stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחאות הוועידה הדמוקרטית ב-1968
הערות שוליים

↑  אמצעי ביטחון לקראת ועידת הדמוקראטים, הצופה, 26 באוגוסט 1968.
↑  אלפי חיילים שומרים על ועידת המפ' הדמוקרטית, למרחב, 26 באוגוסט 1968.
↑  הופעות עירום של "היפיז" בוועידת הדמוקרטים, למרחב, 6 באוגוסט 1968.
↑  אלפי "היפיס" זורמים לשיקאגו - התנגשויות ופצועים ראשונים, על המשמר, 27 באוגוסט 1968.
↑  התנגשויות בשיקאגו לפני פתיחת ועידת הדמוקרטים, למרחב, 27 באוגוסט 1968.
↑  ליל האלות בשיקאגו, מעריב, 6 בספטמבר 1968.
↑  האמפרי נבחר ברוב מכריע, הצופה, 30 באוגוסט 1968.
↑  מוריי קמפטון, השברון הדמוקרטי, למרחב, 13 בספטמבר 1968.
↑  מאשימים את משטרת שיקאגו במעשי אלימות, למרחב, 1 בספטמבר 1968.
צעדת מחאה נגד מלחמת וייטנאם בשיקגו, 10 באוגוסט 1968.
סיסאים

| סיסאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
קבוצה:: סטריסורס
סדרה:: סיסאים
תת־סדרה:: תרופודה
שם מדעי
 Apodiformes ‏פטרס, 1940
תחום תפוצה


סיסאים (שם מדעי: Apodiformes) היא סדרת עופות קטנים ושוכני אוויר מובהקים. הם המעופפים המהירים והגמישים ביותר מבין העופות.
מאפיינים

הכנפיים ארוכות וצרות מאוד. הזרוע והאמה קצרות מאוד ואברות היד ארוכות מאוד. בזאת הם נבדלים מכל העופות. יש להן 10 אברות יד וגם בזנב יש להן 10 אברות. הרגליים קטנות וחלשות ביותר.
רגליהם משמשות רק לאחיזה והם מבלים את רוב שעות היום באוויר. את מזונם משיגים ביעף, או בתוך-כדי רפרוף באוויר. מטילים 2-3 ביצים לבנות, מוארכות וגדולות, ביחס לגודל העוף. הגוזלים בוקעים עירומים וסומים.
המין הגדול בסדרה זו הוא סיס לבן עורף (Streptoprocne semicollaris) ודומה לו בגודלו סיס כתום (Hirundapus celebensis), משקלם עד 225 גרם ומוטת הכנפיים 0.6 מ'. הקטן ביותר הוא סיס גמד (Collocalia troglodytes) ששוקל רק 5.4 גרם ואורכו עד 9 ס"מ.
חלוקה למשפחות

בסדרה 2 משפחות:
משפחה סיסיים (Apodidae)
משפחה סיסים מצוייצים (Hemiprocnidae)
בעבר היו בסדרה גם הקוליבראים אך היום הם נחשבים סדרה עצמאית - קוליבראים (Trochiliformes).
בישראל

בישראל נמצאת רק משפחה אחת בסדרה, משפחת הסיסיים.
תמונות

Tachymarptis melba
סיסי חומות מעופפים
Aeronautes saxatalis
Apus caffer
Hemiprocne longipennis
סלנגנה (סיס מערות) ממין Aerodramus salangana
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  ראובן ענבר, מדריך לציפורי ישראל, אחיאסף, תשמ"א, עמ' 153
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294035805171  BnF: cb121229887 (data)  GND: 4647394-4  LCCN: sh85006015  NKC: ph126306
בלדכילדיס

פסל של באלתילד (בלדכילדיס) בסאן ז'רמן, פריז.
בלדכילדיס או בלדתילד או בטילדיס (Baldechildis וגם Balthild‏, Bathilda‏, Baudour או Bauthieult;‏ נולדה ב-626 לערך - נפטרה ב-30 בינואר 680) הייתה אשתו של כלוביס השני מלך נויסטריה ובורגונדיה.
שתי מסורות, נפרדות ואף סותרות מתייחסות אליה. אחת היא הגיוגרפיה שנועדה לקדם את הכרזתה כקדושה והשנייה היא כרוניקה המאוששת על ידי ממצאים ארכאולוגיים.
שתי המסורות מציגות אותה כבת העלית האנגלו-סקסית, ייתכן שהייתה קרובת משפחה של ריקברט,  מלך ממלכת מזרח אנגליה, המלך הפגאני האחרון שם. אחרי שריקברט הודח מכס השלטון על ידי סיגיברט נמכרה בלדכילדיס לעבדות. היא הגיעה, עדיין כנערה צעירה, למשק הבית של ארכינולד (Erkinoald), שהיה המיורדומוס בנויסטריה, תחת כלוביס השני.
על פי ההגיוגרפיה "Vita Sanctae Bathildis", בלדכילדיס הייתה נערה יפה, חכמה, צנועה וקשובה לצרכיהם של אחרים. ארכינולד, שאשתו נפטרה, נמשך לשפחה ורצה להינשא לה. בלדכילדיס שלא רצתה להינשא לו התחבאה עד שהוא נישא בשנית. בשלב זה הבחין בה המלך כלוביס עצמו וביקש את ידה בשנת 649. על פי המסופר הייתה בת 19 בהינשאה לכלוביס והוא עצמו היה, לפי הגרסאות השונות, בין גיל 12 ל-16.
לפי המקורות, גם כמלכה נשארה צנועה וחסודה והתפרסמה בזכות תרומותיה הנדיבות ומעשי הצדקה שלה. בין תרומותיה היו מנזר קורבי (וכן מענק קיום שנתי עבורו מתוך המיסים שנאספו בעיר פוס) ומנזר של (Chelles). היא תמכה גם בקדוש קלאודיוס ובמנזר שלו.
נולדו לה שלושה בנים שהפכו למלכים: כילדריך השני, כלותאר השלישי ותיאודריך השלישי.
לאחר שנפטר בעלה, ככל הנראה בין השנים 655 ל-658 (התאריך המדויק אינו ידוע) ירש אותו בנה בן ה-5, כלותאר השלישי והיא הפכה לעוצרת בשמו עד הגיעו לגיל בגרות בשנת 664. כמלכה הייתה מדינאית מיומנת, ביטלה את המנהג של מסחר בעבדים נוצרים ואף ביקשה את שחרורם של ילדים שנמכרו לעבדות. על פי הסיפור, כאשר שלושת בניה הגיעו לגיל מתאים וקיבלו כל אחד נחלה (כלותאר בנויסטריה, כילדריך באוסטרזיה ותיאודריך כנראה בבורגונדי) ויתרה בלדכילדיס על סמכויות השלטון ועל תוארה והצטרפה (או אולצה להצטרף) למנזר. את שארית חייה הקדישה כדי לשרת את העניים וחולים.
בלדכילדיס נקברה במנזר אותו הקימה, מנזר של מחוץ לפריז. הגיוגרפיה עליה (Vita Baldechildis) נכתבה זמן קצר לאחר מותה, כנראה בקהילת של. בדומה להגוגיורפיות אחרות על קדושים מהשושלת המרובינגית, גם הגיוגרפיה זו מספקת מספר עובדות היסטוריות. פולחן קדושים שלה החל בשנת 833 כאשר שרידיה הועברו מהמנזר הישן לכנסייה חדשה שנבנתה. בלדכילדיס הוכרזה כקדושה כ-200 שנה אחרי מותה על ידי האפיפיור ניקולאס הראשון.
בחקר היסטורי, למרות שההגיוגרפיה שלה מדגישה את צניעותה כשפחה, בהקשר של תרבות המאה השביעית נראה כי בלדכילדיס הייתה פילגש שהעניק ארכינולד כמתנה לכלוביס.
בתקופה בה היה כלותאר השלישי קטין, הייתה צריכה בלדכילדיס להתמודד עם ניסיון ההפיכה של המיורדומוס האוסטרזי גרימואלד (Grimoald) והצליחה כנראה בעזרתו של אדונה לשעבר, ארכינולד.
על פי ההגיוגרפיה "Vita Sancti Wilfrithi" הייתה בלדכילדיס  שליטה אכזרית. בהמשך לסכסוך עם הבישופים, כנראה שהייתה אחראית על מספר חיסולים.
נשים אחרות שהגיעו בתקופה המרובינגית ממעמד נמוך למעמד הגבוה ביותר היו פרדגונד, ביליכילד (Bilichild), וייתכן שאף ננתילד.
חותם זהב, שהיה במקור צמוד לטבעת חותם, נחשף בשנת 1999 על ידי גלאי מתכות בשדה כמה קילומטרים ממזרח לנוריץ' שבאנגליה ושמור כיום במוזיאון טירת נוריץ'. לחותם שני צדדים, הצד הרשמי מראה פני אישה והכיתוב BALDAHILDIS. אף כי השם לא היה נדיר משערים כי היה זה חותמה של בלדכילדיס שניתן לנציג רשמי שלה, על מנת שיוכל להזדהות ככזה.
הערות שוליים

↑  Barham (near) (1), Kent: Anglo-Saxon silver-gilt sword-ring
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb135153209 (data)  GND: 119418347  LCCN: nr94003466  SUDOC: 050504673  VIAF: 197754496   WorldCat (עם VIAF): 197754496
פטרוס קונאוס

| --- | --- |

דיוקן של פטרוס קונאוס, סביב 1625
 לידה:  1586 פליסינגן
 פטירה:  2 בדצמבר 1638 (בגיל 52 בערך) ליידן
 שם לידה:  פטר ואן דֶר קוּן
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית
 פעילות בולטת:  משפטן, פילולוג קלאסי וחוקר עתיקות
 השכלה:  אוניברסיטת ליידן 
 מעסיק:  אוניברסיטת ליידן
 תפקיד:  rector magnificus of Leiden University 
 השקפה דתית:  קלוויניזם
 
פֶּטְרוּס קוּנֶאוּס (בהולנדית: Petrus Cunaeus‏; 1586 – 2 בדצמבר 1638) היה שם העט של החוקר הנוצרי ההולנדי פֶּטֶר וַאן דֶר קוּן. ספרו "הרפובליקה העברית" נחשב ל"הצהרה החזקה ביותר של התאוריה הרפובליקנית בשנים הראשונות של הרפובליקה ההולנדית".
ביוגרפיה

קונאוס החל ללמוד באוניברסיטת ליידן בגיל ארבע עשרה, שם למד יוונית ועברית. לאחר טיול לאנגליה בשנת 1603, הוא חזר לליידן כדי ללמוד תאולוגיה ומשפטים. הוא למד להכיר את לימודי הרבנות וארמית בעזרת על ידי יוהאנס דרוסיוס (אנ'). ב-1612 הפך קונאוס לפרופסור ללטינית, ב-1613 לפוליטיקה וב-1615 למשפטים, תפקיד אותו מילא עד מותו.
קונאוס כתב בשיא ההתעניינות הפרוטסטנטית בטקסטים יהודיים בשל סמכותם הפוליטית וגם הדתית. הוא היה בין החוקרים הנוצרים המובילים של טקסטים יהודיים בדור שכלל את הצרפתי יוזף יוסטוס סקליגר, הוגו גרוטיוס ובונאוונטורה וולקניוס (אנ') בהולנד, יוהאן בוקסטורף, אב ובנו בגרמניה ובאנגליה, ג'ון סלדן ודניאל היינסיוס (אנ') באנגליה. קונאוס התכתב גם עם חוקרים יהודים בני זמנו כמו מנשה בן ישראל.
על הרפובליקה העברית

קונאוס זכור בעיקר בזכות ספרו "על הרפובליקה העברית" (במקור בלטינית: De Republica Hebraeorum ) שבו תיאר את הממלכה העברית העתיקה כמודל של ממשל רפובליקאי. היצירה זכתה לשבחים רבים ופורסמה לפחות בשבע מהדורות בין השנים 1617 ו-1700. היא תורגמה להולנדית, צרפתית ואנגלית. כבר היו תריסר ספרים ומאמרים של סופרים אחרים בעלי אותה כותרת. "העבודה של קונאוס בלטה מעל כולם, והציגה לראשונה את המדינה של בני ישראל בתקופת בית ראשון, ובמיוחד את הממלכה המאוחדת תחת שאול, דוד ושלמה, כמודל מעשי למחוזות המאוחדים העצמאיים החדשים".
עבור קונאוס היה התנ"ך מודל משפטי ומשפטי לתפקוד של מדינה עצמאית. עבור קונאוס, שהיה המומחה המוביל בתקופתו לקדמוניות היהודים ונגד אפיון של יוספוס, כמו גם משנה תורה של הרמב"ם, התלמוד והתנ"ך יחדיו, חלק מידע המוכיח כי המדינה העברית היא ברמה גבוהה יותר של סדר מאשר המדינות יוון או רומא. "מכיוון שהאל שלהם היה האל האמיתי... המדינה העברית יכולה לתפקד כאבטיפוס לרפובליקה האידיאלית. חוקיה תאמו את החוק הטבעי, ורוחה החברתית נבע ישירות מהציווי האלוהי של הצדק. מדינה זו לא הייתה מונרכיה ולא אוליגרכיה ולא דמוקרטיה, אלא רפובליקה, שהסנאט שלה – הסנהדרין – והחברים בו, כולל שופטים וכוהנים, אכפו וביצעו חוקים שנקבעו על ידי אלוהים במצבים אזרחיים רגילים".
הבנתו של קונאוס את המדינה העברית כרפובליקה פדרלית השפיעה ישירות על הקמת ממשלת הרפובליקה ההולנדית. עם זאת, לא הייתה זו רפובליקה של האדם הפשוט שקונאוס ייחל להולנדים, אלא רפובליקה לפי דגם של רפובליקה עברית עתיקה דמיונית שבה הסנהדרין הייתה מורכבת מ"אנשים, שלא נבחרו מבין הפלבאים, אלא כולם אצילים ביותר, שזכו לשבח על ידי הוריהם המכובדים, והקישוטים העתיקים של משפחתם". המלכים העבריים, היו מלכים חוקתיים, מחויבים לבית המחוקקים, בעלי הכוח המיוחד להחזיק בכוח בענייני הדת של האומה.
קונאוס היה מודאג מכך שהרפובליקה ההולנדית עלולה ליפול כמו שנפלו אתונה ורומא, כתוצאה מרמת חיים גבוהה ומריבות אנוכיות בין ההנהגה. כמודל לאומתו שימנע אסון כזה, הוא תיאר רפובליקה עברית שבה "העצות של כולם הבטיחו את ביטחונם של כולם; והערים, שהיו רבות, לא כיוונו כל אחת לשלטונה, אבל כולן השתמשו במיטב מאמציהן כדי להגן על החירות הציבורית".
הרפובליקה העברית, כפי שראה אותה קונאוס, הייתה קהילה טובה של חקלאים רפובליקנים של חלקות קטנות שנשמרה כך על ידי החוק המקראי שכל שנת חמישים (שנת היובל) כל עסקאות הקרקע הופכות לבטלות עם החזרת הרכוש למשפחת הבעלים המקורי. בדרך זו, "העושר חולק באותה מידה לכלום; שזו הדאגה העיקרית של מושלים טובים בכל עושר משותף", שיטה שמבטיחה ש"העושר של חלקם לא עלול להוביל לדיכוי השאר; והעם לא ישנה את מסלולו, וישנה את דעתו מעבודתו התמימה לכל תעסוקה חדשה ומוזרה". עבור קונאוס, הייצור והמסחר הובילו לשחיתות מוסרית מכל הסוגים, להתמוטטות השלטון הרפובליקאי הראוי ביניהם. המעלות הטובות הושוו עם פשטות חומרית, חקלאים בעלי רכוש קטן וחלוקה שוויונית של העושר.
קונאוס חתם את הספר בקריאה לסובלנות ואהדה כלפי יהודים בני זמנו.
הערות שוליים

1 2 3  Tuck, Richard, Philosophy and government, 1572-1651, Cambridge, 1993, p. 169
1 2 3  Jonathan R. Ziskind, Petrus Cunaeus on Theocracy, Jubilee and the Latifundia, The Jewish Quarterly Review, New Ser, Vol. 68, No. 4. (Apr., 1978), pp. 235-254. Jstor 1454305
1 2  "Azure". 10 בספטמבר 2004. אורכב מ-המקור ב-2004-09-10. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260049105171  PLWABN: 9810547543305606  BIBSYS: 90810389  BNE: XX899769  BnF: cb14532847j (data)  BPN: 06939491  CANTIC: a11453394  CiNii: DA11739724  GND: 116758058  ICCU: UBOV106479  ISNI: 0000 0000 8344 8257  LCCN: n87940382  NKC: mzk2008459135  NLA: 44184189  NLG: 150246  NTA: 06951397X  RERO: 02-A003147205  SELIBR: 276695  SUDOC: 07640059X  Trove: 1460168  VcBA: 495/71003  VIAF: 76551781   WorldCat (עם VIAF): 76551781
אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה

אוטו, ארכידוכס אוסטריה (ובשמו המלא: פרנץ יוזף אוטו רוברט מריה אנטון קרל מקס היינריך סיקסטוס קסאפר פליקס רנאטוס לודוויג גאטן פיוס איגנציוס פון הבסבורג, בגרמנית: Franz Joseph Otto Robert Maria Anton Karl Max Heinrich Sixtus Xavier Felix Renatus Ludwig Gaetan Pius Ignatius von Habsburg;‏ 20 בנובמבר 1912 – 4 ביולי 2011), היה בנו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה, וראש בית הבסבורג בין השנים 1922–2007. בשנות ה-30 חבר אוטו לתנועה פאן-אירופית, שהייתה בעד איחוד אירופה לישות אחת. בשל התנגדותו לנאציזם, ברח אוטו לארצות הברית לאחר האנשלוס של אוסטריה בשנת 1938.
בשנת 1957 מונה אוטו לסגן נשיא האיגוד האירופאי הבינלאומי, ובשנת 1973 מונה לנשיא הארגון. כמו כן כיהן אוטו בין השנים 1979–1999 כחבר הפרלמנט האירופי. אוטו מילא תפקיד חשוב במהפכות סתיו העמים בשנת 1989, ואף היה ממארגני הפיקניק הפאן-אירופי.
בזמן מותו, היה אוטו אזרח גרמניה, אוסטריה, הונגריה וקרואטיה, ובעל דרכונים של מונקו, מלטה וספרד. כמו כן דיבר שוטף גרמנית, צרפתית, ספרדית, אנגלית, הונגרית, צ'כית, קרואטית ולטינית.
ביוגרפיה > ילדותו

אוטו נולד ב-20 בנובמבר 1912 ברייכנאו אן דר רקס, לקרל, ארכידוכס אוסטריה ולזיטה, נסיכת בורבון-פארמה, בתם של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ומריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל.
ב-21 בנובמבר 1916 מת פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, אביו עלה לשלטון כקרל הראשון, קיסר אוסטריה, ואוטו הוכתר כנסיך הכתר. עם תום מלחמת העולם הראשונה בנובמבר 1918 ויתר אביו על השלטון, והמשפחה יצאה לגלות במדיירה, פורטוגל. בשנת 1920 חזרה הונגריה להיות ממלכה, כשמיקלוש הורטי משמש כעוצר, אולם קרל לא חזר לכהן כמלך הונגריה.
אוטו דיבר גרמנית, הונגרית, קרואטית, אנגלית, ספרדית, צרפתית ולטינית בצורה שוטפת, בהשפעת אמו ששכנעה אותו ללמוד שפות רבות, משום שהאמינה שיום אחד יחזור לשלוט על אדמות רבות.
ביוגרפיה > בגלות

בשנת 1919 העביר הפרלמנט האוסטרי חוק שקבע באופן רשמי את סיום השלטון של בית הבסבורג באוסטריה, ואת החרמת נכסי המשפחה לטובת המדינה (מטעמי רשמיות ולא ענישה). בני המשפחה התגוררו בשווייץ ובפורטוגל לסירוגין. בשנת 1922 מת אביו, ואוטו הפך לראש בית הבסבורג.
בשנת 1922 יסד ריכרד ניקולאוס פון קודנהובה-קלרגי, ביחד עם אוטו, את האיחוד הפאן אירופי, במטרה - בימים שלאחר מהפכת אוקטובר - למנוע הגמוניה עולמית רוסית. קונדהובה-קלרגי עמד בראש אותו ארגון עד מותו בשנת 1972, ולאחר מכן עמד אוטו בראש הארגון. בשנת 1923 פרסם קודנהובה-קלרגי מנשר במספר רב של שפות אירופיות ואחרות, כמו סינית ויפנית, אליו צורף טופס הצטרפות, להקמת 'התנועה הפאן-אירופית'. קודנהובה-קלרגי ותנועתו רכשו את תשומת לבם ואהדתם של אישים בולטים באירופה ובאמריקה. בין אלה היו אנשי רוח, כמו שטפן צווייג, תומאס מאן, היינריך מאן, פול קלודל, ארתור שניצלר, זיגמונד פרויד ואחרים. הרעיון והתנועה רכשו גם את אהדתם של אישים מן התחום הפיננסי, כמו הבנקאי הגרמני מקס ורבורג, אשר סייע כספית לתנועה, אנשי הכספים האמריקנים פאול ורבורג וברנרד ברוך ואחרים.
בשנת 1935 סיים אוטו את לימודיו באוניברסיטת לוון, בלגיה, וקיבל תואר דוקטור במדעי המדינה. אוטו האמין בזכותו החוקית לשמש כקיסר אוסטריה, והאמין שיום יבוא והוא יחזור לכס המלוכה. אוטו נהנה מתמיכה ציבורית ניכרת באוסטריה, ובין השנים 1931–1938 1,603 עיריות אוסטריות נתנו לאוטו תואר אזרח כבוד. העיתונאי ג'ון גונתר האמין שהעם האוסטרי היה מחזיר את אוטו לשלטון, אילו לא הייתה מתלווה לכך חזרתם של כל בני בית הבסבורג. בנוסף גם עמדה לו למכשול התנגדותם של צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה, שחששו כי אזרחיהם ירצו גם הם להצטרף מחדש לשלטון בית הבסבורג.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

אוטו גינה את הנאציזם, וקבע:
אני דוחה לחלוטין את הפאשיזם [הנאצי] לאוסטריה ... התנועה הלא-אוסטרית הזאת מבטיחה הכל לכולם, אך באמת מתכוונת לשעבוד האכזרי ביותר של העם האוסטרי ... תושבי אוסטריה לעולם לא יסכימו כי המולדת היפה שלנו צריכה להיות מנוצלת כמושבה, וכי האוסטרי צריך להיות אדם מהקטגוריה השנייה.
אוטו התנגד בתוקף לאנשלוס, ובשנת 1938 פנה לקנצלר האוסטרי קורט שושניג וביקש ממנו להתנגד לגרמניה הנאצית. אוטו תמך בהתערבות בינלאומית, והציע לחזור מן הגלות כדי להשתלט על מושכות השלטון על מנת להדוף את הנאצים. לפי ג'רלד וורנר, "היהודים האוסטרים היו בין התומכים החזקים ביותר בהחזרת שלטון בית הבסבורג, שכן הם האמינו שהשושלת תיתן לאומה די נחישות לעמוד מול הרייך השלישי".
לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה, נידון אוטו למוות על ידי המשטר הנאצי; רודולף הס הורה על הוצאתו להורג של אוטו, באופן מיידי כאשר ייתפס. בהוראתו של אדולף היטלר, הרכוש האישי של בית הבסבורג הוחרם, וחוק ההבסבורג שבוטל קודם לכן הוחזר על כנו. מנהיגי התנועה הלגיטימית האוסטרית, כלומר המונרכיסטים, נעצרו על ידי הנאצים והוצאו להורג ברובם. הדודנים של אוטו מקס, דוכס הוהנברג וארנסט, נסיך הוהנברג נעצרו בווינה על ידי הגסטאפו, ונשלחו למחנה הריכוז דכאו, שם נשארו בכל תקופת השלטון הנאצי. אוטו סייע ל-15,000 אוסטרים, ובתוכם אלפי יהודים, לברוח מן הארץ בתחילת מלחמת העולם השנייה.
לאחר הפלישה הגרמנית לצרפת בשנת 1940, עזבה המשפחה את הבירה הצרפתית ונמלטה לפורטוגל, בסיועו של ארישטידש דה סוזה מנדש, הקונסול הפורטוגלי בבורדו, שהנפיק להם אשרת מעבר. למען ביטחונו האישי, עזב אוטו את אירופה ועבר לארצות הברית, שם חי בוושינגטון בין השנים 1940–1944. בשנת 1941 ביטל היטלר באופן אישי את אזרחותם של אוטו, אמו ואחיו, והמשפחה המלכותית מצאו את עצמם חסרי אזרחות.
בתקופת גלותו בארצות הברית, אוטו ואחיו הצעירים היו בקשר ישיר עם הנשיא פרנקלין רוזוולט ועם הממשלה הפדרלית. מאמציו ליצור "גדוד אוסטרי" בצבא ארצות הברית התעכבו, ולא יושמו מעולם. עם זאת, הוא הצליח לשכנע את ארצות הברית לעצור או להגביל את ההפצצות על ערים אוסטריות, ובעיקר על עיר הבירה - וינה, וכתוצאה מכך החלו ההפצצות על וינה רק בשנת 1943. אוטו השתדל לקבוע צעדים סמליים לרצונם של האוסטרים להיות חופשיים, עצמאיים ודמוקרטיים, והביע דאגה שלאחר המלחמה, אוסטריה נמצאת בסכנה להפוך לסובייט.
אוטו השיג את תמיכתו של וינסטון צ'רצ'יל להקמת "פדרציית הדנובה", שנועדה למעשה לשקם את אוסטריה-הונגריה, אך יוסיף סטלין שם קץ לתוכניות הללו. אוטו עשה מאמצים רבים למען ההכרה בממשלה אוסטרית בגולה, למען זכויותיהם של תושבי דרום טירול דוברי הגרמנית, נגד גירוש תושבי בוהמיה ומזרח אירופה דוברי הגרמנית, ונגד שלטון ברית המועצות במזרח אירופה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בתום המלחמה חזר אוטו לאירופה, וחי כמה שנים בצרפת ובספרד.
בשנת 1949 העניק אוטו למספר אנשים, תוארי אצולה אוסטריים, אם כי הם לא הוכרו על ידי הרפובליקה האוסטרית השנייה. מאחר שלא היה ברשותו דרכון והוא היה חסר אזרחות למעשה, הוא קיבל בשנת 1946 דרכון של נסיכות מונקו, בהתערבותו של שארל דה גול. בנוסף כחבר המסדר הסובירני הצבאי של מלטה, היה לו גם דרכון דיפלומטי, ומאוחר יותר, הוא קיבל גם דרכון דיפלומטי ספרדי.
ב-10 במאי 1951 התחתן אוטו בננסי עם רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן וקלרה מריה פון קרוף, רוזנת שמיסינג-קרסנברוק, אותה פגש בעת עבודתה מסגרת הארגון הקתולי "קאריטאס" בסיוע לפליטי מלחמה הונגרים. נישואיהם היו מוצלחים, ונולדו להם 7 ילדים.
ב-8 במאי 1956 הוכר אוטו כאזרח אוסטרי על ידי ממשלת אוסטריה תחתית, ומשרד הפנים האוסטרי אישר ב-8 בפברואר 1957 את האזרחות הזאת, בתנאי שיקבל עליו את השם ד"ר אוטו הבסבורג-לותרינגן, והדרכון "תקף בכל מדינה מלבד אוסטריה". ב-21 בפברואר 1958 הגיש אוטו הצהרה בכתב, כי הוא ומשפחתו מתנערים מכל זכויות היתר שהיו זכאים להם בעבר כחברי בית הבסבורג, אך הצהרה זו לא עמדה בדרישות חוק הבסבורג, שקבע כי אוטו ושאר צאצאיו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה יוכלו לחזור לאוסטריה רק אם יוותרו על כל טענות המלוכה ויקבלו את מעמדם כאזרחים פרטיים. בשנת 1961 הציע פרנסיסקו פרנקו הספרדי, למנות אותו כמלך ספרד לאחר מותו, אולם אוטו דחה הצעה זו. ב-5 ביוני 1961 הכריז אוטו באופן רשמי על נאמנותו לאוסטריה, לאחר שב-31 במאי ויתר אוטו על כל טענותיו לכתר האוסטרי.
ב-24 במאי 1963 אישר בית המשפט האוסטרי את הצהרתו, וב-20 ביולי 1965 ניתנה לאוטו ואשתו אזרחות אוסטרית. אולם, על אף כל מאמציו, חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית סירבו להיפגש עם אוטו. ב-1 ביוני 1966 זכתה מפלגת העם האוסטרית ברוב מוחלט בבחירות הארציות, ולאחר מכן קיבל אוטו דרכון אוסטרי, וב-31 באוקטובר אותה שנה נחת אוטו באוסטריה, לאחר 48 שנים שלא ביקר במדינה. באותו ביקור היה אוטו באינסברוק, שם עלה על קברו של אויגן, ארכידוכס אוסטריה, וב-5 ביולי 1967 ביקר אוטו בווינה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1973 מונה אוטו לנשיא האיגוד האירופאי הבינלאומי, ושימש בתפקיד זה עד לשנת 2004. בשנת 1979 מונה אוטו לחבר הפרלמנט האירופי מטעם המפלגה הנוצרית-סוציאלית הבווארית, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1999. אוטו תמך מאוד בהתרחבות האיחוד האירופי, וסייע לקבלת הונגריה, סלובניה וקרואטיה לאיחוד. בתקופתו בפרלמנט האירופי, הוא היה מעורב בקטטה עם חבר הפרלמנט האירופי איאן פייזלי מצפון אירלנד, כאשר בשנת 1988 האפיפיור יוחנן פאולוס השני נאם בפני הפרלמנט, ולפתע פייזלי, אנטי-קתולי מובהק, צעק שהאפיפיור הוא האנטיכריסט, והרים כרזה ובה נכתב "האפיפיור יוחנן פאולוס השני הוא האנטיכריסט". בתגובה, אוטו חטף את כרזתו של פייזלי, ובד בבד יחד עם חברי פרלמנט אחרים, הוציאו את פייזלי מהאולם.
ב-19 באוגוסט 1989 השתתף אוטו יחד עם חברי האיחוד הפאן-אירופי בהפגנת הפיקניק הפאן-אירופי, שבמהלכו ביתקו את גדר התיל שהפרידה בין אוסטריה להונגריה, אירוע שהיווה אבן דרך חשובה במאורעות שהובילו לפירוקה של גרמניה המזרחית ולאיחוד גרמניה.
אוטו היה פטרונו של פורום שלוש הדתות, קבוצה שמטרתה לעודד ידידות, רצון טוב והבנה בקרב בני שלוש הדתות המונותיאיסטיות של היהדות, הנצרות והאסלאם בבריטניה ובמקומות אחרים.
בשנת 2002 נבחר אוטו כחבר לשם כבוד ראשון במעלה של קבוצת מפלגת העם האירופית.
בדצמבר 2006 ציין אוטו כי "אסון התאומים ב-11 בספטמבר 2001, הכה את ארצות הברית בצורה עמוקה יותר מכל אחד מאתנו, מפני שעד אז, ארצות הברית חשה את עצמה מוגנת, והייתה בטוחה שיש בכוחה לפגוע בכל אויב, מבלי שמישהו יוכל להשיב מלחמה, והרגש הזה נעלם בבת אחת, וכעת האמריקנים מבינים לראשונה את הסיכונים שהם עומדים בפניהם".
אוטו היה ידוע כמאמין בזכויותיהם של הפליטים והעקורים באירופה, ובעיקר של הגרמנים האתניים שנעקרו מבוהמיה. בנוסף היה אוטו מחבר השופטים של פרס זכויות האדם על שם פרנץ ורפל. אוטו גם העריך מאוד את פרנסיסקו פרנקו, ושיבח אותו על שעזר לפליטים, וציין כי הוא "דיקטטור מטיפוס דרום-אמריקאי, לא טוטליטרי כמו היטלר או סטלין".
במרץ 2008, במלאת 70 שנה לאנשלוס, פרסם אוטו הצהרה כי" אין מדינה באירופה שהייתה קורבן של הנאצים יותר מאשר אוסטריה". אף על פי שנאומו זכה לתשואות, הוא עורר מחאה ציבורית, ביקורת תקשורתית ומורת רוח מפוליטיקאים אוסטרים. שר ההגנה האוסטרי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נורברט דראבוס, צוטט באומרו כי הדברים "בלתי מתקבלים על הדעת", "שערורייה דמוקרטית-פוליטית אמיתית" וכי הוא "העליב את קורבנות הנאציונל-סוציאליזם". בנוסף צוטט אוטו באומרו כי "דיון אם אוסטריה היא שותפה או קורבן הוא שערורייה". הדובר הצבאי של מפלגת העם האוסטרית ולטר מוראואר הגן על הצהרתו של אוטו וטען כי "הייתה עוד מציאות מאחורי המוני האנשים שהקשיבו להיטלר בהלדנפלאץ". כלומר "אלפים התנגדו לנאצים, ואלפים נשלחו לדכאו". בנוסף הוא טען שאנגלברט דולפוס היה ראש הממשלה היחיד באירופה שנרצח בידי הנאצים. מוראואר יעץ לדראבוס "להימנע מאמירות פופוליסטיות נגד נכבד אירופי מכובד מהשורה הראשונה". בנו של אוטו, קרל פון הבסבורג, הגן גם הוא על דברי אביו, בהצהרה בשנת 2011, ובה נכתב כי "כמעט בכל מדינה היו אשמים".
ביוגרפיה > מותו

בשנת 2010 מתה אשתו רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, ולאחר מותה הפסיק אוטו להופיע בפומבי. ב-4 ביולי 2011 מת אוטו בגיל 98 בביתו בפקינג, גרמניה, ודוברתו הודיעה כי מת "בשלום וללא כאב בשנתו".
ב-5 ביולי הונחה גופתו בכנסיית סנט אולריך ליד ביתו בפקינג, בוואריה, ולאחר מכן נערכו 13 ימי אבל במספר מדינות שהשתייכו בעבר לאוסטרו-הונגריה. ב-16 ביולי נערכה הלווייתו של אוטו בווינה, תוך שארונו היה עטוף בדגל בית הבסבורג מעוטר בשלט האצולה הקיסרי-מלכותי של אוסטריה והונגריה, בנוסף למשלט האצולה המשפחתי ההבסבורגי.
בהתאם למסורת המשפחתית ההבסבורגית, נקבר אוטו פון הבסבורג בקבר המשפחה בקריפטה הקיסרית בווינה, בעוד לבו נקבר במנזר פאנונהאלמה, הונגריה.
משפחתו

ב-10 במאי 1951 התחתן אוטו עם רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן וקלרה מריה פון קרוף, רוזנת שמיסינג-קרסנברוק, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
אנדראה פון הבסבורג (נולדה ב-1953), התחתנה עם קרל אויגן, רוזן נייפרג
מוניקה פון הבסבורג (נולדה ב-1954), התחתנה עם לואיס מריה גונזגה דה קזנובה-קארדנאס אי ברון, דוכס סנטאנג'לו
מיכאלה פון הבסבורג (נולדה ב-1954), התחתנה עם אריק אלבה טארן ד'אנטן
גבריאלה פון הבסבורג (נולדה ב-1956), התחתנה עם כריסטיאן מייסטר
ואלבורגה פון הבסבורג (נולדה ב-1958), התחתנה עם הרוזן קרל אקסל ארצ'יבלד דאגלס
קרל פון הבסבורג (נולד ב-1961), התחתן עם הברונית פרנצ'סקה תיסן-בורנמיסה דה קאסון
גאורג פון הבסבורג (נולד ב-1964), התחתן עם אייליקה, דוכסית אולדנבורג
טט

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  115.8 קילומטרים
 ספיקה ממוצעת:  11 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  1,369 קמ"ר 
 מוצא:  פיק קרלי (he) 
 יובלים:  Caillan, Cady, Basse, Riberette, Ribera de Castellnou, Ribera de Cabrils, La Riberola, Boulès, Castellane, Carança, Lentillà, Rotja, Lliterà 
 שפך:  הים התיכון (he) 
 מדינות באגן הניקוז:  צרפת 
 
 
טט (בצרפתית: Têt, בקטלאנית: Tet) הוא נהר במחוז פירנה-אוריינטאל שבדרום צרפת באורך 115.8 ק"מ. עמק הטט מסווג כארץ של אמנות והיסטוריה (צר').
גאוגרפיה

מקור הנהר במרגלות פיק קרלי (צר') בגובה 2,405 מטר מעל לגובה פני הים בעיירה אנגוסטרין-וילנב-דז-אסקאלד (צר'). הנהר חוצה ממערב למזרח את המחוז פירנה-אורייטאל ונשפך לים התיכון, בעיירה קאן-אן-רוסיון (צר'), לאחר שחצה את העיר פרפיניאן .
מסלולו חסום באגם בויוז (צר') (על ידי סכר הידרואלקטרי) ואגם ונסה (צר') (מאגר מים).
הידרולוגיה

ספיקת המים של נהר הטט תלוי בעיקר בהמסת השלג באביב ובאופן משני בגשמי הסתיו. אף על פי שהזרימה שלו ברוב נמוכה, בטט יכולים להתרחש שיטפונות וזרימתו הגיע לשיא של 3,600מ"ק לשנייה באוקטובר 1940.
קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני – 
ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
אגם בויאוז
נהר הטט הקפוא, חורף 2005
הרכבת הצהובה שחוצה את נהר טט ליד וילפראנש-דה-קונפלן (Villefranche-de-Conflent).
הערות שוליים

↑  מידע על נהר הטט באתר Service d’Administration Nationale des Données et Référentiels sur l’Eau
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb121992366 (data)  GND: 4287833-0  VIAF: 28144647636829848280   WorldCat (עם VIAF): 28144647636829848280