stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפטיזציה
הרחבת הביקורת השיפוטית

תחת הנהגתו של אהרן ברק, אימץ בג"ץ גישה של אקטיביזם שיפוטי, שהתחזקה לאחר המהפכה החוקתית. גישה זו גורסת כי בג"ץ יכול לדון גם בדברים שאינם קשורים ישירות לדברים שהובאו לפניו, וביכולתו לבטל חוקים הסותרים חוק יסוד. בתחילה הגביל עצמו בית המשפט מלבקר מוסדות ציבוריים אחרים והשתמש בכוחו רק כשהמוסדות הציבוריים פגעו בזכויות האדם או חרגו מסמכותם בצורה בולטת וגלויה. לאחר מכן לקח על עצמו בית המשפט לבקר את מוסדות השלטון גם כאשר אלה לא חרגו מהתפקיד המוגדר להם בחוק, אך הליך קבלת ההחלטות שלהם נעשה שלא בתום לב, או מתוך חוסר התאמה לשיקול דעתו של "האדם הסביר".
כחלק ממגמה זו, הורחבו תחומי השפיטות. הסמן הימני בתחום זה, אהרן ברק, התבטא בעניין זה בבג"ץ רסלר נגד שר הביטחון:
נקודת המוצא העיונית לבחינתה של השפיטות (או אי השפיטות) הנורמאטיבית היא התפיסה, כי המשפט הוא מערכת של איסורים והיתרים. כל פעולה היא מותרת או אסורה בעולם המשפט. אין פעולה, שהמשפט לא חל עליה. כל פעולה נתפסת בעולם המשפט. ... אכן, כל פעולה ניתנת "להיכלא" בנורמה משפטית, ואין פעולה שאין לגביה נורמה משפטית "הכולאת אותה". אין "חלל משפטי", שבו פעולות מתבצעות בלי שהמשפט נוקט כלפיהן כל עמדה. המשפט משתרע על כל הפעולות...על-פי גישה זו לא ייתכן כלל מצב, שבו אין נורמה משפטית החלה על פעולה. לעניין זה אין נפקא מינה מהי אותה פעולה, אם פוליטית היא אם לאו, אם עניין היא למדיניות אם לאו. כל פעולה - ותהא פוליטית או עניין למדיניות ככל שתהא - נתפסת בעולם המשפט, וקיימת נורמה משפטית הנוקטת עמדה כלפיה, אם מותרת היא או אסורה. הטיעון, "העניין לא היה עניין משפטי אלא עניין פוליטי מובהק", מערבב מין בשאינו מינו. היותו של העניין "פוליטי מובהק" אינו יכול להסיר מאותו עניין את היותו גם "עניין משפטי". כל דבר הוא "עניין משפטי", במובן זה שהמשפט קובע לגביו עמדה, אם מותר הוא או אסור.
הרחבת השפיטות הביאה להתערבות בתי המשפט בנושאים שבעבר לא עסקו בהם, לעיתים באופן שנוי במחלוקת. כך, למשל, נתפס צו הביניים שהוציאה השופטת דליה דורנר, שהורה למדינה להבהיר מהו סטנדרט הקיום בכבוד, כדי שניתן יהיה לקבוע האם הקיצוץ בקצבאות שיזמה הממשלה פוגע בזכות החוקתית לכבוד, המעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, או פסיקתה של דורית ביניש המורה על מיגון בתי הספר בשדרות.
גם להרחבת זכות העמידה בעידן ברק השפעה על תהליך המשפטיזציה. אם בעבר רק מי שנפגע באופן ישיר מפעולה שלטונית רשאי היה לעתור בשל כך לבג"ץ, הרי שכיום נפתחו דלתות בית המשפט גם לעותרים ציבוריים. הדבר השפיע על פעילותם של ארגונים ציבוריים וחברתיים שונים, שכן בנוסף לפעילות הציבורית הרגילה שלהם, הועמד לרשותם כלי נוסף - הכלי המשפטי. ארגונים כגון התנועה לאיכות השלטון או אדם טבע ודין, למשל, מבססים חלק ניכר מפעילותם על עתירות לבתי המשפט השונים.
שימוש במשפט הפלילי להתמודדות עם שחיתות

שחיתות היא בעיקרה פגיעה במוסר הציבורי, ועל כן דומה כי המקום המתאים ביותר להתמודד עמה הוא המישור הציבורי - דיון בכנסת ובאמצעי התקשורת, הפגנות, בחירות וכדומה. עם זאת, מאז שנות ה-90 אירעו יותר ויותר מקרים שבהם בית המשפט התערב במקרים שבהם המנגנונים הפוליטיים והציבוריים לא נקטו בעצמם את הצעדים הדרושים, לדעתו, לשם שמירת המינהל התקין. כך, למשל, הורה בג"ץ לראש הממשלה יצחק רבין לפטר את השר אריה דרעי, לאחר שנגד האחרון הוגש כתב אישום בשל עבירות של קבלת שוחד, הפרת אמונים של עובד ציבור, קבלת דבר במירמה בנסיבות מחמירות, רישום כוזב במסמכי תאגיד וגנבה בידי מנהל. נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר, קבע בפסק דינו כי "העבירות המיוחסות לשר דרעי הן מפליגות בחומרתן, ואי-הפעלת הסמכות להעבירו מתפקידו עולה כדי אי-סבירות קיצוני. ההישענות בעניין זה על התחייבות, הנוגדת את הוראותיו של סעיף 13א לחוק היסוד, אינה במקומה. הפגיעה באמינות השלטון עקב אי העברה מהתפקיד של מי שמואשם בעבירות חמורות של שחיתות, היא חמורה בהרבה מן הפגיעה באמינות עקב אי קיום הבטחה שהחוק אסר מעיקרו את נתינתה".
כמו כן הוגשו כתבי אישום בשורה של מקרים שבהם פגעו אישי ציבור במינהל התקין. דוגמה לכך ניתן למצוא בכתב האישום שהוגש נגד צחי הנגבי בשל ריבוי המינויים הפוליטיים בעת שכיהן כשר לאיכות הסביבה.
המשנה לפרקליט המדינה, עו"ד שי ניצן, הסביר תופעה זו בהיעדרה של תרבות פוליטית המאפשרת התמודדות עם שחיתות וחוסר מינהל תקין בכלים ציבוריים. ניצן טען כי "במדינות מתוקנות, שרים קמים ומשעים עצמם או מתפטרים, אולם כאשר הם יוצאים זכאים מחקירת המשטרה הם חוזרים לתפקידם, בעוד שאצלנו המציאות שונה... במשפט של דרעי, ראש הממשלה אמר, כי עד שדרעי לא יורשע הוא רוצה שדרעי יכהן כשר, ואני שואל, האם כאשר אדם ממלא תפקיד ציבורי, יכול לקום ולומר כי הוא ככל האזרח".
הסתייעות ביועצים משפטיים > היועץ המשפטי לממשלה

הרחבת היקפה של הביקורת השיפוטית הביאה עמה גם הרחבה בגדרי התחומים המובאים להכרעתו של היועץ המשפטי לממשלה. פעמים רבות, נובע הדבר מכך שהחלטות שונות של הממשלה צפויות להיתקף בבג"ץ, ועל כן מתבקשת חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה, באשר לאפשרות שהחלטות אלה ייפסלו. דוגמה לכך ניתן למצוא במעורבותו של היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, בהחלטות בנוגע להפסקת הספקת החשמל לרצועת עזה או לאימוץ ילדים בידי משפחות חד-מיניות.
אופן נוסף שבו ליועץ המשפטי לממשלה יש השפעה על התנהלות הממשלה נובע מהנחיות היועץ המשפטי לממשלה. הנחיות אלה, שגיבושן החל בעת שמאיר שמגר כיהן כיועץ המשפטי לממשלה, בשלהי שנות ה-60, עוסקות במגוון נושאים הקשורים בפעולתה השוטפת של הממשלה, כגון מינויים בשירות הציבורי, כללי אתיקה ועוד.
אף ועדת שמגר, שבחנה את דרכי המינוי של היועץ המשפטי לממשלה ונושאים הקשורים לכהונתו, בעקבות פרשת בר-און חברון, נתנה דעתה למעורבות הגוברת של היועץ המשפטי לממשלה בתחומים שאינם משפטיים טהורים, וקבעה כי יש ליועץ "מעורבות קרובה מדי במכלול נושאי המדיניות הנדונים בממשלה". הוועדה המליצה כי היועץ המשפטי לממשלה לא ישתתף בכל ישיבות הממשלה, כפי שנהוג, אלא רק בישיבות שבהן דרושה חוות דעתו המשפטית.
הסתייעות ביועצים משפטיים > יועצים משפטיים אחרים

בדומה ליועץ המשפטי לממשלה, גם מעמדם של יועצים משפטיים אחרים התחזק. כבר בשנת 1975 נחקק חוק המעגן את מעמדם של היועצים המשפטיים ברשויות המקומיות. עם השנים, נוספו בחוק הוראות שונות לגבי יועצים משפטיים אלה, כגון חובת זימונם לישיבות המועצה, ואף הוראה הקובעת כי רשות מקומית לא תתקשר בעסקה הטעונה את אישור המועצה, אלא אם כן הוגשה לה חוות דעת מנומקת בכתב של היועץ המשפטי שלפיה אין מניעה לאשר את העסקה. ההוראה האחרונה הופכת את היועץ המשפטי של הרשות המקומית לגורם משמעותי בהליך קבלת ההחלטות של הרשות.
מינוי שופטים ומשפטנים לוועדות ציבוריות > ועדות חקירה וועדות בדיקה

חוק ועדות חקירה קובע כי בראש ועדת חקירה ממלכתית יעמוד שופט. על פי חוק זה, אין הכרח כי יתר חברי הוועדה יהיו שופטים או משפטנים, אך ברוב ועדות החקירה שמונו לאורך השנים מונו משפטנים נוספים, ובחלקן (כגון ועדת כהן או ועדת שמגר) הם אף היוו רוב. גם בוועדת וינוגרד ובוועדת זיילר מונו שני משפטנים, כולל היושבי ראש שלהן, אף שבוועדות בדיקה ממשלתיות אין כל חובה למנות שופטים או משפטנים.
כהונתם של משפטנים בוועדות משפיעה גם על אופי מסקנותיהן. פרופ' רון שפירא ביקר התנהלות זו של ועדות חקירה, וקבע כי "הטקס המשפטי הוא דרך מצוינת להרשיע או להפליל מישהו, אבל הוא דרך גרועה אם רוצים לדעת את האמת. כל תחקיר מבצעי מביא לגילוי יותר עובדות מאשר ועדת חקירה, המתנהלת בהליך כמו-משפטי". פרופ' ירון אזרחי סבור כי ועדות החקירה הן "סימפטום לחוסר האמון של הציבור ביכולתו לשפוט את העובדות בלי עזרה מקצועית", וכי הצבת שופט בראשן משקפת את חוסר האמון של הציבור ביכולתו לפתור בעיות באמצעות המערכת הפוליטית.
מינוי שופטים ומשפטנים לוועדות ציבוריות > פורומים אחרים

גם בפורומים אחרים ניכר שימוש הולך וגובר בשופטים ובמשפטנים. כך, למשל, מונה השופט אליהו וינוגרד לעמוד בראש הוועדה להורדה הדרגתית של שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה ולבחינת הקלות אפשריות נוספות לסטודנטים, אף ששיקוליה של הוועדה כלל לא היו בתחום המשפט, אלא בתחומי החינוך והכלכלה.
בחוקים שונים מוטלים מיני תפקידים על שופטים ועל שופטים בדימוס, אף כאלה שאינם טעונים כישורי שפיטה דווקא. חוק ראש הרשות המקומית וסגניו (הצהרת הון), התשנ"ד-1993, למשל, קובע כי ראשי רשויות מקומיות וסגניהם יגישו הצהרות הון מטעמם לשופט בדימוס של בית המשפט העליון או בית המשפט המחוזי, שמינה נשיא בית המשפט העליון. דוגמה נוספת מצויה בחוק סיוע לנפגעי קריסת הרצפה באולמי ורסאי, התשס"ב-2002, הקובע כי הזכאות לסיוע לנפגעי האסון תיקבע על ידי ועדה ציבורית המורכבת מנציגים של משרדי הממשלה, אך בראשה הוצב שופט בדימוס.
משפטיזציה של יחסי העבודה

דו"ח בנק ישראל לשנת 2004‏ מציין:
הדו"ח ממליץ לשנות מגמה זו, באומרו:
הסדרת תחומים רבים יותר בחקיקה

בקרב חברי הכנסת מתקיימת מגמה להסדיר בחקיקה נושאים שהוסדרו בכלים אחרים העומדים לרשות החברה. דוגמאות לכך:
חוק לא תעמוד על דם רעך, התשנ"ח–1998, המטיל חובה לסייע לאדם הנתון בסכנת חיים, מסדיר בחקיקה נושא שבמידה רבה מקומו בתחום המוסר והנורמות הבלתי כתובות.
חוק הזכות לעבודה בישיבה, התשס"ז-2007, שעיקרו הקביעה "מעביד יעמיד לרשות עובד במקום העבודה מושב לעבודה ולא ימנע מעובד ישיבה במהלך העבודה, אלא אם כן הוכיח המעביד שביצועה הרגיל של העבודה אינו מאפשר ישיבה", מסדיר באמצעות חקיקה נושא שנהוג להסדירו במסגרת יחסי העבודה, במשא ומתן בין ארגון עובדים לבין המעסיק.
שימוש בטרמינולוגיה משפטית

חדירת המשפט לתחומי חיים רבים הביאה גם לחדירתם של מונחים משפטיים שונים ללשון הדיבור, אף בהקשרים שאינם משפטיים.
דוגמה ותיקה לכך היא השימוש בצירוף "ו/או", האופייני לניסוחם של חוזים.
דוגמה נוספת היא המילה "נבצרות". במילה זו נעשה שימוש רב בראשית 2006, כאשר ראש הממשלה, אריאל שרון שקע בתרדמת, ונקבע, בהתאם לסעיף 16 לחוק יסוד: הממשלה, כי נבצר ממנו למלא את תפקידו. בשנת 2007, שוב חזר השימוש במילה, לאחר שהנשיא משה קצב הודיע, בהתאם לסעיף 22 לחוק יסוד: נשיא המדינה, כי נבצר ממנו, זמנית, למלא את תפקידו. הביטוי חדר לשימוש רחב בהקשרים שונים, המתארים הפסקה או חדילה מפעילות כלשהי (, , ).
דוגמה נוספת היא השימוש במונח "לחץ פיזי מתון". מקורו של מונח זה בדו"ח ועדת לנדוי, שהוקמה בעקבות פרשת עיזאת נאפסו (וששניים מבין שלושת חבריה היו משפטנים). בדו"ח זה, קבעה הוועדה כי השב"כ רשאי להשתמש בלחץ פיזי מתון, מקום שבו יש הכרח בהשגת מידע לשם הגנה על חיי אדם. בביטוי נעשה שימוש רב בהשאלה, גם לתיאור הפעלת לחצים מסוג אחר (, ). הביטוי אף היווה השראה למופע מחול , ואילו עיתון "הארץ" הוסיף אותו לרשימה של "קלישאות שסר חינן", בנימוק ש"אפילו המשמעות האירונית כבר לא עובדת מרוב שימוש".
לקריאה נוספת

אוולין גורדון, איך איבדה הממשלה את זכותה לייצוג משפטי(הקישור אינו פעיל), תכלת 4, קיץ התשנ"ח / 1998
הערות שוליים

↑  מִשְׁפּוּט במילון מדע המדינה (תשפ"ב), 2022, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  בג"ץ 3094/93 התנועה לאיכות השלטון ואח' נ' ממשלת ישראל ואח', פ"ד מז(1) 404, 422.
↑  דברים שנאמרו במסגרת השתלמות הפורום הפלילי של לשכת עורכי הדין בשיתוף המכון להשתלמות עורכי דין של הלשכה באילת, והתפרסמו באתר לשכת עורכי הדין, 2 בפברואר 2008.
↑  מני מזוז: "לא להחשיך את עזה", אתר MSN,‏ 30 באוקטובר 2007.
↑  יובל יועז, מזוז: להתיר אימוץ לחד מיניים; ישי: יוזמה מבחילה, באתר הארץ, 10 בפברואר 2008
↑  דין וחשבון של הוועדה הציבורית לבחינת דרכי המינוי של היועץ המשפטי לממשלה ונושאים הקשורים לכהונתו, עמ' 49.
↑  חוק הרשויות המקומיות (ייעוץ משפטי), התשל"ו-1975.
↑  מירון רפופורט, "אמת או חובה", הארץ 4 בפברואר 2008.
↑  דו"ח בנק ישראל לשנת 2004, פרק התעסוקה והשכר
↑  הביטוי המדויק שבו השתמשה הוועדה היה "מידה מתונה של לחץ פיסי", אך הביטוי שהשתרש בציבור הרחב הוא "לחץ פיזי מתון".
↑  קלישאות שסר חינן, באתר הארץ, 16 באפריל 2002
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 025615
סלרנו (נפה)

נפת סלרנו (באיטלקית: Provincia di Salerno) היא נפה במחוז קמפניה שבאיטליה.
היסטוריה

הייתה במקור נפת פרינצ'יפאטו צ'יטרה (באיטלקית: Principato Citra) .שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " פרינצ'יפטוס צ'יטרה סרס מונטורי" (Principatus citra serras Montorii) שמשמעה "פרינצ'יפטו לרגלי ההר פיצ'נטיני (Monti Picentini)".
נפת פרינצ'יפטו צ'יטרה התקיימה בממלכת שתי הסיציליות, ובשנת 1840 התגוררו בה 17,258 נפש. בירת הנפה הייתה העיר סלרנו. ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי, ועקב כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה, ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת.
נפת פרינצ'יפאטו צ'יטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
סמל נפת פרינצ'יפאטו צ'יטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860
גאוגרפיה

הנפה ממוקמת על החוף בדרום המחוז, ומשתרעת על שטח של 4,917 קמ"ר. בנפת סלרנו התגוררו 1,102,340 נפש בשנת 2007 ובירתה העיר סלרנו, הנמצאת במפרץ כ-50 ק"מ דרומית לעיר נאפולי.
היא גובלת בנפת נאפולי בצפון-מערב, בנפת אבלינו בצפון, בנפת פוטנצה במזרח ובים הטירני בדרום-מערב.
ראו גם

פרינצ'יפאטו צ'יטרה
סלפית (נפה)

ערך זה עוסק בנפה ברשות הפלסטינית. אם התכוונתם לעיר ברשות הפלסטינית, ראו .
| --- | --- |
סמל סלפיתסמל סלפית

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 מושל:  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה
 בירת הנפה:  סלפית
 שטח:  204 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  75,444 (2017)
 קואורדינטות:  32°07′05″N 35°05′25″E﻿ / ﻿32.118194°N 35.090278°E﻿ / 32.118194; 35.090278 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת סלפית (בערבית: محافظة سلفيت) היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית. בירת הנפה והעיר הגדולה ביותר בה היא סלפית.
גאוגרפיה

הנפה ממוקמת בצפון-מערב יהודה ושומרון וגובלת בנפת רמאללה ואל-בירה בדרום, בנפת שכם במזרח, ובנפת קלקיליה בצפון.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, חיו בנפה כ-64,129 נפשות באמצע שנת 2006. על פי מרשם האוכלסין של הלשכה לשנת 1997, חיו באותה שנה בנפה כ-46,671 נפשות, ומתוכם 7.7% פליטים. באותה שנה בנפה חיו כ-23,758 גברים וכ-22,913 נשים.
יישובים > ערים

סלפית
יישובים > מועצות מקומיות

בידיא
בורקין
דיר איסתיא
יישובים > כפרים

איסכאכא
דיר בלוט
זאוויה
חארס
ח'ירבת קיס
יאסוף
כיפל חארת'
כפר א-דיכ
מסחה
מרדה
סרטא
פרח'ה
קירה
קראוות בני חסאן
ראפאת
הערות שוליים

↑  Projected Mid -Year Population for Salfit District by Locality 2004- 2006 Palestinian Central Bureau of Statistics
↑  Palestinian Population by Locality and Refugee Status Palestinian Central Bureau of Statistics
↑  Palestinian Population by Locality, Sex and Age Groups in Years Palestinian Central Bureau of Statistics
| נפות הרשות הפלסטינית |
| --- | --- | --- |
| נפות הגדה המערבית | ג'נין • טובאס • טולכרם • שכם • קלקיליה • סלפית • רמאללה ואל-בירה • יריחו • אל קודס • בית לחם • חברון |  |
| נפות רצועת עזה (בשליטת חמאס) | צפון עזה • עזה • דיר אל-בלח • ח'אן יונס • רפיח |  |
| Flag of Senegalיישובי נפת סלפית |
| --- | --- | --- |
| ערים | סלפית |  |
| מועצות מקומיות | בידיה • בורוקין • דיר איסתיא |  |
| כפרים | דיר בלוט • פרח'ה • איסכאכא • כפר א-דיכ • חארס • ח'ירבת קיס • כיפל חארת' • מרדה • מסחה • קראוות בני חסאן • קירה • ראפאת • סרטא • יאסוף • זאוויה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
סאו טומה ופרינסיפה במשחקים האולימפיים

סאו טומה ופרינסיפה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). לכל המשחקים בהם השתתפה עד כה, שלחה סאו טומה ופרינסיפה שני אתלטים, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נוסף עליהם גם חותר קיאק ובאולימפיאדת לונדון (2012) חותר קאנו. איש מהספורטאים לא רשם הישג משמעותי, והישגיהם היו סמליים בלבד. באולימפיאדות החורף לא השתתפה סאו טומה ופרינסיפה מעולם.
ראו גם

סאו טומה ופרינסיפה במשחקים האולימפיים לנוער
ספיחה תחילית

בבלשנות, סְפִיחָה תְּחִלִּית (בלועזית: פְּרוֹתֵזָה או פְּרוֹסְתֵזָה), או סְפִיחַת הֶגֶה תְּחִלִּי, היא הוספה של צליל או הברה לפני מילה מבלי לשנות את משמעותה של המילה. בכך שונה הספיחה התחילית מן התחילית המוספית. הספיחה התחילית נוספת ביצירת מילים אשר מקורן בשפה קדומה יותר או בשפה זרה. במקרים רבים מקלה הספיחה התחילית על הגיית המילה הנפתחת בצרור עיצורים.
הספיחה התחילית הנפוצה ביותר בשפה העברית היא א' מקדימה (א' פרוסתטית). א' זו קיימת עוד מתקופת העברית המקראית, וישנן מילים אשר נכתבות עם הא' המקדימה ובלעדיה במקומות שונים במקרא. שתי דוגמאות לכך הן המילים "אתמול" ו"אצעדה":
”וַיְהִי לְפָנָיו כְּאֶתְמוֹל שִׁלְשׁוֹם” (ספר שמואל א', פרק י"ט, פסוק ז') לעומת ”...וְלֹא-שֹׂנֵא הוּא לוֹ מִתְּמוֹל שִׁלְשׁוֹם” (ספר יהושע, פרק כ', פסוק ה'), וכן הפסוק המקביל בתורה: ”וְזֶה֙ דְּבַ֣ר הָרֹצֵ֔חַ אֲשֶׁר־יָנ֥וּס שָׁ֖מָּה וָחָ֑י אֲשֶׁ֨ר יַכֶּ֤ה אֶת־רֵעֵ֙הוּ֙ בִּבְלִי־דַ֔עַת וְה֛וּא לֹא־שֹׂנֵ֥א ל֖וֹ מִתְּמֹ֥ל שִׁלְשֹֽׁם"” (ספר דברים, פרק י"ט, פסוק ד').
”אֶצְעָדָה וְצָמִיד, טַבַּעַת, עָגִיל וְכוּמָז” (ספר במדבר, פרק ל"א, פסוק כ') לעומת ”הַפְּאֵרִים וְהַצְּעָדוֹת וְהַקִּשֻּׁרִים” (ספר ישעיהו, פרק ג', פסוק כ').
שמות זרים אחרים, כמו המלך חשירש אשר הפך במקרא לאחשוורוש, נשאלו מן השפה הפרסית.
במשך הדורות שימשה הא' גם ביצירה של מילים שאולות, לרוב שמקורן ביוונית, לעיתים לאחר שהתגלגלה מן היוונית אל הערבית ומשם אל העברית. דוגמאות לכך הן המילים אצטדיון ואסכולה, אשר הד להיעדר הא' המקדימה במקור ניכר בגלגוליהן אל השפה האנגלית: stadium ו-school, בהתאמה. בתחילת המאה העשרים הייתה מקובלת בעברית הצורה "אספורט" במקום הצורה "ספורט" הנהוגה כיום.
בערבית מופיעה גם כן אליף מקדימה בצורת הציווי בבניין فَعَلَ (בניין 1), בצורות העבר, הציווי והמקור בבניינים إِنْفَعَلَ (7), إِفْتَعَلَ (8), إِفْعَلَّ (9) ו-إِسْتَفْعَلَ (10) וב"עשרת השמות", קרי, עשר מילים המתחילות ב-إِ (إسم, إست, إبن ו-إبنة, إثنان ו-إثنتان, إمرؤ ו-إمرأة, إيمن الله ו-إيم الله). כאשר צורות אלה באות באמצע המשפט, הופכת ההמזה על האליף המקדימה מהמזת אל-קטע להמזת אל-וסל, והאליף הופכת להיות אות שותקת. כמו בעברית, גם מילים שאולות ושמות זרים עשו את דרכן אל הערבית תוך הוספת האליף המקדימה, לדוגמה שם הפילוסוף אפלטון, שם אשר התגלגל בצורה זו אל העברית.
בשפות הרומאניות נוספה e מקדימה למילים שבמקורן הלטיני מתחילות באות s ולאחריה עיצור. למשל, המילה status בלטינית הפכה ל-estado בספרדית ו-état או été בצרפתית. האנגלית, אשר שאלה מילים אלה, השמיטה את הספיחה התחילית.
הערות שוליים

↑  ”האספורט טופח בהצלחה רבה ובתחילתו על ידי הסתדרויות אחרות ואחראיות” (מסע לפולניה בשנת תרצ"ד, נחום סוקולוב)
סלרניטנה

אוניונה ספורטיבה סלרניטנה 1919 (באיטלקית: Unione Sportiva Salernitana 1919) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר סלרנו שבאיטליה. שנוסד במקור ב-1919, והוקם מחדש שלוש פעמים במהלך ההיסטוריה שלו, לאחרונה ב-2011, כיורש של המועדון סלרניטנה קלצ'יו. המועדון משחק בליגה האיטלקית השנייה, הסרייה ב', ומארח את משחקיו באצטדיון ארקי המכיל 31,300 מקומות.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1919 ושיחק בליגות שונות. הוא זכה פעמיים באליפות של סרייה ב' והעפיל לליגה הבכירה, אך ירד בחזרה לליגת משנה לאחר עונה בודדת.
במהלך המאה ה-21 הוא פורק פעמיים והוקם מחדש באופן מיידי.
בסיום עונת 2020/2021 עלתה הקבוצה לסרייה א' לאחר 22 שנות היעדרות. בעונת 2021/2022 הקבוצה ניצלה מירידה במחזור הסיום וסיימה במקום ה-17, במרחק של נקודה בודדת מהקו האדום, לאחר שבמרבית העונה הייתה מתחתיו. בסיום עונת 2023/2024 לאחר 3 ענונת בליגה הבכירה סיימה סלרניטנה במקום האחרון בליגה ושבה לליגת המשנה.
סגל השחקנים

נכון ל-2 בפברואר 2024
הערות שוליים

↑  UFFICIALE. Da adesso chiamatela U.S. SALERNITANA 1919, ‏12/07/2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא מועדוני כדורגל ובנושא כדורגל איטלקי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמיון מוגילביץ'

| --- | --- |

סמיון מוגילביץ', 2022
 לידה:  30 ביוני 1946 (בן 78) קייב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 מדינה:  רוסיה, ישראל, הונגריה, אוקראינה 
 השכלה:  אוניברסיטת לבוב 
 
סמיון יודקוביץ' מוגילביץ' (באוקראינית: Семьон Ю́дкович Могиле́вич; נולד ב-30 ביוני 1946) הוא איש עסקים אוקראיני-יהודי הנחשב לראש המאפיה הרוסית.
לפי דיווחי הבנק העולמי, הוא חשוד כי הוא עומד בראש רשת המאפיה "סולנצבסקאיה" והרוויח כ-100 מיליון דולרים מסחר בנשק (אנ') (ובכלל זאת הברחת ציוד לפיתוח נשק גרעיני), הלבנת הון, סחיטה, הונאת בנקים וחברות פיננסים וסחר בנשים. נייר עבודה של "האגודה האירופית לקרימינולוגיה" (ESC) מכנה אותו "אחד מראשי הפשע המאורגן המפחידים ביותר" והעיתונאי מישה גלני שכתב ספר על המאפיה הרוסית מכנה אותו ה"גנגסטר הרוסי החזק ביותר שחי כיום". נכון ל-2013, ה-FBI מייחסת לו ניהול אימפריית פשע בינלאומית בהיקף של מיליארדי דולרים והוא מתואר על ידי כ"הגנגסטר החזק והמסוכן ביותר בעולם", בעל כוח ושליטה עצומים בקנה מידה עולמי, וקשרים לפקידי ממשל, צבא ואכיפת חוק בולטים ופוליטיקאים רבי עוצמה ברחבי העולם. נטען כי מוגילביץ' כרת בריתות עם יורי לוז'קוב, ראש עיריית מוסקבה לשעבר ואיש העסקים דמיטרו פירטש כן, הועלו חדשות ביחס לסיוע מצד ראשי שירות הביטחון האוקראיני לשעבר ליאוניד דרקץ' ואולכסנדר טורצ'ינוב. האחרון הכחיש את החשדות.
עוד נטען כי מוגילביץ' שולט בחברת RosUkrEnergo, המעורבת במשבר הנפט בין רוסיה לאוקראינה.
מוגילביץ' מכונה לעיתים "דון סמיון" או "הדון החכם" (בשל היותו בעל השכלה על תיכונית).
קורות חייו

מוגילביץ' נולד בקייב למשפחה יהודית מן המעמד הבינוני. אמו גניה הייתה רופאה אורתופדית, אביו יודקה ניהל בית דפוס. בגיל 22 סיים את לימודיו בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת לבוב. חבריו ללימודים תיארו אותו כבעל זיכרון צילומי.
לפי נתוני המשטרה הסובייטית, מוגילביץ' החל את דרכו בסחר בשוק השחור ובפשיעה "כלכלית" נוספת נגד המדינה הקומוניסטית. הוא נידון בשנות ה-70 פעמיים למאסר - של שלוש ושל ארבע שנים - על פעילות זו. בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 ניצל את העלייה של יהודים מאוקראינה לישראל וקנה רכוש שנאסר עליהם להוציא מברית המועצות לשעבר. הוא רכש אותם מהם והבטיח להעביר להם את הכסף, לאחר שיעלו לישראל. התשלום מעולם לא הגיע ליעדו, והקורבנות לא יכלו להתלונן משום הסחר לא היה חוקי.
בתחילת שנות ה-90, מוגילביץ' נישא לאזרחית הונגריה, קתרין פאפ, קיבל אזרחות הונגרית. הוא קנה מפעל חימוש מקומי, "Army Co-Op", שייצר תותחים נגד מטוסים. המפעל היה הבסיס לסחר בנשק. חלק מפעילות הייתה לגיטימית אך יש טענות כי הוא מכר גם נשק לארגון הטרור אל-קאעידה בראיון דחה את הטעות כי מכר נשק להם נשק.
ב-1994 קבוצת מוגילביץ' השיגה שליטה על בנק הפרטי הרוסי הגדול ביותר Inkombank. באמצעות שליטה בבנק הוא הצליח לקבל גישה ישירה למערכת הפיננסית העולמית. הבנק קרס ב-1998 בחשד להלבנת הון. בשנים 1997–1998, מוגילביץ' והמאפיה הרוסית השתמשה בחברה שנסחרה בבורסה של טורונטו להונאה מאסיבית של משקיעים בבורסת טורונטו (אנ'). ה-FBI השתלטו על משרדי החברה ב-1998 ומוגילביץ' הפך למבוקש על ידי הארגון. באותן השנים, דרך חשבונות של בנק אוף ניו יורק מלון, הועברו מעל ארבעה מיליארד דולר. שני עובדים בבנק, שעבדו עם המאפיה מוגילביץ' אישרו העברות כספים מבלי לדווח לרשויות על תנועות "לא רגילות" בחשבונות. הבנק שימש גם צינור להטיית 200 מיליון דולר מכספי הלוואות, שקיבלה רוסיה מקרן המטבע הבינלאומית. בהלבנת ההון היו מעורבים בכירם בממשלת רוסיה, וזו נחשבת פעולת הלבנת הון הגדולה ביותר בתולדות ארצות הברית, נכון לסוף המאה.
ב-1990 עלה לישראל, קיבל אזרחות מתוקף חוק השבות והתגורר בהרצליה. לפי דוח משטרתי של משטרת ישראל, מוגילביץ' לא השתלב בעולם התחתון המקומי ולא קיים פעילות פלילית בישראל, אלא ניהל ממנה את פעילותו הבינלאומית.
ב-2002 בעלי מניות של חברת הגז הרוסית גזפרום דרשו לפתול בחקירה בעקבות עסקה שחתם סגן נשיא החברה, אלכסנדר ריאזנוב, עם חברת גז קטנה וחסרת ניסיון UTG. החברה הייתה גם בבעלות של מוגילביץ'. לפי החוזה, UTG תהייה סוכנת ומתווכת בעסקה של אספקת גז מטורקמניסטן לאוקראינה, דרך רוסיה. עבור התיווך תקבל החברה מחברת הגז הלאומית של אוקראינה, "נאפטוגז", 38% מכמות הגז שתוזרם בצינור ואותו אושר לה למכור לפולין. לפי ההערכות, שווי העסקה ליו-טי-ג'י הוא מיליארד דולר. בחברת הגז UTG היו מעורבים גם ישראלים
ב-24 בינואר 2008 הוא נעצר במוסקבה על ידי המחלקה לביטחון כלכלי של משרד הפנים הרוסי, בחשד להעלמת מס. ביולי 2009 שוחרר מן המעצר. דוברת משרד הפנים הסבירה כי הוא שוחרר מכיוון שהאישומים נגדו "אינם בעלי אופי חמור במיוחד, ונאסר עליו לצאת מהמדינה, ומאז נעלם. ב-18 באפריל 2011, מינהל מחוז מרכז הפדרלי של משרד הפנים הרוסי הפסיק את החקירה בעניינו בשל חוסר ראיות. בארצות הברית הורשע שלא בפניו בגין הונאות בהיקף של 150 מיליון דולר וב-2009 היה אחד מעשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI. ב-6 באפריל 2022, ה-FBI חידש את מאמציו לתפוס את מוגילביץ', בשיתוף פעולה עם משרד החוץ של ארצות הברית. תוכנית התגמולים הטרנס-לאומי לפשע המאורגן חלקת המדינה מציעה מאז פרס של עד 5 מיליון דולר עבור מידע "המוביל למעצר ו/או הרשעה" של מוגילביץ'.
במדיה

בסדרה הפושעים המבוקשים ביותר בעולם פרק מספר 4 עוסק במוגילביץ'.
לקריאה נוספת

מישה גלני, מקמאפיה - פשע ללא גבולות, מאנגלית: דפנה לוי, ידיעות ספרים/ספרי עליית הגג, 516 עמודים