stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאי השני, קיסר רוסיה
ביוגרפיה > חוליו של הנסיך אלכסיי

בעיית הירושה החריפה את הבעיות הפנימיות. אלכסנדרה ילדה ארבע בנות לפני שבנם אלכסיי נולד ב-12 באוגוסט 1904. הנסיך הצעיר היה חולה בהמופיליה, מחלה שבאותו הזמן הייתה חשוכת-מרפא. בשל חולשת השלטון באותו זמן, ניקולאי ואלכסנדרה בחרו שלא לגלות את מצבו של אלכסיי לאיש מחוץ לבית המלוכה. תחת זאת ניצלו הצאר ואשתו את טכנולוגיית הראינוע המתפתחת של אותה העת, להפקת סרטים המתארים את חיי המשפחה המלכותית על ילדיה הנאים והפוטוגניים, מה שהביא לתקופה קצרה לעלייה בפופולריות של משפחת המלוכה.
מתוך ייאוש, אלכסנדרה ניסתה למצוא מזור לבנה אצל נזיר תימהוני בשם גריגורי רספוטין. רספוטין נראה כאילו הוא מועיל בזמן שאלכסיי סבל מדימום פנימי, ואלכסנדרה נעשתה לתלויה יותר ויותר בו ובעצותיו, שאותן קיבלה כמסרים ישירים מאלוהים. רספוטין הוקע על ידי הציבור הרוסי עקב השחיתות שלו ועקב חיי הפריצות המינית שניהל. מהעבר השני היה רספוטין שנוא גם על אנשי החצר, אשר חשו מאוימים מכוחו הפוליטי הבלתי מוגבל בחצר הצאר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

לאחר הרצח של הארכידוכס פרנץ פרדיננד על ידי לאומנים סרבים בסרייבו ב־28 ביוני 1914, התלבט ניקולאי לגבי מעשיה העתידיים של רוסיה. הוא לא רצה לנטוש את בני בריתו הסרבים לדרישותיה של אוסטרו-הונגריה, אך גם לא רצה להתחיל מלחמה כללית. בסדרה של מכתבים שכתב לווילהלם השני, קיסר גרמניה (מה שקרוי "ההתכתבות של וילי וניקי"), שניהם הצהירו על רצונם בשלום, וכל אחד ניסה לגרום לשני להתקפל ראשון. ניקולאי אף עשה צעדים מעשיים בכיוון זה, כשהוא דורש שגיוס הכוחות יהיה רק בחזית האוסטרית, ולא בזו הגרמנית, כשהוא מקווה למנוע מלחמה עם גרמניה. אך כבר היה מאוחר מדי כדי שמכתבים ימנעו את האירועים הבאים. לרוסים לא היו תוכניות מתאימות לגיוס חלקי, וב־31 ביולי 1914, ניקולאי עשה את הצעד הרה הגורל והורה על גיוס כללי. דבר זה הוביל כמעט מייד להכרזת מלחמה גרמנית, ולכניסתה של רוסיה למלחמת העולם הראשונה.
ערב פרוץ המלחמה ב־1 באוגוסט 1914, מצא את רוסיה כשהיא אינה מוכנה די הצורך לעימות הממשמש ובא. המלחמה התחילה עם אבדות רוסיות כבדות ואיבוד שטחים. ניקולאי הרגיש כי חובתו היא להנהיג את צבאו אישית, כשהוא לוקח את תפקיד המפקד הכללי מדודו, הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' הבן (בספטמבר 1915) לאחר איבוד החלק הרוסי של פולין. ניסיונותיו לפקד על המלחמה ישירות הותירו את העניינים הפנימיים בידיה של אלכסנדרה. כשהוא מנותק מדעת הקהל, ניקולאי לא הבין עד כמה העם היה חשדני כלפי אשתו שהייתה ממוצא גרמני ולשמועות על תלותה ברספוטין. כעס על הנזק שהשפעתו של רספוטין גורמת למלחמה ולמלכות הביאה לרציחתו על ידי קבוצה של אצילים וביניהם בן דודו של הצאר, הנסיך יוסופוב, בדצמבר 1916.
ביוגרפיה > מהפכה וסילוק

הקשיים הגוברים בתוך המדינה וכישלונו של הצבא לנצל את הצלחותיו בניצחונו הגדול על האימפריה האוסטרו-הונגרית במתקפת ברוסילוב ביוני 1916 הביאה לשביתות ומהומות בחורף של 1916–1917. בסוף מהפכת פברואר של 1917 (פברואר בלוח השנה הרוסי הישן), ב־2 במרץ (לוח יוליאני) / 15 במרץ (לוח גרגוריאני) 1917 ניקולאי הוכרח לפרוש לטובת אחיו. הדוכס הגדול מיכאיל לא הסכים לקבל את כס המלכות, ולאחר שפרש למחרת היום, שלוש מאות שנים של שלטון בית רומנוב הגיעו לקיצן.
ביוגרפיה > מהפכה וסילוק > הוצאה להורג

הממשלה הרוסית הזמנית בתחילה הגבילה את ניקולאי, אלכסנדרה וחמשת ילדיהם למשכנם המלכותי, ארמון אלכסנדר. בניסיון להוציא אותם מהבירה ומסכנה אפשרית, ממשלתו של אלכסנדר קרנסקי העבירה אותם לטובולסק שבסיביר באוגוסט 1917. הם נשארו שם במהלך מהפכת אוקטובר הבולשביקית בנובמבר 1917, אך אז הועברו ליקטרינבורג, שהייתה בשליטת הצבא האדום. שם מצאו את עצמם הצאר ומשפחתו, שהיו רגילים לחיי תפנוקים ומותרות, חיים בבית איפטייב המפואר, כשהם אסירים של מהפכנים בולשביקים. הצאר ומשפחתו, יחד עם  רופא המשפחה ושלושה משרתים, הוצאו להורג בליל 16 או 17 ביולי 1918 על ידי כיתת יורים במרתפו של בית איפטייב שם הם היו אסורים, לאחר שנאמר להם שהם נמצאים בסכנה ועליהם לרדת למרתף למען ביטחונם.
ההוצאה להורג התקיימה בזמן שיחידות של הלגיון הצ'כוסלובקי שמרדו בשלטון הסובייטי במהלך פינויים מרוסיה התקרבו ליקטרינבורג, והתבצעה על פי הוראה מהדרגים הגבוהים של המשטר הבולשביקי, מחשש שמא חיילי האויב ימצאו את הצאר ומשפחתו וישחררו אותם.
למשך זמן רב חשבו כי גופותיהם של ניקולאי ומשפחתו נזרקו לתוך פיר של מחצבה במקום ששמו "ארבעת האחים". למעשה, דבר זה היה נכון; הם באמת נזרקו לשם בליל יולי ה־17/16. בבוקר הבא, כאשר החלו להתגלגל שמועות, יורובסקי – מפקד הפלוגה שאליה השתייכה כיתת היורים – הוציא את הגופות והסתיר אותן במקום אחר. כאשר הרכב שלקח את הגופות התקלקל בדרך לאתר הנבחר הבא, הוא עשה סידורים חדשים וקבר את רוב הגופות בבור סגור ומוחבא בדרך קופטיאקי, דרך נידחת ועזובה כ־20 קילומטרים מצפון ליקטרינבורג.
שמועות על ניצולים מהמשפחה המלכותית

ההסתרה של ההוצאות להורג ושל הגופות הובילה לשמועות שהצאר או חלק מחברי משפחתו נותרו בחיים. כמה אנשים טענו כי ראו את הצאר במחנות עבודה בסיביר בשנות השלושים המאוחרות. טענות אלה מעולם לא נלקחו ברצינות, אך מספר אנשים בשנות העשרים והשלושים טענו, באופן יותר רציני, כי הם בני משפחת רומנוב. במיוחד היו מספר נשים שטענו כי הן הנסיכה אנסטסיה, בתו של הצאר, וזאת מכיוון שגופתה של אנסטסיה לא נמצאה יחד עם גופותיהם של שאר בני המשפחה. הידועה ביותר הייתה אנה אנדרסון, שטענה כי היא אנסטסיה והצליחה לשכנע בכך כמה מחברי משפחת רומנוב המוגלים. נראה שהיא אף האמינה בטענתה בעצמה, אך בדיקות DNA שנעשו לאחר מותה קבעו כי היא שיקרה. סיפורה של אנדרסון הוסרט בסרט "אנסטסיה".
בתחילת שנות ה-90, לאחר נפילתה של ברית המועצות, גופותיהם של בני משפחת רומנוב נתגלו, הוצאו מקברן וזוהו בוודאות. דו"ח סודי של יורובסקי, שנתגלה בשנות השבעים המאוחרות, אך לא הגיע לידיעת הציבור עד לשנות ה־90, עזר לרשויות לאתר את גופותיהם. זיהו את הגופות בעיקר בעזרת DNA. בעזרת דגימת דם מהנסיך פיליפ דוכס אדינבורו, צאצא של המלכה ויקטוריה ולפיכך בן-דודה של אלכסנדרה, זיהו את אלכסנדרה ובנותיה על ידי הגנים המיטוכונדריים שלהן. שיטת זיהוי נוספת הייתה בשיטה חדשה של השוואה בין צילומים לגולגולות.
שתי גופות עדיין היו חסרות, של אלכסיי ושל אחת הבנות: מריה או אנסטסיה. על פי תיאורו של יורובסקי, הגופות של אלכסיי ושל אחת הבנות, שפלוגתו של יורובסקי חשבה כי היא של אלכסנדרה, נשרפו על יד אתר הקבורה ואפרן פוזר והוסתר. כמה גורמים ברוסיה, ובייחוד הכנסייה האורתודוקסית, טענו כי הגופות אינן של המשפחה המלכותית, אך לאחר סדרה ארוכה של עיכובים ביורוקרטיים ופוליטיים, שאריות המשפחה נקברו מחדש באחוזת הקבר של משפחת רומנוב בקתדרלת פיוטר ופאבל ב-1998, בטקס רב רושם, ביום השנה להוצאה להורג.
במהלך השנים מקובל היה להאמין שאנסטסיה היא הבת הנעדרת, ושהיא עדיין בחיים. אך בשנת 2008 נמצאו שרידים של שתי גופות שהוטמנו במקום מרוחק יותר, ובבדיקות DNA קפדניות שבהן השתתפו רוסיה וארצות הברית התגלה שהגופות הן של אלכסיי ושל אחת מאחיותיו, כלומר מסתבר ששתי האחיות – אנסטסיה ומריה – נהרגו בליל הרצח המשפחתי, וכך נפתרה התעלומה הגדולה.
הכרזה כקדוש

ב-1981 הכריזה הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה על משפחת רומנוב כקדושים מעונים.
ב־14 באוגוסט 2000, ניקולאי ומשפחתו הקרובה הוכרזו כקדושים על ידי הסינודה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית ברוסיה, הם לא הוכרזו כקדושים מעונים, כיוון שמותם לא היה תוצאה ישירה של אמונתם הנוצרית, ובמקום זה הם הוקדשו כ"נושאי פסיון". הם כבר נחשבו כקדושים על ידי כמה מחברי הכנסייה מחוץ לרוסיה כמה שנים קודם. לפי הצהרה של הסינוד של מוסקבה, הם הוכרזו כקדושים מהסיבות הבאות:
במלך הרוסי האורתודוקסי האחרון ובמשפחתו אנו רואים אנשים שביקשו בצורה אמיתית לגלם בחייהם את ציווי הבשורה הנוצרית. בייסורים שהם חוו במאסרם בצורה צנועה וסבלנית, ובמות הקדושים שלהם ביקטרינבורג בליל ה־17 ביולי 1918, הם הראו את האור של האמונה בישו שכובשת את הרע.
משפחתו

ב-26 בנובמבר 1894 התחתן ניקולאי עם אלכסנדרה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ואליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1895–1918)
טטיאנה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1897–1918)
מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1899–1918)
אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1901–1918)
אלכסיי ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה (1904–1918)
ביאורים

↑  התואר הרשמי המלא של ניקולאי היה "ניקולאי השני, הקיסר והשליט של כל רוסיה, צאר של מוסקבה, קייב, ולדימיר, נובגורוד, קאזאן, אסטרחן, פולין, סיביר, חצי האי קרים, גאורגיה, שליט של פסקוב, הנסיך הגדול של סמולנסק, ליטא, ווהלין, פודוליה, ופינלנד, נסיך אסטלנד, ליפלנד, קורלנד וזמגל, סמוגיטיה, ביאליסטוק, קרליה, טבר, יוגוריה, פרם, ויאטקה, בולגריה וארצות אחרות, שליט ונסיך גדול של נובוגרוד התחתית, צ'רניגוב, ריאזן, פולוטסק, רוסטוב, ירוסלבל, בלו-אוזרו, אודוריה, אובדוריה, קונדיה, ויטבסק וכל אזור הצפון, לורד ושליט בארץ איברי, קרטליני, קברדין, ומחוזות ארמניה, שליט של הנסיכים הצ'רקסים, שליט טורקסטן, יורש נורווגי, דוכס שלזוויג-הולשטיין, שטורמרן, דיטמרשן ואולדנבורג".
ארסן לופן נגד הרלוק שולמס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מוריס לבלאן 
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  פשע
 מקום התרחשות:  פריז 
 הוצאה
 הוצאה:  Pierre Lafitte Editions 
 סדרה
 סדרת ספרים:  ארסן לופן
 ספר קודם:  ארסן לופן, הפורץ הג'נטלמן 
 
ארסן לופין נגד הרלוק שולמס (בצרפתית: Arsène Lupin contre Herlock Sholmes) הוא האוסף השני של סיפורי ארסן לופין שנכתב על ידי מוריס לבלאן ובו שתי הרפתקאות ומשחק מוחות בין לופן להרלוק שולמס. הדמות "הרלוק שולמס" היא התייחסות שקופה לשרלוק הולמס מסיפורי הבלשים של ארתור קונן דויל, שהופיע בסיפור "שרלוק הולמס מגיע מאוחר מדי", אחד משמונת הסיפורים באוסף הראשון, ארסן לופין, הפורץ הג'נטלמן.
הספר ארסן לופן נגד הרלוק שולמס, העמיד את שרלוק הולמס באור מגוחך ועורר את זעמו של ארתור קונאן דויל.
פרסום

שני הסיפורים פורסמו בתחילה במגזין Je sais tout מנובמבר 1906. הסיפור הראשון, "הגברת הבלונדינית", פורסם מנובמבר 1906 עד אפריל 1907 ואילו השני, "המנורה היהודית", הופיע בספטמבר ובאוקטובר 1907. אוסף הסיפורים הללו פורסמו עם שינויים בפברואר 1908, וב-1914 הופיעה מהדורה נוספת עם שינויים נוספים. התרגומים לאנגלית הופיעו בשנת 1910.
תוכן

שני האוספים באנגלית מכילים את הפרקים או הסיפורים הבאים:
1) "הגברת הבלונדינית" (רומן)
כרטיס הפיס מספר 514
היהלום הכחול
הרלוק שולמס פותח פעולות איבה
אור בחשיכה
חטיפה
מעצרו השני של ארסן לופין
2) "המנורה היהודית" (סיפור)
הספינה הטרופה
"הגברת הבלונדינית", הכולל שישה פרקים
מספר 514, סדרה 23
היהלום הכחול
הולמלוק שירס פותחת פעולות איבה
נצנוץ בחושך
חחטוף
מעצרו השני של ארסן לופן
"המנורה היהודית", המורכב משני פרקים
פרק א
פרק ב
עלילה

הסיפור הראשון, "הגברת הבלונדינית", נפתח ברכישת שולחן עתיק על ידי פרופסור למתמטיקה. לאחר מכן נגנב השולחן, כפי שמתברר, על ידי ארסן לופן. מאוחר יותר, גם לופן וגם הפרופסור מבינים שכרטיס לוטו, שנשאר בשגגה בשולחן, הוא הכרטיס הזוכה, ולופן ממשיך להבטיח שהוא משיג מחצית מהזכיות תוך ביצוע בריחה כמעט בלתי אפשרית עם גברת בלונדינית. לאחר גניבת היהלום הכחול, שוב על ידי גברת בלונדינית, גנימאר יצר קשר עם לופן ופנה להרלוק שולמס כדי למצוא את לופן. מבלי משים, לופן והביוגרף שלו נפגשים עם שולמס שהגיע לאחרונה עם עוזרו וילסון, למסעדה פריזאית והם מסכימים על רגיעה זהירה לפני שלופן יוצא לדרך כדי להניח את מלכודותיו. למרות מאמציו של לופן, שולמס מצליח לחשוף את זהותה של הגברת הבלונדינית ואת מעורבותו של לופן בפשעים הקשורים אליה. אולם ארסן הצליח ללכוד את שולמס ושולח אותו לסאות'המפטון בסירה, אך שולמס מצליח לברוח חזרה לפריז ולהנדס את מעצרו של לופן. אולם לאחר ששולמס עוזב, לופן מערים על שוביו הצרפתים ומצליח להיפרד משולמס ווילסון בגאר דו נור.
"המנורה היהודית" נפתח בפנייה נוספת להרלוק שולמס בבקשה לעזרה במציאת מנורה יהודית. לאחר קריאת המכתב, שולמס קורא מכתב שני, הפעם של לופן המגיע לתפקיד באותו היום, ומזהיר אותו לא להתערב. שולמס זועם על התעוזה של לופן ומחליט לנסוע לפריז. בגאר דו נור, שולמס מתקבל על ידי עלמה צעירה, שמזהירה אותו שוב שלא להתערב ומגלה כי אקו דה פראנס, עיתון השופר של לופן, מכריז על בואו. שולמס ממשיך לחקור את הפשע ומגלה את הסיבה האמיתית לפנייתו של לופן שלא להתערב.
עיבוד קולנועי

סרט משנת 1910 שכותרתו ארסן לופן נגד שרלוק הולמס היה עיבוד לסיפוריו של לבלאן. חוקי זכויות היוצרים הגרמניים אפשרו למפיקים להחזיר את "שולמס" ל"שרלוק הולמס", שגולם על ידי ויגו לארסן.
הערות שוליים

↑  Barnes, Alan (2011). Sherlock Holmes on Screen. Titan Books. p. 32. ISBN 9780857687760.
↑  Bunson, Matthew (1994). Encyclopedia Sherlockiana: an A-to-Z guide to the world of the great detective. Macmillan. pp. 12-13. ISBN 978-0-671-79826-0.
כמה יוסי

| --- | --- |
 סינגל בביצוע ברי סחרוף
 מתוך האלבום סימנים של חולשה
 יצא לאור:  1993 
 סוגה:  רוק 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:31
 חברת תקליטים:  נענע דיסק
 כתיבה:  ברי סחרוף
 לחן:  ברי סחרוף, רע מוכיח
 
"כמה יוסי" הוא השיר הראשון מתוך אלבום הסולו השני של ברי סחרוף "סימנים של חולשה" שיצא בשנת 1993. השיר נכתב על ידי סחרוף והולחן על ידו בשיתוף עם המוזיקאי רע מוכיח.
נושאי השיר

השיר עוסק בתקופת ילדותו של סחרוף בבת ים. במרכז השיר עומדת חוויית התבגרות בשכונה ישראלית קולטת עלייה. השיר פורש את חוויית ההתבגרות באמצעות שלל המאפיינים של התקופה והזמן כפי שהם מצטיירים במסע הזיכרונות של סחרוף.
בשורות הראשונות של השיר מתייחס סחרוף לשכונת רמת יוסף בבת ים, שנקראה על שמו של יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק ("לשכונה ההיא קראו על שם יו"ר הכנסת"). לשכונה זו עבר סחרוף עם הוריו בהיותו בן 3 וחצי, מעיר הולדתו איזמיר שבטורקיה.
הבתים הבאים מתארים את החיים בשכונה שבה גרו אנשים משלל עדות ("רומנים, מרוקאים, פולנים התערבבו בחולות"). השורה "הרבה מלפפון חמוץ, הרבה לחם עם חלבה" לא באה לבטא אוכל האופייני לעדה מסוימת, אלא לשם הדגשת מעמד חברתי כלכלי מסוים[דרוש מקור][מפני ש...]. בצד תיאור החיים בשכונה, מציין סחרוף בעקיפין את תקופת הזמן עליה נכתב השיר באמצעות המשפט "במצעד הפזמונים השנתי ראשונה דליילה". "Delilah" הוא שירו של הזמר הבריטי טום ג'ונס, שיצא בסוף שנת 1967, וזכה במקום הראשון במצעד הפזמונים השנתי של גלי צה"ל ב־1968.
בפזמון השיר, "כמה חול - כמה יוסי, היה טוב - היה יוסי", מרמז סחרוף על בת ים, העיר שהייתה מוקפת חולות. קיימות השערות[דרוש מקור][מפני ש...] לפיהן צמד המילים "כמה יוסי", הוא שיבוש שהחל עוד בזמן הקלטת השיר למילים "כמה יופי".
תיאור ילדותו של סחרוף ממשיך עם האזכור של הצגה יומית בקולנוע שבה "טרזן מנצח את מצ'יסטה". בשכונת רמת יוסף פעל בית קולנוע שנקרא אף הוא "רמת יוסף". מצ'יסטה היה דמות קולנועית בדיונית, שהופיעה בעשרות סרטים, של אדם כל-יכול המבצע מעללים שבן אנוש רגיל אינו מסוגל להם. בהמשך מציין סחרוף כי "לשלמה יש גיטרה בצבע לבן", ובכך הוא מתייחס למוזיקאי ולגיטריסט שלמה מזרחי, שנחשב לאחד ממקורות ההשראה שלו. בהמשך השיר מופיעה הפיסקה: "ואהובה נתנה את כל מה שהיה לה" - אהובה היא אהובה עוזרי, כוכבת הזמר המזרחי.
בהמשך השיר מציין סחרוף כי "פאני היל מיד ליד ליד.. גשם של גוגואים". "פאני היל" (אנ') הוא ספר ארוטי, שיצא לאור באנגליה בשנת 1749 ונאסר לפרסום עד שנת 1960. תרגומו לעברית זכה בשנות ה-60 לפופולריות רבה בקרב בני הנוער שהעבירו אותו זה לזה ("מיד ליד ליד"). המשך השורה עומד בניגוד מסוים לחלקה הראשון בעל הרמיזות המיניות, שכן מצוין בה משחק הגוגואים "הילדותי", שאף הוא היה פופולרי מאוד בתקופת ילדותו של סחרוף. "בור יהודי ובור ערבי", אותם מציין סחרוף, הם סוגים שונים של משחק הגוגואים.
בסוף השיר מדבר סחרוף על "עניינים" אותם מחפשים צעירים בעיר הגדולה ("בעיר הגדולה בשישי שבת מחפשים עניינים"). שורה זו יכולה להתפרש[דרוש מקור][מפני ש...] הן כרצון להכיר בחורות והן כשם קוד להתפרעות, העיר היא תל אביב.
לשיר בוצעו גרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, כגון תיסלם, מה קשור וביצועים של ברי סחרוף עם רמי פורטיס, בלקן ביט בוקס, אהוד בנאי, ארקדי דוכין, שרון רוטר ולוס כפרוס.
הערות שוליים

↑  דויד פרץ, ניתוח השיר 'כמה יוסי', באתר "תרבות•il"
1 2  בועז כהן, ‏ברי סחרוף, נסיך הרוק הישראלי הנצחי, חוגג 60, באתר מעריב אונליין, 6 ביולי 2017
ספראג גריידן

| --- | --- |

גריידן בהקרנת העונה השביעית של הסדרה 24, 2009.
 לידה:  21 ביולי 1980 (בת 44) מנצ'סטר ליד הים, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
ספראג גריידן (באנגלית: Sprague Grayden; נולדה ב-21 ביולי 1980) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. מוכרת בשל הופעתה בתור קריסטי ריי בסרט האימה "פעילות על-טבעית 2" (2010) והמשכו "פעילות על-טבעית 3" (2011) ובשל הופעתה בתור אניטה מילר בסדרה "עמוק באדמה" (2005-2004) של רשת HBO, בתור המורה הת'ר ליסינסקי בסדרה "יריחו" (2008-2006) מבית CBS, בתור אוליביה טיילור בסדרה "24" (2009) של רשת FOX ובזכות תפקידה בתור מיה קאליס בדרמת הפשע "שמש שקרנית" (2013) של רשת AMC.
ביוגרפיה

גריידן נולדה בעיירת החוף מנצ'סטר ליד הים במסצ'וסטס; בתם של שני מורים בבית ספר יסודי. ספראג הוא שם נעוריה של אמה. היה לה אח צעיר ממנה, בנג'מין גריידן, שנפטר בשנת 1999 עקב פציעות שנגרמו מנפילה מגובה רב.
היא למדה בבית הספר האזורי "מנצ'סטר-אסקס" (אז נקרא "תיכון מנצ'סטר"). לאחר מכן סיימה את לימודיה לתואר ראשון בלימודים אמריקאיים (אנ') עם התמחות בחוג לדרמה ממכללת ברנרד (אנ') לאמנויות - אוניברסיטת קולומביה.
קריירה

בשנת 1989, כאשר הייתה בת תשע, ביצעה גריידן את הופעת המשחק הראשונה שלה בתפקיד קטן (בת דמותה הצעירה של קתי בייקר) בסרט הדרמה המשפחתית "אבא" בכיכובו של ג'ק למון ובבימויו של גארי דייוויד גולדברג. בהמשך, לאחר שסיימה את לימודיה האקדמאים חזרה גריידן לשחק רק למעלה מעשור בסרט האימה "Biohazardous" משנת 2001.
בשנת 2002 היא הופיעה בתור קארן קווסקי בסדרת הטלוויזיה "ג'ון דו" של רשת FOX.
בשנת 2005 כיכבה בדרמת המלחמה של רשת FX‏ "Over There". היה לה תפקיד חוזר בעונה הרביעית והחמישית של הסדרה מבית HBO "עמוק באדמה" כאניטה מילר. היא הופיעה בעונה השנייה של הסדרה "ג'ואן מארקדיה" מבית CBS, בתור ג'ודית מונטגומרי.
בשנת 2006 היא גילמה את הת'ר ליסינסקי בסדרה מבית CBS "יריחו", ובשנת 2008 גילמה את דון וינסטון בסדרה "ילדי האנרכיה" מבית רשת FX . הופעות נוספות של גריידן בטלוויזיה היו בסדרות "העשב של השכן", "מגרש ביתי", "מרפאה פרטית", "CSI: מיאמי", "CSI: ניו יורק", "האוס" ו"מחשבות פליליות".
גריידן הופיעה בתיאטרון במחזות: "קומדיית הסקס בניו יורק", מונולוגים מהווגינה (מאת איב אנסלר), לרמות בשביל אהבה (מאת סם שפרד), המלט, "מחכים ללפטי" (מאת קליפורד אודטס) ו"יום רגיל". גריידן שיחקה כאוליביה טיילור בעונה השביעית של הסדרה "24". גריידן לוהק כמיה קסלר באחד הפרקים של העונה ה-3 של חוק וסדר: מדור מיוחד. היא הופיעה גם בפרק נוסף של חוק וסדר: מדור מיוחד כפאם גליאנו, אישה שנאנסה בחדר השינה שלה על ידי אדם שחשב בטעות שהיא משתמשת של אתר פנטזיות אונס.
בחודש פברואר 2010, גריידן הופיעה בפרק של "מחשבות פליליות" בתור מג קולינס, אישה שבעלה נרצח על ידי רוצח סדרתי. בשנת 2010 היא שיחקה את התפקיד הראשי בסרט האימה "פעילות על-טבעית 2", וכן תפקיד קטן בסרט ההמשך "פעילות על-טבעית 3" משנת 2011.
בשנת 2018 התארחה בסדרת הטלוויזיה "ג'ון הנבל" של רשת הטלוויזיה בראבו, בתפקיד של טוניה סילס, אשתו הראשונה של ג'ון (אריק באנה).
חיים אישיים

בינואר 2013, היא נישאה לשחקן אלכסיס "לקס" קאסר, אשר שיחק לצדה בסדרה "24". היא ילדה את בנם בספטמבר 2014.
גריידן תמכה בסנאטור ברני סנדרס לבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | אבא | אנני הצעירה |  |
| 2001 | Biohazardous | לורה פורהאם |  |
| 2006 | הפעם הראשונה של מיני | קיילה |  |
| 2008 | The Last Lullaby | ג'ולס |  |
| 2009 | Wake | מריסה |  |
| 2010 | פעילות על-טבעית 2 | קריסטי ריי |  |
| 2011 | פעילות על-טבעית 3 | קריסטי ריי |  |
| 2019 | Samir | אוטום |  |
| 2020 | Gossamer Folds | פראני |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002, 2009 | חוק וסדר: מדור מיוחד | מיה קסלר / פאם גאליאנו | 2 פרקים |
| 2002 - 2003 | ג'ון דו (אנ') | קארן קובלסקי | תפקיד ראשי; 14 פרקים |
| 2004 | ג'ורדן | קלריסה האריסון | פרק: "Intruded" |
| 2004 - 2005 | ג'ואן מארקדיה | ג'ודית מונטגומרי | 9 פרקים |
| 2004 - 2005 | עמוק באדמה | אניטה מילר | 12 פרקים |
| 2005 | מגרש ביתי | דרבי | פרק: "The Lonesome Road" |
| 2005 | Over There | טרי ריידר | תפקיד ראשי; 12 פרקים |
| 2006 | CSI: ניו יורק | ג'ניפר קופר | פרק: "Fare Game" |
| 2006 - 2008 | יריחו | הת'ר ליסינסקי | 18 פרקים |
| 2007 | העשב של השכן | דניס | 3 פרקים |
| 2007 | מרפאה פרטית | סוזן מקאלו | פרק: "In Which Sam Gets Taken for a Ride" |
| 2008 | ללא עקבות | פאולה רייזר | פרק: "A Dollar and a Dream" |
| 2008 | ילדי האנרכיה | דונה וינסטון | 7 פרקים |
| 2009 | CSI: מיאמי | טוניה ראש | פרק: "Collateral Damage" |
| 2009 | 24 | אוליביה טיילור | 14 פרקים (עונה 7) |
| 2010 | מחשבות פליליות | מג קולינס | פרק: "Public Enemy" |
| 2010 | שלושה נהרות | גוון ריצ'רדס | פרק: "Every Breath You Take" |
| 2010 | גדולה מהחיים | פיי ניולנד | פרק: "A Mother's Secret" |
| 2010 | ג'ימי קימל לייב! | קריסטי | פרק: "9.27" |
| 2010 | חוק וסדר: לוס אנג'לס | ולרי רוברטס | פרק: "Hondo Field" |
| 2011 | האוס | אווה | פרק: "Larger Than Life" |
| 2011 | האנטומיה של גריי | מיס גורדון | פרק: "Unaccompanied Minor" |
| 2011 | החשוד העיקרי | פיונה דייבי | פרק: "A Gorgeous Mosaic" |
| 2012 | טאצ' | לאורה דייוויס | פרק: "Kite Strings" |
| 2012 | המפענחת: פשעים חמורים | לאורה אלקינס | פרק: "Cheaters Never Prosper" |
| 2012 - 2013 | צווארון לבן | אלן בצעירותה | 3 פרקים |
| 2013 | שמש שקרנית | מיה קאליס | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2014 | המעקב | קארי קוק | 8 פרקים |
| 2015 | בלש אמיתי | ג'ויס | פרק: "Church in Ruins" |
| 2015 - 2016 | ד"ר רוזווד | דינה כץ | 2 פרקים |
| 2016 | קוד בלאק | לזלי גרסיה | פרק: "Love Hurts" |
| 2016 | שעת שיא | פאם סנדרס | פרק: "Prisoner of Love" |
| 2016 | שקרניות קטנות | ד"ר קוקרן | פרק: "Exes and OMGs" |
| 2016 | נשק קטלני | ג'יני באבקוק | פרק: "Pilot" |
| 2016 | NCIS: ניו אורלינס | אנני פורמן | פרק: "Suspicious Minds" |
| 2018 | Just Add Magic | ג'יל / קרוליין | 8 פרקים |
| 2018 | Kevin (Probably) Saves the World | שיאה | פרק: "Fishtail" |
| 2018 | שבע שניות | אליסון | מיני-סדרה |
| 2018 | הספינה האחרונה | איילי | 2 פרקים |
| 2018 | תחנה 19 | מארי | פרק: "Weather the Storm" |
| 2018 - 2020 | ג'ון הנבל | טוניה סילס | 5 פרקים |
| 2019 | NCIS: לוס אנג'לס | אוליביה ביירד | 2 פרקים |
| 2019 | התיקון | בריאנה דיר | 2 פרקים |
| 2019 | What Just Happened??! with Fred Savage | איימי | פרק: "Elevator" |
| 2020 | Interrogation | הבלשית קרול יאנג | 2 פרקים |
| 2020 | מיליון דברים קטנים | לינדזי סאביל | 3 פרקים |
| 2021 | Hightown | מרי-אן | פרק: "Fresh as a Daisy" |
סרפריט סינג

סרפריט סינג (באנגלית: Sarpreet Singh; נולד ב-20 בפברואר 1999 באוקלנד שבניו זילנד) הוא כדורגלן ניו זילנדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אוניאו דשפורטיבה דה לייריה, ובנבחרת ניו זילנד.
קריירת מועדונים

סינג נולד באוקלנד שבניו זילנד להורים ממוצא הודי. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בוולינגטון פיניקס מליגת העל האוסטרלית, ושיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 39 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
ב-1 ביולי 2019 חתם סינג על חוזה לשלוש עונות בבאיירן מינכן מהבונדסליגה. הוא החל לשחק בבאיירן מינכן II, קבוצת המילואים של המועדון, בליגה הגרמנית השלישית.
לאחר שהראה יכולת טובה במדי קבוצת המילואים, נקרא סינג על-ידי המאמן האנזי פליק להתאמן עם הקבוצה הראשונה של המועדון. ב-14 בדצמבר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את פיליפה קוטיניו בניצחון 1–6 על ורדר ברמן. בכך הפך לשחקן הניו זילנדי הראשון שמשחק בבונדסליגה, מאז וינטון רופר ששיחק בעבר בוורדר ברמן.
ב-7 באוגוסט 2020 הושאל סינג למשך עונה אחת לנירנברג מהבונדסליגה השנייה. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לר.ב. לייפציג במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בתיקו 1-1 נגד יאן רגנסבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. תקופת ההשאלה שלו הסתיימה מוקדם מהצפוי, לאחר שערך 11 הופעות ליגה במדי נירנברג.
ב-6 ביולי 2021 הושאל סינג לעונה אחת ליאן רגנסבורג מהבונדסליגה השנייה. ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על דרמשטאדט 98 במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. במשך זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
קריירה בינלאומית

ב-24 במרץ 2018 ערך סינג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניו זילנד, בהפסד 0–1 לנבחרת קנדה במשחק ידידות. ב-2 ביוני הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 0–2 לנבחרת קניה במשחק ידידות.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ניו זילנד לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
תארים

אליפות גרמניה: 2019/2020
הגביע הגרמני: 2019/2020