stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונטגיו פארקר
חייו

לאחר שהשתחרר משירותו הצבאי נפגש עם הפיני ואלטר יובליוס שטען כי ידוע לו, מעיון בכתבי יד עתיקים, היכן בירושלים קבורים אוצרות בית המקדש שבנה המלך שלמה, ובעיקר ארון הברית.
פארקר התלהב מהרעיון, גייס כספים רבים, ויצא בשנת 1909 לירושלים. כדי לחסום באיבן כל לשון רעה וביקורת שעלולות היו לצוץ בירושלים על המשלחת שהתנהלה בסודיות רבה, גייס פארקר למשלחתו את חוקר המקרא, תושב ירושלים האב לואי-איג וינסאן מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים. לווינסאן לא הייתה זכות החלטה בקביעת האסטרטגיה של החפירה, כלומר היכן בדיוק יש לחפור, אך הוא הורשה לתעד את השרידים שנמצאו בחפירות.
תחילה התרכזה העבודה בגבעה שמעל למעיין הגיחון ובסביבתו. במערכת מחילות שנחפרו בעפר נתגלו קברים קדומים, קטע מביצור עבה, ופריטים נוספים. כן נוקתה נקבת השילוח מן הטין שהצטבר בה מימי קדם, וכאן נחשפו גם מנהרות קצרות נוספות. המשלחת גם חפרה את פיר וורן.
משלא נמצאו האוצרות המבוקשים באזור המעיין פנו בשנת 1911 אל הר הבית עצמו. פארקר הצליח לשחד את מרבית שומריו המוסלמיים של המתחם הקדוש אך ככל הנראה לא את כולם. משעבדו בחשאי בלילות, גילה זאת מי מהשומרים שלא היה בסוד העניין והרים קול זעקה שהביאה למהומה רבתי של תושביה המוסלמים של ירושלים. פארקר ואנשיו נמלטו בעור שיניהם מן הארץ. הפרשה עוררה הדים בעיתונות המקומית והבין-לאומית.
תגובה אחרת הייתה של הברון רוטשילד (הנדיב הידוע) אשר שנה לאחר מכן רכש חלקת קרקע גדולה על המדרון המזרחי של הגבעה ושלח את הארכאולוג היהודי הצרפתי ריימון וייל לחפור בה (1913–1914).
זמן קצר לאחר שוך הסערה הוציא האב וינסאן לאור את דוח החפירה, בשתי גרסאות – צרפתית ואנגלית. למרבה האבסורד, מחפירה שערורייתית יצא דין וחשבון מדעי חשוב ביותר. כך יכול היה וינסאן לקבוע סופית כי הגבעה הדרומית מזרחית של העיר, שבה איתר קברים מתקופת הברונזה הקדומה I, היא אומנם הגבעה היחידה בכל הסביבה שיש בה שרידים כה קדומים, ולכן בהכרח יש לזהותה עם עיר דוד המקראית. ניקוי נקבת השילוח ובעקבות כך מדידתה המדויקת בידי וינסאן הייתה לתיעוד מדויק ביותר, המשמש את המחקר הארכאולוגי עד ימינו.
לקריאה נוספת

י' בן חנניה, חלול קודש של משלחת ארכאולוגית בריטית, ידיעות החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, יד (תש"ח), עמ' 51–55.
נירית שלו-כליפא, בעקבות אוצרות המקדש – סיפורה של משלחת פארקר שחפרה בעיר דויד בשנים 1911-1909, קדמוניות, 116 (תשנ"ט) עמ' 126–133
א' וינסאן, ירושלים של מטה, תגליות מעיר דוד 1911-1909, תרגום רוני רייך והוסיף פתח דבר והערכה לעבודתו של האב וינסאן בעת חפירות משלחת מ' פארקר בעיר דוד, הוצאת מגלי"ם, ירושלים 2008, 104 עמ' ,31 איורים, 18 לוחות.
הערות שוליים

↑  אלעזר ליפא סוקניק, עיר דוד, הצפירה, 18 ביולי 1921
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009117289705171  LCCN: n2021022626  VIAF: 8831160667743603560009   WorldCat (עם VIAF): 8831160667743603560009
מונטגיו סקוט

| --- | --- |

הדוכס מאדינבורו, צילם מונטגיו סקוט, 1868
 לידה:  1835 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  15 במאי 1909 (בגיל 74 בערך) רנדוויק, אוסטרליה 
 יצירות ידועות:  A day's picnic on Clark Island, Sydney Harbour, 1870 
 
מונטגיו סקוט (באנגלית: Montague Scott;‏ 1835 – 1909) היה אמן, צלם וקריקטוריסט יליד לונדון, שהיגר לאוסטרליה 1855 והיה הצלם הרשמי בביקורו של הדוכס מאדינבורו בשנת 1868, והקריקטוריסט של "פאנץ '" בסידני בין השנים 1866 עד 1886.
ביוגרפיה

סקוט נולד כבנו הצעיר של ויליאם סקוט ואשתו שרה מיילס בלונדון. באמצע 1850 הם היגרו למלבורן דרך ניו זילנד. הוא השקיע זמן מה חיפוש זהב אך מצא שהעיסוק לא משתלם.
בזמן שעבד בסטודיו לצילום במלבורן בסביבות 1860, נחשף לאמנות צביעת הצילום. הוא עבר לסידני בשנת 1866, בהתחלה עבד אצל הצלם תומאס פלטון, ואז בסביבות 1867 הוא השתלט על אולפני הצילום של האחים פרימן וכינה את המקום "גלריית הצילומים של סידני ומלבורן".
הוא מונה לצלם הרשמי של ביקור הנסיך אלפרד, הדוכס מאדינבורו בשנת 1868 והוזמן על ידי הנרי פארקס לצייר דיוקן בגודל מלא של הדוכס. צילומים של הדוכס הוצעו למכירה לציבור על ידי מונטגו סקוט וויליאם בראדלי. אך ב־1870 הוא הפך לפושט רגל ונאלץ למכור את ציודו ועל העסק השתלט ניומן ושות'
הוא הפיק כמה ליטוגרפיות הממחישות ידיעות חדשותיות ובשנת 1871 היה האמן הראשון שעבד עבור "הסידני מייל".
הוא היה קריקטוריסט של מלבורן פאנץ' במשך שנתיים, לאחר שהחליף את מ' שבלייה, ואז עבר לצייר קריקטורות לסידני פאנץ' בין השנים 1866 ל־1886 הוא גם הפיק דיורמות, אייר ספרים ופעל בהפקות דרמטיות.
הוא עבר לבריזבן בשנת 1887, עבד עבור מגזינים מקומיים כמאייר הוא חזר לסידני בסביבות 1895. הביקוש לתחריטים וציור לעיתונים הלך וקטן מכיוון שהצילום הפך למדיה מרכזית בעיתונים ובמגזינים. בשנת 1908 הוא שוב הוכרז כפושט רגל.
גלריה

גילוי גופת חוקר הארצות ויליאם ויליס
קפטן קוק
יום פיקניק
הערות שוליים

↑  Suzanne Edgar, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
↑  "Advertising". The Sydney Morning Herald. National Library of Australia. 16 February 1865. p. 2.
↑  "Retrospect". Illustrated Sydney News. National Library of Australia. 25 March 1868. p. 1
↑  "Advertising". The Sydney Morning Herald. National Library of Australia. 29 February 1868. p. 2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: scott-eugene-montagu-monty-4547  DAAO: eugene-montagu-scott  NLA: 35617457  Trove: 1528413  VIAF: 92908602   WorldCat (עם VIAF): 92908602 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מונטגיו סקוט".
מזרח סאסקס

מזרח סאסקס (באנגלית: East Sussex) הוא מחוז בדרום-מזרח אנגליה, הגובל בדרום תעלת למאנש.
סביב לו מצויים מחוזות: קנט (צפונית) ומערב סאסקס (מערבית). עיר הבירה של המחוז היא לואס. המחוז מחולק לחמש נפות: הסטינגס, רות'ר, וילדן, איסטבורן ולווס. נוסף להן הרשות היוניטרית ברייטון והוב).
שטח המחוז השתייך היסטורית לאזור סאסקס ובעבר הרחוק לממלכת סאסקס.
מבחינה פוליטית, במזרח סאסקס ישנם 8 מחוזות בחירה לבית הנבחרים הבריטי. בבחירות 2015 התוצאות במחוז היו כך:
| מפלגה | קולות | נציגים |
| --- | --- | --- |
| המפלגה השמרנית | 178,537 | 4 |
| מפלגת הלייבור | 95,719 | 2 |
| המפלגה הליברל-דמוקרטית | 54,068 | 1 |
| מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס | 42,143 | 1 |
| UKIP | 48,498 | 0 |
| אחרים | 1,061 | 0 |
הערות שוליים

↑  The London Gazette
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554821005171  GND: 4590735-3  LCCN: n50044041  MusicBrainz: 61b6a12e-4751-4fe3-b40d-ecb84f29736c  NKC: ge988691   WorldCat (עם LCCN): n50-044041 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מונטה אגילה

| --- | --- |
כיכר קרבינרוס דה צ'ילה במונטה אגילה
כיכר קרבינרוס דה צ'ילה במונטה אגילה
 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 מחוז:  ביוביו (מחוז) ביוביו
 פרובינציה:  ביוביו
 קומונה:  קבררו
 שפה רשמית:  ספרדית 
 שטח:  3.02 קמ"ר
 גובה:  115 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  6,574 (2017)
 קואורדינטות:  37°04′49.08″S 72°26′23.64″W﻿ / ﻿37.0803000°S 72.4399000°W﻿ / -37.0803000; -72.4399000
 אזור זמן:  UTC -5
 http://www.monteaguila.cl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט מונטה אגילה(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט מונטה אגילה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מונטה אגילה (בספרדית: Monte Águila) היא עיירה צ'יליאנית הממוקמת במחוז ביוביו, בתחומי הקומונה קבררו, 5 ק"מ מדרום לעיר קבררו המשמשת כמרכז הקומונה. בעיר אוכלוסייה של 6,090 תושבים (נכון ל-2002).
היסטוריה

באזור ישבו כמה קבוצות של ילידים מקומיים עד שנת 1852, אז נאלצו לעזוב את האזור כתוצאה ממדיניותו של נשיא צ'ילה מנואל מונט. לאחר מכן הוקמה במקום מושבה של מהגרים גרמנים בראשותם של הנס פרנק ומרטין וורמן.
בשנת 1864 לאחר הקמתה של הרכבת במקום נהפכה מונטה אגילה למרכז תחבורתי שממנו הובלו נשקים וחיילים עד שבשנת 1867 נוצרה מסילה בין הכפר לבין העיר נאוקן בארגנטינה מה שהוביל לפריחה כלכלית וחברתית לכפר.
גלריית

כיכר מרכזית.
תחנת כיבוי אש.
כניסה לעיר.
אצטדיון כדורגל.
מצעד "היום הלאומי הצ'יליאני"
חדר כושר.
מתחם הספורט של מונטה אגילה במהלך ספטמבר.
מכונות רכבת מנוטרלות, בתחנת הרכבת של העיירה.
הערות שוליים

↑  ":: Conoce Cabrero ::". Municipalidad de Cabrero (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-2018-06-14. נבדק ב-2017-09-04.
↑  UBICACIÓN - Monte Aguila - CHILE, ciudad de la VIII región del Bío Bio :::::::, www.monteaguila.cl (באנגלית)
↑  Censos de Población y Vivienda, www.ine.cl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 435145856973822920879   WorldCat (עם VIAF): 435145856973822920879 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של צ'ילה ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מונטה אגילה".
מונטגיו סטופפורד

| --- | --- |

מונטגיו סטופפורד
 לידה:  16 בנובמבר 1892 לונדון, האימפריה הבריטית בריטניה
 פטירה:  10 במרץ 1971 (בגיל 78) צ'יפינג נורטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קולג' ולינגטון  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 בן או בת זוג:  Dorothy Deare (12 באפריל 1921–?) 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1911–1949 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-56 מפקד הקורפוס ה-12 מפקד הקורפוס ההודי ה-33 מפקד הארמייה ה-12 מפקד פיקוד בורמה מפקד פיקוד דרום מזרח אסיה מפקד פיקוד הצפון
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 אביר מפקד של מסדר האמבט   מפקד מסדר האימפריה הבריטית   אות השירות המצוין   הצלב הצבאי
 
סר מונטגיו ג'ורג' נורת' סטופפורד (באנגלית: Montagu George North Stopford; 16 בנובמבר 1892 - 10 במרץ 1971) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה ה-12 במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

סטופפורד נולד בלונדון ב-16 בנובמבר 1892. הוא היה בנו של קולונל סר ליונל סטופפורד, ואשתו מייבל אמילי. הוא היה נינו של הפוליטיקאי ג'יימס סטופפורד, הרוזן השלישי מקוורטוון. הוא התחנך בוולינגון קולג, ולמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנת 1911 הוא נכנס לשירות פעיל כלוטננט ברגימנט הרובאים השני, ושרת בהודו עד שנת 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הועבר לחזית המערבית, וב-10 ביוני 1916 הועלה לדרגת קפטן. הוא סיים את המלחמה בדרגת מייג'ור. על שירותו במהלך מלחמת העולם הראשונה אוזכר בשדרים (Mentioned in dispatches), והוענק לו הצלב הצבאי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החזיק סטופפורד בדרגת מייג'ור גנרל, והוא מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-17, שהייתה חלק מחיל המשלוח הבריטי שלחם במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. הוא פיקד על הבריגדה שלו במהלך קרב אראס. בשנת 1940 הוענק לו אות השירות המצוין. בינואר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-56 (לונדון), ופיקד עליה עד אוקטובר של אותה שנה. בנובמבר 1942 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-12. הוא פיקד על הקורפוס ה-12 עד נובמבר 1943. במהלך 1942 הפך לאביר מפקד של מסדר האמבט. לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ההודי ה-33 שהוצב בבורמה. בדצמבר 1944 הפך למפקד במסדר האימפריה הבריטית.
במסגרת הארמייה ה-14, סטופפורד לחם עם הקורפוס שלו במהלך המערכה על בורמה. ב-28 במאי 1945 מונה למפקד הארמייה ה-12, אשר הורכבה מיחידות הארמייה ה-14 שנשארו בבורמה ולא המשיכו לשחרור מלאיה וסינגפור. מטרתו של סטופפורד הייתה לגרש משטח בורמה את כוחות הארמייה ה-28 היפנית, שפתחה בנסיגה מבולבלת אשר במהלכה ספגה 11,000 הרוגים. באוגוסט נכנעה יפן בפני בעלות הברית, והמלחמה הסתיימה אף שהכוחות היפניים לא נסוגו לחלוטין מבורמה.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר המלחמה המשיך סטופפורד לפקד על הארמייה ה-12, שב-1 בנובמבר 1945 הפכה להיות פיקוד בורמה. הוא פיקד על פיקוד בורמה עד 1946, ומ-1946 עד 1947 פיקד על פיקוד דרום מזרח אסיה. מ-1947 עד 1949 הוא פיקד על פיקוד הצפון. ב-1949 פרש מהצבא הבריטי בדרגת גנרל. הוא נפטר ב-10 במרץ 1971 בגיל 78.
הוא נישא בשנת 1921 לדורותי דייר (נפטרה בשנת 1982). לא היו להם ילדים.
מגדל השעון צים שא צוי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל שעון 
 מיקום:  הונג קונג 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1915
 תאריך פתיחה רשמי:  1915 
 קואורדינטות:  22°17′37″N 114°10′10″E﻿ / ﻿22.293580555556°N 114.16955°E﻿ / 22.293580555556; 114.16955
  (למפת הונג קונג מוגדלת) גואנגדונג ים סין הדרומימגדל השעון צים שא צוי(למפת הונג קונג רגילה) גואנגדונג ים סין הדרומימגדל השעון צים שא צוי
 
מגדל השעון צים שא צוי (באנגלית: Tsim Sha Tsui Clock Tower; בסינית: 尖沙咀鐘樓), או בשמו הרשמי מגדל השעון לשעבר של רכבת קאולון-קנטון (באנגלית: Former Kowloon-Canton Railway Clock Tower; בסינית: 前九廣鐵路) הוא מגדל שעון ואתר היסטורי הממוקם באזור צים שא צוי בקצה הדרומי של חצי האי קאולון שבהונג קונג, לחוף נמל ויקטוריה ולמול האי הונג קונג.
המגדל בנוי לבנים אדומות וגרניט, וגובהו 44 מטרים. בראשו כליא ברק בגובה 7 מטרים.
המגדל הוכרז בשנת 1990 כאתר היסטורי ואנדרטה לאומית של הונג קונג.
היסטוריה

בשנת 1904 החלה בניית רכבת קאולון-קנטון כאשר תחנת הקצה של הקו הוקמה בצים שא צוי. הרכבת נחנכה ב-1 באוקטובר 1910, ובשנת 1913 החלה בנייה של מבנה תחנה גדול עבור הקו. בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה החל מחסור בחומרי גלם, ונפסקו עבודות הבנייה.
עיקר מבנה התחנה, וכן מגדל השעון שלה נבנו בשנת 1915 והתחנה נחנכה ב-28 במרץ 1916.
בראש מגדל השעון הותקן שעון אשר הועבר אליו ממבנה מגדל השעון רחוב פדלר אשר נהרס קודם לכן. שעון זה הותקן באחת מפאות המגדל, ויתר צדדי המגדל עמדו ריקים עד שנת 1920 עת הותקנו שלושה שעונים נוספים.
שלושת השעונים הופעלו ב-22 במרץ 1921 ופעלו ברצף למעט במהלך הכיבוש היפני של הונג קונג במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1975 עברה תחנת הרכבת למיקומה הנוכחי - תחנת הונג הום בשטח שיובש מהים במפרץ הונג הום. מבנה התחנה נהרס בשנת 1977 על אף מחאה ציבורית ועצומות שנחתמו; יחד עם זאת בשל הלחץ הציבורי הוחלט לשמר את מגדל השעון בתוך מתחם המבנה שנבנה באתר התחנה ובסמוך לו אשר כולל את מוזיאון החלל של הונג קונג, מוזיאון הונג קונג לאמנות ומרכז התרבות של הונג קונג.
מגדל השעון, 8 ביולי 2005
מגדל השעון, מרכז התרבות של הונג קונג ומלון פנינסולה, 2004
תחנת הרכבת ומגדל השעון, 1914
תחנת הרכבת ומגדל השעון ב-1916
מגדל השעון בשעת לילה
מגדל השעון ומרכז התרבות של הונג קונג
מזרח לונדון

| --- | --- |

הפארק האולימפי שנבנה עבור המשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון ב-2012
 מידע
 עיר:  לונדון 
 קואורדינטות:  51°33′N 0°06′E﻿ / ﻿51.55°N 0.1°E﻿ / 51.55; 0.1
 
 
מזרח לונדון (באנגלית: East London) הוא האזור הצפון־מזרחי של העיר לונדון שבממלכה המאוחדת. אזור זה ממוקם ממזרח לאזור ההיסטורי והפיננסי של לונדון רבתי ומצפון לנהר התמזה. זהו אזור הפרוורים השני בגודל אוכלוסייתו בלונדון.
אזור מזרח לונדון נחשב לאחד העניים ביותר בלונדון. אזור זה כולל כיום את אחד מריכוזי אוכלוסיות המיעוט האתניות הגדולים ביותר בממלכה המאוחדת, ומכיל בעיקר משפחות ממוצא דרום אסיאתי.
על פי התוכנית האזורית של לונדון, "The London Plan" (משנת 2011), אזור מזרח לונדון כולל את הרבעים בארקינג ודאגנהאם, בקסלי, גריניץ', לוויסהם, האקני, האורינג, ניוהאם, רדברידג', וולת'אם פורסט וטאוור האמלטס.
גלריית תמונות

מרכז הקניות "Westfield Stratford City"
החזית של נמל התעופה לונדון סיטי
הערות שוליים

↑
ערך זה הוא קצרמרבנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לינק (האגדה של זלדה)

קוספליי של לינק.
קוספליי של לינק וזלדה.
לינק (באנגלית: Link; ביפנית: リンク) הוא גיבור סדרת משחקי "האגדה של זלדה" של חברת נינטנדו. המונח לינק לא מתייחס לדמות ספציפית אלא למספר דמויות בעלות אותו שם המופיעות במשחקים שונים בסדרת האגדה של זלדה.
היסטוריה

לינק נוצר בשנת 1986 בתחילת היצירה של המשחק הראשון בסדרה, שגם נקרא "האגדה של זלדה".
כעבור 12 שנים, ב-1998, לינק הגיע לצורה תלת־ממדית במשחק "האגדה של זלדה: אוקרינת הזמן" (באנגלית: The Legend of Zelda: Ocarina of Time).
במשחק שיצא מאוחר יותר, The Legend of Zelda: Wind Waker, קיבל לינק צורה מצוירת יותר, אולם בגרסת הנינטנדו גיימקיוב של המשחק SoulCalibur 2, בה השתתף כאורח, נראתה דמותו דומה לזו של המשחקים הקודמים בסדרה: "אוקרינת הזמן" ו"המסכה של מג'ורה".
יכולות > לחימה

לינק ידוע בעיקר בגלל היכולות הרבות שלו בכלי נשק: שימוש בחרב, בחץ וקשת, ברוגטקה, בבומרנג ובנשקים רבים אחרים.
חרב מיוחדת וידועה של לינק היא חרב המאסטר שהופיעה לראשונה במשחק A Link to the Past בשנת 1991 וסיפור היווצרותה מופיע ב-Skyward Sword בשנת 2011, שמשמשת בכל משחק לחיסול היריב הראשי של לינק, גאנונדורף (גאנון) (או דמייס ב-Skyward Sword). לעומת זאת, במשחקים "ארבע החרבות" (Four Swords), ו"כובע המיניש" (The Minish Cap) לינק משתמש בחרב הארבעה המפצלת אותו לארבעה לחיסול ואאטי (Vaati). במשחק "הרפתקאות ארבע החרבות" (Four Swords Adventures) לינק משתמש בחרב הארבעה גם כדי לחסל את ואאטי וגם את גאנון.
יכולות > נגינה

אחד מהכוחות הרבים של לינק הוא לנגן שירים קסומים בכלי נגינה קסומים, כמו: חליל פאן, אוקרינה, נבל, חצוצרות, וחליל, שמבצעים מספר דברים כגון: שירי שיגור למקומות מסוימים וכל מיני דברים דומים.
יכולות > שינויי צורה

לינק יכול לשנות צורה בחלק מהמשחקים. במשחק "ההרפתקה של לינק" (באנגלית: The Adventure of Link) לינק יכול בעזרת כישוף להפוך לפיה,
ב- A Link to the Past הוא הופך לארנב בעולם האופל, במסכה של מג'ורה (באנגלית: Majora's Mask) שינויי צורה הופכים למשהו עיקרי במשחק, כשלינק יכול להפוך לארבעה יצורים בעזרת 4 מסכות שהן בעצם נשמות של יצורים שלינק הציל ולכל שינוי צורה כוח מיוחד.
ב"נסיכת הדמדומים" (באנגלית: Twilight Princess), כשלינק נכנס לאזורי דמדומים, הוא הופך לזאב בעל יכולות מיוחדות כמו חפירה ושימוש בחושים מחודדים.
יכולות > רכיבה

ברוב המשחקים, לינק מתואר כמישהו מיומן עם סוסים, ובדרך כלל יש לו סוסה משלו, בשם אפונה (באנגלית: Epona).
במשחק זלדה: Skyward Sword ללינק יש ציפור גדולה (Loftwing) שהיא דרך התחבורה שלו בשמיים.
יכולות > כלי תחבורה של לינק

לינק משתמש בכלי תחבורה רבים בנוסף לסוסה שלו, כמו ספינה ורכבת. למשל במשחק 'מעורר הרוח' (The Legend of Zelda: The Wind Waker) לינק משתמש בספינה בשם 'המלך של האריות האדומים' (King of Red Lions) כדי לשוט בים.
מזרח טלמרק

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  נורווגיה נורווגיה
 קואורדינטות:  59°42′55″N 8°49′37″E﻿ / ﻿59.7152°N 8.827°E﻿ / 59.7152; 8.827 
 he
 
מזרח טלמרק (בנורווגית: Øst-Telemark) הוא חבל ארץ היסטורי במחוז וסטפול וטלמרק שבנורווגיה. הוא כולל שלוש עיריות.
ראו גם

מערב טלמרק
טלמרק
טלמרק העליונה
וסטפול וטלמרק
הערות שוליים

↑  Kongsbergregionen, www.kongsbergregionen.no
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של נורווגיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח

| --- | --- |

כרזת המחזמר
 בימוי:  דרקו טרסנג'ק
 כתיבה:  רוברט ל' פרידמן
 מילות השירים:  רוברט ל' פרידמן, סטיבן לוטבק
 מבוסס על:  Israel Rank: The Autobiography of a Criminal 
 דמויות:  משפחת דייסקווית' מונטי נאבארו סיבלה האלוורד פיבי דייסקווית'
 מוזיקה:  סטיבן לוטבק
 מקום ההתרחשות:  אנגליה
 תקופת ההתרחשות:  1907-1909
 מדינה:  ארצות הברית
 סוגה:  מחזמר, קומדיה שחורה
 הצגת בכורה:  17 בנובמבר 2013
 מספר מערכות:  2
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  זוכה ארבע פרסי טוני
 gentlemansguideontour.com
 
מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח (באנגלית: A Gentleman's Guide to Love and Murder) הוא קומדיה מוזיקלית שכתב רוברט ל' פרידמן עם שירים שכתב והלחין סטיבן לוטבק. המחזמר מבוסס על רומן משנת 1907 בשם Israel Rank: The Autobiography of a Criminal מאת רוי הורנימן. המחזמר הועלה להראשונה בברודוויי ב-17 בנובמבר 2013 ורץ עד ל-17 בינואר 2016. ביוני 2014 ההפקה זכתה בארבעה פרסי טוני, לרבות בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר.
הפקות

המחזמר מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח הוצג לראשונה בהרטפורד, קונטיקט, בחודשים אוקטובר-נובמבר 2012 בבימויו של דרקו טרסנג'ק. צוות השחקנים כלל את ג'פרסון מייס, קן ברנט וליסה אוהייר. ההצגה הייתה הפקה משותפת של תיאטרון הרטפורד ותיאטרון אולד גלוב מסן דייגו.
לאחר מכן, המחזמר עבר להופיע בתיאטרון אולד גלוב שבסן דייגו, קליפורניה, במרץ 2013. הבימוי היה של טרסנג'ק, בהשתתפותם (שוב) של מייס, ברנט ואוהייר.
המחזמר עלה לראשונה בברודוויי ב-Walter Kerr Theatre ב-17 בנובמבר 2013, לאחר מספר הצגות הרצה שהחלו ב-22 באוקטובר 2013, בבימויו של טרסנג'ק עם כוריאוגרפיה מאת פגי היקי. ההפקה ירדה ב-17 בינואר 2016.‏ צוות השחקנים המקורי של ברודוויי כלל את ג'פרסון מייס (שהמשיך להופיע בהפקה זו עד לסיומה), ליסה אוהייר, לוריין וורסהאם וברייס פינקהאם. במחזמר, מייס מגלם שמונה דמויות שונות, כולן בנות משפחת דייסקווית'. בהפקה הושקעו 7.5 מיליון דולר; באפריל 2015 הודיעו המפיקים שהחזירו את כל השקעתם.
סיבוב הופעות ראשון ברחבי ארצות הברית החל ב-19 בספטמבר 2015 בסקנקטדי, ניו יורק. סיבוב הופעות שני צפוי היה להיפתח ב-27 בספטמבר 2017 באלמיירה, ניו יורק.
ההפקה הבינלאומית הראשונה של המחזמר צפויה לעלות במלבורן, אוסטרליה באוקטובר 2018, בכיכובם של מיטשל בוטל וכריס רייאן, בבימויו של רוג'ר הודגמן.
תקציר העלילה

בשלהי העשור הראשון של המאה ה-20, מונטגיו "מונטי" דייסקווית' נבארו (ברייס פינקהם), צעיר בריטי עני, מגלה כי הוא נצר למשפחת אצולה אריסטוקרטית ומועמד לרשת תואר של רוזן והון רב. למורת רוחו, הוא מגלה גם כי ישנם שמונה יורשים אחרים שנמצאים לפניו בשושלת הירושה. הפתרון שלו לבעיה: לרצוח את כל המתמודדים האחרים על הירושה (את כולם מגלם ג'פרסון מייס).
שירים

| מס' | שם השיר | ביצוע |
| --- | --- | --- |
| 1 | ‏A Warning to the Audience‏ | ‏Ensemble‏ |
| 2 | ‏You're a D'Ysquith‏ | ‏Miss Shingle and Monty‏ |
| 3 | ‏I Don't Know What I'd Do‏ | ‏Sibella‏ |
| 4 | ‏Foolish to Think‏ | ‏Monty‏ |
| 5 | ‏A Warning to Monty‏ | ‏Ensemble‏ |
| 6 | ‏I Don't Understand the Poor‏ | ‏Lord Adalbert and Ensemble‏ |
| 7 | ‏Foolish to Think (Reprise)‏ | ‏Monty‏ |
| 8 | ‏Poison in My Pocket‏ | ‏Monty, Asquith Jr., and Miss Barley‏ |
| 9 | ‏Poor Monty‏ | ‏Sibella and Company‏ |
| 10 | ‏Better With a Man‏ | ‏Henry and Monty‏ |
| 11 | ‏Inside Out‏ | ‏Phoebe and Monty‏ |
| 12 | ‏Lady Hyacinth Abroad‏ | ‏Lady Hyacinth and Ensemble‏ |
| 13 | ‏The Last One You'd Expect‏ | ‏Company‏ |
| מס' | שם השיר | ביצוע |
| --- | --- | --- |
| 1 | ‏Why Are All the D'Ysquith's Dying‏ | ‏Lord Adalbert and Mourners‏ |
| 2 | ‏Sibella‏ | ‏Monty‏ |
| 3 | ‏I've Decided to Marry You‏ | ‏hoebe, Sibella, and Monty‏ |
| 4 | ‏Final Warning‏ | ‏Ensemble‏ |
| 5 | ‏Poison in My Pocket (Reprise)‏ | ‏Monty‏ |
| 6 | ‏Looking Down the Barrel of a Gun‏ | ‏Lord Adalbert‏ |
| 7 |  ?!‏Stop! Wait! What‏ | ‏Monty‏ |
| 8 | ‏That Horrible Woman‏ | ‏Sibella, Phoebe, Detective, Magistrate, and Guard‏ |
| 9 | ‏Finale‏ | ‏Company‏ |
שחקנים ודמויות

| הדמות | הפקת הרטפורד/סן דייגו | הפקת ברודוויי המקורית | סיבוב הופעות בארצות הברית |
| --- | --- | --- | --- |
| משפחת דייסקווית' | ג'פרסון מייס | ג'פרסון מייס | ג'ון רפסון |
| מונטי נאבארו | קן ברנט | ברייס פינקהם | קווין מייסי |
| סיבלה האלוורד | ליסה או'הרה | ליסה או'הרה | קריסטן בת' ויליאמס |
| פיבי דייסקווית' | סילינה קנדי | לוריין וורסהאם | אדריאן אלר |
תגובות וביקורות

צ'ארלס אישרווד (ניו יורק טיימס) שיבח את ההפקה שעלתה בהרטפורד וקבע כי היא "מתוחכמת" ו"בין מחזות הזמר החדשים מעוררי ההשראה". אישרווד כתב ביקורת גם על ההפקה של ברודוויי, בה ציין שהמופע "מענג", שיבח את ג'פרסון מייס והוסיף כי מחזמר זה משלב בצורה טובה "מנגינה בלתי נשכחת עם טקסט שנון".
גם אליזה גרדנר (USA Today) שיבחה את מייס, וכתבה כי "הציג לראווה את כישרונו הקומי". כמו כן כתבה כי הבימוי היה שנון, והחמיאה לעיצוב התפאורה היצירתי. לסיכום, כתבה כי המחזמר היה "מצחיק להחריד".
על פי Stagegrade, רוב המבקרים שיבחו את המחזמר וקבעו כי הוא מהנה ומבדר, אם כי כמה מהם מתחו ביקורת על הלחן ("פסטיש שנשכח במהרה").