stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מותו של אמיל זולא

מותו של אמיל זולא (בצרפתית: La mort d'Émile Zola) התרחש בבוקר 29 בספטמבר 1902, בביתו שבפריז, צרפת. אמיל זולא נמצא מת בביתו, כתוצאה מחנק מגזי הבעירה באח ורעייתו, אלכסנדרין זולא, הייתה מטושטשת, אך נשארה בחיים.
זולא במותו
זולא היה במרכזן של אירועים, דוגמת פרשת דרייפוס והמאבקים על חפותו ובעצמו נתבע על הוצאת דיבה, הורשע, ברח לאנגליה, זוכה וחזר לצרפת. מותו הביא להפצת תאוריות קונספירציה, שגרסו בחלקן התאבדות ובחלקן רצח.
האירוע

הזוג אמיל ואלכסנדרין זולא חזרו מבית הקיץ שלהם במדאן אל ביתם הפריזאי. המשרת של הזוג, ז'ול דלהאלה, נתן לאש באח של חדר השינה לכבות אחר הצהריים וסגר את פתח הארובה. בלילה, אלכסנדרין, שהוטרדה מהאדים הרעילים, הצליחה לצאת מהחדר לזמן מה, ואז חזרה. לדבריה, היא הציעה לסופר להעיר את המשרתים, אך זולא, שהאמין בכך שמדובר בהרעלת מזון, ביקש ממנה לא לעשות זאת, כדי לא להפריע להם לחינם. "מחר נרפא" אמר במילים אחרונות. אלכסנדרין זכרה שראתה אותו, שרוע על כיסא, ואז כלום.
לאחר שפרצו את הדלת מצאו המחלצים את זולא ללא רוח חיים, גופתו עדיין חמה, מוטלת על רצפת חדר השינה. דוקטור רביון, שזומן בחופזה, ווקטור לנורמנד, רופא תחנת המשטרה, יכלו רק לציין את מותו של הסופר. הם ניסו להחיות אותו על ידי הנשמה מלאכותית ומתיחת לשון, אבל זה היה מאוחר מדי.
האירוע > התגובות

למות זולא היה הד גדול מאוד, אל הבית נחפזו קרובי משפחתו וידידיו, פרננד דסמולין, פאסקל, שרפנטייה, מוריס לה בלונד, אוקטבה מירבו, תיאודור דורה. הגיעו גם אלפרד דרייפוס וז'ורז' פיקאר. מאמרים בעיתונות עסקו בכך, ב-L'Aurore הציגו פס שחור לאות אבל. בעיתונות האנטישמית הביעו שמחה, ב-La Croix פורסם מאמר, שרימז על התאבדות. גם בעיתונות הזרה, רוסית, גרמנית, בריטית, אמריקאית, הדהדה במידה רבה את הדרמה והיללו את הסופר הצרפתי המנוח. טקסים רבים נערכים לזכרו של הסופר.
החקירה

ב-29 בספטמבר 1902, יום מותו של אמיל זולא, נפתחה חקירת מותו על ידי השופט ז'וזף בורויאו שמינה פאנל מומחים, בנוסף לדוקטור צ'ארלס ויברט שביצע את נתיחת גופתו של הסופר.
החקירה התנהלה בנסיבות בהן המשפחה והרשויות ביקשו לסגור אותה בהקדם האפשרי כדי למנוע מחלוקת. הנתיחה שלאחר המוות, שבוצעה ב-30 בספטמבר, הגיעה למסקנה כי הוא "נחנק על ידי גז פחמן חד-חמצני, כפי שמעיד הניתוח הספקטרוסקופי של דמו של הכותב". ההשערות האחרות שהועלו כבר ב-29 בספטמבר, התאבדות או הרעלת מזון, נפסלו לחלוטין. ניסויים, שבוצעו על ידי מומחים בחדרו של זולה, במטרה לשחזר את התנאים הפיזיקליים-כימיים שגרמו למותו של הסופר, לא העלו דבר. השרקנים שהושארו בחדר ב-8 וב-12 באוקטובר נמצאו עדיין בחיים (למעט שתי ציפורים) למחרת בבוקר. המומחים מציינים כי שריפה פרצה בחודש יוני, ללא כל בעיות, בשל חסימה אפשרית של הארובה. הארובה נסתמה במהלך הקיץ בגלל התנועה הרבה ברחוב המרוצף בעץ עליו עברו כרכרות רתומות לסוסים.
פרשת האקין

בשנת 1953, לרגל יובל החמישים למות זולא, פרסם העיתון ליברסיון סדרת כתבות תחת הכותרת: האם זולא נרצח? בכתבות הובאו דבריו של פייר האקן, רוקח שטוען כי הכיר את האחראי לרצח אמיל זולא, שהתוודה בפניו בתא רכבת נוסעים בשנת 1928.
האיש המדובר, אנרי בורונפוס (1874–1928), היה מנקה ארובות, ולדבריו חסם את ארובת זולא יום לפני מותו, בעת שעבד על ארובה סמוכה. למחרת בבוקר הוא בצע את הפעולה ההפוכה מבלי שיראו אותו. השניים, האקין ובורונפוס, נפגשו על רקע פעולות מיליטנטיות לאומניות. בורונפוס היה חבר בליגה הפטריוטית, תנועה שגינתה את מעורבותו של אמיל זולא בפרשת דרייפוס. הטענה נתקלת בכמה קשיים, הראשון הוא שהעדות המדווחת הייתה עקיפה ובלתי ניתנת לאימות, בגלל מותו של הרוצח כביכול, 25 שנים לפני כן. הטענה הייתה יכולה להיות התרברבות חסרת בסיס במציאות.
הלוויה

ההלוויה נדחתה בגלל אשפוז רעיתו, אלכסנדרין ובינתיים הוחלט לשמר את גופתו.
בהתערבותו התקיפה של דרייפוס הוחלט שאנטול פראנס ישא את הדברים המרכזיים בהלוויה. להלוויה הגיעה משלחת של כורים מהצפון, הם עברו על פני הקבר בעודם קוראים "ז'רמינל".
זולא נקבר בבית העלמין מונמרטר, בפריז. כעבור כמעט 6 שנים, ב-4 ביוני 1908, הועברה גופתו לפנתאון של פריז.
ההנצחה > בחלל

זולה זכה להנצחה בחלל, כשניתן שמו לאסטרויד (8096) Émilezola וכשניתן שמו למכתש פגיעה על פני כוכב חמה.
ההנצחה > בציורים

זולא היה מיודד עם ציירים רבים, בעיקר מהזרם האימפרסיוניסטי וחלקם הנציחו אותו בציוריהם, כך בדיוקנו של אמיל זולא וגם בציורים של חברו, פול סזאן.
ההנצחה > בקולנוע

ב-1937 גילם השחקן פול מוני את זולא בסרט הביוגרפי זוכה פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר "חייו של אמיל זולא".
בסרטו של רומן פולנסקי, קצין ומרגל פוגש זולא את הקולונל ז'ורז' פיקאר, הקולונל שהתמנה לאחראי על יחידת המודיעין של צבא צרפת הוא שחשף בתוך הצבא את סיפור המרמה. ובפגישתם זו עם עוד חברי פרלמנט צרפתים מעטים, חושף הקולונל את האמת. זולא מבטיח לכתוב, ובאותו יום בו נעצר הקולונל ונשלח לכלא למשך כשנה, מתפרסם המאמר של זולא.
בנוסף לסרטים על חיי אמיל זולא, הופקו במהלך השנים עשרות רבות של סרטים על פי ספריו, לעיתים סרטים רבים על אותה יצירה. הזמן שחלף לא מנע המשך עניין ביצירות שלו וכעבור יותר ממאה שנים מאז מותו, ממשיכים להפיק סרטים לפי יצירותיו.
ההנצחה > בספרים

בסמוך למותו של זולא, ב-1903, התפרסם ספרו של פרופסור אמיל פאגה על זולא, Zola. על זולא נכתבו ספרים וגם על יצירותיו, ביקורות וניתוחים ספרותיים. שני פרופסורים מכובדים, Henri Mitterand אנרי מיטראן ו-Colette Becker קולט בקר התמחו בחיי זולא ויצירותיו וכתבו על כך ספרים רבים.
ספריו של זולא, לא נס ליחם וממשיכים להדפיס מהדורות חדשות ולבצע מהם תרגומים חדשים לשפות רבות, כולל עברית.
ההנצחה > הבית במדאן

ב-1878 רכש זולא בית במדאן מרווחי ספרו L'Assommoir (הבריון). בהמשך הוא הרחיב אותו והוסיף לו מגדלים, שקיבלו את השמות ז'רמינל ו-ננה, לפי ספריו. הוא התגורר בבית זה עד מותו וכתב בו 8 רומנים. אחרי מותו, מ-1903 הונהגה עלייה לרגל אליו בכל יום ראשון, הראשון של חודש אוקטובר. ב-1905, תרמה אלמנתו את הבית להקמת בית הבראה ציבורי. בהמשך שימש הבית כבית ספר לנהגי אמבולנס. ב-2021 הוסב הבית למוזיאון המוקדש לזולא ולפרשת דרייפוס.
בפריז, עיר הולדתו, יש לא מעט אתרים הקשורים לחייו או ליצירות שלו ובהתאם לכך יש גם טיולי תיירים באתרים אלה.
ההנצחה > בישראל

בישראל הונצח זולא על ידי מתן שמו לרחובות בערים כמו בתל אביב-יפו, בחיפה, בראשון לציון, בפתח תקווה ועוד או על ידי מתן שמו לקתדרה לזכויות האדם, כמו בראשון לציון. במלאת 120 שנה למותו של זולא נערך מופע, המבוסס על טעימות מיצירותיו ובהנחיית מאיר עוזיאל.
הערות שוליים

↑  Qui a tué Émile Zola ? (בצרפתית)
↑  The Life of Emile Zola (באנגלית)
↑  An Officer and a Spy (באנגלית)
↑  Zola (בצרפתית)
↑  אמיל זולא – טיול בפריז בעקבות מורשתו של כותב ה”אני מאשים”
↑  הקתדרה לזכויות האדם ע"ש אמיל זולא
↑  120 שנה לאחר מותו: מופע מיצירותיו של אמיל זולא יעלה לבמה, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2022
הסופר אנטול פראנס מקריא את ההספד בטקס קבורתו של זולא
פוסטר הסרט חייו של אמיל זולא
ביתו של אמיל זולא במדאן
סטמפניו

| --- | --- |
עטיפת כתבי שלום עליכם: טוביה החלבן, סנדר בלאנק, סטמפניו
עטיפת כתבי שלום עליכם: טוביה החלבן, סנדר בלאנק, סטמפניו
 מידע כללי
 מאת:  שלום עליכם
 שפת המקור:  יידיש
 תורגם לשפות:  עברית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  ספריית פועלים+ספרי חמד
 תאריך הוצאה:  1888 
 מספר עמודים:  80
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001323965, 001323966, 001732117
 
ההצגה סטמפניו בתיאטרון יידיש בווילנה, 1928
סטֶמפֶּניוּ (ביידיש: סטעמפעניו) הוא רומן קצר של שלום עליכם.
שלום עליכם כתב אותו ב-1888 ושלח אותו בצירוף מכתב למנדלי מוכר ספרים אותו העריץ. הוא הודיע לו שזה הרומן היהודי הראשון שלו והוא שונה מהרומנים של עמים אחרים בכך שהוא מתאר את החיים היהודים השונים בתנאים, מנהגים והרגלים משאר אומות העולם.
הרומן מסתמך על דמותו של הכליזמר יוסל'ה דרזנר (1822–1879) שסיפורים רבים סופרו עליו בקשר לנגינתו המהפנטת ויכולתו לכבוש את ליבן של נשים חסודות, בתולות ונשואות.
לפי שלום עליכם, כוונתו הייתה ליצור ברומן שלושה טיפוסים או גיבורים ראשיים: סטמפניו וכינורו, רוחל'ה - בת ישראל תמימה המתאהבת בו ופריידל - אשתו התגרנית של סטמפניו.
סטמפניו - בן ממשיך לשושלת כליזמרים מהכפר סטמפני, שסבו הכיר אישית את הכנר הגדול פגניני. בגיל חמש עשרה עזב את הבית והקים להקה (קאפעליע) שנסעה וניגנה בחתונות ובחגיגות בערים ובעיירות ושימעה יצא למרחוק בעיקר בגלל נגינתו של סטמפניו. נשים חסודות נמשכו אליו בזכות נגינתו ולשונו החלקלקה וכמעט בכל מקום השאיר אחריו אהבות אומללות עד שנתקל בפריידל.
פריידל - "אשה קוזק". סטמפניו חתם לה על תנאי אירוסים והבטיח לה לחזור לאחר שבועיים. היא לא ויתרה, מצאה אותו באחת העיירות והכריחה אותו להתחתן אתה. את הכסף שהוא מרוויח היא אוגרת אצלה, פותחת בנק פרטי להלוואות וסוחרת בתכשיטי אלמוגים.
רוחל'ה - נישאה בשידוך למוישה-מנדל, בנם היחיד של אייזיק-נפתלי ודְבוֹסי-מלכה. ממש בור שומן, חלום שנתממש. בעלה מבלה את רוב זמנו בישיבה ואינו מתייחס אליה. אין פלא לפיכך שהיא נופלת בקסמו של סטמפניו.
שלום עליכם לא הקצין את הרומן. לאחר שרוחל'ה נפגשת באופן אסור עם סטמפניו ועומדת ליפול ברשתו, היא רואה בדמיונה את חברתה חיה-אטל שארוסה בניומין  זנח אותה ונישא לאחרת. רוחל'ה בורחת לבעלה ומשכנעת אותו להפסיק לגור עם הוריו. הזוג עובר ליהופץ (קייב) שם הם מתחילים חיים חדשים ונולד להם בן.
הרומן תורגם על ידי יצחק דב ברקוביץ וב-1997 הופיע תרגום עדכני יותר של אריה אהרוני והוא עובד לסדרה של ליטוגרפיות אצל אמנים רבים, בהם אנטולי קפלן ומאנה כץ.
עיבודים לתיאטרון וקולנוע

סטמפניו הועלה בתיאטרון הבימה ב-1972 בעיבודו ובבימוי של שמואל בונים עם מוזיקה של דובי זלצר. בתפקידים הראשיים שיחקו נסים עזיקרי בתפקיד סטמפניו ולבנה פינקלשטיין בתפקיד רוחל'ה. ההצגה הועלתה 37 פעם בלבד.
בשנת 1989 הוקרן בערוץ הראשון סרט בשם "סטמפניו", בבימויו של דן וולמן, ובכיכובם של אביטל קורמן, עמוס שוב, טל קרסלניק ורות פרחי.
התיאטרון הקאמרי העלה את ההצגה ב-2012 בצורת עיבוד חפשי לרומן על ידי עדנה מזי"א ובבימויה (בשיתוף יחזקאל לזרוב שיצר גם את הכוריאוגרפיה למחזה). בתפקידים הראשיים השתתפו יחזקאל לזרוב בתפקיד סטמפניו ורונה לי שמעון בתפקיד רוחל'ה.
בינואר 2024 העלה תיאטרון בית ליסין את ההצגה בעיבודה של עדנה מזי"א ובבימוי רוני ברודצקי. בהפקה זו שיחק אסף יונש את סטמפניו ודניאל גל את רוחל׳ה.
הערות שוליים

↑  שרגא הר-גיל, כנר יהודי ואשת־איש, מעריב, 27 בינואר 1972
↑  הבימה - סטמפניו - הצגה
↑  רונית אנטלר, טלוויזיה . רוממה, חדשות, 14 ביולי 1989
↑  יאשה קריגר, עכבר העיר, סטמפניו: כשהשטייטל פוגש את דור האייפון, באתר הארץ, 27 ביוני 2012
↑   איתמר זהר, הצגה על פי שלום עליכם ועוד המלצות לשבוע הקרוב, באתר הארץ, 28 בינואר 2024
↑  סטמפניו, באתר בית ליסין
כפיר (מטוס)

מטוס כפיר בחצר המדעטק בחיפה
שלישיית מטוסים ובהם "כפיר" (משמאל למעלה) של חיל האוויר האקוודורי
כפיר דו מושבי מדגם TC-2
"כפיר גדרות" של חיל האוויר הישראלי בכניסה לבסיס עובדה, בסכימת צביעה לא מקורית
כפיר הוא מטוס קרב רב-משימתי, תוצרת התעשייה האווירית לישראל.
הכפיר מבוסס על מטוס המיראז' 5 הצרפתי, ומשלב תכנון אווירודינמי צרפתי עם מנוע אמריקני. משנת 1975 יוצרו מעל 220 מטוסי כפיר.
היסטוריה

ההחלטה על פיתוח הכפיר התקבלה אחרי מלחמת ששת הימים (1967), בעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל, אשר הקשה על הצטיידות צה"ל באמל"ח, בעיקר בתחום מטוסי הקרב.
קדם לכפיר מטוס ה"נשר", שהיה מטוס הקרב הראשון שיוצר בישראל, והתבסס על תוכניות המיראז' 5, שפותח בשיתוף ישראל אך לא סופק לה בשל האמברגו. טיסת הבכורה של ה"נשר" נערכה ב-1969. מטוס הנשר שירת בחיל האוויר החל משנת 1972 וזכה להצלחה רבה במלחמת יום הכיפורים.
במקביל לפרויקט הנשר, נעשו ניסיונות בישראל לשתול מנוע סילון אמריקאי מדגם J-79 מתוצרת ג'נרל אלקטריק (שנבנה ברישיון בישראל) בגוף מטוס המיראז' 5 דו-מושבי. ניסיונות אלו הולידו את מטוס הקרב הישראלי הראשון - הכפיר. גרסת ניסוי ראשונית שנקראה "טכנולוג" טסה לראשונה באוקטובר 1970, ודגם משופר טס ביוני 1973. דגם הייצור נקרא 'כפיר גדרות', שכינויו הנפוץ הוא C-1, והוחל בייצורו באפריל 1975. השוני החיצוני הבולט ביותר היה כנפוני הקאנארד שהוספו למטוס לשיפור התנהגותו וכושר תמרונו. 27 מטוסי כפיר C-1 יוצרו עד אשר שופרו בדגם ה-C-2, שכלל "שפם" לאורך החרטום, כנפוני קאנארד שונים וגדולים יותר, כנף עם "שן מסור" ועוד שתי נקודות לחימוש חיצוני (סה"כ 9). שינויים אלו קיצרו את מרחק ההמראה של הכפיר לעומת קודמיו בעלי כנף דלתא והקנו לו יכולת תמרון עדיפה במהירויות נמוכות.
במאי 1975, יום העצמאות, הוצג לראווה מטוס הכפיר C-1 במפגן חיל האוויר, אך קדמו לכך פרסומים רבים בעיתונות הזרה. בתחילת 1976 הוחל בשיווק המטוס מחוץ לישראל ולצורך כך הוא הוצג לראשונה מחוץ לגבולות ישראל בסלון האווירי בפארנבורו בספטמבר 1976. באותה שנה נעשה גם ניסיון למכור את המטוס לאוסטריה. שר ההגנה האוסטרי הגיע לישראל לצורך המשא ומתן. המטוס הוחכר אף לצי ולמארינס האמריקאי, שם הוא שימש לביום מטוסי אויב.
מטוסי כפיר שרתו בחילות האוויר של אקוודור, סרי לנקה וקולומביה, ומספר מטוסים שרתו בחברת ATAC האזרחית האמריקאית, המספקת שירותי ביום אויב וניסויים לצי האמריקאי.
הטכנולוגיה הייחודית שפותחה עבור הכפיר יושמה במספר פרויקטים של התעשייה האווירית. מטוסי מיראז' 3 ומיראז' 5 של מספר חילות אוויר עברו שדרוג אוויוני ואווירודינמי לדרגת כפיר, למעט המנוע ומספר מאפיינים אחרים, שנותרו מקוריים.
בשנת 1988 חתמה התעשייה האווירית על עסקה עם ממשלת דרום אפריקה לייצור גרסה מקומית של הכפיר (Atlas Cheetah) הכוללת גם מערכות חדישות שפותחו למטוס הלביא. לפי מקורות שונים, העסקה כללה העברה של 60 מטוסי כפיר ונשר מעודפי חיל האוויר ושדרוגם.
בשנת 1982 רכשה אקוודור 12 מטוסים מדגם C-2, וב-1996, 4 מטוסים נוספים.
בשנת 1991 פורסם בעיתונות המקצועית שהתעשייה האווירית מפתחת דגם ייצוא של הכפיר שכונה "נמר", המצויד במנוע סנקמה אטאר 9K-50 או GE-Volvo F-404, עקב הגבלות אמריקאיות על מכירת מנועי J-79. הנמר היה אמור להיות מצויד בטכנולוגיות שמקורן בפרויקט הלביא, שבוטל כארבע שנים לפני כן. למרות שלא היה ביקוש לנמר בחילות אוויר זרים, המשיכה התע"א בפיתוח ה"כפיר 2000" למטרות יצוא.
התעשייה האווירית מעולם לא אישרה או הכחישה את הדיווחים על פיתוח ה"נמר".
ביוני 2021 הודיעה סרי לנקה על עסקה עם התעשייה האווירית, בשווי 50 מיליון דולר, להשבחת חמשת מטוסי הכפיר שברשותה כך שישרתו עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-21.
מטוסים בתצוגה

המטוס מוצג היום בבסיס חצרים במוזיאון חיל האוויר, הפתוח לקהל הרחב.
כמו כן מוצג גם אחד מהמטוסים שהוחכרו לצי האמריקאי, שהוחזר ב-1989 ואוחסן תקופה קצרה בבסיס חיל האוויר בעובדה.
ב-2004 הועבר מטוס כפיר בודד לארצות הברית, שם הוא מוצג במוזיאון אינטרפיד שבניו יורק.
שירות בחיל האוויר הישראלי

הכפיר נכנס לשירות בשנת 1975, בטייסת הקרב הראשונה, בפיקודו של סא"ל הרצל בודינגר, שהטיס את מטוס הכפיר הראשון שמסרה התעשייה האווירית לחיל האוויר. מטוסי כפיר נוספים נקלטו בטייסת קרב-הפצצה ובטייסות נוספות.
למשך תקופה קצרה, הכפיר היה מטוס הקרב המוביל בחיל-האוויר הישראלי, אך הפך במהרה למטוס קו שני עם כניסתם של מטוסי ה-F-15 המתקדמים לשירות. טבילת האש של הכפיר נערכה במשימת תקיפת בסיס מחבלים בלבנון, ב-9 בנובמבר 1977. מטוסי הכפיר השתתפו גם במבצע ליטני (1978), במלחמת לבנון הראשונה (1982) ובמבצע דין וחשבון (1993) בלבנון. חיל האוויר הישראלי לא פרסם רשמית אם מטוסי הכפיר יצאו משירות מבצעי פעיל בשורותיו, אך ב"תעודת הזהות" של הכפיר באתר חיל האוויר אין אזכור של פעילות מבצעית שלהם לאחר מבצע דין וחשבון. עם השנים יצאו מטוסי הכפיר משירות ואת מקומם תפסו מטוסי F-16 ו-F-15.
ב-27 ביוני 1979 זכה הכפיר בהפלת הבכורה (והיחידה במסגרת חיל האוויר הישראלי): סרן שי אשל, בכפיר 874 של טייסת 101, הפיל מטוס מיג 21 סורי בטיל אוויר-אוויר, מעל לבנון (למעשה, זאת הייתה "חצי הפלה". על החצי השני זוכה מטוס F-15 שפגע במיג גם הוא).
תאונות

ב-4 במאי 1981 נקלע כפיר שהטיס יורם איתן (בנו של הרמטכ"ל דאז רפאל איתן) לסחרור. איתן נהרג כשניסה לנטוש את המטוס, אך המצנח לא פעל.
ב-21 ביולי 2009 התרסק "כפיר" שנרכש על ידי צבא קולומביה סמוך לעיר קרטחנה בקולומביה. שני הטייסים הישראלים שהיו במטוס לא נפגעו, אך המטוס עצמו ספג נזק רב. הטייסים, עובדים של התעשייה האווירית, נשלחו לקולומביה במסגרת עסקה שנחתמה עם חיל האוויר הקולומביאני. הטיסה הייתה טיסת רענון והמטוס לא נבלם במסלול ונעצר מחוצה לו.
ב-30 בספטמבר 2010, התרסק "כפיר" נוסף שנרכש על ידי צבא קולומביה. שני הטייסים הצליחו לצנוח בשלום.
דגמים

מטוס הכפיר יוצר בשני דגמים עיקריים: הראשון למשימות יירוט (קרבות אוויר), והשני לתקיפת מטרות קרקע. מלבד זאת, פותח גם דגם ייחודי לצילום אווירי.
לפני מספר שנים פיתחה התעשייה האווירית דגם מתקדם של המטוס, שכונה בראשונה "כפיר 2000", או C-10. הכפיר 2000 היה פרויקט מקביל לפרויקט ה"נמר", אך היה מעט שמרני יותר - בגרסה זו נשמר המנוע המקורי, ה-J-79. הכפיר 2000 משלב טכנולוגיות חדישות בתחום האוויוניקה, "תא זכוכית" (תא טייס מתקדם המשלב צגים במקום שעונים אנלוגיים), חימוש חדש ומכ"ם מתקדם. חיל-האוויר הישראלי לא היה מעוניין במטוס, אך מספר מטוסי כפיר של חיל-האוויר האקוודורי שודרגו לדרגת כפיר 2000, ושמם הוסב לכפיר CE. הכפיר 2000 נחשב כמטוס קרב רב-משימתי מתקדם וזול, דבר ההופך אותו לאידיאלי עבור מספר מדינות בעולם.
דגמים > נשר

נשר הוא מטוס הקרב הראשון שיוצר בישראל. המטוס יוצר בתעשייה האווירית, על-פי מודיעין טכנולוגי שהתקבל אודות התוכניות של מטוס המיראז' 5 הצרפתי. המטוס כולל כמה התקנים אלקטרוניים מתוצרת ישראל, מושב מפלט "0-0" מתוצרת מרטין בייקר והתקנים לנשיאת חימוש מגוון יותר, כטיל האוויר-אוויר הישראלי שפריר. מטוס הנשר שירת בחיל האוויר החל משנת 1972 וזכה להצלחה רבה במלחמת יום הכיפורים: באמצעותו הופלו 111 מטוסי אויב במלחמה (ו-115 הפלות לאורך כל תקופת השירות), לעומת אובדן של 5 מטוסים (3 הופלו). בסה"כ נבנו 61 מטוסי נשר, מתוכם 10 דו-מושביים.
דגמים > טכנולוג

הטכנולוג הוא מטוס ניסוי שנועד במטרה לבדוק אפשרות התקנת מנוע מסוג J-79J-1E לגוף מיראז'. לצורך כך הוסב מטוס מיראז' 5 דו מושבי (מס' 88 של טייסת הסילון הראשונה) לנשיאת המנוע החדש ומערכותיו. המטוס טס לראשונה מנמל התעופה לוד (כיום בן-גוריון). במשך הזמן עבר הטכנולוג שיפורים מסוימים לבחינת תצורות חדשות כמו כנפוני קאנארד (כפיר C-2).
מטוס הטכנולוג מחזיק בשיא המהירות למטוס על בסיס מיראז 5 .טייס הניסוי מנחם שמול הגיע למהירות של 2.5 מאך בטיסה במטוס הטכנולוג מראש הנקרה לאזור עזה. תמונה
דגמים > כפיר C-1

זהו הדגם הראשוני של המטוס, כפי שיצא מפס הייצור בתעשייה האווירית. מטוסים אלו שירתו בעיקר, אם לא רק, בטייסת 101, ונצבעו בסכימת ההסוואה הקרויה "ג'ינג'ית" (חום/טאן(חום)/ירוק).
דגמים > כפיר C-1 > כפיר גדרות / "F-21A"

זהו שיפור של הדגם הראשוני. 25 מערכות ממנו שסומלו F-21A שימשו את חיל הנחתים של ארצות הברית וצי ארצות הברית לצורכי ביום אויב בשנים 1985–1989.
הוא שונה חיצונית מ-C-1 בגדרות זרימה משולשות שהותקנו בצידי כונסי האוויר וגדרות אופקיות בחרטום. בהמשך הגדרות הוגדלו לכדי כנפונים קטנים וזאת כדי להגדיל את יכולת התמרון והשליטה.
דגמים > כפיר C-2

כפירים אלו יצאו מקו היצור כאשר הם מצוידים כבר בשיפורי "כפיר הגדרות", אולם כנפוני הקאנארד שלהם היו גדולים ומשמעותיים יותר. הם היוו את רוב מטוסי הכפיר ששירתו בחיל האוויר, ונצבעו גם בסכימה ה"ג'ינג'ית" וגם בסכימת אפור עליונות אווירית. מטוסים אלו שרתו בטייסות הקרב 101 ("הקרב הראשונה"), 109 ("העמק"), 113 (הצרעה"), 144 ("שומרי הערבה") ו-149 ("התוכי המנפץ").
דגמים > כפיר C-7

דגם זה נכנס לשירות חיל האוויר בתחילת שנות ה-80', והתאפיין בשתי נקודות תלייה נוספות לחימוש, משקל המראה גבוה יותר ומערכות כינון, חימוש וניווט משופרות. השדרוג העיקרי של דגם זה היה הוספת יכולת נשיאת והכוונת פצצות מונחות לייזר. הכפירים מדגם C-7 נכנסו לשירות רק בטייסת 144 ("שומרי הערבה") בבסיס עובדה, והתאפיינו בסכימת צביעה זהה למטוסי ה-F-16, שהייתה בשימוש בעיקר בכפירים מדגם זה
דגמים > כפיר C-10

גרסת יצוא של הכפיר המשרתת בקולומביה, הכוללת מכ"ם מדגם EL/M-2032 מתוצרת אלתא מערכות. שיפורים בתא הטייס הכוללים שני מסכים בגודל 177X127 מ"מ, תמיכה בתצוגת קסדה עילית וחופת זכוכית משופרת. למטוס נוספה גם יכולת תדלוק אווירי. גרסה זו ידועה גם בשם כפיר 2000, או KFIR CE עבור חיל האוויר של אקוודור. בשנת 2017 עברו 22 מטוסי הכפיר של קולומביה השבחה בתעשייה האווירית. ההשבחה כללה החלפה של מערכות האוויוניקה של המטוסים ומתן תצוגת קסדה עילית לטייסים.
דגמים > כפיר C-12

גרסת יצוא של הכפיר. מדובר במטוס מדגם C-10 אך ללא המכ"ם המתקדם של אלתא.
דגמים > כפיר BLOCK 60

גרסת יצוא משופרת של C-10 הכוללת מכ"ם AESA. המטוס הוצע למכירה לפיליפינים, בולגריה, ארגנטינה וקולומביה אך ללא הצלחה.
מפעילות

ישראל חיל האוויר הישראלי
ארצות הברית חיל הנחתים של ארצות הברית
ארצות הברית צי ארצות הברית
דרום אפריקה (1928–1994) חיל האוויר הדרום אפריקאי (גרסה מייצור מקומי Atlas Cheetah)
קולומביה חיל האוויר הקולומביאני
אקוודור חיל האוויר האקוודורי
סרי לנקה חיל האוויר של סרי לנקה
הערות שוליים

↑  חיל האוויר הישראלי
↑  דן ארקין, ה"נשר" המריא, מעריב, 13 בדצמבר 1985
↑  הכפיר יוצג בתערוכת פרנבורו, דבר, 31 במאי 1976
↑  יהושע כהנא, הגיע שר ההגנה האוסטרי למו"מ על רכישת ה"כפיר", מעריב, 30 באוגוסט 1976
↑  דרור מרום, ‏התעשייה האווירית תחכיר מטוסי כפיר לחיל האוויר והצי האמריקנים, באתר גלובס, 18 ביוני 2003
↑  רן דגוני, ‏"ישראל תקבל, קרוב לוודאי, היתר מארה"ב למכור מטוסי כפיר לאקוודור", באתר גלובס, 14 בינואר 1997
↑  דרור מרום, ‏כפירים נגד המורדים, באתר גלובס, 18 ביוני 2003
↑   אלוף בן, כך הציל האפרטהייד הגוסס את התעשייה הביטחונית הישראלית, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2013
↑  דרור מרום, ‏תע"א תשביח מטוסי כפיר במדינה במרכז אמריקה ב-80 מיליון דולר, באתר גלובס, 6 באפריל 2000
↑  אודי עציון, סרי לנקה החליטה: הכפיר הישראלי יחגוג 60 שנה בשירות מבצעי, באתר ynet, 30 ביוני 2021
↑  איתן עמית, הכפיר נוחת במנהטן, באתר ynet, 1 בפברואר 2004
↑  התעשייה האווירית לישראל "כפיר", באתר חיל האוויר הישראלי
↑  יוסי מלמן, מטוס כפיר התרסק בקולומביה; 2 הטייסים הישראלים לא נפגעו, באתר הארץ, 22 ביולי 2009
↑  יוסי מלמן, בפעם השנייה: מטוס שעבר השבחה על ידי התעשייה האווירית התרסק בקולומביה, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2010
↑  יואב זיתון, מישראל לקולומביה: הדור הבא של מטוסי ה"כפיר", באתר ynet, 27 בדצמבר 2017
↑  יובל אזולאי, ‏האריה ימריא? תע"א מנסה למכור מטוסי כפיר, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2013
↑  יובל אזולאי, ‏התעשייה האווירית תנסה למכור לארגנטינה מטוסי כפיר ישנים, באתר גלובס, 2 באפריל 2014
↑  דרור מרום, ‏סרי-לנקה תרכוש מישראל 7 מטוסי "כפיר" משומשים בכ-30 מיליון דולר, באתר גלובס, 11 בדצמבר 1996
יוסי מלמן, מסתמנת עסקת נשק בין ישראל לסרי לנקה בשווי עשרות מיליוני ד', באתר הארץ, 16 ביולי 2003
| מטוסי ה-F האמריקניים |
| --- | --- | --- |
| לפני שנת 1963 | F-84 • ‏F-86 • ‏F-87 • ‏F-88 • ‏F-89 • ‏F-91 • ‏F-92 • ‏F-93 • ‏F-94 • ‏F-95 • ‏F-96 • ‏F-97 • ‏F-98 • ‏F-99 • ‏F-100 • ‏‏F-101 • ‏F-102 • ‏F-103 • ‏F-104 • ‏F-105 • ‏F-106 • ‏F-107 • ‏F-108 • ‏F-109 • ‏F-110 • ‏F-111 |  |
| אחרי שנת 1963 | F-1 • ‏F-2 • ‏F-3 • ‏F-4 • ‏F-5 • ‏F-6 • ‏F-7 • ‏F-8 • ‏F-9 • ‏F-10 • ‏F-11 • ‏‏YF-12  • ‏F-13  • ‏F-14 • ‏F-15 • ‏F-16 • ‏F-117 • ‏‏YF-17 • ‏F/A-18 • ‏ F-19  • ‏F-20 • ‏F-21 • ‏F-22 • ‏YF-23 • ‏F-35 |  |
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
| כלי טיס מתוצרת התעשייה האווירית לישראל |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב | נשר • כפיר • נמר • אריה • לביא • F/A-259 סטרייקר |  |
| מטוסים צבאיים | ערבה •  סי-סקאן • צוקית |  |
| מטוסים אזרחיים | וסטווינד • גאלפסטרים G100 (אסטרה) • גאלפסטרים G200 (גלקסי) |  |
| כטב"מים | בירד-איי • I-View |  |
| כטב"מים טקטיים | מוסקיטו • סקאוט • RQ-2 פיוניר • האנטר • סרצ'ר • פנתר • תעתוע • הרון-T |  |
| כטב"מים ארוכי טווח | הרון 1 • איתן • סופר הרון • הרון 2 • יסעורון ירוק |  |
| חימוש משוטט | הארפי • הארופ • ברקן ירוק |  |
| טילים | שביט (משגר לוויינים) • יריחו • להט • נמרוד • ברק 8 • ברק MX • גבריאל • לורה • חץ 2 • חץ 3 • חץ 4 • ג'אמפר • SkySniper • (אנ') Wind Demon |  |
הגרסה הדרום אפריקאית של הכפיר - Atlas Cheetah
מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק

מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק (באנגלית: Jodrell Bank Observatory) כולל כמה מתקני רדיו-טלסקופ, והוא מהווה חלק מ"מרכז האסטרופיזיקה של ג'ודרל בנק" (Jodrell Bank Centre for Astrophysics) באוניברסיטת מנצ'סטר. המצפה הוקם בשנת 1945 על ידי ברנרד לובל, אסטרונום רדיו באוניברסיטת מנצ'סטר במטרה לחקור קרניים קוסמיות לאחר עבודתו על המכ"ם במלחמת העולם השנייה. המצפה מילא מאז תפקיד חשוב במחקר מטאורים, קוואזרים, פולסרים ועדשות כבידה, והיה מעורב מאוד במעקב אחר גשושיות בראשית עידן החלל.
הטלסקופ הראשי במצפה הכוכבים הוא טלסקופ לובל, שהוא הרדיו-טלסקופ הניתן לכוונון השלישי בגודלו בעולם. במצפה הכוכבים ישנם שלושה רדיו-טלסקופים פעילים אחרים: טלסקופ Mark II, רדיו-טלסקופ בקוטר 13 מטרים ורדיו-טלסקופ בקוטר 7 מטרים. מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק הוא הבסיס של MERLIN (ראשי תיבות באנגלית של רשת אינטרפרומטר רב-אלמנטית הקשורה לרדיו), מתקן לאומי המנוהל על ידי אוניברסיטת מנצ'סטר מטעם מועצת מתקני המדע והטכנולוגיה (Science and Technology Facilities Council).
מרכז המבקרים של ג'ודרל בנק וארבורטום נמצאים בקהילה האזרחית לואר וויטינגטון (Lower Withington), וטלסקופ לובל ומצפה הכוכבים נמצאים בקהילה האזרחית גוסטריי (Goostrey), במחוז צ'שייר, בצפון-מערב אנגליה. אפשר להגיע למצפה הכוכבים מכביש A535. תחנת הרכבת גוסטריי על קו הרכבת בין מנצ'סטר לקרו (Crewe) נמצאת במרחק קצר משם.
המקום הוצע לארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. הבקשה אושרה בהחלטה של המושב ה-43 של ועדת המורשת העולמית ב-7 ביולי 2019 בשם "מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק". הוא נקבע כאתר מורשת עולמית על בסיס קריטריונים 1 (יצירת מופת של פאר היצירה האנושית), 2 (מציג שינוי חשוב בערכים אנושיים, לאורך תקופת זמן או באזור תרבותי של העולם, באמצעות פתרונות יצירתיים בתחומי: האדריכלות, טכנולוגיה, מפעלי אומנות אדירים, תכנון ערים או עיצוב נוף), 4 (דוגמה יוצאת דופן לסוג בנייה, אדריכלות, טכנולוגיה והנוף המדגים שלבים משמעותיים בתיזמור (ensemble) הכולל שלהם בשלבים משמעותיים בהיסטוריה של האנושות) ו-6 (קשור לאירועים או למסורות חיות בעלות רעיונות, אמונות או יצירות אומנות ועבודות ספרותיות בעלי מובהקות בינלאומית).