stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אני שמידט
ביוגרפיה

אנני שמידט נולדה וגדלה בכפר קַפֶּלֶה (Kapelle) שבמחוז זיילנד
בדרום-מערב הולנד, שם כיהן אביה ככומר. ילדותה כבת-כומר בסביבה קרתנית לא
הייתה פשוטה כלל ועיקר. האם, שכבר איבדה שתי בנות, גוננה עליה בצורה חולנית,
ואילו הקשר עם אביה היה רופף ביותר. היא למדה מאמה קרוא וכתוב בגיל צעיר מאוד,
והתוודעה באמצעותה לעולם הספרות. כשהייתה בת 14 שלחה שירי ביכורים למשורר ומבקר
הספרות וילם קלוס, וזה עודדה להמשיך לכתוב. בכתיבה מצאה לה מפלט של קבע
מהסביבה העוינת, לתחושתה. שמידט חזתה בהשתאות בהופעת החשמל והמכונית
הראשונה בכפר, ובראשיתו של הקולנוע. שנות ה-20 של המאה ה-20 טבעו בה חותם
עמוק עם הופעתה של התנועה הפמיניסטית - "המהפכה המינית האמיתית".
בהשפעת הוריה החלה בשנת 1929 ללמוד משפטים בהאג, ובשנת 1930 נסעה
לזמן מה לגרמניה, שם עבדה כאו-פר ולמדה את השפה הגרמנית.
עם שובה לארצה שימשה כספרנית במידלבורך, ובשנת 1938 פרסמה בעצת אמה שני
שירים בכתב העת הספרותי בעל הזיקה הפרוטסטנטית "נתיבים
לרקיע" (Opwaartsche Wegen). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עבדה כספרנית
בפליסינגן. שמידט סירבה לתלות את השלט "הכניסה ליהודים אסורה", ולא הסירה
מהמדפים ספרים שנאסרו על ידי הנאצים. כמו כן אסרה להציג עיתונים
נאציונל-סוציאליסטים באולם הקריאה. היא זומנה לשיחה עם ראש העיר מטעם משטר הכיבוש, והלה דחק בה
לעסוק בתעמולה למען הנאצים, תמורת שחרור אחיה הכלוא. שמידט התעלמה מהצעתו.
לאחר המלחמה החלה לעבוד כעורכת ביומון האמסטרדמי "הט פארול" (Het Parool), משרה שהתמידה בה עד שנת
1958. משנת 1950 ניהלה שמידט מערכת יחסים עם הכימאי דיק ון דאון
(Dick van Duyn), אף שכבר היה נשוי ולא נפרד מאשתו. לשניים נולד בן, פְלִיפּ,
העתיד למלא תפקיד פעיל בעבודתה. משנת 1963 התגוררו לסירוגין בריביירה הצרפתית ובבֶּרְקֵל אֶן רוֹדֶנרֵייס (Berkel en Rodenrijs) שבמחוז דרום הולנד. עם זאת נותרה אמסטרדם העיר האהובה עליה. בשנת 1982, שלוש שנים לאחר מותו מרצון של ון דאון, השתקעה שמידט ברחוב פוסיוס (Vossius) באמסטרדם.
בשנת 1991 חדלה לכתוב, לאחר שמחזהּ האחרון "לשנינו יש סוס" (We hebben samen
een paard) התקבל בקרירות. בתוך כך כבר הייתה עיוורת כמעט לחלוטין.
בינואר 1994 מעדה בחדר השינה בביתה ושברה את אגן הירכיים. שמידט נותחה,
ועם תום תהליך השיקום החליטה להסדיר עניינים אחדים הנוגעים לסיום חייה. היא
הגיעה להבנות עם רופא המשפחה שלה, שהיה ער לתפיסותיה בדבר המתות
חסד, וביקשה מהמלחין והפסנתרן ההולנדי הארי בַּנִינְק לחבר עבורה את
המוזיקה שתנוגן בהלווייתה: "הארי אמור לחבר מחרוזת נחמדה, עם שירים משלו
ומשלי, כמו 'בכרכרונת' ו'ביום יפה של הפנטקוסט', ואחר כך זה צריך להשתנות
למשהו קלאסי. כשהכול כבר היה מסודר חשבתי לעצמי: אין ספק שהרווחתי לי איזו
חגיגונת קטנה, ואני
בהחלט מרוצה." השכם בבוקר שלמחרת יום הולדתה ה-84 שמה אנני שמידט קץ לחייה. היא
טמונה בבית הקברות "זורחפליט" (Zorgvlied) שבאמסטרדם.
יצירתה

בשנות עבודתה במערכת עיתון "הט פארול" הצטרפה שמידט לאחדים מעמיתיה, חברי להקת
הקברט העיתונאי האמסטרדמי "הדיונון" (De Inktvis). אנני שמידט - ראשי
התיבות מ.ח. היו נחוצים כדי להבדילה מסופרת אחרת, א. שמידט - כתבה בשנים
הראשונות לפעילותה שם קטעים ושירים קברטיים לאמני קברט שונים כגון וים קאן, וים
סוֹנֶפֶלְד וקוני סטוארט.
שמידט זכתה להכרה ספרותית עם סדרת תסכיתיה לרדיו "יש בית בהולנד", סדרה שהופקו לה
91 פרקים בשנים 1958-1952. פזמון מפורסם מהסדרה, "אלי סיאנקאלי" (Ali
Cyaankali), הולחן על ידי
הפסנתרן, המנצח והמלחין ההולנדי קוֹר לֶמֵר, שגם חיבר את המוזיקה לסדרת הדרמה
הטלוויזיונית "פנסיון הומֶלֶס".
אנני שמידט הייתה חופשייה בדעותיה לזמנה, וגישתה המשוחררת לא תמיד עלתה בקנה אחד
עם רוח העם של אותה עת, אם כי הודות לאיכות יצירתה היא לא סבלה מכך במיוחד. כך
למשל לא נרתעה משימוש בשפה עסיסית - במונחי תקופתה. באחד מתסכיתיה שחה אחת
הדמויות: "...שהוא ייתן לו בעיטה בישבן..." למחרת המטיר ציבור המאזינים
גינויים ותגובות נזעמות על שירות השידור "וארה" (VARA), שהשמיע את התסכית,
ולשמידט הובהר ש"כך באמת אי אפשר". בזכות העליצות שביצירתה נשארה אהובת הציבור.
בשנת 1965 כתבה שמידט את התמליל למחזמר המקורי הראשון בשפה ההולנדית
Heerlijk duurt het langst, מילולית: "מה שטעים מחזיק הכי הרבה זמן", משחק
מילים על הפתגם ההולנדי Eerlijk duurt het langst, שמשמעו "אין טוב מדרך הישר".
המחזמר נחל הצלחה והועלה על הבמה 534 פעמים. את המוזיקה למחזמר הלחין הארי בנינק,
ששיתף עמה פעולה גם בגרסת המחזמר משנת 1968 לסדרת הטלוויזיה המצליחה שלה "כן
האחות, לא האחות".
שמידט כתבה מחזמרים רבים נוספים, בהם "ועכשיו למיטה" (1971) (En nu
naar bed), "פלנטה שכזאת" (1973) (Wat een planeet), פוקסטרוט
(1977) ו"מאדאם" (1981). בתוך כך התבסס מעמדה כמחזאית עם העלאתו של
המחזה "דמעה נושרת על הטומפוס (הגרסה ההולנדית לעוגת נפוליאון)" (1980)
(Er valt een traan op de tompoes). גם סדרת הטלוויזיה בת 12 החלקים
"פלייסטרקאדה 17" (Pleisterkade 17) קצרה הצלחה רבה בשנים 1975 - 1977.
שמידט הייתה מיודדת
מאוד עם המאיירת ההולנדית פיפּ ווסטנדורפ (Fiep
Westendorp), מאיירת הסדרה "ייפ וינקה" כמו גם את רוב סיפרי הילדים שכתבה הסופרת.
בין שיריה, כתבה בשנת 1956 את מילות השיר הראשון שבוצע בתולדות תחרות הזמר האירוויזיון אשר נערכה לראשונה בשנה זו, "הציפורים של הולנד", אשר השתתף והגיע תחילה למקום השני בתחרות הלאומית בהולנד לבחירת שני שירים לייצוג המדינה בתחרות אירוויזיון זו.
ביוגרפיות

עוד בחייה נכתבו עליה ספרים, ונרקמו תוכניות לחבר לה ביוגרפיות. שמידט התרחקה ככל הניתן מתשומת הלב שהופנתה כלפיה. לביוגרף האנס פוֹחֶל הבהירה כי יהיה עליו לחכות עד שתמות. פוחל נפטר זמן קצר לאחר מותה-היא, וספרו הושלם על ידי איש הספרות ההולנדי האנס ון דֶן בֶּרְח. הביוגרפיה התפרסמה בשם "רק חכה עד שאני אמות", ותיאר בפרט את יצירתה לתיאטרון.
בספרה "אף פעם אל תעשה מה שאמא שלך אומרת" כתבה חוקרת ספרות הילדים והנוער ההולנדית יוֹקֶה לינְדֶרְס על ספרי הנוער של שמידט, אם כי לא זכתה לשיתוף פעולה מצד יורשיה של הסופרת.
בשנת 2002 ראה אור הספר "אנה" (Anna), ביוגרפיה מאת הסופרת והעיתונאית ההולנדית אנייט ון דר זייל (Annejet van der Zijl). המחברת זכתה לשיתוף פעולה מלא מצד יורשיה של שמידט, וספרה נחשב כיום לביוגרפיה המוסמכת ביותר. סדרת טלוויזיה בשבעה חלקים בשם "אנני מ.ח." מבוססת על ספרה זה, ושודרה בטלוויזיה הציבורית ההולנדית והפלמית בשנת 2010.
חיבורים ביבליוגרפיים

בשנת 2009 ראתה אור ביבליוגרפיה מאוירת של כתבי אנני שמידט מאת החוקר מרסל
ראדחֵייפּ. הביבליוגרפיה חוברה בשיתוף עם בנה של הסופרת, פליפ ון דאון, וסוקרת,
לצד ספריה,
גם את המהדורות המיוחדות לאספנים, את ספרי השמע ותרגומיה, וכן את תרומותיה
לעיתונים ולכתבי עת. כל התיאורים שבספר מלווים באיורי צבע. נוסף על כך
מובאת סקירה של פרסומים על אודות הסופרת.
מבחר מכתביה ומספריה

| --- | --- |
 יש בית בהולנד (תסכית)  פנסיון הוֹמֶלֶס (סדרת דרמה טלוויזיונית) (1965-1969)  פלייסטרקאדה 17(סדרת דרמה טלוויזיונית) (1977-1975)  בֶּפּי (סדרת דרמה טלוויזיונית) (1990)  הקומקום הקטן ושירים אחרים (1950)  מעלית הפלא (בהולנדית: Abeltje, ‏1953)  ייפ וינקה (1953-1960)  האלף של אבלטייה (1955)  כמה כיף להיות שובב (1955)  הכבשה ורוניקה (1955)  ויפללא (1957)  הדובון פיפלונטייה (1958)  איבלטייה (1961)  שוב ויפללא (1962):  מכשפות וכו' (1964)  מינוּס (1970)  פלוק מבית פטפלט (1971)  פלודרטייה (1973)  אוטייה (1980)  עד כאן (1986)  בסדר (1987)  משקפיים במסגרת קרן (1988)  דודה פטנט (1988)  יוצאים לבילוי עם העלמה קְנוֹפְּס (1989)  שוטים ועוד (1989)  דגיגון עם התה. 23 סיפורים ו-68 שירים מתוך 21 ספרים 1991  בשנת 2004 ראה אור סיפור שנתגלה זמן קצר קודם לכן: "פלוק מציל את החיות".
מחזות

מה שטעים מחזיק הכי הרבה זמן (מחזמר, 1965)
עם איש ועכבר (מחזמר, 1969)
ועכשיו למיטה (מחזמר, 1971)
פלנטה שכזאת (מחזמר, 1973)
פוקסטרוט (מחזמר, 1977)
דמעה נושרת על הטומפוס (מחזה, 1980)
מאדאם (מחזמר, 1981)
הפושע ביצע זאת (מחזמר, 1983)
פינג פונג (מחזמר, 1984)
חול דק (מחזה, 1989)
פרסים ועיטורים

1957 פרס ספר הילדים הטוב ביותר על ספרה "ויפללא"
1964 הפרס הממלכתי לספרות ילדים ונוער על מכלול יצירתה
1971 פרס חֶרֶט הכסף על ספרה "מינוס"
1972 פרס חרט הכסף על ספרה "פלוק מבית פטפלט"
1974 פרס המחזאות על שם אדמונד הוסטינקס על מכלול יצירתה לתיאטרון
1981 פרס חרט הזהב על ספרה "אוטייה"
1981 פרס קסטודה לספרות בשפה ההולנדית
1987 הפרס על שם קונסטנטין האוחנס על מכלול יצירתה
1988 פרס אנדרסן לספרות ילדים
1988 פרס ספר השנה על שיריה ופזמוניה
1991 פרס ספר השנה על ספריה לילדים ולנוער
פרסים ועיטורים > פרסים שהוענקו לה לאחר מותה

1996 פרס לספרות ילדים בחסות יצרנית השוקולד ההולנדית פֶנְז (Venz) על ספרה "בלגן"
2005 פרס ספר הילדים הטוב ביותר מטעם המכון לקידום הספר ההולנדי על ספרה "פלוק מציל את החיות"
2008 פרס המוזיקה על שם יאן (ג'ון) קראייקמפ על מכלול יצירתה
בשנת 1991 ייסד מכון בומה לתרבות (Stichting Buma Cultuur) פרס על שם אנני מ.ח. שמידט לשיר הקברט הטוב ביותר.
טריוויה

במשאל שנערך בשנת 2005 בתוכנית הטלוויזיה "ההולנדי הגדול מכולם" קטפה שמידט את המקום ה-13.
בריאיון שנערך עמה אמרה, ברומזה לקהילה הפרוטסטנטית, "אלוהים לא אסר עלינו לצחוק."
ספריה שתורגמו לעברית

הרפתקאות ויפללא (מאנגלית: הדסה ראם), תל אביב: הוצאת עם עובד, 1968.
מעלית הפלא (מהולנדית: הדסה ראם), תל אביב: הוצאת עם עובד, 1974.
מינוש (מהולנדית: יעל בן-שלום), תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996.
ייפ וינקה (מהולנדית: אופירה שפירו-מאירסון), תל אביב: הוצאת עם עובד, 1997.
הערות שוליים

↑  מילות השיר באתר http://www.jokebruijs.nl/songteksten/alicyaankali.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462533305171  PLWABN: 9810689365705606  BIBSYS: 90385710  BNE: XX1079607  BnF: cb12012561q (data)  BPN: 80030133  CANTIC: a11243053  CiNii: DA08994767  GND: 119021765  ISNI: 0000 0001 1815 6415  LCCN: n80131284  LNB: 000036731  MusicBrainz: b3a07c41-f184-43ba-ba60-3f4add8b12b4  NDL: 00455619  NKC: jn20000604910  NLG: 61392  NLK: KAC200409275  NSK: 000522658  NTA: 07023969X  RERO: 02-A005967964  SELIBR: 262018  SUDOC: 073261661  Trove: 1030205  VIAF: 21599   WorldCat (עם VIAF): 21599 
קברה של אנני שמידט.
הכבשה ורוניקה: פסלו של האמן פרנק רוזן. הפסל ניצב בכפר אֶחְמוֹנְד אַן דֶן
הוּף שבמחוז צפון הולנד. רוזן יצר את הפסל לכבודו של המאייר והמעצב ההולנדי
וים בֵּיימוּר, שהשתקע בכפר בשנת 1954.
דיקרטייה דאפּ: פסלו של הפסל והצייר ההולנדי האנס באיינס.
הפסל ניצב בקפלה, כפר הולדתה של אנני שמידט.
חומט מנומר

| חומט מנומר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
משפחה:: חומטיים
סוג:: חומט
מין:: חומט מנומר
שם מדעי
 Eumeces schneideri ‏דודין, 1802

חומט מנומר (שם מדעי: Eumeces schneideri) הוא בן למשפחת החומטיים. אורכו עשוי להגיע אף ל-50 ס"מ, מה שהופך אותו לחומט הארוך ביותר בישראל והאזור. החומט המנומר הוא היחיד מממשפחת החומטיים המתאפיין בדו צורתיות זוויגית. הבדל נוסף הוא שהזכר גדול מהנקבה.
החומט המנומר ניזון מחרקים, ביצים, זוחלים ובעלי חיים אחרים הקטנים ממנו. זאת הודות לגודלו. תפריטם של שאר המינים הקטנים יותר, קטן יותר בהתאם, ומכיל רק חרקים וזוחלים קטנים.
צבעו מבריק, חלק וחום ברובו, ועל גבו וצדדיו יש צורות ופסים מרהיבים.
בדומה לשאר המינים בסוג מסוגל החומט להשיל את זנבו, במטרה לעכב טורף, ובינתיים להימלט.
תפוצה ומקום חיות

מזרח אלג'יריה, תוניסיה, לוב, מצריים, חצי האי סיני, ישראל, קפריסין, טורקיה, מערב סוריה, לבנון, ירדן, איראן (במדבר קאביר), עיראק, ערב הסעודית, טרנסקווקז, רוסיה (דאגסטן), טורקמניסטן, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, מזרח גאורגיה, דרום ארמניה, אזרבייג'ן, אסיה הקטנה, אפגניסטן, צפון פקיסטן וצפון-מערב הודו.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 117–118
דוד יפית

| --- | --- |
דוד יפית (1986)
דוד יפית (1986)
 לידה:  13 בספטמבר 1913 ריגה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  6 בנובמבר 2000 (בגיל 87) אזור, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון
 ידוע בשל:  קצין בית"ר בלטביה אסיר ציון  יו"ר המועצה הציבורית למען עולי ברית המועצות  מ"מ יו"ר התאחדות עולי ברית המועצות
 
דוד יפית (מימין בחליפה הבהירה) כפי שצולם במאי 1986 באירוע לכבודו של נתן שרנסקי. משמאל שמעון פרס ולצידו נתן שרנסקי
דוד יפית (13 בספטמבר 1913, ריגה, האימפריה הרוסית - 1 בנובמבר 2000, אזור, ישראל) היה מקציני בית"ר בלטביה ואסיר ציון במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. לאחר עלייתו לישראל כיהן כיו"ר המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות וכמ"מ יו"ר התאחדות עולי ברית המועצות.
ביוגרפיה

דוד יפית נולד בריגה, שאז הייתה שייכת לאימפריה הרוסית כדוד יוּפִיס ובמהלך שנות ה-30 למד בבית הספר היהודי בעירו. בהמשך, רכש השכלה כמהנדס. יפית היה חבר בתנועת בית"ר ובין 1933 ל-1934 כיהן כקצין ומפקד תא בית"ר בריגה. במסגרת תפקידו טיפל יפית במתן סרטיפיקטים לארץ ישראל. לפי חלק מהמקורות, בהמשך, ועד לכיבוש הסובייטי של לטביה כיהן כסגנו של נציב בית"ר בלטביה דוד ורהפטיג.
לאחר כיבוש לטביה בידי הצבא האדום הפך יפית למבוקש על ידי הנ.ק.ו.ד. על רקע פעילותו הציונית. ב-1941 לאחר כיבוש האזור על ידי הנאצים, נמלט דוד יפית לאוזבקיסטן וב-1946 שב לריגה. ב-1951 נעצר יפית על ידי הק.ג.ב. בחשד לפעילות ציונית ולימוד השפה העברית. הוא נשפט ונדון ל-10 שנות מאסר בגולאג סמוך לעיר וורקוטה אשר מצויה בימינו בשטח רפובליקת קומי, אך ב-1954 זכה לחנינה ושוחרר.
לאחר שחרורו המשיך בפעילות ציונית חשאית. בנו, דב יפית שבת שביתת שבת מול בניין הסובייט העליון במחאה על אי מתן היתרי העלייה. ב-1971 קיבל דוד יפית היתר יציאה ובאפריל עלה לישראל. ובהמשך השתתף בוועידת בריסל ממנה יצא קול קורא למנהיגי ברית המועצות להתיר את העלייה לישראל. ב-1974 נבחר לסגן יושב ראש התאחדות עולי ברית המועצות. בהמשך, כיהן כממלא מקום ההתאחדות והיווה אופוזיציה ליושב הראש יוסף תקוע איש מפלגת העבודה. עוד פעל במסגרת המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות לתמיכה ביוזמת תיקון ג'קסון-ואניק במטרה ללחוץ על ברית המועצות לאשר יציאת יהודים מתחומה.
הוא נחשב אחד מפעילי העלייה הבולטים ומתח לא פעם ביקורת על תהליך קליטתם של עולי ברית המועצות בישראל והיחס אליהם. במהלך שנות ה-70 וה-80 כיהן גם כיושב ראש המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות.
דוד יפית ניהל תוכניות לימוד מקצועיות במכון לחינוך טכנולוגי בחולון והמשיך בפעילות ציבורית למען אסירי ציון בברית המועצות. הוא הלך לעולמו באזור ב-2000 והוא בן 87 שנים.
הערות שוליים

1 2  דוד יפית באתר angelfire.com (באנגלית). יצוין כי ב"ספר בית"ר קורות ומקורות" של בן ירוחם לא מאוזכר שמו של יפית. השם אכן מופיע באחד התיקים של בית"ר לטביה שנמצאים בארכיוני בית"ר, ברשימה של קציני בית"ר, אך אין אזכור שם להיותו סגן נציב בית"ר בלטביה. מקור: ארכיון מכון ז'בוטינסקי.
↑  הגיעו עולים מברה"מ, דבר, 19 באפריל 1971.
↑  אורלי אילני,
 ועידת בריסל, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 2007.
↑  הסופר יצחק מראס יו"ר התאחדות עולי ברה"מ, מעריב, 10 ביולי 1974.
↑  רוני אשל, "תקוע תקע סכין בגב העלייה מברית המועצות", מעריב, 4 בספטמבר 1980.
↑  ישראל לנדרס, תמיכה בתיקון ג'קסון ובמאמצי ניקסון, דבר, 17 במאי 1973.
↑  אברהם תירוש, "יהודים שקיבלו היתרי יציאה מברה"מ נשארו שם ולא עלו-בגלל מכתבים מישראל", מעריב, 5 במרץ 1974.
↑  אברהם תירוש, עשרות משפחות של עולים מברה"מ יורדות-בגלל בעיות חברתיות, מעריב, 1 בפברואר 1974.
↑  ישעיהו אביעם, ת"א הפכה למוסקווה, לוד לאודסה ורמלה לריגה, מעריב, 4 ביוני 1986.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009463852105171  VIAF: 31161451449164101652   WorldCat (עם VIAF): 31161451449164101652
פלטיהו בן בניהו

פלטיהו בן בניהו היה משרי העם היהודי בירושלים ונזכר בתנ"ך בתקופה שלאחר גלות יהויכין.
התיאור בתנ"ך

יחזקאל נישא ברוח אלהים מהגולה בארץ כשדים, אל בית המקדש בירושלים, מה שמתאר ״במראה, ברוח אלהים״, ושם ראה בחטאי העם היהודי, כשעובד עבודה זרה באופנים שונים. באחת מהמראות שנגלו לעיניו, הוא ראה 25 אנשים המפנים את אחוריהם לכיוון פתח ההיכל, נופחים ומטילים צואה לכיוונו, תוך כדי השתחוויה לשמש. בהמשך התיאור מופיע פירוט של שניים מהאנשים; יאזניה בן עזור ופלטיהו בן בניהו.
בשלב זה יחזקאל מתנבא, ובנבואה מוטחת ביקורת על שני האישים; הם מוצגים כמסיתי העם שלא לקבל את דברי נביאיו, וכמרגיעי העם באומרם כי נבואות הזעם של נביאיו לא יתממשו בעתיד הקרוב. בנבואה מובטח שאותם המבטיחים הבטחות שווא לשלווה, חלקם לא יסיימו את חייהם בירושלים באופן שגרתי, וחלקם יגלו וימותו מחוץ לגבולות ארץ ישראל.
תוך כדי הנבואה פלטיהו נופל ומת מול יחזקאל, וזה צועק בצער לה', כי מכלה הוא את עם ישראל. בתלמוד מופיעה מחלוקת בין רב לשמואל, האם צעקתו של יחזקאל נבעה מצער על מות פלטיה, משום שהציל יהודים מעבדות לאחר שתדלנות אצל נבוכדנצר, או שהסכים עם מותו בשל חטאיו, רק שכאב את צרות כל העם.
לאחר צעקת יחזקאל, ה' עונה לו תשובה על טענתו בנבואה, כי הצרות קורות בשל חטאי העם, והנבואה מסתיימת בתיאור עתידי של חזרה בתשובה, וקיבוץ גלויות.
הערות שוליים

↑  יחד עם יאזניה בן עזור. ספר יחזקאל, פרק י"א, פסוק א'
↑  ספר יחזקאל, פרק ח', פסוק א' וראו ספר יחזקאל, פרק י"א, פסוק א'
↑  ספר יחזקאל, פרק י"א, פסוק כ"ד
↑  ספר יחזקאל, פרק ח', פסוק ה' וכן י',י"ד,וט"ז
↑  ספר יחזקאל, פרק ח', פסוק י"ז וראו פרשנות רש"י למילה "זמורה"
↑  תלמוד בבלי מסכת סוכה נג:
↑  ספר יחזקאל, פרק ח', פסוק ט"ז
↑  ספר יחזקאל, פרק י"א, פסוק א'
↑  ספר יחזקאל, פרק י"א, פסוק ב'
↑  ספר יחזקאל, פרק י"א, פסוק ג'
↑  ספר יחזקאל, פרק י"א, פסוק ו' וכן י"א
↑  ספר יחזקאל, פרק י"א, פסוק י"ב
↑  תלמוד בבלי מסכת קידושין עב:
↑  ספר יחזקאל, פרק י"א, פסוקים ט"ו–כ"א
אלישמע הסופר

אלישמע הסופר היה שר וסופר המלך יהויקים .
אלישמע נזכר בספר ירמיה כשישב בלשכתו שבבית המלך יהויקים יחד עם שאר השרים והקשיב איתם לדברי מִכׇיְהוּ בן גמריהו בן שפן, אשר הודיע להם על דברי ברוך בן נריה, אשר קרא בבית המקדש את מגילת נבואות ירמיהו.
בהמשך התיאור המקראי באים השרים אל המלך יהויקים, ומשאירים את המגילה בלשכת אלישמע, אך המלך שולח את יהודי להביא את המגילה מהלשכה.
ייתכן שהוא זהה עם אלישמע בן יקמיה אשר, לפי ירושלמי הוריות ג ה, היה סבו של ישמעאל בן נתניה, רוצחו של גדליהו בן אחיקם.
ראו גם

יהודי (דמות מקראית)
הערות שוליים

↑  ירמיהו ל"ו י"ב ”..והנה כל השרים יושבים  אלישמע הסופר...”
↑  ייתכן שהיה ראש סופרי המלך, ולשכת הסופר המתוארת להלן הייתה של סופרים רבים אשר הוא עמד בראשם; האנציקלופדיה המקראית באתר כותר
↑  ראו הערה 2
↑  דליהו בן שמעיהו, אלנתן בן עכבור, גמריהו בן שפן, צדקיהו בן חנניהו, ושרים נוספים
↑  ירמיהו ל"ו, י"ב
↑  ראו הערה 2
↑  ירמיה ל"ו כ'
↑  דברי הימים א ב 41
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דליהו בן שמעיהו

דְלׇיׇהוּ בן שמעיהו היה משרי המלך יהויקים.
אזכורים בתנ"ך

דליהו נזכר בספר ירמיה כאחד מהשרים, אשר ישבו בלשכת הסופר שבבית המלך יהויקים והקשיבו לדברי מִכׇיְהוּ בן גמריהו בן שפן, אשר הודיע להם על דברי ברוך בן נריה, שקרא בבית המקדש את מגילת נבואות ירמיהו. בהמשך הסיפור מובאת המגילה למלך יהויקים, שקורע אותה למרות הפצרותיהם של  דליהו, אלנתן וגמריהו.
ראו גם

יהודי (דמות מקראית)
הערות שוליים

↑  ירמיהו ל"ו י"ב ”..והנה כל השרים יושבים... ...ודליהו בן שמעיהו...”
↑  ירמיהו ל"ו, י"ב
↑  ירמיהו ל"ו, כ"ה
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פנחס פרידמן

.
| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1865 חוטין, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בדצמבר 1937 (בגיל 71) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
אחוזת הקבר של משפחת פרידמן בבית הקברות טרומפלדור
פנחס פרידמן (חוטין, בסרביה, 30 בדצמבר 1865 - תל אביב ,20 בדצמבר 1937) היה סוחר ופעיל ציוני, ממייסדי תל אביב.
ביוגרפיה

פנחס פרידמן נולד לאברהם בעיירה חוטין שעל גבול בסרביה ורומניה. את חינוכו קנה באודסה, שם התקרב לחוגי חובבי ציון ולפעילים הציונים יהודה לייב פינסקר ומשה לייב ליליינבלום. הקים את אגודת "שערי ציון" והיה מראשוני המצטרפים לאגודת בני משה שארגן אחד העם. כמו אחד העם, היה סוכן של חברת התה ויסוצקי, ובמסגרת זו ביקר לראשונה בארץ ישראל בשנת 1889 ופתח את סניף החברה ביפו. בביקור זה ייסד יחד עם יחזקאל דנין (סוכובולסקי) את ספריית שער ציון.
פרידמן נשא לאשה באודסה את אלקה בת יצחק ברקנפלד ולזוג נולדו שלושה ילדים. הוא עסק במסחר ובפעילות ציבורית ונסע הלוך ושוב בין רוסיה וארץ ישראל. בשנת 1905 העביר את משפחתו לארץ ישראל, כדי שילדיו ילמדו בגימנסיה הרצליה, בנו הצעיר, הרצל, נפטר ממחלה. פרידמן עצמו המשיך לנוע בין ביתו באודסה לבית משפחתו ביפו.
בשנת 1909 הייתה אלקה פרידמן בין 66 חברי אגודת אחוזת בית שנוסדה לשם בניית פרוור עברי צפונית ליפו ובהגרלת המגרשים לאחוזת בית הגרילה את המגרש בשדרות רוטשילד 4. בשנת 1912 השתקע פנחס פרידמן סופית בתל אביב.
במלחמת העולם הראשונה היה פעיל בוועד להקמת הגדודים העבריים. בנו אברהם היה מראשוני המתנדבים לגדודים ולאחר המלחמה היה פעיל ציוני בארצות הברית. בין השנים 1922 ו-1932 שהה גם פנחס פרידמן עצמו בארצות הברית מטעם חברת הכשרת היישוב. הוא חבר ללואי ברנדייס והיה פעיל בגיוס כספים. כמו כן היה פעיל בחוגי הציונים הכלליים.
נפטר בכ"ז בטבת תרצ"ח, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
הערות שוליים

↑  באתר משפחות מייסדי תל אביב נכתב בטעות (בהשוואה לתאריך העברי) 1866 ו-1938 בהתאמה
ארנסט שיינפלד

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  פולין פולין
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה תחרותית
 מועדון:  מכבי קרקוב
 
ארנסט שיינפלד (בפולנית: Ernest Schönfeld) היה שחיין, קופץ למים ושחקן כדורמים פולני-יהודי, אלוף ושיאן פולין בשחייה ואלוף פולין בקפיצה ממגדל (1925).
ביוגרפיה

שיינפלד התאמן בקבוצת מכבי קרקוב.
באליפות פולין השנייה שנערכה בקרקוב ב-2 בספטמבר 1923 זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא פולין חדש של 3:38.4 דקות ובמדליית ארד במשחה שליחים 4x45.2 מטר.
באליפויות פולין שנערכ בשנים 1925–1928 זכה 4 פעמים ברציפות במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב.
ב-1925 זכה במדליית זהב בקפיצה ממגדל.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 שיחק כדורמים וזכה עם קבוצתו בתוארי אליפות פולין.
הערות שוליים

↑  Szkolnictwo - 1923 (בפולנית)
↑  Zawody pływackie o mistrzostwo Polski, Stadjon. Nr 19 (23), s. 12-14, 5 września 1923 (בפולנית)
↑  ל. סלומון, היהודים בספורט בקראקוב, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח – המרכז לטכנולוגיה חינוכית
בית הכנסת בלוקוב

| --- | --- |
בית הכנסת לוקובסקה (לפני 1931) בפינת רחוב בוז'ניצה (כיום רחוב זדנובסקיגו) ורחוב סטארופיארסקה, נהרס ביולי 1944 על ידי הכובשים הגרמנים.בית הכנסת לוקובסקה (לפני 1931) בפינת רחוב בוז'ניצה (כיום רחוב זדנובסקיגו) ורחוב סטארופיארסקה, נהרס ביולי 1944 על ידי הכובשים הגרמנים.
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת לשעבר 
 מיקום:  לוקוב 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־18
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־18 
 תאריך פירוק:  1944 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 מידות
 קומות:  2 
 
 קואורדינטות:  51°55′44″N 22°22′58″E﻿ / ﻿51.928972222222°N 22.382888888889°E﻿ / 51.928972222222; 22.382888888889
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הכנסת בלוקוב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הכנסת בלוקוב
 
בית הכנסת בלוקוב (בפולנית: Synagoga w Łukowie) היה בית כנסת יהודי מרכזי העשוי לבנים, בעל מבנה מרשים דו קומתי כשבחזיתו שעון שמש. מוקם בעיירה לוקוב במחוז לובלין שבפולין. בית הכנסת הוקם במחצית השנייה של המאה ה-18 לאחר מספר שריפות שכילו את בתי הכנסת הקודמים, ומאז שקק חיים, עד שחולל והופצץ ב-1944 על ידי הגרמנים בשואה כחלק מההשמדה השיטתית של הקהילה היהודית בעיר. כיום עומדת במקום אנדרטה צנועה המעידה על המבנה המפואר שאיננו.
לוח ההנצחה שהוצב במקום בו עמד בית הכנסת
פנורמה של העיר לוקוב בתקופת הכיבוש הגרמני. בית הכנסת נראה בצד שמאל.
הערות שוליים

↑  בית הכנסת בלוקוב באתר השטעטל הורטואלי (פולנית)
↑  Synagoga stała u zbiegu ul. Bóżnicznej i Staropijarskiej, www.lukow-historia.pl
ג'ורג' מנדנהול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוגוסט 1916 מאסקאטין, ארצות הברית 
 פטירה:  5 באוגוסט 2016 (בגיל 99) אן ארבור, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  חקר המזרח הקדום 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  אוניברסיטת מידלנד 
 מוסדות:  אוניברסיטת מישיגן 
 
ג'ורג' מנדנהול (באנגלית: George Emery Mendenhall; ‏13 באוגוסט 1916 – 5 באוגוסט 2016) היה פרופסור אמריטוס באוניברסיטת מישיגן במחלקה לחקר המזרח הקרוב.
קריירה

מנדנהול קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת מידלנד בנברסקה ב-1936 ומ"הסמינר התאולוגי הלותרני בגטיסבורג" ב-1938. הוא מונה תחילה ככומר לותרני, ובמהלך מלחמת העולם השנייה שירת כקצין מודיעין בצי האמריקני. לאחר המלחמה, מנדנהול קיבל תואר דוקטור בשפות שמיות מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס והחל בקריירה ארוכה בלימודי המזרח הקרוב והמקרא ובנושאים ארכאולוגים סמוכים. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת מישיגן בין 1952 ל-1986.
ספרו "הדור העשירי" (Tenth Generation) היה פופולרי בין חוגי השמאל החדש באמצע שנות השבעים, כיוון שטען שתקופת ההתנחלות הישראלית בתקופת המקרא הייתה למעשה תוצאה של מהפכה לשוויון זכויות בתוך החברה הכנענית.
אוניברסיטת מישיגן כיבדה אותו בהעניקה לו תואר פרופסור אמריטוס ללימודי המקרא והעת העתיקה.
מספריו

Law and Covenant in Israel and the Ancient Near East Pittsburgh: The Biblical Colloquium, 1955
The Tenth Generation: The Origins of the Biblical Tradition Johns Hopkins, 1973.
Ancient Israel’s Faith and History: An Introduction the Bible in Context (Edited by Gary A. Herion) Westminster/John Knox Press, 2001.
Our Misunderstood Bible BookSurge Publishing, 2006
הערות שוליים

↑  http://um2017.org/faculty-history/faculty/george-e-mendenhall
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378805105171  BIBSYS: 90794739  BnF: cb120965333 (data)  CiNii: DA04561462  GND: 120827786  ISNI: 0000 0000 9251 5976  LCCN: n83017469  NTA: 068652658  RERO: 02-A003583376  SNAC: w69748j1  SUDOC: 02931271X  VIAF: 79059759   WorldCat (עם VIAF): 79059759 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרוסיט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  CaAl4O7
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  הגבישים מיקרוסקופיים מופיעים במקבצים המוקפים במליליט.
 צבע:  לבן עד חסר צבע
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף
 פצילות:  מושלמת על {1010}, ובלתי מובחנת על {0001}
 משקל סגולי:  2.88
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  בראונמילריט, מאייניט, לרניט (בתצורת חתרורים), פרובסקיט, מליליט, היבוניט, ספינל ופירוקסן סידני (במטאוריטים)
 
גרוסיט הוא מינרל אוקסידי נדיר מאוד שנתגלה לראשונה בישראל, המכיל סידן ואלומיניום.