היסטוריה של הכסף
המצאת המטבע והמטבעות הראשונים

המטבעות הראשונים נטבעו במהלך המאה ה-7 לפנה"ס בלידיה (ממלכת לוד) שבמערב אסיה הקטנה והם נשאו גושפנקא של הגוף המנפיק כערובה למשקלם ותכולת המתכת היקרה שבהם. בערך באותו פרק זמן, ובאופן בלתי תלוי, החל גם במזרח הרחוק שימוש במטבעות. הלודים הם תושביה המקוריים של לידיה, ידועים בספרות העתיקה כסוחרים ומוצאם כנראה חיתי, אך הם ספגו את התרבות היוונית (אסיה הקטנה, מפגש תרבויות). במאה ה-7 לפנה"ס, לידיה הייתה מהחזקות והעשירות שבמדינות היווניות שבאסיה-הקטנה. המטבעות הראשונים היו גושי מתכת יקרה קטנים שהדגם המרכזי שלהם נטבע על צד אחד. הם היו עשויים מאלקטרום (נתך של זהב וכסף) שנמצא באופן טבעי בלידיה בנהרות הרמוס ופקטולוס. ההרכב המתכתי משתנה ממירבץ למרבץ אך הערך היחסי הוא כ-3/4 זהב ו - ¼ כסף, ומשקלם כ-7-8 גרם. מטבעות האלקטרום של לידיה לא התפשטו כנראה בגלל הקושי להעריך את הכסף והזהב בנתך אחד. מטבעות ראשונים אלה נשאו עליהם דגם ראש אריה שהיה סמלו של השליט, ומאוחר יותר נוספו סמלי שליטים נוספים. אין עליהם כתובות או סממני זיהוי אחרים, ותארוכם למאה ה-7 לפנה"ס נקבע באמצעות כלי חרס שאיתם נחשפו. בשנים 1905-1904, חפרה באפזוס משלחת מטעם המוזיאון הבריטי, אשר חשפה מקדש מימי המלך הלודי קרויסוס Croesus (561-546 לפנה"ס) (זהו המלך בו נלחם כורש מלך פרס). מתחת ליסודות המקדש נתגלה מטמון של 87 מטבעות אלקטרום מימי המלך הלודי גיגֶס, משמע המטמון הוסתר מתחת למקדש כ-100 שנה לפני הקמתו. כיוון שההרכב הטבעי של האלקטרום שונה ממרבץ למרבץ, החלו, באמצע המאה ה-6 – בימי המלך קרויסוס, להפריד בין הכסף לזהב. על פי הרודוטוס (i, 94) (וכן קסנופון), "העם הלודי היה הראשון שאנו יודעים עליו שטבע מטבעות של זהב וכסף". קרויסוס טבע את מטבעות הזהב הראשונים והוא הראשון שהנהיג מערכת מטבעות דו-מתכתית של זהב וכסף טהורים, בעריכים של סטאטר וחצי סטאטר. מטבעותיו מצטיינים בדיוק משקלם. קרויסוס נודע כגדול עשירי תבל – ייחסו לו בספרות (בטעות) את המצאת המטבע כי מטבעותיו היו מפורסמים ביותר; הם נשאו על פניהם ראש שור רובץ מול ראש אריה.
אריסטו בספרו על חוקת אתונה כותב: "ככל שההנאות הנובעות ממסחר פשטו לחוגים רחבים יותר על ידי יבוא סחורות שהיה בהם מחסור, ועל ידי ייצוא עודפי סחורות, נעשה השימוש במטבע לדבר שבהכרח; הואיל ולא כל המצרכים החיוניים ניתנו לטלטול, הסכימו ביניהם הבריות לתת ולקבל לצורכי סחר-חליפין חפץ מסוים אשר בעוד הוא עצמו היווה מצרך, הוא היה קל ונח לשימוש בעסקי יום יום. חפץ כלשהו כמטיל ברזל או כסף שבתחילה הוגדר ערכו פשוט לפי הגודל והמשקל, אם כי לבסוף הרחיקו לכת והטביעו חותם על כל מטבע על מנת שלא יצטרכו לטרוח ולשקלו, החוֹתָם הטבוּע על המטבע ציין את ערכו".
למעשה המטבעות הראשונים הם פיסות מתכת בעלות גודל ומשקל קבועים הנושאים דגמים מוטבעים שנועדו לערוב לערכם.
מאסיה הקטנה התפשט רעיון המטבע ליוון אשר הכירה את הטביעה הלודית באמצעות קשרי מסחר של תושבי האי אגינה שלא איחרה לטבוע את מטבעותיה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס. המטבעות הראשונים נכנסו לשוק בהדרגה, לקח זמן להימנע משקילה ובדיקה, ועברו כ-100 שנים עד שהמטבעות קיבלו אמינות. לכן מוצאים במטמונים בצד מטבעות קדומים גם תכשיטים ופיסות מתכת יקרה שהמשיכו להישקל בשיטה הישנה. במהלך המאה ה-6 לפנה"ס כבר הונהג המטבע בכל רחבי העולם היווני. הרשויות הטובעות של תקופה זו היו הפּוֹלֶייס היוָוניוֹת (ביחיד פּוֹלִיס – עיר שהייתה יחידה כלכלית עצמאית). בעולם היווני לא הייתה ממלכתיות בטביעה, כל עיר טבעה בנפרד, וכן איי הים האגאי והסביבה. כל עיר טובעת הייתה בעלת מעמד כלכלי וצרכים שהצדיקו הטבעת מטבעות. הערים טבעו כל אחת את הסמל שלה, כאשר גב המטבע נותר בהתחלה ללא דגם. כך למשל באי אגינה תואר על המטבעות צב (כבר בסוף המאה ה-7), באתונה – ינשוף – סימלה של האלה אתנה (שליש אחרון מאה ה-6 לפנה"ס), בקורינת – פגסוס - סוסו המעופף של זאוס (טביעה החלה ברבע האחרון של המאה 6 לפנה"ס) דגמיהם הקבועים של מטבעות קורינת מופיעים גם על מטבעות מושבותיה – סירקוז ולאונטיני שבסציליה ובאי קוס תואר סרטן. העריך של מטבע הכסף הקטן היה אובולוס שקיבל את שמו משיפוד הברזל (אובליסקוס). 6 שפודים ניתן היה לתפוס (דָרֶסתָי) בכף יד אחת והם הוו יחידת תשלום אחת שנקראה דרכמה. לכן הדרכמה נחלקה ל-6 אובולים.
בשולי העולם היווני, נשתמרה השפעת אמצעי תשלום קדומים עד למאות הראשונות לפנה"ס, כך בעיר אוֹלבִּיָה שבסָרמָטיָה (אוקראינה) נוצקו מטבעות בצורת דולפין. בחופים המערביים של הים השחור נוצקו מטבעות בצורת ראש חץ, אצל הקֶלטים בצורת גלגל עופרת ובעיר נימַאוּסוּס שבגָליה, נוצקו מטבעות ברונזה בצורת רגל של חזיר.
הערים היווניות השונות ציינו על המטבעות מאפיינים מקומיים הקשורים לפולחן בּמָקוֹם או סמלים מקומיים אחרים כמן הצב באגינה. בהיעדר כתובת, זיהוי המטבעות נעשה על פי הדגם ובעזרת מקום הממצא (רוב המטבעות נמצאים בקרבת מקום ההטבעה).
מטבעות אספֶּנדוס מפָרְסמים את בתי הספר להתגוששות במקום; מטבעות אפזוס מראים את הצבי של ארתמיס, האֶלָה המוערצת במקום. ברודוס מופיע הוורד שהוא מקור שמו של האי. בניגוד לערים הקטנות, שטבעו מגוון דגמים, השתמשו ערי המדינה הגדולות (כמו אתונה)– מסוף המאה ה-6 ועד שלהי המאה ה-4 – בדגמים קבועים, שסימלו את יציבותן ואמינותן הכלכלית. התקופה שמאמצע המאה ה-5 לפנה"ס ועד לעליית אלכסנדר מוקדון (323 לפנה"ס) ידועה כתור הזהב של האמנות היוונית הקלאסית, באמנות תקופה זו התבסס הסגנון החופשי. אמנותם של חרתי הרושמות פרחה לצד אומנות גילוף החותמות אשר סיגנונם ודגמיהם משותפים.
מטבעות אתונה: אתונה של ימי סולון הייתה מראשוני הערים שטבעו. המוקדמים שבהם הטביעו סמלים שהופיעו על מגיני הלוחמים שנמנו עם האוליגרכיה האתונאית. מהמחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס מטבעות אתונה היו פופולריים ביותר. במאה ה-6 הם נשאו ראש ארכאי של אתנה (נתגלו בארץ בירושלים ובשומרון) ותיאור פרימיטיבי של הינשוף; אתונה העיר הראשונה לטבוע משני צדי המטבע (הינשוף נבחר לעוף המקודש לאתֶנה בשל הינשופים הרבים שהיו בעיר והפכו לסמלה. המטבעות כונו בפי התושבים ("ינשופים"). על הטטרדרכמות תואר הינשוף בפרופיל, בעוד על דקדרכמות (10 דרכמות) הוא תואר פרוש כנפיים לחזית. לאחר הניצחון על פרס בקרב מרתון (492 לפנה"ס) נוסף לראש אתנה זר עלי זית (שימוש במטבע להעברת מסרים), לפני 492 לפנה"ס, אתנה תוארה ללא זר.
האבטיפוס נטבע באתונה אך לא כל המטבעות מטיפוס זה נטבעו בעיר. בשל טוהר הכסף ואיכותו, המטבע הפך מבוקש גם באזורים מרוחקים ואף נעשו לו חיקויים רבים (רושמות ממצריים).[3] פאלאס אתנה והינשוף המשיכו להופיע על המטבעות העיר עד לתקופה הרומית והפכו סמל לחוסנה ואמינותה הכלכלית. דגמי המטבע האתונאי הפכו לדגמים קלאסיים של מטבעות בכלל. במאה ה-5 שפע מטבעות אתונאיים בכל אגן הים התיכון והטטרדרכמות האתונאיות הציפו את השווקים. במאות 4-5 לפנה"ס, הגיעה טביעת המטבעות היווניים לשיא איכותי (אובולים, דרכמות וכו').
במאה ה-5 לפנה"ס כבר היה המטבע לאמצעי תשלום מקובל. ערים יווניות באסיה הקטנה, יוון, דרום איטליה וסיציליה טבעו מטבעות, עיר עיר וסמליה המייחדים אותה. הייתה זו תקופת הזוהר של תרבות יוון, אמנותה ומטבעותיה, שבמרכזם עמדה דמות האדם, ובצלמו תוארו דיוקני האלים. להישגים אמנותיים הגיעו חורתי הרושמות של ערי דרום איטליה וסיציליה. מטבעותיהם משקפים את התפתחותה של האמנות הקלאסית: בראשיתה היו עדיין דמויות האנוש קפואות, אולם בשלהי המאה ה-5 כבר תוארו הדמויות בתנועה חופשים. ואז מתחילות להופיע כתובות על המטבעות המציינות את מקום ההטבעה, דהיינו שם העיר הטובעת.