stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקורפוס האוסטרלי
היסטוריה

בעקבות הלחימה הקשה ב-1917, שבה סבלו הדיוויזיות האוסטרליות קשות בבולקור, מסין וקרב איפר השלישי, עמד הכוח האימפריאלי האוסטרלי (AIF) בפני משבר כוח אדם. הגיוס מרצון היה בירידה, ואילו משאל העם על גיוס חובה נכשל. תוכניות להקים את הדיוויזיה האוסטרלית ה-6 בוטלו, ועל מנת לספק את כוח האדם הדרוש, הוצע לפרק את הדיוויזיה האוסטרלית ה-4, החלשה ביותר, אולם חברי ה-AIF התנגדו לכך מאוד.
הגנרל ויליאם בירדווד, מפקד AIF, הציע כי בהקמת הקורפוס האוסטרלי, הדיוויזיה החלשה ביותר יכולה לשמש כעתודה, ולספק עתודות לחטיבות הלוחמות. פילדמרשל דאגלס הייג, מפקד חיל המשלוח הבריטי, קיבל את ההצעה הזו. במקור הוא התנגד לשלב בין חמש הדיוויזיות האוסטרליות לקורפוס יחיד מכיוון שהוא החשיב את זה כלא יעיל. אופיו האוסטרלי של הקורפוס שופר באמצעות תוספת של טייסת AFC ה-3 וסוללות ארטילריית מצור אוסטרליות. כמו כן, נחשב לנכון למנות קצינים אוסטרלים לכל תפקידים פיקודיים בכירים. עם זאת, בירדווד נשאר בפיקוד על הקורפוס.
הגנרל יוברט גוף פוטר מפיקוד על הארמייה החמישית הבריטית בעקבות כישלונו במתקפת האביב הגרמנית בשנת 1918. כשהחליט הייג על רפורמה בארמייה החמישית, הוא הציע את הפיקוד לבירדווד. זה סלל את הדרך לאוסטרלי לקבל את הפיקוד על הקורפוס, פיקוד השדה הגבוה ביותר שהחזיק אוסטרלי במלחמה. שני המועמדים היו סיריל ברודנל וייט (ראש המטה של בירדווד) וג'ון מונש (מפקד הדיוויזיה האוסטרלית ה-3). מונאש, שהיה מבוגר, התנסה בפיקוד על כוחות בקרב והועדף על ידי הייג ופירווד, קיבל את התפקיד במאי 1918 והועלה לדרגת לוטננט גנרל. הקורפוס האוסטרלי ביצע פעולות רבות במהלך מתקפת מאה הימים וזכה להצלחה רבה.
הדיוויזיה הרביעית ראתה מנוחה מועטה בתפקידה כ"עתודה". בדצמבר 1917 היא הועברה לעתודה ליד פרונה בעקבות מתקפת הנגד הגרמנית בקרב קמברה. בינואר 1918 הוחזרה האוגדה לקו החזית דרומית לאיפר כאשר הייג נעתר לדרישות הצרפתיות להשתלט על יותר חלקים מהחזית. מרגע זה עד שנסוגו האוסטרלים מהלחימה בראשית אוקטובר, כל דיוויזיות הקורפוס ראו פעולה מתמשכת כמעט. במקום לפרק דיוויזיות שלמות, כל איחוד כוח נעשה תחת המערכת הבריטית של צמצום חטיבות מארבעה גדודים לשלושה.
פרנסיס דיינה

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1743 צ'ארלסטאון, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באפריל 1811 (בגיל 67) קיימברידג', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד 
 בן או בת זוג:  Elizabeth Ellery 
 פרסים והוקרה
 עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
פרנסיס דיינה (באנגלית: Francis Dana;‏ 13 ביוני 1743 – 25 באפריל 1811) היה עורך דין, משפטן ומדינאי אמריקאי ממסצ'וסטס. הוא שימש כציר הקונגרס הקונטיננטלי בשנים 1777–1778 וב-1784. הוא חתם על תקנון הקונפדרציה. אשתו אליזבת הייתה בתם של אן רמינגטון וויליאם אלרי, שחתום על מגילת העצמאות. הוא היה גם חותנו של וושינגטון אלסטון, צייר ומשורר ידוע ושימש כשליח ארצות הברית לרוסיה בשנים 1780–1783.
לקריאה נוספת

William Penn Cresson (1930). Francis Dana, a Puritan diplomat at the court of Catherine the Great. New York: L. MacVeagh, The Dial Press.
הערות שוליים

↑  Adams had been selected as minister plenipotentiary to negotiate treaties of peace and commerce with Great Britain.
↑  Oliver, Frederick L. The Bridges of the Charles. Boston. The Proceedings of the Bostonian Society. 1952
↑  "Charter of Incorporation". American Academy of Arts and Sciences. אורכב מ-המקור ב-3 בינואר 2011. נבדק ב-13 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425262205171  LCCN: n97078456  SNAC: w6xt6mf1  US Congress: D000021  VIAF: 14057051   WorldCat (עם VIAF): 14057051 
פרנסיס דיינה הרביעי מאת רוברט פילד
חלקה משפחתית של דיינה באולד קבורה, קיימברידג', מסצ'וסטס
המערכת הקונטיננטלית

האימפריה הצרפתית  מדינות בובה צרפתיות  שותפות למערכת הקונטיננטלית
המערכת הקונטיננטלית (בצרפתית: Blocus continental) היה אמברגו רחב היקף של נפוליאון הראשון, קיסר צרפת כנגד הממלכה המאוחדת מ-21 בנובמבר 1806 עד 11 באפריל 1814 במהלך המלחמות הנפוליאוניות. נפוליאון הוציא את צו ברלין ב-21 בנובמבר 1806 בתגובה למצור הימי על צרפת שממשלת בריטניה חוקקה ב-16 במאי 1806.  האמברגו הסתיים ב-11 באפריל 1814 לאחר התפטרותו הראשונה של נפוליאון.
חוץ מלהכניע את בריטניה המצור הכלכלי נועד גם לבסס הגמוניה כלכלית ומסחרית צרפתית באירופה.  בתוך צרפת, הטריטוריות החדשות שלה ומדינות הבובה שלה היה שוק כלכלי מאוחד (ללא מחסומים פנימיים או מכסים) בעוד העיוותים הכלכליים נשמרו בגבולות השטחים החדשים.
צו ברלין אסר על יבוא סחורות בריטיות לכל המדינות החברות במערכת הקונטיננטלית. כל הקשרים עם בריטניה היו אמורים להתנתק, אפילו הדואר. עם זאת הייתה הברחה רבה שהפכה את המערכת הקונטיננטלית לנשק לא יעיל במלחמה כלכלית.  נגרם נזק מסוים לכלכלה הבריטית, במיוחד בשנים 1808 ו-1812 אך השליטה הבריטית בים גרמה לסחר חלופי עם צפון ודרום אמריקה. כמו כן גם הברחה בקנה מידה גדול, במיוחד ממלטה שהייתה בשליטה בריטית, עזרה לבריטים למכור את הסחורה שלהם לדרום איטליה.
אובדן בריטניה כשותפת מסחר פגע גם בכלכלות צרפת ובעלות בריתה.  ממשלות זועמות התעלמו מהמערכת הקונטיננטלית מה שהוביל להיחלשות הקואליציה של נפוליאון. כשנפוליאון הבין שסחר רב עובר דרך ספרד ורוסיה, הוא פלש לשתי המדינות הללו. כוחותיו סבלו בספרד במהלך מלחמת חצי האי בעוד במקביל הפלישה לרוסיה הסתיימה בכישלון ובנפילת נפוליאון.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557833705171  BnF: cb119431898 (data)  HDS: 013928  LCCN: sh85031555
ג'ים האנט

ג'יימס בקסטר האנט ג'וניור (באנגלית: James Baxter Hunt Jr, נולד ב-16 במאי 1937) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שהיה המושל ה-69 וה-71 של קרוליינה הצפונית (בשנים 1977–1985, ו-1993–2001). כהונתו ׁהיא הארוכה ביותר בתולדות המדינה, והשישית בתולדות ארצות הברית (צמוד לג'ים רודס).
ביוגרפיה

האנט נולד ב-16 במאי 1937 בגרינסבורו שבצפון קרוליינה לג'יימס בקסטור האנט, ולאלזי בריים האנט. כשהיה ילד, המשפחה עברה לחווה מחוץ לווילסון, צפון קרוליינה. הוא התחנך בכנסייה הבפטיסטית אך מאוחר יותר המיר את דתו לפרסביטריאניזם.
בצעירותו למד תואר ראשון ושני בחינוך חקלאי וכלכלה חקלאית במכללת צפון קרוליינה שכיום ידועה כאוניברסיטת המדינה שלצפון קרוליינה. במהלך לימודי התואר ראשון, האנט היה מעורב במועצת הסטודנטים. הוא היה הסטודנט השני שכיהן בשתי קדנציות כנשיא גוף הסטודנטים במדינה. עבודת המאסטר שלו עסקה בניתוח כלכלי של טכניקות לייצור טבק. בשנת 1964סיים לימודי דוקטורט בבית הספר למשפטים באוניברסיטת צפון קרוליינה. הוא המשיך לכהן כנשיא ארגון "המועדונים הדמוקרטיים הצעירים בצפון קרוליינה", הידוע כיום בתור ארגון "הצעירים הדמוקרטים בצפון קרוליינה".
בשנים 1964–1966, האנט היה יועץ כלכלי של קרן פורד בנפאל. במקביל, צמח במפלה הדמוקרטית במדינה. הוא נבחר לתפקיד סגן המושל והושבע לתפקיד ב-5 בינואר 1973.
ביוגרפיה > מושל

האנט הושבע לראשונה כמושל צפון קרוליינה ב-8 בינואר 1977. הוא המושל היחיד בצפון קרוליינה שנבחר לארבע קדנציות. הוא נבחר לראשונה למושל בשנת 1976 על פניכשניצח את דייוויד פלהרטי הרפובליקני ונבחר מחדש בשנת 1980. האנט קידם שינוי חוקתי במהלך כהונתו הראשונה שאיפשר לו להיות מושל צפון קרוליינה הראשון שהתמודד לכהונה שנייה ברציפות.
ב-1984 הוא הפסיד בבחירות על מושב הסנאט של ג'סי הלמס, ועזב את הפוליטיקה לכמה שנים. הוא חזר לעולם הפוליטי ב-1992 נבחר שוב למושל. האנט נבחר מחדש בהפרש גדול על פני חבר הקונגרס האמריקני העתידי רובין הייז ב-1996. הוא עזב את תפקידו בינואר 2001, והוחלף על ידי הדמוקרט וההתובע הכללי מייק איסלי .
בשנות ה-70 המושל האנט תמך בתיקון לשוויון זכויות. במקביל גם תמך וחיזק את ההכשרה לחינוך הגיל הרך. נשיא ארצות הברית ברק אובמה למנות את האנט לתפקיד מזכיר החינוך של ארצות הברית  בנוסף על כך, האנט גם תמך רבות בקידום הטכנולוגיה ופיתוח כלכלי מבוסס טכנולוגיה. במסגרת כך היה מעורב בהרמת המרכז לביוטכנולוגיה בצפון קרוליינה ובית הספר למדעים ומתמטיקה במדינה.
במהלך כהונתו פיקח האנט על 13 הוצאות להורג (שתיים בתקופתו הראשונה בתפקיד, 11 בתקופתו השנייה).
מבחינה כלכלית, האנט היה מתומכיה הנלהבים ביותר של תעשיית הטבק.
ביוגרפיה > לאחר התפקיד

בשנת 2001 הקים האנט את מכון ג'יימס בי האנט ג'וניור למנהיגות ומדיניות חינוכית, הידוע בתור מכון האנט. מטרת המכון היא להבטיח את עתידה של אמריקה באמצעות חינוך איכותי, והוא מוקדש להעצמת מושלים, קובעי מדיניות ומנהיגים חינוכיים אחרים בפיתוח ויישום של אסטרטגיות מקיפות לשינוי החינוך הציבורי.
הערות שוליים

↑  Wayne Grimsley, James B. Hunt: A North Carolina Progressive (2003)
1 2 3  "Hunt Jr., James Baxter (From Research Branch, NC OA&H) | NCpedia".
↑  Historical State: History in Red and White. "James Baxter Hunt, Jr". אורכב מ-המקור ב-13 ביולי 2012. נבדק ב-21 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
Beck, Ryan (5 במאי 2020). "Jim Hunt". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stewart, Elizabeth (13 בינואר 1977). "Inauguration a Chilling Experience". King's Mountain Mirror-Herald. Vol. 88, no. 4. p. 2B. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yahoo!". news.yahoo.com. אורכב מ-המקור ב-25 באפריל 2013. נבדק ב-17 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Noble Mitch, Holcomb (26 בפברואר 2013). "C. Everett Koop, Forceful U.S. Surgeon General, Dies at 96". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Our Story". The Hunt Institute (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-08-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1181834112  ISNI: 0000 0000 6714 0527  LCCN: n80038871  SNAC: w6np2t3n  SUDOC: 114616760  VIAF: 40669281   WorldCat (עם VIAF): 40669281 
האנט כסגן מושל, 1973
האנט כמושל ב-1983.
ג'ים האנט בקמפיין בשנת 1992
האנט נואם באוניברסיטת צפון קרוליינה ב-1992
שדרות ליטייני

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  1.9 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  סנקט פטרבורג
 קואורדינטות:  59°56′27″N 30°20′54″E﻿ / ﻿59.9408°N 30.3483°E﻿ / 59.9408; 30.3483
 he
 
שדרות ליטייני (ברוסית: Лите́йный проспе́кт) היא שדרה רחבה בנפה המרכזית של סנקט פטרבורג, רוסיה. השדרה עוברת מגשר ליטייני עד לנבסקי.
השדרה נוצרה בשנת 1738 כאשר פונה יער כדי ליצור שביל מנבסקי פרוספקט אל בית יציקה (שנת 1711) בגדות נהר הנבה. פירוש המילה הרוסית "ליטייני" הוא "יציקת מתכת" כשם תואר, ומכאן שם הרחוב.
זמן קצר לאחר מהפכת אוקטובר נקראה השדרה על שם וולודארסקי, מהפכן רוסי. בשנת 1944 הוחזר השם ההיסטורי.
מיקומים בולטים

מספר 4 – הבית הגדול, לשעבר בניין נ.ק.ו.ד. מטה הסניף המקומי של הק.ג.ב., כיום סניף שירות הביטחון הפדרלי.
מספר 14 – אחוזת ורווארה דולגורוקי מהמאה ה-19.
מספר 24 – בית מורוזי עם דירת יוסף ברודסקי.
מספר 36 – מוזיאון נקראסוב.
מספר 37 – בית המחלקה לענייני הכתר.
מספר 42 – אחוזת זינאידה יוסופובה לשעבר, כיום המכון הפטרבורגי לסחר בינלאומי, כלכלה ומשפט.
מספר 56 – בית החולים מרינסקי (נבנה על ידי ג'אקומו קווארנגי).
הערות שוליים

↑  "One-hour Walk: Liteyny Avenue" (ברוסית). Vedomosti SPb. 2015-01-21. נבדק ב-2020-02-08.
הבחירות לנשיאות גואטמלה (17 בדצמבר 1930)

עמוד השער של ה-Nuestro Diario ב-18 בדצמבר 1930, המדווח שהקונגרס של גואטמלה מינה את השליט בפועל אורלינה קונטראס לנשיא.
הבחירות לנשיאות גואטמלה ב-17 בדצמבר 1930 היו בחירות לנשיאות גואטמלה שהתקיימו בעקבות הפיכה צבאית שהתרחשה באותו יום, בה הודח הנשיא המכהן באודיליו פלמה. לאחר מכן, הקונגרס של גואטמלה מינה את מנהיג ההפיכה אורלינה קונטראס לנשיא נשיא החדש של גואטמלה בבחירות לנשיאות בבית המחוקקים.
רקע

ב-12 בדצמבר 1930 התפטר הנשיא לאזארו צ'אקון גונזאלס בעקבות שבץ שלא אפשר לו לנהל את המדינה. הקבינט של גואטמלה החליט למנות את סגן הנשיא באודיליו פלמה, שהיה הנשיא המיועד השני במערכת הפוליטית של גואטמלה, שבאותה העת היו נבחרים שלושה נשיאים מיועדים לקביעת סדר ירושה במקרה שהנשיא פורש במהלך כהונתו. הנשיא המיועד הראשון, מאיורו דה לאיון, התפטר ממעמדו זה עקב מינויו לשר המלחמה בקבינט של גונזלאס, כאשר החוקה אסרה על נשיא מיועד להיות חבר בקבינט.
בצהרי ה-16 בדצמבר ביצע מנואל מריה אורלנה קונטררס הפיכה צבאית בשם דה לאיון, בו ראה את הנשיא האמיתי, ולאחר שעה של לחימה השתלט על הבירה גואטמלה סיטי. פמלה נמלט לנציגות גרמניה. דה לאיון נהרג במהלך הלחימה.
ב-17 בדצמבר, לאחר שהרופאים קבעו כי גונזאלס עדיין אינו כשיר לשוב לכהונתו, דרש קונטרסס למנותו לנשיא עד שישוב הנשיא לאיתנו. פלמה התפטר מתפקידו, והקונגרס של גואטמלה התכנס ובחר בקונטרסס כנשיא זמני.
עם זאת, לאור ההשקעות הגדולות שהיו לחברות אמריקאיות בגואטמלה - במיוחד חברת הפירות המאוחדת, מזכיר המדינה של ארצות הברית הנרי סטימסון גינה בפומבי את אורלינה כמנהיג לא חוקי ודרש את הדחתו. כשהבין שהאמריקאים לא יכירו בממשלתו, התפטר אורלינה ב-29 בדצמבר
בסופו של דבר, הגנרל חורחה אוביקו עלה לשלטון ב-1931, ושלט בגואטמלה באחיזה הדוקה עד שהודח ב-1 ביולי 1944; בתקופת שלטונו, כוחה והשפעתה של חברת הפירות המאוחדת התחזקו בגואטמלה.
הערות שוליים

↑  "גנרל מנואל מריה אורלאנה, נשיא הרפובליקה". נואיסטרו דיאריו (בספרדית). גואטמלה. 18 בדצמבר 1930. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3  Kenneth J. Grieb, “American Involvement in the Rise of Jorge Ubico”, Caribbean Studies vol. 10, no. 1, 1970, עמ' 5–21‏, JSTOR 25612190
↑  ג'וניס, גאופרי. התמנון של הגנרלים: חברת הפירות המאוחדת בגואטמלה (באנגלית). OCLC 1126402791.
המתקפה על בית הספר באיוואנטייבקה

המתקפה על בית ספר בעיר איוואנטייבקה, שבפרברי מוסקבה, אירעה ב-5 בספטמבר 2017. תלמיד כיתה ט', מיכאיל פיבנייב, נכנס לבניין של המוסד החינוכי העירוני "מרכז חינוך מס 1", שבו הוא למד, פתח באש באמצעות רובה אוויר וחבט במורה. כתוצאה מהתקיפה נפצעו 4 בני אדם, אך איש לא נהרג. פיבנייב עוכב על ידי גורמי אכיפת החוק. ב-15 בפברואר 2019, בית המשפט בעיר איוונטייבקה במחוז מוסקבה מצא את הנער אשם בניסיון רצח של שניים או יותר, כמו גם חוליגניזם וגזר עליו 7 שנות מאסר ו-3 חודשי מאסר בפועל בעונש במושבת עונשין.
האירוע, כמו גם העובדה שהתוקף חיקה את הרוצחים שתקפו את קולומביין באפריל 1999, גרמו למחאה ציבורית רחבה והביאו למספר יוזמות חקיקה: בפרט, האיסור על קהילות תמיכה לעידוד פשעים מסוג זה באינטרנט כמו גם איסור אתרים המסיתים ילדים להתאבדות ופשע.
חקירה

שעות ספורות לאחר האירוע פתחו רשויות החקירה תיק פלילי בגין חוליגניזם באמצעות חומר נפץ; חקירת האירוע הופקדה על מחלקת החקירות הראשית בוועדת החקירות של הפדרציה הרוסית. בין היתר, התובע של איוואנטייבקה, סרגיי קושלב, הודיע על פתיחת תיק פלילי של רשלנות נגד הנהלת בית הספר.
קציני אכיפת החוק ערכו חיפוש במקום מגוריו של פיבנייב. בדירה בה התגורר הצעיר עם הוריו, במהלך החיפוש נמצאו שברי פריטים פירוטכניים, קליעים מכלי נשק ורכיבי נשק. החוקרים ראיינו גם את שכניו של העצור.
בבוקר 7 בספטמבר נלקח פיבנייב לבית המשפט המחוזי בבסמני שבמוסקבה. בשל גילו של החשוד נערך הדיון בדלתיים סגורות. סנגורו של פיבנייב, ויקטור זפרודסקי, ביקש את השמת לקוחו במעצר בית, מכיוון שבמקרה זה יוכל להמשיך את לימודיו; התביעה התעקשה על מאסרו של היורה. הצעיר עצמו חזר והודה באשמה וכן הצהיר שהוא מתחרט על המעשה, תוך בקשת סליחה מהקורבנות. לאחר ששקל את כל הטענות, אישר בית המשפט את בקשת הרשויות החוקרות ועצר את פיבנייב למשך חודשיים עד תום ההליכים. ב-14 בספטמבר אמר ויקטור זפרודסקי לתקשורת כי פיבנייב הואשם, אך לא חשף פרטים.
במרץ 2018 הוטל על פיבנייב בדיקה פסיכולוגית ופסיכיאטרית. הבדיקה נערכה במרכז המחקר המדעי לפסיכיאטריה חברתית. בבדיקה נמצא כי בעת ההתקפה הצעיר היה שפוי והיה מודע לאופי מעשיו.
ב-27 ביולי 2018 נודע כי פעולות החקירה בתיק הפלילי הושלמו וההגנה החלה להכיר את חומרי התיק שהסתכמו בכשישה כרכים.
תגובות

יו"ר מועצת הפדרציה ולנטינה מטביינקו, בתשובה לשאלה בדבר הצורך בשיפור מנגנון האבטחה במוסדות החינוך ברוסיה לאחר האירוע באיוואנטייבקה, הביעה את הדעה כי הבעיה הביטחונית העיקרית במקרה זה הייתה ש"המשפחה ובית הספר פספסו את הילד". "כשלילד היו בעיות ברורות, המשפחה ובית הספר לא עמדו לידו, לא ניסו להקשיב לו, להבין, לתמוך בו פסיכולוגית - זו הבעיה הביטחונית העיקרית," הדגישה. מטוויינקו ציינה כי הבטיחות של התלמידים בכל מוסד חינוכי היא "המשימה העיקרית והאחריות של הנהלת בית הספר".
הנציבה לזכויות ילדים, אנה קוזנצובה, כמו גם יו"ר מועצת הפדרציה, האשימו את ההורים והמורים שלא הקשיבו לילד המתבגר שביצע את ההתקפה: "הילד עצמו ממש הלך אחרי כולם ואמר: 'תראו!'. הוא ממש ניגש לכולם וחיכה שיעצרו אותו. יש לי הרגשה כשמפרקים את המקרה הזה. לא הנהלת בית הספר, לא המורה, וגם ההורים לא התעשתו בזמן." במקביל, נציבת תלונות הציבור הגישה תלונה נגד הנהלת בית הספר. "אני יודעת שיש צעדי ראווה. למרבה הצער, לפעמים זה קורה שאחרי אירועים [כאלה] מתחילים אירועים המוניים ועל פי מספר המשתתפים בהם אנו סוגרים דיווחים גדולים, ועוצמים עינינו על המצב".
שרת החינוך והמדע של הפדרציה הרוסית אולגה ואסילייבה כינתה את האירוע באיוואנטייבקה טרגדיה במה שמהווה אישור נוסף על הצורך להחזיר את המנגנון לאספקת רשומות רפואיות של תלמידים לבתי הספר בהקדם האפשרי וכן דחקה להחזיר את הפסיכולוגים לבתי הספר.
חברת מועצת הפדרציה ילנה מיזולינה הסבה, לדעתה, את הבעיה האקוטית של משיכת הילדים לפתרון סכסוכים באופן אגרסיבי כפי שמופיע במשחקי מחשב, בפרט, הקשורים לז'אנר הירי בגוף ראשון, תוך ציון GTA כדוגמה. "המדינה לא צריכה להעלים עין מכך, יש צורך ליצור את אותם משחקי מחשב, אבל עם התוכן הנכון והבטוח, להשקיע ביצירת סרטים טובים, סרטים מצוירים. אחרת, אנו פשוט מאבדים את הדור הזה", אמרה.
השפעות

האירוע באיוואנטייבקה היה התקיפה הראשונה מסוגה ברוסיה, אף שלפני כן היו מקרים גדולים של ירי בבתי ספר במדינה; עד מהרה אירעו מתקפות, שהושפעו ממעשים דומים שביצעו רוצחים אמריקאים, כמו תקרית בבית הספר מספר 127 בפרם (15 בינואר 2018) ובבית הספר מספר 5 באולן-אודה (19 בינואר 2018). בכל המקרים הללו, הפושעים התעניינו בטבח בבית הספר קולומביין, בדפים שלהם ברשתות החברתיות פורסמו פוסטים מקהילות שהוקדשו ליורים בבתי הספר. ב-17 באוקטובר 2018 נהרגו 20 בני אדם בטבח במכללה הפוליטית הטכנית קרץ', שהושפע בבירור מאותו רצח, זאת תוך ביצוע פשע דומה לרצח בקולומביין (שימוש בחומרי נפץ, חיקוי הדימוי החיצוני של אחד היורים בבתי הספר בקולומביין, מעשה התאבדות בספריה ועוד). אוסטין אבנקס, ששרד את הטבח בשנת 1999 בבית הספר קולומביין, הגיב גם הוא לירי בקרץ'. הוא נתן עצות לקורבנות הפיגוע במכללת קרץ' וציין כי היה משהו במשותף בין הירי לעבר אנשים בקולומביין וההרג בקרץ'. בשנת 2019 מת אוסטין ממנת יתר.
ב-18 במאי 2018 נודע כי סגנית יו"ר הדומה, אירינה ירובאיה, הציגה הצעת חוק שמטרתה להגן על ילדים מפני מה שמכונה "קהילות קולומביין" ברשתות החברתיות; בעיקר בקבוצות כאלה התרכזו התוקפים מאיוואנטייבקה, פרם ואולן-אודה. טיוטת התיקונים לחוק הפדרלי "אוגות מידע, טכנולוגיות מידע והגנת מידע" הציעו מנגנון לחסימת גישה לקהילות כאלה. "על ידי הגנה על ילדים מפני מעורבות בקהילה הפלילית, אנו פותרים משימה כפולה: ראשית, אנו לא מאפשרים להפוך את הילד לפושע, לשכנע אותו לבצע פשעים, ושנית, אנו מגנים על הילד, ולא מאפשרים לו להפוך לקורבן של פשע," ציינה יארובאיה. . החוק אומץ על ידי האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית וב-18 בדצמבר 2018 ונחתם על ידי הנשיא ולדימיר פוטין.
הערות שוליים

↑  "Суд озвучил обвинение устроившему стрельбу в Ивантеевке школьнику". РБК. 2017-10-30. נבדק ב-2019-06-02.
↑  ""Ивантеевскому стрелку" предъявили новое обвинение". רי"א נובוסטי. 2019-09-06. נבדק ב-2019-06-02.
1 2  "По ходатайству следствия суд арестовал ученика школы из Ивантеевки". Официальный сайт Следственного комитета Российской Федерации. 2017-09-07. נבדק ב-2019-06-02.
↑  "ЧП в Ивантеевке: 9-классник устроил стрельбу в школе, пострадали учительница и трое детей". טאס"ס. 2017-09-05. נבדק ב-2019-06-02.
↑  "К месту жительства "ивантеевского стрелка" приехали оперативники". רי"א נובוסטי. 2017-09-05. נבדק ב-2019-06-02.
↑  "Дома у "ивантеевского стрелка" нашли биту". רי"א נובוסטי. 2017-09-07. נבדק ב-2019-06-02.
↑  ""Ивантеевского стрелка" доставили в суд". רי"א נובוסטי. 2019-09-07. נבדק ב-2019-06-02.
↑  "Процесс по делу об аресте "ивантеевского стрелка" пройдет в закрытом режиме". 2019-09-07. נבדק ב-2019-06-02.
↑  "Защита будет настаивать на домашнем аресте "ивантеевского стрелка"". רי"א נובוסטי. 2019-09-07. נבדק ב-2019-06-02.
↑  ""Ивантеевский стрелок" признал вину". רי"א נובוסטי. 2019-09-07. נבדק ב-2019-06-02.
↑  ""Ивантеевский стрелок" сожалеет о содеянном". רי"א נובוסטי. 2019-09-07. נבדק ב-2019-06-02.
↑  "Суд на два месяца арестовал "ивантеевского стрелка"". רי"א נובוסטי. 2019-09-07. נבדק ב-2019-06-02.
↑  Соколова Е. (2017-10-14). "Школьнику, устроившему стрельбу в школе Ивантеевки, предъявлено обвинение". РАПСИ. נבדק ב-2019-06-02.
↑  "Следствие назначило психиатрическую экспертизу подростку, стрелявшему в школе в Ивантеевке". טאס"ס. 2018-03-20. נבדק ב-2019-06-02.
1 2  "СК завершил расследование дела подростка, устроившего стрельбу в школе в Ивантеевке". טאס"ס. 2018-07-27. נבדק ב-2019-06-02.
↑  "Завершены следственные действия по делу о стрельбе в школе Ивантеевки". РАПСИ. 2018-07-27. נבדק ב-2019-06-02.
↑  "Матвиенко: семья и школа недоглядели за подростком, устроившим стрельбу в Ивантеевке". טאס"ס. 2017-09-08. נבדק ב-2019-07-23.
↑  "Кузнецова: ЧП в Ивантеевке произошло из-за нежелания педагогов прислушаться к детям". טאס"ס. 2017-09-10. נבדק ב-2019-07-23.
↑  "Васильева считает необходимым возвращение ставки психологов в школы". רי"א נובוסטי. 2017-09-07. נבדק ב-2019-07-23.
↑  "Мизулина прокомментировала ЧП в Ивантеевке". רי"א נובוסטי. 2017-09-05. נבדק ב-2019-07-23.
↑  Маетная Е., Соколов В. (2018-01-15). "Пермский "Колумбайн"". svoboda.org (ברוסית). Радио «Свобода». נבדק ב-2019-07-28.
↑  Никита Клименченко (2018-10-27). "Выживший в «Колумбайне» школьник дал советы студентам Керчи". Sceptic.online (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-2020-06-26. נבדק ב-2020-05-28.
↑  "Яровая предложила блокировать «колумбайн-сообщества» в интернете". РБК. 2018-05-18. נבדק ב-2019-07-28.
↑  "Яровая внесла в Думу законопроект о борьбе с создателями "колумбайн-сообществ" в соцсетях". טאס"ס. 2018-05-18. נבדק ב-2019-07-28.
↑  "Путин подписал закон о защите детей от колумбайн-сообществ в интернете". רי"א נובוסטי. 2018-12-18. נבדק ב-2019-07-28.
שרת החינוך והמדע של הפדרציה הרוסית אולגה ואסילייבה כינתה את האירוע באיוואנטייבקה כטרגדיה
החשוד ברצח במכללה הפוליטכנית בקרץ', ולדיסלב רוסליאקוב.
יחסי ארצות הברית – עיראק

| יחסי ארצות הברית – עיראק |
| --- | --- |
ארצות הברית: עיראק


ארצות הברית: עיראק
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 438,317
אוכלוסייה
346,048,636: 46,369,546
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 250,843
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,067: 5,410
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פרלמנטרית

יחסי ארצות הברית–עיראק הם היחסים הדיפלומטים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה העיראקית.
היחסים בין שתי המדינות החלו לראשונה כאשר ארצות הברית הכירה בעיראק ב-9 בינואר 1930 עם חתימת האמנה האנגלו-אמריקאית-עיראקית בלונדון על ידי שגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת.
כיום, בין ארצות הברית לבין הרפובליקה העיראקית מתקיימים יחסים הדדיים. בנוסף, ארצות הברית מסייעת במיליוני דולרים בשנה לכוחות המזוינים של עיראק ומספקת הכשרה לחיילים.
היסטוריה > האימפריה העות'מאנית

האינטראקציה המסחרית עם האימפריה העות'מאנית (שכללה את עיראק המודרנית) החלה בסוף המאה ה-18. עם פירוק האימפריה העות'מאנית לאחר מלחמת העולם הראשונה, ארצות הברית תמכה בכך שעיראק תהפוך למדינה עצמאית ולא תישאר כמושבה.
היסטוריה > כינון היחסים

ב-9 בינואר 1930, הכירה ארצות הברית בעיראק לאחר ששגרירה בממלכה המאוחדת חתם על האמנה האנגלו-אמריקאית-עיראקית. ב-1946, ארצות הברית פתחה את שגרירותה בבגדאד בירת עיראק.
היסטוריה > האיחוד הערבי

ב-28 במאי 1958, הכירה ארצות הברית באיחוד הערבי שנוצר בין עיראק לממלכה הירדנית האשמית.
היסטוריה > היחסים בין עיראק לבין ממשל ג'ונסון

תחת נשיאותו של עבד א-סלאם עארף, היחסים בין ארצות הברית לבין עיראק היו הקרובים ביותר מאז ההפיכה ב-1958. בעקבות התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים ב-1967, נפלה ממשלתו המתונה של עארף. ב-10 ביוני 1967, עזב שגריר ארצות הברית בבגדאד את עיראק ונסגרה שגרירות ארצות הברית בבגדאד. לאחר מכן, דיפלומטים אמריקאים זוטרים, עבדו בשגרירות בלגיה בבגדאד. לאחר זמן קצר, הופסקו לחלוטין היחסים הדיפלומטים בין שתי המדינות ועד 1972, התקיימו מעט מאוד מגעים בין גורמים אמריקאים לגורמים עיראקים. ביוני 1968, העבירה השגרירות הבלגית לפקידים עיראקים מסר ממחלקת המדינה, לפיה ארצות הברית מוכנה לנרמל את היחסים עם עיראק בתמורה לפיצוי עיראקי על הנזק שנגרם לקונסוליה והשגרירות האמריקאית בעיראק, וקץ לחרם העיראקי על סחורות אמריקאיות שהחל לאחר הניצחון הישראלי במלחמת ששת הימים.
היסטוריה > הפעולות האיראניות נגד עיראק והסכם מרץ

כאשר עיראק הוציאה להורג בפומבי 9 יהודים עיראקים בסוף ינואר 1969, ממשל ניקסון ביקש לעכב את ההוצאות להורג על ידי שכנוע בעלות הברית של ארצות הברית. לאחר ההוצאות להורג, ארצות הברית גינתה בחריפות את המהלך ושגרירה באו"ם פנה למועצת הביטחון של האו"ם. לאחר שבריטניה נסוגה מהמפרץ הפרסי, ניסה הנשיא ניקסון לבנות דומיננטיות איראנית עם השאה האיראני, מוחמד רזא שאה פהלווי. השאה ראה במפלגה הבעת' העיראקית "חבורה של בריונים רוצחים". בעקבות פעולותיה הפרובוקטיביות של איראן בינואר 1969, ביקש השאה להעניש את איראן ואולי אף לזכות בריבונות איראנית חלקית על נתיב המים של שאט אל-ערבי, שעליו העניקה אמנת 1937, ריבונות עיראקית כמעט מוחלטת. בתחילת מרץ הנחה השאה את בעלי בריתו הכורדים לתקוף את מתקני חברת הנפט העיראקית סביב כרכוכ ומוסול וגרם לעיראק נזק של מיליוני דולרים.
פעולותיו התוקפניות של השאה, הביאו את עיראק לחתור לסיום המלחמה עם הכורדים. בסוף 1969, נשלח סאדאם חוסיין לנהל משא ומתן עם הכורדים בשם ממשלת עיראק. ההודעה על המשא ומתן הרגיזה את השאה שביצע בינואר 1970, ניסיון הפיכה כושלת נגד עיראק. במרץ אותה שנה, ההסכם בין הכורדים לממשלת עיראק, אשר כונה "הסכם מרץ", נחתם, דבר אשר אפשר הקמת אוטונומיה כורדית.
היו טוענים למעורבות אמריקנית בניסיון ההפיכה הכושלת בינואר 1970, אשר היה מורכב גם ממפלגות אופוזיציה בעיראק. בתגובה להאשמות, הכחישה ארצות הברית את מעורבותה.
היסטוריה > 1972 – 1975

לאחר "הסכם מרץ", ניסו גורמים איראנים וישראלים לשכנע את הנשיא ניקסון שההסכם נועד לאפשר לסובייטים לשחרר את הצבא העיראקי על מנת לתקוף את איראן וישראל. בסוף 1971, יחסי עיראק-ברית המועצות השתפרו במהירות וברית המועצות סיפקה סיוע צבאי של כ-750 מיליון דולרים לצבא עיראק. ארצות הברית מצדה סיפקה סיוע של כ-20 מיליון דולרים לכורדים.