stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שולמית מיכאלי
קריירה

פרופ' מיכאלי סיימה תואר ראשון בביולוגיה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת תל אביב והמשיכה מייד במסלול הישיר לדוקטורט באותה אוניברסיטה (הייתה מראשוני המסלול). עם סייום הלימודים יצאה לפוסט דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובבית הספר לרפואה בסן-פרנציסקו.
פרופ' שולמית מיכאלי היא חוקרת בכירה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן. ב-2014 היא נבחרה לדיקנית הפקולטה, ובאוקטובר 2017 מונתה כסגנית נשיא האוניברסיטה למחקר כשהיא מחליפה את אריה צבן שנבחר לתפקיד נשיא האוניברסיטה. היא שימשה במשך 7 שנים כראש החטיבה לרפואה בקרן הלאומית למדע ISF. מיכאלי היא מומחית עולמית בזיהוי ובאבחון מולקולות RNA קצרות שתפקידן בבקרת גנים הולך ומתבהר עם השנים.
פרופ' מיכאלי משפיעה במגוון ועדות, ונוטלת חלק בתהליכים שונים. הקדישה את הקריירה האקדמית שלה לתחום המיקרוביולוגיה ועבודותיה מתמקדות בעיקר בחקר תהליכים מטאבוליים בחיידקים ובתחום הפרזיטולוגיה המולקולארית, תוך הדגשת חשיבות מולקולת ה-RNA כגורם בקרה מרכזי בתאים.
מחקר

במרוצת השנים, מיכאלי פיתחה מחקר העוסק בהשתקת גן הסרטן במטרה להפוך את המחלה לכרונית ולא לסופנית. המחקר עוסק בייצור ננו-חלקיקים לצורך השתקת גנים על מנת למגר תאי סרטן, כמו למשל, סרטן הלבלב – סרטן סופני שאין לו טיפול כיום, וסרטן הריאה – סרטן אלים נוסף.
לחלקיקים שמפתחת קבוצת המחקר יש פעילות כפולה, באמצעות החלקיקים אפשר לעשות הדמיה של רקמות הלבלב, הכבד או כל איבר אחר, וכך לגלות תאים סרטניים בודדים בשלב מוקדם מאוד, עוד לפני שיש גידול נראה לעין באמצעים אחרים. תפקידם השני של חלקיקים אלו הוא טיפולי, הרג תאי הסרטן. החלקיקים עטופים במולקולות siRNA שמשתיקות גנים ספציפיים, על חלקיק אחד לקשור מצד אחד מולקולה לצורך השתקה ספציפית של תא סרטני תא, ומצד שני מולקולה שתעזור לכוון את החלקיק רק לתא הסרטני, וכך לא ייגרם נזק לתאים אחרים וגם לא יהיה בזבוז של חלקיקים. החלקיקים ייכנסו רק לתאי הסרטן, וישתקו גנים אופייניים רק לתאים הסרטניים.
במשך שנים חקרה מיכאלי מחלות זיהומיות וטפיליות והתמחתה במחלת לישמניה - "שושנת יריחו" - המופצת באמצעות עקיצת זבוב החול (זבוב שפעיל בישראל בעיקר בדרום הנגב ובשומרון). העקיצה מחדירה את הטפיל לגוף האדם וגורמת לזיהומים שאי אפשר לרפא בעזרת אנטיביוטיקה. המחקר מצא שאם פוגעים בשינוע של חלבונים בתוך התא של הטפיל, מופעלת מערכת שמעודדת אותו 'להתאבד' בתהליך של מוות תאי מתוכנן.
ב-2022 זכתה מיכאלי במענק המחקר היוקרתי ERC Synergy של מועצת המחקר האירופית מטעם האיחוד האירופי בשיתוף עם שני חוקרים נוספים ממכון ויצמן וממכון פסטר.
פרסים

מיכאלי זכתה בפרס האקדמיה הצרפתית על תרומתה להבנה של תהליכי בסיס בטפילים ממשפחת הטריפנוזומה; בפרס לנדאו (2010), ובפרס אפרים קציר (2023).
הערות שוליים

↑  המועצה להשכלה גבוהה, פרופ' שולמית מיכאלי מאוניברסיטת בר-אילן מונתה למועצה האחראית על תקציב ההשכלה הגבוהה בישראל, באתר המועצה להשכלה גבוהה והועדה לתכנון ותקצוב, ‏21 ינואר 2025
↑  BIU a Recipient of ERC's First Synergy Grant in Parasitology, www.biu.ac.il (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010188454605171  GND: 1254724842  ORCID: 0000-0002-9895-0439  VIAF: 9160164963977924300001   WorldCat (עם VIAF): 9160164963977924300001
אובונטו באדג'י

| --- | --- |


צילום מסך מגרסה 18.04
 מפתח:  קבוצת הפיתוח של אובונטו באדג'י
 משפחה:  לינוקס
 מודל קוד:  קוד פתוח
 גרסה אחרונה:  19.10 ("Eoan Ermine") ב־17 באוקטובר 2019 (לפני 5  שנים, 4  חודשים ויום)
 סוג גרעין:  מונוליטי
 סוג רישיון:  תוכנה חופשית, בעיקר הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 מצב עבודה:  עדכני
 מנהל חבילות:  Dpkg 
 סביבת שולחן עבודה:  באדג'י 
 מבוססת על:  אובונטו לינוקס 
 פלטפורמות:  x86-64, IA-32 
 אתר אינטרנט:  ubuntubudgie.org
 
אובונטו באדג'י (באנגלית: Ubuntu Budgie, לשעבר Budgie-Remix) היא הפצת לינוקס המבוססת על סביבת שולחן העבודה באדג'י, ונחשבת לאחת מנגזרותיה הרשמיות של אובונטו.
היסטוריה

ההפצה התחילה בתור הפצה לא רשמית מבוססת אובונטו בשם "Budgie-Remix". בגרסתה הראשונה התבססה על גרסה 16.04 של אובונטו.
בנובמבר 2016 הפכה ההפצה לנגזרת רשמית של אובונטו, והצטרפה לנגזרות אחרות דוגמת לובונטו, זובונטו וקובונטו. הגרסה הראשונה של ההפצה ששוחררה בתור גרסת נגזרת רשמית של אובונטו הייתה גרסה 17.04.
החל מגרסה 18.10 הוסרה התמיכה במעבדי 32 ביט.
תוכנות ברירת מחדל

ההפצה כוללת את התוכנות הבאות כברירת מחדל:
פיירפוקס-דפדפן.
LibreOffice- חבילת יישומים משרדיים.
Rhythmbox, (אנ') mpv- נגני מדיה.
Geary- תוכנת דואר אלקטרוני.
הערות שוליים

↑  דף ההפצה באתר DistroWatch
↑  Ubuntu flavours, מתוך אתר ה הפצה אובונטו
↑  A QUICK LOOK AT BUDGIE REMIX 16.04, THE UNOFFICIAL BUDGIE DESKTOP UBUNTU FLAVOR, מתוך אתר webupd8.org
↑  Ubuntu Budgie Is Now an Official Ubuntu Flavor, מתוך אתר omgubuntu.co.uk
↑  Ubuntu MATE And Ubuntu Budgie Dropping 32-bit Hardware Support מתוך אתר fossbytes.com
↑  About us, מתוך אתר ההפצה
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקוסם מארץ עוץ (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 מבוסס על:  הקוסם מארץ עוץ
 בימוי:  ויקטור פלמינג
 הופק בידי:  מרווין לרוי
 תסריט:  ספר מקורי: ליימן פרנק באום תסריט: נואל לנגלי פלורנס ריירסון אדגר-אלן וולף
 עריכה:  בלאנש סיוול
 שחקנים ראשיים:  ג'ודי גרלנד ריי בולג'ר ג'ק היילי ברט לאהר בילי ברק מרגרט המילטון פרנק מורגן
 מוזיקה:  הרולד ארלן   הרברט סטות'ארט
 צילום:  הרולד רוסון 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר בהפצה ל-DVD - האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 באוגוסט 1939 ארצות הברית   20 באפריל 1940 המנדט הבריטי
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי, סרט הרפתקאות, סרט אגדות 
 מקום התרחשות:  קנזס, אזמרגד, ארץ עוץ, Munchkin Country 
 תקציב:  $2,777,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   wizardofoz
 פרסים:  2 פרסי אוסקר: לפסקול ולשיר הטוב ביותר
 סרט הבא:  בחזרה לארץ עוץ  (1972)  (מונפש)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
כרזה של הסרט בה מופיעה איש הפח
"הקוסם מארץ עוץ" (באנגלית: The Wizard of Oz) הוא סרט פנטזיה מוזיקלי משנת 1939 בכיכובה של ג'ודי גרלנד. הסרט מבוסס על ספרו של ליימן פרנק באום, "הקוסם מארץ עוץ", שמספר על דורותי, נערה אמריקנית מקנזס שבמהלך סופת טורנדו מגיעה לארץ אגדות צבעונית, ויוצאת למסע יחד עם חבריה שמצאה בדרך, שלכולם, בדיוק כמוה, יש מטרה להשיג: הדחליל שצריך שכל, איש הפח שצריך לב, האריה הפחדן שצריך אומץ ודורותי שרוצה להגיע הביתה.
למרות הדעה הרווחת, הסרט לא היה הראשון שהוקרן בצבע, אולם אפקט הצבע נוצל היטב בסרט: פרק שהותה של דורותי בקנזס צולם בשחור-לבן, ואילו משדורותי הגיעה לארץ עוץ, ארץ האגדות והמכשפות, הופיעה בצבע.
היסטוריה > הספר

ליימן פרנק באום (1856–1919) הוציא בשנת 1900 את ספר הילדים הקוסם המופלא מארץ עוץ. במשך השנים נמכר הספר במיליוני עותקים, ובאום הוציא עוד שלושה עשר ספרים בסדרה עד מותו ב-1919.
היסטוריה > הסרט

בינואר 1938, קנתה חברת ההפקות מטרו גולדווין מאייר (הידועה בשם MGM) את זכויות הספר. התסריט עובד מהספר בידי התסריטאים נואל לנגלי, פלורנס ריירסון ואדגר-אלן וולף. במאי הסרט היה ויקטור פלמינג, ושלושה במאים נוספים שלא צוינו בכתוביות הסיום. המילים והלחנים היו בידי הרולד ארלן ויפ הרבורג, שזכו בשני פרסי אוסקר: אחד על המוזיקה שבסרט, ואחד על השיר "אי-שם מעבר לקשת". הצילומים החלו באוקטובר 1938 והסתיימו במרץ 1939.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-15 באוגוסט 1939 בהוליווד, ואחרי יומיים בניו יורק. הסרט עלה לאקרנים בהפצה ארצית ב-25 באוגוסט. בארץ ישראל הוקרן הסרט לראשונה במוצאי שבת, 20 באפריל 1940, בקולנוע אופיר בתל אביב.
היסטוריה > ליהוק

ליהוק הסרט היה בעייתי בהתחלה, בשל החלפת השחקנים החוזרת ונשנית. בעיה אחת הייתה ליהוק איש הפח: ריי בולג'ר היה אמור לשחק את איש הפח, ובאדי אבסן היה אמור לשחק את הדחליל. בולג'ר לא היה מרוצה מהתפקיד, ושכנע את מפיק הסרט מרווין לרוי לתת לו את תפקיד הדחליל. אבסן ויתר על תפקיד הדחליל עבור בולג'ר והפך לאיש הפח. בתחילה לא התנגד, ואפילו התחיל בחזרות ובצילומים, אך תשעה ימים אחרי תחילת הצילומים, הוא שאף לריאותיו את אבקת האלומיניום שכיסתה את פניו כחלק מהאיפור של איש הפח, ונזקק לאשפוז ולשיקום בבית החולים. MGM לא פרסמו את סיבת עזיבתו של אבסן ואפילו מחליפו בתפקיד, ג'ק היילי, לא ידע את הסיבה. לא פורסמו שום סרטונים של אבסן בתור איש הפח, רק תמונות משלב החזרות וכן הקלטות של השירים בקולו של אבסן.
לתפקיד דורותי לוהקה ב-1938, השחקנית ג'ודי גרלנד. לצוות הצטרפו בהמשך מרגרט המילטון בתפקיד המכשפה הרעה, פרנק מורגן בתפקיד הקוסם, והליצן ההוליוודי ברט לאהר בתפקיד האריה הפחדן.
היסטוריה > מוזיקה

השירים הוקלטו באולפן לפני הצילומים. בשיר "יצאנו לראות את הקוסם מארץ עוץ" ("We're off to see the Wizard") שנמצא בסרט עדיין ניתן לשמוע את קולו של באדי אבסן, שהוחלף בידי ג'ק היילי.
השיר המפורסם ביותר בסרט הוא "מעבר לקשת בענן" ("Over the Rainbow") בביצועה של ג'ודי גרלנד.
מנגינה מפורסמת נוספת היא הנעימה של המכשפה המרשעת מן המערב, שזכתה לגרסאות שונות, כולל פעמיים ב"משפחת סימפסון".
היסטוריה > בימוי

הצילומים החלו ב-13 באוקטובר 1938, בבימויו של ריצ'רד תורפ. תורפ פוטר מספר ימים לאחר תחילת הצילומים, ובמקומו נכנס ג'ורג' קיוקור, ששינה משמעותית את האיפור והתלבושות של מרגרט המילטון (המכשפה) וג'ודי גרלנד, דבר שגרר צילום מחדש של כל הסצנות שצולמו עד אז. קיוקור עזב את הסרט בשל התחייבות קודמת לבימוי "חלף עם הרוח", והוחלף בוויקטור פלמינג בנובמבר 1938.
בפברואר 1939 נאלץ פלמינג לעזוב, כדי להחליף את ג'ורג' קיוקור בסרט "חלף עם הרוח", והבמאי קינג וידור החליף אותו כדי לסיים את הסרט (בעיקר הצילומים בחווה בקנזס). הצילומים הסתיימו במרץ 1939, והסרט הושלם ביוני 1939. התחושה הכללית הייתה שהסרט ארוך מדי, והסצנות עם המכשפה מפחידות מדי לילדים. הסצנות שנחתכו היו הריקוד של הדחליל, שבו מנצל ריי בולג'ר את יכולות הריקוד שלו, הקטע "The Jitterbug", קטע שירה וריקוד, וקטע הניצחון של דורותי כשהיא חוזרת לאמרלד סיטי, עירו של הקוסם מארץ עוץ, לאחר מות המכשפה הרעה.
הבדלים בין הספר לסרט

בסרט, גלינדה מופיעה גם בהתחלה וגם בסוף, ובכך מקבלת תפקיד גדול יותר משיש לה בספר: בעוד שבספר, המכשפה שמקבלת את פני דורותי בארץ עוץ היא המכשפה הטובה מהצפון ואילו גלינדה המכשפה הטובה מהדרום המופיעה רק לקראת סוף הסיפור, בסרט לעומת זאת, גלינדה היא היחידה המקבלת את דורותי, והמכשפה הטובה מהצפון אינה מופיעה כלל בסרט. למעשה, בספר גלינדה היא המכשפה הטובה מהדרום ואילו בסרט היא המכשפה הטובה מהצפון, ואין שום אזכור לאף מכשפה החיה בדרום ארץ עוץ.
בסרט, המכשפה המרשעת מן המערב מגיעה למחוז המנצ'קינים לאחר שדורותי הרגה את אחותה. בספר, כל האירוע הזה לא קרה.
בספר, דורותי והאריה ניצלים משדה הפרגים באמצעות קבוצה של עכברי שדה שמוציאה אותם משם. בסרט, גלינדה משחררת אותם משדה הפרגים, ובכך ממלאת גם את מקומה של מלכת עכברי השדה מן הספר המקורי.
דמויות החוואים האנק, היקורי וזיק וכך גם העלמה גאלץ' ופרופסור פלאי, לא הופיעו בספרים. כך גם בספר לא תוארו בהרחבה חייה של דורותי בקנזס.
בספר, הקוסם מגיע מאומהה, שבמדינת נברסקה, ובסרט הוא מגיע מקנזס, כמו דורותי.
בספר, מסופר סיפור הרקע של איש הפח, וכיצד הפך מבן אנוש ליצור שכולו מפח. אותו הדבר לגבי הדחליל שבספר מספר לדורותי כיצד נוצר.
בספר, הקוסם מסייע לחבריה של דורותי באמצעות טיפול פיזי (הוא ממלא את מוחו של הדחליל בסיכות וסובין, שותל לב ממשי בחזהו של איש הפח ונותן לאריה לשתות שיקוי אומץ מפוברק). בסרט, הוא מטפל בהם בדרכים פסיכולוגיות ולא פיזיות.
בסרט, דורותי וחבריה נכנסים לאולמו של הקוסם יחד. בספר, הם מתבקשים להיכנס אחד אחד.
בסרט הקוסם התגלה בפני החבורה רק בצורת ראש גדול. בספר הוא התגלה בפני כל אחד מהחבורה בדמות שונה: כדור אש, מפלצת, ראש גדול ואישה יפה.
בסרט המכשפה הרעה יצרה את שדה הפרגים הקטלני ואילו בספר החבורה נקלעה לתוכו כשסטתה מהדרך.
בסרט לא מופיע כובע הזהב, שבאמצעותו מזמנת דורותי את הקופים המכונפים.
בסרט למכשפה הרעה מהמערב היה מטאטא בעוד שבספר הייתה לה מטרייה.
מוטיב הצבעים של הארצות השונות בארץ עוץ (ווינקים - צהוב, מנצ'קינים - כחול) לא מופיע בסרט.
מספר אירועים בספר ירדו מהסרט. כגון ההתקלות בדובנמרים (קליידות), הסצנה בעיר החרסינה, המלחמה בעכביש הענק והמסע לארץ הדרום.
בסרט עיר האיזמרגד באמת ירוקה, בניגוד לספר שבו היא נראית ירוקה רק למי שמרכיב משקפיים.
בסרט, דורותי מתבקשת להגיד "אין מקום כמו הבית" כדי לחזור הביתה. בספר, היא פשוט צריכה להקיש שלוש פעמים עם הנעליים ולהגיד לאן היא רוצה להגיע.
בספר מתקיים ויכוח מעניין בין איש הפח לדחליל שלא מופיע בסרט: מה יותר חשוב - לב או שכל.
בספר עוץ מספר שהוא פיתום במקצועו ואילו בסרט הוא מעוות את קולו באמצעות שימוש בעזרים טכנולוגיים.
בסרט, הדחליל איש הפח והאריה מנסים להציל את דורותי מהמכשפה. בספר, הם לא מסוגלים לעשות זאת מאחר שהדחליל ואיש הפח מפורקים ואילו האריה מסרב לצאת מכלובו.
כישוף ההגנה שהטילה המכשפה הטובה מהצפון על דורותי לא מאוזכר בסרט. כישוף ההגנה הוא פריט מאוד חשוב בספר מאחר שהוא הדבר שמונע מהמכשפה מלנסות להרוג את דורותי.
בספר כל אחד מהחבורה מקבל תפקיד: איש הפח שולט על הווינקים, האריה מוכתר כמלך היער והדחליל מולך בעיר האיזמרגד. בסרט כל החבורה מולכת בעיר האיזמרגד ביחד.
בסרט, הנעליים של דורותי הן בצבע אדום למרות שבספר הן בצבע כסף. שינוי זה בוצע על מנת לנצל כמה שיותר את היות הסרט בצבע.
בסרט, כל הרפתקאותיה של דורותי תוארו כחלום בלבד. בספר, כל מסעה של דורותי בארץ עוץ קורה באמת.
הצלחה

הפופולריות של הסרט נובעת בעיקר מהפעמים הרבות שבהן שודר הסרט בטלוויזיה (בשנות ה-60 וה-70 שודר הסרט פעם בשנה בטלוויזיה, ובהיעדר מכשירי וידאו, השידור השנתי של הסרט היה מאורע). רוב הצופים בסרט חזו בו במסגרת טלוויזיונית ולא בקולנוע.
"הקוסם מארץ עוץ" ליקט סביבו שמועות רבות, שחלקן הפכו לאגדות. אגדה שכיחה שמסרבת לגווע טוענת שאחד מהעובדים בצוות ההפקה התאבד בתלייה על הסט, ואפשר לראות אותו בסצנה של היער המכושף. אין לשמועה זו יסוד: מדובר בציפור גדולה שמנופפת בכנפיה כחלק מתפאורת היער. התעלומה נפתרה בשנות ה-90, כאשר הסרט יצא מחדש לקולנוע וניתן היה לראות, בזכות המסך הגדול, שמדובר בציפור ולא באיש תלוי.
על פי סיפור אחר, שהתברר כאמיתי, המעיל שהשחקן פרנק מורגן לובש כשהוא משחק את פרופסור מרוול הוא מעיל יד-שנייה שהיה שייך פעם למחבר ספרי "הקוסם מארץ עוץ", ל. פרנק באום. שמו של באום נמצא בכיס הפנימי. אחרי צאת הסרט הובא המעיל לאלמנתו של באום, והיא אישרה שהמעיל היה שייך לבעלה המנוח.[דרוש מקור]
מדי פעם הועלו הצעות לצלם סרט המשך עם צוות השחקנים המקורי, אך ההצעות לא מומשו מעולם. לפי גרסה אחת, הכוונה הייתה לברוא מחדש את דמות המכשפה שמשחקת מרגרט המילטון. המילטון, שהייתה אישה עדינה ואדיבה, סירבה להחיות מחדש את הדמות מחשש שילדים יפחדו מאוד לגלות שהמכשפה הרשעה שנוצחה ומתה, קמה לתחייה מחדש.
"הקוסם מארץ עוץ" הפך לסרט פולחן. הבמאי ג'ון בורמן השתמש במספר אלמנטים מהסרט בסרט המדע-בדיוני שלו "זארדוז" משנת 1974; בסרט סקיי קפטן שתי דמויות צופות בסרט בקולנוע. פריטים מהסרט המקורי, כגון תלבושות וחתימות, עדיין נמכרים במכירות פומביות. במאי 2000 נמכר ב-666,000 דולר זוג נעליים אדומות שנעלה ג'ודי גרלנד בסרט (בסרט עצמו היא נעלה שבעה זוגות נעליים אדומות).
ב-1998 דירג מכון הסרטים האמריקאי את הסרט במקום השישי ברשימת מאה הסרטים הטובים ביותר; שני שירים מהסרט נמצאים ברשימת "מאה שנים, מאה שירים": "דינג-דונג, המכשפה מתה" במקום ה-82, ו"אי שם מעבר לקשת" במקום הראשון. בשנת 2005 ערך מוסד הקולנוע האמריקני סקר שדירג את משפטה של דורותי לטוטו: "טוטו, יש לי הרגשה שאנחנו כבר לא בקנזס" כמשפט הרביעי הזכור ביותר בקולנוע האמריקני.
בשנת 1977 כתב חוקר הקולנוע אלג'ין הרמטס את הספר "עשיית 'הקוסם מארץ עוץ"", ספר שמתאר את הפקת הסרט.
פרסים

"הקוסם מארץ עוץ" היה מועמד ל-20 פרסים, בהם:
ארבעה פרסי אוסקר
פרס סאטורן בקטגוריית "סרט הפנטזיה הטוב ביותר"
חמישה פרסי גלובוס הזהב, בהם: "הסרט הטוב ביותר" ו"השחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי" (ג'ודי גרלנד)
שחקנים ודמויות

| שחקן/שחקנית | שם הדמות |
| --- | --- |
ג'ודי גרלנד: דורותי גייל
פרנק מורגן: פרופסור פלא / השומר בכניסה לעיר האזמרגד / הרכב / השומר בכניסה לארמון / הקוסם מארץ עוץ
ריי בולג'ר: האנק החוואי / הדחליל
ברט לאהר: זיק החוואי / האריה הפחדן
ג'ק היילי: היקורי החוואי / איש הפח
מרגרט המילטון: העלמה אלמירה גאלץ' / המכשפה המרשעת מן המזרח / המכשפה המרשעת מן המערב
בילי ברק: גלינדה המכשפה הטובה מן הצפון
צ'ארלי גרייפווין: הדוד הנרי
קלרה בלנדיק: הדודה אם
טרי (כלב): טוטו
פאט ויילש: ניקו מנהיג הקופים המכונפים
הוקרה

מוזיאון ג'ודי גרלנד מינסוטה, ארצות הברית בו מוצגים פריטים ותמונות מהסרט, ונעלי האודם שנגנבו והושבו למוזיאון
פסטיבל הקוסם מארץ עוץ
לקריאה נוספת

סלמאן רושדי, תרגום: יניב פרקש, הקוסם מארץ עוץ, תל אביב: רסלינג (ליבידו), 2008
הערות שוליים

↑  קולנוע "אופיר", ממוצ"ש 20.4.40: "הקוסם מארץ עוץ", הצופה, 19 באפריל 1940
↑  (הקישור אינו פעיל, 12.7.2021)
↑  מאה שנים, מאה ציטוטים(הקישור אינו פעיל, 12.7.2021)
1 2  Home - Judy Garland Museum in Grand Rapids Minnesota, www.judygarlandmuseum.com
↑  FBI finds stolen ruby slippers from Wizard of Oz after 13 years, the Guardian, ‏2018-09-04 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588662005171  BnF: cb12426260d (data)  GND: 4301474-4  LCCN: n88179164  MusicBrainz release group: cda6d83d-628f-3879-8e2a-2750463db9ec  MusicBrainz work: b9560442-7dc1-4209-9135-b034e7028c48  SUDOC: 033392390  VIAF: 316753484   WorldCat (עם VIAF): 316753484 
ג'ודי גרלנד בסצנה מתוך הסרט
כריכת הספר "עשיית 'הקוסם מארץ עוץ'"
עיר האזמרגד מתוך הסרט "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939
וילם מאריס

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1844 האג, הולנד 
 פטירה:  10 באוקטובר 1910 (בגיל 66) האג, הולנד 
 מקום לימודים:  האג 
 תקופת הפעילות:  1859–1910 (כ־51 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, גרפיקה 
 זרם באמנות:  אסכולת האג 
 הושפע על ידי:  Fredericus van Rossum du Chattel 
 יצירות ידועות:  Cows in a soggy meadow, Eendjes, Meadow with Cows by the Water 
 
וילם מאריס (בהולנדית: Willem Maris;‏ 18 בפברואר 1844, האג – 10 באוקטובר 1910, האג) היה צייר נוף הולנדי שהשתייך לאסכולת האג.
ביוגרפיה

וילם היה הבן השלישי במשפחה של חמישה ילדים. שני אחיו יאקוב ומתיאס היו ציירם גם הם. בספרות הוא לעיתים קרובות מאופיין בתור אוטודידקט, מאריס תיאר את שנות לימודיו המוקדמות: "מגיל צעיר אני עובד בחוץ. אפילו לפני שהייתי בן שתים עשרה, הייתי יושב באחו וצופה בפרות לפני ואחרי הלימודים. מכיוון שהאחים שלי היו מבוגרים ממני, באופן טבעי קיבלתי חלק מהאימונים שלי מהם, ובחורפים הלכתי לאקדמיה לאמנות, שם לעיתים קרובות ציירתי מדגמי גבס וגם לעיתים קרובות תרגלתי ציור בפרספקטיבה. בקיץ תמיד למדתי בחוץ, ובחורף באורווה." מאריס גם נעזר בצייר הטבע פיטר סטורטנבקר, אשר נתן לו להעתיק את יצירות.
בשנת 1862, מאריס ערך את הופעת הבכורה שלו עם פרות על שדה אברש, אשר כנראה צויר באוסטרבק, בה ביקר לראשונה באותה שנה. באוסטרבק פגש את ג'רארד בילדרס (Gerard Bilders) ואת אנטון מוב (Anton Mauve). הם נשארו חברים טובים למשך שארית חייהם.
בשנת 1863, עברה משפחת מאריס והציבה סטודיו בו כל שלושת האחים יוכלו לעבוד. כמו שני אחיו לפניו, וילם גם טייל לאורך הריין. מאוחר יותר הוא חלק סטודיו עם ברנרד בלומרס, שם היה ניתן למצוא לעיתים קרובות את מתיאס מאריס ואת אנטון מוב. במאוריצהאוס, וילם העתיק את יצירותיו של פאולוס פוטר, צייר בקר מהמאה השבע עשרה שהשפיע גם על ג'רארד בילדרס, יאן הנדריק וייסנברוך וציירי אסכולת ברביזון.
קריירת הציור של מאריס התקדמה באופן קבוע והוא שמר על קצב קבוע של יצירה. במשך כל חייו הוא נשאר נאמן לנושאים שהוא בחר בצעירותו: נופים של אחו עם אילנות ותעלות, פרות או עגלים במרעה, ליד נהר או אגם, ומאוחר יותר ברווזים ותרנגולות. ציוריו בשמן ובצבעי מים ידועים בעיקר עבור הדגש על האור בהם. מוטו של מאריס אשר צוטט לעיתים קרובות היה: "אני לא מצייר פרות, אלא אפקטים של אור." יצירתו המוקדמת בפרט כללה לעיתים קרובות אווירה קרירה ומעוננת. מישהו כתב: "בימים ההם, לצייר הצעיר הייתה העדפה בולטת למעטה של ערפל, וזה די מוזר. בכמה הזדמנויות הוא עזב בכעס את סיורי הציור שלו ברגע שהשמש והרוח הבריחו את ערפל הבוקר המוקדם."
ניתן להבחין בשלושה שלבים עיקריים בעבודתו. העבודות הראשונות התאפיינו בשעתוק מדויק של הסביבה. מאריס עדיין חיפש את דרכו בתיאור אנטומי מדויק של בקר. בשלב השני הוא כבר שלט האנטומיה לחלוטין והשימוש שלו בצבעים הפך להיות ברור יותר. כרי הדשא והעצים צבועים בהדרגתיות של גוני ירוק רוויים.
סביב 1880, הוא החל להשתמש במשיכות מכחול רחבות יותר, בשילוב זה עם אימפסטו, אך גם בעבודות אלה קיימת אווירה אינטימית. השימוש התוסס שלו בצבע הפריד את מאריס מה"רוח האפורה" של בני דורו, לכן לעיתים קרובות הוא נקרא בכינוי "האימפרסיוניסט" של אסכולת האג.
מאריס כתב שמעולם לא היו לו תלמידים, אבל בערך ב-1880, ג'ורג' הנדריק ברייטנר ככל הנראה למד אצלו. הוא גם לימד את הבן שלו, סיימון וילם ובוודאי השפיע גם על ציירים אחרים. כאשר היה בשנות השישים לחייו, הוא לעיתים קרובות נראה עייף מהחיים. הוא הלך לקרלסבאד כמה פעמים כדי לטבול במרחצאות, כמו שעשה אחיו יאקוב. ב-10 באוקטובר הוא מת בהאג.
לקריאה נוספת

Joost Bergman, & Nico de Reus: Willem Maris : impressionist van de Haagse School, Wbooks, Zwolle (2012) ISBN 978-90-400-7837-8
ISBN
978-90-400-7837-8
שעת החליבה - שמן על בד.
נערים רועים חמורים
פרות באגם - שמן על בד.
ברווזים, שמן על בד, רייקסמוזיאום.
אלמר גנטרי

| --- | --- |
כרזת הסרט אלמר גנטרי
כרזת הסרט אלמר גנטרי
 מבוסס על:  אלמר גנטרי 
 בימוי:  ריצ'רד ברוקס 
 הופק בידי:  ברנרד סמית 
 תסריט:  ספר: סינקלר לואיס תסריט:  ריצ'רד ברוקס
 עריכה:  האל קרן
 שחקנים ראשיים:  ברט לנקסטר ג'ין סימונס שירלי ג'ונס ארתור קנדי  פטי פייג'
 מוזיקה:  אנדרה פרבין
 צילום:  ג'ון אלטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 ביולי 1960
 משך הקרנה:  146 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  קנזס 
 תקציב:  3,000,000‏$
 הכנסות:  5,200,000‏$
 פרסים:  3 פרסי אוסקר
 דף הסרט ב־IMDb
 
אלמר גנטרי (באנגלית: Elmer Gantry) הוא סרט קולנוע משנת 1960 המבוסס על רומן בשם זה משנת 1927 מאת הסופר האמריקאי סינקלר לואיס.
סינקלר יצא בספר זה נגד מסחור הדת על ידי מטיפים חסרי השכלה אך בעלי כישרון בימתי, המופיעים בפני אנשים הזקוקים לעזרה ומנצלים את חולשתם הנפשית בעזרת "הקשר הישיר שלהם לישו".
כשפורסם הספר התעורר זעם רב בארצות הברית ובהרבה ערים הוא נאסר להפצה. כמרים ברחבי ארצות הברית גינו את סינקלר בדרשות בכנסיות והוא כונה כ"ידיד של השטן". הועלתה אף דרישה לאסור אותו והוא קיבל איומים על חייו. למרות זאת היה הספר לרב-מכר מיד עם הופעתו.
בתחילת הסרט מופיעה הכתובית: "לדעתנו תופעת ה"התעוררות" יכולה לעמוד במבחן הביקורת. התנהגותם של מנהיגי התעוררות אחדים שמה ללעג את האמונה והמנהגים המקובלים בנצרות הממוסדת. אנו מאמינים בחופש הפולחן של כל אדם על פי מצפונו, אך חופש הדת איננו היתר לניצול אמונתם של אנשים. עם זאת בגלל אפיו השנוי במחלוקת של הסרט, אנו מפצירים בכם למנוע מילדים המושפעים בקלות, לצפות בסרט זה".
בכרזת הסרט מעל תמונתו של ברט לנקסטר נכתב: "כולכם חוטאים...כולכם תישרפו בגיהנום..., אמור להם גנטרי...הצל אותם מחטא.. הולך אותם לגאולה..., דבר אתם על הכל - אבל לא על הוויסקי והנשים שלך".
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - לשחקן ברט לנקסטר.
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - לשחקנית שירלי ג'ונס.
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - לבמאי והתסריטאי ריצ'רד ברוקס.
תקציר העלילה

אלמר גנטרי (ברט לנקסטר) הוא סוכן נודד בעיירות. שתיין מהמר ורודף נשים החי מהיד לפה. הוא אוהב לספר בדיחות ולצטט משפטים מכתבי הקודש.
באחת העיירות הוא מבקר באוהל גדול בו מתקיים כנס התעוררות לחזרה בתשובה של "חוטאים" מפשוטי העם. על הכנס מנצחת האחות שרון פלקונר (ג'ין סימונס) מנהל הקבוצה הוא ביל מורגן (דין ג'אגר). אלמר מתאהב בה ומחליט להצטרף ללהקת המטיפים.
הוא יוצר קשר עם אחות אחרת בלהקה, האחות רייצ'ל (פטי פייג') ומקבל דרכה מידע שהלהקה עומדת לעזוב לקנזס. הוא מתגנב לרכבת ובערמה מצליח להתיישב ליד האחות שרון ולנהל איתה שיחה קצרה. הוא מציע לשרון להופיע בכינוסי ההתעוררות והיא מסכימה. גנטרי מצטיין בנאומיו בהם הוא מאיים על החוטאים בגיהנום ושרון מאפשרת להם ישועה. ביחד הם צוות מצוין. הקהל נוהר וההכנסות גדלות.
גנטרי שואף להתקדם ולהגיע לעיר הגדולה זנית (עיר דמיונית המופיעה בספריו של לואיס). לאחר מאמצים הוא מקבל את רשות ראש העיר וחלק מראשי הכנסיות. גם שם מצליחים גנטרי ושרון וההכנסות גדלות. שרון מצליחה להחזיר את השמיעה בעזרת ישו לאדם שאיבד אותה עקב טראומה נפשית.
העיתונאי ג'יס לפרטס (ארתור קנדי) מפרסם כתבה על גנטרי ושרון ומציג אותם כחסרי השכלה בסיסית בדת המנצלים חולשה של מסכנים לעשות מזה כסף.
ראש העיר רוצה לגרש את להקת המטיפים אך גנטרי סוחט אותו בכך שמאיים עליו בגילוי בתי הימור ושתייה השייכים לראש העיר.
גנטרי מחליט להשיב מלחמה. הוא פותח במתקפה נגד לפרטס ובמסע עממי נגד שתייה וזנות. ההמון הורס בתי מרזח ובתי בושת. באחד מבתי הבושת המותקפים פוגש גנטרי את הפרוצה לולו ביינס (שירלי ג'ונס). בעבר גירש אותה אביה הכומר כשתפס אותה ואת גנטרי במצב אינטימי. גנטרי נטש אותה והיא נאלצה לעסוק בזנות.
לולו מחליטה להתנקם בגנטרי. היא מזמינה אותו לשיחה ומביימת תנוחות אינטימיות המצולמות על ידי צלם שנשכר על ידי הסרסור שלה. גנטרי נופל בפח. היא דורשת בתמורה לתשלילי התמונות 25.000 דולר. גנטרי מראה את התמונות לאחות שרון אך היא סולחת לו ומגיעה ללולו למסירת הכסף. לולו אינה לוקחת את הכסף ומוסרת את התמונות לעיתון.
בכנס ההתעוררות לאחר פרסום התמונות בעיתון, מתפרע הקהל וזורק על גנטרי ביצים וחפצים. לולו הנוכחת במקום מזדעזעת ובורחת לבית הבושת שלה שם מנסה הסרסור שלה לחנקה כי לא קבל את הכסף. ברגע האחרון מגיע גנטרי למקום ומציל אותה. בתגובה הולכת לולו לעיתון ומתוודה כי גנטרי נקי מאשמה וכי היא אשמה שטמנה לו פח.
האוהל מוקם בחזרה אך גנטרי מסרב להשתתף בהתעוררות. הוא מבקש משרון לברוח ולהינשא לו אך היא ממשיכה בטקס. לפתע פורצת אש באוהל. כולם בורחים חוץ משרון הבטוחה שישו יגן עליה אך היא נשרפת.
בסוף נראה גנטרי עם מזוודתו והתנ"ך השרוף של שרון. הוא מסרב לבקשתו של מנהל הלהקה להמשיך במופעי התעוררות והולך לדרכו.