stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולובורינכוס

| קולובורינכוס |
| --- | --- |
שלד של Coloborhynchus spielbergi  איור של Coloborhynchus piscator
תקופה
קרטיקון תחתון, 140–136 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: אנהגואריים
סוג:: קולובורינכוס
מינים
 Coloborhynchus capito?  Coloborhynchus clavirostris  Coloborhynchus fluviferox  Coloborhynchus spielbergi  Coloborhynchus piscator
שם מדעי
 Coloborhynchus ‏אוון, 1874

קולובורינכוס (שם מדעי: Coloborhynchus; משמעות שמו: "מקור מטיל-מום") הוא סוג זוחל קדום מעופף ממשפחת האורניתוכיריים שהיה קרוב לאורניתוכירוס וחי בתור הקרטיקון לפני 136–140 מיליון שנה. המאובנים שלו נמצאו ב-1874 במזרח סאסקס באנגליה וקיבלו את שמם מהחוקר המפורסם ריצ'רד אוון.
מעופף זה היה כנראה הפטרוזאור בעל השיניים הגדול בעולם. אורך הגולגולת שלו הגיע ל-75 סנטימטר ומוטת הכנפיים שלו הגיעה לאורך 7 מטרים. הוא התעופף מעל פני המים וחטף דגים באמצעות לסתותיו הישרות ושיניו הדקות והצפופות. הוא היה בעל עצמות גפיים ארוכות שעזרו לו להמריא ולנחות אך היקשו עליו לצעוד במהירות. ייתכן שהיה דואה כמו אלבטרוס מודרני מעל המים במשך חודשים רבים בנדודים.
בתרבות

יצור זה הופיע במשחק המחשב עולם היורה: המשחק.
קאמי ארנסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בספטמבר 1900 סלסטה, צרפת 
 פטירה:  1 בספטמבר 1983 (בגיל 82) הרובע השלושה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  פקיד ממשל, לוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית, deported French resistance, מורה, מזכיר כללי 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (30 בנובמבר 1971)  אביר בלגיון הכבוד (1946)  צלב המלחמה 1939-1945  קצין בלגיון הכבוד 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  קאמי ארנסט
 
קאמי ארנסט (בצרפתית: Camille Ernst; ‏1900, סלסטה – 1983, פריז) היה מושל מחוז וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים

ארנסט נולד למשפחה קתולית מאלזס. הוא למד באגנו, בשטרסבורג ובפריז. בשנת 1924 מונה לתפקיד מורה בבית הספר האלזסי (צר') ברובע השישי של פריז. לאחר מכן מונה לתפקידים בכירים במשרדי המושל באזורים במזרח צרפת, בהם אלזס, אורן ומז.
קורות חיים > פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה

בעת כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית היה ארנסט בתפקיד פקידותי במחוז בר-לה-דוק. הוא סירב להכיר בכיבוש הגרמני וקרא לאוכלוסייה להתנגד בדרכים לא אלימות. ב-14 ביולי 1940, יום העצמאות הצרפתי, תלה את דגל צרפת על בניין המושלות וקרא לתושבי העיר להתכנס ליד אנדרטה להנצחת חללי צרפת במלחמה. בתגובה נאסר, נשפט על ידי בית דין צבאי גרמני, ונדון לשמונה ימי מאסר ולקנס. לאחר שחרורו הוחרם רכושו והוא גורש על ידי הגרמנים לדרום צרפת. הוא היה חבר תנועת ההתנגדות הצרפתית.
משטר וישי מינה אותו בספטמבר 1940 לפקיד בכיר במחוז ארו והוא פעל ממונפלייה. בתפקידו זה היה ראש הז'נדרמריה, תפקיד שאפשר לו להיות מעורב בהצלת חייהם של מספר יהודים. בין היתר הציל את חייו של יהודי גרמני שעמד בפני גירוש, על ידי "מעצרו" בבית סוהר. כמו כן הזהיר מראש מספר יהודים בעת שהוצאו נגדם צווי מעצר, ואלה הסתתרו.
בנובמבר 1942, עם פלישת גרמניה לדרום צרפת וכיבוש אזור השליטה של משטר וישי, סיפק ארנסט סיוע ליהודים גרמנים שהתגוררו באזור המחוז שבשליטתו. הוא סייע להם במידע וכן הודיע להם על מקומות מסתור בטוחים באזור. במקביל החל בפעולות של יצירת קשר עם תנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא פעל במרסיי עם אנשי מחתרת שמוצאם היה מאלזס, כמותו. הוא סייע בהברחת צעירי מחתרת צרפתים לספרד. הוא סיפק תעודות זהות מזויפות לאסירים, עריקים, זרים שנמלטו מפני מעצר על ידי הכובש הגרמני, וכן יהודים. בין היתר סייע בשחרורם של מאות ילדים יהודים שנכלאו במחנות ריכוז גרמניים בדרום צרפת וסייע בארגון העברתם למוסדות הצלה יהודיים, בהם מוסדות שהסתייעו בקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת.
בפברואר 1943 נעצר ארנסט על ידי שלטונות וישי, שכעת קיבלו את הוראותיהם ישירות מהגסטפו במונפלייה. הוא שוחרר לאחר שמונה ימים, אך פוטר מעבודתו וסמכויותיו נשללו. באפריל מונה לתפקיד מנהלתי זוטר יותר במרסיי, משם המשיך בפעולות ההצלה שלו, אך בנובמבר נעצר שוב ונכלא בבית סוהר במרסיי, ומשם הועבר למחנה הריכוז קומפיין שמצפון לפריז. הוא גורש למחנה הריכוז דכאו אך שוחרר על ידי הכוחות האמריקניים ב-8 במאי 1945.
לאחר המלחמה

לאחר שחרור צרפת שב ארנסט לתפקיד מושל מחוז וכיהן במחוז ארדן. הוא סייע בשיקום האזור ובייצוב הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית. הוא היה מושל מחוז אן וכן מושל באלג'יר. משם שלח דיווחים על תנועות מחתרת שלימים היוו את הכוח האלג'יראי הלוחם במלחמת העצמאות של אלג'יריה.
עם שובו לצרפת היה ארנסט מושל במספר מחוזות ברחבי צרפת. במקביל סייע בגיבוש מערכת חבלי צרפת. בסוף הקריירה הציבורית שלו היה בעל תפקיד בכיר במשרד הפנים. בשנת 1965 תמך בשרל דה גול בבחירות לנשיאות.
הנצחה

בשנת 1971 הוכר ארנסט על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. על שמו נקראה כיכר במונפלייה, לא רחוק מבית הכנסת "מזל טוב" בעיר.
קולובוס מלכותי

| קולובוס מלכותי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
תת־משפחה:: קולובים
סוג:: קולובוס
מין:: קולובוס מלכותי
שם מדעי
 Colobus polykomos ‏צימרמן, 1780
תחום תפוצה


קולובוס מלכותי (שם מדעי: Colobus polykomos) הוא מין של קוף מהמשפחה קופים בעלי זנב,  החי ביערות הגשם של מערב אפריקה.
אורכו של הקולובוס 670 מ"מ ואורך הזנב 630-900 מ"מ ומשקלו עד 10 ק"ג. קופים אלה בעלי פרווה שחורה לבנה ורעמת הראש שלהם כסופה ומגודלת ומשווה להם מראה מלכותי. הם אוכלי צמחים המחפשים עלים, פרחים, ירקות ופירות ולועסים אותם בפיהם הגדול.
קופים אלה חיים בין העצים בחבורות של 1-3 זכרים ו3-4 נקבות פלוס צאצאיהם. הם קולניים וטריטוריאליים ויזהירו יריבים שלא לחדור לשטחם. את מזונם לעומת זאת הם יעדיפו לאכול על הקרקע כל עוד אין סכנה עליה. אם הם לא נזהרים הם עלולים להיטרף על ידי נמרים, נחשים, עופות דורסים או שימפנזים.
קופים אלה מצויים בסכנת הכחדה בטבע עקב בירוא יערות.
הערות שוליים

↑  קולובוס מלכותי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קלען

| קלען |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: מפרשניים
סוג:: קלען
שם מדעי
 Tetrapturus ‏רפינסק, 1810

קַלְעַן (שם מדעי: Tetrapturus) הוא סוג של דגי גרם גדולי ממשפחת המפרשניים שבסדרת הדקראים. בסוג זה 4 מינים.
אלו דגים בינוניים הנחשבים לקטנים שבמשפחתם אך עדיין יכולים להגיע לאורך 2.5 מ'. הם בעלי לסת ארוכה וסנפירים קצרים והם נודדים ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים בחיפוש אחרי מזון. הם טורפים דגים קטנים המתקהלים יחדיו כמו דגי סרדין או מקרל. זנבם הישר עוזר להאיץ בעוצמה ולתפוס את הטרף. הם מצויים עד לעומק 200 מ'.
מינים

קלען קצר-מקור (Tetrapturus angustirostris)
קלען החץ (Tetrapturus belone)
קלען עגלגל (Tetrapturus georgii)
קלען ארך-מקור (Tetrapturus pfluegeri)
קלע שרשרת

קלע שרשרת צרפתי. המוזיאון הימי בטולון
קלע מוט. פורט נלסון (המפשייר).
קלע שרשרת (באנגלית: Chain-shot) היה סוג של תחמושת לתותחים ימיים בעידן המפרשים. הקלע היה מורכב משני חצאי כדור ברזל שחוברו יחד בשרשרת. קלע מוט (bar-shot או double-headed shot) דמה לו במבנהו, אך שני חצאי הכדור שלו היו מחוברים באמצעות מוט ברזל. שני סוגי קלעים אלה נועדו לקרוע את חלקי החיבל השונים, ועל ידי כך למוטט תרנים וכלונסאות ולשלול מן האונייה את יכולתה לנוע כחפצה. כלי שיט שתנועתו משותקת או מוגבלת אינו יכול לכוון את נשקו אל האויב והוא הופך למטרה נייחת שקל לפגוע בה ולהטביעה.
כשנורה הקלע ויצא מן הקנה, הוא הסתחרר באוויר והשרשרת נמתחה למלוא אורכה. לפנים השתמשו בשרשרת שאורכה עד שישה רגל (1.8 מטר). ברם, בשל תנועת הסחרור היה הקלעים משני הסוגים בלתי מדויקים כשנורו ממרחק, ועל כן שימשו בעיקר לירי מטווח קרוב.
השימוש בקלעי מוט ושרשרת גווע עם היעלמותה של אוניית המפרשים המלחמתית העשויה עץ והופעתה של אוניית המלחמה המשוריינת במחצית השנייה של המאה ה-19. פיתוחם של תותחים חדישים, הנטענים מן המכנס ויורים פגזים ולא קלעים מוצקים, תרם גם הוא להפסקת השימוש בהם.
ראו גם

כדור תותח
קולסינה-בל

קולסינה-בל מכיש לפי רשימת המלכים השומרית היה המלך השני של השושלת כיש 1. לפי המיתולוגיה השומרית שלט במשך 960 שנה (בחלק מן ההעתקים רשום ששלט במשך 900 שנה).
ראו גם

רשימת המלכים השומרית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מלכי שומר
| הקודם: נגושור | שושלת ראשונה של כיש מאה 26 לפנה"ס | הבא: ננגישלישמה |

ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קולובוס אדום זנזיברי

| קולובוס אדום זנזיברי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
תת־משפחה:: קולובים
סוג:: קולובוס אדום
מין:: קולובוס אדום זנזיברי
שם מדעי
 Procolobus kirkii ‏גריי, 1868
תחום תפוצה


קולובוס אדום זנזיברי (שם מדעי: Piliocolobus kirkii) הוא מין של קולובוס אדום, אנדמי לאי זנזיבר. הקולובוס מצוי בסכנת הכחדה, ואוכלוסייתו נאמדת ב-1,000 עד 1,200 פרטים, מרביתם חיים בשמורת יער ג'וזאני.
מאפיינים

גבו של קוף זה אדמדם-שחור, לאורך כתפיו וזרועותיו רצועה שחורה, ובטנו בהירה. פניו שחורות, למעט אפו ופיו, והן מוקפות בפרווה ארוכה יחסית, שצבעה לבן. זנבו הארוך משמש אותו לאיזון גופו בזמן התנועה. משקלו כ-8 ק"ג, והנקבות קטנות במעט מהזכרים.
להקות הקולובוס כוללות בין 30 ל-50 פרטים, מהם עד ארבעה זכרים, והיתר נקבות וגורים. הקולובוס נחשב ליצור חברתי, וחברי הלהקה נוהגים לאכול ביחד, לשחק, ולפלות כינים זה מזה. תקופת ההנקה ארוכה מאוד, והיא יכולה להימשך ארבע שנים. כל עוד מניקה האם, אין היא נכנסת להריון, ובשל כך קצב הריבוי הטבעי של הקולובוסים נמוך.
הקולובוס ניזון מעלים, מזרעים ומפרחים, והוא אחד מהמינים הבודדים שלא ניזונים מפירות בשלים, שכן אינו מסוגל לעכל את הסוכר המצוי בהם. עם זאת, הקולובוסים ניזונים מפירות בוסריים. במרוצת השנים הביא האדם לזנזיבר מיני עצים חדשים, שרמת החומציות בפירותיהם גבוהה. הקולובוס הסתגל אליהם, והוא מאזן את החומצות באמצעות אכילת פחם.
בדרך כלל חי הקולובוס באזורים יבשים, אך לעיתים ניתן למצוא להקות גם ביערות מנגרובים.
הערות שוליים

↑  קולובוס אדום זנזיברי באתר הרשימה האדומה של IUCN
זוג קולובוסים מתנקים
קולובוס אדום מערבי

| קולובוס אדום מערבי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: קולובוס אדום
מין:: קולובוס אדום מערבי
שם מדעי
 Procolobus badius ‏(סופר), 1792
תחום תפוצה


קולובוס אדום מערבי (שם מדעי: Procolobus badius) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי במערב אפריקה.
אורכו של הקולובוס 450-670 מ"מ, אורך זנבו 520-800 מ"מ ומשקלו 5-11 ק"ג. קוף זה בעל פרווה אדומה ובקצוות אפורה והראש אפור בעל לחיים גדולות ובעל כיפה שחורה מעליו. הידיים ארוכות ועוזרות ללפות ענפים וגם הזנב ארוך ומתפתל.
הקולובוסים מטיילים ביער בחבורות קטנות והם מצויים רק ביערות הגשם של סנגל ושל גאנה. הם כמעט אינם יורדים לקרקע אלא מקבלים את כל מזונם מהעצים. כמו רוב הקופים הם אוכלי כל הניזונים מהחי ומהצומח אבל בעיקר מעלים.
קופים אלו עלולים להיטרף על ידי נמר, פיתוניים, עיט כתר או שימפנזה. הם נמצאים בסכנת הכחדה בטבע עקב בירוא יערות.
תת-מינים

Procolobus badius badius
Procolobus badius temminckii
Procolobus badius waldronae
הערות שוליים

↑  קולובוס אדום מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קסר

קסר אולד סולטאן בתוניסיה
מראה באיית בן אדו במרוקו
קסר טימימון באלג'יריה
קסר (ערבית قصر; צרפתית Ksar ברברית אַגְֿרֱם; רבים קסור – قصور; ksour; אִיגֶֿרְמַן בהתאמה) הוא כפר מבוצר האופייני לארצות המגרב, בדרך כלל בצידם הדרומי של הרי האטלס הפונה אל הסהרה.
מאפיינים

הקסר כולל בתי מגורים, המחוברים זה לזה בדרך כלל, אסמים משותפים ומבני ציבור נוספים כמו מסגדים, חנויות וכיוצ"ב. הוא ממוקם על גבעה או על מקום גבוה המקל על הגנתו, ושוכן בסמוך לנווה מדבר או למקור מים. מבני הקסר עשויים מלבנים המיוצרות מחול, חרסית ומים, בשילוב עם חומרים נוספים, ולעיתים בשילוב אבן.
מקורה של המילה במילה הלטינית קסטרום (castrum – "מצודה"), וממנה נוצרו המילים "Alcázar" בספרדית ו"Alcácer" בפורטוגזית.
קסור שהוכרזו כאתרי מורשת עולמית

מרוקו איית בן חדו, מרוקו
אלג'יריה מזאב, אלג'יריה
מאוריטניה ואדאן, מאוריטניה
מאוריטניה שינגטי, מאוריטניה
מאוריטניה תישית, מאוריטניה
מאוריטניה ולאתה, מאוריטניה
ירדן קסר עמרה בירדן היא מצודה בלבד ללא כפר היקפי.
ראו גם

רובע המדינה
קסבה
הערות שוליים

↑  CNRTL
↑  CNRTL
קלוקסצילין

| --- | --- |

 שם IUPAC
 (2S,5R,6R)-6-{[3-(2-chlorophenyl)-5-methyl-oxazole-4-carbonyl]amino}-3,3-dimethyl-7-oxo-4-thia-1-azabicyclo[3.2.0]heptane-2-carboxylic acid
 שמות מסחריים בישראל
 אורבניל קלוקסצילין-מדו
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C19H18N3ClO5S 
 מסה מולרית:  435.88
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  50%
 מטבוליזם:  כבדי
 זמן מחצית חיים:  30 דקות
 הפרשה:  מרתית וכלייתית
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B 
 דרכי מתן:  תוך-ורידי, תוך-שרירי, פומי
 מזהים
 קוד ATC:  J01CF02 
 מספר CAS:  61-72-3
 PubChem:  6098
 ChemSpider:  5873
 
קלוקסצילין (Cloxacillin) היא תרופה אנטיביוטית ממשפחת הפניצילין. התרופה משמשת לטיפול בזיהומים סטפילוקוקליים וניתנת בעירוי תוך-ורידי, בזריקה תוך-שרירית או פומית.
קלוקסצילין מסווגת כאיזוקסזוליל פניצילין, קבוצה של פניצילינים עמידים לפניצילינאז, עם פעילות נגד נקדים גראם חיוביים המפרישים פניצילינאז.
שימושים קליניים

קלוקסצילין משמשת לטיפול בזיהומים מזני Staphylococcus רגישים למתיצילין. היא פעילה גם נגד זני Streptococcus רגישים לפניצילין ונקדים גראם-חיוביים אל-אווירניים שונים, אולם בזיהומים מנקדים גראם-חיוביים שאינם סטפילוקוקליים, בנזילפניצילין עדיפה עליה.
התוויות היצרן קובעות מינון למבוגרים של 250–500 מ"ג ארבע פעמים ביום, ולילדים 50–100 מ"ג לק"ג גוף, גם כן ארבע פעמים ביום, עבור טיפול פומי. טיפול פומי אינו זמין בישראל. עבור טיפול תוך-ורידי בזיהומים סטפילוקוקליים משמעותיים, התרופה ניתנת בהמלצת ארגון הבריאות העולמי במינון של 6–12 גרם ביום על פני 4–6 מנות למבוגרים, ולילדים במינון 100–200 מ"ג לק"ג גוף ליום.
מבנה כימי

קלוקסצילין בנויה מחומצה 6-אמינופניצילינית שאליה מחוברת כשייר צדדי קבוצת איזוקסזוליל ואליה מחוברות קבוצת פניל עם אטום כלור וקבוצת מתיל. חומצה 6-אמינופניצילנית היא תרכובת אורגנית הבנויה משתי טבעות: המרובעת היא טבעת בטא לקטם, טבעת אמידית המכילה ארבעה אטומים, שהיא האתר הפעיל של התרופה המעכב את פעילות הטרנספפטידאז של החיידק, ואילו המחומשת הצמודה אליה היא תיאזולידין, שאליה קשורה קבוצת קרבוקסיל ושתי קבוצות מתיל.
מנגנון פעולה

מנגנון הפעולה של קלוקסצילין, כמו גם של יתר הפניצילינים, נובע מעיכוב האנזים טרנספפטידאז על ידי הטבעת הבטא לקטמית. תפקידו של אנזים זה, שגם משמש חלבון קושר פניצילין (PBP), הוא לקשר בין יחידות הפפטידוגליקן הבונות את דופן התא החיידקי ומייצבות אותה. עיכוב בניית הדופן חושף את התא החיידקי ללחצים אוסמוטיים, ולבסוף לפירוקו.
עמידות התרופה לפניצילינאז, אשר מוקנית לה מן השייר הצדדי שלה, שמונע את הקישור לאנזים זה, מאפשרת את פעילותה נגד חיידקי Staphylococcus, שברובם מייצרים פניצילינאז ועמידים לפניצילינים טבעיים.
פרמקוקינטיקה

הספיגה של קלוקסצילין במתן פומי טובה, ועומדת על כ-50%, כאשר מזון מפחית את ספיגת התרופה. דרך המתן של התרופה יכולה להיות פומית, אולם לזיהומים משמעותיים היא ניתנת תוך-ורידית. היא ניתנת כמלח נתרן, ובדם היא קשורה בשיעור של מעל 90% לחלבוני הפלזמה. כ-20% מן התרופה עוברים מטבוליזם כבדי. התרופה מופרשת בעיקר למרה, אך בשיעור של פחות מ-40% גם בכליה. זמן מחצית החיים של התרופה הוא 30 דקות.
תופעות לוואי

כבכל פניצילין, אלרגיה לקלוקסצילין היא תופעת לוואי נפוצה, אשר טווח הביטוי שלה נע בין פריחה לאנפילקסיס. תופעות לוואי נוספות המשותפות למשפחת הפניצילין כוללות היפוקלמיה, דלקת כליות אינטרסטיציאלית, נויטרופניה, דלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה, אנמיה המוליטית, מחלת הנסיוב הזר ופרכוסים.
קסנדוררמטיים

| קסנדוררמטיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: קסנדוררמטיים
שם מדעי
 Xenodermatidae ‏גריי, 1849

קסנדוררמטיים (שם מדעי: Xenodermatidae) היא משפחה של נחשים וקרובי משפחתם של הזעמניים ושל הלמפרופידיים. הם חיים בטבע בהודו ובדרום-מזרח אסיה. משפחה זו כוללת 36 מינים.
מאפיינים

בני משפחה זו קטנים ומגיעים עד אורך 80 ס"מ. הם יצורי לילה בעלי עיניים גדולות והם מצויים ביערות לחים. הם אינם ארסיים וניזונים בעיר מחולייתנים קטנים.
בני המשפחה הם קרוביהם של הזעמניים, אך הם נחשבים גם לקרובים לאינפרא-סדרת נחשי נהרות.
מיון

משפחת קסנדוררמטיים (Xenodermatidae )
סוג Achalinus - בו 9 מינים
סוג Fimbrios - בו 2 מינים
סוג ומין יחיד Parafimbrios lao
סוג Stoliczkia - בו 2 מינים
סוג ומין יחיד Xenodermus javanicus
סוג Xylophis - בו 3 מינים
קלוריק

תאוריית הקלוריק היא תאוריה מדעית ארכאית לגבי מהותו של החום. לפי תאוריה זו, חום הוא זורם (כמו נוזל או גז) המכונה קלוריק, הזורם מגופים חמים לגופים קרים. הקלוריק נחשב לגז חסר משקל, המסוגל לנוע מתוך ולתוך נקבוביות במוצקים ובנוזלים. תאוריית הקלוריק נזנחה באמצע המאה ה-19 עם ההבנה שחום הוא למעשה אנרגיה, אך נותרה בספרות המדעית עד סוף המאה ה-19.
היסטוריה מוקדמת

בהיסטוריה המוקדמת של התרמודינמיקה, קיים בלבול רב בין ההסברים הראשונים של חום ושל בעירה. לאחר שיוהאן יואכים בכר וגאורג ארנסט שטאל הציגו את תאוריית הפלוגיסטון באמצע המאה ה-17, פלוגיסטון נחשב ל"מהות החום".
את תאוריית הקלוריק הציע לראשונה אנטואן לבואזיה. לבואזיה הסביר את תופעת הבעירה במונחים של חמצן בשנות ה-70 של המאה ה-18. במאמרו משנת 1783, "Réflexions sur le phlogistique", טען לבואזיה כי תאוריית הפלוגיסטון אינה מתיישבת עם תוצאותיו הניסיוניות, והציע "נוזל מרומז" המכונה "קלוריק", וקרא לו "מהות החום".
לפי התאוריה, הכמות של חומר זה קבועה ברחבי היקום, והוא זורם מגופים חמים לגופים קרים. בשנות ה-80 של המאה ה-18, יש שהאמינו כי הקור הוא נוזל, "פריגוריק". פייר פרבו (Pierre Prévost) טען כי קור הוא פשוט העדר קלוריק.
מכיוון שחום היה חומר ממשי בתאוריית הקלוריק, לא ניתן ליצור או להשמיד אותו, שימור החום היה הנחה מרכזית.
ניסוייו של ג'וזף בלק בחקר התכונות התרמיות של חומרים השפיעו גם הם על הצגת תאוריית הקלוריק. זולת תאוריית הקלוריק, התקיימה בשלהי המאה ה-18 תאוריה אחרת שיכלה להסביר את תופעת החום: התאוריה הקינטית של הגזים. שתי התאוריות נחשבו לשוות ערך באותה עת, אולם תאוריית הקלוריק הייתה החדשה מבין השתיים, כיוון שהשתמשה במספר רעיונות מהתאוריה האטומית, ויכלה להסביר גם בעירה וגם קלורימטריה.
הצלחות

ניתן לנסח מספר הסברים מוצלחים, וכך אכן נעשה, תוך שימוש בהנחות תאוריית הקאלוריק. ניתן להבין מדוע כוס תה מתקררת בטמרפטורת החדר: הקלוריק דוחה את עצמו, ולכן זורם באיטיות מאזורים צפופי-קלוריק (המים החמים) לאזורים דלילים יותר (האוויר הקר יותר שבחדר). ניתן להסביר גם את תופעת ההתפשטות של אוויר חם: קלוריק נספג לתוך מולקולות האוויר, ומגדיל את נפחן. אם ננסח עוד הסברים לגבי מה קורה לקלוריק בתהליך הספיגה הזה, ניתן להסביר את הקרינה התרמית, מעברי פאזה של חומר בטמפרטורות שונות, ולהסיק כמעט את כל חוקי הגזים.
סאדי קרנו פיתח את העיקרון הבסיסי של מנוע קרנו, שעדיין מהווה את הבסיס לתאוריית מנוע החום, בהתבסס על תאוריית הקלוריק בלבד.
יצירת התנועה במנוע הקיטור באה תמיד כרוכה בדבר, שראוי לתת עליו את הדעת, וזו יצירת שיווי־המשקל של החומר הקאלורי, כלומר: העברתו מגוף שהטמפרטורה שלו גבוהה אל גוף שהטמפרטורה שלו נמוכה ממנו. מה נעשה באמת במנוע קיטור הנמצא בפעולה ממש? החומר הקאלורי הנוצר בתנור על ידי השרפה עובר את כתלי הדוד, ומוליד את הקיטור, ומתגלם בו כביכול. הקיטור נושא אותו קודם אל הגליל, שם הוא מבצע תפקיד מסוים, ומשם אל העבה; שם נהפך הקיטור לנוזל במגעו עם המים הקרים הנמצאים שם. המים הקרים של המעבה קולטים את אפוא בסופו של דבר את החומר הקאלורי הנוצר בשעת שרפה...הקיטור אינו כאן אלא אמצעי להעברת החומר הקאלורי...הכח המניע נוצר אפוא במנוע הקיטור לו על כילוי החומר הקאלורי ממש, אלא על ידי העברתו מגוף חם לגוף קר, כלומר על ידי יציר שיווי משקל
אולם, אחד האישושים החשובים ביותר של תאוריית הקלוריק היה התיקון התאורטי שביצע פייר-סימון לפלס למשוואת הפולס של אייזק ניוטון. לפלס, שתמך בתאוריית הקלוריק, הוסיף לקבוע למשוואה של ניוטון, הידוע כיום בתור יחס קיבולי החום של גז. תוספת זו לא רק שתיקנה באופן משמעותי את התחזית התאורטית של מהירות הקול, אלא גם המשיכה לספק תחזיות מדויקות יותר למשך כמעט מאה, כאשר מדידות של היחס הפכו למדויקות יותר.
חקר גבישים בפיזיקת מצב מוצק מודרנית משקף צל של תאוריית הקלוריק הזנוחה. תנודות סריג של גבישים, הנושאות אנרגיה תרמיות, מקוונטטות ויש להן דואליות גל-חלקיק. הייצוג החלקיקי של ויברציות שריג מכונה פונון, בהקבלה לפוטון.
התפתחויות מאוחרות

ב-1798, פרסם בנג'מין תומפסון (הרוזן רמפורד) מאמר בשם "חקירה ניסיונית אודות מקור החום המעורר על ידי חיכוך", דיווח אודות מחקרו בעניין החום המופק בעת ייצור תותחים. תומפסון מצא כי קידוח חוזר ונשנה בתותח לא פגע ביכולתו לייצר חום, כלומר לא גרם לאיבוד קלוריק. תוצאה זו הביאה אותו להאמין כי לא ייתכן כי קלוריק הוא "חומר" המציית לחוק שימור, אם כי התעוררו ויכוחים רבים לגבי אי-הוודאות הניסיונית בניסוייו.
תוצאותיו לא נראו כאיום לתאוריית הקלוריק באותה עת, כיוון שזו נחשבה לשוות ערך לתאוריה הקינטית של הגזים. למעשה, לפי חלק מבני זמנו, התוצאות דווקא סייעו להבנה של תאוריית הקלוריק.
ניסויו של תומפסון הווה השראה לעבודתו של ג'יימס ג'ול ואחרים לקראת אמצע המאה ה-19. ב-1850 פרסם רודולף קלאוזיוס מאמר בו הראה כי שתי התאוריות אכן תואמות אחת את השנייה, כל עוד חוק שימור החום הוחלף בחוק שימור האנרגיה. בדרך זו נכנסה תאוריית הקלוריק לדברי ימי הפיזיקה, והתפתחה לתרמודינמיקה המודרנית, בה חום הוא בעצם אנרגיה קינטית של מולקולות.
ביבליוגרפיה

Fox, R. (1971). The Caloric Theory of Gases. Clarendon Press: Oxford.
Chang, H.S. (2003). "Preservative realism and its discontents: Revisiting caloric". Philosophy of Science. 70 (5): 902–912. doi:10.1086/377376.
Mendosa, E. (בפברואר  1961). "A sketch for a history of early thermodynamics". Physics Today: 32–42. {{cite journal}}:  (עזרה)
קישורים חיצוניים==הערות שוליים

↑  מהדורה משנת 1880 של "A Guide to the Scientific Knowledge of Things Familiar" ספר מדע חינוכי מהמאה ה-19, הסבירה מעבר חום במונחים של זרימת קלוריק
↑  ראו, לדוגמה, את מאמרו של סאדי קרנו משנת 1824, הגיונות על הכח המניע של האש Réflexions sur la Puissance Motrice du Feu
↑  Pierre-Simon Laplace (1816). Sur la vitesse dus son dans l'air et dans l'eau. In Annales de Chimie et de Physique.
↑  ראו לדוגמה את פרסומו של לבואזיה משנת 1783, Mémoire sur la chaleur, lu à l'Académie royale des sciences, le 28 juin 1783, par MM. Lavoisier et de La Place
| תרמודינמיקה |
| --- | --- | --- |
| חוקי יסוד | חוקי שימור (החומר, האנרגיה) • חוקי התרמודינמיקה: אפס, ראשון, שני (ראו גם: תנועה נצחית, השד של מקסוול), שלישי |  |
| קבועים | קבוע הגזים • קבוע בולצמן • קבוע אבוגדרו • קבוע פלאנק |  |
| משתנים | אינטנסיבים (טמפרטורה, לחץ, פוטנציאל כימי) • אקסטנסיבים (אנטרופיה, נפח, מספר חלקיקים) • משוואת מצב |  |
| יחידות מידה | טמפרטורה (צלזיוס, קלווין, יח' אחרות) • נפח (ליטר, מטר מעוקב) • לחץ (בר, אטמוספירה, פסקל) • מספר חלקיקים (מול) • אנרגיה (ג'אול, קלוריה) |  |
| אפיון | הפיכות • שינוי האנתלפיה (תהליך אקסותרמי, תהליך אנדותרמי) • שינוי באנרגיה (תהליך ספונטני, תהליך מאולץ) • תהליך (איזוברי, איזותרמי, איזוכורי, אדיאבטי, איזנטרופי, איזואנתלפי) |  |
| פוטנציאלים תרמודינמיים | אנרגיה פנימית • אנתלפיה • האנרגיה החופשית של הלמהולץ • האנרגיה החופשית של גיבס |  |
| מצבי צבירה ומעברי פאזות | מצבי צבירה (מוצק, נוזל, גז) • מעברי פאזות (התכה, התאדות, המראה, התעבות, הקפאה) • נקודת התכה • נקודת רתיחה • נקודה משולשת • נקודה קריטית • דיאגרמת פאזות • משוואת קלאוזיוס-קלפרון • חוק הפאזות של גיבס |  |
| גזים | גז אידיאלי • גז ואן דר ואלס • התאוריה הקינטית של הגזים • לחץ חלקי • חוק ראול • מודל דלטון • חוק בויל-מריוט • חוק גה-ליסאק • חוק שארל• משוואת הגז האידיאלי |  |
| חום וטמפרטורה | האפס המוחלט • יח' מידה לטמפרטורה • שיווי משקל תרמודינמי • קיבול חום • יחס קיבולי החום • חום כמוס • חוק הס • קלורימטר • אפקט ג'ול-תומסון • הסעת חום • מוליכות חום • מעבר חום • קרינה תרמית • קשר מאייר • האינדקס האדיאבטי |  |
| מעגלי עבודה | מעגלים תרמודינמיים (קרנו, סטרלינג, ברייטון, אריקסון, רנקין, סטירלינג, דיזל, לנואר, אוטו, היגרוסקופי, סקודירי, סטודרד) • נצילות |  |
| יישומים | מכונות חום • מנועים • משאבות • משאבת חום • מחליף חום • מיזוג אוויר • מקרר • קירור תרמואלקטרי • תחנות כוח |  |
| מונחים נוספים | תאוריית הקלוריק • תנועה בראונית • פונקציית מצב • תרמודינמיקה סטטיסטית • קשרי מקסוול • תרמוכימיה |  |
| דמויות בולטות | דניאל ברנולי (1700–1782) • בנג'מין תומפסון (1753–1814) • סאדי קרנו (1796–1832) • אמיל קלפרון (1799–1874) • רוברט מאייר (1814–1878) • ג'יימס ג'ול (1818–1889) • ויליאם ג'ון מקורן רנקין (1820–1872) • הרמן פון הלמהולץ (1821–1894) • רודולף קלאוזיוס (1822–1888) • ויליאם תומסון (1824–1907) • ג'יימס קלרק מקסוול (1831–1879) • יוהנס דידריק ואן דר ואלס (1837–1923) • ג'וסיה וילארד גיבס (1839–1903) • לודוויג בולצמן (1844–1906) • מקס פלאנק (1858–1947) • פייר דוהם (1861–1916) • קונסטנטין קרתיאודורי (1873–1950) • לארס אונסגר (1903–1976) |  |
קרל כריסטיאן פוגל פון פוגלשטיין

| --- | --- |

דיוקן של פון פוגלשטיין, צויר בידי פרידריך פון אמרלינג
 לידה:  26 ביוני 1788 Wildenfels, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  4 במרץ 1868 (בגיל 79) מינכן, ממלכת בוואריה 
 שם לידה:  Carl Christian Vogel 
 מקום לימודים:  אקדמיית דרזדן לאמנות יפה 
 תחום יצירה:  ציור, דיוקן 
 הושפע על ידי:  כריסטיאן לברכט פוגל 
 
קרל כריסטיאן פוגל פון פוגלשטיין (בגרמנית: Carl Christian Vogel von Vogelstein; ‏26 ביוני 1788, וילדנפלז – 4 במרץ 1868, מינכן) היה צייר גרמני.
פון פוגלשטיין החל בקריירת הציור שלו בגיל צעיר מאוד, הוא פעל בדרזדן, סנט פטרבורג, דורפט היא טרטו, רומא ומינכן.