stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוקי שדה
חוקי המשחק > תפקידים

אין עמדות קבועות (אפילו שוער אינו נדרש לפי כללי 2007–2008), אבל רוב הקבוצות מארגנות לעצמם (בדרך דומה לקבוצות הכדורגל) להגנה, קשרים וחלוצים. צוותים רבים כוללים מטאטא אחד. הכללים לא מציינים מספר מינימלי של שחקנים על מנת לקיים משחק, אבל ברוב התחרויות יש חוק מקומי על כך, הנוקב בשבעה שחקנים כמינימום לקיום משחק.
שחקן אחד מכל קבוצה יכול להיבחר כשוער. שוער צריך ללבוש לפחות קסדה וחולצה בצבעים שונים על מנת לקבל "הרשאות שוער". הם יכולים גם לבחור ללבוש ריפוד נוסף כגון "בעטנים" על הנעליים, בדרך כלל השוערים לובשים מכנסיים מרופדים, מגיני זרוע וגוף, כשהם לבושים כך, הם מכונים "שוערי הגנה מלאה". למרות שוערים כאלה עשויים לחסום או להסיט את הכדור מהשער עם כל חלקי גופם, לחסום את הכדור עם הרגליים, הריפוד שעליהם או המקל, הם חייבים תמיד לשאת מקל. שוערים רשאים לשחק עם הכדור מחוץ למעגל הגנתי שלהם ("מעגל הירי" או "D"), אך השימוש מותר רק במקל ההוקי בנסיבות אלה, לא בשום חלק מחלקי גופם. "שוערי הגנה מלאה" אסורים לעבור את קו 23 המטר, במהלך משחק ההגנה, אלא אם כן הם חובטים חבטת עונשין. השוער שלובש רק קסדה וחולצה בצבע שונה רשאי להסיר את הקסדה ולשחק בכל מקום על המגרש ולשמור על זכויות השוער גם אם אין לו סיכוי להחליף את הקסדה כאשר השחקן חוזר על מעגל ההגנה שלו. עם זאת הם חייבים לחבוש קסדה כדי להגן על קרנות ובעיטת עונשין.
חוקי המשחק > כללי משחק

לעניין החוקים, כל השחקנים בנבחרת שברשותה הכדור הם התוקפים, ואלה בנבחרת ללא כדור הם המגינים.
המשחק מנוהל על ידי שני שופטים בשדה. באופן מסורתי, בדרך כלל כל שופט שולט בחצי המגרש, מחולק בערך באלכסון. שופטים אלה מסתייעים לעיתים קרובות על ידי ספסל טכני כולל שעון נוכחות ושומר תיעוד.
לפני תחילת המשחק, מוטל מטבע והקפטן המנצח יכול לבחור צד במגרש או להתחיל עם הכדור. זמן המשחק מחולק לשני חצאים שווים של 35 דקות כל אחד, וחמש דקות עבור זמן מחצית. בתחילת כל מחצית, כמו גם אחרי הבקעת שער, הוא המשחק מתחיל ממרכז השדה. כל השחקנים חייבים להתחיל במחצית ההגנתית שלהם (מלבד השחקן העושה את ההעברה), אך הכדור יכול להיות משוחק בכל כיוון על הרצפה. כל צוות מתחיל עם הכדור במחצית אחת, הצוות שהבקיע את הגול רשאי להתחיל את המשחק.
שחקני שדה רשאים לשחק את הכדור עם פנים המקל. התקלה מותרת כל עוד המתקיל לא נגע בתוקף או במקל שלו לפני ששיחק בכדור (לאחר מגע בכדור, המתקיל עלול להיענש אם הוא גרם למצב שבה הפגיעה הייתה בלתי נמנעת). יתר על כן, השחקן עם הכדור עשוי להשתמש בגופו כדי לדחוף את המגן מהדרך.
שחקני שדה לא יכול לשחק בכדור עם הרגליים, אבל אם בטעות הכדור פוגע ברגל, והשחקן לא מרוויח שום תועלת מן המגע, אז המגע לא נענש. אמנם חל שינוי בנוסח של חוק זה מיום 1 בינואר 2007, תדרוך השופטים הנוכחי של FIH מורה לשופטים שלא לשנות את הדרך שבה הם מפרשים את הכלל הזה.
חסימה מתרחשת בדרך כלל בשלוש נסיבות - כאשר מגן נדחף בין השחקן המחזיק בכדור כדי למנוע ממנו התקדמות, כאשר מקל של המגן חוסם בין מקל של התוקף והכדור או נוצר קשר עם המקל של התוקף או עם גופו, וגם בעת ניסיון חסימה של ההגנה כדי לעזור לחברם לקבוצה עם הכדור (שנקרא חסימה של צד שלישי).
כאשר הכדור עובר לחלוטין את הקו (והוא מאחורי הקווים עדיין), הוא חזר לשחק עם חבטת חוץ, המבוצעת על ידי חבר הקבוצה שלא הייתה האחרונה לגעת בכדור. הכדור חייב להיות מונח על הקו, כשמיקום החבטה הוא קרוב ככל האפשר לנקודה בא יצא הכדור מן המגרש. אם המיקום חוצה את קו ההגנה, מבוצעת חבטת 15 מטר. חבטת 15 מטר מבוצעת גם על עבירות שבוצעו על ידי הצד התוקף בתוך 15 מ' מסוף המגרש בו הם תוקפים.
חוקי המשחק > הגדרת המשחק > חבטות חופשיות

חבטות חופשיות מוענקות כאשר עבירות מבוצעות מחוץ למעגלי הניקוד (המונח הוא בדרך קבע "מכה חופשית", אך הכדור לא חייב להחבט). הכדור עשוי להחבט או להדחף לכיוון כלשהו על ידי צוות ההגנה. הכדור לא חייב להתרומם ולפגוע בכל מכה, כולל מכה חופשית. (בגרסאות קודמות של חוקי המשחק, חבטות בשטח שמחוץ לעיגולים בתחילת משחק היו מותרות, אך לא בחבטה חופשית). הצוות הנגדי חייב להתרחק 5 מטר מן הכדור בעת קיום חבטה חופשית. חבטה חופשית חייבת להתקיים בתוך מרחק משחק של מקום ביצוע העבירה שבגינה הוענקה, והכדור חייב להיות מונח כאשר החבטה החופשית מתקיימת.
כאמור, חבטת 15 מטר מוענקת אם שחקן תוקף מבצע עבירה המקדמת את קבוצתו על הקו, או אם הכדור עובר את הקו בחזרה אל התוקף. חבטות חופשית אלה ניתנות בהתאם למקום שבו נעברה העבירה (במקביל עם קו צדדי למקום שבו בוצעה העבירה, או שהכדור יצא מהמגרש). כאשר חבטה חופשית מבוצעת בתוך 5 מ' מן העיגול כל התוקפים חוץ מאשר אחד המבצע את החבטה חייבים להיות גם כן במרחק 5 מ' משם.
חוקי המשחק > הגדרת המשחק > שינויים ניסיוניים ב-2009

בפברואר 2009 הציג FIH, בתור "ניסוי חובה" עבור תחרות בינלאומית, גרסה מעודכנת של חוקי חבטה חופשית. השינויים מאפשרים לשחקן לקחת חבטה חופשית ולהעביר את הכדור לעצמם. חשוב לציין, זה לא מצב של "משחק", אבל בעין לא מיומנת זה עשוי להיראות כך. השחקן חייב לשחק עם הכדור בכל מרחק בשתי תנועות נפרדות, לפני שימשיך במשחק כרגיל. הקבוצה יכולה לחבוט בכדור לאוויר, או לגובה באופן מיידי כפעולה השנייה או כל חבטה אחרת המותרת על פי כללי ההוקי.
כמו כן, כל השחקנים (משתי הקבוצות) חייב להיות לפחות 5 מ' בכל חבטה חופשית על מנת לאפשר תקיפה בתוך שטח ה-23 מ'. בנוסף, חבטות לא חופשית לתקוף את מותרים 5m בתוך המעגל, כך שאם חבטה חופשית ניתנת בתוך אזור זה היא חייבת לצאת מחוץ לאזור זה. הכדור לא יכול לנסוע ישירות לתוך המעגל מפגיעה חופשית ולתקוף בתוך שטח 23 המטר מבלי שיגע בו שחקן אחר או להתכדרר לפחות 5 מ' על ידי שחקן העושה "העברה עצמית". כללים אלה יחולו על כל מקרי החבטה החופשית, כולל חבטות צדדיות וקרנות. האגודה הלאומית יכול גם לבחור להציג את הכללים הללו לתחרויות המקומיות שלהם.
המועדון המטאפיזי

המועדון המטאפיזי הוא שמו של מועדון פילוסופי שהתקיים באוניברסיטת קיימבירדג' ונוסד על ידי שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית לעתיד אוליבר ונדל הולמס, הפילוסוף והפסיכולוג ויליאם ג'יימס והפילוסוף צ'ארלס ס. פרס.
למרות שמו, במפגשי המועדון המשתתפים דנו ועסקו במחשבה אודות פרגמטיזם ופוזטיביזם, והם שללו את המסורת המטאפיזית האירופאית. למעשה, בקרב מועדון זה התגבשה משנתה הפילוסופית של תנועת הפרגמטיזם.
המועדון המטאפיזי לא הוזכר מעולם על ידי אדם אחר שהשתייך אליו מלבד פירס. האדם היחיד הנוסף שהזכיר את המועדון הוא הנרי ג'יימס, הסופר הנודע ואחיו של ויליאם ג'יימס.
לקריאה נוספת

ימימה בן-מנחם, 'מבוא' לספרו של ויליאם ג'יימס, פרגמטיזם, מאנגלית: גיא אלגת, הוצאת רסלינג, תל אביב 2010, עמ' 12
הלילה עם תם ויעל

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 סוגה:  אירוח, בידור
 בימוי:  נועה אילסר
 מנחים:  תם אהרון ויעל פוליאקוב
 משתתפים:  ראו בהמשך
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 מפיק:  שי אינס דפנה פרבר אלון אליאס
 מפיקים בפועל:  אושרת וסקר
 חברת הפקה:  ארצה הפקות
 עורכים:  רועי שלייפר
 אתר צילומים:  אולפני "חדשות 13", נווה אילן אולפני "רשת", רמת החייל
 צלמים:  יואב בנץ דוד סבשווילי צביקה רוזן איציק אסף
 אורך פרק:  50-61 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  10 בנובמבר 2023 – 26 בינואר 2024
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
הלילה עם תֹם ויעל היא תוכנית אירוח ובידור לילית ישראלית בהנחיית תם אהרון ויעל פוליאקוב, בה מתארחים אורחים מתחום הבידור והמוזיקה. התוכנית עלתה לאוויר בעקבות מלחמת חרבות ברזל, ושודרה החל מ-10 בנובמבר 2023 עד 26 בינואר 2024 ברשת 13.
תוכן

בכל תוכנית, תם אהרון ויעל פוליאקוב מסכמים את השבוע החדשותי מזווית קומית עם אורחים באולפן מתחום הבידור והמוזיקה. במהלך התוכנית משולבות כתבות חוץ בהן תם יוצא לפגוש אנשים מהשטח (אנשי העדה הדרוזית, עולים חדשים ועוד), ויעל יחד עם משפחתה יוצאים לנסות דברים חדשים יחד (ירי במטווח, קטיף חקלאי ועוד).
רקע לעליית התוכנית

בעקבות מלחמת חרבות ברזל, ערוצי הטלוויזיה הישראלים עברו למתכונת שידורים מיוחדת בה משודרים רק משדרי חדשות העוסקים בדיווחים על המלחמה. בעקבות כך, נדחקו מן המסך תוכניות בידור. לאחר מספר שבועות של שידורי חדשות, הוחלט ברשת 13 להעלות לאוויר תוכנית אירוח חדשה בהגשת תם אהרון ויעל פוליאקוב שתואמת למצב.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 12 | 10 בנובמבר 2023 | 26 בינואר 2024 |
פרקים > עונה 1

| מספר פרק | אורחים | תאריך שידור מקורי ישראל | נתוני צפייה> אחוזי צפייה | נתוני צפייה> מס' צופים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אור הלר, לירז צ'רכי, נדב יעקבי, מני ממטרה | 10 בנובמבר 2023 |  |  |  |
| 2 | איציק כהן, ליהי טולדנו, גלעד כהנא, פנינה רוזנבלום | 17 בנובמבר 2023 |  |  |  |
| 3 | דידי הררי, מיה דגן, סטפן לגר, שי כרם | 24 בנובמבר 2023 |  |  |  |
| 4 | ליאור דיין, אורנה בנאי, גלית חוגי, אמיר חצרוני | 1 בדצמבר 2023 |  |  |  |
| 5 | אסף זמיר, רון קופמן, דורון בן דוד, ליהיא גרינר | 8 בדצמבר 2023 | 4.1% | 89,000 |  |
| 6 | דורי בן זאב, רן שריג, דנה ספקטור, מושיק גלאמין | 15 בדצמבר 2023 | 4.3% |  |  |
| 7 | חמי רודנר, סאן מזרחי, טובה חסין, נעמה חסין, רועי עידן | 22 בדצמבר 2023 | 3.5% | 79,000 |  |
| 8 | ג'וי ריגר, טל ברודי, דוד דביר, אליקו | 29 בדצמבר 2023 | 2.8% | 59,000 |  |
| 9 | גיל ריבה, ג'וס ריבה, שירה נאור, רועי לוי, אורי גבריאל | 5 בינואר 2024 | 3.4% | 77,000 |  |
| 10 | מאיר סויסה, אירית רחמים, דניאל סלומון, דנה עדיני, עדן דניאל גבאי | 12 בינואר 2024 |  |  |  |
| 11 | אבי אבורומי, ניקי גולדשטיין, אייל שלום, יוחאי ספונדר, עינת שרוף | 19 בינואר 2024 |  |  |  |
| 12 | לוסי אהריש, רויטל ויטלזון, תקווה גדעון, ארקדי דוכין | 26 בינואר 2024 | 3.4% | 79,000 |  |
↑  המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה
↑  במגזר היהודי
↑  באוכלוסייה הכללית
ביקורת

סמדר שילוני מאתר "ynet" נתנה לתוכנית ביקורת חיובית: ”'הלילה עם תם ויעל' מספקת לנו את מה שאנחנו צריכים – שיחת סלון כמו זאת שהיינו מנהלים עם החברים שלנו”.
אבישי סלע מאתר "TimeOut" נתן גם הוא לתוכנית ביקורת חיובית וכתב: ”יכול להיות ש'הלילה עם תם ויעל: היא ההצלחה הראשונה בז'אנר החדש של ה"לייט נייט ניוז" הישראלי”.
הערות שוליים

↑  דוד ורטהיים‏, הפסדים של לפחות 50 מיליון שקל לערוצי הטלוויזיה; "מעולם לא היה שבוע בו הוקפא לחלוטין הפרסום", באתר וואלה, 19 באוקטובר 2023
↑  בקרוב ברשת 13: תוכנית אירוח חדשה בהגשת תם אהרון ויעל פוליאקוב, באתר חדשות 13, 2 בנובמבר 2023
↑  נתוני המדרוג של 8 בדצמבר 2023, באתר עמוד הטלגרם של Scopt
↑  נתוני המדרוג של 15 בדצמבר 2023, באתר עמוד הטלגרם של Scopt
↑  נתוני המדרוג של 22 בדצמבר 2023, באתר עמוד הטלגרם של Scopt
↑  נתוני המדרוג של 29 בדצמבר 2023, באתר עמוד הטלגרם של Scopt
↑  נתוני המדרוג של 5 בינואר 2024, באתר עמוד הטלגרם של Scopt
↑  נתוני המדרוג של 26 בינואר 2024, באתר עמוד הטלגרם של scopt
↑  סמדר שילוני, "הלילה עם תם ויעל": הניסיון המוצלח ביותר עד כה להעניק לצופים הפוגה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2023
↑  אבישי סלע, ‏איך צוחקים עכשיו: יעל פוליאקוב ותם אהרון פיצחו את הנוסחה, באתר "Time Out ישראל", 12 בנובמבר 2023
המקלטים העמוקים של לונדון

הכניסה למקלט סטוקוול - כיום אנדרטה
הכניסה למקלט ברחוב גוג'
המקלטים העמוקים של לונדון הם שמונה מקלטים עמוקים תת-קרקעיים בלונדון, בריטניה, שמטרתם הייתה התגוננות מפני מתקפה אווירית. מקלטים אלה נבנו מתחת לרכבת התחתית של לונדון במלחמת העולם השנייה.
כל מקלט מורכב משתי מנהרות מקבילות, בקוטר 5.3 מטרים ובאורך 3.7 ק"מ. כל מנהרה מחולקת לשני מפלסים, ותוכננה להכיל 8,000 אנשים. על פי התכנון, לאחר המלחמה היו המנהרות אמורות להיות חלק מקו רכבת תחתית מהירה.
התכנון היה לבנות עשרה מקלטים, אולם לבסוף נבנו שמונה, בתחנות הרכבת:
פארק בלסייז (אנ')
קמדן טאון (אנ')
רחוב גוג' (אנ')
צ'נסרי ליין (אנ')
סטוקוול (אנ')
תחנת קלפהם צפון (אנ')
תחנת קלפהם קומון (אנ')
תחנת קלפהם דרום (אנ')
שני מקלטים שבנייתם החלה ולא הושלמה נמצאים מתחת לתחנת סנט פול (אנ'), ותחנת אובל (אנ').
בנייתם של המקלטים החלה בשנת 1940, והסתיימה בשנת 1942.
בתחילה השתמשו במקלטים רק עובדי ממשלת בריטניה, אולם ככל שהתגברו ההפצצות האוויריות על לונדון, נפתחו חמישה מקלטים לשימושו של הציבור הרחב בשנת 1944: סטוקוול, קלפהם צפון, קמדן טאון, בלסייז פארק וקלפהם דרום.
המקלט מתחת לתחנת הרכבת התחתית ברחוב גוג' שימש את מפקדתו של הגנרל אייזנהאואר, והמקלט מתחת לתחנת הרכבת התחתית צ'נסרי ליין שימש מרכז תקשורת של הצבא.
גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה, המשיך הצבא הבריטי להשתמש במקלט מתחת לתחנת גוג'. המקלט מתחת לתחנת צ'נסרי ליין הפך למרכזיית טלפון.
ראו גם

מצודות צבאיות בלונדון
לונדון התת-קרקעית
הלינה האצ'ינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באפריל 1979 Horodets, אוקראינה 
 נהרגה:  21 באוקטובר 2021 (בגיל 42) אלבקרקי, ניו מקסיקו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  לוס אנג'לס 
 שם לידה:  Галина Анатоліївна Андросович 
 מדינה:  אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  2006–2021 (כ־15 שנים) 
 מקום לימודים:  מכון הסרטים האמריקאי (2015)  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA (2010)  National University of Life and Environmental Sciences of Ukraine (2001)  Taras Shevchenko National University of Kyiv, Institute of Journalism (2005)  Fox DP Lab (2018) 
 בן או בת זוג:  מתיו האצ'ינס (2005–21 באוקטובר 2021) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  English Riviera Film Festival (2019) 
 http://www.halynahutchinsdp.com
 פרופיל ב-IMDb
 
הלינה האצ'ינס (באנגלית: Halyna Hutchins; באוקראינית: Галина Андросович; ‏ 10 באפריל 1979 – 21 באוקטובר 2021) הייתה צלמת קולנוע ועיתונאית אוקראינית-אמריקאית. נהרגה בתאונת ירי בעת צילום סרט.
ביוגרפיה

הלינה אנדרוסוביץ' נולדה ב-1979 בהורודץ, מחוז ז'יטומיר, בברית המועצות, וגדלה במורמנסק, בבסיס צבאי סובייטי באזור הארקטי. אביה היה איש הצי הסובייטי.
אנדרוסוביץ' למדה באוניברסיטה החקלאית הלאומית ולאחר מכן, באוניברסיטת קייב. תחילה למדה כלכלה ואז שינתה את תחום לימודיה לעיתונאות. היא סיימה שם תואר בעיתונאות בינלאומית, ועבדה על סרטים דוקומנטריים כעיתונאית חוקרת במזרח אירופה. הכירה את בעלה מתיו האצ'ינס, אמריקאי, בעודה בקייב, ולזוג בן.
אנדרוסוביץ' עברה ללוס אנג'לס כדי להתמקד ביצירת סרטים, והחלה לעבוד בהפקה ובצילומי אופנה. בלוס אנג'לס פגשה את בוב פרימס, צלם קולנוע, שעודד אותה להגיש מועמדות במכללת מכון הסרטים האמריקאי, שם לימד. היא החלה ללמוד בתוכנית לבמאי הצילום (Director of Photography) של חברת הסרטים פוקס המאה-21, ושנה אחר כך סומנה כאחת מ"הכוכבים המבטיחים העולים" בכתבה שפורסמה במגזין צלמי הקולנוע האמריקאי "American Cinematographer". סטיבן לייטהיל היה אחד מהמרצים שלה. פרויקט התזה שלה, "Hidden", שנעשה עם הבמאי רייאן פרזד, הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "Camerimage", מטעם מכון הסרטים האמריקאי, ובפסטיבל הקולנוע באוסטין.
בשנת 2018 הייתה אחת משמונה הצלמות הראשונות שהשתתפו בתוכנית Fox DP Lab, שהוקמה כדי לספק הזדמנויות שוות לצילום סרטים לנשים בקולנוע. בשנת 2019, זכתה בתואר אחת מ"10 הבמאים העולים של הצילום שמטביעים את חותמם" על ידי מכון הסרטים האמריקאי. הייתה מנהלת הצילום בסרטו של אדם איג'יפט מורטימר משנת 2020 "Archenemy". ידועה גם בזכות עבודתה בסרטים Darlin' (2019),‏ Blindfire (2020) ו-The Mad Hatter (2021).
ב-21 באוקטובר 2021, במהלך צילומי המערבון "ראסט" השחקן אלק בולדווין ירה והרג בשוגג את האצ'ינס ופצע את הבמאי ג'ואל סוזה, כאשר קליע נפלט מכלי נשק המשמש כאביזר צילומים, שהיה בידי השחקן, והיה אמור להיות ריק מתחמושת. עקב התאונה הופסקו צילומי הסרט. בולדווין תושאל ושוחרר.
פילמוגרפיה

2017: Snowbound
2018–2021: A Luv Tale: The Series
2019: Darlin'
2020: Archenemy
2020: Blindfire
2020: To the New Girl
2021: הכובען המטורף
הסוכנות הפדרלית למימון דיור

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוכנות בת:  Office of Inspector General‏, Federal Housing Finance Agency 
 תאריך הקמה:  30 ביולי 2008
 ראש:  מארק א. קלבריה
 אתר האינטרנט הרשמי של הסוכנות
 
הסוכנות הפדרלית למימון דיור (באנגלית: The Federal Housing Finance Agency) היא סוכנות פדרלית הפועלת בארצות הברית והוקמה לאחר שפוצלה ממחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית.
בין תפקידיה של הסוכנות הייתה להלאים את פאני מאי ופרדי מאק והיא בתפקידים רגולטורים של כ-11 בנקים פדרליים נוספים.
בספטמבר 2019 קבע בית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים כי מבנה הסוכנות אינו חוקתי, התיק המשפטי הזה תלוי ועומד בפני בית המשפט העליון.
נכון ל-2019 עובדים בסוכנות בערך 730 עובדים.
ראש הסוכנות, נכון ל-2024, היא סנדרה תומפסון.
היסטוריה

החוק שבמסגרתו הוקמה הסוכנות הפדרלית למימון דיור הוא חוק הרפורמה הרגולטורית הפיננסית של הדיור שחוקק ב-2008 ונחתם על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש ב-30 ביולי של אותה שנה.
הסוכנות הוקמה ב-4 בספטמבר 2008.
הירונימוס הקדוש (דה וינצ'י)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  לאונרדו דה וינצ'י
 תאריך יצירה:  1480 לערך
 טכניקה וחומרים:  שמן על עץ אגוז
 ממדים בס"מ
 רוחב:  75 ס״מ 
 גובה:  103 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  ציור איטלקי ברנסאנס 
 מספר יצירה:  MV.40337 (גלריית ציורי הוותיקן) 
 מיקום:  מוזיאוני הוותיקן רומא שבאיטליה
 
הירונימוס הקדוש (באיטלקית: San Girolamo) הוא ציור שמן לא גמור מעשה ידי הצייר לאונרדו דה וינצ'י, שצויר בשנת 1480 לערך ומתאר את הירונימוס. היצירה מוצגת במוזיאוני הוותיקן ברומא.
היסטוריה

אין מידע לגבי יעד היצירה ועל ידי מי היא הוזמנה. זו אחת העבודות החידתיות ביותר של דה וינצ'י והיא עדיין במצב סקיצה. האזכור המוקדם ביותר של "הירונימוס הקדוש", תוך יחוסו לדה וינצ'י, מתוארך למעשה לתחילת המאה ה-19, בצוואתה של הציירת השווייצרית אנג'ליקה קאופמן. עם מותה של קאופמן נעלמו שוב כל עקבותיה של היצירה, עד שנמצאה במקרה ונרכשה על ידי דודו של נפוליאון, הקרדינל ג'וזף פש (אנ'). על פי האגדה הפופולרית, הקרדינל גילה את הציור מחולק לשני חלקים: החלק התחתון בחנות של סוחר יד שנייה רומאי, שם הוא שימש לכיסוי קופסה, והחלק העליון בחנותו של סנדלר, שהשתמש בו לכיסוי השרפרף שלו. מעבר לסיפור, באמת ניתן לראות כי הציור נחתך לחמישה חלקים. עם מות הקרדינל, התמונה נמכרה במכירות פומביות מספר פעמים עד שזוהתה, ונרכשה עבור מוזיאוני הוותיקן, בידי האפיפיור פיוס התשיעי בשנת 1856.
ייחוס היצירה שהוצע על ידי קאופמן תמיד הוסכם על החוקרים, בגלל הדמיון הברור לשאר היצירות של דה וינצ'י, ובמיוחד הערצת חכמי הקדם.
תיאור היצירה

הציור לא גמור, ומתאר את הירונימוס בגיל מתקדם, במהלך פרישתו למדבר הסורי, שם חי כמו נזיר מתבודד. הוא כורע ברך בנוף סלעי, מביט לעבר קרוסיפיקס (ישו צלוב), שניתן להבחין בו בקושי בצד הימני הקיצוני של הציור. בידו הימנית הוא אוחז בסלע (הַסְמָלָה חָזוּתִית של הירונימוס, איתו הוא מוצג באופן מסורתי כשהוא מכה בחזהו בכפייתיות). לרגליו ניצב האריה, שהפך לבן לוויה נאמן לאחר שהירונימוס חילץ קוץ מכף רגלו.
בצד שמאל של המשטח, הרקע הוא נוף מרוחק של אגם מוקף הרים תלולים המכוסים בערפל. בצד ימין, המאפיין היחיד שניתן להבחין בו הוא דמות קלושה של כנסייה, הנראית דרך הפתח בסלעים. נוכחות הכנסייה מרמזת על מעמדו של הירונימוס בנצרות המערבית (אנ') כאחד ממורי הכנסייה.
הקומפוזיציה חדשנית, עקב צורתה הטרפזית של דמות הירונימוס, אשר עומדת בניגוד לצורתו המתפתלת של האריה, שנראית כמו האות "S" לרוחב תחתית הציור. האריה הוא גם סמל עוצמה המזוהה עם הבשורה על-פי מרקוס, שאותה תרגם הירונימוס ללטינית (תרגום וולגטה). קיימת טענה, הנתונה במחלוקת, כי דה וינצי השתמש ביחס הזהב בתיאור דמותו של הירונימוס. צורתו של הירונימוס היא רמז מקדים לצורתה של הבתולה בהמדונה בין הסלעים. ציור שרירי הצוואר והכתפיים נחשב לפעם הראשונה שבה דה וינצ'י עשה שימוש בידע אנטומי בציוריו.
הערות שוליים

↑  "Leonardo da Vinci, St Jerome". מוזיאוני הוותיקן. (באנגלית)
↑  
Regoli, Gigetta Dalli; Gioseffi, Decio; Mellini, Gian Lorenzo; Salvini, Roberto (1968). "Leonardo, Saint Jerome".{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) (באנגלית)
↑  
"Saint Jerome: The Iconography". christianiconography.info. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 20222698
המוסקטרים אחרי עשרים שנה

| --- | --- |

 מבוסס על:  אחרי עשרים שנה 
 בימוי:  גאורגי יונגוואלד-חילקביץ' 
 תסריט:  גאורגי יונגוואלד-חילקביץ' 
 שחקנים ראשיים:  מיכאיל בויארסקי (דאטרניאן) ולנטין בוקין Olga Kabo Evgeniy Gerchakov Yury Sherstnyov (תליין ליל) סרגיי בויארסקי (צ'ארלס השני, מלך אנגליה) Arnis Licitis (Lord de Winter) Inga Ilm Liliya Ivanova (הנרייטה אן, נסיכת אנגליה) Yuliya Sholkova (לואיז דה לוואלייר) Yelena Karadzhova (הנרייט מארי, נסיכת צרפת) Sergey Shnyryov (Raoul de Bragelonne) Ermengeld Konovalov Vasily Vekshin אלכסיי פטרנקו (צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה) Yuriy Dubrovin ויקטור אבילוב (John Francis Winter) אנטולי רביקוביץ' (הקרדינל מאזארן) ולנטין סמירניצקי (פורתוס) וניאמין סמחוב (אתוס) איגור סטאריגין (ארמיס) Yekaterina Strizhenova Jaak Prints Oleg Belov (אוליבר קרומוול) אליסה פריינדליך (אן מאוסטריה) Vladimir Balon איגור דמיטרייב (François de Vendôme, Duc de Beaufort) Pavel Vinnik סרגיי בונדרצ'וק בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  מקסים דונאייבסקי
 צילום:  Aleksandr Nosovsky 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  אולפן הקולנוע של אודסה
 הקרנת בכורה:  1992 
 משך הקרנה:  300 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט סייפים נועזים, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 סרט קודם:  ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים 
 סרט הבא:  סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המוסקטרים אחרי עשרים שנה (ברוסית: Мушкетёры двадцать лет спустя) הוא סרט מוזיקלי רוסי משנת 1992 בבימויו של גאורגי יונגוואלד-חילקביץ', המבוסס על רומן מאת אלכסנדר דיומא "אחרי עשרים שנה".
שחקנים ודמויות

מיכאיל בויארסקי - ד'ארטניאן
וניאמין סמחוב - אתוס
ולנטין סמירניצקי - פורתוס
איגור סטאריגין - ארמיס (בדיבוב איגור יאסולוביץ')
אליסה פריינדליך - אן מאוסטריה
דמיטרי חראטיאן - המלך לואי ה-14 ופיליפ מרצ'יאלי
איוואר קומניק - דרונקן
אנטולי רביקוביץ' - הקרדינל מאזארן
אלכסיי פטרנקו - צ'ארלס הראשון
סרגיי בויארסקי - צ'ארלס השני הצעיר
סרגיי שניריוב - ראול, הוויקונט דה בראז'לון, בנו של אתוס
יוליה שולקובה - לואיז דה לוואלייר
יקטרינה סטריז'נובה - מדלן
אולג בלוב - אליבר קרומוול
סרגיי בונדרצ'וק
הסוכנות הפדרלית לבינוי ושיכון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 סוכנות אם:  המשרד לפיתוח אזורי של רוסיה 
 תאריך הקמה:  21 במאי 2012 
 תאריך פירוק:  1 בנובמבר 2013 
 סוכנות מחליפה:  משרד הבינוי והשיכון של רוסיה 
 מטה מרכזי:  מוסקבה 
 עובדים:  170 
 www.minstroyrf.ru/about/
 
סמל הסוכנות בשנים 2004–2008.
הסוכנות הפדרלית לבינוי ושיכון (ברוסית: Федеральное агентство по строительству и жилищно-коммунальному хозяйству, בראשי תיבות: Госстрой) היה גוף של הרשות המבצעת ברוסיה שתפקידיו היו:
ניהול רכוש ממלכתי בתחום הבנייה, התכנון העירוני, תעשיות חומרי הבניין ושירותי הדיור והקהילה;
פיתוח ויישום מדיניות המדינה והרגולציה המשפטית בתחום הבנייה, אדריכלות, תכנון עירוני, שירותי דיור וקהילה, אספקת אנרגיית חום, הבטחת היעילות האנרגטית של מבנים, כמו גם הגדלת היעילות האנרגטית של כלכלת מחוזות הפדרציה הרוסית והמערכות העירוניות.
למרות התנגשות אינטרסים בתחום אספקת החום והאנרגיה, לא הייתה לו סמכות ניטור ובדיקת חשבונות בתחום, כשעניינים אלה נתונים לפיקוחו של משרד האנרגיה של רוסיה.
על פי צו נשיא רוסיה מ-1 בנובמבר 2013, הפכה הסוכנות הפדרלית לבינוי ושיכון למשרד הממשלתי לבינוי ושיכון של הפדרציה הרוסית, במסגרת ממשלת מדבדב השנייה.
גופים קודמים

|  |
| --- | --- |
‏2008–2012: המחלקה לאדריכלות, בנייה ומדיניות תכנון ערים, המחלקה למדיניות דיור, המחלקה לשיכון ולבינוי של המשרד לפיתוח אזורי של הפדרציה הרוסית
‏2004–2008: הסוכנות הפדרלית לבנייה, שיכון ושירותים קהילתיים (Rosstroy)
‏1999-2004: הוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לבנייה ושיכון ושירותים קהילתיים (גוססטרוי רוסיה)
‏1998-1999: הוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית למדיניות בנייה, אדריכלות ודיור
‏1998: משרד הפדרציה הרוסית למדיניות קרקעות, בנייה, שיכון ושירותים קהילתיים
‏1997–1998: הוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית למדיניות דיור ובנייה
‏1994–1997: משרד הבינוי של הפדרציה הרוסית (מינסטרוי)
‏1992–1994: הוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לאדריכלות ובנייה (גוסטרוי רוסיה)
‏1991–1992: משרד האדריכלות, הבינוי והשיכון והשירותים הקהילתיים של הפדרציה הרוסית
‏1959–1991: הוועדה הממלכתית לאדריכלות ובנייה
‏1991: הוועדה הממלכתית לדיור ושירותים קהילתיים (גוסז'ילקומחוז)
ראשי הסוכנות

יפים באסין (1990–1999)
אנוור שמוזפארוב (1999–2002)
ניקולאי קושמן (אוקטובר 2002–2004)
ולדימיר אברצ'נקו (23 במרץ 2004–14 ביולי 2005)
סרגיי קרוגליק (יולי 2005–אוקטובר 2007)
ולדימיר קוגן (11 ביולי–25 בדצמבר 2012)
ולדימיר טוקארב (6 באפריל–1 בנובמבר 2013)
הסוכנות הממלכתית להגנה וחקירות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה 
 תחום שיפוט:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 תאריך הקמה:  2002 
 מטה מרכזי:  סרייבו המזרחית 
 תקציב:  31,555,000 מארק סחיר
 www.sipa.gov.ba
 
הסוכנות הממלכתית להגנה וחקירות (בבוסנית, קרואטית, סרבית לטינית: Državna agencija za istrage i zaštitu, SIPA, סרבית קירילית: Државна агенција за истрагу и заштиту, СИПА) היא סוכנות המשטרה הרשמית של בוסניה והרצגובינה. הסוכנות נמצאת תחת ניהול ישיר של משרד הביטחון של בוסניה והרצגובינה.
היסטוריה

הארגון הוקם בשנת 2002 במקומה של סוכנות ההגנה והמידע (בוסנית: Agencija za zaštitu informacija) של הרפובליקה של בוסניה והרצגובינה. היא הוקמה בעיר הבירה בסרייבו בשנת 1992 על ידי משרד הפנים, אולם עקב המצב באותה תקופה עם פרוץ מלחמת אזרחים, היחידה התמקדה יותר בלחימה עירונית. לאחר המלחמה נחתם הסכם דייטון, שהביא לפירוק הסוכנות וליצירת SIPA, הסוכנות הממלכתית להגנה וחקירות, אשר הוקמה בשנת 2002 על ידי משרד הפנים.
בהתאם לחוק הסוכנות הממלכתית לחקירות והגנה ובהתאם לתקנות אחרות, SIPA מבצעת משימות הנמצאות בתחום שיפוטה ברחבי בוסניה והרצגובינה. זהו גם הכלי הבסיסי ליציבות המדינה וכלי הגורם לתושבי בוסניה והרצגובינה להרגיש בטוחים ובטוחים מפני איומים במדינה.
פעילויות SIPA כוללות מעצרים של אנשים החשודים בביצוע פשעי מלחמה, כמו גם חקירת פעילויות הלבנת הון, מאבק בפשע מאורגן ומלחמה בטרור, מתן תוכנית להגנת עדים, תמיכה, והקמת ופיתוח יחידות מיוחדות, המקבילות המקומיות ל-SWAT האמריקני או ל-SOBR הרוסי.
ארגון

SIPA התחילה עם שלושה עובדים בלבד, ואילו כיום היא מונה מעל 850 עובדים העובדים ב-11 יחידות ארגוניות במטה הסוכנות ובארבעה משרדים אזוריים בערים סרייבו, טוזלה, באניה לוקה ומוסטר. הסוכנות עוסקת במניעה, חשיפה וחקירת פשע מאורגן, מאבק בטרור וסחר בלתי חוקי - איתור פושעי מלחמה, מאבק בסחר באנשים.