, שהיה התחום ממנו שרדו תעודות רבות יותר בהשוואה לשני הקודמים. בתקופה זו הופיעה המועצה לראשונה באופן רשמי, כאשר בפברואר 1490 בחר הפרלמנט שני בישופים, ראש מנזר או נזיר, 6 ברונים ושמונה קצינים מלכותיים להקים את מועצת המלך עבור חיזוק סמכותו בניהול התחום המשפטי במדינה.
מועצת הלורדים הסודית, כפי שהיא כונתה אז, הייתה חלק מהגוף הכללי של לורדי המועצה, בדומה לאספת הלורדים והלורדים של האוצר. לאחר 1532 רוב הסמכויות המשפטיות הועברו ל-College of Justice, גוף המקביל לבית המשפט העליון של סקוטלנד המודרני. המועצה נפגשה באופן סדיר והייתה פעילה בעיקר כשהמונרך המכהן היה קטין. רשומה נפרדת של המועצה המלכותית מתוארכת ל-1545, וככל הנראה היא מסמנת את הנקודה שבה המועצה הסודית נפרדה מגוף האב שלה.
לאחר 1603 הצליח ג'יימס השישי לשכנע את הפרלמנט האנגלי שהוא יכול למשול בסקוטלנד ב"אמצעות העט" (with my pen). המועצה קיבלה את הוראותיו הכתובות וביצעה את רצונו. סוג ממשל זה נפסק לאחר הדחת צ'ארלס הראשון במלחמת האזרחים האנגלית, והתחדש בתקופת נכדיו צ'ארלס השני וג'יימס השביעי. ישנם מרווחים ברשומות המועצה בתקופת מהומות 1638 - 1641, כאשר המועצה הוחלפה כמעט לחלוטין על ידי הקובננטרים, ובתקופת אוליבר קרומוול היא פסקה מלתפקד.
לאחר השבת המלוכה ב-1660 מינה צ'ארלס השני יועצים מלכותיים בעצמו, והקים בלונדון מועצה שדרכה ניהל את העניינים באדינבורו, מצב שנמשך גם לאחר המהפכה המהוללת ב-1688/1689. המועצה המשיכה להתקיים במשך שנה אחת לאחר קבלת חוקי האיחוד של 1707, ובוטלה ב-1 במאי 1708. "רשומות המועצה המלכותית של סקוטלנד (1545 - 1689) נערכו ופורסמו בין 1877 ל-1970 על ידי ג'ון היל ברטון, דייוויד מסון, פיטר האם בראון והנרי מקלאוד פאטון.
הלורד נשיא המועצה היה אחד מאנשי הממשל הבכירים ביותר בסקוטלנד. הלורד צ'נסלור פיקח על המועצה אקס אופיציו (ex officio - מתוקף תפקידו), אך ב-1610 החליט ג'יימס השישי שנשיא בית המשפט העליון יהיה אחראי בהיעדרו של הצ'נסלור, וב-1619 התווסף התואר נשיא המועצה המלכותית. שני התפקידים הופרדו ב-1626 כחלק מהחלטת צ'ארלס הראשון על ארגון מחד של המועצה המלכותית ובתי המשפט. הלורד נשיא המועצה הפך לאחד מפקידיו הראשיים של המלך ב-1661, אך כמעט ולא הופיע בפני הפרלמנט.
לקריאה נוספת

Brown, Peter Hume, ed., The Register of the Privy Council of Scotland (edited and abridged), 2nd, I, Edinburgh: Lords Commissioners of His Majesty's Treasury
המטרה: הבית הלבן

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אנטואן פוקואה
 הופק בידי:  ג'רארד באטלר אלן סיגל מארק גיל
 תסריט:  קרייגטן רות'נברגר, קתרין בנדיקט 
 עריכה:  ג'ון רפוה 
 שחקנים ראשיים:  ג'רארד באטלר ראדה מיטשל אשלי ג'אד מליסה לאו קול האוזר רוברט פורסטר ריק איאן דילן מקדרמוט אנג'לה באסט ארון אקהרט מורגן פרימן טורי קיטלס 
 מוזיקה:  טרבור מוריס 
 צילום:  קונרד ו' הול 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Nu Image, סרטי סוני, סרטי מילניום 
 חברה מפיצה:  Millennium Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 באפריל 2013 
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, סרט מתח פוליטי 
 תקציב:  70 מיליון דולר
 הכנסות:  $161,025,640
 הכנסות באתר מוג'ו:   olympushasfallen
 סרט הבא:  המטרה: לונדון
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המטרה: הבית הלבן (באנגלית: Olympus Has Fallen) הוא סרט מותחן אקשן בבימויו של אנטואן פוקואה ובכיכובם של ארון אקהרט, מורגן פרימן וג'רארד באטלר שגם הפיק את הסרט. הסרט יצא לאקרנים במרץ 2013 וגולל את קורותיה של מתקפת ארגון גרילה צפון קוריאני על הבית הלבן, תוך התמקדות בניסיונותיו של סוכן השירות החשאי האמריקאי בניסיונו לחלץ את נשיא ארצות הברית מידיהם. הסרט זכה לביקורות מעורבות אך להצלחה קופתית משגרף כ-161 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 70 מיליון דולר.
תקציר העלילה

מייק בנינג, סוכן בשירות החשאי של נשיא ארצות הברית, ובעברו לוחם ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית, מלווה את הנשיא ורעייתו לטקס יוקרתי. במהלך הנסיעה הלימוזינה שלהם מחליקה על הכביש הקפוא וחווה תאונה קטלנית.
בנינג מצליח להציל את הנשיא ממוות אך לא את הגברת הראשונה שנהרגת במקום. בנינג מפוטר מהשירות החשאי ומוחלף על ידי סוכן אחר.
כ-18 חודשים לאחר מכן, בזמן שהמתיחות בין דרום לצפון קוריאה עולה לשיאה, הנשיא נכנס לחדרו בבית הלבן בעבור פגישה עם ראש ממשלת קוריאה הדרומית ומבקש סיוע צבאי ופתרון לבעיית המתיחות.
טרוריסטים משתלטים על הבית הלבן, ארגון גרילה ששמו KUF חוטפים את הנשיא ואנשי ממשל בכירים והם הופכים לבני ערובה שבאותו זמן הם מחסלים סוכנים, שוטרים ואנשי הבית. מייק בנינג מחליט לפצות על האירוע שהוקדם לו מלפני 18 חודשים ומנסה להצילם.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן | שם הדמות | תפקיד הדמות |
| --- | --- | --- |
| ג'רארד באטלר | מייק בנינג | סוכן ביחידת האבטחה הנשיאותית ויוצא רגימנט הריינג'רס ה-75 |
| ארון אקהרט | בנג'מין אשר | נשיא ארצות הברית |
| מורגן פרימן | אלן טרמבול | יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית |
| אנג'לה באסט | לין ג'ייקובס | מנהלת השירות החשאי של ארצות הברית |
| ריק יון | קנג יאוסק | טרוריסט צפון קוריאני המוביל את מהלך ההשתלטות על הבית הלבן |
| דילן מקדרמוט | דייב פורבס | סוכן שירות חשאי לשעבר (כעת חבר במשלחת הדרום קוריאנית) |
| פינלי ג'ייקובסן | קונור אשר | בנו של נשיא ארצות הברית |
| מליסה לאו | רות' מקמילן | מזכירת ההגנה של ארצות הברית |
| ראדה מיטשל | לי בנינג | אחות בביה"ח ואשתו של מייק |
| רוברט פורסטר | אדוארד קלג | ראש מטה צבא ארצות הברית |
| קול האוזר | רומה | סוכן ביחידת האבטחה הנשיאותית |
| אשלי ג'אד | מרגרט אשר | הגברת הראשונה של ארצות הברית |
| פיל אוסטין | צ'ארלי רודריגז | סגן נשיא ארצות הברית |
| ג'יימס אינגרסול | אדמירל נתן הניג | יושב ראש המטות המשולבים |
| פרדי בוש | דיאז | סוכן ביחידת האבטחה הנשיאותית |
| לאנס ברודוויי | אוניל | סוכן ביחידת האבטחה הנשיאותית |
| טורי קיטלס | ג'ונס | סוכן ביחידת האבטחה הנשיאותית |
| שון אוברייאן | ריי מונרו | סגן מנהל הסוכנות לביטחון לאומי |
| קאונג סים | לי טה-וו | ראש ממשלת קוריאה הדרומית |
| קווין מון | צ'ו | לוחמו של קאנג |
| מלאנה לי | לים | לוחמתו של קאנג אשר שירתה באגף הטכני של הקבוצה |
| סאם מדינה | יו | לוחמו של קאנג |
מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין המוזיקאי טרבור מוריס.
סרטי המשך

סרט ההמשך לסרט נקרא בשם "המטרה: לונדון", הסרט יצא לאקרנים ברחבי ארצות הברית במרץ 2016. צוות השחקנים של הסרט הראשון: אהרון אקהרט, ג'רארד באטלר, מורגן פרימן ואנג'לה באסט שבו לגילום דמויותיהם מהסרט הראשון.
סרט ההמשך מתרחש בלונדון. ראש הממשלה הבריטי נפטר ולהלוויתו מגיעים מנהיגים ואנשים חשובים מכל רחבי העולם, דבר שמנהיגי העולם הערבי מתכוונים לנצלו. אך מה שמתחיל כאירוע הבטוח בעולם, הופך במהרה לתוכנית קטלנית להרוג את המנהיג החזק ביותר בעולם ולשחרר חזון מחריד לעתיד. רק לשלושה אנשים יש את הכוח לעצור זאת: נשיא ארצות הברית בנג'מין אשר (המגולם על ידי אהרון אקהרט), ראש השירות החשאי מייק בנינג (המגולם על ידי ג'רארד באטלר), וסוכנת MI6 הבריטי.
בנוסף שוחרר גם סרט שלישי בסדרה, "המטרה: שומר הראש".
ראו גם

וושינגטון על הכוונת – סרט בעל עלילה דומה שיצא באותה שנה
הערות שוליים

↑  אבנר שביט‏, "המטרה: הבית הלבן": אקשן סביר, לא יותר, באתר וואלה, 24 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 118b6777-b907-495d-9934-8635bf153e4d
המסילה הטרנס-כספית

התחנה הראשונה המקורית של הקו, בנמל אוזון-אדה על חוף הים הכספי
המסילה הטרנס-כספית (גם "המסילה המרכז-אסיאתית") היא מסילת ברזל שנסללה על ידי האימפריה הרוסית בסוף המאה ה-19 על תוואי דרך המשי, כחלק מהתפשטות האימפריה הרוסית למרחבי מרכז אסיה (שנקראה "טרנס-כספיה", כלומר מעבר לים הכספי). המסילה שימשה בראשיתה לצרכים צבאיים והיוותה נכס אסטרטגי רוסי במסגרת "המשחק הגדול" על השליטה במרחבים אלה בין רוסיה לבריטניה. המסילה משתרעת לאורך 2560 ק"מ מטורקמנבאשי שבטורקמניסטן לחופי הים הכספי ועד אנדיז'ן שבאוזבקיסטן ובדרכה מקשרת את אשגבאט, מרב, סמרקנד, בוכרה וטשקנט.
מסלול והיסטוריה

בין 1879 ו-1886 נסללה המסילה במרכז טורקמניסטן של ימינו, בין הים הכספי דרומית-מזרחית לאשגבאט ברובה דרך מדבר קאראקום. ב-1888 הגיעה המסילה, לאחר סיבוב צפונה, לסמרקנד ובוכרה, בהתאם לכיבוש השטח והשליטה בו על ידי צבא האימפריה הרוסית. ב-1898 הושלם חלקה המזרחי של המסילה דרך טשקנט עד אנדיז'ן, לאחר בניית גשר מעל נהר סיר דריה. מעל נהר אמו דריה עברה הרכבת על גבי גשר-עץ, שניזוק בשיטפונות. רק ב-1901 הושלם גשר קבוע מעל הנהר.
בשנת 1905 נוסד קו מעבורת לרכבות בין העיר באקו שבאזרבייג'ן לקרסנובודסק.
ב-1906 חובר בטשקנט קו הרכבת הטרנס-כספי עם המסילה הטרנס-ארלית, המחברת את טשקנט עם אורנבורג וממנה אל רשת הרכבות של רוסיה. ב-1910 חוברו לקו-משנה הערים טרמז ודושנבה. קו-משנה נוסף מחבר את המסילה למשהד שבאיראן. ב-1926 חוברה המסילה לטורקסיב, המסילה החוצה את קזחסטן אל נובוסיבירסק שבסיביר.
הערות שוליים

↑  1590 מייל, לפי מאמר באתר Globalsecurity
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4534700-1  VIAF: 248272995   WorldCat (עם VIAF): 248272995
המועצה המייעצת לדור החלל

| --- | --- |
 תחום:  חלל
 שפה רשמית:  אנגלית, סינית, ספרדית, ערבית, צרפתית ורוסית
 מדינה:  וינה, אוסטריה אוסטריה
 מטה הארגון:  וינה, אוסטריה
 מקום פעילות:  עולמית
 חברים:  מעל 15,000 ממעל ל-150 מדינות
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים)
 SGAC
 
המועצה המייעצת לדור החלל (באנגלית: The Space Generation Advisory Council; בראשי תיבות: SGAC) הוא ארגון ורשת עולמית ללא מטרות רווח שמטרתו לייצג סטודנטים באוניברסיטאות ואנשים צעירים בגילאי 18–35 לתוכנית האו"ם ליישומי חלל, לסוכנויות החלל, לתעשיית החלל ולאקדמיה. הארגון נוסד ביולי 1999 וחברים בו מעל 15,000 ארגונים, מתנדבים ובוגרים ממעל ל-150 מדינות מרחבי העולם ומטה הארגון ממוקם בווינה, בירת אוסטריה. המינוח "דור החלל" מתייחס לדור שנולד לאחר תאריך 4 באוקטובר 1957 שבו שוגר הלווין הראשון מעשי ידי אדם - ספוטניק 1.
ייזום הקמת המועצה היה בפורום דור החלל בוועידת האו"ם השלישית לחקר השימושים בחלל החיצון למטרות שלום (UNISPACE III) שהתקיימה בתאריך 19–30 ביולי 1999 בווינה, אוסטריה. בהצהרה נאמר "להקים מועצה שתתמוך בוועידת האו"ם לשימושים השלווים בחלל החיצון, באמצעות העלאת המודעות והחלפת רעיונות טריים על ידי בני הנוער. החזון הוא להפעיל את היצירתיות והמרץ של בני נוער בקידום האנושות דרך השימושים השלווים בחלל ". המועצה המייעצת לדור החלל מקיימת קבוצות עבודה, מעניקה מלגות ופרסים (פרס פיוניר, תוכנית פרס הבוגרים ופרס שגריר המועצה), פועלת עם נציגות האו"ם להגברת המודעות הבינלאומית בקרב דור ההמשך של אנשי מקצוע בתחום החלל ומקדמת התפתחות מקצועית.
פעילות המועצה כוללת אירוח אירועים בינלאומיים, אזוריים, מקומיים ותימטיים, וכן השתתפות באירועים שונים ברחבי העולם המספקים לחבריו הזדמנויות להרחיב את הידע שלהם בנושאי מדיניות חלל בינלאומית כמו גם בנושאי חלל בעלי אופי מדעי או טכני, לחשוב באופן יצירתי על הכיוון העתידי לשימוש האנושות בחלל, ולנהל קשר עם מנהיגים נוכחיים מסוכנויות חלל, תעשייה ואקדמיה.
יעדיה העיקריים של המועצה:
שיתוף פעולה במחשבות, השקפות ודעות בנושאי חלל מרכזיים מקהילת החלל.
ביצוע פרויקטים בנושאים מרכזיים הרלוונטיים לקהילת החלל.
הצגת השקפות בנושאי מדיניות החלל.
פורום דינאמי בו סטודנטים ואנשי מקצוע צעירים יכולים להרחיב את הידע שלהם בנושאי חלל, לבנות רשתות ולחשוב בצורה יצירתית על הכיוון העתידי לשימוש האנושות בחלל.
המועצה מחזיקה במעמד משקיף בוועידת האומות המאוחדות לשימושים השלווים בחלל החיצון (אנ') (UN COPUOS) ומשתתפת באופן קבוע בישיבה השנתית וכן בוועדות המשנה המשפטיות, המדעיות והטכניות שלה, בנוסף לכך, המועצה במעמד ייעוץ במועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות (UN ECOSOC) ותורמת לדיונים על תפקיד החלל בהשגת יעדי פיתוח בר-קיימא של האו"ם.
המועצה מחולקת גלובלית לשישה אזורים: אירופה; אסיה והאוקיינוס השקט; אפריקה; המזרח התיכון; דרום אמריקה; צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים.
השפות הרשמיות של המועצה הן השפות הרשמיות של האו"ם (אנ') (אנגלית, סינית, ספרדית, ערבית, צרפתית ורוסית) אך שפת העבודה הרשמית היא אנגלית.
המועצה המייעצת לדור החלל משמשת כפורום לדיונים בנושאי חלל דרך עשר קבוצות עבודה:
קבוצת פרויקט החלל המסחרי
קבוצת פרויקט גופים קרובי כדור הארץ
קבוצת פרויקט חקר החלל
קבוצת פרויקט דיני חלל ומדיניות
קבוצת פרויקט בטיחות וקיימות בחלל
קבוצת פרויקט לוויינים קטנים
קבוצת פרויקט לרפואת חלל ומדעי החיים
קבוצת פרויקט טכנולוגיות ליישומי כדור הארץ
קבוצת פרויקט לאתיקה וזכויות אדם
קבוצת פרויקט סייבר ואבטחת חלל
הערות שוליים

↑  
SGAC, About SGAC.
↑  SGAC,Vision, Mission, and Governance.
↑  SGAC, Project Groups, Commercial Space Project Group.
↑  SGAC, Project Groups, Near Earth Objects Project Group.
↑  SGAC, Project Groups, Space Exploration Project Group.
↑  SGAC, Project Groups, Space Law & Policy Project Group.
↑  SGAC, Project Groups, Space Safety and Sustainability Project Group.
↑  SGAC, Project Groups, Small Satellites Project Group.
↑  SGAC, Project Groups, Space Medicine and Life Sciences Project Group.
↑  SGAC, Project Groups, Space Technologies for Earth Applications Project Group.
↑  SGAC, Project Groups, Ethics & Human Rights Project Group.
↑  SGAC, Project Groups, Space & Cyber security Project Group.
הסגנון החדש המתוק

דנטה אליגיירי
הסגנון החדש המתוק (באיטלקית: Dolce Stil Novo, בעברית מתורגם לעיתים גם "הסגנון הענוג החדש") הוא שמה של התנועה הספרותית החשובה ביותר באיטליה של המאה ה-13. בהשפעת השירה הסיציליאנית והטוסקנית. המוטיב המרכזי של תנועה זו היא האהבה (Amore באיטלקית).
בהשוואה לתנועות הספרותיות שקדמו לה, השירה הנכללת בתנועה זו נחשבת לנעלה באיכותה ולאינטלקטואלית יותר: שירה מזוקקת יותר, עשירה בדימויים וסימולים ושזורה בכפלי משמעות שנונים. הערצת היופי הנשי משורטטת בפירוש על ידי משוררי התנועה, המתעמקים לעיתים קרובות בהתבוננות עצמית. למעשה, מבקרי ספרות רבים טוענים כי ההתבוננות העצמית נולדה לראשונה עם הסגנון החדש, ורק מאוחר יותר התפתחה על ידי פרנצ'סקו פטרארקה.
שירה מאסכולה זו מאופיינת בתיאורים חיים של היופי הנשי ולעיתים קרובות משווה את האשה הנחשקת ליצור מגן עדן. האשה מתוארת כ"מלאך" או כ"השער אל אלוהים". האהבה ב"סגנון המתוק החדש" היא סוג של אהבה שמיימית, להבדיל מהאהבה החומרית המובעת לעיתים בסגנונות אחרים.
שתי התפיסות העיקריות של הסגנון (התבוננות פנימה ואהבה) נפגשות כאשר המשורר חודר אל נבכי נפשו על מנת להביע את תחושותיו הפנימיות ביותר המתעוררות על ידי תיאוריו (המוגזמים לעיתים) את היופי הנשי.
יש הטוענים כי חבלי לידתה של התנועה בשירת הטרובדורים של פרובאנס. משם הגיע הסגנון המליצי עד הגזמה אל משוררי סיציליה, ורק בהגיעו אל טוסקנה (ובעיקר פירנצה) החל השימוש במוטיבים איטלקיים עממיים להבעת האהבה. סגנונות הכתיבה הנפוצים ביותר בתנועה זו הם סונטות שנכתבו בעגות מקומיות, קנצונה (Canzone) ובלֵטֱה (Ballate).
הביטוי הראשון של התנועה נזקף לזכותו של גואידו גוויניצלי (Guido Guinizzelli), איש בולוניה, בשירו "Al cor gentil repara sempre amore" ("האהבה תמיד מחפשת את הלב העדין"), בעוד שדנטה אליגיירי נחשב למשורר שהפיח יותר מכול רוח חיים בסגנון זה, ואף טבע את השם "Dolce Stil Nuovo".
חשיבותו של הסגנון המתוק החדש נעוצה בעובדה שלבד מהיותו הביטוי הראשון של תנועה ספרותית אמיתית באיטליה, הוא נסך מכובדות בלשון הטוסקנית והפך אותה לשפה האיטלקית הרשמית.
המסיכה השחורה

| --- | --- |

המסיכה השחורה, כפי שהופיע על עטיפת חוברת Batman #636 ממרץ 2005. אמנות מאת מאט וגנר.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Batman #386 (אוגוסט 1985) לאחר פלאשפוינט: Detective Comics Vol.2 #9 (יולי 2012)
 יוצרים:  דאג מנץ' טום מנדרייק
 גילום הדמות:  יואן מקגרגור, "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת"
 מידע
 שם אמיתי:  רומאן סיוניס ג'רמיה ארקהם
 כינויים:  אורפיאוס
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  גות'אם סיטי 
 מקצוע:  ראש ארגון פשע, מנהיג כת דתית, איש עסקים, גנגסטר, מענה
 כוחות:  ללא כוחות-על
 כלי נשק:  אקדח
 כלי רכב:  באטמוביל
 חבר בקבוצה:  הפשע המאורגן בגות'אם סיטי החברה הסודית של נבלי-העל חיל הפקחים השחורים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  גות'אם סיטי 
 דמויות קשורות
 אויבים:  באטמו, קאטוומן, הברדס האדום
 
המסיכה השחורה (באנגלית: Black Mask) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #386 מאוגוסט 1985 ונוצרה על ידי הכותב דאג מנץ' והמאייר טום מנדרייק.
המסיכה השחורה הוא האלטר אגו של רומאן סיוניס, אדם אכזרי ואלים העומד בראש העולם התחתון בגות'אם סיטי ואשר מחזיק בקיבעון למסכות ותענוג סדיסטי מגרימת עינויים. עבד לעיתים עם הפינגווין עד למאורעות "באטמן: שטח הפקר". לאחר שנהרג בידי קאטוומן, מורשתו עוברת לג'רמיה ארקהם, המנהל בפועל של ארקהם אסיילום, במהלך קשת הסיפור "באטמן: הקרב על הברדס". ארקהם מארגן בריחה המונית מבית החולים לחולי נפש ומפוצץ את המקום.
דמותו של המסיכה השחורה זכתה לעיבודים שונים במדיה מחוץ לקומיקס, בין היתר בסדרת האנימציה "הבאטמן", בסרט האנימציה "באטמן: מתחת לברדס האדום" וכן זיכיון משחקי המחשב "באטמן: ארקהם". עיבוד קולנועי ראשון של הדמות היה בסרט הקולנוע בלייב אקשן "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת", כחלק מהיקום הקולנועי של DC, בגילומו של יואן מקגרגור.
ראו גם

הגולגולת האדומה - דמות בדיונית דומה של חברת מארוול קומיקס המתחרה
הקצ לדמעות

| --- | --- |
 בימוי:  הילה לולו לין 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1994
 משך הקרנה:  2:41 (לופ)
 סוגה:  וידאו ארט 
 
"הקצ לדמעות" (באנגלית: No More Tears) הוא סרט וידאו ארט שנוצר על ידי האמנית הילה לולו לין בשנת 1994.
הסרט מציג צילום תקריב של האמנית, כשהיא מעבירה על גופה חלמון של ביצת תרנגולת. במהלך הסרט מועבר החלמון מכף ידה הימנית של לולו לין, אל פיה ומשם אל ידה השמאלית ובחזרה. הסרט הוצג לראשונה בתערוכה "מטא-סקס - זהות גוף ומיניות", שהתקיימה בשנת 1994 במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד.
הפרשנות הרווחת לעבודה הדגישה את הממד הארוטי שבה. חלמון הביצה מהווה סמל לחושניות, לנקביות ולפריון, והעברתו על גופה של האמנית הופך את הפעולה לפעולה של לוליינות אוטו-אירוטית ואינסופית של הגוף.
מאז היווצרה הוצגה העבודה כמה פעמים ביניהן בתערוכה "מרוץ שליחות" (2007) במוזיאון חיפה לאמנות, ב-"VideoZone" בשנת 2008 ובתצוגות נוספות.
הערות שוליים

↑  ראו: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 403.
המסיח

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2002–2006 (כ־4 שנים)
 סוגה:  היפ הופ ישראלי
 חברת תקליטים:  בייס רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  מוש בן ארי
 חברים
 דניאל קסטנבוים עמוס פרידמן רונן ברק תומר בן ארי ליאור שולמן
 
המסיח הוא הרכב היפ הופ ישראלי.
היסטוריה

ההרכב הוקם בשנת 2002 על ידי ליאור שולמן ועמוס פרידמן.
בסוף 2005, החל ההרכב להוציא סינגלים תחת חסותה של חברת התקליטים בייס רקורדס, ביניהם "ג'מאעה ישראלייה" יחד עם הזמר מוש בן ארי, ו"ילדי ההפיכה" יחד עם הזמרת רונית ראסטה.
ב-2006 הוציאו את אלבומם היחיד, "ילדי ההפיכה". זמן קצר לאחר האלבום, ההרכב התפרק וליאור שולמן יצא לקריירת סולו תחת שם ההרכב.
דיסקוגרפיה

2006: ילדי ההפיכה
הלן סויר הוג

| --- | --- |

לוחית זיכרון להלן סויר הוג במוזיאון המדע והטכנולוגיה בקנדה
 לידה:  1 באוגוסט 1905 ארצות הברית לואל, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 פטירה:  28 בינואר 1993 (בגיל 87) ריצ'מונד היל, קנדה 
 שם לידה:  Helen Battles Sawyer hogg 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום קבורה:  ריצ'מונד היל, אונטריו,ארצות הברית
 מקום לימודים:  מכללת מאונט הוליוק
 מוסדות:  מצפה דוד דאלאפ, אוניברסיטת טורונטו
 פרסים והוקרה:  שותף במסדר קנדה (1976)  פרס קלפמקה-רוברטס (1983)  פרס סטנפורד פלמינג (1985)  מדליית ריטנהאוז (1967)  מדליית יובל קנדה (1967)  פרס אנני ג'אמפ קאנון (1949)  עמית החברה המלכותית של קנדה 
 בן או בת זוג:  פרנק סקוט הוג (1930–1951)  פ. א.ל. פריסטלי (1985–?) 
 
הלן באטלס סויר הוג (באנגלית: Helen Battles Sawyer Hogg; נולדה ב-1 אוגוסט 1905 - 28 ינואר 1993) הייתה אסטרונומית שהתפרסמה בשל מחקרה החלוצי בתחום צבירים כדוריים וכוכבים משתנים. היא הייתה הנשיאה (האישה) הראשונה של מספר ארגונים אסטרונומיים ואישה מכובדת בקרב הקהילה המדעית בתקופה שבה אוניברסיטאות רבות לא העניקו תארים מדעיים לנשים. הייתה בעלת טור בנושאי אסטרונומיה בטורונטו סטאר ("עם הכוכבים", 1951-1981) ובכתב העת של החברה המלכותית האסטרונומית של קנדה ("מתוך ספרים עתיקים", 1946-1965).
ביוגרפיה

נולדה בלואל, מסצ'וסטס, בתם השנייה של הבנקאי אדוארד אוורט סויר ואשתו קריאר ספראג סויר שהייתה מורה בבית ספר. סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון לואל בגיל 15, אך בחרה להישאר שנה נוספת לפני שעזבה ללמוד במכללת מאונט הוליוק בשנת 1922.
חינוך

לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, הצטרפה הוג למכללת מאונט הוליוק. על אף שכמעט השלימה תואר בכימיה, היא שינתה את התמחותה מכימיה לאסטרונומיה לאחר שנכנסה לשיעורי אסטרונומיה עם ד"ר אן סיבל בשנתה הראשונה (1925). בינואר 1925, לקחה סיבל את הכיתה שלה כדי לראות ליקוי חמה, ושנה לאחר מכן הגיעה לבקר במאונט הוליוק אנני ג'אמפ קאנון, אסטרונומית העובדת באוניברסיטת הרווארד. הוג ציינה את החוויות האלה כרגעים מכוננים שהובילו לקריירה שלה בלימודי אסטרונומיה. בשנת 1926 סיימה הוג תואר ראשון באסטרונומיה בהצטיינות.
לאחר שסיימה את לימודיה במאונט הוליוק, קיבלה הוג בסיועה של קאנון מלגה ללימודים לתארים מתקדמים באוניברסיטת הרווארד בסתיו 1926. בהרווארד עבדה הוג עם ד"ר הארלו שאפלי, מנהל תוכנית הלימודים באסטרונומיה. בהתאמה לציפיות ולאתיקה בעבודה של שפלי, עבדה הוג קשה במשך שעות למדידת גדלים ובהירות של אשכולות כדוריים ופרסמה מספר מאמרים. הוג קיבלה תואר שני ב-1928 ודוקטורט ב-1931, שניהם ממכללת רדקליף, כשהרווארד סירבה להעניק תואר ראשון במדע לנשים באותה תקופה.
על ההתקדמות שלה באסטרונומיה, הוג קיבלה תואר דוקטור של כבוד משש אוניברסיטאות בקנדה ובארצות הברית, ביניהן מכללת מאונט הוליוק ואוניברסיטת טורונטו.
עבודה מדעית

במהלך השלמת הדוקטורט שלה, לימדה הוג אסטרונומיה במאונט הוליוק ובמכללת סמית. לאחר סיום הלימודים עברה לוויקטוריה, קולומביה הבריטית, שם עסקה במחקר במצפה הכוכבים האסטרופיזי דומיניון. הוג צילמה כוכבים שונים עם טלסקופ 72 אינץ', מקטלגת את השינויים המחזוריים בבהירות הכוכבים המשתנים. בעבודתה במצפה גילתה הוג 132 כוכבים משתנים חדשים בצביר הכדורי מסייר 2. הוג פרסמה את העבודה פורצת הדרך בקטלוגים אסטרונומיים שעדיין נמצאים בשימוש. הוג השלימה את כל זה כעוזרת מתנדבת לבעלה, שכן מצפה הכוכבים האסטרופיזי דומיניון לא הציע לה משרה.
בשנת 1935 עברה הוג לאוניברסיטת טורונטו, לאחר שבעלה קיבל הצעת עבודה לעבודה במצפה דוד דאלאפ. בשנה הראשונה שלה שם, המשיכה הוג בעבודת הצילום של צבירים כדוריים, וצברה אלף צילומים בהם היא השתמשה לזיהוי אלפים רבים של כוכבים משתנים. בשנת 1939 פרסמה את הקטלוג "Catalogue of 1116 Variable Stars in Globular Clusters"‏ (1116 כוכבים משתנים באשכולות כדוריים), הראשון מבין שלושת הקטלוגים שהשלימה, כשרביעי היה בתהליך עבודה בעת מותה. בנוסף לעבודתה על כוכבים משתנים באשכולות כדוריים, השתמשה הוג ביחסי בהירות נראית של משתנים קפאידים כדי לחקור את גיל, גודל ומבנה שביל החלב.
בשנות השלושים המאוחרות, הייתה הוג לאחד האסטרונומים הראשונים שנסעו ועבדו ברחבי העולם כדי לקדם את המחקר שלה, שכן הצבירים הכדוריים בהם צפתה נראו בצורה הטובה ביותר מחצי הכדור הדרומי.
בשנים 1939-1941 חזרה הוג לאמריקה כדי לשמש כנשיאת האיגוד האמריקאי של חוקרי כוכבים משתנים (1939-1941) ויו"ר בפועל של מחלקת האסטרונומיה של מאונט הוליוק (1940-1941). עם שובה למצפה דוד דנלאפ, לקחה על עצמה חובות הוראה באוניברסיטת טורונטו, בעיקר כתוצאה מהיעדר צוות ההוראה הגברי בשל מלחמת העולם השנייה. בתום תפקידה לאחר שחזרו הגברים מהמלחמה, התקדמה הוג לדרגות פרופסור ב-1951, פרופסור חבר ב-1955, פרופסור מלא ב-1957 ופרופסור אמריטה ב-1976 עם פרישתה. במהלך קריירת המחקר שלה פרסמה הוג מעל 200 מאמרים, והייתה סמכות מובילה באסטרונומיה.
תמיכה מדעית, מודעות ושירות

הוג לא הגבילה את עצמה לפרסום ההתמחות האסטרונומית של הכוכבים המשתנים באשכולות הכדוריים, ופרסמה את ההיסטוריה של האסטרונומיה באמצעות הטור שלה "מחוץ לספרים ישנים", שפורסם בכתב העת "האגודה המלכותית האסטרונומית של קנדה". היא הייתה ידועה גם ב-30 השנים שבהן כתבה את הטור השבועי שלה "עם הכוכבים", שיצא לאור בטורונטו סטאר. נוסף על כך, הוג שיווקה את האסטרונומיה עם ספרה "הכוכבים שייכים לכולם" ב-1976, סדרה של שמונה סדרות בטלוויזיה הקנדית החינוכית ב-1970, ותפקידה כנשיאה המייסדת של החברה האסטרונומית הקנדית. היא גם תמכה באופן אקטיבי בנשים על מנת שתעסוקנה במדע.
בנוסף לעבודת הסנגוריה והמודעות שלה, הוג ניהלה מספר ארגונים אסטרונומיים ומדעיים קנדיים, ושירתה במועצת המנהלים של חברת בל טלפון מקנדה בשנים 1968 עד 1978. היא גם הייתה מנהלת תוכנית האסטרונומיה של הקרן הלאומית למדע, ובתפקיד זה היא סייעה בקביעת אתרים לתצפית הרדיו הלאומית של האסטרונומיה ולמצפה הלאומי של קיט פיק בשנת 1955. בשנת 1960, היא הפכה לנשיאה הראשונה של מדור מדעי הטבע של החברה המלכותית של קנדה, וכן הנשיאה הראשונה של המכון הקנדי המלכותי (1964-1965).
חיים אישיים

הלן סויר הוג נישאה לפרנק סקוט הוג, סטודנט באסטרונומיה בהארוורד, בשנת 1930, והשניים עברו לגור בויקטוריה, קולומביה הבריטית בשנת 1931. היא ילדה את בתם סאלי שם ביוני 1932. הוג המשיכה בעבודת התצפית שלה והביאה את בתה הישנה איתה אל המצפה בלילה בסל. מנהל מצפה הכוכבים, ד"ר ג'יי אס פלאסקט, העניק לה מענק מחקר על סך 200$, שאפשר לה להעסיק עוזרת בית במשרה מלאה במשך שנה שלמה ולהמשיך בעבודת המחקר שלה.
בשנת 1935, בני הזוג עברו לאונטריו לעבוד במצפה של דוד דאלאפ באוניברסיטת טורונטו, שם נולד הילד השני דוד בינואר 1936, ואחרי זמן קצר נולד ילדם השלישי ג'יימס בספטמבר 1937. פרנק נפטר בשנת 1951 מהתקף לב, והלן לקחה על עצמה את האחריות המקצועית שלו בנוסף לגידול שלושת ילדיהם. ב-1985 נישאה הלן לפ.ה. פריסטלי, עמית ופרופסור לשעבר לאנגלית באוניברסיטת טורונטו, שמת ב-1988.
הלן סויר הוג נפטרה מהתקף לב ב-28 בינואר 1993, בריצ'מונד היל, אונטריו.