stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטור רידברג
לקריאה נוספת

Bandle, Oscar; Braunmüller, Kurt; Jahr, Ernst Håkon; Karker, Allan; Naumann, Hans-Peter; Telemann, Ulf; Elmevik, Lennart; Widmark, Gun (2002). The Nordic Languages: an International Handbook of the North Germanic Languages. Vol. 1. Berlin: Walter De Gruyter. ISBN 3-11-014876-5.
Gadde, Frederik (1942). "Viktor Rydberg and some Beowulf questions". Studia Neophilologica. 15 (1): 71–90. doi:10.1080/00393274208586909.
Moffett, Judith (2001). "Viktor Rydberg, 1828–1895". The North! To the North! Five Swedish Poets of the Nineteenth Century. Carbondale, IL: Southern Illinois University Press. pp. 77–116. ISBN 9780809323227.
Gustafson, Alrik, A History of Swedish Literature (Minneapolis, 1961)
הערות שוליים

↑  "Rydberg, Abraham Viktor". Swedish Academy. אורכב מ-המקור ב-22 בדצמבר 2014. נבדק ב-22 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Encyclopædia Britannica, Micropædia, 1986, s.v. Viktor Rydberg, p. 269.
↑  Bandle, Oscar; Braunmüller, Kurt; Jahr, Ernst Håkon; Karker, Allan; Naumann, Hans-Peter; Telemann, Ulf; Elmevik, Lennart; Widmark, Gun (2002). The Nordic Languages: an International Handbook of the North Germanic Languages. Vol. 1. Berlin: Walter De Gruyter. ISBN 3-11-014876-5.
↑  =Bandle
↑  "Death of Prof. A.V.Rydberg" (PDF). The New York Times. 22 באוגוסט 1895. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Judith Moffett, The North! To the North!: Five Swedish Poets of the Nineteenth Century
↑  Stephens, George (1881). "Northern Antiquarian Literature". The Antiquary. 4 (August): 64–66.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277137205171  PLWABN: 9810695595305606  BIBSYS: 90080075  BnF: cb121681780 (data)  CANTIC: a10879006  CiNii: DA03443948  GND: 118793837  ICCU: CUBV138302  ISNI: 0000 0001 2320 7002  KulturNav: 684795ea-7cdb-44e7-9a78-785b82901e74  LCCN: n79034488  LNB: 000016200  MusicBrainz: c3e01edf-b941-4a7e-b2c9-12b6f80f385d  NDL: 00455066  NKC: jn20000604744  NLA: 35857498  NLG: 169850  NSK: 000104763  NTA: 071113215  RERO: 02-A003773247  SELIBR: 88653  SNAC: w6k38b5j  SUDOC: 030219620  Trove: 1118563  VcBA: 495/9965  VIAF: 51730265   WorldCat (עם VIAF): 51730265 
Viktor Rydberg's grave in Gothenburg

דיוקן ויקטור רידברג עם חתימה
הרובע הארבעה-עשר של פריז

| --- | --- |
סמל הרובע הארבעה-עשר של פריזסמל הרובע הארבעה-עשר של פריז
הרובע הארבעה-עשר של פריז, במרכזו מגדל מונפרנאס
הרובע הארבעה-עשר של פריז, במרכזו מגדל מונפרנאס
 מדינה:  צרפת צרפת
 ראש העיר:  פייר קסטנו
 עיר אם:  פריז
 תאריך ייסוד:  1860 
 שטח:  5.62 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  136,368 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  23,875 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  48°49′59″N 2°19′37″E﻿ / ﻿48.833022222222°N 2.3268888888889°E﻿ / 48.833022222222; 2.3268888888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://mairie14.paris.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מפת הרובע הארבעה-עשר של פריז     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הרובע הארבעה-עשר של פריז (בצרפתית: XIVe arrondissement), הממוקם בגדה השמאלית, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת. הרובע כולל חלק גדול מאזור מונפרנאס, שהיה בעבר אזור משכנם של אמנים רבים וכן של קהילת ברטן. הרובע מפורסם כיום בעיקר בגורד-השחקים שבו, מגדל מונפרנאס, ובתחנת הרכבת הלאומית גאר מונפרנאס.
ברובע הארבעה-עשר של העיר נמצאת הקיריה האוניברסיטאית הבינלאומית של פריז (Cité Universitaire) (CIUP), שממוקמת ליד פארק מונסורי ואצטדיון שרלטי.
שטח הקרקע של הרובע הוא 5.621 קמ"ר.
דמוגרפיה

אוכלוסיית הרובע הארבעה-עשר הגיעה לשיאה בשנת 1954, אז מנתה האוכלוסייה 181,414 איש. כיום נותר הרובע צפוף מאוד באוכלוסייה ובפעילות עסקית, עם 132,844 תושבים ו-71,836 משרות, על פי מפקד האוכלוסין משנת 1999.
דמוגרפיה > היסטוריה של צפיפות אוכלוסין

| שנה על פי מפקד האוכלוסין הצרפתי | אוכלוסייה | צפיפות (לקמ"ר) |
| --- | --- | --- |
| 1872 | 69,611 | 12,384 |
| 1954 (שיא צפיפות האוכלוסין) | 181,414 | 32,274 |
| 1962 | 178,149 | 31,693 |
| 1968 | 167,093 | 29,727 |
| 1975 | 149,137 | 26,532 |
| 1982 | 138,596 | 24,657 |
| 1990 | 136,574 | 24,297 |
| 1999 | 132,844 | 23,634 |
| 2005 (הערכה) | 134,200 | 23,875 |
הרבעים הפנימיים

כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע הארבעה-עשר הם:
רובע מונפרנאס (Quartier du Montparnasse)
רובע פארק מונסורי (Quartier du Parc Montsouris)
רובע פטי-מונרוז' (Quartier du Petit-Montrouge)
רובע פלסאן (Quartier de Plaisance)
אתרים מרכזיים

מתחת לרוב חלקי הגדה השמאלית מצויות הקטקומבות של פריז, ואולם, הן פתוחות לציבור במסלול מיוחד שנמצא מתחת לרובע הארבעה-עשר בלבד.
פארק מונסורי
אזור מונפרנאס
מגדל מונפרנאס
בית הקברות מונפרנאס
הסיטה האוניברסיטאית הבינלאומית של פריז
מראה לילי של הסיטה האוניברסיטאית הבינלאומית של פריז
וילמיט

| --- | --- |
וילמיט יחד עם פרנקליניט מניו ג'רזי
וילמיט יחד עם פרנקליניט מניו ג'רזי
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Zn2SiO4
 מערך קריסטלוגרפי:  טריגונלי
 צורת הגביש:  בדרך כלל הגבישים הם פריזמתיים דקים וקצרים המסתיימים במעוינון, אבל במקרים קיצונים יכול הגביש לגדול לאורך של 10 ס"מ. כמו כן, במקבצים דמויי אשכול ענבים, סיביים, גרגריים או חסרי צורה.
 צבע:  חסר צבע או לבן, אפור, אדמדם, חום כהה, שחור, צהוב-דבש, ירוק-תפוח, כחול בהיר
 ברק:  זגוגי עד דמוי שרף
 שקיפות:  שקוף בגבישים קטנים עד שקוף למחצה עד אטום בגבישים גדולים
 פצילות:  טובה בכיוון אחד
 שבירה:  חסרת צורת עד דמוית קונכייה
 קשיות:  5.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.2-3.9
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  אגירין, אלביט, אנלציט, פלואוריט, מיקרוקלין, רודוכרוזיט, פרנקליניט, רודוניט, המימורפיט, וספלריט.
וילמיט – מינרל נזוסיליקטי המכיל אבץ, השייך לקבוצת הפנאקיט, קבוצת מינרלים במבנה דומה הקרויה על שם המינרל פנאקיט.
תכונות

נוסחת המבנה הכימי של וילמיט היא Zn2SiO4. לווילמיט יש סימטריה טריגונלית, אחד המינרלים הסילקטיים הבודדים בעלי סימטריה זו, הנפוצה יותר במינרל קרבונטיים. לווילמיט יש סימטריה זהה למינרל הירוק דיופטאז ולמינרל פנאקיט השייך גם הוא לקבוצת הפנאקיט.
הווילמיט מופיע בטבע בדרך כלל כגבישים משושים פריזמתיים דקים וקצרים המסתיימים במעוינון, כשבמקרים קיצונים יכול הגביש לגדול לאורך של 10 ס"מ. כמו כן, במקבצים דמויי אשכול ענבים, סיביים, גרגריים או חסרי צורה חומים (צורה זו קיבלה את הכינוי "טרוטסטיט") או ירוקים בגוון תפוח מבריק, והם נשברים בצורת בלתי שווה או בצורת קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית, 5.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 4.
אופטית המינרל הוא חד-צירי. מקדם השבירה הממוצע של הווילמיט הוא 1.69. גבישי הווילמיט הם לפעמים שקופים לחלוטין וחסרי צבע, אבל בדרך כלל הם מופיעים בצבעים שונים: אפור, אדמדם, חום כהה, שחור, צהוב-דבש, ירוק-תפוח, וכחול בהיר. רוב דגימות המינרל הם פלואורסצנטיות בגוון ירוק בקרינת על-סגול באורכי גל קצרים וארוכים. חלק מהדגימות הם פוספורצנטיות (ממשיכות לזהור בירוק זמן מה אחרי הפסקת ההקרנה בעל-סגול).
המינרל נתגלה לראשונה ב-1822 באתר המכונה "כבשן פרנקלין" (Franklin Furnace) סמוך לעיירה פרנקלין שבמדינת ניו ג'רזי בארצות הברית. קיימים כמה תיאורים של המינרל מאתר זה משנה זו ואילך, אלא שהמינרלוגים לא נתנו למינרל שם. את השם למינרל נתן המינרלוג הצרפתי היהודי ארמן לוי ב-1830 על סמך דוגמאות שקיבל ממכרה האבץ שבוויֵי מונטאן (Vieille-Montagne) שבמורסנט (אז במעמד מיוחד של מדינה עצמאית למחצה) בסמוך ללייז' בבלגיה. בלגיה הייתה אז חלק מהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה תחת שלטונו של וילם הראשון, מלך הולנד (1843-1772, מלך 1840-1815), ולוי קרא למינרל על שם המלך.
שימושים

הווילימיט הוא בצר משני של אבץ, כאשר בפרנקלין שבניו ג'רזי, מקום בו נתגלה לראשונה, המינרל מצוי בשפע ומופק ממנו אבץ, אבל בדרך כלל הוא אינו מהווה מקור למתכת זו. בנוסף לכך, בדגימות המגיעות מאתר פרנקלין מצוי וילמיט פלואורסצנטי בגוון ירוק בקרינת על-סגול יחד עם קלציט פלואורסצנטי בגוון אדום, ואלו דגימות מבוקשות על ידי אספנים. גם העובדה שחלק מהדגימות הם פוספורצנטיים (ממשיכים לזהור בירוק זמן מה אחרי הפסקת ההקרנה בעל-סגול) גורמת להם להיות מבוקשים.
מקור ותפוצה

הווילמיט נוצר בדרך כלל מהתמרה של גוף בצר של ספלריט, בדרך כלל יחד עם אבן גיר. בפרנקלין נוצר הווילמיט מהתמרה של קרקעית האוקיינוס, כשקודם להתמרה עבור מרבצי מינרלים מתכתיים חמצון. במקרה של הווילמיט היו אלה כנראה הסמיתסוניט וההמימורפיט.
הווילמיט הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את "כבשן פרנקלין" (Franklin Furnace) סמוך לעיירה פרנקלין וגבעת סטרלינג (Sterling Hill) הסמוכה במחוז ססקס (Sussex) שבמדינת ניו ג'רזי, שבהם מצוי המינרל בשפע (ואף נתגלה לראשונה), וכן בבלמט (Balmat) שבמחוז סנט לורנס שבמדינת ניו יורק, כמו כן באתרים באריזונה ובקליפורניה שבארצות הברית; באלטנברג (Altenberg) סמוך למורסנט בבלגיה (המקום בו נתגלה המינרל שקיבל ארמן לוי שנתן את השם למינרל); בהר סנט-אילר בפרובינציית ׂקוויבק שבקנדה; בצואמב וגוצ'ב (Guchab) בנמיביה; ובמכרה האבץ פוטפה (Puttapa) בסמוך לבלטנה (Beltana) במדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה..
הערות שוליים

↑  ראו באתר של פרנקלין
↑  באותה שנה התקוממו הבלגים כנגד שלטון הולנד והממלכה המאוחדת התפרקה, כך שבסוף אותה שנה וילם כבר לא היה מלך בבלגיה.
↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
ויליאם פלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 ביולי 1906 זגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית (היום קרואטיה)
 פטירה:  14 בינואר 1970 (בגיל 63) ניו יורק
 שם לידה:  Vilibald Srećko Feller 
 ענף מדעי:  מתמטיקאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת זגרב, אוניברסיטת גטינגן
 מנחה לדוקטורט:  ריצ'רד קוראנט
 מוסדות:  אוניברסיטת קיל, אוניברסיטת קופנהגן, אוניברסיטת סטוקהולם, אוניברסיטת לונד, אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת פרינסטון.
 תלמידי דוקטורט:  פטריק בילינגסלי, ג'ורג' פורסייט, רוברט קורטץ, הנרי מקין, לורנס שף, הייל טרוטר, בנג'מין ויס, דויד פרידמן.
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעים (1969)  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1943) 
 בת זוג:  סוזן הולמס
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
ויליאם "וילים" פלר (7 ביולי 1906 – 14 בינואר 1970, נולד בשם Vilibald Srećko Feller) היה מתמטיקאי אמריקאי שהתמחה בתורת ההסתברות.
חיים מוקדמים

פלר נולד בזאגרב לאידה אומיכן-פרק, קתולית קרואטית-אוסטרית, וליוג'ין ויקטור פלר, בן לאב פולני-יהודי (דייוויד פלר) ולאם אוסטרית (אלזה הולצר).
יוג'ין פלר היה כימאי מפורסם ויצר "את נוזל אלזה" הנקרא על שם אמו. לפי ג'יאן-קרלו רוטה, שם משפחתו של יוג'ין פלר היה קשה להיגוי ולכן ויליאם שינה אותו בגיל עשרים. טענה זו כנראה שגויה. שמו, ויליבאלד, ניתן על ידי אמו הקתולית על שם הקדוש של יום הולדתו.
תעסוקה

פלר מילא תפקיד כמרצה באוניברסיטת קיל החל משנת 1928. מכיוון שסירב לחתום על שבועה נאצית, הוא ברח מהנאצים ונסע ב-1933 לקופנהגן, דנמרק שם עבד כמרצה. הוא עבד כמרצה גם בסטוקהולם ובלונד, בשוודיה. כפליט בשוודיה, פלר דיווח שהוא מוטרד מהפשיזם הגובר באוניברסיטאות. הוא דיווח על כך שהמתמטיקאי טורסטן קרלמן טען שיש להוציא להורג יהודים וזרים.
לבסוף, ב-1939 הוא הגיע לארצות הברית, שם התאזרח ב-1944 ושימש כמרצה באוניברסיטאות בראון וקורנל. בשנת 1950 הוא קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת פרינסטון.
עבודותיו של פלר התפרסמו ב-104 מאמרים ושני ספרים במגוון נושאים כגון אנליזה מתמטית, תורת המדידה, אנליזה פונקציונלית, גאומטריה ומשוואות דיפרנציאליות בנוסף לעבודתו בסטטיסטיקה מתמטית ותורת ההסתברות.
פלר היה אחד מגדולי ההסתברותנים של המאה העשרים. הוא זכור בזכות תרומתו לקידום תורת ההסתברות כענף באנליזה מתמטית בשוודיה ובארצות הברית. לפי הסטטיסטיקאי השוודי, הראלד קרמר, בעוד שבאמצע המאה ה-20, תורת ההסתברות הייתה פופולרית בצרפת וברוסיה, בבריטניה ובארצות הברית סטטיסטיקה מתמטית (אנ') הייתה פופולרית יותר. ספר הלימוד של פלר בן שני כרכים על תורת ההסתברות ויישומיה כונה על ידי ג'יאן-קרלו רוטה (אנ') "החיבור המוצלח ביותר על הסתברות שנכתב אי פעם". פלר היה מאדגר את עמיתיו ותלמידיו בשוודיה ולאחר מכן בארצות הברית, ובכך עזר להקים קבוצות מחקר שעסקו בתורת ההסתברות. במחקריו תרם פלר לקישור בין שרשראות מרקוב למשוואות דיפרנציאליות והתיאוריה שלו על יוצרים של חבורות למחצה חד-פרמטריות של תהליכים סטוכסטיים הולידה את התיאוריה על "האופרטורים של פלר".
פלר היה בין העורכים שהשיקו את כתב העת Mathematical Reviews.
תוצאות חשובות

נושאים רבים הקשורים להסתברות נקראים על שמו של פלר, כולל תהליכי פלר, מבחן הפיצוץ של פלר, תנועת פלר-בראון ומשפט לינדברג-פלר. פלר תרם תרומות בסיסיות לתורת ההתחדשות (אנ'), משפטים טאוברים (אנ'), הילוכים מקריים, תהליכי דיפוזיה וחוק הלוגריתם החוזר (אנ').
ספרים בולטים

מבוא לתורת ההסתברות ויישומיה, כרך א', מהדורה שלישית (1968); מהדורה 1. (1950); מהדורה שנייה. (1957)
מבוא לתורת ההסתברות ויישומיה, כרך ב', מהדורה שנייה (1971)
הכרה

בשנת 1949, פלר מונה לעמית של האגודה האמריקאית לסטטיסטיקה. הוא נבחר לאקדמיה האמריקנית לאמנויות ולמדעים ב-1958, לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ב-1960, ולאגודה האמריקנית לפילוסופיה ב-1966. פלר זכה במדליה הלאומית למדע ב-1969. הוא היה נשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית.
ראו גם

התפלגות בטא
תהליך פואסון
פרדוקס סנט-פטרסבורג
תהליך סטוכסטי
הערות שוליים

↑  Zubrinic, Darko (2006). "William Feller (1906-1970)". Croatianhistory.net. Accessed 3 July 2018.
↑  Rota, Gian-Carlo (1996). Indiscrete Thoughts. Birkhäuser. ISBN 0-8176-3866-0.
↑  "Biography of William Feller". History of William Feller. נבדק ב-2006-06-27.
↑  Siegmund-Schultze, Reinhard (2009). Mathematicians fleeing from Nazi Germany: Individual fates and global impact. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. pp. xxviii+471. ISBN 978-0-691-14041-4.
↑  (Siegmund-Schultze 2009, p. 135)
↑  Preface to his Mathematical Methods of Statistics.
↑  Page 199: Indiscrete Thoughts.
↑  Wolfowitz, Jacob (1951). "Review: An introduction to probability theory and its applications, Vol. I, 1st ed., by W. Feller" (PDF). Bull. Amer. Math. Soc. 57 (2): 156–159. doi:10.1090/s0002-9904-1951-09491-4.
↑  "Review: An introduction to probability theory and its applications, Vol. I, 2nd ed., by W. Feller" (PDF). Bull. Amer. Math. Soc. 64 (6): 393. 1958. doi:10.1090/s0002-9904-1958-10252-9.
↑  "View/Search Fellows of the ASA". American Statistical Association. נבדק ב-2016-07-22.
↑  "William Feller". American Academy of Arts & Sciences (באנגלית). נבדק ב-2022-09-29.
↑  "William Feller". www.nasonline.org. נבדק ב-2022-09-29.
↑  "APS Member History". search.amphilsoc.org. נבדק ב-2022-09-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279530405171  PLWABN: 9810617982305606  BIBSYS: 90323856  BnF: cb12336910t (data)  CiNii: DA00277627  GND: 117709972  ISNI: 0000 0000 8127 613X  LCCN: n88679316  LNB: 000069891  MGP: 33019  NDL: 00439365  NKC: skuk0002416  NLA: 35080051  NSK: 000135828  NTA: 068478232  RERO: 02-A003237072  SELIBR: 250685  SNAC: w69033v6  SUDOC: 032315643  Trove: 820522  VIAF: 49296920   WorldCat (עם VIAF): 49296920
וילמיין ון דר חוט

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1897 פרטוריה, דרום אפריקה 
 פטירה:  16 בינואר 1989 (בגיל 91) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  סופרת, לוחמת מחתרת, פעילת זכויות נשים, כלכלנית 
 בן או בת זוג:  ניקולאס פוסטהומוס 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (16 במרץ 2008)  מסדר אורנז'-נסאו 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  וילמיין ון דר חוט
 
וילמיין ון דר חוט (בהולנדית: Willemien Hendrika van der Goot;‏ נולדה ב-2 במאי 1897, פרטוריה‏ – 16 בינואר 1989, אמסטרדם) הייתה כלכלנית, פמיניסטית, מגישת תוכניות רדיו, מוציאה לאור וחסידת אומות העולם מהולנד.
קורות חיים

ון דר חוט נולדה בפרטוריה שבדרום אפריקה וגדלה בהודו המזרחית ההולנדית (אנ')‏. בין היתר למדה בג'קרטה ובפנימייה בשווייץ. היא למדה באוניברסיטת רוטרדם ובשנת 1930 קיבלה תואר דוקטור בכלכלה - האישה הראשונה בהולנד שקיבלה תואר דוקטור בכלכלה. היא יצאה נגד הצעת חוק שנועד להגביל את הכנסתה של אישה נשואה מעבודתה והחלה להיות פעילה בתנועה הפמיניסטית. בין חברותיה הייתה אלטה יאקובס (אנ'), פמיניסטית ופעילה למען זכות בחירה לנשים.
בשנת 1931 נישאה ון דר חוט לניקולאס (ניין) וילהלמוס פוסטהומוס. היא הייתה מעורבת במאבקים לשוויון זכויות לנשים, מאבקים שהיו אז בראשיתם. בינואר 1935 הייתה מיוזמותיו של כינוס בנושא, בעיר דה בילט (אנ') בהולנד והייתה הנשיאה הראשונה של עמותה לבדיקת תנאי העסקתם של ילדים. היא הייתה עורכת השבועון "De Groene Amsterdammer" (אנ') ומפיקה ברשת הרדיו ההולנדית "Algemene Vereniging Radio Omroep" (אנ'). בני הזוג חיו באמסטרדם ושם נולדה בתם קלייר (Claire) בשנת 1938.
קורות חיים > פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, עברה משפחת פוסטהומוס לנורדוויק (אנ') בצפון הולנד שם הצטרפה למשפחה אחותה של ון דר חוט, אני, עם בתה ליזבט. אב המשפחה שהה בצרפת ולא יכול היה לחזור עקב המלחמה. השלטונות הגרמניים השתלטו על בית המשפחה כדי לשכן בו חיילים גרמנים, והמשפחה עברה לאזור ליידן.
ביוני 1943 פנתה אל ון דר חוט ובעלה אחותה של הסטר ואן לנפ (Hester van Lennep) שהייתה פעילה במחתרת ההולנדית ולימים הוכרה בתואר חסידת אומות העולם. ון לנפ הבריחה ילדים יהודים ממחנה מעבר שממנו גורשו יהודים למחנות השמדה במזרח. ון לנפ הצליחה להבריח מהמחנה את בפ קוסטר בת העשר וביקשה עבורה מקום מקלט. אביה של בפ גורש למאוטהאוזן ונספה שם. אמה גורשה לאושוויץ אך שרדה.
ון דר חוט ובעלה קיבלו את בפ לביתם והתייחסו אליה כאל בתם. הם ידעו על יהדותה אך כלפי חוץ הציגוה כיתומה מרוטרדם. בפ הצטרפה לאחיותיה המאמצות בלימודיהן בבית הספר וגם שם ידעו המורים על זהותה האמיתית. ון דר חוט נחקרה על ידי רשויות הכיבוש הגרמניות בנוגע לחומרי ארכיון שהחזיקה, ורבים מהם הוחרמו והועברו לגרמניה.
במהלך הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 שרדו בני המשפחה והמסתתרים על מרקי פקעות צבעונים ועל שורש סלק סוכר. בפ נותרה עם בני משפחת פוסטהומוס עד השחרור במאי 1945.
קורות חיים > לאחר המלחמה

בשנת 1948 יצא לאור ספרה של ון דר חוט על תנועת הנשים ההולנדית. ון דר חוט סברה שלנשים יכול להיות תפקיד משמעותי בקידום השלום בעולם, ולכן ייסדה ב-1967 מכון מחקר לעידוד השתתפותן של נשים - International Scientific Institute for Feminine Interpretation ‏- ISIFI ‏- בתוך האגודה הבינלאומית לחקר השלום (אנ') והמשיכה בפעילותה לקידום השתלבותן של נשים בכלכלה, באקדמיה ובתקשורת, במגוון מסגרות וארגונים.
בשנת 1982 קיבלה ון דר חוט את אות מסדר אורנז'-נסאו (אנ'). בשנת 2008 הכיר יד ושם בוון דר חוט, בבעלה ובאחותה, אני דיאץ ון דר חוט (Annie Diaz-van der Goot) בתור חסידי אומות העולם.
הרוביישוב

הרוביישוב (בפולנית: Hrubieszów, באוקראינית: Грубешів, ביידיש: הרוביעשאוו) היא עיר בפרובינציית לובלין שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

הרוביישוב נזכרת לראשונה בשנת 1254, ובמהלך המאה ה-14 נבנתה בה מצודה. בשנת 1400 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך ולדיסלב השני יגיילו. בהמשך, בנה קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, דרך ראשית בין לבוב ולובלין, אשר עברה בהרוביישוב. במהלך השנים נהרסה העיר מפשיטות הטטרים והקוזקים.
בחלוקת פולין הראשונה סופחה העיר לממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בשטחי פולין הקונגרסאית. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיר מספר מפעלי תעשייה.
יהודי הרוביישוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהרוביישוב הוא מתחילת המאה ה-15, ואלו נטלו חלק מרכזי במסחר שהתנהל בעיר ודרכה. בשנת 1578 הורשו יהודי העיר לבנות בה בית כנסת, במסגרת כתב זכויות שניתן להם, בכפוף לתשלומי מיסים מיוחדים.
במהלך פרעות ת"ח ות"ט נרצחו באכזריות רובם המכריע של יהודי העיר, אך בהמשך, שוקמה הקהילה במקום, והיא נתחייבה במיסים נוספים. בראשית המאה ה-18 השתתפו נציגי הקהילה בישיבות גליל חלם של ועד ארבע הארצות. בשנת 1736 נשרפו בית הכנסת בעיירה ובתי יהודים רבים בה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 גדלה הקהילה היהודית בעיר, ובמאה ה-19 ייסדו יהודים כמה ממפעלי התעשייה בה, אשר סיפקו פרנסה לרבים מתושבי העיר. צביון הקהילה בשנים אלה היה חסידי, ובסוף המאה ה-19 התיישב בעיר האדמו"ר אפרים זלמן רוקח משושלת בעלז. אחר פטירתו כיהנו בעיר כאדמו"רים בניו רבי נפתלי רוקח ורבי זונדל רוקח. בין השנים 1890 ו-1905 היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית. בשנת 1907 נפתח בעיר בית ספר עברי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלטו מהעיר רבים מיהודיה, בשל איומי השלטונות הרוסיים. עם תום המלחמה, פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול, ובמהלך שהות הצבא האדום בעיר בזמן המלחמה הפולנית-סובייטית, פרעו ביהודי העיר כנופיותיו של סימון פטליורה. בתום המלחמה, השתקמה במעט הקהילה בעיר בסיוע הג'וינט, אך רבים מיהודיה היגרו ממנה, בעיקר לארגנטינה ולמקסיקו. חלקם עלו לארץ ישראל, ובהם יוסף אלמוגי.
בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. בעיר פעלו תנועות נוער ציוניות רבות ומרכז הכשרה של השומר הצעיר, וכן בתי ספר עבריים. בשנים אלה סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות, שבאו לידי ביטוי בקריאות לחרם, ובמקרה אחד של רצח צעיר יהודי. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר 11,750 יהודים, רוב תושביה.
יהודי הרוביישוב > בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכנסו לעיר חיילי הצבא האדום, אך אלו נסוגו ממנה ב-3 באוקטובר 1939 בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ועמם צעירים יהודים רבים. עם כניסת הגרמנים לעיר, החלו בביצוע מעשי התעללות וגזל ביהודיה, תוך חטיפת יהודים לעבודות כפייה. בהמשך, הוטלו על יהודי העיר תשלומי כופר גבוהים, ורב הקהילה, הרב יוחנן טברסקי, הוצא להורג. ב-2 בדצמבר 1939 הצטרפו כאלפיים גברים יהודים לצעדת המוות הראשונה מחלם והרוביישוב. רובם נרצחו.
בראשית 1940 הועברו יהודי העיר לגטו שהוקם במזרחה, בו רוכזו כ-6,000 מיהודי העיר וסביבתה בצפיפות רבה. יהודי העיר צוו לענוד סרט זרוע עם מגן דוד, ומונה בקרבם יודנרט, בראשות שמואל ברנדט, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה, ולהעביר לגרמנים תשלומי כופר ודברי ערך. באוגוסט 1940 הובאו לגטו כ-500 יהודים מצ'נסטוחובה.
ב-13 באוגוסט 1940 ריכזו הגרמנים בעזרת שוטרים פולנים 800 יהודים בבניין בית הספר המקומי, שם הוחזקו שלושה ימים ללא מזון, כאשר לאחר מכן נשלחו 600 מהם לעבודות כפייה במחנה בלז'ץ, במהלכן כמחציתם נספו. בנובמבר 1941 הובאו לגטו בעיר כ-300 יהודים נוספים מקרקוב, ובמרץ 1942 הובאו מאות יהודים נוספים ממיילץ, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.
ב-2-1 ביוני 1942 ריכזו הגרמנים בסיוע שוטרים פולנים 3,049 יהודים מהגטו, ושילחו אותם בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור. ארבעים יהודים שהתנגדו לגירוש נורו במקום.
ב-9-7 ביוני 1942 נרצחו 180 יהודים מהגטו בבית העלמין היהודי בעיר, וכ-500 יהודים מהעיר ומכפרי הסביבה שולחו לסוביבור. באותה תקופה נרצחו כ-40 חברי תנועת דרור ששהו בכפר ורבקוביצה (Werbkowice), אשר התכוננו לפעילות פרטיזנית.
ב-28 באוקטובר 1942 חוסל הגטו בעיר, וכ-2,500 היהודים הנותרים בו שולחו לסוביבור. כ-400 יהודים שגילו התנגדות במהלך הגירוש נרצחו בשטח בית העלמין בעיר. 160 צעירים יהודים הושארו בעיר עבור פינוי הגטו והריסת בית העלמין היהודי. בספטמבר 1943 הועברו אלו למחנה בודזין שליד קרשניק, ויחידים מביניהם הצליחו להימלט ליערות. מספר מיהודי העיר שנמלטו ממנה לפני האקציות השתתפו במרידות שונות בשטחי פולין, ואחד מהנשלחים לסוביבור, הנער יעקב ביסקוביץ, השתתף במרד שהתקיים במקום.
לקריאה נוספת

מ. צאנין, הרובישוב - לווארטוב - טישוויץ - קראסנוסטב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 72–79 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
בית העלמין היהודי ההרוס בהרוביישוב
וילמט

ערך זה עוסק ביישוב עירוני במדינת אילינוי שבארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
שלט הכניסה לווילמט
שלט הכניסה לווילמט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אילינוי אילינוי
 מחוז:  מחוז קוק
 עיר אם:  שיקגו שבאילינוי
 תאריך ייסוד:  1872 
 שטח:  14.017851 קמ"ר
 גובה:  194 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרבר:  28,170 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  42°04′38″N 87°43′25″W﻿ / ﻿42.077222222222°N 87.723611111111°W﻿ / 42.077222222222; -87.723611111111 
 wilmette.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וילמט(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וילמט(למפת אילינוי רגילה) ספרינגפילד אורורה רוקפורד ג'ולייט פאוריה ווקיגן ויסקונסין ימת מישיגן  איווה מיזורי קנטקי אינדיאנה מי.וילמט(למפת אילינוי מוגדלת) ספרינגפילד אורורה רוקפורד ג'ולייט פאוריה ווקיגן ויסקונסין ימת מישיגן  איווה מיזורי קנטקי אינדיאנה מי.וילמט  (למפת שיקגו מוגדלת) וילמט(למפת שיקגו רגילה) וילמט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וילמט (באנגלית: Wilmette) הוא יישוב עירוני במחוז קוק במדינת אילינוי שבארצות הברית.
היישוב ממוקם 23 קילומטרים צפונית למרכז העסקים הראשי של עיר שיקגו (או לחלופין 5 קילומטרים מן הגבול הצפוני של העיר שיקגו) ובו אוכלוסייה של 27,651 תושבים, לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000.
בשנת 2007, וילמט דורגה במקום השביעי כמקום הטוב ביותר לגדל ילדים בארצות הברית, לפי המגזין "ביזנס ויק" .
דמוגרפיה

על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2000, התגוררו באותה העת בווילמט 27,651 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת הייתה 1,983 נפש לקמ"ר.
בין תושבי הפרוור 89.66% לבנים, 0.56% שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.04% אינדיאנים, 8.16% אסייתיים ו-1.58% אחרים. היספנים ולטינים (אשר יכולים להשתייך לכל אחד מהגזעים המוזכרים מעלה) היוו 2.08% מכלל אוכלוסיית הפרוור.
29.7% מכלל אוכלוסיית הפרוור הייתה מתחת לגיל 18, 3.6% היו בין הגילאים 18–24, 21.7% היו בין הגילאים 25–44, 27.8% היו בגילאים 45–64 ו-17.2% היו מעל לגיל 65. הגיל החציוני היה 42. על כל 100 נשים היו 91.8 גברים. על כל 100 נשים מעל גיל 18 היו 84.9 גברים.
ההכנסה החציונית למשק בית בפרוור הייתה 120,469 דולרים וההכנסה החציונית למשפחה במחוז הייתה 149,104 דולרים. ההכנסה החציונית של הגברים במחוז הייתה 97,143 דולרים לעומת 50,007 דולרים של הנשים. ההכנסה לנפש הייתה 55,611 דולרים. כ-1.3% מכלל המשפחות ו-2.3% מכלל האוכלוסייה היו מתחת לקו העוני. 1.6% מהתושבים שמתחת גיל 18 ו-4.7% מהתושבים שמעל גיל 65 נמצאו תחת קו העוני.
אתרי עניין בפרוור

בית התפילה הבהאי – בית התפילה הבהאי היחיד בצפון אמריקה. ממוקם בווילמט.
בתחומי הפרבר נמצאים שני בתים שתוכננו על ידי האדריכל פרנק לויד רייט.
מוזיאון השואה של וילמט.