stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כאמל הנו
ביוגרפיה

הנו נולד בכפר הדרוזי ג'וליס שבגליל בשנת 1917, למשפחה דתית ומרכזית בכפרו. אביו נפטר עוד בהיותו ילד, אימו גידלה אותו על ערכי דת ואמונה של העדה הדרוזית.
לפני קום המדינה היה שותף מרכזי יחד עם מנהיגי העדה אז בשמירה על המסורת והמקומות הקדושים של העדה הדרוזית. היה עוזרו של השייח אמין טריף, שהיה אז נשיא בית דין שרעי ומנהיג הרוחני של העדה הדרוזית.
בשנת 1963 הוקם בית דין שרעי הדרוזי, בהכרה של מדינת ישראל בעדה הדרוזית כדת נפרדת מהאסלאם, השייח' סלמאן טריף היה אז בתפקיד קאדי בית הדין השרעי. הוא כיהן בתפקיד מזכיר בית הדין השרעי.
הנו היה ממקורבי השופט הדרוזי פארס חמוד פלאח. היה ממכובדי העדה, ופעל להכניס השכלה לקרב בני העדה שלו.
הנו היה מועמד לתפקיד קאדי בית דין שרעי דרוזי, אך בגלל פטירתו בגיל צעיר התמנה בנו, שייח' נעים כאמל הנו, למזכיר בית דין שרעי ולאחר מכן לתפקיד קאדי בית דין השרעי הדרוזי.
שייח' כאמל יוסף הנו נפטר ב-22 בספטמבר 1973. יום אחרי מותו נערך טקס קבורה מיוחד בהשתתפות המונים מבני העדה הדרוזית ובני עדות אחרות, שהוקירו לו כבוד והערכה.
טיבור רוזנבאום

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 בנובמבר 1923 ממלכת הונגריה  
 פטירה:  23 באוקטובר 1980 (בגיל 56) ז'נבה, שווייץ שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
פנחס טִיבּוֹר רוזנבאום (בהונגרית: Rosenbaum Tibor; ‏ 2 בנובמבר 1923 – 23 באוקטובר 1980) היה איש עסקים יהודי-הונגרי רב ופעיל ציוני אשר היה אחראי להצלת מאות יהודים בזמן השואה.
קורות חיים

רוזנבאום נולד בהונגריה. אביו, הרב שמואל רוזנבאום, שימש כרב העיר קישווארדה (קליינוורדין). כשהיה רוזנבאום בן 18 הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. נמנה עם חברי ההנהלה הארצית של "בני עקיבא" בהונגריה. במהלך מלחמת העולם השנייה קשר קשרים ראשונים עם התנועה הציונית ובראשם ועדת העזרה וההצלה בבודפשט של ישראל קסטנר ועסק בהצלת יהודים בדרכים נועזות ותוך סיכון חיים יומיומי, כאשר הוא מתחפש לקצין צלב החץ וגסטפו.
לאחר סיום המלחמה שימש תקופה קצרה כרב העיר קישווארדה, במקום אביו שנספה בשואה. כן ליווה את הרב הרצוג במסעותיו באירופה, לאיתור ילדים שניצלו והוסתרו. בתום המלחמה עלה רוזנבאום לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ, אך כעבור חודשים ספורים ירד מישראל וקבע את מקום מושבו בז'נבה שבשווייץ.
קשריו של רוזנבאום עם הציונות נמשכו שנים ארוכות. בשווייץ שימש נשיא ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית. במהלך השנים היה חבר הוועד הפועל הציוני, חבר הנהלת הקונגרס היהודי העולמי וחבר ההנהלה העולמית של תנועת המזרחי. כמו כן פעל במסגרת החברה לישראל לגיוס כספים עבור המדינה. בשנת 1958 ייסד רוזנבאום בז'נבה, בתמיכת משפחת רוטשילד, את הבנק הבינלאומי לאשראי (Banque du Crédit International) ושימש כנשיאו. שנים ארוכות היווה הבנק, שקיים סניפים בלונדון, בניו יורק ובאיי הבהאמה, כלי למימון פעולות המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים עד לקריסתו בשנת 1974 בשל פרשת שחיתות בה היה מעורב מיכאל צור מנכ"ל משרד התעשייה והמסחר באותה עת. דמותו של רוזנבאום זכתה להתייחסות במערכון ששודר בתוכנית 'ניקוי ראש' מיד לאחר חשיפת הפרשה.
רוזנבאום היה בעל השקעות רבות בישראל, בהיקף של כ-9 מיליון דולר. בשנת 1955 נרכשו על ידיו כשישית ממניות חברת "ק.ב.ע. - קבוצת בוני ערים" ("חברת אשדוד"). בשנת 1963 נרכשו על ידיו 51% ממניות מפעלי "אתא" ו"לודז'יה" החזיק מניית יסוד בת מיליון דולר בחברה לישראל. כמו כן היה בעל מניות ב"בנק קופת עם", שותף בחברת המסחר "אוניון ישראל-שווייץ", שותף במפעל "אגן" לייצור אמבטיות, שותף בחברת "גאס רסקו", בעל מפעל בתל אביב בתחום הקונפקציה, משקיע במפעל פיינארטס ברעננה להדפסת טקסטיל, משקיע בחברת רמת"ם לתעשייה ומסחר, משקיע בחברת "מקור" למסחר בניירות ערך וממייסדי "אלקון" לייצור שפופרות אלומיניום. בשנים 1964–1975 היה עמוס מנור נציגו של רוזנבאום בישראל.
רוזנבאום היה חבר מועצת המנהלים של אוניברסיטת בר-אילן. בזכות קשריו בליבריה עם הנשיא ויליאם טאבמאן הוא היה בעל דרכון דיפלומטי ליברי.
טיבור רוזנבאום נפטר מהתקף לב ב-23 באוקטובר 1980, בגיל 57, ונטמן בבית הקברות בהר המנוחות.
הערות שוליים

↑  נבות דורון, שחיתות ציבורית והמאבק בה, עיונים בתקומת ישראל, ישראל 1967–1977: המשכיות ומפנה, מכון בן גוריון לחקר ישראל והציונות, 2017
↑  ניקוי ראש - הגעלטפאדר (אוקטובר 1974), נבדק ב-2022-07-19
↑  נחתם ההסכם על צירופם של השותפים החדשים ב"אתא", למרחב, 26 במאי 1963
↑  מת איש העסקים טיבור רוזנבאום, מעריב, 24 באוקטובר 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415050505171  ISNI: 0000 0001 1021 027X  LCCN: n2021056603  RERO: 02-A003760209  SUDOC: 083249230  VIAF: 10372178   WorldCat (עם VIAF): 10372178
צור משה

| --- | --- |
אנדרטה לנופלים במערכות ישראל בצור משה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: לב השרון
גובה ממוצע: ‎50 מטר
תאריך ייסוד: 1937
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף אוגוסט 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 2,771 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.9% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) צור משה(למפת נתניה רגילה) צור משה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צור משה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צור משה32°17′52″N 34°54′49″E﻿ / ﻿32.2978759704852°N 34.9135338084279°E﻿ / 32.2978759704852; 34.9135338084279  heמפת היישובים של מועצה אזורית לב השרון (in English: Lev HaSharon Regional Council) באדום - צור משה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

צוּר מֹשֶׁה הוא מושב בישראל באזור השרון, ליד העיר נתניה השייך למועצה אזורית לב השרון והוא המושב המאוכלס בישראל[דרוש מקור].
היסטוריה > שם היישוב

היישוב נקרא על שם משה קופינס שהיה פעיל ציוני ביוון ומימן חלק מעלות רכישת אדמות היישוב. לשמו הפרטי של קופינס הוסיפו את המילה "צור", על שם העיר החשמונאית צורן ששכנה באזור. 60% מתושבי המושב היו יוצאי יוון, 35% יוצאי בולגריה, 4% יוצאי יוגוסלביה ו-1% מיוצאי תוניס.
היסטוריה > הקמת היישוב

היישוב הוקם ב-13 בספטמבר 1937 בשם "כפר קופינס" כיישוב חומה ומגדל בעיצומו של המרד הערבי הגדול. את היישוב הקימו שתי אגודות. האחת אגודת "לשדה" שהקימה
קבוצת אנשי עסקים של יוצאי יוון בראשות יוסף עוזיאל ובין חבריה נמנו ליאון רקנאטי (הסב), משה קרסו, דוד פלורנטין וברוך עוזיאל והשנייה אגודת בנים לגבולם של יוצאי בולגריה. להקמת היישוב סייעה גם הפדרציה הציונית ביוון.
שטח היישוב בהיקף של כ-1,030 דונמים נרכש על ידי הנוטע והכשרת היישוב מהכפר שופא במחיר של כ-16 לירות ארץ ישראליות לדונם, מחיר שהיה נמוך בהרבה משהוצע לפני פרוץ המרד הערבי הגדול. השטח נמסר לארגון עולי יוון בגלל המחויבות של הקרן הקיימת להקים יישוב עבור עולי יוון, כנגד תרומות גדולות של יהודי יוון שנמסרו כעשור קודם לכן.
העלייה לקרקע בשלב הראשון התבצעה במטרה לשמור על הקרקע, אך בניגוד למקרים האחרים העלייה לקרקע מומנה בעיקר על ידי הארגון ולא על ידי הסוכנות והמוסדות המיישבים. העלייה בפועל נעשתה על ידי 12 גברים רווקים, שהרוויחו משכורת זעומה של 10 גרוש ליום, וכך, סבלו מעוני רב וצברו חובות. פלוגת הכיבוש, כפי שנקראו, התגוררה בצריף יחידי שלידו מגדל ביטחון וסביבם חפירות מגן וגדר. הם זרעו על חלק מהשטח אבטיחים, חציר, ירקות, שעורה, אפונה ותירס. במשך השנה הראשונה הובאו מים על חמורים מקדימה.
בסוף שנת 1938 הוחל בתוכניות לבניית בתים ראשונים ביישוב ולצורך כך הלוותה אגודת "לשדה" 2,000 לא"י לסוכנות, שקיבלה על עצמה לבנות את הבתים. אבן פינה לבתים הונחה בדצמבר 1939 ולאחר מספר חודשים התגוררו במקום 27 משפחות.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

עם הקמת המדינה התרחב שטח היישוב לכדי 3,000 דונמים וענפי החקלאות המרכזיים היו פרדסנות, לולנות וגידול ירקות. בהמשך הוקם במקום בית ספר בו למדו גם ילדי המושב השכן גאולים. בראשית שנות ה-60 התגוררו במושב 90 משפחות שמנו 350 נפשות.
בשנות ה-90 נוספה למושב שכונת "הרחבה" בשם "גבעת משה" ("הגבעה"). בשנת 2000 נבנתה במושב שכונה חדשה נוספת – "בוסתן הכפר" ("הבוסתן"). בעקבות אכלוס שתי השכונות, כניסתם של זוגות צעירים רבים והריבוי הטבעי, צור משה נחשב למושב הגדול ביותר בישראל.
נכון לשנת 2012, במקום מתגוררות כ-750 משפחות.
בתחומי המושב נמצא מרכז רפואי לבריאות הנפש לב השרון.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ד"ר מיכל אורן-נורדהיים, צור משה: מימון רכישת הקרקע ממקורות של המתיישבים ולא רק מהגורמים המיישבים, קרקע 53, טבת תשס"ב, דצמבר 2001, עמ' 39-43
1 2  אבן עובדיה, עלית ארגון עולי יון, דבר, 4 באוקטובר 1937
1 2  בארגון להתיישבות של עולי יון, דבר, 15 ביולי 1938
↑  מושב עולי יון צור משה בהתפתחותו ובלבטיו, דבר, 16 בנובמבר 1939
↑  חג לעולי יון בארץ, דבר, 12 בדצמבר 1939
↑  רומנו, אלברט. א, עליה והתיישבות, בתוך: אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמ' 431-432
↑  מעט על מושב צור משה, באתר האינטרנט של המושב
פרדסיה משמאל וצור משה מכיוון יער אילנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469711705171
פרשת העינויים בכלא סרטוב

פרשת העינויים בכלא סרטוב היא פרשה מראשית המאה ה-21 שבמסגרתה אסירים בכלא סרטוב עונו עינויים קשים שאורגנו על ידי רשויות המדינה. בעקבות חשיפת האירועים, ועדת החקירות הפדרלית של רוסיה פתחה במספר הליכים פליליים נגד המעורבים, ומספר פקידים בכירים ברשות בתי הסוהר הרוסית הודחו. אירועי האלימות קרו נגד מורשעים בבית החולים המחוזי לשחפת מספר 1 של שירות בתי הסוהר הפדרלי של רוסיה במחוז סרטוב. הפרשה זכתה לתהודה ציבורית הן ברוסיה והן מחוצה לה.
מהלך האירועים

לפני שהמקרה זכה לפרסום נרחב, הוזכרו מספר אירועים בודדים בעיתונות המקומית. קרובי משפחתם של אסירים ופעילים בקהילה דיברו על המצב בבית החולים בכלא סרטוב כבר מאמצע שנות האלפיים.
ב-2013, כמה כלי תקשורת פדרליים דיווחו על הפרות זכויות אדם במוסד. ראש המזנון של בית החולים המחוזי מספר 1 דמיטרי שאדרין (עובד אזרחי של שירות בתי הסוהר הפדרלי) אישר את המידע כאשר נאם בפני חברי ועדה בדומה הממלכתית. פעילי זכויות אדם מארגון Gulagu.net דיווחו על עינויים ואלימות במקום עוד בינואר 2021.
ב-11 במרץ 2021 העיתון קומרסאנט דיווח על פתיחת תיק פלילי במסגרת כתבה על מעשי אלימות בעלי אופי מיני שבוצעו על ידי קבוצת אנשים באכזריות במתחם בית החולים. בתחילת ספטמבר כבר היו חמישה מקרים כאלה (שניים דווחו בכתבה על סחיטה ושלושה - במסגרת כתבה על מעשי אלימות בעלי אופי מיני). עם זאת, עד סוף אוגוסט, אף נאשם לא הופיע בתיקים שנפתחו בוועדת החקירות הפדרלית הרוסית.
ביוני 2021, ולדימיר אושקין פנה לתובע הכללי איגור קראסנוב, ודיווח על אונס של פאבל שרמט. ב-2 בספטמבר 2021 הופיע סרטון עם סצנות של אלימות מינית בערוץ היוטיוב של Gulagu.net. לפי מייסד הארגון ולדימיר אוסצ'קין, התמונות צולמו בבית החולים המחוזי לשחפת מספר 1 של מנהל מחוז סרטוב של שירות בתי הסוהר הפדרלי. ב-5 באוקטובר 2021, ולדימיר אושקין הודיע כי קיבל "ארכיון וידאו סודי" של השירותים המיוחדים, המורכב מ-40 ג'יגה-בייט של סרטונים, תצלומים ומסמכים הקשורים לעינויים ואונס במתקני מאסר. על פי הנטען, הארכיון התקבל מאסיר שבמשך חמש שנים הייתה לו גישה למחשבי המוסד. לאחר מכן נודע כי מדובר בסרגיי סאבלייב, אסיר שהורשע ברכישת סמים לצורך מכירה ועבד בבית החולים כמומחה טכנולוגיות מידע והיה מעורב באופן לא רשמי בעבודה התנדבותית במחלקת האבטחה של המוסד. אוסצ'קין התייחס לארכיון זה וקבע כי המקרים "אורגנו על ידי רשויות מדינה, פקידי שירות בתי הסוהר הפדרלי ושירות הביטחון הפדרלי, שאישרו תוכניות עינויים, שצילמו הכל, תיעדו וארכבו" והקורבנות "נסחטו, גויסו, נאלצו לשתף פעולה עם המחלקה המבצעית של שירות בתי הסוהר הפדרלי ושירות הביטחון הפדרלי, תחת איומים.
החקירה

לאחר פרסום הסרטון, החל שירות בתי הסוהר הפדרלי בבדיקה רשמית. כדי לבדוק את מהימנות המידע, נשלחה קבוצת עובדים של המנגנון המרכזי של המחלקה למחוז סרטוב, בהוראת מנהל השירות אלכסנדר קלשניקוב.
ב-5 באוקטובר 2021, משרד התובע הכללי של הפדרציה הרוסית החל בחקירה משלו.
באותו יום, מנהלת מחוז סרטוב של ועדת החקירות הפדרלית של רוסיה פתחה בחקירת תיק פלילי במסגרת סעיף 132 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית "מעשים אלימים בעלי אופי מיני שבוצעו על ידי קבוצת אנשים תחת תכנון מוקדם" וראש שירות בתי הסוהר הפדרלי של מחוז סרטוב, קולונל אלכסיי פדוטוב הגיש בתגובה מכתב התפטרות.
ב-6 באוקטובר 2021, ועדת החקירות פתחה 4 תיקים פליליים נוספים - שניים לפי סעיף 132 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית ושניים נוספים לפי סעיף 286 לחוק הפלילי של רוסיה הפדרציה "סמכויות מופרזות שבוצעו תוך שימוש באלימות והאיום בשימוש בה". כל התיקים הפליליים, לרבות הראשון, הועברו לחוקרי המחלקה לחקירת תיקים חשובים במיוחד.
באותו יום, מנהל שירות בתי הסוהר הפדרלי, אלכסנדר קלשניקוב, עם היוודע הפרשה של עינויי אסירים, החליט לפטר את ראש שירות בתי הסוהר הפדרלי של מחוז סראטוב, אלכסיי פדוטוב. כמו כן הודח ראש בית החולים המחוזי של שירות בתי הסוהר הפדרלי קולונל פאבל גאצנקו, סגן ראש הביטחון והמבצעים, קולונל שירות הפנים סרגיי סאלוב, ראש מחלקת המבצעים, רב-סרן שירות הפנים, אנטון בוצ'קוב וראש מחלקת הביטחון, סגן אלוף בשירות הפנים, סרגיי מלצב.
ב-7 באוקטובר 2021, יו"ר ועדת החקירה של הפדרציה הרוסית, אלכסנדר בסטריקין, הורה על העברת התיקים הפליליים שנפתחו לידי חוקרי המשרד המרכזי במוסקבה.
ב-14 באוקטובר 2021, שירות בית הסוהר הפדרלי ביקש מארגון Gulagu.net את ארכיון הווידאו עם עינויי האסירים לצורך חקירה. נציגי הארגון נתנו את הסכמתם ומסרו למחלקה את כל קובצי הווידאו שעמדו לרשותם.
תגובות > תגובת הרשויות

ב-5 באוקטובר 2021, מזכיר העיתונות של נשיא רוסיה דמיטרי פסקוב אמר כי "אם האותנטיות של החומרים הללו תאושר, אז זו סיבה להליכים רציניים" שיש לנקוט.
ב-6 באוקטובר 2021, נציבת זכויות האדם בפדרציה הרוסית, טטיאנה מוסקלקובה, הודיעה כי שלחה לשירות בתי הסוהר הפדרלי (FSIN) עצומה לבדיקת בית החולים המחוזי מספר 1 של מנהלת שירות בתי הסוהר הפדרלי במחוז סרטוב.
ב-7 באוקטובר 2021, אמר יו"ר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ויאצ'סלב וולודין כי הוא לקח את הנושא לבדיקה אישית.
ב-8 באוקטובר 2021, טטיאנה מוסקלקובה הודיעה כי תדווח לנשיא ולדימיר פוטין על העינויים בבית החולים בכלא ואישרה כי בכוונתה לבצע בדיקות באופן קבוע במוסד.
ב-14 באוקטובר 2021, הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית דחתה את הצעת המפלגה הקומוניסטית ליזום חקירה פרלמנטרית בנוגע לשימוש באלימות נגד מורשעים בבית החולים המחוזי של סרטוב מספר 1. אנטולי ויבורני, מרוסיה המאוחדת וסגן ראש הוועדה הרלוונטית, הניע החלטה זו בעובדה שחקירה פרלמנטרית תשפיע על פעילות החקירה ובית המשפט בתנאים שבהם כבר נפתחו תיקים פליליים.
ב-19 באוקטובר 2021, דו"ח מצב חקירת העינויים של אסירים דווח לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ב-23 באוקטובר 2021, משרד הפנים של הפדרציה הרוסית הכניס לרשימת המבוקשים הפדרלית את האסיר לשעבר סרגיי סאבלייב, שמסר את ארכיון הווידאו על עינויים בבית החולים בכלא סרטוב לפרויקט זכויות האדם Gulagu.net, על פי הדיווחים זאת בשל חקירת "גישה בלתי חוקית למידע מחשב".
ב-28 באוקטובר 2021 הודיעה מנהלת מחוז סרטוב של משרד הפנים כי סרגיי סאבלייב הוכנס לרשימת המבוקשים הפדרלית בשל העובדה שב-30 בספטמבר 2021 נפתח נגדו תיק פלילי במסגרת סעיף 272 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית "גישה בלתי חוקית למידע מחשב". באותו יום קיבל בית המשפט המחוזי בסרטוב החלטה שלא בפניו לעצור את סאבלייב ולהכניסו לרשימת המבוקשים הבינלאומית.
ב-2 בנובמבר 2021, נודע כי שירות בתי הסוהר הפדרלי שלח חבילת מסמכים לממשלה עם בקשה לאשר את חברת United Instrument-Making Corporation כספק היחיד בשלב הראשון של הפרויקט לדיגיטליזציה של בתי הכלא הרוסיים. על פי מקורות בתקשורת הרוסית, בבתי כלא ובמושבות הכליאה תיפרס רשת נוירונים, שתאפשר זיהוי פניהם של מורשעים וסוהרים כאחד. המערכת, לדבריו, תאפשר לזהות התנהגות לא טיפוסית של אסירים או עובדי מוסדות כליאה: קטטות, מכות ועוד. לפי עיתון קומרסנט, הפרויקט יעלה לתקציב המדינה 22.5 מיליארד רובל.
ב-10 בנובמבר 2021, התובע של מחוז סרטוב, סרגיי פיליפנקו, ביטל את ההחלטה לפתוח בתיק פלילי נגד סרגיי סאבלייב.
באותו יום נודע כי 18 עובדי מחלקת מחוז סרטוב של שירות בית הסוהר הפדרלי של רוסיה פוטרו. עוד 11 אנשים, "הובאו לאחריות משמעתית מחמירה ביותר", כך לדברי מנהל המחלקה המחוזית של השירות אנטון יפראקין.
תגובות > תגובת הרשויות > יוזמות חקיקה

ב-13 באוקטובר 2021, משרד המשפטים של הפדרציה הרוסית הגיש הצעת חוק ממשלתית להוציא עובדים לשעבר של מוסדות תיקון מהרכב ועדת הפיקוח הציבורית.
ב-14 באוקטובר 2021, נודע כי מועצת הפדרציה של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית והמשרד של נציבת זכויות האדם בפדרציה הרוסית מכינים הצעת חוק שתקבע ענישה נפרדת על עינויים במושבות ובמתקני המאסר במסגרת מושב הדומה השמינית.
תגובות > תגובת הציבור

ב-22 באוקטובר 2021 בערוץ היוטיוב של קסניה סובצ'ק, בסיוע Gulagu.net, פורסם הסרטון "פצצה של 100 ג'יגה-בייט. הראיון הראשון עם סרגיי סאבלייב, שגנב את "ארכיון העינויים" של שירות בתי הסוהר הפדרלי".
ב-23 באוקטובר 2021, הכנסייה הרוסית האורתודוקסית הודיעה כי היא אינה שוללת את האפשרות של ביטול פרסי כנסייה מעובדי מנהלת שירות בתי הסוהר הפדרלי של מחוז סרטוב.
ב-27 באוקטובר 2021 פרסם ולדימיר אושקין מכתב גלוי לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין והזמין אותו להחמיר את העונשים על פשעים כמו שחיתות ועינויים, כולל במתקני כליאה.
ב-29 באוקטובר 2021 פרסם מרכז לבאדה נתוני סקר, לפיהם 66% מהרוסים מאמינים שעינויים אינם מקובלים בשום פנים ואופן, 20% מאמינים שעינויים מותרים: 11% - רק במקרים חריגים שבהם זה יכול להציל חיים, 9% - רק ביחס למי שביצע פשע אלימות חמור. 45% מהמשיבים סבורים שעינויים נפוצים ביותר במערכת המוסדות של שירות בתי הסוהר הפדרלי, 41% - במשטרה, במהלך חקירה ותשאול, 18% - בוועדת החקירות הפדרלית ובשירות הביטחון הפדרלי.
כגן

ערך זה עוסק בתוארו של השליט העליון בקרב מספר עמים. אם התכוונתם לאישים ששמם כגן, ראו .
כגן או כאקאן (בכתב טורקי עתיק: 𐰴𐰍𐰣 ובתעתיק qaɣan. במונגולית: Хаган או ᠬᠠᠭᠠᠨ) היה תוארו של השליט העליון בעיקר אצל עמים טורקו-מונגוליים של הערבה האירואסייתית.
מדינה בה שלט כגן נקראת כגאנות.
כגן נקרא גם "חאן גדול", כפי ששליטי האימפריה המונגולית הוכתרו, מה שסימן את עליונותם על חאנים אחרים. בהתאם לכך משמעות המונח היא גם "חאן של החאנים".
התואר מוזכר לראשונה לקראת סוף המאה ה-3 ושימש עבור שליטים בין המאה ה-4 למאה ה-6 בצפון סין.
התואר בקרב האווארים

האווארים שפלשו בהדרגה מהאזור הטורקו-מונגולי אל תוך מזרח אירופה, אימצו את התואר.
במזרח אירופה, האוורים התיישבו במישור הפאנוני והקימו שם את הכגאנות האוורית, אוואריה.
במהלך נדודיהם וכיבושיהם וסביר להניח שגם בעת התיישבותם במישור הפאנוני, התפשט השימוש בתואר זה יותר ויותר.
התואר בקרב הכוזרים

פחות או יותר בזמן התפשטות האוורים מערבה מהאזור הטורקו-מונגולי למישור הפאנוני וייתכן שאף בהשפעת התפשטות זו, התפשטו גם הכוזרים מן האזור הטורקו-מונגולי מערבה, אם כי הכוזרים התיישבו צפונית לים הכספי והקימו שם את ממלכת הכוזרים, כזאריה בעוד שהאוורים המשיכו עוד יותר מערבה, אל תוך המישור הפאנוני במזרח אירופה והקימו שם את ממלכת האווארים, אוואריה. הממצא הארכאולוגי מאתרים אוואריים ומאתרים כוזריים דומה.
במקורות אסלאמיים שמהימנותם נתונה בספק על ידי חלק מהחוקרים, תוארו כמה מנהגים וסדרי שלטון של שליטי הכוזרים. לפי מקורות אלה:
השליט העליון של הכוזרים נשא בתואר "כאכאן" והמשנה שלו נשא בתואר כאכאן בק; בהתאם לכך, נפוצים המונחים הכגאנות הכוזרית או כזאריה.
המלכים הוסאליים נקראו "אלטברים" והיו משלמים מס וחייבים חובת נאמנות לכגן.
כשעמדו לבחור בכגן, קשרו חבל על צווארו והידקו אותו ואז שאלו אותו כמה זמן הוא רוצה למלוך עליהם; המועמד החנוק פלט קולות לא ברורים והסובבים אותו החליטו מה הייתה התשובה ואם המלך האריך ימים מעבר למועד שפירשו, הוציאו אותו להורג ביום בו הסתיים פרק זמן זה.
לכגן הייתה הסמכות לקבוע חיים ומוות, ואם ציווה על אחד מקציניו ללכת להרוג את עצמו, היה הלה מציית מיד.[דרוש מקור]
הכגן התרחק מהבריות ויצא לציבור הרחב פעם ב-4 חודשים; את פני הכגן ראו הכגן בק ושני הבאים אחריו בדרגה, הכגן קנדר וה-Jawshyghr כגן. הכגן בק ראה כל יום את הכגן וישב על כס מלכותי לימינו.
לדברי הנוסע אחמד אבן פדלאן היו לכגן 25 נשים, כל אחת מהן בת של אלטבר, ואם האבות לא הסכימו למסור אותן - הכגן לקח אותן בכוח. בנוסף לנשים היו לכגן גם 60 פילגשים, כשכל אחת מהן מצטיינת בתכונות יופי מיוחדות.
על פי אותו מקור[דרושה הבהרה], מסופר שבמות הכגן היו בונים עבורו בניין עם עשרים חדרים מכוסים ברקמת משי וזהב ליד נהר רחב ומהיר; בכל חדר היו חופרים קבר ולאחר שקוברים אותו באחד מהם וסותמים את כל הקברים היו עורפים את ראשי הקברנים כדי שאף אחד לא יידע באיזה חדר נקבר וגם מטים את הנהר שיעבור מעל לקבר כך שאף אחד לא יוכל להגיע אליו[דרוש מקור].
התואר בקרב הסלאבים

בשלב מסוים, סמוך לתקופות שלטוניהם של האוורים והכוזרים, כמו גם של קרוביהם הטורקיים הקומנים, הקיפצ'אקים והמדיארים, אימצו גם הסלאבים המזרחיים ("רוּתֶנִים") את המונח כגן כתואר אצולה (Русский каганат, Russkiy kaganat).

ברור שהיו יחסי גומלין בין כל הקבוצות הללו ולמעשה ישנה הסכמה רחבה שחלק מן האוורים, חלק מן הכוזרים, חלק מן הקומאנים, חלק מן הקיפצ'אקים וגם חלק מן הסלאבים ניטמעו במגיארים, אשר בעצמם היגרו לאזור המישור הפאנוני וכל אלה מהם שהתיישבו שם התאחדו לבסוף לעם אחד, הוא העם ההונגרי.
כגן כשם משפחה

בקרב יהודים רוסים (אשכנזים) ישנם שמות המשפחה "כגן", "כגנוביץ'" ודומיהם.
לפי סברה אחת, שמות משפחה אלה אצל יהודים שאינם כוהנים, מעידים כביכול על מוצא כוזרי ומשמעותם "מלך" או "בן מלך", בהתאמה. עם זאת, העובדה שגם בקרב עמים סמוכים לכזאריה כולל בקרב סלאביים גם כן רווח שימוש במונח זה כתואר אצולה (לדוגמה, Русский каганат, Russkiy kaganat) מפריכה, גם אם חלקית בלבד, סברה זו.
בקרב כהנים, השם "כגן" הוא בדומה לשם "כוגן", שיבוש מן השפה הרוסית לשם "כהן", שכן בשפות סלאביות שונות, בדרך כלל צליל האות ה' מוחלף בצליל האות ג (בדומה לדוכסות האליץ' הידועה בשפות אחרות כגליציה).
לקריאה נוספת

ארתור קסטלר, השבט השלושה-עשר - ההיסטוריה הכוזרית ומורשתה, תורגם מאנגלית לעברית על ידי חיים לוי. ירושלים : מאזניים 1999.
א.א. פולק - כזריה - תולדות ממלכה יהודית באירופה תל אביב, מוסד ביאליק 1951
Douglas Morton Dunlop. The History of the Jewish Khazars, New York: Schocken Books, 1967.
אליאס ג'יימס קורי

| --- | --- |

אליאס ג'יימס קורי
 לידה:  12 ביולי 1928 (בן 96) מתואן, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה אורגנית
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1951) 
 מנחה לדוקטורט:  John C. Sheehan 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד (1 ביולי 1959)  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  אוניברסיטת הרווארד 
 תלמידי דוקטורט:  Dale L. Boger, Hisashi Yamamoto, William L. Jorgensen, Andrew G. Myers 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (1990)  מלגת גוגנהיים (1968)  מדליית הזהב של המכון האמריקאי לכימאים (1989)  מלגת גוגנהיים (1956)  פרס לינוס פאולינג (1973)  פרס ארנסט גונתר (1968)  חבר זר של החברה המלכותית (14 במאי 1998)  פרס חלוצי הכימיה (1981)  פרס פאראצלסוס (1984)  מדליית סיר דרק ברטון (2014)  פרס רוג'ר אדמס בכימיה אורגנית (1993)  Robert Robinson Award (1988)  פרס טטרהדרון (1983)  פרס ויליאם ה. ניקולס (1977)  מדליית יובל המאה (1970)  פרס רמסן (1974)  המדליה הלאומית למדעים (1988)  פרס וולף לכימיה (1986)  פרס החברה האמריקנית לכימיה למחקר בכימיה אורגנית סינתטית (1971)  פרס וילארד גיבס (1984)  פרס האגודה האמריקנית לכימיה בכימיה טהורה (1960)  פרס דיקסון במדעים (1974)  פרס במדעים כימיים של האקדמיה הלאומית למדעים (2002)  מדליית פרנקלין (1978)  פרס ארתור קופ (1976)  מדלית פריסטלי (2004)  פרס רוזנסטיל (1980)  פרס יפן (1989) 
 תרומות עיקריות
 פיתוח התאוריה והמתודולוגיה של סינתזה אורגנית
 
אליאס ג'יימס קורי (אנגלית: Elias James Corey‏, במקור בערבית: خوري, ח'ורי, שמשמעותו כומר; נולד ב-12 ביולי 1928) הוא כימאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1990.
ביוגרפיה

קורי נולד במסצ'וסטס שבארצות הברית למהגרים לבנונים. אביו נפטר שנתיים לאחר לידתו. קורי חי באותו בית עם אמו, אחיו, שתי אחיותיו, דודו ודודתו.
שם משפחתו המקורי היה "ח'ורי".
בשנת 1944 החל ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם קיבל תואר ראשון ב-1948 ודוקטורט בשנת 1951. ב-1956 מונה לפרופסור מן המניין לכימיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשנת 1959 עבר לאוניברסיטת הרווארד.
קורי זכה בפרסים רבים: הבולט ביותר שבהם הוא פרס נובל לכימיה, אותו קיבל ב-1990 על פיתוח התאוריה והמתודולוגיה של סינתזה אורגנית, שפישטה תהליכי ייצור של פלסטיק, צבעים ותרופות. פרס בולט נוסף שקיבל הוא פרס וולף לכימיה, בשנת 1986. ב-1989 זכה בפרס יפן. בשנת 1998 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים. כמו כן, ב-2004 העניקה לו האגודה האמריקאית לכימיה את עיטורה הגבוה ביותר, מדליית פריסטלי (Priestley Medal).
מכבי אשדוד/גדרות (כדורסל)

מכבי אשדוד/גדרות היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר אשדוד, שמתמודדת בליגה ארצית דרום, הישג השיא של המועדון הוא העפלה לגמר גביע המדינה בכדורסל ב-2016. הקבוצה מארחת את משחקיה ב"אולם מקיף ח'" שבעיר.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1961 על ידי אגודת מכבי אשדוד והתבססה על שחקני העבר היהודים של מכבי קהיר שעלו לישראל ושיחקו בשנים הראשונות במגרש הפתוח של בית מכבי. המאמן דוד קליינמן אימן את הקבוצה במשך עונות רבות בשנות ה-70 ובשנות ה-80.
בעונת 1974/1975 התבססה הקבוצה על שחקני בית כגון: ציון אלקיים, ציון מלכה, דוד חורש, יוסי אדרי, מרדכי מנשה, אריה דון ושמוליק שפינר. במחזור הסיום הייתה הקבוצה על סף העפלה לליגה א', אך למרות ניצחון בדרבי מול אליצור, העפילה אליצור בזכות הפרש סלים עדיף.
בעונת 1975/1976 שיחק בקבוצה תקופה קצרה השחקן הצעיר פיני גרשון. בתחילת שנות ה-80 עברה הקבוצה לשחק באולם ספורט סגור. בשנת 1988 פורקה הקבוצה והוקמה מחדש על ידי אבי האוזמן בשנת 1991.
בשנת 1992 שימש המועדון כנושא המרכזי בעלילת סרט הספורט "אזרח אמריקאי" של הבמאי איתן גרין. הסרט מספר על השתלבותו החברתית והמקצועית של שחקן זר אמריקאי בקבוצת כדורסל ישראלית.
בסיום עונת 1992/1993 (עם המאמן ציון בלילטי) העפילה הקבוצה לליגה א'.
בעונת 1996/97 הגיע המפנה והקבוצה העפילה שתי ליגות בשנתיים. מליגה א' לליגה הארצית. ובתאריך 1 במרץ 1998 ניצחה בחוץ את קבוצת "בני הרצליה כוכבים" 77-88 והבטיחה את העפלתה לליגה לאומית ב', כשבהרכבה משחקים המתאזרח דזי בארמור וציון קובה שקלע 45 נקודות במשחק העלייה.