stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיל הקשר המלכותי
מבנה וייעוד > רגימנטים סדירים

רגימנט הקשר הראשון - חלק מצוות קרב חטיבת השריון ה-20
רגימנט הקשר השני - חלק מצוות קרב החטיבה הקלה הרביעית וצוות קרב החטיבה הממוכנת הקלה השביעית
רגימנט הקשר של הדיוויזיה השלישית - חלק מהדיוויזיה השלישית
רגימנט הקשר ה-10 - חלק מחטיבת הקשר ה-11
רגימנט הקשר ה-11 - אקדמיית האותות המלכותית
רגימנט הקשר ה-13 - חלק מחטיבת הקשר הראשונה
רגימנט הקשר ה-14 (לוחמה אלקטרונית) - חלק מחטיבת הסיור ומודיעין הראשונה
רגימנט הקשר ה-15 - חלק מחטיבת הקשר ה-11
רגימנט הקשר ה-16 - חלק מצוות קרב חטיבת השריון ה-12
רגימנט הקשר ה-18 (כוחות מיוחדים) - חלק ממנהלת הכוחות המיוחדים
רגימנט הקשר ה-21 (לוחמה אלקטרונית) - חלק מקבוצת הסייבר והפעילות האלקטרומגנטית (CEMA)
רגימנט הקשר ה-22 - חלק מחטיבת הקשר הראשונה
רגימנט הקשר ה-30 - חלק ממפקדת הכוח המשולב (נאט"ו)
יחידות נוספות

בנוסף לרגימנטים, מספר אסקדרונים ויחידות זירה תומכות ביחידות הצבא והזרועות המשולבים, בהם אסקדרון 216 (מוצנח) מצוות קרב חטיבת התקיפה האווירית ה-16, אסקדרון 280 מחטיבת הקשר הראשונה של נאט"ו, אסקדון 299 (תקשורת מיוחדת), פלוגת הקשר ה-660, ועוד מספר יחידות קשר זירתיות המוצבות בקפריסין ואיי פלקלנד.
מבנה וייעוד > רגימנטי מילואים

מפקדת המתנדבים הראשית של חיל הקשר המלכותי
רגימנט הקשר ה-32 - חלק מחטיבת הקשר הראשונה
רגימנט הקשר ה-37 - חלק מהדיוויזיה הראשונה
רגימנט הקשר ה-39 (הסקינרים) - חלק מחטיבת הקשר הראשונה
רגימנט הקשר יומנרי ה-71 (העיר לונדון) - חלק מחטיבת הקשר ה-11
חיילי חיל הקשר מעבירים תשדורות בקוד מורס במהלך הקרב על הסום, 1916
רכב פאלקון הכולל מערכות תקשורת לפריסה בשדה הקרב
קסדת M1

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קסדה
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 יחידות שיוצרו:  22 מיליון (עד 1945)
 היסטוריית שירות
 תקופת השירות:  1941–הווה (כ־83 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
קסדת M1 (באנגלית: M1 Helmet), המוכרת בישראל כקסדת פלדה, היא קסדה צבאית, שפותחה ונכנסה לשירות הכוחות המזוינים של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקסדה נותרה בשירות בארצות הברית עד לשנות ה-80 כאשר הוחלפה בהדרגה על ידי קסדת הקוולאר ה-PASGT. מדינות רבות סביב העולם אימצו את קסדת ה-M1 או פיתחו קסדות בעיצוב דומה והיא הייתה נפוצה מאוד במחצית השנייה של המאה ה-20. בישראל ה-M1 (שהייתה ידועה בשם "קסדת פלדה", או בראשי תיבות "קפל"ד") הייתה קסדת השירות העיקרית החל מקום המדינה ועד שהוחלפה בהדרגה על ידי קסדות קוולאר (קפלס"ט) תוצרת ישראל החל מסוף שנות ה-70, ונותרה בשימוש מסוים של כוחות מילואים לפחות עד מלחמת לבנון השנייה ב-2006.
שירות

קסדת ה-M1 פותחה בארצות הברית כמחליפה לקסדת ה-M1917 (קסדת "קלי") המיושנת, אשר שירתה את הכוחות האמריקאים ממלחמת העולם הראשונה והתבססה על העיצוב הבריטי (קסדת ברודי). ה-M1917 פותחה כדי לספק הגנה על הראש מפני רסיסים ופגיעות בחלק העליון של הראש, בעיקר בלחימה סטטית יותר או בשירות בחפירות. המשימה לעיצוב קסדה מודרנית המתאימה לשדה קרב דינמי ומספקת הגנה יותר מקיפה, הוטלה על מייג'ור הרולד סינדנהאם, אשר ביצע ניסויים מקיפים ובחן מספר עיצובים עד שנבחרה קסדת ה-M1.
קסדה זו הורכבה משני חלקים; קסדת הפלדה עצמה שעוצבה בתצורה קעורה סביב הראש כולל הגנה לאוזניים ולעורף, וחלק פנימי העשוי סיבי פלסטיק אשר סיפק שכבת בידוד מהפלדה החיצונית. הקסדה כללה רצועות עור (בהמשך בד) להידוק הקסדה לסנטר וקצוות הקסדה קומרו כלפי חוץ. חלק הפלדה החיצוני לא היה מתאים לחבישה ללא חלק הפלסטיק הפנימי, בעוד שהיה ניתן לחבוש את החלק הפנימי בתור כובע קשיח ששימש בין היתר מדריכי קליעה, שוטרים צבאיים או לטקסים. הקסדה הייתה בעומק 18 ס"מ וברוחב של 24 ס"מ, עובייה היה 3 מ"מ והדגם המקורי שקל סך הכל 1.29 ק"ג.
לאורך המלחמה מספר שינויים והתאמות נעשו לקסדה כדי לשמש יחידות ומקצועות שונים, בהם קסדת ה-M1C שכללה רצועת סנטר מותאמת לכוחות מוצנחים ושימשה את הצנחנים האמריקאים בפלישה לנורמנדי, ה-M2 שהייתה גרסה מאוחרת יותר המותאמת לצנחנים וה-M3 שכלל מיגון צד נוסף לשימוש בין היתר של צוותי נ"מ. במהלך המלחמה יוצרו 22 מיליון קסדות M1 ולאחר המלחמה נעשו שינויים קלים בעיקר לחלק הפנימי ורצועות הקסדה, בשנות ה-60 יוצרו עוד כמיליון קסדות מדגם M1966 לשימוש הכוחות במלחמת וייטנאם. דגם הקסדה המשמעותי האחרון היה דגם M1973 שכלל רצועות ניילון עבות ותופסנים להידוק החלק הפנימי לקסדה החיצונית, דגם זה נותר בשירות סדיר עד שהוחלף בהדרגה במהלך שנות ה-80 על ידי קסדת הקוולאר PASGT.
שירות > "קסדת הפלדה" בשירות צה"ל

לישראל הגיעו כמויות קטנות של קסדות M1 סביב מלחמת העצמאות, אך בתקופה זו הקסדות העיקריות בשימוש כוחות צה"ל היו בריטיות, רק בתחילת שנות ה-50 סופקו לישראל מספרים גדולים של קסדות פלדה מעודפי מלחמת העולם השנייה. גם בישראל הייתה עדיפות לקסדת ה-M1 על פני העיצוב הבריטי, ובהדרגה הקסדות הבריטיות הוצאו משירות (אם כי עדין נותרו בשירות מספר יחידות מילואים ותותחנים אפילו ערב מלחמת יום הכיפורים). קסדת פלדה תוצרת ישראל יוצרה במפעל "הארגז".
קסדת ה-M1 הייתה קסדת השירות הסדירה של כוחות צה"ל במשך כשלושה עשורים עד שהוחלפה בהדרגה על ידי קסדת קוולר (קפלס"ט), תוצרת ישראלית, שפותחה החל משנת 1973, ייוצרה במפעל "אורלייט" החל מ-1975 ונכנסה לשירות בתחילת 1976.
לאורך שירותה בצה"ל עברה הקסדה שינויים מקומיים, התאמות ותוספות בעיקר בחלק פנימי והרצועות, זאת כדי להתאימה לצרכים של כוחות צה"ל. היחידות הלוחמות השונות מהכלל היו כוחות הצנחנים שהמשיכו לעשות שימוש בקסדת הצנחנים הבריטית מימי מלחמת העולם השנייה שנחשבה בידי החיילים לנוחה יותר ועוצבה במיוחד לכוחות מוצנחים עם רצועות מתאימות לצניחה.
משתמשות עיקריות > משתמשות כיום

אורוגוואי אורוגוואי
אינדונזיה אינדונזיה
איראן איראן
בנגלדש בנגלדש - בעיקר שירות יחידות משמר הגבול.
גוואטמלה גוואטמלה
הודו הודו
יפן יפן - דגם קסדת ה-Type 66 בעלת עיצוב דומה ל-M1.
קולומביה קולומביה - בעיקר בשירות טקסי וביחידות משטרה צבאית.
משתמשות עיקריות > משתמשות לשעבר

אוסטריה אוסטריה
אוסטרליה אוסטרליה
ארצות הברית ארצות הברית
גרמניה המערבית גרמניה המערבית - בגרמניה המערבית פותחה קסדת הפלדה M-56 שהייתה העתק של ה-M1, במשך השנים הקסדה עברה מספר שדרוגים ושינויים קלים (בהם הורדת הקסדת הפנימית) עד אשר הוצעה משירות ב-1992 לטובת קסדת הקוולר PSAGT.
דנמרק דנמרק - בשימוש כוחות דנמרק בשם 'קסדת פלדה דגם 48' (Staalhjelm model 48 או m/48).
ונצואלה ונצואלה
טורקיה טורקיה
ישראל ישראל
לבנון לבנון
ניו זילנד ניו זילנד
ראו גם

קסדת פלדה לכוחות מוצנחים
שטאלהלם
קסדת ברודי
הערות שוליים

↑  הקסדה יצאה בהדרגה משירות בארצות הברית במהלך שנות ה-80, אך עדין נמצאת בשימוש נרחב במספר מדינות סביב העולם, הן הדגם המקורי והן נגזרות או העתקים מקומיים.
↑  דגם ה-M1966, אתר Helmets.com (בצרפתית).
↑  דגם ה-M1973, אתר Helmets.com (בצרפתית).
↑  י. אביאל, ארגז העץ וכובע הפלדה, על המשמר, 26 במרץ 1971
↑  יעקב ארז, צה"ל מפתח את "הקסדה הטובה ביותר בעולם", מעריב, 31 בינואר 1973
צה"ל מפתח קסדה חדשה שתהיה הטובה מסוגה בעולם, דבר, 31 בינואר 1973
↑  אהרן, בישראל מייצרים קסדה חדשה לצה"ל - שהיא הטובה בעולם, מעריב, 22 בדצמבר 1975
↑  לא היצרן היחידי, דבר, 4 בפברואר 1976
↑  מתוך "כלי נשק וציוד אישי", פורטל: נוסטלגיה צה"ל, אתר "נוסטלגיה אונליין".
צנחן אמריקאי במלחמת וייטנאם, צורת הקסדה הפכה לסמל אייקוני לחיילים האמריקאים במלחמה.
חיילים אמריקאים במערכה בנורמנדי, יוני 1944.
מסדר של חיילי צה"ל בטירונות, 1969.
חיילים מהדיוויזיה המוטסת ה-101, 1972.
מחלף ההלכה

| --- | --- |

גשר ההלכה לכיוון דרום, יוני 2023
 תאריך הקמה:  1982
 מיקום:  תל אביב
 כבישים במחלף:    כביש 20 רחוב שלמה גורן
 מסילות במחלף:  מסילת החוף
 אתרים סמוכים:  נחל איילון
 קואורדינטות:  32°05′23″N 34°48′01″E﻿ / ﻿32.08972222°N 34.80027778°E﻿ / 32.08972222; 34.80027778
 
  (למפת תל אביב מוגדלת) מחלף ההלכה(למפת תל אביב רגילה) מחלף ההלכה(למפת גוש דן רגילה) מחלף ההלכה(למפת גוש דן מוגדלת) מחלף ההלכה
 
מחלף ההלכה הוא מחלף בנתיבי איילון בתל אביב-יפו ובנוי בתצורת מחלף יהלום המשולב במחלף עלה תלתן חלקי. בדומה למחלפים אחרים בנתיבי איילון גם במחלף זה הגשר נבנה בתוואי הדרך העירונית והוא חולף מעל הדרך המהירה. היציאות והכניסות למחלף מרומזרות ברובן ואילו בנתיבי איילון מתאפשרת תנועה ללא רמזורים. היציאה לכיוון איילון צפון מתחברת ליציאה למחלף רוקח. תחת המחלף עוברת מסילת החוף (מסילת איילון מתחילה בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ודרומה, זאת אף על פי שנחל איילון נמשך גם צפונה לה).
היסטוריה

אזור מחלף ההלכה היה הקצה הצפוני של נתיבי איילון עם פתיחת הקטע הראשון ב-1982. באותה עת הסתיים הכביש המהיר מחוץ לתוואי נחל איילון בצומת הרחובות ביאליק והרחוב שנקרא בשלב מאוחר יותר דרך מנחם בגין ברמת גן. התנועה מצומת זה לכיוון רחוב ההלכה בתל אביב, לימים רחוב שלמה גורן, עברה דרך שני גשרי ביילי שנחנכו ב-11 בינואר 1968‏, כשש שנים ממועד הכרזת התוכנית, בגובה נמוך יחסית מעל תוואי הנחל ובמפלס מסילת החוף של רכבת ישראל, שלא על פי התכנון המקורי למינהור הכביש או סלילתו על גשר מעל למסילה, כך שאימתי שחלפה רכבת ירד המחסום ונחסמה התנועה בין תל אביב לבנותיה.
מקור שם המחלף הוא ההלכה היהודית כשמם של הגשרים הישנים ורחוב ההלכה, טרם הוחלף שמו, מערבית למחלף.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 נבנה בשני שלבים גשר גדול וגבוה שהחליף את הגשרים הנמוכים. עם סיום בנייתו לקראת סוף שנות ה-80 הוסטו נתיבי איילון אל תוך תוואי הנחל והמשיכו משם לכיוון מחלף רוקח. במשך מספר שנים לאחר השלמת הבנייה נותרה הפנייה מהדרך העירונית לכיוון איילון צפון סגורה לתנועה עקב מאבק דיירי הבניין הסמוך. הפנייה נפתחה לתנועה עם השגת הסכם פשרה חריג שהתיר מעבר לכל כלי תחבורה פרט לאופנועים. באמצע שנות ה-90 בוצע עדכון במבנה הלולאה היוצאת מאיילון בכיוון דרום, כך שבמרכזה הוקם צומת מרומזר המאפשר פנייה לרחוב חדש הנקרא רחוב פנחס ספיר.
בצידו המזרחי של הגשר, עומדים בניינים אשר כוסו בשלטי פרסום ענקיים למשך מספר שנים מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20. שלטים אלו היו משלטי הפרסום הבולטים בישראל. נגד השלטים התקיימו מחאות רבות, הן על רקע בטיחותי - כעלולות לגרום לתאונות דרכים והן על רקע דתי-מוסרי שכן פעמים רבות הוצגו בהם דוגמנים ודוגמניות בלבוש בלתי צנוע. בסוף שנת 2007, לאחר דיון בבית המשפט הגבוה לצדק, הונחו המפרסמים להסיר שילוט בכל דרך בין עירונית ובהתאם הוסרו השלטים במחלף. בשנת 2009 הוחזר השילוט למחלף, לאחר שחוקק חוק המותיר בידי הרשות המקומית את ההחלטה על אישור השילוט.
בסמוך לצידו המערבי של המחלף נבנתה החל משנת 2004 שכונת פארק צמרת.
שילוט חוצות בצומת גשר ההלכה וסוף רחוב ביאליק, מאחור מבנה מיטשל של מכללת שנקר, אפריל 2006
אזור מחלף ההלכה במבט מדרום, מרץ 2011
מחלף ההלכה לכיוון דרום, יוני 2023
הערות שוליים

↑  נחנך גשר חדש בין ת"א ור"ג, דבר, 12 בינואר 1968
↑  כבישים חדשים יקצרו המרחקים בין תל אביב לגוש דן, מעריב, 10.4.1962
↑  צבי זרחיה, הכנסת אישרה סופית: שילוט החוצות חוזר לנתיבי איילון, באתר TheMarker‏, 30 ביולי 2008
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף ארלוזורוב | מחלפים בנתיבי איילון | הבא: מחלף רוקח |
צי העזר המלכותי

| --- | --- |

נס צי העזר המלכותי
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצי המלכותי הצי המלכותי
 בסיס האם:  פורטסמות'
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1905–הווה (כ־119 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  1,750 משרתים 13 כלי שיט
 פיקוד
 מפקדים:  קומודור דייוויד איגלס
צי העזר המלכותי (באנגלית: Royal Fleet Auxiliary או בראשי תיבות RFA) הוא צי המספק שירותי סיוע ולוגיסטיקה לצי המלכותי וחיל הנחתים המלכותי.
המשרתים בצי העזר הם אזרחים המועסקים על ידי משרד הביטחון של בריטניה או חיילי מילואים של הצי. אוניות צי העזר מסומלות בתחילית צע"מ ("צי העזר המלכותי"; RFA) במקום התחילית אה"מ ("אוניית הוד מלכותו"; HMS) הנהוגה באוניות הצי המלכותי. צי העזר כולל מספר אוניות מסוגים שונים האמונות על תדלוק ואספקה של אוניות הצי המלכותי, טיפול ופינוי פצועים, ביצוע סקרים, מיפוי וסיור, והנחתה אמפיבית של כוחות נחתים. לצד משימות סיוע לצי, צי העזר מבצע משימות הומניטריות ברחבי העולם באופן עצמאי מהצי המלכותי.
היסטוריה

צי העזר המלכותי נוסד בשנת 1905 כאשר האימפריה הבריטית התפרסה ברחבי העולם ואוניות הצי המלכותי הוצבו, סיירו ולחמו כמעט בכל פינה בעולם. בתקופה זו נכנסו לשירות הצי יותר ויותר אוניות קיטור שהצריכו אספקה מתמדת של פחם, כדי לספק את אוניות הצי הוקמה מערכת נרחבת של תחנות אספקה וכחלק ממערכת זו נוסד גם צי העזר המלכותי אשר העביר אספקה (בעיקר פחם) בין התחנות ולאוניות בלב ים, בכך דאג לצורך הלוגיסטי הקריטי של האוניות הבריטיות. במהלך מלחמת העולם הראשונה צי העזר פעל באופן ניכר בסיוע לצי הבריטי שגדל משמעותית לאורך המלחמה, בנוסף צי העזר סייע בין היתר בתובלה של נפט מאצות הברית לבריטניה. לאחר המלחמה צי העזר סייע בין היתר למאמצים ההומניטרים במהלך רעידת האדמה והצונאמי בקאנטו (1923) ורעידת האדמה והצונאמי בקורינתוס (1928).
במהלך מלחמת העולם השנייה, הצי המלכותי גדל ללמעלה מ-1,400 אוניות שהתפרסו ברחבי העולם. לצד זאת, שרשרת האספקה היבשתית נפגעה עם מספר תחנות אספקה שנפלו לידי האויב, בנוסף אוניות הצי נאלצו לפעול במרחק גדול מתחנות האספקה ולתקופות ארוכות יותר, כל אלו הגבירו משמעותית את החשיבות של צי העזר בתמיכה לוגיסטית בכל המערכות. מאז סוף מלחמת העולם השנייה ממשיך צי העזר להעניק סיוע לוגיסטי לצי המלכותי ולחיל הנחתים ברחבי העולם, הוא לקח חלק בכל מערכה של הצי המלכותי כאשר אוניות צי העזר מצטרפות לכוחות משימה ימיות ומאפשרות לאוניות הצי המלכותי לפעול באופן מלא. במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982, אונייה של צי העזר הנחתת הלוגיסטית צע"מ סיר גלהד (L3005) טובעה לאחר שהופצצה על ידי חיל האוויר הארגנטאי, נחתת נוספת צע"מ סיר טריסטם (L3505) נפגעה קשה ונגררה חזרה לבריטניה שם שוקמה.
אוניות צי העזר

|  | סדרה/אונייה | כמות | כניסה לשירות | ייעוד |
| --- | --- | --- | --- | --- |

אוניות אספקה ותדלוק
|  | סדרת טייד | 4 | 2017-2019 | מיכליות תדלוק ימי |
|  | סדרת וייב | 2 | 2003 | מיכליות תדלוק מהירות |
|  | סדרת פורט ויקטוריה | 1 | 1994 | אוניית אספקה רב-משימתית |

לוחמה אמפיבית
|  | סדרת באי | 3 | 2006-2007 | אוניות נחיתה בעלת מבדוק (LSD) |
|  | צע"מ ארגוס (A135) | - | 1988 | אוניית סיוע, פינוי הפצועים וסיוע האווירי |

שולות מוקשים ואוניות סקר
|  | סדרת קסל | 1 | 2024 | שולת מוקשים (צע"מ סטירלינג קסל (M01)) |
|  | צע"מ פרוטאוס (K90) | - | 2023 | אוניית סקר והגנה על תשתיות תת-ימיות |
דרגות

אף על פי שצי העזר הוא חלק מהצי המלכותי הוא כולל מערכת דרגות שונה מעט ומצומצמת מהנהוג בצי המלכותי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

דרגות קצונה



סמל: 
| דרגה | פרח קצונה | תת-לוטננט | לוטננט | לוטננט קומנדר | קומנדר | קפטן | קומודור |
| שם באנגלית | Midshipman | Sub-Lieutenant | Lieutenant | Lieutenant Commander | Commander | Captain | Commodore |
| קיצור | CDT | 3/O | 2/O | 1/O | C/O | Capt | Cdre |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

דרגות חוגרים



סמל: 
| דרגה | מתלמד | ימאי דרגה שנייה | ימאי דרגה ראשונה | עזר ראשי | קצין זוטר | קצין זוטר ראשי |
| שם באנגלית | Apprentice | Seaman Grade 2 | Seaman Grade 1 | Leading Hand | Petty Officer | Chief Petty Officer |
(*) דרגות החוגרים כוללות סמל המבטא תפקיד מקצועי או הצבה בצוות הספינה. בדרגות המופיעות פה מוצגים התפקידים קשר וסיפון.
ראו גם

צי סוחר
הצי המלכותי הבריטי
מכלית צי העזר צע"מ וייב סוברין (A211) מתדלקת את נושאת המטוסים אה"מ אושן (R68) והמשחתת הקנדית אהמ"ק נוטקה (DDE 213), קוריאה, 1952
ספינת הסיוע, פינוי הפצועים והסיוע האווירי צע"מ ארגוס (A135)
מכלית לתדלוק ימי צע"מ טיידרייס (A137)
מפקד צי העזר הנכנס קומודור דייוויד איגלס (משמאל) והיוצא קומודור דנקן לאם (מימן) במעמד העברת הפיקוד
פדריקו צוקרי

| --- | --- |

 לידה:  1539 Sant'Angelo in Vado, איטליה 
 פטירה:  20 ביולי 1609 (בגיל 70 בערך) אנקונה, איטליה 
 תחום יצירה:  ציור, אדריכלות, אמנות 
 זרם באמנות:  רנסאנס, מנייריזם 
 הושפע על ידי:  טדאו צוקרי, ג'ורג'ו וזארי 
 
פרידריך ברברוסה נכנע לפני האפיפיור אלכסנדר ה-III
פדריקו צוקארי (איטלקית: Federico Zuccari‏; 1539 – 20 ביולי 1609) היה אמן איטלקי, אחיו של הצייר טדאו צוקרי.
פדריקו צוקארי השלים בפירנצה, בשנים 1576–1579, פרסקאות, שבציורם התחיל ג'ורג'ו וזארי, בכיפת הקתדרלה סנטה מריה דל פיורה. הוא גם עיטר בציורי פרסקו את ארמון הדוכס בוונציה. אחד מהציורים בארמונו של הדוכס מוונציה, הוא ציור המתאר את פרידריך ברברוסה ואת האפיפיור אלכסנדר השלישי. כמו כן, כאשר שהה צוקרי במדריד (בשנים 1585–1589), הוא צייר מספר ציורי מזבח באסקוריל.
פדריקו צוקארי היה תאורטיקן חשוב של המאנייריזם, ואת עקרונותיו הוא סיכם בספרו - "L'idea de' pittori, scultori e architetti" (בעברית: "רעיון הציירים, הפסלים והאדריכלים"). את ספרו זה הוא כתב בשנת 1607.
צוקארי בנה ארמון בשביל עצמו ברומא.
הוא הקים וניהל את האקדמיה של סן לוקא משנת 1593 ועד מותו.
מחוזות סינגפור

סינגפור היא עיר-מדינה בדרום-מזרח אסיה. לצורכי התכנון העירוני היא חולקה על ידי רשות לפיתוח ל-5 אזורים. עם הזמן, גם רשויות אחרות של העיר התחילו להשתמש בחלוקה זו.
מבחינה מנהלית העיר מחולקת ל-5 מחוזות (מרכז, צפון-מזרח, צפון-מערב, דרום מזרח, דרום-מערב). אין חפיפה מלאה בין המחוזות לבין אזורי התכנון. יתרה מכך, גבולות המחוזות משתנות לקראת מערכות הבחירות העירוניות.
מפת אזורי התכנון של סינגפור
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | אוכלוסייה (2024) | שטח קמ"ר |
| אזור המרכז (חום) | 965,640 | 131.27 |
| אזור המזרח (כתום) | 708,560 | 93.00 |
| אזור הצפון (ורוד) | 597,690 | 135.00 |
| אזור הצפון מזרח (צהוב בהיר) | 969,870 | 103.90 |
| אזור המערב (קרם) | 939,100 | 201.20 |
הערות שוליים

↑  בנוסף קיימת אוכלוסייה של 1,855,992 תושבים שלא משויכת לאף אזור
| חלוקה מנהלית של מדינות אסיה |
| --- | --- | --- |
|  | אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות הערביות • אינדונזיה[3] • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בהוטן • בחריין • בנגלדש • ברוניי • גאורגיה[1] • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טאיוואן[2] • טג'יקיסטן • טורקיה[1] • טורקמניסטן • יפן • ירדן • ישראל • כווית • לאוס • לבנון • מונגוליה • מזרח טימור[3] • מיאנמר • מלזיה • נפאל • סוריה • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • הרשות הפלסטינית[2] • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן[1] • קטר • קירגיזסטן • קמבודיה • קפריסין • רוסיה[1] • תאילנד • תימן |  |
1 חלק משטח המדינה נמצא באירופה. 2 המדינה לא מוכרת על ידי האומות המאוחדות כמדינה רשמית. 3 חלק משטח המדינה נמצא באוקיאניה.
שדה התעופה רמלה

| --- | --- |

מטוסי הוקר הארט מטייסת מס' 6 של חיל האוויר המלכותי בשדה התעופה רמלה, סביבות 1938
 נתוני השדה
 קואורדינטות:  31°55′00″N 34°52′45″E﻿ / ﻿31.916734°N 34.87906°E﻿ / 31.916734; 34.87906
 מסלולי טיסה
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) שדה התעופה רמלה(למפת גוש דן רגילה) שדה התעופה רמלה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדה התעופה רמלה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדה התעופה רמלה   he שדה התעופה רמלהhe שדה התעופה רמלהמפת  __ רמלה (in English: Ramla) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון: __ לוד (in English: Ludd), __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) ממזרח, מדרום וממערב: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) ממערב: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המסלול, עד תחילת שנות האלפיים היה במקום שדה אנטנות
מבנה בשדה התעופה, כיום חלק מבסיס מפקדת פיקוד העורף
שדה התעופה רמלה (בתקופת המנדט: RAF Ramleh) היה שדה תעופה בעל מסלול יחיד, דרום-מזרחית לעיר רמלה, במקום בו נמצאת כיום מפקדת פיקוד העורף. השדה הוקם בשנת 1916, וכיום המקום איננו משמש יותר כשדה תעופה. כל קורסי הטיס במחלקת הטיס של הפלמ"ח נערכו בשדה תעופה זה.
מלחמת העולם הראשונה

עם תחילת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, הכשיר הצבא העות'מאני בשנים 1916–1917 כ-15 מנחתי תעופה בארץ ישראל ובסיני, אחד מהם הוא המנחת ברמלה. הגרמנים בעלי בריתם של העות'מאנים הקימו כוח אווירי בארץ (המוכר בשם Germain Air Services או בראשי תיבות GAS), המורכב בעיקר מגף 300 של גרמניה, שבסיסו היה בבאר שבע. בעקבות הפצצות בריטיות על באר שבע עבר הכוח לשדה התעופה ברמלה.
חיל האוויר הבריטי, שכוחו הלך ועלה, הטיל מצור אווירי על שדה התעופה ברמלה ב-26 ביוני 1917, והצבא הבריטי כבש את רמלה בנובמבר 1917. שדה התעופה ברמלה עבר לידי הבריטים, שהפכו אותו לבסיס אווירי. כוח בריטי משדה התעופה רמלה תקף ב-19 בספטמבר 1918 כוח טורקי גדול באזור טולכרם, וכעבור יומיים בקרב בנחל תרצה השתתף בהשמדת כוחות גדולים של הצבא העות'מאני.
מאורעות תרפ"א

עם תחילת מאורעות תרפ"א, ב-5 במאי 1921, המריא מטוס בריטי משדה התעופה רמלה וסייע ליישוב העברי במאבקו בפורעים ערבים בפתח תקווה, בהטילו עליהם ארבע פצצות. אותו מטוס סייע למחרת נגד פורעים ערבים בחדרה.
תקופת מלחמת העולם השנייה

עם תחילת מלחמת העולם השנייה נמצאו בארץ ישראל רק שלושה שדות תעופה קבועים – לוד, רמלה ועזה. הבריטים נערכו לקראת פלישה גרמנית מדרום או מצפון, ולכן שיפרו את שדות התעופה האלה, ואף הכשירו מסלולים נוספים בכל רחבי הארץ.
היישוב העברי נערך אף הוא, והפלמ"ח העביר בחשאי קורס דאייה בעמק יזרעאל במאי 1943, וארבעת המצטיינים בקורס זה נבחרו לקורס הטיס הראשון של הפלמ"ח שנערך בשדה התעופה רמלה בחסות חברת אווירון, במסווה אזרחי. פרחי הטיס היו לנים בקיבוץ נען ומתחזים לחברי המשק. רוב האימונים היו במטוס RWD-8 – מטוס אימונים דו-מושבי תוצרת פולין. ארבעת הבוגרים קיבלו רישיון טייס מטעם המחלקה לתעופה אזרחית של ממשלת המנדט. מחזור שני של חניכים החל את קורס הטיס ביולי 1944, ובסיומו עם תחילת 1945 הוקמה מחלקת הטיס של הפלמ"ח, ובסיסה היה בקיבוץ נען השכן.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה

לקראת סוף שנת 1945, בחודשים שבהם הסתיימה כבר מלחמת העולם השנייה, נערכו עוד שלושה קורסים של חברת אווירון, ומחלקת הטיס של הפלמ"ח מנתה אז כעשרים טייסים.
בשנת 1946 גבר החשש שהבריטים ייסגרו את בית הספר לטיסה ויחרימו את המטוסים, עקב פעילות תנועת המרי העברי. עקב כך הכשירו מספר מנחתים במקומות מרוחקים, אולם בסופו של דבר לא היה צורך להרחיק את המטוסים משדה התעופה.
טייסי הפלמ"ח ניצלו את טיסות האימונים גם לצורכי צילומי אוויר של מטרות שונות – תחנות משטרה, מחנות צבא, כפרים ערביים ועוד.
עם החרפת המאבק כנגד הבריטים, הם התחילו לחשוד ולעקוב אחר הפעילות של חברת אווירון. חיפוש קפדני נעשה על גופם של כל הנכנסים לשדה התעופה, ואנשי הפלמ"ח נאלצו למצוא דרכים יצירתיות כדי להסתיר את ציוד הצילום. לקראת סיום כל גיחת צילום, היו מטילים את סרטי הצילום סמוך לקיבוץ נען, ואילו את המצלמות עצמן היו מחביאים בתוך שדה התעופה.
באוקטובר 1947 הצטרפו למחלקת הטיס עוד שני מטוסי טייגר מות' DH-82C, שנרכשו בכספי תרומות יהדות קנדה, אולם באותו חודש הופסקה פעילות חברת אווירון בשדה רמלה, והמטוסים הועברו לשדה לוד ולשדה חיפה.
לקראת סיום המנדט, מכרו הבריטים חלק משדה התעופה לעיריית רמלה.
מאז שעזבו הבריטים ב-1948, היה שדה רמלה נטוש, עד שנת 1951, אז הוחלט להעביר אליו את מטה חיל האוויר, שהיה עד אז ביפו. בנוסף, הוחלט להעביר לשדה את טייסת 100, שמטוסי הפייפר קאב שלה ישתמשו בו כבסיס, הן לטיסות קישור והן לטיסות סיור ומודיעין.
ב-1959 הועברה טייסת 100 לבסיס שדה דב, ומטה חיל האוויר עבר לתל אביב, הבסיס הפסיק להיות בסיס חיל האוויר ועבר לידי מפקדת פיקוד המרכז שנותרה במקום עד 1971. באותה שנה עברה למקום מפקדת חיל הרגלים והצנחנים. לאחר הקמת פיקוד העורף ב-1992, נקבע משכנו בבסיס זה.
המקום כיום

עד תחילת שנות האלפיים, המסלול שימש כשדה אנטנות, היום מוקם במקום בסיס קליטה ומיון החדש, ואילו המבנים שנותרו משדה התעופה, הם חלק ממחנה רחבעם, בסיס מפקדת פיקוד העורף.
ראו גם

מחנה רחבעם
לקריאה נוספת

עדו אמבר, אלי אייל ואבי כהן, שורשי חיל האוויר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988.
תולדות שדה התעופה ברמלה באתר "מרקיע שחקים" – חלק א', חלק ב'.
הערות שוליים

↑  גיא נרדי, ‏בקו"ם 2024: הצבא חושף את תוכנית הבסיס שייבנה ברמלה, באתר גלובס, 19 ביוני 2018
המשרד לביטחון לאומי (טורקמניסטן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  טורקמניסטן 
 תחום שיפוט:  טורקמניסטן 
 תאריך הקמה:  30 בספטמבר 1991
 שר:  דובראנגלדי בייראמוב
 תאריך כניסה:  מרץ 2016
 מטה מרכזי:  אשגבאט 
 
המשרד לביטחון לאומי של טורקמניסטן (בטורקמנית: Türkmenistanyň Milli howpsuzlyk ministrilgi, MHM) הוא השירות החשאי העיקרי בטורקמניסטן, העוסק בביון ובביטחון פנים. הארגון הוקם בספטמבר 1991, כיורש האגף הטורקמני של הקג"ב, ובדומה לקודמו, מבצע שלל תפקידים רבים.
הארגון הוקם בספטמבר 1991 בתור הוועדה לביטחון לאומי של טורקמניסטן ושימש ככלי שרת בידי מנהיג המדינה הטורקמנבאשי, ספרמורט ניאזוב. לאורך שנות ה-90 מילא הארגון תפקיד מרכזי בפיקוח על המדינה ואזרחיה תוך דיכוי כל ביטוי חופשי. מיעוט הזרים המגיע למדינה, בדמות אנשי עסקים, דיפלומטים ונציגי חברות נפט בינלאומיות נמצאים תחת מעקב של סוכני MHM (המשרד לביטחון לאומי בראשי תיבות). גם כיום, לאחר מות הטורקמנבאשי, ממשיך המשרד לשמש ככלי שרת בידי הנשיא גורבנגולי ברדימוחמדוב, בדיכוי יריביו הפוליטיים.
בדצמבר 2010, המשרד לביטחון לאומי עבר למטהו החדש, הנוכחי: רחוב 2033 בשדרות מחטומקולי 93, אשגבאט, טורקמניסטן.
ביקורת

המשרד הוא ארגון חשאי רב עוצמה, שהואשם על ידי ארגוני זכויות אדם בינלאומיים בשלל הפרות. כך למשל, ארגון אמנסטי אינטרנשיונל טוען כי המשרד רודף אחר אזרחים טורקמנים רבים בשל אמונתם הדתית, וכי רק חברי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית ומוסלמים סונים אינם סובלים מכך. ארגון משמר זכויות האדם טען כי הארגון כולא שוב ושוב ומתנכל ביריביו הפוליטיים של נשיא טורקמניסטן. שני הארגונים מציינים את השימוש הנפוץ בעינויים על ידי סוכני MHM.
ביקורת > אבאדאן

המשרד לביטחון לאומי הטורקמני עוסק גם בטיוח נתונים ודיסאינפורמציה מטעם הממשל. כך למשל, ב-7 ביולי 2011 אירעה סדרת פיצוצים בעיר אבדאן (אחת הערים הגדולות במדינה, השוכנת כ-20 ק"מ מאשגבאט). תחילה דיווחו השלטונות, כי בעיר התפוצץ מחסן זיקוקים ואיש לא נפגע. אך לפי שורת דיווחים מעדי ראייה וכלי תקשורת עצמאיים, התברר כי השלטונות, באמצעות המשרד לביטחון לאומי הטורקמני, סגרו את אזור הפיצוץ וחסמו את הגישה אליו, תוך מתן הוראה לעצור את כל מי שינסה לתעד את הנעשה במצלמה או בטלפון נייד; חרף זאת, כמה רשתות כן הצליחו לצלם ותיעדו פיצוץ של מחסן תחמושת צבאית וכמה עדים טענו כי מאות נהרגו בפיצוץ.