stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנסט סטאברו בלופלד

| --- | --- |

דונלד פלזנס המגלם את ארנסט סטאברו בלופלד בסרט "אתה חי רק פעמיים"
 סוג:  נבל
 שם ספר:  סדרת ספרי ג'יימס בונד
 שם סרט:  סדרת סרטי ג'יימס בונד
 הופעה ראשונה:  מרוסיה באהבה (1963)
 הופעה אחרונה:  לא זמן למות (2021)
 מספר הופעות:  8
 יוצרים:  איאן פלמינג 
 גילום הדמות:  אנתוני דוסון (1963–1965) אריק פוהלמן (1963–1965) - קול בלבד דונלד פלזנס (1967) טלי סוואלס (1969) צ'ארלס גריי (1971) כריסטוף ואלץ (2015) הפקות לא רשמיות: מקס פון סידוב (1983)
 מידע
 תאריך לידה:  28 במאי 1908 
 מקום לידה:  גדיניה 
 מקצוע:  מרגל, פושע, טרוריסט
 חבר בקבוצה:  מנהיג ארגון הטרור ספקטר
 אזרחות:  יוון, פולין 
 תאריך פטירה:  1981 
 מקום פטירה:  לונדון 
 דמויות קשורות
 אויבים:  ג'יימס בונד
 
ארנסט סטאברו בלופלד (באנגלית: Ernst Stavro Blofeld) הוא דמות רשע דמיונית מסדרת ג'יימס בונד שנכתבה על ידי איאן פלמינג. בלופלד הוא גאון רשע העומד בראש ארגון הפשע העולמי SPECTRE (אנ') (ראשי תיבות של SPecial Executive for Counter-intelligence, Terrorism, Revenge and Extortion - הנהלה מיוחדת למודיעין נגדי, טרור, נקמה וסחיטה) ואויבו המושבע של סוכן השירות החשאי הבריטי. בנסיונותיו להשתלט על העולם, הוא ושליחיו, משתמשים בטרור, סחיטה ונקמנות. הוא מופיע בתור האנטגוניסט הראשי והעיקרי של כל סדרת ג'יימס בונד של איאן פלמינג וסדרת הסרטים.
בלופלד מופיע או נשמע בשמונה סרטי ג'יימס בונד רשמיים: "מרוסיה באהבה" (1963), "כדור הרעם" (1965), "אתה חי רק פעמיים" (1967), "בשרות הוד מלכותה" (1969), "יהלומים לנצח" (1971), "לעינייך בלבד" (1981), בסרט "ספקטר" (2015), שם התגלה שהוא אחיו החורג של בונד, ובסרט "לא זמן למות" (2021). הוא מופיע גם בסרט ג'יימס בונד הלא־רשמי "לעולם אל תאמר לעולם לא" (1983). ריבוי הופעותיו של בלופלד הופך אותו לרשע המתמיד ביותר מכל הרשעים בסרטי ג'יימס בונד ואויבו המושבע של בונד עצמו.
בלופלד ידוע בעיקר כגיבור קירח, אולם הודות לטבען של מזימותיו המרושעות הוא מסוגל לשנות את הופעתו החיצונית. בלופלד מופיע כמעט תמיד עם חתול פרסי לבן. לתקופה קצרה הייתה זו כמעט מוסכמה לא להראות את פניו של בלופלד ורק להראות תקריב שלו מלטף את החתול שלו. מוסכמה זו נשברה בסרט "אתה חי רק פעמיים" ובסרטים שלאחריו.
בלופלד חזר לסדרת הסרטים ב-2015 עם גילומו של השחקן האוסטרי המפורסם כריסטוף ואלץ, שגילם גרסה מודרנית יותר וחדשה יותר של בלופלד הנקראת "פרנץ אוברהאוזר" בסרט "ספקטר".
בלופלד וחתולו שימשו כהשראה לדמויות נבלים רבות (בעיקר פארודיות). בין היתר בסדרות המצוירות "חוש-חש הבלש" (דוקטור רשע) ו"דיינג'רמאוס" (ברון סילס גרינבק). פארודיות נוספות לדמותו מופיעות בסדרת סרטי אוסטין פאוורס (Dr Evil), בסרט זולנדר (Mugatu), מר הודו (Mogambo), ספייס וורלד (צ'יף) ואף במערכון מתוך העונה הראשונה של הקרקס המעופף של מונטי פייתון.
מיכאל פלדמן

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1926 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  25 במרץ 2005 (בגיל 79) י"ד באדר ב' ה'תשס"ה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  פרס לאופולד גריפואל (1984)  פרס רוטשילד  פרס לאופולד גריפואל 
 
מיכאל פלדמן (1926 – 25 במרץ 2005) היה פרופסור לביולוגיה של התא במכון ויצמן למדע.
ביוגרפיה

מיכאל פלדמן נולד בשנת 1926 בתל אביב. במלחמת העצמאות שירת כחוקר בחיל המדע. בשנת 1949 קיבל תואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1952 קיבל בה תואר דוקטור, על עבודה שכותרתה "ההתפתחות האונטוגנית של הכונדרוקרניום : אוסטאוקרניום ושרירים קרניאליים ב-Pelobates syriacus". בשנים 1952–1955 התמחה בפוסט דוקטורט במיקרוביולוגיה אצל פרופ' וודינגטון (אנ') באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד. בשנת 1955 הצטרף לסגל מכון ויצמן למדע. בשנת 1961 מונה לפרופסור חבר במחלקה לביולוגיה של התא, שאותה ייסד, ועמד בראשה עד 1992. בשנת 1963 מונה ליושב ראש המועצה המדעית של המכון. בשנים 1966–1971 היה דיקן מדרשת פיינברג, ובשנים 1983–1985 היה דיקן הפקולטה לביולוגיה. כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת סטנפורד, ב-מכונים הלאומיים לבריאות, במכון סלואן קטרינג לחקר הסרטן (אנ') ועוד.
מחקרו עסק באימונולוגיה, ובפרט בקשר שבין המערכת החיסונית למחלת הסרטן.
בשנים 1972–1976 היה נשיא העמותה הישראלית לאימונולוגיה.
בשנת 1977 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ייסד בה את הוועדה המייעצת לחקר גנום האדם ואת הוועדה לנושא ההבטים המשפטיים והחברתיים בפרויקט גנום האדם (לימים ועדת הביואתיקה). היה חבר המועצה להשכלה גבוהה. נמנה עם מייסדי הטלוויזיה החינוכית והנחה בה את הוראת מדעי החיים. נמנה עם מייסדי האוניברסיטה הפתוחה והיה חבר בוועד הפועל שלה.
היה העורך הראשי של כרך "מילואים ג'" של האנציקלופדיה העברית ועורך "לקסיקון אנציקלופדי חדש".
נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
הוקרה

1984: פרס גריפואל (אנ') של האיגוד הצרפתי לחקר הסרטן.
1986: פרס רוטשילד.
1988: דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הערות שוליים

↑  רשימת מוסמכי האוניברסיטה, הארץ, 22 בדצמבר 1952
↑  נבחרו יושב־ראש וסגן יושב־ראש המועצה המדעית של מכון ויצמן, חרות, 24 ביולי 1963
↑  Prof. Michael Feldman, באתר של מדרשת פיינברג
↑  פרופ' מיכאל פלדמן דיקן הפקולטה לביולוגיה, מעריב, 9 בינואר 1983
1 2  פרופ' מיכאל פלדמן, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
↑  Victor K. McElheny, Fundamental Biology at the Weizmann Institute, Science,  Vol. 148, No. 3670 (April 30, 1965), pp. 614-618, in JSTOR
↑  Israel Immunological Society - About
↑  Weizmann Institute Professor and Documentary Film Win Awards - Jewish Telegraphic Agency, Jewish Telegraphic Agency, ‏August 10, 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301938905171  ISNI: 0000 0000 7703 8999  LCCN: n95089321  VIAF: 107519662   WorldCat (עם VIAF): 107519662
מרבלוס נקאמבה

מרבלוס נקאמבה (באנגלית: Marvelous Nakamba; נולד ב-19 בינואר 1994) הוא כדורגלן זימבבואי המשחק בעמדת הקשר האחורי בלוטון טאון.
קריירת מועדונים

נקאמבה נולד בוואנגי שבזימבבואה. נקאמבה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של היילאנדרס. בשנת 2009 חתם בבאנטו רוברס מליגת העל הזימבבואית כאשר הוא בן 15, במדיה שיחק שלוש שנים.
ב-24 בדצמבר 2012 נקאמבה חתם בנאנסי מליגת העל הצרפתית והצטרף בהתחלה לקבוצת המילואים של המועדון. ב-9 במאי 2014 נקאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–3 נגד אנז'ה.
ב-13 באוגוסט 2014, נקאמבה חתם לארבע שנים בוויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית. ב-27 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–6 נגד דורדרכט.
ב-20 ביוני 2017, נקאמבה חתם לארבע שנים בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית, תמורת 4 מיליון פאונד. ב-29 ביולי נקאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 נגד לוקרן.
ב-1 באוגוסט 2019, נקאמבה חתם לארבע שנים באסטון וילה מהפרמייר ליג תמורת 12 מיליון אירו. ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–6 נגד קרו אלכסנדרה במסגרת גביע ה-EFL. לאחר המשחק, כדורגלן העבר פטר אנדלובו אישר כי יוקם עבורו פסל בעיר הולדתו. בנובמבר 2021 נבחר על ידי האוהדים לשחקן המצטיין של החודש.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, נקאמבה שיחק בנבחרת הנוער של זימבבואה. ב-13 ביוני 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זימבבואה בניצחון 1–2 נגד מלאווי.
נקאמבה השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות.
תארים

הגביע ההולנדי: 2016/2017
ליגת העל הבלגית: 2017/2018
נורביט

| --- | --- |

 בימוי:  בראיין רובינס 
 הופק בידי:  ג'ון דייוויס, אדי מרפי, מייקל טולין 
 תסריט:  אדי מרפי צ'ארלס ק. מרפי ג'יי שריק דייוויד רום
 עריכה:  נד באסטיל 
 שחקנים ראשיים:  אדי מרפי   טנדי ניוטון   טרי קרוז   קליפטון פאול
 מוזיקה:  דייוויד ניומן 
 צילום:  קלרק מתיס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס, Davis Entertainment, טולין/רובינס הפקות 
 חברה מפיצה:  דרימוורקס בשיתוף Paramount Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בפברואר 2007
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סלפסטיק, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  טנסי 
 תקציב:  65 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   norbit
 פרסים:  פרס פטל הזהב - השחקן הגרוע ביותר (אדי מרפי)  פרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר (אדי מרפי)  פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אדי מרפי) 
 www.meetnorbit.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
נורביט (באנגלית: Norbit) הוא סרט קומדיה שיצא לאקרנים בפברואר 2007, בבימויו של בריאן רובינס ובכיכובו של אדי מרפי, שכתב גם את התסריט. הסרט גרף הכנסות בסכום של קרוב ל-160 מיליון דולר.
עלילת הסרט

נורביט הוא יתום עוד מאז היותו תינוק. הוא נזרק על ידי הוריו בעת נסיעתם אל בית יתומים של אדם סיני בשם מר וונג. וונג לוקח אותו ומגדל את נורביט זמן רב. בילדותו, נורביט מכיר ילדה בשם קייט, אליה הוא נקשר מאוד והם אף מכריזים על עצמם כבעל ואישה. אך ביום מן הימים, קייט עוזבת את בית היתומים ונורביט נשאר בודד ועצוב.
לאחר שנים נורביט עובר לבית יתומים אחר, שם הוא נאלץ להתמודד מול נערים שמציקים לו ללא הפסקה. יום אחד, ילדה שמנה במיוחד בשם רספושיה מגנה עליו וכאות תודה היא מכריחה אותו להיות חבר שלה. בסופו של דבר, כאשר נורביט ורספוישה עוזבים את בית היתומים אל החיים האמיתיים, הם מתחתנים.
אחיה של רספושיה עוסקים בעסקים מפוקפקים על מנת לגייס כספים לחברה שלהם. הם מקבלים את נורביט כאחיהם (למראית עין) ובו זמנית גם מנצלים אותו.
נקודת המפנה בחייו מתרחשת יום אחד כאשר הוא מבקר בבית היתומים בו גדל. קייט, אהובתו מילדותו מבקרת במפתיע ואהבה ישנה מתעוררת לחיים. אך להפתעתו, קייט עומדת להינשא לאדם בשם דיון ונורביט מנסה להימלט מרספושיה כדי למנוע מקייט להתחתן עם דיון לאחר שהוא חשף את סודותיו.
שחקנים

אדי מרפי - נורביט/רספטיושה לטימור/מר וונג
טנדי ניוטון - קייט תומאס
קובה גודינג ג'וניור - דיון יוז
טרי קרוז - ביג בלאק ג'ק לטימור
קליפטון פאוול - ארל לטימור
לסטר ספייט - בלו לטימור
אדי גריפין - פופ סוויט ג'יזס
קט ויליאמס - לורד הב מרסי
מרלון ויינס - באסטר
טיפאני סטרטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1999 (בת 25) פריור לייק, מינסוטה, ארצות הברית
 שם במה:  טיפאני סטרטון
 משקל:  65 ק"ג
 גובה:  1.70 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  16 בנובמבר 2021 – הווה (3 שנים)
 מאמנים:  קארל אנדרסון גרג גאגן שרה אמאטו WWE Performance Center
 ליגות:  WWE
 תרגילי סיום:  Prettiest Moonsault Ever
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  מרסל ברטל (2022–?) 
 
ג'סיקה ווינילקו (באנגלית: Jessica Woynilko; נולדה ב-1 במאי 1999) הידועה יותר בשם הבמה שלה, טיפאני סטרטון היא מפתחת גוף, מתעמלת ומתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE בתוכנית סמאקדאון, שבה היא אלופת הנשים הנוכחית. סטרטון היא פעם אחת אלופת הנשים של NXT.
ביוגרפיה

ג'סיקה ווינילקו נולדה ב-1 במאי 1999. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת סנט קת'רין במינסוטה בשנת 2019 ואף הייתה מתעמלת במשך מספר שנים.
קריירת היאבקות מקצועית > WWE ‏ (2021–היום)

ב-30 באוגוסט 2021, ווינילקו הייתה האישה היחידה שהוכרזה במחזור הגיוס של ארגון ה-WWE אשר נשלח למתחם ה-WWE Performance Center. במהלך הקלטות התוכנית 205 לייב ב-16 בנובמבר, היא ערכה את קרב הבכורה שלה תחת שם הבמה טיפאני סטרטון, כאשר היא גברה על אמארי מילר. הקרב שודר בטלוויזיה שלושה ימים מאוחר יותר.
לאחר סדרת קטעי וידאו בהן דמותה הוצגה כ"בת מפונקת לאבא מיליונר", היא ערכה את קרב הבכורה שלה במותג NXT ב-28 בדצמבר 2021, כשניצחה את פלון הנלי. לאחר מכן, היא הייתה מעורבת בפיוד עם סאראי, כשכל אחת מהן השיגה ניצחון אחד על השנייה. הפיוד ביניהן הסתיים ב-19 באפריל 2022, כשהיא זו שיצאה עם ידה על העליונה בקרב המכריע. ב-26 במאי, סטרטון הוצגה כמשתתפת בטורניר הפריצה של מחלקת הנשים, כשהחליפה את ניקיטה ליונס לאחר שהאחרונה נפצעה לאחר ניצחונה בסיבוב הראשון. סטרטון, שהמשיכה את דרכה בטורניר, הגיעה עד לשלב הגמר, כשבדרך גברה על פלון הנלי. לעומת זאת, היא נוצחה בגמר על ידי רוקסן פרז. לאחר סיום הטורניר, היא פתחה בפיוד עם וונדי צ'ו, כשגברה עליה בפרק הספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-5 ביולי, אך הפסידה לה בקרב חוזר מסוג ללא חוקים, שהתקיים ב-23 באוגוסט.
לאחר תקופת היעדרות בשל פציעה, שדווחה באוקטובר, היא שבה למרקע ב-10 בינואר 2023 בפרק הספיישל NXT: New Year's Evil, כשהציגה גישה חיובית לדמות הילדה העשירה. בקרב החזרה שלה היא נחלה הצלחה כאשר ניצחה את אינדי הארטוול ב-24 בינואר בפרק של התוכנית NXT. לאחר שניצחה פעם נוספת את הארטוול, סטרטון העפילה לקרב הסולם על אליפות הנשים של NXT, שהתקיים באירוע NXT Stand & Deliver. באירוע זה, שנערך ב-1 באפריל, היא כשלה בניסיונה לזכות בתואר בקרב שבסופו הארטוול זכתה בחגורת האליפות. בחודש מאי, סטרטון השתתפה בטורניר בן שמונה משתתפות, שבו היא ניצחה את ג'יג'י דולין ברבע הגמר, רוקסן פרז בחצי הגמר ולירה ואלקיריה בגמר, שהתקיים באירוע באטלגראונד ב-28 במאי; כתוצאה מכך, היא זכתה באליפות הנשים של NXT, אליפות ראשונה בקריירה שלה. ב-27 ביוני במסגרת השבוע השני של פרקי הספיישל Gold Rush, סטרטון רשמה הגנה מוצלחת ראשונה על התואר מול נציגת Chase University, תיה הייל. במהלך הקרב בין השתיים, הייל הכניעה את סטרטון, לעומת זאת, דעתו של השופט הוסחה על ידי דרו גולאק, דבר שאיפשר לסטרטון לנצח לבסוף בקרב. נסיבות המקרה הובילו להגנה נוספת על התואר בין השתיים ב-30 ביולי באירוע המסיבה האמריקאית הגדולה במסגרת קרב הכנעות, שבו סטרטון הייתה שוב בצד המנצח, זאת לאחר שאנדרה צ'ייס מקבוצתה זרק מגבת אל תוך הזירה בזמן שסטרטון ביצעה מהלך הכנעה על הייל, דבר שהוביל להפסקת הקרב ולהענקת הניצחון לזכות האלופה. ב-12 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT, היא הפסידה את חגורת האליפות לבקי לינץ', הפסד שקטע תקופת כהונה של 107 ימים מצידה של סטרטון.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment – WWE
אליפות הנשים של WWE (פעם אחת, נוכחית)
אליפות הנשים של NXT (פעם אחת)
מחזיקת מזוודת "כסף בבנק" (2024)
טורניר אליפות הנשים של NXT‏ (2023)
הערות שוליים

↑  מתאבק דור שני בין המגויסים החדשים למתחם האימונים של ה-WWE
↑  דיווח: טיפאני סטרטון מחוץ לפעילות בשל פציעת ראש
↑  טיפאני סטרטון חוזרת עם גימיק חדש במהלך הספיישל NXT New Year's Evil
| זוכי קרב כסף בבנק |
| --- | --- | --- |
| גברים | אדג' (2005) • רוב ואן דאם (2006) • מר קנדי (2007) • CM פאנ' (2008 ו-2009) • ג'ק סוואגר (2010) • קיין (2010, סמאקדאון) • המיז (2010, Raw) • אלברטו דל ריו (2011, Raw) • דניאל בריאן (2011, סמאקדאון) • ג'ון סינה (2012, Raw) • דולף זיגלר (2012, סמאקדאון) • רנדי אורטון (2013, Raw) • דמיאן סנדאו (2013, סמאקדאון) • סת' רולינס (2014) • שיימוס (2015) • דין אמברוז (2016) • ברון קורבין (2017) • ברון סטרומן (2018) • ברוק לסנר (2019) • אוטיס (2020) • ביג אי (2021) • ת'יאורי (2022) • דמיאן פריסט (2023) • דרו מקינטייר (2024) |  |
| נשים | כרמלה (2017) • אלכסה בליס (2018) • ביילי (2019) • אסקה (2020) • ניקי A.S.H.‏ (2021) • ליב מורגן (2022) • איאו סקיי (2023) • טיפאני סטרטון (2024) |  |
סופיה ג'אמה

| --- | --- |

 לידה:  1979 (בת 46 בערך) אוראן, אלג'יריה 
 מדינה:  אלג'יריה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סופיה ג'אמה (בצרפתית: Sofia Djama) היא במאית קולנוע אלג'יראית. הסרט העלילתי הראשון שלה באורך מלא משנת 2017, Les bienheureux, זכה בשלושה פרסים בפסטיבל ונציה, כולל את פרס בריאן, המוענק לסרט "המקדם זכויות אדם, דמוקרטיה, פלורליזם וחירות המחשבה באופן הטוב ביותר", ופרס לינה מנג'קפרה, המוענק לסרט אשר "משנה את הדימוי של נשים בקולנוע".
הסרט הקצר השני של ג'אמה, Mollement, un samedi matin, זכה בשני פרסים בפסטיבל קלרמון-פראנד הבינלאומי לסרטים קצרים בשנת 2012.
סרטה העלילתי הארון הראשון, Les bienheureux, הוא סרט נעורים המתרחש באלג'יר בשנת 2008, בכיכובם של סמי בואג'ילה ונדיה קאסי. הבכורה העולמית של הסרט התקיים בפסטיבל הסרטים של ונציה, והיה אחד משני סרטים בלבד בפסטיבל מאת במאים אפריקאים. השני היה של הבמאי הפרנקו-תוניסאי עבדלטיף קשיש, Mektoub, My Love: Canto Uno.
Les bienheureux זכה בשלושה פרסים בפסטיבל ונציה, כולל פרס השחקנית הטובה ביותר ללינה חודרי, פרס בריאן לזכויות אדם, דמוקרטיה וחירות, ופרס לינה מנג'קפרה לסרט אשר משנה את הדימוי של נשים בקולנוע. הסרט הופץ בשוק הבינלאומי.
פילמוגרפיה

Les 100 pas de Monsieur X ‏(2012)
Softly One Saturday Morning (Mollement, un samedi matin) ‏(2012)
The Blessed (Les bienheureux) ‏(2017)
הערות שוליים

↑  Day, Elizabeth (25 באוגוסט 2012). "New Africa: the film-maker exploring feminism in Algeria". www.theguardian.com. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Keslassy, Elsa (3 בספטמבר 2017). "Bac Films Kicks Off Sales on Sofia Djama's Venice Title 'The Blessed'". variety.com. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Italy / Sofia Djama's "Les Bienheureux" wins awards at Venice - Méditerranée Audiovisuelle". mediterranee-audiovisuelle.com. 18 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Collateral Awards of the 74th Venice Film Festival". labiennale.org. 9 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1228153345  SUDOC: 227123085  VIAF: 6165152865705804940005   WorldCat (עם VIAF): 6165152865705804940005
מנחם מיכלסון

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1946 (בן 78) בני ברק, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופר ועיתונאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן, בית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק 
 שפות היצירה:  עברית
 צאצאים:  4
 פרסים והוקרה:  פרס זיו (1983) 
 
מנחם מיכלסון (נולד ב-29 באפריל 1946) הוא סופר, ביוגרף ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

מנחם מיכלסון גדל והתחנך בבני ברק, למד בבית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק. שירת בנח"ל ושימש כתב צבאי של "במחנה נח"ל". בוגר אוניברסיטת בר-אילן בחוגים לספרות עברית ומדע המדינה, ונמנה עם מקימי המגמה לתקשורת ביחידה ללימודי המשך באוניברסיטה.
משנת 1969 הוא חבר מערכת ידיעות אחרונות והיה עורך חדשות בעיתון, עורך-משנה של מוסף "7 ימים", מעורכי המוסף הפוליטי וכתב לעניינים כלליים. בנוסף היה עורך "זרעים" - ירחון בני עקיבא, ומעורכי "בת-קול", עיתון הסטודנטים של בר-אילן.
בשנת 1983 זכה בפרס זיו לעיתונות מטעם צדק-מדות-מוסר.
בשנים 1985–1987 כיהן כשליח עלייה וכאחראי על יחסי הציבור של מחלקת העלייה בבריטניה.
בשנים האחרונות הוא מגיש תוכניות רדיו בקול ישראל. היה בין המייסדים של רדיו קול חי, אך עם התחרדות התחנה פרש יחד עם אורי אורבך.
ספריו

מנחם מיכלסון, יהודה סלומון, משה מילנר, מקומות קדושים וקברי צדיקים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000 .
מנחם מיכלסון, משה קצב: ממעברת קסטינה - לקריית הממשלה, הוצאת ידיעות אחרונות, 1992 .
מנחם מיכלסון, משה שי, 24 שעות בחיי צה"ל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001 .
מנחם מיכלסון, מרטין גילברט, חיים פזנר האיש שידע - הידיעה על הפתרון הסופי ומאמצי ההצלה, הוצאת יד ושם, 2007 .
מנחם מיכלסון, הלל ממוצב המזח, ספרית בית-אל.
מנחם מיכלסון, מאת שליחנו ללונדון, הוצאת ידיעות אחרונות.
מנחם מיכלסון, נגד הזרם - סיפורו של מאיר שטרית, ספריית מעריב, 1993 .
מנחם מיכלסון, הצופה לבית ישראל: סיפור חייו ויצירתו העיתונאית של עורך עיתון הצפה, משה אישון 2018 .
בעריכתו: חיים טופול, חיים מספר על טופול, הוצאת ידיעות אחרונות, 1983 .
מנחם מיכלסון, רואים את הקולות - סיפורו של בית חינוך עיוורים ירושלים, הוצאת ראובן מס, 2019 .
מנחם מיכלסון, יד ימינו - סיפור חייו של יחיאל קדישאי מזכירו האישי של מנחם בגין, הוצאת גפן, 2013, זוכה פרס ז'בוטינסקי 2015 .
מנחם מיכלסון ושאול מייזליש, אחד יחיד ומאחד: סיפור חייו ומורשתו של הרב אליהו פרדס, ספריית בית אל תשפ"א (2020) .
מנחם מיכלסון, אגד, קווים ונקודות, הוצאת ׳כרמל׳ 1992 .
מנחם מיכלסון, יוסק'ה, הוצאת טפר, 2024.
הערות שוליים

↑  פרס "זיו" ל-4 עיתונאים, דבר, 27 באפריל 1983
↑  רדיו קול חי יפצה את אורבך ומיכלסון, באתר ערוץ 7, 5 בספטמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308156005171  ISNI: 0000 0000 7251 2356  LCCN: n82219599  VIAF: 65367830   WorldCat (עם VIAF): 65367830 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רפאל אפרת

| --- | --- |

רפאל אפרת, אוקטובר 1967
 לידה:  10 במאי 1924 המבורג, גרמניה
 פטירה:  21 בינואר 1971 (בגיל 46)
 תאריך עלייה:  1935
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1971 (כ־23 שנים)
 דרגה:  אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 ראש לשכת הרמטכ"ל   דובר צה"ל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות     מבצע קדש     מלחמת ששת הימים     מלחמת ההתשה
 
רפאל (רפי) אפרת (10 במאי 1924 – 21 בינואר 1971) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששירת כראש לשכת הרמטכ"ל וכדובר צה"ל.
קורות חייו

רפאל אפרת נולד בשנת 1924 בעיר המבורג שבגרמניה, בנם של פנינה ושלמה פירט. למד בתלמוד תורה. ב-1935, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד במוסד אהבה בקריית ביאליק ובתיכון בקריית מוצקין.
ב-1942 התנדב לשורות הצבא הבריטי ושירת במלחמת העולם השנייה בחיל ההנדסה המלכותי וביחידת ההיסעים, כיהן כמפקד תחנות רכבת במצרים, בתקופה זו העביר ידיעות ל"הגנה" ששימשו להשתלטות על ציוד צבאי. השתחרר ב-1946 בדרגת רב-סמל.
עבד כאזרח ביחידת ההיסעים באזור חיפה, נמנה עם מנגנון הקבע של ההגנה והמשיך בהעברת מידע לש"י, עד שנעצר ופוטר. הצטרף לש"י באופן קבוע והיה ממקימי ש.מ. 3, ענף ביטחון השדה בשירות המודיעין. בשנים 1949–1951 הושאל למשטרת ישראל ושירת כקצין במחלקה המיוחדת של המטה הארצי. בהמשך שירת במגוון תפקידים בצה"ל, בהם ממלא מקום ראש לשכת ראש אמ"ן בתחילת שנות ה-50, מפקד יחידת חצב (1955-1957) וראש לשכתו של מאיר עמית בעת שכיהן כראש אמ"ן וראש המוסד.
באפריל 1964 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל יצחק רבין, וליווה אותו בזמנים הקשים של תקופת ההמתנה ובניצחון במלחמת ששת הימים. בספטמבר 1967 מונה לדובר צה"ל, שירת בתפקיד בזמן מלחמת ההתשה, הועלה באוגוסט 1968 לדרגת אלוף-משנה וסיים את תפקידו במרץ 1970. מונה ליועץ מיוחד לשגרירות ישראל בבון בירת גרמניה המערבית.
נפטר בינואר 1971 מהתקף לב שבו לקה בעת שהותו בבית מלון בהמבורג. בן 47 במותו.
הותיר אחריו רעייה, בן ובת. נקבר בבית הקברות הצבאי בקריית שאול.
נאסר דג'יגה

יאקובה נאסר דג'יגה (בצרפתית: Yacouba Nasser Djiga; נולד ב-15 בנובמבר 2002 בבובו-דיאולסו שבבורקינה פאסו) הוא כדורגלן בורקינאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת וולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג ובנבחרת בורקינה פאסו.
קריירת מועדונים

דג'יגה גדל במחלקת הנוער של ויטסה בובו-דיאולסו מבורקינה פאסו, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-19 ביוני 2021 חתם דג'יגה בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית.
בעונת 2022/2023 הושאל דג'יגה לנים מליגת המשנה הצרפתית.
בינואר 2023 הושאל דג'יגה לכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית ובסוף העונה חתם בקבוצה.
ב-4 בפברואר 2025 חתם דג'יגה על חוזה ל-5.5 שנים בוולבס מהפרמייר ליג.
קריירה בינלאומית

ב-24 במרץ 2022 ערך דג'יגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בהפסד 0–5 לנבחרת קוסובו במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת בורקינה פאסו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  Der FCB verpflichtet Yacouba Nasser Djiga באתר הרשמי של פ.צ. בזל, 19 ביוני 2021 (בגרמנית)
↑  NASSER DJIGA PRÊTÉ POUR LA SAISON באתר הרשמי של נים, 28 באוגוסט 2022 (בצרפתית)
↑  Wolves sign Djiga on deadline day | Men's First-Team | News, Wolverhampton Wanderers FC (באנגלית)
↑  Burkina Faso announce 27-man TotalEnergies AFCON squad באתר קונפדרציית הכדורגל של אפריקה, 22 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת בורקינה פאסו – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ה. קונאטה •  2 ג'. וואטרה •  3 גיברה •  4 נגאלו •  5 דג'יגה •  6 באנסה •  7 ד. וואטרה •  8 באדולו •  9 קאבורה •  10 טראורה •   11 בנגרה •  12 א. טאפסובה • 13 מ. קונאטה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 קי • 18 ודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 נומה • 22 טורה • 23 ניקיימה • 24 גירה • 25 יאגו • 26 סאלו • 27 טו • מאמן: ולוד |  1 ה. קונאטה •  2 ג'. וואטרה •  3 גיברה •  4 נגאלו •  5 דג'יגה •  6 באנסה •  7 ד. וואטרה •  8 באדולו •  9 קאבורה •  10 טראורה •   11 בנגרה •  12 א. טאפסובה • 13 מ. קונאטה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 קי • 18 ודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 נומה • 22 טורה • 23 ניקיימה • 24 גירה • 25 יאגו • 26 סאלו • 27 טו • מאמן: ולוד | בורקינה פאסו |
עצמון יניב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1951 (בן 74 בערך) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  כרמי יוסף 
 שפות היצירה:  עברית 
 
עצמון ד. יניב (פוחצ'בסקי) (נולד ב-1951) הוא עורך דין, משורר, צייר ואיש ציבור.
ביוגרפיה

עצמון יניב נולד בראשון לציון ובה גדל. במקצועו הוא עורך דין, בורר, ומגשר.
שירת כקצין בחיל שריון בסדיר ובמילואים, לחם במלחמת יום הכיפורים בגזרת התעלה, כמפקד מחלקת טנקים, בקרב על מתחם חמוטל. הטנק שלו ספג פגיעה ישירה, שניים מאנשי צוות הטנק שלו נהרגו, והוא ואיש צוות נוסף נפצעו. השתחרר משירות המילואים בצה"ל בדרגת רב-סרן.
למד משפטים באוניברסיטה העברית, הוסמך כחבר לשכת עורכי הדין ב-1978 ומאז הוא בעל משרד פרטי לעריכת דין בתחום האזרחי. הוסמך כמגשר ב-2001. סיים תואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן ב-2003.
החל לכתוב שירים בגיל צעיר. ספר שיריו הראשון ראה אור ב-2001, ומאז יצאו לאור עוד ששה ספרי שירה שלו. בנוסף לכך, ערך עם בת דודתו, אורה עשהאל, שני ספרים, אחד מהם רומן של סבתא רבתא שלו נחמה פוחצ'בסקי, והשני ספר שירים של סבו עשהאל פוחצ'בסקי.
חבר באגודת הסופרים ובאיגוד סופרים כללי. שיריו פורסמו בכמה וכמה אנתולוגיות וכתבי עת.
יניב אוסף אומנות זה שנים רבות, וב-2015 החל לצייר בעצמו. בפרק זמן של שנה צייר כ-400 ציורי שמן. נכון ליוני 2016 עבודות שלו הוצגו בתערוכת יחיד אחת ובארבע תערוכות קבוצתיות. צילומים של ציוריו מופיעים על כריכת ספר שיריו החדש של יחיאל חזק ועל כריכת גיליונו הראשון של כתב העת "בין סגול ובין תכלת". חבר בעמותה לאמנות חזותית ראשון לציון.
יניב הוא נינם של בני העלייה הראשונה, נחמה פוחצ'בסקי ויחיאל מיכל פוחצ'בסקי, ונינו של שמואל נתן וילסון, ממקימי תל אביב.
מילא תפקידים ציבוריים רבים, החל מהיותו נער ועד היום.
מתגורר בכרמי יוסף.
ספרי שירה פרי עטו

לרוץ מלוא רוחב העין (תל אביב: אחידוב, 2001)
כמו דחליל אצל גדר: שירים (תל אביב: עתון 77, תשע"ב 2012)
ציפור על בד: שירים (תל אביב: עתון 77, תשע"ד 2013)
כחץ מיתר שלוח: שירים (תל אביב: עתון 77, תשע"ה 2015)
סריקת מערכות: שירים (תל אביב: צבעונים הוצאה לאור, תש"ף 2020)
סימני משיכה: שירים (תל אביב:  צבעונים הוצאה לאור, תשפ"א 2021)
מבע: שירים (תל אביב: עמדה הוצאה לאור תשפ"ד 2024)
ספרים בעריכתו

במדרון: רומן ארצישראלי, מאת נחמה פוחצ'בסקי, (תל אביב, עתון 77, 2004) (יחד עם אורה עשהאל)
גחלת, מאת עשהאל פוחצ'בסקי, (תל אביב, עתון 77, 2012) (יחד עם אורה עשהאל)
תערוכות

2015: "מכחול פורש כנף", גלריית מוזיאון אדם ותכשיט, שדמות דבורה (תערוכה קבוצתית)
2015: "צובע באדום עז", הספרייה העירונית קריית אונו, קריית אונו (תערוכת יחיד)
2016: "נופים", משרדי מס הכנסה, בניין בזק, ראשון לציון (תערוכה קבוצתית)
2016: "שבט. אחים גם יחד", הספרייה למדעי החברה וניהול, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב (תערוכה קבוצתית)
2016: "חברים חדשים", בית האומנים החדש, ראשון לציון (תערוכה קבוצתית)
2016: "שוורים ושלמים", גלריית הבית הירוק, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב (תערוכת מיני יחיד)
2024 "...ופתאום באו הצבעים", בית האמנים ראשון לציון (תערוכת יחיד) אוצרת : דר' נורית יעקבס צדרבוים