stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיה ורד
ביוגרפיה

ורד נולדה בא' בטבת תרפ"ב, 1 בינואר 1922, בעיר חלם בפולין. ב-1924, הגיעה לארץ ישראל עם הוריה, אברהם ומלכה רוזנפלד. ורד הייתה הבת הבכורה במשפחה בת שלושה ילדים. ילדותה עברה עליה בשכונת מונטיפיורי בתל אביב. למדה בבית הספר לבנות בנווה צדק, ונמנתה על תנועת הנוער הבורוכובי.
בגיל חמש עשרה התייתמה מאמה, ואביה נישא תוך חודש בשנית. ורד שהייתה תלמידה מצטיינת וכישרונה הספרותי בלט כבר מגיל צעיר, נאלצה לעזוב את בית הספר בשל הקשיים הכלכליים שפקדו את המשפחה. בגיל 17 עזבה את בית משפחתה ובגיל 18, לאחר שנה שבה, כדבריה, "גרה ברחוב", נישאה לשחקן התיאטרון יוסף לוי, וילדה את בנה הראשון.
ב-1941, והיא בת 21, הצטרפה לקיבוץ גברעם של הקיבוץ המאוחד. בקיבוץ עבדה כמחנכת וכמורה והשתתפה בהגנה על היישוב במלחמת השחרור. בגברעם הכירה את בעלה השני, אליעזר לוי, יליד גרמניה, שהיה פלמחניק ומורה, מנישואין אלו נולדו לה שתי בנות.
בשנים אלו, סוף שנות ה-40, התחלת ה-50 - החלה לפרסם את שיריה הראשונים. השירים ראו אור במוספי הספרות של העיתונים היומיים (כמו "דבר"), בביטאונים הקיבוציים ובכתבי עת לספרות (כמו "מבפנים", "מולד", "גליונות" ו"אנך"). כן פרסמה סיפורים לילדים שראו אור ב"דבר לילדים" וב"משמר לילדים".
ב-1947 התפרסמה הפואמה הראשונה שלה "שומרת הלילה" ב"מבפנים", ביטאון הקיבוץ המאוחד (כרך י"ב חוברת ב', פברואר 1947), וזכתה להערכה רבה.
ב-1954 התפרסם ספר שיריה "שירים על חרב ומיתר" (בהוצאת הקיבוץ המאוחד) וזכה לתהודה רבה ולשבחי הביקורת. ישראל זמורה כתב עליה: "זוהי משוררת בעלת ליריזם מעודן עד תכלית; שרטוטי דבריה – דקים מאוד, אבל הדקות חרוטה ואינה נמחקת מלפני העין הרואה ויודעת מה היא רואה" (1949). יוסף ליכטנבום כתב כי היא מצטרפת ל"פמליית המשוררות המעולות שלנו" (1960). "שירים על חרב ומיתר" מכיל שירים שחלקם בעלי אופי לירי ומינורי שחלקם מציירים תמונה קטנה כמו פרדס בשעת שקיעה או עץ זית, ומתארים בעדינות את מראות הטבע ונושאים גוון אימפרסיוניסטי; שירים אחרים עוסקים בנושאים "גדולים" כמו תחייה לאומית, שואה ושכול. לדברי המבקר שמעון זנדבנק העיסוק בחוויות הקולקטיביות של עם ושל תקופה פוגם ביצירתה של ורד, שהיא לירית במהותה. לתפיסתו, "חיה ורד חייבת הייתה להעמיק בחוויה הפרטית, להיבנות על דקות ראייתה..." (1955).
ב-1954 כתבה את הפזמונים להצגה "אתה מספר לי?" מאת אפרים קישון ובביומו של מנחם גולן עבור תיאטרון המטאטא.
בשנים 1954–1958 עבדה כעורכת ועיתונאית בביטאון "בקיבוץ" של העיתון "למרחב", והמשיכה לפרסם מיצירותיה בביטאוני התנועה וכן ב"דבר הפועלת" וב"מאזניים".
ב-1958 עזבה עם משפחתה את הקיבוץ ועברה לגור ביישוב חופית שבעמק חפר. ורד ובעלה עבדו במוסד הנוער "נעורים". ורד הייתה מחנכת ומורה לספרות לכיתות ט'–י'.
ורד לא פרסמה ספרים נוספים. בריאיון לתקווה ויינשטוק (1962) סיפרה כי אף שאינה מפרסמת, היא ממשיכה לכתוב כל הזמן. על עצמה אמרה "אני אדם שגנז את עצמו מדעת". עוד סיפרה כי הקיבוץ שימש לה מקור השראה ורק משעזבה אותו החלו שיריה לקבל גוון פרטי והמוטיב המרכזי של שירתה החל להיות ה"אני". בשירתה הושפעה בעיקר מנתן אלתרמן.
המשיכה לכתוב שירים עד ימיה האחרונים. אחדים משיריה עדיין כלולים בתוכנית הלימודים בספרות של חטיבות הביניים והתיכון, ואחדים מהם אף הולחנו. המפורסם בהם, "סוף קיץ", הולחן על ידי יאיר רוזנבלום, הושר על ידי הזמרת עפרה חזה, ומופיע באנתולוגיות רבות.
חיה ורד נפטרה בז' בכסלו תשנ"ח, 6 בדצמבר 1997 . היא הובאה למנוחות לצד בעלה השני אליעזר לוי (נפטר ב-1978), בבית העלמין המשותף לכפר ויתקין,  חופית ובית ינאי . הותירה אחריה בן – יואב לוי ושתי בנות – הסופרת מיה לוי-ירון וטלי אטון.
אשה בשמלה ירוקה

ב-2016 פרסמה בתה, הסופרת מיה לוי-ירון את הרומן "אישה בשמלה ירוקה", בו היא מתארת את יחסיה עם אמה ואת סיפור חייה הטראגי של האם. הספר היה ברשימה הקצרה לפרס ספיר לשנת 2016.
בנימוקי השופטים נכתב: הרומן "אישה בשמלה ירוקה" הוא רומן אוטוביוגרפי על חיים בצילה של אם שהייתה פעם משוררת ואב יליד גרמניה, פלמ"חניק לשעבר. אמה של לוי-ירון, הייתה המשוררת חיה ורד, ששיריה זכו לשבחים רבים בשנות החמישים. ורד לא הצליחה לחזור על הצלחתה הראשונה וחלומה לחזור למרכז הבמה הספרותית לא התגשם. דמותה של האם המתוסכלת ומערכת היחסים עמה עומדים במרכז הספר הזה."
ספרי שירה

1947 – שומרת הלילה – הוצאת הקיבוץ המאוחד
1949 – נטפים – שירים שפורסמו לראשונה בתוך קובץ "מבפנים" לתולדות היישוב כרך י"ג, 1948.
1954 – שירים על חרב ומיתר – הוצאת הקיבוץ המאוחד
לקריאה נוספת

על המחברת ויצירתה:
תקוה ויינשטוק, "אני אדם שגנז את עצמו מדעת", מעריב, 3 באוגוסט 1962, המשך
יוסף ליכטנבום, על משוררים צעירים, מאזנים, כרך י' (תש"ך), עמ' 371, באתר JSTOR
גרשון מרטה, השיר הפשוט של חיה ורד. משא, גל' 43 (תשי"ג, 8 באפריל 1953), עמ' 11 (מכתב למערכת)
פנינה נוה, ציונים בדרכה של האשה בספרות העברית. אורות, שנה 10, חוב' כ"א (אפריל 1964), עמ' 39–42.
גדעון קצנלסון, ישראל הצעירה שרה שירי טבע, מאזנים, כרך ו' (תשי"ח), עמ' 393, באתר JSTOR
על "נטפים"
ישראל זמורה, פרקים קטנים, הארץ, 16 בדצמבר 1949
על "שירים על חרב ומיתר"
אריה אבנרי, על שירי חיה ורד, למרחב, 20 במאי 1955
בלאט, אברהם. מספר אל ספר: על חרב ומיתר. הצופה, כ"ד באדר תשט"ו, 18 במארס 1955, עמ' 5.
רבקה גורפיין, שירי חיה ורד, על המשמר, 8 ביולי 1955
ישראל זמורה, שירת ערגה ואהבה, דבר, 11 בפברואר 1955
זמורה, ישראל. שירתה של חיה ורד. דבר הפועלת, שנה כ"א, גל' 6 (תמוז תשט"ו, יוני 1955), עמ' 165–166.
זנדבנק, שמעון. שירי חיה ורד. משא (מצורף ל'למרחב'), 25 בפברואר 1955, עמ' 1, 2.
מרדכי יפה, חרב ומיתר לחיה ורד, דבר, 12 באוגוסט 1955
סבוראי, רחל. על הנופלים בשגעונם. משא (מצורף ל'למרחב'), 23 בדצמבר 1955, עמ' 5.
עין, א. שירים על חרב ומיתר. מבואות, חוב' 22 (תשט"ו, 8 ביוני 1955), עמ' 21.
רוניה. הסופר ידיד האדם. דבר הפועלת, שנה כ"א, גל' 7–8 (אב-אלול תשט"ו, יולי-אוגוסט 1955), עמ' 208–209.
הערות שוליים

1 2   אילת נגב, אמא והסיפור שחרטה בי, באתר הארץ, 3 ביולי 2016
1 2 3  חיה ורד, באתר library.osu.edu
↑  ⁨יובל, המטאטא - ⁨מעריב⁩, 5 פברואר 1954, אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨המטאטא- אתה מספר לי? ⁨הארץ⁩ , 12 פברואר 1954, אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨"אני אדם שגנז את עצמו מדעת" ⁩ - ⁨⁨מעריב⁩ 3 אוגוסט 1962⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
1 2  אישה בשמלה ירוקה, מועמד רשימה קצרה – מסלול ראשי לפרס ספיר, באתר מועצת הפיס לתרבות ואמנות
↑  ירין כץ, הוכרזה הרשימה הקצרה לפרס ספיר 2016, באתר קורא בספרים, ‏2016-12-18
↑  ארכיון יד יערי: שירים על חרב ומיתר / חיה ורד, באתר www.infocenters.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300102305171  VIAF: 97324488   WorldCat (עם VIAF): 97324488
הפיגועים בקניה (2002)

| --- | --- |

 תאריך:  28 בנובמבר 2002
 מקום:  מומבסה, קניה
 קואורדינטות:  4°03′00″S 39°39′58″E﻿ / ﻿4.05°S 39.666°E﻿ / -4.05; 39.666
 סוג:  פיגוע תופת, ניסיון הפלת מטוס
 נשק:  מכונית תופת, חגורת נפץ, טילי כתף מדגם 9K32 סטרלה-2
 הרוגים:  15
 פצועים:  80
 מבצע:  אל-קאעידה אל-קאעדה
  (למפת מומבסה מוגדלת) הפיגועים בקניה(למפת מומבסה רגילה) הפיגועים בקניה
 
הפיגועים בקניה הם שני פיגועים רצופים שנערכו בקניה ב־28 בנובמבר 2002, על ידי ארגון טרור המקורב לאל-קאעידה:
תקיפת מלון "פרדייז", פיגוע שבו נהרגו שלושה ישראלים ו־13 קנייתים.
ניסיון תקיפת טיסה 582 של ארקיע באמצעות טיל כתף שכשל.
הפיגועים בוצעו על ידי טרוריסטים אסלאמיסטים מארגון טרור אסלאמי המקורב לאל-קאעידה בשם "אל-איתיחאד אל-איסלמיה" (אנ'). פאזול עבדאללה מוחמד, מנהיג אל-קאעידה במזרח אפריקה, שעמד מאחורי פיגועים אלה, נהרג בסומליה ביוני 2011.
תקיפת מלון "פרדייז"

ב-28 בנובמבר 2002 במהלך חופשת החנוכה ביקרה בקניה קבוצה של כ-200 ישראלים לטיול ספארי. חוליית טרור אסלאמי עקבה אחריהם לאחר שנחתו בשדה התעופה בקניה והמשיכו לכיוון מלון "פרדייז" במומבסה. משהגיעה קבוצת הישראלים למלון, אנשי החוליה הגיעו עם מכונית תופת, אחד מהמחבלים נכנס ללובי והפעיל את חגורת הנפץ שעל גופו בעוד ששאר חברי החוליה שחיכו בחוץ הגיעו עם מכונית תופת לכיוון המלון ופוצצו עצמם בכניסה.
המלון נשרף כולו וכתוצאה מכך נהרגו 15 איש. משלחת של חיל הרפואה והיחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669), הגיעה לקניה לצורך החזרת הפצועים וההרוגים הישראלים לישראל.
חקירה

לאחר התקרית התברר כי את ניסיון הפלת המטוס ואת הפיגוע במלון הישראלי "פרדייז", שאירע באותו יום ובו נהרגו שלושה ישראלים ו-13 קנייתים, ביצעו פעילי ארגון טרור אסלאמי המקורב לאל-קאעידה בשם אל "איתיחד אל איסלמיה". בשנת 2004 נעצרו שלושה בחשד שביצעו את הפיגועים.
הועלתה השערה שהסיבה לכישלון הפיגוע היא שכיסוי ראש הביות של הטיל לא הוסר, מה שגרם לטילים להחטיא.
כשבוע לאחר האירוע נמצאו שרידי אחד הטילים בכפר צ'יזרי, הטיל השני שלא התפוצץ נמצא בכפר נגינדו, כשני קילומטרים מצ'יזרי. בעקבות האירוע הופסקו טיסות מטוסים ישראליים לקניה.
הקנייתים הסתייעו לצורך החקירה באנשי מודיעין אמריקנים וישראליים שהצליחו לחשוף את פעילות המפגעים. רוב האחראיים והמבצעים של הפיגוע הכפול נהרגו או נתפסו על ידי האמריקנים וכוחות ביטחון נוספים במשך השנים.
מבצעים

פאזול עבדאללה מוחמד מפקד הפיגוע המשולב במומבסה, נהרג ב־2011 בידי חיילים סומלים. סאלח עלי סאלח נבהאן ששיגר טיל לעבר המטוס נהרג בסומליה ב-2009 על ידי הצי האמריקני. חברו לחוליה עיסא עת'מאן עיסא נעלם ב-2007. אבו טלהא אל סודני שסיפק את הטילים נהרג ב-2007 בסודאן בתקיפת מטוס אמריקני. עבדאללה אחמד עבדאללה המנהיג הרוחני של אל קאעידה בקרן אפריקה נהרג בטהראן ב-2020.
ההערכה היא כי מארגני המתקפות ביקשו להפחית דרמטית את פעילות ישראל ביבשת אפריקה. לשני הפיגועים בו זמנית הייתה השפעה ישירה על ענף התיירות בישראל. מלון פרדייז היה נכס בבעלות ישראלית על חוף הים, שהרבה נופשים ישראלים פקדו אותו.
הקבוצה המיליטנטית של אל-שבאב מרוכזת בעיקר בסומליה ובגלל אבטחת גבול חלשה, לעיתים קרובות זולגת לקניה. בקניה קיים מיעוט מוסלמי שהיה מנוכר מבחינה היסטורית, והתנגד יותר ויותר לפעילויות מערביות בקניה. אוכלוסייה זו איפשרה לתנועה הג'יהאדיסטית להשיג אחיזה חזקה בתוך קניה וסייעה לה לפעול.
בעקבות התקרית

בעקבות התקרית המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית (DHS) השקיעה במחקר ובפיתוח מערכות מתקדמות להגנה על מטוסים מפני טילים, ישראל פיתחה את מערכת ההגנה למטוסי נוסעים בשם מגן רקיע, וחברות תעופה ציידו חלק ממטוסי הנוסעים שלהן במערכות לשיבוש טילים.
בעקבות התקרית מדינות אירופה המליצו לאזרחיהם להימנע מלנסוע לקניה, וקניה נפגעה כלכלית עקב הפסקת התיירות בשנים שלאחר הפיגועים.
ראו גם

ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה
הערות שוליים

↑  עמוס הראל, חוסל האחראי לפיגוע במומבסה ב-2002, באתר הארץ, 11 ביוני 2011
↑  רוני זינגר‏, 12 חשודים נעצרו בקשר לפיגוע בקניה, באתר וואלה, 29 בנובמבר 2002
מאיר מרמור, פינוי פצועים ממתקפת טרור לארץ – ניסיון הפינוי ממומבסה, קניה ב-28.11.02, באתר ההסתדרות הרפואית בישראל
↑  מומבסה: נמצא טיל ואריזה של טיל נוסף ליד שדה"ת , באתר nana10‏, 7 בדצמבר 2002
↑  קניה: החל משפטם של המעורבים בפיגוע במומבסה, באתר ynet, 7 בינואר 2004
↑  משטרת קניה עצרה שני חשודים בנסיון הפיגוע נגד טיסת "ארקיע", באתר ערוץ 7
↑  קניה: נמצאו שרידי הטילים שנורו לעבר מטוס ארקיע, באתר ynet, 7 בדצמבר 2002
↑  עמית דרנגר ואהרון לפידות, ‏הגנה אזרחית, באתר חיל האוויר הישראלי, 27 ביוני 2007
↑  דרור מרום, ‏לראשונה: חברת אל-על תצייד מטוסים במערכות נגד טילים, באתר גלובס, 4 בספטמבר 2003
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
פיגוע מכונית התופת בחדרה

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

 תאריך:  22 בנובמבר 2000
 קואורדינטות:  32°26′22″N 34°55′15″E﻿ / ﻿32.439578°N 34.920824°E﻿ / 32.439578; 34.920824
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  2
 פצועים:  61
  (למפת הכרמל מוגדלת) פיגוע מכונית התופת בחדרה(למפת הכרמל רגילה) פיגוע מכונית התופת בחדרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פיגוע מכונית התופת בחדרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פיגוע מכונית התופת בחדרה
 
מקום הפיגוע
פיגוע מכונית התופת בחדרה הוא פיגוע שבוצע באמצעות מכונית תופת ב-22 בנובמבר 2000. בפיגוע נרצחו 2 אזרחים ישראלים, ונפצעו 61 אנשים.
הפיגוע

הפיגוע בוצע בתחילת האינתיפאדה השנייה שהחלה בסוף ספטמבר 2000. ב-22 בנובמבר 2000, יום רביעי אחר הצהריים, ברחוב הנשיא, רחובה הראשי של חדרה, מכונית תופת שחנתה בתחנת אוטובוס ברחוב התפוצצה כאשר הגיע לתחנה אוטובוס אגד בקו 7, שעשה דרכו לעבר שכונת גבעת אולגה ובו כ-30 נוסעים. מעוצמת הפיצוץ האוטובוס הועף כ-20 מטר קדימה ונעצר בתוך חנות סמוכה. בפיגוע נרצחו שני אזרחים: אזרח שנסע באוטובוס, ואזרחית שעמדה על המדרכה. חנויות סמוכות ניזוקו מן הפיצוץ.
גלריה

תמונות מזירת הפיגוע
הערות שוליים

| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
איידס בישראל

מחלת האיידס התגלתה בישראל בראשית שנות ה-80, זמן לא רב לאחר זיהוי המחלה בארצות הברית. בין השנים 1981 ל-2020, התגלו בישראל 10,791 מקרים של נשאי נגיף ה-HIV, מתוכם 1,771 התפתחו למחלת האיידס. כן דווחו 1,683 מקרי מוות, ו-1,257 אנשים שעזבו את ישראל. לפיכך, ולאור חריגותם של מקרי ההחלמה הידועים, בסוף שנת 2020 היו רשומים בישראל 7,851 נשאים של הנגיף, לרבות מקרים בהם התפתחה המחלה.
נוכח אופי ההתפשטות של הנגיף, האמצעים שננקטו לבלימת ההתפשטות, וכן שירותי הרפואה המתקדמים שהמדינה יודעת לספק, שיעור הנדבקים בנגיף (כמו גם שיעור הנפטרים מהמחלה) מכלל האוכלוסייה, נמוך יחסית, ודומים למצב ברוב מדינות המערב. שיעור המקרים החדשים עמד בשנת 2022 על כ-4.7 למאה אלף, נמוך משמעותית ממדינות מערב אירופה.
מהלך המגפה

במחצית הראשונה של שנות ה-80 התגלו בישראל חולי איידס מעטים מדי שנה. מקרה המוות הראשון מאיידס בישראל תועד בשנת 1982. באותה תקופה, הידע על הנגיף והמחלה היה מוגבל, ועל אף המשאבים הרבים שהושקעו, לא נמצא לה מזור. על כן, כל שנותר לעשות היה לפעול כנגד ההדבקה (על ידי חינוך לשימוש באמצעי מניעה, בדיקת מנות דם טרם עירוי וכיוצא בזה), ולתמוך בנדבקים ככל הניתן. על רקע זה הוקם בשנת 1985 הוועד למלחמה באיידס, הפועל עד היום.
מקרי המוות מהמחלה היו ספורדיים במחצית הראשונה של שנות ה-80, ואף לא הגיעו למספר דו-ספרתי. במחצית השנייה של העשור נרשמה עלייה, ונמנו כעשרים נפטרים מדי שנה. במחצית הראשונה של שנות ה-90 חל זינוק במספר הנפטרים (דבר המתכתב עם הרווח הסטנדרטי בין הדבקה בנגיף למוות ממחלה, שלרוב עומד ללא טיפול על כעשר שנים). מספר המתים הגיע לשיא בשנת 1994, אז נמנו כ-70 מתים בישראל.
עם התקדמות המחקר בתחום פותחו מספר תרופות, שמדכאות את התפשטות הנגיף בגוף הנדבקים, ועל ידי כך מונעות את התפתחות המחלה (אך לא מסלקות את הנגיף מהגוף, מה שמחייב שימוש קבוע בהן). בעזרת שימוש בתרופות הללו, כמו גם אמצעים נוספים, יש שליטה יחסית בהתפשטות הנגיף, והנשאים מצליחים לרוב לנהל אורח חיים תקין כמעט כמו מי שאינם נושאים אותו. לאחר השיא בנפטרים שנרשם בשנת 1994, חלה ירידה במניין הקורבנות השנתי, כשבשנת 1998 נפטרו פחות מ-40 חולים. משם החלה מגמה גלית, במסגרתה יש שנים עם עלייה במספר המאומתים החדשים, ויש שנים בהן נצפית ירידה.
אפידמיולוגיה > מספרי נשאים

בנובמבר 2009 העריכה המחלקה לשחפת ואיידס במשרד הבריאות הישראלי כי במדינת ישראל חיים כ-6,300 נשאים של נגיף HIV. זאת, על פי זיהוי בבדיקות של 4,525 נשאים (כולל כ-450 חולים) וההערכה שיש עוד 1,800 נשאים שטרם זוהו ככאלו. עוד 1,226 נשאים וחולים מתו או עזבו את ישראל. לפי משרד הבריאות, בשנת 2021 היו בישראל 8,386 בני אדם שחיו עם HIV/איידס.
אפידמיולוגיה > שיעורי מקרים חדשים

מספר הנשאים החדשים שהתגלו בישראל מדי שנה עלה מכ-310 בשנת 2004 לכ-390 בשנת 2008 ול-495 בשנת 2012. שיעור גידול תפוצת הנגיף בישראל נמוך מהקיים ברוב מדינות מערב אירופה ועמד ב-2009 על 52.8 נשאים וחולים חדשים למיליון ישראלים לשנה. בהמשך ירד מספר  הנדבקים החדשים ל-362 בשנת 2020 ו-388 ב-2021. בשנת 2022 התגלו 457 מקרים חדשים, שיעור של 47 למיליון.
אפידמיולוגיה > מספר נפטרים

מאז שנת 2016 ניכרת ירידה במספר הנפטרים, כאשר בשנת 2019 ושנת 2020, מתו כעשרים אנשים מהמחלה (בכל אחת מהשנים בנפרד).
אפידמיולוגיה > מקורות עיקריים לנשאים חדשים

בשנת 2009, שלושת המקורות העיקריים לנשאים חדשים בישראל היו השתייכות לקבוצה שהגיעה ממדינה עם שכיחות גבוהה של איידס (30-40%), יחסי מין בין גברים (20-30%), והזרקת סמים (10-15%). כ-60% ממקרי ההידבקות החדשים התרחשו אצל צעירים בני 18 עד 25, בדרך כלל כתוצאה מקיום יחסי מין בלתי מוגנים.
אפידמיולוגיה > מקורות עיקריים לנשאים חדשים > יוצאי ארצות עם שכיחות גבוהה של איידס

בשנת 2003, כארבעים אחוזים מכלל הנשאים בישראל היו יוצאי אתיופיה (1,262) ועשרה אחוזים (332) עולים מחבר העמים. לפי הערכות כתשעים אחוז מהנשאים יוצאי אתיופיה היו תחת השגחה וטיפול רפואי. לפיכך, קרוב לעשור לאחר-מכן, בשנת 2012 שיעור עולי אתיופיה בקרב הנשאים החדשים ירד משמעותית ועמד על 12%, בעוד מהגרי העבודה מאפריקה היו קרוב ל-30% מהנשאים החדשים. בשנת 2021, 102 מתוך 388 הנשאים החדשים (26.3%) הגיעו ממדינות ברית המועצות לשעבר. בשנת 2022, 178 מתוך 457 הנשאים החדשים (38.9%) הגיעו ממדינות ברית המועצות לשעבר, 75 מהם מאוקראינה.
אפידמיולוגיה > מקורות עיקריים לנשאים חדשים > יחסי מין בין גברים

בשנת 2008 התריע ד"ר גדעון הירש, מנכ"ל הוועד למלחמה באיידס ונשא HIV, כי למיטב ידיעתו "ישראל קפצה השנה למקום הראשון בעולם מבחינת הידבקויות של הומואים. אנחנו שיאני העולם בשיעור העלייה השנתי במספר הנשאים ההומואים".
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 היה שיעורם של ההומוסקסואלים בקרב הנדבקים החדשים באיידס בישראל כ-38%. שיעור זה צנח משמעותית בשנות ה-90 בעקבות גילוי נשאי איידס חדשים בקרב העלייה מאתיופיה וחבר העמים, אך חזר לקדמותו בראשית שנות ה-2000. בשנת 2009 שיעור ההומואים בקרב הנדבקים החדשים באיידס היה 35%, בשנת 2018 עמד על 36%. בשנת 2016 דווח על 127 נשאים חדשים, בשנת 2017 עלה המספר ל-147. הוועד למלחמה באיידס מפרסם שקרוב ל-25% מכל נשאי האיידס הרשומים בישראל הם הומוסקסואלים.
אפידמיולוגיה > מקורות עיקריים לנשאים חדשים > מזריקי סמים

שיעור הנשאים בקרב מזריקי הסמים בישראל מוערך בכ-1-3% ונחשב למגפה הדורשת טיפול. רבים מנשאי האיידס בקרב מזריקי הסמים נדבקו מחוץ לישראל, בעיקר במדינות ברית המועצות לשעבר בה יש שכיחות גבוהה של נשאי HIV בקרב מזריקי הסמים, אולם שיעור נשאי הנגיף בקרב העולים ממדינות חבר העמים הוא קטן ויש יותר סיכון שידבקו במחלה בישראל מאשר שיגיעו איתה. בנובמבר 2003 הותנעה תוכנית החלפת מזרקים במרכז ירושלים, ובהמשך גם במתחם לוינסקי בתל אביב ובאשדוד, בניסיון להפחית את היקף ההידבקות בנגיפי HBV ,HIV ו-HCV בקרב מכורים לסמים. מוקדם לומר אם התוכנית הישראלית עמדה במטרותיה, אך תוכניות דומות בערי אירופה וצפון אמריקה דיווחו על הצלחה.
רבים מהנשאים הבלתי מאותרים הם מכורים לסמים שנדבקו בנגיף בישראל בעקבות שימוש במזרקים מזוהמים, או ביחסי מין בלתי מוגנים במסגרת עיסוקם בזנות. בקרב מכורים לסמים העוסקים בזנות קיימת שכיחות גבוהה יותר של הרפס, זיבה ועגבת, מחלות המגדילות את ההסתברות להעברת נגיף HIV פי חמישה.
היבטים נוספים > נשאים וחולים

אחד הישראלים המפורסמים ביותר שהתמודדו עם נגיף ה-HIV, היה גדעון הירש. הירש כיהן כמנכ"ל הוועד למלחמה באיידס, ובזמנו היה מהמעטים במדינה שחיו בגלוי כנשאי הנגיף. הירש נדבק בנגיף בשנת 1989, כך שהוא הספיק להיות מטופל טרם שלב המחלה הקשה, וכך יכל להמשיך לחיות כמעט 20 שנים לאחר ההדבקה, עד ששם קץ לחייו.
היבטים נוספים > נפטרים ונפטרות

במהלך השנים נפטרו מספר ישראלים מפורסמים מהמחלה, מתוכם ניתן בין היתר למנות את במאי הקולנוע עמוס גוטמן, האמן דן זקהיים, והשחקן יוני חן. המקרה המפורסם והזכור ביותר הוא ככל הנראה מותה של הזמרת עפרה חזה. חזה, שהייתה מהזמרות המוכרות, המצליחות והאהובות בישראל, בת 42 בלבד במותה, הסתירה את דבר מחלתה מהציבור, כך שבמידה רבה הידיעה נפלה על הציבור כרעם ביום בהיר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  HIV/ איידס בישראל: דו"ח אפידמיולוגי תקופתי 1981 – 2020
↑  Max Roser, Hannah Ritchie, HIV / AIDS, Our World in Data, 3 באפריל 2018
↑  HIV/AIDS - adult prevalence rate - The World Factbook, www.cia.gov
1 2  HIV / איידס בישראל: דו"ח אפידמיולוגי תקופתי 1981 – 2022, משרד הבריאות, 2 בספטמבר 2024
↑  ⁨איידס נפטרו 11,נוספו שישה⁩ | ⁨חדשות⁩ | 23 ספטמבר 1987 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  Noam, ההיסטוריה של HIV ומגפת האיידס, באתר תיבת נעם - מחשבות ביולוגיות, ‏8 בדצמבר 2019
1 2 3 4  ד"ר דניאל שם טוב (עורך), HIV/איידס בישראל, דו"ח אפידמיולוגי תקופתי 1981-2008, המחלקה לשחפת ואיידס במשרד הבריאות, ירושלים, נובמבר 2009
↑  "HIV / איידס בישראל: דו"ח אפידמיולוגי תקופתי 1981 -2021". GOV.IL. נבדק ב-2023-08-23.
1 2 3  לי בן שי‏, עלייה של 8% במספר הנדבקים בנגיף האיידס ב-2012, באתר וואלה, 10 ביוני 2013
↑  עוגן גולדמן ויוסי זולפן, ‏איידס – נתונים כלליים ומדיניות משרד הבריאות, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 1 בדצמבר 2003
↑   עידו אפרתי, משרד הבריאות מקצץ במערך הטיפול ב-HIV בקרב יוצאי אתיופיה, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2014
↑  דוח2022
↑  עפרי אילני, הומו מתוודה: פעם חששתי יותר, היום איידס כבר לא בסיסטם שלי, באתר הארץ, 8 ביולי 2008
↑  דן אבן, מחקר חושף: נשאי איידס הומואים מפיצים בישראל את המחלה ביודעין, באתר הארץ, 9 באפריל 2010
↑  עידו אפרתי, אחרי ארבע שנים של ירידה: עלייה במספר הנדבקים ב-HIV, בעיקר בקרב הומואים, באתר הארץ, 6 ביוני 2018
↑  יואב אבן, ‏לאחר 4 שנים: עלייה במס' נשאי HIV, באתר ‏מאקו‏, 6 ביוני 2018
↑  דוד מרחב, בזכות ההבדל הגדול, באתר nrg‏, 13 באוגוסט 2006
↑  Chemtob D, Grossman Z, Epidemiology of adult and adolescent HIV infection in Israel: a country of immigration, Int J STD AIDS. 2004 Oct;15(10):691-6, PMID 15479507
1 2  דניאל שם טוב, מרגוליס א., לוויט ש., גולד ד., לוי א., אליאס מ., מהל ח., תוכנית החלוץ להחלפת מזרקים בארץ – רציונל והערכה ראשונית, 2008, שקפים 4–5, 10-11, 23, 27
↑  World Health Organization, [http://apps.who.int/iris/bitstream/handle/10665/70603/WHO_RHR_11.14_eng.pdf Emergence of multi-drug resistant
Neisseria gonorrhoeae], ‏June 2012
↑  John M. Douglas, Penicillin Treatment of Syphilis, JAMA, 2009
↑  Saidi H. Kapiga, Noel E. Sam, Heejung Bang, Quanhong Ni, Trong T. H. Ao, Ireen Kiwelu, Sarah Chiduo, Uzodinma Ndibe, George Seage, III, Paul Coplan, John Shao, Zeda F. Rosenberg, Max Essex, The Role of Herpes Simplex Virus Type 2 and Other Genital Infections in the Acquisition of HIV-1 among High-Risk Women in Northern Tanzania, The Journal of Infectious Diseases doi: 10.1086/513566
↑  Esther E Freeman; Helen A Weiss; Judith R Glynn; Pamela L Cross; James A Whitworth; Richard J Hayes, Herpes simplex virus 2 infection increases HIV acquisition in men and women: systematic review and meta-analysis of longitudinal studies, AIDS, 2006 doi: 10.1097/01.aids.0000198081.09337.a7
↑  אסתי אהרונוביץ, אני נושא עמי, באתר הארץ, 9 במאי 2007
1 2  תעודת זהות למחלה

תחקיר מקיף על מחלת האיידס - ממה אפשר להידבק, איך הנגיף פועל וכיצד אפשר למנוע את החולי וההידרדרות. כתבתו של בני ליס מתוך מבט שני, 29.10.1985
ים סולו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 סוג:  ים 
 מידות
 שטח:  348,000 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Kinabatangan River, Sungai Sugut, Sungai Segama, Sungai Labuk, Sungai Paitan 
 מדינות באגן הניקוז:  הפיליפינים 
 קואורדינטות:  8°N 120°E﻿ / ﻿8°N 120°E﻿ / 8; 120
  (למפת הפיליפינים מוגדלת) מנילה קזון סיטי דבאו סיטי סבו סיטי זמבואנגה סיטי קגאיאן דה אורו מלזיה ים הפיליפינים  ים סין הדרומי ים סולו(למפת הפיליפינים רגילה) מנילה קזון סיטי דבאו סיטי סבו סיטי זמבואנגה סיטי קגאיאן דה אורו מלזיה ים הפיליפינים  ים סין הדרומי ים סולו
 
הים במבט מפלאוואן
כריש בפארק הימי הלאומי טובבאטהה, ים סולו, הפיליפינים
ים סולו (באנגלית: Sulu Sea; בפיליפינית: Dagat Sulu; בטאוסוג (אנ'): Dagat sin Sūg) הוא גוף מים באזור הדרום-מערבי של הפיליפינים, גובל בים סין הדרומי בצפון-מערב, פלאוואן וים סלבס בדרום-מזרח, בורנאו בדרום-מערב וויסאיאס בצפון-מזרח.
ים סולו מכיל מספר איים. איי קויו (אנ') ואיי קגאיין (אנ') שהם חלק מפרובינציית פלאוואן ואילו איי מאפון (אנ') ואיי הצבים (אנ') הם חלק ממחוז טאווי-טאווי (אנ'). ים סולו הוא גם המקום שבו נמצא הפארק הימי הלאומי שונית טובבאטהה, אחד מאתרי המורשת העולמית.
מפרץ פאנאי הוא שלוחה של ים סולו. מצרים מחוץ לים סולו כוללים את מצר אילוילו (אנ'), מצר גימאראס (אנ') ומצר בזילאן (אנ').