stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאורנטיוס (אנטי-אפיפיור)
הערות שוליים

↑  סכיזמה היא ביטוי שבו מכנה הכנסייה הקתולית כל מקרה בו נותקו יחסים עם פטריארך ביזנטי כלשהו, מסיבה כלשהי. הסכיזמה היא הפילוג בין שתי הכנסיות ב-1054
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118778935  LCCN: nr95041568  VcBA: 495/55842  VIAF: 78672382   WorldCat (עם VIAF): 78672382
יחידת הגששים

| --- | --- |

תג היחידה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 סוג:  גדוד חי"ר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1970–הווה (כ־54 שנים)
יחידת הגששים בצה"ל הוקמה בשנת 1970. עם קום היחידה, היא נפרשה באזור הנגב, הערבה וסיני והכילה 5 פלוגות. כיום, היחידה מכילה כמה מאות חיילים. חיילי היחידה עוברים השלמת 12 שנות לימוד ומשולבים לאחר שחרורם מצה"ל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היסטוריה

יחידת הגששים של צה"ל הוקמה בשנת 1970 ולה שני אבות. הראשון הוא מנחיל תורת הגששים, הלוחם עמוס ירקוני,ששמו המקורי עבד אל מג'יד ח'דר אל מזאריב. ירקוני קשר את גורלו עם יהודי הארץ בשנת 1947. עם הקמת צה"ל התגייס עבד אל מג'יד ח'דר אל מזאריב לשורותיו ושינה את שמו לעמוס ירקוני. את דרכו התחיל כגשש בחיל המיעוטים וכתב את תורת הגששים. למרות שנפצע פעמיים, איבד יד ונפגע ברגל, הוא נשאר בחזית ובהמשך דרכו מונה למפקד סיירת "שקד". את השירות שלו סיים ירקוני עם שלושה צל"שים ועיטור המופת.
יחידת הגששים של פיקוד הדרום החלה את דרכה בשנת 1970, כשבראשה עמד סא"ל יוסף כהן, והתגבשה בימיו של מחליפו - סא"ל יגאל רוזי, אשר פיקד על היחידה גם במהלך מלחמת יום-הכיפורים. בשנים אלו הייתה היחידה פרוסה במרחבי הנגב, הערבה וחצי האי סיני והורכבה מ-5 פלוגות. ב-1975 מונה סא"ל אודי שמעון למפקדה השלישי של היחידה. היחידה מוקמה אז ברפידים והורכבה מפלוגות שנפרסו בכל רחבי הדרום. ב-1978 עברה המפקדה לנחל ים. עד אותה שנה שירתו הגששים כאזרחים עובדי צה"ל, למעט 40 גששים שהיו אנשי קבע.
האב השני של הגששים הוא חוסיין אל-הייב, שהיה קצין הגששים הראשון בצה"ל שהגיע לדרגת אל"ם. חוסיין אל-הייב התחיל את דרכו בצה"ל 1965 בסיירת שקד. לאחר מספר שנות שירות בסיירת עבר חוסיין אל-הייב לתפקיד גשש בסיירת אגוז בפיקוד צפון. הוא נלחם במלחמת ששת הימים (1967) במלחמת יום הכיפורים (1973), במבצע ליטני (1978) במלחמת לבנון הראשונה (1982), ובהמשך השתתף בפעילות צה"ל בדרום לבנון. זמן קצר לאחר נסיגת צה"ל מלבנון, בשנת 2002, פרש חוסיין מצה"ל, לאחר 37 שנות שרות.בעל שלושה צל״שים ועיטור העוז.
יחידת הגששים של צה"ל פועלת מהגבול הצפוני של מדינת ישראל עד גבולה הדרומי. רוב חיילי היחידה הם בדואים. החיילים עוברים קורס גישוש בבית הספר לגששים, ומשם הם נשלחים ליחידות בכל רחבי הארץ. חיילי היחידה מסייעים לכוחות הביטחון השוטף במניעת פעילות חבלנית עוינות בעיקר בגבול הצפון ובגבול רצועת עזה. פעמים רבות חיילי יחידת הגששים מנעו את חדירתם של מחבלים מתאבדים לתוך שטח ישראל בעזרת גילוי מוקדם של עקבות.
הגששים מסתמכים בעשייתם, בין השאר, על מכלול תכונות שמקורן ההיסטורי בחיי הנוודות של הבדואים כגון: חוש ראייה מחודד, חוש שמיעה ועוד.[דרוש מקור] הגששים מסיירים לאורך גבולות ישראל בחיפושים בלתי פוסקים אחר מחבלים, מבריחים ומסתננים תוך שימוש בטכנולוגיה מתקדמת בצה"ל, כגון GPS, מערכות שליטה ובקרה, מצלמות, מערכות אינפרא-אדום ולוויינים. עם זאת, גם במאה ה-21, יש רבים המקנים חשיבות רבה לחושיו המחודדים של הגשש הבדואי, שמבצע פתיחה של ציר או שביל טשטוש לאורך גדר המערכת.[דרוש מקור]
בינואר 2020 הגששים של צה"ל הצטרפו לחיל הגנת הגבולות.
מבנה יחידת הגששים

יחידת הגששים מורכבת מכמה מאות חיילים המגיעים מכ-25 שבטים בדואים שונים, רובם מאזור הדרום. הגששים נזקקים לכל החושים והמיומנויות שלהם כגון: ראייה, שמיעה, התמצאות, שדאות ועוד, על מנת לאתר את עקבות האנשים החוצים את השבילים ואת דרכי הטשטוש.
בבית הספר לגששות, לומדים הגששים הצעירים להכיר את השטחים השונים במדינה, נבחנים בביצוע מרדפים לאורך הגבולות בכל תנאי מזג האוויר ביום ובלילה תוך שימוש באמצעים מיוחדים, שילוב ושיתוף פעולה עם יחידות שונות בצה"ל. הגששים לומדים ושוקדים על הוראות בטיחות ותחקירי אירוע של אירועי חדירות קודמים.
מסלול ההכשרה ביחידת הגששים

מסלול ההכשרה ביחידה מתחיל בטירונות גששים הנמשכת 12 שבועות בבית הספר לגששים הנמצא בבסיס אימוני היחידה בבא"פ לכיש. לאחר סיום הטירונות ממשיכים החיילים לקורס נוסף בן 6 שבועות. חלק מהגששים, המוכשרים כלוחמים ברמת רובאי 05, יוצאים בתום הטירונות לקורס מ"כים בבית הספר לחי"ר. על מנת לשרת ביחידה לא נדרשת חתימה נוספת מעבר לשירות הסדיר הרגיל אך חלק גדול מחיילי היחידה ממשיך לשירות קבע במסגרתה.
התנועה האסלאמית ושירות הבדואים בצה"ל

בשנים האחרונות נוסף לצה"ל מתחרה במלחמה על עתיד הצעירים הבדואים: התנועה האסלאמית, שנציגיה מנסים למנוע מצעירי העדה להתגייס לצה"ל. "במקום שבו המדינה נעלמת, נכנסים אנשי התנועה", טוען סעדי זיאד, יו"ר "יד לבנים הבדואים" שאביו, איש משמר הגבול, נהרג בהתקלות עם מחבלים ב-72'.
אי מילוי חובתה של המדינה כלפי אזרחיה הבדואים בכל תחומי החיים מאפשרת, לדעת זיאד, לתנועה האסלאמית למלא את החלל שנוצר. לטענתו התנועה האסלאמית מעמיקה את השפעתה בקרב המגזר הבדואי ואף משקיעה משאבים לטיפול ביוצאי צבא הנותרים ללא מקום עבודה.
הישגים, אבדות וציון לשבח

יחידת הגששים היא יחידה מוערכת ומחזיקה בין שורותיה מאות חיילים בדואים מסורים, המגיעים מכ-25 שבטים בדואים שונים. בשנת 2002 קיבלה היחידה את צל"ש אלוף פיקוד הדרום, האלוף דורון אלמוג, על הצטיינות בלחימה ברצועת עזה, ובמהלך שנותיה נפלו 16 מחייליה במסגרת תפקידם. במהלך מבצע "עמוד ענן" (2012), בזמן שכוחות צה"ל נערכו לאפשרות של כניסה קרקעית לרצועת עזה, גם יחידת הגששים התגייסה למשימה. "מבחינתנו המשימה הייתה לפעול במרחב עוטף עזה בביצוע סריקות במטרה להימנע מאירועי חדירה", סיפר לאתר צה"ל מפקד יחידת הגששים, אל"ם יוסי חדד: "במהלך המבצע גויסו גששים בצו 8, והם התייצבו בהרכב מלא, מה שמעיד על תחושת השותפות וההבנה שלהם שהם באמת מגנים על המולדת".
שיתוף פעולה עם יחידת עוקץ

יחידת עוקץ ויחידת הגששים ממלאות משימות דומות, דבר המוביל לתחרות טבעית בין היחידות. לדברי מזריב, בעבר לא היה שיתוף פעולה בין היחידות וכל יחידה ניסתה לבצע את משימותיה בצורה הטובה ביותר באופן עצמאי. ניסיונות לשיתוף פעולה בין שתי היחידות נתקלו בקשיים רבים בעיקר מצד יחידת הגששים. לדעת מזריב, תרבות שיתוף פעולה בין יחידות צה"ל השונות צריכה להתקיים גם בקרב יחידת עוקץ ויחידת הגששים.
בצה"ל קיימת מחלוקת האם שיטות הגישוש הישנות מתאימות לגששים של שנות ה-2000. "אם הם רוצים להמשיך להיות רלוונטיים", אומר אחד ממפקדי החטיבות המרחביות שעושה שימוש רב בגששים בגזרתו, "הם חייבים להיות מחוברים גם לנושא המחשוב, ושלא יגידו לי שהם כולם רועי צאן. היום כמעט כולם גדלים בבתים מאבן".
הברחות סמים וריגול

תרומתה של יחידת הגששים לצה"ל היא רבה. בעשורים האחרונים מעורבות הגששים, בני העדה הבדואית, למניעת הברחות סמים ומסתננים, עולה מדי שנה.
רובם המכריע של הגששים הבדואים המשרתים בגבולות עסוק בשמירה על ביטחון המדינה, אלא שיש גם כאלה שמשתפים פעולה עם מבריחי הסמים, בהם נאבק צה"ל, מדליפים מידע סודי לגורמים עוינים ולעיתים משבשים את פעילות כוחות הביטחון בסיכול הברחות. בפיקוד הדרום מודים שקיימת בעיית אמון הגורמת לקצינים בשטח למדר את הגששים ממבצעים מיוחדים. לדברי גורמים שונים, התופעה בה חיילי צה"ל הבדואים שותפים בהברחות סמים לתוך ישראל נובעת מהנאמנות הכפולה לשבט ולצה"ל. בשנת 2012 הצליחה המשטרה הצבאית לצבור אוסף ראיות המוכיח כי חיילי צה"ל, ברובם גששים בדואים, היוו חוליה מרכזית במערך הברחת הסמים בדרום. החיילים ניצלו את המידע שאליו נחשפו מתוקף תפקידם כדי לסייע לגורמים עבריינים בישראל ומחוצה לה.
נושא בעייתי נוסף שעולה מהקשר הנוצר בין גששים לגורמים עוינים הוא הדלפת מידע ביטחוני רגיש. מתחקיר שערך רונן ברגמן עולה כי צה"ל הופתע מאוד מהיקף וממגוון המידע המודיעיני שהיה ברשות החזבאללה על צה"ל במהלך מלחמת לבנון השנייה (2006). להערכתו חלק בלתי מבוטל מהמידע הגיע מסוכנים חיים. לדעת קהילת המודיעין הישראלית חלק מהסוכנים האלה גויסו מתוך יחידת הגששים בצה"ל.
למדינה ולצה"ל קשיים רבים בהתמודדות עם תופעת הברחת הסמים מגבול מצרים. לדברי עוזי חבשוש, מנהל החברה הכלכלית לפיתוח רמת נגב בע"מ, תופעת הברחת הסמים בנגב נובעת מהזנחה רבת שנים של המגזר הבדואי על ידי מדינת ישראל.
ראו גם

גדוד הסיור המדברי
גמלים בשירות צה"ל
הרב חיים ויסברג, פסיפס: דתות ועדות בצה"ל, מערכות, נובמבר 2022.
הערות שוליים

↑  , בדואים, מערכות
1 2 3  שי לוי, ‏סודות המעקב נחשפים: כך עובדת יחידת הגששים, באתר ‏מאקו‏, 24 באפריל 2014
↑  לראשונה - הגששים מקבלים את הכומתה המנומרת, באתר צה"ל, ‏30 בינואר 2020
↑  יואב שטרן‏, ירידה חדה במספר הבדואים המתגייסים לצה"ל, באתר וואלה, 17 באפריל 2008
↑  סא"ל מג'די מזריב, קצין הגששים של אוגדת הגליל אשר פעל בגבול לבנון בשנת 2013.
1 2  אנשיל פפר‏, הגששים מגששים אחר עתיד בצה"ל של שנות ה-2000, באתר וואלה, 13 בנובמבר 2009
↑  אחיקם משה דוד, צה"ל מכשיר גששים יהודים במקום בדואים, באתר nrg‏, 11 באפריל 2013
↑  יואב זיתון, בין צה"ל לאיסלאם: שיפור תנאים לבדואים, באתר ynet, 4 בדצמבר 2011; פליקס פריש, לראשונה: קמפיין לעידוד הגיוס לצה"ל של צעירים בדואים, באתר ynet, 17 בפברואר 2002
1 2 3  יהושע בריינר‏, אחר כך מתפלאים שאין בדואים בצבא, באתר וואלה, 1 בפברואר 2009
↑  נועם ויטמן, הגששים הבדואים בחוד החנית, מאורכב מאתר דובר צה"ל, 29 בנובמבר 2012; אורכב בתאריך 9 בנובמבר 2015
1 2  עמוס הראל, 8 גששים של צה"ל נעצרו בחשד לסיוע להברחת סמים מירדן, באתר הארץ, 29 ביולי 2004
1 2 3  אריק וייס, תחקיר: עשרות גששים בדואים מעורבים בהברחות סמים וריגול, באתר nana10‏, 21 באפריל 2012
↑  אנשיל פפר, החיילים הונחו: אל תספרו לגששים הבדווים על מארבים נגד מבריחים בגבול מצרים, באתר הארץ, 7 באפריל 2009
↑  שלומי איפרגן, "שוברים שתיקה", 28 ביוני 2012. (הקישור אינו פעיל, 5 ביוני 2017)
↑  גילי כהן, 12 גששים חשודים בסחר בסמים והעברת מידע מודיעיני לבדואים במצרים, באתר הארץ, 25 ביוני 2012
↑  אביחי בקר, מרדף, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2002
כסרא-סמיע

כִּסְרַא-סֻמֵיעְ (בערבית: كسرى-سميع) היא מועצה מקומית ערבית דרוזית במחוז הצפון בישראל. כ-95.6% מתושבי כסרא-סומיע (נכון לסוף 2022) הם דרוזים, כ-3.3% הם ערבים-נוצרים וכ-1.1% מתושבי הם ערבים-מוסלמים.
כסרא וסמיע נוסדו תחילה ככפרים מבודדים במרחק של כ-10 ק"מ מהעיר עכו שבגליל העליון, מערבית לכפר פקיעין, על כביש 854. ראש המועצה הנוכחי הוא יאסר ג'דבאן.
היסטוריה

כיסרא סומיע בנויים על גרעיני כפר עתיקים, במרכזה של הגליל העליון, ושוכנים בגובה שבין 590–760 מטר מעל פני הים.
בגלל המיסוי הכבד שהונהג בימי השלטון העות'מאני, כשליש מאדמות כסרא היה רשום על שמות של אנשים עם קשרים שלטוניים שדאגו לתשלום המס. מכיוון שהאזור הררי, חלקים נכבדים מהקרקעות סביב הכפר עובדו רק לעיתים או שימשו למרעה.
במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכסרא 250 תושבים, כולם דרוזים. בכפר סמיע נמנו 4 מוסלמים, 24 נוצרים ו-143 דרוזים.
במהלך מלחמת העצמאות היו הכפרים באזור שבשליטת צבא ההצלה, אולם נטייתם הייתה שלא לשתף פעולה עם צבא ההצלה בהתאם למדיניות הדרוזית שהותוותה מג'וליס, שהיה תחת השפעה ישראלית.
הכפרים עלו לתודעה הציבורית בינואר 1964 כאשר מגפת חצבת תקפה מאות ילדים בכסרא והביאה למותם של מספר תינוקות בכסרא וביאנוח, אשר בגלל מזג האוויר והעדר כבישי גישה לא הצליחו להגיע אליהם צוותים רפואיים. בעקבות זאת שלח משרד הבריאות ציוד חירום ורופאים והוחל בסלילת כביש גישה בסיוע חיילי יחידת המיעוטים. הכביש הסלול נקרא בידי התושבים "כביש החצבת", ובמקביל אליו הותקנו עמודי טלפון שחיברו את הכפר לראשונה לרשת הטלפון. בשנת 1971 נסתיימה סלילת כבישים פנימיים בתוך הכפרים, והחל תכנון של חיבור הכפרים לרשת החשמל הארצית.
במשך שנים רבות התנהלו הכפרים ללא רשות מוניציפלית. משרד הפנים סירב להקים בכפרים מועצות מקומיות בגלל מיעוט התושבים. הצעה לכלול את הכפרים במועצה אזורית מעלה הגליל נדחתה על ידי התושבים כי לא רצו להיות מיעוט במועצה יהודית. בשנת 1968 הוקמה מועצה אזורית מרכז הגליל והכפרים כסרא וסמיע צורפו אליה. בשנת 1990 פורקה המועצה האזורית, וכסרא וסמיע היו יחד למועצה מקומית.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה מדינת ישראל ברישום הקרקעות וחלק נכבד מהקרקעות שאנשי כסרא טענו לבעלות עליהן נרשם כאדמות מדינה. בשנת 1975 יצאו תושבי הכפר בהמוניהם למנוע עיבוד האדמות על ידי יהודים. לטענת הדרוזים, מתוך 11,200 דונם של הכפר, 5,005 הוגדרו אדמות טרשים, 4,260 דונם הוגדרו אדמות נפקדים, ו-1,209 הוגדרו אדמות מדינה, כך שלתושבים נותרו רק 365 דונם. פניות התושבים הביאו להתערבות של ראש הממשלה יצחק רבין, ובעקבות זאת נרשמו כל האדמות המעובדות כאדמות הכפר, והבעלות על שאר האדמות נקבעה למשא ומתן עתידי.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים בכסרא-סמיע 9,478 תושבים (מקום 180 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.0%‏.   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 91.6%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 8,605 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
תיירות

המועצה המקומית כסרא סמיע מקיימת מדי שנה "פסטיבל ענף הזית" בחודש נובמבר.
ראו גם

פארק הסלעים של כסרא
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
↑  מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן).
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2 3  אודות הישוב ותיירות, באתר המועצה המקומית כסרא-סמיע
↑  מפקד האוכלוסין 1922, מחוז עכו, עמוד 37
↑  Kais Firro,
The Druzes in the Jewish state: a brief history, BRILL, 1999, page 67
↑  יעקב העליון, לא רק אלוהים שכח את כפר כיסרא, מעריב, 28 בינואר 1964
יעקב העליון, המצב עדיין מעורפל בכפרים שלקו בחצבת, מעריב, 29 בינואר 1964
↑  כל הציוד הרפואי נגנב ממרפאת כפר כיסרא, מעריב, 11 בפברואר 1964
↑  נילי פרידלנדר, חיילי מיעוטים סוללים כביש יחד עם תושבי כיסרא וסמיע, מעריב, 19 ביולי 1964
↑  מנחם תלמי, הדרוזים קראו "יעיש" בחנוכת כביש החצבת, מעריב, 5 בספטמבר 1965
↑  מנחם רהט, כבישים פנימיים לכפרי החצבת, מעריב, 4 בפברואר 1971
↑  יואל דר, כיסרא וסמיע יצאו מבדידותם, דבר, 17 במאי 1965
↑  Kais Firro, The Druzes in the Jewish state: a brief history, BRILL, 1999, pages 137-138, 221-222
↑  פרופיל כסרא-סמיע באתר הלמ"ס
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007358589805171  VIAF: 3552150943146826760002   WorldCat (עם VIAF): 3552150943146826760002
יעקב רז (ניצב)

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1950 (בן 74)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1976–2007 (כ־31 שנים)
 דרגה:  ניצב
 תפקידים בשירות
 ראש אגף הקהילה והמשמר האזרחי ראש אגף התנועה ראש אגף תמיכה לוגיסטית
 תפקידים אזרחיים
 יו"ר דירקטוריון נמל אשדוד
 
יעקב רז (נולד ב-16 בפברואר 1950) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל
ביוגרפיה

רז הצטרף לשורות המשטרה ב-1976 במהלך שירותו היה ראש מפלג תשאול ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב והיה מעורב בפרשת חקירת חברי כנופיית מע"צ. שירת כמפקד תחנת שכונות, מפקד מרחב דן, מפקד מרחב ירקון, סגן ראש אגף אפסנאות וסגן מפקד מחוז מרכז.
ביולי 1998 קודם לדרגת ניצב ומונה לעמוד בראש המשמר האזרחי, בתקופתו כמפקד הוקם אגף קהילה ומשמר אזרחי שאיחד את היחידה לשיטור קהילתי עם המשמר האזרחי. בינואר 2001 מונה לראש אגף תנועה ובאוגוסט 2004 מונה לראש אגף תמיכה לוגיסטית.
רז נודע כמי שענד כנפי צניחה למרות שלא סיים קורס צניחה המקנה את הזכות לענוד אותן והשלים את הקורס רק לאחר שהדבר נחשף.
לאחר פרישתו מהמשטרה מונה לדירקטור בחברת הבנייה אשטרום נכסים והיה חבר בוועדה לבחינת הרפורמה בתחבורה הציבורית. ביוני 2008 מונה על ידי שר התחבורה שאול מופז ליו"ר דירקטוריון חברת נמל אשדוד וכיהן בתפקיד עד מאי 2011. בשנים 2012-2014 כיהן כדירקטור בלתי תלוי בחברת שמן משאבי נפט וגז.
רז נשוי ואב לשניים, בעל תואר ראשון במדעי המדינה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדעי המדינה עם התמחות במינהל ציבורי מבר-אילן.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, אל תירו, אנחנו אתם, הארץ, 01/01/2004
.
כס לודוביזי

"אפרודיטה אנדיומנה" - כס לודוביזי המוצג במוזיאון הלאומי ברומא, בפלאצו אלטמפס.
כס לודוביזי הוא פסל שיש שמקורו ביוון העתיקה במאה החמישית לפנה"ס. הפסל התגלה בגני וילה לודוביזי שברומא, וככל הנראה ניצב בגני סאלוסטיוס שברומא העתיקה. הפסל נרכש בשנת 1894 על ידי ממשלת איטליה וכיום מוצג הפסל במוזיאון הלאומי של רומא.
הפסל התגלה בשנת 1887 בגני וילה לודוביזי, ונקרא על שמם (השימוש הראשון בשם זה הופיע במאמר משנת 1892). בשל קשיים כלכליים נאלצו בני משפחת לודוביזי למכור את הפסל בשנת 1894 לממשלת איטליה.
במרכז היצירה ניתן לראות את האלה אפרודיטה נולדת מן הים (מוטיב המכונה "ונוס אנאדיומנה"). משני צדדי האלה מצויות שתי עלמות העומדות על החוף ומכסות את גופה בבד. על הלוחות הצדדיים דמויות של נשים - האחת מכוסה צעיף ומחזיקה כלי לקטורת, והאחרת - נערה צעירה, ערומה, ששערה אסוף, המנגנת בחליל.
איכות התגליף גבוהה ביותר, ולא ברור ההקשר בין הדמויות על לוחות הצד לבין הלוח המרכזי. כמו כן לא ידועה מטרת הפסל, וישנה סברה לפיה הפסל היה חלק ממקדש אפרודיטה שנבנה בשנת 480 לפנה"ס.
ראו גם

כס בוסטון
יחסי סן מרינו – סרי לנקה

| יחסי סן מרינו – סרי לנקה |
| --- | --- |
סן מרינו: סרי לנקה


סן מרינו: סרי לנקה
שטח (בקילומטר רבוע)
61: 65,610
אוכלוסייה
33,579: 23,135,235
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,855: 84,357
תמ"ג לנפש (בדולרים)
55,254: 3,646
משטר
רפובליקה

יחסי סן מרינו–סרי לנקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה הדמוקרטית הסוציאליסטית של סרי לנקה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 ביוני 2012. 
שתי המדינות נהנות משיתוף פעולה הדוק בפורומים רב-צדדיים, במיוחד באו"ם ובסוכנויות מיוחדות כבר כמה עשורים. שתי המדינות ממשיכות לבחון דרכים לחזק עוד יותר את היחסים הבילטרליים בתחומים של שיתוף פעולה מועיל הדדי. הפגישה הרשמית הראשונה בין שני שרי החוץ של סרי לנקה וסן מרינו התקיימה בשנת 2012 יחד עם החתימה על ההסכם על כינון יחסים דיפלומטיים.
יחסי סחר

סרי לנקה מייצאת ביגוד לסן מרינו ומייבאת ממנה מוצרים כימיים.
נציגויות דיפלומטיות

סרי לנקה מיוצגת בסן מרינו באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
סן מרינו אינה מיוצגת בסרי לנקה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי סן מרינו – סרביה

| יחסי סן מרינו – סרביה |
| --- | --- |
סן מרינו: סרביה


סן מרינו: סרביה
שטח (בקילומטר רבוע)
61: 77,474
אוכלוסייה
33,579: 6,724,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,855: 75,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
55,254: 11,181
משטר
רפובליקה

יחסי סן מרינו-סרביה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה של סרביה.
היסטוריה > תקופת יוגוסלביה (1961-1992)

יוגוסלביה וסן מרינו חתמו על הסכם לכינון יחסים קונסולריים (לא דיפלומטיים) רשמיים, סן מרינו חתמה על ההסכם ב-25 בספטמבר 1961 ויוגוסלביה חתמה עליו באותה השנה. על פי ההסכם, דיפלומט בכיר בשגרירות של יוגוסלביה ברומא הוגדר כקונסול כללי לרפובליקה של סן מרינו.
בין שתי המדינות נחתם בשנת 1967 הסכם פטור מוויזה. אחד מקפטני המחוז של סן מרינו ביקר ביוגוסלביה ב-1984. בשנת 1985 חתמו שתי המדינות על הסכם במטרה להתחיל שיתופי פעולה כלכליים ארוכי טווח ומסחר בקנה מידה גדול.
היסטוריה > לאחר יוגוסלביה (1992-)

ב-14 בפברואר 2002 כוננו סרביה וסן מרינו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שר החוץ של סן מרינו, פאביו בררדי ביקר בבלגרד ב-15 ביולי 2005, שם נפגש עם נשיא סרביה בוריס טאדיץ', עם ראש הממשלה ווייסלב קושטוניצה ועם שר החוץ ווק דראשקוביץ'. במהלך הביקור הבטיח בררדי כי סן מרינו תתמוך בכל בקשותיה של סרביה במועצת אירופה, וברשותן הטביעות הטריטוריאליות של סרביה.
ב-11 במאי 2008 הכירה סן מרינו בעצמאותה של קוסובו בניגוד לציפיותיה של ההנהגה הסרבית ששידלה אותה לא לעשות זאת.
ייצוג

סן מרינו מיוצגת בסרביה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בבלגרד, בירת המדינה.
סרביה אינה מיוצגת בסן מרינו בדרג השגרירות אלא באמצעות שגרירותה ברומא, בירת איטליה.
יעקב רותם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1912 טורקה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 בנובמבר 2004 (בגיל 91) 
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן בהרצליה 
 שם לידה:  Yaacov Deutsch (יעקב דויטש) 
 תפקידים:  רופא ילדים, עורך 
 
יעקב רותם (25 בנובמבר 1912 – 10 בנובמבר 2004) היה רופא ילדים ישראלי, מחברם של כמה ספרים ברפואה, עורך עיתון "הרפואה" בשנים 1984–1999 וממניחי יסודות רפואת הילדים החדשה בישראל.
קורות חייו

רותם נולד ב-25 בנובמבר 1912 תחת השם יעקב דויטש בעיירה טורקה שבגליציה המערבית, אז שטח האימפריה האוסטרו-הונגרית וברבות הימים פולין ואוקראינה. את לימודיו התיכוניים עשה בעיר המחוז לבוב, ואת לימודי הרפואה בצ'כוסלובקיה.
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד כרופא בבית החולים הדסה כשבמקביל שימש כשומר מטעם "ההגנה" בקמפוס של הר הצופים.
שנה מאוחר יותר היה בין העולים לקרקע ליישוב נגבה.
בשנת 1940 החל עבודתו בבית החולים בעפולה תחת הדרכתו של פרופ' אריך נסאו. בשנת 1943 נתמנה רופא מחוזי ליישובי העמק.
בשנת 1950 נתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית החולים בפרדס כץ.
כעבור שנתיים נתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית החולים תל השומר, משרה בה החזיק 28 שנים.
רותם כתב כ-300 מאמרים, מספר ספרי רפואה, ערכים באנציקלופדיות והיה עורך עיתון "הרפואה" במשך 15 שנה.
חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1975, פרס איינהורן (1983), פרס קורצ'אק ויקיר העיר תל אביב.
רותם נפטר בסוף שנת 2004.
פרסומיו

אנציקלופדיה רפואית למשפחה, עורך ראשי - יעקב רותם, תל אביב, רביבים, 1981
מילון רפואי חדש, מאת יוסף אבן-אודם, ויעקב רותם, ירושלים, ראובן מס, 1967.
רותם, יעקב ,ספר האם; מדריך לתקופת ההריון ולטפול בילד הרך, מ. ניומן, 1953.
גידול בנים (עפ פרופסור א. נסאו), מדריך כללי לאם. ספרית הפועלים, 344 עמודים. 3 הוצאות.1955
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267379605171  PLWABN: 9810571201605606  BnF: cb115291210 (data)  GND: 1141832283  ISNI: 0000 0000 4310 0168  LCCN: no95042525  NTA: 173622429  SUDOC: 236461435  VIAF: 101251109   WorldCat (עם VIAF): 101251109 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כף בנאים

כף בנאים היא כלי עבודה, המיועד לשימוש בעבודות בנייה שונות. מוכרת גם בשם "מסטרינה".
הכף עשויה מתכת וצורתה משולש עם קצוות מעוגלים או צורת מלבנית עם קצוות חדים. הידית עשויה לרוב מעץ.
שימושים:
טיוח קירות תוך השלכת הטיח על הקיר
מריחת מלט על לבנים
ערבוב, מריחה ויישור חומרים כמו טיח, מלט, דבק ומוצקים שונים
מריחת טיח או חומר הדבקה אחר על אריחי קיר ורצפה
חפירה בקרקע והסרת אדמה מממצאים. ארכאולוגים רבים משמשים בכף בעלת קצה מחודד
כף הבנאים היא גם מוטיב נפוץ בהרלדיקה ומכאן מופיעה בסמלי יישובים.
כף בעלת משטח מלבני וקצוות חדים
שתי כפות בעלות משטח משולש, לאחת קצוות מעוגלים ולאחרת קצה מחודד (כף ארכיאולוגים)
כף בעלת משטח משולש וקצוות מעוגלים. משמשת לרוב לטיוח
בנאי מורח מלט על לבנים
טייח משליך טיח על קיר
כפות בנאים מתקופת הרומאים
יחסי וייטנאם–יפן

| יחסי וייטנאם–יפן |
| --- | --- |
וייטנאם: יפן


וייטנאם: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
331,210: 377,915
אוכלוסייה
101,141,305: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
429,717: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,249: 34,088
משטר
רפובליקה סוציאליסטית חד מפלגתית: מונרכיה חוקתית

יחסי וייטנאם–יפן (ביפנית: 日越関係, בוייטנאמית: Quan hệ Nhật Bản - Việt Nam) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין יפן.
היחסים הראשוניים בין היפנים לווייטנאמים בני יותר מאלף שנים. מקורם של יחסי המסחר בין העמים מוערכים לפחות במאה ה-16. היחסים המודרניים בין המדינות מבוססים על הכלכלה המתפתחת של וייטנאם ועל תפקידה של יפן כמשקיע חשוב וחיוני לכלכלה הווייטנאמית.
היסטוריה > קשרים ראשוניים

במאה ה-8 אבה נו נאקאמרו, מצאצאי הבית הקיסרי של יפן, נכנס אל וייטנאם הסינית אשר הייתה תחת שושלת טאנג ובסופו של דבר שימש כמושל של ממלכת אנאם בשנים 761-767. בחפירה ארכאולוגית שנערכה בקיושו הדרומית-מערבית נמצאו שברי קרמיקה וייטנאמית עם תאריך המוטבע עליה - שנת 1330. לא ידוע כיצד הגיעו השברים לשם, אם כי סחר בין הסינים ליפנים יכל להביא את היצירה ליפן.