stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיטה מקובצת
מסכתות שהספר נכתב עליהן

השיטה מקובצת נתחבר על רוב מסכתות הש"ס, אבל רק חלק מהחיבור הגיע לידינו, ואלו הן המסכתות שעליהן הודפסו ספרי "שיטה מקובצת":
ברכות
יומא (יצא לאור לראשונה על ידי א. יעללינעק ב"קונטרס המזכיר" ע' 20 ואילך)
ביצה
מגילה (יצא לאור לראשונה על ידי מכון אופק)
נדרים
נזיר
סוטה
כתובות
בבא קמא
בבא מציעא
בבא בתרא - על יחוס חיבור זה נטען כי חיברו רבי אהרן לפפה, שחי כמאה שנים אחריו, אך אמיתות יחוסו לרבי בצלאל אשכנזי הוכחה כמעט בוודאות מוחלטת. במהדורה שנייה של הספר רבי יצחק נוניש בילמונטי הכניס את חידושי רבינו יונה שחסרו בסיום החיבור, אותם מצא בכתב יד בביתו של רבי אפרים ארדיט, שחלק מהערותיו מופיעות על החידושים.
וכן הודפסו קטעים מפירוש ה"שיטה מקובצת" למסכתות הבאות:
גיטין (יצא לאור לראשונה על ידי הרב משה יהודא בלוי בסוף ספרו "פסקי אור זרוע" ח"ב - נ.י.)
קידושין (יצא לאור לראשונה על ידי הרב משה יהודא בלוי בסוף ספרו "פסקי אור זרוע" ח"ב - נ.י.)
יבמות (יצא לאור לראשונה על ידי הרב משה יהודא בלוי - נ.י.)
חולין (יצא לאור לראשונה על ידי הרב אלעזר הורביץ [על ידי חברת אהבת שלום וכן על ידי מכון אופק])
זבחים
מנחות
כריתות
מעילה
בכורות
תמיד
תמורה
השם אספת זקנים ניתן על ידי רבי יונה בן רבי יעקב, המו"ל הראשון של השיטה על מסכת בבא מציעא באמסטרדם שנת ה'תפ"א.
רבים מן החיבורים שהיו לפני רבי בצלאל אשכנזי אבדו במהלך השנים, וכך הוא מהווה מקור חשוב ופעמים אף יחידי להרבה מחיבורי הראשונים.
ספרים במבנה השיטה מקובצת

ספרים דומים לפני השיטה מקובצת שקיימים הם ספר הנר, יד רמ"ה ושיטות קדמונים לגיטין ובית הבחירה למאירי.
רבי בצלאל מצטט בספרו מחיבור שלא נמצא בימינו בשם "ליקוטי הגאונים" או "ליקוטי הרבנים" שמשוער שיצא לאור בספרד במאה ה-12. חיבורים נוספים שלא השתמרו הם: חיבורו של רבי מאיר בן רבי שמעון המעילי מחכמי פרובנס וכתב יד המצוטט בספר "מעשה רוקח" (ליוורנו תק"ד) לרבי מסעוד חי רוקח.
מבנה ספרו של הרב אשכנזי שימש השראה לפירושים נוספים ערוכים באותו אופן, ואחריו ערכו במתכונת זו גם הרב שלמה עדני, הרב אברהם פליף, הרב אהרן לפפה והרב חיים בנבנישתי.
בעת האחרונה יצאו ספרי שיטה מקובצת על מסכתות נוספות למשל שיטה מקובצת על מסכת פסחים - לרב יהודה גרשוני. בסגנון דומה יצאו ספרי "קובץ שיטות קמאי" על ידי הרב שלום מאיר יונגרמן, וספרי "כנסת הראשונים" של הרב מרדכי אילן המסכמים את שיטות הראשונים על סדר קדשים בתוספת הערות וביאורים. כמו כן נפוצים כיום ספרי "קובצי מפרשים" או אוספי ראשונים, שמדפיסים אוסף ספרים לפי מסכתות.
הערות שוליים

↑  שיטה מקובצת לבבא בתרא דף קל"ג עמוד א', דף קכ"ה ע"א מדפי הספר
↑  יצא לאור בשנת תש"מ על ידי הרב אליהו ליכטנשטיין בשם "חידושי גיטין מיוחסים לריטב"א" ובשנת תשנ"ז על ידי הרב אברהם שושנה בשם יד רמ"ה ושיטות הקדמונים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007598593205171  VIAF: 185009765   WorldCat (עם VIAF): 185009765
קרמבו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדן 
 מרכיבים עיקריים:  קצף ביצים, סוכר, צימקאו, ביסקוויט
 
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  408 קק"ל
 
 פחמימות:  67 ג'
 שומן:  8 ג'
 כולסטרול:  0 מ"ג
 
 נתרן:  105 מ"ג
 
 מקור: [דרוש מקור]
קרמבו
קרמבו מצופה שבבי קוקוס
קרמבו הוא ממתק אירופאי עממי שהפך פופולרי בישראל. הקרמבו הראשון יוצר, ככל הנראה, בדנמרק במאה ה-19, אולם יש אומות אירופאיות נוספות הטוענות להמצאתו.
בישראל, הקרמבו שווק כתחליף לגלידה, מכיוון שאינו מותך בטמפרטורת החדר, ולכן קל לשווק אותו בחודשי החורף שבהם הגלידה הקרה נמכרת פחות מאשר בחודשי הקיץ.
שם

שמו העברי הוא הלחם המילים "קרם" ו"בו".
בשל צבעו, נקרא הקרמבו בארצות אירופה על שם האפריקאים. שמות אלה נחשבים מסוף המאה העשרים לבלתי תקינים פוליטית. בבריטניה נקרא הממתק בעבר בשם Nigger. באמצע המאה העשרים, לאחר שהביטוי Nigger נעשה לכינוי גנאי, שונה ל"פינוק מרשמלו מצופה שוקולד" או "נשיקת שוקולד".
בגרמניה נקרא בעבר "Negerkuss" (נֶגֵרְקוּס, קרי: נשיקת הכושי), אך כדי למנוע פגיעה ברגשות הציבור כהה-העור שונה שמו ל־"Schokokuss", קרי: "נשיקת שוקו". בהולנדית השם הוא "נֵחֶרזוּן" (נשיקת הכושי) בהולנד ונֶחֶרִינֶטֶט (שַד הכושית) בפלנדריה. בפינלנד מיוצר ממתק דומה, על ידי חברת Brunberg Oy. שמו של הממתק שונה בשנת 1998 מ-"Neekerinsuuko", "נשיקת הכושי", ל-"Brunbergin suukko", "נשיקת ברונברג". בערבית מדוברת כונה הקרמבו בשם "ראס אל-עבד", כלומר "ראש העבד" (במשתמע האפריקאי, ראו: סחר העבדים האטלנטי), אך גם הוא שונה ל"תרבוש" או "שטאווי". באוסטריה הקרמבו נקרא Schwedenbomben (שְׁוֵדֵנבּוֹמְבֵּן), כלומר "פצצה שוודית".
מאפיינים

צורת הקרמבו היא כגליל בעל כיפה בחלקו העליון, המצופה מבחוץ בעטיפת צימקאו דקה מאוד (כמילימטר בערך) בטעם שוקולד, ובתוכו חלבון ביצים מוקצף ממותק. מבנה זה הופך את כיפת הקרמבו לרכה ושבירה. בבסיס הקרמבו נמצאת עוגייה. משקלו הכולל הוא כ-24 גרם, והוא מכיל כ-115 קלוריות ובממוצע 2.5% - 3.6% שומן.
הטעם הפופולרי ביותר לקצפת של הקרמבו הוא טעם וניל, ואחריו טעם מוקה, אך ניתן למצוא אותו גם בטעמי תות, בננה, תפוז וריבת חלב.
המרכיב העיקרי של הקרמבו הוא סוכר. לאחר מכן באים בסדר יורד גלוקוזה, מים ובחלק מהמקרים גם דקסטרוזה. רק לאחר מכן מופיעים מרכיבים כמו אלבומין או חלבון ביצים ושאר מייצבים וחומרי טעם וריח. לאלו מוספים לעיתים גם צבעי מאכל.
נוסף על הקרמבו התעשייתי הנמכר בחנויות ובקיוסקים קיימים גם מתכונים להכנת קרמבו ביתי, ומסעדות המציעות בתפריטן קינוח המהווה וריאציה על הקרמבו (ולרוב נקרא קרמבו או שם דומה). הקרמבו הביתי והקרמבו הנמכר במסעדות נעשים בדרך כלל מחומרים יקרים יותר ומתאפיינים במגוון טעמים ומרכיבים רחב יותר. המשותף להם הוא שמירה על הרכבת מנה מתחתית קשיחה העשויה מנוגט, בצק או אגוזים, אשר עליה קרם או קצפת בטעמים שונים וציפוי מתוק. קינוחי הקרמבו הללו עשויים להכיל פירות שונים, קפה, משקאות אלכוהוליים ומוצרי חלב ביניהם שמנת וחמאה.
גרסה נוספת של הקרמבו ידועה כגלידה חמה. מדובר בגביע גלידה העשוי ופל, בתוכו קצף ממותק, נוקשה מעט משל הקרמבו הרגיל, ועליו מעטה בטעם שוקולד.
הטמפרטורה הממוצעת הטובה ביותר לשמירת איכות הקרמבו היא כ-15 מעלות צלזיוס.
ייצור

הקרמבו התעשייתי מיוצר במכונה ארוכה אחת. שני מכלים מזינים את המכונה, באחד מהם תמיסת סוכר חמה, ובשני תמיסת חלבון ביצים. החומרים מועברים למכל אחר, אליו מוזרם אוויר, ותהליך ההקצפה מתחיל עד לקבלת קצף קשה ויציב. הקצף מועבר למכונה המזריקה כדורי קצף על גבי העוגייה. לאחר מכן עובר הקרמבו דרך מנהרה בה הוא מצופה בצימקאו, ואחריה הוא מקורר, על-מנת שציפוי הצימקאו יתקשה.
בעבר הקרמבו היה נעטף באופן ידני בשל עדינותו המרובה, בדרך כלל בפיסת רדיד אלומיניום שעליו מוטבע שם היצרן. כיום הוא נארז בתבניות פלסטיק דקות ללא ציפוי זה. הקרמבו נמכר על פי רוב בחבילות קרטון או פלסטיק. את הקרמבו ניתן לקנות בכמויות שנעות בין יחידה אחת, קופסה של שישיית קרמבו ועד לעשרות קרמבואים בקופסת קרטון.
חלבון הביצה שבקרמבו עבר ייבוש ופסטור, ולכן אין חשש שיתפתחו בו זיהומים חיידקיים כמו בחלבון ביצה לא מבושל.
אכילת הקרמבו

הקרמבו הוא מוצר פופולרי במסיבות של ילדים, ובמיוחד כפרסים או הפתעות בכיתות לימוד של ילדים, בזכות היותו ממתק חביב על רבים ובזכות מחירו הנמוך.קיימות מספר דרכים מקובלות לאכילת הקרמבו:
אכילת העוגייה בנפרד מאכילת הקצפת עם השוקולד.
אכילת העוגייה והקצפת עם השוקולד בו זמנית.
אכילת קליפת השוקולד ואחר כך אכילת הקצפת בנפרד.
שיטוח הקרמבו בעזרת מכה קלה וצמצומו לגודל שמאפשר נגיסה בקרם ובביסקוויט ביחד.
סקר שערכה חברת שטראוס גילה כי בישראל 69% מהאוכלוסייה מעדיף לאכול את הקרמבו בדרך הראשונה.[דרוש מקור]
שיטה פחות נפוצה, היא לחמם את הקרמבו בתנור מיקרוגל לכרבע דקה, או לחלוט אותו בסיר מים רותחים כך שהקרמבו מתחמם והופך למעין קרם חם.
צורת אכילה נוספת היא הקפאתו ואכילה כממתק קפוא.
בישראל

כבר בשנות ה-40 נמכרו בארץ ישראל ממתקי קרמבו תוצרת בית, בשם "כושי" או ראש כושי, שניתן להם בשל ציפוי השוקולד. בשנת 1962 החלה חברת ארטיק לייצר ולשווק את הקרמבו בישראל, והיא זו שהעניקה לו את השם החדש "קרם-בו", שקוצר ל"קרמבו". תוך מספר שנים נוספו יצרנים נוספים של קרמבו בישראל. בשנת 1967 החלה "ויטמן" לראשונה לייצר קרמבו בטעם מוקה. הקרמבו של ויטמן נקרא "בובו". ב-1979 נקנתה חברת ויטמן על ידי חברת שטראוס, ששולטת על 50% מנתח שוק הקרמבו בישראל. השם "קרמבו" הוא סימן מסחרי רשום של חברת "גלידת שטראוס".
מספר חברות מזון בישראל מייצרות קרמבו תחת שמות שונים. בין החברות המייצרות את הממתק ניתן למצוא את "גלידת שטראוס", פלדמן (מנבו) ריאו "י.ד ג'אנה בע"מ" (דובוני) ו"גלידה קולורדו". בשנות ה-80 נכנסו לתחום ייצור הקרמבו מפעלים ביהודה, שומרון וחבל עזה שמכרו את מוצריהם במחירים זולים בהרבה מהמתחרים הישראלים.
ישראל היא המדינה בה נמכר מספר הקרמבואים הרב ביותר בעולם. בכל יום נוצרים במפעל שטראוס בלבד כחצי מיליון קרמבואים, ובעונת החורף נאכלים בישראל מעל חמישים מיליון קרמבואים.
החל מספטמבר 2018 נמכר הקרמבו (באריזות השמינייה) ללא עטיפת האלומיניום, קו יצור הקרמבו הועבר מיצור ישיר של שטראוס לחברת יוניליוור, אך עדיין ממותג בקופסאות מארזי הקרמבואים תחת חברת שטראוס.
את הקרמבו בישראל נהוג להתחיל למכור ביום הראשון של חודש נובמבר בשנה הקלנדרית, ולהוריד מן המדפים בטרם כניסת חג הפסח.[דרוש מקור]
בדצמבר 2020 הודיעה חברת פלדמן שתפסיק לייצר קרמבואים בשל קושי לעמוד בביקוש ההולך וגדל למוצר.
בהלכה

מבנהו של הקרמבו הביא לדיון בברכה שיש לברך על הקרמבו. ברכתה של העוגייה היא בורא מיני מזונות, וברכתם של הקצפת והשוקולד היא שהכול נהיה בדברו. על פי ההלכה בעת אכילת מאכל בו מעורבות שתי ברכות, יש לברך על העיקר ואין צורך לברך על הטפל. כך לדוגמה בעת אכילת קרואסון ממולא בשוקולד יש לברך על הבצק, שהוא העיקר, ולא על השוקולד. בנוגע לקרמבו קיים ויכוח - האם העוגייה היא בגדר הטפל או שמא הקרם והשוקולד הם הטפלים. לכן יש שמפרידים את הקצפת והשוקולד מהעוגייה ומברכים על כל אחד בנפרד (ולפי הכללים המקובלים, אוכלים קודם מן העוגייה, שברכתה קודמת). דעות אחרות מסתפקות בברכה אחת - כל אחד לשיטתו בעניין העיקר והטפל.
שאלה אחרת הועלתה באחד מעלוני פרשת השבוע, באשר להפרדת הביסקוויט מן הקרם בשבת כאשר הביסקוויט אינו אהוב על האוכל, מחשש של איסור בורר, החל על הפרדת מאכלים דברים כגון מאכל ופסולת או שני מיני מאכלים זה מזה. הרב המשיב פסק כי הפרדה זו אסורה, מאחר שהביסקוויט הוא מאכל מופרד מהקרם, והתיר רק אם משאירים מעט מן הקרם על הביסקוויט. תשובה זו הלחין הזמר אהרן רזאל כלשונה (ראו להלן).
הקרמבו בתרבות הפופולרית

בתרגום העברי לספר "הארי פוטר ואבן החכמים" מאת ג'יי. קיי. רולינג נכתב שהממתק האהוב על אלבוס דמבלדור הוא קרמבו (במקור שרבט לימון).
בסרט הישראלי "מבצע סבתא", "קרמבו" הוא הכינוי של הדמות הראשית אלון שגיב (רמי הויברגר).
בסדרת הטלוויזיה "הקומדי סטור", הקרמבו מוזכר פעמים רבות כמזון אותו צורכים לפלפים.
ב"שיר המכולת" של להקת כוורת ישנו אזכור של הממתק בשורה: "והיא נתנה לי להחזיק לה את הקרמבו".
בערוץ ניקלודיאון ישנה תוכנית מצוירת ושמה "קרמבויז".
ארגון בשם "כנפיים של קרמבו" פועל לשילוב ילדים ונערים עם צרכים מיוחדים בחברה.
הקרמבו בתרבות הפופולרית > "שיר הקרמבו"

הזמר אהרן רזאל הלחין וביצע את השיר "הביסקוויט והקרם" (המכונה גם "שיר הקרמבו"), שהוא למעשה הלחנה של פסק הלכה שניתן בעניין באחד מעלוני השבת (ראו לעיל). השיר התפרש כמחאה כלפי תרבות השאלות ותשובות המאפיינת עלונים אלו, המותקפת כלא-רצינית, אך רזאל עצמו שלל פרשנות זו. לדבריו, הוא ראה איכות פיוטית בתשובה, ועל כן רצה להלחין אותה.
הערות שוליים

↑  Israelis consume 50 million 'krembos' every year, ג'רוזלם פוסט, ‏15 באוקטובר 2007
↑  במקור: Chocolate-coated marshmallow treat
↑  באנגלית: "Chocolate Kiss"
↑  Palestinian workers prepare the vanilla candy known as "Ras El-abed or Shatawi" in a factory, ‏7 באוקטובר 2021 (באנגלית).
↑  טובה קראוזה קופ"ח כללית, מזון שאסור לאכול בהריון, ‏15 בינואר 2012
↑  נענע10 Online, ציפי לבני מדגימה איך אוכלים קרמבו ומשאירים אותו שלם, באתר nana10‏, 17 בדצמבר 2012
↑  לבני לגולשים: כך אוכלים קרמבו, באתר ערוץ 7, 17 בדצמבר 2012
↑  Black Power beyond Borders: The Global Dimensions of the Black Power Movement, page 133
↑  טעמו כבר היום את קרמבו, דבר, 20 בדצמבר 1962
↑  כך ספרו לנו..., הארץ, 24 בדצמבר 1962
↑  מבצע מיוחד לאוכלי קרמבו, מעריב, 8 בדצמבר 1967
↑  בובו, מעריב, 29 בנובמבר 1974
↑  מנבו, מעריב, 31 באוקטובר 1974
↑  קרמבו, מעריב, 26 בדצמבר 1974
↑  תחרות בתנאים לא שווים, מעריב, 14 באוגוסט 1984
↑  "ביקור בממלכת הקרמבו | ישראל היום". ישראל היום. נבדק ב-2018-08-28.
↑  מירב קריסטל, קרמבו עירום: יימכר ללא עטיפת האלומיניום, באתר ynet, 28 באוגוסט 2018
↑  אורי איזק, ‏הקרמבו האחרון, באתר ‏מאקו‏, 31 בדצמבר 2020
↑  מה מברכים על קרמבו?. תשובת הרב דב ליאור
↑  מה מברכים על קרמבו וגלידה חמה?. תשובת הרב ברוך אפרתי
↑  שיר הקרמבו, באתר nrg‏, 21 במאי 2007
↑  יואב פרידמן, קליפ בכורה: מותר להפריד את הקרמבו בשבת?, באתר ynet, 23 באוקטובר 2007
↑  החיים שלך בקרמבו, מקור ראשון, 24 ביוני 2007.
קרמבו נגוס בטעם בננה
גישות שונות לאכילת הקרמבו
קרמבו (נֵחֶרזוּן) מהולנד
קרמבו ממסעדת נומה בקופנהגן, בסגנון המטבח הנורדי החדש
קרמבו טבעוני, אחד שלם ואחד חצוי
אריתרומיצין

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 (3R,4S,5S,6R,7R,9R,11R,12R,13S,14R)-6- {[(2S,3R,4S,6R)-4-(dimethylamino)-3-hydroxy-6-methyloxan-2-yl]oxy}- 14-ethyl-7,12,13-trihydroxy-4-{[(2R,4R,5S,6S)- 5-hydroxy-4-methoxy-4,6-dimethyloxan-2-yl]oxy}- 3,5,7,9,11,13-hexamethyl-1-oxacyclotetradecane-2,10-dione
 שמות מסחריים בישראל
 אקנתרים, אקנה מיצין, אריתרוצין, אריתרו טבע
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C37H67NO13 
 מסה מולרית:  733.93 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  30% - 65%
 זמן מחצית חיים:  1.5 שעות
 בטיחות
 מעמד חוקי:  בישראל תרופת מרשם, נמצאת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון A (אוסטרליה), קטגוריית סיכון B 
 מזהים
 קוד ATC:  D10AF02, J01FA01, S01AA17 
 מספר CAS:  114-07-8
 PubChem:  12560
 ChemSpider:  12041
 
אריתרומיצין (Erythromycin) הוא אנטיביוטיקה מקבוצת המאקרולידים היעילה נגד טווח רחב של חיידקים, דומה לזה של הפניצילין, ואף מעט רחב יותר. ניתנת פעמים רבות למטופלים הרגישים לפניצילין. האריתרומיצין יעיל נגד זיהום בדרכי הנשימה העליונות, גם נגד סוגים נדירים של דלקת ריאות כמו דלקת ריאות על רקע זיהום ב-Mycoplasma pneumoniae ומחלת הלגיונרים (Legionellosis). אריתרומיצין נקשר לתת יחידה 50S של הריבוזום החיידקי ומשבש את פעילותו.
המוצר שווק לראשונה על ידי החברה הפרמקולוגית הבינלאומית, אלי לילי, וכיום ידועה בתור EES ‏(Erythromycin ethylsuccinate).
התרופה היא אגוניסט של ההורמון המופרש במערכת העיכול מוטילין, ולכן כרוכה לעיתים קרובות בתופעות לוואי הבאות: שלשולים, סחרחורות, כאבי בטן והקאות.
תופעות לוואי חמורות יותר הן הפרעות בקצב הלב וחירשות זמנית. תגובות אלרגיות נעות מסרפדת לאנאפילקסיס. נוסף על כך, קיימת סבירות נדירה לעימדון מרה, תסמונת סטיבנס-ג'ונסון (Stevens-Johnson syndrome), ונמק אפידרמלי רעלני (Toxic epidermal necrolysis).
ראו גם

פניצילין
ריבוזום
עמידות לאנטיביוטיקה
הסגר על רצועת עזה

.
הסגר על רצועת עזה הוא סגר או הסגר שהוטל על רצועת עזה על ידי ישראל ומצרים החל מיוני 2007, בעקבות השתלטות חמאס על רצועת עזה במהלך עימות מזוין מול פת"ח, והתנערותו מההסכמים עליהם חתמה הרשות הפלסטינית עם ישראל ועם מצרים. סגירת המעברים וההגבלות על תנועת הסחורות והאנשים בהם נומקו באמצעות טיעונים שונים לאורך שנות הסגר – בעיקר כאלה הנוגעים לביטחון ולמניעת פעולות טרור ותמיכה בו באמצעות ההעברות.
רקע

לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות שימרה ישראל שליטה על המרחב הימי והאווירי של הרצועה. אולם, מדיניות הסגר הקשיחה את תנאי המעבר של אנשים וסחורות. אף על פי כן, גם לאחר הטלת הסגר ישראל המשיכה לספק לרצועה מים וחשמל, בכמות מוגבלת. בנוסף היא מאפשרת את מעברן של מאות משאיות אספקה מדי יום, לאחר בידוק ביטחוני. הבידוק מונע העברת נשק וחלקיו, או טכנולוגיה אזרחית דו-שימושית העלולה להוות כלי נשק בידי ארגוני טרור. בנוסף, מאות עובדים פלסטינים יצאו לעבודה בישראל או קיבלו היתר כניסה לישראל לצורכים הומניטריים, כמו טיפולים רפואיים בישראל.
תחילת הסגר

לאחר ההתנתקות נכנסו סחורות לרצועה דרך מעברי הגבול היבשתיים עם מגבלות מועטות ובכפוף לפיקוח ישראלי. בעקבות ניצחון חמאס בבחירות לפרלמנט הפלסטיני ועימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה ב-2007, הודיע חמאס כי הוא מתנער מהסכמי הביטחון שהוסכמו בין הרשות הפלסטינית, ישראל ומצרים, ואף איים לבצע פיגועים בישראל.
כתגובה, החליט הקבינט להכריז על רצועת עזה כעל שטח עוין. עם ההחלטה הקשיחה ישראל את תנאי המעבר של אנשים ובעיקר של סחורה במעברי הגבול עם עזה, בטענה שההגנה של אנשי הפת"ח, שאיבדו את שליטתם בעזה, כבר איננה מספקת את ישראל. בעוד כניסת הסחורות לרצועה צומצמה באופן משמעותי, שיווק הסחורות מרצועת עזה לגדה המערבית או לישראל הופסק לחלוטין. לפי מדיניות זו, התאפשר רק מעבר של מוצרים העשויים למנוע משבר הומניטרי או תברואתי, וכן דלק, חשמל וכסף למימון התשתית הבנקאית של עזה. הסנקציות הוחרפו לאחר מכן, כתגובה לירי רקטות קסאם על יישובי הדרום. כמו כן, מדי פעם נסגרו המעברים מסיבות שונות: בין היתר כצעד של ענישה לאחר ירי רקטות מהרצועה, ולצורך שיקומם ושיפור אבטחתם לאחר שהפלסטינים חיבלו בהם בפיגועי טרור.
מצרים סגרה את הגבול בינה לבין הרצועה ב-7 ביוני 2007, בזמן הלחימה בין פת"ח וחמאס. מצרים מטילה הגבלות על עזה בעקבות חשש ביטחוני ופוליטי מאז עליית חמאס לשלטון בעזה ב-2007. היא מציבה תנאים נוקשים למעבר סחורות ואנשים, ופותחת את מעבר רפיח באופן מוגבל ולתקופות קצרות בלבד, בעיקר למטרות הומניטריות. מאז מהפכת הקצינים החופשיים, השליטים במצרים הם יוצאי צבא, שנתקלים באופוזיציה מצד תנועת "האחים המוסלמים". תנועה זו היא אסלאמית רדיקלית, ממנה צמח חמאס מבחינה אידאולוגית, ולכן גם הוא יריב לשלטון המצרי. בנוסף, השלטון המצרי מעוניין למנוע את התחמשות חמאס, עקב חשש מהתפשטות הטרור בחצי האי סיני, בין היתר עקב פעילות ארגון הטרור "מחוז סיני של המדינה האסלאמית", ולו קשרים ענפים עם חמאס.
ביוני 2010, בעקבות אירועי המשט לעזה, החליטה מצרים לפתוח את מעבר רפיח, שבינה לבין רצועת עזה, לשם העברת ציוד וסחורות. ב-28 במאי 2011, לאחר ההפיכה במצרים, החליט השלטון החדש במדינה בראשות מוחמד חוסיין טנטאווי לפתוח את מעברי הגבול ברפיח באופן נרחב יותר, המאפשר תנועת בני אדם וסחורות בין מצרים לבין רצועת עזה. ביולי 2013 לאחר הדחת נשיא מצרים מוחמד מורסי בהפיכה החלה מצרים להגביל שוב את תנועת האנשים דרך רפיח, ובאוקטובר 2014 סגרה את המעבר כליל. משנת 2018 ואילך, סחורות נכנסו לעזה באופן קבוע ממצרים דרך מעבר רפיח. באוקטובר 2022, כ-49% מהסחורות שנכנסו לעזה נכנסו ממצרים דרך רפא, בעוד ש-51% הנוספים מהסחורות נכנסו לעזה דרך ישראל. כשלושה רבעים מהסחורות שיובאו דרך רפיח היו מורכבות מחומרי בנייה, בעוד שחלק ניכר מהרבע הנותר היה מזון.
פריצת גבול עזה-מצרים

קטע בציר פילדלפי, בגבול בין מצרים ועזה, נפרץ בסדרה של פיצוצים ב-23 בינואר 2008. אנשי חמאס הצליחו לפוצץ גדר גבול ליד מעבר רפיח, והרסו חלק מהגדר שנבנתה בידי ישראל. בו ביום החלה תנועה ערה של פלסטינים לסיני, מתוך כוונה להצטייד במזון, בדלק, בסיגריות ובפריטים נוספים אשר הפכו לנדירים או יקרים עקב הסגר. האו"ם העריך כי כמחצית מ-1.5 מיליון תושבי הרצועה חצו את הגבול לתוך מצרים. צבא מצרים נמנע בתחילה מלהגיב, ורק לאחר 11 יום, ב-3 בפברואר 2008, סגר מחדש את הגבול עם רצועת עזה, והתאפשרה רק תנועה של תושבים חוזרים.
ההודנה

ב-18 ביוני 2008 הוכרז על הודנה בין ישראל לבין חמאס למשך שישה חודשים, ונחתם הסכם בין נציגים של ממשלת ישראל ושל חמאס, בתיווך מצרים. הסכם זה היה אמור להפיג חלק מההגבלות, אולם בפועל רק כמות מועטה של סחורה עברה מישראל לרצועת עזה. בתום ההסכם, ב-19 בדצמבר 2008, הודיע חמאס שמבחינתו ממשלת ישראל לא מילאה את חלקה בהפסקת האש בכך שהמשיכה את "המצור הכלכלי" על עזה. ישראל דחתה טענה זו, ואמרה כי הסגר נועד לבודד את חמאס ולמנוע ירי רקטות על יישובים ישראלים בנגב. ב-23 בדצמבר 2008, חמאס אמר כי יסכים לחדש את הפסקת האש, בתנאי שהסגר על עזה יסתיים. ב-26 בדצמבר אפשרה ממשלת ישראל באופן זמני הכנסת אספקה לרצועה, על מנת למנוע משבר הומניטרי. למחרת נפתח מבצע עופרת יצוקה עקב ירי רקטות כבד על מטרות אזרחיות בישראל.
טיעונים משפטיים

אמנת ז'נבה הרביעית (1949) מגדירה כללים להגנה על אוכלוסייה אזרחית בשטח כבוש. האמנה הורחבה בשנת 1977, כך שהתקנות יכללו גם הגנה על אוכלוסייה אזרחית בעימותים צבאיים שאינם מוגדרים כמלחמה. מועצת הביטחון של האו"ם קבעה בשנת 1979 שהאמנה הרביעית חלה גם בשטחים שנתפסו על ידי ישראל בשנת 1967, כולל רצועת עזה. אף על פי שהאמנה דנה בהגנה על אוכלוסייה אזרחית, היא קובעת שכוח כובש רשאי להגביל את חופש התנועה של אזרחים או להטיל סגר על שטח כבוש, רק אם פעולה זו נחוצה לחלוטין להשגת יעדים צבאיים. ישראל חתומה על אמנת ז'נבה הרביעית מאז שנת 1951, ועל כן מחויבת בהגנת אזרחים בשטח כבוש, אך היא מעולם לא קיבלה באופן רשמי את הטענה שהאמנה אמורה לחול בשטחי עזה והגדה המערבית, וטענה כי האמנה חלה רק על שטחים של מדינה ריבונית שנכבשו על ידי מדינה ריבונית אחרת. עם זאת, ישראל מוכנה לספק לאוכלוסיית עזה "צרכים הומניטריים".
לאחר יישום תוכנית ההתנתקות, נסוגו כוחות הצבא של ישראל משטח עזה. עם זאת, ישראל ממשיכה לשלוט במרחב האווירי של עזה, בקו החוף, ועל חלק מהגבול הקרקעי (לא כולל ציר פילדלפי, גבולה של עזה עם מצרים). כמו כן, ישראל שולטת על מרשם האוכלוסין של עזה ועל אספקת אנרגיה ודלק, לתוך ומתוך הרצועה. לכן, אף על פי שישראל לא חתמה על ההרחבות לאמנת ז'נבה, קיימת ציפייה בקהילייה הבינלאומית שהיא תכבד אותה.
בעקבות המשט לעזה ב-2010 הקים האו"ם ועדת חקירה בראשות ג'פרי פאלמר. הדו"ח שהגישה הוועדה בספטמבר 2011 קבע כי הסגר הימי על עזה לגיטימי, אך צריך להיות מדווחת למועצת הביטחון של האו"ם.
טיעונים משפטיים > טיעוני ישראל

ישראל הכריזה על עזה "ישות עוינת" ובעקבות זאת הטילה עליה סגר. היא טוענת כי מאז ההתנתקות אינה אחראית על אוכלוסיית עזה. בשל כך אינה צריכה לסייע לה מעבר למינימום הנדרש כדי למנוע משבר הומניטרי. ישראל טוענת גם כי לא ניתן להתעלם גם מזכותה להגנה עצמית. לטענתה, מוטב להפעיל סנקציות כלכליות מאשר כוח צבאי, כדי ללחוץ על ממשל חמאס בעזה להפסיק את התקפות הרקטות על יישובים אזרחיים בישראל.
בינואר 2010 קבעה ועדת טירקל כי לא נמצאו הוכחות להפרת זכויות האדם בעזה. לדברי הוועדה הצעדים שנקטה ישראל היו מידתיים ולפי כללי החוק הבינלאומי.
ביקורת בינלאומית

ארגוני זכויות אדם בישראל ובעולם רואים בישראל כוח כובש בעזה, למרות עזיבת האזרחים ונסיגת כלל הכוחות הצבאיים את הרצועה, ולכן היא האחראית על עזה לפי אמנת ז'נבה. טענה נוספת היא כי גם אם עזה נתפסת כ"ישות עוינת", הסנקציות הכלכליות מהוות ענישה קולקטיבית שלא מבחינה בין צרכים אזרחיים לצבאיים, בניגוד לאמנת ז'נבה.
ב-24 בינואר 2008, מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם פרסמה הצהרה המגנה את ישראל, קוראת להסיר את המצור על רצועת עזה, לאפשר המשך אספקת מזון, דלק ותרופות, ולפתוח מחדש את מעברי הגבול. לדברי הג'רוזלם פוסט, זאת הייתה הפעם ה-15 בתוך פחות משנתיים שהמועצה גינתה את ישראל בהקשר של זכויות האדם ב"שטחים הפלסטיניים". ישיבות המועצה מוחרמות על ידי ישראל וארצות הברית.
באפריל 2007, בהודעה שפורסמה מטעם מזכ"ל האו"ם, נאמר כי הסגר הוא כענישה קולקטיבית של אוכלוסיית עזה ומנוגד לחוק הבינלאומי.
במרץ 2008, מספר ארגונים בינלאומיים, בהם נציגי אמנסטי בבריטניה וארגון אוקספם, פרסמו דו"ח שלפיו המצב ההומניטרי ברצועת עזה הוא החמור ביותר מאז תחילת הכיבוש הישראלי ב-1967. הם דחקו בישראל להסיר את הסגר, וטענו כי הוא מהווה ענישה קולקטיבית נגד 1.5 מיליון תושבי רצועת עזה.
ריצ'רד פאלק, נציג מועצת האו"ם לזכויות האדם, פרסם מאמר שבו השווה את הסגר על עזה למחנות ריכוז במלחמת העולם השנייה, וטען שהסגר הוא פשע נגד האנושות. בעקבות דברים אלה הכריזה מדינת ישראל על פאלק כאישיות בלתי רצויה. ב-14 בדצמבר 2008 נחת פאלק בישראל על מנת לסייר בשטחי יהודה והשומרון וחבל עזה. ישראל מנעה ממנו כניסה למדינה משום שהוגדר כאישיות בלתי רצויה וששליחותו מעוותת מכיוון שהוא מורשה לחקור רק הפרות זכויות אדם שנעשו על ידי מדינת ישראל, וכן כיוון שלא תאם עם ישראל את הביקור. פאלק גורש לז'נבה; לטענתו, הוא הוחזק במעצר במשך 15 שעות טרם הגירוש, אך בעיתונות דווח כי האיש גורש מיד עם נחיתתו.
המצב מהטלת הסגר והלאה > סחורות

בין השנים 2007 – 2010 התירה ממשלת ישראל מדי יום כניסה של כ-100 משאיות עם מוצרי מזון בסיסיים לרצועת עזה. עד עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה, ביוני 2007, עברו כ-475 כלי רכב עם סיוע הומניטרי במעברי הגבול מדי יום.
לאחר מבצע עופרת יצוקה, נמשך הסגר על רצועת עזה, ולא הייתה כמעט אפשרות להכניס לעזה סחורה, והאפשרות להוציא ממנה סחורה נמנעה לחלוטין. ישראל שולטת על תחום המים הטריטוריאליים ומונעת פריקת סחורה מאניות ישירות ברצועה[דרושה הבהרה]. על פי דיווחי אונר"א, שרבים מבכיריו בעזה הם בכירים גם בחמאס, כתוצאה ממחסור בציוד רפואי ומעיכובי תשלומים לעובדי בתי החולים נפגעו שירותי הבריאות קשות. מעבר קרני נפתח לעיתים רחוקות ולמשך פרקי זמן קצרים, דבר שגרם למחסור במוצרי מזון בסיסיים ברצועת עזה, ושיווק או ייצוא סחורות מהרצועה נאסר. בשנת 2011 נסגר מעבר קרני, ומעבר כרם שלום נותר מעבר הסחורות היחיד הפתוח בין רצועת עזה לישראל.
רשימת הסחורות אותן ישראל מתירה להכניס לרצועה כללה כמאה מוצרים בשנות הסגר הראשונות והייתה חסויה. טענת ישראל הייתה שחשיפתה עלולה לגרום "לפגיעה בביטחון המדינה ואף עלולה לפגוע ביחסי החוץ שלה".
בנוסף לכך, החרם הכלכלי של מדינות המערב על ממשלת חמאס פוגע בכלכלה המקומית. רמת האבטלה ברצועת עזה גבוהה, ותושבי הרצועה שעבדו בישראל לפני הסגר מנועים מלעשות זאת מאז 2006. לפי נתונים פלסטיניים רשמיים, כמחצית מתושבי רצועת עזה חיים מתחת לקו העוני ולפחות 32.5% מכלל האוכלוסייה מובטלים (נכון לרבעון השלישי של 2013). רוב התושבים חיים על פחות מ-$2 ליום[דרוש מקור]. ב-2012 58% מתושבי הרצועה נעזרו בארגוני הסיוע כדי להשיג מזון, ו-74% מכלל תושבי הרצועה קיבלו סיוע מארגונים הומניטריים מכל סוג שהוא, לעומת 80% ב-2010 ו-63% בשנת 2006.
ביולי 2013, נסגרו מנהרות רבות בין רצועת עזה למצרים בידי כוחות הביטחון המצריים, בשל הדחת הנשיא מורסי במצרים וההסלמה בסיני. המדיניות המצרית ביחס לרצועת עזה השתנתה, ובעקבות סגירת המנהרות נרשמה ירידה משמעותית בכמות הסחורות שנכנסו לרצועה. באותה תקופה נרשמה גם עלייה של 38 אחוזים בכניסת הסחורות לרצועה מישראל דרך מעבר כרם שלום.
הייצוא של סחורות מרצועת עזה נאסר לאחר השתלטות חמאס על הרצועה ב-2007. ב-2010, לאחר משט המרמרה, החלה ישראל לאפשר יצוא בהיקפים מצומצמים מרצועת עזה לעולם. הסחורות מהרצועה עוברות מאז דרך ישראל (דרך נמל אשדוד או נתב"ג), והיקף היצוא השנתי הסתכם ב-2013 ב-182 משאיות סחורה – ממוצע של כ-15 משאיות בחודש. באוקטובר 2014 החלה ישראל לאפשר שיווק סחורות מעזה בגדה המערבית בהיקפים קטנים, ובמרץ 2015 אפשרה גם שיווק בהיקפים דומים של תוצרת חקלאית בישראל.