חשיפה להזנחה והתעללות בגיל הרך בישראל
תוכניות מניעה והתערבות > תוכניות בישראל

מגוון ההתערבויות לובשות צורות שונות. הן כוללות התערבויות קהילתיות המכוונות להורים או להורים-ילדים במשותף, תוכניות הכשרה להורות בצורות שונות, תוכניות ביקורי בית, יוזמות התערבות באמצעות מערכות חינוך, תוכניות המכוונות להתערבויות על בסיס רווחתי ותוכניות המבוססות על טיפולים פסיכולוגיים. במחצית השנייה של העשור השני של המאה ה-21, הולך וגדל חלקן של התוכניות המציבות את הילד במרכז ההתערבות וכן תוכניות אינטר-דיסציפלינריות המשלבות את כל סוגי התוכניות באמצעות תפירת חבילת התערבויות מותאמת למשפחה. התוכניות שיוצגו מסכמות את ההתערבויות אשר זכו בספרות המחקרית להגדרה "מבטיחות" בהקשר ליכולתן לסייע למשפחות החיות בהזנחה ; תוכניות לביקורי בית- מחקרים רבים מראים כי ביקורי בית יכולים לשמש ככלי יעיל במניעת התעללות והזנחה של ילדים בעיקר בגיל הרך. במסגרת ביקורי הבית ניתן לדעת מה היה המצב ההתחלתי ומה השינוי שהתרחש אחריו, אולם האינטראקציה עצמה אינה נחקרת. שלוש התערבויות אשר נתפסו במחקר כיעילות כללו ביקורי בית במסגרת 'התחלה מוקדמת', שותפות 'אחות-משפחה' ו'אם בקהילה'.
תוכנית מרכזית בישראל היא התוכנית הלאומית לילדים ולנוער בסיכון. היא מיושמת בעקבות החלטת הממשלה לאמץ את דוח ועדת שמיד. משרד הרווחה והשירותים החברתיים מוביל את התוכנית המשותפת לארבעה משרדים נוספים: משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד העלייה והקליטה, המשרד לביטחון פנים, מרכז השלטון המקומי וארגון ג'וינט ישראל המפעיל את "התחלה טובה"- מרכיב הגיל הרך של התוכנית.התוכנית החלה בסוף שנת 2008 ב-72 רשויות מקומיות. בשנת 2012 הורחבה התוכנית ל-96 רשויות נוספות. נכון לשנת 2017, משתתפות בתוכנית 171 רשויות מקומיות. במאי 2014 השתתפו ב-1,037 תוכניות שהוקמו ברשויות המקומיות בכספי התוכניות, כ-40,000 ילדים. כמחצית מילדים אלו הם בגיל הרך (עד גיל 5).
התוכנית מכוונת לצמצם את היקף מצבי הסיכון בקרב ילדים ובני נוער בשבעה תחומי חיים הנכללים בהגדרה הבין-משרדית שאימצה הממשלה: בריאות פיזית והתפתחות, השתייכות למשפחה, למידה ורכישת מיומנויות, בריאות ורווחה נפשית, השתייכות והשתתפות חברתית והגנה מפני מצבים מסכנים (מצד הילדים עצמם ומצד אחרים). אחד מן העקרונות המנחים את התוכנית הוא קבלת החלטות על בסיס "התבוננות בילדים". לפי עיקרון זה, כל הרשויות המשתתפות בתוכנית מחויבות לבצע מיפוי של כלל הילדים בסיכון בתחומן, באמצעות הגדרה אחידה של ילדים ונוער בסיכון שהוסכמה על כל השותפים לתוכנית, וזאת על מנת לכוון את המענים שמקימות הרשויות באמצעות משאבי התוכנית לצורכי הילדים. המיפוי מתבצע באמצעות כלל אנשי המקצוע ביישוב המעורבים בטיפול ובילדים ובנוער בסיכון: בשירותים הייחודיים (כגון שירותי רווחה, קידום נוער וביקור סדיר) ובשירותים לכלל הילדים (כגון טיפת חלב, בתי ספר וגנים המקבלים הדרגה ממנהלי התוכנית ביישובים). המיפוי מספק לרשות תמונה כוללת של כלל הילדים ובני הנוער בתחומה ומאפשר תכנון כולל של שירותים. לאחר בחירת המענים, מחויבות הרשויות לערוך מעקב אחר כל אחד ואחד מהילדים המטופלים באמצעות מערכת מידע ייחודית- תמ"י (תשתית המידע היישובית), המספקת מידע על התקדמותו של כל ילד.
במיפוי שנערך בשנת 2009 ביישובים הוותיקים המשתתפים בתוכנית, נמצא כי היקף הילדים ובני הנוער שאותרו בסיכון דומה בכל אחת מקבוצות הגיל (גיל רך, בי"ס יסודי ובני נוער), אך היקף המטופלים בקרב בני הנוער גבוה בהרבה לעומת היקף המטופלים בגיל הרך. המיפוי מאושש את ההמלצה שיש להקדיש יותר תשומת לב לאיתור ולמתן שירות לילדים בגיל הרך. באותו המיפוי, בחלוקה לתחומי הסיכון של ילדים ובני נוער שאותרו, נמצא כי בקרב הילדים בגיל הרך, היקף מצבי הסיכון שאותרו קטן יותר כמעט בכל התחומים מלבד בתחום הבריאות הפיזית וההתפתחות הכולל ילדים שהתפתחותם אינה מתאימה לגילם (ללא אבחון של מוגבלות ספציפית), וכן ילדים הסובלים מטיפול פיזי לא הולם של ההורים; היעדר מזון, ביגוד לא הולם, אי קבלת טיפול רפואי. התמקדות בסוגי המענים שבהם משולבים הילדים המשתתפים בתוכנית בשנת תשע"ג (2012–2013) מראה כי כמחצית מהילדים בגיל הרך משולבים בתוכניות איתור וטיפול בתוך גני הילדים. בתוכניות אלה, פוגשים את הילדים בתוך הגנים מטפלים מתחומי הבריאות- כגון מרפאות בעיסוק או פיזיותרפיסטיות, מתחום התפתחות השפה ומהתחום הרגשי. חלק מהתוכניות, כגון תוכנית מעג"ן, המופעלת על ידי משרד החינוך או תוכנית איתור בעיות התפתחותיות במעונות, המופעלת בפיקוח משרד הבריאות, נועדו לסייע לגננות לאתר ילדים עם קשיים בתחומי החיים השונים ולהעניק להם את הטיפול הנכון בגן או מחוצה לו.
חלק מהתוכניות, כגון תוכנית "אור" המופעלת באחריות משרד החינוך, מספקות לילדים ובמקרים מסוימים להוריהם, התערבות ישירה בגני הילדים בתחום השפתי או בתחום הרגשי-חברתי. עקרון דומה של מתן מענים ייחודיים לילדים בסיכון, בתוך שירותים המיועדים לכלל הילדים, בא לידי ביטוי בכך ש-18% מהילדים בגיל הרך והוריהם משתתפים בתוכניות מיוחדות לילדים בסיכון המופעלות בטיפת חלב. תוכניות אלה, המופעלות בפיקוח משרד הבריאות, מספקות סוגים שונים של הדרכה לאמהות המתקשות להתמודד עם משימות שונות בגידול ילדים רכים: אמהות עם ילד בשנת החיים הראשונה, אמהות המתקשות לספק העשרה לילדים ואמהות הזקוקות לליווי אינטנסיבי יותר בכל תחומי גידול הילד. מגמה נוספת שניתן להבחין בה היא בחירה בתוכניות של ליווי אישי: תוכניות ביתיות, חונכות והתנדבות, בעיקר בגיל הרך ובגיל בית הספר היסודי.
בשנת 2016, בעקבות המלצות משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים לכינון מדיניות 'הבית הקבוע לכל ילד' הפעילו המחלקות לשירותים חברתיים תוכנית פיילוט בשם 'משפחה מיטיבה קבועה' המיועדת למשפחות עם ילדים בגיל הרך (6-0), החשופים למצבי סיכון ונמצאים בסידורים חוץ ביתיים או שנשקל עבורם סידור חוץ ביתי. התוכנית מוגבלת לשנתיים שבהם עוברות המשפחות הביולוגיות של הילדים תהליכי שיקום אינטנסיביים. במהלך השנתיים מתנהל תכנון מקביל להחלטה אם הילד יישאר בבית הוריו הביולוגיים או יאומץ בתום תהליך השיקום.