stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכז אונו למשפט חברתי קליני
אור במשפט

קליניקת "אור במשפט" מעניקת סיוע למעוטי יכולת, במגוון תחומים במשפט האזרחי: דיני משפחה, דיני חוזים, דיני קניין, הוצאה לפועל, הגנת הצרכן, דיני עבודה וזכויות יוצרים.
מרבית הנעזרים בקליניקה הם תושבי אור יהודה וסביבתה. הקליניקה משתפת פעולה עם השירות הלאומי, שמאפשר לבצע את השרות באמצעותה.
סיוע בהוצאה לפועל

"הקליניקה לסיוע בהוצאה לפועל" הוקמה בעקבות המשברים הכלכליים החריפים שפקדו את המדינות העשירות, וגם את ישראל.
הקליניקה מסייעת לנזקקים בתחומי אכיפת החיובים, הוצאה לפועל ופשיטת רגל, ובתחומים נלווים; דיני שטרות והמחאות. במקביל, הקליניקה פועלת לקידום יוזמות חקיקה ופסיקות שיפוטיות מתקדמות.
האג'נדה של הקליניקה היא "לחשוף את הסטודנטים להיכרות עם פונים מהשכבות המוחלשות, הנאלצים להתמודד עם מערכת ההוצאה לפועל כאשר ידם אינה משגת לשכור שירותי עורך-דין. ללמד את האפקט האמיתי (או העדרו) של המשפט על חייהם של אוכלוסיות חלשות.".
הסטודנטים מגישים עזרה לפונים בלשכות ההוצאה לפועל, בתוך עמדות מיוחדות שנועדו לשם כך. הסטודנטים עוברים הכשרה מיוחדת לשם כך.
קליניקת תנו לחיות לחיות

קליניקת "תנו לחיות לחיות" עוסקת בהגנה משפטית על זכויות בעלי חיים בישראל, תוך התמקדות בדיני הגנת בעלי-חיים בישראל.
כחלק מהפעילות, הסטודנטים משובצים בלשכה המשפטית של עמותת "תנו לחיות לחיות", ומסייעים לטיפול בתלונות מגוונות המגיעות לעמותה, מתן ייעוץ לפונים והתמודדות מול הרשויות, בהכנת תיקים משפטיים, ובכתיבת מסמכים להגשה לבתי-המשפט. במקביל, הקליניקה עוסקת במחקר משפטי, משתתפת בדיונים המתקיימים בכנסת ופועלת לקידום זכויות בעלי החיים בישראל. בנוסף, הקליניקה יוזמת כנסים אקדמאיים העוסקים בתחום.
על המרצים בכנסים נמנים: גיל סיגל, פרופ' אהוד זיו, ד"ר אנדרה מנשה ופרופ' אלכס צפרירי מהטכניון.
האג'נדה של הקליניקה היא "האדם מצווה להגן על חיה כחלק מן הציווי המוסרי להגן על החלש" (המשנה לנשיא בית המשפט העליון השופט מישאל חשין בפסק דין רע"א 1684/96 עמותת "תנו לחיות לחיות" נגד "מפעלי נופש חמת גדר").
בראשות הקליניקה עומד עו"ד יוסי וולפסון. הקליניקה פועלת בשיתוף פעולה עם עמותת תנו לחיות לחיות. היועץ המשפטי של העמותה, עו"ד גיא נוסן, אחראי על הפעילות המשותפת.
פרקטיקה סנגוריאלית ואומנות הליטיגציה

המשפט הפלילי מצוי כל העת בחיכוך עם הגרעין הקשה של זכויות האדם. הסטודנטים שבחרו בקליניקה, נחשפים אפוא למאבקים עקרוניים, על זכויות אדם, פעמים רבות, מאבק על זכויותיו של נטול-הזכויות, של מעוט-היכולת, וזה אשר אינו מסוגל לעמוד לבדו כנגד מערכת משוכללת ומשומנת. הקליניקה חושפת אפוא את הסטודנט גם לפן המשפטי המקצועי, ואולם הפן האנושי המתבטא בסיוע למצוקות קיומיות יסודיות מקבל פנים אמיתיות. באופן זה, מבקשת הקליניקה לשים דגש על הענקת כלים מקצועיים לניהול ליטיגציה ובניית טקטיקה ואסטרטגיה בתיקים המתנהלים בביהמ"ש. הסטודנטים מתלווים לתיקים המתנהלים בבתי המשפט, חלקם תיקים מורכבים משפטית ואנושית, הם נוטלים חלק פעיל בתכנון ההגנה, פוגשים את הנאשם, מסייעים בזמן אמת לניהול ישיבות הוכחות דרמטיות וחווים חוויות מעצבות - מקצועית ואנושית.
את הקליניקה מנהלים עורכי הדין אורון שוורץ ויוגב נרקיס.
קליניקות נוספות

הקליניקה ליוזמות חקיקה במבט יהודי - מכון ברלינר
הקלינקה לתביעות משטרתיות
קליניקה לסיוע לפונים בב"ד האזורי לעבודה בירושלים
הקליניקה לצדק חברתי
הקליניקה לסיוע לשופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב
קליניקת סיוע לפרקליטי מחוז חיפה.
קליניקת סמ"ל – סיוע מיסויי למעוטי יכולת (עמדות סיוע בבני ברק ובירושלים).
הקליניקה לסיוע לפונים לבית המשפט: ביהמ"ש בבאר שבע, ביה"ד האזורי לעבודה.
פרויקט שכר מצווה בשת"פ עם לשכת עורכי הדין – פריסה ארצית.
הקליניקה לסיוע לשופטים: ביה"ד האזורי לעבודה, בית המשפט השלום בפ"ת, בית המשפט המחוזי בת"א, בית המשפט השלום בירושלים, בית המשפט המחוזי בירושלים.
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'"קליניקת שלם - הקליניקה הירושלמית להנגשת מערכת המשפט בישראל | הקריה האקדמית אונו". הקריה האקדמית אונו. נבדק ב-2018-05-06.
↑  תכנית "שכר מצווה" של לשכת עורכי הדין בישראל - סיוע משפטי למעוטי אמצעים., נבדק ב-2024-06-02 סרטון תדמית של לשכת עורכי הדין בישראל. דקה 2:03
1 2  "יש אור בקצה המשפט"
1 2  1-הקליניקה לסיוע בהוצאה לפועל
↑  שדה משפטי שמתפתח במהירות, עם היבטים רב-תחומיים ונגיעות לכל ענפי המשפט.
↑  הקליניקה לפרקטיקה סנגוריאלית
↑  הקליניקה ליוזמות חקיקה במבט יהודי - מכון ברלינר
↑  הקלינקה לתביעות משטרתיות
↑  קליניקה לסיוע לפונים בב"ד האזורי לעבודה בירושלים
↑  הקליניקה לצדק חברתי
↑  הקליניקה לסיוע לשופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב
קליניקת מר"פ, עומדת - עו"ד טנדלר.

סמליל המרכז
רנן שור

| --- | --- |

רנן שור ב-2024
 לידה:  6 ביולי 1952 ירושלים, ישראל 
 פטירה:  26 בפברואר 2025 (בגיל 72) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1965–2025 (כ־60 שנה)
 עיסוק:  במאי קולנוע, תסריטאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
רֶנֶן שוֹר הלר (6 ביולי 1952 – 26 בפברואר 2025) היה במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק, אוצר, עיתונאי, עורך, שחקן, מורה ופעיל קולנוע ישראלי. מייסד בית הספר סם שפיגל בירושלים ומנהלו במשך 30 שנה. זוכה פרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט לשנת 2024.
ביוגרפיה

רנן שור הוא בנו של הרופא פרופסור שמואל שור, נכדו של ההיסטוריון ד"ר אלכסנדר שור, ונינו של הרב יעקב שור, מצאצאי הרב יוסף בכור שור. דור שישי בארץ מצד אימו, לאה הלר – מורה, בת הרב אברהם זיידה הלר, איש צפת, נצר לרב שמואל הלר, מנהיג צפת במאה ה-19 ולרב יום-טוב ליפמן הלר, רבה של קרקוב במאה ה-17.
שור נולד בשכונת בית וגן בירושלים ועבר עם משפחתו בגיל 5 לתל אביב. כנער, נמשך לעולם התיאטרון ושיחק תפקידים מרכזיים במחזות הזמר "אוליבר!" (דוג'ר החמקן, "הבימה") ו"המלך ואני" (יורש העצר, תיאטרון גיורא גודיק), הופיע בתחרות כישרונות צעירים ושימש כתב של "קול ישראל" בתוכנית הנוער "רדיועשרה".
בגיל 16 החל בפעילותו הקולנועית כחובב. סרטו הקצר הראשון "דודה אריאלה" (1968) זכה בפרס תחרות הסרט הקצר של "קולנוע לנוער".במקביל, עבד כעוזר לצלם חתונות, עם ציוד 8 מ"מ, ובשעות הפנאי תיעד את חבריו לתיכון עירוני א' ואחר-כך בלהקת פיקוד מרכז. תיעוד זה במצלמת 8 מ"מ פילם שימש אותו מאוחר יותר לאפיון דמותו של מרגו ולבניית הסרט שבתוך הסרט "בלוז לחופש הגדול".
שור שירת במשך שנה כחבר בלהקת פיקוד מרכז כצעיר הלהקה בה היו חברים שלמה בראבא, שלומית אהרון, עמרי ניצן, דני וסלי, דורון סלומון ושם-טוב לוי, ולאחר מכן שרת במשך 3 שנים, ככתב צבאי של "במחנה" וגלי צה"ל. הבולטות שבכתבותיו, היו סדרת הכתבות "עמק הבכא", "כוח צביקה", "הקרב על נאפח" על קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, עליהן היה מועמד לפרס סוקולוב לעיתונות לשנת 1974. בסדרת הכתבות "קרב עמק הבכא", שפורסמו בדצמבר 1973, מעין "רשומון" שבו רואיינו עשרות רבות של לוחמים, טבע שור את המושג "עמק הבכא" כשמו של קרב הבלימה המרכזי בצפון רמת הגולן. ב-1983 כתב לחוברת מיוחדת של ירחון "מוניטין" שהוקדש לעשור למלחמה את זיכרונותיו מאותה תקופה במאמר האישי "בחזרה לעמק הבכא", שעורר הדים רבים.
במקביל לעשייתו ככתב צבאי, החליף שור את מבקר הקולנוע משה נתן ושימש ככתב וכמבקר הקולנוע של במחנה. במסגרת כתיבתו על קולנוע ישראלי ראיין את הבמאי אורי זוהר, ופרסם בביטאוני קולנוע שונים מאמרים עיוניים נרחבים על עשייתו המוקדמת – שטרם זכתה אז למלוא ההכרה בקהילת הקולנוע – אשר יצרו עניין מחודש סביב כלל יצירתו, ובמיוחד בסרטיו "מציצים", "עיניים גדולות" ו"הצילו את המציל" אותם הגדיר שור לראשונה כטרילוגיה התל אביבית של אורי זוהר. מאמרו "הבבואה הצברית בסרטי אורי זוהר" (רבעון "קולנוע", 1978) נחשב למאמר יסוד על הקולנוע הישראלי ועל הקולנוע של אורי זוהר ומרכיבים מתוכו השפיעו על תערוכת "דלות החומר" במוזיאון תל אביב של האוצרת שרה ברייטברג-סמל.
ביוגרפיה > לימודיו

לאחר שירותו הצבאי, שור למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ושימש במקביל ללימודיו כעוזר במאי וכמלהק של ג'אד נאמן ("מסע אלונקות") ואורי זוהר ("הצילו את המציל"). במהלך לימודיו, כתב וביים שני סרטים קצרים: "אפטר" (1977), בהשתתפות מאיה רוטשילד, מוני מושונוב, סנדרה שדה, דליק ווליניץ, שם טוב לוי וחנן יובל, מלודרמה המתרחשת בשולי מלחמת יום כיפור ומבוססת על חוויות אישיות, אשר זכתה בפרס הצילום לחנניה בר בתחרות הסרט הישראלי הקצר. סרטו השני, "הקרב על מבצר וויליאמס" (1981), בהשתתפות עמי טראוב, סיני פתר ודורון נשר, עיבוד לסיפורו של שרגא גפני מ-1949 על חבורת לוחמים היוצאת לקרב התאבדות במלחמת תש"ח, צולם כמערבון והושפע מתצלומיו של רוברט קאפה ומסיפור הקרב על עמק הבכא. באתר הצילומים של הסרט התרשם מיכולותיו בכתיבת דיאלוגים של דורון נשר והחל לעבוד איתו על התסריט ל"בלוז לחופש הגדול".
ב-1979 השתלם בארצות הברית בעזרת מלגת הצטיינות של קרן התרבות אמריקה-ישראל כעוזר במאי – משקיף באתרי הצילום אצל הבמאים ג'ון קאסאבטס ("גלוריה") ופול מזורסקי ("וילי ופיל") ואצל התסריטאי סטיב שייגאן.
במהלך לימודיו ולאחריהם, עסק שור בביקורת וכתיבה עיונית ועיתונאית על הקולנוע הישראלי ("מושג", רבעון "קולנוע", "סקירה חודשית", גלי צה"ל, "במחנה", "אריאל"), והיה חבר מערכת רבעון "קולנוע" של המכון הישראלי לקולנוע. הוא פעל לקידום הקולנוע הישראלי ותרבותו ובין השאר היה ממקימי ומפעילי קבוצת קי"ץ (קולנוע ישראלי צעיר), לצד עוזי פרס, ניסים דיין, יעוד לבנון ורחל נאמן, וממנסחי מניפסט קי"ץ שקרא ליצירת גל חדש של קולנוע ישראלי לא-ממוסחר, בעקבות הקולנוע הגרמני החדש של שנות ה-70.
ביוגרפיה > ייעוץ, הוראה ופעילות משותפת

כתסריטאי ועורך תסריטים, כתב שור את התסריטים לסרטיו הקצרים, שימש כיועץ תסריט לאורי זוהר, היה שותף לכתיבת התסריט "מסע אלונקות" (בימוי: ג'אד נאמן, 1976), ערך את תסריטי סדרת "שיעור מולדת" (1998–2001) וערך את תסריט הסרט "כנפיים שבורות" (ניר ברגמן, 2002).
בין השנים 1979 ל-1982 לימד קולנוע בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב סדנאות בימוי וקורסים עיוניים והכניס, לראשונה, לתוכנית הלימודים של החוג קורסים על קולנוע ישראלי וקולנוע ישראלי קצר.
במקביל לעשייתו הקולנועית והעיונית, המשיך שור כסטודנט אקטיביסטי בפעילות ציבורית יזמית בזירת הקולנוע הישראלי. שור הגה ויזם עם ג'אד נאמן ויעוד לבנון ב-1978 את הקמת קרן הקולנוע הישראלי. הקמת הקרן – שמשמעותה העברת התמיכה הציבורית ממשרד המסחר והתעשייה שייצג את המפיקים, המפיצים ובעלי בתי קולנוע למשרד החינוך והתרבות, על מנת שייצג את הבמאים, העומדים במרכז היצירה – יצרה מהפכה בעולם הקולנוע הישראלי.
לאחר מכן, בין השנים 1982–1985, שימש שור יחד עם נחמן אינגבר כמרכז מגמת הקולנוע בבית צבי שהצמיחה במאים כמו איילת מנחמי, ג'ולי שלז, שחר סגל, נירית ירון, שמואל מעוז וגיל לבנברג אשר תחת חסותו חתרו לקולנוע עז מבע ומסוגנן בחריפות – קולנוע של "איך", השונה מהקולנוע שהחשיב יותר את ה"מה" – ששלט עד אז בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. במסגרת בית צבי, שור יזם פרויקט של מתן תמיכה לבוגרים לאחר גמר לימודיהם, ומיסד מסגרת של יצירת סרטים בני 40 דקות שהניבה יצירות כגון "עורבים" (איילת מנחמי), "ילדה גדולה" (נירית ירון), אותם חיבר לסרט משותף והוציא אותו להקרנה מסחרית מצליחה במוזיאון תל אביב (המרכז התוסס של תל אביב דאז); "גנימד" (שחר סגל), "זוהי סדום" (ג'ולי שלז) ועוד. כמו כן, פעל לקידום מורשת חלוצי הקולנוע הישראלי ובית צבי העניק ביוזמתו הכרה ממסדית ראשונה של עמית כבוד ליוצרי הקולנוע נתן אקסלרוד (1984) ודוד פרלוב (1985).
ביוגרפיה > סרטים נוספים

בשנת 1985 תיעד בסרטו הקצר "חתונה בירושלים" את חתונת ילדיהם החוזרים בתשובה של אורי זוהר ואריק איינשטיין. הסרט זכה להצלחה נדירה לסרט קצר, פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה והוקרן בבתי-קולנוע מסחריים ברחבי הארץ בהגדלה ל-35 מ"מ לפני סרטם הראשון של האחים כהן "רציחות פשוטות". לאחר מותו של איינשטיין הפך הסרט ללהיט ויראלי וצפו בו מעל 100,000 איש. לסרט נערכה רסטורציה ב-2016 בהוצאת סינמטק ירושלים וארכיון ישראל לסרטים, והוא פתח את פסטיבל הקולנוע היהודי בירושלים, 2016.
ב-1985 פרש מעבודתו ב"בית צבי" והתמקד בהכנות לצילום סרטו הראשון "בלוז לחופש הגדול" (1987), על-פי תסריט של דורון נשר, בהפקת אילן דה פריס ובהשתתפותם של יואב צפיר, שחר סגל, דור צויגנבום, שרון בר-זיו, עדנה פלידל ומיקי קם. הסרט זכה בפרס "מנורת הכסף" (פרס אופיר דאז) בקטגוריות הסרט, התסריט והמוזיקה, בפרס הסרט המצטיין בפסטיבל הישראלי בניו יורק – לוס אנג'לס, ובפרס חביב הקהל בפסטיבל שיקגו. הסרט פתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים 1987, הוקרן ב-30 פסטיבלים בין-לאומיים, וזכה להצלחה ביקורתית ומסחרית. במשך השנים הפך לסרט פולחן ערכי, מעין "שיער" ישראלי. הסרט, המבוסס על חוויותיו של שור מתקופת "מכתב השמיניסטים" בתל אביב של 1970, השפיע על כתיבת מכתבי שמיניסטים נוספים בשנות ה-90.
תוך כדי מסעות בפסטיבלים עם בלוז לחופש הגדול פיתח את הפרויקט הבא שלו – סרט תיעודי/עלילתי "ממזר ומלך" על אורי זוהר. לאחר דיאלוג של כשנה וחצי החליטה קרן הקולנוע הישראלי שלא להשקיע בפרויקט בטענה שאינם משקיעים בסרטי תעודה. התשובה הבירוקרטית המריצה אותו ליזום תוך מספר שנים את הקמת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה > בית ספר וקרנות לקולנוע

ביולי 1989, בגיל 37, נבחר שור על ידי רות חשין, מנהלת קרן ירושלים ואבנר שלו, ראש מינהל התרבות במשרד החינוך והתרבות, להקים את "בית הספר לקולנוע - ירושלים", לימים "בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים", מייסוד משרד החינוך והתרבות והקרן לירושלים, אותו ניהל עד שנת 2019.
בבית הספר "סם שפיגל" בנה שור קהילה קולנועית תומכת בתלמידיה ובבוגריה, "סולידריות של בודדים", כהגדרתו. הוא ניסח תפיסת עולם המשלבת בין ה"איך" (של "בית צבי") ל"מה" (של החוג לקולנוע בתל אביב) בעזרת מתודות הוראה, הפקה, תמיכה ושיווק ששינו את פני הקולנוע הישראלי הקצר ואת מעמדו הבין-לאומי. בית הספר נחשב אחד מבתי-הספר לקולנוע המובילים בעולם, זכה ב-430 פרסים בין-לאומיים – ובהם 16 פעמים בפרס בית הספר הטוב בעולם, ונערכו לו מחוות והוקרות ב-190 פסטיבלים בין-לאומיים (ובהם ברלין, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, רוטרדם, סארייבו, הוואנה, המפטונס, חיפה וירושלים). בשנת 2016 ערכה אוניברסיטת קיימברידג' מחווה בת 8 שבועות רצופים לבית הספר עם שור ושמונה מבוגריו.
ב-1992–1993 יזם הקמת קרן ציבורית מרכזית נוספת – הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, אשר מטרתה הייתה טיפוח קולנוע תיעודי עצמאי ישראלי, ואשר הובילה לנפח וחירות עשייה מחוץ לערוץ הראשון, ומאוחר יותר לפריצת הדרך של הקולנוע התיעודי הישראלי ולהקמת פסטיבל דוקאביב, פורום היוצרים הדוקומנטריים וקרן קו-פרו לשיווק סרטי תעודה.
בשנת 1992 דאג שור, יחד עם ג'אד נאמן, שכיהן אז כראש החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, לשלב את בתי-הספר הישראליים לקולנוע כחלק מאיגוד בתי-הספר של אירופה, GEECT. בשנת 2000 נבחר שור על ידי 70 עמיתיו המנהלים כנשיא בתי הספר לקולנוע של אירופה, ובמהלך ארבע שנות כהונתו יזם וערך כנסים בפריז, הלסינקי, ברלין, סטוקהולם וברטיסלאבה, מתוך חתירה לאפיון הקולנוע האירופאי מול הקולנוע האמריקאי ולקידום מעמדו של המפיק היזם-יוצר. הוא התווה מסגרת כנסים תחת הכותרת "School's Best Kept Secrets" בה חולקים בתי הספר של אירופה את "סודותיהם" במאמץ הדדי לשיפור בתי הספר. במסגרת תפקידו, פעל מול האקדמיה האירופית לקולנוע, בנשיאות הבמאי הגרמני וים ונדרס והוביל לשילוב ישראל כחברה באקדמיה האירופית לקולנוע.
ביוגרפיה > סדרות, סרטים קצרים ופסטיבלים

במקביל לניהול "סם שפיגל", יזם שור מול "רשת" וערך (עם אורית אזולאי) את סדרת הדרמות עטורת השבחים "שיעור מולדת" עבור "רשת", אשר שימשה "התנסות בשדה" בתנאי חממה ליוצרים צעירים נבחרים, בוגרי בתי-הספר השונים לקולנוע בארץ וסופרים, וביניהם: דב אלבוים, איתן ענר, רענן אלכסנדרוביץ, דני סירקין, הדר פרידליך, אסף הראל, דפנה לוין, סיון ארבל, שחר רוזן, ציון רובין, אבידע ליבני. הסדרה שזכתה ב-6 פרסי וולג'ין בפסטיבל ירושלים ובהקרנת שניים מסרטיה ("עבדי השם" ומסעות ג'יימס בארץ הקודש) בפסטיבל קאן, נוצרה בתקופה בה ההזדמנויות לעבוד בתחום היצירה הדרמטית היו נדירות, והבמה שהעמיד שור עבור יוצרים צעירים ליצירת דרמת הביכורים שלהם פילסה את דרכם למרכז המפה של הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
בשנת 2001 הקים עם ג'אד נאמן, בכספי התאחדות בעלי בתי הקולנוע, את קרן גלפנד לסרטים קצרים שנועדה לסייע לסטודנטים לקולנוע במלגות עידוד לעשיית סרטיהם. מאז הקמתה תמכה הקרן בכ-200 סרטי סטודנטים מכל בתי הספר לקולנוע בישראל ובסרטים קצרים עצמאיים.
בשנת 2004, במסגרת חברותו בוועד המנהל בארגון הידידות אוסטרליה-ישראל (AICE), הגה את הקמת פסטיבל הקולנוע הישראלי באוסטרליה, פסטיבל שהוקם על ידי יו"ר העמותה, אלבר דדון.
ביוגרפיה > סינמטקים וקולנוע ירושלים

בשנים 2007–2008 יזם את הקמתם של שני סינמטקים – סינמטק הרצליה וסינמטק חולון, שנפתחו בקיץ 2008 כחלק מתפיסתו האסטרטגית לקדם את תרבות הקולנוע, לשנות את מפת ההפצה בישראל הנשלטת על ידי רשתות מסחריות ולהקים אופציה להפצת סרטים ישראליים ועצמאיים ברחבי ישראל.
בנוסף, יזם ב-2008 את הקמת קרן הקולנוע האזורית-עירונית הראשונה בישראל, המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים, שנוסדה ביוני 2008 במטרה לשנות את הדימוי הממלכתי והסטריאוטיפי של ירושלים באמצעות הפקת סרטי עלילה וסדרות טלוויזיה. שור ניסח את האידאולוגיה של הקרן, רתם את הרשות לפיתוח ירושלים, שימש כיושב ראש הוועד המנהל הראשון של הקרן, ועיצב עם הרשות לפיתוח ירושלים את דפוס הפעולה שלה: תיקצוב נוסף לקולנוע הישראלי ממשרד האוצר (מחוץ לחוק הקולנוע) ואלטרנטיבה לקולנוע ה"תל אביבי". בשנותיה הראשונות עודדה הקרן כ-45 סרטי עלילה, סדרות טלוויזיה והפקות בין-לאומיות בירושלים.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה מ"סם שפיגל"

עם פרישתו מבית הספר, בדצמבר 2019 פתח את הוצאת הספרים "שור הלר".
בשנת 2022 הוציא לאור כמו"ל וכעורך את "ובכל זאת מתלקח האור" מאת דודתו, ציפורה הלר, ואת "גיבור בעל כורחי" על סבו, הרב אברהם הלר. הספר שימש אותו כבסיס לסרטו התיעודי באורך מלא "המעורר", שהוקרן במאי 2024 בבכורה בפסטיבל דוקאביב ומיוני אותה שנה בסינמטקים ברחבי ישראל.
ב-2024 זכה שור בפרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות וספורט, על הוקרה והכרה של החברה הישראלית ביוצר הקולנוע וביצירתו, הערכה לפועלו ותרומתו לקידום והעשרת תחומי אמנות הקולנוע בישראל. מנימוקי הוועדה:
רנן החל את דרכו הקולנועית כעוזר במאי של אורי זוהר, אחד מיוזמי מנשר קי"ץ שהוביל להקמתה של הקרן לעידוד סרטי איכות, וכאיש חינוך שניהל את מגמת הקולנוע בבית צבי ובהמשך מייסד בית הספר סם שפיגל, שהפך תחת ניהולו לאחד המוסדות החשובים בעולם ללימודי קולנוע. רנן יוצר, מחנך, איש חזון ויזם שטיפח את תשתיות הקולנוע הישראלי ועודד כמה מיוצריו המעולים בהווה.
שור היה חבר האקדמיה האירופית לקולנוע, האקדמיה הישראלית לקולנוע ובפורום היוצרים התיעודיים.
הוא נפטר ב-26 בפברואר 2025, בגיל 72, כתוצאה מהתקף לב. נקבר בנתניה.
התגורר בתל אביב. בתו היא המוזיקאית גאיה פלדהיים-שור.
מסרטיו (פלימוגרפיה חלקית) > כבמאי

"דודה אריאלה" (3 דק', 1968)
"להקת פיקוד מרכז" (50 דק', 1971)
"אפטר" (25 דק', 1977)
"הקרב על מבצר וויליאמס" (25 דק', 1981)
"חתונה בירושלים" (10 דק', 1985) רסטורציה ב-2016
"בלוז לחופש הגדול" (סרט עלילתי, 97 דקות, 1987) – (DVD בהוצאת NMC יונייטד) רסטורציה והפצה מסחרית ב-2016.
"הבודדים" (2009, DVD בהוצאת סרטי לב)
"המעורר" (93 דק', 2024)
מסרטיו (פלימוגרפיה חלקית) > כמפיק

"אפטר" (1977)
"הקרב על מבצר וויליאמס" (1981)
"לא לשידור" (יעוד לבנון, 1981) – מפיק שותף, מפיק בפועל
מגש הכסף (ג'אד נאמן, 1983) – מפיק בפועל
"חתונה בירושלים" (1985)
"בלוז לחופש הגדול" (1987) – מפיק שותף
"שחורים לארץ המובטחת" (מדלן עלי, 1992) – מפיק שותף
"המורה למשחק – ביוגרפיה קולנועית של ניסן נתיב" (שלומי חיון, 2010) – מפיק שותף
Voice over (2018)
"המעורר" (93 דק', 2024)
מסרטיו (פלימוגרפיה חלקית) > כמפיק > כמפיק אחראי

סדרת הדרמות "שיעור מולדת" (2001–2002) – יוזם ועורך: "בוצ'אצ'י" (נתי אדלר, 2001), "זכותא "(דני סירקין, 2001), "פרצוף של פוקר" (איתן ענר, 2001),"קרוון 841" (ציון רובין, 2001), "שלוש אצבעות" (דפנה לוין, 2001), "עבדי השם" (הדר פרידליך, 2002), "היה נהדר" (סיון ארבל, 2002), "אמא ו'" (שחר רוזן, 2001), מסעות ג'יימס בארץ הקודש (רענן אלכסנדרוביץ, 2003)
"מיס אנטבה" (עמרי לוי, 2003)
"דיאלוג משולש" (סרט תיעודי באורך מלא, קופרודוקציה עם בתי הספר של קלן וורשה, 2009)
HIVES (קו-פרודוקציה של 6 בתי ספר באירופה, 2012)
"היה שלום פטר שוורץ" (יעל ראובני, 2013)
מסרטיו (פלימוגרפיה חלקית) > כאוצר

"עקבות בירושלים" (2013)
מסרטיו (פלימוגרפיה חלקית) > מסרטיו כשחקן

"קופסה שחורה" (1993)
מסרטיו (פלימוגרפיה חלקית) > כתסריטאי ותסריטאי שותף

"מסע אלונקות" (בימוי: ג'אד נאמן, 1976) – תסריטאי שותף
"לכיש" (בימוי: אמיל קנבל, 1976, כתיבת קריינות)
"אפטר" (1977)
"הקרב על מבצר וויליאמס" (1981)
"הבודדים" (2009) – תסריטאי שותף
"25 השנים האבודות של סם שפיגל" (בימוי: איתן ענר, 9 ד', 2015)
לקריאה נוספת

רנן שור – פתח דבר למהדורה המחודשת של "קשת קולנוע", מהדורת סם שפיגל, 2013
"רציתי לטלטל את עצמי" – אבנר פייגלרנט מראיין את רנן שור, מתוך "מדברים קולנוע דרום – שיחות עם במאים", עורכים ארז פרי ואבנר פייגלרנט, עמ' 196–218; הוצאת רסלינג עם מכללת ספיר, 2015
רנן שור על אורי זוהר ומאמרו "החוויה הקולנועית – הבבואה הצברית בסרטיו של אורי זוהר" (כתב עת קולנוע 78), אתר "יקום תרבות", 23 ביולי 2022
יעל מונק, "לרנן, נכדי היקר": על "המעורר" לרנן שור, כתב העת הסינמטק, 29 באוקטובר 2024.
הערות שוליים

1 2 3  מאיה נחום שחל,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'רנן שור: "הייתי נוח לרגוז. הפתיל שלי היה לפעמים קצר", באתר כלכליסט, 30 ביולי 2024
↑  מאיה כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'בשווי 40 אלף שקלים: הקולנוען רנן שור זכה בפרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות, באתר ישראל היום, 8 בדצמבר 2024
1 2 3 4 5 6  נועם כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏הבמאי והתסריטאי רנן שור הלך לעולמו בגיל 72, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2025
↑  רנן שור, הבבואה הצברית בסרטיו של אורי זוהר, באתר "יקום תרבות", 23 ביולי 2022
1 2  יאיר רוה,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'מנהל דומיננטי ומחנך: רנן שור, מייסד בית הספר לקולנוע סם שפיגל נפטר בגיל 73, באתר כלכליסט, 26 בפברואר 2025
↑   חתונה בירושלים, סרטון בערוץ "שמואל קלדרון", באתר יוטיוב (אורך: 09:33)
1 2 3  הבמאי והתסריטאי רנן שור הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 26 בפברואר 2025
↑  רנן שור, מנהל בית הספר, קיבל תואר אביר מסדר האומנויות והספרות של רפובליקת צרפת, אתר בית הספר סם שפיגל
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'הסופר דויד גרוסמן והבמאי רנן שור הסירו מועמדותם לפרס ישראל בעקבות התערבות נתניהו, באתר הארץ, 12 בפברואר 2015
הסופרים דויד גרוסמן ויצחק בן-נר והבמאי רנן שור לא ישיבו את מועמדותם לפרס ישראל: "רוח הפרס נפגעה", באתר הארץ, 14 בפברואר 2014
'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'רנן שור,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'רציתי את הפרס, באתר הארץ, 16 בפברואר 2015
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'איתי שטרן,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'אחרי 30 שנה: רנן שור פורש מתפקידו כמנהל סם שפיגל, באתר הארץ, 18 באפריל 2019
↑  עופר אדרת, בגיל 99 מתה המשוררת ציפורה הלר, שהתגלתה בבית האבות. האחיין, רנן שור, עושה מזה סרט, באתר הארץ, ‏18 באוקטובר 2024
↑  עומר טסל,'"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"'רנן שור ("בלוז לחופש הגדול"), מעמודי התווך של הקולנוע בארץ, הלך לעולמו בגיל 72, באתר ynet, 26 בפברואר 2025
↑  הסרט המלא לצפייה באתר ארכיון ישראלי לסרטים – סינמטק ירושלים
↑  הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299111705171  BnF: cb16725376w (data)  ISNI: 0000 0000 7096 5263  LCCN: nr94031726  MusicBrainz: 0bfad5ff-d0f1-4193-9720-f1b2b32015b5  VIAF: 97327840   WorldCat (עם VIAF): 97327840 
רנן שור בן ה-13 כדוג'ר החמקן במחזמר "אוליבר", עם רבקה רז ושרגא פרידמן, "הבימה", 1966
יוצרי הסרט "בלוז לחופש הגדול"; מימין לשמאל: דורון נשר, אילן דה-פריס, רנן שור
רנן שור עם אורי זוהר, מתוך הסרט "חתונה בירושלים", 1985
השחקנית נועה גולדברג והבמאי רנן שור באתר צילומים, דצמבר 1986
רנן שור ב-2024
דניאל מגון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1988 (בן 36)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל מגון (נולד ב-15 במרץ 1988) הוא שחקן ומדבב ישראלי. אחיהם של אליענה ויהונתן מגון.
ביוגרפיה

בשנת 1996 שיחק בהצגה "הר לא זז", בתיאטרון הבימה, בתפקיד מאסו הילד. בשנת 1997 ובשנת 1998 השתתף בפסטיגל. בשנת 1999 גילם את גברוש במחזמר "עלובי החיים", במשכן לאומנויות הבמה. באותה השנה השתתף גם בתוכנית הטלוויזיה "הכבש השישה עשר", שמבוסס על שירים של יהונתן גפן. בשנת 2000 השתתף מגון בתוכנית "בעקבות הסיפורים הקסומים" ששודרה בערוץ הילדים. במהלך אותה שנה, שיחק במחזמר "אוליבר טוויסט" את דמותו של "אוליבר".
בשנת 2002 גילם מגון את דמותו של "עידו אולמן" בסרטו של ניר ברגמן "כנפיים שבורות". בשנת 2005 שיחק מגון בסרט הקולנוע "אלנבי רומאנס". בשנת 2010 דיבב את הסדרה "פוקימון". בשנת 2012 ביים מגון את הסדרה המצוירת "אלה ובן", ששודרה בערוץ הופ!.
ביוגרפיה > קריירת דיבוב בילדותו

במהלך השנים דיבב מגון בסרטים וסדרות טלוויזיה רבות. בהן, "דיג'ימון", "פצפונת ואנטון", "אוטובוס הקסמים", "טרזן", "קסאי לוק ומרנה", "ענק הברזל", "בת הים הקטנה 2: השיבה לים", "ספיידרמן ללא גבולות", "הצילו! אני דג", "צעצוע של סיפור 2", "טיגר: הסרט", "בננות בפיג'מות, "הדרך לאל-דוראדו", "101 דלמטים: הסדרה", "סופר פיג", "שינזו", "דיג'ימון - הסרט", "הארי פוטר ואבן החכמים", "ספיי קידס", "הדוב בבית הכחול", "ארץ הפיות", וכן, בסדרת הטלוויזיה המצוירת "מפלצות קטנות" שהוקרנה בערוץ הילדים.
בשנת 2002 דיבב מגון את דמותו של אש קטצ'אם בסרט האנימציה "פוקימון: שובו של מיוטו". במהלך אותה שנה, דיבב מגון בסרטים ובתוכניות המצוירות "אמיל והבלשים", "תרנגול הרוקנרול", "פיטר פן ושודדי הים", ששודרה בערוץ ג'טיקס, "הארי פוטר וחדר הסודות", "ספיי קידס 2: אי החלומות האבודים", "הגיבן מנוטרדאם 2: סוד הפעמון", "בבי הקוסמת הצעירה", בשנת 2003 דיבב בתוכניות המצוירות "רובוטריקים - רובוטים במסווה" ו"פנו דרך לנאדי", בסרט האנימציה "פוקימון לנצח", וכן, בסרט האנימציה "הרפתקאותיו החדשות של פינוקיו". כמו כן, תרם מגון את קלו בסרט האנימציה "ספיי קידס 3: סוף המשחק".