מצודת רבאתי
היסטוריה

על פי הרשומות הגאורגיות הוקמה במאה ה-9 מצודה בשם מצודת לומסיה. המצודה הוקמה על ידי גואראם ממפאלי (אנ'), בנו של מלך טאו (אנ'). בסוף המאה ה-9 הפכה לומסיה לנחלת אבותיהם של הנסיכים מבית ג'אקלי (אנ'), שמוצאם היה באציל בֶּשְׁכֵּן מבית צ'וֹרְצְ'אָנֶלִי (גאו'), שהיו אצילים פיאודליים והתחרו בשושלת בגרטיוני. בתקופת שלטונה של תמר, מלכת גאורגיה, בסוף המאה ה-12, משפחת ג'אקלי הייתה בפעם נוספת בעימות עם השושלת המלכותית השלטת והפכה לבעלת ברית של בעלה לשעבר של המלכה, הנסיך יורי בוגוליובסקי, שרצה להחזיר את כס המלכות הגאורגי לחזקתו. עם דיכוי המרד, בהוראת המלכה תמרה, הועברו כל רכושה של משפחת ג'אקלי המושפלת לסניף אחר של בית צ'ורצ'אנלי, שנציגיו הקימו את שושלת ג'אקלי החדשה והפכו עם הזמן לאחת המשפחות המשפיעות ביותר של דרום גאורגיה. בזכות מאמציהם הפכה לומסיה לעיר של ממש עם שם חדש אחאל-ציחה (מצודה חדשה), אשר בנוסף למצודה, הייתה לה מערכת מסועפת של ביצורים ברחבי העיר - חומות גבוהות, שערי כניסה שמורים ומגדלי שמירה.
במחצית הראשונה של המאה ה-14 קיבלו נסיכי ג'אקלי (שנשאו בתואר (מתאווארי) את התואר אתאבג מהמלך גיאורגי החמישי המבריק (אנ'), ולאחר מכן הפכה אחלציחה לבירת אתאבגות סאמצחה במשך תקופה ארוכה. על שטח המבצר נבנה משכן האטבאגים - טירת ג'אקלי, וכן מבנה-מנזר נוצרי. בסוף המאה ה-14, מבצר אחלציחה ניזוק קשות במהלך הפלישות הטימוריות לגאורגיה.
מאה שנים מאוחר יותר נשרפה כמעט כל העיר על ידי הצבא הטורקי של סולטאן יעקוב (אנ'). בשנת 1578 החלה האימפריה העות'מאנית להשתלט על אדמות אתאבגות סאמצחה, אשר שליטיה ניסו תחילה להדוף את הפולשים, אך הכוחות לא היו שווים. בשנת 1579, נסיכי ג'אקלי נכנעו ומסרו את אחלציחה לעות'מאנים והפכו לאדונים הפיאודליים הגאורגים הראשונים שהתאסלמו. לאחר הסכם קונסטנטינופול (1590), כל שטחה של אתאבגות סאמצחה עבר לשליטת האימפריה העות'מאנית. בית ג'אקלי שמרו על מעמדם באזור, וכאשר בשנת 1628 הכריזו העות'מאנים על העיר כמרכז המחוז (פאשאליק), הנסיכים פשוט שינו את התואר התורשתי של אטבג לתואר פאשה. כך החלה תקופה חדשה למצודת אחלציחה, שהיה מעתה ביצור חשוב בגבולות האימפריה העות'מאנית.
תחת שלטון העות'מאני גדל גודל המצודה במידה משמעותית. שטח המצודה הורכב ממצודה בלתי מבוצרת היטב, בראש צוק תלול, ומתחת למבצר העליון, היה מתחם שעל שטחו היו מבני מנהל רבים וכאלף בתי מגורים. מבנים של מוסלמים מקומיים. תושבי המבצר העליון היו פטורים מתשלום מיסים, אך היו חייבים גם בשירות צבאי במידת הצורך. הם הפכו למגינים של העיר כולה. למתחם המצודה היו שני שערים והוא היה מוגן בטבעת כפולה של חומות מבצר, מבוצרות במגדלים. בתקופה זו הוקצה למצודה שם חדש - רבאת ("מקום מבוצר" בערבית), שהוחל תחילה על רובע המגורים בשטח המבצר העליון, ולאחר מכן עבר לכל המבצר.
בפיקודו של אחמד-פשה (גאו'), באמצע המאה ה-18, נבנה במצודת ראבתי, מסגד אחמדיה, המסגד המרכזי של העיר, שכללה ספרייה מפוארת. בתחילת המאה ה-19, לאחר שנחתם חוזה גאורגייבסק בין ממלכת כארתלי והאימפריה הרוסית, והחלק הארי של הממלכה הגאורגית הפך לחלק מהאימפריה הרוסית, הייתה אחלציחה המוסלמית למקור דאגה מתמדת למושל הכללי הרוסי. בשנת 1810 נשלח גנרל אלכסנדר טורמסוב (אנ') לכבוש את העיר. הוא הצליח לכבוש את מורדות הרמה הצפונית בפאתי העיר וצר על המצודה. ביום העשירי למצור, כאשר כיבוש המבצר נראה בלתי נמנע, פרצה מגפה במחנה הרוסי. טורמסוב נאלץ להחזיר את חייליו ולהסיר את המצור מעל המצודה. 18 שנים מאוחר יותר כבש הצבא הרוסי את אחלציחה, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829). בקרב הגדול של אחלציחה (אנ'), בראשות הגנרל איוואן פסקביץ', הצליחו הרוסים לפרוץ את מערכת הביצורים של העירם, ולאחר מכן נמסר גם מבצר רבאתי עצמו, לאחר משא ומתן, לידי הרוסים ללא התנגדות. בתום המלחמה, בשנת 1829 נחתם הסכם אדריאנופול, והעות'מאנים נסוגו מאותו חלק של אזור אחלציחה ומצודת אחלציחה הפכה באופן רשמי לחלק מהאימפריה הרוסית.
המבצר והמבנים הסמוכים לו נבנו מחדש ושופצו בהרחבה בשנים 2011–2012 על מנת למשוך יותר תיירים לאזור.