stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל באירוויזיון
היעדרויות

ישראל נעדרה מחמש תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה של ישראל התרחשה ב-1980, שנה אחת לאחר זכייתה השנייה בתחרות. באותה שנה, נמנעה ישראל לקחת חלק בתחרות עקב ציון יום הזיכרון. ישראל, אשר זכתה בתחרות בשנה הקודמת, סירבה לארח את התחרות בפעם השנייה ברציפות עקב בעיות כלכליות של רשות השידור שנגרמו בשל אירוח התחרות ב-1979, ולאחר שרשות השידור נכשלה במציאת מימון לאירוח התחרות, לא הייתה הסכמה לבקשתה להאריך את המועד הסופי. לאחר מכן קבעה הטלוויזיה ההולנדית, שאירחה את האירוויזיון בעיר האג, כי האירוויזיון יתקיים ב-19 באפריל, אשר חל באותה שנה ב-ד' באייר, התאריך העברי של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. לפיכך, בחרה ישראל להיעדר באותה שנה מהתחרות. התחרות ב-1980 הייתה הפעם השישית בה התחרות לא התקיימה במדינה שזכתה בשנה הקודמת וכן התחרות היחידה, עד כה, בה המדינה הזוכה מהשנה הקודמת לא השתתפה כלל.
היעדרותה השנייה של ישראל מהתחרות התרחשה ב-1984, כאשר שוב כמו ב-1980 נמנעה ישראל לקחת חלק בתחרות עקב יום הזיכרון. באותה שנה התכוון שלמה צח לשלוח עבור הזמרת אילנית את השיר "בללייקה" לקדם-אירוויזיון. לאחר שהשיר נכתב והוקלט החליטו שלמה צח ואילנית שלא להמתין לתחרות של השנה הבאה, אלא להקליט ולהוציא אותו לאור מחוץ לתחרות.
היעדרותה השלישית של ישראל הייתה ב-1994. באותה שנה, בעקבות הצטרפות שבע מדינות ממזרח אירופה לתחרות, החליט איגוד השידור האירופי כי ששת המקומות האחרונים מהשנה הקודמת לא ישתתפו וייאלצו לחכות לשנה שלאחר מכן (הנעדרת השביעית הייתה איטליה, שהחליטה להיעדר באופן וולונטרי). מכיוון שישראל הגיעה ב-1993 למקום ה-24 מתוך 25 שירים, נאלצה גם ישראל להיעדר מהתחרות.
היעדרותה הרביעית של ישראל התרחשה ב-1996. לאחר שנים בהן נאלצו המקומות האחרונים מהשנה הקודמת להיעדר מהתחרות, החליט באותה שנה איגוד השידור האירופי לקיים שלב חצי גמר, שבו התכנסו נציגי המדינות השונות לישיבה מיוחדת, בה האזינו לשירים בגרסת אודיו ובחרו את 23 השירים שיופיעו בתחרות עצמה בשידור החי באוסלו. השיר הישראלי, "שלום עולם" בביצוע גלית בל, הגיע למקום ה-28 עם 12 נקודות בלבד, ולכן ישראל נופתה מהתחרות באותה השנה.
היעדרותה החמישית של ישראל הייתה ב-1997. באותה שנה הודיעה ישראל על היעדרותה עקב קיום התחרות בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה. מאוחר יותר באותה השנה העבירה הכנסת בחוק לפיו ערבי יום זיכרון ממלכתיים לא יחולו עוד במוצאי שבת, על מנת להקל על ניצולי שואה ובני משפחות שכולות ששומרים שבת, כמו גם הקושי בקיום טקסי הזיכרון הממלכתיים בשעה 22:00 במקום השעה 20:00. כאשר עבר החוק, ביקשה רשות השידור להשתתף בתחרות שנערכה בדבלין, אך התאריך הסופי להרשמה לתחרות כבר עבר, וישראל נאלצה לחכות שנה נוספת.
פופולריות התחרות

תחרות האירוויזיון פופולרית מאוד בישראל וזוכה לאחוזי צפייה גבוהים, כאשר בעת אירוח התחרות בשטחה של ישראל בשנת 1999 זכה המשדר ל-49.0% רייטינג. בישראל, כמו גם במדינות אחרות, ישנם מעריצי אירוויזיון מושבעים הבקיאים בכל פרטי התחרות לאורך השנים ביניהם מיקומי כל המדינות בכל השנים בטבלה, השירים המופיעים, התלבושות והמנחים. כמו כן, יש מועדונים שעורכים מסיבות אירוויזיון, שבהם מושמעים בקביעות שירי התחרות לאורך השנים. ההישגים הנמוכים יחסית של ישראל בין השנים 2000 ל-2018 (למעט אירוויזיון 2005) הביא לירידה בפופולריות של התחרות בתקופה זאת בקרב הציבור הישראלי, כאשר על פי חלק מהטענות המועלות בנושא, הדבר נבע, לכאורה, מרמת השירים אשר שלחה רשות השידור לתחרות ויש שהאשימו את הפוליטיקה של מדינות מזרח אירופה, הדוחקת, לכאורה, את המדינות המערביות והוותיקות בתחרות, ובהן ישראל.
אירוע הגמר של אירוויזיון 2018, בו ישראל הייתה מועמדת לזכייה ואכן בסופו זכתה, גרף נתוני צפייה גבוהים בערוץ כאן 11, ובעת הביצוע הישראלי עמדו נתוני הצפייה על כ-47.9% רייטינג ויותר מ-1.4 מיליון צופים, נתון שיא מאירוויזיון 1999, בו ישראל הייתה המארחת של התחרות. רגע הכרזתה של ישראל כמנצחת התחרות, קרוב לשעה 02:00 (שעון ישראל), גרף כ-35% רייטינג.
מרדכי שקלאר, מנכ"ל רשות השידור, אמר בריאיון לעיתון "ידיעות אחרונות" בשנת 2006: ”אני לא חסיד נלהב של האירוויזיון, אני לא זוכר מתי ראיתי את האירוויזיון ולכן ניצלתי את זה שאין תקציב וביטלתי את הקדם. האירוויזיון עצמו, בשל ההיסטוריה שבו והקשרים עם איגוד השידור האירופי, עדיין חשוב לרשות השידור”. באותו ראיון הביע שקלאר את דעתו כי ”יש לחדש את פסטיבל הזמר והפזמון”, אך ”בלי קשר לנטילת ישראל בתחרות האירוויזיון”. התחרות המשיכה להיות משודרת ברשות השידור, וזאת חרף התנגדותו של מנכ"ל הרשות. בישיבה שהתקיימה אמר יו"ר רשות השידור, אמיר גילת, כי ”האירוויזיון הוא אחד מנכסי הרשות, ולא יעלה על הדעת שהיא תוותר עליו. ראוי שרשות השידור, כגוף השידור הציבורי, תמשיך ותייצג את מדינת ישראל בתחרות זו” מנכ"ל הרשות, מרדכי שקלאר, ציין כי היות שדעתו במיעוט, הוא מקבל את דעת הרוב.
ב-2017, לקראת סיום השידורים הרשמי של הערוץ הראשון, השדר הישראלי עופר נחשון נפרד בשידור חי מצופי האירוויזיון כשהשידור עבר אליו עם המילים ”תודה לך אירופה על כל רגעי הקסם והזמנים הנפלאים, עובדי רשות השידור מודים לאירוויזיון ונפרדים”. הדבר יצר אי הבנה בקרב כלי תקשורת באירופה שפרשו את הכרזתו על פרישת הרשות כהכרזה על פרישה סופית של ישראל מהאירוויזיון אחרי 44 שנה. מ-2018 שידורי האירוויזיון עברו לתאגיד השידור הישראלי.
ישראלים כנציגיהן של מדינות אחרות

מלבד אלה אשר שימשו כנציגיה של ישראל בתחרות, היו גם אמנים ישראלים אשר יצגו מדינות אחרות:
שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מדינה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | מיקום בגמר | ניקוד בגמר | מיקום בחצי גמר | ניקוד בחצי גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1963 | אוסטריה אוסטריה | כרמלה קורן | "Vielleicht geschieht ein Wunder" | "אולי יקרה נס" | 7 | 16 | - | - |
| 1963 | שווייץ שווייץ | אסתר עופרים | "T'en va pas" | "אל תלך" | 2 | 40 | - | - |
| 1986 | אוסטריה אוסטריה | תימנה בראואר | "Die Zeit ist einsam" | "הזמן הוא בודד" | 18 | 12 | - | - |
| 2005 | צרפת צרפת | אורטל מלכה | "Chacun Pense A Soi" | "כולם חושבים על עצמם" | 23 | 11 | - | - |
| 2006 | שווייץ שווייץ | ליאל קולט (כחלק מלהקת "six4one") | "If We All Give a Little" | "אם כולנו ניתן מעט" | 16 | 30 | עלתה אוטומטית לגמר | עלתה אוטומטית לגמר |
| 2016 | צרפת צרפת | עמיר חדד | "J'ai cherché" | "חיפשתי" | 6 | 257 | עלתה אוטומטית לגמר | עלתה אוטומטית לגמר |
| 2024 | לוקסמבורג לוקסמבורג | טלי גולרגנט | "Fighter" | "לוחם" | 13 | 103 | 5 | 117 |
| 2025 | אזרבייג'ןאזרבייג'ן | אסף מישייב (כחלק מלהקת "מאמאגאמה") | "Run With U" | "לרוץ איתך" |  |  |  |  |
היסטוריית הצבעות

היסטוריית ההצבעות של ישראל נכון לאירוויזיון 2021:
| מקום | מדינה | נקודות |
| --- | --- | --- |
| 1 | שוודיה שוודיה | 201 |
| 2 | רוסיה רוסיה | 187 |
| 3 | רומניה רומניה | 182 |
| 4 | צרפת צרפת | 173 |
| 5 | אוקראינה אוקראינה | 160 |
| מקום | מדינה | נקודות |
| --- | --- | --- |
| 1 | צרפת צרפת | 257 |
| 2 | פינלנד פינלנד | 203 |
| 3 | שווייץ שווייץ | 186 |
| 4 | גרמניה גרמניה | 183 |
| 5 | הולנד הולנד | 181 |
| מקום | מדינה | נקודות |
| --- | --- | --- |
| 1 | שוודיה שוודיה | 215 |
| 2 | רוסיה רוסיה | 205 |
| 3 | רומניה רומניה | 182 |
| 4 | צרפת צרפת | 175 |
| 5 | אוקראינה אוקראינה | 172 |
| מקום | מדינה | נקודות |
| --- | --- | --- |
| 1 | צרפת צרפת | 262 |
| 2 | פינלנד פינלנד | 209 |
| 3 | הולנד הולנד | 203 |
| 4 | גרמניה גרמניה | 198 |
| 5 | שווייץ שווייץ | 192 |
אירוח האירוויזיון

| שנה | העיר המארחת | מקום התחרות | מנחים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | ישראל ירושלים | בנייני האומה | גמר: דניאל פאר וירדנה ארזי |
| 1999 | ישראל ירושלים | בנייני האומה | גמר: יגאל רביד, דפנה דקל וסיגל שחמון |
| 2019 | ישראל תל אביב-יפו | אקספו תל אביב | חצאי גמר וגמר: ארז טל, אסי עזר, בר רפאלי ולוסי איוב |
סמליל אירוויזיון 1979
סמליל אירוויזיון 1999
סמליל אירוויזיון 2019
גלריה

שוקולד מנטה מסטיק בהאג (1976)
דוד ד'אור באיסטנבול (2004)
טיפקס בהלסינקי (2007)
בועז מעודה בבלגרד (2008)
הראל סקעת באוסלו (2010)
דנה אינטרנשיונל בדיסלדורף (2011)
מורן מזור במאלמה (2013)
מיי פיינגולד בקופנהגן (2014)
נדב גדג' בווינה (2015)
חובי סטאר בסטוקהולם (2016)
אימרי זיו בקייב (2017)
קובי מרימי בתל אביב (2019)
עדן גולן במאלמה (2024)
ראו גם

ערכים על שירי ישראל באירוויזיון
פסטיבל הזמר והפזמון
קדם-אירוויזיון
הכוכב הבא לאירוויזיון
תחרות הזמר של האירוויזיון
אופנת ישראל באירוויזיון
ישראל באירוויזיון הילדים
ישראל באירוויזיון למוזיקאים צעירים
חוות מרדכי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חווה חקלאית 
 על שם:  מרדכי וילקנסקי
 מיקום:  מועצה אזורית גן רווה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1935
 תאריך פתיחה רשמי:  1935 
 תאריך פירוק:  1963 
 מידות
 שטח:  1,000 דונם 
 
 קואורדינטות:  31°54′59″N 34°45′33″E﻿ / ﻿31.916388888889°N 34.759166666667°E﻿ / 31.916388888889; 34.759166666667
  (למפת גוש דן מוגדלת) חוות מרדכי(למפת גוש דן רגילה) חוות מרדכי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות מרדכי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות מרדכי
 
מגדל המים של חוות מרדכי
אחת משלוש הרפתות שהוקמו בחווה
חוות מרדכי הייתה חוות ניסיונות חקלאית, שהייתה חלק ממכון וולקני והוקמה ב-1935 מדרום לכפר הנוער עיינות שבמישור החוף הדרומי לצורך עריכת ניסיונות חקלאיים. החווה נקראה על שם מרדכי וילקנסקי (אחיהם של יצחק וולקני-אלעזרי ומאיר וילקנסקי) שהקים וניהל אותה בראשית דרכה. החווה הפסיקה לפעול ב-1963 אך מבני החווה עדיין קיימים.
רקע

ההתיישבות היהודית בארץ ישראל החל מהעלייה הראשונה הייתה חקלאית ברובה וכבר מתחילתה עשו החקלאים ניסיונות חקלאיים לשיפור הגידולים. בתחילה היו אלו ניסיונות פרטיים של כל חקלאי וחקלאי אולם במהרה חלחלה ההבנה שדרוש מאמץ לאומי לעריכת ניסיונות שיביאו לשיפור בחקלאות. דרישה זו הועלתה כבר בהקונגרס הציוני העולמי השישי ובעקבותיה החלו מספר מנהיגים ציוניים לקדם רעיון זה במטרה להקים בארץ ישראל חווה משולבת של ניסיונות והכשרה. מנהיגים אלו גם הציעו להקים מגוון חוות לפי האזורים השונים בארץ ישראל.
החווה הראשונה הוקמה ב-1910 בעתלית ובעקבותיה הוקמו חוות להכשרה וניסיונות חקלאיים גם בבן שמן, חולדה וחוות כנרת. בשלוש החוות האלו היה מעורב יצחק וולקני-אלעזרי והוא שהתווה תוכנית כוללנית להקמת תחנת ניסיונות ארצית מרכזית הקשורה לתחנות ניסוי הפזורות ברחבי הארץ. התחנה המרכזית, שהוקמה תחילה בחצר של גמנסיה הרצליה בתל אביב (ב-1921) הועברה ב-1932 לקרבת רחובות.
חוות מרדכי

חוות מרדכי הוקמה ב-1935 ביוזמת מרדכי וילקנסקי (אלעזרי-וולקני) על כ-1,000 דונם של אדמות קק"ל שהיו חלק מגוש של כ-5,600 דונם שרכש הארגון ליד הכפר קובייבה. החווה הוקמה כשלוחה של תחנת הניסיונות המרכזית ברחובות.
מקומה של החווה שירת את מטרות מקימיה מבחינת מגוון הקרקעות שנכללו בתחום החווה (שאיפשרו ניסויים במגוון גידולים) ומבחינת האוכלוסייה הכפרית אותה היה צורך להדריך ולהכשיר.
עם הקמתה שימשה החווה לביצוע ניסיונות לשיפור תהליכי הגידול והתוצרת החקלאית בתחומים של גידול בקר, פלחה, ירקות ומטעים.
בשטח החווה נבנו 3 רפתות לעריכת ניסיונות בבקר ו-2 מבנים למעבדות. בנוסף נחפרה בחווה באר ונבנה מגדל מים וכן נבנו מגורים שנועדו לעובדי החווה הקבועים כמו גם לעובדים זמניים ולחקלאים שבאו לחווה לרכוש ידע מקצועי.
ב-1951, לאחר הקמת המדינה, הועברה האחריות על מנהל המחקר החקלאי מהסוכנות היהודית למשרד החקלאות שם החליטו לצמצם את פיזור החוות החקלאיות ולאחד יחידות. במסגרת הוחלט לסגור את הוות מרדכי ולהעביר את פעילות המחקר בה לבית דגן. תהליך סגירת החווה והעברת הפעילות בה התנהל באיטיות ונמשך עד 1963. במהלך התקופה של סגירת החווה נוהלו דיונים על גורל אדמותיה שחולקו, בסופן של דבר בין היישובים הקרובים ובין מוסד "עיינות".
ב-1961 הוחלט במשרד החקלאות לקרוא את החווה של שמו של מרדכי וילקנסקי אך זה היה כבר בשלהי סגירת החווה. הכרזה זו לא לוותה במאמץ לשמר את מבני החווה שנותרו שוממים במרכז השטחים החקלאיים שהיו שייכים פעם לחווה.
מרדכי וילקנסקי

מרדכי וילקנסקי נולד ב-1885 בעיירה איישישוק שבליטא (אז בפלך וילנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית). אביו ר' לייזר (אליעזר) יהושע וילקנסקי, היה דיין ואמו בתיה לבית אלטשולר הייתה ממשפחת רבנים מפורסמים בליטא. מרדכי היה אח ליצחק וולקני-אלעזרי ומאיר וילקנסקי.
בעיירת הולדתו, שהייתה בעלת רוב יהודי, הייתה תנועת ההשכלה היהודית מקובלת ונעשה שימוש נרחב יחסית בשפה העברית. אחותו, שרה (לימים גננת בנהלל ובראשון לציון) ייסדה בה את אגודת "רק עברית", שחרתה על דגלה דיבור בעברית בלבד. מרדכי עלה ארצה ב-1908 עם אחיו יצחק. במהלך מלחמת העולם הראשונה נסע לארצות הברית וצרפת ללימודי חקלאות ועם חזרתו, ב-1921, מונה לנהל את היחידה לגידולי שדה והחל לעבוד בחוות הניסיונות השונות בארץ. בין השאר פעל בחוות כנרת, בבן שמן ובגבת. החל מ-1932 קידם תוכנית להקמת חוות ניסיונות על אדמות שנרכשו בקרבת הכפר קובייבה.
מרדכי נפטר ב-7 ביולי 1935, לאחר שננשך על ידי חולדה, והובא למנוחות בבית הקברות ברחובות.
הערות שוליים

↑  בין המנהיגים שקידמו את החווה ניתן למנות את ארתור רופין, אוטו ורבורג, מנחם אוסישקין, זלמן דוד ליבונטין ואהרן אהרנסון
↑  החווה נסגרה ב-1917 לאחר נפילת מחתרת ניל"י
↑  על אדמות אלו הוקמו היישובים בית חנן, נטעים ובית עובד וכן המוסד החינוכי עיינות
↑  המכון לבעלי חיים, באתר מכון וולקני
↑  באותה שנה שונה שמה של תחנת הניסיונות הראשית ברחובות למכון וולקני על שמו של יצחק אלעזרי-וולקני
↑  חוות הנסיונות בבית דגון תיקרא "חוות מרדכי", על המשמר, 27 באפריל 1961
↑  שאול ברקלי (עורך), איישישוק קורותיה וחורבנה: פרקי זכרונות ועדויות, עמ' 45
↑  פזנר (וילקנסקי) שרה, באלבום משפחות ראשון לציון
↑  מרדכי וילקנסקי ז"ל, דואר היום, 8 ביולי 1935
סרגיי טבוריצקי

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1897 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 באוקטובר 1980 (בגיל 83) לימבורג אן דר לאהן, מערב גרמניה..
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרייך הגרמני, גרמניה 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 השקפה דתית:  הכנסייה האורתודוקסית הרוסית 
 
סרגיי טבוריצקי (ברוסית: Сергей Владимирович Таборицкий;‏ 12 באוגוסט 1897 (במסמכים גרמניים - 1895) - 16 באוקטובר 1980) היה לאומן רוסי   ומונרכיסט. התפרסם בעקבות השתתפותו ברצח המדינאי ולדימיר דימיטרייביץ' נבוקוב, יחד עם הסופר והקצין הרוסי פיוטר שאבלסקי-ברוק. מהשנים 1936 עד 1945 היה טבוריצקי סגן הסוכנות למהגרים רוסים לגרמניה. בשנת 1942 הצטרף טבורצקי למפלגה הנאצית ועבד יחד עם הגסטפו.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

סרגיי ואחיו הצעיר ניקולאי היו ילדיהם הבלתי חוקיים של חייטת יהודייה שהוטבלה לנצרות ובעלים של חנות אופנה, אנה ולדימירובנה, ובן זוגה, סרגיי אלכסנדרוביץ ז'אפוואלוב (שעזב אותה ב -1901). שני האחים גדלו בצל האמונה הנוצרית האורתודוקסית. הסנדק של טאבוריצקי היה ולדימיר סאבלר. האחים השתמשו בשם המשפחה של בעלה הראשון של אנה ולדימירובנה, יהודי בשם וולף איזיקוביץ' טאבוריסקי שהיה סוחר מהעיר אשמיאני. טאבוריסקי עזב את הארץ הרבה לפני שנולדו השניים. על פי המסמכים הם נחשבו לילדיו של וולף טאבוריסקי, מכיוון שהגירושים הראשונים של אמם התרחשו רק בשנת 1899. האם נהפכה לסוחרת, התחתנה עם אציל בשם מאראסאנוב, ולקחה את שם משפחתו. אנה מארסנובה נפטרה במרץ 1914 בצרפת. בשנת 1915, לאחר מות אמם, ניסו האחים סרגיי וניקולאי להגיע, ללא הצלחה, לקונסיסטוריה הרוחנית של פטרוגרד בבקשה להכיר בהם כילדי "הפנים הרוסיות האורתודוקסיות" ולהיפטר מ"אות הקין", כשהם מציינים את רגשותיהם הדתיים והמונרכיסטיים.
טבוריצקי סיים את לימודיו בריאלסקול של גורביץ' בשנת 1915. עדויות מאוחרות יותר של טאבוריצקי על השתתפותו במלחמת העולם הראשונה בפיקודו של הדוכס הגדול מיכאל אלכסנדרוביץ' כחלק מחטיבת הפרשים הילידים הקווקזיים, אינן נחשבות אמינות, שכן לא קיים מידע אמין על פעילותו בשנים 1915–1919. על פי כמה דיווחים, הוא היה עוזרו של המפכ"ל מהדומא המדינית ושל סגנו ג'ורג'י דריוגין.
לאחר מהפכת פברואר שהה באוקראינה, משם עזב לאחר שנים אחדות לגרמניה. בקייב, בהיותו בכלא, הוא התוודע למונרכיסט פיוטר ניקיפורוביץ' פופוב (שכינה את עצמו "שאבלסקי-בורק"), איתו קיים קשרים בכל זמן שהותו בגלות.
ביוגרפיה > הגירה

בתחילה התגורר טבוריצקי בברלין, אחר כך במקלנבורג ומינואר עד מרץ 1922 במינכן. באותה תקופה עסק בפעילות מערכת במגזין "לוך סווטה" בו פורסמו שיריו. לפני ניסיון ההתנקשות בפול מיליוקוב עבד כמקליד. לפי הידוע לנו הוא סירב לקבל הזמנות מברית המועצות מסיבות אידאולוגיות.
בשנת 1921, כאשר פגש בטעות את פוליטיקאי הדומא לשעבר אלכסנדר גוטקוב ברחוב בברלין, תקף אותו טאבוריצקי והכה אותו במטריה. בגין התקיפה שהה כמה ימים בכלא מקומי.
ביוגרפיה > ניסיון התנקשות נגד פאבל מיליוקוב

לצד שאבלסקי-בורק השתתף טאבוריצקי בהכנת ניסיון ההתנקשות נגד פול מיליוקוב, היסטוריון רוסי ופוליטיקאי ליברלי. לשם כך הם נסעו ממינכן לברלין. במהלך הרצאתו של מיליוקוב פתח טאבוריצקי באש. בזמן שולדימיר דמיטרייביץ' נבוקוב מיהר לעבר שאבלסקי והכה אותו בזרוע בה החזיק אקדח, ירה טאבוריצקי שלוש פעמים מטווח אפס על נבוקוב. נבוקוב נהרג מיד מירי בליבו. לאחר מכן, כאשר הלך טבוריצקי אל ארון הבגדים ולקח את בגדיו אל דלת היציאה, הכריזה אישה שהייתה נוכחת במקום: "הנה רוצח!". טבוריצקי נעצר על ידי הקהל. בנוסף לנבוקוב, שנפטר במקום במהלך ניסיון הירי, נפצעו 9 בני אדם, בהם יו"ר הקבוצה בברלין של המפלגה הדמוקרטית החוקתית, ל' א' אלישב, ואחד מעורכי עיתון "רול", אבגוסט קמינקה.
בדיקה רפואית של שאבלסקי-בורק וטאבוריצקי הראתה כי שניהם השתמשו מזה זמן בסמים, וביום ההתנקשות לקחו מינון חזק במיוחד.
משפט ניסיון החיסול של מיליוקוב התרחש בין התאריכים 3–7 ביולי 1922 בבית הדין הפלילי בברלין במואביט. בית המשפט גזר על טאבוריצקי 14 שנות עבודת פרך בגין רצח, אך כבר באביב 1927 הוא שוחרר בעקבות חנינה.
ביוגרפיה > פעילויות תחת המשטר הנאצי

מאז מאי 1936 היה טאבוריצקי סגן לגנרל וסילי ביסקופסקי בלשכה לפליטים רוסים שהוקמה על ידי הנאצים בגרמניה (Vertrauensstelle für russische Flüchtlinge in Deutschland ). תפקידיו של טאבוריצקי כללו אחריות על התיקייה של המהגרים הרוסים ופיקוח פוליטי על הדעות הפוליטיות של מהגרים אלה. לאחר פרוץ המלחמה עם ברית המועצות עמד בראש גיוס המתרגמים לוורמאכט בקרב מהגרים רוסים. במהלך פעילותו של טאבוריצקי הוא שמר על קשר הדוק עם הגסטפו. גלב רהר מתאר את טבוריצקי כך: "יבש, רזה, מחודד, מכוון, מעט ארוג, לא פורח, אלא דוהה".
באפריל 1937 התחתן טאבוריצקי עם אליזבת פון קנור, נכדתו של האסטרונום קרל פרידריך קנור, שהייתה חברה במפלגה הנאצית מאז 1931. לאחר עתירות רבות (כולל אלה על שם גבלס) וסירובים, הוא קיבל אזרחות גרמנית (1938) והצטרף למפלגה הנאצית ב-1942. הוא הסתיר את המוצא היהודי של אמו וייחס לה שורשים גרמניים, וייחס את האצולה הרוסית לאב הפיקטיבי, "ולדימיר וסיליביץ' טאבוריצקי". הוא העמיד פנים שמוצאו ממשפחת אצולה, והשתמש בשם המשפחה הגרמני בתוספת הקידומת "פון" (פון טבוריצקי). הוא טען כי ניסיון ההתנקשות ב"מנהיג הדמוקרטיה היהודית "וב"שונא גרמניה" מיליוקוב, שעליו ריצה עונש פלילי, היה הישג למולדתו החדשה. הרבה לעסוק ולשוחח על הפרוטוקולים של זקני ציון, והתגאה ברדיפתו בידי יהודים ו"שמאלנים".
בשנת 1939 הקים את הארגון הלאומי לנוער הרוסי (NORM) שהיה בשליטתו הישירה של האס אס. ארגון זה היה דומה לארגון נוער היטלר הגרמני (HitlerJugend).
בימי המלחמה האחרונים ברח סרגיי טאבוריצקי מברלין והתגורר בלימבורג אן דר לאן. המשיך לפרסם מדי פעם בכתב העת המונרכיסטי הברזילאי ולדימירסקי וסטניק.
סרגיי טאבוריצקי נפטר ב־16 באוקטובר 1980.
הערות שוליים

↑  «Все самочинцы произвола...»: подлинная биография Сергея Таборицкого, НЛО (ברוסית)
↑  "Незамеченное поколение" писателя Владимира Варшавского. О судьбе мужа и своей жизни рассказывает в Женеве переводчик Татьяна Варшавская, Радио Свобода (ברוסית)
↑  Слово и дело: письма Е.А. Шабельской из архива Департамента полиции // Дмитрий Зубарев, scepsis.net
1 2  Русская эмиграция и Великая Отечественная война | Научная Библиотека Пермского Государственного Национального Исследовательского Университета, library.psu.ru
↑  "Один русский – и тот Рар". К 90-летию со дня рождения Глеба Александровича Рара., Радио Свобода (ברוסית)
ארתור שנאבל

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1882 Lipnik, רפובליקת פולין 
 פטירה:  15 באוגוסט 1951 (בגיל 69) Morschach, שווייץ 
 מקום קבורה:  Cemetery of Schwyz 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 שפה מועדפת:  אנגלית, פולנית, גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  תרז שנאבל 
 צאצאים:  סטפן שנאבל, קרל אולריך שנאבל 
 
ארתור שנאבל (בפולנית: Artur Schnabel;‏ 17 באפריל 1882 – 15 באוגוסט 1951), היה פסנתרן קלאסי יהודי-פולני, שגם הלחין ולימד. שנאבל נודע ביחסו הרציני למוזיקה, ובהימנעותו מכל מה שהיה בו שמץ של ברק טכני צרוף. נאמר עליו, שנטה להתעלם ממגבלותיו הטכניות בחתירתו להגשמת האידיאלים המוזיקליים שלו. כך או כך, שנאבל נחשב לאחד הפסנתרנים הדגולים של המאה העשרים, שלחיוניות, העומק וההבנה הרוחנית שבנגינתו, בעיקר ביצירות בטהובן ושוברט, היו מעט מאוד מתחרים, אם בכלל.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

שנאבל נולד בליפניק, בשלזיה האוסטרית, אזור שהפך לחלק מפולין ב-1919. ולמד נגינה בפסנתר מגיל שבע בווינה, אצל תאודור לשטיצקי (בשעתו תלמיד של קארל צ'רני), שאמר לו: "לעולם לא תהיה פסנתרן. אתה מוזיקאי". שנאבל התייחס לדברים אלה במלוא הרצינות, ובמקום לנגן את היצירות הווירטואוזיות לראווה של מלחינים כמו פרנץ ליסט, שהיו פופולריות בסוף המאה ה-19, בחר להתרכז בקלאסיקה הגרמנית של מוצרט, בטהובן ושוברט. בהמשך גם למד קומפוזיציה אצל אזוויוס מנדיצ'בסקי, שהיה ידיד של יוהנס ברהמס. כעבור שנים, נהנה שנאבל לצטט את נבואתו של לשטיצקי כפאראדוכס, שכן הוא עצמו לא יכול היה מעולם להבחין בין המוזיקאי לפסנתרן, גם לא לגבי תלמידיו. במקרה שלו, המוזיקאי והפסנתרן התמזגו כליל, אם כי הפסנתרן היה ונשאר משרתו של המוזיקאי.
פסנתרן במלחמה

בראשית מלחמת העולם הראשונה חשש שנאבל, אמן ופאציפיסט, פן יידרש להצטרף לכוחות הלוחמים, אך בקדחת הכללית של המלחמה התברר, שהמוזיקה היא גורם חשוב במוראל של הציבור. בעיקר היה זה בטהובן, שאנשים האזינו לו בדבקות דתית כמעט. בחורף של שנת 1914–1915 ניגנו שנאבל ופלש את כל הסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן לפני אולמות מלאים. קונצ'רטו "הקיסר" של בטהובן, כמו "ארואיקה" שלו היו לפולחן מוזיקלי עם נימות פטריוטיות. שנאבל ניגן את "הקיסר" בטקס חנוכת התיאטרון העממי החדש בברלין, בקלן ובמקומות אחרים בעלי חשיבות. בתקופה זו עדיין ציפו הכל לניצחון מהיר. הסדק הראשון באופטימיות של שנאבל הופיע באביב 1915, כשהגרמנים החליטו לשגר אחדים ממיטב אמניהם לארצות חוץ. הוא עצמו נשלח לאיטליה, שם התקבל בקרירות מופגנת והעיתונות תקפה אותו כ"נציג המיליטריזם הגרמני".
אכזבה נוספת ציפתה לו בבריסל, שם הופיע כסולן עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח פליקס ויינגרטנר. הוא ציפה לקהל בלגי, אך האולם היה מלא וגדוש בלובשי מדים גרמנים. בבלגיה הכבושה לא הורשה שום נתין להתקרב לאולם הקונצרטים. גם כשנשלח בסתיו הבא להופיע ברסיטלים במדינות נייטרליות כמו הולנד, שווייץ ושוודיה, הייתה קבלת הפנים צוננת וכמה מן המבקרים הטיחו בו עלבונות מפורשים. בהולנד הגדירו את נגינתו התגלמות הפרוסיות, כמוה ככתביהם של הגל או קאנט. בדיוק הקפדני של נגינתו הוגדר כ"אסיר המונה אפונים".
תנאי החיים הקשים בגרמניה השפיעו על בריאותו של שנאבל, ובשנת 1916 לקה בשיגרון חמור ובדלקת עצבים בכתף, שהגבילו את תנועותיו למשך שלושה חודשים והביאוהו להטיל ספק ביכולתו לחזור ולנגן. המשפחה יצאה לאתר נופש ביער השחור, שם טופל שנאבל בפיזיותרפיה. כיוון שנבצר ממנו לנגן, התמסר לאהבתו השנייה, ההלחנה, שאליה לא יכול היה להתפנות מאז פרוץ המלחמה. הוא חיבר חמישייה לכלי מיתר בשלושה פרקים ארוכים. ביצירה זו התרחק מן המודרניות המתקדמת של יצירות קודמות. מורכבותה האולטרה-כרומטית ומצלוליה רבי העוצמה משקפים את הלך הנפש שהיה שרוי בו עקב תסכולי המלחמה, המחלה והחששות מן הצפוי לו בעתיד. על כל אלה נפל עליו כרעם משמיים זימון משלטונות הצבא, שלא ראו כל סיבה מדוע יימנע משירות מולדתו, כאמנים אחרים לפניו. לרווחתו, הוצע לו לכפר על אי-גיוסו בשווה כסף, ושנאבל אכן התחייב, בפזיזות וללא מחשבה יתרה, לסכום כסף שעלה בהרבה על סיכויי השתכרותו בתקופת המלחמה. בחודשים הבאים הופיע יותר מבכל זמן אחר בחייו והתרושש יותר ויותר. הקהל התלהב, אך ההכנסות סבלו, משום ששנאבל התבקש שוב ושוב לנגן במופעי צדקה, חלקם מפוקפקים למדי. בשנת המלחמה הרביעית רווח למשפחת שנאבל ממצוקתה הודות להזמנה לסיור קונצרטים בסקנדינביה מטעם יצרן פסנתרים דני נודע. מסע הקונצרטים נחל הצלחה מסחררת, ראשיתה של פופולריות מתמשכת של שנאבל בארצות סקנדינביה.
בקיץ 1918 הלחין שנאבל את רביעיית המיתרים הראשונה שלו, היא נכתבה אומנם בסולם רה מינור הקונבנציונלי, אבל הייתה צעד ברור בכיוון אטונליות וקונטרפונקט קווי חופשי. היה זה הישגו הגדול ביותר עד אז, אקספרסיוניזם נועז ואולטרה-מודרני, שבו נקט לראשונה ב"נוטורנו" משנת 1914. יצירה זו, הארוכה ביותר שכתב עד אז, ציינה גם נקודת-מפנה בגישתו להלחנה, שלא הייתה עוד עיסוק צדדי אלא עניינו העיקרי לשנים הבאות.
החורף הבא היה קשה לעם הגרמני, אך שנאבל הגיש בו כמה מהופעותיו המשובחות ביותר. הישגיו המוזיקליים ומשאביו הרוחניים התעשרו לאין ערוך בחמש השנים שעברו, אך חומרית היה מרושש, ואלמלא ד"ר ארתור רוזנהיים, שנחלץ לעזרתו והשיב לו את שטרות החוב שחתם, מבוטלים וקרועים, היה בצרה צרורה.
ספר

ספרו של שנאבל, My Life and Music הוא תערובת של אוטוביוגרפיה ופרשנות על נושאים שונים בתחום המוזיקה.(reprinted 1988; Mineola, NY: Dover Publications; ISBN 0486255719
לקריאה נוספת

Cezar Saerchinger, "Artur Schnabel", A Biography, Dodd, Mead & Co. 1957