יחסי ישראל–ליבריה
היסטוריה > חידוש היחסים

את הודעת ליבריה על חידוש היחסים הדיפלומטיים עם ישראל מסר הנשיא סמואל דו ב-13 באוגוסט 1983. ימים אחדים לאחר מכן, ב-22 באוגוסט, היה דו הנשיא האפריקאי הראשון מאז שנת 1973 שערך ביקור רשמי בישראל. דו ביקר בישראל מ-22 באוגוסט עד ה-28 באוגוסט. דו נפגש עם ראש ממשלת ישראל מנחם בגין. שני המנהיגים הסכימו לחדש את היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. הם החליטו לשתף פעולה ולסייע במישורי החקלאות, הלוגיסטיקה, התחבורה אווירית ובשלל מישורים נוספים. בנוסף, נפגש דו עם עמיתו חיים הרצוג והשניים דנו בפעילותה החתרנית של לוב באפריקה. כמו במקרה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, דו הדגיש בהודעה על חידוש היחסים את "הנימוק המצרי" כסיבה העיקרית לניתוק היחסים ב-1973. ליבריה רצתה להפגין סולידריות עם מצרים שחלק משטחה נכבש בידי צבא הגנה לישראל. דו אמר ש"סיבה זו אינה קיימת יותר, כי השטח הזה הוחזר למצרים שכוננה היא עצמה יחסים דיפלומטיים עם ישראל בעקבות הסכמי קמפ דייוויד".
בביקורו בירושלים אמר דו שהוא משוכנע שבידודה של ישראל על ידי מדינות אפריקה לא יעזור לפתירת הסכסוך הישראלי-ערבי. הוא החליט לחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל כתוצאה מכך, בין היתר, שבאופן מסורתי הייתה ליבריה מדינה התומכת ללא סייג בעולם המערבי (עובדה שבאה לידי ביטוי סיוע נרחב לעיתים תכופות מארצות הברית). ארצות הברית מצדה הביעה רוגז ואי שביעות רצון מההפיכה הצבאית שבאמצעותה השתלט דו על השלטון, ושבמהלכה נרצח הנשיא ויליאם טולברט ושלושה עשר משריו הוצאו להורג. דו רצה אפוא לשפר את יחסיו עם ארצות הברית, וסבר כמו נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מובוטו ססה סקו, שיוכל לחזור ולרכוש מחדש את ידידותה על ידי התקרבות לישראל ובעזרת הקהילה היהודית בארצות הברית שהיא גם כן בעלת השפעה במדינתה. בזמן ביקורו של דו בירושלים אמר שר החוץ יצחק שמיר ש"ליבריה יודעת שלישראל קשרים אמיצים בארצות הברית, ובצדק סבור הנשיא דו שיהיה זה נכון להשתמש בקשרים אלו לסייע לליבריה".
הנשיא דו האמין שהקהילה היהודית העשירה בארצות הברית תוכל לסייע לו גם מבחינה כלכלית. בביקורו בישראל פגש הנשיא דו את חברי משלחת המגבית היהודית המאוחדת שהגיעה מארצות הברית, והזמין אותם "לבוא להצטרף אלינו ולהשתתף בביצוע השינויים ההיסטוריים המתחוללים בתקופה זו בליבריה". בוושינגטון הבירה הביעו סיפוק מחידוש יחסי ישראל-ליבריה וגילתה עניין בהמשך מתן סיוע לליבריה. במהלך שיחותיו בישראל ביקש דו לחדש את שיתוף הפעולה עם ישראל במישור הטכני, ובשובו לארצו בישר בנאום לאומה ששני הצדדים חתמו על הסכמים לשיתוף פעולה בשטחי השיכון, חקלאות, כלכלה, ספנות, ביטחון לאומי, תחבורה, תקשורת, ניהול משאבי אנוש, בנקאות והגנה אזרחית. בתקשורת הישראלית נמסר שישראל הבטיחה לעודד חברות בנייה ישראליות לסייע לליבריה בשיקום המדינה, להקים חברות ספנות ליברית ואף להקים חברה חקלאית שתפעל לקידום החקלאות ולשיגור מומחים חקלאיים לליבריה.
הסיוע של ארצות ערב לליבריה לא היה משמעותי ביחס לסיוע מארצות הברית וממדינות העולם המערבי. בין השנים 1982-1975 הגיעו כל ההתחייבויות של BEDAE (ראשי תיבות של Arab Bank for Economic Development in Africa - הבנק הערבי לפיתוח כלכלי באפריקה) לליבריה לכ-11 מיליון דולר ליברי, וההתחייבויות של כלל המדינות הערביות הגיעו ל-50 מיליון דולר. מסכומים אלו קיבלה ליבריה למעשה כ-13.6 מיליון דולר. לעומת זאת, ב-1981 קיבלה ליבריה ממדינות המערב 82 מיליון דולר (מזה 53 מיליון כמענקים) ושנה לאחר מכן ארצות הברית העניקה לליבריה 46 מיליון דולר.
מניע נוסף שגרם לנשיא דו לחדש את קשרי מדינתו עם ישראל היה רצונו לשיתוף פעולה בתחום הערכת המודיעין, בשל חששו מחתרנותו של מנהיג לוב, מועמר קדאפי. חששו זה פורסם והודגש באמצעי תקשורת בישראל ובעולם המערבי. עיתון לונדוני ציטט בכירים במשרד החוץ הישראלי שאמרו: "לדו הייתה הרגשה שלוב חותרת גם תחת משטרו מאז שסילק כמה מידידי לוב והגוש המזרחי מממשלתו". חששות אלו גברו עוד יותר לאור נוכחות קדאפי בצ'אד. בריאיון לעיתון לטיים מגזין דו טען שקדאפי תכנן התנקשות בחייו, ובמסיבת עיתונאים בישראל גילה בנוסף שר החוץ של ליבריה ש"קדאפי תכנן לפי שנה התנקשות בראש המדינה, ובידינו הוכחות רבות על מקור האיום הזה". בהודעה המשותפת של הנשיא דו ונשיא מדינת ישראל חיים הרצוג בתום ביקורו של דו בישראל, הם גינו "מדיניות ההתפשטות והחתרנות של לוב".
ישראל פינתה את שגרירותה במונרוביה בעקבות מלחמת האזרחים בליבריה. לליבריה הייתה שגרירות בראשות ממונה על היחסים שמאז 2005 אינה מאוישת.