stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי ריאל
הנצחתו

ב-10 במרץ 1992 קיבל הפרלמנט הקנדי החלטה על פיה לואי ריאל היה מייסד מניטובה. שני פסלים בדמותו של ריאל ניצבים בויניפג. אחד מהם, פרי עבודתם של האדריכל אטיין גבורי והפסל מרסיאן למיי, מתארים את ריאל כדמות עירומה ומעונה. הפסל נחנך ב-1970 וניצב בשטח האספה המחוקקת של מניטובה במשך 23 שנים. לאחר מחאות רבות, במיוחד מצדם של בני הקהילה המסטיסית, שהפסל הוא בעל מראה בלתי מכובד, הוא הועבר לשטחי הקולג' האוניברסיטאי של בוניפס. ב-1994 הוא הוחלף בפסל שעוצב על ידי מיגואל ג'ויאל שמתאר את ריאל בדמות של מדינאי מכובד. טקס הסרת הלוט מעל הפסל נערך בוויניפג ב-16 במאי 1996.
פסל של ריאל שהוצב בשטחי המועצה המחוקקת של ססקצ'ואן ברג'יינה הועבר גם הוא משם מסיבות דומות.
ביישובים רבים ברחבי קנדה הונצח ריאל בשמות של רחובות, בתי ספר, שכונות ובניינים אחרים. בוויניפג ניתן למצוא דוגמאות לכך ב"טיילת ריאל", שהוא גשר להולכי רגל המחבר בין סנט בוניפס העתיקה לבין ויניפג; "מקבץ בתי הספר על שם לואי ריאל"; "שדרות לואי ריאל" בשכונת מינטונקה. מרכז הסטודנטים ופאב הקמפוס של אוניברסיטת ססקצ'ואן בססקטון נקראו שניהם על שמו. הכביש המהיר מספר 11, המחבר בין רג'יינה לבין פרינס אלברט, נקרא "נתיב לואי ריאל" והוא עובר ליד מיקומים הקשורים לאירועי המרד הצפון-מערבי. אחד ממעונות הסטודנטים שבאוניברסיטת סיימון פרייזר שבבורנבי, קולומביה הבריטית נקרא "בית לואי ריאל". בתי ספר בקלגרי ובבירה אוטווה נקראו על שם ריאל.
באביב 2008 הכריזה שרת התיירות, הפארקים, התרבות והספורט של ממשלת ססקצ'ואן, כריסטין טל, ש"יום השנה ה-125 למרד הצפון-מערבי, שחל ב-2010, יהיה הזדמנות נהדרת לספר את סיפורם של המסטיסים של הפרריה ואת מאבקם של האומות הראשונות עם כוחות הממשלה וכיצד אלו עיצבו את קנדה של ימינו". באחד משלושת בניני ממשלת הפרובינציה שבשדרות דיודני שברג'יינה, בירת ססקצ'ואן, שהיה המקום בו התקיים משפטו של ריאל, קיים מיצג אודות המשפט.
בתרבות הפופולרית

ב-1925 פרסם הסופר הצרפתי, מוריס קונסטנטין-וייר, שחי עשר שנים במניטובה, ביוגרפיה בדיונית של ריאל שנקראה "הסופה" (La Bourrasque). ב-1930 יצאה לאור גרסה אנגלית של הספר שנקראה "האיוולת של המרטיר" (A Martyr's Folly). ב-1954 יצאה לאור גרסה חדשה של הספר בשם "בן התערובת" (The Half-Breed).
מהלכיו של ריאל במרד הנהר האדום מתוארים בסרט טלוויזיוני של רשת CBC משנת 1979 וברומן הגרפי עטור השבחים של הקומיקסאי, צ'סטר בראון משנת 2003.
בסרט משנת 1940 שמנציח את המשטרה הרכובה של צפון-המערב, גולמה דמותו של ריאל על ידי פרנסיס מקדונלד.
אופרה בשם "לואי ריאל" הוזמנה לכבוד שנת המאה לאיחוד קנדה ב-1967. הייתה זו יצירה בשלוש מערכות שנכתבה על ידי הארי סומרס, עם לברית באנגלית ובצרפתית מאת מוור מור וז'ק לנגירן. האופרה בוצעה על ידי להקת האופרה הקנדית מספטמבר ועד אוקטובר 1967.
החל מסוף שנות השישים ועד ראשית שנות התשעים של המאה ה-20 אירחה העיר ססקטון את "יום לואי ריאל", חגיגת קיץ שכללה מרוץ שליחים ששילב ריצה, סחיבת תיקי גב, שיט קאנו, טיפוס על גבעות ורכיבה לאורך הקטע של נהר ססקצ'ואן הדרומי העובר במרכז העיר. באופן מסורתי כלל האירוע גם תחרות אכילת כרוב ממולא ותחרות משיכת חבל וכן הופעות מוזיקה חיות. אף על פי שלא היה לחגיגה זו קשר ל"תערוכת ססקטון", נקבע יום לואי ריאל במשך שנים ליום שלפני פתיחת התערוכה, וככזה הוא נחשב כאירוע הפתיחה הבלתי רשמי שלה. בשנים שלאחר מכן נקבעו האירועים לשני תאריכים נפרדים, אך בהמשך הוא לא התקיים עקב פרישתם של נותני החסות המסחרית העיקריים שלו.
המוזיקאי האנגלי בילי צ'יילדיש כתב את השיר "לואי ריאל" שבוצע על ידי להקת Thee Headcoats. המוזיקאי הטקסני דאג סהם כתב שיר בשם זהה. בשיר זה השווה סהם את סיפורו של ריאל לאגדה על דייוויד קרוקט במדינתו וטווה את סיפור חייו של ריאל כמהפכן: "...אך אתה חייב לכבד אותו על מה שהוא חשב לנכון... וכולם סביב לרג'יינה עדיין מדברים עליו – למה הם היו צריכים להרוג את לואי ריאל?".
להקת האינדי רוק האמריקאית Grand Archives כתבה גם היא שיר הקרוי "לואי ריאל שמופיע באלבומם משנת 2008.
הזמרת ליטל מיס היגינס מססקצ'ואן כללה שיר בשם "מושלג היום: קינה על לואי ריאל" באלבומה משנת 2009.
ב-22 באוקטובר 2003 הקרינו ערוץ החדשות של רשת CBC הקנדית והמקבילה הצרפתית שלה Réseau de l'information, משפט חוזר מבוים לריאל. צופי התוכנית התבקשו למסור את גזר הדין שלהם באמצעות האינטרנט ו-87% מתוך יותר מ-10,000 צופים הצביעו "לא אשם". תוצאות משאל זה הובילו לחידוש הקריאות לחנינתו של ריאל לאחר המוות. על בסיס משאל ציבורי נוסף דירג מיזם "הקנדים הגדולים" של רשת CBC את ריאל במקום ה-11 ברשימה.
פרק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "כיצד הושג המערב" (How the West Was Won) משנת 1979 נקרא "פרשת ריאל" ובו תוארה תקופת גלותו של ריאל בארצות הברית.
ב-2001 הציגה הלהקה הקומית Royal Canadian Air Farce מופע סטנד-אפ על בסיס הסדרה התיעודית של רשת CBC "קנדה:היסטוריה של אנשים". בתוכנית היו מקבילות משמעותיות בין מעשיו של ריאל לבין אלו של הבדלנים הקוויבקים המודרניים והשחקן שגילם את דמותו של ריאל אופר כך שידמה לראש ממשלת קוויבק, לוסיין בושארד.
ב-1999 הוציא צ'סטר בראון קומיקס בשם Louis Riel A comic strip Biography.
לקריאה נוספת

George R. D. Goulet, The Trial of Louis Riel, Justice and Mercy Denied, Calgary: FabJob, 2005, ISBN 1-894638-70-0
Chester Brown, Louis Riel: A Comic-strip Biography, Montreal: Drawn and Quarterly, 2003, ISBN 1-896597-63-7
J.M.S. Careless, Canada: A story of challenge, Stoddart, 1991, ISBN 0-7736-7354-7
Thomas Eugene Flanagan, Riel and the Rebellion, Saskatoon: Western Producer Prairie Books, 1983, ISBN 0-88833-108-8
Thomas Flanagan, Louis Riel, Ottawa: Canadian Historical Association, 1992, ISBN 0-88798-180-1
טובה חסקינה

טובה חסקינה, בסביבות 1923
טובה חסקינה (יושבת ראשונה מימין) עם חברי הקבוצה שהגיעו לארץ-ישראל ב-1912: יוסף טרומפלדור (עומד משמאל), דוד וחנה בלוצרקובסקי ובלה קובנר (ירמנוביץ)
טובה חסקינה וילדי הגן ברחוב בן יהודה 30 בתל אביב, 1922. צילום מאת שמעון  קורבמן, מוצג בתערוכה במגדל שלום מאיר
טובה (דוסיה) מימין, עם אחותה אסתר (פירה), 1936
טובה (דוסיה) חסקינה (חזקי נא) (14 בנובמבר 1893 - 23 בדצמבר 1948) הייתה מחנכת ארצישראלית, גננת מחלוצות הגן העברי, מדריכת אנשי חינוך לגיל הרך, עסקנית ציונית וחברת מועצת עיריית תל אביב-יפו.
ראשית דרכה

חסקינה ילידת מחוז צ'רניהיב באוקראינה (באותה עת חלק מהאימפריה הרוסית), בת למשפחת סוחרים יהודים חילונים. בשנים 1909–1912 בהיותה סטודנטית לפדגוגיה בסנקט פטרבורג התגוררה בבית אחותה מרים וגיסה שמואל ינובסקי, אשר היה פעיל ציוני מנעוריו, והחלה בפעילות ציונית באגודת הסטודנטים. הצטרפה לקבוצת סטודנטים שהוכשרו על ידי יוסף טרומפלדור לעלייה לארץ ישראל, בין השאר בשיעורי עברית אצל הרב של סנקט פטרבורג והפעיל החברתי משה אלעזר אייזנשטדט. ב-1912 נאסר על הקבוצה לשהות בערים אוניברסיטאיות והם עלו לארץ-ישראל. בארץ הצטרפו לקבוצה קודמת של חניכי טרומפלדור בקומונה המגדלאית. עם התפרקות הקומנה עברה לחוות בן שמן ומשם לרחובות ולראשון לציון.
ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלצו העולים שהיו אזרחים רוסים (ולפיכך נתיני אויב בארץ ישראל העות'מאנית) לבחור בין התעת'מנות (וגיוס לצבא העות'מאני) לבין גירוש. קבוצתו של טרומפלדור וביניהם טובה חסקינה גלו למצרים. לאחר שנה במצרים חזרה טובה חסקינה לסנקט פטרבורג, המשיכה בהכשרתה הפדגוגית ובפעילות ציונית, בין השאר ניהלה גן ילדים עברי, הייתה חברה בצעירי ציון, השתתפה בארגון תערוכה בוועידה הציונית השביעית בסנקט פטרבורג ב-1917. לאחר הוועידה עברה לחצי האי קרים, ובהמשך לצ'ליאבינסק, ליקטרינבורג ולאירקוטסק, בהן עסקה בפעילות ציונית בקרן הקיימת, בצעירי ציון, בלימוד עברית, ובארגון קבוצות החלוץ.
מותה

חסקינה נפטרה בת 55 מדלקת ריאות בבית החולים ״הדסה״, ונקברה בקבר של חברה קדישא ברחוב טרומפלדור בתל אביב. היא הותירה אחות, ד"ר אסתר (פירה) חסקינה. בהספד אודותיה נאמר:
טובה חסקינה נמנית עם אותן הדמויות המעטות שנתפסו בציבור הרחב כסמלים חיים. אלה הם "המשוגעים" לדבר אחד, שכל חייהם קודש לדבר אחד ויחיד, עד שלא נותר להם כמעט כל שיור לחיי הפרט... גן-הילדים, תיאטרון הילדים, הבטאון הפדגוגי של הגננת - לכל אלה תחסר מאוד טובה חסקינה.
הערות שוליים

↑  טובה חסקינה נפטרה, הַבֹּקֶר, 24 בדצמבר 1948
↑  בהתאחדות/סידור הגננות/יהודה, גננו, 1 ביוני 1920
↑  חינוך התימנים ברחובות, באתר הארכיון לתולדות רחובות
↑  רשימת הגננות לפי מקומות עבודתן בשנת תרפ״ב, גננו, 1 באפריל 1921
↑  דוד סמילנסקי, "טובה חזקי-נא" בפרויקט בן-יהודה
↑  גן ילדים א, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  צבי שרפשטיין, "תולדות החינוך העברי בארץ ישראל: מראשית הישוב החדש עד תקומת המדינה/פרק שישי" בפרויקט בן-יהודה
↑  אביבה אבידן, ד"ר ניסן טורוב וד"ר יצחק אפשטיין, עבודת מחקר בבית הספר לחינוך, אוניברסיטת תל אביב
↑  תל אביב/הכינוס הארצי של הגננות, דבר, 14 ביולי 1941
↑  נעילת כינוס הגננות, דבר, 3 באוקטובר 1945
↑   עדינה בר-אל, הפעוטות האלה נעשו קנאים לשפה העברית, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2018
↑  בספרות ובאמנות/יצאה מחברת חדשה של "הד הגן", דבר, 21 בפברואר 1936
↑  בספרות ובאמנות/יצאה חוברת חדשה של "הד הגן", דבר, 21 במאי 1937
↑  חברי מועצות העיריה של תל אביב 1942-1922 , ידיעות עיריית תל אביב, 15 באפריל 1942
↑  אריה רייכמן, גן שלנו, מה נחמד, באתר nrg
↑  חוברת מגרשי משחק לילדים בתל אביב, ועדת התרבות של עירית תל אביב, מאת טובה חסקינה, 1926, באתר bidspirit
↑  טובה חסקינה, מגרשי משחק לילדים, דבר, 24 במאי 1926
↑  טובה חסקינה, בתי תינוקות, דבר, 21 בינואר 1926
↑  כתת מעבר על יד גן הילדים, דבר, 16 באוקטובר 1932
↑  ראדיו/קול ישראל, על המשמר, 3 באוגוסט 1948
↑  תל אביב/תאטרון לילדים, דבר, 12 בפברואר 1934
↑  תאטרון לילדים ליד מרכז הגננות, משמר, 18 באוקטובר 1944
↑  תאטרון לילדים ליד מרכז הגננות/לכבוד החנוכה, דבר, 20 בדצמבר 1949
↑  תאטרון לילדים ליד מרכז הגננות, הַבֹּקֶר, 14 באוקטובר 1951
↑  תמר רותם, האבולוציה של תיאטרון הילדים הישראלי, באתר הארץ, 7 במרץ 2010
↑  יחזקאל משה ניימן, טובה חסקינה והתאטרון העברי (לזכרה), דבר, 31 בדצמבר 1948
↑  ישראל גור, הבעיה: תיאטרון לילדים ולנוער בארץ, הַבֹּקֶר, 21 בדצמבר 1962
↑  טובה חסקינה באתר GRAVEZ
↑  בזה אני מביעה את תודתי העמוקה, דבר, 28 בינואר 1949
↑  בית המשפט המחוזי בתל אביב /תיק ירושה 51/49, דבר, 25 בינואר 1949
נמרוד ארז

| --- | --- |

סגן נמרוד ארז מקבל ציון לשבח מהרמטכ"ל מרדכי גור, ספטמבר 1975
 לידה:  4 בפברואר 1953 (בן 71) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 צאצאים:  נגה ארז 
 דרגה:  רב סרן 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת יום הכיפורים 
 עיטורים
 צל"ש הרמטכ"ל 
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל נשיונל סמיקונדקטור  סמנכ"ל סלקום  מנכ"ל קבוצת עמדה
 
נמרוד ארז (נולד ב-4 בפברואר 1953) הוא מנהל ישראלי, בעל צל"ש הרמטכ"ל על לחימתו בקרב מרסא תלמאת במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה > שירות בצה"ל

התגייס לחיל הים וסיים קורס חובלים מחזור כ"א. ביולי 1973 הוצב בפלגה 915.
ארבעה ימים לפני מלחמת יום הכיפורים יצא כוח של שתי ספינות דבור, בפיקודו של סגן צבי שחק, לסיור במפרץ סואץ. ארז שירת בכוח זה, בדרגת סגן-משנה, כסגן המפקד של דבור 864. ב-6 באוקטובר, בשעה 14:10, יצא זוג הדבורים במגמה לבלום חדירה של טרפדת מצרית K-123 שנעה לכיוון החוף הישראלי, בלא שידעו כי זמן קצר קודם לכן פתחו כוחות מצריים במתקפה נרחבת לכל אורך תעלת סואץ, בשארם א-שייח' ולאורך חוף המפרץ. הכוח גם לא עודכן לגבי תקיפת מטוסים מצריים את המעגן בשארם א-שייח', שגרמה לניתוק הקשר עם יחידות הזירה במפרץ סואץ. בשעה 23:00 קיבל כוח הדבורים פקודה ממפקדת חיל הים לתקוף את כלי השיט שבראס זעפרנה. שחק הסיק בהתייעצות עם אנשיו בדבור כי יעד התקיפה הוא המעגן של ראס זעפרנה - מרסא תלמאת והתארגן לתקיפתו.
מעט לאחר השעה 01:00 בלילה שבתחילת 7 באוקטובר הגיעו שני הדבורים למעגן מרסא תלמאת. מפקד הכוח צביקה שחק נכנס למעגן בדבור 864, ודבור 867 נותר במרחק של כקילומטר מחוץ למעגן. דבור 864 פתח באש לעבר מטרות מעגן, ונענה באש נגדית שהשביתה את מכ"ם הדבור ופצעה את כוון תותח החרטום שהפסיק לירות. ארז, שהיה אחראי על הניווט מתוך הגשר הסגור, עלה לגשר הפתוח לאחר שבמטח האש הראשון נפגע המכ"ם בו השתמש לניווט. לפי תמונת המכ"ם האחרונה שהייתה בזיכרונו הבין שהדבור מתקרב לחוף במהירות ומשך את ידיות השליטה על המנועים למצב עצירה ואחורה. כך האט את התנופה של דבור 864 בעלייה על שיפוע החוף. לאחר מספר ניסיונות הספינה ירדה משיפוע החוף ולא היה צורך בגרירתה. תוך כדי היציאה לקח ארז אקדח זיקוקים וירה חמישה זיקוקים לעבר סירת ברטרם מצרית במגמה להדליקה. לפחות חלקם פגעו בה כי נראתה בוערת.
בחודש ספטמבר 1975 קיבל ארז ציון לשבח מהרמטכ"ל  מרדכי גור. תיאור מעשיו בכתב הצל"ש:
בהמשך מלחמת יום הכיפורים השתתף בתקיפת מעגן ראס-ע'ריב כמפעיל תול"ר קרל גוסטב ("קרגו") על-גבי הדבור.
המשיך לשרת בזירת ים סוף כמפקד דבור, מוביל זוג, קצין הדרכה ומבצעים של פלגה 915 ומפקד סיירת דבורים. שימש כסגן מפקד 'אח"י מעוז' בעת קליטתה בחיל הים. ביולי 1977 השתחרר משירות סדיר בדרגת סרן. בשירות המילואים שימש עד גיל 45 כמפקד דבור בבסיס חיפה ובזירת ים סוף, ועלה לדרגת רב-סרן.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר שחרורו מצה"ל עבד כקצין שני בצי הסוחר. הצטרף לצוות ההקמה של מפעל נשיונל סמיקונדקטור (כיום טאואר סמיקונדקטור) במגדל העמק, ועבד שם במשך שמונה שנים כסמנכ"ל משאבי אנוש ולוגיסטיקה. עבר לחברת שטראוס שבה היה במשך שנתיים מנהל משאבי אנוש. הצטרף לצוות ההקמה של חברת סלקום כסמנכ"ל משאבי אנוש, ולאחר חמש שנים בתפקיד זה מונה בשנת 1999 לסמנכ"ל השירות בחברה, ובהמשך מונה לסמנכ"ל המגזר הפרטי בחברה. בשנת 2004 מונה למנכ"ל קבוצת עמדה, העוסקת בהשמה, פיתוח ארגוני וליווי תהליכי שינוי. המשיך כיועץ עסקי עצמאי.
בפברואר 2020 הקים את קבוצת "בית החובל" בפייסבוק, שאותה הוא מוביל עד היום, שאליה הצטרפו מעל 2,300 בוגרי קורס חובלים. בקבוצה פורסמו אלפי סיפורים העוסקים במורשת קרב, סיפורים מוגזמים ("פלברה"), הגיגים בנושאי חובלות, מעשי משובה, ויכוחים מקצועיים, וידויים על הסתרות ופאשלות ודיונים בנושאי ערכי צה"ל. הסיפורים החשובים אוגדו ונערכו על ידי ארז ובעזרת מתנדבים בשני ספרים: "אח"י פלברה" ו"אח"י פלברה 2".
חיים אישיים

סבו של נמרוד ארז הוא יהודה ארז, שהיה חלוץ, סופר, עורך וחוקר של תנועת העבודה וההתיישבות העובדת בארץ ישראל. בתו של נמרוד ארז היא הזמרת נגה ארז.
הערות שוליים

↑  צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לנמרוד ארז, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

נמרוד ארז, באתר הגבורה
↑  נמרוד ארז, חויות מקרב מרסה תלמת באתר משמר המורשת הימית.
↑  סגן נמרוד ארז, באתר הגבורה.
↑  נמרוד ארז, זכרונותי בתקיפת מעגן ראס ע'ריב באתר משמר המורשת הימית
↑  אביבה רוזן, ‏זהו, החלטתי, זזים הלאה, באתר גלובס, 20 בדצמבר 1999
↑  עינב בן יהודה, נמרוד ארז, ששימש בעבר כסמנכ"ל המגזר הפרטי של סלקום, מונה למנכ"ל קבוצת עמדה, באתר TheMarker‏, 10 באוקטובר 2004
↑  קבוצת "בית החובל" בפייסבוק
יום כדור הארץ

| --- | --- |

דגל לא רשמי של יום כדור הארץ – תמונת "The Blue Marble" ("הגולה הכחולה") על רקע כחול
 סוג:  יום מודעות
 סיבה:  מודעות להגנת הסביבה של כדור הארץ
 מועד
 תאריך:  22 באפריל
יום כדור הארץ, המצוין ב-22 באפריל, הוכרז באו"ם ב-2009, כיום בינלאומי, המציין מודעות להגנת הסביבה של כדור הארץ. בנוסף, לטיפול מיידי במשבר האקלים העולמי.
מטרת היום

מטרת היום היא להעלות את המודעות ליכולתו של כל אדם להשפיע באמצעות התנהלות יום-יומית המתחשבת באיכות הסביבה, על גורלנו ועל גורל הדורות הבאים, ולהראות כי צריכת משאבים יעילה משפיעה על כל המערכת האקולוגית, ועל כך שעלינו גם לטפל במיידיות במשבר האקלים העולמי.
היסטוריה

בשנת 1970 קרא הסנאטור האמריקאי, גיילורד נלסון, ליום של למידה ומחאה ב-22 באפריל, בתגובה למה, שלדעתו, היה הרס סביבתי נרחב. מעל 20 מיליון איש השתתפו באותו יום בהפגנות שקטות, להעלאת המודעות לאיכות הסביבה ברחבי ארצות הברית.
ב-2009 התאריך הוכרז על ידי האו"ם כיום בינלאומי, והוא מצוין בכל רחבי העולם, הן על ידי ממשלות והן על ידי פרטים, קבוצות וארגונים.
ב-2021, למרות אילוצי מגפת הקורונה, התקיימה ביום כדור הארץ ועידת אקלים מקוונת, בראשות ג'ו ביידן, נשיא ארצות הברית. ביידן קרא לפעול באופן מיידי תוך איחוד כוחות בינלאומי, כדי לעצור את התחממות כדור הארץ. מנהיגי מדינות נוספים שהשתתפו בוועידה הביעו גם הם נכונות לפעולה.
יום כדור הארץ בישראל

בישראל מרכזת את אירועי "יום כדור הארץ" עמותת חיים וסביבה – ארגון הגג של ארגוני הסביבה וארגון מגמה ירוקה, המוביל אקטיביזם סביבתי בישראל. בשנים האחרונות התקיימו ביום זה גם אירועים סביבתיים מרכזיים נוספים, ובהם טקס הגלובוס הירוק ואירועי "שעת כדור הארץ", שכללו פעילות של רשויות עירוניות שונות, להעלאת המודעות לחיסכון בחשמל ובמשאבי הטבע, ובכלל זה – גם כיבוי אורות סמלי לשעה אחת.
במערכת החינוך בישראל מציינים את יום כדור הארץ על ידי הקצאת שיעורים שמגבירים את המודעות להגנת הסביבה, שימוש באנרגיה מתכלה ומתחדשת, שינויי אקלים וההתחממות הגלובלית.
ב-2021, התגבש מיזם לאומי רחב היקף, שמטרתו לנקות את השטחים הפתוחים ברחבי ישראל. בין היוזמים: רשות הטבע והגנים, מפעל הפיס, קרן קיימת לישראל, הרשויות המקומיות, המועצות האזוריות והחברה להגנת הטבע. בנוסף, התקיימו אירועים ירוקים, פעילויות למשפחה ועוד.
ראו גם

משבר האקלים העולמי (ההתחממות הגלובלית היא כיום רק חלק ממנו)
הגנת הטבע והסביבה
שעת כדור הארץ
יום איכות הסביבה העולמי
סביבתנות
הערות שוליים

↑  ביידן בפסגת האקלים: "זה העשור שבו אנחנו חייבים לפעול", באתר ynet, 22 באפריל 2021
↑  יום כדור הארץ: קונים, מבלים ונהנים, באתר www.makorrishon.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10637788
מקדש שמש מצרי

מקדש השמש של נ-אוסר באבו סיר.
מקדשי שמש מצריים היו מקדשים מצריים עתיקים לאל השמש רע. המונח נועד להתייחס בעיקר למקדשים שנבנו על ידי שישה או שבעה פרעונים מהשושלת החמישית בתקופת הממלכה הקדומה. עם זאת, מקדשי שמש הופיעו מחדש אלף שנים מאוחר יותר תחת שלטון אחנתון מתקופת הממלכה החדשה עם בנייתו של מקדש כרנכ בתבאי.
מקדשי שמש של השושלת החמישית נבנו בשני יישובים, אבו גורב (אנ') ואבו סיר, במרחק של קילומטר אחד זה מזה וכ-15 קילומטרים דרומית לקהיר של ימינו. ייתכן שהם עוצבו לפי מקדש שמש מוקדם יותר באון. החוקרים סבורים שנבנו שישה או שבעה מקדשים כאלו, אך רק שניים נחשפו: זה של אוסר כאף וזה של נ-אוסר. ששת השליטים הקשורים לבניית מקדשי שמש הם: אוסר כאף, סחו רע, נפריר כא רע, שפסס כא רע או נפרף רע, נ-אוסר, ומנכאו ח'ר. נראה שצ'ד כא רע, השליט השמיני של השושלת החמישית, עצר בפתאומיות את בניית מקדשי השמש. מקדש השמש של נ-אוסר החשוף שליד הכפר אבו גורב עדיין מכיל שרידים מרשימים, ובמיוחד המזבח המרכזי הכולל מזבח קורבן שמור היטב המורכב ממספר חלקי בַּהַט. שני מקדשי השמש שנמצאו (עד כה) נהרסו עד כדי כך שחופרים מסתמכים בעיקר על הסימנים ההירוגליפים בשמות המקדשים על מנת לשחזר את צורתו של מקדש שמש מצרי ומאפיינים כמו האובליסק. עם זאת, ההריסות מרמזות כי הפולחן התבצע באוויר הפתוח במקום במבנה סגור.
מיתולוגיה ובסיס עובדתי

על פי המַעֲשִׂיָּה מתקופת הממלכה התיכונה, "סיפורו של ג'די והקוסמים" (Tale of Djedi and the Magicians), השליטים הראשונים של השושלת החמישית היו שלישיות וצאצאיו האמיתיים של אל השמש רע. נראה שיש אמת מסוימת מאחורי המיתוס הזה: לא רק שהשליטים השני והשלישי של השושלת החמישית היו אחים, אלא שליטים אלה גם התחילו מסירות חזקה בצורה יוצאת דופן לרע שנמשכה לאורך כל השושלות החמישית והשישית.
גילוי

המשמעות וההתפתחות של מקדשי השמש מושרשות הן בהיסטוריה האדריכלית והן בהיסטוריה הדתית של הממלכה הקדומה, במיוחד בתקופות שושלת החמישית והשושלת השישית של מצרים. מקדש השמש הראשון התגלה בסוף המאה התשע-עשרה. הראשון מבין המקדשים הללו שהתגלה היה של נ-אוסר. חפירת הגילוי השנייה הייתה של אוסר כאף. מחקר של סוג זה של מקדש לא התחיל באופן רציני עד שנות החמישים של המאה העשרים.
תפקיד

קיים פולמוס לגבי מה בדיוק היו תפקידיהם של מקדשים אלה, שכן נראה שהם נועדו ליותר מאשר רק למטרות הלוויה מלכותית, בניגוד לפירמידות המצריות, אך עם זאת נראה שהם היו חלק מעבודת הפולחן למלכות, שכן היה זה חיוני שלכל שליט יהיה מקדש אישי. לפי הארכאולוג מסימיליאנו נוצולו (Massimiliano Nuzzolo), בתקופת השושלות החמישית והשישית, "נראה שהפרעה קיבל משמעות חברתית-דתית חדשה כ'מלך השמש' ו'אל השמש'". השערה זו מותאמת היטב עם העובדה שמקדשי שמש אלו הם המקרים הראשונים שנמצאו של מלכים מצריים שהקדישו מבנים גדולים העשויים מאבן ונפרדים לחלוטין מפירמידות קבורה.
חשיבות ומקדשים שונים

בשל העובדה שיש שישה עד שבעה שמות שונים של מקדשי שמש המוזכרים במקורות ראשוניים מתקופה זו, מוצע שיש לפחות שישה מקדשים שונים. עם זאת, אין מונח ספציפי למקדש שמש במצרים העתיקה. המקדשים היו גם מקור לעושר וחשיבות רבה במצרים העתיקה.
מייסד השושלת החמישית, אוסר כאף, בנה את המקדש הראשון לרע באבו סיר, כמה קילומטרים צפונית לנקרופוליס של סאקרה, שם בנה את הפירמידה שלו. בסך הכל נבנו המקדשים הבאים:
מקדש "מבצר רע" (Nekhenre (Nekhen-Ra)), שנבנה על ידי אוסר כאף.
מקדש "שדה רע" (Sekhetre), שנבנה על ידי סחו רע.
מקדש "מקום הלב של רע" (Setibre), שנבנה על ידי נפריר כא רע (קאקאי).
מקדש "מקום המנחה של רע" (Hetepre), שנבנה על ידי נפרף רע
השערה: מקדש "מרוצה הוא הלב של רע" (Hotepibre), התחיל על ידי שפסס כא רע
מקדש "שמחת הלב של רע" (Shesepibre), שנבנה על ידי נ-אוסר
מקדש "האופק של רע" (Aketre), שנבנה על ידי מנכאו ח'ר.
רק מקדשי השמש של אוסר כאף ונ-אוסר התגלו עד היום. מקדש נ-אוסר מכיל קטלוג גדול של כתובות ותבליטים מתקופת שלטונו.
מבנה

מקדשי השמש נבנו על הגדה המערבית של הנילוס וכמו לפירמידות הייתה כניסה אחת ויציאה אחת. נראה שלכל מקדש שמש היו שלושה חלקים עיקריים: ראשית, נראה שהיה מקדש עמק קטן ליד תעלה או אתר טיפוח; שנית, שביל קצר הוביל אל המדבר ממקדש העמק הקטן; על הרמה המדברית ניצב החלק השלישי והחשוב ביותר, מקדש השמש עצמו.
הערות שוליים

1 2  Haase, Michael (January 1999). "Abu Gurob (Ägypten) (German)". Antike Welt. 30: 306–307.
1 2 3 4 5  Remler, Pat (2010). Egyptian Mythology, A to Z. Infobase Publishing. ISBN 9781438131801.
↑  Robert G Morkot, The Egyptians: An Introduction. pp. 223
1 2 3 4 5 6 7 8  Bard, Kathryn, ed. (1999). Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt. Routledge. pp. 85–87. ISBN 0-415-18589-0.
1 2 3 4 5 6  Nuzzolo, Massimiliano (2007). "The Sun Temples of the Vth Dynasty: A Reassessment". Studien zur Altägyptischen Kultur. 36: 217–247. JSTOR 25157803.
↑  Nuzzolo, Massimiliano (2010). "The V Dynasty Sun Temples Personnel. An overview of titles and cult practise through the epigraphic evidence". Studien zur Altägyptischen Kultur. 39: 289–312. JSTOR 41060769.
נסטור גורוסיטו

נסטור ראול גורוסיטו (בספרדית: Néstor Raúl Gorosito; נולד ב-14 במאי 1964) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן קבוצת אליאנסה לימה מליגת העל הפרואנית.
גורוסיטו, שזכה לכינוי "פיפו", החל את הקריירה ככדורגלן בקבוצת ריבר פלייט, במדיה זכה בשלושה תארים וביניהם גביע ליברטדורס, ובהמשך שיחק בקבוצות נוספות בארגנטינה, אוסטריה, צ'ילה ויפן. כשחקן נבחרת ארגנטינה רשם גורוסיטו 19 הופעות, וזכה עמה בקופה אמריקה 1993. לאחר הפרישה המשיך גורוסיטו לקריירת אימון בארגנטינה ובספרד.
קריירת משחק

גורוסיטו החל את קריירת המשחק במדי ריבר פלייט בשנת 1983. בעונת 1985/1986 השתלב לראשונה כשחקן הרכב קבוע, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות ארגנטינה. באותה עונה זכה גורוסיטו עם קבוצתו גם בגביע ליברטדורס, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על אמריקה קאלי, ובגביע הביניבשתי לאחר ניצחון על סטיאווה בוקרשט. אף על פי שהיה שחקן הרכב קבוע בליגה, הוא לא שותף במשחקי גמר הליבטדורס ובמשחק הגביע הביניבשתי. מספר מחזורים לאחר פתיחת עונת 1988/1989, הצטרף גורוסיטו לקבוצת סן לורנסו. באותה עונה רשם שיא קריירה של 21 שערי ליגה ב-37 הופעות, שהקנו לו את תואר מלך השערים של הליגה. בסן לורנסו החל שיתוף הפעולה בין גורוסיטו לחלוץ אלברטו אקוסטה, שחזר על עצמו מספר פעמים במהלך הקריירה של השניים.
זמן קצר לאחר פתיחת עונת 1989/1990, עזב גורוסיטו לראשונה את ארגנטינה כשהצטרף בהשאלה לסברובסקי טירול מהבונדסליגה האוסטרית, בהובלתו של המאמן ארנסט האפל. גורוסיטו שיחק בקבוצה במשך שתי עונות וחצי, במהלכן זכה עם טירול בשתי אליפויות אוסטריה. גורוסיטו הפגין יכולת מצוינת במדי טירול, ואף זכה בתואר כדורגלן השנה באוסטריה לשנת 1991.
עם סיום תקופת ההשאלה חזר גורוסיטו לסן לורנסו, במדיה שיחק עד 1994, אז עבר לאוניברסידד קאתוליקה הצ'יליאנית של המאמן מנואל פלגריני. הקבוצה של פלגריני התחזקה משמעותית באותה תקופה, והחתימה בנוסף לגורוסיטו גם את חברו לסן לורנסו אלברטו אקוסטה, ואת הארגנטינאי הבינלאומי סרחיו ואסקס. גורוסיטו זכה עם הקבוצה בתואר הבינלאומי הראשון בתולדותיה, גביע אינטראמריקנה 1994, ובגביע הצ'יליאני שנה אחר כך.
ב-1996 עבר גורוסיטו, ביחד עם חברו לקבוצה אקוסטה, לתינה המשותפת השלישית בקריירה שלהם, יוקוהמה מרינוס מהליגה היפנית. לאחר שנה אחת במדיה חזר גורוסיטו לארגנטינה ולקבוצתו לשעבר סן לורנסו, שם פגש כעבור שנה פעם נוספת את אקוסטה. לאחר שלוש עונות במדי סן לורנסו, חזר גורוסיטו לקדנציה שנייה באוניברסידד קאתוליקה, ופרש במדיה בשנת 2000, בגיל 36.
קריירת משחק > נבחרת ארגנטינה

גורוסיטו החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה ב-1989, תחת המאמן קרלוס בילארדו. כבר באותה שנה היה חלק מסגל הנבחרת לקופה אמריקה 1989 בברזיל. הוא רשם שלוש הופעות במהלך הטורניר, כשעלה בהרכב במשחקה האחרון של ארגנטינה בשלב הבתים, וכשעלה מהספסל פעמיים במהלך משחקי בית הגמר. ארגנטינה סיימה את הטורניר במקום השלישי.
לאחר שלא זומן על ידי אלפיו באסילה לסגל ארגנטינה שזכה בקופה אמריקה 1991, החליט המאמן לזמן אותו לקראת קופה אמריקה 1993 באקוודור. גורוסיטו שותף בכל ששת משחקיה של ארגנטינה בטורניר. בשלב הבתים עלה כמחליף בכל שלושת המשחקים, שהסתיימו בהעפלה לשלב הבא מהמקום השני בבית. גורוסיטו עלה בהרכב לכל אורך שלב הנוקאאוט של הטורניר. ברבע הגמר מול ברזיל, לאחר שוויון 1-1 בתום הארכה, בעט גורוסיטו את הפנדל הראשון של נבחרתו במסגרת דו-קרב בעיטות עונשין וכבש בדרך לניצחון 6-5. בחצי הגמר חזר התרחיש על עצמו, כשארגנטינה נפרדה בשוויון 0-0 מקולומביה, ושוב גורוסיטו בעט ודייק בבעיטה הראשונה. במשחק הגמר פתח גורוסיטו בהרכב והוחלף בדקה ה-64, כדקה לאחר שער היתרון של גבריאל בטיסטוטה. ארגנטינה ניצחה במשחק 1–2, וזכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות וה-14 בתולדותיה.
זמן קצר לאחר הטורניר היה שותף לשני משחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, אך לא זומן לטורניר הגמר בארצות הברית. גורוסיטו היה שותף גם לשני משחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, במהלכם אף כבש את שערו היחיד במדי ארגנטינה, אך סיים את דרכו בנבחרת באותה שנה ולא זומן לטורניר הגמר בצרפת.
בסך הכול רשם גורוסיטו 19 הופעות במדי ארגנטינה, בהן כבש שער אחד.