stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוון מיקם
מורשתו

ביטולו של יום מרטין לותר קינג נותר כסוגיה במחלוקת במשך שנים לאחר הדחתו של מיקם. ב-1989, קראו תיגר על הצעת חוק להפיכת יום מרטין לותר קינג ליום חג על ידי ביטול יום קולומבוס באריזונה, שתי קבוצות שונות, אחת שהתנגדה ליום מרטין לותר קינג בשל הקשרים הקומוניסטים לכאורה של קינג, והשנייה כללה אמריקאים ממוצא איטלקי שהתנגדו לביטול יום קולומבוס, והיה צורך לקבל את אישור המצביעים להנהגת החג החדש. אף אחת משתי היוזמות המנוגדות, שהועלו להצבעה בבחירות של 1990 - אחת לביטול יום קולומבוס ובמקומו ציון יום מרטין לותר קינג, והשנייה להוסיף יום חופשה נוסף בתשלום - לא הצליחה להשיג את הרוב הדרוש, אף על פי ש-65 אחוזים מציבור הבוחרים תמך בלפחות אחת מהאפשרויות. בתגובה לדחיית ההצעות ליום מרטין לותר קינג על ידי הבוחרים, העריכו גורמי תיירות בממשל שקונצרטים וכנסים בשווי של 190 מיליון דולר יבוטלו, וה-NFL העבירה מאריזונה את הסופרבול ה-27, ששווי הכנסותיו נאמד ב-150 מיליון דולר, לפסדינה, קליפורניה. ב-1992 צלחה יוזמה נוספת להשבתו של יום מרטין לותר קינג, ללא ביטולו של יום קולומבוס. לאחר מכן ה-NFL קיימה את הסופר בול ה-30 באריזונה.
חוקי הבחירות של אריזונה הושפעו ממורשתו של מיקם. ב-1988 עברה במשאל עם יוזמה לתיקון חוקת המדינה על פיו נדרשה הצבעה בשני סיבובים אם אף אחד מהמועמדים בבחירות הכלליות לא ישיג רוב. תיקון זה יושם בבחירות של 1990, כאשר פייף סימינגטון, קיבל יותר קולות בהשוואה למועמד הדמוקרטי טרי גודארד, אך לא הצליח להשיג את הרוב הנדרש בשל התמודדותו של מועמד עצמאי. התיקון בוטל שוב על ידי קהל הבוחרים ב-1992.
מזכיר העיתונות לשעבר של מיקם, קן סמית', טען במבט לאחור, שמורשתו שורטטה באופן בלתי הוגן:
העובדה הטרגית... היא שמיקם ייזכר כקנאי חסר כישורים ומבולבל שקיבל את המגיע לו. אך ...היו לו איכויות של קסם אישי. היה לו אינטרס טהור לעזור למקופחים. הוא הבין את הפיתוח הכלכלי הרבה יותר בהשוואה לקודמו, ברוס בביט, או בהשוואה לרוז מופורד שירשה אותו בתפקיד. הוא האמין בשוויון כלכלי לכל הקבוצות האתניות והמיעוטים, וטען ששוויון זה קודם לשוויון פוליטי וחברתי. הוא הוטרד מאוד מהתפשטות השימוש בסמים, והמיזם החביב עליו בשנת כהונתו [1988] היה המערכה המדינתית לסיוע ללימוד קריאה וכתיבה למבוגרים. הצד הזה של מיקם אבד בערפל השערוריות שהיו מנת חלקו.
לקריאה נוספת

Bellus, Ronald J. (1988). Mecham: Silence Cannot Be Misquoted. Phoenix: Laurent's Printing & Services.
Evan Mecham, Wrongful Impeachment, Prime News Pr, 1999.
Evan Mecham, Impeachment: the Arizona Conspiracy, M P Press, 1988.
Evan Mecham, Come back America, MP Press, 1982.
Mark Siegel, The World According to Evan Mecham, 1987.
Ronald J. Watkins, High Crimes and Misdemeanors: AZ Governor Evan Mecham, William Morrow, 1990.
ג'ון בוזמן

ג'ון ניקולס בוּזמן (באנגלית: John Nichols Boozman; נולד ב-10 בדצמבר 1950) הוא מייצגה של ארקנסו בסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. טרם היבחרו לסנאט היה נציג מחוז הקונגרס השלישי של ארקנסו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

בוזמן נולד בשריבפורט שבלואיזיאנה. אביו, פיי וינפורד בוזמן הבן היה רב-נגד (Master Sergeant) בחיל האוויר של ארצות הברית ואחיו הגדול, פיי בוזמן השלישי, היה חבר בסנאט של ארקנסו. הוא למד באוניברסיטת ארקנסו וסיים את לימודיו הגבוהים במכללה הדרומית לאופטומטריה. הוא ייסד קליניקה אופטומטריה פרטית ב-1977 ועבד כמתנדב אופטומטריסט אצל משפחות בעלות הכנסה נמוכה. הוא זכה בבחירות מיוחדות ב-2002 לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא שימש כעוזר מצליף הרוב והיה חבר בוועדת המדיניות הרפובליקנית. הוא היה עורך דין לענייני עבירות סמים וניהל את ועדת המשנה של בית הנבחרים להזדמנויות כלכליות עבור חיילים משוחררים, ובמסגרת תפקיד זה הוביל שורה של הצעות חוק המרחיבות שירותים עבור חיילים משוחררים מובטלים.
ב-2010 נבחר לסנאט של ארצות הברית, במהלך בחירות בהן גבר בנרחבות על הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת בלאנש לינקולן. לינקולן נחשבה לאחת המועמדות הפגיעות של הדמוקרטים, והרפובליקנים הקדישו מאמץ רב לזכות במרוץ. עם בחירתו, היה לרפובליקני השני, אחרי טים הצ'ינסון, לייצג את ארקנסו בסנאט של ארצות הברית מאז תקופת השיקום הוא הושבע לתפקידו בינואר 2011, ומכהן כחבר בוועדת החקלאות, התזונה והייעור, ועדת התקציב, ועדת ההקצבות ובוועדה לענייני חיילים משוחררים של הסנאט. בוזמן הפך לסנאטור בכיר ב-2015, כאשר מארק פריור עזב את הסנאט לאחר תבוסתו בבחירות, ונבחר מחדש ב-2016.
בוזמן מכהן כיו"ר ועדת החקלאות, התזונה והיערנות של הסנאט של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  איציק וולף, בית נבחרים רפובליקני, סנאט דמוקרטי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 בנובמבר 2010
↑  סוכנויות הידיעות, מהפך בארה"ב: בית הנבחרים יהיה רפובליקני, באתר nrg‏, 3 בנובמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1215864531  ISNI: 0000 0000 3760 2567  LCCN: n2004064451  SNAC: w6n40p0c  US Congress: B001236  VIAF: 16618949   WorldCat (עם VIAF): 16618949
ארדיפיתקוס קדבה

| ארדיפיתקוס קדבה |
| --- | --- |
 רישום מאובני ארדיפיתקוס קדבה - בעיקר שיניים
תקופה
מיוקן, 5.8–5.2 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: הומינידיים
סוג:: ארדיפיתקוס
מין:: ארדיפיתקוס קדבה
שם מדעי
 Ardipithecus kadabba ‏סלאסי, 2001

ארדיפיתקוס קדבה (שם מדעי: Ardipithecus kadabba, "ארדי" מעפרית = "אדמה", "פיתקוס" πίθηκος מיוונית = קוף אדם, "קדבה" מעפרית = "אב קדמון") הוא מין נכחד של הומינין מן הסוג ארדיפיתקוס, שחי במזרח אפריקה בתקופת המיוקן, לפני כ- 5.2 עד 5.8 מיליון שנה.
גילוי

המין מוכר רק ממאובנים חלקיים מאוד, בעיקר שיניים שהתגלו בחמישה אתרים שונים באתיופיה החל משנת 1997, על ידי צוות פרויקט האוואש התיכון בראשות הפלאואנתרופולוג האתיופי יוהאנס היילה סלאסי והפלאואנתרופולוג האמריקני טים וייט. הממצאים סווגו בתחילה כתת-מין קדבה של ארדיפיתקוס רמידוס, אך ב- 2002 הופרדו למין משלהם עקב הבדלים במאפיינים מורופולוגים של השיניים, הדומים יותר למאפיינים של שיני קופי-אדם. מעט מאוד ידוע על מין זה, אך משערים שהוא קרוב לאב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה, הן משום שהתארוך שלו קרוב מאוד לתארוך זמן הפיצול בין גנום האדם וגנום השימפנזה בשיטות שעון מולקולרי, והן בשל דמיונו הרב למין רמידוס המוכר יותר. ייתכן גם שמין זה קרוב מאוד למאובני אורורין טוגננסיס מקניה וסהלאנתרופוס צ'אדנסיס מצ'אד.
לוח זמנים של שושלת האדם על פי מיני הומינידים מאובנים (פסים כהים). המינים מסודרים אנכית על פי דמיון כללי ביניהם, אך קשה לקבוע במדויק איזה מין התפצל מאיזה מין אחר. מינים שמהם נמצאו מאובנים רבים יותר מסומנים בפסים יותר רחבים אנכית. העץ הפילוגנטי (ירוק) משחזר את יחסי הקרבה ותאריכי הפיצול על פי רצפי הגנום של אדם מודרני, שימפנזה מצוי, שימפנזה ננסי, גורילה ואדם ניאנדרטלי (מיצוי דנ"א מעצמות מאובנות). ארדיפיתקוס קדבה (משמאל) נמצא סמוך לנקודת הפיצול בין ענף האדם (למעלה) ובין ענפי השימפנזה והגורילה (למטה).
רן ובר

רן ובר
רן ובר (נולד בשנת 1973) הוא סופר, מרצה ומטפל זוגי. מחבר רבי המכר "סוד הנקודה הטובה", "להיות בשמחה" וספרים נוספים.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב בשנת 1973 במשפחה חילונית לאבא עורך דין. גדל בהרצליה פיתוח. בכור מבין שלושה בנים, ודור רביעי לשושלת משפטנים.
לאחר הצבא היה יזם הייטק מצליח והיה ממקימי הכפר האקולוגי "פאצ'ה מאמא" בקוסטה ריקה. כיזם הייטק הוא היה אחד ממייסדי ונטורה תקשורת אינטרנט ישראל בע״מ (VCI) אשר הייתה מחלוצות חברות האינטרנט בישראל (בשנת 1994) וחברה לIBM ישראל וגופים אחרים כדי לספק אתרים לחברות גדולות כגון ישקר, בנק לאומי, פקרד-בל NEC ועוד.
ונטורה הקימה מספר סטארטאפים כגון: R-U-Sure בשותפות עם יוסי ורדי ומשקיעים נוספים. ובר שימש כסמנכ״ל פיתוח עסקי והיה בקשר עם שותפים ושותפים פוטנציאליים כגון Universal Studios וחברות ענק נוספות בארה״ב. בפעילותו כסמנכ״ל פיתוח עסקי הוא היווה גשר בין הפיתוח והשיווק בחברה וגם למעשה העביר את הצד הטכנולוגי בפגישות בארה״ב ומול המשקיעים.
לאחר מכן היה במסע רוחני במזרח ובמערב שבמהלכו למד ולימד רייקי ומדיטציה, וגם שימש כ-DJ של מוזיקת טראנס. בסוף המסע חזר בתשובה ונהיה חסיד ברסלב. למד אצל הרב טייכנר, הרב איתמר שוורץ (בלבבי משכן אבנה) ורבנים נוספים. לאחר התשובה למד לתואר בפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה וכן טיפול רגשי-נפשי בגישה יהודית/חסידית.
כיום עוסק רבות בכתיבה, העברת שיעורים והרצאות בפורומים שונים וכן בפגישות זוגיות ובפגישות אישיות. דרך התובנות והתורות של רבי נחמן מברסלב ושל גדולי החסידות.
ספריו הפכו לרבי מכר.[דרוש מקור] הוא משתדל בגישתו להוות גשר וחיבור בין עולמות חילוניים ודתיים, להנגיש תורות עתיקות ולהביא כלים להתפתחות אישית ועבודה פנימית.
קרא לחוזרים בתשובה שלא להיטמע לחלוטין בציבור החרדי אלא לאמץ רק את החלקים החשובים מאורחותיו, תוך שמירה על הפריה הדדית.
נשוי ואב לשישה ילדים. מתגורר במושב כפר שמאי.
ספריו

תשובה שלמה : דרכים לתשובה מאוזנת, 2009
התגלות - רומן אוטוביוגרפי, דני ספרים, 2011
סוד הנקודה הטובה : מסע לגילוי הטוב שבתוכנו לאור משנתו של רבי נחמן מברסלב, דני ספרים, 2014
אני ואין רוכבים על אופניים, אלומות (הוצאת בת של דני ספרים), 2016
מחשבי הקצין, ספר מתח אפוקליפטי יהודי, אתנחתא (הוצאה עצמית), 2017
The End Time Foretellers - תרגום לאנגלית של מחשבי הקצין, 2018
להיות בשמחה: תובנות ועצות מעשיות להוספת שמחה בחיים לאור משנתו של רבי נחמן מברסלב, אלומות, 2018
בודאי ישנה אהבה: תקוה, אהבה וזוגיות לאור סיפורי מעשיות של רבי נחמן מברסלב, אלומות, 2019
לחיות את היום: חיים ממוקדים, רגועים ויעילים יותר לאור תורתו של רבי נחמן מברסלב, אלומות, 2020
הסיפור: להשתחרר מסיפורים שמנהלים לנו את החיים לאור תורתו של רבי נחמן מברסלב, אלומות, 2021
מחובר: שמחה,סיפוק והצלחה בעבודה ובחיי היומיום לאור סיפורי מעשיות של רבי נחמן מברסלב, אלומות, 2022
הערות שוליים

↑  רן ובר, להשפיע מבפנים מבחוץ, צריך עיון, ה' אלול תשע"ז
↑  סוד הנקודה הטובה - אתר המוקדש לספר
↑  search results, The End-Time Foretellers, Independently published, 2018-10-23. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308854805171  LCCN: n2009063226  VIAF: 101380754   WorldCat (עם VIAF): 101380754
מוריה זרחיה

אין תמונה חופשית
מוריה זרחיה (נולדה ב-1980) היא כוריאוגרפית, מחזאית, עורכת ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

זרחיה נולדה ב-1980 ביפו לאב גרפיקאי ולאם גננת, גדלה בבת ים והתחנכה בחולון. התעניינה במחול מגיל 7 ולמדה במגמת המחול בתיכון קריית שרת בחולון, בביכורי העתים ובלהקת בת דור, אך בגיל 18 החליטה שהיא מעדיפה להתמקד בתחום המשחק.
סיימה לימודי משחק בבית צבי בשנת 2004. במשך שנתיים לאחר שסיימה את הלימודים התפרנסה מעבודות מזדמנות - מלצרות, כמורה לפילאטיס ולמחול, וככוריאוגרפית להצגות סיום בבית ספר, ואז החליטה להפיק בעצמה את יצירתה הראשונה - זיסעלע, לאחר שלקחה הלוואה ואספה סביבה קבוצה של שחקנים צעירים. שנה לאחר מכן הקימה יחד עם יעל טל את ההרכב הקומי "הגדוד העברי" בו השתתפו גם יניב ביטון, דקלה הדר, שלומי טפיארו, רוית יעקב ועידו אופק.
במהלך תקופת הקורונה יצרה עם אלה רוזנצווייג סרטוני DIY ליצירות לילדים.
בין עבודותיה > בימוי

זיסעלע - מופע תיאטרון־מחול מקורי ביידיש על מערכת יחסים בין אם, סבתא ובת. תיאטרון בית ליסין, 2006
סיפור אהבה - מופע ללא מילים, המופע הפותח של פסטיבל "פותחים במה" למחזאות ישראלית 2007
לילה בלי ירח - עיבוד ובימוי על פי ספרם של שירה גפן ואתגר קרת. מדיטק, 2008
מלך ישראל - עיבוד, הפקה בימוי ועיצוב תפאורה של זרחיה למונודרמה של גור קורן. צוותא, 2014
פנטזיה אלף לילה ולילה - כוריאוגרפיה ובימוי למופע חנוכה בהשתתפות אבי קושניר, מירי מסיקה וחנה לסלאו, 2014
האיש שדיבר עם חפצים - מחזה מאת נועם חבשוש במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר 2018
איפה אתה?! - מופע של הקומיקאי גיל ססובר. 2018
שלום לך ארץ - מחזה פרי עטה של זרחיה. הקאמרי, 2022
העד - בימוי של הצגת היחיד של מיכאל הנגבי על המשורר היידי אברהם סוצקובר. ההצגה זכתה בפרס בחירת הקהל בפסטיבל תיאטרונטו. 2022
ספצ'ו ומוש - בימוי וכוריאוגרפיה להצגת מוזיקלית לילדים בהשתתפות אלה רוזנצוויג ואסף אלברשטיין
מילה טובה - הצגת ילדים בהשתתפות דב נבון. הבימה, 2022
בין עבודותיה > כוריאוגרפיה

תיבת הנגינה - כוריאוגרפיה ובימוי במסגרת פסטיבל הצגות הילדים "קסם של אגדה". תיאטרון הקיבוץ, 2009
סיגל - הבימה, 2011
שלגיה והצייד - 2013
פיניטה לה קומדיה – על פי "המתאבד" מאת ניקולאי ארדמן. 2013.
שמלת השבת של חנה'לה - הצגת ילדים בהשתתפות אושיק לוי ועירית ענבי. 2017
שישים על שישים - מופע לרגל יום העצמאות ה-60 של מדינת ישראל. תיאטרון אורנה פורת, 2017
הרצל אמר - קומדיה מוזיקלית מקורית מאת רועי חן בהשראת חזונו של הרצל. תיאטרון גשר, 2018
חיים אישים

זרחיה מתגוררת בתל אביב. אחיה, מתן זרחיה, כיכב בהצגות "זיסעלע" ו"מלך ישראל".
הערות שוליים

1 2  לפרוץ את הגבולות של עצמי, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2007
↑  יצירתי - YouTube, באתר www.youtube.com
↑  - זיסעלע-ביקורת-מוריה זרחיה-בית ליסין-פורום תרבות, באתר www.e-mago.co.il
↑  לילה בלי ירח • תיאטרון המדיטק, באתר תיאטרון המדיטק
↑  כתבו עליך הצגה, באתר ילדי הקומדיה, ‏2015-06-22
↑  מחול - פנטזיה אלף לילה ולילה, באתר www.habama.co.il
↑    שי בר יעקב, ההצגות יצאו לפאב, באתר "ידיעות אחרונות", 31 בדצמבר 2018
↑  מופע-גיל ססובר "איפה אתה?" - סינמה סיטי, באתר www.cinema-city.co.il
↑  רון שוורץ, ‏פה זה לא אירופה, באתר ‏מאקו‏, 2 במאי 2022
↑  יעקב בר-און, ‏“המסך קסם לי, אבל לא שכחתי את התיאטרון”: השחקן מיכאל הנגבי חוזר לבמה, באתר מעריב אונליין, 17 באפריל 2022
↑  זכיות ופרסים תיאטרונטו פסח 2022, באתר תיאטרון עכו
↑  ספצ'ו ומוש / אסף אלברשטיין - הצגות לילדים סקרנים, באתר אסף אלברשטיין -הצגות
↑  ארכיון. 19.08.2022. מילה טובה, באתר קופת בראבו. הופעות והצגות בישראל
↑  תמונות של קטגוריות - Photour, באתר www.photour.co.il
↑  שמלת השבת של חנהל'ה, באתר היכל התרבות פתח תקווה
↑  שישים על שישים, באתר www.mofa.co.il
↑  "הרצל אמר!" - קומדיה מוסיקלית מקורית מאת רועי חן, באתר www.motke.co.il
חשמלית ושמה תשוקה

ערך זה עוסק במחזה. אם התכוונתם לסרט, ראו .
| --- | --- |

כריכת המהדורה הראשונה
 כתיבה:  טנסי ויליאמס
 דמויות:  בלאנש דובואה   סטלה קוואלסקי   סטנלי קוואלסקי   הרולד מיטשל
 מקום ההתרחשות:  ניו אורלינס
 תקופת ההתרחשות:  אמריקה שלאחר מלחמת העולם השנייה
 מדינה:  ארצות הברית
 סוגה:  גותיקה
 הצגת בכורה:  3 בדצמבר 1947, תיאטרון את'ל ברימור, ניו יורק
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  פרס פוליצר לדרמה 
 
חשמלית ושמה תשוקה (מאנגלית: A Streetcar Named Desire) הוא מחזהו השלישי של טנסי ויליאמס. הוא נכתב בשנת 1945 לאחר "ביבר הזכוכית", וכקודמו זכה להצלחה רבה. לב המחזה במפגש ההרסני של תרבויות ואופי שונה, המיוצג בדמויותיהן של בלאנש, העלמה הדרומית הנאה, בעלת הגינונים והחזית המכובדת כביכול, וגיסה סטנלי, מהגר פולני גס רוח ופועל צווארון כחול החי את חיי העיר הגדולה בניו אורלינס.
"חשמלית ושמה תשוקה" זיכה את ויליאמס בפרס פוליצר ובפרס המבקרים של ניו יורק. זהו אף המחזה בו עלה מרלון ברנדו, בתפקיד סטנלי קובלסקי, לגדולה. את המחזה ביים איליה קאזאן שאף ביים מאוחר יותר את הגרסה קולנועית למחזה, הנחשבת עד היום ליצירת מופת.
שם המחזה שאוב משמו האמיתי של קו חשמלית שעבר בניו אורלינס בתקופה בה התגורר ויליאמס בעיר.
עלילת המחזה

עלילת המחזה מתרחשת בשכונת עוני בניו אורלינס. סטלה וסטנלי הם זוג נשוי טרי החיים יחדיו. סטלה היא עקרת בית ואילו סטנלי, מהגר ממוצא פולני, עובד כאחראי במפעל. תחביביו העיקריים של סטנלי הם שתייה לשכרה, כדורת ופוקר; הוא מבלה עם חבריו יותר מבחברת אשתו.
לבית הזוג מגיעה אחותה של סטלה, בלאנש, מורה לספרות במקצועה שבאה לבית אחותה כביכול למטרות בילוי חופשת הקיץ. את דרכה לבית אחותה עושה בלאנש בקו החשמלית בניו אורלינס ששמו "תשוקה".
בלאנש היא סטריאוטיפ של גברת דרומית מבית טוב, ומתעקשת לשמר חזות תרבותית ומהוגנת שתקל במשיכת מחזרים. זו מכסה בקושי על אלכוהוליזם, אשליות הגובלות בשיגעון גדלות וחוסר מוכנות להתמודד עם המציאות בה היא שרויה. עם הגיעה לניו אורלינס מקבלת אותה אחותה בחשש קל מפני תגובת בעלה. חזותה החיצונית של בלאנש מתחילה להתערער כשהיא מתוודה בפני אחותה על אובדן אחוזת המשפחה שלהם, "בל ריב" (מצרפתית: "חלום יפה") בעקבות הוללות וכניסה לחובות של אביהן. לטענתה המצב הוביל אותה להתמוטטות עצבים והיא קיבלה אישור חופשה ממנהל בית ספרה. למעשה, היא פוטרה בעקבות רומן עם תלמיד בן 17. לבלאנש, שהירבתה לקבל מחזרים במלון "פלמינגו" הידוע לשימצה, לא הייתה זו ההרפתקה המינית היחידה. נישואיה הקצרים לאחד אלן גריי נקטעו כשהתאבד לאחר שנחשפה היותו הומוסקסואל (בעיבוד הקולנועי מ-1951 צוין הדבר במילים דו-משמעיות). המוות העמיק את שקיעתה של בלאנש במחוזות הדמיון וההזיה ותפישת המציאות שלה המשיכה להתערער.
שלא כסטלה הכנועה או בלאנש המתנשאת, סטנלי מצטייר כאדם יצרי וגס. שליטתו בסטלה מוחלטת והוא מתעלל בה גופנית ונפשית. היא משלימה עם כך כחלק מהמשיכה החזקה, הכמעט חייתית, ביניהם, שאותה בלאנש מסרבת לקבל ולהבין. סטלה דואגת לאחותה ומאפשרת לה להמשיך להתגורר עמם, ובכך מכעיסה את סטנלי וגוררת ריב אלים. בסופו ניצב בעלה בחולצה קרועה, בעת בסופת רעמים, ושואג "סטלה!" מספר פעמים. ערעור יחסיהם מוביל את סטנלי למסלול התנגשות עם גיסתו. בתווך ניצב לו מחזרה החדש, ידידו הגמלוני והתמים של סטנלי, מיץ'.
סטנלי מגלה את האמת על בלאנש דרך עמית לעבודה שנהג לבקר רבות בלורל, עיירת מגוריה. מתוך חשש ובוז, הוא מתעמת עמה יותר ויותר ומספר למיץ' על מעלליה. תוכניותיה להינשא לו קורסות. שיאו של המחזה אינו מוצג במישרין על הבמה; במהלך ויכוח ביניהם, כשסטלה יולדת את בנו הבכור, אונס סטנלי את בלאנש באכזריות. סטלה ממאנת להאמין לדברי אחותה, המאבדת את שפיותה ונשלחת בידי סטנלי לבית המשוגעים. בלאנש המעורערת חווה התקף זעם, אך נרגעת כשרופא מציע לה את זרועו במחווה אבירית: "היה אשר תהיה, תמיד נסמכתי על טוב לבם של זרים".
הפקת המחזה

הפקת המחזה המקורית הועלתה על במות ברודוויי, תחת ניצוחה של המפיקה איירין מאייר סלזניק. הצגת הבכורה נערכה בתיאטרון שוברט, אך ב-3 בדצמבר 1947, זמן קצר אחר כך, הועברה לתיאטרון אדי ברימור. בתחילה קיוותה מאייר כי יעלה בידה ללהק את השחקנים מרגרט סולוון וג'ון גארפילד לתפקידים הראשיים, אך לבסוף הסתפקה במרלון ברנדו וג'סיקה טנדי שהיו אנונימיים באותה תקופה. ברנדו זכה בתפקיד לאחר מבחן הבד שלו, שבו הוסיף למחזה תיקונים מאולתרים, שזכו לאהדה בקרב הצוות, אך גם בזכות הקריאה מלאת הפאתוס, שהשמיע באוזני המלהקים ותוארה כסנסציונית.
בווסט אנד של לונדון הוצג המחזה בשנת 1949. בבימויו של לורנס אוליבייה עם ויוויאן לי בתפקיד בלאנש. ההתנגשויות האלימות והמיניות על הבמה בהפקה זו הובילו למחאה בעיתונות ובפרלמנט הבריטי ולתיוג המחזה כפורנוגרפי על ידי המועצה למוסר הציבור.
המחזה עלה מאז בקביעות על בימות ברודוויי ובתיאטראות וסט אנד בלונדון וברחבי העולם.
בשנת 2002 עלתה הפקה של המחזה בלונדון בכיכובה של שחקנית הקולנוע גלן קלוז. בשנת 2014 עלתה בלונדון הפקה בכיכובה של ג'יליאן אנדרסון.
בשנת 2009 עלתה הפקה בברודוויי בבימוי ליב אולמן ובכיכובה של קייט בלאנשט.
הפקות בישראל

1959 - תיאטרון ה"אהל" (תרגום: יאיר בורלא). במאי: מנחם גולן. בהשתתפות: טובה פרדו ואיתן פריבר.
1968 - תיאטרון ה"אהל" (תרגום: יאיר בורלא) במאית עדנה שביט. בהשתתפות: נינט דינר וניקו ניתאי.
1979 - תיאטרון חיפה (תרגום: רבקה משולח) במאי: אמנון מסקין. בהשתתפות: ליאורה ריבלין ואשר צרפתי.
1992 - תיאטרון בית לסין (תרגום: רבקה משולח) במאי רמי דנון. בהשתתפות: נטע מורן וארנון צדוק.
2003 - תיאטרון בית לסין (תרגום: אהוד מנור) במאי: אילן רונן. בהשתתפות: מירב גרובר, וגיל פרנק.
2014 - הפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון "הבימה" (תרגום: רבקה משולח) במאי: אילן רונן. בהשתתפות: יבגניה דודינה ועמוס תמם.
2022 - צוותא (תרגום: רבקה משולח) במאי: עודד קוטלר. בהשתתפות: קרן צור ואביב זמר.
בתי ספר למשחק ותיאטרוני חובבים מעלים גם הם את המחזה בהפקות מלאות, כמו גם שימוש בדיאלוגים ומונולוגים ממנו בשיעורי משחק. בבית צבי הוצגה ההצגה בשנת 1992 (במאי עמי דיין) ובבית הספר למשחק של דין אמור בשנת 2019.
המחזה בתרבות

הפרק השני בעונה הרביעית של סדרת האנימציה "משפחת סימפסון" נקרא "חשמלית ושמה מארג'", ובוסס על המחזה. במסגרת הפרק יוצאת מארג', אחת הדמויות הראשיות בסדרה זו, להשתתף במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" שמגיע לעיר. במחזה מוצגות הדמויות המקוריות סטנלי, סטלה ובלאנש. מארג' משחקת את בלאנש.
בסרט "הכל אודות אמא", בבימויו של פדרו אלמודובר, המחזה מוצג מספר פעמים במהלך הסרט, ואחת מהדמויות הראשיות משחקות בהצגות אלה.
בפרק ה-17 בעונה ה-6 של הסיטקום "המפץ הגדול", לאחר ששלדון הודה לפני על העזרה שלה לפודקאסט שלו, היא מזמינה אותו לגרסה של המחזה "חשמלית ושמה תשוקה".
הערות שוליים

↑  שירי לב-ארי, תשוקה בפעם החמישית, באתר הארץ, 19 במרץ 2003
↑  אורי קליין, העיבודים הקולנועיים למחזותיו של טנסי ויליאמס עקפו את הצנזורה ההוליוודית והותירו את חותמם, באתר הארץ, 18 במרץ 2011
↑  רמי סמו, תוכנייה להצגה "חשמלית ושמה תשוקה" בתיאטרון הבימה, באתר ארכיון הבימה
↑  ציפי שוחט, הנשים הגדולות של לונדון, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2002
↑  תמר רותם, שבחים לג'יליאן אנדרסון ב"חשמלית ושמה תשוקה", באתר הארץ, 29 ביולי 2014
↑  ירון פריד, ניו יורק, האירוע התיאטרוני של העונה: ליב אולמן מביימת את קייט בלאנשט ב"חשמלית ושמה תשוקה", באתר הארץ, 17 בדצמבר 2009
↑  ביקורות:
חיים גמזו, "חשמלית ושמה תשוקה" - ב"אהל", הארץ, 16 באפריל 1959
ב.ק., ,חשמלית ושמה תשוקה' ב'אהל', הַבֹּקֶר, 17 באפריל 1959
ע. זוסמן, "חשמלית ושמה תשוקה"- ב"אהל", דבר, 22 באפריל 1959
1 2 3 4 5  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2014-11-06
↑  "חשמלית ושמה תשוקה", על המשמר, 29 באוגוסט 1968
↑  שוש אביגל, ביקורת תיאטרון - תשוקה גמדית, חדשות, 24 בפברואר 1992
↑  חשמלית ושמה תשוקה, באתר תיאטרון בית ליסין
↑  ביקורות:
ציפי שוחט, בלאנש דיבואה שוב מחפשת מפלט, באתר הארץ, 25 במרץ 2003
מיכאל הנדלזלץ, בזכות עומק המצוקה - תיאטרון בית לסין מציג "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס, באתר הארץ, 26 ביוני 2003
נילי ברקן, ‏עצוב, משובח, עצוב, משו..., באתר גלובס, 9 ביולי 2003
↑  ביקורות:
 מיכאל הנדלזלץ, "חשמלית ושמה תשוקה": גן עדן ושמו אומללות, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2014
מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, חשמלית ושמה תשוקה: בימוי הרפתקני מלא מודעות עצמית, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2014
רון שוורץ, ‏חשמלית חסרת תשוקה, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2014
↑  צוותא | חשמלית ושמה תשוקה, באתר צוותא | חשמלית ושמה תשוקה
↑  יעקב בר-און, ‏המוזיקאי אסי מסקין משתתף בהצגה חדשה של עודד קוטלר, עם מוזיקה מיוחדת משלו, באתר מעריב אונליין, 22 ביוני 2022
↑  הצגות בית צבי - מחזורים א' - ל"ט, באתר www.beit-zvi.com
↑  הצגה 'חשמלית ושמה תשוקה', תיאטרון הקאמרי, במאי דים אמור., באתר בית הספר למשחק של דים אמור, ‏2019-12-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496432405171  PLWABN: 9810695469505606  BnF: cb124558477 (data)  LCCN: n84056621  MusicBrainz release group: 49b0bca9-1e5e-447b-bc47-7a80a121923b  NLA: 36313431  VIAF: 177824968   WorldCat (עם VIAF): 177824968
שיטת החילוקים

שיטת החילוקים הוא שמה של שיטה ללימוד התלמוד בבלי, מהותה הוא אוסף כללים איך לרדת לעמקו של דברי התלמוד והמפרשים, מהותה שיטה דקדוקית ופורמלית, שמתמקדת בטקסט ולא בתוכן, ראשיתה במאה ה-14 עם תום תקופת ראשונים, והתפשטה בישיבות באשכנז ובספרד, ועוררה התנגדות חריפה מצד חלק מגדולי ישראל, במאה ה-18 דעך השימוש בשיטה זו.
מקורה והשתלשלותה

למרות הערפל סביב יסוד שיטת החילוקים, לפי החוקר שלם יהלום, ניצני הפלפול אפשר לראות כבר בתוספות רבנו פרץ. החיבור הראשון בשיטה זו הוא תוספות גורניש שהתחברה על ידי חכמי אוסטריה ומרכז גרמניה, בשנים שאחרי המגפה השחורה, לדעת החוקרים הוא התחברה בין השנים 1360 – 1410, אז התפתחה לראשונה סגנון הלימוד ששם דגש רק על דקדוק המילים וסברות המקשן והתרצן. בהמשך התפתח השיטה זו עוד בישיבת רגנסבורג שהמהר"י ברונא עמד בראשותו, ובישיבת נירנברג בראשות מהר"י וויל, שאף נהגו להקדיש חלק מהזמן הלימודים לפלפל בשיטת החילוקים.
כמו כן באותו זמן חיבר ר' יצחק קנפטון את ספרו דרכי התלמוד ובו הדרכה פרטנית איך ללמוד בשיטת החילוקים, עם מאפיינים קצת שונים מאשכנז, וכיהן בראש ישיבה ועל ידי תלמידיו התפשטה בישיבות ספרד.
בהמשך הביא הרב יעקב פולק שהיה תלמידו של הרב יעקב מרגלית בישיבת רגנסבורג את שיטת הפלפול החילוקים לפולין הוא הקים ישיבה גדולה בקראקא שבפולין שם העמיד והפיץ את שיטת הפלפול על פני ארץ פולין. שם הפכה לשיטה העיקרית בישיבות למאות בשנים. רובם של ספרי החידושים לתלמוד מאותו תקופה מיוסדים במידה מתונה על דרך זו, כמו חידושי הלכות למהרש"א, ספר מאיר עיני חכמים למהר"ם מלובלין והמהר"ם שיף, ועוד.