stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכחשת רצח העם הארמני
שורשים > הכחשת הרצח לאחר מלחמת העולם השנייה

נכון לשנת 2016, רק ממשלות טורקיה ואזרבייג'ן מכחישות בצורה רשמית כי רצח העם הארמני התקיים. טורקיה הצליחה למנוע אזכור של רצח העם בדו"ח של ארגון האומות המאוחדות משנות ה-70. רק בשנת 1985 הכירה תת-ועדה של האו"ם ברצח העם.
ב-24 באפריל 1965, יום השנה ה-50 לאחר רצח העם, התקיימו ההפגנות המוניות בירוואן ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, שהייתה אז חלק מברית המועצות. בהפגנה השתתפו כ-100,000 איש, שהפגינו במשך 24 שעות מול בניין האופרה של ירוואן (Yerevan Opera Theater) בדרישה שהשלטון הסובייטי יכיר ברצח העם הארמני, ובדרישה להקמת אתר זיכרון בעיר הבירה ירוואן שינציח את זכר הקורבנות. בעקבות ההפגנות החליט הקרמלין, בשיתוף שלטונות ארמניה ואנשי הכנסייה הארמנית, להקים אתר הנצחה. הפגנות אלה נחשבות תחילת ההתעוררות הציבורית הראשונה של התודעה הארמנית בארמניה הסובייטית, ולתחילת מאבקו של העם הארמני בדרישה להכרה של אומות העולם ברצח העם.
משנות ה-90 של המאה ה-20 החלו יותר ויותר מדינות להכיר באופן רשמי ברצח העם הארמני והאשורי. בעקבות כינוס שנערך באוניברסיטת סנט ג'וזף בפילדלפיה במרץ 2000 בנושא השואה והכנסיות, ב-8 וב-9 ביוני אותה שנה פרסמו 126 חוקרי שואה מרחבי העולם הצהרה שאמרה: "רצח העם הארמני הוא עובדה שאין לערער עליה, ועל הדמוקרטיות המערביות להכיר בו בתור שכזה". החוקרים גם קראו בהצהרה לדמוקרטיות המערביות ללחוץ על טורקיה להכיר ברצח העם הארמני. בין החתומים על ההצהרה היו הפרופסורים הישראלים יהודה באואר וישראל טשרני וחתן פרס נובל לשלום מארצות הברית, אלי ויזל.
נכון ל-2016, הכריזו 29 מדינות באופן רשמי על הכרתן באירועי תקופה זו כרצח עם, וכמותן מאמצים דעה זו רוב החוקרים וההיסטוריונים. האחרונה היא גרמניה שהכירה ברצח ב-2 ביוני 2016. בנוסף ל-29 המדינות שהכירו ברצח העם הארמני בבית נבחריהן, גם האיחוד האירופי והאפיפיור הכריזו על הכרתם ברצח העם הארמני בשנת 2015. הכחשת רצח עם, ובכלל זה רצח העם הארמני, מנוגדת לחוק באופן רשמי באיטליה, שווייץ, יוון, קפריסין וסלובקיה.
עם זאת, מדינות רבות אחרות נמנעות במתכוון מלהכיר באופן רשמי ברצח העם, כדי למנוע פגיעה ביחסים עם טורקיה. ממשלת טורקיה מאיימת ולוחצת על ממשלות בעולם כדי למנוע מהן להשתמש במונח "רצח עם" ולהכיר בנושא באופן כללי. בין המדינות המעוררות מחלוקת באי-ההכרה הרשמית שלהן ברצח העם הארמני נמצאות ארצות הברית, בריטניה, וישראל מדינות מערביות נוספות שלא מכירות ברצח העם באופן רשמי כוללות את יפן, אוסטרליה, ספרד, נורווגיה, אירלנד ופורטוגל. בחלק מהמדינות כמו אוסטרליה, ספרד, ארצות הברית ובריטניה יש הכרה של מחוזות או מדינות ברצח העם, בנפרד מהרמה הלאומית.
היסטוריונים המערערים על הגדרת טבח הארמנים כרצח עם > התביעות נגד ברנרד לואיס בצרפת > הוויכוח האקדמי בעיתון "הארץ", 1997

במשך ארבעה שבועות באוגוסט-ספטמבר 1997, התנהל ויכוח ציבורי אקדמי למחצה במדור התרבות והספרות של עיתון "הארץ" על רצח העם הארמני. ב-5 בספטמבר 1997 כתב המזרחן יהושע פורת על "הג'נוסייד שעשו כביכול הטורקים העותמאנים", כי "אין ספק כי מדובר כאן בטרגדיה נוראה, אך בשום פנים ואופן...אין לדבר על ג'נוסייד, אלא על אמצעים קשים שנקטה האימפריה העותמאנית נגד מיעוט לאומי שהצטרף בעת מלחמה אל אויבי המדינה, ואשר במשך כשלושים שנים לפני כן ניסה להשיג עצמאות לאומית על חשבון טריטוריות עותמאניות". פורת הוסיף כי לואיס "חקר את הפרשה הארמנית לעומק" ו"ביושר ובאומץ הגיע למסקנה כי לא נעשה רצח־עם בארמנים". לדברי פורת, הטורקים לא הביעו אידאולוגיה גזענית נגד הארמנים והם לא ניסו להשמיד את כולם, אלא רק את הארמנים במזרח אנטוליה, שתמכו ברוסיה והיוו גיס חמישי. לטענתו, מסיבה זו הם הוגלו בשיטתיות מהאזורים הסמוכים לגבול ורבים מהם מתו מרעב ומחלות ואילו אחרים נהרגו על ידי בני השבטים הכורדים. פורת סבור כי תועמלנים ארמנים הפיצו ידיעות על רצח של שני מיליון ארמנים, ומוסיף כי ההיסטוריון-הדמוגרף האמריקאי ג'סטין מקארתי (אנ') חקר את הנושא "והראה כי מספר הארמנים שמתו בשנות המלחמה היה כחצי מיליון, כרבע עד שליש ממספר הארמנים באנטוליה ערב המלחמה". בתגובה למאמר של פורת, כתב ג'ורג' הינטליאן, היסטוריון ארמני מירושלים, כי השגרירות הטורקית בתל אביב מספקת לאוניברסיטה העברית ספרות הכחשה ו"נראה כי ד"ר פורת מוצא שספרים אלה אובייקטיביים למדי".
ב-12 בספטמבר טען המזרחן אמנון כהן כי הארכיונים העות'מאניים הרשמיים נפתחו בשנים האחרונות לחוקרים מהעולם, וישנם מסמכים שנמצאו המעידים על היבטים אחרים של אירועי 1915, ואילו מסמכים אחרים, שבעבר התבססו עליהם במחקר, כגון מברקי טלעת פאשה, התגלו כזיוף. לדבריו, לא נמצאו עדיין (1997) עדויות מהימנות על מעורבות עות'מאנית רשמית בפשעים שבוצעו בארמנים ולכן לא ניתן להכריע לגבי קיומה של תוכנית, כוונה או מעורבות של המדינה או ראשיה בפשעים הללו. ב-12 בספטמבר הסביר המזרחן מרטין קרמר את השינוי בעמדתו של לואיס בפתיחת ארכיונים ופרסום מסמכים מתוכם בשנות ה-80 של המאה ה-20. המסמכים הללו הראו שהשלטונות העות'מאניים ערכו 1,400 משפטים צבאיים שדנו בפשעים נגד הארמנים – מה שמשמש ראיה לקיומו של טבח. אולם לדברי קרמר, עובדה זו שוללת את הגרסה לפיה הייתה לטורקים תוכנית גדולה לרצח עם, ובנוסף לכך, "מברקי ארם אנדוניאן" (הם "מברקי טלעת פאשה" או "מסמכי נעים ביי", פקיד טורקי שפרסם את זיכרונותיו ב-1920), ששימשו הוכחה לכך שמנהיגי "הטורקים הצעירים" הורו על השמדת הארמנים, התבררו ב-1986 כזיוף.
בעקבות דבריו של ברנרד לואיס לבית המשפט הצרפתי, ב-19 בספטמבר 1997 כתב גם יעקב גורן, היסטוריון של תנועת העבודה, ש"אם נצמצם את הוראת המונח ג'נוסייד למעשה השמדת עם באופן מוחלט, כלומר הריגת כל מי שנמנה עם בני אותו עם הנמצא בהישג יד הרוצחים, אפשר להגדיר את מעשיהם של הטורקים בארמנים במלחמת העולם הראשונה כטבח, ולא כג'נוסייד".
היסטוריונים המערערים על הגדרת טבח הארמנים כרצח עם > הית' לורי

ב-1990 יצא הספר "הסיפור שמאחורי סיפורו של השגריר מורגנטאו" מאת פרופסור הית' לורי (Heath W. Lowry). לורי טען שספרו של הנרי מורגנטאו הוא תיעוד של "חצאי אמיתות גסות ושקרים בוטים".
בספר נטען שחמשת מכתביו של מורגנטאו עברו שינויים לפני פרסומם והוא מתיימר להציג את מכתביו "האמיתיים". לורי ניסה בספרו לערער על אמינות ספרו של מורגנטאו. הספר מופיע ברשימת הספרים ששלח שגריר טורקיה בארצות הברית לחברי הקונגרס האמריקני ב-1999, כאשר ביקשו להעביר החלטה "לאסוף את כל התיעוד הקיים בארצות הברית הנוגע לרצח העם הארמני".
גם מכחיש רצח העם הארמני גונתר לוי (Guenter Lewy) שותף למסקנותיו העיקריות של לורי בנוגע לזיכרונותיו של מורגנטאו.
לדברי מספר אנשי אקדמיה בשנות ה-90, לורי עמד בראש המכחישים את רצח העם הארמני, שימש כתועמלן של טורקיה ועסק באוניברסיטת פרינסטון בטיהור עברה של טורקיה. מכחישי רצח העם נוספים הם הזוג שואו (Show).
בארצות הברית

החל משנות ה-80, לחץ מצד טורקיה הצליח למנוע החלטות של הקונגרס בארצות הברית לקיים יום זיכרון לאומי לציון רצח העם הארמני, וזאת בזמן כהונתם של רונלד רייגן, ג'ורג' בוש האב, ביל קלינטון וג'ורג' בוש הבן. בנוסף הממשלה הטורקית ניסתה לסלק מספרי הלימוד בארצות הברית כל אזכור של רצח העם וזכתה להצלחות חלקיות. נשיא ארצות הברית ברק אובמה נמנע מלהזכיר את המונח "רצח עם" בהתייחסות שלו לנושא. זאת למרות הכרה פומבית קודמת שלו בנושא ותמיכה בחוקים שנועדו להכיר ברצח העם, כמו כן הדבר עומד בניגוד להבטחה רשמית שלו להכיר ברצח העם הארמני. בנאום שלו משנת 2015 הוא התייחס לאירוע כאל "הזוועה ההמונית" הראשונה של המאה ה-20.
ב-13 ביוני 1997 פרסמה "אגודת חוקרי הג'נוסייד בצפון אמריקה" (ארגון בין-לאומי) החלטה שהתקבלה בוועידה במונטריאול, ה"מאשרת כי השמדתם של יותר ממיליון ארמנים בטורקיה בשנת 1915 היא מעשה ג'נוסייד לפי אמנת האו"ם" ו"מגנה את הכחשת רצח העם הארמני על ידי הממשל הטורקי, סוכניו הרשמיים והלא-רשמיים ותומכיו".
באפריל 1999 ביקשו חברי הקונגרס האמריקני להעביר החלטה בבית הנבחרים "לאסוף את כל התיעוד הקיים בארצות הברית הנוגע לרצח העם הארמני". בתגובה לכך, ב-22 במאי 1999 כתב שגריר טורקיה בארצות הברית מכתב לכל 535 חברי הקונגרס, שנועד להכשיל את העברת ההחלטה. לתזכיר צורפה כתבה בת 11 עמודים, בה נאמר כי "ארמנים עות'מאנים יושבו מחדש, לא גורשו", וכי "הארמנים העות'מאנים מאנטוליה המזרחית יושבו מחדש רק לאחר שכ-1.1 מיליון מוסלמים וכ-100,000 יהודים נספו במעשי טבח שבראשם עמדו ארמנים עות'מאנים לא-נאמנים שנלחמו באנטוליה המזרחית העות'מאנית לצד הכוחות הרוסיים". כמו כן, נטען כי "הנרי מורגנטאו, כאחרים, תיאר רק צד אחד בסיפור שיש בו היבטים רבים". התזכיר גם הטיל ספק בחוקיות בית המשפט הצבאי הטורקי שהעמיד לדין, הרשיע והעניש אחרי מלחמת העולם הראשונה את מתכנני רצח העם הארמני. בניגוד לטענה הטורקית על הריגתם של 100,000 יהודים, על פי הסטטיסטיקות העות'מאניות הרשמיות, באזורים המדוברים חיו לא יותר מ-4,000 יהודים.
הליגה נגד השמצה סירבה בעבר להכיר ברצח וסירבה לתמוך בהצעת חוק שנועדה להכריח את ממשלת ארצות הברית להכיר באופן רשמי ברצח העם הארמני. עמדה זו נתפסה כצביעות בעקבות מאבקה הנרחב של הליגה בהכחשת השואה. בעקבות ביקורת נרחבת עליה, הכירה הליגה ברצח העם הארמני בשנת 2007.
ב-24 באפריל 2021, ביום הזיכרון לרצח העם הארמני הכיר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן לראשונה ברצח העם הארמני, כשהשתמש במילה "ג'נוסייד" לתיאור האירועים. בהצהרתו נאמר: "אנו מכבדים את הסיפור שלהם. אנו רואים את הכאב שלהם. אנו מכירים בהיסטוריה".
בישראל

בארץ ישראל חיים ארמנים מאז המאה ה-4. ניצולים מרצח העם הארמני, הגיעו אליה בזמן מלחמת העולם הראשונה. כמו כן גורמים שונים ביישוב הציוני, לרבות חלק ממיסדי ניל"י תיארו את מעשי הזוועה בהם חזו. המוזיאון הארמני הנמצא ברובע הארמני בירושלים מציג תערוכה בנושא רצח העם הארמני.
מדינת ישראל אינה מכירה באופן רשמי ברצח העם הארמני, וזאת לאחר שנים של מאבק בין גורמים שונים בכנסת, במשרד החינוך ובממשלה. בנוסף לחוסר ההכרה הרשמי מצד מוסדות המדינה הופעלה צנזורה על תכנים הקשורים לנושא הן במערכת החינוך והן בתקשורת.
מצד אחד עומדים המתנגדים להכרה, ובראשם משרד החוץ, המבקשים להימנע ממשבר דיפלומטי עם טורקיה ואזרבייג'ן. מנגד עומדים ישראלים רבים וכן חברי כנסת ממרבית הסיעות בכנסת, הרואים חשיבות רבה בהכרה ברצח העם, וזאת מתוך שותפות גורל שחשים בני העם היהודי עם הארמנים.
יש גורמים יהודיים שונים המתנגדים לתיאור רצח העם הארמני כ"שואה", מרצון לייחד מילה זו לשואה שביצעה גרמניה הנאצית ומסייעי הנאצים ביהודים. במשך זמן רב ארגונים יהודים שונים הקטינו את רצח העם הארמני, בציינם את ההבדלים שיש בין שני האירועים. מצד שני יש הרואים בהכחשה, הדחקה או גימוד של רצח העם הארמני דבר שמאפשר גם עיוות של ההיסטוריה וגם גימוד או עיוות של רצח העם שבוצע נגד היהודים ועמים אחרים בזמן השואה. יש הרואים בשואה היהודית חלק מרצף היסטורי של מאורעות אחרים ורוצים להשוות בינה ובין אירועים דומים כדי להבין אותה יותר ולמנוע אירועים דומים בעתיד. לדוגמה היטלר טען בשנת 1939 כי העולם התעלם מרצח העם הארמני וייתכן כי דבר זה היווה עידוד לנאצים לנקוט במדיניות של טיהור אתני ופשעים אחרים. גורמים רבים מבקרים את אי ההכרה של מוסדות יהודים בכלל ושל ישראל בפרט כצביעות, לנוכח מלחמתה בהכחשת השואה. לפי ריצ'רד הובינסון, חוקרי שואה ופעילי זכויות אדם רבים יותר ויותר מגיעים למסקנה שהצלחה של הכחשת רצח העם הארמני, תהיה תקדים שיקל על ביצוע של הכחשה, רציונליזציה וטריוויאלציזיה של כל הפשעים האחרים. וכן הוא מציין כי יש דמיון בין השיטות של מכחישי שואות שונות.
בישראל > חינוך

יוסי שריד, בהיותו שר החינוך, הכניס תכנים על רצח העם הארמני לתוכנית הלימוד, אולם אלו הוצאו ממנה בתקופת כהונתה של לימור לבנת. בספרי הלימוד המאושרים על ידי משרד החינוך לא מתייחסים לרצח העם הארמני כאל "שואה", "רצח עם" או "ג'נוסייד", ותחת זאת הם מתוארים כ"טבח", "פוגרומים" או "טרגדיה". ספר הלימוד הראשון המתייחס לרצח העם הארמני כג'נוסייד הוא בסדרת ספרי הלימוד לבגרות בהיסטוריה של הממ"ד, "משברים ותקומה", שבה נעשה שימוש במונחים "רצח עם", "ג'נוסייד", ואף "שואת הארמנים" ביחס לרצח העם הארמני; וכמו כן נכתב כי רצח העם הארמני הוא "הרצח האתני (ג'נוסייד) הראשון בהיסטוריה של העת החדשה", ונערכה הקבלה והשוואה בינו לבין השואה.
בישראל > ברשות השידור

ב-1978 הפיקה רשות השידור סרט תיעודי על הקהילה הארמנית בירושלים. רצח העם הארמני נזכר בו מספר פעמים והוא כלל עדויות של ניצולים שחיו בירושלים. בשלבי ההפקה האחרונים גנזה אותו רשות השידור.
באפריל 1990 ביטלה רשות השידור, ללא הודעה מוקדמת, את הקרנתו המתוכננת בערוץ הראשון של סרט תיעודי בשם "מסע לארמניה" (של העיתונאי הארמני-אמריקני תיאודור בוגוזיאן, 1988), המספר את סיפורה של ניצולה המבקרת בכפרה במזרח טורקיה. הקרנת הסרט בוטלה ביוזמת משרד החוץ, שהיה נתון ללחץ מצד טורקיה. ביטול השידור עורר מחאה ציבורית, אותה יזם יאיר צבן. ב-13 במאי התפרסמה עצומה שעליה חתמו 61 אישים מכל קצות הקשת הפוליטית, שקראה לראש הממשלה, יצחק שמיר, ולהנהלת רשות השידור להקרין את הסרט. אולם הסרט לא הוקרן בטלוויזיה.
ב-1991 ביימה אורנה בן דור את הדרמה התיעודית הטלוויזיונית "שרה", על שרה אהרנסון. בהוראת מנכ"ל הטלוויזיה, יוסף בראל, נמחקו מתוך הסרט 40 שניות של תמונות סטילס שתיעדו את הטבח בארמנים.
ב-22 באפריל 1994 שודרה ב"יומן השבוע" בטלוויזיה כתבה של יעקב אחימאיר על טבח הארמנים. השגרירות הטורקית בישראל לא הצליחה לבטל את השידור ובסוף הכתבה נערך ריאיון עם שגריר טורקיה, שאמר: "בזמן מלחמה רבים הקורבנות החפים מפשע הנופלים בקרב, ובמלחמה כמו במלחמה". ב-27 באפריל 1994 השיב סגן שר החוץ יוסי ביילין לשאילתה בכנסת לגבי הכחשת הג'נוסייד על ידי שגריר טורקיה: "לנוכח הניסיון ההיסטורי היהודי איננו יכולים שלא לגלות הבנה לסבלו של העם הארמני וגורלו ההיסטורי". בתשובה על שאילתה נוספת, התייחס ללחץ הטורקי להתכחש לטבח: "אנחנו תמיד נצא נגד הדבר הזה...גם אם הדבר כרוך באיזה יתרון מדיני". בהמשך אמר: "לא קיבלנו מעולם את הניתוח השטחי מאוד שהדבר הזה נעשה במלחמה. זו לא מלחמה, זה בהחלט היה טבח, רצח עם, ואנחנו ניתן יד לאזכור הדבר הזה, משום שזה מסוג הדברים שהעולם חייב לזכור". שידור הכתבה עורר מחאות מצד שגרירות טורקיה, חברי הקהילה היהודית בטורקיה ושר החוץ של טורקיה. בשנת 1997 לעומת זאת, חלק ניכר מתוכניתו הראשונה של אחימאיר כעורך של "רואים עולם" עסק בסוגיית רצח העם בעולם המודרני, תוך התמקדות ברצח העם הארמני. אלא שהפעם לא נשמעה מחאה כלל.
לקריאה נוספת

יאיר אורון, הבנאליות של האדישות - יחס היישוב והתנועה הציונית לרצח־העם הארמני; הוצאת דביר, 1995.
יאיר אורון, הכחשה - ישראל ורצח העם הארמני, הוצאת מבע, 2005.
מכון עמיאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים) 
 מייסדים:  אליהו בירנבוים, שלמה ריסקין 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°38′27″N 35°08′35″E﻿ / ﻿31.640944444444°N 35.143166666667°E﻿ / 31.640944444444; 35.143166666667
 www.otsamiel.org.il
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) מכון עמיאל(למפת הרי ירושלים רגילה) מכון עמיאל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון עמיאל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון עמיאל
 
מכון שטראוס-עמיאל וברן-עמיאל הוא מכון להכשרת שליחים רבנים ומחנכים לתפוצות.
המכון מבית רשת אור תורה סטון, מכשיר שליחים מחנכים ורבנים בעלי גישה דתית-לאומית-ציונית שיהוו הנהגה קהילתית, חינוכית ורוחנית. המכון פועל במטרה לחזק את הזהות היהודית של יהודי התפוצות ולמנוע התבוללות. מטרת ההכשרה היא לתת למשפחות שליחים ארגז כלים להתמודדות ולעבודה עם הקהילה בחו"ל.
המכון הוקם ב-1998 על ידי הרב אליהו בירנבוים יחד עם הרב שלמה ריסקין, רבה של אפרת. הם ראו שישנו צורך גדול בהכשרת מנהיגים רוחניים לקהילות השונות ולתפקידים הרבים בעולם.
תחומי פעילות

המכון עוסק בשלושה תחומים עיקריים:
הכשרה – הלימודים במכון כוללים מגוון נושאים המיועדים להכשיר את שני בני הזוג לשליחות משמעותית.
שיבוץ – חיבור ישיר מול קהילה או דרך אחד מארגוני השליחות (בני עקיבא, מורים שליחים, רבני קמפוס, תורה מציון). לאחר מציאת תפקיד, לומדים יחד את החוזה עד לחתימה.
ליווי – לאורך השליחות צוות המכון נמצא בקשר מתמיד עם השליחים – טלפונים, מיילים, ניוזלטר, ביקורים בקהילות, כנסים אזוריים, קבוצת פייסבוק ייחודית ועוד.
חזרה לארץ - המכון מלווה ועוזר לשליחים בחזרתם ארצה. הליווי והעזרה הם במציאת מקום מגורים, עבודה חדשה לשני בני הזוג ועזרה ככל הניתן עם הביורוקרטיה.
התוכנית מיועדת לבעלי הסמכה לרבנות ו/או תעודת הוראה ו/או ניסיון בחינוך בלתי פורמלי דוברי שפה זרה. הלימודים נערכים פעם בשבוע לגברים ופעם בשבועיים לנשים בגוש עציון.
בוגרי המכון

במשך שנות פעילותו של המכון עמיאל (נכון ל-2021) עברו בשערי המכון למעלה מ-1000 תלמידים ותלמידות. הבוגרים משרתים כרבנים ומורים בקהילות יהודיות רבות, ובהן:
צפון אמריקה - טורונטו, ויניפג, לוס אנג'לס, בוסטון, ניו ג'רזי, שיקגו ועוד.
דרום אמריקה - אורוגוואי, ונצואלה, מקסיקו, האיים הקריביים ועוד
אסיה - הונג קונג, הפיליפינים וסין
אירופה - רוסיה, צ'כיה, גרמניה, יוון, בולגריה, אנגליה, פולין, טורקיה ועוד
אפריקה - דרום אפריקה, זימבבואה וקניה
אוסטרליה וניו זילנד
המכון מלווה את הבוגרים בקהילה היהודית בחו"ל, אליה הם נשלחים. הרב אליהו בירנבוים, מנהל המכון, מסייר יחד עם שאר צוות המכון, באופן שוטף בקהילות בהן משרתים שליחים ושליחות בוגרי המכון וכן בקהילות הממתינות להגעת מנהיגים רוחניים. הרב בירנבוים סוקר את מצב הקהילות בהן הוא מבקר, במדור דו-שבועי (הנקרא "רב עולמי") בעיתון מקור ראשון. הוא מציין את הבעיות העומדות בפני הקהילות ואת תרומת ההנהגה הרוחנית של הקהילה להמשך קיומה
תוכנית ההכשרה

תוכנית הלימודים מורכבת מכמה תתי תוכניות המכשירות שליחים ושליחות.
בשטראוס-עמיאל ההכשרה מיועדת לרבנים המיועדים לרבנות קהילה ובברן-עמיאל ההכשרה היא בתחום החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי לשליחות חינוכית בתפוצות. הלימודים של הרבנים ושל המחנכים מתקיימים יחד באותה כיתה. הנשים מוכשרות בתחום החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי בתוכנית ע"ש קלאודיה כהן.
ההכשרה עוסקת בנושאים שונים ומגוונים מתחום ההלכה, רבנות מעשית, קירוב וחינוך. בנוסף, נרכשים כלים פרקטיים כגון רטוריקה, שיווק, ניהול הקהילה, גיוס כספים ועוד.
תוכנית ההכשרה > מערבא

התוכנית משלימה את ההכשרה של הרב המיועד לקהילה ספרדית ברחבי העולם מתוך הבנה שיש להכיר לעומק את אופי הקהילה הספרדית ואת הציפיות שלה מן הרב או המנהיג הרוחני. התלמידים נמצאים גם בתוכניות שטראוס-עמיאל וברן-עמיאל.
הערות שוליים

↑  . על סקירות אלה, זכה הרב בירנבוים בפרס בתחום העיתונות המודפסת של המרכז העולמי של ארגון בני ברית העולמי לשנת 2008, יחד עם העיתונאים תמר איש שלום וישראל רוזנר. ועדת הפרס הביעה דעתה כי "המדור פותח צוהר על קהילות יהודיות נידחות ופחות מוכרות ברחבי העולם". המקור: אייס ניוז - חדשות ומידע למקצוענים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306968405171
המאה ה-21

המאה ה-21 היא המאה הנוכחית, לפי מניין השנים המקובל בלוח הגרגוריאני המבוסס על ספירת השנים הנוצרית. התקופה התחילה ב-1 בינואר 2001 ותסתיים ב-31 בדצמבר 2100. המאה ה-21 היא המאה הראשונה של האלף השלישי.
אישים בולטים > מדינאים

ביל קלינטון – נשיא ארצות הברית (1993–2001)
ג'ורג' ווקר בוש – נשיא ארצות הברית (2001–2009)
ברק אובמה – נשיא ארצות הברית (2009–2017)
דונלד טראמפ – נשיא ארצות הברית (2017–2021, 2025-)
ג'ו ביידן – נשיא ארצות הברית (2021–2025)
ולדימיר פוטין – נשיא הפדרציה הרוסית (1999–2008, 2008–2012, 2012–)
דימיטרי מדבדב – נשיא הפדרציה הרוסית (2008–2012)
טוני בלייר – ראש ממשלת בריטניה ושליח הקוורטט למזרח התיכון (1997–2007)
גורדון בראון – ראש ממשלת בריטניה (2007–2010)
דייוויד קמרון – ראש ממשלת בריטניה (2010–2016)
תרזה מיי – ראש ממשלת בריטניה (2016–2019)
בוריס ג'ונסון – ראש ממשלת בריטניה (2019–2022)
ז'אק שיראק – נשיא צרפת (1995–2007)
ניקולא סרקוזי – נשיא צרפת (2007–2012)
פרנסואה הולנד – נשיא צרפת (2012–2017)
עמנואל מקרון – נשיא צרפת (2017–)
גרהרד שרדר – קנצלר גרמניה (1998–2005)
אנגלה מרקל – קנצלרית גרמניה (2005–2021)
אולף שולץ – קנצלר גרמניה (2021–)
פדריקה מוגריני – הנציגה העליונה לענייני חוץ וביטחון של האיחוד האירופי
עלי ח'אמנאי – שליטה העליון של הרפובליקה האסלאמית של איראן (1989–)
מחמוד אחמדינז'אד – נשיא איראן (2005–2013)
חסן רוחאני – נשיא איראן (2013–2021)
אבראהים ראיסי – נשיא איראן (2021–2024)
באן קי-מון – מזכ"ל האו"ם (2007–2016)
אנטוניו גוטרש – מזכ"ל האו"ם (2017–)
סדאם חוסיין – שליט עיראק (1979–2003)
מועמר קדאפי –שליט לוב לשעבר (1969–2011)
בשאר אל אסד – נשיא סוריה (2000–)
אריאל שרון – ראש ממשלת ישראל (2001–2006)
אהוד אולמרט – ראש ממשלת ישראל (2006–2009)
בנימין נתניהו – ראש ממשלת ישראל (2009–2021, 2022–)
סלמאן – מלך ערב הסעודית (2005–)
מוחמד בן סלמאן – יורש העצר ושר ההגנה הסעודי
חו ג'ינטאו – נשיא סין (2002–2012)
שי ג'ינפינג – נשיא סין (2012–)
הילרי קלינטון – מזכירת המדינה של ארצות הברית (2009 ל-2013) ומועמדת המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-2016
רג'פ טייפ ארדואן – נשיא טורקיה וראש ממשלתה לשעבר (2014–)
קים ג'ונג און – שליט צפון קוריאה (2011–)
ניקולאס מדורו – נשיא ונצואלה (2013–)
וולודימיר זלנסקי – נשיא אוקראינה (2019–)
סילביו ברלוסקוני – ראש ממשלת איטליה.
אישים בולטים > אמנים ובדרנים

טיילור סוויפט – זמרת יוצרת אמריקאית
בריטני ספירס – זמרת אמריקאית
ג'יימס קמרון – במאי ומפיק סרטי קולנוע
כריסטופר נולן – במאי ותסריטאי
דייוויד גטה – אחד ה-DJ המצליחים בעולם
ג'יי קיי רולינג – סופרת, מחברת ספרי הארי פוטר
דן בראון – סופר
קייטי פרי – זמרת ואמנית אמריקאית
אבריל לאבין – זמרת
סוזן קולינס – סופרת, מחברת ספרי משחקי הרעב
אמינם – ראפר
סטרומאה – זמר פופ בלגי ממוצא ולוני
ג'סטין ביבר – זמר קנדי
מורגן פרימן – שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי ממוצא אפרו אמריקאי
ג'ורג' קלוני – שחקן קולנוע אמריקני
בראד פיט – שחקן קולנוע אמריקני
לאונרדו דה קפריו – שחקן קולנוע אמריקני
טום קרוז – שחקן קולנוע אמריקני
ראסל קרואו – שחקן קולנוע אוסטרלי
מרגו רובי – שחקנית קולנוע אוסטרלית
אמה ווטסון – שחקנית קולנוע בריטית
אנג'לינה ג'ולי – שחקנית קולנוע ובמאית סרטים אמריקנית
ביונסה – זמרת
אדל – זמרת בריטית
אד שירן – זמר
שאקירה – זמרת
ג'ניפר לופז – זמרת
ריהאנה – זמרת
אישים בולטים > ספורטאים

מייקל פלפס – שיאן העולם בשחיה ובעל המספר הגדול של מדליות בכל הזמנים
ליונל מסי – כדורגלן ארגנטנאי, מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים
כריסטיאנו רונאלדו – כדורגלן פורטוגלי, מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים
קובי בראיינט – שחקן כדורסל, מגדולי הכדורסלנים בכל הזמנים
רוג'ר פדרר – טניסאי שווייצרי, שיאן כל הזמנים במספר הזכיות בטורניר וימבלדון
רפאל נדאל – טניסאי ספרדי, שיאן כל הזמנים במספר הזכיות בטורניר הרולאן גארוס
נובאק ג'וקוביץ' – טניסאי סרבי, המחזיק במספר הזכיות הרב ביותר בטורנירי גראנד סלאם
טייגר וודס – שחקן גולף אמריקאי, שבזכות הישגיו הוא מדורג בין שחקני הגולף המצליחים ביותר בהיסטוריה.
יוסיין בולט – האצן המהיר ביותר אי פעם מחזיקי שיאי עולם ב־100 מטר ו־200 מטר ריצה
לברון ג'יימס – מגדולי הכדורסלנים בכל הזמנים
סטף קרי – מגדולי הכדורסלנים בכל הזמנים
זלאטן איברהימוביץ' – כדורגלן שוודי, מהשחקנים המצליחים והמפורסמים בעולם
אשטון איטון – אתלט, שיאן העולם בקרב 10 ובקרב 7
סרינה ויליאמס – טניסאית אמריקנית בעלת 20 תוארי גראנד סלאם
ארמנד דופלנטיס – אתלט אמריקאי-שוודי שיאן העולם בקפיצה במוט
ילנה איסינבייבה – אתלטית רוסייה שיאנית העולם בקפיצה במוט
טדי רינר – ג'ודוקא צרפתי, ארבע פעמים האלוף האולימפי, ו-11 פעמים אלוף עולם, יותר מכל ג'ודוקא אחר בהיסטוריה
סימון ביילס – מתעמלת אמריקאית, בעלת המספר הגדול ביותר של מדליות בכל הזמנים
קייטי לדקי – שחיינית אמריקאית, המעוטרת ביותר בהיסטוריה האולימפית והספורטאית השלישית המעוטרת בהיסטוריה האולימפית
לואיס המילטון – נהג מרוצי מכוניות בריטי, זכה בשבע אליפויות נהגים בפורמולה 1
פלויד מייוות'ר – מתאגרף אמריקאי, אלוף עולם על ידי חמישה ארגוני אגרוף מקצוענים. זכה בעשר אליפויות.
מרטה – כדורגלנית ברזילאית, אחת הכדורגלניות הגדולות בכל הזמנים
טום בריידי – שחקן פוטבול אמריקאי ששיחק בעמדת הקוורטרבק, זכה בשבעה תארים
טאמיקה קאצ'ינגס – שחקנית כדורסל, מגדולי הכדורסלניות בכל הזמנים
אישים בולטים > מנהיגי ארגוני טרור משמעותיים

אוסאמה בן לאדן – מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה
חסן נסראללה – מנהיג ארגון טרור חזבאללה
אבו בכר אל-בגדאדי – מנהיג ארגון הטרור המדינה האסלאמית
אישים בולטים > מדענים, ממצאים ופורצי דרך

אילון מאסק – יזם ומהנדס קנדי-אמריקאי יליד דרום אפריקה
מיצ'יו קאקו – פיזיקאי אמריקאי ממוצא יפני
סטיבן הוקינג – אסטרו פיזיקאי
מייקל בראון – אסטרונום יהודי-אמריקאי
מאטה רימאץ – יזם וממציא קרואטי
אישים בולטים > אישים בולטים ביהדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא (1914–2007) – ראש ישיבת מרכז הרב, פוסק, הרב הראשי לישראל בשנים ה'תשמ"ג–ה'תשנ"ג (1983–1993), דיין ואב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים ובבית הדין הגדול.
הרב מרדכי אליהו (1929–2010) – פוסק, מקובל ומנהיג דתי. כיהן בתפקיד הראשון לציון והרב הראשי לישראל בשנים ה'תשמ"ג–ה'תשנ"ג (1983–1993).
הרב יוסף שלום אלישיב (1910–2012) – למדן אוטודידקט ופוסק הלכה נודע.
הרב עובדיה יוסף (1920–2013) – פוסק ומחבר חרדי-ספרדי, כיהן בתפקיד הראשון לציון והרב הראשי לישראל בשנים 1973–1983 והיה מנהיגה הרוחני ונשיא מועצת חכמי התורה של מפלגת ש"ס מאז הקמתה.
הרב אהרן יהודה ליב שטינמן (1914–2017) – רב חרדיליטאי ישראלי, ממנהיגיו הבולטים של הציבור החרדי במפנה המאה ה-21.
הרב יעקב צבי [שם לועזי: ג'ונתן הנרי] זקס (1948–2020), הוגה דתי בריטי, כיהן כרב הראשי של הקהילות העבריות המאוחדות בחבר העמים הבריטי בין 1991 ל-2013.
הרב שמריהו יוסף חיים קַניֶבסקִי (1928–2022), פוסק הלכה ומנהיג רוחני בולט בציבור החרדי-ליטאי.
הרב חיים דרוקמן (1932–2022) – מחנך ומנהיג ציבור ציוני דתי, ראש ישיבת אור עציון ונשיא מוסדותיה, רב היישוב מרכז שפירא, יושב ראש מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא וחבר ההנהלה הארצית של תנועת בני עקיבא.
הרב צבי ישראל טאו (נולד ב-1938), מהבולטים והמשפיעים בזרם ה"ממלכתי" בציבור התורני לאומי ונשיא ישיבת הר המור.
הרב יעקב אריאל (נולד ב-1937) – מחשובי הפוסקים והרבנים בציונות הדתית. בין השנים 1990–2017 שימש כרב העיר רמת גן ואב בית הדין לדיני ממונות בה. חתן פרס ישראל בספרות תורנית לשנת ה'תש"ף (2020).
תגליות והמצאות בולטות

מחשב לוח
שעון חכם
בית חכם
טלוויזיה חכמה
מערכת כיפת ברזל
מכונית אוטונומית
מציאות מדומה
סיגריה אלקטרונית
רכינוע
הדפסה תלת-ממדית עם חומר ביולוגי
היתוך גרעיני מבוקר במעבדה
אירועים צפויים

2099 – תפתח קפסולת זמן אשר הוטמנה ב-1999 במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב-יפו.
אירועים אסטרונומיים

2100 – כוכב הצפון יגיע לשיא הקרבה הזוויתית לצפון המדויק.