טבח חברון (תרפ"ט)
הטבח > יום שבת

בשבת, ה-24 באוגוסט, בסביבות 7:00 בבוקר, י"ל גרודז'ינסקי, תייר מפולין שהגיע לחברון ביום חמישי, ראה מהחלון מכוניות עמוסות בערבים שהיו בדרכם לירושלים, ובידיהם מקלות, חרבות וסכינים. המוני כפריים מהסביבה החלו בינתיים לנהור לחברון. כמה מיושבי ביתו של דן יצאו אל קפראטה ונתקלו במטר של אבנים. בסביבות 8:30 שוב החלו אנשים ליידות אבנים בבתי היהודים.
קפראטה יצא עם כל 18 השוטרים הרכובים להניס את המתפרעים, אולם ככל הנראה הם לא היו חמושים ברובים. הוא הבחין בניסיון לפרוץ אל בית חייכל, שהיה מבודד.
שני האחים, אליהו-דב וישראל-אריה חייכל יצאו אליו ממחבואם, והתחננו שירחיק את הפורעים. קפראטה לא הסכים להגן עליהם ולנגד עיניו רצחו הפורעים את שניהם.
אחד מהם נפגע מאבן והאחר נדקר בסכין, לרגלי סוסו של קפראטה. לאחר מכן תקפו המתפרעים גם את קפראטה והוא נפל מסוסו. הוא הלך להצטייד בסוס חדש וברובה ושוב ביקש בטלפון תגבורת מירושלים.
אלפי ערבים, מצוידים בסכינים, גרזנים וקלשונים, נאספו והכריזו "הממשלה הבריטית אתנו!", והתנפלו על בתי היהודים. בתחילה פרצו ל"בית אבושדיד", הרגו את אליהו אבושדיד ודקרו למוות שלושה גברים נוספים ואת הנשים והילדים דקרו ופצעו קשה. בהמשך פרצו לבית הרב הזקן, חכם יוסף קאשטיל (קסטל), רצחו אותו ושרפו את הבית. הרב חנוך חסון, רב הקהילה הספרדית, נרצח עם אשתו. בן ציון גרשון, הרוקח במרפאת "בית הדסה" שהגיש עזרה רבה לחולים - יהודים וערבים, פיסח שאינו יכול לזוז ממקומו, נרצח בעינויים, לאחר שבִּתו נאנסה לעיניו על ידי עשרות פורעים ונרצחה. ידיה של רעייתו נקטעו והיא מתה בייסורים.
פורעים רבים הסתערו על ביתו של אליעזר דן סלונים, שהיה מנהל בנק אפ"ק וחבר מועצת עיריית חברון. יהודים רבים נמלטו לביתו בתקווה למצוא בו מקלט. סלונים, שהיה מצויד באקדח לא ירה בפורעים, אלא זעק אליהם לשלום בניסיון להרגיע את הרוחות.
גרודז'ינסקי סיפר מאוחר יותר על מה שהתרחש בבית:
הפורעים ריסקו את ראשו של אליעזר דן סלונים במוט ברזל, ולאחר מכן רצחו את היהודים בבית תוך כדי עינויים. מלבד רעייתו ובנו של סלונים נרצח גם חותנו - הרב אברהם יעקב אורלנסקי, רבה של זכרון יעקב ואשתו. ניצל רק בנו הקטן, שלמה, בן השנה, אשר שכב פצוע מתחת לגוויות בני משפחתו. מנהל בית ספר "תל נורדוי" בתל אביב, הסופר חיים אליעזר דובניקוב ואשתו, שבאו עם ילדיהם לחופשה בחברון, נרצחו בעינויים. ילדיהם, בן שמונה ובת שתים עשרה, הסתתרו בארון סמוך, ושמעו לידם את רצח הוריהם. זעקות אימה מלאו את הרחובות, ודם ונוצות כיסו אותם. האופה נח אימרמן נשרף למוות, כשהרוצחים הכניסו אותו בכוח לתוך תנור האפיה. חסיד חב"ד המנקר משה גולדשמיד עונה בעינויים קשים, עיניו נוקרו וראשו הונח על להבות אש הפרימוס עד שנחרך ומת. בתו בת ה-5 שהייתה עדה לרצח אביה, נרצחה במכת חרב שמחצה את ראשה. אשתו נפצעה קשות מדקירות סכין. לאחר מכן נבזז הבית בידי נשים ערביות.
ליד בית הדסה התאסף המון גדול שתקף את בתי היהודים. קפראטה הורה לירות בהם וירה בהם בעצמו. כמה מהפורעים נפגעו מהיריות וההמון החל להתפזר. לאחר מכן דהר אל רחוב היהודים, שם גילה שהפורעים חדרו למקום, למרות שהציב קודם לכן כמה מאנשיו כדי למנוע את כניסתם. לטענתו, ירה והפיל שניים מהפורעים. הוא שמע צעקה מאחד הבתים. כך תיאר את מה שראה כשנכנס: ”ערבי מניף חרב על תינוק, במטרה לערוף את ראשו. הוא כבר הכה אותו פעם אחת ועמד להכותו שוב...יריתי בו במפשעה. מאחוריו הייתה אשה יהודיה, מרוחה בדם, ואתה גבר, השוטר עיסא שריף מיפו, בבגדים אזרחיים. הוא עמד מעל האשה ובידו פגיון. בראותו אותי עזב אותה, ברח לחדר אחר וקרא 'כבודו, אני שוטר'. האיש הזה מת אחר כך: יריתי בו”.
את הרב מאיר שמואל קסטל (68), הרב צבי דרבקין (70) ועוד 5 בחורים נוספים - סירסו. את יצחק אבושדיד ודובניקוב חנקו בחבל. את יצחק אבו חנה (70) קשרו אל הדלת והתעללו בו עד שמת. את מנחם סגל בן השנתיים מלקו בערפו. ידיים ואצבעות נקטעו, אולי כדי לגזול צמידים וטבעות. חנויות ובתי כנסת נבזזו והועלו באש. היו אנשים שניצלו מפני ששכבו מתחת לגופות והעמידו פני מתים. לקראת השעה 10:30 בבוקר, פסקו הפרעות בחברון והכפריים חזרו לבתיהם.
היהודים ששרדו החלו לצאת ממחבואיהם, המומים מגודל הזוועה. הם הצטוו על ידי הבריטים להתאסף בבית המשטרה. למקום זה הובאו גם הפצועים, אך לא הייתה כמעט כל אפשרות להעניק להם טיפול רפואי, לאחר שהמרפאה ב"בית הדסה" הושמדה כליל.
ביתו של הרופא צבי כיתאין נשדד. הוא טיפל תוך סיכון נפשו בפצועים ובהרוגים והיה היהודי האחרון שיצא מהעיר.