stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זן באמנות הקשת
ביקורת

גם ארתור קסטלר וגם גרשם שלום האשימו בנפרד את ספרו של הריגל בהיותו מושפע או נועד להצדיק את הפוליטיקה של המפלגה הנאצית על דפי מגזין Encounter. שלום גם מאשים את אלמנתו של הריגל בעריכת כתביו על מנת להסתיר את העובדה שהיה חבר פעיל במפלגה הנאצית ובארגון הנאצי "הליגה המיליטנטית לתרבות גרמנית", השקפות שהחזיק בהם עד יום מותו לפי התרשמותו של שלום מראיונות אותם ערך עם חבריו בגרמניה.
אחרים, כמו שוג'י יאמאדה בספרו "Shots in the Dark", טוענים שרבות מהשיחות בין הריגל לאווה קנזו שונו או הומצאו לחלוטין על ידי הריגל. בנוסף טוען שוג'י שגישתו של קנזו היא גישה רוחנית עצמאית ונפרדת לחלוטין מהזן, ולכן שגם המידע המדויק שמובע בספר אינו שייך לשדה הזן.
הערות שוליים

1 2 3  "The Myth of Zen in the Art of Archery" (PDF). נבדק ב-2016-04-28.
↑  ארתור קסטלר, 'A Stink of Zen,' Encounter Vol.12 October 1960 p.31
↑  גרשם שלום, 'Zen-Nazism?,' Encounter Vol.16 February 1961 p.96
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88010410  MusicBrainz work: 1aabd6a0-9fd1-41bc-959f-03ce771f2ab4   WorldCat (עם LCCN): n88-010410
חיים די לה רוזה

רבי חיים די לה רוזה (נולד בתאריך לא ידוע, נפטר ב-ו' בתמוז תקמ"ו, 1786) היה מקובל שהתגורר בארץ ישראל.
חייו ופועלו

היה מתלמידיו המובהקים ביותר של רבי שלום שרעבי, ראש ישיבת בית אל. היה סגפן ונהג לצום שלושה ימים רצופים ולערוך גלגולי שלג. חיבר ספר בשם "תורת חכם", מספרי היסוד של קבלת הרש"ש. כולל "תורת חכם" בירושלים, בראשות ר' יצחק מאיר מורגנשטרן, מקדיש חלק ניכר מפעילותו לעיון בחיבורו זה.
לפני פטירתו ביקש מתלמידיו לעשות בו לאחר פטירתו ארבע מיתות בית דין כמנהג המקובלים. תלמידיו לא העזו לעשות זאת מפני כבודו וערכו את לווייתו ללא קיום בקשתו.  באמצע הלוויה התנפלה עליהם קבוצת ערבים וחטפו את גופת רבי חיים. התלמידים התחבאו עד שהערבים הסתלקו וכשחזרו לגופה ראו שהערבים ביתרו ושרפו אותה, זרקו אותה בביזוי והשליכו עליה אבנים. על פי המסופר, התלמידים התאבלו על בזיון רבם עד שהגיע בחלום לאחד התלמידים ואמר לו שהוא שמח מכך שהתקיימה צוואתו. נקבר בחלקת המקובלים בהר הזיתים.
שם משפחתו הוא שילוב של שם המשפחה, דלרז, עם שם יהוה - די לה רו זה.
לקריאה נוספת

יקותיאל יהודה גרינוואלד, "תולדות חכמי ישראל".
חוק סל הקליטה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  28 בדצמבר 1994
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ה בטבת תשנ"ה
 גוף מחוקק:  ה-13
 משרד ממונה:  משרד הקליטה והעלייה
 מספר תיקונים:  2
 נוסח מלא:  חוק סל הקליטה
 
חוק סל הקליטה, תשנ"ה 1994 הוא חוק ישראלי, הקובע שכל עולה זכאי לקבל סכום כסף מהמדינה. יוזם החוק הוא אפרים גור והממונה על החוק הוא השר לקליטה ועלייה, חוק זה נחקק למטרת המגורים והמחייה של העולים כדי שיהיה להם קל יותר להשתלב כלכלית.
רקע

טרם חקיקת החוק מצב ההסתגלות הכלכלית לעולים ארצה היה קשה ומאתגר.
מצב זה נובע מהקשיים השונים של עולים אלו - כגון: אי ידיעת השפה המדוברת ומחסור במקור פרנסה, לכן החוק חוקק לראשונה כדי לסייע לעולים חדשים מתן תמיכה כלכלית ראשונית, ובכך לאפשר להם את האפשרות להשיג מקור פרנסה ולנהל חיים עצמאיים.
עיקרי החוק

חוק סל הקליטה, הוא חוק שמטרתו העיקרית היא להבטיח את קבלת מענק סל הקליטה לעולים החדשים המגיעים למדינת ישראל ובכך לספק לעולים אלו תמיכה כלכלית מהמדינה ולאפשר להם התפתחות וצמיחה כלכלית בעתידם כאזרחים.
יישום החוק והשלכותיו > ההיסטוריה של החוק

חוק סל הקליטה נחקק לראשונה ב-28 בדצמבר בשנת 1994, בקריאה שלישית בכנסת ה-13.
החוק שונה לראשונה ב-תשנ"ט 1999
השינוי הראשון שחל בחוק היה ב-15 בפברואר בשנת 1999, בקריאה שלישית בכנסת ה-14, השינוי בחוק היה שינוי התאריך בו יוחלט אם לשנות את גודל סל הקליטה מתאריך קבוע לתאריך משתנה בהתאם למדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
השינוי השני שחל על החוק היה ב-16 ביוני בשנת 2002, בקריאה שלישית בכנסת ה-15, השינוי בחוק היה בעיקרו שינויים מזעריים בניסוח החוק.
יישום החוק והשלכותיו > בעקבות החוק

בזכות החוק, ניתנה לעולים החדשים אשר הגיעו לארץ ישראל את האפשרות להשתלב בחברה ולהרשות לעצמם להתנהל כלכלית בתקופת שהייתם הראשונה בארץ ישראל, ובכך הוגדלה היכולת של המדינה למשוך יהודים נוספים מהעולם לעלות לארץ (בזמן שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ולכן עלייה זו תומכת באינטרס המדינה), כך גם הוגדלה היכולת של מהגרים ממדינות שונות לעלות לארץ ובכך לתרום לפיתוח אוכלוסייה מגוונת, ובעלת יכולת פיתוח וקידום עצמי של הכלכלה וכל והישגי המדינה.
הערות שוליים

1 2 3 4  חוק סל הקליטה, תשנ"ה-1994, באתר www.nevo.co.il
1 2 3  סל הקליטה, באתר GOV.IL
1 2 3 4  חוק סל קליטה, באתר main.knesset.gov.il
זרעי חמניות

| --- | --- |

"זרעי חמניות", הפסל ה-11 בסדרת יוניליוור
 מידע כללי
 פַּסל:  איי וייוויי
 תאריך יצירה:  2010 
 טכניקה וחומרים:  חרסינה
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  T13408 (גלריית טייט) 
 מיקום:  מוזיאון טייט מודרן לונדון שבבריטניה
 
זרעי חמניות (באנגלית: Sunflower Seeds) היא יצירה פיסולית מעשה ידי הפסל הסיני איי וייוויי המוצגת באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כחלק מ"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.
תיאור היצירה

היצירה הוקמה באולם הטורבינה של המוזיאון, והיא ה-11 מבין היצירות שהוצגו באולם במסגרת סדרת יוניליבר.
רצפת אולם הטורבינה רחב הידיים כוסתה ב-100,000,000 פסלים של זרעי חמניות, בעלי משקל כולל של 150 טון. כל זרע וזרע הוא פסל ייחודי ריאליסטי העשוי חרסינה. אף שהזרעים נראים דומים, הזרעים, שנוצרו בעבודת יד בגודל טבעי, שונים זה מזה. כל אחד מהזרעים פוסל בנפרד על ידי 1,600 פסלים בסדנאות פיסול קטנות בעיר ג'ינגדז'ן.
החרסינה הוא מוצר המסמל את סין הן בעיני עצמה והן בתרבות המערב, ונחשב עד לאמצע המאה ה-20 כאחד ממוצרי היצוא העיקריים שלה. היקף היצירה מסמל את התפשטות יצוא מוצרי הצריכה השונים מסין למערב, ומעמדה של סין כייצואנית לעולם המערבי.
האמן התכוון כי המבקרים ידרכו על הזרעים ויוכלו לשחק בהם בידיהם, אולם החל מה-16 באוקטובר 2010 נאסר על המבקרים לדרוך על היצירה, והם מורשים לצפות בה מהגשר החוצה את אולם הטורבינה בלבד, וזאת מאחר שהדריכה על הזרעים שחררה אבק, ומנהלי המוזיאון חששו מנזקים בריאותיים למבקרים שאבק זה יכול לגרום.
תצלום תקריב של פסלי החמניות
חואן אוואריסטו

חואן אוואריסטו (בספרדית: Juan Evaristo;‏ 20 ביוני 1902 – 8 במאי 1978) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
ביוגרפיה

אוואריסטו שיחק בכמה קבוצות בארגנטינה בזמן שהכדורגל שם עדיין היה עניין חובבני. בשנת 1931 הצטרף לבוקה ג'וניורס ועזר להם לזכות בתואר המקצועי הראשון אי פעם בכדורגל הארגנטינאי. אוואריסטו עזב את בוקה בשנת 1932 ולאחר מכן שיחק עבור אינדפנדיינטה, שם פרש מקריירת משחק בשנת 1937. לאחר פרישתו הוא ואחיו הקטן, מריו אוואריסטו, שגם היה כדורגלן היו אחראים על אקדמיות הנוער של בוקה ג'וניורס במשך יותר משלושים שנה.
בנבחרת ארגנטינה ערך 26 הופעות וכבש 6 שערים בין השנים 1923–1930. במהלך חלק משנים אילו שיחק יחד עם אחיו מריו. אוואריסטו זכה עימה במדליית כסף אולימפית ובשתי גביעי קופה אמריקה בשנים 1927 ו-1929. במונדיאל 1930, המונדיאל הראשון בהיסטוריה שנערך באורוגוואי, סיים במקום השני לאחר הפסד 4–2 לאורוגוואי. אוואריסטו ואחיו מריו היו לצמד האחים הראשון ששיחקו בגמר המונדיאל.
תארים

אליפות ארגנטינה: 1931
מדליית כסף אולימפית: 1929
קופה אמריקה (2): 1927, 1929
סגנית גביע העולם: 1930
ויויאן מאייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 פברואר 1926 העיר ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  21 אפריל 2009 (בגיל 83) פרבר אווק פארק (Oak Park) אילינוי, ארצות הברית
 שם לידה:  Vivian Dorothy Maier
 תחום יצירה:  צילום
 www.vivianmaier.com
 
ויויאן דורותי מאייר (Vivian Dorothy Maier) (פברואר 1926 – 21 באפריל 2009) הייתה צלמת רחוב אמריקאית שעבודותיה התגלו והוכרו רק לאחר מותה. היא עבדה כארבעים שנה כמטפלת, בעיקר בנורת' שור, אילינוי בחלקה הצפוני של שיקגו, במקביל להיותה צלמת. היא צילמה יותר מ-150,000 צילומים במהלך חייה, בעיקר של אנשים וארכיטקטורה של שיקגו, העיר ניו יורק ולוס אנג'לס, וכן טיילה וצילמה ברחבי העולם.
במהלך חייה, צילומי מאייר לא היו ידועים ולא פורסמו; רבים מתשליליה לא הודפסו מעולם. אספן בשיקגו, ג'ון מלוף, רכש כמה מתמונותיה של מאייר בשנת 2007, בעוד ששני אספנים אחרים משיקגו, רון סלאטרי ורנדי פרואו, מצאו גם כמה מההדפסים והתשלילים של מאייר בתיבות שלה ובמזוודות בערך באותה תקופה. צילומיה של מאייר פורסמו לראשונה באינטרנט ביולי 2008, על ידי סלאטרי, אך העבודות זכו לתגובה מועטה. באוקטובר 2009 פרסם מלוף בבלוג שלו קישור למבחר מצילומיה של מאייר שהעלה לאתר שיתוף התמונות פליקר, והתוצאות הפכו לוויראליות, ואלפי אנשים הביעו בהם עניין. בעקבות כך, זכתה עבודתה של מאייר להתייחסות הביקורת, ומאז מוצגים צילומיה ברחבי העולם.
חייה ועבודתה היו נושא לספרים וסרטים תיעודיים, כולל הסרט התיעודי "למצוא את ויויאן מאייר" משנת 2013, שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, והיה מועמד לפרס האוסקר לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-87.
ביוגרפיה > חייה האישיים

פרטים רבים מחייה של מאייר נותרו לא ידועים. היא נולדה בעיר ניו יורק בשנת 1926, בת לאם צרפתייה, מריה יאסוד ג'סטין, ואב אוסטרי, צ'ארלס מאייר (הידוע גם בשם וילהלם). מספר פעמים במהלך ילדותה עברה בין ארצות הברית לצרפת, וגרה עם אמה בכפר האלפיני סן-בון-אן-שמסאור (Saint-Bonnet-en-Champsaur) ליד קרוביה של אמה. נראה כי עד 1930 אביה עזב את המשפחה לסירוגין. במפקד של 1930 ראש משק הבית נרשם כז'אן ברטרנד, צלם מצליח שהכיר את גרטרוד ונדרבילט וויטני, מייסדת מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית. כשהייתה מאייר בת ארבע, היא ואמה עברו לברונקס, ניו יורק, עם ברטרנד, שבאותה תקופה היה צלם מקצועי.
בשנת 1935 גרו ויויאן ואמה בסנט-ג'וליאן-אן-שמסאור; שלוש שנים אחר כך הם חזרו לניו יורק.
במפקד 1940 נרשמו צ'ארלס אביה, מריה אימה, ויויאן וצ'ארלס-ג'וניור כגרים בעיר ניו יורק, שם עבד האב כמהנדס קיטור.
בשנת 1951, בהיותה בת 25, עבדה בסדנת יזע בניו יורק. בשנת 1956 עברה לאזור צפון החוף של שיקגו, שם עבדה בעיקר כמטפלת ואומנת למשך 40 השנים הבאות.
ב -17 שנותיה הראשונות בשיקגו עבדה מאייר כמטפלת אצל שתי משפחות: משפחת גנסבורג משנת 1956 עד 1972, ומשפחת ריימונד בין השנים 1967 עד 1973. לין גנסבורג אמרה מאוחר יותר על מאייר, "היא הייתה כמו מרי פופינס אמיתית וחיה", ואמרה שהיא מעולם לא דיברה גבוהה עם ילדים והייתה נחושה בדעתה להראות להם את העולם שמחוץ לפרבר האמיד שלהם. המשפחות שהעסיקו אותה תיארו אותה כאדם פרטי מאוד ודיווחו שהיא בילתה את ימי חופשתה ברחובות שיקגו וצילמה, לרוב במצלמת רוליפלקס.
ג'ון מלוף, אוצר של כמה מצילומיה של מאייר, סיכם את הדרך בה תארו אותה הילדים בהם טיפלה:
"היא הייתה סוציאליסטית, פמיניסטית, מבקרת קולנוע, וסוג של מישהי שאומרת את הדברים כפי שהם. היא למדה אנגלית כשהיא הלכה לבתי קולנוע, שאותם אהבה... היא כל הזמן צילמה תמונות, שהיא לא הראתה לאף אחד".
בשנים 1959 ו-1960 יצאה מאייר למסע עצמאי ברחבי העולם, בו צילמה בלוס אנג'לס, מנילה, בנגקוק, שנחאי, בייג'ינג, הודו, סוריה, מצרים ואיטליה. הטיול מומן ככל הנראה באמצעות מכירת החווה המשפחתית בסן-ג'וליאן-אן-שמסאור. במשך תקופה קצרה בשנות השבעים של המאה העשרים עבדה מאייר כעוזרת בית עבור מנחה תוכנית האירוח פיל דונהיו.
את חפציה האישיים היא אחסנה אצל מעסיקיה; בבית מגורים אחד היו לה 200 ארגזי חומרים. רובם היו תמונות או תשלילים, אך מאייר צברה גם עיתונים, אשר לפחות במקרה אחד כללו "ערמות בגובה הכתפיים". בנוסף, הקליטה קלטות קול של שיחות שניהלה עם אנשים שצילמה.
בסרטים הדוקומנטריים שיצאו בשנת 2013 - "למצוא את ויויאן מאייר" ו- "ויויאן מאייר: מי צילם את התמונות של נני/תעלומת ויויאן מאייר" מובאים ראיונות עם מעסיקיה של מאייר וילדיהם, בהם הם מתארים כי מאייר הציגה את עצמה בפני אחרים בדרכים מרובות, עם מבטאים שונים, שמות, ופרטים שונים על חייה. עוד העידו כי עם ילדים מסוימים היא הייתה מעוררת השראה וחיובית, ואילו אצל אחרים היא הייתה יכולה להיות מפחידה ומתעללת.
האחים גנסבורג, שמאייר דאגה להם בילדותם, ניסו לעזור לה כשהפכה למבוגרת חסרת כל. כשעמדה להיות מפונה מדירה זולה בפרבר קיקרו בשיקגו, האחים דאגו לשכן אותה בדירה טובה יותר בשכונת פארק רוג'רס בשיקגו.
בנובמבר 2008 מאייר מעדה על הקרח ונפגעה בראשה. היא נלקחה לבית חולים אך לא הצליחה להתאושש. בינואר 2009 היא הועברה לבית אבות בפרברי שיקגו, שם נפטרה ב-21 באפריל 2009.
גילוי והכרה

בשנת 2007, שנתיים לפני מותה, מאייר לא הצליחה לעמוד בתשלומי שטח האחסון ששכרה. כתוצאה מכך, הוצאו למכירה פומבית תשלילים, הדפסים, הקלטות שמע וסרטי 8 מ"מ. במכירה זו קנו שלושה אספני תמונות חלקים מיצירותיה: ג'ון מלוף, רון סלרטרי ורנדי פרוב.
תצלומיה של מאייר פורסמו לראשונה באינטרנט ביולי 2008 על ידי סלטרי, אך העבודות זכו לתגובות מועטות.
מלוף, שעבד באותה העת על ספר על תולדות פורטאג' פארק בשיקגו קנה את החלק הגדול ביותר בעבודתה של מאייר, כ-30,000 תשלילים. מאוחר יותר קנה מלוף צילומים נוספים של מאייר מקונה אחר שרכש אותם באותה מכירה פומבית. מלוף ראה את שמה של מאייר על התיבות אותן רכש אך לא הצליח לגלות עליה דבר עד שלאחר שנים שחיפוש בגוגל הוביל אותו להודעת פטירה של מאייר בעיתון שיקגו טריביון באפריל 2009.
באוקטובר 2009 קישר מלוף מהבלוג שלו מבחר תצלומים של מאייר בפליקר ומשם הם הפכו לתופעה ויראלית, כאשר אלפי אנשים הביעו בהם עניין רב.
בתחילת 2010 רכש אספן אמנות משיקגו בשם ג'פרי גולדשטיין חלק מאוסף מאייר מפרוב, אחד הרוכשים המקוריים. מאז הרכישה המקורית של גולדשטיין, האוסף שלו גדל וכלל 17,500 תשלילים, 2,000 הדפסים, 30 סרטים תוצרת בית, ומספר שקופיות. בדצמבר 2014 מכר גולדשטיין את אוסף התשלילים בשחור לבן לגלריה סטיבן בולגר בטורונטו . מלוף, המנהל את אוסף מלוף, מחזיק כיום בכ- 90% מכלל היצירה של מאייר, כולל 100,000-150,000 תשלילים, יותר מ-3,000 הדפסות וינטג', מאות גלילי סרטים, סרטים ביתיים, קלטות קול עם ראיונות, ופריטים נוספים כגון מצלמות וניירת. אוסף זה מכיל לטענתו כ-90% מהעבודה הידועה שלה.
מאז חשיפתה זו שלאחר מותה, צילומיה של מאייר ועצם גילוים זכו לתשומת לב בינלאומית בתקשורת,, ויצירתה הופיעה בתערוכות, במספר ספרים ובסרטים תיעודיים.
גילוי והכרה > אתגר משפטי

ביוני 2014 הגיש עורך הדין והצלם לשעבר דייוויד סי דיל (David C. Deal) תיק משפטי המטיל ספק בזכותם של הבעלים הנוכחיים של התשלילים למסחר אותם. התיק ביקש לקבוע האם יש יורש חוקי לעזבונה של מאייר - בן דוד בצרפת - שיש להכיר בו במסגרת החוק האמריקאי. על פי חוק זכויות היוצרים בארצות הברית, הבעלות על התצלום עצמו שונה מהבעלות על זכויות יוצרים שלו, והתיק עשוי להימשך מספר שנים עד לסיומו, במיוחד מכיוון שהיורשים הפוטנציאליים חיים מחוץ לארצות הברית. מלוף, שהוא כאמור הבעלים של רוב התמונות הידועות של מאייר, איתר בעבר בן דוד ראשון מצרפת ושילם לו עבור הזכויות; עם זאת, דיל מאמין שמצא קרוב משפחה קרוב יותר בצרפת, שעשוי להיות הנהנה מן העזבון.
מורשתה

בשנת הלימודים 2014- 2015 במכון לאמנות של שיקגו, נוסדה 'קרן מלגות ויויאן מאייר' לסיוע לסטודנטיות הזקוקות למשאבים כספיים. המלגה התבססה על תרומות של מלוף, סיסקל והווארד גרינברג, הבעלים של גלריית הווארד גרינברג המציגה ועוסקת בעבודתה. מלוף השתמש בכספים שהתקבלו ממכירות ההדפסים וסרטו "למצוא את ויויאן מאייר" כדי לממן מלגה קבועה המוענקת על בסיס שנתי. המלגה מוענקת ללא הליך הגשה ושלא על בסיס תואר, שנת לימוד או מדיום היצירה כדי לאפשר חופש אמנותי למקבליה. שמות המקבלים לא פורסמו בפומבי.
ארכיונה

בשנת 2017 הודיעה ספריית אוניברסיטת שיקגו כי אוסף מחקרי של צילומיה של מאייר נתרם על ידי מלוף.
פרסומים > ספרי צילומים של מאייר

ויויאן מאייר: צילומי רחוב. ברוקלין, ניו יורק:: פאוארהאוס, 2011. נערך על ידי ג'ון מלוף. עם הקדמה מאת מלוף והקדמה מאת ג'ף דייר. ISBN 978-1-57687-577-3
ויויאן מאייר: מחוץ לצללים. שיקגו, אילינוי: קובצי העיר, 2012. נערך על ידי ריצ'רד כהאן ומיכאל ויליאמס. ISBN 978-0978545093
ויויאן מאייר: פורטרטים עצמיים. ברוקלין, ניו יורק: פאוארהאוס, 2013.נערך בידי ג'ון מלוף. ISBN 978-1-57687-662-6
עין לעין: תמונות מאת ויויאן מאייר. שיקגו, אילינוי: קובצי העיר, 2014. . נערך עם טקסט על ידי ריצ'רד וויליאמס ומיכאל וויליאמס. ISBN 9780991541805
ויויאן מאייר: צלם נמצא. לונדון: הרפר עיצוב, 2014. נערך על ידי ג'ון מלוף עם טקסט מאת מרווין הייפרמן והווארד גרינברג. ISBN 9780062305534
עבודת הצבע. ניו יורק: הרפר עיצוב, 2014. הקדמה מאת ג'ואל מאיירוביץ וטקסט מאת קולין וסטרבק. ISBN 978-0062795571
פרסומים > ספרים על מאייר

פמלה באנוס, ויויאן מאייר: חייו של צלם לפני ואחרי המוות. שיקגו: הוצאת אוניברסיטת שיקגו, 2017. ISBN 978-0226470757
אן מרקס, הפיתוחים של ויויאן מאייר: הסיפור האמיתי של האומנת הצלמת. ברוקלין, ניו יורק: פאוארהאוס, 2018. מסת"ב 978-1576879030
נאדג'ה קופלר, ויויאן מאייר והמבט הנשקף: עמדות צילומיות על דיוקנאות עצמיים של נשים. בילפלד, תמליל, 2019. מסת"ב 978-3-8376-4700-6
סרטים דוקומנטריים על מאייר

ויויאן מאייר: מי צילם את התמונות של נני (2013) - ביים ג'יל ניקולס, בהפקה של ה- BBC
תעלומת ויויאן מאייר (2013) - נחתך ושוחרר בארצות הברית
למצוא את ויויאן מאייר (2013) - בבימויו של מלוף וצ'רלי סיסקל
האישה במראה (2017) - בבימויו של ראיין אלכסנדר הואנג, סרט קצר ביוגרפי
זפרם קוקרן

| --- | --- |
ג'יימס קרומוול כזפרם קוקרן
ג'יימס קרומוול כזפרם קוקרן
 שם סרט:  "מסע בין כוכבים: המפגש"
 תוכנית טלוויזיה:  "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז"
 הופעה ראשונה:  הפרק "Metamorphosis" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", שנת 1967.
 הופעה אחרונה:  הפרק "In a Mirror, Darkly" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", שנת 2005.
 מספר הופעות:  פרק אחד של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" "מסע בין כוכבים: המפגש" שני פרקים של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז"
 יוצרים:  ג'ין ל. קון
 גילום הדמות:  גלן קורבט (בפרק הסדרה המקורית בלבד) ג'יימס קרומוול
 מידע
 תאריך לידה:  שנת 2030
 גזע:  אנושי
 מין:  זכר
 מקצוע:  ממציא
זפרם קוקרן (באנגלית: Zefram Cochrane) הוא דמות בדיונית המופיעה ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". הדמות נוצרה על ידי הסופר ג'ין ל. קון, והופיעה לראשונה בפרק משנת 1967 של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" בשם "Metamorphosis", בו הדמות גולמה על ידי השחקן גלן קורבט. מאוחר יותר ג'יימס קרומוול גילם את קוקרן, בשנת 1996, בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", ולאחר מכן בפרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" משנת 2001 – ""Broken Bow". קטעים של קרומוול מ"מסע בין כוכבים: המפגש" שולבו בפרק של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" בשם "In a Mirror, Darkly (Part I)", יחד עם קטעים חדשים של שחקן אחר הלבוש באופן זהה, אשר פניו אינן מוצגות.
כפי שתואר במסגרת האירועים של "מסע בין כוכבים: המפגש", קוקרן הוא בן-האדם הראשון שהמציא את מנוע העיוות, בשנת 2063, אשר טיסת המבחן שלו משכה את תשומת הלב של הוולקנים, והובילה למפגש הראשון של האנושות עם גזע חייזרים.
ביוגרפיה של הדמות

קוקרן נולד בשנת 2030 (או 2013, על פי רומן המבוסס על הסרט "מסע בין כוכבים: המפגש"). הוא בנה את ספינת החלל הראשונה של האנושות המסוגלת לטוס במהירות עיוות, בשם "פניקס" (Phoenix), בבוזמן, מונטנה, מתוך משגר טיל בליסטי גרעיני ישן מסוג טיטן 2 הוא התחיל את הפרויקט למטרת רווח, אך במקום זאת גילה, על ידי צוות של האנטרפרייז-E מהעתיד, כי זכה לשבחים רבים, אשר הטרידו את שלוותו.
ב-5 באפריל 2063, קוקרן ביצע את הטיסה הראשונה של כדור הארץ במנוע עיוות, כשהוא מנגן את השיר "Magic Carpet Ride" של להקת "Steppenwolf" במהלך השיגור. טיסת העיוות של הפניקס זוהתה על ידי ספינת מחקר של הוולקנים, T'Plana hath, אשר לאחר מכן יצרה קשר ראשון של שלום עם בני האדם, לרבות קוקרן, באתר השיגור של הפניקס שבמונטנה.
Don't try to be a great man, just be a man. And let history make its own judgments
הפתגם הנ"ל (בתרגום לעברית: "אל תנסה להיות אדם גדול. פשוט היה אדם, ותן להיסטוריה לשפוט בעצמה") מיוחס לקוקרן, שאמר אותו בשנת 2073. בראשית המאה ה-22, קוקרן נכח בחנוכת קומפלקס מנוע עיוות 5 על כדור הארץ, בו הצהיר:
This engine will let us go boldly where no man has gone before
בתרגום לעברית: "מנוע זה יאפשר לנו להגיע באומץ למקום שבו אף אדם לא הגיע לפני כן"; מה שהופך אותו לאדם הידוע הראשון (ביחס לציר הזמן הבדיוני של מסע בין כוכבים) שאומר זאת.
מתקן השיגור של הפניקס הפך לאנדרטה היסטורית. פסל שיש בגובה 20 מטר הוצב שם, המציג את קוקרן מביט בגבורה אל עבר העתיד. שמו של קוקרן הפך לנערץ ברחבי הגלקסיה המוכרת, עם אוניברסיטאות, ערים שלמות וכוכבי לכת הנקראים על שמו. המהנדס הראשי של האנטרפרייז-E ג'ורדי לה פורג', למשל, למד בבית הספר התיכון על שם זפרם קוקרן.
על פי הפרק "Metamorphosis" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", קוקרן נחשב למת לאחר שנעלם מאלפא קנטאורי בשנת 2117. ג'יימס ט' קירק, ספוק, ולאונרד מקוי מוצאים את קוקרן חי, על אסטרואיד שאותו הוא מכנה "Companion", נוכחות אוורירית של אנרגיה טהורה שהשיבה נעורים לקוקרן הזקן והגוסס, 150 שנה קודם לכן, והחזיקה אותו בשבי מאז – במצבו הצעיר ומלא המרץ.
ביוגרפיה של הדמות > יקום המראה

ביקום המראה, במקום לקבל את פניהם של הוולקנים בקבלת פנים לשלום, קוקרן ושאר בני האדם הורגים אותם ובוזזים את ספינתם. בני האדם כובשים עולמות אחרים, כחלק מאימפריית הארצנים האכזרית.
הופעות

בפרק "Metamorphosis", את דמותו של קוקרן מגלם גלן קורבט, שהיה בן 37 בזמן השידור של הפרק. בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", קוקרן מגולם על ידי ג'יימס קרומוול בן ה-56, בנקודת זמן שבה הדמות, בשנת 2063, הייתה בגיל 33 בלבד. האנציקלופדיה של מסע בין כוכבים מסבירה פער זה על ידי התאוריות כי המראה הקשיש של קוקרן בשנת 2063 הוא תוצאה של הרעלת קרינה, ושכשהוא נתקל ב-Companion, תוצאות אלו התהפכו ומראהו הצעיר שוחזר.
חטיפת ילדים בפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022

במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, היו טענות על גירוש ילדים אוקראינים, וכן אימוץ בכפייה. האו"ם הכריז כי ההאשמות "אמינות", וכי כוחות רוסיים שלחו ילדים אוקראינים לרוסיה לאימוץ כחלק מתוכנית בקנה מידה גדול.
הדבר מהווה רצח עם לפי החוק הבין-לאומי (כולל אמנת רצח עם משנת 1948).
רקע

הדיווחים הראשונים על גירושים כפויים לרוסיה הגיעו באמצע מרץ, במהלך המצור על מריופול.
כבר ב-22 במרץ 2022, הרשויות באוקראינה וארצות הברית טענו שיותר מ-2,300 ילדים נחטפו על ידי כוחות רוסים ממחוזות דונצק ולוהנסק.
סקירה כללית

לפי דו"ח של מרכז ראול ולנברג לזכויות אדם במונטריאול ומכון ניו ליינס בוושינגטון, יש "סיבות סבירות להסיק" שרוסיה מפרה שני סעיפים של אמנת רצח העם משנת 1948, בהם העברה בכפייה של ילדים אוקראינים לרוסיה, כשלעצמו מעשה ג'נוסייד.
ב-30 במאי 2022 חתם ולדימיר פוטין על צו שייעל את תהליך הענקת האזרחות הרוסית ליתומים אוקראינים או לחסרי טיפול הורי.
עד 11 באפריל, שני שלישים מ-7.5 מיליון הילדים באוקראינה נעקרו מבתיהם על פי האו"ם. נציבת זכויות האדם של אוקראינה, לודמילה דניסובה, ושגריר האו"ם סרגיי קיסליציה, הצהירו באותה תקופה שיותר מ-120,000 ילדים גורשו לרוסיה. עד 26 במאי דווח על יותר מ-238,000 ילדים אוקראינים שגורשו לשטח רוסיה.
אוקראינה העלתה את הנושא בישיבת OSCE בתחילת יוני, שבה ציטט ראש הנציגות של אוקראינה יבגני צימבליוק הודעה של ילד אוקראיני שאומץ בכוח, למרות שיש לו משפחה קרובה.
לפי עיתון "אוקראינסקה פרבדה", רוסיה לקחה 267 יתומים ממריופול לרוסטוב כדי להפוך אותם לאזרחים רוסים. כמו כן, דווח כי הרשויות ברוסיה חיפשו ואספו ילדים יתומים, ולקחו אותם ליעד לא ידוע.
ביוני 2022, טען מיכאיל מיזנצב, ראש המרכז הלאומי לניהול ההגנה, כי 1,936,911 אוקראינים גורשו לרוסיה, מתוכם 307,423 ילדים.
ב-7 בספטמבר דיווח פקיד של האו"ם כי יש האשמות אמינות שכוחות רוסים שלחו ילדים אוקראינים לרוסיה לאימוץ כחלק מתוכנית גירוש בכפייה, ושגריר ארצות הברית הודיע למועצת הביטחון של האו"ם כי יותר מ-1,800 ילדים אוקראינים הועברו לרוסיה ביולי בלבד.
תגובות

שלטונות אוקראינה טענו שהצו של פוטין הוא דרך "להכשיר את חטיפת ילדים משטחה של אוקראינה". הם טענו ל"הפרה בוטה" של אמנת ז'נבה משנת 1949 ביחס להגנה על אזרחים בזמן מלחמה, ושל אמנת האו"ם לשנת 1989 בדבר זכויות הילד.
משרד החוץ של אוקראינה סבור גם כי הפעולות עשויות להיחשב גם כהעברת ילדים בכפייה מקבוצה אנושית אחת לאחרת. בהצהרה: "הפשעים הבין-לאומיים החמורים ביותר נגד ילדים שבוצעו על ידי בכירים ואנשי שירות רוסים באוקראינה ייחקרו, והמבצעים יועמדו לדין. רוסיה לא תוכל להימנע מהאחריות המחמירה ביותר".
מנהל תוכניות החירום של יוניצף, מנואל פונטיין, אמר לחדשות CBS כי יוניצף "בודקים כיצד נוכל לעקוב אחר או לעזור בנושא", אם כי הצהיר שאין להם יכולת לחקור כרגע.
הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם הודיע ב-15 ביוני 2022 כי הסוכנות שלה החלה בחקירה של האשמות של ילדים שגורשו בכוח מאוקראינה לפדרציה הרוסית.
חוקר רצח העם טימותי די סניידר הצהיר כי "חטיפת ילדים בהמוניהם במטרה להטמיע אותם בתרבות זרה היא רצח עם על פי סעיף 2 סעיף ה' של אמנת רצח העם משנת 1948".