stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאסה הלסטרם
ביוגרפיה

הלסטרם נולד בסטוקהולם. אמו הייתה הסופרת השוודית קרין ליברג (1907–2000).
הלסטרם למד בבית הספר למוזיקה על שם אדולף פרדריק בסטוקהולם. ב-1973, הוא ביים לראשונה את הסדרה הקומית "Pappas pojkar" עבור הטלוויזיה השוודית. הוא שיתף פעולה לעיתים קרובות עם הקומיקאים מגנוס הרנשטאם ובראסה ברנסטרום באותה עת. בשנים 1974–1982, הלסטרם עבד עם להקת אבבא, על רבים מוידאו קליפים שלהם וגם ביים את סרטם "ABBA: The Movie" מ-1977.
לאחר ההצלחה הבינלאומית של סרטיו "My Life as a Dog"‏(1985), שעליו היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, והסרט "סיפורים שסיפרתי לאמא" (1987), שזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, החל הלסטרם לעבוד בקולנוע האמריקני.
בשנת 1991 ביים את סרטו הראשו בארצות הברית, "Once Around", קומדיה רומנטית על אישה צעירה שמתחתנת עם גבר מבוגר שתלטן, בו כיכבו ריצ'רד דרייפוס, הולי האנטר ודני איילו.
בשנת 1993 ביים את הסרט "מה עובר על גילברט", בכיכובם של ג'וני דפ ולאונרדו דיקפריו.
בשנת 1999 ביים את הסרט "תקנות בית השיכר", על פי ספר באותו שם, עליו היה מועמד לפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר.
בשנת 2000 ביים את הסרט "שוקולד", המספר את סיפורה של אם צעירה (ז'ולייט בינוש) המגיעה לעיירה בצרפת עם בתה בת השש, ופותחת בה חנות שוקולד. במהרה השוקולד משנה את חייהם של תושבי העיירה. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר.
בשנת 2001 ביים את הסרט "חדשות הספנות", המבוסס על רומן מאת אני פרו, בכיכובם של קווין ספייסי וג'וליאן מור.
בשנת 2005 ביים את הסרט "קזנובה", עיבוד מודרני של האוטוביוגרפיה של ג'קומו קזנובה.
בשנת 2009 ביים את הסרט "האצ'יקו", עיבוד אמריקאי לסיפור אמיתי שהתרחש ביפן בכיכובו של ריצ'רד גיר. וב-2010 ביים את הסרט "ג'ון היקר"
בשנת 2011 ביים את הסרט "לדוג סלמון בתימן", עיבוד לספר רב המכר של פול טורדיי מ-2006, בכיכובם של יואן מקגרגור ואמילי בלאנט.
בשנת 2014 ביים את הסרט "מסע של מאה צעדים", דרמה קומית בכיכובה של הלן מירן. זה היה סרטו השני של הלסטרם בו העלילה נסובה סביב אוכל, לאחר סרטו "שוקולד" משנת 2000.
בשנת 2018 ביים את הסרט של חברת וולט דיסני "מפצח האגוזים וארבע הממלכות", תקציב ההפקה היה 130 מיליון דולר אך הוא נכשל בקופות.
חיים אישייים

להלסטרם שני ילדים – בן שנולד ב-1976 מנישואיו הראשונים לשחקנית מָלוּ הלסטרם (1941–2005), ובת שנולדה ב-1995 מאשתו הנוכחית, השחקנית לנה אולין.
פילמוגרפיה

En Kille och en tjej‏ (1975)
Abba: The Movie‏ (1977)
Jag är med barn‏ (1979)
Tuppen‏ (1981)
Gyllene Tider - Parkliv‏ (1981)
Två killar och en tjej‏ (1983)
My Life as a Dog‏ (1985)
Alla vi barn i Bullerbyn‏ (1986)
סיפורים שסיפרתי לאמא ‏ (1987)
Once Around‏ (1991)
מה עובר על גילברט (1993)
משהו לדבר עליו (1995)
תקנות בית השיכר (1999)
שוקולד (2000)
חדשות הספנות (2001)
חיים בלתי גמורים (2005)
קזנובה (2005)
התרמית (2007)
האצ'יקו (2009)
ג'ון היקר (2010)
לדוג סלמון בתימן (2011)
Hypnotisören ‏(2012)
מקום מבטחים (2013)
מסע של מאה צעדים (2014)
נשמה של כלב (2017)
מפצח האגוזים וארבע הממלכות (2018)
Hilma‏ (TBA)
הערות שוליים

↑  מאיר שניצר, ילד, זו רק ההתחלה - "סיפורים שסיפרתי לאמא"; במאי: לסה הלסטרום, חדשות, 13 במאי 1987
↑  נסים דיין, ‏כל החיים לפניו, באתר גלובס, 27 בינואר 2000
↑  נסים דיין, ‏היה היה פעם כפר קטן, באתר גלובס, 6 במרץ 2001
אורי קליין, טעימות הססניות, באתר הארץ, 14 במרץ 2001
↑  נסים דיין, ‏עד כדי-כך הוא התרחק מהתקווה שנקשרה בשמו, באתר גלובס, 24 בינואר 2002
↑  דן פיינרו, ‏קזנובה חוזר הביתה, באתר גלובס, 4 בספטמבר 2005
ישי קיצ'לס, עכבר העיר תל אביב, זיונים זה לא הכל, באתר הארץ, 26 בינואר 2006
↑  נירית אנדרמן, סרטים חדשים בבתי הקולנוע, באתר הארץ, 18 בפברואר 2010
↑  חן חדד, עכבר העיר, ג'ון היקר: קלישאתי, מופרך לפרקים לא הגיוני, באתר הארץ, 2 באפריל 2010
↑  נטע אלכסנדר, עכבר העיר, לדוג סלמון בתימן: רומנטיקה במקום פוליטיקה, באתר הארץ, 13 באפריל 2012
נטע אלכסנדר, ניו יורק, עכבר העיר, בלעדי: אמילי בלאנט, הבריטית הנכונה בהוליווד, באתר הארץ, 7 במרץ 2012
↑   אורי קליין, "מסע של מאה צעדים": עוד סרט אוכל, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2014
↑   נועה מנהיים, לא יהיו לך צעצועים אחרים: הצד האפל של "מפצח האגוזים", באתר הארץ, 24 באוקטובר 2018
↑  איתמר זהר, דיסני הוציאה על הסרט הזה כל כך הרבה כסף, אז למה הוא נכשל, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456176305171  PLWABN: 9810665815705606  BNE: XX1288095  BnF: cb13936783n (data)  CANTIC: a11846410  CiNii: DA13259650  GND: 119304317  ISNI: 0000 0001 2104 0122  LCCN: no94035636  LNB: 000260900  MusicBrainz: 988edc96-5978-4905-9710-4baa66e60997  NKC: pna2005261897  NLK: KAC201227933  NTA: 070524416  SUDOC: 110028589  VIAF: 117459270   WorldCat (עם VIAF): 117459270
לוק, סטוק ושני קנים מעשנים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  גאי ריצ'י 
 הופק בידי:  מאת'יו ווהאן
 תסריט:  גאי ריצ'י
 עריכה:  ניוון הווי 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון פלמינג   דקסטר פלטשר   ויני ג'ונס   ניק מורן   ג'ייסון סטיית'האם  סטיבן מקינטוש
 מוזיקה:  דייוויד יוז ג'ון מרפי
 צילום:  טים מוריס-ג'ונס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Summit Entertainment, HandMade Films 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 באוגוסט 1998
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט שוד, סרט קומדיה שחורה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  1,350,000‏$
 הכנסות:  25,297,569‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   lockstockandtwosmokingbarrels
 דף הסרט ב־IMDb
 
לוק, סטוק ושני קנים מעשנים (באנגלית: Lock, Stock & Two Smoking Barrels) הוא סרט שוד בריטי משנת 1998, שנכתב ובוים על ידי גאי ריצ'י והופק על ידי מת'יו ווהן.
עלילת הסרט עוסקת בשוד, המתבצע על ידי מומחה להימורי קלפים ושלושת חבריו, שהפסידו חצי מיליון פאונד במשחק קלפים לנוכל מסוכן. על מנת לשלם את חובם מתכננים החברים לשדוד חבורה של פושעים, הגרים בדירה הסמוכה אליהם, המתכננים אף הם לשדוד חבורה של סוחרי סמים.
הסרט הביא לגאי ריצ'י הכרה בינלאומית, והביא לתודעת הציבור שחקנים חדשים כגון ויני ג'ונס, שחקן כדורגל לשעבר, וג'ייסון סטיית'האם.
הסרט מכיל אלמנטים קולנועיים לא קונבנציונליים כגון תנועת מסך רועדת המוסיפה לאופי הדינמי של הסרט. פסקול הסרט הוא תוסס מאוד.
הסרט הוא קומדיה שחורה אלימה המתגאה בצוות שחקנים עשיר.
שם הסרט הוא משחק מילים עם ביטוי שגור מאנגלית "Lock, stock & barrel" שפירושו "כולל הכול" / "בשלמותו" / "על כל חלקיו" (מילולית, Lock פירושו "בריח", Stock הוא קת הרובה ו-Barrel הוא הקנה. שלושת אלה הם המרכיבים המרכזיים של כל רובה). במקרה זה שינו את המילה Barrel ל-Two smoking barrels שפירושו שני קנים מעשנים.
הפקה וביקורת

הסרט יצא ב-28 באוגוסט 1998 בממלכה המאוחדת, וב-5 במרץ 1999 בארצות הברית. הרווחים של הסרט בארצות הברית היו 3,753,929$.
ג'ון פרגוסון, כתב ב-Radio Times, קרא לסרט "סרט הפשע הבריטי הטוב ביותר מאז 'יום שישי הארור'". לסרט יש דירוג של 76% ב-Rotten Tomatoes ו-66 ב-Metacritic.
הסרט זכה בפרס באפט"א לקולנוע ל-1998 כסרט השנה. בשנת 2000 ריצ'י זכה בגינו בפרס אדגר מאגודת סופרי המסתורין האמריקאי, עבור התסריט הטוב ביותר. בשנת 2004 המגזין טוטאל פילם הכריז על הסרט כמספר 38 בסרטים הבריטים הטובים בכל הזמנים.
הערות שוליים

↑  "Lock, Stock and Two Smoking Barrels(1999)". Box Office Mojo. Amazon.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7548085-2  LCCN: n2019009145  MusicBrainz release group: ed8d39cc-725e-3e04-b052-1a2309891f87  VIAF: 189380806   WorldCat (עם VIAF): 189380806
חיים מקובי

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1924 סנדרלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 במאי 2004 (בגיל 80)
 ענף מדעי:  היסטוריה
 עיסוק:  ספרן
 מקום לימודים:  בייליול קולג'
 מוסדות:  קולג' לאו בק, אוניברסיטת לידס
 תרומות עיקריות
 חקר ראשית הנצרות
 
חיים מקובי (Hyam Maccoby‏; 1924–2004) היה ספרן יהודי בריטי, ומחזאי, שהתמחה בחקר המסורת הדתית היהודית והנוצרית.
ביוגרפיה

חיים מקובי נולד ב-20 במרץ 1924 לרב אפרים מאיר ולחנה לבית דוידוביץ בסנדרלנד, ולמד לימודים קלאסיים בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת ב"אותות המלכותיים".
לאחר מלחמת העולם השנייה שימש במשך כ-20 כמורה לאנגלית בבית ספר בצ'יזיק.
לאחר מכן (ב-1975) התחיל לשמש כספרן בקולג' לאו בק בלונדון. ב-1998 עבר ללידס, שם שימש כפרופסור אורח ולאחר מכן כפרופסור חבר במרכז למדעי היהדות באוניברסיטת לידס.
מקובי השתתף בתוכנית קורפוס קריסטי ששודרה בערוץ ארטה ב-1997, השתתף בעריכה של מספר סרטים, ביניהם: Sorry, Judas של הווארד ג'ייקובסון.
מקובי נפטר בלידס ב-2 במאי 2004, הותיר אחריו את אשתו שתי בנות ובן אחד.
סבו של מקובי היה רבי חיים זונדל מכבי, ה"מגיד מקמניץ", ציוני דתי נלהב, תומך בצמחונות ורווחת בעלי חיים.
התיאוריות של מקובי על ישו ההיסטורי

מקובי טען שהתיאור של ישו שניתן בבשורות הקנוניות ובהיסטוריה של הכנסייה הקדומה ובספר מעשי השליחים מעוותת מאוד ומלאה במסורות מאוחרות יותר, אך טען שניתן לשחזר מתוכם תיאור היסטורי מדויק למדי של חייו של ישו.
מקובי טען שישו האמיתי לא היה מורד בההלכה היהודית, אלא טוען לכתר המשיחי- יהודי שחייו ומשנתו היו בתוך הזרם המרכזי של היהדות של המאה הראשונה. הוא האמין שישו הוצא להורג כמורד נגד הכיבוש הרומי של יהודה. עם זאת, הוא לא טען שישוע היה מנהיג של מרד מזוין בפועל. במקום זאת, ישו וחסידיו, בהשראת הכתבים הנבואיים של התנ"ך או הברית הישנה, ציפו להתערבות אלוהית על טבעית שתסיים את השלטון הרומי, תחזיר את ממלכת דוד עם ישו כמלך המשיח האלוהי, ותחנוך את העידן המשיחי של שלום ושגשוג. לכל העולם. ציפיות אלו לא התגשמו, וישוע נעצר והוצא להורג על ידי הרומאים.
לפי מקובי, בראבא - "בן האב" המוזכר בברית החדשה, התייחס במקור לישו עצמו, שנקרא כך ממנהגו לפנות אל האל בתור אבא.
רבים מתלמידיו של ישוע לא איבדו את תקוותיהם, והאמינו שישוע יקום בקרוב לתחייה בנס על ידי אלוהים, והמשיכו לחיות בציפייה לביאתו השנייה. אחוותם המשיכה להתקיים בירושלים ככת יהודית אורתודוקסית למהדרין בהנהגתו של ג'יימס הצדיק.
בשנת 2012 כתב הרב שמואל בוטח את הספר ישו כשר בו הוא התבסס על יצירתו של מקובי בעבר, גם הרב יונתן זקס השתמש בכתביו בחיבורו השותפות הגדולה.
התיאוריות של מקובי על ישו ההיסטורי > התיאוריות של מקובי על פאולוס

לפי מקובי, ייסוד הנצרות כדת נפרדת מהיהדות היה כולו פרי עבודתו של פאולוס מטרסוס.
מקובי טען כי פאולוס היה מתייוון, גר צדק, או אולי אפילו גוי, אשר הגיע מרקע שבו הוא נחשף להשפעת הגנוסיס ודתות פגאניות אחרות, לפי מקובי, היו הצורות הדתיות השלטות בעולם ההלניסטי של אותה תקופה והשפיעו מאוד על הפסיכולוגיה המיתולוגית של פאולוס. מקובי שאב חלקית את התיאוריה הזו מקטעי כתביהם של מתנגדי האביון, ובמיוחד מהחיבור על כפירה מאת אפיפניוס מסלמיס.
מקובי ראה בטענותיו של פאולוס על חינוך יהודי פרושים- אורתודוקסים כשגויות, וטען כי בעוד שרבים מכתביו של פאולוס נשמעים אותנטיים למי שלא מודע, הם למעשה מסגירים בורות בכתבי הקודש העבריים המקוריים ובדקויות ההלכה היהודית. מקובי טען שבדיקה של הברית החדשה מצביעה על כך שפול לא ידע עברית כלל, והסתמך לחלוטין על טקסטים יווניים שאף פרוש בפועל לא השתמש בהם משום שהם לא תורגמו כראוי מהמקורות העבריים.
על פי מקובי, פאולוס איחד את הסיפור ההיסטורי של צליבתו של ישו עם אלמנטים של דתות מסתוריות עכשוויות וגנוסטיקה, ופיתח רעיונות מיתיים לא-יהודיים חדשים כמו השילוש והסעודה האחרונה. פאולוס גם עשה ניסיון למצוא הצדקה נבואית למיתוס החדש שנוצר בברית הישנה. פאולוס בא להציג את ישו כאל מושיע גוסס ועולה בדומה לאלו מפולחני המסתורין ההלניסטיים, שהתמזגו עם אילן היוחסין ההיסטורי של היהדות, ובכך הוליד מיתוס חדש ורב עוצמה שהטפתו קנתה לו קהל חסידים גדול. כאשר הקבוצה הירושלמית של תלמידיו המקוריים של ישוע התוודעה בהדרגה לתורתו של פאולוס, נוצרה ביניהם עוינות מרה.
מקובי פירש קטעים מסוימים בברית החדשה (למשל תיאורו של פאולוס על מריבה עם פטרוס בתקרית באנטיוכיה) כשרידים של תיאורים אותנטיים של עוינות זו. עם זאת, המרד היהודי בין השנים 66–70 הביא עד מהרה לסיום אלים לכת הירושלמית, והכנסייה הגויית שייסד פאולוס התגלתה כמנצחת כברירת מחדל. מקובי ראה בספר מעשי השליחים ניסיון מאוחר יותר של הכנסייה הפאולינית להציג את היחסים בין פאולוס לתלמידי ירושלים כהרמוניים, ובכך הציג את הכנסייה הפאולינית כבעלת לגיטימציה בשרשרת הירושה השליחית המגיעה חזרה לתלמידיו המקוריים של ישו. מקובי גם שיער שייתכן שהכת היהודית-נוצרית של האביוניטים הייתה שלוחה אותנטית של הקהילה הירושלמית המקורית.
המחלוקת

המחזה "הוויכוח" של מקובי הוא שחזור של ויכוח ברצלונה, ויכוח דתי בין הרמב"ן לבין המומר פבלו כריסטיאני, לפני מלך אראגון ג'יימס הראשון בשנת 1263. חלק ניכר מהמחזה שאוב מסיפורו של הרמב"ן על המחלוקת. המחזה מתרכז במלך ג'יימס, המצטייר כנפש מורכבת וטרודה שבאה לקבל את רעיונותיו של הרב. המחזה זכה לביצועים רבים, ושודר בערוץ 4 בכיכובם של כריסטופר לי, בוב פק, ואלן דובי.
ביקורת

היחס למחקריו של מקובי על פאולוס הוא בדרך כלל שלילי, ג'ון גאגר(אנ') מאוניברסיטת פרינסטון פרסם ב-JQR מאמר ביקורת על ספריו, ותיאר חלק מהתזה של מקובי כ"קריאה שגויה ומעוותת" וסיים "לפיכך אני חייב להסיק שספרו של מקובי אינו היסטוריה טובה, אפילו לא היסטוריה כלל." אוסקר סקרסאונה(אנ') התייחס לעבודתו של מקובי ולתיאוריה לפיה פאולוס מייצג נצרות שונה לחלוטין מזו של הקהילה המוקדמת בירושלים, וכתב כי "מעשי השליחים אינם מספקים ראיות לבסס תיאוריה זו". גיימס דאן(אנ') מתאר את התאוריה של מקובי אשר לפיה פאולוס היה גוי כ"חזרה מצערת לפולמוסים ישנים יותר". כממשיך של טענות היינריך גרץ מציין גם לנגטון (2009), שעומד בניגוד לגישתו של מקובי עם חסידי ההשקפה הרפורמית, כמו אייזק מאייר וייז, ג'וזף קראוסקופף וקלוד מונטיפיורי, גם אם חלקו כמה פרטים על הביקורת הפולמוסית. של פול.
חיבוריו

כל כתבי מקובי נכתבו באנגלית ואף אחד מהם לא תורגם לעברית.
היום שאלוהים צחק: אמרות, אגדות ובידור של חכמי היהודים (עם וולף מנקוביץ, 1973)
מהפכה ביהודה: ישו וההתנגדות היהודית (1973)
יהדות במשפט: מחלוקות יהודיות-נוצריות בימי הביניים (1981)
התליין הקדוש: הקרבת אדם ומורשת האשמה (1983)
יוצר המיתוסים: פול והמצאת הנצרות (1987)
כתבים רבנים מוקדמים (1988)
היהדות במאה הראשונה (1989)
פול והלניזם (1991)
יהודה איש קריות והמיתוס של הרוע היהודי (1992)
עם פאריה: אנתרופולוגיה של אנטישמיות (1996)
טקס ומוסר: מערכת הטהרה הטקסית ומקומה ביהדות (1999)
הפילוסופיה של התלמוד (2002)
ישו הפרוש, לונדון, (2003)
מקובי סייע לחיבור ב"העולם היהודי: התגלות, נבואה והיסטוריה" בעריכת אלי כדורי (2003)
אנטישמיות ומודרניות: חדשנות והמשכיות (2004)
הערות שוליים

↑  מחבר ספר קול אפרים על קהלת
↑  בת הרב דוד דוידוביץ רבה של סנדרלנד
↑  לורנס יופה, חיים מקובי, מלומד יהודי מאתגר מיתוסים נוצריים, באתר הגארדיאן, ‏6 ביוני 2004
↑  Jeremy Rosen, Book Review: Kosher Jesus, אלגעמיינער זשורנאל, ‏26 בדצמבר 2011
↑  לנגטון, דניאל ר' (2010). השליח פאולוס בדימיון היהודי. הוצאה לאור, אוניברסיטת קיימברידג'. pp. 116–118.
↑  ג'יי לואי מרטין. נושאים תאולוגיים במכתביו של פאולוס/ נספח לפרק 4 סקירה של יוצר המיתוסים: פאולוס והמצאת הנצרות מאת חיים מקובי (ניו יורק: Harper & Row, 1986) עמ' 72-73
↑   The Disputation | המחלוקת, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:02:53)
↑  סטיבן ט. כץ השואה בהקשר היסטורי: השואה והמוות ההמוני לפני העידן המודרני 1994: "עבודתו האחרונה של מקובי נסקרה בצורה הרסנית, ובאופן נכון, על ידי ג'ון גאגר, "מקובי - יוצר המיתוסים", JQR 79.2–3 (אוקטובר – ינואר 1989), 248–250; על כך השיב מקובי ב"פאולוס וברית המילה - תגובה", גם כן בJQR
↑  שם, עמודים 248-250
↑  Oskar Skarsaune, "בצל המקדש: השפעות יהודיות על הנצרות הקדומה"

"יש חוקרים המדברים על פאולוס כמייסד הנצרות השני, או לפעמים אפילו היחיד. 3 הם מרמזים שפאולוס מייצג נצרות שונה לחלוטין מזו של הקדומה. קהילה בירושלים. אומרים כי פאולוס הוא תוצר של היהדות ההלניסטית והנצרות ההלניסטית, בעל מגע מינימלי עם הקהילה דוברת הארמית בירושלים ומתעלם מהתאולוגיה והסמכות שלה.4 | 4 הצהרה עדכנית של דעה זו היא: חיים מקובי, "מיתוסים: פאולוס והמצאת הנצרות"| מעשי השליחים לא מספקים ראיות לביסוס תיאוריה זו"
↑  James D. G. Dunn התאולוגיה של השליח פאולוס, 2006, עמוד 6.

בניגוד לטיעון של חיים מקובי ב"מחולל המיתוסים, פאולוס ופיתוח הנצרות"
↑  דניאל ר. לנגטון השליח פאולוס בדמיון היהודי: מחקר ביחסי יהודים-נוצרים מודרניים (9780521517409) 2009 עמ' 76-79
↑  חלק מכתביו תורגמו לגרמנית
↑  RBL review by Michael Satlow, published 7/20/2000
↑  RBL סקירת הספר בידי מישל מאריי, 7/10/2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264851505171  PLWABN: 9810582646405606  BNE: XX1136294  BnF: cb120288976 (data)  CiNii: DA02416870  GND: 133023710  ISNI: 0000 0001 3956 2762  LCCN: n80056977  NKC: skuk0003849  NTA: 069635846  SUDOC: 028457269  VIAF: 67048677   WorldCat (עם VIAF): 67048677
מינהל הביטחון הפדרלי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  מקסיקו 
 תחום שיפוט:  מקסיקו מקסיקו
 משרד אחראי:  ממשלת מקסיקו
 סוכנות אם:  מזכירות הפנים
 תאריך הקמה:  1947
 תאריך פירוק:  1985
 סוכנות מחליפה:  המרכז לחקירה וביטחון לאומי
 מטה מרכזי:  מקסיקו סיטי
 
תג היחידה
מינהל הביטחון הפדרלי (בספרדית: Dirección Federal de Seguridad, בקיצור DFS) היה סוכנות הביון והביטחון המקסיקנית, שפעל כמשטרה חשאית. הוא נוסד בשנת 1947 על ידי מיגל אלמאן ולדס במטרה להגן ולשמור על היציבות הפנימית של מקסיקו ולפעול נגד כל צורה של חתרנות ואיומי טרור. הארגון פורק בשנת 1985 והפך למינהל הכללי לחקירה וביטחון הלאומי (Dirección General de investigación y seguridad nacional), שהפך למרכז לחקירה וביטחון לאומי ב-1989.
בשנים 1968–1970 מינהל הביטחון הפדרלי הואשם בביצוע מעצרים לא חוקיים, עינויים, חיסולים והיעלמויות. לפחות 347 תלונות התקבלו על ידי האו"ם הקשורות בפשעי מדינה שביצעה מקסיקו בשנים 1960-1980.
הערות שוליים

↑  Comparece exdirector de la DFS por Guerra Sucia
↑  La Historia de dos desaparecidas
↑  Cientos de desaparecidos en México. CNN
ערך זה הוא קצרמרבנושא מקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטואן קונט

אנטואן קונט (בצרפתית: Antoine Conte; נולד ב-29 בינואר 1994 בפריז, צרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדות הבלם והמגן הימני באודוש ובנבחרת גינאה.
קריירה

נולד וגדל בעיר פריז בירת צרפת, ומגיל צעיר שיחק במספר מועדונים מקומיים בפריז עד שבגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
ב-1 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של פריז סן-ז'רמן שהייתה גם להופעתו היחידה, כשעלה כמחליף בניצחון פריז 0–4 על טולוז במסגרת ליגת העל הצרפתית בכדורגל.
קריירה > סטאד ריימס

בעונה שלאחר מכן הושאל קונט לסטאד ריימס וב-24 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בניצחון 0–1 על אולימפיק ליון. עד תום אותה העונה הספיק לערוך עשר הופעות בליגה במדי ריימס. בעונה שלאחר מכן סיים את חוזהו בפריז סן-ז'רמן וחתם על חוזה קבוע בריימס. את העונה שלאחר מכן פתח כשחקן הרכב קבוע בריימס והשלים 29 הופעות ליגה ועוד שתיים נוספות בגביע, כשהוא מוחלף פעם אחת בלבד בליגה. בעונת 2015/16 חל פיחות במעמדו בקבוצה והוא רשם 11 הופעות ליגה בלבד כשבתום העונה ירדה ריימס לליגת המשנה. בעונת 2016/17 רשם תשע הופעות ליגה ונעדר מסגל קבוצתו תשע פעמים כשהוא לא זוכה לדקות משחק רבות מדי.
קריירה > בית"ר ירושלים

ב-1 בפברואר 2017 הושאל לבית"ר ירושלים עד לתום העונה עם אופציה לעונה נוספת. ב-7 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי בית"ר ירושלים בניצחון 0–2 על עירוני קריית שמונה במשחק הראשון מבין שניים בשלב רבע גמר גביע המדינה. ב-11 בפברואר ערך את הופעת הליגה הראשונה שלו במדי בית"ר בניצחון 0–4 על הפועל רעננה. עד מהרה הציג יכולת גבוה במדי בית"ר והפך לשחקן הרכב קבוע, כשבסיום העונה הסדירה בליגת העל ועם פתיחת משחקי הפלייאוף נבחר קונט על ידי אוהדי בית"ר כרכש המצטיין שהגיע בחלון ההעברות של חודש ינואר.
ביוני 2017 מימשה בית"ר את אופציית הרכישה ושילמה עבור קונט 500 אלף אירו לריימס. הוא חתם לשלוש עונות עם אופציה לעונה נוספת, והפך למשתכר הגבוה בקבוצה עם סכום של 200 אלף אירו. ב-14 בינואר 2019 חזר לסגל הקבוצה לאחר היעדרות של כחצי שנה עקב פציעה.
ב-19 באוקטובר 2019 הבקיע את שערו הראשון בקבוצת בוגרים ושערו הראשון במדי בית"ר ירושלים בניצחון של הקבוצה 0–4 על סקציה נס ציונה במסגרת ליגת העל.
ב-25 בפברואר 2021 שוחרר מבית"ר ירושלים.
קריירה > אוניברסיטטה קראיובה

ב-23 ביוני 2021 חתם באוניברסיטטה קראיובה הרומנית. קונט החמיץ את מרבית שלביה הראשונים של העונה עקב פציעה, וחזר לסגל הקבוצה בפברואר 2022.
קריירה > הפועל תל אביב

ב-21 באוגוסט 2022 חזר לישראל וחתם בהפועל תל אביב.
קריירה > קריירה בינלאומית

קונט שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת מגיל 16 עד 21 בהן צבר 27 הופעות. סיים עם הנבחרת הצרפתית במקום השני בטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 לשנת 2013, וכבש במשחק חצי הגמר נגד ספרד את שער הניצחון בדקה ה-105. לזכותו שש הופעות במדי נבחרת צרפת עד גיל 21, בה שימש כקפטן ושיחק לצידם של קינגסלי קומאן וקורט זומה.
באוקטובר 2019 זומן לראשונה לסגל נבחרת גינאה.
נכלל בסגל נבחרת גינאה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
מחוץ למגרש

ב-8 בדצמבר 2016, כשהיה בן 22, תקף באלת בייסבול עובר אורח ליד ביתו ופצע אותו קשה. קונט נעצר ושוחרר בערבות. בסיום משפטו בצרפת נגזר עליו עונש של שנת מאסר בפועל ועוד שנתיים על תנאי.
בספטמבר 2022 נעצר בחשד לתקיפת זוגתו.
תארים > קבוצתיים

אליפות צרפת: 2012/2013
גביע הטוטו: 2019/2020
הגביע הבולגרי: 2023/2024
הערות שוליים

↑  גיא בן זיו, ‏קונטה נחת בישראל: אלירן עטר המליץ לי להגיע, באתר ONE‏, 1 בפברואר 2017
↑  גידי ליפקין, ‏טביב רכש את קונטה והאריך את חוזהו ב-3 שנים, באתר ONE‏, 15 ביוני 2017
↑  אופיר סער‏, אלה עם חיי, באתר וואלה, 25 באוקטובר 2019
↑  רשמית: אנטואן קונטה חתם באוניברסיטטה קראיובה, באתר ONE‏, 24 ביוני 2021
↑  נדב צנציפר, עכשיו זה רשמי: אנטואן קונטה חתם בהפועל ת"א, באתר ynet, 21 באוגוסט 2022
1 2  תומר יצחק‏, עד יעבור זעם: סיפורו של אנטואן קונט, הצרפתי החדש של בית"ר ירושלים, באתר וואלה, 10 בפברואר 2017
↑  יזכה לבכורה? קונטה זומן לסגל נבחרת גינאה, באתר ‏מאקו‏, 2 באוקטובר 2019
↑  Liste des 25 pour la CAN 2023 בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הגינאית, 23 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
↑  "French footballer Conte held for 'assault' in Reims". BBC News. 9 בדצמבר 2016. נבדק ב-11 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  איציק יצחקי, ‏‏בית המשפט גזר על אנטואן קונטה שנת מאסר בפועל ושנתיים על תנאי, באתר ספורט1, 26 בינואר 2021
↑  הותר לפרסום: אנטואן קונטה הוא הכדורגלן החשוד בתקיפת זוגתו, באתר ynet, 14 בספטמבר 2022
| נבחרת גינאה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ע. קייטה •  2 א. קונט •  3 א. סילה •  4 סו •  5 דיאקאבי •  6 דיאוורה •  7 גילאבוגי •  8 נ. קייטה •  9 גיראסי •  10 מוריבה •   11 באיו •  12 דיאקיטה • 13 מוח. קמארה •  14 כ. סיסה • 15 ס. סיסה • 16 מוס. קמארה • 17 ז'נווייה • 18 א. קמארה • 19 קמאנו • 20 קונאטה • 21 ס. סילה • 22 קונה • 23 טורה • 24 קאנטה • 25 פ. קונט • מאמן: ק. דיאוורה |  1 ע. קייטה •  2 א. קונט •  3 א. סילה •  4 סו •  5 דיאקאבי •  6 דיאוורה •  7 גילאבוגי •  8 נ. קייטה •  9 גיראסי •  10 מוריבה •   11 באיו •  12 דיאקיטה • 13 מוח. קמארה •  14 כ. סיסה • 15 ס. סיסה • 16 מוס. קמארה • 17 ז'נווייה • 18 א. קמארה • 19 קמאנו • 20 קונאטה • 21 ס. סילה • 22 קונה • 23 טורה • 24 קאנטה • 25 פ. קונט • מאמן: ק. דיאוורה | גינאה |
גארי ניומן

| --- | --- |

גארי ניומן ב-2011
 לידה:  8 במרץ 1958 (בן 66) האמרסמית', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Gary Anthony James Webb 
 שם במה:  Gary Numan 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 מקום לימודים:  Upton Court Grammar School, Spelthorne College, אוניברסיטת ברוקלנדס 
 סוגה:  סינת'-פופ • גל חדש • אלקטרוניקה • רוק גותי • רוק אלקטרוני • פוסט-פאנק
 סוג קול:  טנור לירי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, קלידים מוזיקליים 
 חברת תקליטים:  I.R.S. רקורדס, אטקו רקורדס, Beggars Banquet Records 
 www.garynuman.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
גארי ניומן ב-1980
גארי אנתוני ג'יימס וב (באנגלית: Gary Anthony James Webb; נולד ב-8 במרץ 1958), הידוע בשם הבמה גארי ניומן (באנגלית: Gary Numan), הוא זמר, מוזיקאי, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי בריטי. הוא נכנס לתעשיית המוזיקה כסולן להקת הגל החדש Tubeway Army. לאחר שהוציא לאור שני אלבומים עם הלהקה, הוא הוציא את אלבום הסולו The Pleasure Principle (אנ') בשנת 1979. הפופולריות שלו הגיעה לשיאה בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 עם הסינגלים: "Are "Friends" Electric?" ו-"Cars".
ניומן נחשב לאחד מחלוצי המוזיקה האלקטרונית.
ביוגרפיה

גארי אנתוני ג'יימס ווב נולד ב-8 במרץ 1958 בהמרסמית' (אנ') שבלונדון. כאשר ניומן היה בן 15 אביו קנה לו גיטרה חשמלית גיבסון לס פול, שהפכה לחפץ החשוב ביותר שלו. הוא ניגן בלהקות שונות לפני שהקים את Tubeway Army עם דודו ג'ס לידיארד בתופים ופול גרדינר (אנ') בגיטרה בס. הכינוי הראשון שלו היה "ולריאן", כנראה בהתייחס לגיבור בסדרות הקומיקס הצרפתי ולריאן ולורליין (אנ'). בהמשך בחר את שם הבמה "גארי ניומן" (Numan), מתוך מודעה בספר טלפונים מקומי שבו פורסם אינסטלטור ששמו היה "ארתור נוימן" (Neumann).
ניומן התפרסם באמצע שנות השבעים כסולן, כותב השירים והמפיק של להקת Tubeway Army. הוא הוחתם על ידי חברת התקליטים Beggars Banquet Records (אנ') בשנת 1978 והוציא שני סינגלים: "That's Too Bad" (אנ') ו-"Bombers" (אנ').
הסינגל "Are "Friends" Electric?" יצא במאי 1979, אשר עלה למקום הראשון בסוף יוני אותה שנה.
מספר חודשים לאחר מכן הלהקה הפסיקה לפעול תחת השם "Tubeway Army" והמשיכה לפעול תחת שמו של ניומן. ניומן צבר פופולריות גם מחוץ לבריטניה עם השיר "Cars", שהגיע למקום הראשון בבריטניה בשנת 1979, מקום ראשון בקנדה ומקום תשיעי בארצות הברית בשנת 1980. "Cars" והאלבום The Pleasure Principle (אנ') יצאו לאור שניהם תחת שם הבמה של ניומן עצמו. האלבום הגיע למקום הראשון בבריטניה.
בשנת 1980 הוציא ניומן את אלבום הסולו השני שלו, Telekon (אנ'). אחרי כן הוציא את האלבומים Dance (1981), I assassin (1982), Warriors (1983), Berserker (1984). אלה זכו להצלחה אבל מעטה בהשוואה לאלבומים הקודמים.
האלבום Splinter (אנ') יצא ב־14 באוקטובר 2013, אשר הגיע לטופ 20 בבריטניה. לאחר מכן יצא ניומן לסיבוב הופעות בארצות הברית, קנדה, בריטניה ואירלנד, שהמשיך בשנת 2014 וכלל גם את ישראל, ניו זילנד, אוסטרליה ואירופה. שתי ההופעות בישראל התקיימו במועדון הבארבי.
בשנת 2017 הוציא ניומן את האלבום Savage (Songs from a Broken World) (אנ').
בשנת 2021 יצא האלבום Intruder.
חיים אישיים

בשנת 1997 התחתן גארי ניומן עם ג'מה אוניל. לזוג שלוש בנות: רייבן, פרשייה ואקו. בשנת 2017, כאשר פרשייה הייתה בת 11, היא הופיעה ושרה בקליפ של השיר "My Name Is Ruin" מתוך האלבום Savage (Songs from a Broken World). כיום ניומן ומשפחתו מתגוררים בסנטה מוניקה שבארצות הברית. ביתו רייבן החלה לפרסם שירים ווידאו קליפים ב-2024.