stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרומח הקדוש

צידו של ישו נדקר, איור מאת פרה אנג'ליקו (1440 לערך), המנזר הדומיניקני של סאן מרקו, פירנצה
הרומח הקדוש (ידוע גם בשמות חנית הגורל, החנית הקדושה, הרומח של לונגינוס) הוא השם שניתן לפי המסורת הנוצרית לרומח שדקר את ישו בזמן שהיה תלוי על הצלב.
התייחסות בברית החדשה

הרומח מוזכר רק בבשורה על-פי יוחנן (יט, לא-לז), שמציינת שהרומאים תכננו לשבור את רגליו של ישו, מה שיאיץ את מותו בזמן הצליבה. אולם, הם גילו כי הוא כבר מת ואין כל סיבה לשבור את רגליו, וכדי לוודא זאת, חייל רומאי דקר אותו בצידו.
ואֶחָד מֵאַנְשֵׁי הַצָּבָא דְּקָרוֹ בַחֲנִית בְּצִדּוֹ וַיֵּצֵא דָם וָמָיִם׃
מעשה זה ממלא נבואה נוספת הקשורה במשיח:
שֹׁמֵר כָּל-עַצְמוֹתָיו, אַחַת מֵהֵנָּה, לֹא נִשְׁבָּרָה:
לפי אוריגנס, התופעה של דם ומים נחשבת לנס. הקתולים רואים זאת כמשמעות עמוקה יותר: הדבר מסמל את הכנסייה הקתולית (ובפרט את סקרמנט הטבילה לנצרות והליטורגיה הקדושה) היוצאת מצידו של ישו, כשם שחוה נלקחה מצלעו של אדם.
לונגינוס

שמו של החייל שדקר את ישו לא ניתן בברית החדשה, ההתייחסות המוקדמת ביותר לשמו של החייל נמצאת בספר האפוקריפי הבשורה על פי ניקודמוס ולפיה החייל נקרא לונגינוס הקדוש(אנ').
צורה שונה של השם לונגינוס מתגלה גם במיניאטורה שבבשורה של רבולה שאייר הנזיר רבולה בשנת 586. באיור, השם לונגינוס (ΛΟΓΙΝΟC) נכתב באותיות יווניות מעל שמו של החייל שמניף את רומחו בצדו של ישו. זה אחד התיעודים המוקדמים ביותר לשם, בהנחה שהחריטה לא נוספה מאוחר יותר.
בהמשך, בספרו "הרומח" ("The Spear") של לואיס דה ווהל(אנ') משנת 1955, הלה מזהה אותו כגאיוס קסיוס לונגינוס
ממצאים הטוענים להיותם הרומח הקדוש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יש מספר חניתות שמסורות שונות מייחסות אותן להיות החנית של לונגינוס או חלקי החנית. ממצאים אלו שונים הן בגודלם והן בחומרים מהם הם עשויים.
ממצאים הטוענים להיותם הרומח הקדוש > ארמניה

לפי המסורת הארמנית שהועלתה על הכתב לראשונה במאה ה-13, הובא הרומח עוד במאה ה-1, על ידי תדאוס מאדסה (אנ'), הוא נשמר במנזר גרארד, שמשמעות שמו בארמנית היא "מנזר הרומח" ומשם הועבר לקתדרלה של העיר הקדושה אצ'מיאדזין שם הוא שמור במוזיאון על שם מנוגיאן.
ממצאים הטוענים להיותם הרומח הקדוש > מסורת משותפת לשאר הרמחים

ההתייחסות ההיסטורית הראשונה אל הרומח נעשתה במאה ה-6 על ידי אנטונינוס מפלקנטיה. כאשר תיאר את המקומות הקדושים בירושלים, כתב, כי הוא ראה בבזיליקה של הר ציון את "עטרת הקוצים שבה אדוננו הוכתר ואת החנית שבה הוא נפגע בצדו". אזכורים על המצאות הרומח בירושלים נמצאות אצל קאסיודורוס ואצל גרגוריוס מטור, אף על פי ששניהם לא ראו את הרומח במו-עיניהם. כרוניקון פסחלה מתאר שאחרי כיבוש ירושלים בידי הפרסים הרומח נלקח לקונסטנטינופול, שם הופקד בכנסיית איה סופיה ובתחילת המאה ה-10 הועבר לכנסיית הבתולה מפארוס(אנ') שם הונח לצד חלק מהצלב האמיתי ושרידי קדושים אחרים.
ממצאים הטוענים להיותם הרומח הקדוש > אנטיוכיה

במהלך המצור על אנטיוכיה,  נזיר מפרובאנס בשם פטר ברתולומיאו(אנ') חלם שאנדראס הקדוש אמר לו שהרומח מוסתר ברצפת קתדרלת פטרוס הקדוש(אנ'). מנהיגי מסע הצלב פיקפקו בחלום זה כי הם ראו את הרומח בקונסטנטינופול, אולם הנזיר חפר ומצא שבר מתכתי עליו הוכרז כי הוא השריד לרומח. מציאת חפץ קדוש זה דחפה את הצלבנים לעבור למתקפה תוך שהם נושאים את הרומח הקדוש לפניהם. לא ידוע מה עלה בגורלו של הרומח אחרי הקרב.
ממצאים הטוענים להיותם הרומח הקדוש > וינה

הרומח שבווינה ידוע גם כרומח של מאוריציוס הקדוש. הרומח הגיע במאה ה-10 מקונסטנטינופול לידי היינריך הראשון, מלך גרמניה (ולפי גרסה אחרת הגיע עוד לידיו של קרל הגדול). אוטו ה-1 ירש את הרומח מאביו ונשא אותו בקרב בלכפלד(אנ') נגד הכוחות ההונגריים בשנת 955. ב-1000, אחרי קונגרס גנייזנו(אנ'), אוטו ה-3 נתן העתק של החנית לבולסלאב הראשון, דוכס פולין והעתק נוסף להונגרים.
ב-1084, היינריך ה-4 הוסיף לחנית לוחית כסף עם הכיתוב "מסמר מהצלב של אדוננו" בהתבסס על האמונה כי זו הייתה החנית של קונסטנטינוס הגדול שבה מוסמר מסמר - אחד המסמרים ששימש בצליבתו של ישו. היינריך ה-4 קבע את מקום משכנה של החנית בפראג. פרידריך ה-1 נשא את החנית איתו במסעות המלחמה שלו באיטליה.
קרל ה-4 ציפה את לוחית הכסף בזהב והוסיף את הכיתוב "Lancea et clavus Domini" (רומח ומסמר של אדוננו). ב-1424 העביר זיגמונד את החנית, יחד עם שרידי קודש אחרים מפראג לנירנברג כחלק מאוסף התכשיטים המלכותי (Reichskleinodien).
ב-1796, כאשר הכוחות הצרפתים התקרבו לנירנברג הוצא האוצר המלכותי לרגנסבורג ומשם הועבר לווינה. ב-6 באוגוסט 1806, אחרי פירוק האימפריה הרומית הקדושה, ביקשו חברי מועצת העיר נירנברג את החזרת האוצר לעירם אולם פרנץ ה-2 סירב להשיב את האוצר.
במהלך האנשלוס הועבר אוצר ההבסבורגים ברכבת משוריינת לנירנברג ולקראת תום מלחמת העולם השנייה הוסתר. ב-1946 האוצר נמצא על ידי ולטר הורן(אנ'), קצין מכוחותיו של ג'ורג' פטון והוחזר לווינה.
הרומח מוצג באוצר הקיסרי (וינה)(אנ') שבארמון הופבורג.
ממצאים הטוענים להיותם הרומח הקדוש > פריז

השליט הלטיני האחרון - בלדווין השני, מלך קונסטנטינופול(אנ') מכר את הרומח, יחד עם שרידים קדושים אחרים ללואי התשיעי, מלך צרפת. האחרון בנה את סנט שאפל שם אוחסן הרומח יחד עם נזר הקוצים של ישו ושרידים קדושים אחרים, ג'ון מנדוויל טען כי ראה את הרומח הן בקונסטנטינופול והן בפריז והרומח שהיה בפריז היה גדול משמעותית מהשריד שהיה בקונסטנטינופול. במהלך המהפכה הצרפתית הועברו שרידים אלו לספרייה הלאומית של צרפת ושם נעלם הרומח.
ממצאים הטוענים להיותם הרומח הקדוש > קרקוב

יש בקתדרלת ואוול שבקרקוב רומח קדוש השמור שם מאז המאה ה-13. זהו העתק של הרומח של וינה, שנעשה על ידי אוטו ה-3 ונמסר במתנה לבולסלאב הראשון.
ממצאים הטוענים להיותם הרומח הקדוש > רומא

אחרי נפילת קונסטנטינופול בידי העות'מאנים, הסולטאן באיזיט השני שלח את הרומח לאפיפיור אינוקנטיוס השמיני יחד עם מתנות נוספות על מנת שהאפיפיור יחזיק אצלו את ג'ם(אנ') שהיה אחיו (ויריבו) של הסולטאן. מאז שמור הרומח ברומא, תחת כיפת בזיליקת פטרוס הקדוש.
בספרות הבדיונית

בסוף שנות ה-70, כותב חברת DC קומיקס סטיב אנגלהרט הציג את חנית הגורל בסיפוריו, עלילה שנותרה בשימוש בידי כותבים רבים
בסדרת הטלוויזיה וויצ'בלייד, מתברר כי הרומח של לונגינוס הוא אחד מ-13 כלי הנשק העתיקים, שהוויצ'בלייד ביניהם. קנת' איירונס משיג את הרומח ומשתמש בו לרעה, ולבסוף מתעמת נגד שרה פזיני, משתמשת הוויצ'בלייד
בסרט קונסטנטין משנת 2005, חנית הגורל היא מרכז ההתרחשות, כאשר המלאך גבריאל משתמש בה כדי לשחרר את בנו של השטן מגוף הפונדקאי
משחק היריות "חנית הגורל" (Spear of Destiny) של חברת id Software, הקודם למשחק "הטירה הנאצית" (Wolfenstein 3D), שם המשימה היא למצוא את חנית הגורל ולהביאה לרשות ממשלת ארצות הברית, אחרי שהיטלר לקח אותה לרשות המפלגה הנאצית והרייך השלישי, ובכך אפשרה לו לשלוט זמן רב.
בספר "גילוי אטלנטיס" של קלייב קאסלר מובאת תחילת האגדה, שהרומח חושל על ידי תובל קין מברזל מטאוריטי
בספר הקומיקס השדונית האדומה, הרומח מהווה חלק משלושה אוצרות המעניקים למחזיק בהם כוח רב-עוצמה ושליטה בלתי מוגבלת
בסדרה "הסודות של דה וינצ'י" משנת 2013 דה וינצ'י פורץ לוותיקן על מנת לפגוש את האפיפיור. בסוף פגישתם, דה וינצ'י בורח מהשומרים ותוך כדי בריחתו לוקח את הרומח הקדוש. לאחר מכן הרומח נשבר בקרב. בנוסף דה וינצ'י משתמש בכוחותיו של הרומח על מנת להביס שומרים.
בסדרת האנימה היפנית נאון ג'נסיס אוונגליון נעשה שימוש ברומח כדי להחליש את לילית
בסדרה אגדות המחר הרומח משמש בתור ה"מקגאפין" של העונה השנייה, כשצוות האגדות ולגיון האבדון מחפשים אחריו. כשהאגדות משיגים אותו בשנת 1917, הלגיון גונב את הרומח מהם ומשנה את הגורל, ומאוחר יותר משמיד את הרומח.
הסרט אינדיאנה ג׳ונס וחוגת הגורל פותח במרדף של אינדיאנה ג׳ונס הצעיר אחר הרומח הקדוש במבצר ובו מחסן יצירות אומנות אשר נבזזו בידי הנאצים. הרומח מתברר כמזויף.
הערות שוליים

↑  בהבדל מאיש הצבא גאיוס קסיוס לונגינוס שהיה מראשי הקשר נגד יוליוס קיסר.
↑  האנציקלופדיה הקתולית: "הרומח הקדוש" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563069105171  BnF: cb15055261v (data)  GND: 4159381-9  LCCN: sh85061573  NKC: ph117716 
מיניאטורת צליבה, הבשורה של רבולה
הרומח הקדוש הארמני
הרומח המוצג בווינה
מכניקה

מֵכָנִיקָה (מיוונית: μηχανική) היא ענף מדעי בפיזיקה העוסק ביחסים בין כוח, חומר ותנועה בגופים פיזיקליים. כך למשל כוח הפועל על גוף יכול לגרום לו העתק, כלומר שינוי במיקום שלו. המכניקה מתחלקת לשני ענפים מרכזיים, סטטיקה ודינמיקה. בהתאם לכך, ניתן לחלק כל תת-תחום שלה לשני הענפים האלה. בתחומים מסוימים המכניקה תקבע שאין הבדל בין גוף בתנועה לגוף סטטי, ובחלק מהתחומים זה הבדל מהותי לניתוח המכני של הגוף.
המכניקה היא תחום בסיסי ביותר בפיזיקה, במספר מובנים; גם מבחינת ההתפתחות ההיסטורית של הפיזיקה שעברה הרבה דרך המכניקה, גם מבחינת המושגים המוגדרים בה שיתר התחומים משתמשים בהם תדיר, וגם מהבחינה האינטואיטיבית, שכן המכניקה עוסקת בעולמנו היומיומי. בשל כך, הוראת הפיזיקה ברוב המסגרות מתחילה במכניקה.
בין המושגים שמוגדרים ומנותחים במכניקה:
העתק, מהירות ותאוצה;
מסה ומשקל;
כוח ומומנט כוח;
חוקי שימור;
עבודה ואנרגיה;
תנע קווי ותנע זוויתי;
כוחות מדומים ומערכות ייחוס;
כבידה;
תנועה הרמונית.
היסטוריה

תחילתו של הענף ביוון העתיקה בכתבי אריסטו וארכימדס. בתקופה זו הייתה מקובלת הפיזיקה של אריסטו כאמת מדעית.
בתחילת העת החדשה, מדענים כמו גלילאו גליליי, יוהאנס קפלר ובמיוחד אייזק ניוטון הניחו את היסודות למה שכיום מוכר כמכניקה קלאסית - ענף של הפיזיקה העוסק בגופים העומדים או נעים במהירות הנמוכה בהרבה ממהירות האור. בהתאם לעקרונות של המכניקה הקלאסית, נוסחו תורות נוספות הבוחנות תנועה של גופים מורכבים יותר, כמו מכניקה של גוף קשיח, מכניקת הזורמים ומכניקת הרצף. כמו כן נבנו לאורך המאות ה-18 וה-19 ניסוחים מופשטים יותר ומתמטיים יותר של המכניקה, הנכללים תחת הקטגוריה של מכניקה אנליטית.
בראשית המאה העשרים, נוסחו תורת היחסות הכללית והפרטית בידי אלברט איינשטיין העוסקות בגופים הנעים במהירות האור או במהירויות קרובות אליה וסותרות את התחזיות של המכניקה הקלאסית במהירויות כאלה. במקביל התגבשה תורה מדעית נוספת בתחום - מכניקת הקוונטים, זו העוסקת בדינמיקה של חלקיקים בסקאלות קטנות (מסדר גודל אטומי).
בעוד שהמכניקה הקלאסית היא מערכת שלמה ומסודרת, שהמחקר בה - בהכללה כמובן - הגיע לתומו, הרי שמכניקת הקוונטים עדיין סובלת מסתירות בסיסיות וחוסר הבנה שלמה של חוקיה. לשם השלמתה של מכניקת הקוונטים, חסרה התאוריה של הכול שהמדע מתקשה להגדירה.
לקריאה נוספת

יוסף ורבין, דן גורבונוס, מיכאל קרויטר ופז בנימיני, מכניקה, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, מהדורה שנייה 2021
הערות שוליים

↑  Young, Hugh D.; Roger A. Freedman; A. Lewis Ford; Katarzyna Zulteta Estrugo (2020). Sears and Zemansky's university physics: with modern physics (15th ed.). Harlow: Pearson Education. p. 62. ISBN 978-1-292-31473-0. OCLC 1104689918.
| תחומים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| פיזיקה קלאסית | אופטיקה • אלקטרומגנטיות • אסטרונומיה • אקוסטיקה • מכניקה (מכניקה קלאסית • מכניקת הזורמים • מכניקת הרצף) • תרמודינמיקה |  |
| פיזיקה מודרנית | אלקטרואופטיקה • אסטרופיזיקה • פיזיקת חלקיקים • פיזיקה גרעינית • פיזיקת מצב מעובה • פיזיקה סטטיסטית • תורת היחסות (הכללית • הפרטית) • מכניקת הקוונטים • תורת השדות הקוונטית • תורת המיתרים • פיזיקה כימית |  |
| נושאים בינתחומיים | ביופיזיקה • פיזיקה רפואית • גאופיזיקה • פיזיקה מולקולרית |  |
| היסטוריה של הפיזיקה | היסטוריה של הפיזיקה עד המאה ה-20 • התפתחות הפיזיקה במאה ה-20 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558141305171  BnF: cb11932446c (data)  GND: 4038168-7  LCCN: sh85082767  NDL: 00569464  NKC: ph115247 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאג

ערך זה עוסק בכלי נשק. אם התכוונתם לספל גדול, ראו .
| --- | --- |
 מאג בשירות צה"ל ובשירות צבא סלובניה
מאג בשירות צה"ל ובשירות צבא סלובניה
 מידע כללי
 סוג:  מקלע בינוני
 תכנון:  FN Herstal
 מדינה מייצרת:  בלגיה בלגיה
 יצרן:  FN Herstal 
 מעצב:  Ernest Vervier 
 תקופת השימוש:  1964–הווה (כ־61 שנים)
 מלחמות:  מלחמת יום הכיפורים, מלחמת פוקלנד, מלחמת המפרץ, מלחמת אפגניסטן, מלחמת עיראק, האינתיפאדה השנייה, מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה, מבצע צוק איתן, מלחמת חרבות ברזל
 יחידות שיוצרו:  200,000 
 מידע טכני
 קליבר:  7.62x51 מ"מ נאט"ו   \ 7.62\times 51\ {\mbox{mm NATO}}
 פעולה:  גז פעולה, מכנס פתוח
 חירוק קנה:  1:12
 הזנה:  שרשיר תחמושת
 כוונות:  ברזל
 אורך כולל:  1,245 מ"מ
 אורך קנה:  545 מילימטרים (21.5 אינץ')
 משקל ריק:  10.85 ק"ג
 קצב אש:  600, 900 ו־1,200 כדורים לדקה
 מהירות לוע:  840 מטר לשנייה
 טווח אפקטיבי:  1,200 מטר
 טווח מקסימלי:  3,500 מטר
 
לוחם דרוזי מגדוד חרב מתאמן בירי ממאג על גבי חצובה.
שני מקלעי מאג ומקלע נגב
מימין: מקלע מאג. משמאל: M2 Browning
פשיטת חטיבת הצנחנים על האי שדואן במפרץ סואץ בינואר 1970 (מבצע רודוס). מאגיסט מצויד במאג עם תוף הסתערות.
מאג, או בשמו המלא FN MAG 58, הוא מקלע בינוני בלגי. MAG הוא ראשי תיבות בצרפתית של Mitrailleuse d'Appui Général (מיטרַאיֶיז ד'אפווי ז'נֶרל) – מכונת ירייה לשימוש כללי.
המקלע מאג יורה תחמושת בקוטר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. המאג יוצר על ידי חברת FN Herstal הבלגית וכן ברישיון ברחבי העולם, כולל על ידי התעשייה הצבאית בישראל. מקלע זה נפוץ בכל צבאות נאט"ו ובפרט בכוחות המזוינים של ארצות הברית (תחת הציון M-240), בכוחות המזוינים של בריטניה (בשם L7A1) וכן נמצא בשימוש צה"ל. יתרונותיו של המאג הם אמינותו וכוח האש הגדול שלו. חסרונותיו הם משקלו הרב יחסית והתחמושת הכבדה שלו, שמהווים גורם מגביל עבור חיל הרגלים המתפעל אותו. חסרונות אלה אינם באים לידי ביטוי כאשר המאג מורכב על גבי כלי רכב, וכתוצאה מכך הוא נמצא בשימוש נרחב מאוד על כלי רכב כגון טנקים, נגמ"שים, רכבי שטח וספינות קרב. במדינות נאט"ו המאג אינו משמש עוד את חילות הרגלים.
בחילות הרגלים החלה בשנות ה־90 של המאה ה־20 מגמה של העדפת מקלעים קלים יותר היורים תחמושת קטנה יותר (קליבר 5.56 מ"מ) ואת מקלעי המאג החלו להחליף במקלעים שתפקידם הוגדר כ־SAW‏ ("Squad Automatic Weapon" – "נשק אוטומטי כיתתי"). בצבאות נאט"ו הוחלף המאג על ידי ה־FN minimi (או M-249 בצבא ארצות הברית) ובצה"ל הוא משרת לצד מקלע הנגב.
המאג בצה"ל

בצה"ל הוכנס מקלע ה־FN MAG לשירות באופן ניסיוני באמצע שנות ה־60 של המאה ה־20 כתחליף למקלע ה־0.3 (M1919 בראונינג), ונטל חלק בקרבות שונים במלחמת ששת הימים. המקלע שימש תחילה כנשק פלוגתי, וכל פלוגה חומשה ב-3 מקלעים. באופן רשמי נכנס המאג לצה"ל בשנת 1969. בשנותיו הראשונות בצה"ל היה המקלע מסווג ואסור בפרסום פומבי על ידי הצנזורה.
עם השנים, החליף המאג את ה-0.3 גם על גבי הרק"מ בצה"ל. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הוצאו משירות כל מקלעי ה-0.3 ואת מקומם תפס המאג.
לאורך השנים התפתח סביב המקלע והמקלען המפעיל אותו פולקלור נרחב. בשל העובדה שהמקלען נשא על גופו 32 ק"ג שכללו את המקלע והתחמושת נהוג היה לבחור את החסונים שבלוחמים לתפקיד מקלען המאג – "מאגיסט". אטימולוגיה עממית גורסת כי בצה"ל ראשי התיבות מא"ג מסמלים מקלע אחיד גדודי.
בשנת 1988 יוצר הדגם הניסיוני של מקלע הנגב מתוצרת תע"ש, שנחשב לקומפקטי ואמין במיוחד בתנאי מדבר. בשנת 1995 רכש צה"ל את המקלע והפך אותו למקלע העיקרי בחיל הרגלים וביחידות המיוחדות במקום מקלע המאג. עם זאת, המאג לא נזנח אלא הפך ממקלע ברמת הכיתה בחיל הרגלים למקלע ברמת המחלקה.
בשנת 2012 החל להיקלט בצה"ל מקלע הנגב NG7, המבוסס על הנגב. הנגב NG7 הוא באותו קליבר של המאג, 7.62x51 מ"מ נאט"ו, אך הוא קומפקטי וקל יותר ממנו.
נתונים טכניים

מנגנון פעולה: אוטומטי על בסיס גזים שנוצרים במהלך הירי
קירור: באמצעות אוויר
קליבר: 7.62 מ"מ (תחמושת מסוג 7.62x51 מ"מ נאט"ו)
אורך: 1245 מ"מ
אורך הקנה: 545 מילימטרים (21.5 אינץ')
משקל: 10.85 ק"ג
טווח יעיל:
|  | מטרה בודדת | מטרה מקובצת |
| --- | --- | --- |
| על גבי דורגלים | 600 | 800 |
| על גבי חצובה | 800 | 1,200 |
(מטרה בודדת היא מטרה הקטנה מ־2 × 2 מ' ומטרה מקובצת היא מטרה הגדולה מ־2 × 2 מ')
טווח מקסימלי: 3.5 ק"מ.
קצב אש: 600, 900 ו־1,200 כדורים לדקה. ניתן לשינוי באמצעות ווסת גזים.
מהירות לוע: 840 מטר לשנייה.
משתמשים

אוסטריה אוסטריה
אוסטרליה אוסטרליה
אירלנד אירלנד, דגם GPMG או MAG 58
ארגנטינה ארגנטינה, השתמשה בעיקר במלחמת פוקלנד
ארצות הברית ארצות הברית, M240 את צבא ארצות הברית
בחריין בחריין
בוליביה בוליביה
בלגיה בלגיה
בליז בליז
ברבדוס ברבדוס
ברוניי ברוניי
בורונדי בורונדי
בריטניה בריטניה
בורקינה פאסו בורקינה פאסו
ברזיל ברזיל, דגם M971 בשימוש הצבא הברזילאי.
גאנה גאנה
גבון גבון
הודו הודו, מיוצר ברישיון.
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
יוון יוון
ישראל ישראל, מיוצר ברישיון.
מצרים מצרים
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין, מייצרת ומייצאת.
סינגפור סינגפור
עיראק עיראק
צ'אד צ'אד
קובה קובה
קולומביה קולומביה
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו קונגו
קמרון קמרון
קנדה קנדה, דגם GPMG C6 משמש בעיקר את חיל האוויר הקנדי, ה־GPMG C6 עלה גם על מגוון של כלי רכב.
קפריסין קפריסין
שוודיה שוודיה, אומץ בשנת 1958
בנגלדש
בוטסואנה
הרפובליקה המרכז אפריקאית
צ'ילה
דנמרק
ג'יבוטי
אקוודור
אל סלבדור
אסטוניה
פינלנד
צרפת
גינאה
גוואטמלה
האיטי
הונדורס
הונג קונג
הונגריה
הודו
אינדונזיה
יפן
ירדן
כווית
לטביה
לבנון
לסוטו
לוב
ליטא
לוקסמבורג
מלזיה
מקסיקו
מונקו
מרוקו
הולנד
ניקרגואה
ניז'ר
ניגריה
נורווגיה
פקיסטן
פנמה
פפואה גינאה החדשה
פרו
פולין
פורטוגל
רודזיה
רואנדה
סעודיה
סיירה לאון
סלובניה
דרום אפריקה
ספרד
סודן
סרי לנקה
סלובקיה
טאיוואן
תאילנד
תוניסיה
טורקיה
אוקראינה
אורוגוואי
ונצואלה
זימבבואה
ראו גם

מקלע
FN Minimi
מקלע נגב
נגב NG7
מאג רפא"ל
הערות שוליים

1 2  7,62 mm Maschinengewehr FN MAG 58.
↑  שימוש במקלע מאג במלחמת ששת הימים, פורום צבא וביטחון, אתר פרש
↑  אביחי בקר, שלום לידיד, הארץ, 5 בספטמבר 1997, "מה שהיה נכון לצה"ל של 1967, המועד בו נראו בשטח טיפין טיפין המאגים הראשונים, כבר לא תופס בהווה. רשמית נכנס המאג לשירות בשנת 69'".
↑  משה (בוגי) יעלון, "מָא"ג", מתוך "סיפורים מהקיטבג", במחנה, 28 בספטמבר 2011, "כשקיבלתי את המא"ג כלוחם בנח"ל המוצנח, הוחמאתי, חשבתי שמעריכים אותי כחייל טוב וחזק".
↑  רוביק רוזנטל, המלחמה האבודה של בן יהודה, וראשי תיבות מזויפים בצהלית, באתר הזירה הלשונית, ‏19 ביולי 2024
| כלי נשק מבית חברת FN |
| --- | --- | --- |
| אקדחים | M1900 • M1903 • M1905 • M1910 • HP-DA • HP • Five-seveN • Forty-Nine • FNP • FNX • Barracuda |  |
| שוטגאנים | P12 • SLP • TPS |  |
| תת-מקלעים | P90 |  |
| רובי סער | FN FAL • CAL • FNC • F2000 • SCAR • SAFN 49 • M1949 • M1950 • PBR • TSR |  |
| רובי צלפים | FNAR • SPR • Model 30-11 |  |
| מקלעים/מכונות ירייה | Mle 1930 • MAG • BRG-15 • M2 • Minimi |  |
קטגוריה:כלי נשק של חברת FN Herstal
|  נשק קל עכשווי של צה"ל |
| --- | --- | --- |
| נשק אישי/רובה סער | רובה M16 • רובה M16A1 מקוצר • CAR-15‏ • רובה M4A1 • מיקרו-תבור X-95 ו-X-95L • תבור X-95 פלאט-טופ • IWI ערד |      |
| מקלעים | נגב 5.56 מ"מ • נגב קומנדו • נגב NG7‏ • מאג 7.62 מ"מ • בראונינג 0.3 • M2 בראונינג (מק"כ 0.5) |      |
| רובי צלפים | חיל הרגלים: רמינגטון M24‏ • SR-25 Mk 11 • ברק (H-S Precision HTR 2000)‏ • בארט M82A1   יחידות מיוחדות: רמינגטון M24 • מאוזר 86SR‏ • בארט MRAD‏ • בארט REC10‏ • SR-25 Mk 11‏ • רובה צלפים דרגונוב • מקמילן TAC-338 • מקמילן TAC-50 |      |
| רימונים | רימון יד מדגם רימון רסס 26 • מטול רימונים M203 • מטול רימונים M320 |      |
| רקטות כתף | M72 לאו "זרזיר מתכלה" • RPG-7‏ • מטאדור "מפצח האגוזים" ו"מפצח קל משקל" |      |
| כלי נשק נוספים | תת-מקלע מיקרו-עוזי • קלשניקוב AK-47 • רוגר SR-22 • אקדחי גלוק 17 וגלוק 19 • אקדח זיג זאואר SIG P228 |      |
| ראו גם | נשק קל של צה"ל • אמצעי הלחימה של צה"ל • נשק קל • חיל הרגלים • צבא הגנה לישראל |      |
כמעט כל (מתמטיקה)

במתמטיקה, משתמשים לעיתים בביטוי כמעט כל במשמעות מדויקת, שפירושה "הכל, פרט אולי לקבוצה זניחה". השאלה אילו קבוצות זניחות נקבעת לפי ההקשר. בכל המקרים, איחוד של שתי קבוצות זניחות הוא זניח, וכך נשמרת המוסכמה, שאם "כמעט בכל מקום מתקיים התנאי P" ו"כמעט בכל מקום מתקיים התנאי Q", אז "כמעט בכל מקום מתקיימים התנאים P ו-Q גם יחד".
כעין זה משתמשים גם בביטויים כמעט תמיד או כמעט בוודאות, ראו להלן.
הכול פרט למספר סופי

כאשר עוסקים בסדרות, או בקבוצות בנות מנייה באופן כללי, פירושו המקובל של המונח "כמעט כל" הוא "פרט למספר סופי של יוצאי דופן". לדוגמה, אומרים על סדרה שהיא מתכנסת לגבול  x אם ורק אם לכל סביבה של  x, כמעט כל אברי הסדרה נמצאים באותה סביבה - כלומר, יש רק מספר סופי של איברים מחוץ לסביבה.
"המשפט הטיפשי של האריתמטיקה" קובע, בדרך הלצה, שכמעט כל מספר טבעי הוא "גדול מאוד". אף על פי ש"גדול מאוד" אינה תכונה מתמטית מדויקת, אפשר לצפות שיהיו לה שתי תכונות:
יש לפחות מספר אחד שהוא גדול מאוד.
אם מספר מסוים הוא גדול מאוד, אז גם כל מספר גדול ממנו הוא גדול מאוד.
כעת אפשר להוכיח את המשפט בקלות: יהי n מספר גדול מאוד (קיומו של מספר כזה מובטח מן התכונה הראשונה). כל המספרים הגדולים מ-n הם גדולים מאוד (על-פי התכונה השנייה), ולכן יש לכל היותר n-1 מספרים שאינם גדולים מאוד, ומספרם סופי.
הכול פרט לקבוצה בת צפיפות אפס

כאשר עולה הצורך בניתוח מדוקדק יותר של קבוצות אינסופיות, למשל, בתורת המספרים, המונח "כמעט כל" עשוי לקבל משמעות של צפיפות. "כמעט כל מספר מקיים תכונה P", אם הצפיפות של קבוצת המספרים שאינם מקיימים את התכונה היא אפס. נניח ש-  \ p(n) הוא מספרם של הטבעיים  \ 1,2,...,n המקיימים תכונה מסוימת. אומרים שכמעט כל המספרים מקיימים את התכונה, אם מתקיים הגבול  \lim _{n\to \infty }{\frac {p(n)}{n}}=1. אם P הוא שם התכונה, אפשר לסמן את העובדה שכמעט כל המספרים מקיימים את P על ידי  (\forall ^{\infty }n)P(n).
לדוגמה, משפט המספרים הראשוניים קובע כי המספר של ראשוניים הקטנים ממספר נתון  \ n שווה בקירוב ל-  \ n/\ln(n). לכן החלק היחסי של מספרים ראשוניים הולך ופוחת לאפס כאשר  \ n גדל. נובע מזה שכמעט כל המספרים הטבעיים הם מספרים פריקים, אף על פי שקיימים אינסוף מספרים ראשוניים.
הכול פרט לקבוצה ממידה אפס

בתורת המידה אומרים שתכונה מתקיימת כמעט בכל מקום (almost everywhere או .a.e או בעברית: כ.ב.מ.) אם לקבוצת הנקודות שבהן היא אינה מתקיימת יש מידה אפס. כך למשל, פונקציה היא "רציפה כמעט בכל מקום" אם קבוצת נקודות אי-הרציפות היא בעלת מידה אפס.
באותו אופן, בתורת ההסתברות אומרים שמאורע יתרחש כמעט בוודאות (almost surely, או בקיצור a.s.), או בהסתברות  1 אם ההסתברות לכך שלא יתרחש היא אפס. בניסוח שקול, אומרים כי קבוצות הנקודות במרחב המדגם שאינן במאורע היא ממידה אפס (ביחס לפונקציית ההסתברות, שהיא מידה). לדוגמה, ההסתברות לכך שנקודה הנבחרת מהתפלגות אחידה על ריבוע תיפול על האלכסון שלו היא אפס, ולכן "כמעט כל הנקודות בריבוע אינן על האלכסון" או "נקודה אקראית בריבוע אינה על האלכסון בהסתברות  1".
המידה של איחוד בן מנייה של קבוצות ממידה אפס גם היא אפס. תחת הפירוש של תורת המידה, אם לכל  n, התנאי  P_{n} מתקיים כמעט בכל מקום, אז כמעט בכל מקום מתקיימים כל התנאים  P_{1},P_{2},\dots  יחדיו.
הכול פרט לקבוצה דלילה

בטופולוגיה של מרחבים מטריים או מרחבי בר ("מרחב מהקטגוריה השנייה"), כאשר לא מוגדרת פונקציית מידה, ממלאות הקבוצות הדלילות את מקומן של הקבוצות ממידה אפס. במקרה זה, התכונה P "מתקיימת כמעט בכל מקום" אם היא מתקיימת מחוץ לקבוצה דלילה.
ראו גם

גדול מספיק
הערות שוליים

↑  באתר MathWorld של Wolfram
↑  באתר MathDaily
אמנון כהן

ערך זה עוסק בחבר כנסת. אם התכוונתם למזרחן ישראלי, ראו .
אמנון כהן (נולד ב-1 ביוני 1960) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת ש"ס.
ביוגרפיה

אמנון כהן נולד בשבועות (ו' בסיוון) ה'תש"ך בסמרקנד שבאוזבקיסטן שהייתה חלק מבברית המועצות באותה העת, ועלה לישראל בשנת 1973. למד בישיבת נחלים וסיים לימודי מכניקה במגמה מקצועית. מגיל 16 עבד ובמקביל למד בבית ספר תיכון ערב. שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים ובזמן שירותו הצבאי נישא. הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
לפני ואחרי שירותו הצבאי עבד במפעל מנועי בית שמש, ממנו פרש לעסקים פרטיים ופעילות פוליטית.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

מ-1998 כיהן כממלא מקום ראש עיריית רמלה וכיושב ראש העמותה לשיקום האסיר ברמלה וכן נשא במספר תפקידים עירוניים.
ב-1999 נבחר לכנסת מטעם ש"ס כנציג העדה הבוכרית. בכנסת ה-15 כיהן כיושב ראש הוועדה לפניות הציבור, ובכנסת ה-16 כיהן כיושב ראש הוועדה לביקורת המדינה וכיושב ראש ועדת הכלכלה.
בכנסת ה-17 כיהן כהן כסגן יושבת ראש הכנסת. בשנת 2006 קיבל אות אביר איכות השלטון לרשות המחוקקת.
במהלך כהונתו בכנסת יזם מספר חוקים, ובהם:
תיקון לחוק הבנקאות (שירות ללקוח) הקובע הסדרים חדשים בדבר הפיקוח על עמלות הבנקים (יחד עם גלעד ארדן, חיים כץ ומשה כחלון).
חוק להגבלת עוצמת הקול בתשדירי פרסומת וקדימונים (יחד עם אלי אפללו).
חוק מכירת רכב משומש (זכאות למידע וגילוי נאות) (יחד עם גלעד ארדן).
חוק הקובע כי שר התחבורה יהיה רשאי לחייב התקנת מכשירים מגבילי מהירות בכלי רכב מסוגים מסוימים.
חוק המסמיך את שר התחבורה לקבוע כללים בדבר תעתיק אחיד בשפות העברית, הערבית והאנגלית בשלטי ההכוונה בכבישים.
חוק הקובע הוראות לעניין דרכי בנייתם, הפעלתם ואחזקתם של דרגנועים.
חוק הרשות הלאומית למורשת יהדות בוכרה.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום הרביעי ברשימת ש"ס לכנסת. בשנת 2011 התמנה ליושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.
בינואר 2015 הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים. ב-4 בפברואר 2016 מונה לראש מכון התקנים הישראלי. ב-14 במרץ התפטר מהתפקיד.
כהן שימש יו"ר אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל-אוזבקיסטן.
חשדות לשחיתות וסגירת התיק

ב-10 במרץ 2016 פורסם בתוכנית "עובדה" תחקיר לפיו קיבל כהן טובות הנאה שונות, חלקן בעלות אופי מיני, מהברוקר ואיש העסקים דניאל מולקנדוב (שהוא עבריין מורשע), ובתמורה פעל לחוקק ולקדם חוקים בתחום שוק ההון שיסייעו לפעילותו ולעסקיו של מולקנדוב. המשטרה פתחה בחקירה לאחר שמולקנדוב פנה אליה וביקש להיות עד מדינה, אך הפרקליטות בחרה לסגור את התיק. כהן הכחיש את שיוחס לו בתוכנית. בדצמבר 2016 החקירה נפתחה מחדש במהלכה כהן נעצר ונערך לו עימות עם עדה שהגיעה מחוץ לישראל. ב-7 בדצמבר 2016 האריך בית משפט השלום בראשון לציון את מעצרו בשבוע ימים, ובתומו הוא שוחרר למעצר בית. ב-1 בינואר 2017 מסרה העדה עדות מוקדמת בדלתיים סגורות בבית המשפט המחוזי בלוד. במאי 2021, חמש שנים לאחר פרוץ הפרשה, פתיחת התיק בחשד לשוחד מרמה והפרת אמונים, והתפטרות כהן מראשות מכון התקנים הישראלי, החליטה פרקליטות מיסוי וכלכלה לסגור את התיק נגדו.
חיים אישיים

כהן מתגורר ברחובות, נשוי לפנינה, אב לארבעה.