בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
היסטוריה > הקמת בצלאל 1903–1907

היוזמה להקמת בית-ספר לאמנות בארץ-ישראל הייתה של בוריס שץ. שץ, יליד קובנה שבאימפריה הרוסית (כיום בליטא), פרש בגיל צעיר מלימודיו בישיבה כדי ללמוד ציור ופיסול בווילנה ובוורשה. בין היתר למד פיסול אצל הפסל היהודי המפורסם מרק אנטוקולסקי. באותה תקופה גיבש לעצמו שץ תודעה לאומית-יהודית שהושפעה ממגמות לאומיות ואתנוגרפיות שרווחו באותה עת באירופה. שץ זכה לפרסום רב בזכות פסלו "מתתיהו החשמונאי", שבעקבותיו קיבל הזמנה מפרדיננד הראשון, נסיך בולגריה, לשמש כפסל החצר ולהיות בין מקימי האקדמיה המלכותית הבולגרית לאמנות בסופיה.
בראשית שנת 1903 נפגש שץ עם בנימין זאב הרצל בווינה. בפגישה ביקש שץ לקדם את רעיונו להקמת בית ספר לאמנות בארץ ישראל. שץ בחר לכנות את בית הספר על שם בְּצַלְאֵל בֶּן-אוּרִי, האמן היהודי הראשון המוזכר בספר שמות, כמי שאחראי להורות את האמנים כיצד לבנות את המשכן וכליו. עם מותו של הרצל, בשנת 1904, החל שץ בניסיון לגייס תומכים ותורמים נוספים לרעיון הקמת בית הספר. בשנת 1905 שהה שץ בברלין שהייתה מרכז ציוני חשוב במטרה לצקת כמה מפסליו. שם הוא נפגש עם אוטו ורבורג ופרנץ אופנהיימר, על מנת להתחיל לפעול להגשמת חזונו. בינואר החליטה הנהגת התנועה הציונית בגרמניה לתמוך ברעיון של שץ ואף להקים ועד מייסד להקמת בית מדרש למלאכה דקורטיבית ותעשיות בייתיות בירושלים. בנוסף החלה בגיוס מעשי של תרומות לשם הקמת בית הספר.
ההחלטה להוציא לפועל את הקמת בית הספר הועברה בקונגרס הציוני העולמי השביעי בבזל. וארבורג הציג את התוכנית חברה להקמת תעשיות בית יהודיות ואומנויות דקורטיביות בארץ ישראל [Gesellschaft zur Begründung jüdischer Hausindustrien und Kunstgewerbe in Palästina] וזכה לתמיכה רחבה בתוכנית.
ב-8 באוקטובר 1905 נרשם "בצלאל" כאגודה שיתופית גרמנית שמטרתה הייתה "קידום מלאכת-יד ותעשיית-בית בארץ-ישראל ובארצות השכנות".  בגיליון כתב העת "אלטנוילנד: ירחון לפיתוח כלכלי של ארץ ישראל" מינואר 1905,הוצג רעיון הפרויקט ומטרותיו. עקרונות הפרויקט ביקשו לתת מענה למצוקות החומריות והתרבותיות מהן סובלים יהודי ארץ הקודש על ידי מתן אפשרות להשתכרות עצמאית, תוך הסבר הבעיה שנוצרה בשל כספי החלוקה. לטענתם, זה לא ראוי ולא מוסרי לעודד את מי שמסוגלים לעבוד לחוסר פעילות וחוסר פרודוקטיביות. הקריאה הייתה "לא צדקה אלא עבודה" כבסיס להתחדשות חברתית וחובה מוסרית. האוכלוסייה היהודית המקומית חייבת להתאושש על מנת לאפשר התיישבות רחבת היקף. הפתרון הוא ידי יצירת חינוך והכשרה כדי לפתח הזדמנויות תעסוקה בארץ ישראל לתעשיות ביתיות מבוססות מלאכת יד. ההשראה לכך היא פרויקטים דומים שזכו להצלחה על ידי חברת עזרה של יהודי גרמניה בגליציה. ארץ ישראל לטענתם מתאימה במיוחד לפיתוח אמנות דקורטיבית ארץ-ישראלית,וזהו מקצוע יותר משתלם ושיכול למשוך גם אוכלוסייה משכילה ולהפוך את פלשתינה למרכז עולמי של תעשיות אמנותיות דקורטיביות. בשל היותה קדושה לשלוש דתות גדולות ומושכת צליינים ומטיילים מכל העולם, יהיה ביקוש רב למזכרות אמנותיות ייחודיות. המסורות היהודית, נוצרית ומוסלמים יפקו שפע השראה לפיתוח סגנון אמנותי אשר מותאם לאזור ולהיסטוריה. על המסמך היו חתומים שץ, אפרים משה ליליין, הרמן שטרוק, הירש הילדסהיימר, וארבורג, אופנהיימר וזליג סוסקין.
בסופה של שנת 1905 היה שץ עסוק בגיוס תרומות נוספות לבית הספר, אולם נתקל בקשיים רבים לאחר שמרבית המוסדות היהודיים היו עסוקים בשיקום הקהילות היהודיות לאחר "פרעות הטירונים" ופרעות "המאות השחורות" ברוסיה. בנוסף עסק שץ בבחירת תלמידים לבית הספר וברכישת חומרי עבודה ועזר ובבחירתו של מורה נוסף לציור, רישום ואמנות שימושית שהיה עתיד להצטרף אליוכסגל ההוראה של בית הספר. ליליאן הצטרף לשץ למשך חצי שנה על מנת להקים את בית הספר. ב-17 בינואר 1906 הגיעו שץ וליליאן לירושלים. כחודש לפניהם הגיע לארץ-ישראל יוליוס רוטשילד, המורה הנבחר לציור. בחזונו ראה שץ את בצלאל כמקור פרנסה לכאלף משפחות.
בית-הספר נפתח בפברואר 1906 במבנה בית הקיסרית טאיתו בשכונת החבשים, והוא כלל בתחילה שתי מחלקות.
המחלקה לאמנות היוותה את "הכיתה העליונה" של בית-הספר. תלמידיה הראשונים היו ברובם צעירים יהודים מאירופה אשר נבחרו בקפידה על מנת שישמשו מנהיגים ומובילים בבצלאל בשנים הבאות. התלמידים לא היו צריכים לשלם שכר לימוד, אולם חויבו להציג הוכחה ליכולת לכלכל את עצמם, ובתשלום חד-פעמי עבור חומרי גלם. תקנון בית הספר קבע את משך הלימודים במחלקה לארבע שנים, אולם החלק הגדול של התלמידים פרש מוקדם יותר ולא השלים את לימודיו. מחלקת המלאכה הכשירה אומנים בטכניקות של כיור, סיתות, מלאכת נוי, יציקות גבס ואריגת שטיחים. חלק מן התלמידי המחלקה היו ילדים צעירים מגיל 6, שהועסקו כשוליות בבתי המלאכה השונים, ואילו אחרים הועסקו כפועלים וכפועלות. דגש מיוחד ניתן גם להכשרה של ילדות אשר בשנה הראשונה למדו את המקצוע ומהשנה השנייה יכלו כבר לקבל משכורת ולעזור למשפחה כלכלית.