stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבא ההגנה לישראל במלחמת לבנון הראשונה
מצב הכוחות > הגזרה המערבית > כוחות צה"ל בגזרה

אוגדה 36 בפיקוד אביגדור קהלני שכללה את חטיבת גולני, חטיבה 769 (שבהמשך הועברה לאוגדה 91) וחטיבה 188
אוגדה 96 בפיקוד עמוס ירון. כללה את חטיבת הצנחנים ואת חטיבה 454
אוגדה 91 בפיקוד יצחק מרדכי שכללה את חטיבה 211 (בהמשך הועברה החטיבה לאוגדה 36), חטיבה 847, חטיבה 939, חטיבה 165, חטיבת ביסלמ"ח וחטיבה 300.
מצב הכוחות > הגזרה המערבית > כוחות ערביים בגזרה

5,500 לוחמי אש"ף (בהם 1,500 בצור ו-2,000 בצידון)
4 חטיבות סוריות וכוחות קומנדו
מהלך המלחמה

המלחמה החלה ב-6 ביוני עם הפגזות של חיל האוויר וחיל הים על מטרות בדרום לבנון ובמערבה.
מהלך המלחמה > חיל האוויר במלחמה

חיל האוויר הישראלי הפיל כ-100 מטוסים סוריים בהלך המלחמה, מתוכם כ-80 בקרבות אוויר והשאר מטילי נ"מ. ביום הראשון למלחמה הופל מטוס ישראלי והטייס אהרון אחיעז נפל בשבי אש"ף. הוא הוחזר לישראל כשבועיים לאחר מכן.
ביום הרביעי למלחמה, חיל האוויר פתח במבצע ערצב-19 לתקיפת מערך טילי הקרקע-אוויר בבקעת הלבנון. מערך הסוללות הושמד תוך מספר שעות. המבצע התפתח אחד מקרבות האוויר הגדולים בתולדות צה"ל והופלו בו כ-29 מטוסים סוריים. למחרת הופלו 30 מטוסים סוריים נוספים. אף מטוס מחיל האוויר הישראלי לא נפגע בקרבות האוויר.
במקביל, מסוקי AH-1 קוברה של חיל האוויר השמידו מאות כלי רק"מ סורים, לרבות עשרות טנקים, כולל מדגם טי-72.
מהלך המלחמה > הזירה הימית

מול חיל הים הישראלי, התייצב חיל הים הסורי שכלל: שתי מקשות ת-43 מתוצרת ברית המועצות; 14 ספינות טילים מדגם אוסה ו-קומאר; שלוש ספינות ללוחמה נגד צוללות; ומספר ספינות עזר קטנות. הצי הלבנוני לא היה מעורב בלחימה כנגד ישראל. גם הכוחות הסובייטים והמערביים שהיו באזור לבנון לא היו מעורבים בלחימה.
לאורך כל הלחימה חיל הים היה מעורב במצור על בירת לבנון ביירות ובהנחתת כוחות ישראליים על אדמת לבנון. בנוסף על כך, שייטת 13 קיימה מארבים ופשיטות כנגד מחבלים בכבישי לבנון. בסוף המלחמה חיל הים עזר לפינוי שתי חטיבות שריון ואגד ארטילרי.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הוענקו שני עיטורי העוז, כארבעה עיטורי המופת וכחמישה צל"שי הרמטכ"ל. בנוסף על כך, הוענק לכלל אנשי שירות הביטחון את אות מערכת שלום הגליל.
ראו גם

רצועת הביטחון
המערכה ברצועת הביטחון
פפין הראשון, מלך אקוויטניה

| --- | --- |

 לידה:  797? 
 פטירה:  13 בדצמבר 838 (בגיל 41 בערך) פואטייה, האימפריה הפרנקית 
 מקום קבורה:  église Sainte-Radegonde de Poitiers 
 בן או בת זוג:  Ingeltrude of Madrie 
 
דינר של פפין הראשון מאקוויטניה (817 – 838). בכתובת כתוב Pippinus rex.
פפין הראשון או פפין הראשון מאקוויטניה (בצרפתית: Pépin;‏ 797 – 13 בדצמבר 838) היה מלך אקוויטניה ודוכס מיין.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פפין היה בנו השני של הקיסר לואי החסיד ואשתו הראשונה, ארמנגרדה מהסבייה. כאשר אביו הקצה לכל אחד מבניו ממלכה (בתוך האימפריה) באוגוסט 817, הוא קיבל את אקוויטניה, שהייתה תת-הממלכה של לואי עצמו בתקופת שלטונו של אביו קרל הגדול. ארמולדוס נייגלוס היה משורר החצר שלו וליווה אותו במסע לברטאן ב-824.
ביוגרפיה > מרידות

פפין מרד בשנת 830 בהתעקשותו של יועצו של אחיו לותאר, וואלה. הוא לקח עמו צבא של גסקונים וצעד כל הדרך לפריז, בתמיכת הנויסטרים. אביו צעד בחזרה ממערכה בברטאן עד קומפיין, שם כיתר פפין את כוחותיו ושבה אותו. המרד, לעומת זאת, התפרק.
בשנת 832, פפין מרד שוב ואחיו לודוויג הגרמני בא בעקבותיו. לואי האדוק היה באקוויטניה כדי להכניע כל מרד, אך נפנה אל ההתקוממות הבווארית של לודוויג הצעיר. פפין כבש את לימוז' וטריטוריות אימפריאליות אחרות. בשנה שלאחר מכן הצטרף לותאר למרד ובסיועו של אבו, הארכיבישוף של ריימס, הבנים המורדים הדיחו את אביהם ב-833. התנהגותו המאוחרת של לותאר הרחיקה את פפין, והאחרון היה לצד אביו כאשר לואי החסיד הוחזר לתפקידו ב-1 במרץ 834. פפין הוחזר למעמדו הקודם.
ביוגרפיה > מותו

פפין נפטר בקושי ארבע שנים לאחר שהוחזר למעמדו הקודם, הוא נקבר בכנסיית סנט רדגונדה בפואטייה.
משפחתו

בשנת 822 נישא פפין לאינגלטרוד,  בתו של תיאודוברט, רוזן מדרי, ממנה נולדו לו שני בנים: פפין השני (823-אחרי 864), ושארל (825-830 - 4 ביוני 863), שהפך לארכיבישוף של מיינץ.
שניהם היו קטינים כשפפין מת, אז לואי האדוק העניק את אקוויטניה לבנו הצעיר שלו, אחיו למחצה של פפין, קרל הקירח. לעומת זאת, האקוויטאנים בחרו בבנו של פפין כפפין השני. גם אחיו שארל תבע לזמן קצר את הממלכה. שניהם מתו ללא ילדים. לפפין היו גם שתי בנות, אחת מהן נישאה לז'ראר, רוזן אוברן.
הערות שוליים

↑  Also called Engelberga, Rigarde, Hringard, or Ringart.
↑  Nelson, Janet L. (1992). Charles the Bald. London: Longman. ISBN 0582055849. OCLC 23767726.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 99810619  GND: 11879227X  ISNI: 0000 0000 8070 2723  LCCN: no2017013415  SUDOC: 114211213  VIAF: 74649499   WorldCat (עם VIAF): 74649499
פיליפ מלנכתון

| --- | --- |

פורטרט של פיליפ מלנכתון, ציור שמן, Lucas Cranach
 לידה:  16 בפברואר 1497 Bretten, נסיכות הבוחר מפפאלץ 
 פטירה:  19 באפריל 1560 (בגיל 63) ויטנברג, נסיכות הבוחר מסקסוניה 
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  כנסיית הטירה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג (1512)  אוניברסיטת טיבינגן (25 בינואר 1514) 
 מנחה לדוקטורט:  יוהנס שטפלר, יוהנס רויכלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת ויטנברג  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 תלמידי דוקטורט:  Johann Hommel, Simon Grynaeus 
 בן או בת זוג:  Katharina Melanchthon (26 בנובמבר 1520–?) 
 צאצאים:  Anna Melanchthon, Philipp Melanchthon 
 תרומות עיקריות
 מנהיגה הרוחני של הרפורמציה הלותרנית
 חתימה:   
 
פיליפ מלנכתון (בגרמנית: Philipp Melanchthon נולד Philipp Schwartzerdt)‏ (16 בפברואר 1497 ברטאן - 19 באפריל 1560 ויטנברג) היה רפורמטור גרמני, איש חינוך, מנהיג רוחני והתאולוג השיטתי הראשון של הרפורמציה הלותרנית, שפעל עם מרטין לותר בייסוד הלותרניזם. שניהם מתחו ביקורת נוקבת על מנגנוני הכנסייה הקתולית המנופחים, וגינו את טקסי מחילת העוונות הנוקשים שלוו במכירת שטרי מחילה (אינדולגנציות), אשר התנהלו בתיווכם של הכמרים. הם האמינו, כי זוהי מניפולציה הנכפיית על המאמינים ועל מצפונם וכי אין במעשים אלה כדי להביא לגאולה. מלנכתון הבחין בין דרישותיו של האל כפי שהן מופיעות בברית הישנה והחדשה לבין התובנה הלותרנית האוונגליסטית המתייחסת לבשורה כאל מתנת חינם המתקבלת בחסד דרך האמונה.
במשך 40 שנה התווה שיטות חדשניות במערכות החינוך בבתי ספר רבים ובמיסוד הרפורמות שהתחוללו בהם, ובשל כך כונה "המורה של גרמניה". ארסמוס מרוטרדם כתב בשנת 1516 דברי שבח והלל אודות מלנכתון: "אילו תקוות מצופות מהאיש הזה, או נכון יותר לומר, מהילד הזה, כה חריף שכל ובעל מעוף, בעל שפה צחה וטהורה, למדן ומשכיל".
הרקע לתקופה שבה פעל

לצמיחת הרפורמציה באירופה במאה ה-16 היה קשר ישיר לשינויים הכלכליים, הפוליטיים והרעיוניים שהתרחשו באותה עת. הגידול המהיר באוכלוסיית אירופה, גרם להתייקרות המוצרים הבסיסיים, לאבטלה ולהגירה המונית אל מרכזי הערים. כתוצאה מכך נוצר פער עמוק בין מעמד האצולה ובעלי האדמות, לבין העניים שנוצלו ככוח עבודה זול בידי הפטרונים. תהליכים אלה השתקפו גם במבנה הכנסייה הקתולית, שעליו ערערו התנועות שהובילו את הרפורמות. הן תרמו את חלקם לחוסר שביעות הרצון הגובר מהכוח הרב והממון שהצטבר בידי אליטת הכמורה, ועוררו את תשומת הלב של האוכלוסייה לשחיתות המוסרית והכלכלית של הכנסייה הקתולית. הן עוררו דיון ציבורי לגבי הצורך ברפורמות דתיות, ובתפיסה מחודשת של הערכים היסודיים בנצרות. הם מתחו ביקורת נוקבת על מנגנוני הכנסייה המנופחים, על מסורת הפולחן הנוקשה והתנגדו לטקסי מחילת העוונות שהתנהלו בתיווכם של הכמרים ולמכירת שטרי הכפרות. הם ראו בכך הונאה, בשל תפיסת עולמם, שגרסה כי על האדם לפנות במישרין לאל בבקשת מחילה.
באוניברסיטאות הגרמניות עלתה קרנה של "הדרך המודרנית", שביטאה את הצורך להתייחס אל האל כאל ישות אבסולוטית ומופשטת שלא ניתן להבינה. אף שהיו קריאות לרפורמציה דתית, דוקטרינלית ומוסרית, בתוך ומחוץ לכנסייה הממוסדת זה מאות בשנים, כמו אלה של ג'ון ויקליף ויאן הוס, הייתה זו המצאתה של מכונת הדפוס שאיפשרה להפיץ את רעיונות הרפורמציה ברבים ולזכות בתמיכה שלא הייתה אפשרית קודם לכן.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אביו של פיליפ מלנכתון, גאורג פיליפ שווארצארדט (Schwartzerdt;‏ 1459-1508) נולד בהיידלברג והיה ראש הנשקייה המלכותית. אמו, ברברה רויטר (1476/1477-1529) הייתה בתו של יוהאן הנס רויטר ( 1508), שופט שלום וראש עיריית ברטן (Bretten), ושל אליזבת רויכלין († 1518), אחותו של ההומניסט יוהנס רויכלין. מלנכתון נולד כבן הבכור לאחיו ולאחיותיו: אנה, גאורג, מרגרטה וברברה, וגדל בברטהיים (Brettheim) שנקראה אז ברטן.
סבו של פיליפ מלנכתון שדגל בלימוד השפה הלטינית בגיל צעיר, שכר עבור נכדיו מורה פרטי לשפה הלטינית, כדי שילמדו את רזי השפה. כאשר היה בגיל 11, תם פרק ילדותו של מלנכתון, עם מותם של אביו וסבו בחודש אוקטובר 1508.
ביוגרפיה > לימודים והוראה

פיליפ מלנכתון ואחיו גאורג נשלחו להתגורר בבית סבתם אליזבת רויכלין, בעיר פְּפוֹרְצְהַיְים (Pforzheim). בשנה זו החלו שני האחים ללמוד בבית הספר הלטיני המקומי, שאותו ניהלו הרקטור גאורג סימלר (George Simler) ‏ וג'ון ווימפן מהעיר שווצינגן (Schwetzingen), שתרמו הן למוניטין של המוסד והן לפופולריות הרבה שלה זכה. רבים מבוגרי בית הספר זכו לפרסום בהמשך דרכם, ביניהם Simon Grynaeus, שהיה לימים ממקדמי הרפורמציה ופרופסור ליוונית באוניברסיטת היידלברג.
סימלר הציג בפני מלנכתון שלמד את השפה היוונית, את כתביהם של המשוררים היוונים והלטיניים וכתביו הפילוסופיים של אריסטו. ידיעותיו בלטינית וחריפות שכלו סייעו לו להשתלב בקלות עם הדרישות הגבוהות שהיו מקובלות במקום. באותה עת הושפע מאוד מהשקפותיו ההומניסטיות של יוהנס רויכלין אחיה של סבתו וב-5 במרץ 1509 נענה להצעתו של רויכלין להחליף את שמו (Schwartzerdt) שמשמעותו המילולית היא אדמה שחורה, לשם היווני, "(כיוון שאתה יווני)" Μελάγχθων - מלנכתון, הזהה במשמעותו לשמו הקודם.
הוראת השפה היוונית לא הייתה נפוצה באותה עת, לפיכך הספרות בנושא הייתה דלה מאוד ורק תלמידים מוכשרים במיוחד נהנו מהזכות ללמוד שפה זו. עם התקדמותו של מלנכתון בשליטתו בדקדוק היווני, נתן לו רויכלין עותק של ספר דקדוק יווני וכך כתב בהקדשה: " "ספר דקדוק יווני זה הוא מתנה מיוהנס רויכלין, דוקטור למשפטים מפְּפוֹרְצְהַיְים, המוקדש בהוקרה לפיליפ מלנכתון מברטן בשנת 1509, באידו של מארס".
ביוגרפיה > לימודים והוראה > אוניברסיטת היידלברג

בטרם היותו בן 13, החל מלנכתון ללמוד פילוסופיה, רטוריקה, אסטרונומיה ואסטרולוגיה באוניברסיטת היידלברג ושמו הלך לפניו כמלומד יווני. הוא התגורר בביתו של פלאס ספנגל (Pallas Spangel), פרופסור לתאולוגיה שנשא לפרקים את משרת הרקטור של אוניברסיטת היידלברג. בביתו פגש לעיתים את יעקב וימפלינג (Jacob Wimpheling), שהציג בפניו את חיבוריו על הרפורמות בשיטות חינוך והוראה ואת חיבוריו של ארסמוס. במקביל ללימודיו באוניברסיטה, שקד גם על לימודיו הפרטיים. הוא העמיק בלימוד הדקדוק, הדיאלקטיקה, השפה הלטינית של תקופתו והתמיד בקריאת כתביהם של משוררים והיסטוריונים מהעת העתיקה. ב-10 ביוני 1511 קיבל תואר ראשון באמנויות ובשנת 1512 נדחתה בקשתו לאשר לו את הבחינות לקבלת התואר השני מפאת גילו הצעיר, לפיכך, החליט להמשיך את לימודיו באוניברסיטת טיבינגן שהייתה ידועה בשל הרוח המדעית ששררה בין כותליה.
ביוגרפיה > לימודים והוראה > אוניברסיטת טיבינגן

באוניברסיטת טיבינגן למד לטינית אצל היינריך בבל (Heinrich Bebel), שהיה מורה מוערך בתחום ולמד שוב לימודים הומניסטיים אצל מורו הקודם גאורג סימלר שעבר לטיבינגן והתמנה במהלך הזמן לפרופסור למשפטים. כמו כן למד אסטרונומיה ואסטרולוגיה תחת הנחייתו של יוהנס שטפלר והחל גם ללמוד עברית בכוחות עצמו מספר הדקדוק העברי הראשון שהופיע בגרמניה, אותו כתב רויכלין. צמאונו לידע גרם לו ללמוד גם משפטים, מתמטיקה ורפואה. כמו כן חקר את חיבוריו של רודולף אגריקולה (Rudolf Agricola) מהם שאב ידע בלוגיקה שהוביל אותו לגיבוש רעיונות חדשים בתחום הדיאלקטיקה.
לאחר שקיבל את התואר השני בשנת 1516, הגיע להכרה בהשפעת רויכלין וארסמוס, כי האמת הנוצרית שונה בתכלית מהאופן בו נלמדה במסגרת הלימודים התאולוגיים באוניברסיטה. כבר בשנת 1514 כתב הקדמה לחיבורו של רויכלין - Epistolae clarorum virorum (מכתבים מאנשים חסרי חשיבות), שהיה למעשה אוסף מדומה של מכתבים שנכתבו לכאורה על ידי תאולוגים נוצרים קיצוניים, בו דנו האם יש צורך לשרוף את הספרים היהודיים בשל היותם ספרות אנטי נוצרית. חיבור זה נכתב באופן מלגלג ושימש את רויכלין ועמיתיו ההומניסטיים ככלי ניגוח כלפי הדוקטרינות והמודלים שאפיינו את לימודי התאולוגיה.
הרקע לכתיבת החיבור התבסס על המחלוקת, לה היה עד מלנכתון שנים קודם לכן. בשנת 1509 עמדה במוקד הדיון הציבורי, דרישתם של היהודי המומר יוהנס פפרקורן והאינקויזיטור הדומיניקני יעקב פון הוכשטרטן, לבדוק את תוכנם של ספרי הרבנים היהודים ולשרפם אם ימצא בהם רע. הקיסר מקסימיליאן הראשון ביקש מהאלקטור של מיינץ לפנות לרויכלין לקבלת חוות דעתו בנושא. כהבראיסט, הגן רויכלין על חשיבותה של הספרות היהודית ובשל כך גונה ואף הובא למשפט בפני הבישוף של שפייר, בו באה לידי ביטוי המחלוקת בין השקפותיהם הקיצוניות של המנזרים לבין השקפותיהם ההומניסטיות של ההבראיסטים. רויכלין זכה בסופו של דבר במשפט והתובעים נאלצו לשלם את הוצאותיו.
השתתפותו של מלנכתון בכתיבת החיבור, יצרה אי נחת באוניברסיטת טיבינגן וההערכה לה זכה בראשית לימודיו שם, החלה אט אט להתחלף בחשדנות ובעוינות. מלנכתון החל להבין כי הלך הרוח באוניברסיטה עדיין שייך לתקופה הישנה והביטוי לכך השתקף גם בהוראת הפילוסופיה שהייתה לדעתו ספקולטיבית וריקנית ובהוראת הספרות אותה כינה "ספרות מנומסת". זו הייתה תחילתה של נקודת מפנה שהסתיימה עם עזיבתו את המקום בשנת 1518 והצטרפותו לאוניברסיטת ויטנברג.
בשנת 1516 הוציא לאור מהדורה של המחזות שנכתבו בלטינית על ידי המחזאי פובליוס טרנטיוס אפר, הידוע בשם טרנס (159 לספירה - 195/185 לספירה) הכוללת הקדמה אודות ההיסטוריה של הקומדיות העתיקות. שנתיים מאוחר יותר, הוציא לאור ספר דקדוק יווני שזכה להתפרסם עד שנת 1544 ב-19 מהדורות. באותה עת הורה דקדוק יווני ונתן הרצאות על תורת הנאום (אורטוריה), על ורגיליוס שהיה מגדולי המשוררים הרומאים ועל Titus Livius Patavinus המוכר בשמו Livy‏, (17 לפנה"ס - 59 לספירה), היסטוריון שכתב על ההיסטוריה של רומי ועל קיקרו.
ביוגרפיה > לימודים והוראה > חיי משפחה

עם הגיעו לוויטנברג שכר מלנכתון דירה והתגורר בה עם עוזרו. מפאת דלותה של הדירה, היא כונתה בפי רבים ה"תא". לותר שדאג לבריאותו של מלנכתון בגלל מראהו השברירי וחשש שמא יעזוב את ויטנברג, החליט כי הגיע הזמן למקומה של אשה ולתנאי מגורים משופרים בחייו של מלנכתון והחל לתור אחר אשה מתאימה עבורו. מלנכתון שהקדיש את רוב זמנו לעבודתו, חשש שמא התקדמותה תיפגע מההשלכות של מהלך מסוג זה. "התבקשתי לשאת אשה כמחשבה לשיפור מצבי. אם הייתי יודע כי חיי הנישואין לא יפגעו בעבודתי ובכתיבתי, הייתי נענה בחיוב וללא היסוס על הצעה זו, אך מכל מקום, זה לא יקרה". ב-27 באוקטובר 1520, השפעתו של לותר נשאה פרי. בתאריך זה נשא לאשה את קתרינה קראפ (Katharina Krapp; אוקטובר 1497 – 11 אוקטובר 1557). היא הייתה בתו של הנס קראפ, סוחר עשיר וראש עיריית ויטנברג. לזוג נולדו 4 ילדים: אנה (24 באוגוסט 1522, 27 בפברואר 1547 ), פיליפינס (21 בפברואר 1525 – 3 באוקטובר 1605), גאורג (25 בנובמבר 1527 – 1529) בן שנתיים בלבד במותו ומגדלנה (19 ביולי 1531 – 12 בספטמבר 1576). אף על פי שאשתו הגיעה מבית אמיד ומלנכתון היה פרופסור מוערך, הם לא נהנו משגשוג כלכלי. הוצאות המחיה של המשפחה המורחבת היו רבות והסטודנטים הרבים שפקדו את ביתו לצורך קבלת הדרכה, גרעו אף הם מתקציב משק הבית, בשל הוצאות האירוח.
שמו של מלנכתון הלך לפניו באוניברסיטאות רבות בכל רחבי אירופה והוא קיבל מהן הצעות עבודה מפתות. החשש, שמא יתפתה מלנכתון לאחת מההצעות הללו, גרמה ליוהאן פרידריך מסקסוניה - הנסיך הבוחר של סקסוניה, חסיד מושבע של לותר וראש הקונפדרציה הפרוטסטנטית של האימפריה הרומית הקדושה, לבנות עבור הזוג בית הולם שישאירם בוויטנברג. הבית נבנה בשטח הבית בו התגוררו והוא ידוע היום בשמו "בית מלנכתון בוויטנברג".
המשפחה עברה להתגורר בביתם החדש בשנת 1537. מלנכתון התמסר למשפחתו והרעיף אהבה לילדיו. לאחר שילדו גאורג הלך לעולמו בגיל שנתיים, החל לסבול מנדודי שינה, שהחמירו עם השנים בשל הדאגה לילדיו. עם מותה של אשתו בחודש אוקטובר 1557, אותה למד להוקיר ולאהוב עם השנים, חש כי חרב עליו עולמו והביע את רצונו ללכת בעקבותיה.
ביוגרפיה > לימודים והוראה > בריאותו וסיום חייו

מלנכתון, היה צנום ולא ניחן בחוסן גופני, ובשל קולו הרך חש לעיתים חוסר ביטחון, שעמד בניגוד גמור ליכולתו לנהל משא ומתן בקשיחות ולהופיע באופן רהוט בפני קהל. המתח שליווה את הניגודים הללו השפיע על בריאותו ובמשך כל חייו נאלץ לנהל דיאטה מאוזנת. בתחילת קיץ 1540, הוזמן להשתתף בכנס שערך הקיסר קרל החמישי לקתולים ולפרוטנסטנטים ב Hagenau, למטרת איחוד ושלום בין הצדדים. עם הגיעו לכנס חש חולשה ואיבד את הכרתו. לאחר החלמתו, המשיך לעבוד באינטנסיביות ושנה לאחר מכן, ערך מסע לרגנסבורג Regensburg לכנס נוסף שעסק בניסיונות לשקם את האחדות הדתית באימפריה הרומית הקדושה, באמצעות פולמוס שנסוב בעיקר על הספר שכתב Apology of the Augsburg Confession, שהתפרסם לראשונה בחודש יוני 1530. בעת הנסיעה נפל לתוך הכירכרה בה נסע וניזוק מחבלות בכל חלקי גופו. כתוצאה מכך,
השתתפותו בפולמוס לא הייתה במיטבה. בשנת 1560 ערך את מסעו האחרון. הוא נסע ללייפציג ועם חזרתו ב-4 באפריל נפל למשכב כתוצאה מהצטננות. במהלך הלילה, בין ה-7 וה- 8 באפריל, החל לסבול מחום גבוה. למרות טיפולם המסור של בתו מגדלנה ובנה דוקטור Caspar Peucer, כוחותיו אזלו. למרות מצבו הקשה, ניסה 4 ימים מאוחר יותר לשאת הרצאה באוניברסיטה, אך כוחו לא עמד בכך. מספר ימים לפני מותו, כתב בין השאר "לכו אל האור, ראו את אלוהים, ראו את בנו, למדו את המסתוריות של החיים, אם כי לעולם לא תוכלו להבין זאת כל עוד הנכם חיים". ב-19 באפריל, תקוותו להצטרף לאשתו המנוחה התגשמה. הוא מצא את מקום מנוחתו האחרון בכנסיית הטירה בויטנברג, לצדו של מרטין לותר, מורו וחברו לדרך.
על מצבתו נחקקו בלטינית המילים הבאות: כאן נח על משכבו גופו של האיש הראוי לשבח - פיליפ מלנכתון, אשר נפטר ב-19 באפריל 1560 בעיר זו, לאחר שחי 63 שנים, 2 חודשים ו - 2 ימים".
מחלוקות תאולוגיות

המחלוקות התאולוגיות שאפיינו את תקופת הרפורמציה, התעצמו לאחר פרסום חיבורו של מרטין לותר 95 התזות בשנת 1517, בו כפר בקיומו של כור המצרף וביכולתה של הכנסייה למכור שטרות כפרה עקב עקרון הפרה-דסטינציה.
לותר ומלנכתון ביססו את הזרם הפרוטסטנטי על שלושה עקרונות יסוד:
האמונה בלבד (Sola Fide) - אין בכוחם של מעשים טובים, השתתפות בטקסי פולחן וקניית שטרות כפרה להביא לגאולת האדם, שכן זוהי כוחה של האמונה בלבד.
החסד בלבד (Sola Gratia) - האל מעניק את חסדו לאדם ואין הוא יכול לרכוש אותו באמצעות תפילה או בדרכים אחרות.
כתבי הקודש בלבד (Sola Scriptura) - האמת האלוהית ניתנה בשלמותה בכתבי הקודש, כך שאין צורך בפרשנותם של כוהני הכנסייה המשמשים כמתווכים.
שלושת העקרונות הללו עמדו במשך כל חייהם במוקד המחלוקות שהתגלעו בין הממסד הקתולי לבין התנועה הפרוטסטנטית והן באו לידי ביטוי באסיפות הרייכסטאג של האימפריה הרומית הקדושה (ביניהן הדיאט של אוגסבורג, הדיאט של נירנברג, הדיאט של רגנסבורג והדיאט של ורמיזא).
בחודש פברואר 1521, פרסם מלנכתון את חיבורו Didymi Faventini versus Thomam Placentinum pro M. Luthero oratio, תחת שם העט Didymi Faventini. בחיבור זה המכיל 71 עמודים הגן מלנכתון על רעיונותיו של לותר שהופצו ברבים והיוו איום על יסודותיה של האמונה הקתולית ומעמדה של הכנסייה הקתולית והעומד בראשה. הוא כתב כי כל מטרתו של לותר, היא למנוע מהכנסייה לנצל את המון העם, כי לותר אינו עוין את הפילוסופיה, אלא רק את זו שאינה מבינה את הדברים לעומקם ופוגעת במצפונם של בני האדם, וכי לותר מרומם את הבשורה מעל לסמכותו של האפיפיור ונציגיו. "לותר מונע מרוח האדם. הוא משלים באמצעות התפילה, הרבה יותר מאשר אנו משיגים בהשמעת דעותינו. אין דבר רע יותר אשר עלול להתרחש בגורלנו מאשר הוקעתו של מרטין לותר".
החיבור נכתב בעת שלותר הסתתר בטירת וארטבורג מחשש לשלום חייו. לאחר ששרף את הבולה האפיפיורית בפומבי ונודה על ידי האפיפיור לאו העשירי, זומן להופיע בפני הקיסר קרל החמישי בדיאט של וורמס בתקווה "להחזירו למוטב". תקווה זו נכזבה לאחר שלותר אמר "כאן אני עומד איני יכול אחרת" וכן "כל חוקי האפיפיורים וכל תקנות אספות הקונצילים כאין וכאפס נחשבו בעיני, ורק אם תשיבוני מדבר ה' בספריו שנאמרו ברוח הקודש אודה על שגגתי". בעקבות דבריו, פרסם קרל החמישי צו קיסרי האדיקט של וורמס, בו גינה את רעיונותיו של לותר תוך הטלת חרם שהתיר את דמו.
באותה עת ששהה בוורמס, שלח לותר מכתב למלנכתון בו התבקש להמשיך את משימתם המשותפת, אם חלילה אויביו ירצחו אותו בוורמס. "אל תירא להתייצב לצד האמת. המשך בינתיים לבצע את עבודתי, כיוון שאיני יכול להיות כאן. אתה מסוגל לבצע זאת טוב ממני, לכן לא תהייה זו אבדה גדולה, כל עוד אתה נשאר".
יחסו ליהודים ולשפה העברית

יחסו של מלנכתון ליהודים, היה מעט שונה מיחסו של לותר, שבתחילה דן אותם לרחמים בשל התלאות שסבלו ובערוב ימיו גינה אותם ואף כתב כתבי פלסתר נגדם. תלמידי לותר נטו לקבל את גישתו כלפי היהודים, אך יחסם כלפיהם לא היה קיצוני כמו זה של לותר ונושא זה לא תפס מקום מרכזי בפעילותם.
כהומניסט, הכיר מלנכתון בחשיבות לימוד השפה העברית ככלי הכרחי להבנת כתבי הקודש, אך דחה מכל וכל את פרשנותם של הרבנים. לאחר שלותר פרסם את כתבי השטנה כלפי היהודים, נשא דרשה בשנת 1549, בה טען כי "ידיעת העברית היא חיונית כדי להתמודד עם פרשנותם של היהודים שאינם זונחים את חלומותיהם לשלוט בעולם" ותיאר אותה "כתוצר אשליותיהם והזיותיהם של רבנים". על כתב הפולמוס דבריו האחרונים של דוד שכתב לותר, המליץ כחוברת מהנה לקריאה, אך על כתב השטנה הנוסף שכתב לותר על היהודים ושקריהם, העדיף לא להתייחס. יוסף לואנץ – (רבי יוסף בן גרשון איש רוסהיים), סיפר כי בשנת 1539 העיד מלנכתון בפני אספה של נסיכים שהתכנסה בפרנקפורט, כי 38 יהודים הועלו על המוקד בעוון עלילת לחם הקודש על לא עוול בכפם בשנת 1510. כתמיכה לדבריו סיפר כי האיש שבעטיו ארעה הטרגדיה, התוודה טרם מותו בפני הכומר שלו, כי הייתה זו עלילה אותה בדה מלבו. הבישוף מברלין שנחשף לסיפור האמיתי באמצעות הכומר, ציווה עליו לנצור את הדברים בליבו, אך שנים לאחר מכן, בעקבות המרתו לאמונה הפרוטסטנטית, חשף את הסוד שהציק לו במשך שנים. עדות זו של מלנכתון, לא נבעה מרצונו לסייע ליהודים, אלא מתוך כוונה לחשוף את אכזריותה של הכנסייה הקתולית בשל שיקולים פוליטיים. עם זאת, עדות זו גרמה לנסיך יואכים השני מברנדנבורג, לבטל את צו הגירוש שהוטל על היהודים באותה עת ולקדם מדיניות ליברלית יחסית כלפיהם, למרות מתנגדיו. למרות שיקוליו הפרגמטיים של מלנכתון, עדותו משקפת במידת מה את נטיותיו ההומניסטיות שעמדו לעיתים בסתירה למחויבותו ללותר ולרפורמציה.
ראו גם

יוהנס רויכלין
מרטין לותר
נצרות פרוטסטנטית
לותרניזם
פרדסטינציה
95 התזות
הערות שוליים

↑  ראו אורה לימור, יוסף קפלן, עמוס הופמן, בין יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה, כרך 5, בפרק "יהודים ונוצרים בעת הרפורמציה", עמ' 393 ואילך, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, באתר גוגל ספרים.
↑  ראו Dr. R. Faber ‏מתוך מהדורת Clarion ,‏ 1998, באתר spindleworks.com
↑  מתוך הפרק Teacher of Germany באתר melanchthon.de
↑  ראו מאמר מאת דר' מירי אליאב פדלון הרפורמציה הפרוטסטנטית, בפרק מבוא, באתר webcache.googleusercontent
↑  ראו Henning Reventlow, History of Biblical Interpretation, Vol. 3: Renaissance, Reformation, Humanism עמ' 87, הוצאת The Society of Bublical Literature, ‏2010, באתר books.google
↑  מתוך הפרק His rearing and education באתר האנציקלופדיה הקתולית, newadvent.org
1 2  מתוך הפרק חייו, פרק משנה: פרופסורה באוניברסיטת ויטנברג, באתר melanchthon.de
↑  מתוך " תצוגת יום השנה החמש מאות – פיליפ מלנכתון, בפסקה "מרטין לותר", פסקת משנה "הפולמוס בלייפציג", באתר lutheranhistory.org
↑  ראו William P. Anderson, A Journey Through Christian Theology: With Texts from the First to the Twenty first crntury, בפרק פיליפ מלנכתון: עמ' 239, הוצאת Fortress Press, באתר books.google
↑  ראו את ההקדמה שכתב מרטין לותר לאיגרת, בתרגום Bro. Andrew Thornton
↑  מתוך מאמר על חייו ועבודתו, Literary Criticism (1400-1800), 2003 Gale Cengage, באתר enotes.com
↑  מתוך Wilhelm Pauck  ,Melanchthon and Bucer,
 עמ' 17 באתר books.google
↑  ראו קישורים חיצוניים, גיימס וויליאם ריצ'רד, עמ' 68–71, עמ' 69 בפרט
↑  ראו קישורים חיצוניים, גיימס וויליאם ריצ'רד, עמ' 72
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265386405171  PLWABN: 9810693435505606  BIBSYS: 90328670  BNE: XX873512  BnF: cb119154816 (data)  BPN: 56316230  CANTIC: a10323119  CiNii: DA01535885  GND: 118580485  HDS: 021574  ICCU: RAVV077892  ISNI: 0000 0001 2140 0378  LCCN: n79121330  LNB: 000160498  MGP: 126956  NDL: 00524387  NKC: jn20000701205  NLA: 35345674  NLG: 119803  NLK: KAC201523253  NSK: 000043133  NTA: 068639406  RERO: 02-A000112813  SELIBR: 194924  SNAC: w63t9mct  SUDOC: 027021882  TePapa: 32317  Trove: 919881  VcBA: 495/14362  VIAF: 76319978   WorldCat (עם VIAF): 76319978 
שמונה רפורמטורים, מלנכתון יושב בצד שמאל
בית מלנכתון בויטנברג
מלנכתון ולותר, Neukirchen Kirche
חדר האירוח בבית מלנכתון
המצבה שהונחה על קברו של פיליפ מלנכתון
הדיאט של אוגסבורג, 1530
קונסקיה

| --- | --- |
סמל קונסקיהסמל קונסקיה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שוויינטוקז'יסקיה שוויינטוקז'יסקיה
 מחוז:  קונסקיה
 שטח:  35.7 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  18,201 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°12′00″N 20°25′00″E﻿ / ﻿51.2°N 20.416666666667°E﻿ / 51.2; 20.416666666667 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.umkonskie.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקונסקיה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקונסקיה(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה רגילה) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' של. לו. פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהקונסקיה(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה מוגדלת) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' שלזיה לובלין פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהקונסקיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קונסקיה (בפולנית: Końskie; ביידיש: קינסק או קינצק) הוא עיר מחוז בפרובינציית שְׁוְויֶינְטוֹקְזִ'יסְקְיֶה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

קונסקיה הייתה מיושבת מהמאה ה-11, ונזכרת לראשונה במסמך משנת 1124. בתחילת המאה ה-13 נבנתה ביישוב כנסייה. בשנת 1748 הוענקו לקונסקיה זכויות עיר. באזור קונסקיה התפתחה מראשיתה של העיר תעשיית כריית עפרות ברזל והתכת ברזל.