stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תפילת בית המדרש
רקע

מקור התפילה הוא במנהגו של רבי נחוניה בן הקנה, אשר מסופר עליו במשנה במסכת ברכות, שהיה אומר תפילה בכל יום בכניסתו לבית המדרש וביציאתו:
רבי נחוניא בן הקנה היה מתפלל בכניסתו לבית המדרש וביציאתו תפילה קצרה. אמרו לו: מה מקום לתפילה זו? אמר להם: בכניסתי אני מתפלל שלא תארע תקלה על ידי, וביציאתי אני נותן הודיה על חלקי
הברייתא שמובאת בתלמוד מפרטת את נוסח התפילה:
בכניסתו (לבית המדרש) מהו אומר? יהי רצון מלפניך ה' אלוהי, שלא יארע דבר תקלה על ידי, ולא אכשל בדבר הלכה, וישמחו בי חברי, ולא אומר על טמא טהור ולא על טהור טמא,ולא אומר על מותר אסור ועל אסור מותר, ולא יכשלו חברי בדבר הלכה ואשמח בהם.
ביציאתו מהו אומר? מודה אני לפניך ה' אלוהי ששמת חלקי מיושבי בית המדרש, ולא שמת חלקי מיושבי קרנות. שאני משכים והם משכימים, אני משכים לדברי תורה, והם משכימים לדברים בטלים. אני עמל והם עמלים, אני עמל ומקבל שכר, והם עמלים ואינם מקבלים שכר. אני רץ והם רצים, אני רץ לחיי העולם הבא, והם רצים לבאר שחת
בעקבות מנהגו של רבי נחוניה בן הקנה, הובאו זוג תפילות אלו בספרי הפוסקים כתפילות שעל כל אדם לומר בכניסתו וביציאתו מבית המדרש. מנהגו של האר"י היה לומר את התפלה כל בוקר, גם אם לא נכנס לבית המדרש אלא רק עסק בתורה ביחידות. בעקבותיו התפשט המנהג, וניתן למצוא את נוסח התפילה, יחד עם הוספותיו של האר"י במספר סידורים לאחר תפילת שחרית וכן בדף הכריכה הפנימית של גמרות וספרים תורניים נוספים.
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות ברכות, פרק י', הלכות כג-כד.
שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ק"י, סעיף ח.
תומאס גריפית' טיילור

תומאס גריפית' טיילור (באנגלית: Thomas Griffith "Grif" Taylor ‏ 1 בדצמבר 1880 - 5 בנובמבר 1963) היה גאוגרף, אנתרופולוג וחוקר ארצות אנגלי. הוא היה מניצולי משלחת טרה נובה של קפטן סקוט לאנטארקטיקה בשנים 1913-1910.
ילדות ונעורים

טיילור נולד בוולטהמסטואו, אנגליה. שנה לאחר הולדתו עברה המשפחה לסרביה, שם התמנה אביו, שהיה כימאי מטלורגיה, למנהל מכרה נחושת. כעבור שלוש שנים חזרו לבריטניה, כשאביו נקרא לכהן כמנהל כימיה אנליטית בחברה גדולה ליציקות פלדה. בשנת 1893 היגרה המשפחה לניו סאות' ויילס, אוסטרליה, שם התמנה האב למטלורג מטעם הממשלה. טיילור, אז בן 13, למד בסידני. בשנת 1899 נרשם ללימודי אמנות באוניברסיטת סידני ובהמשך עבר למדעים. בשנת 1904 קיבל תואר ראשון במדעים ובשנת 1905 בהנדסה (מכרות ומטלורגיה).
בשנת 1907 קיבל מלגה לקולג' עמנואל בקיימברידג' ונבחר לחבר בחברה הגאולוגית בלונדון בשנת 1909. בתקופת לימודיו בקיימברדג' קשר ידידות אמיצה עם ריימונד פריסטלי, עם צ'ארלס רייט הקנדי ועם פרנק דבנהאם האוסטרלי. כולם חלקו עמו את תשוקתו לחקר אנטארקטיקה וכולם ייצאו יחד לאנטארקטיקה כחברים במשלחת טרה נובה, 1913-1910.
המשלחת לאנטארקטיקה

מגלה הארצות רוברט פלקון סקוט קיבל את טיילור למשלחת טרה נובה לאנטארקטיקה. סקוט ביקש להרכיב צוות בעל ניסיון, ומינה את טיילור לגאולוג בכיר. הוסכם, שטיילור יפעל כנציג של השירות המטאורולוגי, לאור ההשפעות הידועות של מזג האוויר האנטארקטי על האקלים באוסטרליה.
טיילור עמד בראש הצוות הגאולוגי המצליח והיה אחראי למפות ולפרשנויות הגאולוגיות הראשונות של אזורים חשובים באנטארקטיקה. בינואר 1911 הוביל משלחת אל אזור החוף מערבית למצר מקמרדו, בחבל ארץ בין העמקים היבשים מקמרדו וקרחון קטליץ. הוא יצא בראש עוד משלחת מוצלחת בנובמבר 1911, שהתמקדה הפעם בחבל הארץ של מעגן הגרניט, אנטארקטיקה, בערך 80 ק"מ צפונית לבאטר פוינט. בינתיים יצא סקוט בראש קבוצה של חמישה אנשים אל הקוטב הדרומי, בכוונה להגיע לשם לפני המשלחת של יריבו הנורווגי רואלד אמונדסן. סקוט ואנשיו הגיעו אל הקוטב בינואר 1912, ומצאו את האוהל שהשאיר שם אמונדסן ובו הודעה מתוארכת, לפיה נודע להם שהוא הגיע אל הקוטב חמישה שבועות לפניהם. סקוט ואנשיו גוועו כולם במסעם חזרה, בקור, בתשישות וברעב, במרחק 17.6 ק"מ בלבד ממצבור מזון ודלק שהיה מציל את חייהם.
קבוצתו של טיילור הייתה אמורה להיאסף אל אוניית האספקה "טרה נובה" ב-15 בינואר 1912, אבל האונייה לא הצליחה להגיע אליהם. הם חיכו עד 5 בפברואר ואז החלו להתקדם דרומה, וב-18 בפברואר איתרו אותם אנשי ה"טרה נובה" וחילצו אותם. טיילור עזב את אנטארקטיקה במרץ 1912 על סיפון ה"טרה נובה", בלי לדעת על גורל קבוצת הקוטב של סקוט. ה"טרה נובה" אספה את הדגימות הגאולוגיות משתי המשלחות אל ההרים המערביים בינואר 1913. בהמשך אותה שנה קיבל טיילור את מדליית הקוטב מטעם המלך והתקבל כחבר בחברה הגאוגרפית המלכותית בלונדון.
המחקר הפיזיוגרפי והגאומורפולוגי שניהל טיילור באנטארקטיקה זיכה אותו בדוקטורט מאוניברסיטת סידני, בשנת 1916. הוא התמנה לפרופסור לגאוגרפיה ב-1921 והיה למייסד ולראש המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה. טיילור לא הסכים בלב שלם עם מדיניות "אוסטרליה לבנה" של הממשלה, שביקשה להגביל את ההגירה ללבנים בלבד. טיילור טען, שמשאביה החקלאיים של אוסטרליה מוגבלים, וכי עובדה זו, יחד עם גורמים סביבתיים אחרים, משמעה, שאוסטרליה לא תוכל לכלכל את יעד האוכלוסייה של 100 מיליון, שאי-אילו אופטימיסטים הציבו להם כחזון לעתיד. יתר על כן, הוא טען, שבהתחשב בתנאי האקלים, עדיף ליישב את אזוריה הפנימיים של אוסטרליה בבני הגזע המונגולי, המותאמים טוב יותר לסביבה. הוא הותקף בחריפות והוצג כלא-פטריוטי בשל השקפותיו על התפתחותה העתידית של אוסטרליה. ספר לימוד שכתב, שהכיל את הדעות הללו, הוחרם ונאסר לשימוש בבתי ספר על ידי רשות החינוך של מערב אוסטרליה. טיילור היה תומך מוצהר בתפיסה השנויה במחלוקת של דטרמיניזם סביבתי, לפיה "סביבה פיזית קובעת תרבות." בשנת 1927, היה לנשיא הראשון של החברה הגאוגרפית בניו סאות' ויילס.
הערות שוליים

↑  הוראות סקוט, "המסע האחרון של סקוט", כרך II עמ' 185-184
↑  הוראות סקוט; "המסע האחרון של סקוט", כרך II עמ' 223-222
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301981605171  PLWABN: 9810581035905606  ADB: taylor-thomas-griffith-8765  BIBSYS: 90793641  BnF: cb15152241p (data)  CiNii: DA03651763  GND: 118931342  ISNI: 0000 0001 1028 3524  LCCN: nr89001382  NDL: 00526674  NKC: mub2014845200  NLA: 36513020  NTA: 071521860  PIC: 303295  RERO: 02-A003890098  SNAC: w66h53dc  SUDOC: 06976039X  Trove: 1265174  VcBA: 495/26342  VIAF: 64306461   WorldCat (עם VIAF): 64306461 
תומאס גריפית' טיילור על גב סוס, קנברה 1913, התמונה בספריה הלאומית של אוסטרליה
תומאס גריפית' טיילור, דרומית-מזרחית להאט פוינט סמוך לכף אוונס, אנטארקטיקה, 15 באוקטובר 1911, התמונה בספרייה הלאומית של אוסטרליה
תסמונת פא'נאר

ביקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים", תסמונת פא'נאר (באנגלית: Pa'nar Syndrome) היא מחלה נוירולוגית בדיונית, קטלנית לוולקנים, המועברת ביניהם במהלך מיזוג מוחות. נכון למאה ה-22, רק חלק קטן מהוולקנים מאמינים שיש להם את היכולת ליזום מיזוג מוחות, וכי מיזוג על ידי וולקנים איננו מקובל על החברה הוולקנית הכללית. לכן, אנשים הסובלים מתסמונת פא'נאר סובלים גם מסטיגמה, בדומה לנשאי וחולי HIV.
בפרק "Stigma" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", ט'פול מגלה כי נדבקה במחלה יחסית נדירה זו מחבר בכת של וולקנים בדלנים, אשר דוחה את שלטון ההיגיון, מאמצת את הרגשות ומתנסה במיזוג מוחות. האירוע התרחש בפרק "Fusion", כאשר ט'פול, ככל הנראה, מבלי להיות מודעת לסיכונים, השתתפה ברצון במיזוג מוחות, אך מאוחר יותר שינתה את דעתה והתנגדה לתהליך. בפרק העונה הרביעית "Awakening" ט'פול לומדת שהתסמונת היא תוצאה של ביצוע מיזוג מוחות על ידי אדם שלא הוכשר כראוי לעשות זאת ובניגוד להצהרות הפומביות של הפיקוד העליון של וולקן, ניתן להבריא ממחלה זו באמצעות ביצוע מיזוג מוחות על ידי וולקני מנוסה (במקרה של ט'פול, השירות ניתן על ידי הוולקנית הבכירה ט'פאו).
הערות שוליים

↑  "Stigma". StarTrek.com.
↑  "Production Report: Blalock, Billingsley Carry "Stigma"". StarTrek.com. 2002-11-22.
תלות הדדית
הגדרה

תלות הדדית היא מערכת יחסים שבה כל אחד מחברי מערכת היחסים הזו תלוי באחרים. תפיסה זו שונה מיחסי תלות, בהם חלק מהחברים תלויים וחלקם לא. יחסי תלות הדדיים יכולים להיווצר בין שניים או יותר אנשים, ארגונים, מדינות וכו'. כך, למשל, שתי מדינות ריבוניות שמשתפות פעולה אחת עם השנייה נקראות תלויות זו בזו. מושג התלות ההדדית יכול לתאר מערכת יחסים של תלות, ביטחון ואמון בין איש לרעהו בעניינים שעליהם הסכימו באופן הדדי (עניינים כלכליים, סביבתיים, חברתיים, פוליטיים ועוד).
ביחסי תלות הדדיים, המשתתפים יכולים לסמוך אחד על השני או להיות אחראים אחד לשני מבחינה רגשית, כלכלית, אקולוגית או מוסרית.
שני הבטים של תלות הדדית הם שותפות ושיתוף פעולה.
יתרונות

ציוויליזציה בכל מקום דורשת תלות הדדית. תלות הדדית שיתופית יעילה מתקיימת כאשר המשימות מתחלקות בין חברי הקבוצה וכאשר אנשים מאחדים כוחות על מנת להשיג מטרות שהיו קשות יותר או בלתי ניתנות להשגה עבור אדם בודד. במצב זה כל אחד מביא את כישוריו הטובים ביותר כדי להגיע לתוצאה משותפת, בין אם בבית, בעבודה, בבית הספר, במועדון או בארגון. אחריות מתחלקת בין חברי הקבוצה, וכל אחד תלוי באחרים בביצוע חלקו במשימה הקבוצתית. בזוגות או קבוצות מוצלחות ושיתופיות, החברים סומכים אחד על השני, מוכנים לתת ולקבל עזרה, וחולקים הערכה אחד לשני, כמו גם אחריות. תלות הדדית גורמת לאנשים להיות גם תלויים וגם מהימנים בהתאם לדרישות הקבוצה.
חסרונות

בהיבט השלילי של תלות הדדית, אנשים שמקובעים על ערך זה, מרגישים מאוימים ולא מסוגלים לתפקד כאשר משאירים אותם לבד להשלים את המשימה. אם הם לא יוכלו לעשות את זה עם מישהו, הם לא ירצו לעשות את זה בכלל. בנוסף לכך, צורך מופרז לתלות הדדית עשוי להביא לכך שאנשים יהיו עסוקים יותר ב"התחשבנות". אם אנשים יאמינו שהם מקבלים יותר ממה שהם נותנים במצב מסוים, הם עלולים לחוש אשמה ולנסות לאזן את המשוואה על ידי עשיית דברים שאחרים לא רוצים או צריכים. אם הם יחושו שהם נותנים יותר ממה שהם מקבלים, הם ירגישו מנוצלים ויאמצו את גישת ה-"מה ייצא לי מזה" בכל מצב שבו תלות הדדית תתקיים. הצורך לקיים תלות הדדית נוקשה, איזון מוחלט של מידה תחת מידה, עשוי להיות הרסני.
עצמאות

עצמאות היא מצב שבו אדם אינו תלוי בגורם חיצוני אחר לצורך קיומו הפיזי, הכלכלי, הרגשי והמוסרי, כאשר הוא חש מוגן מפני סכנות. למעשה, מצב של עצמאות מוחלטת הוא אוטופי. בחיים ריאליים העצמאות תמיד תהיה יחסית ולא אבסולוטית.
אדם מתחילת חייו מקבל זכויות בעת שמפגין עצמאות פיזית או תפקודית. כתוצאה מכך, בתרבות בה קיימת היררכיה לא גמישה, אשר נותנת עדיפות לאספקט כלשהו (פיזי, חברתי או מנטלי), אנשים בעלי מוגבלות כלשהי יקבלו פחות אוטונומיה וזכויות רק בשל היותם מוגבלים בתחום מסוים.
אדם נכה יכול להיות מוגבל בתפקוד פיזי, אך עם זאת להיות עצמאי בתפקוד קוגניטיבי, רגשי וחברתי. צורת מחשבה בינארית שרואה את הדברים מההיבט עצמאות מול תלות, עשויה למנוע מאדם נכה חוויות אנושיות ייחודיות וחשובות.
תלות

תלות - היא אחד מסוגי תפקוד אפשריים של בני אדם. זהו צורך או רצון של בני אדם מסוימים, כי מישהו אחר יספק את צורכיהם. אנשים אלה עשויים להרגיש בטוחים רק כאשר מישהו אחר פנוי ומוכן לטפל בצרכיהם הפיזיים, הרגשיים או החברתיים. הם לא יכולים או לא רוצים לקבל אחריות על חייהם. אנשים תלוים מחפשים אחרים כדי שידריכו אותם, יעזרו להם, יתמכו בהם, ויתנו להם תחושה של ערך, קבלה וכבוד. הם עלולים להרגיש שהעולם "חייב להם" ודורשים את מה שחסר להם, או לחלופין, מרגישים חלשים וחסרי ישע, כאשר המטפל אינו נוכח.
בהיבט החיובי של תלות, אנשים מסוימים מבינים ומקבלים ללא רגשי אשמה את העובדה, שהם בני אנוש וזקוקים לשמחות וסיפוקים שאנשים אחרים יכולים לגרום להם, בעיקר כאשר העומס נהיה כבד. הדבר נוח להם, אף על פי שהם מבינים שהם לא לגמרי אדונים לגורלם. הם יכולים לסמוך ולהיתמך על ידי האחרים, משום שהם מאמינים שידיים טובות ועוזרות של אחרים יהיו שם באופן קבוע, כאשר הם יצטרכו אותם. הם מאמינים, למשל, שהעובדים בחברת החשמל נמצאים בעבודה ושנורת החשמל תספק אור ברגע שמתג החשמל יופעל, שיהיה אוכל במכולת מחר, שהמכונאי יתקן את המכונית, את כיסא הגלגלים או את מכשיר השמיעה בעת הצורך.
ישנם אנשי שיקום שלא מקבלים כלל כל התנהגות או רגש של תלות, אך גישה זו אינה ריאלית ולא יעילה. לכל אחד מאיתנו יש היסטוריה אישית ותרבותית ארוכה של תלות. זה חלק מלהיות אנושי ושייך לתרבות כלשהי.
ראו גם

פסיכולוגיה שיקומית
לימודי מוגבלות
המודל החברתי
סטיגמה
המודל האפירמטיבי
כשירות גופנית כפויה
לקריאה נוספת

Reindal, S.M (1999). Independence, dependence, interdependence: Some reflections on the subject and personal autonomy. Disability & Society, 14(3), 353-367.
Kerr, N. & Meyerson, L.(1987). Independence as a Goal and a Value of People with Physical Disabilities. Rehabilitation psychology, 32(3), 173-180
Model of interdependence according to Meyerson & Kerr(1987).
תחנת הרכבת שיקגו יוניון

| --- | --- |


 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1925 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  41°52′43″N 87°38′25″W﻿ / ﻿41.878638888889°N 87.64025°W﻿ / 41.878638888889; -87.64025
 תחנות סמוכות:  נייפרוויל, Halsted Street, Joliet, Summit, Glenview station, Summit, Western Avenue, Wrightwood, Logansport, Elmhurst, Western Avenue, Glenview station, St. Joseph, South Bend station, הומווד, הומווד, Hammond–Whiting station, South Bend station, New Buffalo, La Grange Road, Dyer station, Western Avenue 
 מידע על התחנה
 רציפים:  25 
 קווים העוברים בתחנה:  Chicago Subdivision, St. Charles Air Line 
  (למפת שיקגו מוגדלת) תחנת הרכבת שיקגו יוניון(למפת שיקגו רגילה) תחנת הרכבת שיקגו יוניון
 
אולם הנוסעים של התחנה.
תחנת הרכבת שיקגו יוניון (באנגלית: Chicago Union Station) היא תחנת רכבת גדולה במרכז העיר שיקגו. התחנה שייכת לחברת אמטרק- חברת הרכבות הגדולה ביותר בארצות הברית. מהתחנה יוצאות רכבות אל כל רחבי ארצות הברית, והיא תחנת המוצא של קו הרכבת קליפורניה זפר אשר מגיע עד לאוקלנד שבצפון קליפורניה.
תחנת הרכבת נפתחה בשנת 1925, והחליפה את התחנה הקודמת שנבנתה בשנת 1881. התחנה היא מסוף הרכבות הבינעירוני היחיד בשיקגו, והוא הטרמינל הראשי של העיר לרכבות נוסעים. התחנה נמצאת בצד המערבי של נהר שיקגו בין רחוב וסט אדמס לבין שדרות וסט ג'קסון, בקרבת מקום ל"שיקגו לופ". כולל מסלולי הגישה והאחסון, התחנה נמצאת בתשעה מבנים המחוברים ביניהם - בעיקר מתחת לאדמה, מתחת לרחובות גורדי שחקים. התחנה משמשת כ"תחנת הדגל" של אמטראק במערב התיכון של ארצות הברית, והיא גם מסוף עבור שישה קווים של הרכבת העילית של שיקגו.
היסטוריה

התחנה הנוכחית היא השנייה בשם זה שנבנתה בשיקגו, ותחנת הרכבת השלישית שנבנתה באותו האתר. הצורך בתחנה אחת ריכוזית וגדולה היה נושא פוליטי חשוב בשיקגו של המאה התשע עשרה, כאשר חברות רכבות מתחרות שונות בנו סדרה של תחנות סופיות.  תחנות רבות והמסילות המקשרות אליהם הקיפו את רובע העסקים המרכזי של העיר ומנעו בעצם את הרחבתה. גם התחנות השונות גרמו לנסיעה קשה עבור מטיילים, שרבים מהם נאלצו לבצע החלפות מייגעות, ארוכות ולא נעימות מתחנה אחת לאחרת דרך הלולאה.
ב -25 בדצמבר 1858, נבנתה התחנה שהפכה בסופו של דבר לתחנה המאוחדת של היום. התחנה נבנתה על הגדה המערבית של נהר שיקגו.
הערות שוליים

↑  Mayer, Harold M. (בינואר 1945). "The Railway Terminal Problem of Central Chicago". Economic Geography. 21 (1): 62–76. doi:10.2307/141384. {{cite journal}}:  (עזרה)
תלושי מזון

קיצוב מזון בבריטניה במלחמת העולם השנייה (צילום מ-1943) - חנווני מבטל את תלושי ההקצבה השבועית לתה, סוכר, שומני בישול ובייקון בפנקס הקצבה של עקרת בית בריטית.
כרטיס הקצבת לחם שהיה בשימוש בארמניה, בין השנים 1993-1995
מדיניות תלושי מזון (לעיתים גם "בולי מזון" או "פנקס מזון") היא תוכנית ממשלתית המאפשרת למחזיקים בתלושים לרכוש תמורתם מזון, או מצרכים אחרים כפי שהוגדרו על ידי הממשלה. מדיניות זו ננקטת כאמצעי לתמיכה באוכלוסיות חלשות ונזקקות סעד, או בזמן של מחסור במוצרים, כמו למשל בתקופות צנע או מלחמה. במספר מדינות בעולם קיימות תוכנית בהיקף רחב של מתן "תלושי מזון" למועטי הכנסה. בישראל החל לפועל, בפברואר 2017, "המיזם הלאומי לביטחון תזונתי" במסגרתו מקבלים המזקקים כרטיס נטען לרכישת מזון ברשתות השיווק ומשלוח של מזון מוזל.
במשטרים טוטליטריים נקטו לפעמים במדיניות של קיצוב וחלוקה בצמצום של תלושי מזון ושירותים אחרים כאמצעי לשליטה חברתית־פוליטית מלבד הסיבה הכלכלית, כמו למשל בגרמניה הנאצית.
בארצות הברית

בארצות הברית קיימת "התוכנית לסיוע בתזונה משלימה" (Supplemental Nutrition Assistance Program) שנקראה בעבר "תוכנית תלושי המזון", תוכנית פדרלית המספקת סיוע ברכישת מזון לאנשים חסרי או מועטי הכנסה. זו תוכנית המנוהלת על ידי משרד החקלאות של ארצות הברית תחת שירות המזון והתזונה (FNS), אם כי ההטבות מחולקות על ידי מחלקות ספציפיות של מדינות ארצות הברית (למשל אגף השירותים החברתיים, משרד הבריאות ושירותי האנוש וכו').
תלושי מזון ניתנו לראשונה בארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1939–1944. לאחר תוכנית ניסיונית שהחלה בשנת 1961, נחקק בשנת 1964 חוק תלושי המזון (אנ'), שהוקצע 75 מיליון דולר ל-350,000 אנשים ב -40 מחוזות ושלוש ערים. החוק עבר בתמיכה מוחלטת מצד הדמוקרטים, אך רוב המחוקקים הרפובליקנים התנגדו לו. הנשיא לינדון ג'ונסון בירך על חקיקת החוק כ"צעד מציאותי ואחראי לקראת שימוש מלא ונבון יותר בשפע חקלאי של ארצות הברית".
התוכנית התרחבה בשנות ה-70, ומספר מקבלי התלושים גדל. בתגובה יזמו המחוקקים הרפובליקנים תיקון לחוק, בשנת 1977 שצמצם את מספר הזכאים. עם זאת ההכרה בבעיית הרעב החמורה של משקי בית רבים, במחצית השנייה של שנות השמונים, הובילה להרחבה מצטברת של התוכנית בשנים 1985–1987, כמו ביטול מס מכירה על רכישת תלושי מזון, הגדלת קטגוריות הזכאות, הגדלת מגבלת המשאבים לרוב משקי הבית, וזכאות לחסרי בית. החוק למניעת רעב משנת 1988 וחוק ההקלה על רעב מקומי של מיקי לילנד בשנת 1990 יזמו שיפורים נוספים. בשנת 1991 נזקקו 23.75 מיליון אמריקנים לתלושי מזון.
בסוף שנות התשעים שונתה תוכנית תלושי המזון, כאשר כמה מדינות החליפו התלושים המערכת כרטיסי חיוב מיוחדת המכונה EBT (העברת הטבות אלקטרונית), הניתנת על ידי חברות פרטיית. את תלוש המזון מנייר החליף כרטיס ההטבה האלקטרוני המאפשר קניית מזון ומצרכי יסוד ברשתות השיווק ובמרכולים המחוברים לרשת הממשלתית. הכרטיס מוטען בסכומים הנקבעים על ידי רשויות הרווחה בכל מדינה. מדינות רבות מיזגו את השימוש בכרטיס EBT גם עבור תוכניות רווחה ציבורית, כמו סיוע במזומן. המהלך נועד לחסוך כסף בכך שלא שאין צורך להדפיס את הקופונים, להגיש הטבות באופן מיידי במקום לדרוש מהנמען להמתין לדואר או לאסוף את החוברות באופן אישי, ולהפחית את הגניבה.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008, דו"ח של משרד החקלאות של ארצות הברית,מצא כי 50 מיליון אמריקנים (שישית מאוכלוסיית ארצות הברית) לא יכלו ב-2008 להרשות לעצמם לקנות מזון במידה שהייתה אמורה להבטיח את בריאותם. זאת בעקבות עליית מחירי המזו באותה עת במקביל לאבטלה הגבוהה. בתגובה אישר הקונגרס חבילה בסך 290 מיליארד דולר עבור סובסידיות לחקלאים ותלושי מזון.
באוקטובר 2008, שינתה התכנית את שמה לתוכנית לסיוע בתזונה משלימה, והחליפה את כל ההתייחסויות ל"תלושי מזון" בחוק הפדרלי ל"כרטיס" או "EBT".הדבר נעשה בכדי להפחית את השימוש בביטוי "תלושי מזון".
בשנת 2012, בעקבות הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק והדיון הציבורי המחודש בארצות הברית בשאלת החזקת כלי נשק, קידמה עיריית לוס אנג'לס יוזמה לחלוקת תלושי מזון בשווי 200 דולר לכל מי שימסור כלי נשק אוטומטי, ותלושים בשווי 100 דולר תמורת אקדח או רובה.
התוכנית סיפקה הטבות לכ-40 מיליון אמריקאים בשנת 2017, בהוצאה של 57.1 מיליארד דולר. כ -9.2% ממשקי הבית האמריקאים קיבלו הטבות בשלב כלשהו במהלך 2017. בתגובה יזם הנשיא טראמפ קיצוץ של 193 מיליארד דולר מתוכנית תלושי מזון למעוטי הכנסה בעשר השנים החל משנת 2018.
בהודו

בהודו קיימת תוכנית של חלוקת תלושי מזון מאז קבלת עצמאותה. וקיצוב מזון היה קיים בהודו מאז מלחמת העולם השנייה. כרטיס הקצבה מאפשר למשקי בית לרכוש מוצרי מזון מסובסדים במיוחד, כולל אורז, דגנים, סוכר ונפט מהחנות המקומית של מערכת ההפצה הציבורית (PDS). בשנת 2012 נתגלה כי פוליטיקאים ואנשי עסקים גנבו את המזון המסובסד לעניים ומכרו אותו במחירי שוק, בהיקף של  14.5 מיליארד דולר.
ברשות הפלסטינית

בשטחים המוחזקים מספקת, מאז סוף 1949, אונר"א -סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם לפליטי פלסטין, מזון ותלושי מזון לאנשים שהוכרו כפליטים פלסטינים. בשנות ה-2000 מספקת אונר"א בקביעות מזון ותלושי מזון לכמיליון מתושבי רצועת עזה וכחצי מיליון מתושבי הגדה המערבית. עם זאת החלוקה הפסיקה מדי פעם, עקב בשל קשיי תקציב של הארגון. בתקופת האינתיפדה השנייה גם הצלב האדום חילק תלושי מזון ל-120 אלף נזקקים בגדה. באוגוסט 2018 הודיע  הנשיא דונלד טראמפ כי ארצות הברית תפסיק את הסיוע הכספי לאונר"א. בתגובה הודיעה גרמניה כי תגדיל את הסכום שהיא תורמת לסוכנות, כדי לפצות על הקיצוץ האמריקאי.
ראו גם

צנע
הערות שוליים

↑  טל כרמון, ‏המיזם הלאומי לביטחון תזונתי של משרד הרווחה יוצא לדרך, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 13 בפברואר 2017
↑  AP, אמריקה רעבה, חדשות, 3 בנובמבר 1991
↑  גרדיאן וכריס מקגריל, דו"ח ממשלתי: 50 מיליון אמריקאים סובלים מרעב, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2009
↑  סוכנויות הידיעות, בעקבות מחירי המזון: הקונגרס אישר חבילה בסך 290 מיליארד דולר שתעניק סובסידיות לחקלאים ותלושי מזון, באתר הארץ, 15 במאי 2008
↑  רויטרס ואי-פי, עיריית לוס אנג'לס לתושביה: תנו את הנשק, קבלו מזון, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2012
↑  רן דגוני, ‏הצעת התקציב החדשה: טראמפ בקיצוץ אכזרי בסעד לעניים, באתר גלובס, 23 במאי 2017
↑  בלומברג, שוד המזון הגדול: כיצד פוליטיקאים גנבו 14.5 מיליארד דולר מעניי הודו, באתר TheMarker‏, 29 באוגוסט 2012
↑  הספריה הלאומית, תקופת הצנע: המדינה, הנשים, האוכל וישראל הצעירה
↑  יצחק ספורטא, בדרך לרעב, באתר "העוקץ", 28 באוגוסט 2003
↑  רותי סיני, סיפור העמותות: מה שהחל בחינוך, המשיך לבריאות ונגמר בחלוקת מזון, באתר הארץ, 16 באפריל 2008
↑  רותי סיני, הרצוג מגבש תוכנית לאומית שתבטיח אספקת מזון לנזקקים, באתר הארץ, 8 במאי 2007
↑  רותי סיני, שליש מהאוכלוסיה מוותרת על מזון חיוני, באתר הארץ, 31 במרץ 2008
שי ניב, ‏מדינה ללא רווחה: הממשלה לא תממן חלוקת מזון לנזקקים אך תסדיר את פעילות העמותות, באתר גלובס, 31 במרץ 2008
↑  אור קשתי, אורז מלא, טחינה גולמית וחמש עגבניות: סל המזון היומי למשפחה, גרסת המדינה, באתר הארץ, 19 ביוני 2015
↑  שירות גלובס, ‏מיזם לאומי לביטחון תזונתי: כרטיס לרכישת מזון ב-500 שקל, באתר גלובס, 13 בפברואר 2017
 לי ירון, עשרת אלפים משפחות עניות יקבלו 4,500 שקל בשנה לרכישת מזון, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2016
↑   לי ירון, החל מהחודש: אלפי משפחות במצוקה כלכלית יקבלו 500 שקל מדי חודש לרכישת מזון, באתר הארץ, 13 בפברואר 2017
↑  ישי מנוחין, אחד מ-7 ילדים רעב, ואחראים? אין, באתר "העוקץ", 13 באוגוסט 2018
↑  אורלי נוי, פארסת תלושי המזון: גם במגיפה, אינטרסים פוליטיים גוברים על צורכי הציבור, באתר "שיחה מקומית", 3 בפברואר 2021
↑   הדר קנה, קורצים לבוחרים: תוכנית תווי המזון נוכסה לקמפיין של ש"ס, באתר TheMarker‏, 3 בינואר 2021
↑   מירב ארלוזורוב, מנכ"ל משרד הפנים: מענק תלושי המזון אינו מוטה לטובת החרדים, באתר TheMarker‏, 20 ביולי 2020
↑  טל כרמון, ‏שופרסל תנהל את חלוקת תווי המזון, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 3 בינואר 2021
↑  עומר שרביט, המכרז הממשלתי הכי חשוב בתקופה זו תקוע בגלל פוליטיקה ובעיות מנהל תקין, באתר זמן ישראל, 20 בינואר 2021
↑  יונית מוזס ושי אילן, תלושי המזון יוצאים לדרך: "לא יהיו אוכלוסיות שייפלו בין הכיסאות", באתר "שיחה מקומית", 17 בפברואר 2021
↑   עמירה הס, כפית שמן דגים וכוס חלב: המסגרת שאיחדה בין מיליוני פלסטינים, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2018
↑  ארנון רגולר, אונר"א הפסיקה פרויקט תעסוקה והזנה ברצועה, באתר הארץ, 7 במאי 2004
יובל אזולאי,סוכנויות הידיעות, האו"ם הפסיק לחלק מזון בעזה בשל מחסור בדלק, באתר הארץ, 24 באפריל 2008
↑  הצלב האדום יחלק תלושי מזון ל-120 אלף פלשתינאים, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2002
↑  אמיר תיבון, נעה לנדאו ורויטרס, ארה"ב תפסיק את הסיוע לסוכנות אונר"א; הרשות: מתקפה חמורה על העם הפלסטיני, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2018
↑   רויטרס, בתגובה לקיצוץ האמריקאי, ממשלת גרמניה תגדיל את תמיכתה באונר"א, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407559005171  LCCN: sh2015000038 
סמליל תוכנית תלושי המזון של ארצות הברית
חלוקת פנקסי תלושים במכולת בישראל, 1949
תמר ורטה-זהבי

תמר וֶרֶטֶה זהבי (נולדה ב-23 ביולי 1959) היא מרצה לחינוך ופעילה חברתית ישראלית, זוכת פרס עיטור אנדרסן.
ביוגרפיה

ורטה זהבי היא בתם של חוקרת הספרות והמתרגמת עדה צמח וההיסטוריון מאיר ורטה. אחיה הם הבמאי דני ורטה והמשורר והעורך יורם ורטה. היא נולדה בירושלים.
חייתה בפריז במשך שבע שנים, וכתבה שם עבודת דוקטורט על התפתחות דימויים פוליטיים אצל ילדים.
מרצה לחינוך לגיל הרך במכללת דוד ילין, מנחה קבוצות דיאלוג בין יהודים לערבים ופעילה חברתית.
בכתיבתה לילדים ולנוער ניכרת מחויבותה החברתית, וספרייה עוסקים בנושאים חברתיים ופוליטיים. אחדים מספריה מבקשים לקרב בין יהודים לערבים: שני ספרים מצולמים דו-לשוניים על חיי היום-יום של ילדים ערבים, ושלושה ספרים לילדים בוגרים יותר ("שרוטה", "סלטה לאחור" ו"לפחד יש ריח") עוסקים בסכסוך הערבי-יהודי. ורטה זהבי כתבה גם ביוגרפיות לנוער על דמויות מופת שלחמו למען צדק חברתי כמו מרטין לותר קינג ומהטמה גנדי. ספרה "לפחד יש ריח" עוסק בהתנתקות, ואילו הספר "מולו וצגאי" מביא את סיפוריהם של ילדים פליטים מסודאן ואריתריאה החיים בישראל.
זכתה בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ" לשנת 2006, בעיטור אנדרסן לשנת 2016 על ספרה "מנדלה" ובפרס דבורה עומר לשנת 2018 על ספרה "השיר של רוזי".
ורטה-זהבי מתגוררת בירושלים, נשואה לאומן ראובן זהבי ואם לשלושה.
כתביה

נפגשים אחרת: יהודים וערבים. ירושלים: המכללה לחנוך ע"ש דוד ילין, 1996
(עם יונס עבד אלסלאם), רים, הילדה מעין-חוד, צילומים: שימי נכטיילר, דניאל ורטה. תל אביב: הקבוץ המאוחד, 1999. ספר דו-לשוני; בערבית: الطفلة ريم من عين حوض
(עם יונס עבד אלסלאם), החלום של יוסף, צילומים: מיקי קרצמן, תל אביב: עם עובד, 2003. ספר דו-לשוני. בערבית: عندما يحلم يوسف
שרוטה, תל אביב: עם עובד, 2007
סלטה לאחור, תל אביב: עם עובד, 2008
מרטין - סיפור חייו של מרטין לותר קינג, איורים: דייוויד הול. תל אביב: עם עובד, 2010
גנדי: סיפור חייו של מהטמה (מוהנדס) גנדי, איורים: דייוויד הול. תל אביב: עם עובד, 2011
בר שלום, יהודה, ועמירם שראל, עושים לשם שינוי: על יזמים חברתיים בישראל, ירושלים: כרמל, 2011
לפחד יש ריח, תל אביב: עם עובד, 2012
ואנגרי: סיפור חייה של ואנגרי מאטאיי, האישה שנטעה ארבעים מיליון עצים. איורים: יסמין דייוויס. תל אביב: עם עובד, 2013
מנדלה: סיפור חייו של נלסון מנדלה, איורים: נוני סגול, תל אביב: עם עובד, 2014
(עם רונית רוזנטל), מולו וצגאי, איורים: סילביה כביב, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2014
זה אני הדוד תום, איורים: נורית צרפתי, הקיבוץ המאוחד, 2017
האישה ששינתה את אמריקה: סיפור חייה של הרייט ביצ'ר סטואו, איורים: סילביה כביב, הקיבוץ המאוחד, 2017
השיר של רוזי, הוצאת ידיעות אחרונות, טל־מאי, 2017
המרד של מון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018 . בשיתוף עם רונית חכם; איורים: סילביה כביב
סוגיהארה: הסמוראי שסירב לציית, הקיבוץ המאוחד, 2019
פנתר שחור: סיפורו של ראובן אברג'ל, הקיבוץ המאוחד, 2020
דיאבולו מנטה, משכל - ידיעות אחרונות, ספרי חמד, טל מאי, 2021
(עם סלינה משיח), אני ילדה פוליטית: ספרות ילדים ואוריינות פוליטית בגיל הרך, רסלינג, 2021