stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאוויז (אוניית ביון)
היסטוריה

עיתון "הארץ" דיווח כי האונייה שימשה כמרכז הפיקוד לפעולות בתימן ובאפריקה. בשל נוכחותה הארוכה של האונייה באזור, ספגה סעודיה שוב ושוב ביקורת. מומחים טענו כי האונייה תמכה במורדים החות'ים בתימן במלחמת האזרחים בתימן.
ה-MV Saviz הגיעה לים סוף בסוף 2016. האונייה נסחפה לארכיפלג דחלאק, שרשרת איים מול חופי אריתריאה. סאוויז קיבלה אספקה ואנשי צוותה הוחלפו אחת לתקופה באמצעות אוניות איראניות.
משנת 2018 ה-MV Saviz נכללה על ידי ממשל טראמפ ב-SDN List.
התקפת האוניה

מאז 25 בפברואר 2021 דווח על שלוש התקפות בין אוניות בבעלות איראנית וישראלית
ב-6 באפריל 2021 נפגעה האונייה ממוקשים ימיים בים האדום, היכן שעגנה בסמוך לחופי אריתריאה. איראן אישרה את התקיפה. ב-7 באפריל הניו יורק טיימס דיווח שהישראלים עומדים מאחורי התקיפה בתגובה לתקיפת אוניות ישראליות על ידי האיראנים, וזאת במסגרת המערכה הימית בין ישראל לאיראן.
הערות שוליים

↑  "Attack on Iranian cargo shipped believed to be a paramilitary base". Nine News. נבדק ב-2021-04-07.
↑  "Iranian Spy Ship Commands Strategic Position on Vital Oil Route". United States Naval Institute. 2020-10-26.
↑  "Iran ship said to be Red Sea troop base off Yemen attacked". וושינגטון פוסט. 2021-04-07.
↑  "Iranian 'spy ship' damaged by explosion in Red Sea". BBC. 2021-04-07.
↑  "'Mother ship', 'command center': The Iranian ship 'Saviz' attacked in Red Sea". Al Arabiya English (באנגלית). 2021-04-07. נבדק ב-2021-04-07.
↑  "Explosion auf iranischem Schiff Saviz im Roten Meer". Der Standard (בAustrian German). נבדק ב-2021-04-07.
↑  "Publication of Updates to OFAC's Specially Designated Nationals and Blocked Persons List and 13599 List Removals". United States Department of the Treasury. 2018-05-11.
↑  "Israel attacks Iranian command ship in Red Sea: Report". Middle East Eye (באנגלית). נבדק ב-2021-04-07.
↑  Joffre, Tzvi (2021-04-07). "Israel notifies US it attacked Iranian ship in Red Sea - report". The Jerusalem Post.
↑  "Israel-Iran Sea Skirmishes Escalate as Mine Damages Iranian Military Ship". הניו יורק טיימס. 2021-04-06.
אנקלדוס

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  שבתאי
 תאריך גילוי:  1789
 מגלה:  ויליאם הרשל
 על שם:  Enceladus 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  237,948 ק"מ
 אקסצנטריות:  0.0045
 זמן הקפה:  1.3702 ימים
 נטיית מסלול:  0.019°
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  252.1±0.2 קילומטר
 ממדים:  504.2 (513×503×497) ק"מ
 נפח:  67,113,076 קילומטר מעוקב, 1.370218 יממה
 מסה:  ‎1.08×1020‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  1.61 גרם/סמ"ק
 תאוצת הכובד בקו המשווה:  0.113 מטר/שנייה2
 זמן סיבוב עצמי:  1.3702 ימים
 נטיית ציר הסיבוב:  0°
 אלבדו:  0.99±0.06
 בהירות נראית:  11.8 
 טמפרטורה ממוצעת:  32.9 קלווין, 75 קלווין, 145 קלווין
 מאפייני אטמוספירה
 לחץ אטמוספירי:  זניח פסקל
 
אֶנקֶלַדוּס (לעיתים נקרא אנסלדוס לפי אופן ההגייה הלועזי) הוא הירח השישי בגודלו של שבתאי. זהו הגוף הרביעי במערכת השמש שבו נתגלו פעילויות געשיות, אחרי כדור הארץ, הירח איו של צדק והירח טריטון של נפטון. הוא נקרא על שם אנקלדוס, אחד הגיגאנטים מן המיתולוגיה היוונית. הירח נתגלה ב-1789 על ידי ויליאם הרשל.
החללית קאסיני-הויגנס טסה בסמוך לאנקלדוס לראשונה ב-17 בפברואר 2005 ואף ביצעה טיסות קרובות יותר ב-9 במרץ 2005. ב-9 באוקטובר 2008 ביצעה מספר צילומים של ירח זה.
אנקלדוס הוא יעדה של אחת ממשימות החלל של תוכנית Voyager 2050 של סוכנות החלל האירופאית.
מקור השם

בדומה לשאר ירחיו של שבתאי נקרא אנקלדוס על שם דמות הקשורה לסטורן או למקבילו היווני קרונוס. אנקלדוס היה אחד הגיגאנטים (אחיהם למחצה של כרונוס) מן המיתולוגיה היוונית. אנקלדוס מסומן גם כשבתאי II.
השם לירח, כמו גם שמותיהם של שאר ששת הירחים של שבתאי שהיו ידועים באותה עת, הוצעו על ידי בנו של הרשל, ג'ון הרשל, ב-1847 במאמר "תוצאות תצפיות אסטרונומיות שנעשו בכף התקווה הטובה".
אתרים גאולוגיים שונים בירח קרויים על שם אנשים ומקומות מסיפורי אלף לילה ולילה.
תכונות

את הירח מאפיינות שתי תכונות בולטות:
הירח מורכב מקרח ועפר עם פעילות געשית הגורמת ל"גייזרים" של מים (קרח מומס) ועפר.
האלבדו של פני השטח של הירח עולה על 90%. כלומר, זהו הגוף בעל הבוהק (הנובע מהחזר האור) הגבוה ביותר מכל גרמי השמיים המוכרים.
מאפיינים פיזיים

תמונות ראשונות של פני השטח של אנקלדוס הגיעו מהחללית וויאג'ר 2, אשר חלפה סמוך אליו באוגוסט 1981. החללית קאסיני-הויגנס חלפה סמוך אליו שלוש פעמים בשנת 2005 וסיפקה פרטים נוספים.
התוצאות מהתצפיות של קאסיני-הויגנס סיפקו מידע רב שנדרש למודלים של מבנהו הפנימי של הירח. בין היתר, כלל המידע החדש שנאסף על ידי החללית הגדרה מדויקת יותר של המסה וצורת אליפסואיד תלת צירי, תצפיות ברזולוציה גבוהה של פני השטח ותובנות חדשות על הגאוכימיה של אנקלדוס.
אומדני מסה ממשימות וויאג'ר הביאו להנחה כי אנקלדוס מורכב כמעט כולו מקרח מים. בהתבסס על השפעות כוח המשיכה של אנקלדוס על קאסיני-הויגנס, התברר כי מסתו של הירח גדולה בהרבה ממה שחשבו בעבר, וצפיפותו הממוצעת 1.61 גרם/סמ"ק. צפיפות זו גבוהה מזו של ירחי קרח בינוניים אחרים של שבתאי, עובדה המצביעה על כך שבאנקלדוס אחוז גדול יותר של סיליקטים וברזל.
לפחות חמישה סוגי שטחים זוהו על אנקלדוס. בנוסף למכתשים יש מישורים שטוחים ורכסים ובקעים קווים רחבים. לפחות חלק מפני השטח צעירים באופן יחסי, ככל הנראה בני פחות מ-100 מיליון שנה.
הקרח הנקי שמצוי על פני השטח של אנקלדוס נותן לו את האלבדו (החזרת האור של פני השטח) הגבוה ביותר של כל גוף במערכת השמש. משום שהוא מחזיר אור שמש כה רב, טמפרטורת פני השטח הממוצעת היא 201°C-.
במרץ 2005 נאס"א הודיעה כי מגנטומטר על חללית המחקר קאסיני-הויגנס זיהה אטמוספירה משמעותית, שייתכן ומייננת אדי מים. כיוון שכוח המשיכה של אנקלדוס חלש מכדי להחזיק באטמוספירה, האטמוספירה חייבת להתחדש ממקור כלשהו שנאס"א משערת שהוא הרי געש או גייזרים.
גילוי מים על פני הירח

בתחילת 2006 גילתה החללית קאסיני-הויגנס, שחגה סביב אנקלדוס, סילוני מים שפורצים מפני השטח בקוטב הדרומי שלו ומגיעים לגובה של כמה מאות קילומטרים. מקורם של המים הוא גייזר, סילון מים חמים ואדים, הפורץ בזמנים קבועים מנקב על פני הקרקע, באזור פעיל של הרי געש.
החוקרים סבורים כי אנקלדוס עשיר במאגר תת-קרקעי של מים. נמצאו גם עדויות לקיומם של חומרים אורגניים. המים יכולים, בעיקרון, לאפשר צורות חיים פשוטות. זהו הגוף הרביעי הידוע שבו יש עדויות על קיומם של מים במצב צבירה נוזלי, יחד עם כדור הארץ, הירח אירופה של צדק וכוכב הלכת מאדים בעוד על הירח של כדור הארץ נתגלו עדויות למים קפואים בלבד.
במאי 2011 דיווחו מדעני נאס"א כי אנקלדוס התגלה כנקודה הכי אפשרית ליישוב אנושי, פרט לכדור הארץ, במערכת השמש.
ב-3 באפריל 2014 דיווחה נאס"א על עדויות לאוקיינוס תת-קרקעי גדול על פי נתונים מחללית קאסיני-הויגנס. בעקבות הממצאים נאמר כי אנקלדוס הוא אחד המקומות הכי סבירים להימצאות חיים.
בספטמבר 2015 דווח כי מדידות החללית הוכיחו כי האוקיינוס התת-קרקעי הוא גלובלי ומקיף את כל פני הירח.
באפריל 2017 הודיעה נאס"א כי לאחר בחינת המידע שהגיע ממעבר קאסיני-הויגנס ליד הירח, נמצאו עדויות למימן מולקולרי, ואף לפעילות הידרותרמית מתחת לפני השטח. הממצאים מגדילים את הסבירות למציאת חיים.
ב-27 ביוני 2018 דיווח מכון המחקר הדרום-מערבי שמהממצאים של קאסיני-הויגנס נמצא כי סילוני המים שהתגלו בירח מכילים תרכובת אורגנית, תנאי הבסיס להתפתחות חיים ככל הידוע.
חומרים חיוניים לחיים

בשנת 2023 פורסם כי גרגרים קפואים הנפלטים מהרי געש שעל הירח אנקלדוס מכילים זרחן, החיוני לחיים. המרכיבים החיוניים האחרים התגלו שם בעבר: פחמן, מימן, חנקן, חמצן וגופרית (אם כי הזיהוי אינו ודאי).
כתריאל יפה (אוניית מעפילים)

| --- | --- |

אוניית המעפילים "כתריאל יפה"
 ארגון:  המוסד לעלייה ב'
 קורות ההפלגה
 רב החובל:  אלעזר (קליין) טל
 גדעוני:  איה מאיר
 יום היציאה:  31 ביולי 1946
 נתוני האונייה
 הושקה:  1920
 שם קודם:  Maria Serra, Avanti
 הדחק:  550 טון
 הנעה:  מנוע דיזל 250 כ"ס
 מהירות:  6.5 קשר
כתריאל יפה (באנגלית: S/S. Katriel Yaffe), הייתה אוניית מעפילים, שיצאה מנמל בוקה די מגרה שבצפון מערב איטליה בשלהי יולי 1946, כשעל סיפונה 604 מעפילים ניצולי השואה, במטרה להגיע לארץ ישראל.
האונייה ניסתה לפרוץ את הסגר הימי על ארץ ישראל, אך אותרה על ידי הצי הבריטי ולאחר מאבק נגררה לנמל חיפה.
גם לאחר עגינתה המעפילים התנגדו והתעמתו עם הבריטים במטרה להישאר בארץ, אך לבסוף גורשו במסגרת מבצע איגלו למחנות המעצר בקפריסין.
אוניית המעפילים כתריאל יפה
מסלול ההפלגה של "כתריאל יפה"
קורות האונייה > שם האונייה

שמה המקורי של האונייה היה "אוונטי" (באנגלית: Avanti). במסגרת ההכנות להפלגת העפלה הוחלט לשנות את שמה ולקרוא לה על שמו של כתריאל יפה שהיה מהפעילים הבולטים במפעל ההעפלה והיה קברניט הסירה שנעלמה בדרכה לביצוע פעולת חבלה בלבנון בפרשת כ"ג יורדי הסירה.
ה"אוונטי", ושם נוסף שניתן לה, "מריה סרה" (באנגלית: Maria Serra), הייתה במקורה אוניית משא שנבנתה בשנת 1920 באיטליה כאוניית מפרשים והייתה רשומה בנמל סבונה.
קורות האונייה > שם האונייה > רכישה והכנה

רכישת האונייה והארגון להעפלה בוצעו על ידי המוסד לעלייה ב' של ההגנה. האונייה נקנתה באיטליה בעזרת יהודה ארזי ועדה סרני באמצעות חברה מקומית בבעלות יהודי בשם פינטר.
מלווי הספינה וצוות מספנה מקומי הכינו את האונייה להפלגת העפלה.
נבנתה קונסטרוקציה עם דרגשי לינה. הוכנו שתי סירות הצלה ל-35 בני אדם. הספינה צוידה ב-16 טון מים, ומזון ל-11 יום.
מפקד האונייה היה אליעזר (קליין) טל איש הפלי"ם, ולצדו רפי (לא ידוע שם משפחה), והגדעונית הייתה איה מאיר (פינקרפלד).
צוות הימאים כלל כשישה ספנים איטלקים ומכונאי ראשי; אחד הקצינים שירת גם באונייה "וג'ווד".
קורות האונייה > שם האונייה > המעפילים

604 המעפילים היו ניצולי השואה; בהם 371 גברים ו-233 נשים במנעד גילים, וכן "ילדי סלבינו", ילדים יתומים אשר מצאו חיילי הבריגדה היהודית, ונאספו אל מחסה ארעי בכפר סלבינו שבאיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה.
המעפילים נאספו במחנה אוהלים, שהוקם בסמוך לחוף ההעמסה ליד בוקה די מגרה (Bocca di Magra), דרומית ללה ספציה באיטליה. הפעילות במחנה האיסוף התנהלה תחת מסווה של מחנה נופש, כדי שהמבצע לא ייחשף לאוכלוסייה המקומית.
ההעמסה הייתה חשאית ונמשכה כ-4 שעות בשעות הלילה, ללא ידיעת השלטונות האיטלקים ומעורבותם. המעפילים הובלו באסדות, לאורך נהר מגרה עד לשפך, שם עגנה האונייה.
המעפילים חולקו לקבוצות, והחיים באונייה נוהלו על ידי מועצת נציגים שבחרו המעפילים.
קורות האונייה > שם האונייה > ההפלגה

האוניה יצאה לדרכה ב-31 ביולי 1946.
יצאה ללא בעיות לנתיב השיט המתוכנן: מצר מסינה, כרתים, ומשם דרומה לחוף המצרי, חוף אל עריש, מזרחה לכיוון חופי ארץ ישראל ולאורכם, ולכיוון צפון.
ב-7 באוגוסט הודיעו ממפקדת "ההגנה" למלווי האונייה, שעליהם להיפגש בלב ים עם האונייה כ"ג יורדי הסירה, ולקבל ממנה 750 מעפילים; ו"כ"ג" תחזור לאחר מכן לאיטליה, עם צוות הימאים הזר של "כתריאל יפה"; ולאחר ההעברה יצטרף לאונייה מלווה שני, ישראלי. קבוצת מעפילים ניסתה להתמרד ולתפוס פיקוד כדי לא לחזור ולהיפגש עם ה"כ"ג" אך לבסוף נרגעו הרוחות.
ב-11 באוגוסט הודיעה האונייה שאין באפשרותה לבצע את ההעברה בגלל התקשורת הלקויה עם ה"כ"ג", שמנועה היה מקולקל והיא עמדה, גם בגלל מחסור במים ובמזון.
ממפקדת "ההגנה" בארץ ישראל נשלחה הוראה לבצע בכל זאת את ההעברה, אולם הקשר נותק.
קורות האונייה > שם האונייה > עימות עם הבריטים

ב-11 באוגוסט בשעה 17:00, נתגלתה האונייה על ידי מטוס סיור בריטי.
בשעה 21:00, כאשר התקרבה "כתריאל יפה" אל ה"כ"ג", הופיעה בסמוך אליה משחתת R - 41 בריטית.
המלווים והמעפילים קבלו הנחיות אחדות ממפקדת "ההגנה": לסרב לעצור את האונייה, גם אם הבריטים יורים באוויר; אך זאת, רק אם מצויות חגורות הצלה באונייה; ולדרוש מהבריטים להפליג לארץ; ואם ייעצרו - יש לחבל במנועים, ולהסליק את מכשיר הקשר, כדי שניתן יהיה לקיים קשר גם בשעת העימות הצפוי עם הבריטים.
ב-14 באוגוסט עלו אנשי צבא בריטים אחדים על הסיפון. התחולל מאבק, שבמהלכו הצליחו המעפילים להשתלט על הבריטים, לכבול אותם, ולכלוא אותם במחסן. אז עלו מלחים בריטים נוספים, ותוך כדי מאבק, שכלל חילופי מהלומות, השתלטו על האונייה.
והאונייה נגררה לנמל חיפה.
במשך 6 ימים עגנה האונייה בפתח הנמל תחת שמירה בריטית. אז החליטו המעפילים לנסות להשיט אותה אל הים.
באחד הלילות, בחסות החשכה, עלה בידם של מפקד האונייה, אליעזר (קליין) טל והמעפילים לנסר את שרשרת העוגן, כאשר רעש הניסור עומעם בעזרת שירה רמה של המעפילים. לאחר ניתוק העוגן, האנייה נסחפה עם הרוח לכיוון קריית חיים. במרחק 500 מטר מהחוף הבחינה בהם הסיירת הבריטית "מאוריציוס", ונשלחה גוררת עם 100 חיילים בריטים, שהשתלטו עליה מחדש.
מעפילי "כתריאל יפה" היו בין הראשונים שגורשו למחנות המעצר בקפריסין. המעפילים גילו התנגדות, אשר לוותה במאבק עם החיילים הבריטים, במטרה למנוע את הגירוש. בשעה שהבריטים אילצו אותם לעבור לספינת הגירוש "אמפייר הייווד", חלק מהם קפצו למים, ורובם התבצרו במחסנים. רק לאחר שני ניסיונות כושלים של הבריטים להעביר את המעפילים, הבריטים הצליחו להתגבר עליהם בעזרת סילוני מים.
לאחר מעבר המעפילים אל ה"אמפייר הייווד" התחולל מאבק נוסף במטרה לעכב את הגירוש. במהלך המאבק המעפילים הצליחו לחבל באונייה בעזרת חומרי נפץ שהונחו והופעלו בתחתית האונייה ב-18 באוגוסט. חומר הנפץ הוברח אל "כתריאל יפה" על ידי זלמן פרח איש הפלי"ם שהצליח לחדור אל האונייה במסווה. החומר הוסלק בתוך כיכרות הלחם שסופקו למעפילים, ולאחר מכן הוברח ל"אמפייר הייווד" בתוך נעליהן של כמה נערות מקבוצת ילדי סלבינו, שנעזרו בגדעונית איה מאיר. לאחר סיום ההכנות הופעל המטען על ידי זלמן פרח ואליעזר (קליין) טל, וגרם לנזק קל ל"אמפייר היווד". החבלה עיכבה את הגירוש בכמה ימים כייוון שהאונייה נשלחה לתיקונים בעקבות הפיצוץ, ורק ב-22 באוגוסט הפליגה לדרכה. ה"אמפייר היווד" השלימה את משימתה לגירוש המעפילים לקפריסין ב-27 באוגוסט, לא לפני מאבק נוסף ואחרון של המעפילים במהלכו הבריטים הפעילו זרנוקי מים וגז מדמיע כנגד המעפילים שהתבצרו בבטן האונייה.
מפקדת "ההגנה" הנחתה את המלווים להתערב בין המעפילים ולרדת עימם אל הנמל. בפועל, המפקד והגדעונים הצליחו לרדת עם המעפילים ולהגיע לקפריסין.
אחר כך ברחו מהמחנה בעזרת שמואל (סמק) ינאי, שארגן את בריחתם של 8 אנשים בעזרת ספן יווני.
הערות שוליים

↑  עיתון "דבר", התנגדות חזקה של המעפילים (עמ' 1), באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏18 באוגוסט 1946
↑  The Palestine Post, 835 Refugees arrive (עמ' 1), הספרייה הלאומית של ישראל, ‏16 באוגוסט 1946
↑  Second Transport of Refugees En Route to Cyprus; One Ship Delayed by Blast, Jewish Telegraphic Agency (באנגלית אמריקאית)
↑  עיתון "דבר", גורשו מעפילי "כתריאל יפה" ו"כג" מן הארץ (עמ' 1), באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏19.08.1946
↑  עיתון הארץ, מעפילי "כתריאל יפה" וכ"ג גורשו אחרי מאבק לקפריסין (עמ' 1), באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏19 באוגוסט 1946
↑  החדרת חומרי הנפץ והפעלת המטען, באתר הפלמ"ח
↑  אברהם אביאל, מסע הייסורים בספינה 'כתריאל יפה' (עמ' 9), באתר הפלי"ם
↑  עיתון "דבר", "אמפייר הייווד" לא יצאה מחיפה (עמ' 1), באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏20.08.1946
↑  עיתון "דבר", "הייווד אמפייר" הסיעה מעפילים לקפריסין (עמ' 1), באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏25.08.1946
↑  עיתון "דבר", עוד מאות מעפילים הובאו לקפריסין, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏28.08.1946
מיכאל אשבל

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1922 וילנה, ליטא
 נהרג:  4 במאי 1947 (בגיל 25) עכו, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 כינוי:  מייק
 השתייכות:   אצ"ל
 
מיכאל יצחק (מייק) אשבל (2 בפברואר 1922 – 4 במאי 1947) היה מלוחמי האצ"ל, נידון למוות, נהרג בפריצה לכלא עכו.
קורות חייו

אשבל נולד בווילנה שבליטא. מהוריו קיבל חינוך ציוני ובגיל צעיר הצטרף לתנועת בית"ר בעירו ואף מונה למפקד ה"קן". בהמשך הצטרף לאצ"ל בפולין ועבר "קורס סגנים". לאחר פלישת גרמניה לפולין ב-1939 ברח לרוסיה, התגייס ל"צבא פולין החופשית" (צבא אנדרס) ולאחר גלגולים רבים הגיע דרך עיראק לארץ ישראל.
עם הגיעו לארץ ישראל ערק מהצבא הפולני והתגייס לאצ"ל. תקופה קצרה התגורר בבית דודו בבנימינה. אחר כך עבר לנתניה, שם כיהן כסגן מפקד קן בית"ר המקומי. במסגרת האצ"ל עבר קורס מפקדים ונמנה עם ראשוני הח"ק (חיל הקרב) של הארגון וממפקדיו באזור נתניה. ב-1944 נעצר על ידי המשטרה הבריטית והועבר למחנה המעצר בלטרון, אך בהמשך שוחרר לאחר שהצליח לשכנע את אנשי המשטרה שאינו חבר במחתרת. באחד הלילות, כשעסק בניקוי נשק, התפוצץ בידו רימון וידו נפגעה. הוא קיבל טיפול רפואי בבית החולים, אך ידו נשארה פגומה. דבר הפציעה נודע לבולשת הבריטית ומאחר שאנשיה החלו לחפשו עבר לגור בתל אביב. באותה תקופה עסק לאורך כל שעות היום בפעילות מחתרתית: בייצור חומרי נפץ, בהכנת פעולות, בפיקוד על גונדת חי"ק וביציאה למבצעי-קרב במסגרת תנועת המרי העברי שפעלה באותם ימים. בין השאר נטל חלק בהתקפה על בניין הבולשת ביפו, החרמת 35,000 לא"י מרכבת ליד חדרה, החרמת נשק ממחנה צבאי בתל אביב ובחבלה במטוסים בשדה התעופה לוד.
ב-6 במרץ 1946 השתתף בהתקפה על מחנה הצבא הבריטי בצריפין שנועדה לצורך החרמת נשק. בדרכם החוצה נפצע אשבל יחד עם חברו יוסף שמחון מיריות ונעצר על ידי המשטרה הבריטית בדרכו לבית החולים גלעד בתל אביב. כעבור חודשיים הועמדו השניים לדין. הם הפכו את משפטם לבימה פוליטית בה השתמשו לנאומים שקיבלו חשיפה תקשורתית גם מחוץ לארץ ישראל. ב-13 ביוני 1946 נידונו למוות בתלייה. לצד התגייסות מוסדות ואישי ציבור עבריים להצלתם של הנידונים בבקשות חנינה ועתירות שונות, איים האצ"ל ב"מדיניות גרדומים" משלו. מיד לאחר פרסום גזר-הדין שודרה ב"קול ציון הלוחמת", תחנת השידור של האצ"ל, ההצהרה: "אל תתלו את חיילינו השבויים. חי האלוהים, כי שבור נשבור את עמודי התלייה שלכם. על גרדום בגרדום נשיב". חמישה ימים לאחר שניתנו גזרי הדין, חטף הארגון חמישה קצינים בריטיים בתל אביב. שבועיים לאחר מכן, המיר הנציב העליון את גזר הדין של אשבל ושמחון למאסר עולם. למחרת שוחררו שלושת הקצינים שנותרו בידי לוחמי האצ"ל.
בפריצת כלא עכו היה אשבל מן הבורחים, אך הוא נפצע מיריות, נשבה מחדש ומת כעבור כמה שעות מפצעיו. לימים סיפר מתתיהו שמואלביץ' איש לח"י שמילותיו האחרונות של אשבל הגוסס היו: "מספיק להתלוצץ צריך להיפרד".
על שמו נקרא רחוב בבאר שבע.
כתביו ושיריו

בעת שבתו בתא הנידונים למוות בכלא בירושלים כתב את השיר "עלי בריקדות" המבוסס על שיר ביידיש (אפארטיזאנער-ליבע) שנכתב במקור על ידי יוסל קוטלר והולחן על ידי אליהו טיטלבוים. את השיר תרגם לבקשת שרה רוזנברג (לבני) שכונתה אז "שרה הקטנה". 
השיר הוברח מהכלא אל חבריו של מיכאל למחתרת, והיה לאחד מהמנוני המחתרות בסוף ימי המנדט ובתקופת מלחמת השחרור, וסמל לנכונות להקרבה במלחמה לשחרור העם והמולדת. ספרו של יהודה לפידות על לוחמות האצ"ל נקרא "היום שרה הקטנה" כמילותיו הראשונות של השיר. ושם השיר נעשה לשמו של ספר שירת המחתרת "עלי בריקדות - משירי העוז והמרי"
שיר נוסף אותו חיבר בכלא הוא "פברואר 1946" הפותח במילים: "ללא דרך הגונדה צועדת" ומתאר את הפעולה בשדה התעופה בלוד. לשיר הותאמה מנגינה וגם הוא הפך לאחד משירי הלכת הפופולריים של לוחמי האצ"ל.
ב-1976 יצא לאור היומן שכתב בכלא בשם "עלי בריקדות", בתוספת הקדמה מאת יוסף נדבה.
הערות שוליים

↑  ראו עליו: יוסף נדבה, דרכו של לוחם עברי; סיפור-חייו של יוסף שמחון, מרחב, 1995
↑  עשהאל לובוצקי, לא דרכי האחרונה, הוצאת ידיעות ספרים, 2017. עמ' 155: "מכיוון שאבטחתי את המשימה, נשלחתי לסייע בפינוי הפצועים. לקחתי במונית את מיכאל אשבל הפצוע, חברי מבית"ר בווילנה, שהשתתפתי עמו גם בהתקפה על שדה התעופה בלוד. לרוע המזל מיכאל אשבל ויוסף שמחון, הפצועים קשה, נלכדו כעבור זמן‑מה בידי הבריטים בדרכם לבית החולים פוחובסקי (גלעד) בתל אביב, ששם לרוב טופלו פצועי האצ"ל והלח"י."
↑  החל משפט הנאשמים בהתקפה על סרפנד, דבר, 13 ביוני 1964
↑  ראו גם: המשטרה לא הוכיחה שעברו עבירה, דבר, 3 בספטמבר 1946
↑  יוסף שמחון ומיכאל אשבל נידונו למיתה, דבר, 14 ביוני 1946
↑  תזכיר בעניין ה"נדונים למות", דבר, 16 ביוני 1946; מצטרפים לדרישת החנינה, דבר, 27 ביוני 1946; לחון את יוסף שמחון ומיכאל אשבל, דבר, 24 ביוני 1946; רבני היישוב הישן מבקשים חנינה, דבר, 28 ביוני 1946
↑  אצ"ל: התקפה בצריפין, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
↑  הוטל עוצר על תל אביב לאחר שנחטפו בעיר חמשה קצינים בריטיים, דבר, 19 ביוני 1946; שוחררו שניים מהקצינים, דבר, 23 ביוני 1946; הקצינים ששוחררו מספרים קורותיהם, דבר, 24 ביוני 1946
↑  משפט המות הוחלף במאסר-עולם, דבר, 4 ביולי 1946
↑  שלושת הקצינים שוחררו, דבר, 5 ביולי 1946
↑  חיפושים אחר האסירים שברחו, דבר, 6 במאי 1947
↑  צבי אלגת, הנידונים לחיים, מעריב, 26 בנובמבר 1965
↑  במקור שירו של יוסל קוטלר ניפתח במילים "היום מאַריאָן האהובה" והוא נכתב עבור הצגה בתיאטרון הבובות היידישאי של קוטלר בניו יורק.
↑  יהודה לפידות, ‏היום שרה הקטנה, מכון זבוטינסקי, 2003, באתר "דעת"
↑  עלי בריקדות - משירי העוז והמרי
עלי בריקדות - משירי העוז והמרי באתר מכון ז'בוטינסקי בישראל, תרבות לאומית - מורשת ציונית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296737105171  ISNI: 0000 0000 6977 3993  LCCN: nb2013021233  VIAF: 97487610   WorldCat (עם VIAF): 97487610
ירוחם פישל יהושע ברנשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1880 לערך ה'תר"ם לערך
 פטירה:  1948 כ"ט בחשוון תש"ט
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  ?–1949 
 השתייכות:  עדת החסידים
 
רבי ירוחם פישל יהושע ברנשטיין (מכונה ר' פישל דיין) (ה'תר"ם 1880 לערך - כ"ט בחשוון תש"ט, 1948) היה רב עדת החסידים בירושלים, וראש ישיבת חיי עולם, חבר ועד הישיבות בארץ ישראל. היה ממקימי הרבנות הראשית. בהמשך פרש לאגודת ישראל ובסוף ימיו היה חבר העדה החרדית.
תולדות חייו

נולד לרבי משה ישראל בירושלים בנו של רבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין. צאצא של אדמו"רי לעלוב, קרלין ושל היהודי הקדוש מפשיסחה. היה מקורב לאדמו"ר רבי אברהם אלימלך מקרלין ולמד עמו בחברותא. לאחר הגעת רבי אברהם מרדכי אלתר מגור לישראל התקשר גם אליו. נישא לדינה, בתו של רבי יהושע אשר רבינוביץ.
היה ממייסדי הרבנות הראשית. בכ"ו בטבת תרפ"ח (1928) פרש באופן רשמי יחד עם הרב צבי פסח פרנק מכנסת ישראל, הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל. השניים לא הצטרפו לאגודת ישראל אלא עמדו בראש ארגון חדש: "עדת ישראל החרדית". עם זאת, המשיכו שני הרבנים לשמש כחברים במועצת הרבנות הראשית. מצב זה גרם לתרעומת בציבור והיו שקראו להם להתפטר מתפקידם. עם זאת, הרב קוק סירב לגנותם ומנע ניסיונות להדיחם מן התפקיד. בשל קרבתו לרבי מגור פרש הרב ברנשטיין בתרצ"ה משותפותו עם הרב פרנק והצטרף למעשה לאגודת ישראל.
בטבת תרצ"ז, לאחר שנבחרה מועצה חדשה לרבנות הראשית (ובין חבריה הרב פרנק), הצטרף הרב ברנשטיין באופן רשמי לבית הדין של העדה החרדית.
כיהן כראב"ד בד"ץ כוללות החסידים בירושלים, שהיה בית הדין של הציבור החסידי בירושלים. בנוסף לכך כיהן כראש ישיבת חיי עולם וכיהן בתפקיד לאחר פטירת סבו רבי בנימין יהודה לייב, ראש הישיבה הראשון. לאחר פטירתו ירש את מקומו בראשות ישיבת חיי עולם הרב דב בריש ווידנפלד. הוא כיהן גם כחבר ועד הישיבות בנשיאות הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובראשות הרב איסר זלמן מלצר.
כחודשיים לפני פטירתו, בי"ג באב תש"ח, כאשר כיהן כרב בעדה החרדית, חתם יחד עם רבנים נוספים מהעדה על כרוז המביע התנגדות חריפה לגיוס נשים לצה"ל.
נקבר בבית העלמין הקטן ליד מבנה שערי צדק הישן.
חידושיו נקבצו ונדפסו לאור בה'תשנ"ו בספר תורת ירוחם, שנדפס יחד עם הספר "פרי אהרון" שבו נקבצו שיעורי בנו רבי אהרון ברנשטיין. היה ברשותו אוסף של כתבי יד נדירים. כך למשל היו בידו כ"ח תשובות הלכתיות מהרב דוד שלמה אייבשיץ הלבושי שרד, שנדפסו על ידי בניו וחתניו בשנת תשכ"ב בספר "מי מנוחות". כתביו של היהודי הקדוש ששכנו אצלו, נדפסו בספר "כתר היהודי".
משפחתו

לרב ברנשטיין היו שלושה בנים ושתי בנות. בנו יעקב חנניה היה מנהל ישיבת חיי עולם. בתו ברכה נישאה לרב משה אדלר, רב שיכון הרבנים. בנם הוא הרב בנימין אדלר, ממלא מקום אביו ברבנות, חבר בד"צ אגודת ישראל. בנו הרב אהרן היה חבר בד"ץ אגודת ישראל וראש ישיבת חיי עולם.
הערות שוליים

↑  בתפארת בית דוד (ויינשטוק) מופיע התאריך כ"ט בכסלו תש"ט
↑  ראו עוד בהצופה אודות האספה של זקני חסידי קרלין בראשות האדמו"ר רבי אברהם אלימלך מקרלין.
↑  היה נכד לאדמו"רי פוריסוב, דור רביעי ליהודי הקדוש מפשיסחא
↑  בן ציון מאיר חי עוזיאל, מכמני עוזיאל
↑  הפסקה כולה מבוססת על מנחם פרידמן, חברה ודת, ירושלים תשל"ח, עמ' 381-367
↑  פאר הדור חלק ה'
↑  ראו בהקדמת הספר "מגילת סתרים" לרבי דוד שלמה אייבשיץ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306291605171  LCCN: nr96013821  VIAF: 97193874   WorldCat (עם VIAF): 97193874
עקרון ההתאמה של בוהר

עקרון ההתאמה של בוהר פותח על ידי נילס בוהר בשנת 1923, ולפיו כאשר מערכת קוונטית שואפת אל הגבול הקלאסי, משמע בעבור מספרים קוונטיים גדולים (וחבורת גלים) ההתנהגות של המערכת תתאים לתוצאות הקלאסיות. במילים אחרות, עבור סדרי גודל גדולים, או אנרגיות גבוהות, המשוואות הקוונטיות יתנו את התוצאות הקלאסיות, אותן ניתן לקבל מחוקים כמו חוקי ניוטון ומשוואות מקסוול.
בנוסף ניתן להראות על ידי עקרון ההתאמה כי בגבול של מהירויות נמוכות, תורת היחסות הפרטית מנבאת את התוצאות הקלאסיות.
תיאור הבעיה

עקרון ההתאמה נובע מהשאלה הבסיסית אשר הועלתה על ידי פיזיקאים בעקבות פיתוח מכניקת הקוונטים (המתארת חלקיקים בסדר גודל אטומי) - מתי הערכים והנוסחאות של המכניקה הקלאסית נכונים לשימוש לצורך תיאור התנהגותה של המערכת, ומתי יש להשתמש בכלים הקוונטיים.
בעוד שמכניקת הקוונטים מתארת ברמה מדויקת למדי את תוצאות הניסויים ותצפיות בקנה המידה התואם, משמע חלקיקים בעלי מספר קוונטי קטן או בעלי אנרגיה כוללת בסדר גודל של מסת המנוחה של החלקיק, בקנה מידה היומיומי חוקי ניוטון ומשוואות מקסוול מתארים ומנבאים ברמת דיוק גבוהה את התוצאות הנצפות בניסויים. בקנה מידה כזה ניתן להתעלם באופן כללי מההשפעות הנובעות מתופעות קוונטיות, כמו עקרון אי הוודאות של הייזנברג.
משפט ארנפסט

משפט ארנפסט ניתן באופן מסוים לתיאור כפתרון לבעיה הזו. על פי עיקרון זה, הממוצעים של ערכי מדידה קוונטיים מקיימים את משוואות התנועה הקלאסיות. הביטוי המתמטי לעיקרון זה הוא 
 {\frac {d<A>}{dt}}={\frac {1}{i\hbar }}<[A,H]>+<{\frac {\partial A}{\partial t}}>
כאשר  [A,H] הוא הקומוטטור (יחס חילוף) של האופרטור A ו<.> מציינים את התוחלת של הערך בכתיב דיראק. H הוא ההמילטוניאן, i הוא מספר מדומה.
לצורך דוגמה, נבחר חלקיק חופשי במימד אחד ונבחן את המיקום שלו, ידוע כי יחס החילוף מקיים
 [H,X]=[{\frac {P^{2}}{2M}},X]={\frac {\hbar P}{iM}}
כעת נציב במשפט ארנפסט ונקבל
 {\frac {d<x>}{dt}}={\frac {i}{\hbar }}*<{\frac {\hbar P}{i*M}}>={\frac {<P>}{M}}, תוצאה
התואמת את התוצאה הקלאסית הידועה:  p=mv=m{\frac {dx}{dt}}.