stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ דבלין (1912)
תכנון ותיאור

אוניות תת-הסדרה צ'טהאם היו גרסאות מעט גדולות ומשופרות של תת-הסדרה הקודמת וימות'. הן היו באורך כולל של 457 רגל (139.3 מטרים), רוחב של 49 רגל (14.9 מטרים) ושוקע של 16 רגל (4.9 מטרים). הדחק האוניות היה 5,400 טונות ארוכות (5,500 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-6,000 טונות ארוכות (6,100 טונות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה טורבינות קיטור של פארסונס שהוזנו על ידי 12 דוודי Yarrow, שהניעו שני צירי מדחף, שדורגו ב-25,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט) למהירות מתוכננת של 25.5 קשרים ((47.2 קמ"ש). הדוודים השתמשו גם במזוט וגם בפחם, עם 1,200 טונות ארוכות (1,219 טונות) של פחם ו-260 טונות ארוכות (264 טונות) טונות של נפט, שהעניקו טווח של 4,460 מיילים ימיים (8,260 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). הצוות שלה כלל 475 קצינים ומלחים.
החימוש העיקרי של אוניות הסדרה היה שמונה תותחי BL 6 אינץ' Mk XI. שניים מהתותחים הללו הורכבו על קו המרכז לפני ומאחורי המבנה העילי, ושניים נוספים הורכבו על סיפון המצודה ליד הגשר. ארבעת התותחים הנותרים באמצע האונייה הועלו לסיפון החזית המורחב, מה שאומר שניתן היה להשתמש בהם בכל מזג אוויר. כל התותחים הללו היו מצוידים במגני תותחים. הותקנו גם 4 תותחי הצדעה ויקרס 3 פאונד (47 מ"מ). חימוש האונייה הושלם על ידי שני צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ). תותח נ"מ QF 3 אינץ' 20 cwt נוסף בשנת 1915 על קו המרכז בין הארובות והתורן המרכזי.
חגורת השריון בקו המים של האונייה מפלדת ניקל הייתה בעובי 2 אינץ' (51 מילימטרים) ומגובה בדופן בעובי 1 אינץ (25 מילימטרים) של גוף האונייה. הסיפון שלה היה בדרך כלל בעובי .375 אינץ' (10 מילימטרים), אך גדל ל-.75 אינץ' (19 מילימטרים) מעל חללי המכונות, ו-1.5 אינץ' (38 מילימטרים) מעל גלגל ההיגוי.
היסטוריית שירות

דבלין הונחה ב-11 באפריל 1911 על ידי Wm. Beardmore & Company בדלמויר (ליד גלאזגו) סקוטלנד. דבלין הושקה ב-30 באפריל 1912 והושלמה במרץ 1913. היא שובצה בתחילה בשייטת אוניות המערכה הראשונה ב-1913 ולאחר מכן בשייטת הסיירות הקלות הראשונה ביולי 1913, שפעלה בים התיכון. לאחר מכן היא שובצה בשייטת הסיירות הקלות השנייה מספטמבר 1913 ועד סוף 1914.
היסטוריית שירות > המרדף אחר גבן

קפטן ג'ון קלי רדף אחרי סיירת המערכה הגרמנית גבן למסינה (מול החוף הצפוני של סיציליה) ב-4 באוגוסט 1914 ממש לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-6 באוגוסט לאחר שהשלימה את טעינת הפחם, דבלין עזבה את מלטה בשעה 14:00 כדי להצטרף לשייטת של אדמירל משנה ארנסט טרוברידג'. בשעה 20:30 היא קיבלה פקודות להגיע לכיוון גבן ולהטביע אותה במהלך הלילה, בטורפדות במידת האפשר. בהתבוננות מרחוק, קלי ציפה להיכנס לקרב בסביבות השעה 03:30, אך גבן שינתה באופן בלתי צפוי את המסלול צפונה. המרדף הפסיק כיוון שהתקפה באור יום תהיה אובדנית; התותחים הגדולים של גבן יכלו לירות במדויק פגזים סופר-נפיצים למרחק של עד 10 מיילים ימיים (16 ק"מ) משם.
היסטוריית שירות > גליפולי וטרפוד

בפברואר 1915, דבלין נשלחה לדרדנלים ולאחר מכן סייעה בהסתערות הנחיתה של אימפלייסבל על גליפולי, ב-25 באפריל 1915 בחוף X. לאחר מכן היא נשלחה לברינדיזי במאי 1915. בעת שהשתתפה בסריקה מול חופי אלבניה, ותוך כדי ליווי משחתות צרפתיות ואיטלקיות, דבלין נפגעה וניזוקה מטורפדו מהצוללת U-4 של הצי האוסטרו-הונגרי ב-9 ביוני 1915. דבלין הצליחה לצאת לדרך במהירות של 17 קשרים (31 קמ"ש) ולחזור לברינדיזי, אך הייתה מושבתת למספר חודשים ונאלצה לחזור לבריטניה לצורך שיפוץ.
היסטוריית שירות > במימי הבית

דבלין שירתה בשייטת הסיירות הקלות השנייה לצד סאות'המפטון, ברמינגהאם ונוטינגהאם עם הצי הגדול מ-1916 עד 1919. תחת קפטן אלברט צ'ארלס סקוט (לימים תת-אדמירל), היא השתתפה בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916. במהלך פעולות הלילה שלאחר מכן, דבלין ירתה 117 פגזים בקוטר 6 אינץ', ויחד עם סאות'המפטון תקפו והטביעו משחתת. אולם לשתי האוניות נגרם נזק חמור. שלושה אנשי צוות נהרגו ו-27 נפצעו כאשר דבלין חטפה חמש פגיעות בגודל 5.9 אינץ' מהסיירת אלבינג ושמונה פגזים של 4.1 אינץ' משטוטגרט (אולי גם מפראונלוב והמבורג). התיקונים הבאים בדבלין לא הושלמו עד 17 ביוני.
ב-3 במאי 1917 בים הצפוני, דבלין עם הסיירת האוסטרלית HMAS סידני וארבע משחתות (נפין, אובדורייט, פליקאן ופייליידס) עזבו את רוזית' לטהר את האזור בין לשון הים של פורת' וההאמבר. למחרת, במהלך פעולה בים הצפוני, צפתה דבלין בצפלין L 43 במרחק של כ-17 מייל מזרחה בשעה 10:25, מתקרב במהירות לכלי שיט מוזר. שתי הסיירות פנו מיד לעבר האויב, ופתחו עליו באש מטווח קיצוני. בשעה 10:54 ראתה דבלין מסלול של טורפדו חולף לפניה. בשעה 11:12 נצפתה צוללת ובשעה 11:15 נצפתה עוד אחת שירתה לעברה שתי טורפדות. בשעה 11:20 היא ראתה צוללת שלישית, שעליה היא ירתה עם התותחים שלה והטילה עליה מטען עומק. הצפלין ביצע התקפה ישירה: פנה לירכתיים של דבלין ותפס עמדה בחיפזון תוך כדי טיסה, הוא ניסה להשיג עמדה אנכית מעל הסיירת כדי להטיל עליה פצצות - ניסיון שסוכל על ידי הסטה מהירה של דבלין ימינה.
היסטוריית שירות > קריירה לאחר המלחמה

דבלין צורפה לשייטת השישית בתחנת אפריקה מינואר 1920 עד 1924, אם כי היא שירתה לזמן קצר באפריל עם השייטת השלישית בים התיכון עד שנשלחה למילואים בנור ב-1924. היא נמכרה לגריטה לג'יי ג'יי קינג בטרון ביולי 1926, אבל היא עלתה על שרטון בדרך לפירוק. היא הוצפה מחדש ביולי 1927 ונגרטה מאוחר יותר באותה שנה.
אוסקר שומסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במרץ 1917 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  24 ביולי 2000 (בגיל 83) ריי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכון קרטיס למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור, ויולה 
 צאצאים:  Eric Shumsky 
 
אוסקר שומסקי (באנגלית: Oscar Shumsky; ‏23 במרץ 1917, פילדלפיה – 24 ביולי 2000, ריי, ניו יורק) היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, בן למהגרים מרוסיה.
קורות חייו

אוסקר שומסקי החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שלוש. הופעתו הראשונה בקונצרט הייתה בגיל שבע, עם תזמורת פילדלפיה בניצוח לאופולד סטוקובסקי, שהצהיר כי הוא "הגאון המדהים ביותר ששמעתי מעודי". פריץ קרייזלר גילה עניין מיוחד בילד, שניגן את הקדנצות של קרייזלר לקונצ'רטו לכינור של בטהובן אחרי שלמד אותן משמיעה. שומסקי היה תלמידו של ליאופולד אאואר משנת 1925 ולמד במכון קרטיס למוזיקה משנת 1928 עד 1936. בשנת 1939 הצטרף לתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוח ארטורו טוסקניני. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצי של ארצות הברית.
שומסקי ניגן בכינור סטרדיוואריוס משנת 1715, המכונה "הדוכס מקיימברידג'", שהיה שייך בעבר לפייר רוד. בכינור זה הקליט שומסקי את מכלול 24 הקפריצ'י של רוד.
שומסקי לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, בקונסרבטוריון פיבודי בבולטימור, באוניברסיטת ייל ומשנת 1953 בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. בשנים 1959–1967 היה שותף לניהול  פסטיבל סטרטפורד באונטריו עם הפסנתרן גלן גולד, שעמו ניגן בקביעות בפסטיבל וערך כמה הקלטות לטלוויזיה. בתקופה זו הופיע דרך קבע כסולן עם התזמורת האמריקאית. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה ב-1959 עם תזמורת הפסטיבל הלאומי הקנדי ובשנים הבאות ניצח על תזמורות שונות בארצות הברית. בראשית שנות ה-60' הצטרף ל"קבוצת באך אריה". בשנת 1965 קיבל את פרס קרן פורד.
שומסקי חזר להופיע בקונצרטים ולהקליט בשנת 1981 וניגן בארצות הברית ובבריטניה לראשונה אחרי 30 שנה.
אוסקר שומסקי הקליט את הסונאטות לכינור סולו אופוס 27 של איזאיי ואת הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו של באך, את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן, קונצ'רטי של באך ושל מוצרט וכן את הסונאטה לוויולה של ברהמס. רבות מהקלטות אלה לא הועברו לתקליטורים.
כנרים רבים רואים בשומסקי את אחד הכנרים הגדולים של המאה ה-20; דוד אויסטרך הגדיר אותו "אחד מגדולי הכנרים בעולם" ומילון גרוב החדש אומר עליו: "הוא היה נגן בעל טכניקה וירטואוזית, סגנון טהור וטעם מעודן; אך הוא מעולם לא חתר להכרה כסולן והעדיף להתמקד בהוראה, בנגינת מוזיקה קאמרית ובניצוח."
לקריאה נוספת

M. Campbell: The Great Violinists
B. Schwarz: Great Masters of the Violin
J. Creighton: Discopaedia of the Violin, 1889–1971 (Toronto, 1974)
D. Rooney: Unshaken Ideals, in The Strad XCVIII (1987)
Boris Schwarz/Margaret Campbell: 'Shumsky, Oscar', Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed 2007-06-25), http://www.grovemusic.com/
Robin Stowell: notes to Shumsky's recording of Pierre Rode: 24 Caprices for Solo Violin, ebs 6007
מ. קמבל: "הכנרים הדגולים"
ב. שוורץ: "רבי-אמן בכינור"
ג'. קרייטון: "דיסקופדיה של הכינור, 1889-1971" (טורונטו 1974)
ד. רוני: "אידיאלים מוצקים",The Strad" XCVIII" (מ-1987)
בויס שוורץ/מרגרט קמבל: "שומסקי, אוסקר, מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי
רובין סטוול: דברים בתקליט של שומסקי, "24 קפריצ'י לכינור סולו" של פייר רוד
הערות שוליים

↑  New York Viola Society list of recordings
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273697705171  PLWABN: 9810668979905606  BIBSYS: 8070550  BNE: XX916519  BnF: cb13899756j (data)  CiNii: DA16686363  GND: 132764350  ISNI: 0000 0000 8416 159X  LCCN: n82235662  LNB: 000258494  MusicBrainz: f04a4289-65af-43f4-8ed9-35ac0bcbaae7  NLA: 35269902  NSK: 000660642  RERO: 02-A003828912  SUDOC: 25273050X  VIAF: 120739937   WorldCat (עם VIAF): 120739937
Umbraco

| --- | --- |

 מפתח:  נילס הרטוויג
 גרסה אחרונה:  11.2.0 (23 בפברואר 2023) 
 מערכת הפעלה:  ASP.NET, Microsoft Windows, Microsoft SQL Server, SQL CE, SQL Azure, MySQL
 נכתבה בשפות:  סי שארפ 
 סוג רישיון:  רישיון MIT
 קוד מקור:  https://github.com/umbraco/Umbraco-CMS 
 קטגוריה:  CMS
 https://umbraco.com/
 
מדריך דיגיטלי לגרסה 4.7
Umbraco (המוכרת בעברית גם כאומברקו) היא מערכת ניהול תוכן בקוד פתוח (CMS), המבוססת על שפת C# של חברת מיקרוסופט ומיועדת לפרסום תוכן ברשת האינטרנט ובאתרי אינטראנט.
מאז גרסה 4.5, המערכת כולה זמינה לשימוש תחת רישיון MIT לתוכנה חופשית.
התוכנה פותחה על ידי נילס הרטוויג בשנת 2000, ושוחררה לציבור הרחב כתוכנת קוד פתוח בשנת 2004.
טכנולוגיה

המערכת כתובה בעיקר בשפת C#, מאחסת נתונים במסד נתונים יחסי (בדרך כלל Microsoft SQL Server) ופועלת על גבי Microsoft IIS. החזית הקדמית של Umbraco בנויה על NET Framework, באמצעות ASP.
Umbraco עושה שימוש במאפייני ASP סטנדרטיים כדוגמת ASP.NET על מנת להקל על יצירת תבניות דפים לשימוש חוזר, ותומכת הן ב-Razor והן ב-XSLT.
קהילת פיתוח

נכון לשנת 2020, חברת Umbraco מעסיקה מעל ל-70 עובדים מתוכם כ-15 מפתחי תוכנה שעובדים על פלטפורמת הליבה של הקוד הפתוח. לאתר הקהילה של Umbraco יש יותר מ-200,000 משתמשים רשומים .
מאז שנת 2005, מתקיים מדי שנה כנס מפתחים שנתי באזור קופנהגן וסביבתה, חוץ מבשנת 2007, אז הכנס התקיים בלונדון.
חוות דעת

במהלך שנת 2009, CMS Wire הכתיר את Umbraco כאחת ממערכות ניהול התוכן המובילות באינטרנט על בסיס .NET Framwork בקוד פתוח.
באותה השנה, Umbraco נבחרה כאחת מ-10 פלטפורמות ה-CMS הטובות ביותר מטעם המגזין הדני Version2.
ראו גם

מערכת ניהול תוכן
הערות שוליים

↑  "About Umbraco". Umbraco HQ. נבדק ב-2010-02-07.
↑  "XML Schema". our.umbraco.org. נבדק ב-25 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Publishing and republishing". נבדק ב-25 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Umbraco HQ Team". umbraco.com.
↑  Leif Martin Kirknes. "Fra garasjebedrift til suksess-CMS (From the garage company to success-CMS)" (בנורווגית). Computerworld (Norway). נבדק ב-2010-02-17.
↑  "Umbraco". Umbraco. נבדק ב-2019-06-13.
↑  Ric Shreeves. "Open Source CMS Market: Lights Beyond LAMP". CMSwire. נבדק ב-2010-02-07.
↑  Barb Mosher. "Quick Take Review: Umbraco Web Content Management System". CMSwire. נבדק ב-2010-02-07.
Um em Um Milhão

Um em Um Milhão (באנגלית: 1 In A Million, ובעברית: 1 בתוך מיליון) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד הברזילאי סימונה & סימריה, מתוך אלבום ההופעה הרביעי שלו, Aperte o Play! (Ao Vivo). השיר יצא לאור ב-23 ביולי 2018, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל הראשון מתוך אלבום ההופעה.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השמיני במצעד השירים שבברזיל.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ז'ואן מרקוס, ונסיניה PG, היאגו ויניסיוס, ריק מונטיירו ופליפי ארנה, והופק על ידי סימריה וניווארדו פאז. זהו שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ הלטיני, אשר מאפיינים שירים נוספים מתוך אלבום ההופעה, Aperte o Play! (Ao Vivo).
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. השיר צבר שם למעלה מ-15.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של סימונה & סימריה ב-29 ביולי 2018, שישה ימים לאחר צאתו כסינגל. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את השתיים כשהן לובשות שמלות מהודרות על רקע מסך כחול, ובמקביל מוצגים קטעים שונים מחיי היומיום של זוג מסוים.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-47 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 8 |  |
הערות שוליים

↑  ז'ואן מרקוס, ונסיניה PG, היאגו ויניסיוס, ריק מונטיירו, פליפי ארנה
↑  1 em Um Milhão | Simone e Simaria | Lyrics + English Translation, Goleerix, ‏2018-09-13 (באנגלית)
1 2 3 4  Simone & Simaria – Um Em Um Milhão (באנגלית), נבדק ב-2020-04-06
↑  "Um Em Um Milhão": «Billboard Brasil: 5 de março de 2018». Billboard Brasil.
1 2  Um Em Um Milhão, נבדק ב-2020-04-06
1 2 3  Simone & Simaria - Um Em Um Milhão (Video Oficial)
| סימונה & סימריה |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Nã, Nã, Nim Na Não • As Coleguinhas – Vol. 1 • As Coleguinhas – Vol. 2 • As Coleguinhas – Vol. 3 • As Coleguinhas – Vol. 4 |  |
| אלבומי וידאו | Ao Vivo em Manaus • Bar das Coleguinhas • Live • Aperte o Play! (Ao Vivo) |  |
| אלבומים אחרים | Duetos • Debaixo do Meu Telhado: EP 1 • Debaixo do Meu Telhado: EP 2 |  |
| סיבובי הופעות | Turnê das Coleguinhas • Turnê Bar • Turnê Live |  |
| סימונה & סימריה – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| As Coleguinhas – Vol. 1 | "Quero Quero" • "Tá Dodói, Onde Dói?" |  |
| As Coleguinhas – Vol. 2 | "Dupla Traição" |  |
| As Coleguinhas – Vol. 3 | "Eu Te Esperarei" |  |
| As Coleguinhas – Vol. 4 | "Ele Bate Nela" |  |
| Bar das Coleguinhas | "Meu Violão e o Nosso Cachorro" • "Quando o Mel é Bom" |  |
| Live | "Amor Mal Resolvido" • "126 Cabides" • "Regime Fechado" |  |
| סינגלים אחרים | "Loka" • "Paga de Solteiro Feliz" • "Ta Tum Tum" • "Novo" • "Um em Um Milhão" |  |
Umpatampa

"Umpatampa" (בעברית: "אוּמְפַּטַמְפָּה") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. הוא יצא לאור באוגוסט 1994, בהוצאת חברת התקליטים IMP דאנס בע"מ, כסינגל המוביל מתוך האלבום אומפטמפה (1994). את השיר כתבה אינטרנשיונל לבדה, לצד עופר ניסים שהלחין והפיק אותו.
השיר הגיע למקום ה-50 במצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי של רשת ג' – השיר הישראלי הראשון בהיסטוריה שעושה זאת.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אינטרנשיונל והולחן על ידי עופר ניסים, בדומה לשאר שיריה של אינטרנשיונל.
"Umpatampa" היא הרצועה החמישית של האלבום בעל אותו השם, אומפטמפה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד הלועזי השבועי של רשת ג' | 5 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1995)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1995)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1995)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1995)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד הבין-לאומי השנתי של רשת ג' | 50 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | נובמבר 1994 | תקליטור | IMP דאנס |  |
אהבה בערפל העתיד

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1924 
 
"אהבה בערפל העתיד" (כותרת משנה: "סיפורו של רומן בשנת 4560"; ברוסית: Любовь в тумане будущего: История одного романа в 4560 году) הוא רומן-דיסטופיה רוסי מאת אנדריי וסילייביץ' מרסוב, שיצא לאור בשנת 1924.
תוכן

על ידי תיאור העתיד הרחוק, סיפורו של מרסוב מהדהד את הדיסטופיה המפורסמת "אנחנו" מאת יבגני זמיאטין (1920; פורסם בשנת 1924). בפרט, הסיפור נושא את הרעיון של חוסר האפשרות לאושר אישי ואהבה בחברה סוציאליסטית טוטליטרית מוחלטת. אך אם המדינה שתוארה על ידי זמיאטין היא מופשטת, הרי שבעולם של מרסוב, רוסיה מוזכרת באופן די ברור כחלק מקהילה עולמית מסוימת — "מועצת התבונה העולמית". בעולם הזה הכל נתון לשליטה: מחשבות, רגשות, לידה ומוות.
מתוך הרומן:
השלטון העליון של הרפובליקה הגדולה רוכזה בידי מועצת התבונה העולמית, אשר לאחר שבנתה חיים על עקרונות חדשים לחלוטין, השיגה הרמוניה מוחלטת בין החוויות הפנימיות לבין הפעולות החיצוניות של האנושות. מאז גילוי קרני האולטרה-רעמסס, שאפשרו לצלם את המחשבות האינטימיות ביותר, כל הדחפים של ה"אני" התת מודע של כל אדם נלקחו תחת השליטה המחמירה ביותר.  התוצאות של אירוע זה היו אדירות... פושעים כבר לא היו קיימים, מאחר ופשעים התגלו לפני שבוצעו והאנושות, משוחררת מכל רוע ופשע, שיכורה מאהבת אחים, נכנעה בהתלהבות לעבודה פוריה במסגרת שיפור עצמי... לאחר מספר דורות, אנשים הגיעו לשיא השגשוג.
המחבר ופרסום הסיפור

הסיפור "אהבה בערפל העתיד" הפך ליצירתו הספרותית הראשונה והאחרונה. על פי ערכי היומן של מרסוב, הוא קיבל השראה ליצור את היצירה ממושא אהבתו הצעירה הבלרינה ילנה לוק.
פרסום

הסיפור פורסם על חשבון המחבר בשנת 1924. בתקופה הסובייטית הסיפור לא פורסם מחדש, המהדורה הפוסט-סובייטית הראשונה (כחלק מספריית הפרוזה המופלאה הרוסית) נערכה בשנת 1999 ופורסמה לאחר מכן בשנת 2013, היא תורגמה לצרפתית בשנת 2020 על ידי ויקטוריה ופטריס לז'ויה.
אהבה בעיר הגדולה 2

| --- | --- |

 בימוי:  מריוס וייסברג 
 הופק בידי:  סרגיי ליבנב 
 תסריט:  אנדריי יאקובלב, וולודימיר זלנסקי 
 שחקנים ראשיים:  אלכסיי צ'אדוב וולודימיר זלנסקי וילה האאספאלו איגור ג'יג'יקיין 
 מדינה:  רוסיה, אוקראינה, ארצות הברית 
 הקרנת בכורה:  2010 
 משך הקרנה:  93 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 סרט קודם:  אהבה בעיר הגדולה 
 סרט הבא:  אהבה בעיר הגדולה 3 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אהבה בעיר הגדולה 2 (ברוסית: Любовь в большом городе 2) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2010 בבימויו של מריוס וייסברג, המשמש כהמשך לסרט "אהבה בעיר הגדולה" ובו מככבים גם שחקני הסרט הראשון בסדרה.
הסרט נעשה בהפקה משותפת של אוקראינה ורוסיה, אך בשנת 2018 הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע אסרה את הסרט לשידור והקרנה באוקראינה בשל מה שמכונה על ידי הרשויות "אי עמידה בהוראות חוק הקולנוע האוקראיני".
לסרט הופק המשך בשם "אהבה בעיר הגדולה 3".
עלילה

הסרט מתחיל בתאילנד, בחווה של אביו של איגור וממשיך במוסקבה. איגור מזמין את חבריו לחווה כדי להציג את חברתו נסטיה לאביו והוא נהנה היטב. בדרך למטוס מכירים החברים משפחה אמריקאית צעירה, ההולכת לאחד המנזרים להתאושש מאי פוריות.
איגור, ארטיום וסאונה מנסים להניא את החברות שלהם מלבקר במנזר, אך ללא הצלחה. במנזר נמצא אליל עתיק, אשר לפי האגדה מעניק אבהות לכל מי שנוגע בו. למרות אזהרת הנזיר, החברים עדיין מקיימים מגע פיזי עם האליל ועתה הם נידונים להרהר בילד במגע המיני הראשון. מפחד זה, הם מחליטים באופן זמני להימנע ממין, מה שגורם לאי שביעות רצון של אהובותיהם, אשר נעלבות ועוזבות. מצבו של איגור מחמיר בשל העובדה שאביו הוא אוליגרך שמתנגד ליחסיו עם נסטיה ורוצה לארגן לו נישואים רווחיים כדי לתקן את ענייניו הכספיים ונסטיה לומדת על כך עם כל ההשלכות המתלוות לגילוי זה. החבר'ה מחליטים לבלות את שארית זמנם בשעות הפנאי, אבל אז הם פוגשים את ידידם הוותיק - ולנטין הקדוש, שמכניס להם לחשים חדשים - רק אחד מהם יהפוך לאב והשאר לא יוכלו להביא ילד בעשור הקרוב. החברים מבינים שהם מוכנים לאבהות וההרפתקאות מתחילות.
שחקנים ודמויות

אלכסיי צ'אדוב - ארטיום
וילה האאפסאלו - אולג "סאונה"
וולודימיר זלנסקי - איגור
ורה ברז'נייבה - קטיה
אנסטסיה זאדורוז'נאיה - אליסה גרומובה
סבטלנה חודצ'נקובה - נסטיה קורשון
ליאוניד יארמולניק - אביו של איגור
איגור ורניק - מנהל מרפאת השיניים
פיליפ קירקורוב - נזיר בודהיסטי (ולנטין הקדוש)
פאבל ווליה - נהג המונית המלט
אנסטסיה סטוטסקאיה - ויקה
איגור ז'יז'יחין - אולג
פאבל דרביאנקו - מאבטח בבניין הספורט
מיכאיל יפרמוב - מאמן
רבשנה קורקובה - ילנה
אוולינה בלדנס - אירינה סרגייבנה
הערות שוליים

↑  Oksana Naralenkova. "Вот и вся любовь". רוסיסקאיה גאסטה.
↑  "Любовь в большом городе-2". Time Out.
↑  (באוקראינית) "Night watch", "Love in a big city 2": in the State Committee called new prohibited films, Ukrayinska Pravda (17.01.2019)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים רוסיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אטלוס השלישי

אטלוס השלישי
אטלוס השלישי (ביוונית: ΄Ἄτταλος Γ) פילומטור אורגטס (Φιλομήτωρ Ευεργέτης;‏ 170 לפנה"ס לערך – 133 לפנה"ס) היה המלך האחרון של השושלת האטלידית ששלטה בפרגמון משנת 282 לפנה"ס.
אטלוס השלישי מלך בפרגמון בשנת 138 לפנה"ס אך הוא לא מצא עניין בשלטון והעדיף להקדיש את זמנו ללימודים. לא היו לו צאצאים או יורש מוגדר, ועם מותו ציווה להעביר את ממלכתו לשלטון הרפובליקה הרומית כדי להימנע ממלחמת ירושה או מכיבוש רומי כוחני. בתוך 4 שנים הכריעו הרומאים את הטוען לכתר והקימו במערב אסיה הקטנה את הפרובינקיה "אסיה", וחילקו את שטחה של ממלכת פרגמון בינה לבין קפדוקיה ופונטוס.
אוסקר רומרו

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1918 Ciudad Barrios, אל סלוודור 
 נרצח:  24 במרץ 1980 (בגיל 61) סן סלוודור, אל סלוודור 
 שם לידה:  Óscar Arnulfo Romero y Galdámez Nuñez García Ruiz 
 מדינה:  אל סלוודור 
 השכלה:  האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית 
 תפקיד:  Roman Catholic Archbishop of São Salvador da Bahia (3 בפברואר 1977–24 במרץ 1980)  Roman Catholic Bishop of Santiago de María (15 באוקטובר 1974–3 בפברואר 1977)  בישוף טיטולרי (5 באפריל 1970–15 באוקטובר 1974)  auxiliary bishop (25 באפריל 1970–15 באוקטובר 1974) 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הקתולית של לוון 
 חתימה:   
 
איור של אוסקר רומרו, באוניברסיטת אל סלוודור
אוסקר ארנולפו רומרו (בספרדית: Óscar Romero‏, 15 באוגוסט 1917 - 24 במרץ 1980) היה כומר בכנסייה הקתולית. הוא שימש כארכיבישוף של מחוז סן סלוודור, בירת אל סלוודור, משנת 1977 ועד שנרצח ב-1980. נודע בהתנגדותו לשלטון החונטה הצבאית ובפעילותו למען עניי אל סלוודור.
ההתנקשות

יום לפני הירצחו נשא רומרו דרשה נרגשת, בה קרא לחיילי אל סלוודור, כנוצרים, לציית לפקודת האל ולהפסיק לבצע פקודות של דיכוי והפרת זכויות אדם: ”חייל נוצרי - בשם האל ובשם סבלם של העולים לגן העדן בכל יום, אני מתחנן בפניך, אני מבקש ממך, אני מצווה עליך: הפסק את הדיכוי.”
אוסקר רומרו נורה למוות בבגדי כהונתו ב-24 במרץ 1980, בזמן שנשא את המיסה בקפלה קטנה בבית חולים כפרי. היורה ברומרו היה רוצח שכיר, צלף של צבא אל סלוודור, שעבר אימונים בבית הספר של האמריקות.
בהלווייתו בקתדרלה של סן סלוודור השתתפו 250,000 בני אדם. נציג האפיפיור הספיד את רומרו: "איש שלום, נאהב על ידי אלוהים, דמו יצמיח אחווה, אהבה ושלום." בזמן הטקס התפוצצו פצצות עשן ברחובות הסמוכים לקתדרלה ולאחר מכן נורו יריות מהבניינים הסמוכים, בהם הארמון הלאומי. בין 30 ל-50 איש נהרגו מהירי ומהמהומות.
מותו של רומרו עורר גל של מחאות ברחבי העולם וגרר לחץ בינלאומי לרפורמה באל סלוודור.
חקירה של האו"ם בשנת 1992 הגיעה למסקנה כי ההוראה לרצח רומרו ניתנה על ידי קצין צבא בשם רוברטו ד'אוביסון, מנהיג פוליטי של מפלגות ימין קיצוני. המתנקש מעולם לא נחשף.
לאחר חקירת האו"ם הודתה ממשלת אל סלוודור בחלקה ברצח. ב-24 במרץ 2010, יום השנה השלושים למותו של רומרו, נשיא אל סלוודור מאוריסיו פונס הביע התנצלות רשמית בפני משפחתו של רומרו ונציגי הכנסייה הקתולית. פונס אמר: "לצערנו, המעורבים בהתנקשות פעלו בשיתוף פעולה של גופי הממשל."
הנצחתו

אוסקר רומרו היה לקדוש מעונה, סמל של תקווה לאזרחי אל סלוודור הסובלים מעוני, אי צדק ואלימות.
בשנת 1983 ביקר האפיפיור באל סלוודור והתפלל בקברו של רומרו. הוא ספד לו וכינה אותו "כומר מסור ונערץ שניסה להפסיק את האלימות", וקרא לממשלה ולאופוזיציה לשים קץ למלחמת האזרחים.
ב-15 במרץ 2009 נבחר מאוריסיו פונס לנשיא אל סלוודור, והכריז כי ממשלתו תכהן "בהשראתו של רומרו" ותדאג בראש ובראשונה לעניי המדינה.
בשנת 2010 הכריזה העצרת הכללית של האומות המאוחדות על ה-24 במרץ כיום מיוחד, "היום הבינלאומי למען הזכות לדעת את האמת על הפרות חמורות של זכויות האדם ולמען כבודם של הקורבנות", לזכרו של הארכיבישוף אוסקר ארנולפו רומרו.
במרץ 2011 ביקר נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בקברו של רומרו.
על שמו של רומרו קרויים מספר מכוני מחקר ובתי ספר בעולם. כמו כן מוענק מדי שנה "פרס אוסקר רומרו" לפעילי שלום וצדק ברחבי העולם. בשנת 2003 הוענק הפרס לישי מנוחין, ממקימי תנועת "יש גבול", ובשנת 2007 לד"ר ברנאר קושנר, ממקימי הארגון "רופאים ללא גבולות".
הפיכתו לקדוש

בשנת 1997 רומרו הוכרז "משרתו של האל" על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. בפברואר 2015 אישר האפיפיור פרנציסקוס את צו ההקדשה של רומרו, והכיר בו כ"מבורך", השלב האחרון לפני ההכרזה על אדם כקדוש.
טקס הפיכתו של רומרו לקדוש התקיים ב-23 במאי 2015 בבירת אל סלוודור, בנוכחותם של כ-300 אלף איש.
כנסיות רבות באמריקה הלטינית מתייחסות לרומרו בשם "סן רומרו" ומכתירות אותו בתואר "קדוש מגן" של אמריקה הלטינית ואל סלוודור. פסלו של הארכיבישוף רומרו הוא אחד מעשרת פסלי המרטירים של המאה ה-20 במנזר וסטמינסטר בלונדון.
אוסקר רומרו בקריית הוותיקן, 1942
טקס הפיכתו של רומרו לקדוש ב-23 במאי 2015 בבירת אל סלוודור
אהבה במחשבה

| --- | --- |

 בימוי:  אכים פון בוריס
 הופק בידי:  סטפן ארנדט
 תסריט:  הנדריק הנדלוגט אנט הס
 עריכה:  גרגנה פויגט, אנטיה זיגה 
 שחקנים ראשיים:  דניאל בריהל אוגוסט דיהל אנה מריה מואה ת'ור לינדהרט
 מוזיקה:  תומאס פינר
 צילום:  גוטה פולמן
 מדינה:  גרמניה
 חברת הפקה:  X-Filme Creative Pool, ZDF, ארטה (ערוץ טלוויזיה) 
 חברה מפיצה:  Warner Bros. Home Entertainment, וודו, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בנובמבר 2004
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר (דניאל בריהל) 
 www.liebe-in-gedanken.de
 דף הסרט ב־IMDb
 
אהבה במחשבה (בגרמנית: Was nützt die Liebe in Gedanken) הוא סרט גרמני בבימויו של אכים פון בוריס. הוא יצא לאקרנים בגרמניה ב-24 בנובמבר 2004. הסרט מבוסס על מקרה אמיתי שנודע כ"טרגיית הנערים בסטגליץ".