stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדי קול
הערות שוליים

↑    Telegraph Sport, ‏Sol Campbell named new Southend manager with former Manchester United striker Andy Cole his attack coach, The Telegraph, 22 October 2019
| מלך השערים של הליגה האנגלית |
| --- | --- | --- |
| הליגה הראשונה של הפוטבול ליג (1889–1992) | 1889: גודל • 1890: רוס • 1891: סאות'וורת' • 1892: ג'. קמפבל • 1893: ג'. קמפבל • 1894: סאות'וורת' • 1895: ג'. קמפבל • 1896: ג'. ג'. קמפבל ובלומר • 1897: בלומר • 1898: ולדון • 1899: בלומר • 1900: גראטי • 1901: בלומר • 1902: סטל • 1903: רייבולד • 1904: בלומר • 1905: א. בראון • 1906: שפרד • 1907: יונג • 1908: וסט • 1909: פרימן • 1910: פרקינסון • 1911: שפרד • 1912: המפטון, הולי ומקלין • 1913: מקלין • 1914: אליוט • 1915: פארקר • 1920: מוריס • 1921: ג'. סמית' • 1922: וילסון • 1923: באקן • 1924: צ'דוויק • 1925: רוברטס • 1926: הארפר • 1927: טרוטר • 1928: דין • 1929: האלידיי • 1930: ווטסון • 1931: ורינג • 1932: דין • 1933: באוורס • 1934: באוורס • 1935: דרייק • 1936: ריצ'רדסון • 1937: סטיל • 1938: לוטון • 1939: לוטון • 1947: וסטקוט • 1948: רוק • 1949: מויר • 1950: ד. דייוויס • 1951: מורטנסן • 1952: רובלדו • 1953: ויימן • 1954: גלזארד • 1955: ר. אלן • 1956: לופטהאוס • 1957: צ'ארלס • 1958: ב. סמית' • 1959: גריבס • 1960: ויולט • 1961: גריבס • 1962: קרופורד וקיוון • 1963: גריבס • 1964: גריבס • 1965: מקאבוי וגריבס • 1966: אירווין והאנט • 1967: ר. דייוויס • 1968: בסט ור. דייוויס • 1969: גריבס • 1970: אסטל • 1971: ט. בראון • 1972: לי • 1973: רובסון • 1974: צ'אנון • 1975: מקדונלד • 1976: מקדוגל • 1977: גריי ומקדונלד • 1978: לטצ'פורד • 1979: וורטינגטון • 1980: בוייר • 1981: ארצ'יבלד וווית' • 1982: קיגן • 1983: בליסט • 1984: ראש • 1985: דיקסון וליניקר • 1986: ליניקר • 1987: ק. אלן • 1988: אולדרידג' • 1989: א. סמית' • 1990: ליניקר • 1991: א. סמית' • 1992: רייט |  |
| פרמייר ליג (1993–) | 1993: שרינגהאם • 1994: קול • 1995: שירר • 1996: שירר • 1997: שירר • 1998: סאטון, דבלין ואואן • 1999: האסלביינק, אואן ויורק • 2000: פיליפס • 2001: האסלביינק • 2002: הנרי • 2003: ואן ניסטלרוי • 2004: הנרי • 2005: הנרי • 2006: הנרי • 2007: דרוגבה • 2008: כ. רונאלדו • 2009: אנלקה • 2010: דרוגבה • 2011: ברבאטוב וטבס • 2012: ואן פרסי • 2013: ואן פרסי • 2014: סוארס • 2015: אגוארו • 2016: קיין • 2017: קיין • 2018: סלאח • 2019: אובאמיינג, מאנה וסלאח • 2020: ורדי • 2021: קיין • 2022: סלאח וסון • 2023: האלנד • 2024: האלנד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2001024680  MusicBrainz: c23d83df-1658-4165-8398-7fcb4d3c0155  SNAC: w6qc098f  VIAF: 63511864   WorldCat (עם VIAF): 63511864
בועת הנדל"ן ביפן

בועת הנדל"ן ביפן (ביפנית: バブル景気, מילולית: כלכלת בועה) הייתה בועה כלכלית ביפן, שהתקיימה מ-1986 עד 1991, במהלכה הרקיעו מחירי המקרקעין והמניות. התפוצצותה של הבועה נמשכה מעל עשור, ולאחר שמחירי המניות הגיעו לשיא שלילי ב-2003, הם המשיכו לצנוח במהלך המשבר הכלכלי העולמי של 2008. הכלכלן פול קרוגמן טען שבמהלך שנות העשור האבוד, כפי שמכונות שנות המיתון, נפלה יפן למלכודת הנזילות.
היסטוריה

בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה, אימצה ממשלת יפן מדיניות כלכלית קפדנית, שעודדה את התושבים לחסוך כסף. כשלבנקים היה כסף רב כתוצאה מכך, הם נתנו הלוואות ואשראי בקלות, ועם היווצרות עודפי מסחר, התחזק הין לעומת מטבעות זרים. זה איפשר לחברות יפניות להשקיע כסף רב יותר, וכתוצאה מכך ירדו מחירי המוצרים היפניים, דבר שהגביר את העודף המסחרי. במקביל, עליית ערכו של הין גרם לעליית ערכם של נכסים כלכליים.
כסף רב הפנוי להשקעות, בשילוב עם חוסר פיקוח כלכלי, ביטחון יתר ואופוריה בכל הנוגע לעתיד הכלכלי הביא להעצמת הספקולציות, בעיקר בבורסה לניירות ערך בטוקיו ובשוק הנדל"ן. מדד ניקיי 225 הגיע לשיאו ב-29 בדצמבר 1989, ועמד על 38,957.44, לפני שנסגר ב-38,915.87 באותו יום.
מחירי הנדל"ן הגיעו לשיאם ב-1989, כשמטר רבוע אחד בשכונת גינזה שבטוקיו נמכר ב-30 מיליון ין (215,000 דולר), ושווי שטחי הנדל"ן של טוקיו כולה היו שווים יותר מפי שניים סך שטחי הנדל"ן בארצות הברית כולה. לעומת זאת, בשנת 2004 צנחו מחירי הנכסים ברובע העסקים של טוקיו לכדי אחוז אחד ממחירם בשיא, אם כי עדיין דורגו כאחד האזורים היקרים בעולם. המחירים שבו לעלות ב-2007, אז שבו וצנחו בעקבות המשבר הכלכלי של 2008.
בעקבות המשבר הכלכלי, החלו משקיעים לעזוב את יפן, ותחת זו השקיעו במקומות אחרים, דבר שגרם לאובדן הבכורה של התעשייה היפנית בתחומים מסוימים, וליצירת מתחרים במדינות אחרות. בתגובה הוריד הבנק המרכזי של יפן את הריביות לאפס אחוז, אך הצעד לא הצליח למנוע את הדפלציה.
האשראי הבנקאי שניתן בקלות, וסייע להתנפחות הבועה המשיך להוות בעיה, ובשנים הראשונות של השבר המשיכו הבנקים לתת הלוואות מסוכנות. הבנקים עמדו לקרוס ושרדו הודות לסיוע ממשלתי, צעד שהביא ליצירת "חברות זומביות", כלומר חברות שאינן מסוגלות להתקיים בזכות עצמן ונשענות על סיוע חיצוני.
ראו גם

כלכלת יפן
בועת נדל"ן
לקריאה נוספת

Krugman, Paul R. It's Baaack: Japan's Slump and the Return of the Liquidity Trap. Brookings Papers on Economic Activity, Vol. 1998, No.2(1998)
Wegner, Michael. Tokyo's land market and its impact on housing and urban life, in Philip Shapira, Ian Masser and David Edingtion (eds.) Planning For Cities And Regions In Japan. Liverpool University Press, 1994. ISBN 9780853232483.
הערות שוליים

↑  Krugman, עמ' 137
↑  שירצוקה, עמ' 4
↑  Wgner, עמ' 96
אנטון ציילינגר

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1945 (בן 79) ריד אים אינקרייס, אוסטריה 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  אוסטריה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה (1971) 
 מנחה לדוקטורט:  הלמוט ראוך 
 מוסדות:  האוניברסיטה הטכנית של וינה (1972–1990)  אוניברסיטת אינסברוק (1990–1999)  אוניברסיטת וינה (1999)  האוניברסיטה הטכנית של מינכן (1988–1989)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1977–1978)  האקדמיה האוסטרית למדעים (2013–2022) 
 תלמידי דוקטורט:  Pan Jianwei, כריסטוף סימון 
 פרסים והוקרה:  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2009)  מדליית אורניה (2013)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (2001)  פרס וינה למדע (2000)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2012)  פרס נובל לפיזיקה (2022)  מדליית ורנדסקי (2020)  Clarivate Citation Laureates (2011)  הרצאה על שם וולפגנג פאול (2007)  אזרחות כבוד של וינה (2024)  מדליית לורנץ אוקן (2004)  מדליית וילהלם אקסנר (2005)  מדליית אייזק ניוטון (2008)  פרס וולף לפיזיקה (2010)  פרס המלך פייסל הבין-לאומי במדעים (2005)  אות הזהב לשירות העיר וינה  פרס יוהאנס קפלר  פרס הקרדינל איניצר  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  מדליית הזהב הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מחקרים וניסויים במכניקת הקוונטים, אינפורמציה קוונטית, טלפורטציה קוונטית
 
אנטון ציילינגר (בגרמנית: Anton Zeilinger; נולד ב-20 במאי 1945) הוא פיזיקאי אוסטרי העוסק במכניקת הקוונטים. נודע בזכות מחקריו וניסוייו פורצי הדרך. הוא חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2022 ופרס וולף בפיזיקה לשנת 2010.
ביוגרפיה

ציילינגר נולד ב-1945, בעיירה ריד אים אינקראיס שבאוסטריה. בין השנים 1963 ל-1971 למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת וינה. ב-1971 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו בנושא Neutron Depolarization in Dysprosium Single Crystals. משנת 1999 מכהן כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת וינה, וכראש המכון לפיזיקה ניסויית (Institute of Experimental Physics).
הוא נודע בזכות ניסויים בתחום הטלפורטציה הקוונטית, בישומים פרקטים של מכניקת הקוונטים כמו הצפנה קוונטית.
ציילינגר זכה בפרסים רבים, ביניהם "מדען השנה של אוסטריה", "פרס המדע של וינה", "הפרס הבינלאומי של המלך פייסל". הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת הומבולדט אשר בברלין ומאוניברסיטת דנציג. בשנת 2010 זכה ציילינגר בפרס וולף בפיזיקה יחד עם פרופסור ג'ון פ' קלאוזר ופרופסור אלן אספה. חבר השופטים העניק להם את הפרס "על ההישגים הקונספטואליים והעבודה הניסויית שתרמו ליסודות הפיזיקה הקוונטית, ובמיוחד על ניסויים שהלכו והשתכללו בבחינת הנכונות של אי-שוויונות בֶל או הרחבותיהם תוך כדי ניצול של מצבים קוונטים שזורים". בשנת 2022, זכו שלושת החוקרים בפרס נובל לפיזיקה.
ציילינגר נישא בשנת 1972 ואב לשלושה ילדים. לכבוד יום הולדתו ה-60, זכה שיקרא על שמו אסטרואיד.
אנטון שאגין

| --- | --- |

שאגין, 2017
 לידה:  2 באפריל 1984 (בן 40) קימרי, מחוז קלינין, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות 
 שם לידה:  Антон Александрович Горшков 
 מדינה:  רוסיה, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 מקום לימודים:  בית ספר התיאטרון האמנותי של מוסקבה 
 פרסים והוקרה:  Russian President’s Prize for young cultural professionals and for works for children (2016)  Government Prize in Culture  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.AntonShagin.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
אנטון אלכסנדרוביץ' שאגין (ברוסית: Анто́н Алекса́ндрович Ша́гин; נולד ב-2 באפריל 1984) הוא שחקן רוסי, המוכר בתפקידו כמלס בסרט הקולנוע "המגונדרים" בבימויו של ואלרי טודורובסקי.
אנטון שאגין וארה זיגאנשינה. MITEM 2014
אנטון שאגין ומריה לוגובאיה
ביוגרפיה

אנטון גורשקוב (שאגין) נולד בקימרי, מחוז קלינין, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות. את ילדותו העביר בעיר קאראצ'ב, שבמחוז בריאנסק.
לפני שלמד בבית הספר, הוא נשא את השם אנטון גורשקוב (שאגין היה שם המשפחה של אביו החורג). כשאנטון היה בן 14, אמו נפטרה. אחרי כיתה ט' הוא למד בבית ספר מקצועי כמנעולן. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר המקצועי הוא עבד שנה אחת כמנעולן ונסע למוסקבה כדי להירשם לבית הספר לאמנות במוסקבה.
בשנת 2006 סיים את לימודיו בבית הספר לאמנות במוסקבה ושנה לאחר מכן כבר הופיע בסרט "המגונדרים" שזכה להצלחה רבה. הוא זכה בפרס התיאטרון "עלה הזהב" בשנת 2006 לשחקן הטוב בהצגה "אל תיפרד מאהובך" מטעם בית הספר לאמנות במוסקבה. משנת 2009 הוא חבר צוות תיאטרון לנקום במוסקבה. בין הצגות שהוא שיחק גם "יום מחייו של אופריצ'ניק" בשנת 2016.
חיים אישיים

הוא נשוי לחברתו לכיתה ורוניקה איסאייבה. ילדיהם הם הבן מאטוויי (יליד 2008) והבת פולינה (ילידת 2014).
פילמוגרפיה

| שנה | כותר | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | מלחציים | קרוט |  |
| 2008 | המגונדרים | מלס |  |
| 2010 | תחנת מזג האוויר | סלבה |  |
| 2010 | בלי גברים |  |  |
| 2010 | לגעת | Gleb | (רו') |
| 2010 | זיקוקים במוסקבה | סמיון |  |
| 2011 | נשיקה דרך קיר | קשה |  |
| 2011 | שבת תמימה | ולרי קאביש, עובד קומסומול | (רו') |
| 2011 | מוקסינים | סולוביי |  |
| 2014 | סקס, קפה, סיגריות |  |  |
| 2015 | ביטחון | ויטאלי |  |
| 2015 | אנקה עם מולדבנקה | ארקדי סוטניקוב | סדרת טלוויזיה |
| 2016 | ששי | ויטאלי בלוב |  |
| 2016 | נגד | כריש |  |
| 2017 | בנתיב הייסורים | אלכסיי בסונוב | סדרת טלוויזיה |
| 2018 | דובלטוב | אנטון קוזנצוב |  |
| 2019 | ברית הצלה | קונדראטי רילייב, משורר, עיתונאי | סרט היסטורי המבוסס על סיפורה של ברית ההצלה ומרד הדקבריסטים |
| 2021 | הרוח הצפונית | בנדיקט |  |
| 2021 | סוסון גבנונון | איוון השוטה | מבוסס על הסיפור סוסון גבנונון. |

בסרט המגונדרים
אשקי

אשקי (בהונגרית: Öskü) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם באשקי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,188 תושבים, ובשנת 2019 רק 2,113 תושבים.
יהודי אשקי

באשקי חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 19 |  |
| 1880 | 16 | 1,421 |
| 1910 | 10 |  |
| 1920 | 5 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת ורפלוטה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | וארפלוטה • ברהידה • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בן מאייר

בן מאייר (באנגלית: Ben Meier; 1 באוגוסט 1918 –  2 באוקטובר 1995), פוליטיקאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של דקוטה הצפונית במשך 34 שנים (1955–1988).
מאייר נולד בנפוליאון שבדקוטה הצפונית והתחנך בבתי ספר מקומיים. הוא סיים לימודי מנהל עסקים במכללה מקומית ולימודי בנקאות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנים 1943–1950 עבד בתפקידים שונים בבנקאות, האחרון שבהם כבעלי סניף הבנק בעיר הייזלטון. לאחר מכן עבר מאייר לעסוק בביטוח ובנדל"ן והחל לעסוק בעניינים פוליטיים מדיניים. בשנת 1954 הוא נבחר לראשונה למזכיר המדינה של דקוטה הצפונית.
כהונתו כמזכיר המדינה נמשכה 34 שנים ועד 2010 הייתה הארוכה ביותר מקרב מזכירי המדינות בהיסטוריה של ארצות הברית. ב-9 בדצמבר 2010 שבר את השיא ביל גרדנר, שכיהן כמזכיר המדינה של ניו המפשייר במשך 54 שנים רצופות מ-1976 עד 2022. בשנת 1987 יזם מאייר את החלפת סמל המדינה.
מאייר נישא בשנת 1944 לקלרה קצ'ינסקי ונולדו להם שני בנים. הוא נפטר ב-2 באוקטובר 1995.
הערות שוליים

↑  באתר מזכיר המדינה של דקוטה הצפונית
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטון רייכה

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1770 פראג, ממלכת בוהמיה 
 פטירה:  28 במאי 1836 (בגיל 66) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Antonín Josef Rejcha 
 מקום קבורה:  Grave of Anton Reicha 
 מוקד פעילות:  צרפת, ממלכת בוהמיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1800 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  צרפתית, צ'כית 
 כלי נגינה:  חליל צד 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 
אנטון רייכה (בצ'כית: Anton (Antonín, Antoine) Reicha (Rejcha;‏ 26 בפברואר 1770 – 28 במאי 1836) היה מלחין ממוצא צ'כי שהתאזרח בצרפת, חלילן בנעוריו ותאורטיקן רב השפעה. נודע בימינו בעיקר בשל תרומתו המוקדמת בעלת המשקל לספרות החמישיות לכלי נשיפה מעץ, כמו גם בניסוייו המוקדמים במשקלים בלתי סדירים.
ביוגרפיה

רייכה נולד בפראג. את ראשית השכלתו המוזיקלית קיבל מדודו, יוזף רייכה, שהיה צ'לן וירטואוז. רייכה עבר עם משפחתו לבון בשנת 1785, שם ניגן בחליל בהדרכת דודו בתזמורת החצר בין השנים 1790-94, יחד עם הכנר הצעיר בטהובן. בשנת 1801, אחרי פלישת הצרפתים לבון, עבר רייכה בסוף שנת 1794 להמבורג, שם עסק בהוראת פסנתר, הרמוניה והלחנה, לאחר שנדר שלא להופיע עוד בנגינה. כמו כן הרבה לעסוק בהלחנה, מתמטיקה, ופילוסופיה ובהגות בטבע ההלחנה ובשיטות להוראתה.
בתקווה להצלחה אופראית, יצא רייכה לפריז ב-25 בספטמבר 1799. אף כי חלק מיצירותיו התקבלו בעין יפה, הלבריות שהביא עמו מהמבורג לא התקבלו ולא עלה בידו למצוא לברית חדשה מתאימה. ניסיון שעשה בהמלצת גרטרי נכשל ורייכה הרים ידיים ויצא בשנת 1801 לווינה, שם התרועע עם היידן, במידה רבה על רקע עניינם המשותף בכתיבת קאנונים. הוא חידש את חברותו עם בטהובן ולמד אצל התאורטיקאים הווינאים ידועי השם, אלברכטסברגר וסליירי.
אחרי שנים של מסעות, השתקע בפריז אחרי הרסטוראציה ולימד בקונסרבטואר, שם התמנה בשנת 1818 לפרופסור לקונטרפונקט ופוגה. רוב המלחינים הצרפתיים מן המדרגה הראשונה של התקופה הרומנטית למדו, לתקופת מה לפחות, אצל רייכה, והנודעים ביניהם פרנץ ליסט (ההונגרי), הקטור ברליוז, לואיז פרנק, שארל גונו וכן, לזמן קצר, סזר פרנק. השפעתו עברה הלאה בעקיפין, באמצעות תלמידיו שהמשיכו את דרכו בהוראה וחיבוריו שהתפרסמו, בייחוד ה- Traité de haute composition musicale. רייכה מת בפריז בשנת 1836.
יצירותיו

תרומתו של רייכה לספרות כלי הנשיפה מעץ החלה ביצירה שכתב בשנת 1811, בפריז. את היצירה הזו זרק, אבל בשנת 1820 פרסם קובץ של שש חמישיות לכלי נשיפה מעץ (אופוס 100), ואלה נוגנו תוך זמן קצר בכל רחבי אירופה. הצלחתו עודדה אותו, כפי שכתב בזכרונותיו, להוסיף להן עוד 18, כך שבסך הכול היו 24 חמישיות ופרקים בודדים. חמישיות כלי הנשיפה שלו מילאו חלל: "בזמן זה, היה מחסור לא רק במוזיקה קלאסית טובה, אלא בכל מוזיקה טובה שהיא לכלי נשיפה מעץ, פשוט משום שהמלחינים לא ידעו הרבה על טכניקת הנגינה בהם." בימינו מופיעות כמה מחמישיות כלי הנשיפה של רייכה ברפרטואר הקבוע (כולן הוקלטו).
ביצירותיו המוקדמות של רייכה ניכרה השפעתם של דודו, יוזף רייכה, ושל גרטרי. מאופוס 20 ואילך גברה השפעתם של מלחיני אסכולת מנהיים, גלוק, מוצרט ויוזף היידן.
רייכה הרבה לכתוב גם להרכבים מוזיקליים אחרים, בכלל זה שמונה סימפוניות, שברבות מהן יש קשר נושאי בין הפרקים; שבע אופרות; מוזיקה לפסנתר, הכוללת סונאטות, שני מערכי וריאציות ענקיים ומערך של שלושים ושש פוגות; סונאטות לכינור ושלישיות פסנתר; חמש חמישיות לכלי נשיפה מעץ ורביעיית מיתרים; 24 שלישיות לשלוש קרנות (אופוס 82, יצאה לאור בפריז, 1815; עשר חמישיות כלי מיתר; ולפחות שלושים ושבע רביעיות מיתרים, שרק שלוש מהן בוצעו במהלך המאה ה-20, הביצוע האחרון לפני שנים ספורות. עשר רביעיות המיתרים שנכתבו בווינה, (1801-6) הן בין יצירותיו החשובות ביותר; אומנם מאז מותו של רייכה נוטים להתעלם מהן, אבל בתקופת חייו הייתה להן השפעה רבה והן הטביעו את חותמן על הרביעיות של בטהובן ושוברט. בשנים האחרונות החלו רביעיות מיתרים באירופה לכלול את הרביעיות של רייכה בתוכניותיהן, והוצאות חדשות והקלטות ראשונות עומדות על הפרק.
הערות שוליים

↑  פטר סטון, "אנטון רייכה" 1, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  סטון, "אנטון רייכה", שם
1 2  סטון, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272316705171  PLWABN: 9810645561005606  BIBSYS: 99028499  BNE: XX1585053  BnF: cb13898892f (data)  CiNii: DA09773446  GND: 118931482  ICCU: LO1V130414  ISNI: 0000 0001 2320 5322  LCCN: n81018999  LNB: 000072208  MusicBrainz: 3903b08e-fc55-42f9-826c-f66faab3b98d  NDL: 01056838  NKC: jn20000620308  NLA: 35638542  NLK: KAC2018N8919  NSK: 000060821  NTA: 070396582  RERO: 02-A000136688  SELIBR: 213077  SNAC: w6445kf6  SUDOC: 056592043  Trove: 1023725  VcBA: 495/244048  VIAF: 39563060   WorldCat (עם VIAF): 39563060
בורסת פלסטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 עיר:  שכם 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית 
 www.pex.ps
 
הבורסה לניירות ערך ברשות הפלסטינית, הקרויה גם בורסת פלסטין או בורסת שכם (באנגלית: The Palestine Exchange; בראשי תיבות: PEX) היא בורסה אשר ממוקמת בעיר שכם.
הבורסה פועלת תחת הפיקוח של רשות שוק ההון ברשות הפלסטינית וכפופה לחוק ניירות ערך מס' 12 משנת 2004, לחוק החברות מס' 12 משנת 1964 והמסחר מתנהל בהתאם לתקנות וצווים בהתאם להוראות רשות שוק ההון.
חזון בורסת פלסטין כפי שהוא מוגדר באתר האינטרנט של הבורסה הוא: "למצב את הרשות הפלסטינית על מפת ההשקעות הגלובלית באמצעות סביבת השקעות המאופיינת על ידי הון, שקיפות וכשירות בהתאם לסטנדרט בינלאומי".
היסטוריה

בורסת פלסטין נוסדה בשנת 1997 על מנת לקדם השקעות ברשות הפלסטינית באמצעות מסחר בניירות ערך. הבורסה נוסדה כחברה פרטית אך הפכה לציבורית בחודש פברואר 2010. יום המסחר הראשון בבורסת פלסטין התקיים בתאריך 18 בפברואר 1997 והייתה לבורסה הראשונה בעולם הערבי אשר אפשרה מסחר מלא בניירות ערך באמצעות מערכת מסחר אלקטרונית. המסחר נפתח במכירת 100 ממניות חברת הביטוח הערבית (ערב אינשורנס אסטבלישמנט) ב-4 דינאר ירדני (5.6 דולר) למניה, ובמכירת 10 מניות של חברת הנכסים הערבית (ערב ריאל אסטייט) ב-11 דינאר למניה.
בשנים הראשונות לאחר הקמתה זכתה הבורסה להצלחה, מספר החברות הנסחרות עלה במהירות, וב-1999 היא דורגה כבורסה בעלת התשואה הגבוהה ביותר בעולם הערבי בשנת 1999. שמדד אלקודס עלה במהלך שנה זו ב-47%. בשנה שאחר כך המשיך המדד לעלות בכ-25%. אולם פריצת האינתיפדה השנייה, הביא למשבר, מדד מדד אלקודס נפל ב-30%, והברוסה הייתה על סף סגירה.
אחר כך הפגינה בורסת פלסטין גמישות רבה ויכולת להתגבר על מכשולים פוליטיים, חברתיים וכלכליים. ואף הצליחה לשגשג כשמדד אלקודס הגיע בשנת 2005 לתשואה של 306% בנפח מסחר של 2.096 מיליארד דולר. בנוסף שוב הונפקו חברות חדשות בבורסה
מנכ"ל הבורסה מאז יוני 2008 הוא אחמד עווידה ויו"ר הדירקטוריון הוא דר' פארוק זועייטר.
ביוני 2010, נפגשו נציגי הבורסה הפלסטינית עם נציגי הבורסה לניירות ערך בתל אביב ובחנו דרכים לשיתוף פעולה.
בספטמבר 2016, נכללה הבורסה הפלסטינית לראשונה במדד בינלאומי, מדד 27 שוקי הספר frontier markets של חברת המדדים "פוטסי ראסל" (FTSE Russell), יחד עם בורסות נוספות ממזרח אירופה ואפריקה. ההכלה במדד בינלאומי אפשרה לבורסה למשוך משקיעים בינלאומיים בעיקר קרנות השקעה עוקבות מדד.
נכון למרץ 2017 נסחרות בבורסת פלסטין 49 חברות אשר נסחרות לפי חלוקה לחמישה סקטורים: בנקאות ושירותים פיננסיים, ביטוח, השקעות, תעשייה ושירותים.
ימים ושעות המסחר

בבורסת פלסטין מתקיים מסחר יומי בימים ראשון עד חמישי בין השעות 9:45-13:30.
לא מתקיים מסחר בימי שישי ושבת וכן בחגים רשמיים נוצריים ומוסלמיים.
שעות המסחר בבורסת שכם הן:
שלב טרום פתיחה 9:45-10:00
שלב הפתיחה 10:00
מסחר רציף 10:00-13:00
שלב טרום סגירה 13:00-13:30
סגירה 13:30
ניירות הערך בבורסה והמטבע הנסחר

על אף מערכת המסחר המתקדמת, המאפשרת מסחר במכשירים פיננסיים רבים, מתקיים כיום מסחר במניות בלבד.
המסחר מתבצע ברובו בדינר הירדני, וחלקו בדולר אמריקאי.
מדד אלקודס

מדד המניות בבורסת פלסטין נקרא מדד אלקדס (במקור: - مؤشر القدس).
המדד כולל את 15 המניות הגדולות בבורסה:
הבנק הערבי איסלאמי AIB.
הבנק הפלסטיני BOP.
הבנק המוסלמי הפלסטיני ISBK.
הבנק הלאומי TNB.
בנק קודס QUDS.
ביטוח לאומי NIC.
השקעות ופיתוח פלסטין PADICO.
השקעות ערביות פלסטין APIC.
השקעות תעשייה פלסטין PIIC.
השקעות נדל"ן פלסטין PRICO.
פלטל, טלקומוניקיישן פלסטין PALTEL.
אלקטריק פלסטין PEC.
מובייל טלקומוניקיישן וואטאניה פלסטין WATANIYA.
ביר-זית פרמצוטיקלס BPC.
ירושלים פרמצוטיקלס JPH.
מדד אלקודס מתעדכן כל שנה בהתאם לגודל החברה, מספר ימי המסחר, ונתוני מסחר ופעילות נוספים.
הערות שוליים

↑  מאת אורה קורן, ‏נפתחה הבורסה הפלשתינית: מתוך 23 חברות רשומות - נסחרו 2 בלבד, באתר גלובס, 19 בפברואר 1997
↑  חגי אטקס, ‏מדד אל-קדס של הבורסה הפלשתינית עלה מראשית השנה ב-#, באתר גלובס, 16 באפריל 2000
↑  ליאור גרינבאום, ‏הבורסה הפלשתינית איבדה 30% מאז תחילת המהומות, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2000
↑  ליאור גרינבאום, ‏ברוקרים בשטחים: הבורסה הפלשתינית שרויה במשבר עמוק ועלולה להיסגר, באתר גלובס, 19 במרץ 2001
↑  ליאור גרינבאום, ‏הבורסה הפלשתינית נוסקת: המסחר היומי - 6.8 מ' ד' - פי שמונה לעומת 2004, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2005
↑  ליאור גרינבאום, ‏הבורסה הפלשתינית חיה וקיימת: 3 חברות חדשות הונפקו מתחילת שנת 2004, באתר גלובס, 27 באוגוסט 2004
↑  מירה עוואד, ‏"בורסת פלסטין השיגה תשואה שנתית ממוצעת של 17.5%", באתר גלובס, 13 באפריל 2010
↑  אבי שאולי, ‏נציגי הבורסה הפלסטינית התארחו השבוע בבורסה בתל-אביב, באתר גלובס, 17 ביוני 2010
↑   בלומברג, הבורסה הפלסטינית על המפה: נכנסה לראשונה למדד עולמי, באתר TheMarker‏, 21 בספטמבר 2016
↑   בלומברג, על המפה: הבורסה הפלסטינית מחכה למשקיעים, באתר TheMarker‏, 5 באוקטובר 2016
↑  Palestine Exchange(PEX), www.pex.ps
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515145705171  LCCN: no2008133968  VIAF: 146970743   WorldCat (עם VIAF): 146970743
בן מודי

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1981 (בן 43) ליטל רוק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Benjamin Robert Moody 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  ווינד-אפ רקורדס, יוניברסל ריפבליק רקורדס 
 www.benmoody.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בנג'מין רוברט "בן" מודי (באנגלית: Benjamin Robert "Ben" Moody; נולד ב-22 בינואר 1981) הוא גיטריסט אמריקאי, אחד מהמייסדים של להקת הרוק אוונסנס וחבר לשעבר בה.
בשנת 2005 שר מודי יחד עם הזמרת אנסטייז'ה את שיר הנושא "Everything Burns" לסרט "ארבעת המופלאים".