stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאלס
הגותו > זיהוי הראשית עם המים

את הראשית – המקור לכל הדברים והיסוד שמאחוריהם – זיהה תאלס עם המים.
אם כן, מה שנבחר כמהות, גם הוא למעשה אחת מן התופעות.
הדיעות חלוקות בקשר לכוונה המדויקת בהצהרתו ש"הכול מים".
ביוונית המילה "מים" שימשה גם כדי לתאר כל דבר לח וגמיש, בניגוד לדברים מוצקים יבשים ובלתי גמישים. במיתולוגיה המים הם היסוד הראשוני. העולם מתואר כצף על המים, או מוקף על ידם. תאלס הוציא את העוקץ המיתי, והפך את המים להסבר התקף גם להיווצרות העולם וגם לטבעו כעת.
המים נמצאים בכמות גדולה מאוד בעולם, באופן גלוי לצפייה. סנקה אומר שלטענת תאלס, העולם עומד על המים ולכן נוצרות רעידות אדמה.
אריסטו הניח כי תאלס הגיע למסקנתו דרך צפייה בבעלי חיים, שבכולם נמצאת לחות. לכל האורגניזמים יש טבע לח, כולל במזון ובזרעים. אין חיים וצמיחה ללא מים.
אריסטו ייחס לתאלס הבחנה בין מצע – המים, ובין תכונה – הארץ הניצבת עליהם, אך נראה כי תאלס לא הגיע להבחנה מפותחת כזאת.
ייתכן שתאלס לא הסביר את התנועה והשינוי – אופן הפיכת המים לדברים האחרים (אולי משום שהוא מקבל כנתון את העולם כתנועה, ומבקש להסביר דווקא את היציבות שאינה נראית מאליה), ייתכן שרצה להסביר את הראשית היציבה ולא את התנועה והשינוי, וייתכן שהסביר והסבריו לא הגיעו אלינו.
גילויים נוספים של תאלס

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תאלס עסק גם בגאומטריה (בין השאר הוכיח את משפט תאלס, הנקרא על שמו) ובאסטרונומיה.
מקובל גם לחשוב כי תאלס היה הראשון שהשגיח בחשמל סטטי, עת שפשף ענבר והבחין כי הוא מושך עצמים קלים, כדוגמת גבעולי קש ועלים יבשים.
טענה נוספת של תאלס הייתה כי "כל הדברים מלאים אלים, ויש בהם מן הנשמה". לדעתו דבר זה מודגם בין היתר על ידי מגנטים. משפט זה הביא חוקרים אחדים לטעון שתאלס היה מראשוני המחזיקים בתפיסה פנפסיכיסטית.
גילויים נוספים של תאלס > גאומטריה

בנעוריו ביקר תאלס במצרים ושם למד גאומטריה. אף על פי שהמצרים המציאו את הגאומטריה, המדע שלהם היה אמפירי ולא מופשט. תאלס ניסח את חוקי האצבע המצריים לכדי חוקים כלליים. נאמר עליו שהוא גילה כי ניתן למדוד את גובה הפירמידות בעזרת הצללים שהטילו.
גילויים נוספים של תאלס > אסטרונומיה

הרודוטוס מספר כי תאלס חזה את ליקוי החמה המפורסם שהתרחש ב־28 במאי 585 לפנה"ס, ליקוי חמה שסיים את קרב האליס, אך לא מסביר כיצד הצליח לחזות אותו. ככל הנראה, הוא הצליח לעשות זאת באמצעות ניחוש מוצלח, מכיוון שכנראה לא הכיר את מחזור סארוס, ששימש את המדענים לחיזוי הליקויים.
דיוגנס לארטיוס כתב שלפי קאלימאכוס, הוא גילה את הדובה הקטנה, לפיה מנווטים הפיניקים (בניגוד ליוונים המנווטים לפי הדובה הגדולה).
תאלס היה ככל הנראה הראשון שהסביר ליקויי שמש וירח ככיסוי אור השמש (על ידי הארץ בעת ליקוי ירח ועל ידי הירח בעת ליקוי חמה).
מורשתו

תאלס לא השאיר אחריו ספרות כתובה, ומה שאנו יודעים עליו ועל רעיונותיו מקורו בהערות של כותבים אחרים. בהיותו האדם הראשון, ככל הנראה, שעסק באופן שיטתי בפילוסופיה, לתאלס חשיבות רבה בפיתוח הפילוסופיה הקדם־סוקרטית, היוונית והמערבית בכלל.
הוא נחשב למייסד האסכולה המילטית, עמה נמנו פילוסופים נוספים בני עירו, כאנכסימנדרוס ואנכסימנס תלמידו. מקובל לחשוב כי הייתה לו השפעה רבה גם על פיתגורס.
אריסטו, בספרו מטאפיזיקה, מכיר בו כראשון הפילוסופים, ולאור ניסיונותיו להסביר את העולם כולו כעומד על יסוד אחד, מחשיב אותו כאבי המוניזם, תפיסה שבה החזיקו רבים מהפילוסופים הקדם־סוקראטים.
קרל פופר טען שתאלס הוא אבי המדע, מכיוון שהוא עודד ביקורת מדעית וחופש אינטלקטואלי, ולא ניסה להתעקש על דעותיו כעל דוגמות. עובדה זו הובילה למסורת של השערות נועזות, ביקורת חופשית, מסורת שיצרה את הגישה המדעית ואיתה את הציוויליזציה המערבית.
לקריאה נוספת

שמואל שקולניקוב, תולדות הפילוסופיה היוונית: הפילוסופים הקדם-סוקראטיים, עמ' 35 – 40, תל אביב: הוצאת יחדיו, 1981
* Thales – the ‘first philosopher’? A troubled chapter in the historiography of philosophydoi10.1080/09608788.2022.2029347
הערות שוליים

↑  הרודוטוס, היסטוריות, 1.170 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)
↑  דיוגנס לארטיוס, חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים, 1.22 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)
↑  Tim Whitmarsh (2016). Battling the Gods: Atheism in the Ancient World. p. 56. ISBN 978-0571279326.
↑  Lea Cantor, Thales – the ‘first philosopher’? A troubled chapter in the historiography of philosophy, British Journal for the History of Philosophy 30, 2022-09-03, עמ' 731 doi: 10.1080/09608788.2022.2029347
↑  שמואל שקולניקוב, תולדות הפילוסופיה היוונית: הפילוסופים הקדם-סוקראטיים, תל אביב: הוצאת יחדיו, 1981, עמ' 35
↑  מובא אצל אריסטו, "על הנפש", 411a7-8.
↑  אבי בליזובסקי, ‏2,600 שנה לחיזוי המדעי המוצלח הראשון – ליקוי החמה של תאלס שגרם להפסקת מלחמה, באתר "הידען", 29 במאי 2015
↑  דיוגנס לארטיוס, חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים, 1.23 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית, וכן בהערה לתרגום)
↑  Karl Popper, The World of Parmenides, 2012-05-04 doi: 10.4324/9780203120361
| פילוסופיה קדם-סוקרטית |
| --- | --- | --- |
| האסכולה המילטית | תאלס • אנכסימנדרוס • אנכסימנס |  |
| האסכולה הפיתגוראית | פיתגורס • אלקמאון מקרוטון • היפאסוס • פילולאוס • ארכיטאס |  |
| אפסוס | הרקליטוס |  |
| האסכולה האלאטית | קסנופנס • פרמנידס • זנון מאליאה • מליסוס |  |
| האסכולה הפלורליסטית | אנכסגורס • ארכלאוס • אמפדוקלס |  |
| האסכולה האטומיסטית | לוקיפוס • דמוקריטוס |  |
| סופיזם | פרוטגורס • גורגיאס פרודיקוס • היפיאס • פרקידס • היפון • דיוגנס מאפולוניה |  |
ראו גם קטגוריה:פילוסופים קדם-סוקרטים
| תרבות יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תרבות יוון העתיקה | מיתולוגיה • אמנות • פיסול • קדרות • הומוסקסואליות • זנות • חקלאות • כלכלה • מטבח • משפט • עבדות  • פדרסטיה • רפואה • מלחמה |  |
| פילוסופיה ביוון העתיקה | פיתגורס • הרקליטוס • פארמנידס  • פרוטגורס • אמפדוקלס • דמוקריטוס • סוקרטס • אפלטון • אריסטו • זנון מכתיון • אפיקורוס |  |
| מתמטיקה | ארכימדס • אוקלידס • תאלס • פיתגורס • דיופנטוס • ארטוסתנס • תלמי |  |
| ספרות | הומרוס • האיליאדה • האודיסאה • הסיודוס • פינדארוס • הרודוטוס • תוקידידס • קסנופון • פוליביוס |  |
| תיאטרון | אייסכילוס • סופוקלס • אוריפידס • אריסטופאנס • מושגים |  |
| ספורט | המשחקים האולימפיים • תרבות הגוף • המשחקים הפיתיים • המשחקים האיסתמיים • המשחקים הנמאיים • המשחקים הפאן-אתנאיים • גימנסיון |  |
| אדריכלות | מקדש יווני • הסדרים הקלאסיים • הפרתנון • מקדש ארטמיס • אקרופוליס • האגורה • מקדש זאוס באולימפיה • מקדש הפייסטוס • מקדש ארטמיס |  |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007343088605171  PLWABN: 9810560709605606  BNE: XX1675736  BnF: cb11964657p (data)  GND: 118801732  ICCU: RAVV079734  ISNI: 0000 0003 9611 4581  LCCN: n86024245  MusicBrainz: b91527cc-dc7b-456f-8d23-8cbac990bb6b  NDL: 00930709  NKC: jn19990210612  NLG: 45589  NLK: KAC201737401  NTA: 237885972  SUDOC: 027649660  VcBA: 495/122472  VIAF: 290923996   WorldCat (עם VIAF): 290923996 
אחד משני משפטי תאלס
סכינה מוחמדי אשתיאני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בת 57 בערך) טהראן, איראן 
 מדינה:  איראן 
 
סכינה מוחמדי אשתיאני (בפרסית: سکینه محمدی آشتیانی, תעתיק מדויק: סכינה מחמדי אשתיאני; באזרית: Səkinə Məhəmmədi-Aştiani; נולדה ב-1967) היא איראנית ממוצא אזרי, שבשנת 2006 נגזר עליה עונש מוות בסקילה לאחר שהורשעה בניאוף. ב-2014 קיבלה חנינה ושוחררה, על רקע קמפיין בינלאומי לטובתה.
הליך המשפט

המשפט הראשון שנערך נגד אשתיאני התנהל בתבריז במאי 2006. היא הודתה תחת עינויים ב"במערכת יחסים שלא כדין" עם שני גברים אחרים. לאחר מכן היא חזרה בה מהודאתה וטענה כי הודתה תחת לחץ. התביעה טענה כי הניאוף אירע לאחר מות בעלה; לא נמצא תיעוד אודות שמות הגברים איתם ביצעה, לכאורה, את הדברים שבגינם הואשמה. בית המשפט גזר עליה 99 מלקות.
המשפט השני שנערך נגד אשתיאני התנהל בהליך נפרד, ובו דן בית המשפט ביחסיה של אשתיאני עם רוצחי בעלה. בית המשפט קבע ברוב של שלושה שופטים מול שניים כי אשתיאני נאפה עם שניים מרוצחי בעלה בזמן שהייתה נשואה לבעלה, והטיל עליה עונש מוות בסקילה. לפי המשפט השרעי המוסלמי, עונש זה מבוצע באופן הבא: קוברים את האישה חיה באדמה, ומשאירים את ראשה מעל פני האדמה. לאחר מכן משליכים על ראשה אבנים עד למותה. זכותה של אשתיאני להליך הוגן נפגעה כאשר המשפט התבצע בשפה הפרסית אף על פי שאשתיאני דוברת את השפה האזרית בלבד. בניגוד לכל תיעוד, נשיא בית המשפט של הפרובינציה המזרחית-אזרית טען כי עונש המוות שהוטל על אשתיאני הוא באשמת רצח וניאוף. ב-27 במאי 2007 אישר בית המשפט העליון של איראן את גזר הדין שהוא מוות בסקילה.
ב-8 ביולי 2010 הכחישה דוברת שגרירות איראן בלונדון את הידיעות לגבי גזר דינה של אשתיאני והודיעה כי אשתיאני לא תוצא להורג בסקילה, ומעולם לא נגזרה עליה סקילה באבנים. הצהרה זו הוטלה בספק כאשר ראש הוועדה האסלאמית לזכויות האדם פרסם את החלטות בית המשפט בדבר הטלת עונש בסקילה, החלטה שמעולם לא בוטלה על ידי בית המשפט.
כתוצאה מגל המחאה הבינלאומי, הוטלה צנזורה על כתבים באיראן לדווח על המקרה של אשתיאני. עורך דינה של אשתיאני, מוחמד מוסטפאי, ברח לנורווגיה מחשש מהשלטונות. אשתו וגיסו של מוסטפאי נעצרו, והמשטרה האיראנית סירבה לשחררם עד שמוסטפאי יסגיר את עצמו. מוסטפאי הצליח לברוח לטורקיה, ולאחר מכן זכה במקלט מדיני בנורווגיה, שם התאחד עם משפחתו ב-2 בספטמבר 2010.
ב-2010 נאמר לעורך דינה על ידי השלטונות כי אשתיאני צפויה למוות בתלייה. באותו יום, בית המשפט לערעורים בטהראן דחה את הבקשה בעניינה של אשתיאני למשפט חוזר ואישר שוב את החלטת בית המשפט קמא. לימים נאמר לבנה של אשתיאני, סג'אד, כי אבד התיק בנוגע לרוצח בעלה. בנה טען כי "הם משקרים על האשמות כנגד אמי, היא זוכתה מרצח אבי, ועכשיו השלטונות יוצרים סיפור שיתאים להם נגדה". בריאיון לעיתון הגארדיאן, אמרה אשתיאני כנגד האשמות של השלטונות - באמצעות מתווך: "הם משקרים. הם נבוכים מעניין הקהילה הבינלאומית במקרה שלי ומנסים להסיט את תשומת הלב התקשורתית מהנושא כדי להוציא אותי להורג בחשאי... הורשעתי בניאוף וזוכיתי מאשמת הרצח, אבל האיש שרצח את בעלי זוהה ונשלח לכלא, אך לא נידון למוות". בביתו של עורך דין נוסף של אשתיאני, הוטאן כיאן, נערך חיפוש יסודי ומסמכים שזיכו את אשתיאני מרצח בבית משפט הוחרמו. מאז, נטען כי לא מוצאים מסמכים בדבר החלטת בית המשפט בדבר אשתיאני.
ב-12 באוגוסט הודתה אשתיאני בניאוף ובמעורבות ברצח בעלה בריאיון שנעשה מהכלא בתבריז לטלוויזיה. עורך דינה הוטאן כיאן אמר לעיתון הגארדיאן כי אשתיאני עונתה והוכתה עד שתסכים להתראיין לטלוויזיה.
מסע תקשורתי בינלאומי והשלכותיו

ביולי 2010 בנה ובתה של אשתיאני פרסמו מכתב כדי להציל את אמם. המכתב הופץ על ידי הוועדה הבינלאומית נגד סקילה והחזית לשחרור איראן. המכתב הגיע לתודעה הבינלאומית באמצעות אתרי רשתות חברתיות ולאחר מכן בכלי התקשורת העיקריים. ביולי 2010 נערכו הפגנות להצלת אשתיאני בוושינגטון, ברומא, בלונדון ובערים נוספות בעולם. קריאות לבטל את ביצוע גזר הדין הגיעו מארגונים בינלאומיים רבים וכן מידוענים רבים. כמו כן נחתמו עצומות רבות למען שחרורה של אשתיאני.
ב-1 באוגוסט 2010 נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה ביקש מנשיא איראן לשלוח את אשתיאני לברזיל, שם תזכה למקלט מדיני. גורמים רשמיים באיראן הגיבו שנשיא ברזיל לא קיבל מידע מלא על הפרשה. הילרי קלינטון הזכירה את פרשת אשתיאני בהקשר לכך שאיראן לא מכבדת זכויות אדם בסיסיות.
קרלה ברוני, רעיית נשיא צרפת ניקולא סרקוזי, קראה אף היא לביטול גזר הדין בגין ניאוף. ברוני כתבה במכתב אישי לאשתיאני "מדוע רוצים לשפוך את דמך ולקחת מהילדים שלך את אמם? משום שחיית, משום שאהבת, משום שאת אישה ומשום שאת איראנית? אני לא יכולה לקבל את זה". בתגובה לכך כינה אותה העיתון האיראני "כייהאן" "אישה בלתי מוסרית" שגרמה לבעלה להתגרש מאשתו השנייה ושמגיע לה עונש מוות.
בעקבות הפרשה, הפרלמנט האירופי קבע בהצבעה כי סקילה באבנים אינה מוצדקת בשום נסיבות או פשע. ב-29 בספטמבר עתר ארגון איטלקי לזכויות אדם להקל בעונשה של אשתיאני לפי חוק החמלה במשפט השרעי.
הוועדה הגרמנית נגד סקילה באבנים הצהירה כי לאשתיאני היה צפוי עונש בתלייה ב-3 בנובמבר 2010, אך העונש לא בוצע.
ב-25 בדצמבר 2011 החליטה מערכת המשפט האיראנית כי אשתיאני תוצא להורג ככל הנראה בתלייה. ב-24 ביולי 2012 פורסם שעתידה של אשתיאני עדיין לוט בערפל, בעוד שעורך דינה קיאן מצוי במעצר.
לאחר לחץ בינלאומי כבד, ב-2014 פורסם שאשתיאני שוחררה ממעצרה
ראו גם

סקילתה של סוראיה M
הערות שוליים

↑  דודי כהן, צדק נוסח איראן: עונש סקילה לצעירה בהריון, באתר ynet, 15 ביולי 2010
↑  Saeed Kamali Dehghan, Ian Black,‏ Sakineh Mohammadi Ashtiani subjected to mock execution, באתר עיתון הגארדיאן, 31 באוגוסט 2010
↑  הנידונה לסקילה באיראן: ניאוף כאן חמור מרצח, באתר ynet, 7 באוגוסט 2010
↑  Saeed Kamali Dehghan,‏ Sakineh Mohammadi Ashtiani 'confesses' to involvement in murder on Iran state TV, באתר עיתון הגארדיאן, 12 באוגוסט 2010
↑  המכתב שילדיה של אשטיאני פרסמו ומתורגם לרוב השפות וגם לעברית
↑  רויטרס, ברזיל הציעה מקלט לאיראנית שנידונה לסקילה, באתר ynet, 1 באוגוסט 2010
↑  סוכנויות הידיעות, עיתון איראני: קרלה ברוני צריכה למות, באתר nrg‏, 31 באוגוסט 2010
↑  סוכנויות הידיעות, למרות הכל: האיראנית שנאפה תוצא להורג, באתר nrg‏, 25 בדצמבר 2011
↑  Iran: Sakineh Mohammadi Ashtiani’s fate unclear while lawyer Javid Houtan Kiyan languishes in jail, באתר אמנסטי אינטרנשיונל, 24 ביולי 2012
↑  MISSIONFREEIRAN, Sakineh Ashtiani, Once Sentenced to Stoning Execution, to Be Released, ‏18/03/2014
רות יפה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בדצמבר 1907 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  17 במאי 1996 (בגיל 88) 
 מקום קבורה:  שער העמקים 
 תפקידים:  עובדת סוציאלית, פסיכיאטרית, מרצה באוניברסיטה 
 
רות יפה (Ruth Jaffe‏; 4 בדצמבר 1907 – 17 במאי 1996) הייתה פסיכיאטרית, פסיכואנליטיקאית, מנהלת מרכז לבריאות הנפש שלוותה (1956-1973) ופרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים

יפה נולדה בברלין. אביה, אלפונס יפה, היה תעשיין ואמה, אליס לבית הולנדר, הייתה מורה להתעמלות.
בין השנים 1927 - 1933 למדה רפואה בברלין, לאחר עלייתו של היטלר עברה לציריך בשווייץ שם גם הוסמכה.
בספטמבר 1934 עלתה יפה לארץ ישראל. לאחר שלא מצאה עבודה במקצוע הרפואה, עקב הגבלת שלטונות המנדט הבריטי את היהודים העוסקים ברפואה[דרוש מקור], ובגלל היותה אישה, עשתה הסבה מקצועית, למדה עבודה סוציאלית בבית הספר על שם הנריטה סולד. בשנת 1937 סיימה יפה את לימודיה, ונשלחה כעובדת סוציאלית עצמאית ויחידה לראשון לציון, שם הוקמה שכונה של יהודים פליטי יפו. יפה אשר עבדה עם אוכלוסייה קשת יום נשארה בעבודתה כעובדת סוציאלית עד 1943.
בהמשך, השתלמה יפה ב-פסיכואנליזה אצל הד"ר משה וולף שהיה מהפסיכואנליסטים המובילים בארץ ישראל והיה המייסד של הארגון הפסיכואנליטי בפלשתינה והשתייכה לראשוני החברים של החברה הפסיכואנליטית הפלסטינית.
הפרופ' היינריך צבי ויניק אשר היה מנהל בית החולים גהה משנת 1942 קיבל את יפה לעבודה, כפסיכיאטרית בבית חולים הפסיכיאטרי בבני ברק שנקרא אז בשם "ביתן".
יפה עבדה בבית החולים כפסיכיאטרית ובהמשך עברה לנהל את גהה ב’, שהייתה מחלקת השחרור של "גהה" והפכה למוסד פסיכיאטרי העומד בפני עצמו (בית החולים הפסיכיאטרי שלוותה). יפה ניהלה את בית החולים בין השנים 1956–1973. בשנת 1956 עבר בית החולים מפרדס כץ למגדיאל, כאשר יפה ארגנה את העברת בית החולים. יפה הרחיבה את פעילותו של בית החולים והקימה בו מרפאת ילדים ונוער ומחלקה לחולי יום. בשנת 1963 הפך בית החולים למחלקה הפסיכיאטרית של בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1948 השתלמה יפה בנוירולוגיה במרפאת זמנהוף בתל אביב. בשנת 1951 התמחתה יפה בבוסטון בפסכיאטרית ילדים.
בין חידושיה של יפה – "המצאת" המחלקה הפתוחה לטיפול בחולי נפש.
חזונה של יפה היה להקים מוסד מיוחד בו יושם דגש על פיתוח דרכי טיפול מתקדמות, המתבססות על הבנה מעמיקה ומורכבת של נפש האדם. חשיבה רבה ניתנה לעיצוב הסביבה הטיפולית ולהשריית אווירה המקדמת ריפוי, החלמה ושיקום.
בשנת 1968 התמנתה יפה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. יפה התמקדה במחקר על ההיבטים השונים של הזוועות שעברו ניצולי השואה וההשפעה על חייהם.
בשנת 1980 יצאה לגמלאות. אחרי פרישתה הרחיבה יפה את עבודתה הפסיכואנליטית.
נקברה בבית הקברות של קיבוץ שער העמקים.
ממאמריה המחקריים בנושא ניצולי השואה

"The Sense of Guilt Within Holocaust Survivors"
"Dissociative Phenomena in Former Concentration Camp Inmates"
"Group Activity as a Defence Method in Concentration Camp"
לקריאה נוספת

קורות חייה באתר החברה הפסיכואנליטית בישראל
יצחק בן בנדיטר, מי ומי בישראל, 1988, עמ' 198
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  נסים לוי ויעל לוי, רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948; עריכת תוכן, עיצוב וסדר: חדוה רוקח, איתי בחור, זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2008, עמ' 239
↑  על שלוותה באתר קופת חולים כללית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310126905171  ISNI: 0000 0004 0301 319X  VIAF: 299389038   WorldCat (עם VIAF): 299389038
בוצ'אץ'

ערך זה עוסק בעיירה אוקראינית, בגליציה ההיסטורית. אם התכוונתם לעיירה רומנית בחבל מולדובה, ראו .
| --- | --- |
סמל בוצ'אץ'סמל בוצ'אץ'
מראה כללי
מראה כללי
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 אובלסט:  מחוז טרנופול טרנופול
 תאריך ייסוד:  1260
 שטח:  9.98 קמ"ר
 גובה:  271 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  12,000 (2024)
  ‑ צפיפות:  1,253.60 נפש לקמ"ר (2001)
 קואורדינטות:  49°05′00″N 25°24′00″E﻿ / ﻿49.0833333333333°N 25.4°E﻿ / 49.0833333333333; 25.4
 אזור זמן:  UTC +2
 אתר העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבוצ'אץ'(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבוצ'אץ'(למפת מחוז טרנופול רגילה) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבובבוצ'אץ'(למפת מחוז טרנופול מוגדלת) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבובבוצ'אץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בוּצ'אץ' או בוטשאטש (באוקראינית וברוסית: Бучач; בפולנית: Buczacz; ביידיש: בעטשאָטש) היא עיירה במחוז טרנופול שבאוקראינה, בחבל גליציה המזרחית ההיסטורי. היא נמצאת למרגלות הרי הקרפטים, כ-135 ק"מ דרומית-מזרחית ללבוב, על גדת הנהר סטריפה, מיובליו של הדנייסטר. במפקד האוכלוסין ב-2001 מנתה אוכלוסייתה כ-12,500 תושבים.
עד השואה חלק ניכר מתושביה היו יהודים. הקהילה, שהתנהלה כעיירה יהודית טיפוסית, תועדה בידי ש"י עגנון בשם שבוש, למשל ברומן סיפור פשוט. במהלך השואה היה בעיירה גטו גדול. בוצע בה טבח נוסף באחרוני היהודים השורדים שיצאו מן המחבוא בידי כוחות צבא גרמניה הנסוגים. תחת השלטון הגרמני שרדו ככל הידוע 65 יהודים בלבד, ותחת השלטון הסובייטי עוד כ-400 מתוך למעלה מ-1,000 יהודים שהוגלו לגולאגים שבסיביר לפני מלחמת העולם השנייה.
בישראל קיים ארגון יוצאי בוצ'אץ' והסביבה, שהקים, בין היתר, מצבת הנצחה בשדרת הקהילות בבית העלמין בחולון, שם מתקיים טקס הנצחה ביום השואה.
גאוגרפיה

בוצא'ץ שוכנת על גדות נהר הסטריפה, בדרום-מזרח חבל גליציה, בסמוך לחבל פודוליה.
יתרון המיקום: בוצ'אץ' התפתחה כאחת מ"ערי הגשר" באזור, כלומר יישוב שהתפתח כתוצאה ממיקומו בסמוך למעברת נהר. יישובים הוקמו במקום בו הטבע הקל על התגוננות מפני התקפה של אויב. במקרה של בוצ'אץ', נהר הסטריפה מהווה מגן הן מדרום והן ממזרח. ממזרח לסטריפה נמצא נחל נוסף, אולחובייץ', ומסביבו ביצות ובריכות המהוות מכשול אף הן. לחיזוק ההגנה ממערב ומצפון הוקמו בעיר שתי מצודות: ה-Zamek וה-Podzammeczek.
היסטוריה

במקום בו שוכנת בוצ'אץ' היה יישוב נאוליתי ומאוחר יותר יישוב קלטי.
הכפר בוצ'אץ' נמנה עם אחוזותיה של משפחת האצילים הפולנית, בוצ'אצ'קי (יש הסבורים שמשמה נגזר שם היישוב, ויש הסבורים ששם העיר נגזר משמו הלועזי של עץ האשור - "בּוּק", שגם חבל בוקובינה הסמוך קרוי על שמו). הידיעות הראשונות על משפחת אצילים זו הן משנת 1260 ו-1379 והיא שבנתה לראשונה את הארמון והמבצר. ערים פרטיות כדוגמת בוצ'אץ' עברו ממשפחת אצולה אחת לשנייה כתוצאה מקנייה, קשרי נישואין וירושה. בוצ'אץ' הייתה בראשיתה בידי משפחת בוצ'אצ'קי ולאחר מכן עברה לידי משפחת פוטוצקי.
העיר בוצ'אץ' נוסדה מחדש לאחר האיחוד בין פולין לליטא בסוף המאה ה-16.
בתקופת מרד חמלניצקי נכבשה העיר בידי כוחות המדינה הקוזקית.
היסטוריה > הכיבוש העות'מאני

בשנת 1672 הכתיב הסולטאן העות'מאני מהמט הרביעי למלך פולין מיכל קוריבוט וישניובייצקי תחת עץ התרזה הענק שמאחורי הארמון בבוצ'אץ', תנאי כניעה מחפירים וחוזה שלום. פולין ויתרה לעות'מאנים על פודוליה והתחייבה לשלם מס שנתי. בוצ'אץ' נותרה בידיים עות'מאניות למשך 27 השנים הבאות, עד שבהסכם קרלוביץ שנחתם בשנת 1699 שבה לידיים פולניות.
היסטוריה > עד תום מלחמת העולם הראשונה

בתקופתו של סטפן אלכסנדר פוטוצקי הוקם בבוצ'אץ' מנזר של המסדר הבזיליאני(אנ') של הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית(אנ'). לאחר פטירתו של סטפן ב-1727, שלטה על ענייני בוצ'אץ' אשתו יואנה מבית סיאניאבסקי עד מותה בשנת 1733, אז ירש בנו מיקולאי בזילי פוטוצקי(אנ') את העיר והוא זה שבנה את בניין העירייה בסגנון גותי (בית המועצות) וכן ייסד את הגימנסיה הראשונה, שנבנתה מחדש בשנים 1899–1905.
בשנת 1772, כאשר בוצ'אץ' הייתה תחת שליטתו של מיקולאי פוטוצקי, סופחה גליציה לאימפריה האוסטרו-הונגרית כתוצאה מחלוקתה הראשונה של פולין. עד לתחילת מלחמת העולם הראשונה הייתה בוצ'אץ' חלק מנחלת כתר אוסטריה (ממלכת גליציה ולודומריה) במסגרת האימפריה האוסטרית ואחר כך האימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך המלחמה עברה מספר פעמים מיד ליד, בקרבות בין רוסיה ואוסטרו הונגריה. במהלך התקופה שרפו הרוסים את מרכז העיר ובמיוחד את בתי היהודים, בזזו ואנסו.
להרף עין היסטורי (בין נובמבר 1918 ואמצע שנת 1919) הייתה בוצ'אץ' לחלק מהרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, ישות מדינית אוקראינית קצרת ימים, שהוקמה בשטחי גליציה המזרחית, בוקובינה וטרנסקרפטיה.
היסטוריה > תחת שלטון פולני

בשנת 1921, וכתוצאה של הסכם ריגה שסיים את המלחמה הפולנית-סובייטית, סופחו שטחי אוקראינה המערבית (ובכללם בוצ'אץ') לפולין.
בשנים 1921–1939 הייתה בוצ'אץ' תחת שלטון פולין כחלק מגליציה המזרחית.
ב-17 בספטמבר 1939 נכנס הצבא האדום לבוצ'אץ' כחלק מהסכם ריבנטרופ-מולוטוב וכונן שלטון סובייטי. ב-22 באוקטובר 1939 התקיימו בחירות לאספה הלאומית של אוקראינה המערבית. כאשר התכנסה האספה החדשה הנציגים ביקשו מהסובייטים לספח את אוקראינה המערבית ולהפוך לרפובליקה הסובייטית של אוקראינה, שלטון שנמשך עד יולי 1941. החל בפברואר 1940 גורשו מקצת מתושבי בוצ'אץ', בעיקר פולנים ויהודים, לקזחסטן, לסיביר ולאזורים בצפון מזרח רוסיה.
בין יולי 1941 ליולי 1944 שלטו הגרמנים בבוצ'אץ', להוציא עשרה ימים במרץ 1944, עת חדרו הסובייטים לעיר.
היסטוריה > תחת שלטון סובייטי

בשנים 1944–1991 הייתה בוצ'אץ' תחת שליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אוקראינה בגלגולה השני. ב-1991, עם התמוטטות ברית המועצות, הייתה בוצ'אץ' לחלק מאוקראינה העצמאית.
היסטוריה > מקורות מידע היסטורי

חלק מהמידע ההיסטורי הנוגע לבוצ'אץ' מגיע מחיבורו של הנזיר הארמני, פרופסור סדוק בארונץ'(אנ'), "זכרונות מבוצ'אץ'".
מידע נוסף מגיע מ"ספר בוצ'אץ'".
הנוסע והדיפלומט אולריך פון ורדום(גר') ערך מסע לפולין בשליחותו של הנסיך שארל פריז, ששאף להיבחר כמלך פולין, אולם שליחות זו לא התממשה בשל טביעתו של הנסיך במהלך מלחמת הולנד–צרפת. פון ורדום העלה על הכתב את חוויותיו מהמסע ובהן את התרשמותו מהעיר בוצ'אץ'.
היסטוריה > יהודי העיירה > עד מלחמת העולם הראשונה

יהודים היו בבוצ'אץ' עוד בהיותה אחוזה, ומספרם גדל לאחר שהוכרזה כעיר. בתעודות רשמיות נזכרת הקהילה היהודית משנת 1500 ואילך. בסקר שנערך בתחילת שנות ה-2000 בבית הקברות הישן של בוצ'אץ' (בבית הקברות החדש נקברו יהודים החל מסוף המאה ה-19) תועדו ארבע מצבות יהודיות משנת 1587 העיירה הופיעה בספרות ההלכה במסגרת השמות העבריים הנכתבים בשטרות גיטין.
בספרו "יוון מצולה" מספר ר' נתן הנובר, עד הראייה למאורעות ת"ח ות"ט (1648 ו-1649), על מלחמות הקוזאקים, העות'מאנים, הוואלכים והטטרים באצולה ובכמורה הפולנית ושלוחיה - החוכרים היהודיים - על יהודים שנטלו חלק פעיל בהגנה ובקרב על ערים רבות בספר הפולני על גבול ערבות הפרא האוקראיניות ובהן בוצ'אץ', בה לפעמים אף תחזקו את התותחים.
בשנת 1699 אשרר המגנאט (הגרף) סטפן פוטוצקי את זכויותיהם של היהודים תושבי בוצ'אץ', השווה אותן לאלו של הנוצרים ואף יצר אפליה מתקנת לטובת היהודים. הם הורשו להתגורר בכל חלקי העיר, לעסוק בכל מקצוע ולהיבחר למוסדותיה, וחויבו להשתתף בהגנת העיר. תחת להישפט בבתי הדין העירוניים, עניינים משפטיים בהם מעורבים יהודים הובאו בפני נציגו של פוטוצקי בעיר. פוטוצקי אף פטר את היהודים ממספר היטלים עקב הנזק הרב שנגרם לרכושם בתקופות המלחמה עם הקוזקים, הטטרים והעות'מאנים.
בשבת חזון בשנת 1865 עלה באש מרכז העיר, תופעה שהייתה שכיחה בערי גליציה הבנויות עץ. הקהילה היהודית שישבה במרכז העיר נפגעה קשות. 300 בתים עלו באש וכאלף משפחות נותרו ללא קורת גג. 'בית הכנסת הגדול' 'בית המדרש הישן' ובתי מדרשיות נוספים על אוצרותיהם הספרותיים ובהם כרכי תלמוד בבלי וירושלמי בהוצאות שונות, לצד ספרי מדרש, פירוש והלכה, לצד ספרי פילוסופיה מתקופת ספרד, ספרי דקדוק, תכונה והנדסה וכתבי יד ישנים וחדשים, שטרם ראו אור, נשרפו.
היהודים היוו כ-70% מאוכלוסיית בוצ'אץ'. בשנת 1879 נבחר בריש (ברנרד) שטרן לראש העירייה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1921.
החל במחצית השנייה של המאה ה-19, כחלק מההגירה היהודית אל מעבר לים, היגרו יהודים רבים מבוצ'אץ' לארצות הברית. מהגרים אלו הקימו עמותות רבות הן לעזרה הדדית והן לתמיכה ביהודים שנשארו בבוצ'אץ'.
בין השנים 1907-1905 יצא לאור בסטניסלבוב (לימים איוונו-פרנקיבסק) ובבוצ'אץ' כתב העת "דער יודישע וועקער" (המעורר היהודי), כתב עת שבועי ביידיש בעריכתו של אליעזר רוקח. סגן העורך היה שמואל יוסף צ'אצ'קס (לימים ש"י עגנון).
היסטוריה > יהודי העיירה > במלחמת העולם הראשונה ובעקבותיה

במלחמת העולם הראשונה עברה בוצ'אץ מיד ליד מספר פעמים. בספטמבר 1914 נכבשה העיר על ידי הצבא הרוסי. החיילים הרוסים, ובמיוחד הקוזאקים, עשו פוגרומים ביהודים, שרפו בתים יהודיים רבים, וביצעו מעשי אונס ושוד. רבים מיהודי העיר נמלטו לווינה ולערים אחרות באוסטרו הונגריה ובמקביל, הגיעו אל העיר פליטים יהודים מהמזרח שנסו מפני הצבא הרוסי. גם חלק ניכר מהפליטים המשיכו במסעם מערבה. ביוני 1915, כחלק ממתקפת גורליצה-טרנוב כבשו האוסטרים מחדש את העיר, כיבוש שהיה מלווה שוב בחורבן חלקים מהעיר.
במתקפת ברוסילוב, ביוני 1916 הופצצה העיר קשות וחלק גדול ממרכז העיר חרב. הצבא הרוסי השתלט שוב על העיר ב-10 ביוני, אולם ב-1917 השתלט עליה שוב הצבא האוסטרו הונגרי.
עם תום מלחמת העולם הראשונה, סופחה העיר לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, שהחזיקה בה לסירוגין עד סיפוחה לפולין ביולי 1919, בעקבות מלחמת פולין-אוקראינה. בהמשך, במלחמה הפולנית-סובייטית נכבשה העיר לתקופה קצרה (אוגוסט ספטמבר 1920), על ידי הצבא האדום. רוב הפעולות האלה לוו בפוגרומים ביהודי העיר.