stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב ברמן
ביוגרפיה

ברמן נולד בחורף תרל"ח–1878 בעיירה סָלַנט שבפלך קובנה שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בנם של שפרינצה (נפטרה ב-1929) ויחזקאל מאיר ברמן (שהיה אחיינו של ר' ישראל מסלנט, ממייסדי תנועת המוסר). התחנך בסלנט אצל רבה של העיירה, הרב מאיר אטלס, והמשיך את לימודיו בישיבות טֶלז, והוסמך לרבנות. לאחר מכן נסע לגרמניה ללמוד בממל וברלין.
בשנת 1900 החלה פעילותו הציונית והחינוכית. עסק בהוראה בעיר ממל, ובשנים 1907–1908 עבר ללמד באודסה במסגרת הגימנסיה העברית ובית המדרש לרבנים. בשנת 1902 הוא נשלח כציר מטעם תנועת "המזרחי" לוועידה הציונית הכלל-רוסית שנערכה במינסק, ובשנת 1903 השתתף בוועידת התנועה בלידא ויזם במהלכה את הקמת ישיבת לידא.
למד משפטים, פילוסופיה וחינוך באוניברסיטת סנקט פטרבורג. כעבור שנה וחצי הוזמן לשמש מרצה לתלמוד ופוסקים בישיבתו של הרב חיים טשרנוביץ (רב צעיר) באודסה. לאחר שנה וחצי שימש במשך כמה חודשים כממלא מקום מנהל המוסד, ואז נבחר למשרת רב העיר ברדיצ'ב, שבה כיהן משנת 1910 ועד 1920. בתוך כך, במהלך מלחמת העולם הראשונה עסק בהצלת פליטים ופעל בקרב הנהגת יהדות רוסיה.
בין יולי לאוקטובר 1917 כיהן כרב הצבאי הראשי של החזית הדרומית-מזרחית, בדרגת פולקובניק (מקביל לאלוף-משנה), תחת שלטונו של אלכסנדר קרנסקי. לאחר שהוענקה לאוקראינה עצמאות בעקבות המהפכה הרוסית, היה הרב ברמן מזכיר כבוד בממשלת אוקראינה הזמנית וחבר נשיאות המזכירות הלאומית של יהודי אוקראינה. באותה עת שימש יו"ר הנהלת "אחדות", שבה התאגדו ההסתדרויות היהודיות הדתיות. ב-1919 נאסר באשמת עיסוק בציונות, וב-1920 עזב את המדינה באופן מחתרתי. הוא הגיע לארץ ישראל ב-2 בנובמבר 1921 והחל לעסוק בחינוך.
בשנים 1922–1923 עמד הרב ברמן בראש בית הספר נצח ישראל בפתח תקווה. לאחר מכן הוא עבר לשמש מפקח ראשי על בתי הספר של "המזרחי" וכיהן כסגן מנהל מחלקת החינוך של הוועד הלאומי (1924–1944). בסיום תפקידו הוא שימש יו"ר "המזרחי" בארץ ישראל (1944–1948), כשהוא מתמנה במקביל למרכז התנועה העולמי (ב-1946). לאורך השנים היה חבר הוועד הפועל הציוני.
לאחר קום המדינה ייסד הרב ברמן ב-1950 בירושלים את המכון התורני הפדגוגי – בית מדרש למורים שנועד להכשיר בחורי ישיבה (מהיישוב הישן) כמורים מקצועיים ללימודי יהדות, בשל המחסור במורים בבתי הספר הדתיים בארץ. בשנת 1955 הועבר המכון לרחובות, ליד ישיבת הדרום, בעקבות השתדלותו של ראשה, הרב צבי יהודה מלצר. עמד בראש המכון עד לפטירתו ב-1974. לאחר מותו נקרא המכון על שמו, "מורשת יעקב", והוקמה במסגרתו ישיבת ההסדר "אורות יעקב". בשנת 1968 הוענקו לרב ברמן פרס ישראל לחינוך ואות יקיר ירושלים. בשנת 1972 זכה בפרס שפירא למחשבת הציונות הדתית.
נפטר בל' בניסן ה'תשל"ד, 22 באפריל 1974.
על שמו נקראו רחובות בישראל.
בשנת תשל"ו הופיע הקובץ "שיחות ופרקי זכרונות", ובו שיחות בעל-פה בנושא יהדות רוסיה בשלהי שנותיו של שלטון הצארים ותחילת המהפכה הרוסית, שהוקלטו מפי הרב ברמן בחורף תשכ"ה עובדי המכון ליהדות זמננו של האוניברסיטה העברית בירושלים יוסף שלמון ומרדכי אלטשולר.
משפחתו

בשנת תרפ"ז נישא למרים רוזנבלום. השניים היו הורים לשלושה: לאה (אשתו של דוד צבי פנקס, ממנהיגי "המזרחי", חבר הכנסת ושר); יצחק ברמן (1913–2013), משפטן ופוליטיקאי מטעם הליכוד שבראשית שנות ה-80 כיהן כיושב ראש הכנסת וכשר האנרגיה והתשתית; ושושנה.
בשנת תרצ"ו התאלמן מאשתו. בשנת תש"א נישא בשנית, ללאה פייטלוביץ' (אלמנתו של פרופ' יהודה ליב אשר גולאק מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ממייסדי המחקר המודרני של המשפט העברי), עסקנית ציבור שהייתה פעילה בנשות "המזרחי" וויצו, ושיחד עם אחיה, ד"ר יעקב פייטלוביץ', פעלה להפצת התרבות היהודית בקרב היהודים באתיופיה.
ספריו

תורת המדינה בישראל, ירושלים: בסיוע מוסד הרב קוק, תש"ז.
הלכה לעם: התפִלה, קריאת התורה, בית הכנסת, ברכות: הלכות מֻסברות ומבוארות על פי המקורות ...,, תל אביב: א' ציוני, תשי"ח. (הדפסה נוספת: תשכ"ד 1964)
הלכה לעם: חגים וזמנים, צומות, תשובה וימים נוראים: הלכות מֻסברות ומבוארות על פי המקורות וסדורות מחדש למקרא העם ולמורה עם תלמיד, תל אביב: א' ציוני, תשכ"ב 1962. (מהדורה ב: תשכ"ד; מהדורה ג: תשכ"ו 1965; מהדורה ד: תשכ"ח 1968)
הלכה לעם: ארץ ישראל והלכותיה, השמיטה, איסור והיתר, טומאה וטהרה, אבל ונחמה, נחמת ציון וירושלים הלכות מוסברות ומבוארות על פי המקורות וסדורות מחדש למקרא העם ולמורה עם תלמידים מבוגרים, תל אביב: א' ציוני, תשכ"ט.
"רבי ישראל סלנטר ובני דורו", ירושלים: [חמו"ל], תשל"ד. (ספרון)
לאחר מותו:
הלכה לעם: הלכות מֻסברות ומבארות על פי המקורות וסדורות מחדש למקרא העם ולמורה עם תלמיד, מהדורה מחודשת מורחבת ומתוקנת, ערוכה על ידי שמואל בורנשטין, 3 כרכים, ירושלים: המחלקה לחנוך ולתרבות תורניים בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית, תשל"ה 1975–תשמ"ה. (התוכן: ספר א: מקורי ההלכה, בקומך, ציצית ותפלין, התפלה, קריאת התורה, בית הכנסת, ברכות, תשל"ה 1975; ספר ב: שבת, יום טוב, לוח המועדים, פסח, שבועות, תשובה, ראש השנה ויום הכפורים, סכות, ימי זיכרון, פורים וחנכה, תשל"ז; ספר ד: קִדוש השם, מצוות שבין אדם לחברו, נשואין ומשפחה, בין ישראל לעמים, תשמ"א 1981)
שיחות ופרקי זכרונות: על תולדות יהודי מזרח אירופה במחצית הראשונה של המאה העשרים, ירושלים: דפוס המקור, תשל"ו.
לקריאה נוספת

'ברמן, יעקב', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 114–115. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  היום חלוקת אות "יקירי ירושלים", דבר, 14 בפברואר 1968.
↑  "פרס שפירא" למלכה שפירא ולרב י. ברמן, דבר, 3 באפריל 1972.
↑  נפטר הרב יעקב ברמן ממייסדי 'המזרחי, מעריב, 23 באפריל 1974. באתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑  ביקורת: א. ב., תורת המדינה בישראל, הד-המזרח, 2 בדצמבר 1949.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300951805171  GND: 1053384319  ISNI: 0000 0000 6378 5985  LCCN: n88609568  NLA: 35793157  NTA: 070165858  SUDOC: 204418720  VIAF: 53263349   WorldCat (עם VIAF): 53263349
ישראל נבון

ישראל נבון (8 בדצמבר 1938, ט"ו בכסלו ה'תרצ"ט – 5 בנובמבר 2022) היה ראש עיריית דימונה בשנים 1969–1971. כיהן במשך עשרות שנים במגוון תפקידים ציבוריים, בהם סגן וממלא מקום ראש העירייה, יושב ראש המועצה הדתית דימונה וחבר מרכז המפד"ל.
ביוגרפיה

ישראל נבון נולד בשנת 1938 בעיר מרקש שבמרוקו. סיים לימודים בבית הספר היסודי "אוצר התורה" במרוקו ובישיבה התיכונית "תומכי תמימים" בעיר מקנס שבמרוקו.
עבד כמורה בבית הספר "תלמוד תורה" בעיר רבאט שבמרוקו.
ב-15 ביוני 1957 עלה לישראל והשתקע בבאר שבע. עבד בסלילת כביש אילת - באר שבע במע"צ באר שבע. עבד בבנק המזרחי בבאר שבע. עבד בבית הדין הרבני בבאר שבע. התגייס לצה"ל והשתחרר בדרגת סרן.
בשנת 1961 הגיע לדימונה כמנהל לשכת המיסים של הפועל המזרחי. בשנת 1965 נבחר כחבר המועצה המקומית דימונה בראשותו של ערמון לרדו. בשנת 1968 נבחר לסגנו של ראש העיר גבי סבג. בשנת 1969 נבחר כראש העיר ברוטציה עם יצחק פרץ שכיהן כמ"מ ראש העיר, ובנובמבר 1971 מונה לממלא מקום ראש העיר בראשותו של יצחק פרץ, בהתאם להסכם הרוטציה. בשנת 1974 נבחר כחבר מועצת העיר וכיהן כמ"מ ראש העיר בראשותו של ערמון לרדו.
בין השנים 1974–1994 כיהן כראש המועצה הדתית דימונה.
כיהן כחבר הנהלת העיר בראשותם של ז'אק אמיר, אלי הללי וגבי ללוש.
בשנת 1994 מונה לסגן ראש העיר וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1999 תחת ראש העיר גבי ללוש.
במהלך שנות הקריירה הציבורית שלו כיהן בתפקידים ציבוריים רבים נוספים:
חבר הנהלת המפד"ל.
מועמד המפד"ל לכנסת.
חבר מרכז המפד"ל.
חבר הנהלת סיעת "למפנה" במפד"ל.
יועץ לשר הדתות ד"ר יוסף בורג.
חבר הוועד המנהל של רשת בתי אבות "תפארת בנים" של המפד"ל.
מזכיר המפד"ל והפועל המזרחי במשך 33 שנים.
בשנת 1959 נישא לשמחה נבון, ולהם שישה ילדים. נפטר ב-5 בנובמבר 2022.
הערות שוליים

↑  ישראל נבון - ראש עיריית דימונה, דבר, 3 בדצמבר 1969
↑  אלי אייל, חילופי משמרות בדימונה, מעריב, 12 בנובמבר 1971
משולם עד, רוטציה בראשות עיריית דימונה, דבר, 24 בנובמבר 1971
↑  עודד בר מאיר, "ישראל נבון, לשעבר ראש עיריית דימונה, הלך לעולמו בגיל 84, mynet באר שבע, 5 בנובמבר 2022
ישיבת ההסדר ראשון לציון

| --- | --- |


 ישיבת הסדר
 מוטו:  בית היוצר של הנשמה הישראלית
 השתייכות:  ציונות דתית, ישיבות הסדר
 תקופת הפעילות:  ה'תשנ"ו (1996) – הווה
 מייסדים:  הרב שלמה לוי
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב שלמה לוי
 תלמידים
 :  כ-150
 מיקום
 מיקום:  אנילביץ' 34, ראשון לציון
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°59′15″N 34°47′22″E﻿ / ﻿31.987388888889°N 34.789444444444°E﻿ / 31.987388888889; 34.789444444444
 האתר הרשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישיבת ההסדר ראשון לציון(למפת גוש דן רגילה) ישיבת ההסדר ראשון לציון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת ההסדר ראשון לציון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת ההסדר ראשון לציון  he ישיבת ההסדר ראשון לציוןhe ישיבת ההסדר ראשון לציוןמפת  __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion)  __ בית דגן (in English: Beit Dagan) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov), __ נס ציונה (in English: Ness Ziona), __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) תחום בתוך שטח העיר: __ שפד"ן (in English: Shafdan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ישיבת ההסדר ראשון לציון -"אורות הראיה" היא ישיבת הסדר וישיבה גבוהה שהוקמה בשנת ה'תשנ"ו (1996) בעיר ראשון לציון. בראש הישיבה עומד הרב שלמה לוי. בישיבה לומדים כ-50 תלמידים ואברכים.
היסטוריה

מקים הישיבה והעומד בראשה, הרב שלמה לוי, משמש גם כרב אזור בראשון לציון. בשנותיה הראשונות הישיבה שכנה במרכז רוטשילד בעיר, והתלמידים גרו בדירות שכורות. בהמשך עברה הישיבה למשכנה הנוכחי, בשכונת רמת אליהו במערב העיר, במבנה ששימש קודם לכן כבית ספר יסודי.
דרך חינוכית ופעילות

הישיבה מחנכת את תלמידיה ופועלת לאורו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק. מתוך זה מתקיימות בישיבה תוכניות ללימוד אמונה וחסידות וכן הוקם כולל אברכים  ללימוד קבלה.
הישיבה שמה דגש על לימוד גמרא בעיון ובבקיאות וכחלק מכך מתקיימים בישיבה שלושה סדרי גמרא, כאשר בסדר בוקר לומדים התלמידים גמרא בעיון ובסדר צהריים וערב מתמקדים בלימוד בקיאות במסכת הישיבתית. במהלך היום מתקיימים בנוסף שיעורי אמונה מרבני הישיבה וסדר הלכה ואמונה בחברותות.
התלמידים וצוות הישיבה מקיימים פעילויות מגוונות המופנות אל הקהילה. סיסמתה של הישיבה היא "להאיר את העיר". בימי שישי פועלים חלק מהתלמידים מטעם ארגון מעייני הישועה . במסגרת פעילות זו הם מחלקים נרות שבת, עלונים ותשמישי קדושה במרכזי קניות. בחגי ישראל מקיימת הישיבה פעילויות בעיר, כגון חלוקת סופגניות בחנוכה וריקודי שמחה בפורים.
בנוסף מופעלת מועדונית המספקת ארוחת צהריים חמה לילדי השכונה. כן פועלים בישיבה שני מכוני גיור מטעם בתי הדין לגיור. במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל נדבקו בנגיף עשרות תלמידים ואנשי צוות.
בנוסף פועלת מדרשה תורנית לנשים בשם "שובי נפשי" בראשות הרבנית גילה לוי.
במהלך השנים הוקם גם גרעין תורני "אור לציון" המאגד משפחות דתיות לפעילות בעיר. בין פעולותיו הבולטות של הגרעין ניתן למנות את חיזוק ושיפור בית ספר יסודי "מעלה שמעוני" והפיכתו לתתמ"ד, תחת דגלה של הישיבה ובנשיאותו של ראש הישיבה.
צוות הישיבה

הרב שלמה לוי - ראש הישיבה
הרב אברהם סיידמן - ר"מ שיעור א'
הרב אוריאל בוכריס - ר"מ שיעור ב'
הרב יגאל אבוטבול –  ר"מ שיעור ד'
הרב יצחק זעפרני – ר"מ שיעור ה'
הרב יהונתן לנגה - ראש כולל הלכה
הרב הראל הורביץ -  ר"מ סדר צהריים ומוציא ספרי הלכה בהוצאת הישיבה
הרב גבי טבדי- ר"מ אמונה.
בעבר נמנו עם צוות הישיבה הרב פנחס מונדשיין, שמסר שיעור כללי בגמרא ובאמונה, בשנים תשע"ו-תשע"ח והרב אלישע וישליצקי ששימש מלווה אמוני. עוד לימדו בה גם הרב חיים זק"ש (בנו של הרב אברהם זק"ש), הרב אהרון בק, הרב מרדכי מור ברגמן, הרב ישראל בן-שטרית, הרב בנימין דואני, הרב אליעזר פופר, הרב גלעד ספרוני, הרב יאיר וולף, הרב עידן יוסף והרב יהונתן סנדרס.
המכון להוצאת ספרים של הישיבה

הוצאת הספרים מטעם הישיבה מוציאה בין היתר ספרים של הרב משה צוריאל הרב שלמה לוי ועוד:
לאורו מעגלי התבוננות מאת הרב שלמה לוי
סדרת חוברות הלכה אקטואליות מאת הרב רן ישראלי
סדרת חוברות הלכה אקטואליות מאת הרב הראל הורביץ
נפלאים מעשיך מאת הרב  משה צוריאל
פניני הראי"ה מאת הרב משה צוריאל
אוצרות הראי"ה מאת הרב משה צוריאל
הוצאה חדשה של יין לבנון, פירוש על מסכת אבות מאת הרב נפתלי הרץ וייזל
הערות שוליים

↑  נכון לאוקטובר 2016, כולל תלמידים בשירות צבאי פעיל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311657805171
כביש 10 (הולנד)

| --- | --- |

הכביש מצפון לאמסטרדם
הכביש מצפון לאמסטרדם
 מידע כללי
 כינוי:  Rijksweg 10 או Ring Amsterdam
 ציר:  כביש היקפי
 כביש מהיר:  לכל אורכו
 אורך:  32.4 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  אמסטרדם
 נקודת התחלה:  מחלף קונפליין
 נקודת סיום:  מחלף קונפליין
 כבישים מסתעפים:  A2 motorway, A1 motorway, A5 motorway, A4 motorway, A8 motorway 
  
 
כביש מהיר 10 (בהולנדית Rijksweg 10 - "דרך ממלכתית 10" או A10) הוא כביש הטבעת של העיר אמסטרדם, בירת הולנד, והוא מוכר גם בשם זה (Ring Amsterdam). חלקים מהכביש מסומנים גם ככבישים מהירים אירופים E22 (החלק המערבי) ו-E35 (החלק המזרחי והחלק הצפוני).
היסטוריה

סלילת הכביש החלה בשנת 1962 ומקץ ארבע שנים הושלמה מנהרת קונטונל שהייתה הקטע הראשון של הכביש. ב-1975 נחנך חלקו המערבי של כביש הטבעת, ב-1981 החלק הדרומי וב-1990 הושלמה סלילת כל תוואי הכביש, כאשר נחנכה מנהרת זיבורחרטונל.
מאפיינים

אורכו של הכביש הוא 32.4 ק"מ והוא מתחיל במחלף קונפליין (Coenplein) שבמפגש הכביש עם כביש מהיר A8 צפונית-מזרחית לעיר. המרחקים נמדדים מנקודה זו עם כיוון השעון. 18 היציאות ממוספרות לעומת זאת נגד כיוון השעון, בשל כך שהסלילה התקדמה בכיוון זה (ראו להלן). כל היציאות משמשות כגישה לצירים העירוניים המובילים אל מרכז העיר אמסטרדם (Stadsroute או S-wegen) והמסומנים כ-S101 עד S118. צירים אלה מתחברים בסופו של דבר אל כביש הטבעת שבמרכז העיר (Centrumring Amsterdam), הידוע גם כ-S100 ואשר אינו מסווג ככביש מהיר, אלה כדרך עירונית.
לאורכו של כביש 10 שלושה מפגשים נוספים עם כבישים מהירים נוספים (A1 לכיוון מזרח, A2 לכיוון דרום-מזרח ו-A4 לכיוון דרום-מערב). הכביש חולף בשתי מנהרות מתחת לנהר איי (IJ) שבצפון העיר - פעם בצידה המזרחי של אמסטרדם, במנהרת זיבורחרטונל (Zeeburgertunnel) שאורכה 546 מטר, ופעם בצידה המערבי במנהרת קונטונל (Coentunnel) שאורכה 587 מטר. המהירות המרבית המותרת לאורכו של הכביש היא 100 קמ"ש, למעט בחלקו המערבי בו היא מוגבלת ל-80 קמ"ש בלבד. הכביש נחשב לאחד מהעמוסים שבכבישי הולנד.
מסלול

| מועצה מקומית | ק"מ | מס' יציאה | שם | כביש | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אמסטרדם | 0 |  | קונפליין |  |  |
| אמסטרדם | 4 | 1 | המהפנס (Hemhavens) | N203, s101 |  |
| אמסטרדם | 6 | 2 | סלוטרדייק (Sloterdijk) | s102 |  |
| אמסטרדם | 6 | 3 | וסטרפארק (Westerpark) | N200, s103 | יציאה דרומה וכניסה צפונה |
| אמסטרדם | 7 | 4 | בוס אן לומר (Bos en Lommer) | s104 | יציאה דרומה וכניסה צפונה |
| אמסטרדם | 8 | 5 | חזנפלט (Geuzenveld) | s105 |  |
| אמסטרדם | 9 | 6 | אוסדורפ (Osdorp) | s106 |  |
| אמסטרדם | 10 | 7 | סלוטרואארט (Slotervaart ) | s107 |  |
| אמסטרדם | 11 |  | דה ניווה מיר (De Nieuwe Meer) |  |  |
| אמסטרדם | 12 | 8 | אאוט-זאוט (Oud-Zuid) | s108 |  |
| אמסטרדם | 14 | 9 | מרכז הקונגרסים (RAI) | s109 |  |
| אמסטרדם | 16 | 10 | אמסטל (Amstel) | , s110 |  |
| אמסטרדם | 17 | 11 | אמסטרדם-אמסטל | s111 |  |
| אאודר-אמסטל (Ouder-Amstel) | 18 | 12 | דאופנדרכט (Duivendrecht) | s112 |  |
| דימן (Diemen) | 19 | 13 | דימן | s113 |  |
| אמסטרדם | 20 |  | ווטרחראפסמיר (Watergraafsmeer) |  |  |
| אמסטרדם | 22 | 14 | זיבורך (Zeeburg) | s114 |  |
| אמסטרדם | 25 | 15 | דורכרדם (Durgerdam) | s115 |  |
| אמסטרדם | 28 | 16 | אמסטרדם-צפון / אמסטרדם מרכז | N247, s116 |  |
| אמסטרדם | 30 | 17 | קאדולן (Kadoelen) | s117 |  |
| אמסטרדם | 31 | 18 | אוסטזנֶוֶרף (Oostzanerwerf) | s118 |  |
| אמסטרדם | 32 |  | קונפליין |  |  |
S100 בצהוב - כביש הטבעת הפנימי של העיר. A10 וכביים מהירים נוספים מסומנים באדום והצירים העירוניים המובילים אל מרכז העיר בשחור
הכניסה למנהרת זיבורחרטונל
כביש 171

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  33 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  הנגב 
 נקודת התחלה:  צומת הר חריף
 נקודת סיום:  צומת הרוחות
 קואורדינטות:  30°35′20″N 34°41′26″E﻿ / ﻿30.588944444444°N 34.690527777778°E﻿ / 30.588944444444; 34.690527777778
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 171 הוא כביש הרוחב היחיד בהר הנגב. אורכו 33 ק"מ והוא מוביל מצומת הר חריף שעל כביש 10 סמוך לגבול מצרים עד לצומת הרוחות עם כביש 40, כחמישה ק"מ צפונית לעיירה מצפה רמון. הכביש עובר ברובו לאורך השפה הצפונית של מכתש רמון ודרך תוואי הזרימה של נחל ניצנה. בחלקו המזרחי הוא חוצה את מישור הרוחות ונחל צין, וחולף ליד מנחת מצפה רמון.
סמוך מצפון לכביש, כ־5 ק"מ מזרחית מצומת הר חריף, ובגובה של 950 מטר, שוכנים בורות לוץ.
תולדות הכביש

הכביש נפרץ בשנים 1979–1980 עם ההתעוררות המחודשת בהתעניינות בנגב, בעקבות הסכם השלום עם מצרים והנסיגה המתוכננת מסיני, ופתח את הדרך לאתרים שהישראלים כמעט ולא הגיעו אליהם קודם לכן.
בספטמבר 2022 נסגר הכביש לתנועת אזרחים בשל מפגעי בטיחות רבים, לטענת המועצה האזורית רמת נגב האחראית לתחזוקתו.
צמתים עיקריים לאורך תוואי הכביש

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קילומטרים | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
כביש 171 ממערב למזרח
| 0 | צומת הר חריף | הר חריף |   כביש 10, אין מעבר  |  |
| 1 | צומת בה"ד 1 | בה"ד 1 |  |  |
| 33 | צומת הרוחות | צפונית למצפה רמון |   כביש 40 |  |
ראו גם

כבישי ישראל
הר הנגב
הערות שוליים

↑  צבי אילן, נוער פורץ נתיבה במדבר, דבר, 2 באפריל 1980
↑  מכתש רמון המערבי, דבר, 1 במרץ 1963
↑  גלעד כרמלי, רגע לפני החגים: כביש 171 שמוביל לאתרי טיול פופולריים בנגב נסגר אך לאחר התערבות המועצה אזורית רמת נגב הודיעו במשרד התחבורה כי הכביש יפתח מחדש לאחר ראש השנה 2022 תוך הגבלת מהירות הנסיעה ושלטים המזהירים כי הכביש הוא כביש ללא שוליים, באתר ynet, 6 בספטמבר 2022
כריס גריפין

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  Death Has a Shadow 
 יוצרים:  סת' מקפרלן 
 מידע
 תאריך לידה:  8 בפברואר 1985 
 מקום לידה:  קוהוג 
 מקצוע:  תיכוניסט
 כוחות:  שליטה באש 
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  Griffin Home 
 דמויות קשורות
 משפחה:  פיטר גריפין, לויס גריפין, מג גריפין, סטואי גריפין, בריאן גריפין
 חברים:  הרברט, ניל גולדמן
 אויבים:  הקוף המרושע
 
כריסטופר קרוס "כריס" גריפין (באנגלית: Christopher Cross "Chris" Griffin) היא דמות אשר מככבת בסדרת האנימציה "איש משפחה" ומדובבת על ידי סת' גרין. כריס הוא הבן האמצעי במשפחה, גדול מסטואי וקטן מהאחות הבכורה מג.
מאפיינים

כריס, כמרבית בני הנוער, סובל מאקנה, ומתקשה עם בנות ובבית הספר. כריס סובל מדימוי עצמי נמוך עקב משקלו. הוא בחור עדין, ונאמר עליו כי "הוא לא יפגע בזבוב, אלא אם הוא ינחת על הנקניקייה שלו". עקב משקלו, התייחסו אל כריס כאל "ילד הפיל" מלידתו. בעבר הוא האמין כי ציוניו במתמטיקה נפגעו עקב קנה של רובה שהחדיר לאפו, שניקב אחת מאונותיו. כריס נהנה לצייר וכמעט נהפך לאומן מפורסם בניו יורק. שמו הפרטי הוא למעשה "כריסטופר" ו"כריס" הוא כינויו. במשך שנים חי בארונו של כריס קוף שכריס חשב אותו למרושע. רק לאחר שנים גילו בני-משפחתו של כריס כי הקוף הוא אמיתי ומלבד זאת גילה כריס שהקוף הוא חביב בין-היתר הוא עזר לכריס עם הקושי שלו במתמטיקה.
לאטינה

לאטינה (באיטלקית: Latina) היא בירת נפת לאטינה שבמחוז לאציו שבאיטליה. נכון לשנת 2011 מונה אוכלוסייתה של העיר 117,760 תושבים ובכך היא העיר השנייה בגודלה במחוז לאחר הבירה רומא, הנמצאת במרחק של 62 ק"מ מצפון ללאטינה. העיר נוסדה בשנת 1932 בתקופת השלטון הפשיסטי תחת השם ליטוריה (Littoria), כאשר כל השטח הסובב אותה שהיה שטח ביצות מאז ימי קדם, יובש.
היסטוריה

לאטינה הוקמה על ידי בניטו מוסוליני ב-30 ביוני 1932 ונקראה אז ליטוריה, על שם הפסקס (בלטינית: fasces lictoriae, סמל הפאשיזם). חנוכת העיר נערכה ב-18 בדצמבר אותה שנה. ליטוריה אוכלסה במתיישבים שהגיעו בעיקר מאזור פריולי (Friuli) וממחוז ונטו. המבנים והאנדרטאות של העיר עוצבו על ידי מיטב אדריכליה ואומניה של איטליה באותה תקופה.
ב-1934 הפכה העיר לבירת הנפה וב-1946, לאחר מלחמת העולם השנייה שונה שמה ללאטינה. עם הגעתם של תושבים אחרים, בעיקר ממחוז לאציו עצמו, השתנה הדיאלקט המקומי שנטה להיות קרוב יותר לוונטית ועד מהרה עברו רוב תושבי העיר לדבר בניב הרומנסקי.
כלכלה

התעשייה בלאטינה מבוססת בעיקר על תעשיית תרופות, תעשייה כימית ותעשיית גבינות ומגזר השירותים מרכזי מאוד בכלכלתה. העיר היא גם מרכז חקלאי חשוב ובאזור מגדלים ירקות, פרחים, סוכר, פירות, גבינות ומייצרים את מוצרי הלוואי שלהם. תחנת כוח גרעינית שפעלה בעבר באזור נמצאת כעת בפירוק.
בתרבות הפופולרית

עלילת הסרט האיטלקי אחי הוא בן יחיד מתרחשת בלאטינה.
ערים תאומות

ספרד פאלוס דה לה פרונטרה (אנ'), ספרד
ברזיל פארופיליה (אנ'), ברזיל
הממלכה המאוחדת בירקנהאד (אנ'), הממלכה המאוחדת
ימק"א פניאל

| --- | --- |

ימק"א פניאל בין 1940 ל-1946
 מידע כללי
 סוג:  בית מלון 
 מיקום:  טבריה 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  ימק"א 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1930
 תאריך פתיחה רשמי:  1930 
 קואורדינטות:  32°48′27″N 35°31′37″E﻿ / ﻿32.80756111°N 35.52706944°E﻿ / 32.80756111; 35.52706944
 אתר רשמי
 he
 
ימק"א פניאל (השם הרשמי באנגלית YMCA - Peniel by Galilee, בתרגום חופשי: ימק"א פניאל בגליל) הוא בית הארחה של אגודת ימק"א כ-3 ק"מ מצפון למרכז טבריה בכביש 90 (דרך גדוד ברק), על גדות הכנרת.
היסטוריה

המבנה המרכזי באתר נבנה ב-1930 מאבני בזלת, והיה וילה פרטית של יו"ר ימק"א ירושלים, ד"ר ארצ'יבלד ס. הארט (Harte). על פי הסיפורים הרט, היה אדריכל חובב והשתתף בתכנון ימק"א ירושלים, אך היו לו חילוקי דעות עם שותפיו שלא קיבלו את כל רעיונותיו לפרויקט. הוא כעס ופרש, עבר לטבריה קנה את חלקת האדמה ובנה בה את ביתו.
בשנת 1946 נפטר הארט והוא הוריש את הבית ושטח הקרקע שסביבו לארגון ימק"א, מתוך כוונה שאנשי הארגון יסבו אותו לבית הארחה. לאחר שהוסב לשימוש כבית ההארחה, הוקמה בו מסעדה וחדרי אירוח הנשקפים לנוף הימה, לטבחה, להר האושר ולגן עצי דקל. החלל הפנימי של מבואת הקבלה היה מחופה בעבודת פסיפס-עץ וצדף דמשקאית, וניצבו בו רהיטים עתיקים. בנוסף, הוקמה במקום גם כנסייה קטנה, הבנויה מכיפה פרבולית לבנה ובה ספסל הפונה אל הכנרת ומבנה חדרי אירוח מודרני שהוקם עבור צליינים לקראת ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.
ארגון ימק"א השכיר את המקום ליזמים שונים שהפעילו את בית ההארחה.
ב-15 במאי 2016, נשרף בית ההארחה, ומאז הוא עומד פרוץ ליד הכנסייה.
בשנת 2019 עם עליית מפלס המים בכנרת, כך שהמים שוב מגיעים עד למרגלות המבנה, החלו פעילים חברתיים במאבק לפתוח את הגישה לחוף ולמעיינות הסמוכים הנמצאים בשטח שבבעלות הכנסייה הרוסית (עינות רקת). הפעילים הצליחו במאבקם להסיר גדרות שהיו מוצבות על חוף הכנרת, אך מאז סבל המבנה ההיסטורי מונדליזם, ונותר ממנו רק השלט החיצוני. במקביל הגיש ארגון ימק"א לאישור הרשויות, תוכנית בינוי לשיקום ופיתוח המתחם. באוקטובר 2021 הגישה הכנסייה הרוסית בקשה לממשלת ישראל לסגור שוב את קו החוף באזור.
ראו גם

ימק"א ירושלים
המלון הסקוטי
הערות שוליים

↑  שרית ישי לוי, נזירה עירומה בכנרת - קסם על ים כנרת ירח שט שם ומה לא, והמקום הקסום ביותר הוא בית הארחה של י.מ.ק.א, חדשות, 5 באוגוסט 1985
↑  ראה את הכתבה של שרית ישי לוי מ-1985, מנהלי האתר היו זוג ישראלים - המחיר ללילה היה 34,000 שקל ישן. בשנות ה-2000 נוהל על ידי ערבים נוצרים מהגליל
↑  אכסניית ימקא טבריה כנרת וחוף הדקלים לאחר שריפה, באתר בבלוג של גיא שחר, ‏6 ביוני 2016
↑  3 נפגעו בשריפה ליד טבריה, מבנה כנסייה ניזוק, באתר ynet, 15 במאי 2016
↑  אסף קמר, הסתננו אל פינת הקסם בכינרת שסגורה לציבור, באתר ynet, 30 באוקטובר 2020
1 2  איתן לשם, המעיין הנסתר בבריכת ימק"א בטבריה הוא כל מה שחלמנו עליו (וכל מה שהתרגזנו ממנו), באתר הארץ, 1 בספטמבר 2021
↑  גיא ורון, ‏פרסום ראשון: המעיין הנסתר בכנרת שבלב התקרית הדיפלומטית עם רוסיה, באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373350105171  VIAF: 85151963679400311093   WorldCat (עם VIAF): 85151963679400311093
ישעיהו קורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  דצמבר 1940 (בן 83) כפר סבא, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  סיפור קצר, רומן
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק לספרות יפה (2008)  פרס ברנר (2013)  פרס אקו"ם (2019)
 
ישעיהו קורן (נולד ב-20 בדצמבר 1940) הוא סופר ישראלי, חתן פרס ביאליק לספרות יפה (2008) על מפעל חייו ופרס ברנר לפרוזה (2013).