מישל ברנייה
קריירה פוליטית

בשנות ה-70 עבד ברנייה כיועץ פוליטי של מספר שרים גוליסטים בממשלת צרפת. בגיל 27 הוא נבחר כנציג של מחוז סבואה מטעם מפלגת "אספה למען הרפובליקה" (Rassemblement pour la République) שהקים ז'אק שיראק ב-1976. המפלגה הציגה את עצמה כיורשת של הפוליטיקה הגוליסטית לאחר שואלרי ז'יסקר ד'אסטן המתון נבחר לנשיא צרפת.
ברנייה זכה להכרה בציבור הצרפתי כשהיה יושב ראש הוועד המארגן של אולימפיאדת החורף באלברוויל ב-1992, יחד עם ז'אן-קלוד קילי.
לאחר הבחירות לפרלמנט הצרפתי ב-1993, בהן הברית של האספה למען הרפובליקה הצרפתית והאיחוד למען הדמוקרטיה הצרפתית זכו בניצחון סוחף, הנשיא פרנסואה מיטראן מינה את ברנייה לשר לאיכות הסביבה בממשלה של אדואר בלאדור. לאחר שניצח ז'אק שיראק בבחירות לנשיאות ב-1995, מונה ברנייה למזכיר המדינה לעניינים אירופאיים בממשלה של אלן ז'ופה, תפקיד בו החזיק עד ההפסד של קואליציית הימין ב-1997.
בשנים 1999–2004 היה ברנייה הנציב למדיניות אזורית בנציבות האירופית. במסגרת תפקיד זה היה אחראי על מענקים וסובסידיות שהיוו כשליש מתקציב האיחוד האירופי.
אחרי שסיים את כהונתו הראשונה כנציב מונה שוב לשר בממשלת צרפת, הפעם כשר החוץ בממשלה של ז'אן-פייר רפרן. בתקופת כהונתו התנגדה צרפת לפעולות של ארצות הברית ובריטניה במסגרת מלחמת עיראק ותמכה בתוכנית של אריאל שרון לנסיגת ישראל מרצועת עזה.
אירוע חשוב בתקופת כהונתו כשר חוץ היה ניצחון המתנגדים במשאל העם על האמנה לכינון חוקה לאירופה בפברואר 2005. לאחר ההפסד אמר ברנייה ש"זוהי אכזבה גדולה מאד" וש"יהיה קשה הרבה יותר לצרפת לייצג את האינטרסים שלה [באיחוד]". בעקבות ההפסד, ברנייה סיים את תפקידו ב-5 ביוני 2005 כשראש הממשלה הנכנס דומיניק דה וילפן החליף אותו בפיליפ דוסט-בלאזי.
ב-2006 שימש יועץ עבור נשיא הנציבות האירופית ז'וזה מנואל ברוזו והציג למועצת אירופה דוח התומך בהקמה של כוח הגנה אזרחי אירופאי. בנוסף הוא הצטרף ל-Action Committee for European Democracy, שנודעה כ"קבוצת אמאטו" על שם ג'וליאנו אמאטו (אנ'). הקבוצה כללה דיפלומטים ופוליטיקאים אירופים בדרגים גבוהים, שנפגשו באופן לא רשמי כדי לכתוב מחדש את האמנה לכינון חוקה לאירופה לאחר כישלונה במשאל העם בצרפת ובהולנד. הטקסט שחיברה הקבוצה הפך בהמשך לאמנת ליסבון.
בשנת 2007 מינה ניקולא סרקוזי את ברנייה לשר החקלאות והדיג בממשלה של פרנסואה פיון. במסגרת תפקיד זה הוא הוביל רפורמות באופן התמיכה של הממשלה בחקלאים.
בבחירות לפרלמנט האירופי בשנת 2009 ברנייה הוביל את הרשימה של מפלגת העם האירופית בצרפת. לאחר הבחירות הוא כיהן כחבר בפרלמנט האירופי עד שמונה להציב לענייני השוק הפנימי והשירותים, תפקיד בו החזיק עד 2014. הרפורמות שקידם בעקבות משבר החוב האירופי כללו יותר מ-40 חוקי רגולציה על מוסדות פיננסיים אירופאיים וכינון "איחוד הבנקים" במדינות האירו, שהעביר אל הבנק המרכזי האירופי חלק מסמכויות הבנקים המרכזיים הלאומיים. הרפורמות עוררו ביקורת בסיטי של לונדון ובגרמניה. בדיילי טלגרף הבריטי פורסם ב-2010 מאמר שתהה אם ברנייה הוא "האיש המסוכן ביותר באירופה". עם זאת, הוא הצליח לשכנע את הממשלה הבריטית לקבל את רוב חוקי הרגולציה החדשים, כולל החלטה על קביעת תקרה לבונוסים של בנקאים, שעוררה ביקורת במוסדות פיננסיים בלונדון.
מאז 2015 משמש ברנייה כיועץ ללא תשלום לענייני ביטחון והגנה עבור נשיא הנציבות האירופית ז'אן-קלוד יונקר. במאי 2019 הוא פרסם מאמר שמסכם את דעותיו בנושא מדיניות ביטחון והגנה אירופאיים. במאמר הוא קרא שבמצב הגאופוליטי החדש, שכולל איומים על הסדר הבינלאומי הליברלי, תחרות בין מעצמות-על ופנייה של ארצות הברית בעידן דונלד טראמפ להגנה חד-צדדית על האינטרסים שלה, אירופה צריכה לפתח יכולת עצמאית להגן עצמה. הוא קרא להקמת מנגנונים משותפים ותקציבים משותפים להגנה וביטחון הממוסדים ברמת האיחוד ולהגדיל את היכולות הצבאיות שאירופה מסוגלת להפעיל במסגרת מדיניות הביטחון וההגנה המשותפת (אנ').