stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ף הורנסק
סטטיסטיקות קריירה > כשחקן > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988/1989 | פיניקס | 12 | 12 | 31.2 | .497 | .000 | .840 | 5.8 | 5.2 | 1.3 | 0.3 | 14.1 |
| 1989/1990 | פיניקס | 16 | 16 | 36.4 | .511 | .250 | .932 | 3.9 | 4.6 | 1.5 | 0.0 | 18.6 |
| 1990/1991 | פיניקס | 4 | 4 | 36.3 | .431 | .500 | .929 | 6.3 | 2.0 | 0.8 | 0.5 | 18.3 |
| 1991/1992 | פיניקס | 8 | 8 | 42.9 | .484 | .471 | .912 | 6.4 | 5.3 | 1.8 | 0.3 | 20.4 |
| 1993/1994 | יוטה | 16 | 16 | 34.9 | .475 | .441 | .912 | 2.4 | 4.0 | 1.5 | 0.4 | 15.4 |
| 1994/1995 | יוטה | 5 | 5 | 35.6 | .510 | .538 | .786 | 1.2 | 4.0 | 1.6 | 0.2 | 14.0 |
| 1995/1996 | יוטה | 18 | 18 | 35.8 | .502 | .586 | .890 | 3.6 | 3.3 | 1.1 | 0.2 | 17.5 |
| 1996/1997 | יוטה | 20 | 20 | 35.2 | .433 | .358 | .876 | 4.5 | 3.7 | 1.1 | 0.2 | 14.6 |
| 1997/1998 | יוטה | 20 | 20 | 31.8 | .416 | .467 | .846 | 2.5 | 3.2 | 1.0 | 0.2 | 10.9 |
| 1998/1999 | יוטה | 11 | 11 | 27.6 | .462 | .389 | .879 | 3.7 | 2.4 | 1.0 | 0.0 | 12.2 |
| 1999/2000 | יוטה | 10 | 10 | 29.7 | .422 | .409 | .833 | 3.0 | 3.3 | 1.0 | 0.0 | 11.5 |
| קריירה |  | 140 | 140 | 34.0 | .470 | .433 | .886 | 3.8 | 3.8 | 1.2 | 0.2 | 14.9 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 1998/1999 50 משחקים בלבד
סטטיסטיקות קריירה > כמאמן

| עונה | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | אחוז ניצחונות | מיקום | משחקי פלייאוף | ניצחונות | הפסדים | אחוז | העפלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013/2014 | פיניקס | 82 | 48 | 34 | 0.585 | מקום 3 בבית הפאסיפי | - | - | - | - | החמיץ את הפלייאוף |
| 2014/2015 | פיניקס | 82 | 39 | 43 | 0.476 | מקום 3 בבית הפאסיפי | - | - | - | - | החמיץ את הפלייאוף |
| 2015/2016 | פיניקס | 49 | 14 | 35 | 0.286 | (פוטר) | - | - | - | - | - |
| 2016/2017 | ניו יורק | 82 | 31 | 51 | 0.378 | מקום 3 בבית אטלנטי | - | - | - | - | החמיץ את הפלייאוף |
| 2017/2018 | ניו יורק | 82 | 29 | 53 | 0.354 | מקום 4 בבית אטלנטי | - | - | - | - | החמיץ את הפלייאוף |
| קריירה |  | 161 | 216 | 427 | 0.427 |  | - | - | - | - |  |
הערות שוליים

↑  1986-87 Phoenix Suns Depth Chart
↑  1991-92 Phoenix Suns Roster and Stats
↑  1992-93 Philadelphia 76ers Roster and Stats
↑  אסף רביץ‏, פיניקס סאנס: רצים לשום מקום, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2013
↑  אסף רביץ‏, סוף שנה א': העונה של המאמנים החדשים ב-NBA, באתר וואלה, 22 במרץ 2014
↑  בפעם השלישית: גרג פופוביץ' מאמן העונה, באתר ערוץ הספורט, 22 באפריל 2014
↑  Suns Relieve Jeff Hornacek of Head Coaching Duties
↑  ג'ף הורנאסק מונה למאמן ניו יורק, באתר וואלה, 2 ביוני 2016
↑  הורנסק פוטר מהניקס, בלאט מועמד להחליפו, באתר ynet, 12 באפריל 2018
גבעת לוסיה הקדושה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  צ'ילה 
 מיקום:  סנטיאגו (קומונה), צ'ילהצ'ילה
 קואורדינטות:  33°26′25″S 70°38′39″W﻿ / ﻿33.44027778°S 70.64416667°W﻿ / -33.44027778; -70.64416667
 
מבט מגבעת סנטה לוסיה לכיוון מורדות הגבעה ועל כיכר פדרו דה ואלדיביה
גבעת לוסיה הקדושה (בספרדית: Cerro Santa Lucía) היא גבעה קטנה במרכז העיר סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה. הגבעה משמשת כפארק עירוני, כנקודת תצפית וכאתר הנצחה, ומהווה אתר תיירות פופולרי.
הגבעה מתנשאת לגובה של 629 מטרים מעל פני הים, ומשקיפה על סביבתה מגובה יחסי של 69 מטרים. שטח הגבעה הוא 65,300 מ"ר והיא תחומה בין הרחובות שדרת המשחרר ברנרדו או'היגינס (Alameda del Libertador Bernardo O'Higgins) מדרום, רחוב סנטה לוסיה (Santa Lucía) במערב ורחוב ויקטוריה סוברקאסו (Victoria Subercaseaux).
מקור השם

שמה המקורי של הגבעה בפי תושבי האזור שקדמו לכיבוש הספרדי היה "ואלן" (Huelén), שפירושו בשפת המפודונג הוא כאב, מרה שחורה או עצבות. מקור שמה הספרדי של הגבעה נעוץ ביום כיבושה בידי פדרו דה ואלדיביה, 13 בדצמבר 1541 בו חוגגים הנוצרים הקתוליים את "יום לוסיה הקדושה".
היסטוריה

השימוש הראשון שעשו הקונקיסטאדורים בגבעה היה כנקודת תצפית לאיסוף מידע במהלך תקופת הכיבוש במחצית המאה ה-16. על הגבעה ייסד פדרו דה ואלדיביה את העיר סנטיאגו דה נואבה אקסטראמאדורה (שמה הראשון של סנטיאגו דה צ'ילה) ב-12 בפברואר 1541. על המדרון המערבי הוקמה טחנת הקמח הראשונה של העיר וכן היקב הראשון. אחד ממדרונות הגבעה שימש את המושבה הצעירה כבית קברות למי שסטו מהדוקטרינה הדתית המקובלת באותו הזמן, כגון אתאיסטים ופרוטסטנטים וכן למתאבדים. מאוחר יותר הועבר בית הקברות לבית הקברות הכללי. על המורדות המזרחיים של הגבעה הוקמו שתי חלקות חקלאיות, האחת של ברתולמאו בלומנטל (Blumenthal) בשנת 1541 והשנייה של חואן גומס (Gómez) בשנת 1557. בשתי החלקות נטעו גפנים, שהיו הראשונות בעמק המרכזי של צ'ילה. חלוקת החלקות לחמישה חלקים כל אחת לקראת סוף המאה ה-18 היוותה את הבסיס לסמטאות שנבנו באזור בראשית המאה ה-19. כיום שוכן על אזור זה רובע לסטריה (Barrio Lastarria).
במהלך שנות הכיבוש מחדש (1814–1817 של צ'ילה בידי כוחות נאמני המלך החל המושל, קסימירו מרקו דל פונט (Marcó del Pont) בהקמת שתי סוללות תותחים להגנה על העיר: "לה מרקו" (la Marcó) ו"מבצר אידלגו" (Fort Hidalgo). בנייתו של מבצר אידלגו הושלמה בשנת 1820, שנים אחדות לאחר השגת עצמאותה של צ'ילה.
בשנת 1872 החליט בנחמין ויקוניה מקנה (Vicuña Mackenna) לחולל שינויים נרחבים במרחב העירוני ואחד מהם הביא לתנופת בנייה על הגבעה. באותה השנה החלו עבודות לסלילת דרך שחצתה את הגבעה ואשר הגיע בראשה לכנסייה שנבנתה במקום, ואשר הוארה באמצעות גז, אמצעי חדשני באותם הימים. שאר שטח הגבעה הוסב לפארק ובו שבילים מתפתלים בין עצים, מזרקות ונקודות תצפית.
בראשית המאה ה-21 שופרה מערכת התאורה על הגבעה, ומבצר אידלגו שוקם ונפתח מחדש לקהל.
באופן מסורתי יורה תותח המוצב בראש הגבעה כל יום בשעה 12 בצהריים בדיוק, וכלי רכב בסביבה מצטרפים לקול הירי בצופרי רכבם.
ב-16 בדצמבר 1983 הוכרזה גבעת סנטה לוסיה כאתר הנצחה לאומי של צ'ילה.
גלריית תמונות

מזרקת "הפאטיו המעגלי"
מעבר הרכבת הישן
תצפית לכיוון שדרת המשחרר ברנרדו או'היגינס
הכניסה למתחם הגבעה מכיוון שדרת המשחרר ברנרדו או'היגינס
אנדרטת פדרו דה ואלדיביה
אנדרטת הארכיבישוף מנואל ויקוניה לראין (Vicuña Larrain)
אנדרטה לזכר הנקברים בבית הקברות הישן של המתנגדים והמתאבדים
שמות מייסדי העיר סנטיאגו בקבילדו אביירטו (אספת אזרחי העיר) הראשונה
הכניסה למבצר אידלגו
התותח העתיק משקיף לכיוון מערב
אנדרטת חוסה ויקטוריאנו לסטאריה (Victorino Lastarria)
ד'קע"ב

ד'קע"ב (4172)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-4 בספטמבר 411 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 412. שנה מסוג בשז, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנת שמיטה.
אירועים

התאולוג והבלשן הארמני מסרוב משדוץ משלים את התרגום הראשון של התנ"ך לארמנית בהתבסס על טקסט בסורית (משוער)
פלביוס אוגוסטוס הונוריוס, הקיסר הראשון של הקיסרות הרומית המערבית, משנה את החוקים שאפשרו ליהודים לשמור את השבת בקיסרות
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשז, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
גשר הקשתות (נחל לכיש)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 מיקום:  מועצה אזורית שפיר 
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1933
 תאריך פתיחה רשמי:  1933 
 חומרי בנייה:  בטון 
 אדריכל:  זאב פריזר 
 מידות
 אורך:  20 מ' 
 רוחב:  5 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  1 
 קואורדינטות:  31°42′05″N 34°42′32″E﻿ / ﻿31.701416666667°N 34.709°E﻿ / 31.701416666667; 34.709
  (למפת השפלה מוגדלת) גשר הקשתות(למפת השפלה רגילה) גשר הקשתות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הקשתות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הקשתות
 
גשר הקשתות
גשר הקשתות - 2015
גשר הקשתות (גשר הסוואפירים) הוא גשר לרכב שנבנה על ידי הבריטים מעל לנחל לכיש כתשתית לדרך שמחברת את רצועת עזה לירושלים (כיום כביש 3). משטח הגשר נתמך על יד קשתות ולכן כונה כך. הגשר נמצא מצפון למרכז שפירא ועין צורים. הוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
רקע היסטורי

לאורך ההיסטוריה היוותה הדרך המחברת את רצועת עזה לירושלים ציר אסטרטגי לשליטה באזור. ב-1915 (תקופת השלטון הטורקי) סללו קבלנים ועובדים יהודים דרך לאורך ציר זה (במסגרת העמלייה) ובנו גשרים על הנחלים שחצו את הדרך. בעקבות כיבוש באר שבע על ידי הבריטים באוקטובר 1917 השתמשו הטורקים בציר זה לתמיכה לוגיסטית בקו הגנה שני שניסו לייצב מדרום לו זאת על ידי סלילת מסילת רכבת בין רצועת עזה לא-טינה. לאחר הניצחון בקרב עזה השלישי הדפו הבריטים את הטורקים צפונה והשתלטו על הדרך והמסילה. עם תום מלחמת העולם הראשונה פירקו הבריטים את מסילת הרכבת אך השקיעו בשיפור התשתיות של הדרך.
ההיסטוריה של הגשר

כחלק משיפור התשתיות של הדרך בנו הבריטים מספר גשרים מעל נחלים שחצתה הדרך וביניהם גם גשר מעל נחל לכיש. הנקודה בה חצה הגשר את הנחל היה בקרבת 3 כפרים ערבים: סואפיר אל שמאליה (באזור שדות כפר ורבורג), סואפיר אל גרביה (על גבעה הסמוכה לגשר ומצפון לצומת מרכז-שפירא) וסואפיר אל שרקיה (על גבעת בית הספר האזורי שפיר, ממזרח לנחל גוברין עד שלולית החורף ליד צומת עין-צורים) ולכן הוא כונה גם "גשר הסוואפירים". הגשר, שהוזמן על יד המנדט הבריטי, הוקם ב-1933 על ידי המהנדס זאב פריזר. הכביש וגשריו סייעו רבות בשמירת הקשר לנגב המערבי.
בתקופת מלחמת העצמאות שימש הכביש, מצד אחד, כציר להעברת אספקה לנגב הנצור ומצד שני היה צורך למנוע מהמצרים את היכולת להעביר דרכו כוחות לכוון מרכז הארץ. לפחות בשני מקרים כמעט פוצץ הגשר:
עודד נגבי (מפקד מחלקת החבלה של גדוד 53 של חטיבת גבעתי) התבקש לפוצץ את הגשר למנוע מעבר כוחות מצריים אך לבסוף הוחלט לא לבצע.
במועד אחר ניסה כח מצרי לחבל בגשר אולם עקב פגם בחומר הנפץ הפיצוץ גרם לנזק מועט לגשר והוא תוקן תוך זמן קצר.
לאחר המלחמה המשיך הגשר לשרת את הנוסעים בכביש (שהפך לכביש 3) אולם רוחבו (5 מטר) כבר לא התאים לגידול בהיקף התנועה. כמו כן גובהו המועט ממפלס הנחל גרמו להצפת הגשר בזמן שיטפונות ולסגירת הכביש מדי פעם. בשנת 1992 הרחיבה מע"צ את כביש 3 ובנתה גשרים חלופיים מעל הנחלים לכיש וגוברין והגשרים הבריטים נזנחו. בעקבות כוונה להרוס את גשר הקשתות הוא הוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
הגישה לגשר דורשת חציה של כביש 3. בשנות ה-90 של המאה ה-20 (לאחר סגירת הגשר) הקימו היישובים בסביבה שערי ברזל, משני צידי הגשר, על מנת למנוע מעבר של גנבים.
במהלך 2018 החלו עבודות הצלה בגשר ובסביבתו על ידי המועצה לשימור אתרים ובשיתוף "אגף המורשת" ב"משרד ירושלים ומורשת" ובשיתוף "משרד התרבות והספורט". עם השלמת העבודות ישולב הגשר במסלול לאורך הנחל.
מבנה הגשר

הגשר נבנה על ידי המהנדס זאב פריזר מבטון מזוין. אורכו כ-20 ורוחבו כ-5 מטר. משטח הגשר נתמך על ידי 2 קשתות בטון וקורות המהוות מסבכים לתמיכה בגשר.
ראו גם

גשר פריזר
לקריאה נוספת

עודד גולן, הייתי חבלן - תחושותיו של חייל לפני הקרב, במהלכו ואחריו, הוצאת י. גולן, 2001
הערות שוליים

↑  גשר נוסף שבנו הבריטים היה גשר פריזר מעל נחל גוברין
↑  מפת האזור עם ציון שמות שלושת הכפרים הערבים, 1918, גליון Falujeh בהוצאת צבא בריטניה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  הכפרים ננטשו ונהרסו ב-1948
↑  פריזר גר באותה תקופה בבאר טוביה ועבד במחלקת העבודות הציבוריות הבריטית
↑  גיליון "אתרים" של המועצה לשימור אתרים - אפריל 2020, עמוד 12
עודד נגבי - חבלן גדוד 53
אחת הקשתות ומסבכי הגשר
גבריאל וייסמן

גבריאל וייסמן בביתו
גבריאל וייסמן (בכתיב יידי: וויַיסמאַן; 17 באוגוסט 1900, ראדום, פולין הרוסית – 1988, רמת גן) היה משורר, סופר ילדים, עיתונאי ועורך, מבקר, פולקלוריסט ומסאי יידי פולני-ישראלי.
קורות חיים

גבריאל בן גיטל-לאה ושמשון וייסמן נולד בקיץ 1900 בראדום שבפולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הסתתר עם אשתו לאה ובתו בת השנה וחצי אצל איכרים פולנים ובתחילת שנת 1942 הצליחו לעבור לברית המועצות משם נשלחו לקוֹמי שבצפון ברית המועצות ואחר-כך לקירגיזסטן. בשואה נספו הוריו, אחיו ואחותו ומשפחותיהם.
ב-1946 שב לפולין, וב-1949 עלה לישראל.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 החל וייסמן לפרסם בעיתוני הסופרים הצעירים בראדום, "ניַיע ווינטן", "דאָס ליטעראַרישע ראַדאָם" ו"ליטעראַרישע גרופּע" (שאת שלושתם ערך) ו"שטאַפּלען", ובעיתוניה "טריבונע" ו"ראַדאָמער-קעלצער לעבן". פרסם בעיתוני ורשה ("מאָמענט", "הויזפֿריַינד", "ארבעטער-צייטונג", "ייִדיש פֿאַר אַלע", "ליטעראַרישע בלעטער"), ניו יורק ("אויפֿסניַי", "צוקונפֿט"), בואנוס איירס ("זידאַמעריקע") ועוד. כתב רצנזיות על ספרים, ביקורות על תערוכות ומסות. פרסם סיפורים לילדים, שירים לילדים ומעשיות בעיתוני הילדים של ורשה ("קינדער-פֿריַינד", "קינדער-וועלט"), וילנה ("גרינינקע ביימעלעך"), ניו יורק ("קינדער-זשורנאַל") ועוד. כמה משיריו הושרו ובוצעו על ידי אמנים ידועים.
כתב לכרך א' של "ייִדישער פֿאָלקלאָר" ('הפולקלור היהודי') שיצא ביִיוואָ בעריכת יהודה ליב כהן (וילנה 1938).
בישראל כיהן במשך שנים רבות כעורך הספרות והאמנות בעיתון היידי "לעבנס-פֿראַגן".
בתחילת שנות ה-50 תורגמו לעברית סיפורים יידים שווייסמן כתב. הם אוירו על ידי הצייר נחום גוטמן ופורסמו בעיתון דבר לילדים.
שימש עורך של שני ספרי יזכור: לקהילת סוחצ'וב (עם אברהם שמואל שטיין; תשכ"ב) ולקהילת פראגה שליד ורשה (1974).
בסוף שנות ה-70 פרסם שני קובצי מסות בנושאי ספרות ואמנות: "פּען פּראָפילן" ('רישומים ודיוקנאות': מסות על יוצרים ויצירותיהם; תשל"ח 1978) ו"ישראל-קינסטלער" ('אמני ישראל': מסות על אמנים ויצירותיהם; תשל"ט 1979).
נפטר ב-1988 ברמת גן, בגיל 88. במותו הותיר את אלמנתו, שתי בנות ונכדים.
בסוף אותה שנה (תשמ"ט, 1988) ראה אור ספרו "פון מיַין סאָד: מעשהלעך פאַר קליין און גרויס" ('מבּוּסתני: מעשיות לקטנים ולגדולים'), שהשלים בשבועות האחרונים לחייו.
לאחר מותו, תרמה אלמנתו, לאה וייסמן, את אוסף ספריו, שיריו ואת הספרייה שלו לספריית היידיש שבאוניברסיטת בר-אילן.
ספריו

פּען פּראָפילן: עסייען, תל אביב: פריינד, תשל"ח 1978. (הספר סרוק בארכיון האינטרנט)
ישראל-קינסטלער: עסייען, תל אביב: פריינד, תשל"ט 1979. (הספר סרוק בארכיון האינטרנט)
פון מיַין סאָד: מעשהלעך פאַר קליין און גרויס, תל אביב: ישראל-בוך, תשמ"ט 1988. (מעשיות) (ראה אור לאחר מותו) (הספר סרוק בארכיון האינטרנט)
ספריו > עריכה

א"ש שטיין, גבריאל ווייסמאן (רעדאַקטאָר), פנקס סאָכאַטשעוו, ירושלים: ארגון סאָכאַטשעוו אין ישראל, ביי דער מיטבאַטייליקונג פון פאַראיַיניקטן סאָכאַטשעווער רעליף-קאָמיטעט אין אַמעריקע, תשכ"ב. (עברית ויידיש)
גבריאל ווייסמאן (עורך), ספר פראגה / פראַגער יזכור-בוך: (מוקדש לזכר קדושי עירנו...), תל אביב: ארגון יוצאי פראגה בישראל, 1974. (רוב המאמרים ביידיש ומיעוטם בעברית)
הערות שוליים

↑  'די ראדאמער שרייבער-פלעיאדע', בתוך: יצחק פערלאָוו (רעדאַקטאָר), ספר ראַדאָם, תל אביב: ארגון יוצאי ראדום בישראל און די ראַדאָמער לאַנדסמאַנשאַפטן אין אַמעריקע, 1961, עמ' 217. (ביידיש)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575055805171  GND: 172551854  LCCN: n88234928  VIAF: 14145304382278571120   WorldCat (עם VIAF): 14145304382278571120
גוסטב הולסט

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1874 צ'לטנהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 במאי 1934 (בגיל 59) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Gustavus Theodore von Holst 
 מקום קבורה:  קתדרלת צ'יצ'סטר 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1904 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון, הקולג' המלכותי למוזיקה, Pate's Grammar School 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  טרומבון 
 צאצאים:  אימוגן הולסט 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1930) 
 פרופיל ב-IMDb
 
גוסטבוס תיאודור פון הולסט (באנגלית: Gustav Theodore Holst‏; 21 בספטמבר 1874 – 25 במאי 1934) היה מלחין אנגלי. בייחוד התפרסם בסוויטה התזמורתית "כוכבי הלכת". המוזיקה שלו הושפעה מן התורות ההודיות ומנעימות עם אנגליות, וידועה בשימוש חורג מן המוסכמות במשקל ובנעימות צובטות לב.
חייו > ילדות ונעורים

גוסטב הולסט נולד בשם גוסטב תיאודור פון הולסט בצ'לטנהם, אנגליה, למשפחה ממוצא שוודי וגרמני-בלטי (שהגיעה לאנגליה דרך רוסיה וגרמניה). הוא גדל בעולם של ויילד, ולס, דויל, גוגן, מונה, וגנר, צ'ייקובסקי ופוצ'יני.
הוא ואחותו למדו שניהם נגינה בפסנתר מגיל צעיר אבל הולסט, שנפגע במחלת עצבים שהשפיעה על תנועת ידו הימנית, ויתר בגיל ההתבגרות על הפסנתר לטובת טרומבון, שלא הכאיב לו כל כך בנגינה.
הוא היה תלמיד הקולג' המלכותי למוזיקה שנפתח זמן קצר קודם לכן בלונדון, במלגה, ושם הכיר חבר ללימודים, שהיה לידידו לכל אורך חייו, רייף וון ויליאמס. המוזיקה שלו הייתה שונה מאוד מזו של הולסט, אך הוא חלק לה שבחים ללא סייג.
הולסט הושפע בשנים אלה מסוציאליזם והלך להרצאות ונאומים של ג'ורג' ברנרד שו, שהיה שותף להתלהבותו מצמחונות ושל ויליאם מוריס, שניהם מתומכיה הגלויים ביותר של התנועה הסוציאליסטית באנגליה.
במהלך השנים האלה התחיל הולסט להתעניין גם במיסטיקה ובתורות הרוחניות של הודו, עניין שישפיע בעתיד על יצירותיו המוזיקליות, ביניהן סיטה, אופרה המבוססת על אפוס הינדי, סאוויטרי – אופרה קאמרית על בסיס סיפור מתוך המהאבאראטה והמנונים מתוך ה"ריג ודה". לצורך כתיבת יצירות אלה לימד את עצמו סנסקריט, כדי שלא יצטרך להסתמך על התרגומים התת-תקניים שעמדו לרשותו.
גישה ישירה לזיכרון

גישה ישירה לזיכרון (באנגלית: Direct memory access, בקיצור DMA) היא תכונה של מערכות מחשב ומיקרו-מעבדים, המאפשרת לתת-מערכות מסוימות של המחשב לבצע קריאה או כתיבה מהזיכרון, באופן עצמאי ובלתי תלוי במעבד. ללא תכונה זו, כל העברת נתונים בין חלקים שונים של המחשב דורשת את תיווכו של המעבד. לדוגמה, DMA מאפשר טעינה של נתונים מהכונן הקשיח ישירות לזיכרון המחשב, מבלי שהמעבד יטען כל נתון מהכונן הקשיח, ויעביר אותו אל הזיכרון.
נהוג ליישם גישה ישירה במרכיבים כגון:
בקר כוננים
כרטיס גרפי
מעבד גרפי
כרטיס רשת
כרטיס קול
בנוסף, גישה ישירה ניתנת למימוש גם במערכות מרובות מעבדים וליבות, כאשר לכל רכיב אלקטרוני יש זיכרון מקומי קטן - והגישה הישירה מאפשרת העברת נתונים בין הליבות או בין המעבדים.
היתרון בשיטת הגישה הישירה הוא החיסכון בפעולות מעבד לטובת העברת נתונים. במקום להתעסק בהעברת נתונים, פעולה שלרוב אינה דורשת עיבוד או התייחסות לתוכן הנתונים, המעבד פנוי לטפל בפעולות עיבוד אחרות, ואפילו בתוכנות אחרות שרצות במחשב באותו הזמן.

החיסרון בשיטת הגישה הישירה הוא שאין בקרה מרכזית ובלעדית על הזיכרון - דבר שמגדיל משמעותית את הסיכויים למקרים של השחתת זיכרון.
ראו גם

מדרג זיכרון
זמן אחזור
זיכרון מטמון
גישה ישירה מרוחקת לזיכרון
גישה לאינטרנט

אינטרנט קפה בסין, 2006
גישה לאינטרנט היא היכולת של אנשים וארגונים להתחבר לאינטרנט באמצעות מסופי מחשב, מחשבים והתקנים אחרים (כגון טלפונים סלולריים), ובפרט מאפשרת להשיג גישה לשירותים בסיסיים כגון דואר אלקטרוני וה-World Wide Web. את הגישה לאינטרנט מספקים כיום ספקי שירותי האינטרנט המאפשרים תמורת תשלום להתחבר לאינטרנט בקצבי העברת נתונים שונים, אשר מסתמכות בין היתר על טכנולוגיות שונות. ארגונים רבים, כולל מספר גדל והולך של גורמים עירוניים, מספקים כיום גם גישה אלחוטית לאינטרנט מבלי שהמשתמשים בגישה האלחוטית יידרשו לתשלום.
במהלך השנים גדלה במידה ניכרת הזמינות של הגישה לאינטרנט. לדוגמה, בשנת 1995 רק ל-0.04% מאוכלוסיית העולם הייתה גישה לאינטרנט באותה העת, בעוד שכמחצית מאותם האנשים שהיו מחוברים אז לאינטרנט חיו בארצות הברית, ועשו שימוש בחיבור Dial-up על מנת להתחבר לאינטרנט. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 כמות גדולה במיוחד של משתמשי אינטרנט במדינות המפותחות החלו להשתמש בטכנולוגיית פס רחב ומהיר דיו על מנת להתחבר לאינטרנט, ולפי ההערכות עד שנת 2014 לכ-41% מכלל אוכלוסיית העולם הייתה גישה לאינטרנט כאשר חיבור לאינטרנט בטכנולוגיית הפס הרחב הייתה קיימת כמעט בכל מדינה בעולם.
הערות שוליים

↑  Robinson, Zachary A. (2015-06-26). The world transformed : 1945 to the present. p. 431. ISBN 9780199371020. OCLC 907585907.
↑  Robinson, Zachary A. (2015-06-26). The world transformed : 1945 to the present. pp. 431–432. ISBN 9780199371020. OCLC 907585907.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גירוי עצבי עורפי

גירוי עצבי עורפי (ONS), המכונה גם גירוי עצבי היקפי (PNS) של עצבי העורף, משמש לטיפול בסובלים ממיגרנה כרונית, שלא הגיבו לאפשרויות טיפול תרופתי.
הטיפול כולל שימוש בפולסים חשמליים כדי לגרות את עצב העורף הגדול ואת עצב העורף הקטן. עצבים אלו מהווים חלק ממערכת העצבים ההיקפית, וממוקמים בחלק האחורי של הראש – בדיוק מעל אזור הצוואר.
הפולסים נוצרים על ידי התקן קטן, המכונה קוצב ודומה לקוצב לב מלאכותי. התקן זה מושתל בעכוז, בבית החזה, בבטן התחתונה, מתחת לשכמה או מתחת לעצם הבריח. החשמל מועבר אל עצב העורף הגדול ואל עצב העורף הקטן על ידי מגעי מתכת קטנים (המכונים אלקטרודות). האלקטרודות מסודרות על תילים דקים ומושתלות ממש מתחת לעור. ניתן להתאים את עוצמת הפולסים החשמליים באמצעות התקן קטן לבקרה מרחוק (שלט רחוק).
היסטוריה

ההיסטוריה של PNS מסוכמת היטב על ידי סלווין 2011. השימוש בגירוי עצבי היקפי לטיפול בכאב כרוני דווח לראשונה בשנת 1967 על ידי וול וסוויט, למרות שההשתלות הראשונות בוצעו בשנת 1962 על ידי שלדן. הם הדגימו, שגירוי חשמלי של עצבים היקפיים מדכא את תחושת הכאב. תקופת השימוש הניסיוני למחצה ב-PNS נמשכה 15 עד 20 שנים. במהלך המחצית האחרונה של שנות ה-80 של המאה העשרים הפך PNS להליך ניתוחי מקובל. בשנות ה-90 המאוחרות של המאה העשרים, דיווחו ויינר וריד על שיטה מלעורית להחדרת אלקטרודות סמוך לעצבי העורף לטיפול בכאב עצבי עורפי. ויינר הראה, שהנחת אלקטרודת PNS סמוך לעצב יעילה להקלת כאב, והדגים הליך פשוט מבחינה טכנית. עבודה חלוצית זו בישרה את תחילת התקופה המודרנית של PNS. פופני ואלו הציעו להשתמש ב-PNS לטיפול במיגרנה כרונית עוד לפני שנת 2003. בעקבות כך, בוצעו ניסויים פרוספקטיביים, אקראיים ומבוקרים כדי לאסוף ראיות קליניות נוספות.
בספטמבר 2011, St. Jude Medical הפכה לחברה הראשונה שקיבלה אישור אירופי לשימוש ב-PNS לטיפול במיגרנה כרונית.
מועמדים לטיפול

מועמדים, המתאימים ל-PNS של עצבי העורף לטיפול במיגרנה כרונית, חייבים להיות מאובחנים כסובלים ממיגרנה כרונית, המסווגת כעיקשת.
מיגרנה כרונית מוגדרת על ידי הנחיות הארגון הבינלאומי לכאב ראש (IHS):
15 ימי מיגרנה ומעלה בחודש (ללא הרגשה מוקדמת), כשכאבי הראש נמשכים 4-72 שעות לפחות לתקופה של מעל 3 חודשים
לפחות שניים מהבאים: כאב חד-צדדי, פועם באופיו, בעוצמה בינונית או חמורה, המוחמר על ידי פעילות גופנית שגרתית (הליכה או טיפוס במדרגות) או הגורם להימנעות מפעילות גופנית שגרתית
לפחות אחד מהבאים במהלך כאב הראש: בחילה או הקאה, פוטופוביה (רגישות לאור) ופונופוביה (רגישות לרעש)
כאב, שאינו מיוחס להפרעה אחרת
העדר שימוש יתר בתרופות
באופן כללי, מיגרנה כרונית ועיקשת מוגדרת ככישלון של שלוש תרופות או יותר למניעת מיגרנה, וכנכות ברמה בינונית לפחות הנקבעת לפי סולם מאומת להערכת נכות ממיגרנה (MIDAS או HIT-6, לדוגמה).
ההליך > לפני הניתוח

לפני ההשתלה, המטופלים עוברים בדרך כלל הערכה פסיכולוגית של רווחתם ושל מצבם הנפשי. ייערך דיון על סיכוני ההליך, והמטופל יתבקש לתת הסכמה מדעת. סיכונים שייתכן שיודגשו כוללים העדר ערובה ליעילות, זיהום, נזק עצבי, גירוי ישיר וכואב של השריר, תזוזה של האלקטרודה המלווה באובדן הגירוי, שבר של האלקטרודה, תקלה בסוללה, צורך בהחלפת הסוללה בסופו של דבר, שטף דם והיווצרות סרומה.
ההליך > ההשתלה

ברוב המקרים, תבוצע הנחה ניסיונית (לבדיקה) של אלקטרודה כדי להעריך אם הגירוי יפעל כצפוי. אלחוש מקומי יבוצע בחלק האחורי של הצוואר, ומחט Tuohy תוחדר אל המיקום של עצב העורף הגדול ועצב העורף הקטן תחת הנחיה פלואורוסקופית.
לאחר אישור המיקום, תונח האלקטרודה הזמנית דרך המחט והמחט תוסר בזהירות. הפולסים החשמליים נשלחים דרך האלקטרודה. מיקום האלקטרודה מותאם עד שהמטופל מדווח על תחושת "סיכות ומחטים", המכונה נימול באזורי העצבים. אם הושגה בהצלחה תחושת נימול במקום הנכון, ברוב המקרים יושתלו בו אלקטרודות קבועות במועד מאוחר יותר. במקרים מסוימים, יושארו אלקטרודות הבדיקה למשך עד שבוע כדי לברר אם קיימת הקלה כלשהי של התסמינים.
השתלה קבועה של אלקטרודה עשויה להתבצע בהרדמה כללית, או באלחוש מקומי המלווה בהרגעה. תחילה יבוצע חתך קטן בבסיס הגולגולת. לאחר מכן, תוחדר מחט Tuohy תחת הנחיה פלואורוסקופית אל המיקום של עצב העורף הגדול ושל עצב העורף הקטן באחד מצדי הראש. לאחר הנחה נאותה של האלקטרודה תחת הנחיה פלואורוסקופית היא תקובע למקומה. כיוון שרוב המטופלים זקוקים לשתי אלקטרודות, ברוב המקרים יבוצעו החדרה וקיבוע דומים של אלקטרודה שנייה בצד השני של הראש. לאחר מכן, האלקטרודה(ות) תועבר(נה) אל התקן קוצב. התקן זה מושתל בדרך כלל בעכוז, בבית החזה, בבטן התחתונה, מתחת לשכמה או מתחת לעצם הבריח.