stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איה בן רון
עבודותיה > בית חולים שדה X בביאנלה בוונציה

בן רון ייצגה את ישראל בביתן הישראלי בביאנלה ה-58 בוונציה, 2019, שם הציגה את עבודתה "בית חולים שדה X" אותה אצר אבי לובין. זהו מיצג (אף על פי שבן רון מעידה עליו שהוא "לא אינסטליישן ולא פרפורמנס") המדמה בית חולים שדה שמכוון לטפל ב"רעות החולות" של החברה. המסלול לקבלת הטיפול כולל שהייה בבית חולים מתוכנן היטב. במקום קטלוג מקבלים המטופלים "ערכות טיפול", המתבססות על ארבעה סרטים קצרים שיצרו אמנים שונים (בהם בן רון עצמה) וכל אחד מוקדש לרעה חולה אחרת.
המבקר התחיל את דרכו במיצג בהמתנה, בדומה להמתנה בחדר מיון. בן רון הבהירה כי ערך השוויון עומד בבסיסו של הפרויקט, והמשמעות היא שלאף אחד אין עדיפות בתור, גם לא לתורמים או לאנשים שהם חלק מהפרויקט. בעת ההמתנה יכול המבקר לבחון עלוני מידע על ערכות הטיפול השונות, או לצפות בסרט ההדרכה שהוכן לאירוע ומפרט את השלבים השונים בעזרת ה"פרזנטורית" הרשמית של בית החולים, אמנית הקול ויקטוריה חנה. לבית החולים יש גם הנהלה של ממש, הכוללת את בן רון, האוצר אבי לובין והמפיק מיקי גוב. לפי בן רון, בית החולים מחייב את הצופה לשנות קצב. אי אפשר להציץ בתערוכה וללכת, אלא כדי לחוות את העבודה צריך להמתין, והרבה, במעברים בין התחנות השונות.
רעיון התערוכה נבנה וגובש סביב הסרט No Body של בן רון משנת 2017, שהוא גם אחד מארבעת הסרטים שהוצגו ב"בית החולים". הסרט עוסק בהתעללות במשפחה דרך סיפורה האישי של בן רון, וזוהי גם אחת מהרעות החולות בחברה, לה מוצע טיפול. לצד סרט זה הוצגו עוד 3 סרטים, או "ערכות טיפול": Institutional Abduction של עידית אברהמי העוסק בחטיפת ילדי תימן, HABIT של אמן פלסטיני אנונימי שעוסק בכיבוש, ו-Block of Clay של רועי ויקטוריה חפץ וזוהר מלינק עזרא, על סיפורה של חפץ, אישה טרנסג'דרית.
כשמגיע תורו של המבקר במתחם הקבלה עליו לבחור במסלול אחד, וכל מסלול מוביל אותו לטיפול אחד בלבד. לפני הצפייה בסרט עוצר המבקר בתחנה, "היחידה הבטוחה", בה הוא נמצא לבד בחדר אטום לרעש ומאזין להדרכה קולית של ויקטוריה חנה כיצד משחררים "צעקה שמכילה את עצמה", כלומר איך להפעיל את מיתרי הקול בצורה אפקטיבית שאינה מאמצת אותם, ומונעת צרידות. המבקר מוזמן להתנסות בעצמו ולצעוק. לאחר הצפייה בסרט מתאפשר לצופה לצפות גם ב"דעה שנייה", תיעוד של צופים אחרים בסרט, ותגובתם הספונטנית. המטרה המוצהרת של בן רון היא "כדי שכשנצא משם, ונוכל להתחיל לדבר".
על התערוכה כתבו ליאת סידס וקציעה עלון בכתב העת "ערב רב": "בית חולים שדה X עלול להתפרש בקונסטלציה הנוכחית של הבינאלה ה-58 של ונציה, המונחית על-פי המחשבה הרוגופית, כדימוי פשטני ומובן מאליו - מתקן רפואי-קליני כהצעה לטיפול אפשרי וריפוי של חברה מדממת וחולה. הפרדיגמות המרכזיות עליהן נשען הביתן מבחינה רעיונית ידועות לכל: האומנות כרפואה חברתית, האמן כמרפא הגדול, כשאמן המייצר בכוח אישיותו, אמונתו ופעולותיו מזור מחודש, יוצר שינוי חברתי ומחולל תהליכי החלמה, הבראה, שיקום, סליחה ופיוס של יחידים עם עצמם ועם העולם. אולם החשד שמא נקלענו אל אזורי הבנאליות, המובן מאליו והצפוי, מתפוגג עם לקיחת המספר וההמתנה הממושכת באולם הקבלה שבקומת הכניסה של בית החולים. שם מצפה למבקר וידאו ערוך ומוקפד המוקרן משני מסכי טלוויזיה - אסתטיקה שכיחה ומוכרת במסגרות שונות ובמוסדות בריאות בישראל ומחוצה לה. הווידאו המתעתע הוא מעין סרט הסברה למבקר-צופה-חולה, שהשליך עצמו אל החיים, החוויות והמהמורות של המרחב הזמני של הביאנלה, ושהגיע לביתן הישראלי בתקווה למצוא מזור לחוליו ולהיגאל מייסוריו המודעים יותר או פחות".
בפברואר 2022 הוצגה התערוכה במוזיאון ארץ ישראל. אוצר: אבי לובין.
השכלה

1992: המדרשה לאומנות, רמת השרון, ישראל.
1998–1999: M.A. באומנות, גולדסמית קולג' אוניברסיטת לונדון, לונדון, אנגליה.
פרסים והוקרה

1990: תעודת הצטיינות בלימודים, המכללה האקדמית בית ברל
2001: הקרן לפיתוח אמנות, לונדון
2001: שהות אמן, וולקאם טראסט, לונדון
2002: פרס האמן הצעיר, משרד התרבות והספורט
2005: פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט
2008: פרס שרת התרבות, משרד התרבות והספורט
2008: פרס ג'נט וג'ורג' ג'אפין קרן התרבות אמריקה ישראל
2009: פרס ישראכרט לאמן ישראלי של מוזיאון תל אביב
2010: פרויקטים מיוחדים, קרן רבינוביץ'
2011: פרס דיזנגוף, עיריית תל אביב-יפו
2016: פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט.
תערוכות יחיד

1993: "כתרים", מיצב בפקולטה לרפואת שיניים, הדסה עין-כרם, ירושלים.
1994: "ובכן ניפטר מזה, לא?", הסטודיו בבורוכוב, תל אביב.
1995: "עבודות" צילום ומחשב, האקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה על שם נרי בלומפילד, חיפה.
1997: "איה בן רון – תמונות נעות", בית הספר לאומנות חזותית: אמנו, תל אביב.
1998 - אמרתי לך, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2001 - Hanging, וולקאם טראסט, לונדון
2002 - Hanging, המוזיאון הלאומי למדעי הטבע, טאיצ'ונג
2003: "עזרה ראשונה", המרכז הישראלי לאומנות דיגיטלית, חולון.
2005 - עדיין בטיפול, גלריה שלוש, תל אביב
2007 - מרגלית, גלריה שלוש, תל אביב
2010 - משמרת, Aando Fine Art, ברלין
2010 - משמרת, Parasite / דיאנה דלל, Noga Star Project, תל אביב
2012: "עבודת קיר |||: איה בן רוצה, הצלה", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2012 - הצלה, מוזיאון ישראל, ירושלים
2012 - תחנת עזרה ראשונה - המסע לקיתרה, Aando Fine Art, ברלין
2012 - המסע לקיתרה, מוזיאון ברלין להיסטוריה של הרפואה, ברלין
2013 - All is Well, המרכז הרפואי מקסימה, אינדהובן
2015 - המסע האחרון לקיתרה, Front, פרויקט אונליין
2019 - בית חולים שדה X, הביתן הישראלי, הביאנלה של ונציה.
2022 - בית חולים שדה X, מוזיאון ארץ ישראל
תערוכות קבוצתיות

1992: "איה בן רון, איתי גורל, גל ורטמן, אברהם פסו, מירה צדר, פנינה רייכמן", גלריה שרה קונפורטי, יפו.
1994: "הפרעה ברצף", גלריית הסדנה לאומנות, יבנה.
1996: "ממציאות, מציאות בדויה בצילו הישראלי", גלריה הסדנא לאומנות, יבנה.
1996: "מאגן הים התיכון: אמנים מטורקיה ומישראל", מוזיאון בת ים לאומנות עכשווית, בת ים.
1998: דו"ח מצב: צילום בישראל היום", מוזיאון ישראל, ירושלים.
1998: "התקוות - אוסף עבודות וידאו ארט", בית הספר לאומנות – המדרשה, מכללת בית ברל.
2003: "אוברקרפט: אובססיה, דקורציה ויופי נשכני", אוניברסיטת חיפה, הגלריה לאומנות, הפקולטה למדעי הרוח, חיפה.
2003: "הלכות שכנים פרק א", המרכז הישראלי לאומנות דיגיטלית, חולון.
2004: "אוברקרפט. אובססיה, דקורציה ויופי נשכני", בית האומנים על שם יוסף זריצקי, תל אביב.
2005: "להתבונן בעין אחת, מקרוב...", מוזיאון אשדוד לאומנות, מרכז מונארט, אשדוד.
2005: "מה את שותקת?", מוזיאון הרצליה לאומנות עכשווית, הרצליה.
2005: "מצב לא ברור", גלריה שלוש לאומנות עכשוית, תל אביב.
2005: "פצעים וחבישות", גלריה לאומנות אום אל פחם, אום אל-פחם.
2005: "Why Don't You Say SO?", מוזיאון הרצליה לאומנות עכשווית, הרצליה
2005: "בין אדם למקום - תערוכת אומנות עכשווית מקוריאה וישראל", תערוכה במחוץ לישראל.
2006: "הזוכים 2005 – פרס משרד החינוך התרבות והספורט לאומנות", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2006: "דו"ח מחלה – ייצוגים דל גוף פגוע או חולה בעבודות", אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע.
2006: "בשם העושר", מוזיאון פתח תקווה לאומנות, פתח תקווה.
2006: "בין מקומות – אומנות חדשה מישראל", מחוץ לישראל.
2007: "דמיון – תערוכת אומנות ישראלית", בניין ההנהלה, בנק הפועלים, תל אביב.
2007: "בזעיר אנפין", סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים.
2007: "רשמים 3, הביאנלה הארצית לרישום.", בית האמנים, סדנת ההדפס ירושלים, ברובור, אגריפס 12 – גלריה שיתופית, ירושלים.
2008: "חריטות ושריטות – דמות החייל בדפוסים משתנים", מוזיאון פתח תקווה לאומנות, פתח תקווה.
"בתים של אחרים: וידאו וצילום ישראלי", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2008: "זמן אמת: אומנות בישראל 1998-2008", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2008: "מציאות עקומה", המרכז הישראלי לאומנות דיגיטלית, חולון.
2008: "אירופה, אירופה?", גלריה לאומנות במרכז ההנצחה, קריית טבעון.
2009: "דף הבית", גלריה שלוש לאומנות עכשווית, תל אביב.
2009: "הזוכים 2008, פרסי משרד התרבות והספורט לאומנות ולעיצוב", המשכן לאומנות על שם חיים אתר, קיבוץ עין חרוד.
2011: "החיים: הוראות שימוש", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2011: "עולם אחר אפשרי", יפו 23, ירושלים.
2012: "הדמ רותח", סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים.
2012: "מרחבים: רכישות חדשות+ עבודות מהאוסף", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2014: מיתוס סדנה: ארבעה עשורים קם על יוצרו", סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים.
2017: "יריד ספרי אמן", ארטפורט, תל אביב.
2018: "הדרך", בית האמנים על שם יוסף זריצקי, תל אביב.
2018: "אנו מכריזים בזאת: פרסי משרד התרבות והספורט לאומנות ועיצוב 2016", מובי – מוזיאוני בת ים, בת ים.
2018: "#Metoo", גלריה בנימין, תל אביב.
2018: "No pasaran: שמונים שנה למלחמת האזרחים בספרד", סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים.
2018: "קריות שדרות: צליל מקום, שנות ה-70-שנות ה-90", בית האומנים על שם יוסף זריצקי, תל אביב
2018: "נכסים", ירושלים.
הערות שוליים

↑  מרכז מידע לאמנות ישראלית | מוזיאון ישראל, ירושלים, באתר museum.imj.org.il
↑  ורד מימון, אמרתי לך / איה בן רון, הרצליה: מוזאון הרצליה לאמנות, 1998
1 2  Aya Ben Ron: A VOYAGE TO CYTHERA, Berlin Museum of Medical History at the Charité
1 2  Aya Ben Ron at Máxima Medical Centre Eindhoven, e-flux
↑  Artists & Artworks, Busan Biennale
1 2  איה בן רון - עבודת קיר, באתר מוזיאון ישראל
↑  BLACK AND WHITE, Museum of Modern Art in Warsaw
↑  Schmerz / Pain, artmap
↑  בית חולים שדה X, באתר מוזיאון ארץ ישראל, ‏מרץ 2022
↑  מיה אשרי, האמנית איה בן רון והאוצר אבי לובין ייצגו את ישראל בביאנלה בוונציה, באתר הארץ, 1 ביולי 2018
↑  לאתר היצירה.
↑  מיה אשרי, בבית חולים כזה עוד לא ביקרתם: עבודת האמנות הישראלית בבינאלה בונציה, באתר ynet, 23 באפריל 2019
↑  "בית חולים שדה X": הצעה לחיים בשדה של "זמנים מעניינים", באתר ערב רב Erev Rav
↑  הרשימה המשותפת, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-02-17
↑  מהביאנלה בוונציה לתל אביב: התערוכה שלא דומה לשום דבר שראיתם, באתר טיים אאוט
↑  עדיין בטיפול, באתר גלריה שלוש
↑  מרגלית, באתר גלריה שלוש
↑  Aya Ben Ron: Shift, Aando Fine Art
↑  Shift, Parasite
↑  First Aid Station - A Voyage To Cythera, Aando Fine Art
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271790  NLI: 987007258582805171  GND: 1022552694  ISNI: 0000 0000 7008 1759  LCCN: nr2002015176  MusicBrainz: 3bdbecb7-f35a-4274-9ee4-bbc0197a2bb6  SUDOC: 169630838  ULAN: 500485001  VIAF: 97663563   WorldCat (עם VIAF): 97663563
יז'י ביילצקי

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1921 סלבושוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 באוקטובר 2011 (בגיל 90) נובי טארג, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 מקצוע:  סופר 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (27 ביוני 1985)  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה  מדליית הוועדה הלאומית לחינוך  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה  מדליית יובל ה-40 לפולין העממית  צלב אושוויץ  מדליית יובל ה-30 לפולין העממית  אות גרודוולד  צלב ההצטיינות המוזהב 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יז'י ביילצקי
 www.jerzybielecki.com
 
יז'י ביילצקי (בפולנית: Jerzy Bielecki;‏ 28 במרץ 1921, סלבושוב (אנ')‏ – 20 באוקטובר 2011, נובי טארג) היה פולני קתולי, אסיר אושוויץ, מהבודדים שהצליחו להימלט מהמחנה, וחסיד אומות העולם.
קורות חייו

ביילצקי היה תלמיד בגימנסיה בקרקוב. לפני פלישת גרמניה לפולין החליט להצטרף לכוחות פולין במערב. הוא ניסה לעבור להונגריה אך נתפס על ידי הגסטפו ונכלא באושוויץ בשנת 1940.
קורות חייו > מעשה ההצלה

בסוף 1943, לאחר שלוש שנות מאסר באושוויץ, הכיר ביילצקי את צילה ציבולסקה (Tzila Cybulska) מלומזה וביולי 1944 הצליח להבריח את ציבולסקה מהמחנה בעודו לבוש בבגדי אס אס שהצליח לגנוב ותוך ניצול שליטתו בשפה הגרמנית. לאחר צעדה של כשבועיים, במהלכה נשא ביילצקי את ציבולסקה על כתפיו למשך זמן מה, הגיעו השניים לכפר במחוז קילצה. ביילצקי הצטרף ליחידת פרטיזנים של ארמייה קריובה וציבולסקה הוסתרה עד השחרור באחד הכפרים באזור.
קורות חייו > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה היה ביילצקי עובד סוציאלי וכן אחד ממייסדי ארגון משפחות אסירי אושוויץ הנוצרים לשעבר. הקשר שלו עם ציבולסקה נותק וכל אחד מהם סבר שהשני נספה במלחמה. בשנת 1983 חודש הקשר והשניים נפגשו שוב.
הנצחה

סיפור הבריחה וההצלה של ביילצקי, וכן סיפור המפגש המחודש לאחר כארבעים שנה, תואר במספר ספרים וסרטים, בהם אוטוביוגרפיה של ביילצקי והסרט זיכרון (אנ').
בשנת 1985 הכיר יד ושם בביילצקי בתואר חסיד אומות העולם. ביילצקי זכה לאותות כבוד פולניים רבים, בהם צלב ההצטיינות (אנ') המוענק על ידי נשיא פולין, אות מסדר לידת פולין (אנ') ועוד.
ידוויגה בוצ'אר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1916 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  21 ביוני 2007 (בגיל 91) ורשה, רפובליקת פולין 
 שם לידה:  Jadwiga Zofia Franczak 
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 השכלה:  אוניברסיטת לבוב 
 השקפה דתית:  הכנסייה הרומית-קתולית 
 פרסים והוקרה:  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי (1941)  צלב ההצטיינות המוזהב (2002)  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה (2008)  חסידת אומות העולם (27 באוקטובר 1983)  צלב מרד ורשה  מדליית המלחמה 1939-1945  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה  צלב הגבורה  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה  מדליית הניצחון והחירות 1945  אות גרודוולד 
 
ידוויגה זופיה בוצ'אר (בפולנית: Jadwiga Zofia Boczar לבית פרנצ'ק (Franczak); נולדה ב-4 במאי 1916 בלבוב, נפטרה ב-21 ביוני או ב-3 ביולי 2007 בוורשה), הייתה משפטנית ולוחמת פולנית, בעלת דרגת לוטננט קולונל בצבא פולין, השתתפה במרד ורשה, לחמה בחיל שירות הביטחון הצבאי, והייתה עורכת דין, מעוטרת באות מסדר ההצטיינות וירטוטי מיליטרי, צלב הגבורה, צלב הזהב, ואות חסידי אומות העולם.
קורות חיים

בוצ'אר נולדה בלבוב, בת למורה האקדמי יאן פרנצ'ק וליואנה לבית בבולסקה. היא סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת לבוב. בעת לימודיה נישאה לבולסלב בוצ'אר, שהגיע מז'שוב ולימים הפך לעורך דין. במהלך לימודיה סיימה קורס הכשרה צבאית בבסיס בלבוב וקורס טיס רחפנים בצ'רווני קמיאן (Czerwonym Kamieniu) ליד לבוב, בשנת 1936. בשנת 1937 או 1938 היא מונתה לסמלת צוערים. מאמצע שנות ה-30 גרה בז'שוב בבית דירות ברחוב קרקובסקה 4 (כיום רחוב יאלובגו, ul. ks. Jałowego).
קורות חיים > פעילות בתקופת הכיבוש הגרמני

משנת 1939 הייתה בוצ'אר פעילה במחתרת והעניקה עזרה לקהילה היהודית. בתקופת הכיבוש הגרמני סיפקה מחסה, בין היתר, לאמיליה וליאנינה בטאווה, סטפן ברגמן ברומברג ואישה בשם משקובסקה. עבור אדם נסתר עם מאפיינים שמיים ברורים, ארגנה בוצ'אר מסמכים כוזבים תחת השם סטפן ליסובסקי. ב-1942 נעצר המסתתר ובחקירה חשף מידע שאפשר לגסטפו להגיע לבוצ'אר, בעלה, אמה ודודתה. בוצ'אר הוזהרה על ידי פעילי מחתרת מפני האיום וברחה לוורשה, שם התגוררה בבית דירות ברחוב לשנו 94 ליד הגטו. היא התיידדה עם סטפניה ואלכסנדר רוזנהולץ, שאותם החביאה. לפני תחילת מרד ורשה שמה את סטפניה בבית חולים, שם נשארה האישה עד סוף המרד. באותה תקופה הצטרפה בוצ'אר לחיל שירות הביטחון הצבאי הפולני, שם שירתה כקשרית ביחידה של סגן "מגדי" לוויצקי (Lwicki) בקרב שרודומיישצ'ה (Śródmieście Północ).
בוצ'אר נורתה ב-20 בספטמבר 1944. כתוצאה מכך השיגה מאוחר יותר מעמד של נכת מלחמה.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המרד, עזבה בוצ'אר את ורשה יחד עם האוכלוסייה האזרחית ונסעה למחנה המעבר בפרושקוב. שם מצאה את סטפניה רוזנהולץ. השתיים גרו יחד בחיליצה (Chylice) שליד ורשה. מאוחר יותר הצטרף אליהן אלכסנדר רוזנהולץ. האח והאחות שמרו על קשר עם בוצ'אר עד מותם. בוצ'אר מתה ב-2007 בוורשה ונקברה בבית הקברות הצבאי פובונזקי.
פרסים ועיטורים

1941 - מסדר וירטוטי מיליטרי.
1983 – מדליית חסידי אומות העולם.
2002 - צלב הזהב.
צלב הקצין ממסדר פולוניה רסטיטה.
צלב האביר של מסדר פולוניה רסטיטה.
2008 – צלב המפקד של מסדר פולוניה רסטיטה (לאחר מותה).
צלב הגבורה.
צלב המורדים בוורשה.
מדליית ורשה 1939–1945.
מדליית הניצחון והחופש 1945.
תג גרונוולד של צבא העם הפולני בברית המועצות במלחמת העולם השנייה (Ludowe Wojsko Polskie).
הערות שוליים

1 2  HISTORIA ARMII KRAJOWEJ LEKSYKON W POSTACI ELEKTRONICZNEJ (PDF), 21 במרץ 2015 {{citation}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Historia pomocy – Boczar Jadwiga. Polscy Sprawiedliwi, באוקטובר 2008 {{citation}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Powstańcze Biogramy – Jadwiga Boczar (בפולנית)
1 2  Akta osobowe Jadwigi Zofii Boczar (PDF), 23 ביוני 2020 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Sprawiedliwa Wśród Narodów Świata z Rzeszowa. Za ratowanie Żydów Niemcy zamordowali jej męża i matkę (בפולנית), 2020-08-04
↑  Wyszukiwarka cmentarna --- Warszawskie cmentarze
↑  Polish Order of the Virtuti Militari Recipients – 1792-1992 B2. FEEFHS
↑  Righteous Among the Nations Honored by Yad Vashem by 1 January 2020 (PDF), 1 בינואר 2020, pp. s. 7 {{citation}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ידוויגה בוצ'אר".
צ'סלב ביאלק

| --- | --- |

צילום משנת 1959 בשעת אחד המעצרים שלו  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 ביולי 1920 ורשה, פולין (הרפובליקה הפולנית השנייה) 
 פטירה:  9 במרץ 1984 (בגיל 63) פוזנאן, פולין (הרפובליקה העממית הפולנית) 
 מדינה:  פולין 
 השכלה:  אוניברסיטת אדם מיצקביץ' בפוזנן 
 פרסים והוקרה:  צלב הכסף של ההצטיינות  צלב ארמייה קריובה  צלב מרד ורשה 
 
צ'סלב ביאלק או ביאוֶוק (בפולנית: Czesław Białek;‏ 18 ביולי 1920 – 9 במרץ 1984) היה כומר ישועי, מיסיונר, פעיל למען החופש, סופר ואנתרופולוג פולני. בתקופת השואה נודע בעזרה שהושיט לאזרחים ממוצא יהודי בנובי סונץ', במאבקו בנאצים ואחר מכן בפעילותו למען הפועלים נגד הדיכוי הקומוניסטי בפולין, בגללה נאסר מספר פעמים.
קורות חיים

צ'סלב ביאלק נולד בוורשה לפיוטר ביאלק, מכונאי חשמליות מורשה, ואשתו, זופיה לבית קובאלסקי. הסב מצד אמו היה איכר מרדזיוויל, בזמנו אסיר פוליטי שנשלח לסיביר על ידי השלטונות של רוסיה הצארית בגלל פעילותו למען עצמאות פולין. בגיל 10 התיתם מאמו שנפטרה מסרטן . מגיל צעיר בחר ביאלק במסלול לימודים תאולוגי קתולי וחלם להיות מיסיונר באפריקה. דמות מופת עבורו היה המיסיונר הפולני יאן בייזים (1912-1850) שטיפל במצורעים במדגסקר. ביאלק למד בסמינר התחתון בלנצ'יצה, על יד לודז' ,(1934-1932), אחר כך בגימנסיה ישועית בווילנה (1936-1934) ובהמשך התחנך אצל הישועים בקאליש  (1936) ובפינסק (1937).
סטודנט ולוחם תחת הכיבוש הנאצי

תחת הכיבוש הנאצי בפולין, עבר את בחינת הבגרות בתיכון המחתרתי למקצועות הומניים "Przyszłość" ("עתיד") בוורשה. במחתרת למד גם תאולוגיה במכללת בובולאנום בסטארה וייש, ופילוסופיה בנובי סונץ'. באותה עת הצטרף לפעילות מחתרתית אנטי-נאצית של "צבא המולדת" (ארמייה קריובה) וסייע לאסירים שבמחנות הריכוז. הוא עזר גם למספר יהודים, ובמיוחד ידוע על מקרה בו סייע ליהודים מומרים, להימלט מן הגטו של נובי סונץ'.
באמצע שנת 1944 השתתף ביאלק במרד ורשה, תוך שימוש בכינוי המחתרתי "קורדצקי". בימים הראשונים של המרד נפצע קשה. בגלל סיבוכים של הפציעה הזאת, נזקק בשנת 1971 לקטיעה כירורגית של רגלו השמאלית.
אחרי המלחמה

אחרי המלחמה סיים לימודי תאולוגיה בקרקוב ובשנת 1950 קיבל הסמכה ככומר מידי הקרדינל סטפן וישינסקי. מאוחר יותר, בשנת 1960 השלים לימודי ביולוגיה וגאולוגיה באוניברסיטת "אדם מיצקייביץ'" בפוזנן. את שאר חייו בילה בפוזנאן בה שירת ככומר קפלן. בשנת 1973 הוא סיים דוקטורט.
בימי המשטר הקומוניסטי לא הלך ביאלק בתלם ומצא עצמו די מהר בשורות המתנגדים. בשנים 1951- 1952 היה חבר בארגון הבלתי חוקי "הנוער החופשי" (Wolna Młodzież) בוורשה. בסופו של דבר נעצר בשנת 1953, נכלא בבית הכלא ברובע מוקוטוב של ורשה. בית דין צבאי מחוזי דן אותו לשבע שנות מאסר וב-28 ביוני 1953 נכלא במחנה הכליאה בראביץ' יחד עם אלפי וטרנים של הארמייה קריובה ואחרים שנחשבו למתנגדים למשטר. כעבור זמן מה הועבר לבית הכלא של ורונקי.
ב-11 במאי 1955 שוחרר בגלל מצבו הבריאותי השביר והתארח במוסדות הישועים בפוזנן. בשנת 1956, אחרי עלייתו לשלטון של ולדיסלב גומולקה, קיבל חנינה.
בהמשך עסק רבות בהענקת סיוע חומרי ורוחני ללוחמים והאסירים המשוחררים ולמשפחותיהם ויחד עם עורכי דין בפוזנן סייע בתהליך טיהור שמם ושיקומם. נמנה עם מייסדיהם של אגודת הסטודנטים הקתולים במכללה לחקלאות בפוזנן ושל ועד הסטודנטים למען האסירים הפוליטיים שהעניק עזרה לאסירים בבתי הכלא בראביץ', ורונקי, שראדז', פורדון ובסטז'לצי אופולסקיה.
כמו כן התרים תרומות דם למען המורדים האנטיקומוניסטים בהונגריה.
נעצר שוב ב-27 בנובמבר 1959 ונידון לשמונה חודשי מאסר אותם ריצה בבית הכלא ברחוב מלינסקה. כשוחרר ב- 1 באפריל 1960 התגורר לתקופה במנזר ישועי בעיר טורון.
החל משנת 1962 התגורר בקאליש. בשנות השישים, התחיל להיות מעורב בארגון סיוע לשליחים הקתולים הפולנים שפעלו בהודו, רודזיה הצפונית, בורונדי, ואקוודור. הוא עצמו ארגן מיסיון קתולי ברודזיה הצפונית, לימים זמביה.
בשנת 1966 נעצר שוב באשמת "הטפה עוינת" למשטר ונידון ל-10 חודשי מאסר. ריצה אותם במחנות הכליאה בצ'ארני וצ'לוכוב, ובכלא שצ'צינקה. בשנת 1968 שוחרר. כעבור שנתיים עבר לגור במנזר בפוזנן.
בשנת 1977 תמך ב"תנועה להגנת זכויות האדם והאזרח" (Ruch Obrony Praw Człowieka i Obywatela (ROPCiO)), שפלגים ממנה הצטרפו מאוחר יותר לארגון סולידריות. בשנת 1978, כשהוא מרותק לכיסא גלגלים, נסע לשליחות קתולית לזמביה. השתתף בהענקת סיוע לנצרכים ב-42 ארצות ברחבי התבל, בשיתוף פעולה גם עם הכנסייה האורתודוקסית של פולין ועם המועצה האקומנית הפולנית. החל מספטמבר 1980 תמך בתנועת סולידריות ששאפה להיאבק בדרכים חוקיות במשטר הקומוניסטי.
בדצמבר 1981 ביאלק ביקר את האסירים הפוליטיים בבתי כלא והביא להם סיוע. באותה תקופה ארגן בנק לתרופות חינם לנזקקים מטעם הישועים. ארגן משלוחי ספרות דתית לברית המועצות.
ביאלק כתב מונוגרפיות ומאמרים על המשלחות הישועיות בזמביה (Jezuici polscy w Misji Zambeskiej), ובנושאים אנתרופולוגיים. הוא קיבל עיטורים פולניים על השתתפותו במאבק בנאצים. הלך לעולמו בפוזנאן בשנת 1984 בגיל 64. נקבר בכנסיית הישועים בפוזנן.
ספריו

1960 - Stosunki antropologiczne w Środkowej Afryce” - עבודת המסטר
1980 - Jezuici polscy w Misji Zambeskiej
ביבליוגרפיה

Encyklopedia Solidarności, Stowarzyszenie „Pokolenie”, Katowice 2013 tom II - Ludmila Sobala art.Czesław Białek.
(לודמילה סובאלה - הערך "צ'סלב ביאלק" ב"אנציקלופדיה של "סולידריות")
הלווייתו של האב צ'סלב ביאלק בפוזנאן ב-1984
סמבה אבן גבירול

"סמבה אבן גבירול" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרים הישראלים קורין אלאל ומיקי גבריאלוב. את השיר הוציאה באוגוסט 1978 לאור חברת התקליטים הד ארצי  ישראל, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
רקע וכתיבה

"סמבה אבן גבירול" נכתב על ידי מיקי גבריאלוב קורין אלאל, יענקל'ה רוטבליט, עטרה אופק מיקי גבריאלוב, הלחין את השיר. הוא מתאר אווירה אורבנית, פסטורלית וקלילה, כאשר הדובר מזמין את אהובתו לצאת אתו אל הרחוב "המתעורר לאורו של יום חדש". השיר מתחיל בתיאור הירח ששוקע ומפנה את מקומו לאור הבוקר העולה. לאחר מכן מתקדם לתיאור שגרת הבוקר: כוס קפה בכיכר מלכי ישראל. במקביל נרמז שהזמן לא בוער, שהחיים הם כמו פזמון חוזר, ושהאהבה והמשחקים בין בני הזוג מעניקים תחושת נחת ושלווה בתוך העולם התוסס והעיר הסואנת סביבם.
הפזמון חוזר ומדגיש את משחקי האהבה בין הדובר לאהובתו, כשהוא מתאר אותם משחקים משחקי דמיון מתחת לשמיכה. העיר מתעוררת לחיים: מול מרפסת בית עיריית תל אביב-יפו מתעורר גן החיות לחיים, והאנשים, כמו האב והילד, מחפשים אהבה בתוך חייהם.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1978)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1978)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1978)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1978)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 10 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 9 |  |
הערות שוליים

↑  מילות השיר, באתר שירונט
| קורין אלאל |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | "קורין אלאל" • "פירות אסורים" • "אנטארקטיקה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" • "הכחול של השמיים" • "פשוט כל כך" • "ארנבות משוקולד" • "קהלת" • "כאחד האדם" |  |
| אלבומי אוסף | "האוסף" • "המיטב" |  |
| אלבומי הופעה | "לתמונה נוספו המון צבעים" • "אקווריום: הופעות במפעל הפיס" |  |
| אלבומי משותפים | "ארץ טרופית יפה" • "לו באת – נשים שרות שם טוב לוי" |  |
| אלבומי מחווה | "חברים שרים קורין" |  |
| מארזי תקליטורים | "קורין אלאל / פירות אסורים" • "האלבומים המקוריים" |  |
| סינגלים | "הכול בינינו רגיל" • "סמבה אבן גבירול" • "תן לי קצת ממך" • "שיר בכיף" • "כבשים" • "פירות אסורים" • "שישי בלילה" • "הטבעת נפלה" • "ארץ קטנה עם שפם" • "אנטארקטיקה" • "שיר לשירה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "תאונה" • "יוצאת אל החיים" • "ימי הפרח והאהבה" • "מעיין" • "הוא כאן" • "לחיות" • "פירמידות" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" |  |
| שירים אחרים | "רוצים שלום" • "אמסטרדם" • "אין לי ארץ אחרת" • "התעשייה האבירית" • "שלושת הפעמונים" • "המנון לאהבה" • "ספק גדול" • "החיים בוורוד" • "אהבה בת עשרים" |  |
אשת הכשפים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מייקל סקוט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 מקום התרחשות:  פריז 
 הוצאה
 הוצאה:  רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  25 ביוני 2009 בממלכה המאוחדת 26 במאי 2009 בארצות הברית
 מספר עמודים:  483 (באנגלית) 434 (עברית)
 סדרה
 סדרת ספרים:  הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
 ספר קודם:  הקוסם
 הספר הבא:  הידעוני
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003154173
 
אשת הכשפים (באנגלית: The Sorceress: The Secrets of the Immortal Nicholas Flamel) הוא רומן פנטזיה של הסופר האירי מייקל סקוט שראה אור בשנת 2009. הספר הוא השלישי בסדרת הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות, והוא מספר על עלילותיהם של ניקולס והתאומים בלונדון. הספר זכה לביקורות חיוביות, והפך לרב מכר לנוער ולילדים כמו קודמיו.