stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-96 (ורמאכט)
הערות שוליים

↑  Справочник боевых характеристик немецких дивизий (на 1.6.1943): Главное разведывательное Красной армии. Moscow. 1943. pp. 13, 21, 31, 49, 53.
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוורמאכט ורמאכט |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות חי"ר | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 38 • 39 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 52 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 64 • 65 • 68 • 71 • 72 • 73 • 75 • 76 • 78 • 79 • 81 • 82 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 101 • 102 • 111 • 112 • 113 • 121 • 122 • 123 • 125 • 126 • 129 • 131 • 132 • 134 • 137 • 141 • 148 • מילואים 148 • 151 • 153 • מילואים 153 • 157 • 158 • 161 • 162 • טורקסטנית 162 • 163 • 164 • 167 • 168 • 169 • 170 • 176 • 177 • 179 • 180 • 182 • 183 • 187 • 189 • 193 • 196 • 197 • 198 • 203 • 205 • 206 • 207 • 208 • 209 • 211 • 212 • 213 • 214 • 215 • 216 • 217 • 218 • 221 • 223 • 225 • 227 • 228 • 232 • 239 • 240 • 242 • 243 • 244 • 246 • 250 • 251 • 252 • 253 • 254 • 255 • 256 • 257 • 258 • 260 • 262 • 263 • 267 • 268 • 269 • 272 • 275 • 276 • 277 • 282 • 286 • 290 • 291 • 292 • 293 • 294 • 295 • 296 • 297 • 298 • 299 • 300 • 301 • 302 • 303 • 305 • 306 • 319 • 320 • 326 • 327 • 329 • 332 • 333 • 334 • 335 • 336 • 337 • 339 • 340 • 342 • 344 • 345 • 346 • 347 • 352 • 353 • 355 • 356 • 357 • 359 • 362 • 363 • 370 • 371 • 376 • 383 • 384 • 385 • 387 • 389 • 390 • 404 • 462 • 463 • 490 • 526 • 554 • 604 • 707 • 708 • 709 • 710 • 711 • 712 • 714 • 715 • 716 • 717 • 718 • 719 • 999 |  |
| דיוויזיות חי"ר הרריות | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 157 • 188 • סקי 1 |  |
| דיוויזיות חי"ר גרנדיר | 6 • 31 • 36 • 45 • 78 • 153 • 552 • 553 • 560 • 561 |  |
| דיוויזיות חי"ר פולקסגרנדיר | 6 • 9 • 12 • 16 • 18 • 19 • 22 • 26 • 31 • 36 •  46 • 47 • 61 • 62 • 167 • 183 • 211 • 212 • 246 • 256 • 257 • 272 • 276 • 277 • 320 • 326 • 337 • 340 • 347 • 352 • 363 • 462 • 553 • 560 • 561 • 564 • 565 • 566 • 568 • 570 • 571 • 572 • 573 • 574 • 575 • 577 • 578 • 579 • 580 • 581 • 582 • 583 • 586 • 587 • 588 • 708 |  |
| דיוויזיות חי"ר פאנצרגרנדיר | 3 • 10 • 15 • 16 • 18 • 20 • 25 • 29 • 60 • 90 • 233 • גרוסדויטשלנד |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 116 • 178 • 232 • 233 • הולשטיין • טטרה • להר • פלדהרנהאלה • פלדהרנהאלה 2 • קורמארק • קלאוזביץ |  |
| דיוויזיות שריון מילואים | 155 • 179 • 233 |  |
| דיוויזיות שריון מוצנחות | 1 • 2 |  |
| דיוויזיות צנחנים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 |  |
| דיוויזיות יגר | 5 • 8 • 28 • 42 • 97 • 100 • 101 • 114 • 117 • 118 |  |
| דיוויזיות אבטחה | 52 • 203 • 207 • 213 • 221 • 286 • 390 |  |
| דיוויזיות השדה של הלופטוואפה | 3 • 4 • 6 • 7 • 9 • 10 • 12 • 13 • 16 • 20 • 21 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 |  |
| דיוויזיות נ"מ | 9 • 19 |  |
| דיוויזיות ארטילריה | 18 |  |
| דיוויזיות אימונים | 286 • 404 |  |
היצ"ם

היצ"ם (באנגלית: HICEM) היה ארגון עזרה והצלה יהודי שפעל בין מלחמות העולם ובתקופת השואה.
השם

היצ"ם נוצרה ממיזוג של שלוש אגודות הגירה יהודיות: היאס (החברה לסיוע למהגרים יהודים) בניו יורק; אגודת היישוב היהודית (יק"א), שהתבססה בפריז אך הייתה רשומה כאגודת צדקה בריטית; ו-Emigdirect (נוטריקון של Emigrations Direktorium, ועדת ההגירה היהודית המאוחדת), ארגון הגירה שבסיסו בברלין. HICEM הוא ראשי תיבות של שמות הארגונים הללו - היאס, יק"א ו-Emigdirect.
הקמה

היצ"ם הוקם בשנת 1927 במטרה לסייע ליהודי אירופה להגר. ההסכם בין שלושת הארגונים קבע כי כל הסניפים מחוץ לארצות הברית יתמזגו עם היצ"ם, בעוד היאס ימשיך לעסוק בהגירה יהודית לארצות הברית. עם זאת, Emigdirect נאלץ לפרוש מהמיזוג ב-1934, ומאוחר יותר, בתקופת מלחמת העולם השנייה, אסרו הבריטים על יק"א להשתמש בכספיה מחוץ לבריטניה. לפיכך נעשה המימון של היצ"ם באופן בלעדי על ידי היאס. עד מלחמת העולם השנייה היו להיצ"ם משרדים באירופה, דרום אמריקה, מרכז אמריקה והמזרח הרחוק. עובדיה יעצו לפליטים אירופאים והכינו אותם להגירה, כולל עזרה ביציאתם מאירופה ובהגעתם לארצות היעד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה

המטה האירופי של היצ"ם היה מבוסס בפריז. אחרי פלישת גרמניה וכיבוש צרפת במאי וביוני 1940, סגרה היצ"ם את משרדה בפריז והעבירה אותו לליסבון בפורטוגל באישורו של שליט פורטוגל סלזאר. סלזאר העריך את משה בן-שבת אמזאלג, מנהיג הקהילה היהודית בליסבון, וכך התאפשר לאמזאלג למלא תפקיד חשוב בקבלת אישורו של סלזאר להעביר מפריז לליסבון את המשרד האירופי הראשי של היאס ביוני 1940.
פורטוגל, מדינה נייטרלית, הייתה מיודדת עם בעלות הברית והייתה בה קהילה יהודית רשמית. היצ"ם סייע למועצת הקהילה בתכנון ובביצוע הגירת יהודים. ליסבון הייתה נמל נייטרלי, וכך עד יולי 1940 הייתה נתיב מוביל של יהודים מאירופה לצפון אמריקה ולדרום אמריקה. משנת 1940 נתמכה פעילותו של היצ"ם בחלקה על ידי הג'וינט. למרות החיכוך בין שני הארגונים, הם עבדו יחד כדי לספק לפליטים כרטיסי הפלגה ונסיעה, ומידע על אשרות ותחבורה.
משרד היצ"ם בצרפת נפתח מחדש באוקטובר 1940, תחילה בבורדו, למשך שבוע, ובהמשך במרסיי במה שנקרא "האזור החופשי" של צרפת - משטר וישי. עד 11 בנובמבר 1942, כשהגרמנים כבשו את כל צרפת, עובדי היצ"ם עבדו במחנות המעצר הצרפתיים, כמו גירס. היאס חיפש יהודים שעומדים בדרישות ההגירה של משרד החוץ האמריקאי.
כאשר הופסקה הגירה חוקית של יהודים מצרפת, היצ"ם החלה לפעול בחשאי מהעיירה בריב לה גייאר (Brive la Gaillarde). להיצ"ם היה משרד במפלס העליון של בניין בית הכנסת בראשות הרב דוד פוירוורקר, רב העיירה. קבוצה קטנה של עובדי היצ"ם שיצרו קשר עם כוחות המחתרת המקומיים של תנועת ההתנגדות הצרפתית - להבריח יהודים מצרפת לספרד ולשווייץ. לפחות 21 מעובדי היצ"ם נספו בשואה, לאחר שגורשו למחנות ריכוז.
משנת 1940 ואילך, פעילותו של היצ"ם נתמכה בחלקה על ידי הג'וינט. למרות החיכוכים בין שני הארגונים, הם פעלו יחד כדי לספק לפליטים כרטיסים ומידע על אשרות ותחבורה, ועזרו להם לצאת מליסבון בספינות פורטוגזיות נייטרליות. בעזרת היצ"ם נמלטו יהודים רבים מהולנד ובלגיה דרך צרפת, או ישירות מצרפת, אל מעבר להרי הפירנאים ולאחר מכן ברכבת דרך מדריד לליסבון. מליסבון הפליגו משפחות יהודיות רבות לאמריקה בספינה "סרפה פינטו" או באונייה האחות "מוזיניו". ארגוני הצלה נוספים העבירו את משרדיהם האירופיים לליסבון באותה תקופה, כולל הג'וינט וארגון של הקווייקרים שסייעו ליהודים.
היצ"ם עזר למשפחות שלמות או לחלקים של משפחות להימלט. לעיתים קרובות פעל עם אוז"ה ועם הג'וינט, ועזר לילדים ללא ליווי לברוח. במחנות ריכוז צרפתיים, כמו גורס, רבים מהילדים הורשו על ידי הנאצים לעזוב אך נדרשו להשאיר את הוריהם במחנות. רוב הילדים שנאלצו להשאיר את הוריהם מאחור, ברחו לארצות הברית, והם חלק מקבוצה המכונה "אלף הילדים" (OTC) (אנ').
כ-40,000 יהודים הצליחו להימלט מאירופה במהלך השואה בסיוע היצ"ם והג'וינט.
היצ"ם פורק ב-1945; היאס המשיכה את עבודתה באירופה.
הערות שוליים

↑  לוסיין לזר, המחתרת היהודית בצרפת, יד ושם, 2012, ע' 43
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדיוויזיה ה-291 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  6 בפברואר 1940 – ינואר 1945 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-291 (בגרמנית: 291. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חי"ר של הוורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה באינסטרבורג באזור האימונים הצבאיים של אריס (דרום-מזרחית לקניגסברג, פרוסיה המזרחית) בפברואר 1940 כחלק מהגל השמיני.
הדיוויזיה השתתפה בהתקפה על צרפת אך לא מילאה שם שום תפקיד משמעותי. במהלך הרחבת ה-Heer בסתיו החטיבה איבדה 3 גדודי חיל רגלים (I / 504th, I / 505th ו-I / 506th) ואחד של ארטילריה (III / 291st) לטובת הדיוויזיה ה-306, אך יחידות אלו הוחלפו לפני שהדיוויזיה צורפה בתחילת 1941 לקבוצת ארמיות צפון כעתודת הארמייה ה-18. הדיוויזיה הצליחה להתקדם 44 קילומטרים ב-34 השעות הראשונות של המערכה במדינות הבלטיות, אך לאחר שקיבלה את משימת טיהור החוף הבלטי, היא נבלמה זמנית בבסיס הצי של ליבאו שם הדפו הנחתים הסובייטים ודיוויזיית הרובאים ה-67 את ניסיונם הראשון לכבוש את העיירה ב-25 ביוני. רק לאחר ארבעה ימים של לחימה בשטח בנוי כבשה הדיוויזיה את העיירה והמשיכה להתקדם במעלה החוף הבלטי לפני שהגיעו לריגה שכבר הותקפה מהמזרח על ידי פיליפ קלפל, מפקד הדיוויזיה ה-1 במהלך היום.
לאחר שסייעה באבטחת אסטוניה בחודשים יולי ואוגוסט, הדיוויזיה נפרסה באגף הימני של הקורפוס ה-38 סביב ראש הגשר באורניאנבאום בתחילת ספטמבר ופרצה את קו ההגנה הראשון של ברית המועצות סביב לנינגרד בפופשה לפני שפנתה צפונה וכבשה את פטרהוף על הכביש בחוף מפרץ פינלנד. לאחר הצלחה זו, החזית התמקמה בעמדות סטטיות שהשתנו מעט מאוד במשך כמעט שנתיים, אך באמצע אוקטובר הוסטה הדיוויזיה לחזית הארמייה ה-18 לאורך נהר וולכוב כדי להתנגד למאמצי הרוסים לפרוץ ללנינגרד הנצורה.
הדיוויזיה הורחקה לבסוף מהחזית בסוף דצמבר, אך נותרה במנוחה של רק כמה ימים לפני שארמיית ההלם השנייה של אנדריי ולסוב פתחה במתקפה עצומה בתחילת ינואר, שכוונה לקו הדק בין הדיוויזיות ה-61 וה-21. רגימנט הרגלים ה-505, תחת אוברסט לוהמייר נשלח לאטום את הפרצה, אך זו הייתה רק שאלה של זמן עד שתבוצע פריצה נוספת במקום אחר. "עניין של זמן" היה עשרה ימים, פריצת הדרך הייתה מעט דרומה, והייתה זו שוב הדיוויזיה ה-291 שעמדה בדרכם, אך למרות מזג האוויר הנורא, אנשיה עמדו איתנים מספיק בשביל שכוחות המשטרה והדיוויזיה ה-58 ינתקו את החדירה הרוסית, אם כי הלחימה בכיס נמשכה עד סוף יוני. לאחר שהביסו את חדירת ארמיית ההלם השנייה לחזית מעל נהר וולכוב, ולמרות חידוש ההתקפה על ידי הרוסים בגזרה אחרת, רק מצפון לעמדותיהם, הם הוחזקו בגזרה השקטה יחסית מצפון לנובגורוד עד ינואר 1943, אז הועברו לגזרת הקורפוס ה-59 בתחום הגזרה בין קבוצת ארמיות צפון וקבוצת ארמיות מרכז. במהלך החורף נשארה הדיוויזיה בעמדות הגנה סביב קורוטסן, ובפברואר כמעט הושמדה על ידי צבא הטנקים סמוך לשפטובקה. בחודש יוני הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית כחלק מהקורפוס ה-42 בדרום-מזרח פולין (גם השתתפה בלחימה בתוך קלחת הובה). הדיוויזיה לחמה כחלק מהקורפוס ה-42 במהלך מבצע ויסלה-אודר עד שהושמדה על ידי החזית האוקראינית הראשונה ליד צ'נסטוכובה באמצע ינואר 1945. חלק משרידי הדיוויזיה צורפו לדיוויזיה ה-6, והשאר צורפו לדיוויזיה ה-17.
מפקדים

קורט הרצוג, 7 בפברואר 1940 - 10 ביוני 1942
ורנר גוריץ, 10 ביוני 1942 - 15 בינואר 1944
אוסקר אקהולט, 15 בינואר - 10 ביולי 1944
ארתור פינגר, 10 ביולי 1944 - 27 בינואר 1945
הערות שוליים

1 2 3  https://www.warhistoryonline.com/articles/in-their-own-words-german-veterans-of-wwii-by-rob-schafer.html
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוורמאכט ורמאכט |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות חי"ר | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 38 • 39 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 52 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 64 • 65 • 68 • 71 • 72 • 73 • 75 • 76 • 78 • 79 • 81 • 82 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 101 • 102 • 111 • 112 • 113 • 121 • 122 • 123 • 125 • 126 • 129 • 131 • 132 • 134 • 137 • 141 • 148 • מילואים 148 • 151 • 153 • מילואים 153 • 157 • 158 • 161 • 162 • טורקסטנית 162 • 163 • 164 • 167 • 168 • 169 • 170 • 176 • 177 • 179 • 180 • 182 • 183 • 187 • 189 • 193 • 196 • 197 • 198 • 203 • 205 • 206 • 207 • 208 • 209 • 211 • 212 • 213 • 214 • 215 • 216 • 217 • 218 • 221 • 223 • 225 • 227 • 228 • 232 • 239 • 240 • 242 • 243 • 244 • 246 • 250 • 251 • 252 • 253 • 254 • 255 • 256 • 257 • 258 • 260 • 262 • 263 • 267 • 268 • 269 • 272 • 275 • 276 • 277 • 282 • 286 • 290 • 291 • 292 • 293 • 294 • 295 • 296 • 297 • 298 • 299 • 300 • 301 • 302 • 303 • 305 • 306 • 319 • 320 • 326 • 327 • 329 • 332 • 333 • 334 • 335 • 336 • 337 • 339 • 340 • 342 • 344 • 345 • 346 • 347 • 352 • 353 • 355 • 356 • 357 • 359 • 362 • 363 • 370 • 371 • 376 • 383 • 384 • 385 • 387 • 389 • 390 • 404 • 462 • 463 • 490 • 526 • 554 • 604 • 707 • 708 • 709 • 710 • 711 • 712 • 714 • 715 • 716 • 717 • 718 • 719 • 999 |  |
| דיוויזיות חי"ר הרריות | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 157 • 188 • סקי 1 |  |
| דיוויזיות חי"ר גרנדיר | 6 • 31 • 36 • 45 • 78 • 153 • 552 • 553 • 560 • 561 |  |
| דיוויזיות חי"ר פולקסגרנדיר | 6 • 9 • 12 • 16 • 18 • 19 • 22 • 26 • 31 • 36 •  46 • 47 • 61 • 62 • 167 • 183 • 211 • 212 • 246 • 256 • 257 • 272 • 276 • 277 • 320 • 326 • 337 • 340 • 347 • 352 • 363 • 462 • 553 • 560 • 561 • 564 • 565 • 566 • 568 • 570 • 571 • 572 • 573 • 574 • 575 • 577 • 578 • 579 • 580 • 581 • 582 • 583 • 586 • 587 • 588 • 708 |  |
| דיוויזיות חי"ר פאנצרגרנדיר | 3 • 10 • 15 • 16 • 18 • 20 • 25 • 29 • 60 • 90 • 233 • גרוסדויטשלנד |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 116 • 178 • 232 • 233 • הולשטיין • טטרה • להר • פלדהרנהאלה • פלדהרנהאלה 2 • קורמארק • קלאוזביץ |  |
| דיוויזיות שריון מילואים | 155 • 179 • 233 |  |
| דיוויזיות שריון מוצנחות | 1 • 2 |  |
| דיוויזיות צנחנים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 |  |
| דיוויזיות יגר | 5 • 8 • 28 • 42 • 97 • 100 • 101 • 114 • 117 • 118 |  |
| דיוויזיות אבטחה | 52 • 203 • 207 • 213 • 221 • 286 • 390 |  |
| דיוויזיות השדה של הלופטוואפה | 3 • 4 • 6 • 7 • 9 • 10 • 12 • 13 • 16 • 20 • 21 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 |  |
| דיוויזיות נ"מ | 9 • 19 |  |
| דיוויזיות ארטילריה | 18 |  |
| דיוויזיות אימונים | 286 • 404 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 235258744   WorldCat (עם VIAF): 235258744
הדיוויזיה ה-298 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  6 בפברואר 1940 – אוגוסט 1944 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הדיוויזיה ה-298 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

דיוויזיית הרגלים ה-298 הוקמה כחלק מגל הגיוס ה-8 בבסיס הצבאי נויהאמר ב-6 בפברואר 1940. הדיוויזיה שמרכזה בתחילה בברסלאו, הייתה מורכבת משלושה רגימנטים של חיל הרגלים, ה-525, ה-526, וה-527, רגימנט הארטילריה ה-298, וכן יחידות מפקדה, שכללו תצורות תמיכה שונות. הדיוויזיה נבנתה סביב קאדרים בגודל גדוד שסופקו על ידי דיוויזיות הרגלים ה-7, ה-8, ה-28, ה-62, ה-252 וה-253, וכן מגויסים מאזור שלזיה. מפקד הדיוויזיה הראשון היה ולטר גראסנר.
ב-6 בנובמבר 1940 העבירה הדיוויזיה שליש מעוצמתה לדיוויזיית הרגלים ה-335 מגל הגיוס ה-14. הכוחות שהועברו, שכללו את הגדודים הראשונים של כל אחד מגדודי הרגלים, הוחלפו מאוחר יותר במגויסים טריים.
ביוני 1941, דיוויזיית הרגלים ה-298 ראתה את הקרב הראשון שלה בחזית המזרחית.
ב-1 בינואר 1942 מונה ארנולד שלינסקי למפקד הדיוויזיה.
במהלך שנת 1942 פורקו שלושה גדודים (1/525, 2/526, ו-3/527) עקב נפגעים.
בין אוקטובר 1942 לינואר 1943, כשהיא תחת פיקוד הארמייה האיטלקית השמינית, ספגה הדיוויזיה אבדות מוחצות, מה שהפך אותה לבלתי יעילה כיחידה לוחמת.
ב-27 בדצמבר 1942 החליף הרברט מיכאליס את שלינסקי כמפקד הדיוויזיה.
לאחר מכן, הנחיה צבאית מ-30 במרץ 1943 הורתה למזג את שרידי דיוויזיות הרגלים ה-298, ה-385 וה-387 המוכות לדיוויזיית החי"ר ה-387 החדשה. מטה דיוויזיית הרגלים ה-298 הפך למטה דיוויזיית הרגלים ה-389 החדשה. שרידי הדיוויזיה השתתפו בקרבות שונים, עד להשמדת הדיוויזיה במהלך מבצע יאשי-קישינב באוגוסט 1944.
מפקדים

ולטר גראסנר (6 בפברואר 1940–1 בינואר 1942)
ארנולד שלינסקי (1 בינואר 1942–27 בדצמבר 1942)
הרברט מיכאליס (27 בדצמבר 1942–30 במרץ 1943)
פרידריך ובר (20 בנובמבר 1943–10 בינואר 1944)
פראה (טולקין)

בלגנדריום של טולקין, פְרֵאָה (באנגלית: Fréa, משמעות ברוֹהִירִית: "שליט") היה מלך רוֹהָן הרביעי.
ביוגרפיה

פְרֵאָה נולד ברוֹהָן בשנת 2544 לעידן השלישי, ככל הנראה באֵדוֹרָס, כבנם הרביעי של אַלְדוֹר ואשתו, ששמה לא ידוע.
הוא ירש את כס אביו בשנת 2645 ומשל ברוֹהָן כ-14 שנה, ובימיו שררו שקט ושלווה ברוֹהָן, ולא היו מלחמות, למרות שללא ידיעתו, בני דוּן החלו להתכונן לפלישה מאז מותו של אביו.
הוא מת בשנת 2659 לעידן השלישי. במותו ירש אותו בנו פְרֵאָוַּין.
ראו גם

מלכי רוהן – רשימה מלאה של שליטי רוֹהָן
ביאורים

1 2 3  לעידן השלישי
1 2  פְרֵאָה ירש את הכס משום ששלושת צאצאיו הקודמים של אַלְדוֹר היו בנות.
הערות שוליים

↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1174
1 2 3 4  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1031
↑  "Fréa". Elfenomeno (בספרדית). נבדק ב-2025-02-07.
↑  ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 412
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מלך רוֹהָן ה־3: אַלְדוֹר "הזקן" | מלך רוֹהָן ה־4  2645–2659 | מלך רוֹהָן ה־5: פְרֵאָוַּין |
המחתרת הצ'כית

לוח זיכרון ב- Petschek Palace בפראג בו שכן מטה הגסטפו, לזכר המחתרת הצ'כית והקורבנות.
המחתרת הצ'כית (בצ'כית: Československý Protinacistický Odboj) הייתה מחתרת התנגדות שפעלה בצ'כוסלובקיה בזמן הכיבוש הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה. פעילותה הייתה מצומצמת יחסית, בעיקר עקב התנגדות רשמית קטנה מאוד ומדיניות גרמנית שדיכאה פעולות התנגדות והשמידה קבוצות מחתרתיות.
תולדותיה > נסיבות הקמתה

בימיה הראשונים של המלחמה הטילה האוכלוסייה הצ'כית חרם על התחבורה הציבורית, וקראה לארגון פעולות מחאה נרחבות. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה ב-1939, צ'כים אשר התנגדו לשלטון הגרמני התלכדו ל"מנהיגות המרכזית של התנגדות מבית", הארגון הידוע לרוב בשם ÚVOD. מי שהנהיג את אובו"ד היה הנשיא הצ'כוסלובקי אדווארד בנש, שפיקד על הפעילות המחתרתית בשבתו בממשלה הגולה בלונדון. אובו"ד התמקדה בעיקר ביצירת רשתות ושירותי מודיעין צבאי אשר פעלו בקנה מידה קטן יחסית, וכן בהפצה תקשורתית בבית דפוס מחתרתי. מטרתה הייתה ליצור ממשלת צללים עד אשר תשוחרר צ'כוסלובקיה.
תחת אובו"ד קמו מספר קבוצות שמאליות בהשקפותיהן, שכללו בעיקר חיילים לשעבר בצבא הצ'כוסלובקי. המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה (KSČ) דאגה לקיום היחסים עם ברית המועצות ולסיוע. אף שלא הייתה חלק רשמי מאובו"ד ושמרה על עצמאות ארגונית, קראה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה לכל המפלגות האנטי-פאשיסטיות לאחד את פעולותיהן. למרות זאת, גורלה היה זהה לזה של אובו"ד.
תולדותיה > ההתנקשות בהיידריך וסופה של המחתרת

שיא הפעילות והפרסום של אובו"ד היה עם ההתנקשות בריינהרד היידריך הרייכספרוטקטור (Reichsprotektor, "מגן מטעם המדינה") של הפרוטקטוראט של בוהמיה ומורבייה, כפי שנקראה צ'כיה הכבושה בפי הגרמנים, ב-27 במאי 1942, שבאופן פרדוקסלי היה גם סופה של אובו"ד. מבחינות רבות, סופה של אובו"ד נצפה עוד מתחילת כהונתו של היידריך בסתיו 1941, שכן עד סוף ספטמבר של אותה שנה דאג היידריך למעצרם של כל חברי אובו"ד כמעט, ואף עלה בידיו לנתק את הקשר בין אובו"ד ללונדון.
בדצמבר 1941 אומנו שני לוחמי המחתרת - יוזף גבצ'יק ויאן קוביש - בבריטניה כחלק ממבצע אנתרופואיד, ולאחר מכן הוצנחו בצ'כיה. הם ארבו למכוניתו של היידריך והשליכו רימון יד. היידריך נפצע, ומת מפצעיו ב-4 ביוני. בתגובה למבצע אנתרופואיד פעלו הנאצים להשמדת תנועת המחתרת הצ'כית לאחר 1942. הנאצים ביצעו פעולת נקם זוועתית, ומחקו כליל מעל פני האדמה את הכפרים לידיצה ולז'אקי, ואף רצחו באופן שיטתי את התושבים. מעט מאוד מהנשים אשר נשלחו למחנות העבודה שרדו, וחלק מן הילדים נשלחו לתוכנית טיהור הגזע, שנועדה להפוך אותם לגרמנים ארים.
באוקטובר 1942 נגזר דין מוות על 1,331 איש בבתי-הדין הנאציים בפרוטקטוראט, וכאלף יהודים נשלחו היישר מפראג למחנה ריכוז מאוטהאוזן. 252 אנשים נוספים נשלחו אף הם למאוטהאוזן, כחשודים במעורבות בהתנקשות. בסופו של דבר נאסרו כל חברי אובו"ד הנותרים.
תולדותיה > הערכת המחתרת

היסטוריונים רבים טוענים כי מדובר בכישלון המחתרת, משום שבמסמכים נאציים שונים נאמר כי "התנהגותם של האנשים לא מצדיקה הגברה משמעותית בכמות החיילים החמושים." מכאן שהמחתרת הושמדה בעיקר בגלל כישלונה שלה ולא עקב עוצמת האויב.
לאחר פירוק המחתרת

ב-1944 פרצה התנגדות פופולרית לנאצים ברחבי מזרח אירופה ומרכזה, בין היתר גם בצ'כיה. התנגדות זו הייתה רחבה יותר, ושאבה את השראתה מצבאות בעלות הברית המתקרבים ממזרח וממערב.
ב-8 במאי 1944 חתם בנש על הסכם עם המנהיגים הסובייטים, שבו נקבע כי האדמות הצ'כוסלובקיות אשר ישוחררו יהיו תחת שליטה אזרחית צ'כוסלובקית. ב-21 בספטמבר 1944 שחררו החיילים הסובייטים את הכפר קאלינוב. ברטיסלאבה שוחררה ב-4 באפריל 1945 ופראג ב-9 במאי. בכך הסתיים באופן רשמי השלטון הנאצי על צ'כיה.
ראו גם

תנועת ההתנגדות הצרפתית
יאן גריג מסריק
פליקס קולמר
המחברות השחורות של מרטין היידגר

ערך זה עוסק ביומנים של מרטין היידגר. אם התכוונתם לסדרה תיעודית על רונית אלקבץ, ראו .
|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  מרטין היידגר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  יומן
 נושא:  פילוסופיה, אנטישמיות
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2014
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  34
 
המחברות השחורות של מרטין היידגר (בגרמנית: Martin Heideggers Schwarze Hefte) הן אסופה של 34 מחברות שנכתבו על ידי הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר (1889–1976) בשנים 1931–1970. הן החלו להתפרסם בשנת 2014. במקור היו אלו מחברות קטנות עם כריכות שחורות, שבהן רשם היידגר תצפיות או "סקיצות". פרסום המחברות עורר מהומה, בעיקר בשל תוכנן האנטישמי המפורש.
היידגר כינה את המחברות השחורות "הערות הסדנאות" (Werkstattaufzeichnungen). אחד מעוזריו של היידגר, פרידריך-וילהלם פון הרמן (אנ'), אמר שהמחברות נשמרו על שולחן ליד מיטתו של היידגר, וכי היידגר כתב במחברות בלילה לפני השינה.
היסטוריה פרסומית

פיטר טראוני ערך את כתבי היד של היידגר, והמחברות נוספו לאסופות כל כתביו (Gesamtausgabe; בראשי תיבות GA) בהוצאת Vittorio Klostermann.
נכון לשנת 2024 יצאו לאור תשעה כרכים; GA 94 (השנים 1931–1928), עד הכרך הסופי GA 102 (השנים 1963–1970), שפורסם בשנת 2021. בסך הכל פורסמו 34 מחברות המכילות 3384 עמודים בגרמנית. בתחילה סברו המוציאים לאור שאבדה המחברת הראשונה Anmerkungen I (המסווגת כיום תחת GA 97), אך היא נמצאה ברשותו של חוקר היידגר סילביו ויאטה (אנ').
אנטישמיות

המחברות השחורות מכילות תוכן אנטישמי מפורש, שהצית מחדש את המחלוקת סביב הקשר בין היידגר והנאציזם (אנ') ביחס לפרויקט הפילוסופי שלו. במחברות היידגר הצדיק את האנטישמיות שלו מטעמים פילוסופיים לכאורה. בין היתר טען היידגר שהעם היהודי הפך עצמו לגזע מתוקף התרחקותו מגויים ופעילותו בקהילות יהודיות מבודדות ("אי-היותם של היהודים בעולם") בשילוב האשמה בעיסוק יתר בכלכלה. ובשל כך, העם היהודי לכאורה ויתר דה פאקטו על זכותו למחות על היחס כלפיו תחת הרייך השלישי.
העובדה שבעידן התחבולה [Machenschaft] מועלה הגזע למעמד של "עיקרון" מובהק ומבוסס במיוחד של ההיסטוריה [Geschichte] (או סתם היסטוריה [Historie]), אינה המצאה שרירותית של "דוקטרינרים", אלא תוצאה של עוצמת התחבולה, השולטת בישות [Seiende] בכל תחומיה, ומחייבת אותה להיות כפופה לחישוב מתוכנן. דרך רעיון הגזע, ה"חיים" מובאים לכדי צורה של יכולת גידול, המוצגת כסוג של חישוב. היהודים, עם כישרונם לחישובים מתמטיים, "חיים" על פי העיקרון הגזעי במשך הזמן הארוך ביותר, ולכן הם אלה שמתגוננים בצורה הנמרצת ביותר מפני יישומו הבלתי מוגבל.
המקור בגרמנית
Daß im Zeitalter der Machenschaft die Rasse zum ausgesprochenen und eigens eingerichteten »Prinzip«der Geschichte erhoben wird, ist nicht die willkürliche Erfindung von »Doktrinären«, sondern eine Folge der Macht der Machen schaft, die das Seiende nach allen seinen Bereichen in die planhafte Berechnung niederzwingen muß. Durch den Rassegedanken wird »das Leben«in die Form der Züchtbarkeit gebracht, die eine Art der Berechnung darstellt. Die Juden »leben«bei ihrer betontrechnerischen Begabung am längsten schon nach dem Rasseprinzip, weshalb sie sich auch am heftigsten gegen die uneingeschränkte Anwendung zur Wehr setzen.
ההיסטוריון של הפילוסופיה פיטר גורדון מציין כי היידגר מרבה להשתמש במונח Machenschaft ככינויו לכוח הטכנולוגי ששולט בעולם המודרני. כוח זה זוכה אצלו למעמד של מעין אל עתיק בעל כוח בלתי מותנה, הנעדר את העיגון המוחלט של הדברים. כפי שעולה בציטוט לעיל, במחברות היידגר מעניק משמעות אנטישמית ספציפית ל-Machenschaft. ”ברשומה מסביבות 1939 הוא מוקיע את הליברליזם, הפציפיזם ו"עליית כוחם של היהודים." עליית היהודים שייכת ל"מטאפיזיקה של המערב" שעזרה להפיץ "רציונליות ריקה" מחד גיסא ו"יכולת חישוב" מאידך גיסא. במקום אחר הוא כותב ש"אחת הצורות הנסתרות ביותר של 'העצום,' ואולי אף העתיקה ביותר, היא הנטייה לחישובים, ספסרות והתערבבות, שעליה מבוססת אי-היותם של היהודים בעולם."”.
לפי פיטר טרוני (אנ'), שהיה אמון על עריכת המחברות השחורות, היידגר אימץ לעצמו זן חריג ביותר של אנטישמיות "אונטולוגית-היסטורית" (seinsgeschichtliche). "העדר ה"עולמיות" של היהודים הפך לקטגוריה פילוסופית: הטיפוס המנוגד לתמימות ולעבודת הכפיים המאפיינות את היות-בעולם".