stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוח הגדול
הערות שוליים

1 2 3 4 5  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
1 2  רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד.
1 2 3 4 5  רוברט ס. וודוורת (1965). פסיכולוגיה. תל אביב: מסדה.
↑  הוארד גארדנר (1995). מוח חשיבה ויצירתיות. רעננה: ספרית פועלים.
1 2 3 4 5  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565810705171  BnF: cb12261508d (data)  GND: 4121188-1  LCCN: sh85133359  NDL: 01087188  TA98: A14.1.03.008  TE: E5.14.1.0.2.0.12  TH: H3.11.03.6.00001 
מבט צידי על החלק הפנימי של ההמיספרה וכפיס המוח.
מבט תחתי על כפיס המוח, מכיוון בסיס הגולגולת. ניתן לראות את החלוקה הסימטרית בין שתי ההמיספרות.
הגביע האיטלקי בכדורסל

| --- | --- |
לוגו מנהלת הליגה האיטלקית
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  1968
 ארגון מפעיל:  פדרציית הכדורסל האיטלקית
 מספר מתמודדים:  מקומות 1-8 בטבלת סרייה A
 זוכה:  נאפולי באסקט
 הכי הרבה זכיות:  וירטוס בולוניה   בנטון טרוויזו   אולימפיה מילאנו (8)
 מפעל מקביל:  סרייה A
 מפעל נמוך יותר:  הסופרקאפ האיטלקי
 אתר הפדרציה האיטלקית
 
הגביע האיטלקי בכדורסל (באיטלקית: Coppa Italia di pallacanestro) הוא מפעל כדורסל איטלקי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1968 ומנוהל על ידי פדרציית הכדורסל האיטלקית.
בעבר התחרו בגביע קבוצות הכדורסל של שתי הליגות המקצועניות באיטליה. ומאז שנת 2000, מתחרות רק שמונה הקבוצות שסיימו במקומות 1-8 בטבלה בתום הסיבוב הראשון.
מחזיקות הגביע

| עונה | זוכה | סגנית | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023/2024 | נאפולי באסקט | אולימפיה מילאנו | 72:77 |
| 2022/2023 | ברשה | וירטוס בולוניה | 76:84 |
| 2021/2022 | אולימפיה מילאנו | דרטונה באסקט | 61:78 |
| 2020/2021 | אולימפיה מילאנו | סקאבוליני פזארו | 59:87 |
| 2019/2020 | רייר ונציה | ניו באסקט ברינדיזי | 67:73 |
| 2018/2019 | ואנולי קרמונה | ניו באסקט ברינדיזי | 74:83 |
| 2017/2018 | אוקסיום טורינו | באסקט ברשה לאונסה | 67:69 |
| 2016/2017 | אולימפיה מילאנו | דינמו סאסארי | 74:84 |
| 2015/2016 | אולימפיה מילאנו | סידיגז אבלינו | 76:82 |
| 2014/2015 | דינמו סאסארי | אולימפיה מילאנו | 94:101 |
| 2013/2014 | דינמו סאסארי | מונטפסקי סיינה | 73:80 |
| 2012/2013 | מונטפסקי סיינה (נשלל) | פלקנסטרו וארזה | 74:77 |
| 2011/2012 | מונטפסקי סיינה (נשלל) | פלקנסטרו קאנטו | 71:88 |
| 2010/2011 | מונטפסקי סיינה | פלקנסטרו קאנטו | 72:79 |
| 2009/2010 | מונטפסקי סיינה | וירטוס בולוניה | 75:83 |
| 2008/2009 | מונטפסקי סיינה | וירטוס בולוניה | 69:70 |
| 2007/2008 | סידיגז אבלינו | וירטוס בולוניה | 67:73 |
| 2006/2007 | בנטון טרוויזו | וירטוס בולוניה | 65:67 |
| 2005/2006 | באסקט נאפולי | וירטוס רומא | 83:85 |
| 2004/2005 | בנטון טרוויזו | פלקנסטרו רג'אנה | 64:74 |
| 2003/2004 | בנטון טרוויזו | סקאבוליני פזארו | 76:85 |
| 2002/2003 | בנטון טרוויזו | פלקנסטרו קאנטו | 77:86 |
| 2001/2002 | וירטוס בולוניה | מונטפסקי סיינה | 77:79 |
| 2000/2001 | וירטוס בולוניה | סקאבוליני פזארו | 58:83 |
| 1999/2000 | בנטון טרוויזו | וירטוס בולוניה | 59:78 |
| 1998/1999 | וירטוס בולוניה | פלקנסטרו וארזה | 63:65 |
| 1997/1998 | פורטיטודו בולוניה | בנטון טרוויזו | 55:73 |
| 1996/1997 | וירטוס בולוניה | פלקנסטרו קאנטו | 67:75 |
| 1995/1996 | אולימפיה מילאנו | סקאליג'רה ורונה | 72:90 |
| 1994/1995 | בנטון טרוויזו | פלקנסטרו טריאסטה | 77:81 |
| 1993/1994 | בנטון טרוויזו | סקאליג'רה ורונה | 61:78 |
| 1992/1993 | בנטון טרוויזו | וירטוס בולוניה | 73:75 |
| 1991/1992 | סקאבוליני פזארו | בנטון טרוויזו | 92:95 |
| 1990/1991 | סקאליג'רה ורונה | אולימפיה מילאנו | 85:97 |
| 1989/1990 | וירטוס בולוניה | וירטוס רומא | 83:94 |
| 1988/1989 | וירטוס בולוניה | יובקזרטה באסקט | 93:96 (הארכה) |
| 1987/1988 | יובקזרטה באסקט | פלקנסטרו וארזה | 100:113 |
| 1986/1987 | אולימפיה מילאנו | סקאבוליני פזארו | 93:95 |
| 1985/1986 | אולימפיה מילאנו | סקאבוליני פזארו | 92:102 |
| 1984/1985 | סקאבוליני פזארו | פלקנסטרו וארזה | 184:186 (שני מפגשים) |
| 1983/1984 | וירטוס בולוניה | יובקזרטה באסקט | 78:80 |
| 1973/1974 | וירטוס בולוניה | ליברטס אודינה | 74:90 |
| 1972/1973 | פלקנסטרו וארזה | ליברטס אסטי | 65:94 |
| 1971/1972 | אולימפיה מילאנו | פלקנסטרו וארזה | 77:81 |
| 1970/1971 | פלקנסטרו וארזה | פרטנופה נאפולי | 60:83 |
| 1969/1970 | פלקנסטרו וארזה | אולימפיה מילאנו | 66:74 |
| 1968/1969 | פלקנסטרו וארזה | פרטנופה נאפולי | 72:73 |
| 1967/1968 | פרטנופה נאפולי | פורטיטודו בולוניה | 68-93 |
טבלת זכיות

|  | קבוצה | זכיות | סגנות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | וירטוס בולוניה | 8 | 7 |
| 2 | אולימפיה מילאנו | 8 | 3 |
| 3 | בנטון טרוויזו | 8 | 2 |
| 4 | פלקנסטרו וארזה | 4 | 5 |
| 5 | מונטפסקי סיינה | 3 | 2 |
| 6 | סקאבוליני פזארו | 2 | 5 |
| 7 | דינמו סאסארי | 2 | 1 |
| 8 | פרטנופה נאפולי | 1 | 2 |
| = | יובקזרטה באסקט | 1 | 2 |
| = | סקאליג'רה ורונה | 1 | 2 |
| 11 | פורטיטודו בולוניה | 1 | 1 |
| = | סידיגז אבלינו | 1 | 1 |
| = | ברשה | 1 | 1 |
| 14 | באסקט נאפולי | 1 | 0 |
| = | רייר ונציה | 1 | 0 |
| = | ואנולי קרמונה | 1 | 0 |
| = | אוקסיום טורינו | 1 | 0 |
| = | נאפולי באסקט | 1 | 0 |
| 18 | פלקנסטרו קאנטו | 0 | 4 |
| 19 | וירטוס רומא | 0 | 2 |
| = | ניו באסקט ברינדיזי | 0 | 2 |
| 21 | ליברטס אסטי | 0 | 1 |
| = | ליברטס אודינה | 0 | 1 |
| = | פלקנסטרו טריאסטה | 0 | 1 |
| = | פלקנסטרו רג'אנה | 0 | 1 |
| = | דרטונה באסקט | 0 | 1 |
ראו גם

ליגת העל האיטלקית בכדורסל
הערות שוליים

1 2  בעקבות חקירה בגין הונאה חשבונאית ותכנון מס, ביטלה התאחדות הכדורסל האיטלקית את כל התארים המקומיים שמונטפסקי סיינה זכתה במהלך העונות 2011-12 ו-2012-13
המילטון או. סמית'

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1931 (בן 93) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מיקרוביולוגיה
 מקום מגורים:  מרילנד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
 
המילטון אות'נל סמית' (באנגלית: Hamilton Othanel Smith; נולד ב-23 באוגוסט 1931) הוא מדען אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1978 ביחד עם ורנר ארבר ודניאל נתנס "על גילוי אנזימי הגבלה השימושיים בגנטיקה מולקולרית".
ביוגרפיה

סמית' נולד ב-23 באוגוסט 1931. התחיל ללמוד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אך במהלך הלימודים עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם סיים תואר ראשון במתטיקה בשנת 1952. בשנת 1956 סיים תואר ברפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנים 1957–1958 עבד באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס שבמיזורי.
בשנת 1975 הוענקה לו מלגת גוגנהיים ללימודים באוניברסיטת ציריך.
דרום קרליה

דרום קרליה (בפינית: Etelä-Karjala; בשוודית: Södra Karelen) הוא אזור בדרום פינלנד, הגובל בצפונו בצפון קרליה ובסאבו הדרומית, במערב בקימנלקסו ובמזרח - ברוסיה (הרפובליקה של קרליה ומחוז לנינגרד). בירת האזור היא לאפנראנטה.
יישובים

בדרום קרליה שוכנות תשע רשויות מקומיות (קונטה), מהן שתי ערים (מודגשות):
אימטרה (25,988)
פריקלה (4,634)
ראוטיירווי (3,137)
רואוקולהטי (4,924)
לאפנראנטה (72,591)
למי (2,951)
לומאקי (4,529)
סאביטייפלה (3,316)
טייפלסארי (4,629)
סמל דרום קרליה

שלט האצולה של קרליה הוצג לראשונה בשנת 1562 ומאז החל לשמש את אזור קרליה השוודי. דרום קרליה וצפון קרליה עדיין משתמשות בשלט האצולה ובסמל זה, כשהגרסה המקורית משמשת את האזור הצפוני, ואת הדרומי - גרסה מעט שונה.
בסמל ניתן לראות שתי זרועות - הימנית (המערבית) מכוסה בשריון ומחזיקה חרב ישרה, והשמאלית (מזרחית) אוחזת בחרב מעוקלת. הסמל מייצג את המאבק ארוך השנים בין שוודיה לרוסיה בשליטה על קרליה.
טבע

אזור דרום קרליה מתאפיין בגופי מים רבים ומגוונים, יערות וביצות.
השטח המכוסה במים נאמד בכ-20% מכלל האזור וכולל, בין היתר, את אגם סאימה, תעלת סאימה, נהר ווקסי, ימת לדוגה ונהר קימי.
75% משטח האזור מכוסה יערות. העצים האופייניים הם עצי אורן.
בדרום קרליה מצויה אוכלוסיית גדולה של  אייל קורא, וכמו כן דובים וזאבים. באגם סאימה ניתן למצוא אוכלוסייה של כ-300 כלבי ים טבעתיים של סאימה, מין המצוי בסכנת הכחדה.
הערות שוליים

↑  Coats of arms of Karelia, http://heninen.net/
↑  הטבע בדרום קרליה, באתר ekarjala-retkeily.fi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1076378986  MusicBrainz: 8a39f710-9e3a-424c-99c6-f7bdab06d1db  VIAF: 317087432   WorldCat (עם VIAF): 317087432
הלל ליבשיץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1844 ה'תר"ד שאבילן 
 פטירה:  20 באוקטובר 1907 (בגיל 63 בערך) י"ג בחשוון ה'תרס"ח 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 באוקטובר 1907 
 אב:  דובער זאב וולף ליבשיץ
 
רבי הלל אריה ליב ליבשיץ (ה'תר"ד, 1844 - ליל י"ג בחשוון ה'תרס"ח, 20 באוקטובר 1907) היה רב ליטאי, רבן של פלונגיאן, סובאלק ולובלין. נודע בספרו בית הלל על שולחן ערוך חושן משפט.
ביוגרפיה

נולד בשאבילן בעת כהונת אביו הרב דובער זאב וולף ליבשיץ כרב המקומי, התחנך אצל אביו והתפרסם כעילוי. בגיל 18 נישא לבתו של ר' יעקב ר' נאָטילס מראסיין ועבר לגור בעיירה, שם למד בחברותא עם הרב זלמן לנדא מחבר "אור לישרים" והתוודע גם לרב שמחה ראובן עדלמן (הש"ר העדלמי).
בגיל 23 קיבל משרת רבנות ראשונה בעיירה פאפילאן, ואחריה כיהן ברבנות העיר פלונגיאן 3 שנים. בשלב זה של חייו כבר היה רב מפורסם, ואף התנהל מאבק בין קהילת פלונגיאן וקהילת סייני שחשקה בו אף היא כרב. במהלך שנות כהונתו בפלונגיאן, עקר לסייני וכיהן בה מספר שבועות, אך אנשי הקהילה בפלונגיאן הצליחו להחזירו לעירם.
באמצע 1876, לאחר שנתיים שעמדה בלי רב, מאז עזיבת הרב הקודם רבי אליעזר שמחה רבינוביץ, בחרה קהילת סובאלק ברב הלל ליבשיץ לכהן כרבה. תקופת כהונתו שארכה 17 שנים, הייתה שקולה באורכה לתקופות כהונתם של כל ארבעת רבני העיר הקודמים. ברל כהן העיר, כי אף על פי שהייתה זו אחת התקופות הסוערות בחיי הקהילה, בשל הפוגרומים, ההגירה ההמונית ותנועות ביל"ו וחיבת ציון, אין שמו של הרב ליפשיץ מוזכר רבות במכתבים לעיתונות שנשלחו מסובאלק.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 היה אחד המועמדים למשרת "הרב הכולל" של ניו יורק, ולדברי ברל כהן היה הוא המועמד הבטוח ביותר שנתמך בידי רוב חברי הוועד הבוחר. עמדה לזכותו העובדה ששלט בגרמנית ועובדה זו צוינה מפורשות במכתב ההזמנה שנשלח אליו. הוא דחה את ההצעה ונשאר בסובאלק.
בשנת 1893 קיבל את משרת רבנות העיר לובלין, בה התקיימה קהילה עתיקה גדולה וחשובה. הוא כיהן כרבה של לובלין עוד 14 שנים עד פטירתו בליל י"ג בחשוון ה'תרס"ח, 20 באוקטובר 1907.
מלבד ספרו המפורסם "בית הלל" השאיר אחריו עוד 12 ספרים בכתב יד.
משפחתו

בניו שימשו אף הם כרבנים בקהילות פולין: רבי יחזקאל ליבשיץ, מחבר "המדרש והמעשה" כיהן בכמה עיירות בליטא בסוף ימיו בקאליש. רבי אליעזר ליבשיץ בזדונסקה וולה, ורבי יעקב ליבשיץ בקונין. נינתו היא כלת פרס נובל לכימיה, פרופ' עדה יונת.
לקריאה נוספת

ישראל אברהם גרינבוים, רבי הלל (אריה ליב) ליבשיץ אבד"ק לובלין, בתוך: חכמי פולין, ירושלים תשס"ט, עמ' שפד (וביבליוגרפיה שם)
הערות שוליים

↑  בתקופת פלונגיאן, תרגם הרב ליפשיץ את הספר "זיס אופנהיים" של הרב מאיר להמן מגרמנית לעברית (מיינץ תרל"ג), תחת שם עט האל"ה מפלונגיאן. שאול חיות, אוצר בדויי השם, פריט 1656.
↑  שערי תורה, חלק ג' עמ' 4. לפי ברל כהן נפטר ב-1910, כנראה לפי תאריך תחילת רבנותו של רבי אליהו קלצקין בלובלין.
↑  עליו ראו: עלי מרורות, עמ' 385. ו"מקדשי השם" ח"ב, עמ' תמב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308019505171  VIAF: 297574000   WorldCat (עם VIAF): 297574000
הגייה

הֲגִיָּה של שפה היא האופן שבו השפה באה לידי ביטוי בפי דובריה. הגייתה של שפה, גם בפי הדוברים אותה כשפת אם, משתנה במהלך הדורות, וכן ניכרים הבדלי הגייה בין קבוצות אתניות שונות ובין אזורי מגורים שונים (במדינות שונות, ואף באזורים נפרדים של אותה מדינה).
טקסטים כתובים באלפבית של השפות השונות אינם מספקים מידע מלא על אופן הגייתו של הטקסט, ולהגייה הנכונה נדרשים גם ניסיון וידע של הקורא. לכתיבה המספקת מידע מלא על אופן הגיית הטקסט משמש אלפבית פונטי בין-לאומי.
ענף הבלשנות העוסק בחקר ההגייה קרוי פונטיקה.
יחידה תאורטית בסיסית של הגייה, שעשויה להבדיל בין מילים, היא פונמה. פונמות מייצגות, בדרך כלל, אוסף של הגאים הדומים זה לזה במאפיינים פונטיים או פונולוגיים, כלומר אוסף של אלופונים.
ההגייה משמשת לעיתים כמאפיין חברתי של הדובר. המחשה בולטת לכך ניתנה במחזהו של ג'ורג' ברנרד שו, "פיגמליון", שבו מתערב פרופ' הנרי היגינס, חוקר פונטיקה באוניברסיטה, עם חברו, שיצליח להפוך את אלייזה דוליטל, מוכרת פרחים ממעמד נמוך ובעלת חיתוך דיבור המוני, ל"ליידי" – אישה בעלת הגייה נכונה וגינונים חברתיים מושלמים.
משפט שובר שיניים הוא משפט שעשוע שנוצר לשם האתגר שבהגייתו. לרוב, הקושי במשפטים מסוג זה נוצר מחזרה עיקשת על כמה עיצורים בודדים או ההחלפה של מספר עיצורים דומים לסירוגין (כמו למשל ס' ו-ש'). דוגמאות: שׂרה שׁרה שיר שמח; גנן גידל דגן בגן.
הגיית העברית

הגיית העברית עברה שינויים רבים במהלך אלפי שנות קיומה.
בתקופת הביניים של העברית התקיימו דרכי הגייה אחדות שלה:
הגייה ספרדית, שהתקיימה אצל יהודי עדות המזרח.
הגייה אשכנזית, שהתקיימה אצל יהודי אשכנז.
הגייה תימנית, שהתקיימה אצל יהודי תימן.
הגיות אלה לא שימשו לדיבור עברי, משום שזה לא היה קיים כמעט בימי הביניים, אלא בעיקר לצרכים ליטורגיים ובמהלך לימוד תורה.
כשהחלה החייאת הדיבור העברי בארץ ישראל, בראשית המאה ה-20, הוחלט לאחר דיונים בוועד הלשון לאמץ את ההגייה הספרדית כהגייה התקנית של העברית. מה שאירע למעשה הוא יצירתה של הגייה עברית חדשה המשלבת בין ההגייה האשכנזית והספרדית.
ההגייה האשכנזית לגווניה השונים מתקיימת עד היום בקהילות החרדיות בישראל ובתפוצות.
קובץ קול זה הוא הקראה של הערך כפי שהופיע בתאריך 2017-01-22, שינויים בטקסט שבוצעו לאחר מכן אינם מופיעים בהקלטה. (עזרה)
ראו גם

מבטא
האלפים היוליאניים

| --- | --- |
האלפים היוליאניים בסלובניה
האלפים היוליאניים בסלובניה
 מידע כללי
 על שם:  יוליוס קיסר 
 גובה:  2,864 מטר מעל פני הים (בפסגת הר טריגלב, סלובניה)
 שטח:  4,400 קמ"ר 
 מדינה:  סלובניה, איטליה 
 מיקום:  איטליה, סלובניה
 רכס הרים:  האלפים
 אורך הרכס:  93 ק"מ 
 קואורדינטות:  46°23′N 13°50′E﻿ / ﻿46.383°N 13.833°E﻿ / 46.383; 13.833
  (למפת אירופה מוגדלת) האלפים היוליאניים(למפת אירופה רגילה) האלפים היוליאניים
 
האלפים היוליאניים (באיטלקית: Alpi Giulie; בסלובנית: Julijske Alpe) הם רכס הרים המהווה חלק מרכס האלפים הגיריים הדרומי, בעצמו חלק מהרי האלפים המזרחיים.
האלפים היוליאניים משתרעים על פני שטח של 4,400 קמ"ר בצפון-מזרח איטליה ובצפון-מערב סלובניה, ומגיעים לשיא גובהם בהר טריגלב שבמרכזו של הפארק הלאומי טריגלב בסלובניה, והנישא לגובה של 2,864 מטר. הנהרות החשובים הנובעים באלפים היוליאניים הם הסאווה הזורם מזרחה אל הים השחור, והסוצ'ה (בסלובנית: Soča; באיטלקית: איסונדזו, Isonzo) כמו גם מספר יובלים של הטליאמנטו (Tagliamento) הזורמים דרומה אל הים האדריאטי.
ההרים כמו גם מחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבו הם משתרעים בחלקם האיטלקי, מנציחים את שמו של יוליוס קיסר.
החלק הסלובני של האלפים היוליאניים הוכרז כשמורה ביוספרית של אונסק"ו ב-2003.
הגיון המדינה

הֶגְיון המדינה או הִיגָיון מדינתי (בצרפתית: raison d’État) הוא מושג אשר מתאר את מטרות המדינה וטובתה, בין אם בתחום הכלכלה, הכוח הפוליטי או הכוח הצבאי. המטרה המרכזית היא ביטחון המדינה והישרדותה, כמו גם החתירה לעושר והרחבת כוחה של המדינה. המושג הוא מרכזי בתחום מדע המדינה, ועומד במרכז אסכולת הריאליזם.
היסטוריה של המושג

רבים מהכוחות הפוליטיים בהיסטוריה נאבקו למען מטרה כלשהי שאיננה היגיון המדינה – אמונה דתית או אמת מוסרית כלשהי. ניקולו מקיאוולי הוא דמות מרכזית בפיתוח החשיבה של היגיון המדינה, כאשר הוא ייעץ וכתב תוך הסתמכות מוחלטת על חשיבה על סמך אינטרסים, ללא הישענות על אמונה דתית או על אמונה בבני אדם. המושג היגיון המדינה נטבע על ידי הקרדינל רישלייה, אשר במהלך מלחמת שלושים השנים (1618–1648) החליט להוביל את צרפת כנגד האימפריה הרומית הקדושה הקתולית ולצד הפרוטסטנטים חרף הקתוליות שלו ושל צרפת. זאת, מכיוון שראה כי האימפריה הרומית הקדושה מצליחה להקיף את צרפת מכל כיוון: ספרד בדרום, הולנד בצפון ואוסטריה במזרח, כולן תחת האימפריה הרומית הקדושה. בשל האיום אשר מצב זה הציב בפני ביטחון צרפת, ראה רישלייה לנכון לתמוך בנסיכויות הגרמניות ובשוודיה (הכוחות הפרוטסטנטיים) – והוא הגן על מדיניות זה בהגדרתה טובת המדינה, או היגיון המדינה. גישה זו איפשרה את עליית צרפת ככוח המרכזי באירופה במאתיים שנים הבאות.
היגיון המדינה התפתח למושג מרכזי בפוליטיקה האירופאית עד ימינו, כאשר הוא הצדיק מהלכים פוליטיים – קיום בריתות חרף חוסר התאמה ערכי, כיבוש ועוד – וכן גם גישות כלכליות, כגון מרקנטיליזם וקולוניאליזם. היגיון המדינה הוביל לצמיחת תפיסת עולם של לאומיות, אשר מקנה ערך מוסרי למדינה ועל כן מצדיקה מהלכים הנעשים בשל היותם לטובת המדינה.
הערות שוליים

↑  הִגָּיוֹן מְדִינָתִי במילון מדע המדינה (תשפ"ב), 2022, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565874905171  BNE: XX528644  BnF: cb11999703v (data)  GND: 4193604-8  LCCN: sh85111789  NKC: ph561389 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הגביע האולימפי

| --- | --- |
 הגוף המעניק:  הוועד האולימפי הבין-לאומי 
 תקופת הפרס:  1906–הווה (כ־118 שנים)
 www.olympic.org
 
הגביע האולימפי (בצרפתית: Coupe olympique) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי למוסדות, ארגונים או קבוצות בעלי מוניטין של הצטיינות ויושרה שפעלו לפיתוח התנועה האולימפית.
הפרס נוסד בשנת 1906 על ידי פייר דה קוברטן והוענק למועדון התיירות של צרפת. מאז זכו בפרס מועדוני ספורט חובבים, בתי ספר, עיתונים ומנהלי ספורט, אם כי הוא מוענק בעיקר לקבוצות הקשורות לארגון המשחקים האולימפיים. הגביע המקורי שמור במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ, ולזוכים מוענק העתק. הפרס הוענק לאחרונה ב-2022 לאנשי הרפובליקה העממית של סין כאות הוקרה על תרומתם לקיום משחקי החורף האולימפיים בבייג'ינג בשנה זו.
ראו גם

מדליית פייר דה קוברטן
הערות שוליים

↑  הגביע האולימפי, באתר המוזיאון האולימפי
1 2  IOC awards Olympic Cup to the people of the People’s Republic of China, הוועד האולימפי הבין-לאומי, ‏19 בפברואר 2022
האלפים הדרומיים

| --- | --- |
תמונת לווין של האי הדרומי, השלג מסמן את פסגות האלפים הדרומיים
תמונת לווין של האי הדרומי, השלג מסמן את פסגות האלפים הדרומיים
 מידע כללי
 גובה:  3,754 מטר (הר קוק)
 מדינה:  ניו זילנד 
 מיקום:  האי הדרומי, ניו זילנד
 רכס הרים:  האלפים הדרומיים
 אורך הרכס:  500 ק"מ 
 קואורדינטות:  43°35′44.69″S 170°8′27.75″E﻿ / ﻿43.5957472°S 170.1410417°E﻿ / -43.5957472; 170.1410417
  (למפת ניו זילנד מוגדלת) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןהר קוק(למפת ניו זילנד רגילה) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןהר קוק
 
האלפים הדרומיים הם רכס הרים במערב האי הדרומי של ניו זילנד המשתרעים כמעט לכל אורכו של האי מצפון לדרום. הנקודה הגבוהה ביותר באלפים הדרומיים היא פסגתו של הר קוק המתנשא לגובה של 3,754 מטר מעל פני הים.
חלקים נרחבים מהאלפים הדרומיים נכללים בשטחם של פארקים לאומיים. בהם הפארק הלאומי אאורקי/הר קוק, הפארק הלאומי הר אספיירינג והפארק הלאומי ווסטלנד. חלקים נרחבים מהאלפים מכוסים על ידי כ-360 קרחונים, הבולטים בהם: קרחון טסמן, קרחון פוקס וקרחון פרנץ ג'וזף. שמם של האלפים הדרומיים ניתן להם ב-23 במרץ 1770 על ידי מגלה הארצות ג'יימס קוק למרות שהם התגלו יותר ממאה שנה קודם לכן על ידי ההולנדי אבל ינזון טסמן. הם נקראים כך בהשאלה משמם של הרי האלפים באירופה, הנושאים אופי טופוגרפי דומה.
מבחינה גאולוגית האלפים הדרומיים מהווים חלק מטבעת האש ונוצרו כתוצאה מהתנגשות של לוח האוקיינוס השקט עם הלוח האוסטרלי שהביאה להתרוממות פני הקרקע. תהליך זה החל לפני כ-25 עד 30 מיליוני שנים וממשיך גם כיום.
הערות שוליים

↑  Sean J. Fitzsimons, Geology and Geomorphology of the European Alps and the Southern Alps of New Zealand: A Comparison, Mountain Research and Development, 2001
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ניו זילנד ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלל לוריא

הלל לוריא
הלל לוריא (16 בדצמבר 1937 - 13 ביולי 2020) היה ממניחי היסוד לתוכנית החלל הישראלית.
ביוגרפיה

הלל לוריא נולד בתל אביב, ולאחר שירות צבאי (ביחידה 8200) פנה ללימודים אקדמיים. למד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון בחיפה. לאחר לימודיו עבד ברפא"ל (כיום רפאל - מערכות לחימה מתקדמות) ולאחר ביטול פרויקט בו הועסק, עבר לעבוד בתעשייה האווירית.
בתעשייה האווירית

בראשית דרכו עבד לוריא כמהנדס בתחום הבקרה, ועובד על שדרוג מערכות מטוס המיראז'. בהמשך עבד במסגרת פרויקט הלביא שם היה בצוות שפיתח מערכות בקרה למטוס.
כאיש התעשייה האווירית, היה ראש תוכנית לווייני אופק, ומאוחר יותר היה לראש מנהל חלל במפעל החלל של התעשייה האווירית בשנות השמונים והתשעים, ובתפקיד זה היה אחראי על הובלת אופק 3, לוויין התצפית המבצעי הראשון של ישראל ששוגר לחלל באפריל 1995. בתפקידו זה החליף את משה בר-לב שהיה ראש מנהל החלל הראשון בתעשייה האווירית. 
בתפקידו היה מעורב גם במיזם הלוויין הקטן של הטכניון, טכסאט והתעשייה האווירית פעלה אז על מנת למסחר את תוצרי הלוויין.
במשרד הביטחון

לאחר פרישתו מהתעשייה האווירית עבר לוריא למשרד הביטחון, שם שימש כסגנו של חיים אשד, ראש מנהלת החלל של המשרד. במסגרת תפקיד זה פיקח על תהליכי הייצור והבנייה של לווייני התצפית של ישראל - עד (וכולל) הלוויין אופק 9.
פרסים והוקרה

בשנת 1996 הוענק לו פרס ביטחון ישראל, על חלקו בתוכנית אופק בכלל, ועל הלוויין המבצעי הראשון של ישראל, אופק-3, בפרט.
בשנת 2002 הוענקה לו תעודת הוקרה מטעם כל תעשיות החלל הישראליות, על תרומתו לתוכנית החלל הישראלית.
הערות שוליים

↑  הלל לוריא, מעבר לאופק, רותם פרסום והפקות, 2020
↑  דוד חיון ודרור מרום, ‏תע"א מגבירה המגעים לשת"פ מסחרי בלוויין הטכניון לאחר שיגורו המוצלח, באתר גלובס, 13 ביולי 1998
הלל סלובק

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1962 חיפה, ישראל
 נהרג:  25 ביוני 1988 (בגיל 26) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט סיני 
 מוקד פעילות:  ישראל, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1980–1988 (כ־8 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון פיירפקס 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  MCA רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  רד הוט צ'ילי פפרז
 פרופיל ב-IMDb
 
הלל סלובק (באנגלית: Hillel Slovak;‏ 13 באפריל 1962 – 25 ביוני 1988) היה מוזיקאי רוק אמריקאי-ישראלי. הוא ידוע כאחד ממקימי הרד הוט צ'ילי פפרז והגיטריסט הראשון של הלהקה.
פעילותו המוזיקלית

סלובק נולד בחיפה, להורים ניצולי השואה. את ילדותו המוקדמת בילה בנהריה ובקיבוץ וב-1967 עברה משפחתו לניו יורק ומשם לאחר גירושי הוריו עבר עם אמו ואחיו ללוס אנג'לס, קליפורניה. בחטיבת הביניים חבר לג'ק איירונס (Jack Irons), עמו חלק חיבה ללהקת קיס (Kiss) ועמו ניגן את שיריהם. בשנות התיכון למדו שניהם בתיכון Fairfax שם הכירו את שאר חברי להקת ה"רד הוט צ'ילי פפרז" לעתיד.
באותה תקופה, למד סלובק לנגן בגיטרה חשמלית ועד מהרה הקים להקה עם חבריו לתיכון, ג'ק איירונס כמתופף ואליין ג'והנס (Alain Johannes) כגיטריסט, בשם Chain Reaction (תגובת שרשרת) שהפכה ל-Anthym לאחר ההופעה הראשונה. אחרי התיכון שונה שם הלהקה ל-What Is This? (מה זה?). בעקבות חבירה לאנתוני קידיס (Anthony Kiedis) ומייקל בלזארי "פלי" ("Micheal Blazary "Flea) בחרו חברי הלהקה את השם "רד הוט צ'ילי פפרז" (שמשמעותו היא פלפלים אדומים חריפים) - שילוב שמות של שני פאבים בלוס אנג'לס - "רד הוט פפרז" ו"צ'ילי ווילי". בשנת 1983 הופיעה הלהקה לראשונה תחת שם זה. סגנון הלהקה היה פאנק (Funk) משולב ברוק.
הרד הוט צ'ילי פפרז הוציאו אלבום ראשון בשנת 1984 אך סלובק לא היה שותף לו מאחר שבמקביל הוצע חוזה ללהקתו What Is This? והוא העדיף להתרכז בפעילותה. לאחר שהוציא 3 אלבומים עם להקת What Is This? ופעילותה גוועה, חזר סלובק לרד הוט צ'ילי פפרז בשנת 1985 והיה שותף לאלבומה השני של הלהקה, Freaky Styley.
הלהקה הספיקה להוציא אלבום נוסף עם סלובק (The Uplift Mofo Party Plan), בעקבותיו החלה להצליח ברחבי ארצות הברית ואף יצאה לסיבוב הופעות באירופה.
מותו

עם עלייתה של הלהקה, החלו חבריה להשתמש בסמים. לאחר האלבום המשותף הראשון החלו להתגלע מחלוקות בין חברי הלהקה עקב שימוש בסמים, והשפעתם על התפקוד בהופעות. העבודה על אלבומם השני המשותף נעשתה לאחר החלטה משותפת על גמילה אך זמן קצר אחרי חזרת הלהקה ממסע הופעות באירופה, ב-25 ביוני 1988 נפטר סלובק ממנת יתר של הרואין.
מותו של סלובק גרם לזעזוע קשה בלהקה. קשה מכולם הגיב המתופף ג'ק איירונס, שהיה חברו הקרוב של סלובק מאז התיכון. הוא אושפז בבית חולים עקב מספר התמוטטויות עצבים, ובסופו של דבר עזב את הלהקה תוך האשמת שאר חברי הלהקה במותו של סלובק. אנתוני קידיס, שהפך בשנים אלו קרוב לסלובק וסבל אף הוא מהתמכרות דומה לסמים, הגיב אף הוא קשה להודעה על מותו. הוא בילה חודש במקסיקו תוך התאבלות ושימוש אינטנסיבי בסמים. בסופו של דבר הצליח קידיס להגמל מהסמים והלהקה המשיכה בפעילותה, ללא סלובק וללא ג'ק איירונס. את מקומו של סלובק בלהקה תפס ג'ון פרושיאנטה, מעריץ צעיר שהלך בדרכו של סלובק בסגנונו המוזיקלי. את מקומו של איירונס תפס שנה מאוחר יותר צ'אד סמית.
האלבום המצליח הראשון בקנה מידה בינלאומי של הלהקה "Mother's Milk" שיצא שנה לאחר מותו של סלובק ולאחר הצטרפותו של פרושיאנטה ללהקה, הוקדש לסלובק. הלהקה אף הקדישה לו את השיר "My Lovely Man" מהאלבום "Blood Sugar Sex Magik".
סלובק קבור בבית העלמין Mount Sinai Memorial Park Cemetery ב-Hollywood Hills שבקליפורניה. על קברו של סלובק חרוטים שמו בעברית וציור של גיטרה חשמלית.
בסוף שנות ה-90 איגד אחיו של סלובק, ג'יימס סלובק, את הזיכרונות שנמצאו ביומנו האישי של סלובק משנותיו האחרונות וציוריו של סלובק בספר Behind the Sun המספר על נשים, מסעות עם הלהקה, על סמים ואף על המוות. בספר מופיעות הקדשות אישיות מאת קידיס ופלי.