stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקולה ליסנקו
מוזיקה > לימודי מוזיקולוגיה

ליסנקו פרסם את המחקרים האתנומוזיקולוגיים שלו, של מוזיקה שאסף בעיקר מהקובזר אוסטאפ ורסאיי, ב-1873 ו-1874; הם נחשבים למופתיים עד היום. הוא המשיך במחקרו ואסף מוזיקה מהעבודות של קובזארים אחרים מאזורים נוספים. הוא גם ערך מחקר מעמיק של כלי נגינה אוקראיניים מסורתיים נוספים חוץ מהבנדורה, כמו הטורבן. בשל אוסף מחקריו זה, ליסנקו נחשב למייסד ענף אורגנולוגיה באוקראינה, ומהחוקרים הראשונים של ענף זה באימפריה הרוסית.
לקריאה נוספת

The World of Mykola Lysenko: Ethnic Identity, Music, and Politics in Nineteenth-Century Ukraine. Taras Filenko, Tamara Bulat. Ukraine Millennium Foundation (Canada). 2001. Hardcover. 434 pages. ISBN 966-530-045-8.
הערות שוליים

1 2 3 4  Mykola Lysenko באתר Ukrainian Art Song Project
1 2  Wasyl Wytwycky, Lysenko, Mykola באתר האינטרנט של האנציקלופדיה של אוקראינה. יצא באדמונטון: המכון הקנדי ללימודים אוקראיניים
↑  Magocsi, Paul Robert (2010). A History of Ukraine: The Land and Its Peoples, Second Edition. Toronto: University of Toronto Press. p. 401. ISBN 978-1-4426-4085-6.
↑  Dr. Dagmara Turchyn. "Mykola Lysenko - His Life (1842-1912)". (Old) Ukrainian Art Song Project Website. אורכב מ-המקור ב-2011-02-08.
1 2  Mykola Lysenko באתר Classical Music Daily
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400448005171  PLWABN: 9810581956605606  BIBSYS: 6022714  BNE: XX4866867  BnF: cb13993928k (data)  GND: 118995049  ISNI: 0000 0001 1067 7363  LCCN: n80014382  LNB: 000156023  MusicBrainz: 5d9db0d9-89dc-407f-80fc-4b638a99c4a9  NKC: js20030216062  NTA: 375140913  RERO: 02-A017588847  SNAC: w6281n47  SUDOC: 176986421  VIAF: 64201388   WorldCat (עם VIAF): 64201388 
קברו של ליסנקו בבית הקברות באיקובה שבקייב.
מחנה הריכוז בולצאנו

מחנה הריכוז בולצאנו (בגרמנית: Polizei - und Durchgangslager Bozen) הוקם בידי גרמניה הנאצית בבולצאנו, עיר בנפת דרום טירול, באיטליה, באזור המבצעי של מרגלות האלפים. המחנה פעל בתקופה השואה בסוף מלחמת העולם השנייה מאוגוסט 1944 ועד לסיום המלחמה, ושימש כמחנה ריכוז וכמחנה מעבר, בשלב ביצוע הפתרון הסופי באיטליה. מחנה זה הוקם קרוב ככל הניתן לגבול עם אוסטריה, לאחר שהגרמנים פינו את מחנה הריכוז פוסולי (Fossoli), בשל התקדמות בעלות הברית. המחנה הוקם בגריאס ׁ(Gries), אחד מפרברי בולצאנו, בסמוך למסילת הברזל בולצאנו–מיראנו (איט'). צריפי המחנה נבנו מהאנגרים נטושים ששימשו בעבר כמוסכי מטוסים.
מחנה הריכוז בולצאנו.
האסירים במחנה הובאו אליו ברכבות שיצאו מרציף מספר 21 (Binario 21), מתחנת הרכבת המרכזית במילאנו, מילאנו צ'נטראלה. מהמחנה יצאו משלוחים לאושוויץ-בירקנאו, מאוטהאוזן, ברגן-בלזן, רוונסבריק, ופלוסנבירג. מרבית המשלוחים היו למאוטהאוזן.
כושר קליטתו של המחנה היה הגדול שבין המחנות שהקימו הגרמנים באיטליה, והיו כלואים עד 3,000 איש בו בזמן, היהודים במחנה היוו לא יותר מ-20% מהאסירים.
הפתרון הסופי באיטליה

השלב הראשון בביצוע הפתרון הסופי באיטליה, החל מיד עם פלישת הגרמנים בספטמבר 1943, בעקבות נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה (שקרה עם הדחת מוסוליני בעקבות פלישת בעלות הברית לסיציליה). כל עוד איטליה הייתה מדינת עצמאית, נמנע היטלר לדרוש ממוסוליני מלדרוש את גירוש היהודים והשמדתם. בוועידת ואנזה שהתכנסה בברלין ב-20 בינואר 1942, הופיעו 58,000 יהודי איטליה ברשימת היהודים שעתידים להיות מושמדים במסגרת הפתרון הסופי. במספר זה נכללו גם יהודים באזורים שהיו בשליטת האיטלקים מחוץ לאיטליה
פרוץ המלחמה ב-1939 והצטרפות איטליה לצידם של הגרמנים, לא הביאו בתחילה לשינויים משמעותיים במעמדם החוקי של יהודי איטליה. כבר ב-1938 משטרו הפשיסטי של מוסוליני הטיל על היהודים הגבלות וחוקקו חוקי גזע, אך לא הייתה פגיעה פיזית רחבת היקף ביהודים. ערב כניסתה של איטליה למלחמה ביוני 1940, הוחל במאסרים נרחבים ללא משפט של פליטים יהודים ששהו באיטליה, והיו ללא אזרחות איטלקית, וכן של יהודים איטלקים שנחשדו כמתנגדים לשלטון. זמן מה לאחר מכן, אותם יהודים נשלחו למחנות עונשין, אשר נכון לספטמבר 1940 כבר מנו 15 במספר. מספרם של המחנות הגיע לשיא של כ-40 מחנות בכל רחבי איטליה, בעיקר בדרומה.
ב-30 בנובמבר 1943 פרסם שר הפנים של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, גואידו בופאריני גואידי (איט'), את "צו המשטרה מספר 5", לכל ראשי המחוזות לביצוע מיידי. הצו החדש הורה על מעצרם של כל היהודים, ריכוזם במחנות ריכוז מקומיים קטנים ומותאמים, עד שיוקם מחנה לאומי גדול – פוסולי, ומיד לאחר מכן גם את הקפאת כל רכושם. הצו הגדיל את הסכנה שהיו נתונים בה היהודים באיטליה. היהודים שהסתתרו מפני הגרמנים באזורי הכפר או בערים קטנות, לא היו יכולים עוד להתחמק מעיניה של המשטרה האיטלקית. מכאן ואילך, חיפשו ועצרו את היהודים בכל מקום: בבתיהם, ברחוב, ברכבות, בזמן ניסיונות בריחה לשווייץ או לשטחים בשליטת בעלות הברית, ועוד. לאחר שנתפסו על ידי המשטרה הובאו היהודים לבתי סוהר מקומיים, ומשם הועברו למחנה הריכוז פוסולי שבקארפי, מדרום לנהר הפו, שבצפון איטליה. מחנה פוסולי שימש את הגרמנים כמאגר נוח למכסות הגירושים למחנות ריכוז והשמדה מצפון לאיטליה..
בעקבות התקרבות כוחות בעלות הברית לפוסולי, והפחד של הגרמנים מפני התקפות של הפרטיזנים האיטלקים, שהיו באזור, החליטו הגרמנים להקים מחנה חדש בבולצאנו, הקרובה יותר לגבול עם אוסטריה. מרבית האסירים, וכן הסגל הפיקודי של מחנה פוסולי, הועברו בבהילות למחנה בולצאנו.
קבלת והעברת העצורים למחנה

האסירים במחנה הובאו אליו ברכבות שיצאו מרציף מספר 21 (Binario 21), מתחנת הרכבת המרכזית במילאנו, מילאנו צ'נטראלה. מהמחנה יצאו משלוחים לאושוויץ-בירקנאו, מאוטהאוזן, ברגן-בלזן, רוונסבריק, ופלוסנבירג. רובם למאוטהאוזן. רציף מספר 21 במילאנו צ'נטראלה היה בנוי מתחת לאדמה, ואיננו שימש להובלת נוסעים, אלא את שירות הדואר האיטלקי. כך יכלו הנאצים להעמיס יהודים ואסירים אחרים על קרונות רכבת משא מבלי שהאוכלוסייה המקומית תבחין בכך. בזמן פעילותו של הרציף כתחנת משלוחים, נשלחו ממנו 816 מיהודי מילאנו בכ-14 משלוחים מתוכם שרדו רק 26. חלק מהמשלוחים היו מיועדים ישירות לגרמניה ופולין, וחלקם עצרו קודם במחנות הריכוז פוסולי, ולאחר שנסגר, בבולצאנו. הפעם הראשונה אשר הגיעו עצורים למחנה בולצאנו דרך רציף 21, הייתה בתאריך 19 באוגוסט 1944, ומשם, יצאו משלוחים לאושוויץ, עד 24 באוקטובר 1944, ולאחר מכן למחנות בגרמניה, ראוונסבריק ופלוסנבירג. המשלוח האחרון יצא ב-25 בינואר 1945, ואחריו נותרו במקום כ-800 אסירים, אשר רק כמה עשרות מהם היו יהודים. הגרמנים ניסו להוביל גם אותם לגרמניה במשלוח שיצא ב-25 בפברואר 1945, אך הם איחרו את המועד – מסילת הברזל במעבר ברנר שבאלפים נחבלה בהתקפות אוויריות, והקשר עם גרמניה נותק. האסירים הוחזרו למחנה, ושם המתינו עד לשחרורם בסוף אפריל 1945.
ב-2013, הקימה הקהילה היהודית במילאנו אתר הנצחה לשואה ברציף 21 ממנו נשלחו הרכבות.
מבנה המחנה

המחנה הוקם ממערב לבולצאנו, בפרבר גריאס, מצפון למסילת הברזל בולצאנו–מיראנו. מבחינת מבנהו וסדרי החיים הנהוגים בו, דמה מחנה בולצאנו, יותר מכל מחנה אחר באיטליה, למחנות העבודה הגרמניים שנבנו בארצות אירופה הכבושות.
כושר קליטתו של המחנה היה הגדול שבין מחנות איטליה, ובו היו כלואים עד 3,000 איש בו בזמן. במחנה היו היהודים למיעוט, כנראה לא יותר מ-20%. רוב האסירים הועברו משם למאוטהאוזן שבאוסטריה. צוות המפקדים במחנה והשומרים היו אכזריים כלפי האסירים. בדומה למחנות אחרים, במחנה בולצאנו השתמשו הגרמנים בשומרים אוקראינים.
הוא נבנה במספר מבנים נטושים בעלי גגות מקומרים, ששימשו בעבר כהנגארים לאחסון מטוסים. הצריפים היו מחולקים בפנים לחדרי שינה, שמחיצות בטון בגובה של 3 עד 4 מטרים מפרידות ביניהם, כך שיצרו חדרים גדולים שכונו "בלוקים". האסירים ישנו על דרגשים מן הסוג הנהוג באניות, עשויים עץ וסדורים בשלוש קומות. לכל אסיר היה דמוי מזרן ממולא נסורת ושתי שמיכות. המחנה היה מוקף בגדר חשמלית, שמנעה מן העצורים בו מגע כלשהו עם העולם החיצון. הבלוקים לא היו מבודדים זה מזה.
עצורי המחנה

קליטת האסירים במחנה כללה תהליך של גילוח, החרמת רכוש (אריזציה), לבישת מדי אסירים אחידים וחיפוש בכליהם בדקדקנות. לכל אסיר היה מותר להחזיק סכום של עד כ-500 לירות איטלקיות, בו בזמן שכל התעודות שלהם נלקחו מהם לאלתר. לאחר מכן, ניתן לכל עציר מספר רישום מודפס על משולש בעל צבע משלו, והעציר היה חייב לשאת אותו במקום הנראה לעין. מיד לאחר תהליך הקליטה, חילקו את האסירים לסוגים שונים אשר כל סוג אופיין בעזרת משולשים בצבעים שונים:
עובד: ללא סמל משולש וללא מספר רישום. עליהם הטילו עבודות קלות, והיו עתידים להשתחרר מן המחנה לאחר זמן מה.
משולש אדום: עצירים פוליטיים בעלי עבר חמור ביותר. עליהם הטילו עבודות קשות במיוחד והם היו מיועדים להעברה למחנות מדרג שני או שלישי.
משולש ורוד: עצירים פוליטיים שאין להם עבר חמור במיוחד. עליהם הטילו עבודות מחוץ לכותלי המחנה. להם היה סיכוי לעבור לסוג "העובדים" (משום שפשעם בעיני הגרמנים היו פחות חמור, ביחס לעצירים הפוליטיים בעלי המשולש האדום) או להישלח למחנות מדרג ראשון.
משולש צהוב: עצירים יהודים. אלה עבדו בפנים המחנה ויועדו להעברה למחנות מיוחדים ליהודים.
משולש לבן: עצירים הנחשבים לבני ערובה. מדובר היה בזקנים וילדים, והם עמדו תמיד לרשותה של מפקדת המחנה.
בסוף שנת 1944 היו במחנה 10 בלוקים, המסומנים באותיות לטיניות A-L :
בלוק A: עובדים קבועים: נגרים, מכונאים, חייטים וכיוצא בזאת. אלה עבדו בשביל חיילי ה-אס אס, במחנה, וזכו להגנה מפני משלוח להשמדה או למחנות ריכוז בגרמניה ואוסטריה.
בלוק B: הכיל עובדים קובעים כמעט כמו בבלוק A, וגם אסירים מסוג "עובד".
בלוקים C–D, F–I: כוללים את כל יתר ציבור האסירים, מלבד היהודים שהועסקו בעבודות קשות מחוץ למחנה, במכרות ובמנהרות, תחת משמר מזוין.
בלוק E: כלל את כל הנשים היהודיות. חלקן עבדו בתפירה, תיקון בגדים ובמכבסה של חיילי ושומרי המחנה. היו נשים שהיו "עובדות קבועות".
בלוק L: כלל את כל הגברים היהודים. עליהם הטילו הגרמנים את העבודות הבזויות ביותר מכל אסירי המחנה. אלה נשלחו לאחר שהות מסוימת בבולצאנו למחנות בגרמניה ולהשמדה.
ניסיונות בריחה

ניסיונות בריחה מן המחנה היו נדירים ביותר, משום שאוכלוסיית הסביבה, בני המיעוט האוסטרי, הייתה עוינת לאיטלקים בכלל, וליהודים בפרט. אסירים אחדים שנמלטו מן המחנה ונתפסו בידי תושבים האזור, הוסגרו לידי שומרי המחנה והוצאו להורג בעינויים קשים ביותר כגון: הצלפה באמצעות שוט או חגור, מכות חשמל, חתכים בעור, רעב, אלימות, השפלה ועוד. ב-25 בפברואר 1945 נכשל ניסיון של בריחה מאורגנת באמצעות מנהרה שנחפרה בבלוק הפוליטיים המסוכנים, ככל הנראה עקב בגידה של אחד האסירים.
שליטה, פיקוד ומשטר במחנה

הפיקוד והשמירה על המחנה הופקדו בידי אנשי אס.אס., ולא ניתנה לאנשי המיליציה הפאשיסטית דריסת רגל במקום. זהותם של מפקדי המחנה, בחודשים הראשונים לקיומו, אינה ידועה, אך בסוף חודש יולי 1944, בעקבות סגירתו של פוסולי, הועברו לבולצאנו סגן טיטו ורב-סמל האנס האגה, ולצידם אישה בשם אלזה לאכרט (Else Lächert). מעשיה הסאדיסטיים של לאכרט, שכונתה "הנמר", והתאכזרותה לאסירות היהודיות, נזכרים בעדויות השונות של האסירות. כמו כן, מוזכרים באכזריותם שני שומרים אוקראינים צעירים, אשר היו גם הם משומרי המחנה. שומרים אלה היו מופקדים על תאי העונשין, מהם כמעט אף אחד לא יצא בחיים. כמו בכל המחנות, הקפידו הגרמנים גם בבולצאנו על מינוי בעלי תפקידים מקרב האסירים עצמם: ראש המחנה וסגנו, ראשי הבלוקים וראשי הקבוצות. ראש המחנה היה אחראי על המסדר לקבלת רב הסמל האנס האגה, וגם לקבלת סגנו. ראשי הבלוקים וראשי הקבוצות היו ממונים על ביצוע הוראות המפקדה בקרב העצירים הנתונים. בכל בלוק מינו יועץ בלוק שתפקידו היה להשכין שלום בעניינים הפנימיים בין האסירים. כל בעלי התפקידים ששמם נשתמר היו איטלקיים ולא יהודיים. אחד משני הרופאים במחנה, היה פרופסור דיינה מטורינו, אשר עשה כמיטב יכולתו להגן על מצבם של האסירים. השליטה במחנה הייתה אלימה עד מאוד וכללה גם הרעבה, השפלה, מסדרי ספירה שנמשכו שעות רבות, תרגילי הסרת כובעים, מכות, עינויים, ושליחה להשמדה. העונשים במקרים חמורים היו הוצאה להורג בירייה אחת, ובמקרים חמורים פחות – הצלפות וצינוק. בצינוק נכלאו גם אסירים מסוימים הנחשבים למסוכנים ביותר.
חיי האסירים במחנה

הציוד: כל אסיר קיבל, בבואו למחנה: סרבל פועלים כחול אשר נשא עליו מעין צלב שצבעו אדום, חולצה שצבעה ירוק-אפור, זוג תחתונים וזוג נעלי עץ. בנוסף, כל עציר היה רשאי להחזיק גם את בגדיו האזרחיים.
המזון: העובדים הקבועים קיבלו מנת לחם של כ-150 גרם ביום ופעמיים ביום קערת פטריות במרק. סוג "העובדים הקבועים", קיבלו חבילות מן החוץ, לאחר שעברו בדיקה קפדנית. לאחרים ניתן רק קערת מרק ובו מעט אטריות פעמיים ביום ו-150 גרם לחם.
מערכת השעות: השכמה בשעה 4:45 לנשים ובשעה 5:00 לגברים. בשעה 6:00 מפקד ובדיקת נוכחות. משעה 7:00 עד 12:00 עבודה ובשעה 12:00 ארוחת צהריים. משעה 13:00 עד 17:00 עבודה. בשעה 17:00 ארוחת ערב ובשעה 18:00 מפקד וסגירת הצריפים. בשעה 21:00 כיבוי אורות.
עזרה וטיפול רפואי: במחנה היה מרפאת שדה אשר פעלה באופן סדיר. על מרפאה זו הופקדו רופאים וחובשים מבין אסירי המחנה.
משלוחים: איו יודעים בוודאות מאין הגיעו פקודות המשלוחים, ואף לא מה השיקולים שהביאו לפקודות הללו. בדרך כלל הגיעו הפקודות באופן פתאומי וניתנו לכל היותר שעה אחת בלבד לפני מועד יציאת המשלוח.
המחנה לאחר מלחמת העולם השנייה

במקום שבו שכן מחנה הריכוז עומד כיום קומפלקס דיור שנבנה בשלהי שנות ה-60. החלקים היחידים המקוריים שנותרו מהמחנה הם למעשה קיר וגדר. בכניסה הראשית ניתן לראות איורים המספרים על תולדות המחנה.
בשנת 1985, הוקמה על ידי עיריית בולצאנו אנדרטה מעשה ידיו של קלאודיו טרווי לזכר קורבנות המחנה, בחצר כנסיית פיוס העשירי (St. Pius X), לא רחוק מהמקום שבו הייתה כנסיית אקס-לאגר (ex-Lager), וממוקמת בצד השני של ויה רסיה (Via Ressia).
בשנת 2005 הודיעה עיריית בולצאנו על תחרות לבניית אנדרטה לזכר השואה ואסירי המחנה. היצירה הזוכה, של הפסל המקומי כריסטין צ'אגר, מוקמה ממול לכניסה המקורית של המחנה, ב-Via Pacinotti, בסמוך לפסי הרכבת שהעבירו את המשלוחים להשמדה, ולמפעלים שבו אסירי המחנה הועבדו בעבודה כפייה.
בשנת 2012, לכבוד יום הזיכרון הבינלאומי לשואה אפשרה העירייה גישה לארכיון עם הסברים בשפות שונות כדי לספר את ההיסטוריה של המחנה.
בשנת 2015, הונחו אבני הנגף בבולצאנו לזכר הקורבנות היהודים של המחנה. אחת מהן, לזכרו של וילהלם אלכסנדר קאדונה, אשר נכלא ועבר התעללויות קשות במחנה לפני גירושו לאושוויץ.
ראו גם

איטליה במלחמת העולם השנייה
שואת יהודי איטליה
ועידת ואנזה
אתר הנצחת השואה במילאנו.
מחנה הריכוז פוסולי
פרטיזן
לקריאה נוספת

גוטמן ישראל (עורך), האנציקלופדיה של השואה. הוצאת יד ושם. 1990.
מיקלה צרפתי, "היהודים באיטליה בתקופת השלטון הפאשיסטי", עמ' 213–231, בתוך: ויינשטיין רוני (עורך) איטליה: קהילות ישראל במזרח במאות התשע-עשרה והעשרים. הוצאת יד בן צבי. 2012.
יחיל לני, השואה, גורל יהודי אירופה 1932–1945. הוצאת שוקן. 1987.
פיצ'וטו ליליאנה, "טבלאות סטטיסטיות על השואה באיטליה – מנגנון הגירושים מבט מקרוב", עמ' 243–279, יד ושם לג (תשסה).
קארפי דניאל, "איטליה הפאשיסטית והיהודים בשנים 1922–1945", בתוך: בשביל הזיכרון, 19 (תשנ"ז), עמ' 4–12.
קארפי דניאל, "בתי כלא ומחנות ריכוז בתקופת השואה", בתוך: דפים לחקר השואה והמרד, א 2 (תש"ל) עמ' 178–204.
Renzo De Felice, The Jews in Fascist Italy: A History, Enigma Books: New York. 2015.
מכרז הולנדי

מכרז הולנדי בגרמניה למכירת פירות (1957)
מכרז הולנדי הוא אחד מכמה סוגים דומים של מכירות פומביות. במכרז זה, הכרוז מתחיל עם מחיר גבוה מהמחיר המבוקש, ומוריד אותו עד שאחד מהמשתתפים מכריז על קניה במחיר המבוקש, או שהוא מגיע למחיר מינימלי ידוע מראש. סוג זה של מכרז טוב על מנת למכור סחורה במהירות, משום שהמכירה לא דורשת יותר מאשר הצעת מחיר אחת. אסטרטגית, זה דומה למכרז סגור מחיר ראשון.
המכרז ההולנדי נכנס לשימוש לראשונה במאה ה-17 בשוק הפרחים בהולנד, ומכאן שמו.
תהליך המכירה

מכרז הולנדי מתחיל בהצעה של הפריט במחיר העולה על הסכום שהמוכר מצפה לקבל. המחיר יורד בשלבים עד שאחד מהמציעים מקבל את המחיר המוכרז. מציע זה יזכה במכרז, וישלם את המחיר האחרון המוכרז עבור הפריט. לדוגמה, בית עסק מבצע מכרז הולנדי על רכב משומש במחיר התחלתי של 15,000 דולר. אם אף אחד לא מקבל את הצעת המחיר הראשונית, המוכרים מכריזים על ירידה של המחיר ב-1,000 דולר במרווחים קבועים. כאשר המחיר מגיע ל-10,000 דולר, מציע מסוים שמרגיש שזהו מחיר הוגן ושמישהו אחר עשוי להציע אם המחיר ירד ל-9000 דולר, מקבל את ההצעה במהירות ומשלם 10,000 דולר עבור הרכב.
מכרזים הולנדיים הם חלופה למכירה הפומבית המסורתית, שבה לקוחות מעלים את הצעות המחיר שלהם עד שאף אחד לא מוכן להכריז גבוה יותר.
הנפקות לציבור

מחלקת האוצר של ארצות הברית, באמצעות הבנק הפדרלי של ניו יורק (FRBNY), מגייסת כספים עבור ממשלת ארצות הברית באמצעות מכרז הולנדי. ה-FRBNY יוצר אינטראקציה עם ראשי הסוחרים, כולל בנקים גדולים וברוקרים המגישים הצעות בשמם ובשם לקוחותיהם בעזרת מערכת חדר מסחר אוטומטי (TRAPS). בדרך כלל המציעים מתעדכנים על ההצעות המנצחות תוך חמש - עשרה דקות.
לדוגמה, נניח כי מבצע הנפקה מבקש לגייס 10 מיליארד דולר בתוך עשר שנים עם 5.125% קופון וההצעות המצטברות הן כדלקמן:
1.00 מיליארד דולר עבור 5.115% (ההצעה הגבוהה ביותר)
2.50 מיליארד דולר עבור 5.120%
3.50 מיליארד דולר עבור 5.125%
4.50 מיליארד דולר עבור 5.130%
3.75 מיליארד דולר עבור 5.135%
2.75 מיליארד דולר עבור 5.140%
1.50 מיליארד עבור 5.145% (הצעת המחיר הנמוכה ביותר)
בדוגמה זו האחוז הגבוה הוא 66.66%, כלומר, רק 3 מיליארד דולר מתוך 4.5 מיליארד דולר ב-5.130% מקבלים אג"ח. ההצעות מתמלאות מן התשואה הנמוכה ביותר (המחיר הגבוה ביותר) עד שהתהליך משיג את כל 10 מיליארד דולר המבוקשים. במכרז זה תהיה תשואה של 5.130%, ועל כל המציעים לשלם את אותו הסכום. בתאוריה, תכונה זו של מכרז הולנדי מובילה להצעות מחיר אגרסיביות יותר, כמו מי שבדוגמה זו הגיש הצעת מחיר 5.115% ומקבל את האג"ח בתשואה גבוהה יותר (מחיר נמוך יותר) של 5.130%.
וריאציה של מכרז הולנדי, OpenIPO, פותחה על ידי WR Hambrecht, ושימשה במשך 19 הנפקות בארצות הברית. מכרזים הולנדים אלו היו בשימוש במשך מאות הנפקות ביותר משני תריסר מדינות, אבל לא היו פופולריים למנפיקים ולכן הוחלפו על ידי שיטות אחרות. אחד מהמכרזים ההולנדים הגדולים ביותר היה מכרז הנפקה לסינגפור טלקום ב-1994. מכרז ה-IPO של חברת טבק יפן היה גדול יותר באופן משמעותי (עם תמורה יותר מכפולה מזו של סינגפור טלקום ומשולשת מזו של גוגל), אבל המכרז הזה היה מפלה במובן זה שהמציע שילם את מה שהציע ולא היה "הולנדי".
מכרז הולנדי בביצוע רכישות חוזרות

הכניסה של מכרז הולנדי לרכישה חוזרת ב-1981 אפשרה לחברות אלטרנטיבה למחיר הקבוע של הצעת רכש בעת ביצוע מכרז לרכישה חוזרת. החברה הראשונה שהשתמשה במכרז הולנדי למטרה זו הייתה מספנות טוד. מכרז הולנדי מאפשר לציין את טווח המחירים שבמסגרתו המניות יירכשו. בעלי המניות יכולים לבחור במכרז את המניות בכל מחיר על הטווח שצוין. החברה מבצעת קומפילציה על התגובות הללו, לטובת יצירת עקומת ההיצע של המניה. מחיר הרכישה הוא המחיר הנמוך ביותר שמאפשר לחברה לקנות את מספר המניות המבוקש בהצעה, כשהחברה משלמת את המחיר לכל המשקיעים אשר הגישו הצעה זו או מחיר נמוך יותר. אם מספר המניות שהוצעו עולות על המספר המבוקש, החברה רוכשת פחות מאשר כל המניות שהוצעו במחיר או מתחת למחיר הרכישה פרו רטה לכל מי שהגיש במחיר הרכישה או מתחת לו. אם הוצעו מעט מדי מניות, אז החברה יכולה לבטל את ההצעה (בתנאי שזה נעשה על תנאי מלכתחילה של מינימום הצעות), או שהיא קונה בחזרה את כל המניות המוצעות במחיר המרבי. חברת מיקרוסופט ביצעה ב-2006 רכישה חוזרת בהיקף של 3.8 מיליארד דולר באמצעות מכרז הולנדי.
לקריאה נוספת

Carare, O.; Rothkopf, M.H. (2005). "Slow Dutch auctions". Management Science. 51: 365–373. doi:10.1287/mnsc.1040.0328.
Katok, E.; Kwasnica, A.M. (2008). "Time is money: The effect of clock speed on seller's revenue in Dutch auctions". Experimental Economics. 11: 344–357. doi:10.1007/s10683-007-9169-x.
Adam, M. T. P.; Krämer, J.; Weinhardt, C. (2012). "Excitement up! Price down! Measuring emotions in Dutch auctions". International Journal of Electronic Commerce. 11: 7–39. doi:10.2753/JEC1086-4415170201.
הערות שוליים

↑  "Dutch Auction Software with Epiq Tech". epiqtech.com.
↑  To understand the Dutch auction bidding and outcome from actual shareholder tendering responses, see Bagwell, Laurie Simon (1992). "Dutch auction repurchases: An analysis of shareholder heterogeneity". Journal of Finance. 47: 71–105. JSTOR 2329091.
↑  מיקרוסופט סיימה מכרז הולנדי ותקנה בחזרה 155 מיליון מניות במחיר של 24.75 דולר למנייה בסכום כולל של 3.8 מיליארד דולר, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2006
מטריצות גאמה של דיראק

מטריצות גאמה של דיראק הן אוסף של 4 מטריצות  \ \gamma ^{0},\gamma ^{1},\gamma ^{2},\gamma ^{3} (בתוספת מטריצה חמישית המייצגת את הכיראליות) בגודל 4 על 4 המשמשות להצגת משוואת דיראק
כאשר  \mu =0,1,2,3 ויש סכימה על אינדקסים כפולים (הסכם הסכימה של איינשטיין).
הגדרות > הצגת דיראק

בהצגה הסטנדרטית של דיראק מוגדרות המטריצות באופן הבא:
כאשר  \sigma ^{k} הן מטריצות פאולי (2 על 2) ו-I היא מטריצת היחידה 2 על 2.
בדרך כלל מגדירים גם את מטריצת גאמה של הכיראליות
הגדרות > הצגת וייל

בהצגה הכיראלית של וייל מוגדרות המטריצות באופן הבא:
| --- | --- |
 \ \gamma ^{1}={\begin{pmatrix}0&\sigma ^{x}\\-\sigma ^{x}&0\end{pmatrix}}={\begin{pmatrix}0&0&0&1\\0&0&1&0\\0&-1&0&0\\-1&0&0&0\end{pmatrix}}:  \ \gamma ^{0}={\begin{pmatrix}0&I\\I&0\end{pmatrix}}={\begin{pmatrix}0&0&1&0\\0&0&0&1\\1&0&0&0\\0&1&0&0\end{pmatrix}}\quad ,
 \ \gamma ^{3}={\begin{pmatrix}0&\sigma ^{z}\\-\sigma ^{z}&0\end{pmatrix}}={\begin{pmatrix}0&0&1&0\\0&0&0&-1\\-1&0&0&0\\0&1&0&0\end{pmatrix}}:  \ \gamma ^{2}={\begin{pmatrix}0&\sigma ^{y}\\-\sigma ^{y}&0\end{pmatrix}}={\begin{pmatrix}0&0&0&-i\\0&0&i&0\\0&i&0&0\\-i&0&0&0\end{pmatrix}}\quad ,
כאשר  \sigma ^{k} הן מטריצות פאולי (2 על 2) ו-I היא מטריצת היחידה 2 על 2.
בדרך כלל מגדירים גם את מטריצת גאמה של הכיראליות
בהצגה זו קל לבטא את ההטלה הכיראלית של ספינורי וייל השמאלי והימני:
הגדרות > הצגת מיורנה

פחות נפוצה היא ההצגה של מיורנה בה המטריצות הן דמיוניות. הצגה זו נתונה על ידי
תכונות > זהויות בסיסיות

מטריצות גאמה מקיימות את אלגברת קליפורד:
 \ \{\gamma ^{\mu },\gamma ^{\nu }\}=\gamma ^{\mu }\gamma ^{\nu }+\gamma ^{\nu }\gamma ^{\mu }=2\eta ^{\mu \nu }I_{4\times 4}
מכאן נובע ש:
\ (\gamma ^{0})^{2}=I_{4\times 4}
\ (\gamma ^{k})^{2}=-I_{4\times 4} כאשר k=1,2,3.
ביחס ללקיחת צמוד הרמיטי:
\left(\gamma ^{0}\right)^{\dagger }=\gamma ^{0}
\left(\gamma ^{k}\right)^{\dagger }=-\gamma ^{k} כאשר k=1,2,3.
מטריצת הכיראליות \gamma ^{5} מקיימת:
\ (\gamma ^{5})^{\dagger }=\gamma ^{5}
\ (\gamma ^{5})^{2}=I_{4\times 4}
\ \{\gamma ^{\mu },\gamma ^{5}\}=0, כלומר:  \ \gamma ^{\mu }\gamma ^{5}=-\gamma ^{5}\gamma ^{\mu }
מטריצת הכיראליות הזו היא פסאודו-סקלר.
תכונות > זהויות סכימה

| Num | Identity |
| --- | --- |
1:  \displaystyle \gamma ^{\mu }\gamma _{\mu }=4I
2:  \displaystyle \gamma ^{\mu }\gamma ^{\nu }\gamma _{\mu }=-2\gamma ^{\nu }
3:  \displaystyle \gamma ^{\mu }\gamma ^{\nu }\gamma ^{\rho }\gamma _{\mu }=4\eta ^{\nu \rho }I
4:  \displaystyle \gamma ^{\mu }\gamma ^{\nu }\gamma ^{\rho }\gamma ^{\sigma }\gamma _{\mu }=-2\gamma ^{\sigma }\gamma ^{\rho }\gamma ^{\nu }
תכונות > זהויות עקבה

| Num | Identity |
| --- | --- |
1: העקבה של כל מכפלה אי-זוגית של מטריצות  \ \gamma ^{\mu } היא אפס.
2:  \operatorname {tr} (\gamma ^{\mu }\gamma ^{\nu })=4\eta ^{\mu \nu }
3:  \operatorname {tr} (\gamma ^{\mu }\gamma ^{\nu }\gamma ^{\rho }\gamma ^{\sigma })=4(\eta ^{\mu \nu }\eta ^{\rho \sigma }-\eta ^{\mu \rho }\eta ^{\nu \sigma }+\eta ^{\mu \sigma }\eta ^{\nu \rho })
4:  \operatorname {tr} (\gamma ^{5})=\operatorname {tr} (\gamma ^{\mu }\gamma ^{\nu }\gamma ^{5})=0
5:  \operatorname {tr} (\gamma ^{\mu }\gamma ^{\nu }\gamma ^{\rho }\gamma ^{\sigma }\gamma ^{5})=-4i\epsilon ^{\mu \nu \rho \sigma }
כאשר יש להיעזר בתכונות העקבה:
ליניאריות:  \ \operatorname {tr} (\alpha A+\beta B)=\alpha \operatorname {tr} (A)+\beta \operatorname {tr} (B)
ציקליות:  \ \operatorname {tr} (ABC)=\operatorname {tr} (CAB)=\operatorname {tr} (BCA)
תכונות > יוצרים של חבורת לורנץ

אפשר לבטא את היוצרים של חבורת לורנץ (חבורת טרנספורמציות לורנץ) בהצגה הכיראלית על ידי
ואז ההאצות (boost) נתונות על ידי
והסיבובים נתונים על ידי
לקריאה נוספת

Peskin & Schroeder, Introduction to Quantum Field Theory, עמודים 40-41 ועמוד 50
מלון דן אילת

| --- | --- |


 מיקום:  אילת, ישראל
 דירוג:  5 כוכבים פלוס (Superior)
 סוג המלון:  מלון נופש
 חדרים:  375
 קומות:  14
 מעליות:  5
 ניהול:  רשת מלונות דן
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1995
 עלות:  90 מיליון דולר
 אדריכל:  אלברט סגל, יחיאל קומט (גרטנר-גיבור-קומט)
 קואורדינטות:  29°32′55″N 34°57′55″E﻿ / ﻿29.548722222222°N 34.965305555556°E﻿ / 29.548722222222; 34.965305555556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןמלון דן אילת(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןמלון דן אילת  he מלון דן אילתhe מלון דן אילתמפת  __ אילת (in English: Eilat) [‌דרום הנגב‌]מצפון: __ מועצה אזורית חבל אילות (in English: Hevel Eilot Regional Council) ממזרח: עקבה (in English: Trace) מדרום: מפרץ אילת (in English: Gulf of Aqaba) ממערב: חצי אי (in English: Peninsula) סיני (in English: Sinai) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מלון דן אילת הוא מלון יוקרה השוכן לצד הטיילת של החוף הצפוני באילת. המלון כולל 375 חדרים וסוויטות.
היסטוריה

בית המלון נבנה בידי רשת מלונות דן. תחילה תוכנן המלון על ידי האדריכל היינץ פנחל אך עם פטירתו עברה העבודה לידי שניים מעובדיו - האדריכלים אלברט סגל ויחיאל קומט. על עיצוב הפנים הופקד האדריכל אדם טיהאני שהתמחה באותה עת בעיצוב מסעדות אך מאז קנה לעצמו שם עולמי בעיצובם של בתי מלון. הבנייה החלה בשנת 1992 והושלמה ב-1995 לאחר עיכובים שנבעו משרפה ורעידת אדמה שפגעו בבניין.
הבניין מתנשא לגובה 14 קומות וכולל שלוש קומות ציבוריות ובהן, לבד מלובי המתפרס על פני שתי קומות, גם מתחם ילדים ונוער, חדר כושר, חמאם טורקי, מגרשי סקווש, מרכז כנסים, מרכז מסחרי, בית כנסת ובריכת שחייה מחוממת. בנוסף לבריכה הראשית הגדולה (שבתוכה יש בר משקאות ומגלשה) ישנה בריכה נוספת מלבנית המיועדת לשחייה, וג'קוזי מחומם עם זרמי מים.
חדרי המלון ידועים בגודלם אשר נחשב לגדול יחסית למלונות אחרים.
במהלך שנת 2017, השקיעה רשת דן כ-45 מיליון שקלים בשיפוץ נרחב של המלון, שיפוץ שעדיין נמשך עקב מגפת הקורונה.
ביולי 2022 אורחים שאכלו במסעדת המלון התלוננו על כאבי בטן וקלקול קיבה, חלקם אף אושפזו במרכז הרפואי יוספטל באילת.
דגם מוקטן של בית המלון נמצא בפארק המיניאטורות מיני ישראל.