stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקונסוליה הספרדית בירושלים
היסטוריה

הקונסוליה הוקמה בשנת 1853, בעקבות החזרת שיטת הקפיטולציות באימפריה העות'מאנית ב-1839 והתעוררות העניין האירופאי בירושלים ובארץ ישראל. תפקידה העיקרי של הקונסוליה היה לפקח על הרכוש של ספרד, שהייתה בעלת ההשפעה במשמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית. הקונסוליה מימנה את הקמת כנסיית פטרוס הקדוש ביפו בין השנים 1888–1894 בחסות בית המלוכה הספרדי ואת חידוש כנסיית ג'ון הקדוש ברמלה.
לאחר שפרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914, ביטלה האימפריה העות'מאנית את שיטת הקפיטולציות ואת ההגנה שהעניקה זו לנתינים זרים, וגירשה את הקונסולים של המדינות שלחמו בה (בראשן אנגליה, רוסיה, וצרפת). בעקבות כך גבר כוחם של נציגי המדינות הנייטרליות בארץ, הקונסול הספרדי אנטוניו דה ביובר, שהיה לבא כוח האינטרסים הצרפתיים בארץ ב-1914 ולבא כוח האינטרסים הרומנים בארץ כשהצטרפה למלחמה ב-1916, והקונסול האמריקאי אוטיס גלייזברוק. עם הצטרפות ארצות הברית למלחמה ב-1917, נסגרה הקונסוליה האמריקאית, והקונסול האמריקאי העביר לקונסול הספרדי, דה ביובר את האחריות לאינטרסים של מדינות שהיו באחריותו (רוסיה, בריטניה וארצות הברית).
בשנותיה הראשונות של המלחמה מילא הקונסול האמריקאי תפקיד חשוב בסיוע ליישוב היהודי בארץ, ודרך הקונסוליה האמריקאית העבירו יהודי ארצות הברית, באמצעות ארגון הג'וינט, סיוע רב ליישוב היהודי בארץ. לאחר סגירת הקונסוליה האמריקאית עברו פעילויות סיוע ועזרה לחסות הקונסוליה הספרדית, ולראש ועד הסיוע, אליעזר הופיין, הועמד משרד פרטי בבניין הקונסוליה הספרדית.
עם כניסתם של הבריטים לירושלים ב-9 בדצמבר 1917 היה הקונסול הספרדי דה ביובר שותף לטקסי הכניעה השונים, והקונסוליה קיבלה את ייצוג האינטרסים של מדינות המרכז (גרמניה ואוסטרו-הונגריה).
תקופת המנדט

ממשלת ספרד תבעה את החזרת משטר הקפיטולציות בראשית המנדט הבריטי, אך הבריטים סירבו. בתקופת המנדט יייצגה הקונסוליה גם את האינטרסים של קולומביה, קוסטה ריקה, הרפובליקה הדומיניקנית, גואטמלה, האיטי, ונצואלה ואל סלבדור.
ב-1938 מונה נציג לממשלת פרנקו בירושלים, דון זואן די לאס בארצינאס, שהוכר לאחר תום מלחמת האזרחים הספרדית באפריל 1939 כקונסול ספרד.
ב-1933 ביקר בארץ ש. מונטאנה, ציר משרד המסחר והתעשייה הספרדי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, קיבלה הקונסוליה הספרדית את האחריות לאינטרסים האיטלקיים בארץ, מיוני 1940 ועד ינואר 1946. כן קיבלה בנובמבר 1939 את האחריות לאינטרסים הגרמניים בירושלים, לאחר שיוצגו לתקופה קצרה על ידי הנציגות השווייצרית.
לאחר הקמת ישראל

ב-5 בינואר 1948 נהרג סגן הקונסול הספרדי והקונסול בפועל מנואל אלזס סלאזאר, קרוב משפחתו של דה-ביובר, בפיצוץ מלון סמירמיס על ידי ההגנה.
במהלך מלחמת העצמאות עבר הקונסול הספרדי בירושלים, דיאגו רודננדו לעיר העתיקה, מתוך מחשבה שהכוחות הערביים יכבשו את העיר היהודית, אך בסיום המלחמה נותר הקונסול במזרח ירושלים הירדנית בעוד מבנה הקונסוליה נותר בשטח שבשליטת ישראל. באפריל 1949 חזר לירושלים המערבית הדיפלומט הספרדי הוותיק אנטוניו דה ביובר, במטרה לגשר בין היהודים והערבים, אך היהודים דחו שירותיו. ישראל סירבה גם לקשור קשרים רשמיים עם ממשל פרנקו הפשיסטי, בצל מלחמת העולם השנייה והשואה והנטייה הסוציאליסטית של ישראל בראשיתה, והקונסוליה שבירושלים המזרחית שבשלטון ירדן הפכה למוקד הקונסולי העיקרי, כשספרד מקימה קונסוליה נוספת במערב ירושלים. קונסול אחד מונה לשתי הנציגויות, והוא עבר כל יום ממזרח ירושלים למערבה וחזר.
הקונסוליה נסגרה ב-1950 לאחר שישראל הצביעה בעצרת הכללית של האו"ם נגד קבלתה של ספרד, והוחזר בינואר 1951.
במהלך מלחמת ששת הימים הותקפו הכוחות הישראלים שבאו מגבעת התחמושת מהקונסוליה הספרדית הסמוכה, והם השיבו בירי.
ב-1978 הוחלף הקונסול בקונסול בעל ותק דיפלומטי שנועד להוות מעין שגריר בלא הכרה רשמית, אך ישראל התנגדה לכך. ב-1985 הושחתה מכונית הקונסול כתגובה להכרת ספרד באש"ף.
ישראל קשרה יחסים רשמיים עם ספרד ב-1986, וספרד הפכה את הקונסוליה שבתל אביב לשגרירות, אך הקונסוליות שבירושלים המשיכו לפעול, שבמזרח ירושלים כנציגות ספרד לתושבי ירושלים והפלסטינים, ועם הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994 הפכה הקונסוליה לנציגות הספרדית אליה.
במאי 2024 הורה שר החוץ הישראלי ישראל כ"ץ על איסור לקונסוליה להעניק שירות לפלסטינים.
קונסולים

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
???: 
| אנטוניו דה ביובר | 1913 | יוני 1919 |
קרדון: ???
???: 
| ספניולו | 1933(?) | נובמבר 1934(?) |
| חוליה פריטו וילאבריה | נובמבר 1934 | ??? |
| אנטוניו אספינוזה סן-מרטין | פברואר 1936 | ??? |
| דון ז'ואן איגנציז |  | ספטמבר 1938 |
| אנרי רודריגז ראמון | ספטמבר 1938 | אפריל 1939 |
| ז'ואן די לאס ברצינס | אפריל 1938 |  |
| מנואל דל ברסה | יוני 1939 | יוני 1940(?) |
| לאוראאנו פרץ מונוז | יוני 1940 |  |
| דאמון מריה די פריבס | ספטמבר 1941 | ??? |
| ר.מ. די פוחרף | ??? | אוגוסט 1943 |
| אנטוניו קורדליו קרסקו | אוגוסט 1943 | ??? |
| פרננדו חדד ניקומנדו | אוקטובר 1946 |  |
| אנטוניו דה ביובר | 1949 | 1952 |
| פרנצסקו אוטרי |  | ספטמבר 1953 |
| פדרו לופז | מאי 1953 | ??? |
דוראן לורינה: 
מאסינו דה מדרסי: 
אלברטו פסקוול: 
סנטיאגו מרטיאז קארו:
הערות שוליים

1 2 3  אינגה דויטשקרון, בנציגות ספרד בירושלים עובדים בקצב מוגבר, מעריב, 27 בינואר 1976
1 2 3 4  יוסף צוריאל, הקונסול הספרדי הרים ידיים, מעריב, 24 בינואר 1986
↑  מנדל קרמר, אל הנתינים הזרים, החרות, 23 בדצמבר 1914.
↑  הודעה רשמית לכל הנתינים הרומינים, החרות, 12 ביוני 1916.
1 2  "הקונסול האחרון בירושלים דון אנטוניו דה בלובר", בתוך: יעקב גרוס (עורך), ירושלים תרע"ח, 1917/8 – חורבן, נס וגאולה, הוצאת גרוס, גבעתיים 2007
↑  ג'וינט ישראל זכה בפרס ישראל בתחום מפעל חיים
↑  נשק מן החוץ, דואר היום, 6 בינואר 1922
↑  דניאל אוסטר, זכויות הנתינים הזרים בבתי המשפט בא"י, הארץ, 29 בפברואר 1924
↑  גרשון סוואט, חבר הקונסולים בירושלים והקונסוליה הכללית של פולין, הארץ, 5 בפברואר 1940
1 2  חלופי גברא בקונסוליות בירושלים, הארץ, 15 בספטמבר 1938
1 2  קונסול ספרדי חדש, הארץ, 6 באפריל 1939
1 2  לפתוח יחסי מסחר בין ספרד לא"י, דואר היום, 24 בדצמבר 1933.
↑  קונסול ספרד ישגיח על האינטרסים של איטליה, הארץ, 20 ביוני 1940; הפיקוח על מוסדות איטלקיים – בידי הממשלה, הצופה, 23 בינואר 1946.
↑  Daphna Sharfman, Jerusalem in the Second World War, 2023, ISBN 9781003833789, 1003833780
↑  למצב בארץ, העולם, 15 בינואר 1948
↑  סמך על המזכיר הראשי גרני ונבשל, מעריב, 6 באפריל 1949
↑  אזהרה חמורה לירדן, הַבֹּקֶר, 17 ביוני 1953
↑  נ. וילנסקי, מה הציע הדוכס דה־טרנובה לישראל ב־1949?, הַבֹּקֶר, 20 במאי 1955
↑  קונסול ספרד חוזר לירושלים, מעריב, 30 בינואר 1951
↑  „המחזר” הספרדי מציע לישראל "הכול" ־ רק לא נישואין (דיפלומאטיים), מעריב, 4 בינואר 1978
↑  בקצרה, חדשות, 24 בנובמבר 1985
↑  יוסי נכטיגל, ‏סגנית ראש ממשלת ספרד: "פלסטין תשוחרר מהנהר עד הים", באתר כיכר השבת, 24 במאי 2024
↑  קונסול ספרד חדש בירושלים, הארץ, 15 בנובמבר 1934
↑  מהעיתון הרשמי, דבר, 15 בנובמבר 1934
↑  קונסוליה של ספרד בירושלים, דבר, 3 בפברואר 1936
↑  ⁨מנוי קונסול כללי של ספרד בירושלים, דואר היום, 3 בפברואר 1936
↑  ⁨אנדרי רודויגז ראמון ⁩| ⁨הבקר⁩ | 28 בדצמבר 1938 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨ירושלים | המשקיף⁩ | 21 ביולי 1939 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨מן העיתון הרשמי ⁩| ⁨המשקיף⁩ | 6 באפריל 1939 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨קונסול כללי של ספרד ⁩| ⁨הארץ⁩ | 27 ביוני 1940 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨מפי הקונסול הספרדי החדש ⁩| ⁨אמר⁩ | 4 בספטמבר 1941 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨הקונסול הספרדי בירושלים⁩ | ⁨הצפה⁩ | 12 באוגוסט 1943 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨ירושלים ⁩| ⁨המשקיף⁩ | 30 באוגוסט 1943 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
1 2  ⁨היחיד והצבור ⁩| ⁨המשקיף⁩ | 14 באוקטובר 1946 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨קונסול כללי חדש של ספרד בארץ | ⁨חרות⁩ | 31 באוגוסט 1949 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨קונסול ספרד בירושלים עזב את הארץ ⁩| ⁨הצפה⁩ | 22 בספטמבר 1953 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨בארץ ⁩| ⁨שערים⁩ | 28 במאי 1953 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨.?בחברז־זן ידידים ופכרים רבים באו ⁩| ⁨הבקר⁩ | 19 בינואר 1958 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨Untitled⁩ | ⁨הבקר⁩ | 24 בנובמבר 1964 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  ⁨נציג ספרד בירושלים: קונסול לבדד ישכון | מעריב⁩ | עמוד 14 | 16 בנובמבר 1967 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
הקורפוס ה-16 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943   1951   1957 – 1945   1954   1968
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הקורפוס ה-16 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת הקורפוס

ב-1 באוקטובר 1933 הוקם הקורפוס ה-16 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-7 בדצמבר 1943 הופעל הקורפוס בפורט ריילי, קנזס תחת פיקודו של ג'ון אנדרסון.
היסטוריה > אירופה

הקורפוס נשלח לאירופה בינואר 1945, שם לחם בחזית המערבית כחלק מהארמייה התשיעית. הקורפוס השתתף בשחרור העיר רורמונד בהולנד, ולאחר מכן השתתף בחיסול כיס הרוהר ובקרבות האחרונים שהיו בגרמניה.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה חזרו חיילי הקורפוס לארצות הברית, וב-7 בדצמבר 1945 פורק הקורפוס.
באפריל 1951 הופעל הקורפוס שוב, ככוח מילואים אשר הוצב בפיקוד המזרח הרחוק. במאי אותה שנה נשלח הקורפוס לסנדאי, יפן, שם היה מוצב עד לפירוקו בנובמבר 1954. ב-22 באפריל 1957 הוקם שוב הקורפוס והוצב בנברסקה, שם שהה עד לפירוקו הסופי ב-30 באפריל 1968.
מפקדים

ג'ון אנדרסון (7 בדצמבר 1943 - אוקטובר 1945)
תומאס פינלי (אוקטובר 1945 - 7 בדצמבר 1945)
רודריק אלן (אוגוסט 1951–1952)
קלוביס ביירס (1952)
בלאקשיר בריאן (1952 - אוגוסט 1953)
סמואל ויליאמס (אוגוסט 1953 - נובמבר 1954)
הבינום של ניוטון

המחשה גרפית לארבעת המקרים הראשונים של נוסחת הבינום של ניוטון
במתמטיקה, הבינום של ניוטון היא נוסחה לפיתוח חזקות של סכום של שני איברים (בינום):  (x+y)^{n}=\sum _{k=0}^{n}{n \choose k}x^{k}y^{n-k}.
על פי נוסחת הבינום, ניתן לפתח את החזקה  \ (x+y)^{n} לסכום הכולל ביטויים מהצורה  \ a\ x^{b}\ y^{c}, כאשר החזקות  b ו־ c הן מספרים טבעיים המקיימים  b+c=n, והמקדם  a של כל ביטוי הוא מספר שלם חיובי ספציפי התלוי ב־ b וב־ c. לדוגמה:
המקדם  a בביטוי  \ a\ x^{b}\ y^{c} מכונה מקדם בינומי:  {n \choose b} או  {n \choose c} (לשניהם יש אותו הערך).
נוסחת הבינום עבור חזקה שלמה

על פי הבינום של ניוטון ניתן לפתח כל חזקה שלמה של  x+y לסכום בצורה הזו:
נוח להגדיר חזקת אפס כשווה ל־1 תמיד, משום ש:  \ a^{0}=a^{n-n}={\frac {a^{n}}{a^{n}}}=1.
בנוסף, המספר 1 הוא איבר יחידה ביחס לכפל כך ש:  1\cdot x=x\cdot 1=x. כלומר, כל מספר כפול אחד שווה למספר עצמו ולכן גם מכפלה במספר כלשהו בחזקת אפס שווה למספר עצמו, כך ש:  a^{0}\cdot x=x\cdot a^{0}=x.
בהתאם לכך, נהוג לעיתים לכתוב בנוסחת הבינום גם  {\binom {n}{0}}x^{n}+\ldots  במקום  {\binom {n}{0}}x^{n}y^{0}+\ldots , תוך השמטת הביטוי  \ y^{0} – שהרי כל מספר שיוכפל בו יהיה שווה לעצמו.
מכאן שניתן לכתוב את נוסחת הבינום גם בדרך זו:
בעזרת סימן הסכום סיגמא גדולה (Σ), ניתן לסמן את נוסחת הבינום בדרך מקוצרת. כך שאם n מספר שלם, אז לכל  x ו־ y מתקיים:
(x+y)^{n}=\sum _{k=0}^{n}{n \choose k}x^{n-k}y^{k}=\sum _{k=0}^{n}{n \choose k}x^{k}y^{n-k},
כאשר הביטוי האחרון נובע מקודמו, עקב הסימטריה בין  x ל־ y בביטוי הראשון.
נוסחת הבינום עבור חזקה שלמה > מקדם בינומי

המקדמים של  x^{n-k}y^{k} המופיעים בביטויים של נוסחת הבינום הם מספרים שלמים חיוביים המכונה מקדמי הבינום.
לכל  0\leq k\leq n נגדיר:
{n \choose k}={\frac {n!}{k!(n-k)!}}
הסימן "!" מציין עצרת, שהיא מכפלת כל המספרים הטבעיים מ-1 ועד למספר נתון.
כלומר:  \ n!=1\times 2\times \cdots \times n
ובאופן דומה:  \ k!=1\times 2\times \cdots \times k,  \ (n-k)!=1\times 2\times \cdots \times (n-k)
כמו כן,  \ 0!=1.
ניתן לכתוב את הנוסחה של מקדם הבינום גם כך:
אף על פי שנוסחת הבינום מורכבת משבר, הערכים של המקדמים הבינומיים הם תמיד מספרים שלמים.
ניתן לסדר את המקדמים הבינומיים כך שירכיבו יחדיו את משולש פסקל. זהו סידור של מספרים בצורת משולש, שקודקודו העליון מכיל את המספר 1 וכל מספר במשולש מהווה את סכום שני המספרים שנמצאים מעליו, כאשר המספרים שנמצאים על שוקי המשולש הם כולם 1.
| --- | --- |

ניתן להרכיב את משולש פסקל ממקדמי הבינום של ניוטון, כך שכל מספר במשולש מהווה את סכום שני המספרים שנמצאים מעליו.
למקדמי הבינום שימושים רבים בקומבינטוריקה והסתברות. זאת משום שהמקדם הבינומי  {\tbinom {n}{k}} הוא מספר תת-הקבוצות בגודל k שניתן לבחור מתוך קבוצה בגודל n. כלומר, זהו מספר האפשרויות לבחור  \ k איברים מתוך  \ n, ללא חזרות וללא חשיבות לסדר.
תכונה מעניינת של מקדמי הבינום מתקבלת על ידי הצבה של  x=y=1 בנוסחת הבינום:
(x+y)^{n}=\sum _{k=0}^{n}{n \choose k}x^{k}y^{n-k}
במקרה זה כל החזקות של X ושל Y בבינום הופכות ל-1, וכעת הבינום מבטא למעשה את סכום המקדמים בלבד:
(2)^{n}=\sum _{k=0}^{n}{n \choose k}
ניתן לראות כי סכום המקדמים (כלומר הסכום של כל שורה ושורה במשולש פסקל) יהיה שווה תמיד לחזקה שלמה של 2.
דוגמאות לשימוש בנוסחת הבינום

המקרים הראשונים של הנוסחה הם:
\ (x+y)^{1}=x+y
\ (x+y)^{2}=x^{2}+2xy+y^{2}
\ (x+y)^{3}=x^{3}+3x^{2}y+3xy^{2}+y^{3}
\ (x+y)^{4}=x^{4}+4x^{3}y+6x^{2}y^{2}+4xy^{3}+y^{4}
\ (x+y)^{5}=x^{5}+5x^{4}y+10x^{3}y^{2}+10x^{2}y^{3}+5xy^{4}+y^{5}
\ (x+y)^{6}=x^{6}+6x^{5}y+15x^{4}y^{2}+20x^{3}y^{3}+15x^{2}y^{4}+6xy^{5}+y^{6}
\ (x+y)^{7}=x^{7}+7x^{6}y+21x^{5}y^{2}+35x^{4}y^{3}+35x^{3}y^{4}+21x^{2}y^{5}+7xy^{6}+y^{7}
הוכחות > הוכחה קומבינטורית

ראשית, נשים לב כי  \ (x+y)^{n}=(x+y)\cdot (x+y)\cdot \dots \cdot (x+y). באגף ימין מופיעים  \ n ביטויים המוכפלים זה בזה. התוצאה היא סכום של כל המכפלות האפשריות שבהן נבחר איבר אחד מכל אחד מהסוגריים. למשל,  \ (x+y)^{2}=(x+y)\cdot (x+y)=x\cdot x+x\cdot y+y\cdot x+y\cdot y=x^{2}+2xy+y^{2}, כשבוחרים את האיבר x מהסוגריים הראשונים ו-x מהשניים, x מהסוגריים הראשונים ו-y מהשניים, וכן הלאה.
מכיוון שהסדר בהכפלת המשתנים אינו חשוב, הביטוי  \ x^{k}y^{j} מופיע בכל פעם שבוחרים k פעמים ב-x ו-j פעמים ב-y, ובהכרח k+j=n. לקביעת k המקומות מתוך n שבהם נבחר דווקא x יש  \ {n \choose k} אפשרויות, ולכן זהו המקדם של  \ x^{k}y^{n-k}.
הוכחות > הוכחה באינדוקציה

צריך להוכיח:  (a+b)^{n}=\sum _{k=0}^{n}{n \choose k}a^{k}b^{n-k}
בדיקה עבור n=1 (ניתן לבדוק גם החל מ-n=0):
 (a+b)^{1}=\sum _{k=0}^{1}{1 \choose k}a^{k}b^{1-k}.
\sum _{k=0}^{1}{1 \choose k}a^{k}b^{1-k}={1 \choose 0}a^{0}b^{1}+{1 \choose 1}a^{1}b^{0}=b+a.
הנחת האינדוקציה: נניח נכונות עבור n=i :
 (a+b)^{i}=\sum _{k=0}^{i}{i \choose k}a^{k}b^{i-k}.
ונוכיח נכונות עבור n=i+1:
 (a+b)^{i+1}=\sum _{k=0}^{i+1}{i+1 \choose k}a^{k}b^{i+1-k}.
הוכחה:
 \ (a+b)^{i+1}=(a+b)^{i}(a+b) . נשתמש בהנחת האינדוקציה ונחליף את  \ (a+b)^{i} ב-  \sum _{k=0}^{i}{i \choose k}a^{k}b^{i-k}.
אזי
כאשר השתמשנו בזהות  {i \choose k-1}+{i \choose k}={i+1 \choose k} ממשולש פסקל. בכך הושלמה הוכחת צעד האינדוקציה.
מ.ש.ל.
גרסאות של נוסחת הבינום

גרסה פשוטה של נוסחת הבינום מתקבלת על ידי הצבת המספר 1 במשתנה y, כך שהיא תכיל רק משתנה יחיד.
בגרסה זו הנוסחה תראה כך:
או כך:
היסטוריה והתפתחות

הנוסחה עבור חזקה שלמה הייתה ידועה זמן רב לפני ניוטון. בלז פסקל חקר אותה במהלך המאה ה-17, אך הייתה ידועה גם למתמטיקאים שקדמו לו, ובהם הסיני יאנג חווי בן המאה ה-13, הפרסי עומר ח'יאם בן המאה ה-11, וההודי פינגלה בן המאה ה-3. 
את הגרסה הכללית, שבה החזקה יכולה להיות מספר כלשהו, פיתח ניוטון בעזרת השיטות של החשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי שהמציא (במקביל לגוטפריד וילהלם לייבניץ).
היסטוריה והתפתחות > המקרה הכללי

ניוטון הראה שלכל r ממשי מתקיים  \ (1+x)^{r}=\sum _{j=0}^{\infty }{r \choose j}x^{j}, כאשר   \ {r \choose j}={\frac {r(r-1)\cdots (r-j+1)}{j!}}. זהו טור אינסופי, המתכנס אל הערך הנכון לכל x, ותקף גם כאשר r מרוכב.  את המקרה הכללי אפשר לחשב לפי  (x+y)^{r}=x^{r}(1+{\tfrac {y}{x}})^{r}.
אם r טבעי, רק r+1 המקדמים הראשונים שונים מאפס, והטור הוא למעשה סכום סופי.
היסטוריה והתפתחות > המקרה הכללי > דוגמאות

עבור r=1/2, מתקבלת הנוסחה השימושית:
עבור r=-1 מתקבל הטור הגאומטרי:
 \ (1+x)^{-1}={\frac {1}{1+x}}=1-x+x^{2}-x^{3}+\dots
היסטוריה והתפתחות > המקרה הכללי > הוכחה

הוכחת הנוסחה נעשית באמצעות פיתוח טור טיילור עבור הפונקציה המרוכבת  \ f(z)=(1+z)^{r}.
ראו גם

התפלגות בינומית
משפט המולטינום
נוסחאות הכפל המקוצר
כל מספר במשולש פסקל מהווה את סכום שני המספרים שנמצאים מעליו
ייצוג גרפי למקרה השני של נוסחת הבינום של ניוטון:  \ (a+b)^{2}=a^{2}+2ab+b^{2}
ייצוג גרפי למקרה השלישי של נוסחת הבינום של ניוטון
דוגמה נוספת עבור  \ (x+y)^{3}.
"משולש פסקל", המשמש להצגת מקדמי הבינום, בספרו של המתמטיקאי הסיני בן המאה ה-13, יאנג חווי
הרפורמה בענף החלב

רפת ישנה, סככת "רפד עמוק" בעלת תנאי אוורור לקויים וגגות ללא ניקוז (קיבוץ מרחביה, 1969)
רפת מודרנית (קיבוץ רביבים, 2005)
הרפורמה בענף החלב היא תוכנית של ממשלת ישראל שבוצעה ברפתות החלב בישראל בשנים 1999–2008. מטרותיה העיקריות של התוכנית היו:
טיפול בבעיות איכות סביבה הנובעות מפעילות הרפתות (כדוגמת זיהום הקרקע ומי תהום).
הגדלת יחידות הייצור (מספר פרות ברפת) והקטנת מספר הרפתות.
היעדים הסופיים של התוכנית היו החלת תקנים מודרניים של איכות הסביבה על רפתות החלב וייעול תהליך ייצור החלב באופן שיאפשר את הורדת "מחיר המטרה" ליצרן. תוצרי לוואי נוספים של התוכנית היו שיפור באיכות החלב והעלאת רמת רווחת בעלי החיים ברפתות.
הפרויקט החל בתחילת שנת 1999, ביוזמה משותפת של ארבעה גופים: מועצת החלב, משרד החקלאות, משרד האוצר והמשרד להגנת הסביבה. במסגרת הרפורמה עבר הענף תהליך התייעלות וצמצום של כשליש ממספר הרפתות בישראל. ההשקעה הכוללת בביצוע הרפורמה מצד הרפתנים, מועצת החלב ומשרדי הממשלה הסתכמה בכשני מיליארד ש"ח. על אכיפתו של הפרויקט היה אחראי המשרד להגנת הסביבה.
ביצוע הרפורמה נועד להסתיים בתחילת שנת 2007 ונקבע כי הרפתות שלא יעמדו בדרישות איכות הסביבה בהתאם לתנאי הרפורמה יהיו חשופות לקנסות, תביעות משפטיות ואף לצווי סגירה. אלא שבעקבות מלחמת לבנון השנייה ניתנה ארכה של שנה (עד תחילת שנת 2008) להשלמת הרפורמה ברפתות בצפון ישראל.
רקע

הסיבה העיקרית לביצוע הרפורמה בשוק החלב בישראל הייתה כלכלית.[דרוש מקור] בסוף שנות ה-90 נפתח שוק החלב בישראל לייבוא במסגרת הסכמי ארגון הסחר העולמי, מצב שאיפשר למשרד האוצר לדרוש מהרפתנים להוריד את עלויות הייצור ולהתאים את עצמם למציאות החדשה.[דרוש מקור] ביוזמה משותפת של מועצת החלב, משרד החקלאות ומשרד האוצר, הושקה רפורמה שמטרתה המוצהרת הייתה ייעול הענף וצמצום מספר הרפתות בענף החלב.[דרוש מקור] המשרד להגנת הסביבה היה שותף לרפורמה על ידי הגדרת שינויים אותם נדרשו רפתני ישראל ליישם במבנים הקיימים, במטרה למנוע זיהום סביבתי על ידי הרפתות. אכיפת הרפורמה נעשתה באמצעות קנסות לרפתנים שלא עמדו בלוחות הזמנים לביצוע השינויים. במסגרת הרפורמה יזמה מועצת החלב פעולות לשיפור תנאי המחיה של הבקר.
המענקים

ההשקעה הכספית הממוצעת שנדרשה מהרפתנים נעה, לפי הערכות, בין 400,000 ש"ח ברפת משפחתית לחמישה מיליון ש"ח ברפת שיתופית. המדינה העניקה סיוע לאותן רפתות, וגודל הסבסוד הממשלתי עמד על כ-50% מההשקעה בתשתיות הרפת. במסגרת רפורמה זו, שנעשתה בשיתוף פעולה בין מגדלי הבקר לממשלה, השקיעו הצדדים יחד סכום של כ-2 מיליארד שקל.
בשל דרישת הרפורמה מהרפתנים לסגור את הרפת או לשלם סכום גבוה של כמה מאות אלפי שקלים נותרו לאחר הרפורמה נשארו פועלות רק הרפתות השיתופיות בקיבוצים או רפתות במושבים בהם נמצאו "בנים ממשיכים" שיירשו את הרפת ויהיו מוכנים לשלם את עלויות הרפורמה.[דרוש מקור] רפתנים וותיקים בעלי רפתות בגודל ממוצע במושבים וללא בנים ממשיכים נאלצו על פי רוב לסגור את רפתם.
תוצאות הרפורמה

היום, לאחר שהושלמה, נתפסת הרפורמה בענף החלב כהצלחה בקרב כל השותפים לה (מועצת החלב, הרפתנים והממשלה).[דרוש מקור]
במקום הרפתות הישנות פועלות כיום ברחבי ישראל מאות רפתות חדשניות ומודרניות, המצוידות במיטב הטכנולוגיה המתקדמת בתחום והעונות על דרישות איכות הסביבה.
מתוצאות השקעת הענק נהנות יותר מכל הפרות עצמן. כיום, הן חיות במבנים גבוהים ומרווחים המצוידים במערכות צינון ואוורור להקלה בימי הקיץ החמים. כמו כן, הוקמו ברפתות מכוני חליבה מתוחכמים עם ציוד חדיש המשפר את תפוקת החלב.
כיום, רופאים וטרינרים קליניים מטעם מועצת החלב ורופאים פרטיים בודקים לפחות פעמיים בשבוע את עדר הבקר לחלב בישראל. הבדיקות בוחנות את מצב בריאות בעלי החיים וכוללות גם התייחסות לחלב הפרות, דמן וצואתן.
רפת ירוקה

לרפורמה בענף החלב נקשר המושג "רפת ירוקה". מונח אידאולוגי זה מיוחס לכל רפת המכניסה את נושא איכות הסביבה למדיניות שלה, ובכלל זה עוסקת בנושאים הבאים כחלק משגרת היום-יום בה:
רווחת עדרי הבקר
פינוי שפכים
מיחזור מים
טיפול בחומרי הדברה ובתרופות
שמירה על סביבה מטופחת.
ראו גם

בקר לחלב
הערות שוליים

1 2  רפורמה ברפת החלב, אתר אגף התקציבים במשרד האוצר
1 2  פרופ' אופירה אילון, יפעת ברון, אפרת אלימלך, אינג' אליעזר פרוכטר, ד"ר מרים לב-און, יוחאי קמחי, מיקי יונתי, נדב רז, ייעול השימוש באנרגיה במכון החליבה בקיבוץ עין חרוד איחוד, מוסד שמואל נאמן, 2011, עמ' 19-14
↑  "מחיר המטרה" הוא מחיר החלב שמשלמות המחלבות ליצרנים. מחיר זה נקבע על ידי נוסחה המשקללת מרכיבים שונים, כולל עלויות הייצור
↑  שנתון מועצת החלב, 2006, עמ' 33
התזמורת הסימפונית של קרוליינה הצפונית

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1932 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  ראלי, קרוליינה הצפונית
 אולם קונצרטים:  אולם הקונצרטים מימנדי
 מנצח:  קרלוס מיגל פרייטו
 www.ncsymphony.org
 
התזמורת הסימפונית של קרוליינה הצפונית (באנגלית: North Carolina Symphony) היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא ראלי שבקרוליינה הצפונית, בתזמורת 69 נגנים קבועים במשרה מלאה. היא מופיעה באולם הקונצרטים מיימאנדי ומנגנת מדי פעם עם להקת הבלט של קרוליינה ועם להקת האופרה של צפון קרוליינה. ב-2007 חגג הארגון 75 שנה לייסודו. כן מתקיימות סדרות קונצרטים בערים שונות בצפון קרוליינה.
תולדות התזמורת

בשנת 1932 איחד לאמאר סטרינגפילד קבוצת מתנדבים ליצירת התזמורת הסימפונית של צפון קרוליינה. הופעתם הראשונה הייתה באולם היל באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ב-14 במאי 1932. הנגנים המקוריים של התזמורת היו מוזיקאים מקומיים, שניגנו ללא שכר. עד שנת 1935 כבר הופיעה התזמורת ביותר מחמישים ערים בצפון קרוליינה, ביותר מ-140 קונצרטים. ד"ר בנג'מין סוולין, מנהל מוזיקלי מ-1939 עד 1972, המשיך במימוש שליחותה של התזמורת, להגיע אל מספר רב ככל האפשר של תושבי צפון קרוליינה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הייתה הסימפונית שת צפון קרוליינה לתזמורת הראשונה שקיבלה מימון רצוף מן המדינה. החקיקה המאפשרת מתן מענקי מדינה לתזמורות התקבלה בבית המחוקקים של צפון קרוליינה במרץ 1943 והתזמורת ממשיכה לקבל את המימון הקבוע גם כיום. בשנת 1942 התחילה התזמורת להתמקד בחינוך; היא מביאה ילדים וסטודנטים אל אולם הקונצרטים להציג שאלות ולהאזין לנגנים ומתאמת עם מערכת החינוך פעולות האזנה למוזיקה סימפונית והדרכה מוזיקלית בבתי ספר יסודיים.
לתזמורת צפון קרוליינה נודעת בנגינת סוגות וטיפוסי מוזיקה רבים חוץ מקונצרטים קלאסיים. ב-2007 סיירה התזמורת בחלקה המערבי של צפון קרוליינה עם תוכנית של מוזיקת עם מסורתית לצפון קרוליינה; חלילן צ'רוקי, כנרים עממיים, נגני בנג'ו ורקדנים בנעלי-עץ הופיעו עם התזמורת.
בין השנים 2004 - 2020, היה גרנט לואלין המנהל המוזיקלי של התזמורת. החוזה הראשוני שלו היה לארבע שנים, ובנובמבר 2006 הוארך החוזה עד 2012. גרהרדט צימרמן, המנהל המוזיקלי בשנים 1982 עד 2003, הוא מנצח הכבוד של התזמורת.
כיום מנהלה המוזיקלי של התזמורת משנת 2022 הוא המנצח המקסיקני קרלוס מיגל פרייטו.
פעילויות

התזמורת הוציאה חמישה תקליטים, האחרון בהם "רישומים: 2004-05", הקלטה המביאה חיבורים של נגן טרומבון הבס של התזמורת, טרי מיזסקו. דייוויד הרטמן, בעבר מנחה תוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב אמריקה" של רשת ABC, הוא מגיש שידורי הרדיו של תזמורת צפון קרוליינה.
כחלק מן תוכנית החינוכית של התזמורת, כ-50 מ-180 הופעותיה השנתיות של התזמורת מוקדשות לסטודנטים מרחבי צפון קרוליינה. נוסף לכך, התזמורת מקיימת תחרות קונצ'רטו לנוער, נותנת מימון ל"פילהרמונית המשולש הצעירה" ומזמינה סטודנטים לצפות בחזרות.
מנהלים מוזיקליים

לאמאר סטרינגפילד (1932 - 1935)
בנג'מין סוולין (1939-1972)
ג'ון גוסלינג (1972 - 1980)
גרהרדט צימרמן (1982 - 2003)
גרנט לואלין (2004 - 2020)
קרלוס מיגל פרייטו (2022 - ממשיך)
הערות שוליים

↑  Vivien Schweitzer (27 בנובמבר 2006). "Grant Llewellyn Extends Contract as North Carolina Symphony Music Director". Playbill Arts. נבדק ב-2008-04-16. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007340026905171  GND: 4218174-4  LCCN: n84004120  MusicBrainz: dbe5bc02-946d-472c-a2f7-c8ad54263e57  VIAF: 138420045   WorldCat (עם VIAF): 138420045
הקמפנילה של סן מרקו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל פעמונים 
 על שם:  בזיליקת סן מרקו 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־10
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־10 
 אדריכל:  לוקה בלטרמי 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית איטלקית 
 מידות
 גובה:  98.6 מ' 
 קואורדינטות:  45°26′03″N 12°20′21″E﻿ / ﻿45.434027777778°N 12.339027777778°E﻿ / 45.434027777778; 12.339027777778
 אתר רשמי
  (למפת ונציה מוגדלת) הקמפנילה של סן מרקו(למפת ונציה רגילה) הקמפנילה של סן מרקו
 
הקמפנילה של סן מרקו (באיטלקית: Campanile di San Marco) הוא מגדל הפעמונים של בזיליקת סן מרקו בכיכר סן מרקו בוונציה. צריחו הבוהק באור השמש שימש גם כמגדלור לספינות. זהו המבנה הגבוה ביותר בוונציה והוא אחד מסמליה המפורסמים של העיר.
מבנה

גובהו הכולל של הקמפנילה (מ-"Campana" - פעמון באיטלקית) הוא כ-99 מטרים. בסיסו הוא מגדל לבנים בגובה של כ-50 מטר, שרוחבו ואורכו 12 מטרים. על הבסיס ניצבת מרפסת תצפית, מעליה תא הפעמונים, ומעליו צריח פירמידלי גבוה שבראשו פסל מוזהב שגובהו שלושה מטרים, של המלאך גבריאל. הפסל הוא שבשבת - הרוח מסובבת את כנפי המלאך. לפי אמונה ונציאנית, כאשר המלאך מביט לכיוון בזיליקת סן מרקו, צפויה הצפה בעיר - "אקווה אלטה".