stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ורד הכלב

| ורד הכלב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: ורדיים
תת־משפחה:: Rosoideae
סוג:: ורד
מין:: ורד הכלב
שם מדעי
 Rosa canina ‏לינאוס, 1753
ורד הכלב (שם מדעי: Rosa canina) הוא מין בסוג ורד, שיח קוצני הגדל בארץ ישראל.
ורד הכלב הוא שיח גבוה, העלים מנוצים, מורכבים מ-7 עלעלים בצורת ביצה שאורכם 3-4 ס"מ. על הענפים צומחים קוצים רחבים, קשים ומאונקלים. הפרח ורוד, מורכב מחמישה עלי כותרת ועטוף בחמישה עלי עטיף - לעיתים שונים בגודלם זה מזה. הפרח ריחני, אך אינו נותן צוף. האבקנים מרובים, שחלתו תחתית והיא בעלת עמודי עלי רבים. ההאבקה נעשית על ידי חרקים גדולים. האבקה עצמית אפשרית, בשונה מרוב מיני משפחת הוורדיים. כל עמודי העלי מתפתחים לאגוזיות קטנות, והם מוקפים בציפה ארגמנית כהה הנוצרת ממצעית הפרח.
משרעת תפוצתו של ורד הכלב רחבה: אירו-סיבירית, ים-תיכונית ואירנו-טורנית. בארץ ישראל הוא צומח בחורש ים תיכוני במפנים צפוניים בהרים.
הצמח מוגן בישראל על פי חוק.
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575016905171  LCCN: sh2018002974 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרגר פנמה

| גרגר פנמה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: חלמיתאים
משפחה:: Muntingiaceae
סוג:: Muntingia
מין:: גרגר פנמה
שם מדעי
 Muntingia calabura ‏לינאוס, 1753
שמות נוספים
 דובדבן פנמה, דובדבן ג'מייקה

גרגר פנמה או דובדבן פנמה (באנגלית: Muntingia, שם מדעי: Muntingia calabura) הוא עץ פרי גדול יחסית, הנחשב לעץ קל לגידול בעל חזות מרשימה הנותן צל רחב. העץ נפוץ במרכז אמריקה ובדרום מזרח אסיה והוא אחד העצים בעלי הצימוח המהיר בעולם.
תיאור

גרגר פנמה הוא עץ רב שנתי עם קצב צימוח גבוה. גובהו הממוצע הוא 12-7.5 מטר עם ענפים משתרעים. למרות גודלו של העץ, מערכת השורשים שלו לרוב אינה אגרסיבית. מתאים לשמש כעץ חלוץ בגינה. מקורו של העץ הוא באזורים הנאוטרופיים, והוא נפוץ במרכז ודרום אמריקה, ממקסיקו עד בוליביה וארגנטינה ובאזורים טרופיים נוספים בעולם. העצים מניבים בסוף הקיץ פרי עגול קטן, עסיסי ומתוק והפרי נחשב ל"דובדבן של האזורים החמים". בעונת ההבשלה מתמלא העץ בשפע פירות.העלים נשירים, בצורת מלבן או איזמל, באורך ממוצע של 4–15 ס"מ וברוחב ממוצע של 1 עד 6 ס"מ, בעלי שוליים משוננים ומכוסים בשערות קצרות.
תיאור > פרחים

הפרחים קטנים (בדרך כלל מגיעים עד לרוחב של 3 ס"מ), ומאופיינים בפרח בודד או בתפרחת של שניים או שלושה פרחים, עם חמישה עלי גביע, חמישה עלי כותרת לבנים עגלגלים, אבקנים מרובים בצבע צהוב ושחלה חלקה. הפריחה נמשכת יום אחד בלבד, בסיומו בשעות אחר הצהריים עלי הכותרת נושרים.
תיאור > פירות

הפרי הוא דומה במהותו לפרי-יער אכיל, בקוטר של סנטימטר וחצי ברוחב וקליפה דקה וחלקה. הפירות ירוקים בשלב לפני ההבשלה והופכים לאדומים בבשלות תוך הפרי בצבע חום בהיר, עסיסי עם זרעים עדינים מאוד בטעם המזכיר מעט תאנים.
הפצה ובית גידול

במקור העץ מגיע מאזורים כמו דרום מקסיקו, הקריביים, מרכז אמריקה, ומערב דרום אמריקה מדרום לבוליביה וארגנטינה. הוא קיים באזורי השפלה המאופיינים באקלים טרופי, מגובה פני הים עד לגובה של 1000 מטר בערך.
אקולוגיה

שטחי גידול של מין זה נפוץ באזורי גידול טרופיים של צמחייה פראית וגם ביערות. הוא משגשג גם באדמה דלה, מסוגל לסבול תנאים קשים מבחינת חומציות ואף מחסור במשקעים אבל לא גדל בתנאי מליחות. הזרעים מופצים על ידי ציפורים ועטלפי פרי. למרות שמקור העץ הוא מאמריקה הטרופית, העץ נפוץ גם באזור דרום-מזרח אסיה ובחלקים טרופיים אחרים בעולם.
שמות

בעברית יש מספר שמות מלבד גרגר פנמה: דובדבן פנמה, דובדבן ג'מייקה, עץ גרגר פנמה ועוד. השם באנגלית (Muntingia) נבחר כאות כבוד לאברהם מונטינג שהיה בוטניקאי הולנדי.
שימושים

נהוג לטעת אותו כמקור לאספקת עץ. העץ רך ומתאים לשמש לבנייה כפרית, בעוד שהקליפה היא סיבית ומשמשת לייצור חבלים. הפירות אכילים ולעיתים ניתן למצוא אותם בשווקים. אפשר לאכול אותם כמו שהם או להשתמש בעיבודים שונים שלהם, בין היתר כריבה. בעלים אפשר להשתמש לחליטה. כמו כן יש עדויות לשימושים רפואיים מסורתיים בחלקים שונים של הצמח: בעלים (לטובת טיפול בכאבי ראש, בעיות בערמונית, כיב קיבה ועוד) בקליפות הגזע (מחטאת) בפרחים (מחטאים, מפחיתים נפיחות) ובפירות (בעיות נשימה; נוגד שלשולים). נהוג לטעת את העץ לטובת נוי לצורך צל והפרחים מהווים מקור לצוף ואבקה לתעשיית הדבורים. לעץ יש פוטנציאל כמין שימושי לשיקום אזורים פגועים ולטובת עצירה של הישחקות הקרקע. הוא יעיל גם כמחסה לחיות בר, שכן הוא מהווה מקור מזון לכ-60 מינים שונים של ציפורים ויונקים.
בתרבות הפופולרית

הסופר הסרי לנקי קרל מולר בחר בעץ זה ככותרת לרומן הראשון שלו, עץ פרי הריבה (באנגלית: The Jam Fruit Tree). ברומן, העץ מייצג את קהילת הבורגר של סרי לנקה, "גזע של אנשים קשוחים, אוהבי כיף, בדומה לעץ הזה שפשוט מסרב להיכנע". הספר זכה בפרס גראטיאן ליצירה הטובה ביותר שפורסמה בשפה האנגלית ב-1993.
הערות שוליים

↑  גרגר פנמה / דובדבן ג'מייקה, באתר משתלת ולך
↑  Muntingia calabura
↑  גרגר פנמה mashtela.com, ‏2019-12-30
1 2 3 4  Smith Jr., C.E. (1965). "Elaeocarpaceae. In: Flora of Panama, part VI". Annals of the Missouri Botanical Garden. 52 (4): 494–495. doi:10.2307/2394991. JSTOR 2394991.
1 2 3  Nelson, Gil (2010). The Trees of Florida: A Reference and Field Guide. Pineapple Press Inc. pp. 268–269. ISBN 9781561644759.
1 2  Morton, Julia F. (1987). "Jamaica cherry". Fruits of warm climates. Miami, Florida, USA: New Crop Resource Online Program, Center for New Crops and Plant Products, Department of Horticulture and Landscape Architecture, Purdue University. p. 65–69. ISBN 978-0-9610184-1-2.
↑  Boning, Charles R. (2006). Florida's Best Fruiting Plants. Sarasota, Florida: Pineapple Press, Inc. p. 111.
1 2  Green gold: 5 useful plants in Colombia | Kew, www.kew.org (באנגלית)
1 2  Vázquez-Yanes, C.; Batis Muñoz, A. I.; Alcocer Silva, M. I.; Gual Díaz, M.; Sánchez Dirzo, C. (1999). "Muntingia calabura" (PDF). Árboles y arbustos potencialmente valiosos para la restauración ecológica y la reforestación. Reporte técnico del proyecto J084 (בספרדית). CONABIO - UNAM.
↑  F Areces-Berazain, Muntingia calabura (Jamaica cherry), CABI Compendium CABI Compendium, 2022-01-07 doi: 10.1079/cabicompendium.35164
↑  Hanelt, Peter; Institute of Plant Genetics and Crop Plant Research (2001). Mansfeld's Encyclopedia of Agricultural and Horticultural Crops: (Except Ornamentals). Springer Science & Business Media. p. 1560. ISBN 9783540410171.
↑  גרגר פנמה | Muntingia calabura | דובדבן ג'מייקה | דובדבן פנמה, באתר הדר נוי משתלות
↑  Lim, Dr T. K. (2012). "Muntingia calabura". Edible Medicinal And Non Medicinal Plants. Vol. 3. Springer Netherlands. pp. 486–492. doi:10.1007/978-94-007-2534-8_62. ISBN 9789400725331.
↑  "Neotropical Muntingiaceae - Neotropikey from Kew". www.kew.org. נבדק ב-2017-05-16.
↑  Mahmood, N. D.; Nasir, N. L. M.; Rofiee, M. S.; Tohid, S. F. M.; Ching, S. M.; Teh, L. K.; Salleh, M. Z.; Zakaria, Z. A. (2014). "Muntingia calabura: A review of its traditional uses, chemical properties, and pharmacological observations" (PDF). Pharmaceutical Biology. 52 (12): 1598–1623. doi:10.3109/13880209.2014.908397. ISSN 1388-0209. PMID 25068675.
↑  "The Jam Fruit Tree". Penguin India (באנגלית). נבדק ב-2021-07-05.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גרגר פנמה".
עץ בהיידראבאד, הודו
עלים ופירות
דלפיניום

| דלפיניום |
| --- | --- |

מיון מדעי
על־ממלכה:: איקריוטיים
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: נוריתאים
משפחה:: נוריתיים
סוג:: דלפיניום
שם מדעי
 Delphinium ‏לינאוס, 1753
דלפיניום או דורבנית (שם מדעי: Delphinium) היא סוג פרח ממשפחת הנוריתיים.
תיאור

דלפיניום מורכב מפרחים רבים, שצומחים על גבעול אחד. הפרחים של דלפיניום מורכבים משורה אחת של עלי כותרת ואבקנים במרכז. הפרחים גדולים וצבעוניים במטרה למשוך אליהם חרקים. דלפיניום ג'יאנט הגדל בחממה, הוא צמח רב שנתי ועשוי לצמוח עד לגובה של 2 מטרים בעונות חורף קרות (בקיץ, לעומת זאת, גודלו יהיה כ-70 סנטימטרים בלבד). את פרחי הדלפיניום רצוי לקטוף כאשר הפרחים התחתונים בגבעול נפתחו, בעוד העליונים טרם נפתחו. כך מקבלים פרח מרהיב בצורתו המרשימה והאופיינית. מעצבי אירועים רבים משתמשים בפרחי דלפיניום כקישוט לאירועים, או כפרחים עיקריים בזרי פרחים ובסידורי פרחים.
בישראל קיימים שלושה מינים עיקריים של פרחי דלפיניום: האחד דלפיניום שדה – אשר גדל בר בשטח (ומכאן שמו), ודלפיניום ג'יאנט - גדל בחממות ונחשב יפה יותר. את שני המינים מספקים בחנויות הפרחים לתקופה קצרה של כמה חודשים בלבד. צבעיהם של פרחי הדלפיניום משתנים בהתאם למינם. דלפיניום שדה צומח במגוון צבעים הכוללים גוונים של כחול, סגול, לבן וורוד. דלפיניום ג'יאנט פורח בצבעים של לילך, לבן, סגול ותכלת. בנוסף לשני מינים אלה יש בארץ דלפיניום מזן בלה דונה, שמגיע בצבעי כחול ולבן בלבד.
דלפיניום בפולקלור

על פי המסורת העממית, לכל חודש משויך פרח המייצג את תכונותיו. הפרח המזוהה עם חודש יולי, החודש השביעי בלוח השנה הגרגוריאני, הוא דלפיניום. פרח זה נחשב כסמל לרגישות וללב פתוח.[דרוש מקור]
גידול הדלפיניום

הפרח מתאים לשתילה באביב, במקום שבו הוא יכול להיחשף לכמה שיותר שעות אור. בנוסף יש להשקות את הצמח בכמות גדולה של מים, במיוחד בקיץ. דישון הצמח עוזר בגדילה וביצירת פרחים גדולים. הצמח מתאים לגידול הידרופוני. יש לשמור על קרקע רטובה באופן תמידי לכל אורך חיי הדלפיניום. במהלך העונה, כל צמח צורך עד 65 ליטר מים. רצוי לא להרטיב את העלווה כדי לא לצרוב את העלים.
מחלות של הדלפיניום הרב שנתי

הדלפיניום יכול לחלות או להיות נתון להתקפות מזיקים.
הבעיות העיקריות מהן סובל הצמח:
1. טחב אבקתי. זיהום פטרייתי המכסה את העלים בציפוי לבן. בטיפול יש להשקות בוש עם הבסיס או הרכב "טופז".
2. שחור מאתר. מופיע בחלק התחתון של הגבעולים, בשלב מוקדם יש צורך לרסס את הצמח עם טטרציקלין (כמוסה אחת לכל ליטר מים).
3. ring spot. מכסה את העלים עם סימונים צהובים. זהו וירוס שלא ניתן להיפטר ממנו - יש להסיר את השיחים המושפעים.
4. כנימות. למניעה, יש צורך לרסס עם אקטליקום.
5. שבלולים. טיפול באמצעות סיד, אשר ימוקם במיכלים בין השיחים.
6. זבוב הדלפיניום . מטיל את ביציו בתוך הפרחים. הטיפול נעשה באמצעות חרקים.
הערות שוליים

↑  Stephen N. Wegulo, Diseases of Delphinium, Cham: Springer International Publishing, 2018, Handbook of Plant Disease Management, עמ' 503–531, ISBN 978-3-319-39670-5. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545757105171  GND: 4235436-5  LCCN: sh85036604  NDL: 00966087
דמויי-דרור

| דמויי-דרור |
| --- | --- |
 אדום-החזה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי-דרור
שם מדעי
 Passeri ‏לינאוס, 1758

Certhia americana
עדני וילסון
Dicrurus macrocercus
Oriolus chinensis
זרזיר הילדברנדט
Eurocephalus rueppelli
דרור הבית
חצוצרן המדבר
נחליאלי צהוב
Phylidonyris pyrrhopterus
דמויי-דרור (שם מדעי: Passeri; לפי האקדמיה ללשון הם מכונים רננים) הם תת-הסדרה הגדולה של ציפורי שיר, שהיא גם תת-הסדרה הגדולה ביותר במחלקת העופות, והיא כוללת כ-4,000 מינים. הם נחשבים למפותחים ביותר מבין ציפורי השיר, בהשוואה לדמויי-הטירן וגדרוני ניו זילנד.
אלו הם המינים הגדולים, המרשימים והנפוצים שבין ציפורי השיר. הגדול בתת-הסדרה הוא עורב עב-מקור שאורכו עד 64 ס"מ ומשקלו 1.5 ק"ג. הארוך ביותר הוא נבלי הדור שאורך גופו עד זנבו עד 98 ס"מ. דמויי-הדרור בולטים בשירתם החזקה המסתייעת באיבר מגביר קול בגרונם. חלקם יודעים לחקות קולות אחרים.
למינים רבים של דמויי-הדרור נוצות מקושטות ובולטות, בייחוד אלה החיים באזורים הטרופיים. הם ניזונים מחרקים וזרעים ברובם, אך גם מפירות, צוף פרחים והמינים הגדולים אוכלים גם נבלות או חולייתנים קטנים.
הם חיים בלהקות או בזוגות ומצויים ברחבי העולם כולו. חלקם מותאמים אפילו לאזורים מדבריים או לאזורי הקטבים וכמה מינים יודעים אפילו לצלול.
בני הקבוצה נחלקים ל-2 קבוצות: דרוראים - בתוכה משפחת הדרוריים ועורבאים - בתוכה משפחת העורביים.
הערות שוליים

↑  רְנָנִים במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548966705171  GND: 4055104-0  LCCN: sh92001070
דמומית

| דמומית |
| --- | --- |
 דמומית קטנת-פרי, צילום של הפרח והעלים
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: נוריתאים
משפחה:: נוריתיים
סוג:: דמומית
שם מדעי
 Adonis ‏לינאוס, 1753
דְּמוּמִית (שם מדעי: Adonis) היא סוג פרח ממשפחת הנוריתיים בו כ-20–30 מינים, הצומח באופן טבעי באירופה ובאסיה. הפרחים הם אדומים, צהובים או כתומים ויש להם 5–30 עלי כותרת.
שמו העברי של הפרח, במובן Adonis, מיוחס לאליהו ספיר, לאחר שאליעזר בן יהודה, שחידש את הביטוי דמומית, ייחסו ל-Anemone, היא הכלנית.
מיני הדמומית גדלים לגובה של 10–40 סנטימטרים, עם עלים נוצתיים. פרחי הדמומית משמשים כצמחי נוי בגינות. מיני דמומית מכילים כימיקלים רעילים, בדומה לאלו שנמצאו במספר רב של נוריתיים.
השם המדעי Adonis מתייחס לדמות המיתולוגית אדוניס, אהובה של האלה אפרודיטה (או ונוס בגרסת המיתולוגיה הרומית), שנהרג מפגיעת חזיר בר. על פי השיר האפי מטמורפוזות של אובידיוס, הכלנית, גם היא ממשפחת הנוריתיים, נוצרה כאשר ונוס יצקה את נקטר האלים על דמו.
מיני דמומית (רשימה חלקית)

דמומית קטנת-פרי - נפוץ בכל אגן הים התיכון. אדום-כותרת בארץ ישראל. במערב אזור התפוצה, ובמיוחד בספרד, נפוץ זן שפרחיו צהובים.
דמומית ארם צובא - ידוע גם בשם: "דְּמוּמִית אֶרֶץ יִשְׂרָאֵלִית". בעל עלי כותרת בצבע אדום קטיפתי. דומה מאוד לכלנית מצויה ולנורית אסיה ומרחוק קשה להבחין ביניהם.
דמומית עבת שיבולת - שמו המדעי: Adonis aestivalis (אנ'). צמח נוי המשמש גם לרפואה מסורתית. צומח באופן טבעי באירופה אך נפוץ גם באזורים אחרים, כולל ארצות הברית.
דמומית השדה - שמו המדעי: Adonis annua (אנ'). בעל עלי כותרת בצבע שני. צמח נוי. צומח באופן טבעי בצפון אפריקה, מערב אסיה, אזור הים התיכון ואירופה. בעל פרחים ועלים רעילים.
דמומית משוננת - שמו המדעי: Adonis dentata Delile. נפוץ בארץ ישראל, צפון אפריקה וספרד. בארץ ישראל צבע הכותרת שלו צהוב-כתום, בשונה משאר מיני הדמומית.
"Adonis amurensis" (אנ'). בעל עלי כותרת צהובים-זהובים. צומח באופן טבעי ביפן, סין, קוריאה והמזרח הרחוק הרוסי.
דמומית קטנת-פרי"Adonis cyllenea" (אנ'). צמח נוי. צומח באופן טבעי ביוון. בעבר נחשב כמין נכחד, אך התגלה מחדש בשנת 1976. בעל עלי כותרת צהובים-כתומים.
"Adonis flammea" (אנ'). צומח באופן טבעי באנטוליה, הלבנט ודרום אירופה.
"Adonis microcarpa" (אנ'). צומח באופן טבעי במערב אסיה ודרום אירופה, אך הובא גם לאוסטרליה. בעל עלי כותרת אדומים.
"Adonis pyrenaica" (אנ'). מין מאוד נדיר בטבע. צומח באופן טבעי בהרי הפירנאים. צמח נוי. בעל עלי כותרת צהובים.
"Adonis vernalis" (אנ'). צמח נוי. צומח באופן טבעי באזורים נרחבים באירואסיה. פורח באביב (בניגוד לרוב מיני הדמומית), משמש כצמח מרפא, בעיקר למחלות לב. בעל עלי כותרת צהובים.
גלריה

דמומית קטנת-פרי
דמומית ארם צובא
"דמומית עבת שיבולת"
"דמומית השדה"
"דמומית משוננת"
"Adonis amurensis"
"Adonis flammea"
"Adonis microcarpa"
"Adonis pyrenaica"
"Adonis vernalis"
ראו גם

אדוניס
צמחי מרפא
הערות שוליים

↑  
ראובן סיוון, הדמומית והכלנית, לשוננו לעם, כרך יב חוברת ו (תשכ"א), עמ' 149, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  
Adonis dentata Delile, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
↑  
פרופ' אבינעם דנין, דמומית משוננת, באתר צמחיית ישראל ברשת
דוב גריזלי

| דוב גריזלי |
| --- | --- |
 דוב גריזלי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: דוביים
סוג:: דוב
מין:: דוב חום
תת־מין:: דוב גריזלי
שם מדעי
 Ursus arctos horribilis ‏אורד, 1815
תחום תפוצה


אם וגורים של דוב גריזלי.
דובת גריזלי עם גורה בילוסטון.
זוג דובים בילוסטון.
דוב גריזלי בפארק הלאומי גליישר
דוב גריזלי בהיר פרווה בפארק דנאלי.
דוב גריזלי (שם מדעי: Ursus arctos horribilis), הידוע גם כדוב טופר הכסף, הוא תת-מין של הדוב החום (Ursus arctos) אשר בדרך כלל חי ברמות של מערב אמריקה. תת-מין זה נחשב צאצא לדוב החום האוסורי שחצה את אלסקה ממזרח רוסיה לפני כ-100,000 שנה, אף על פי שהם לא נעו דרומה עד לפני כ-13,000 שנה.
בעבר, סווגו דוב הגריזלי והדוב החום כמינים נפרדים, אך כיום מסווג הגריזלי כתת-מין של הדוב החום. המונח "דוב חום" שימש בדרך כלל לתאר דובים מסוג זה הנמצאים באזור החוף ושמזונם העיקרי הוא דג סלמון, אבל בסיווג בן זמננו אלו הם דובי גריזלי. הדובים בפנים הארץ ואלה שבאזורים הצפוניים נקראים לרוב "גריזלי". דובים חומים הנמצאים על האי קודיאק (המכונים "דובי קודיאק") מסווגים כתת-מינים מרוחקים של המינים הנמצאים ביבשת, מכיוון שהם מבודדים מבחינה גנטית ומבחינה פיזית. גם צורת הגולגולת שלהם שונה במקצת.
דובי גריזלי חיים בבדידות בדרך כלל, אבל באזורי חוף הגריזלי נאספים יחד ליד נחלים, אגמים נהרות ומעיינות, בתקופה של נדידת דגי הסלמון במעלה הנחלים.
בכל שנה שנייה, נקבות ממליטות גור אחד עד ארבעה (לרוב שניים), הגורים קטנים ושוקלים רק כ-500 גרם. הדובה מגוננת על גוריה, ותתקוף אם היא חושבת שהיא או גוריה בסכנה.
תיאור

הגריזלי הוא הטורף היבשתי השלישי בגודלו ביבשת אמריקה הצפונית, לאחר דוב קוטב ודוב קודיאק. טווח משקלם וגודלם של דובי הגריזלי גדול, ומשתנה בהתאם למיקומם הגאוגרפי: הדובים הזכרים בשטחי הארץ הפנימיים, במיוחד אלה מאזור יוקון, שוקלים כ-130 ק"ג בבגרותם. רוב הדובים נמצאים בשטחי החוף ושוקלים כ-550 ק"ג. דובי גריזלי באוכלוסיות שנמצאות בפארק הלאומי קטמאי ובאלסקה יכולים להגיע עד למשקל של 680 ק"ג. הנקבות שוקלות בדרך כלל ב-38% פחות. גובה הכתפיים של דובי הגריזלי מגיע למטר אחד בממוצע בעמידה על ארבע, וגובה הזכרים כ-2.40 מטר כשהם עומדים על רגליהם האחוריות. דובי גריזלי מאזור נהר יוקון נמוכים מדובי גריזלי טיפוסיים ב-20% בממוצע.
צבעי הגריזלי משתנים בצורה נרחבת (למשל:חום, לבן, שחור ועוד) לפי האזורים הגאוגרפיים, מלבן עד כמעט שחור, וכל הגוונים שביניהם. לגריזלי יש גם חטוטרת בין הכתפיים, שהיו למעשה מצבור שרירים המשמש לזרועות הקדמיות ולחפירה. בשריר הזה משתמש הגריזלי לחפור מקורות מזון צמחיים. הרגליים האחוריות חזקות הרבה יותר. השרירים ברגליים האחוריות מספיק חזקים לאפשר לדוב לעמוד ואפילו ללכת מרחקים קצרים, דבר המאפשר להם לצפות יותר טוב על הסביבה. הראש גדול ועגול והפרופיל קעור בצורת דיסק. למרות גודלם העצום, דובים אלה יכולים לרוץ במהירות של עד 56 קמ"ש. במורד רצים הדובים לאט יותר מאשר בעליה, וזאת עקב חטוטרת השרירים הגדולה שבין הכתפיים. יש להם פרווה סמיכה מאוד לשמירת חום הגוף בחורפים קשים ובסופות שלג.
כוחם הגופני רב מאוד; הם בין בעלי החיים החזקים ביותר בטבע, והחזקים ביותר מבין בעלי החיים בהרים.
אפשר להבדיל בין הגריזלי לבין הסוגים האחרים של הדוב החום בעזרת הטפרים שהם ארוכים יחסית יותר וכן צורת הגולגולת, שמזכירה את זו של דוב קוטב. בהשוואה לתת מינים אחרים של הדוב החום הצפון אמריקאי, הגריזלי הוא בעל פרווה עם גוון כספי וגודלו קטן יותר. ההבדל בגודל נובע מזמינות פחותה של מזון במקומות המחיה של הגריזלי. אורך הטופרים של הגריזלי כפול מאורך הבהונות שלהם.
הדוב הגריזלי שוקע מדי שנה בתרדמת חורף, במשך 5–7 חודשים.
אנליזה של שיער מפרוות הדב גילתה, כי תזונתו ברובה צמחונית. בעונת דגי הסלמון הוא ניזון בעיקר מחלקיהם עתירי השומן של הדג, שכנראה דרושים לו בחורף כדי לספק לגופו אנרגיה ולחמם אותו.
השם

השם "גריזלי" מגיע מהמילה האנגלית grizzled - "אפור שיער". אך כאשר חוקר הטבע ג'ורג' אורד קבע בשנת 1815 את שמו המדעי של הדוב, הוא הבין בטעות את המילה כ-grisly - "מבעית", ומכאן שמו הלטיני "horribilis".
תפוצה > תחומי מחייה היסטוריים

דובים חומים מצויים באסיה, אירופה וצפון אמריקה - תפוצה נרחבת מאוד בהשוואה למיני דובים אחרים. מקורם של הגריזלי באירואסיה והם נדדו לצפון אמריקה לפני כ-50,000 שנה. מבחינה אבולוציונית מדובר באירוע חדש ולכן דובי הגריזלי דומים מאוד לדובים החומים המצויים באירופה ובאסיה.
בעבר השתרעו תחומי המחיה של הגריזלי בצפון אמריקה לאורך החוף המערבי מאלסקה ועד מקסיקו, על פני פנים היבשת, המישורים הגדולים של המדינות הדרום מערביות ומזרחה עד למפרץ הדסון.
תפוצה > תחומי מחייה כיום

כיום מוערכת כלל אוכלוסיית הגריזלי בכ-55,000 פרטים. עיקר אוכלוסיית הגריזלי מצויה בקנדה. הגריזלי מהווים כיום חיה מוגנת במקסיקו, אירופה, ארצות הברית ובחלקים מקנדה. עם זאת, תהליך האכלוס מחדש של שטחי מחיה שננטשו צפוי להיות איטי בשל הפיכת חלק משטחים אלו לשטחים חקלאיים או שטחי מרעה, וכן בשל איטיות תהליך הרבייה של הגריזלי.
תפוצה > תחומי מחייה כיום > ארצות הברית

מלבד אלסקה, מוערכת אוכלוסיית הגריזלי ברחבי ארצות הברית בכ-1000 פרטים. תחום תפוצתם כיום כולל את איידהו, וושינגטון, ויומינג ומונטנה. גבול תפוצתם הדרומי הוא הפארקים הלאומיים ילוסטון וגרנד טיטון. ייתכן גם כי קיימת אוכלוסיית גריזלי בקולורדו בדרום הרי סן חואן.
בספטמבר 2007 מצא צייד עדויות לשיקום אוכלוסיית הגריזלי באזור סלווי-ביטרוט (במדינות איידהו ומערב מונטנה) בצודו זכר גריזלי.
תפוצה > תחומי מחייה כיום > קנדה

אוכלוסיית הגריזלי בקנדה מוערכת בכ-25,000 פריטים הפזורים בעיקר בקולומביה הבריטית, אלברטה, יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות וחלקה הצפוני של מניטובה. בסך הכל תחום תפוצתם של הגריזלי כיום מהווה כמחצית מהשטח אותו אכלסו בשיא תפוצתם.
שטחי המחיה של הגריזלי בקולומביה הבריטית מתפרשים כיום על 90% משטחי השיא. לפי ההערכה, בעת הגעת המתיישבים האירופאים הראשונים לקולומביה הבריטית התקיימו שם כ-25,000 פרטים. האוכלוסייה התמעטה משמעותית בשל ציד וצמצום שטחי המחיה. אומדן אוכלוסיית הגריזלי בקולומביה הבריטית ב-2008 עמד על כ-16,000 פרטים.
רבייה

קצב הרבייה של דובי הגריזלי הוא מהנמוכים בקרב היונקים היבשתיים בצפון אמריקה בשל מספר גורמים אקולוגיים. דובי הגריזלי מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש לפחות. לאחר הזדווגות המתרחשת בקיץ, מתעכבת קליטת העובר בגוף הנקבה עד לתחילת שנת החורף, במהלכה עשויה להתרחש הפלה אם תזונת הנקבה לא הייתה מספיקה.
בממוצע, ממליטות דובות הגריזלי שני גורים בהמלטה, המטופלים על ידי הדובה במשך שנתיים, במהלכן הדובה אינה מזדווגת. גם לאחר שהגורים עוזבים את האם או אף אם מתו, עשויה הדובה שלא להזדווג במשך שלוש שנים או יותר, בהתאם לתנאים הסביבתיים.
מרחב המחיה של זכרי הגריזלי גדול מאוד - עד 4,000 קמ"ר, דבר שמקטין מאוד את הסיכויים למצוא נקבה המוכנה להזדווג.
ראו גם

דוב קוטב
דוב שחור אמריקני
דוב שחור אסייתי
הערות שוליים

↑  החיות החזקות בעולם, באתר בא במייל מן הטבע
↑  Jamie Durrani, Grizzly Diet Has Several Surprises, Bear Hair Chemistry Shows, Scientific American, May 10, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph115257
זאב נהרות

| זאב נהרות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: זאבי נהר
משפחה:: זאבי נהרות
סוג:: זאב נהרות
שם מדעי
 Esocidae ‏לינאוס, 1758

זאב נהרות (שם מדעי: Esox) הוא סוג של דג טורף מהמשפחה זאבי נהרות שבסדרה זאבי נהר. מיני הסוג חיים בחצי הכדור הצפוני באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית באגמים ונהרות איטיים ואורבים ליצורי מים קטנים. בסוג ישנם 7 מינים.
דגים אלה הם טורפים גדולים הנעים באיטיות בסמוך לצמחייה מימית במים מתוקים שקטים באזורים ממוזגים. הם מוסווים ומחכים לטרף לא זהיר כמו דגים קטנים, חרקי מים, סרטנים, ראשנים ואף חיות יבשתיות כמו ברווזים ויונקים קטנים. זאב הנהרות מסתער קדימה במהירות והטרף נבלע בקלות בזכות שיניו המעוקלות אחורה.
מינים

| שם | שם מדעי | תמונה/איור | אורך | תפוצה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| זאב נהרות אקיטני | Esox aquitanicus |  | אורך: עד 41 ס"מ | דרום צרפת. |
| זאב נהרות אמריקאי | Esox americanus |  | אורך: עד 40 ס"מ. | מנהר סנט לורנס עד למיסיסיפי ולפלורידה. |
| זאב נהרות דרומי | Esox cisalpinus |  | אורך: עד 35 ס"מ. | צפון ומרכז איטליה. |
| זאב נהרות צפוני | Esox lucius |  | אורך: 70-120 ס"מ. | צפון אירופה ואסיה וצפון אמריקה הצפונית |
| זאב נהרות מוסקי | Esox masquinongy |  | אורך: עד 183 ס"מ. | קנדה וארצות הברית מצפון מישיגן, ויסקונסין ומינסוטה עד לנהר אוהיו |
| זאב נהרות שרשורי | Esox niger |  | אורך: עד 40 ס"מ. | מקנדה עד פלורידה |
| זאב נהרות אמור | Esox reichertii |  | אורך: עד 115 ס"מ. | נהר אמור ברוסיה |
זאב נהרות צפוני

| זאב נהרות צפוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: זאבי נהר
משפחה:: זאבי נהרות
סוג:: זאב נהרות
מין:: זאב נהרות צפוני
שם מדעי
 Esox lucius ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


זאב נהר שוחה בפינלנד.
זאב נהרות צפוני (שם מדעי: Esox lucius) הוא דג טורף ממשפחת זאבי נהרות שבסדרת זאבי נהר המצוי במקור מים מתוקים באירופה, צפון אסיה ובאמריקה הצפונית.
אורכו של זאב הנהרות 40–55 ס"מ וייתכן שפרטים מסוימים הגיעו לאורך 150 ס"מ. משקלו 25 ק"ג בממוצע וייתכן שהגיע גם למשקל 28.4 ק"ג. זאב הנהר הוא יצור מוארך בעל לסת גדולה וקשיחה בתוכה שיניים חדות המופנות אחורה ויכולות להיאחז בטרף, 3 זוגות סנפירים מתחת לגוף ואחד בקצה הגב התחתון. הזנב רחב ושרירי ועוזר לזאב המים לזנק במהירות. זאב הנהר מוסווה בין צמחי המים וצבעו ירוק מנומר בירוק כהה עד חום.
הוא אחד הטורפים הקשוחים של המים העומדים באירופה, צפון אסיה ובצפון אמריקה הצפונית. הוא מצוי בנהרות איטיי זרימה, אגמים וביצות וגם במים מליחים שונים. הוא מצוי בקרבת הקרקעית המכילה צמחייה שבה הוא מסתתר מטרף ואורב לו עד לרגע המתאים לתקוף. הוא ניזון בעיקר מדגים אחרים כולל זאבי נהרות אחרים אך גם מסרטנים, סרטני נהרות, דו-חיים, נחשים, עופות מים כמו ברווזים ויונקים קטנים. הצעירים ניזונים בתחילת חייהם רק מפלנקטון אך עד מהרה מתחילים לטרוף דגים.
הדג מוגדר ככשר לאכילה ביהדות.
הערות שוליים

↑  זאב נהרות צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  בקישור זה, מופיע שם הדג העברי כ"זאב המים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548570705171  BnF: cb120618453 (data)  GND: 4129643-6  LCCN: sh85102103  NKC: ph127880
זבד הודי

| זבד הודי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: גחניים
סוג:: זבד הודי
מינים
 V. zibetha  V. civettina  V. megaspila  V. tangalunga
שם מדעי
 Viverra ‏לינאוס, 1758

זבד הודי (שם מדעי: Viverra) הוא סוג של טורפים ממשפחת הגחניים הגדולים יחסית למשפחתם ובעלי פסים לאורך גופם. הם חיים ביערות דרום-מזרח אסיה וכמה מהם חיים בסכנת הכחדה עקב ציד של פרוותם ועקב כריתת היערות בהם הם חיים.