stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרספוניים

| פרספוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: פרספוניים
שם מדעי
 Hipposideridae ‏ליידקר, 1891

פרספוניים (שם מדעי: Hipposideridae) הם משפחה של עטלפי חרקים מסדרת העטלפים המזכירים מאוד את הפרספיים, אך קטנים מהם. בעבר הם גם היו תת-משפחה שלהם, אך הועברו למשפחה עצמאית בהמשך.
עטלפים אלה בעלי עלה אפי עם בליטה ורודה דמוית פרסה של סוס ואוזניים קטנות וורודות. הם חיים במערות במגוון בתי גידול בעולם הישן לרבות באפריקה, אירופה, אסיה ואוסטרליה. הם מקננים במושבות גדולות ויוצאים בלילות לצוד חרקים.
מין אחד מהמשפחה מצוי בישראל - פרספון מצוי (Asellia tridens).
מיון

משפחת פרספוניים (Hipposideridae)
סוג: פרספון (Hipposideros) - בו פרספון דיאדמה
סוג: פרספון חסר-זנב (Coelops)
סוג: פרספון אוזנן (Asellia)  - בו מצוי המין פרספון מצוי (Asellia tridens)
סוג: פרספון אוזנן קטן (Aselliscus)
סוג: פרספון קלשוני (Triaenops)
סוג: פרספון קלשוני מדומה (Paratriaenops)
סוג ומין יחיד: פרספון פרסיבל (Cloeotis percivali)
סוג ומין יחיד: פרספון כתום (Rhinonicteris aurantia) - לעיתים משויך למשפחה עצמאית - Rhinonycteridae
סוג ומין יחיד: פרספון פרחוני (Anthops ornatus)
צעד בעליזות

| --- | --- |
כרזת הסרט משנת 1944
כרזת הסרט משנת 1944
 בימוי:  טים ווהלן 
 הופק בידי:  רוברט פלווס 
 תסריט:  אלן בורטז, ווארן דאף, פיטר מילן, ג'ון מארי
 עריכה:  ג'ין מילפורד 
 שחקנים ראשיים:  פרנק סינטרה, גלוריה דה האבן, ג'ורג' מרפי
 מוזיקה:  קונסטנטין בקליניקוף
 צילום:  רוברט דה גראס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 ביולי 1944
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, קומדיה רומנטית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
צעד בעליזות (באנגלית: Step Lively; בהקרנתו הראשונה בארץ נקרא בשירה ובמחול) הוא סרטו של השחקן והזמר האמריקני פרנק סינטרה. הסרט נחשב לסרטו השני של סינטרה והוא יצא לאקרנים בשנת 1944. הסרט הוא קומדיה מוזיקלית המבוססת על המחזמר "שירות חדרים", שהופיע על במות תיאטרון ברודוויי בסוף שנות ה-30. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בעבור עיצוב תלבושות.
עלילה

מפיק תיאטרון (ג'ורג' מרפי), מגיע בלילה לבית המלון בו שוהים השחקנים והצוות. ומנסה בכל כוחו להחזיק את ההפקה לבל תתפרק, למרות קשיים רבים בתחום הכספי. מנהל המלון מאיים להשליך את מילר וצוות השחקנים מבית המלון, עקב מחסור בכסף. מילר מהיר הדיבור, לא מפסיק לאלתר עיכובים וכך מונע ממנהל המשמרת במלון מלהשליכם אל הרחוב. כל זאת בעודו מנסה להשיג מימון בסך 50.000 דולר מתומך עשיר. בינתיים גלן דייוויס (פרנק סינטרה), הכותב והיוצר של המחזה של מילר, מופיע במלון כדי לבדוק איך העניינים מתקדמים. לא חולף זמן רב ודייוויס נסחף על ידי תוכניתו הנואשת של מילר להישאר במלון, וזאת למרות ניסיונותיו הבלתי פוסקים של מנהל משמרת וואגנר להשליכם. לכוד בין כל הצדדים הנוגעים בדבר, מנהל המלון גריבל (וולטר סליזק), התומך העשיר ג'ינקינס (יוג'ין פאלטה), אהובתו של דייוויס מיס אבולי (אן ג'פריס) והשחקנית המובילה במחזה כריסטין (גלוריה דה האבן). בסופו של דבר מה שיכול לפתור את התסבוכת היא יכולת השירה של דייוויס. זאת אם יוכל להתגבר על דלקת גרון הנובעת מפחד במה של דייוויס.
צוות שחקנים

פרנק סינטרה - גלן ראסל
ג'ורג' מרפי - גורדון מילר
אדולף מנג'ו - וואגנר (מנהל המשמרת)
גלוריה דה האבן - כריסטין מרלו
וולטר סליזק - ג'ו גריבל
יוג'ין פלאטה - סיימון ג'נקינס
צב רך מצוי

| צב רך מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: זאורופסידה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים רכים
סוג:: צב רך מצוי
מין:: צב רך מצוי
שם מדעי
 Trionyx triunguis ‏פורסקל, 1775

צב רך בנחל אלכסנדר
צב רך מצוי (שם מדעי: Trionyx triunguis), ידוע גם בשם צב רך אפריקני, הוא מין של צב שחי במים מתוקים ומים מליחים. הצב הרך המצוי הוא הנציג היחיד שנותר מסוגו (Trionyx), בעבר זנים רבים של צבים רכים השתייכו לסוג זה, אך הם הועברו לסוג נפרד. בסוג של הצב הרך המצוי נמצאו בעבר מעל 15 מינים שנכחדו לפני יותר מ-40 מיליון שנים. הצב הרך המצוי הוא הצב הרך היחיד שחי בישראל, שבה הוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה, בין היתר בעקבות היעלמות בתי גידול, זיהום נחלים, וציד לא חוקי בהיקף נרחב. הצב הרך משמש למאכל בתרבויות מסוימות בדרום מזרח אסיה, ואף מגודל באופן חקלאי לצורך זה.
תיאור

הצב הרך הוא הגדול והמרשים בצבי ישראל, משקלו המרבי הוא 60 ק"ג ואורכו מגיע עד 1.2 מטרים. שריונו שטוח וסגלגל, והמרכיב הגרמי בו קטן בהרבה מאשר בצבים במשפחות אחרות, ומכוסה בעור, ועל כן השריון גמיש ורך. צבעו אפרפר ירקרק, והוא מנומר לעיתים בנקודות לבנות או צהבהבות. הראש מוארך ובו נמצאות עיניים מוגבהות ואף דמוי חדק, המשמשים את הצב בעודו שוחה צמוד לפני המים, כאשר העיניים מבצבצות מעל פני המים והחדק משמש מעין שנורקל. בניגוד לצבים אחרים, לצבים רכים אין מקור גרמי ופיהם מצופה בשפתיים בשרניות.
התנהגות

הצב הרך הוא טורף, ותוקף את טרפו ממארב בבוץ בקרקעית המים. הוא ניזון מדגים, רכיכות, סרטנים ופגרים של בעלי חיים. הצב הרך מסוגל לקלוט חמצן המומס במים במידת מה, ובמים צלולים ועשירים בחמצן מסוגל לשהות כשעה מתחת לפני המים. הוא מותאם לשחייה באופן מובהק ומיטיב לשחות בזריזות, אך תנועתו ביבשה איטית ומגושמת, והוא מגיח מהמים רק לצורך התחממות בשמש והטלת ביצים. הצבות מטילות את הביצים בגומה על גדת המים, ובבוקעם, רצים הצבים הצעירים אל המים, בדומה לצבי הים. הצב הרך חושש מבני אדם, אך גם עלול להגיב בתוקפנות ומרבה לנשוך.
תפוצה

תפוצתו העולמית של הצב הרך המצוי כוללת את רוב חלקיה של אפריקה, מלבד דרומה. בנוסף מצוי צב זה באגן הים התיכון, בסוריה, לבנון, טורקיה וישראל, ולמעשה לא במרבית אפריקה בניגוד לשמו השני. הצב הרך המצוי שוכן בעיקר בנחלים, באזורים רדודים בהם זרימת המים איטית. בנוסף נצפו פרטים בטורקיה וישראל שיצאו לים הפתוח, התופעה טרם הוסברה, אך נראה שלצב זה אין קושי לשרוד במים מלוחים ואף לאכול בעלי חיים ימיים.
תפוצה > בישראל

צב זה מצוי בכמה מן הנחלים הנשפכים לים התיכון: נחל הירקון, נחל אלכסנדר, בנחל שורק ובנחל קישון. כמו כל הזוחלים, לצבים הרכים אין חום גוף קבוע ובחורף, כשהטמפרטורה נמוכה, הם אינם פעילים ומתחפרים בקרקעית הנחל. כדי להבטיח את גדילת הצבים הקטנים, אוספים אנשי רשות הטבע והגנים את ביצי הצבים, מדגירים אותן בסביבה מלאכותית ומחזירים את הצבים הקטנים למים לאחר התבגרותם.
בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים של המאה העשרים נמצאו הצבים הרכים בנחלי הים התיכון בסכנת הכחדה חמורה, עקב זיהום הנחלים ופיתוח מואץ. הזואולוג היינריך מנדלסון העביר צבים לשמורת החולה, כדי להבטיח את הישרדות המין. בשנת 1996 הכריז איגוד השימור העולמי על אוכלוסיית צבי הים כנתונה בסכנת הכחדה חמורה. בשנת 2004, בעקבות השיפור במצב הנחלים, ועקב הנזקים שגרמה אוכלוסיית הצבים למערכת הטבעית באגם החולה, הוחל בהעברת הצבים הרכים משמורת החולה לחופי הנחלים נעמן, קישון, חדרה, ירקון ושורק.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, עמודים: 33-35 (מהדורה שלישית 2022). ISBN 978-965-91880-2-4
הערות שוליים

↑  צב רך מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  הספר האדום של החולייתנים בישראל, רשות הטבע והגנים / החברה להגנת הטבע, 2002, עמ' 84
1 2 3  החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 5, משרד הביטחון, 1993
↑  רשות הטבע והגנים, הצב הרך, באתר רשות הטבע והגנים, ‏01/06/2020
תת מין אפריקני באקווריום
תקריב ראש של צב רך מצוי
צב רך מצוי לצד צבגון אדום-אוזן בנחל אלכסנדר
קורט בואה

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1901 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  25 בדצמבר 1991 (בגיל 90) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות וילמרסדורף 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  1907–1987 (כ־80 שנה) 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1991)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן המשנה הטוב ביותר (1988) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קורט בואה (Curt Bois;‏ 5 באפריל 1901 – 25 בדצמבר 1991) היה שחקן גרמני.
בואה נולד בברלין בשנת 1901, והתגלה כ"ילד פלא", ובהיותו בן 6 הופיע באופרטה. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1907. בבגרותו הופיע יותר בקברט ועל הבמה, במיוחד בתפקידים שדרשו לבוש ואיפור נשיים. בה בעת הופיע בסרטים אילמים. אריך קסטנר בזכרונותיו, התבטא כי בואה היה לדור ילידי 1901, אשר היו בני עשרים בעת האינפלציה הגדולה בגרמניה, מקור לנחמה, ומשווה אותו להרולד לויד.
סרטו המדבר הראשון, "השלומיאל" ("Der Schlemihl") משנת 1931) היה להצלחה, ובשנת 1932 ניסה את כוחו אף בבימוי.
עם עליית הנאציזם לשלטון, נאלץ לעזוב את גרמניה בשנת 1933. הנאצים השתמשו בקטעים שצולמו בהם מופיע בואה, לתעמולת זוועה אנטישמית בסרטים כגון "יהודים ללא מסיכה" "Juden Ohne Maske" (1937) ו"היהודי הנצחי" (1940), תוך שהם מציינים את הדרך המנוונת לטעמם בה הופיע בואה לבוש כאישה. הסרט "היהודי הנצחי" מראה את בואה בסצנה בה הוא לבוש כאישה, והקריינות קובעת כי - "Der Jude Curt Bois gefällt sich in einer besonders perversen Darstellung." (היהודי קורט בואה נהנה מתפקיד סוטה במיוחד), וזאת על מנת להראות כי "היהודי מתעניין באופן אינסטינקטיבי בכל מה שהוא בלתי נורמלי וסוטה, על מנת להפריע לחוש השיפוט הבריא של העם". לפי מקורות שונים לא היה בואה כלל יהודי כי אם הוגנוט.
בואה נדד בין פראג, וינה, לונדון ופריז עד שלבסוף הגיע לארצות הברית שם הופיע במהלך שנות ה-30 ושנות ה-40 על במת התיאטרון בניו יורק, כמו גם בתפקידים בסרטים הוליוודיים כגון "קזבלנקה" (1942), בו הופיע בתפקיד זעיר של כייס. בשנים אלו הופיע בארבעים ושלושה סרטים, עבור במאים כמייקל קורטיז, קינג וידור ומקס אופולס ("במלכודת").
בשנת 1950 שב בואה לגרמניה. בתחילה ניסה את מזלו כשחקן בגרמניה המזרחית, ושיחק בתיאטרונו של ברטולט ברכט, אך משראה כי אינו מקבל תפקידים הראויים לו לדעתו, עבר למערב ברלין, בשנת 1957 והמשיך בקריירת משחק משגשגת בקולנוע ובטלוויזיה הגרמנים. ב-1981 הופיע בסרט "הספינה מלאה" שעסק בסירובם של השווייצרים לקלוט פליטים יהודים בעת השואה. בסרטו האחרון, "מלאכים בשמי ברלין" של הבמאי וים ונדרס, שיחק דמות של משורר זקן, הומר, הנודד בפוטסדאמר פלאץ. הסרט צולם בשנת 1987, בדיוק שמונים שנה לאחר תחילת קריירת המשחק של בואה. ספר השיאים של גינס ציין קריירה זו כקריירת המשחק הארוכה ביותר בקולנוע. בשנת 1991 מת בברלין.
קארן מולדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביוני 1969 (בת 55) ולארדינגן, הולנד 
 
קארן מולדר (בהולנדית: Karen Mulder; נולדה ב-1 ביוני 1970) היא דוגמנית וזמרת הולנדית, ידועה כאחת מדוגמנית העל של שנות התשעים.
ביוגרפיה

מולדר נולדה בדרום הולנד וגדלה בהאג, ובוורבורג. בתם של בן מולדר, פקח ברשות מיסים ההולנדית, ומאריקה (במקור דה יונג), מזכירה. אחותה הצעירה היא השחקנית ססקיה מולדר.
קריירה

ב-1985 היא ומשפחתה נסעו לטיול מחנאות בדרום צרפת, והיא ראתה מודעת פרסום בעיתון על תחרות מראה השנה של עלית. חברה שלחה מספר תמונות שלה לתחרות ללא ידיעתה. היא זכתה תחילה בתחרות המיון הארצית שנערכה באמסטרדם ולאחר מכן במקום השני בתחרות העולמית.
היא השתתפה בתצוגות אופנה של כריסטיאן לקרואה, ג'ורג'ו ארמני, איב סן-לורן, ולנטינו, ורסצ'ה וז'אן לנוון. הצטלמה לשער של מגזין ווג האמריקאי והבריטי, והופיעה בקמפיין של חברת הקוסמטיקה הגרמנית "ניוואה"(אנ').
בשנת 1992 היא חתמה על חוזה עם חברת ויקטוריה'ס סיקרט. בשנים לאחר מכן דגמנה לקלווין קליין, קלוד מונטנה הצרפתי, ראלף לורן, גרלן, קלואה, רבלון, ז'אק פת', שאנל, ולג'יאני ורסאצ'ה וג'יאנפרנקו פרה האיטלקים. בין היתר, השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
מולדר עבדה עם מגדולי צלמי האופנה ביניהם פטר לינדברג, ברוס וובר, הלמוט ניוטון, סטיבן מייזל, אירווינג פן וארתור אלגורט. אחד הגליונות הראשונים של מגזין "הטופ מודל" הוקדש כולו למולדר יחד עם גיליון שלם של ווג האיטלקי. שתי הופעותיה בגיליון גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד בשנים 1997 ו-1998 והתנוחות שלה קטלוג של ויקטוריה'ס סיקרט הגדילו את הפרופיל של מולדר. בשנת 1997 היא הוציאה לוח שנה משלה. בשנת 2000 פרשה מולדר מדוגמנות.
בשנת 2007, מספר חודשים אחרי שילדה את בתה ומספר שנים שלא דגמנה, היא הופיעה בתצוגת החורף של כריסטיאן דיור בפריז, לצד דוגמניות מובילות אחרות ביניהם נעמי קמפבל, לינדה אוונג'ליסטה, הלנה כריסטנסן, אמבר ולטה ושלום הארלו.
חיים אישיים

בשנת 1988, בגיל 18, התחתנה מולדר עם הצלם הצרפתי רנה בוסן. בשנת 1993 נישואיהם התפרקו והם התגרשו. לאחר מכן היא פגשה את אושיית הנדל"ן ז'אן איב לה פר בשדה התעופה בפריז, ועד מהרה הם התארסו.
ב-10 בדצמבר 2002 לאחר שסבלה במשך שנים מדיכאון קליני מולדר נכנסה לתרדמת לאחר שהיא לקחה מנת יתר של כדורי שינה בניסיון לכאורה להתאבדות. היא לא השאירה שום פתק. היא הובהלה לבית החולים האמריקאי ניי-סיר-סן בפריז, לאחר ששכנים מצאו אותה מעולפת על רצפת הדירה שלה, שם שהתה עם חברים. הוריה של מולדר טסו מהולנד להיות לצדה יחד עם ארוסה לשעבר ז'אן-איב לה פר. על פי הדיווחים, לה פר היה אחד האנשים שמצאו את מולדר מחוסרת הכרה לאחר שהגיע לדירה לאחר שמולדר לא השיבה לכמה משיחות הטלפון שלו. למחרת התעוררה מתרדמתה.
ב-30 באוקטובר 2006 היא ילדה את בתה.
ב-1 ביולי 2009 דווח כי מולדר נעצרה בפריז בשל איום ותקיפה של המנתח הפלסטי שלה.
הערות שוליים

↑  יעל רגב, משטרת האופנה: הדוגמניות שהסתבכו עם החוק, באתר Xnet‏, 29 בדצמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14209483v (data)  GND: 13530203X  ISNI: 0000 0000 5517 4033  MusicBrainz: 4c4ab742-aee6-4fab-9c6b-c06f53e4103c  VIAF: 37127427   WorldCat (עם VIAF): 37127427 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנסיס סקוט פיצג'רלד

.
| --- | --- |

פרנסיס סקוט פיצג'רלד, 1921
 לידה:  24 בספטמבר 1896 סיינט פול, מינסוטה, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בדצמבר 1940 (בגיל 44) הוליווד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  St. Mary's Catholic Cemetery 
 מקום לימודים:  St. Paul Academy and Summit School, Nardin Academy, אוניברסיטת פרינסטון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 זרם ספרותי:  מודרניזם 
 יצירות בולטות:  גטסבי הגדול, ענוג הוא הלילה 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 בן או בת זוג:  זלדה פיצג'רלד (3 באפריל 1920–21 בדצמבר 1940) 
 צאצאים:  פרנסיס סקוט פיצג'רלד 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של ניו ג'רזי 
 חתימה:   
 
פרנסיס סקוט קי פיצג'רלד (באנגלית: Francis Scott Key Fitzgerald;‏ 24 בספטמבר 1896 – 21 בדצמבר 1940) היה סופר אמריקאי ממוצא אירי. יצירותיו עסקו בעיקר בשנות ה-20 של המאה ה-20, ושקפו את חיי הזוהר והשפע של דור הג'אז. יצירותיו בעלות מאפיינים  אקזיסטנציאליסטיים מובהקים. על אף שזכה להצלחה פופולרית בימי חייו, רק לאחר מותו הוא נחשב לאחד הסופרים האמריקאים הבולטים במאה ה-20, כמו גם לדוברו של "הדור האבוד" – אמריקאים שנולדו בשנות ה-90 של המאה ה-19 והתבגרו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פיצג'רלד פרסם ארבעה רומנים וכתב אחד נוסף, שלא פורסם בחייו. הוא כתב גם עשרות סיפורים קצרים. ספרו המפורסם ביותר הוא "גטסבי הגדול". הספר דורג בין עשרת הראשונים ברשימת הספרים הטובים בעולם.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

פיצג'רלד נולד בסיינט פול, מינסוטה למשפחה קתולית מהמעמד הבינוני הגבוה. הוא נקרא על שם קרובו המפורסם פרנסיס סקוט קי (מחבר ההמנון האמריקאי "הדגל זרוע הכוכבים"). אביו, אדוארד, היה בעל שורשים איריים ואנגליים, והיגר למינסוטה ממרילנד בתום מלחמת האזרחים האמריקאית על מנת לעסוק בייצור רהיטים. הוא תואר כ"ג'נטלמן שקט עם נימוסים דרומיים נהדרים". אמו, מארי, הייתה בת למהגר אירי עשיר. אדוארד היה בן דוד מדרגה שנייה של מרי סוראט, שהוצאה להורג ב-1856 בגין קשירת קשר להתנקשות באברהם לינקולן
סקוט פיצג'רלד בילה את העשור הראשון בחייו לסירוגין, בבאפלו שבניו יורק ובמערב וירג'יניה, שם עבד אביו בחברת פרוקטור אנד גמבל. הוריו שלחו אותו לבתי ספר קתוליים, שם הוכיח כישורים אינטלקטואליים גבוהים והתעניינות הולכת וגוברת בספרות. עקב פיטורי אביו מעבודתו שבה המשפחה למינסוטה בשנת 1908.
כשהיה בן 13 פרסם את יצירתו הראשונה, סיפור מתח, בעיתון בית הספר. בגיל 15 החל ללמוד בבית ספר קתולי יוקרתי בניו ג'רזי, שם גם שיחק בנבחרת הכדורגל של בית הספר. אחד הכמרים של המוסד הבחין בכישרון הכתיבה של פיצג'רלד ועודד אותו לטפח את הקריירה הספרותית שלו. ב-1913 התקבל לאוניברסיטת פרינסטון, אך נכשל כבר ביום הראשון בהוכחת כישורי הספורט שלו, ולכן המשיך ביתר שאת לטפח את עתידו הספרותי. באוניברסיטה התיידד עם אדמונד וילסון וג'ון פיל בישוף, לימים סופרים ומבקרי ספרות. הוא הפך לדמות פופולרית במועדונים החברתיים של האוניברסיטה, אך לאחר כישלון פרשיית אהבים ותשובה שלילית מהוצאת ספרים בניסיונו להוציא לאור רומן שכתב, הוא עזב את הלימודים והתגייס לצבא בשנת 1917, השנה שבה נכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה . תוך זמן קצר הסתיימה המלחמה ופיצג'רלד שוחרר טרם נשלח לאירופה.
ב-1915, פיצג'רלד הכיר את ג'ינברה קינג (אנ'), שהייתה תלמידה בת 16 והוא היה סטודנט בן 19 באוניברסיטת פרינסטון. החיבור ביניהם היה מיידי. הם התכתבו במשך כשנתיים. כשהחליטו לנתק את הקשר, פיצג'רלד ביקש ממנה להשמיד את מכתביו, וכך עשתה. אבל הוא שמר את מכתביה. המכתבים הודפסו ונכרכו, ועל הכריכה נכתב "מכתבים אישיים". חוקרי ספרות טוענים כי היא הייתה ההשראה לדמויות הנשים בספריו.
ביוגרפיה > זלדה

אשתו של פיצג'רלד, זלדה, השפיעה עליו רבות וניתן למצוא את השראתה בדמויות רבות בספריו.
הם נפגשו עוד בהיותו בצבא, כשהיא נערה בת 18, שהייתה בתו של שופט בבית המשפט העליון באלבמה. תוך זמן קצר הם התארסו, אך תחילה ביטלה זלדה את אירוסיהם. היא נישאה לו בסופו של דבר ב-1920, שבוע אחד לאחר פרסומו המצליח של ספרו הראשון: "בואכה גן עדן" (This Side of Paradise). בשנת 1921 נולדה בתם, פרנסיס "סקוטי".
הזוג נדד בין ארצות הברית ופריס. בשנת 1930 אובחנה זלדה כסובלת מהפרעה דו־קוטבית ואושפזה בבית חולים בשווייץ, ולאחר מכן בקליניקה בבלטימור ובמוסדות אשפוז אחרים.
אישיותה העזה של זלדה באה לידי ביטוי בכתיבתו, והוא אף ציטט בעבודתו פסקאות שלמות מיומניה, ככל הנראה. בסקירה מבודחת בעיתון "ניו-יורק טריביון" היא הזכירה זאת: "נדמה לי שאני מזהה באחד הדפים קטע מן היומן הישן שלי, שנעלם בצורה מסתורית לאחר נישואי, וכמו כן קטעי מכתבים שלמרות שנערכו משמעותית, נשמעים לי מוכרים בצורה מעורפלת. לאמיתו של דבר, מר פיצג'רלד – נדמה לי שכך כותבים את שמו – נדמה שפְּלַגְיָאט מתחיל בבית".
ביוגרפיה > עידן הג'אז והמעבר להוליווד

שנות ה-20 היו לעשור המשפיע ביותר על התפתחותו הספרותית של פיצג'רלד. הרומן השני "היפה והארור" אשר ראה אור ב-1922, הראה בשלות ספרותית רבה יותר בהשוואה ל"בואכה גן עדן" שנחשב בוסרי יחסית, לדעת מבקרים רבים. ספרו גטסבי הגדול, שרבים רואים בו את הישגו הספרותי הגדול ביותר, יצא לאור ב-1925. פיצג'רלד נסע מספר פעמים לאירופה, בין היתר לריביירה הצרפתית ולפריז, שם התיידד עם רבים מבני הקהילה האמריקאית הגולה ובייחוד עם ארנסט המינגוויי. בהקדמה לפרק העוסק בפיצג'רלד בספר "חגיגה נודדת", כתב המינגוויי: "כישרונו היה טבעי כתבניות קישוט שצוירו על ידי האבק על כנפי הפרפר." עם כל זאת הוא לא חיבב את זלדה, כינה אותה ביומניו אישה לא שפוייה, וטען שהיא זו שמעודדת את שתייתו, כדי שינטוש את כתיבת הרומן שעסק בו ויתעסק יותר בפרסום סיפורים קצרים לעיתונים שתרמו לפרנסתם.
פיצג'רלד וזלדה הרבו להתהולל, לשתות לשכרה ולהופיע בכל טורי הרכילות בתקשורת. ערב אחד קפצו היישר מגג המונית אל תוך מימי המזרקה של מלון פלאזה בשדרה החמישית. "אני נזכר", כתב אחרי שנים רבות, "שיום אחד אחרי הצהריים, כשנסעתי במונית בין בניינים גבוהים מאוד, מתחת לשמיים סגולים-וורודים, צווחתי, מפני שהיה לי כל מה שהתאוויתי אליו וידעתי שלעולם לא אהיה עוד מאושר כל כך". בספרו "היפה והארור" הוא כתב: היה זה דור האמנות, היה זה דור השפע והיה זה דור הסאטירה. באותה התקופה כבר קנה פיצג'רלד את שמו בין הסופרים המצליחנים.
לאחר אשפוזה של זלדה עבר פיצג'רלד להוליווד ועבד שם כתסריטאי ומחבר סיפורים קצרים. הוא עצמו הגדיר את עבודתו בהוליווד כמעין סופר להשכיר שכותב ספרות זולה. בהוליווד הוא הכיר את שיילה גרהאם, עיתונאית ידועה, וחי איתה עד מותו.
ביוגרפיה > מותו

פיצג'רלד סבל מבריאות לקויה במשך כל שנותיו כבוגר, בין השאר עקב שתייה מרובה של משקאות אלכוהוליים. כמו כן סבל משחפת, ועבר מספר התקפי לב סמוך לגיל 40. הוא הלך לעולמו לאחר התקף לב שממנו לא החלים.
לאחר מותו

לאחר מותו פרסומו עוד מספר מיצירותיו:
בשנת 2012, סיפור שנדחה על ידי כתב העת "ניו יורקר" ב-1936, פורסם על ידיו. כתב העת דחה במקור את הסיפור בטענה כי הוא "פנטסטי מדי". הסיפור, "Thank You for the Light", מתאר אשה המתגנבת לכנסייה קתולית כדי לעשן בה. כתב העת קיבל שוב את הסיפור מנכדו של פיצג'רלד, שהציע כמה סיפורים אחרים שלו למכירה פומבית בסותבי'ס.
בשנת 2015 פורסם לראשונה סיפור קצר של פיצג'רלד שלא ראה אור מעולם, הסיפור, "Temperature", הושלם ביולי 1939, כשנה לפני מותו.
יצירתו

סקוט פיצג'רלד פיצח בספריו את הדי אנ. איי של תקופתו, טוען אירי ריקין. הוא עצמו חי את החיים שכתב עליהם, והדבר הקל על כתיבתו. בני הדור שלו, שלאחר מלחמת העולם הראשונה, שכונו בני הדור האבוד, רצו לחיות את החיים עד כלות; הם קיצרו את השמלות והשיער, החליפו את הכינור בסקסופון, שנאו את הקומוניסטים ורקדו צ'ארלסטון במסיבות חשק. פיצג'רלד חווה את החיים האלו וכתב עליהם לאחר התפכחותו משכרונם.
ב"גטסבי הגדול", ספרו המפורסם ביותר, חושף הסופר את ריקנותם של החיים הללו, את הסגידה לכסף, לידוענים, לחיים ההוללים. פיצג'רלד כותב בספר מעין סאטירה נוקבת על אורח החיים החדש באמריקה שרודף אחר המצליחנות ומטה עורף לערכים הישנים. הוא חושף את הניגוד הדיכוטומי לבין הזוהר והנוצץ ובין היאוש, השעמום והצביעות של גיבורי הספר, שכישרונם הגדול הוא הרס עצמי במירוץ תמידי אחר סיפוקים מהירים.
הספר ספוג בליריקה יפה, ומהווה שיקוף ריאליסטי מושלם של דור הג'אז עם החתירה התמידית שלו לאהבה ולהגשמת החלום האמריקני.
ב"ענוג הוא הלילה" מנפץ הסופר אגדה רומנטית על חייהם של הזוג סקוט וזלדה פיצג'רלד. הועם זוהרו של הסופר ההולל, כספו התנדף ואמריקה מחפשת כוכב חדש. הספר מתאר פסיכיאטר שנישא לאחת ממטופלותיו ומאבד את שפיותו שלו במהלך החלמתה. שנותיהם המשותפות האחרונות של סקוט וזלדה לא היו קלות בלשון המעטה, והספר חושף זאת.
אף שהרומן התקבל בתחושות מעורבות, וכשל מסחרית, עם השנים זכה להערכה מחודשת וכבוד רב, מסופרים ומבקרים כאחד. ב-1962 זכה לגרסה קולנועית (בימוי: הנרי קינג) לא מוצלחת, אך בשנות התשעים הפך לסדרת טלוויזיה בריטית מעולה.
על השניות הזו שקיימת בספריו, בין הרצוי והמצוי, ניתן ללמוד גם מהפתיח בספר מאמרים שכתב: The Crack-up, "המבחן לכל תבונה עליונה הוא היכולת לחשוב באותו זמן על שני רעיונות מנוגדים ועדיין לשמור על היכולת לתפקד . [...] עליך להיות מסוגל להבין שהדברים הם חסרי תקווה ועם זאת להיות נחוש בדעתך לשנותם".
סקוט פיצג'רלד הצליח לתת ביצירתו תמונה כוללת של החיים המודרניים באמריקה. הוא לא התמקד רק בזווית הראייה של מעמד אחד, אלא השתדל לשלב בין מגוון מאפיין של פרטים מכל המעמדות, שנבעו מכושר הבחנה מעולה של סופר. בכך הוא יצר השוואה בין הקיום החברתי האמריקני לזה של העולם כולו, תוך כדי נקיטת 3 טכניקות מבט מודרניות: ריאליזם, מודרניזם ואקזיסטנציאליזם.
חניתה עשתאי טוענת שפיצג'רלד בחר בספריו לעסוק בחברה הגבוהה, כי היה מודע להשלכות הפסיכולוגיות שיש לשיטה הכלכלית על הפרט ועל החברה. הוא נזקק לתאר את הבורגנות כדי להבליט את מה שראוי לבוז שלו כלפיה. הוא העלה בספריו את המונחים עושר, הצלחה, חירות אנושיות ואהבה, כדי שיוכל להדגיש את המרד שלו, את אי השתייכותו. ספריו, המלאים בגיבורים שרודפים כוח, ממון ותהילה, מהווים, לדעתה, מעין כתב האשמה לעידן המודרני, ובעיקר לחברה האמריקאית.
הספרים שתורגמו לעברית

ענוג הוא הלילה, תרגום – אסתר כספי, הוצאת עם עובד, 1973.
ענוג הוא הלילה, תרגום – חוה כפרי, הוצאת אוריון, 2016.
גטסבי הגדול, תרגום – גדעון טורי, ספרי סימן קריאה, מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, 1973. תרגום נוסף – ליאור שטרנברג, הוצאת אחוזת בית, 2013.
הטייקון האחרון, תרגום – אהרון בר, הוצאת לוין-אפשטיין ומודן, 1975. תרגום נוסף – אורי בלסם, הוצאת זמורה-ביתן, 1991.
באכה גן עדן, תרגום – טוביה אורנן, הוצאת צ'ריקובר, 1977.
היפה והארור, תרגום – טוביה אורנן, הוצאת צ'ריקובר, 1979.
העשור האבוד וסיפורים אחרים, תרגום – אורי בלסם, הוצאת זמורה-ביתן, 1988.
יהלום גדול כמו הריץ וסיפורים אחרים, תרגום – דפנה לוי, הוצאת זמורה-ביתן, 1992.
ברניס מסתפרת וסיפורים אחרים, תרגום – דפנה לוי, הוצאת זמורה-ביתן, 1993.
סיפורי פט הובי, תרגום – דפנה לוי, הוצאת זמורה-ביתן, 1994.
הו מכשפה אדמונית!, תרגום – ניצה פלד, הוצאת נהר ספרים, 2017.
התרסקות | על שינה וערות, תרגום – ניצה פלד, הוצאת נהר ספרים, 2017.
אהבה בלילה, השחיינים, תרגום – רעיה ג'קסון, הוצאת נהר ספרים, 2018.
איך לחיות כמעט בחינם; איך לחיות משלושים ושישה אלף דולר לשנה, תרגום – דב שילוח, הוצאת נהר ספרים, 2018.