stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עירית עמית כהן
פרסומים > מאמרים אקדמיים

במסגרת פעילותה האקדמית, עמית-כהן פרסמה מחקרים ומאמרים שראו אור בכתבי עת כגון: קתדרה, אופקים בגאוגרפיה, Land Use Policy, Landscape and Urban Planning, GeoJournal, Journal of Cultural Heritage ועוד. בין פרסומיה הבולטים ניתן למנות:
פרסומים > מאמרים אקדמיים > פרסומים מרכזיים בכתבי עת מדעיים בעברית

1. עירית עמית (1989), תוכניות להתיישבות יהודית בסנג'אק עכו, קתדרה 49: 116-103.
2. עירית עמית (1989), חיים מרגלית קלווריסקי יוצר ההתיישבות בגליל התחתון המזרחי, יהדות זמננו 5: 152-137.
3. עירית עמית (1993), מקומו של ההון הגדול בעיצוב השרון במחצית השנייה של העשור השני של המאה העשרים, מחקרים בגאוגרפיה של ארץ-ישראל י"ד: 141-122.
4. עירית עמית (1995), פרשה נעלמה - יפה נוף, מושבה שלא נוסדה, קרקע 39: 79-67.
5. עירית עמית (1998), המאבק על הקרקע מדיניות קרקעית בתקופת המנדט, מחקרים בגאוגרפיה של ארץ-ישראל ט"ו: 178-151.
6. עירית עמית (1999), זעקי ארץ אבודה, רבעון לאדריכלות ישראלית 37: 18-14.
7. עירית עמית (2001), תולדות קנייה אחת ועוד אחת – התחרות על הקרקע והיבטיה השונים בתקופת המנדט, אופקים בגאוגרפיה 53: 19-40.
8. עירית עמית (2001), מקנדה לארץ הקודש – קווים לדמותם של משקיעים יהודים קנדיים בארץ-ישראל בשנות העשרים של המאה העשרים, הציונות מאסף לתולדות התנועה הציונית והיישוב היהודי בארץ-ישראל כג: 139-109.
9. עירית עמית ועמרם גבריאל (2002), שימור ופיתוח – הקשר בין תמורות במרכז הישן של תל אביב לבין שימור, מחקרים בגאוגרפיה של ישראל ט"ז: 316-289.
10. נפתלי גולדשלגר, עירית עמית ומקסים שושני (2003), רעיונות ירוקים בשנות העשרים של המאה העשרים: תכנון שכונת אחוזה בחיפה, קתדרה 109: 110-87.
11. עירית עמית ואיתמר בן-דוד (2003), חזות ותדמית – לבנת הסיליקט וביטוייה בנוף הבנוי של המרכז הישן של תל אביב, ירושלים וארץ-ישראל 1: 224-197.
12. עירית עמית-כהן ותמר טוכלר (2004), קשרי גומלין בין יזמה פרטית להון ציבורי: המקרה של מישור חוף יהודה, ציון סט (ד): 458-431.
13. עירית עמית-כהן (2004), מעמדם, ערכם ושימורם של נכסי מורשת תרבותית בנויה במושבים, אופקים בגאוגרפיה 59: ;149-129.
14. עירית עמית-כהן (2005), בין מערב למזרח: הברון פליקס דה מנשה – עסקן, יזם וציוני, קתדרה 114: 71 – 98.
15. עירית עמית-כהן (2005), עיר גנים - עפולה, חזון ומציאות, אופקים בגאוגרפיה 63: 94-106.
16. עירית עמית-כהן (2006), נופי מורשת תרבות בקיבוצים: ערכים, נכסים, שימור ופיתוח כלכלי. אופקים
בגאוגרפיה 66:154 – 175.
17. עירית עמית-כהן (2009), שרידים מספרים, חוות מרדכי – 'להקדים את המחקר השיטתי להתיישבות
המעשית', קתדרה 131:עמ' 118 – 128.
18. עמית-כהן עירית ושלהב יוסי (2011), שלבים וכרזות כמעצבי מרחב תרבות: נוסטלגיה מול עבר נוכח.
בתוך: סופר ארנון, מעוז יעקב וכהן-ספר רונית (עורכים) תבניות נופים תרבותיים. חיפה: אוניברסיטת חיפה קתדרת חייקין לגא ואסטרטגיה: 183 – 203.
19. עמית-כהן עירית ואלון קובי (2011). תפיסת מקום והשלכות על יחס למקום: המקרה של ערי הפיתוח
בנגב המערבי, אופקים בגאוגרפיה 77: 89 - 109.
20. מרואני צעירה ועמית-כהן עירית (2012), מודלים של שטחים פתוחים, סקירה השוואתית, אופקים בגאוגרפיה 78: 153 – 180.
21. חלמיש לשם ריקי ועמית-כהן עירית (2012). גישור ונוף תרבות: הקונפליקט, ההסכם וההשלכות החברתיות. אופקים בגאוגרפיה 78: 82 – 102.
22. עירית עמית-כהן ואיתמר בן דוד (2012) מכלולי מורשת של ההתיישבות העובדת ויחסם למערך השטחים הפתוחים: המקרה של מישור החוף המרכזי בישראל. אופקים בגאוגרפיה 82-81: 143 – 172.
23. עירית עמית-כהן ויוסי ויטריאול (2013). מארג מוטה שימור – מפגשים בין נכסי מורשת תרבות בנויה ושטחים
פתוחים. תכנון 10 (1): 165 – 185.
24. רון שפיר ועירית עמית כהן (2014), 'רגע גדול' או אפיזודה חסרת השפעה: קו הרכבת יפו-ירושלים – המחקר ההיסטורי-ציוני וחלקו בעיצוב זיכרון קיבוצי. אופקים בגאוגרפיה 86: 44-25.
פרסומים > מאמרים אקדמיים > פרסומים מרכזיים בכתבי עת מדעיים באנגלית

1. Irit Amit (2000), Economic and Zionist Ideological Perceptions: Private Initiative in Palestine in the 1920s and 1930s, in: Middle Eastern Studies 36 [2]: 82-102.
2. Irit Amit-Cohen (2005), Synergy between urban planning, preservation and functional changes in the old center, the case of Tel Aviv Jaffa. Land Use Policy. Vol. 22 [4] : 291-300.
3. Naftali Goldshlager, Irit Amit-Cohen (Maxim Shoshany) (2006), A Step Ahead of Time: Allocation and Preservation of Private Open Space in 1920s – the Case of a Garden Suburb in Israel. GeoJournal 67: 57-69.
4. Tseira Maruani and Irit Amit-Cohen (2007). Open space planning models: a review of approaches and methods. Landscape and Urban Planning 81 [1-2]: 1-13.
5. Irit Amit-Cohen (2008), 'Silicatscape' – Preservation of A Building Material in the Landscape of the Old Urban Center: The Case of Silicate Brick and Urban Planning in Tel Aviv-Jaffa, Journal of Cultural Heritage 9: 267-275.
6. Tseira Maruani and Irit Amit-Cohen (2009), The Effectiveness of the Protection Riparian Landscapes in Israel. Land Use Policy 26: 911-918.
7. Keren Metrany and Irit Amit-Cohen (2009), The Heritage of Modern Movement in Tel Aviv – Spatial Distribution versus Public Consciousness. In: Tel Aviv 100 Years, DOCOMOMO 40: 83-88.
8. Yafit Cohen, Irit Amit-Cohen, Aviuh Cohen and Maxim Shoshani (2009), Least Cost Path for Green Corridors Delineation in Metropolitan Margins: the Distance Weighting Effects, Journal of Spatial Science 54 [1]: 63-78.
9. Tseira Maruani and Irit Amit-Cohen (2010), Patterns of development and conservation in agricultural lands - the case of the Tel Aviv metropolitan region 1990-2000. Land Use Policy 27: 671-679.
10. Irit Amit-Cohen (2010). Contested landscape: the case of the olive trees. RG Revija Geografijo 7 (Journal for Geography): 147-161.
11. Maruani Tseira and Amit-Cohen Irit (2011), Characteristics of development entrepreneurship and their relations to open space conservation. Land Use Policy 28: 887-897.
12. Leshem-Halamish Riki and Amit-Cohen Irit (2013). Mediation Agreement to Resolve an Environmental Conflict and its Social Implications – The Case of Wadi Zalmon (Israel National Park)" GeoJournal 78 (2): 373-387
13. Amit-Cohen Irit (2012), Cultural Heritage in the Kibbutz: Values, Assets and Attitudes. Horizon in Geography (Themes in Israel Geography) 79-80: 210-225.
14. Amit-Cohen Irit (2012), The Status of Vernacular Heritage in the Kibbutz: Attitudes to its Development. Horizon in Geography 81-82: 7-19.
15. Tseira Maruani and Amit-Cohen Irit (2013), Marketing landscapes: The use of landscape values in advertisements of development projects. Landscape and Urban Planning 114: 92– 101.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "דוד יזרעאלי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2713
↑  נדב מן, 100 שנה להקמת כנרת - חלק ג', באתר ynet, 31 באוקטובר 2008
↑  אתר קבוצת כנרת, יזכור - אפרים (פרנץ ויקטור) טישלר (ארכיון)
1 2  רשימת פרסומים של עירית עמית-כהן (ארכיון)
↑  אתר הבית של ICOMOS ישראל
↑  משה ומוסא ליד הנמל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299522505171  BnF: cb14601086j (data)  GND: 1049536916  ISNI: 0000 0000 6657 709X  LCCN: no92021626  SUDOC: 258251042  VIAF: 39626474   WorldCat (עם VIAF): 39626474
קורט הובר

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1893 כור, שווייץ 
 הוצאה להורג:  13 ביולי 1943 (בגיל 49) כלא שטדלהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  ולדפרידהוף מינכן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן  גימנסיית אברהרד לודוויג 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן 
 בן או בת זוג:  קלרה הובר 
 צאצאים:  וולפגנג הובר 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
קורט הובר (גרמנית: Kurt Huber;‏ 24 באוקטובר 1893 - 13 ביולי 1943) היה חבר בקבוצת הוורד הלבן אשר הייתה חלק חשוב מן ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.

מצבה לזכרו של הובר וחברי הוורד הלבן, באוניברסיטת LMU, מינכן
הובר נולד בכור שבשווייץ להורים גרמנים. הוא גדל בשטוטגרט, ולאחר מות אביו עבר למינכן. הובר הראה נטייה לנושאים כמוזיקה, פילוסופיה ופסיכולוגיה, והיה לפרופסור בשנת 1920 באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן.
הוורד הלבן

הובר נחרד מדיווחים על מעשיהם הנוראים של הגרמנים במלחמת העולם השנייה ובשואה, והחליט להתנגד לשלטון הנאצי. הוא יצר מגע עם קבוצה מתלמידי אוניברסיטת מינכן, שנכחו בשיעוריו, ביניהם הנס שול ואלכסנדר שמורל. הקבוצה, שכונתה "הוורד הלבן" החלה בשנת 1942 בהפצתם של עלונים אנטי נאצים, בהם הביעו את דעתם כי גרמניה מובלת על ידי שלטון דיקטטורי לתבוסה בלתי נמנעת, וכי יש להתנגד לנאציזם. הובר סייע בניסוח חלק מהעלונים, וניסח בעצמו את העלון השישי והשביעי שמעולם לא פורסם, ונמצא על הנס שול בעת מעצרו על ידי הגסטפו.
בין יוני 1942 לפברואר 1943 הכינה הקבוצה והפיצה שישה עלונים שונים וגרפיטי עם הסיסמאות "חירות" ו"הלאה היטלר" על קירות האוניברסיטה, וכן על בניינים אחרים במינכן. חברי הוורד הלבן פעלו כתנועת התנגדות לא אלימה וקראו לסיום שלטון הרודנות הנאצי באמצעות התנגדות פעילה של העם הגרמני. באמצעים הדלים שעמדו לרשותם, עלונים וגרפיטי, הם קראו להתנגדות עממית לשלטון הדיקטטורה הנאצית, בטענה כי תבוסתה של גרמניה היא רק עניין של זמן, וכי קרוב היום בו ישלם העם הגרמני על פשעי המשטר.
בינואר 1943, באמצעות מכונת שכפול ידנית, הפיקה הקבוצה כמות המוערכת בין 6,000 ל-9,000 עותקים של עלונם החמישי "פנייה אל כל הגרמנים" שהופץ באמצעות הדואר אל בלדרים שהפיצו אותו בערים רבות. עותקים מן העלון נמצאו בשטוטגרט, קלן, וינה, פרייבורג, חמניץ, המבורג וברלין. העלונים חוברו על ידי הנס שול, ושופרו על ידי הובר. העלון הזהיר מפני המפלה שאליה מוביל היטלר את העם הגרמני. כוחם של בעלות הברית חזק בהרבה מזה של גרמניה, טען העלון, והתבוסה היא ודאית. קוראי העלון הומרצו "לתמוך בתנועת ההתנגדות" במאבק ל"חופש הדיבור, חופש הדת, והגנת האזרח היחיד מהפעולה השרירותית של מדינת הרודנות הפושעת". אלו היו העקרונות לפיהם תוקם "אירופה החדשה".
העלונים גרמו למהומה, והגסטפו יצא ביוזמה לחיפוש אחר מפיציהם. המשטר הנאצי ראה התפרצות ספונטנית זו כמדאיגה, שכן אפילו בימים שלפני עליית הנאצים לשלטון היו האוניברסיטאות מעוז אידאולוגי לנאציזם.
התבוסה הגרמנית בסטלינגרד, שממדיה התבררו בפברואר 1943 סיפקה את הנושא לעלון השישי של הקבוצה, שנוסח על ידי הובר. העלון קרא ל"חברי הסטודנטים" כי "יום הדין" מגיע אל "הרודן המתועב ביותר שעמנו נאלץ לסבול". כפי שהעם הגרמני קרא לסיוע מאת הסטודנטים על מנת לעצור את נפוליאון ב-1813, כך נראה כי יש צורך בסטודנטים על מנת "לעצור את הטרור הנציונל-סוציאליסטי" ולפעול בשם המתים בסטלינגרד.
מאסר ומשפט

ב-18 בפברואר 1943, אותו היום עצמו בו נשא שר התעמולה יוזף גבלס את נאומו המפורסם ב"ארמון הספורט", נאום בו קרא לעם הגרמני ל"מלחמה טוטאלית", הביאו סופי והנס שול אל האוניברסיטה מזוודה מלאה בעלון השישי של הוורד הלבן שאותו ניסח קורט הובר. הם פיזרו ערימות של עלונים במסדרונות הריקים, במטרה שיימצאו על ידי הסטודנטים כאשר אלו יצאו מכיתות הלימוד. כאשר הנס וסופי התכוונו לעזוב את המקום החליטו השניים לנסות ולהפיץ כמה עותקים נוספים שנותרו במזוודתם. הם שבו על עקבותיהם, עלו בגרם המדרגות אל הקומה העליונה, וסופי פיזרה את העלונים באוויר. פעולה זו נצפתה על ידי משגיח בשם יאקוב שמיד. שמיד הזעיק את המשטרה, והנס וסופי שול נעצרו על ידי הגסטפו.
לאחר שהנס וסופי שול נתפסו כשברשותם העלונים, נעצר גם כריסטוף פרובסט, סטודנט, חבר נוסף בקבוצה. השלושה הובאו למשפט בפני ה"פולקסגריכט" בית הדין העממי הידוע לשימצה, שדן בפשעים פוליטיים כנגד המשטר הנאצי. ב-22 בפברואר נמצאו השלושה אשמים בבגידה, ואב בית הדין, רולנד פרייזלר דן אותם לעונש מוות. גזר דין המוות התבצע עוד באותו היום באמצעות גיליוטינה. שהייתה הכלי להמתת אסירים פליליים בגרמניה הנאצית.
חמישה ימים אחר כך, ב-27 בפברואר 1943 נעצר הובר והובא בפני אותו בית המשפט ובפני אותו אב בית דין. רולנד פרייזלר, שנודע לשמצה גם כ"שופט התליין", השפיל את הובר תוך שימוש בצעקות רמות ואלימות מילולית ודן אותו למוות. לאחר מאסרו נשללו מהובר תוארי הפרופסורה והדוקטורט שלו. גזר הדין בוצע ב-13 ביולי בבית הסוהר במינכן, באמצעות הגיליוטינה.
אשתו של הובר סיפרה לימים כי המלחין קרל אורף, חברו הקרוב של הובר, צלצל אל ביתם במקרה יום לאחר מאסרו של הובר. היא הפצירה במלחין המפורסם להשתמש בהשפעתו בקרב החוגים הנאצים כדי להציל את בעלה, אך אורף סירב בטענה כי המעצר של הובר "יהרוס" אותו..
ניסיונות לאסוף כספים עבור אלמנתו של הובר, קלרה, הביאו למאסרו והוצאתו להורג של חבר נוסף בקבוצה, הנס לייפלט.
מורשת

נוסח העלון השישי הוברח אל מחוץ לגרמניה, דרך סקנדינביה והגיע לאנגליה. באמצע שנת 1943 הופצו בגרמניה מיליוני עותקים של עלון זה באמצעות מטוסי בעלות הברית, בכותרת "מניפסט הסטודנטים של מינכן". בה במידה עודדה פעילותם של אנשי "הוורד הלבן" את קבוצות ההתנגדות גרמנית לנאציזם האחרות. אך פעילות הקבוצה הייתה אפיזודה מבודדת, שנגדעה על ידי משפטי הראווה וההוצאות ההורג המהירות של הפעילים.
לאחר נפילת השלטון הנאצי נראה כי "הוורד הלבן" מייצג צורה טהורה של התנגדות לשלטון עריץ, ללא כל אינטרס אישי שהוא.
סיפורם פורסם כאשר המוזיקאי קרל אורף נעצר על ידי בעלות הברית, ובחקירתו טען כי היה חבר ב"ורד הלבן". הוא אכן היה מיודד עם הובר, אולם אין עדויות ממקום אחר לאמת את טענתו.
כיום נחשבים אנשי הקבוצה בגרמניה למופת לאומץ לב והומניות גם אל מול שלטון אימים דיקטטורי, זכרם מונצח בקריאת בתי ספר, כיכרות ורחובות על שמם. הכיכר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת מינכן היא על שמו של פרופסור קורט הובר.
ראו גם

ההתנגדות הגרמנית לנאציזם
הנס שול
סופי שול
וילי גראף
הוורד הלבן
קרב סטלינגרד
לקריאה נוספת

ינינה אלטמן, הוורד הלבן, הוצאת פרדס, 2007.
אגון לארסן, לוחמי חירות, הוצאת מסדה בע"מ, 1964, עמודים 110-131
Peter Hoffmann, History of the German Resistance.
Michael Balfour, Withstanding Hitler in Germany.
Joachim Fest, Plotting Hitler's Death.
Fabian von Schlabrendorff, The Secret War against Hitler.
Hans B. Gisevius, To the Bitter End.
הערות שוליים

↑  «Dark heart of a masterpiece: Carmina Burana's famous chorus hides a murky Nazi past - Features, Theatre & Dance - The Independent».
↑  «Carl Orff, the composer who lived a monstrous lie - Times Online».
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280975105171  PLWABN: 9810635117305606  BnF: cb15094261f (data)  GND: 118810081  ISNI: 0000 0001 1026 231X  LCCN: n86073719  NTA: 073366056  SELIBR: 208943  SUDOC: 115121455  VcBA: 495/169110  VIAF: 47057469   WorldCat (עם VIAF): 47057469 
מזרקה בכיכר פרופסור הובר באוניברסיטת מינכן
פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה

| --- | --- |
לוגו תוכנית פכ"מ באוניברסיטה העברית לציון עשור להקמתה
 מוסד לימודים:  האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת חיפה
 תעודת סיום:  תואר ראשון
 
פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (בקיצור פכ"מ; באנגלית: Philosophy, Politics, and Economics, ובקיצור PPE) היא תוכנית מצטיינים לתואר ראשון, אשר משלבת לימודי כלכלה, פילוסופיה ומדע המדינה.
היסטוריה

המוסד הראשון שהציע תוכנית לימודים בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה היה אוניברסיטת אוקספורד בשנת 1921. למן שנות השמונים של המאה ה-20 הוקמו תוכניות פכ״מ במוסדות לימודים בולטים נוספים בממלכה המאוחדת כמו קינגס קולג' לונדון, יוניברסיטי קולג' לונדון, בית הספר לכלכלה של לונדון, אוניברסיטת יורק, אוניברסיטת מנצ'סטר ואוניברסיטת ווריק. במרוצת השנים החלו גם מוסדות לימוד בארצות הברית, לרבות מוסדות ליגת הקיסוס, להציע תוכנית כזו או דומות לה.
בשנת 1998 הוקמה תוכנית הפכ״מ הראשונה בישראל באוניברסיטה העברית בירושלים על ידי פרופ' אבנר דה-שליט, פרופ' נתן זוסמן ופרופ' דניאל אטאס. בשנת 2013 הוקמה תוכנית פכ"מ באוניברסיטת תל אביב הכוללת גם חטיבה במשפטים ובשנת 2021 הוקמה תוכנית דומה גם באוניברסיטה הפתוחה ובאוניברסיטת חיפה. בשנת 2024 תפתח תוכנית דומה במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובאוניברסיטת בר-אילן, שם ההתמקדות תהיה בפילוסופיה יהודית.
מאפיינים

מדיניויות כלכליות שזורות עם החלטות מדיניות, ולאלו השלכות חברתיות והיבטים פילוסופיים. המסלול בוחן בביקורתיות את הכלכלה במישור הפוליטי-מדיני, תוך שימת דגש על המשמעויות הערכיות והמוסריות. אחת ממטרות התוכנית היא להכשיר כלכלנים היכולים לאזן בין הראייה הצרה של הכלכלה האורתודוקסית לבין היבטים נוספים פוליטיים, חברתיים ואתיים. התוכנית שואפת לאינטגרציה מחשבתית בקרב תלמידיה באמצעות גיבוש ראייה מורכבת יותר של המציאות הכלכלית-חברתית. התוכנית נועדה להכשיר חוקרים בעלי רקע אינטרדיסציפלינרי ובסיס תאורטי רחב ומעמיק במדעי החברה, אשר יטילו ספק בהנחות ובשיטות המחקר של כל אחת מן הדיסציפלינות כשהיא לעצמה.
מבנה

התוכנית נמשכת שלוש שנים. בשנה הראשונה מורכבת תוכנית הלימודים בעיקר מקורסי חובה בשלוש הדיסציפלינות (פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה) וכן מקורסים ייחודיים לתוכנית המעניקים נקודת מבט אינטגרטיבית על הקשרים בין התחומים. בשנים המתקדמות יותר עובר מרכז הכובד האקדמי לקורסי בחירה. חלק מהקורסים ייחודי לתוכנית, ובהם קריאה ועיון בטקסטים בכל אחד מהתחומים, דיון משולב בסוגיות כלכליות-פילוסופיות-חברתיות ועוד.
פעילויות נוספות > כתבי עת

בעולם פעילים מספר כתבי עת בעלי התמחות אינטרדיסציפלינרית בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה, כגון כתב העת Politics, Philosophy & Economics בהוצאת Sage או כתבי העת The Penn Journal of Philosophy, Politics & Economics של תלמידי תוכנית הפכ״מ באוניברסיטת פנסילבניה ו-Studies in Philosophy, Politics and Economics של בית הספר לכלכלה של לונדון. עם זאת, רבים מן המחקרים שנעשים על ידי בוגרי התוכנית מתפרסמים בכתבי עת דיסציפלינריים. בישראל הוקם בשנת 2013 על ידי סטודנטים של תוכנית הפכ״מ באוניברסיטה העברית כתב העת ״פכ״מ״. בקיץ 2022 החל לראות אור כתב עת בעריכת סטודנטים בתוכנית פכ״מ בשם 'איתותים'. כתב העת יוצא לאור בתמיכתם של האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, המכון למחקר כלכלי בישראל על שם מוריס פאלק ומרכז ש"ה ברגמן לעיון פילוסופי.
פעילויות נוספות > ועידת ירושלים לפכ"ם

הסטודנטים בתוכנית פכ"מ של האוניברסיטה העברית מארגנים את "ועידת ירושלים לפכ"ם", ועידה שנתית, רבת משתתפים, המתקיימת באוניברסיטה העברית והמקדמת שיח רב-תחומי אינטגרטיבי בסוגיות שעל סדר היום הציבורי. הדיון בוועידה שאוב מעולם המושגים, מהמתודולוגיה, מהמסורות ומהניסיון שנצבר בשלוש הדיסציפלינות הנלמדות במסגרת התוכנית. מדי שנה משתתפים בוועידה – כמרצים, כפאנליסטים, כמנחים וכמאזינים – גורמי מפתח במגזר הציבורי ובתעשייה, אקדמאים, פוליטיקאים וקובעי מדיניות, אנשי תקשורת, סטודנטים ובוגרים. הוועידה נסובה סביב נושא שנתי שנבחר על ידי חברי המערכת.
נושאי הוועידה
2014 – צדק בין דורי – פנסיה וניהול משאבי טבע
2015 – דאטה ומדינה
2016 – מי מחליף את המדינה
2017 – גורל הגלובליזציה
2018 – בינה מלאכותית מזווית אחרת
2019 – עיר וקהילה
2022 – אפשר אחרת
2023 – בין החיבורים והקולות בחברה הישראלית
2024 – שלושה ממדים של משבר: אישי, חברתי-אזרחי ומדיני
בוגרי התכנית > בוגרי התוכנית בעולם

פוליטיקאים רבים בממלכה המאוחדת הם בוגרי התוכנית, ובהם הרולד וילסון, אדוארד הית', דייוויד קמרון, ליז טראס, ורישי סונאק שכיהנו כראשי הממשלה של בריטניה, וכן יו גייטסקל, מייקל פוט, ויליאם הייג ואד מיליבנד ששימשו ראשי האופוזיציה בבריטניה. בין בוגרי התוכנית באוקספורד נמנים גם מנהיגי מדינות אחרות ובהם בנזיר בהוטו ועימראן ח'אן שכיהנו כראשי ממשלת פקיסטן, מלקולם פרייזר, בוב הוק וטוני אבוט שכיהנו כראשי ממשלת אוסטרליה, ועוד.
בוגרי התכנית > בוגרי התוכנית בישראל

בוגרי התוכנית ממשיכים על פי רוב ללימודים מתקדמים באחד משלושת התחומים בישראל ובחו"ל, וגם במסלולים אחרים כגון בית הספר למדיניות ציבורית, בית הספר למנהל עסקים ועוד. רבים מן הבוגרים אף משתלבים בסקטור הציבורי במוסדות דוגמת הכנסת (בוועדות השונות או כיועצים ועוזרים פרלמנטריים), משרד האוצר (כרפרנטים או כאחראים על תחומים באגפים השונים), בנק ישראל (כעוזרי מחקר במחלקת המחקר של הבנק) ועוד. כמו כן עובדים רבים מן הבוגרים במכוני מחקר, במערכת החינוך הלא פורמלית, בתקשורת וכן בסקטור הפרטי. על-פי ריאיון עם ראש אגף התקציבים באוצר, אודי ניסן, נכון לסוף 2009‏ 15% מעובדי האגף הם בוגרי התוכנית.
עם הבוגרים בישראל נמנים שאול אמסטרדמסקי, אבי בלוט, עופר ברקוביץ, מיכל גרא מרגליות, שמרית מאיר, שאול מרידור, אלכסנדרה לוקש, אלישבע מזי"א, לוסי איוב.
הערות שוליים

↑  תואר ראשון בפכ"מ - פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה | האוניברסיטה הפתוחה, באתר academic.openu.ac.il
↑  דף הבית, באתר ppe.haifa.ac.il
↑  חדש! תואר ראשון בפכ"מ*: פילוסופיה-כלכלה-מדע המדינה (.B.A), באתר המכללה האקדמית תל אביב-יפו, ‏16 בפברואר 2023
↑  אוניברסיטת בר-אילן, פכ"מ* פילוסופיה יהודית, כלכלה ומדעי המדינה, באתר אוניברסיטת בר-אילן, ‏ללא תאריך
↑  אודות, באתר איתותים
↑  ועידת ירושלים לפכ"ם 2022
↑  בוגרים בולטים
↑  תומר אביטל, הפילוסופים של אגף התקציבים: הכירו את נערי האוצר החדשים, באתר כלכליסט, 15 באפריל 2012.
↑  "בחצי היום", רשת ב', 30 בדצמבר 2009.
קמח מניטובה

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  342 קק"ל קק"ל
 
 חלבונים:  16.5 (גר') ג'
 פחמימות:  59.2 ג'
 שומן:  1 (גר') ג'
 
 נתרן:  0 (מ"ג) מ"ג
 סיבים תזונתיים:  12.6 (גר') ג'
 
 מקור: מתוך אריזה של קמח, הטחנות הגדולות של א"י
לחם מחמצת מקמח מניטובה
קמח מניטובה, (באנגלית: Manitoba flour), המוכר גם בשם "קמח אמריקאי" או "קמח חיטה אדום" (בארצות הברית), קרוי על שם מחוז מניטובה, בדרום-מערב קנדה, אשר נחשב למקור זן חיטת המניטובה.
תכונות

החיטה, שעמידה מאוד לקור, מניבה קמח שנחשב לקמח "חזק", להבדיל מקמחים אחרים "חלשים" יותר:[דרושה הבהרה] חוזק הקמח מצוין על ידי ערך "מקדם W" שנמדד עם מכשיר אלוואוגרף (אנ'), המודד ערכי חוזק של קמחים: ככל שהערך גבוה יותר, הקמח חזק יותר. לקמח חלש ערך W נמוך מ-170, בעוד שלמניטובה ערך W הגבוה מ-350 .
מקור החיטה

קמח המניטובה קיבל את שמו מאזור הייצור בו גדל במקור זן חיטה חזק ועמיד לקור: מניטובה, מחוז בדרום-מערב קנדה, הקרוי, במקור "Manitou", שמשמעו בקרב שבטי האלגונקוויאן (אנ') במחוז אוטאווה שבקנדה: "כוח החיים הרוחני והבסיסי".
כיום, כל הקמחים בעלי ערך W > 350 מוגדרים כמניטובה, ללא קשר לאזור הגידול של החיטה או לזן החיטה.
שימושים

המאפיין העיקרי של קמח מניטובה הוא התכולה הגבוהה יחסית של חלבונים בלתי מסיסים (גלוטן וגליאדין), אשר כאשר הם באים במגע עם נוזלים בשלב הלישה, הם מייצרים גלוטן. לכן זהו קמח עשיר בגלוטן ועני בעמילן. הגלוטן יוצר רשת חזקה, שבבצקים מוחמצים שומרת על גזי ההתפחה, ומאפשרת לבצק להתפתח במידה ניכרת במהלך האפייה; פסטה, לעומת זאת, שומרת על העמילנים, דבר שיהפוך את הבצק לדביק ויאפשר לו להתבשל לדרגת אל דנטה.
ניתן להשיג את קמח המניטובה באריזות תעשייתיות וגם באריזות לשימוש ביתי; הקמח משמש אופים מקצועיים וגם חובבים, קונדיטורים ופיצריות. על פי החוק האיטלקי ומספר שינויים שהוכנסו בו על ידי משרד החקלאות האיטלקי ניתן לייצר פסטה לצריכה ביתית (למעט פסטה טרייה) אך ורק עם חיטת דורום. אך במדינות אחרות, קמח מניטובה משמש גם בתעשיית הפסטה המכילה ביצים. טחנות קמח משתמשות בו לעיתים קרובות כדי 'לחתוך' (לערבב עם קמחים מזני חיטה אחרים) קמחים אחרים, ובכך להגדיל את מקדם ה-W הכולל של הקמח. המאפיין העיקרי של בצק מקמח מניטובה הוא החוזק שלו, שבשילוב עם תכולת חלבונים גבוהה וכושר ספיגה גבוה של מים, הופך אותו למתאים לתהליכי אפייה מורכבים ביותר. הבצק יהיה גמיש וחזק יותר מבצק מקמחים אחרים (או "קשה"), והוא מתאים להכנה של מאפים שונים, קרואסונים, סופגניות ולחם צ'פאטי הודי, לחמים מסוימים (כגון: בגט צרפתי, פנטונה ופנדורו), פיצה בתפיחה ארוכה, פוקאצ'ה או עוגות גבינה לפסחא ופסטות מיוחדות . בישראל נהוג במיוחד להשתמש בקמח המניטובה לאפיית לחמי מחמצת, הזקוקים לכמות גבוהה של מים.
קמח מניטובה משמש גם כבסיס להכנת סייטן, המשמש צמחונים וטבעונים כמקור חשוב לחלבון.
ראו גם

קמח
קמח תירס
קמח מלא
טחנת קמח
הערות שוליים

↑  Manitoba Flour: The Complete Guide - Homemade Pizza Pro, homemadepizzapro.com, ‏2022-02-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  לוריס ולנטיין, קמח מניטובה: מה זה, הבדלים עם קמחים אחרים ואיך להחליף אותו במתכונים, באתר musanews, ‏2021-04-26
↑  Paolo Degiovanni (5 במאי 2008). "Farina Manitoba (canada)". Giornale del cibo (באנגלית). נבדק ב-19 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Flour Perfumes from the Oven - Rheology. "Flour Perfumes" (באיטלקית). profumidalforno.it. אורכב מ-המקור ב-19 באפריל 2015. נבדק ב-22 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sergio O. Serna-Saldivar (16 בפברואר 2012). Cereal Grains: Laboratory Reference and Procedures Manual (באנגלית). CRC Press. pp. 362–. ISBN 978-1-4398-5565-2. נבדק ב-22 במאי 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  DPR 187/2001
↑  DPR 41/2013
↑  מה זה חיטה וקמח קשה, באתר האופה, ‏2019-05-24
↑  Farina di Manitoba, www.my-personaltrainer.it (באיטלקית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קמח מניטובה".
ראובן סרוסי

| --- | --- |

ראובן סרוסי בשיעור בבית הספר למוזיקה באוניברסיטת תל אביב
 לידה:  1 בינואר 1959 (בן 66) מונטווידאו, אורוגוואי
 מוקד פעילות:  אוניברסיטת תל אביב 
 כלי נגינה:  גיטרה קלאסית
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 
ראובן סרוסי (נולד ב-1 בינואר 1959) הוא מלחין וגיטריסט ישראלי. ראש המחלקה לקומפוזיציה של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים

סרוסי נולד ב-1959 במונטווידאו, אורוגוואי. הוא החל את חינוכו המוזיקלי בנגינה ותאוריה. עלה לישראל ב-1974. בוגר האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב בהדרכתו של לאון שידלובסקי. עם מוריו נמנו מרדכי סתר, אבל ארליך, יצחק סדאי וסרג'יו נטרא. ב-1994 החל ללמד באקדמיה ע"ש רובין (קומפוזיציה, מקצועות תאורטיים וגיטרה קלאסית). מאז 2004 ועם הפיכתה לבית הספר ע"ש בוכמן-מהטה הוא מרכז את לימודי הקומפוזיציה במוסד.