stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם יוסף בהרל
הערות שוליים

↑  אריה אבטיחי (עורך), רובנה: ספר זיכרון, תל אביב: הוצאת 'ילקוט ווהלין' – ארגון יוצאי רובנה בישראל, 1957, עמ' 427.
↑  ספר יזכֹּר: פרשת חייהם ומותם של הנופלים בדרך להקמת המדינה ולמענה, 1860 – 29.11.1947, כרך א', תל אביב: משרד הביטחון, 1992, עמ' 181.
↑  נ' שבח, "פגישה עם ברנר וביאליק", בתוך: ברכה חבס (עורכת), ספר העלייה השנייה, תל אביב: עם עובד, 1947, עמ' 735 (וכן: יונה הורביץ, "מכיבוש עבודה להתנהלות", עמ' 211, וכן יעקב מאיר, "קסמי הגליל", עמ' 374).
↑  ציפורה זייד, "צללים וצלילים", קובץ 'השומר': תעודות, זכרונות ודברי-הערכה כתובים בידי ותיקי 'השומר', תל אביב: הוצאת ארכיון העבודה, 1938, עמ' 366.
↑  "מן השעה האחרונה", הפועל הצעיר, שנה ג', 16, 7 ביוני 1910, עמ' 15.
↑  אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ (אז"ר), יזכֹּר: מצבת זיכרון לחללי הפועלים העברים בא"י, יפו, תרע"ב (1911), עמ' 10.
↑  אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ (אז"ר), יזכֹּר: מצבת זיכרון לחללי הפועלים העברים בא"י, יפו, תרע"ב (1911), עמ' 171.
↑  הרב אברהם יצחק הכהן קוק, "על במותינו חללים", סיני, 9, כג, סיון–אלול תש"ה, עמ' ב'.
↑  ציפורה זייד, "צללים וצלילים", קובץ 'השומר': תעודות, זכרונות ודברי-הערכה כתובים בידי ותיקי 'השומר', תל אביב: הוצאת ארכיון העבודה, 1938, עמ' 365–368.
↑  נקדימון רוגל, ‏מי הרג את אברהם יוסף בַּרַל, קתדרה 69, ספטמבר 1993, עמ' 165–174.
↑  בן-ציון דינור (עורך), ספר תולדות ההגנה, כרך א/1, צה"ל: מערכות, 1954, עמ' 219.
↑  בן-ציון דינור (עורך), ספר תולדות ההגנה, כרך א/1, צה"ל: מערכות, 1954, עמ' 174.
↑  גרשון גרא, השומר, תל אביב: משרד הביטחון, 1985, עמ' 44.
↑  עדות גרשון גרא, מראיין: ניר מן, 10.12.1998, אוסף ד"ר מן.
↑  אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ (אז"ר), יזכֹּר: מצבת זיכרון לחללי הפועלים העברים בא"י, יפו, תרע"ב (1911), עמ' 10; יעקב זרובבל, יצחק בן-צבי ואלכסנדר חאשין, צום אנדענקען פון די געפאלענע וועכטער און ארבייטער אין ארץ ישראל, ניו-יורק, 1916; אלכסנדר חאשין ודוד בן-גוריון, יזכור: צום אנדענקען די געפאלענע וועכטער און ארבייטער אין ארץ ישראל, צווייטע פארגרעסערטע אויפלאגע, ניו-יורק, 1917.
שאנדור ביכלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בספטמבר 1869 פילקובו, סלובקיה 
 פטירה:  1944 (בגיל 74 בערך) מחנה השמדה 
 מדינה:  הונגריה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
שאנדור ביכלר (בהונגרית: Büchler Sándor, ושמו העברי שמעון־אלכסנדר; פילק, 24 בספטמבר 1869 – אושוויץ-בירקנאו, יולי 1944) היה רב, היסטוריון, פרופסור באוניברסיטה הונגרי-יהודי, חוקר יהדות שנספה במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
ביוגרפיה

אביו היה הרב פנחס ביכלר, תלמיד חכם, התמחה בתלמוד. בין השנים 1884–1894 ביכלר היה תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. את הדוקטורט קיבל בשנת 1893 באוניברסיטת אטווש לוראנד, ואת הסמיכה לרבנות בשנת 1895. משנת 1897 עד 1944 היה הרב הראשי של העיר קסטהיי במערב הונגריה. הוא לימד באוניברסיטת בודפשט משנת 1914 את הנושא "ההיסטוריה של יהדות הונגריה". הוא היה מרצה לנושא וחבר בוועדת ההיגוי של "המכון הרבני הלאומי פרנץ יוזף". עבודתו על תולדות היהודים בבודפשט זכתה לעיטור ופרס כספי על ידי האגודה הספרותית היהודית-הונגרית. בשנת 1927 ובשנה שלאחר מכן בילה במחקר באנגליה, במלגה. בשנת 1944 העיר קסטהיי הציעה להציל אותו, אך הוא סירב ובמקום זאת בחר את גורל המשותף עם יהודים אחרים בקהילתו. הוא נכנס לגטו זאלאגרסג ומשם גורש ונרצח באושוויץ-בירקנאו.
מאמריו התפרסמו בכתב העת סקירה יהודית-הונגרית (Magyar-Zsidó Szemle), ב"שוויון" (Egyenlőség) שהיה שבועון פוליטי יהודי בשנים (1882–1938), ב"עבר ועתיד" (Múlt és Jövő) שהיה תחילה כתב עת ולאחר מכן הפך למו"ל, ב"הסכמה לאומית" (Országos Egyetértés), בכתב העת Öesterreichische Wochenschrift, בעלון החינוך היהודי שהיה עלון ארגון המורים היהודיים בהונגריה, ב-Ost und West, ב"המגיד" ועוד. הוא היה עמית באנציקלופדיה היהודית (Jewish Encyclopedia). תחומי המחקר שלו כללו את ההתיישבות של יהדות הונגריה ואת ההיסטוריה של משפחות יהודיות בולטות יותר.
הנצחה

בעיר קסטהיי הוקם חדר זיכרון על שמו בתחילת שנת 2000. חברה שמוקדשת לשימור המסורות ההיסטוריות של יהדות הונגריה נקראת על שמו (אגודת הידידות שאנדור ביכלר).
כתביו

ההתיישבות היהודית באירופה במאות 16–17 Zsidó letelepedések Európában a XVI-XVII. században, főtekintettel Magyarországra (doktori értekezés, Bp., 1893)
Sáj lumóre (Budapest 1895);
מוסד הרבנות הראשית בהונגריה במאות 17–18 Az országos főrabbi hivatal Magyarországon a XVII. és a XVIII. században. (IMIT Évkönyve, 1896)
יהודים באוניברסיטאות בהונגריה Zsidók a magyar egyetemen. (IMIT Évkönyve, 1897)
מהיהיסטוריה של היהודים במחוז נוגראד A nógrád vármegyei zsidók történelméből. (Magyar Zsidó Szemle, 1898)
הלבוש של היהודים ההונגרים A magyar zsidók viseletéről. (IMIT Évkönyve, 1898)
ההיסטוריה של היהודים בבודפשט מהזמנים העתיקים ביותר ועד 1867 A zsidók története Budapesten a legrégibb időktől 1867-ig (Bp., 1901)
הפצת השפה ההונגרית בקרב היהודים A magyar nyelv terjeszkedése a zsidók között. (IMIT Évkönyve, 1905)
A zsidók története. Közép- és felsőleányiskolák számára. 2. rész. A Talmud korától napjainkig. (Bp., 1908)
תולדות היהודים מהתלמוד ועד ימינו A zsidók története Talmud korától napjainkig (tankönyv, Bp., 1908);
Eötvös József báró és a magyar zsidóság. (Izraelita Tanügyi Értesítő, 1913)
תולדות היהודים והספרות שלהם A zsidók története és irodalma. Iskolai használatra írta Goldberger Rafáel. Átd. B. S. (Bp., 1901; 8. kiad. 1915)
szerk.: Goldberg, R.: A zsidó nép története és irodalma a tíz törzs számkivetésétől a mai napig. Sajtó alá rend., átd. (Bp., 1901; 8. kiad. 1915).
A zsidók története Magyarországon. A mohácsi vésztől a szabadságharcig (Egyenlőség, 1917–19);
מוצאו של אימרה סרנצ'ש Szerencsés Imre származása (Bp., 1937)
A Goldzieherek családfájáról. (H. n., 1939)
Das Judenprivilegium Bélas IV. vom Jahre 1255. (Bp., 1941)
הכס הקדוש והיהודים ההונגרים במאה ה-16 A Szentszék és a magyar zsidók a XVI. században. (H. és é. n.)
ראו גם

Gutenberg nagy lexikon. Minden ismeretek tára. Bp., Nagy Lexikon Kiadóhivatal, 1931-1932.
Horák Magda: A magyar értelmiség veszteségei az 1940-es években. [Bp.], Szerző, [1996].
Ki-kicsoda? Kortársak lexikona. [Bp.], Béta Irodalmi Rt., [1937].
Emlékkönyv a Ferenc József Országos Rabbiképző Intézet ötvenéves jubileumára 1877-1927.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Strbik Andrea: Héber nyelvtanok Magyarországon. Bp., MTA Judaisztikai Kutatócsoport-Osiris Kiadó, 1999.
Új Idők lexikona. Bp., Singer és Wolfner, 1936-1942.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Zalai életrajzi kislexikon. Szerk. Gyimesi Endre. Zalaegerszeg, Zala Megyei Önkormányzati Közgyűlés, 1994.
Zalai életrajzi kislexikon. 3. javított, bővített kiadás. Szerk. Fatér Bernadett, Horváth József, Kiss Gábor [és mások]. Zalaegerszeg, Deák Ferenc Megyei Könyvtár, 2005.
Dán Róbert: B. S. irodalmi munkássága. – Scheiber Sándor: B. S. történetírói munkásságához. (Magyar–zsidó oklevéltár. 10. köt. Bp., 1967)
A halottak élén. Emlékfüzet B. S. főrabbi halálának 50. évfordulójára. Összeáll. László József. B. S. műveinek bibliográfiájával. (Keszthely, 1994)
Adalékok B. S. és Kohn Sámuel történetírói munkásságához. A magyarországi zsidóság történetíróinak emlékezete, avagy egy kézirat legendája. Szerk. Frojimovics Kinga, Schweitzer Gábor. (Makor. Magyar–zsidó levéltári füzetek. Bp., 1997)
Schweitzer Gábor: Rabbi a katedrán. B. S. magántanári habilitációja 1914-ben. (Történelmi Szemle, 2002)
Czoma László: B. S. (“Új idea, új cél keresésére szorítanak bennünket”. Tanulmányok a zsidó történetírásról. Mórija könyvek. 4. Bp., 2005)
Scheiber Sándor: B. S. történetírói munkásságához (Magyar-Zsidó Oklevéltár, X., Bp., 1967)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. עורך פטר אויווארי 1929
שאנדור ביכלר Büchler Sándor. Petőfi Irodalmi Múzeum.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. שאנדור ביכלר Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967
שאנדור ביכלר Kozák Péter: Büchler Sándor. nevpont.hu, 2013.
הערות שוליים

↑  Büchler Sándor a Yad Vashem adatbázisában.
↑  הרב שאנדור ביכלר בבסיס הנתונים של יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500793405171  ISNI: 0000 0000 7994 8072  LCCN: nb2004305867  SUDOC: 077365844  VIAF: 48743028   WorldCat (עם VIAF): 48743028
זהירה תרמית

זהירה תרמית של פלואוריט
זהירה תרמית (הידועה גם בשם תרמולומינסנציה) היא צורת הארה, בה פליטה של אור נעשית על ידי מבודד או מוליך למחצה ומזורזת על ידי החימום שלו. בשונה מקרינת גוף שחור, האנרגיה לפליטת האור במקרה זה מגיעה מקרינה שהחומר פלט לפני חימומו, וחימום החומר תורם להאצת התהליך. זהירה תרמית היא תהליך לומינסנציה, ולכן מקיימת תכונות של תהליכי לומינסנציה כמו היסט סטוקס.
על ידי שימוש בסיווגים הנפוצים של תהליכי לומינסנציה, ניתן לומר כי זהירה תרמית היא פוספורסצנציה (תהליך שבו חומר הקולט קרינה פולט אותה בצורה איטית).
מאפיינים הדרושים לזהירה תרמית

ישנם כמה מאפיינים הדרושים לתהליך על מנת שנוכל לקרוא לו זהירה תרמית.
החומר המאיר חייב להיות מבודד או מוליך למחצה
החומר המאיר חייב לספוג אנרגיה בזמן חשיפה לקרינה לפני תחילת הליך הזהירה התרמית.
הזהירה התרמית צריכה להתרחש על ידי חימום החומר.
דבר נוסף, שאינו ניתן להסיק ישירות מרכיבים אלה אך קשור אליהם, הוא שלאחר חימום החומר ופליטת האור, לא ניתן לגרום לזהירה תרמית נוספת על ידי קירור החומר וחימומו מחדש, אלא צריך לחשוף אותו לקרינה, שתביא את האנרגיה הדרושה לחומר כדי ליצור זהירה תרמית נוספת.
הסבר לתופעה

בצורה כללית ועל ידי שימוש במודל הקוונטי למבנה האטום, הליכי הארה מוסברים על ידי העברת האנרגיה מהקרינה לאלקטרונים במוצק כלשהו, על ידי עירור האלקטרונים ממצב היסוד למצב מעורר כלשהו. פליטת האור של החומר מתרחשת כאשר האלקטרון חוזר למצב הבסיס שלו, דבר הגורם לפליטת פוטון הארה.
לפי הספרות, יאבלונסקי הוא הראשון שהביא הסבר לתופעה של פוספורסצנציה הנובעת מחום. ההסבר לתופעה נובע מהמודל הקוונטי למבנה האטום. לפי המודל הקוונטי, לכל אטום יש רמות אנרגיה בדידות שרק בהן אלקטרונים יכולים להתקיים. דבר זה יוצר הפרש אנרגיה "אסור", בו האלקטרונים אינם יכולים להתקיים. הדבר המיוחד בחומרים המקיימים את ההליך של הזהירה התרמית הוא שיש בהם מצבים הנוספים לרמות האנרגיה של האטום, הנקראים מצבים מטסטביליים - מצבים הנמצאים בהפרש האנרגיה האסור של האטום, בהם האלקטרון יכול להתקיים. התוצאה מקיומם של מצבים אלה, אלקטרונים באטום יכולים להיתקע במצב המטסטבילי כך שהם נמצאים בין שתי רמות אנרגיה של האטום. הדרך היחידה לשחררם היא להעניק להם מספיק אנרגיה על ידי חימום החומר שתעורר אותם למצב מעורר, ממנו הם יוכלו לחזור למצב הבסיס (כאשר המעבר מהמצב המעורר למצב הבסיס יגרום לאטומי החומר לפלוט פוטונים, כלומר אור).
הזמן הממוצע בו האלקטרון יהיה תקוע במצב מטסטבילי (שיקרא מעתה גם הזמן האופייני) ניתן לחישוב באמצעות מכניקה סטטיסטית ושווה ל:
(1)\ \tau =s^{-1}\cdot e^{\frac {\Delta E}{k_{b}T}}
כאשר s קבוע, T הטמפרטורה של החומר,kb קבוע בולצמן ו-ΔE הפרש האנרגיה בין המצב המטסטבילי למצב המעורר.
עוצמת ההארה מסוג ראשון

באמצעות ההנחה שהסיכוי של האלקטרונים לחזור למצב המטסטבילי מיד אחרי ששוחררו ממנו נמוכה מהסיכוי שלו להגיע למצב הבסיס, אפשרי לחשב את עוצמת ההארה. מהנחה זו, ניתן לקבל שעוצמת ההארה פרופורציונית לקצב המעבר של האלקטרונים מהמצב המעורר למצב הבסיס (כי המעבר מהמצב המעורר למצב הבסיס מפיק פוטון, ולכן קצב המעברים האלה יחסיים לעוצמת ההארה. גם המעבר מהמצב המעורר למצב המטסטבילי מפיק פוטון בתדירות שונה, אבל לאחר הזנחת כמות המעברים האלו ההארה הנובעת מהם זניחה).
לכן, ניתן להסיק ש:  (2)\ I(t)=-C{\operatorname {d} \!n \over \operatorname {d} \!t},(3)\ {\operatorname {d} \!n \over \operatorname {d} \!t}=-n/\tau
כאשר C קבוע, n הוא מספר החלקיקים במצב המטסטבילי, ו- I היא עוצמת ההארה.
ניתן להגיע לנוסחאות אלה כך: נוסחה 2 היא הבעה מתמטית של הפסקה שרשומה למעלה, ונוסחה 3 נובעת ישירות משימוש בזמן הממוצע  \tau  בתור הזמן שלוקח לחלקיק להיפלט מהמצב המטסטבילי (והמינוס נובע מכך שהחלקיק יוצא מהמצב המטסטבילי ולא נכנס אליו).
מפתרון מד"ר פשוט נקבל:
{\operatorname {d} \!n \over \operatorname {d} \!t}=A\cdot e^{-t/\tau }
ולכן, עוצמת ההארה  I היא:
I(t)=I_{0}\cdot e^{-t/\tau }
כאשר  I_{0} קבוע, ו- \tau  הוא אותו ה- \tau  מנוסחה 1.
מניסיונות שנעשו הופרכה תאוריה זו, כיוון שבמציאות עוצמת ההארה לא הייתה בצורה של אקפוננט דועך.
עוצמת ההארה מסוג שני

כעת, לא ניתן להזניח לגמרי את הסיכוי של האלקטרונים לחזור למצב המטסטבילי מיד לאחר ששוחררו ממנו. לכן, ניתן להתחשב בו על ידי רישום של זרם האלקטרונים  {\operatorname {d} \!n \over \operatorname {d} \!t} כזרם שלא תלוי ליניארית ב-n, אלא תלוי במכפלה של מספר החלקיקים במצב המטסטבילי במספר של המצבים המטסטביליים התפוסים, ומכך ניתן לרשום:
I(t)=-C{\operatorname {d} \!n \over \operatorname {d} \!t}=\alpha n^{2}
כאשר  \alpha  קבוע.
מפתירה של המד"ר מקבלים:
I(t)={\frac {I_{0}}{(n_{0}\alpha t+1)^{2}}}
כאשר  \alpha  מייצג מעין "זמן מחצית חיים מסדר שני". לכן, ניתן להסיק שעבור טמפרטורות נמוכות  \alpha  גדול מאוד ולכן ניתן לקבל כי לאחר זמן קצר מקליטת הקרינה  I(t)\simeq 0.
עבור טמפרטורות גבוהות  \alpha  יהיה קטן מאוד ולכן ניתן לקבל שעוצמת הארה יציבה בעוצמה  I(t)\simeq I_{0} למשך זמן רב.
הסבר זה, למרות היותו פשוט יחסית, מהווה הסבר לתופעת הזהירה התרמית.
הערות שוליים

↑  S.W.S McKeever, Thermoluminescence of solids
↑  R. Chen and Y. Kirsh, The Analysis of Thermally Stimulated Processes, 1981
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4135966-5
יהושע רבינוביץ (רב)

רבי יהושע בן רבי אליהו רגולר (כונה רבינוביץ, בן הרב; ה'תקע"ח, 1818 - כ"ב באדר ה'תרמ"ז, 18 במרץ 1887) היה רב ליטאי, רבן של קלצק ונעשוויז.
ביוגרפיה

נולד לרבי אליהו רגולר זמן קצר לאחר נישואיו ובטרם התמנה לרבנות העיירה שאט. מילדותו היה שקדן ורכש ידיעה רחבה בתורה ובהלכה.
הוא כיהן במשך עשרות שנים כרב וכדיין בקהילות היהודיות החשובות בקלצק ובנעשוויז, והיה מקובל כבורר גם בקרב התושבים שאינם יהודים.
נפטר בכ"ב באדר ה'תרמ"ז, 18 במרץ 1887.
על מצבתו נחקקו מילותיו של יל"ג (האקרוסטיכון: יהושע בהרב אליהו מריגלה):
יבוא הנה וינוח שלום על משכבו

הולך נכחו ודובר אמת בלבבו

שוכני מרום כף הריעו לקראתך

עת בא יומך אבינו לשוב אל אבותיך

בשמים רנה ובארץ בכי ואנקה

הרב גאון עמו המורה לצדקה

ארבעים שנה שופט בישראל היית

לעמך גם לבני נכר משפט עשית

יען ידעוך לדיָן אמת נקי כפים

האמינו בך ותקדש שם שמים

ועתה כי לקחך אלוהים, יבך עמו באנחתו

מֹרִי גָלָה ממנו, מי יביא לנו תמורתו



הרב ר' יהושע בהרב הגאון ר' אליהו מראגאלי

ושפט את ישראל עשרים שנה בקלעצק ועשרים שנה בנעשוויז

ונאסף אל עמיו בן ששים ותשע שנים ביום כב אדר תרמ"ז
ג'ון קרן

ג'ון וורת' קרן (באנגלית: John Worth Kern‏; 20 בדצמבר 1849 - 17 באוגוסט 1917) היה סנאטור דמוקרטי מאינדיאנה. אף שהתואר לא היה רשמי, הוא נחשב למנהיג הרוב הראשון בסנאט (ובתורו, למנהיג הדמוקרטי הראשון של הסנאט), בעודו מכהן במקביל כיו"ר השדולה הדמוקרטית של הסנאט. הוא גם היה המועמד הדמוקרטי לסגן הנשיא בבחירות לנשיאות של 1908.
קרן נולד באלטו, אינדיאנה, עסק בעריכת דין בקוקומו, אינדיאנה, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן. הוא זכה בבחירות לסנאט של אינדיאנה לפני ששימש כעורך הדין העירוני של אינדיאנפוליס. לאחר שהתמודד ללא הצלחה לתפקיד מושל אינדיאנה, קרן נבחר כמועמד לסגן הנשיא בוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-1908. הצמד הדמוקרטי של ויליאם ג'נינגס ברייאן וקרן הובס על ידי הצמד הרפובליקני של ויליאם הווארד טאפט וג'יימס ס. שרמן.
קרן זכה בבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנת 1910, והפך לבעל ברית פרוגרסיבי של הנשיא וודרו וילסון. הוא נבחר ליושב ראש השדולה הדמוקרטית של הסנאט ועזר להעביר כמה סעיפי חקיקה מרכזיים, כולל חוק ההגבלים העסקיים של קלייטון, חוק ההכנסות של 1913 וחוק הפדרל ריזרב. הוא גם הציג את החלטת קרן, שהובילה לחקירת התנאים במכרות הפחם, ותמך בהעברת התיקון ה-17. הוא הובס בניסיונו להיבחר מחדש ב-1916, והפסיד לרפובליקני הארי סטיוארט ניו, ומת בשנה שלאחר מכן.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קרן נולד ב-20 בדצמבר 1849 באלטו, אינדיאנה, והיה הבכור מבין שמונה בנים.  הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, והחל לעסוק בעריכת דין בקוקומו, אינדיאנה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קרן כיהן כפרקליט העיר קוקומו מ-1871 עד 1884. הוא נבחר לסנאט של אינדיאנה בשנת 1893, כיהן במשך ארבע שנים, וכיהן במקביל כעוזר התובע האמריקאי לאינדיאנה. בגוף זה, הוא יצר לעצמו מוניטין של "מגן פרוגרסיבי פרו-איגודי של העניים". הוא עזר להעביר חקיקה להגנה על עובדים שניסו להקים איגוד, חוק חבות מעבידים וחוק עבודת ילדים.
בשנת 1895 הוא נסע לאירופה כדי לנוח מבעיות הבריאות שלו. כשהיה בלונדון, הוא פגש את אלטון ב. פארקר, איתו יצר קשר מתמשך. בשנת 1896, תחילה הוא לא היה מעריץ של הרעיון של כסף חופשי, אבל כשהדמוקרטים אימצו אותו במצע המפלגה שלהם מ-1896, הוא דבק במצע. הוא גם פגש את המועמד הדמוקרטי לנשיאות באותה שנה, ויליאם ג'נינגס ברייאן, והם גם הפכו לחברים קרובים.
מ-1897 עד 1901 הוא היה עורך הדין העירוני של אינדיאנפוליס. הוא היה המועמד הדמוקרטי הלא מוצלח למושל אינדיאנה בשנים 1900 ו-1904. ב-1904 הוא התבקש על ידי פארקר, שהיה נראה כי הולך להיות המועמד הדמוקרטי לנשיאות באותה שנה, להתמודד על תפקיד המושל כדי לנסות ולחזק את המפלגה באינדיאנה. עם זאת, זה לא עבד, כאשר גם פארקר וגם קרן הפסידו בבחירות. לאחר התבוסות הללו, הוא חזר לעיסוקו בעריכת דין, נסע לאירופה ובילה שישה חודשים בסנטוריום באשוויל, קרוליינה הצפונית, מסיבות בריאותיות.
בבחירות 1908, הוא היה המועמד הדמוקרטי לסגן הנשיא, כשותף של ברייאן בניסיון השלישי שלו לנשיאות. הידידות שלו עם ברייאן, כמו גם העובדה שהוא היה מהאזור החשוב מבחינה אלקטורלית של המערב התיכון, עזרו להבטיח את מקומו בכרטיס, למרות התנגדותו. תומאס ר. מרשל היה זה שמינה את קרן למקום השני בכרטיס.  בסופו של דבר, הצמד של ברייאן/קרן הובס על ידי ויליאם הווארד טאפט. לאחר מכן ביקש קרן להיבחר לסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה (בית המחוקקים היה אז בשליטה דמוקרטית), אך הובס על ידי חברו הדמוקרט בנג'מין פ. שיבלי.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

מושב הסנאט השני של אינדיאנה הועמד לבחירות ב-1910, והפעם, בית המחוקקים בחר בקרן. הוא נכנס לסנאט ב-1911, כאחד מעשרה דמוקרטים חדשים, רובם פרוגרסיבים. כשהצטרף לשיבלי, קרן הפך לדמוקרט פרוגרסיבי ומתנגד לכוח תאגידי מונופוליסטי. הוא התערב במהירות במאמץ לזעזע את ההנהגה השמרנית של מפלגתו. ב-1912, הוא עזר בכתיבת המצע הדמוקרטי, שכלל סעיפים פרוגרסיביים לטובת רפורמת בנקאות ורפורמה בתעריפים ובחירה ישירה של סנאטורים.
בבחירות של 1912, וודרו וילסון נבחר לנשיא, הדמוקרטים השיגו רוב בבית הנבחרים, ואחד עשר דמוקרטים פרוגרסיביים נוספים נכנסו לסנאט. מעמדו הלאומי של קרן כפרוגרסיבי, מיומנותו בפיוס והפופולריות האישית שלו הביאו לבחירתו פה אחד כיו"ר השדולה הדמוקרטית ומנהיג הרוב בפועל. הוא עבד בצמוד לווילסון ולעיתים קרובות נפגש עמו באופן פרטי. הוא שמר על השלום וקידם אחדות שעזרה להניע את היוזמות של וילסון דרך הסנאט. הם כללו רפורמה בתעריפים, מס ההכנסה הראשון של המדינה (כפי שמתיר התיקון ה-16), חוק הפדרל ריזרב, חוקי הגבלים עסקיים וועדת הסחר הפדרלית.
ב-1913, פעילת העבודה מרי האריס ג'ונס ("אמא ג'ונס"), שנכלאה על ידי בית משפט צבאי בוירג'יניה המערבית במהלך שביתת פיינט קריק-קאבין קריק ב-1912, יצרה קשר עם קרן. בתגובה, הציג קרן את החלטת קרן, שאומצה על ידי הסנאט ב-27 במאי. ההחלטה הובילה לחקירת ועדת הסנאט לחינוך ועבודה על התנאים במכרות הפחם של וירג'יניה המערבית. הקונגרס אישר כמעט מיד שתי חקירות דומות: על תנאים בכריית נחושת במישיגן וכריית פחם בקולורדו.
קרן דגל בבחירה ישירה של סנאטורים ועזר לחוקק את התיקון ה-17 לביסוסו ב-1913. עם זאת, כאשר קרן ביקש להיבחר מחדש ב-1916 תחת השיטה החדשה, הוא הובס על ידי הרפובליקני הארי ס. ניו והפסיד במעט את ההצבעה העממית (47.8% ל-46.1%).
ביוגרפיה > פרישה ומוות

לפי דרישתו של ברייאן, וילסון שקל את קרן למינוי במשרדים שונים, אך קרן היה במצב בריאותי ירוד ולא היה מסוגל לכהן. הוא מת ב-17 באוגוסט 1917 באשוויל, קרוליינה הצפונית, חמישה חודשים לאחר שעזב את הסנאט. הוא נקבר במקור בבית הקיץ שלו ליד הולינס, וירג'יניה, ונקבר מחדש בבית הקברות קראון היל באינדיאנפוליס שתים עשרה שנים מאוחר יותר. הוא הותיר אחריו את אשתו ארמינטה ק. קרן, שמתה בגיל 85 ב-1951, ואת בנו ג'ון וו. קרן הבן, שופט לעתיד וראש עיריית אינדיאנפוליס.
הערות שוליים

↑  "Time Line of Howard County, 1844-". Kokomo-Howard County Public Library. אורכב מ-המקור ב-12 בנובמבר 2013. נבדק ב-2 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Southwick, Leslie H. (1998). Presidential also-rans and running mates, 1788 through 1996 (2nd ed.). Jefferson, NC: McFarland & Co. pp. 457–458. ISBN 0-7864-0310-1. OCLC 37379896.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434340005171  LCCN: n91085653  SNAC: w6nc7kc4  US Congress: K000132  VIAF: 31178310   WorldCat (עם VIAF): 31178310 
קברו של קרן בבית הקברות קראון היל
אמא אווזה

אמא אווזה היא דמות מפורסמת בספרות האגדות ושירי הילדים. היא תופסת מקום חשוב ב"סיפורי אמא אווזה", המוכרים יותר כשירי ילדים או סיפורים מחורזים לפעוטות. בבריטניה של היום מוכרת אמא אווזה בעיקר ככותרת לפנטומימה לחג המולד. מלבד הפנטומימה הקרויה "אמא אווזה", הפזמונים מהווים בסיס למספר רב של מחזות פנטומימה קלאסיים.
דף מגרסה כתובה ביד ומאוירת מן המאה ה-17 של Contes de ma mère l'Oye של שארל פרו, המתאר את סיפור "החתול במגפיים"
אמא אווזה זקנה

נוסף להיותה המחברת המשוערת של שירי ילדים, "אמא אווזה" מופיעה בעצמה כדמות שעליה נסב שיר כזה:
Old Mother Goose,

When she wanted to wander,

Would ride through the air

On a very fine gander.



Jack's mother came in,

And caught the goose soon,

And mounting its back,

Flew up to the moon.
בתרגום חופשי:
המעבר מדמות גנרית מעורפלת לדמות שפעולותיה ממשיות כל כך התרחש בפנטומימה "הארלקין ואמא אווזה: או ביצת הזהב" ב-; 1806-07 הפנטומימה הוצגה לראשונה בתיאטרון דרורי ליין בלונדון ב-29 בדצמבר ועוד פעמים רבות בשנה החדשה. את "הארלקין ואמא אווזה, או ביצת הזהב", בכיכוב הליצן המפורסם ג'וזף גרימאלדי, כתב תומאס דיבדין, שהמציא את הפעולות המתאימות לדמותה של "אמא אווזה" כפי שתוצג על הבמה ויצר אותה מחדש כדמות של מכשפה. בתמונה הראשונה מלמדות הוראות הבמה שהיא מחוללת סערה ומתעופפת, בפעם הראשונה, על גבי אווז. אמא אווזה הקסומה שינתה את הקמצן הזקן לפנטלון מן הקומדיה דל'ארטה ומסורת הפנטומימה הבריטית, ואת הנאהבים הצעירים קולין וקולינט ל"קולומבינה" ו"ליצן". משוחקת בהיפוך תלבושות על ידי סמיואל סימונס,- מסורת פנטומימה הקיימת עד היום- היא מעלה גם רוח רפאים מקברו בתמונה מקברית בחצר כנסייה.
ביצועים לשירי אמא אווזה

הלהקה הישראלית DXM ביצעה בקלטת השלישית שלה "Faceless" את שירה של אמא אווזה "I Saw A Ship" ("ראיתי ספינה").
השיר "שמתי לי פודרה" בביצוע אביתר בנאי ואפרת בן צור (הופיע באלבום אביתר בנאי ב-1997) הוא תרגום של אורי סלע לאחד השירים של אמא אווזה.
תרגומים לעברית

"ספר שירי אמא אווזה", איורים: ארנולד לובל, נוסח עברי: אורי סלע, הוצאת מודן, 1986
"שירי אמא אווזה", נוסח עברי: צבי אבן פז, איורים: נעמי גייגר, הוצאה עצמית, 2009
שארל פרו, אגדות פרו: סיפורי אמא אווזה, תרגום מצרפתית: אביבה ברק, הוצאת שוקן, 1991
ראו גם

סיפורי אמא אווזה
הערות שוליים

↑  Margaret Lima Norgaard, "Mother Goose", Encyclopedia Americana 1987; see, for instance, Peter and Iona Opie, The Oxford Dictionary of Nursery Rhymes (1951) 1989.
↑  English readers were familiar with Old Mother Hubbard, already a stock figure when Edmund Spenser published his satire "Mother Hubbard's tale", 1590; with "Mother Bunch" and her superstitious advice on getting a husband or a wife and was credited with the fairy stories of Madame d'Aulnoy|Mme D'Aulnoy when the first appeared in English. Ryoji Tsurumi, "The Development of Mother Goose in Britain in the Nineteenth Century" Folklore 101.1 (1990:28-35) p. 330 instances these, as well as the "Mother Carey" of sailor lore and the Tudor period prophetess "Mother Shipton".
↑  Collected editions were published in 1650, 1660 and 1665; the 1650 reference to "ma mère l"Oye" was noted by William Bracy in Encyclopedia Americana, s.v. "Mother Goose" 1965:512), according to Syed Mohammed Sahed, "a Common nomenclature for traditional rhymes", Asian Folklore Studies,  54 (1995:307-14).
↑  "Mother Goose; Longevity of the Boston Myth— The Facts of History in this Matter, The New York Times, 4 February 1899 (on-line text).
↑  Listed as "Elizabeth" but the grave marker is distinctly inscribed "Mary Goose"
↑  Eleanor Early's material was drawn from The New York Times "Mother Goose", 20 October 1886 (on-line): compare gravestone date.
↑  Wilson, Susan. Literary Trail of Greater Boston. Boston: Houghton Mifflin Company, 2000: 23. ISBN 0-618-05013-2
↑  Reader's Digest April 1939:28.
↑  A.H. Bullen's 1904 facsimile of Newbery's 1791 edition of Mother Goose's Melody(on-line)
↑  http://www.timesonline.co.uk/tol/life_and_style/article524173.ece?token=null&offset=12&page=2
↑  1990:28-35.
↑  Tsurumi (1990:30) notes that Simmon's "Mother Goose" was memorialised at the time in a popular engraving.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 6738fc96-82e8-45b2-9172-0b8f39f67622  VIAF: 5635148997692659870004   WorldCat (עם VIAF): 5635148997692659870004 
קברה של מרי גוז בבית הקברות גראנארי מוצג לתיירים בבוסטון, מסצ'וסטס.
מלך הלבבות מתוך השיר "מלכת הלבבות" להוצאה של "אמא אווזה" מ-1901, איור של ויליאם ואלאס דנסלואו
חוסה צ'ונגה

חוסה לואיס צ'ונגה וגה (בספרדית: José Luis Chunga Vega; נולד ב-11 ביולי 1991 בברנקייה שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת השוער בקבוצת דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין מליגת העל הקולומביאנית ובנבחרת קולומביה.
קריירת מועדונים

צ'ונגה גדל במחלקת הנוער של ג'וניור ברנקייה. הוא שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במשך שבע עונות, בהן שימש כשוער שני וערך 30 הופעות ליגה בלבד.
ב-1 בינואר 2021 חתם צ'ונגה בחגוארס קורדובה מליגת העל הקולומביאנית. הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-20 במאי 2021 חתם באליאנסה פטרולרה מליגת העל הקולומביאנית.
קריירה בינלאומית

ב-16 בינואר 2022 ערך צ'ונגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה, בניצחון 2-1 על נבחרת הונדורס במשחק ידידות.