יחסי הונג קונג – טאיוואן
היסטוריה > הונג קונג במהלך מלחמת העולם השנייה

הממשלה הלאומנית ביקשה מהבריטים כי הטייסים הבריטיים ישמשו כיועצים בחיל האוויר הלאומני, וביקשה גם לאפשר ללאומנים ליצור מפעל סודי למטוסים בהונג קונג; הבריטים דחו את הבקשות האלה. בינואר 1941כשהצבא היפני התקדם ביבשת סין לעבר הונג קונג, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל נרתע מלהגן על המושבה, ואמר שיש להפחית שם את כוחות ההגנה ל"קנה מידה סמלי". בקיץ 1941 היה לבריטים וללאומנים, תחת צ'יאנג קאי-שק, הסכם לשיתוף פעולה צבאי, כשהם מסכימים שאם הונג קונג תותקף על ידי היפנים, אז הלאומנים יתקפו את היפנים מאחור ויספקו הקלה לבריטים.
צ'אן צ'אק היה נציג הממשלה הלאומנית בהונג קונג כאשר היפנים תקפו ב-8 בדצמבר 1941. לפני תאריך זה, מלחמת סין–יפן השנייה התנהלה במשך מספר שנים מבלי שהרפובליקה הסינית הכריזה אי פעם מלחמה על יפן. בעקבות הפלישה היפנית להונג קונג, צ'יאנג קאי-שק הכריז מלחמה על יפן למחרת, ב-9 בדצמבר 1941. בנוסף, ב-9 בדצמבר 1941, הורה צ'יאנג קאי-שק לשלושה חיל לאומנים, בהנחיית הגנרל יו הנמו, לפנות לעבר הונג קונג. התוכנית הייתה שהצבא הלאומני יילחם ביפנים מאחור ב-1 בינואר 1942, אך היפנים כבר שברו את ההגנה של הונג קונג לפני שהלאומנים יכלו לקבל עמדה לתקוף.
עם ניצחון מהיר של היפנים נגד המושבה המוגנת והחלשה בדצמבר 1941, החל הכיבוש היפני על הונג קונג, מה שהפך הן את הונג קונג והן את טאיוואן יחדיו לנתיני האימפריה היפנית.
באותו החודש, בדצמבר 1941, ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, מספר חודשים לאחר שהצטרפה לאמנה האטלנטית והסכימה לדה-קלוניזציה. למרות ההגנה החלשה על הונג קונג וההסכמים של הבריטים להסכם תשע הכוח, האמנה האטלנטית והצהרת האו"ם, הבריטים סירבו להתיישב ולהעביר את הונג קונג לידי הרפובליקה הסינית.
בינואר 1942 הפך צ'יאנג קאי-שק למפקד עליון של תיאטרון סין בורמה הודו של מעצמות בעלות הברית, ששקל את הונג קונג תחת פיקודו, ולא תחת הבריטים. הבריטים הסכימו כי הונג קונג "תהיה בתחום המבצעי של הגנרליסימו צ'יאנג קאי-שק". צ'יאנג החל לחשוב על ביטול האמנות הבלתי שוויוניות, שכן מיתוס הבלתי מנוצח הבריטי התנפץ, והורה לשגריר ולינגטון קו למצוא מידע נוסף על עמדתם של הבריטים לגבי עתידה של הונג קונג. משרד המושבות הבריטי אמר כי "ההסדרים הקיימים לפני הכיבוש היפני לא יוחזרו", מה שמסמן פוטנציאל לנסיגה חוזרת של הונג קונג לרפובליקה הסינית.
בסוף 1942 ביטלה הרפובליקה הסינית את האמנות הלא שוויוניות והחלה במשא ומתן עם בריטניה על כינון חוזה חדש והוגן יותר. צ'יאנג קאי שק ניסה להעלות את נושא הונג קונג לסדר היום של שתי המפלגות, והציע כי יש להחזיר את השטחים החדשים לרפובליקה הסינית יחד עם הוויתורים הזרים האחרים. ב-13 בנובמבר 1942 נפגש ט.וו.סונג עם הוראס ג'יימס סימור כדי לבקש את הצירוף הרטרוסיבי של השטחים החדשים. הלאומנים הקפידו לבקש את השטחים החדשים ולא את כל הונג קונג, בידיעה שהשטחים החדשים היו משולבים עמוקות וחיוניים לשאר חלקי הונג קונג, והחזרת השטחים החדשים תהפוך את שאר הונג קונג לחסרת ערך לבריטים. דבר זה נדחה בחריפות על ידי וינסטון צ'רצ'יל, ובריטניה גם דרשה מהרפובליקה הסינית לתת את הסכמתם בכתב לכך שוויתור השטחים החדשים לא נכלל באמנות הלא שוויוניות, אחרת הם יסרבו לחתום וכך גם הרפובליקה הסינית נאלצה להוריד את הזיכיון של השטחים החדשים מסדר היום. בשנת 1943 חתמו שני הצדדים על הסכם השוויון הבריטי-סיני החדש, כאשר הרפובליקה הסינית הבטיחה את הזכות להעלות את נושא הונג קונג והשטחים החדשים בהזדמנות מאוחרת יותר. ב-11 בינואר 1943 שלח ט.וו. סונג הודעה להוראס ג'יימס סימור, בה נאמר כי "שממשלת סין שומרת על זכותה להציע [השטחים המושכרים של הונג קונג] לדיון במועד מאוחר יותר". יממה לאחר מכן, ב-12 בינואר 1943, ערך ט.וו. סונג מסיבת עיתונאים בה הסביר את ההסכם.