stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניזאם היידראבאד
עושרה של המדינה > ארמונות

הניזאמים משושלת אסף ג'א בנו ארמונות רבים כדוגמת:
ארמון צ'ומהאלה (אנ') – המעון הרשמי של הניזאמים הראשונים
פוראני האוולי (אנ')
ארמון המלך קותי (אנ')
אחוזת מהבוב
ארמון פאלקנומה (אנ')
בלה ויסטה בהיידראבאד
ארמון היל פורט
ארמון צ'ירן
ארמון סיפאבאד
בית היידראבאד (אנ'), ניו דלהי
ארמון ניזאם, קולקטה
עושרה של המדינה > רשימת הניזאמים של היידראבאד (1724–1948)

| תמונה | תואר | שם פרטי | תאריך לידה | ניזאם מ | ניזאם עד | תאריך פטירה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ניזאם-אול-מולק, אסף ג'א הראשון نظام‌الملک آصف جاہ | מיר קמאר-אוד-דין ח'אן (אנ') | 20 באוגוסט 1671 | 31 ביולי 1724 | 1 ביוני 1748 | 1 ביוני 1748 |
|  | נאסיר ג'ונג نصیرجنگ | מיר אחמד עלי ח'אן (אנ') | 26 בפברואר 1712 | 1 ביוני 1748 | 16 בדצמבר 1750 | 16 בדצמבר 1750 |
| מוצ'אפר ג'ונג | מוצ'אפר ג'ונג مظفرجنگ | מיר הידאיאט מוחי-אוד-דין סעדוללה (אנ') |  ? | 16 בדצמבר 1750 | 13 בפברואר 1751 | 13 בפברואר 1751 |
|  | סאלאבט ג'ונג صلابت جنگ | מיר סעיד מוחמד ח'אן (אנ') | 24 בנובמבר 1718 | 13 בפברואר 1751 | 8 ביולי 1762 (הודח) | 16 בספטמבר 1763 |
|  | ניזאם-אול-מולק, אסף ג'א השני نظام‌الملک آصف جاہ دوم | מיר סעיד מוחמד ח'אן (אנ') | 7 במרץ 1734 | 8 ביולי 1762 | 6 באוגוסט 1803 | 6 באוגוסט 1803 |
|  | סיקנדר ג'א, אסף ג'א השלישי سکندر جاہ ،آصف جاہ سوم | מיר אכבר עלי ח'אן (אנ') | 11 בנובמבר 1768 | 6 באוגוסט 1803 | 21 במאי 1829 מיר מחבוב עלי ח'אן (אנ') | 21 במאי 1829 מיר מחבוב עלי ח'אן (אנ') |
|  | נאסיר-אוד-דאולה, אסף ג'א הרביעי ناصر الدولہ ،آصف جاہ چہارم | מיר פארקונדה עלי ח'אן (אנ') | 25 באפריל 1794 | 21 במאי 1829 | 16 במאי 1857 | 16 במאי 1857 |
|  | אפזל-אוד-דאולה, אסף ג'א החמישי افضال الدولہ ،آصف جاہ پنجم | מיר טאהיאט עלי ח'אן (אנ') | 11 באוקטובר 1827 | 16 במאי 1857 | 26 בפברואר 1869 | 26 בפברואר 1869 |
|  | אסף ג'א השישי آصف جاہ ششم | מיר מחבוב עלי ח'אן (אנ') | 17 באוגוסט 1866 | 26 בפברואר 1869 | 29 באוגוסט 1911 | 29 באוגוסט 1911 |
|  | אסף ג'א השביעי آصف جاہ ہفتم | מיר אוסמאן עלי ח'אן | 6 באפריל 1886 | 29 באוגוסט 1911 | 17 בספטמבר 1948 (הודח) | 24 בפברואר 1967 |
עושרה של המדינה > הצאצאים של הניזאם האחרון

לניזאם האחרון היו 34 ילדים, בהם 16 בנים ו-18 בנות.
הירושה בשושלת אסף ג'א פעלה לפי העדפת הבן הבכור ללא קשר למצבה המשפחתי או דרגתה של האם.
בנו הבכור היה עזאם ג'ה (21 בפברואר 1907 - 9 באוקטובר 1970), היה נסיך בראר.
ואילו בנו השני מועזאם ג'א, נישא לנילופר האנימסולטאן (אנ'), נסיכת האימפריה העות'מאנית.
לקריאה נוספת

Benichou, Lucien D. (2000), From Autocracy to Integration: Political Developments in Hyderabad State, 1938–1948, Orient Blackswan, ISBN 978-81-250-1847-6
Briggs, Henry George (1861). The Nizam: His History and Relations With the British Government, Volume 1. London: Bernard Quaritch.
Farooqui, Salma Ahmed (2011), A Comprehensive History of Medieval India: Twelfth to the Mid-Eighteenth Century, Pearson Education India, pp. 346–, ISBN 978-81-317-3202-1
Faruqui, Munis D. (2013), "At Empire's End: The Nizam, Hyderabad and Eighteenth-century India",  in Richard M. Eaton; Munis D. Faruqui; David Gilmartin; Sunil Kumar (eds.), Expanding Frontiers in South Asian and World History: Essays in Honour of John F. Richards, Cambridge University Press, pp. 1–38, ISBN 978-1-107-03428-0
Hastings, Fraser (1865). Our Faithful Ally, the Nizam. London: Smith, Elder & Co.
Lethbridge, Roper (2005) [first published 1893]. "Hyderabad". The Golden Book of India. Aakar Books. p. 179. ISBN 9788187879541.
Lynton, Harriet Ronken; Rajan, Mohini (1974). The Days of the Beloved. University of California Press. ISBN 978-0-520-02442-7.
Nayeem, M. A. (1985). Mughal Administration of Deccan Under Nizamul Mulk Asaf Jah, 1720–48 A.D. Indian Council of Historical Research, University of Pune, Dept. of History. ISBN 9788172243258.
Regani, Sarojini (1988) [First published 1963]. Nizam-British Relations, 1724–1857. New Delhi: Concept Publishing Company. ISBN 978-81-7022-195-1.
Smith, Wilfred Cantwell (בינואר 1950), "Hyderabad: Muslim Tragedy", Middle East Journal, 4 (1): 27–51, JSTOR 4322137 {{citation}}:  (עזרה)
Zubrzycki, John (2006). The Last Nizam: An Indian Prince in the Australian Outback. Australia: Pan Macmillan. ISBN 978-0-330-42321-2.
ביאורים

↑  היה המושל המוגולי של גוג'ראט והיידראבאד. הוא היה מושל גולקונדה מ-1713 עד 1724 עד שנהרג במהלך קרב שאקר ח'דה, שם לחם נגד ניזאם-אל-מולק, אסף ג'א הראשון.
הערות שוליים

↑  Nath Sen, Sailendra (1994). Anglo-Maratha Relations, 1785–96, Volume 2 (באנגלית). Popular Prakashan. ISBN 9788171547890. ארכיון מ-28 במרץ 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "This day, that year: How Hyderabad became a part of the union of India". 16 בספטמבר 2018. ארכיון מ-30 בדצמבר 2018. נבדק ב-16 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Police Action: What happened in Hyderabad State during 1948 and beyond". The Siasat Daily (באנגלית בריטית). 9 בספטמבר 2020. ארכיון מ-16 בינואר 2021. נבדק ב-4 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Azmet Jah coronated as ninth titular Nizam of Hyderabad". India Today (באנגלית). נבדק ב-2023-11-27.
↑  Lethbridge, Roper (1893). "Hyderabad". The Golden Book of India. Aakar Books. p. 179. ISBN 9788187879541. ארכיון מ-25 ביוני 2020. נבדק ב-11 בפברואר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Richards, J. F. (1975). "The Hyderabad Karnatik, 1687–1707". Modern Asian Studies. 9 (2): 241–260. doi:10.1017/S0026749X00004996. S2CID 142989123.
↑ Ikram, S. M. (1964). "A century of political decline: 1707–1803". In Embree, Ainslie T (ed.). Muslim civilization in India . Columbia University. ISBN 978-0-231-02580-5. ארכיון מ-6 במרץ 2012 . {{cite book}} : (עזרה)
Rao, Sushil (11 בדצמבר 2009). "Testing time again for the pearl of Deccan". The Times of India. ארכיון מ-10 בספטמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Barua, Pradeep (2005). The State at War in South Asia. U of Nebraska Press. ISBN 978-0803213449.
↑  Nath Sen, Sailendra (1994). Anglo-Maratha Relations, 1785–96, Volume 2. Popular Prakashan. ISBN 9788171547890.
↑  "Police Action in Hyderabad State". AP State Portal. ארכיון מ-15 ביוני 2020. נבדק ב-29 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The last Nizam - Hero or Villain?". The Times of India. ארכיון מ-1 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Floarl Tribute to Nizam VII". 25 בפברואר 2018. ארכיון מ-13 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "In pictures: 50 years ago, a sea of people turned up for the death of Hyderabad's last Nizam". 24 בפברואר 2017. ארכיון מ-23 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Richest Indian in history!". Daily Star. 23 ביולי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Why are Jewels Hyderabad Last Nizam Locked RBI Vault in Delhi". 8 באפריל 2017. ארכיון מ-5 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Jewel in the crown: a palace fit for a Nizam". The Guardian. 20 בפברואר 2011. ארכיון מ-25 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: haydarabad-nizamligi 
מפת הודו בשנת 1760. חלק מהאזור הדרומי בירוק נשלט על ידי הניזאם.
מדינת היידראבאד בשנת 1909
ארמון צ'ומהאלה (אנ'), מעון רשמי של הניזאמים (1720–1948)
הניזאם השישי (אנ') רוכב על פיל בתהלוכה, סביב שנות ה-90 של המאה ה-19
הגנרל סעיד אחמד אל אדרוס (מימין) מציע את כניעת כוחות מדינת היידראבאד למייג'ור גנרל (לימים מפקד הצבא) ג'יאנטו נאת צ'ודורי (אנ') בסיקינדראבאד.
כס המלכות של ניזאם היידראבאד בארמון צ'ומהאלה (אנ')
קונראד הראשון, דוכס צרינגן

| --- | --- |

 לידה:  1090? 
 פטירה:  8 בינואר 1152 (בגיל 62 בערך) קונסטנץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  Abbey of Saint Peter in the Black Forest 
 בן או בת זוג:  Clemence de Namur 
 
קונראד הראשון, דוכס צרינגן (בערך 1090 – 8 בינואר 1152) היה דוכס צרינגן משנת 1122 עד מותו ומשנת 1127 גם רקטור בורגונדי. ברוב חייו הוא לחם נגד כוחו הגובר של בית הוהנשטאופן ולצורך כך, חיבר את עצמו עם בית ולף.
ביוגרפיה

קונרד הראשון היה בנו של ברטולד השני, דוכס שוואביה ואגנס מריינפלדן.  בשנת 1120 העניקו קונרד הראשון ואחיו הבכור ברטולד השלישי זכויות על העיר פרייבורג. בשנת 1122 ירש קונרד הראשון את ברטולד השלישי כדוכס צרינגן.
בשנת 1127, הוא נגרר לעימות עם הרוזן רנה השלישי, רוזן בורגונדי, מכיוון ששניהם תבעו את ירושתו של אחיינו של קונרד, גיום השלישי, רוזן בורגונדי שנרצח. במצב זה הוא הרוויח מהמצב בו נמצא הקיסר לותאר השלישי. לותאר נזקק בדחיפות לתמיכה נגד יריביו מבית הוהנשטאופן, והוא תמך בטענתו של קונרד, אשר סיפח את רוב רוזנות בורגונדי לנחלותיו. לותאר דחה את טענת רנה, בטענה המפוקפקת כי רנה לא מילא את חובתו להגיע לחצר הקיסר. קונרד קיבל את התואר רקטור בורגונדי, שסימן, לפחות תאורטית, את היותו מעין נציג של הקיסר בממלכת בורגונדיה.
בשנת 1138, קונרד השלישי, מלך גרמניה תפס את השלטון וסכסוך הכוחות בין הגוולפים להוהנשטאופן נרגע. עד סוף שנות ה-50 של המאה ה -12 היו הדוכסים של צרינגן בין תומכיו הנאמנים ביותר של הוהנשטאופן.
קונרד הראשון מת בשנת 1152 בקונסטנץ ונקבר במערת הקבורה המשפחתית במנזר פטרוס הקדוש ביער השחור.
משפחתו

קונרד היה נשוי לקלמניה מנמור, בתו של גודפרי הראשון, רוזן נמור והיו לו לפחות חמישה ילדים:
ברטולד הרביעי, דוכס צרינגן
אדאלברט הראשון, מייסד דוכסות טק
קלמניה, התחתנה עם היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה
רודולף, הארכיבישוף של מיינץ
יהוגו, דוכס אולנבורג
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133927229  VIAF: 18427558   WorldCat (עם VIAF): 18427558
טרי דה לה מסה אלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1888 פורט דאגלס, יוטה, ארצות הברית  
 פטירה:  12 בספטמבר 1969 (בגיל 81) אל פאסו, טקסס, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1912–1946 (כ־34 שנים)
 דרגה:   ארצות הברית
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-1   מפקד הדיוויזיה ה-104
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  לגיון הכבוד  לב הארגמן  כוכב הכסף 
 
מייג'ור גנרל טרי דה לה מסה אלן האב (באנגלית: Terry de la Mesa Allen Sr.;‏ 1 באפריל 1888 – 12 בספטמבר 1969) היה קצין בכיר בצבא ארצות הברית שלחם הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה. אלן היה יוצא מלחמת העולם הראשונה מעוטר שפיקד על דיוויזיית הרגלים הראשונה בצפון אפריקה ובסיציליה ממאי 1942 עד אוגוסט 1943. מאוחר יותר מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-104, תפקיד שמילא עד תום המלחמה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אלן נולד בפורט דאגלס, יוטה, לקולונל סמואל אלן ולקונסולו "קונצ'יטה" אלוורז דה לה מסה. למשפחתו של אלן הייתה שורה ארוכה של מסורת צבאית. מלבד אביו, סבו מצד אמו של אלן היה קולונל קרלוס אלוורז דה לה מסה, אזרח ספרדי שלחם בגטיסברג עבור צבא האיחוד בפלוגה הספרדית של "משמר גריבלדי", הידוע רשמית בשם רגימנט חיל הרגלים ה-39 של ניו יורק, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. אלן גדל בבסיסים צבאיים שונים בגלל הקריירה הצבאית של אביו ובשנת 1907 החל ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (ווסט פוינט) בניו יורק. בניגוד לרוב הגנרלים האמריקאים במלחמת העולם השנייה, אלן היה קתולי.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

היו שלושה גורמים מסוימים שהשפיעו על הביצועים של אלן בווסט פוינט ואשר הובילו להדחתו. אחד מהם היה שהוא התחיל לגמגם ועד מהרה פיגר בשיעורים שלו. אחר היה שהוא בשנתו השנייה נכשל במתמטיקה. לבסוף, הוא נכשל בקורס תחמושת ותותחים.
אלן נרשם ולמד באוניברסיטה הקתולית של אמריקה בוושינגטון הבירה, וקיבל תואר ראשון באמנויות ב-1912. הוא הצטרף לצבא ארצות הברית פעם נוספת ולאחר שעבר את מבחן קציני הצבא התחרותי, הוסמך כלוטננט משנה בחיל הפרשים והוצב בפורט מאייר, וירג'יניה. בשנת 1913, הוא הוצב מחדש ברגימנט הפרשים ה-14 באיגל פאס, טקסס, ושירת שם עד 1917. בתקופה זו הוא רדף ולכד מבריחי תחמושת ושירת בשירות הגבול. הוא הועלה פעמיים: ב-1 ביולי 1916 ללוטננט ראשון וב-15 במאי 1917 לקפטן, כמעט שישה שבועות לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית > מלחמת העולם הראשונה

ב-7 ביוני 1918, ארבעה עשר חודשים לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ונכנסה למלחמת העולם הראשונה, נשלח אלן לצרפת והוצב ברכבת התחמושת ה-315. על פי השמועה, אלן הופיע בבית ספר לקציני חי"ר יום לפני סיום לימודי הכיתה. כשהחל מפקד בית הספר לחלק תעודות לבוגרים, אלן עמד איתם בתור. כשהתעמת איתו, אמר המפקד: "אני לא זוכר אותך בכיתה הזאת". "אני אלן. למה אתה לא זוכר?" הייתה תשובתו. ללא עיכובים נוספים, אלן קיבל את התעודה והפך למייג'ור זמני.
אלן הוצב בגדוד ה-3 של רגימנט הרגלים ה-358, חלק מהדיוויזיה ה-90 של חיל המשלוח האמריקני (AEF) אותו הוביל לקרב בחזית המערבית בסן-מייל ואינקרוויל. במהלך קרב אחד אלן חטף כדור דרך הלסת ופיו, וכתוצאה מהפצע, לא גמגם שוב. על מעשיו הוענק לו כוכב הכסף ולב הארגמן. אלן נשאר עם ה-AEF בצרפת עד שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918. לאחר מכן שירת בצבא הכיבוש בגרמניה עד 1920 כשחזר לארצות הברית.
ביוגרפיה > קריירה צבאית > בין המלחמות

לאחר חזרתו של אלן לארצות הברית, דרגתו הזמנית כמייג'ור הוחזרה לקפטן עד ה-1 ביולי 1920, אז הועלה לדרגת מייג'ור קבועה. הוא שירת במחנה טראוויס ואחר כך בפורט מקינטוש, שניהם ממוקמים בטקסס. בשנת 1922, אלן שובץ בדיוויזיית הפרשים ה-61 בעיר ניו יורק. הוא גם השתתף בטורניר הפולו באולימפיאדת הקיץ 1920, וזכה במדליית הארד.
הוא המשיך לקחת קורסים הקשורים לצבא, ביניהם: קורס מתקדם בבית הספר לפרשים של צבא ארצות הברית, פורט ריילי, קנזס; בית ספר לפיקוד ומטכ"ל של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת', קנזס (שם סיים את לימודיו במקום ה-221 מתוך כיתה של 241 ואילו דווייט ד' אייזנהאואר, תלמיד עמית שבניגוד לאלן, לא שירת מעבר לים במהלך המלחמה האחרונה, סיים ראשון); קורס בבית הספר לחי"ר של צבא ארצות הברית בפורט בנינג, ג'ורג'יה וקורס ביניים בפיקוד חי"ר עם דיוויזיות אחרות. בזמן שהיה בבית הספר לחי"ר הוא בא במגע עם לוטננט קולונל ג'ורג' מרשל, עוזר המנהל בבית הספר, שהגיע לגבש דעה בכירה מאוד על אלן, ונתן לאלן ציונים גבוהים מאוד בדוח היעילות שלו. הוא האמין שאלן היה כשיר ללמוד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית וסיים את דו"ח היעילות שלו באמירה, "על פי הכשרה, ניסיון ומזג, בעל כישורים גבוהים כמנהיג" ו"מוסמך נכון לעכשיו כמפקד רגימנט ובזמן מלחמה מוסמך כמפקד דיוויזיה." בשנת 1928, הוא התחתן עם מרי פרנסס רובינסון מאל פאסו, טקסס, ממנה בשנת 1929 נולד לו בן, טרי אלן ג'וניור.
באוגוסט 1934 אלן למד כסטודנט במכללת המלחמה של הצבא, שם סיים, יחד עם עוד כשמונים עמיתים, את לימודיו ביוני 1935. בזמן שלמד שם, הקבוצה שלו למדה כמה נושאים שונים. הוא עסק גם במשחק מלחמה העוסק בהסתברות לסכסוך עולמי שני. ב-1 באוגוסט 1935, אלן הועלה לדרגת לוטננט קולונל והפך למדריך בבית הספר לפרשים של צבא ארצות הברית בפורט ריילי, קנזס. הוא כתב ופרסם את "סיור על ידי רגימנטים של פרשים ויחידות קטנות יותר" ב-1939.
ב-1 באוקטובר 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה (אף על פי שארצות הברית עדיין הייתה נייטרלית בשלב זה) קידם אותו ג'ורג' מרשל, שהיה גנרל מן המניין וראש מטה צבא ארצות הברית, לדרגת בריגדיר גנרל (מבלי שהחזיק קודם בדרגת קולונל) ומינה אותו למפקד חטיבת הפרשים ה-4. מאפריל-מאי 1941 הוא פיקד על דיוויזיית הפרשים ה-2. לאחר מכן הוא הפך לעוזר מפקד הדיוויזיה (ADC) של דיוויזיית הרגלים ה-36, יחידה של המשמר הלאומי של הצבא מטקסס. על הדיוויזיה ה-36 פיקד חברו הטוב, בריגדיר גנרל פרד ל. ווקר.
ביוגרפיה > סגנון פיקוד

מכל הדיווחים, אלן לא רק זכה לכבוד אלא גם זכה להערכה חמה על ידי חייליו של דיוויזיית הרגלים הראשונה שלו, במיוחד בקרב המתגייסים. כמו הגנרל ג'ורג' פטון, הממונה על אלן במשך רוב המלחמה, אלן הציב בדרך כלל את המפקדה שלו רחוק קדימה, קרוב ככל האפשר לקו החזית. לעומת זאת, בניגוד לפטון, אלן לא הקפיד במיוחד על הופעתו הצבאית, ולעיתים קרובות הלך ללא מדים נקיים ותספורות. על פי הדיווחים הוא גם היה הגנרל האמריקאי היחיד בזירות האירופית והצפון אפריקאית שהעדיף לישון על הקרקע, במקום על ערסל או במיטה. עם זאת, למרות יחס סתמי כלפי הופעתו האישית שלו, אלן לא סבל רשלנות או חוסר יכולת בכוחות שבפיקודו. הוא ציפה מחייליו לשמור על הנשק והציוד שלהם במצב תקין ואימן את החיילים כל הזמן לשמור אותם מוכנים ללחימה.
כפי שכתב כתב המלחמה ארני פייל, שנהרג מאוחר יותר בקרב, "מייג'ור גנרל טרי אלן היה אחד האנשים האהובים עליי. חלקית מפני שהוא ביצע את המשימות למרות כל הקשיים; וכן משום שהוא היה צבעוני יותר מרובם; ובחלקו מפני שהוא היה הגנרל היחיד מחוץ לחילות האוויר שיכולתי לקרוא בשמו הפרטי. אם היה דבר אחד בעולם שאלן חי ונשם, זה היה להילחם. הוא כבר נורה במלחמה האחרונה, ונראה שהוא לא נרתע כלל מלירות שוב. זו לא הייתה מלחמה אינטלקטואלית איתו. הוא שנא גרמנים ואיטלקים כמו שרצים."
בהכנת דיוויזיית הרגלים הראשונה למפגש הראשון שלה עם האויב, הדגיש אלן תרגילי אימון מציאותיים, תרגול נשק והתניה פיזית בשטח במקום מסדר וטקס צבאי. הוא הרגיש שככל שאנשיו יבלו יותר זמן באימונים בצורה מציאותית, כך הם יהיו מוכנים יותר ללחימה עם הצבא הגרמני המאומן והמקצועי. לאלן הייתה העדפה מובהקת להתקפות לילה, שלדעתו גרמו לפחות נפגעים, וזמן ומאמץ רב הוקדשו לתנועות לילה בגודל פלוגה וגדוד.
קצין אחר, אלברט שוורץ, האמין שאלן הוא אמן להקניית אמון בארגון שלו, שהתרחב אפילו לטוראים הנמוכים ביותר. הוא הצהיר כי אלן, "יהיה בחזית איתם, הוא יהיה במפקדת הרגימנט בקרב, ירד למפקדת הגדוד, ולפעמים אפילו יגיע למפקדת הפלוגה. הגנרלים לא אמורים לעשות את זה. הם אמורים להיות בעלי ערך רב יותר מאיתנו ילדי הפאנק שהיו שם בחוץ כבשר תותחים".
ביוגרפיה > סגנון פיקוד > מלחמת העולם השנייה

במאי 1942, חמישה חודשים לאחר המתקפה על פרל הארבור והכרזת המלחמה הגרמנית על ארצות הברית לאחר מכן, הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד דיוויזיית הרגלים הראשונה.
דיוויזיית הרגלים הראשונה של אלן נשלחה במהרה לבריטניה, שם הם עברו אימוני לחימה נוספים, שכללו אימונים במבצעים אמפיביים. אלן וסגנו, בריגדיר גנרל תאודור רוזוולט הבן (בנו של הנשיא לשעבר תאודור רוזוולט), התבלטו כמנהיגי לחימה. סגנון המנהיגות החצוף והבלתי פורמלי של אלן זיכה אותו בכבוד רב ונאמנות מצד האנשים בדיוויזיה שלו, שאימצו בלב שלם את הדגש שלו על אגרסיביות ויעילות קרבית ולא על הופעות צבאיות. קצין בולט נוסף בפיקודו היה הרמטכ"ל שלו, קולונל נורמן קוטה, שלימים יהפוך לגנרל וייזכר בזכות מנהיגותו בחוף אומהה במהלך הפלישה לנורמנדי.
ביוגרפיה > סגנון פיקוד > מבצע לפיד

הדיוויזיה השתתפה בפלישה לצפון אפריקה הצרפתית. הדיוויזיה נחתה באוראן, אלג'יריה ב-8 בנובמבר 1942, כחלק מכוח המשימה המרכזי של מבצע לפיד בפיקודו של מייג'ור גנרל לויד פרדנדאל. גורמים מהדיוויזיה השתתפו לאחר מכן בלחימה במערכה בתוניסיה במקטאר, מדג'ז אל באב, מעבר קסרין, גאפסה, אל גוטאר, בז'ה ומאטור, מ-21 בינואר 1943 עד 9 במאי 1943, ועזרו לאבטח את תוניסיה. ביולי 1943 השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית לסיציליה. במכתב מ-3 במרץ 1943 לרמטכ"ל הצבא, מרשל, הגנרל דווייט אייזנהאואר, מפקד בעלות הברית העליון בצפון אפריקה, הביע את אמונו בשני המנהיגים של דיוויזיית הרגלים הראשונה: "נראה שטרי אלן עושה עבודה משביעת רצון; כך גם רוזוולט."
למרות ההצלחות של אלן, מייג'ור גנרל עומר בראדלי, מפקד הקורפוס השני, היה ביקורתי מאוד על סגנון המנהיגות של אלן ורוזוולט בזמן המלחמה. "בעוד בעלות הברית צעדו בצורה יפה דרך תוניס", כתב בראדלי, "דיוויזיית הרגלים הראשונה המתלהמת של אלן חגגה את הניצחון התוניסאי בצורה משלה. בעיירות מתוניסיה ועד לארז'ו, הדיוויזיה הותירה שובל של חנויות יין שנבזזו וראשי ערים זועמים. אבל זה היה באוראן... הדיוויזיה באמת השתוללה. הצרות החלו כאשר חיילי SOS (שירותי אספקה), שהוצבו זה מכבר באוראן, סגרו את המועדונים והמתקנים שלהם לכוחות הלוחמים שלנו מהחזית. מוטרדת מההדרה הזו, הדיוויזיה הראשונה רחשה לעיר כדי 'לשחרר' אותה בפעם השנייה." בראדלי המשיך: "למרות כישרונותיהם [המופלאים] כמנהיגי קרב, לא טרי אלן ולא בריגדיר גנרל תאודור רוזוולט, הבן, עוזר מפקד הדיוויזיה, לא היו בעלי אינסטינקטים של משמעת טובה. הם ראו במשמעת חלק לא רצוי שישמש מפקדים פחות מוכשרים ואישיים." למרות זאת, בראדלי הודה ש"אף אחד לא הצטיין כטרי אלן הבלתי צפוי בהנהגת הכוחות".
ביוגרפיה > סגנון פיקוד > המערכה בסיציליה

הטינה של בראדלי כלפי אלן עומדת בניגוד בולט לזו של פטון, מפקד הארמייה השביעית בסיציליה. אף על פי שפטון ואלן התווכחו לעיתים קרובות ואף העליבו זה את זה, במיוחד כאשר דנו בטקטיקות ובסגנונות מנהיגות, הראשון זיהה את כשירותו של אלן בבניית דיוויזיית לחימה. כשפטון שמע את הגנרל אייזנהאואר, מפקד בעלות הברית העליון, נושא הרצאה על 'משמעת ירודה' של הדיוויזיה הראשונה של אלן, פטון סתר אותו: "אמרתי לו שהוא טעה ושממילא אף אחד לא מצליף בכלב לפני שהכניס אותו לקרב." אף אחד גם לא הניא את פטון מלהילחם כדי לגרום לדיוויזיית הרגלים הראשונה לבצע את הנחיתה בג'לה בסיציליה, שלדעתו שיער כי תהיה הקשה ביותר מבין נחיתות התקיפה של בעלות הברית בסיציליה. כאשר נודע לפטון שדיוויזיית הרגלים ה-36, בפיקודו של מייג'ור גנרל פרד ווקר (אשר אלן שירת תחתיו כסגנו בתקופתו בדיוויזיה), אמורה לשמש במקום זאת בג'לה, הוא מחה בפני הגנרל אייזנהאואר וטען "אני רוצה את אלה. [דיוויזיית הרגלים הראשונה] בני כלבות. אני לא אלך בלעדיהם!" פטון קיבל לבסוף את מבוקשו.
כשפטון היה עסוק בפינוי הגרמני ממסינה והגיב לשאלות הרשמיות הנוגעות לסטירה שלו לחייל מגויס, בראדלי ניצל את ההזדמנות לבקש מהגנרל אייזנהאואר רשות לשחרר את אלן ורוזוולט מתפקידיהם. בראדלי נימק לכאורה את בקשתו בכך שנדרש שינוי בפיקוד הבכיר של הדיוויזיה הראשונה לאחר כישלון ההסתערות הראשונית על טרוינה שבוצעה על ידי הדיוויזיה. במציאות, ההסתערות הראשונה על טרוינה בוצעה על ידי רגימנט הרגלים ה-39, יחידה של דיוויזיית הרגלים ה-9 שצורפה זמנית לדיוויזיה הראשונה של אלן כמה ימים לפני ההתקפה. עם זאת, היא שימשה עילה נוחה להגיח את אלן, שסגנון הפיקוד השחצן והעצמאי שלו, על אף שהיה יעיל, התנגש עם רעיון הפיקוד של בראדלי. גרוע עוד יותר, במוחו של בראדלי, היה ש"כל הדיוויזיה קיבלה את הגישה הפשרנית של אלן".
אף על פי שבראדלי האמין שמעשיו גרמו להדחת אלן, מחקר אחרון מצביע על כך שחזרתו של אלן לארצות הברית תוכננה על ידי אייזנהאואר ופטון לפני תחילת המערכה בסיציליה. ואכן, הצהרתו של אייזנהאואר בעניין מכתביו האישיים הייתה חד משמעית: "זה עוול נורא לגנרל אלן לרמוז שהוא הודח בגלל חוסר יעילות. התשובה לזה היא שאשמח לקבל שוב את גנרל אלן כמפקד דיוויזיה."
ב-7 באוגוסט 1943, החליף את אלן כמפקד דיוויזיית הרגלים הראשונה מייג'ור גנרל קלארנס הובנר, שכמו אלן, היה לוחם ותיק ממלחמת העולם הראשונה ששירת עם הדיוויזיה הראשונה לאורך כל המלחמה. הובנר הוביל מאוחר יותר את הדיוויזיה בנחיתות בנורמנדי ב-6 ביוני 1944. כשכתב במכתב לחבר כמה חודשים לאחר מכן, אלן לא היה מריר וציין, "זה היה כואב לעזוב את הדיוויזיה הראשונה הישנה, לאור מה שעברנו יחד. עם זאת, הייתה נחמה מסוימת בידיעה שהדיוויזיה הצליחה ושלמרות תהפוכות קלות, היא ניצחה בכל 'סיבוב', לאחר עשרה חודשים של לחימה קשה. גם העובדה שיורשי בפיקוד הוא קצין בעל יכולת יוצאת דופן הייתה מקור לסיפוק רב."
ביוגרפיה > סגנון פיקוד > הדיוויזיה ה-104

אלן הופיע על שער מגזין טיים ב-9 באוגוסט 1943. ב-15 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-104, הידועה בשם דיוויזיית טימברוולף. הוא החליף את מייג'ור גנרל גילברט קוק, שתואר על ידי קצין אחד כ"מלא בלימוד ספרים" בעוד קצין אחר השווה אותו עם אלן, ואמר "קוק היה תיאוריה; אלן היה אגוזים וברגים". אף על פי שהודח מהפיקוד על דיוויזיית הרגלים הראשונה, אלן המשיך בסגנון המנהיגות שלו. יוצאי הדיוויזיה ה-104 זכרו אותו כ"בטוח בעצמו, עקשן, נחוש ותוקפני". במקביל, אלן נתן פקודות שהוא לא יסבול חיילים לא מגולחים או מרושלים מה שהוא כינה "ביל מולדין" בדיוויזיית טימברוולף.
בזמן אימון הדיוויזיה ה-104 באריזונה ובקולורדו, אלן הדגיש את העקרונות שלו להצלחת הלחימה: "מצא אותם, תקן אותם, תילחם בהם"... "קחו את הקרקע הגבוהה"... "גרמו נזק מרבי לאויב. עם מינימום נפגעים לעצמנו, תקיפה לילית, תקיפה לילית, תקיפה לילית". הדיוויזיה תרגלה רבות פעולות התקפיות ליליות כדי להשיג הפתעה ושיבוש מקסימלי של האויב תוך צמצום הנפגעים מירי ארטילריה ומקלעים של האויב.
כ-34,000 איש שירתו בדיוויזיה בפיקודו של אלן, ונלחמו במשך 195 ימים רצופים לאחר הנחיתה בצרפת ב-7 בספטמבר 1944. הפעולה הראשונה של הדיוויזיה הגיעה באוקטובר 1944 במהלך כיבוש אכטמאל וזונדרט בהולנד. לאחר מכן היא התקדמה דרך קו זיגפריד אל נהר הריין, וחצתה את נהר האינדה אל קלן. לאורך כל פיקודו על הדיוויזיה, המשיך אלן להפגין את עצמאותו ורחש בוז כלפי תקנות שהפריעו למוכנות הלחימה, תכונה שכבר לא הכעיסה עוד את הקצינים הממונים עליו. לאחר שהדיוויזיה ה-104 הבטיחה את הקווים החדשים שלה, בראדלי, שפיקד כעת על קבוצת הארמיות ה-12, הגיע לקלן, גרמניה, כדי להיפגש עם אלן, ואמר "טרי, אני מופתע לטובה לראות את הטימברוולבים הצעירים האלה שלך כבר מדורגים יחדיו. עם הראשונה והתשיעית כדיוויזיות התקיפה הטובות ביותר ב-ETO." אלן הגיב: "בראד, הראשונה והתשיעית נמצאים בחברה מהירה ארורה".
מאוחר יותר סייעה הדיוויזיה בכיתור כיס הרוהר. לבסוף, היא ביצעה זינוק של 350 מייל לנהר מולדה בלב גרמניה כחלק מפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה. במהלך הלחימה בחזית המערבית, דיוויזיית הרגלים ה-104 הפגינה את כושר הלחימה הלילי שלה במספר מבצעים מוצלחים.
ביוני 1946, למעלה משנה לאחר יום הניצחון באירופה וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה, חזרה דיוויזיית הרגלים ה-104 לארצות הברית שם היא הושבתה.
ביוגרפיה > אחרית חייו

אלן פרש מהצבא ב-31 באוגוסט 1946. במשך מספר שנים שימש כנציג של חברות ביטוח שונות באל פאסו והיה פעיל בעניינים אזרחיים ובארגונים ותיקים. באוקטובר 1967, בנו של אלן, לוטננט קולונל טרי דה לה מסה אלן ג'וניור, נהרג במלחמת וייטנאם, בעת שפיקד על הגדוד ה-2, רגימנט הרגלים ה-28, יחידה של דיוויזיית הרגלים הראשונה, שעליה פיקד אביו במלחמת העולם השנייה.
אלן האב, מת מסיבות טבעיות ב-12 בספטמבר 1969 באל פאסו, טקסס, בגיל 81. הוא נקבר, עם בנו ואשתו, בבית הקברות הלאומי פורט בליס.
הנצחה

האקדמיה הצבאית של ארצות הברית מעניקה את "פרס הגנרל טרי דה לה מסה אלן" לתלמיד בעל הדירוג הגבוה ביותר במדעי הצבא.
בפברואר 1972 נקרא על שמו מרכז קהילתי בפורט בליס. אף על פי שהבניין, הסמוך לפורט בליס ומוזיאון אולד איירונסיידס, אינו מתפקד עוד כמרכז קהילתי, לוח ההקדשה שופץ בסוף 2013 ונשאר כמחווה לאלן.