stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Quarrymen

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ליברפול 
 תקופת הפעילות:  1956–1960 1994 ואילך
 סוגה:  סקיפל, רוק אנד רול
 חברת תקליטים:  גריפין מיוזיק, אפל רקורדס 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 קולין הנטון (אנ') רוד דייוויס (אנ') לן גארי (אנ')
 חברים לשעבר
 ג'ון לנון ג'ורג' האריסון פול מקרטני סטיוארט סאטקליף
 
The Quarrymen (באנגלית: המחצבים) היא להקת סקיפל ורוק אנד רול אנגלית שמקורה בליברפול, אשר הוקמה על ידי ג'ון לנון בשנת 1956. להקה זו התפתחה להיות להקת הביטלס כארבע שנים מאוחר יותר. שם הלהקה הושפע מהמנון בית הספר של לנון.
היסטוריה

באמצע שנות ה-50 חלה בבריטניה תחייה של סגנון הסקיפל אשר היה פופולרי מאוד במהלך שנות ה-20 וה-30.
בצעירותו, למד לנון לנגן על בנג'ו בעזרת אמו, מה שהוביל אותו לייסד הרכב מוזיקלי בנובמבר 1956.
הקוורימן הופיעו בבתי ספר, בבתי קולנוע ובתחרויות שונות. באוקטובר 1957 הצטרף ללהקה פול מקרטני. הקוורימן התמקדו בתחילה בניגון גרסאות כיסוי לשיריהם של אומני רוקנרול ידועים ובהם אלביס פרסלי, ליטל ריצ'רד וקארל פרקינס. ההשפעה המשמעותית על חברי ההרכב בתקופה זו היה באדי הולי אשר הוביל אותם לכתוב שירים בעצמם.
בתחילת 1958 מקרטני הזמין את ג'ורג' האריסון (אשר למד איתו באותו בית הספר) להצטרף לקוורימן. גילו הצעיר של האריסון (יליד 1943) הדאיגו בתחילה את לנון, אך הוא שוכנע על ידי מקרטני. כך למעשה נוצר ההרכב הבסיסי של הביטלס. ביולי 1958 החלה הלהקה להקליט גרסאות כיסוי לשיריו של באדי הולי. הכיוון האמנותי של הלהקה הוביל את שאר חבריה (מלבד לנון, מקרטני והאריסון) לעזוב. בתחילת 1960 הצטרף ללהקה הנגן סטיוארט סאטקליף וההרכב שינה את שמו לביטלס.
חברי הלהקה המקוריים מתחילתה (מלבד חברי הביטלס) התאחדו בשנות ה-90 וממשיכים להופיע עד היום.
מורה רוחני (העידן החדש)

מורה רוחני בעידן החדש הוא אדם בעל יכולות הוראה אשר צורת חייו משמשת דוגמה חיה לדבריו וללימודו. תפקידו המרכזי להכווין את תלמידיו אל הדרך שתוביל לסגנון חיים מאושר ואוהב, ללוותם ולהדריכם כך שיגיעו בסופו של דבר לרמתו הרוחנית של מורם או אף מעבר לכך. המורה הרוחני המודרני מלמד הודות לניסיון שרכש בסוג של חניכה, שהיה עליו לחוותו באופן אישי. אם באמצעות "הארה" לה זכה, ואם באמצעות לימודיו אצל מורה רוחני אחר.
תכונות המורה הרוחני

בנוסף להגדרת מנטור, האומרת שזהו "אדם המשמש כיועץ או מדריך, לרוב בעל ניסיון עשיר בתחום התמחותו". הגדרת המורה הרוחני חייבת להתמקד בדוגמתו האישית בחייו. בעיקרון מדובר באדם החי בצניעות, שכל עיסוקו, כל חייו, כל מעשיו, כל מחשבותיו, כל עולמו הרגשי, כל דבר שיש בחייו מחבר אותו בצורה כזו או אחרת לעולם של אמונה, טוהר, יופי, משמעות לחיים, עזרה רצינית לזולת, הבאת שלום ואחווה לעולם, תיקון עצמי ותיקון העולם.
הוא מביא עמו תורה או פילוסופיה חדשנית. שונה במידה מסוימת מהתורה עליה התחנך. הוא בדרך כלל מתקן אותה או אפילו מוסיף לה מרכיבים שלא היו בה. יש גם כאלה המביאים דת חדשה. מעטים זוכים ל"הארה" אמיתית.
מראש, יש לומר כי מי שמוגדר בערך הזה, מחויב בפני מאמיניו ובפני עצמו, לתת דוגמה אישית ערכית, להוכיח יושר מוסרי רב, ניקיון כפיים ולמעשה כל חייו הופכים להיות דוגמה לאנושות. אדם כזה נבדק בזכוכית מגדלת על ידי תלמידיו, במיוחד בארצות המערב, משום שבהן הספק האמונתי רב.
במדינות אסיה והמזרח, נהוג לכנותו גורו, אך המונח הזה עלול להשמע במשמעות שלילית. במסורת היהודית כינו אותו "חכם". אך גם תואר זה איננו מדויק לעניין החידוש בתנועות הרוחניות שקמו במאה ה-19 וה-20.
ביניהם יש המעדיפים דממה על עשייה מדיטאציה על דיבור, דיבור על כתיבה, וחיי נזירות אלוהיים על חיי זוגיות, על מנת לתעל את האגו כראוי.
המורה (האדם) הוא רק חץ המראה את הדרך אל האל. את החץ יש לכוון פנימה, לעבודה הפנימית. מורה רוחני לעד יקדם ערכים של טוב לב, הוגנות, פיוס וסליחה, ולא ערכים של נקמה, שנאה או אלימות.
הבחנה בין מורה רוחני לשרלטן

היו מקרים של "מורים רוחניים" שהטיפו שלא בתום לב, וגרמו אפילו למותם של תלמידיהם, או פגעו בהם, אם בצורה שכלתנית, רגשית ואם בצורה של הטרדה מינית, או אפילו פגיעה פיזית, לקיחת רכושם, בהסכמה או שלא בהסכמה. התנהגותם זו הוכיחה כי אינם ראויים לתואר "מורה רוחני". לעיתים תלמידיהם עזבו אותם, אך לא תמיד. מורים רוחניים "שקריים" הראו שרלטנות בהתנהגותם ובהשפעתם על תלמידיהם. דבר זה הגדיל את הספק במערב לגבי תפקידו של מורה רוחני אמיתי, ולכן כינו את תנועותיהם כתות. אחרים הצליחו לעורר עליהם את חמת העיתונאים ואמצעי התקשורת השונים, וזכו לביקורות צוננות עד קטלניות, גם מתוך שנאה או התנגדות לדעותיהם, אך גם כביקורת על דרך החיים שלהם. בישראל ידוע על מספר מורים שנפגעו מהיחס הציבורי, בהם משה קרוי, רינה שני ושלמה קרליבך.
המורים הרוחניים הכנים שהביאו רוח חדשה, עוררו עליהם לעיתים את המשטר המקומי ואת הכנסייה והאחרונים החלו לחוש מאוימים מנוכחותם המאסיבית. לכן התנכלו להם, פגעו בעבודתם, אפילו בצורה פיזית קשה עד כדי שיתוק גופני (דנוב) ויש טוענים הרעלה (אושו), ולא רק באיומי-סרק. סילקו אותם מערי ואזורי פעילותם, הכניסו אותם להסגר, או אפילו כלאו אותם למשך מספר שנים, כדי להקטין את השפעתם על העם והחברה, להקטין את פרסומם, את כמות תלמידיהם ולהסיר מהם את הילת המורה המחבר לאלוהים.
בשונה מ"מנהיג רוחני"

בדרך כלל נהוג לציין ליד שמם של אנשי דת (רבנים, כמרים, שייח'ים ועוד) את התואר "מורה רוחני", או "מנהיג רוחני", ויש להבחין הבחנה מדויקת בין שני המונחים. מנהיג רוחני יכול להיות בעל סמכות חוקית, ממסדית, אך נטול כל השפעה רוחנית. לכן, ככל הנראה יש הבדל מהותי בין אלה השייכים לדת מסורתית כמו יהדות, נצרות, אסלאם, בודהיזם, הינדואיזם וכדומה, ובין אותם מורים רוחניים המביאים עימם רוח חדשה, או תרבות חדשה, או כיווני מחשבה חדשים שלא היו קיימים בדתות המונותאיסטיות האלה ובדתות הלא מונותאיסטיות השונות, הוותיקות והממוסדות, ולכן גם משמעות התואר מורה רוחני שונה מדת לדת ומתנועה רוחנית אחת לרעותה. הדבר דומה במידה מסוימת לאותו תהליך שהתרחש במשך המאות האחרונות, שבו בצד כל דת קמה תנועה חסידית, או תנועה אזוטרית, המאפשרת לאותם מחפשי דרך, למצוא תשובה קולקטיבית למחקרם: ביהדות - קבלה, באסלאם - סופיות, בנצרות - תנועות אזוטריות שונות המחוברות לקבלה הנוצרית ולמיסטיקה נוצרית, וכדומה. אך בהחלט ייתכן, שאדם בעל סמכות דתית, המייצג דת מונותאיסטית ממוסדת כזו או אחרת, ונחשב בעיני מאמיניו גם ל"מנהיג רוחני" וגם למורה רוחני. לדוגמה הבעל-שם טוב וגם רבי נחמן מברסלב. לעומת זאת, אהרון דוד גורדון שזכה לכינוי מורה רוחני וגם מנהיג רוחני, אך הסיר מעליו את כל מוסרות הדת, התנגד לכל צורה ממסדית, ואילו על שמו נרשם המונח "דת העבודה". להלן כמה שמות שהוגדרו כ"מורה רוחני" (לפי סדר אותיות): ימימה אביטל, אושו, פטר דמיינוביץ' אוספנסקי, אומרם מיכאל איבנהוב, הלנה בלבצקי, גיאורג איבאנוביץ' גורדייף, פטר דנוב, אקהרט טולה, טיוהאר, אנדרו כהן, מוג'י, מהרישי מהש יוגי, טנזין פאלמו, דיפאק צ'ופרה, סדגורו ג'גי ואסודב, פרמהנסה יוגאננדה, ביירון קייטי, קרישנמורטי, ראמנה מהארשי, רודולף שטיינר, סוואמי שיבננדה, שלמה קאלו, שרי שרי ראווי שנקר, שרי אנאנדאמאי מא (Sri Anandamayi Ma)...
מורים רוחניים שהקימו מרכזים ללימודי תורתם

כמה מהם הצליחו, במשך השנים להקים מרכזים רוחניים, והפכו להיות "מנהיגים רוחניים", בנוסף להיותם מורים רוחניים. הם החלו לנהל מקומות מפגש ולא רק ללמד בהם. כל אחד בדרכו הוא.
תלמידיו של איבנהוב הקימו עמו מרכזים בעולם ובהם נהג לקיים את הרצאותיו, במטרה להקים מקום לחיי שיתוף, שישמש דוגמה לחיי אחווה ושלום, המבוססים על התנדבות. המרכז הגדול מביניהם נמצא בדרום צרפת, ובו מתכנסים אלפי תלמידים, בעיקר בקיץ.
אושו, בנה אשראם בפונה שבהודו ואשראם נוסף בארצות הברית המבוססים על תקציב גדול מאוד. האשראם בפונה הוקם תחילה, כקומונה אך היום פועל כמכללה ללימוד מיסטיקה ומדיטציה בשם "אושו מולטיברסיטי". המקום מושך אליו מאות אלפי מבקרים כל שנה ונחשב ליעד התיירות העיקרי של העיר.
אנדרו כהן הקים עם תלמידיו, מרכזים ללימוד תורתו באירופה וארצות הברית.
לגורדייף יש מרכזים ודוגמה מתממשת לתורתו ביודפת ובנאות סמדר, והמרכז בפריז בהנהגתו של פיטר ברוק, ומרכזים אחרים בעולם כולו.
טיוהאר הקים מרכז חיים בקרבת חוף הים בקוסטה ריקה, הנקרא "פאצ'ה מאמה".
סדגורו ג'גי ואסודב, הקים את אשראם הדיאנלינגה, את ארגון "אישה", את "אישה יוגה", פרויקט "ידיים ירוקות" (Project Green Hands) ויוזמות חברתיות ברחבי העולם.
דיפאק צ'ופרה הקים את מרכז צ'ופרה לריפוי
פטר דנוב הקים מרכז רוחני בעיקר בבולגריה, הראשון נקרא "איזגרבה" (זריחת שמש) בסופיה, שהוכחד על ידי המשטר והכנסייה, ועד היום קבוצה של כ-3,000 איש מתכנסת בקיץ, בהרי רילה על מנת לחיות חיי שיתוף, אחווה ושלום, ולרקוד את ריקוד הפנוריתמי.
קרישנמורטי בתחילת דרכו ביטל מסדר שהוקם למענו, אך לאחר מכן הקים מרכזים בארצות הברית, קנדה ואנגליה.
מרכזים רבים הוקמו סביב תורתו של רודולף שטיינר, כגון היישובים הרדוף וכפר רפאל בהם משלבים ילדים ונוער בסיכון וגם אחרים, הסובלים מפיגור ומהפרעות נפשיות בחיי המשפחות ביישוב. כמו כן הוקמו בתי ספר על פי שיטתו, הנקראים "בתי-הספר וולדורף", המוקמים בהרדוף, קריית טבעון, ירושלים וברחבי העולם.
שלמה קאלו הקים בסוף שנות ה-80' קבוצת עבודה שיתופיות ("אח"ד"), שהתקיימה במשך כעשור בקולקטיב עירוני, בישראל.
שרי שרי ראווי שנקר מקים מקומות מפגש, בעולם כולו, ומאפשר שיחות שלום לפתרון סכסוכים.
שרי אורובינדו הגה את רעיון העיר האוניברסלית אורוויל, עבד בשיתוף עם "האם", מירה אלפסה שיזמה את הקמת העיר החל משנת 1968 והייתה המורה הרוחנית שבהשראתה הוקמו מרכזים לעבודה רוחנית ואקולוגית.
ספרים

ויליאם ג'יימס, החוויה הדתית לסוגיה (מחקר בטבע האדם), הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, (תשכ"ט).
אנדרו כהן, הארה למאה ה-21, הוצאת "אנלייטנקסט", (2008).
אומרם מיכאל איבנהוב, תרבות חדשה שמשית ואוניברסלית, פרק ה' "המורה" וגם "המורה ותלמידיו", עמ' 47–58, כל כתביו, הוצאת פרוזבטה, (1997).ראו גם ספרו: What is a Spiritual Master? Edition Prosveta 1995 France
שי טובלי, בוקר טוב עולם (הוצאת ידיעות אחרונות), אנתולוגיה של 20 מורים רוחניים מהמאה העשרים, (2003).
Peter Deunov/ Le Maitre parle, editions "courrier du livre", Paris (1982) pp.90-95, "Le Maitre" et pp. 96-103 "Le Disciple".The Way of the Disciple, 1996
שלמה קאלו, העצמי כלוחם, הוצאת דע"ת, ת"א, (1979). על יחסי מורה תלמיד והעצמי הנעלה. וכן ספרו מסע אתוס הוצאת דע"ת (1985) שהוא המשך ל"העצמי כלוחם" עם דמויות זהות של המורה מר ש. ותלמידו יצחק.
עמיר פריימן, מערבולות רוח: סתירות ולבטים ביחסי מורה-תלמיד בדרך הרוחנית, הוצאה עצמית, (2018).
Amir Freimann, Spiritual Transmission: Paradoxes and Dilemmas on the Spiritual Path, Monkfish Book Publishing, 2018
נער החידות ממומביי

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לסרט שנוצר על בסיס הספר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויקאס סווארופ 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן
 נושא:  יתמות, הודו, מי רוצה להיות מיליונר?, עוני 
 מקום התרחשות:  הודו 
 הוצאה
 הוצאה:  דאבלדיי 
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  347
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אחוזת בית
 תאריך:  2007
 תרגום:  סיגל אדלר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002563331
 
נער החידות ממומביי (באנגלית: Q and A - "שאלה ותשובה") הוא רומן הביכורים של הסופר ההודי ויקאס סווארופ שיצא לאור בשנת 2005 ותורגם לעברית בשנת 2007. הספר תורגם עד כה לשלושים ושתיים שפות והפך לרב-מכר. הוא זכה ב"בוקה פרייז" (Boeke Prize) בדרום אפריקה בשנת 2006.
על בסיס הרעיון המרכזי בספר נכתב תסריט לסרט קולנוע בשם Slumdog Millionaire (תרגום חופשי: "המיליונר משכונת האשפתות") ב-2008, שיצא לאקרנים בישראל בשם "נער החידות ממומביי". למרות השם הזהה בעברית, הקשר בין הסרט לספר רופף.
עלילת הספר

ראם מוחמד תומאס הוא נער הודי יתום וחסר השכלה שכל חייו נדד בין בתי יתומים לעבודות בתור משרת. בעודו תינוק אימץ אותו כומר נוצרי. עקב אזהרות של כהני דת שאסור לכומר להמיר את דתו של התינוק שדתו המקורית אינה ידועה, קורא הכומר לילד מוחמד כשם מוסלמי וראם על שם ראמה, אל בדת ההינדו, יחד עם השם הנוצרי תומאס אותו העניק לתינוק במקור. הכומר נרצח כשראם עדיין היה תחת חסותו, ומאז התגלגל ראם בין שהייה במחיצת פושעים לבין עבודות בתור משרת בבתי עשירים בערים שונות ברחבי הודו. לאורך כל הספר נסקרת דמותו של הנער, עד סוף הסיפור בו הוא בן 20.
הסיפור נפתח בכך שראם מוחמד תומאס זוכה בתחרות טלוויזיונית במתכונת של "מי רוצה להיות מיליונר?" בסכום עתק של מיליארד רופי (כ-42.5 מיליון ש"ח). הפקת התכנית אינה רוצה לשלם את סכום העתק לראם מוחמד תומאס, ולכן היא מאשימה אותו במרמה על סמך העובדה שהסיכוי שראם, לו אין שום השכלה פורמלית, ענה נכונה על כל החידות הוא אפסי. ראם מובא לתחנת משטרה ושם מנסים בכוח להוציא ממנו הודאה כי הוא רימה בתוכנית. עורכת דין משחררת אותו מתחנת המשטרה ובביתה הוא מספר לה כיצד זכה.
הם עוברים על קלטת התוכנית, והוא מסביר לעורכת הדין, שאלה שאלה, כיצד ידע את התשובה. בחידון 12 שאלות, ובכל שאלה הוא מספר לה על קטע מקורות חייו שממנו שאב את הידע לענות על השאלות הקשות.
שאלת מיליארד הרופי היא:
מה היה שם אביה של מומטאז מהאל, שלזכרה נבנה הטאג' מהאל?
מנחה התוכנית השחצן שואל את הנער את השאלה עוד בזמן הפרסומות. לאחר שענה נכונה, מחליף מנחה התוכנית בעורמה את השאלה כשהתוכנית חוזרת לשידור, והשאלה המחליפה היא:
באיזה סולם כתובה הסונאטה לפסנתר מספר 29 של בטהובן, הידועה גם בתור הסונאטה לפסנתר הפטישים? לאחר כדקה הם שוב יוצאים לפרסומות, ובמהלכן ראם מוחמד הולך לשירותים, והמנחה נאלץ ללוותו כדי להשגיח שלא ירמה. בשירותים שולף ראם מוחמד אקדח ומגלה שהסיבה שהוא הגיש את מועמדותו לחידון היא להתנקם במנחה על שהכה ועינה את אהובתו של ראם, זונה מצפון הודו אותה שכר המנחה בעת שהותו באזור, ואת השחקנית שעבד אצלה במומביי. אך ראם מוחמד אינו מסוגל להרוג את המנחה, וכאות תודה מגלה לו המנחה את התשובה הנכונה לשאלה.
לאחר שראם ועורכת הדין רואים את הקלטת ונחשף סיפור ילדותו המרגש של הנער ההודי, מתגלה כי עורכת הדין היא ילדה שאותה הציל כשגרו זה ליד זה, ולכן היא באה לעזור לו. היא מאמינה בו אמונה שלמה לאחר שסיפר לה את האמת עליה מבלי שידע שזו היא. לאחר מאבק משפטי בן חצי שנה הוא זוכה לבסוף במיליארד הרופי ואף מתחתן עם בחירת ליבו.
חברת הטלוויזיה שהפיקה את התוכנית פושטת את הרגל לאחר מתן הפרס. המנחה, לדברי המשטרה, מתאבד, אם כי לפי השערתו של הנער הוא נרצח על ידי בריונים ששלחו מפעילי התוכנית, כנקמה.
ראו גם

נער החידות ממומביי - סרט משנת 2008 המבוסס על הרעיון המרכזי בספר.
אזלן שאה

סולטאן אזלן מוהיבדין שאה איבני אלמרהום סולטאן יוסף איזזודין שאה ע'פארולהו (בג'אווי: سلطان ازلن محب الدين شاه ابن المرحوم سلطان يوسف عز الدين شاه غفر ﷲ له) היה סולטאן פרק בין השנים 1984–2014 והיאנג די-פרטואן אגונג של מלזיה מ-1989 עד 1994.
אזלן שאה נולד בקמפונג מנגיס, באטו גאג'ה, פרק. היה בנו הצעיר של הסולטאן יוסוף איזודין שאה מפראק. אזלם שאה החל את לימודיו בבית הספר הממשלתי לאנגלית, Batu Gajah Sekolah Menengah Kebangsaan Sultan Yussuf. בלימודיו התיכוניים למד בקולג' המלזי קואלה קאנגסאר. לאחר מכן נסע לבריטניה, שם למד משפטים ב:אוניברסיטת נוטינגהאם, וקיבל תואר ראשון במשפטים בשנת 1953. בשנת 1954 הוסמך כעורך דין.
לאחר חזרתו למלזיה, הפך לשופט ולאחר מכן ללורד נשיא בית המשפט העליון.
בשנים 1986–2014 כיהן כנשיא אוניברסיטת מלאיה.
בינואר 1984 הפך לסולטאן פרק זמן לאחר מותו של בן דודו הסולטאן אידריס. (הוא הוכתר בשנת 1985). במרץ 1989 הוא נבחר על ידי מועצת הסולטנים ליאנג די-פרטואן אגונג התשיעי של מלזיה.
היסטוריה של מלזיה

ההיסטוריה של מלזיה היא חלק מההיסטוריה של האזור המאלאי-אינדונזי. בעבר לא היו כמעט הבדלים מבחינה תרבותית ולשונית בין הטריטוריות שמרכיבות את מלזיה של ימינו לבין הארכיפלג המלאי. כיום, האזור המאלאי מחולק לשש מדינות – מלזיה, אינדונזיה, הפיליפינים, סינגפור, ברוניי ומזרח טימור. מקור חלוקה זו הוא בעיקר השפעות חוץ.
מבחינה גאוגרפית נמצאת מלזיה בין ציוויליזציות גדולות. ממערב למדינה ניתן למצוא את הודו, המזרח התיכון ואירופה. בכיוון צפון מזרח ניתן למצוא את סין ויפן. נתיבי השיט שחיברו את סין אל המערב עוברים דרך אזור זה והנתיב הקצר ביותר עובר דרך מצר מלאקה.
סקירה כללית

את ההיסטוריה של מלזיה ניתן לראות כארבעה שלבים עוקבים של השפעה חיצונית, שבעקבותיהם הגיעה תקופה העצמאות של מלזיה.
בשלב הראשון האזור היה נתון לשליטתן של התרבויות ההינדואיסטיות והבודהיסטיות שהגיעו מהודו. שיאה של שליטה זו הגיע כאשר הוקמה אימפריית סריוויג'איה שבסיסה היה באי סומטרה, ואשר שלטה באזור המאלאי כולו בין המאה ה-7 למאה ה-14 לספירה.
השלב השני החל כאשר האסלאם הגיע לאזור זה החל מהמאה ה-10, וגרם להתפרקותה של סריוויג'איה למספר סולטאנויות קטנות, כאשר הבולטת ביותר מביניהן הייתה מלאקה. בין התרבות האסלאמית לבין התושבים המקומיים היו השפעות גומלין.
בשלב השלישי הגיעו לאזור האימפריות הקולוניאליסטיות מאירופה: הראשונה הייתה פורטוגל, שכבשה את מלאקה ב-1511, הולנד ולבסוף בריטניה, שהקימה בסיסים בפינאנג ובסינגפור. השליטה האירופאית באזור הובילה בסופו של דבר לאחד האירועים החשובים בהיסטוריה האזורית – האמנה האנגלו-הולנדית של 1824, שבה הוסכם על קביעת קו גבול בין מאלאיה הבריטית ובין איי הודו המזרחיים ההולנדיים, שבשטחה הוקמה מאוחר יותר אינדונזיה. החלוקה השרירותית של האזור נשארה קבועה עד ימינו.
כתוצאה מהשליטה האירופאית באזור הגיע גם השלב הרביעי בהיסטוריה שלו: ההגירה ההמונית של פועלים סיניים והודיים שנועדה לענות על הצרכים הכלכליים שנבעו מהפעולות הבריטיות בחצי האי המלאי ובצפון בורנאו. פועלים אלה היוו איום כלכלי על המלאים, ולמשך זמן מה הם כמעט גרמו למאלאים להיות מיעוט במדינתם.
הדומיננטיות הבריטית באזור נפגעה בצורה קשה בעקבות הכיבוש היפני בשנים 1942 – 1945. למרות אורכו הקצר, הכיבוש היפני גרם להתעוררותם של רגשות לאומיים. התעוררות זו גררה תגובה של סין, שחששה מדומיננטיות מאלאית ואסלאמית, ותגובה זו הייתה תמיכה במפלגה הקומוניסטית המאלאית. רק לאחר עימות צבאי קשה עם הבריטים, והסכמה של ההנהגה הפוליטית של מאלאיה וסין, הסתיימה ההתקוממות הקומוניסטית והוקמה פדרציית מאלאיה ב-1957.
ב-1963 מאלאיה הפכה למלזיה לאחר שקיבלה את הטריטוריות הבריטיות של צפון בורנאו וסינגפור. ב-1965 הסכימו סינגפור (שהיה בה רוב סיני) ומלזיה על פיצול. מלזיה שרדה את המשבר הזה כמו גם את העימות עם אינדונזיה, אולם כמעט וקרסה בעקבות המהומות הגזעיות, שפרצו ב-13 במאי 1969. משבר זה גרם להחלתו של משטר חירום ולצמצום בזכויות האזרח שמעולם לא בוטל. מאז שנות ה-70 הארגון הלאומי של מלזיה המאוחדת (UMNO) שולט במלזיה במתכונת של מדינה כמעט חד-מפלגתית, ומשתף פעולה עם ההנהגה של הודו וסין באמצעות "קואליציית החזית הלאומית".
תחת שלטון ה-UMNO מלזיה שגשגה ובשנות ה-90 תנאי המחיה בה כמעט והיו שווים לאלו של מדינות העולם הראשון. רווחה זו סייעה בהקטנת המחלוקות הפוליטיות, אולם מיסכה את שינוי מוקד הכוח שעבר לידי המלזיאנים. הממשלות שנבחרו לאחר ה-UMNO היו נחושות לנטרל את הדומיננטיות הסינית על הכלכלה ואת הדומיננטיות ההודית במקצועות העבודה, וליצור מעמד עסקי ומקצועי של המאלאים. דבר זה הושג באמצעות חקיקה שקבעה כי מערכת החינוך תתנהל בשפה המאלאית ובאמצעות העדפה מתקנת כלפי המלזיאנים. צעדים אלו נתקלו בהתנגדות, אולם הם גרמו בסופו של דבר להעמקת השילוב והרב תרבותיות בחברה.
ההשפעה ההודית על מאלאיה

ההיסטוריה, בניגוד לפרהיסטוריה, של האזור דובר המאלאית מתחילה עם התגברות בהשפעה ההודית, המתוארכת למאה ה-3 לפנה"ס בקירוב. סוחרים הודיים הגיעו לארכיפלג בעיקר בגלל היערות הנרחבים ובגלל המוצרים הימיים, ועל מנת לסחור עם סוחרים סיניים, שגם כן גילו את האזור בתקופה מוקדמת. במאה ה-1 ההינדואיזם והבודהיזם כבר היו מבוססים היטב בחצי האי המלאי, ומשם הם התפשטו לכל הארכיפלג. ביומנים סיניים מהמאה ה-5 נכתב על נמל ימי גדול בדרום הנקרא גואנטולי, שככל הנראה היה במצר מלאקה. כמו כן, ביומנים מוזכר קיומו של נמל נוסף בשם שיליפושי במאה ה-7, והדעה הרווחת היא שמדובר על שם סיני שניתן לגואנטולי.
המיקום המדויק של סריוויג'איה מעולם לא נמצא, אולם ההשערה היא כי הוא היה במוצא של אחד הנהרות במזרח סומטרה, ככל הנראה ליד פאלמבאנג. במשך 700 שנים המהראג'ות של סריוויג'איה שלטו על אימפריה ימית שחלשה על חופי סומטרה, חצי האי המלאי, ובורנאו. במשך תקופות מסוימות הם שלטו בג'אווה, אולם מספר מדינות שהיו קיימות בג'אווה בתקופה זו התנגדו להגמוניה של סריוויג'איה. האימפריה התבססה על מסחר, וקידמה בברכה ציי סוחר מסין והודו, ואף ממדינות רחוקות יותר כגון יפן, פרס וארצות ערב. היריבים הגדולים ביותר של האימפריה היו התאילנדים, שבאופן קבוע ניסו לפלוש לאזור מכיוון צפון. על מנת להבטיח את קיומה של ברית צבאית חזקה כנגד אויביהם, המאהאראג'ות שילמו מס לקיסרי סין, אולם מעולם לא היו תחת שלטונם.
החל מהמאה ה-10 כוחה של סריוויג'איה החל לדעוך. כיוון שמעולם לא הייתה מדינה ריכוזית, היא נחלשה ככל הנראה בעקבות מלחמות עם אנשי ג'אווה, שהפריעו למסחר. במאה ה-11 נוצר מרכז כוח נוסף במלאיו, נמל שככל הנראה היה ממוקם במעלה החוף הסומטרי, באזור פרובינציית ג'אמבי של ימינו. השפעתו של מלאיו ניכרת בהשערה שהשם הוא המקור למילה "מאלאיה". כוחם של המאהאראג'ות ההינדיים החל לדעוך גם כן, וזאת בעקבות התפשטות האסלאם. אזורים שהמירו את דתם לאסלאם בשלב מוקדם, כגון אצ'ה, השתחררו משליטתה של סריוויג'איה. עד לשלהי המאה ה-13 המלכים התאילנדיים מסוקהוטאי הצליחו להשתלט על רוב מאלאיה. אולם, עוצמתה הכלכלית של סריוויג'איה – שהתבססה על מוצרי ים, זהב, עצים לבנייה, תבלינים, שעווה ושרף – הצליחה לשמור על קיומה של האימפריה עד המאה ה-14.
מלאקה ומאלאיה המוסלמית

נמל מלאקה היה קיים בחוף המערבי של חצי האי המלאי ונוסד בערך בשנת 1400 על ידי פאראמסווארה, שהיה נסיך מורד משושלת השליטים של סריוויג'איה, וטען בספר סג'ארה מלאיו כי הוא צאצא של אלכסנדר מוקדון. לאחר שגורש מסומטרה בעקבות רציחתו של שליט טמאסק (כיום סינגפור), פאראמסווארה התיישב ביחד עם תומכיו במלאקה. בתוך זמן קצר הם שלטו על האזור שקודם לכן היה שייך לסריוויג'איה, יצרו קשרים עצמאיים עם סין, והרחיבו את שטחם שחלש על המצרים ששלטו על נתיב הסחר הימי בין סין להודו, שחשיבותו עלתה כאשר האימפריה המונגולית סגרה את הנתיב היבשתי בין סין למערב. מספר שנים לאחר ייסודה, אימצה מלאקה באופן רשמי את האסלאם, והראג'ה הפך לסולטאן.
כוחה הפוליטי של סולטנות מלאקה סייע להתפשטות המהירה של האסלאם ברחבי האזור המאלאי, והתפשטות זו הגיעה עד אזור הפיליפינים של ימינו, והותירה רק את באלי כמעוז האחרון של ההינדואיזם. האסלאם הגיע לארכיפלג המאלאי דרך הודו, והיה שונה במידת מה מהאסלאם המזרח תיכוני. האסלאם באזור זה הושפע רבות על ידי המסורות המיסטיות של הסופיות, והטמיע מספר יסודות של המסורות ההינדואיסטיות והמאלאיות. כיוון שהאסלאם הובא על ידי סוחרים ולא באמצעות כיבושים צבאיים, לא הייתה כפייה של שימוש בשפה הערבית ודרכי השלטון הערביות. כיוון שרוב המאלאים לא יכלו לקרוא את הקוראן, הגרסה המקומית של האסלאם הייתה פחות נוקשה בהשוואה לארצות ערב. כיוון שהשליטים המאלאיים שמרו על כוחם, אנשי הדת המוסלמיים לא צברו כוח פוליטי כפי שהיה להם בארצות מוסלמיות אחרות.
שלטונה של מלאקה שרד במשך כמאה שנים, אולם הייתה לו חשיבות רבה, כיוון שכיום הוא נחשב כעידן הזהב של השלטון העצמי המאלאי, וסולטאני מלאקה הפכו למודל עבור כל שליטי מאלאיה שבאו אחריהם. מלאקה הפכה למרכז תרבותי גדול, ויצרה את מרכז התרבות המאלאית של ימינו: תערובת של יסודות מלאיים מקומיים וכאלה שיובאו מההודים, הסינים והמוסלמים. המנהגים של מלאקה בתחומי הספרות, אומנות, מוזיקה, ריקוד, לבוש והפאר של חצר המלוכה, הפכו למעין תקן עבור כל המאלאים. כמו כן, חצר המלוכה של מלאקה תרמה גם לשפה המאלאית, שהחלה להתפתח בסומטרה והובאה למלאקה כאשר היא נוסדה. במשך הזמן המאלאית הפכה לשפה הרשמית של כל המדינות המאלאיות, אם כי ראוי לציין שחלק מהשפות המקומיות גם כן שרדו.
מאלאיה הבריטית

ב-1824 ההגמוניה הבריטית באזור קיבלה תוקף רשמי בעקבות החתימה על האמנה האנגלו-הולנדית, שהייתה אחד האירועים המכריעים שהובילו להקמת מלזיה של ימינו. ההולנדים נסוגו ממלאקה וויתרו על האינטרסים שלהם בשאר מאלאיה, ואילו הבריטים הכירו בשלטון ההולנדי בשאר הודו המזרחית. האמנה קבעה גבול שרירותי לעולם המאלאי, גבול שמעולם לא בוטל. פנאנג, מלאקה וסינגפור אוחדו לישות אחת בשם מושבות המצרים, שנשלטו על ידי מושל בריטי שישב בסינגפור.
במהלך המאה ה-19 הבריטים חתמו על סדרת הסכמים עם המדינות המאלאיות, ושלחו אליהן "תושבים" שייעצו לסולטאנים, ובסופו של דבר יועצים אלה הפכו לשליטים האמיתיים. העושר של מכרות הבדיל של פראק גרם למשקיעים הבריטיים להשקיע בשמירה על היציבות הפוליטית, ובכך פראק הייתה למדינה המאלאית הראשונה שהסכימה לפיקוח בריטי.
רק ג'והור התנגדה לכך, והתמידה בסירובה עד 1914. ב-1909 ממלכת סיאם החלשה נאלצה לוותר לבריטים על קדה, קלאנטאן, פרליס וטרנאגנו (סיאם שמרה על שליטתה בסולטנות פאטאני, מה שהותיר מיעוט מוסלמי בדרום תאילנד שהיווה מקור למספר בעיות עבור הממשלות התאילנדיות שבאו לאחר מכן).
במהלך המאה ה-19 הבריטים הצליחו להשתלט על החוף הצפוני של בורנאו, באזור שבו ההולנדים מעולם לא שלטו. החלק המזרחי של אזור זה (כיום סבה) היה תחת שליטה רשמית של סולטאן סולו, שהיה וסאל מהפיליפינים הנתונים לשליטת ספרד. יתרת האזור הייתה הטריטוריה של סולטנות ברוניי.
ב-1841 הרפתקן בריטי בשם ג'יימס ברוק חכר את העיר קוצ'ינג מהסולטאן, ומינה את עצמו לתפקיד "הראג'ה הלבן" של סאראוואק, ובהדרגתיות הוא הרחיב את הטריטוריה שלו על חשבון ברוניי. בצפון-מזרח בורנאו התיישבו סוחרים בריטים, וב-1881 חברת צפון בורנאו הבריטית קיבלה את מושכות השלטון על הטריטוריה תחת פיקוחו של מושל סינגפור. השלטון הספרדי בפיליפינים מעולם לא הכיר באובדן הטריטוריה של סולטאן סולו, מה שהניח את הבסיס לטענת הבעלות הפיליפינית על סבה.
שארית ברוניי הפכה ב-1888 למדינת חסות בריטית, וב-1891 אמנה אנגלו-הולנדית נוספת קבעה את הגבול בין החלק ההולנדי לבריטי של בורנאו. מסיבה זו ניתן לומר שגבולותיה של מלזיה המודרנית נוצרו באמצעות המגמות הקולוניאליסטיות, ללא התחשבות בגורמים לשוניים או אתניים.
לקראת 1910 התבסס דפוס השלטון הבריטי באזור המאלאי. היאחזויות המצוקה היו למושבת כתר, שנשלטה על ידי מושל שהיה נתון לפיקוח מזכיר המדינה לענייני מושבות. כמחצית מאוכלוסיית האזור הייתה ממוצא סיני, אולם כל התושבים (ללא קשר למוצאם) היו נתינים בריטיים.
המדינות הראשונות שקיבלו מעמד רשמי כחלק מבריטניה (פראק, סלאנגור, נגרי סמבילאן ופאהאנג) נקראו פדרציית מדינות מאלאיה: בעוד שמבחינה טכנית הן היו עצמאיות, הן היו נתונות לשלטונו של גנרל-תושב החל משנת 1895, ובכך הן נהיו למושבות בריטיות לכל דבר מלבד השם.
המדינות המאלאיות הלא-פדרטיביות (ג'והור, קדה, פרליס וטרנאגנו) זכו למעט יותר עצמאות, אם כי עדיין לא היה ביכולתן להתנגד לרצונותיהם של הבריטים. ג'והור, כבעלת הברית הקרובה ביותר לבריטניה בעניינים המאלאים, זכתה לכך שתהיה לה חוקה כתובה. לפי החוקה לסולטאן יש את הסמכות הבלעדית למנות את הקבינט שלו, אם כי הסולטאנים הקפידו להתייעץ עם הבריטים לפני שפעלו בנושא.