stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפטן מארוול (מארוול קומיקס)
ביוגרפיה בדיונית > ג'ניס-וול

קפטן מארוול השלישי הוא ג'ניס-וול, בנם המהונדס גנטית של מאר-וול ואהובתו אליסיוס. הוא נוצר מדוגמיות תאים של מאר-וול לאחר מותו, וגדל בצורה מלאכותית לבגרות פיזית, אם לא מנטלית. ג'ניס, כמו אביו לפניו, לובש את צמידי השלילה, והוא בעל תודעה קוסמית. למשך זמן מה הוא התמזג יחד עם ריק ג'ונס. למרות שהצמד לא מסתדר בתחילה, הם הופכים ברבות הזמן לחברים טובים. אולם, דעתו של ג'ניס נטרפת עליו והוא מאיים להשמיד את היקום.
לאחר שמת והחיה את עצמו מחדש בעזרתו החשאית של ברון הלמוט זמו, ג'ניס-וול מצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס תחת הכינוי "פוטון". אולם, בכך שהגביר את קצב ההחייאה המחודשת של ג'ניס-וול, ברון זמו קישר אותו לאחרית הימים, וגרם לתהליך הזדקנות של היקום. כדי למנוע את השמדת כל הקיום, ברון זמו פיזר חלקים מגופו של ג'ניס-וול ברחבי הזמן וממד הכוח האפל.
לאחרונה, ג'ניס-וול נוצר מחדש ככפילו של המקורי לאחר שמולקולות שלו התמזגו לתוך מרלו צ'נדלר.
ביוגרפיה בדיונית > פילא-וול

קפטן מארוול הרביעי היא פילא-וול, אחותו הצעירה של ג'ניס-וול. היא נוצרת כאשר ג'ניס - בהיותו בן יחיד - יוצר מחדש את היקום. המעשה יוצר מספר חריגות כמו למשל החייאתה של אמו והיווצרותה של אחותו. פילא-וול מופיעה באירועי "השמדה" של שנים 2005–2007, כאשר לחמה לצד נובה כדי לעצור את גל ההשמדה של אניהילוס. היא נוטלת את זהות קוואזר לאחר שהקודם נהרג בידי אניהילוס.
לפילא יש כוחות-על, וגם לה התפתחה תודעה קוסמית. היא יכולה לירות פרצי אנרגיה, לעוף, ולספוג לתוכה התקפות אנרגיה ולהחזירן כפרצי אנרגיה. בהמשך היא הפכה לאווטאר של אובליביון, וקראה לעצמה מחדש בכינוי "מרטיר". היא מתה כאשר ניסתה להציל את חבריה לקבוצת שומרי הגלקסיה.
ביוגרפיה בדיונית > קהנ'נר

קפטן מארוול החמישי הוא קהנ'נר, סוכן רדום של אימפריית הסקרול משני הצורה. הוא התמזג עם ה-DNA של מאר-וול, ננעל על צורתו הפיזית וניתנו לו תעתיקים טכנולוגיים של צמידי השלילה. אולם, אישיותו המנטלית נמחקה, והותירה את זו של מאר-וול כדומיננטית. במהלך אירועי "פלישה סודית", בהם גזע הסקרול פלש לכדור הארץ והטמיע את עצמו בקרב גיבורי-העל, קהנ'נר בחר להילחם נגד בני גזעו. נכון להיום, הוא נחשב כמת.
ביוגרפיה בדיונית > נו-ואר

כחלק מאירועי "שלטון אפל", שבהם נורמן אוסבורן מקבל חסות על סוכנות S.H.I.E.L.D, ומשתמש בכוח שניתן לו כדי לחתור תחת הממשל, חבר גזע הקרי נו-ואר מצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים של אוסבורן תחת הכינוי קפטן מארוול. נכון להיום, נו-ואר חבר בקבוצת האוונג'רס הצעירים.
ביוגרפיה בדיונית > קרול דנברס

קרול דנברס - גיבורת-העל שידועה בכינוי "גברת מארוול" - נטלה את זהותו של קפטן מארוול בהרצת חוברות חדשה בכתיבתה של קלי סו דקוניק ובאיורו של דקסטר סוי.
ביבליוגרפיה

Captain Marvel Vol.1 #1-62 (מאר-וול, פברואר 1968-פברואר 1979)
Death of Captain Marvel #1 (ינואר 1982)
Captain Marvel Vol.2 #1-2 (מוניקה רמבו, יולי 1989, דצמבר 1993)
Captain Marvel Vol.3 #1-6 (ג'ניס-וול, אוקטובר 1995-מרץ 1996)
Untold Legend of Captain Marvel #1-3 (מאר-וול, מרץ-אפריל 1997)
Captain Marvel Vol.4 #0-35 (ג'ניס-וול, ספטמבר 1999-אוגוסט 2002)
Captain Marvel Vol.5 #1-25 (ג'ניס-וול, ספטמבר 2002-יולי 2004)
Captain Marvel Vol.6 #1-5 (קהנ'נר, נובמבר 2007-אפריל 2008)
Captain Marvel Vol.7 #1-17 (קרול דנברס, יולי 2012-נובמבר 2013)
Captain Marvel Vol.8 #1-15 (קרול דנברס, מרץ 2014-מאי 2015)
Captain Marvel Vol.9 #1-10 (קרול דנברס, ינואר-נובמבר 2016)
Mighty Captain Marvel #0-9 (קרול דנברס, דצמבר 2016-ספטמבר 2017)
Captain Marvel Vol.7 #125-129 (קרול דנברס, אוקטובר 2017-פברואר 2018)
Captain Marvel Vol.10 #1-50 (קרול דנברס, ינואר 2019-יוני 2023)
Genis-Vell: Captain Marvel #1-5 (ג'ניס-וול, יולי-נובמבר 2022)
Captain Marvel Vol.11 (קרול דנברס, אוקטובר 2023 ואילך)
ראו גם

קפטן מארוול - דמות בדיונית של חברת DC קומיקס המתחרה.
הערות שוליים

↑  Comic Book Urban Legends Revealed, CBR
↑  Nextwave: Agents of H.A.T,E #1, March 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015152859  VIAF: 125145003305261300436   WorldCat (עם VIAF): 125145003305261300436
קרשטרצ'ה

| --- | --- |
סמל קרשטרצ'הסמל קרשטרצ'ה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת בקש
 שטח:  62.83 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,241 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°53′00″N 21°02′00″E﻿ / ﻿46.883333°N 21.033333°E﻿ / 46.883333; 21.033333 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.korostarcsa.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.קרשטרצ'ה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.קרשטרצ'ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קרשטרצ'ה (בהונגרית: Köröstarcsa) הוא כפר בנפת בקש שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקרשטרצ'ה נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 2,917 תושבים, ובשנת 2021 רק 2,241 תושבים.
יהודי קרשטרצ'ה

יהודים ישבו בקרשטרצ'ה במאה ה-19 וב-1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 53 | 4,829 |
| 1910 | 27 |  |
| 1920 | 40 |  |
| 1930 | 21 |  |
| 1941 | 17 | 5,444 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי קרשטרצ'ה שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת בקש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בקש • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • מזברן • טרהוש • מורון |  |
קרב תל דנית

קרב תל דנית (ידוע גם כקרב סרמין) הוא קרב שהתחולל ביום 14 בספטמבר 1115, בצפון סוריה בין צבא צלבני של נסיכות אנטיוכיה לצבא של אמיר סלג'וקי ובני בריתו הסורים. הקרב שנסב על הגמוניה והזכות לגבות מיסים מהאזור העשיר של צפון סוריה, נשא בחובו את הניצנים של התאחדות כוחות מוסלמיים כנגד המדינות הצלבניות אך גם את נכונותם של אמירים מוסלמיים עצמאיים לקבל את הישות הצלבנית כגורם המבטיח את עצמאותם. הקרב הסתיים בניצחון צלבני מזהיר ושבירת הקואליציה הסלג'וקית.
רקע

פעולות של הצלבנים כנגד שיירות מסחר מוסלמיות עודדו יצירת קואליציה מוסלמית בפיקודו של שרף אדאולה מודוד (אנ') שליט מוסול שביחד עם האמירים הסלג'וקים בני אורתוק תקף את ממלכת ירושלים מצפון. השיא של התקפות אלו הגיע במאי 1113 בעימות בין שני הצבאות בצפון ליד צנברה ובסופו הובס צבא ירושלים, אך הצלבנים הצליחו לסגת לכוון טבריה. הצבא הצלבני מחוזק בגדודים של הנסיכויות הצלבניות תפס עמדה על גבעה מערבית לטבריה ומיד הוקף על ידי הצבא המוסלמי - בתסריט דומה לאירועי קרב קרני חיטין. הצבא הצלבני של הממלכה רותק למקום אחד והצלבנים איבדו שליטה בארץ. גדודים מוסלמיים בזזו ערים ונקודות ישוב צלבניות ואיכרים מוסלמים מרדו. אך הצבא המוסלמי לא הצליח לתרגם את יתרונו לקרב השמדה ולאחר 26 ימים הסיר את המצור והחל לנוע לכוון בית שאן בעוד הצבא הצלבני נע במסלול מקביל - חוסם ומגביל את תנועת המוסלמים. במצב זה נסוג הצבא המוסלמי צפונה והתפזר. אירוע זה העלה לבמת הסכסוך את רעיון הג'יהאד והאחדות המוסלמית והראה את חולשת הצלבנים מחוץ להגנת מבצריהם.
בשנת 1113 נרצח מודוד על ידי חבר מסדר החשישיון והאצבע המאשימה בעולם המוסלמי הופנתה כנגד טוּגתכין שליט דמשק, מתוך חשד כי הוא ואמירים סוריים אחרים מעדיפים לשמור על קשרים עם הצלבנים, על מנת שיוכלו לשמור על עצמאותם מול השלטון הסלג'וקי המרכזי. הסולטאן הסלג'וקי שישב בבגדאד מהמט הראשון, הסלג'וק הגדול (אנ') החליט לפעול מיידית לחזק את אחיזת הסולטנות הסלג'וקית בשטח סוריה והשטח שממערב לנהר הפרת, כפיית השלטון הסלג'וקי אמורה הייתה להיות צעד ראשון שלאחריו אמור היה הצבא המוסלמי המאוחד להשמיד את ממלכת ירושלים.
בשנת 1115 יצא צבא סלג'וקי בפיקודו של בורסוק אבן בורסוק אמיר המדאן לכוון סוריה אך במקום לאחד את הכוחות המוסלמיים כנגד הצלבנים התאחדו האמירים של חלב ודמשק כנגד הסלג'וקים וסגרו בפניהם את שערי עריהם בתמיכתו של אִלְגַאזִי אבן אוֹרתוֹק האמיר הסלג'וקי של דיארבקיר. אל הקואליציה הסורית נוסף בן ברית מפתיע - שליטי המדינות הצלבניות רוג'ר מסלרנו, עוצר נסיכות אנטיוכיה שנחלתו הייתה באיום מיידי של הצבא הסלג'וקי ובתחרות ארוכת ימים עם חלב שייזר וחומס על שטחי השפעה והזכות לגבות מיסים באזורי הגבול בין הנסיכות לאמירויות של צפון סוריה. בלדווין הראשון, מלך ירושלים והוסל שלו פונס מטריפולי שהוזמנו לסייע לנסיך אנטיוכיה השלימו את הקואליציה המוסלמית-נוצרית. משנודע לבורסוק על ההתנגדות הצפויה למהלכיו חזר על עקבותיו אך עם התפזרות צבאות הקואליציה חזר על עקבותיו וחדר לצפון סוריה.
מהלך הקרב

צבא נסיכות אנטיוכיה, עתה ללא תמיכת צבא ממלכת ירושלים אך מתוגבר ביחידות צבא של רוזנות אדסה בפיקודו של בלדווין מבורק, רוזן אדסה התגייס לקדם את פני הצבא הסלג'וקי הפולש ושני הצבאות נפגשו ביום 14 בספטמבר בתל דנית בסמוך לעיירה הסורית סרמין של ימינו. הצלבנים תקפו את המחנה הסלג'וקי תוך ניצול גורם ההפתעה והצליחו לשבור את רוח הלוחמים המוסלמים שרובם לא היו מוכנים למערכה.
רוג'ר חילק את צבאו ל 3 יחידות - כנף שמאל בפיקודו של בלדווין, רוזן אדסה. מרכז בפיקודו של רוג'ר מסלרנו וכנף ימין. הצבא הצלבני תקף במערך אשלון מערך אלכסון מדורג בו כל לוחם ממוקם מאחורה ומשמאל ('אשלון שמאלי'), ללוחם שמקדימה לו. הכנף הצלבנית השמאלית ריסקה את המערך המוסלמי והמרכז כבש את המחנה, עוצמת ההתקפה הצלבנית הפיצה את הניצולים אל מחוץ למחנה שם הצליחו יחידות סלג'וקיות להתארגן בסמוך לגבעה וארגנו התקפת נגד הכנף הצלבנית הימנית בה לחמו קשתים רכובים - טורקופולים, האבירים הצלבניים איחדו שורות ושברו סופית את הצבא הסלג'וקי ששרידיו הצליחו לברוח מותירים מאחוריהם מחנה עמוס כל טוב.
לאחר הקרב

המפלה המוסלמית בקרב תל דנית הביאה להפסקת הג'יהד כנגד הצלבנים למשך 4 שנים ורוג'ר מסלרנו הפך לדמות מרכזית בצפון סוריה, האמירויות הצפוניות חלב ושייזר הפכו תלויות ברצון הטוב הצלבני ונאלצו לשלם דמי חסות. דמשק שאף היא הייתה תחת איום צלבני נאלצה לחדש את הקשר עם הסולטנות בבגדאד כאמצעי להבטחת שלום נכסיה.
ממלכת ירושלים הצלבנית ששוחררה מאיום מיידי על השטחים הלבנוניים שבשליטתה ועל הוסלים שלה הפנתה את תשומת לבה להתרחבות ולהטלת מרותה על שטחים בעבר הירדן אדום ואילת.
ראו גם

קרב אגר סאנגוויניס
היסטוריה של ממלכת ירושלים
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman. God's war: a new history of the Crusades Harvard University Press, 2006
קרב תון אן

קרב תון אן (באנגלית: The Battle of Thuận An) היה קרב בין הצרפתים והווייטנאמים בתקופת הלחימה לסיפוח אזור טונקין (1883 עד 1886). הקרב התרחש ב-20 באוגוסט 1883. במהלך הקרב הסתער כוח נחיתה צרפתי בפיקודו של האדמירל אמדה קורבה על מבצרי החוף ששמרו על הנהר, התקרבו אל הבירה הווייטנאמית הווא, ואיפשר לצרפתים להכתיב חוזה כניעה לווייטנאמים שהכירו בחסותה של צרפת על טונקין. החרם הצרפתי נגד הווייטנאמים באוגוסט 1883, שאושר על ידי ממשלת ז'ול פרי בפריז, עשה יותר מכל דבר אחר כדי למנוע מלחמה בין צרפת לסין, וזרעה את זרעי ההתקוממות הלאומית של וייטנאם ב-1885.
רקע

ב־30 ביולי 1883 קיימו אדמירל קורבה, הגנרל בואה וז'ולס הארמנד, הנציב הכללי של צרפת בטונקין, מועצת מלחמה בהייפונג. בפגישה צוין כי הקיסר של הווא סייע בחשאי ל"צבא הדגל השחור" של ליו יונגפו (צבא שודדי הים) וכי המפקד הווייטנאמי הראשי, הנסיך הוואנג ק'ויאם, פעל בגלוי נגד הצרפתים בנאם דונה. שלושתם הסכימו כי על גנרל בואה לצאת בהקדם האפשרי למתקפה נגד צבא הדגל השחור בעמדותיו סביב פו הואי שעל נהר דיי.
הם גם החליטו, בהשפעת הארמנד, להמליץ לממשלת צרפת על התקפה על קווי ההגנה הווייטנאמיות של הווא, ולאחריה לתת אולטימטום שיחייב את הווייטנאמים לקבל חסות צרפתית על טונקין או שיחשפו את עצמם להתקפה מיידית. בפריז, בתחילה, ממשלתו של ז'ול פרי לא הסכימה לפתוח בהתקפה על הווא, מחשש שהיא עלולה לעורר תגובה מצד סין, אך השר הצרפתי לענייני סין, ארתור טריקו, שכנע את ממשלת צרפת כי סין תסכים לפעולה הצרפתית.
ב-11 באוגוסט אישר שר הצי האמריקני, צ'ארלס ברון, את הצעתם של הארמנד וקורבט לנחיתה ימית בהווא, כדי לכפות את ההסכם על חצר המלכות הווייטנאמית. מטרת המבצע הייתה להנחית כוח צבאי לכבוש את מבצרי תון אן, ששמרו על הכניסה לנהר הבושם, לאחר הפגזה מוקדמת של ספינות המלחמה של חיל הים הצרפתי. מאחר שהגדוד הצרפתי שהיה בטונקין היה מחויב לחלוטין למתקפה המתוכננת על צבא הדגל השחור, הוסכם כי הנחיתה בהווא תבוצע על ידי חיילים צרפתיים מהחילות המוצבים בקוצ'ינצ'ינה.
ב־16 באוגוסט עזב קורבה את אלונג ביי על סיפון ספינת הדגל שלו "באיירד", שעגנה בפתח נהר הבושם ותצפתה את ביצורי תון אן. בינתיים, משט של חיל הים מטונקין התרכז במפרץ טוראן. כוחו הימי של קורבה לפעולה בהווא כלל מספר ספינות ביניהן אוניות תותחים. לכוח זה הצטרפה "אנמיטה" שהפליגה מסייגון עם כוח נחיתה של 600 חי"ר ימיים ו-100 רובאים קוצ'יניצ'ינים וסוללת ארטילריה ימית.
ההפגזה הימית

קורבה חזר למפרץ טוראן עם הספינה "בייארד", בערב 16 באוגוסט והוציא את פקודותיו לתקיפת המבצרים של תואן אן ב-18 באוגוסט. השייטת הצרפתית עזבה את טוראן בשעה 8 בבוקר ב־18 באוגוסט, לפי סדר הקרב עם האונייה "בייארד" בראשה. השייטת עגנה בכניסה לנהר בסביבות השעה 14:00. הספינות תפסו עמדות למתקפה הממשמשת ובאה. באיירד עמדה בפתח הנהר, כדי שתותחיה יוכלו לירות גם על המבצרים הדרומיים וגם על המצודה הצפונית הגדולה, במרחק של 2,000 מטרים משם.
הספינה "שאטורנאוט" התמקמה קצת מזרחה, ונועדה לתקוף את המבצרים הדרומיים בלבד. הספינה "אטלנטה", הייתה ממערב לבייארד, ועליה הוטלה התקיפה של המבצר הצפוני הגדול, ו"דראק", שעגנה באגף המערבי של הקו הצרפתי, הייתה אמורה לתפוס את המבצרים הקטנים בקצה עמדות האויב. ספינות קרב נוספות היו אמורות להתקרב ולשמור על אתר הנחיתה. הספינה "אנמיטה" נשארה מאחור.
ניסיון לנהל משא ומתן נעשה על ידי הווייטנאמים אך הדיונים נמשכו ברוב שעות אחר הצהריים. קורבה דרש לבסוף להעביר את המבצרים לצרפתים תוך שעתיים. האולטימטום הזה נמסר על ידי שליחי וייטנאם למפקדי המצודה, שסירבו להשיב.
בשעה 17:40 ב־18 באוגוסט הניפו ספינות של חיל הים את הדגל הצרפתי על כל ראשי התרנים, והספינה "ביארד" פתחה באש והשייטת כולה הלכה בעקבותיה. המגינים הווייטנאמים השיבו באש, אך הספינות הצרפתיות היו מחוץ לטווח התותחים המיושנים שלהם. ההפגזה נמשכה יותר משעה, עד שהיה חשוך מדי כדי לירות ביעילות. התותחים הפסיקו לירות בשעה 19:00, והאוניות הצרפתיות הפעילו את הזרקורים החזקים שלהם כדי להאיר על המבצרים, ועל המים שסביבן במקרה של התקפת לילה של האויב.
ב-19 באוגוסט ניתנו הפקודות לנחיתה עם שחר. בארבע לפנות בוקר התכוננו הקצינים והמלחים לנחיתה אבל זמן קצר לפני עלות השחר שינה קורבה את דעתו וביטל את הנחיתה. הים היה גלי, והוא חשב שההפגזה של היום הקודם לא גרמה נזק מספיק. עם שחר חזרו הצרפתים להפגזותיהם. להפתעתם השיבו הווייטנאמיים במטח פגזים מכוון היטב ששרק מעל לראשם ונפל בים קרוב לאוניות הצרפתיות. הם ניצלו את החשיכה כדי להביא תותחים עם טווח ארוך יותר. אף על פי שהצי הצרפתי הצליח להשתיק את התותחים האלה, הם גרמו לנזק קל לכמה מהספינות.
ההתקפה על מבצר תואן

השמש עלתה ב-20 באוגוסט בים שקט לחלוטין. בחמש וחצי בבוקר, החליט גנרל קורבה להתחיל את הנחיתה. מעל אלף חיילים צרפתים נחתו, והגיעו לחוף בפיקודו של קפטן פאריאון ותפסו את המבצר הצפוני.
הנחיתה נעשתה בשני שלבים. ב־5:45 בבוקר עלה הכוח הראשון בפיקודו האישי של פאריאון, שהיה מורכב מיחידות הנחיתה של הספינות וחיל הרגלים ועשה את דרכו לאט לעבר החוף. חצי שעה אחר כך נלחמה הפלוגה בחוף בדיונות החול שהיו בחזית העמדות הווייטנאמיות. הווייטנאמים, שהתחפרו בחפירות על החוף, החלו לירות בתוקפים. הנחיתה לוותה בהפגזת הספינות הצרפתיות שעגנו לא רחוק. בעזרת מסך האש של הספינות יכלו כוחות הנחיתה הצרפתיים להתקרב לחוף.
חוד החנית של כוח הנחיתה בראשות אנזיני דה ויסאו אוליביירי חצה את העמדות על החוף ונלחם עם החיילים הווייטנאמים המגינים. הווייטנאמים הובסו במהירות. באותו הזמן הגיעו כוחות נחיתה נוספים לסיוע, בפיקודו של סגן דה ויסאו פידלו, ולכדה את סוללת התותחים שהגנה על הנהר. פעולה זו איפשרה לתקוף את המבצר הצפוני שנכנע. בינתיים הצליחו הצרפתים, להנחית תותחים מסוללה של 65 מ"מ על הדיונות, וגם אלה תמכו בירי בהתקפה הצרפתית. הווייטנאמים בהדרגה פינו את מקומם ובסופו של דבר נסוגו, כשהם שורפים את הכפרים שבהם ישבו. הספינות המשיכו לירות ופינו את הדרך לפני כוח הנחיתה שהתקדם.
בשעה 8 בבוקר נחת קפטן סורין עם רוב חיל הרגלים הימי והתחבר לפלוגה הראשונה מול המבצר הראשי. לאחר כשעה של קרב, קפטן פאריאון, אנסן אוליביירי וסגן דה פאיסאו פלמה גורדון היו בין החיילים הצרפתים הראשונים שנכנסו למבצר. זמן קצר לאחר השעה 9 בבוקר הונף הדגל הצרפתי על המצודה, לקול תרועותיהם של כל אנשי חיל הים.
במהלך קרב הבוקר תפסו הצרפתים את המבצר הצפוני. אבל המבצר הדרומי נשאר עדיין בידיים וייטנאמיות. אחר הצהריים, על מנת להכין את הדרך להתקפה על המבצר הדרומי, ספינות הקרב ניסו לחצו את הנהר, אך תותחי המבצר ירו עליהן והן חזרו. מכיוון הים, שתי אוניות הקרב הגדולות השיבו אש. הצרפתים היו טובים יותר בדו-קרב הארטילרי הזה. האש מהמצודה השתתקה.
בבוקר 21 באוגוסט נחתו חיילים נוספים ליד הנמל הדרומי והתכוננו לתקוף אותו במידת הצורך. אבל לא היה צורך. המצודה והכפרים שסביבה היו ריקים לחלוטין. הווייטנאמים פינו את העמדות האחרונות שלהם, ולא היה שום דבר שימנע מהצרפתים להפליג במעלה נהר לעיר הבירה הווא.
במהלך ההפגזה והנחיתה נפגעו וייטנאמים רבים, ייתכן ונפגעו כ־2,500 אנשים. היחידות הצרפתיות, לעומת זאת, לא נפגעו כמעט – רק תריסר גברים נפצעו. למחרת היום בירך קורבט את חייליו על הצלחתם ושיבח את הקצינים והצוות של ספינות הקרב.
חוזה הווא

לכידת הצרפתים את המצודות של תון אן, חשפו את עיר הבירה להתקפה מיידית כולל חצר המלכות. הארמנד איים על הווייטנאמים בהשמדה, אלא אם כן יקבלו מיד חסות צרפתית על אנאם וטונקין. ב־25 באוגוסט 1883, חתמו הווייטנאמים על אמנת הווא.
אמנת הווא (1883) נתנה לצרפת את כל מה שרצתה בווייטנאם. הווייטנאמים הכירו בלגיטימיות של הכיבוש הצרפתי של קוצ'ינצ'ינה, הסכימו לחסות צרפתית באנאם ובטונקין והבטיחו להחזיר את כוחותיהם מטונקין. וייטנאם ובית המלוכה שלה שרדו, אבל תחת חסות צרפתית. כדי להבטיח שלא יהיו שום מחשבות למרידה וייטנאמית, השתלט חיל-המצב הצרפתי באופן קבוע על מבצר תון. וייטנאם הייתה נתונה תחת פיקוח צרפתי ישיר. בתמורה התחייבו הצרפתים לסלק את שודדי הים מטונקין ולהבטיח חופש מסחר על הנהר האדום.
הערות שוליים

↑  Huard, L., La guerre du Tonkin Paris, 1887
↑  Cahu, T., L'amiral Courbet en Extrême-Orient: notes et correspondance Paris, 1896
1 2 3  Thomazi, A., La conquête de l'Indochine Paris, 1934,pp. 166-167
↑  Huard, L., La guerre du Tonkin Paris, 1887p.p. 122-130
נחיתת חיל הרגלים הצרפתי בקרב תון אן
"באיירד" – ספינת הדגל של הצרפתים שהשתתפה בקרב תון אן
הנפת הדגל הצרפתי לאחר כיבוש מצודת תון אן
קריאולופוזאורוס

| קריאולופוזאורוס |
| --- | --- |
  שלד משוחזר של קריאולופוזאורוס והשוואה לאדם
תקופה
יורה תחתון 194–188 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דילופוזאוריים
סוג:: קריאולופוזאורוס
מין:: קריאולופוזאורוס
שם מדעי
 Cryolophosaurus ellioti
תחום תפוצה


קריאולופוזאורוס (שם מדעי: Cryolophosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדילופוזאוריים שחי בתור היורה לפני 194-188 מיליון שנה. בסוג זה היה מין אחד - Cryolophosaurus ellioti.
מאפיינים

דינוזאור זה ידוע בעיקר בגלל שנמצא באנטארקטיקה, בהר קירקפטריק שבקרחון בירדמור, ליד ההרים הטראנס-אנטארקטיים. הוא קיבל את שמו ב-1994 ופירושו: "לטאת הציצה הקפואה", עקב מקום הימצאותה. לצידו התגלו מאובנים של האנטארקטופלטה.
זה היה דינוזאור גדול וכנראה הטורף הגדול ביותר באנטארקטיקה. הוא הגיע לאורך 6.5 מטר ולמשקל 460 ק"ג והיה טורף דו-רגלי בעל לסתות חזקות. מבנה הגולגולת הזכיר מאוד דינוזאורים דילופוזאוריים כך שהוא שויך לקבוצה. עם זאת היו כמה הבדלים בינו לדינוזאורים כמו הדילופוזאורוס: לעומת הגולגולת בעלת הקסדה של הדילופוזאורוס, הוא הכיל רק עצם בולטת שטוחה בקדמת הגולגולת שהזכירה מסרק. גם מבנה המוח היה מעט שונה מהדילופוזאורוס.
כמה חוקרים מעריכים שהוא היה קרוב יותר לקבוצת הטטנורים המאוחרים יותר וייתכן שהיה מאבותיו של האבליזאוריים.
בתרבות

דינוזאור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים שם הוא טורף גלסיאליזאורוס.
בנוסף הוא מופיע במשחק המחשב Jurassic World Evolution 2.
רבי יהודה בר נחמני

| --- | --- |
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  שני ושלישי אמוראים
 רבותיו:  ריש לקיש
 בני דורו:  רבי לוי
 
רבי יהודה בר נחמני (מכונה בשמות נוספים כגון "רבי יהודה בר נחמן" או "רבי יודן בר נחמיה", ועוד) היה אמורא ארץ ישראלי שפעל בדור השני והשלישי של התקופה, במאות ה-3 וה-4, ומקום מושבו העיקרי היה טבריה.
המסופר עליו

רבי יהודה בר נחמני ידוע בעיקר בתור מתורגמנו של ריש לקיש, ובתור דרשן בבית המדרש של טבריה, יחד עם חברו רבי לוי. בכל שבת, לפני דרשתו של רבי יוחנן, בזמן שאחד מהם היה מקבץ את האנשים לבוא לדרשה, היה השני דורש, עד שהגיע רבי יוחנן. כל אחד מהם נשכר שני סלעים בשבוע מעבודה זו.
מסופר, שכשמונה לדיין אדם שלא היה תלמיד חכם, בזכות עושרו, ר' יהודה בר נחמני נתבקש להרצות לפני הציבור את הדברים שהלה ילחש לאוזניו. הטה לו את אזנו לשמוע את דבריו, אך הדיין לא אמר מאומה. כשראה זאת רבי יהודה, החל לדרוש את הפסוק בספר חבקוק ”הוֹי אֹמֵר לָעֵץ הָקִיצָה עוּרִי לְאֶבֶן דּוּמָם הוּא יוֹרֶה הִנֵּה הוּא תָּפוּשׂ זָהָב וָכֶסֶף וְכָל רוּחַ אֵין בְּקִרְבּוֹ”, כעוסק באותו אדם, שהוא כעץ ואבן שאין סיכוי לגרום להם לדבר, ואינו יכול כלל להיות דיין ולהורות. הוא מונה לדיין רק בזכות כספו וזהבו, "וכל רוח אין בקרבו" - אין בקרבו שום רוח חכמה, ודבריו חסרי טעם. הוא סיים בכך ש”עתיד הקב"ה ליפרע ממעמידן” - ה' עתיד להעניש את מי שממנה דיינים כמוהו מחמת בצע כסף, כמו שנאמר בפסוק הבא: ”וַיהוָה בְּהֵיכַל קָדְשׁוֹ הַס מִפָּנָיו כָּל הָאָרֶץ”.
כשמת בנו של רבי חייא בר אבא, מלמדו של בנו של ריש לקיש, באו ריש לקיש ורבי יהודה לנחם את האבלים. בהזדמנות זו, אמר רבי יהודה את דברי התנחומים הבאים: "אחינו המיוגעים המדוכאים באבל הזה: תנו לבבכם לחקור את זאת, זאת היא עומדת לעד, נתיב הוא מששת ימי בראשית, רבים שתו, רבים ישתו, כמשתה ראשונים כך משתה אחרונים. אחינו: בעל נחמות ינחם אתכם!".
מאמרותיו

”כל המסתכל בג' דברים עיניו כהות: בקשת ובנשיא ובכהנים (בשעת ברכת כהנים)”.
”כתיב (כתוב): "כְּתָב לְךָ אֶת הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה" וכתיב "כִּי עַל פִּי הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה" (שמות, ל"ד, כ"ז). הא כיצד? דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרן על פה, דברים שבעל פה אי אתה רשאי לאומרן בכתב”.
לדעתו, קרינת פני משה נגרמה מהסיבה הבאה: ”עד שהיה כותב בקולמוס, נשתייר קימעא והעבירו על ראשו, וממנו נעשו לו קרני ההוד שנאמר: "וּמֹשֶׁה לֹא יָדַע כִּי קָרַן עוֹר פָּנָיו" (שמות, ל"ד, כ"ט)”.
”ראוי היה יעקב לירד במצרים בשלשלאות של ברזל, ועשה הקב"ה כמה מגננאות כדי להורידו בכבודו”.
על הפסוק ”הִיא יָשְׁבָה בַגּוֹיִם לֹא מָצְאָה מָנוֹחַ” המדבר על נדודיה של כנסת ישראל בגלות, הוא אמר: ”אילו מצאה מנוח - לא היתה חוזרת!”
קתדרלת נרבון

מבט על הקתדרלה מ-Gilles Aycelin dungeon
תרשים הקתדרלה: בשחור חלקו של המבנה שבנייתו הושלמה
קתדרת נרבון (בצרפתית: Cathédrale Saint-Just-et-Saint-Pasteur de Narbonne) היא כנסייה קתולית, לשעבר קתדרלה, השוכנת בעיר נרבון בדרום צרפת. הקתדרלה היא מונומנט לאומי צרפתי. הכנסייה תפקדה כקתדרלה וכמושב הבישוף עד לקונקורדאט של 1801 בו מוזגה הדיוקסיה המקומית עם הדיוקסיה של קרקסון (בעוד שהתואר עבר לארכיבישוף של טולוז).
בניית הקתדרלה החלה ב-1272 בסגנון גותי. בניית הקתדרלה מעולם לא הושלמה ורק בית המקהלה ובית הרוחב הושלמו. השלמת הקתדרלה חייבה את הריסת בית העירייה, אך זו התנגדה מפחד מפלישה אנגלית. בית המקהלה גבוה ומתנשא לגובה 39 מטרים. הוא מאוגף בידי שני מגדלים, בגובה 59 מטר כל אחד. בשנת 2000 נחשפו שני לוחות מזבח אחוריים (Reredo) בעלי פיסול עשיר ומגוון. כמו כן, לצידה שוכן קלויסטר המחבר אותה עם ארמון הבישוף.
רבי יהודה בר טיטס

רבי יהודה בר טיטס (או טיטוס, טיטם וסוטס) היה אמורא ארצישראלי בדור הרביעי המוזכר כמה פעמים בתלמוד הירושלמי.
שמו

בכמה מדפוסי התלמוד הירושלמי מופיע שם אביו כ"טיטוס". רבי חיים בנבנישתי טוען שלא ייתכן שיהודי ייקרא בשמו של טיטוס מחריב המקדש, ולכן גורס ששם אביו היה "אנטיגנוס". הרב אהרן היימן משער שהשם המקורי היה "סיטוס", משום שצורה דומה מופיעה בירושלמי, ומחמת הדמיון הגרפי התחלפה הס' בט'.
אמנם, בכתב יד ליידן ובדפוס הראשון של הירושלמי (דפוס ונציה), השם מופיע תמיד כ"טיטס". בדפוס וילנה מופיעה פעם אחת הגרסה "טיטם".
חייו

רבי יהודה מסר משמם של רבי אחא בר חנינא ורבי יהודה בן פזי.
ייתכן שהרביץ תורה בקיסריה שכן "רבנן דקיסרין" מסרו כמה פעמים בשמו.
רבי יהודה רצה לנסוע לרומא, ולכן נסמך על תנאי שיחזור לארץ ישראל ולא ישתקע ברומא, משום שאין ממנים חכמים אלא בארץ ישראל. מרדכי מרגליות סובר שעשו כך משום החשש שיוקם מרכזי תורני בתפוצות ש"יתחרה" עם המרכז הארצישראלי, בדומה למרכז הבבלי.
לקריאה נוספת

מרדכי מרגליות (עורך), אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, חלק ב, עמ' 170.