stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטיאן לופה
הקריירה האמנותית

את הקריירה שלו כבמאי התחיל בתיאטרון נורוויד בילניה גורה באזור הסודטים המערביים. תקופת עבודתו לבשה אופי ניסויי מובהק. אחרי שתי הצגות אישיות, ביים במיוחד יצירות מאת מחזאים פולנים בני זמנו כמו גומברוביץ' ("איבון, נסיכת בורגונדיה" (1978), "החתונה" (1984)) או יצירות ויטקייביץ', ("הפרגמטיסטים" (1981), "מציאיי קורבובה ובלאטריקס" (1986), "שובו של אודיסאוס" (1981)) נציג של תיאטרון האבסורד המטאפיזי.
באחד ממאמריו באותן שנים, תחת הכותרת "תיאטרון ההתגלות", הציג לופה את השקפת עולמו על התיאטרון ככלי לבדיקת גבולות האינדיבידואליות ולחצייתם. בשנת 1985 בתיאטרון סטארי בקרקוב הוא הציג את התמצות הראשון של מחקריו - המופע "עיר החלום", לפי הרומן הפנטסטי "בצד השני" מאת אלפרד קובין
כעבור שנה הוא התקבל לעבוד בתיאטרון סטארי, כשהגעתו שם ציינה תפנית בניסוייו הבימתיים. לופה התמקד יותר במימד האתי באמנות, ומרבית ההצגות שביים נלקחו מן הספרות הרוסית או אוסטרית.
עיבד או העלה לבמה יוצרים כמו מוזיל ("החולמים" (1988), "רישומים של איש ללא תכונות" (1990)), דוסטויבסקי ("האחים קרמזוב" (1990)), רילקה - ("מאלטה או טריפטיך הבן האובד" - לפי "הרישומים של מאלטה לאורידס בריגה" (1991)), תומאס ברנהרד (Kalkwerk - "המפעל לסיד" ו-Auslöschung "הכחדה" (2001), "עמנואל קנט", "המשפחה. ריטר. דנה. פוס" (1996), "הפרעה" (2013 - בתיאטרון הלאומי לה קולין בפריז), צ'כוב ("פלטונוב" 1996, "שלוש אחיות" - בפסטיבל סתיו ב-1988), הרמן ברוך (הסהרוריים, 1995 - בפסטיבל סתיו של פריז, 1998).
בשנת 2002 עיבד את "האמן ומרגריטה" מאת מיכאיל בולגקוב וב-2006 יצר "זרתוסטרא" לפי ניטשה ואיינאר שלף.
אחרי "Factory 2" על חייו של אנדי וורהול, שהוצגה בתיאטרון הלאומי לה קולין בפריז, יצר את "פרסונה. מרילין" ו"הגוף של סימונה", מחזות שהוקדשו לדמויותיהן של מרילין מונרו וסימון וייל, אחר כך ביים את "חדר המתנה", לפי "קטגוריה 3.1" מאת לארס נורן בתיאטרון פולסקי בוורוצלב, ושהוצגה שוב בתיאטרון הלאומי דה לה קולין בפריז בשנת 2012.
בעיני לופה, היוצר תכופות (פרט לתפאורה ולפעמים המוזיקה של הצגותיו) את העיבודים והתרגומים של הטקסטים מהם שואב השראה, משיכתו אל מחברי רומנים, באה מההשקפה לפיה המחזאים חושבים יותר מדי במושגים של תיאטרון במקום מושגים של החיים. מהרומנים הפיק כריסטיאן לופה מופעים ארוכים ומרתקים (שלושה ערבים רצופים עבור "מלטה", ושש-שבע שעות - עבור "האחים קרמזוב" וה"רישומים של איש ללא תכונות".
לדעת ז'אן פייר תיבודא, ”קיים אצל לופה זמן תיאטרון מיוחד במינו, עקשני, ארסי, מתרחב. לא הולכים לראות הצגה של לופא, אלא מתיישבים בתוכה, כאילו באי כלשהו. התיאטרון ומשחק השחקנים מאבדים בו את ה"אפקטים" שלהם. אז צצים מחדש דימויים ילדותיים, המטשטשים, בבת אחת, את צלצולי השעון המעורר, מהווים מעין פתח אל ניקוד מוזיקלי דיסקרטי
או מעין חתיכת לחם הנופלת ברעש של קריסטל. יש לו איזה נטייה מדביקה להאריך את זמן ההצגה עד הקץ, מתוך חושניות מסוימת, מתוקה ונוסטלגית.”
החל משנת 1983 כריסטיאן לופה מלמד בימוי תיאטרון בבית הספר הלאומי לתיאטרון ע"ש לודוויק סולסקי, מ-1993 כפרופסור. הוא כיהן כדקאן הפקולטה לבימוי בית הספר בשנים 1990–1996.
הקריירה האמנותית > חייו הפרטיים

לפי כתב העת הפולני "Film" כריסטיאן לופה הוא הומוסקסואל מוצהר.
שותפו לחיים הוא השחקן פיוטר סקיבה. בשנות ה-1960 היה לופה פעיל התנועות ההיפי והיה ידיד נפש של הצייר זביסלב מארק מצ'ייבסקי (1999-1946).
במרץ 2014 כאות מחאה נגד ההתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה ביטל לופה ביקור ברוסיה.
פרסים ואותות כבוד

פרס קונרד סווינארסקי
1988 - פרס לאון שילר
2001 - צלב אוסטריה להצטיינות
2002 - מסדר האמנויות ומדעי הרוח של צרפת
2009 - פרס אירופה לתיאטרון (Premio Europa per il Teatro)
לקריאה נוספת

Krystian Lupa, entretien avec Michel Archimbaud, Paris-Cracovie, Centre national du théâtre-C & D, 1999
Krystian Lupa, entretiens réalisés par Jean-Pierre Thibaudat, Arles, Actes Sud, coll. « Mettre en scène », 2004 (בצרפתית)
כתב העת הפולני Film‏, 11 באוגוסט 2008
הערות שוליים

↑  ו.ואשטיל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810646494805606  BIBSYS: 6040610  BnF: cb13555099k (data)  CiNii: DA14030247  GND: 121380939  ISNI: 0000 0001 1455 8775  LCCN: nr98014454  NKC: js2007400376  NSK: 000490623  NTA: 262606720  RERO: 02-A013195137  SUDOC: 050822969  VIAF: 118063448   WorldCat (עם VIAF): 118063448
קורמורן מקווארי

| קורמורן מקווארי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קורמורניים
סוג:: קורמורן כחול-עין
מין:: קורמורן מקווארי
שם מדעי
 Leucocarbo purpurascens ‏ברנדט, 1837

קורמורן מקווארי (שם מדעי: Leucocarbo purpurascens) הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן כחול-עין האנדמי לאי מקווארי שבדרום האוקיינוס השקט, אחד האיים שבין אוסטרליה לאנטארקטיקה, ולעיתים הוא נודד 33 ק"מ דרומה לאיי בישוף וקלארק (Bishop and Clerk Islets). מין זה תואר ב-1837 בידי ג'ון פרידריך פון ברנדט.
מאפיינים

הקורמורן מגיע לאורך 75 ס"מ בממוצע, בעל מוטת כנפיים של 110 ס"מ ומגיע למשקל 2.5 עד 3.5 ק"ג בממוצע. המין בעל רגליים ורודות בעלות קרומי שחייה, נוצות שחורות-לבנות משני פלגי הגוף כשל פינגווין ובעל ראש גדול בעל כיפה שחורה, לחיים לבנות ועיניים כחולות. המקור צהוב ומחודד עם גידול צהוב בולט בקדמתו ועור פנים חשוף סביב המקור התחתון.
המין חי בקבוצות גדולות החיות לרוב באוקיינוס ונחות על החופים. הקורמורן מתרבה על צוקים וסטאקים או איים מבודדים סוערים וניזון בים מדגים שוכני קרקעית.
עונת הרבייה חלה בין ספטמבר לינואר, בעיקר בין תחילת ספטמבר לסוף אוקטובר אז זוג קורמורנים בונה קן מאצות וענפים מכוסי גואנו או בוץ. הנקבה מטילה לרוב שתיים או שלוש ביצים. כעבור חודשיים מהבקיעה האפרוחים מגיעים לבגרות, ועד אז הוריהם שומרים עליהם מטורפים.
בשנים האחרונות חלה ירידה במספר הקורמורנים עקב פגיעה בזמינות המזון, מזג האוויר הקשה והאוכלוסייה המבודדת. בנוסף ביצים ואפרוחים רבים נטרפים בידי חמסנים חומים וחולדות שחורות. המין נחשב למוגן לפי "חוק הגנת הסביבה של אוסטרליה".
הערות שוליים

↑  DEWHA website
גבע

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מפעל "בקרה"
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגלבוע
גובה ממוצע: ‎13 מטר
תאריך ייסוד: 1921
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 633 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) גבע(למפת עמק בית שאן רגילה) גבע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבע32°33′59″N 35°22′19″E﻿ / ﻿32.5662803427296°N 35.3720521862433°E﻿ / 32.5662803427296; 35.3720521862433  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגלבוע (in English: Gilboa Regional Council) באדום - גבע בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 3 מתוך 10
http://www.kvgeva.org.il
גֶּבַע היא קבוצה (צורה של קיבוץ) במועצה אזורית גלבוע, השוכנת בעמק יזרעאל דרומית-מזרחית לעיר עפולה.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1921 על ידי עולים מרוסיה ומפולין אשר עלו לארץ בעלייה השנייה. בהמשך הצטרפו אל הגרעין המייסד גרעינים נוספים כחבורת פועלים שעבדה בקסטינה, מירושלים וקבוצת "דרומיה". בשנות ה-30 וה-40 הצטרפו לקבוצה גרעינים מליטא, לטביה והונגריה. שם הקבוצה ניתן לה על שם הגבעה שעליה הוקמה.
קבוצת גבע נודעת בכך שממנה יצאו הלהקות "הגבעטרון" ו"השיבולים".
לרגל חגיגות השישים לקבוצה כתב דידי מנוסי, יליד המקום, את שירו "בת שישים" שהושר על ידי הגבעטרון:
את ראשו של הגלבוע, מישהו צבע אדום,
מן הלול מודיע גבר
כי האיר היום.
בת שישים פוקחת עין
ונועלת נעלה.
יום גדול ממתין בפתח,
זה היום שלה.
כלכלה

רוב הכנסות היישוב מגיעות ממפעל "בקרה גבע בע"מ", המתמחה ביצור פתרונות כוללים בתחום הבקרה והאוטומציה, עבור ענפי החקלאות והתעשייה. המפעל נוסד בשנת 1964 במטרה לפתח ענף משק תעשייתי ולגוון את מקורות הפרנסה של הקבוצה,  על בסיס ידע שנרכש באנגליה לייצור שסתומים ובוכנות פניאומטיים.
לקבוצה היה בעבר מפעל נוסף בשם "שקדיה" שעסק בייצור מוצרי שוקולד וממתקים. המפעל הוקם בשנת 1982 בשם "מפעלים למזון קבוצת גבע", כמכון לעיבוד, אריזה ושיווק של שקדים. הקיבוץ החל לנטוע מטעי שקדים בשנת 1966 ובמשך השנים הרחיב את שטחם לכ-1,400 דונם, נטע זנים חדשים והגדיל את היבול שלהם. המפעל החל לארוז ולשווק מוצרים תחת המותג "שקדיה", באריזות מעוצבות. אחר כך הקים רשת חנויות למכירת המוצרים באותו שם, והחל גם לייצא את המוצרים. בשנת 1999מכרה הקבוצה 51% מחברת "שקדיה" "קבוצת היינץ רמדיה" (שהייתה אז חברת בת של קונצרן המזון "היינץ"). ובמרץ 2004 מכרה את יתרת מניותיה. המפעל המשיך להיות ממוקם בקיבוץ גם שנרכש בינואר 2006 על ידי חברת "דין שיווק וקליה". אך ב-2011 עבר לאזור התעשייה מודיעין.
ענפי משק נוספים הם גידולי שדה, "פארקיון" - בית אריזה לדגים ואורוות סוסים בה מתקיים בית ספר לרכיבה ופנסיון.
גלריית תמונות

סמל חגיגות 100 שנים לגבע
חדר האוכל
חדר האוכל
חדר האוכל
חזית בית התרבות
אתר הנצחה
חדר זיכרון
אנדרטה בעיצוב משה ציפר במדשאה המרכזית
בניין הספרייה והארכיון
שביל באזור המגורים
ראו גם

קטגוריה:קבוצת גבע: אישים
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  שרית ליבנה אשכנזי, בקרה גבע: מתכננים סביבת עבודה מתקדמת, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2020
↑  מיתקני פיקוד פמאומטיים לאוטומציה - קבוצת גבע, כותרת ראשית, 8 ביולי 1987
↑  קיבוץ גבע הקים מכון משוכלל לעיבוד שקדים, דבר, 18 באוגוסט 1982
↑  דוד גורן, שקדים יניבו בגבע, על המשמר, 13 בנובמבר 1973
↑  "שקדיה" ושבעת המתכונים - שקדים מחפשים מתכון בטעם טוב, כל העיר, 24 בדצמבר 1982
שקדיה לפסח המתנה שעושה את האביב, כותרת ראשית, 10 באפריל 1985
↑  יצחק מרידור, הם שקדו על השקדים, דבר, 16 במאי 1983
ישראל אהרוני, - טעמתי - מוצרי "שקדיה", חדשות, 1 בינואר 1988
↑  שקדים ליולדת, מעריב, 27 ביולי 1984
↑  שקדים מגבע לארצות הברית, דבר, 4 ביולי 1983
↑  הדס מנור, ‏חב' רמדיה תרחיב השיווק תחת המותג "שקדיה" לאחר שרכשה אחזקות גבע, באתר גלובס, 30 במרץ 2004
↑  היינץ רמדיה רוכשת את מניות קבוצת גבע במפעל שקדיה; תחזיק בכ-95% מהחברה, באתר TheMarker‏, 30 במרץ 2004
↑  סיון קלינגבייל, דין שיווק רכשה את שקדיה ב-250 אלף דולר, באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2006
↑  שוקי שדה, "מעטים מודעים לעושר שלו, זה לא רק בריכה ומכוניות יוקרה": יגאל אלל מגלגל מאות מיליונים מפיצוחים - עכשיו הוא עולה שלב, באתר TheMarker‏, 21 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007482566805171  LCCN: n2003060053  VIAF: 136239764   WorldCat (עם VIAF): 136239764
לובוש דוברובסקי

לובוש דוברובסקי (בצ'כית: Luboš Dobrovský‏; 3 בפברואר 1932 – 30 בינואר 2020) היה עיתונאי, פוליטיקאי ודיפלומט צ'כוסלובקי וצ'כי ממוצא יהודי. כיהן כשר ההגנה של צ'כוסלובקיה בשנים 1990 - 1992. בשנים 1996 - 2000 שירת כשגריר צ'כיה ברוסיה.
ביוגרפיה

נולד בשם לובוש המרשלג לאב יהודי ואם צ'כית בעיר קולין שבבוהמיה המרכזית. במהלך הכיבוש הנאצי של צ'כוסלובקיה נכלא אביו של לובוש בגטו ובהמשך גורש לאושוויץ, שם נספה. אמו של לובוש הצליחה להסתתר יחד עם בנה באחד הכפרים בסביבת קולין. לאחר המלחמה היא התחתנה בשנית עם יוזף דוברובדקי, קצין בצבא הצ'כוסלובקי, אשר אימץ את לובוש ונתן לו את שם משפחתו.
לובוש דוברובסקי סיים בית הספר תיכון בעיר הולדתו קולין. בהשפעת אביו החורג התקבל ללימודים בבית הספר לקצינים, אך כעבור שנה עזב את הלימודים ועבר למכללה לחינוך. עבד תקופה כמורה בבית הספר יסודי. בשנים 1953 - 1955 שירת שירות חובה בצבא צ'כוסלובקיה. לאחר שחרור מן הצבא למד פילוסופיה ושפות (רוסית ופולנית) באוניברסיטת קארל בפראג. לאחר סיום הלימודים עבד כעיתונאי. בשנים 1959 - 1968 עבד ברדיו צ'כוסלובקיה.
דוברובסקי היה חבר במפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית, אך לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, פרש מן המפלגה והפך למתנגד המשטר פעיל. היה בין חותמי אמנת 77. הוא פוטר מעבודתו ונאלץ לעבוד כמנקה חלונות למחייתו (במקביל לכך עסק בפעילות אנטי-קומוניסטית באופן מחתרתי). לאחר  מהפכת הקטיפה הפך לפעיל פוליטי. היה דוברו של הפורום האזרחי (איגוד של מפלגות האופוזיציה לשלטון הקומוניסטי), ביוני 1990 הוא מונה לסגן שר החוץ והיה בצוות שניהל משא ומתן על יציאת יחידות הצבא הסובייטי מצ'כוסלובקיה.
באוקטובר 1990 מונה על ידי ואצלב האוול לתפקיד שר ההגנה. לובוש דוברובסקי היה לאזרח הראשון (והיחיד) בתפקיד זה, מאז כינון צ'כוסלובקיה מחדש בסיום מלחמת העולם השנייה. ביוני 1992 עזב מיוזמתו את התפקיד והפך למנהל משרד הנשיא של צ'כוסלובקיה ולאחר מכן נשיא צ'כיה.
בשנת 1996 הוא מונה לשגריר צ'כיה במוסקבה. בשנת 2000 סיים את תפקידו ופרש לגמלאות.
נפטר בפראג ב-30 בינואר 2020.
בית חינוך אופק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־30 שנה) 
 שכבות לימוד:  6
 מספר כיתות:  31
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  לילך רחמים
 תלמידים
 :  940
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°59′27″N 35°06′04″E﻿ / ﻿32.990722222222°N 35.101027777778°E﻿ / 32.990722222222; 35.101027777778
 https://ofekschool.co.il/
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית חינוך אופק(למפת הגליל המערבי רגילה) בית חינוך אופק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית חינוך אופק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית חינוך אופק
 
בית חינוך אופק הוא בית ספר על יסודי שש שנתי הממוקם בקיבוץ עברון.
היסטוריה

בית הספר נוסד ב-1995 כאיחוד של בית חינוך "נעמן" בעין המפרץ ובית חינוך "אושרת" בעברון ומתחנכים בו בני שמונת הקיבוצים במועצה האזורית המשתייכים לשומר הצעיר למעט קיבוץ אילון (יסעור, עין המפרץ, כפר מסריק, שמרת, עברון, סער, געתון ויחיעם), ילדי היישוב נס עמים וכן ילדי קיבוץ אפק אשר היה שייך לתק"מ. בית הספר ידוע באווירה הקיבוצית והפסטורלית שבו והוא מושך תלמידים מרחבי האזור.
כל אחת משש שכבות הלימוד בבית הספר ממוקמת במכלול בצבע שונה בבית הספר (כחול, כתום, סגול, ירוק, אדום, לבן), בסמוך לספריית בית הספר נמצא "בית חייקה גרוסמן", שהייתה חברת הקיבוץ.
ב-2008 נפתחה בבית הספר מגמת הלימוד "ביו-רפואה".
מנהלי בית הספר

לילך רחמים – מנכ"לית
ג׳קי יוגב – מנהלת החטיבה העלינה
שירן פרי – מנהלת חטיבת הביניים
ראו גם

רשימת בוגרי בית הספר
הערות שוליים

↑  אודות, באתר בית חינוך אופק
גלעד בלום

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1967 (בן 57) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  רמת השרון 
 גובה:  1.72 מטר
 יד חובטת:  שמאל
 פעילות כמקצוען:  1986–1995–1995 
 סה"כ פרסים שצבר:  694,271 דולר
 יחידים
 מאזן קריירה:  93-122
 דירוג שיא:  61 (15 באוקטובר 1990)
 זכיות בטורנירים:  אין
 זוגות
 מאזן קריירה:  57-78
 דירוג שיא:  62 (24 בפברואר 1992)
 זכיות בטורנירים:  4
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב שלישי (1990)
 אליפות צרפת הפתוחה:  סיבוב שני (1990, 1992)
 וימבלדון:  סיבוב שלישי (1987)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  שמינית הגמר(1990)
 
גלעד בלום (נולד ב-1 במרץ 1967 בתל אביב) הוא טניסאי עבר ישראלי ששיחק בשנות השמונים והתשעים. היה אלוף העולם לילדים עד גיל 12 בשנת 1979, אלוף ישראל בשנים 1987, 1993 ו-1994 ובשיאו דורג במקום ה-61 בעולם.
ביוגרפיה

בלום החל לשחק טניס כילד והתאמן במרכז לטניס בישראל ברמת השרון עם פתיחתו ב-1976, בהדרכתו של המאמן שלמה צורף. באפריל 1978 זכה בטורניר של המרכז לטניס בישראל לילדים עד גיל 12. באוקטובר 1978, השתתף בלום באליפות ישראל לנוער, זכה באליפות לילדים עד גיל 12, והגיע לגמר לילדים עד גיל 14, בו הפסיד לעמוס מנסדורף, המבוגר ממנו בשנתיים. בקיץ 1979 יצא בלום להשתתף בתחרויות טניס בארצות הברית, ובדצמבר 1979 השתתף באליפות העולם לילדים בקראקס שבוונצואלה, בה זכה בתואר ליחידים וגם בזוגות יחד עם מקס אושרוב (אושרוב זכה בעצמו בתואר שנה אחר כך). מיד אחרי הזכייה באליפות העולם לילדים נסע לשחק בטורניר ה"אורנג'-בול" היוקרתי, הנערך במיאמי, ונחשב לאליפות העולם הלא-רשמית לנוער, בה הגיע לגמר אך הפסיד. ביולי 1980 עלה עם נבחרת ישראל לגמר "קופה דל סול", "גביע דייוויס" לילדים עד גיל 14.
באוגוסט 1982 זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 16, והגיע לגמר לנוער עד גיל 18, בו הפסיד לעמוס מנסדורף. באוקטובר 1982 השתתף לראשונה באליפות ישראל לבוגרים והפסיד בשמינית הגמר לשלמה גליקשטיין.
ביוגרפיה > קריירה כשחקן מקצועי

בסוף 1983 החל בלום להתחרות בסבב המקצועני לגברים (ATP). בפברואר 1984 דורג במקום ה-676 בעולם. במקביל המשיך להתחרות בתחרויות לנוער. במרץ 1984 הגיע לשמינית הגמר באליפות אסיה לנוער וזכה בגמר הזוגות יחד עם מנשה צור. באוקטובר 1985 גבר על שלמה גליקשטיין בטורניר "גרנד פרי" רמת השרון, אך הפסיד לו שבוע אחר כך באליפות ישראל. במאי 1986 זכה בטורניר מאסטרס באנגליה ועלה למקום ה-285 בעולם.
בשנת 1987, השתתף לראשונה בטורנירי גראנד סלאם לבוגרים, בינואר הפסיד בסיבוב הראשון באליפות אוסטרליה הפתוחה. באליפות וימבלדון הגיע לסיבוב השלישי, והפסיד באותה שנה לעמית נאור במוקדמות אליפות ארצות הברית הפתוחה. באפריל 1987 דורג במקום ה-104 בעולם ונשאר מדורג בין 200 הטובים בעולם במשך השנים הבאות.
במרץ 1988 זכה לראשונה באליפות ישראל בטניס.
שנת השיא בקריירה של בלום הייתה 1990, בה נכנס לראשונה, ב-8 בינואר 1990, לבין 100 הטובים בעולם, לאחר שהגיע לרבע הגמר בטורניר וולינגטון, בניו זילנד. הוא הפסיד לאיוואן לנדל בסיבוב הרביעי של אליפות ארצות הברית הפתוחה, נוצח בגמר טורניר מנצ'סטר על ידי פיט סמפראס וסיים את השנה במקום ה-61 בעולם.
בפברואר 1991 הפסיד לג'ון מקנרו בטורניר שיקגו.
בשנת 1993 היה שותף לעליית נבחרת ישראל בטניס לבית העליון בגביע דייוויס, אחרי ניצחון במשחק החמישי והמכריע בקרב העלייה על יקוב הלאסק משווייץ, על סף כניסת יום כיפור, באחד המשחקים הגדולים בתולדות הטניס הישראלי.
בלום פרש מהסבב המקצועי בשנת 1995, לאחר 13 שנים בהם שיחק כ-1,000 משחקים רשמיים.
ביוגרפיה > קריירה כמאמן

לאחר פרישתו ממשחק פעיל עסק באימון טניס ובמקביל גם היה כתב ספורט ופרשן בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"גלובס". החל מ-1995 היה מאמן בכיר במרכזי הטניס בישראל, ואימן את הצעירים הבכירים במדינה, ביניהם דודי סלע.
מאז שעבר לניו יורק בשנת 2000 הייתה לבלום אקדמית טניס משלו במשך 9 שנים. היה המנהל הראשון באקדמיה לטניס של ג'ון מקנרו באי רנדל, בניו יורק בין 2010 ל-2012. לאחר שעזב את האקדמיה של מקנרו בלום עבד כמנהל מועדון ריברדייל, בניו יורק בין 2012 ל-2015. מאז 2015 בלום שב להפעיל אקדמית טניס משלו בניו יורק. בנוסף הוא מקדיש חלק מזמנו למוזיקה, כותב שירים ומופיע עם להקה שהקים.
תחרויות בינלאומיות בהן השתתף

המשחקים האולימפיים: סיאול (1988), ברצלונה (1992)
אליפות וימבלדון: 1987, 1988, 1990, 1991
גביע דייוויס: 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995.
הערות שוליים

↑  אינגה דויטשקרון, משחק מעולה של גליקשטין היקנה לישראל יתרון, מעריב, 8 במאי 1977
↑  האלופים הצעירים בטניס, מעריב, 23 באפריל 1978
↑  טומי פרישר ואורלי ביאלוסטוצקי זכו באליפות ישראל לנוער בטניס, מעריב, 25 באוקטובר 1978
↑  הכדורגלן שהעדיף טניס, מעריב, 17 בדצמבר 1979
↑  גלעד בלום-אלוף עולם לילדים בטניס, מעריב, 17 בדצמבר 1979
מקס אושרוב בעקבות גלעד בלום בקארקאס, דבר, 15 בדצמבר 1980
↑  אלכס דורון, גלעד בלום נוצח בגמר אורנג' בול, מעריב, 25 בדצמבר 1979
מאיר ריפמן, אני רוצה להיות כמו בורג, מעריב, 2 בינואר 1980
↑  הטניסאים הצעירים לגמר, מעריב, 7 ביולי 1980
↑  טניס, דבר, 29 באוגוסט 1982
↑  אחרי קונורס - שלמה היום מול גלעד בלום, מעריב, 6 באוקטובר 1982
↑  זיו פידרר, מנסדורף ובלום - מעבר מחובבנות למקצוענות בטנים, דבר, 9 באוקטובר 1983
↑  בלום בדרך הנכונה, מעריב, 15 בפברואר 1984
↑  שלמה גליקשטיין חייב להוכיח - יש נביא בעירו, מעריב, 2 באפריל 1984
↑  נדב יעקבי, בלום: הניצחון הגדול ביותר בקריירה שלי, חדשות, 16 אוקטובר 1985
↑  דב בראל, המהפך של פרקיס הביא לגמר קלאסי, מעריב, 25 באוקטובר 1985
↑  גלעד בלום זכה במאסטרס האנגלי, מעריב, 19 במאי 1986
↑  בלום הפסיד באוסטרליה, חדשות, 14 בינואר 1987
↑  צמד חמד, חדשות, 25 ביוני 1987
↑  נאור גבר על בלום באליפות הפתוחה של ארה"ב, מעריב, 25 באוגוסט 1986
↑  סרג'יו ליבדינסקי, גלעד בלום: בדרך למאה הראשונים, מעריב, 8 באוגוסט 1989
↑  עופר חורש, גלעד בלום – אלוף ישראל בטניס, חדשות,  30 מרץ 1988
↑  אילנה ברגר, גלעד בלום הודח ברבע הגמר בטורניר וולינגטון, מעריב, 7 בינואר 1990
↑  כמיטב יכולתו, חדשות, 3 בספטמבר 1990
↑  סרג'יו ליבדינסקי, בלום נוצח בגמר טורניר מנציסטר, מעריב, 25 ביוני 1990
↑  מקנרו גבר על בלום בקלות, מעריב, 28 בפברואר 1991
↑   איתמר קציר, השופט הישראלי שכמעט הרס לנבחרת ישראל, וטניסאי אחד שהפך למיתולוגיה, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2018
↑  גלעד בלום, ‏איך יודעים שזה נגמר, באתר גלובס, 6 במרץ 2009
↑  חיים הנדוורקר, למכור טניס לאמריקאים, באתר הארץ, 16 ביוני 2006
↑  חיים הנדוורקר, התהפוכות בחיי הטניסאי גלעד בלום הלבישו עליו את הגיטרה, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2019
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סיאול (1988)  |
| --- | --- | --- |
|  איגרוף | יהודה בן חיים • יעקב שמואל • אהרון יעקובי |  |
|  היאבקות | דב גרוברמן • אבן ברנשטיין |  |
|  התעמלות מכשירים | רויטל שרון |  |
|  התעמלות אמנותית | שולמית גולדשטיין • רקפת רמיגולסקי |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף • שחר פרקיס • גלעד בלום • אילנה ברגר |  |
|  קליעה | אדוארד פפירוב • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | אייל שטיגמן |  |
|  שיט | רן טורטן • דן טורטן • אלדד אמיר • יואל סלע |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת ברצלונה (1992)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | ואדים בביקין • אלכסיי בזרוב • רוגל נחום • דני קרסנוב |  |
|  ג'ודו |  יעל ארד • עמית לנג • סימון מיגרשווילי •  אורן סמדג'ה |  |
|  היאבקות | מטביי ברנוב • מקס גלר • אלכסנדר דוידוביץ' • ניק זגרניצ'ני |  |
|  הרמת משקולות | אנדריי דניסוב • ראובן חדינטוב • אולג סדיחוב |  |
|  התעמלות מכשירים | רון קפלן |  |
|  טניס | גלעד בלום |  |
|  סיף | לידיה חטואל-צוקרמן |  |
|  קליעה | מנחם אילן • אדוארד אלייב • ילנה טריפולסקי |  |
|  שחייה | יואב ברוק • ערן גרומי • טימאה טוט • קרן רגאל |  |
|  שיט | אלדד אמיר • שי בכר • יואל סלע • עמית ענבר • ארז שמש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398549705171  VIAF: 2920154923698663780008   WorldCat (עם VIAF): 2920154923698663780008
הגל הראשון של הפמיניזם

הגל הראשון של הפמיניזם הוא כינויה של סדרת פעילויות ומחאות פמיניסטיות במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בעולם המערבי, באנגליה, בארצות הברית ובצרפת. הפעילויות התמקדו בדרישות למתן שוויון לנשים בסוגיות משפטיות-חוקיות, המטרה העיקרית הייתה השגת זכות בחירה לנשים ונגע גם בסוגיות של בעלות על רכוש, עיקר המאבק נעשה באמצעות לובי פוליטי, חקיקה והפגנות. הזרם הפמיניסטי הבולט בגל מחאות זה היה הפמיניזם הליברלי ובתוכו התנועה הסופרג'יסטית.
רקע

הרעיון של מתן שוויון חוקי לנשים לא התחיל בעת חדשה. באי כרתים בתקופת התרבות המינואית נשים היו אזרחיות שוות זכויות והיו זכאיות להצביע.
אחת הנשים הידועות הראשונות שיצאה כנגד הדרת נשים ממוקדי כוח הייתה המשוררת תושבת ונציה מהמאה ה-15 קריסטין דה פיזאן, אשר בכתיבתה יצאה כנגד תפיסות רווחות של מיזוגניה, מגדר ותפקיד הנשים בתרבות של ימי הביניים. היא כתבה מאות בלדות, שירים, הגות, מוסר, אודות המדינה וכן קטעי פרוזה. קריסטין פרסמה למעלה מ-300 חיבורים בסוגות השונות, אשר המפורסם בהם הוא ספר עיר הגבירות (1406 בקירוב), אשר יוצא להגנת הנשים ומספר אודות נשים גדולות בהיסטוריה, בספר זה גם מעלה פיזאן את הטיעון המהפכני לאותה תקופה כי נשים הן בני אדם שלמים ולא יצורים ביולוגים המוגבלים מטבען הנשי. בשנת 1832 ניסיה פלורסטה פרסמה את ספרה הראשון בנושא, וזה היה בין הפרסומים הראשונים בברזיל ובאמריקה הלטינית.
ארצות הברית

במאי 1836 הגיעה לארצות הברית ארנסטינה לואיזה פוטובסקי רוז והחלה לפעול למען קידום שוויון זכויות לנשים. בהמשך ליוזמתו של השופט תומאס ברטל ניסתה, ביחד עם פאולינה קלוג רייט דייוויס, לארגן לובי ולאסוף חתימות לקידום חקיקת חוק לשוויון האשה בענייני ירושה ובעלות על רכוש. מאוחר יותר, בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50, הצטרפו לכך גם מנהיגות פמיניסטיות נוספות, כמו סוזן ב. אנטוני ואליזבת קיידי סטנטון. ב-1849 הצליחה סטנטון להעביר את החוק אשר נחשב לאבן דרך בפעילות התנועה הפמיניסטית.
ביולי 1848, התקיימה ועידת סנקה פולס, שכונתה לאחר מכן "הכנס הפמיניסטי הראשון" אשר יצרו אליזבט קיידי סטנטון ולוקרישה מוט. בוועידה התקבל מסמך שחובר על ידי סטנטון ואנטוני, ובו דרישה לתת לנשים זכות הצבעה ושוויון חברתי ככל האדם (דרישה שהתתממשה רק ב-1920).