stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משולש הליתיום
ארגנטינה > כריית הליתיום

בשנת 1997 החלה חברת FMC (אנ') האמריקנית בהפקת ליתיום באופן מסחרי בסלאר דל הומברה מורטו (ספ'). החברה הייתה החברה היחידה שהפיקה ליתיום במדינה עד 2015, כשחברת אורוקובר (אנ') האוסטרלית החלה גם היא להפיק ליתיום במדינה. בין השנים 2013–2016 הייתה ארגנטינה המייצאת השנייה בנתחה של ליתיום לעולם, עם נתח שוק בסך 48 אחוז. נכון ל-2016 נמצאו במדינה 11 מרבצי ליתיום. על פי הפייננשל פוסט, בארגנטינה מחסור במהנדסים ובכורים בכמויות הנדרשות לתפעול כל המכרות. בעקבות כך, מכרות ליתיום במדינה לא ממצים את מלוא יכולת התפוקה שלהם.
ארגנטינה > התנגדויות ונזק סביבתי

בשנת 2010 הגישו שתי קהילות ילידיות מפרובינציות חוחוי וסלטה עתירה לבית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם, בדרישה לכבד את זכותם שלא להסכים לכריית ליתיום בתחום הקהילה. נכון ל-2019, הדיונים בנושא העתירה לא תמו אך פעולות הכרייה החלו. מקומיים הגרים בסביבת סלאר דה הומברה מורטו התריעו כי מבצעי הכרייה זיהמו נחלים המשמים להשקיית מקנה וגידולים חקלאיים. בפברואר 2019 חסמו חברי הקהילה את הגישה למכרה בלגונת גוואיטאיוק. לטענת התושבים, הכרייה מייצרת מחסור במי שתייה ומאלצת אותם לעזוב את מקום מגוריהם.
בוליביה > מדיניות הממשלה

בשנת 2005, לאחר שאוו מוראלס נכנס לתפקידו כנשיא בוליביה, הלאימה הממשלה את חברות הגז והנפט תוך כדי שימוש בכוח צבאי. בשנת 2009 דווח כי הממשלה מתכננת לפתוח את השוק לתאגידי כרייה, אך תאגידים רבים הביעו חשש רב מהלאמה, ונמנעו מלחתום על חוזה עם הממשלה.
בוליביה > כריית הליתיום

בשנת 2009 בנתה ממשלת בוליביה תחנה להפקת ליתיום מהתמלחת בעלות של 5.7 מיליון דולר. בין השנים 2008–2014 הוציאה ממשלת בוליביה כ-115 מיליון דולר על תעשיית הליתיום, וב-2016 החלה המדינה לייצא ליתיום לסין. באפריל 2017 אישרה ממשלת בוליביה הקמת חברה ממשלתית בשם "Empresa Pública Nacional Estratégica de Yacimientos de Litio Bolivianos"‏ (YLB), שמסועפת למשרד האנרגיה של המדינה, ומטרתה ניהול הכרייה, השימוש ומסחור הליתיום במדינה. על פי רויטרס, על אף השקעה ממשלתית של כ-450 מיליון דולר, נכון ל-2017 מפיקה תחנת הפקת הליתיום הממשלתית 10 טון ליתיום בחודש. באפריל 2018 נחתם הסכם בין YLB לבין חברת הכרייה הגרמנית "ACI Systems GmbH" המייצר שותפות בין החברות בפרויקט הכרייה בסאלאר דה אויוני, ובשנת 2021 צפויה תחילת התפוקה מהפרויקט.
צ'ילה > מדיניות הממשלה

בשנות ה-80 של המאה ה-20 העניקה ממשלת צ'ילה רישיונות כרייה לשתי חברות, SQM (אנ') הצ'יליאנית ורוקווד האמריקנית (אנ'). במשך עשורים לא ניתנו רישיונות כרייה לחברות נוספות. בשנת 2018, לאחר שתמך בהרחבת הכרייה בקמפיין הבחירות שלו, העניק נשיא צ'ילה, סבסטיאן פיניירה, רישיונות כרייה לחברות נוספות.
צ'ילה > כריית הליתיום

נכון ל-2016, נמצאו בצ'ילה 8 מרבצי ליתיום. בין החברות הכורות במדינה נמצאת SQM (אנ'), אשר ב-2015 עמד נתח השוק שלה על 23 אחוז מכלל היצור העולמי, והיא הפיקה כ-39,000 טון ליתיום. ב-2018 קיבלה SQM זיכיון לכריית ליתיום עד שנת 2030, מה שצפוי לשלש את הפקת הליתיום במדינה.
בין השנים 2013–2016 הייתה צ'ילה המייצאת העיקרית של ליתיום לעולם, עם נתח שוק בסך 49 אחוז. ב-2017 ירד נתח השוק שלה ל-32.8 אחוז.
צ'ילה > התנגדויות ונזק סביבתי

בסלאר דה אטקמה שבמדבר אטקמה, שאיבת הליתיום פוגעת במינים המקומיים כמו פלמינגו האנדים, וכתוצאה מכך מצטברות כחוליות, אותן הפלמינגו אוכל, במים שהזדהמו כתוצאה ממיצוי הליתיום, ומסכנות את בריאות תושבי האזור. על פי מגזין Wired, הכרייה באזור סלאר דה אטקמה צורכת כ-65 אחוז ממשאבי המים באזור, ותושבי הכפרים הסמוכים נאלצים להביא מים ממקורות אחרים.
הערות שוליים

1 2  אלסוורת' דיקסון, LITHIUM TRIANGLE, באתר resourceworld.com, ‏11 במאי 2018 (באנגלית).
1 2  Investors can't get enough of South America's 'lithium triangle', באתר mining.com, ‏20 בספטמבר 2016 (באנגלית).
1 2  רוזאלבה או'בריאן ורוד ניקל, ‏Battery-hungry world turns to South America's 'lithium triangle', רויטרס, ‏15 במרץ 2016 (באנגלית).
↑  דויטשה בנק, עמ' 79.
↑  הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, עמ' 99.
↑  ברנדן קורנר, The Saudi Arabia of Lithium, באתר פורבס, ‏11 ביוני 2008 (באנגלית).
1 2  ג'וליאנה קסטילה, ‏Argentina lithium projects seek financing as production seen tripling, רויטרס, ‏9 בפברואר 2017 (באנגלית).
↑  Earth from Space: Salar de Uyuni, Bolivia, באתר Space Ref, ‏7 ביולי 2017 (באנגלית).
↑  אליזבת' אונגר, These salt flats are one of the most remarkable vistas on earth, באתר נשיונל ג'יאוגרפיק, ‏3 במאי 2017 (באנגלית).
↑  נתן הורסט, Will Supervolcanoes Help Power Our Future?, באתר הסמית'סוניאן, ‏25 באוגוסט 2017 (באנגלית).
↑  דויטשה בנק, עמ' 84.
↑  Lithium Resources of Salars in the central Andes, עמ' 66-74.
↑  Ebensperger, Maxwell & Moscoso, עמ' 222.
↑  דויטשה בנק, עמ' 5.
1 2  דויטשה בנק, עמ' 52.
↑  Yakovleva, Brust & Mutti, עמ' 2.
↑  Yakovleva, Brust & Mutti, עמ' 4.
↑  Bastida, עמ' 12.
1 2 3  Argentina is set on becoming a lithium superpower, but there’s one big problem, באתר Financial Post, ‏28 בדצמבר 2017 (באנגלית).
1 2  הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, עמ' 98.
↑  דויטשה בנק, עמ' 162.
1 2  אמית קטוואלה, The spiralling environmental cost of our lithium battery addiction, Wired, ‏5 באוגוסט 2018 (באנגלית).
↑  סברינה רות, Communities challenge lithium production in Argentina, dialogochino.net, ‏12 במרץ 2019.
↑  קארין זיסיס, Bolivia’s Nationalization of Oil and Gas, באתר Council for Foreign Relations, ‏12 במאי 2006 (באנגלית).
1 2  רורי קארול ואנדרה סקיפאני, Multinationals eye up lithium reserves beneath Bolivia's salt flats, באתר הגרדיאן, ‏17 ביוני 2009 (באנגלית).
↑  בוליביה מטפחת תקוות של ליתיום, באתר גלובס, 2 במרץ 2009.
↑  מרכז הדמוקרטיה, עמ' 4.
↑  ססיליה ג'מסמי, Bolivia sets high hopes on its lithium industry, באתר mining.com, ‏18 באוגוסט 2016 (באנגלית).
↑  Senado sanciona proyecto de creación de la Empresa Pública Nacional Estratégica de Yacimientos del Litio, באתר האספה החוקתית של בוליביה, ‏24 באפריל 2017 (בספרדית).
↑  אלכסנדרה אלפר, ‏Bolivia seeks investors to power up lagging lithium output, רויטרס, ‏27 בדצמבר 2017(באנגלית).
↑  ACI Systems, Bolivia chooses ACI Systems as strategic partner to industrialize lithium deposits, 14 במאי 2018 (באנגלית).
↑  ACI Systems, Bolivian-German energy and mobility initiative takes off, 12 בדצמבר 2018 (באנגלית).
↑  דויטשה בנק, עמ' 163.
↑  דויטשה בנק, עמ' 97.
↑  Chile's lithium – blessing or curse?, באתר dw.com, ‏11 במאי 2018 (באנגלית).
↑  Australia takes over Chile as world’s No.1 lithium producer, באתר mining.com, ‏12 ביוני 2018 (באנגלית).
↑  ג. ס. גוטיירז, ח. ג. נוודו וא. סוריאנו-רדונדו, Chilean Atacama site imperilled by lithium mining, Nature 557, 2018 doi: 10.1038/d41586-018-05233-7(באנגלית).
מכרה הליתיום סלאר דה אולרוז, ארגנטינה
מבצעי הכרייה בסלאר דה אטקמה
נסטסיה קינסקי

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1961 (בת 63) ברלין, גרמניה המערבית
 שם במה:  Nastassja Kinski 
 שם לידה:  נסטסיה אגליה קינסקי
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 עיסוק:  שחקנית קולנוע, דוגמנית
 בן או בת זוג:  קווינסי ג'ונס (1992–1995)  איברהים מוסא (1984–1992)  איליה רוסו (2016–?) 
 צאצאים:  סוניה קינסקי, קניה קינסקי-ג'ונס 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב (1981) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נסטסיה אגליה קינסקי (בגרמנית: Nastassja Aglaia Kinski; נולדה ב-24 בינואר 1961) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית עבר גרמנייה.
ביוגרפיה

קינסקי נולדה בברלין המערבית שבמערב-גרמניה. היא בתו של השחקן קלאוס קינסקי ושל אשתו השנייה, השחקנית רות בריג'יט טוקי. לקינסקי שני אחים למחצה; השחקנית פולה קינסקי (אנ') מנישואיו הראשונים של אביה והשחקן ניקולאי קינסקי מנישואיו השלישיים של אביה. הוריה התגרשו בשנת 1971. לאחר גיל 10, קינסקי מיעטה לראות את אביה.
בראיון משנת 1999 הכחישה קינסקי שאביה התעלל בה מינית בילדותה, אך אמרה שהוא התעלל בה "בדרכים אחרות". בשנת 2013, כאשר התראיינה על ההאשמות על התעללות מינית שהעלתה אחותה למחצה פולה קינסקי, היא אישרה כי הוא ניסה זאת גם איתה, אך לא הצליח. לדבריה, "הוא לא היה אבא. תשעים ותשעה אחוז מהמקרים פחדתי ממנו. הוא היה כל כך בלתי צפוי שהמשפחה חיה באימה מתמדת". כשנשאלה מה הייתה אומרת לו עכשיו, אם הייתה לה הזדמנות, היא השיבה: "הייתי עושה הכל כדי לשים אותו מאחורי סורג ובריח לכל החיים. אני שמחה שהוא כבר לא בחיים."
קריירה

קינסקי החלה לדגמן כנערה. השחקנית ליסה קרוזר עזרה לה לקבל את תפקידה של מיניון בסרט "תנועה מוטעית" של הבמאי וים ונדרס משנת 1975,  שבו בגיל 13 היא הצטלמה בעירום חלקי.
תפקידה החשוב הראשון היה בשנת 1979, כששיחקה בסרטו של רומן פולנסקי, "טס". על תפקידה בסרט זה זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "תגלית השנה". ב-1982 לוהקה לסרטו של פרנסיס קופולה "אחד מהלב". ב-1984 גילמה את תפקיד האם הנוטשת ב"פריז טקסס" של וים ונדרס.
חיים אישיים

קינסקי מדברת באופן שוטף גרמנית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית, מה שאפשר לה לשחק בסרטים במספר מדינות.
ב-29 ביוני 1984 נולד בנה הראשון, אלג'ושה קינסקי, מרומן קצר שניהלה עם השחקן האמריקאי וינסנט ספאנו (אנ'), איתו כיכבה בסרט "אוהבי מריה" באותה שנה. מספר חודשים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1984 נישאה קינסקי לקולנוען המצרי איברהים מוסא, איתו נולדה להם בת, השחקנית והדוגמנית סוניה קינסקי (אנ') אשר נולדה ב-2 במרץ 1986. הנישואים התפרקו ביולי 1992.
מ-1992 עד 1995, קינסקי חיה עם המוזיקאי האמריקאי קווינסי ג'ונס, ונולדה להם בת, קניה ג'וליה נימבי שרה ג'ונס (נולדה ב-9 בפברואר 1993), דוגמנית הידועה בשמה מקצועי קניה קינסקי-ג'ונס (אנ').
ב-1997 יצאה תקופה קצרה עם מפיק הקולנוע ג'ונתן די. קריין (אנ'), בעודו נשוי אך פרוד מאשתו, השחקנית סאלי קלרמן.
החל משנת 2012, היא יוצאת עם השחקן האמריקאי ריק יון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1975 | תנועה מוטעית | מיניון |  |
| 1976 | To the Devil a Daughter | קתרין |  |
| 1977 | Notsignale: Im Nest |  |  |
| 1978 | Leidenschaftliche Blümchen | דבורה קולינס |  |
| 1978 | Così come sei | פרנצ'סקה |  |
| 1979 | טס | טס | זוכת פרס גלובוס הזהב לכוכבת השנה (1980) מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (1980) מועמדת פרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר (1980) |
| 1982 | אחד מהלב | לילה |  |
| 1982 | קללת אנשי החתול | אירנה גלייר | מועמדת פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר (1982) |
| 1983 | Exposed | אליזבת' קרלסון |  |
| 1983 | סימפוניית האביב | קלרה וויק |  |
| 1983 | ירח בביבים | לורטה צ'נינג |  |
| 1984 | אוהבי מריה | מריה בוסיק |  |
| 1984 | פריז, טקסס | ג'יין הנדרסון |  |
| 1984 | מלון ניו המפשייר | סוזי |  |
| 1984 | שלך בבגידה | דניאלה איסטמן |  |
| 1985 | Harem | דיאן |  |
| 1985 | המהפכה | דייזי מקונוהיי |  |
| 1987 | Maladie d'amour | ז'ולייט | מועמדת פרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר (1988) |
| 1988 | Magdalene | מגדלנה |  |
| 1989 | Torrents of Spring | מריה ניקולבנה פולוזוב |  |
| 1989 | בליל ירח מלא | ג'ואל  לבואזיה |  |
| 1990 | The Secret | לוסיה |  |
| 1990 | השמש זורחת גם בלילה | כריסטינה |  |
| 1991 | Humiliated and Insulted | נטשה |  |
| 1991 | L'alba | קארין |  |
| 1992 | In camera mia | נסטינקה |  |
| 1993 | La bionda | כריסטין |  |
| 1993 | כה רחוק, כה קרוב | רפאלה |  |
| 1994 | סחרור בשחקים | כריס מורו |  |
| 1994 | Crackerjack | קייסי |  |
| 1996 | Somebody Is Waiting | שרלוט אליס |  |
| 1997 | איפה הילד? | קולט אנדרוז |  |
| 1997 | לילה חד פעמי | קארן |  |
| 1997 | Little Boy Blue | קייט ווסט |  |
| 1998 | מלאך במדים | מריה רוז |  |
| 1998 | Susan's Plan | סוזן הולנד |  |
| 1998 | משחקים מהלב | עורכת הדין | ללא קרדיט |
| 1998 | חברים, שכנים ודברים אחרים | צ'רי |  |
| 1999 | The Lost Son | דבורה |  |
| 1999 | The Intruder | באדג' מולר |  |
| 2000 | התביעה | אלנה דילון |  |
| 2000 | The Magic of Marciano | קייטי |  |
| 2000 | Red Letters | לידיה דייוויס |  |
| 2001 | רפסודיה אמריקאית | מרגיט |  |
| 2001 | משחקי חברה | אלכס |  |
| 2001 | Say Nothing | גרייס |  |
| 2001 | Cold Heart | לינדה קרוס |  |
| 2001 | Diary of a Sex Addict | ג'יין בורדו |  |
| 2001 | com for Murder. | סונדרה |  |
| 2001 | Beyond the City Limits | מישה |  |
| 2003 | Paradise Found | מטה גוגן |  |
| 2004 | À ton image | מטילדה |  |
| 2006 | אינלנד אמפייר | "הליידי" |  |
| 2013 | Sugar | נדיה |  |
| 2022 | Die stillen Trabanten | בירגיט |  |
| TBA | Chantal im Märchenland |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1977 | Tatort: Reifezeugnis | סינה | סרט טלוויזיה של Das Erste |
| 1996 | הטבעת | אריאנה פון גוטהארד | סרט טלוויזיה של NBC |
| 1996 | The Great War and the Shaping of the 20th Century | רוזה לוקסמבורג | דיבוב; פרק: "Hatred and Hunger" |
| 1997 | נשות המאפיה | סופיה לוסיאנו | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2000 | A Storm in Summer | גלוריה רוס | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2000 | Time Share | ד"ר ג'וליה ווילנד | סרט טלוויזיה של Freeform |
| 2000 | Quarantine | ד"ר גאלן ברונטי | סרט טלוויזיה של ABC |
| 2001 | The Day the World Ended | ד"ר ג'ניפר סטילמן | סרט טלוויזיה של סינמקס |
| 2001 | Blind Terror | סוזן | סרט טלוויזיה של Fox |
| 2001 | המחוז | טריש | פרק: "Tug of War" |
| 2002 | All Around the Town | קארן גרנט | סרט טלוויזיה של Ion Television |
| 2003 | Les Liaisons dangereuses | מאדאם מארי דה טורבל | מיני-סדרה |
| 2004 | La Femme Musketeer | ליידי בולטון | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2022 | Police de caractères | רומי | פרק: "Cadavre exquis" |
| 2022 | Homeshopper's Paradise | איימי | סרט טלוויזיה של Südwestrundfunk |
| 2023 | קסטלווניה: נוקטורנו | טרה | דיבוב; 8 פרקים |
מרסקינו

| --- | --- |

 מוצא:  האימפריה האוסטרית 
 
ליקר מרסקינו (באיטלקית: Maraschino) הוא ליקר המתקבל מזיקוק של דובדבני מרסקה (Marasca).
מאפיינים

הפרי הקטן והמעט חמצמץ של עץ הדובדבן טפיווה (Prunus cerasus var. marasca), הגדל בר לאורך חלקים רבים מהחוף הדלמטי בקרואטיה, מעניק לליקר את הארומה הייחודית שלו. הליקר משמש כתוספת חשובה בסלט הפירות האיטלקי מצ'דוניה (Macedonia).
היסטוריה

בשנת 1759, פרנצ'סקו דריולי, סוחר ונציאני, החל בייצור בקנה מידה תעשייתי של מרסקינו בזאדאר, קרואטיה, שהייתה אז חלק מהרפובליקה של ונציה. דריולי הפגין אותה רוח יזמות ונציאנית כמו אנשי עסקים אחרים באזור ונטו, שהפכו זיקוק גראפה ממסורת משקי בית לתעשייה פורמלית. בכל מקרה, העסקים עמדו בקפדנות בכללים ובהגבלות שנקבעו על ידי גילדת המזקקים האזורית (Arte dell'acqua di vita).
הבקבוקים הירקרקים המרובעים סופקו על ידי מפעלי זכוכית מוראנו ובתחילת המאה ה-19 והוכסו לתוך ציפוי הקש (המכונה "פיאסקו"). זו הייתה שיטה ונציאנית טיפוסית להובלת בקבוקים במסעות ימיים ארוכים ובאה להגדיר את המותג עם השנים. לאחר החזרת הריבונות האיטלקית בונטו, בנו של ג'וזפה, פרנצ'סקו סלגטי-דריולי, היה לו חלק בהקמת מפעל זכוכית בזאדאר, הביא עובדים מיומנים ממוראנו והפך לנשיא הראשון שלו.
ככל שהמוניטין של המרסקינו גדל, כך גדל שמו של זאדאר, מה שגרם למפעלים אחרים להופיע ולהתבסס, במיוחד אלה של ג'ירולאמו לוקסרדו (1821) ורומנו ולאהוב (1861). יחד הם הקימו את l' industria del maraschino di Zara (תעשיית המרסקינו של זאדאר) שהמייסדה המוכר שלה הוא פרנצ'סקו דריולי.
מלחמת העולם השנייה, רדיפת פרטיזני טיטו נגד הקהילה האיטלקית (חלק ממשפחת לוקסרדו, כולל פייטרו וניקולו לוקסרדו, נהרגו על ידי פרטיזנים), הפצצת זאדאר ומעברה לריבונות יוגוסלבית, סימנו את סוף העידן. בתקופה המיידית שלאחר המלחמה הבעלים של שלוש המזקקות החשובות ביותר, ויטוריו סלגטי-דריולי, ג'ורג'יו לוקסרדו ורומנו ולאוב, חיפשו מקלט באיטליה ובנו מחדש את עסקיהם במירה, ליד ונציה, טורגליה ליד פדובה ובולוניה בהתאמה. ב-1946 ויטוריו כבר חידש את הייצור ועד מהרה כבש מחדש את השווקים המסורתיים של החברה ברחבי העולם, במיוחד באזורים דוברי האנגלית.
מותגים היסטוריים בזאדאר

Maraschino Luxardo (1821)
Distilleria Romano Vlahov (1861)
Fabbrica Maraschino Francesco Drioli (1759–1943)
Fabbrica Maraschino Stampalia
Distilleria Bordiga (1888)
Distilleria Calligarich
Distilleria Millicich
Distilleria Magazzin
Distilleria Stanich
Maraska d.d (איחוד - לאחר הכיבוש היוגוסלבי - של שלושת מפעלי הליקרים המפורסמים ביותר של זדאר, "אקסלסיור ג'ירולאמו לוקסרדו", "רומנו ולאוב" ו"פבריקה מרשינו פרנצ'סקו דריולי SA", הופיע בסוף דצמבר 1946 עם השם "מרסקה" מפעל של ליקרים, שוקולד וממתקים זאדאר)
קוקטיילים המכילים ליקר מרסקינו

מרסקינו הוא מרכיב מאוד מיוחד ובולט בקוקטיילים. מתכונים רבים לפני תקופת היובש השתמשו במרסקינו, זה היה אחד המרכיבים השימושיים והחשובים ביותר. בתקופה זו נוצר קוקטייל "מרי פיקפורד". בשנים האחרונות, עם צמיחתה של "תנועת קוקטייל האומן", מרסקינו חוזר למעמדו הקודם.
ראו גם

דובדבן מסוכר
ראו גם > אתרי מזקקות

מזקקת מרסקה
מזקקת לוקסרדו
מזקקת בורדיגה
הליקרים של קסוני (המפיק של Maraschino Vlahov)
ראו גם > קישורי היסטוריה

היסטוריה של המזקקה של לוקסרדו (1)
היסטוריה של המזקקה של לוקסרדו (2)
היסטוריה של מזקקת דריולי ((באנגלית) ו(בספרדית))
אתר האינטרנט של Liber Arte: La fabbrica di maraschino Francesco Drioli di Zara (1759-1943) (באיטלקית)
תמונות: הרס מזקקות במלחמת העולם השנייה
ראו גם > קישורים אחרים

בקבוקי מרסקינו (בהולנדית)
זארה (באיטלקית)
הערות שוליים

↑  Sartori, Fausto (1996). L'arte dell'Acqua di Vita, nascita e fine di una corporazione di mestiere veneziana (1618–1806), Venezia: Fondazione Scientifica Querini Stampalia
↑  On this point see: Antonio Teja, La fabbrica di maraschino F. Drioli all'epoca del suo fondatore (1759–1808), la sua importanza nel quadro dell'industria zaratina dei rosoli, cit. e cit.in.bibl.
↑  On this point see: Francesco Giorda, Miscellanea di memorie zaratine, Drzavni Arhiv u Zadru, Ms.52/IV – Francesco Salghetti-Drioli a Nicolò Tommaseo, Zara 1869, agosto 24, Biblioteca del Senato, Raccolta Dalmata, Fondo Cippico-Bacotich, Mss.
↑  On this point see: Antonio Teja, La fabbrica di maraschino Francesco Drioli all'epoca del suo fondatore (1759–1808), la sua importanza nel quadro dell'industria zaratina dei rosoli, cit.e cit.in bibl.
↑  "La nostra storia" (באיטלקית). אורכב מ-המקור ב-2008-06-19. נבדק ב-2008-03-21.
↑  On this point see: Paolo Berati, Il maraschino che visse due volte. Storia straordinaria del famoso liquore di Francesco Salghetti-Drioli nato a Zara nel 1759 e rinato a Mira dopo la tragedia dalmata, in Rive, uomini, arte, natura, Quaderno di studi della Riviera del Brenta, Mira (Venezia) 2003, cit.in bibl. Giorgetta Bonfiglio-Dosio, L'araba fenice: La fabbrica di maraschino "Francesco Drioli" da Zara a Mira, Atti e memorie della Società dalmata di storia patria, XLI (2019), p. 84-114 cit. in bibl.
↑  http://www.luxardo.it luxardo.it
↑  Founded in 1861 in Šibenik, moved to Zara in 1886 and to Bologna after World War II.
↑  Fabio Gobbo. Bologna 1937-1987: cinquantʼanni di vita economica. Grafis, 1987. p. 150.
↑  https://maraska.hr/en/history-2/ https://maraska.hr/en/history-2/
ליקר Girolamo Luxardo מרסקינו מקורי (Maraschino Originale)
מרסקינו תוצרת מרסקה
נועה קולפ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1981 (בת 43) 
 מדינה:  ישראל 
 
נועה קולפ (נולדה ב-18 באפריל 1980) היא כתבת ועיתונאית לשעבר, המשמשת מנהלת מחלקת בנקאות הטכנולוגיה והסטארטאפים בבנק דיסקונט בניו יורק.
ביוגרפיה

קולפ נולדה ברעננה ולמדה באולפנת צביה בהרצליה. הייתה פעילה בתנועת בני עקיבא כחניכה ומדריכה. מאוחר יותר למדה כלכלה ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1998 ככתבת תשתיות ונדל"ן בגלי צה"ל, כחיילת הדתיה הראשונה שם. שנה לאחר מכן מונתה לכתבת הכלכלה של התחנה. לאחר שחרורה המשיכה לעבוד בתחנה ככתבת כלכלית וכמו כן שימשה כעורכת יומן הבוקר "בוקר טוב ישראל" ומגישת התוכנית הכלכלית ו"24 היום שהיה".
בשנת 2005 עברה קולפ לערוץ 10 ומונתה לראש הדסק הכלכלי. כמו כן הגישה קולפ את ה"תוכנית הכלכלית" בערוץ.
ב-2009 עברה לניו יורק, בעקבות מינויו של בן זוגה לקונסול הכלכלי, ומינויה לכתבת ערוץ 10 ו"גלובס" בניו יורק. בשנת 2012 סיימה קולפ לימודים לתואר שני בעיתונות ומינהל עסקים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
בשנים 2014 - 2016 ניהלה את תחום הפיתוח העסקי והשיווק בחברת האופנה של אלי טהרי בניו יורק ובשנים 2017 - 2019 ניהלה את חברת התוכנה למעבדות "Netlims" בניו ג'רזי. מאז פברואר 2019 מנהלת את מחלקת בנקאות הטכנולוגיה והסטארטאפים בדיסקונט ניו יורק.
קולפ נשואה לאמנון קראוס לשעבר בכיר במשרד האוצר והקונסול הכלכלי בניו יורק. לשניים ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  כוח 17, באתר הארץ, 16 במאי 2002
רומן במקום העבודה, באתר גלובס, 21 במאי 2008
↑  מוטי בסוק, האוצר נפרד מקליין, באתר הארץ, 2 במרץ 2005
↑  ערן בר-און, חתונת הכסף, באתר ynet, 3 בדצמבר 2009
ענת קם‏, הפיצו את השמועה, באתר וואלה, 18 באוקטובר 2009
↑  רז קיל, ברנז'ה:חוטובלי וקולפ נטשו את שוק הרווקות, באתר דתילי, 6 בדצמבר 2009
↑  עירית אבישר, ‏נועה קולפ מצטרפת לדיסקונט ניו יורק, באתר גלובס, 3 באפריל 2019
נובה (סם אלכסנדר)

| --- | --- |

סם אלכסנדר כנובה, כפי שהופיע על עטיפה אלטרנטיבית לחוברת Nova Special #1 מאוגוסט 2014, אמנות מאת מארק ברוקס.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Marvel Point One #1 (ינואר 2012)
 יוצרים:  ג'ף לוב אד מקגינס
 מידע
 שם אמיתי:  סמואל "סם" אלכסנדר
 כינויים:  בילבו, סמואל אלחנדרו, נובה השחור, דארת' נובה, אלכסנדר הלא-כל-כך גדול
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  חוזק על סיבולת גבוהה מהירות על הקרנת וספיגת אנרגיה יכולת תעופה טלקינזיס מוגבל
 חבר בקבוצה:  האלופים
 חבר לשעבר בקבוצה:  חיל נובה (סופרנובות) האוונג'רס הלוחמים החדשים
 דמויות קשורות
 משפחה:  ג'סי ואווה אלכסנדר (הורים) קיילין אלכסנדר (אחות)
סם אלכסנדר (באנגלית: Sam Alexander) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Point One #1 מינואר 2012 ונוצרה על ידי הכותב ג'ף לוב והמאייר אד מקגינס לזכר בנו של ג'ף, סם לוב, שנפטר בגיל 17 מגידול בעצמות. הדמות היא השנייה בתורה לשאת בנטל גיבור-העל "נובה", אחרי ריצ'רד ריידר.
דמותו של סם אלכסנדר מופיעה כנובה ב"אולטימייט ספיידרמן: סדרת האנימציה" כאחת מהדמויות הראשיות.
ביוגרפיה בדיונית

סם אלכסנדר מתגורר באריזונה יחד עם אביו, אמו ואחותו הקטנה. אביו השיכור מדבר לעיתים תכופות על חייו הקודמים כסנטוריון בחיל נובה, כשלמעשה הוא מתחמק מתפקידו כשרת בבית הספר של בנו. אמו של סם היא עקרת בית ממוצא לטיני, ונרמז כי היא יודעת משהו על אורח החיים הקודם של בעלה. בהמשך, אביו נעדר וסם מתנדב לחפש אחריו. במהלך החיפוש הוא נופל מהסקייטבורד שלו ונפגע בראשו. הוא מתעורר בבית החולים, שם הוא פוגש ברוקט ראקון ובגאמורה, שניים מחברי שומרי הגלקסיה אשר מחפשים אחר אביו ואחר קסדת נובה השחורה. הם מגלים לו שאביו היה חבר בחיל נובה.
עם הימצאה של הקסדה, סם חובש אותה ומקבל כוח על-אנושי. הוא עושה את דרכו לירח, שם הוא פוגש את הצופה, שחושף בפניו את קיומו של צי ספינות חייזרי העושה את דרכו לכדור הארץ. עם שובו לכדור לארץ, סם מתאחד עם רוקט ראקון וגאמורה, שמאמנים אותו ושולחים אותו למשימת תצפית על צי הפלישה של הצ'יטאורי. במסגרת החיפוש הוא מגלה שנבל-העל טיטוס - חייל נובה לשעבר וכן שותף לשעבר של אביו - עדיין חי ועובד בשירות הצ'יטאורי. הוא מתעמת מולו, כאשר הנבל לוקח את קסדתו של סם תמורת אקדח נובה - הנשק החזק ביותר של חיל נובה. סם מצליח להשיג חזרה את קסדתו וזורק את טיטוס לחלל, מתוך תקווה שימות מחוסר החמצן. תוכנית זו נכשלת, ולאחר מכן טיטוס מגלה לסם שהוא זה שהרג את אביו. סם וטיטוס מתווכחים על האקדח, כשסם מפעיל אותו בטעות, וכך מפוצץ הן את טיטוס והן את צי הפלישה החייזרי. סם נותר חי, ומגלה שאביו אינו מת, אלא שבוי בידי הצ'יטאורי.
ביוגרפיה בדיונית > אוונג'רס נגד אקס-מן

מעט לפני מלחמתם של האוונג'רס באקס-מן, סם נהיה חבר בחיל נובה באופן רשמי, ונשלח להזהיר את כוכבי הלכת מפני חזרתו של כוח הפניקס. הוא מצליח להתחמק מההרס שנגרם בידי כוח הפניקס ועושה את דרכו לכדור הארץ. למרות שסם התנגש בטעות עם מטוס נוסעים, הוא מתרסק על כדור הארץ, וקבוצת האוונג'רס מגלה אותו. הוקאיי טועה לחשוב שמדובר בריצ'רד ריידר, קודמו של סם בתפקיד. סם הפצוע מצליח להזהירם בטרם נופל לתרדמת. ללא ידיעתו, חלק מזערי מהאנרגיה של כוח הפניקס נדבק בחליפתו, ואיירון מן מגיע בעזרתו לגילוי שהכוח הקוסמי מגיע לכדור הארץ.
אחרי שסם מתאושש, הוא מצטרף לאוונג'רס ולאקס-מן בקרב הסופי נגד סייקלופס, שהפך לפניקס האפל. למרות שגם סם לא הצליח להביס את כוחו המשחית של הפניקס האפל, תור העיד לטובתו כי אומץ ליבו בלבד מקנה לו מקום באוונג'רס. בדרכו הביתה, סם מותקף בידי נבל העל ראש יהלום, הנוטר טינה לקודמו של סם, ריצ'רד ריידר. ראש יהלום מצליח להדוף את מתקפותיו של סם בקלות, היות שחסר לו את הכוח והניסיון שהיה לקודמו. לבסוף, סם מצליח לעוור אותו בעזרת הבזק אור חזק, ומשאיר אותו לבדו לנדוד במדבר.