stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ינקה קופלה
ביוגרפיה

קופלה נולד ב-7 ביולי 1882 בויאזנקה, יישוב קטן ליד מלדזייצ'נה. משפחתו היה נצר למשפחת אצילים, אולם הוריו עבדו במחוז היוולדו כאיכרים. כך למעשה קופלה נולד למשפחה ממעמד נמוך וללא אדמות. הוא זכה ללימודים בלארוסיים מסורתיים אותם סיים בשנת 1898. בשנת 1902 אביו מת וקופלה עבד במספר של עבודות מזדמנות כגון מורה, עוזר בחנות ועוד.
שירו הראשון שפורסם היה "זיארנו", שיר סנטימנטלי בשפה הפולנית אותו כתב בין השנים 1903–1904. יצירתו הראשונה בשפה הבלארוסית נכתבה ב-15 ביולי 1904. השיר הראשון שפרסם קופלה היה "איכר" (Мужык), הוא ראה אור בשנת 1905 ופורסם בעיתון בלארוסי מקומי ב-11 במאי 1905. מספר שירים נוספים שלו פרסומו בעיתונים גדולים בבלארוס בין השנים 1906–1907.
ביוגרפיה > פועלו בווילנה ובסנט פטרבורג

בשנת 1908 קופלה עבר לווילנה והמשיך בכתיבת שירים וסיפורים. באותו שנה אוסף שיריו בשם "החליל הקטן" (Жалейка) פורסמו ועוררו זעם גדול מצד השלטונות. הם הורו להחרים את שיריו והצהירו עליהם כתעמולה נגד הממשל. הפקודה לאסור את קופלה בוטלה בשנת 1909, אך ניסיון נוסף לפרסם את לקט שיריו הוחרם על ידי השלטון בווילנה.
הוא עבר לסנט פטרבורג בשנת 1909. בשנה שלאחר מן פרסם לקט שירים נוסף וביניהם את יצירתו "שיר נצחי" (Адвечная песьня), הלקט יצא לאור בסנט פטרבורג ביולי 1910. הוא סיים לכתוב שיר נוסף באוגוסט 1910 - "חלום על מריצה" (Сон на кургане), שיר שתיאר את מצבה העגום של בלארוס בתקופה זו. בשנת 1913 עזב את סנט פטרבורג וחזר לווילנה. בשנות העשרה של המאה ה-20 השפיע על כתיבתו של מקסים גורקי.
ביוגרפיה > בעידן הסובייטי

בעקבות מהפכת אוקטובר בשנת 1917 כתיבתו של קופלה החלה להראות אופטימיות. בין תרגומיו הרבים לבלארוסית נכלל האינטרנציונל וכן השיר על אגדת משא מלחמת איגור (תורגם בשנת 1921). עם זאת, קופלה הידק את קשריו עם לאומנים בלארוסים שהתנגדו לשלטון הסובייטי, אלה הציעו לו לחבור אליהם בצ'כוסלובקיה בשנת 1927. השלטונות הסובייטים לא בטחו והוא ספג ביקרות נוקבות, בעקבותיהם כתב מכתב התנצלות אותו פרסם בשנות השלושים.
קופלה זכה בעיטור לנין בשנת 1941 על לקט שיריו "מן הלב" (Ад сэрца). בעקבות כיבוש בלארוס על ידי הנאצים וכן עקב הרעה במצבו הביראותי נמלט למוסקבה ומשם לטטרסטן. אפילו משם, חיבר שירים שבאו לתמוך בפרטיזנים הבלארוסים שלחמו בגרמנים. את מותו מצא במלון ארבע העונות מוסקבה כאשר נפל בחדר המדרגות בשנת 1942, היה בן 59 במותו.
מורשת

קופלה הוכר כסמל תרבות בלארוסי בתקופה הסובייטית. המוזיאון על שמו, שהוקם על ידי אלמנתו במינסק בשנת 1945, הוא המוזיאון הספרותי המוביל בבלארוס. על שמו נקראים גם אוניברסיטה, פארק של שמו, אנדרטה, תיאטרון ותחנת הרכבת התחתית של מינסק. בנוסף, בלארוספילם הפיקה סרט ביוגרפי בשם "קופלה" המגולל את קורות חייו.
קופלה זכה להכרה גם מחוץ לגבולות בלארוס. במונרו, ניו יורק, ארצות הברית הוקם פסל בדמותו בשנת 1973, ובישראל הוקמה אנדרטה על שמו באשדוד.
הערות שוליים

↑  ינקה קופלה - מידע נוסף
↑  משא מלחמת איגור - תרגום מאת ינקה קופלה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299456205171  PLWABN: 9810592972105606  BIBSYS: 90156742  BNE: XX944647  BnF: cb11955702q (data)  CiNii: DA08639186  GND: 118640267  ISNI: 0000 0001 0889 393X  LCCN: n81103000  LNB: 000057636  NKC: js20020812413  NLA: 35843569  NSK: 000176795  NTA: 070216088  RERO: 02-A025681949  SELIBR: 69017  SUDOC: 027537803  Trove: 1112301  VcBA: 495/265741  VIAF: 39385872   WorldCat (עם VIAF): 39385872 
אנדרטה באשדוד לזכרו של ינקה קופלה
כדורגלן השנה בארצות הברית

תואר הכדורגלן האמריקאי של השנה הוא פרס המוענק מטעם פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, בחסות חברת המכוניות שברולט, לכדורגלנים האמריקאים הטובים ביותר של השנה. תואר זה הוא הפרס הוותיק ביותר בכדורגל האמריקאי.
2023 כריסטיאן פוליסיק
2022 טיילר אדמס
2021 כריסטיאן פוליסיק
2020 ווסטון מקני
2019 כריסטיאן פוליסיק
2018 זאק סטפן
2017 כריסטיאן פוליסיק
2016 ג'וזי אלטידור
2015 מייקל בראדלי
2014 טים הווארד
2013 ג'וזי אלטידור
2012 קלינט דמפסי
2011 קלינט דמפסי
2010 לנדון דונובן
2009 לנדון דונובן
2008 טים הווארד
2007 קלינט דמפסי
2006 אוגוצ'י אונייוו
2005 קייסי קלר
2004 לנדון דונובן
2003 לנדון דונובן
2002 ברד פרידל
2001 ארני סטיוארט
2000 כריס ארמאס
1999 קייסי קלר
1998 קובי ג'ונס
1997 קייסי קלר
1996 אריק וינאדלה
1995 אלכסיי לאלאס
1994 מרסלו בלבואה
1993 תומאס דולי
1992 מרסלו בלבואה
1991 הוגו פרז
1990 טאב ראמוס
1989 מייק וינדיסצ'מן
1988 פטר ורמס
1987 ברנט גולאט
1986 פול קאליג'ירי
1985 פרי ואן דאר בק
1984 ריק דייוויס
2023 נעמי גירמה
2022 סופיה סמית'
2021 לינדזי הורן
2020 סם מיואיס
2019 ג'ולי ארץ
2018 אלכס מורגן
2017 ג'ולי ארץ
2016 טובין הית'
2015 קארלי לויד
2014 לורן הולידיי
2013 אבי וומבאק
2012 אלכס מורגן
2011 אבי וומבאק
2010 אבי וומבאק
2009 הופ סולו
2008 קארלי לויד
2007 אבי וומבאק
2006 קריסטין לילי
2005 קריסטין לילי
2004 אבי וומבאק
2003 אבי וומבאק
2002 שאנון מקמילן
2001 טיפני מילברט
2000 טיפני מילברט
1999 מישל אקרס
1998 מיה האם
1997 מיה האם
1996 מיה האם
1995 מיה האם
1994 מיה האם
1993 קריסטין לילי
1992 קארין ג'נינגס-גבארה
1991 מישל אקרס
1990 מישל אקרס
1989 אפריל היינריקס
1988 ג'וי ביפילד
1987 קארין ג'נינגס
1986 אפריל היינריקס
1985 שרון רמר
יחסי בלארוס–צ'ילה

| יחסי בלארוס–צ'ילה |
| --- | --- |
בלארוס: צ'ילה


בלארוס: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
207,600: 756,102
אוכלוסייה
9,041,765: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
71,857: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,947: 16,956
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

יחסי בלארוס–צ'ילה הם יחסי החוץ בין בלארוס לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה

היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1992, לאחר שבלארוס זכתה בעצמאותה בעקבות פירוק ברית המועצות.
ביקורים רשמיים

בדצמבר 2008, במשרד החוץ של הרפובליקה של צ'ילה, לבקשתה של הרפובליקה של בלארוס, התקיימה פגישה בין המזכיר הראשון של שגרירות בלארוס בארגנטינה מר סרגיי לוקשביץ' עם סגן המנהל לענייני אירופה, אדוארדו שוט. ב-7 באוקטובר 2013 קיבל סגן שר החוץ של הרפובליקה של בלארוס, אלכסנדר גוריאנוב, את השגריר הצ'יליאני ברפובליקה של בלארוס חואן אדוארדו אגיגורן.
ישראל קושטא

ישראל קוֹשְׂטָא  (1819; איטליה – 1897; ליבורנו, שבטוסקאנה) היה סופר עברי, רב, פרשן ומהדיר.
קורות חיים

ישראל קושטא נולד בליבורנו, גדל ולמד בה, ולימים גם נתמנה לרב הקהילה היהודית בעיר. הוא היה מתלמידיו המובהקים של הרב אברהם ברוך פפירנו, שהיה גם חוקר שירה עברית.
בשנת 1864, בגיל 45, התמנה ישראל קושטא לרב הקהילה. הוא כיהן ברבנות ליבורנו עד פטירתו. הוא השתמש בעברית רהוטה, חיבר פירושים לתנ"ך, פיוטים ותפילות, כמו גם מחקרים בחכמת ישראל. נוסף על אלה היה גם מהדיר ומילונאי. הוא ההדיר מחזורי תפילות, והשתתף, יחד עם אחרים, בחיבור מילון איטלקי-עברי.
ישראל קושטא התייחד גם בכתיבתו הראשונית לילדי ישראל באיטליה בעברית. קובץ הסיפורים "מקוה ישראל" שכתב ופרסם בליבורנו, בשנת 1851, הוא לא רק קובץ הסיפורים העברי הראשון לילדים באיטליה, אלא גם אחד הראשונים בספרות הילדים העברית בכלל. את שיריו הלחינו במנגינות לימוד נעימות, וילדי ישראל באיטליה היו שרים אותם בבתי הספר היהודיים עד מלחמת העולם השנייה.
מספריו

תנ"ך תהלים ליוורנו, תרכ"ו 1866.
ויוצא לאור צלמות, תשובה לקונטרס מגלה עמוקות מני חשך, שחבר כה"ר אליהו אלמליח, ליוורנו 1878.
סדר חמש תעניות, ותוספת צום גדליה ונחבר אליו דינים שלמות הלב ופי’ על הקינות מידי ישראל קושטא, ליוורנו תש"ח 1948.
ידע מה בחשוכא, והוא פירוש והשגות לספר מגלה עמיקתא, ליוורנו תרל"ח 1878.
ישיר ישראל, כולל איזה משלי מוסר ושירים אחרים, ליוורנו תרי"ג 1853.
כי נער ישראל, כולל שירים שונים, ורובם מחוברים בימי הנעורים, ליוורנו תר"ן 1890.
עם אברהם טולוסא, מגלות רות איכה ואסתר, עם שני פירושים מלוקטים האחד מצודת דוד השני מצודת ציון, ליוורנו תר"א 1841.
מודע לבינה, ליוורנו תרמ"ו 1886.
מנחה שלוחה, לשורר בשירים ולמנצח כמהר"ר שלמה סולציר, בק"ק ווין (וינה), ליוורנו תרכ"ו 1868.
מקוה ישראל , ספורי מוסר לחנך את הנערים, ליוורנו תרי"א 1851.
תפלה לישראל , מידי ישראל קושטא, ליוורנו תרמ"ב 1882.
לקריאה נוספת

ורד טוהר, "של מי הסיפור הזה? הבניית אתוס לאומי באמצעות סיפור עממי במקראות ללימוד עברית", הד האולפן החדש 103 (תשע"ה), עמ' 120 – 129.
אדמיאל קוסמן, מסכת שלום, ידיעות אחרונות 2014, עמ' 28-46.
הערות שוליים

↑  ראו גם מיכאל פדידה - "מקוה ישראל" מאת ישראל קושטא - אנטומיה של מקראה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260121205171  GND: 1159227799  ISNI: 0000 0001 0887 6371  LCCN: nr91042528  NTA: 300383967  VcBA: 495/88412  VIAF: 36776717   WorldCat (עם VIAF): 36776717
יש עתיד – תל"ם

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסד:  יאיר לפיד ומשה יעלון
 מנהיגים:  יאיר לפיד
 תקופת הפעילות:  29 במרץ 2020 – 6 באפריל 2021 (שנה)
 אפיון:  סיעת מרכז ציונית
 אידאולוגיות:  ציונות ליברליזם חברתי הפרדת דת ומדינה שתי מדינות לשני עמים
 כנסות:  ה־23
 אותיות:  פה
 שיא כוחה:  19 מנדטים
 שפל כוחה:  16 מנדטים (בכנסת ה-23 עם ההתפצלות מכחול לבן)
 נוצרה מתוך:  התפצלותן של יש עתיד ותל"ם מכחול לבן
 התמזגה לתוך:  התפרקה למרכיביה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז
מייסדי יש עתיד – תל"ם
יש עתיד – תל"ם הייתה סיעה בכנסת העשרים ושלוש, שייצגה את המפלגות "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד ו"תל"ם" בראשות משה יעלון. הסיעה נוצרה ב-29 במרץ 2020, כתוצאה מהתפרקותה של רשימת "כחול לבן".
היסטוריה

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, יו"ר מפלגת "חוסן לישראל" בני גנץ ויו"ר מפלגת "יש עתיד" יאיר לפיד הודיעו, ב-21 בפברואר 2019, על ריצה ברשימה משותפת, שתכלול גם את מפלגת "תל"ם" של משה יעלון. אליהם הצטרף גם גבי אשכנזי, והרשימה נקראה "כחול לבן". נקבע כי גנץ ולפיד ירוצו יחד כמועמדים לראשות ממשלת ישראל, ויכהנו בתפקיד ברוטציה. בבחירות אלה הרשימה קיבלה 35 מנדטים.
עם התפזרותה של הכנסת העשרים ואחת וההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הוכרז כי המפלגות ימשיכו בריצה משותפת גם בבחירות אלו. גם הסכם הרוטציה נותר בעינו. בבחירות אלה, הרשימה קיבלה 33 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה ביותר בכנסת.
בדצמבר 2019, לקראת ההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוסכם שגנץ יהיה מועמד הרשימה לראשות הממשלה ללא רוטציה. בבחירות אלה שמרה "כחול לבן" על כוחה והייתה למפלגה השנייה בגודלה.
בעקבות המשבר הפוליטי ותקופת החירום של מגפת הקורונה, נתגלעו חילוקי דעות בין ראשי "כחול לבן" על חבירה לממשלה עם הליכוד בראשות בנימין נתניהו.
ב-26 במרץ 2020 הגישו מפלגות "יש עתיד" ו"תל"ם" בקשה להתפלג מ"כחול לבן", בעקבות המגעים להצטרפות המפלגה לממשלה עם "הליכוד".
ב-29 במרץ אישרה הוועדה המסדרת בכנסת את התפלגות "כחול לבן" לשלוש סיעות – כחול לבן, בראשות בני גנץ וגבי אשכנזי, "יש עתיד – תל"ם", בראשות לפיד ויעלון, ו"דרך ארץ" של צבי האוזר ויועז הנדל.
חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה ממפלגת "יש עתיד" הודיעה על הישארותה בסיעת "כחול לבן", ואילו חברת הכנסת ר'דיר מריח מ"חוסן לישראל" הודיעה על חבירתה לסיעת "יש עתיד – תל"ם". גם תהלה פרידמן, שהייתה במקום ה-38 ברשימת "כחול לבן", הודיעה על עזיבת "יש עתיד".
לאחר הפיצול, הפכה יש עתיד-תל"ם לסיעה השנייה בגודלה בכנסת, ועם הקמת הממשלה, ב-17 במאי 2020, לסיעה הגדולה ביותר באופוזיציה. כתוצאה מכך, מונה יו"ר הסיעה, יאיר לפיד, לראש האופוזיציה. ב-19 ביוני 2020 הסיעה גדלה ל-17 מנדטים, בעקבות התפטרותו של חילי טרופר מסיעת כחול לבן מהכנסת על-פי "החוק הנורווגי" וכניסתו של יוראי להב-הרצנו. חברות הכנסת מיכל קוטלר-וונש ותהלה פרידמן, שהושבעו גם הן במסגרת החוק הנורווגי, בחרו שלא להצטרף ליש עתיד-תל"ם למרות השתייכותן למפלגות המרכיבות את הסיעה, והצטרפו תחת זאת לסיעת כחול לבן.
בתחילת ספטמבר 2020 קרא עפר שלח לקיום פריימריז לראשות מפלגת יש עתיד. לאחר סירובו של יאיר לפיד ולקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע פרש שלח מהמפלגה ומהכנסת והקים את מפלגת תנופה. במקומו נכנסה יעל רון בן משה מסיעת כחול לבן.
בעקבות התפטרות מהכנסת של חברי הכנסת אבי ניסנקורן ועינב קאבלה מסיעת כחול לבן, הושבעו שני חברי כנסת נוספים מיש עתיד - ולדימיר בליאק ומשה טור-פז.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24, הוחלט על פירוק הרשימה וריצה עצמאית של כל אחת משתי המפלגות. בסופו של דבר מפלגת תל"ם פרשה מההתמודדות לכנסת ויעלון הכריז על פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
חברי הכנסת

| כנסת | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- |
| הכנסת העשרים ושלוש (2020) | יש עתיד: יאיר לפיד, מאיר כהן, עפר שלח, אורנה ברביבאי, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, אלעזר שטרן, מיקי לוי, רם בן ברק, יואב סגלוביץ, בועז טופורובסקי, עידן רול, ר'דיר מריח, יוראי להב-הרצנו, ולדימיר בליאק, משה טור-פז, ענת כנפו. תל"ם: משה יעלון, אורלי פרומן, אנדריי קוז'ינוב. | התפלגה מסיעת כחול לבן |
הערות שוליים

↑  טל שלו, יקי אדמקר, דנה ירקצי‏, גנץ ולפיד הודיעו: רצים יחד בבחירות; רוטציה בראשות הממשלה, באתר וואלה, 21 בפברואר 2019
1 2  הוועדה המסדרת אישרה פה-אחד את התפצלות סיעת יש עתיד מסיעת כחול-לבן, באתר הכנסת, 29 במרץ 2020
↑  גיא עזרא, ‏אחרי פנינה תמנו שטה: פורשת נוספת מיש עתיד, באתר "סרוגים", 30 במרץ 2020
↑  מורן אזולאי, אלכסנדרה לוקש, יעלון על הפרידה מלפיד: "במקרה שלנו אחת ועוד אחת - פחות משתיים", באתר ynet, 11 בינואר 2021
↑  אורן אהרוני, הרמטכ"ל לשעבר שהפך לגדול המבקרים של נתניהו: יעלון נפרד מהפוליטיקה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 בפברואר 2021
↑  בתחילת ספטמבר 2020 קרא שלח לקיום פריימריז לראשות מפלגת יש עתיד. לאחר סירובו של יאיר לפיד ולקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע פרש שלח מהמפלגה ומהכנסת והקים את מפלגת תנופה. במקומו נכנסה יעל רון בן משה מסיעת כחול לבן.
↑  נכנס לכנסת בעקבות התפטרות חילי טרופר מסיעת כחול לבן על-פי "החוק הנורווגי".
↑  נכנס לכנסת בעקבות התפטרות אבי ניסנקורן מסיעת כחול לבן.
↑  נכנס לכנסת בעקבות התפטרות עינב קאבלה מסיעת כחול לבן.
↑  נכנסה לכנסת בעקבות התפטרות הילה שי וזאן מסיעת כחול לבן.
| סיעות הכנסת העשרים ושלוש |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | הליכוד (הליכוד, כולנו) • כחול לבן (חוסן לישראל) • ש"ס • יהדות התורה (אגודת ישראל, דגל התורה) • העבודה • גשר • הבית היהודי |  |
| אופוזיציה | יש עתיד – תל"ם (יש עתיד, תל"ם) • הרשימה המשותפת (חד"ש, רע"מ, בל"ד, תע"ל) • ימינה (הימין החדש, האיחוד הלאומי – תקומה) • ישראל ביתנו • מרצ • דרך ארץ |  |
יש שופטים בישראל

נואם בכנסת ב-1979
יש שופטים בישראל (נאמר גם לפעמים יש שופטים בירושלים) הוא משפט הסיום בנאום שנשא מנחם בגין בכנסת ב-20 במרץ 1979 בעקבות פסיקת שופטי בית המשפט העליון בבג"ץ בית אל. דבריו של בגין הביעו שמחה על הפסיקה של בג"ץ והתפיסה הרווחת כיום היא שבנאומו קרא בגין לכיבוד בג"ץ והחלטותיו על ידי רשויות המדינה האחרות ללא ערעור. פרשנות זו משתקפת בנאומים של פוליטיקאים רבים שקראו לתמוך בבג"ץ ובהחלטותיו.
רקע

ב-1978 הוציאה ישראל צווים לתפיסת אדמות פלסטיניות פרטיות כדי להקים את היישוב ישראלי בית אל שהקמתו הוגדרה כצורך ביטחוני. מספר מתושבי הכפר שאדמותיהם הופקעו עתרו לבג"ץ בטענות של אי חוקיות ההתיישבות ובטענה לחוסר בצורך ביטחוני אמיתי. בתחילת מרץ 1979 דחה בג"ץ את שתי הטענות של העותרים והתיר לממשלת ישראל להמשיך להחזיק בקרקעות שנתפסו עבור בית אל.
המשפט

החלטת בג"ץ אומצה על ידי הממשלה והביאה לתגובות חיוביות מצד גורמים שונים. בנאום מאת ראש הממשלה מנחם בגין בכנסת ב-20 במרץ 1979 אמר את הדברים הבאים:
אדוני היושב־ראש, לעם היהודי יש זכות מלאה להתנחל בארץ ישראל. זכות זו קוימה ותקוים... בימים אלה החליט ביהמ"ש העליון, בשבתו כבית דין גבוה לצדק, בהרכב מורחב של חמישה שופטים, לאמור שההתנחלות האזרחית היא חלק של מערכת הביטחון של ישראל. זהו פסק דין עקרוני, תקדימי. (...) ואם מישהו יאמר לי אי־פעם שההתנחלות היהודית בארץ ישראל היא בלתי חוקית, יהיה אשר יהיה האומר, כך אשיב לו: "יש שופטים בישראל"
יש הטוענים שאמירתו של בגין התייחסה בעצם רק לאישור בג"ץ להתיישבות בבית אל, רבים חלקו על כך. גם אחרי בג"ץ אלון מורה, שהורה לפנות את התנחלות אלון מורה שלא הוגדרה כצורך ביטחוני, אמר בגין כי "יש לכבד את פסק הדין של בית המשפט העליון... הדבר מובן מאליו". חנן מלצר ואהרן ברק כתבו שאת המשפט אמר לאחר בג"ץ אלון מורה, אך מדובר בטעות.
עם זאת בגין ידע גם לבקר את בית המשפט כמו לאחר משפט מחתרת צריפין כשאמר כי "בגזר הדין... ניכרת הנקמנות ומהנמקתו בוקעת הצביעות והחוצפה", בהמשך הצהיר שמוכן להסתיר בביתו את הנאשמים.
השימוש באימרה

קיימות פרשנויות שונות לכוונתו של בגין אבל לפי ניב יערי הנרטיב המקובל כיום לאמירה "יש שופטים בישראל" הוא כיבוד בג"ץ והחלטותיו על ידי הרשויות האחרות (הרשות המחוקקת והרשות המבצעת) ללא ערעור.
במקביל לאמירה המקורית של בגין נפוצה בישראל הגרסה לפיה "יש שופטים בירושלים", כשנטען שהשיבוש נעשה ב-1979 במאמר שפרסם שר המשפטים לשעבר, חיים צדוק, בעיתון "מעריב". פוליטיקאים רבים השתמשו בגרסה השונה בנאומיהם וביניהם נפתלי בנט, בנימין נתניהו, אמיר אוחנה, אביגדור ליברמן, גדעון סער, אהוד אולמרט, דודי אמסלם, אין כל הבדל בין שתי הגרסאות.
הערות שוליים

↑  בג"צים 606/78 610/78 סלימאן תופיק איוב, ו-11 אח' נגד שר הביטחון, ו-2 אח'; ג'מיל ארסם מטאוע, ו-12 אח' נגד שר הביטחון, ו-3 אח'
↑  ביוני 1979 הפך בג"ץ את ההחלטה שניתנה בבג"ץ בית אל כשבבג"ץ אלון מורה פסל הפקעת קרקעות מעילה ביטחונית דבר שאילץ את ממשלת ישראל למצוא מסלול אחר להכשרת הפקעת קרקעות
↑   בגין אמר או לא אמר? ״יש שופטים בישראל״, סרטון  באתר יוטיוב
↑  עודד רביבי, דעה | "יש שופטים בירושלים": למה התכוון בגין, באתר ישראל היום, 7 בינואר 2023
↑    ד"ר לימור יהודה, פרופ' דוד קרצמר, ‏אחת ולתמיד: על מה ולמה אמר מנחם בגין "יש שופטים בירושלים"?, בעיתון מקור ראשון, 22 בינואר 2023
1 2  ניב יערי, 1979- "יש שופטים בירושלים" - על בג"ץ בית אל ובג"ץ אלון מורה, באתר מיזם שורשים במשפט, 21.3.2019.
↑  יובל יועז, ‏שופט העליון חנן מלצר: לא צריך להגיד "יש שופטים בירושלים", באתר גלובס, 26 במאי 2013; דרור בר יוסף עורך, אהרן ברק הקדמה, הפרדת רשויות ועליונות המשפט בדמוקרטיה הישראלית – בהשקפתו של מנחם בגין (2013), עמ' 7
1 2 3   שלמה נקדימון, האם בגין באמת אמר "יש שופטים בירושלים"?, באתר הארץ, 14 בינואר 2015
↑  חיים צדוק, יש שופטים בירושלים, מעריב, 8 ביוני 1979
↑  השימוש במשפט "יש שופטים בירושלים" בנאומים, בתוכניתו של גיא זוהר
ישיבת לייקווד

| --- | --- |

בניין בית המדרש הישן של ישיבת לייקווד
 ישיבה
 השתייכות:  ישיבה ליטאית
 תקופת הפעילות:  1943–הווה (כ־81 שנים)
 מייסדים:  הרב אהרן קוטלר
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב אריה מלכיאל קוטלר, הרב דוד שוסטאל, הרב ירוחם אולשין והרב ישראל ניומאן
 תלמידים
 :  7850 (2023)
 שונות
 ספרים:  45,000
 מיקום
 מיקום:  לייקווד, ניו ג'רזי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°05′44″N 74°13′19″W﻿ / ﻿40.0955°N 74.222°W﻿ / 40.0955; -74.222
 he
 
ישיבת לייקווד (שמה הרשמי: "בית מדרש גבוה") היא ישיבה ליטאית, אחת משתי הישיבות הגדולות בעולם (יחד עם ישיבת מיר).
היסטוריה

ישיבת לייקווד שוכנת בלייקווד, ניו ג'רזי. היא הוקמה על ידי הרב אהרן קוטלר בשנת 1943 בלייקווד עם גרעין מייסד של כעשרה תלמידים. עם פטירתו של הרב אהרן קוטלר (ב-1962) הגיע מספר התלמידים ל-120. לאחר פטירתו כיהן כראש ישיבה בנו של הרב אהרן, הרב שניאור קוטלר, עד לפטירתו (בשנת 1982). בשנת 2012 הישיבה מנתה כ-6,500 תלמידים, כשני שלישים מהם נשואים ונמצאים במסגרת הכולל של הישיבה.
בישיבה מכהנים ארבעה ראשי ישיבה: הרב אריה מלכיאל קוטלר (נכדו של המייסד, הרב אהרון קוטלר), הרב דוד שוסטאל (גיסו של הרב מלכיאל קוטלר), הרב ירוחם אולשין והרב ישראל ניומאן (שניהם נשואים לנכדות הרב אהרן קוטלר).
הלימודים בישיבה מתנהלים בתשעה בתי מדרש: בית המדרש הישן (800 מקומות), בית שלום (1,300 מקומות), בית אליהו (900 מקומות), בית אהרן (900 מקומות), קליימן (750 מקומות), מזרח (450 מקומות), מערב (750 מקומות), חדר אוכל (800 מקומות) ובית המדרש שברחוב החמישי (fifth street).
מקומות הלימוד בהיכלי הישיבה נמסרים לקבוצות מוגדרות. כל קבוצה צריכה להגיש לוועדה המסדרת רשימת משתתפים ואת נושאי הלימוד שמשתתפיה חפצים בו. בראש הקבוצה צריך לעמוד תלמיד בעל ותק של מעל חמש שנים בישיבה ושגילו מעל שלושים. בדרך כלל העומד בראש החבורה מוסר שיעור שבועי לבני החבורה בלבד, אך הדבר נתון לשיקול דעת הקבוצה. ישנן חבורות שאין בהן שיעורים כלל, וישנן חבורות שבהן כל אחד מבני החבורה מוסר שיעור במחזוריות קבועה מראש. נכון לשנת 2010 מחולקת הישיבה ל-260 חבורות.
לרשות בחורי הישיבה עומדות שלוש פנימיות למגורים (1,500 מקומות).
שלוש ספריות תורניות גדולות, המכילות כ-15 אלף ספרים כל אחת, ושבע ספריות קטנות משמשות את לומדי הישיבה, בראשות הספרן הראשי, הרב בנימין שפיגל.
מכון משנת רבי אהרן, בראשותו של הרב צבי רוטברג הפועל ליד הישיבה, עוסק בהוצאה לאור של ספרות תורנית, בעיקר פרי עבודתם של רבני הישיבה ותלמידיה.
תוכנית הלימודים בישיבה

בישיבה נלמדות כל מסכתות הש"ס מלבד המסכת הקבועה לפי המחזור (בשונה מרוב הישיבות שבהן לומדים רק "מסכתות ישיבתיות" מסדרי נזיקין ונשים בעיקר). הישיבה מחולקת ל-260 קבוצות (המכונות "חבורות"), שכ-130 מהן מתמקדות כל אחת בנושא אחר (שאר מסכתות, תוכנית דף ליום או עמוד, משניות זרעים טהרות, הלכה).
ישיבת לייקווד סייעה להעתקת מודל חברת הלומדים של הגבר החרדי המקדיש כל ימיו ללימוד תורה ואינו עסוק בפרנסה אל יהדות ארצות הברית.
צוות הישיבה (מלבד ראשי הישיבה)

הרב נתן מאיר וכטפוגל – משגיח רוחני בעבר
הרב מתתיהו חיים סלומון – משגיח רוחני בהווה
הרב יהושע קרופני – ראש הכולל
הרב אברהם יורקנסקי – ר"מ בישיבה
הרב גרשון ריבנר – ר"מ בישיבה בעבר
הרב יהודה יעקבס – משגיח רוחני בעבר
הרב יעקב פארכהיימר – פוסק הלכה
מנהלי הישיבה
אהרן קוטלר
שרגא קוטלר
ישראל קאנאל

| --- | --- |

ישראל קאנאל
 כינוי:  מייטק ‏•‏‏ יהודה
 פטירה:  1943 אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 פעולות ומבצעים
 מרד גטו ורשה 
 
ישראל קאנאל, הידוע גם בשמות מייטק ויהודה, היה חייל התנגדות היהודית בגטו ורשה, השתתף במרד גטו ורשה בשנת 1943.
ביוגרפיה

ישראל קאנאל נולד בבידגושץ' שבפולין. הוא היה חבר בארגון הציוני עקיבא. קאנאל שירת במשטרה היהודית בגטו בפיקודו של יוסף שרינסקי. בתחילת המאבק בגטו החליטו מנהיגי הארגון כי יש להתנקש בבוגדים בגטו ובמשתפי פעולה עם הנאצים. בראש רשימת החיסול הציבו ראשי ההתנגדות את מפקד משטרת הגטו שרינסקי. קאנאל נבחר לביצוע גזר הדין. הוא התאים למשימה בשל ניסיונו כשוטר וכן משום שבמסגרת עבודתו יכול היה להסתובב בגטו ללא חשש.
ב-20 באוגוסט ארב קאנאל לשרינסקי. הוא ירה בו באקדח היחיד שהיה ברשות הארגון. שרינסקי נפצע בצווארו, אך לא מת; הוא רק נעלם משטח הגטו. ישראל קאנאל הצליח להסתלק. ב-21 באוגוסט 1942 הוא ביצע ניסיון חיסול כושל בשרינסקי בדירתו ברחוב נובוליפקי בוורשה. שרינסקי נפצע קשה משני כדורים.
במהלך מרד הגטו באפריל 1943 היה קאנאל מפקד של לוחמי ה-JCO בגטו המרכזי.
עם נפילת בונקר המפקדה במילא 18 בידי הגרמנים, ישראל היה בין המפקדים והלוחמים של אי"ל שיצאו מהגטו דרך תעלות הביוב ברחוב פרוסטה ב-10 במאי 1943. בין המפקדים שיצאו איתו היו מארק אדלמן, צביה לובטקין, טוסיה אלטמן, מיכאל קלפפיש, יהודה ונגרובר, הירש ברלינסקי, אליעזר גלר וטוביה בוז'יקובסקי. הלוחמים הועברו ליערות לומיאנקי, כ-7 ק"מ צפונית לוורשה, במטרה להצטרף לפרטיזנים, באמצעות משאיות שארגן שמחה רותם (קז'יק).
מאוחר יותר הוא נעצר על ידי הגרמנים וככל הנראה נרצח באושוויץ-בירקנאו בשנת 1943.
הנצחה

שמו של ישראל קנאל מופיע על לוח הזיכרון שהוצב באנדרטה לפינוי לוחמי גטו ורשה ברחוב פרוסטה 51 בוורשה.
ראו גם

מיכאל קלפפיש
יצחק צוקרמן
הערות שוליים

↑  Bartoszewski, Władysław (1984). 1859 dni Warszawy (בפולנית). Znak. ISBN 9788370061524.
↑  Apfelbaum, Marian (2007). Two Flags: Return to the Warsaw Ghetto (באנגלית). Gefen Publishing House Ltd. ISBN 9789652293565.
↑  Kerenji, Emil (2014-10-10). Jewish Responses to Persecution: 1942–1943 (בערבית). Rowman & Littlefield. ISBN 9781442236271.
↑  Zuckerman, Yitzhak ("Antek") (1993-05-07). A Surplus of Memory: Chronicle of the Warsaw Ghetto Uprising (באנגלית). University of California Press. p. 302. ISBN 9780520912595. Izrael Kanal.
↑  ישראל גוטמן, יהודי ורשה 1939–1943, גיטו, מחתרת, מרד, הוצאת ספרית הפועלים, 1977, עמ' 432
↑  צביה לובטקין, בימי כיליון ומרד, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תש"ם-1980, עמ' 179-169
↑  שמחה רותם (קז'יק), ובתוכי העבר... בארגון היהודי הלוחם, משרד הביטחון-הוצאה לאור, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד-1984, עמ' 61-58
↑  איתמר לוין, שלומית לן, הקרב האחרון, מרד גטו ורשה: הסיפור האמיתי, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2009, עמ' 352-347
↑  אהרן כרמי, חיים פרימר, מן הדליקה ההיא, סיפורם של שני לוחמים מגיטו וארשה, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ג-1961, עמ' 239-237
אנדרטה לפינוי לוחמי גטו ורשה, שמו של ישראל קנאל בטור השלישי.
כדורגלן השנה בבלארוס

אלכסנדר חלב במדי ארסנל
כדורגלן השנה בבלארוס (בבלארוסית:  Футбаліст года Беларусі) הוא פרס שנתי המחולק מאז שנת 1983 לכדורגלן המצטיין במהלך העונה. הפרס יכול להיות מוענק לכל שחקן בלארוסי ללא קשר למדינה, בה הוא משחק.
מאז שנת 1991, הפרס מחולק על ידי עיתון הספורט הבלארוסי "פרסבול".
הזוכים בפרס

| שנה | זוכה | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1991 | יורי קורביקו | בלארוסדינמו מינסק |
| 1992 | אנדריי זיגמנטוביץ' | בלארוסדינמו מינסק |
| 1993 | סרגיי גראסימץ | בלארוסדינמו מינסק |
| 1994 | אנדריי זיגמנטוביץ' | ספרדראסינג סנטנדר |
| 1995 | ולנטין ביאלקביץ' | בלארוסדינמו מינסק |
| 1996 | ולדימיר מקובסקי | בלארוסדינמו מינסק |
| 1997 | אנדריי לאווריק | בלארוסדינמו מינסק |
| 1998 | אלכסנדר חצקביץ' | אוקראינהדינמו קייב |
| 1999 | סרגיי גורנקו | איטליהרומא |
| 2000 | אלכסנדר חצקביץ' | אוקראינהדינמו קייב |
| 2001 | גנאדי טומילוביץ' | רוסיהרוסטוב |
| 2002 | אלכסנדר חלב | גרמניהשטוטגרט |
| 2003 | אלכסנדר חלב | גרמניהשטוטגרט |
| 2004 | מקסים רומשצ'נקו | רוסיהדינמו מוסקבה |
| 2005 | אלכסנדר חלב | אנגליהארסנל |
| 2006 | אלכסנדר חלב | אנגליהארסנל |
| 2007 | אלכסנדר חלב | אנגליהארסנל |
| 2008 | אלכסנדר חלב | ספרדברצלונה |
| 2009 | אלכסנדר קולצ'י | רוסיהרוסטוב |
| 2010 | ולדימיר ז'בנוב | רוסיהזניט סנקט פטרבורג |
| 2011 | אלכסנדר גוטור | בלארוסבאטה בוריסוב |
| 2012 | רנאן ברסאן | בלארוסבאטה בוריסוב |
| 2013 | טימופיי קלאצ'וב | רוסיהרוסטוב |
| 2014 | סרגיי קריבץ | צרפתמץ |
| 2015 | איגור סטאסביץ' | בלארוסבאטה בוריסוב |
| 2016 | טימופיי קלאצ'וב | רוסיהרוסטוב |
| 2017 | מיכאיל גורדייצ'וק | בלארוסבאטה בוריסוב |
| 2018 | איגור סטאסביץ' | בלארוסבאטה בוריסוב |
| 2019 | איגור סטאסביץ' | בלארוסבאטה בוריסוב |
| 2020 | מקסים סקאביש | בלארוסבאטה בוריסוב |
| 2021 | אנדריי סולוביי | בלארוסהומל |
| 2022 | ולדימיר חוושצ'ינסקי | בלארוסמינסק |
| 2023 | מקס אבונג | קזחסטןאסטנה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישראל צפריר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1911 וינה, אוסטריה
 פטירה:  3 בדצמבר 2016  (בגיל 105)
 תחום יצירה:  צילום
 
ישראל צפריר (8 ביוני 1911 – 3 בדצמבר 2016) היה צלם ישראלי.