פארק הכרמל
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

עם הקמת המדינה, נוצר צורך בבנייה מסיבית לקליטת העולים הרבים שהגיעו ארצה. בעקבות כך גבר הלחץ על השטחים הירוקים. באגף התכנון של משרד הפנים החלו בתכנון ארצי כולל שטיפל גם בנושא שמירת הטבע, במסגרתה תוכננה גם תוכנית "פארק הכרמל". התוכנית אושרה בשנת 1952, תוקנה בשנת 1956 ונחתמה סופית בשנת 1960. בשנת 1950 מינה דוד בן-גוריון ועדה לגיבוש הצעה לשמירת שטחים פתוחים. הוועדה הציעה להכיר במספר אזורים בארץ כ"פארקים לאומיים". שטח הר הכרמל נכלל בהצעה זו.
בשנת 1962 הנחה שר החקלאות משה דיין את מינהל מקרקעי ישראל להקים ועדה שתפקידה היה להמליץ על הקמת שמורות טבע. בראש הוועדה עמד נחמן אלכסנדרון מראשי קרן קיימת לישראל. הוועדה המליצה להקים 93 שמורות טבע. שטח הכרמל נכלל בהמלצה זו.
בעת הקמת הוועדה כללה תוכנית המתאר של מחוז חיפה הקצאה של 100,000 דונם בכרמל לתורך הקמת שמורת טבע. התוכנית הופקדה אבל בוטלה לאחר שפורסמה בשנת 1963 "תוכנית המתאר הגלילית החדשה" למחוז חיפה. שמה של התוכנית היה"תוכנית מס' 384: שטח שמירה על נוף הכרמל".
לאורך השנים ניהלו בעלי הקרקעות הפרטיים מאבקים להוציא את השטחים שבבעלותם מהתחום המיועד לשטח הפארק. דוגמה לכך הוא המאבק שניהל, בשנות החמישים והשישים, "איגוד המתיישבים" להוצאת שטחי "יערות הכרמל" מהתחום שתוכנן לפארק. מאבק נגדי נוהל על ידי החברה להגנת הטבע. בשנת 1956 ערכה החברה את הכנס הארצי הראשון שלה. במסגרת הכנס נערך סיור באזור בית אורן, כנס זה סימן את תחילתו של "המאבק על הכרמל" במקביל לתהליכי אישור השמורה החלה פעילות ערה של סוחרי קרקעות, ובניית בתים פרטיים על ידי אנשים פרטיים בשטחים שבבעלותם. כדי לעצור פעילות זו החליטה הממשלה בישיבתה ביום 19 במאי 1963 להקפיא את כל תוכניות הבנייה בכרמל ולהכין תוכנית חדשה ולהקים ועדה ממשלתית שתקבע את השטחים עליהם תחול ההקפאה. החלטת הממשלה הביאה את הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה של מחוז חיפה על הקפאת שש תוכניות הבנייה על הכרמל. ב-9 ביוני 1963 הובאו המלצות הוועדה הממשלתית להחלטת הממשלה שבעקבותיה הוחלט על הקפאת הבניה על שטח של 99,000 דונם שהיו בבעלות ממשלתית ועוד 10,000 דונם בבעלות פרטית להם נעשה כבר תכנון, אבל הבנייה בהם עדיין לא החלה, תוך מתן פיצוי לבעלי הקרקעות.
בשנת 1963 אושר חוק גנים לאומיים ושמורות טבע שבעקבותיו החל תהליך של הכרזת שטחים שונים בהתאם. במקביל החלה ועדת השרים שטיפלה בנושא הכרמל לבדוק אפשרות החלפת קרקעות פרטיות בשטח המיועד בקרקעות פרטיות באזור אחר וכן קביעת שטחו של הפארק. הוועדה המליצה להוציא את שטחי המחצבות ושטח אוניברסיטת חיפה מחוץ לפארק, העברת כלא דמון, איסור סלילית כבישים ראשיים, עיבוד קרקעות ועוד. המלצות הוועדה אושרו ביולי 1964.
בשנת 1965 הופקדה תוכנית הפארק. בעקבות כך הוגשו למעלה מ-1,000 התנגדויות. במאי 1967 החליטה הוועדה לבניין ערים לדחות את רובן, קבעה את היקף הפיצויים ואישרה את התוכנית תוך הכנסת שינויים קלים. בעקבות פרוץ מלחמת ששת הימים נדחה הטיפול באישור התוכנית. בחודש ספטמבר 1969 חתם שר הפנים על התוכנית שלאחריו החל תהליך של הפקעת קרקעות ומתן פיצויים. בעלים אחרים נשארו עם הבעלות על הקרקע בפארק עם הגבלות על השימוש בקרקע הנובעות מההכרזה על שמורת טבע. ב-1 ביולי 1971 הכריז שר הפנים על האזור כשמורת טבע וגן לאומי. ההכרזה כללה הקמת מערך מינהלי המטפל בפארק.
לאורך כל העשורים האחרונים של המאה ה-20 לא נעלמה חשיבותם של שטחי החורש הטבעי ליישוב העירוני שהקיף אותם מעיני החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים, והן הצליחו לשכנע את המדינה לשמר אותם בצורתם הטבעית.
בשנת 1996 הוכר הפארק כשמורה ביוספרית על ידי ארגון אונסק"ו העולמי. שטח כולל של השמורה הביוספרית הוא 266,600 דונם, מתוכו שטח של 14,000 דונם הוא לב השמורה, שטח של 185,000 דונם מהווה אזור חיץ והיתרה שטח של 67,000 דונם הוא אזור מעבר.