stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס מקקראס
חייו

מקקראס נולד בשנקטאדי, ניו יורק, ארצות הברית, להורים אוסטרליים, ובגיל צעיר עבר עמם לסידני. שם למד בקונסרבטוריון והיה לאבובן ראשי בתזמורת הסימפונית של סידני. בשנת 1946 עבר לאנגליה ומשם נסע ללמוד ניצוח בפראג, אצל ואצלב טאליך. עם שובו לאנגליה עבד באופרה של סדלר'ס וולס (כיום האופרה הלאומית האנגלית) ואחר כך היה מנצח ראשי של תזמורת הקונצרטים של ה-BBC משנת 1954 עד 1956. הוא ניהל את האופרה של המבורג משנת 1965 עד 1969, את האופרה הלאומית האנגלית משנת 1970 עד 1978 ואת האופרה הוולשית הלאומית משנת 1987 עד 1992. בשנת 2004 התמנה למנצח אורח ראשי של תזמורת פילהרמוניה. הוא קיבל תואר אבירות בשנת 1979.
מקקראס ניצח על רפרטואר רחב, אבל היה קשור במיוחד לאופרות של לאוש יאנאצ'ק - בשנת 1951 ניצח על הבכורה הבריטית של "קטיה קאבאנובה", שנכתבה שלושים שנה קודם לכן. הוא נודע גם בידע האנציקלופדי שלו באופרות של מוצרט (נאמר עליו, שאם יקרה ופרטיטורות האופרות של מוצרט יאבדו בדרך מן הדרכים, מקקראס יוכל לשחזר אותן מזכרונו בלבד). הוא הקפיד על פי רוב על ביצוע אותנטי היסטורי של יצירות אלה: בהצגה של נישואי פיגארו בשנת 1965 וידא את הוספת הקישוטים בדרך שמוצרט היה מאשר.
מקקראס גם עיבד מוזיקה מאת ארתור סאליבן לבלט "גבעול האננס", ומוזיקה של ג'וזפה ורדי לבלט "הגברת והשוטה".
קארן אוגנסיאן

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1978 (בן 46) גיומרי, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית 
 סוגה מועדפת:  מותחן פסיכולוגי
 מדינה:  רוסיה רוסיה ארמניה ארמניה
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הרוסית הלאומית למדעי הרוח 
 פרסים והוקרה:  פרס נשר הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
קארן אוגנסיאן (ברוסית: Каре́н Оганеся́н, בארמנית: Կարեն Հովհաննիսյան; נולד ב-26 ביוני 1978, גיומרי, ארמניה, ברית המועצות) הוא במאי קולנוע, מפיק ועורך סרטים ארמני-רוסי.
נולד בארמניה ב-26 ביוני 1978. למד קורסים בהנחיית טלוויזיה בירוואן. לאחר מכן נסע למוסקבה ולמד בסדנה של יורי גרימוב באוניברסיטה ההומניטארית הממלכתית הרוסית. לקח חלק ביצירת קליפים וקטעי וידאו.
פילמוגרפיה > בימוי

2007 - אני נשאר (דרמה בכיכובם של פיודור בונדרצ'וק ואנדריי קראסקו)
2008 - הרוח (מותחן בכיכובם של קונסטנטין חבנסקי וולדימיר משקוב)
2009 - 9 במאי. יחס אישי (נובלה "במאי 45")
2010 - ז'ורוב 2
2011 - פתוח, זה אני
2011 - חמש כלות
2012 - זוננטאו
2012 - אמהות (נובלה "אני לא קוליה")
2013 - על מה הבנות שותקות
2013 - מרתון
2014 - מתנה עם אופי
2014 - הם ניגנו למען המולדת
2015 - ללא גבולות
2015 - יום קודם...
2015 - מלכת היופי
2015 - קלים
2015 - אהבה עם ובלי מבטא: היו זמנים בארמניה
2017 - פשיטה
2017 - החיים קדימה
2017 - חלב
2017 - שמש נחושת
2019 - גיבור
2020 - משחק ההישרדות
2021 - איליה
2021 - הנוסעים
פילמוגרפיה > מפיק

2012 - אגדות המעגל
2013 - על מה הבנות שותקות
2013 - מרתון
2017 - פשיטה
פילמוגרפיה > עריכה

2005 - אמא לא בוכה 2
2008 - הרוח
2008 - לים!
2010 - הסתתר!
2010 - מנהל העל, או מעדר הגורל
פרסים

פרס מיוחד "משמש כסף" של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בירוואן על הסרט אני נשאר.
פרס נשר הזהב לסרט הטלוויזיה או המיני סדרה הטובים ביותר (עד 10 פרקים כולל) לסדרת הטלוויזיה קלים (2017).
צ'לסי גריימס

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1992 (בת 32) Aigburth, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  צ'לסי מריה גריימס
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  St Julie's Catholic High School 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  RCA רקורדס 
 www.chelceegrimes.com
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'לסי מריה גריימס (באנגלית: Chelcee Maria Grimes; נולדה ב-8 במאי 1992) היא זמרת, פזמונאית, מנחת טלוויזיה וכדורגלנית אנגלייה. היא כתבה שירים עבור מספר אמנים, בין היתר לקיילי מינוג, דואה ליפה, בלאקפינק, קשה, אולי מארס, ג'ונאס בלו, לואיזה, הסאטרדייז וטום ווקר. גריימס גם אירחה מספר תוכניות טלוויזיה בכדורגל, והייתה שדרנית של שני חצאי-הגמר של אירוויזיון 2021 עבור הממלכה המאוחדת.
ראשית חייה

צ'לסי מריה גריימס נולדה בליברפול, לאם מריה, ולאב שמת מהתקף לב כשצ'לסי הייתה ילדה. גריימס גדלה על ידי אמה ואביה החורג דייוויד, ולמדה בבית הספר התיכון הקתולי סיינט ג'ולי. לאחר ששיחקה בתחילה עבור ליברפול (אנ') במהלך ילדותה, היא החליטה להמשיך בקריירה מוזיקלית בגיל 16. באותה תקופה נולדה אחותה.
קריירה מוזיקלית

כשהייתה בת 18, חתמה גריימס על חוזה עם RCA רקורדס, אך בוטל שנה לאחר מכן. פריצת הדרך הראשונה שלה בכתיבת השירים הייתה עבור השירר "Million Miles", אותו כתבה יחד עם המפיק הדני קאטפאזר, עבור אלבום האולפן השנים-עשר של הזמרת האוסטרלית, קיילי מינוג, Kiss Me Once. בשנת 2014, גריימס זכה בפרס "האמן העולה הטוב ביותר" בטקס פרסי Juice FM Style. מאוחר יותר, היא כתבה שירים לקשה, הסאטרדייז, דואה ליפה, ליטל מיקס, בלאקפינק, אולי מארס, ג'ונאס בלו, לואיזה וטום ווקר. גריימס הייתה אחת מהכותבים של השיר "11:11" של הזמרת הדרום קוריאניית, טייאון (אנ')‏. ב-2018 היא הוציאה את שני שיריה הראשונים, "Just Like That" ו-"I Need a Night Out". ב-27 בפברואר 2019, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם ג'ונאס בלו, טיני וג'יי קורטס, את הסינגל "Wild", שמופיע באלבום האולפן הראשון של ג'ונאס בלו, Blue.
קריירת שידור

גריימס שידרה עבור ה-BBC וה-COPA90 (אנ')‏, בין היתר לגביע העולם בכדורגל לנשים 2019. מאז ספטמבר 2019, גריימס היא מנחה בתוכנית MOTDx של ה-BBC Two, והנחתה בתוכנית Chelcee Away של ה-BBC Sport. היא שידרה, עבור הממלכה המאוחדת, בשני חצאי הגמר של אירוויזיון 2021. ביולי 2021, גריימס הופיעה במספר מיני-סדרות של ה-BT Sport (אנ'), בין היתר Para Football Adventures,‏ ו-Watch Us Rise‏.
חיים אישיים

ב-2019, בריאיון לגיי טיימס, גריימס יצאה מהארון כביסקסואלית. ב-2021, היא יצאה מהארון כלסבית. היא מנחה בפודקאסט Building Queertopia לצד קורטני אקט, שדן באורח החיים של ידוענים להט"בים. גריימס גם מנחה בפודקאסט What We Coulda Been‏.
קו גינזה

קו גינזה (ביפנית: 東京地下鉄銀座線) הוא אחד מתשעת קווי הרכבת התחתית של העיר טוקיו, בירת יפן. אורכו הוא 14.3 קילומטרים. הקו הוא הראשון שנבנה במסגרת הרכבת התחתית של טוקיו (בשנת 1927) והוא קו הרכבת התחתית הראשון שנבנה ביבשת אסיה.
תיאור הקו

הקו עובר במרכזה של טוקיו מתחנת שיבויה בדרום-מערב אל תחנת אסקוסה בצפון-מזרח. הוא משרת את רבעי שיבויה, מינאטו, צ'ואו, צ'יודה וטאייטו. בהיותו הקו הישן ביותר במערכת הקווים של הרכבת התחתית של טוקיו ממוקמות 19 תחנותיו בעומק לא רב תחת פני הקרקע - לרוב לא יותר מקומה וחצי. פסי הקצה הדרום-מערבי של הקו אף מגיחים מעל פני הקרקע.
הקו וכן קו מרונואוצ'י הם הקווים היחידים ברכבת התחתית של טוקיו המשתמשים ברוחב מסילה של 1,435 מילימטרים (יתר הקווים משתמשים ברוחב מסילה של 1,067 מילימטרים). מהירות הנסיעה של הרכבות בקו היא 65 קילומטר לשעה.
הקו נקרא רשמית קו 3 גינזה ומסומן על גבי מפות הרכבת התחתית בצבע הכתום. תחנותיו מסומנות באות G.
תולדות הקו

הקו נהגה על ידי איש העסקים נוריצוגו הייאקווה, מייסד הרכבת התחתית של טוקיו, אשר הקים אותה החל מ-1920 בהשראת הרכבת התחתית של לונדון.
קטע הקו הראשון - בין ארבע תחנותיו הצפוניות דהיום (2.2 קילומטרים) - הושלם ב-1927, וכאשר נפתח היה כה פופולרי עד כי הנוסעים נאלצו להמתין עד שעתיים לנסיעה בת חמש הדקות בו. עד 1931 הושלמו 2.2 קילומטרים נוספים מן הקו. השפל הכלכלי הגדול עיכב את המשך הבנייה, אך ב-1934 הושלם אורכו המתוכנן של הקו דאז, 8 קילומטרים, עד תחנת שימבשי.
ב-1938 החל שירות רכבות בקטע הדרומי של הקו, משיבויה לטורנומון (5.5 קילומטרים), ושנה לאחר מכן חוברו שני קטעי הקו (בתוספת של 800 מטרים) והחל שירות בהם מקצה אל קצה. התחנה החדשה ביותר בקו, תחנת טאמיקה-סאנו, נפתחה ב-1997.
שמו הנוכחי של הקו - על שם שכונת גינזה ברובע צ'ואו - ניתן לו ב-1953 כדי להבדילו מקו הרכבת התחתית השני שנבנה בטוקיו, קו מרונואוצ'י.
ב-2009 הוערך הקו כשביעי במידת העומס שבו מבין קווי הרכבת התחתית של טוקיו.
אחד הקרונות הראשונים שפעלו בקו
פרשת תזריע

קורבן יולדת
פָּרָשַׁת תַזְרִיעַ היא פרשת השבוע הרביעית בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק י"ב, פסוק א' ומסתיימת בפרק י"ג, פסוק נ"ט.
חלקה הראשון של הפרשה עוסק בדיני יולדת זכר ונקבה. בחלק זה מופיעים דיני הטומאה והטהרה של היולדת, והקרבנות שעליה להביא למקדש. כמו כן מוזכרת מצוות ברית מילה הנערכת ביום השמיני ללידת בן זכר. בחלק השני של הפרשה מופיעים בהרחבה דיני צרעת. הן צרעת אדם על סוגיה השונים והן צרעת הבגד.
בשנים שאינן מעוברות קוראים את פרשת תזריע ביחד עם הפרשה שאחריה, פרשת מצורע, סמוך לראש חודש אייר. בשנים מעוברות היא נקראת לבדה. בשנים המעוברות מסוג השג, החא, בשז וגכז קוראים את פרשת תזריע עם פרשת החודש.
תוכן הפרשה > דיני יולדת > דיני טומאה וטהרה ביולדת

בהקשר זה מנויות שלוש מצוות: טומאת היולדת, האיסור לטמא לאכול קדשים וקרבן יולדת. אישה שילדה זכר נטמאת לשבוע, לאחר מכן טובלת וכל דם שתראה לאחר מכן בתוך שלושים ושלושה ימים יהיה דם טהור ולא יאסור אותה על בעלה. ביולדת נקבה היא נטמאת למשך שבועיים ולאחר שטובלת, כל דם שתראה בתוך שישים ושישה ימים יהיה טהור. בשלשים ושלשה ימי הטהרה לזכר ושישים ושישה לנקבה, האשה עדיין נחשבת לטמאה לענייני המקדש וקודשיו.
תוכן הפרשה > דיני יולדת > דיני קורבן היולדת

לפי הפרשה, על יולדת להביא קורבן לבית המקדש, בזמן שהוא קיים, לאחר תום ימי הטהרה. הקרבת הקורבן היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות. קורבן היולדת מתיר לאישה לאכול בשר קורבן, או להיכנס אל בית המקדש, דברים שאסורים לה משעה שילדה. קורבן היולדת מובא 40 יום לאחר לידת בן, ו-80 יום לאחר לידת בת.
הקורבן מתחלק לשני חלקים - עולה וחטאת. לקורבן העולה מביאה האישה כבש בן שנה, ואם היא ענייה, היא מביאה תור או בן יונה. לקורבן החטאת מביאה האישה תור או בן יונה, בין ענייה ובין עשירה.
תוכן הפרשה > דיני צרעת > דיני נגעי אדם

בנגעי צרעת בעור האדם כלולים
שאת, בהרת, מחיה, שחין ומכוה. וכן דיני צרעת בשער הראש והזקן ("נתק"). בהקשר זה מנויות שלוש מצוות: טומאת מצורע, האיסור לגלח את הנתק והכרזת המצורע על טומאתו.
תוכן הפרשה > דיני צרעת > דיני צרעת הבגד

צרעת הבגד הם נגעים המופיעים על בגדים הגורמים להם להיטמא על ידי כך שכהן רואה את הנגע וקובע שהבגד טמא. לנגעי בגדים דינים שונים מנגעי אדם ונגעי בתים וצבעיהם הם ירוק ואדום חזקים. תהליך הטמאות הבגד כולל כמה שלבים וכמה תוצאות אפשריות - הבגד יכול להטהר לגמרי או חלקית (רק מקום הנגע נקרע מהבגד) או שכולו נטמא ונשרף.
נוהגים בדיני צרעת הבגד רק בזמן שיש כהנים שבקיאים בנגעים.
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת תזריע יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.
יחד עם פרשת מצורע:
שנת גכה ושנת בשה - א' באייר
שנת בחג ושנת זשג - ג' באייר
שנת זחא ושנת השא - ה' באייר
שנת הכז - בארץ ישראל כ"ט בניסן, בחוץ לארץ ו' באייר
בנפרד:
שנת השג - כ"ז באדר ב'
שנת החא - כ"ט באדר ב'
שנת גכז ושנת בשז - א' בניסן
שנת בחה ושנת זשה - ג' בניסן
שנת זחג - ה' בניסן
הפטרה

מפטירים בספר מלכים ב', מפרק ד', פסוק מ"ב עד פרק ה', פסוק י"ט, בסיפור ריפוי צרעת נעמן על ידי אלישע. בנוסח רומניא הפטירו ספר ישעיהו, פרק ס"ו, פסוקים ז'–כ"ד, חזרו על פסוק כ"ג. 
הפטרת תזריע היא בין ההפטרות הנדירות. בשנה פשוטה היא מחוברת תמיד לפרשת מצורע ולכן קוראים את הפטרת מצורע (בשנת גכה ושנת בשה את הפטרת שבת ראש חודש, ובשנת הכז בארץ ישראל את מחר חודש). בשנה מעוברת היא נקראת בנפרד, אך במרבית השנים היא חלה בפרשת החודש ולכן נקראת הפטרת שבת החודש. על כן, הפטרת תזריע נקראת רק בכ-16.3% מהשנים (שנת זחג, שנת זשה ושנת בחה).
ראו גם

הוריית כהן בנגע הצרעת
צפידת מוות

צפידת מוות (בלטינית: Rigor mortis, מכונה גם - קישיון איברים) היא אחד מסימני המוות, המאופיינת בהתקשחות השרירים תוך מספר שעות לאחר המוות בגלל שינויים ביוכימיים החלים בהם.
סימני מוות נוספים הם כתמי מוות (אנ'), המופיעים תוך פרק זמן מסוים ממועד הפטירה כתוצאה מיציאה של דם לרקמות תת-עוריות בהתאם לגרביטציה שפעלה על הגופה, וכן התקררות הגופה (אנ'), המתרחשת גם היא תוך פרק זמן ממועד המוות. סימנים אלו ואחרים מסייעים לרופא המשפטי להעריך מתי אירע מועד המוות, אם לא ידוע מועד זה.
שינויים פיזיים

גופות של קרבנות סופת ציקלון בבנגלדש עם סימנים של קישיון איברים
class=notpageimage|הצגה
לאחר המוות, השרירים הופכים להיות רפים ומדולדלים, וניתן להזיז באופן פסיבי את הגפיים ואת הלסת התחתונה. לאחר מכן השרירים הולכים ומתקשחים באופן בו יש ריגידיות או קשיחות מלאה של השרירים והמפרקים, תופעה הידועה בשם צפידת המוות או ריגור מורטיס. לאחר מכן הריגידיות חולפת והגוף הופך להיות רפה כמקודם.
בטמפרטורות רגילות ותחת תנאים רגילים, צפידת מוות מתחילה תוך חצי שעה עד שעה ממועד המוות, והתקשחות השרירים מתפתחת באופן עולה למקסימום בתוך 12 שעות, נשארת למשך 10 עד 12 שעות נוספות ולאחר מכן נעלמת תוך 12 שעות נוספות.
צפידת מוות מתפתחת ונעלמת בשיעור דומה בכל השרירים. עם זאת, שרירים בעלי נפח קטן יותר (כגון, שרירי הלעיסה והידיים) הופכים ריגידיים (קשיחים) לפני שרירים בעלי נפח גדול יותר (למשל, שרירי הירכיים). בעבר תופעה זו גרמה לתפיסה מוטעית אשר גרסה כי הצפידה מתחילה מהראש ומתקדמת מטה.
לרוב, כמעט ולא ניתן להבחין בצפידת מוות אצל ילדים ופעוטות, בעיקר עקב מסת השריר הנמוכה שלהם.
מנגנון ביוכימי

צפידת מוות היא תהליך פיזיו-כמיקלי המתרחש לאחר המוות, כאשר השרירים ממשיכים בביצוע פעילות מטבולית של גליקוליזה למשך זמן קצר. במהלך התהליך הזה, ATP, המשמש למגוון של תהליכים מטבוליים בתא, עובר הידרוליזה ל-ADP, וכן מיוצרת בשריר חומצה לקטית המורידה את רמת ה-pH התאי. מחסור ב-ATP חדש לאור מחסור בחמצן וכן עליה בחומציות התא מביאה לתופעה הקרויה locking chemical bridges בין שני חלבוני שריר עיקריים הקרויים אקטין ומיוזין. בכיווץ שריר פיזיולוגי, פעולת הכיווץ מתאפשרת הודות ליצירת הקשרים בין שני חלבונים אלו (קשרים המכונים Cross-bridges) ולניתוקם לאחר הכיווץ. אך בצפידת מוות, עקב המחסור ב-ATP לא מתרחש תהליך הניתוק בין החלבונים, והחיבור בין שני חלבונים אלו מביא להתקבעות ולהתקשחות, ללא קיצור השריר. עם הזמן, בעקבות תהליך פירוק של חלבונים והתחלת תהליך של ריקבון הגופה, הקשר שבין האקטין למיוזין מתפרק והשרירים הופכים להיות רפויים בשנית.
הערכת שעת המוות

בדומה לסימני מוות אחרים ושינויים המתרחשים לאחר המוות, צפידת מוות יכולה לשמש לצורך הערכה משפטית הנוגעת למועד המוות. עם זאת, יש לקחת בחשבון שהתפתחות של צפידה יכולה להיות מושפעת ממגוון רחב של גורמים המשפיעים על התהליך הכימי שתואר לעיל. כך למשל, ההופעה וההיעלמות של צפידה היא מואצת על ידי מאמץ גופני שקדם למוות, פרכוסים, היפרתרמיה או טמפרטורה חמה. באזורים חמים, יכולה צפידה להתחיל ולהיעלם בתוך 9 עד 12 שעות בלבד. באופן דומה, מצבים מטבוליים המקושרים לחמצת ואורמיה מגבירים את הקצב המטבולי בו מתרחשת הצפידה.
צפידת מוות מתפתחת באופן שונה כתלות במסת השריר, כאשר אצל ילדים קטנים, אנשים מבוגרים או נכים הריגור מתפתח לאט יחסית. גם תרופות או רעלים שונים משפיעים על התפתחות של צפידת מוות. הרעלת סטריכנין, הידוע כגורם להתכווצויות טטניות חזקות של השריר, מאיצה את התהליך, בעוד הרעלה של פחמן חד-חמצני גורמת לאיחור בהתחלה של צפידה. קיימות תרופות או רעלים מסוימים המקושרים בצפידה משמעותית מאד.
ניתן להעריך האם חל שינוי במנח הגופה לאחר המוות בחקירה משפטית על פי צפידת מוות: כך למשל, אם הגפיים הריגידיות אינן תואמות את חוקי הגרביטציה (גופה שידיה מורמות באוויר, למשל, היא דוגמה למקרה בו הידיים הוזזו לאחר התהוות הצפידה).
צפידת מוות בשרירים לא רצוניים

צפידת מוות משפיעה לא רק על שרירים רצוניים כי אם גם על שרירים לא רצוניים וכן על שריר הלב עצמו. צפידת מוות משפיעה למשל על השריר האחראי על כיווץ האישון ויכולה לייצר מצב בו אישוני העיניים אינם שווים, ארטיפקט שיכול לבלבל במהלך הבדיקה הגופנית. השריר זוקף השערה שעל העור (Musculus arrector pili) מתכווץ אף הוא וגורם למראה של "עור ברווז", אשר בעבר יוחס בטעות למקרים בהם סיבת המוות הייתה טביעה, למשל.
הימצאות של זרע באזור או בקצה הפין היא תופעה שכיחה ונובעת מכיווץ של שכבת השריר של שלפוחיות הזרע אשר מתפקדות כמאגר של נוזל זרע ולמעשה "דוחפות" את מאגר הזרע לאחר המוות לאור הריגור הקיים גם בשריר זה.
קו הדנייפר

| --- | --- |
 בימוי:  Dzyanis Skvartsow 
 תסריט:  Aliaksiej Dudaraŭ 
 שחקנים ראשיים:  איגור סיגוב אנה גורשקובה אנדריי דושצ'קין אנטולי קוט קסניה קניאזבה Syarhey Shymko 
 צילום:  Viktar Bandarovich 
 מדינה:  בלארוס 
 חברת הפקה:  בלארוספילם 
 הקרנת בכורה:  2009 
 משך הקרנה:  130 דק' 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קו הדנייפר (בבלארוסית: Дняпроўскі рубеж) הוא סרט מלחמה בלארוסי בבימויו של דניס סקבורצוב משנת 2009. תקציב הסרט היה כשישה מיליון דולר, מה שהופך אותו לסרט היקר ביותר בתולדות בלארוס העצמאית.
עלילה

הבסיס לסרט היה ההגנה ההרואית של מוהילב, מה שמכונה קו הדנייפר - אירוע היסטורי אמיתי, כאשר כוחותיהם של אזרחים וחיילי הצבא האדום מנעו מתקפת אויב למשך שלושה שבועות. המפקד שמבין את המצב האבוד בו נפלו מגיני קו הדנייפר עושה כל מאמץ לרסן את המתקפה הגרמנית. האחות זויה סינצובה מאוהבת בו.
שחקנים ודמויות

איגור סיגוב - המפקד אלכסיי סרגייביץ' זובוב
קסניה קניאזבה - האחות זויה סינצובה
אנטולי קוט - איוואן דנילוביץ' ז'יגונוב
ויקטור מולחן - אל"ם פיוטר קוזמיש' שדרין
אנה גורשקובה - האחות אנה
ניקולאי קוזאק - פאול שמידט
אנדריי דושצ'קין - ד"ר פרשין
פאבל יוז'קוב-הרלנצ'וק - בולשקוב
איליה צ'רפקו-סמוחבולוב - סמל
סרגיי ולסוב - מנהל העבודה סרגיי פטרוביץ' קיסלב
מיכאיל יסמן - מתורגמן
אלכסנדר קשפרוב - טבח
איבן פבלוב - ראש המודיעין קטיושין
איגור פילצ'נקוב - הנציב קוזמיצ'וב
סרגיי שימקו - מפקד הגדוד בוג'ניץ
אלכסנדר אפרמוב - כתב מלחמה
אלכסנדר סורקוב - קפטן יוז'קוב
אנטולי טרפיצקי - ראש הכלא
יבגני איבקוביץ' - רב-סרן נ.ק.ו.ד.
דניס טרסנקו - חוקר נ.ק.ו.ד.
ויטלי קרוגליק - בורודין
אלכסיי סנצ'ילו - סגן פשבנוב
מקסים קרצ'טוב - דוידוב
ולדימיר סבירסקי - אננקוב
אלכסנדר גירנק - שורניקוב
סרגיי סבנקוב - קפטן גבריושין
אולג ליטווינוב - אלכסיי זולוטארב
פאבל גורודניצקי - מפקד הרכבות
דמיטרי פוסטילניק - בעלה של אנה'
ולרי זלנסקי - עוזר טבח
קבוע אבוליוסקופ

קבוע אבוליוסקופ, Kb הוא קבוע פיזיקלי המקשר בתרמודינמיקה בין המולליות לנקודת הרתיחה לפי הנוסחה:  \triangle T=K_{b}*m.
בתהליך אבוליוסקופיה, על ידי קבוע ידוע ניתן לחשב את המסה המולרית.
מספר קבועי אבוליוסקופ

| ממס |  K_{b}[{\frac {K\cdot kg}{mol}}] |
| --- | --- |
מים: 0.512
אתנול: 1.07
אתר דיאתילי: 2.02
פחמן דו-גופרי: 2.34
בנזן: 2.53
ציקלוהקסאן: 2.79
חומצה אצטית: 3.08
כלורופורם: 3.63
פחמן חמש-כלורי: 5.03
קמפור: 5.95
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קו האמרסמית' וסיטי

קו האמרסמית' וסיטי (באנגלית: Hammersmith & City) הוא קו רכבת תחתית במערכת הרכבת התחתית של לונדון העובר בין רובע האמרסמית' ופולהאם שבמערב לונדון לבארקינג ודאגנהאם שבמזרח לונדון. צבע הקו על מפת הרכבת התחתית של לונדון הוא ורוד והוא עובר ב־29 תחנות לאורך 25.5 ק"מ. בין פרינגטון למזרח אולדגייט מתרחק הקו מאזור הסיטי של לונדון, ליבה הכלכלי של הבירה, ומכאן שם הקו. מנהרות הקו נמצאות ממש מתחת לפני הקרקע בעומק של כ־5 מטרים והן בקוטר דומה לזה שבקווים הראשיים של בריטניה. מרבית מסלולו וכל תחנותיו משותפות עם הקווים סירקל ומטרופוליטן. מעל 114 מיליון נסיעות נוסעים נעשות מדי שנה בקווי האמרסמית', סירקל ומטרופוליטן.
היסטוריה

בשנת 1863 החלה חברת "הרכבת המטרופוליטית" את שירות הרכבות התת-קרקעי הראשון בעולם בין פדינגטון לפרינגטון עם כרכרות עץ וקטרי קיטור. בשנה שלאחר מכן נפתחה רכבת מערבה מפדינגטון להמרסמית', והפכה במהרה לפופולרית ובבעלות משותפת של חברות המטרופוליטן והמערב הגדול. הקו הורחב אז מזרחה, בשלבים, והגיע עד למסילת הרכבת המזרחית של לונדון בשנת 1884. הקו התחשמל בשנת 1906, ובשנת 1936, לאחר שהמסילה המטרופוליטית נקלטה על ידי מועצת התחבורה בלונדון, חלק מהקו התאחד עם קו מטרופוליטן לכיוון בארקינג. תוואי האמרסמית' וסיטי הוצג על גבי המפה התחתית כחלק מקו המטרופוליטן עד 1990, אז עוצב מחדש כקו נפרד.
מסלול הקו

הקו חוצה את אזור מרכז לונדון ממזרח למערב, רוב מסלולו וכל תחנותיו משותפות עם הקווים סירקל ומטרופוליטן.
קו דיסטריקט

קרונות העץ ברכבות הראשונות
קו דיסטריקט (באנגלית: District line) הוא קו ברכבת תחתית של לונדון. צבע הקו במפת הקווים הוא ירוק, הקו עוצר ב 60 תחנות ואורכו 64 ק"מ.
היסטוריה

בדצמבר 1868 הוקם הקו לראשונה בין דרום קנסינגטון לווסטמינסטר על ידי חברת "רכבת המטרופולין". הרכבות הראשונות היו מקרונות עץ שנגררו על ידי קטרי קיטור.
בשנת 1871 הורחב מסלול הקו עד לווסט ברומפטון, ושלוחה חדשה נבנתה אל אילינג ברודוויי. באוקטובר 1884' כחלק מהפרויקט שהשלים את קו סיקרל' הורחב גם קו דיסטריקט עד לוייטצ'אפל ולאחר מכן גם עד לאופמינסטר.
בשנת 1905 החלו לפעול קטרים חשמליים בקו, וזאת במקום קטרי הקיטור הקודמים שפלטו עשן.
מסלול הקו

הקו פועל בין רובע אפמינסטר במזרח לונדון לבין שכונת צ'יזיק במערב לונדון, שם הוא מתפצל למספר שלוחות. שלוחה אחת מגיעה לווימבלדון שבדרום מערב לונדון; אחת מגיעה צפונה אל רחוב אדג'וור שבסיטי של וסטמינסטר; ועוד שלוחה קצרה שפועלת רק בסופי שבוע מגיעה לתחנה אחת בקנסינגטון (אולימפיה).
המסלול הראשי ממשיך מערבה - אל מארל'ס קורט; טורנהם גרין; ולאחר מכן הוא מתפצל שוב לשתי שלוחות - אל ריצ'מונד ואל אילינג ברודוויי.
צבע הקו על המפה הוא ירוק, הקו עוצר ב 60 תחנות ואורכו 64 ק"מ. בחלקו, עובר הקו מתחת לפני השטח. בשנים 2017–2018 בוצעו בקו יותר מ-208 מיליון נסיעות. קו דיסטריקט הוא העמוס ביותר מבין הקווים התת-קרקעיים בלונדון והקו החמישי העמוס ביותר מבין כל קווי המערכת.
מפה

למפת תחנות קווי הרכבת התחתית של לונדון המלאה ראו: מפת הרכבת התחתית של לונדון.
קאראנגטאנג

| --- | --- |

מבט על הר הגעש מנמל אולו סיאו
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש שכבתי
 גובה:  1,827 מטרים (הפסגה הדרומית)  1,784 מטרים, הפסגה הצפונית
 מדינה:  אינדונזיה 
 מיקום:  סיאאו, אינדונזיה
 מספר הר געש:  =0607-02
 התפרצות אחרונה:  2011
 קואורדינטות:  2°46′40″N 125°24′27″E﻿ / ﻿2.77778°N 125.40750°E﻿ / 2.77778; 125.40750
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פקאראנגטאנג(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פקאראנגטאנג
 
הר קאראנגטאנג (באינדונזית: Gunung Karangetang) המכונה גם אפי סיאאו (Api Siau) הוא הר געש הממוקם בחלקו הצפוני של האי סיאאו (השוכן כ-130 ק"מ מצפון לסולאווסי) באינדונזיה.
הר הגעש פעיל, והתפרץ 41 פעמים מאז שנת 1675. התפרצות ההר בשנת 1997 הביאה למותם של שלושה מתושבי האי.
ההר התפרץ לאחרונה ב-11 במרץ 2011, זמן קצר לאחר רעידת האדמה בסנדאי שביפן.
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
צ'לסי (לונדון)

| --- | --- |

רחוב קינגס, 2006
 מדינה / טריטוריה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומה:  אנגליה אנגליה
 רובע:  קנזינגטון וצ'לסי
 עיר אם:  לונדון
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בשכונה:  41,440
 קואורדינטות:  51°29′15″N 0°10′06″W﻿ / ﻿51.4875°N 0.1684°W﻿ / 51.4875; -0.1684 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסצ'לסי(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסצ'לסי(למפת קנזינגטון וצ'לסי רגילה) צ'לסי(למפת קנזינגטון וצ'לסי מוגדלת) צ'לסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
צ'לסי (באנגלית: Chelsea) הוא אזור מגורים אמיד בדרום-מערב לונדון, בירת אנגליה והממלכה המאוחדת, התחום מדרום על ידי נהר התמזה. חזית השכונה משתרעת מגשר צ'לסי, לאורך "סוללת צ'לסי" (Chelsea Embankment), "שביל שאיין" (Cheyne Walk), תחנת הכוח של רחוב לוטס (Lots Road) ו"נמל צ'לסי" (Chelsea Harbour). גבולה המזרחי של השכונה נתחם בעבר על ידי נהר וסטבורן שכיום הוא נהר תת-קרקעי הזורם בצינור מעל תחנת הרכבת התחתית של כיכר סלואן. הגבול המזרחי הנוכחי של צ'לסי הוא רחוב גשר צ'לסי (Chelsea Bridge Road) והחלק התחתון של רחוב סלואן (Sloane Street), כולל כיכר סלואן. מצפון ומצפון-מערב, גובל האזור בנייטסברידג' ובברומפטון (Brompton), אך מקובל שהאזור שמצפון לרחוב קינגס (King's Road) וצפון-מערבה עד רחוב פולהאם (Fulham Road), הוא חלק מצ'לסי.
האזור כולו מהווה חלק מהרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי, אף על פי שצ'לסי נתנה את שמה לאזורים סמוכים, כמו נמל צ'לסי שהוא חלק מהאמרסמית' ופולהאם ו"מחנה צ'לסי" (Chelsea Barracks) שהוא חלק מהסיטי של וסטמינסטר. החל מ-1900 ועד להקמתה של לונדון רבתי ב-1965, הייתה צ'לסי רובע בפני עצמו, "הרובע המטרופוליטני של צ'לסי" (Metropolitan Borough of Chelsea), כחלק מ"מחוז לונדון" (County of London) שהתקיים אז.
הייחודיות של צ'לסי נובעת כתוצאה מהערך הגבוה של הנכסים הבנויים בה, כפי שמשתקף במונח Sloane Ranger או Sloanie (על שם כיכר סלואן), ששימש בעבר לתיאור תושבי צ'לסי והפך לכינוי גנרי בבריטניה כולה לתיאור תושבי שכונות יוקרה. מאז 2011 משדר ערוץ 4 תוכנית מציאות בשם "תוצרת צ'לסי" (Made in Chelsea), המתעדת את חיי הצעירים האמידים החיים שם. יותר מכך, בצ'לסי מתגוררת אחת הקהילות הגדולות ביותר של אמריקאים מחוץ לארצות הברית, כש-6.53% מתושבי צ'לסי הם ילידי ארצות הברית.