stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קול פאלמר
קריירת מועדונים > מנצ'סטר סיטי

פאלמר גדל במחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג. ב-30 בספטמבר 2020 ערך פאלמר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–3 על ברנלי במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע הפוטבול ליג. ב-27 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את קווין דה בראונה בדקה ה-82 בניצחון 0–3 על אולימפיק מרסיי במסגרת שלב הבתים לעונת 2020/2021.
ב-21 באוגוסט 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשהחליף את אילקאיי גונדואן בדקה ה-69 בניצחון 0–5 על נוריץ' סיטי במסגרת המחזור השני לעונת 2021/2022. ב-21 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–6 על וויקומב וונדררס במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג. ב-19 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון על קלאב ברוז' במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
ב-15 באוגוסט 2023 הבקיע פאלמר את שער השוויון נגד סביליה בסופר קאפ האירופי, שהוביל לדו-קרב פנדלים שבו מנצ'סטר סיטי זכתה בתואר הסופר קאפ האירופי הראשון שלה.
קריירת מועדונים > צ'לסי

ב-1 בספטמבר 2023 חתם בצ'לסי בסכום של 40 מיליון לשבע עונות. ב-2 בספטמבר ערך את הופעות הבכורה שלו נגד נוטינגהאם פורסט בהפסד 0–1. ב-7 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בצ'לסי מול ברנלי בניצחון 1–4 מבעיטת עונשין. ב-4 באפריל 2024 כבש שלושער מול מנצ'סטר יונייטד, שניים מתוכם בתוספת הזמן, וב-17 באפריל הבקיע רביעייה מול אברטון, בכך הגיע ל־20 שערים בפרמייר ליג.
קריירה בינלאומית

ב-14 ביוני 2023 זומן לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לאליפות אירופה עד גיל 21, במהלך הטורניר כבש שער אחד בניצחון 0–3 על נבחרת ישראל עד גיל 21 בטורניר בו זכתה הנבחרת האנגלית.
ב-17 בנובמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה הבוגרת בניצחון 0–2 על מלטה במסגרת מוקדמות יורו 2024. פאלמר זומן לסגל נבחרת אנגליה ליורו 2024. ב-3 ביוני 2024 כבש פאלמר את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 3–0 על בוסניה והרצגובינה במשחק ידידותי. בגמר היורו כבש את השער היחיד לנבחרת אנגליה נגד ספרד, אך לבסוף הם הפסידו 2-1.
סגנון משחק

פליימייקר, פאלמר ידוע בשיאים שלו ובמנטליות שלו בפנדלים, מסירות וכדרורים, תוך כדי בישול והבקעה של גולים. הוא גם מנסה לעיתים קרובות זריקות חוץ מרחוק וחתכים בתוך קו היריב. פאלמר הוא שמאלי ברגלים, אם כי הוא יכול לשחק היטב גם בימין.
המאמן לשעבר של בריסטול סיטי וסנדרלנד, לי ג'ונסון, תיאר את פאלמר כ"מטדור שמראה את הכתף שלו" ושיבח את יכולתו הטכנית. גם הרוגע של פאלמר על המגרש זכתה לשבחים, והעניק לו את הכינוי "קולד פאלמר". הוא ידוע גם בזכות זרועותיו אשר שלובות עם ידיים שמשפשפות את כתפיו בחגיגה אחרי כל שער.
תארים

פרמייר ליג: 2022/23
הגביע האנגלי: 2022/23
ליגת האלופות: 2022/23
הסופר קאפ האירופי: 2023
אליפות אירופה עד גיל 21: 2023
שחקן העונה של צ'לסי: 2023/24
שחקן החודש בפרמייר ליג: אפריל 2024
שער החודש בפרמייר ליג: אפריל 2024
השחקן הצעיר המצטיין בפרמיירליג: 2023/24
הערות שוליים

↑  PALMER HANDED DEBUT AS CITY MAKE FOUR CHANGES, באתר הרשמי של מנצ'סטר סיטי, 30 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  Marseille 0-3 Manchester City: Visitors ease to victory, באתר BBC,‏ 27 באוקטובר 2020 (באנגלית)
↑  Manchester City 5-0 Norwich City: Jack Grealish scores on home debut for Premier League champions, באתר BBC,‏ 21 באוגוסט 2021 (באנגלית)
↑  Manchester City 6-1 Wycombe: Holders come from behind to reach last 16 באתר BBC, ‏ 21 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  Ostlere, Lawrence (2024-06-06). "England's Euro 2024 squad LIVE: Latest news as Jack Grealish and Harry Maguire miss tournament". The Independent (באנגלית). נבדק ב-2024-06-06.
↑  England 3-0 Bosnia-Herzegovina: Cole Palmer, Harry Kane score in Euro 2024 warm-up win, BBC Sport (באנגלית בריטית)
| נבחרת אנגליה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 גהי •  7 סאקה •  8 אלכסנדר-ארנולד •  9 קיין •  10 בלינגהאם •   11 פודן •  12 טריפייר • 13 רמסדייל •  14 קונסה • 15 דאנק • 16 גלאגר • 17 טוני • 18 גורדון • 19 ווטקינס • 20 בואן • 21 אזה • 22 גומז • 23 הנדרסון • 24 פאלמר • 25 וורטון • 26 מיינו • מאמן: סאות'גייט |  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 גהי •  7 סאקה •  8 אלכסנדר-ארנולד •  9 קיין •  10 בלינגהאם •   11 פודן •  12 טריפייר • 13 רמסדייל •  14 קונסה • 15 דאנק • 16 גלאגר • 17 טוני • 18 גורדון • 19 ווטקינס • 20 בואן • 21 אזה • 22 גומז • 23 הנדרסון • 24 פאלמר • 25 וורטון • 26 מיינו • מאמן: סאות'גייט | אנגליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1335730095  VIAF: 7143172126415903340006   WorldCat (עם VIAF): 7143172126415903340006
סעודת אמנים

סעודת אָמֵנִים היא מנהג מודרני של עריכת סעודה מרובת משתתפים, שבה אומרים המשתתפים מאה פעמים "אמן", כסגולה לפתרון מצוקות שונות, כדוגמת זוגיות, עקרות, בריאות ופרנסה.
כיום המנהג נעשה בדרך כלל עבור נשים.
מטרה

לפי המסורת, דוד המלך תיקן שעל כל יהודי לברך בכל יום מאה ברכות. חישוב הברכות הנאמרות כל יום בשלוש התפילות בצירוף ברכות הנהנין וברכות נוספות עולה למאה ברכות לפחות. בשבת, שבתפילת העמידה שלה יש 7 ברכות בלבד, נוהגים להוסיף ברכות על ידי אכילת פירות ומיני מגדים, וברכות על ריח טוב.
סעודת אמנים מגדילה לעשות, ונאמרים מאה אמנים בה לבדה, בנוסף לאלה המצטברים במשך היום. יש המייחסים לאמירת מאה אמנים מרוכזת זו סגולה לפתרון בעיות.
יש מי שהסתייג מהמשקל הרב שמיוחס לסעודת אמנים, לטענתו: "מי שמתחבר ליראת שמים ולהודיה לה' באמצעות סעודה המתקיימת בציבור, סעודה בה מברכים ומודים לה', ואומרים "אמן", תבוא עליו ברכה. אך כל זה לא על חשבון תפילה מעומק הלב, ובעיקר תיקון המעשים בכל התחומים".
טכניקה

כדי להגיע למאה אמנים, מוצאים בסעודה מזונות מסוגים שונים, המאפשרים לברך עליהם את חמש הברכות שלפני האכילה (מלבד "המוציא") כדי להרבות בברכות. לפי ההלכה סדר הקדימה בברכות מסומן בראשי תיבות "מגע אש": מזונות, גפן, עץ, אדמה, שהכל. כל אחד מהמשתתפים בסעודה מברך בקול רם את הברכה המתאימה למזון שלפניו, וכל יתר המשתתפים עונים אמן.
בחלק מהטקסים, נוהגים לפני הברכה, להביע משאלה, אף היא בקול רם. לכל ברכה מתאימה קטגוריית משאלות משלה:
בורא מיני מזונות: סגולה לפרנסה
בורא פרי הגפן: סגולה לשידוך ("ענבי הגפן בענבי הגפן")
בורא פרי העץ: סגולה לפרי בטן
בורא פרי האדמה: סגולה לבריאות, משום שאדם נוצר מאדמה
שהכל: סגולה לכל יתר הצרכים
הערות שוליים

↑  הרב שמואל שפירא, רבו של היישוב כוכב יאיר, מהו המקור ההלכתי לסעודת אמנים?, באתר ynet, 24 באוגוסט 2009.
מוכתר דהרי

דאטו' מוהד מוכתר בן דהרי דס"א (במלאית: Mohd Mokhtar bin Dahari;‏ 13 בנובמבר 1953 - 11 ביולי 1991) היה שחקן כדורגל מלזי מסטאפאק, קואלה לומפור, אשר שיחק בפ.ק.נ.ס. סלגור במשך רוב חייו. הוא נחשב לכדורגלן אגדי בתולדות הכדורגל המלזי, במיוחד עם ה-פ.ק.נ.ס. סלגור. חלוץ פורה, זכה לכינוי סופרמוח בשל כישורי המשחק והכוח שלו.
ביוגרפיה

נולד ב-13 בנובמבר 1953 בסטפאק, סלנגור (כיום בקואלה לומפור). מוכתר הוא בנם הראשון של בני הזוג עמינח שריקן ודהארי אבנג. אביו, דהרי, עבד כנהג משאית אך לא הרוויח הרבה כדי לפרנס את משפחתו. משפחתו עברה לקמפונג פנדן בקואלה לומפור כשמוכתר היה בן 11. עם המעבר, הוא למד בבית ספר תיכון במוסד ויקטוריה בעיר והחל לגלות עניין וכישרון במשחק כדורגל בגיל צעיר. הוא שיחק עבור בית הספר שלו ומאוחר יותר עבור מדינת הולדתו, ה- פ.ק.נ.ס. סלגור.
הוא כבש 89 שערים ב-142 משחקים בינלאומיים מלאים עבור מלזיה, ועזר לקבוצה להגיע לדירוג הגבוה ביותר אי פעם של 61 ב-1977. דהרי הוא מלך השערים של נבחרת מלזיה בכל הזמנים.
ב-1986 פרש ממשחק פעיל והחל לשמש כמאמן.
בשנת 1987 אובחן כחולה בניוון שרירים. הוא עבר ללונדון עם אשתו לצורך טיפולים אולם מצבו לא השתפר.
מוכתר דהרי הלך לעולמו ב-1991. הותיר אחריו את רעייתו, לה נישא ב-1979 ושלושה ילדים.
הוקרה

ב-29 ביוני 2021, פיפ"א הכירה בדהרי כמלך השערים השלישי בכל הזמנים ברמה הבינלאומית, עם סך של 89 שערים. נכון לספטמבר 2022, מאזנו הבינלאומי רק אחרי כריסטיאנו רונאלדו, עלי דאי וליונל מסי.
הערות שוליים

↑  "11 Mokhtar Dahari Facts Every Millennial Should Know Since FIFA Ranked Him 3rd In Their Top Men's Scorer List". Siva Selan (באנגלית). thesmartlocal. 2 ביולי 2021. אורכב מ-המקור ב-3 ביולי 2021. נבדק ב-3 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mokhtar pernah jadi penjaring terbanyak dunia". Syafiq Aznan (במלאית). Berita Harian. 24 ביוני 2021. אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2021. נבדק ב-24 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Alan Teh Leam Seng (14 ביולי 2018). "Supermokh: Remembering our greatest footballer". New Straits Times. נבדק ב-18 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Samantha Khor (3 בפברואר 2016). "Road To Moscow 1980: The True Story Of Malaysia's Football Team That Inspired 'Ola Bola'". Says.com. נבדק ב-18 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eric Samuel (31 באוגוסט 2017). "Halcyon days of Malaysian football". The Star. נבדק ב-18 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Malaysia - Record International Players - RSSSF
↑  "Google Malaysia papar seni lakaran 'Supermokh'". Bernama (במלאית). Astro Awani. 13 בנובמבר 2014. אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2016. נבדק ב-18 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Amin Khairuddin (13 בנובמבר 2014). "Google celebrates SuperMokh's 61st birthday". The Malay Mail. אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2016. נבדק ב-18 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Daranee, Balachandar (30 ביוני 2021). "FIFA Ranks Malaysia's 'Super Mokh' 3rd Highest Goal Scorer Of All Time". Says. ארכיון מ-1 ביולי 2021. נבדק ב-1 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  FIFA [@FIFAcom]. "The joint-9th top men's scorer!" (Tweet). אורכב מ-המקור ב-29 ביוני 2021. נבדק ב-29 ביוני 2021 – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Most Goals in Men's International History: List of Leading Goal-Scorers in Football". Latestly. 28 בספטמבר 2022. ארכיון מ-29 בספטמבר 2022. נבדק ב-29 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 2557 7164  LCCN: n2012208161  VIAF: 306101394   WorldCat (עם VIAF): 306101394
אוראל גרינפלד

| --- | --- |

אוראל גרינפלד ב-2016
 לידה:  21 באוגוסט 1981 (בן 43) קריית ים, ישראל
 ליגות מקומיות
 :  ליגת העל
 מפעלים בינלאומיים
 2012-:  פיפ"א
אוראל גרינפלד (נולד ב-21 באוגוסט 1981) הוא שופט כדורגל ישראלי, הישראלי הראשון שנכנס לדרג שופטי העילית של אופ"א.
קריירה

גרינפלד גדל בקריית ים, והצטרף לאיגוד השופטים הישראלי בשנת 1997, כשהיה בן 16. לאחר שירותו הצבאי בפלס"ר שריון התחיל שירות נוסף ביס"מ, אך פרש כשראה שקריירת השיפוט מתנגשת עם ההתקדמות ביחידה.
בעונת 2008/2009 החל לשפוט בליגת העל. בשנת 2010 עבר בהצטיינות קורס שופטים צעירים באירופה. בעונת 2018/2019 שפט לראשונה במסגרת ליגת האלופות, במשחק בשלב הבתים בין ריאל מדריד לויקטוריה פלזן. מאז שפט מספר פעמים נוספות במסגרת ליגת האלופות.
החל מדצמבר 2019 משובץ גרינפלד בדרג העילית של התאחדות הכדורגל האירופית, שבו חברים 25 שופטים המנהלים את משחקי הליגה האירופית, ליגת האלופות, היורו והמונדיאל. הוא השופט הישראלי הראשון שנכנס לדרג זה. ב-23 בפברואר היה לשופט הישראלי הראשון שמנהל משחק בשמינית גמר ליגת האלופות, משחק בין לאציו לבאיירן מינכן.
ב-17 ביוני 2021 שפט משחק באליפות אירופה, היורו, בין הולנד לאוסטריה, והיה לשופט הישראלי הראשון בהיסטוריה ששופט משחק בתחרות זו.
לגרינפלד תואר ראשון במדעי החברה והרוח עם התמחות בקרימינולוגיה, והוא מרצה על כדורגל. מתגורר בכפר יונה.
הערות שוליים

↑   עירד צפריר, "קיבלתי הצעה לשפוט בליגה הלאומית, החלטתי לומר תודה ליס"מ ולעוף עם החלום שלי", באתר הארץ, 16 בספטמבר 2018
↑  תומר חבז, ‏‏אוראל גרינפלד: "לא מסתפק בשני משחקים בליגת האלופות", באתר ספורט1, 27 באוקטובר 2018
↑  מוטי פשכצקי, ‏היסטוריה: גרינפלד ישפוט בשמינית גמר האלופות, באתר ערוץ הספורט, 14 בפברואר 2021
↑  משה שיינמן ודוד בן שימול, הישג מרשים: אוראל גרינפלד עלה לדרג העילית של אופ"א, באתר ynet, 18 ביוני 2021
↑  מערכת, ‏אוראל גרינפלד הפך לישראלי הראשון ששופט ביורו, באתר ONE‏, 17 ביוני 2021
↑  אוראל גרינפלד, באתר DIBIZ - כרטיסי ביקור דיגיטליים
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ישראלי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוראל גרינפלד (האמצעי), 2022
ג'וחא

ג'וחא (בערבית: جُحا), הידוע גם בשמו נאסר א-דין, הוא דמות הומוריסטית בסיפורי העם בפולקלור של רוב ארצות ערב והעולם המוסלמי, במזרח הקרוב, במרכז אסיה, בקווקז, ובחבל הבלקן. השם ג'וחא או ג'וחה נפוץ גם בקרב יהודי המזרח וסיפורי ג'וחה הם ז'אנר בספרות הלאדינו. לג'וחא שמות שונים בשפות רבות.
דמותו של ג'וחא משתנה מסיפור לסיפור, והוא מופיע לעיתים כצעיר ולעיתים מבוגר, לעיתים כחכם ולעיתים כטיפש, לעיתים נשוי ולעיתים רווק. הוא התגלמות האדם הבינוני. דמותו של ג'וחא מייצגת רמאי שלרוב מרמים אותו, מעין שוטה הכפר שהוא גם נוכל וגם תמים שבסופו של דבר נופל בפח שהוא מטמין לאחרים. ג'וחא מכונה גם נסראדין מולא (להבדיל מנסראדין אפנדי). מולא הוא תואר כבוד למורה, אולם נסראדין מולא מלמד באמצעות טפשותו ובכך מעביר את המסר שאין לקבל את דבריו של מורה בלי בדיקה.
ראו גם

נאסר א-דין
סיפורי אבו נימר
הרשל'ה אוסטרופולר
טיל אוילנשפיגל
לקריאה נוספת

רחמים רג'ואן, ג'וחא, זמורה ביתן, 1984
תמר אלכסנדר-פריזר, מילים משביעות מלחם - לחקר הפתגם הספרדי-יהודי, הוצאת מאגנס ואוניברסיטת בן-גוריון, 2004, פרק שלישי: "ג'וחה הולך לבית המרחץ", עמ' 124–161
שלמה אבס (עורך), תעלולי ג'וחא, הוצאת עגור, 1990
הערות שוליים

↑  מתילדה כהן-סארנו, קואינטוס סיפורים מהווי המשפחה היהודית-ספרדית, הוצאת כנה ירושלים 1986
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מכון מחקר
 על שם:  וידאל ששון 
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־43 שנים) 
 מייסדים:  יהודה באואר 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 sicsa.huji.ac.il
 
המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון (SICSA) הוא מכון מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים וממוקם בקמפוס הר הצופים, המשמש ללימודים היסטוריים אקדמיים על מלחמת העולם השנייה, והאנטישמיות בעבר ובהווה בתחומים השונים.
פעילות

המרכז נוסד בשנת 1982 בידי פרופסור יהודה באואר. המרכז מופקד על איסוף מידע על אנטישמיות ברחבי העולם, ניתוחו בכלים אקדמיים ופרסום מחקרים על היחסים בין יהודים ללא-יהודים.
סטודנטים ומרצים מקיימים בו קורסים וערבי דיון, בהם הם מספרים על המחקרים שלהם בנושא האנטישמיות ומעודדים את הנוכחים בהרצאות אלו להתעניין באנטישמיות בנושאי הפוליטיקה והחברה בעולם כיום.
בין השאר, ראה אור במסגרתו ספרו של פרופסור שמואל אלמוג "לאומיות ואנטישמיות באירופה המודרנית: 1815–1945" ועוד ספרים ומחקרים רבים בנושא.
המרכז מקדם מחקרים ונותן מענקים לתלמידיו החוקרים אותו, ומדי שנה מפרסם מאמרים על ידם, אשר חושפים מידע רב ובעל ערך על האנטישמיות וההיסטוריה שלנו בנושא.
הערות שוליים

↑  אתר המרכז ע"ש וידאל ששון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257228805171  BnF: cb12249907p (data)  ISNI: 0000 0001 0940 3090  LCCN: n85362041  NKC: kn20020409046  SUDOC: 031246230  VIAF: 122934877   WorldCat (עם VIAF): 122934877 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הטבח בפריז (1961)

הטבח בפריז (1961) היה טבח שהתרחש בפריז, בירת צרפת ב-17 באוקטובר 1961, במהלך מלחמת העצמאות האלג'ירית (1954-1962). בהוראתו של מפקד המשטרה בפריז, מוריס פאפון, תקפה המשטרה הפריזאית קהל מפגינים אלג'ירי לא חמוש ושליו בן כ-30,000 איש בערך. הממשל הצרפתי הכיר בשנת 1998 בארבעים הרוגים באירוע זה, למרות שמספר הקורבנות מוערך בכמאתיים.
לוח זיכרון לטבח ה-17 באוקטובר 1961
הטבח ב-17 באוקטובר 1961 נראה מכוון, כפי שטוען ההיסטוריון ז'אן-לוק אינודי (Jean-Luc Einaudi), שזכה במשפט נגד מוריס פאפון בשנת 1999 – לאחר הרשעתו של פאפון בשנת 1998 בביצוע פשעים נגד האנושות על חלקו בפשעי משטר וישי בזמן מלחמת העולם השנייה. תיעוד רשמי ועדויות ראייה של שוטרי פריז מצביעים על כך שהטבח אכן בוצע בהוראת מפקח המשטרה פאפון. דוחות משטרה מראים שפאפון קרא לשוטרים באחת ההזדמנויות להיות "חתרניים" בהכנעת המפגינים, והבטיח לאחרונים הגנה מפני הגשת כתבי תביעה במידה וישתפו פעולה. מפגינים רבים נהרגו בעת שנדחפו באלימות על ידי שוטרים לנהר הסן, כמה מהם נזרקו מגשרים לאחר שהוכו עד אובדן הכרתם. מפגינים אחרים נהרגו בחצר המפקדה של משטרת פריז, לאחר שנעצרו והובלו לשם באוטובוסים משטרתיים. שוטרים שהשתתפו בהרג בחצר המפקדה נקטו באמצעי זהירות והסירו מספרים מזהים ממדיהם. קצינים בכירים התעלמו מתחינותיהם של שוטרים אחרים שזועזעו בראותם את הברוטליות. השתקת האירועים שהתרחשו במפקדת המשטרה נאכפה אחר-כך על ידי איומים בפעולות גמול מצד השוטרים שנטלו חלק בהרג.
ארבעים שנה מאוחר יותר, ב-17 באוקטובר 2001, ברטראן דלנואה, חבר במפלגה הסוציאליסטית (PS) וראש עיריית פריז, הציב לוח זיכרון לטבח על גשר סן-מישל. לא ידוע בבירור כמה מפגינים נהרגו, אך ההערכות נעות בין 70 ל-200. בהיעדר אומדן רשמי, מנוסח הכיתוב על לוח הזיכרון לטבח כך: "לזכרם של אלג'ירים רבים שנהרגו במהלך הדיכוי העקוב מדם של הפגנה שליווה ב-17 באוקטובר 1961". ב-18 בפברואר 2007, יום לאחר מותו של פאפון, הועלתה הצעה לשנות את שמה של תחנת המטרו בז'נווילייה (Gennevilliers) ולקרוא לה "17 באוקטובר 1961" לזכר הטבח.
רקע

הטבח בפריז ב-17 באוקטובר 1961 התרחש על רקע מלחמת העצמאות האלג'ירית (1954-1962), שהפכה ליותר ויותר אלימה עם השנים. לאחר חזרתו של דה גול לשלטון במהלך המשבר של מאי 1958, ושינוי מדיניותו הפתאומי ביחס לעצמאות אלג'יריה, ה-OAS, ארגון טרור ימני קיצוני, השתמש בכל האמצעים כדי להתנגד לחזית לשחרור לאומי (FLN), דבר שהעביר את הלחימה למטרופולין, שם קיבלו סיוע מפעילים כגון ארגון ינסון (Jeanson network). הדיכוי מצד הרשויות הצרפתיות, הן באלג'יריה והן בערי צרפת, היה קשה במיוחד.
רקע > המשטרה הלאומית בצרפת

על-פי ההיסטוריון ז'אן-לוק אינודי, מומחה לאירועי טבח 1961, ניתן להבין כמה מהסיבות לדיכוי האלים של הפגנת ה-17 באוקטובר לאור הרכב כוח המשטרה בצרפת, שכלל עדיין חברים לשעבר בכוח המשטרה בזמן משטר וישי בתקופת מלחמת העולם השנייה, ששיתפו פעולה עם הגסטאפו בכליאת יהודים, למשל בפשיטה בוול'ד'איב (Vel'd'hiv), ב-16 ביולי 1942.
מרבית קציני המשטרה שעוכבו לאחר שחרור פריז ב-1944 בשל צורות קיצוניות של שיתוף פעולה (כולל סיוע לבריונים של מפלגת ההמון הצרפתית, ה-Parti Populaire Français), שולבו מחדש לאחר מכן בכוח המשטרה הצרפתי. לעומת זאת, הקריירה של כמה קציני משטרה שהיו בעבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית עוכבה מטעמי אנטי-קומוניזם, משום שרבים מבין חברי המחתרת היו קומוניסטים ואילו שרים קומוניסטים לא כיהנו בממשלה מאז מאי 1947. יתרה מזו, אפילו קציני משטרה מתנועת ההתנגדות הצרפתית השתתפו בעברם בפשיטות אחר יהודים ואחרים שנרדפו בזמן משטר וישי, שאם לא כן היו מאבדים את משרתם, כך טוענים אינודי ומוריס רזפוס.
הקריירה של מוריס פאפון כראש המשטרה של פריז בשנות ה-60, תחת השר ואלרי ז'יסקר דסטן, שכיהן כנשיא צרפת בשנות ה-70, מצביעה על כך שהייתה גזענות ממוסדת במשטרת צרפת לפחות עד שנות ה-60. למעשה, פאפון לא נשפט והורשע על פשעיו נגד האנושות עד השנים 98–1997, בשל אחריותו לגירוש 1,560 יהודים, כולל ילדים וקשישים, בין השנים 1942 ו-1943.
רקע > מינוי מוריס פאפון לראשות משטרת פריז (מרץ 1958)

לפני מינויו למפקד משטרת פריז, שימש פאפון מאז 1956 כמושל מחוז קונסטנטין באלג'יריה, שם השתתף באופן פעיל בדיכוי ובעינויים של האוכלוסייה האזרחית. ב-13 במרץ 1958, כ-7,000 שוטרים הפגינו בחצר המטה הכללי של המשטרה נגד העיכוב בקבלת "פרמיית הסיכון" שהוענקה להם בשל המלחמה, למרות שה-FLN עדיין לא החלה לפגוע בשוטרים באותו הזמן. בעידודו של קצין המשטרה, איש הימין הקיצוני ז'אן מרי לה פן, ניסו כאלפיים מהם להיכנס לארמון בורבון, מקום מושבה של האספה הלאומית הצרפתית, תוך כדי שהם צועקים "יהודים מלוכלכים! לנהר הסן! מוות למורדים האלג'ירים!". בהמלצת שר הפנים, מוריס בורז'ס-מונורי (Maurice Bourgès-Maunoury), מונה פאפון למחרת היום לנציב המשטרה. כשנתיים לפני כן, בקונסטנטין, אלג'יריה, הוא מילא את תפקיד "המפקח הכללי לאדמיניסטרציה ולמשימות מיוחדות" (IGAME - Inspecteur général pour l'administration en mission extraordinaire). "אזורים אסורים, מרכזי מעצר ('camps de regroupements'), עינויים, הוצאה להורג ללא משפט: זו מציאות המלחמה בה הוא [פאפון] היה המפקח". על-פי אנודי, בשנים הבאות יישם פאפון שיטות אלו גם במחוז הסן ובפריז.
לאחר משבר מאי 1958 וכינונה של הרפובליקה הצרפתית החמישית החדשה בצרפת, תחת הנהגתו של שארל דה גול, שמר פאפון על מקומו. פאפון יצר "פלוגות מחוז", כוחות משטרה שהתמחו בדיכוי, ובהם התאמנו מגויסים חדשים למשטרה. פלוגות מחוז אלו נוצרו בעיקר עבור ותיקי מלחמת הודו–סין (1947-54) או עבור צעירים שחזרו לא מכבר משירות באלג'יריה.
רקע > הפשיטות באוגוסט 1958

ב-25 באוגוסט 1958, התקפות גֶּרִילָה רצחניות בשדרות דה ל'אופיטל שברובע השלושה-עשר של פריז הביאו למותם של שלושה שוטרים. מפקד המשטרה בעיר, פאפון, ארגן בתגובה פשיטות מאסיביות נגד אלג'ירים בעיר ובאזורי ריכוזם בפרברי העיר. למעלה מחמשת אלפי אלג'ירים נעצרו ורוכזו בבית-החולים לשעבר "בוז'ו" (Beaujon), באולם ההתעמלות ז'אפי (Japy) שברובע השנים-עשר ובאזור ול'ד'איב (Vel'd'hiv) – אולם התעמלות זה וכן אזור ול'ד'איב שמשו כמרכזי מעצר תחת משטרו של פיליפ פטן בזמן משטר וישי. עיתונאית "ל'אומניטה", מדלן ריפו (אנ'), לשעבר חברה במחתרת הצרפתית, כתבה בעיתונה: "ביומיים האחרונים, מחנה ריכוז גזעני נפתח בפריז. אפילו לא הופעל כאן היגיון בבחירת אתר שלא יעלה באוב, עבור פטריוטים צרפתים שמציינים כיום את יום שחרור פריז, את האירועים שאירעו שם".
רקע > כינון המליציות CIV ו-FPA

על-פי אנודי, "כבר בזמן זה, שוטרים התרברבו שיזרקו אלג'ירים לנהר הסן". "מרכז הזיהוי בונסן" (CIV – Centre d'identification de Vincennes) נוצר בינואר 1959, תחת פיקודו של מפקד המשטרה. לעיתים הובאו לשם עצורים אלג'ירים לשם אימות זהותם.
"כוח משטרה מסייע" (FPA – Force de police auxiliaire) נוצר ב-1959. כוח משטרתי מיוחד זה, שפעל תחת מרכז תיאום נושאי האלג'ירים שבמשטרת צרפת ( Centre de coordination des Affaires algériennes de la préfecture de police) והיה בפיקוחו של הצבא, פעל במסגרת אחריותו של ניצב המשטרה פאפון. על הכוח, שמוקם במצודת נואסי, ברומנוויל (Fort de Noisy, Romainville), פיקד סרן רימון מונטנה, והוא הורכב בלעדית ממוסלמים אלג'ירים - שגויסו באלג'יריה או בצרפת. בסתיו 1960 כלל ה-FPA כ-600 חברים. הוא פעל לראשונה ברובע ה-13 של פריז, שם החרים מלונות ובתי-קפה. ישנה שמועה לפיה נעשה שימוש בעינויים, בעיקר ברחוב הרוי מספר 9 (rue Harvey) וברחוב שאטו דה רנטייה מספר 208 (rue du Château des Rentiers). כמו כן, התרחשו היעלמויות שונות של האנשים. ארגון ה-FPA הרחיב את פעולתו לרובע ה-18 (רובע מהגרים בפריז), שם עוקלו שלושה בתי-מלון ברחוב דה לה גוט-ד'אור (rue de la Goutte-d'Or). הארגון פעל, בנוסף, בפרוורים החל מקיץ 1961, בעיקר באזור הצריפונים בננטר. קולות שונים מחו נגד פשעים אלו, אותם הכחישה המשטרה. המגזין הנוצרי "Témoignage Chrétien" כתב: "לא ניתן להישאר אילמים כאשר בפריז שלנו אנשים משיבים לחיים שיטות של הגסטפו". קומוניסטים וחברי ה-FLN התנגדו מרות לכוח השיטור המוסלמי – שכן זה איים לפגוע בארגון FLN בפריז – ושמועות על עינויים הופצו כדי לגרום לנסיגת הכוח.
רקע > סתיו 1961

החזית לשחרור לאומי (FLN) החליטה לחדש את הפיגועים נגד המשטרה הצרפתית בסוף אוגוסט 1961; בין סוף אוגוסט וראשית אוקטובר 1961 אחד-עשר שוטרים נהרגו ושבעה-עשר נפצעו (באזור פריז והפרוורים). על-פי אנודי, "פיגועים אלו הביאו להתפשטות הפחד בין שוטרי פריז, אך גם הגבירו את התשוקה בנקמה ואת השנאה נגד הקהילה ככלל. לאורך כך חודש ספטמבר דוכאה האוכלוסייה האלג'ירית בצורה חמורה. בפועל, הדיכוי התבסס על מראה פיזי". בפשיטות יומיות נגד אלג'ירים – שבדרך-כלל לא הבחינו בהם בין אלג'ירים לבין אוכלוסיות המהגרים השונות מאזור המגרב (מרוקאים או תוניסאים) ואף בין איטלקים וספרדים – נעצרו בני הקהילה בעבודתם או ברחובות. אחד מאמצעי הדיכוי, כפי שפורסם בדו"ח שפרסם הכומר ז'וזף קרלן מ"המיסיון של צרפת", היה זריקת העצור לנהר הסן כשידיו כבולות, במטרה להטביעו.
על-פי אנודי, "באווירה זו, ב-2 באוקטובר, בזמן לווייתו של שוטר שנהרג בידי חברי ה-FLN, ניצב המשטרה [פאפון] הצהיר, בחצר המטה הכללי: 'על כל אחד שנלקח נחזיר עשרה!' קריאה זו [הייתה] עידוד להרוג אלג'ירים והובנה ככזו מיד. באותו היום, בעת ביקור בתחנת המשטרה במונרוג' (Montrouge), ניצב המשטרה הכריז בפני קציני המשטרה הנוכחים: 'עליכם לפעול בחתרנות במלחמה שמציבה אותכם מול אחרים. אתם תהיו מכוסים, אני נותן לכם את מילתי".
ראו גם

מחבואים (סרט, 2005)
הערות שוליים

↑  Jean-Luc Einaudi: "La bataille de Paris : 17 octobre 1961", 1991
↑  "Le 17 octobre 1961, la réalité d’un massacre face à un mensonge d’Etat (17 October 1961, the reality of a massacre against a state lie)", Le Monde, 16 October 2001.
↑  Une station de métro près de Paris baptisée “17-Octobre-1961”, Liberté, 18 February 2007
↑  Maurice Rajsfus). (Jean-Luc Einaudi and Maurice Rajsfus, Les Silences de la police - 16 juillet 1942, 17 octobre 1961, L'Esprit frappeur, 2001
↑  Ibid.
↑  Jean-Luc Einaudi and Maurice Rajsfus, Les Silences de la police - 16 juillet 1942, 17 octobre 1961, L'Esprit frappeur, 2001
↑  Jean-Luc Einaudi and Maurice Rajsfus, 2001, op.cit., pp.73-74 for the 25 August 1958 FLN offensive; the detention of 5,000 Algerians; L'Humanité quote and the "boasting about throwing Algerians in the Seine".
↑  שם
↑  שם
↑  Jean-Luc Einaudi and Maurice Rajsfus, 2001, op.cit., p.75
↑  Quoted by J.-L. Einaudi, 2001, op.cit., p.76
↑  Op.cit., p.76
↑  Report quoted by Einaudi pp.76-79, op.cit.
↑  J.-L. Einaudi, op.cit., p.79
↑  J-L Einaudi, op.cit., p.82-82
↑  "17 octobre 1961 : la longue liste de", L'Humanité, 23 October 1997.
דוד לאזר, אלז'ירים ערכו מהומות בפאריס, מעריב, 18 באוקטובר 1961
↑  Maurice Papon, Vichy and Algeria, dissertation by Stephanie Hare-Cuming, London School of Economics
↑  Jean-Paul Brunet, Police Contre FLN: Le drame d'octobre 1961, Paris: Flammarion, 1999
↑  17 octobre 1961 : la longue liste de morts des archives de Paris", L'Humanité, 23 October 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7562956-2