פרק 1 לחוקת ארצות הברית
חלק שלישי: הסנאט > סעיף 6: משפטי הדחה מתפקיד

לסנאט בלבד הסמכות לשפוט בכל ההאשמות של נושאי משרות ציבוריות [impeachments]. לתכלית זו יושבעו [הסנאטורים], או ייתנו את הן צדקם. אם נשיא ארצות הברית הוא הנאשם, יכהן נשיא בית המשפט העליון כיושב-ראש; ולא יורשע אדם, אלא בהסכמת שני שלישים של החברים הנוכחים.
המקור באנגלית
The Senate shall have the sole Power to try all Impeachments. When sitting for that Purpose, they shall be on Oath or Affirmation. When the President of the United States is tried, the Chief Justice shall preside: And no Person shall be convicted without the Concurrence of two thirds of the Members present.
לפי סעיף זה, לסנאט סמכות בלעדית לנהל משפט של נושאי משרות ציבוריות שהואשמו על ידי בית הנבחרים. ישנן שלוש הוראות מיוחדות הקשורות במשפט הדחה: (1) הסנאטורים יישבעו או יתנו את הן צדקם (affirm) - דרישה זו נועדה להבטיח שהסנאטורים מודעים לרצינות הנדרשת מהם בתפקיד זה; (2) נשיא בית המשפט העליון יכהן כיושב ראש כאשר נשיא ארצות הברית הוא הנאשם - דרישה זו נועדה להדגיש את כובד המשקל של החלטה לגבי הנשיא ולמנוע מצב של ניגוד עניינים, שעשוי להתעורר אם סגן הנשיא ינהל את הדיון בענייני הנשיא; (3) נדרשת הסכמה של שני שלישים מחברי הסנאט לצורך הרשעה - דרישה זו נועדה לעודד דיון רציני ולהבטיח שהדחה מתפקיד תתאפשר רק תוך גיבוש קונצנזוס רחב, שאינו מוגבל לפלג מסוים.
השאלה למי תהיה הסמכות להרשיע נושאי משרה ציבורית, ובכלל זה את הסמכות להרשיע נשיא, הייתה נושא במחלוקת בזמן ועידת החוקה ותהליך אשרור החוקה. אלכסנדר המילטון היה קול בולט בעד מתן סמכות זו לסנאט ונגד הרעיון שהסמכות תינתן לבית המשפט העליון. בכתבי הפדרליסט מספר 65, הגן המילטון על גישה זו. משפטי הדחה של אישי ציבור נוגעים לנושאים שבמהותם הם פוליטיים ומעוררי מחלוקת. לפי המילטון, "יש להטיל ספק רב, האם לחברי הטריבונל הזה [בית המשפט העליון] תהיה בכל הזמנים מידה כה רבה של אומץ, כפי שנדרש לצורך ההוצאה לפועל של משימה כה קשה; וקיים ספק רב עוד יותר, שתהיה להם המידה של האשראי והסמכות, שעשויה, במקרים מסוימים, להיות הכרחית על מנת להביא את העם להשלמה עם ההחלטה". שיקולים אלה, לפי המילטון, מחייבים שהטריבונל שישפוט במקרים של הדחת איש ציבור יהיה מורכב מאישים רבים. הסנאט נבחר כפורום המתאים ביותר משום שמנסחי החוקה חשבו שחברי הסנאט יהיו אנשים מכובדים ורמי מעלה, ושמטבעו של המוסד יהיו הסנאטורים עצמאיים יותר ומחויבים פחות להלכי הרוח בעם.
נכון לפברואר 2021 דן הסנאט בסך הכל בהדחתם של 20 נושאי משרה ציבורית. ב-8 מקרים נמצאו בעלי המשרה אשמים. בכלל זה דן הסנאט באישומים נגד הנשיא אנדרו ג'ונסון, באישומים נגד הנשיא ביל קלינטון ופעמיים באישומים שהוגשו נגד דונלד טראמפ. בארבעת המקרים הסנאט נמנע מלהרשיע את הנשיאים.
בפסק דין ניקסון נגד ארצות הברית (אנ') ‏(1993), שעסק בהדחה של השופט הפדרלי וולטר ניקסון, פירש בית המשפט העליון באופן מחמיר את הקביעה של החוקה שסמכות זו נתונה לסנאט בלבד, כך שהרשעה או זיכוי של הסנאט לא נתונה לביקורת שיפוטית. ההחלטה בעניינו של ניקסון התקבלה פה אחד, אך בשאלת הביקורת השיפוטית נחלקו השופטים בדעותיהם. נשיא בית המשפט ויליאם רנקוויסט קבע שהמילה "בלבד" (sole) בחוקה יכולה להתפרש רק כמתן סמכות בלעדית, "באופן עצמאי וללא עזרה או התערבות", לסנאט. לפיכך, החוקה אינה מאפשרת לבית המשפט לבקר החלטה של הסנאט להרשיע או לזכות. בעתירתו התעכב ניקסון גם על המשמעות של המילה "לשפוט" (to try). הוא טען שהשימוש במילה זו דורש מהסנאט לערוך משפטים באופן דומה או זהה לאלה המתנהלים בבתי המשפט, ובהתאם נדרש שהחלטת הסנאטורים תהיה נתונה לביקורת שיפוטית. רנקוויסט דחה את הפרשנות הזו. הוא הסביר שבעת ניסוח החוקה היו למילה "try" משמעויות שונות מאלה המקובלות כיום וקבע שמלבד שלוש הדרישות הברורות בסעיף זה, לא מפרטת החוקה לגבי הליך המשפט, אלא מותירה את ההחלטות לגבי אופן ניהולו בידי הסנאט עצמו. חמישה שופטים הצטרפו לרנקוויסט, ושלושה שופטים הסכימו עם ההחלטה, אך הביעו חשש שאם יבטל בית המשפט לחלוטין את האפשרות לביקורת שיפוטית, יהיה בכך פתח להחלטות שרירותיות.
אחת השאלות שעולות מסעיף זה היא האם מותר לסנאט לשפוט אדם שהחזיק בעבר במשרה ציבורית, אך כבר לא מחזיק בה בזמן המשפט. השופט ג'וזף סטורי קבע בטקסט המשפיע "הערות על החוקה של ארצות הברית", שהסמכות של בית הנבחרים להאשים והסמכות של הסנאט לשפוט בעלי משרה תקפה רק עבור בעלי תפקידים מכהנים. עם זאת, משפטנים אחרים דחו את הטיעון של סטורי. בשנת 1876 האשים בית הנבחרים את מזכיר המלחמה של ארצות הברית לשעבר ויליאם בלקנאפ, לאחר שבלקנאפ התפטר מתפקידו, והסנאט החליט לנהל משפט בעניינו על אף שכבר לא כיהן בתפקיד. שני בתי המחוקקים ניהלו דיונים וחקירה בנושא והגיעו למסקנה שהחוקה מתירה להם לפעול בעניין נושא משרה שהתפטר. עם זאת, לא הושג הרוב הדרוש בסנאט כדי להרשיע את בלקנאפ, והנושא מעולם לא נבחן על ידי בית המשפט העליון. השאלה הפכה לרלוונטית לאחר האשמתו השנייה של הנשיא דונלד טראמפ, זמן קצר לפני סיום כהונתו.