stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירשבה

| --- | --- |
סמל אירשבהסמל אירשבה

תמונה פנורמית של אירשבה דצמבר 2009
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  זקרפטיה זקרפטיה
 מחוז משנה:   אירשבה
 ראש העיר:  סטפן בוביק
 תאריך ייסוד:  1341
 שטח:  19.8 קמ"ר
 גובה:  131 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,163 (1 בינואר 2022)
 קואורדינטות:  48°19′0″N 23°3′0″E﻿ / ﻿48.31667°N 23.05000°E﻿ / 48.31667; 23.05000
 אזור זמן:  UTC+2
 http://irshava.com.ua
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםאירשבה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםאירשבה(למפת זקרפטיה רגילה) אוז'הורוד מוקצ'בו חוסט וינוהרדיב סבליאבה רחיב לבוב איוואנו-פרנקיבסק רומניה הונגריה סלובקיה פוליןאירשבה(למפת זקרפטיה מוגדלת) אוז'הורוד מוקצ'בו חוסט וינוהרדיב סבליאבה רחיב לבוב איוואנו-פרנקיבסק רומניה הונגריה סלובקיה פוליןאירשבה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אירשבה (באוקראינית: Іршава, בסלובקית: Iršava, בהונגרית: Ilosva, ביידיש: אורשיווא) היא עיר קטנה באוקראינה במחוז זקרפטיה, המרכז המינהלי של נפת אירשבה. רוב תושבי העיירה (98.5 אחוז) הם אוקראינים.
האזכור הראשון של העיר בכתובים של העיר הוא משנת 1341. בעבר, העיר הייתה שייכת לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר קריסתה בשנת 1918 ועד 1938 היא הייתה חלק מצ'כוסלובקיה, אז שבה לשליטה הונגרית בעקבות הסכם מינכן.
יהודים

בשנת 1880 גרו בעיירה 101 יהודים, בשנת 1921, התגוררו 771 יהודים. כמו כל יהודי האזור, רוכזו תושבי אירשבה בגטו מונקץ' באפריל 1944 וגורשו לאושוויץ, שם נספו רובם, בחודש מאי.
בעיירה שירתו ברבנות הרב שבתי ליפשיץ – מחבר ספרים ידועים. בשנת 1911 התקבל למשרת רבנות העיר – הרב יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר. היה זה מקום רבנותו הראשון, בו כיהן עד 1925, אם כי מיעט לשהות בעיר בין 1914 ל-1922.
גלריה

בית הכנסת הגדול באירשבה
בית כנסת נוסף באירשבה, כיום מרכז תיירות
בית הקברות היהודי באירשבה
אנדריי סוחובצקי

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 ביוני 1974 ברה"מ 
 נהרג:  2 במרץ 2022 (בגיל 47) מחוז דונצק, אוקראינה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן  אקדמיית פרונזה  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 השתייכות:  הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, Motorized Rifle Troops, כוחות מוצנחים 
 דרגה:  Air Force major general 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אוקראינה–רוסיה  המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה  סיפוח חצי האי קרים (2014)  המלחמה בדרום אוסטיה  הסכסוך האוקראיני–רוסי 
 עיטורים
 עיטור האומץ  מדליה להצטיינות בשירות הצבאי  מדליית המערכה הצבאית בסוריה  מדליה להחזרת חצי האי קרים לרוסיה  מדליה לחיזוק אחוות הנשק  Medal "For Courage"  מדליית הגבורה הצבאית  מדליה על הישגים צבאיים  graduate badge of a higher military school in the Soviet Union 
 
אנדריי אלכסנדרוביץ' סוחובצקי (ברוסית: Андрей Александрович Суховецкий; ‏25 ביוני 1974 – 2 במרץ 2022) היה גנרל רוסי שנהרג בקרב במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
ביוגרפיה

סוחובצקי השלים את לימודיו בבית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן בשנת 1995. הוא לחם באבחזיה בעת מלחמת גאורגיה–רוסיה (2008), מילא תפקידים בסוריה במסגרת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים במדינה, וזכה לעיטור על חלקו בסיפוח חצי האי קרים (2014).
בין 2019 ל-2021 פיקד על דיוויזיית התקיפה האווירית ההררית השביעית ובאוקטובר 2021 הועלה לדרגת גנרל מאיור ומונה לסגן מפקד הארמייה ה-41.
עם ראשית הפלישה הרוסית לאוקראינה הוביל חיילי ספצנאז למבצעים מיוחדים באוקראינה, ונהרג מירי צלף אוקראיני.
הערות שוליים

↑  ידיעה על מותו באתר הסאן הבריטי.
אנדרטת הנייטרליות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט 
 מיקום:  אשגבאט 
 מדינה:  טורקמניסטן 
 מייסדים:  ספרמורט ניאזוב 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1998
 תאריך פתיחה רשמי:  1998 
 תאריך פירוק:  2010 
 עלות:  12 מיליון דולר
 אדריכל:  Polimeks 
 מידות
 גובה:  95 מ' 
 קואורדינטות:  37°52′56″N 58°20′00″E﻿ / ﻿37.88218°N 58.3333°E﻿ / 37.88218; 58.3333
  (למפת טורקמניסטן מוגדלת) אשגבאט מרי טורקמנאבאט דשוגוז טג'ן טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי אנדרטת הנייטרליות (למפת טורקמניסטן רגילה) אשגבאט מרי טורקמנאבאט דשוגוז טג'ן טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי אנדרטת הנייטרליות  he
 
אנדרטת הנייטרליות או קשת הנייטרליות (בטורקמנית: Bitaraplyk binasy או Bitaraplyk arkasy) היא אנדרטה שנבנתה במקור באשגבאט, בירת טורקמניסטן וניצבה בבירת המדינה בשנים 1998–2010. כיום מוצבת במחוז אשגבאט בפרברים, דרומית לעיר, לאחר שהועברה לשם בשנת 2010 והיא נפתחה מחדש ב-12 בדצמבר 2011.
היסטוריה

האנדרטה נבנתה  במרכז אשגבאט בשנים 1996—1998 בהוראת הרודן ספרמורט ניאזוב באמצעות חברת הבנייה הטורקית Polimeks. טקס הפתיחה נערך ב־12 בדצמבר 1998.
האנדרטה מורכבת מקשת בעלת שלוש רגליים, שהתפרסמה באופן מקומי בשם "החצובה". האנדרטה היא מבנה בגובה 75 מטרים שנבנתה בשנת 1998 בהוראת נשיא טורקמניסטן, ספרמורט ניאזוב, על מנת להנציח את עמדת הנייטרליות הרשמית של המדינה. הבנייה עלתה 12 מיליון דולר ובראשה פסל בגובה 12 מטרים מצופה זהב של ניאזוב שהיה מסתובב אל השמש. הקשת שלטה בקו הרקיע בעיר והייתה גבוהה יותר מארמון הנשיאות הסמוך והפסל היה מואר בלילה.
ב־18 בינואר 2010, חתם יורשו של ניאזוב כנשיא, גורבנגולי ברדימוחמדוב, על צו להתחיל בעבודה לפירוק והזזת הקשת. היו דיווחים כי הקשת תפורק כבר בשנת 2008, אך הנשיא לא אישר את המהלך עד שנת 2010. הפירוק שווק כמהלך לשיפור העיצוב העירוני באשגבאט אך הוא נתפס כחלק מהקמפיין של ברדימוחמדוב להסרת סממני פולחן האישיות שיצר ניאזוב בשני העשורים של שלטונו בראש אחד המשטרים הטוטליטריים בעולם. ניאזוב קרא גם על ערים ושדות תעופה על שמו, הורה לבנות ארמון קרח ופירמידה בגובה 40 מטרים (130 רגל), אך הפסל המצופה זהב תואר כסמל הידוע לשמצה ביותר במורשתו. ברדימוחמדוב העביר את האנדרטה לפרברים. הנשיא מינה את חברת הבנייה הטורקית פולימקס (Polimeks) לבצע את הריסת הקשת והאנדרטה. הסרת פסלו המוזהב של ניאזוב הושלמה ב-26 באוגוסט 2010.
אף על פי שהאנדרטה הוצבה במקום אחר, הפסל כבר לא מסתובב, אם כי עמדת הצפייה פתוחה בדרך כלל למבקרים ויש מעליות ב"רגלי" האנדרטה.
ראו גם

דה-סטליניזציה
הערות שוליים

↑  "Арка Нейтралитета в Ашхабаде". 1998-02-09.
↑  Radio Free Europe: Turkmen Leader Orders Predecessor's Statue Removed
↑  The Times: 'Father of all Turkmen' toppled under orders of successor
↑  מאז 2010 הפסל אינו מסתובב.
1 2  BBC News: Turkmenistan ex-leader Niyazov's arch to be removed
1 2  The Times: 'Father of all Turkmen' toppled under orders of successor
1 2  Financial Times: Turkmenistan to end personality cult
↑  "Turkmenistan ex-leader Niyazov's golden statue toppled". BBC News Asia-Pacific. 2010-08-26. נבדק ב-2012-09-12.
↑  Catherine A. Fitzpatrick (7 בנובמבר 2011). "Turkmenistan: Golden Turkmenbashi Statue is Back". {{cite news}}:  (עזרה)
אלנה וקרסקו

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1864 בוקרשט, הנסיכויות הרומניות המאוחדות 
 פטירה:  17 בפברואר 1947 (בגיל 82) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת, רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 שפות היצירה:  רומנית, צרפתית 
 בן או בת זוג:  פרדיננד הראשון, מלך רומניה 
 פרסים והוקרה:  Prix Jules-Favre (1901)  פרס ארשון־דספרוז (1889)  אבירה בלגיון הצרפתי 
 חתימה:   
 
אלנה וקרסקו (ברומנית: Elena Văcărescu; בצרפתית: Hélène Vacaresco‏; 21 בספטמבר 1864 – 17 בפברואר 1947) הייתה סופרת, מחזאית, משוררת, מתרגמת ודיפלומטית רומנייה. כתבה בשפות צרפתית ורומנית. אלנה וקרסקו כיהנה כנציגת רומניה בחבר הלאומים ובשנת 1925 נבחרה לחברה באקדמיה הרומנית.
קורות חייה

אלנה וקרסקו נולדה ב-21 בספטמבר 1864 ברומניה. היא הייתה בת למשפחת בויארים רומנים, משפחה אשר לה מספר אינטלקטואלים בולטים. אביה, יואן וקרסקו, היה דיפלומט רומני והשתתפותו במלחמת העצמאות של רומניה אף השתקפה בכתביה. וקרסקו הייתה לבת טיפוחים ובת בית של המלכה הסופרת אליסאבטה. בתקופת שהותה בקרבת המלכה, התוודעה ליורש העצר של המלוכה הרומנית פרדיננד. פרדיננד היה בן אחיו של המלך שאומץ על ידו, כיוון שלזוג המלכותי לא היו ילדים חיים. בין השניים התפתחו קשרי אהבה, בעידוד המלכה ופרדיננד הודיע על רצונו לשאת את וקרסקו לאשה, הודעה שיצרה משבר מדיני. על פי החוזה שקבע את עצמאות רומניה ואת השלטון המלכותי, המלך ורעייתו חייבים להיות משושלות לא רומניות וזאת כדי שלא יהיו מעורבים בתככים פנימיים של קבוצות מקומיות. המלך קרול הגלה את וקרסקו תחילה לאיטליה ולאחר מכן לפריז לכל ימי חייה, את אשתו, המלכה אליסאבטה, הגלה לעיר הולדתה לשנתיים ופרדיננד, יורש העצר, נשלח לשוטט בעולם ולמצוא לו כלה זרה בעלת ייחוס.
וקרסקו פיתחה בצרפת קריירה ספרותית נכבדה וזכתה פעמיים לפרסים של האקדמיה הצרפתית. בשנת 1925 נבחרה לאקדמיה הרומנית. כעבור שנתיים העניק לה שר החוץ הצרפתי, אריסטיד בריאן, את אות לגיון הכבוד.
בנוסף ליצירתה הספרותית עסקה וקרסקו גם בתרגום ממיטב היוצרים הרומנים לצרפתית ותרגמה, בין היתר, יצירות של מיכאי אמינסקו, אוקטביאן גוגה וג'ורג'ה טופרצ'אנו. היא ייסדה את פרס פמינה וקרסקו לביקורות.
בשנת 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה חלק ממשלחת רומניה לשיחות השלום. ב-17 בפברואר 1947 נפטרה ונקברה בחלקת הקבר המשפחתית בבוקרשט.
מיצירותיה > שירה

Chants d'Aurore (שירי השחר) (1886)
L'âme sereine (בלב זך) (1896)
Lueurs et Flammes (ניצוצות ולהבות) (1903)
Le Jardin passioné (גן התשוקה) (1908)
La Dormeuse éveillée (לחלום בעיניים פקוחות) (1914)
מיצירותיה > עיבודים פולקלוריסטים

Le Rhapsode de la Dâmboviţa (הרפסודיה של דמבוביצה) (1889)
Nuits d'Orient (לילות אוריאנטליים) (1907)
Dans l'or du soir (בערב מופז) (1927)
מיצירותיה > רומאנים

Amor vincit (האהבה מנצחת) (1908)
Le Sortilége (הכישוף) (1911)
מיצירותיה > זכרונות

Memorial sur le mode mineur (זכרונות מינוריים) (1946)
Le Roman de ma vie (הרומן של חיי)
מיצירותיה > מחזות

Stana (סטאנה) (1904)
Pe urma dragostei (בעקבות האהבה)
אנדורה במשחקים האולימפיים לנוער

אנדורה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). אנדורה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מאנדורה מדליית ארד יחידה בענף הסקי אלפיני. ההשתפות של ספורטאי הנוער מאנדורה היא סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של אנדורה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה, ג'ודו ושחייה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה עשרה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. הנבחרת העפילה לרבע הגמר בתחרות הספרינט לנערות בענף הקאנו/קיאק. בענפים כדורסל ושחייה ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים.
השתתפות במשחקים > משחקי החורף

אנדורה השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד בענף הסקי אלפיני במסלול סופר G לנערים ודורגה במקום השמיני במסלול סלאלום לנערים. בענפים גלישת שלג וסקי בסגנון חופשי המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. בניגוד לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, המשלחת לא הגיעה להישגים בענף הסקי אלפיני ודורגה לא במקומות גבוהים אך גם לא במקומות האחרונים. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים גם בענף הסקי למרחקים.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים לנוער
ראו גם

אנדורה במשחקים האולימפיים
אנדורה במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
אנדריי מרקוב

| --- | --- |
אנדריי מרקוב
אנדריי מרקוב
 לידה:  14 ביוני 1856 ריאזאן, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 ביולי 1922 (בגיל 66) סנקט פטרבורג, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 שם לידה:  Андре́й Андре́евич Ма́рков 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  ברית המועצות
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מנחה לדוקטורט:  פפנוטי צ'בישב 
 מוסדות:  האקדמיה הרוסית למדעים של סנקט פטרסבורג (1886–1922)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תלמידי דוקטורט:  אברהם בסיקוביץ', יעקב טמרקין, J. V. Uspensky, גאורגי וורונוי, וניאמין קגן, אלכסנדר פרידמן, Nikolai Günther, איוואן וינוגרדוב 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סנטה אנה, דרגה 2 
 צאצאים:  Andrei Markov 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בהסתברות בעיקר תהליכים אקראיים.
 
אנדריי אנדרייביץ' מרקוב (ברוסית: Андрей Андреевич Марков‏; 14 ביוני 1856 – 22 ביולי 1922) היה מתמטיקאי רוסי. ידוע בעיקר בזכות עבודתו על תהליכים אקראיים. על שמו קרואים שרשראות מרקוב ותהליכי החלטה מרקוביים.
ביוגרפיה

מרקוב נולד ב-1856 בריאזן, רוסיה. בילדותו סבל ממגבלות בריאותיות שחייבו אותו להלך בעזרת קביים עד לגיל עשר. ב-1874 התקבל לאוניברסיטת סנקט פטרבורג לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה, שם השלים תואר ראשון (1878), תואר שני (1880) ודוקטורט בשנת 1884. בשנת 1883 נשא לאישה את אהובת נעוריו. ב-1886 נתמנה לפרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג וב-1896 לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1903 נולד אנדריי מרקוב הבן, שהיה גם הוא מתמטיקאי נודע כשלעצמו. ב-1905 פרש מהוראה אקדמית באופן רשמי, אולם המשיך ללמד קורסים בתורת ההסתברות כמעט עד ליום מותו.
מחקרו

ראשית מחקרו של מרקוב הוקדש לתורת המספרים ולאנליזה נומרית. לאחר שנת 1900 עסק בעיקר בתורת ההסתברות. ב-1909 ניסח הרחבה של משפט הגבול המרכזי בעזרת שיטת צ'בישב (Chebyshev) שהיה גם מורהו עבור רצפים המורכבים ממשתנים מקריים תלויים - מה שנודע לימים בתור "שרשראות מרקוב" ולהן שימושים בפיזיקה המודרנית ובמודלים כלכליים לחיזוי. אחד השימושים הראשונים של שרשראות מרקוב היה לנסח באופן מתמטי תנועה רנדומלית של חלקיקים בתמיסה מימית (תנועה בראונית), מאוחר יותר נעשה במודל זה שימוש לחיזוי מגמות בשוק המניות.
בשנות החמישים של המאה ה-20 הורחב המודל של שרשראות מרקוב לתהליכי החלטה מרקוביים אשר מהווים מודל מרכזי בתורת הבקרה האופטימלית.
אנדריי סיגלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1964 (בן 60) ניז'ני נובגורוד, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  רוסיה, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי למוסיקה בלנינגרד, הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית  פרס אריה הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדריי סיגלה (בגרמנית: Андрей Сигле; נולד ב-15 במאי 1964) הוא מלחין ומפיק רוסי.
ביוגרפיה

אנדריי סיגלה נולד בגורקי למשפחת מהנדס ומורה. כעבר שנתיים המשפחה עברה ללנינגרד. בשנת 1986, לאחר סיום בית ספר למוזיקה, אנדריי החל את לימודיו בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג בה הוא למד פסנתר. לאחר סיום הלימודים אנדריי סיגלה הוזמן גוטנבורג והמשך התמחות כמלחין מוזיקה לסרטים.
עוד במחצית שנות ה-80 של המאה ה-20 סיגלה התעניין בכלי נגינה אלקטרוניים. הוא השתתף בהקלטות של להקות שפעלו בעיר כפסנתרן ומהנדס קול. בשנת 1990 הוא לראשונה כתב מוזיקה לסרט. מאז הוא התרכז בעיקר בתחום זה. בשנת 1997 הוא כתב מוזיקה לסדרת טלוויזיה פופולרית רחובות הפנסים השבורים ולסדרות נוספות.
בשנת 2002 אנדריי סיגלה הקים חברה שמפיקה פרויקטים מוזיקליים וערוצי טלוויזיה רוסים.
בשנת 2004 הוא הקים חברה Proline Film להפקת סרטים. בחברה זו הוא פועל כמפיק ומלחין מוזיקה לסרטים. סרט של החברה הוצג בפסטיבל ברלין בשנת 2005. סרט פאוסט זכה בפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה.
בשנת 2019 הוא הפיק וכתב מוזיקה לסרט תדמור.
אמירג'בי

הרוזן קולונל איראקלי אמירג'בי, 1911
אמירג'בי (גאורגית: ამირეჯიბი, אמירֶג'בּי, ამირაჯიბი, אמירַג'בּי) הייתה משפחת אצולה גאורגית, שהתפצלה מבית פלוואנדישווילי וכוחה גדל בסוף המאה הארבע עשרה. מקור שם המשפחה מגיע משם משפחתו של החצרן הגאורגי, אמירֶג'בּי שמקורו בערבית אמיר (أمير) בתוספת חג'יב (الحاجب), שהיה תפקיד המקביל לתפקיד של החצרן הראשי. התפקיד עבר בירושה בין בני משפחת פלוואנדישווילי.
האמירג'בים היו במעגל הראשון שהקיף את שליטי שושלת בגרטיוני. למשל המלך קונסטנטין הראשון, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, נשא לאישה את רוּסה, בתו של קוצנה אמירג'בי, שהיה בין היתר, שגריר בקונסטנטינופול. לאחר התפוררות הממלכה הגאורגית לשלוש ממלכות עצמאיות (כארתלי, קאחתי ואימרתי), הגיע אחד מבני המשפחה, לוארסב השני, בשנת 1613, למעמד של נסיך ושליט כארתלי. לאחר שהאימפריה הרוסית סיפחה את גאורגיה, התגייסו חלק מחברי המשפחה לצבא הצאר, והפכו, ב-2 בפברואר 1824, על פי צו של הצאר, לבית אצולה רוסי בשם אמירֶג'יבּי (Амирэджиби) או אמירֶג'יבּוֹב (Амиреджибов).
הערות שוליים

↑  חג'יב (الحاجب) - בערבית, פקיד ממשלה באל-אנדלוס ובמצרים בתחילה נקראו חצרנים ומשנת 756 היה מעמדם שווה ערך לוזיר
אל סיד

ערך זה עוסק באביר ספרדי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1044 וויוור דל סיד, ממלכת קסטיליה 
 פטירה:  10 ביולי 1099 (בגיל 55 בערך) City of Valencia, Lordship of Valencia 
 מקום קבורה:  קבר אל סיד (1921) 
 מדינה:  ממלכת קסטיליה 
 כינוי:  el cid, campidoctor 
 בן או בת זוג:  חימנה דיאס (1074–1099) 
 צאצאים:  Cristina Rodríguez, Diego Rodríguez, María Rodríguez 
 דרגה:  אביר 
 פעולות ומבצעים
 רקונקיסטה  Battle of Quart de Poblet  Siege of Valencia  קרב גראוס  Battle of Alcocer  Siege of Zaragoza 
 
פסל אל סיד בבורגוס, ספרד.
אל סיד, או אל סיד קמפיאדור (בספרדית: El Cid Campeador; ‏סביבות 1044 – 10 ביולי 1099) הוא כינויו של האביר והגיבור הקסטיליאני רודריגו דיאס דה ויוור (Rodrigo Díaz de Vivar) או רוי דיאס דה ויוור.
רודריגו נודע ברחבי ספרד כ"אל סיד קמפיאדור" ("אדונִי, האלוף"). המילים "אל סיד" מקורן בשפה הערבית, ופירושן "האדון" (السيد - א (ל)-סַיִיד); התואר "קמפיאדור" ניתן לאל סיד בידי מעריצים ספרדים שכן רודריגו אף היה אלוף בתחרויות דו-קרב וייצג את המלך בדו-קרבות על שטחים ("קמפיאדור" משמעותו בספרדית חזקה יותר מהמשמעות הרגילה של "אלוף". קמפיאדור הוא אדם שלחם וניצח את הלוחמים הטובים ביותר של הצד היריב, בנוכחותם של שני הצבאות).
ביוגרפיה > נעוריו

תאריך לידתו המדויק של אל סיד אינו ידוע, והוא עדיין מהווה נושא למחלוקת בקרב היסטוריונים של ספרד בימי הביניים. בהתחשב בהשתתפותו בקרב גראוס (1063), סביר שנולד בין שנת 1040 ל-1045. אל סיד נולד בוויוור, עיירה קטנה ליד בורגוס, בירתה של ממלכת קסטיליה. אביו, דייגו לאינס, נמנה עם האצולה הזוטרה של קסטיליה והיה איש חצר, בירוקרט ואביר (איש חיל הפרשים) שהשתתף בכמה קרבות. אמו הייתה בת למשפחה אריסטוקרטית; אולם קרוביו לא היו בעלי תפקידים רמים בחצר המלכות. שני סביו ואביו חתמו על מסמכים מלכותיים, אולם הכמות הקטנה של המסמכים שעליהם הם חתומים מרמזת שהם לא היו אנשי שלטון חשובים.
אגדה מפורסמת אודות אל סיד מספרת כיצד הגיע לידיו סוס המלחמה הלבן הנודע שלו בבייקה. על פי הסיפור, סנדקו של רודריגו, פדרו אל גרנדֶה, היה נזיר במנזר קרטוזיאני. בהגיע אל סיד לבגרות נתן לו פדרו כמתנה את האפשרות לבחור סוס מתוך עדר סוסים אנדלוסיים. אל סיד בחר בסוס חלש שנראה לסנדקו בחירה גרועה ביותר, וזה קרא בזעף באוזני אל סיד: "בבייקה!" ("טיפש!"). כך קיבל את שמו הסוס שכיום "מככב" ביצירות רבות אודות אל סיד.
ביוגרפיה > חינוכו ותחילת פרסומו

אל סיד הצעיר התחנך אצל משפחת המלוכה הקסטיליאנית מתוך הוקרה לאביו. הוא גדל בחצרו של המלך פרננדו הראשון ("הגדול"), ושירת את בנו, הנסיך והמלך לעתיד סנצ'ו השני. כשמת פרננדו ב-1065, המשיך הבן בצעדי אביו והגדיל את שטח שלטונו באופן משמעותי, כשכבש את הערים הנוצריות והמוריות סרגוסה, בדחוס, סביליה וטולדו. בתקופה זו כבר היה אל סיד בוגר. בשנת 1067 לחם לצד סנצ'ו נגד המאחז המורי בסרגוסה, והביא את האֶמיר של סרגוסה, אל-מוקטדיר, תחת שלטונו של סנצ'ו.
לפי האגדה, בחר אל סיד לחוס על השליט המורי בתמורה לכך שזה ישבע אמונים למלך פרננדו, ובכך זכה לתואר "אל סיד". עוד לפני כן, באביב של 1063, לחם בקרב גראוס, שבמהלכו הטיל רמירו הראשון, מלך אראגון, אחיו למחצה של פרננדו, מצור על העיר המורית גראוס, שהייתה על אדמות סרגוסה. אל-מוקטדיר לחם באראגונזים לצד יחידה מקסטיליה, שכללה את אל סיד. רמירו הראשון נהרג, והאראגונזים ברחו משדה הקרב. על-פי אחת האגדות, נלחם אל סיד עם אביר אראגונזי בדו-קרב של אלופים שהמנצח בו היה מעניק לצבאו שליטה על העיר. אל סיד הרג את יריבו, והניצחון העניק לו את תואר הכבוד "קמפיאדור".
ביוגרפיה > שירותו תחת סנצ'ו > חלוקת אדמותיו של פרננדו

כמו אביו לפניו, במותו (28 בדצמבר 1065) חילק פרננדו את אדמותיו בין ילדיו. בניו קיבלו את מרבית האדמות: סנצ'ו השני, מלך קסטיליה "החזק", קיבל את קסטיליה ואת המיסים שהועלו מסרגוסה; אלפונסו השישי, מלך לאון, "האמיץ", קיבל את לאון ואת המיסים שהועלו מטולדו; וגרסיה השני, מלך גליסיה קיבל את גליסיה. בנותיו, אלווירה ואוּרָקָה, קיבלו את טוֹרָה ואת סַמוֹרָה, בהתאמה. על אף שפרננדו הכריח את ילדיו להבטיח שיחיו בשלום ביניהם, לא כך היה.
ביוגרפיה > שירותו תחת סנצ'ו > ניצחונות צבאיים מוקדמים

כתושב קסטיליה, אל סיד היה כעת נתינו של סנצ'ו. סנצ'ו האמין שהוא, בתור בנו הבכור של המלך, צריך היה לרשת את כל אדמותיו. לאחר שכבש את לאון ואת גרסייה, החל להילחם בכל אחיו ואחיותיו.
יש אומרים כי בשלב זה, לאחר שהוכיח את עצמו כאביר נאמן ואמיץ בקרב נגד האראגונזים, מונה אל סיד ל"נושא הדגל", משרה שנתנה בידיו את הפיקוד על צבאות קסטיליה.
ביוגרפיה > שירותו תחת סנצ'ו > ניצחונות נגד אלפונסו ומותו של סנצ'ו

לאחר שאלפונסו הובס בלנטדה בגבול לאון-קסטיליה בשנת 1068, ושוב בגולפחרה שעל גדות נהר קריון ב-1072, אילץ סנצ'ו את אחיו להימלט לעיר הווסאלים המורית טולדו, שם שלט מאמוּן. טורה, עירה של אחותו אלווירה, נפלה במהרה, ונדמה היה כי דבר לא יעצור את סנצ'ו. אולם במהלך המצור על זמורה, עירה של אורקה, הוא נרצח, ב-7 באוקטובר 1072.
ביוגרפיה > שירותו תחת אלפונסו

רב הנסתר על הנגלה באשר למותו של סנצ'ו. יש אומרים שהרצח היה תוצאה של ברית בין אלפונסו ואורקה; יש אף שאומרים שהיו ביניהם יחסים של גילוי עריות. היות שסנצ'ו נהרג רווק וחסר ילדים, עבר כל רכושו לאלפונסו - אותו אדם שבו נלחם.
אלפונסו חזר כמעט לאלתר מהגלות בטולדו ותפס את מקום אחיו כמלך לאון וקסטיליה. בקסטיליה נחשד בידי רבים, כנראה בצדק, במעורבות ברצח סנצ'ו. האגדה מספרת כי האצילים הקסטיליאנים, בראשות אל סיד ותריסר "עוזרים לשבועה", הכריחו את אלפונסו להישבע בפומבי, מול כנסיית גדיאה הקדושה בבורגוס, שלא היה מעורב בקנוניה לרצח אחיו. יש באגדה זו להצביע על אומץ ליבו של אל סיד, שהרי מעטים היו מעזים לדרוש שבועה כזו ממלך חדש. השבועה לא השקיטה כליל את חשדותיהם של הקסטיליאנים, ונותרה עוינות רבה בין קסטיליה (ואל סיד) לבין לאון (ואלפונסו). תפקידו של אל סיד כנושא הדגל נלקח ממנו וניתן ליריבו, הרוזן גרסיה אורדונייס.
ביוגרפיה > שירותו תחת אלפונסו > טקטיקות קרב

במהלך מסעות הקרב שלו ציווה אל סיד פעמים רבות כי יוקראו בפניו ובפני חייליו, בקול רם, ספרים מהקלאסיקה היוונית והרומית על נושאים צבאיים - הן למטרות בידור והן כדי לספק השראה בעת קרב. לצבאו של אל סיד הייתה גישה ייחודית ומקורית לתכנון אסטרטגי, ומפקדיו קיימו את מה שניתן לכנות ישיבות "סיעור מוחות" לפני כל קרב כדי לדון בטקטיקות אפשריות. הם עשו שימוש רב באסטרטגיות בלתי-צפויות, ונקטו במה שניתן לכנות כיום "לוחמה פסיכולוגית"; צבאם המתין ליריביו עד שקפאו מפחד, ואז תקף אותם לפתע, או שעשה שימוש בקבוצות קטנות של חיילים למטרות הטעיה והסחה. אל סיד היה אדם צנוע ולא היסס לקבל הצעות שבאו מקרב חייליו, אם חשבן לראויות. הוא הכיר בכך שאין הוא חסין מטעות. האיש ששירת כיועצו הקרוב ביותר היה קרוב משפחה בשם אלוור פאנייס מינאיה.