stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תפוח
גלריה

עצי תפוח בשלג
פרחי התפוח. חמישה עלי כותרת, כשאר הוורדיים
התפתחות התפוח – זרע, עץ, פרח, פרי וחוזר חלילה...
פריחת התפוח באי החירות
תפוחים בתפזורת
התפוח הנגוס בכניסה למוזיאון ישראל
ראו גם

תפוח הפילים
תפוז
הערות שוליים

↑  Jesse Hiatt Orchardist – 1826-1898 – Madison County
↑  Maria Atanassova, Rutin content in plant products, researchgate, ‏January 2009
↑  The Top 10 Breakthroughs in Food Science in the Past 75 Years, www.ift.org
↑  מגילת שיר השירים, פרק ז', פסוק ט': "וְיִהְיוּ נָא שָׁדַיִךְ כְּאֶשְׁכְּלוֹת הַגֶּפֶן וְרֵיחַ אַפֵּךְ כַּתַּפּוּחִים"; מגילת שיר השירים, פרק ב', פסוק ג': "כְּתַפּוּחַ בַּעֲצֵי הַיַּעַר כֵּן דּוֹדִי בֵּין הַבָּנִים בְּצִלּוֹ חִמַּדְתִּי וְיָשַׁבְתִּי וּפִרְיוֹ מָתוֹק לְחִכִּי"; מגילת שיר השירים, פרק ח', פסוק ה': "תַּחַת הַתַּפּוּחַ עוֹרַרְתִּיךָ שָׁמָּה חִבְּלַתְךָ אִמֶּךָ"; מגילת שיר השירים, פרק ב', פסוק ה': "סַמְּכוּנִי בָּאֲשִׁישׁוֹת רַפְּדוּנִי בַּתַּפּוּחִים".
↑  ספר יואל, פרק א', פסוק י"ב: "הַגֶּפֶן הוֹבִישָׁה וְהַתְּאֵנָה אֻמְלָלָה רִמּוֹן גַּם תָּמָר וְתַפּוּחַ כָּל עֲצֵי הַשָּׂדֶה יָבֵשׁוּ".
↑  ספר משלי, פרק כ"ה, פסוק י"א: "תַּפּוּחֵי זָהָב בְּמַשְׂכִּיּוֹת כָּסֶף דָּבָר דָּבֻר עַל אָפְנָיו"
↑  תוספות, מסכת שבת דף פםח עמוד א.
↑  זהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים, תשע"ב. עמ' 122 - 123
↑  זהר עמר, ארבעת המינים, נוה-צוף, תש"ע, עמ' 39
↑  רחמים נסים יצחק פלאג'י, יפה ללב חלק ב' סימן ר"פ, סעיף קטן ג'; כף החיים הלכות שבת, סימן רנ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294178805171  GND: 4002405-2  LCCN: sh85006106  LNB: 000326810  NARA: 10647441  NDL: 00569482  NKC: ph121262 
מגוון זני תפוחים
קטיף תפוחי עץ בעין החורש
משחק שבו צריך "לדוג" תפוחים ללא עזרת הידיים.
שירחן

| --- | --- |

 שם ספר:  ספר הג'ונגל
 הופעה ראשונה:  ספר הג'ונגל
 הופעה אחרונה:  ספר הג'ונגל (הסדרה)
 יוצרים:  רודיארד קיפלינג 
 דיבוב:  ג'ורג' סנדרס טוני ג'יי
 דיבוב בשפה העברית:  יוסף ידין אלי גורנשטיין גיורא קנת יורם יוספסברג
 מידע
 גזע:  טיגריס
 מין:  זכר
 דמויות קשורות
 אויבים:  באגירה באלו מוגלי
 
דמותו של שירחן בסרט הלייב-אקשן של דיסני
שירחן (במקור: שיר-קאן; באנגלית: Shere Khan) הוא דמות בדיונית בספרו של רודיארד קיפלינג - "ספר הג'ונגל" וכן בספר ההמשך "ספר הג'ונגל השני".  שירחן הוא טיגריס והנבל הראשי בספר.
רקע הדמות

שירחן הוא טיגריס בנגלי מרושע ואכזרי שמתגורר בג'ונגלים העבותים של מרכז הודו ורוצה להשתלט על הטריטוריה של להקת הזאבים המתגוררת אף היא שם ולהנהיג את הזאבים במקום אקילה הזאב הזקן.  כשהילד היתום מוגלי מאבד את הוריו, שני זאבים מגדלים אותו, ושירחן רוצה להרוג את מוגלי בנוסף לרצונו להשתלט על להקת הזאבים.
בגרסת האנימציה, הרצון שלו  להרוג בני אדם הוא כללי, והוא מתחיל לצוד את מוגלי רק לאחר שהוא שומע על קיומו מהפילים.
הופעות באנימציה

דמותו של שירחן הופיעה בגרסת האנימציה הרוסית "הרפתקאות מוגלי" משנת 1967.
בהמשך דמותו הופיעה בעיבוד האנימציה של דיסני לספר בדיבובו של ג'ורג' סנדרס ובשנת 2003 בסרט ההמשך בדיבובו של טוני ג'יי.  דמותו של שירחן הופיעה גם בסדרות הנפשה של דיסני כמו: "עולם סחרחר" בתפקיד טייקון עשיר (גם שם בדיבוב טוני ג'יי), ב"גורי הג'ונגל" ו"בית העכבר של דיסני".
דמותו גם הופיעה בסדרה האנימה היפנית "מסיפורי ספר הג'ונגל", בסדרה האיטלקית "סימבה מלך הג'ונגל" וכן בסדרה משנת 2010.
דמותו של שירחן הופיעה גם במחזמר הישראלי המבוסס על הסיפור ואת תפקידו גילם אלי דנקר.
מדבבים בעברית

| מדבב | סרט/סדרה |
| --- | --- |
יוסף ידין: ספר הג'ונגל של דיסני
יוני חן: אחיו של מוגלי
גיורא קנת: מסיפורי ספר הג'ונגל
אריאל פורמן: עולם סחרחר
גיורא קנת: סימבה מלך הג'ונגל
אלי גורנשטיין: ספר הג'ונגל 2
יורם יוספסברג: ספר הג'ונגל (סדרת אנימציה)
מיקי לאון: ספר הג'ונגל (סרט, 2016)
סימורגיה

| סימורגיה |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון 66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: ניקטוזאוריים
סוג:: סימורגיה
מין:: Simurghia robusta
שם מדעי
 Simurghia

סימורגיה (שם מדעי: Simurghia; קרוי על שם המפלצת המעופפת מהמיתולוגיה הפרסית: סימורג) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הניקטוזאוריים שחי בצפון אפריקה של המאסטריכט שלפני 66 מיליון שנה מזמננו, סמוך להכחדת הקרטיקון הגדולה.
הסימורגיה תואר ב-2018 בידי החוקרים ניקולס ר. לונגריך, דייוויד מ. מרטיל ובריאן אנדרס, לצד פטרוזאורים דומים כמו הברברידקטילוס והאלקיונה, שהשתייכו כנראה לאותה משפחה. בסוג נכלל מין בודד – Simurghia robusta, שפרושו מלטינית: "חזק".
פטרוזאור זה שנחשף בבסיס אולד אבדון (Ouled Abdoun Basin) שבצפון מרוקו נחפר במשך 3 שנים, בהם נחשפו מעל 200 שלדי פטרוזאורים. הוא ידוע מממצאי זרוע ארוכה שבורה ללא החלק הקדמי, אשר הייתה בסיס לכנף קדומה. הערכה של מוטת כנפיו מגיעה לחמישה מטרים בקירוב, מה שהופך אותו לגדול מהאלקיונה והברברידקטילוס.
ככל הנראה הפטרוזאור עופף מעל החופים הקדומים של האוקיינוס האטלנטי שלחופי מרוקו וניזון בים מדגים ויצורי דומים בעודו מקנן במושבות בחופים, אולי לצד פטרוזאורים נוספים. בדומה לשאר הפטרוזאורים הוא נכחד כליל לפני 66 מיליון שנה מזמננו.
אבוס

ערך זה עוסק במתקן האכלה לבעלי חיים. אם התכוונתם לכביש מהיר בגרמניה, ראו .
אבוס לכבשים
אֵבוּס הוא מתקן מוארך, עשוי עץ או אבן על פי רוב, המשמש להזנה של בהמות, הן במשק החי והן במרעה.
בתנ"ך מוזכר האבוס בספר ישעיהו, פרק א', פסוק ג': ”יָדַע שׁוֹר קֹנֵהוּ וַחֲמוֹר אֵבוּס בְּעָלָיו; יִשְׂרָאֵל לֹא יָדַע, עַמִּי לֹא הִתְבּוֹנָן”. הפסוק בא כתוכחה לבני ישראל ומנגיד בין השור, שמכיר את קונהו ויודע שהוא דואג לצרכיו, והחמור, שמכיר את האבוס שבו מניח לו בעליו את מזונו, לבין עם ישראל, שאינו יודע שאלוהים הוא הדואג לו.
על פי הברית החדשה, ישו נולד בעת שהוריו היו בדרכם מנצרת לבית לחם ובהיעדר מקום לינה, הושכב התינוק באבוס. מאז מופיע האבוס בהמחזות של לידת ישו הנערכות בחג המולד.
במשק החי המודרני מותקנים אבוסים לפי תקני רווחה והיגיינה מתקדמים.
ראו גם

שוקת
חווה חקלאית
קולומבריום
הערות שוליים

↑  הבשורה על פי לוקאס, ב, 4-7
ערך זה הוא קצרמרבנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב דידגורי

קרב דידגורי (גאורגית: დიდგორის ბრძოლა, דידגוֹריס בּרדזוֹלַה) הוא קרב שהתקיים בין הממלכה הגאורגית המאוחדת לבין קואליציה של סלג'וקים בדידגורי, כ-40 ק"מ מערבית לבירה, טביליסי, בצידו המזרחי של רכס תריאלתי, ב-12 באוגוסט 1121. הקרב ידוע בהיסטוריה של גאורגיה בשם הניצחון המהולל (ძლევაჲ საკვირველი), ונחשב לניצחון הצבאי הגדול ביותר של האומה הגאורגית.
רקע

המלך דוד הבנאי דחק את חיל המצב הסלג'וקי בהדרגה מחוץ לגבולות ממלכתו, ושחרר את זדאני (1103), סאמשווילדה (1110), רוסתווי (1115), גישי (1117) ולורי (1118). צבא הממלכה הגאורגית ערך הכנות אינטנסיוויות לקרב מכריע לכיבוש העיר טביליסי, שהוחזקה בידי המוסלמים.
הקרב

דאגתו הגוברת של הסולטאן מחמוד השני איבן מחמוד (1117-1131), סולטאן בגדאד, נוכח הגידול המהיר של הממלכה הנוצרית בעבר הקווקז, הגיעה לשיאה עם היוודע לו דבר ההכנות של הגאורגים. הוא הכריז על מלחמת קודש כנגד הממלכה הגאורגית, כינס קואליציה של ממלכות מוסלמיות, תחת הנהגתו של הגנרל אילגאזי (Najm ad-Din Ilghazi ibn Artuq), שליט מרדין (Mêrdîn) ושלח אותם לקרב במטרה להחזיר את השטחים שנכבשו ולהגן על טביליסי. אחיו של הסולטאן טוגרול איבן מוחמד (Toğrul b. Muhammad), המליק של גנג'ה, אתאבג גונדוגדו ודובייס איבן סאדאקה, היו בין המפקדים הסלג'וקים שנשלחו לקרב. מספר הסלג'וקים (600,000-800,000) הנזכר על ידי היסטוריונים גאורגיים, אירופאים וברשומות הארמניות, נראה מוגזם, אולם ברור כי מספר הסלג'וקים היה גדול הרבה יותר ממספר החיילים הגאורגים. המספר הסביר יותר של החיילים הוא 56,000 גאורגים ו-150,000-120,000 סלג'וקים.
צבאו של דוד היה מורכב מ:
40,000 גאורגים
15,000 קיפצ'קים
500 שכירי חרב אלאנים
300 צלבנים צרפתים במסע צלב
אלגאזי פלש וכבש את סביבות העיר מנגליסי. ושני הצבאות התנגשו בהר דידגורי ב-12 באוגוסט 1121. הגנרלים הגאורגים הקימו את המחנה שלהם עמוק בתוך היער וחסמו את המעבר של הערוץ, כדי למנוע מחייליהם לסגת. לפני תחילת הקרב, שלח דוד הבנאי יחידה של חיל פרשים, שמנתה 200 איש למחנה האויב. הם העמידו פנים כי הם עריקים, ותקפו בפתאומיות ברגע שהגיעו למרכז המחנה הסלג'וקי. בינתיים הכוח הגאורגי העיקרי, תחת הנהגתם של דוד הבנאי ובנו דמטרה תקפו את הסלג'וקים באגפים. בקרב אכזרי, שנמשך כשלוש שעות, ניצחו הגאורגים ניצחון מוחץ. רבים מהסלג'וקים נהרגו, ורבים מהניצולים שועבדו. אלגאזי עצמו נפצע באופן חמור בראשו.
לאחר הקרב

לאחר הקרב, גרש המלך דוד את חיל המצב הסלג'וקי שנותר מהממלכה וכבש מחדש את טביליסי לאחר מאבק קשה בשנת 1122. הקרב בדידגורי צוין כתחילת תור הזהב בגאורגיה שנמשך עד לפלישת ג'לאל אד-דין מינגבורנו (جلال الدین منکبرنی), שליט האימפריה הח'וואריזמית (ח'ווארזם), בשנת 1225.
לזכר הניצחון בדידגורי, הוקמה אנדרטה מרשימה בהר דידגורי בתחילת שנות התשעים. הרפובליקה של גאורגיה מציינת את הניצחון בדידגורי בחג "דידגוֹרוֹבּה" ("יום דידגורי") ב-2 בספטמבר.
הערות שוליים

↑  David Tinikashvili, Georgia and Crusaders: Political and Military Alliance, Catholic Historical Review 110, 2024-10, עמ' 656–681 doi: 10.1353/cat.2024.a945396
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553032605171  LCCN: sh85037753
הנגידות במצרים

הנגידות הייתה מוסד ההנהגה של הקהילה היהודית במצרים בתקופת שלטונם של הפאטמים, האיובים והממלוכים, החל במאה ה-11 ועד המאה ה-16. תוארו הרשמי של הנגיד מטעם השלטון המוסלמי היה "ראיס אל יאהוד" (ראש היהודים), ולא כל בעלי התפקיד זכו לכינוי "הנגיד". במשך כמאתיים שנה החזיקו בתפקיד צאצאיו של הרמב"ם.
ראשית הנגידות

המידע על ראשיתה של הנגידות לוקה בחסר והחוקרים חלוקים מתי נוצרה המשרה ומה הסיבות להיווצרותה.
בספרות העברית מימי הביניים שרדו מספר מסורות על ראשיתה של הנגידות.
בשו"ת הרדב"ז ובספר דברי יוסף מובאת מסורת שרווחה בקרב יהודי מצרים לפיה בסוף המאה ה-10 התחתן הח'ליף הפאטמי עם נסיכה עבאסית והיא ספרה לבעלה על מוסד ראשות הגולה הנהוג בארץ מולדתה בבל, והציעה לו ליסד מוסד דומה במדינתו, והחליף קיבל את הצעתה.
במגילת אחימעץ, שנכתבה בדרום איטליה בשנת 1054 מסופר שכאשר כבש החליף הפאטמי אבו תמים מעד אל-מועיז את מצרים הוא מינה את פלטיאל, רופא יהודי ממוצא איטלקי לשמש כנגיד הקהילות היהודיות במצרים.
הרב מימון הציע שהנגיד הראשון היה פלטיאל שמונה על ידי הח'ליף אבו תמים אל מועיז כובש מצרים, כחיקוי ותחליף למשרת ראש הגולה.
למרות מסורות אלו, לא נמצאו בגניזת קהיר אזכורים של התואר נגיד לפני תקופתו של רבי יהודה בן סעדיה שכיהן כנגיד בשנות השבעים של המאה ה-11 וממסמכים אחרים שהתגלו בגניזה מראשית שלטון הפאטמים עולה שהסמכות העליונה של יהודי האימפריה הייתה מוסד הישיבה הארץ ישראלית ולא מוסד הנגידות. בשל כך, טענו חלק מהחוקרים (למשל דוד איילון ומרק כהן) שהנגידות החלה רק במחצית השנייה של המאה ה-11 ופלטיאל לא שימש סמכות עליונה ליהודי מצרים אלא רק כפקיד חשוב בממשל הפאטמי. לפי כהן, היו שני גורמים להיווצרותה של משרת הנגידות, האחד - היחלשות הישיבה הארץ ישראלית שעברה לצור בעקבות הפלישה הסלג'וקית לסוריה וארץ ישראל, והשני - רצונם של השלטונות ושל מנהיגי הקהילה היהודית שההנהגה היהודית תהיה בקרבת מקום למושבו של השלטון המרכזי. כהן משווה בין היווצרות הנגידות לבין מעברו של הפטריארך הקופטי מאלכסנדריה לפוסטאט שהתרחש גם הוא במחצית השנייה של המאה ה-11. לטענת כהן, ייתכן שהוזיר באדר אל-ג'מאלי שעודד את מעברו של הפטריארך היה מעורב גם בהעברת סמכויות ההנהגה של היהודים מהגאון שבארץ ישראל לנגיד היושב בקהיר.
חוקרים אחרים (למשל אלינער ברקת) סוברים שיש לקבל באופן עקרוני את המסורת ששורשיה של הנגידות הם מראשית השלטון הפאטמי, אם כי לא תמיד נשאה המשרה אותו אופי כמו בזמנים מאוחרים יותר. לפי ברקת, מראשית השלטון הפאטמי החלו השלטונות למנות את אחד מיהודי החצר לכהן כ"ראיס אל-יהוד" שבידו הסמכות הרשמית העליונה על כל היהודים הרבניים הקראים והשומרונים, ובכפוף אליו שימשו גאוני ארץ ישראל כסמכות העליונה של היהודים הרבניים בלבד. כאשר הראיס אל-יאהוד היה קשור למוסדות הישיבה העניק לו הגאון את התואר המקראי נגיד כמקבילה לתוארו הערבי "ראיס אל יהוד". ההבדל בין תקופת ראשית הנגידות לבין התקופות המאוחרות יותר הוא שבהתחלה הייתה המשרה בעיקר משרה מנהלית מטעם השלטונות האיסלאמים ורק במאה השתים-עשרה, עם חורבנה של ישיבת ארץ-ישראל, התבסס מעמדו של הנגיד כסמכות והנהגה רוחנית ולא רק כמינוי מנהלי של השלטונות המוסלמיים.
תפקידים וסמכויות

הנגיד היה הסמכות הרשמית על היהודים הרבניים, הקראים והשומרונים מטעם השלטון המוסלמי. בסמכותו הייתה גביית מס הג'יזיה שהוטל על היהודים. רבים מהנגידים שימשו כרופאים, יועצים או שרים בחצר השליטים המוסלמים ובעקבות כך נוצר להם קשר בלתי אמצעי עם השלטונות, אותו ניצלו לסייע לאחיהם היהודים.
בדרך כלל, הנגידים היו תלמידי חכמים, וחלקם אף היו המנהיגים התורניים של דורם ועמדו בראשות הישיבה בקהיר. בידי הנגידים הייתה הסמכות למנות דיינים והם עמדו בראשות בית הדין הגדול שבקהיר. בכתובות ובמסמכים משפטיים היה נהוג להזכיר את שמו של הנגיד המכהן ולציין שהמסמך נכתב בשמו ומטעמו של הנגיד.
הנגידים נהגו למנות נציגים שיפעלו בשמם בקהילות השונות במצרים ארץ ישראל וסוריה. בדרך כלל נשא הנציג המקומי מטעם הנגיד את התואר הערבי "מֻקַדַם" (שמשמעותו מנהיג ממונה). בתקופות מאוחרות יותר, (בעיקר בזמן שלטונה של משפחת שולאל ומעט קודם לכן) כונה נציגו של הנגיד בארץ ישראל, בתואר האיטלקי "וויצו-נגיד" שמשמעותו סגן-נגיד.
הנגידים > לפני הגעת הרמב"ם למצרים

רבי יהודה בן סעדיה - שימש כחבר מטעם הישיבה הארץ ישראלית ונשא גם בתואר "ראש כלה" ובנוסף לכך, עסק ברפואה ושימש כרופא בחצר המלך, בזכות קשריו עם השלטונות, התמנה לשמש כראיס אל יהוד, וקיבל מהגאון גם את התואר העברי המקביל "נגיד". במשרתו כנגיד, התמקד רבי יהודה בעיקר בעניינים מנהליים, ואת העניינים הרוחניים וענייני השיפוט בקהילות השאיר לסמכותו של הגאון. נפטר בשנת 1078, והוריש את משרת הנגידות לאחיו רבי מבורך בן סעדיה.
רבי מבורך בן סעדיה - כמו אחיו, גם הוא שימש כרופא החצר של הח'ליפים וכחבר בישיבה הארץ ישראלית ומתואר במסמכי הגניזה כתלמיד חכם. בשנת 1082, לאחר ארבע שנות כהונה, הודח רבי מבורך ממשרתו על ידי רבי דוד בן דניאל (בנו של גאון ארץ-ישראל רבי דניאל בן עזריה). רבי דוד קיבל מהשלטונות הפאטמים את התואר "ראיס אל-יאהוד", אך ככל הנראה הוא לא השתמש בתואר העברי "נגיד" אלא בתארים "נשיא" ו"ראש גלות" שהגיעו לו מתוקף יחוסו לבית דוד. עם פטירתו של הגאון הארץ-ישראלי רבי אליהו הכהן גאון, אימץ רבי דוד לעצמו גם את סמכויות השיפוט וההנהגה הציבורית של משרת הגאון, ובשל כך נוצר סכסוך בינו לבין רב אביתר גאון, בנו של רב אליהו, שרצה לרשת את סמכויותיו של אביו. בשנת 1094, לאחר שתים עשרה שנות כהונה, הוא הודח מתפקידו כ"ראיס אל-יאהוד" ורבי מבורך חזר לכהן כנגיד. עד פטירתו בשנת 1111, אז ירש בנו, רבי משה בן מבורך את משרתו כנגיד וכרופא המלך. בכהונתו הראשונה, המשיך רבי מבורך את דרך ההנהגה של אחיו, ולא התערב בעניינים שהיו בסמכות הגאון, אבל לאחר חזרתו לתפקיד הנגיד המשיך להחזיק בזכויות השיפוט שרבי דוד העביר מידי הגאון לידיו של ראש היהודים, ואף מינה נציגים שישפטו וינהלו בשמו את הקהילות השונות, זכות שהייתה שמורה באופן מסורתי לגאונים. כמו כן, הנהיג רבי מבורך שסופרי בתי הדין באימפריה יכתבו בראש כל כתובה או גט שהכתובה נעשית מכוחו ובשמו של הנגיד.
רבי משה בן מבורך - כמו אביו ודודו, גם רבי משה שימש כרופא המלך ומוזכר במסמכי הגניזה כתלמיד חכם. נפטר בשנת 1126. עם פטירתו של רבי משה עברה ראשות היהודים לידיו של רב מצליח הכהן גאון, ראש הישיבה הארץ ישראלית שעברה למצרים, אך ככל הנראה הוא לא השתמש בתואר נגיד אלא בתואר "גאון". רבי מצליח נהרג בשנת 1139 על ידי הוזיר רצ'ואן.
רבי שמואל בן חנניה - היה רופאו של הח'ליף אל-חאפז. בשנותיו האחרונות הודח רבי שמואל על ידי זוטא אך לאחר ששים וששה ימים הודח זוטא ממשרתו ורבי שמואל הוחזר אליה עד פטירתו בשנת 1160.
זוטא - מכונה גם "שר שלום" ו"יחיה". הלשין על רבי שמואל בן חנניה והביא להדחתו ושימש תחתיו כנגיד עד שלאחר כחצי שנה הודח מהנגידות. עם בואם של האיובים שיחד אותם וחזר לשלטון למשך כמה שנים נוספות. נהג בעריצות כלפי יהודי הקהילה, והם פעלו להדחתו, ולבסוף הצליחו בכך בעזרתו של הרמב"ם ששימש כרופא בחצרו של הוזיר. לאחר הדחתו כתב אברהם בר הלל מגילה בחרוזים המתארת את שמחתם של בני הקהילה על סיום שלטונו העריץ.
הנגידים > הנגידות בתקופת הרמב"ם וצאצאיו

הרמב"ם - הגיע למצרים בשנת 1165, והיה למנהיגם הרוחני של יהודי מצרים והמזרח, ובנוסף שימש כרופא של אנשי השלטון המצרי וכמנהל בית החולים המרכזי של קהיר. על פי תעודות מהגניזה הרמב"ם שימש כ"ראיס אל-יהוד" בשנת 1171 ובשנים 1196–1204. אך יש מחלוקת בין החוקרים אם הוא נשא באופן הרשמי גם בתואר העברי נגיד, שכן לא נמצאו תעודות מהגניזה שבהן הוא מוזכר בתואר זה.
רבי אברהם בן הרמב"ם - נולד בשנת 1186, ובשנת 1204, עם פטירתו של אביו, התמנה לכהן כנגיד, והוא רק בן תשע עשרה. כמו אביו, שימש גם כרופא בית המלוכה וכמנהל בית החולים המרכזי של קהיר. המשיך את מורשתו ההלכתית של אביו, ובנוסף לכך הנהיג את תנועת חסידי מצרים. נפטר בשנת 1237.
רבי חננאל בן שמואל - היה תלמידו של הרמב"ם, וחותנו של רבי אברהם בן הרמב"ם. על פי תעודות מהגניזה עולה שרבי חננאל שימש כנגיד בפרק זמן מסוים. מרדכי עקיבא פרידמן משער שהדבר קרה בשנים שבין פטירת חתנו רבי אברהם לבין עלייתו לשלטון של נכדו רבי דוד. גם לאחר החל שרבי דוד לשמש בנגידות, שימש כפטרונו ומלווהו בשל גילו הצעיר. כאשר הודח רבי דוד מנגידותו, נאלץ גם רבי חננאל לברוח עמו, ונפוצו שמועות שברח לירושלים או לאלכסנדריה.
רבי דוד מימוני - נולד בשנת 1212. מונה לנגיד בסביבות שנת 1245. בשנות נגידותו הראשונות כיהן כנגיד תחת חסותו והדרכתו של סבו רבי חננאל בן שמואל. בשנת 1250 נוצר ערעור על כהונתו ורבי דוד נאלץ לברוח יחד עם סבו לירושלים או לאלכסנדריה. בשנת 1252 הוא חזר לשלטון עד שבשנת 1285 הודח פעם נוספת מנגידותו והיגר לעיר עכו. בזמן שהותו בעכו, ניהל מאבק נגד תנועת ההתנגדות לרמב"ם שהובילו רבי שלמה פטיט וחכמים נוספים. בשנת 1291 חזר למצרים ולכהונתו כנגיד, בה שימש עד פטירתו בשנת 1300.
רבי אברהם מימוני - מונה לנגיד אחר פטירת אביו. הוביל את תהליך חזרתם ליהדות הרבנית של רבים מקראי מצרים. נפטר בשנת 1334.
רבי יהושע מימוני - נולד בשנת 1310, ובשנת 1334, עם פטירת אביו, התמנה לכהן כנגיד והוא רק בן 24. כמו אבותיו, גם הוא עסק ברפואה. השיב תשובות רבות לחכמי דורו ובמיוחד לחכמי תימן. נפטר בשנת 1355.
רבי דוד מימוני (השני) - נולד בשנת 1335, ובשנת 1355, עם פטירת אביו, התמנה לכהן כנגיד והוא רק בן 20. בסביבות שנת קל"ה (1375) היגר רבי דוד לסוריה, שהייתה גם היא חלק מהאימפריה הממלוכית. גם לאחר הגירתו, המשיך רבי דוד לכהן בהנהגת הקהילות ולהחזיק בתואר נגיד. כתב חיבורים רבים בתחומים תורניים מגוונים. בסוף ימיו, חזר לקאהיר ונפטר בה בסביבות 1409. מכיוון ששני בניו נשבו בידי צבאות האימפריה הטימורית, הוא לא הוריש את נגידותו לצאצאיו, ובכך נפסקה תקופת שלטונה של שושלת הנגידים המימוניים, לאחר כמאתיים שנה.
הנגידים > לאחר תקופת צאצאי הרמב"ם

על הנגידים שעמדו אחרי רבי דוד מימוני השני אין ידיעות רבות ועל חלקם ידוע רק שמם וגם מי שידועים עליו פרטים נוספים לא ידועות שנות כהונתו המדויקות.
רבי עמרם - לא ידועים עליו פרטים רבים. שנים מועטות לפני שנת ה'קע"ט (1419) פנו אליו יהודי איטליה בשאלה בעניין עשרת השבטים וביאת המשיח. במכתבם של יהודי איטליה מתואר רבי עמרם בתוארי שבח מופלגים שמתארים את גדלותו בתורה. שמחה אסף שיער, שרבי עמרם שימש גם כממלא של רבי דוד מימוני השני בזמן שהותו בסוריה, וכשרבי דוד חזר למצרים עזב רבי עמרם את הנגידות ולאחר פטירת רבי דוד הוא החל לכהן פעם נוספת כנגיד.
רבי שמעון - מוזכר כנגיד במסמך משנות העשרים של המאה ה-15, לא ידועים עליו פרטים נוספים. ככל הנראה הוא מונה לנגיד אחרי פטירתו של רבי עמרם.
רבי יוסף - כנראה כיהן בנגידות אחרי פטירתו של רבי שמעון. בשנת 1458 העניש רבי יוסף יהודי שייבא למצרים גבינה לא כשרה ומכר אותה כגבינה כשרה. שימש כרופאו של הסולטאן הממלוכי. לא ידועים עליו פרטים נוספים. לאחר פטירתו ירש אותו בנו רבי שלמה.
רבי שלמה בן יוסף - כמו אביו, גם הוא שימש כרופא הסולטאן. בשנת 1481 ביקר רבי משולם מוולטרה במצרים והעיד על גדלותו בתורה של רבי שלמה ועל מעמדו הרם בחצר הסולטאן. נפטר בשנת 1484.
רבי נתן הכהן שולאל - מוצאו ממשפחת כהנים מיוחסת מהאי מיורקה שבספרד, שהגרה לצפון אפריקה בעקבות פרעות קנ"א. הוא עצמו נולד בעיר תלמסאן בשנת 1437, ובצעירותו עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, אך בעקבות המצב הכללכלי הקשה בירושלים והמיסים הרבים שהוטלו על הקהילה, נאלץ להגר למצרים שם עסק במסחר, במקביל לעיסוקיו התורניים. בשנת 1484, עם פטירתו של הנגיד רבי שלמה בן יוסף, מונה רבי נתן לשמש כנגיד. בתקופת נגידותו, פעל רבי נתן רבות לטובת הקהילה בירושלם ועזר להתאקלמותם של מגורשי ספרד שבאו בהמוניהם לערי האימפריה הממלוכית. נפטר בשנת 1502.
רבי יצחק הכהן שולאל - התמנה לנגיד לאחר פטירתו של דודו וגיסו רבי נתן שולאל. שימש כאחראי על טביעת המטבעות של האימפריה הממלוכית, ובתקופת שלטונו כינו היהודים את המטבעות הממלוכים בכינוי "פרחים שולאלים". בנוסף לפעילויותיו הציבורויות, נודע כאחד מגדולי דורו ושמועות הלכתיות רבות בשמו מובאות בספריהם של חכמי ארץ ישראל ומצרים שבדור שלאחריו. בשנת 1517, עם כיבוש מצרים בידי העות'מאנים, הודח ממשרתו, והתיישב בירושלים שם היה מחשובי חכמי העיר ועמד בראשות הישיבה. נפטר בשנת ה'רפ"ה (1525).
ראו גם

ישיבת ארץ ישראל (ימי הביניים)
ראש הגולה
שמואל הנגיד, יהוסף הנגיד - גרנדה (ספרד).
מצ'מון הנגיד (תימן).
תפקיד הנגיד ביהדות מרוקו.
לקריאה נוספת

שמחה אסף, "לתולדות הנגידים האחרונים במצרים", ציון ו-[ג] (ניסן תש"א), עמ' 113–118 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
דוד איילון, "ענייני נגידות במצרים בימי הבינים", ציון, ד [ב] (תרצ"ט), עמ' 126–149 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
אברהם דוד, "לסיומה של הנגידות במצריים ולתולדותיו של אברהם די-קסטרו", תרביץ מא [ג] (ניסן תשל"ב), עמ' 325–337 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  חלק ג סימן תתקמ"ד
↑  רבי יוסף סמברי, דברי יוסף, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשנ"ד, עמ' 139.
↑  בנימין קלאר, מגילת אחימעץ, ירושלים: הוצאת תרשיש, תש"ד, עמודים מד-מו, באתר היברובוקס
↑  השלטונות המוסלמים נהגו להתייחס לשלוש קבוצות אלו כדת אחת ולא להבחין בין הפלגים השונים של דתות המיעוט.
↑  להשערת ברקת המינוי התרחש בסביבות שנת 1064
↑   המגילה נדפסה על ידי הרב שלמה אהרן ורטהיימר בגנזי ירושלים, חלק א', ירושלים תרנ"ו, עמ' לז–מג. יש לציין שמגילה זו שנכתבה על ידי מתנגדיו של זוטא היא המקור היחיד לידיעותינו המעטות והמסופקות עליו.
↑  מרדכי עקיבא פרידמן, ‏מקורות חדשים מן הגניזה לתקופת הצלבנים ולבית הרמב"ם, קתדרה 40 (תמוז תשמ"ו), עמ' 72–80.
↑  מרדכי עקיבא פרידמן, "משפחת אבן אל אמאשטי בית מחותני הרמב"ם", ציון סט [ג] (תשס"ד), עמ' 271–297 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
↑  אביו של רבי יצחק היה אחיו של רבי נתן
↑  רבי נתן נשא לאישה את אחייניתו, אחותו של רבי יצחק
| הנגידים (ראשי היהודים) במצרים |
| --- | --- | --- |
| לפני הגעתו של הרמב"ם | רבי פלטיאל •  רבי יהודה בן סעדיה • רבי מבורך בן סעדיה • רבי משה בן מבורך • רבי שמואל בן חנניה • זוטא |  |
| בתקופת הרמב"ם וצאצאיו | הרמב"ם • רבי אברהם בן הרמב"ם • רבי חננאל בן שמואל  • רבי דוד מימוני • רבי אברהם מימוני • רבי יהושע מימוני • רבי דוד מימוני (השני) |  |
| לאחר תקופת צאצאי הרמב"ם | רבי עמרם  • רבי שמעון  • רבי יוסף  • רבי שלמה בן יוסף  • רבי נתן הכהן שולאל  • רבי יצחק הכהן שולאל |  |
חתימתו של הרמב"ם
קטע ממכתב המתייחס אל רבי אברהם בן הרמב"ם מתחילת המאה ה-13 מהגניזה הקהירית, שבו הוא מכונה "מורנו ורבנו, אדוננו נגידנו, עטרת ראשנו, מנהיג דורנו, הודנו והדרינו...דגל הרבנים, יחיד הדור"
עמית יגור

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1995 (בת 30) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 עיסוק:  שירה וריקוד
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 פרופיל ב-IMDb
 
עמית יגור (נולדה ב-13 בינואר 1995) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה

בגיל עשר השתתפה יגור במופע "שיר נולד". היא בוגרת בית ספר תלמה ילין אשר למדה בו בשנים 2010–2013, לאחר סיום התיכון התגייסה לתיאטרון צה"ל.
את הקריירה הטלוויזיונית שלה החלה כנערה בשנת 2013, כשלוהקה לעונה הרביעית של סדרת הנעורים "השמיניה" המשודרת בערוץ הילדים בתפקיד הגר ששון. באותה שנה השתתפה גם ב-"X פסטיגל" בתור הדמות "סונו".
בשנת 2014 השתתפה יגור בתפקיד אורח בסדרה "משפחה שולטת" ובנוסף בחודשי הקיץ של אותה שנה במחזמר "ספר הג'ונגל" בספארי ברמת גן בתפקיד באנה, לסירוגין עם עמית פרקש. יגור השתתפה גם בהצגות ובמופעים שונים ובהם "הנסיכה איבון", "פר גינט" ו"המים זוכרים".
בשנת 2017 השתתפה בסרט הנעורים "כמעט מפורסמת". מאוחר יותר באותה שנה שיחקה תפקיד בעיבוד האמריקאי של "החממה", הנקרא "Greenhouse Academy", בתור בקה, אחת מתלמידות בית העורבים.
ב-2019 סיימה את לימודיה בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
מ-2021 החלה יגור לדבב את סנדי צ'יקס.
ב-2023 השתתפה בסדרה "כראמל" בתפקיד אודיל/קורנליה, בתו של הפיראט ויגו יד הברזל.
ב-2024 מגלמת את סנדי צ'יקס במחזמר "בובספוג המחזמר"
חיים אישיים

יגור נשואה לגור גרוס.
מוריס קוב דה מירוויל

מוריס קוב דה מירוויל מארח את דוד בן-גוריון במשרד החוץ הצרפתי בקיי ד'אורסיי, יוני 1960
מוריס קוב דה מירוויל (בצרפתית: Maurice Couve de Murville; ‏ 24 בינואר 1907 - 24 בדצמבר 1999) היה מדינאי צרפתי שכיהן במשך שנים רבות כשר החוץ של צרפת, וכן בין 1968 ל-1969 כראש ממשלת צרפת, בשלהי נשיאותו של שארל דה גול.
ביוגרפיה

קוב דה מירוויל נולד בעיר ריימס שבצרפת בשנת 1907. הוא הצטרף למשרד האוצר הצרפתי ב-1930 וב-1940 נשא בתפקיד בכיר במשרד האוצר של צרפת של וישי. במרץ 1943, לאחר נחיתות מבצע לפיד בצפון אפריקה, היה דה מירוויל לאחד הבכירים בווישי שהבינו כי ימיו של משטר וישי ספורים, וכי יש לפעול כנגדו. הוא יצא לאלג'יר דרך ספרד, והצטרף לאנשיו של הגנרל אנרי ז'ירו, שהיה המפקד הצבאי והאזרחי העליון מטעם בעלות הברית לאחר כיבוש מושבות צפון אפריקה. ב-7 ביוני 1943 מונה לחבר ב"וועד השחרור הלאומי" שהקימו ז'ירו ושארל דה גול. הייתה זו מעין ממשלה בגלות בה נשא קוב דה מירוויל בתפקיד שר האוצר. כמה חודשים לאחר מכן הודיע על נאמנותו לשארל דה גול ולצרפת החופשית. בפברואר 1945 מונה על ידי הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בראשה עמד דה גול, לשגריר באיטליה במעמד של שר.
לאחר המלחמה שימש כשגריר במספר ארצות. בין 1950 ל-1954 שימש כשגריר בקהיר. ב-1954 היה שגריר צרפת למוסדות נאט"ו, בין 1955 ל-1956 שימש כשגריר בוושינגטון ובין 1956 ל-1958 שימש כשגריר בבון. ב-1958 כאשר שב דה גול לשלטון, היה קוב דה מירוויל לשר החוץ הצרפתי, ושימש כתפקיד זה כעשר שנים. לאחר אירועי שנת 1968, שחייבו שידוד מערכות שלטוני מצד דה גול, שחשש לאבד את שלטונו, החליף לתקופה קצרה את מישל דברה כשר האוצר, ולאחר הבחירות, ב-10 ביולי 1968 החליף את ז'ורז' פומפידו בתפקיד ראש הממשלה. לאחר כשנה בתפקידו, ב-22 ביוני 1969 הוחלף בז'אק שבאן-דלמאס.
קוב דה מירוויל המשיך בקריירה פוליטית כחבר הפרלמנט והסנאט מטעם מפלגות גוליסטיות שונות עד שנת 1995. בשנת 1999 מת בפריז.