stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויטאלי צ'ורקין
ביוגרפיה > קריירה

צ'ורקין היה בעל תואר בהיסטוריה, וסיים את לימודיו במכון המוסקבאי הממלכתי ליחסים בינלאומיים ב-1974 ולמד יחד עם אנדריי קוזירב ואנדריי דניסוב. דיבר אנגלית, מונגולית וצרפתית.
עבד בשירות החוץ החל מ-1974, תחילה במחלקת המתורגמנים של משרד החוץ הסובייטי, והיה מתרגם בצוות המתורגמנים של הסכמי סאל"ט 2 בז'נבה.
ב-1979 כיהן כמזכיר השלישי של מחלקת ארצות הברית במשרד החוץ הסובייטי. בשנים 1982–1987 עבד כמזכיר שני וראשון בשגרירות ברית המועצות בוושינגטון, ומ-1987 ועד 1989 עבד במחלקה הבינלאומית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
ב-1989 מונה לדובר שר החוץ הסובייטי, ואחר כך היה לראש מינהל המידע של משרד החוץ הסובייטי ועסק בשירותי דוברות וקשרי המשרד עם העיתונות והתקשורת. בשנים 1991–1992 המשיך לעבוד כדובר. תחילה עמד בראש שירותי הדוברות של המשרד הסובייטי לקשרי חוץ, ואחר כך היה לדובר משרד החוץ הרוסי, ובשנים 1992–1994 כיהן כסגן שר החוץ.
כיהן כשגריר רוסיה בבלגיה (1994–1998) ואחר כך היה שגריר רוסיה בקנדה (1998–2003).
בשנים 2003–2006 היה שגריר למשימות מיוחדות במסגרת משרד החוץ (מעשית המתין לתפקיד קבוע תוך ביצוע מטלות זמניות), עד שמונה ב-8 באפריל 2006 לשגריר רוסיה באו"ם ונציגהּ במועצת הביטחון של האו"ם.
בתקופת המלחמה בדרום אוסטיה באוגוסט 2008 הציג באופן נוקשה את עמדתה של רוסיה במלחמה והאשים את מדינות המערב בכך שהן מתערבות רק כשנוח להן. בנאומו בפני מועצת הביטחון תהה מדוע חבריה מיהרו לבקר כל כך את פעולותיה הצבאיות של רוסיה – שלא היו אלא תגובה לתוקפנות הגאורגית. צ'ורקין תהה היכן היו מדינות המערב כאשר מטוסי נאט"ו הפגיזו את בלגרד במהלך מלחמת קוסובו וכאשר ארצות הברית תקפה בעיראק מתוך עילה כי מצאה עדות לקיומו של נשק גרעיני. על פעילותו באו"ם העניק לו נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב את עיטור הכבוד ב-2009.
בעת המתיחות בחצי האי קרים בפברואר ובמרץ 2014 ספג ביקורת, כפועל יוצא של היותו נציג רוסיה, שספגה ביקורת רבה בקהילה הבינלאומית בשל חשדות לפעילות צבאית בקרים. כשגריר רוסיה טען כי דין קוסובו כדין קרים, וכי מה שהיה מקובל על ידי הקהילה הבינלאומית כשקוסובו הכריזה על עצמאות חד-צדדית מסרביה, יכול להיות מקובל גם במקרה של היפרדות חצי האי קרים מאוקראינה.
צ'ורקין נחשב לדיפלומט ממולח ובלתי מתפשר שנהג להציג את עמדותיו באופן נחרץ ונוקשה וללא משוא פנים.
מותו

ויטאלי צ'ורקין נפטר לפתע בניו יורק ב-20 בפברואר 2017, יום לפני יום הולדתו ה-65.
משפחתו

היה נשוי והיו לו שני ילדים. בתו אנה צ'ורקינה עובדת בערוץ Russia Today. אלמנתו, מרינה צ'ורקינה, מרצה לצרפתית.
הערות שוליים

↑  История учреждения. Гимназия № 1522
↑  УТОЧНЕНИЕ
↑  Виталий Чуркин — фильмография — юные советские актёры // Кино-Театр.ру
↑  МИД РФ и Африка
↑  שגריר רוסיה לאו"ם מת במפתיע: "לקה באירוע לב", באתר ynet, 20 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1194975496  VIAF: 540156919245354970001   WorldCat (עם VIAF): 540156919245354970001
ז'אקטה מלוקסמבורג

ז'אקטה מלוקסמבורג, רוזנת ריברס (1415/1416 - 30 במאי 1472) הייתה בתו הבכורה של פייר הראשון מלוקסמבורג, רוזן סן-פול, קונברסנו ובריאן, ואשתו, מרגרט מבו. היא הייתה דמות בולטת במלחמות השושנים. נישואיה הראשונים והקצרים עם הדוכס מבדפורד, אחיו של המלך הנרי החמישי, הפכו אותה לבעלת ברית של בית לנקסטר. עם זאת, לאחר ההפסד של בית לנקסטר בקרב טאווטון, ז'אקטה ובעלה השני, ריצ'רד וודוויל העבירו תמיכתם לבית יורק. בין השאר, כשלאחר עלייתו של אדוארד הרביעי לכס המלוכה, חיתנו את בתם הבכורה, אליזבת וודוויל, עם המלך.
ביוגרפיה

ז'אקטה הייתה בת לאצולה הגבוהה. אביה, פייר מלוקסמבורג, רוזן סיינט־פול ויורש רוזנות בריאן, היה בנו של ג'ון מלוקסמבורג. סבתה הגדולה מצד אביה, מאוה משטיון, הייתה צאצאית של ביאטריס, בתו של הנרי השלישי, מלך אנגליה, ואלינור מפרובנס. אימה של ז'אקטה, מרגרט מבו (=באלצו), הייתה בתם של פרנסיס מבו (פרנצ'סקו מבאלצו), הדוכס אנדריה הראשון וסואבה אורסיני וצאצאית של סימון החמישי דה מונפור ואלינור, בתו הצעירה של ג'ון, מלך אנגליה.
ז'אקטה גם הייתה בת־דודה בדרגה רביעית (בהבדל של שני דורות) של זיגיסמונד מלוקסמבורג, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך בוהמיה והונגריה.
נישואים ראשונים

בעשרים ושניים באפריל 1433, בעת שהייתה ז'אקטה בת 17, היא נישאה לג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד הראשון. הדוכס היה בנם השלישי של הנרי הרביעי, מלך אנגליה, ומארי בוהון, ונינו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה. הנישואים היו עריריים והדוכס נפטר בחמישה עשר בספטמבר 1435. ז'אקטה שמרה על תארה מבעלה הראשון והייתה ידועה לאורך כל ימי חייה כדוכסית בדפורד. ז'אקטה ירשה כשליש מרכושו של בעלה הראשון, כהיותה אלמנתו.
נישואים שניים

נישואיה השניים היו עם סר ריצ'רד וודוויל, הצ'מברלין של הדוכס ג'ון מלנקסטר. הנרי השישי, מלך אנגליה הטיל עליו להשיב את האלמנה, ז'אקטה, לאנגליה. במהלך המסע, השניים התאהבו ונישאו אחד לשני בסתר ללא היתר המלך. לאחר שהנרי החמישי גילה אודות הנישואים, סירב לראות את בני הזוג והטיל עליהם קנס של 1000£. לז'אקטה ולריצ'רד היו ארבעה עשר ילדים, אך הם איבדו את בנם הבכור, לואיס, אשר נפטר מקדחת כאשר היה בן 12.
באמצע שנות הארבעים של המאה החמש עשרה, הוודווילים היו בעמדה חשובה וחזקה. ז'אקטה הייתה קרובה למלך הנרי ולאשתו, מרגרט מאנז'ו. היא נשאה בתואר הגבוה ביותר מגבירות חצר המלכות, למעט המלכה, מרגרט מאנז'ו וזכתה להרשאות והשפעות ייחודיות. מרגרט שכנעה את המלך הנרי להפוך את בעלה של ז'אקטה לברון ריברס ב־1448, והוא נהיה תומך אדוק של בית לנקסטר בתחילת מלחמות השושנים.
מלחמות השושנים

בית יורק ניצח את בית לנקסטר בקרב טואוטון ב-29 במרץ 1461, ואדוארד הרביעי, המלך הראשון מבית יורק, תפס את השלטון.
המלך החדש אדוארד הרביעי נישא בסתר לאליזבת וודוויל שהתאלמנה מבעלה הראשון באחד מקרבות בית יורק-בית לנקסטר. בביתם של הוודווילים ב-1 במאי 1464 בנוכחותן של ז'אקטה ועוד שתי גבירות. אליזבת הוכתרה כמלכה ב-26 במאי 1465. הנישואים הרסו את תוכניותיו של רוזן וורוויק, בן דודו של אדוארד, שניהל משא ומתן עם צרפת לנישואים פוליטיים עם המלך, כדי ליצור ברית בין המדינות.
הנישואים הביאו לעליה נוספת במעמדם של הוודווילים. בעלה של ז'אקטה, ריצ'רד, זכה בתואר רוזן ריברס ומונה כגזבר אנגליה. ז'אקטה חיתנה את ילדיה עם אנשים משפיעים ועשירים. את בנה ג'ון, בן ה־19, חיתנה עם אלמנה עשירה מאוד, קתרין נוויל, דוכסית נורפוק, שהייתה בת 65. עליית מעמדם של הוודווילים יצרה עוינות בקרב בית יורק, לרבות וורוויק ואחיו של המלך, ג'ורג' וריצ'רד, שהוחלפו עם קודמיהם, בני לנקסטר. עוינות זו באה לידי ביטוי ב־1469, כאשר וורוויק הדיח את אדוארד הרביעי וכלא אותו באופן זמני. הרוזן ריברס ובנו ג'ון נתפסו והוצאו להורג על ידו ב-12 באוגוסט. ז'אקטה נפטרה כשלוש שנים לאחר מותו, ב־1472, בגיל 56.
כישוף

לאחר הוצאתם להורג של בעלה ובנה הואשמה ז'אקטה בכישוף על ידי אדם בשם תומאס ווייק, שהיה מאנשיו של וורוויק. ווייק הביא פסלון עופרת וטען שז'אקטה השתמשה בפסלון למטרות כישוף, בין השאר כדי להביא לנישואי בתה עם המלך, אדוארד. ז'אקטה זוכתה בהחלטת מועצת המלך הגדולה, שהתקיימה לאחר שחרורו של אדוארד ממעצר. ב־1484, ריצ'רד השלישי, כחלק מ"הטיטלוס רגיוס" חידש את הטענה שכישופיה של ז'אקטה המנוחה, הביאו לנישואים בין המלך אדוארד הרביעי לבין בתה, אליזבת וודוויל.
צאצאים

אליזבת וודוויל, מלכת אנגליה (בסביבות 1437 - שמונה ביוני 1492), הייתה אשתו של סר ג'ון גריי ולאחר מותו בקרב, נישאה לאדוארד הרביעי, מלך אנגליה.
לואיס וודוויל (בסביבות 1438), נפטר בגיל 12 מקדחת.
אן וודוויל (1438/9 - שלושים ביולי 1489), נישאה לראשונה לויקונט בורשייר, לאחר מכן, רוזן קנט.
אנתוני וודוויל, רוזן ריברס השני (בסביבות 1440 - עשרים וחמישה ביוני 1483), התחתן פעמיים.
ג'ון וודוויל (בסביבות 1444 - שנים עשר באוגוסט 1469), התחתן עם קתרין נוויל, דוכסית נורפוק.
ז'אקטה וודוויל (1445 - 1509), נישאה לברון.
ליאונל וודוויל, בישופ סולסברי (בסביבות 1446 - יוני 1484).
אלינור וודוויל (נפטרה בסביבות 1512), הייתה אשתו של בנו של רוזן קנט.
מרגרט וודוויל (בסביבות 1450 - 1490/1), נישאה לרוזן.
מרתה וודוויל (נפטרה בסביבות 1500).
ריצ'רד וודוויל, רוזן ריברס השלישי (1453 - מרץ 1491).
אדוארד וודוויל, לורד סקיילס (1454/8 - עשרים ושמונה ביולי 1488).
מרי וודוויל (בסביבות 1456 - 1481), הייתה אשתו של רוזן אנגלי.
קתרינה וודוויל (בסביבות 1458 - 18 במאי 1497), נישאה לראשונה להנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם, ובפעם השנייה לג'ספר טיודור, דוכס בדפורד.
אליזבת מיורק, בתה הבכורה של אליזבת וודוויל ונכדתה של ז'אקטה, הפכה ליורשת בית יורק עם מותם של שני אחיה ("הנסיכים שבמצודה"). נישואיה הפוליטיים להנרי השביעי לאחר קרב בוסוורת׳, שירש את תביעת בית לנקסטר לכתר (עקב מותם של כל בית לנקסטר), הכריעו את קץ מלחמת השושנים, והובילו לאיחוד הבתים המלכותיים באנגליה ולעלייתו של בית טיודור למלוכה.
לקריאה נוספת

Philippa Gregory; David Baldwin; Michael Jones (2011). The Women of the Cousins' War. London: Simon & Schuster.
העתק (פיזיקה)

וקטור ההעתק לעומת הדרך שעשה גוף לאורך מסלול
במכניקה קלאסית, וקטור ההעתק הוא הווקטור הקצר ביותר המחבר בין נקודת מדידה התחלתית לנקודת מדידה סופית של מיקומו של גוף. כיוונו של וקטור ההעתק הוא ככיוון ישר דמיוני המחבר את שתי נקודות המדידה, וגודלו כאורך הישר. מתמטית, העתק מוגדר כהפרש בין וקטור מיקום הגוף בסוף התנועה לווקטור מיקומו בתחילת התנועה. מהגדרה זו ניתן להסיק כי וקטור ההעתק אינו מושפע מהדרך אותה הגוף עבר בין נקודות המדידה, אלא רק ממיקומו הסופי וההתחלתי. כלומר אם מיקום הגוף בזמן  t_{1} היה  {\vec {x_{1}}} וב-  t_{2} היה  {\vec {x_{2}}} הרי שווקטור ההעתק  \Delta {\vec {x}} הוא  \Delta {\vec {x}}\;{\overset {\underset {\mathrm {def} }{}}{=}}\;{\vec {x_{2}}}-{\vec {x_{1}}}. בהקשר זה האות היוונית  \Delta  (דלתא) משמשת לציון הפרש, שימוש נפוץ בה.
מהירות ותאוצה

על בסיס ההעתק ניתן להגדיר מהירות של גוף - אפשר למדוד את מיקום הגוף בשתי נקודות סמוכת בזמן לרגע המבוקש, ולחשב את וקטור ההעתק על סמך שתי מדידות אלו. הממוצע ליחידת זמן של וקטור ההעתק יוגדר כווקטור המהירות הממוצעת על המקטע המחבר את שתי הנקודות  {\bar {\vec {v}}}={\frac {\Delta {\vec {x}}}{\Delta t}}. בהנחה ותנועת הגוף רציפה, אזי ככל שהמדידות יהיו סמוכות יותר, כך גודל זה יתקרב למספר מסוים. מספר זה, אשר מבטא את הגבול כאשר  \Delta t שואף לאפס מוגדר כווקטור המהירות הרגעית בנקודה (Velocity), וגודלו הוא המהירות (Speed) בנקודה.
דרך נפוצה להתייחסות למיקום גוף במרחב היא באמצעות פונקציה וקטורית  {\vec {x}}(t) המחזירה עבור כל נקודה בזמן את וקטור מיקום הגוף. במקרה זה ניתן להציב בפונקציה שתי נקודות זמן  t_{i+1},  t_{i} אשר ההפרש בין שני הערכים המוחזרים ייתן את וקטור ההעתק. באופן דומה לחישוב לעיל, ההעתק הממוצע ליחידת זמן יוגדר כווקטור המהירות הממוצעת:  \,{\bar {\vec {v}}}\;{\overset {\underset {\mathrm {def} }{}}{=}}\;{\frac {{\vec {x}}(t_{i+1})-{\vec {x}}(t_{i})}{t_{i+1}-t_{i}}}={\frac {\Delta {\vec {x}}}{\Delta t}}.  ופונקציית המהירות תוגדר באמצעות הגבול בו  \Delta t שואף ל- 0: {\vec {v}}(t){\overset {\underset {\mathrm {def} }{}}{=}}\lim _{\Delta t\to 0}{\frac {\Delta {\vec {x}}}{\Delta t}}=\lim _{\Delta t\to 0}{\frac {{\vec {x}}(t+\Delta t)-{\vec {x}}(t)}{\Delta t}}, כלומר פונקציית המהירות היא הנגזרת של פונקציית וקטור המיקום.
באופן דומה וקטור התאוצה מוגדר כווקטור שינוי המהירות הרגעית של הגוף ביחס לזמן. {\vec {a}}(t)=\lim _{\Delta t\to 0}{\frac {{\vec {v}}(t+\Delta t)-{\vec {v}}(t)}{\Delta t}}
בתהליך ההופכי כדי למצוא את וקטור המהירות מבצעים סכימה (אינטגרציה) על וקטור התאוצה, וכדי למצוא את ההעתק מבצעים סכימה על וקטור המהירות.
\int {\vec {a}}dt={\vec {v}}\;\;;\int {\vec {v}}dt={\vec {\Delta x}}
הגדרת אורך עקום התנועה

הגדרת וקטור ההעתק בין שתי נקודות אינה מאפשרת לחשב את אורך הדרך שעבר גוף בין שתי נקודות במקרה בו הגוף לא נע בצורה ישרה בין שתי הנקודות. לפיכך, כאשר רוצים לחשב את אורך הדרך אותה עבר הגוף, יש לחלק את תנועתו למקטעים קטנים ככל שניתן, ולחבר את אורכי ההעתקים המחושבים על סמך מדידות בתחילת ובסוף כל קטע.
S=\lVert \Delta {\vec {x}}_{1}\rVert +\lVert \Delta {\vec {x}}_{2}\rVert \cdots \lVert \Delta {\vec {x}}_{n-1}\rVert +\lVert \Delta {\vec {x}}_{n}\rVert =\sum _{i=1}^{n}\lVert \Delta {{\vec {x}}_{i}}\rVert
בהנחה והתנועה של הגוף רציפה, ככל שהחלוקה תהיה מעודנת יותר, כלומר תכיל מקטעים קצרים יותר, כך כל מקטע יתקרב לקו ישר וחישוב אורך הדרך יהיה מדויק יותר.
באופן דומה, כאשר נתונה פונקציה  {\vec {x}}(t) המקבלת ערכים בטווח של  t_{1}<t<t_{2} ומחזירה עבור כל נקודה בזמן את ווקטור המיקום של גוף הנע על מסלול  S, ניתן לחלק את מסלול הגוף  S למספר סופי  n של מקטעי תנועה המוגדרים על ידי נקודת התחלה בזמן ונקודת סוף בזמן  [t_{i},t_{i+1}]. בכל מקטע זמן שכזה, ניתן לבחור בנקודה  t_{i}^{*} השייכת לקטע, לחשב את גודל וקטור המהירות הרגעית באותה הנקודה  \left\Vert v(t_{i}^{*})\right\Vert , ולהכפיל בהפרש הזמנים  \Delta t_{i}=t_{i+1}-t_{i}. כלומר לחשב את הביטוי  \left\Vert {{\vec {v}}(t_{i}^{*})}\right\Vert \Delta t_{i} השווה בקירוב לווקטור ההעתק המוגדר על המקטע.
כאשר נסכום את כל המקטעים, נקבל את הסכום הבא:  S=\sum _{i=1}^{n}\left\Vert {{\vec {v}}(t_{i}^{*})}\right\Vert \Delta t_{i}, אם קיים לפונקציה גבול כאשר אורך המקטעים  \Delta t שואף ל- 0 אז נגדיר גבול זה כאורך הדרך או העקומה אותה עבר הגוף. על מנת לחשב את גודל הסכום, נזהה כי סכום זה מהווה סכום רימן. תכונתו של סכום רימן היא שאם הוא מתכנס כאשר אורך המקטעים  \Delta t שואף ל- 0, אזי הוא הופך לאינטגרל, ובפרט במקרה זה הוא מקבל את הביטוי:  \int _{t1}^{t2}{\left\Vert {{\vec {v}}(t)}\right\Vert dt} .
כאשר פותחים את פונקציית המהירות הווקטורית לרכיבי ווקטורי היחידה  x,y,z מקבלים את הביטוי הבא:  S=\sum _{i=1}^{n}\left\Vert {{\vec {v}}(t_{i}^{*})}\right\Vert \Delta t_{i}=\int _{t1}^{t2}{\sqrt {v_{x}^{2}{\hat {x}}+v_{y}^{2}{\hat {y}}+v_{z}^{2}{\hat {z}}}}dt=\int _{t1}^{t2}{\sqrt {{\dot {x}}_{x}^{2}(t){\hat {x}}+{\dot {x}}_{y}^{2}(t){\hat {y}}+{\dot {x}}_{z}^{2}(t){\hat {z}}}}dt.
גוף קשיח

כאשר מנתחים תנועה של גוף קשיח וקטור ההעתק צריך להכיל גם את התנועה הסיבובית אותה עבר הגוף, ולכן במקרה כזה ההעתק לאורך הדרך יקרא ההעתק הליניארי של הגוף, ההעתק הסיבובי (המתאר את הזווית אותה עבר הגוף) יקרא העתק זוויתי וההעתק הכולל יהיה הצירוף הליניארי של שניהם.
מערכות ייחוס

עקרון היחסות של גלילאו קובע שחוקי הפיזיקה הם זהים בכל שתי מערכות ייחוס הזזות במהירות קבועה זו יחסית לזו, ולכן אין אפשרות להבדיל בין מערכות הייחוס מי מהן נעה ומי מהן ניצבת, אלא ניתן לדבר רק על הפרש המהירויות בין שתי המערכות. מכאן שאין שום משמעות למיקום ללא מערכת ייחוס, ובהתאמה אין משמעות להעתק ללא מערכת ייחוס. לדוגמה: רכבת נעה במהירות 






u
→





{\textstyle {\vec {u}}}

 ונוסע הולך בתוך הרכבת במהירות 






v
→





{\textstyle {\vec {v}}}

, אם מערכת הייחוס היא הרכבת עצמה, ההעתקו של האדם יבוטא לפי סכימה של מהירות הליכתו כלומר, 



.
∫
(



v
→



)
d
t
=



v
→



t


{\textstyle .\int ({\vec {v}})dt={\vec {v}}t}

 אך אם מערכת הייחוס היא מערכת אינרציאלית יחסית לרכבת אזי וקטור העתקו יבוטא על ידי סכימה של מהירות הרכבת בנוסף למהירות הנוסע כלומר, 



.
∫
(



u
→



+



v
→



)
d
t
=



u
→



t
+



v
→



t


{\textstyle .\int ({\vec {u}}+{\vec {v}})dt={\vec {u}}t+{\vec {v}}t}

 מכאן שבמערכות ייחוס שונות יהיו העתקים שונים לאותו הגוף שנע, ושיש חשיבות רבה לבחירת מערכת הייחוס ממנה מודדים את המיקום וההעתק של הגוף. באופן דומה ניתן להראות זאת תוך שימוש בעקרונות היחסות הפרטית המכליל את עקרון היחסות של גלילי למהירויות הקרובות למהירות האור.
קירוב גודל עקומה S באמצעות חלוקה למקטעים
וירג'יניה קלינטון קלי

| --- | --- |
קלינטון קלי לצד בנה הנשיא ביל בחדר הסגלגל, 1993
קלינטון קלי לצד בנה הנשיא ביל בחדר הסגלגל, 1993
 לידה:  6 ביוני 1923 בודקו, ארקנסו, ארצות הברית
 פטירה:  6 בינואר 1994 (בגיל 70) הוט ספרינגס, ארקנסו, ארצות הברית
 שם לידה:  וירג'יניה דל קסידי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית העלמין רוז היל, הופ, ארקנסו
 ידועה בשל:  אמו של ביל קלינטון
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה הצפון-מערבית
 מקצוע:  אחות
 מפלגה:   המפלגה הדמוקרטית
 בן זוג:  ויליאם ג'פרסון בליית' הבן (1946-1943)   רוג'ר קלינטון האב (1962-1950); (1967-1962)   ג'ף דווייר (1974-1969)   ריצ'רד קלי (1994-1982)
 צאצאים:  ביל ורוג'ר
 מספר צאצאים:  2
וירג'יניה קלינטון קלי (באנגלית: Virginia Clinton Kelley‏; 6 ביוני 1923 – 6 בינואר 1994) הייתה אחות אמריקאית, אמו של ביל קלינטון.
ביוגרפיה

וירג'יניה דל קסידי נולדה בעיירה בודקו (Bodcaw) שבדרום ארקנסו. היא הייתה בתם היחידה של ג'יימס אלדרידג' קסידי (1898–1957), חנווני ומוכר הקרח בעיירה, ואדית' (לבית גרישם) קסידי (1901–1968), שעבדה כאחות. כשהייתה קלינטון פעוטה עברה משפחתה להופ. במהלך לימודיה התיכוניים עבדה כמלצרית במסעדה מקומית. בתום לימודיה בתיכון עברה קלינטון אל שריבפורט שבלואיזיאנה במטרה ללמוד סיעוד ולהתמקצע כאחות בהשראת אמה. במהלך התמחותה הרפואית בשריבפורט פגשה את ויליאם ג'פרסון בליית' הבן, לימים בעלה הראשון אליו נישאה בטקס אזרחי ב-1943, רגע לפני שיצא לשירות צבאי במסגרת מלחמת העולם השנייה. עם סיום הכשרתה, שבה קלינטון להופ. כשבעלה השתחרר מהכוחות המזוינים של ארצות הברית לאחר המלחמה, התאחדו השניים ובמשך ארבעה חודשים התגוררו בשיקגו.
בשעה שקלינטון ובעלה ויליאם היו בעיצומו של תהליך רכישת בית מגורים חדש בהופ, קלינטון כבר חזרה זמנית לבית הוריה. בעוד ויליאם עשה את דרכו להופ, שם חיכתה לו קלינטון, הוא נהרג בתאונת דרכים – שלושה חודשים טרם לידת בנם ויליאם ג'פרסון בליית' השלישי. מאוחר יותר העבירה קלינטון את זמנה בניו אורלינס במסגרת הכשרתה כאחות מרדימה. בשנת 1950 היא נישאה למוכר כלי הרכב רוג'ר קלינטון האב, אביו של בנה השני רוג'ר הבן. רוג'ר האב היה אלכוהוליסט, והתעלל בקלינטון ובבניה נפשית ופיזית. הוא מיאן לאמץ את ביל, אם כי בשנת 1962 נשא ביל את שם משפחתו של אביו החורג המתעלל, באופן חוקי. לימים סיפר לאמו שיהיה זה קל יותר אם לכל המשפחה יהא שם משפחה זהה.
קלינטון ורוג'ר האב התגרשו בשנת 1962 אך התחתנו מחדש כעבור חודשים אחדים. לאחר מותו של רוג'ר ממחלת הסרטן ב-1967, נישאה וירג'יניה קלינטון בשנת 1969 לג'ף דווייר (Jeff Dwire), מעצב שיער במקצועו. ב-1974 נפטר דווייר כתוצאה מסיבוכים של מחלת הסוכרת. ב-17 בינואר 1982 נישאה לריצ'רד קלי (2007-1915), מנהל בחברה לתיווך בתחום הפצת מזון. נישואיהם נמשכו עד למותה של קלינטון ב-6 בינואר 1994 כתוצאה מסיבוכים של סרטן השד. היא נפטרה בגיל 70 בביתה שבהוט ספרינגס (אנ'), שם הורדו הדגלים לחצי התורן כאות אבל על מותה. היא נפטרה פחות משנה לאחר שבנה הושבע לתפקידו כנשיא ארצות הברית. קלינטון נטמנה לצד בעלה הראשון ויליאם ג'פרסון בליית' בבית העלמין רוז היל שבהופ.
לפני מותה התראיינה לעיתונאית קוני צ'אנג ודיברה בפתיחות על שני בניה. בשנת 1998 סיפר הנשיא לשעבר קלינטון כי אמו, לצד רעייתו הילרי וחבר הקונגרס ג'ון לואיס, נמנתה בין התומכים הראשונים במסע הבחירות הנשיאותי שלו בבחירות 1992.
ראו גם

ברברה בוש – אמו של הנשיא ה-43, ג'ורג' ווקר בוש
אן דנהאם – אמו של הנשיא ה-44, ברק אובמה
מרי טראמפ – אמו של הנשיא ה-45, דונלד טראמפ
לקריאה נוספת

ביל קלינטון, תרגום: אמנון כץ, חיי, ידיעות ספרים, 2005, מסת"ב 965-511-428-7
הערות שוליים

↑  דייוויד לאוטר, Virginia Kelley, Clinton’s Mother, Dies at Age 70, באתר לוס אנג'לס טיימס, 7 בינואר 1994 (באנגלית)
↑  טוד ס. פורדום, Virginia Clinton Kelley, 70, President's Mother, Is Dead, באתר הניו יורק טיימס, 7 בינואר 1994 (באנגלית)
↑  CLINTON TO LAY HIS MOTHER TO REST, באתר שיקגו טריביון, 9 בינואר 1994 (באנגלית)
↑  וירג'יניה קלינטון קלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
↑  טום ראום, Clinton’s Mother’s Funeral Draws Many Mourners, Including Streisand, באתר AP‏, 8 בינואר 1994 (באנגלית)
↑  ביל קלינטון, Remarks on the 35th Anniversary of the March on Washington in Oak Bluffs, Massachusetts, באתר govinfo.gov‏, 28 באוגוסט 1998 (באנגלית)
| ביל קלינטון |
| --- | --- | --- |
| משפחה | הילרי רודהם קלינטון (רעיה) • צ'לסי ויקטוריה קלינטון (בת) • וירג'יניה קלינטון קלי (אמא) • סוקס (חתול) • באדי (כלב) |  |
| פעילות מוקדמת | אוניברסיטת ג'ורג'טאון • מלחמת וייטנאם • אוניברסיטת ייל • מושל ארקנסו |  |
| נשיא ארצות הברית ה-42 | נשיא ארצות הברית ה-42 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 1992 • הבחירות לנשיאות 1996 |  |
| קבינט | אל גור (סגן הנשיא) • וורן כריסטופר (מזכיר המדינה) • מדליין אולברייט (מזכירת המדינה) • לס אספין (מזכיר ההגנה) • ויליאם פרי (מזכיר ההגנה) • ויליאם כהן (מזכיר ההגנה) |  |
| אירועים מרכזיים | הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (1994) • אל תשאל, אל תספר (1993) • הסכמי אוסלו (1993–1994) • הסכם דייטון (1995) • צו נשיאותי 13087 (1998) • ההתקפות על השגרירויות (1998) • פרשת מוניקה לווינסקי (1998) • מבצע כוח מאוחד (1999) • ועידת קמפ דייוויד (2000) |  |
| ראו גם | המרכז הנשיאותי ע"ש קלינטון • זאת הכלכלה, טמבל • שלום, חבר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119236265  ISNI: 0000 0000 7859 3978  LCCN: n94023484  NLK: KAC2018O0599  VIAF: 13113560   WorldCat (עם VIAF): 13113560
ויליאם ג'לקס

ויליאם דורסי ג'לקס (באנגלית: William Dorsey Jelks; ‏ 7 בנובמבר 1855 –  13 בדצמבר 1931) היה עורך עיתון, מוציא לאור ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-32 בשנים 1901–1907. בתוקף תפקידו כנשיא הסנאט של אלבמה, הוא כיהן כמושל בפועל במהלך חודש דצמבר 1900, כאשר המושל ויליאם סמפורד שהה מחוץ למדינה בחפשו אחר טיפול רפואי.
ראשית חייו

ויליאם ג'לקס נולד בעיירה ווריורסטנד שבאלבמה. ב-1876 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מרסר שבמייקון, ג'ורג'יה, שם הוא היה חבר באחוות כי-פי. ב-1879 הוא רכש מניות בעיתון Union Springs Herald. בהמשך הוא רכש את העיתון The Eufaula Daily Times והיה לעורכו. במהלך מגוריו בעיר יופאולה (Eufaula) הוא שימש כחבר וכמפקח במועצת החינוך של העיר. כעורך העיתון, קרא ג'לקס לגירושם של האפרו-אמריקאים מאלבמה ושיבח את מעשי הלינץ'.
קריירה פוליטית

ב-1898 נבחר ג'לקס לסנאט של אלבמה מטעם מחוז ברבור, ושימש כיושב ראש ועדת החוקה של הבית. ב-1900 הוא נבחר כנשיא הסנאט. באותה תקופה, על פי חוקת אלבמה משנת 1875 לא היה קיים בה תפקיד סגן מושל, וכך ג'לקס, בתוקף תפקידו כנשיא הסנאט, שימש כמושל זמני בפועל מ-1 עד 26 בדצמבר אותה שנה כאשר היה המושל ויליאם סמפורד בתקופת נבצרות עקב סיבות בריאות. ב-11 ביוני 1901 הושבע ג'לקס במקום סמפורד כמושל קבוע לאחר שזה האחרון הלך לעולמו.
מושל אלבמה

כמושל, לקח ג'לקס חלק פעיל באשרור חוקת אלבמה של 1901 וקידום חוקי ג'ים קרואו. החוקה החדשה השיבה על כנה את משרת סגן המושל וקבעה את משך כהונת המושל לארבע שנים. כחוקה שהותוותה על פי המודל של מיסיסיפי, היא קבעה דרישות לרישום להצבעה שלמעשה שללו את זכות הבחירה מרוב השחורים ומעשרות אלפי עניים לבנים. חוואי אלבמה שיבחו את החוקה שקבעה את העליונות הלבנה בחוק וצמצמה את כוחם של גופי הממשל המקומי בקהילות השחורים. במשך שישים שנה נשללה זכות הבחירה מהשחורים, עד לחקיקת חוק זכויות האזרח של 1964. ג'לקס תמך כאמור במעשי לינץ' והצדיק אותם. למשך תקופה קצרה במהלך תקופת כהונתו הוא התנגד למעשי לינץ', והעדיף את ההליכים המשפטיים. הוא התנגד למתן חינוך לשחורים, בהאמינו שהחינוך יוציא אותם מעבודתם בשדות ויוביל אותם לבטלה, שוטטות ופשע. לפחות בהזדמנות אחת ב-1902 הוא העניק חנינה לאנשים שביצעו מעשי לינץ והורשעו ברצח. במאמר שפורסם בעיתון ב-1905, הוא הגן על רצח של אדם שחור שהואשם באונס.
ב-1902 נבחר ג'לקס לתקופת כהונה שנייה מלאה בזכות עצמו, והיה מושל אלבמה הראשון שנבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים.
ג'לקס גם היה אחראי להעברת החקיקה שהגבילה את העסקת הילדים והטילה עליה פיקוח, להקמת נציבות ספרי הלימוד של המדינה, לביצוע הרפורמה במערכת מסילות הברזל של המדינה ובמערכת העסקת האסירים, חידוש והרחבת הקפיטול המדינתי, והקמתו של מחוז יוסטון.
שנותיו האחרונות

כאשר סיים ג'לקס את כהונתו כמושל ב-1907, הוא היה המושל שכיהן במשך הזמן הארוך ביותר מכל המושלים לפניו. הוא הותיר עודף של 1.8 מיליון דולר בקופת המדינה של אלבמה, והמליץ להוציאה על חינוך. בהמשך הוא הקים חברת ביטוח בברמינגהאם ושימש כנשיאה הראשון. בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית של 1912, שהתקיימה בבולטימור הוא היה נציג, ותמך במועמדותו של וודרו וילסון לנשיאות.
ויליאם ג'לקס נפטר ביופאולה ב-13 בדצמבר 1931. הוא נטמן בבית הקברות פיירויו שבעיר.
הערות שוליים

1 2  Lyman, Brian (January 10, 2018). "The lynching of Robin White and the confession of George Howard". Montgomery Advertiser.
↑  Michael Perman, Struggle for Mastery: Disenfranchisement (sic) in the South, 1888-1908, Chapel Hill: University of North Carolina Press, 2001, p. 318.
↑  "Ambushed in Eufaula: Alabama's forgotten race massacre". al. January 16, 2022.
↑  William D. Jelks (1901-07) - Encyclopedia of Alabama
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175439290  ISNI: 0000 0000 4358 9725  LCCN: no2004056237  SNAC: w61g1cq9  VIAF: 36628809   WorldCat (עם VIAF): 36628809
ורקבונד

כרזה בעיצוב פטר ברנס לתערוכת אמני הוורקבונד בקלן, 1914
בול גרמני מ-2007 לציון 100 שנים לייסוד הוורקבונד ועליו ציור הכרזה לתערוכה ב-1924
ורקבונד (Werkbund) הוא איגוד מקצועי של מעצבים, אדריכלים ותעשיינים בגרמניה.
הארגון הוקם בשנת 1907 בגרמניה ביוזמת אנשי תעשייה ובתמיכת הממשלה. מטרתו הייתה לקדם את העיצוב בתעשייה בגרמניה. זו הייתה הפעם הראשונה שאנשי התעשייה הבינו כי כדי ליצור מוצרים איכותיים ולקדם מכירות הם זקוקים למעצב בתעשייה. הארגון המציא את המושג "מעצב בית", כלומר מעצב שמועסק על ידי מפעל מסוים והוא חלק מצוות העובדים שלו. מעצב הבית אחראי על כל תחום הפרסום, עיצוב המוצר, הדגמים, האביזרים ונייר המכתבים. בניגוד לאנגליה שם המעצבים יצאו נגד התעשייה ודגלו בעיצוב ייחודי, בגרמניה המעצבים הלכו עם התעשייה ושיפרו אותה.
בספטמבר 1933 היה הוורקבונד אחד הארגונים התרבותיים הראשונים בגרמניה לאמץ חוקה השוללת חברות של לא-אריים בארגון.
עד פרוס המאה ה-20 רק מבני ציבור, כנסיות, עיריות ובניני מגורים קבלו תשומת לב עיצובית. בעקבות עליית חשיבות התעשייה גם מפעלי התעשייה החלו לקבל תשומת לב עיצובית. העיצוב הפך לחדשני מבחינה ארכיטקטונית, ללא ניסיון לחקות סגנון קלאסי או סגנונות קודמים אחרים. בין השאר, יזם הוורקבונד גם את בניית שיכון וייסנהוף בתערוכת שטוטגרט ב-1927.
העיצוב עשה שימוש בהישגי התעשייה כאלמנט עיצובי:
שילוב בין שני סוגי חומרים: שלד פלדה מצופה זכוכית.
קירות עגולים ללא עמודי פינה.
צורות גאומטריות בהתאם לחומרים ולשיטת הבנייה החדשות.
אירועים מרכזיים:
1907: הקמת ארגון הוורקבונד במינכן

1914: תערוכה בקלן

1924: תערוכה בברלין

1927: תערוכה בשטוטגרט

1929: תערוכה בברסלאו

1938: הארגון נסגר על ידי הנאצים

1949: הארגון הוקם מחדש