סבר, מלך נורווגיה
מלחמת הבגלר

באביב 1196 הוקמה סיעת הבגלר (Bagler) בהלור שבדנמרק כאופוזיציה לסבר. מנהיגי הסיעה היו ניקולס ארנסון, האציל ריידר סנדמן מוויקן וזיגורד ירלסון, בנו הבלתי חוקי של ארלינג סקקה. הארכיבישוף אריק נתן גם הוא את ברכתו. כמלכם הם בחרו באינגה מגנוססון, שלכאורה היה בנו של מגנוס החמישי. לאחר מכן הם הפליגו לנורווגיה.
באותה עת שהה סבר בוויקן ושני הכוחות היריבים נתקלו אלה באלה, למרות שלא התנהלו קרבות של ממש. סבר הטיל על בנו הבכור, זיגורד, את האחריות על הפעלת הבליסטרה שהוא בנה. אף על פי כן, אנשי הבגלר שיגרו מתקפת פתע לילית שבמהלכה נהרסה הבליסטרה וזיגורד ואנשיו נסו על נפשם. סבר רתח מזעם ויותר לא הטיל על בנו תפקידי פיקוד. לאחר לחימה הססנית נוספת, הפליג סבר צפונה לטרונדהיים, שם הוא בילה את החורף. הבגלרים הכריזו על אינגה כמלך ועד מהרה תפסו את השליטה המוחלטת על אזור ויקן וקבעו את אוסלו כמרכז שלטונם.
באביב 1197 הכריז סבר על גיוס צי מהחלקים הצפוניים והמערביים של נורווגיה ובמאי הוא היה כבר מסוגל להפליג דרומה לוויקן בראש כוח שמנה יותר מ-7,000 איש. הבירקביינרים תקפו את אוסלו ב-26 ביולי ולאחר ששני הצדדים ספגו אבדות כבדות, נאלצו הבגלרים להימלט לפנים הארץ. כעת ניצל סבר את הזמן כדי לגבות מיסים למימון המלחמה, אך כשהצי שהוא גייס עמד על סף מרד, הוא נסוג לברגן שם הוא החליט להעביר את החורף. הייתה זו שגיאה גורלית מצדו. בינתיים יצאו הבגלרים צפונה לטרונדלג בדרך היבשה והם נכנסו לנידארוס תוך כדי שהם נתקלים בהתנגדות קלה ביותר. חיל המצב בטירת סיון החזיק מעמד לזמן מה עד שמפקדם, טורסטיין קוגד בגד בסבר והניח לבגלרים לחדור לטירה. הבגלרים החריבו את הטירה לחלוטין. מעוזו האישי של סבר היה כעת בידי אויביו.
שנת 1198 הייתה נקודת השפל בגורלו של סבר. במאי הוא שיגר כוח לנסות לכבוש מחדש את טירת סיון. הפעם הוא כשל בהשגת אפקט ההפתעה והצי של הבירקביינרים כלל בעיקר ספינות קטנות. בקרב הימי שהתנהל לאחר מכן, הוכו הבירקביינרים קשות. לאחר קרב זה חיזקו הבגלרים את אחיזתם בטורנדלג ורבים עברו לצד שאותו הם ראו כצד המנצח.
לאחר התבוסה התנהל סבר בכבדות בחזרה לברגן. עד מהרה התנהל אחריו מרדף על ידי צבא של סיעת הבגלר שנהנה מעדיפות מספרית תחת הנהגתם של ניקולס ארנסון והלווארד מססטד. סבר המשיך להחזיק בטירת ברגן. טירה זו הוכיחה את עצמה כמעוז בלתי חדיר ושימשה לבירקביינרים בסיס פעולה בטוח. הקיץ הבא כונה "הקיץ של ברגן" והוא עמד בעיקר בסימן התנגשויות הססניות שהתנהלו באזור ברגן. ב-11 באוגוסט העלו הבגלרים את ברגן באש. החורבן היה מוחלט ואפילו הכנסיות עלו באש. כשהם עומדים בפני רעב, נמלטו סבר ואנשיו לטרונדלג.
בטרונדלג הייתה עדיין רוב האוכלוסייה נאמנה לסבר ורבים מאלו שערקו לשורות הבגלרים החליפו בחזרה את נאמנותם. סבר היה יכול כעת גם להצדיק את עצמו על בסיס הברוטליות של הבגלרים בברגן. אנשי טרונדלג הבטיחו לצייד את סבר בצי חדש ושמונה ספינות גדולות נבנו, בנוסף לכמה ספינות תובלה שהוסבו כספינות מלחמה. בראשית יוני הפליגו הבגלרים לפיורד טרונדהיים. ב-18 ביוני 1199 נפגשו שני הציים בקרב סטרינדפיורד. כאן זכה סבר בניצחון מוחץ ושארית הכוח של הבגלרים נמלט לדנמרק.
כעת יכול היה סבר להחזיר לעצמו את השליטה על ויקן והוא התכונן לבלות את החורף באוסלו, אך האזורים הכפריים נותרו ברובם עוינים כלפיו. בראשית אותה שנה התרחש מרד ספונטני כשהמון רב החל לשעוט לכוון אוסלו כדי להפיל את שלטון הבירקביינר. צבא איכרים זה לא היה מאומן ולא מאורגן והיה כוח בלתי שקול מול צבא הבירקביינרים שחושל בקרבות. בקרב שהתנהל ב-6 במרץ 1200 הובסו האיכרים. אף על פי כן, אחיזתם של הבירקביינרים באזור הייתה עדיין חלשה וסבר החליט להפליג בחזרה לברגן.
כתוצאה מכך יכלו הבגלרים לשוב בכוח מלא מדנמרק ועד מהרה הם החזירו לעצמם את שליטתם במזרח נורווגיה. שני הצדדים בילו את השנה הבאה בפשיטות אלה על השטחים של אלה מבלי להשיג הישגים טריטוריאליים, למרות שידם של הבירקבניירים בשדה הקרב הימי הייתה על העליונה.
באביב 1201 הפליג סבר מברגן בראש צי גדול מגויס אל מה שיהיה המערכה האחרונה שלו. כשצבא זה עומד לרשותו, הוא היה יכול לגבות במהלך הקיץ מיסים ללא התנגדות מהאוכלוסייה משתי גדות הפיורד של אוסלו. בספטמבר הוא הציב מחנה בטונסברג והטיל מצור על מבצר טונסברג, שהוחזק על ידי חיל מצב בפיקודו של ריידר סנדמן. המצור נמשך בשל העובדה שמנהיגי הבגלר לא העזו לשלוח תגבורת כדי להקל על חיל המצב, שלא נפל מול כל הטקסיסים של סבר. לבסוף, ב-25 בינואר, נכנעו ריידר ואנשיו וסבר החליט להפליג בחזרה לברגן.
במהלך מסעו זה, נפל סבר למשכב ועם הגעת הצי לברגן הוא כבר גסס. על ערש דווי מינה סבר את בנו היחיד שנותר בחיים, הוקון, כיורשו ובמכתב שכתב לו הוא יעץ לו לנסות להגיע לפיוס עם הכנסייה. סבר מת ב-9 במרץ 1202.
המלך סבר חוצה את הרי ווס