stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האצטדיון האולימפי (מונטריאול)
היסטוריה

האצטדיון הוקם על פי תוכניות האדריכל הצרפתי רוז'ר טייליבר. בעת הקמתו היו תוכניות המבנה חדשניות וייחודיות. לאצטדיון תוכנן גג נפתח המונע באמצעות מגדל שגובהו 175 מטרים (המגדל הנטוי הגבוה בעולם, והמגדל השישי בגובהו במונטריאול).  האצטדיון כולל מתקני ספורט רבים, ומתחת למגדל בנויה בריכת השחייה האולימפית. המבנה נבנה עבור המשחקים האולימפיים במטרה שייערכו בו טקסי הפתיחה והסיום, תחרויות האתלטיקה, משחקי הכדורגל ותחרויות השחייה.
היסטוריה > הקמת המבנה

עבודות הקמת המבנה החלו ב-28 באפריל 1973. בשל שביתה נגרמו עיכובים רבים לבניית המגדל, ובעת פתיחת האצטדיון, ב-17 ביולי 1976 טרם הושלמה בנייתו. הגג הנפתח לא הותקן עד שנת 1982, ורק בשנת 1988 הסתיימה בנייתו וניתן היה לפתחו. לבסוף לא נעשה שימוש בפונקציה זו בשל הנזקים הרבים שנגרמו לגג בשל הרוחות העזות באזור כאשר פתחו אותו.
היסטוריה > מימון הקמת המבנה

עלות הקמת המבנה הוערכה בשנת 1970 בעלות של 120 מיליון דולרים קנדיים. בשל השביתות הרבות והעיכובים בבנייה, בעת שנפתח המבנה (בטרם הושלמו המגדל והגג הנפתח) הגיעו עלויות המבנה ל-250 מיליון דולרים קנדיים. ממשלת קוויבק נאלצה להטיל מס מיוחד על טבק במאי 1976 על מנת לממן את העלויות. רק בדצמבר 2006 הצליחה ממשלת הפרובינציה לסיים את התשלומים על הבנייה, ועלותה הכוללת הגיע ל-1.47 מיליארד דולרים קנדיים.
היסטוריה > שימושים נוספים

כאצטדיון אולימפי הכיל האצטדיון עד 73,000 מושבים. בשנת 1991 שופץ האצטדיון והוסרו 12,000 מושבים על מנת לאפשר את קיומם של משחקי מונטריאול אקספוז - משחקים שלבסוף קוימו במקום אחר בשל התמוטטות של קורת בטון במשקל 55 טונות ב-8 בספטמבר באותה שנה.
בשל הבעיות בהפעלת הגג הנפתח הוחלט בשנת 1992 כי הגג יוחלף בגג קבוע חדש. גג חדש זה התמוטט בחלקו בינואר 1999. הגג שופץ באותה שנה אולם אירועי תחרויות המרוצים שתוכננו לאצטדיון הועברו למקום אחר. גם בגג חדש זה נפערו חורים בחודשי החורף הבאים בשל משקל הקרח והשלג שהצטברו עליו, ובשל כך לא נערכים באצטדיון פעילויות בחודשי החורף מחשש לקריסת הגג.
אנסו פרננדס

אנסו חרמיאס פרננדס (בספרדית: Enzo Jeremías Fernández; נולד ב-17 בינואר 2001 בסן מרטין שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בצ׳לסי ובנבחרת ארגנטינה.
קריירת מועדונים

פרננדס, שנולד למשפחה של אוהדי ריבר פלייט, קרוי של שמו של כוכב הקבוצה אנסו פרנצ'סקולי (כמו אנסו פרס). פרננדס גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט. ב-5 במרץ 2020 ערך פרננדס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט, בהפסד 0–3 לליגה דה קיטו במסגרת גביע ליברטדורס לעונת 2020.
ב-22 באוגוסט 2020 הושאל פרננדס לדפנסה וחוסטיסיה מליגת העל הארגנטינאית. הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי המועדון, ובחודש יוני 2021 חזר לריבר פלייט.
ב-24 ביוני 2022 חתם בבנפיקה ליסבון תמורת עשרה מיליון אירו. ב-5 באוגוסט ערך הופעת בכורה בה כבש שער בניצחון 0–4 על ארוקה.
ב-30 בינואר 2023 נקנה פרננדס על ידי קבוצת בצ'לסי בתמורה ל-121 מיליון אירו, בקנייה היקרה ביותר בתולדות הפריימיר ליג באותה התקופה.
נבחרת ארגנטינה

ב-23 בספטמבר 2022 ערך פרננדס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, בניצחון 0–3 על נבחרת הונדורס במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022. ב-26 בנובמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת מקסיקו במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של הטורניר.
תארים > קבוצתיים

ליגת העל הארגנטינאית: 2021
טרופאו דה קמפאונס: 2021
גביע סודאמריקנה: 2020
רקופה סודאמריקנה: 2021
ליגת העל הפורטוגלית: 2022/23
סגנות גביע הליגה האנגלית: 2023/24
גביע העולם בכדורגל: 2022
קופה אמריקה: 2024
קופה אמריקה 2022
תארים > אישיים

קשר החודש בליגה הפורטוגלית: אוגוסט 2022, אוקטובר 2022, נובמבר 2022
השחקן הצעיר של גביע העולם בכדורגל: 2022
הערות שוליים

↑  Fernández: “Esta oportunidad que me da Defensa es muy importante" באתר Vavel, ‏4 בספטמבר 2020 (בספרדית)
↑  Lista de la Selección Argentina para el Mundial de Qatar 2022 באתר TyC Sports, ‏ 11 בנובמבר 2022 (בספרדית)
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 2022 (אלופת העולם) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אלברס •  10 מסי •   11 די מריה •  12 רולי • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 קוריאה • 16 אלמדה • 17 גומס • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 מק אליסטר • 21 דיבאלה • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 פרננדס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • מאמן: סקאלוני |  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אלברס •  10 מסי •   11 די מריה •  12 רולי • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 קוריאה • 16 אלמדה • 17 גומס • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 מק אליסטר • 21 דיבאלה • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 פרננדס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • מאמן: סקאלוני | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ארמני •  2 מרטינס קוארטה •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אלברס •  10 מסי •   11 די מריה •  12 רולי • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 גונסאלס • 16 לו סלסו • 17 גרנאצ'ו • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 מק אליסטר • 21 קרבוני • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 פרננדס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • מאמן: סקאלוני |  1 ארמני •  2 מרטינס קוארטה •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אלברס •  10 מסי •   11 די מריה •  12 רולי • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 גונסאלס • 16 לו סלסו • 17 גרנאצ'ו • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 מק אליסטר • 21 קרבוני • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 פרננדס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • מאמן: סקאלוני | ארגנטינה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1275937268  VIAF: 2949167202596167930009   WorldCat (עם VIAF): 2949167202596167930009
הפיגוע בדיזנגוף סנטר

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |

חזית הקניון לאחר הפיגוע
 תאריך:  4 במרץ 1996
 מקום:  דיזנגוף סנטר, תל אביב, ישראל
 מטרה:  דיזנגוף סנטר
 קואורדינטות:  32°04′34″N 34°46′29″E﻿ / ﻿32.076027777778°N 34.774777777778°E﻿ / 32.076027777778; 34.774777777778
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  13
 פצועים:  125
 מבצע:  הג'יהאד האיסלאמי
  (למפת תל אביב מוגדלת) הפיגוע בדיזנגוף סנטר(למפת תל אביב רגילה) הפיגוע בדיזנגוף סנטר
 
אנדרטה לנרצחים בפיגוע הטרור ליד דיזנגוף סנטר
הפיגוע בדיזנגוף סנטר היה פיגוע התאבדות שאירע בתענית אסתר (ערב חג הפורים) תשנ"ו, 4 במרץ 1996 מחוץ לדיזנגוף סנטר שבתל אביב, בצומת הרחובות דיזנגוף והמלך ג'ורג'.  בפיגוע, שבוצע על ידי מחבל מתאבד חבר ארגון חמאס או הג'יהאד האסלאמי, נרצחו 13 בני אדם ונפצעו 125.
הפיגוע התרחש לאחר הריגתו של המחבל שכונה "המהנדס" יחיא עיאש ב-5 בינואר 1996, וחמאס התייחס אליו כאחד מ"פיגועי הנקמה" שבאו בעקבות הריגתו (ביניהם פיגוע שנעשה יום לפני כן בירושלים).
מחבל מתאבד בשם ראמז עבד אל-קאדר עובייד (رامز عبد القادر عبيد) ממחנה הפליטים ח'אן יונס הוברח לישראל דרך מעבר קרני בידי ערבי ישראלי והגיע ליעדו בקניון. משהבחין במאבטח בכניסה לקניון שינה את תוכניתו ופוצץ עצמו במרכזו של מעבר חצייה בסמוך לדיזנגוף סנטר, במפגש הרחובות דיזנגוף והמלך ג'ורג'. משקלו של המטען שנשא המחבל היה כ-20 ק"ג, והוא כלל מסמרים ופיסות מתכת להגברת הרסס.
הפיגוע אירע בתענית אסתר שלפני פורים, ובין הנפגעים היו חמישה בני נוער. ממדי ההרס וכמות הנפגעים וההרוגים הגבוהה שמנתה גם ילדים פגעו קשות במורל הציבור הישראלי. בין היתר זכורה הפריצה בבכי לעיני התקשורת של השחקנית חני נחמיאס בזמן שהופיעה במחזמר "צלילי המוסיקה" ביום הפיגוע.
בעקבות הפיגוע

בעקבות הפיגוע הקימה ממשלת ישראל את המטה ללוחמה בטרור והציבה בראשו את עמי אילון. בנוסף הורתה הממשלה לצה"ל להחריף את המאבק בתנועת חמאס, וצה"ל הידק את השליטה בקו התפר, פשט על ארגונים של חמאס בחברון ואטם את מבניהם ואת בתיהם של 11 מחבלים מתאבדים וסייענים. עודכנו נוהלי הבדיקה במעבר קרני, ששימש למעבר סחורות בין רצועת עזה לישראל, וציוד לגילוי חומר נפץ הוטס לישראל מארצות הברית והוצב במעברים היבשתיים בין ישראל לרשות הפלסטינית.
הפיגוע ואלו שקדמו לו עוררו דיון ציבורי בסוגיות שונות, ביניהן מדיניות ישראל אל מול הרשות הפלסטינית; סוגיית אי-סיכול ארגוני הטרור הפלסטיניים מצד הרשות; שיקולי העלות והתועלת שבהריגתו של יחיא עיאש; וסוגיות כלליות של התמודדות עם טרור במישורים רבים.
בסמוך למקום האירוע הוקמה אנדרטת זיכרון, ולצדה מתקיים אירוע זיכרון שנתי.
שמואל הספרי כתב את "אשה בעל בית", המתבסס על מאורעות בדיוניים בעקבות הפיגוע.
ראו גם

פיגועי התאבדות בישראל
הפיגוע בקו 5
לקריאה נוספת

תמר ברגר, דיוניסוס בסנטר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998.
הערות שוליים

↑  טל אריאל אמיר, ‏20 שנה לפיגוע בדיזינגוף: "מדכא, כאילו אובדן הבנות היה לחינם", באתר מעריב אונליין, 3 במרץ 2016
↑  תחילה פורסם בתקשורת שהפיגוע בוצע על ידי איש חמאס, אולם, ב[מאמר של בן כספית שפורסם במוסף מעריב ב-5 ביוני 2020, טוען יצחק אילן, סגן ראש השב"כ לשעבר, שהפיגוע בוצע על ידי איש הג'יהאד האסלאמי ושהוא היה נקמה על הרג ראש הג'יהאד האסלאמי בעזה שבא בעקבות הפיגוע בבית ליד
↑  בן כספית, ‏"צריך לכבוש את עזה": יצחק אילן בראיון מיוחד - הפרק השני, באתר מעריב אונליין, 5 ביוני 2020
↑  משטרת מחוז תל אביב - פרקי היסטוריה: שנות התשעים (הקישור אינו פעיל, 25 בנובמבר 2022)
↑  דו"ח שנתי, משטרת ישראל, 1996, עמ' 39
↑  25 عاماً على عملية الاستشهادي المجاهد "رامز عبيد" - فلسطين اليوم, paltoday.ps
↑  פיגוע ההתאבדות בדיזנגוף סנטר, 4 מרץ 1996, באתר inbar (באנגלית)
↑  חני נחמיאס ראיון בעקבות פיגוע בסנטר פורים 96.
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
הכתובת המונומנטלית העברית מירושלים

| --- | --- |

 תוכן הממצא
 שפה:  עברית מקראית 
 פרטי האתר והחפירה
 מיקום אתר:  העופל 
 פרטי הממצא כיום
 מיקום נוכחי:  מוזיאון ישראל 
 
בחפירות בעופל התגלתה, בשימוש משני מהתקופה הביזנטית, כתובת בעברית עתיקה. האותיות, בכתב עברי עתיק, נאות וחקוקות בהידור, כ־5 ס"מ גובהן. האבן שעליה נחקקה הכתובת היא אבן גיר, רוחבה 24 ס"מ, גובהה 27 ס"מ ועובייה 10 ס"מ. צורת האותיות מתארכת את הכתובת למאות ה־8–6 לפנה"ס, ביתר דיוק למאה ה־7 לפנה"ס.
המיקום שבה נמצאה הכתובת בשימוש משני לא מעיד על מיקומה המקורי, והקטע הקצר ששרד מהכתובת לא מאפשר להבין מה בדיוק היה נושא הכתובת (ייתכן שעסקה במפעל מים); אף על פי כן, צורת הכתב וגודלו מצביעים על כתובת ראוה והנצחה, הראשונה שהתגלתה בירושלים מתקופת בית ראשון.
הכתובת נמצאה בחפירה באוקטובר 1982.
תוכן הכתובת

מהכתובת שרד אך חלק קטן. אין ספק שהיו שורות מעל ומתחת לחלק ששרד, והשורות ששרדו המשיכו בוודאות שמאלה, ואולי גם ימינה. התוכן ששרד הוא:
[...]מתחת . לז[...]

[...]ר[x]כ . המי[...]

[...]בירכתי[...]

[...]נסחהכס[...]
בסוף השורה השנייה מופיעים שרידי אות נוספת, אולי מ"ם; בסוף השורה השלישית מופיעים שרידי אות שעשויה להיות ה"א.
את המלה השנייה בשורה הראשונה השלימו חוקרים כ"לז[רם]", בשל העיסוק במים בכתובת. המלה השנייה בשורה השנייה מתפרשת כ"המים". השורש נ־ס־ח, המופיע בשורה הרביעית, משמעו העברה או עקירה של אדם או דבר ממקומם.
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
הערות שוליים

↑  מאיר בן־דב, כתובות עבריות חקוקות באבן מהר־הבית וסביבתו, קתדרה 40, 1986, עמ' 3
1 2 3 4  שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 25
1 2 3 4  מאיר בן־דב, כתובות עבריות חקוקות באבן מהר־הבית וסביבתו, קתדרה 40, 1986, עמ' 4
↑  מאיר בן־דב, כתובות עבריות חקוקות באבן מהר־הבית וסביבתו, קתדרה 40, 1986, עמ' 5–6
1 2  Joseph Naveh, A Fragment of an Ancient Hebrew Inscription from the Ophel, Israel Exploration Journal 32, 1982, עמ' 195
↑  מאיר בן־דב, כתובות עבריות חקוקות באבן מהר־הבית וסביבתו, קתדרה 40, 1986, עמ' 5
↑  שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 26
אברהם זכאי (פלי"ם)

| --- | --- |

אל"ם אברהם זכאי ראש מחלקת ציוד 1956
 לידה:  27 בינואר 1923 י' בשבט התרפ"ג בריטניה ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  6 באוגוסט 1989 (בגיל 66) ה' באב התשמ"ט ישראל חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה   הפלמ"ח    פלי"ם   צבא הגנה לישראל חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 תקופת הפעילות:  1942–1959 (כ־17 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד הפלי"ם  מפקד מחנה א' של המוסד לעלייה ב' במג'נטה  קצין המבצעים של חיל הים.  קצין הנדסה ימית  ראש מחלקת ציוד בחיל הים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות    מבצע קדש    מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
  אות ההגנה  עיטור לוחמי המדינה
 תפקידים אזרחיים
 מנהל טכני במספנות ישראל  מרצה בטכניון בנושא מכונאות ימית.  נציג צים במספנות הבונות אניות ביפן.  מנהל כללי בקונצרן תעוש אזורי פיתוח בע"מ".  מנהל "מכון דוד" ברפאל.  חבר מועצת העיר חיפה ויו"ר אגוד ערים - שרותי הכבאות.  מקים ומנהל כללי של השפד"ן -פרויקט לטיהור שפכי אזור דן.
 הנצחה
 כיכר בעיר חיפה
 
אברהם זכאי (27 בינואר 1923 - 6 באוגוסט 1989) היה המפקד הראשון של הפלוגה הימית של הפלמ"ח ואיש המוסד לעלייה ב' באיטליה. עם קום המדינה גויס כקצין לחיל הים, בו מילא שורה של תפקידים, עד לתפקיד ראש מספן הציוד (רמחצ"ד) בדרגת אלוף-משנה. לאחר שחרורו מילא תפקידי ניהול בכירים, ביניהם פיקוח בניית אוניות ביפן, ניהול מכון דוד רפאל. בתפקידו האחרון היה המנהל הכללי של פרויקט השפד"ן.
משפחה וילדות

הוריו של זכאי היו רחל מבית אהרונסון, שהייתה בתו של הרב אברהם הכהן אהרונסון (אחיו של הרב שלמה הכהן אהרונסון, רבה הראשון של תל אביב) ודוד ז'וכוביצקי, שהיה מורה בעיירה יהודית באוקראינה. הזוג עלה לארץ בשנת 1909 והתיישב במושבה קסטינה, שם מונה דוד למנהל בית הספר במושבה. דוד דיבר עברית רהוטה עוד מבית אביו ברוסיה הלבנה, והוא הנחיל את השפה גם לבניו. הוא הקים בחצרו תחנה מטאורולוגית ותיעד את האקלים בארץ ישראל. תצפיותיו, שנערכו במשך 60 שנה, זכו להכרה בינלאומית של המרכז לחקר השמש במצפה הכוכבים בציריך והתפרסמו בכתב העת של המצפה. דוד התמחה גם בתחום האסטרונומיה, כתב מדור אסטרונומי בעיתון דבר והיה ממייסדי אגודת האסטרונומים החובבים. במשך עשרות שנים היה בעל טור קבוע בשם "קצרות" בעיתון "דבר", והיה קרוב לחוגי הפועלים ובקשר אישי עם דוד בן-גוריון. זה האחרון שכנע אותו לעברת את שמו ל"זך", אך דוד בחר בשם זכאי. הוא מונה למזכ"ל הראשון של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. מתוך ראיית ההסתדרות כבסיס למדינה הועברו מוסדות ההסתדרות לירושלים ומשפחת זכאי השתכנה בשכונת הבוכרים, באותם ימים שכונה מפוארת ומרכז לפעילויות חברתיות, תרבותיות ומדיניות של היישוב העברי. ב-27 בינואר 1923 נולד אברהם זכאי, בירושלים, ילדם השלישי של דוד ורחל, אח ליעקב ולחנה.
לימים עברה משפחת זכאי לגור בתל אביב, ליד משפחות רמז ובן-גוריון. יחד עם המחויבות לתנועת הפועלים, נשמרה הזיקה ליהדות. דוד זכאי היה מבאי בית הכנסת "הצפון" ברחוב בן-יהודה בתל אביב וניהל בית מסורתי.
כמרבית ילדי תל אביב באותה תקופה, בילה זכאי שעות רבות בחוף הים. יחד עם אחיו יעקב בנה חסקה ודגמי סירות מפרש להשטה בירקון. למד בבית הספר תל-נורדאו והמשיך בגמנסיה הרצליה, במגמה ריאלית חקלאית. את העבודה המעשית ביצעו יום בשבוע במקוה ישראל. מגיל עשר הצטרף לתנועת הנוער מחנות העולים.
משפחת זכאי מימין לשמאל אברהם, האחות חנה האם רחל, האח יעקב האב דוד זכאי ואירמה רעייתו של יעקב, פסח תש"א.
אברהם זכאי נושא את דגל תנועת המחנות העולים במצעד אחד במאי 1937
שירות ביטחוני במדינה שבדרך

בשנת 1936 בהיותו בגיל 13, הושבע זכאי כחבר בארגון ההגנה והוצב ליחידת קשר שמפקדה היה אהרן רמז. אברהם הצטרף לסקציה הימית של הפועל שפעלה בירקון. ההצטרפות לסקציה הימית לא הייתה מקובלת על המחנות העולים וזכאי וחבריו, גד קמפינסקי ויצחק (אייק) אהרונוביץ', נקראו לבירור שתוצאתו הייתה אישור השתתפותם של חברי התנועה בסקציה הימית וייעודם לקיבוצים המוקמים והנמצאים לחוף הים. המדריכים בסקציה הימית, ובהם שמואל טנקוס (לימים אלוף ומפקד חיל הים) ודב מגן, עסקו גם בהעפלה והסיפורים הלהיבו את רוח החניכים.
ב-1 בספטמבר 1939 השתתף זכאי, יחד עם חבריו, בהורדת מעפילי אוניית המעפילים טייגר היל. היה זה היישום הראשון של ההכשרה לפעילות ההעפלה. לאחר סיום הלימודים בגימנסיה הרצליה בשנת 1940 נשלח זכאי על ידי המחנות העולים לקומונת המדריכים של התנועה בחיפה. החברים הועסקו באמצעות סולל בונה בעבודות ביצורים בבתי הזיקוק בחיפה ובעבודות שונות בנמל חיפה. ב-1941 התמנה זכאי לחבר המזכירות הארצית של המחנות העולים בתל אביב, והיה בין אלה שיזמו ופעלו לצרף את חברי התנועה לארגון ההגנה. בשנת 1942 יצא עם חבריו לחדש את ההתיישבות בקיבוץ חמדיה בעמק בית שאן. באותה שנה יצא לקורס מפקדי כיתות של ההגנה שהתקיים בקיבוץ רמת יוחנן.
שירות ביטחוני במדינה שבדרך > פלמ"ח ופלי"ם

בחודש יולי 1942 גויס זכאי לפלמ"ח ונשלח לקורס מפקדי מחלקות בג'וערה, אותו סיים באוקטובר 1942. בינואר 1943 נשלח זכאי לקורס מפקדי סירות של הפלמ"ח בקיסריה. הקורס נמשך כ-10 שבועות והיה בפיקוד יעקב סלומון. זכאי שימש כמדריך ספורט בקורס בנוסף להיותו חניך ואף נבחר לשמש כמזכיר הקורס. באפריל 1943 נפתח הקורס השני למפקדי סירות וזכאי היה אחד המדריכים בו. משתתפי הקורס למדו השטת סירות מפרש ומנוע, תחזוקת ציוד ימי, חוקי שיט בינלאומיים, מטאורולוגיה ודגלי הקוד הבינלאומי. דגש מיוחד הושם על ארגון המעפילים והורדתם מהאוניות לחוף. האקונומית של קיבוץ שדות ים הייתה חנה סנש וזכאי, כמזכיר הקורס, היה בקשר ישיר איתה.
מפקד הפלמ"ח, יגאל אלון, החליט שכל אנשי הפלמ"ח יעברו קורס ימי קצר של שבועיים כדי שיוכלו לסייע במבצעי הורדת מעפילים בהם נדרש כח אדם רב. ואולם, מטעמי העדפה בין מפלגתית, נשלח זכאי לפקד על מחלקה בקיבוץ תל יוסף במסגרת פלוגה ד'. בסתיו 1943 עבר זכאי עם המחלקה לגבעת ברנר והמשיך בתפקיד זה עד סוף השנה.
שירות ביטחוני במדינה שבדרך > פלמ"ח ופלי"ם > המחלקה הימית

במטה הפלמ"ח התגבש הצורך במסגרת ימית נפרדת ובראשית שנת 1944 הוקמה המחלקה הימית של הפלמ"ח במסגרת פלוגת המטה. כוח האדם של המחלקה כלל את מסיימי שני הקורסים למפקדי סירות אליהם הצטרפו בוגרי אגודות ימיות ומספר חיילים יהודים מהצבא הבריטי. המחלקה התארגנה בנמל חיפה שנשלט על ידי הבריטים והועסקו בו ערבים רבים, והכוונה הייתה שאנשיה יעבדו בנמל ויתאמנו בעבודה ימית מעשית. זכאי מונה כמפקד המחלקה הימית ועיקר משימתו הייתה לשמור על האינטרסים היהודים בנמל ולהגן על העובדים והרכוש היהודי בו. חלק מאנשי המחלקה עלו על אניות סוחר וספינות דיג כתחליף לעבודתם במשק. נוכחות קבוצת בחורים צעירים שינתה את המאזן בנמל ונתנה הרגשת ביטחון לעובדים היהודים.
במקביל נעשו הכנות ותוכננו נקודות הנחתה לקבלת אוניות מעפילים בחופי ישראל. פיקוד המחלקה חזר לקיסריה לאימונים וממנה יצאו בסירות דיג לערוך מיפוי טופוגרפי של חופים מתאימים להנחתת מעפילים.
אוניות המעפילים היו מאוישות בצוות מקצועי שהיה צוות זר, רובו ככולו, כולל רב החובל. הוברר שיש צורך שבין מלווי האוניות מטעם ההגנה יהיה בעל מקצוע הבקיא באמצעי ההנעה ומערכות ההשטה של הספינות. לצורך הכשרת בעלי מקצוע כאלה נפתח בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ בקיבוץ יגור קורס למכונאות ימית, והנושאים העיוניים נלמדו בבית הספר בסמ"ת בחיפה. זכאי נשלח ללימודים בקורס זה, אך הוא ראה עצמו כמתאים יותר לתפקידי פיקוד. המחלקה הימית הייתה כפופה לגדוד הרביעי ומפקדו, שמעון אבידן, השתכנע חלקית מדבריו של זכאי ומינה אותו להיות מפקד הקורס למכונאות ימית. בוגרי הקורס הופעלו כמלווים ומפקדי אוניות והכשרתם במכונאות ימית נתנה להם ידע וביטחון.
בתחילת שנת 1945 התקיים קורס חובלים ראשון בבית הספר הימי בחיפה. זכאי צורף לקורס כחניך מן המנין. המדריך הראשי בקורס היה שמואל טנקוס. בקורס הוקנה ידע תאורטי ומעשי בהשטת אוניות ברמה של חובל שני בצי הסוחר. כן הוחדרו נושאי ההעפלה והיחס למעפילים. לאור הגידול הצפוי באוניות מעפילים הוחלט באפריל 1945 להגדיל את מספר האנשים ולארגנם במסגרת חדשה. פלוגה י' בגדוד הרביעי של הפלמ"ח הוגדרה כפלוגה הימית – הפלי"ם. בסיס הפלוגה הוקם בקיבוץ שדות ים וזכאי מונה למפקדה הראשון. הוא פיקד גם על הפלוגה בשדות ים וגם על שלוש המחלקות שנמצאו בקיסריה, בגבעת ברנר, בקיבוץ מעברות ועל היחידה בנמל חיפה. הפלוגה שכללה בתחילה 45 איש הוגדלה וקוים קורס רביעי למפקדי סירות. 

זכאי זיהה בשלב מוקדם את הפוטנציאל המנהיגותי של יוחאי בן-נון והטיל עליו את החבלה באוניות הצי הבריטי בנמל חיפה. מתוך הפלי"ם קמה יחידת חבלה ימית שמטרתה פגיעה בכלי השיט הבריטיים שפעלו למניעת הגעת המעפילים.
אניות המעפילים החלו להגיע ואנשי הפלי"ם עסקו בהורדת המעפילים. בחודש אוגוסט 1945 הגיעה לחוף קיסריה אוניית המעפילים דלין (אוניית מעפילים), בפיקוד ישראל חורב ורב החובל אנריקו לוי. דלין פרקה את העולים ויצאה חזרה לאירופה עוד באותו הלילה. אחריה הגיעו שש ספינות נוספות שלא נתפסו על ידי הבריטים.
באוקטובר 1945 הוקמה תנועת המרי העברי, ואנשי הפלוגה השתתפו בכמה מפעולותיה. הבולטת בהן הייתה ליל הרכבות (1 בנובמבר 1945), במהלכו טיבעו אנשי הפלי"ם שלוש סירות משמר בריטיות, שתיים בחיפה ואחת ביפו, שהופעלו כחלק ממערך ההסגר על חופי ישראל מפני כניסת מעפילים. בחיפה פיקד על המבצע יוחאי בן נון וביפו ביצעו את הפעולה יוסף הראל וזלמן כהן; בשני המקרים הגיעו החבלנים לסירות, צללו מתחת לסירות הבריטיות והצמידו אליהן מטען חומר נפץ בעל מנגנון השהייה. זכאי היה מעורב אישית בהבאת המוקשים לחבלה בספינות בחיפה. ניסיונות החבלה בחיפה לא עלו יפה בגלל הלשנה לבריטים.
שירות ביטחוני במדינה שבדרך > גלריה

שייט בסירות מפרש במסגרת הימיה של הפועל בירקון, 1938.
קורס ראשון למפקדי סירות של הפלמ"ח, ינואר 1943.
מחנה האהלים של קורס מפקדי הסירות על חוף שדות ים. זכאי מזכיר הקורס.
קורס סירות של הפלמ"ח.
קורס מפקדי סירות של הפלמ"ח ינואר 1943.
תמונה קבוצתית של המחלקה הימית בפיקוד יעקב זכאי בקיבוץ מעברות.
ימאים ואנשי הפלי"ם על האנייה עתיד.
אנשי פלי"ם על האנייה עתיד בדרך לג'נובה. ראשון בימין יעקב צציס איש הקשר בין זכאי ודרורי הנחבאים לצוות.
החבורה - מילאנו - חברים. משמאל- אברהם זכאי, מריו קנדה (קרטיין וינגייט).
אברהם זכאי במשרדו כמפקד 'מחנה א' במג'נטה.
מבנה במחנה א' מג'נטה.
קבוצת אורזי החימוש לפני אחד הסליקים במחנה א' במג'נטה.
אברהם זכאי מארח ביקור של שאול אביגור ב'מחנה א' של המוסד לעלייה ב' במג'נטה - איטליה, 1946.
אברהם זכאי מארח ביקור של שאול אביגור ויהודה ארזי במחסני 'מחנה א' של המוסד לעלייה ב' במג'נטה - איטליה, 1946.
צה"ל - חיל הים

עם חזרתו לארץ השתתף זכאי בדיונים על הקמת המסגרת הימית של צה"ל. בתחילת מרץ הוזמן לדוד בן-גוריון בבית האדום בתל אביב, יחד עם בני מרשק יוסף טבנקין, שמואל ינאי ומשה רבינוביץ'. לאחר פתיחה קצרה הודיע בן-גוריון: ”אני חושב שהגיע הזמן להקים חיל הים במסגרת הצבא. האם יש למישהו התנגדות להקמת חיל ים?”, איפשר לנוכחים להתבטא ופסק: ”טוב, אז החלטנו להקים חיל-ים.” להחלטה היו מתנגדים ובעקבותיה נערכו דיונים במטה הפלמ"ח. זכאי וחבריו הימאים היו מאוחדים בהכרת הצורך להקים כוח ימי מיוחד ונפרד והיו משוכנעים שישרתו בו. בן-גוריון מינה את גרשון זק לרכז אדמיניסטרטיבית את הגוף המוקם. ראש המטה הארצי של ההגנה, ישראל גלילי, שהתנגדותו נדחתה, הוציא ב-17 במרץ את הפקודה להקמת שרות ימי.
עם הקמת השרות הימי התמנה זכאי לתפקיד קצין מנהלה. מטה השרות הימי התמקם בדירה ברחוב הגליל בתל אביב, משם נדד לרח' מאפו ולשכונת פועלים והגיע למלון סן רמו בכיכר הרברט סמואל בתל אביב. באוגוסט 1948 עבר המטה למחנה סטלה מאריס בכרמל, בחיפה. זכאי, כקצין המנהלה, ארגן את החיל על בסיס אנשי הפלי"ם יוצאי הצי והצבא הבריטי, מתנדבי חוץ לארץ בעלי רקע ימי, אנשי צי הסוחר, עובדי הנמל ומספנת העוגן, יוצאי האגודות הימיות ובוגרי בית הספר הימי בצ'יוויטווקיה.
צה"ל - חיל הים > מלחמת העצמאות

ביוני 1948 התמנה זכאי לראש אגף המבצעים, בדרגת סגן קברניט (דרגה שהייתה נהוגה בחיל הים עד סוף 1950, והייתה מקבילה לדרגת סגן-אלוף). זכאי שירת בתפקיד זה עד ספטמבר 1949. בתפקיד זה היה מעורב בניסיון למנוע את הגעת האונייה אלטלנה לחופי תל אביב. כאשר החלו חילופי אש עם האנייה, ארגן זכאי את האבטחה סביב מטה חיל הים שהיה אז במלון סן רמו, בקרבה מידית לירי ההדדי. שנה מאוחר יותר, במסגרת תפקידו, ארגן את פינוי שברי האונייה מחוף תל אביב.
במהלך המלחמה ארגן זכאי את המבצעים שהוטלו על חיל הים ואף הציג וקיבל אישור לפעולות תקיפה יזומות. הפעולה החשובה הייתה קבלת אישור מבן-גוריון  לתקוף את האונייה המצרית האמיר פארוק מול חוף עזה.
שירות בחיל הים לאחר מלחמת השחרור > לימודי בניין אניות

הכנת אוניות המעפילים במספנות באיטליה והשירות בחיל הים יצרו אצל זכאי קשר חזק לנושא בנין אוניות. זכאי היה קצין בכיר בחיל, מוכר לשר הביטחון ובעמדה (כראש אגף מבצעים) שהציבה אותו כמועמד ריאלי לפיקוד על חיל הים. למרות זאת העדיף זכאי לצאת ללימודי בניין אוניות. זאת, מכיוון שהחיל החדש היה זקוק לידע מקצועי בבניית והפעלת אוניותיו, ובנין אוניות היה מקצוע שלא נלמד בארץ. באוגוסט 1949, נשלח זכאי, בהחלטת הרמטכ"ל יעקב דורי ושר הביטחון בן-גוריון, ללימודי הנדסת אוניות בארצות הברית, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בבוסטון. בכך היה לקצין צה"ל הראשון שנשלח ללימודים אקדמאים מחוץ לישראל.
בבוסטון הייתה קבוצת אנשי צבא ישראלים שכללה את יוחאי בן נון, שמואל ינאי, אריה קפלן, יוסי הראל, עמוס חורב ופלטיאל מקלף. זכאי ריכז את הקבוצה מול הנספח הצבאי בוושינגטון, חיים הרצוג, וגם היה אמון על הקשר עם פרד מונוסון, ראש הקהילה היהודית בבוסטון. בספטמבר 1953 סיים זכאי את לימודיו והוענק לו תואר שני בהנדסת ימית ומכונאות ימית.