יהדות סלוניקי
היסטוריה > בואם של יהודי ספרד ופורטוגל

לאחר גירוש ספרד ופורטוגל בסוף המאה ה-15, הייתה סלוניקי למרכז היהודי הספרדי הגדול ביוון, עת הגיעו אל סלוניקי עשרות אלפי יהודים, בהם רבי יוסף טאיטאצאק שהקים בה ישיבה גדולה, בה למדו בין השאר רבי משה אלשיך, רבי שמואל די מדינה (מכונה מהרשד"ם, רבי אליעזר אשכנזי, רבי שלמה אלקבץ בעל הלכה דודי, רבי יצחק אדרבי מחבר שו"ת דברי ריבות, רבי אישטרוק אבן שאנג'י והרב אברהם די בוטון בעל "לחם משנה".
במהלך 50 השנים שלאחר גירוש ספרד והגעת היהודים מחצי האי האיברי לסלוניקי, שינתה העיר את פניה לבלי הכר. לראשונה בהיסטוריה של העיר נוצר בה רוב יהודי, והעיר, שהייתה עיר מהגרים מעורבת, נהייתה לעיר בעלת מאפיינים יהודיים. הנמל כמעט ושבת בשבתות ובמועדי ישראל כמו גם מרבית החנויות וברחבי העיר נשמעו תפילות ומזמורי שבת וחג.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | מי שלא ראה את שאלוניקי העיר בשלוותה - בשבת או ביום חג ומועד, לא ראה יד ישראל בגולה בתוקפתה | “ |

|  – יצחק בן-צבי, "שאלוניקי", מסעות, מכון בן צבי, 1961, עמ' 176 |  – יצחק בן-צבי, "שאלוניקי", מסעות, מכון בן צבי, 1961, עמ' 176 |  |
תקופה זו נחשבת לתור הזהב של יהדות סלוניקי, המהגרים היהודים מספרד שהיו ברובם בעלי מקצועות חופשיים: רופאים, רוקחים ומדפיסים והביאו עימם מומחיות בתחומים רבים דוגמת אמנות האריגה, הובילו לפריחה כלכלית ורוחנית.
במפקד שנערך בשנת 1519, נמצא רוב יהודי באוכלוסיית העיר, לעומת פחות מרבע יוונים ופחות מרבע מוסלמים.
בשנת 1536 הגיעו לסלוניקי יהודים אנוסים מפורטוגל, פליטי האינקויזיציה הספרדית. חלקם הסירו את מסווה הנצרות בסלוניקי עצמה וחזרו לחיק היהדות. יהודים אלה הקימו בתי כנסת משלהם ("קהל קדוש לישבון", "קהל קדוש איבורה") על שמות מקום מוצאם. בעיני הרבנות המקומית נחשבו האנוסים כיהודים לכל דבר.
כלל האוכלוסייה היהודית בסלוניקי באמצע המאה ה-16 נאמד ב-20,000 נפש. בזכות קשריהם ההדוקים עם קהילות צרפת, הולנד, מצרים וערי איטליה, בפרט האי ונציה, היה לסוחרי סלוניקי באותה התקופה יתרון רב במסחר הבינלאומי. יהודים הצטיינו באריגת בגדי משי, בצביעת צמר ואמנות הטקסטיל, ייצור תכשיטים וכריית מתכות יקרות במכרות הכסף והזהב שליד סלוניקי.
בסלוניקי היו אז כשלושים עדות יהודיות ומדי פעם היו מתכנסים ראשי העדות ומחליטים על תקנות לכלל הקהילה (הם היו נבחרים על ידי כלל העדה ונודעו בשם ראשי הקהל,פרנסים, ממונים, נבחרים ואנשי מעמד וראשי הקהל). הפרנסים היו קובעים את שיעורי המס לשלטונות מכל עדה ועדה. מלבד ישיבות התקיימו בעיר בית מדרש לפיוטים ולזמרה ובית אולפנה למדעים.
בשנת 1545 פרצה שריפה גדולה שלובתה במהירות עצומה על-ידי רוחות צפוניות ('וארדאר') וכילתה כ-5,000 בתים מרביתם בתי יהודים, עשרה בתי כנסת של הקהלים השונים, מספר בתי מדרש וכמה מן הספריות הגדולות של הקהילה היהודית. לאחר השריפה פעלו היהודים לשיקום העיר ובנו בתים בסגנון קסטיליאני, וכך הפכה סלוניקי מעיר בעלת אדריכלות ביזנטית לעיר בעלת מראה ספרדי מודרני.
במאה ה-16 התפרסמה סלוניקי בזכות הרופאים בני הקהילה היהודית: נודעו במיוחד הרופא אמטוס לוזיטנוס אנוס שחזר ליהדות יליד פורטוגל, שלמה דון שמואל, דון שם טוב בן חביב, יוסף פארו, דון יצחק אברבנאל.
בסוף המאה ה-16 החלו לקבור בבית הקברות היהודי של העיר, שהיה אחד מבתי הקברות הגדולים בעולם היהודי. להערכתו של יצחק שמואל עמנואל, במהלך הדורות נקברו במקום כארבע מאות אלף מתים.
במפקד שנערך בשנת 1613 נמצא רוב יהודי של 64% באוכלוסיית העיר, לעומת כ-24% מוסלמים ורק 12% נוצרים.
בתחילת המאה ה-17 פקדו את העיר מגפות ושריפות, אך הקהילה הוסיפה לשגשג; יהודים המשיכו ביצוא תבואה, כותנה, צמר, משי ואריגים, ונשים יהודיות התמחו בגידול טבק. באמצע המאה היוו 30,000 היהודים מחצית מאוכלוסיית סלוניקי. עם תחילת השפל בקיסרות העות'מאנית בסוף אותה מאה, חלה ירידה גם בתנועת המסחר, אך הקהילה הוסיפה להיות אבן שואבת לתלמידי חכמים. לאחר גזרות ת"ח ות"ט היגרו יהודים מפולין לסלוניקי.