stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ נורפוק (1928)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת כבדה 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי 
 סדרה:  הסיירות מסדרת קאונטי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Fairfield Shipbuilding and Engineering Company 
 תחילת הבנייה:  8 ביולי 1927
 הושקה:  12 בדצמבר 1928
 תקופת הפעילות:  30 באפריל 1930 – 3 בינואר 1950 (19 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 10,196 טון, מקסימלי: 13,640 טון
 אורך:  192.86 מטר
 רוחב:  20 מטר
 שוקע:  5.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  31.5 קשרים
 גודל הצוות:  710 ברגיעה, 819 בחירום
 טווח שיוט:  22,000 ק"מ
 הנעה:  8 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 80,000 כוחות סוס
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת השריון: 3.5 אינץ' (89 מ"מ)   מצודה: עד 4 אינץ' (100 מ"מ)   צריחים : 1 אינץ' (25 מ"מ)
 חימוש:  8 תותחי BL‏ 8 אינץ' (203 מ"מ) Mk VIII   8 תותחי QF‏ 4 אינץ' (100 מ"מ) Mk XVI (נוספו ב-1937)   16 תותחי QF‏ 2 פאונד Mk VIII
 
אה"מ נורפוק הייתה סיירת כבדה מסדרת קאונטי של הצי המלכותי; יחד עם אוניית האחות שלה דורסטשייר היא הייתה חלק מתת-סדרה מתוכננת של ארבע אוניות. היא שירתה לאורך כל מלחמת העולם השנייה, והייתה מעורבת בהטבעת אוניות המערכה הגרמניות ביסמרק ושרנהורסט.
בנייה

היא הונחה ביולי 1927 בגובן על ידי Fairfield Shipbuilding & Engineering Co. Ltd והושקה ב-12 בדצמבר 1928. היא נכנסה לשירות ב-30 באפריל 1930.
היסטוריית שירות > תקופת בין המלחמות

בספטמבר 1931, הצוות של הנורפוק היה חלק ממרד שנודע מאוחר יותר בשם מרד אינברגורדון. האונייה שירתה מאוחר יותר בצי הבית עד 1932 והייתה אז אוניית הדגל של שייטת הסיירות ה-8 בתחנת אמריקה והודו המערבית, שבסיסה במספנת הצי המלכותי באי אירלנד במושבת המבצר הקיסרי ברמודה, בין השנים 1932 ו-1934. אוניות המבוססות בברמודה בילו רוב השנה בשייט ברחבי אמריקה בנפרד או בקבוצות קטנות, בעודן זמינות להגיב למצבי חירום (כולל סיוע בהוריקן והגנה על האינטרסים הבריטיים במהלך מלחמות אזרחים כמו מלחמת כריסטרו במקסיקו) בכל מקום באזור. כל השייטת התאמנה בברמודה. נורפוק עזבה את ברמודה ואת התחנה ביום רביעי, 21 בנובמבר 1934, לאנגליה,  בתנאי סערה.
מ-1935 עד 1939, נורפוק שירתה עם המפקד העליון, הודו המזרחית, לפני שחזרה הביתה כדי לעבור שיפוץ ב-1939, והייתה עדיין במספנה כשהוכרזה המלחמה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה ב-1939, הייתה נורפוק חלק משייטת הסיירות ה-18 של צי הבית, והייתה מעורבת במרדף אחר אוניות המערכה הגרמניות גנייזנאו ושרנהורסט, יחד עם אוניית המערכה של כיס אדמירל שר. עד מהרה היא קיבלה תיקונים רבים עבור נזקים שחטפה, שלא לדבר על שינויים חיוניים באונייה. התיקונים הראשונים שלה בוצעו בבלפסט, לאחר נזק של החטאה על ידי טורפדו מ-U-47, הצוללת האחראית להטבעת אוניית המערכה רויאל אוק בסקפה פלו.
זמן קצר לאחר מכן, נזק מפצצה שחטפה במהלך תקיפה אווירית כבדה של קאמפגשוואדר 26 בסקפה פלו ב-16 במרץ 1940 אילץ אותה לבצע תיקון נוסף, הפעם על הקלייד. לאחר שהסתיימו תיקונים אלו, נורפוק המשיכה למספנה על נהר טיין לתוספת חדשה לציוד שלה - מערכת מכ"ם.
בדצמבר 1940, נורפוק הצטוותה להפליג לדרום האוקיינוס האטלנטי להגן על הסחר. היא פעלה מחוץ לפריטאון כחלק מכוח K והשתתפה במצוד אחר אדמירל שר. בינואר 1941 נורפוק, בפיקודו של קפטן פיליפס, הצטרפה לחיפוש אחר סיירת העזר הגרמנית קורמוראן בדרום האוקיינוס האטלנטי. בפברואר היא ליוותה שיירות חיילים באוקיינוס האטלנטי, אך במאי היא חזרה למים האיסלנדים. נורפוק הייתה האונייה השנייה שראתה את אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק, אחרי סאפוק, סיירת נוספת מסדרת קאונטי, שאיתה סיירה. נורפוק וסאפוק המשיכו לרדוף אחרי אוניית המערכה הגרמנית לפני ואחרי קרב מצר דנמרק; סאפוק נאלצה לנתק מגע מכיוון שהייתה קצרה בדלק. מאוחר יותר הצטרפה נורפוק לאוניות המערכה רודני וקינג ג'ורג' החמישי ואחותה דורסטשייר כחלק מהכוח שהטביע לבסוף את ביסמרק בקרב האחרון של האונייה הגרמנית.
מספטמבר ואילך, היא הועסקה כמלווה בשיירות הארקטיות המפרכות. במהלך תקופה זו, דורסטשייר הופצצה והוטבעה על ידי מפציצי טורפדו וצלילה יפנים בזירה הפסיפית כחלק מהניסיונות של הצי המזרחי להתחמק מהתקדמות יפנית בציילון. נורפוק הייתה חלק מכוח חיפוי הסיירות של שיירת JW 55B כשהיא נכנסה לקרב עם שרנהורסט, ב-26 בדצמבר 1943. היא השיגה שלוש פגיעות על האונייה הגרמנית, וחטפה בתמורה כמה פגיעות של פגזי 11 אינץ' (כולן עברו דרך האונייה דקת הגוף מבלי להתפוצץ), לפני שנסוגה; שרנהורסט נתפסה והוטבעה מאוחר יותר על ידי אוניית המערכה דיוק אוף יורק והסיירות והמשחתות המלוות שלה.
היא ספגה נזק (במיוחד לצריח X ולברבטה) בעימות הזה, ולאחר מכן היא תוקנה/שופצה (איבדה את צריח X לטובת תותחי נ"מ נוספים) על הטיין, מה שמנע ממנה להיות מעורבת בנחיתות יום ה-D ההיסטורי. נורפוק הייתה אוניית הדגל של תת-אדמירל רודריק מקגריגור מול צפון נורווגיה במהלך מבצע ג'אדג'מנט, קילבוטן, התקפה של זרוע האוויר של הצי על בסיס צוללות שהרסה שתי ספינות ואת U-711 ב-4 במאי 1945, בהתקפה האווירית האחרונה של המלחמה באירופה. כשהמלחמה הגיעה לסיומה, נורפוק עזבה את פלימות' לשיפוץ נחוץ במלטה, לאחר שהעבירה את משפחת המלוכה הנורווגית חזרה לאוסלו לאחר חמש שנות גלותם בלונדון. לאחר מכן, שירתה באיי הודו המזרחית כאוניית הדגל של המפקד העליון, הודו המזרחית.
היסטוריית שירות > לאחר המלחמה

ב-1949 חזרה נורפוק לבריטניה והוצבה בעתודה. היא נמכרה ל-BISCO לצורך גריטה ב-3 בינואר 1950. ב-14 בפברואר 1950, היא המשיכה לניופורט, והגיעה לשם ב-19 בפברואר, שם נגרטה לאחר 22 שנות שירות.
הערות שוליים

↑  "East End News: Personal". The Royal Gazette. City of Hamilton, Pembroke, Bermuda. 1934-11-23. p. 9. On board H.M.S. Norfolk which left for England on Wednesday was Master Harold Osmond, son of Mr. and Mrs. Osmond, Head Gaol Keeper at St. George's. Harold who was a pupil at the St. George's Grammar School, is following in his father's footsteps, and joining the Royal Navy, and will for a time it is expected be at Gosport, England. A farewell party was held last week at the residence of his parents, when the boy and his friends had a fine time.
מפת שייט קיץ של אה"מ נורפוק משנת 1933
נורפוק עם משחתות וספינות סוחר במפרץ רוסי בזמן שירות עם השיירות הצפוניות. התמונה נלקחה מ-Scylla
משפחת המלוכה של נורווגיה מנופפת להמונים מאה"מ נורפוק באוסלו
אוגוסט דה פורבן

| --- | --- |

אוגוסט דה פֿוֹרבּן; ליתוגרפיה על פי ציור של פולן גרן (צר'), סביבות 1816 (אוסף המוזיאון הבריטי)
 לידה:  19 באוגוסט 1777 La Roque-d'Anthéron, צרפת 
 פטירה:  23 בפברואר 1841 (בגיל 63) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Louis Nicolas Philippe Auguste de Forbin 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות סן-פייר 
 ידוע בשל:  ניהול מוזיאון הלובר והקמת מוזיאון הלוקסמברג בפריז
 מעסיק:  מוזיאון הלובר 
 תפקיד:  Director of French national museums (1816–1841)  מנהל מוזיאון 
 בן או בת זוג:  Roselyne de Dortan   פולין בונפרטה 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר לואי הקדוש  מפקד בלגיון הכבוד  Knight Hospitaller 
 חתימה:   
 
אוגוסט דה פֿוֹרבּן (בצרפתית: Auguste de Forbin; בשמו המלא: Louis Nicolas Philippe Auguste, comte de Forbin;‏ 19 באוגוסט 1777, לה רוֹק-ד'אנתרון (צר'), שפך הרון, צרפת – 23 בפברואר 1841, פריז, צרפת) היה צייר צרפתי ואנטיקוואר שכיהן כמנהל מוזיאון הלובר בשנים 1816–1828. במסעו במזרח בשנים 1817–1818 ביקר בארץ ישראל וצייר ממראותיה.
קורות חייו ופועלו

אוגוסט דה פורבן נולד למשפחת אצולה וניצל מגורל הגברים במשפחתו בעת פרעות המהפכה הצרפתית הודות לגילו הצעיר. פורבן למד ציור באקס-אן-פרובאנס ובליון, ואחרי שנרגעו הרוחות בתקופת הדירקטוריון עבר לפריז ושם השתלם בסדנתו הנאו-קלאסיציסטית של ז'אק-לואי דויד. ציוריו של פורבן התקבלו לסלון הפריזאי כבר ב-1796, 1799 ו-1800.
ב-1799 גויס לצבא, וב-1802 יצא לחופשה ארוכה שבמהלכה התיישב ברומא. בזכות קשריו מוּנָה למנהל משק ביתה של הנסיכה פולין בורגזה, אחותו של נפוליאון, ועד מהרה היה למאהבהּ. ב-1807 חזר לשירות צבאי, נלחם במערכה בפורטוגל בפיקוד ז'וּנוֹ (Junot) ואף זכה בציון לשבח. בהמשך השתתף במערכה האוסטרית וב-1809, אחרי הסכם שנברון, השתחרר מהשירות הצבאי וחזר לאיטליה ולאומנות הציור.
ב-1816, אחרי נפילת נפוליאון ושיבת בית בורבון, ירש פורבן את מקומו של ויוואן דנון כמנהל המוזיאונים המלכותיים, וסמוך לכך צורף כחבר במכון של צרפת והוקצה לו מושב באקדמיה לאמנויות היפות.
המוזיאונים דולדלו אחרי שצרפת נאלצה להשיב את היצירות שנבזזו בארצות השונות במהלך המלחמות הנפוליאוניות. פורבן, בתמיכת המלכים לואי השמונה עשר ושארל העשירי, הוסיף והגדיל את מוזיאון הלובר ושקד על העשרתו בפריטים ובאוספים באמצעות רכישות ותרומות. בניהולו נוצר אגף מיוחד לעתיקות מצרים ופריטי האמנות האטרוסקית. בתוקף תפקידו כמנהל המוזיאונים המלכותיים היה ממארגני תצוגות 'הסלון' של פריז ומעורב בפועלם של אמנים.
ב-1818 הקים פורבן את מוזיאון לוקסמבורג שיוחד ליצירות "אמנים חיים", כלומר ליצירות בנות זמנו. אחד הבולטים בהן הוא ציורו של אז'ן דלקרואה "מראות מטבח כיוס" (צר'), שפורבן דאג לרכישתו אף ללא היתר רשמי מחצר המלוכה. עם גוּלוֹת הכותרת של רכישותיו עבור מוזיאון הלובר נמנה פסל "ונוס ממילו" שהתגלה ב-1820. עוד קודם לכן דחף פורבן לרכישת יצירות המופת של מורו, ז'אק-לואי דוד, "התערבות הנשים הסביניות" (צר') ו"ליאונידס בתרמופילאי" (צר'). בהשתדלותו של פורבן הסכים המלך לואי השמונה עשר לממן את רכישת הציור "רפסודת המדוזה" של תאודור ז'ריקו למרות המחאה הפוליטית שנמסרה בו.
בסוף 1828 לקה פֿורבין בשבץ שממנו לא התאושש. המלך לואי פיליפ הותיר אותו במִשׂרתו, אולם למעשה נוהלו המוזיאונים בידי עוזרו אלפונס דה קאיו (צר'). פורבן הסתגר בביתו ועסק בליטוש – ויש שאמרו בקלקול – ציוריו. ב-1841 מת בפריז ונטמן באקס-אן-פרובאנס שבמחוז ילדותו.
מסע במזרח

ב-1817 הפליג פורבן למזרח בחברת ציירים ואדריכלים במטרה לתעד ולהשיג יצירות אמנות יווניות ורומיות עבור הלובר. מסעו עבר באתונה, בקונסטנטינופול, בכמה מאיי יוון, באפסוס שבאסיה הקטנה, בחוף הלבנט ובמצרים. בארץ ישראל ביקר בעכו, קיסריה, אשקלון ועזה, ברמלה, בירושלים, בים המלח ובנהר הירדן.
ספרו "מסע במזרח" (Voyage dans le Levant en 1817 et 1818) ראה אור ב-1819 ונכללו בו 80 לוחות ציורים שנעשו במהלך מסעו, רובם מתארים אתרים בארץ ישראל.
הציורים עובדו להדפסים בידי אמנים שונים והם נבדלים זה מזה בסגנונם. בחלק מהם עוּוַת מראה האתרים משום שהתחריטנים לא חזו במקומות במו עיניהם. לנוכח הפגמים הללו העיר טיטוס טובלר כי "מצעֵר שכל כך הרבה כסף בוזבז על עבודה כה רבה וכה מעוטת ערך".
תוצר נוסף של מסעו היה "מחברת רישומים של נוסע" (Livre de croquis d'un voyageur), מבחר הדפסי אבן מציוריו. יהושע בן-אריה כתב כי פורבן "ביקר [בארץ ישראל] באזורים רבים, מהם בלתי ידועים היטב בימיו" וספרו זכה לעניין ולתפוצה גדולה, אך "רשימותיו חסרות כמעט כל ערך ממשי לחקר הארץ". במקום אחר ציין בן-אריה את ייחודם של הדפסי הציורים של פורבן שהופקו בטכניקה חדשנית שאיפשרה הדפסת גוני ביניים.
ב-1843 פורסמה לזכרו אסופה של 45 מעבודותיו של פורבן בעריכת חתנו, הרוזן דה מַרסֶלוּס, שגם חיבר את הטקסט הנלווה.
אותות הוקרה

פורבן נשא עיטורי כבוד לרוב. מלידתו היה אביר במסדר מלטה. תואר רוזן (Comte), שהיה נחלת משפחתו בימי המשטר הישן (אנ') (צר'), הושב לו עם כינון אצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה. בביקורו בירושלים זכה בדרגת אביר במסדר הקבר הקדוש (אנ'). ב-1822 עוּטר בדרגת מפקד בלגיון הכבוד הצרפתי. ב-1819 העניק לו המלך לואי השמונה עשר את עיטור מסדר סן-מישל שנועד לאנשי מדע, אמנים, סופרים ומשוררים. כמו כן נשא עיטור אביר במסדר לואי הקדוש (צר').
לקריאה נוספת

מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, עם עובד ודביר, תשכ"ו; על פורבן בעמ' 34, קטעים מספרו של פורבן בעמ' 428–429
נתן שור, "הרוזן דה פורבן", בתוך: ספר הנוסעים לארץ ישראל במאה הי"ט, כתר הוצאה לאור, 1988, עמ' 121–122
יהושע בן-אריה, צייריה וציוריה של ארץ-ישראל במאה התשע-עשרה, יד יצחק בן-צבי, 1992, עמ' 38, עמ' 50 (ציור)
Louvet, L., "Forbin (Louis-Nicolas-Philippe-Auguste, comte de)", in: Ferdinand Hoefer (Ed.), Nouvelle biographie universelle, vol. 18, 1858, 151–157 (בצרפתית)
הערות שוליים

↑  יש שנקטו בעברית כתיב "פורבין" למרות אי-ההתאמה להגייה הצרפתית
↑  כבר מלידתו נשא בתואר אביר מסדר מלטה
↑  בחנוכת האגף ב-1827 נקרא בשם "מוזיאון שארל העשירי"
↑  חתנו של פורבן, הרוזן דה מַרסֶלוּס (צר'), שהיה מזכיר שגרירות צרפת בקונסטנטינופול, טיפל בהשגתו ובשינועו של הפסל לצרפת
↑  טיטוס טובלר,
ביבליוגרפיה גאוגרפית של ארץ ישראל, 1867, עמ' 145
↑  ארץ ישראל במאה הי"ט: גילויה מחדש, הוצאת כרטא והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1970, עמ' 46
↑  צייריה וציוריה של ארץ-ישראל במאה התשע-עשרה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1992, עמ' 38
↑  תיק ציורים, רישומים ומתִווים של פורבן, 1843
↑  עוד ב-1809 הוענק לו תואר אביר בלגיון הכבוד, וב-1817 הועלה לדרגת קצין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261232905171  PLWABN: 9810673520205606  BnF: cb14962837j (data)  GND: 116649089  ISNI: 0000 0001 0859 6660  LCCN: no92025522  Léonore: 144840  NKC: jo2016916532  NLA: 35669893  NLG: 116385  NTA: 070039453  RERO: 02-A003252605  RKD: 28611  SNAC: w69k58k9  SUDOC: 236692135  Trove: 1035228  ULAN: 500032762  VcBA: 495/282326  VIAF: 106969370   WorldCat (עם VIAF): 106969370 
דה פֿוֹרבּן; "נוף ירושלים סמוך לעמק יהושפט"; שמן על בד, 1825 (אוסף מוזיאון הלובר)
רחוב בעכו; הדפס מתוך ספרו "מסע במזרח" מ-1818, לפי ציורו
איאן גילן

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1945 (בן 79) צ'יזוויק, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1962
 מקום לימודים:  תיכון אקטון 
 סוגה:  הארד רוק, הבי מטאל, בלוז רוק, רוק מתקדם
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  שירה, גיטרה, מפוחית פה, כלי הקשה, תופי קונגה
 חברת תקליטים:  איר מיוזיק, איילנד רקורדס 
 פרסים והוקרה:  עיטור אות הכבוד הארמני 
 http://www.gillan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
איאן גילן (באנגלית: Ian Gillan; נולד ב-19 באוגוסט 1945) הוא זמר ופזמונאי אנגלי אשר נודע בעיקר כסולן להקת דיפ פרפל.
חייו

גילן נולד וגדל בלונדון. בשנת 1962 הצטרף ללהקה בשם The Javelins בה היה חבר עד לשנת 1964, אז חבר ללהקת Wainwright's Gentlemen בה היה חבר כשנה. בשנת 1965 החל גילן להופיע עם להקת Episode Six אותה ייסד רוג'ר גלובר, אך הלהקה לא נחלה הצלחה מרובה.
בשנת 1969, לאחר שראו אותו בהופעה, פנו אל גילן ריצ'י בלקמור וג'ון לורד בבקשה שייקח על עצמו את תפקיד הזמר בלהקת דיפ פרפל עם עזיבתו של רוד אוונס את הלהקה. הוא הצטרף ללהקה ועימו גם גלובר, לקראת הקלטת אלבום ההופעה Concerto for Group and Orchestra. במהלך שנותיו כסולן הלהקה, לקח גילן חלק גם בהקלטתם של מספר אלבומי אולפן, אשר החלו את הצלחתה הכלכלית של הלהקה. האלבום Deep Purple in Rock, היה לאלבומה הראשון של הלהקה אשר זוכה למעמד של אלבום זהב בארצות הברית, ולאלבום כסף בבריטניה.
באותן השנים, השתתף גילן גם בהקלטות אלבום האולפן של ישו כוכב עליון, כשהוא משחק את תפקיד ישו. לקראת הפקת סרט הקולנוע הוצע לגילן לגלם את דמותו של ישו על המסך הרחב, אך הוא סירב מכיוון שהתפקיד דרש ממנו לבטל סיבוב הופעות מתוכנן עם הלהקה.
בשנת 1973, לאחר הקלטת מספר אלבומי אולפן נוספים עם הלהקה, ולאור עימותים חוזרים ונשנים בין גילן לבלקמור, החליט גילן לעזוב את דיפ פרפל, ובמקומו הובא דייוויד קוברדייל.
לאחר כשנתיים בהן לא עסק במוזיקה, חזר גילן וייסד הרכב חדש בשם Ian Gillan Band. הלהקה ניגנה מוזיקת ג'אז-פיוז'ן אך לא נחלה הצלחה. בשנת 1978 פירק גילן את הלהקה והקים יחד עם הקלידן קולין טאונס להקה נוספת על שמו - Gillan, אשר נטתה לכיוון ההארד רוק. הלהקה פעלה עד שנת 1982, והתפרקה לאחר פגיעה במיתרי הקול של גילן, אשר אילצה אותו לפרוש ולנוח.
בשנת 1983 חבר גילן ללהקת בלאק סבאת' לאחר פרישתו של רוני ג'יימס דיו. הוא הקליט עם ההרכב אלבום בודד, Born Again, בטרם עזב לטובת איחוד עם דיפ פרפל.
בתחילת 1984 חזר גילן להרכבה של דיפ פרפל, ובאוגוסט אותה השנה הוציא עימה את האלבום Perfect Strangers אשר הפך להצלחה. גילן פוטר מהלהקה בשנת 1989 והוחלף על ידי סולן להקת ריינבו לשעבר, ג'ו לין טרנר, אך שב להרכב בשנת 1992 לאור הפצרותיהם של לורד ואיאן פייס שרצו בשובו לקראת חגיגות ה-25 שנים להקמת הלהקה.
הערות שוליים

↑  ריאיון עם גילן באתר knac.com
↑  גיא בניוביץ', המבוגר האחראי של הרוק, באתר ynet, 16 במרץ 2007
| דיפ פרפל |
| --- | --- | --- |
| איאן גילן • סטיב מורס • רוג'ר גלובר • דון איירי • איאן פייס חברי עבר: ריצ'י בלקמור • רוד אוונס • טומי בולין • ג'ון לורד • ג'ו סטריאני • ניק סימפר • דייוויד קוברדייל • גלן יוז | איאן גילן • סטיב מורס • רוג'ר גלובר • דון איירי • איאן פייס חברי עבר: ריצ'י בלקמור • רוד אוונס • טומי בולין • ג'ון לורד • ג'ו סטריאני • ניק סימפר • דייוויד קוברדייל • גלן יוז |  |
| אלבומי אולפן | Shades of Deep Purple (1968) • The Book of Taliesyn (1968) • Deep Purple (1969) • Deep Purple in Rock (1970) • Fireball (1971) • Machine Head (1972) • Who Do We Think We Are (1973) • Burn (1974) • Stormbringer (1974) • Come Taste the Band (1975) • Perfect Strangers (1984) • The House of Blue Light (1987) • Slaves and Masters (1990) • The Battle Rages On... (1993) • Purpendicular (1996) • Abandon (1998) • Bananas (2003) • Rapture of the Deep (2005) • Now What?!‎ (2013) • Infinite (2017) • Whoosh! (2020)  • Turning to Crime (2021) • =1 (2024) |  |
| בלאק סבאת' |
| --- | --- | --- |
טוני איומי (גיטרה) • אוזי אוסבורן (שירה) • ביל וורד (תופים) • גיזר באטלר (גיטרה בס)
ביל וורד (תופים) • רוני ג'יימס דיו (שירה) • איאן גילן (שירה)
| אלבומי אולפן | Black Sabbath ‏ (1970) • Paranoid ‏ (1970) • Master of Reality ‏ (1971) • Vol. 4 ‏ (1972) • Sabbath Bloody Sabbath ‏ (1973) • Sabotage ‏ (1975) • Technical Ecstasy ‏ (1976) • Never Say Die!‎ ‏ (1978) • Heaven and Hell ‏ (1980) • Mob Rules ‏ (1981) • Born Again ‏ (1983) • Seventh Star ‏ (1986) • The Eternal Idol ‏ (1987) • Headless Cross ‏ (1989) • Tyr ‏ (1990) • Dehumanizer ‏ (1992) • Cross Purposes ‏ (1994) • Forbidden ‏ (1995) • 13 ‏ (2013) |  |
| נושאים קשורים | Heaven & Hell • Iron Man‏ • Paranoid‏ • God Is Dead?‎ |  |
דיסקוגרפיה של בלאק סבאת' • קטגוריה:בלאק סבאת' • פורטל:הבי מטאל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325089505171  PLWABN: 9810687697805606  BIBSYS: 62622  BnF: cb140195892 (data)  CiNii: DA09090545  GND: 119280116  ISNI: 0000 0000 6309 8480  LCCN: no92014072  MusicBrainz: ff2a0e30-aec1-44dd-ae06-dc78877f512d  NDL: 00513450  NKC: jn20010525395  NLA: 35318030  NSK: 000068136  NTA: 074896415  RERO: 02-A025568170  SUDOC: 157332500  Trove: 909775  VIAF: 39575339   WorldCat (עם VIAF): 39575339
אירינה, נסיכת רומניה

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1953 (בת 71) לוזאן, שווייץ 
 מדינה:  רומניה 
 השכלה:  Bedgebury School 
 בן או בת זוג:  ג'ון קרוגר (10 בדצמבר 1983–2003) ג'ון ווקר (2007–23 בינואר 2024) 
 
אירינה, נסיכת רומניה (נולדה ב-28 בפברואר 1953) היא נסיכה רומנייה.
ביוגרפיה

אירינה נולדה בקליניקה בלוזאן שבשווייץ למיכאי הראשון, מלך רומניה ואנה, מלכת רומניה, היא גדלה בעיקר בשווייץ ובריטניה ובחגים בילתה עם סביה בדנמרק ובאיטליה.
בשנות העשרים שלה נשארה לגור בבית הוריה בעוד אחיותיה יצאו ללמוד ולעבוד, לאחר מכן נסעה לעבוד בארצות הברית.
בשנות השבעים עבדה כשמאית של סכו"ם וכלי מטבח במכירות של כריסטי'ס בז'נבה.
היא לא הרבתה לקחת חלק באירועים רשמיים רבים, בין האירועים שהשתתפה בהם הם ביקור רשמי באקדמיה הרומנית ביחד עם אחותה וימי הולדת רשמיים של בני משפחתה.
עקב המהפכה הרומנית היא התלוותה למשפחתה בפעילויות של עזרה לאזרחי רומניה, בכך נגמרו 50 שנים של גלות של משפחת המלוכה שנעשתה עקב התנגדות המלך למשטר הקומוניסטי במדינה.
ב-2004 היא ובעלה תרמו ציור מהמאה ה-16 של המדונה והילד למוזיאון האומנות הלאומי של רומניה (Muzeul Național de Artă al României).
ב-2013 הואשמה בכך שלקחה חלק בקרב תרנגולים, עקב זאת נשלל ממנה תוארה המלכותי וכן מקומה בסדר הירושה לכתר.
חייה האישיים

ב-1983 נישאה לשוודי ג'ון קרוגר, בנו של התעשיין טורסטן קרוגר, הבעלים לשעבר של עיתון אפטונבלודט, בחתונה באריזונה נכחו רבים מבני משפחת המלוכה, נולדו לה בן ובת.
לאחר מכן היא התגרשה וב-2007 נישאה בשנית לג'ון ווסלי ווקר.
הערות שוליים

↑  United Press International, 5 HEIRS TO BRITISH THRONE LIVE IN U.S., Sun-Sentinel.com (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורוז'יני (מרכז עסקים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז עסקים
 מיקום:  מוסקבה
 מדינה:  רוסיה
 נגישות:  רכבת תחתית :   מאיאקובסקיה   נובוסלובודסקאיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2006–2016 (כ־10 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2003 
 מידות
 גובה:  165 מטר
 קומות:  27
 קואורדינטות:  55°46′25″N 37°36′20″E﻿ / ﻿55.773631°N 37.60558°E﻿ / 55.773631; 37.60558
 oruzheyny.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) אורוז'יני(למפת מוסקבה רגילה) אורוז'יני he
 
מרכז עסקים "אורוז'יני" (ברוסית: Многофункциональный комплекс Оружейный) הוא מרכז עסקים הממוקם ברובע טברסקוי במחוז המרכזי של העיר מוסקבה.
סגנון הבניין יורש את מסורת גורדי השחקים של סטלין, גורד השחקים הפך לדומיננט אדריכלי נוסף בעיר. הבנייה החלה בשנת 2006, שנתיים לאחר מכן היא הוקפאה בגלל המשבר, העבודות הסתיימו בשנת 2016. מאז 2017, חברת מגאפון מחזיקה במחצית ממרכז העסקים.
הערות שוליים

↑  https://www.vedomosti.ru/technology/articles/2015/10/13/612528-megafon-bts-oruzheinii
| מטות של חברות רוסיות |
| --- | --- | --- |
| מוסקבה | טרנסנפט • מגאפון • סברבנק • רוסטך •  VK • בנק VTB • רוסקוסמוס (בבנייה) |  |
| סנקט פטרבורג | גזפרום |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גורדי שחקים ובנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורה iQ

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  אורה iQ5
 יצרן:  אורה
 שנות ייצור:  2018 - הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 חברת אם:  גרייט וול מוטורס
 סיווג:  מכונית חשמלית קומפקטית
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 אורך:  4445—4460 מ"מ
 רוחב:  1735 מ"מ
 גובה:  1567 מ"מ
 משקל:  1460 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2615—2650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי המספק 163 כ"ס
 מהירות מרבית:  150 קמ"ש
 תאוצה:  7.7 שניות
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 47 קוט"ש
אורה iQ (באנגלית: ORA iQ) היא מכונית חשמלית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אורה משנת 2018. היא נחשפה במאי 2018.
אף על פי שאת הקרוסאוברים של גרייט וול מייצרת ויי מותג המשנה של גרייט וול, זוהי הקרוסאובר היחידה שמיוצרת על ידי אורה, מותג המשנה של גרייט וול אשר מייצרת מכוניות משפחתיות חשמליות במרכב סדאן.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע חשמלי המספק 163 כ"ס, סוללת ליתיום-יון בקיבולת 47 קוט"ש. התאוצה אורכת 7.7 שניות והמהירות המרבית עומדת על 150 קמ"ש.
הערות שוליים

↑  Great Wall launches dedicated electric car brand ORA, electrive.com, ‏2018-05-07 (באנגלית אמריקאית)
| אורה |
| --- | --- | --- |
| כלי רכב | אורה iQ • אורה בלאק קאט • אורה וויט קאט • אורה גוד קאט |  |
| מכוניות קונספט | אורה בלט קאט • אורה ביג קאט • אורה לייטנינג קאט • אורה פוטוריסט |  |
| אחר | גרייט וול מוטורס (חברת האם ומייסדת החברה) |  |
אורה בלאק קאט

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  אורה R1
 יצרן:  אורה
 שנות ייצור:  2019–הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 חברת אם:  גרייט וול מוטורס
 סיווג:  מכונית חשמלית
 מרכב:  מיני בעלת חמש דלתות
 אורך:  3,495 מ"מ
 רוחב:  1,660 מ"מ
 גובה:  1,560 מ"מ
 משקל:  977–1,000 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,475 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי המספק 48 או 61 כ"ס
 מהירות מרבית:  102 קמ"ש
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 28.5 או 33.0 קוט"ש או 36.0 קוט"ש
 טווח נסיעה:  301 ק"מ או 351 ק"מ או 405 ק"מ
אורה בלאק קאט (באנגלית: ORA Black Cat; קרויה גם אורה R1 באנגלית: ORA R1) היא מכונית חשמלית במרכב מיני, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אורה משנת 2019. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2019.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע חשמלי המספק 48 או 61 כ"ס, סוללת ליתיום-יון בקיבולת 28.5 קוט"ש עם טווח של 301 ק"מ או 33.0 קוט"ש עם טווח של 351 ק"מ או 36.0 קוט"ש עם טווח של 405 ק"מ. המהירות המרבית עומדת על 102 קמ"ש.
הערות שוליים

↑  Shanghai motor show 2019: best of the Chinese cars, Autocar (באנגלית)
↑  china's great wall motor debuts ORA R1, the world's cheapest electric car, designboom | architecture & design magazine, ‏2 בינואר 2019 (באנגלית)
| אורה |
| --- | --- | --- |
| כלי רכב | אורה iQ • אורה בלאק קאט • אורה וויט קאט • אורה גוד קאט |  |
| מכוניות קונספט | אורה בלט קאט • אורה ביג קאט • אורה לייטנינג קאט • אורה פוטוריסט |  |
| אחר | גרייט וול מוטורס (חברת האם ומייסדת החברה) |  |
אולפני אבי רוד

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  אולפן הקלטות, mixing studio, אולפני מאסטרינג
 על שם:  Abbey Road 
 כתובת:  Abbey Rd. 3, לונדון
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 מייסדים:  The Gramophone Co. Ltd
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1931
 תאריך פתיחה רשמי:  1931
 קואורדינטות:  51°31′55″N 0°10′42″W﻿ / ﻿51.531944444444°N 0.17833333333333°W﻿ / 51.531944444444; -0.17833333333333
 www.abbeyroad.com
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסאולפני אבי רוד(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסאולפני אבי רוד(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיאולפני אבי רוד(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיאולפני אבי רוד
 
אולפני אבי רוד (באנגלית: Abbey Road Studios) הם אולפני הקלטות בלונדון שבאנגליה, הידועים כאולפני ההקלטה של אמנים בולטים כגון הביטלס, קווין, פינק פלויד, קליף ריצ'רד והצלליות.