הרשאה (משפט עברי)
הערות שוליים

↑  שו"ת הרמב"ם סימן לז: "ולא יתן הנתבע הרשאה בשום פנים וסיבה ולא יעלה זה על הדעת ולא טעה מעולם אדם בזה".
↑  ערוך השולחן חושן משפט, קכד, ב.
↑  משנה, מסכת אבות, פרק א', משנה ח'. לפי פירוש הרמב"ם שם: "עורכי הדיינין - הם אנשים הלומדים את ההתדיינות כדי שיהיו מורשים לבני אדם בדיניהם". אמנם יש שפירשו אחרת את המשנה, אולם דומה שמדרשת הגמרא שבת קלט, א:"אמר רבי אליעזר בן מלאי משום ריש לקיש: מאי דכתיב כי כפיכם נגאלו בדם ואצבעותיכם בעון שפתותיכם דברו שקר לשונכם עולה תהגה. כי כפיכם נגאלו בדם - אלו הדיינין, ואצבעותיכם בעון - אלו סופרי הדיינין, שפתותיכם דברו שקר - אלו עורכי הדיינין, לשונכם עולה תהגה - אלו בעלי דינין". מוכח שעורכי הדיינים הם אכן אנשים שתפקידם הוא זה.
↑  כך לשון התלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין,  פרק ב', הלכה א', על המשנה שניתן לדון כהן גדול: "ניחא דן. דנין אותו וימנה ליה אנטלר. הגע עצמך שנפלה לו שבועה. ואנטלר בשבועה?". ראשונים רבים מזכירים את האנטלר אך בדרך כלל ללא הסבר מדויק מה הוא האנטלר. המאירי סנהדרין יח, א ד"ה 'והמשנה' מציג שני הסברים. לפי דעתו אנטלר הוא המורשה! אולם בשפ רבותיו הוא מסביר שהאנטלר הוא המורשה ללא כתב הרשאה שהרשאתו נעשית בפני בית הדין.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף ל"א, עמוד א'.
↑  תוספות שבועות לא, א ד"ה 'זה': "כשעושה בשביל שהוא אלם ובעל טענות". המאירי שם כתב: "וכגון שהם בעיר אחת". אבל במקרים בהם התובע מוגבל ביכולתו לתבע, ציינו שניהם שהמורשה עושה מצווה. אמנם לאור העובדה שדין הרשאה ברוב הסוגיות מובא על ידי שמואל, ייתכן ששאלת המוסריות של ההרשאה נתונה הייתה במחלוקת ורב סבור היה שאין למנות מורשה כלל וכלל.
↑  מר רב יהודאי גאון, והרב הברצלוני מובאים על ידי הראב"ד בקונטרס הרשאה, תמים דעים סוף סימן סב, וכן בתוך תשובות ופסקים סימן קמא.
↑  שבועות לג, ב חיוב עדים בשבועת העדות על ידי אדם אחר. בכורות מח, ב בתביעה משותפת מכהן, שקיבל דמי פדיון משנים ומת אחד מהם. בבא בתרא קכז, א בתביעה משותפת של בכורה כאשר יש שנים הטוענים לבכורה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ע', עמוד א'. ויש מי שציין (הראב"ד, תמים דעים סימן סא) שגם בסוגיה זו נראה שמוסד ההרשאה ידוע ומוכר והדיון מתמקד בדין המטלטלין בלבד: "באמת וברור דהא דנהרדעי הלכה רווחת היא... ועוד דנהרדעי גופייהו לא אתו לאשמועינן הכא דכתבינן אורכתא אלא לאמדועינן על מה כותבין אותה...לפי שדבר ברור היה אצלם שכותבין הרשאות".
↑  כך מפרש שם המאירי: "שזה נראה כחותמין בשקרות והיאך הם כותבים שפלוני חייב לפלוני והם אין יודעין בכך".
↑  וכך הסביר הראב"ד.
↑  טור חו"מ, קכב. חשש המיתה מובא גם בראב"ן בבא קמא, עט, מובא במרדכי בבא קמא סימן ע. הראב"ד (ראו הע' 7) דחה את חשש החזרה. לדעתו כפי שיש חזקה ששליח עושה שליחותו, כך יש חזקה שהשולח אינו מבטל את השליחות. לחשש המיתה יש מקור בגמרא בבא קמא קד, ב.
↑  רמב"ם שלוחין ושותפין ג, א: "וצריך לקנות מידו שהרשהו". לשון זו מתאימה לקנין סודר וכך הסביר הכס"מ, שם סוף הלכה ז. אולם בהלכה ז פסק הרמב"ם שאם נשוא התביעה הוא פקדון של מעות, יש לעשות קנין אגב. הרשב"א בבא קמא ע, א, מציג בתחילה את הגישה שמצריכה קנין תואם לנשוא ההרשאה, אבל אחר כך כותב: "ויש מי שאומר דללישנא בתרא כותבין בכל דלא כפריה ואפילו במלוה ע"פ, לפי שההרשאה אינה קונה קנין גמור אפילו בפקדון דלא כפריה דהא אסיקנא דשליח שווייה אלא דלגבי נפקד שווייה כקונה וכבעל דברים דידיה דלא מצי למידחייה הלכך לא דייקינן ביה כולי האי. וכן דעת הרי"ף ז"ל בתשובותיו וכן דעת מקצת מרבותי נוחי נפש". בטור קכב מוצגת ההרשאה עם קנין אגב, אך מובאת דעת הרמ"ה: "שא"צ להקנות לו בקנין אגב קרקע כיון דלאו לאקנויי ליה גופא דממונא מכוין אלא יהיב ליה רשותא למיתבע דיליה". וראו ש"ך קכג סקי"ג.
↑  כך לשון הראב"ד בתמים דעים: "וכלל הדברים על כל דבר אדם יכול להרשות את חבירו במשפט הקנאתו הראויה לו". וכך פסק ערוך השולחן קכב, ג.
↑  ראו הערה 11. וראו בבלי בבא קמא קד, ב, רמב"ם מכירה ו, ז.
↑  בהלכה ז שם בהציגו את תקנת ארבע אמות שבארץ ישראל: "ועוד תקנו שאם הרשהו ליטול מעות שיש לו ביד חבירו או לתבוע ממנו הלואה ולא הייתה למקנה קרקע מקנהו ארבע אמות מחלקו ל שבא"י ומקנה לו המעות על גבן". ובמשנה למלך שם הסביר שחכמים תקנו שגם במלוה יעשו קנין כדי למנע מצב בו הרשאת מלוה שאינה אלא מתקנה קלה יותר מהרשאת פקדון.
↑  בעל המאור, בבא קמא כז, ב בדפי הרי"ף ומובא במאירי שם בכינוי "חכמי הראשונים שבקטלונייא". יד רמ"ה, בבא בתרא עז, א כתב במפורש שהרשאה היא שליחות ואין צורך בקנין.
↑  בבא קמא קד, ב.
↑  הראב"ד, תמים דעים סימן סא, ובשיטה מקובצת בבא קמא קד, ב.
↑  הרשב"א בבא קמא קד, ב ד"ה 'גרסת'.
↑  בבא קמא, כז, ב בדפי הרי"ף: "איתמר משמיה דרב יהודאי גאון זצ"ל דקי"ל דשליחא שויא".
↑  בעל המאור על הרי"ף שם.
↑  רמב"ם שלוחין ושותפין ג, ו: "התובע חבירו בדין במטלטלין או במעות שהפקיד אצלו וכפר בו אינו יכול לכתוב הרשאה עליו שנמצא זה כמשקר".
↑  אוצר הגאונים, בבא קמא, (פירוש רבנו חננאל) ע, א, עמ' 72: "והא דנהגו למיכתב אורכתא אפילו אמטלטלי דכפריה לא ידעינן מנין ועל מה זה סמכו והמוציא מחבירו עליו הראיה".
↑  כפי שראינו לעיל זו גם עמדת הרמ"ה.
↑  רמב"ם שלוחין ושותפין ג, ז. במאירי בבא קמא ע, א כתב שתקנה זו מועילה להסביר גם את ההרשאה לגביית פקדון שהנפקד כופר בו.