stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי בשארי
ביוגרפיה > בשירות הממשלתי

בשנים 1990–1995 כיהן כמדען הראשי במשרד התקשורת. במאי 1991 ביקש השר רפאל פנחסי למנות את בשארי לחבר בדירקטוריון בזק. ביוני 1991, לאחר שמועמדו של עקיבא אטון לליו"ר דירקטוריון בזק ירדה מהפרק עלה שמו של בשארי כמועמד לתפקיד. בסוף 1991, לאחר שהמועמדות סוכלה על ידי שר האוצר יצחק מודעי, מונה בשארי לממלא מקום מנכ"ל משרד התקשורת. בנוסף, מונה בשארי בשנת 1992 לדירקטור בחברת בזק. בפברואר 1992 מונה בשארי לממלא מקום יו"ר מועצת המנהלים של רשות הדואר.
בשנת 1997 מונה למנכ"ל משרד המדע ואף למדען הראשי במשרד בפועל. בשנת 2001 מונה שוב למדען הראשי במשרד התקשורת. שימש יו"ר המועצה הלאומית לקשר ולאלקטרוניקה ועוד.
בנוסף שימש כחבר במועצה לתכנון לאומי וכלכלי.
הערות שוליים

↑  פיסיקה, על המשמר, 23 ביוני 1966
↑  נציגי סיעת הליכוד נבחרו בראש הסתדרות הסטודנטים, מעריב, 30 ביוני 1965
↑  היום - הענקת תעודות ד"ר ומוסמך במכון וייצמן, דבר, 8 במאי 1969
↑  סטודנט מיפאן בין מקבלי פרס מפעל הפיס, מעריב, 19 באוגוסט 1968
↑  רחובות, דבר, 27 באוקטובר 1983
↑  המערך הקים קואליציה באשדוד לקראת הסיבוב השני, דבר, 3 בנובמבר 1983
↑  תוצאות הבחירות לראשות המועצה המקומית רחובות, ילקוט הפרסומים 2991, 4 בדצמבר 1983, עמ' 690
↑  היום סיבוב שני בבחירות - ברחובות, דבר, 8 בנובמבר 1983
↑  הרמלך: "ניצלו את העדרי נדי להעניק הטבות לעובדים", חדשות, 9 ביולי 1984
גיל יודילוביץ', הרמלך מסרב לאשר הטבות שכר בעיריה, מעריב, 18 ביולי 1984
↑  זהבה מזס, האופוזיציה ברחובות הדיחה שניים מסגניו של ראש העיריה, מעריב, 29 באוגוסט 1985
↑  רחובות, מעריב, 23 באוקטובר 1985
↑  רחובות, מעריב, 12 בפברואר 1986
↑  מהפכה דתית שקטה במשרד התקשורת, חדשות, 1 במאי 1991
↑  טל שחף, מאבק על מינוי מקורבים בין מודעי לפנחסי מעכב מינויים לדירקטוריון בזק, מעריב, 29 במאי 1991
↑  מתחדש המאבק על מינוי מקורבי שרים ליו״ר בזק, מעריב, 25 ביוני 1991
↑  טל שחף, פרופ׳ בשארי מועמדו של פנחסי לראשות בזק, מעריב, 2 ביולי 1991
↑  טל שחף, אחרי 5 חודשים יש ל"בזק" יו״ר דירקטוריון – משה הבא, מעריב, 29 בנובמבר 1991
↑  מחלקת עסקים, מעריב, 24 בפברואר 1992
↑  השר ריבלין מינה את דר מרדכי בשארי למדען הראשי במשרד התקשורת בפעם השניה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 ביולי 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012726355505171
יעקב קליין (אשורולוג)

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1934 (בן 90) סרווש, הונגריה 
 ענף מדעי:  אשורולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת פנסילבניה 
 מנחה לדוקטורט:  שמואל נח קרמר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי 
 מספר צאצאים:  2 
 
יעקב קליין (נולד ב-1934) הוא פרופסור אמריטוס לאשורולוגיה ותנ"ך באוניברסיטת בר-אילן וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
חייו ופועלו

יעקב קליין נולד בעיר סרווש (Szarvas) שבהונגריה. בשנים 1941–1944 למד בבית הספר היסודי האורתודוקסי בעיר הולדתו. אביו, אברהם, נלקח לשירות עבודה בצבא ההונגרי ב-1942, ולפי עדויות נפטר במחנה הריכוז מאוטהאוזן שבאוסטריה, חודשיים לפני תום מלחמת העולם השנייה. לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה, במאי 1944, נלקח קליין עם אמו ואחיו לאחד ממחנות העבודה שבאוסטריה שם הם שהו שנה תמימה, עד סיום המלחמה. ב-1946, הם עלו לישראל במסגרת קבוצת נוער ציונית (בני עקיבא). אניית המעפילים "כנסת ישראל", שאיתהּ הגיעו לחיפה, נעצרה על ידי הבריטים, ונוסעיה גורשו לקפריסין. המשפחה שהתה תשעה חודשים בקפריסין, במחנה מעצר, ובחורף 1947 הגיע יעקב קליין לפלשתינה. הוא עשה את יתרת ילדותו בכפר בתיה, שם סיים בית ספר יסודי ותיכון. בשנים 1953–1955 שירת בצה"ל, בחיל המודיעין.
בשנים 1955–1961 הוא למד באוניברסיטת בר-אילן לתואר ראשון (תנ"ך ותלמוד) ולתואר שני (תנ"ך). נושא עבודתו לתואר השני היה: "נבואה בישראל ותופעות דומות במזרח הקדמון", אותו כתב בהדרכתו של ההיסטוריון והאשורולוג פנחס ארצי. לאחר שנת השתלמות באוניברסיטה העברית אצל חיים תדמור, יצא קליין לארצות הברית ללימודי הדוקטורט. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה אשורולוגיה ובלשנות שמית משווה אצל אפרים אביגדור ספייזר, מקרא אצל משה גרינברג ושומרולוגיה אצל שמואל נח קרמר. את הדוקטורט כתב בהדרכתו של קרמר, בנושא מזמורי מלך שומריים, וקיבל את התואר דוקטור ב-1968.
יעקב קליין נמנה עם מייסדי 'המכון לאשורולוגיה ולחקר המזרח הקדום ע"ש שמחה נוח קרמר' (1980), ושימש שנים רבות כראש המכון. הוא נמנה גם על מייסדי 'האגודה הישראלית לאשורולוגיה ולחקר המזרח הקדום' (1997). שימש כראש המרכז ללימודי יסוד ביהדות וכראש המחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. עבד במשך ארבע שנים כעמית מחקר על מפעל המילון השומרי במוזיאון אוניברסיטת פנסילבניה (1979-1976 ו-1987–1988). שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת דרופסי בפילדלפיה, בישיבה יוניברסיטי, באוניברסיטת בן-גוריון, באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת ייל; כן שהה כעמית מחקר במרכז ללימודים מתקדמים ביהדות שבאוניברסיטת פנסילבניה (1998-1997). בשנת תשס"ג (2003) פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. בשנת 2005 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. משמש כחבר מועצת המערכת של השנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום משנת תשנ"ח ואילך.
קליין זכה, בין השאר, בפרס קרמר לקידום מחקר האשורלוגיה בישראל ב-1982; וכן בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת לשנת תשנ"ט, שהוענק לו (יחד עם ש. שפרה) על הספר "בימים הרחוקים ההם".
נשוי לאהובה לבית מינץ ולהם שני בנים.
מחקריו

יעקב קליין מתמחה באשורולוגיה ובחקר המקרא. כאשורולוג הוא עוסק בחקר הלשון והספרות השומרית, וכן בחקר הספרות האכדית. תחום התמחותו העיקרית הם מזמורי המלך השומריים, ובמיוחד מזמורי המלך שולגי מן השושלת השלישית של אור. מחקריו כוללים גם את משלי שורופך. בנוסף לכך הוא לימד וחקר את ספרי השירה והחוכמה שבתנ"ך (תהלים, משלי, איוב וחמש המגילות), וכן עוסק בחקר הזיקה של התנ"ך לתרבות המסופוטמית העתיקה.
מחקריו > קדמוניותה של הספרות השומרית

הספרות השומרית היפה שוחזרה בחלקה הגדול על ידי השומרולוג היהודי-אמריקאי שמואל נח קרמר, אשר גם פרסם ממנה יצירות מכל הסוגים (מיתוסים, אפוסים, מזמורים, ספרות חכמה ועוד). בימיו ניטש ויכוח בין החוקרים לגבי זמן חיבורה של ספרות זו, שמופיעה בכתב לראשונה בין 1800 ל-1600 לפני הספירה, בזמן שהשומרית כבר נכחדה, וחדלה לשמש שפת דיבור. ההנחה המקובלת הייתה שרובה של ספרות זו נתחברה בזמן הופעתה, והיא יצירתם של סופרים בבלים ששפת אמם הייתה אכדית, ואת השומרית הם למדו רק בבית הספר כשפת תרבות ופולחן, וכן כדי לכתוב בה תעודות מנהליות ומשפטיות. לפי דעה זו חלק גדול של הספרות השומרית נתחברה כחומר לימוד בבתי הספר לסופרים בבלים, וכל סופר היה צריך להעתיק יצירות מכל הסוגים כדי לסיים את חוק לימודיו.

השומרולוג הגרמני פלקנשטיין (Falkenstein) היה הראשון ששיער כי רוב רובה של הספרות השומרית נתחברה בתקופתו של שולגי ושושלתו, אלא שלא הרבו להעתיקה אז, והיא הועלתה על הכתב כ-300 שנה מאוחר יותר.

החרה החזיק אחריו החוקר היהודי-אמריקאי ו. הלו. פלקנשטיין והלו הביאו הוכחות להשערתם בעיקר מן התכנים של הספרות השומרית, ומן הדמויות ההיסטוריות בהן היא עוסקת.

הגם שהוכחות אלה היו נכונות, לא היה בהן לשכנע את החוקרים בקדמותה של הספרות השומרית בכלל, ובקדמות מזמורי המלך השומריים המוקדשים למלכי אור, בפרט. קליין היה הראשון שעמד על כך, כי חלק מן המזמורים של שולגי, שחי בתחילת המאה ה-21 לפני הספירה (כ-300 שנה לפני שמזמורים אלה הועלו על הכתב), מכילים כתיב ודקדוק עתיקים שלא יכלו להיווצר בזמנם של הסופרים הבבלים שכתבו את המזמורים, אלא יש לראות בהם שרידים ארכאיים מזמנו של שולגי. עיון נוסף במזמורים אלה והשוואתם לספרות עתיקה שמלפני שולגי גילה כי הם מתאפיינים גם בשפה, סגנון, ומוטיבים עתיקים. נתברר כי המזמורים של שולגי אינן יצירות מלאכותיות שחוברו הרבה אחרי זמנו, אלא יצירות אותנטיות מזמנו של המלך, שחוברו על ידי המשוררים והסופרים שלו. גילוי זה פתח את הדרך להוכחת עתיקותה של הספרות השומרית, על יסוד קריטריונים דקדוקיים וסגנוניים. קליין גם הראה במחקריו השפעה ספרותית מובהקת של כתובות גודאה מלך לגש, שחי דור אחד לפני שולגי, על מזמורי שולגי; וכן השפעות ספרותיות של מזמורי שולגי על מזמורי אישמגדן, גדול מלכי איסין, שחי כ-150 שנה אחרי שולגי.
מחקריו > בימים הרחוקים ההם – אנתולוגיה משירת המזרח הקדום

זהו ספר המכיל מבחר גדול של יצירות מתוך הספרות המסופוטמית, בתרגום עברי אומנותי מן המקור השומרי והאכדי. הספר כולל מבחר מייצג מכל הסוגים הספרותיים החשובים: מיתוסים, אפוסים, שירי אהבה, קינות על תמוז, קינות על חורבן ערים, מזמורים ותפילות, השבעות ולחשים, ספרות חוכמה (כולל פתגמים ויצירות הדומות לספר איוב), שירי ויכוח ועוד. היצירות תורגמו מן המקור על ידי יעקב קליין וסוגננו על ידי המשוררת ש. שפרה. בסוף הספר מציעים המחברים "אחרית דבר" הכוללת סקירה היסטורית של תולדות מסופוטמיה ותרבותה, וסקירה כללית על הספרות המסופוטמית; וכן ביבליוגרפיה והערות פילולוגיות על כל יצירה ויצירה.
ספרים שכתב

Three Šulgi Hymns: Sumerian Royal Hymns Glorifying King Šulgi of Ur (Bar-Ilan Studies in Near Eastern Languages and Culture, Publications of the Institute of Assyriology), Ramat-Gan 1981
The Royal Hymns of Shulgi King of Ur: Man's Quest for Immortal Fame (Transactions of the American Philosophical Society, vol. 71, No. 7), Philadelphia 1981
בימים הרחוקים ההם – אנתולוגיה משירת המזרח הקדום, הוצאת עם עובד, תל אביב תשנ"ז (1996) (מחברת שותפה: ש. שפרה)
איכה, בסדרת מקרא לישראל, תשע"ז
ספרים שערך

Bar-Ilan Studies in Assyriology Dedicated to Pinhas Artzi (Bar-Ilan Studies in Near Eastern Languages and Culture, Publications of the Institute of Assyriology), Ramat-Gan 1990 (edited by J. Klein and A. Skaist)
מגילות א-ב, אנציקלופדיה עולם התנ"ך, רמת-גן 1987–1988 (הדפסה שנייה: מגילות, עולם התנ"ך, 1996, עמ' 108–159
איוב, עולם התנ"ך, תל אביב 1996
ספרי יובל לכבודו

"An Experienced Scribe who Neglected Nothing": Ancient Near Eastern Studies in Honor of Jacob Klein, edited by Y. Sefati, P. Artzi, Ch. Cohen, B.L, Eichler and V.A. Hurowitz, Bethesda MD, 2005
מרדכי כוגן (עורך), בארצות שומר ואכד: מחקרים חדשים - יום עיון לכבוד יעקב קליין בהגיעו לגבורות, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים תשע"ט, עורך הלשון: דוד הרבנד
מאמרים נבחרים > מחקרים נוספים במזמורי שולגי ומלכים אחרים

"Šulgi and Gilgameš: the Two Brother-Peers," Kramer Anniversary Volume (AOAT 25), edited by B.L. Eichler, Neukirchen-Vluyn 1976, pp. 271-292
"Šulgi an Išmedagan: Runners in the Service of the Gods (SRT 13)," Beer-Sheva 2 (1985), pp. 7*-38*
"Building and Dedication Hymns in Sumerian Literature," Acta Sumerologica 11 (1989), pp. 27-67
"The Coronation and Consecration of Šulgi in the Ekur (Šulgi G)," M. Cogan and I. Ephal (eds.), Ah Assyria...: Studies in Assyrian History and Ancient Near Eastern Historiography Presented to Haim Tadmor (Scripta Hierosolymitana 33), 1991, pp. 292-313
"The Sweet Chant of the Churn: A Revised Edition of Išmedagan J," M. Dietrich and O. Loretz (eds.), dub-sar anta-men. Studien zur Altorientalistik: Festschrift für Willem H.Ph. Römer, Münster 1998, pp. 205-222
מאמרים נבחרים > מחקרים על הספרות, התרבות והדת המסופוטמית

"'תועבה' ותועבות בספרות המסופוטמית," באר-שבע ג' 1988 (תשמ"ח), עמ' 131–148 (מחבר שותף: יצחק צפתי)
יעקב קליין ונילי סמט, דת ומוסר בספרות הפתגמים השומרית
"`Personal God' and Individual Prayer in Sumerian Religion," Archiv fuer Orientforschung, Beiheft 19 (1982) 295-306.
"A New Nippur Duplicate of the Sumerian Kinglist in the Brockmon Collection, University of Haifa," Aula Orientalis 9 (1991) 123 129
"The Role of Women in Mesopotamian Witchcraft," S. Parpola and R.M. Whiting (eds.), Proceedings of the 47th Rencontre Assyriologique Internationale, 2003, pp. 569-587. Co-author: Yitschak Sefati.
"The Marriage of Martu: The Urbanization of 'Barbaric Nomads'," M. Malul (ed.), Mutual Influences of Peoples in the Ancient Near East (Michmanim 9 [1996]), pp. 83-96
"The God Martu in Sumerian Literature,", I.L. Finkel and M.J. Geller (eds.), Sumerian Gods and Their Representations, 1997, pp. 99-116
"'The Ballade about Early Rulers' in Eastern and Western Traditions," in K. van Lerberghe and G. Voet (eds.), Languages and Cultures in Contact: At the Crossroads of Civilizations in the Syro-Mesopotamian Realm (Orientalia Lovanensia Anaecta 96) 2000, pp. 203-216
"The Genealogy of Nanna-Suen and Its Historical Background," in P. Steinkeller et ali (eds.), Historiography in the Cuneiform World (=Proceedings of the 45e Rencontre Assyriologique Internationale, Harvard, 6/1998), Bethesda 2001, pp. 279-301
"A New Look at the 'Oppression of Uruk' Episode in the Gilgameš Epic," T. Abusch (ed.), Riches Hidden in Secret Places: Ancient Near Eastern Studies in Memory of Thorkild Jacobsen, Winona Lake, IN 2002, pp. 187-201
"Sumerian Kingship and the Gods," in Gary Beckman and Theodore J. Lewis (eds.), Text Artifact, and Image: Revealing Ancient Israelite Religion (Brown Judaic Studies 346), Providence, Rhode Island 2006
"‘Man and His God’: A Wisdom Poem or a Cultic Lament?" aproaches to Sumerian Literature. Studies in Honour of Stip (H.L.J. Vanstiphout). Cuneiform Monographs 35. Edited by P. Michalowski and N. Veldhuis. Leiden 2006, pp. 123-143
מאמרים נבחרים > מחקרים במקרא ובעברית עתיקה בזיקתם לתרבות המסופוטמית

"השורש כנן בלשון חז"ל באנלוגיה לאכדית," לשוננו כרך מ (תשל"ו), עמ' 95–116 (מחבר שותף: מנחם מורשת)
"'חרמש' ו'מגל' במקרא ומקבילותיהם – אוגריתית hermtit ואכדית niggallu," צ. טלשיר, ש. יונה וד. סיון (עורכים), תשורה לשמואל – * מחקרים בעולם המקרא, ירושלים תשס"א (2001), עמ' 245–268
"ההשקפה המקראית וההשקפה השומרית :התהוות הלשונות בעולם והתפתחותן," בתוך Tehillah le-Moshe: Biblical and Judaic Studies in
Honor of Moshe Greenberg, ed. by M. Cogan, B.L. Eichler and J.H. Tigay, Winona Lake 1997, pp. 77-92
"The Bane of Humanity: A Lifespan of One Hundred Twenty Years," Acta Sumerologica 12 (1990), pp. 57 70
"The Law of the Sorceress (Exod 22:17[18]) in the Light of Biblical and Mesopotamian Parallels," in Chaim H. Cohen, Avi Hurvitz and Shalom Paul (eds.), Sefer Moshe: The Moshe Weinfeld Jubilee Volume, Winona Lake, Indiana 2004, pp. 171-190 (co-author: Yitschak Sefati).
לקריאה נוספת

Barry L. Eichler, "Jacob Klein: An Appreciation", An Experienced Scribe who Neglected Nothing": Ancient Near Eastern Studies in Honor of Jacob Klein, edited by Y. Sefati, P. Artzi, Ch. Cohen, B.L, Eichler and V.A. Hurowitz, Bethesda MD, 2005, pp. xiii-xx.
Publications of Jacob Klein", ibid, pg xxi-xxvi".
יעקב קליין, "אשורולוגיה ולימודי המזרח הקדום באוניברסיטת בר-אילן", אוניברסיטת בר-אילן: מרעיון למעש, כרך א: אבני דרך ותולדותיהן של מחלקות, עורך דב שוורץ, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, תשס"ו 2006, עמ' 235–244.
הערות שוליים

↑  ראו קליין, איגרת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים 28, כסלו תשס"ז דצמבר 2006
↑  S.N. Kramer, The Sumerians, Chicago 1963, pp. 165-248
↑  A. Falkenstein, "Zur Chronologie der sumerischen Litratur, Comptes rendu de la 2e rencontre assyriologique internationale (1951), pp. 12-28
↑  W.W. Hallo, "On the Antiquity of Sumerian Literature," Journal of the American Oriental Society 83 (1963), 167-176
↑  J. Klein, "From Gudea to Šulgi: Continuity and Change in Sumerian Literary Tradition," in H. Behrens et alii (eds.), dumu e2 dub ba a: Studies in Honor of Åke W. Sjöberg, 1989, pp. 289 301
↑  "Šulgi and Išmedagan: Originality and Dependence in Sumerian Royal Hymnology," Bar-Ilan Studies in Assyriology Dedicated to Pinhas Artzi, ed. by J. Klein and A. Skaist, 1990, pp. 65-136
↑  J. Black et alii (eds.), The Study of Diachronic and Synchronic Variation in Sumerian (Acta Sumerologica 22) 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263890505171  BIBSYS: 90280406  BnF: cb123411876 (data)  GND: 130479276  ISNI: 0000 0001 1025 4176  LCCN: n79029173  NLA: 36054324  NTA: 093678797  SUDOC: 165080280  Trove: 1203119  VcBA: 495/196128  VIAF: 40484400   WorldCat (עם VIAF): 40484400
ג'וזף עאון

ג'וזף ח'ליל עאון (בערבית: جوزيف خليل عون, בתעתיק מדויק: ג'וזיף ח'ליל עון. לפעמים מתועתק גם כז'וזף; נולד ב-10 בינואר 1964) הוא נשיא לבנון. היה מפקד צבא לבנון מ־2017 עד מינויו לנשיא.
ראשית חייו

עאון נולד בשנת 1964 בפרבר סין אל-פיל (אנ') הממוקם מזרחית לבירה ביירות בנפת מתן (אנ'), למשפחה נוצרית מרונית מעישייה. בתחילת חייו, שמו הפרטי אוית באל"ף – ג'וזאף (جوزاف).
הוא למד בתיכון הצרפתי מון לה סאל (אנ') בעין סעאדה (ער'), ולאחר מכן השלים תואר במדעי המדינה ובלימודי צבא.
קריירה

עאון הצטרף לצבא לבנון ב-1983. את הכשרתו הצבאית קיבל מחוץ לגבולות לבנון, בעיקר בארצות הברית ובסוריה. הוא עבר הכשרה למלחמה בטרור בארצות הברית ב-2008 ובלבנון ב-2013. מאז 2015 פיקד על חטיבת החי"ר ה-9.
ב-8 במרץ 2017 מינתה ממשלת לבנון את עאון למפקד צבא לבנון, כשהוא מחליף בתפקידו את ז'אן קהוואג'י. בעקבות המחאות בלבנון בתגובה לכישלונה של הממשלה למצוא פתרונות למשבר הכלכלי החריף במדינה ובמקביל למבוי הסתום של הניסיונות להקמת ממשלה, נשא הגנרל עאון נאום ב-8 במרץ 2021, שבו התייחס למצב האזורי והמקומי. עאון התמקד במשבר הכלכלי במדינה ובהשפעותיו על הצבא והמשרתים בו, ופנה לדרג הפוליטי: ”לאן אנחנו הולכים? למה אתם מחכים? מה אתם מתכננים לעשות? הזהרנו יותר מפעם אחת לגבי הסכנה שבמצב הנוכחי”. הנאום הפך לוויראלי במדיה החברתית.
לאחר ההתנקשות בחסן נסראללה במסגרת מבצע סדר חדש ב-27 בספטמבר 2024, פעלה ארצות הברית, לצד מדינות נוספות, לקדם את מינויו של עאון לנשיא לבנון, לאחר כשנתיים שבהן לא כיהן נשיא בלבנון. בינואר 2025 היה המועמד היחיד בבחירות לנשיאות, ולמרות שחברי הפרלמנט מטעם חזבאללה ואמל הצביעו בסיבוב ההצבעה הראשון בפתקים לבנים, בחירתו אושרה בסיבוב השני, כשזכה ל-99 קולות מתוך 128 חברי פרלמנט, לאחר מאמצי שכנוע שהפעיל על חברי הפרלמנט השיעים.
יחסו לישראל

עאון נחשב לדמות מאוזנת בזירה הפוליטית הלבנונית. במהלך כהונתו כמפקד הצבא מאז 2017, הוא שמר על יחסים מקצועיים עם ישראל במסגרת תפקידו, במיוחד בהקשרים של תיאום ביטחוני דרך כוחות יוניפי"ל בדרום לבנון.
עם זאת, הביע עמדות לאומיות ברורות בנוגע לריבונות לבנון. לדוגמה, במהלך המשא ומתן על הגבול הימי בין ישראל ללבנון, הוא דרש תוספת של כ-1,500 קמ"ר למים הכלכליים של לבנון, בהתבסס על המשך הגבול שסומן בהסכמים היסטוריים.[דרוש מקור]
במהלך הבחירות לנשיאות זכה לתמיכה מצד סעודיה, ארצות הברית וצרפת, ושר החוץ הישראלי, גדעון סער, בירך את לבנון על בחירתו.
כבר בנאום הניצחון שלו לאחר בחירתו הצהיר עאון כי יפעל לכבד את הסכם הפסקת האש בין ישראל ללבנון בשנת 2024, ולצד זאת הוסיף כי "נפעל להסרת הכיבוש הישראלי ולהרתעת ישראל. נפעל לסייע לפלסטינים ולהקמת מדינה פלסטינית".
חיים אישיים

עאון נשוי לניעמת ואב לשני ילדים. הוא דובר ערבית, צרפתית ואנגלית.
הערות שוליים

↑   ג'קי חורי, בניסיון ה-13, אחרי שנתיים: מפקד צבא לבנון ג'וזף עאון נבחר לנשיא המדינה, באתר הארץ, 9 בינואר 2025
↑  Lebanon's parliament chooses army commander Aoun as president, ending a 2-year deadlock, AP News, ‏2025-01-09 (באנגלית)
↑  Lebanon's parliament elects army chief Joseph Aoun as president, The Jerusalem Post, ‏2025-01-09 (באנגלית)
↑  Ward, Euan (2025-01-09). "Lebanese Lawmakers Choose a President After 2 Years of Gridlock". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2025-01-09.
↑  Lebanese parliament elects army chief Joseph Aoun as president in second round, France 24, ‏2025-01-09 (באנגלית)
↑  Joseph Aoun, Al Majalla (באנגלית)
↑  2017-03-20 00:00:00 - مجلات عربية, www.lebarmy.gov.lb, ‏2017-03-20 (בערבית)
↑  Reuters. (2025, January 9). Who is Joseph Aoun, the Lebanese Army Commander elected president?, US News & World Report.
↑  The Commander of Lebanon’s Armed Forces Has Made an Important Speech on the Country’s Economic Crisis, Carnegie Endowment for International Peace (באנגלית)
↑  ברק רביד‏, הבית הלבן רוצה לנצל את חולשת חזבאללה ודוחף לבחירת נשיא חדש בלבנון, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2024
1 2 3 4   הגנרל שכבש את לבנון מבפנים: מיהו הנשיא החדש של לבנון?, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב, 9 בינואר 2025
↑  Christou, William (2025-01-09). "Lebanon elects Joseph Aoun as president after two-year vacancy". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2025-01-09.
↑   יוסי מלמן, בחירות הגורל בלבנון: האם הרמטכ"ל יביס את חיזבאללה?, באתר הארץ, 7 בינואר 2025
↑   ציוץ של גדעון סער ברשת החברתית אקס (טוויטר)
↑  לירן אהרוני‏, הגנרל ניצח את מתנגד חיזבאללה: ג'וזף עאון נבחר לנשיא לבנון החדש, באתר וואלה, 9 בינואר 2025
↑  נשיא לבנון הנבחר: "נשקם את מה שישראל הרסה ונסייע לפלסטינים", באתר חדשות 13, 9 בינואר 2025
1 2  Agence France-Presse, Lebanon's President Joseph Aoun, respected army chief, France 24, ‏29 בנובמבר 2024 (באנגלית) (ארכיון)
| נשיאי לבנון |
| --- | --- | --- |
| לבנון הגדולה (מנדט צרפתי) | שארל דבאס • אנטואן פריבאט-אובארד • חביב פאשא אלסעד • אמיל אדה • פייר ג'ורג' ארלאבוס • אלפרד ג'ורג' א-נקאש • איוב ת'אבת • פייטרו טראד • בשארה אל-ח'ורי • אמיל אדה |   |
| לבנון (העצמאית) | בשארה אל-ח'ורי • פואד שהאב • כמיל שמעון • פואד שהאב • שארל חילו • סולימאן פרנג'יה • אליאס סרכיס • בשיר ג'ומאייל • אמין ג'ומאייל • רנה מעווד • אליאס הראווי • אמיל לחוד • מישאל סולימאן • תמאם סלאם (בפועל) • מישל עאון • ג'וזף עאון |   |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מישל עאון | נשיא לבנון   9 בינואר 2025 ואילך | הבא: – |
עאון כמפקד צבא לבנון, בפגישה עם שר החוץ האוסטרי אלכסנדר שלנברג בביירות, פברואר 2024
מרדי גרא

ערך זה עוסק בחג נוצרי. אם התכוונתם לפסטיבל הגאווה של סידני, ראו .
הכנות לפסטיבל המרדי-גרא בניו אורלינס
חגיגות המרדי גרא ברובע הצרפתי בניו אורלינס, 2003.
חגיגות המרדי גרא ברובע הצרפתי בניו אורלינס, 2008.
מרדי גרא (בצרפתית: Mardi Gras, יום שלישי השמן) הוא חג שמקורו במסורת הנוצרית, הנחוג ביישובים נוצריים רבים בעולם, כחלק מחגיגות הקרנבל.
ישנם מקומות בהם הפך חג המרדי גרא מחג דתי לפסטיבל תרבותי חילוני, הכולל מצעדי רחוב מלאי שמחת חיים. כך למשל בעיר ניו אורלינס שבארצות הברית, בה, ברובע הצרפתי של העיר, נחוג החג זה כ-250 שנה, והפך לאחד מאירועי התרבות הייצוגיים של העיר. גם בעיר סידני שבאוסטרליה נחוג המרדי גרא כפסטיבל רחוב ואירוע תרבותי, ללא קשר לדת.
מקורות החג

מקור החג הוא חגיגת הקרנבל. הקרנבל נחגג כאירוע נוצרי, אך אפשר לאתר את שורשי הקרנבל עוד לפני הנצרות בחגיגות היווניות לכבוד דיוניסוס ובחגיגות הרומיות לכבוד סטורנאליה. המילה "קרנבל" משמעותה "סילוק הבשר" או "פרידה מהבשר" (מלטינית: carni = בשר, vale = פרידה). באירופה נהגו הנוצרים הקתולים להתנזר מבשר ומכל הנאה גופנית אחרת במשך 40 יום או שישה שבועות לפני חג הפסחא, כהזדהות עם סבלו של ישו, תקופה הידועה כ'לנט'. לפני צום הבשר התקיימו חגיגות זלילה וחטאים, שבאיטליה, שווייץ, צרפת, פורטוגל וספרד התלוו למסיבות רחוב של ריקודים, תחפושות ומסכות. הקרנבל הגיע לשיאו בימי הביניים, אז היה נחוג במקומות רבים באירופה. בערים הגדולות התארכו החגיגות עד שלושה חודשים. אפשר למצוא סימנים לדעיכת הקרנבל האירופי, בעיקר במישור הסמלי, כבר בתקופת הרנסאנס, מאז נחוג יותר כמסורת ולא כחג דתי.
מועד תחילת החגיגות של המרדי גרא הוא ביום שלישי המציין את היום האחרון לפני התענית - ההתנזרות הנוצרית מבשר במשך 40 יום לפני חג הפסחא. מקור השם "מרדי גרא" הוא מצרפתית, ותרגומו המילולי הוא "יום שלישי השמן". למחרת המרדי גרא, ביום רביעי של האפר מתחילה התענית.
שמות החג

השמות הנוספים לחג, מלבד "מרדי גרא" בצרפתית, הם:
בממלכה המאוחדת - Shrove Tuesday (יום הווידוי)
בגרמנית לחג מספר שמות - Schmutziger Donnerstag (יום חמישי המלוכלך), Fetter Donnerstag (יום חמישי השמן), Unsinniger Donnerstag (יום חמישי הלא הגיוני), Weiberfastnacht (חג המולד של הנשים), Greesentag (יום הברכה)
באיטלקית - Martedì Grasso (יום שלישי השמן)
בשוודית - Fettisdagen (יום שלישי השמן)
ברוסית מסלניצה (Масленица) - מסלניצה היא הגרסה הסלאבית של החג, הנחוג ברוסיה, באוקראינה, בלארוס וארצות סלאביות נוספות בשבוע האחרון שלפני התענית (היינו בשבוע השביעי שלפני חג הפסחא).
החג כאירוע תרבותי בניו אורלינס

החג הובא לניו אורלינס על ידי המייסדים הצרפתים הקתולים כחג דתי. עד מהרה הפך החג למאפיין תרבותי שאינו דתי, והוא נחוג בעיקר באזור התיירותי של הרובע הצרפתי בעיר. במהלך החג מתמלאים רחובותיה של ניו אורלינס במשך כשבועיים בחגיגות חסרות מעצורים של ריקודים, צעדות ושכרון חושים, בתחפושות ובבגדים צבעוניים במיוחד, ולעיתים בלבוש חלקי של המשתתפים או המשתתפות בפסטיבל.
בחודש אוגוסט 2005 נפגע קשות 70% משטח העיר ניו אורלינס על ידי הוריקן קתרינה, ורוב תושביה עזבו את בתיהם. למרות זאת, בחודש פברואר 2006 צוינו אירועי המרדי גרא בתהלוכות רחוב ואירועים כמיטב המסורת, חרף האסון, חורבנה של העיר ומותם של לפחות 1,836 קורבנות. לדעת רבים, ובראשם ראש העירייה, דווקא קיומם של אירועי המרדי גרא, הוא אחד הדברים המציינים את תחילת שיקומה הממושך של העיר ניו אורלינס, ומכאן חשיבותו.
החג כאירוע תרבותי בסידני

בעיר סידני שבאוסטרליה, שבה חודש פברואר הוא החודש החם בשנה, החלו חגיגות המרדי גרא בשנת 1978, כתהלוכה של מפגינים למען זכויות הקהילה ההומוסקסואלית. כמו במצעד הגאווה, גם בחגיגות המרדי גרא האוסטרליות מציינים חברי קהילות הלהט"ב את מאבקם להכרה ולשוויון זכויות מצד החברה ההטרוסקסואלית, ולקבלתם כשווים. חגיגות המרדי גרא בסידני, שהחלו כמקבילה האוסטרלית של מצעד הגאווה של קהילת הלהט"ב, הפכו במהלך הזמן ליום חגיגה של רבים, והוא כיום אחד האירועים השנתיים העליזים והצבעוניים המאפיינים את סידני.
הערות שוליים

↑  משה גלעד, אם כבר קר, אז קרנבל, באתר הארץ, 29 בינואר 2004
↑  משה גלעד, באיזה קרנבלים הכי כדאי לחגוג, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2012
↑  דליה טל , ‏7,000-10,000 ישראלים יצטרכו לחפש יעד אחר, באתר גלובס, 4 בספטמבר 2005
↑  מיצג העירום העולמי הגיע לחגוג עם האוסטרלים בחגיגות המרדי גרא בסידני, באתר הארץ, 1 במרץ 2010