stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצוות בניין בית המקדש
הקמת המקום הקבוע

בספר דברים, לפני הכניסה לארץ ישראל, מתוסף ציווי לחפש בארץ את "המקום אשר יבחר ה' לשכן שמו שם" ואליו לרכז את כלל עבודת הקורבנות:
כִּי אִם אֶל הַמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר ה' אֱלֹהֵיכֶם מִכָּל שִׁבְטֵיכֶם לָשׂוּם אֶת שְׁמוֹ שָׁם, לְשִׁכְנוֹ תִדְרְשׁוּ וּבָאתָ שָּׁמָּה... הִשָּׁמֶר לְךָ פֶּן תַּעֲלֶה עֹלֹתֶיךָ בְּכָל מָקוֹם אֲשֶׁר תִּרְאֶה. כִּי אִם בַּמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר ה' בְּאַחַד שְׁבָטֶיךָ, שָׁם תַּעֲלֶה עֹלֹתֶיךָ וְשָׁם תַּעֲשֶׂה כֹּל אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּךָּ.
במשך שנים רבות לאחר הכניסה לארץ ישראל טרם התממשה בניית הבית המקווה; תחילתו של מהלך כזה הייתה הקמת משכן שילה, שהיה, כדברי חז"ל, בית אבנים אך עם כיסוי של אוהל ולא תקרה. לאחר חורבן שילה (ככל הנראה על ידי הפלשתים בצעירותו של שמואל הנביא), נדד ארון הברית ברחבי הארץ, ושהה זמן-מה במשכנים ארעיים בנוב ובגבעון, עד שקידש דוד את ירושלים כמקום שבו אמור להיבנות בית המקדש באופן קבוע. דוד רצה לקיים את מצוות הבניין אך נאסר עליו על ידי נתן הנביא מפי האל; עם זאת, עשה דוד את כל ההכנות לכך, כך שכאשר מלך שלמה בנו, יכול היה להתחיל מיד במלאכה.
מעמד בחירתו של הר הבית למקום שבו ייבנה הבית העתידי מתואר בפירוט בסוף ספר שמואל ובדברי הימים, ומלווה בהתגלות מלאך ה' ובדברי גד הנביא. נראה שהתנ"ך וחז"ל תפסו זאת כאירוע מכונן, שאוסר מאז על כל בנייה של מקדש במקום אחר.
תוקף המצווה כיום

הרמב"ם מנה את המצווה להקמת המקדש כאחת מתרי"ג מצוות, המחויבות בכל דור. וכך כתב בספרו משנה תורה:
מצות עשה לעשות בית לה', מוכן להיות מקריבים בו הקרבנות, וחוגגין אליו שלוש פעמים בשנה--שנאמר "ועשו לי מקדש"; וכבר נתפרש בתורה משכן שעשה משה רבנו, והיה לפי שעה - שנאמר "כי לא באתם עד עתה...".
כך גם מנו שאר מוני המצוות, כגון רס"ג, וגם רש"י במספר מקומות שונים הגדיר את בניין המקדש כמצוות עשה.
אמנם יש סוברים שלא מוטל על העם להקים את המקדש בזמן הזה, על פי דברי רש"י בפירושו למסכת סוכה שמקדש העתיד שאנו מצפין "בנוי ומשוכלל הוא יגלה ויבא משמים", וכן כתבו ראשונים נוספים במקום, כמו התוספות, הרשב"א והריטב"א.
היו שרצו להסיק כן גם מדעת הרמב"ם, שכתב שהמשיח יבנה את המקדש, או מכך שכתב שמינוי מלך קודם לבניין המקדש.
אמנם, יש שכתבו לדייק מדברי רש"י בפירושו לתנ"ך ולתלמוד שבנין בית המקדש יבנה על ידי עם ישראל כמו כן, יש שהעירו מכך שהרמב"ם במקומות שהזכיר נושא זה בספריו קבע שמצוות בניין המקדש היא מצווה לדורות.
על דברי רש"י שבית המקדש ירד משמים, כתב הערוך לנר שמלשון התלמוד לא משמע כן: ”וודאי בית המקדש לעתיד לבוא יבנה בנין ממש בידי אדם, ומה שנאמר "מקדש ה' כוננו ידיך" שנדרש בתנחומא שירד למטה, הוא בית המקדש רוחני שיבוא לתוך בית המקדש הנבנה גשמי, כנשמה בתוך הגוף.” (ערוך לנר, סוכה מ"א ע"א, על רש"י ד"ה אי נמי).
ראו גם

זיהוי מקום המקדש
חידוש עבודת הקורבנות
מקדש יחזקאל
כניסה להר הבית (הלכה)
לקריאה נוספת

אל גבעת הלבונה, הרב יצחק שפירא והרב יוסף פלאי, אגודת אל הר המור, ה'תשנ"ט.
הערות שוליים

↑  ספר שמות, פרק כ"ה, פסוקים ח'–ט'
↑  ספרי על דברים י"ב י'
↑  ספר שמות, פרק י"ז, פסוק ט"ז
↑  מורה נבוכים פרק ג מה.
↑  ספר דברים, פרק י"ב, פסוקים ה'–י"ד
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות בית הבחירה, פרק א', הלכות א'–ה'
↑  ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק ח'
↑  ספר דברים, פרק י"ב, פסוק ט'
↑  בפירושו למגילת קהלת, פרק ה', פסוק ט'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף מ"א, עמוד א'
↑  ראו למשל בפירושו למגילת קהלת, פרק ה', פסוק ט'
↑  http://lamikdash.blogspot.com/2010/02/blog-post_16.htm[l "ועשו לי מקדש" - מצווה שאינה תלויה בדבר] באתר הר הבית שלנו
| בתי מקדש בהיסטוריה היהודית |
| --- | --- | --- |
| משכנות | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
| בתי מקדש | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני ומקדש הורדוס |  |
| מקדשים חיצוניים | הבמות • מקדשי ממלכת ישראל: תל דן ובית אל • מקדש חוניו • מקדש יב • מקדש השומרונים בהר גריזים |  |
| אחרים | מצוות בניין בית המקדש • מבנה בית המקדש • בית המקדש השלישי • בית המקדש של יוליאנוס |  |
דימוי בית המקדש בהר הבית בירושלים בציורו של האמן מאיר עמר, ברחוב יואל משה סלומון בשכונת נחלת שבעה בירושלים
מכת דבר

”הִנֵּה יַד-ה' הוֹיָה בְּמִקְנְךָ אֲשֶׁר בַּשָּׂדֶה בַּסּוּסִים בַּחֲמֹרִים בַּגְּמַלִּים, בַּבָּקָר וּבַצֹּאן – דֶּבֶר, כָּבֵד מְאֹד” (שמות ט', 3). תחריט של יעקובוס אאוסן (Jacobus Eussen), הולנד, 1745
על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת דֶּבֶר היא המכה החמישית מבין עשר המכות שאלוהים הנחית על מצרים, עקב סירובו של פרעה מלך מצרים, לפקודת האלוהים על ידי משה, לשלח את בני ישראל מארצו.
במכה זו מתו כל הבהמות של המצרים באחת, סוסים, חמורים, גמלים, בקר וצאן. לעומת זאת, בהמותיהם של ישראל לא ניזוקו כלל.
במכה מתו רק הבהמות שהיו בשדה, ובלשון הפסוק באזהרה על המכה: "במקנך אשר בשדה". והיראים הכניסו את הבהמות שלהם לבית כדי שלא ימותו, ואלה קיבלו את מכת שחין בה נאמר: "ויהי שחין אבעבועות פורח באדם ובבהמה".
תיאור המכה במקרא

ויאמר ה' אל משה בא אל פרעה ודברת אליו כה אמר ה' אלהי העברים שלח את עמי ויעבדני. כי אם מאן אתה לשלח ועודך מחזיק בם. הנה יד ה' הויה במקנך אשר בשדה בסוסים בחמרים בגמלים בבקר ובצאן דבר כבד מאד. והפלה ה' בין מקנה ישראל ובין מקנה מצרים ולא ימות מכל לבני ישראל דבר. וישם ה' מועד לאמר מחר יעשה ה' הדבר הזה בארץ. ויעש ה' את הדבר הזה ממחרת וימת כל מקנה מצרים וממקנה בני ישראל לא מת אחד. וישלח פרעה והנה לא מת ממקנה ישראל עד אחד ויכבד לב פרעה ולא שלח את העם.
במדרשי חז"ל

במדרש נכתב: למה הביא להן דבר? לפי ששמו את ישראל רועי בקר ורועי צאן וכל בהמה, בהרים ובמדברות, כדי שלא יפרו וירבו, אמר הקדוש ברוך הוא אני אביא עליכם רועה יפה, שנאמר: הנה יד ה' הויה וכו'.
מכך שנכתב "ולא ימות מכל לבני ישראל דבר" דרשו חז"ל: אפילו בהמה, שהייתה ביד מצרי והיה לו לישראל תרעומות עליה שיש לו חלק בה, הייתה ניצולת, ובכך ידעו דינן של ישראל.
הערות שוליים

↑  במחקר המודרני שוררת הסברה לפיה המכה החמישית לא הייתה דֶבֶר הבקר, מכיוון שעם בעלי-החיים שנפגעו ממנה, על פי ספר שמות, נמנו גם סוסים, חמורים וגמלים, שאינם נדבקים ואינם חולים בדֶבֶר הבקר
↑  רש"י בפרק ט, פסוק י ד"ה "באדם ובבהמה"
↑  שמות ט, פסוק י
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
המכה החמישית בציורו של ויליאם טרנר, 1800
מרכז ברסטון לגרפיקה

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  סדנת הדפס
 כתובת:  חוצות היוצר, ירושלים
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  מוזיאון ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1975
 תאריך פתיחה רשמי:  1975 
 תאריך פירוק:  1990
 קואורדינטות:  31°46′29″N 35°13′36″E﻿ / ﻿31.774592773587°N 35.226596562434°E﻿ / 31.774592773587; 35.226596562434
 he
 
"מרכז ברסטון לגרפיקה ירושלים" (נקראה לעיתים גם כ-"סדנת ברסטון") הייתה סדנת הדפס שפעלה בירושלים בין השנים 1975–1990.
היסטוריה

בשנת 1973 התקבלה תרומה של 100,000 דולר משפחת ברסטון מלונדון, אנגליה, לשם מטרה של הקמת סדנת הדפס בירושלים. הייתה זו תקופה בה הפך ההדפס למדיום אמנות פופולרי ברחבי העולם. את התרומה קיבל מוזיאון ישראל שהפך לאחראי על הקמת הסדנה. הסדנה נועדה לשרת אמנים בינלאומיים ואמנים ישראלים נבחרים. באותה עת החלו מגעים בין המוזיאון לאגודת האמנים בירושלים, על מנת לצרף לסדנה העתידית סדנה נוספת שתיועד לאמנים ירושלמים. למרות מגעים אלו, הוקם בפברואר 1975 מרכז ברסטון לגרפיקה כחברה נפרדת לסדנת הדפס שהקים בית האמנים (לימים סדנת ההדפס ירושלים).
עם פתיחת המרכז הוזמן הדפס האמריקאי מייק קניגן (Knign) לנהל את המרכז. בנוסף, קניגן הכשיר דפסים בטכניקת הדפס האבן, שהפכה לטכניקה העיקרית בסדנה. על הדפסים שהכשיר נמנתה גם אלימה, שייבאה אחר כך את הטכניקה אל סדנת ההדפס של בית האמנים תל אביב, אותה ניהלה בין השנים 1976–1978. בשנים הראשונות נעזר המרכז גם בדפסים חיצוניים בטכניקה של הדפס רשת. כך, לדוגמה, הודפסו מהדורות של הדפסי רשת של יצחק דנציגר (1976) בסדנת ההדפס ירושלים, וכן אריק קילמניק ולארי אברמסון, מסדנת ההדפס ירושלים, הדפיסו במרכז הדפס רשת של רוי ליכטנשטיין (1976).
לאחר כשנה, בעקבות בעיות קשות בניהול הכספי של המרכז ופשיטת רגל שלו, עזב קניגן את תפקידו והמוזיאון מינה את נחמה הילמן, מתנדבת של המוזיאון שאף תרמה כספים למרכז, למנהלת הסדנה. בהמשך נכנסו למרכז טכניקות נוספות על הדפס האבן, ובהן סוגי התחריט והתצריב השונים וכן דפוס רשת. במשך השנים לא הצליח המרכז להגיע לאיזון תקציבי רציף. ראשית מכיוון שנוהל בצורה לא תקינה מבחינה כספית, אולם חלק מכך נבע גם מבעיות בשיווק, בעיות שהתעצמו בשל ההחלטה לתת לאמנים קדימות במכירת העותקים שלהם (AP). למרות זאת, הצליח המרכז להפיק הדפסים באיכות טובה של אמנים רבים. על האמנים שהרבו לעבוד בסדנה נמנים אמנים כפנחס כהן גן, משה קופפרמן, אביגדור אריכא, אלימה ועוד. בשנת 1979 הוצגו יצירות של המרכז בתערוכה בגלריה שרה לוי בתל אביב-יפו ובשנת 1981 הוצגה במוזיאון ישראל התערוכה "הדפסים ישראלים מסדנת ברסטון".
על הדפסים בסדנה נמנו, יהודה ציון ודפס ערבי בשם חזאם (דפוס אבן), יצחק שוורץ (הדפס רשת), עמי רוזנברג (תחריט) ומייקל קניגן.
לקריאה נוספת

אפטר-גבריאל, רות, הדפסים ישראליים מסדנת ברסטון, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1981
טמיר, טלי, "מרכז ברסטון, סוף זמני", כל העיר, 18 בנובמבר 1988
עפרת, גדעון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015, עמ' 187–189
Ronnen, Meir, "Everything But Money", The Jerusalem Post Magazine, December 17, 1976
הערות שוליים

↑  ראו: תיק הקמת סדנת ההדפס ירושלים, ארכיון סדנת ההדפס ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380694305171  LCCN: n86006430   WorldCat (עם LCCN): n86-006430
מיקולה אבילוב

מיקולה ויקטורוביץ' אבילוב (באוקראינית: Мико́ла Ві́кторович Аві́лов; נולד ב-6 באוגוסט 1948) הוא אתלט יהודי-סובייטי בעבר. הוא אלוף אולימפי ושיאן עולם בקרב עשר ממינכן 1972.
קורות חיים

אבילוב נולד באודסה, אוקראינה למשפחה יהודית.
את ראשית דרכו כאתלט עשה אבילוב במועדון דינמו אודסה. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הוא סיים במקום רביעי בקרב עשר בתוצאה של 7909 נק'.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו בשנת 1970 זכה אבילוב במדליית זהב בקרב עשר (7803 נק').
קורות חיים > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה במדליית זהב בקרב עשר בשיא עולם חדש של 8454 נקודות. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי ברוס ג'נר מארצות הברית (8524 נקודות).
באולימפיאדת מונטריאול (1976), זכה אבילוב במדליית ארד בקרב עשר בתוצאה של 8369 נקודות ולא הצליח להגן על תוארו. במדליית זהב זכה ג'נר בשיא עולם חדש של 8618 נקודות ובמדליית כסף זכה גידו קרצ'מר ממערב גרמניה (8411 נקודות).
במבחנים לאולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים אבילוב במקום חמישי ולא הצליח להיכלל בנבחרת של ברית המועצות. לאחר שפרש מספורט תחרותי החל לעבוד כמאמן.
חיים אישיים

אבילוב נשוי לוולנטינה קוזיר אתלטית בעבר, בעלת מדליית ארד אולימפית בקפיצה לגובה ממקסיקו סיטי 1968. הזוג מתגורר באודסה.
תארים והישגים

בשנת 1972 הוענק לאבילוב עיטור פועלי הדגל האדום.
ראו גם

התפתחות שיא העולם בקרב עשר (באנגלית)
מרכז ג'אווה

מרכז ג'אווה (באינדונזית: Jawa Tengah) הוא אחד ממחוזות אינדונזיה, הממוקם במרכז האי ג'אווה. המחוז הוקם באוקטובר 1945 עם עצמאות המדינה. המחוז מחולק ל-29 נפות ו-6 ערים ובירתו היא העיר סמראנג.
היסטוריה

אזור מרכז ג'אווה היה מיושב עוד מהתקופה הפרהיסטורית. עד סוף המאה ה-16 הדתות הדומיננטיות במרכז ג'אווה היו ההינדואיזם והבודהיזם, אך מצב זה השתנה עם הגעת האסלאם שהפך לדת הדומיננטית.
במקום שכנו גם השלטונות ההולנדיים אשר ביססו את שלטונם באמצעות חברת הודו המזרחית ההולנדית. במהלך המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה ה-19 האיים היו באופן זמני תחת שלטון האימפריה הבריטית. בסופו של דבר השלטון ההולנדי חזר לאינדונזיה בעקבות קונגרס וינה.
במרץ 1942 האימפריה היפנית כבשה את ג'אווה. רבים מן התושבים המקומיים נעצרו, עונו ואף הוצאו להורג בשרירותיות על ידי השלטון היפני, ונשים רבות הפכו לשפחות מין. כ-2.4 מיליון בני אדם מתו בג'אווה מרעב בשנים 1944–1945. לאחר המלחמה ג'אווה הפכה למוקד לחימת גרילה של בדלנים אינדונזיים.
דמוגרפיה

ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית המחוז מנתה כ-36.5 מיליון תושבים, כ-98% מהם ג'אווניסים.
החלוקה הדתית של המחוז:
95.7% – מוסלמים
4.12% – נוצרים
0.18% – אחרים
הערות שוליים

↑  https://www.citypopulation.de/en/indonesia/admin/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12012093z (data)  MusicBrainz: f524979f-f48c-4161-8b97-2ca2dc0fc021  NKC: ge998400 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרקוס פוריוס קאמילוס

| --- | --- |

 לידה:  446 לפנה״ס רומא העתיקה 
 פטירה:  365 לפנה״ס (בגיל 81 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  סנטור, קנסור, דיקטטור, דיקטטור, קונסול
 
מרקוס פוריוס קאמילוס (לטינית: Marcus Furius Camillus; סביבות 446 לפנה"ס - 365 לפנה"ס) מצביא רומאי מהולל והאדם שנחשב במסורת הרומית כ"מייסדה השני של רומא" וכ"רומולוס השני".
המקורות העיקריים על חייו ופועלו של קאמילוס הם טיטוס ליוויוס ופלוטרכוס. אף על פי שרבים מהפרטים המתוארים עליו נחשבים בעיני המחקר המודרני כאגדיים, הדעה הרווחת היא שהוא היה דמות היסטורית אמיתית ושהתיאור של מעשיו נכון באופן כללי.
חייו

קאמילוס נולד למשפחה פטריקית מיוחסת. הוא היה בין הבולטים שבמנהיגי הרפובליקה הרומית במאות החמישית והרביעית לפנה"ס ובין השאר כיהן כטריבון קונסולרי שש פעמים, כדיקטטור חמש פעמים וזכה בעריכתם של שישה מצעדי ניצחון לכבודו. בשנותיה האחרונות של המלחמה בוויי פיקד קאמילוס על הצבא הרומי וניצח על כיבוש וחורבן העיר בידי הרומים בשנת 396 לפנה"ס.
לאחר שריפת רומא בידי הגאלים בשנת 387 לפנה"ס מונה קאמילוס לדיקטטור פעם נוספת. כאשר הועלתה הצעה לנטוש את רומא השרופה ולהתיישב מחדש בויי, הוביל קאמילוס את ההתנגדות למהלך זה ואת בנייתה מחדש של רומא. לפי המסורת הרומית קאמילוס אף יצא אחרי הגאלים הנסוגים מרומא, והחזיר את הזהב שניתן להם כשוחד בתמורה לנסיגתם. סיפור זה נחשב כמפוקפק בעיני המחקר המודרני. חורבנה הזמני של רומא הוביל להתמרדות כללית ברומא, בעיקר על ידי האטרוסקים, קאמילוס הצליח לדכא מרידות אלה במהירות ולהחזיר לרומא את מעמדה הקודם. בשנת 367 לפנה"ס הכה צבא בראשותו של קאמילוס את הגאלים ליד אלבה.
קאמילוס פעל רבות כדי לפשר בין הפטריקים והפלבאים ולפי המסורת הרומית אף הקים בשנת 367 מקדש לכבוד "קונקורדיה", שמשמעותה אחדות לבבות, כדי לציין את סיומו של המאבק הבין מעמדי בין הפטריקים והפלבאים.
קאמילוס מת ממחלת הדבר בשנת 365 לפנה"ס.
הערות שוליים

↑  מרקוס פוריוס קאמילוס באתר www.roman-empire.net.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274798905171  PLWABN: 9810687002305606  BIBSYS: 1615358755670  BNE: XX1255250  BnF: cb14451157x (data)  GND: 118668110  ISNI: 0000 0000 9197 3596  LCCN: n80089831  NKC: jn20000700273  NLG: 340876  NSK: 000358752  NTA: 137189079  SELIBR: 182716  SUDOC: 131174703  VcBA: 495/294295  VIAF: 32790362   WorldCat (עם VIAF): 32790362
מושבת נטאל

מושבת נטאל (באנגלית: Colony of Natal) הייתה מושבה בריטית בדרומה של יבשת אפריקה בתחומי פרובינציית קוואזולו-נטאל של ימינו. היא הוקמה על חורבותיהן של רפובליקת נטאליה וממלכת הזולו אשר קדמו לה. בראשית המאה ה-20 אוחדה המושבה עם המושבות טרנסוואל, הכף ונהר אורנג' ליצירת איחוד דרום אפריקה (במסגרתו הפכו המושבות לפרובינציות), ובכך חדלה להתקיים כישות עצמאית. בשנת 1994 הפך איחוד דרום אפריקה לדרום אפריקה של ימינו.
רקע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אוכלוסייה > התפלגות גזעית

| קבוצות גזעיות במושבת נטאל (1904) |
| --- | --- | --- | --- |
| לבנים | 97,109 | 8.8% |   |
| שחורים | 904,041 | 81.5% |   |
|        בני ממלכת הזולו | 203,373 | 18.3% |   |
| אסייתים | 100,918 | 9.1% |   |
| צבעוניים | 6,686 | 0.6% |   |
| סה"כ | 1,108,754 | 100% |  |
אוכלוסייה > התפלגות אתנית

| קבוצות אתניות בקרב האוכלוסייה הלבנה של מושבת נטאל (1904) |
| --- | --- | --- | --- |
| הולנדים | 12,500 | 12.9% |   |
| גרמנים | 4,500 | 4.6% |   |
| אחרים (בעיקר בריטים) | 80,100 | 82.5% |   |
| סה"כ | 97,109 | 100% |  |
אוכלוסייה > התפלגות דתית

| קבוצות דתיות בקרב האוכלוסייה הלא שחורה של מושבת נטאל (1904) |
| --- | --- | --- | --- |
| פרוטסטנטים | 85,194 | 41.6% |   |
|        הכנסייה האנגליקנית | 40,880 | 20.0% |   |
|        הכנסייה הפרסביטריאנית | 12,184 | 6.0% |   |
|        הכנסייה המתודיסטית | 11,992 | 5.6% |   |
|        הכנסייה הרפורמית ההולנדית | 11,340 | 5.5% |   |
|        הכנסייה הלותרנית | 4,852 | 2.4% |   |
|        הכנסייה הבפטיסטית | 2,193 | 1.1% |   |
| הינדים | 87,234 | 42.6% |   |
| קתולים | 10,419 | 5.1% |   |
| מוסלמים | 10,111 | 4.9% |   |
| יהודים | 1,496 | 0.7% |   |
אוכלוסייה > ערים, עיירות וכפרים

| היישובים הגדולים ביותר במושבת נטאל> שם | היישובים הגדולים ביותר במושבת נטאל> בשפת המקור | היישובים הגדולים ביותר במושבת נטאל> שנת הקמה | היישובים הגדולים ביותר במושבת נטאל> אוכלוסייה (1904) |
| --- | --- | --- | --- |
| פיטרמריצבורג | Pietermaritzburg | 1839 | 31,199 |
| דרבן | Durban | 1880 | 67,842 |
| ליידיסמית' | Ladysmith | 1850 | 5,568 |
| ניוקאסל | Newcastle | 1864 | 2,950 |
| דנדי | Dundee | 1835 | 2,811 |
| גריטאון | Greytown | 1854 | 2,436 |
| ורייהייד | Vryheid | 1884 | 2,287 |
| ורולאם | Verulam  | 1850 | 1,325 |
| אוטרכט | Utrecht | 1853 | 860 |
ראו גם

היסטוריה של דרום אפריקה
רפובליקת נטאליה
מושבת הכף
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מפקד האוכלוסין הבריטי משנת 1904 במושבת כף נטאל, דרך האתר אינטרנט ארכיב
| מדינות היסטוריות בדרום אפריקה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות ילידיות | ממלכת מפונגובווה (1075–1220) • ממלכת הזולו (1816–1879) |  |
| מושבות אירופאיות | חברת הודו המזרחית ההולנדית  מושבת הכף ההולנדית (1652–1806) • מושבת הכף  מושבת הכף הבריטית (1795–1910) מושבת נטאל מושבת נטאל (1843–1910) • מושבת טרנסוואל מושבת טרנסוואל (1902–1910) • מושבת נהר האורנג' מושבת נהר האורנג' (1902–1910) |  |
| הרפובליקות האפריקאנריות | הרפובליקות האפריקאנריות |  |
| הרפובליקות העיקריות | הרפובליקה הדרום אפריקאית הרפובליקה הדרום אפריקאית (1852–1902) • מדינת אורנג' החופשית מדינת אורנג' החופשית (1854–1902) |  |
| רפובליקות המשנה | הרפובליקה הדרום אפריקאית (1874–1875)  רפובליקת פוצ'פסטרום (1838–1848) • רפובליקת נטאליה רפובליקת נטאליה (1839–1843) • גריקואלנד מזרח גריקואלנד מזרח (1861–1879) רפובליקת סטלאלנד  רפובליקת סטלאלנד (1882–1883) • מדינת גושן  מדינת גושן (1882–1883) • ארצות הברית של סטלאלנד  ארצות הברית של סטלאלנד (1883–1885) הרפובליקה הדרום אפריקאית  הרפובליקה הקטנה (1876–1891) • הרפובליקה החדשה  הרפובליקה החדשה (1884–1888) • הקיסרות הגרמנית  רפובליקת אופינגטוניה (1885–1887) |  |
| דרום אפריקה העצמאית | דרום אפריקה העצמאית |  |
| מדינות כלל ארציות | דרום אפריקה (1910–1928)  איחוד דרום אפריקה (1961–1910) • דרום אפריקה (1928–1994)  דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד (1994–1948) דרום אפריקה  רפובליקת דרום אפריקה (החל מ-1961) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496776405171  GND: 517204-4  LCCN: n2001147314  VIAF: 133182357   WorldCat (עם VIAF): 133182357 
מפת מסילות הרכבת במושבת נטאל בשנת 1910, שנתה האחרונה של המושבה.
גרנט ג'וזף וולסלי, מושל המושבה הראשון בשנת 1875
מת'יו נייתן, מושל המושבה בין השנים 1907–1909
מרקוס פרינטאפ

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1967 (בן 57) קוניירס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  Heritage High School 
 סוגה:  ג'אז, סווינג 
 כלי נגינה:  חצוצרה 
 
מרקוס אדוארד פרינטאפ (באנגלית: Marcus Edward Printup; נולד ב-24 בינואר 1967) הוא חצוצרן ג'אז אמריקאי שלמד בתוכנית לימודי הג'אז של אוניברסיטת צפון פלורידה והמשיך לנגן עם בטי קרטר, וינטון מרסליס, תזמורת הג'אז של קלייטון-המילטון וטים האגנס. בשנת 1993 הפך לחבר בתזמורת הג'אז בלינקולן סנטר בראשותו של וינטון מרסליס.
דיסקוגרפיה

Song for the Beautiful Woman (Blue Note, 1995)
Unveiled (Blue Note, 1996)
Nocturnal Traces (Blue Note, 1998)
Hubsongs (Blue Note, 1998)
The New Boogaloo (Nagel Heyer, 2002)
Peace in the Abstract (SteepleChase, 2006)
Bird of Paradise (SteepleChase, 2007)
London Lullaby (SteepleChase, 2009)
Ballads All Night (SteepleChase, 2010)
A Time for Love (SteepleChase, 2011)
Homage (SteepleChase, 2012)
Desire (SteepleChase, 2013)
Lost (SteepleChase, 2014)
Young Bloods (SteepleChase, 2015)
הערות שוליים

↑  Kennedy, Gary (2002).  Kernfeld, Barry (ed.). The New Grove Dictionary of Jazz. Vol. 3 (2 ed.). New York: Grove's Dictionaries. pp. 329–330. ISBN 1-56159-284-6. JSTOR 900733.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14008659z (data)  GND: 135080193  ISNI: 0000 0001 1461 8117  LCCN: no99019230  MusicBrainz: 1dc4b2f8-3ac4-4da3-952f-62c434ff8c59  NKC: jx20081222040  SUDOC: 123709024  VIAF: 12149066352465600642   WorldCat (עם VIAF): 12149066352465600642 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרקוס פרינטאפ".
מנקס (פירושונים)

מֶנקֶס (Menkes) הוא שם משפחה יהודי, אישים בולטים עם שם משפחה זה:
זיגמונד מנקס – צייר ממוצא יהודי פולני שהשתייך לאסכולת פריז בשנות ה-20 וה-30 ואחר-כך פעל בארצות הברית
מי-רן מנקס – דוגמנית ושחקנית ישראלית
נינה מנקס – קולנוענית יהודייה אמריקאית
סוזי מנקס (אנ') - עיתונאית יהודייה אמריקאית
תיאודור מנקס – אדריכל ממוצא יהודי אוסטרי שפעל בארץ ישראל המנדטורית, בארצות הברית ובקנדה
האם התכוונתם ל...

מנקס (Manx) – גזע של חתול בית חסר זנב
מאנית (Manx) - השפה הלאומית המסורתית באי מאן
מיקולאש דזורינדה

מיקולאש דזורינדה (בסלובקית: Mikuláš Dzurinda; נולד ב-4 בפברואר 1955) הוא פוליטיקאי סלובקי שכיהן כראש ממשלת סלובקיה מ-1998 עד 2006. הוא ייסד והנהיג את "הקואליציה הדמוקרטית הסלובקית"(SDK) ולאחר מכן את "האיחוד הסלובקי הדמוקרטי והנוצרי". בשנים 2002–2006 הקימה מפלגתו ממשלת קואליציה עם התנועה הנוצרית-דמוקרטית, ברית האזרח החדש ומפלגת הקואליציה ההונגרית.
ממשלתו השנייה של מיקולאש דזורינדה סומנה כרפורמיסטית ותומכת בשוק. הרפורמות כללו מס שטוח של 19%, רפורמה בפנסיה (נדבך שני) ורפורמת מימון החינוך (למעט מכללות ואוניברסיטאות).
במהלך כהונתו הצטרפה סלובקיה לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
ראשית חייו

דזורינדה נולד בכפר "ספישסקי שטברטוק" שבמזרח סלובקיה. הוא סיים את לימודיו במכללה לתחבורה ותקשורת בז'ילינה בשנת 1979. בשנת 1988 השלים שם את לימודיו המדעיים לתואר שני והוענק לו תואר מועמד למדעים (CSc). הוא עבד במכון לחקר התחבורה (VÚD) בז'ילינה כאנליסט כלכלי (1979–1988). מאוחר יותר הוא היה מנהל מדור טכנולוגיית מידע במנהל האזורי של הרכבת הצ'כוסלובקית (ČSD) בברטיסלבה (1988–1990).
פוליטיקה

דזורינדה נכנס לפוליטיקה הסלובקית כאחד החברים המייסדים של התנועה הנוצרית-דמוקרטית (KDH), מפלגה שמרנית שהוקמה רשמית בשנת 1990. הבחירות הכלליות הדמוקרטיות הראשונות בצ'כוסלובקיה נערכו בשנת 1990, והוא מונה לסגן שר התחבורה בממשלת סלובקיה בשנת 1991. בשנת 1992 היה לחבר הפרלמנט הסלובקי המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית ועבד כחבר בוועדת התקציב והכספים. בזמן פיצול צ'כוסלובקיה והקמתה של סלובקיה העצמאית בינואר 1993, הוא היה סגן יו"ר KDH האחראי על הכלכלה. במהלך כהונתו של יוזף מורבצ'יק כראש הממשלה (מרץ-אוקטובר 1994) היה דזורינדה שר התחבורה, הדואר והעבודות הציבוריות. לאחר הבחירות הכלליות של 1994, בהן ניצח ולדימיר מצ'יאר, הוא חזר לאופוזיציה כחבר פרלמנט.
ראש הממשלה 1998–2002

בתגובה לחוק הבחירות שהוכן ואושר על ידי ממשלתו של מצ'יאר בשנת 1997, חמש מפלגות אופוזיציה (התנועה הנוצרית-דמוקרטית/KDH, המפלגה הדמוקרטית/DS, האיחוד הדמוקרטי/DU, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של סלובקיה/SDSS והמפלגה הירוקה של סלובקיה/SZS) הקימו את הקואליציה הדמוקרטית הסלובקית (SDK). דזורינדה הפך לדובר שלה, ומאוחר יותר, ביולי 1998, ליו"ר שלה.
דזורינדה מונה לראש הממשלה בפעם הראשונה באוקטובר 1998, כשהוא מוביל חמש מפלגות אופוזיציה שאוחדו כקואליציה הדמוקרטית הסלובקית (SDK) והביס את ממשלתו של ולדימיר מצ'יאר בבחירות ב-1998.
תחת הנהגתו של דזורינדה הצליחה סלובקיה להיכנס מחדש לתהליכי אינטגרציה ורשמה קאמבק פוליטי ביחסים הן עם האיחוד האירופי והן עם מבנים כלכליים ופוליטיים טרנס-אטלנטיים. הצלחת הרפורמות שהעביר ממשלתו באה לידי ביטוי בצורה הטובה ביותר בכניסתה של סלובקיה להארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בספטמבר 2000, השלמת המשא ומתן להצטרפות לאיחוד האירופי וכניסתם של משקיעים גדולים לשוק הסלובקי. ההשקעה בפלדה האמריקאית הגיעה עם התחייבות להשקיע כאן יותר ממיליארד דולר בעשור הקרוב.
בינואר 2000 ייסד מפלגה חדשה, האיחוד הסלובקי הדמוקרטי והנוצרי (SDKÚ), שבראשה הוא עומד מאז. בבחירות פנים-מפלגתיות במרץ 2002 אישרו חברי SDKU את מעמדו המוביל ולאחר הבחירות הכלליות בספטמבר 2002 ניתנה לו ההזדמנות להרכיב שוב את הממשלה הסלובקית. מפלגת הקואליציה ההונגרית (SMK), האיחוד הנוצרי-דמוקרטי (KDH) וברית האזרח החדש (ANO) הצטרפו ל-SDKU בקואליציה השלטת.