stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדמונד איירונסייד
חייו

איירונסייד התגייס לחיל התותחנים המלכותי ב-1899, ושירת במלחמת הבורים. לאחר מכן שימש תקופה קצרה כמרגל במושבות הגרמנים בדרום מערב אפריקה. מששב לשירות רגיל שירת כקצין מטה במפקדת דיוויזיה בשנתיים הראשונות שמלחמת העולם הראשונה, וב-1916 מונה לראש המטה של הדיוויזיה הקנדית הרביעית. ב-1918 קיבל פיקוד על חטיבה בחזית המערב, אך במהרה נשלח לפקד על חיל המשלוח הבריטי שנשלח להתערב במלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר מכן פיקד על כוחות הכיבוש של מדינות ההסכמה בטורקיה, ולבסוף על הכוח הבריטי בפרס ב-1921. בשנה זו קודם לפקד על הכוח הבריטי בעיראק אך המינוי לא יצא אל הפועל בגלל שנפגע בתאונת טיס.
הוא שב לשירות כמפקדו של בית הספר לפיקוד ומטה בקמברלי, ושם תמך ברעיונותיו של ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, שהיה מהוגי הצבא הממוכן. לאחר מכן קיבל את הפיקוד על דיוויזיה, ועל מחוזות צבאיים שונים בהודו ובבריטניה. בשנת 1937 היה צפוי להיות מקודם לתפקיד ראש המטה הכללי הקיסרי, אך הקידום פסח עליו, והוא נשלח להיות למושל גיברלטר, תפקיד שניתן בדרך כלל לקצין בכיר העומד בפני פרישה. ב-1939 נקרא לשוב לשירות פעיל ומונה למפקח הכללי על כוחות הצבא שמעבר לים, תפקיד שהיה עשוי להוביל למינויו לראש כוח המשלוח הבריטי במקרה של מלחמה.
משפרצה מלחמת העולם השנייה מונה לורד גורט לתפקיד מפקד חיל המשלוח, ואיירונסייד מונה לראש המטה הכללי הקיסרי. בתחילת 1940 תמך בהתערבות צבאית באזור סקנדינביה, אך עם סיום מלחמת החורף, היה צורך בשינוי תוכניות אלו. בזמן המערכה בנורווגיה והמערכה על צרפת מילא תפקיד שולי, ותפקידו במערכה על צרפת נפגע בשל היחסים הרעועים בינו ובין לורד גורט. בסוף מאי 1940 הוחלף בתפקיד ראש המטה על ידי ג'ון דיל, ומונה לתפקיד המפקד על החילות בבריטניה במקרה של פלישה גרמנית. בתפקיד זה שירות כחודשיים, עד לפרישתו. הוא פרש לביתו בנורפוק, וקיבל דרגת פילדמרשל ואת תואר האצולה ברון מאיירונסייד. לאחר מכן לא נשא בתפקיד רשמי כלשהו, עד מותו בשנת 1959.
סטיבן ובר

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1961 (בן 63) Briarwood, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ייס  תיכון לגארדיה 
 בן או בת זוג:  Finn Carter (1985–1992)  Juliette Hohnen (1995–2013) 
 פרסים והוקרה:  פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בטלוויזיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן רוברט ובר (באנגלית: Steven Robert Weber; נולד ב-4 במרץ 1961) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ומדבב אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

נולד ברובע קווינס בניו יורק. אביו עבד כמנהל קומיקאים במועדון לילה ואמו כזמרת במועדון לילה. ובר יהודי במוצאו.
קריירה

בילדותו הופיע וובר בפרסומות. בשנים 1984–1985 הופיע בסדרה As the World Turns. הופיע במספר סרטי קולנוע ומיני סדרות כThe Flamingo Kid, Hamburger Hill ו-The Kennedys of Massachusetts בתפקיד ג'ון פיצג'רלד קנדי. הצעיר.
תפקידו הידוע ביותר הוא כטייס בריאן האקט בסיטקום "כנפיים". בשנת 2000 שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום Cursed ששמו הוחלף לאחר מכן ל-The Weber Show. כמו כן השתתף בסדרה Once and Again של רשת ABC ובסדרה The D.A. אף היא באותה רשת. הוא שיחק בסרטים Single White Femal ו-Jeffrey.
ובר הופיע לראשונה בברודוויי במחזה "הדבר האמיתי" שיצר טום סטופארד. בשנים 2001–2002 הוא החליף את מתיו ברודריק בתפקיד הראשי של ליאו בלום במחזמר המפיקים. בשנת 2005 הופיע לצידו של קווין ספייסי בבהפקה National Anthems. של תיאטרון אולד ויק שבלונדון. ב-2001 כתב את התסריט ושיחק בסרט הטלוויזיוני Club Land, לצידו של אלן אלדה, שאף היה מועמד לפרס אמי על משחקו בסרט זה.
ובר שיחק בשלושה סרטים שנוצרו על בסיס ספריו של סטיבן קינג:Desperation, ו-You Know They Got a Hell of a Band בשנת 2006 ובמיני סדרה The Shining בשנת 1997.
ביצע דיבוב בסרט האנימציה "מזמור חג המולד של הכלבים" שהופץ בשנת 1998, ובסדרה שקדמה לו "גן עדן לכלבים".
בשנת 2007 הצטרף לשותפו לסדרה "כנפיים" טוני שלהוב לתפקיד אורח בסדרה מונק ושיחק בסדרה "סטודיו 60". ב-2008 שיחק במותחן הפסיכולוגי Farm House ובסדרה "עקרות בית נואשות".
בשנת 2011 שיחק בסרט הקולנוע פיסת גן עדן לצד קייט הדסון וגאל גרסיה ברנאל.
בין השנים 2012 ל-2017 דיבב ובר מספר דמויות בסדרת האנימציה "אולטימייט ספיידרמן" ששודרה בערוץ Disney XD. בשנת 2009 הופיע ובר עם שותפתו לצוות שחקני הסדרה כנפיים, רבקה שול, לסדרה Chasing Life.
בשנת 2014 שיחק את ביל ווילקרסון בדרמת הפשע "רצח מדרגה ראשונה" שיצר סטיבן בוצ'קו לרשת TNT.
בשנת 2020 החל לגלם את ד"ר דין ארצ'ר בעונה השישית של סדרת הדרמה הרפואית "שיקגו MED" שיצר דיק וולף עבור רשת NBC.
חיים אישיים

בשנים 1985 עד 1992 היה נשוי ובר לשחקנית פין קרטר (אנ'). בשנת 1995 נישא לג'ולייט הונן וממנה התגרש בשנת 2017.
הערות שוליים

↑  Steven Weber Biography (1961-), באתר Film Reference
↑  Look how Jewish Hollywood is!!!!! (Part 2), באתר IMDb
↑  Steven Weber of Wings Getting Divorced, באתר פיפל, 4 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1592544501771  BNE: XX1324399  BnF: cb14021739b (data)  GND: 1146112726  ICCU: UBOV703261  ISNI: 0000 0001 1627 1751  LCCN: no97063286  MusicBrainz: 6bbb6ab9-9bd3-43be-ae6e-c934842a0005  NKC: xx0223651  NLK: KAC2020M1585  NSK: 000581329  NTA: 419350144  SUDOC: 126032831  VIAF: 41010040   WorldCat (עם VIAF): 41010040
אולג אוסטפנקו

הגנרל אולג ניקולאייביץ' אוסטפנקו (ברוסית: Олег Николаевич Остапенко; נולד ב-3 במאי 1957, פוקושיצ'י, מחוז צ'רניהיב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית שהייתה חלק מברית המועצות) הוא איש צבא לשעבר ומנהל סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה מאוקטובר 2013 ועד ינואר 2015.
השכלה

אולג אוסטפנקו התחנך באקדמיה הצבאית ע"ש פליקס דזרז'ינסקי ב-1979, והמשיך לפקולטה לפיקוד באותה אקדמיה, בה השלים לימודיו ב-1992.
בשנת 2007 השלים השכלתו הצבאית באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי.
שירותו הצבאי

בשנים 1979-1989 שירת בשלל תפקידים בחיל הטילים האסטרטגיים וב-1992 מונה למהדנס בכיר באחת מיחידות הניסויים דל המרכז לניסויים וניהול טיסה על שם טיטוב. עד מהרה התמנה למפקד המרכז, המשמש את תעשיית החלל הרוסית לצורכי ניסויים. ב-2002 מונה למפקד מטה.
בשנת 2004 הוא מונה לממלא מקומו וסגנו של מפקד חיל החלל הרוסי, סוכנות החלל הצבאית של רוסיה וב-2007 - עם סיום לימודיו באקדמיה הצבאית של המטכ"ל - מונה למפקד קוסמודרום פלסצק.
מיוני 2008 ועד נובמבר 2011 פיקד על חיל החלל הרוסי, בנובמבר החיל שינה שמו ל"חיל הגנת האוויר והחלל" והוא המשיך לעמוד בראש החיל עד 2012.
השירות האזרחי

בנובמבר 2012, בצו נשיאותי, הוא מונה לסגן שר ההגנה הרוסי, וב-2013 הופקד עליו לנהל את המערכת למחקרים ועיבודים צבאיים מתקדמים של משרד ההגנה הרוסי (Система перспективных военных исследований и разработок Министерства обороны Российской Федерации), ארגון שמהווה כמקבילה רוסית לסוכנות DARPA האמריקאית.
באוקטובר 2013 שוחרר מתפקיד סגן שר ההגנה ומונה לתפקיד מנהל סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה, במקומו של ולדימיר פופובקין, שפוטר עקב רשת כישלונות שיגור לחלל.
בינואר 2015 ממשלת רוסיה החליטה לערוך רפורמה נוספת בתחום החלל עקב רצף כישלונות שיגור וסוכנות החלל הפדרלית החלה בהליך הפיכתה לתאגיד מדינה. במסגרת זאת הוא פוטר ולראשות הסוכנות מונה התעשיין והכלכלן איגור קומארוב.
פרד ספנסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1904 מיזורי, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בנובמבר 1938 (בגיל 34) קליפורניה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1931–1938 (כ־7 שנים)
 תחום יצירה:  הנפשה 
 
פרד ספנסר (באנגלית: Fred Spencer;‏ 1 במאי 1904 – 11 בנובמבר 1938) היה אנימטור אמריקאי שעבד בוולט דיסני הפקות. הוא נחשב לבר סמכא על דמותו של דונלד דאק ואף כתב אנליזה רבת השפעה על הדמות.
ביוגרפיה

ספנסר התקבל לעבודה על ידי וולט דיסני בשנת 1931, שם הוא עבד לראשונה על מספר סרטים מצוירים בסדרת "מיקי מאוס". כבר בשנת 1932 החל להפיק באופן עצמאי רצועת קומיקס של מיקי מאוס, למרות שהוא לא היה קשור למחלקת הקומיקס בדיסני. האולפן אישר את הפרויקט והרצועה הופיעה בניוזלטר הלאומי של מסדר דה מולה.
דמותו של דונלד דאק הופיע לראשונה בשנת 1934, וספנסר החל להתמקד יותר בדונלד מאשר במיקי. ב-1935 כתב ספנסר ניתוח על דונלד אשר שימש כסטנדרט לכתיבה, איור והנפשה של הדמות. דפי המודל של ספנסר שנכללו בדוח מציגים גרסה מחודשת של דונלד בעלת מראה נמוך ועגול יותר - זהה במידה רבה למראהו היום. ספנסר כלל גם הערות על אישיותו וגינוניו של דונלד.
ספנסר הנפיש בשבעה סרטים קצרים של דיסני וכן בסרט באורך מלא הראשון של החברה, "שלגיה ושבעת הגמדים" (1937).
ביוגרפיה > חיים אישיים

ספנסר היה חבר במסדר דה מולה ואף קיבל את פרס לגיון הכבוד היוקרתי (Legion of Honor award). הוא גם אייר רצועת קומיקס חודשית בכיכובו של מיקי מאוס עבור המגזין שלהם. הוא נהרג בתאונת דרכים בשנת 1938.
פילמוגרפיה

1932
נער הקלונדייק
תינוקות ביער
1935
תחנת השירות של מיקי
The Cookie Carnival
מכבי האש
1936
על הקרח
פיקניק היתומים
עוברים דירה
דונלד ופלוטו
1937
דון דונלד
שלגיה ושבעת הגמדים
1938
Pluto's Quin-puplets
ציד השועלים
התוכי של מיקי
משחק הגולף של דונלד
1939
הפינגווין של דונלד
הערות שוליים

1 2  Walt and DeMolay at Mouse Planet
↑  Donald Models at Michael Sporn Animation
↑  Donald Duck, Superstar! at D23
↑  Gabler, Neal (2007). Walt Disney: The Triumph of the American Imagination. New York: Vintage. p. 203. ISBN 978-0-679-75747-4.
↑  תבנית:IMDb name
↑  "Fred Spencer".
↑  THURSDAY-HELP WANTED Mickey Mouse and Demolay at Disney History Institute
האסונות של נינה

| --- | --- |

 בימוי:  שבי גביזון
 הופק בידי:  ענת אסולין   שבי גביזון   איילת אימברמן
 תסריט:  שבי גביזון
 עריכה:  טלי הלטר-שנקר 
 שחקנים ראשיים:  איילת זורר אלון אבוטבול  
 מוזיקה:  אסף אמדורסקי שלומי שבן
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בספטמבר 2003
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  ₪6,000,000
 הכנסות:  ₪5,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   ninastragedies
 פרסים:  אחד עשר פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
האסונות של נינה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של שבי גביזון, שיצא לאקרנים בספטמבר 2003. הוא היה היה הסרט הישראלי המצליח ביותר בקופות בישראל ב-2003, עם כ-140 אלף צופים.
עלילה

העלילה מציגה את עולמו של נדב, ילד בן 12, שהוא גם המספר. נדב מספר לצופים על משפחתו שהתפרקה, על סביבתו ובייחוד על אהבתו היצרית והקנאית לדודתו, נינה. לאחר מותו הפתאומי של בעלה של נינה, חיימון, נדב עובר להתגורר עמה, ובכך מממש את חלומו להתקרב אליה. בתקופה זו נינה עוברת מסע של חוויות רגשיות עמוקות עם גבר שהכירה ועם עצמה, והיא אינה מודעת כלל להשפעה הרבה שיש לה על נדב. בביתה של נינה לומד נדב על אהבה, על מיניות ועל משפחה ועובר תהליך התבגרות. במהלך הסרט הצופים נחשפים לדמויות השונות הסובבות את נדב, דמויות המנסות להתמודד עם הקשיים בחייהם.
פרסים ופסטיבלים

"האסונות של נינה" זכה באחד עשר פרסי אופיר, ובהם הפרסים לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר ולשחקנית, שחקנית המשנה ושחקן המשנה הטובים ביותר, ובכך זכה בכמות הגדולה ביותר של פרסים במסגרת הטקס אי פעם.
 כמו כן זכה בפסטיבל הקולנוע ירושלים בפרס וולג'ין בקטגוריות הסרט, התסריט, הצילום והשחקנים, והיה הסרט הישראלי הראשון שהשתתף בפסטיבל הסרטים סאנדנס.
שחקנים

אביב אלקבץ – נדב
איילת זורר – נינה
יורם חטב – חיימון / אלכס
אלון אבוטבול – אבינועם
שמיל בן ארי – אמנון
דב נבון – מנחם
ענת וקסמן – אלונה
גילי שושן – רפי
יבגניה דודינה – גלינה
אסנת פישמן – ליהיא
שמואל אדלמן – שלומי
אשר צרפתי – מפקד צבא
פסקול הסרט

את הסרט מעטר פסקול ייחודי שהלחין והפיק המוזיקאי אסף אמדורסקי. ביצירתו השתתפו שלומי שבן, קרני פוסטל, אלי מגן, רוני הולן, אסף רוט, אפרת גוש ויעל קראוס.
הערות שוליים

1 2  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 2002–2003, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, יולי 2006, עמ' 8
↑  הצלחה ל"האסונות של נינה", באתר הארץ, 22 בספטמבר 2003
↑  גואל פינטו, עוד כמה אסונות לתוספת, באתר הארץ, 24 במאי 2004
↑  גואל פינטו, 11 פרסים ל"האסונות של נינה", באתר הארץ, 25 בספטמבר 2003
↑  גואל פינטו, הסרט "האסונות של נינה" זכה בפרס וולג'ין, באתר הארץ, 20 ביולי 2003
↑  "האסונות של נינה" - הסרט הישראלי הראשון שישתתף בפסטיבל סאנדנס, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2003
| פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שורו (1990) • מעבר לים (1991) • החיים על פי אגפא (1992) • נקמתו של איציק פינקלשטיין (1993) • שחור (1994) • חולה אהבה בשיכון ג' (1995) • קלרה הקדושה (1996) • עפולה אקספרס (1997) • קרקס פלשתינה (1998) • החברים של יאנה (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | ההסדר (2000) • חתונה מאוחרת (2001) • כנפיים שבורות (2002) • האסונות של נינה (2003) • מדורת השבט (2004) • איזה מקום נפלא (2005) • אביבה אהובתי/אדמה משוגעת (2006) • ביקור התזמורת (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • עג'מי (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | שליחותו של הממונה על משאבי אנוש (2010) •  הערת שוליים (2011) • למלא את החלל (2012) • בית לחם (2013) • גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2014) • באבא ג'ון (2015) • סופת חול (2016) • פוקסטרוט (2017) • האופה מברלין (2018) • ימים נוראים (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה העשרים ואחת | אסיה (2020) • ויהי בוקר (2021) • סינמה סבאיא (2022) • שבע ברכות (2023) • קרוב אלי (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: כנפיים שבורות (2002) | סרטי הקולנוע של שבי גביזון   האסונות של נינה (2003) | הבא: מדורת השבט (2004) |
איילת זורר ויורם חטב בסרט האסונות של נינה (צילם יוני המנחם)
עקרון ההכלה וההפרדה

עֶקְרוֹן הַהֲכָלָה וְהַהַפְרָדָה או עֶקְרוֹן הַהֲכָלָה וְהַהֲדָחָה הוא עיקרון קומבינטורי שלפיו, כדי לספור עצמים בקבוצה, אפשר לכלול ולהוציא את אותו עצם שוב ושוב, כל עוד בסוף ההליך נספר כל עצם פעם אחת. עיקרון זה מתורגם לנוסחה שיש לה שימושים וגרסאות רבות בכל ענפי הקומבינטוריקה.
כוחו של עקרון ההכלה וההדחה בכך שהוא מאפשר להמיר בעיה קומבינטורית מסובכת הדורשת ניתוח של האינטראקציות בין כל הקבוצות בבת-אחת, בבעיות קלות יותר שבהן מספיק לספור את האיברים השייכים לקבוצות מסוימות, בלי שיהיה צורך לבדוק את מעמדם של האיברים האלה ביחס לשאר הקבוצות.
ניסוח העיקרון

תהיינה  A_{1},\dots ,A_{n} קבוצות סופיות. אז גודל האיחוד  |A_{1}\cup \cdots \cup A_{n}| שווה לסכום המתחלף  \sum _{i}|A_{i}|-\sum _{i<j}|A_{i}\cap A_{j}|+\sum _{i<j<k}|A_{i}\cap A_{j}\cap A_{k}|\mp \cdots , כלומר:  \ |\cup A_{i}|=\sum _{k=1}^{n}(-1)^{k-1}\sum _{1\leq i_{1}<\cdots <i_{k}\leq n}|A_{i_{1}}\cap \cdots \cap A_{i_{k}}|. אם מסכימים שחיתוך אפס קבוצות שווה למרחב כולו, אפשר לקבל נוסחה אלגנטית למספר האיברים שמחוץ לאיחוד:  |\Omega -\cup A_{i}|=\sum _{k=0}^{n}(-1)^{k}\sum _{1\leq i_{1}<\cdots <i_{k}\leq n}|A_{i_{1}}\cap \cdots \cap A_{i_{k}}|.
במקרים רבים גודל החיתוך של כל k קבוצות הוא קבוע, ואז מתקבלת נוסחה פשוטה יותר,  |\Omega -\cup A_{i}|=\sum _{k=0}^{n}(-1)^{k}{\binom {n}{k}}|A_{1}\cap \cdots \cap A_{k}|.
דוגמאות

המקרה הפשוט ביותר מתייחס לספירת עצמים המקיימים אחת משתי תכונות, למשל: גדול או אדום.
מספר העצמים שהם גדולים או אדומים, שווה למספר העצמים הגדולים ועוד מספר העצמים האדומים.
פחות מספר העצמים שהם גם גדולים וגם אדומים.
האיברים בשלב השני נספרו פעמיים בשלב הראשון (פעם ראשונה כאדומים, פעם שנייה כגדולים) לכן יש להחסיר אותם.
באופן פורמלי, אם  A היא קבוצת העצמים האדומים, ו- B היא קבוצת העצמים הגדולים, אז הגודל של האיחוד בניהן יְחוּשַּׁב כך:  |A\cup B|=|A|+|B|-|A\cap B|.
במקרה הכללי, העיקרון קובע שגודל האיחוד של כמה קבוצות שווה לסכום מתחלף: סכום הגדלים של כל הקבוצות, פחות סכום הגדלים של חיתוכים של שתי קבוצות, ועוד סכום הגדלים של חיתוכים של שלוש קבוצות, פחות סכום הגדלים של חיתוכים של ארבע קבוצות, וכן הלאה.
נוסחת ההכלה וההפרדה לגודל האיחוד של שלוש קבוצות היא  |A\cup B\cup C|=|A|+|B|+|C|-|A\cap B|-|A\cap C|-|B\cap C|+|A\cap B\cap C|.
נראה כיצד ניתן לחשב את מספר התמורות על  \ n איברים שבהן אף איבר אינו נשאר במקומו. כדי להפעיל את עקרון ההכלה וההדחה, נסמן ב- \ A_{i} את קבוצת התמורות שבהן האיבר ה-i דווקא נשאר במקומו. השאלה היא כמה תמורות נמצאות מחוץ לכל הקבוצות, ומכיוון שמספר התמורות הכללי הוא  \ n!, די לספור כמה תמורות שייכות לקבוצה אחת לפחות; כלומר, לחשב את  |A_{1}\cup \cdots \cup A_{n}|. בחיתוך של k קבוצות נמצאות התמורות שמשאירות את k האיברים המתאימים במקומם, בלי קשר לשאלה מה הן עושות בשאר האיברים. לכן גודל החיתוך הוא  |A_{i_{1}}\cap \cdots \cap A_{i_{k}}|=(n-k)!, וזאת לכל אחת מ-  {\frac {n!}{k!(n-k)!}} הבחירות של האיברים השונים  i_{1}<\cdots <i_{k}. לפי עקרון ההכלה וההדחה,  n!-|A_{1}\cup \cdots \cup A_{n}|=\sum _{k=0}^{n}(-1)^{k}{\frac {n!}{k!(n-k)!}}|A_{1}\cap \cdots \cap A_{k}|=\sum _{k=0}^{n}(-1)^{k}{\frac {n!}{k!}}=n!\sum _{k=0}^{n}{\frac {(-1)^{k}}{k!}}=\left\lfloor {\frac {n!}{e}}\right\rceil . הסיכוי שתמורה אקראית תהיה שייכת לקבוצה הזאת הוא  \sum _{k=0}^{n}{\frac {(-1)^{k}}{k!}}, שהוא קירוב טוב מאוד למספר  e^{-1}.
הוכחת העיקרון

כדי להוכיח את השוויון  |\Omega -\cup A_{i}|=\sum _{k=0}^{n}(-1)^{k}\sum _{1\leq i_{1}<\cdots <i_{k}\leq n}|A_{i_{1}}\cap \cdots \cap A_{i_{k}}|, נבדוק כמה פעמים נספר איבר x בשני האגפים. אם x אינו שייך לאף קבוצה, אז הוא נספר פעם אחת באגף שמאל, ופעם אחת (במסגרת החיתוך הריק, עבור k=0) באגף ימין. אחרת, נניח שהוא שייך בדיוק ל-m קבוצות, ומטעמי סימטריה אפשר להניח שאלו הן הקבוצות  A_{1},\cdots ,A_{m}; בפרט, x אינו שייך לקבוצות  A_{m+1},\dots ,A_{n}. במקרה כזה האיבר נספר באגף ימין בדיוק  \sum _{k=0}^{n}(-1)^{k}\sum _{1\leq i_{1}<\cdots <i_{k}\leq m}1=\sum _{k=0}^{m}(-1)^{k}{\frac {m!}{k!(m-k)!}}=(1-1)^{m}=0 פעמים לפי נוסחת הבינום של ניוטון, בדיוק כמו באגף שמאל.
ראו גם

עקרון החיבור
הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 משרד אחראי:  משרד התחבורה
 תאריך הקמה:  1997  2007 הקמה מחדש
 סוכנות קודמת:  המינהל לבטיחות בדרכים
 חוק:  חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, התשס"ו-2006
 מנכ"ל:  יעקב זכריה
 מטה מרכזי:  הגן הטכנולוגי מלחה, ירושלים
 עובדים:  70
 תקציב:  כ-60 מיליון ש"ח בשנה
 אתר רשמי
 קואורדינטות:  31°46′08″N 35°12′32″E﻿ / ﻿31.768866°N 35.209002°E﻿ / 31.768866; 35.209002
 he
 
סמליל הרשות טרם ראשית 2018, עת בחרה להתחיל לקרוא לעצמה באופן רשמי בשם המורכב מראשי התיבות
הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (בראשי תיבות: הרלב"ד) הוקמה באוקטובר 1997 מתוקף חוק המאבק הלאומי בתאונות דרכים, שהוחלף בשנת 2006 בחוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים. הקמתה בוצעה במסגרת ארגון פנימי במשרד התחבורה על בסיס המינהל לבטיחות בדרכים, שפעל עד אז כאגף במשרד. הרשות אחראית על תכנון, תיאום ובקרה של מכלול הפעולות במשרדי הממשלה שנועדו להגברת הבטיחות בדרכים וצמצום תאונות דרכים בישראל.
היסטוריה

עד שנת 1967 פעלה במשרד התחבורה מחלקה לבטיחות בדרכים. בשנת 1967 הוקם המנהל לבטיחות בדרכים במשרד התחבורה, בראשות י. גיא. בסוף 1974 המליצה ועדת הכלכלה של הכנסת להקים רשות עליונה לבטיחות בדרכים, אך ההמלצה לא קוימה. בשנת 1997 הוקמה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים כרשות עצמאית ולאחר מספר שנים הופרטה המועצה הלאומית למניעת תאונות, כדי למנוע כפילות. אולם בשנת 2002 טען מנכ"ל הרשות שהיא אינה יכולה לבצע את תפקידה כל עוד היא כפופה למשרד התחבורה. בשנים 2006–2007 הוקמה הרשות מחדש מתוקף חוק חדש, שנועד לפתור את הבעיות שנתגלו בפעילות הרשות הקודמת. הפעלת הרשות החדשה התעכבה בגלל מחלוקת עם משרד האוצר על דרגות עובדי הרשות. מאז התנהלה הרשות בצלם של סכסוכים בין הנהלת הרשות לעובדיה, ובמיוחד בין יו"ר ההנהלה והמנכ"ל, וטענות על חוסר פעילות של הרשות. לטענת יעקב שיינין: "משרד החינוך, משטרת ישראל וגופים אחרים, כולם הורגלו לקבל כספים מהרשות ללא כל מדדי תפוקות, ללא קריטריונים להצלחה ברמת הבטיחות, וללא מחקרים מלווים. מקורות כספיים רבים זרמו מהרשות לגופים שלישיים מבלי שנדע את תרומתם האמיתית לבטיחות בדרכים, אם בכלל". להערכתו, לרשות לא היה חלק בהורדת מספר ההרוגים בתאונות דרכים.
פעילות הרשות

מטרותיה העיקריות של הרשות הן:
ביצוע תוכניות העבודה שאושרו על ידי הממשלה
תכנון, הקמה והפעלת מערך ארצי להצלת נפגעים בתאונות דרכים
הפעלת מערך הסברה המעלה את נושא הבטיחות בדרכים לסדר היום הציבורי
מיסוד הפעולות לבטיחות בדרכים בקהילה והקמת ועדות חובה לבטיחות בדרכים במועצות הערים
גיבוש מדיניות לאכיפה וענישה, תוך ביצוע שינויים ותוספות חקיקה בתחומי התנועה והבטיחות בדרכים
הפעלת מערך מקצועי למחקר, פיתוח ומידע לבטיחות בדרכים
הרשות מקימה ומפקחת על מטות בטיחות עירוניים, מתקצבת פעילויות לבטיחות בדרכים ברשויות המקומיות, מקימה פרויקטים לבטיחות בקרב ילדים וקשישים ברחבי הארץ ומממנת ציוד הצלה וחילוץ בתחנות כיבוי אש ובחדרי טראומה בבתי חולים על מנת לסייע בטיפול בנפגעי תאונות דרכים.
ביולי 2016 החלה הרשות להפעיל את מיזם שומרי הדרך למתן אפשרות לאזרחים לאכוף ולתעד עבירות תנועה בדרכים ולהעבירם למשטרת ישראל, במטרה ליצור הרתעה ולהפחית את כמות תאונות הדרכים.
פעילות הרשות > askרלבד

באוקטובר 2019 השיקה חטיבת חינוך והסברה של הרלב"ד את אתר askרלב"ד, בו שאלות ותשובות, מידע חיוני וסרטונים לגבי שלל נושאים הקשורים בבטיחות בדרכים. המידע באתר מתעדכן בהתאם למגמות החיפוש בגוגל,[דרוש מקור] ועוסק בנושאים שונים בבטיחות בדרכים שנאספו במחקר מילות מפתח באינטרנט. התשובות לשאלות נכתבות בסיוע מומחים בתחומם.[דרוש מקור]
בעלי תפקידים

על פי סעיף 12 לחוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (תשס"ו-2006) לרשות מועצה ציבורית המונה 15 חברים. עשרה חברי מועצה הם נציגי ציבור הממונים על ידי שר התחבורה, חמישה נוספים הם נציגי ממשלה אותם ממנים חמישה שרים מבין עובדי משרדיהם: שר התחבורה, שר החינוך, שר לביטחון הפנים, שר האוצר ושר הבריאות.
יושב ראש המועצה ממונה על ידי שר התחבורה מבין עשרת נציגי הציבור לתקופת כהונה של 3 שנים, עם אפשרות לתקופת כהונה נוספת.
בהנהלת הרשות עומד מנכ"ל הממונה על ידי שר התחבורה בהמלצת יו"ר המועצה והוא המכהן בדרגה של מנכ"ל של משרד ממשלתי.
בעלי תפקידים > רשימת יושבי ראש מועצת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים

יואב סרנה, 2006-2008
זיוה פתיר, 2008-2010
אוריאל לין, 2010-2012
יעקב שיינין, 2012-2015
גיורא רום, 2016-2018
יאיר שמיר, 2018-2020
עוזי יצחקי, 2020-2022
אבי נאור, 2022-2023
יורם הלוי, 2024
אף על פי שלפי אתר הרשות המנכ"ל כפוף למועצה נראה שמאז יציאתו של ד"ר שיינין מתפקיד יו"ר המועצה ובין מינוי גיורא רום לתפקיד בפברואר 2016, וכניסתו לתפקיד אף מאוחר יותר, חלפו מספר חודשים ללא מועצה מאוישת ומתפקדת.
בעלי תפקידים > רשימת המנכ"לים

שמואל הרשקוביץ, 1997-2000
יצחק אשל, 2001-2003
ולדימיר רובין, 2003-2005
ליאור כרמל, פעיל קדימה, הקים את הרשות החדשה בשנת 2006 וכיהן כמנכ"ל זמני עד בחירת מנכ"ל קבוע, תפקיד אליו לא נבחר לאחר ששמו לא הוגש לוועדת האיתור
יאיר דורי, 2007-2009, מונה בידי שאול מופז, התפטר לאחר שמועצת הרשות המליצה להדיחו, על רקע יחסים עכורים עם יו"ר הרשות, זיוה פתיר.
דוד עוזר (ממלא מקום), 2009-2010
רון מוסקוביץ, 2010-2014, מונה בידי ישראל כץ, התפטר בגלל מתיחות עם יו"ר הרשות, יעקב שיינין.
מרדכי בהירי דואני, 2015
רחל טבת-ויזל, 2017-2021
שניר זיידל, 2021-2022
ד"ר ארז קיטה, 2022-2023
יעקב זכריה, 2024-הווה
ראו גם

משמרות זה"ב בישראל
המועצה הלאומית למניעת תאונות
סופת אלפיס

| --- | --- |

אלפיס ב-25 בינואר 2022
 תאריך התחלה:  21 בינואר 2022
 תאריך סיום:  27 בינואר 2022
 משך האסון:  21 בינואר 2022 – 27 בינואר 2022 (7 ימים)
 במדינות או באזורים:  יוון, קפריסין, ישראל, טורקיה
 הרוגים:  3
 פצועים:  18
סופת אלפיס (ביוונית: Κακοκαιρία Ελπίς) הייתה חלק מסופות הרוח באירופה בשנים 2021–2022 (אנ') וקיבלה את כינויה ב-21 בינואר 2022. השירות המטאורולוגי הלאומי ההלני אף דיווח כי התרחשה סופה גדולת ממדים בעיר אנדרוס כתוצאה מעוצמת הסופה. אלפיס הכתה בישראל ב-26 בינואר.
אלפיס הכתה תחילה ביוון וגרמה לשיבוש תשתיות רבות ולאחר מכן המשיכה לטורקיה וגרמה לסופת שלגים כבדה בחלקים המערביים והצפוניים של המדינה, והשפיעה גם על חלקים אחרים של המדינה. סופת השלגים גם השהתה את התחבורה הבין-עירונית בטורקיה, והביאה לסגירתו של נמל התעופה איסטנבול.
פעולות חילוץ התבצעו בערים שונות, כולל באנקרה (בירת טורקיה), בכדי לחלץ אלפי אנשים שנלכדו בשלג.
אלפיס הגיעה לישראל, והביאה עמה שיטפונות כבדים בצפון ובאזורי החוף. שלג ירד בהר חרמון ובצפון רמת הגולן ועבר בהדרגה דרומה להרי צפון ומרכז הארץ, לרבות בצפת ובירושלים, חשוב לציין שבהרי הצפון והרי השומרון לא היו משקעים רבים כלל. בצפת לא נערם שלג משמעותי עד לשעות הבוקר המוקדמות אז נערמו כ-10 ס"מ בלבד{בשכונת הר כנען אביקור}. בירושלים, מהשעה 20:15 החלו לרדת שלגים לפרקים ונערמו לגובה 28 ס"מ{בשכונות הגבוהות של ירושלים} הודות לרכבת עננים שנוצרה בין ירושלים לאשדוד. גם בגוש עציון לא היו משקעים רבים כמו בירושלים כך שהשלג נערם לגובה 20 ס"מ בלבד. ירושלים זכתה לשלג רב באותה שנה ב-27 בינואר 2022. כתוצאה מהסופה, שלושה בני אדם מצאו את מותם בישראל מהרעלת פחמן חד-חמצני.
גלריה

רחוב יפו, רחוב מרכזי בירושלים, בזמן הסופה, 26 בינואר 2022
גן סאקר בירושלים בזמן הסופה, 27 בינואר 2022
מכוניות ברחוב נסים בכר בירושלים בזמן הסופה, 27 בינואר 2022
איש שלג כקונוס
יפו-מרכז בירושלים בזמן הסופה, 27 בינואר 2022
הערות שוליים

↑  https://twitter.com/meteogr/status/1485553738530148357, Twitter
↑  Storm Elpis: Snow falls in Jerusalem, schools open despite strike, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  A. B. C. News, Winter welcome: Stranded drivers freed in Istanbul, Athens, ABC News (באנגלית)
↑  Umar Farooq, Heavy snowfall cripples life in Istanbul, www.aljazeera.com (באנגלית)
↑  "Winter Storm Elpis Heads to Israel, After Battering Greece, Turkey". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-01-29.
↑  Storm Elpis: Snow falls in Jerusalem, schools open despite strike, www.msn.com
↑  Emanuel Fabian, Amid winter storm Elpis, 9 kids suffer CO poisoning from coal burnt to heat homes, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטיוכוס החמישי

אנטיוכוס החמישי ("אאופטור") (ביוונית: Ευπάτωρ – "בן לאב טוב")   (173 – 162 לפנה"ס), ילד שמלך בממלכה הסלאוקית במשך שנתיים (164 לפנה"ס – 162 לפנה"ס) בטרם הוצא להורג. אנטיוכוס עלה לשלטון בגיל תשע, לאחר מות אביו אנטיוכוס הרביעי (אפיפאנס). מי שמלך בפועל בממלכה היה ליסיאס.
שלטונם היה חלש ומושחת. הניסיון לעצור את מרד החשמונאים הסתיים בפשרה קלושה. התרפסותם בפני הרפובליקה הרומית כה הרגיזה את הערים היווניות של סוריה עד שהציר הרומאי גנאוס אוקטביוס נרצח בלאודיקה (לטקיה של היום) (162 לפנה"ס). בנקודת משבר זו נמלט דמטריוס, בנו של סלאוקוס הרביעי, משביו ברומא והתקבל בסוריה כמלך האמיתי. אנטיוכוס איופטור, בנו של מי שהשיג את המלוכה שלא כדין, הוצא להורג.