T-34
פיתוח

ב-1937 הוחל במפעל KhPZ בחרקוב בתכנון דגם טנק חדש, שנועד להחליף את סדרת טנקי ה-BT. הדרישות שהוצגו למתכננים היו לפתח טנק מהיר במשקל 20 טון, עם מזקו"ם כריסטי, יכולת המרה מזחלים לגלגלים של טנקי ה-BT, מיגון בעובי 20 מ"מ, תותח בקוטר 45 מ"מ, ומנוע דיזל. ראש צוות התכנון היה מיכאל קושקין (אנ'), שאסף תחתיו צוות בעל ניסיון רב, בהם גם אלכסנדר אלכסנדרוביץ' מורוזוב (אנ'), שתכנן את מנוע הדיזל החדש ששימש לראשונה את טנק ה-BT-7M.
אב-הטיפוס הראשון של הטנק החדש, שכונה בשם A-20, התבסס על עבודתם הניסיונית של צוות המתכננים המקורי בחרקוב, בראשות א. פירסוב, שחלק מאנשיו שולבו בצוות בראשותו של קושקין.
אחד המאפיינים החשובים שהוצגו ב-A-20 היה השימוש בשריון משופע, שנבחן בדגמי הניסוי BT-IS וה-BT-SW-2; לוחות השריון בתובה ובצריח הונחו בזווית ביחס לאנך, וכתוצאה מכך השתפרה עמידות השריון בפני פגזי נ"ט. בנוסף, סייעה תצורת שריון זו להסטת פגזים ממסלולם, בניגוד לשריון אנכי.
קושקין וצוותו הציגו דגם עץ של ה-A-20 בפני ועדת הביטחון של מועצת השרים במאי 1938. צוות התכנון העלה ספקות בנוגע למאפיין המאפשר המרה מנסיעה על זחלים לגלגלים, בטענה כי זה מוסיף משקל מיותר לטנק, וכי הניסיון הקרבי הוכיח שמאפיין זה חסר תועלת. קושקין גם טען, בפגישה בה נכח יוסיף סטלין - שהביע התעניינות רבה בפיתוחם של טנקים סובייטים - כי נדרש טנק בעל שריון בעובי 30 מ"מ לפחות כדי לעמוד בפני איומים קיימים ועתידיים, ותותח בקוטר 76 מ"מ (במקום 45 מ"מ), שיוכל להשמיד טנקי אויב בעלי מיגון דומה. סטלין השתכנע מדברי קושקין, ואישר לצוותו לפתח אב-טיפוס נוסף של טנק, שיענה על הדרישות החדשות, לצד ה-A-20.
האב-טיפוס השני, לו ניתן הסימון A-32 (נקרא גם T-32), לא כלל את מאפיין הזחלים/גלגלים המיוחד של ה-BT; הוא היה בעל מיגון בעובי 32 מ"מ בחזית הטנק (עקב כך ניתן הסימון A-32), ותותח 76.2 מ"מ בצריח. מאפיין חשוב נוסף היה פיתוחו של מנוע דיזל קומפקטי עם כוח מספיק, שהחליף את מנועי הבנזין. פיתוחו של מנוע דיזל החל עוד ב-1932 במפעל KhPZ, אולם התוכנית התעכבה בעקבות מעצרם של המתכננים הראשיים ב-1937; יצור סדרתי של המנועים החל רק בשלהי 1938, ובאותה עת רק 50 מנועים היו מוכנים. דגמי אב-טיפוס של שני הטנקים הושלמו ביולי 1939 ונשלחו למבחני שדה בקובינקה; שניהם הציגו רמת אמינות מכנית גבוהה, וניידות זהה, אף על פי שה-A-32 היה בעל מיגון עבה יותר ותותח עדיף. ברם הדעות בקרב הוועדה הצבאית הבוחנת היו עדיין חלוקות, בעיקר נוכח העובדה שעלות הייצור של A-32 בודד תשתווה לזו של שלושה טנקי T-26. מנגד, טען בפניהם קושקין כי ה-A-32 יהיה "טנק אוניברסלי" אשר יוכל להחליף את כל דגמי הטנקים הסובייטים הקיימים, כולל ה-T-26, ה-BT והטנק הבינוני מדגם T-28.
במהלך הפיתוח של הטנק החדש פלשה ברית המועצות לשטח פינלנד (מלחמת החורף). הדיווחים מהחזית ציינו את פגיעותם של הטנקים הסובייטים לתותחי הנ"ט הפיניים. כמו כן, לא הצליחו תותחי הטנקים בקוטר של 45 מ"מ להשמיד את הבונקרים הפיניים. כאשר הודיע קושקין לוועדה, כי הוא וצוותו הגיעו למסקנה כי ניתן להעלות את רמת המיגון בדגם ה-A-32 מבלי לגרום לירידה בביצועי הטנק, אושר ייצור המוני של הדגם החדש על ידי סטלין בדצמבר 1939, ואילו אב הטיפוס הקודם, ה-A-20, נזנח. קושקין בחר בשם T-34 לטנק החדש על שם שנת 1934, השנה בה הגה את הרעיון לטנק החדש, בה החלה הרחבת הכוחות המשוריינים הסובייטיים, ובה מונה סרגו אורדז'וניקידזה לעמוד בראש תוכנית פיתוח הטנקים של ברית המועצות.
שני דגמי אב-הטיפוס הראשונים של הטנק הושלמו בינואר 1940 על ידי קושקין וצוותו. במהלך חודש פברואר ומרץ הוסעו שני הטנקים על ידי קושקין וצוותו מהמפעל בחרקוב, במזרח אוקראינה, עד הקרמלין במוסקבה, מרחק של 1,000 קילומטרים בתנאי מזג אוויר קשים, לשם הצגתם בפני ההנהגה הסובייטית. משם נסעו הטנקים לפינלנד וסיירו לאורכו של קו מנרהיים, ככל הנראה לאחר סיום מלחמת החורף, ואחר כך עברו מסע של 2,000 קילומטר חזרה לחרקוב, דרך מינסק וקייב; המסע הארוך הוכיח את אמינותו המכנית של הטנק, למעט מספר בעיות שהתגלו במערכת ההינע שתוקנו.