stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ישראל–מונגוליה
לאחר כינון היחסים

בפברואר 1993 נחתם הסכם לשיתוף פעולה מדעי בין האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים לבין האקדמיה המונגולית למדעים. ב-1994 ביקר בישראל שר החקלאות המונגולי וחתם על הסכם בתחום החקלאות עם המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי של ישראל (מש"ב), שבעקבותיו החלו חקלאים מונגולים להשתתף בקורסים והכשרות של מש"ב בישראל.
בדצמבר 1996 ביקר בישראל שר החוץ המונגולי, טסרופילין גומבוסורן. במסגרת הביקור חתמו שתי המדינות על הסכם פטור הדדי מאשרות.
בשנת 1998 ביקר אריאל שרון במונגוליה, כשכיהן כשר החוץ.
בנובמבר 2003 ביקר בישראל שר החוץ המונגולי, לובסנגין ארדנצ'ולון, כשהוא מלווה במשלחת עסקית, ונפגש עם עמיתו הישראלי, סילבן שלום. הביקור התמקד בהידוק היחסים וקידום קשרי הסחר בין המדינות ובתהליך השלום. במסגרת הביקור נחתמו שני הסכמים: הסכם הגנה על השקעות והסכם התייעצויות בין משרדי החוץ של שתי המדינות.
ב-11 במאי 2008 הגיע נשיא מונגוליה, נמברין אנחבאיאר, לביקור היסטורי ראשון של נשיא מונגולי בישראל, כשהוא מלווה בשרת החוץ של מונגוליה ובפמליה שכללה חברי פרלמנט ואנשי תקשורת. הביקור נמשך ארבעה ימים, שבמהלכו נפגש אנחבאיאר עם נשיא המדינה שמעון פרס, ראש הממשלה אהוד אולמרט ושרת החוץ ציפי לבני. בנוסף, נפגש עם בכירים בסקטור העסקי, במטרה להגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות, וביקר ביד ושם, ירושלים וים המלח. בפגישה עם שרת החוץ נחתם הסכם לשיתוף פעולה תרבותי בין המדינות וסוכם, כי הממשלות יקדמו שיתופי ידע בתחומי כלכלה, תרבות ומדע.
באוגוסט 2010 ביקרה במונגוליה משלחת אקדמית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, כאורחת רשמית של האוניברסיטה הלאומית של מונגוליה. במהלך הביקור נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין המוסדות.
ביולי 2012 ביקר במונגוליה סגן שר החוץ דני אילון וחתם עם שר החינוך המונגולי על הסכם שיכלול שיתוף פעולה בין אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, במסגרתו ילמדו במונגוליה על ישראל ועל השואה ובישראל ילמדו על המורשת וההיסטוריה המונגולית. כמו כן, סוכם על הרחבת הקשרים בין המדינות כולל הצהרת כוונות על פתיחת שגרירויות.
בשנת 2016 התקיימה פגישה בין שר החוץ של מונגוליה טסנד מונק-אורגיל עם שגריר ישראל במונגוליה מתן וילנאי. השר הודה לשגריר על תרומתו לחיזוק היחסים הבילטרליים, בעיקר בתחום ההגנה והביטחון, ושני הצדדים הסכימו לקיים פגישת התייעצות ברמת שרי החוץ של שתי המדינות.
באוגוסט 2017 ביקר שר החוץ המונגולי מונק-אורגיל בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו. בפגישתם עסקו בחיזוק שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בנושאי טכנולוגיה, חקלאות ומים.
שגריר מונגוליה בישראל (נכון ל-2022), שאיננו תושב, הוא שגריר המדינה לטורקיה, מונקאבייר גומבוסורן.
ראו גם

יהדות מונגוליה
יחסי בליז–מקסיקו

| יחסי בליז–מקסיקו |
| --- | --- |
בליז: מקסיקו


בליז: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
22,966: 1,964,375
אוכלוסייה
418,539: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,282: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,840: 13,642
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה פדרלית

יחסי בליז–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין בליז למקסיקו. שתי המדינות חברות באיגוד המדינות הקריביות, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
היסטוריה

חצי האי יוקטן, המחולק היום בין המדינות בליז, גואטמלה ומקסיקו; היה פעם בית לתרבות המאיה. במאה ה-16 פלשה ספרד לשטח וניהלה את האזור ממקסיקו סיטי, מקום מושבה של מלכות המשנה של ספרד החדשה. לאחר הכיבוש הספרדי, השטח שייקרא לימים בליז נוהל בצורה גרועה ופתוח להתקפות מצד פיראטים. במאה ה-17, מתיישבים בריטים החלו להגיע לבליז ולחמו במספר קרבות כדי לשלוט בשטח. בסוף המאה ה-18, ממלכת בריטניה הגדולה השתלטה רשמית על שטח בליז.  ביולי 1893, מקסיקו העצמאית החדשה חתמה עם בריטניה על הסכם הקובע גבולות בין שתי המדינות, שעדיין קיים כיום.
ב-21 בספטמבר 1981 הפכה בליז לאומה עצמאית. באותו יום, בליז ומקסיקו כוננו יחסים דיפלומטיים וייסדו את השגרירות הראשונה במדינה, בעוד שבריטניה הקימה נציבות עליונה. בשנת 1982, ראש ממשלת בליז, ג'ורג' פרייס, הפך לראש המדינה הראשון מבליז שערך ביקור רשמי במקסיקו. ב-1986 פתחה בליז את השגרירות שלה במקסיקו סיטי. בשנת 1988, נשיא מקסיקו מיגל דה לה מדריד הפך לראש המדינה המקסיקני הראשון שערך ביקור רשמי בבליז. מאז נערכו מספר ביקורים רמי דרג בין ראשי מדינות משתי המדינות. ב-2016, שתי המדינות חגגו 35 שנים ליחסים דיפלומטיים.
במאי 2022, נשיא מקסיקו, אנדרס מנואל לופס אוברדור, ביקר בבליז.
ביקורים רמי דרג

ביקורי ראש הממשלה מבליז במקסיקו
ראש הממשלה ג'ורג' קיידל פרייס (1982, 1983)
ראש הממשלה מנואל אסקוויל (1985, 1993, 1994, 1995, 1997)
ראש הממשלה סעיד מוסא (1999, 2000, 2004, 2006, 2007)
ראש הממשלה דין בארו (2010, 2012)
ראש הממשלה ג'וני בריסנו (2021)
ביקורים נשיאותיים ממקסיקו בבליז
הנשיא מיגל דה לה מדריד (1988)
הנשיא קרלוס סלינס (1991)
הנשיא ויסנטה פוקס (2005)
הנשיא פליפה קלדרון (2007)
הנשיא אנריקה פניה נייטו (2017)
הנשיא אנדרס מנואל לופס אוברדור (2022)
הסכמים בילטרליים

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם של גבולות טריטוריאליים של הונדורס הבריטית שנחתם בין מקסיקו לבריטניה (1893); הסכם דואר (1910); הסכם חילופי תרבות (1982); הסכם על ביצוע פסקי דין פליליים (1986); הסכם שיתוף פעולה במאבק בסחר בסמים ובתלות בסמים (1990); הסכם שיתוף פעולה בשימור ותחזוקה של אזורים ארכאולוגיים (1990); הסכם לשיתוף פעולה תיירותי (1990); הסכם להגנה והשבת אנדרטאות ארכאולוגיות, אמנותיות והיסטוריות (1991); הסכם להגנה ושיפור הסביבה ושימור משאבי טבע באזור הגבול (1991); הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכני (1995) והסכם על חילופי מידע בענייני מס (2011).
תחבורה ומעברי גבול

קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם Tropic Air. ישנם גם מספר מעברי גבול לאורך הגבול בליז-מקסיקו.
יחסי סחר

בשנת 2018, הסחר בין בליז למקסיקו הסתכם ב-138 מיליון דולר.  היצוא העיקרי של בליז למקסיקו כולל: שרימפס וסרטנים; מנועים; חלקי מכונות וגרוטאות מתכת. הייצוא העיקרי של מקסיקו לבליז כולל: אנרגיה חשמלית; טקסטיל; מלט וחלקים לתעשיית המלט. בשנת 2016, ההשקעה הישירה המקסיקנית הסתכמה ב-250 מיליון דולר, בעוד שההשקעה של בליז במקסיקו הסתכמה ב-2.2 מיליון דולר. מקסיקו היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של בליז בעולם. חברות רב-לאומיות מקסיקניות Cemex ו-Rotoplas פועלות בבליז.
נציגויות דיפלומטיות

בליז מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
מקסיקו מחזיקה שגרירות בבלמופן וקונסוליה בבליז סיטי.
יוסי רחמים

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1977 (בן 47) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המסלול האקדמי המכללה למינהל  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בר-אילן 
 תפקיד:  שופט (13 ביוני 2024) 
 
יוסי רחמים (נולד ב-22 באוגוסט 1977) הוא שופט בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב. מרצה וחוקר בתחום דיני העבודה, דיני תאגידים ואחריות חברתית של עסקים וחבר סגל לשעבר בפקולטה למשפטים של הקריה האקדמית אונו. רחמים שימש בעבר רחמים כנציג ציבור (עובדים) בבית הדין הארצי לעבודה.
בוגר תואר ראשון במשפטים (LL.B) בהצטיינות מהמסלול האקדמי של המכללה למנהל משנת 2005. בשנים 2003–2004 עבר גם הכשרה כמגשר ב-Center for Conflict Transformation במסצ'וסטס, ארצות הברית ובמרכז ליישוב סכסוכים וניהול משא ומתן בנווה צדק.
בשנת 2009 קיבל תואר מוסמך במשפטים (במסלול מחקרי .LL.M) מאוניברסיטת תל אביב. על עבודת התזה שלו שעסקה בזכויות העובדים בעת חילופי מעסיקים (בהנחיית פרופ' נילי כהן) זכה בפרס גולדברג מטעם האגודה הישראלית למשפט העבודה ולביטחון סוציאלי בשנת 2010.
ב-2016 קיבל תואר שלישי במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט שלו (בהנחיית פרופ' ידידיה שטרן ופרופ' עדי אייל) עסק בדיני החברות ככלי לשמירה על האינטרסים של בעלי העניין (Stakeholders) בחברה העסקית.
החל משנת 2017 חבר הסגל הקבוע בפקולטה למשפטים של הקריה האקדמית אונו. מאז שנת 2004 מרצה בפקולטה למשפטים במסלול האקדמי של מכללה למינהל, והחל משנת 2015 מרצה גם בבית הספר למדעי ההתנהגות במסלול האקדמי במכללה למינהל.
בנוסף, בשנת 2017 הרצה במחלקה לניהול משאבי אנוש במכללת ספיר, וב-2017 עד 2019 הרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וב-2022 באוניברסיטת רייכמן.
בשנת 2018 מונה לנציג ציבור בבית הדין הארצי לעבודה. כנציג ציבור כתב בעבר דעת מיעוט (לצד נשיאת בית הדין הארצי לעבודה ורדה וירט לבנה), בפסק דין הנוגע לזכויותיה של עובדת בהיריון שהתפטרה לאחר שהמעסיק פעל כלפיה בחוסר תום לב קיצוני במטרה להתחמק מחובותיו על פי חוק עבודת נשים, קבעה דעת הרוב כי היות שהעובדת התפטרה היא איננה זכאית לפיצוי מכוח חוק עבודת נשים. בדעת המיעוט טענו כי ראוי היה להרחיב את ההגנה על העובדת מכוח חוק הגנת נשים גם למקרים של "פיטורים בדרך של התנהגות".
ביוני 2024 התמנה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
ספרים ופרסומים

רחמים פרסם שלושה ספרים בתחום דיני ויחסי העבודה בבורסי הוצאה לאור של ספרי משפט.
ספרו הראשון, זכויות העובדים בעת חילופי מעבידים (2014) דן בין היתר בסוגיית זכויות העובדים במצבים של חילופי קבלני כוח אדם ושירותים, של קליטת עובדי קבלן להעסקה ישירה, של מיזוג בין חברות, פיצול חברות או העברת הבעלות על החברה או על גרעין השליטה בה, שינויים במבנה המשפטי של העסק, העברות בין משרדיות במגזר הציבורי, תהליכי הפרטה ועוד. סגנית נשיא בית הדין הארצי לעבודה (בדימוס) השופטת אלישבע ברק כתבה את ההקדמה לספר.
ספרו השני, אחריות תאגידים כלפי ציבור העובדים (2019) עוסק בממשק שבין דיני חברות לדיני עבודה תוך שימת דגש על האחריות של חברות ודירקטוריונים כלפי בעלי העניין המגוונים של החברות (Stakeholders) ולא רק על בעלי המניות (Stockholders). הספר מדגיש את חובתם של דירקטורים להתחשב גם באינטרסים של ציבור העובדים בחברה בעת קבלת החלטות ומדגיש כי ללא שימוש בחוק החברות - לא ניתן לממש את תכליות משפט העבודה בשוק העבודה המודרני. את ההקדמה לספר כתב שופט בית המשפט העליון (בדימוס) פרופ' יורם דנציגר.
כרך א' של ספרו השלישי דיני עבודה – הלכה למעשה שנכתב יחד עם עו"ד תמיר קדמי יצא בשנת 2023. הספר כולל מגוון רחב של סוגיות בתחום דיני העבודה ומציג הן ניתוח אקדמי והן ניתוח מעשי של אופן ישומן, תוך הסתמכות על מאות פסקי דין מבתי הדין האזוריים לעבודה והלכות של בית הדין הארצי לעבודה. את ההקדמה לספרו זה כתבה נשיאת בית הדין הארצי לעבודה השופטת ורדה וירט לבנה.
מלבד ספריו פרסם רחמים גם שורה של פרסומים אקדמיים. כך למשל פרסם בירחון הפרקליט יחד עם עו"ד צלאח אבו עמאשה מאמר ובו קרא להחיל את עקרונות פסק דין הטיפים על ענפים נוספים מלבד ענף המסעדנות, בדגש על ענף התיירות, בהם הטיפ מהווה 'נוהג מושרש היטב העולה כדי נורמה משפטית מחייבת, שהפרתה גוררת סנקציה חברתית'.
כמו כן פרסם בכתב העת המשפט מאמר בו ניתח את מאפייני שוק העבודה המודרני בעידן הגלובליזציה ואת השפעתו על משפט העבודה.
רחמים היה גם עורך המשנה של קובץ המאמרים זכויות הילד והמשפט הישראלי בעריכת תמר מורג ובהוצאת 'רמות אוניברסיטת תל אביב' (2010).
הערות שוליים

1 2 3 4  יוסי רחמים באתר הקריה האקדמית אונו
↑  יוסי רחמים באתר המכללה למינהל
↑  ע"ע 673-01-19, המטבח של רמה בע"מ נגד מירב בן דוד
↑  ניצן צבי כהן, ‏15 שופטים חדשים מונו לבתי הדין לעבודה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 13 ביוני 2024
↑  זכויות העובדים בעת חילופי מעבידים באתר ההוצאה לאור בורסי
↑  אחריות תאגידים כלפי ציבור העובדים באתר ההוצאה לאור בורסי
↑  דיני עבודה - הלכה למעשה באתר ההוצאה לאור בורסי
↑  טיפים כהכנסה מעבודה: הלכת קיס והשלכותיה על ענף התיירות, הפרקליט, כרך נה(1), מרץ 2022
↑  יוסי רחמים, "שוק העבודה המודרני בעידן הגלובליזציה והשפעתו על משפט העבודה", המשפט כד 425 (2018)
| שופטי בית הדין הארצי לעבודה |
| --- | --- | --- |
| שופטים קבועים מכהנים | נשיאה: ורדה וירט לבנה • סגן הנשיאה: אילן איטח חנה אופק-גנדלר • לאה גליקסמן • סיגל דוידוב-מוטולה • אילן סופר • רועי פוליאק |  |
| נשיאים בדימוס | יגאל פליטמן • נילי ארד • סטיב אדלר • מנחם גולדברג • צבי בר-ניב |  |
| סגני נשיאים בדימוס | אלישבע ברק-אוסוסקין • יצחק אליאסוף • שאול קובובי • ישראל לוין |  |
| שופטים קבועים בדימוס | צבי טרלו • זאב נגבי • עדינה פורת • שמואל צור • עמירם רבינוביץ' • רונית רוזנפלד • מרטין אלטס • יוסף רייך |  |
ראו גם נציגי ציבור בבית הדין הארצי לעבודה
יוהאן מרטין ברנאץ

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1802 שפייר, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 פטירה:  19 בדצמבר 1878 (בגיל 76) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תחום יצירה:  ציור
 יצירות ידועות:  סדרת ציורי ארץ ישראל
 
היינריך בארת מגיע לטימבוקטו ב-1853
"יהודים מתפללים בכותל המערבי" בציור של ברנאץ, סביבות 1839
יוהאן מרטין בֶּרנַאץ (Johann Martin Bernatz;‏ 23 במרץ 1802 – 19 בדצמבר 1878) היה צייר נופים גרמני שליווה משלחת למצרים, לסיני ולארץ ישראל ב-1836–1837 ונציגות בריטית לאתיופיה ב-1841–1843. הציורים שהפיק עובדו לליתוגרפיות, ראו אור בספרים והקנו לו מוניטין.
קורות חייו ופועלו

ברנאץ נולד בשפייר, למד באקדמיה לאמנויות היפות בווינה, השתקע ב-1829 במינכן ונודע כצייר נופים. ב-1836 התלווה למשלחתו של חוקר הטבע הגרמני גוטהילף היינריך פון שוברט (אנ') למזרח הקרוב, שעברה במצרים, בסיני, בעבר הירדן ובסוריה. מבחר של 40 מהציורים, שברנאץ הפיק במהלך המסע, נדפסו כסדרת ליתוגרפיות, וזו ראתה אור ב-1839 בכותר "תמונות מארץ ישראל, צוירו בטבע" (Bilder aus dem heiligen Lande, nach der Natur gezeichnet). בסדרה כלולים ציורים של אתרים מקראיים, בהם חברון, בית לחם, ירושלים, הר תבור ונצרת, והיא זכתה למהדורות נוספות. ב-1850 פרסם ברנאץ ספר נוסף, "אלבום של ארץ הקודש" (Album des heiligen Landes  Orte) שכלל 50 ציורים. נלוו להם ביאורים שחוברו בידי פון שוברט וחבר המשלחת הזואולוג יוהאנס רוֹת (אנ'). בספר זה נוספו ציורים של עין כרם, העיר שכם, כפר יפיע וצפת.
יוהאנס רוֹת הזמין את ברנאץ להצטרף אליו למסע מחקר בהודו. ברנאץ הגיע לכלכותה ב-1841, אבל מכשולים למיניהם גרמו לביטול מסע המשלחת ולשינוי בתוכניותיו. ממשלת הודו הבריטית העסיקה אותו כצייר הרשמי של נציגות שנשלחה לסהלה סלאסי שליט שאווה באתיופיה לשם חיזוק קשרי מסחר. הנציגות, שפעלה בשנים 1841–1843 בראשות קצין הצבא חובב הטבע ויליאם קורנווליס האריס (אנ'), עסקה גם בסקרים מדעיים. סדרת ליתוגרפיות, שהוכנו מתוך הציורים הרבים שברנאץ ביצע באתיופיה, נדפסה ופורסמה בלונדון ב-1852 בכותר "מראות באתיופיה" (Scenes in Ethiopia) שהוקדש למלכה ויקטוריה. ב-1854 וב-1855, בשטוטגרט ובהמבורג, ראו אור שתי מהדורות בגרמנית של הסדרה הזו (Bilder aus Aethiopien).
עבודותיו של ברנאץ נכללו בספרי מסעות שונים. אחד הידועים בהם הוא ספרו של היינריך בארת, "מסעות ותגליות בצפון אפריקה ובמרכזהּ בשנים 1849 עד 1855", שנדפס בחמישה כרכים. ברנאץ לא השתתף במסעות הללו ואת הציורים יצר על פי רישומים מקוריים שנעשו במהלכם.
ציוריו, בצבעי מים ובצבעי שמן, הוצגו בתערוכות לרוב.
ברנאץ מת ב-1878, אחרי מחלה ממושכת, בעיר מגוריו מינכן.
לקריאה נוספת

יהושע בן-אריה, צייריה וציוריה של ארץ-ישראל במאה התשע-עשרה, יד יצחק בן-צבי, 1992, עמ' 168–169, 170, 172
ריצ'רד פנקהרסט, "יוהאן מרטין ברנאץ", אנציקלופדיה אתיופיקה (Encyclopaedia Aethiopica), הוצאת אוניברסיטת המבורג, כרך חמישי (2014), עמ' 275ab (באנגלית)
הערות שוליים

↑  המשלחת ביצעה, בין היתר, מדידות ברומטריות, ואלה הראו שעמק הירדן, בואכה ים המלח, נמוך מגובה פני הים התיכון; חיים גורן, פני ים המלח, 2022, פרק עשירי: "גוטהילף היינריך פון שוברט ומשלחתו", עמ' 214–219
↑  מהדורת 1841 זמינה לדפדוף מקוון באתר הספרייה הלאומית
↑  ציורי אתיופיה של ברנאץ
↑  Heinrich Barth, Reisen und Entdeckungen in Nord- und Central-afrika in den Jahren 1849 bis 1855, Gotha: J. Perthes, 1857-1858
↑  חמשת הכרכים של המהדורה האנגלית זמינים לקריאה במרשתת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312218505171  DSI: 324  GND: 119102544  ISNI: 0000 0000 7729 241X  LCCN: no2006028597  NTA: 07047754X  SNAC: w6x458zb  SUDOC: 094479046  VcBA: 495/314404  VIAF: 50028164   WorldCat (עם VIAF): 50028164
יחסי טורקיה–קמרון

| יחסי טורקיה–קמרון |
| --- | --- |
טורקיה: קמרון


טורקיה: קמרון
שטח (בקילומטר רבוע)
783,562: 475,440
אוכלוסייה
87,527,097: 29,312,374
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,108,022: 47,946
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,659: 1,636
משטר
משטר נשיאותי: רפובליקה

יחסי טורקיה–קמרון הם יחסי החוץ בין קמרון לטורקיה.
יחסים דיפלומטיים

היחסים היו מתוחים בתחילה בין טורקיה לקמרון תחת שלטונו של הנשיא אחמדו אהידג'ו, שהשתמש במשטרה ובמנגנון הביטחון כדי לחסל אנשים שנתפסו כאויביו. היחסים של קמרון עם טורקיה השתפרו במידה ניכרת בתקופת שלטונו של פול בייה, שניסה לפתח שלטון חופשי ודמוקרטי יותר עם חופש ביטוי ועיתונות. במהלך תקופה זו, טורקיה סייעה לקמרון בבניית בתי ספר, מה שתרם לכך שביחס למדינות רבות באפריקה, בקמרון לומדים שיעור גבוה בהרבה מהילדים בבית הספר. עם זאת, היחסים החמירו לאחר ההתמודדות עם חילוקי הדעות בעקבות ניסיון ההפיכה ב-1984.
בעקבות ירידת המחירים והביקוש לנפט, כלכלת קמרון שתלויה מאוד בייצוא נפט, התדרדרה במהירות. בשנת 1987 הפכה קמרון ל-HIPC, שאיפשרה גישה לכספים נוספים. טורקיה הצטרפה לקרן המטבע הבינלאומית, לבנק העולמי ולמדינות אחרות המעניקות סיוע כלכלי לקמרון.
יחסים כלכליים

היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 205 מיליון דולר בשנת 2018 (ייצוא / יבוא טורקי: 151/54 מיליון דולר).
קיימות טיסות ישירות מדי יום מאיסטנבול לדואלה ויאונדה.
יחסי חינוך

קרן מעריף הטורקית מנהלת בתי ספר בקמרון.
יום טוב ליפמן הלפרין (ביאליסטוק)

רבי רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (תקע"ו, 1816, רוזינוי, ליטא - ו' בשבט תרל"ט, 30 בינואר 1879, ביאליסטוק, פולין), [מכונה גם: ר' ליפאלע], היה רב ליטאי, שכיהן ברבנות ערים שונות במרחב הליטאי פולני. נודע על שם ספר השו"ת שלו, ה"עונג יום טוב".
ביוגרפיה

נולד בשנת 1816 ברוז'ינוי לרב ישראל היילפרין רבה של העיר, שהיה תלמידו וקרוב משפחתו של הרב יום טוב ליפמן הלפרין, ידידו של רבי חיים מוולוז'ין ומחבר הספר "קדושת יום טוב". בהיותו כבן שלש (1819), עקרה המשפחה למינסק עם מינויו של אביו לרבה של העיר. במינסק למד בצעירותו מפי חכמי העיר, ובעיקר מראש הישיבה המקומית, רבי מנחם מנדל מפולוצק. הוא נישא למינא גולדא בת ר' יוסף ממינסק, נכדת ר' נפתלי הירץ פינס.
בהיותו בן 20 (1836, תקצ"ו) התמנה למשרת רבנות ראשונה בעיירה קרעווא שליד וילנה. מעיירה זו עבר לכהן כרבה של טשכנובצ'ה שבפולין, אחריה התמנה לרבנות קיידאן, ואחריה לרבנות מזריטש שבפולין. הוא הודח מרבנות מזריטש לאחר שהכריז חרם על החסידים בעיר, הכולל איסור על שתית יינם ונישואין עמם.
בתרי"ט, 1859 התמנה כרבה של ביאליסטוק, משרה בה החזיק עשרים שנה עד פטירתו. הוא היה חביב מאוד על בני קהילתו, וסיפורים על פיקחותו ושנינותו נפוצו בקרב יהודי ליטא שכינוהו בחיבה "ר' ליפא'לה". 
מעמדו כאחד מגדולי הדור במרחב בו פעל, הביא אותו להביע את עמדתו במגוון נושאים שעמדו על הפרק, וידועה התנגדותו הנחרצת לספרים "סדרי טהרות" של הרב גרשון חנוך הניך ליינר מראדזין, ולספר "דקדוקי סופרים" של רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ. מלבד זאת היה מעורב אישית בכל ענייני הקהילה בביאליסטוק.
ר' רפאל יום טוב ליפמן נפטר ביום ו' בשבט תרל"ט, 30 בינואר 1879, ונקבר בבית הקברות הישן בביאליסטוק. האוהל שהוקם על קברו ובית העלמין כולו חרב בתקופת השואה.
צאצאיו

בנו, רבי חיים נפתלי הרץ היילפרין, ראב"ד בביאליסטוק.
בתו, הרבנית שרה עלקא, אשת רבי אריה ליב ליפקין, מחבר "חיי אריה", בנו של רבי ישראל ליפקין מסלנט.
ספריו

שו"ת עונג יום טוב, בעריכת ר' אברהם יצחק עפשטיין, וילנא תר"ם, 1880. הספר התקבל באהדה בקרב הלומדים וזכה למהדורות רבות.
עונג יום טוב על דרוש, פיעטרקוב תרס"ו, 1906. בשער: "הובא לבית הדפוס על ידי בנו ותלמידו חיים נפתלי הערץ היילפרין".
לקריאה נוספת

מ. ליפסון, מדור דור, תל אביב, תרפ"ט, קטעים 360–361.
הערות שוליים

↑  "מזריטש: ספר קהילה"
↑  ראו על כך, מכתבם של רבי יוסף ב"ר רפאל ורבי בצלאל הכהן מווילנה, בתוך: ראובן דוב דסלר (עורך), שנות דור ודור, ח"א, ירושלים תש"ס, פרק ה', עמ' מט–נג, באתר היברובוקס.
↑  ראו למשל: שמחה אסף, מקורות לתולדות החנוך בישראל, כרך ד', תל אביב: דביר, תש"ג. עמ' קסז. שני מסמכים בחתימתו מפנקס הת"ת בביאליסטוק על תקנה המגבילה את מספר התלמידים בכל כיתת לימוד, ועל תקנה הקובעת כי על כל יהודי העיר לרכז את שאריות הבשר והעצמות למקום איסוף על מנת להחזיק מכסף מכירת הפסולת את ארגוני התמיכה המקומיים בלומדי תורה ובחולים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301751805171  LCCN: n84148532  VIAF: 75258776   WorldCat (עם VIAF): 75258776
יחסי טורקיה–רואנדה

| יחסי טורקיה–רואנדה |
| --- | --- |
טורקיה: רואנדה


טורקיה: רואנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
783,562: 26,338
אוכלוסייה
87,527,097: 14,334,764
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,108,022: 14,098
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,659: 983
משטר
משטר נשיאותי: רפובליקה

יחסי טורקיה–רואנדה הם יחסי החוץ בין רואנדה לטורקיה.
יחסים דיפלומטיים

לרואנדה ולטורקיה יש יחסי ידידות. כמושבה של בלגיה אך בתחום ההשפעה של צרפת לאחר העצמאות, רואנדה היא מדינה מרכז אפריקאית שממשלת בני ההוטו שלה ניסתה להשמיד את אוכלוסיית הטוטסי שלה החל מאפריל 1994. במהלך רצח העם, לאחר שאיבדה 10 חיילים, בלגיה נסוגה מיד מרואנדה וקראה לאו"ם לבטל את משימת שמירת השלום שהייתה שם באותה עת. טורקיה, בטענה שמשימת שמירת השלום רלוונטית כעת לבטיחות רואנדה מאי פעם, שיתפה פעולה עם שגרירת האו"ם מדלן אולברייט כדי לשכנע את האו"ם לאפשר ל-270 חיילים להישאר ברואנדה.
לטורקיה לא היו המשאבים הלאומיים להתערב ללא השתתפות ארצות הברית ברואנדה. עם זאת, ביל קלינטון, נשיא ארצות הברית באותה תקופה, סירב להתערב מכיוון שהציבור והקונגרס בארצות הברית התנגדו להתערבות ו-PDD-25 הגביל מאוד את השתתפות ארצות הברית במשימות שמירת שלום בינלאומיות.
לאחר סיום רצח העם ברואנדה, טורקיה וארצות הברית החלו לספק סיוע חוץ והשקעות לממשלת רואנדה, כאשר טורקיה סיפקה 13% מכלל סיוע החוץ לקידום המטרה של רואנדה להפוך לסינגפור של אפריקה.
יחסים כלכליים

נכון לשנת 2018, נפח הסחר בין שתי המדינות היה 32.4 מיליון דולר (ייצוא/ייבוא טורקי: 32.2/0.2 מיליון דולר).
ההשקעות הטורקיות מהוות 15% מכלל ה-FDI לרואנדה.
נציגויות דיפלומטיות

טורקיה מחזיקה ברואנדה שגרירות בקיגאלי מאז דצמבר 2014.
רואנדה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה מאז אוגוסט 2013.
טקטיקה בכדורסל

במהלך השנים התפתחו טקטיקות שונות ומהלכים שקבוצות ושחקני כדורסל מבצעים כדי לייעל את המשחק שלהם.
התקפה > פיק-אנד-רול

זהו אחד המהלכים הנפוצים והיעילים ביותר בכדורסל: כאשר קבוצה תוקפת והכדור נמצא אצל השחקן שלה, מגיע שחקן אחר מהקבוצה ועושה "חסימה" בעזרת הגוף לשחקן השומר על מוביל הכדור, וכתוצאה מכך יכול מוביל הכדור לעוקפו. במקביל לכך השחקן החוסם ממשיך בתנועה לכיוון הסל או למקום נוח לזריקה, ומקבל מסירה ממוביל הכדור. בשל הבלבול שמהלך זה יוצר בהגנת היריב, פעמים רבות מקבל השחקן החוסם את הכדור במצב נוח בקרבת הסל, או פנוי לזריקה חופשית. המסירה אינה מחויבת המציאות, וייתכן שמוביל הכדור ישתמש ב"חסימה" ככלי עבורו.
ישנם גם כמה סוגי חסימות ב"פיק אנד רול":
חסימה של גבוה לנמוך - כאשר הכדור נמצא אצל שחקן נמוך, מי שמגיע לחסום את השומר שלו הוא שחקן גבוה מקבוצתו.
חסימה של נמוך לגבוה - כאשר הכדור בידיו של שחקן גבוה ומי שבא לעשות חסימה לשומרו הוא שחקן נמוך.
"חסימה" של נמוך לנמוך ו"גבוה לגבוה" כשמן כן הן. חסימה של גבוה לגבוה נדירה ביותר וכמעט לא משתמשים בה בכדורסל המודרני. הנפוצה ביותר היא חסימה של גבוה לנמוך.
התקפה > פוסט-אפ

מצב בו שחקן מקבל את הכדור לא רחוק מהסל עם הגב לסל כאשר השומר נמצא בין השחקן ובין הסל, ומשתמש בגופו תוך כדי כדרור במטרה להתקרב לסל ולהגיע לאפשרות זריקה נוחה. בדרך כלל השחקנים המבצעים את המהלך הם גדולים ובעלי כוח פיזי רב אותו הם מנצלים כדי לדחוק את השומר ולהתקרב לסל. השחקנים סופוקליס (סופו) שחורציאניטיס ושאקיל אוניל הצטיינו בפוסט אפ בזכות ממדיהם הפיזיים.
התקפה > אפ אנד אנדר

אפ אנד אנדר הוא כמו לייאפ, אך במהלך זה השחקן מטעה את המגן שלו ולאחר שהרים את ידיו אל הלייאפ הוא מחזיר אותם מטה, ומעלה חזרה ללייאפ חדש. מהלך זה נעשה כולו באוויר ודורש יכולות אקרובטיות גבוהות. אחד השחקנים המפורסמים והטובים במהלך זה הוא קיירי אירווינג, המשחק בדאלאס מאבריקס.
התקפה > טיפ-אין

טיפ-אין הוא מהלך אשר שחקן זורק לסל ומחטיא את הזריקה אך הוא או שחקן אחר מאותה קבוצה מכניס אותה חזרה בנגיעה קלה. ישנם שחקנים אתלטים אשר עושים זאת בהטבעה ("פולו-דאנק"). מהלך זה נחשב גם כריבאונד התקפה.
התקפה > סוגי זריקות > ג'אמפ שוט

בדרך כלל זריקה מחוץ לצבע, מתחילה בקפיצה ומסתיימת בשחרור הכדור מהיד לכיוון הסל. רוב השחקנים בעמדות הגארד מצטיינים בזריקה זאת.
התקפה > סוגי זריקות > לייאפ

בעברית: צעד וחצי. הצעד וחצי הוא אחד המהלכים הפופולריים והבסיסיים ביותר בכדורסל. המהלך מתבצע בכניסה לסל בשני צעדים קטנים והגשה או זריקה מידית לסל. המהלך מתבצע בדרך כלל בתוך הצבע.
התקפה > סוגי זריקות > הטבעה

הטבעה היא הכנסה ישירה של הכדור לטבעת הסל באמצעות יד אחת או שתי ידיים. הטבעות יכולות להיות מהלכים מרהיבים הדורשים יכולת אתלטית גבוהה. בליגת ה-NBA וכן בליגה הישראלית, מתקיימת כל שנה תחרות ההטבעות כחלק מ-"סוף שבוע האולסטאר". אלי הופ הוא סוג של הטבעה המבוצעת כששחקן אחד זורק את הכדור לכיוון אזור טבעת הסל ושחקן אחר מקבוצתו קופץ, תופס את הכדור באוויר, ומטביע מהאוויר.
בעבר ההטבעה נחשבה לעבירה, ולבסוף נקבע חוק לאישור ביצוע הטבעות.
התקפה > סוגי זריקות > זריקת וו

זריקת וו או הוק שוט היא זריקה לסל ביד אחת המאופיינת בכך שהשחקן מיישר את יד אחת ומשחרר את הכדור כשידו מתוחה. הזריקה מבוצעת כשגוף השחקן הזורק מפריד בין הזורק לבין השומר שלו והסל ובכך הוא מונע מהשומר להפריע ליד הזורקת. בעקבות התפקיד החשוב של הגוף בחציצה בין השומר לבין היד הזורקת הזריקה מבוצעת בעיקר על ידי שחקנים גדולים וגבוהים. לרוב היא נזרקת מתוך תחום הצבע. אחד השחקנים הנודעים בזריקת הוו הוא כרים עבדול-ג'באר.
הגנה > שמירה אישית

זוהי סוג שמירה של "אחד על אחד", שחקן ההגנה שומר על שחקן היריב ומנסה למנוע ממנו לפתח את משחקו. הוא רודף אחרי השחקן ומופקד עליו ברוב שלבי המשחק בדרך כלל. הוא מנסה לחטוף לו את הכדור, לחסום אותו ולהקשות עליו את הקליעה. זהו סוג השמירה הנפוץ ביותר ב-NBA.
הגנה > שמירה אזורית

זהו סוג שמירה מיוחד ומשתמשים בו כאשר הקבוצה רוצה למנוע משחקני היריב להגיע לאזור ה"צבע" ולקלוע מקרוב. בשיטה זו כל שחקן הגנה אחראי על אזור מסוים ולא על שחקן זה או אחר. החיסרון המרכזי של שמירה זו הוא הקלות היחסית בה ההתקפה יכולה להגיע לזריקה נוחה מטווח רחוק, ובמיוחד מטווח שלוש הנקודות. שמירה זאת שומרים פעמים רבות קבוצות ששחקניהן חלשים במשחק ההגנה ולא טובים ב"שמירה אישית" וכדי לחפות על חולשה זאת כולם מצופפים את ההגנה אך מפקירים אזורים מרוחקים מעט. בליגת ה-NBA הייתה השמירה האזורית בלתי חוקית עד שנת 2002. שיטה זאת מוגבלת מעט, גם משום ששחקן ההגנה אינו יכול לעמוד בתוך אזור ה"צבע" יותר מ-3 שניות, ואם הוא עושה זאת הקבוצה התוקפת מקבלת זריקת עונשין אחת, אלא אם נמצא באזור ה"צבע" באותו זמן גם שחקן של הקבוצה שבהתקפה יותר מ-3 שניות, שאז קבוצת ההתקפה תאבד את הכדור שיעבור לקבוצה שבהגנה.