stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיינו
יהודי סיינו

בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-2,500 יהודים, רוב תושביה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי, ויהודים רבים עזבו אותה.
ב-5 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו בספטמבר שלאחר מכן את יהודיה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מהסביבה.
באוקטובר 1941 נסגרו שערי הגטו, ועל יושביו הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה. על הגטו שמרו שוטרים מקומיים, והגרמנים הקציבו לכל אדם בו 50 גרם לחם ליום, תוך שלעיתים לא סיפקו מזון לגטו במשך מספר ימים. מעת לעת הוציאו הגרמנים להורג יהודים מהגטו, והשוטרים המקומיים שדדו את יושביו.
ב-20 בדצמבר 1941 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים מקומיים, ורצחו את כ-800 יושביו בסמוך לבית העלמין היהודי הישן ביישוב. לאחר מכן, נערך מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, והם הוצאו להורג יחד עם ילדים ממשפחות מעורבות ביישוב.
אוריין ליפשיץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1976 (בת 48) 
 שם לידה:  ברכי אייכנשטיין 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת אמונה  סמינר הקיבוצים  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  יאיר ליפשיץ 
 מספר צאצאים:  2 
 https://www.brachilipshitz.com/
 
אוריין ליפשיץ (נולדה בשם ברכי אייכנשטיין ב-28 במאי 1976) היא במאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

ליפשיץ נולדה ב-1976 בירושלים לחנה בת שחר ולרב יהושע אייכנשטיין, במהלך השנים עזבה את אורח החיים החרדי.
בוגרת החוג לתיאטרון במכללת אמונה, בעלת תואר ראשון בהצטיינות יתרה בבימוי ובהוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים ותואר שני בתוכנית לחקר הביצוע בתיאטרון ובאמנויות המופע באוניברסיטת תל אביב.
ליפשיץ חוותה פגיעה מינית בילדותה, ולאורך השנים הסתירה את הפגיעה. הפגיעה וההשתקה ערערו את עולמה הערכי והאמוני. ההתמודדות עם מעשה הפגיעה והבנתו הן מנוע המצית רבות מיצירותיה. היא פיתחה הצגות אמנותיות ניסיוניות וחדשניות המיועדות לקהל ילדים, לאור תפיסה כי לתיאטרון לילדים יש תפקיד אמנותי, פוליטי וחברתי, וכי השפה האמנותית של התיאטרון מסוגלת לתווך עבור הילדים חוויות מורכבות ולעבד אותן באופן סמלי ועדין בעזרת דימויים אמנותיים.
קריירה מקצועית

לפני שהתמקדה בעשייה אמנותית-תיאטרונית, עסקה ליפשיץ בניהול תוכניות תרבות ואמנות. ב-2010 הקימה וניהלה את Paideia Project-Incubator – תוכנית חממה לפיתוח פרויקטים של תרבות יהודית באירופה במכון Paideia בסטוקהולם, והקימה חממה לפיתוח מופעי סיפור בבית מדרש אלול.
בשיתוף בית אבי חי יצרה ליפשיץ את סדרת ההצגות "אגדות הלבנה" הכוללת 12 הצגות ילדים בהתאמה לחודשי השנה העברית שמועלות באופן קבוע מאז 2014.
ליפשיץ מלמדת בימוי ויצירה בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים ובחוג לתיאטרון במכללת אמונה, ומנחה כיתות אמן בחוג ללימודי תיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה מקצועית > דוד: המלך והכבשה

בשנת 2018, כחלק מסדרת ההצגות "מלכים" שיצרה, כתבה ליפשיץ עם ענבל לורי את ההצגה "דוד: המלך והכבשה". תוכני ההצגה עוסקים גם בפרשת דוד ובת שבע ונוגעים בסוגיות של פגיעה מינית וניצול סמכות, ועוררו דיונים סוערים על תפקידו ודרכו של תיאטרון ילדים. בעקבות הדיונים הוגבלה ההצגה לקהל בוגר והיא לוותה בדיון על תפקידו של תיאטרון ילדים ועל שיח מבוגרים וילדים על מיניות. ההצגה ירדה לאחר מספר מועט של הופעות, ובעקבות החוויה העלתה ליפשיץ את ההצגה "שיר שנועד לקריאות בוז" על פי המחזה "הקהל" מאת לורקה. המחזה עוסק במתח שבין העולם הדרמטי הפנימי וחריגותו המינית החברתית של היוצר ובין התקבלות היצירה מצד הקהל.
קריירה מקצועית > הצגות שביימה

| הצגה | כתיבה | תיאטרון | בכורה |
| --- | --- | --- | --- |
| זהירות! כלב נובח | יצירה המפגישה בין חומרים אוטוביוגרפיים לשיר מקהלה מהמחזה "אגממנון" | יצירה במסגרת לימודי התואר השני של ליפשיץ | 2012 |
| הכח של נוח | עיבוד לילדים של סיפור נוח והמבול מאת שרית זוסמן ויאיר ליפשיץ | בית אבי חי | 2014 |
| ים יבשה | מופע חוצות לילדים בעקבות סיפור יציאת מצרים מאת שרית זוסמן ויאיר ליפשיץ | בית אבי חי | 2014 |
| אגדות הלבנה | סדרה הכוללת 12 הצגות ילדים בהתאמה לחודשי השנה העברית. כתיבה: רוני ברודצקי, שרית זוסמן, יאיר ליפשיץ, ענבל לורי | בית אבי חי | 2014 |
| יום אחד בירושלים | הצגת ילדים בעקבות אגדת שלמה המלך ואשמדאי מאת שרית זוסמן ויאיר ליפשיץ | בית אבי חי | 2015 |
| פעולה אנושה | בעקבות סצנת הליצנים מתוך "המחזה הלימודי של באדן באדן על ההסכמה" מאת ברכט | המפעל | 2016 |
| עלמה וליצ'י | מחזה קצר מאת דניאל בוצר על נערה חולת סרטן וליצנית רפואית המלווה אותה | צוותא | 2016 |
| אובו המלך | מחזה מאת אלפרד ז'ארי בתרגום של רותם עטר | סטודיו למשחק ניסן נתיב ירושלים | 2017 |
| שאול: המלך והמסכה | הצגת ילדים ראשונה בסדרת "המלכים" מאת: ענבל לורי וברכי ליפשיץ | בית אבי חי | 2017 |
| דוד: המלך והכבשה | הצגת ילדים שנייה בסדרת "המלכים" מאת: ענבל לורי וברכי ליפשיץ | בית אבי חי | 2018 |
| שיר שנועד לקריאות בוז | עיבוד למחזה "הקהל" מאת לורקה על פי תרגום מאת רנה ליטוין | סטודיו למשחק ניסן נתיב ירושלים | 2019 |
| קצף ורוד | עיבוד למחזה "המרפסת" מאת ז'אן ז'נה, בתרגום יואל טייב | סטודיו למשחק ניסן נתיב ירושלים | 2020 |
| הטפיל המאושר וכל השאר | מחזה מאת ענבל לורי וברכי ליפשיץ בהשראתהמחזות "חיי החרקים" של קארל צ'אפק ו"מקסם הרוע של הפרפר" מאת לורקה | תיאארון "משו משו" |  |
חיים אישיים

אמה היא הסופרת חנה בת שחר ואביה הוא הרב יהושע אייכנשטיין, ראש ישיבת יד אהרון.
לאחר נישואיה לחוקר התיאטרון יאיר ליפשיץ אימצה את שם משפחתו, וב-2022 בחרה בשם "אוריין" כשמה הפרטי. לזוג שני בנים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |   |  |   |  בצלאל ז'ולטי  בצלאל ז'ולטי     |  בצלאל ז'ולטי  בצלאל ז'ולטי     |  בצלאל ז'ולטי  בצלאל ז'ולטי     |   |   |
|  |   |  |   |  |   |  |   |   |
|  יהושע אייכנשטיין  יהושע אייכנשטיין     |  יהושע אייכנשטיין  יהושע אייכנשטיין     |  יהושע אייכנשטיין  יהושע אייכנשטיין     |     |  חנה בת שחר  חנה בת שחר     |  חנה בת שחר  חנה בת שחר     |  חנה בת שחר  חנה בת שחר     |   |   |
 
|   |   |  אוריין ליפשיץ  אוריין ליפשיץ     |  אוריין ליפשיץ  אוריין ליפשיץ     |  אוריין ליפשיץ  אוריין ליפשיץ     |   |  יאיר ליפשיץ  יאיר ליפשיץ     |  יאיר ליפשיץ  יאיר ליפשיץ     |  יאיר ליפשיץ  יאיר ליפשיץ     |
הערות שוליים

↑  אבישי חורי, "בתיאטרון ילדים אין הפרדה בין האמנותי לחינוכי", ‏4 ביולי 2018
↑  The Paideia Project-Incubator | Paideia (באנגלית)
↑  עופר מתן, הצגת הפולחן שמשגעת את ילדי ירושלים, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2015
↑  דוד-הצגה ושיח למבוגרים
↑  דיקלה ד' גיל-עד, אגדות הלבנה בבית אבי חי, באתר אתרוג | גיליון 77, ‏יולי 2017
↑  בילוי היום, הצגת ילדים על דוד המלך: כיצד מציגים להם את האונס שעברה בת-שבע?, באתר גלי צה"ל
↑  אני מחליפה את שמי., בעמוד הפייסבוק של אוריין ליפשיץ, 29 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012859066505171
לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית

לקסיקון הֶקְשֵׁרִים לספרות ישראלית - הוא המהדורה החדשה והדיגיטלית של לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים - המהדורה המודפסת, שראתה אור בשנת 2014.
הלקסיקון הוא מיזם של מכון הקשרים לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית והמחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
המיזם מכיל את הספרות שנוצרה מאז הקמתה של מדינת ישראל ב-1948 ואילך, בידי בני כל הדורות הספרותיים, שהיו פעילים בטווח השנים האלה. הלקסיקון אמור להתעדכן בהקדם ולכלול את כל הערכים הרלוונטיים עד השנה הנוכחית.
אודות הלקסיקון

באתר הלקסיקון 1355 ערכים שמעודכנים ברובם, ולצד כל ערך רשום תאריך העדכון ושם העורך.
הערכים החדשים המתווספים לאתר מדי שבוע נכתבים על ידי חוקרי ספרות וחוקרות ספרות מובילים בישראל ומחוצה לה, שלהם/ן היכרות פרשנית אינטימית ומעמיקה עם מושא הכתיבה. האתר מאפשר להוריד ערכים ושאילתות בשלל תצורות, והשימוש בו הוא חופשי. התנאי היחיד להצגת המידע באתר הוא נתינת קרדיט הולם לאתר ולמחברי ומחברות הערכים.
העורך הראשי של הלקסיקון המקוון הוא יגאל שוורץ שערך גם את המהדורה המודפסת של הלקסיקון עם זיסי סתוי, יו"ר חברי המערכת: אבנר הולצמן. עורכי המשנה בפועל היו יעל דקל והמשורר ערן צלגוב. עורכת הלקסיקון המקוון היא תמר סתר. אתר הלקסיקון מתבסס על תקציב המחקר של הקרן הלאומית למדעים שבה זכה שוורץ. הסופר עידו אנג'ל בנה את האתר.
ניתן למצוא באתר את המידע הביוגרפי והפואטי על כל אחד מהיוצרים והיוצרות המתועדים בו, באמצעות מסננים שיצרו חברי וחברות המערכת. את המידע המצוי בכל אחד מן הערכים מסווג לפי קטגוריות (מסננים), המופיעות בצד הערך עצמו, לפי תוכֵן הערכים בלבד. לקטגוריות אלה אפשר להגיע בחיפוש בסיסי או מתקדם, וכך לגלות דברים רבים על עולם הספרות הישראלית.
ניתן לשאול אלפי שאילתות, ולשמור ערכים מועדפים באזור אישי ייחודי (יש להירשם לאתר לשם כך). לדוגמה, האתר מגלה מיהן המחזאיות שנולדו בין 1940 ל-1945 ויצירתן עוסקת בשואה, מיהם היוצרים/ות שפרסמו בז'אנר המתח וגם כתבו על הקיבוץ, ובהמשך לכך, מיהם היוצרים/ות שגם כתבו בז'אנר המתח וגם בז'אנר האוטוביוגרפיה והממואר, או מיהם היוצרים/ות שכלל לא כתבו בז'אנר המתח. האתר גם מגלה באילו שנים פורסמו יותר ספרי ביכורים השייכים לז'אנר השירה מאשר ספרי ביכורים השייכים לז'אנר הפרוזה, ואפשרויות חיפוש נוספות.
אופיו של הלקסיקון הוא ביוגרפי-אנציקלופדי, והוא מכיל מידע ביוגרפי לצד הערכה ספרותית והקשרים ספרותיים-תרבותיים של כל יוצר ויוצרת. בכך שונה הלקסיקון מפרויקטים מקבילים שראו אור בשנים האחרונות, ביניהם ראויים לציון המיזם המקוון, הביו-ביבליוגרפי לקסיקון הספרות העברית החדשה בעריכתו של יוסף גלרון-גולדשלגר מאוניברסיטת המדינה של אוהיו, ומפעלו של משה גרנות לקסיקון היסטורי של הסופרים העברים מאז תש"ח, 2009 ששניהם מתמקדים בפן הביוגרפי-ביבליוגרפי של היוצרים. לקסיקון הקשרים לסופרי ישראל ממשיך את מפעלו של החוקר-הביבליוגרף ג' קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, שהעמיד מפעל חשוב מאין כמוהו, אשר עם התרחבותה והסתעפותה של הספרות העברית בחמישים השנים האחרונות היה צורך לעדכנו ולהמשיכו.
הלקסיקון מקיף את הספרות שנוצרה מאז הקמתה של מדינת ישראל ב-1948 ואילך, בידי בני כל הדורות הספרותיים שהיו פעילים בטווח השנים האלה. קו החתך הזה, שיש בו יסוד שרירותי בלתי נמנע, קבע שסופרים בולטים שהלכו לעולמם לפני 1948 (כגון ביאליק וטשרניחובסקי בשירה, ברנר וברדיצ'בסקי בסיפורת) אינם נכללים בו, גם אם רישומה של יצירתם הוסיף ומוסיף להדהד בתרבות הישראלית. מנגד נכללו כאן סופרים אחרים מבני אותו דור, שעיקר יצירתם לפני קום המדינה, אך זכו לראות בכינונה של ישראל הריבונית והספיקו לפעול בה בשנותיהם האחרונות (כגון דבורה בארון בסיפורת, דוד שמעוני וזלמן שניאור בשירה).
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > נתונים בסיסיים

מגדר – המגדר הידוע לנו של יוצר או יוצרת, לפי החלוקה המסורתית "גבר-אישה".
ידוע/ה כ – המקצוע הספרותי שהיוצר/ת מזוהה עימו.
גודל ערך – ערך קצר, בינוני או ארוך.
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > שפות

שפות יצירה – השפות שהיצירות נכתבו בהן.
שפות תרגום – השפות שהיצירות תורגמו להן.
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > ז'אנרים, תחומי יצירה ותחומי מחקר

תחומי יצירה – שירה, פרוזה, ביקורת, מסה, תרגום, פזמונאות, עיון (לרוב מחקר), עריכה (לרבות מו"לות), תסריטאות, עיתונאות.
תחומי מחקר – תחומי מחקר שמושאי הערך עוסקים בהם, בדגש על מדעי הרוח וכמה תחומי מחקר מדעיים אחרים.
סוגות אופייניות – קטגוריה זו מכילה תתי-סוגות של פרוזה ושירה המאפיינות את היצירות של מושא הערך, על פי היקף היצירות, המבנה שלהן וקהל היעד שלהן: רומן, סיפור קצר ונובלה; פואמה, שירת ילדים ופזמון; תסריט; וכן תת-סוגות המוגדרות לפי תוכן היצירה והיחסים המתקיימים בה בין מציאות ובדיון: מדע בדיוני, מתח, רומן היסטורי, ביוגרפיה, אוטוביוגרפיה וממואר, ותיעוד.
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > ספרים, כתבי עת או עיתונים שהופיעו בגוף הערך או בביבליוגרפיה

ספרים, כתבי עת או עיתונים המוזכרים בגוף הערך עצמו.
ספרים, כתבי עת או עיתונים שנעזרנו בהם לכתיבת הערך, ומופיעים ברשימת הביבליוגרפיה שבסופו.
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > צירי זמן

שנת לידה
שנת פטירה
גיל בעת פרסום ראשון
שנת הוצאת ספר ביכורים
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > גאוגרפיה

ארץ לידה – ארץ הלידה של מושא הערך. באזורים שעברו חילופי שלטון השתדלנו לציין את שם המדינה לפי השלטון ששלט בה בשנת הלידה של היוצר/ת.
עיר לידה – עיר הלידה של היוצר/ת.
עיר או ארץ מגורים – עיר המגורים וארץ המגורים של היוצר/ת כיום ובעבר.
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > נתונים אישיים

אנשי קשר ספרותיים – בקטגוריה זו כלולים אנשי ציבור, תרבות ורוח שעמדו עם היוצר/ת בקשר מקצועי (ספרותי, אומנותי, אקדמי וכדומה). כאן תוכלו למצוא, למשל, את שמות העורכים של הספרים וכתבי העת שפרסמו את היצירות, עמיתים, חברי קבוצות ספרותיות, שיתופי פעולה אומנותיים ועוד.
זהות אתנית ודתית – יהודי/ה, נוצרי/ה ומוסלמי/ת. ערכי היוצרים והיוצרות הערבים והערביות כוללים קטגוריה לאומית ודתית: ערבי/ה מוסלמי/ת, ערבי/ה נוצרי/ה וערבי/ה דרוזי/ת.
תומכים – שמות המורים, המורות, פטרונים או פטרוניות.
נתמכים – תלמידים ותלמידות, בני טיפוחים ובנות טיפוחים.
משפיעים – מי שהשפיעו על היוצר/ת מבחינה אומנותית או הגותית, על פי הביקורת המקובלת או על פי מחברי הערך.
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > פרסים

פרסים – בקטגוריה זו מצוינים הפרסים שהוענקו ליוצר/ת מבין 25 הפרסים הנחשבים מרכזיים ביותר בתרבות הישראלית, וכן מצוינת שנת קבלת הפרס (אם היא ידועה).
מוסדות ותחומי לימוד
מוסדות אקדמיים – מוסדות אקדמיים ומוסדות לימוד בעלי ערך תרבותי או פוליטי מיוחד בתרבות היהודית והישראלית שהיוצר/ת למד/ה בהם.
תחומי לימוד אקדמיים – המקצועות שהיוצר/ת למד/ה באוניברסיטה.
תארים אקדמיים – תואר ראשון, שני או שלישי.
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > מילות מפתח

קיים מאגר רחב של מילות מפתח הקשורות לנושאים ולמאפיינים סגנוניים ביצירות של מושאי הערכים, לצד זרמים אומנותיים, מחקריים ואינטלקטואליים שהיוצרים או היוצרות פעלו בתוכם והושפעו מהם. ניתן למצוא כאן נושאים ותמות הנשנים ביצירות של יוצרים או יוצרות נפרדים, כגון מסע, שכול, עבודה, טבע ואלימות; מרחבים וקהילות, כגון קיבוץ, מעברה, יהדות תימן, יהדות פולין; זרמים אומנותיים והגותיים, כגון אקספרסיוניזם, פוסטמודרניזם ומרקסיזם; סוגות, כגון פרודיה, סאטירה ודיסטופיה; מקורות תרבותיים רחבים ברקע היצירה או בלשונה, כגון מקרא, תלמוד, מיתולוגיה יוונית, ספרות גרמנית ותחומי ידע כגון פילוסופיה ופסיכולוגיה; ואומנויות אחרות המשולבות ביצירות או שהיוצר/ת עסק/ה בהם במקביל, כגון ציור או מוזיקה. המאגר כולל מילות מפתח הנשנות בערכי הלקסיקון, ומשום כך המאגר דינמי, והוא עתיד להתרחב עם שילובם של ערכים חדשים ומידע נוסף.
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון > קטגוריה בצד הערך שאינה מסנן בלקסיקון

רקע משפחתי – כאן יופיעו בני המשפחה ובנות המשפחה של היוצר/ת, בדרגות קרבה שונות (הורים, צאצאים ועוד), ובלבד שמדובר בדמויות מוכרות או פעילות בעולמות התרבות, האומנות, ההגות והפוליטיקה.
התקבלות וביקורת

עם יציאתה לאור של הגרסה המודפסת של המיזם בשנת 2014 (לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים), נשמעו דברי הערכה וביקורת זה לצד זה. דן מרגלית כתב ב"ישראל היום" שבחים ל"ספר שהוא שכיית חמדה, גאווה ללב ותאווה לעיניים", ושיבח את המכלול של מאות כותבים, חלקם ראויים מאוד וחלקם פחות. אלא שזעמו של מרגלית יצא כנגד אי הכללתה של הפזמונאית נעמי שמר.
לביקורתו של מרגלית הצטרפו ביקורות נוספות שהוטחו בעורכי הלקסיקון בנושא השמטתם או הכללתם של יוצרים נוספים, למשל ביקורתה של יעל טבת קלגסבלד בעקבות היעדרותו של אביה שבתי טבת מהלקסיקון. הובעה גם האשמה של הטיה פוליטית בעריכת הלקסיקון.
יגאל שוורץ דחה את הטענות, באמרו שזכותה של הוועדה להחליט מה היא ספרות יפה, מיהו משורר ומיהו פזמונאי ללא שום קשר להטיה פוליטית. עם זאת, הוא הבטיח שבאתר הדיגיטלי, בו אין הגבלה של מקום, יתרחבו השוליים ויוספו היוצרים החסרים.
מנגד, כתב המבקר אריק גלסנר על הלקסיקון, כי "חשיבותו הגדולה היא בעיניי סמלית. באופן מוחשי מציג הלקסיקון את הרפובליקה הספרותית הישראלית, כמו מראה שהיא קיימת באופן קונקרטי באמצעות אלף עמודיו [...] ככלל, זה מפעל מבורך, שערכו הסמלי אינו פחות מערכו הממשי, כלומר מהמידע העובדתי התמציתי שיש בו על הסופרים שנכנסו בשעריו."
במקביל הצביעה טל לוין, העורכת הראשית של אתר עכבר העיר, כי פסילת הלקסיקון על רקע פוליטי מעידה יותר על השיח הישראלי מאשר על הפרויקט עצמו: "לכל עבודה של קאנוניזציה יהיו כנראה מבקרים, ואפשר שחלק מהביקורות אפילו מוצדקות, אלא שהמקרה של לקסיקון הסופרים בא ללמד הרבה יותר על השיח האלים והמתלהם שהתרגלנו בו מאשר על ספרות. הוא רומס באחת מאמץ אקדמי רחב היקף."
לקריאה נוספת

לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים [המהדורה המודפסת], עורכים: זיסי סתוי, יגאל שוורץ, דביר ומכון הקשרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2014
לקסיקון הספרות העברית החדשה בעריכת יוסף גלרון גולדשלגר
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המחלקה לספרות עברית, הודעה על צאת הלקסיקון הדיגיטלי
↑  לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית - אתר המיזם
↑  דן מרגלית, עסקני הספרות (תת-מאמר), באתר ישראל היום, 27 ביוני 2014.
↑   מיה סלע, הסופרת יעל טבת: מדוע אבי, שבתי טבת, נעדר מלקסיקון הסופרים הישראלים?, באתר הארץ, 30 ביוני 2014
↑   מיה סלע, יגאל שוורץ: קיבלתי איומים על חיי בעקבות דבריו של דן מרגלית, באתר הארץ, 29 ביוני 2014
↑  על לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים עותק של הטור מידיעות אחרונות כפי שמופיע בבלוג האישי של אריק גלסנר
↑   טל לוין, טור עורכת: האלימות שעושה את הביחד, באתר הארץ, 3 ביולי 2014
תמונתה של יונה וולך על עטיפת המהדורה המודפסת, שיצאה ב-2014
ניו גלן

ניו גלן (באנגלית: New Glenn) הוא משגר כבד ורב-שימושי באופן חלקי אשר פותח על ידי החברה האמריקאית בלו אוריג'ין.
משגר זה מורכב משני שלבים והוא המשגר השלישי בהיסטוריה אחרי הפאלקון 9 והפאלקון כבד אשר ניתן לשימוש חוזר באופן חלקי כאשר השלב הראשון שלו מסוגל לנחות במאונך בחזרה ארצה ולהיות משוגר פעמים נוספות. השלב השני, שלא ניתן לשימוש חוזר, מיועד לשלוח את המטען המשוגר למסלול. ניו גלן נישא לגובה של 98 מטרים וקוטרו 7 מטרים וביכולתו לשגר מטען במשקל של עד 45,000 ק"ג למסלול לווייני נמוך (LEO)‏ או 13,600 ק"ג למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי (GTO).
פיתוחו של הניו גלן החל לפני 2013 והוכרז לציבור בשנת 2016. ניו גלן מיועד לשגר לוויינים וחלליות ובין היתר לקחת חלק בשיגור אלפי לוויינים עבור חברת "Kuiper Systems" בפרויקט שירותי אינטרנט-לווייני של חברת אמזון. בשנת 2021 הושק "פרויקט ג'ארביס", יוזמה שמטרתה להפוך גם את השלב השני של המשגר לרב-שימושי.
ניו גלן שוגר לראשונה ב-16 בינואר 2025 מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה.
מבנה המשגר

ניו גלן הוא משגר דו-שלבי המתנשא לגובה של 98 מטרים וקוטרו 7 מטרים. כוח הדחף של הניו גלן הוא 17,100 קילו־ניוטון והוא מסווג כמשגר כבד, דהיינו בעל יכולת נשיאה גבוהה למסלול. ביכולתו לשגר מטען במשקל של עד 45,000 ק"ג למסלול לווייני נמוך (LEO)‏ או 13,600 ק"ג למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי (GTO).
השלב הראשון של המשגר הוא רב-שימושי ומתוכנן לשימוש חוזר של לפחות 25 שיגורים ובסיום כל שיגור מיועד לנחות במאונך בחזרה על אסדה ניידת באוקיינוס. שלב זה נישא לגובה של 57.5 מטרים והוא מונע על ידי שבעה מנועי BE-4 שמשתמשים בדלק רקטי מחמצן נוזלי ומתאן נוזלי. שבעת מנועים אלה מספקים כוח דחף של 17,100 קילו־ניוטון בעת השיגור.
השלב השני של המשגר לא מיועד לשימוש חוזר ולאחר ניתוקו מהשלב הראשון תפקידו הוא לשלוח את המטען המשוגר למסלול. בסיום משימתו הוא מיועד להתרסק במימי האוקיינוס. אורכו של השלב השני הוא 23.4 מטרים והוא מונע על ידי שני מנועי BE-3U אשר משתמשים בדלק רקטי מחמצן נוזלי ומימן נוזלי. אל הקצה העליון של השלב השני מחוברת חופת המטען אשר מכילה את המטען המשוגר. אורכה של החופה הוא כ-17 מטרים ורוחבה הוא שבעה מטרים. רוחב החופה גדול יותר באופן משמעותי מהסטנדרט בתעשייה, מה שמאפשר לשגר מטענים גדולים יותר לחלל.
שיגורים של הניו גלן ייצאו מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה, כאשר כן השיגור LC-36 הושכר לחברת בלו אוריג'ין החל משנת 2015. נכון לשנת 2023 ישנם תכנונים לבנות כן שיגור נוסף עבור הניו גלן בבסיס חיל החלל ונדנברג שבקליפורניה.
השוואה לצד משגרים אחרים

| משגר | טיסה בכורה | כוח דחף בעת שיגור | יכולת נשיאה למסלול לוויני נמוך | גובה | מסה | מאפיינים נוספים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית ניו גלן | 2025 | 17,100 קילו־ניוטון | 45,000 ק"ג | 98 מטר | - | משגר רב-שימושי באופן חלקי |
| ארצות הברית וולקן קנטאור | 2024 | 4,893 עד 17,257 קילו-ניוטון | 8,800 עד 25,600 ק"ג | 61 מטר | 546 טון  | למשגר מספר גרסאות |
| ארצות הברית פאלקון 9 | 2010 | 7,600 קילו-ניוטון | 22,800 ק"ג | 70 מטר | 549 טון | משגר רב-שימושי באופן חלקי |
| ארצות הברית פאלקון כבד | 2018 | 22,820 קילו-ניוטון | 63,800 ק"ג | 70 מטר | 1,420 טון | משגר רב-שימושי באופן חלקי |
| ארצות הברית Space Launch System בלוק 1 | 2022 | 39,000 קילו-ניוטון | 95,000 ק"ג | 98 מטר | 2,610 טון |  |
| ארצות הברית סטארשיפ | 2023 | 73,500 קילו-ניוטון | 50,000-100,000 ק"ג | 121 מטר | 5,000 טון | משגר רב-שימושי באופן מלא |
| הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג 5 | 2016 | 10,600 קילו-ניוטון | 25,000 ק"ג | 57 מטר | 851 טון |  |
| רוסיה אנגרה | ‏2014 | 1,920 עד 9,600 קילו-ניוטון | 3,500 עד 24,500 ק"ג | 55 מטר | 790 טון | למשגר מספר גרסאות |
| האיחוד האירופי אריאן 6 | 2024 | 8,370/15,370 קילו-ניוטון | 10,350/21,650 ק"ג | 63 מטר | 530/860 טון | למשגר מספר גרסאות |
| הודו LVM-3 | ‏2017 | 5,150 קילו-ניוטון | 10,000 ק"ג | 43 מטר | 640 טון |  |
חנה בת שחר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 (בת 81 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  יהושע אייכנשטיין 
 צאצאים:  אוריין ליפשיץ 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1994) 
 
חנה בת שחר (נולדה ב-1944) הוא שם העט של חנה אייכנשטיין, סופרת חרדית.
ביוגרפיה

בת שחר היא נולדה בשנת 1944 בירושלים, לרב בצלאל ז'ולטי. נשואה לרב יהושע אייכנשטיין, ראש ישיבת יד אהרן.
היא בוגרת מוסדות בית יעקב, אשר תוכנית הלימודים שלהם אינה כוללת את הספרות העברית החדשה. בשנות ה-80 נרשמה לסדנת כתיבה שהנחו יורם קניוק ואהרן אפלפלד. לאחר מכן החלה בכתיבה בשם בדוי, משום שחששה שזיהויה יביא לנידויה בחברה החרדית ולפגיעה בשידוכי ילדיה. בשנת 1985 התפרסם ספרה הראשון, "סיפורי הכוס" הכולל שישה סיפורים קצרים, וזכה בפרס ניומן לספרי ביכורים. שני ספריה הבאים "לקרוא לעטלפים" (1990), ו"ריקוד הפרפר" (1993) יצאו לאור בסדרת "קו התפר" שערך יגאל שוורץ בהוצאת כתר.
בין השנים 1995–2000 למדה לתואר שני בספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בספריה הראשונים ניתן דגש מועט לרקע הדתי, אך לאחר מכן קיבל הנושא משמעות בולטת. בת שחר עוסקת בנושאים הנחשבים כטאבו בחברה החרדית. ספרה "צללים בראי", שיצא ב-2008, עוסק בהתמודדותן של אם חרדית ושתי בנותיה עם הטרדות מיניות של אבי המשפחה. ספרה "עץ הדודא", שיצא ב-2013, כולל קובץ של ארבע נובלות השואבות את השראתן מסיפורי המקרא.
בעבר נמנעה בת שחר מחשיפה תקשורתית, אך לאחר נישואי ילדיה, התראיינה לתוכניתו של קובי מידן בערוץ 2 ולתוכניתה של אבירמה גולן "קריאה ראשונה".
בשנת 1994 זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
חיים אישיים

בת שחר נשואה לרב יהושע אייכנשטיין ואם לחמישה ילדים. בנה, הרב משה מרדכי, הוא ראש כולל בבני ברק. בתה, אוריין ליפשיץ, היא במאית תיאטרון.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |   |  |   |  בצלאל ז'ולטי  בצלאל ז'ולטי     |  בצלאל ז'ולטי  בצלאל ז'ולטי     |  בצלאל ז'ולטי  בצלאל ז'ולטי     |   |   |
|  |   |  |   |  |   |  |   |   |
|  יהושע אייכנשטיין  יהושע אייכנשטיין     |  יהושע אייכנשטיין  יהושע אייכנשטיין     |  יהושע אייכנשטיין  יהושע אייכנשטיין     |     |  חנה בת שחר  חנה בת שחר     |  חנה בת שחר  חנה בת שחר     |  חנה בת שחר  חנה בת שחר     |   |   |
 
|   |   |  אוריין ליפשיץ  אוריין ליפשיץ     |  אוריין ליפשיץ  אוריין ליפשיץ     |  אוריין ליפשיץ  אוריין ליפשיץ     |   |  יאיר ליפשיץ  יאיר ליפשיץ     |  יאיר ליפשיץ  יאיר ליפשיץ     |  יאיר ליפשיץ  יאיר ליפשיץ     |
על כתיבתה

בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נמנתה, לפי ירון אביטוב, בין קבוצת סופרים דתיים שנחשבו בעיני הביקורת כ'יורשיה הרוחניים של זלדה' (מלבדה הוא מונה את: אסתר אטינגר, יונדב קפלון, חיה אסתר ואדמיאל קוסמן).
על כתיבתה הספרותית בשמה הבדוי אמרה בריאיון לאילת נגב: "אני מרגישה כמו מסכה מהלכת. הפאה הזו היא מסכה, הבגדים הבורגניים האלה הם תחפושת, ואני מסתתרת מאחורי שם בדוי. אפילו אני לא תמיד יודעת מי אני". אף על פי כן הטעימה שמבחינה דתית "אין לי שום הרהורי כפירה. אני מאמינה בכל לבי". היא סיפרה שעל כתיבתה משפיעה דמות האב הנערצת וריחוקה של דמות האם. את היות רוב הגיבורות שלה גרושות, אלמנות או נשואות בנישואים אומללים הסבירה: "אני לא מאמינה שיש הרמוניה בחיי נישואין. בציבור שלי זה חסוי, אבל לי יש קרני מישוש להרגיש את זה".
בריאיון למעריב אמרה: "אני לא אשאל רב אם מותר לי או אסור לי לפרסם את ספרי, כי לשאול זה טרף... ברור לי שהרבנים היו אומרים לי שאסור, ומה אז הייתי עושה? הייתי צריכה או לצאת נגדם או פשוט להפסיק לכתוב ולמות".
ספריה

סיפורי הכוס (תל אביב: צ'ריקובר, 1985)
לקרוא לעטלפים (ירושלים: כתר, 1990)
ריקוד הפרפר (ירושלים: כתר, 1993)
שם סירות הדיג: שלוש נובלות (הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשנ"ז 1997)
יונקי הדבש המתוקים (הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשנ"ט 1999)
הנערה מאגם מישיגן: רומאן (הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ב 2002)
נימפה לבנה, שעירה משוגעת (הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ה 2005)
צללים בראי (הוצאת זמורה ביתן, 2008)
עץ הדודא (הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"ג, 2013)
סנדר (הוצאת הקיבוץ המאוחד 2017)
נהר הקרח (הוצאת כנרת זמורה, 2019)
מה שהבטחתי לך (הוצאת שתים, 2022)
פרסים

בשנת 1985 זכתה בת שחר בפרס ניומן לספר ביכורים על ספרה סיפורי הכּוׂס. ספריה לקרוא לעטלפים וריקוד הפרפר זיכו אותה בפרס היצירה על שם ראש הממשלה לוי אשכול (1994) בינואר 2015 זכה ספרה עץ הדודא בפרס ע"ש יצחק לייב ורחל גולדברג מטעם קרן קיימת לישראל.
לקריאה נוספת

אילת נגב, חנה בת שחר: חייה הכפולים של אשת הרב, בתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: משכל, 1995. גרסה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה
תמר הס, קריאה פמיניסטית ב'לקרוא לעטלפים' לחנה בת שחר, אשנב לחייהן של נשים בחברות יהודיות, עמ' 375-394
ניצה קורן, נערות כקורבן בחברה אבהנית: עיון ביצירותיהן של עמליה כהנא-כרמון, חנה בת שחר ודורית רביניאן, בתוך: עינת לחובר, עינת פלד ומיכל קומם (עורכות), נערות וגופן, מדברות, נוכחות, נסתרות, הוצאת מאגנס, ירושלים 2017, עמ' 216 והלאה.