stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס פרחאן
אומת האסלאם > מנהיגותו

בשנת 1977, לאחר שנאבק בשינויים והריסת המבנה הארגוני של אומת האסלאם על ידי וורית' דין מחמד, עזב פרחאן את התנועה. בריאיון לעיתון EMERGE MEGAZINE משנת 1990, הוא הביע את חוסר אמונו בשינויים וטען כי הוא "עזב את הארגון בשקט" מבלי לגרום לקרע בהנהגה. בשנת 1978, ללא הד ציבורי נרחב, פרחאן ומספר קטן של תומכיו החליטו לבנות מחדש את אומת האסלאם המקורית על פי המבנה שבנו וולאס פארד מחמד ואלייג'ה מחמד.
בשנת 1979, עיתון אומת האסלאם, נאומיו של מחמד נוסדו מחדש על ידי פרחאן תחת השם "הקריאה האחרונה". בשנת 1981, פרחאן ותומכיו ערכו את הוועידה השנתית הראשונה של הארגון בשיקגו מאז 1975. בנאום המרכזי של הוועידה, פרחאן ערך את הכרזתו הרשמית על שיקומה של אומת האסלאם על פי תורתו של אלייג'ה מחמד.
ב-12 בינואר 1995 נעצרה בתו של מלקולם אקס, קבילה שבאז, באשמת קשירת קשר לרצוח את פרחאן. לאחר מכן נטען כי האפ. בי. איי השתמש במודיע, מייקל פיצפטריק, על מנת להפליל את שבאז. לאחר מעצרה, פרחאן ערך מסיבת עיתונאים בשיקגו, שבה האשים את האפ. בי. איי בניסיון להחריף את המתח בין אומת האסלאם למשפחתו של מלקולם אקס. כ-4 חודשים לאחר מכן, ב-1 במאי, נציגות התביעה של ממשלת ארצות הברית זנחה את התיק נגד שבאז.
ב-6 במאי 1995, בכנס ציבורי שנערך בהארלם, ניו יורק, הגדיר התחלה חדשה, בשיתוף לואיס פרחאן ואלמנתו של מלקולם אקס, בטי שבאז. האירוע, שנועד בתחילה לגיוס כספים עבור הגנתה המשפטית של קבילה שבאז, הפך לאירוע הציבורי הראשון בין פרחאן, אומת האסלאם ומשפחת שבאז.
ב-16 באוקטובר 1995 ערך פרחאן צעדה רבת משתתפים בוושינגטון בשם "צעדת המיליון". פרחאן, יחד עם מנהיג הפנתרים השחורים מאליק זולו שבאז, אל שרפטון, אדיס דניאל ומנהיגים שחורים בולטים אחרים, ציינו את העשור לצעדת המיליון בעריכת צעדה נוספת מ-14 באוקטובר 2005 ועד 17 באוקטובר 2005 בוושינגטון.
בשנת 1997, החל פרחאן להתקרב לאסלאם הסוני. הוא החל לקיים את תפילת יום שישי, עמידת התפילה והצום. צעדים אלו סיימו 25 שנים להפרדה ומתיחות בין פרחאן ווולאס דין מחמד. שניהם הכריזו על אחדותם בוועידה האסלאמית הבינלאומית בשיקגו בפברואר 2000. אך למרות זאת, הם המשיכו להנהיג תנועות שונות.
בסקר שנערך בערוץ הבידור השחור (BET), פרחאן נבחר ל"איש השנה".
בפברואר 2006 נערך סקר "הקולות השחורים" ב־AP-AOL, פרחאן נבחר במקום החמישי בסקר המנהיג השחור המשפיע ביותר, עם 4% מהקולות.
אומת האסלאם > הוריקן קתרינה

בהתבטאויות שונות של פרחאן לאחר שהוריקן קתרינה הרסה חלקים גדולים מניו אורלינס, פרחאן טען כי היה חור בגודל של 7.6 מטר מתחת לאחד הסכרים המרכזיים שקרסו, ורמז כי קריסת הסכר הייתה כתוצאה מניסיון מכוון לסלק את האוכלוסייה השחורה ברובה מהעיר.
מאוחר יותר פרחאן טען כי ראש העיר ריי נאגין אמר לו על המכתש שנוצר, במהלך פגישתם בדאלאס, טקסס. בהמשך, פרחאן טען כי העובדה שהסכר קרס יום לאחר פרוץ ההוריקן, מעיד על כך שההרס לא היה מנסיבות טבעיות. פרחאן העלה תהיות נוספות וקרא לערוך חקירה פדרלית על מקור השבר בסכר.
טענות אלו, הופרכו על ידי מומחים רבים, בראשם עמדה קבוצת חקירה עצמאית מאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי. ממצאי הצוות העלו כי הסיבות לקריסת הסכר היו הצפות חוזרות ונשנות של הסכר, איכות החומרים הירודה מהם הסכר נבנה, וגילו של הסכר. כל אלו גרמו ליצירת "חורים" רבים לאורך הסכר, והובילו לקריסתו.
אומת האסלאם > תמיכתו בברק אובמה

פרחאן טען כי מלחמת עיראק, כמו גם הכלכלה המדרדרת של ארצות הברית ומספרם הגובר של אסונות הטבע הפוקדים את המדינה, מעידים על "אומה בשקיעה". הוא טען כי נסיבות אלו הם הרקע לעליית הפופולריות של ברק אובמה.
כתגובה לטענות פרחאן, קמפיין אובמה הוציא הודעה המרחיקה את פרחאן מאובמה: "סנאטור אובמה היה נחרץ בהתנגדותו לטענותיו בעבר של מר פרחאן והוא אינו מבקש את תמיכת פרחאן". אובמה עצמו "שלל וגינה" את תמיכת פרחאן בריאיון לרשת NBC.
בהמשך פרחאן הכחיש את כי התבטאויותיו מהוות תמיכה באובמה, ואמר כי הוא אינו ממליץ לתומכיו כיצד להצביע בבחירות, ובלבד שיצביעו "למען האינטרס האישי שלהם".
אתרי אינטרנט המזוהים עם הימין, כגון World Net Daily ,דיווחו כי במהלך נאומו ב־Saviours' Day שנערך ב-24 בפברואר, פרחאן כינה את אובמה "המשיח". פרחאן צוטט באמרו כי "סנאטור אובמה הוא לא המשיח בוודאות, אך הוא מהווה סמל לאיחוד גזעים, קבוצות אתניות, אידאולוגיות, דתות ונותן לאנשים הרגשת אחדות, שאינה בהכרח עבודת השטן, אלא אני מאמין שזוהי עבודת האל".
בעקבות בחירות 2008 לנשיאות, פרחאן הסביר בריאיון לערוץ BET, כי נזהר כל הזמן שלא לשייך עצמו לאובמה. "דיברתי עליו (על אובמה), בצורה מאוד מחמיאה ויפה ועצרתי את עצמי מלשייך אותו. אך לצערי, או למזלי, איך שנסתכל על זה, התקשורת טענה כי אני "מאמץ" אותו, וכך הוא נאלץ לגנות את תמיכתי. אך זה לא עצר אותי מלתמוך בו".
הוא הסיר את תמיכתו מאובמה בעקבות התקיפה בלוב וכינה אותו "הנשיא היהודי הראשון".
בכנס אומת האסלאם ב-2012 התריע כי קיים חשש להתנקשות בחייו של אובמה על רקע שנאה גזעית.
התבטאויות אנטישמיות

באוקטובר 2018, הסירה פייסבוק סרטון מנאום שלו, אותו הקדיש ל"קהילה היהודית", ובו השווה את היהודים ל"טרמיטים". בנאום שנשא אותה שנה הכריז פרחאן: "הלבנים בדרך למטה, ואני, בחסד האל, הורדתי את המסכה מפניו של היהודי השטני. אני כאן כדי לומר לכם שזמנכם עבר". בהזדמנות אחרת אמר פרחאן כי "היהודים רצו לבשל את ישו בצואה רותחת", תוך סילוף דברי התלמוד (לפיו זהו עונשו בגיהנום).
בעיות בריאותיות

פרחאן הודיע כי הוא מאוד חולה, במכתב ששיגר ב-11 בספטמבר 2006 לתומכי אומת האסלאם וצוות הארגון. ע"פ המכתב שתוכנו פורסם בעיתון The Final Call, רופאים בקובה זיהו אצלו אולקוס. ע"פ המכתב, זיהומים נוספים גרמו לו לאבד כ-15 ק"ג. כמו כן הוא מפציר בהנהגת אומת האסלאם להחזיק מעמד כל עוד הוא משתקם.
פרחאן שוחרר מבית החולים ב-28 בינואר 2007, לאחר ניתוח בטן מורכב. הניתוח יועד לתקן נזק שנוצר בעקבות שתל רדיואקטיבי שהשתילו בבטנו מספר שנים קודם לכן על מנת לטפל בסרטן בלוטת הערמונית. בעקבות שהותו בבית החולים, פרסם פרחאן מכתב הוקרה לתומכיו ולדורשי שלומו, מכתב שאת תוכנו הוא נשא בנאום המרכזי של אספת אומת האסלאם השנתית בדטרויט.
נכון ל-2008 פראחן התגורר בקנווד, פרבר של שיקגו, וחלק מהזמן הוא שוהה בחווה של אומת האסלאם בניו באפלו, מישיגן.
הערות שוליים

↑  Louis Farrakhan defends “brother” Gaddafi; blasts U.S. action in Libya, ‏ibtimes.com, ‏31 במרץ 2011
↑  Louis Farrakhan warns of racial hatred that could lead to attempts to kill President Obama, שיקגו טריביון, 27 בפברואר 2012
↑  סרטון "יהודים טרמיטים" הוסר מפייסבוק, באתר ערוץ 7, 22 באוקטובר 2018
↑  נח רוטמן(אנ), "The Quiet Radicalization of the Democratic Party" קומנטרי, 6 במרץ 2018
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נ"ז, עמוד א'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261049805171  PLWABN: 9810546655705606  BnF: cb131933663 (data)  GND: 119337703  ISNI: 0000 0001 0331 9656  LCCN: n85301442  MusicBrainz: ae2353b5-9fb0-4838-a963-263b760e49a7  NTA: 153671068  SELIBR: 292519  SNAC: w69h69tj  SUDOC: 03550501X  VIAF: 26058603   WorldCat (עם VIAF): 26058603
אולכסנדר סבאטוק

אולכסנדר סרהייוביץ' סבאטוק (באוקראינית: Олександр Сергійович Сваток; נולד ב-27 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הבלם באוסטין.
קריירת מועדונים

סבאטוק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דניפרו ובגיל 17 חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת. הוא שיחק בה 6 עונות למעט חצי עונה בה הושאל לווהלין לוצק באוגוסט 2014.
בקיץ 2017 חתם בזוריה לוהנסק במדיה שיחק עונה אחת.
ב-15 בפברואר 2019 חתם בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית במדיה שיחק עונה וחצי.
בינואר 2020 חזר לאוקראינה וחתם בדניפרו-1 ומשמש כיום כקפטן הקבוצה.
ב-24 ביוני 2024 חתם לשלוש וחצי שנים באוסטין מה-MLS.
קריירה בינלאומית

ב-26 במרץ 2023 סבאטוק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה בהפסד 0–2 לאנגליה.
נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2024.
יאיר נפשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בספטמבר 1941 (בן 83) כ"ג באלול ה'תש"א
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל השריון חיל השריון
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלס"ר 7  קצין אג"ם בחטיבה 188  מפקד גדוד 74  מפקד עוצבת ראם  מפקד חטיבה 188  מפקד אוגדה 440  ראש מטה פיקוד הדרום  נספח צבאי בוונצואלה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 עיטורים
  עיטור העוז
 
יאיר נפשי (נולד ב-15 בספטמבר 1941) הוא תת-אלוף בדימוס בצה"ל. בין יתר תפקידיו הצבאיים פיקד על, חטיבה 188 ואוגדה 440. הוא זכה לעיטור העוז על חלקו בקרבות הבלימה ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים, אז היה מפקד גדוד 74.
ביוגרפיה

נולד ליהודית ושלמה נפשי ב-15 בספטמבר 1941.
ביוגרפיה > שירות צבאי

נפשי שירת בחיל ההנדסה, במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגת הנדסה של חטיבה 7. לאחר מכן שירת בתור מפקד יחידות טנקי גישור והנדסה ובהמשך כמפקד סיירת חטיבה 7. הוא היה הראשון שמילא את תפקיד סגן מפקד גדוד 77 ולאחר מכן שירת בתור קצין אג"ם של חטיבה 188. ביוני 1972 עבר נפשי לפקד על גדוד 74 (סער) של חטיבה 188, המג"ד הרביעי של הגדוד.
ביוגרפיה > שירות צבאי > מלחמת יום הכיפורים

ערב המלחמה, קיבל גדוד 74 בפיקודו של נפשי את האחריות על צפון רמת הגולן ממוצב 111 וצפונה, בעוד שהגדוד הסדיר השני של חטיבה 188, גדוד 53, קיבל את האחריות על דרום הרמה. למרות חלוקה זו, פלוגות ומחלקות שני הגדודים התפרסו על כלל הרמה וכל גזרה פיקדה גם על כוחות מהגדוד השני. לפני המלחמה ייעד נפשי את רכס הבוסטר (צפונית לעיר קוניטרה) להיות נקודת השליטה שלו לפיקוד הגזרה הצפונית, עם פרוץ המלחמה בצהרי ה-6 באוקטובר 1973 הוא נע לשם בדהרה עם צוות הטנק שלו. מעמדתו ברכס הבוסטר פיקד נפשי על הכוחות בגזרה הצפונית וניהל את קרבות הבלימה הראשוניים, בקור רוח ובטון דיבור רגוע הקפיד נפשי לדבר ברשת הקשר עם מפקדי הפלוגות והמחלקות שבגזרתו, מודע לחשיבות נוכחותו בקשר.
במהלך ארבעת הימים הראשונים למלחמת יום הכיפורים פיקד נפשי על הגזרה, תצפת על הכוחות הסורים ונלחם בגזרת צפון קוניטרה, רכס הבוסטר והר חרמונית. על פיקודו בימים אלו ועל הצלחתו בהחזקת השטח כנגד ההתקפות הסוריות, הוענק לנפשי עיטור העוז במאי 1975 על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.
 ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור:
סא"ל יאיר נפשי פיקד על גדודו בגזרה הצפונית של רמת-הגולן. בשעות הבלימה הקשות ביותר נלחם בעצמו במוצב, ומנע את נפילתו במשך 4 ימים. כמו כן סייע בנהול הקרב החטיבתי על ידי תצפית ודווח על שטחי הערכות האויב. במשך כל ימי-הבלימה הצליח למנוע את נפילת המובלעת של קוניטרה, אף על פי שהיה מכותר באגפים - כשהוא עצמו מסייע בנהול הקרב החטיבתי, על ידי תצפית ודווח על שטחי ההערכות של האויב. באומץ-לבו, בקור-רוחו ובכושר-מנהיגותו ליכד את יחידתו המפוזרת, הפיח בחיילים רוח-קרב ודבקות במשימה - ובכך מנע את נפילת המוצב, ששימש לאחר-מכן קרש-קפיצה בהתקפה.
ביוגרפיה > שירות צבאי > אחרי המלחמה

לאחר המלחמה התקדם בתפקידי הפיקוד, כיהן כמפקד עוצבת ראם, מפקד חטיבה 188 בשנים 1976–1977 ומפקד אוגדה 440 במלחמת לבנון הראשונה.
בשנים 1985–1988 שימש בתפקיד רמ"ט פיקוד הדרום, תחת אלוף הפיקוד אורי שגיא. בתפקידו הצבאי האחרון שימש כנספח הצבאי של ישראל בוונצואלה.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו

לאחר שחרורו משירות צבאי נבחר נפשי למועצת העיר קריית אתא ושימש חבר הנהלת קבוצת הכדורעף הפועל קריית אתא.
ראו גם

חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים
לקריאה נוספת

אבירם ברקאי, על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור, ספריית מעריב, 2009.
אנדרטת גדוד 74 במדרונות שבין הר ורדה לבין הר כרמים
אלון לי גרין נ' אקסלנט קופי בע"מ

ערך זה עוסק בפסק דין של בית הדין לעבודה. אם התכוונתם לפעיל החברתי אלון-לי גרין, ראו .
| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית הדין האזורי לעבודה תל אביב
 תאריך החלטה:  19 ביולי 2007
 החלטה
 פיטוריו של גרין אינם חוקיים, ועל רשת קופי בין להשיבו לעבודה לאלתר
 חברי המותב
 חברי המותב:  השופטת אהובה עציון, ברכה זיגלמן, מרדכי הולשטיין
 
בשא (ת"א) 6726/07 - אלון-לי גרין והסתדרות העובדים הכללית החדשה נ' אקסלנט קופי בע"מ הוא פסק דין של בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב העוסק בזכותו של עובד להתארגן במקום העבודה שלו. בית המשפט קבע כי פיטורי העובד נעשו עקב פעילותו להקמת ועד עובדים, ולכן מנוגדים להוראות החוק האוסרות פיטורים מסיבה זו.
רקע

בשנת 2006 החל אלון-לי גרין בן ה־18 לעבוד בבית הקפה "קופי בין", בסניף אבן גבירול במרכז תל אביב. זמן קצר לאחר מכן קודם לתפקיד אחראי משמרת, ובתפקיד זה הועסק כעשרה חודשים נוספים. זמן קצר לאחר תחילת עבודתו החל גרין לפעול בקרב עובדי בית הקפה לשם הקמת ועד עובדים. במסגרת זו יצר קשר עם גורמים מטעם הסתדרות העובדים הכללית. מטרתו הייתה להילחם במה שהוא ועובדים נוספים ראו כפגיעה בזכויותיהם, לרבות הפקעת כספי הטיפים על ידי ההנהלה, אי תשלום גמול שעות נוספות, ואי תשלום שעות שבת. זמן קצר לאחר שארגן כנס עובדים של הרשת, פוטר בטענה שתפקודו המקצועי לוקה בחסר.
הגשת העתירה

בעקבות הפיטורים פנה גרין להסתדרות העובדים הכללית, ובעזרתה לבית הדין לעבודה, בטענה כי ההחלטה על פיטוריו התקבלה אך ורק עקב פעולותיו להקמת ועד עובדים, ובשל כך הפיטורים אינם חוקיים, ודינם להתבטל. כראיה לטענה הודגש קידומו המהיר של גרין ברשת, אשר קודם לתפקיד אחראי משמרת כשלושה חודשים בלבד לאחר תחילת עבודתו. בנוסף, חודש וחצי לפני פיטוריו, קיבל גרין העלאה במשכורת. גרין טען כי עד שהחל לפעול להקמת ועד העובדים, לא נשמעו תלונות אודות תפקודו.
ברשת בתי הקפה טענו לעומת זאת, כי פיטוריו של גרין נעשו כתוצאה מתפקודו הלקוי, ולרבות כשלים שונים במהלך עבודתו, וכן הפרת משמעת חמורה שביצע, וזאת ללא קשר לפועלו למען הקמת ועד העובדים. עוד נטען, כי רשת "קופי בין" אינה מתנגדת באופן עקרוני להקמתו של ועד עובדים, וכי אין ממש בטענה בדבר ניסיונה למנוע את הקמתו. לאור האמור, נטען כי אין מקום להתערבותו של בית הדין בפיטורים, אשר נעשו כחוק, במסגרת הסמכות המוענקת לרשת בתי הקפה כחלק מדיני העבודה כמעסיקה פרטית.
פסק הדין

ב-19 ביולי 2007 פורסם פסק הדין, אשר נידון על ידי הרכב שופטים בראשות אהובה עציון, בו בחן בית הדין את חוקיות הפיטורים, וזאת ביחס לסעיף 33י לחוק הסכמים קיבוציים, בו נקבע כי מעביד לא יפטר עובד בשל פעילותו לצורך הקמת ועד עובדים. בית הדין ציין כי "אפליה לרעה של עובד על בסיס חברותו בארגון עובדים, יש בה משום הפרה של עקרון השוויון ופגיעה בחופש ההתאגדות של העובדים. משכך, הן על פי החוק והן על פי הפסיקה, על בית הדין לפרוש הגנתו על עובדים אשר מתעורר החשש כי מעבידם פוגע בהם במטרה לפגוע בהתארגנות עובדיו". בהתאם לכך בחן בית הדין את הנסיבות שהובילו לפיטורים, ואת התנהלותו המקצועית של גרין במהלך עבודתו, וזאת על מנת לקבוע האם אכן הסיבה לפיטוריו הייתה פעולתו להקמת ועד עובדים, או שמא התנהלותו המקצועית הקלוקלת.
בסופו של דבר קבע בית הדין כי חרף טענות הרשת אודות תפקודו הלקוי של גרין, לא הוכח מעל לכל ספק כי פיטוריו אכן נבעו מסיבה זו. יתרה מזאת, בית הדין קבע כי העובדה שגרין הועסק בבית הקפה לאורך כעשרה חודשים, וזאת חרף שורת הכשלים אשר יוחסו לו במהלך הדיון המשפטי, מוכיחה כי תפקודו הלקוי אינו הגורם הישיר לפיטורים, אשר בוצעו בפועל רק בשעה שגרין החל בארגון ועד העובדים, ומאחר שהיה ידוע היטב להנהלה כי הוא הגורם המרכזי העומד מאחוריו. עוד צוין בפסק הדין כי בעדויות שהתקבלו מטעם מנהלים ברשת ביחס לסיבה לפיטוריו של גרין התגלו גרסאות שונות ביחס להתנהלותו המקצועית, דבר שפגע באמינות גרסתה של הרשת.
לאור האמור, קבע בית הדין כי פיטוריו של גרין נבעו ישירות מפעולותיו להקמתו של ועד עובדים ברשת, ומשכך עומדים בניגוד לדיני העבודה, ולסעיף 33י לחוק הסכמים קיבוציים. מסיבה זו קבע בית הדין כי הפיטורים בטלים ומבוטלים, וכי גרין יוחזר לעבודתו לאלתר.
עבדוללה עבדולייב

עבדוללה עבדולייב (באוזבקית: Abdulla Abdullayev; נולד ב-1 בספטמבר 1997) הוא כדורגלן אוזבקי המשחק בעמדת הקשר האחורי בפחטקור טשקנט.
קריירת מועדונים

עבדולייב התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הכדורגל של סמנטצ'י. בגיל 20 הצטרף לבוניודקור טשקנט מליגת העל האוזבקית, אך תחילה שיחק בקבוצת המילואים. ב-12 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד נפטצ'י פרגנה. ב-3 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד נאוובאחור.
בעונת 2022 חתם באגמק. ב-15 באוגוסט 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות האסיאתית בניצחון 0-1 נגד סיב. באותה עונה הגיע עם המועדון לגמר הגביע האוזבקי.
ב-8 בספטמבר 2023 חתם בח'ור פקאן מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-15 ביולי 2024 חתם בפחטקור טשקנט.
קריירה בינלאומית

עבדולייב שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של אוזבקיסטן.
ב-5 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-1 לשוודיה.
אדוארד סיאגה

אדוארד פיליפ ג'ורג' סיאגה (באנגלית: Edward Philip George Seaga;‏ 28 במאי 1930 – 28 במאי 2019) היה ראש ממשלת ג'מייקה החמישי. עמד בראש מפלגת הלייבור של ג'מייקה (ה-JLP) מ-1974 ועד 2005 וכיהן כראש ממשלה בשנים 1980–1989. שירת 43 שנים רצופות כחבר פרלמנט, התקופה הארוכה ביותר בהיסטוריה של ג'מייקה והאיים הקריביים. בין 1974 ל-1980 ובין 1989 ל-2005 כיהן כראש האופוזיציה. בין השנים 1967 ל-1972 כיהן כשר האוצר, תיק בו כיהן גם במקביל לכהונתו כראש הממשלה ולזכותו נזקפת הקמת התשתית הכלכלית והפיננסית של המדינה לאחר קבלת עצמאותה. סיאגה, שהיה בצעירותו מפיק מוזיקלי, פעל רבות לקידום המוזיקה בארצו והפצתה בעולם.
תולדות חייו

נולד ב-1930 בבוסטון לפיליפ ג'ורג' סיאגה, ג'מייקני ממוצא לבנוני ולארנה, ממוצא סקוטי-הודי-אפרו-אמריקני. הם שבו לג'מייקה שלושה חודשים לאחר לידתו והוא הוטבל בכנסייה האנגליקנית בקינגסטון. בשנת 1952 סיים סגה תואר בוגר אוניברסיטה במדעי החברה מאוניברסיטת הרווארד.
כששב לג'מייקה עבד כמפיק מוזיקלי ובעל חברת התקליטים (West India Records Limited (WIRL. סיאגה היה אחד המפיקים החשובים והמצליחים בזירת המוזיקה הג'מייקנית, רגאיי, רוקסטדי וסקא. סגה מכר את החברה עם מינויו לחבר פרלמנט ב-1962.
בשנת 1959, בגיל 29, מינה אותו מייסד מפלגת הלייבור אלכסנדר בוסטַמָנְטה במועצה המחוקקת (שהפכה לסנאט עם קבלת העצמאות ב-1962) ובכך היה סיאגה לנציג הצעיר ביותר שמונה למועצה. בתפקידו זה השתתף בגיבוש חוקת ג'מייקה. מיד לאחר קבלת העצמאות, באפריל 1962 נבחר סיאגה לפרלמנט. עד 1967 כיהן כשר הפיתוח, הרווחה והתרבות. לאחר בחירות 1967 מונה לשר האוצר והפיתוח הכלכלי. ב-1974 נבחר להנהגת מפלגתו. בין הישגיו בתקופה זו הקמת הבורסה לניירות ערך (1968), מיסוד מטבע הדולר הג'מייקי בשיטה העשרונית (1969), ייסוד מספר בנקים ושיקום מערב קינגסטון. כן פעל סיאגה רבות לפיתוח וקידום המוזיקה. במסגרת זו ייסד את פסטיבל ג'מייקה, פעל להקלטה ומחקר של מוזיקת העם וקידם מוסדות לימוד, תרבות, מסורת והופעות מוזיקה.
לאחר כישלון בבחירות 1976 נבחר ב-1980, בעקבות מערכת בחירות אלימה וסוערת ביותר, לראש הממשלה ברוב עצום של 85%‏. הצלחתו בבחירות נבעה במידה גדולה מפניית קודמו ויריבו, מייקל מנלי ממפלגת העם הלאומית לכיוון גוש המדינות הבלתי-מזדהות, קובה וברית המועצות, דבר שגרר התגייסות משותפת של הכנסייה, המגזר הפרטי, העיתונות, כוחות הביטחון וחלק מהאיגודים המקצועיים כמו גם ממשלי רונלד רייגן ומרגרט תאצ'ר לתמיכה בסיאגה.
סיאגה, שאחז גם בתיק האוצר, פעל לשיקום מעמדה של מדינתו מול קרן המטבע הבינלאומית, שסירבה לתת אשראי לקודמו ופתח את האי להשקעות זרות, בעיקר אמריקאיות. ב-1983 החליט סיאגה שכוחות צבא ג'מייקנים ישתתפו לצד ארצות הברית ובעלות בריתה בפלישה האמריקאית לגרנדה, דבר שספג ביקורת מבית. בספטמבר 1988 התמודד עם נזקי הוריקן גילברט שהכה באי וזרע הרס רב. טיפול הממשלה בנזקים נחשב ככושל והוביל, יחד עם אכזבה מכישלון הממשלה בהנבת ערך למשקיעים הזרים, לכישלון בבחירות 1989, בהן עלה שנית יריבו מייקל מנלי לשלטון עם 75% מקולות המצביעים.
חייו האישיים

סיאגה נישא פעמיים. ב-1965 נשא לאשה את מריה אליזבת (מיצי) קונסטנטין, מיס ג'מייקה לשנת 1964. לשניים נולדו שני בנים והם התגרשו ב-1995. ב-1996 נישא לקרלה ונדריס ולשניים נולדה בת אחת. סיאגה, ספורטאי חובב, שיחק קריקט, טניס, היה גם חובב שחיה והוקי שדה וחבר במספר מועדוני ציד.
לאחר פרישתו עסק בכתיבה והוראה.
נפטר במיאמי, פלורידה ב-28 במאי 2019, ביום הולדתו ה-89.
ציונים לשבח ואותות הצטיינות

1980 - מגזין Fortune ציין אותו כאיש השנה, הראשון והיחיד מהקריביים
1981 - הושבע על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת לחבר המועצה המלכותית
2002 - נבחר לגיבור האומה
אותות מסדרי ההצטיינות של מדינות שונות, בהן ונצואלה, דרום קוריאה, מקסיקו וצלב גדול במסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה, אתר Allmusic
1 2  היסטוריה של הבחירות הכלליות בג'מייקה, ועדת הבחירות המרכזית של ג'מייקה
↑  10 Things You Didn't Know About Mitsy Seaga, ג'מייקה גלנסר, 5 באוגוסט 2012
| ראשי ממשלת ג'מייקה |
| --- | --- | --- |
| ראש השרים | אלכסנדר בוסטמנטה • נורמן מנלי (פרימייר, 1959-1962) |  |
| ראשי ממשלה | אלכסנדר בוסטמנטה • דונלד סנגסטר • יו שירר • מייקל מנלי • אדוארד סיאגה • מייקל מנלי • פ. ג'. פטרסון • פורשיה סימפסון-מילר • ברוס גולדינג • אנדרו הולנס • פורשיה סימפסון-מילר • אנדרו הולנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325406505171  BnF: cb17711549h (data)  GND: 106526402X  ISNI: 0000 0000 2627 4764  LCCN: n84183137  NTA: 074918486  RERO: 02-A018762808  SUDOC: 143502808  VIAF: 16179560   WorldCat (עם VIAF): 16179560
וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה

פרידריך וילהלם ויקטור אוגוסט ארנסט (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Victor August Ernst von Preußen ‏6 במאי 1882 פוטסדאם – 20 ביולי 1951 הכינגן) היה יורש העצר של הקיסרות הגרמנית, ובנו של וילהלם השני אחרון קיסרי גרמניה. לאחר מלחמת העולם הראשונה וביטול המונרכיה נאלץ לוותר על כל הזכויות שבכתר גרמניה ויצאעם אביו לגלות בהולנד, אולם בעקבות מאמצי ידידו גוסטב שטרזמן הרשו לו מדינות ההסכמה לחזור לגרמניה בתנאי שלא יחשוף את עצמו. ב-1930 הצטרף לקסדת הפלדה ותמך בהקמת המפלגה הנאצית, לא מתוך התלהבות מהנאציזם אלא משום שקיווה שיוכל לחזור ולשלוט. רצה להתמודד לנשיאות מול פאול פון הינדנבורג, אולם בעקבות איומי אביו ביטל את מועמדותו. נחשד על ידי הגסטפו במעורבות בקשר העשרים ביולי. ובילה את המלחמה באוסטריה, ולאחריה נעצר על ידי כוחות הכיבוש הצרפתיים, אולם שוחרר וחי את שארית חייו בהכינגן שבגרמניה המערבית.
ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-6 במאי 1882 בעיר פוטסדאם שבקיסרות הגרמנית. אביו וילהלם השני היה נכדו של הקיסר דאז וילהלם הראשון, ואמו אוגוסטה ויקטוריה הייתה נסיכת שלזוויג-הולשטיין. עם לידתו היה וילהלם השלישי בסדר הירושה, אחרי אביו וסבו. ב-15 ביוני, לאחר מות סבו פרידריך השלישי, הוכתר אביו כקיסר ווילהלם כיורש העצר וכנסיך פרוסיה.
וילהלם השני התייחס לבנו בבוז בגלל חולשתו לנשים, במהלך סבב הופעות בברלין של זמרת האופרה ושחקנית הקולנוע ג'ראלדין פאראר התאהב בה וילהלם ואף נתן לה טבעת. אולם אביו התנגד לכך כי חשש מביקורת ציבורית אם בנו יתחתן עם אשה ללא ייחוס. ולכן הגלה את בנו לדנציג והכריח את פראר להחזיר את הטבעת. במהלך שהותו בדנציג הרבה הנסיך לשחק טניס, ופגש נשים יפות אחרות כך שכח במהרה את אהובתו ונישא לדוכסית צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
וילהלם היה קצין צבא מוכשר מאוד ולפני שפרצה מלחמת העולם הראשונה כבר הספיק לפקד על יחידות גדולות, כשפרצה המלחמה הוא ניסה לשכנע את אביו לוותר בראיונו הראשון לכתב זר בנובמבר של 1914 אמר:
אין ספק שזו היא המלחמה המטופשת ביותר חסרת טעם ומיותרת של העידן המודרני, המלחמה אינה מבוקשת בגרמניה אני מבטיח לך אבל זה נכפה עלינו.
למרות דבריו פיקד וילהלם על הארמייה החמישית של הצבא הגרמני הקיסרי ונטל חלק בולט בקרב ורדן בשנת 1916. בהמשך מונה למפקד קבוצת ארמיות עד לסוף המלחמה.
במהלך המהפכה הגרמנית ויתר הקיסר וילהלם השני על כיסאו, הנסיך יורש העצר עשה כמוהו ומשפחת המלוכה יצאה לגלות בהולנד. במהלך גלותו התיידד וילהלם עם הקנצלר גוסטב שטרזמן וביקש ממנו לחזור לגרמניה, הקנצלר הסכים לבסוף בתנאי שלא יעסוק בפוליטיקה. וילהלם חזר לגרמניה ב-9 בנובמבר 1923 ולא הודיע לאביו שזעם על כך שבנו בחר לחזור לגרמניה דווקא ב-9 בנובמבר היום בו התפרק הרייך השני.
ב-1935 שבר וילהלם את ההבטחה שנתן לשטרזמן והצטרף למפלגה קטנה אחת מהמפלגות הקדם נאציות, כמו כן היה ביחסים קרובים עם אדולף היטלר והיה חבר בקסדת הפלדה. הוא שקל להתמודד לנשיאות מול פאול פון הינדנבורג,[דרושה הבהרה] כשאביו שמע על תוכניתו הוא שלח לו מברק בו נכתב בין היתר:
אם אתה לוקח את העבודה הזו ולכן אתה צריך להשבע שבועת אמונים לרפובליקה, אני מנשל אותך ומגרש אותך מהבית שלי. אתה נשבע לך רק כדי לשבור את השבועה.
בעקבות איומי אביו ביטל וילהלם את מועמדותו, אולם המשיך בניסיונות להחזרת המונרכיה, הוא האמין שהיטלר יסייע לו אולם משהבין שסיוע כזה לא יבוא התקררו היחסים ביניהם. לאחר ליל הסכינים הארוכות שבמהלכו נרצח ידידו הקנצלר לשעבר קורט פון שלייכר פרש לגמרי מכל פעילות פוליטית. נחשד שהיה מעורב בקשר העשרים ביולי והיה נתון לפיקוח הגסטפו. את שארית המלחמה בילה באוסטריה ולאחריה נתפס בידי חיילים צרפתים והושם במאסר, לאחר שחרורו חי בהכינגן עד מותו ב-20 ביולי 1951.
ארמון צציליינהוף

וילהלם השני בנה בעבור בנו את ארמון צציליינהוף (פירוש השם בגרמנית: החצר של צצילייה) והוא קרוי על שם אשתו של הנסיך צציליה (צציליה) המבנה תוכנן על ידי הארכיטקט הגרמני פאול שולצה-נאומבורג בנייתו נמשכה שלוש שנים והסתיימה בשנת 1917 המשפחה המלכותית גרה בארמון שנה אחת ואז גורשה להולנד ממשלת רפובליקת וויימאר החזירה לנסיך את הארמון אולם עם התקרבות הצבא האדום לפוטסדאם עזבה את הארמון שנית (הפעם לתמיד) ונמלטה למערב גרמניה
מ-17 ביולי עד ל-2 באוגוסט 1945 נערכה בארמון ועידת פוטסדאם, ועידת פסגה בין מנהיגי בעלות הברית, שבתומה הועבר הארמון למועצת העיר פוטסדאם. תחילה שימש הארמון בית הספר של איגוד הנשים הדמוקרטי של גרמניה המזרחית. בשנת 1960 הועבר בית הספר למקום אחר. האגף המערבי של הארמון הוסב לבית מלון ובשאר אגפיו נפתח מוזיאון של ועידת פוטסדאם.
בשנת 1990 הוכרז ארמון צציליינהוף, יחד עם הגנים וארמון סנסוסי, כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
משפחתו

לווילהלם היו שישה ילדים מנישואיו עם צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין:
וילהלם, נסיך פרוסיה (1906–1940), ויתר על הכתר לטובת אחיו הצעיר לואי פרדיננד. נישא לדורותיאה פון סלוויאטי ונולדו לו שתי בנות:
הנסיכה פליסטיס
הנסיכה כריסטינה
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה (1907–1994) קיבל את הכתר שאחיו ויתר עליו והיה מתנגד נלהב לנאציזם נישא לקירה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה ונולדו לו שבעה בנים:
הנסיך פרידריך וילהלם
הנסיך מיכאל
הנסיכה מארי ססיל
הנסיכה קירה
הנסיך לואי פרדיננד
הנסיך זיגמונד
הנסיכה קסניה
הוברטוס, נסיך פרוסיה (1909–1950) היה נשוי בתחילה לברונית פון הומבולדט ואחר כך לנסיכה מגדלנה רויס נולדו לו שתי בנות:
הנסיכה אנסטסיה
הנסיכה מארי כריסטין
פרידריך, נסיך פרוסיה (1911–1966) התחתן עם הליידי בריג'ד גינס ונולדו לו חמישה ילדים:
הנסיך פרידריך ניקולס
הנסיך אנדרו
הנסיכה ויקטוריה
הנסיך רופרט
הנסיכה אנטוניה
אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה (1915–1980)
צציליה, נסיכת פרוסיה (1917–1975)
ויקטוריה אנסטסיה זיטה
כדורגל

וילהלם יורש העצר פעל רבות למען קידום הכדורגל שנחשב אז דבר חדש יחסית בגרמניה.