stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וופרטל
גאוגרפיה

וופרטל שוכנת מדרום לחבל הרוהר. שכנותיה הקרובות הם דיסלדורף, קלן ובוכום, הנמצאות כל אחת במרחק של כ-40 קילומטרים ממנה. האזור הגאוגרפי בו שוכנת וופרטל נקרא ברגישס לאנד (Bergisches Land), אזור הררי מתון (כ-500 מטרים מעל לפני הים). וופרטל היא העיר הגדולה באזור, והיא מוקפת מכל עבריה בגבעות ויערות. בעיר רחובות תלולים רבים ונקודות תצפית רבות. שליש משטחה של העיר מוקדש ליערות, שטחים ירוקים ופארקים.
וופרטל שוכנת על נהר הוופר (Wupper), אשר נשפך לריין כ-40 קילומטרים מערבה מהעיר, בשטחה של לברקוזן, הגובלת בקלן. הנהר הקנה לעיר את שמה (שפירושו "עמק הוופר"); השם הוענק לעיר בשנת 1930, עם איחודן של כמה ערים קטנות שהתקיימו עד אז באופן עצמאי.
ב-1972 נוסדה בעיר אוניברסיטת וופרטל(אנ'), בה לומדים כ-20,000 סטודנטים.
בעיר ממוקם "מכון וופרטל לאקלים, לסביבה ולאנרגיה" כן "המכון האירופאי ליחסים כלכליים בינלאומיים".
במאות ה-18 וה-19, עמק וופר היה אחד האזורים התעשייתיים הגדולים ביותר לכרייה ועיבוד פחם באירופה היבשתית. וופרטל עודנה מרכז תעשייתי גדול לתעשיות הטקסטיל, מטלורגיה, כימיקלים, תרופות, אלקטרוניקה, מכוניות, גומי, כלי רכב וציוד הדפסה. כאן הומצאה בשנת 1897 תרופת האספירין על ידי חב' התרופות באייר, וכך גם שואב האבק של Vorwerk-Kobold.
סמלה הבלתי-מעורער של וופרטל הוא הרכבת התלויה של העיר(גר'). הרכבת התלויה של וופרטל היא הארוכה באירופה ומהראשונות שנבנו בעולם - עוד בשנת 1901. כיום קיימות ארבע רכבות תלויות נוספות בגרמניה. ה-רכבת התלויה נמצאת בגובה של 12 מטרים מעל הקרקע (ולאורך רוב המסלול - מעל לנהר הוופר), ומסלולה חוצה את העיר ממזרח למערב לאורך של 13.3 קילומטרים. לרכבת התלויה עשרים תחנות ומהירותה הממוצעת 26 קמ"ש (מהירותה המרבית היא 60 קמ"ש). בכל יום נוסעים במונורייל כ-80,000 איש. הרכבת מופיעה בסמלים רבים של העיר.
בוופרטל קיים ריכוז הבתים מדור המייסדים (Gründerzeit, כינוי לתקופה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20) הגדול ביותר בגרמניה (לצד בון). בתים אלו מתאפיינים בצבעוניות רבה, מקוריות, אלגנטיות ופאר. מרכז העיר, באזור תחנת הרכבת המרכזית, נהרס ברובו במלחמת העולם השנייה, וכיום הוא נחשב בעיני רבים למכוער. השכונות המקיפות את המרכז, לעומת זאת, כוללות כמה מהרחובות הנאים, המקוריים והמעניינים ביותר בעיצובם בגרמניה. היכל העיר (Stadthalle) הוא מהבניינים המפוארים בנורדריין-וסטפאליה, ועיצובו מזכיר בניינים רבים בפריז.
וופרטל היא עיר תאומה של באר שבע מאז 1977.
היסטוריה

וופרטל בגבולותיה הנוכחיים הוקמה בשנת 1929 על ידי מיזוג שתי הערים ברמן ואלברפלד וחמש המושבות הקטנות מסביב. תחילה נקראה העיר "ברמן- אלברפלד" ובשנת 1930 שונה השם לשמה הנוכחי.
מ־5 ביולי 1933 עד 19 בינואר 1934 פעל בוופרטל מחנה הריכוז "קמנה", אשר היה אחד ממחנות הריכוז המוקדמים של השלטון הנאצי עבור מתנגדי הרייך השלישי. העיר וופרטל מפורסמת בהתנגדות שלה לשלטון הנאצי. "הצהרת ברמן" (או "ההצהרה התאולוגית של ברמן") משנת 1934 הייתה מסמך שאומץ על ידי נוצרים בגרמניה שהתנגדו לפילוסופיה הנאצית של "דויטשה כריסטן". ההצהרה גרסה כי הכנסייה הנוצרית ההפכה למושחתת וכי האידאולוגיה הנאצית את הבשורה הנוצרית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כ -40% מהבניינים בעיר נהרסו על ידי הפצצות בעלות הברית. עם זאת, מספר רב של אתרים היסטוריים נשמרו, כגון:
Ölberg (מגרמנית" הר השמן")- מחוז מעמד הפועלים המקורי הגדול ביותר בגרמניה, המוגן כאנדרטה היסטורית. מקור השם בשנות העשרים של המאה העשרים, כשהמחוז המשיך להשתמש בנרות שמן, בעוד שבבתי המגורים הבורגניים שמסביב כבר עברו לתאורת חשמל.
Brill - אחד המחוזות הגדולים ביותר בגרמניה של וילות Gründerzeit, כלומר וילות של המעמד הבינוני, שנבנו על ידי יזמים תעשייתיים במחצית השנייה של המאה ה -19.
ב -16 באפריל 1945 נכבשה העיר בידי חטיבת הרגלים ה -78 של ארצות הברית. לאחר המלחמה וופרטל השתייכה לאזור הכיבוש הבריטי, ולאחר מכן כחלק של מדינת נורדריין וסטפאליה במערב גרמניה.
תרבות ואומנות

בית האופרה של וופרטל נבנה במקור כ"תיאטרון העירוני" של ברמן בשנת 1905. המבנה ניזוק קשות בהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה ונפתח מחדש למבקרים בשנת 1956. הוא שופץ שוב במהלך 2006–2009.
אולם הקונצרטים Concherthall Stadthalle הוא ביתה של התזמורת הסימפונית העירונית והוא מפורסם בזכות האקוסטיקה היוצאת דופן שלו.
מאז 1973 פועל בעיר "תיאטרון המחול של פינה באוש" ("Tanztheater Wuppertal Pina Bausch"(גר')), שממשיך לפעול גם לאחר מותה של האמנית ב-2009. הבעלות על התיאטרון מתחלקת בין העיר (95%) לבנה של האמנית המנוחה (5%).
המוזיאון לאומנות Von der Heydt מציג יצירות אומנות מהמאה ה -17 ועד ימינו. היצירה הראשונה של פיקאסו שהופיעה אי פעם בציבור הוצגה כאן לראשונה.
הפסל טוני קראג הקים בוופרטל את גן הפסלים Skulpturenpark Waldfrieden אשר כולל גם אולם תצוגה מקורה.
בנוסף, בוופרטל ישנו גן חיות עירוני וכן גן בוטאני.
חינוך

בוופרטל ממוקמים ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה:
אוניברסיטת וופרטאל (Bergische Universität Wuppertal) אשר נוסדה ב-1972. באוניברסיטה לומדים כ-20,000 סטודנטים והיא מציעה 7 פקולטות- מדעי הרוח והתרבות; כלכלה ועסקים; מתמטיקה ומדעי הטבע; ארכיטקטורה; הנדסת חשמל, טכנולוגיית מידע וטכנולוגיית מדיה; חינוך ומדעי חברה; וכן אומנות ועיצוב.
אוניברסיטת FOM למדעים יישומיים
שלוחה של אוניברסיטת קולון למוזיקה
המכללה לתאולוגיה (Theologische Zentrum Wuppertal)
בנוסף פועלת בעיר Junior Uni - יוזמה ייחודית במימון פרטי ללימודי העשרה במדעים לילדים ובני נוער מגיל 4 עד 18 מחוץ לתוכנית הלימודים.
אישים חשובים

בוופרטל נולד ב-1820 פרידריך אנגלס, אשר יחד עם קרל מרקס פרסם את המניפסט הקומוניסטי רב ההשפעה.
יוהאנס ראו, אשר שימש כראש עיריית וופרטל, כראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה במשך עשרים שנה וכנשיא גרמניה במשך חמש שנים, נולד בוופרטל ב-1931.
ב-1869 נולדה בעיר המשוררת והמחזאית היהודייה אלזה לסקר-שילר. המחזה הראשון שלה, Die Wupper, קרוי על שם הנהר.
ערים תאומות

ישראל באר שבע, ישראל
גרמניה ברלין, גרמניה
רוסיה יקטירינבורג, רוסיה
פולין לגניצה, פולין
ניקרגואה מטגלפה, ניקרגואה
בריטניה סאות' טיינסייד, בריטניה
צרפת סנט אטיין, צרפת
סלובקיה קושיצה, סלובקיה
גרמניה שוורין, גרמניה
סיאטל סיהוקס

לומן פילד, אצטדיונם הביתי של הסיהוקס
סיאטל סיהוקס (באנגלית: Seattle Seahawks; כינוי: סיהוקס) היא קבוצת NFL שבסיסה בסיאטל, וושינגטון.
הקבוצה הצטרפה לליגה בשנת 1976 יחד עם קבוצת טמפה ביי באקנירס. מגרשה הביתי הנוכחי הוא לומן פילד, לאחר שאת מרבית שנותיה בליגה בילתה הקבוצה ב"קינגדום".
היסטוריה

בשנת 1970 הנהלת ה-NFL החליטה להוסיף שתי קבוצות לליגה וסיאטל הייתה אחת מהן. ב-1975 הוכרז שמה ונבחר לה מנכ"ל ומאמנה הראשון ג'ק פאטרה.
עם הצטרפותה שובצה הקבוצה לבית המערבי של ה-AFC, שם שיחקה לצד הקבוצות סן דייגו צ'רג'רס, דנבר ברונקוס, אוקלנד ריידרס וקנזס סיטי צ'יפס. בשנת 2002, עם השינויים שנעשו במבנה הליגה, נאלצה הקבוצה לעבור לבית המערבי של ה-NFC. זאת מאחר שארבע הקבוצות הנותרות בבית הרכיבו את הבית המערבי ההיסטורי של ה-AFL, ועל כן לא ניתן היה להעבירן.
בעונת 2005 העפילה סיאטל לראשונה לסופרבול, בו הפסידה לפיטסבורג סטילרס בתוצאה של 21-10.
בשנת 2012 בחרו סיאטל בסיבוב השלישי בקוורטרבק ראסל וילסון ובאותה שנה הוא נבחר לרוקי השנה.
בעונת 2013 רשמה הקבוצה את ההישג הטוב ביותר שלה במהלך שנותיה בליגה, כשזכתה בסופרבול לאחר ניצחון בתוצאה של 8-43 על קבוצת דנוור ברונקוס. שנה לאחר מכן העפילה סיאטל בפעם השנייה ברציפות לסופרבול, לאחר ניצחון בהארכה על גרין ביי פאקרס 22-28 בגמר ה-NFC. סיאטל חזרה במשחק זה מפיגור של 16 נקודות. בסופרבול XLIX באותה עונה הפסידה סיאטל 28-24 לניו אינגלנד פטריוטס.
הכינוי של אוהדי סיאטל הוא "האדם ה-12" משום שעל המגרש יש 11 שחקנים והקהל הוא מעין "השחקן ה-12", אוהדי סיאטל שברו שני שיאי גינס כקהל הכי רועש באירוע ספורט פעם אחת נגד סן פרנסיסקו 49' (שנחשבת היריבה הגדולה שלה) ב-2013, ולאחר כמה חודשים שברו את השיא שוב נגד ניו אורלינס סיינטס עם 137 דציבלים.
חברי היכל התהילה

סטיב לג'נט (Stephen Michael Largent) בשנת 1995
קורטז קנדי (Cortez Kennedy) בשנת 2012
וולטר ג'ונס (Walter Jones Jr)
קני איסלי (Kenneth Mason Easley Jr) בשנת 2017
הערות שוליים

↑  profootballtalk.nbcsports.com
| קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-AFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC | קבוצות ליגת ה-NFL> חטיבת ה-NFC |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | הבית הצפוני | הבית הדרומי | הבית המערבי | הבית המזרחי | הבית הצפוני | הבית הדרומי | הבית המערבי |
| באפלו בילס | בולטימור רייבנס | יוסטון טקסאנס | דנוור ברונקוס | דאלאס קאובויס | שיקגו ברס | אטלנטה פאלקונס | אריזונה קרדינלס |
| מיאמי דולפינס | סינסינטי בנגלס | אינדיאנפוליס קולטס | קנזס סיטי צ'יפס | ניו יורק ג'איינטס | דטרויט ליונס | קרוליינה פנתרס | לוס אנג'לס ראמס |
| ניו אינגלנד פטריוטס | קליבלנד בראונס | ג'קסונוויל ג'אגוארס | לאס וגאס ריידרס | פילדלפיה איגלס | גרין ביי פקרס | ניו אורלינס סיינטס | סן פרנסיסקו 49' |
| ניו יורק ג'טס | פיטסבורג סטילרס | טנסי טייטאנס | לוס אנג'לס צ'רג'רס | וושינגטון קומנדרס | מינסוטה ויקינגס | טמפה ביי באקנירס | סיאטל סיהוקס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n81059560  VIAF: 157043164   WorldCat (עם VIAF): 157043164 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרקוס ומוואקאריס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 במאי 1905 דנאקוס, באי סירוס, באיים הקיקלאדיים ביוון 
 פטירה:  8 בפברואר 1972 (בגיל 66) Red Cross Hospital, יוון 
 מקום קבורה:  Third Cemetery of Athens 
 מוקד פעילות:  יוון 
 סוגה:  רבטיקו
 שפה מועדפת:  יוונית מודרנית 
 כלי נגינה:  בוזוקי 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 בת זוג:  אלני מברואידי "זינגואלה"   אוונגליה (1972-1942)
 צאצאים:  Stelios Vamvakaris, Domenikos Vamvakaris 
 מספר צאצאים:  5 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרקוס ומוואקאריס (ביוונית: Μάρκος Βαμβακάρης; ‏10 במאי 1905 – 8 בפברואר 1972) היה זמר, מלחין-יוצר ובוזוקאי יווני, מגדולי יוצרי מוזיקת הרבטיקו. בעל קול גס משהו, מתכתי וחזק, היה נציג הסגנון הקרוי "מפיראוס" (פיראוטיקו רבטיקו) וכונה "פטריארך" או ה"סבא" של הרבטיקו. היה ידוע גם פשוט כ"מרקוס" או "פראנגוס" ("הקתולי").
רקע משפחתי ותחילת דרכו

מרקוס ומוואקאריס נולד בשנת 1905 בכפר דנאקוס באי סירוס שבאיים הקיקלאדיים וגדל באותו אי בשכונת סקאלי ב"אנו חורה" בעיר אנו סירוס (אנ'). הוא היה הבן הבכור מבין ששת הילדים של דומיניקוס ומוואקאריס ושל אשתו אלפידה (לבית פרוֹבֶלֶנגיוס),

בני איכרים עניים. בדומה לרבים מתושבי האי הם היו בני הדת הרומית - קתולית. משם כינויו של ומוואקאריס ביוון - Φράγκος "פראנגוס" ("הפרנקי"), שם שבו הרוב האורתודוקסי ביוון היה מכנה את הקתוליים המקומיים לפי הכינוי בשימוש לגבי הזרים מן המערב - למשפחתו הייתה מסורת מוזיקלית, כשסבו היה מחבר שירים ולחנים ואביו ושני דודיו מצד האב היו מנגנים בחמת החלילים היווני "גאידה". כילד לפעמים ליווה מרקוס את נגינת אביו בצלילי תוף.
ומוואקאריס נטש מוקדם את בית הספר ועבד יחד עם אמו בבית חרושת לכותנה.
בגיל 12, מתוך חשש-שוא שהמשטרה מחפשת אותו, עזב מרקוס את האי והפליג לפיראוס (פיריאס), שם עבד לפרנסתו בעבודות שונות: היה סבל בנמל, פקיד במכרה פחם, לטש וקצב. אחרי שבעות ביום עמל קשות במלאכותיו השונות בערבים היה מבלה ומעשן חשיש בחברת זונות. המשפחה הצטרפה אליו בפיראוס מאוחר יותר.
המשיכה למוזיקה דחפה אותו ללמוד תוך זמן קצר (חצי שנה, לפי האגדה - אצל בוזוקאי ניקוס איוואליוטיס, שנודע בשם "ניקוס הזקן") את אמנות הנגינה בבוזוקי והצליח להשתלב במועדונים ובמחששות הקרויים "טֶקֶדֶס" (ביחיד: טֶקֶה) שקהלם היו אנשים פשוטים ואף מהעולם התחתון.
עם הזמן נעשה מוכר הודות לווירטואוזיות של נגינתו ולכישוריו כיוצר.
הקריירה המוזיקלית. חלוץ תקליטי הרבטיקו והבוזוקי

יחד עם נגן הבגלמה יורגוס באטיס, הזמר סטראטוס פאיומידזיס והבוזוקאי והמלחין אנסטיס דליאס (הידוע גם כ"ארטמיס") הרכיב את "הרביעייה המפורסמת של פיראוס" - η ξακουστή Τετράς του Πειραιώς - (אִי קְסאקוסטי טֶטראס טוּ פיראוֹס). בשנת 1933 שווק התקליט הראשון שלו ב-78 סיבובים "קאראדוזני" Καραντουζένι,
(Έπρεπε να 'ρχόσουνα, ρε μάγκα, στον τεκέ μας אֶפְּרֶפֶה נה'רחוֹסוּנֶה, רָה מאנגה, סטון טֶקֶה מאס)
שנחשב התקליט הראשון למוזיקת בוזוקי שהוקלט ביוון. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה פעילותו הגיעה לשיא הפוריות. הקליט בעיקר בשביל החברות "קולומביה", "פרלאפון" ו"אודיאון".
בשנת 1935 הוציא את התקליט שבו שירו הכי ידוע "פראנגוסיריאני" Φραγκοσυριανή (הנערה ה"פראנגית" מסירוס).
ומוואקאריס המשיך להלחין ולכתוב גם אחרי שנת 1936 בימי הנהגת הצנזורה ("לוגוקריסיה") הקשוחה של משטר מטקסס, כשדאג שלא להזכיר יותר בשיריו את החשיש ואת גבורי העולם התחתון.
אחרי נישואים ראשונים סוערים בנעוריו לאלני מברואידי, זונה שנודעה בכינוי זינגואלה שפרשה עליו את חסותה, שמטלטלותיהם שאב השראה ללא מעט שירים, בשנת 1942 התחתן ומבוואקאריס שנית, בכנסייה אורתודוקסית, לאשה בשם ואנגליה. הכנסייה הקתולית נידתה אותו משורותיה ולא הסכימה לבטל את נישואיו הראשונים עד לשנת 1966. מנישואיו השניים נולדו לו חמישה ילדים, מהם שניים מתו בגיל צעיר.
אחרי מלחמת העולם השנייה הקריירה שלו ידעה תקופה של משבר. המוזיקה שלו יצאה מהאופנה ובנוסף לקה בקשיים נשימתיים ובדלקת פרקים באצבעותיו. לא הקליט שוב והתפרנס בדוחק.
בהתחלת שנות השישים חלה תחייה של שירת הרבטיקו ומיוזמתם של ואסיליס ציצאניס ואחרים חלק משיריו הישנים וגם יצירות חדשות שלו
הוקלטו על ידי אמנים צעירים כמו גריגוריס ביתיקוציס, קטי גריי, אנדזלה גְרֶקה, בעיבודים ותזמורים חדשים.
מרקוס ומוואקאריס נפטר בשנת 1972 בגיל 66 בניקאה באטיקה.
חיים אישיים

ומבאקאריס השאיר שלושה ילדים, סטליוס, סטברוס ודומניקוס.
סטליוס ומוואקאריס נשא לאישה את ההולנדית מריה טוב, אחותם של בני הצמד המוזיקלי "פלינגסאונד טול אנד טול".
הוא שר יחד עם אשתו ועם בנותיהם גלה וקורינה ומוואקאריס את הלהיט של להקת טו אנד טול "אלני" (לחן:ברוס סמיטון)
סגנונו

סגנון ההלחנה של ומוואקאריס היה ממש פשוט: תזמור מזערי, קווים מלודיים ללא קישוטים, ובנוסף גם המלים לא מתיפיפיות.
אחת הדוגמאות לאמנותו הוא הלהיט שלו "ריסיך בורקים - Τα ματόκλαδα σου λάμπουν (טא מטוקלאדה סו לאמפון)
מורכב מארבעה קופלטים קצרים, כל אחד מושר על אותה מנגינה, תוך הפיכת סדרם של המשפטים בקופלט בפעם השנייה, ואותו קטע כלי המפריד בין הארבעת הבתים.
וכו'
הנצחה

1995 נחנך המוזיאון ע"ש מרקוס ומוואקאריס בשכונת סקאלי באנו סירוס.
2000 סרט תיעודי של יורגוס זרבאס על חיי מרקוס ומוואקאריס
M' Aresoun oi Kardies san ti diki mou (אני אוהב לבבות הדומים ללבי)
(קטע מן הסרט
2003 הופיע תקליטור כפול "הוקרה לומוואקאריס" של הזמר יורגוס דאלארס עם שירי ומוואקאריס שביצע בשלושה קונצרטים בספטמבר 2002 בארמופוליס, עם בניו של ומוואקאריס - סטליוס ודומניקוס כאורחים.
2007 סדרת טלוויזיה בשם "רבטיקי היסטוריה - מרקוס ומוואקאריס" ב 4 חלקים הופקה על ידי לאזארוס לאזרידיס
השיר Γράμμα στο Μάρκο Βαμβακάρη" (גראמה סטו מרקו ומוואקארי" - מכתב למרקוס ומוואקאריס) מאת סטברוס קסרחקוס על מלים של ניקוס גאצוס - בוצע על ידי יורגוס דלארס והשחקנית דספו דיאמאנטידו
השיר O Μάρκος ("מרקוס") מאת תודורוס דרווניוטיס וקוסטס וירבוס, שובצע על ידי הזמרת קטי אבאווי.
שמו של ומוואקאריס מוזכר גם ב:
מספר שירים יווניים:
Δέκα παλικάρια(דקה פליקאריה - עשרה בנים) מאת מנוס לואיזוס ולפתריס פפדופולוס, בביצועו של יורגוס דלארס
Είχες θάλασσες στα μάτια (איחס תאלסס סטה מאטיה - היה לך ים בעיניים) מאת איליאס אנדירופולוס ומיכליס בורבוליס, בביצועו של אנדוניס קוליאניס
Η μικρή ιστορία της Μαρίνας (אי מיקרי איסטוריה טיס מרינס - סיפורה הקצר של מרינה) מאת דיוניסיס צאקניס
Ροκ φεγγάρι (רוק פנגארי - ירח רוק) מאת אנדריאס מקסס וואסיליס מסטרוקוסטס, בביצועו של פסחאליס טרזיס
Σαν τον Σαμουήλ στο Κούγκι - סאן טון סמואיל סטו קוגי - כמו סמואיל בקוגי) מאת דזימיס פנוסיס
Στο ρετιρέ (סטו רטירה - בפנטהאוס) מאת אנדוניס רפאניס על מלים מאת אנגלוס אקסיוטיס, בביצועו של אנדוניס קלויאניס
Τα μεσημέρια της Κυριακής (טה מסימריה טיס קיריאקיס - שעות אחרי הצהרים של יום ראשון) מאת יורגוס חדזינאסיוס ויאנוי לוגותטיס
ברומן קומיקס "רבטיקו" מאת דוד פרידום (2009)
דיסקוגרפיה

ומוואקאריס הקליט בין השנים 1933–1956 למעלה ממאתיים שירים, (רובם על תקליטים ב 78 סיבובים), שחיבר בעצמו או פרי יצירתם של מלחינים אחרים כמו ספירוס פריסטריס (30 שירים) ווסיליס ציצאניס (24 שירים), אפוסטולוס חאדזיכריסטוס (7 שירים). בגלל בעיות משפטיות הקשורות לנישואיו הראשונים, חלק משיריו פורסמו תחת שם העט "רוקוס" או תחת שמות של ידידים או מוזיקאים אחרים.
Markos Vamvakaris Bouzouki Pioneer: 1932-1940 Rounder Select, 1998.
ראו גם

Vamvakaris, Markos. . Ed. Angeliki-Vellou-Keil. Athens, Greece: Ekdosis Papazisi, 1978.
Μάρκος Βαμβακάρης , Αγγελικής Βέλλου-Κάιλ, Εκδόσεις Παπαζήση, 1978
(מרקוס ומוואקאריס - אוטוביוגרפיה - בעריכתה של אנגליקי ולו קייל, פאפזיסי, אתונה 1978) (ביוונית)
Ilias Voliotis Kapetanakis - 
Μάγκες Αλήστου Εποχής, Ηλία Βολιότη-Καπετανάκη, Εκδοσεις Μετρονόμος, 2005
(איליה ווליוטיס-קפטנאקיס - "מאנגס" מתקופה בלתי נשכחת,, הוצאת מטרונומוס, 2005)
Panayotis Kounadis, Ekdosis Katharti 2005
, Παναγιώτη Κουνάδη, Εκδόσεις Κατάρτι, 2005
(פנאיוטיס קונאדיס - מרקוס ומוואקאריס - 1905–1972 - מנגאס נולדתי, מנגאס אמות, הוצאת קתארטיס, 2005)
Emery, Ed; Petropoulos, Elias. Songs of the Greek Underworld: The Rebetika Tradition. London:
Saqi,2000.(באנגלית)
(אד. אמרי ואליאס פטרופולוס - שירי העולם התחתון ביוון:מסורת הרבטיקה, הוצאת סאקי, לונדון
2000)
Holst, Gail. . Athens:
Anglo-Hellenic Publishing, 1975
(גייל הולסט - דרך לרבטיקה: מוזיקה מתת-תרבות יוונית:שירי אהבה, עצב וחשיש, אתונה, ההוצאה האנגלו-הלנית, 1975) (באנגלית)
Γιώργος Σκαμπαρδώνης
 Εκδ. Ελληνικά Γράμματα - 2008
(יורגוס סקאבארדוניס - הכל הולך טוב נגדנו' הוצאת "אלניקה גראמאטה" 2008) (ביוונית)
הערות שוליים

↑  תאופילוס סאראסידיס - באתר "מאטיה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457798605171  BnF: cb14235393j (data)  GND: 13526684X  ISNI: 0000 0000 6322 407X  LCCN: no97026757  MusicBrainz: 482a86e0-4d49-4d26-8406-3d06f01f0285  NLA: 36194489  NLG: 182966  SNAC: w6ms40d7  SUDOC: 084748362  Trove: 1227132  VIAF: 34060716   WorldCat (עם VIAF): 34060716
מצפה רביבים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מצפה 
 כתובת:  הנגב 
 מיקום:  מועצה אזורית רמת הנגב 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1943
 תאריך פתיחה רשמי:  1943 
 אדריכל:  יעקב מטריקין 
 
 קואורדינטות:  31°02′23″N 34°43′06″E﻿ / ﻿31.039620047969°N 34.718273360221°E﻿ / 31.039620047969; 34.718273360221
 mitzpe-revivim.com
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מצפה רביבים(למפת צפון הנגב רגילה) מצפה רביבים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה רביבים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה רביבים
 
מערה במצפה רביבים
מצפה רביבים (נקרא גם תל צופים) הוא אחד משלושת המצפים בנגב שהוקמו בשנת 1943.
שיטפון בביר עסלוג'
היסטוריה

בשנת 1938 הוקמה "קבוצת רביבים" בראשון לציון, באתר בו היו קודם לכן אנשי גרעין השדה שהתיישב בשדה נחום. חברי הקבוצה היו צעירים מגרמניה וצעירים ארצישראליים מזרחיים חברי תנועת הנוער העובד, שהתחנכו בקיבוץ גבעת ברנר.
האדמות עליהם הוקם הקיבוץ נרכשו בשנות ה-30 על ידי יהודים מדרום אפריקה באמצעות אנשי הכשרת היישוב מבדואים משבט אל-עזאזמה. לאחר מכן תרמו הרוכשים את הקרקע לקרן קיימת לישראל.
הקיבוץ עלה לקרקע ב-7 ביולי 1943, בשם תל צופים כאחד משלושת המצפים בנגב. מדיניות הספר הלבן באותה תקופה לא איפשרה הקמת יישובים יהודיים בנגב, ולכן הוקמו המצפים תחת מסווה של תחנות מחקר חקלאיות. את השם נתן לקיבוץ מנהיג תנועת העבודה ברל כצנלסון, רביבים היה שמו של ביטאון שהוציא הסופר יוסף חיים ברנר (מחלוצי הספרות העברית המודרנית) ומכאן גם שמו של הקיבוץ. המצפה נמצא בקרבת קיבוץ רביבים ונחשב היום ל"נקודה הישנה".
מצפה רביבים הוקם ביולי 1943, מספר חודשים לאחר מרד גטו ורשה וזו מגילת היסוד:
היום, יום שני כ״ט במנחם־אב, שנת חמשת אלפים שבע מאות ושלוש שנים לבריאת העולם, בימי אימה והרס; השמדת העם היהודי בתפוצותיו; בימי חורבן קהילות ישראל ומשכנותיו. ארבע שנים למסע השמד של גרמניה הפשיסטית על העמים ועל העם היהודי. בימי היאבקות עם ישראל על זכותו לחיים במכורתו -
אנו, דור הבנים הצעירים, קבוצת הנוער העובד רביבים הקיבוץ המאוחד, שהייתה חמש שנים במושבה ראשון לציון ושנאבקה על זכותו של הפועל העברי לעבודה במושבה, בנים להסתדרות הכללית של העובדים העבריים - מניחים את היסוד לביתנו ולהתיישבות היהודית בנגב הרחוק והשומם, אשר ישמש בית ומקלט להמוני היהודים המעונים והדווים. תשמש אבן פינה זו קרן אור, הצלה ותוחלת לנוער העברי בגולה ובציון הנגאלת.
הסיבות להקמה המצפה

השם "מצפה" ניתן למקום על מנת לספק את הבריטים שלא מדובר ביישוב קבע ומספר האנשים במקום הוגבל ל-12. במפות של התקופה נכתב השם "תל צופים". המתיישבים קראו למקום עסלוג' כדי לבדל את עצמם מרביבים שבראשון לציון, בה חיו באותו זמן רוב חברי הקיבוץ. לנגב נשלחו בעיקר רווקים. כשהוקם המצפה הוא היה היישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל ואמור היה להפוך ליישוב קבע, כשהתנאים הסביבתיים יוכחו כמתאימים למגורים. להקמתו הייתה גם חשיבות אסטרטגית בתקופת המנדט הבריטי – הגברת הנוכחות היהודית בנגב, כאשר לאחר המרד הערבי מנעו חוקי המנדט מן היהודים רכישת קרקעות במרבית שטחי ארץ ישראל. בעקבות הקמתו, נכלל הנגב בתוכנית החלוקה של ועדת אונסקו"פ, ובעקבות זאת גם בהחלטת האו"ם על חלוקת הארץ.
מים

מקור המים היחיד הייתה באר שנקדחה על ידי הבריטים מספר שנים קודם לכן. ביום העלייה על הקרקע נפטר מטיפוס מזכיר היישוב – משה ליבר, והבאר נקראה על שמו. מי הבאר המליחים שמשו לניסיונות חקלאיים של המצפה, מסגרת תפקידו הלאומי לבדוק אפשרויות של התיישבות בנגב. מי השתייה נקנו מבארות ביר עסלוג'. ניסיון נוסף היה לנצל את מי השיטפונות, לאגום אותם ולגדל חיטה בלימנים. המפעל הזה נוהל על ידי המהנדס דב קובלנוב. אף על פי שהושקעו במפעל מאמצים וכספים רבים הוא ננטש בעיקר בגלל חורפים ללא שיטפונות.
ועדת אונסקו"פ

במאי 1947 ביקרה ברביבים ועדת אונסקו"פ – הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל. בזכות הביקור זכתה ההתיישבות היהודית בנגב לתהודה ציבורית חזקה. הסוכנות היהודית הודיעה לקיבוץ שיש לעשות את מיטב המאמצים להוכיח לוועדה "שכדי להפריח את הנגב נחוצה אוכלוסייה" יהודית באזור מהסוג המצוי ברביבים. למזלם של המתיישבים, בעקבות השיטפון שחל באותה שנה, פריחת הסייפנים ולבלוב השדות שבמקום הייתה מרהיבה. חברי המשלחת התרשמו עמוקות, ראש המשלחת הביע הערכה לחלוצים על הפכם מדבר לגן פורח. הביקור זכה להבלטה בעיתונות. יש הטוענים כי לביקור זה הייתה השפעה מכרעת בהחלטת ועדת אונסקו"פ לכלול את הנגב בתחום המדינה היהודית.
מלחמת העצמאות

עד נובמבר 1947, התנהלו יחסי שכנות טובים עם השכנים הבדואים. בעקבות החלטת החלוקה בכ"ט בנובמבר, כל שבט נאלץ להחליט אם להישאר לצד היישוב היהודי או לחבור לצבא מצרים שהתקרב לאזור רביבים. בחודש יוני השתתפו חברים מרביבים בהתקפה של הפלמ"ח על הכפר השכן ביר עסלוג'. בהתקפה זו נהרגו 11 חיילים ישראליים, מתוכם שלושה חברי רביבים (סיפור הקרב).
אזור ביר עסלוג' נכבש סופית בידי חטיבת הנגב במבצע חורב ב-27 בדצמבר 1948.
ביום 18 ביולי 1948 הופצץ היישוב במשך יום שלם על ידי חיל האוויר המצרי. אחרי תשע התקפות אוויריות הגיעו שני מטוסים של טייסת הנגב והצליחו להפיל מטוס מצרי ולפגוע בשני. כעבור ימים מספר נכנסה לתוקפה ההפוגה השנייה.
ראו גם

רביבים
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
לקריאה נוספת

רות קרק, שישים שנה למצפות בנגב, אריאל, 2003
רות קרק, תולדות ההתיישבות החלוצית בנגב עד 1948, הקיבוץ המאוחד, 1973
עדין קווה, השנים הנעלמות של קיבוץ רביבים, פנים – תרבות חברה וחינוך גיליון 51, 2010
חירם דנין, זכרונות ומעשים, עמ' 66–69, 83–84
הערות שוליים

↑  שדה נחום, דבר, 20 באפריל 1939
↑  המשך הויכוח על הפעולה במושבות, דבר, 1 בפברואר 1939: "נוער גרמני וארצישראלי. שום תנועה יפת־נפש אינה רוצה לטפל בה. שם נוער מסמטאות ירושלים, נוער מזרח ממוזג עם נוער מגרמניה."
↑  חירם דנין, זכרונות ומעשים, דפוס אילון, עמ' 66–69, 83–84
↑  המהנדס שתכנן ופיקח על מערכת איסוף השטפנות בניית המאגרים ולימן.
↑  רכב ובו חברי רביבים עם "מוכתר" הקיבוץ אריה יחיאלי נסע למחנה הבריטי בביר עסלוג'. הבריטים סירבו להקצות אמבולנס לפינוי הפצוע. בינתיים התארגנו ערביי העזאזמה, ופתחו באש על הרכב בדרכו חזרה לרביבים. באש נהרגו 3 מחברי הקיבוץ.
↑  מיומנה של טובה דרור באתר רביבים
עמוד האש (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  לארי פריש 
 הופק בידי:  לארי פריש יצחק אגדתי מרדכי נבון
 תסריט:  לארי פריש יו ניסנסון
 עריכה:  נלי בוגור
 שחקנים ראשיים:  נחמה הנדל לורנס מונטיין אורי זוהר מיכאל שילה שלומיאל יעקבי עמוס מוקדי אלכס פלג אלי פן יצחק שילוח משה יערי
 מוזיקה:  משה וילנסקי
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  סרטי גבע
 הקרנת בכורה:  1959 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
עמוד האש הוא סרט עלילתי ישראלי בשחור־לבן מ־1959.
עלילה

הסרט מספר על מלחמת העצמאות באזור הנגב. עלילת הסרט היא ז'אנר מקובל בקולנוע המלחמתי של "לכודים מאחורי קווי האויב", אך עם הייחוד שבכוח ישנה גם חיילת (נחמה הנדל). הכוח מגלה שהאויב זומם להשמיד עיר בישראל, ובמסע חזרה למפקדה, בניסיון להביא הביתה את הידיעה, נותרים רק שניים, החיילת והחייל דוד (לורנס מונטיין), אשר גם מתאהבים במהלך המסע.
הסרט צולם בקיבוץ רביבים וחברי הקיבוץ וגרעיני נח"ל שימשו כניצבים.
שחקנים נוספים: אורי זוהר בתפקיד יוסי ומיכאל שילה בתפקיד אורי.
בנוסף למשחקה בסרט, ביצעה נחמה הנדל גם את שיר הנושא, "היה הוא אפור" (מילים: עודד אבישר, לחן: משה וילנסקי).
הסרט יצא ב־1963 גם בגרסה אנגלית בשם "The Pillar of Fire".
ראו גם

היסטוריה של הקולנוע הישראלי: תקופת היישוב ושנות החמישים