stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרורית צהובת-גרון
תפוצה

דרורית צהובת-הגרון נפוצה מטורקיה ועד איראן, אפגניסטן, פקיסטן, הודו ובנגלדש. הוא מין תועה בסרי לנקה ובחלקים ממיאנמר.
ביוני 2023 דווח כי אוכלוסיית דרוריות של כעשרה זוגות מקננים נצפו בישראל בשטח הגולן. זאת לאחר שבשנת 2022 נצפו דרוריות באותו האזור בעקבות תצפית אקראית.
הערות שוליים

↑  דרורית צהובת-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  מגדיר הציפורים של ישראל - דרורית צהובת-גרון, באתר פורטל צפרות
1 2 3  Ali, Sálim, 1896-1987., Handbook of the birds of India and Pakistan : together with those of Bangladesh, Nepal, Bhutan, and Sri Lanka, כרך 10, 2nd ed, Delhi: Oxford University Press, 1998, עמ' 81–86
↑  Misra, M. K., תצפיות על הרגלי קינון של דרורית צהובת-גרון, Newsletter for Birdwatchers, 1990
↑  ההתרבות של דרורית צהובת-הגרון, Newsletter for Birdwatchers, 1993, עמ' 51
↑  ההתרבות של דרורית צהובת-הגרון, Newsletter for Birdwatchers, 1993, עמ' 78
↑  Rasmussen, Pamela C., Birds of South Asia : the Ripley guide, 2nd ed., Washington: Smithsonian National Museum of Natural History, 2012, עמ' 576
↑  Robinson, S. M. (1925). "Nesting of the Yellowthroated Sparrow Gymnoris xanthosterna xanthosterna at Kalan, Shan States". Journal of the Bombay Natural History Society. 30 (2): 477
↑  נעה פישר, עולה חדשה: אוכלוסייה של דרורית צהובת גרון תועדה לראשונה בישראל, באתר ynet, 8 ביוני 2023
דימה ריבינסקי

דמיטרי "דימה" ריבינסקי (נולד ב-1 במאי 1970) הוא אלוף ושיאן ישראל בשחייה בעבר ומאמן ראשי בקבוצת הפועל דולפין נתניה. הוביל ארבעה שחיינים למשחקים האולימפיים: אלכסיי מנז'ולה (סידני 2000), זוהר שיקלר (ריו דה ז'ניירו 2016), מיכאל לייטרובסקי (טוקיו 2020) ומרטין קרטאבי (פריז 2024).
ביוגרפיה

ריבינסקי נולד וגדל בקייב שבאוקראינה הסובייטית, שם החל לשחות בגיל 5, שחה בפנימיית ספורט בעיר הולדתו בהדרכת ארכדי איבצ'נקו. בצעירותו התאמן בקרב חמש מודרני, באגרוף. עלה לישראל בשנת 1992 והתאמן בקבוצת הפועל ירושלים בהדרכת לאוניד שייחט.
ביוגרפיה > 1993 > אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכה ריבינסקי בשתי מדליות זהב אישיות, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.43 שניות, לפני ערן גרומי חברו לקבוצת הפועל ירושלים (24.47 שניות) ורז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (24.76 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי הוא ניצח באופן ברור אך השעון האלקטרוני במסלול שלו לא נעצר ולכן הוא קיבל תוצאה זהה לזו של השני מורן זומרפלד ממכבי נהריה (54.02 שניות) ורז דר (54.08 שניות).
בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם עידו מירון, אורי שטיפט ויואב מאירי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה. מדליית ארד, בשמחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.82 שניות, אחרי נואל שטראוס שקבע שיא מכביה חדש של (52.06 שניות) וברט סטון (52.28 שניות), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.14 שניות.
ביוגרפיה > 1994

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה ריבינסקי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.02 דקות, לפני אורן אזרד מהפועל נס ציונה (24.40 שניות) ואיתן אורבך ממכבי חיפה (24.44 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.91 דקות, אחרי מורן זומרפלד (1:56.08 דקות) ואהוד דקטר מהפועל עומר (1:58.04 דקות). נוסף לכך, הוא פסל בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 1995

כשבועיים לפני אליפות אירופה שנערכה בווינה אוסטריה בשנת 1995, פרק את כתף שמאל ולמרות כל זאת בחר להשתתף באליפות וסיים במקום 25 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.93 שניות.(אנ') עקב כך פרש משחייה תחרותית והחל לאמן.
מספר שנים לאחר מכן שחה עם שחייני ירושלים רבתי, איתמר שחר, שלומי אמון ואלכסיי מנז'ולה וביחד שברו את השיא הישראלי לאגודות במשחה ל-4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:36.11 דקות.
ביוגרפיה > קריירת מאמן

משנת 1995 עבד כעוזר מאמן בקבוצתו הפועל ירושלים עד לשנת 1997. משם עבר לאמן בקבוצת ירושלים רבתי כעוזר מאמן של ברי אבנר. בשנת 2007 חזר לאמן בהפועל ירושלים. לאחר מכן, עבד כשנתיים בקבוצת הפועל בית שמש בשנים 2012–2014, מ-2014 החל לאמן בהפועל דולפין נתניה ומשנת 2016 כמאמן ראשי של הקבוצה.
בין השחיינים הבולטים שאימן ריבינסקי, נמנים השחיינים האולימפיים: אלכסיי מנז'ולה (סידני 2000), זוהר שיקלר (ריו דה ז'ניירו 2016), מיכאל לייטרובסקי (טוקיו 2020) ומרטין קרטאבי (פריז 2024) ואלופי ישראל נסטיה קורוטקוב, אהוד סגל, גיא ברנע, מרקוס שלזינגר, לימור מרמלשטיין, אולגה צינקר, בועז טלסקי וג'ואן קופטי.
משפחה

בנו של ריבינסקי, דייוויד ריבינסקי התאמן בהדרכת אביו. שחיין נבחרת ישראל לנוער וזוכה מדליית ארד באליפות ישראל (2019) במשחה ל-50 מטר חופשי.
לקריאה נוספת

ד"ר ברוך צ'יש, פסילה אמריקאית במישחה שליחים העניקה לישראל ניצחון בשיא חדש, הארץ, 12 ביולי 1993
דמיטרי קיריצ'נקו

דמיטרי סרגייביץ' קיריצ'נקו (ברוסית: Дмитрий Сергеевич Кириченко; נולד ב-17 בינואר 1977 בנובואלכסנדרובסק שברוסיה) הוא מאמן וכדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ.
קיריצ'נקו הוא מלך השערים השני בליגה הרוסית בכל הזמנים (125 שערים) אחרי אולג ורטניקוב (143 שערים).
מאוגוסט עד ספטמבר 2016 היה ממלא מקום מאמן קבוצת רוסטוב. בדצמבר 2017 מונה שוב לממלא מקום המאמן בקבוצת רוסטוב, עד למינויו של ואלרי קרפין למאמן הקבוצה.
קריירת מועדונים > כשחקן

המועדון הראשון בקריירה של קיריצ'נקו היה לוקומוטיב-קמב. בקבוצה שאז הייתה נמצאת בליגה השלישית הוא שיחק 24 משחקים אך לא הבקיע אף שער. באיסקרה שאליה עבר בעונה הבאה הוא לא שיחק בכלל. כישרונו להבקיע נגלה רק בטורפדו טגאנרוג, שם הוא הבקיע בעונתו הראשונה 7 שערים, ובעונה הבאה - 32. את עונת 1998 הוא כבר התחיל במדי רוסטלמאש, את שערו הראשון בקבוצה הוא הבקיע במחזור השמיני מול פ.צ. טיומן בדקה ה-30, אז המשחק הסתיים 4:0 לזכות הצהובים-כחולים. במחזור ה-11 קיריצ'נקו כבש את הצמד הראשון שלו מה שעזר לקבוצתו לנצח במוסקבה את דינמו. את העונה ההיא סיים עם 5 שערים ואת העונה שאחריה עם 6.
בעונת 2000 כבש 14 שערים ובעונת 2001 - 13. בעונת 2002 עבר לצסק"א מוסקבה, את העונה ההיא הוא סיים עם 15 שערים, 3 מהם הוא כבש במשחק מול קבוצתו הקודמת וסטוב. בעונת 2003 כבש 5 שערים וזכה באליפות רוסיה. בעונת 2004 מספר שעריו היה 9, הוא התחיל להיכנס למשחק יותר כמחליף, לכן הוא החליט לעבור ב-2005 למועדון הכדורגל מוסקבה.
בעונות 2005-2006 כבש במדי מועדון הכדורגל מוסקבה 26 שערים. ב-2006 עבר לסאטורן ראמנסקו, שם הוא קיבל משכורת של כ-2.2 מיליון רובל בשנה.
25 באוגוסט 2007 במשחק המחזור ה-22 לוקומוטיב מוסקבה - סאטורן ראמנסקו (2-0) קיריצ'נקו כבש את שערו ה-100 בליגה הרוסית והפך לשחקן השלישי בהיסטוריה עם השג זה אחרי אולג ורטניקוב ודמיטרי לוסקוב.
12 בספטמבר 2009 הוא שיחק מול רובין קאזאן את משחקו ה-300 בליגת העל. ב-300 משחקים אלה הוא כבש 111 שערים.
בינואר 2011 חתם חוזה עם רוסטוב לשנתיים וחצי. בשנת 2013 עבר למורדוביה סראנסק כשבמהלכה פרש ממשחק פעיל.
קריירת מועדונים > כמאמן

בשנת 2014 הצטרף למטה האימון של קבוצת רוסטוב. לאחר התפטרותו של גורבן ברדייב, מונה להחליפו כמאמן זמני, מאוגוסט עד ספטמבר 2016.
בדצמבר 2017, לאחר התפטרות לאוניד קוצ'וק מתפקיד מאמן רוסטוב, מונה שוב לממלא מקום המאמן עד למינויו של קרפין למאמן.
נבחרת לאומית

שיחק במדי הנבחרת ביורו 2004, שערו במשחק מול יוון הפך לשער השני המהיר ביותר בתולדות אליפויות אירופה, בשנייה ה-68 של המחצית הראשונה.
תארים

אליפות רוסיה - 2003, 2005 (צסק"א מוסקבה)
מקום 2 בליגה הרוסית - 2002 (צסק"א מוסקבה)
גביע אופ"א - 2004/05
מלך השערים בליגה הרוסית לשנות 2002, 2005
השער המהיר ביותר בתולדות אליפויות אירופה - אחרי 67 שניות (20 ביוני 2004 מול יוון - 1:2)
שיא באליפות רוסיה במספר הפנדלים המובקעים ברציפות - 22, הסדרה נמשכה יותר מ-10 שנים - מה-23 ביוני 2000 עד ה-14 באוגוסט 2010
מלך השערים של גביע האינטרטוטו 2008
גי ביאר

| --- | --- |

צילום משנת 2012
 לידה:  16 ביולי 1930 קהיר, מצרים 
 פטירה:  16 בספטמבר 2015 (בגיל 85) גארש, צרפת 
 שם לידה:  Guy Isidore Béart 
 מקום קבורה:  Cemetery of Garches 
 מוקד פעילות:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  1954–2015 (כ־61 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון אנרי הרביעי בפריז   בית הספר הגבוה לגשרים וכבישים
 סוגה:  שאנסון צרפתי
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  פיליפס רקורדס 
 בן או בת זוג:  ססיל דה בונפואה די שארמל (7 במרץ 1959–1959) ז'נבייב גאלאה 
 צאצאים:  עמנואל ביאר, אוו ביאר 
 פרסים והוקרה:  המדליה הגדולה (גראנד מדאי) של השאנסון הצרפתי (1994)  גראן פרי די דיסק  של אקדמיית שארל קרו (1958)  פרס בלזק  אביר בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיא ביאר, בציור משנת 1966 מאת מישל בורדה
גי ביאר (בצרפתית: Guy Béart, שמו בלידתו: Guy Béhar-Hasson, גי בֶכַר-חַסוֹן – שונה ל-Guy Béhart-Hasson ;‏ 16 ביולי 1930, קהיר - 16 בספטמבר 2015) היה זמר-יוצר ומלחין יהודי-צרפתי יליד מצרים, מחשובי האמנים של השאנסון הצרפתי, לאחר שהיגר כנער לצרפת מלבנון. היה מוזיקאי ומהנדס בניין בהכשרתו.
ביוגרפיה > רקע משפחתי ושנות ילדותו

גי נולד בקהיר שבממלכת מצרים דאז למשפחה יהודית-ספרדית. הוריו היו יהודים-לבנוניים. אביו, דוד בהר-חסון, היה רואה חשבון, ואמו היא עמליה טראל. אביו חילק את זמנו בין ארצות שונות, רובן מסביב לים התיכון, שבהן עבד בהקמת חברות. זמן קצר אחרי לידתו גם גי נגרר אחרי הוריו במסעות הבלתי פוסקים שהוכתבו על ידי עבודתו של אביו, כך שיחד עם אחותו, דוריס, בילה את ילדותו במצרים, יוון, בניס ואף במקסיקו. בימי מלחמת העולם השנייה בחר האב להתיישב בביירות, שבה הנער התחנך בצורה יסודית בין הגילים 10–17. כמו בנדודיו הקודמים, גם בלבנון הייתה לו הזדמנות להתוודע לתרבויות רבות, כולל של הפליטים שהגיעו לשם מאזורים שונים במזרח התיכון ובאירופה.
גי ביאר גדל בתרבות הצרפתית החילונית ובהגיעו לצרפת הזדהה בצורה מוחלטת עם שפתה, שיריה וערכיה. ביאר מתואר כאדם מסוגר ומסתורי למדי, שבדרך כלל העדיף לא לשתף אחרים בזכרונות הקשורים לזהות הדתית והאתנית של משפחתו. עם זאת לא התכחש מעולם למוצאו.
ביוגרפיה > לימודיו בצרפת

בשנת 1947 השתקעה משפחתו בפריז. כנער מחונן הרגיש גי ביאר חצוי בין משיכתו למדעים מדויקים ובין האהבה לשירה ולמוזיקה. לאחר שעבר בהצלחה את מבחני הבגרות בלבנון, נרשם תחילה במכללה היוקרתית "אנרי הרביעי" למסלול המגמות למתמטיקה גבוהה ולמתמטיקה יישומית ובו זמנית למד גם בבית הספר הלאומי למוזיקה (אקול נסיונאל דה מוזיק), בין היתר - נגינה בכינור ובמנדולינה. בהמשך למד הנדסת בניין ב"בית הספר הגבוה לגשרים וכבישים" ברחוב סן-פר (Saints Pères). לימים אמר בהלצה שלמד ב"בית הספר לגשרים ושנסונים", תוך משחק מילים אופייני לו, בצרפתית (Haute École des Ponts et Chansons במקום Haute École des Ponts et Chaussées).
ביאר התמחה בגבישים (עבודת התזה שלו דנה בנקע הגבישים ובביקוע הבטון).
בתום לימודיו עבד כמורה ממלא מקום למתמטיקה, כימאי על אונייה, ואחרי מות אביו בשנת 1952, על מנת לפרנס את אמו ואת אחותו הקטנה, עבד כחמש שנים בתור מהנדס במשרדי החברה הקבלנית הידועה "סנראפט א בריס" (Sainrapt et Brice). בתוקף תפקידו ניהל, למשל, בנייה של גשר במקסוויל, על יד נאנסי לצורך הקלת הגישה אל מחצבות סולבה.
קריירה > התחלת הקריירה המוזיקלית

עוד בשנות התיכון התנסה ביאר בכתיבת מחזות ושירים, ואף בציור. בשנות ה-1950 התחיל להופיע כזמר-יוצר בביסטרו "לה קולומב" (La Colombe "היונה") ברובע הלטיני לא רחוק מכנסיית נוטר דאם.
האמרגן והמפיק ז'אק קנטי התלהב ממנו והביא אותו למועדון הקברט "לה טרואה בודה" (Les Trois Baudets). אחר כך הופיע ביאר בעוד מקומות אופנתיים שבגדה השמאלית כמו "לה פור די סאלי" (le Port du Salut) (נמל ההצלה) ו"לה בובינו" (Le Bobino). אמנים גדולים כמו ברסנס עמדו מיד על הכישרון הצעיר, שחיבר בקלות ובמהירות מנגינות יפות ופשוטות, במקצבים שונים, וחרוזים שנונים ומתוחכמים. אף הדיווה פאטאשו נדהמה מהצעיר הביישן הלבוש בחליפה מהוגנת מדי וביקשה את רשותו לשיר את השנסון שכתב על מילותיו של אנדרה ארדלה (André Hardellet) ‏ Le Bal chez Temporel (הבאל ב"טמפורל"). השיר בביצועה של פאטאשו הפך לאחד מלהיטיה. בהמשך גם זמרות אחרות עטו עליו עם בקשות לשירים. זיזי ז'אנמר ביצעה את " Il y'a plus d'une" (יש יותר מאחת), La Gambrille ‏, La brave fille ‏ La corde au cou (חבל בצוואר) Je suis la femme (אני האשה). ז'ולייט גרקו זכתה ב"שנדרנגור" (Chandernagor), ‏ Qu'on est bien, ‏ Que j'aime,
Les lunettes  (המשקפיים).
קריירה > שיאי הקריירה

ז'אק קנטי החתים את גי ביאר על חוזה עם חברת "פיליפס" ויחד עם בוריס ויאן, שנהיה מנהלו האמנותי, שכנעו אותו להקליט את האלבום הראשון. האלבום הביא לו ב-1958 את "הפרס הגדול של אקדמיית הדיסקים שארל קרו". אחריו באו אלבומים ולהיטים נוספים כמו L'Eau vive (שיר ערש שהיה חלק מפסקול הסרט באותו השם, לפי ספר של ז'אן ז'יונו והושר בזמנו בפי כל; 1958), Qu'on est bien (שנודעה בביצוע של ז'ולייט גרקו; 1958), Il n'y a plus d'après‏ (1960) ,Les grands principes‏ (1965), Le grand chambardement, ‏ La vérité‏ (1967) Poste restante,Laura 
,L'Espérance Folle, Le Chapeau ,Les Couleurs du Temps, L'Agent double ו-À Amsterdam שנכנסו לקלאסיקה של השנסון הצרפתי. ב-1958 הופיע ביאר ב"אולימפיה" בחלק הראשון של המופע של קתרינה ולנטה והקסים את הקהל כשנעזר בו על מנת שייזכר במילות השירים. שני אלבומים נוספים, בהם Vive la Rose‏ (1966), כללו שירי עם מסורתיים צרפתיים.
פופולרי בקרב הקהל, מוערך גם על ידי המבקרים, סבל לעיתים מפחד במה עם מחסום פתאומי והתקף צחוקים, כפי שקרה לו למשל באחת מהופעותיו ב"אולימפיה", בלי לפגוע בקסם שהילך על הצופים.
לשירו "Les souliers"  כתבה  נעמי גרסה עברית : "שלגיה" ("כבר ירד השלג בהרים רחוקים").
Bienvenue - תוכנית אירוח בטלוויזיה

ביאר גילה קושי מסוים להסתגל להתפתחויות של אופנות חדשות במוזיקה הצרפתית - בעיקר אחרי הרוק אנד רול, זאת בשונה מזמרים כמו סרז' גינסבורג, ז'ילבר בקו או שארל אזנבור. אחרי שחברות תקליטים סירבו להקליט מיצירותיו החדשות, החליט לעשות צעד חלוצי ובשנת 1963 הקים בעזרת קנטי בית תקליטים משלו, בשם
Auto Production des Artistes du Micro ‏ APAM, אולם נכנס לסכסוך משפטי עם חברת פיליפס שסרבה לוותר על זכויות היוצרים. בסופו של דבר זכה במשפט אחרי כ-15 שנה, ב-1978.
מדיום הטלוויזיה לעומת זאת, פתח בפניו סיכויי הצלחה חדשים, הפעם כמגיש תוכנית אירוח מצליחה בשם
Bienvenue chez Guy Béart ("ברוכים הבאים לגי ביאר") בין השנים 1963–1970. בין אורחיו נמנו אמנים כמו ריצ'רד ברטון, ברסנס, מישל סימון, דיוק אלינגטון, סיימון וגרפונקל, איב מונטאן, ארתור רובינשטיין, לואי ארגון או פוליטיקאים כמו ז'אק דיקלו. ביאר קשר בתקופה זו יחסי ידידות עם הזוג לואי ארגון ואלזה טריולה ועם ז'ורז' פומפידו שהיה ידוע כשוחר שירה.
בתוכניתו בטלוויזיה נהג ביאר גם לשיר משיריו, מה שהחזיק את יצירתו בתודעת הצופים.
בסוף שנות השישים הקליט ביאר אלבום שירים בהשפעת המדע הבדיוני Guy Béart chante l'espace (גי ביאר שר את החלל) ועוד שירים ממופע שבו שילב גם את שירי העם מ"Vive la rose". המופע בשם "Chansons d'avant-hier et d'après-demain" (שנסונים משלשום וממחרתיים)
זכה בשבחי הבקורת המקצועית. "ביאר הוא הקסם עצמו. הקסם והכישרון" הכריז ידידו, לואי ארגון.
שנות השבעים והשמונים

על אף שבמשך שני עשורים נאבק ביאר עם בעיות בריאותיות שקשורות לגידול סרטני שנותח פעמיים, לא קפא על שמריו.
בשנות השבעים ובשמונים הקליט שמונה אלבומים חדשים שעסקו בנושאים מגוונים כמו אדריכלות, פילוסופיה, דת, אהבה, ושוב מדע בדיוני (Futur-Fiction Fantastique)‏ (1977)
התנסה גם בסגנון כמו-מיסטי באלבום משנת 1978 - Les Nouvelles Chansons.
בשנת 1976 זוג השחקנים ז'אן-לואי בארו ומדלן רנו הקליטו 31 משירי ביאר בטקסטים מדוקלמים וזכו לשבחים רבים.
בשנות ה-1980 הקליט שלושה אלבומים D'apocalypses en Messies, Le Beau miroir ו-Porte-Bonheur.
אחרי תקופה של העלמות מזירת חיי הבידור, ב-1986 חזר עם האלבום Demain je recommence (מחר אתחיל מחדש). שנה לאחר מכן כתב ספר על התמודדותו עם הסרטן - "L'Espérance folle" (התקווה המשוגעת).
משנות התשעים ועד מותו

אחרי שנפל קרבן לתרמית של חברת דיסקים לה מכר את זכויות היוצרים, יצא ביאר לכבוש שוב את במות אולמות הקונצרטים והבידור. אחרי קשיים רבים בארגון מופעים, זכה בהצלחה מחודשת ביולי 1991 על במת פסטיבל המוזיקה בפו, ב-1993 בפסטיבל סוב ואחר כך במרץ 1994 על יד הבית, בגארש. באותה שנה זכה בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית על מפעל חייו.
מלא אנרגיה וחיוניות, הזמר חזר לתודעת הציבור על ידי מופעים ב"אולימפיה" (1994) ובבובינו (למשך חמישה שבועות רצופים) (ינואר-פברואר 1996). החל משנת 2008 הקליט שירים חדשים באולפן במרתף ביתו.
בעקבות האלבום Il est temps (הגיע הזמן) מ-1995 הוקלטו הופעותיו החיות באולימפיה ובספטמבר 2010, בגיל הגבורות הוציא לאור אלבום עם שירים חדשים תחת הכותרת Le meilleur des choses (הטוב שבדברים).
חייו הפרטיים

כאדם חרד בדרך כלל לפרטיותו, ביאר חי בעשרות השנים האחרונות לחייו בבית מרווח ב"סגנון באוהאוס" ביישוב גארש (Garches), קרוב לפריז, שאותו קנה ב-1967. התחתן ב-7 במרץ 1959 בנאי-סיר-סן עם סיסל דה בונפואה דו שארמל, בת לאצולה מימי האימפריה הצרפתית הראשונה. ב-10 ביולי אותה שנה נולדה בתם, אווה (אב), לימים מעצבת תכשיטים. בני הזוג התגרשו ביולי 1960. בהמשך ניהל ביאר מדי פעם חיי זוגיות שלדבריו לא נמשכו מעל חמש שנים.
מן הקשר עם ז'נבייב גאליאה (Geneviève Galléa), דוגמנית ושחקנית, נולדה ב-14 באוגוסט 1963 (בגאסן, מחוז ואר) בתו השנייה, כוכבת הקולנוע עמנואל ביאר (Émanuelle Béart).
ביאר הקדיש לז'נבייב כמה משיריו הידועים: Les Grands Principes ,Filles d'aujourd'ui. את השיר Poste restante הוקדש לאהובה אחרת בשם מישלין.
אחד מתחביביו הגדולים היה הבישול. גי ביאר כיהן בוועד הכבוד של אגודת ידידי האוניברסיטה העברית בצרפת.
ב-16 בספטמבר 2015, בצאתו ממספרה, נפל גי ביאר ברחוב באופן פתאומי עקב התקף לב ונפטר.
הוא הובא לקבורה ב-21 בספטמבר 2015 בחלקה היהודית של בית הקברות בגארש. בלווייה הוזמנו לפי בקשתו האחרונה, רב, שניהל טקס לווייה יהודי, וכן כומר ואימאם.
פרסים ואותות הוקרה

1958 - גראן פרי של האקדמיה לתקליטים ע"ש שארל קרו, על אלבומו הראשון
1965 - גראן פרי של האקדמיה לתקליטים ע"ש שארל קרו
1987 - הפרס הגדול של השנסון SACEM
1987 - פרס בלזק
1994 - המדליה הגדולה של השנסון הצרפתי - מטעם האקדמיה הצרפתית
לגיון הכבוד של צרפת בדרגת אביר
עיטור המסדר הלאומי להצטיינות של צרפת
עיטור מסדר האמנויות והספרות של צרפת, בדרגת מפקד
יצירותיו

גי ביאר חיבר והלחין כ-300 שירים.
בעברית

בעברית ידועות הגרסה "שלגיה" של נעמי שמר לשיר Les souliers של גי ביאר, בביצועה של
שלישיית התאומים, וכן "אורה" של אריק איינשטיין (מתוך "שר בשבילך").
ביבליוגרפיה

1999 Pierre Saka - La Chanson française et francophone Larousse
הערות שוליים

↑  P.Saka 1999 עמ' 138
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462843105171  PLWABN: 9810702365705606  BNE: XX1169420  BnF: cb118907501 (data)  CiNii: DA15654281  GND: 118849964  ISNI: 0000 0001 0921 8549  LCCN: n88019474  MusicBrainz: 0a27cae4-8978-4efb-8f05-bfdbae69e544  NKC: xx0067904  NLA: 35695046  NTA: 07025799X  RERO: 02-A003065931  SUDOC: 026711761  Trove: 1046130  ULAN: 500355415  VIAF: 85742858   WorldCat (עם VIAF): 85742858
גלקסיה אפלה

גלקסיה אפלה היא כינוי לשלב היפותטי מוקדם מאוד בתהליך היווצרותה של גלקסיה רגילה, המכילה מעט מאוד כוכבים אם בכלל. הגלקסיה קיבלה את שמה כיוון שאין בה די כוכבים וגרמי שמיים הנצפים לעין, ורוב מסתה מורכבת מחומר אפל אשר לא ניתן לראותו. למרות זאת, ניתן לראות את השפעותיו הכבידתיות בגלקסיה, כגון על תנועות הכוכבים ויצירת עידוש כבידתי. המועמדים הסבירים ביותר לגלקסיות אפלות הם HI1225+01 ,AGC229385 ומספר גדול של ענני גז אשר נתגלו במהלך מחקרים על קוואזרים.
לתהליך היווצרות הגלקסיה האפלה יש תאוריות רבות ועדיין לא נמצאה הוכחה של אף אחת מהן.
היסטוריה

בשנת 2005 גילו אסטרונומים ענן גז מרוחק וניסו לזהותו. לאחר שנים של תצפיות והסברים, קבעו החוקרים שענן הגז הוא גלקסיה אפלה, כיוון שהשפיע על הגלקסיה M99.
מבנה > הרכב

גלקסיות אפלות מורכבות כנראה מחומר אפל ומאבק. חלק מהמדענים בטוחים שחלק מהגלקסיות מכילות כוכבים, למרות שלא ניתן לבדוק ולגלות אותם עקב המרחק הרב של הגלקסיות מכדור הארץ. אסטרונומים מעריכים שצפיפות הגז בגלקסיות אלה גבוה מצפיפות הגז בשמש פי מיליארד. חלק מהמחקרים מצביעים על כך שבגלקסיות יכולים להיווצר קוואזרים יוצאי דופן. בגלקסיה HE0450-2958 למשל זוהה ענן גז צפוף, בו נראתה הגלקסיה כבעלת קוואזר שאינו קשור אליה. תגלית זו עשויה להיות גלקסיה אפלה שבה קוואזר הפך לפעיל. עם זאת, תצפיות מאוחרות יותר גילו כי הגלקסיה אשר נחשבה כאפלה אינה מכילה יותר ענני גז צפופים, נתון השולל את התגלית.
מבנה > גודל

לא ניתן למדוד את הגודל המדויק של גלקסיות אפלות כיוון שלא ניתן לראותן באמצעות טלסקופים ומכשירי מדידה אופטיים. למרות זאת, ניתן להעריך את גודלן באמצעות השפעותיהן הכבידתיות על הסביבה. מרבית ההשערות תומכות שגודל הגלקסיות האפלות נע פי 2-3 יותר מגודלו שביל החלב.
טענות והשערות על גלקסיות אפלות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מרבית הסיבות להנחת קיומן של גלקסיות אפלות היא למען הבאת הסברים לאירועים אסטרונומים בלתי מפוענחים, כגון היווצרותן של על־גלקסיות וסעיפים בבעיית המסה החסרה. ישנן תאוריות שהגלקסיות האפלות הן שלב מפתח בהתפתחות גלקסיות וליצירת כוכבים, שכן הן נותנות את היסודות להתפתחות הזו ומונעים את התפרקותה עקב הכבידה החלשה שיש לה בזמן היווצרותה.
גלקסיות אפלות פוטנציאליות > HE0450-2958

גלקסיה בעלת קוואזר יוצא דופן. הוא נקרא בנוסף "קוואזר עירום" או "קוואזר חסר בית", משום שהוא נצפה כאילו אינו חלק מהגלקסיה, אלא מחוצה לה.
גלקסיות אפלות פוטנציאליות > Smith's Cloud

גלקסיית ענן המורכבת בעיקר ממימן, הנעה במהירות גבוהה מאוד. הגלקסיה התגלתה בשנת 1963 על ידי גייל ביגר, סטודנט לאסטרונומיה באוניברסיטת ליידן שבהולנד.
גלקסיות אפלות פוטנציאליות > HVC 127-41-330

גלקסיית ענן הנעה במהירות גבוהה. שלושת המספרים המרכיבים את שמה מציינים, בהתאמה, את קווי האורך והרוחב שלה ביקום.
גלקסיות אפלות פוטנציאליות > VIRGOHI21

גלקסיה מורחבת של מימן נייטרלי (HI) בצביר הבתולה שהתגלתה בשנת 2005. ניתוח ההרכב הפנימי שלה מעיד על כך שהיא עשויה להכיל כמות גדולה של חומר אפל. הגלקסיה כנראה לא מכילה כוכבים, דבר המצביע על כך שלא תיתכן מספיק כבידה למען החזקת החומר בה, דבר אשר לא קורה. תגלית זו עשויה להפוך אותה לאחת מהגלקסיות האפלות הראשונות שאי פעם זוהו.
ראו גם

חומר אפל
הילת חומר אפל
ד'תקצ"ב

ד'תקצ"ב (4592)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 831 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 30 באוגוסט 832. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנת שמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
דאוניים

ערך זה עוסק במשפחה של דגים. אם התכוונתם לכלי טיס חסר מנוע, ראו .
| דאוניים |
| --- | --- |
 Cheilopogon pinnatibarbatus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חניתאים
משפחה:: דאוניים
שם מדעי
 Exocoetidae ‏רפינסק, 1810

דג מעופף ממין Cheilopogon melanurus, בדאייה מחוץ למים.
Exocoetus volitans
דאון צעיר
דְּאוֹנִיִּים (שם מדעי: Exocoetidae; מכונים גם דגים מעופפים) היא משפחה של דגים קטנים עד בינוניים בגודלם, מסדרת החניתאים, המאופיינים בסנפירי חזה ארוכים המגיעים אצל מינים רבים עד לקצה הזנב, ובעזרתם הם מסוגלים לדאות באוויר מחוץ למים כשסנפיריהם פרוסים.
מאפיינים

המשפחה כוללת כ-50 מינים שונים של דגים המשתייכים לבין שבעה לתשעה סוגים. הדגים, המגיעים בדרך כלל לאורך של כ-30 סנטימטרים (אם כי יש כאלה המגיעים ל-45 סנטימטרים), נפוצים בכל האוקיינוסים העיקריים בכדור הארץ, ובייחוד במים טרופיים או סובטרופיים באוקיינוס השקט, האטלנטי וההודי. לרוב הם חיים בקרבת פני המים וניזונים מפלנקטון. בנוסף לסנפירי החזה הגדולים, גם סנפיר הבטן גדול, ואילו סנפיר הזנב מחולק לשתי אונות, שהתחתונה שבהן היא ארוכה מן העליונה. בזכות סנפירי החזה דמויי הכנפיים, מסוגלים הדגים לזנק מדי פעם מהמים ולנוע באוויר. לאמיתו של דבר, אין הדג המעופף מסוגל לעוף, שכן אין הוא אלא דואה וסנפיריו הגדולים המשמשים כעין כנפי דאייה. בדאייתו מסוגל הדג להכפיל את מהירותו הרגילה ולהגיע למהירות של 79-90 קילומטרים לשעה ויותר, בדרך כלל למרחקים של בין 30 ל-100 מטרים אך לעיתים אף יותר מכך. ככל הנראה, הדאייה משמשת כאמצעי להימלטות מטורפים כגון טונה (Thunnus), דג גרזן (Xiphias gladius), רעמתן ("Coryphaena") או דגים גדולים אחרים.
הדאוניים דואים בלהקות, לרוב. בדרך כלל, הגובה שאליו הם מגיעים בדאיותיהם הוא מטר אחד מעל פני המים, יש והם מתרוממים אף לגובה שישה מטרים ועולים עד לסיפוני האוניות.
ביצי הדג, בצבען הטבעי (אדום -לבן) או כשהן צבועות (לצבעי ירוק, צהוב או שחור) מהוות מרכיב במטבח היפני שנקרא טוביקו.
מיון

המשפחה כוללת מעל 50 מינים שונים של דגים המשתייכים לשבעה סוגים:
משפחת דאוניים (Exocoetidae)
סוג דָּאוֹן (Cheilopogon) - בו 29 מינים
סוג סִיסְנוּן (Cypselurus) - בו 12 מינים
סוג Exocoetus - בו 5 מינים
סוג Fodiator - בו 2 מינים
סוג סְנוּנִיתָן (Hirundichthys) - בו 12 מינים
סוג רַחְפָן (Parexocoetus) - בו 3 מינים
סוג Prognichthys - בו 6 מינים
מיון > מינים בחופי ישראל

דָּאוֹן מַפְלִיג (Cheilopogon exsiliens)
דָּאוֹן אַטְלַנְטִי (Cheilopogon heterurus)
דָּאוֹן מְרַחֵף (אנ') (Exocoetus volitans)
סִיסְנוּן אֲרֹךְ-סְנַפִּיר (Cypselurus cyanopterus)
סְנוּנִיתָן רוֹנְדֵּלֵטִי (Hirundichthys rondeletii)
סְנוּנִיתָן יַם-סוּפִי (Hirundichthys socotranus)
רַחְפָן כָּסוּף (Parexocoetus brachypterus)
רַחְפָן קְצַר-סְנַפִּיר (Parexocoetus mento)
דניאלה הודרובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 ביולי 1946 פראג, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  31 באוגוסט 2024 (בגיל 78) Hospital of the Merciful Sisters of Sts. Karel Boromejský, פראג, צ'כיה 
 מדינה:  צ'כיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 שפות היצירה:  צ'כית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 פרסים והוקרה:  פרס פרנץ קפקא (2012)  פרס צ'כיה לספרות (2011)  "Magnesia Litera" award for the best book of the year (2016) 
 
דניאלה הודרובה (בצ'כית: Daniela Hodrová;‏ 5 ביולי 1946 – 30 באוגוסט 2024) הייתה סופרת וחוקרת ספרות צ'כית. היא זכתה בפרס המדינה הצ'כית לספרות לשנת 2011 ובפרס פרנץ קפקא לספרות לשנת 2012.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

דניאלה הודרובה נולדה בשנת 1946 למשפחה צ'כית בפראג. אביה היה שחקן מפורסם בתיאטרון הוינוהראדי שבפראג, ומשפחתה נטתה לאומנות. לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בדירת ילדותה של הודרובה יהודים. עם גירוש היהודים לגטו טרזין, התאבדה בת המשפחה בקפיצה מהחלון. הודרובה לא הכירה את הסיפור כשגדלה שם, וגילתה זאת רק מאוחר יותר. הסיפור מניע את רומן הביכורים שלה, Podobojí (ראה אור בעברית בשם "בשתי הדרכים"). ככלל, תמה חוזרת בכתיבתה היא העבר של פראג והדרך שבה הוא ממשיך לרדוף את ההווה.