stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ים השיבולים
הערות שוליים

↑  אחיה ראב"ד, נפטר ראש העיר בית שאן לשעבר, מחבר "ים השיבולים" ו"עמק שלי", באתר ynet, 15 באוקטובר 2021
↑  מאיה בניטה, יצחק קינן (ועקנין): "לא מאמינים שמרוקאי כתב את 'ים השיבולים'", באתר Xnet‏, 8 ביוני 2016
↑  אחיה ראב"ד, נפטר ראש העיר בית שאן לשעבר, מחבר "ים השיבולים" ו"עמק שלי", באתר ynet, 15 באוקטובר 2021
↑   היהודים באים - הגבעטרון | כאן 11 לשעבר רשות השידור, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 03:42)
↑  העולם הערב – כת השטן, באתר יוטיוב, בדיקה אחרונה ב־24 באפריל 2023
הביטואציה

הַבִּיטוּאַצְיָה, ובעברית התרגלות או השתגרות (מלשון "שגרה"), היא ירידה בעוצמת התגובה לגירוי מסוים בעקבות חשיפה מתמשכת אליו.
זהו תהליך של ניתוק הקשר בין הגירוי לתגובה והוא יכול להתרחש במשך שעות עד שבועות.
ההתרגלות מסייעת לאדם להתמקד באירועים חדשים בסביבה, על ידי הפחתת הצורך לבזבז מאמץ התנהגותי בהגבה חוזרת ונשנית לגירויים ישנים.
היבטים נוירולוגיים

ההביטואציה באה לידי ביטוי בפלסטיות של מערכת העצבים.
תהליך ההביטואציה קשור לפעילות בסינפסה שדרכה מועברים האותות בין תא עצב לתא המטרה שלו. נמצא שגירוי חוזר גורם להחלשה של התקשורת על ידי הפחתת ההעברה הסינפטית (depression synaptic).
כאשר העוצמה של הפוטנציאל הסינפטי יורדת מתחת למתח המנוחה של תא המטרה הוא לא יופעל בעקבות הגירוי.
למידה התרגלותית

תהליכי ההביטואציה מקושרים לזיכרון המרומז, אשר מכיל ידע שלא בהכרח יכול לבוא לידי ביטוי בצורה מילולית.
בהתאם לכך, ההביטואציה היא אחד מצורות הביטוי ההתנהגותי של למידה לא הקשרית, כך שהפחתת עוצמת התגובה שמעורר הגירוי מעידה על למידתו. 
למידה מסוג זה מכונה למידת התרגלות.
מחקר

ישנן פרדיגמות מחקריות המבוססות על תופעת ההביטואציה.
ההביטואציה משמשת ככלי מדידה והערכה נפוץ עבור מחקרים אודות גילאים הינקות המוקדמת, אשר בהם לא ניתן לקבל תשובה מילולית מהנבדקים מפאת גילם הצעיר.
דרך למידת התרגלות ניתן לבחון יכולות מוקדמות של תינוקות. למשל, ניתן לבחון בדרך זו את יכולת ההבחנה של תינוק בין גירויים מסוימים. לצורך כך אחד הגירויים מוצג לתינוק באופן חוזר עד שהוא מתרגל אליו כך שהתגובתיות הראשונית שלו פוחתת. לאחר מכן מוצג לתינוק גירוי אחר הדומה לראשון. אם התינוק אינו מבחין בין הגירויים לא יהיה שינוי בתגובה שלו בעקבות הצגת הגירוי החדש. לעומת זאת, אם הוא כן מבחין ביניהם הוא יגיב באופן המצביע על עניין בגירוי החדש.
ראו גם

סבילות
הרגל
הערות שוליים

↑  הִתְרַגְּלוּת במילון פסיכולוגיה (תש"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ידין דודאי, מוחות קטנים וזכרונותיהם, באתר מדע - עתון מדעי, ‏ספטמבר 1983
1 2 3 4  רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד.
1 2  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
↑  יונתן גושן-גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
1 2 3 4  שרה דרויאן (1999). עקרונות אבולוציוניים בהתפתחות החשיבה. רעננה: רמות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545834005171  GND: 4157298-1  LCCN: sh85058163
ברברה סוואן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביוני 1922 ניוטון, ארצות הברית 
 פטירה:  2 ביוני 2003 (בגיל 80) ברייטון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת ולסלי 
 תחום יצירה:  ציור
 
ברברה סוואן (באנגלית: Barbara Swan;‏ 1922 – 2003) הייתה ציירת ומאיירת אמריקאית, שעסקה גם בהדפסי ליתוגרפיה. עבודותיה המוקדמות מזוהות עם הזרם האקספרסיוניסטי בבוסטון. מאוחר יותר זוהתה גם עם הציור הדומם ובשימוש באור נשבר דרך זכוכית ומים וגם עם ציורי דיוקן. כמו כן הייתה ידועה בשל שיתוף הפעולה שלה עם המשוררות אן סקסטון ומקסין קומין ובשל עזבון המכתבים שלה כתוצאה מההתכתבות ביניהן, כמו גם עם אומנים וסופרים נוספים. סוואן השתתפה במחזור הראשון של נשים שגויסו, בעזרת מלגה, ל-Institute of Independent Studies באוניברסיטת רדקליף כניסיון ראשון לתת לנשים מקום להיות יצירתיות והייתה חלק מהסנוניות הראשונות למהפכת הפמיניזם בארצות הברית. סוואן זכתה במספר מלגות ובפרסים שונים.
ביוגרפיה

ברברה סוואן נולדה בשנת 1922 בניוטון, מסצ'וסטס לאם אמריקאית ולאב שוודי שהיה מורה לשרטוט טכני. כבר כילדה החלה לצייר ועיצבה את הספרים של חברותיה. בגיל עשר ציירה את דיוקן הסבתא שלה ואביה התפעל מכשרונה אך, בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה קשה לאישה להיות אומנית פעילה, ולמרות כשרונה ורצונה ללמוד אומנות, אביה המחמיר התעקש שתלמד מדעי הרוח היות שחשש שלא תוכל להרוויח את לחמה כאומנית ותאמץ אורח חיים בוהמי ולא מקובל ולכן נרשמה לוולסלי קולג' (Wellesley College) שם למדה לתואר ראשון בתולדות האומנות. היא סיימה את לימודיה בשנת 1943. בזמן לימודיה באוניברסיטה הרוויחה כסף מרישומי דיוקן של הסטודנטיות. אחר כך למדה ציור בבית הספר של המוזיאון לאומנות עד לשנת 1948. סוואן הייתה אחת הסטודנטים היותר מוכשרים בבית הספר של המוזיאון, הצלחה שלא הייתה מובנית מאליה, היות שרוב התלמידים היו גברים. בשנה האחרונה ללימודיה עבדה סוואן כעוזרת הוראה של האומן Karl Zerbe. היא זכתה במלגה שאיפשרה לה לעבוד וללמוד כשנתיים בצרפת, מלגה שרק לעיתים נדירות הוענקה לנשים. בצרפת פגשה את בעלה אלן פינק לו נשאה בשנת 1952. מאוחר יותר פתח פינק את הגלריה אלפא (Alpha Gallery) בבוסטון.
סוואן התפרסמה כאומנית בשנות ה-50. תערוכת היחיד הראשונה שלה הייתה בשנת 1953, תערוכה שזכה להצלחה גדולה. הציורים מתקופה זו מזוהים עם הזרם האקספרסיוניסטי בבוסטון, אם כי הנושאים שציירה היו רכים יותר משל האומנים האחרים שציירו בסגנון זה. בשנת 1957 מבקר האומנות Edgar Driscoll התפעל מיכולתה של סוואן להציג תמונות משפחתיות, כגון ילדים ישנים, בצורה יצירתית ושונה בעזרת צבעים עזים וקומפוזציות מקוריות כך שהתמונות לא הפכו לבנאליות. אחת התמונות הידועות מתקופה זו היא הציור "תינוק" שבו ניתן לראות את בנה אהרון מורם בידו של גבר, כפי הנראה בעלה של סוואן.
בשנת 1955 נולד בנה אהרון ובשנת 1958 נולדה ביתה ג'והנה. נראה שהילדים עצרו את צעדיה של סוואן כאומנית והיא מצאה עצמה מאיירת בעיקר את ילדיה. ציורי המשפחה מתקופה זו היו חמים, זהירים אך לא סנטימנטליים. לדוגמה, הציור בשם "הקן" מבטא את הצורה שבה הצליחה סוואן לשלב בין היותה אם ואומנית. הצורה בה היא הציגה אמהות הייתה חדשנית ומאתגרת ואת היצירות האלה שלחה סוואן לאוניברסיטת רדקליף והתקבלה ל-Institute of Independent Studies - מקום בו נוצר ניסיון שאיפשר לנשים בעלות כשרון למצוא זמן להתבטא וליצור. סוואן הייתה אחת מתוך עשרים וארבע הנשים הראשונות שהצליחו להתקבל לאחר שמאות נשים פנו למוסד.
בשנה הראשונה ברדקליף, סוואן למדה ליתורגפיה אצל המומחה ג'ורג' לוקווד (Geroge Lockwood) ובשנת 1962 נתנה הרצאה בנושא. אף על פי שעבודותיה הראשונות היו אקספרסיוניסטיות הן היו פיגורטיביות. המשוררת סקסטון התרשמה במיוחד מעבודתה 'המוזיקאים' וחברה שיר בעקבותיה. סוואן ציירה כמעט את כל הכריכות לספריה של סקסטון ואיירה רבים משיריה. ספרה של סקסטון, Live or Die, עם ציור כריכה של סוואן, ואיורים לשירים, זכה בפרס פוליצר. סוואן שיתפה פעולה גם עם המשוררת קומין.
היא עבדה במרץ עד שנות השישים לחייה, למרות מחלת הלופין ממנה סבלה. בגיל 60 נפלה ופגעה ברגלה, דבר שעצר את צעדיה, אבל היא המשיכה לצייר.
התערוכה האחרונה שלה נערכה עשר שנים לאחר מותה בשנת 2013.
על היצירות

סוואן ציירה ואיירה דמויות דיוקן של המשוררת אן סקסטון, פסנתרן הקונצרטים Luise Vosgerchian, הסופרת טילי אולסן, ההיסטוריון James F. O'Gorman, המלחין ארתור ברגר כמו גם של אומנים אחרים כגון זיגמונד אבלס, גרגורי גלספי, הרולד טוביש ואסתר גלר.
לדבריו של אלן פינק, בעלה של סוואן, כאשר ישבה לצייר דמות, החלה תמיד בעיניים שהוו עוגן לדמות כולה. עוד לפני שתאוריית הפמיניזם הגיעה לחקירת המבט, סוואן הצליחה להפוך את היוצרות ולהעביר את המבט לצופה דרך עיניהן של הנשים שציירה. עם הזמן הפכו העבודות של סוואן לפחות ופחות אקספרסיוניסטיות וליותר ממוקדות. היא עבדה על טבע דומם שהווה, לדברי מבקרים מסוימים מן דיוקן עצמי שבו חקרה את הפמיניזם ואת המשמעות האינטימית שבשימוש בהם. לדוגמה, סוואן ציירה את התמונה "A Doll Named Keturah" בשנת 1981 ובה פירקה את דימוי הפמיניזם כאילו היא זכר לתקופה שחלפה. אך קיים כאן גם חוסר ודאות הנראה בפנים הנרדפות ובתנוחה של הבובה כאילו ראתה סוואן באומנות את עצמה. כאשר התבוננה בחפצים הללו, היא מצאה מראות הממשיכים להטריד גם היום.
סוואן המשיכה לצייר ולהציג את עבודותיה גם בשנות השבעים לחייה. בשנת 1995, היא הציגה בתערוכה שנקראה ''כבוד לאומנים הממשיכים לעבוד'' (Honored Artists: Still Working). אחד המבקרים קרא לעבודות הטבע הדומם שלה ''רבי עוצמה''. בציורים מאוחרים יותר של סוואן הדמויות משתקפות דרך זכוכית או מים ונראות מטושטשות יותר. מלבד חקירת השתקפות מוצרים בבקבוקי זכוכית סוואן יצרה גם רפרודוקציות של דימויים מתרבות הפופ, כגון בובות המבטאות את הצורה בה הציגו נשים במשך השנים. הבקבוקים עוזרים לעוות ולשבור את הדימויים הפמיניסטים הללו.
סוואן נפטרה בשנת 2003 במסצ'וסטס והשאירה אחריה את בעלה, ביתה ובנה. הבן, אהרון פינק, ידוע גם הוא כצייר. בעלה אלן נפטר בשנת 2017.
עבודותיה של סוואן נמצאות באופן קבוע במוזיאונים ובגלריות ברחבי ארצות הברית והעזבון שלה כולל מכתבים ותמונות של אומנים וסופרים ידועים.
מבחר תערוכות יחיד

Barbara Swan: Reflected Self, Danforth Museum, 2013
Barbara Swan: Portraits and Still Lifes, Museum of Art, University of New Hampshire, 2012
Barbara Swan: A Retrospective of Drawings, Boston Public Library, 1993
Addison Gallery of American Art, 1973
Boris Mirski Gallery, Boston, 1965, 1963, 1957, 1953
מבחר תערוכות קבוצתיות

The Expressive Voice, Danforth Museum, 2011-2012
Painting in Boston: 1950-2000, DeCordova Museum and Sculpture Park, 2002
Against the Grain: The Second Generation of Boston Expressionism, University of New Hampshire, 2000
New England Artists Working on Paper, Museum of Fine Arts, Boston, 1980
Contemporary American Painting, University of Illinois, 1950
אוספים

Addison Gallery of American Art, Andover, MA
Fogg Museum, Cambridge, MA
Museum of Fine Arts, Boston, MA
National Portrait Gallery, Washington, D.C.
Philadelphia Museum of Art, Philadelphia, PA
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  DOHERTY, MAGGIE., EQUIVALENTS : a story of art, female friendship, and liberation in the 1960s., VINTAGE, 2021, ISBN 0-525-43460-7
↑  2998474, Barbara Swan: Reflected Self, Issuu (באנגלית)
↑  Barbara Swan Fink &#039;43, Wellesley College (באנגלית)
↑  Cate McQuaid Globe Correspondent, December 24, 2013, 12:00 a m Email to a Friend Share on Facebook Share on TwitterPrint this Article View Comments, Barbara Swan exhibit is well worth a reflection - The Boston Globe, BostonGlobe.com (באנגלית אמריקאית)
1 2  Poetry Foundation, Maxine Kumin, Poetry Foundation, ‏2021-05-29 (באנגלית)
↑  Gemälde in Museen - Deutschland, Österreich, Schweiz / Paintings in Museums - Germany, Austria, Switzerland, Berlin, New York: DE GRUYTER SAUR, ISBN 978-3-11-093218-8
1 2 3  Cate McQuaid Globe Correspondent, December 24, 2013, 12:00 a m Email to a Friend Share on Facebook Share on TwitterPrint this Article View Comments, Barbara Swan exhibit is well worth a reflection - The Boston Globe, BostonGlobe.com (באנגלית אמריקאית)
↑  William Shakespeare, Much Ado About Nothing (Globe on Screen), Much Ado About Nothing, 2013 doi: 10.5040/9781350997158
↑  Aaron Fink, Alpha Gallery (באנגלית אמריקאית)
↑  ALAN FINK Obituary (1925 - 2017) - Brookline, MA - Boston Globe, www.legacy.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395938805171  GND: 1061368874  ISNI: 0000 0001 1492 8879  LCCN: no98092008  SUDOC: 128442425  ULAN: 500085676  VIAF: 66091826   WorldCat (עם VIAF): 66091826
מנחם פולק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1891 ה'תרנ"א
 פטירה:  1952 (בגיל 61 בערך) ה' בתשרי ה'תשי"ג 
 תקופת הפעילות:  ?–1952 
 רבותיו:  הרב שמואל רוזנברג, הרב עקיבא סופר
 חיבוריו:  חלק לוי, עיון מנחם, חסד לאברהם
 
הרב מנחם הלוי פולק (ה'תרנ"א, 1891 - ה' בתשרי ה'תשי"ג, 24 בספטמבר 1952) היה רבה של סרנץ' שבהונגריה. בעיצומה של מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית ופעל שם להצלת יהודי הונגריה בשואה.
ביוגרפיה

נולד בעיר קליינורדיין שבהונגריה לאביו הרב אברהם מתלמידי הרב מאיר פערלעס מקרולא. אביו היה סוחר ביין אך הרבה לעסוק בתורה, והיה בקשרים טובים עם הרב חיים הלברשטאם בעל ה'דברי חיים'. הרב מנחם למד אצל הרב מאזעס חיים ליטש-רוזנבוים בקליינווארדיין, הרב שמואל רוזנברג באונסדורף (אנ'), והרב עקיבא סופר בפרשבורג. נסמך להוראה על ידי רבה של אונסדורף והרב מרדכי יהודה ווינקלר (לבושי מרדכי).
בשנת ה'תרע"ד, בהיותו בן 23, החל לכהן כרבה של סרנץ' וגם ניהל את הישיבה שם. בעת מלחמת העולם הראשונה הנהיג את קהילתו בשעותיה הקשות.
אשתו היא יהודית, ביתו של הרב פנחס בילליטצער, נצר למשפחת רבנים.
היה שותף בתנועת 'חיזוק הדת', ובספרו חלק הלוי הוא עוסק בחשיבות הגדולה של העמדת מורים יראי שמים שמתמחים בחינוך, ועומד על כך שיש להגדיל את משכורתם.
בשנת תש"א (1941) קיבל אישור להגר לאמריקה רק עבורו ועבור אשתו. באמריקה ניסה לפעול להצלת יהודי הונגריה, ועסק רבות בחיזוק ועידוד הניצולים שהגיעו לאמריקה, יחד עם עוד רבנים יוצאי הונגריה.
נפטר בה' תשרי ה'תשי"ג בניו יורק.
ספריו

שו"ת חלק לוי (ה'תרצ"ד)
עיון מנחם א-ב, על אגדות הש"ס (ה'תש"ח)
ספר חלק לוי על הש"ס (נדפס לאחר פטירתו)
חסד לאברהם
חלק לוי פירוש על מסכת אבות. יצא לאור מחדש לייקווד תשפ"ד, בתוספת תודלות המחבר.
WiMAX

לוגו ה-WiMAX
WiMAX (ראשי תיבות של Worldwide Interoperability for Microwave Access) הוא קבוצה של תקנים לתקשורת אלחוטית לטווחים בינוניים, המבוססים על תקני IEEE 802.16. התקן הוא חלק מקבוצת תקני ה-IEEE 802 של ארגון ה-IEEE, העוסקים ברשתות מקומיות (LAN) ורשתות עירוניות (MAN) ומתמקד בנקודות גישה המספקות שירותי תקשורת נתונים אלחוטית בפס רחב, באמצעות תקשורת בגלי מיקרו לטווח ארוך.
הפיתוח של תקן ה-WiMAX החל באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 בתמיכה של חברת אינטל. תקן ה-WiMAX תוכנן כשיפור ("הדור הבא") של תקן ה-Wi-Fi הנפוץ, אשר מאפשר העברת נתונים ברשת מקומית (LAN) למרחקים קצרים (עד עשרות מטרים). מקדמי התקן שאפו לאפשר חיבור אלחוטי למרחק של עד 50 קילומטר. ניסויים שנעשו מצביען[דרוש מקור] על טווח של עד 15 קילומטר בתנאים סבירים (היעדר מכשולים גדולים בדרך, מזג אוויר נאה). משדרי ה-WiMAX נקראים "תחנות בסיס" (base stations) והם דומים במהותם לתחנות הבסיס הסלולריות.
לתקן שתי גרסאות עיקריות, אחת בתדרים שמעל 10GHz ואחת בתדרים שבין 2-10GHz.
למרות הערכות שהתקן יהיה מרכיב נכבד בתקשורת הסלולרית העולמית, הצלחתו בסופו של דבר הייתה מוגבלת ביותר. מלבד שימוש בו בטכנולוגיית AeroMACS, המשמשת לתקשורת בשדות תעופה ופריסה בכמה מדינות מתפתחות, רובם של ספקי התקשורת בעולם לא אימצו אותו. זאת – בעיקר עקב העובדה שהתקן ה-LTE היה המשך טכנולוגי לתקנים שהיו בשימוש נרחב.
ציפיות מהתקן

תקן ה-WiMAX תוכנן להציב תחרות ישירה לטכנולוגיות הפס הרחב שהיו נפוצות בזמנו, בעיקר טכנולוגיות ה-ADSL וה-DOCSIS (האינטרנט בכבלים). תקן ה-WiMAX תוכנן לספק חיבור תשתית לאינטרנט וגם שירותי טלפוניית IP שיתחרו בשוק הטלפונים הסלולריים, ואף שירותי טלוויזיית IP.
אף שישנם רבים שקשרו בין WiMAX לבין הדור הבא של הרשתות הסלולריות ("דור ארבע"- 4G), לצידה התפתחה טכנולוגית ה-LTE שלבסוף זכתה לתפוצה רחבה והפכה למזוהה עם 4G.
בישראל

העיר הראשונה בישראל בה הופעלה טכנולוגית WiMax היא שדרות. העיר חוברה למערכת בניסוי של החברות 012 סמייל ואלווריון (שפיתחה נקודות גישה, ציוד קצה, אמצעי ניהול ואפליקציות ל-WiMax). ב-5 ביוני 2008 הופעל ניסוי דומה של חברת מירס בשיתוף עם בזק בינלאומי בערים אשקלון (בה התבצעו ניסויים ביטחוניים ב-WiMAX) ותל אביב.
הרגולטור וחברות הסלולר ייאלצו גם להתמודד עם הופעתם של שירותי שיחה שלא שילמו רישיון מפעיל. בסוף נובמבר 2008 הודיעו במשרד התקשורת על צעדי אכיפה שיינקטו כנגד חברות ששוכרות בזול חבילת רוחב פס, ומשתמשות בה בשיטת ה-Callback כדי להעביר שיחות VoIP בינלאומיות.
הערות שוליים

↑  https://www.silicon.co.uk/networks/tales-tech-history-wimax-227889
↑  <4D6963726F736F667420576F7264202D20E5E5E9EEF7F120E1F9E3F8E5FA2036203120303720E4E5E3F2E42E646F63>
↑  http://www.moc.gov.il/sip_storage/FILES/7/1397.pdf
תחנת בסיס של WiMax בליטא
הידרזין

| --- | --- |

 שם סיסטמטי:  Hydrazine
 כתיב כימי:  N₂H₄ 
 מסה מולרית:  32.05 גרם/מול
 מראה:  נוזל שקוף
 מספר CAS:  302-01-2
 צפיפות:  1.01 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  נוזל
 מסיסות:  מסיס במים
 טמפרטורת היתוך:  1 °C   274.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  114 °C   387.15 K
 חומציות:  8.1±0.01
 NFPA 704:       4 ‏ 4 3 
 
הידרזין היא תרכובת כימית בעלת נוסחה כימית של N2H4. שימוש נרחב נעשה בהידרזין בסינתזה כימית. היא מפורסמת בשל היותה מרכיב בדלק לטילים ורקטות, ומשמשת גם כדלק למערכת ה־EPU (‏Emergency power unit) של ה־F-16, המספקת אנרגיה למטוס במקרה חירום. הידרזין מצוי גם במוצרי טבק. הוא חסר צבע וריחו דומה לריח האמוניה.
מבנה סכמטי של ההידרזין
כימיה

בדומה לאמוניה, הידרזין היא בסיס חלש
N_{2}H_{4}+H_{2}O\Rightarrow N_{2}H_{5}^{+}+OH^{-}.
קבוע הבסיס של הידרזין Kb=1.3×10-6.
הידרזין מופק מתגובה של שתנן (אוראה) עם נתרן תת־כלורי
2(H_{2}N)_{2}C=O+NaOCl+2NaOH\Rightarrow N_{2}H_{4}+H_{2}O+NaCl+Na_{2}CO_{3}
בטיחות

הידרזין היא תרכובת רעילה ביותר ובלתי־יציבה באופן מסוכן, בייחוד כשהיא בצורה נטולת מים. תסמינים לחשיפה אקוטית (לטווח קצר) לרמות גבוהות של הידרזין עשויים לכלול גירוי העיניים, האף והגרון, סחרחורת, כאב ראש, בחילה, בצקת ריאות, התקפי כיפיון ותרדמת בבני אדם. חשיפה אקוטית עשויה לגרום גם נזק לכבד, לכליות ולמערכת העצבים המרכזית בבני אדם. הנוזל משתך ועשוי לגרום לדלקת עור כתוצאה ממגע עם העור בבני אדם ובעלי חיים. השפעות על הריאות, הכבד, הטחול, ובלוטת התריס דווחו בבעלי חיים שנחשפו באופן כרוני (ארוך טווח) להידרזין.
היסטוריה

את השם "הידרזין" טבע הרמן אמיל פישר ב-1875; הוא ניסה לייצר תרכובות אורגניות המורכבות מהידרזין ארומטי. ב-1887, יצר תאודור קורציוס הידרזין סולפט על ידי טיפול בדיאזידים אורגניים בחומצה גופרתית מדוללת; עם זאת, הוא לא הצליח להשיג הידרזין טהור, למרות מאמצים חוזרים ונשנים. הידרזין נטול מים טהור הוכן לראשונה על ידי הכימאי ההולנדי לוברי דה ברוין (אנ') ב-1895.
אבו עבאס

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 בדצמבר 1948 מחנה הפליטים אל-ירמוכ בדמשק 
 פטירה:  8 במרץ 2004 (בגיל 55) עיראק 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 בן או בת זוג:  Rīm Rifʻat Nimr 
 
מֻחַמַּד זַיְדַאן (בערבית: ‏محمد زيدانקובץ:En-us-Abu Abbas from Palestinian pronunciation (Voice of America).ogg‏Ⓘ‏; 10 בדצמבר 1948–8 במרץ 2004), הידוע גם בשמות אַבּוּ עַבַּאס (אבו אל-עבאס) (أبو العباس) ומֻחַמַּד עַבַּאס (محمد عباس), היה המייסד והמנהיג של ארגון הטרור החזית לשחרור פלסטין.
ביוגרפיה

לפי מקורות שונים, נולד בכפר טמרה, או בצפת, או במחנה הפליטים אל-ירמוכ בדמשק.
ביוגרפיה > רקע פוליטי

בשנת 1968 הצטרף זיידאן לארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית בהנהגת אחמד ג'יבריל. ב-1977 התגלעו חילוקי דעות רציניים בין החזית העממית - המפקדה הכללית, אש"ף וסיעות פלסטיניות אחרות שבסיסן בלבנון. זיידאן, שהתנגד למעורבות הסורית במלחמת האזרחים בלבנון, עזב את החזית העממית והקים את החזית לשחרור פלסטין (חש"פ), אשר בהמשך התפצלה לשלושה פלגים נפרדים ואחר כך חזרה והתאחדה. הפלג של זיידאן בחש"פ, אשר היה הגדול ביניהם, העביר את מפקדתו לתוניסיה.
ביוגרפיה > מעורבות בטרור

מאז הקמתה בשנת 1977 הייתה חש"פ בהנהגתו של עבאס חברה באש"ף, והיא קיבלה תמיכה הן מאש"ף והן מתנועת הפת"ח של יאסר ערפאת. שלא כחזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, חש"פ תמכה במשא ומתן לשלום בין הפלסטינים לבין ישראל. זיידאן נבחר לוועד הפועל של אש"ף בשנת 1984 וייצג את המועצה הלאומית הפלסטינית בשנת 1989 בעת המשא ומתן לשלום עם ישראל. הוא היה אמנם מבוקש על ידי ישראל בשל מעורבותו בפעילות חבלנית עוינת נגדה במהלך שנות השבעים, השמונים והתשעים, אולם בשנות התשעים התירה לו ישראל לנוע בחופשיות ברצועת עזה עקב תמיכתו בשיחות השלום.
התקפת הטרור הבולטת ביותר שזיידאן עמד מאחוריה הייתה הפיגוע בנהריה, שבו רצחה חוליה בראשותו של סמיר קונטאר בנהריה באפריל 1979, את בני משפחת הרן, דני (בן 28) ובתו עינת (בת 4), כאשר בתו השנייה, יעל (בת שנתיים), נספתה אף היא באותו אירוע.
במאי 1990 היה אבו עבאס ממתכנני הפיגוע לאורך מישור החוף, כאשר שלח את ספינות המחבלים שיצאו מלוב בכדי לבצע טבח המוני בישראל, מודעין מדויק על תכנון הפיגוע הגיע לישראל, דבר שהוביל ל"מבצע אבק דרכים", בהם סיכלה ישראל את ניסיון הפיגוע בחיסול 4 מחבלים ובלכידתם של 12 נוספים שהגיעו בשתי ספינות לישראל דרך הים.
ביוגרפיה > חטיפת האונייה אקילה לאורו

במהלך שנות השמונים ביצעה החש"פ פיגועים מגבול לבנון, הן נגד יעדים אזרחיים והן נגד יעדים צבאיים בצפון ישראל. עם זאת, הפעולה שבעטייה נודע אבו עבאס לשמצה במערב היא חטיפת אוניית התענוגות האיטלקית "אקילה לאורו". במהלך החטיפה נורה למוות הנוסע היהודי המרותק לכיסא גלגלים לאון קלינגהופר והושלך אל הים. פעולה זו גרמה לזעזוע בינלאומי ולהפעלת לחץ רב על אש"ף. אבו עבאס לא היה בין החוטפים, אך הגה ותכנן את הפעולה.
לאחר החטיפה, תחת לחץ מדיני אדיר מצד ארצות הברית ומצד איטליה, גירשה תוניסיה את זיידאן מתחומה. הוא נמלט לבגדאד, שם העניק לו סדאם חוסיין מקלט מפני הסגרה לאיטליה. הוא נשאר בעיראק ופיקד על החזית לשחרור פלסטין, שהתאחדה מחדש בשנת 1989, עד שכוחות הקואליציה הדיחו את סדאם משלטונו ב-2003.
איטליה, שממשלתה הניחה בעבר לאבו עבאס לעזוב את תחומיה בלי לעוצרו, ועקב כך נפלה הקואליציה של ראש הממשלה בטינו קרקסי, העמידה אותו לדין. הוא נשפט בהיעדרו ונגזרו עליו חמישה מאסרי עולם על חלקו בחטיפת האונייה אקילה לאורו. כמו כן, הוא היה מבוקש בארצות הברית בגין טרור, פיראטיות ורצח. בשנת 1996 הוא התנצל על חטיפת אקילה לאורו ועל רצח לאון קלינגהופר ותמך בשיחות השלום בין הפלסטינים לבין ישראל; ההתנצלות נדחתה הן על ידי ממשל ארצות הברית והן על ידי משפחתו של קלינגהופר, אשר עמדו על כך שהוא יועמד לדין.
ביוגרפיה > מוות בכלא

ב-15 באפריל 2003 נתפס זיידאן על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית בעיראק כאשר ניסה להימלט מבגדאד לסוריה. איטליה ביקשה מארצות הברית את הסגרתו, וב-9 במרץ 2004 הודיע הפנטגון כי זיידאן מת יום קודם לכן מוות טבעי בכלא האמריקני. החזית לשחרור פלסטין האשימה את האמריקאים ברצח מנהיגה. שלטונות ארצות הברית הסכימו למסור את גופתו של זיידאן לסהר האדום הפלסטיני כדי שייקבר בעיר רמאללה, אולם ישראל התנגדה לקבורתו שם, ובסופו של דבר הוא נקבר בבית קברות בדמשק.
הערות שוליים

↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 225, הערה 31: "יליד הכפר טמרה בגליל המערבי. כפעוט היה לפליט וגדל במחנה הפליטים אל-ירמוכ ליד דמשק".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571014805171  BnF: cb17082362n (data)  GND: 128914297  ISNI: 0000 0003 6728 8750  LCCN: n2012008766  NTA: 262255014  VIAF: 232176687   WorldCat (עם VIAF): 232176687
נבחרת גביע בילי ג'ין קינג של שווייץ

| --- | --- |
נבחרת גביע בילי ג'ין קינג של שווייץ
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הטניס של שווייץ
 השתייכות אזורית:  אירופה
 דרג נוכחי:  משחקי הגמר (2022)
 מפגשים היסטוריים
 שנה ראשונה:  1963
 סטטיסטיקה קבוצתית
 שנים במפעל:  57
 מפגשים:  151
 מאזן ניצחונות:  86 - 65
 שנים בבית העליון:  34
 הישג שיא:  זכייה (2022)
 שיאים אישיים
 מירב הניצחונות יחידים:  פטי שנידר (33 - 16)
 מירב הניצחונות זוגות:  פטי שנידר (17 - 6)
 מירב הניצחונות סה"כ:  פטי שנידר (50 - 22)
 הזוג המצליח ביותר:  פטרה דלהס וכריסטיאן ז'וליסן (10 - 6)
 הכי הרבה שנים:  טימאה באצ'ינסקי (14)
 הכי הרבה מפגשים:  פטי שנידר (37)
 
נבחרת גביע בילי ג'ין קינג של שווייץ היא נבחרת הטניס של שווייץ המשחקת בגביע בילי ג'ין קינג (גביע הפדרציה), ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
הנבחרת משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1963, כאשר התחרות הוקמה. ההישג הגבוה של הנבחרת הייתה זכייה בשנת 2022.
נכון לשנת 2022 שיחקה בריטניה מאז תחילת השתתפותה בגביע בילי ג'ין קינג / גביע הפדרציה 151 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 86 מפגשים.
הדירוג הנוכחי של נבחרת שווייץ בדירוג נבחרות הנשים של גביע בילי ג'ין קינג (גביע הפדרציה), הוא המקום ה-7 בעולם, נכון ל-15 באפריל 2024, עלייה של 4 מקומות לעומת דירוג קודם.
תוצאות בגביע הפדרציה

1963 : סיבוב 1
1964 : סיבוב 1
1965 : סיבוב 2
1966 : סיבוב 2
1967 : סיבוב 2
1968 : סיבוב 2
1969 : סיבוב 2
1970 : סיבוב 2
1971 : -
1972 : סיבוב 1
1973 : סיבוב 1
1974 : סיבוב 2
1975 : סיבוב 1
1976 : רבע גמר
1977 : סיבוב 2
1978 : סיבוב 2
1979 : רבע גמר
1980 : סיבוב 2
1981 : חצי גמר
1982 : רבע גמר
1983 : חצי גמר
1984 : סיבוב 2
1985 : סיבוב 2
1986 : סיבוב 2
1987 : סיבוב 1
1988 : סיבוב 1
1989 : סיבוב 1
1990 : סיבוב 1
1991 : רבע גמר
1992 : סיבוב 1
1993 : סיבוב 1
1994 : סיבוב 1
1995 : -
1996 : השרדות
1997 : השרדות
1998 : גמר
1999 : סיבוב 1
2000 : בית עולמי
2001 : הישרדות
2002 : הישרדות
2003 : הישרדות
2004 : הישרדות
2005 : הישרדות
2006 : הישרדות
2007 : הישרדות
2008 : הישרדות
2009 : הישרדות
2010 : -
2011 : הישרדות
2012 : הישרדות
2013 : הישרדות
2014 : הישרדות
2015 : הישרדות
2016 : חצי גמר
2017 : חצי גמר
2018 : בית עלומי
2019 : בית עלומי ב'
2020-21 : משחקי הגמר
2022 :
הערות שוליים

↑  דירוג נבחרות הנשים של גביע הפדרציה באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון לילי

ג'ון לילי (1553/4 - נובמבר 1606) היה סופר, משורר, דרמטורג, מחזאי ופוליטיקאי באנגליה בתקופתה של המלכה אליזבת הראשונה.
לילי ידוע בעיקר בזכות יצירותיו "יופאוס: האנטומיה של השנינות" (1578) ו"יופאוס ואנגליה שלו" (1580). ונחשב ליוצרו של סגנון ספרותי חדש, שמקורו בספריו הראשונים וכונה לימים "יופואיזם". מדובר בסגנון מקושט ומעוטר המושתת על תקבולות, שהשפיע לא מעט גם על כתיבתו של שייקספיר, שהיה פחות או יותר בן זמנו של לילי.
חייו

ג'ון לילי נולד בקנט שבאנגליה ב-1553/4, הבכור מבין שמונה ילדיהם של פיטר לילי וג'יין בורג (Burgh or Brough). סבו היה הבלשן ההומניסט ויליאם לילי, הידוע בעיקר בזכות ספר הדקדוק הלטיני שכתב, שלימים זכה לכינוי "ספר הדקדוק של לילי". לפי אנטוני ווד, כשהיה בן 16 החל את לימודיו במודלין קולג' שבאוקספורד וסיים את תואר ה-BA שלו בשנת 1573 ואת תואר ה-MA בשנת 1575.