stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מורן שוב רובשוב
פרסומים נבחרים

מורן שוב, רל מטר ורון מטר, באתר הארץ, 26 באפריל 2006
מורן שוב, "מוסך הספורט", אנטייטלד, מגזין אינטרנטי קבוצתי, (1, אוגוסט, 2012)
מורן שוב, "אור וצל ונגה", אנטייטלד, מגזין אינטרנטי קבוצתי, (1, ספטמבר, 2011)
מורן שוב, לכל הרשימות שפורסמו באנטייטלד – בין השנים 2011–2017
מורן שוב, "דרך נפקחת" – על פענוח טקסטואלי של דרכים בתצלום אווירי". פרוטוקולים, כתב העת המקוון האינטרנטי של בצלאל (2010)
מורן שוב, "מחסה", קריאת המחאה: לקסיקון פוליטי. עורכים: אריאל הנדל, אודי אדלמן, מיכל גבעוני, נועם יורן ויואב קנישם. (הקיבוץ המאוחד, רעננה, תשע"ג – 2012), 191-193
מורן שוב, "צילום אוויר פענח תצ"א", מפתח, כתב עת לקסיקלי למחשבה פוליטית, מרכז מנרבה למדעי הרוח, הפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין, אוניברסיטת תל אביב, 2014
מורן שוב, תמונות בתערוכה (לא של מודסט מוסורגסקי אלא שלי), כתב העת פלטפורמה, מוזיאון ישראל, אוקטובר 2014
מורן שוב, "מותר אסור אסור מותר: ביקורים שביקרתי במוזיאון ישראל במלאת לו חמישים שנה", תיאוריה וביקורת 45, 2015
מורן שוב, "האבן של סיזיפוס", בסיס לאמנות ותרבות, מגזין מקוון (2017).
מורן שוב, כתבות נבחרות מתוך המדור "מילים מפוסלות" (2018-2015) – בסיס לאמנות ותרבות
מורן שוב, "האמת, לא הייתה שום תוכנית בכלל: מאדם ברוך למדתי על הקשר ההדוק שבין שפה למבט. במלאת עשר שנים למותו: על מה שנראה בעיני הציבור כחילופי הזהויות שלו ובעצם הוא שיעור בכתיבה", באתר הארץ, 29 במאי 2018
מורן שוב, פרסום והאש גם היא את המים לא, בכתב העת גרנטה (גיליון מס' 8. התכתבויות). עורכת ראשית מירה רשתי, קיץ 2018
מורן שוב, "משירי פהמי נורין", הוצאת תרסט (דצמבר 2020). עורך ומו"ל עודד מנדה-לוי
מורן שוב רובשוב, "אני דוברת שבע שפות וכולן עברית", הוצאת מקום לשירה (דצמבר 2021). עורכת נועה שקרג'י
הערות שוליים

↑  Benjamin Ives Gilman, Museum Fatigue, The Scientific Monthly,2(1), 1916, pp. 62-74
↑  מורן שוב, "תמונה בתערוכה (לא של מודסט מוסורגסקי, אלא שלי)", פלטפורמה, אוקטובר 2014
↑  מורן שוב, נגה מון אמור, באתר אצטון, ‏2015
↑  מכתבים אל צלה
↑  NiviAlroy (2019-11-26), Mariana Trench_Flood 2019
↑  צילום כתבה לחדשות ערוץ 2: ליווי מסע הפסל "התרוממות"
↑  מורן שוב, רל מטר ורון מטר, באתר הארץ, 26 באפריל 2006
↑  אנטייטלד, "מוסך הספורט"
↑  אנטייטלד, "אור וצל ונגה"
↑  71 לכל הרשימות שפורסמו באנטייטלד
↑  דרך נפקחת – על פענוח טקסטואלי של דרכים בתצלום אווירי
↑  מחסה"
↑  צילום אוויר פענח תצ"א
↑  תמונות בתערוכה (לא של מודסט מוסורגסקי אלא שלי)
↑  מותר אסור אסור מותר: ביקורים שביקרתי במוזיאון ישראל במלאת לו חמישים שנה
↑  מילים מפוסלות / האבן של סיזיפוס
↑  "מילים מפוסלות"
↑   מורן שוב, האמת, לא היתה שום תוכנית בכלל, באתר הארץ, 29 במאי 2018
↑   רן יגיל, "משירֵי פהמי נורין": מורן שוב יוצרת דמות בדויה של ילדה-פליטה, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009912671305171  VIAF: 12162478696437460938   WorldCat (עם VIAF): 12162478696437460938
גלריה B.Y5

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גלריה לאמנות
 כתובת:  רחוב בר יוחאי 5, תל אביב-יפו
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  עמותת "אמנים יוצרים בישראל"
 אוצר ראשי:  מירב רהט
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2017
 תאריך פתיחה רשמי:  2017
 
 קואורדינטות:  32°03′14″N 34°46′17″E﻿ / ﻿32.053758008388°N 34.77130040223°E﻿ / 32.053758008388; 34.77130040223
  (למפת גוש דן מוגדלת) גלריה B.Y5(למפת גוש דן רגילה) גלריה B.Y5(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גלריה B.Y5(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גלריה B.Y5
 
גלריה B.Y5 מספקת חלל לתערוכות עבור אמנים הפועלים בתחומי הקרמיקה, האוּמנויות והעיצוב.
היסטוריה

הגלריה הוקמה בשנת 2017 על ידי עמותת "אמנים יוצרים בישראל", המאגדת מאות אמנים מתחומי יצירה שונים. עדי שבתאי פפו מנהלת את העמותה, וניר הרמט היה האוצר הראשי מהקמתה עד 2019. בספטמבר 2020 מונתה מירב רהט לתפקיד האוצרת הראשית של הגלריה. בנובמבר 2023 נבחרה טל פרנקל אלרואי לאוצרת ראשית לגלריה, והחל באפריל 2024 תחליף את רהט.
הגלריה פועלת בתל אביב בקרבת קריית המלאכה (ברחוב בר יוחאי 5 ומכאן שמה), ונערכות בה תערוכות יחיד, תערוכות קבוצתיות, תערוכות שנתיות של אמני העמותה, מפגשי אמן והרצאות בדגש על יצירה בתחומי החומר והקראפט.
תערוכות עיקריות

נובמבר 2019 - תערוכה קבוצתית - רונית בכר, ג'רי שריג, אוצרת: חגית פלג רותם
ינואר 2020 - הביטאט II, שרונה הלמן, אוצרת: דניאלה טלמור
מרץ 2020 - "עלים אינם נושרים כך סתם", רות שומרוני, אוצרת: שרי פארן
יוני 2020 - "כהרף עין", שרה בן יוסף. האוצר: אילן בק.
יוני 2021 "היסטוריא1", יעקב קאופמן, אוצרת: מירב רהט
מרץ 2022 "קראפט בוטני", שרון מורו, אוצרות: גלית גאון, ענבל ראובן
ספטמבר 2022 - "היסטוריא 2", חנן דה לנגה, אוצרת מירב רהט.
אוקטובר 2022 - "אדמת הצמרת", תמר ברניצקי יחד עם אמנית אורחת אילה צור. אוצרות תמר למדן וכרמית שיין
הערות שוליים

↑  אודות – עמותת אמנים יוצרים בישראל
↑  יובל סער, קול קורא: הצעת תערוכות לגלריה BY5, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2021-01-08
↑  טל פרנקל אלרואי: אוצרת B.Y5, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2023-02-24
↑  בתערוכתה החדשה ״הביטאט II״ מגדלת שרונה הלמן את היצירה בתוך החומר, באתר ARToday, ‏2020-01-22
↑  'עלים אינם נושרים סתם כך'. B.Y5 תל אביב., באתר ARToday, ‏2020-03-11
↑  ליעונה מנקלי, המעצב יעקב קאופמן: "אני מחזיק מכישלונות. רק ככה מתפתחים", באתר ynet, 7 ביוני 2021
↑  שנקר - שמחת עניים - קראפט בוטני | שרון מורו בגלריה BY5, באתר שנקר
↑  רעות ברנע, 19 תערוכות חדשות לחגוג איתן בסופ"ש, באתר טיים אאוט, ‏2022-09-01
הבית הכתום

תבנית:מבנה
הבית הכתום שבצהלה הוא מבנה שתוכנן על ידי האדריכל אריק גינזבורג. המבנה שוכן ברחוב אבישי בשכונת צהלה שבתל אביב. הפרויקט נחשב למבנה ארכיטקטורי יוצא דופן, והוא הפרויקט הראשון בתכנון אדריכל ישראלי שהוצג במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון. הבית נקרא "כתום", אך כיום הבית אינו כתום אלא אפור בהיר. הבית נצבע על ידי אסתי גינזבורג, בתו של האדריכל, אריק גינזבורג, בעקבות סכסוך על בעלות הבית בין השניים. לנוכח הצלחתן ופרסומו של הפרויקט, נכתב הספר "מבט מבפנים פנימה: סודות התכנון האדריכלי" העוסק בפיתוחו של הבית הכתום בצהלה ובלקחי הפרויקט.
תכנון, עיצוב ובנייה

ההמבנה מבוסס על עקרונות ארכיטקטורה רבים; קירור וחימום פסיביים, ניצול אור יום, הגדלת שטח הגן באמצעות מזעור שטח האדמה שהבית מכסה, מתן ביטוי צורני למהות ולתוכן הבית והשתלבות בסביבה. מסת הבניין מורכבת משני נפחים; קומת הקרקע היא מנסרה שבסיסה מלבן, אשר הפרופורציות שלו (אורך ורוחב) תואמות את פרופורציות החלקה. המנסרה ממוקמת בפינה הצפון מערבית של המגרש כך שהצד הקצר שלה מקביל לצד שצר של החלקה, וצדה הארוך מקביל לצד הארוך שלה. הקומה העליונה היא מנסרה זהה לחלוטין לזאת שמגדירה את חלל קומת הקרקע, למעט מודול אחד. התיבה העליונה בשלמותה מסובבת בשיעור תשעים מעלות בכיוון השעון ביחס לתיבה התחתונה, ונסוגה לאחור בשיעור של ארבעים מטרים וחצי מהקיר הקדמי של קומת הכניסה.
טכניקת התכנון

תכנון המבנה חולק לחמישה שלבים:
הגדרת מטרות התכנון - באיזה דרישות צריך הבניין לעמוד, פונקציונליות, רווחה (קירור, קרינה, חימום, ניצול אור יום ופרטיות) והחוויה.
הדרך - הקונספט המייחד פתרונות לשלב 1 בצורת נפחים, קומפוזיציה ובאופן הצבת הנפחים של החלקה.
טכניקת הבניה החיצונית - קונסטרוקציה (מסגרות), בחירת החומרים היעילים ביותר ליישום צורות ספציפיות שנבחרו.
טכניקת הבניה הפנימית - מילוי, בחירת חומרי הגלם מהם יורכבו הגגות, הקירות, והמדרכים לפי שיטת הקונסטרוקציה שנבחרה בהתאם לחלק הקודם.
מודולריות - הרכבת הבית מאחת-עשרה יחידות נפח זהות (מודולים). כל יחידת נפח מורכבת משישה רכיבים זהים החוזרים על עצמם בחומר, בצורה, בגודל ובטקסטורה. כל אחת מששת הרכיבים מיוצר בצורה זהה כמספר יחידות הנפח.
טכניקת הבניה

המבנה מורכב משלד מפלדה. התגבשות צורה מורכבת משני נפחים, שהעליון שבהם בולט בשיעור של ארבעים מטרים וחצי מעבר לתחתון דרשה מהאדריכל לחשוב על חומרים שיוכלו לשאת את המשקל העצמי (משקל החומרים שמהם הוא בנוי) והן את המשקל של התכולה (אנשים, רהיטים וכו׳). ככלל משקל התכולה במרבית הבניינים הוא זניח לעומת המשקל העצמי שלהם. פלדה הוא חומר שאפשר למצוא בו שימושים מגוונים בבניין. הפלדה מצטיינת ביחס גבוה בין חוזק ומשקל. באמצעות בניה בפלדה ניתן להשיג חוזק רב באמצעות משקל קטן בהשוואה לחומרים אחרים. העובדה שחיבור הפלדה וחוסר הבלאי שלה מאפשרת פתרון כדאי הן מבחינה כלכלית והן מבחינת אפשרות הבניה ה"צפה" בעקבות המשקל הנמוך שלה בהשוואה לבנייה מסוגים שונים.
איאן אאוסלי

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 2002 (בן 22) קולג' סטיישן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
איאן לוק אוסלי (באנגלית: Ian Luke Ousley; נולד ב-28 במרץ 2002) הוא שחקן אמריקאי.
ראשית חייו

איאן אאוסלי נולד בקולג' סטיישן, טקסס, לסוזן וויאט אאוסלי. הוא גדל לצד אחותו אנליס אאוסלי.
קריירה

בשנת 2019, הוא גילם את רובי קורמן, ניצול של תקיפה מינית בעונות השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "13 סיבות". באותה השנה שיחק בפרק בסדרה הרשת "Sorry for Your Loss".
בשנת 2020 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "שלדון הצעיר". בשנת 2021 הופיע בסדרת הטלוויזיה "ביג שוט" (אנ') ובסדרת הדרמה "פיזיקל" (אנ').
בשנת 2024 החל לגלם את דמותו של סוקה (אנ') בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "אווטאר: כשף האוויר האחרון", המבוססת על סדרת האנימציה "אווטאר" משנת 2005. בתקשורת וברשתות החברתיות עלו טענות כי אוסלי שיקר לגבי מוצאו על מנת לקבל את התפקיד בסדרה.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Sorry for Your Loss | בריידן | פרק: "Mr. Greer" |
| 2019–2020 | 13 סיבות | רובי קורמן | 3 פרקים |
| 2020 | שלדון הצעיר | ג'רמי | פרק: "A House for Sale and Serious Woman Stuff" |
| 2021 | ביג שוט (אנ') | בודהי | 2 פרקים |
| 2021 | פיזיקל (אנ') | זיק ברים | 4 פרקים |
| 2024–הווה | אווטאר: כשף האוויר האחרון | סוקה (אנ') | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
הערות שוליים

↑  What is Ian Ousley's ethnicity? All you need to know about the star of Netflix’s 'Avatar: The Last Airbender' - TheNetline, TheNetline, ‏5 ביולי 2021
↑  Craig, Jo (2021-08-13). "Who is Ian Ousley? Explore the Instagram, Ethnicity and Roles of Avatar: The Last Airbender Actor". HITC (באנגלית). נבדק ב-2022-03-26.
↑  Germain Lussier, Lost's Daniel Dae Kim Joins Netflix's Live-Action Avatar: The Last Airbender, Gizmodo, ‏4 באוקטובר 2021
1 2  Melody Hall, Avatar: The Last Airbender 10 Interesting Facts About Netflix’s Live-Action Cast, Screen Rant, ‏4 באפריל 2022
↑  Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏4 ביולי 2021
↑  Rosario, Alexandra Del; Rosario, Alexandra Del (2021-12-16). "'Avatar: The Last Airbender': Elizabeth Yu, Yvonne Chapman & Tamlyn Tomita Among 5 Added To Netflix Adaptation". Deadline (באנגלית). נבדק ב-2022-03-26.
↑  Avatar Actor Ian Ousley Accused of Lying About Cherokee Heritage, The Daily Dot, ‏2022
גשר הידידות הסינו-קוריאני

| --- | --- |

גשר הידידות הסינו-קוריאני (משמאל), ולצידו הגשר השבור על נהר היאלו. ברקע ניתן לראות את קוריאה הצפונית
 מידע כללי
 סוג:  גשר רכב-רכבת, גשר בין-לאומי, מעבר גבול, גשר מסבך 
 כתובת:  דאנדונג 
 מיקום:  דאנדונג 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – מאי 1943
 תאריך פתיחה רשמי:  מאי 1943 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 מידות
 אורך:  940.8 מ' 
 
 קואורדינטות:  40°06′52″N 124°23′35″E﻿ / ﻿40.11452°N 124.393°E﻿ / 40.11452; 124.393
  (למפת קוריאה הצפונית מוגדלת) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב גשר הידידות הסינו-קוריאני(למפת קוריאה הצפונית רגילה) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב גשר הידידות הסינו-קוריאני
 
גשר הידידות הסינו-קוריאני או גשר הידידות סין-קוריאה הצפונית (בקוריאנית: 조중우의교; בסינית מפושטת: 中朝友誼橋) הוא גשר על נהר היאלו על גבול סין – קוריאה הצפונית. הגשר מקשר בין העיר דאנדונג בסין לבין סינוויג'ו שבקוריאה הצפונית באמצעות רכבת וכביש. הגשר אינו מיועד להולכי רגל.
גשר זה מהווה אחד ממעברי הגבול הרשמיים של קוריאה הצפונית, ודרכו ניתן להיכנס או לעזוב את המדינה.
הגשר נבנה על ידי הצבא היפני הקיסרי במהלך תקופת הכיבוש היפני בקוריאה ובמנצ'וקוו (צפון מזרח סין של היום), בין אפריל 1937 למאי 1943.
במקור היה שמו של הגשר גשר הנהר יאלו, ורק בשנת 1990 שונה לשם הנוכחי.
רקע והיסטוריה

במרחק של כ-100 מטר במורד הזרם מהגשר שוכן גשר ישן, אשר כיום מכונה הגשר השבור על נהר היאלו, אשר נפתח לתנועה בין סין לקוריאה בחודש אוקטובר 1911.
העבודה על הגשר החדש החלה בשנת 1937, כאשר במהלך שנת 1943 הושק לתנועת רכבות בין שתי המדינות.
במהלך מלחמת קוריאה, בין נובמבר 1950 ועד לפברואר 1951, חיל האוויר האמריקני עשה שימוש במפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס ובמטוסי קרב מסוג לוקהיד F-80 שוטינג סטאר לשם התקפות חוזרות ונשנות על הגשרים שלאורך נהר היאלו, בניסיון לעצור את תנועת צבא השחרור העממי דרומה ולפגוע באספקה השוטפת שלו מכיוון סין העממית. הפצצות אלו הובילו גם להריסתם של שני הגשרים.
בהמשך, הגשר החדש תוקן והוחזר לפעילות. במקביל, הגשר הישן נותר הרוס בחלקו הצפון-קוריאני, וכיום משמש כאטרקציה תיירותית.
נכון לשנת 2018, לאורך הגשר עובר כבל סיב אופטי אשר מעניק לקוריאה הצפונית גישה לרשת האינטרנט דרך ספקית האינטרנט הסינית China Unicom. בדומה לכבל דומה אשר נמתח לאורך גשר הידידות (קוריאה-רוסיה) מטעם ספקית האינטרנט הרוסית TransTelekom.
תיירות

גשר הידידות הסינו-קוריאני מהווה אטרקציה תיירותית בסין, ומדורג בסולם AAAA במדד התיירות הסיני הלאומי. נכון לימינו, סירות תיירות מסין נוהגות לשוט בסמוך ומתחת לגשר, תוך שיט בסמוך לחופי קוריאה הצפונית.
ראו גם

יחסי סין–קוריאה הצפונית
רכבות בקוריאה הצפונית
תיירות בקוריאה הצפונית
גשרים נוספים תחת אותו שם
הגשר בשנת 2012. ניתן להבחין בכביש ובפסי הרכבת, כמו גם בהיעדרה של מדרכה להולכי רגל
שלומי יפרח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במרץ 1996  (בן 28) אשדוד, ישראל
 שם לידה:  שלומי יפרח
 סוגה מועדפת:  דרמה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2014 - הווה
 עיסוק:  שחקן טלוויזיה
 פרופיל ב-IMDb
שלומי יפרח (נולד ב-6 במרץ 1996) הוא שחקן ישראלי. הוא ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של מאור עזרא בסדרת הדרמה "השוטרים".
ביוגרפיה

יפרח גדל באשדוד והחל לשחק כבר בגיל 13 בחוג לתיאטרון בבית הספר למשחק לנוער "יצירתי" בעיר. התמנה לבוגר קורס משחק בריאקטינג, ואחרי כמה שנים ובגיל 16 למד החל ללמוד בבית הספר למשחק "טכניקה" בתל אביב.
יפרח הגיע לעולם המשחק בעקבות עברו המשפחתי המורכב אותו הוא מספר בהרצאתו "להעז לחלום". הוא גדל כילד בסיכון וסבל מבריונות לאחר שאביו הורשע וריצה עונש מאסר ואמו גידלה אותו לבדה.
קריירה

בשנת 2017 שיחק בסדרה "מול הקיר" בבימויו של חיים בוזגלו. באותה השנה שיחק כתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה "האחיות המוצלחות שלי" המשודרת בyes.
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה דרמת הפשע "השוטרים" המשודרת בערוץ 12. בתפקיד מאור עזרא, דמות המבוססת על העבריין מיכאל מור.
בשנת 2023 שב לשחק בעונה השנייה והאחרונה של השוטרים בקשת בנוסף שיחק בסדרת הדרמה לנוער "זיגי", המשודרת בערוץ טין ניק של HOT.
בשנת 2024 השתתף בסדרה "הסטודיו של אמציה" בכאן חינוכית ובסדרה "פטריק" ברשת 13.
חיים אישיים

יפרח נישא בשנת 2021 לטליה, עובדת כפדיקוריסטית ונייליסטית והם מתגוררים בקריית מלאכי. הוא מקיים אורח חיים דתי.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | מול הקיר | לא ידוע | אין |
| 2017 | האחיות המוצלחות שלי |  | עונה 2 |
| 2021 | השוטרים | מאור עזרא | תפקיד ראשי |
| 2023 | זיגי | ניסו רחמים | עונה 5 |
| 2024 | פטריק | צחי | עונה 1 |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| הצגה | תיאטרון |
| --- | --- |
"אני לא רפפורט": הבימה
הערות שוליים

↑   ערב עם שי שטרן עונה 3 | תוכנית 28 - 01.09.23, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 58:27)
↑  גיל משעלי, ‏"אבא שלי ישב בכלא. אני לא מתבייש בזה, זה חלק ממני", באתר ‏מאקו‏, 25 ביוני 2023
↑  שלומי יפרח – להעז לחלום באתר "ידע במדיה" הרצאות
↑  שמואל סרדינס, מבחור אנונימי מרובע ב אל הפריים טיים בטלוויזיה הישראלית הסטאר האשדודי בראיון מיוחד לאשדוד נט, באתר אשדוד נט
↑  אפרת וכטל, ‏אנשים ממש בטוחים שיצאתי מהכלא. זה אומר שעשיתי את התפקיד שלי טוב, באתר ‏מאקו‏, 6 ביולי 2023
↑  השבוע באשדוד | מו"ל: מנחם גלילי, באתר digitaler.cld.bz
↑  יצחק איתן, השחקן שלומי יפרח: "הסתכלתי לשמיים ואמרתי: 'אלוקים, תן סימן'", באתר הידברות, 15 ביוני 2023
↑  מערכת האתר, נחשו מי האשדודי שחוזר בקרוב למסכים, באתר אשדוד נט
אווריסט גלואה

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1811 בור-לה-רן, הקיסרות הראשונה 
 נהרג:  31 במאי 1832 (בגיל 20) פריז, המונרכיה של יולי 
 ענף מדעי:  תורת גלואה 
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר  תיכון לואי הגדול 
 מוסדות:  אקול נורמל סופרייר 
 פרסים והוקרה:  קונקור ז'נרל (1827) 
 תרומות עיקריות
 ממייסדי תורת החבורות ומייסדה של תורת גלואה.
 חתימה:   
 
אווריסט גלואה (בצרפתית: Évariste Galois‏; 25 באוקטובר 1811 – 31 במאי 1832) היה מתמטיקאי צרפתי, ממייסדי תורת החבורות ומייסדה של תורת גלואה. הוא פיתח את שני התחומים המרכזיים האלה באלגברה מופשטת עוד בהיותו בשנות העשרה לחייו. גלואה לא זכה בחייו להכרה על עבודתו, והוא נהרג בדו־קרב בשנתו ה־21.
הישג נוסף של גלואה היה פתרון בעיה שהטרידה את המתמטיקאים במשך מאות שנים – הוא הוכיח כי במקרה הכללי, לא ניתן לפתור משוואות פולינומיות ממעלה חמישית ומעלה באמצעות נוסחה שמערבת את ארבע פעולות החשבון והוצאת שורש בלבד, והראה מתי הדבר בכל זאת אפשרי.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

אווריסט גלואה נולד בבור־לה־רן (Bourg-la-Reine), עיירה קטנה בעיבורה של פריז. אימו, אדלייד־מארי, הייתה נצר למשפחת משפְטנים ידועה. אביו, ניקולא־גבריאל גלואה, היה אדם משכיל, שנבחר לראש העיירה כשגלואה היה בן 4. חייו של גלואה התנהלו בצל התהפוכות הפוליטיות שפקדו את צרפת בחמישים השנים הראשונות שלאחר המהפכה הצרפתית.
עד גיל 12 למד גלואה בביתו, כשאימו משמשת לו כמורה. לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר "לואי הגדול" (Lycée Louis-le-Grand) בפריז – בית ספר נודע, שבין תלמידיו המפורסמים היו גם רובספייר וויקטור הוגו. עד גיל זה נחשב לילד רגיש ומלא שמחה, שידע לחרוז שירים כאביו. האווירה הקפואה במוסד, קשיחות המנהלים ובמיוחד אי ההבנות שהתפתחו בינו לבין מוריו גרמו לו לאבד את תכונותיו אלו. באחד הימים היה עד לגירוש המוני של תלמידים מבית הספר לאחר שמחו נגד מה שתפסו כריאקציות. גלואה הושפע מאירוע זה, שתרם לחוש הצדק המפותח שלו, תכונה שתהיה לו לרועץ במהלך חייו הקצרים.
בשנת לימודיו השנייה החל גלואה משתעמם בשיעורי הרטוריקה, אף שזכה לציונים לשבח במקצועות הלטינית והיוונית העתיקה, בזכות הידע שהעניקה לו אימו, אך כשגילה את קסם המתמטיקה זנח את כל המקצועות האחרים. הוא למד את ספר הגאומטריה "Éléments de Géométrie" ("יסודות הגאומטריה") מאת לז'נדר, שהיווה חידוש בתוכנית הלימודים באותה תקופה, ואת ספריו של ז'וזף לואי לגראנז'. קודם שהגיע לגיל 15 הספיק להשתלט על ספרי יסוד באלגברה שהיו מיועדים למתמטיקאים מקצועיים.
חייו של גלואה בבית הספר נעשו קשים מיום ליום, בכל המקצועות שאינם מתמטיים הוא סומן כעושה צרות, ונענש תדירות. עד מהרה עלה הידע המתמטי שצבר על זה של מוריו, והשיעורים הפכו לקלים מדי עבורו, אולם יכולתו לפתור את הבעיות המסובכות ביותר לא נזקפה לזכותו אצל מוריו. הם תבעו ממנו להסביר את פתרונותיו בפרטי פרטים, שהיו נטולי חשיבות לגביו, והדבר קומם אותו. מוריו לגלגו עליו באומרם כי פקחותו היא אגדה שאין הם יכולים לאשרה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו כמתמטיקאי

בגיל 16, מבלי שידע על עבודתו המוקדמת של אַבֶּל, סבר גלואה שמצא פתרון כללי למשוואה ממעלה חמישית, אך טעה בו כשם שאבל טעה באופן דומה. למשך זמן קצר האמין שחולל את הפלא, אך לבסוף הודה בטעותו. הייתה זו רק אחת משורת תופעות דומות בחייהם של גלואה ואבל, המתמטיקאי הנורווגי הצעיר שמת חסר כול בגיל 26.
ורנייה, מורהו למתמטיקה, ניסה לשדלו לעבוד בצורה שיטתית ולהעלות את הפתרון על הכתב, אולם גלואה לא שעה לעצתו. ב־1828 הוא ניגש לבחינות הכניסה ל־"אקול פוליטקניק" (École Polytechnique), שהיה באותה עת המוסד החשוב ביותר למתמטיקאים בצרפת, אך נכשל כיוון שלא התכונן באופן המקובל לבחינות אלה. עד ניסיונו השני להתקבל למוסד, החל גלואה ללמוד במוסד נחות יחסית בהוראת המתמטיקה, École préparatoire, המכינה של אקול נורמל סופרייר.
אחד ממוריו, לואי פול אמיל רישאר, היה אחד הראשונים שזיהה את כישרונו הגדול של גלואה. ניתן ללמוד על כישרונו של גלואה מאמירתו של רישאר כי "תלמיד זה פועל רק בעולמותיה הגבוהים של המתמטיקה", ומכך שרישאר תבע כי גלואה יתקבל לאקול פוליטקניק ללא מבחני כניסה. באותה תקופה הגיע גלואה לכמה מהישגיו הבולטים באלגברה.
באפריל 1829 פרסם גלואה את מאמרו הראשון, שעסק בשברים משולבים. במאמר זה סטה גלואה מתחום העניין העיקרי שלו – פתרון משוואות. לאחר מכן כינס את כל תגליותיו בשני חיבורים ומסרם לאקדמיה הצרפתית למדעים. החיבורים התקבלו אצל המתמטיקאי המפורסם אוגוסטן לואי קושי, אולם הדבר לא הניב תוצאות. על פי מכתב של קושי, שהתגלה רק בשנת 1971 בארכיון האקדמיה, קושי אכן התרשם מכתבי היד ותכנן להציגם בפני האקדמיה, אך שלח אותם חזרה לגלואה עם דרישה שיסביר את תוצאותיו באופן בהיר ומפורט יותר, וכן שיאחד את שני החיבורים לאחד.
ב־28 ביולי 1829 התאבד אביו של גלואה, בעקבות ויכוח פוליטי מר עם כומר העיירה, שהתנגד לדעותיו הליברליות של האב והעליל עליו עלילות שווא. בהלוויה התפתחה תגרה בין תומכי האב למתנגדיו. האסון הותיר חותם עמוק על גלואה והשפיע על מהלך חייו. בחינת הכניסה השנייה של גלואה לאקול פוליטקניק נערכה זמן קצר לאחר שאביו התאבד, בטרם הספיק להתאושש. לא ידוע במדויק מה קרה בבחינה, אך נראה כי גלואה הותיר רושם רע על בוחניו בשל הרגלו לחשב את כל החישובים המתמטיים בראשו ולרשום על הלוח רק את התוצאה הסופית, וסבלנותו פקעה כשבוחניו דרשו שיסביר את חישוביו. האגדה מספרת כי בתסכולו השליך גלואה את הסחבה ששימשה לניקוי הלוח על בוחניו. כך בא הקץ לתקוותו להתקבל למוסד, שכן איש לא הורשה לגשת לבחינות הכניסה יותר מפעמיים.
לאחר הכישלון השני ניגש גלואה למבחני המכינה על מנת להמשיך לאקול נורמל סופרייר. גלואה התקבל לאקול נורמל אף שהתקשה בבחינות שעסקו במדעי הרוח – הבוחן שלו בספרות אמר ש"הוא אינו יודע דבר. סופר לי שלתלמיד הזה יש כישרון עצום במתמטיקה. זה מפתיע אותי מאוד".
באותה שנה נתקל גלואה במאמר שחיבר אַבֶּל ופורסם לאחר מותו, ושעסק בנושא בו גלואה התעניין – פתרון משוואות אלגבריות. בעקבות המאמר איחד גלואה את שני חיבוריו הקודמים למאמר אחד, ובפברואר 1830 הגיש אותו לתחרות שערכה האקדמיה למדעים, תחת הכותרת "על התנאים לפתרון משוואה באמצעות שורשים". המאמר היווה פריצת דרך חשובה בתחומו וקושי התרשם מהמאמר, ואף העריך כי יזכה בתחרות. אך מזכיר האקדמיה, ז'וזף פורייה, נטל את כתב היד לביתו ונפטר בטרם הגישו לוועדת הפרס. בשל כך אבד המאמר וכלל לא הגיע לעיון בוועדה, והפרס הוענק לאבל ולקרל גוסטב יעקב יעקובי. למרות אכזבתו הקשה, שערערה את אמונו בממסד המדעי, פרסם גלואה שלושה מאמרים באותה שנה. בשניים מהמאמרים הניח את היסודות לתורת גלואה, והשלישי עסק בתורת המספרים והציג לראשונה את המושג שדה סופי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

גלואה היה רפובליקני בדעותיו והתנגד נחרצות למשטר המלוכני. לאחר שמאמרו פורץ הדרך אבד בנבכי האקדמיה למדעים, חש גלואה כי הדבר נעשה במכוּון בשל דעותיו הפוליטיות הקיצוניות. ממורמר מחוסר ההערכה כלפיו כמתמטיקאי, פנה גלואה להיאבק למען מטרות הרפובליקנים בצרפת.
בעת מהפכת יולי 1830 היה גלואה סטודנט באקול נורמל. רבים מהסטודנטים היו שותפים לדעותיו הפוליטיות, אך לא כך מנהל המוסד, גואיניו, שהיה מלוכני בהשקפתו. הואיל והיה מודע לדעותיהם של הסטודנטים במוסדו, סגר אותם גואיניו במעונות ונעל את שערי הקולג', במטרה למנוע מהם מלהשתתף בהפיכה. גלואה ניסה לטפס על חומת המוסד, אך נכשל, ונאלץ לוותר, לתסכולו הרב, על השתתפות בהפיכה. החיכוכים בין גלואה לבין הנהלת המוסד הלכו והחריפו, ובדצמבר 1830 פרסם גלואה בעיתון "Gazette des Écoles" מכתב שהוקיע את המוסד ואת מנהלו בשל צביעותם. אף שהמכתב פורסם בשם "תלמיד באקול נורמל", נפל החשד מיד על גלואה, שהיה ידוע במוסד יותר כעושה צרות מאשר כמתמטיקאי מוכשר, והוא גורש מן המוסד.
עוד בטרם גורש גלואה מהאקול נורמל הוא התגייס לגדוד הארטילריה של המשמר הלאומי, אך זמן קצר לאחר שהצטרף פורק הגדוד, ב־31 בדצמבר 1830, וגלואה נותר ללא תעסוקה. כדי להתפרנס, הוא פתח קורס פרטי לאלגברה, אך נחל הצלחה מועטה בשל דרישותיו הגבוהות מהתלמידים. גם במתמטיקה נחל באותה תקופה אכזבה נוספת – הוא הגיש שוב תזכיר לאקדמיה שעסק בפתרון משוואות, אך לא זכה לתגובה כלשהי. המתמטיקאית סופי ז'רמן תיארה במכתב את מצבו העגום של גלואה, וכתבה שהיא חוששת כי הוא עלול לצאת מדעתו.
באפריל 1831 הואשמו 19 מאנשי הארטילריה של המשמר הלאומי בקשר להפלת המשטר. כולם זוכו, וב־9 במאי 1831 ערכו כמאתיים צעירים מתומכי הרפובליקה סעודה כדי לחגוג את האירוע. בהם היה גם גלואה וכן הסופר הצרפתי המפורסם אלכסנדר דיומא, שתיעד מאוחר יותר את השתלשלות האירועים. במהלך ארוחת הערב הֵרים גלואה את כוסו תוך שהוא אוחז בידו השנייה פגיון, וקרא "ללואי פיליפ!", קריאה שהתפרשה כאיום על חיי המלך. גלואה נעצר למוחרת בבוקר והוחזק במעצר כחודש, עד שהועמד לדין ב־15 ביוני. במשפט טען גלואה כי אמר "ללואי פיליפ, אם יבגוד", וכי המילים האחרונות לא נשמעו בשל שריקות הבוז שעורר שמו של לואי פיליפ. גלואה זוּכה לאחר דיון קצר בן כחצי שעה.
התמרמרותו של גלואה הלכה וגברה. ב־14 ביולי, יום הבסטיליה, הוא נעצר שנית במהלך הפגנה כשהוא לבוש במדי גדוד הארטילריה שפורק (לבישת המדים הייתה בלתי חוקית באותה עת) ונושא כלי נשק. הוטל עליו עונש כבד יחסית של שישה חודשי מאסר, ואת זמנו בכלא בילה בעבודות מתמטיות. מצבו הנפשי התערער, והוא החל לשתות לשוכרה לאחר ששותפיו למאסר הקניטו אותו. הרדיפות הפוליטיות לא פסקו בהיותו במאסר – צלף ירה מעליית הגג לתוך תאו של גלואה, ופגע בשותפו לתא, אך גלואה היה משוכנע כי הכדור כוּון אליו. בהיותו במאסר קיבל את תשובת האקדמיה לגבי המאמר שהגיש ב־17 בינואר 1831. התשובה נשלחה כבר בתחילת יולי, אך עקב מאסרו הגיעה אליו רק באוקטובר. מצבו הנפשי הורע עוד יותר עקב החשש שיפגעו בחייו ועקב חוסר ההערכה לעבודתו המתמטית (שייחס לאפליה על רקע דעותיו הפוליטיות הקיצוניות), והוא ניסה לדקור את עצמו למוות בהיותו שתוי, אך ניצל הודות לשותפיו לכלא.
במרץ 1832, כחודש לפני תום מאסרו, פרצה מגפת כולרה בפריז וכל האסירים, ובהם גלואה, שוחררו. מאוכזב מיחס האקדמיה למדעים לעבודתו, פרסם גלואה את מאמריו הבאים באופן פרטי באמצעות חברו אוגוסט שבלייה.