stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאוריית הזהות החברתית
אספקטים בתאוריה > אסטרטגיות ייחודיות חיובית

בהתבסס על המשתנים לעיל, תאוריית הזהות החברתית מפרטת מספר אסטרטגיות המשמשות ליצירת ייחודיות בין־קבוצתיות. משוער כי ההתנהגות בה יבחר היחיד היא במידה רבה תוצר של מערכות יחסים בין־קבוצתיות; בפרט, בחירת האסטרטגיה נובעת מתפיסת חדירות הקבוצה, כמו גם תפיסת היציבות והלגיטימיות של היררכית הסטאטוס הבין־קבוצתי.
להלן התנהגויות אפשריות המופיעות בתאוריית הזהות החברתית; למרות שהן מובאות מנקודת מבטו של חבר בקבוצה מסטאטוס נמוך, התנהגויות דומות עשויות להופיע גם אצל חברים בקבוצה מסטאטוס גבוה.
אספקטים בתאוריה > אסטרטגיות ייחודיות חיובית > ניידות היחיד (Individual mobility)

צפוי שתחת תנאים בהם גבולות הקבוצה נחשבים חדירים (למשל, כאשר חבר קבוצה יכול לעבור מקבוצה בסטאטוס נמוך לקבוצה בסטאטוס גבוה) חברי הקבוצה יבחרו באסטרטגיות ניידות היחיד. כלומר, היחידים "יתנתקו מקבוצתם, וירדפו מטרות אישיות שנועדו לשפר את גורלם ולא את זה של קבוצתם".
אספקטים בתאוריה > אסטרטגיות ייחודיות חיובית > יצירתיות חברתית (Social creativity)

כאשר גבולות החברה נחשבים בלתי־חדירים, והבדלי הסטאטוסים נחשבים יציבים, יבחרו היחידים בהתנהגויות של יצירתיות חברתית. כאן, גם ללא שינוי המדדים האובייקטיביים של קבוצתם או של קבוצת החוץ, יצליחו חברי הקבוצה להגביר את ייחודיותה החיובית; זאת באמצעות השוואת קבוצת הפנים לקבוצת החוץ בקריטריונים חדשים, שינוי הערכים המיוחסים לתכונות הקבוצה או בחירת קבוצת חוץ שונה עמה יש להשוות את קבוצת הפנים.
אספקטים בתאוריה > אסטרטגיות ייחודיות חיובית > תחרות חברתית (Social competition)

בצורת התנהגות זו תבחר קבוצת הפנים להגביר את ייחודיותה באמצעות תחרות ישירה בקבוצת החוץ, המתבטאת בהעדפת קבוצת הפנים על פני קבוצת החוץ ("Ingroup Favoritism"). התנהגות זו נחשבת תחרותית, משום שבשונה מהתנהגות היצירתיות החברתית, העדפת חברי קבוצת הפנים נעשית במישור שמשותף לכל הקבוצות החברתיות הרלוונטיות. קבוצה תנקוט בהתנהגות מעין זו כאשר גבולות החברה נחשבים בלתי־חדירים אך יחסי הסטאטוסים אינם יציבים. למרות שבכתיבת התאוריה לא ניתנה לה העדפה, זוהי האסטרטגיה שמשכה הכי הרבה תשומת לב מחקרית.
מונחים קשורים > העדפת קבוצת הפנים

העדפת קבוצת הפנים על פני קבוצת החוץ (Ingroup Favoritism), היא האפקט שנוצר כאשר אנשים בוחרים להעניק יחס עדיף למי שהם מזהים כחבר באותה קבוצת פנים. תאוריית הזהות החברתית גורסת כי הסיבה לאפקט זה הוא צורך פסיכולוגי בייחודיות חיובית, ומתארת את התנאים בהם הוא צפוי להתקיים (כפונקציה של תפיסת הסטאטוס, החדירות, היציבות והלגיטימיות של הקבוצה). הוכח במחקר שהעדפת קבוצת הפנים מתקיימת גם בקבוצות שהופרדו על פי קריטריון שרירותי (למשל הפרדה לפי הטלת מטבע), וגם בקבוצות שהופרדו על פי קריטריון ממשי (למשל תרבות, מין או שפה).
כמו כן, "למרות טענתן של גרסאות וולגריות של התאוריה, ש'יצירת זהות חברתית מובילה אוטומטית לאפליה ולדעות קדומות, למעשה אלו צפויות רק תחת תנאים מוגבלים ומסוימים", (פרופ' אלכסנדר הסלם).
מונחים קשורים > דעה קדומה

דעה קדומה היא הנחה שלילית לגבי מישהו שנוצרה לפני קבלת אינמפורמציה מספיקה להבטיח את דיוקה. קיימים ארבעה טריגרים אפשריים לדעה קדומה בקבוצת פנים: איום ממשי (למשל סיכון שלמות הגוף או הקניין), איום סימבולי (למשל על דרך חיים), חרדה בקבוצת הפנים, וסטריאוטיפים שליליים. בהקשר לתאוריית הזהות החברתית, לרב הדעות הקדומות נוצרות בעקבות שיוכו החברתית של האחר ויחסו עם זהותו החברתית של חבר קבוצת הפנים. בנוסף, במצבים בהם השיפוט שנוי במחלוקת יעדיפו חברי קבוצת הפנים לוותר לחברי קבוצתם, ולא לייחס להם את האשמה.
ראו גם

תאוריית ההשוואה החברתית
הערות שוליים

1 2  Tajfel, H.; Turner, J. C. (1979). "An integrative theory of intergroup conflict". In W. G. Austin; S. Worchel (eds.). The social psychology of intergroup relations. Monterey, CA: Brooks/Cole. pp. 33–47.
↑  Hogg, M. A., & Abrams, D. (1988). Social identifications: A social psychology of intergroup relations and group processes. Taylor & Frances/Routledge.
הנרי טג'פל טוען שחיילים בצבאות אויבים מפגינים התנהגות שעומדת בקצה הבין־קבוצתי של הרצף
תנועת "Black is Beautiful" ותהליכים מקבילים בחברה האפרו־אמריקאית, כגון אימוץ תספורות (אפרו), תרבות, מסורות ומוזיקה אפריקאיות, הובאו על ידי טפג'ל כדוגמה להתנהגות "יצירתיות חברתית" של קבוצה מסטטוס נמוך בפני מערכת יציבה של יחסים בין־קבוצתיים
תום מנשרוב

תום מנשרוב (נולד ב-15 באפריל 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

מנשרוב גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב והיה קפטן קבוצת הנוער. ב-2010 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון, ומשחקו הראשון היה ב-5 באוגוסט 2006 נגד הפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. בדצמבר 2006 הושאל להפועל פתח תקווה עד סיום העונה. ב-2007 הושאל לעונה אחת להפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית ובמדיה שיחק ברוב משחקי הקבוצה. בסיום העונה חזר למכבי תל אביב ולא הצליח למצוא את מקומו בסגל הקבוצה, והופיע רק במשחקי גביע הטוטו ובמשחק ליגה אחד. בינואר 2010 הושאל שוב להפועל ניר רמת השרון עד סוף העונה.
ב-2010 חתם מנשרוב בסלביה סופיה מליגת העל הבולגרית, ולמרות עונה מאכזבת בליגה, הגיע עם הקבוצה לגמר הגביע הבולגרי נגד צסק"א סופיה. בתום העונה נרכש בחזרה על ידי מכבי תל אביב וחתם לשלוש שנים, אך שוב לא הצליח למצוא את מקומו בקבוצה ובסוף העונה חזר להפועל ניר רמת השרון, שם שיחק שתי עונות ולאחריהן פרש ממשחק.
מנשרוב שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל, כולל שתי הופעות בנבחרת הצעירה.
תארים

גביע הטוטו (1): 2008/2009
הערות שוליים

↑  דף השחקן תום מנשרוב, באתר מכבי תל אביב
↑  שירלי בר דיין, ‏"יש מו"מ מתקדם למכירת צ'קול למכבי", באתר ערוץ הספורט, 31 באוגוסט 2011
שלדגיים

.
| שלדגיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: שלדגיים
משפחה:: שלדגיים
שם מדעי
 Alcedinidae ‏רפינסק, 1815
תחום תפוצה


שלדגיים (שם מדעי: Alcedinidae) היא משפחת עופות מסדרת הכחלאים הכוללת 3 תת-משפחות:
שלדגי נהר (Alcedininae)
שלדגי מים (Cerylinae)
שלדגי עצים (Halcyoninae)
במשפחה 17 סוגים, ו-93 מינים.
מקור שמם המדעי של השלדגיים, Alcedinidae, הוא במיתולוגיה היוונית. על פי האגדה, קיאקס (Ceyx) מלך תסליה טבע בסערה בים ואלסיון (Alcyone) אשתו האוהבת השליכה עצמה למים הסוערים בעקבותיו. האלים, אשר חמלו על אלסיון, הצמיחו לה כנפיים והיא הפכה לשלדג. מקור שמם בשפה העברית הוא במינים אחדים במשפחה אשר מזונם העיקרי מתבסס על דגים אותם הם שולים באמצעות צלילה במים (של-דג).
מאפיינים

תפוצתם של השלדגיים היא כלל-עולמית (פרט לקטבים), והם שוכנים בקרבת יערות ומקורות מים. מרבית המינים הם טרופיים וסובטרופיים וישנם מינים אחדים שהתאקלמו באזורים קרים (כגון אלסקה וסקנדינביה); מינים אלו נודדים בחורף לאזורים החמים.
אורך מיני המשפחה נע בין 12 ל-30 סנטימטרים. רובם קצרי גוף ובעלי נוצות מבריקות בגווני כחול, ירוק, אדום, חום ושחור-לבן, כאשר הזכר זהה לנקבה במראהו החיצוני. ראשיהם גדולים, מקורם מחודד וצבעוני על-פי רוב, קולותיהם צורמניים ורגליהם חלשות ומותאמות לאחיזה בלבד ולא להליכה. אחד המינים הגדולים ביותר הוא הקוקבורה האוסטרלי. מזונם של בני משפחת השלדגיים מורכב מחרקים, לטאות, דגים, נחשים ויונקים קטנים. יש מבני המשפחה הניזונים מדגים בלבד, אותם הם שולים בצלילה למים (ומכאן שמם). את מזונם הם אוכלים תוך כדי מעוף (במידה והטרף קטן), ואילו טרף גדול נחבט על ידי השלדג אל גוף זר (כגון סלע או עץ) על-מנת לשתקו.
מיני שלדגים אשר שולים דגים באמצעות צלילה במים, עושים זאת בצלילה מהירה ושקטה מאוד. יכולת זאת היוותה מקור השראה לצוות המהנדסים אשר תכנן את הרכבת המהירה ביפן. הצוות בחן כיצד מקור השלדג פולח את המים בשקט ובמהירות ותכנן את חרטום הרכבת בהתאמה.
השלדגיים מקננים במחילות בקרבת מים ובגזעי עצים חלולים. הנקבה מטילה כ-6 ביצים לבנות שצורתן כדורית. הדגירה על הביצים נמשכת בין 18 ל-25 ימים, כאשר שני בני הזוג משתתפים בדגירה ובטיפול בגוזלים לאחר הבקיעה. הגוזלים שוהים בקן כ-4 שבועות ולעיתים קרובות מתים במהלכם מתת-תזונה. ההורים מוסיפים לדאוג לתזונתם של הגוזלים גם לאחר יציאתם מן הקן.
השלדגיים בישראל

בישראל קיימים 3 מינים ממשפחת השלדגיים, כל מין משתייך לתת-משפחה אחרת:
שלדג גמדי (Alcedo atthis)
פרפור עקוד (Ceryle rudis)
שלדג לבן-חזה (Halcyon smyrnensis)
גלריה

שלדג האמזונאס
פרפור עקוד טורף דג
שלדג הקוקבורה
Corythornis madagascariensis
Ceyx fallax
פרפור אפור
הערות שוליים

↑  How a kingfisher helped reshape Japan's bullet train - BBC News, נבדק ב-2021-06-16
↑  The world is poorly designed. But copying nature helps., נבדק ב-2021-06-16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543421905171  GND: 4254216-9  NKC: ph436715
תומאס טולמאץ'

| --- | --- |

 לידה:  1651 Helmingham Hall, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  22 ביוני 1694 (בגיל 43 בערך) פלימות', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 השכלה:  קווינס קולג' 
 השתייכות:  משמר קולדסטרים 
 דרגה:  לוטננט גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת תשע השנים 
 
תומאס טולמאץ' (באנגלית: Thomas Tollemache‏: סביבות 1651–1694), או תומאס טאלמאש (Thomas Talmash), היה איש צבא אנגלי.
ביוגרפיה

טולמאץ' נולד לסר ליונל טולמאץ' מאחוזת הלמינגהאם שבסאפוק, ולאשתו אליזבת', הרוזנת השנייה מדייסארט.
ב-1678 הוא התמנה לקפטן בצבא, ושירת בטנג'יר. ב-1685 מונה ללוטננט-קולונל ברגימנט רובאים, אך ויתר על התפקיד לאחר עלייתו לשלטון של המלך ג'יימס השני.
טולמאץ' נטש את המלך ג'יימס לטובת ויליאם מאוראנז' הפרוטסטנטי, שב-1688 הצליח להדיח את ג'יימס במהלך המהפכה המהוללת. תמורת שירותיו העניק לו ויליאם, שנקרא כעת המלך ויליאם השלישי, את משרת מושל העיר פורטסמות', וקולונל במשמר קולדסטרים; ב-1689 הוא נבחר לכהונה בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה מלמסברי, וכיהן במשך שנה אחת.
הוא שירת עם הרגימנט שלו במלחמת הברית הגדולה, ונלחם לראשונה בקרב וולקורט שנערך באוגוסט 1689. ב-1691 הוא שירת באירלנד בדרגת מייג'ור גנרל, וזכה לתהילה בקרב אקרוים ובמצורים על את'לון, גולוויי ולימריק. המוניטין שלו התחזק עוד יותר בעקבות ביצועיו המוצלחים בארצות השפלה בקרבות סטינקרק ונירווינדן.
בין 1691 ל-1694 כיהן בפעם השנייה והאחרונה בחייו בבית הנבחרים הבריטי, הפעם מטעם מחוז הבחירה צ'יפנהאם. בשנתו האחרונה בבית הנבחרים הוא הציע לתקוף את הנמל הצרפתי בברסט, ואף הוביל את המתקפה. אולם, הצרפתים קיבלו מודיעין מוקדם על ההתקפה המתוכננת, ותיגברו את חיל המצב ואת ביצורי הנמל. למרות שהוביל באומץ את החיילים האנגליים, הם ניגפו בקרב ונסוגו עם אבדות כבדות. טולמאץ' נפצע גם כן, נכנע לפציעותיו, ומת בפלימות' ביוני 1694. הוא נקבר בכנסיית סנט מרי שבכפר הלמינגהאם, סאפוק.
רעב בהודו

משפחה במצוקת רעב בתקופת הרעב הגדול של 1876–1878 בהודו (צילום משנת 1877)
תקופות של רעב המוני פקדו לאורך ההיסטוריה את תת-היבשת ההודית, בייחוד את האזורים הנמצאים כיום בהודו, פקיסטן ובנגלדש, ובעיקר בתקופת השלטון הבריטי. יותר מ-60 מיליון איש, רובם חקלאים ותושבי כפרים, מתו מרעב במהלך המאות ה-18 וה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20. תקופות הרעב בהודו הבריטית השפיעו באופן משמעותי על גידול האוכלוסייה.
החקלאות בהודו תלויה מאוד באקלים: היא מבוססת על השקיית השדות בחורף באמצעות מי גשמים, ובקיץ בעזרת משקעי מונסון. תקופות הרעב נגרמו לרוב בגלל בצורת, שלא טופלה כיאות על ידי נציגי השלטון הבריטי.
תקופות הרעב הקשות ביותר היו הרעב בבנגל (1770) (אנ'), הרעב בצפון הודו (1783–1784), הרעב בממלכה המרתית (1791-1792), הרעב הגדול של 1876–1878, והרעב בבנגל (1943) ‏ (אנ') (זה האחרון היה חריג, כי הוא הושפע לא רק מתנאי האקלים בהודו (אנ'), אלא גם ממלחמת העולם השנייה, שהקשתה על הראג' הבריטי לטפל בקשיי האוכלוסייה).
תקופות הרעב של המאה ה-18 וה-19 הסתיימו, לאחר שבשנת 1883 בוצעו שיפורים ניכרים במסילות הרכבת ובתשתיות התחבורה בהודו, והוגדרו "רמות רעב", שהיו דרגות חומרה לביטחון תזונתי, ואפשרו להיערך טוב יותר לתקופות רעב ולמנוע אותן.
במאה העשרים היו מספר תקופות רעב פחות קשות מבעבר, בהן הרעב בביהר (1966) והבצורת במהאראשטרה (1970-1973). במקרים אלו הצליחה ממשלת הודו לגבור על הקשיים, והם גבו מעט קורבנות יחסית.
בשנים 2016–2018 סבלו בהודו 194 מיליון איש מתת-תזונה (מתוך 810 מיליון בעולם כולו), והיא נמצאת במוקד ההתמודדות עם בעיית רעב המוני בעולם, הנמדדת בעזרת מדד הרעב העולמי. בשני העשורים האחרונים ההכנסה לנפש בהודו עלתה פי שלושה, אך צריכת המזון לנפש ירדה.
הרעב בהודו העתיקה

נושא הרעב מופיע כבר בכתביו של ההוגה הפוליטי ההודי צ'אנקיה (375-283 לפנה"ס), שהמליץ למלכי הודו לבנות תעלות מים לחקלאות ולסייע לתושבים הנמצאים בחוסר ביטחון תזונתי. הרעב מוזכר תדיר בוודות, באגדות הודיות, בכתבים בסנסקריט, בכתבים שהשתמרו מהאימפריה המוגולית, וכן בכתביהם של זרים שהתגוררו בהודו, בהם אבן בטוטה ופרנסיסקו חאווייר.
במונומנטים של אשוקה, שנבנו במאה השלישית לפנה"ס, מציינים כי 100,000 איש מתו במלחמת קלינגה אך רבים יותר מתו מרעב אחריה.
שליטי הודו במהלך ההיסטוריה התמודדו עם תקופות רעב באזורים שונים.
שושלת טוגלוק (אנ'), ששלטה באזור דלהי במאה ה-14, התעלמה ממצוקות התושבים, והם מתו בהמוניהם מרעב.
רמת דקאן חוותה תקופות רעב קשות בשנים 1460, 1520 ו-1629, ובכל המקרים הללו משפחות האצולה ששלטו באזור הזניחו את המוני העם שגוועו ברעב ובמחלות. הרעב בדקאן מ-1629 עד 1632 היה הרעב ההרסני ביותר בתולדות הודו, והאירוע החמור ביותר שהתרחש בתקופת האימפריה המוגולית. רעב זה היה תוצאה של שלוש שנים רצופות של בצורת. בעשרת החודשים הראשונים של שנת 1631 נספו כ-3 מיליון בני אדם בגוג'ראט ומיליון בדקאן. גורמי השלטון החזיקו מעמד בשנה הראשונה, אך לאחר מכן החלו מקרי מוות גם במשפחותיהם. בסוף שנת 1631 דווח על 7.4 מיליון איש שמתו מרעב ברמת דקאן. תקופות רעב נוספות פקדו את רמת דקאן בשנים 1655, 1682, 1702-1704, 1791-1792 ו-1884. בתקופת הרעב שהחלה ב-1702 נהרגו יותר משני מיליון איש. ברעב של 1791 ניסה השליט המקומי להתמודד עם הרעב באמצעות צווים שהגבילו ייצוא דגנים והגדילו יבוא של אורז מבנגל, צעדים שלא היו יעילים דיים.
אזור קשמיר חווה תקופות רעב קשות. הממשל המוגולי הנהיג מערכת מיסוי שאילצה את האיכרים להעביר חלק גדול מהיבול לגורמי הממשל, ולא אפשרה להם לאגור מזון לעת צרה. כאשר תקפו את האזור בצורת ורעב, הוציא הממשל המוגולי צווים שנועדו להתמודד עם המצב, אך צווים אלו נועדו לכישלון בגלל מכשולים גאוגרפיים ובגלל שחיתות בקרב גורמי הממשל.
באזורים אחרים נקטו שליטי הודו במספר שיטות להקלה על הרעב בקרב האוכלוסייה, בהן חלוקת דגנים, חלוקת מזון, הפחתת מיסים בתקופות רעב והשקעה בתשתית חקלאית. כמו כן עודדו הגירה ממחוזות שסבלו לעיתים קרובות מבצורת למחוזות אחרים בהודו.
הרעב בהודו במאה ה-18 וה-19

במאה ה-18 וה-19 התרבו תקופות הרעב הקשה בהודו, שהייתה תחת שלטון בריטי. משנת 1850 עד 1899 מתו מיליונים ב-24 תקופות רעב עיקריות, והשפיעו על גידול האוכלוסייה במדינה בטווח הארוך.
תקופות הרעב הקשות ביותר היו הרעב בבנגל (1770), הרעב בצפון הודו (1783–1784), הרעב בממלכה המרתית (1791-1792), הרעב הגדול של 1876–1878, והרעב בבנגל (1943).
הרעב בבנגל בשנת 1770 גבה את חייהם של כשליש מתושבי האזור - כעשרה מיליון איש. כתוצאה מכך חלה ירידה חדה בהכנסות חברת הודו המזרחית הבריטית וצניחה חדה במחיר המניה שלה, והיא נאלצה לקחת הלוואה של מיליון ליש"ט מבנק אנגליה למימון פעולותיה הצבאיות.
בתקופת הרעב הגדול של 1876–1878 מתו כ-10.3 מיליון בני אדם. חקלאים רבים היגרו מהדרום למטעים במושבות הבריטיות, שם עבדו בתנאי עבדות.
בשנת 1892 פורסמה ידיעה על רעב במספר מחוזות במדינת קרנאטקה בעיתון "חבצלת": "תושבי מחוז בידשאפור, באלאגום ודהארוואר בהודו סובלים חרפת רעב, כי לא נתברכו תבואות השדות בשנה החולפת ואין מאכל לאדם ובהמה. מספר תושבי המחוזות האלה עולה על מיליון וחמש מאות אלף, ומצבם נורא מאד."
הבריטים תיעדו את תקופות הרעב וניסו לאתר את גורמיהן ולגבש דרך פעולה להתמודדות עם המצב. הדו"חות שפרסמו מכילים תיעוד מדויק של תנאי מזג האוויר וכמות היבול החקלאי בכל אזור.
הגורמים לרעב

רוב הכלכלנים תמימי דעים ביחס לאחריותו של השלטון הבריטי הקולוניאלי לתקופות הרעב בהודו. השלטון הבריטי נהג להטיל מיסים גבוהים והיטלי למלחמה, הנהיג מדיניות סחר חופשי והרחיב את הייצוא החקלאי, אך הזניח את ההשקעה בחקלאות. הבריטים בהודו ייצאו אופיום, אורז, חיטה, דיו אינדיגו, יוטה וכותנה, ואלה היו מרכיבים מרכזיים בכלכלת האימפריה הבריטית. הייצוא הזרים לאימפריה מטבע חוץ, בעיקר מסין, אך ההכנסות הועברו לממשלת בריטניה. בלחץ השלטון הבריטי נאלצו המשקים החקלאיים בהודו להשתמש בשטחיהם לגידולי יצוא במקום לגדל מזון לצריכה מקומית, דבר שגרם לירידה בביטחון התזונתי.
פלורנס נייטינגייל חקרה את תקופות הרעב בהודו באמצע המאה ה-19, והעלתה את נושא הרעב למודעות הציבור הבריטי באמצעות סדרת פרסומים בעיתונות בשנת 1873. היא זיהתה שני גורמים עיקריים לרעב: מחסור במזון ומחסור בכסף. מחסור במזון נגרם מפני שלא היו בהודו תשתיות תחבורה מודרניות, ונוצר קושי להוביל מזון לאזורים שנפגעו בבצורת. מחסור בכסף, לעומת זאת, שיקף את מדיניות המיסוי של הראג' הבריטי, שגבה מיסים גבוהים מהאיכרים אך לא השתמש בהם לפיתוח תשתיות וקידום האוכלוסייה אלא השתמש בהם בעיקר לצרכים צבאיים. חלק ניכר מסכומי הכסף שנגבו הופנו למימון המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה.
על פי הכלכלן אמרטיה סן, הרעב בהודו תחת השלטון הבריטי לא נבע ממחסור במזון אלא בגלל אי-שוויון כלכלי בחלוקת המזון, שנבע מטבעו הלא-דמוקרטי של הראג' הבריטי, שדגל בתפיסה קפיטליסטית ולא פעל מספיק לטובת האוכלוסייה. תפיסה זו מקובלת על כלכלנים רבים בהודו ומחוצה לה.
חוקרים אחרים הצביעו על מחסור במים, איכות קרקע ירודה ומחסור באפיקי שיווק של תוצרת חקלאית. משנת 1860 עד 1920 נסללו מסילות רכבת ברחבי הודו, ואפשרו לחקלאים להוביל יבול לאזורים מוכי בצורת. לאחר 1947 בוצעו רפורמות בתעשיית החקלאות בהודו שגרמו להתמודדות יעילה יותר עם תקופות רעב אזוריות.
הגורמים לרעב > המדיניות הבריטית

המדיניות הבריטית לטיפול במקרי רעב התבססה על גישתו של הכלכלן אדם סמית', לפיה הממשלה לא צריכה להתערב בשוק החקלאי, גם לא בתקופת משבר. בהתאם לגישה זו הקפיד הממשל הבריטי בהודו לספק לאוכלוסייה סיוע מינימלי בלבד, זול ככל האפשר. לדוגמה, בדיווח בעיתון "המגיד" משנת 1867 נכתב: "ויהי בימים האלה נאספה אספה בלונדון לישא וליתן בדבר השאלה הזו: אם כדאי וראוי העניין הזה לקרוא נדבות לטובת האומללים האלה ותהי אחרית השקלא וטריא, כי רבו המשמאילים על המימינים ונמנו וגמרו לבלי עשות מאומה בדבר הזה, כי אין הדבר שווה בנזק הכסף!!"
חוקרים מצאו קווי דמיון בין רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, בשנים 1846–1849, לבין תקופות הרעב בהודו בסוף המאה ה-19. בשני המקרים המדיניות הבריטית כשלה בטיפול, ולא הטילה מגבלות על היצוא החקלאי כדי לסייע לתושבים, או הגבירה משלוחי מזון לאזורי המצוקה. חוקרים שבדקו תכתובות בין הראג' הבריטי בהודו לממשלת בריטניה מצאו שהלקחים שהופקו מהרעב באירלנד לא יושמו לאחר מכן בקביעת המדיניות לטיפול במקרי הרעב בהודו.
פוליטיקאים רבים בהודו מתחו ביקורת על המדיניות הבריטית בנושא הרעב, בהם אלן אוקטביאן יום. ביקורת זו הייתה בין הגורמים להקמת תנועת העצמאות ההודית, ולאחר מספר שנים הפוליטיקאים שהובילו את התנועה התאחדו והקימו את מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי.
על פי מחקר משנת 2022, בין 100 מיליון ל-165 מיליון אנשים מתו מרעב בהודו בשנים 1881 עד 1920. החוקרים מציינים כי מספר מקרי המוות בהודו כתוצאה ממדיניות האימפריה הבריטית גדול ממספר המתים בתקופות רעב שהיו באותה עת בברית המועצות, הרפובליקה העממית של סין, צפון קוריאה, קמבודיה ואתיופיה ביחד.
הגורמים לרעב > תגובת הראג' הבריטי בתקופות רעב

במקרים רבים של תקופות רעב אזוריות תגובת הראג' הבריטי, ששלט בהודו, גרמה לאובדן חיי אדם.
הרעב במדראס בשנים 1896–1897 נגרם בגלל בצורת קשה, אך הממשל הבריטי אילץ את התושבים להמשיך לייצא את תוצרתם במקום להשתמש בה. תושבים רבים מתו מרעב וממחלות זיהומיות, בעיקר דבר ושפעת.
בשנים 1865–1866 פגעה בצורת קשה במחוז אודישה, ובגלל סופת מונסון נמל אודישה הושבת. מיליון איש מתו מרעב במשך חודשיים. ההודים פנו לשר החוץ הבריטי, רוברט גסקוין ססיל, אך הוא לא הגיב. אזרחים בריטיים פנו לבית המלוכה בניסיון להשפיע על מדיניותו בהודו, אך המשנה למלך, הלורד לייטון (אנ'), סירב לסייע בטענה שכל סיוע יוביל להתקוממות של הודים נגד השלטון הבריטי ויפגע בכלכלת בריטניה. גם בשנת 1876, כאשר פרץ רעב אדיר במדראס, אמר לייטון כי "כוחות השוק בלבד יספיקו כדי להאכיל את ההודים המורעבים". מדיניות זו נכשלה, וכ-5.5 מיליון איש מתו מרעב במדראס.
לאחר מקרה זה שינה הלורד לייטון את מדיניותו, והקים קרן לביטוח מפני רעב, שבה הופקדו כספים לשימוש בתקופת משבר. ברעב במדראס ב-1896 קיבלו כ-4.5 מיליון איש מענקים מהקרן, אך הלורד ג'ורג' נתניאל קרזון קיצץ את גובה המענקים, וכתוצאה מכך בין 1.25 ל-10 מיליון איש מתו ברעב.
רמות רעב

הראג' הבריטי הקים ועדת חקירה לנושא הרעב בהודו בשנת 1880. הוועדה מצאה שבכל מחוז בהודו הבריטית, כולל בורמה, יש עודף תוצרת חקלאית במשקל כולל של כ-5 טון מזון טרי. הוועדה הגדירה שלוש "רמות רעב" (Famine Codes):
מחסור חלקי במזון
מחסור: שלוש שנים רצופות של יבול חקלאי נמוך, תנובה חקלאית בגובה שליש או חצי ביחס לשנה נורמלית, ואוכלוסייה גדולה במצוקה.
רעב: בנוסף לנ"ל, עליית מחירי מזון ב-140% או יותר, תנועת אנשים בחיפוש אחר מזון, ומקרי תמותה רבים.
רמות הרעב נועדו לחזות מראש מצב של רעב במחוז מסוים, ולמנוע אותו. הוועדה הגדירה סדרה של הנחיות ותקנות ממשלתיות המפרטות כיצד להגיב לכל אחד מהמצבים הללו.
מסקנות הוועדה נדחו על ידי המשנה למלך, הלורד לייטון, שחשב שעלותן גבוהה מדי. הן יושמו רק לאחר שפרש מתפקידו בשנת 1883. לאחר מכן פחתו מקרי הרעב של המאה ה-19, והאחרון שבהם היה בשנת 1902.
על אף יעילותן, הגדרות רמות הרעב כשלו בזיהוי המצב שנוצר בבנגל בשנת 1943, בתקופת מלחמת העולם השנייה, ותקופת הרעב בבנגל באותה שנה הייתה קשה במיוחד. לאחר מכן עודכנו ההגדרות מספר פעמים.
רמות הרעב נמצאות בשימוש גם כיום, והן מכונות "מדריך לשעת מחסור" (Scarcity Manuals). באזורים מסוימים במדינה שולבו הכללים בטיפול השוטף במצבי משבר.
מקרי רעב במאה ה-20

במאה ה-20 לא היו כמעט תקופות רעב בהודו, הודות ליישום מדיניות "רמות הרעב" שהוגדרה בשנת 1883. מדיניות זו כשלה בשנת 1943 כאשר נוצר מצב של רעב בבנגל שלא זוהה בזמן, והתפתח לאסון הומניטרי, אך בשאר המקרים סייעו הנחיות אלו למנוע אירועי רעב חמורים.
מקרי רעב במאה ה-20 > הרעב בבנגל (1943)

הרעב בבנגל בשנת 1943 גבה את חייהם של 2.1–3 מיליון איש, שמתו מרעב, מלריה או מחלות אחרות שהחמירו בגלל תת-תזונה, עקירת אוכלוסין וחוסר טיפול בריאותי.
המשבר החל עם כיבוש יאנגון בידי היפנים, בשנת 1942, שקטע את קווי האספקה של האורז לתושבי המחוז. ביולי 1943 החל משבר מזון חריף שלא זוהה בזמן, והוא נמשך עד סוף שנת 1944. השלטון הבריטי העניק עדיפות תקציבית למטרות צבאיות והזניח את תושבי המחוז העניים. ארגוני סיוע בהודו ניסו לספק עודפי מזון לבנגל, אך הממשל הבריטי חסם את דרכי התנועה. על פי הכלכלן אמרטיה סן, שכתב ספר על הרעב בבנגל, הסיבות העיקריות לרעב היו מחלה פטרייתית שפקדה את שדות האורז, ואי-שוויון כלכלי באוכלוסיית המחוז, שגרם למחירי המזון לעלות, ועניים רבים התדרדרו למצבי תת-תזונה.
המשוררת אמריטה פריטם הוציאה ספר שירה על הרעב בבנגל, שזכה לפרסום רב.
מקרי רעב במאה ה-20 > הרעב בבנגל (1943) > "תערובת בנגל"

אנשי רפואה רבים הגיעו בשנת 1943 לבנגל כדי לנסות לסייע לאוכלוסייה שסבלה מרעב קשה.
כחלק מההתמודדות עם המצב, צוותים רפואיים בריטיים פיתחו את "תערובת בנגל", דייסת אורז וסוכר שמספקת לגוף מספיק קלוריות כדי להחזיק מעמד ולמנוע התדרדרות. צוותים אלה השתתפו בשנת 1945 בשחרור מחנה ברגן-בלזן על ידי הצבא הבריטי, והשתמשו בדייסה זו לטיפול בניצולים שהיו במצב של תת-תזונה. בזכות "תערובת בנגל" ניצלו חייהם של עשרות אלפי אנשים ממחנה הריכוז.
מקרי רעב במאה ה-20 > מקרי רעב לאחר עצמאות הודו

לאחר הרעב בבנגל יישמה ממשלת הודו את המלצות ועדת החקירה לנושא הרעב, והצליחה לזהות בזמן התפתחויות של משברי רעב אזורי ולמנוע אותם. מקרים כאלה קרו בשנת 1967, 1973, 1979 ו-1987 בביהר, מהאראשטרה, מערב בנגל וגוג'ראט בהתאמה. גם שנת 2013 הייתה שנת בצורת קשה במהאראשטרה.
תת-תזונה בהודו במאה ה-21

הודו המודרנית מיגרה את תקופות הרעב שפקדו אותה במאה ה-19, אך היא מתמודדת כיום עם בעיה חריפה של תת-תזונה. כמחצית ממקרי המוות של ילדים בהודו מקורם בתת-תזונה. בשנת 2009 מתו 45,000 ילדים במדינת מהאראשטרה מתת-תזונה.
אחד הגורמים העיקריים לתת תזונה בהודו הוא אי-שוויון כלכלי. שכבות רחבות של האוכלוסייה שייכות לקאסטות הנמוכות וסובלות ממחסור במזון, וגם מעט המזון שהן צורכות אינו עשיר באבות המזון הנדרשים לגוף האדם. באוכלוסייה זו נולדים תינוקות פחות בריאים, ויש בה אחוזים גבוהים יחסית של מחלות זיהומיות, בעיקר דבר, דלקת ריאות ושחפת, המובילים לשיעורי תמותה גבוהים. חוסר ביטחון תזונתי מוביל לשיעורי תעסוקה נמוכים ולמשכורות נמוכות, וכך אנשים אלה לכודים במעגל אכזרי של תת-תזונה.
עליית מחירי המזון מהווה גורם נוסף לתת-תזונה. עלייה זו נובעת מעליית מחירי היצוא, הקצב שבו נמסים קרחוני ההימלאיה עקב התחממות עולמית, ושינויים בטמפרטורת הגשמים בהודו.
בשנת 2020 הציעה שרת הכלכלה נירמלה סיטרמן תיקון לחוק הסחורות החיוניות, המאפשר לממשלת הודו לבצע רגולציה של סחר בתוצרת חקלאית במצבי חירום, כגון רעב המוני או מלחמה. תיקון זה נתפס כפגיעה בחקלאים, והיה בין הגורמים למחאת החקלאים באותה שנה.
ראו גם

הרעב הגדול בצפון סין (1876–1879)
הערות שוליים

↑  חדשות שונות, חבצלת, 25 במרץ 1892.
↑  רעב כבד בהודו המזרחית, המגיד, 26 ביוני 1867.
↑  British empire killed 165 million Indians in 40 years: How colonialism inspired fascism, ‏12 בדצמבר 2022 (באנגלית).
↑  שני שליש קרח הקרחון בהרי ההימלאיה עלולים לאבד עד 2100, ‏4 באוגוסט 2020.
↑  הקרחונים בהרי ההימלאיה נמסים מהר, ומאות מיליונים עלולים לסבול ממצוקת מים, באתר הארץ, 17 במרץ 2005.
תושבי בנגלור ממתינים לסיוע הומניטרי, 1877.
חלוקת מזון במדראס.
ילד הודי הסובל מתת-תזונה, 1972.
תערוכת הרכב הבין-לאומית של ניו יורק

| --- | --- |

 סוג:  תערוכת רכב 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  מנהטן 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1900–הווה (כ־124 שנים) 
 קואורדינטות:  40°45′28″N 74°00′09″W﻿ / ﻿40.757778°N 74.0025°W﻿ / 40.757778; -74.0025
 www.autoshowny.com
 he
 
תערוכת הרכב הבין-לאומית של ניו יורק (באנגלית: The New York International Auto Show) היא תערוכת רכב המתקיימת אחת לשנה במנהטן, ניו יורק. האירוע נמשך עשרה ימים ובדרך כלל הוא נפתח בסוף השבוע לפני חג הפסחא ומסתיים ביום ראשון שלאחר החג.
בימים שלפני פתיחת התערוכה יצרניות הרכב עורכות הצגות בכורה של דגמים נבחרים לעיתונאים. בנוסף, איגוד סוכנויות הרכב של ניו יורק (GNYADA) ואיגוד עיתונות הרכב הבינלאומי (אנ') ‏(IMPA) עורכים גם הם אירועים ופגישות מקצועיות בימים הסמוכים לתערוכה. בימי התערוכה עצמה מתקיימים במקביל עשרות אירועים נלווים הכוללים כנסים, סימפוזיונים ופגישות מקצועיות. התערוכה מאורגנת על ידי הארגון הבינלאומי של יצרני הרכב (אנ')‏ (OICA).