קהילת יהודי ריבנישקי
הכיבוש הנאצי והשמדת קהילת ריבנישקי

בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב שנחתם בשנת 1939, עברה לטביה לידי הסובייטים. בשלב זה ברחו 36 יהודים מתושבי העיירה לברית המועצות, מהם 21 התגייסו לצבא האדום ונלחמו במלחמת העולם השנייה (2 מתוכם נהרגו, וה-19 האחרים נפצעו בדרגות שונות).
המתקפה הנאצית על ברית המועצות החלה בשנת 1941. זמן קצר לאחר כניסת הנאצים לאזור, בחודש יולי 1941, החלו הגרמנים לארגן את הלטביים המקומיים במסגרות משטרתיות ומשטרתיות-למחצה, אשר סייעו לנאצים בהשמדתם של גורמים "לא רצויים" ובכללם היהודים, ובמקרים רבים אף הובילו ויזמו פעילויות אלו.
תפקיד מרכזי בפעילויות אלו נטל ארגון בשם "Aiszarghi" - מעין משמר אזרחי כפרי אשר עם הכיבוש הנאצי הוגדר ככוח "הגנה עצמית" שסייע לנאצים באבטחת האזור. כוח זה ריכז תחתיו את כוחות משטרת המחוז, המשטרה "החיצונית" (מעין משטרה כפרית), בתי הכלא באזור, וכן "חוליות חיסול" שגויסו לפי הצורך מקרב האזרחים הלטביים. כוחות אלו התחלקו לכוח "A" שכלל את השוטרים ה"רשמיים", כוח "B" שהכיל מעין משמר אזרחי לאבטחה של תשתית הרכבות באזור, וכוח "C" שהכיל מתנדבים (בניגוד לכוחות A ו-B אשר קיבלו משכורת), וגויס רק על פי הצורך לביצוע פעולות חיסול.
בראש ה-"Aiszarghi" של אזור Rezekne עמד Albert Eichelis (נולד ב-1912) והוא פיקד ישירות ובעקיפין על כל מעשי הרצח שהתקיימו במחוז. תחתיו פעל Harald Puntulis (נולד ב-1909) שומר יערות שעם הכיבוש הנאצי התמנה למפקד הכוחות המשטרתיים הלטביים באזור 4 של המחוז, אשר כלל בין היתר את העיירה ריבנישקי. סגנו של Puntulis בתפקיד זה היה לטבי בשם Drozdovskis. על פי עדויות רבות, בין היתר של משתתפים בטבח, Puntulis פיקד ואף השתתף בפועל בהשמדת יהודי ריבנישקי (Puntulis אף קיבל עיטור מה-SS הנאצי על פעילותו בתקופה זו).
מיד עם תחילת הכיבוש הנאצי החלו מעשי רצח לא מאורגנים של יהודי העיירה על ידי לטבים מקומיים. מעשים אלו לוו בשוד רכוש ובהתעללות, כאשר חלק מהיהודים הומתו בעינויים קשים בבית הסוהר בעיר פריילי.
בסוף חודש אוגוסט 1941, בין התאריכים 23–25 אוגוסט, אסף Puntulis עשרות שוטרים לטביים, בהם כ-30 שוטרים מהכפר Malta שהגיעו למקום באופניים, וריכז אותם כקילומטר מחוץ לעיירה, שם תידרך אותם בקשר למטרת הפעולה אותה הגדיר כהשמדת יהודי ריבנישקי. חלק מהשוטרים הונחו להתמקם מסביב לכפר על מנת למנוע מהיהודים כל אפשרות בריחה. שוטרים אחרים נכנסו לבתי היהודים, ובאיומי נשק הובילו אותם לנקודת ריכוז באחד מבתי הכנסת שבעיירה. על פי הידוע מפעולות חיסול שבוצעו על ידי המשטרה בעיירות אחרות, נהגו הלטבים בשלב זה ביהודים בנימוס על מנת שלא לעורר חשד בקירבם באשר לצפוי להם.
היהודים הובלו במשאיות ליער איזופה (AIZUPE), הנמצא במרחק 4 ק"מ צפון מערבית לעיירה. שם במרחק 100–150 מטר מבקתה, נחפרה מבעוד מועד תעלה עמוקה. היהודים הובלו לשפת התעלה בקבוצות של 10–15, ונורו למוות מטווח 7–8 מטרים. יהודים שנותרו בחיים לאחר מכת האש הראשונה נורו בשנית. על פי העדויות, בערב שלאחר הטבח ערכו הרוצחים משתה בעיירה בתוך ביתו של אחד היהודים שנרצחו (ידוע כי היה הכוחות המקומיים היו מקבלים משלוחי וודקה מריגה בתוך מכלי זכוכית גדולים, כ"בונוס" על חלקם בחיסולים).
עם נסיגת הנאצים ב-1944, נפתחו הקברים על ידי האוכלוסייה המקומית ונשרפו הגופות על מנת להעלים את הראיות.
בשנת 1964 ערכו השלטונות הסובייטים בריגה משפט של פושעי מלחמה לטביים שפעלו במחוז Rezekne כולל בעיירה ריבנישקי. בין הנאשמים היו גם Albert Eichelis ו-Haraldis Puntulis .Puntulis הורשע ברצח של 713 יהודים, 28 צוענים ו-9 קומוניסטים. שניהם נשפטו למוות בירייה (כאמור, שלא בפניהם).
Puntulis ברח לקנדה בשנת 1948, ובעקבות המשפט ב-1964, הסובייטים ביקשו את הסגרתו מהשלטונות הקנדיים. הקנדים לא הסגירו אותו ואף לא הסכימו לערוך לו חקירה. הוא חי עד סוף ימיו בקנדה, מתפרנס למחייתו כקבלן בניין. הוא מת מזקנה, מבלי שנענש על פשעיו. Albert Eichelis התגורר בזמן המשפט במערב גרמניה, ועמד שם למשפט (לא ידוע איזה עונש קיבל). Puntulis אף העיד במשפט זה (העדות נגבתה בקנדה), תוך הקפדה שלא להפליל את עצמו.
ברשות שרידי הקהילה נשמרה רשימה של 274 יהודים, מבני העיירה ובני כפרים סמוכים (כולל כמה יהודים שניסו להתחבא אצל משפחות מקומיות), שנרצחו על ידי הנאצים ומשתפי הפעולה הלטבים. על פי הדו"ח של הוועדה הסובייטית לחקר פשעי מלחמה, מדובר ב-381 יהודים. באתר ההריגה שביער הציבו הניצולים יוצאי העיירה מצבה, עליה נכתב ברוסית: "לזיכרון נצח ליהודי העיירה רייבני שנספו באורח טרגי בידי הכובשים הגרמנים הפאשיסטים, 23 באוגוסט 1941. קרובי המשפחה". ידוע גם על מצבות נוספות שהוקמו לזכר יהודים בודדים שנרצחו. מדי שנה נהגו שרידי יהודי ריבנישקי לערוך אזכרה במקום.