stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלימות באנימציה
השפעות > ההשפעה של אלימות באנימציה על התנהגות בחיים האמיתיים

ההשפעה של אלימות באנימציה על התנהגות בחיים האמיתיים הם נושא שנוי במחלוקת ומורכב. קיימים חוקרים הסבורים כי חשיפה לאלימות אנימציונית עלולה להוביל להתנהגות תוקפנית מוגברת בקרב ילדים, עם נטייה לחקות את ההתנהגות האלימה שהם חווים דרך המסך. מחקרים קודמים גילו כי ילד שחושף לשעות ארוכות של תוכן אנימציוני אלים עשוי להיחשף לאלפי מעשי אלימות, וחיבור זה קושר להגברת תוקפנות אצל ילדים בתרבויות שונות, כמו בטייוואן. נצפתה גם נטייה לרמות גבוהות יותר של אלימות בתוכניות המיועדות לקהל הצעיר יותר לעומת אלו המופנות לקהל המבוגר.
מצד שני, חלק מהחוקרים מעלים טיעון שגורמים נוספים יכולים להשפיע על ההתנהגות, וכי אין לאלימות באנימציה השפעה ישירה ומובהקת על ילדים. בלומברג, בירווירת' ושוורץ, למשל, סבורים שילדים מסוגלים להבחין בין תוכן בדיוני לבין המציאות, ולהבין את ההבדל בין טוב לרע, כך שהם מתייחסים לאלימות המצוירת כבלתי רלוונטית לחייהם האמיתיים. עם זאת, קיימת ביקורת על הכללת ילדים שהושפעו מתוכן שלילי מחוץ לדיונים הללו, שכן נראה כי הם נותרים לעיתים מחוץ למוקד הדיון.
המעבר לעידן הדיגיטלי והגישה הנרחבת לאינטרנט חידשו את הדיון סביב השפעת האלימות המצוירת, מכיוון שילדים ונוער כעת נתקלים בתוכן דיגיטלי מגוון ללא פיקוח מסודר, המוסיף סיבוכיות לניסיון להבין את השפעות התוכן האלים. התפתחויות אלו מחייבות התייחסות מדוקדקת לסביבה התרבותית והטכנולוגית שבה ילדים ונוער גדלים, כדי להבין את השפעותיה האמיתיות של אלימות באנימציה על התנהגות בחיים האמיתיים.
הערות שוליים

1 2 3  Kirsh, Steven J. (בנובמבר 2006). "Cartoon violence and aggression in youth". Aggression and Violent Behavior. 11 (6): 547–557. doi:10.1016/j.avb.2005.10.002. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  McGreevy, Nora (12 בפברואר 2021). "How Racist Cartoons Helped Ignite a Massacre". JSTOR – via JSTOR. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Weaver, Andrew; Jensen, Jakob; Martins, Nicole; Hurley, Ryan; Wilson, Barbara (1 בינואר 2011). "Liking Violence and Action: An examination of Gender Differences in Childrens Processing of Animated Content". נבדק ב-12 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Steuer, Faye B; Applefield, James M; Smith, Rodney (ביוני 1971). "Televised aggression and the interpersonal aggression of preschool children". Journal of Experimental Child Psychology. 11 (3): 442–447. doi:10.1016/0022-0965(71)90048-8. PMID 5570452. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Bandura, Albert; Ross, Dorothea; Ross, Sheila A. (בדצמבר 1963). "A comparative test of the status envy, social power, and secondary reinforcement theories of identificatory learning". The Journal of Abnormal and Social Psychology. 67 (6): 527–534. doi:10.1037/h0046546. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Blumberg, Fran C.; Bierwirth, Kristen P.; Schwartz, Allison J. (באוקטובר 2008). "Does Cartoon Violence Beget Aggressive Behavior in Real Life? An Opposing View". Early Childhood Education Journal. 36 (2): 101–104. doi:10.1007/s10643-008-0280-1. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Colman, Ian; Kingsbury, Mila; Weeks, Murray (7 בנובמבר 2014). "Cartoons Kil: casualties in animated recreational theater in an objective observational new study of kid's introduction to loss of life". thebmj. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Wiegman, O.; Kuttschreuter, M.; Baarda, B. (ביוני 1992). "A longitudinal study of the effects of television viewing on aggressive and prosocial behaviours". British Journal of Social Psychology. 31 (2): 147–164. doi:10.1111/j.2044-8309.1992.tb00961.x. PMID 1623368. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑   (תיזה). {{cite thesis}}: חסר או ריק |title= (עזרה)
↑  Hammock-Dillard, Stephanie (Spring 2011). "The Role of Violent Media Exposure on Youth Violence and Aggression" (PDF). California State University, Sacramento: 23, 24 – via Maura O'Keefe, PH. D., LCSW.
אורלן (חליפת חלל)

הקוסמונאוט מקסים סורייב יחד עם שתי חליפות חלל מסוג אורלן-MK.
אורלן (ברוסית: Орлан - עיטם) היא סדרת חליפות חלל שתוכננה ונבנתה על ידי NPP זבזדה. החליפות שימשו ומשמשות לביצוע הליכות חלל במסגרת תוכנית החלל הרוסית, ממשיכתה של תוכנית החלל הסובייטית, ושימשו גם סוכנויות חלל נוספות, כולל נאס"א. אחת הגרסאות של חליפת החלל אורלן משמשת את תוכנית החלל הסינית.
היסטוריה

חליפת החלל הראשונה בסדרה הייתה ה-LOS‏ (Lunar orbit suit - חליפה למסלול סביב הירח), שפותחה עבור משימות סובייטיות אל הירח. פיתוח החליפה בחל ב-1967 והסתיים ב-1971 עם ביטול התוכנית הסובייטית להנחתת אדם על הירח.
הדגם השני בסדרה היה האורלן-D, שפיתוחו החל ב-1969 ונמשך עד ל-1977. ב-20 בדצמבר 1977 בוצעה הליכת החלל הראשונה באמצעות האורלן-D בתחנת החלל סאליוט 6, במהלך משימת סויוז 26. דגם D יצא משימוש ב-1984 לאחר ששימש גם בסאליוט 7.
האורלן-DM נכנס לשימוש לראשונה ב-2 באוגוסט 1985 בתחנת החלל סאליוט 7. בהמשך שימש הדגם גם בתחנת החלל מיר עד ליציאתו משימוש ב-1988.
האורלן-DMA נכנס לשימוש בנובמבר 1988 בתחנת החלל מיר, והמשיך לשמש בתחנה עד ל-1997.
האורלן-M נכנס לשימוש בתחנת החלל מיר ב-1997 והמשיך ושימש גם בתחנת החלל הבינלאומית עד ל-2009.
האורלן-MK נכנס לשימוש ב-2009 בתחנת החלל הבינלאומית, והוא צפוי לשמש בה עד לכניסת הדגם הבא, ה-MKS, לשימוש בסביבות 2015.
חליפות החלל מסוג אורלן שימשו טייסי חלל סובייטים, רוסיים, אמריקאיים, אירופאים וסיניים. בסין נקראת חליפת החלל (גרסה של האורלן-M) בשם "האיינג" (海鹰) - התרגום המילולי הסיני לעיטם.
מבנה

חלפות החלל אורלן הם חצי קשיחות - פלג הגוף העליון והקסדה לא ניתנים להזזה או לסיבוב, אך הזרועות ניתנות להזזה. בשונה מחליפות החלל האמריקאיות, את חליפות החלל מסוג אורלן לא לובשים, אלא ניכנסים לתוכם דרך פתח בגב, שלאחר סגירתו מורכב עליו מכל החמצן. צורת "לבישה" זו הופכת את תהליך ההכנה להליכת החלל לקצרה (כ-5 דקות בלבד) ופשוטה.
אספקת החמצן לחליפת החלל אורלן-D, וכן התקשורת עם הקוסמונאוט שבחליפה, נעשתה דרך צינור שחיבר את החליפה אל החללית ממנה יצאו להליכת החלל. החל מהאורלן-DM תוכננו החליפות כך שהן יכולות לפעול עצמאית.
דגמים

|  | LOS | D | DM | DMA | M | MK | MKS |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
יצרן: NPP זבזדה
| משימות | יועד לשמש במשימות סובייטיות אל הירח | שימש בין 1977 ל-1984 בסאליוט 6 ו-7 | שימש בין 1985 ל-1988 בסאליוט 7 ובמיר | שימש בין 1988 ל-1997 במיר | שימש בין 1997 ל-2009 במיר ובתחנת החלל הבינלאומית | שימש צוות תחנת החלל הבינלאומית עד 2009 | בשימוש בתחנת החלל הבינלאומית החל מ-2018 |
ייעוד: ביצוע פעילות חוץ רכבית (EVA)
לחץ: ‏ 5.8‏ PSI
| משקל | 59 ק"ג | 73.5 ק"ג | 88 ק"ג | 105 ק"ג | 112 ק"ג | 120 ק"ג | 110 ק"ג |
| זמן פעילות | 5 שעות | 5 שעות | 6 שעות | 7 שעות | 7 שעות | 7 שעות | 7 שעות |
דגמים > דגמי אימונים

בנוסף לדגמים שצוינו לעיל, ישנם עוד שלושה דגמים המשמשים לאימון טייסי החלל:
GN - משמש לאימונים בבריכות מים (בהן אפשר לדמות מצבי חוסר כבידה)
T - משמש לתרגול הפרוצדורות במנעל אוויר
V - משמש לאימוני טיסה במיקרו-גרביטציה
גלריה

אורלן D
אורלן DMA
אורלן M
אורלן MK
ראו גם

חליפת חלל
הליכת חלל
הערות שוליים

↑  NASA Press Briefings - 9/4/97
↑  "Orlan Space Suit". Encyclopedia Astronautica.
1 2 3 4  Russian Spacesuits
1 2 3  RuSpace
צורת הכניסה לחליפת החלל אורלן.
אינדיאנפוליס אולימפיאנס

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1949
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אולם ביתי:  הינקל פילדהאוס (15,000 מושבים)
 מיקום:  אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית
 תאריך פירוק:  1953
 ליגה:  NBA
 צבעי תלבושת:  תכלת, אדום
 
אינדיאנפוליס אולימפיאנס (באנגלית: Indianapolis Olympians) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר אינדיאנפוליס אשר שיחקה בליגת ה-NBA בין השנים 1953-1949.
היסטוריה

עד שנת 1949 שיחקה בעיר אידיאנפוליס קבוצת אינדיאנפוליס ג'טס אשר השתתפה בליגת ה-BAA, בעוד מועדון האולימפיאנס הודיע על הצטרפותו המתוכננת לליגת ה-NBL המקבילה בעונת 1949/1950. בשנת 1949, לאחר שהוכרז על איחוד ליגות ה-BAA וה-NBL לליגת ה-NBA, הוחלט על סגירת מועדון הג'טס לטובת האולימפיאנס שלמעשה החליפו אותם כקבוצת הכדורסל של אינדיאנפוליס.
בשתי העונות הראשונות לקיומה הובלה הקבוצה על ידי הסנטר אלכס גרוזה והרכז ראלף בירד, שניהם בוגרי אוניברסיטת קנטקי, שקלעו 22.5 ו-15.9 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. בשנת 1951, לאחר שנתיים בלבד כשחקנים מקצועיים, הודו שני השחקנים כי מכרו משחקים בהם השתתפו כשחקני מכללות, והושעו לצמיתות על ידי קומישינר הליגה מוריס פודולוף. הן גרוזה והן בירד, שנבחרו בעונות 1949 ו-1950 לחמישיות העונה של ה-NBA, לא חזרו לשחק כדורסל לאחר המקרה והותירו את האולימפיאנס עם סגר בינוני ונטול כוכבים. לאורך ארבע העונות של הקבוצה העמידה אינדיאנפוליס מאזן מצטבר של 132 ניצחונות לעומת 137 הפסדים, וניצחה סדרת פלייאוף אחת (בפלייאוף 1950) במהלך ארבעת טורנירי הפלייאוף אליהם העפילה.
ב-6 בינואר 1951 לקחה הקבוצה חלק במשחק ה-NBA הארוך אי פעם, כשניצחה את קבוצת רוצ'סטר רויאלס בתוצאה 75-73 לאחר 6 הארכות.
בסיום עונת 1952/1953 התפרקה הקבוצה ונערך "דראפט פיזור" על שחקניה. בשנת 1967 חזרה ליגת ה-NBA לעיר אינדיאנפוליס, לאחר שסופחה ל-NBA קבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA.
מאזנים לפני עונה

| עונה | מאמן | ניצחונות | הפסדים | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1949/1950 | קליף בייקר | 39 | 25 | גמר הבית המערבי |
| 1950/1951 | קליף בייקר, וולי ג'ונס | 31 | 37 | חצי גמר המערב |
| 1951/1952 | הרם שייפר | 34 | 32 | חצי גמר המערב |
| 1952/1953 | הרם שייפר | 28 | 43 | חצי גמר המערב |
קלעים מובילים

להלן חמשת הקלעים המובילים בתולדות המועדון:
1. אלכס גרוזה - 2,925
2. ליאו ברנהורסט - 2,333
3. פול וולטר - 2,176
4. ראלף בירד - 2,006
5. ג'ו גראבוסקי - 1,798
הערות שוליים

↑  דף השחקן של אלכס גרוזה, באתר basketball-reference.com
↑  דף השחקן של ראלף בירד, באתר basketball-reference.com
↑  ההודעה על מותו של גרוזה, באתר הניו יורק טיימס
↑  סיכום העונות של המועדון, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום משחק ה-NBA הארוך אי פעם, באתר indystar.com
↑  דוח המשחק בין אינדיאנפוליס לרוצ'סטר, באתר basketball-reference.com
↑  נבחרי דראפט הפיזור של אינדיאנפוליס אולימפיאנס, באתר realgm.com
↑  המובילים הסטטיסטיים של המועדון, באתר basketball-reference.com
ג'ו גראבוסקי, שחקן הקבוצה בעונות 
1952 ו-1953
אלכסנדר טרייקובסקי

אלכסנדר טרייקובסקי (במקדונית: Александар Трајковски; נולד ב-5 בספטמבר 1992) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת החלוץ בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית ובנבחרת מקדוניה הצפונית.
ביוגרפיה

אלכסנדר טרייקובסקי החל את הקריירה שלו במועדון המקומי סמנטרניקה מהעיר סקופיה.
לאחר כמה שנים בסמנטרניקה, הוא חתם באינטר זפרשיץ' הקרואטית בקיץ 2010.
ב-11 במרץ 2011, כבש טרייקובסקי את שערו הראשון במועדון נגד לוקומוטיבה זאגרב, במסגרת הליגה.
בסיום העונה, אנדרלכט הבלגית הייתה מעוניינת ברכישת טרייקובסקי, אך הצעתה בסך חצי מיליון יורו נדחתה.
בקיץ 2011, טרייקובסקי הצטרף לזולטה ורכם, לאחר שהצעתם בסך 1.1 מיליון יורו התקבלה על ידי אינטר זפרשיץ'.
בקיץ 2015, הוא עבר למועדון האיטלקי פלרמו, וחתם על חוזה לחמש שנים. באותה שנה הוא אף זכה בתואר "כדורגלן השנה במקדוניה הצפונית".
ב-7 באוגוסט 2019, טרייקובסקי חתם על חוזה לארבע שנים עם מיורקה, שעלתה באותה העונה ללה ליגה. לאחר שתי עונות במיורקה, טרייקובסקי הושאל למועדון הדני אולבורג בולדספילקלוב, לשארית העונה.
ב-30 בינואר 2022, טרייקובסקי הצטרף למועדון הסעודי אל-פייחה.
נבחרת לאומית

ב-10 באוגוסט 2011, טרייקובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה בניצחון 1 - 0 מול אזרבייג'ן.
ב-14 באוגוסט 2013, טרייקובסקי הבקיע את שערו הראשון בנבחרת, בניצחון 2 - 0 מול נבחרת בולגריה.
ב-12 בנובמבר 2015, טרייקובסקי כבש שלושער בניצחון 4 - 1 מול מונטנגרו.
טרייקובסקי אף זומן לסגל נבחרת מקדוניה הצפונית של יורו 2020, שאף נחשב לטורניר הכדורגל הראשון שבו השתתפה מקדוניה הצפונית אי פעם. ב-24 במרץ 2022, הוא הבקיע שער מרחוק בדקה האחרונה למשחק מול נבחרת איטליה, בשלב חצי הגמר במסגרת הפלייאוף של מוקדמות מונדיאל 2022; בזכות השער הזה מקדוניה הצפונית הדיחה את איטליה מהמונדיאל ועלתה לשלב הגמר.
הערות שוליים

↑  תיאור המשחק בין אינטר נגד דינמו זאגרב, באתר TRANSFERMARKT, ‏11 במרץ 2011
↑  Anderlecht se fait doubler pour Trajkovski, Sportmagazine, ‏13 בדצמבר 2013
↑  Macedonia: Trajkovski nominato miglior calciatore dell’anno, Mediagol, ‏16 בנובמבר 2015
↑  المقدوني ألكسندر ترايكوفسكي ينتقل للفيحاء
| נבחרת מקדוניה הצפונית – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 דימיטרייבסקי •  2 בייטולאי •  3 זייקוב •  4 ריסטבסקי •  5 אדמי •  6 מוסליו •  7 טריצ'קובסקי •  8 אליוסקי •  9 טרייקובסקי •  10 פאנדב •   11 חסאני •  12 יאנקוב • 13 ס. ריסטובסקי •  14 ולקובסקי • 15 קוסטדינוב • 16 ניקולוב • 17 בארדי • 18 סטויאנובסקי • 19 ולקוסקי • 20 ספירובסקי • 21 אלמאס • 22 שישקובסקי • 23 רדסקי • 24 אברמובסקי • 25 צ'ורלינוב • 26 מ. ריסטובסקי • מאמן: אנגלובסקי |  1 דימיטרייבסקי •  2 בייטולאי •  3 זייקוב •  4 ריסטבסקי •  5 אדמי •  6 מוסליו •  7 טריצ'קובסקי •  8 אליוסקי •  9 טרייקובסקי •  10 פאנדב •   11 חסאני •  12 יאנקוב • 13 ס. ריסטובסקי •  14 ולקובסקי • 15 קוסטדינוב • 16 ניקולוב • 17 בארדי • 18 סטויאנובסקי • 19 ולקוסקי • 20 ספירובסקי • 21 אלמאס • 22 שישקובסקי • 23 רדסקי • 24 אברמובסקי • 25 צ'ורלינוב • 26 מ. ריסטובסקי • מאמן: אנגלובסקי | מקדוניה הצפונית |
אלכסנדר פוסטלס

| --- | --- |
 לידה:  24 באוגוסט 1801 (יוליאני) טרטו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 ביוני 1871 (יוליאני) (בגיל 69) ויבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלוטרני סמולנסקי 
 השכלה:  האוניברסיטה הקיסרית של סנקט פטרבורג 
 מעסיק:  האוניברסיטה הקיסרית של סנקט פטרבורג 
 פרסים והוקרה:  פרס דמידוב (1840)  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  Order of Saint Anna, 2nd class with crown 
 
אלכסנדר פוסטלס (באנגלית: Alexander Postels;‏ 24 באוגוסט 1801 – 28 ביוני 1871) היה גרמני בלטי בעל אזרחות רוסית חוקר טבע, מינרלוג ואמן.
פעילות מדעית

בשנות ה-20 במאה ה-19, היחסים הפוליטיים בין רוסיה לארצות הברית היו משובשים, בעקבות היקף השטח הרוסי בצפון אמריקה. רוסיה התכוונה לכפות את בעלותה בשטח על ידי שליחת שתי ספינות מלחמה לאזורים השנויים במחלוקת. כאשר שתי המדינות הסכימו על קו הרוחב 54°40′N כגבול הדרומי של תביעות רוסיה, הצאר ניקולאי הראשון שינה את פקודותיהן ב-1826, ופעל לסקר ממושך של שלוש שנים של חופי רוסיה-אמריקה ואסיה.
מיד לאחר חזרתו של מגלה הארצות אוטו פון קוצבו ב-10 ביולי 1826 ממסעו על סיפון Predpriyatiye, שלח הצאר ניקולאי משלחת נוספת. ב-16 באוגוסט 1826 הפליג קפטן לוטננט פיודור ליטקה על סיפון האוניה הרוסית "הסניאבין" מלווה בספינה "מולר" בפיקודו של סרן לוטננט מ.נ. סטאניוקוביץ'.
אלכסנד פוסטלס, צורף לרב החובל ליטקה כחוקר טבע/אמן. הוא היה בוגר אוניברסיטת פטרסבורג והצטרף למשלחת. על הסיפון היה גם חוקר הטבע קרל היינריך מרטנס (1796–1830), שמת בקרונשטאדט זמן קצר לאחר שובו מאיסלנד וחוקר הצפורים היינריך פון קיטליץ.
הפקודות שלהם היו לבצע "סיור ותאור את חופי קמצ'טקה, ארץ הצ'וקצ'ים והקוריאקים (שחופיהן לא תוארו עדיין על ידי איש, ושאינם ידועים מלבד מסעו של קפטן ברינג); חופי ים אוחוצק, ואיי השאנטאר, שאף על פח שהם מוכרים לנו, לא תוארו מספיק".
המשלחת הפליגה מקרונשטאדט, הנמל הרוסי באי קוטלין בים הבלטי, דרך פורטסמות' בברטניה, עקפה את כף הורן ב-24 בפברואר 1827. הסניאבין עגנה בקונספסיון צ'ילה, לפני שהפליגה צפונה לסיטקה, והגיעה לפטרופבלובסק באמצע ספטמבר. הם חקרו את איי קרוליין ואת קבוצת בונין-ג'ימה במשך ארבעה חודשים, וחזרו לקמצ'טקה במאי. במהלך הקיץ הם הפליגו ממפרץ אבאצ'ה לאי קאראגינסקי והמשיכו דרך מצר ברינג כדי לתור את החוף עד צפונה עד נהר אנאדיר. הם חזרו דרך מנילה בפיליפינים וכף התקווה הטובה, והגיעו חזרה לקרונשטאט ב-16 בספטמבר 1829.
המשלחת כונתה מסע הגילוי הגדול והפרודוקטיבי ביותר של התקופה, והביאה כ-4,000 דגימות של צומח ובעלי חיים, כולל יונקים, חרקים, ציפורים, צמחים ומינרלים. יותר מ-1250 רישומים של ממצאיהם נעשו במהלך המסע. 12 קבוצות איים התגלו לאורך החוף האסייתי, ו-26 איי קרוליין נחקרו ותוארו. מיקום הקטבים של כדור הארץ נחקרה באמצעות מטוטלת בלתי משתנה. פוסטלס מונה לעוזר-פרופסור של המחלקה למינרלוגיה וגאולוגיה של אוניברסיטת סנט פטרסבורג. במהלך המסע, פוסטלס תיאר יותר מ-100 אצות ים מצפון האוקיינוס השקט בפרסם אותם בספר בסנט פטרסבורג בשנת 1840. סוג אצות הים Postelsia נקרא לכבודו.
פוסטלס נבחר לחבר כבוד של האקדמיה הרוסית למדעים ב-14 בינואר 1866 והוזמן לשמש כאוצר המוזיאון המינרלוגי. הוא לימד את הדוכסיות הגדולה מריה ויקטרינה, בנותיו של אחיו של הצאר ניקולא הראשון מיכאיל, והיה המורה של ילדיו של הנסיך אולדנבורגסקי.
הערות שוליים

↑  Andreas W. Daum: German Naturalists in the Pacific around 1800: Entanglement, Autonomy, and a Transnational Culture of Expertise. In: Explorations and Entanglements: Germans in Pacific Worlds from the Early Modern Period to World War I, ed. Hartmut Berghoff et al. New York, Berghahn Books, 2019, 70‒102, here pp. 87, 93, 95.
↑  Paine, Lincoln P. (2000). Ships of Discovery and Exploration. Houghton Mifflin Harcourt. p. 127
↑  Plants and Gardens Portrayed: Rare and Illustrated Books from The LuEsther T, sciweb.nybg.org
↑  Brummitt, R. K.; C. E. Powell (1992). Authors of Plant Names. Royal Botanic Gardens, Kew
↑  http://www.kunstkamera.ru/en/history/the_museum_and_its_directors/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810562431205606  Botanist: Postels  DSI: 4500  GND: 116277211  ISNI: 0000 0000 8385 3586  LCCN: n85257530  NTA: 297720414  SUDOC: 219887365  Trove: 983038  ULAN: 500117400  VIAF: 57362550   WorldCat (עם VIAF): 57362550
אליעזר גלטנר

אין תמונה חופשית
אליעזר גלטנר (1909 – אוגוסט 1996) היה רופא פנימי, מומחה למחלות כרוניות וגרונטולוגיה, ייסד את האגודה הישראלית לגרונטולוגיה, מנהל מחלקה גריאטרית ומנהל בית החולים אסף הרופא בין השנים 1951–1975.
ביוגרפיה

גלטנר נולד בבוצ'ץ', בגליציה שבאוסטרו הונגריה. בנעוריו, גלטנר היה פעיל ציוני ועמד בראש ארגון הנוער הציוני "אחווה". בהמשך היה פעיל במפלגת "הציונים הכלליים". גלטנר סיים את לימודי הרפואה בפראג ב-1935.
בשנת 1935 עלה גלטנר לארץ ישראל. עד שנת 1937 עבד בבית החולים הדסה בירושלים. לאחר מכן עבר לטבריה ועבד בבית החולים על שם שוויצר כרופא כללי.
בין השנים 1939–1946 שירת גלטנר בצבא הבריטי כרופא צבאי. בשנת 1942 שירת בצפון אפריקה. במהלך שירותו בלוב הוטל עליו לפקד על שיירה של יהודים ששבו לבתיהם ממחנה ריכוז.
בשנת 1940 עבר גלטנר להתגורר ברחובות. גלטנר היה חבר בהגנה עד 1948.
בין השנים 1948–1949 שירת גלטנר בחיל הרפואה של צה"ל. במלחמת העצמאות היה בפלמ"ח והשתתף בשחרור באר שבע.
בין השנים 1949–1951 היה רופא בלשכת הבריאות המחוזית ויושב ראש מגן דוד אדום ברחובות. ב-1950 מונה גלטנר למנהל הרפואי של מבצע מרבד הקסמים.
בין השנים 1951–1975 ניהל גלטנר את בית החולים הממשלתי "אסף הרופא" בצריפין. בנוסף ניהל את המחלקה הגריאטרית שבבית החולים. ב-1951 עת ניהל את בית חולים אסף הרופא, נפתחה המחלקה לטיפול בנפגעי הפוליו, בעזרת תרומה של נשות ויצו קנדה.
במקביל גלטנר לימד בבית הספר לאחיות ובבית הספר לפיזיותרפיה של בית החולים "אסף הרופא" וכן הרצה בפני אחיות, סטודנטים ורופאים משתלמים.
בשנת 1955 ערך גלטנר מחקר על מחלות כרוניות בישראל בתמיכתם של ארגון הבריאות העולמי ומלב"ן.
בשנת 1956 ייסד גלטנר את האגודה הישראלית לגרונטולוגיה.
עם יציאתו של גלטנר לגמלאות, המשיך לעסוק ברפואה בסקטור הממשלתי. בין השנים 1975–1985 היה גלטנר רופא בלשכת השיקום במשרד הביטחון ברחובות וחבר בוועדות רפואיות לקביעת אחוזי נכות לנכי צה"ל ולנפגעי מלחמת העולם השנייה.
גלטנר מונה לחבר ועדות רפואיות לערעורים של המוסד לביטוח לאומי.
בשנת 1978 החליטה עיריית רחובות להעניק לגלטנר את התואר "יקיר העיר רחובות".
בשנת 1988 זכה גלטנר בעיטור על"ה (עיטור לוחמי המדינה).
גלטנר נפטר בשנת 1996 ברחובות.
משפחתו

אשתו בטי, אותה נשא בשנת 1939 נפטרה בשנת 1956. ילדיו: הרופא פרופסור דוד גלטנר (1944–1999), ויהודית הופמן גלטנר, שופטת.
בשנת 1957 נשא לאשה את לוסי, שנפטרה בשנת 1986.
לקריאה נוספת

ד"ר אליעזר גלטנר (הארכיון לתולדות רחובות)
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  האגודה הישראלית לגרונטולוגיה
↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: גלטנר, אליעזר, עמוד 155
↑  "ילקוט הפרסומים", 6 ביוני 1963, "ועדות רפואיות לערעורים". ד"ר אליעזר גלטנר, עמוד 1288
↑  יקירי העיר רחובות - 1978 ד"ר אליעזר גלטנר
↑  יהודית הופמן, באתר הרשות השופטת
אליעזר גלאובך-גל

אליעזר גלאובך-גל (נולד ב-1933) הוא סופר ופעיל חברתי בישראל.
ביוגרפיה

אליעזר גלאובך-גל נולד בשנת 1933 בכפר צ'רפקאוץ' (Cerepcăuți) שבצפון בוקובינה שברומניה (היום Cherepkivtsi שבמערב אוקראינה). אליעזר גלאובך הוא בנם של קלרה ושלמה גלאובך אשר ניהל חווה חקלאית גדולה.
בסוף שנת 1947 יצא אליעזר להכשרה של עליית הנוער בשם "אלניה" בהולנד.
אליעזר עלה ארצה שנה לאחר אימו, באוקטובר 1948. הוא נקלט בקיבוץ כפר גליקסון, ועבר להתגורר עם אימו בחיפה. בשעות היום היה אליעזר עובד בנמל ובערב הוא למד בבית הספר.
אליעזר התגייס לצה"ל ושירת כקצין חי"ר ועבר קורס חובלים.
בשנת 1957 התחתן אליעזר עם רחל זימרמן. בשנת 1958 עברו לירושלים, שם הוא השלים את לימודי התואר הראשון במדעי המדינה באוניברסיטה העברית. לימים השלים את לימודיו לתואר שני ושלישי בארצות הברית.
אליעזר היה מנהל בבית העם בירושלים ובשנת 1961 בוא הכין את בית העם למשפט אייכמן.
אליעזר מילא תפקידים ציבוריים רבים, ביניהם- סמנכ"ל החברה הממשלתית לתיירות, יושב ראש עולמי של ארגון יוצאי בוקובינה, חבר הנהלת חוות הנוער הציוני, אליעזר היה ממקימי מרכז תרבות עמים לנוער, וחבר מועצת יד ושם.
אליעזר היה חבר מועצת עיריית ירושלים ויועצו של ראש העירייה טדי קולק והוצב במקום סמלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ב-2003.
במהלך השנים השתתף אליעזר בלמעלה משישים כינוסים בינלאומיים ברחבי העולם בנושא של הסדר שלום במזרח התיכון. בגיל גבורות זכה אליעזר בפרס ממלכתי על מפעל חיים על תרומתו לשיפור איכות החיים והסביבה בישראל, פרס לשנת 2014 שהוענק לו במעמד רשמי במשכן הכנסת.
משפחה

בשנת 1940 נולד אחיו פישל-דגי. אביו שלמה ואחיו פישל-דגי נספו בשואה. בשנת 1957 התחתן אליעזר עם רחל זימרמן, לזוג נולדו שתי בנות - שלומית ורוויטל, ושלוש נכדות - רותם, דניאל ועינב.
ספריו

אליעזר כתב מספר ספרים בנושא מעמדה המדיני של ירושלים וכן בנושא שואת יהודי בוקובינה ורומניה. מבין ספריו:
אנתולוגיה (ירושלים: הוצאה עצמית, 2022). קישור לספר
הולודומור: מסעות ילדותי בשואה (ירושלים: הוצאה עצמית, 2022). קישור לספר, קישור לסרטון
לצדו של ענק: טדי קולק (ירושלים: הוצאה עצמית, 2020). קישור לספר
ר' משה זימרמן (ירושלים: הוצאה עצמית, 2020). קישור לספר
ירושלים השלמה שסועה (תל אביב: הוצאת ירון גולן, 1998).
הערות שוליים

1 2 3  אליעזר גלאובך-גל, באתר יד ושם
↑  קישור למצגת על טקס קבלת פרס שיפור איכות החיים והסביבה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423205205171  GND: 1080973370  VIAF: 45148874694949622696   WorldCat (עם VIAF): 45148874694949622696 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליעזר גלאובך-גל".
אלכס מונטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוגוסט 1929 רומניה 
 פטירה:  5 בדצמבר 2019 (בגיל 90)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכס מונטה (25 באוגוסט 1929 – 5 בדצמבר 2019) היה שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

מונטה נולד ברומניה ולמד באקדמיה לדרמה בקלוז', ב-1970 עלה לארץ, ושיחק בתיאטרון חיפה ובתיאטרון הבימה. בין המחזות שהופיע נמנים "קרום" ו"שידוכים".
ב-1977 שיחק בסרט "פנטסיה על נושא רומנטי", בתפקיד יעקב קולף, אדם פשוט שמלכת שוודיה מצילה אותו. ב-1980 שיחק את פיינרו בסרט "הפחדנים". ב-1981 הופיע בתפקיד קטן של נהג בסרט "לא לשידור". ב-1983 הופיע בסרט "הפנימייה".
ב-1992 שיחק בסרטה של דליה הגר "קיץ אצל אריקה", לצדה של אלישבע מיכאלי.
ב-1999 שיחק בסרט "שקרים לבנים". ב-2002 גילם את בן זוגה של מיכל ינאי בסרט "תמונה קבוצתית עם אישה". בשנה זו גם שיחק בסרט הסטודנטים "מקרה קריות".
הוא היה נשוי לשחקנית ג'יטה מונטה.
נפטר ב-5 בדצמבר 2019.
אנאליס קיטינג

| --- | --- |

ויולה דייוויס בתור אנאליס קיטינג בעונה 2
 תוכנית טלוויזיה:  "המדריך לרוצח"
 הופעה ראשונה:  "פיילוט" (עונה 1, פרק 1)
 יוצרים:  פיטר נווק
 גילום הדמות:  ויולה דייוויס
 מידע
 סטטוס:  אלמנה
 גיל:  שנות ה-50
 תאריך לידה:  1967 
 מקום לידה:  ממפיס 
 גזע:  שחורה
 מין:  נקבה
 מקצוע:  סנגורית   פרופסור
 נטייה:  פאנסקסואלית
 חברה בקבוצה:  נייט לאהי (מאהב)  איב רות׳לו (מאהבת)
 אזרחות:  אמריקאית
 דמויות קשורות
 משפחה:  אופיליה הארקנס (אמא)  קלייד (דוד מצד האם; נפטר)  סם קיטינג (בעל; נפטר)  סם קיטינג הבן (בן חורג)
 
פרופסור אנאליס קיטינג, אסקווייר (באנגלית: Professor Annalise Keating; נולדה בשם אנה מיי הארקנס) היא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה האמריקאית "המדריך לרוצח" בגילומה של ויולה דייוויס. קיטינג היא סנגורית ופרופסור למשפטים באוניברסיטת מידלטון הבדיונית ומתגוררת בפילדלפיה.
על ביצועיה בסדרה, זכתה ויולה דייוויס בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה ב-2015.
ביוגרפיה > רקע

אין מידע רב על ילדותה של אנאליס, עם זאת, אמה, אופיליה הארטנס (סיסלי טייסון) חשפה מידע בפרק "אמא כאן ועכשיו". אנאליס גדלה במשפחה ענייה, אבל אמה דאגה להאכיל אותה, לדאוג לקורת גג עבורה ולהלביש אותה כראוי. כשהייתה ילדה, עברה אנאליס התעללות מינית מצד דודה, קלייד. כאשר לילה אחד, תפסה אופיליה את קלייד יוצא מחדרה של אנאליס, בידיעה מה הוא עשה, היא שרפה את ביתם בזמן שקלייד נרדם, מה שהרג אותו.
כשלמדה בבית הספר למשפטים בהרווארד, היא ניהלה קשר רומנטי עם חברתה לכיתה, איב רות'לו (פמקה ינסן).
ביוגרפיה > עונה 1

העונה הראשונה מציגה את אנאליס קיטינג כסנגורית מצליחה מאוד בפילדלפיה שמייצגת מספר לקוחות בעלי פרופיל גבוה, וגם כפרופסור למשפטים פליליים נערצת באוניברסיטת מידלטון הבדיונית. העונה גם מציגה את נישואיה הלא יציבים לפרופסור סם קיטינג, ואת מערכת היחסים הרומנטית שלה עם הבלש נייט לאהי.