stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל שלי חוגגת
רשימת רצועות

| ישראל שלי חוגגת> מס' | ישראל שלי חוגגת> שם | ישראל שלי חוגגת> משך | ישראל שלי חוגגת>  | ישראל שלי חוגגת>  | ישראל שלי חוגגת>  | ישראל שלי חוגגת>  | ישראל שלי חוגגת>  | ישראל שלי חוגגת>  | ישראל שלי חוגגת>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ישראל שלי חוגגת  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אדון אבוקדו וגברת אבוקדה  | 2:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | יחזקאל  | 2:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | שיר איתנו שיר  | 4:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Bang Bang  | 2:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | El Preso No. 9  | 3:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | למה למה  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | דברים שאמרנו  | 4:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | עם אחד לב אחד  | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | גוליבר  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | גלגל המזלות  | 3:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | אהבה יכולה לנצח  | 4:31 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  ישראל שלי חוגגת באתר סטריאו ומונו
| אילן ואילנית |
| --- | --- | --- |
אילן • אילנית
| אלבומי אולפן | אילן ואילנית (1967) • סביב לעולם • יחד לתמיד • אילן ואילנית (1970) • שוב אתכם • Folksongs Der Welt • ישראל שלי חוגגת |  |
| מיני-אלבומים | 4 שירים חדשים להנאתכם • בשנה הבאה • בוא ונשתגע בחולות |  |
| אלבומי אוסף | Songs from Israel • כמו פעם |  |
| סינגלים עבריים | "בעקבותייך" • "כבר אחרי חצות" • "נומה נומה" • "יחד לתמיד" • "סיגליות" • "מעבר להרים" • "בשנה הבאה" • "חמסין בגן חיות" • "עכשיו עכשיו" • "בין שני לבבות" • "רינגולי" • "ושוב אתכם" • "חופשי ומאושר" • "יחזקאל" • "ישראל שלי חוגגת" • "אדון אבוקדו וגברת אבוקדה" • "למה למה" • "דברים שאמרנו" • "גוליבר" |  |
| סינגלים לועזיים | "Sweet Malaika" • "Bang Bang" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f289a246-f50f-4267-84c2-72c1d089402e
כמו פעם (אלבום של אילן ואילנית)

"כמו פעם" הוא אלבום האוסף השני והאחרון בדיסקוגרפיה של הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את האלבום הוציאה בשנת 2013 לאור חברת התקליטים התקליט חיפה. הוא כולל שירים מאלבומי האולפן המצליחים ביותר של הצמד, כמו שוב אתכם, ישראל שלי חוגגת ויחד לתמיד.
רשימת רצועות

| כמו פעם> מס' | כמו פעם> שם | כמו פעם> משך | כמו פעם>  | כמו פעם>  | כמו פעם>  | כמו פעם>  | כמו פעם>  | כמו פעם>  | כמו פעם>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | רינגולי  | 4:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Gogly Gogly  | 2:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | תפילה של יום עצוב  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Midnight Has Gone  | 2:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ושוב אתכם  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Kumbaya  | 2:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | בכל מקום  | 2:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | חופשי ומאושר  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | נומה נומה  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | איה הגן  | 2:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | זה כל עולמי  | 2:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | הירח יצא מעורו  | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | שיר על שאול  | 2:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | בעקבותייך  | 2:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | הילדים של סיון  | 2:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | ישראל שלי חוגגת  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | אדון אבוקדו וגברת אבוקדו  | 2:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | יחזקאל  | 2:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | שיר איתנו שיר  | 4:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | למה למה  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | דברים שאמרנו  | 4:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | עם אחד לב אחד  | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 23. | גוליבר  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 24. | גלגל המזלות  | 3:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 25. | יחד לתמיד  | 2:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 26. | כשהיינו ילדים  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 27. | זבוב קטן  | 2:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 28. | בלילה חם  | 2:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 29. | סיגליות  | 2:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 30. | בואי סיניורינה  | 2:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 31. | קיץ על הים  | 2:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 32. | אל תלכי נא  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 33. | רכבת  | 3:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 34. | לכל אדם כוכב יש בשמים  | 2:32 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  כמו פעם באתר סטריאו ומונו
| אילן ואילנית |
| --- | --- | --- |
אילן • אילנית
| אלבומי אולפן | אילן ואילנית (1967) • סביב לעולם • יחד לתמיד • אילן ואילנית (1970) • שוב אתכם • Folksongs Der Welt • ישראל שלי חוגגת |  |
| מיני-אלבומים | 4 שירים חדשים להנאתכם • בשנה הבאה • בוא ונשתגע בחולות |  |
| אלבומי אוסף | Songs from Israel • כמו פעם |  |
| סינגלים עבריים | "בעקבותייך" • "כבר אחרי חצות" • "נומה נומה" • "יחד לתמיד" • "סיגליות" • "מעבר להרים" • "בשנה הבאה" • "חמסין בגן חיות" • "עכשיו עכשיו" • "בין שני לבבות" • "רינגולי" • "ושוב אתכם" • "חופשי ומאושר" • "יחזקאל" • "ישראל שלי חוגגת" • "אדון אבוקדו וגברת אבוקדה" • "למה למה" • "דברים שאמרנו" • "גוליבר" |  |
| סינגלים לועזיים | "Sweet Malaika" • "Bang Bang" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 45b729ce-6033-41be-8155-645c49f17a46
סביב לעולם

"סביב לעולם" הוא אלבום האולפן השני של הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את האלבום הוציאה לאור בשנת 1968 חברת התקליטים "ישראפון". הוצאתו נחשבת לאבן דרך משמעותית בקריירת הצמד, כיוון ששיריו הצליחו לראשונה להיכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. נכללו בו רצועות בשפה הצרפתית, ספרדית, עברית, אנגלית, גרמנית ופורטוגזית.
סינגלים

"הילדים של סיון" – נכתב והולחן על ידי דודו ברק וניסים שובל. זהו שיר המתמקד בילדי החודש סיוון. שמות הילדים לא מוזכרים בשיר, אם-כי מסופר כי כולם נולדו למזל תאומים ("במזל תאומים יבנו הילדים"). עלילתו מתרחשת בעונת הקיץ החמה ("בימים של חמה ושרב", "ילדים שעם קיץ נולדו").
"בעקבותייך" – נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ונורית הירש. במרכז מילות השיר עומדת אישה, שמפגינה את חושניותה במספר דרכים שונות: קשירת סרטים בצבע כחול וורוד לגופה, שירת מזמורים, לגימת יין אדום, רקימת וילון ותלייתו בחלון ותפירת חולצה שקופה למחצה. תגובות הגברים באה בסיום כל בית. תחילה הם מתפעלים מיופייה ויוצאים מדעתם, אחר כך שורקים לה כשהיא הולכת ברחוב ולבסוף מביטים בה עד אין קץ. הפזמון מושר שלוש פעמים, והוא סובב סביב עונת האביב. על-אף שיצא ב-1968, החל מאפריל 1969 צעד שישה שבועות במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ואף דורג במקום ה-14 בסוף אותה השנה.
"כבר אחרי חצות" – נכתב והולחן על ידי עמוס אטינגר ונורית הירש. הוא עוסק בשעות הלילה המאוחרות, רגע לפני עלות השחר. הבתים מספרים על העיסוקים שעתידים לבוא בבוקר, כמו קריאת עיתון, ניקיון האתמול מן הרחובות וכיבוי אורות הירח והכוכבים.
רשימת רצועות

| סביב לעולם> מס' | סביב לעולם> שם | סביב לעולם> משך | סביב לעולם>  | סביב לעולם>  | סביב לעולם>  | סביב לעולם>  | סביב לעולם>  | סביב לעולם>  | סביב לעולם>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Vivons Quand Meme  | 2:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | El Preso No. 9  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Little Seniorina  | 2:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | הילדים של סיון  | 2:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Kilimanjaro  | 2:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | שלנו  | 2:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | בעקבותייך  | 2:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | El Vagabundo  | 2:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Inspiracao  | 2:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Ce N’etait Pas En Vain  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Los Pescador  | 1:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | כבר אחרי חצות  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  מילות השיר "הילדים של סיון", באתר שירונט
↑  מילות השיר "בעקבותייך", באתר שירונט
↑  בעקבותייך, פזמונט
↑  מילות השיר "כבר אחרי חצות", באתר שירונט
| אילן ואילנית |
| --- | --- | --- |
אילן • אילנית
| אלבומי אולפן | אילן ואילנית (1967) • סביב לעולם • יחד לתמיד • אילן ואילנית (1970) • שוב אתכם • Folksongs Der Welt • ישראל שלי חוגגת |  |
| מיני-אלבומים | 4 שירים חדשים להנאתכם • בשנה הבאה • בוא ונשתגע בחולות |  |
| אלבומי אוסף | Songs from Israel • כמו פעם |  |
| סינגלים עבריים | "בעקבותייך" • "כבר אחרי חצות" • "נומה נומה" • "יחד לתמיד" • "סיגליות" • "מעבר להרים" • "בשנה הבאה" • "חמסין בגן חיות" • "עכשיו עכשיו" • "בין שני לבבות" • "רינגולי" • "ושוב אתכם" • "חופשי ומאושר" • "יחזקאל" • "ישראל שלי חוגגת" • "אדון אבוקדו וגברת אבוקדה" • "למה למה" • "דברים שאמרנו" • "גוליבר" |  |
| סינגלים לועזיים | "Sweet Malaika" • "Bang Bang" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 01aaa61d-cebc-46fb-b184-bbec55d18ca1
חצר המטרה

| --- | --- |
חצר המטרה (קבר ירמיהו הנביא) ליד שער שכם, 1880
חצר המטרה (קבר ירמיהו הנביא) ליד שער שכם, 1880
 נתונים כלליים
 עיר:  ירושלים
 קואורדינטות:  31°46′36″N 35°14′21″E﻿ / ﻿31.776584°N 35.239134°E﻿ / 31.776584; 35.239134
  (למפת ירושלים מוגדלת) חצר המטרה (קבר ירמיהו הנביא)(למפת ירושלים רגילה) חצר המטרה (קבר ירמיהו הנביא)
חצר המטרה הייתה בית כלא בירושלים בתקופת בית המקדש הראשון. האתר מוזכר בספר ירמיהו, ומסופר שהנביא ירמיהו נכלא בה בצו המלך צדקיהו.
מקור השם

"חצר המטרה" - היא "חצר השמירה" מהשורש נ.ט.ר. = ש.מ.ר.
התרגום הארמי של ספר ירמיהו מתרגם "בית אסיריא" - בית כלא.
תיאור החצר בספר ירמיה

בעת שהעיר ירושלים הייתה תחת מצור של הצבא הבבלי, ניבא ירמיהו על חורבן העיר, ובצו המלך צדקיהו נשלח לכלא זה.
וירמיהו הנביא היה כלוא בחצר המטרה אשר בית מלך יהודה
ובהמשך מסופר:
ויקחו את ירמיהו, וישלכו אתו אל הבור מלכיהו בן המלך אשר בחצר המטרה וישלחו את ירמיהו בחבלים. ובבור אין מים כי אם טיט, ויטבע ירמיהו בטיט. וישמע עבד מלך הכושי איש סריס והוא בבית המלך כי נתנו את ירמיהו אל הבור, והמלך ישוב בשער בנימן. ויצא עבד המלך מבית המלך, וידבר אל המלך לאמר: אדני המלך, הרעו האנשים האלה את כל אשר עשו לירמיהו הנביא אשר השליכו אל הבור, וימת תחתיו מפני הרעב כי אין הלחם עוד בעיר. ויצווה המלך את עבד מלך כושי לאמר: קח בידך מזה שלושים אנשים והעלית את ירמיהו הנביא מן הבור בטרם ימות. ויקח עבד מלך את האנשים בידו ויבוא בית המלך אל תחת האוצר ויקח משם בלויי הסחרבות (קרי: סחבות) ובלוי מלחים וישלחם אל ירמיהו אל הבור בחבלים. ויאמר עבד מלך הכושי אל ירמיהו, שים נא בלואי הסחבות והמלחים תחת אצלות ידיך מתחת לחבלים, ויעש ירמיהו כן. וימשכו את ירמיהו בחבלים, ויעלו אתו מן הבור, וישב ירמיהו בחצר המטרה.
מיקום חצר המטרה

מיקומה המדויק של חצר המטרה אינו ידוע. בספר ירמיה מסופר שהייתה "בתחום בית מלך יהודה", ועל כן חוקרים משערים שמקומה הייתה באזור ירושלים בתקופת הבית הראשון - עיר דוד, העופל או העיר העליונה. בספר נחמיה מסופר כי בקרבת מקום היה שער בחומה:
ועמדו בשער המטרה
החל מסוף ימי הביניים זיהו עולי רגל יהודים ויהודי העיר העתיקה את חצר המטרה במערה הנמצאת מחוץ לחומת העיר העתיקה, סמוך למערת צדקיהו, בין שער שכם ושער הפרחים.
המערה כקבר ירמיהו

האר"י הצביע על מערה זו כקבר ירמיהו. וכן המערה והקבר בה תוארו על ידי עולי רגל יהודיים שהגיעו לעיר, כגון הקראי שמואל בן דוד שביקר בעיר בשנת 1641. וזאת על אף מסורות אחרות הממקמות את הקבר במצרים.
רבי משה ירושלמי ביקר במקום בשנת 1769, ובתאורו את המערה אינו מזכיר קבר במקום.
המערה בספרות הערבית

אזכורה הראשון של המערה בספרות הערבית הוא בכתביו של הגאוגרף המוסלמי אלמקדסי, המתאר אותה במאה העשירית בשם "ג'ב ארמייה" - "כלא ירמיהו", ומכנה את השער הסמוך (שער הפרחים) "באב ארמייה" - שער ירמיהו.
החוקר האירופי זצן, המבקר בעיר בשנת 1806 מציין כי תושבי העיר המוסלמים קוראים למערה "ח'בא ארמייה א נבי" - מחבוא ירמיה הנביא.
המערה בימי הביניים

בימי הביניים התגוררו במערה נזירים מוסלמים בני כת אלאדהמיה, והם כונו "החיים מתחת למתים" בשל בית הקברות המצוי מעל המערה.
המערה כיום

המערה נמצאת מצפון לעיר-העתיקה בקרבת שער שכם. בכניסה אליה ממוקם מסגד.
כיום שוכן במקום (מזה כ-60 שנה) מחסן לפירות וירקות, בחדרים במערה שהוסבו למחסנים הסגורים בשערים. הגישה למקום היא מאחורי תחנת האוטובוסים ברחוב סולטאן סולימאן. הכניסה היא מתוך סמטה קטנה מזרחית לגדר תחנת האוטובוס.
תקרית דנשוואי

תקרית דנשאווי היא תקרית שאירעה בכפר דנשאווי (כיום במחוז אל-מנופיה) שבאזור הדלתה של הנילוס במצרים ב-13 ביוני 1906, ומהווה בעיני היסטוריונים רבים את ראשית הלאומיות המצרית המודרנית.
רקע

בתקופה זו שלטה בריטניה במצרים בצורת פרוטקטורט, ולמעשה, שימשה מצרים כמדינת חסות בריטית. כוחות בריטיים רבים שהו שם, בסיסים בריטיים מוקמו במדינת החסות ובריטניה שלטה במדינה באמצעות הנציב העליון במצרים, שהיה באותה תקופה הלורד קרומר.
התקרית

ב-13 ביוני 1906, בעת שהיו במסע מקהיר לאלכסנדריה, יצאו חמישה קצינים בריטיים, מלווים במתורגמן ובשוטר מצרי, לציד באזור כפרי בדלתה של הנילוס. הם החלו לירות ביונים מבויתות שהחזיקו הכפריים, וכתוצאה מהירי נפצעו מספר מקומיים, ותבואה החלה לעלות באש. אחד המצרים, שאשתו נפצעה קשה מהירי, תקף את הבריטים במקל. אליו הצטרף מצרי נוסף שיוניו נפגעו, וכפריים נוספים יידו אבנים על הבריטים. הבריטים מסרו את נשקם, שעוניהם וכספם לכפריים, אך בכך לא שכך זעמם של המצרים. שני קצינים נמלטו מהכפר, אחד מהם הצליח להזעיק עזרה, בעוד השני התמוטט ומת ממכת חום. פלאח מצרי שניסה לסייע לקצין שהתמוטט נורה למוות על ידי הכוח הבריטי המסייע, ובינתיים בכפר התערבו זקני הכפר ואפשרו לשלושת הקצינים הנותרים לשוב לבסיסם בשלום.
התגובה הבריטית

הבריטים, שחששו מהתגברות הלאומנות המצרית, בחרו להגיב ביד קשה על התנגדות כלשהי לממשל וליצור בכך הרתעה. למחרת הגיע כוח צבאי בריטי לכפר ועצר 52 גברים. במשפט קצר שנערך בשיבין אל-קום, ובו ישב כנשיא בית הדין שר המשפטים בוטרוס ראלי הקופטי-נוצרי ושלושה שופטים נוספים היו פקידים בריטיים, נשפטו הנאשמים על פי תקנה מיוחדת שהייתה קיימת מ-1895, שעל פיה אסורה הפגיעה באנשי צבא בריטיים. ארבעה גברים הורשעו ברצח הקצין שמת ממכת חום ונדונו למוות. שני מקומיים נוספים נדונו למאסר עולם ו-26 נוספים נדונו לעונשי מאסר שונים, לעבודת פרך ולהלקאה. גזרי הדין ניתנו ב-27 ביוני 1906 ולמחרת, הוצאו לפועל באופן פומבי.
בעדותם טענו הקצינים הבריטיים כי היו אורחי הכפר וכי כל פעולותיהם היו כשורה. השוטר המצרי שנלווה אליהם העיד כי הקצינים ירו פעמיים אל ההמון לאחר פציעתה של האשה. בעקבות עדותו זו, פוטר השוטר ממשרתו ונגזרו עליו שנתיים מאסר ו-50 מלקות.
הדי התקרית והמשפט שבא בעקבותיה הגיעו גם לבריטניה. אנשי ציבור שמתחו ביקורת על התגובה הבריטית הואשמו בחוסר פטריוטיות והוקעו כתומכים ב"תועמלנים המצרים המושחתים". האנרכיסט הבריטי, גאי אלדרד (Guy Aldred), שהישווה ב-1907 את הוצאתו להורג של מתנקש הודי להוצאתם להורג של הכפריים המצריים, נדון ל-12 חודשי מאסר עם עבודת פרך על פרסום דבריו. גם המחזאי הבריטי, ג'ורג' ברנרד שו, התבטא כנגד התקרית וגזר ממנה כי החובה הפוליטית הקדושה והחשובה ביותר היא דיכוי האימפריאליזם והתומכים בו.
תוצאות התקרית במצרים

התקרית הובילה למרד רבתי במצרים, ולהתנגדות עזה של התושבים המקומיים נגד הפרוטקטורט הבריטי. האירוע היה אחד משורת מקרים בהם חשו המצרים כמדוכאים על ידי הקולוניאליזם הבריטי, אך חומרתו העניקה למצרים את הלגיטימציה לפתוח בשורת פעולות שנועדו להוציא את השלטון הבריטי ממצרים. התקרית נוצלה על ידי שני התועמלנים הלאומנים, השייח' עלי יוסוף ומוסטפא כאמל, לפרסום עשרות מאמרים בעיתונות שליבו את הרגש הפאן-איסלאמי בקרב האוכלוסייה. התקרית הובילה, בסופו של דבר, להתפטרות הלורד קרומר (1907) וליצירת מפלגות אידאולוגיות לאומיות, כגון המפלגה הלאומית של מוסטפא כאמל ומפלגת אל-אומה של אחמד לוטפי א-סייד ולראשונה, נשמעה קריאה להקמת מדינה מצרית עצמאית.
השפעה נוספת של התקרית הייתה הגברת המתיחות בין המוסלמים והנוצרים, מתח שהפך לגורם פעיל ביחסי הפנים במצרים והתקיים ברמה גבוהה עד 1913.‏
ב-1956 תיאר העיתונאי המצרי מוחמד חסנין הייכל את תבוסתם המדינית של הבריטים לאחר מבצע מוסקטר במילים: "היונים של דנשאווי שבו הביתה ללול".
ב-1999 הוקם באזור התקרית "מוזיאון דנשאווי". במוזיאון, הנמצא במרכז תרבותי אזורי הכולל גם תיאטרון פתוח, מונצחת התקרית והמאבק המצרי לעצמאות.
הערות שוליים

↑  על פי פ.ג'. וטיקיוטיס, מת הקצין כתוצאה מפצעים שנפצע בראשו. פ.ג'. וטיקיוטיס, תולדותיה של מצרים, ממוחמד עלי עד סאדאת, הוצאת מאגנס, ירושלים, 1983, עמ' 204
↑  תקציר המאמר: Order or Justice: The Denshawai Incident and British Imperialism
↑  וטיקיוטיס, עמ' 204
↑  וטיקיוטיס עמ' 204
↑  וטיקיוטיס עמ' 203-204
↑  Denshway Museum
גריגורי פטרובסקי

גריגורי איוואנוביץ' פטרובסקי (ברוסית: Григо́рий Иванович Петро́вский;‏ 4 בפברואר 1878 – 9 בינואר 1958) היה מהפכן קומוניסטי ופוליטיקאי באימפריה הרוסית ולאחר מכן בברית המועצות. פטרובסקי כיהן קומיסר עממי (מקביל לשר) הפנים של רוסיה הסובייטית ב־1917 - 1918, יושב ראש הוועד הפועל של אוקראינה הסובייטית, בין 1922–1938 היה יושב ראש הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. בשנת 1939 הודח מכל תפקידיו הבכירים, אך לא נעצר (בניגוד לבכירים אחרים שהודחו מתפקידיהם באותה תקופה).
קורות חיים

פטרובסקי נולד בעיירה פצ'נגי בפלך חרקוב לאב חייט ואם עובדת מכבסה. בגיל 3 התייתם מאביו. מגיל 11 התחיל לעבוד, כדי לעזור בפרנסת המשפחה. מגיל צעיר החל להיות פעיל בתנועת הפועלים. בגיל 20 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. נעצר כמה פעימים על ידי המשטרה בשל מעורבותו בארגון שביתות של פועלים. בשנת 1905 מונה למזכיר הוועד של המפלגה בעיר יקטרינוסלב. בשנת 1912 נבחר לדומה הממלכתית מטעם פועלי העיר יקטרינוסלב. בדומה היה ליושב ראש סיעת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, העלה הצעות חוק למתן זכות שווה לשפה האוקראינית במשרדי הממשלה שהיו בשטחה של אוקראינה. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נעצר על ידי המשטרה ביחד עם שאר חברי סיעתו בהוראה ישירה של צאר ניקולאי השני. המעצר בא לאור התנגדות חברי הסיעה למלחמה. פטרובסקי ושאר חברי הסיעה נידונו לגלות ביקוטיה.
לאחר מהפכת פברואר, ב-1917, התמנה לקומיסר של יקוטיה, אך מהר מאוד עזב את האזור ועבר תחילה לדונבאס ולאחר מכן לפטרוגראד. לאחר מהפכת אוקטובר מונה לקומיסר עממי (שר) לענייני ביטחון פנים. היה בין מקימי ארגון צ'קה. בשנים 1918 - 1920 היה יושב ראש הוועד הפועל של אוקראינה הסובייטית. בשנת 1922 חתם מטעם אוקראינה על הכרזה להקמת ברית המועצות. משנת 1922 ועד 1938 מילא תפקיד של יושב ראש הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. במקביל, היה פעיל בקומינטרן. בינואר 1938, לאחר ביטול הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות, מונה לסגן יו"ר נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות.
במהלך תקופת הטיהורים במפלגה (1939-1935) פטרובסקי לא נעצר ולא נחקר (וזאת בניגוד לרובה המוחלט של הגוורדיה הבולשביקית הוותיקה שחוסלה בידי סטלין באותן שנים). אבל במאי 1939 הודח מתפקידו כסגן יושב הראש של הסובייט העליון באשמת חוסר ערנות - "לא זיהה בזמן את אויבי העם הרבים שעבדו בסביבתו". במשך כחצי שנה היה מובטל, עד שחברו לסיעה בדומה הממלכתית (בתקופת האימפריה הרוסית) מצא לו תפקיד במוזיאון המהפכה במוסקבה. פטרובסקי עבד במוזיאון עד לשנת 1950 ואף התגורר בבית על הגדה במוסקבה. לאחר מותו של סטלין ב־1953, הוא שב להופיע בכנסים מפלגתיים, היה אורח קבוע בכנסים של וותיקי המפלגה הקומוניסטית. פטרובסקי היה אורח הכבוד בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, בה נשא ניקיטה חרושצ'וב את הנאום הסודי, שבו האשים את סטלין במדיניות של דיכוי.
פטרובסקי מת בדירתו במוסקבה בינואר 1958, ונטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
משפחתו

גריגורי פטרובסקי נישא פעמיים. הוא היה אב לשלושה ילדים (שני בנים ובת) - כולם מאשתו הראשונה. בנו הבכור, לאוניד פטרובסקי (1897 - 1941), היה גנרל בצבא האדום, נפל בקרב ליד ז'לובין באוגוסט 1941. בנו השני, פיוטר פטרובסקי (1899 - 1941) היה, כמו אביו, פעיל בכיר במפלגה הקומוניסטית. הוא נעצר ב־1937, נידון ל־15 שנות מאסר והוא להורג ב־1941. בתו, אנטונינה, הייתה נשואה לפקיד מפלגתי בכיר, אשר הוצא להורג בשנת 1937.
הנצחת זכרו

פטרובסקי, זכה להנצחה עוד בחייו : בשנת 1926 שמה של העיר יקטרינוסלב שונה לדניפרופטרובסק (שילום של שם הנהר דניפרו ושם משפחה "פטרובסקי"), בשנות ה-30 רובע פודיל בקייב נקרא "רובע פטרובסקי" (ב-1939 הוחזר שמו המקורי של הרובע), תחנת רכבת פטרובקה בקייב, מפעל לייצור חומרי נפץ במחוז לוהנסק גם נקרא על שמו של פטרובסקי.
גם לאחר מותו, למרות היותו דמות שולית וחסרת השפעה ממשית על הפוליטיקה הסובייטית, הונצח פטרובסקי באופן די מורחב ביחס לאדם במעמדו: על שמו נקראו 4 יישובים באוקראינה (בנוסף לעיר דנפרופטרובסק), רחובות וכיכרות ב-24 יישובים (באוקראינה וברוסיה של ימינו), 7 מפעלים, פסלים בדמותו הוצבו בקייב, דונצק ובעיר דנפרופטרובסק. על שמו נקראו פארקים והיכלי תרבות.
בשנים 2015 - 2016, במסגרת דה-קומוניזציה באוקראינה, שונו שמות כל האתרים שנקראו על שמו של פטרובסקי. פסלים שלו בקייב ובדנפרופטרובסק הוסרו. רק ברוסיה ובשטחים שבשליטה הרוסית באוקראינה, הרחובות, שנקראו על שמו נשארו ללא שינוי. גם פסלו של פטרובסקי בדונצק עדיין עומד.
הערות שוליים

↑  על פי הלוח הגרגוריאני. על פי הלוח היוליאני, שהיה נהוג ברוסיה, תאריך לידתו של פטרובסקי הוא 23 בינואר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307735305171  PLWABN: 9810541535905606  GND: 1138795747  ISNI: 0000 0001 0977 086X  LCCN: n80128400  LNB: 000020579  NKC: js2008439246  NTA: 073417599  SELIBR: 295980  VIAF: 59067001   WorldCat (עם VIAF): 59067001
סלימה מוראד

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1905 
 פטירה:  28 בינואר 1974 (בגיל 68) 
 מדינה:   עיראק
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
סלימה מוראד (פאשא) (בערבית: سليمة مراد; תעתיק מדויק: סלימה מראד; 1905–1974) הייתה זמרת יהודיה עיראקית, שנחשבה לזמרת העיראקית הידועה ביותר מאז שנות ה-30 המוקדמות של המאה ה-20.
ביוגרפיה

מוראד נולדה בשכונת טטראן בבגדאד למשפחה יהודייה עניה וחסרת השכלה.
מוראד שיתפה פעולה עם האחים סאלח ודאוד אל-כוויתי, מוזיקאים שכתבו והלחינו עבורה שירים וניגנו עמה. אחד השירים המפורסמים ביותר של סלימה מוראד הוא "לבך קשה כאבן" (قلبك صخر جلمود), אותו כתבו האחים אל-כוויתי. בשנת 1933 הגיעה הזמרת אום כולתום להופיע בעיראק. היא שמעה את השיר הזה והחליטה לבצעו, למרות שהיה בכך משום חריגה ממנהגה לשיר רק שירים שנכתבו עבורה באופן בלבדי. סלימה מוראד ודאוד אל-כוויתי עזרו לה ללמוד ולבצע את השיר.
בשנת 1935 העניק לה ראש ממשלת עיראק נורי סעיד את הכינוי "פאשא" כתואר כבוד. ב-1953 נישאה מוראד לאחד הזמרים העיראקים המצליחים ביותר בכל הזמנים, נאזם אל-ע'זאלי. היא הייתה נשואה לו עד מותו הפתאומי ב-1963. במשך חייהם המשותפים שיתפו השניים פעולה בתחום המוזיקה והשירה. אף לאחר גל העלייה של יהודי עיראק, היא המשיכה להתגורר בעיראק עד מותה ב-1974.
לאחר מותה

בשנת 2015 הוקלטה גרסת כיסוי לשיר "לבך קשה כאבן" באלבומו של דודו טסה "עלא שו'אטי", אותה שרה הזמרת מירה עווד.
בשנת 2012 יצאה בעיראק סדרה בשם "סלימה פאשה" שמספרת את סיפורה של סלימה מוראד.
אוסף משיריה ושירי בן זוגה נאזם אל-ע'זאלי יצא בתרגום לטיף ברטוב בשנת תש"ף.
לקריאה נוספת

לטיף ברטוב, כוכבים בשמי עיראק: סלימה מראד ונאצ'ם אל ע'זאלי, הוצאה פרטית, 2020
הערות שוליים

↑  T. Morad, D. Shasha, Iraq’s Last Jews: Stories of Daily Life, Upheaval, and Escape from Modern Babylon, Springer 2008, p. 18.
↑  כוכבים נוצצים בשמי עיראק: סלימה מראד ונאצ'ם אל-עאזלי, בחר, תרגם וערך לטיף ברטוב, הוצאה פרטית, תש"ף
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלהאם מחאמיד רוזין

אלהאם מחאמיד-רוזין (בערבית: إلهام محاميد-روزين) (נולדה ב-16 בפברואר 1990) היא ספורטאית פאראלימפית ערבייה-ישראלית, וקפטנית לשעבר בנבחרת ישראל בכדורשער נשים.
ביוגרפיה

אלהאם מחאמיד נולדה באום אל-פחם, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. אובחנה בלידתה עם אכרומטופסיה תורשתית, שבעקבותיה נאלצה להתמודד  עם לקות ראייה ועם עיוורון צבעים.
ביוגרפיה > קריירה ספורטיבית

בנעוריה, הצטרפה לקבוצת כדורשער מיוחדת במועדון העיוורים שבעיר הולדתה, אום אל-פאחם.
ביוזמתה הוקמה נבחרת ישראל בכדורשער נשים ומחאמיד הייתה קפטן הקבוצה בשנים 2010–2018.
בשנת 2015 זכתה הנבחרת במדליית זהב במשחקים העולמיים לעיוורים ולקויי ראייה והבטיחה את מקומה במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
בשנת 2019 זכתה הנבחרת במדליית כסף באליפות אירופה והבטיחה את מקומה במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020).
ביוגרפיה > חיים אישיים

עשתה שירות לאומי בלשכה לסיוע משפטי בירושלים. בעלת תואר ראשון בחינוך ובתיאטרון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בפסיכודרמה בסמינר הקיבוצים.
בשנת 2018 נישאה מחאמיד לקפטן נבחרת ישראל בכדורשער גברים, מיכאל רוזין (שאף התאסלם למענה), ולהם שני ילדים.