stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
10cc
הצלחת הלהקה

השיר "Donna" זינק מיד למצעדי הפזמונים, ואף הגיע למספר 2. זמן לא רב לאחר מכן, "Rubber Bullets", שיר סאטירי נוסף, הפעם על "Jailhouse Rock" של אלביס פרסלי, נהיה ללהיט הבינלאומי הראשון של הלהקה. שיר שלישי של הלהקה הגיע למקום עשירי במצעד הפזמונים, וכך גובשה הצלחת הלהקה, שהמשיכה להפיק להיטים כמו "Wall Street Shuffle", "The Dean and I" ו-"Silly Love". האלבום הראשון שלהם, שנקרא "Sheet Music" היה הצלחה מסחררת, ונשאר במצעדים שישה חודשים, וסלל את הדרך לסבב הופעות בארצות הברית והופעות בתוכניות טלוויזיה פופולריות.
למרות הצלחת הלהקה, המוזיקאים עצמם לא זכו לתמורה כלכלית רבה, ולכן ב-1975 הם עזבו את קינג וחתמו חוזה לחמש שנים עם Mercury Records. באותו זמן, הלהקה כבר הקליטה את השיר "I'm Not In Love"(אנ'), שהיה צפוי להיות הלהיט הגדול ביותר שלהם, והם השתמשו בזה כדי להשיג תמורה נדיבה ממרקורי עבור חמשת האלבומים הבאים שלהם.
כשיצא האלבום הבא של 10cc, ‏"The Original Soundtrack" התגשמה נבואתם. האלבום זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית מסחררת, והשיר "I'm Not In Love" הגיע למקום ראשון במצעדים. גם האלבום הרביעי של הלהקה, "How Dare You!" כלל שירים שהפכו ללהיטים.
פירוק הלהקה

אך עד שנת 1976 כבר היו חיכוכים בין חברי הלהקה. מחלוקות מוזיקליות-אסתטיות גרמו לגודלי וקרם לעזוב את הלהקה כדי לעבוד על פרויקט עצמאי, וסטיוארט וגולדמן נשארו עם השם 10cc והמשיכו להפיק אלבומים מצליחים ולהיטים, ולהופיע ברחבי עולם.
בשנת 1978 נפצע סטיוארט בתאונת דרכים, ובין אם זו הייתה הסיבה או לא, בשנה זו חלה תפנית שלילית בקורות הלהקה. האלבומים שלהם כבר לא הגיעו למצעדים, כבר לא היה ברור אם זו להקה או צמד, והכיוון המוזיקלי של 10cc לא היה ברור. באופן אירוני, בתקופה זו פרסמה הלהקה את השיר השני שמזוהה איתם מבחינה היסטורית - "Dreadlock Holiday". האלבום בו הופיע השיר לא הצליח להגיע אפילו למקום נמוך במצעדים, ואולם השיר עצמו נהיה ללהיט מספר 1 השלישי (והאחרון) של הלהקה. הלהקה התפרקה ב-1983, וחבריה פנו לפרויקטים נפרדים, גם עצמאיים, וגם עם שמות מוכרים יותר ופחות בעולם המוזיקה, כמו אנייטה פלטסקוג מלהקת אבבא, הראמונס, פול מקרטני, ועוד.
הלהקה היום

מאז שנת 1999, מופיע גולדמן עם פול בורג'ס, שהיה למתופף של 10cc אחרי פרישתם של קרם וגודלי, ושני חברים חדשים, מייק סטיבנס ומיק וילסון. הלהקה כבר לא מוציאה מוזיקה בשמה, למרות שכל חבריה המקוריים עדיין פעילים בעולם המוזיקה והקליטו והפיקו עבודות רבות מאז. חברות התקליטים עדיין משחררות לשוק תקליטי אוסף ומיטב הלהיטים של 10cc. לכבוד השנה ה-40 להקמת הלהקה ב-2012, הופיעה 10cc העכשווית ברויאל אלברט הול, וגודלי הצטרף להופעה במספר שירים.
דיסקוגרפיה

1973: 10cc
1974: Sheet Music
1975: The Original Soundtrack
1976: How Dare You!
1977: Deceptive Bends
1978: Bloody Tourists
1980: Look Hear?
1981: Ten Out of 10
1983: Windows in the Jungle
1992: …Meanwhile
1995: Mirror Mirror
טרילוגיית מקסיקו

| --- | --- |
 בימוי:  רוברט רודריגז 
 תסריט:  רוברט רודריגז 
 שחקנים ראשיים:  קרלוס גאיארדו אנטוניו בנדרס סלמה הייק 
 מוזיקה:  רוברט רודריגז 
 צילום:  גיירמו נבארו 
 מדינה:  ארצות הברית, מקסיקו 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה 
 הקרנת בכורה:  1992 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, מערבון 
 סרטים בסדרה:  אל מריאצ'י, דספרדו והיו זמנים במקסיקו
 
טרילוגיית מקסיקו, הידועה גם בשמות טרילוגיית מריאצ'י וטרילוגיית דספראדו, היא סדרה של שלושה סרטי קולנוע: אל מריאצ'י, דספרדו והיו זמנים במקסיקו, שכולם נכתבו, הופקו ובוימו על ידי רוברט רודריגז בין השנים 1992–2003.
עלילה

הסרט "אל מריאצ'י" מביא את סיפורו של מוזיקאי מובטל, הידוע בשם אל מריאצ'י, שנודד ברחבי מקסיקו עם הגיטרה שלו. הוא מגיע לעיירת גבול נידחת (אקוניה. זוהי עיירה אמיתית, שבה צולמו חלק מהסצנות בסרט, ובה נולד השחקן הראשי של הסרט וידידו הטוב של הבמאי רודריגז, קרלוס גאיארדו).
אל מאריאצ'י מנסה להתקבל לעבודה במסבאות ובמועדונים. לרוע מזלו, כנופיית פושעים מקומית טועה בזיהויו וחושבת, שמדובר בפושע יריב, שנודע כי הוא נושא את כלי הנשק שלו בנרתיק של גיטרה. אל מאריאצ'י נאלץ לברוח ולהסתתר מאימת הכנופיה ובהמשך הוא מתאהב בבחורה שעוזרת לו להסתתר. כאשר הבחורה נרצחת על ידי אחד מחברי הכנופיה מריאצ'י משתנה, ויוצא לנקום ברוצח ובכנופית הפושעים כולה.
סרט ההמשך "דספרדו" מציב את אנטוניו בנדרס בנעליו של המריאצ'י, בהמשך החיפוש אחר נקמה שלוקחת אותו עד לברון סמים שאחראי לרציחת אהובתו. בהמשך מתאהב מריאצ'י בקארולינה (השחקנית סלמה הייק), אישה שעובדת עבור ברון הסמים. בסרט מככבים, בנוסף לבנדרס והייק, סטיב בושמי, דני טרחו, צ'יץ' מארין וקוונטין טרנטינו בתפקיד אורח. קרלוס גאיארדו, כוכב הסרט הראשון, מופיע הפעם בתפקיד אורח קצר.
סרט ההמשך השני "היו זמנים במקסיקו" שם את אל מריאצ'י במרכזו של ניסיון הפיכה בנשיא מקסיקו. המריאצ'י מגויס על ידי סוכן ה-CIA כדי לחסל את גנרל מארקז, שנשכר על ידי ברון הסמים לחסל את נשיא מקסיקו. בסרט מככבים, בנוסף לבנדרס והייק, ג'וני דפ, וילם דפו, מיקי רורק, אנריקה איגלסיאס, אווה מנדז, דני טרחו וצ'יץ' מארין.
השפעה

טרנטינו אמר לרודריגז כי עליו לעשות טרילוגיה לסרטים בהשראת טרילוגיית הדולרים של סרג'ו ליאונה (בעבור חופן דולרים, הצלפים, הטוב, הרע והמכוער). רודריגז הסכים, והסרט השלישי מכיל הרבה הקבלות למערבון הספגטי. דמותו של אל מריאצ'י עצמה נושאת הקבלה לאיש ללא שם (דמות אותה גילם קלינט איסטווד).
תקציב וביקורות

כל שלושת הסרטים נעשו לפי "סגנון המריאצ'י" של רודריגז, לפיו "יש לעשות שימוש ביצירתיות ולא בכסף כדי לפתור בעיות". הפקת הסרט הראשון עמדה בתקציב זעום של 7,000 דולר, כאשר הסרט צולם כולו במקסיקו והרוויח יותר מ-2 מיליון דולר בעת יציאתו למסכים. חברת ההפצה Columbia Pictures אהבה את הסרט וקנתה את הזכויות, מה שאיפשר לה לממן את שני ההמשכונים בסדרה.
הסרט "דספרדו" נעשה בתקציב של 7 מיליון דולר והרוויח יותר מ-24 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית, בעוד "היו זמנים במקסיקו" נעשה בתקציב של 29 מיליון דולר והרוויח יותר מ-56 מיליון ברחבי ארצות הברית ויותר מ-41 מיליון נוספים מחוץ לגבולות ארצות הברית. בנוסף, הסרט נחשב ל"סרט ההמשך השני הרווחי ביותר", ברשימה לצד גולדפינגר, צבא האופל (הסרט השלישי בסדרת "The Evil Dead" של סם ריימי), ויום שישי ה-13 חלק 3.
חלק מהפופולריות של הסרטים נשען על גרסאות הכיסוי המוצלחות שבפסקול שלו.
פרסים

כל שלושת הסרטים זכו למגוון פרסי יוקרה, ביניהם פרס בחירת הקהל בפסטיבל סאנדנס של שנת 1993 עבור "אל מריאצ'י", ופרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי סאטורן של שנת 1996 עבור משחקה של סלמה הייק ב"דספרדו".
רוברט סנט ג'ון

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1902 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בפברואר 2003  (בגיל 100) ולדורף, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
רוברט סנט ג'ון - שדר רדיו NBC, במלחמת העולם השנייה
רוברט סנט ג'ון בשנות השישים לחייו
רוברט סנט ג'ון (באנגלית: Robert William St. John;‏ 9 במרץ 1902 - 6 בפברואר 2003) היה סופר, עיתונאי ושדרן רדיו אמריקאי. למרות שלא היה יהודי, חלק גדול מיצירתו נסב סביב מדינת ישראל, הקמתה, אישים בתוכה, אויביה ומלחמותיה, מנקודת מבט פרו-ישראלית מובהקת.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

סנט ג'ון נולד בשיקגו, אילינוי, ב-9 במרץ 1902, להוריו ג'ון (רוקח במקצועו) ואמי (ארצ'ר לפני הנישואין) (אחות במקצועה). ב-1904 נולד אחיו ארצ'ר (1904-1955), לימים עיתונאי מוכר בזכות עצמו ומי שייסד ב-1947 את "הוצאת סנט ג'ון" הניו יורקית (מנהטן). המשפחה עברה ב-1910 לאוק פארק - פרבר אמיד במערב שיקגו. בין חבריו של סנט ג'ון לבית הספר היה גם ארנסט המינגוויי, ואביו של המינגוויי אף היה רופא המשפחה. לימים סיפר סנט ג'ון שהמורה לאנגלית שלו ושל המינגוויי אמר להם בהזדמנות מסוימת, כי "אף אחד מכם לא יידע לכתוב כהלכה".
ב-1917 נפטר אביו של סנט ג'ון מסרטן וזמן מה אחר כך נישאה האם מחדש. סנט ג'ון בן ה-16, שיקר לשלטונות צבא ארצות הברית באשר לגילו, התגייס לצי ולחם במלחמת העולם הראשונה, לחופי צרפת.
ביוגרפיה > כתב-חוקר

סנט ג'ון חזר לשיקגו בתום המלחמה, החל ללמוד בטריניטי קולג' בהארטפורד, קונטיקט, תוך שהוא משמש ככתב בעיתון "הארטפורד קוראנט", אך סולק משם במהרה בשל חשיפת צנזורה שניסה נשיא הקולג' להטיל על אחד המורים לאנגלית שם. לאחר מכן היה כתב ב"שיקגו דיילי ניוז" וב"שיקגו אמריקן". ב-1923 יסד יחד עם אחיו את העיתון "קיקרו טריביון", בקיקרו, פרבר של שיקגו. בכך הוא הפך בגיל 21 לבעלים והעורך הצעיר ביותר של עיתון כלשהו בארצות הברית. זמן קצר אחר כך ייסד אחיו ארצ'ר עיתון משלו "ברווין טריביון", בברווין, עיר סמוכה לקיקרו.
העיתון של סנט ג'ון נתפס כעיתון-חוקר חודרני מדי, עד כי ב-6 באפריל 1925 הוא הוכה נמרצות על ידי בריוניו של אל קאפונה, שליטו הבלתי מעורער באותה עת של העולם התחתון של שיקגו ואחיו ארצ'ר אף נורה ונפצע. כשסנט ג'ון הגיש תלונה במשטרה על התקיפה הוא הופגש למחרת היום עם "פני צלקת" עצמו. קאפונה הציע לסנט ג'ון פיצוי כספי על ההכאה (סנט ג'ון סירב לקבל) והתנצל עליה באומרו שבדרך כלל הוא שמח על תחקירים מהסוג שפרסם סנט ג'ון בעיתונו, בהיותם מעין פרסומות עבורו. למרות כל זאת, זמן מה אחרי כן קנה קאפונה את העיתון וסנט ג'ון נאלץ להתפטר ועבר לתקופה קצרה לברווין, לעבוד שם עם אחיו בברווין טריביון. ב-1927 נפרדו דרכי האחים סנט ג'ון, כאשר האח הגדול קיבל מישרה של עורך משנה בעיתון בעיר רוטלנד בורמונט.
סנט ג'ון נישא לראשונה לאידה גואריארי, אך הנישואין הותרו.
ביוגרפיה > ככתב AP

בראשית שנות השלושים הצטרף סנט ג'ון לסוכנות הידיעות Associated Press‏ (AP) ובמסגרת תפקידו "כיסה" ב-1932 את מערכת הבחירות של פרנקלין רוזוולט. ב-1939 נסע סנט ג'ון לאירופה, בשליחות עיתונאית לקראת המלחמה החדשה שעמדה בפתח. הוא שהה בראשית מלחמת העולם השנייה בבולגריה, רומניה ויוגוסלביה וסיקר עבור AP את התקדמות הצבא הגרמני הכובש בשלוש המדינות הללו. הוא אף נפצע בהפצצה אווירית גרמנית על הרכבת בה נסע ונותר לאחר מכן, עד יום מותו, עם רסיסים ברגלו הימנית, שריד מאותה פציעה.
היה זה במהלך אותה תקופה, בפוגרום שערכו הפשיסטים הרומנים ביהודי בוקרשט ב-1941, שהוא נתקל לראשונה באנטישמיות רצחנית, שהפכה אותו לציוני ואוהד ישראל לשארית ימי חייו. 170 יהודים עונו ונרצחו באותו פוגרום והוא עצמו הציל משפחה יהודית מציפורני הפורעים.
סנט ג'ון עזב את אירופה לקהיר, בתום שנתיים של סיקור עיתונאי עבור AP, כשהנאצים כבשו את הבלקן ומשם חזר לניו יורק וכתב את ספרו הראשון על הרפתקאותיו ביוגוסלביה - (From the Land of Silent People" (Doubleday, Doran & co. inc, 1942", ספר שהפך לרב-מכר.
ביוגרפיה > שדר רדיו NBC

משסיים את כתיבת הספר והיות ו-AP התנגדה לכך שעובדיה יכתבו ספרים, עבר סנט ג'ון לרדיו NBC, שם פיתח קריירה כשדרן רדיו. בין השאר הוא היה זה ששידר לאמריקה בעת ה-D day,‏ 6 ביוני 1944, יום הנחיתה של צבאות הברית בנורמנדי. הוא אף זכה להיות הראשון שבישר לאומה האמריקאית על כניעת יפן לארצות הברית ב-14 באוגוסט 1945, סיום מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העצמאות ב-1948 החל בסיקור עיתונאי של מדינת ישראל ומאבקיה, ומאז נחשב למומחה לענייני המזרח התיכון.
ספרו השני של סנט ג'ון על יוגוסלביה, "The Silent People Speak", שיצא לאור ב-1948, בהוצאת "דבלדיי" הביא לסילוקו מ-NBC ומארצות הברית. סיירוס ליאו סלצברגר, הכתב המוביל לענייני חוץ של הניו יורק טיימס באותן שנים טען ב"ניו יורק טיימס בוק רוויו", שהשימוש של סנט ג'ון במקורות קומוניסטיים לצורך כתיבת ספרו הפך אותו לתומך, מבלי להתכוון אולי, בתעמולה הקומוניסטית. אף שמעולם לא היה חבר במפלגה הקומוניסטית ואף לא אהד את מטרותיה, הוא הוקע ב-1950 על ידי אנשי ג'וזף מקארתי, כקומוניסט, פוטר מעבודתו ב-NBC ונאלץ לבלות את חמש עשרה השנים הבאות של חייו בשווייץ.
ביוגרפיה > סופר

עם זאת, הפיטורין הללו איפשרו לסנט ג'ון להפוך לסופר במישרה מלאה. הוא כתב לא פחות מ-23 ספרים לאורך חייו, מרביתם התרכזו במזרח התיכון מנקודת מבט פרו-ישראלית מובהקת, בשנת 1949 פרסם ספר על תולדות מלחמת העצמאות, "שלום פשוטו כמשמעו", באנגלית ובעברית. בין השאר גם כתב ביוגרפיות מוערכות על דוד בן-גוריון, אליעזר בן יהודה, אבא אבן וגמאל עבד אל נאצר. בן-גוריון עצמו כינה אותו ה"גויישר הציוני שלנו".
מרבית ספריו הם ספרי עיון, אך ניתן למצוא ביניהם גם ספרות יפה, כמו "האיש ששיחק בתפקיד אלהים" (הוצאת דבלדיי, 1962), המבוסס באופן חופשי על סיפורו של רודולף קסטנר ועוד. בנוסף לספריו הוא כתב גם מספר רב של מאמרים, שחלקם התפרסמו בנפרד או כחלק מאסופות מאמרים, בספרונים או בחוברות.
ב-1963 הוענקה לסנט ג'ון אזרחות כבוד של אבו גוש.
סנט ג'ון נישא בשנית ב-1965 לרות באס. את ספרו האחרון, אוטוביוגרפיה, הוא הוציא לאור ב-2002, בהיותו בן 100. הוא נפטר ב-6 בפברואר 2003 בוולדורף, מרילנד.
ספריו

From the Land of Silent People (Doubleday, Doran & co. inc., 1942)
It's always tomorrow (Doubleday, Doran and company, inc., 1944)
Movie lot to beachhead: the motion picture goes to war and prepares for the future (Together with the editors of look magazine) (Doubleday, 1945)
The silent people speak (Doubleday & co., 1948)
Shalom means peace (Doubleday, 1949}
Tongue of the Prophets (Doubleday &. Company, 1952)
This was my world (Doubleday & company inc., 1953)
Through Malan's Africa (Doubleday, 1954)
Foreign Correspondent (Doublday, 1957, Hutchinson, 1960)
Ben-Gurion: the biography of an extraordinary man (Doubleday, 1959)
The Boss: the Story of Gamal Abdel Nasser (McGraw-Hill, 1960)
Builder of Israel; the story of Ben-Gurion (Doubleday, 1961)
Israel (Time inc., 1962) (together with the editors of Life-Chicago)
They Came From Everywhere: twelve who helped mold modern Israel( Coward-McCann, 1962)
The man who played God (Doubleday, 1962)
Roll Jordan Roll the Life Story of a River and its people (Doubleday, 1965)
Encyclopedia of radio and television broadcasting: the man behind the microphone (Cathedral Square Pub. Co., 1968)
Jews, justice, and Judaism; a narrative of the role played by the Bible people shaping American history (Doubleday, 1969)
Once around lightly (Doubleday, 1969)
Ben-Gurion: a biography (Doubleday, 1971)
Eban - Biography of Abba Eban (W h Allen, 1973)(Doubleday, 1972)
ספרונים

Facts and Faces, a collection of the 10 best personality sketches out of the 1000 broadcasts by Mr. St. John over WEAF since 1942 (WEAF-NBC, 194?)
What basic questions divide Russia and the United States? Town meeting 12 (George Fielding Eliot, Robert St. John) (The Town Hall, Inc., 1946)
How can we meet the challenge of Russia's expansion in Europe? Town meeting 13 (George Vernon Denny, Allen Dulles, Robert St. John, Ellis Gibbs Arnall, James Frank Dobie) (The Town Hall, Inc., 1948)
Social justice: the Jewish contribution to America and some of the men and women who made it  Possible, B'nai B'rith Youth Organization, 1972
ספריו שתורגמו לעברית

דוד בן-גוריון: ביאוגרפיה, פרשת חיים בלתי שכיחה (עברית: יצחק א. עבאדי, הוצאת אחיאסף, 1959) (תורגם גם ליידיש, הוצאת מנורה, 1960)
שפת הנביאים: ספור־חייו של אליעזר בן־יהודה (עברית: אפרים קרליץ, הוצאת רשפים, 1962)
ה"בוס": סיפורו של גמאל עבד אל־נאצר (עברית: אריה חשביה, הוצאת מערכות משרד הביטחון, 1962)
שלום פשוטו כמשמעו (בהוצאת אחיאסף, 1949)
ראו גם

חאלד עבד אל-והאב
הערות שוליים

1 2 3  אבי כצמן, העיתונאי רוברט סנט ג'ון מת בגיל 100, באתר הארץ, 9 בפברואר 2003
↑  Los Angeles Times (2003-02-10). "The Los Angeles Times, February 10, 2003". Articles.sfgate.com. נבדק ב-2014-02-25.
↑  קטע וידאו מ-1999 בו רוברט סנט ג'ון מספר בעצמו על ה"פגישה" שלו עם אל קאפונה
↑  [1=Robert J. Schoenberg, "Mr. Capone", p. 100... Morrow 1992  http://books.google.co.il/books/about/Mr_Capone.html?id=2nnZAAAAIAAJ]
↑  "Ken Quattro, 2006". Comicartville.com. אורכב מ-המקור ב-2011-05-19. נבדק ב-2014-02-25.
↑  Robert St. John, non-Jewish Zionist, Mideast journalist – J., J., ‏5 בינואר 2003
↑  Now the News: The Story of Broadcast Journalism by Edward Bliss Jr. - Columbia, 1992
↑  שלום פשוטו כמשמעו, דבר, 9 בספטמבר 1949
מ. חן, שלום פשוטו  כמשמעו, הד-המזרח, 8 ביולי 1949
↑  יואב בירנברג, אהבה עברית, חדשות, 9 במרץ 1992
↑  יואל דר, בן־גוריון ונאצר בעיני מראיין, דבר, 20 בספטמבר 1973
1 2  Christopher Reed, Robert St John, The Guardian, ‏22 Apr 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268341105171  PLWABN: 9810638095105606  CiNii: DA03631879  GND: 172351545  ISNI: 0000 0001 1082 7923  LCCN: n50048832  NDL: 00475467  NTA: 238792978  SNAC: w61g2ch0  SUDOC: 081388950  VIAF: 110531963   WorldCat (עם VIAF): 110531963 
ה"שיקגו טריביון" מספר על הירי של אל קפונה בארצ'ר (בטעות נכתב ארתור) סנט ג'ון
רוברט סנט ג'ון מקבל ב-1963 אזרחות כבוד באבו גוש מידיו של מחמוד ראשיד אבו גוש
פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה

| --- | --- |

 תחום:  משפטים
 מדינה:  ישראל
 מקום פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  2023–הווה
 https://www.lawprofsforum.org/
 
פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה הוא קבוצה של כ־150 חברי סגל קבוע בפקולטות למשפטים במוסדות אקדמיים בישראל, הפועלת בהתנדבות כדי להגיב לתוכניות הקואליציה לשינויים במערכת המשפט, מתוך תפיסה כי הצעות אלה מהוות סיכון לדמוקרטיה בישראל.
הפורום צמח מתוך קבוצת שיח שהוקמה על ידי כמה מרצים למשפטים (ובהם פרופ' איתי בר-סימן-טוב ופרופ' אליאב ליבליך) בשנת 2019, בתגובה ליוזמות חקיקה של פסקת התגברות. הפעילות המשותפת של חברי הפורום התרחבה והתמסדה חלקית נוכח הרפורמה המשפטית שהציגה הקואליציה בכנסת ה-25 בתחילת 2023.
הקבוצה היא בלתי מאוגדת ובלתי תלויה בגוף מפלגתי. הפורום מסתייע בארגון "בשער" לצורך היבטים ניהוליים-כספיים, תוך שמירת עצמאות מוחלטת.
הרכב הפורום

בפורום חברים כ-150 מרצות ומרצים למשפטים שהם חברי סגל קבוע בכל הפקולטות למשפטים בישראל, בהם מרבית המומחים והמרצים בישראל למשפט ציבורי. את הפורום הקימה והובילה עד אוקטובר 2023 ד"ר רונית לוין-שנור מאוניברסיטת רייכמן.
חברי הפורום מונים מומחים במשפט חוקתי, מנהלי ותחומים אחרים של המשפט הציבורי. בין החברים המובילים בפורום שגם כתבו את ניירות העמדה המרכזיים ניתן למנות את ד"ר אורי אהרונסון, פרופ' איל בנבנישתי, פרופ' איתי בר־סימן־טוב, פרופ' תמר הוסטובסקי ברנדס, פרופ' דפנה הקר, פרופ' רות הלפרין-קדרי, פרופ' מרגית כהן, ד"ר דורין לוסטיג, פרופ' ברק מדינה, פרופ' דנה פוגץ', ד"ר מיטל פינטו, פרופ' יניב רוזנאי, פרופ' איסי רוזן־צבי, פרופ' אמנון רייכמן, ד"ר יאיר שגיא, פרופ' אדם שנער.
לחברים בפורום יש ביקורת כלפי יוזמות החקיקה שהציעה הקואליציה מפני שלשיטתם עניינן מתקפה חסרת תקדים בחומרתה על עצמאות השפיטה, הייעוץ המשפטי, המשטרה, הצבא והשידור הציבורי – כדי לפגוע באופן חמור בשלטון החוק ובאופייה הדמוקרטי של ישראל. מסמכים שמפרסם הפורום משקפים את העמדה הרווחת בקרב חבריו, גם אם אינם על דעת כולם.
עמדות הפורום > ניתוח השוואתי של הסדרים חוקתיים במדינות שונות

הפורום מתנגד לשאיבת השראה להסדרים מתוך מדינות אחרות, כאשר זו נעשית בהתעלם מההקשר המלא של ההסדרים החוקתיים באותן המדינות. לדעתם מדובר ב-constitutional borrowing ובשקילות כוזבת, שכן המשווים מתמקדים בפרט אחד מתוך מכלול, מבלי להביא את הדברים בהקשרם.
הפורום טוען כי הצעדים המוצעים מנוגדים לחלוטין להמלצות של ועדת ונציה של מועצת אירופה, שישראל חברה בה, לפחות בשלושה היבטים: שיטות בחירת השופטים, הפרוצדורה לביצוע שינויים חוקתיים, וכיבוד עקרונות של שלטון החוק. לפי הטענה אם ההצעות יעברו, ישראל תעמוד לצד מדינות כגון פולין, הונגריה וטורקיה שלגביהן פורסמו חוות דעת שליליות מאוד מטעם הוועדה.
עמדות הפורום > אמצעים וכלים לבניית שינויים חוקתיים

מתווה בנושא הביקורת השיפוטית וסמכויות הכנסת והממשלה: לגישת הפורום, צמצום היקף הביקורת השיפוטית מצדיק את העצמתה של הכנסת, והכרעה בפרטי ההסדר צריכה להיעשות על ידי הכנסת ברוב גדול, הכולל את חברי אופוזיציה.
יש לבחון מחדש כינון חוקה מלאה על יסוד חוקי היסוד הקיימים ובהתאם לרוח ההכרזה על הקמת המדינה במגילת העצמאות. עם זאת, המתווה מתייחס לפתרון זמני לשם מענה למשבר הנוכחי.
הוועדה לבחירת שופטים צריכה להבטיח ייצוג לבית המשפט, לממשלה, לכנסת ולציבור. יש להבטיח ייצוג לנשים ולציבור הערבי בוועדה.
מוצע לקבוע כי נשיא בית המשפט העליון ייבחר בשיטת הסניוריטי.
יש לחוקק חוק יסוד: החקיקה, הקובע מגבלות פרוצדורליות ומהותיות, ברוח עקרונות היסוד שבהכרזה על הקמת המדינה, על חקיקת ותיקון חוקי יסוד.
יש לעגן את סמכות בתי המשפט לקיים ביקורת שיפוטית על חקיקה לאור חוקי היסוד.
יש לעגן את הזכות לשוויון בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ולהקים ועדה לקידום חוק יסוד: זכויות במשפט וחוק יסוד: זכויות חברתיות.
יש לעגן בחוק יסוד זכויות קיבוציות לציבור הערבי.
יש לעגן בחוק יסוד את עצמאותם של היועמ"שים ואת המעמד המחייב של חוות דעתם.
סמכות הכנסת לשנות חוקי יסוד: הפורום טוען כי כוחה של הכנסת מוגבל, וכי אם תחרוג מגבולות סמכותה ותפעל לביטול עצמאות הרשות השופטת ולמניעת ביקורת שיפוטית על חוקי יסוד – לא יהיה תוקף לחקיקתה. שינוי כללי המשחק מחייב הסכמה לאומית רחבה, וכן שתוכנם של חוקי היסוד יעלה בקנה אחד עם עקרונות יסוד של השיטה הדמוקרטית.
התחולה בזמן של השינויים המשטריים: עמדת הפורום היא שההצעות לשינוי חוק יסוד: השפיטה מהוות שימוש לרעה בסמכות מכוננת עקב ניגוד העניינים המובהק שבו מצוי הרוב הקואליציוני, מכיוון שהצעות אלו משנות את ההגבלות על כוחו של הרוב. יש לכל הפחות לקבוע ששינויים כאלו ייכנסו לתוקף החל מהכנסת הבאה.
ביקורת שיפוטית על חוקי יסוד: עמדת הפורום היא שמעמדו של חוק כ"חוק יסוד" אינו מחסן אותו מביקורת שיפוטית. זאת, כיוון שהליך החקיקה של חוקי יסוד זהה לחלוטין לזה של חוקים רגילים.
עמדות הפורום > התייחסות אקדמית לאופני פעולה אפשריים של שחקנים שונים

השירות הציבורי בעת משבר חוקתי: בעת משבר חוקתי, כלומר כששתי רשויות שלטון שונות טוענות כי בסמכותן לקבוע הסדרי יסוד במדינה ומשרתי ציבור אינם יודעים למי לציית, ההחלטה למי לציית נגזרת בראיית הפורום משני שיקולים: זיהוי הגורם המוסמך לקבוע מהו הדין, והחובה להעניק שירות שווה ומיטבי לאזרחי המדינה. נוכח מאפייני הפעולה של הממשלה בתחום החוקתי, הפורום סבור כי על משרתי ציבור להישמע להוראות היועצת המשפטית לממשלה ולבג"ץ במקרים בהם פסיקתו נוגעות לפעולותיהם, אך קביעה זו עשויה להשתנות ככל שישתנו התנאים הקיימים ובראשם עצמאות הייעוץ המשפטי ובג"ץ.
שביתה: הפסקת עבודה שעילתה היא התנגדות למהלכים שמקדמת הממשלה בכובעה השלטוני ולא כמעסיקה, היא שביתה פוליטית שאינה מוכרת כ"שביתה" על פי הדין בישראל. עם זאת, במקרים מסוימים עשויה הפסקת עבודה במחאה נגד המהלכים שמקדמת הממשלה להיות מוכרת כשביתה ואף להעניק הגנות לשובתים, למשל אם היא מכוונת כנגד צעדים (במקרה זה שינויי החקיקה) המשליכים במישרין על תנאי העבודה ויחסי העבודה.
עמדות לגבי מתווי הסכמה

לצד המתווה שהציג מטעמו, הפורום מתח ביקורת על האופן שבו מתנהלות שיחות בבית הנשיא, נוכח העובדה שהן מתנהלות לדעת הפורום ללא שקיפות, ללא ייצוגיות ובחשאיות, באופן שלטענת הפורום מאיים על החקיקה והחוקה שיעצבו את הדמוקרטיה הישראלית.
עמדות לגבי מתווי הסכמה > מתווה הנשיא

בסוף פברואר 2023 נפגשו נציגי הפורום באופן חד פעמי עם הנשיא הרצוג. בפגישה זו הם ביקשו כי בהידברות ייקחו חלק נציגי החברה הערבית והציגו קווים אדומים לעיצוב התוכנית. בין היתר הדגישו כי יש למנוע שליטה של הקואליציה בוועדה לבחירת שופטים, כי יש צורך בחקיקת חוק יסוד: החקיקה וכי יש הכרח לעגן את ההגנה על זכויות אדם. העיתונאי יהודה יפרח טען שהפורום, בפועלו עם גורמי "שמאל" ו"שמאל קיצוני" נוספים, הציג בפני הנשיא "מכתב קיצוני", וכתוצאה מכך שהנשיא אימץ מתווה שהממשלה לא יכולה לקבל.
עמדות לגבי מתווי הסכמה > מתווה פרידמן-אלבשן

הפורום הביע את עמדתו שמסמך פרידמן-אלבשן אינו פשרה, אלא בעיקרו זהה לתוכנית הקואליציה, ולכן לא פלא שגורמים בקואליציה הביעו תמיכה בו. לפיכך, לשיטתם אין מקום לאמץ מסמך זה כתשתית ל"פשרה״, בין כמכלול ובין רכיבים ספציפיים מתוכו.
פעילות ציבורית

משה גורלי, הפרשן המשפטי של "כלכליסט", סבור שלפורום היה תפקיד חשוב בהנגשת הסכנות שבשינויים המשטריים, באמצעות סרטונים, הרצאות וחוות דעת.
מסמכי עמדה: עיקר פעולת הפורום הוא בכתיבת ניירות עמדה, בהצגתם, בהנגשתם, ובקידומם בשיח הציבורי. עד אמצע מאי 2023 פרסם הפורום למעלה מ-45 ניירות עמדה. הפורום מפרסם תרגומים של תמציות ניירות העמדה בערבית, אנגלית, צרפתית, ורוסית. הפורום היה שותף עם ארגונים אחרים לפרסום "יוזמת העצמאות". היוזמה כוללת שבעה עקרונות לתיקון וחיזוק מערכת המשפט, אשר בבסיסם הדרישה שכל שינוי יסודי בשיטת המשטר צריך להיעשות בהסכמה רחבה.
פעילות בכנסת: חברי הפורום השתתפו בדיוני ועדת חוקה, חוק ומשפט בכנסת שעסקו בשינויי המשטר המוצעים. מסמכי עמדה של הפורום שימשו כחומר רקע לדיונים וחברי הפורום התבטאו במהלך הדיונים.
חוגי בית: חוגי הבית החלו ביוזמת ד"ר שלי אביב-ייני ופרופ' תמר הוסטובסקי ברנדס, ונערכים בעיקר על ידי ד"ר יאיר שגיא, ד"ר מיטל פינטו, ד"ר נורית צימרמן, ד"ר רועי פלד ופרופ' צבי כהנא, לצד מתנדבים נוספים שהם משפטנים בכירים. חברי הפורום קיימו מאות חוגי בית ברחבי הארץ.
אירועים לקהל הרחב: הפורום עורך מדי פעם רבי-שיח בהשתתפות אקדמאים, חברי כנסת, ארגוני חברה אזרחית ומכוני מדיניות. בדיון בנושא "הליכים לכינון חוקה, מבט השוואתי ומקומי" בשיתוף עם המכון הישראלי לדמוקרטיה השתתפו, לצד חברי הפורום וחוקרי המכון הישראלי לדמוקרטיה, חוקרים מאוניברסיטאות בארצות הברית. בדיון בנושא "התהליך הראוי לכונן חוקה בישראל והמודל הרצוי להרכב הוועדה לבחירת שופטים" השתתפו, לצד חברי הפורום ואנשי אקדמיה אחרים, נשיאת בית המשפט העליון לשעבר השופטת דורית ביניש, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי ומנכ"לים ונציגים של ארגוני חברה אזרחית, ועורכי דין מהמגזר הפרטי. הפורום מקיים הרצאות "מרחיבות את המעגל" בשותפות עם "בונות אלטרנטיבה".
ראובן ארז

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1955 (בן 69) ישראל תל אביב, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
ראובן ארז (נולד ב־11 בנובמבר 1955 בתל אביב) הוא זמר ישראלי.