stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרסידה קאוול

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1966 (בת 58) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קיבל קולג', אוקספורד, בית הספר לאמנות סנט מרטין, אוניברסיטת ברייטון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  הדרקון הראשון שלי 
 בן או בת זוג:  Simon Michael Cowell 
 צאצאים:  Maisie Cowell, Clementine Cowell, Alexander Cowell 
 פרסים והוקרה:  פרס ספר הילדים של נסטלה (2006)  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 www.cressidacowell.co.uk
 חתימה:   
 
קרסידה קאוול (באנגלית: Cressida Cowell; נולדה ב-15 באפריל 1966) היא סופרת ילדים, מאיירת ותסריטאית בריטית. קאוול ידועה בעיקר בזכות סדרת ספרי הילדים המצליחה שלה "הדרקון הראשון שלי" (How to Train Your Dragon), שהיוותה השראה לסדרת סרטי אנימציה מצליחה של אולפני "דרימוורקס".
ביוגרפיה

קרסידה קאוול נולדה בלונדון, אנגליה, וגדלה במשפחה חובבת ספרות. בילדותה נהגה לבלות את חופשות הקיץ עם משפחתה באי מבודד במערב סקוטלנד, חוויה שהשפיעה רבות על כתיבתה, במיוחד על עיצוב עולמות הפנטזיה המופיעים בספריה.
קאוול למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד, המשיכה ללימודי עיצוב גרפי בבית הספר לאמנות "סיינט מרטינס" בלונדון, ולאחר מכן למדה איור באוניברסיטת ברייטון.
כיום היא מתגוררת בלונדון עם משפחתה.
פרסים והוקרה

2006 - פרס ספרי הילדים של נסטלה (Nestlé Children’s Book Prize), בקטגוריית גילאי 0–5, עבור הספר "That Rabbit Belongs to Emily Brown" שכתבה יחד עם ניל לייטון (Orchard Books).
2018 - פרס הספרים של Blue Peter, בקטגוריית הסיפור הטוב ביותר, עבור הספר "The Wizards of Once" (Hodder Children's Books).
2019 - "משוררת הילדים" של בריטניה (Children’s Laureate)(אנ')
2020 - במסגרת אותות הכבוד השנתיים של יום ההולדת המלכותי, הוענק לקאוול תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית (MBE) על תרומתה לספרות הילדים
2021 - התקבלה כחברה באגודה המלכותית לספרות (FRSL)
הערות שוליים

↑  Cowell, Cressida (7 February 2020). "Opinion - I Had a Gloriously Wild Childhood. That's Why I Wrote 'How to Train Your Dragon.'". The New York Times.
↑  "How to Train Your Pupils - Tes meets Cressida Cowell - Tes Magazine". www.tes.com.
↑  "'Every child has the right to...' Read Cressida Cowell's giant to-do-list as the new Waterstones Children's Laureate". www.booktrust.org.uk.
↑  "No. 63135". The London Gazette (Supplement). 10 October 2020. p. B17.
↑  Bayley, Sian (6 July 2021). "RSL launches three-year school reading project as new fellows announced". The Bookseller.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587352605171  PLWABN: 9810692800505606  BIBSYS: 24325  BnF: cb13580305n (data)  CiNii: DA16387792  GND: 1079942068  ICCU: RAVV247414  ISNI: 0000 0000 6654 7990  LCCN: n98078506  LNB: 000119852  MusicBrainz: 5929f436-a499-45a0-ba06-5dc885d02587  NDL: 00738929  NKC: xx0059060  NLK: KAC200701917  NTA: 195051017  SUDOC: 057728801  VIAF: 56779201   WorldCat (עם VIAF): 56779201
מיטת שדה

מיטת שדה אמריקנית בשימוש הכוחות המזוינים של ארצות הברית
מיטת שדה (נקראת גם מיטה מתקפלת, מיטה צבאית או מיטה צרפתית) היא מיטת יחיד פרקטית וקלת משקל המיועדת לשינה מוגבהת במצבים בהם השימוש במיטה מסורתית אינו בר ביצוע, כמו למשל במחנאות ובפעילות צבאית.
מיטת השדה נבדל ממיטות רגילות בכך שיש לה מסגרת מתקפלת, המאפשרת הרכבה ופירוק מהירים, ומאפשרת לקפל אותה לגודל קומפקטי אשר מאפשר לאחסן אותה בקלות רבה יותר וקחת אותה למיקומים שונים ביתר קלות. כמו כן העיצוב של מיטת השדה מאפשר לאדם שישן עליהן לשכב מעל לקרקע.
מיטות השדה עשויות לרוב מחומרים קלים ועמידים כמו אלומיניום או פלדה, אשר מפחיתים את המשקל הכללי של המיטה ומקלים על נשיאתן.
מיטות השדה נפוצות במיוחד בקרב כוחות הצבא המודרניים ברחבי העולם בסיטואציות בהן החיילים צריכים לישון בחוץ או במיקומים מסוימים באופן זמני.
בישראל, מיטת השדה הידועה והנפוצה בצה"ל הייתה במקור מיטת שדה מתוצרת אמריקאית שהובאה לישראל בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הצבא הבריטי[דרוש מקור]. עם הזמן עבר צה"ל להשתמש במיטת שדה המבוססת על המיטה הצבאית הצרפתית. מיטת השדה המודרנית של צה"ל  ידועה בעמידותה, הפרקטיות וקלות השימוש בה, והיא מורכבת בדרך כלל מחמישה חלקי מתכת הכוללים שני חלקי מסגרת עליונים ושלוש רגליים. חלקה העליון של המיטה הוא יריעת ברזנט הנמתחת בעזרת רצועות. המשקל הכולל של המיטה הוא 8 קילוגרם.
גלריה

מיטת שדה של הצבאי האמריקני מתקופת מלחמת העולם השנייה
מיטת שדה של הצבאי האמריקני מתקופת מלחמת העולם השנייה במצב מקופל
מיטות שדה אמריקניות מודרניות  בשימוש הצבא האמריקני
מיטת שדה של הצבא הצרפתי עם רשת נגד יתושים
רוברט קרזון

| --- | --- |
רוברט קרזון, 1859; תחריט באוסף גלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון
רוברט קרזון, 1859; תחריט באוסף גלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון
 לידה:  16 במרץ 1810 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  2 באוגוסט 1873 (בגיל 63) Parham Park, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 עיסוק:  אספנות ספרים נדירים, שירות דיפלומטי
 מקום לימודים:  כרייסט צ'רץ' (אוקספורד)
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  ספרות מסעות
 יצירות בולטות:  Visits to Monasteries in the Levant  Armenia: A year at Erzeroom, and on the frontiers of Russia, Turkey, and Persia
 בת זוג:  Emily Wilmot-Horton (27 באוגוסט 1850– עד מותהּ ב-11 במרץ 1866)
 צאצאים:  Robert Curzon, 15th Lord Zouche   Darea Curzon, Baroness Zouche
 
רוברט קרזון בוחן כתבי-יד בספריית מנזר אל-סוריאני בנטרון (אנ'), מצרים, 1833; הכְּתבים שמורים בתיקים התלויים על הכתלים
מנזר ורלאם במטאורה; תחריט על פי ציור של רוברט קרזון שביקר במקום בסתיו 1834
רוברט קרזון, הברון ה-14 לבית זוּשׁ (Robert Curzon, 14th Baron Zouche;‏ 16 במרץ 1810 – 2 באוגוסט 1873) היה נוסע, דיפלומט וסופר בריטי. נודע כאספן כתבי-יד נדירים.
קורות חייו ומעשיו

רוברט קרזון נולד בלונדון למשפחת אצולה וברבות הימים ירש את תאריה. הוא התחנך תקופה קצרה בבית הספר צ'ארטרהאוס (אנ') היוקרתי, ובהמשך הופקד חינוכו בידי מורים פרטיים. ב-1828 החל את לימודיו בקולג' כרייסט צ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד, אך לא השלים אותם לכדי תואר. ב-1831, אחרי מסע ברחבי אירופה, ירש את מושבו של אביו בבית הנבחרים הבריטי ושירת בתפקיד זה כשנה אחת כיוון שייצוג מחוז הבחירה שלו צומצם מכוח חוק הרפורמה של 1832. קרזון הצעיר בחר לבלות במסעות וברכישת ספרים נדירים.
בשנים 1833–1834 סייר במצרים ובארץ ישראל בחיפוש אחרי כתבי-יד עתיקים, בעיקר בספריות מנזרים. במצרים ביקר במנזרים באזור ואדי אל-נטרון (אנ') שממערב לדלתת הנילוס וכן במנזרים במצרים התיכונה. הבולטים ברכישותיו מתקופה זו הם ספרי הבשורות הקופטים מהמנזר הלבן (אנ') שמדרום לאסיוט. כמו כן רכש עתיקות, כגון תגי מומיות נושאי כתב. לפני צאתו לירושלים נסע קרזון למנזר סנטה קתרינה בסיני, שם ניתנה לו גישה לספרייה, אך מאמציו לרכוש במקום כתב יד כלשהו נכשלו.
בביקורו בארץ ישראל באביב 1834 רכש במנזר מר סבא מִצחָפים עתיקים של הברית החדשה ביוונית, בהם "קודקס 548" (אנ') מן המאה ה-11.
בהמשך מסעו הגיע לאי פטמוס שבים האגאי ונתקל בסירוב למכור לו כתבי יד מספריית מנזר יוחנן הקדוש תאולוגוס שם. קרזון המשיך למערב יוון, נחת בקורפו וחצה את חבל אפירוס בדרכו למנזרי מטאורה ולאוצרות ספריותיהם. ב-1837 חזר למזרח. מקונסטנטינופול הפליג למנזרי הר אתוס. על פי עדותו, אמר לו אב מנזר אַיוּ פּאבְֿלוּ (אנ') שאין להם חפץ בספרים ישנים וכי ישמח אם קרזון יקבל אחד מהם. קרזון נטל לעצמו כתבי יד בולגרים מאוירים מימי הביניים – "ספרי המקרא של הצאר איוואן אלכסנדר" (אנ') מן המאה ה-14 וספרי מקרא עתיקים אחרים.
ב-1841 התמנה לנספח בשגרירות בריטניה בקונסטנטינופול ושימש כמזכירו הפרטי של השגריר. גם בתקופה זו בילה את שעות הפנאי באיתור כתבי יד. ב-1842–1843 פעל בארזורום כשותף לנציב הבריטי בוועדת הגבולות הבריטית-טורקית-פרסית-רוסית שיישבה את המחלוקות על קווי הגבול שבין האימפריה העות'מאנית לפרס הקאג'ארית. על חלקו בעבודת הוועדה הוענקו לו עיטור מסדר האריה והשמש (אנ') מטעם השאה של איראן ועיטור הצטיינות (nişan) מידי הסולטאן העות'מאני. ב-1844 חזר לביתו בעקבות מחלה, שבה לקה בארזורום, ולא יצא עוד למסעות רחוקים.
קרזון כתב על מעשיו ועל תחביביו. ב-1849 ראה אור ספרו "ביקורים במנזרי הלבאנט", שעורר עניין רב וזכה בעשורים הבאים לכמה וכמה מהדורות. ב-1854 פורסם ספרו "ארמניה: שנה בארזורום ומסע בגבולות רוסיה, טורקיה ופרס".
באותה שנה פורסם גם חיבורו "דוח קצר על כמה מהספריות הכי מעוּלוֹת באיטליה". חלק מהאיורים המלווים את ספרי מסעותיו עובדו לתחריטים על פי ציורים שעשה במקומות שונים.
רוברט קרזון ירש ב-1870 את תוארה של אימו (Baron Zouche). במותו ב-1873 הפקיד בנו פריטים מאוספיו במוזיאון הבריטי, וב-1917 הורישה בתו את האוסף כולו למוזיאון. כתבי-היד אצורים בספרייה הבריטית.
לקריאה נוספת

מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, עם עובד ודביר, תשכ"ו; על רוברט קרזון בעמ' 36; תרגום קטעים מספרו של קרזון (על היהודים בירושלים ועל השומרונים בשכם) בעמ' 456–458
נתן שור, "רוברט קרזון ואסון 'האש הגדולה', 1834", בתוך: ספר הנוסעים לארץ ישראל במאה הי"ט, כתר, 1988, עמ' 40–41
Ian H. C Fraser, The Heir of Parham: Robert Curzon, 14th Baron Zouche, Alburgh, Harleston, Norfolk: Paradigm Press, 1986
הערות שוליים

↑  Visits to Monasteries in the Levant
↑  Armenia: A year at Erzeroom, and on the frontiers of Russia, Turkey, and Persia
↑  A Short Account of Some of the Most Celebrated Libraries of Italy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296128505171  BnF: cb10304964c (data)  GND: 118872354  ISNI: 0000 0001 0124 0282  LCCN: n81143856  NLA: 36514609  NLG: 163334  NTA: 072120649  RKD: 19452  SNAC: w6df6xcd  SUDOC: 110310047  Trove: 1266009  ULAN: 500009595  VcBA: 495/42476  VIAF: 3268700   WorldCat (עם VIAF): 3268700
סלסט אינג

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1980 (בת 44) פיטסבורג, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מישיגן, תיכון שייקר הייטס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  פרוזה
 פרסים והוקרה:  הפרס האסייני/פאסיפי לספרות (2015)  מלגת גוגנהיים (2020) 
 www.celesteng.com
 
סלסט אינג (נולדה ב-30 ביולי 1980) היא סופרת אמריקאית. אינג פרסמה מספר ספרים ובנוסף סיפורים קצרים רבים שהתפרסמו במגוון כתבי עת ספרותיים.
פרסים והוקרה

הרומן הראשון של אינג נקרא באנגלית Everything I Never Told You, ראה אור ב-26 ביוני 2014 וזכה בפרס ספר השנה של אמזון ולשבחי המבקרים. הספר ראה אור בעברית בהוצאת תמיר סנדיק ונקרא כל מה שלא סיפרתי. סיפור קצר שכתבה בשם Girls at Play זכה ב 2012 בפרס Pushcart וב 2015 בפרס אלכס. הרומן השני שלה נקרא באנגלית Little Fires Everywhere ראה אור בשנת 2017, ויצא לאור בעברית בהוצאת אחוזת בית בשם שריפות קטנות בכל מקום. המיני-סדרה שריפות קטנות בכל מקום המבוססת על הספר, עלתה לשידור בשנת 2020. בשנת 2020 גם קיבלה אינג את מלגת גוגנהיים. באוקטובר 2022 ראה אור הרומן Our Missing Hearts. הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת אחוזת בית בשם הלבבות האבודים שלנו.
ילדות ונעורים

אינג נולדה בפיטסבורג, פנסילבניה להורים שהיגרו לארצות הברית מהונג קונג בסוף שנות ה-60. אביה ד"ר דניאל אינג (נפטר ב-2004) היה פיזיקאי במרכז המחקר גלן של נאס"א. אימה הייתה כימאית שלימדה באוניברסיטת קליבלנד סטייט. כשהייתה בת עשר עברה להתגורר בשייקר הייטס אוהיו, עם הוריה ואחותה. בשנת 1998 סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ולאחר מכן עשתה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת הרווארד ותואר שני בכתיבה באוניברסיטת מישיגן שם גם זכתה בפרס עבור סיפור קצר שכתבה: What Passes Over.
קריירה

בשנת 2012 זכתה אינג בפרס פושרט על סיפור קצר שכתבה ונקרא באנגלית Girls, At Play. סיפורים קצרים שכתבה פורסמו בעיתונות הכתובה ובאתרי אינטרנט. רומן הביכורים שלה (שנקרא בעברית "כל מה שלא סיפרתי") הוא מותחן שבמרכזו משפחה אמריקאית באוהיו של שנות ה-70. בהתייחסה לעבודת הכתיבה של הרומן שנמשכה שש שנים, אמרה אינג שהיא נעזרה בחוויות אישיות שלה הקשורות לגזענות, כמו גם חווית של בני משפחה וחברים. הספר זכה לשבחי המבקרים, בין היתר נכתב על הספר בלוס אנג'לס טיימס: "רומן ראשון מצוין על משפחה, אהבה ואמביציה" וגם זכה בפרסים שונים: הספר הנזכר של השנה ברשימת The New York Times Book Review לשנת 2014 ועוד. הספר תורגם ל-15 שפות. עלילת הרומן השני של אינג שראה אור (שנקרא בעברית "שריפות קטנות בכל מקום") מתרחשת בשייקר הייטס, אוהיו, ובמרכזה שתי משפחות, המאתגרות את הגבולות ואת התרבות של העיר. הספר עובד למיני-סדרה שעלתה בשירות הסטרימינג הולו בשנת 2020. ריס וית'רספון וקרי וושינגטון הפיקו את הסדרה ושיחקו בה. עלילת הרומן השלישי שלה ("הלבבות החסרים שלנו") מתרחשת בעולם עתידי בו אמריקה נתנה לגיטימציה לגזענות, במיוחד נגד אנשים ונשים ממוצא אסייתי, וחנקה את חופש הביטוי.
חיים אישיים

החל משנת 2014, אינג מתגוררת בקיימברידג' (מסצ'וסטס) עם בעלה ובנה. ב-2018, כאשר הממשלה האמריקאית הפרידה בין הילדים וההורים למשפחות מהגרים לא חוקיים אינג השתמשה בחשבון הטוויטר שלה כדי להתבטא בנושא. ביחד עם קבוצה של סופרים אחרים היא מכרה זכויות לשמות של דמויות עתידיות בספרים במטרה לגייס כסף עבור משפחות מהגרים.
ספריה בעברית

| שם הספר בעברית | שנת הפרסום | הוצאה לאור | שם הספר במקור |
| --- | --- | --- | --- |
| כל מה שלא סיפרתי | 2016 | תמיר סנדיק | Everything I never told you |
| שריפות קטנות בכל מקום | 2019 | הוצאת אחוזת בית | Little Fires Everywhere |
| הלבבות האבודים שלנו | 2023 | הוצאת אחוזת בית | Our Missing Hearts |
הערות שוליים

1 2 3 4  Hoby, Hermione (17 בנובמבר 2014). "Amazon book of the year winner Celeste Ng: 'Writing's like shouting into the world'". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  NPR Staff (28 ביוני 2014). "'Everything I Never Told You' Exposed in Biracial Family's Loss". NPR. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  The Plain Dealer Joanna Connors, Writer Celeste Ng talks about growing up in Shaker Heights and her buzz novel of the summer, 'Everything I Never Told You', cleveland, ‏2014-07-10 (באנגלית)
↑  "Guggenheim Fellowship in 2020". ארכיון מ-12 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הלבבות האבודים שלנו - סלסט אינג | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il
↑  Politics and Prose. "Celeste Ng, "Everything I Never Told You"". youtube. נבדק ב-6 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""What Passes Over" by Celeste Ng". One story. נבדק ב-20 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wineberg, Ronna. "Girls, At Play". Bellevue Literary Review. אורכב מ-המקור ב-29 באפריל 2015. נבדק ב-12 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שריפות קטנות בכל מקום הגיב, סלסט אינג, באתר אחוזת בית
↑  Simon, Clea (1 ביולי 2014). "Book Review 'Everything I Never Told You' by Celeste Ng". The Boston Globe. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  CelesteNgBEA, נבדק ב-2023-09-18
↑  Tobar, Hector (4 ביולי 2014). "Review 'Everything I Never Told You' a moving tale of a dysfunctional family". Los Angeles Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ng, Celeste. "PRAISE FOR EVERYTHING I NEVER TOLD YOU". Celeste Ng.
↑  "Essays And Stories". Celeste Ng. נבדק ב-17 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schluep, Chris. "CelesteNgBEA". youtube.
↑  Wolk, Martin (2022-11-29). "Why Celeste Ng calls her new novel, 'Our Missing Hearts,' 'scarily real'". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-08-22.
↑  Connors, Joanna (9 ביולי 2014). "Writer Celeste Ng talks about growing up in Shaker Heights and her buzz novel of the summer, Everything I Never Told You". The Plain Dealer. Cleveland.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Family separation under the Trump administration – a timeline". Southern Poverty Law Center (באנגלית). נבדק ב-2022-03-05.
↑  Lamy, Nicole (2018-12-20). "Celeste Ng Is More Than a Novelist". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-03-05.
↑  הסופרת סלסט אינג, באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570085005171  PLWABN: 9810682551405606  BIBSYS: 1453362517783  BNE: XX5621069  BnF: cb17027477x (data)  CiNii: DA20041532  GND: 110227481X  ICCU: TO0V681520  ISNI: 0000 0004 2341 8477  LCCN: n2013065418  LNB: 000276380  MusicBrainz: d860aa2c-89b0-4d23-b5a2-587a9268b590  NDL: 032438438  NKC: xx0202508  NLK: KAC201618278  NSK: 000716758  NTA: 390834432  RERO: 02-A026050890  SUDOC: 191950807  VIAF: 20146635715841982875   WorldCat (עם VIAF): 20146635715841982875
סקופצים

אישה שעברה ניתוח לכריתת השדיים, כמקובל אצל הסקופצים
הסקופצים (скопцы) היו כת סודית באימפריה הרוסית שפרשה מהנצרות האורתודוקסית ופעלה מהמאה ה-18 ועד מחצית המאה ה-20. אמונת הכת מושפעת מהאמונה הבוגומילית ותורת החלסטים, אך קיצונית מהם.
שם הכת נגזר ממילה סלאבית ישנה שמשמעה סירוס בגלל נוהגם לסרס את הגברים ולכרות או לרוקן את שדי הנשים, לאחר שנולד להם בן זכר. הנוהג האכזר מבוסס על פרשנותם לכמה מילים ב"איגרת אל היהודים" בה נאמר: "... במאבקכם בחטא לא הגעתם לדם..." הנוהג נחשב כאקט הברית/הטבילה האמיתי והוא אמור למחוק את החטא הקדמון של בני האדם הראשונים.
הכת נוסדה על ידי חלסטי שלא ידע קרוא וכתוב בשם קונדרטי סליבנוב מסנקט פטרבורג. הם מאורגנים, כמו החלסטים, ב"ספינות" והכת כולה קרויה "אחווה" והם פונים האחד לחברו בתואר "אח" או "אחות". בתקופת השיא שלה, בתחילת המאה ה-20 מנתה הכת כ-100,000 איש. תחת השלטון הסובייטי התמעטו חבריה ומניחים כי היא נעלמה כליל. על פי אמונתם המשיח היה אמור להגיע ביום שמספר חבריהם יגיע ל-144,000 על פי פסוק 1 בחזון יוחנן פרק 14.
גנרל מיכאיל קוטוזוב ניצל את בני הכת להבטחת ניצחונו בקרב בורודינו.
הרטה מילר

| --- | --- |

צילום משנת 2009
 לידה:  17 באוגוסט 1953 (בת 71) ניצקידורף, מחוז טימיש, חבל באנאט, רומניה 
 מדינה:  גרמניה, רומניה 
 מקום מגורים:  ברלין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסט של טימישוארה 
 שפות היצירה:  גרמנית, רומנית 
 סוגה:  שירה, מסה 
 יצירות בולטות:  Niederungen, The Land of Green Plums, The Passport, The Hunger Angel 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 בן או בת זוג:  ריכרד וגנר (סופר ועיתונאי) (1984–1989)  הרי מקרלה 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (2009)  פרס סמואל בוגומיל לינדה (2011)  פרס מוניסמאניין (2011)  Stadtschreiber von Bergen (1995, 1996)  פרס ריקרדה הוך (1987)  פרס הופמן פון פאלרסלבן (2010)  Ehrengabe der Heinrich-Heine-Gesellschaft (2009)  פרס פרנץ ורפל לזכויות אדם (2009)  פרס וירת לספרות אירופית (2006)  פרס ולטר האזנקלבר (2006)  פרס ברלין לספרות (2005)  פרס הספר המתורגם הטוב ביותר (2013)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (2012)  פרס פרידריך הלדרלין של האוניברסיטה ואוניברסיטת העיר טיבינגן (2015)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרידריך שילר (2017)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פדרבורן (2012)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2010)  Brüder-Grimm-Poetikprofessur (1998)  פרס היינריך בל (2015)  פרס אויגן קוגון (22 במרץ 2019)  פרס הספרות הנלור גרווה (2014)  Honorary Award of the Heinrich Heine Society (2009)  פרס קונרד אדנאואר (2004)  מדליית קרל צוקמאייר (2002)  פרס ספרותי מטעם העיר ברמן (1985, 1985)  פרס מרילואיזה פלייסר (1989)  Deutscher Sprachpreis (1989, 1989)  פרס רוסויטה (1990)  פרס ראוריס (1985)  Premiul UTC la secțiunea „lucrări în limbile naționalităților conlocuitoare" (1982)  פרס אספקטה (1984)  פרס לספרות גרמנית אדם מילר גוטנברון (1981)  פרס יוזף ברייטבך (2003)  Kranichsteiner Literaturpreis (1991)  פרס קלייסט (1994)  פרס פרנץ קפקא (1999)  פרס ציצרו-רדנר (2001)  Tübinger Poetik-Dozentur (2001)  פרס מבקרי הספרות בגרמניה (1992)  פרס הספרות הבינלאומי IMPAC  של דבלין (1998)  פרס פראנץ נאבל (1997)  פרס אידה דהמל לספרות (1998)  פרס אריסטיון (1995)  Rome Prize of the German Academy Villa Massimo (1991) 
 חתימה:   
 
הרטה מילר (בגרמנית: Herta Müller‏, נולדה ב-17 באוגוסט 1953) היא סופרת ומשוררת גרמנייה ילידת רומניה. בשנת 2009 הוענק לה פרס נובל לספרות על ש"היטיבה לתאר נופים של חסרי-מולדת בשירתה הדחוסה ובפרוזה התכליתית שלה". יצירתה מתמקדת בתיאור החיים ברומניה הקומוניסטית של ניקולאה צ'אושסקו.
ביוגרפיה

מילר נולדה בניצקידורף שבמחוז טימיש בחבל באנאט ברומניה, שחלק מתושביו - השוואבים של באנאט - דוברי גרמנית. סבה מצד אביה היה איכר אמיד וסוחר, אך אדמותיו הופקעו על ידי השלטונות הקומוניסטיים ברומניה. אביה שירת בימי מלחמת העולם השנייה בוואפן אס.אס. ואחרי המלחמה התפרנס כנהג משאית. אמהּ נשלחה אחרי המלחמה לכמה שנים למחנה עבודת פרך באוקראינה.
לאחר שסיימה בית ספר תיכון, למדה מילר באוניברסיטת טימישוארה ספרות גרמנית וספרות רומנית.
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים סבלו הגרמנים ברומניה לא רק דיכוי כלכלי, תרבותי ושלילת זכויות אדם שונות בדומה לשאר תושבי המדינה, אלא גם מהתנכלויות על בסיס לאומי, ובמיוחד על רקע עלייה חסרת תקדים במספר בקשות ההגירה למכורתם, גרמניה (אז גרמניה המערבית), שבה קם משטר דמוקרטי לאחר מלחמת העולם השנייה.
החל בשנת 1976 עבדה מילר כמתרגמת במפעל למכונות, אך פוטרה כעבור שלוש שנים כשסירבה לשתף פעולה עם המשטרה החשאית הרומנית, הסקוריטטה, שניסתה לגייסה כסוכנת בשל קרבתה ל"קבוצת פעולה באנאט" (Aktionsgruppe Banat), התארגנות של אינטלקטואלים גרמנים מקומיים נונקונפורמיסטים שבעלה היה חבר בה. לאחר פיטוריה התקיימה מעבודות מזדמנות בבתי ספר ובגני ילדים וממתן שיעורים פרטיים בגרמנית.
ספרה הראשון, "Niederungen", ראה אור ברומניה בשנת 1982, והיה נתון לצנזורה כמו שאר הפרסומים במדינה בתקופה זו. בשנת 1987 היגרה מילר לגרמניה המערבית יחד עם בעלה, הסופר ריכרד וגנר. בשנים שלאחר מכן התארחה כסופרת אורחת באוניברסיטאות שונות בגרמניה ומחוצה לה. בשנת 2005 הייתה פרופסורית אורחת באוניברסיטה החופשית של ברלין, ומאז היא מתגוררת בעיר. מאז שנת 1995 היא חברה באקדמיה הגרמנית ללשון ולשירה.
ממשלת גרמניה המליצה עליה לוועדת פרס נובל לספרות בשנת 1999 ופעם נוספת בשנת 2008.
יצירתה

Niederungen, 1982 בוקרשט
Drückender Tango 1984 בוקרשט
Der Mensch ist ein großer Fasan auf der Welt 1986 ברלין
( L'homme est un grand faisan sur terre, Maren Sell, Paris 1988)
Barfüßiger Februar 1987 ברלין
Reisende auf einem Bein, 1989 ברלין
Wie Wahrnehmung sich erfindet 1990, פאדרבורן
Der Teufel sitzt im Spiegel, 1991 ברלין
Der Fuchs war damals schon der Jäger, Reinbek bei Hamburg 1992 (Le renard était déjà le chasseur, Seuil, Paris 1997)
Eine warme Kartoffel ist ein warmes Bett, 1992 המבורג
Der Wächter nimmt seinen Kamm, Reinbek bei Hamburg 1993
Angekommen wie nicht da, 1994 ליכטנפלס
Herztier, Reinbek bei Hamburg 1994 (חיית הלב)
Hunger und Seide, Reinbek bei Hamburg 1995
In der Falle, Göttingen 1996
Heute wär ich mir lieber nicht begegnet, Reinbek bei Hamburg 1997 (La convocation, Metailié, Paris 2001)
Der fremde Blick oder Das Leben ist ein Furz in der Laterne,1999 גטינגן
Im Haarknoten wohnt eine Dame, Reinbek bei Hamburg 2000
Heimat ist das, was gesprochen wird, 2001 בליסקאסטל
Der König verneigt sich und tötet, 2003 מינכן
Die blassen Herren mit den Mokkatassen, מינכן
Este sau nu este Ion, 2005 יאשי
Atemschaukel, 2009 מינכן
יצירות שתורגמו לעברית

חיית הלב - הוצאת מודן 2011- מגרמנית טלי קונס
פרסים שבהם זכתה

1981 פרס ההוג לספרות גרמנית אדם מילר גוטנברון Adam-Müller-Guttenbrunn מטימישוארה
1984 הפרס אספקטה Aspekte Preis
1985 פרס ספרותי מטעם העיר ברמן
1987 פרס ריקרדה הוך Ricarda Huch Preis
1989 פרס מרילואיזה פלייסר מטעם העיר אינגולשטאדט Preis Marieluise Fleißer Preis
1991 מלגת וילה מאסימו - Villa Massimo-Stipendium
1992 פרס מבקרי הספרות בגרמניה
1994 פרס היינריך פון קלייסט - Heinrich von Kleist Preis
1995 הפרס האירופאי לספרות "אריסטיון" - Aristeion Preis
1997 פרס פראנץ נאבל Franz Nabl Preis
1998 IMPAC - פרס הספרותי דבלין באירלנד
1998 פרס אידה דהמל לספרות Ida Dehmel
1999 פרס פרנץ קפקא לספרות Franz Kafka Preis מטעם העיר קלוסטרנויבורג
2001 פרס ציצרו - רדנר
2003 פרס יוזף ברייטבך - Joseph Breitbach Preis
2004 פרס קונראד אדנאואר Konrad-Adenauer Preis
2005 פרס ברלין לספרות
2005 פרס וירת Würth Preis
2006 פרס ולטר האזנקלבר האירופאי Walter Hasenclever
2009 פרס נובל לספרות