stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנזאלדהיד
תגובות

בחמצון בנזאלדהיד הופך לחומצה בנזואית, ניתן לקבל בנזיל אלכוהול מבנזאלדהיד בהידרוגנציה. תגובה עם נתרן אצטט ואנהידריד אצטי נותנת חומצה צינמית. בנוכחות בסיס מרוכז בנזאלדהיד עובר דיספרופורציונציה (תגובת Cannizzaro) : מולקולה אחת מחומצנת לחומצה בנזואית ואחת מחוזרת לבנזיל אלכוהול
כאשר מוחלף הבסיס באלקוקסיד (תגובת מתקבל אסטר במקום מולקולות חומצה וכוהל
שימושים

כתוסף מזון בנזאלדהיד מקנה ארומת שקדים למוצרים שונים, הוא משמש גם בתכשירים קוסמטיים.
בתעשייה בנזאלדהיד הוא חומר גלם לחומרים אורגנים שונים המשמשים למגוון יישומים כתרופות ותוספי פולימרים. צבע האנילין מלאכיט ירוק מופק מבנזאלדהיד ודי-מתיל אנילין. מפיקים מבנזאלדהיד גם נגזרות של סינאמאלדהיד וסטירן.
הערות שוליים

↑  ציאניד ודובדבנים, "מדע בצלחת", נעמי זיו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283270305171  GND: 4144489-9  LCCN: sh85013226 
תגובת הפרוק של אמיגדלין לבנזאלדהיד
תגובת קניצרו של בנזאלדהיד.
תגובת Tishchenko - חמצון-חיזור (דיספרופורציונציה) של בנזאלדהיד בנוכחות אלקוקסיד לקבלת אסטר.
אסתר ארל

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1994 בוורלי, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוגוסט 2010 (בגיל 16) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Esther Grace Earl 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Medway 
 מקום לימודים:  North Quincy High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
אסתר גרייס ארל (3 באוגוסט 1994 – 25 באוגוסט 2010) הייתה סופרת אמריקאית, ולוגרית, אושיית רשת, נרדפייטרית, ופעילה בברית הארי פוטר. לפני מותה מסרטן בשנת 2010, ארל התיידדה עם הסופר ג'ון גרין, אשר ביסס במידה מסוימת את דמותה של הייזל גרייס מספרו אשמת הכוכבים על ארל. ב-2014 קובצו כתביה של ארל ליצירת ביוגרפיה שלה בשם "This Star Won't Go Out", שהופיעה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס לספרי מבוגרים צעירים.
ראשית חייה ואקטיביזם

ארל נולדה בבוורלי, מסצ'וסטס, לוויין ולורי (לבית קרייק) ארל, אחת מחמישה אחים. הארלים, שעיתון הבוסטון גלוב תיאר כ"נוודים המתארים את עצמם ככאלה", נעו בין ערב הסעודית, מסצ'וסטס וצרפת. בזמן שהייתה במסצ'וסטס, ארל התגוררה במדווי לפני שעברה עם משפחתה לנורת' קווינסי ולמדה בתיכון נורת' קווינסי.
בשנת 2007, ארל פגשה את ג'ון גרין, וכפי שציינה מרגרט טלבוט ממגזין הניו יורקר, "הייתה אחת מנרדפייטרים הראשונים". בתחילה השניים שמרו על ידידות מקוונת, שצמחה מהזיהוי שלה כנרדפייטרית, חברה בקהילת הנרדפייטריה. ארל פיתחה את ידידותה עם גרין כשפגשה אותו בכנס חובבי הארי פוטר ב-2009.
ארל בנתה נוכחות מקוונת בפלטפורמות כמו טוויטר, טאמבלר ויוטיוב.
אבחון בסרטן ומותה

בגיל 12 בנובמבר 2006, בעת שהות המשפחה במרסיי, אובחנה ארל כחולה בסרטן בלוטת התריס הפפילרי עם גרורות. בחג ההודיה הבא בשנת 2007, הוריה ביקשו חוות דעת שנייה בבית החולים לילדים של בוסטון. הרופאים של ארל הודיעו לה ולהוריה שהסרטן שלה סופני.
היא המשיכה בפעילות הקהילה המקוונת שלה עד מותה מסרטן בלוטת התריס ב-25 באוגוסט 2010. ג'ון גרין הקדיש לארל, לאחר מותה, ולוג בשם "Rest in Awesome, Esther" (בתרגום חופשי: "נוחי במדהימות, אסתר"). סרטוני היוטיוב בערוץ של ארל נשארו זמינים לצפייה גם לאחר מותה.
מורשת

לאחר מותה, ארל עוררה השראה בקרב הקהילות בהן הייתה פעילה, כמו הנרדפייטריה ו"ברית הארי פוטר". היא שימשה השראה לשני ספרים, ליצירת "היום של אסתר", וכן להקמת ארגון ללא מטרות רווח.
מורשת > "היום של אסתר"

זמן קצר לפני מותה העלה גרין ולוג לערוצו בשם "I Love Hank: Esther Day 2010". הסרטון הועלה לרגל "היום של אסתר", יום שבו ארל הצהירה שהיא רוצה שאנשים יקדישו ל"משפחה ואהבה". "היום של אסתר" נחגג מדי שנה ב-3 באוגוסט, במקביל ליום הולדתה של אסתר. גרין הצהיר שארל הייתה זו שהציעה את "הרעיון לחגוג חברים ובני משפחה ואהבה", ובמיוחד את, "סוגי האהבה שמתעלמים מהם לעיתים קרובות מדי בתרבות שלנו: אהבה בין חברים ובני משפחה". גרין כינה את "היום של אסתר", "החג החשוב ביותר בנרדפייטריה".
מורשת > "הכוכב הזה לא ייכבה"

לאחר מותה, הוריה של ארל, וויין ולורי, הקימו את עמותת "This Star Won't Go Out" (בתרגום חופשי: "הכוכב הזה לא ייכבה"), ארגון ללא מטרות רווח המסייע למשפחות שיש להם ילדים חולי סרטן. כדי לסייע לארגון, האחים גרין תורמים לו מהכנסות ממכירות פריטים נלווים.
הביוגרפיה של ארל, שנכתבה על ידי הוריה, פורסמה לאחר מותה תחת הכותרת "הכוכב הזה לא ייכבה: חייה ומילותיה של אסתר גרייס ארל" . גרין כתב את ההקדמה לספר. הספר נוצר בהשראת הבטחה בין ארל לאביה: מי שיאריך ימים אחרי השני יכתוב ספר על האחר. הספר כולל אוסף של יומנים וציורים שלה.
מורשת > אשמת הכוכבים

אסתר ארל שימשה השראה לדמותה של הייזל גרייס לנקסטר ברומנו של גרין מ-2012, "אשמת הכוכבים". שיילין וודלי גילמה את לנקסטר בעיבוד הקולנועי של הרומן. למרות שארל היווה השראה לרומן ולדמותה של הייזל גרייס, הרומן לא נועד להיות ביוגרפי. גרין הקדיש את הרומן לאסתר אך גם ביסס את הדמות על מקורות אחרים, כולל בנו ואשתו, וכן מניסיונו ככומר בבית חולים לילדים. גרין כתב בבלוג שלו בטאמבלר, "אני לא רוצה שאנשים יבלבלו את אסתר עם הייזל (הן מאוד שונות), וזה מאוד חשוב לי שלא אטען שאני מספר את הסיפור של אסתר".
אתרוג בלאדי

| אתרוג בלאדי |
| --- | --- |

מיון מדעי

אתרוג בלאדי הוא זן של אתרוג הגדל באזור ארץ ישראל. האתרוג אינו פרי מקומי בארץ ישראל, ועל פי ההערכות המקובלות הוא יובא בין השנים 500 לפנה"ס–300 לפנה"ס, על ידי מתיישבים יהודים או יוונים. תחילה הוא לא גדל באופן נרחב, אך החל משנות ה-70 של המאה ה-19, החלו לגדל אותו בכמות מסחרית לצורך שימוש לארבעת המינים בחג הסוכות, ביוזמתו של רבי חיים אלעזר וקס.
אטימולוגיה

פירוש המילה "בלאדי" בערבית "מקומי". חקלאים ערבים מקומיים החלו להשתמש בשם זה באמצע המאה ה-19, כדי להבדיל בין זן זה לבין אתרוג קורפו, שתורבת לאורך חוף הים של יפו.
אתרוג בלאדי הוא זן חומצי, לצד אתרוג פלורנטין ואתרוג קלבריה מאיטליה ואתרוג קורפו מיוון.
היסטוריה

פירות הדר אינם מקומיים בישראל. לפי גאלסיו (אנ'), יהודים מבבל (אנ') הכניסו את האתרוג ליהודה בסביבות שנת 500 לפנה"ס, בעוד שלדעת טולקובסקי מתיישבים יוונים הביאו אותו מהודו כ-200 שנה מאוחר יותר במהלך המאה ה-3 לפנה"ס. נהוג לחשוב שהאתרוג הוא הפרי התרבותי העתיק ביותר בארץ. בהיותו בעל משמעות פולחנית עבור יהודים, שנוטלים אותו בחג הסוכות, יוצא האתרוג לרחבי אירופה בכמויות קטנות בתקופת שלטון הרומאים. במהלך שנות ה-1800 גודל זן הבלאדי בפאתי שכם, נצרת, טבריה, צפת, עלמא, אום אל-פחם ובכפר ליפתא ליד ירושלים. רק באמצע המאה ה-19 החלו אתרוגי בלאדי להופיע באופן משמעותי בשוק האירופי, ולאחר מכן פרצה מחלוקת הלכתית בשאלה האם האתרוגים הורכבו, משום שאתרוג מורכב פסול, לרוב השיטות, לקיום מצוות ארבעת המינים.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 רבי חיים אלעזר וקס ארגן משלוחים של האתרוגים לאירופה. הוא טען שלאתרוג הבלאדי יש את השושלת המסורתית החזקה ביותר, וטען שהוא נמצא בטבע כאשר רמב"ן (נפטר ב-1270) הגיע לארץ ישראל. הוא כתב מכתבים רבים לרבנים בתקווה להשפיע על הפזורה היהודית להשתמש באתרוג בלאדי. מכתבים אלו פורסמו בשו"ת "נפש חיה" כתביו וכן בקונטרסים העוסקים בפולמוס אתרוגי קורפו. בהשפעתו, יהודים רבים החלו לרכוש את הבלאדי במקום את אתרוג קורפו. הזן אמנם לא מבוית, אך שימש חוקרים ויהודים לארבעת המינים. הרב וקס ראה גם את הסחר באתרוג זה כמקור חשוב להכנסה כלכלית עבור היישוב הישן. הוא השקיע סכומים גבוהים בהקמת פרדסים בחיטין ותרם את הרווחים לצדקה. בשנת 1875 נטע וקס 600 עצי אתרוגים ועד 1883 גדלו בהם למעלה מ-40,000 אתרוגים.
העיתונים המליץ והלבנון עוררו את ההתעניינות בגידול אתרוגים בישראל, אשר נתפס כחשוב בסלילת הדרך לעצמאות יהודית. כמה שנים לפני כן, אתרוג קורפו כבר גודל על ידי יהודים ספרדים שזה עתה הגיעו בגיבוי כספי של משה מונטיפיורי. אתרוג קורפו הצליח מסחרית יותר מהבלאדי. הבלאדי נחשב לגידול לא מושך וחלק מהעולים החדשים המשיכו להשתמש בזנים שהיו רגילים אליהם בגולה.
בעוד שאתרוג קורפו שגדל ביפו הראה עתיד כלכלי טוב, הפוסקים ההלכתיים יצאו נגדו. כפתרון חלקי, אתרוג קורפו הורכב מדי פעם על שורש (אנ') בלאדי. הצאצאים קיבלו את התכונות היפות של סוג קורפו, והשורש הבלאדי הכשר ביותר. בשלב מסוים, נאלץ הרב וקס לההרכיב ולהתחיל לעבוד על חלק מהמטע שלו, כדי להחליף חלק מהיבול באתרוג קורפו.
דעות רבניות

רבני היישוב הישן שמואל סלנט ומאיר אוירבך תמכו בצאצאי הבלאדי. מאוחר יותר, כמה רבנים ישראלים עשו כמיטב יכולתם לתמיכה בו. כל אחד אסף חומר ריבוי ממקום אחר והביא אותו לגידול בפיקוח צמוד. כך התפתח מגוון של תת-זנים או מבחר עם שמות שונים.
רשימת הרבנים כוללת את (מסודרים לפי סדר תאריך): הרב זרח ראובן ברוורמן ראש ישיבת מאה שערים, הרב יוסף חיים זוננפלד, ותלמידיו הקרובים של רבי יהושע לייב דיסקין.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק קידם את השתל התוך-ספציפי מאתרוג קורפו לשורש אתרוג בלאדי, והעניק על כך את ההכשר שלו, מתוך אמונה שזה פתרון מעשי לגדל אתרוגים יפים שהם גם כשרים. עם זאת, הוא עדיין הודה בעדיפות ההלכתית של אותם אתרוגים המטופחים בכפרים ערביים שונים, שמעולם לא היו יפים, אך זכו לשבחים על כך שלא הורכבו.
זני אתרוג בלאדי גדלים ונמכרים עד היום בתפוצות ובישראל, והם חביבים על תלמידי חוג בריסק והחזון איש.
ראו גם

מחקר חקלאי בישראל
החקלאות בישראל
חגי ישראל ומועדיו
המטבח היהודי
המטבח של ערביי ארץ ישראל
פייר ולדו

| --- | --- |

 לידה:  1140 ליון, ממלכת צרפת 
 פטירה:  1217 (בגיל 77 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 
פייר ולדו (בצרפתית: Pierre Valdo), כונה גם ולדו מליון, 1130–1217, היה רפורמטור דתי נוצרי, האיש שעל שמו נקרא הזרם הוולדונזי.
חייו

פייר ולדו היה סוחר עשיר בעיר ליון. בשנות השבעים של המאה ה-12 ויתר על רכושו לטובת העניים ועבר לחיי עוני כשהוא מטיף גם לאחרים לעשות כמוהו ולקחת כמופת את חיי השליחים הראשונים. הוא וחסידיו תרגמו חלקים מכתבי הקודש והפכו אותם נגישים גם למי שאינם דוברי לטינית.
הוא לא היה מטיף מוסמך מטעם הכנסייה ולכן הארכיבישוף של ליון אסר עליו ועל חסידיו להטיף את תורתו וב-1182 הוטל עליו נידוי והוכרז כ"פדי". בעקבות הנידוי עזבו, הוא וחסידיו, את ליון ועברו לעמקי ההרים בפיימונטה ווו. ב-1184 הוגדרה תנועתם ככפירה.
אתרוג קורסיקני

| אתרוג קורסיקני   Corsican citron |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: פיגמיים
סוג:: הדרים
מין:: אתרוג
שם מדעי
 Citrus medica L. var. dulcis Risso & Poit
שמות נוספים
 alimea ; cedrat
עונת פריחה
מרץ-אפריל ונמשך עד ספטמבר
אתרוג קורסיקני (באנגלית: Corsican citron; בקורסיקנית: alimea ובצרפתית: cedrat שם מדעי: Citrus medica L var. dulcis Risso & Poit
) הוא זן אתרוג המכיל בקבוקוני מיץ לא חמוצים בשונה מאתרוגים אחרים כגון אתרוג קלבריה שהם חמוצים.
האתרוג הקורסיקאי היה מקור הכנסה חשוב בקורסיקה במאה ה-19, הודות לשימוש בו בתעשיית ייצור הממתקים.
שם האתרוג נקבע על פי שם מקום הגידול והטיפוח המקוריים שלו, הנמצא באי הצרפתי קורסיקה או קורסה. הוא אחד מפירות ההדר הראשונים שהגיעו לאדמת קורסיקה ואירופה בכלל.
היסטוריה, ייצור ושימושים

האתרוג הקורסיקאי ששימש כתרופה בימי קדם. הוא אב קדמון של פירות ההדר . הוא הוכנס לאגן הים התיכון על ידי אלכסנדר מוקדון . עד ימי הביניים הוא היה הנציג היחיד של פרי ההדר באגן הים התיכון.
זן זה הוא ממקור לא ידוע, אך הוא שונה מהאחרים. הוא בולט במיוחד בצבע הפרחים שלו, ריח הפירות שלו ובקבוקוני המיץ הרכים, שהם ללא חומציות.
במאה ה-19 באופן מסורתי, האתרוג הקורסיקני היה אחד הזנים החשובים ביותר שהשתמשו בהם לייצור סוכריות מסוג קליפות הדר מסוכרות, שנקראו "סוכייד", כי המסוקארפ שלו (החלק הלבן של הקליפה מתחת לקליפה הצהובה החיצונית) אינו מר, בשונה מפירות ההדרים כגון פומלה אשכולית, יתר האתרוגים ואחרים שהחלק הלבן שלהם מר. מקורסיקה האתרוגים נשלחו לנמל ג'נובה, איטליה. משם הם נשלחו לעיבוד תעשייתי באחד המרכזים הגדולים לייצור ריבות וסוכריות מקליפות הדרים מסוכרים שבליבורנו, איטליה. לקראת חג הסוכות האתרוגים הקורסיקנים נשלחו מנמל ג'נובה ליתר הקהילות היהודיות באירופה ובארץ ישראל תחת המותג אתרוגי ג'נובה, (לרוב בהגייה אשכנזית - "אתרוגי יאנוע") על שם נמל ג'נובה, אשר דרכו ייצאו את האתרוגים מאיטליה למדינות אחרות כגון אנגליה וארצות הברית, הוא היה מקור חשוב לאתרוגים עוד מתקופת בעלי התוספות. על פי הרבנים והפוסקים, אתרוגי קורסיקה (ג'נובה) נחשבים לכשרים לברכות בחג הסוכות אפילו ללא חשש כשרות כתוצאה מ"הרכבה" ואין צורך במשגיחי כשרות להכשרתם.
קורסיקה הייתה בעבר היצרנית המובילה בעולם של אתרוגים, כאשר קטיף האתרוגים באי הגיע 45,000 טון אתרוגים בשנה.
ההיסטוריון לורנס פינלי מסביר:האתרוגים היוו מקור כלכלי חשוב בקורסיקה במאה ה-19 אודות לשימוש בהם בתעשיית הממתקים. פרדסי האתרוג הקורסיקאי עיצבו את הנוף של האי, האתרוג הוסיף למורשת הקולינרית והזניק את כלכלת האי באופן ניכר.
האתרוג הקורסיקני הגיע לארצות הברית בסביבות שנת 1891 וככל הנראה הוא הזן שגדל בקליפורניה .
תיאור

עץ האתרוג הקורסיקני הגדל לאט מגיע לגובה של 3–4 מטרים, צמרתו פתוחה ומתפזרת, הוא קטן יחסית ביחס לזני האתרוגים האחרים. יש לו כמות קוצים בינונית. הקוצים גדולים וחזקים. הפריחה הריחנית מופיעה בחודשים מרץ-אפריל ונמשכת עד ספטמבר,ומשמש גם לייצור דבש על ידי דבורי דבש . ניצני הפרחים אינם בעלי גוון סגול.
עץ האתרוג הקורסיקני מייצר פרי גדול, אליפסואיד דמוי ביצה; אזור הבסיס מעט שטוח והקליפה מקומטת; הפיטם קטן או לא ברור. הפרי בעל צבע צהוב לימון כשהוא בשל. קליפתו מאוד בשרנית, מתוקה עם טעם לוואי מריר כלשהו; פני שטח הקליפה די מחוספסים, גבשושיים, ובדרך כלל מצולעים במקצת. בשר הפרי פריך ומוצק, חסר מיץ; יש לו טעם מתוק ללא חמיצות. הזרעים לבנים-צהבהבים. האתרוג הענק הזה יכול להגיע לאורך עד 25 סנטימטרים ולמשקל עד 4 קילוגרמים.
כשרות

אתרוגי קורסיקה (תחת המותג אתרוגי ג'נואה) נחשבו על ידי בעלי התוספות ורבני חב"ד כאתרוגים כשרים לברכות חג סוכות גם ללא צורך במשגיחי כשרות שיאשרו אותם ככשרים. מאידך, רוב החקלאים המגדלים עצי אתרוג באזור קלבריה, משתמשים בטכניקה של הרכבה כדי להגן על עציהם מפני מחלות וקרה. נוהג זה יצר קושי הלכתי עבור היהודים שרצו להשתמש באתרוגים האלה לשם קיום מצוות ארבעת המינים בחג הסוכות , לכן חייב משגיח כשרות לוודא כי העצים הספציפיים שמהם נקטפים האתרוגים המשמשים לקיום המצווה לא עברו הרכבה.
בעבר סוחרים מג'נואה, נהגו לספק אתרוגים לחג הסוכות, ישירות לקהילות היהודיות מהזן הקורסיקאי, בנוסף לאתרוגים ממחוז קלבריה, איטליה. מסורת זו פסקה עקב תחרות עם אתרוגי קורפו, מיוון, שנחשבו לבעל יופי יוצא דופן אך עם חשש כשרות.
לאחר סוכות נוהגים לבשל את האתרוגים הקורסיקאים בתוספת סוכר ומייצרים מהם ריבות וסוכריות.
ראו גם

אתרוג
אתרוג מורכב
אתרוג בלאדי
הערות שוליים

1 2  Citrons / Citrus Pages, citruspages.free.fr
↑  על פי אתר אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד
↑  R. Huet, R. Dalnic, J. Cassin, C. Jacquemond, The Mediterranean citron. The Corsican citron, Fruits (France), 1986
↑  פורטל הדף היומי: אתרוג - "גדלו בדפוס" (סוכה לו ע"ב), באתר daf-yomi.com
1 2  The citron. Portail officiel du tourisme en Corse, web.archive.org, ‏2014-07-21
↑  Uri Rosenberg, אתרוג, באתר נוֹשָׁנוֹת
↑  Citron, hort.purdue.edu
1 2  Cidralis Cap Corse | Responsible Cosmetics, CIDRALIS Cap Corse (באנגלית אמריקאית)
↑  "The citron. Portail officiel du tourisme en Corse". אורכב מ-המקור ב-2014-07-21. נבדק ב-2014-07-28.
↑  Citron, hort.purdue.edu
↑  Giant Corsican Citron Seeds - 4 kg fruit - السعر €3.70, Seeds Gallery Shop (בערבית)
1 2  Cedrat jam from Corsica - CorseBoutique, www.corseboutique.fr
↑  הערך "אתרוג - בירור זני האתרוגים", ב"אנציקלופדיה הלכתית-חקלאית", באתר מכון התורה והארץ
↑  Uri Rosenberg, אתרוג, באתר נוֹשָׁנוֹת
↑  אנציקלופדיה יהודית דעת - אתרוג ;, באתר www.daat.ac.il
↑  המאבק למען אתרוגי הארץ / מאת: בצלאל לנדוי, באתר www.daat.ac.il
↑  The Saga of Citron
אתרוגים קורסיקניים על העץ
אתרוג קורסיקני ענק במשקל 4 קילוגרמים
גדודי אבו עלי מוסטפא

גדודי אבו עלי מוסטפא (בערבית: كتائب ابو علي مصطفى, כַּתַאאֶבּ אבו עלי מֻצטפא) הוא הזרוע הצבאית של החזית העממית לשחרור פלסטין הפועלת באזורי יהודה ושומרון, עזה ומזרח ירושלים.
הארגון נחשב לארגון הטרור החמישי בגודלו ברצועת עזה נכון ל-2024.
היסטוריה

במקור הזרוע נקראה "גדודי הנשרים האדומים", ושמה שונה בשנת 2001 לשמו של מזכ"ל החזית העממית לשחרור פלסטין, אבו עלי מוסטפא, לאחר שנהרג בסיכול ממוקד. הם התקיפו מטרות ישראליות צבאיות ואזרחיות במהלך האינתיפאדה השנייה.
ב-16 ביולי 2007, ביקש נשיא הרשות הפלסטינית אבו מאזן מכל ארגוני הטרור הערבי (מלבד שלו), לוותר על נשקם. אף על פי שכמה מחברי הזרוע החמושה של פת"ח נענו לבקשתו והניחו את נשקם, גדודי אבו עלי מוסטפא דחו את בקשתו, והודיעו כי לא יפסיקו את פעולות ההתנגדות כנגד הישראלים, עד שישראל תיסוג מכל חלקי יהודה ושומרון.
גדודי אבו עלי מוסטפא לחמו במבצע שומר החומות, במהומות הישראליות ב-2021 ובמבצע עלות השחר, והיו אחראים למספר פיגועי טרור פלסטיני, ביניהן הפיגוע בשוק הכרמל והפיגוע בשוק בנתניה.
היסטוריה > פיגועים וניסיונות פיגועים שבוצעו על ידי הגדוד

החזית העממית לשחרור פלסטין בכלל וגדודי אבו עלי מוסטפא בפרט היו אחראים למספר פיגועים כנגד ישראלים החל משנות ה-90 ועד היום. חלק מהפיגועים הם:
כשנקראו "גדודי הנשרים האדומים" (עד 2001):
רצח יהודייה בפיגוע דקירה בח'אן יונס – 12 במרץ 1993
בפיגוע משולב בנחל פרת שבמדבר יהודה נרצחו 2 יהודים – דרור פורר ואורן בחר. החזית העממית לשחרור פלסטין וחוליות אל-אקצא של הג'יהאד האיסלאמי לקחו במשותף אחריות בפומבי על הפיגוע – 9 באוקטובר 1993
בפיגוע ברמלה נרצחו 2 יהודים לאחר שמחבלים פלסטינים פשטו על דירה בעיר. בדירה נמצאו תעודות זהות של שני תושבי עזה, יחד עם עלון של קבוצת 'הנשר האדום' של החזית העממית, שלקחו אחריות לרצח – 31 בדצמבר 1993
בפיגוע דקירה בפרדס בראשון לציון נרצח ישראלי על ידי שלושה עובדים פלסטינים בעת שעבד בפרדס שלו. החזית העממית לקחה אחריות על הרצח – 22 בינואר 1994
בפיגוע ירי בשער שכם נרצח ישראלי. החזית העממית לקחה אחריות לפיגוע – 23 במרץ 1994.
לאחר שינוי השם לגדודי אבו עלי מוסטפא (החל מ-2001):
פיגוע סמוך למעבר קרני – 17 באוקטובר 2001
רצח רחבעם זאבי – 17 באוקטובר 2001
פיגוע בסמוך לפיצריה במרכז מסחרי בקרני שומרון – 16 בפברואר 2002
הפיגוע במלון אשל השומרון – 7 במרץ 2002
הפיגוע בשוק בנתניה – 19 במאי 2002
הפיגוע באיתמר – 20 ביוני 2002
הפיגוע בקו 189 לעמנואל – 16 ביולי 2002 (4 ארגונים שונים לקחו אחריות על פיגוע זה, ככל הנראה מחשש לפגיעה בארגון האחראי)
הפיגוע בתחנת האוטובוס במחלף גהה – 25 בדצמבר 2003
הפיגוע במחסום בקעות בבקעת הירדן – 22 במאי 2004
פיגוע בשוק הכרמל – 1 בנובמבר 2004
תכנון התנקשות בחייו של הרב עובדיה יוסף, שסוכל על ידי השב"כ – אפריל 2005
הפיגוע במרכז המסחרי בדימונה – 4 בפברואר 2008
פצצת צד של החזית העממית לכיוון קיבוץ כיסופים, חייל נפצע קשה – 23 באוקטובר 2012
שיגור טיל נגד טנקים לכיוון נחל עוז, מה שפצע 4 חיילים בג'יפ – 10 בנובמבר 2012
הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה – 18 בנובמבר 2014
ירי לעבר מכונית עם נהגים יהודים, שביניהם 3 נפצעו ואחד מת – 29 ביוני 2015
הפיגוע בירושלים – 16 ביוני 2017
שליחת רקטה לכיוון מועצה אזורית שער הנגב – 26 ביוני 2017
הפיגוע המשולב בצומת אריאל – 17 במרץ 2019
רצח רנה שנרב – 23 באוגוסט 2019
שיגור רקטות במהלך מבצע שומר החומות – 10–21 במאי 2021
שיגור רקטות במהלך מבצע עלות השחר – 5–7 באוגוסט 2022
השתתפות במעשי הטבח בעוטף עזה – אוקטובר 2023
תמיכה זרה

החזית העממית לשחרור פלסטין בכלל וגדודי אבו עלי מוסטפא בפרט, זוכים לתמיכה צבאית וכספית מאיראן. מערכת יחסים זו החלה ככל הנראה בסביבות 2013, ואף על פי שהיקף התמיכה בפועל אינו ברור, גדודי אבו עלי מוסטפא והחזית הכריזו על עצמם שוב ושוב כבעלי ברית של איראן ושל "ציר ההתנגדות".
הערות שוליים

↑  ירון פרידמן, ‏הכירו את האויב: מפת ארגוני הטרור המלאה ברצועת עזה, באתר מעריב אונליין, 9 ביולי 2024
↑  الميادين نت, كتائب "الشهيد أبو علي مصطفى": أمام الصهيانة خياران.. الموت أو الرحيل, شبكة الميادين, ‏16 במאי 2021 (בערבית)
↑  דף לזכר שמחה לוי, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  Appendix: Red Brigades and Black Brigades, Cornell University Press, 31 בדצמבר 2017, עמ' 263–284
↑  شبكة الميادين, فلسطين المحتلة: كتائب الشهيد أبو علي مصطفى تستهدف موقع كرم أبو سالم بقذائف الهاون, شبكة الميادين, ‏6 באוגוסט 2022 (בערבית)
↑  شبكة الميادين, فلسطين المحتلة: كتائب الشهيد أبو علي مصطفى تعلن استهداف حشود العدو في محيط البرج الأحمر بقدائف الهاون وذلك في تمام الساعة 6:15 مساء, شبكة الميادين, ‏7 באוגוסט 2022 (בערבית)
↑  شبكة الميادين, فلسطين المحتلة: كتائب الشهيد أبو علي مصطفى تعلن استهداف مستوطنة تسوحار برشقة صاروخية, شبكة الميادين, ‏7 באוגוסט 2022 (בערבית)
↑  غزة.. حركة الجهاد تطلق 100 صاروخ على إسرائيل والاحتلال يعلن استمرار عمليته ويستدعي قوات الاحتياط, aljazeera.net (בערבית)
↑  "עשו דבר שלא יעשה": עקב הטבח האכזרי, מעמדו של חמאס ביו"ש נפגע?, באתר מעריב אונליין, 13 באוקטובר 2023
↑  PFLP Boasts About its Ties to Iran | FDD's Long War Journal, longwarjournal.org, ‏12 בנובמבר 2021 (באנגלית)
אתרוג מרוקאי

אתרוג מרוקאי
אתרוג מרוקאי הוא זן אתרוג אשר מקורו במרוקו, ואשר עיקר גידולי זן זה גדלים באזור אסאדס במרוקו.
מאפיינים > צורה וצבע

האתרוג המרוקאי הוא בעל תחתית ומבנה רחבים מאזור העוקץ ועד לגובה שני שלישים מגופו, שם הוא נהיה צר יותר ביחס לתחתיתו, ומתרחב שוב בהדרגה כלפי מעלה בשיפוע עד לקצהו העליון. תיאור המזכיר את צורתו של האתרוג המרוקאי ניתן למצוא בפירוש רש"י למסכת סוכה: "שיש לו שיפוע רק בגובהו, ולא לכל אורכו, ובחוטמו בעובי גבהו שמשפע משם ויורד לצד ראשו"
צבעו של האתרוג המרוקאי בשלב הגידול הוא ירוק, ולאחר הקטיפה הוא הופך לצהוב. בניגוד לאתרוגים אחרים, לא קיים באתרוג המרוקאי הגוון "ירוק ככרתי" (כרישה), שהוא פסול לברכה.
מאפיינים > אופן הגידול

בזני האתרוגים השונים, האתרוג גדל על ענפי עץ בני שנתיים, מה שגורם לפרי לגדול כלפי מטה בשל משיכת האתרוג במשקלו את הענפים הגמישים. באתרוג המרוקאי, הפרי גדל על ענפים חזקים בני יותר משנתיים, כך שהפרי גדל כלפי מעלה[דרוש מקור].
בניגוד לרוב זני האתרוגים שבהם העץ מפסיק להניב פירות לאחר כשבע שנים, עץ האתרוג המרוקאי יכול להחזיק עשרות שנים ולהניב פירות ללא שינוי.
באתרוג המרוקאי, בדרך כלל, הפיטם אינו נופל במהלך גדילתו, בניגוד לזני האתרוגים האחרים, שבהם נעשה שימוש בריסוס כימי על מנת לשמר את הפיטם במקומו.
אתרוג מתוק

אתרוג מרוקאי תואר על ידי פרופסור הנרי שאפו, כאתרוג מתוק, אתרוג שציפתו מכילה מעט חומצה. הוא גילה כי באתרוגים או לימונים חמוצים יותר, צידה הפנימי של קליפת החרצנים הוא אדום, הצד החיצוני של פריחת העץ סגלגלה, והניצנים בצבע אדמדם-סגול. באתרוג מרוקאי, שאינו חמוץ, אין צבעים אדומים או סגולים בחלקי הפרי והעץ. אפיון זה של האתרוג המרוקאי אוזכר בספר, "תעשיית ההדרים", בשנת 1967.
שאפו היה כנראה הראשון שתיאר זן זה של אתרוג בפירוט, יחד עם איורים של הצורות הרבות של פירות העץ, מאפייני השיח, העלים, והפריחה. שאפו גם ציין כי האתרוג המרוקאי גדל רק באזור אסאדס לצורך מצוות ארבעת המינים, והוא מלבני בצורתו, לא חמוץ ויבש למדי, שונה באופן בולט מן האתרוג המעוגל, שהוא חומצי ועסיסי, אותו ניתן למצוא בשאר חלקי מרוקו ואשר משמש למזון.
זהו אחד משני זני אתרוגים מתוקים, הנוסף הוא אתרוג קורסיקני
האתרוג המרוקאי ביהדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
המועד המדויק שבו החל השימוש באתרוג המרוקאי כאחד מארבעת המינים, אינו ידוע. על פי מסורת יהודי מרוקו, האתרוג המרוקאי מלווה אותם מאז הוגלו למרוקו, לאחר חורבן בית שני. מאז זכה האתרוג להערכה רבה בקהילות יהודי צפון אפריקה ורבניהן, מבלי שהתעוררו מחלוקות באשר לכשרותו.
מקור ראשוני שכנראה מתאר את האתרוג המרוקאי, הוא רבי אברהם רפאל קורייאט. בספרו "זכות אבות" כתב תשובה בעניין סימני המורכב, ובתוך דבריו החשיב לסימן מובהק את מתיקות מיץ האתרוג, לעומת המורכבים החמוצים. הוא כתב כי מעולם לא נשמע על אתרוג חמוץ. הוא ביסס את דבריו על הכתוב: ”כְּתַפּוּחַ בַּעֲצֵי הַיַּעַר כֵּן דּוֹדִי בֵּין הַבָּנִים בְּצִלּוֹ חִמַּדְתִּי וְיָשַׁבְתִּי וּפִרְיוֹ מָתוֹק לְחִכִּי” (שיר השירים, ב', ג'). שכן לפי תרגום יונתן התפוח הנזכר בכתוב הוא האתרוג. עוד הוא כתב, כי הסיבה שהפוסקים לא הזכירו את מתיקות האתרוג כסימן לאתרוג כשר, היא מחמת פשטות הדברים. מסתבר שהרב שחי את רוב ימיו במרוקו, אכן לא שמע על חמיצותם של רוב הזנים שהיו נפוצים בעולם היהודי שמחוץ למרוקו[דרוש מקור].
מקור שהתייחס מפורשות לכשרות האתרוג המרוקאי הוא ספרו של רבי מרדכי אשיאו (נפטר בשנת ה'תקצ"ח 1837/8) "הגיד מרדכי", בתשובה משנת ה'תקפ"ה, אודות האתרוג המורכב, דיווח על עדות רבני וגאוני המערב על כשרות האתרוג המרוקאי, וכן על הבדיקה שביצע בו:
שהאתרוג מלבד שהגרעינים זקופים אף גם זאת הנם מעטים, לא כן המורכב, לא די שהגעינים מושכבים הם מלאים בגרעינים יותר מהלימוני. וכאשר חתכנו הרבה מאלו ומאלו, דהיינו הבאים מעיר טארודאנטי יע"א, ומשאר עיירות מערי המערב, שהם מוחזקים מרבני גאוני המערב ז"ל (!), ומצאנו בהם מבית ומחוץ כל הסימנים לטובה וגרעינים מעטים. והבאים מקורסיגה וג'נובה... ומצאנו בהם כל הסימנים מבפנים סימני פסלות...
עדות נוספת על האתרוגים נכתבה על ידי רבני עדת המערביים בירושלים, ובראשם רבי דוד בן שמעון, ושוגרה לידי הראשון לציון רבי חיים דוד חזן, לבקשת סוחר אתרוגים מלונדון, שבאה בעקבות דרישתו של הרב האשכנזי בלונדון, רבי נתן מרקוס אדלר. תשובה נוספת בעניינם נכתבה על ידי רבי רפאל אהרן בן שמעון בשו"ת "ומצור דבש", שם כתב בין השאר: ”ובארצות המערב העיר המוחזקת לאתרוגים היא העיר תארודאנת, וכמעט כל המערב נשען עליהם”.
גם ביהדות אשכנז היו פוסקי הלכה שנהגו באתרוג המרוקאי בהערכה רבה. אך היו גם אחרים שפקפקו בכשרות האתרוג, משום שבאתרוגים המרוקאים שהגיעו לידיהם לא היו מצויים גרעינים. הנושא נדון בהרחבה בספרות השו"ת, במחצית השנייה של המאה ה-20. אמנם על פי עדותו של רבי מרדכי אשיאו ואחרים, נראה כי ישנה הימצאות גרעינים באתרוג המרוקאי, וכן מצויים גרעינים גם באתרוגים מרוקאים המצויים כיום.
לקריאה נוספת

גד דהן, אתרוגי מרוקו - מיקום גידולם וההיסטוריה שלהם
הערות שוליים

↑  רש"י על תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ל"ה, עמוד ב'.
↑  Herbert John Webber and Leon Dexter Batchelor, The Citrus Industry. לחפש "Sugar or Acidless Oranges"
↑  Un curieux cedrat Marocain (1950) Rev. Intl. Bot. Appl. Agr. Trop. 30:506–514.
↑  אביחי בן ססי, האתרוג המרוקאי. דורות, תמוז, תשע"ד. עמ' 69–77
↑  זכות אבות, סימן כה, דף לה טור ג, פיזא, תקע"ז.
↑  רבי מרדכי אשיאו, הגיד מרדכי, סימן ה, דף י טורים א -ב, באתר היברובוקס. וראו שם סימן יג.
↑  ראו:רבי חיים דוד חזן, ישרי לב, מערכת אתרוג, באתר היברובוקס.
↑  ראו: שו"ת ומצור דבש, סוף סימן יג.
↑  רבי יעקב אטלינגר, בכורי יעקב - תוספת בכורים, סוף סימן תרמח, יצא מגדרו לנוכח סימני הכשרות והיופי של האתרוג. על רבי שלמה קלוגר העיד בנו שהיה נוטל אתרוג זה; ראו: יהודה נח מברנוב, ילקוט פרי עץ הדר, פיוטרקוב, תרנ"ה. באתר: hebrewbooks. וראו עוד רבי משה שטרנבוך, תשובות והנהגות, א שפה, ג קפה, שם העיד על רבי יצחק זאב סלובייצ'יק שחיבב את האתרוג מאוד, וכן כותב על עצמו שנוהג להקפיד לקחת אתרוג זה.
↑  ראו: רבי יצחק יעקב וויס, מנחת יצחק, ח, נו; רבי שמואל הלוי ואזנר, שבט הלוי, ה, עו - שכתבו להתיר את האתרוג למרות העדר הגרעינים - לדעתם.
↑  הנזכרת בציטוט לעיל.
אתרוג מרוקאי חצוי, ניתן לראות את הגרעינים