stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איי מרקיז
היסטוריה > המפגש עם האירופים > לוח זמנים

1595 - האדמירל הספרדי אלברו דה מנדניה הפליג מפרו בשליחות המשנה למלך בניסיון לחזור על מסע שערך כמעט 30 שנה לפני כן ב-1568, ובו גילה את איי שלמה שבמלנזיה, ובטעות חשב כי גילה בהם זהב. ב-21 ביולי 1595 מגלה מנדניה את האי הדרומי ביותר של איי מרקיז "פאטו היווא", ואחר כך את האיים מוטאנה, טאהואטה והיווא אואה, ומכריז על כל ארבעת האיים כרכוש מלך ספרד. אף על פי שהספרדים התקבלו בידידות רבה על ידי התושבים, הם הרגו כ-200 מהילידים בתקריות שונות. לפני שעזבו, שכבו הספרדים עם נשים מקומיות ולאות תודה זרעו תירס. תירס לא התפתח באקלים של איי מרקיז, מחלות מין (בעיקר עגבת) זכו לעומת זאת להצלחה גדולה יותר עקב חיי המין החופשיים של תושבי האיים. חלפו קרוב למאתיים שנה לפני שהאיים זכו לביקור נוסף.
1774 - מגיע לאיים הקפטן ג'יימס קוק. ביקורו היה פחות טראומטי מביקורם של הספרדים, אף על פי שגם במסע זה נשפך דם.
1791 - מתגלה קבוצת האיים הצפונית של איי מרקיז על ידי האמריקני ג'וזף אינגרהאם (Joseph Ingraham) שעסק בסחר פרוות בין צפון מערב ארצות הברית וסין.
1811 - קפטן ויליאם רוג'רס (William M. Rogers) מגלה עצי אלגום (sandalwood) באיים ואוסף כמאתיים טון עצים לסחר בסין. עצי אלגום נאספו באיים עד 1821, מלאי העצים החל להידלדל.
1813 - דויד פורטר (David Porter) סגן בחיל הים האמריקני נמצא באוקיינוס השקט במטרה ללכוד ספינות לווייתנים בריטיות, בזמן מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה (1812–1815). הוא נוחת בנוקו היווא וכורת ברית עם שבט אחד (Tei'i) כנגד שבטים אחרים (Hapa'a ו-Taipi). אחרי ששבטים אלו הוכנעו, הוא מנסה לספח את איי מרקיז לארצות הברית בשנת 1814. הוא מחתים את המנהיגים על עצומה הקוראת לנשיא ארצות הברית להיות "מנהיג המנהיגים". אלא שהנשיא מדיסון לא רצה באחריות על האיים. וזמן קצר אחרי שפורטר עזב, הקבוצה שהשאיר בנוקו היווא הותקפה ונמלטה להוואי.
1830 - ציידי לווייתנים מבקרים באופן תדיר באיים לצורך אספקה לספינות בזמן הפריחה של צייד הלווייתנים בשנים 1832–1839.
1839 - מיסיונרים קתולים צרפתים מגיעים לאיים ופוגשים אדישות ולעג מצד הילידים; אבל הכנסייה הקתולית תמכה במיסיונרים והם התמידו. בסופו של דבר רוב האוכלוסייה המירה את דתה לנצרות קתולית.
1842 – האדמירל הצרפתי דופיטיה-תואר (Dupetit-Thouars) נוחת בטאהואטה ומשתלט על כל קבוצת האיים הדרומית של איי מרקיז. מאוחר יותר באותה שנה הוא מפליג לטאיאוהא (Taiohae), נוקו היווא, אוסף את ראשי השבטים ומכריח אותם להודות בשלטון הצרפתי.
1845 פאקוקו (Pakoko) מנהיג מקומי ב-טאיאוהא, מכריז על מרד בצרפתים, בשל שבירת טאבו על ידי חיילים צרפתים. הוא מורה להרוג שישה חיילים צרפתים ואחד מהם מוקרב לאלוהיו. פאקוקו נשפט והוצא להורג על ידי הצרפתים. לילידים הוא מסמל את רוח המרי המקומי לשלטון זר.
התנגדות אקראית לשלטון הצרפתי ומעשי תגובה על ידי הצבא הצרפתי נמשכו בכל המחצית השנייה של המאה ה-19. עם זאת, חלומו של דופיטיה-תואר להפוך את איי מרקיז לבסיס ימי ולצומת חשוב באוקיינוס השקט לא התגשם. במחצית השנייה של המאה ה-19 הצרפתים התמקדו ביישוב טהיטי ואיי מרקיז הוזנחו.
היסטוריה > המפגש עם האירופים > ההשפעה הביולוגית של המפגשים

כאשר חוקרי ארצות וסוחרים מערביים החלו לבקר באיים במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 חיו באיים בין 80,000 ל-100,000 תושבים.
בשנת 1863 חיו באיים כנראה 9,000 עד 10,000 תושבים. ב-1904 נותרו רק 4,000; ב-1911 2,890; בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20 נותרו רק 1,800. "כולל מעט לבנים, בני תערובת (לבנים וסינים)".
בשנת 1923 התדלדלה האוכלוסייה לכדי 1,200 תושבים בלבד.
האדם הלבן הביא עמו (ועדיין מביא) עגבת, זיבה, סוג של שחפת מהירה, שפעת ומחלות נוספות. מחלת אבעבועות שחורות עשתה שמות בשניים מקבוצת איי הצפון, והסינים הביאו את הצרעת. גם מחלות קלות יחסית היו קטלניות באיי מרקיז מכיוון שלתושבים לא היה חיסון טבעי כנגדם.
התנוונות האוכלוסייה מיוחסת הן למחלות שהילידים לא היו מחוסנים כנגדם, הן למשקאות משכרים, סמים וטבק, והן לחיים הנרפים שניהלו הילדים כתוצאה משבירת הסדר המסורתי הישן.
שיפור במצב הבריאות הביא להתאוששות. ב-1926 היו 2,000 תושבים ב-1970 5,400 וב-1990 7,350.
היסטוריה > המפגש עם האירופים > איי מרקיז בתרבות העולמית

איי מרקיז עשירים במים, בצמחייה ירוקה ועבותה ובאקלים נוח ולכן בעלי הדימוי של גן עדן עלי אדמות משכו אליהם במשך השנים הרפתקנים ורומנטיקנים. הסופר האמריקני הרמן מלוויל התגורר תקופה קצרה בנוקו היווא ואף כתב על כך ספר "טאי פי" (Typee). הצייר האימפרסיוניסטי הצרפתי פול גוגן חי בערוב ימיו בהיווא אואה ואף קבור בה. לימים יבוא בעקבותיו הזמר הצרפתי ממוצא בלגי ז'אק ברל שאף קברו מצוי בהיווא אואה.
ב-2002 התפרסמה נוקו היווא כששימשה כאתר לעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה האמריקנית "הישרדות".
איי מרקיז כיום

האיים הם שטח צרפתי, חלק מפולינזיה הצרפתית, הכוללת ארבע קבוצות איים נוספות, איי החברה, איי טואמוטו, איי גמבייה איי אוסטרל. רוב התושבים הם קתולים.
המטבע כמו בכל פולינזיה הצרפתית הוא הפרנק הפסיפי (Comptoirs Francais du Pacifique franc)
המרכז האדמיניסטרטיבי מצוי בטאיאוהא (Taiohae) בנוקו היווא, בה מתגוררים כ-1,700 תושבים.
מקורות התעסוקה העיקריים הם בעבודות ציבוריות: עבור הממשלה, עבור הקהילה, הכנסייה הקתולית או בתי הספר, אך גם יוזמה פרטית: ייצור קופרה (קוקוס מיובש), דיג, גידול בקר וגילוף אמנותי של חפצי עץ כגון אלות קרב טקסיות, קערות, מגשים, פסלי טיקי וכלי נגינה. רוב הפסלים וחפצי האומנות האחרים נמכרים לתיירים. למעשה, תעשיית התיירות הפכה למקור התעסוקה וההכנסה העיקריים. סביב המקומות המרכזיים כגון טאיאוהא (Taiohae) בנוקו היווא או אטואונה (Atuona) בהיווא אואה, צמחו עסקים כדוגמת בתי מלון קטנים, מסעדות, ארגון טיולים, פעילויות לתיירים והשכרת רכב.
במהלך המאה ה-19 הכנסייה שיחקה תפקיד עיקרי בהרס התרבות המקורית על ידי איסור הלבוש המקומי, שירה וריקוד, שתיית קאבה, רחצה בעירום בפומבי, קעקועים, חניטת מתים ונוהגים דתיים ותרבותיים אחרים.
כיום מתרחשת תחייה של התרבות המקורית. בנוסף לייצור חפצי האומנות תוך שימוש בחומרים ודגמים מסורתיים חזרה לפרוח אומנות הקעקוע, שהייתה פעם סימן לעושר ומעמד חברתי. רבים מהתיירים נוהגים לחזור מהאיים עם קעקועים על הקרסול. בעשור האחרון, הניב של השפה הפולינזית, שהילידים המשיכו לדבר בביתם, הוספה לתוכנית הלימודים של בתי הספר. הכנסייה הקתולית מעודדת את חקר השפה. בניסיון להחיות את הריקוד המסורתי הוקמו קבוצות מחול. הרקדנים מבצעים גרסאות מודרניות של ריקודים מסורתיים כגון מחול החזיר ומחול הציפור (האקא מאנו).
תחיית התרבות המסורתית נמצאת בתחרות מול הסתערות הצרכנות המודרנית בדמות הטלוויזיה. כשילדי התושבים צופים בטלוויזיה בביתם הם נחשפים לסדרות סבון אמריקניות מדובבות לצרפתית, משחקי טלוויזיה, מופעי ספורט מפריז ופרסומות למוצרים שהתושבים כלל לא ידעו שהם צריכים. החינוך בבתי הספר נעשה בצרפתית, ומטיף לערכים ולאורח המחשבה הצרפתי.
במטרה לקרב את התושבים, מפעיל הממשל הצרפתי תוכניות חברתיות שונות כדוגמת טיפול רפואי חינם ומענקי לידה עבור כל ילד שנולד באזורים דלי האוכלוסין.
איי מרקיז כיום > אתר מורשת עולמית

החל משנות ה-90 של המאה ה-20 פקידים מקומיים שאפו לקדם הכרזה על איי מרקיז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, ותהליכי הגשת ההמלצה הגיעו לשיאם ב-2022 ו-2023. ההכרזה התבצעה באופן רשמי ב-2024 והיא כוללת שטחים באיים איאו, האטוטו, נוקו היווא, אואה פו, אואה הוקה, היווא אואה, טאהואטה, פאטו הוקו ופאטו היווא.
לקריאה נוספת

תור היירדאל,Fatu Hiva Back to nature - תיאור שנה באיי מרקיז.
הרמן מלוויל, טאי פי - מתרחש בנוקו היווא שבאיי מרקיז.
רוברט גרייבס The Isles of Unwisdom - סיפור מסעו של אלברו דה מנדניה
הערות שוליים

↑  "Papers of Joseph Ingraham, 1790-1792: Journal of the Voyage of the Brigantine "Hope" from Boston to the North-West Coast of America". World Digital Library. 1790–1800. נבדק ב-2013-06-09.
↑  "Marquises à l'Unesco : L'avant-dernière étape avec la population". TAHITI-INFOS (בצרפתית). 2022-05-01. נבדק ב-2024-08-06.
↑  "Officials apply to have Marquesas Islands a World Heritage Site". RNZ (באנגלית). 2023-01-26. נבדק ב-2024-08-06.
↑  איי מרקיז - טה הנואה אנטה באתר אונסק"ו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540131605171  BnF: cb16730979k (data)  GND: 4115022-3  LCCN: n96047454  MusicBrainz: d47ff002-fd52-4b72-bd8f-b0754a813833  NARA: 10045279  NDL: 00629295  NKC: ge129966  VIAF: 132693562   WorldCat (עם VIAF): 132693562
אן סופי

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1990 (בת 34) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם במה:  Ann Sophie 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 מקום לימודים:  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע, Rydal Penrhos 
 סוגה:  מוזיקת פופ, R&B עכשווי 
 שפה מועדפת:  גרמנית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס, איילנד רקורדס 
 annsophiemusic.tumblr.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אן סופי (בגרמנית: Ann Sophie; נולדה ב-1 בספטמבר 1990) היא זמרת גרמנייה שייצגה את גרמניה באירוויזיון 2015.
ביוגרפיה

אן סופי נולדה בלונדון להורים גרמנים. בגיל צעיר היא חזרה עם הוריה לגרמניה והם התיישבו בהמבורג.
כשהייתה בת ארבע החלה ללמוד בלט ובתיכון למדה בפנימייה בויילס. ב-2010 נסעה ללמוד משחק בניו יורק אצל לי סטרסברג.
ב-2012 יצא סינגל הבכורה שלה "Get Over Yourself".
היא ייצגה את גרמניה באירוויזיון 2015 עם השיר "Black Smoke". סופי העפילה ישירות לגמר מכיוון שגרמניה היא חלק מ-"5 הגדולות" שנוטלות חלק בגמר בלבד ללא צורך בסינון חצי הגמר. סופי סיימה במקום האחרון עם 0 נקודות מהשופטים ומהקהל גם יחד.
בשנה זו גם יצא האלבום השני שלה "Silver into Gold".
אלי אבייב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בדצמבר 1997 (בן 26) ישראל
 עמדה:  סמול פורוורד, פאוור פורוורד
 גובה:  2.03
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של מזרח פלורידה (2016–2018)   אוניברסיטת המדינה של אוסטין פיי (2018–2020)   אוניברסיטת חוף המפרץ פלורידה (2020–2021)
 קבוצות כשחקן
 2021–2022   2022–2023   2023–2024   2024–:  הפועל באר שבע   מכבי חיפה   עירוני נהריה   אליצור יבנה
 
אלי אבייב (באנגלית: Eli Abaev; נולד ב-13 בדצמבר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד באליצור יבנה.
קריירה

אבייב נולד בישראל ובגיל צעיר עבר לארצות הברית והתגורר בקורל ספרינגס שבפלורידה. הוא התחיל את דרכו כשלמד ושיחק כדורסל בתיכון ציון לות'רן.
בשנת 2016 התחייב לאוניברסיטת המדינה של מזרח פלורידה. בעונתו הראשונה, שותף אבייב ב-37 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 4.8 נקודות ו-7.4 ריבאונדים ב-19.4 דקות. בעונתו השנייה במכללה, שותף אבייב ב-34 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 9.1 נקודות ו-9.8 ריבאונדים ב-24.9 דקות.
בשנת 2018 עבר לאוניברסיטת המדינה של אוסטין פיי, אך בעקבות פציעה הוא פיספס את כל עונתו הראשונה במכללה וחזר רק עונה לאחר מכן. באותה עונה, אבייב שיחק ב-30 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 7.9 נקודות ו-7.7 ריבאונדים ב-28.0 דקות.
בשנת 2020 עבר לאוניברסיטת חוף המפרץ פלורידה. במכללה שותף אבייב ב-18 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 7.1 נקודות ו-7.4 ריבאונדים ב-25.9 דקות.
ב-21 ביוני 2021 חזר לישראל וחתם בהפועל באר שבע מליגת העל. בעונה זו לא הרבה לשחק במסגרת הליגה ושיחק ב-5 משחקים בהם שותף כ-1.2 דק' ולא קלע.
ב-10 ביולי 2022 חתם במכבי חיפה מהליגה הלאומית בעונה זו העמיד ממוצעים של 6.9 נק' ו-7.9 ריבאונדים ב-30 משחקים.
בקיץ 2023 חתם בעירוני נהריה.
באוגוסט 2024 חתם באליצור יבנה.
הערות שוליים

↑  אלי אבייב חתם לשנתיים בהפועל באר שבע, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏21 ביוני 2021
↑  קופרברג, שארפ ותומר כהן יעזרו לחיפה לעלות?, באתר ONE‏, 10 ביולי 2022
↑  אליצור יבנה החתימה את הפורוורד הישראלי-אמריקאי איליי אבייב, באתר BE106 יבנה, 5 באוגוסט 2024
אליהו עטיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס שולחן פאראלימפי 
 
אליהו עטיה הוא שחקן טניס שולחן פאראלימפי ישראלי.
במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) התחרה בתחרויות יחידים וקבוצות: בתחרות היחידים בדרגת נכות 3 הפסיד בשמינית הגמר ובתחרות היחידים הפתוחה לדרגות נכות 1-5 הפסיד בשלב המוקדמות, בתחרות הקבוצות (עם שלמה אהרוני וחיים אשכנזי) השלישייה הפסידה בשלב המוקדמות.
במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) התחרה בתחרויות יחידים וזוגות: בתחרות היחידים בדרגת נכות 3 הפסיד בשלב המוקדמות ובתחרות היחידים הפתוה לדרגות נכות 1-5 לא העפיל לשמינית הגמר. בתחרות הזוגות (עם שלמה אהרוני) הפסידו בשלב המוקדמות.
בשנת 2000 זכה (עם אהרון פרקש) במקום הראשון בתחרות גבית מדינות הים התיכון.
יחד עם השחקן שמואל בן-עשור זכה במדליות ארד באליפות צרפת הפתוחה (2010) ובאליפות הונגריה הפתוחה (2015).
אמנת פריז (1951)

דגל קהילת הפחם והפלדה
אמנת פריז (נקראת גם אמנת הייסוד של קהילת הפחם והפלדה האירופית, באנגלית: Treaty establishing the European Coal and Steel Community) נחתמה ב-18 באפריל 1952 בין המדינות צרפת, גרמניה המערבית, איטליה, בלגיה, לוקסמבורג והולנד במטרה לייסד את קהילת הפחם והפלדה האירופית (ECSC). האמנה מסדירה את שיתוף הפעולה בין שש המדינות החברות בקהילה בתחום היצור והסחר במגזר הפחם והפלדה, חומרי גלם אשר נחשבו בשנים אלו לנחוצים בזמן מלחמה וכך, יהפכו מלחמה בין המדינות החברות ללא אפשרית, בנוסף, פחם היה מקור האנרגיה העיקרי באותה תקופה באירופה ולכן נחשב לאמצעי לפיתוח כלכלי משמעותי.
את המהלך שהוביל לחתימה על האמנה הובילו ז'אן מונה, מדינאי צרפתי יחד עם מי שהיה שר החוץ הצרפתי באותה העת, רובר שומאן, לצידם על האמנה חתומים נציגי המדינות המייסדות, בעיקר שרי חוץ וכלכלה כמו קונרד אנדאואר (שהיה באותה תקופה גם קנצלר גרמניה) שחתם על האמנה למרות לחצים פוליטיים פנימיים כנגדה לאחר התערבות אמריקאית, מטעם בלגיה חתמו על האמנה פול ואן זילאן שר החוץ וג'וסף מורייס שר הכלכלה הבלגי, מטעם איטליה חתום על האמנה שר החוץ קרלו ספורצה, ומטעם לוקסמבורג, ג'וזף בק ששימש כשר החוץ, מטעם הולנד חתומים על האמנה דריק סטיקר שהיה שר החוץ ההולנדי ויאן ואן דן בריק שהיה שר הכלכלה. את צרפת ייצג כמובן רובר שומאן, כאמור שר החוץ הצרפתי. מדינאים אלו הסכימו מטעם מדינותיהם לוותר על ריבונותם במגזרי הפחם והפלדה לטובת הקהילה המתהווה שהיא גוף על לאומי.
בנוסף להסדרת שיתוף הפעולה בין המדינות בתחומי הפחם והפלדה, האמנה גם קבעה את הקמת מוסדות הקהילה, מוסדות על לאומיים אשר חברות הקהילה העבירו אליהן את השליטה בנושאים מוסכמים מראש ולהם הסכמות לקבל החלטות מחייבות בתחום אחריותם. האמנה מפרטת מה הם המוסדות אשר יוקמו במטרה להבטיח את יישום ההחלטות שהתקבלו במסגרתה, המבנה המוסדי שנוצר על ידי מוסדות אלו מהווה את הבסיס למבנה המוסדות באיחוד האירופי כפי שאנו מכירים אותו כיום.
תוכן האמנה

קהילת הפחם והפלדה הייתה שונה מכל היוזמות שקדמו לה שכן היא כללה הקמה של בינלאומי – בין - ממשלתי שלטובתו המדינות החברות ויתרו על תחומים מסוימים בריבונות שלהן, החלטותיו של אותו הגוף הן מחייבות כלפי המדינות החברות (חנוכה, 2014). סעיף חמש באמנה מציין שתפקיד המוסדות הוא "איסוף מידע, ארגון התייעצות וניסוח יעדים לשם תמיכה והכוונה של השחקנים המעורבים בשוק הפחם והפלדה. סיוע פיננסי ליזמות, להשקעות ולשינויים במגזר הפחם והפלדה. יצירת שוק פחם ופלדה חופשי ותחרותי והבטחת המשך קיומו, פיקוח על הכללים המנוסחים בהסכם ואכיפתם. בין סמכויות הארגון היו גם פעולות הנוגעות לעידוד תחרות, קביעת מדיניות תמחור, הכוון השקעות ועוד".
למרות שינויים שנעשו במהלך המשא ומתן על תוכן האמנה, מרבית מרכיבה נגזרו מתוך תוכניתו של שומאן. כבר בהקדמה לאמנה, מביעות המדינות את רצונן לכונן קהילה רחבה על ידי הרחבת שיתוף הפעולה בניהן בהמשך למגזרים נוספים. בהמשך, מפרטת האמנה את לוחות הזמנים לביטול המכסים, תיאום של מדיניות סחר החוץ בנושאי הפחם והפלדה של המדינות החברות כלפי מדינות שאינן חלק מהקהילה, האמנה גם קובעת את ביטול הסובסידיות הממשלתיות לענפי הפחם והפלדה במטרה לקדם צמיחה כלכלית ותעסוקה.
בסעיפי האמנה ניתן גם לראות ביטויים לאינטרסים מדיניים של חלק מן המדינות החברות, דוגמה לכך היא בסעיף הייעול אשר הוטל על יצרני פחם אשר הוגדרו כ"יעילים" במטרה לממן תהליכי ייעול של יצרנים לא יעילים. המשמעות הפרקטית של סעיף זה היא שגרמניה מימנה את מרבית תהליך הייעול התעשייתי של בלגיה בתחום הפחם. דוגמה נוספת היא הסעיף אשר מתיר לאיטליה שהייתה במצב כלכלי גרוע מאוד להמשיך לייבא פחם ממדינות אשר אינן חברות בקהילה למשך חמש שנים נוספות. מעבר לסמכויות הקהילה, האמנה מפרטת בנוסף את תחומי העיסוק של כל אחד מן המוסדות שהוקמו כדי ליישם את מטרות הקהילה.
כמו כן, האמנה מבהירה כי על הקהילה לפעול למען יצור וחלוקה ברמת הפרודקטיביות הגבוהה ביותר תוך שמירה על העסקה של עובדים והימנעות מהפרעה לכלכלות של המדינות החברות. האמנה עוסקת בנושאים נוספים כמו הגופים איתם ראשית הרשות העליונה להתייעץ, איזה מידע מותר לרשות לחשוף ואיזה לא, מקורות מימון של הקהילה ונהלים להקצאת משאבים, סיוע כלכלי, הלוואות והשקעות, פיתוחים טכנולוגיים הקשורים בתחומי המנדט של הקהילה, נושאי יצור, תמחור, איסור על תיאום מחירים, פגיעה בתחרות, שכר פועלים, תובלה ואיסור על שינוי בתעריפי הובלה בין המדינות החברות, מדיניות מסחרית ועוד.
הגדרת הסמכויות ותחומי עיסוק

האמנה מפרטת את המוסדות העל לאומיים אשר יוקמו ויהיו בעלי הריבונות בתחומי הייצור, סחר וייצוא של פחם ופלדה בשש המדינות החברות, בניהם הרשות העליונה אשר מורכבת מתשעה חברים שאחד מהם היה הנשיא שלה (ז'אן מונה היה הנשיא הראשון שלה) ותפקידם יהיה לממש את ההחלטות אשר התקבלו במסגרת האמנה, כדי להיות חבר ברשות העליונה חייב אדם להיות אזרח של אחת מן המדינות החברות בקהילה והיא לא יכולה להכיל יותר משני חברים מאותה המדינה. חברי הרשות נדרשים לפעול לטובת הצלחת הקהילה ואינם מורשים לקבל הוראות מממשלות האם שלהם או מארגונים כאלה ואחרים. לפי סעיף 14, בהתאם לאמנה הרשות העליונה תקבל החלטות, המלצות או עמדות בנושאים שונים אשר נוגעים בתחום הסמכות שלה. הרשות העליונה תפרסם באופן שנתי כחודש לפני מפגש האספה דוח מפורט על פעולות הקהילה לעיון חברי האספה. בנוסף, לרשות העליונה תתלווה ועדה מייעצת שתורכב מצרכנים, יצרנים, פועלים ומפיצים של פחם ופלדה.
מוסד נוסף אשר הוקם בהתאם להחלטת האמנה הוא האספה, החברים באספה נבחרים על ידי המדינות אך מתבקשים לפעול בצורה עצמאית ולא לייצג את האינטרסים שלהם. האספה תיפגש אחת לשנה ביום שלישי השני של חודש מאי ויכולה להתכנס בצורה חריגה בנוסף על ידידי דרישה ברוב מסוים של הרשות העליונה על המועצה. במפגשים של האספה יש לנשיא הרשות העליונה ולנציגים האחרים ברשות זכות דיבור במידה ואלה יבקשו אותה ולאספה מנגד, יש אפשרות להצביע אי אמון ברשות העליונה שתאלץ להתחלף כולה.
מועצת השרים היא גוף נוסף אשר קם במסגרת האמנה, המועצה הייתה דרישה של ההולנדים במטרה למתן את כוחו של הגוף העל לאומי והיא מנתה כשישה חברים, שר מכל ממשלה של מדינה חברה. לפי האמנה המועצה תפעל למען שיתוף הפעולה בין הרשות העליונה לבין הממשלות של המדינות החברות שהן האחראיות לפעילות הכלכלית הכללית של המדינות.
למטרה זו על פי האמנה, המועצה והרשות העליונה יפעלו ביחד וישתפו בניהן מידע. למועצה יש את הזכות לבקש מהמועצה לבחון כל החלטה שהיא מוצאת הכרחית או מצופה במטרה לקדם את האינטרסים המשותפים. מפגש של המועצה יתכנס לבקשת נשיא הרשות הגבוהה או אחת מן המדינות החברות ופרוטוקולים של המפגשים שלה יועברו לרשות הגבוהה. האמנה מפרטת את הרוב הנדרש למעבר של החלטה במועצה. המועצה היא גם זו שקובעת את השכר והתנאים הנלווים של חברי הרשות העליונה ועובדי מערכת המשפט של הקהילה.
האמנה גם קובעת את הקמתו של בית המשפט לצדק, בית משפט זה יהיה מורכב משבעה שופטים אשר ימונו לכהונות של כשש שנים ויהיו זכאים להארכת המינוי שלהם בסוף הכהונה. לבית המשפט ניתנה הסמכות לעסוק בעתירות אשר הוגשו מטעם המדינות החברות או מועצת השרים כנגד החלטות או המלצות של הרשות העליונה על בסיס אי חוקיות, אי קיום הליך פרוצדורלי נאות או על הפרה של האמנה ואו הפרה של אחד מסעיפה. בנוסף יכול בית המשפט לדון במקרים שבהם הרשות העליונה חרגה מסמכותה, השתמשה בכוחה לרעה או מפרשת את החוק בצורה לא נכונה באופן קיצוני. את העתירה יש לבצע לפי האמנה כחודש מפרסום ההחלטה או ההמלצה של הרשות העליונה. כמו כן מציינת האמנה שעתירה היא אינה בסיס לדחיית יישום של החלטה או המלצה אשר בוצעה על ידי הרשות העליונה אלא אם בית המשפט הורה על כך במפורש. כמו כן, בסעיף 42 באמנה מצוין כי כאשר תוקף ההחלטה של הרשות העליונה או המועצה מתנגשים עם מערכת המשפט של אחת המדינות, סמכות השפיטה היא של בית המשפט של הקהילה. האמנה גם מציינת בפירוש בסעיף 43 כי הסמכות לנושאים הקשורים בתחומי הפעילות של הקהילה יהיה לבית הדין גם אם החוק במדינה החברה מקנה אותה למערכת המשפט שלו.
התפתחות היסטורית והשפעות ארוכות טווח

ההתפתחות החשובה מכולן היא שהבסיס שהנוח בעת הקמת קהילת הפחם והפלדה וההצלחה שנחל הפרויקט העל לאומי הזה הוא הקרקע הפורייה שממנה צמח האיחוד האירופי כפי שאנו מכירים אותו היום. כבר בטווח הקצר לאחר הקמת המוסדות הקהילה הצליחה להשיג חלק ניכר ממטרותיה כשהיקף הסחר בקרב המדינות החברות בקהילה עלה בצורה דרמטית ותעשיות הפחם והפלדה התייעלו בסיוע מוסדות הקהילה. עד סוף שנות החמישים אפילו הצטברו באירופה עודפי פחם רבים.
ניתן לומר שמי שאחד מהאנשים המשפיעים ביותר על פרויקט האינטגרציה האירופית הוא ז'אן מונה, מי שהיה שותפו של שומאן ובהמשך היה לנשיא הרשות העליונה המשיך במסעו להעמקת האינטגרציה האירופית ולאחר שעזב את תפקידו ברשות העליונה של קהילת הפחם והפלדה הקים ארגון שתדלנות שמטרתו להעמיק את האינטגרציה בין המדינות במטרה להתקדם למודל "ארצות הברית של אירופה", לארגון אותו הקים מונה נזקפת הרבה מההצלחה בהקמה של הקהילה לאנרגיה אטומית. במקביל לעבודה של מונה על הקמת הקהילה לאנרגיה אטומית, שר החוץ ההולנדי גיבש וקידם את התוכנית להקמת הקהילה הכלכלית האירופית. כל הפרויקטים הבאים שיבואו עם השנים במטרה לקדם את האינטגרציה האירופית התבססו על מבנה המוסדות של קהילת הפחם והפלדה.
כמו כן, ניתן לראות כי המחשבה הראשונית של מייסדי קהילת הפחם והפלדה התממשה לפחות עד רגע זה. הקמת הקהילה הביאה להצלחה גם במישור הכלכלי לכל המדינות החברות אך חשוב מכך, היא היוותה את אבן הפינה לאינטגרציה אירופית עמוקה יותר מאיגום משאבי הפחם והפלדה של המדינות החברות, המדינות החברות אשר הבינו את היתרון של קיום גוף על לאומי אשר יוותרו לטובתו על ריבונותן בתחומים מסוימים יכולה להיות משתלמת ולכן הסכימו לוותר על ריבונות בתחומים נוספים (דוגמה בולטת היא כמובן יצירת מטבע משותף אך גם נושאים כמו תקינה אירופית משותפת היא משמעותית). יותר מהכל, הוכח שהאינטגרציה מונעת מלחמות בין המדינות החברות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  חנוכה, האיחוד האירופי : ניסוי בדמוקרטיה על-לאומית, רסלינג, 2014
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  קאהן-ניסר, האיחוד האירופי : היסטוריה, מוסדות ומדיניות, האוניברסיטה הפתוחה, 2016
1 2 3 4 5 6 7  -European Coal and Steel Community, (1951). "Treaty establishing the European Coal and Steel Community"
1 2 3 4  Pardo Sharon and Zahavi Hila, Robert Schuman: The Father of United Europe, 2020: Tel Aviv
1 2  אבא שלמה אבן, אירופה החדשה והברית, הדיפלומטיה החדשה יחסים בין לאומיים בעולם המודרני, עמ' 117-145
אן אנרייט

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1962 (בת 62) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', אוניברסיטת מזרח אנגליה, קולג' לסטר פירסון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  המפגש 
 פרסים והוקרה:  פרס בוקר (2007)  פרס רוני לספרות אירית (1991)  Andrew Carnegie Medal for Excellence in Fiction (2012)  עמית החברה המלכותית לספרות  פרס אנקור  AWB Vincent Literary Award 
 
אן אֶנרייט (באנגלית: Anne Enright; נולדה ב-11 באוקטובר 1962) היא סופרת אירית חברת האגודה המלכותית לספרות.
ביוגרפיה

אנרייט היא ילידת דבלין, ובוגרת פירסון קולג' של רשת United World Colleges. היא בעלת תואר ראשון כפול בספרות אנגלית ובפילוסופיה מטריניטי קולג' שבעיר, ותואר שני בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת מזרח אנגליה.
אנרייט עבדה משך שש שנים כמפיקה ובמאית בתאגיד השידור האירי RTÉ, והחלה לכתוב במשרה מלאה בשנת 1993, לאחר שעזבה את העבודה בטלוויזיה בעקבות התמוטטות עצבים.
ספרה "המפגש" משנת 2007 זיכה אותה בפרס בוקר לאותה שנה ובפרס רומן השנה של אירלנד לשנת 2008. הספר תורגם לעברית על ידי נגה אלבלך ומנחם פרי ויצא לאור בשנת 2009 במסגרת סדרת הספריה החדשה של הוצאת הקיבוץ המאוחד. ספריה האחרים זיכו אותה במספר פרסים נוספים, לרבות מדליית קרנגי, וכן במועמדות נוספת ברשימה הקצרה של הבוקר ולפרס בייליז לסיפורת מאת נשים.
אלכסנדר סטנוייביץ'

אלכסנדר סטנוייביץ' (בסרבית: Александар Станојевић; נולד ב-28 באוקטובר 1973 בבלגרד), המכונה "סאלה", הוא כדורגלן עבר סרבי, וכיום מאמן כדורגל.
קריירת משחק

סטנוייביץ' החל לשחק במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד, והיה קפטן קבוצות הנוער של המועדון עד שחלה בגיל 17 והושבת מכדורגל לכמעט שנתיים. כשהבריא חזר לשחק והיה כדורגלן מקצועי עד שפרש ממשחק בגיל 30, בעונת 2002/2003. במהלך הקריירה הספיק לשחק במיורקה הספרדית, אוביליץ' בלגרד, OFK בלגרד, פרטיזן בלגרד ו-MOL וידי ההונגרית.
קריירת אימון

את קריירת האימון שלו החל כמאמן כדורגל בקבוצת הנוער של OFK בלגרד ובשנת 2004 עבר לתפקיד עוזר המאמן בקבוצה הבוגרת. בשנת 2006 החל לאמן את הקבוצה הסרבית FK סרם, אותה עזב לאחר עונה אחת. הוא חזר למועדון נעוריו, פרטיזן בלגרד, שם שימש כעוזר המאמן. בשנת 2007 הפך לעוזר מאמן נבחרת סרביה ועונה לאחר מכן אימן את נבחרת סרביה עד גיל 19, עמה הגיע למקום שלישי באליפות אירופה לנוער. בשנת 2008 החל לאמן את  פרטיזן בלגרד, עמה זכה בשתי אליפויות, אחת בעונת 2009/2010 ואחת בעונת 2010/2011. בנוסף לכך זכה סטנוייביץ' עם פרטיזן בלגרד גם בגביע הסרבי ב-2011. בשנת 2012 עזב את פרטיזן בלגרד ועבר לאמן את קבוצת דליאן ארבין הסינית וממנה עבר לאמן את בייג'ינג גוואן, אותה הוביל בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון לליגת האלופות האסיאתית.
ב-25 באפריל 2014 נחת סטנוייביץ' בישראל וסיכם את תנאיו כמאמן מכבי חיפה. ב-28 בדצמבר, לאחר 15 מחזורים בהם השיגה מכבי חיפה 19 נקודות, התפטר סטנוייביץ' מתפקידו.
באוגוסט 2019 מונה למאמן א-זמאלכ המצרית, אך פוטר לאחר שבוע.
ב-2 בספטמבר 2020 חזר לקדנציה שנייה ומונה למאמנה של פרטיזן בלגרד. הוא עזב את תפקידו בפרטיזן ב-26 במאי 2022, לאחר הפסד בגמר הגביע הסרבי לכוכב האדום בלגרד.
קריירת אימון > פרשת השיר בחדר ההלבשה

לאחר שפרטיזן בלגרד, אותה אימן, זכתה בפעם השנייה באליפות סרביה, במשחק דרבי מול יריבתה המושבעת, הכוכב האדום בלגרד, צולם סטנוייביץ' בחדר ההלבשה של קבוצתו כשהוא שר יחד עם שחקני הקבוצה שיר אוהדים של קבוצתו, אשר כלל ביטויים פוגעניים כלפי הקבוצה היריבה. הסרטון זכה לפרסום גדול וסטנוייביץ' סומן כאויב הקבוצה היריבה. בשנת 2014 סיכם סטנוייביץ' עם התאחדות הכדורגל הסרבית על מינויו למאמן הנבחרת הלאומית, אולם לחצים שהפעילו עסקני כדורגל סרביים, יריבים מאז פרשת השיר, הביאו להכשלת המינוי.
תארים כמאמן

אליפות: 2009/2010, 2010/2011
הגביע הסרבי: 2011
הערות שוליים

↑  פארסה: סטאנוייביץ' הודח מזמלאק אחרי שבוע, באתר ערוץ הספורט, 17 באוגוסט 2019