stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאן דלוגוש
פעילותו ככרוניקן ומחבר > Liber beneficiorum ecclesiae Craceviensis

דלוגוש כתב ספר זה - "ספר רווחי הבישופות קרקוב" בשלושה חלקים בין השנים 1440–1480. הוא כולל את ההיסטוריה הכנסייתית של העיר קרקוב. ותיאור מפורט של דיוקסיית קרקוב. יש בו פרטים חשובים על ההיסטוריה הכלכלית של העיר. החלק השלישי שנכתב בשנים 1470–1480 מתאר את כל הפרוכיות של הדיוקסיה, לרבות הדיאקוניות ביטום ופשצ'ינה (פלס), שבאותן השנים השתייכו לממלכת בוהמיה.
פעילותו ככרוניקן ומחבר > דלוגוש על תולדות הרוסים

המונח "רוסיה" אצל יאן דלוגוש, משמעו קודם כל אזורי גליציה המזרחית (הליץ') וווהלין ורוסיה האדומה. כמו כן הוא קרא "רוסים" לתושבי האזורים הצפון-מזרחיים והדרומיים של הדוכסות הגדולה של ליטא, שתמכו בשביטריגאילו בעת המלחמה הפאודלית משנות ה-1430, תושבי סמולנסק, ויטבסק ופולוצק. נובגורוד כונתה על ידו "הגדולה והעשירה בין אדמות רוסיה". עם זאת תושבי צפון-מזרח רוסיה לא נכללו על ידו בין ה"רוסים" והוא כינה את ארצם "מוסקוביה" ולהם "מוסקבאים".
הנצחה

בית יאן דלוגוש בקרקוב - הבית על גבעת ואבל בקרקוב שבו במאה ה-15 התגוררו הקאנונים של קתדרלת ואבל, לרבות יאן דלוגוש, שרד את הדליקה הגדולה משנת 1455 והוא ידוע בימינו כ"בית יאן דלוגוש". בו נמצא כיום מושב הרקטור של האוניברסיטה הקתולית של קרקוב.
בין מלחמות העולם בימי השלטון הפולני רחוב בעיר לבוב נקרא על שמו "רחוב יאן דלוגוש". כיום הוא הרחוב נקרא קיריל ומפודי.
בשנת 1920 נקראה על שמו הגימנסיה הממלכתית מס.4 שברחוב ניקונורוביץ' (כיום רח' פרופסורסקה 2 בלביב). כיום הבניין הוא חלק מאגף 11 של האוניסרביטה הלאומית הפוליטכנית של לבוב.
עד שנת 1939 נקרא רחוב על שמו בעיר לוצק. (כיום הוא רחוב מלניצ'נה)
1998 - החל משנה זו מוענק ביריד הספרים של קרקוב פרס על שם יאן דלוגוש למחברי ספרים בתחום מדעי הרוח שנועדו לאנשי מקצוע ולקהל הרחב. הפרס מתווה בפסלון שעוצב על ידי הפסל ברוניסלב כרומי.
ב־5 במאי 1964 הנפיק הדואר של הרפובליקה העממית הפולנית בול דואר כחלק מסדרת בולים למלאת 600 שנה לאוניברסיטה היגלונית בקרקוב.
2011 - הוצבה אנדרטה לזכרו בעיר טרנובז'ג בפולין.
ב-30 בנובמבר 2015 הנפיק הדואר של רפובליקת פולין בול דואר עם דיוקנו. המעצב: אנדז'יי פישר.
2014 - לפי החלטת הסיים הפולני שנת 2015 הוכרזה בפולין שנת יאן דלוגוש (לצד שנת יוחנן פאולוס השני ושנת התיאטרון הפולני)
ב-24 באוגוסט 2015 הנפיק הבנק הלאומי הפולני שטר כסף של 20 דלוטי עם תמונתו
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבחר כתביו

Banderia Prutenorum (דגלי הטבטונים בפרוסיה),
נאום על הענקת מגבעת הקרדינל לז. אולסניצקי , 1 באוקטובר 1449 , פורסם על ידי י שויסקי ב Codex epistolaris saeculi XV, Volumul 1, Partea. 2 (1876), Monumenta Historica Aevi Media, כרך ב, עמ' 82.
Vita S. Stanislai נכתב ב־1460-1465, (חיי הבישוף הקדוש סטניסלב מקרקוב
Vita S. Cunegundis נכתב בשנים 1471–1474, ("חיי קוניגונדה הקדושה "),בעריכת Am Polkowski,Z. Pauli
Poloniae Episcoporum Vitae , ב-6 כרכים, ("חיי הבישופים של פולין"), בערכית A. Przezdziecki, קרקוב 1887
Vitae Episcoporum ecclesiae ... Vratislaviensis, בעריכת FW Sommersberg
Vitae Episcoporum Vladislaviensium, 1464-1473,
Posnaniensium Episcoporum Vitae,
Vitae archiepiscoporum Gnesnensium, 1475
Vitae Episcoporum Cracoviensium,
Plocensium Episcoporum Vitae,
- Articuli de incorporatione Masoviae 1462, כתב שבו הוצדקה זכותו של המלך קז'ימייז' הרביעי לספח את חבל מזוביה
Liber beneficiorum Cracoviensis dioecesis החלקים 1–4, 1440-1480 (ספר רווחי הבישופות קרקוב) - כולל פרטים חשובים לגבי ההיסטוריה הכלכלית של פולין
Lites ac res gestae inter Polonos Ordinemque Cruciferorum (קובץ תעודות והמשפט בין ממלכת פולין למסדר הטבטונים, נכתצב בני - 1440–1480, בעריכת T. Działyński, כרכים א-ג, 1855-1856 פוזנאן
Insignia Seu clenodia Regni Poloniae, scris între 1464-1480, - שמות ותמונות של סמלי אצולה פולנים
Annales seu cronicae incliti Regni Poloniae ( ספר השנים או כרוניקת הממלכה הידועה של פולין), 12 כרכים
Vita beatae Cunegundis ducissae Regni Poloniae, filiae Bala, Hungariae Regis. Edita a Dlugosch Joanne Cracoviensis o Seniore Canonico D. 1474 ("חיי קינגה הקדושה" - נשמר בארכיון של מנזר המסדר קלרה הקדושה בסטארי סונץ')
מבחר כתביו > תרגומים

ב־1464 - הורה דלוגוש לקונרד גסלן לתרגם את הכרוניקה "הפרוסית בחרוזים" של ויגאנד ממרברוג מגרמנית ללטינית.
לקריאה נוספת

Piotr Dymmel - art.Jan Dlugosz in Graeme Dunphy, Cristian Bratu (ed) Encyclopedia of the Medieval Chronicle Online Brill 2016,
הערות שוליים

↑  ג.פ.מטבייב
↑  P.Dymmel
↑  Ioannis Dlugossii annales seu cronicae incliti regni Poloniae, Warschau : Panstvove wydawnictwo naukowe, vol. 1–10, 1961–2003
↑  Orłowicz Ilustrowany przewodnik po Lwowie z planem miasta - Wydanie drugie.— Lwów-Warszawa: Ksiąźnica Atlas 1925
↑  בMonitor Polski 5.12.2014
↑  Polana
בית יאן דלוגוש בקרקוב
דמותו של יאן דלוגוש בתבליט בחזית הקתדרלה של קרקוב
לוח זיכרון על בית יאן דלוגוש בקרקוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594690205171  PLWABN: 9810591868805606  BIBSYS: 2111472  BNE: XX1262993  BnF: cb12053524k (data)  CiNii: DA04284409  GND: 11867210X  ISNI: 0000 0001 2280 3873  LCCN: n81053862  LNB: 000189953  NKC: ola2002111156  NSK: 000094846  NTA: 068412363  RERO: 02-A000054354  SELIBR: 183879  SUDOC: 028767020  VcBA: 495/2102  VIAF: 56628654   WorldCat (עם VIAF): 56628654 
ביתו של יאן דלוגוש בווישליצה, שנבנה על ידו בשנת 1460
יהודה גביש

| --- | --- |

יהודה גביש
 לידה:  27 ביוני 1927 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  12 בפברואר 2009 (בגיל 81)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת גולני מפקד גדוד 13  מפקד חטיבת כרמלי  מפקד בה"ד 3  מפקד חטיבת קרייתי  נשיא בית הדין הצבאי לערעורים
 
יהודה גביש (ימין) ואמנון הדני במדי הבריגדה -יולי 1948
יהודה גביש (ימין) עם נשיא ארצות הברית הארי טרומן
יהודה גביש (27 ביוני 1927 - 12 בפברואר 2009) היה תא"ל בצה"ל.
חייו

גביש (במקור זנגר) נולד בחיפה, למד בבית הספר הריאלי ועזב אותו בגיל 15, על מנת להצטרף להגנה לאחר שזייף את גילו האמיתי. עבר קורס מכ"ים של הארגון וב-1945 הצטרף לבריגדה היהודית. עם תום מלחמת העולם השנייה נשאר באירופה תחת שם בדוי לצורך הברחת נשק לישראל.
במלחמת העצמאות שירת בפלמ"ח בפלוגת הג'יפים בפיקודו של ישראל כרמי שהייתה הבסיס לגדוד התשיעי בחטיבת הנגב. בשנת שירותו בחטיבה נפצע ארבע פעמים. עם תום המלחמה היה בין המתנדבים הראשונים לקורס קציני שריון שם נפגע מהתהפכות משוריין. לאחר מכן, עזב את השריון והצטרף לגולני. בשנים 1952–1953 פיקד על סיירת גולני. במהלך מבצע קדש נפצע קשה כמפקד גדוד בקרבות רפיח והמתין שעות רבות לחילוצו מהשטח.
עוד טרם החלמתו ביקש מהרמטכ"ל חיים לסקוב כי ישובץ כמפקד גדוד בגולני. האחרון סירב ומינה את גביש כמפקד הפנימייה הצבאית לפיקוד. יהודה כיהן בתפקיד כשנתיים בהן לא הפסיק לאמן את רגלו הפצועה.
כשהיה מסוגל לצעוד 40 ק"מ חזר לרמטכ"ל, הפעיל קשרים להעלאת פרופיל והפעם נענה לסקוב לבקשתו והחזיר אותו לגולני, יחידה בה פיקד ב-13 השנים הבאות.
בקרב על הכפר נוקייב, ב-1962 היה גביש מפקד גדוד 13 של גולני.
ב-1965 נשלח גביש לקורס פו"מ בארצות הברית ובשובו קיבל פיקוד על חטיבת כרמלי, במסגרתה לחם בגזרה הצפונית במלחמת ששת הימים. ב-1968 התמנה כראש מחלקת חי"ר וצנחנים, אולם כעבור שנה נאלץ לעזוב את התפקיד עקב פגיעה בגבו וקיבל על עצמו לפקד על בה"ד 3 (בי"ס למקצועות החי"ר בזמנו).
ב-1970 נהרג בנו הטייס דורון (דוני) בעת מילוי תפקידו. גביש עשה הסבה לחיל השריון כמפקד חטיבת המילואים קרייתי (חטיבה 4).
ב-1972 התמנה כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים ושימש בתפקיד עד 1974. בתקופת מלחמת יום הכיפורים, נקרא על ידי קצין שריון ראשי, מרדכי צפורי, לארגן מחדש את בית הספר לשריון. תפקידו האחרון בצה"ל היה ב-1976 כאשר מונה כיועץ לאלוף אברהם טמיר באגף התכנון בצה"ל.
תקופת שירותו של יהודה באפריקה אינה מוזכרת בארכיון צה"ל בשל הסודיות בה הייתה כרוכה, גם התאריכים של שירותו שם סותרים את הדיווח על שירותו בארץ. גביש היה הנספח הראשון בדרום אפריקה, הקים את המערכת הביטחונית של נשיא בופוטאצוואנה ויצר שם את התשתית למערכת היחסים הצבאית.
כגמלאי של צה"ל עסק בפעילות התנדבותית ענפה: היה חבר בהנהלת צוות, נציג ישראל בפדרציה העולמית של ותיקי המלחמה, יו"ר בית הלוחם חיפה, מתנדב במשמר האזרחי ויו"ר המועצה הציבורית להנצחת החייל.
נפטר בגיל 81 ב-12 בפברואר 2009 לאחר שסבל ממחלה נשימתית קשה.
הערות שוליים

↑  נשיא בית הדין הצבאי לערעורים 1974-1972תא"ל יהודה גביש ז"ל
יאן הוס

| --- | --- |

האיור המוקדם ביותר הידוע של הוס, על המוקד, מתוך תנ"ך מרטיניצקה, 1430.
 לידה:  1 ביולי 1372 האימפריה הרומית הקדושה הוסינץ (אנ'), ממלכת בוהמיה
 הוצאה להורג:  6 ביולי 1415  (בגיל 43) האימפריה הרומית הקדושה קונסטנץ, בישופות קונסטנץ (אנ')
 מדינה:  ממלכת בוהמיה, האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום קבורה:  אפרו הושלך לריין
 מקום מגורים:  Birth house of Jan Hus 
 השכלה:  אוניברסיטת קארל בפראג
 תקופת הפעילות:  1401–1415 (כ־14 שנים)
 מעסיק:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 תפקיד:  פרופסור 
 השקפה דתית:  נצרות פרוטסטנטית, הכנסייה הרומית-קתולית 
 חתימה:  
 
יאן הוּס (בצ'כית: Jan Hus; בלטינית: Johannes Huss‏; 1 ביולי 1372 – 6 ביולי 1415) היה תאולוג ומתקן דתי בוהמי. הגותו הניחה את התשתית לתנועה ההוסיטית בנצרות, שנקראה על שמו, ומבחינות מסוימות היה אחד ממבשרי הרפורמציה הפרוטסטנטית. בהשפעת ג'ון ויקליף קרא לתיקונים נרחבים באורחות הכנסייה הקתולית, שדחתה את הצעותיו והביאה לנידויו ב-1411. ב-1415 הועלה על המוקד במהלך ועידת קונסטנץ, אך יורשיו ההוסיטים הוסיפו להפיץ את רעיונותיו.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

מעט ידוע בוודאות על נעורי הוס. הוא נולד בכפר הוסינץ (Husinec), סמוך לעיר פרכטיצה (Prachatice), כ-75 קילומטר מדרום-מערב לפראג. משפחתו הייתה כפרית וענייה, דוברת-צ'כית. שם אביו היה כנראה מיכאל, והוס העיד על אמו שהייתה אדוקה מאוד אך לא מסר עוד פרטים. מלבדו היו להוריו שני בנים, הירונימוס ובנדיקטוס. ככל הנראה קיצר בכוונה את שמו הרשמי, "יאן איש הוסינץ", ל"הוס" שמשמעו גם אווז. כילד החל ללמוד אצל הנזירים בכנסייה בפרכטיצה בה שימש כנער מקהלה, ואחר כך בבית-הספר המקומי. אז פנה לקריירה כנסייתית. מאוחר יותר כתב שמניעו היה הרצון בחיים נוחים, ולשם כך עמל להצטיין בלימודיו.
ביוגרפיה > תקופת לימודיו

בסביבות 1387 נסע לפראג להשלמת חינוכו. הוא התקיים בדוחק והשתכר משירת מזמורים בתפילה. ב-1390 נרשם לפקולטה לאמנויות באוניברסיטת העיר בסיוע פטרונו, כריסטיאן איש פרכטיצה, וקיבל תואר בוגר ב-1393. הוא המשיך מיד ללימודי מוסמך, במהלכם התעמק במחשבת הפילוסופים הנערצים על בני תקופתו: אריסטו, תומאס אקווינס, ויליאם איש אוקאם ואחרים. בנוסף קרא רבות בחיבוריו של ג'ון ויקליף, שביקורתו הקשה על השחיתות בכנסייה וקריאתו לה להתנתק משררתה ועושרה זכתה לאהדה בבוהמיה מאז שמלומדים בני הארץ החלו ללמוד באוקספורד לאחר 1382, אז השיא המלך ואצלב הרביעי את אחותו לריצ'רד השני, מלך אנגליה. רעיונותיו הרדיקליים יותר של ויקליף, כשימת הדגש על המקרא לבדו תחת מסורת הכנסייה והתנגדות לאורח החיים הנזירי, חלחלו אף הם בהדרגה.
בימי לימודיו של הוס צף ועלה המתח בתוך בוהמיה. למן המאה ה-12 יישבו הקיסרים מספר גדול של גרמנים בארץ, כדי שיפתחו את הכלכלה. הם היוו שכבת עלית ששלטה בין היתר גם בממסד הדתי. בעוד שביקורת קשה על שחיתות הכנסייה רווחה בכל אירופה, הקיטוב בין כמורה כפרית וענייה דוברת-צ'כית לגרמנים במשרות הבכירות הוסיף לה עוקץ חד. התודעה המקומית התחזקה בימי שלטונו של קרל הרביעי, שהפך את פראג לבירת אמנות ותרבות. הקיסר, קתולי אדוק שסלד ממה שתפש כהפקרות הכנסייה, הניח את התשתית לרפורמה הבוהמית כשהזמין ב-1363 את הנזיר האוגוסטיני קונרד מוולדהאוזן (Konrad von Waldhausen) לעיר. הלה תקף בחריפות את הפרזות הכמרים בדרשותיו ושימש דוגמה לשני תלמידיו המקומיים, יאן מיליץ' ומתיאס איש יאנוב. האחרון, לצד קריאה לסלק את שרידי הקדושים מן הכנסיות ולערוך מיסה לפשוטי העם מדי יום, קרא לתרגם את התנ"ך לצ'כית וראה בו את הסמכות העליונה. אוהדיהם של הרפורמטורים מיהרו לאמץ את בשורתו של ויקליף, בעוד שהסטודנטים והכמרים הגרמנים בפראג דחו אותה, וניסיונות ממסדיים לדכא אותם נכשלו. ב-1378, במה שראו כאישור סופי לנכונות טיעוניהם, נבחרו בתוך פחות מחודשיים שני אפיפיורים מתחרים שנידו איש את רעהו. על רקע זה התעצבה תפישתו של הוס.
ב-1396 השלים את לימודי המוסמך והחל להרצות באוניברסיטה. בשנתיים הראשונות עסק באריסטו; יצא לו מוניטין של דובר רהוט, וקהל סטודנטים גדול נהר לשמוע אותו. הוא עלה בסולם הדרגות האקדמי, והופקד על חינוך תלמידי הבוגר ולאחר מכן, המוסמך. מ-1398 הקדיש את שיעוריו לוויקליף.
ביוגרפיה > קריירה דתית

ב-1400 (כנראה ב-3 באפריל) נסמך לכמורה והחל ללמוד לדוקטורט בפקולטה לתאולוגיה, אותו לא השלים. הוא נשא את דרשתו הראשונה בכנסיית מיכאל הקדוש בערך ב-1400. ב-15 באוקטובר 1401 בחרו בו עמיתיו לדיקאן הפקולטה לאמנויות. באותה תקופה החל לעסוק לעומק בפילוסופיה הוויקליפית והצטרף למעגל הקטן סביב מפיצה הראשי בפראג, הפרופסור סטניסלב איש זנוימה.
לפי זכרונותיו, בערך בתקופה זו לפני וסביב הסמכתו לכמורה, עבר מהפך דתי. הוס טען כי קודם היה איש קריירה ששאף לחיי עושר בחיק הכנסייה, אך דעותיו השתנו כליל והוא אימץ בלב ובנפש את האידיאלים של חוג הרפורמטורים.
ב-14 במרץ 1402 ניתן לו התפקיד ממנו בנה את השפעתו, והוא מונה למטיף בקפלת התמימים הקדושים בית-לחם – כנסייה בת כ-3,000 מקומות, שנותרה בחזקת קפלה כי לא נערכה בה מיסה. מייסדיה, שהיו מקורבים לתנועת התיקונים, השלימו אותה ב-1394 במטרה שיטיפו בה בצ'כית עבור המון העם. בעשר השנים הבאות נשא הוס קרוב ל-3,500 דרשות בשפה המקומית, אותן הכין בלטינית. הוא נדרש לדבר פעמיים ביום בחגים; נאום רגיל מנה כ-3,000 מילה בממוצע, ונאום חגיגי כלל כ-8,000. הוס משך קהל גדול מכל שכבות האוכלוסייה, ודרשותיו נעשו חריפות וביקורתיות יותר ויותר עם השנים. הוא נהנה גם ממעמד בממסד: ב-1405 נקרא על ידי הארכיבישוף להשתתף בחקירת כת בברנדנבורג, והוא נבחר לשאת את הדרשה בסינוד פראג ב-1405 וב-1407.
ב-1403 נחשף שוב המתח בין הגרמנים לצ'כים באוניברסיטת פראג. הנזיר הדומיניקני יוהאן היבנר תבע מארכיבישוף העיר, סְבּינְקוֹ לֶפּוּס (זְבּינְייֵק זאייֶץ) דה הַזְמְבּורְקָה (Zajíc, Hazmburk) לאסור דיון בארבעים וחמישה נושאים, או תזות, בהגותו של ויקליף. כמחציתן גונו כבר באנגליה ב-1382, והיבנר ביקש שגם היתר יוכרזו ככפירה. הוס אומנם נקט עמדה מתונה יותר מהוויקליפים המובהקים, שהגנו עליהן בשלמותן, וטען בעיקר שהוצאו מהקשרן. הוא התעמת עם היבנר בדיון פומבי ב-1404 והאשים אותו בסילוף הדברים ובהתקפה לא-מוצדקת על תאולוג שמעולם לא הוכרז רשמית ככופר. הדיון נמשך עוד שנים, והוכרע בלחץ האפיפיור ברומא גרגוריוס השנים עשר. ב-1407 זומנו לוותיקן זנוימה ויאן פאלץ', שני תומכיו המובהקים של ההוגה האנגלי, ואולצו לחזור בהם. כאשר שבו לפראג, הפכו למבקריו החריפים, והשינוי אפשר לארכיבישוף להיעתר להיבנר ב-1408. המחנה הוויקליפי הסכים להצהיר, בניסוח חמקני, שלא יגונן על התזות "בפרשנותן הכפרנית והמוטעית." הזמבורקה, שנטה קודם בעד הרפורמטורים, חשש מהתנופה שצברו מתנגדיהם בוותיקן והחל לנטות נגדם. ב-1408 כתב לו הוס שעליו להמשיך בקו נגד השחיתות וצבירת העושר, ולהפנות עורף ליועציו.
באותן שנים התמיד הוס בעיסוקיו האקדמיים: בינואר 1406 השלים פרשנות מקפת לשבע מהאפיסטולות הקנוניות, וב-1407 הוציא ביאור על תהלים ק"ט-קי"ח. בערך באותה תקופה יצא בעילום שם החיבור "Orthographia Bohemica" (על סדרי הכתיב הצ'כי), בו הוצעה לראשונה מערכת אחידה ומפושטת לאיות השפה, שהתבססה על שימוש רב בדיאקריטים. על פי רוב מייחסים את הספר להוס.
ביוגרפיה > סטיות נוספות

המהומות בפראג חוללו שערורייה קשה בכנסייה הקתולית, ושליחי האפיפיור והארכיבישוף החדש אלביק ניסו לשכנע את הוס לחזור בו מהתנגדותו לבולות, אך לשווא. גם המלך נכשל בניסיונו לפייס בין הצדדים. במקביל, הגיעו שליחי הכמורה של פראג לרומא והעלו את טענותיהם בפני האפיפיור, וזה הורה לקרדינל של כנסיית סנט אנג'לו לפעול נגד הוס בנחרצות וללא רחמים. הקרדינל הטיל עליו את חרם הכנסייה הגדול, וקבע כי יש לעוצרו ולהביאו בפני הארכיבישוף, ולהחריב את הכנסייה שלו. הצעדים הקשים שננקטו נגד הוס וחסידיו, צעדי הנגד של ההוסיטים, והפניות של הוס אל האפיפיור להטיל, כביכול, על ישו הנוצרי לשמש כשופט העליון במקרהו, רק העצימו את סערת הרוחות, והובילו את המלך לדרוש מהוס לעזוב את פראג. אך בניגוד לציפיות, הסערה לא דעכה עם עזיבתו.
המלך, שדאב על שערוריית הכפירה שנקשרה בשם מדינתו ועל המהומות שהתחוללו, ניסה לפייס פעם נוספת בין הצדדים והכריז על קיום סינוד בצ'סקי ברוד (Český Brod)
ב-2 בפברואר 1412. בסופו של דבר התקיים הסינוד בארמון הארכיבישוף בפראג, מה שהוציא מכלל חשבון את השתתפותו של הוס עצמו במהלך. הועלו הצעות שונות, אך הוס עמד על דרישותיו, ובמיוחד על כך שלבוהמיה תינתן חירות דומה לזו שניתנה לארצות אחרות בתחום הדתי, וכי אישור או גינוי יבוצעו רק בהסכמת המלך. אנשי האוניברסיטה, לעומתו, תבעו המשך ציות מוחלט לרומא. ברקע דברים אלו עמדה השאלה האם בוהמיה חזקה מספיק לעמוד בפני מתקפות רומא ובמתקפות אפשריות של מלכים במרכז אירופה, שששו לעוט על ההזדמנות לכבוש את בוהמיה באמתלה של הגנה על הדת. הסינוד לא הגיע לתוצאות כלשהן, אך המלך הורה לו להמשיך בעבודתו ולנסות להגיע בכל זאת לפשרה.
הדוקטורים (מומחים לתאולוגיה) של האוניברסיטה תבעו מהוס ומחסידיו לאשר את התפישה האורתודוקסית, שלפיה האפיפיור הוא ראש הכנסייה ואילו הקרדינלים הם גופה, ויש לציית לכל תקנות הכנסייה. ההוסיטים ניסו להתקרב במידת האפשר לעמדתם, והוסיפו לסעיף את המילים "כפי שכל נוצרי מאמין חייב". סטניסלב זה-זנוימה, ידידו של הוס לאורך שנים ועתה אויבו, ועמו שטפּן פָּאלֶץ' (Páleč או Pálče), עזבו במחאה את ההתכנסות, והם הוגלו על ידי המלך, יחד עם שני דוברים אחרים.
הוס, שגורש מפראג ושהה אז אצל מגניו בקוז'י הראדק הסמוכה לאוסטריה, העלה על הכתב את טענותיו, שהושפעו כתמיד במידה רבה מווייקליף, ואלו הוקראו בכנסיית בית–לחם בפראג. שם השיבו להם זה-זנוימה ופאלץ' במסות נגדיות. לאחר גירושם של מתנגדיו העזים ביותר, תפסו חסידי הוס את מרכז הזירה. הוס המשיך לכתוב את מסותיו ונשא דרשות בקוז'י הראדק, וההוסיזם הבוהמי החל לחלחל למדינות השכנות, הונגריה, קרואטיה ואוסטריה. האפיפיורות, במקביל, לא נותרה אדישה נוכח הסכנה הגוברת לסמכותה, ובינואר 1413 התכנסה ברומא מועצה שבה גונו כתבי וייקליף פעם נוספת, והוצאה הוראה לשרפם.
ביוגרפיה > ועידת קונסטנץ

הכנסייה, ערה לנזקים החמורים שעורר הקרע המתמשך בכנסייה ולדרישות הרבות לרפורמה, נועדה לוועידה כללית ב-1 בנובמבר 1414. זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אחיו למחצה של ואצלב הרביעי והיורש לכתר בבוהמיה, היה להוט לנקות את הממלכה מכתם הכפירה.
גם הוס שאף לשים קץ לדיונים, והסכים ברצון לבקשתו של זיגמונד ללכת לקונסטנץ, מקום הוועידה. מן הדרשות שנשא עמו, ניכר כי סבר שיוכל לשאת את דבריו בפני הנאספים ולהטות אותם לעמדתו. זיגמונד הבטיח לו מעבר בטוח בממלכתו. הכללים היו אמורים להשתנות עם בואם של אנשי האפיפיור, אך זיגמונד נמנע ככל הנראה מהבהרת עניין זה להוס.
הוס, שהיה מודע לכך שייתכן שהוועידה תחרוץ את גורלו, כתב את צוואתו ויצא ב-11 באוקטובר לדרכו. ב-3 בנובמבר הוא הגיע לקונסטנץ, ולמחרת נתלתה על שערי הכנסייה הודעה המבשרת על העימות הפומבי בין מיכל מנמצ'קהו ברודו (Michal z Německého Brodu) והוס הכופר.
תחילה היה הוס חופשי והשתכן בביתה של אלמנה, אך לאחר מספר שבועות הצליחו יריביו להביא למאסרו בעקבות שמועה שהפיצו כאילו הוא מתכוון להימלט. הוא הובא בתחילה למעצר בביתו של קאנון, ואחר כך, ב-8 בדצמבר, נכלא במרתפי המנזר הדומיניקני. זיגמונד, נטען, כעס תחילה מאוד על כליאתו של הוס ועל הפרת הבטחת המעבר הבטוח בתחומי ממלכתו שנתן להוס, ואף איים לסלק את הבישופים, אך כשנרמז לו שהדבר יביא לפיזור הוועידה, התאים עצמו לנסיבות וזנח את הוס, בן חסותו.
כבר ב-4 בדצמבר מינה האפיפיור ועדה של שלושה בישופים לקיום חקירה מקדימה נגד הוס. בפני הוועדה נשמעו עדי התביעה, אך להוס לא ניתן להשתמש בטוען להגנתו. מצבו החמיר לאחר השערורייה של האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה, שבעקבותיה נאלץ לעזוב את קונסטנץ כדי להימנע מהצורך לוותר על הכס נוכח ההאשמות שהופנו כלפיו. הוס, שהיה עד אז שבויו של האפיפיור אך יכול היה לקיים קשר עם חבריו, הועבר עתה לידי ארכיבישוף קונסטנץ ונכלא במצודתו, גוטליבן (Gottlieben)  שעל הריין. הוא היה כלוא בה שבעים ושלושה ימים, מבודד מחבריו, כבול בשלשלאות ביום ובלילה, רעב וחולה.
ביוגרפיה > משפטו של הוס והעלאתו על המוקד

ב-5 ביוני 1415 הובא הוס למשפט, ולצורך כך הועבר שוב למרתפי המנזר הפרנציסקני שבקונסטנץ. הוא הכיר בכך שהכתבים נגד זה-זנוימה ופאלץ' הם כתביו, והכריז כי יהיה מוכן לחזור בו מדבריו אם יוכח לו שטעה. הוא הודה בהערצתו את ויקליף ואמר כי משאלתו היא שנשמתו תגיע לאותו מקום שבו שוכנת זו של ויקליף, אך הכחיש שהגן על תורת ויקליף בנוגע לסעודה האחרונה, היינו, ארבעים וחמישה הסעיפים, והסביר שהתנגד רק לחיפזון שבו סעיפים אלה גונו. המלך דחק בו למסור את עצמו לרחמי הוועידה, משום שאינו רוצה להגן על כופר.
בישיבת המשפט האחרונה, ב-8 ביוני, נקראו שלושים ותשע קביעות שלו, 26 מהמסה על הכנסייה ו-13 מדברים שכתב נגד זה-זנוימה ופאלץ'. הקיסר קיבל הסברים בנוגע לסכנה הנובעת מקביעות אלו לכוחו שלו כמלך כדי להסיתו נגד הוס, והוס הכריז כי הוא מוכן להודות בטעויותיו אם ישתכנע שאכן יסודן בטעות. כל שאיפתו, אמר, הייתה לזכות במשפט הוגן ובזמן נוסף שבו יוכל להסביר את השקפותיו ואת הסיבות להן. אם הסיבות שלו והטקסט התנ"כי אינם מספקים, הוא ישמח אם יורו לו מהי הדרך הנכונה. הכרזה זו נחשבה בעיני שוביו ככניעה ללא תנאי מצד הוס, והוא נדרש עתה להכריז כי טעה בכל התזות שלו, לוותר על ההטפה להן בעתיד, לחזור בו מהן ולהכריז כי ההפך מהן הוא הנכון. הוס הבין עתה אל נכון כי פסה כל תקווה שלו לחיים, והכריז כי לא יחזור בו מתורות שלהן לא הטיף, וכי הוא מוכן רק למשוך ידו מתורות שהוועידה רואה אותן כשגויות. הוא סירב אז, וגם אחר כך, לחזור בו מהתורה לה הטיף.
חודש אחרי כן, ב-6 ביולי, הוכרז על גינויו ועל הרשעתו של הוס באופן פומבי. הוא הולבש בבגדי כמורה ונדרש לחזור בו מחטאיו. משסירב, נלקחו ממנו בגדי הכמורה שלו והכנסייה ניערה חוצנה ממנו והעבירה אותו להוצאה להורג בידי הרשות החילונית. כובע נייר גבוה שנשא את הכתובת "מנהיג הכופרים" נחבש על ראשו של הוס, והוא נלקח תחת משמר כבד אל המוקד. כאשר הוצת המוקד, נטען מאוחר יותר, ניגשה אישה זקנה והוסיפה זרד למדורה. האישה עשתה את המעשה מתוך אדיקות דתית גמורה שעוררה אפילו את התפעלותו של הוס, ועל כן אמר את משפטו המפורסם: "הו, תמימות קדושה" ("O sancta simplicitas!"), משפט שמשתמשים בו גם כיום לציון תמימות הגובלת בטיפשות. אחרי מותו הושלך אפרו לריין.
מורשתו

דעותיו, כתביו ודרשותיו הסוחפות של הוס חוללו מהפכה בכנסייה הבוהמית. חסידי הוס חוללו מרד עממי נגד הקיסר הרומי הקדוש והכנסייה הקתולית. לאחר חמש-עשרה שנים של מלחמות קשות, שהתפתחו במהרה גם למאבק בין ההוסיטים הקיצוניים למתונים, נאלצו השלטונות החילוניים והדתיים באימפריה להתפשר עמם. בתמורה לשיתוף פעולה נגד הקנאים, ב-1436 הוענקה לכנסייה האוטרקוויסטית, השמרנית מבין הזרמים ההוסיטיים, אוטונומיה ניכרת. אף ניתנה לה רשות מיוחדת לחלק לכל מאמיניה אוכריסטיה בשני המינים, לחם ויין.
על אף שחיכוכים עם הקתולים לא חדלו מעולם, ההסדר הדתי הזה הוסיף להתקיים בצורות שונות עד קרב ההר הלבן ב-1621, כשבוהמיה הושבה בכח אל הדת הרומית. תורתו של הוס השפיעה בין היתר גם על פלגים כמו האחווה המוראבית, שימלאו תפקיד חשוב בהתפתחות הפייטיזם. הוס ותלמידיו נחשבים לעיתים למי שהטרימו את הרפורמציה הפרוטסטנטית, שהתרחשה כמאה שנים לאחר שהועלה על המוקד, אם כי הוא עצמו היה רחוק מאוד מהנקודות שהעלו לותר וקלווין. הוס ביקר את השחיתות בכנסייה, ראה חשיבות רבה בביבליה כפשוטה ובהגיון השכלי, וקידם את השפה המדוברת על פני הלטינית. אך הוא הוסיף להאמין בטרנסובסטנציאציה ובחשיבותה של המסורת הכנסייתית.
האסטרואיד 1840 Hus, שהתגלה על ידי האסטרונום הצ'כי לובוש קוהואוטק, נקרא על שמו.
לקריאה נוספת

Thomas A. Fudge, Jan Hus: Religious Reform and Social Revolution in Bohemia, I.B Tauris, 2010.
František Šmahel, A Companion to Jan Hus, Brill, 2015.
הערות שוליים

↑  על ההבדלים בין הוס לפרוטסטנטים, ראו למשל: Thomas A. Fudge, Origins of the Hussite Uprising: The Chronicle of Laurence of Březová (1414 –1421), Routledge, 2020. עמ' 10.
↑  אודות האסטרואיד 1840 HUS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262846205171  PLWABN: 9810605314705606  BIBSYS: 90199653  BNE: XX1280554  BnF: cb12096600d (data)  BPN: 34637041  CANTIC: a11397299  CiNii: DA02334437  GND: 118554948  HDS: 021506  ICCU: MILV078117  ISNI: 0000 0001 1883 4634  LCCN: n80057048  LNB: 000166806  NDL: 00620849  NKC: jk01043287  NLA: 35215424  NLG: 161383  NLK: KAC201903930  NSK: 000043072  NTA: 068883323  RERO: 02-A000082353  SELIBR: 62244  SUDOC: 029313570  Trove: 868758  ULAN: 500229718  VcBA: 495/51398  VIAF: 165278112   WorldCat (עם VIAF): 165278112 
יאן הוס מועלה על המוקד בוועידת קונסטנץ, 6 ביולי 1415
פסל בדמותו של הוס במרכז כיכר העיר העתיקה של פראג
טרילופוזאורוס

| טרילופוזאורוס |
| --- | --- |
 שלד של טרילופוזאורוס  השוואה לאדם של טרילופוזאורוס
תקופה
טריאס עליון 235–208 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: Trilophosauria
משפחה:: טרילופוזאוריה
סוג:: טרילופוזאורוס
מינים
 Trilophosaurus buettneri  Trilophosaurus jacobsi?
שם מדעי
 Trilophosaurus

טרילופוזאורוס (שם מדעי: Trilophosaurus; מילולית: "לטאה בעלת שלושה רכסים") הוא סוג נכחד של זוחל דיאפסידי שחי בסוף תור הטריאס שבעידן המזוזואיקון באמריקה הצפונית.
מאפיינים

הטרילופוזאורוס היה סוג של דיאפסיד פרימיטיבי בעל מראה של לטאה עם רגליים ארוכות והוא היה כנראה צמחוני. אורכו הגיע ל-2.5 מטר. הוא היה בעל לסת קצרה ומעוגלת עם לסתות ישרות ומשוטחות שצופו במקור קרני שעזר ללעוס צמחייה. היו לו שיניים קטנות בחלק האחורי של הלסתות. ליצור היו פתחי עיניים גדולים ובסיס מחוזר והגוף היה נמוך עם רגליים ארוכות בעלות 5 אצבעות.
זוחל זה היה אולי מאבותיהם של הצבים המודרניים בשל מבנה הלסתות הדומה. ייתכן גם שהיה קרוב לזוחלי הים הזאורופטריגיים שהחלו להתפתח בסוף הטריאס.
ראו גם

פטרולקוזאורוס
שרינגזאורוס