stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אני, עיפרון

עיפרון דומה לזה המתואר במאמר.
אני, עיפרון: עץ המשפחה שלי לפי לאונרד א. ריד (באנגלית: I, Pencil: My Family Tree as Told to Leonard E. Read), הידועה בכינויה אני, עיפרון, היא מסה מאת הכלכלן לאונרד א. ריד שפורסמה לראשונה בגיליון דצמבר 1958 של "The Freeman", מגזין אמריקאי בעל השקפה ליברטריאנית. היא הודפסה מחדש ב-The Freeman במאי 1996, וכעלון עצמאי שכותרתו "אני, עיפרון" במאי 1998. במהדורה המחודשת, מילטון פרידמן כתב את ההקדמה ודונלד ג'יי בודרו כתב את המאמר המסכם. פרידמן, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1976, השתמש במאמר בתוכנית הטלוויזיה שלו ב-PBS משנת 1980, "Free to Choose", ובספר הנלווה באותו השם.
"אני, עיפרון" הוא כתב הגנה נחרץ על שוק חופשי קפיטליסטי, שדוחה מכל וכל את האידאולוגיות התומכות בכלכלה מתוכננת, ריכוזית ולא יעילה. במסה, העיפרון מראה כיצד אינטראקציות וולונטריות של אנשים בשוק החופשי גורמות להיווצרותו, אירוע שלא היה קורה ביעילות תחת משטר כלכלי ריכוזי, משום שלמתכננים אין יכולת לחקות את מיליוני הפעולות שאנשים עושים בשוק חופשי, ואין להם את תמריץ הרווח המעודד קדמה, יצירתיות, למידה והמצאה.
"אני, עיפרון" נכתב בגוף ראשון מנקודת מבט של עיפרון. העיפרון מפרט על המורכבות של יצירתו שלו, ומפרט את מרכיביו ואת האנשים הרבים המעורבים, עד לאדם המטאטא במפעל ולשומר במגדלור המנחה את המשלוח לתוך הנמל: עץ ארז ממדינת וושינגטון, שנכרת על ידי עובד עם מסור מתכת, שיוצר במפעל בגרמניה מעפרת ברזל ברזילאית. גרפיט, ממכרות באמריקה הדרומית, טבעת חיזוק משילוב של מתכות שיובאו מכמה מדינות בעולם, שמן צמחי להכנת המחק שיובא למלזיה בידי איש עסקים בריטי. שעווה אירופאית, דבק אמריקאי, צבע צהוב ושחור לעיפרון שיוצרו באפריקה וכולי. המסה מראה כיצד אנשים שונים, בעלי גזע, דת והיסטוריה שונה, משתפים פעולה מטעמים אנוכיים, הרצון להרוויח, ויוצרים מוצר המעלה את רמת החיים של כלל האנשים בעולם, ללא הבדלי גזע, דת, מין והיסטוריה.
"...יש עובדה מדהימה עוד יותר: היעדרו של "מהנדס" גאון, מתכנן ריכוזי, שמכתיב מלמעלה או מכוון בהפעלת כוח את אינספור הפעולות שמביאות אותי לעולם. לא ניתן למצוא זכר לאדם כזה. במקום זאת, אנו מוצאים את עבודתה של היד הנעלמה.
...מאחר שרק אלוהים יכול לברוא עץ, אני מתעקש שרק אלוהים יכול ליצור אותי. כפי שאדם אינו יכול לחבר מולקולות יחד כדי ליצור עץ, כך הוא אינו יכול לפקד ולנצח על מיליוני הפעולות והידע הרב שצריך כדי להביא אותי לעולם.
...השיעור שעליי ללמד הוא זה: השאר את כל האנרגיות היזמיות היצירתיות ללא עכבות. אל תדכא אותן. פשוט אפשר לחברה לפעול בהרמוניה על פי השיעור הזה. תן למנגנון המשפטי של החברה להסיר את כל המכשולים כמיטב יכולתו. אפשרו לידע היצירתי הזה לזרום בחופשיות. האמינו שגברים ונשים חופשיים יגיבו ליד הנעלמה. אמונה זו תתגשם.
ראו גם

מילטון פרידמן
היד הנעלמה
קפיטליזם
ליברטריאניזם
כלכלה מתוכננת
אלכסנדרטורטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדנאות 
 על שם:  אלכסנדר השלישי 
 אזור מוצא:  ריגה 
 מוצא:  לטביה 
 מרכיבים עיקריים:  בצק, אייסינג למאפים, raspberry jam, האגלסלג 
 
אלכסנדרטורטה כלומר עוגת אלכסנדר (בלטבית: Aleksandra kūka, Aleksandra torte) היא עוגה אשר נוצרה להנצחת ביקורו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה בריגה, בירת לטביה של היום.
מאפיינים

העוגה מורכבת מרצועות מאפה במילוי שימורי פטל או ריבת פטל, היא נאכלת באופן מסורתי כקינוח לאחר ארוחת צהריים או ערב, אך ניתן להגיש אותה גם בזמן התה. כדאי להכין יום בערך לפני שמתוכנן להגשה, כי הציפוי חייב להיות קשה לפני שחותכים את העוגה.
קינוח דומה קיים בדנמרק, והוא ידוע בשם Hindbærsnitte. באזור השפה הגרמנית קיימת עוגה בעלת אותו שם שמרכיביה העיקריים הם שקדים ויין.
הגרסה הפינית לקינוח נקראת בשם Aleksanterinleivos מנציח את אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה וונאפה מאז 1818.
הערות שוליים

↑  Lauta, Silvena Johana (7 במרץ 2016). Igauņu, latviešu, lietuviešu ēdieni (בלטבית). Riga: Zvaigzne ABC. p. 117. ISBN 978-9934-0-2602-7. Šīs kūkas recepti radīja par godu cara Aleksandra, kurš bija pazīstams kā liels gardēdis, vizītei Rīgā {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Alexandertorte". recipes-kitchen.com. אורכב מ-המקור ב-22 במרץ 2012. נבדק ב-17 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hindbærsnitter (som mormor lavede dem)" (בדנית). Arla Foods. נבדק ב-7 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Riedl, Christine Charlotte (1852). Lindauer Kochbuch: für guten bürgerlichen und feineren Tisch eingerichtet. Lindau: Stettne. pp. 534–535. נבדק ב-10 ביולי 2012. Alexandertorte. {{cite book}}:  (עזרה) OCLC Number: 162898099
↑  "Kestosuosikki aleksanterinleivos sai nimensä Venäjän keisarilta". Yle Uutiset (בפינית). נבדק ב-2018-11-27.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלכסנדרטורטה".
אלכסנדריה (ניו סאות' ויילס)

| --- | --- |

בית העירייה באלכסנדריה
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 עיר אם:  סידני העיר
 שטח:  3.8 קמ"ר
 גובה:  17 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרוור:  8,262 (9 באוגוסט 2016)
  ‑ צפיפות:  1,106 נפש לקמ"ר (2001)
 קואורדינטות:  33°53′53″S 151°11′38″E﻿ / ﻿33.898°S 151.194°E﻿ / -33.898; 151.194
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןאלכסנדריה(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןאלכסנדריה(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן אלכסנדריה(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן אלכסנדריה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אלכסנדריה (באנגלית: Alexandria) הוא פרוור בסידני שבמדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
אלכסנדריה מנוהלת על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
היסטוריה

מחוז אלכסנדריה (Parish of Alexandria) הוקם בשנת 1835. בדומה לפרוור הסמוך וטרלו, הוא קרוי על שם ניצחונות מרכזיים של בריטניה על צבא נפוליאון - הניצחון בקרב אלכסנדריה (1801) והניצחון בקרב ווטרלו (1815). הייתה קיימת בעבר סברה כי המקום קרוי על שם הנסיכה אלכסנדרה, אשתו של המלך אדוארד השביעי, שעמד בראש הכתר הבריטי בראשית המאה ה-20, אך הנסיכה נולדה רק לאחר מתן השם למחוז. בשנת 1868 הוקם היישוב עצמו, באופן עצמאי מווטרלו הצמודה.
בשנת 1943 נודע אלכסנדריה כאזור התעשייה הגדול וההומה ביותר באוסטרליה, וזכה לכינוי "ברמינגהאם של אוסטרליה", עם 550 מפעלים ב-4 קמ"ר שייצרו סחורות שונות, מלבנים ועד חלקי מטוסים. הפרוור עבר רשויות מקומיות שונות, והחל מ-1988 נמצא תחת שליטת עיריית סידני. אלכסנדריה הוא עד היום אזור תעשייה ראשי בניו סאות' ויילס, ורק חלקים בודדים ממנו על גבולו הצפוני משמשים למגורים.
גאוגרפיה

פרוור אלכסנדריה ממוקם כ-4 ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור גובל במזרח בדרך בוטאני, בדרום בדרך גרדנרס, במערב בדרך מיטשל ופארק סידני ודרך הנדרסון בצפון. אלכסנדריה הוא מהפרוורים הדרומיים ביותר בשטח שליטת עיריית סידני, כשמדרום מזרח לו מצויים הפרוורים זטלנד ורוסברי, ממזרחו ניוטאון ומצפון רדפרן, אווליי, ארסקינוויל ווטרלו. באלכסנדריה מצוי אזור גרין סקוור (הכיכר הירוקה), אזור מסחרי מתחדש, שזכה גם לתחנת רכבת סמוכה, תחנת הרכבת גרין סקוור.
תרבות

באלכסנדריה מספר פאבים בולטים, כגון מלון אלכסנדריה ומלון בקלנד, והוא קרוב לפארק סידני ולמספר מגרשי טניס וקריקט המצויים בארסקינוויל הסמוכה בצפון מערב.
אליהו בן משה חיים

| --- | --- |
 לידה:  1807 ה'תקס"ז בגדאד, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1859 (בגיל 52 בערך) ה'תרי"ט בגדאד, האימפריה העות'מאנית
 מדינה:  עיראק, האימפריה העות'מאנית
 מקום פעילות:  בגדאד
 תחומי עיסוק:  דרשנות, קבלה, מסחר.
 רבותיו:  אביו רבי משה חיים
 תלמידיו:  בנו רבי יוסף חיים.
 בני דורו:  רבי חיים אברהם גאגין, רבי אברהם ענתבי, רבי עבדאללה בן משה חיים, רבי עבדאללה סומך, רבי דויד חי בן מאיר, רבי עובדיה הלוי, רבי רפאל קצין.
 חיבוריו:  מדרש אליהו- באורים ורמזים על דרך הסוד על סדר המקרא ומאמרי הש"ס
 בת זוג:  מזל טוב בת מאיר חי מעתוק.
 אב:  רבי משה חיים
 אם:  מרים לבית שנדוך
 צאצאים:  בניו- רבי יוסף חיים, רבי משה, יחזקאל, ניסים, ששון. ביתו פרחה. נכדיו- רבי יעקב חיים, רבי בנימין בן רבי משה. ניניו- רבי דוד חיים, רבי יהודה צדקה. בני ניניו- רבי מרדכי אליהו, רבי נעים בן אליהו, רבי עזרא בצרי, רבי דוד צדקה, רבי משה צדקה, רבי דוד בצרי.  נכדי ניניו-הרב שמואל אליהו, הרב יוסף אליהו, רבי יצחק בצרי.
 
רבי אליהו בן רבי משה חיים (ה'תקס"ז, 1807 - ז באלול ה'תרי"ט, 6 בספטמבר 1859) היה מקובל, דרשן, פוסק וסוחר, ממנהיגי הקהילה היהודית בעיר בגדאד שבעיראק במאה התשע עשרה. היה אביו של רבי יוסף חיים מבגדאד מחבר הספר "בן איש חי".
משפחתו

רבי אליהו נישא לבתו של המיליונר היהודי-עיראקי יעקב צמח, אולם היא נפטרה בצעירותה לפני שנולדו לרבי אליהו ולה ילדים. לאחר פטירתה, נישא רבי אליהו בשנית את מזל טוב בת מאיר מעתוק, אחותו של רבי דוד חי בן מאיר שהיה מחשובי חכמי בגדאד, ושימש כגזבר מוסדות כל ישראל חברים בבגדאד, ובזקנותו בשנת ה'תרס"ה עלה לירושלים והקים בה את ישיבת "שושנים לדוד".
לרבי אליהו ואשתו מזל טוב לבית מעתוק נולדו חמישה בנים ובת.
רבי יוסף חיים (מכונה גם "הבן איש חי") - נולד בשנת ה'תקצ"ו ונפטר בי"ג באלול ה'תרס"ט. ירש את אביו בתפקידו כדרשן, כתב ספרים רבים, שהמפורסם מביניהם הוא הספר בן איש חי שעל שמו הוא נקרא. פסקיו התקבלו בקרב רבות מקהילות הספרדים ועדות המזרח. בשנת ה'תרי"א נישא לרחל לבית סומך וממנה נולד לו בנו רבי יעקב חיים שהמשיך אותו בתפקיד הדרשן עד פטירתו בשנת ה'תרפ"א. לאחר פטירתו של רבי יעקב חיים התמנה בנו רבי דוד חיים לדרשן. הוא שימש כדרשן במשך כחמישים שנה, מפטירת אביו ועד עזיבתו את עיראק בשנת ה'תשל"ב.
רבי משה- נולד בשנת ה'ת"ר ונפטר בכ' בתמוז ה'תרס"ב. כתב תשובות בהלכה. שימש שנים רבות בהתנדבות כמוהל היחיד בכל העיר בגדאד. נישא לעזיזה לבית זבידה שילדה לו בן (רבי בנימין) ושתי בנות (שמחה וחביבה). בנו רבי בנימין היה מחשובי חכמי בגדאד, גם הוא היה מוהל מומחה. בנוסף, שנים רבות שימש כראש ועד המנהלים של בית הספר היהודי "אל-טוניה". משנת ה'תרצ"ב עד לפטירתו בשנת ה'תש"ה כיהן כראש הרבנים ואב בית הדין לערעורים בבגדאד.
ניסים- נולד בשנת ה'תר"ד ונפטר בכ"ה באדר ה'תר"ץ. עסק במסחר בשותפות עם אחיו יחזקאל. בשנת ה'תרי"ט נישא לשמחה לבית סומך, ונולדו לו 6 בנים (אליהו, אברהם, יצחק, שלמה, יאיר ועזרא ציון) ושתי בנות (חנה וסרח).
יחזקאל- נולד בשנת ה'תר"ד ונפטר בי"ג בסיוון ה'תרצ"ה. עסק במסחר בשותפות עם אחיו ניסים. בשנת ה'תרי"ט נישא לשרח יהודה, ונולדו לו בן אחד (אברהם-עזרא) וחמש בנות (שמחה, כתון, עזיזה, מוזלי ולולו).
ששון- נולד בשנת ה'תר"ז ונפטר ממחלת החולי-רע בראש השנה ה'תרנ"ג. בשנת ה'תרכ"ד נישא לרחל גבאי ונולדו לו שלושה בנים (עבדאללה, מאיר ויהודה).
פרחה- ביתו היחידה של רבי אליהו. לא ידוע עליה הרבה מלבד העובדה שהיו לה 2 בנות- שמחה (נשאה לרבי שאול צדקה), ומסעודה (נשאה לרבי ששון בצרי). כמה מצאצאיה של פרחה הם מהרבנים הספרדים הבולטים בישראל. ביניהם: נכדה רבי יהודה צדקה (ראש ישיבת פורת יוסף), ניניה- רבי מרדכי אליהו (הראשון לציון), רבי עזרא בצרי וצאצאיהם.
ראו גם

רבי משה חיים מבגדאד
רבי עבדאללה בן משה חיים
רבי יוסף חיים מבגדאד
יהדות בגדאד
יהדות בבל
לקריאה נוספת

אברהם בן יעקב, תולדות יהודי בבל בדורות האחרונים, ירושלים, ה'תש"ם.
תולדות המחבר תוך ספר מדרש אליהו - תהלים עם תוספות ביאורים פרדס יצחק להרב יצחק בצרי.
הערות שוליים

↑  כך כותב אברהם בן יעקב, בספרו "הרב יוסף חיים מבגדאד-תולדות חייו ורשימת כתביו", אור יהודה, ה'תשמ"ד, עמוד כ. אומנם הוא מציין שם בהערה מספר 1 שיש סוברים שרבי אליהו נולד בשנת ה'תקס"ג ולא ה'תקס"ז.
↑  שלושה מאגרותיו נדפסו על ידי חוקר יהדות עיראק אברהם בן יעקב בספרו "תולדות יהודי בבל בדורות האחרונים", ירושלים, ה'תש"ם, עמודים קפ"ג-קפ"ז.
↑  רבי דוד סלימאן ששון, אוהל דוד, לונדון, התרצ"ב, עמוד 559
↑  רבי אברהם ענתבי, מר ואהלות, ליוורנו, ה'תר"ג, עמוד ז
↑  או בן חמישים ושמונה, לדעת הסוברים שנולד בשנת ה'תקס"ג.
↑  מתוך אגרתם של 27 מחכמי בגדאד שנדפסה על ידי אברהם בן יעקב בספרו "תולדות יהודי בבל בדורות האחרונים", ירושלים, ה'תש"מ, עמ' קצ"ו-ר"ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527102505171  ISNI: 0000 0000 5401 2665  LCCN: nr93001442  VIAF: 2336856   WorldCat (עם VIAF): 2336856
אפולוניה הקדושה

| --- | --- |

אפולוניה הקדושה בתמונה של פרנסיסקו דה סורבראן
 לידה:  המאה ה־2 אלכסנדריה, האימפריה הרומית 
 פטירה:  249 אלכסנדריה, האימפריה הרומית
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, הכנסייה הקופטית
 חג:  9 בפברואר
 פטרונית של:  רפואת שיניים ורופאי שיניים, בעיות בשיניים
 
אַפּוֹלוֹנְיִה הַקְּדוֹשָׁה (ביוונית עתיקה: Ἀπολλωνία, מתה ככל הנראה ב-249) היא קדושה שחייה במהלך המאה ה-3 באלכסנדריה תחת שלטונו של פיליפוס הערבי. העדויות ההיסטוריות על קיומה ועל סיפור חייה אינן מוצקות. מסופר, שהייתה אחת מתוך מספר בתולות שמתו על אמונתן במהלך התקוממות נגד הנוצרים באלכסנדריה טרם רדיפות דקיוס ב-249. על פי המסורת הנוצרית, אפולוניה עונתה בין היתר באמצעות עקירת כל שינייה או טלטולן. היא עמדה בסיבלה וסירבה להתכחש לנצרות, אפילו כאשר איימו לשרוף אותה, ומיוזמתה קפצה בעצמה אל הלהבות. לפיכך, היא נחשבת לפטרונית של רפואת השיניים ושל הסובלים מכאבי שיניים או בעיות אחרות בשיניים. יום חגה הוא ה-9 בפברואר.
הערות שוליים

1 2 3  גבריאל ברקאי, אלי שילר, נצרות ונוצרים בארץ-ישראל, ירושלים, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, 2002, עמ' 161.
↑  הרופאים שמחזירים לנשים המוכות את החיוך, באתר ynet, 26 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347556205171  PLWABN: 9810685273905606  BNC: 000386834  BnF: cb12254442t (data)  GND: 119454874  ISNI: 0000 0003 5384 3880  LCCN: n85126180  NKC: xx0029947  SUDOC: 142808873  VIAF: 1442580   WorldCat (עם VIAF): 1442580
אמות (כתב עת)

כריכת אחד הגליונות
אַמּוֹת: דו-ירחון לענייני חברה וספרות היה כתב עת, שראה אור בישראל בין השנים 1962–1965. את כתב העת ערך שלמה גרודזנסקי, ועם חברי המערכת נמנו אברהם יבין, גרשם שלום, לאה גולדברג, נתן רוטנשטרייך, דב סדן ומאיר יגובסקי. בסך הכל יצאו 20 חוברות הממוספרות באופן רציף מא' ועד כ'.
בפתח החוברת הראשונה כתב גרודזנסקי שכוונת כתב העת להיות, על פי הטרמינולוגיה הרוסית, "כתב עת עבה" ובאנגלית "high brow", כלומר כתב עת רציני המיועד לקורא בן המעמד הבינוני, רחב דעת ואופקים, המתעניין בקביעת עמדה תרבותית ופוליטית ובבירור עיוני של סוגיות בתחומי הפילוסופיה הפוליטית, הסוציולוגיה והתרבות. אחת המגמות של כתב העת הייתה לחבר בין היצירה העברית במדינת ישראל לבין יצירה עברית ויהודית בתפוצות, בעיקר בארצות הברית. בין היתר היווה כתב העת במה להוגים יהודים מחוץ לארץ כהנס מורגנטאו ומילטון הימלפרב. כוונה מוצהרת נוספת הייתה להתנתק מהחיבור, שהיה קיים באותה תקופה, בין כתבי עת לבין מנגנונים מפלגתיים.
כתב העת התחלק לשלושה מדורי-על: עיונים, בעל "תפקיד השכלתי", ובו סיכומים אקטואליים לגבי חזית המחקר במדעי החברה בעיקר באמצעות סקירות מקוריות ומתורגמות מאת אנשי אקדמיה בכירים בתחומם. עדויות, הכולל סיפורים ושירים בעיקר של יוצרים בני הדור וגנזך, המיועד לקריאה מחודשת של חומרים של יוצרים עבריים שספריהם אזלו מן השוק וסקירות מודרניות של חומר ישן (למשל מסה של נתן זך על יוסף חיים ברנר). כמו כן התקיימו המדורים מכתבים, למכתבים למערכת, שוליים למאמרי-תגובה קצרים, וספרים לסקירת ספרים.
למרות העושר התוכני ואנשי השם שכתבו בכתב העת והשתתפו בעריכתו, כתב העת לא היה כלכלי ונתמך על ידי הוועד היהודי-אמריקאי. כיוון שכתב העת לא נמנע מלעסוק בעניינים אקטואליים, הגיעו עד מהרה תלונות על כך שהעורך נוקט עמדה פוליטית מפלגתית בניגוד להצהרותיו, וזאת בתקופת מערכת הבחירות לכנסת השישית סביב הדחתו של דוד בן-גוריון מהנהגת מפא"י על–ידי "דור הביניים" של המפלגה. הקרע בין הגורם המממן, הוועד היהודי-אמריקאי, שדרש להתרחק מפוליטיקה לבין העורכים גרודזנסקי וסדן, שביקשו להתמודד עם האקטואליה, גרם לסגירת כתב העת בסוף 1965.
הערות שוליים

↑  "עמודים ראשונים", אמות כ' אוקטובר-נובמבר 1965.
אלן ולסקו

אלן אגוסטין ולסקו (בספרדית: Alan Agustín Velasco; נולד ב-27 ביולי 2002 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת קשר הכנף דאלאס מה-MLS.
קריירת מועדונים

ולסקו גדל במחלקת הנוער של אינדפנדיינטה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ובסך הכל ערך 48 הופעות ליגה במסגרת ליגת העל הארגנטינאית במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-1 בפברואר 2022 חתם ולסקו על חוזה לארבע שנים בדאלאס מה-MLS. ב-13 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על נאשוויל במסגרת הליגה לעונת 2022. הוא ערך 28 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שבעה שערים.
הערות שוליים

↑  Alan Velasco fue presentado en la MLS: "Un talento increíblemente especial" באתר Olé, ‏ 1 בפברואר 2022 (בספרדית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלן ולסקו".
אליעזר ארלוזורוב

| --- | --- |

 לידה:  בערך תר"א
 פטירה:  ו' באדר תרס"א
 מקום פעילות:  רומני
 השתייכות:  חב"ד
 תחומי עיסוק:  פסיקת הלכה
 חיבוריו:  הגהות אליעזר, תשובות אליעזר, הערות לשולחן ערוך הרב
אליעזר ארלוזורוב (בכתיב יידי: ארלאזאראוו; ה'תר"א/ה'תר"ב, 1841/1842 - ו' באדר ה'תרס"א, 25 בפברואר 1901) היה חסיד חב"ד, רב ואב בית דין בעיר רומני.
היה סבו של חיים ארלוזורוב, ממנהיגי היישוב העברי הארץ-ישראלי בין שנות העשרים עד הירצחו ב-1933 כשהיה בן 34 בלבד.
ביוגרפיה

נולד לשאול, חסיד חב"ד. למד עם אחיו, אברהם יחזקאל ארלוזורוב (לימים רבה של חרקוב), אצל הרב עוזר ריבקין, גם הוא חסיד חב"ד.
מונה לרב העיר רומני בשנת ה'תרכ"ט בהיותו בגיל 28. על רבנותו בעיר כתב י.י. היילפערין:
בין מספר הרבנים המעטים יחידי סגלה היודעים לנהל את צאן מרעיתם על מי מנוחות התורה והדעת, היה גם רבנו ז"ל, עם היותו צדיק ומחמיר לעצמו, הקל בכל האפשר לאחרים. הוא היה סבלן ועניו ידע לאחד  את כל המפלגות ושפתים ישק השיבו דברים נכוחים למהאדוקים עד החפשים הקיצוניים.
בשיחותיו, יומניו וברשימותיו של רבי יוסף יצחק שניאורסון מוזכר הרב ארלוזורוב כאחד מחסידיו הבולטים של אביו, רבי שלום דובער שניאורסון.
היה מעורב בעסקי הכלל, ונכח בכמה אסיפות רבנים. היה בידידות עם רבני דורו, כמו הרב אברהם יצחק קוק. היה מחותן עם הרב אריה לייב הפט, רבה של קונוטופ. נפטר אחרי מחלה קשה.
בניו הם שאול, מאיר ויוסף. חתנו הוא הרב עקיבא ינקלבסקי. נכדו (בן שאול) הוא חיים ארלוזורוב.
כתביו

ניהל התכתבות עם רבנים, בהם השדי חמד. לא רצה להדפיס בחייו את חידושיו.
הגהות אליעזר, פיוטרקוב תרס"ב
תשובות אליעזר (עדיין בכתובים)
חלק מהגהותיו לשו"ע נדפסו בהוספות לשולחן ערוך הרב
הערות שוליים

↑  כפר חב"ד, גיליון 927.
↑  לוח אחיאסף. בכמה מקורות נזכר שהתמנה כבר בתרכ"ג, כשהיה בן 22. ככל הנראה מדובר בטעות.
↑  לקוטי דיבורים, כרך א, קה"ת, עמ' 138
↑  אג"ק (רש"ב) ח"ג עמוד עח.
↑  חיי הראי"ה עמוד 288.
↑  ידיעה על פטירתו נדפסה בעיתון המליץ 27 בפברואר 1901.
↑  אוצר הרבנים מס' 2444.
↑  ישראל כהן חיים ארלוזורוב.
↑  לדוגמה: כללים, מערכת גימל, אות יא.
↑  לוח אחיאסף, וילנא, שנה תשיעית, תרס"ב עמוד 28.
↑  כמה מהן נדפסו בקובץ יגדיל תורה (ניו יורק).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520903705171  LCCN: nr95037309  VIAF: 78671622   WorldCat (עם VIAF): 78671622
אלנה קוזה

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1825 יאשי, מולדביה 
 פטירה:  2 באפריל 1909 (בגיל 83) פיאטרה ניאמץ, רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  Solești 
 בן או בת זוג:  אלכסנדרו יואן קוזה (1844–ערך בלתי־ידוע) 
 
אלנה קוזה (ברומנית: Elena Cuza, שמה בלידה: אלנה רוסטי - Elena Rosetti ‏ 17 ביוני 1825 – 2 באפריל 1909) הייתה אצילה רומנייה,כאשתו של השליט אלכסנדרו יואן קוזה נסיכה רעיה  של הנסיכויות הרומניות המאוחדות .  נודעה גם בתואר החצי רשמי "אלנה הגבירה" Elena Doamna.
ביוגרפיה

אלנה רוסטי נולדה בשנת 1825 ביאס כבת למשפחת האצולה רוסטי (ממוצא יווני-איטלקי), בתו של הפוסטלניק יורדאקה רוסטי. היא נישאה ב-1844 לאלכסנדרו יואן קוזה, מערכת היחסים בין בני הזוג נכנסה למשבר זמן קצר לאחר מכן עקב כך שהיא לא יכלה להביא ילדים לעולם. עם זאת, מאוחר יותר, כרעיית הנסיך קוזה, היא גידלה כילדיה את שני בניו של בעלה מהפילגשו ,אלנה מריה קטרג'יו-אוברנוביץ'.
אלנה קוזה הייתה מסורה לבעלה בחייו הציבוריים, לאחר שהשליט מיכאיל סטורדזה החל לעצור משתתפים בתנועת המהפכה המולדובנית היא ארגנה יחד עם הקונסול הבריטי בעיר בראילה את בריחת בעלה ושלה מהמדינה. הם חזרו אחרי עלייתו לשלטון של גריגורה אלכסנדרו גיקה . אולם אחרי שובם היא שקעה בדיכאון עקב בגידתו של בעלה עם האישה האחרת ועזבה לפריז. שבה ב-1853 ונותרה ביחסים מנוכרים עם בעלה.
לאחר שהפך בעלה לשליט ולאכיה נודעה קוזה בפעולות הצדקה שלה, שכללו בין היתר סיוע ליתומים.
אלברט רוסליני

אלברט דין רוסליני (באנגלית: Albert Dean Rosellini;‏ 21 בינואר 1910 –  10 באוקטובר 2011) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1939–1957, ולאחר מכן ועד 1965 כמושל וושינגטון ה-15. הוא היה האמריקאי ממוצא איטלקי הראשון והקתולי הראשון שנבחר כמושל באחת ממדינות ארצות הברית שממערב לנהר המיסיסיפי.
במהלך הקריירה הפוליטית שלו, שנמשכה על פני ארבעה עשורים, היה רוסליני מנהיג פעלתן שפעל לקידום רפורמות בבתי הכלא ובמוסדות בריאות הנפש של המדינה, הרחיב את מערכת הכבישים המדינתית, הקים את בתי הספר לרפואה ולרפואת שיניים של אוניברסיטת וושינגטון, ובנה גשר צף שני על פני אגם וושינגטון (אנ').
רוסליני היה המושל שהאריך ימים מכל מושלי מדינות ארצות הברית. הוא הגיע לגיל של 101 שנים ו-262 ימים.
ראשית חייו

אלברט רוסליני נולד בטקומה שבמדינת וושינגטון כבנם היחידי של המהגרים האיטלקים אנונציאטה (לבית פגני) וג'ובאני רוסליני, שהיה מנהל בר. הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון, שם הוא היה חבר באחוות טאו-קאפא-אפסילון, וסיים את לימודיו ב-1933 יחד עם חברו לספסל הלימודים יו ג'. רוסליני (אין קרבת משפחה), חבר ילדות ובהמשך שופט בבית המשפט העליון של וושינגטון.
חבר הסנאט של וושינגטון

בגיל 29, נבחר רוסליני לסנאט של מדינת וושינגטון, כצעיר חבריו, וייצג את מחוז הבחירה ה-33 של דרום סיאטל, שהייתה ביתם של מהגרים איטלקים רבים. כדמוקרט תומך הניו דיל, כיהן רוסליני בסנאט המדינתי בשנים 1939–1957, מתוכם בשנים 1943–1944 כיהן כנשיא הזמני של הסנאט.
מושל וושינגטון

ב-1956 נבחר רוסליני כמושל וושינגטון לאחר שהביס בבחירות את סגן המושל המכהן, הרפובליקני אמט אנדרסון, ברוב של 55 מול 45 אחוזים מהקולות.
כמושל, ניחן רוסליני בקסם אישי משולב ביכולת פוליטית ארוכת שנים לפתח מוניטין של החלטיות ויכולת לנוע קדימה בקידום מיזמים ממושכים. דון הנולה, שהיה בעל טור ותיק בעיתון The Seattle Times, כתב ב-1996, "הוא לא היה איש של רטוריקה ריקה. הוא גרם לדברים להיעשות. מורשתו נמצאת בכל מקום". בביוגרפיה שלו מ-1997, "רוסליני, בנם של מהגרים ומושל פרוגרסיבי", כתב פייתון סמית': " הוא נמשך לנושאים בהם קידמה תוכל להיעשות ולהימדד... רפורמה בתקציב, פיתוח כלכלי, תחבורה, מוסדות להשכלה גבוהה, ונושאי ליבה שלהם הוא הקדיש את כישרונו ואת יכולתו בתחום הממשל".
ב-1960 נבחר רוסליני בהפרש קולות קטן, וניצח את מועמד הרפובליקנים לויד ג'. אנדרסון בהפרש של 50 מול 49 אחוזים מהקולות.
כדי לקדם את הפיתוח הכלכלי, הקים רוסליני את מחלקת המסחר המדינתית ותמך ביריד העולמי שהתקיים בסיאטל ב-1962. הוא הוביל את בנייתו של הגשר הצף אברגרין פוינט המקורי, שהיה אז הגשר הארוך מסוג זה בעולם, ושנפתח ב-1963 ודרכו עבר כביש 520 המדינתי על פני אגם וושינגטון (אנ') בין סיאטל לבין העיר מדינה. ב-1988 נקרא גשר זה על שמו של רוסליני. לאחר 53 שנות פעילות, הוחלף הגשר ב-2016 בגשר צף חדש באותו מקום ובאותו שם. רוסליני היה תומך בלתי נלאה בחינוך הגבוה, חיזק את מערכת האוניברסיטאות המדינתית ופיתח מערכת לקולג'ים לצעירים. במהלך תקופת כהונתו, ביצע רוסליני גם רפורמה בתהליכי תקציב המדינה ואיזן אותו.
בחירות 1964

ב-1964 התמודד רוסליני בבחירות לתקופת כהונה שלישית. יריביו המובהקים בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, סגן המושל ג'ון שרברג והתובע הכללי ג'ון ג'. אוקונל, לא התמודדו מולו, אך כארבעה יריבים בלתי מוכרים שכן התמודדו, גרפו יחדיו כ-50,000 קולות.
בבחירות הכלליות ניצב מולו הרפובליקני דניאל ג'. אוונס, חבר בית הנבחרים המדינתי, ומהנדס אזרחי. הבחירות הכלליות התנהלו בסימן של מתקפות קשות על היושרה של המועמדים משני המחנות. רוסליני ניסה לצייר את אוונס כתומך של בארי גולדווטר ולהבליט את העבר שלו כמתנגד לאינטרסים של העובדים, הרווחה והחינוך. אוונס בתורו, תקף את רוסליני על חוסר תקינות פיננסית והעדפת מקורבים, בטענה שרוסליני גייס לכאורה כספים למסע הבחירות מאנשי עסקים שהיו ביחסים חוזיים עם ממשלת המדינה. הוסכם על קיומו של עימות בחירות טלוויזיוני אחד בלבד בין השניים. הצלחתו של הנשיא לינדון ג'ונסון בבחירות לנשיאות של אותה שנה לא הואילו, ואוונס בן ה-39 נבחר כמושל במקומו של רוסליני לאחר שגרף 56 אחוזים מהקולות.
בחירות 1972

שמונה שנים לאחר מכן ניסה רוסליני להתמודד שוב על משרת המושל. הוא ניצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, ושוב התמודד בבחירות הכלליות מול אוונס. הוא החל את מסע הבחירות כשהוא הוביל בסקרים, ובהדרגה ירדה התמיכה בו כאשר הוא התייחס בזילזול לאוונס בכינוי "דני הנער" ("Danny Boy"), והואשם בהתערבות לטובת ידידו פרנק קולוקרישיו (אנ'), גנגסטר מסיאטל, בהשגת רישיון למועדון בהוואי כאשר כיהן כמושל. מיעוט מקרב תומכיו של אוונס החלו גם להדביק מדבקות פגוש על מכוניותיהם שבהן נכתב "אנחנו לא זקוקים לסנדק". מדבקות אלו תוארו על ידי לין, בתו של רוסליני ככאלו שהכאיבו לו במיוחד על רקע גאוותו במוצאו האיטלקי, ועל רקע יציאתו לאקרנים של הסרט זוכה פרס האוסקר הסנדק באותה שנה. בבחירות הכלליות של נובמבר באותה שנה קיבל אוונס 51 אחוזים מהקולות, מול 43 אחוזים שקיבל רוסליני, ו-6 אחוזים שקיבל מועמד מפלגת משלמי המיסים ויק גולד.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל ב-1965, שב רוסליני לעיסוקו בעריכת דין, והיה גם יועץ פוליטי שהתמחה בעניינים הקשורים לתעשיות המשקאות החריפים והבידור. במשך השנים הוא שימש כמדינאי ותיק במפלגה הדמוקרטית בוושינגטון, וטיפח דמויות פוליטיות, כולל המושלים כריסטין גרגואר וגארי לוק.
ב-2003 שב רוסליני לזמן קצר לכותרות התקשורת כאשר דווח שהוא העביר תרומות בחירות לחברי מועצת העיר של סיאטל בשם בעליו של מועדון חשפנות, שאחד מהם הורשע בסחיטה. רוסליני מעולם לא הואשם בשערורייה שנודעה בכינוי "סטריפגייט" (Strippergate).
עד ליומו האחרון השתתף רוסליני במסעות גיוס כספים עבור מועמדים וסייע לגייס כספים לגופי רווחה, כולל הוועדה האולימפית של וושינגטון, שבראשה הוא ישב במשך שנים.