ההצגה הגדולה בתבל (ספר)
פרק 2 – כלבים פרות וכרובים

דוקינס פותח את הפרק בשאלה מדוע תאוריית האבולוציה התגלתה רק באמצע המאה ה-19. עקרונות האבולוציה הם פשוטים למדי לדבריו, והם נוחים יותר לקליטה מאשר הרעיונות המתמטיים של ניוטון שקדמו להם ב-200 שנה. הוא מציג אפשרויות שונות לפתרון שאלה זו כמו הקושי של הנפש לקלוט את משך הזמן הארוך של גיל היקום, או חינוך דתי שנגד רעיונות אלה.
דוקינס מביא את ההסבר של הביולוג ארנסט מאייר, כהסבר סביר לשאלה זו, שגם הקשה בעבר ומקשה עד היום בהבנת האבולוציה. מאייר מחשיב את האסנציאליזם או "מהותיות" אחד החסמים לגילוי האבולוציה בשלב מוקדם יותר. הדוקטרינה הפילוסופית של אסנציאליזם שפתוחה במקור על ידי אפלטון, הסבירה שמשולשים המצוירים בחול הם בעצם רק "צל" של משולשים גאומטריים אידיאליים, בעלי קווים חסרי עובי. מכאן בוצעה קפיצה לוגית לפיה גם עצמים אחרים בעולם, ובכלל זה יצורים חיים הם גם "רק" ייצוג של אובייקט "אידיאלי" יחיד שבו יש לדון. לפי רעיון זה ארנבים לדוגמה הם בעצם סוג של ייצוג של ארנב אחד "אמיתי".
לעומת זאת המחשבה האבולוציונית שונה בתכלית. היא מתארת ארנבים כאוסף של יצורים נפרדים זה מזה – כך שארנבת אחת שונה במידת מה מהארנבות האחרות שחיות באותה תקופה. היא גם שונה מהארנבת שהמליטה אותה, והצאצאים שלה יהיו בהכרח שונים במובנים מסוימים ממנה עצמה. אלפרד ראסל וולאס שגילה במקביל לדרווין את האבולוציה שמתרחשת עקב ברירה טבעית, כתב את המאמר "על נטייתם של זנים להתרחק עד בלי גבול מהטיפוס המקורי". כדברי דוקינס "אין שום 'ארנביות' קבועה, אין שום מהות ארנבית התלויה על בלימה בשמיים". עם הזמן הדברים שאנו מכנים ארנבים עשויים להתפתח למינים שיראו שונים מאוד מארנבים עד כדי כך שיהיה קשה להאמין שהם התפתחו מהם. חשיבה זו מכונה על ידי מאיירס "חשיבה אוכלוסייתית". היבט זה חוזר בהמשך הספר בדיונים הנוגעים למינים של בעלי חיים, מאובנים ומאובני אדם, כאשר אנשים שוגים בשל הציפייה שלהם שכל הפרטים באותו מין יהיו בדיוק אותו הדבר.
עיקרו של פרק 2 עוסק בברירה מלאכותית של בעלי חיים וצמחים שעברו ביות. הדבר בדומה לפרק הפתיחה ב"מוצא המינים" של צ'ארלס דרווין. מטרת הפרק להסביר ולהדגים מושגי יסוד, על בעלי חיים וצמחים המוכרים לקהל הקוראים, וכן לְהָזֵם דעות קדומות ורעיונות חוסמים בפני פיתוח תאוריה אבולוציונית המקודמת על ידי ברירה טבעית.
בדומה לרבייה סלקטיבית מלאכותית, בה בני אדם שואפים לקדם תכונות מסוימות (כמו מראה, מנת משכל, עמידות למחלות), הברירה הטבעית מסננת תכונות שמאפרות ליצורים יתרונות בשרידה, ברבייה (כמו מציאת בני זוג במקרה של רבייה מינית) או בהולדה או טיפול בצאצאים (במינים בהם דבר זה רלוונטי) שדרכה רק גרסאות מסוימות של תכונות יכולות לעבור. בשני המקרים הדבר מבוצע על ידי מנגנון דומה של סינון מאגר כלשהו של גנים, כאשר הן הטבע והן בני האדם עד למאה ה-20 לא היו מודעים לקיומם של גנים אלא רק לפנוטיפ שנוצר כתוצאה מכך.
הן בברירה מלאכותית והן בטבעית התוצאה של בידוד גנטי (עקב מחסום מלאכותי כמו מניעת הזדווגות בין כלבים מזנים שונים, או עקב מחסום טבעי כמו פרושים הגרים באי מבודד), התוצאה היא התפתחות מגוון גנטי גדול (לדוגמה פיתוח זנים רבים של כלבים שכולם נוצרו מביות של מין יחיד של זאבים, או פיתוח צמחים שונים שכולם נבעו מפיתוח כרוב הבר). בניגוד לרבייה מלאכותית, שבה יש מתכנן תבוני, ברבייה המינית אין מתכנן תבוני והלחצים המכוונים שינויים בתפוצה של גנים מסוימים וכתוצאה מזה תכונות שונות, נובעים מגורמים אחרים – כמו התאמה לסביבה הטבעית, ובכלל זה יכולת למצוא מזון או הגנה מפני טורפים או עמידות למחלות, וכן במינים בעלי רבייה מינית היכולת למצוא בני זוג מתאימים לשם הולדת צאצאים.
דוקינס משתמש בדוגמאות של מגוון גדול של זנים שנוצרו מכרוב הבר (ברוקולי, כרובית, קולורבי, כרוב ניצנים, כרוב נפוס, כרוב מסולסל ועוד) ושל מאות זני כלבים שנוצרו כולם מזאב, כדי להדגים מספר היבטים. היבט אחד הוא איך תוך זמן קצר יחסית, של כמה מאות או אלפי שנים של ביות נוצר מגוון גדול בפנוטיפים של בעלי החיים והצמחים.
כרוב הבר
קולורבי
כרובית
כרוב ניצנים
ברוקולוי סיני
כרוב אדום
ברוקולי
כרוב העלים (קייל)