stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תלמיד
הערות שוליים

↑  שלמה קניאל, (2006). חינוך לחשיבה: חינוך קוגניטיבי לשליטה על התודעה. רעננה: רמות
1 2  Rueda, M., Checa, P., & Rothbart, M. K. (2010). Contributions of Attentional Control to Socioemotional and Academic Development. Early Education And Development, 21(5), 744-764.
1 2  Eunju Lee, (2005). The Relationship of Motivation and Flow Experience to Academic Procrastination in University Students. The Journal of Genetic Psychology: Research and Theory on Human Development, 166:1, 5-15.
1 2  ד"ר עדי בן דוד (2012). תהליך החקר המדעי בכיתה — מהתאוריה למעשה. אאוריקה, גיליון 33.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541484605171  BNE: XX527280  BnF: cb11949024v (data)  GND: 4058167-6  LCCN: sh85129296  NARA: 10643835  NKC: ph126162 
תלמידים בכיתה בבית ספר
דמות אנימה של תלמידה עם תלבושת אחידה
תלמידים כותבים על גבי הלוח
תלמידים המשתמשים בכלי כתיבה ומחברות במהלך השיעור
עם ההתקדמות של התלמיד, האחריות על תפקודו האקדמי עוברת בהדרגה מהמורים וההורים אליו. ציור של תלמידים בכיתה משנת 1886.
שימוש במחשב לצורכי למידה.
דאריו יזבק ברנאל

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1990 (בן 34) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 פרופיל ב-IMDb
 
דריו יזבק ברנאל (בספרדית: Darío Yazbek Bernal נולד ב-30 בנובמבר 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה מקסיקני, הידוע ממשחקו בסדרת הטלוויזיה "בית הפרחים" בנטפליקס.
קורות חיים

יזבק הוא בנם של סרג'יו יזבק ופטריסיה ברנאל. אחותו ואחיו הם השחקנים תמרה יזבק ברנאל וגאל גרסיה ברנאל (אחיו למחצה). מוקף בשחקנים ובמקצוע המשחק מגיל צעיר, הוא נכנס ישר למשחק.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | דניאל ואנה | דניאל טורס |  |
| 2017 | Los Paisajes | פבלו | גם מפיק שותף |
| 2017 | בתה של אפריל | - | עוזר במאי |
| 2018 | El candidato Rayo | קרלוס מרקס | טלוויזיה |
| 2018 | MexcamGirlz | פבליטו | טלוויזיה |
| 2018–2020 | בית הפרחים | ג'וליאן דה לה מורה | טלוויזיה |
| 2020 | מקום הימצאה | אלברטו בזבז | נטפליקס |
| 2020 | סדר חדש (אנ') | אלן | סרט קולנוע |
| 2021 | בית הפרחים: הסרט | ג'וליאן דה לה מורה | סרט קולנוע |
| 2022 | אז ועכשיו | פדרו הצעיר | 8 פרקים |
| 2023 | Vgly | ד"ר מנדייטה | סדרת טלוויזיה |
| 2023 | La hora marcada | פיפו | פרק: "La bestia" |
| 2023 | אני לא מצפה ממישהו להאמין לי (אנ') | חואן פבלו | סרט |
| 2024 | Pet Shop Days | אלחנדרו | סרט קולנוע |
הערות שוליים

↑  "This 'La Casa de las Flores' Star Is Gael García Bernal's Little Brother". Remezcla (באנגלית אמריקאית). 2018-08-29. נבדק ב-2019-11-04.
↑  SensaCine.com.mx. "Dario Yazbek Bernal". SensaCine.com.mx. נבדק ב-2019-11-04.
סטפן מוזס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביוני 1931 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  1 בדצמבר 2007 (בגיל 76) פריז, צרפת 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר 
 מוסדות:  סורבון  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  פילוסוף, מתרגם, מומחה ספרות, חוקר גרמניה 
 מדינה:  צרפת, ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס הומבולדט 
 בן או בת זוג:  ליליאן קלאפיש 
 צאצאים:  עמנואל מוזס 
 
סטפן מוזס (11 ביוני 1931 - 1 בדצמבר 2007) היה פילוסוף, מתרגם וגרמניסט צרפתי-ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חיים

נולד למשפחה יהודית בברלין ב-11 ביוני 1931. ב-1938 עזבה משפחתו את גרמניה מאימת הנאצים והתיישבה בקזבלנקה שבמרוקו, בה נשארה עד 1950. מוזס למד בבתי ספר צרפתיים.
עם תום לימודיו עבר לפריז והחל ללמוד ספרות גרמנית ופילוסופיה באקול נורמל סופרייר. בהמשך שימש כעוזר הוראה בסורבון. בסביבה זו הכיר גם את הפילוסוף עמנואל לוינס, שלימים כתב את ההקדמה לספרו של מוזס על הגותו של פרנץ רוזנצווייג. במקביל השתתף בפעילות בבית הספר ז'ילבר בלוך למנהיגות יהודית באורסיי.
ב-1957 נישא לאמנית ליליאן קלאפיש. בשנים 1958-1959 שהה הזוג תקופה בקזבלנקה.
ב-1969 עלה לישראל והתיישב בירושלים, והצטרף כפרופסור לחוג לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, בו הקים מאוחר יותר את החוג לספרות גרמנית. בשנת 1987 התקבל כחבר באקדמיה הגרמנית ללשון ולספרות. ב-1990 ייסד את "מרכז פרנץ רוזנצווייג לחקר הספרות והמורשת התרבותית היהודית-גרמנית" כחלק מהחוג לתולדות עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית, וניהל אותו בשלוש השנים הראשונות לקיומו.
כמומחה לפילוסופיה ולספרות גרמנית הביא מוזס להיכרות עם משנתו של רוזנצווייג בצרפת, בעיקר דרך ספרו המקיף "שיטה והתגלות: הפילוסופיה של פרנץ רוזנצווייג" שיצא ב-1983. מוזס עסק בהוגים ובסופרים גרמנים נוספים, בעיקר בולטר בנימין, גרשם שלום, פרנץ קפקא, גתה ופאול צלאן, וכן בהוגה היהודי-צרפתי עמנואל לוינס. ספריו נכתבו בצרפתית או בגרמנית.
את שנותיו האחרונות העביר מוזס בפריז בשל בעיות רפואיות. הוא נפטר בפריז ב-1 בדצמבר 2007, בגיל 76, ונטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים, בסמוך לקברו של חוקר הקבלה גרשם שלום.
חיים אישיים

מנישואיו עם ליליאן קלאפיש נולדו שלושה ילדים: המשורר, הסופר והמתרגם עמנואל מוזס, הסופרת והמשוררת אנוש שרמן והאמנית ופעילת השמאל רחל מוזס.
ספריו

ולטר בנימין ורוח המודרניות, הוצאת רסלינג, 2003
מלאך ההיסטוריה, הוצאת מוסד ביאליק, 2023
בצרפתית
Une affinité littéraire, Le Titan de Jean-Paul et Le Docteur Faustus de Thomas Mann, Paris, Klincksieck, 1972 (rééd., coll. « Le Bel Aujourd'hui », Éditions Hermann, 2009).
Système et révélation : la philosophie de Franz Rosenzweig, préface d'Emmanuel Levinas, Paris, Éditions du Seuil, collection « Esprit », 1982 ; rééd. revue et corrigée, Bayard, 2003 ; rééd. augmentée, Verdier/poche, 2016.
Spuren der Schrift, von Goethe bis Celan, recueil d'études (1973-1987), Francfort-sur-le-Main, 1987.
L'ange de l'histoire. Rosenzweig, Benjamin, Scholem, Paris, Éditions du Seuil, coll. « La couleur des idées », 1992 ; rééd. revue et augmentée, Gallimard, « Folio », 2006.
L'Éros et la Loi, lectures bibliques, Le Seuil, coll. « La couleur des idées », 1999.
Au-delà de la guerre : trois études sur Lévinas, L'Éclat, 2004.
Exégèse d'une légende : lectures de Kafka, L'Éclat, 2006 ; traduction en Espagne : Exégesis de una leyenda, Lecturas de Kafka, Ediciones del Subsuelo, Barcelona, 2011.
Un retour au judaïsme, entretiens avec Victor Malka, Le Seuil, 2008.
Franz Rosenzweig : sous l'étoile, coll. « Le Bel Aujourd'hui », Éditions Hermann, 2009.
Rêves de Freud : six lectures, Gallimard, « L'Infini », 2011
Temps de la Bible : lectures bibliques, L'Éclat, 2011
Approches de Paul Celan, Verdier, 2015
הערות שוליים

↑  שמעון זנדבנק, בין ירושלים למרבאך: היכן מקומם של כתבי היד של קפקא?, באתר הארץ, 25 בינואר 2012
↑  חנן חריף, פילוסוף של התרבות, שראה אותה כהתפוררות, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2006
↑  אביטל בורג, תצלום: גלי איתן, ליליאן קלאפיש, מעבר למופשט, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2010
↑  יוני מרדכי, תיאולוג החיים המודרניים, באתר הארץ, 9 במאי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506216005171  PLWABN: 9810695746605606  BNE: XX996654  BnF: cb14048713r (data)  GND: 12279916X  ISNI: 0000 0001 2133 6820  LCCN: n82144586  NKC: jx20101227011  NTA: 069708010  SELIBR: 313662  SUDOC: 027039749  VIAF: 54349072   WorldCat (עם VIAF): 54349072
גרטרוד (המלט)

| --- | --- |

 יוצרים:  ויליאם שייקספיר 
 מידע
 אזרחות:  ממלכת דנמרק 
 דמויות קשורות
 משפחה:  המלך המלט (בעל) קינג קלאודיוס (גיס, בעל) הנסיך המלט (בן)
 
גרטרוד היא דמות במחזה המלט של ויליאם שייקספיר, שם היא מלכת דנמרק ואימו של המלט.
מערכת היחסים בינה ובין המלט סוערת, משום שהמלט מתרעם על נישואיה לקלאודיוס, שרצח את אחיו, בעלה, אבו של המלט והמלך. . גרטרוד אינה חשה אשמה על נישואיה לקלאודיוס לאחר הרצח, בעוד המלט מראה סימני קנאה כלפי קלאודיוס. לדברי המלט, גרטרוד כמעט ולא התאבלה על מות בעלה, טרם שנישאה לקלאודיוס.
ייתכן ושמה ניתן לה כאזכור לשמה של גרטרוד מבוואריה, שהייתה מלכת דנמרק בסוף המאה ה-12.
דמותה במחזה

גרטרוד מופיעה לראשונה בתמונה השנייה של המערכה הראשונה, כשהיא מנסה לנחם את המלט על אובדן אביו, ומתחננת בפניו שיישאר בבית ולא יחזור ללימודיו בוויטנברג. דאגתה לו ניכרת גם במערכה השנייה, כשהיא תומכת בהחלטתו של המלך קלאודיוס בשליחת רוזנקרנץ וגילדנשטרן לעודד אותו. בנוסף, היא מייחסת את הטירוף הפתאומי של המלט לא לדחייתה של אופליה (כפי שחשב פולוניוס), אלא למותו של אביו, המלך המלט ונישואיה בסמוך לכך לקלאודיוס.
במערכה השלישית, היא מקשיבה בשקיקה לדיווח של רוזנקרנץ וגילדנשטרן על ניסיונם לעודד את המלט, ותומכת בתוכניתו של המלך ופולוניוס לצפות בהמלט בסתר כאשר הוא נפגש עם אופליה, בתקווה שהיא תוכל לרפא אותו.
במערכה הבאה, מספרת גרטרוד מספרת לקלאודיוס על הרצח של פולוניוס, כשהיא משוכנעת שהמלט אכן משוגע. הדאגה, החיבה והחמלה הכנות שלה מופגנות גם כלפי אופליה, כאשר היא צופה בה, יחד עם אחרים, שרה ופועלת בטירוף מוחלט. בקבורתה של אופליה היא מביעה את כאבה ורחמיה הכנים:
"(מפזרת פרחים) מתוקים לַמתוקה! שלום.
קיוויתי שתהיי אשת המלט שלי.
חשבתי לעטר את ערש כלולותייך, מתוקה,
לא לפזר פרחים על בור קברך.
כשהמלט מופיע ומתעמת עם לארטס, היא מבקשת ממנו להפסיק, שמישהו יעצור אותו, ואומרת שהוא אולי נמצא כעת בהתקף טירוף, אך זה יחלוף עד מהרה.
בתמונה האחרונה של המחזה, גרטרוד מבחינה שהמלט התעייף במהלך הקרב עם לארטס, ומציעה לנגב את מצחו. היא שותה כוס רעל שהמלך הכין להמלט, על אף התנגדותו ומתה תוך שהיא צועקת בייסורים:
"לא, לא, זה המשקה,
המשקה! הו המלט היקר שלי!
משקה, זה המשקה! אני מורעלת".
ניתוח דמותה

דעתן של הדמויות האחרות במחזה על המלכה היא לרוב שלילית. כאשר רוח הרפאים של בעלה המת, אביו של המלט, מופיע בפניו, הוא מתאר לו אותה כלשעבר מופיעה להמלט, הוא מתאר אותה כ"מלכתי החסודה מאד לעין", אך מצווה על המלט לא להתעמת איתה בעניין ולהניח לאלוהים לשפוט אותה. עם זאת, מדברי המלט בהמשך אנו למדים כי אהבתו של אביו לאימו בזמן חייו הייתה עמוקה והוא היה מנסה לעכב את איתני הטבע עצמם לו השאירו חותם גס מדי על פניה.
המלט עצמו רואה בה דוגמה לחולשתן של נשים (המשפיעה גם על יחסיו עם אופליה), ומהרהר כל הזמן במחשבותיו אודות המהירות בה נישאה מחדש (פחות מחודש).
מספר הסברים הוצעו באשר למצבה הנפשי של גרטרוד במהלך המחזה. ניתן לטעון כי מאחר שלא התוודתה על חטאים כלשהם לפני מותה, היא לא הייתה שותפה לרצח בעלה. עם זאת, ישנן אינדיקציות בהתנהגותה שאכן מצביעות על מעורבותה. כך למשל, לאחר איומים חוזרים ונשנים של המלט כלפי אמו שאינם זוכים לתגובה מצידה, הוא מאיים לחשוף את טבעה האמיתי על ידי הצבת מראה, ואז היא חוששת מרצח:
" המלט: בואי-בואי, שבי. את לא תזוזי. לא
תלכי עד שאציב מולך מראה
שבה תוכלי לראות את פְּנים תוכך.
מלכה: מה באת לעשות פה? לא תרצח אותי -
הצילו, הו!"
ת"ס אליוט טען במאמרו "המלט ובעיותיו" משנת 1919, כי הגורם העיקרי למאבק הפנימית של המלט הוא חטאיה של גרטרוד, וכי המחזה למעשה עוסק בהשפעת אשמתה של אם על בנה.
לעומת זאת, ניתוח אחר הציע כי פרשנות דמותה של גרטרוד והאופן בו גולמה בעיבודים שונים הושפעו עמוקות מהדרישה המקובלת במאה ה-19 מאימהות להקריב את עצמן. בהמשך, תמכו מחקרים פמיניסטים רבים בטענה לפיה הטקסט עצמו אינו רומז בשום מקום כי גרטרוד ידעה שקלאודיוס הרעיל את המלך המלט; למעשה, גברים פירשו את דמותה של גרטרוד במשך מאות שנים באופן שגוי לחלוטין, כשהם מאמינים למה שהמלט אומר עליה ולא לטקסט האמיתי של המחזה. לפי טענה זו, אין ראיות ברורות המצביעות על כך שגרטרוד היא נואפת, אלא רק שהיא אישה המנסה להסתגל לנסיבות מותו של בעלה תוך התחשבות בטובת הממלכה.
בשנות ה-40, ארנסט ג'ונס - פסיכואנליטיקאי וביוגרף של פרויד - פיתח את רעיונותיו של פרויד שכללו גם ניתוח של המלט ולפיו ניתן לראות את העימות של המלט עם אמו בחדרה הפרטי כבעלת אווירה מינית. מתוך הסתכלות כזאת, ניתן לטעון כי המלט נגעל ממערכת היחסים של אמו עם קלאודיוס הנתפסת בעיניו כגילוי עריות, אך בו בזמן הוא חושש להרוג אותו, שכן זה יפנה את דרכו של המלט עצמו למיטת אמו.
מבצעות

עד שנת 1660 לערך, נאסר על נשים כמעט באופן גורף להופיע כשחקניות על הבמה, כאשר בעידן האליזבתני והיעקוביוני באנגליה הופיע צוות שחקנים שהורכב כולו ממבצעים גברים. להקה כזאת של שחקנים נודדים מוזכרת גם במחזה המלט עצמו.
מבצעות > בעולם

שחקניות רבות גילמו את במהלך המאה ה-20, וביניהן:
אייילין הרלי בסרט המלט של לורנס אוליבייה משנת 1948.
גלן קלוז הייתה גרטרוד, אימו של הנסיך המלט (מל גיבסון), בגרסה הקולנועית מ-1990 של פרנקו זפירלי.
ג'ולי כריסטי הופיעה בתפקיד בסרט המלט של קנת בראנה משנת 1996. על אף שהיא שחקנית קלאסית בהכשרתה, הייתה זו הפעם הראשונה בה התנסתה במחזה של שייקספיר.
בגרסה של מייקל אלמריידה להמלט משנת 2000, גילם השחקן איתן הוק את המלט כסטודנט לקולנוע, ואיתו השחקנית דיאן ונורה כגרטרוד, אשתו של המנכ"ל לשעבר ושל המנכ"ל הנוכחים של "תאגיד דנמרק".
השחקנית בלייר בראון גילמה את גרטרוד בגרסת הטלוויזיונית משנת 2000 בכיכובו של קמפבל סקוט בתפקיד המלט.
בעיבוד משנת 2009 בכיכובו של דייוויד טננט, גרטרוד גולמה על ידי השחקנית פני דאוני.
השחקנית ההודית טאבו גילמה את גרטרוד שנקראה ג'אזאלה בעיבוד הבוליוודי של המלט, היידר ב-2014.
נעמי ווטס גילמה את גרטרוד בסרט " אופליה " של קלייר מקארתי משנת 2018.
מבצעות > בישראל

המחזה הועלה בארץ במספר הפקות ועיבודים. ביניהם ניתן לציין את המבצעות הבאות:
בתיאטרון הבימה עלה המחזה לראשונה בשנת 1946, אז שיחקה את המלכה גרטרוד השחקנית תמרה רובינס. הפקה נוספת הועלתה בשנת 1983 עם ליא קניג בתפקיד זה, ובשנת 2021 יצר הבמאי מאור זגורי עיבוד מחודש למחזה, בו גילמה את התפקיד השחקנית אלכס קרול.
בשנת 2008 הועלה המחזה בתיאטרון הקאמרי עם שרה פון שוורצה כמלכה גרטרוד.
בהפקה המחודשת של המחזה בתיאטרון בית לסין בשנת 2023, מגלמת את התפקיד השחקנית שירי גולן.
הערות שוליים

↑  Act III, scene IV (line 20)
↑  "Hamlet and his problems", The Sacred Wood: Essays on Poetry and Criticism, 1922
↑  Rozett, Martha Tuck. "American Hamletology: Two Texts". In Talking Back to Shakespeare. University of Delaware Press, 1994, pp. 67-76.
↑  Bloom (2003, 58–59).
↑  Bloom (2003, 58–59); Thompson (2001, 4).
↑  (II, ii,339)
↑  G. Blakemore Evans, ed., The Riverside Shakespeare, Boston, Houghton Mifflin, 1974; p. 1156 n. 339.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008575687405171  LCCN: nb2016004795   WorldCat (עם LCCN): nb2016-004795
עיר הגחלת

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  The City of Ember 
 בימוי:  גיל קינן 
 הופק בידי:  סת' הנצ'ט גרי גוטצמן טום הנקס סטיבן שרשיאן
 תסריט:  קרולין תומפסון ג'ין דופרו
 עריכה:  אדם פ. סקוט  זאך סטאנברג
 שחקנים ראשיים:  סירשה רונן  הארי טרדוויי  ביל מארי  מקנזי קרוק  טים רובינס
 מוזיקה:  אנדרו לוקינגטון 
 צילום:  חאווייר גרובט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  וולדן מדיה, פלייטון
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 באוקטובר 2008
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט מדע בדיוני, סרט דיסטופי, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט הרפתקאות, סרט ילדים, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  55 מיליון דולרים
 הכנסות:  $17,929,684
 הכנסות באתר מוג'ו:   cityofember
 www.cityofember.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
עיר הגחלת (באנגלית: City of Ember) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מדע בדיוני שיצא לאקרנים בשנת 2008. הסרט מבוסס על הספר "עיר הגחלת" מאת ג'ין דופרו. הסרט בוים על ידי הבמאי הבריטי-ישראלי גיל קינן, ועל פי תסריט מאת קרולין תומפסון. בסרט כיכבו סירשה רונן, הארי טרדוויי, ביל מארי, מקנזי קרוק, מרטין לנדאו וטים רובינס.
תקציר עלילה

העלילה מתרחשת עשרות שנים לאחר שואה גרעינית, בעיר התת-קרקעית "עיר הגחלת", שנבנתה על ידי "הבונים" (the Builders). בוני העיר השאירו הוראות בתוך קופסה, שאמורה להיפתח כעבור 200 שנים לאחר המעבר לעיר. הקופסה ניתנת לראש העיר, וכל ראש עיר אמור להעבירה ליורשה, אולם כאשר נותרו 47 שנים לפתיחת הקופסה מת במפתיע ראש העיר, ולא העביר את סוד הקופסה ליורשו.
בחלוף 200 השנים נפתחת הקופסה, הנמצאת בארון בבית צאצאי ראש העיר השביעי, והם אינם מבחינים בכך.
תושבי העיר חיים בתוך מערה תת-קרקעית בה בנויים בתיהם. מעל ראשם מנורות המאירות את העיר ואת חממותיה. העיר מקבלת את האנרגיה מגנרטור גדול. בשל תקלות רבות בגנרטור מתחילות הפסקות חשמל בעיר, המתארכות מפעם לפעם. מזונם של תושבי העיר – קופסאות שימורים המוחזקות במחסנים גדולים, הולך ואוזל.
בראשית הסרט מתאספים בוגרי בית הספר ליום קבלת המקצוע (Assignment Day). ראש העיר מגריל לתלמידים הבוגרים את עבודתם העתידית בעיר. לינה (המגולמת על ידי סרשה רונן) חולמת להיות שליחה, אולם מוקצה לתפקיד עובדת צנרת. דוּן (המגולם על ידי הארי טרדוויי) מקבל בהגרלה את המקצוע "שליח", ולאחר מכן הם מחליפים בתפקידים.
לינה חוזרת לביתה ומצאת את סבתה מחפשת בארון הבגדים ומוצאת את הקופסה. בתוך הקופסה מגלה לינה חלקי מפה, ומבקשת את עזרתו של דון לפענח את המפה. לינה ודון מגלים כי המפה היא מפתח ליציאה מן העיר. במהלך חיפושיהם הם מגלים כי ראש העיר יודע על המחסור במזון ומחביא מזון רב לעצמו. ראש העיר מצווה לכלוא אותם, והם בורחים, ומגלים כי בעבר הוריהם ניסו לברוח מן העיר – בריחה במסגרתה טבע אביה של לינה.
לינה ודון מפענחים את מיקומה של היציאה מן העיר, ויחד עם פופי, אחותה הקטנה של לינה, מצליחים להפעיל את מערכת הסירות שמובילה אל היציאה ורואים לראשונה את השמים. הם מצליחים לשלוח הודעה חזרה אל העיר עם הנחיות לתושבי העיר כיצד לצאת ממנה.
שחקנים ודמויות

לינה מייפליט, צאצאית של ראש העיר השביעי – סירשה רונן
דון הארו – הארי טרדוויי
ראש העיר קול – ביל מארי
ברטון סנוד, עוזרו של ראש העיר – טובי ג'ונס
סול, טכנאי במערכת הניקוז – מרטין לנדאו
לוריס "בארו" הארו, אביו של דון – טים רובינס
הפקת הסרט

באוקטובר 2004 רכשו טום הנקס וגארי גוצמן את הזכויות להפיכת הספר לסרט (וכן את הזכויות להפקת סרט המשך). צילומי הסרט החלו בקיץ 2007 והסתיימו באוקטובר באותה שנה. צילומי העיר צולמו בתוך המספנה של הארלנד ווולף בבלפסט שבאירלנד.
הערות שוליים

↑  City of Ember (2008) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com
קול קדומים (סרט, 2020)

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  "קול קדומים" מאת ג'ק לונדון
 בימוי:  כריס סנדרס
 הופק בידי:  ארווין סטוף
 תסריט:  מייקל גרין
 שחקנים ראשיים:  האריסון פורד דן סטיבנס עומאר סי קארן גילאן ברדלי ויטפורד קולין וודל
 מוזיקה:  ג'ון פאוול
 צילום:  יאנוש קמינסקי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  3 Arts Entertainment
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בפברואר 2020 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט לכל המשפחה, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  קנדה 
 תקציב:  $91.9 מיליון דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
קול קדומים (באנגלית: The Call of the Wild) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 2020 המבוסס על הרומן של ג'ק לונדון משנת 1903 "קול קדומים" ("קריאת הפרא") והוא מהווה רימייק לסרט באותו שם משנת 1935, שהופק על ידי פוקס המאה העשרים. את הסרט ביים כריס סנדרס, על פי תסריט של מייקל גרין ובכיכובם של האריסון פורד, דן סטיבנס, קארן גילאן, עומר סי וברדלי וויטפורד.
הסרט הופק על ידי אולפני המאה ה-20 והופץ לאקרנים ב-21 בפברואר 2020.
תקציר העלילה

כלב מבוית מסוג סן ברנרד/קולי סקוטי בשם באק', חי חיים מאושרים בביתו של שופט. יש לו הכל מכל טוב. וגם אם הוא קצת משתולל כולם מתייחסים אליו ביראת כבוד, משום שהוא שייך לשופט. באישון לילה באק' נגנב מבית בסנטה קלרה שבקליפורניה ונמכר לסוחרי הובלה ביוקון. הסרט מגולל את הרפתקאותיו בטבע הפראי של צפון קנדה.
שחקנים ודמויות

האריסון פורד בתפקיד ג'ון ת'ורנטון
דן סטיבנס בתפקיד האל
עומאר סי בתפקיד פרו
קארן גילאן כמרצדס
בראדלי ויטפורד כשופט מילר
קולין וודל בתפקיד צ'ארלס
סקוט מקדונלד בתפקיד דוסון
קארה גי בתור פרנסואז
פרסטון ביילי - נער
גרג טרזן דייוויס - פועל בפרדס
הפקה

באוקטובר 2017 הוכרז כי פוקס המאה ה-20 מפתחת עיבוד קולנועי לרומן "קריאת הפרא" מאת ג'ק לונדון משנת 1903, שעלילתו מתרחשת ביוקון בסביבות 1890 סביב בהלת הזהב של קלונדייק, אותו יביים כריס סנדרס מתסריט מאת מייקל גרין ובהפקת ארווין סטוף.
ביולי 2018 לוהקו האריסון פורד ודן סטיבנס לתפקידים בסרט, כשפורד אמור לככב בתפקיד ג'ון ת'ורנטון, שממשיך במצוד אחר זהב. הסרט יקבל עבודות אפקטים מיוחדים מאולפני MPC Montréal. באוגוסט 2018 הצטרף קולין וודל. בספטמבר התווספו עומר סי וקארן גילן לקאסט. באוקטובר הצטרף בראדלי וויטפורד לצוות השחקנים, בנוסף להצטרפותה של קארה גי בנובמבר.
צילומים עיקריים החלו בסוף ספטמבר 2018 בלוס אנג'לס.
בינואר 2019 הוכרז כי ג'ון פאוול ילחין את פסקול הסרט. פאוול שיתף פעולה בעבר עם סנדרס על סרט האנימציה DreamWorks משנת 2010 "הדרקון הראשון שלי".
שחרור

הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-25 בדצמבר 2019, אך נדחה ל-21 בפברואר 2020, בעקבות רכישת פוקס על ידי דיסני, כדי להתאים את יציאתם של "מלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר" ו"מרגלים לא רגילים".
ראו גם

עד קצה העולם
הערות שוליים

↑  , Variety Insight
↑  Film and Television Tax Credit Program Program 2.0, California Film Commission
↑  D'Alessandro, Anthony (12 באוקטובר 2017). "'Gambit' Starring Channing Tatum Will Open Valentine's Day 2019". Deadline. נבדק ב-17 ביולי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lang, Brent (16 ביולי 2018). "Harrison Ford Eyes 'Call of the Wild' (EXCLUSIVE)". Variety. נבדק ב-17 ביולי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lang, Brent (24 ביולי 2018). "Dan Stevens Joins Harrison Ford in 'Call of the Wild' (EXCLUSIVE)". Variety. נבדק ב-27 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (30 באוגוסט 2018). "Harrison Ford's 'Call of the Wild' Adds Colin Woodell (EXCLUSIVE)". Variety. נבדק ב-27 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (13 בספטמבר 2018). "Harrison Ford's 'Call of the Wild' Casts Omar Sy (EXCLUSIVE)". Variety. נבדק ב-27 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Hipes, Patrick (26 בספטמבר 2018). "Karen Gillan Joins "Call Of The Wild" Movie At Fox". Deadline. נבדק ב-27 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bradley Whitford Returns To "Handmaid’s Tale" As Series Regular, Books 2 Movies
↑  Galuppo, Mia (2018-11-07). "'Expanse' Actress Cara Gee Joins 'Call of the Wild' at Fox". The Hollywood Reporter. נבדק ב-2019-03-11.
↑  "John Powell to Score Chris Sanders' 'Call of the Wild' | Film Music Reporter" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-03-11.
↑  D'Alessandro, Anthony (7 במאי 2019). "Disney-Fox Updates Release Schedule: Sets Three Untitled 'Star Wars' Movies, 'New Mutants' Heads To 2020, 'Ad Astra' To Open Fall & More". Deadline Hollywood. נבדק ב-7 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
גלן קמפבל

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1936 Billstown, ארצות הברית 
 פטירה:  8 באוגוסט 2017 (בגיל 81) נאשוויל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Glen Travis Campbell 
 מקום קבורה:  Campbell's Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1958 
 סוגה:  קאנטרי, גוספל, רוק, מוזיקת פופ, פולק רוק, מוזיקת פולק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, בנג'ו, גיטרה בס 
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, MCA רקורדס, סרפדוג רקורדס, ליברטי רקורדס, קפיטול רקורדס, קרסט רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2012)  היכל התהילה של גראמי (1999)  פרס המוזיקה האמריקאית לאלבום אהוב – קאנטרי (1977)  Favorite Country Single (1976)  היכל התהילה של גראמי (2003)  פרס גראמי למפעל חיים (2011)  היכל התהילה של גראמי (2007)  Arkansas Entertainers Hall of Fame (1996)  Country Music Association Award for Entertainer of the Year (1968)  פרס גראמי לביצוע סולו הפופ הגברי הטוב ביותר (1967)  פרס גראמי לאלבום השנה (1968)  פרס גראמי לשיר הקאנטרי הטוב ביותר (2015)  פרס גראמי לביצוע סולו הפופ הגברי הטוב ביותר (1967)  Grammy Award for Best Contemporary (R&R) Performance (1967)  פרס גראמי להופעת קאנטרי (גברים) (1967)  פרס גראמי להקלטת הקאנטרי הטוב ביותר (1967)  Country Music Hall of Fame inductee (2005)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.glencampbell.com
 פרופיל ב-IMDb
 
גלן טרוויס קמפבל (22 באפריל 1936 – 8 באוגוסט 2017) היה זמר, גיטריסט, פזמונאי, מנחה טלוויזיה ושחקן אמריקני. הוא ידוע ביותר בזכות סדרה של להיטים משנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, ובזכות הנחיה של תוכנית טלוויזיה ברשת CBS בשם The Glen Campbell Goodtime Hour, מינואר 1969 ועד יוני 1972. הוא יצר מעל 70 אלבומים בקריירה שנמשכה חמישה עשורים ומכר יותר מ-45 מיליון תקליטים ברחבי העולם, ובכלל זה 12 אלבומי זהב, ארבעה אלבומי פלטינה ואלבום פלטינה כפול אחד.
גלן קמפבל גדל בארקנסו והחל את הקריירה המקצועית שלו כנגן אולפן בלוס אנג'לס. לאחר שהפך לסוליסט, הוא הכניס 80 שירים שונים לבילבורד של מוזיקת הקאנטרי, לבילבורד הוט 100 ולמצעד השירים העכשוויים למבוגרים, כאשר 29 מהם הגיעו לעשיריה הראשונה ותשעה הגיעו למקום הראשון לפחות באחת הרשימות האלה. הלהיטים הידועים ביותר של קמפבל הם:
Universal Soldier" (1965), "Gentle on My Mind" (1967), "By the Time I Get to Phoenix" (1967), "Wichita Lineman" (1968), "Dreams of the Everyday Housewife" (1968), "Galveston" (1969), "Rhinestone Cowboy" (1975) and "Southern Nights" (1977).
בשנת 1967 זכה קמפבל בארבעה פרסי גראמי בקטגוריות פופ וקאנטרי. שלושה מלהיטיו זכו אחר כך בפרסי היכל התהילה של גראמי (2000, 2004, 2008), ואילו קמפבל עצמו זכה ב-2012 בפרס גראמי על מפעל חיים.
סרטיו

| Year | Title | Role | Notes |
| --- | --- | --- | --- |
| 1965 | Baby the Rain Must Fall | Band Member | Uncredited |
| 1967 | The F.B.I. | Larry Dana | Episode: "Force of Nature" |
| 1967 | The Cool Ones | Patrick |  |
| 1969 | אומץ אמיתי | Le Boeuf |  |
| 1970 | Norwood | Norwood Pratt |  |
| 1974 | Strange Homecoming | Bill Hasley | TV movie |
| 1976 | Christmas in Disneyland | Grandpa Jones / Disneyland visitor | TV movie |
| 1980 | Any Which Way You Can | Singer at Million Dollar Cowboy Bar |  |
| 1986 | Uphill All the Way | Capt. Hazeltine |  |
| 1991 | Rock-a-Doodle | Chanticleer | Voice role |
| 1997 | Players | Jesse Dalton | Episode: "In Concert" |
| 2008 | The Wrecking Crew (2008 film) | Documentary subject |  |
| 2014 | I'll Be Me | Documentary subject |  |