stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נויהאוס (יצרן שוקולד)
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1857 על ידי ז'אן נויהאוס, מהגר שווייצרי, שפתח את החנות הראשונה שלו ב־Galeries Royales Saint-Hubert במרכז בריסל. בשנת 1912, נכדו, ז'אן נויהאוס השני, המציא את פרלין השוקולד, גנאש קרם שוקולד דקדנטי בתוך מעטפת שוקולד, השוקולד הממולא המקורי.
כיום, לחברת נויהאוס יש למעלה מ-1,500 נקודות מכירה ב-50 מדינות. כל מוצרי נויהאוס מיוצרים עדיין ב־Vlezenbeek, ליד בריסל, ומיוצאים לכל העולם. בשנת 2000 קיבלה החברה את ההרשאה המלכותית של חצר בית המלוכה הבלגי.
לאחר שהגיע לבריסל ממולדתו שווייץ, ז'אן נויהאוס פתח חנות רוקחות בשנת 1857 ב-Galeries Royales, ליד הכיכר הגדולה בבריסל. הוא התחיל את עסקיו בכיסוי התרופות בשוקולד כדי להקל על הטיפול והנשיאה שלהן. שוש קירח, guimauves (זהה למרשמלו) וטבליות שוקולד מריר הצטרפו עד מהרה להכנות המסורתיות יותר על דלפק התצוגה.
בסיוע בנו פרדריק, הוא השקיע כמות הולכת וגוברת של זמן ומאמץ בהכנת והמצאת מעדנים חדשים עד לנקודה שבה המוצרים הפרמצבטיים הרגילים פינו בהדרגה מקומם למוצרים החדשים.
בשנת 1912, שנת מותו של פרדריק, יצר בנו ז'אן השני את הבונבונים או הפרלינים הראשונים במילוי שוקולד. הם הצליחו מיד. אחריהם בא חידוש נוסף. לואיז אגוסטיני, אשתו של ז'אן, הבינה שהפרלינים נמעכים בתוך שקיות קורנט הנייר ששימשו לעטוף אותם. יחד עם בעלה פיתחה ב-1915 קופסת מתנה שזכתה לכינוי ה"קלפי". על עיצוב הקלפי נרשם פטנט, מסמך הרישום הוא תאריך 16 באוגוסט 1915 בשעה 14:30 (שעון בלגיה).
חתנו של ז'אן, אדלסון דה גאבר, קיבל לידיו את ניהול העסק. ב-1958, הוא יצר סדרה של פרלינים מוערכים מאוד כמו ה"קפריזה" וה"פיתוי" שהוצגו לראשונה בתערוכה העולמית של בריסל (1958). סוזן נויהאוס, אשתו, התמחתה בקישוט ואריזת מתנות. החברה התרחבה ובמהרה הופיעו חנויות ברחבי הארץ ומחוצה לה. בוטיק השוקולד הראשון של נויהאוס בארצות הברית נפתח בשנת 1999 בעיר ניו יורק.
כיום מגוון השוקולד הבלגי של נויהאוס עדיין כולל פרלינים מסורתיים, אך התרחב לכלול חטיפי שוקולד וטבליות, BonBons, ממתקים, ריבועי שוקולד עטופים בנפרד ("Carres") ושוקו חם. הם גם מייצרים טראפלס שוקולד, ובשנת 2017 בלומברג החשיב לטראפלס השוקולד הטוב בעולם. השוקולד שלהם הוא 100% UTZ Certified (אנ') עשוי מ-100% מרכיבים ממקור טבעי, ועדיין עשוי כולו בבלגיה. 25% מהשוקולד מיוצר עם קקאו מחוות הקקאו של נויהאוס.
הערות שוליים

↑  Thomas, Amy (22 בדצמבר 2011). "Brussels: The Chocolate Trail". New York Times. נבדק ב-2011-12-25. Ever since the Brussels chocolatier Jean Neuhaus invented the praline 100 years ago, the city has been at the forefront of the chocolate business. ... They are breaking away from traditional pralines — which Belgians classify as any chocolate shell filled with a soft fondant center ... {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2012-11-23. נבדק ב-2012-10-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mercier, Jacques (2007). The Temptation of Chocolate. Belgium: Racine. p. 25. ISBN 978-2-87386-533-7.
↑  "The World of Neuhaus". Neuhaus Chocolate. נבדק ב-24 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "We Found the Best Chocolate Truffle in the World". Bloomberg.com. 3 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Neuhaus Original Belgian Chocolate". נבדק ב-24 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נויהאוס (יצרן שוקולד)".
ניקרגואה במשחקים האולימפיים

ניקרגואה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מקסיקו (1968). היא נעדרה מאז רק מאולימפיאדת סיאול (1988), כהבעת תמיכה בבת בריתה דאז, קוריאה הצפונית, שהחרימה את המשחקים שנערכו על אדמת קוריאה הדרומית.
עד כה, אף ספורטאי מניקרגואה לא זכה במדליה אולימפית. להישג הגבוה ביותר הגיעה נבחרת הבייסבול, שסיימה במקום הרביעי באולימפיאדת אטלנטה (1996), לאחר שהפסידה לנבחרת קובה בחצי הגמר ולנבחרת ארצות הברית במשחק על מדליית הארד.
ניקרגואה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
ראו גם

ניקרגואה במשחקים הפאראלימפיים
ניקרגואה במשחקים האולימפיים לנוער
משפחת כיאט

משפחת כַֿיָאט (בערבית: خَيَّاط) היא משפחה ערבית נוצרית-יוונית-קתולית עשירה מחיפה. מקור המשפחה מצור בלבנון, והיא יושבת בחיפה מסוף המאה ה-19. בני המשפחה עוסקים, בין השאר, במסחר ובמקרקעין ולהם נכסים וקרקעות רבים בעיר. בני משפחה שונים נושאים בתואר דיפלומטי מטעם ספרד.
לבני המשפחה היו זיכיונות להפעלת ארבעה קווי אוטובוס בחיפה ובסביבתה, שניים אל חוף הים שבבעלותם. הקווים הפסיקו לפעול במלחמת העצמאות ובשנת 1960 הם העבירו את הזיכיון לידי אגד תמורת פיצוי.
בני המשפחה

הערה: רשימות הצאצאים אינן מלאות בהכרח.
בני המשפחה > חביב

חביב (נולד ב-1848 בחאצביא שבלבנון). ב-1860 בזמן הטבח שביצעו הדרוזים בנוצרים, ברח עם אמו ואחיו הצעיר לעיר הלבנונית צור. עבד כסנדלר. אב לשלושה בנים ובת. הלך לעולמו ב-1954.
בני המשפחה > עזיז

עזיז (חביב) כיאט (נולד ב-1 בינואר 1875 בצור שבלבנון) בנו השני של חביב. ב-1887 סיים את לימודיו והחל לעבוד לפרנסת המשפחה. את שם המשפחה כיאט אימץ עקב מקצועו של אביו. ב-1892, כשהיה בן 17 בלבד, היגר לארצות הברית ופתח גלריה לעתיקות במנהטן. עסק בחיפוש, איסוף וסחר בינלאומי בעתיקות מהמזרח התיכון, עם התמחות בחפצי זכוכית. ביצע חפירות במאות אתרים בסביבות צור, נצרת וחיפה, וכן בסוריה ובמצרים, עם מאות פועלים בכל אתר.
ב-1896 נשא לאישה את מֶרי והשתקע בחיפה, אך המשיך את עסקיו בניו יורק. בנה בחיפה את המרכז המסחרי "בתי כיאט", וב-1932 את "בית חברת הנפט" (כיום מוסד סיעודי "נוף הגפן"). עשרות פועלי בניין הכריזו על שביתה בדרישה לקיצור יום העבודה מ-12 וחצי שעות לשמונה שעות; כולם פוטרו ונמצא להם מחליף. בשנת 1936 הקים את בוסתן כיאט שבנחל שיח, כמקום נופש למשפחתו.
הוא אביהם של לוסי כיאט, סוזט, מָרי, ויקטור (עזיז), פרד (פואד), ליליאן, אליזבת ואוולין. הלך לעולמו ב-9 באוקטובר 1943 בחיפה. אחרי מותו התגלע סכסוך ירושה בין בנותיו לבין בניו.
בני המשפחה > ויקטור

ויקטור (עזיז) כיאט (נולד ב-1901 בניו יורק) בנו של עזיז, הצטרף אליו בביצוע החפירות. היה מהסוחרים העשירים בחיפה. ב-1944 היה לסגן קונסול מטעם ספרד בחיפה וצפון הארץ.
נבחר ב-1947 לראש "האגודה הנוצרית" בחיפה. היה חבר בוועד הערבי הזמני בחיפה. היה ראש הוועדה הלאומית הערבית בחיפה בזמן מלחמת העצמאות, ותיווך בין היהודים והבריטים בעניין ההגנה על ערביי חיפה, ועזיבתם את העיר לבסוף. לאחר מכן כיהן בוועדת אספקה לשעת חירום עבור ערביי חיפה שנותרו בעיר.
הקים יחד עם אחיו הצעיר פרד שותפות עסקית: "אחים כיאט", ובהמשך הצטרפו אליה בני משפחה נוספים. מטרת השותפות היא: "לנהל, לחכור ולהשכיר כל נכסי דניידי ודלא ניידי בחיפה ובסביבותיה; להלוות כספים, להתעסק בעבודות בניין, הובלה, שירות אוטובוסים וכל עסק אחר".
נשא לאישה את קלותילד חבש. אב לד"ר עזיז ויקטור, סלים, ג'ון ו'. מת מהתקף לב ב-10 בספטמבר 1962.
בני המשפחה > סלים

סלים ר' כיאט (14 בנובמבר 1930 - 2020), בנו של ויקטור, היה איל-נדל"ן. נמצא בין 500 האנשים העשירים בישראל בשנת 2008. קונסול של כבוד מטעם ספרד.
נשוי לפאולה. אב לטניה, אדגר וכריסטינה.
בני המשפחה > נוספים

סוזט כיאט (1898–1980). ארכאולוגית. המשיכה את ניהול הגלריה בניו יורק.
מרי כיאט (1913–1991). המשיכה את ניהול הגלריה בניו יורק.
חביב (אלברט) כיאט. בנו של פרד.
אתרים על-שם המשפחה

בתקופת המנדט הבריטי היה בבעלות המשפחה חוף רחצה - חוף כיאט, אותו פתחה, באזור בו היום בנויים "מגדלי חוף הכרמל". החוף נקרא כיאט ביץ' Khayat Beach; ולאחר הקמת מדינת ישראל נמכר לחברה יהודית והופעל כחוף בתשלום. שם זה השתמר בשמו של בית הקברות הצבאי הבריטי הממוקם שם. על שמה של המשפחה נקרא רחוב כיאט בעיר התחתית של חיפה, הסמוך למתחם "בתי כיאט" המקיפים את "כיכר כיאט". למרכז לקידום למידה בחיפה קיימת שלוחה ערבית ע"ש כיאט (לזכר חביב כיאט).
ראו גם

בוסתן כיאט
לקריאה נוספת

שי חורב, ויקטור כיאט, סלים כיאט, עזיז כיאט, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 203–204, 2018.
ביאורים

↑  גם: חיאט, ח'יאט, תעתיק מדויק: חַ'יָּאט, תרגום: חַיָּט
הערות שוליים

↑  Haifa: Transformation of an Arab Society 1918-1939, עמוד 42
↑
אמציה פלד, רחוב כיאט, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
↑  אגד חיפה רכש זכיון האחים כיאט, דבר, 10 באוקטובר 1960
↑  אליהו מרקוביץ, מלחמת 12 השנים של משפחת כיאט, מעריב, 11 באוקטובר 1960
1 2  White Star Line RMS OLYMPIC Passenger List, 1911
1 2  Collecting the "Orient" at the Met: Early Tastemakers in America, עמוד 72
↑  Ancient glass at the Newark Museum from the Eugene Schaefer Collection of antiquities, עמוד 14
↑  Roman mold-blown glass: the first through sixth centuries, עמוד 17
↑  Report on the paintings of the T.B. Walker Art Collection, עמודים 46–49. קטעים שונים ממכתבים שכתב עזיז ללקוחותיו המתארים את עבודתו ואת ממצאיו.
↑  בית פז – בית חברת הנפט IPC – רחוב הגפן 4, באתר שילוט היסטורי - עיריית חיפה
↑  גילי סופר, ‏נחל שיח: הבוסתן, "מסע אחר", גיליון 180
↑  מודעת אבל בניו-יורק טיימס, 11.10.1943.
↑  חוף כיאט יפותח על ידי יהודים, דבר, 17 בספטמבר 1950
1 2  יעקב שמעוני, ערבי ארץ-ישראל, עמ׳ 236
↑  The London Gazette, 6 June 1944
↑  מוטי גולני, מדיניות מלחמה, מדיניות שלום: סוגיות בתולדות הביטחון של היישוב היהודי ומדינת ישראל, עמ׳ 205
↑  בני מוריס, The birth of the Palestinian refugee problem revisited, עמוד 205
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה: ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948, עמודים 165-166
↑  א. אורן, מפקד האוכלוסיה בחיפה רבתי, מעריב, 15 ביוני 1948
↑  מת ויקטור כיאט, מעריב, 10 בספטמבר 1962
↑  אריה דיין, בוא אתי, בבקשה, באתר הארץ, 19 בפברואר 2007
↑  מערכת, פרויקט 500 האנשים העשירים בישראל 2008, באתר TheMarker‏, 1 ביוני 2008
↑  יובל ליזור, לוחמה כלכלית, עמוד 99
↑  ש. שחורי, חופי רחצה עממיים - הכרח, דבר, 10 בספטמבר 1957
עזיז "חבי" כיאט (1931)
ויקטור כיאט בוחן עתיקות (1923)
האנדרטה למשפחת כיאט במתחם בתי הקברות בחיפה
נירטלק

נירטלק (בהונגרית: Nyírtelek) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בנירטלק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 6,589 ובשנת 2020 רק 6,472 תושבים.
העיר הייתה חלק מנירג'האזה וכונתה בשם סרקוט (Sőrekút), ובשנת 1952 קיבלה עצמאות כעיר בפני עצמה.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת נירג'האזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | נירג'האזה • אפג' • קאלמאנהאזה • קוטאי • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • נירטלק • נירטורה • רקמז • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • אויפהרטו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535505805171  LCCN: n96123884  VIAF: 140889965   WorldCat (עם VIAF): 140889965
ניר אליהו

| --- | --- |
חדר האוכל והדשא המרכזי
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎61 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 575 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎2.1% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) ניר אליהו(למפת נתניה רגילה) ניר אליהו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניר אליהו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניר אליהו32°11′50″N 34°56′56″E﻿ / ﻿32.1973149785298°N 34.9489581473265°E﻿ / 32.1973149785298; 34.9489581473265  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) באדום - ניר אליהו בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
www.nirel.org.il
נִיר אֵלִיָּהוּ הוא קיבוץ הממוקם צפונית-מזרחית לכפר סבא, על גבעות החמרה של השרון. הכניסה לקיבוץ היא דרך כביש 5503.
הקיבוץ, שנבנה על חורבות מוצב של הצבא העיראקי, מתקופת מלחמת העצמאות, נמצא בגובה של כ-80 מטר מעל פני הים וצופה על המורדות המערביים של השומרון. הוא משתייך למועצה האזורית דרום השרון. זהו הקיבוץ הראשון של בוגרי הנח"ל.
היסטוריה

ניר אליהו עלה על הקרקע ב-27 ביולי 1950 (י"ג באב ה'תש"י), במטרה להוות חוליה שלישית עם רמת הכובש וקיבוץ אייל אל מול קלקיליה מעברו השני של הגבול עם ירדן (הקו הירוק), שהיה מרוחק מהקיבוץ כחצי קילומטר. זאת, למרות דעת מומחים חקלאיים שהמקום אינו מתאים להתיישבות. לפני כן, במהלך מלחמת העצמאות, שימש אתר העלייה לקרקע של הקיבוץ עמדה קדמית של כוחות ערביים שנלחמו נגד כפר סבא ורמת הכובש. הקיבוץ נקרא על שם אליהו גולומב ויושב על ידי חברות נוער של הקיבוצים גלעד, כפר גלעדי, עין חרוד, ואשדות יעקב, שכללו יוצאי טורקיה וחניכי עליית הנוער מרומניה ומפולין. רוב בני חברות הנוער היו יוצאי חברות הכשרה של הנח"ל ומיעוטם היו בחופשה משירות צבאי לצורך הקמת הקיבוץ, שהוקם בסיוע הנח"ל.
בינואר 1952 הסתיימה חפירת באר, שסיפקה מים לקיבוץ. בין סוף 1953 לתחילת 1954 התבצעו עבודות להסדרת קשר טלפוני אל הקיבוץ ועבודות של סלילת כביש גישה החלו בתחילת 1953 והסתיימו באמצע 1954.
בשנים הראשונות סבל הקיבוץ מחבלות בציוד, במבנים וביבולים מצד מסתננים, והיה מעורב בתקריות ירי מכיוון קלקיליה. ב-25 ביוני 1956 תקפו כוחות ירדנים סיור של משמר הגבול באזור, ושניים משוטרי מג"ב נהרגו. הירי גרם לשריפה בשדות ניר אליהו. הקיבוץ גם שימש כנקודת יציאה של פעולות תגמול באזור קלקיליה, בהן "מבצע שומרון" לכיבוש משטרת קלקיליה ב-10 באוקטובר 1956. לאחר מבצע זה בו, פוצצה תחנת משטרת קלקיליה, הורגשה הקלה במצב הביטחוני בקיבוץ.
באוגוסט 1962 הונחה במקום אבן פינה לבית תרבות על שם אליהו גולומב. בית התרבות עוצב על ידי האדריכל ויטוריו קורינלדי.
במלחמת ששת הימים נפגע המשק קשות בהפגזות ירדניות ממוצבי קלקיליה וח'ירבת צופין.
בשנת 1973 הוקם בקיבוץ מפעל "פלסטניר" שייצר שקיות פלסטיק ובין השאר ייצר את שקיות החלב של תנובה. בשנת 1978 נחנכה הרחבה של המפעל, אשר 75% מתוצרתו היה לייצוא.
במרוצת שנות קיומו, בעיקר עד שנות ה-70, הצטרפו לקיבוץ בעיקר גרעינים מ"התנועה המאוחדת", "הנוער העובד והלומד" ומתנועת "הבונים דרור" בדרום אפריקה ובמקסיקו, וכן מתנדבים מרחבי העולם וגרעיני נח"ל. בשנת 1975 היו בקיבוץ כ-120 חברים והוא פעל לגייס חברים נוספים.
בשנת 1978 עברו בקיבוץ מלינה משותפת של הילדים ללינה משפחתית. ב-1984 הוקם בקיבוץ בית קברות לאחר נפילתו של סג"ם אסף גביש בלבנון.
בעקבות האינתיפאדה הראשונה והשנייה וחדירות מחבלים באזור לביצוע פיגועים, ובעקבות סלילתו של כביש 6 ("חוצה ישראל") ממזרח לקיבוץ, הוקמה מערכת אבטחה וחומה בגובה 8 מ' המגינה על הכביש בתוואי גדר ההפרדה. מאז נוצר בקיבוץ שקט יחסי, והוא נהנה ממיקום אסטרטגי בין כביש 6 לכביש 4.
הקיבוץ השתייך ל"איחוד הקבוצות והקיבוצים" ולאחר המיזוג עם "הקיבוץ המאוחד" השתייך ל"תנועה הקיבוצית המאוחדת" (תק"מ). בשנת 1999 התמזגו התק"מ ו"הקיבוץ הארצי" ל"תנועה הקיבוצית".
היסטוריה > המעבר ל"קיבוץ מתחדש"

בשנות ה-80, במהלך משבר הקיבוצים נקלע הקיבוץ למצב כלכלי קשה, שבעקבותיו ידע עזיבה של עשרות חברים. בקיבוץ חפשו יוזמות שונות לשפר את מצבם הכלכלי. בשנת 1985 נחנך בקיבוץ מערכת חדישה להפקת קיטור מאנרגיית השמש. אחת החברות הקימה עסק למרציפן ובקיץ 1986 הקימו על שדות הקיבוץ שוק של שבת בשם פשפשוק. השוק נחנך על ידי השר גד יעקבי ומנגד עורר את תרעומתו של השר יוסף בורג וחבר הכנסת מנחם הכהן שהלינו על שימוש באדמות הלאום לחילול שבת. מינהל מקרקעי ישראל דרש גם הוא לסגור את השוק בגלל השימוש באדמות חקלאיות לשימוש לא חקלאי ומשלא נענה פנה לבית המשפט שהוציא למקום צו סגירה עד הסדרתו מבחינה תכנונית. בתחילה ניסו בקיבוץ להעביר את השוק למקום אחר המיועד לנופש
, אולם בהמשך החליטו באספה הכללית של הקיבוץ לותר על הפשפשוק. בשנת 1990 פתחו בקיבוץ הפנינג לכל המשפחה בשבתות, שכלל סיור עגלות בקיבוץ, תיאטרון בובות ומשחקים.
בשנות ה-90 החלו חברי-משק לצאת לעבודה מחוץ לקיבוץ, ובמקביל הופרטו החשמל, המזון, הרכב והלימודים. נפתחו שירותים ללקוחות חיצוניים של מערכת החינוך, ונפתח גן אירועים סביב הבריכה. בשלהי העשור נסגרו הלולים, ונפתח "פאב הבקבוק", מראשוני תופעת ה"פאבים הקיבוציים". בשנת 2000 בוצע איחוד רפתות עם קיבוץ רביבים (ובהמשך כפר עזה), והחלה הפרדת המשק מהקהילה.
בשנים 2003–2007 נחתם "הסדר החובות המשלים", נוצר תאגוד נפרד לענפי הקיבוץ ושיוך נכסים, והחל מעבר להתנהלות הקיבוץ ב'מודל משולב'. ב-7 בספטמבר 2007 אישרו חברי הקיבוץ ברוב גדול את שינוי המעמד של הקיבוץ ל"קיבוץ מתחדש", תוך שמירה על סבסוד מוסדי בתחומי הבריאות והסיעוד, החינוך והתרבות, השירותים המשותפים ותמיכה לבני המשק בגין הזכויות שצברו הוריהם. השינוי תורגל במשך שלושה חודשים ולאחר מכן נכנס לתוקף. גם לאחר השינוי פועל חדר האוכל, החינוך המשותף (כולל לינה בגילאי י'-י"ב), מכבסה, רכב ציבורי ותרבות משותפת. תהליך יישום השינוי המבני נמשך בשנת 2009 בו הופרט השימוש במים. משנת 2008 החלה צמיחה כלכלית בקיבוץ, המיוחסת לשינוי המבני בו. כן החלה קליטה של חברים חדשים לקיבוץ בהתאם למודל החדש.
כיום מתגוררים בקיבוץ כ-265 חברים, עוד כארבעים בני משק ב"מסלול בנים בעצמאות כלכלית" לפני גיל הקבלה לחברות בקיבוץ (30–40), כמאתיים ילדים וחיילים מקרב בני המשק, וכן תושבים אחרים, בהם הורי חברים, צעירים מפרויקט "תלם" ועובדים המועסקים בקיבוץ. בסך הכול מתגוררים בקיבוץ כ-550 תושבים.
הקיבוץ מתבסס בעיקר על עבודת החברים בקיבוץ ומחוצה לו, וענפי התעשייה (שותפות "פלסטניר"), שירותים (ענף המזון, חינוך, ענפי תחזוקה), גן אירועים מורשה ("עדן על המים"), רפת משותפת עם קיבוץ רביבים וכפר עזה ("רן 2000"), חקלאות (גד"ש ומטעים בשותפות אזורית), אחסנה ואחזקות. כמו כן בקיבוץ כ-40 יזמים ועצמאיים בתחומי הייעוץ וההדרכה, אירוח וטיפול בבגד ובגוף.
בראש הקיבוץ עומדת המזכירות, אולם הריבון הוא מוסד "האספה" בה רשאים כל החברים להשתתף ובה מובאות לאישור ההחלטות החשובות. האספה מתכנסת על פי הצורך, ובממוצע אחת לחודש, והחלטות מהותיות עוברות להצבעה בקלפי.
סרטים וסדרות שצולמו בקיבוץ

בקיבוץ צולמו מספר סרטים ישראלים:
ב-1986 צולם בקיבוץ הסרט "ילדי סטלין" בבימויו של נדב לויתן
ב-1991 צולם הסרט "מעבר לים" בהשתתפות מילי אביטל ויאיר לפיד; הסרט הופק על ידי חברת "טראנספאקס" וזכה בתשעה פרסי אופיר
ב-2005 צולם הסרט "אדמה משוגעת" שזכה בפרס אופיר
ב-2007 צולם בפרדסי הקיבוץ הסרט "עץ לימון" של ערן ריקליס, שזכה בפרס "חביב הקהל" בפסטיבל ברלין ופסטיבל סן סבסטיאן
ב-2009 צולם בקיבוץ הסרט "אוסטרליה שלי" של חברת ההפקה "טראנספאקס", שיצא לאקרנים ב-2011 והומר למיני סדרה על ידי הערוץ הראשון.
ב-2019 צולמה בקיבוץ סדרת הטלוויזיה "הקיבוצניקים", ובה הקיבוץ קרוי בשם "מעיין חיים".
מפורסמים שעברו או התגוררו בקיבוץ

כמו קיבוצים רבים, גם בניר אליהו עברו ברבות השנים רבים וטובים: המפורסם שבהם היה אהוד בנאי שהיה חבר ב"גרעין חופית" בראשית שנות ה-70. במלחמת יום הכיפורים איבד בנאי את חברו הטוב מהגרעין בני ברק. רשמים מתקופה זו ניתן למצוא בשיריו וספרו.
הבמאי ציון רובין התחנך במסגרת חברת הנוער "עפרוני" בקיבוץ בשנות השמונים. מזכיר ברית התנועה הקיבוצית שמוליק אייל היה חבר הקיבוץ עד מותו, וכך גם תא"ל מנחם זטורסקי שהיה מפקד הנח"ל בשנות ה-80.
בן הקיבוץ פרופ׳ אריאל קושמרו (בן לציונה ויוסף קושמרו ממיסדי הקיבוץ) הוא פרופ׳ להנדסת ביוטכנולוגה באוניברסיטת בן-גוריון.
חלוץ הפועל פתח תקווה ונבחרת ישראל בשנות ה-50 שלמה (צחי) נהרי היה חבר הקיבוץ ונהג לנסוע לאימונים לאחר יום עבודה בפרדס, איתו בגרעין היה גם יצחק לוי - שפיה שייצג את ישראל בשבעה משחקי "המכביה" והיה אלוף ישראל 13 שנים בתחום הקפיצה במוט, בריצת משוכות ובקרב 10. לאחר פרישתו מתחרויות שימש במשך שנים כקצין האימון הגופני של "היחידה" והכשיר דורות של מדריכי אימון גופני במכון וינגייט. נהרי ולוי - שפיה היו נוסעים עם הסעה מהקיבוץ לאחר יום עבודה מפרך עד שבחרו בספורט ועזבו את הקיבוץ, צחי לפתח תקווה ושפיה למושב גן-חיים הסמוך. שניהם מצויים בקשר טוב עם חברי הגרעין ונכחו בחגיגות ה-80 לחברי גרעין "בתלם" בחדר האוכל של הקיבוץ.
קפטן נבחרת הראגבי של ישראל בשנות השמונים פול המר היה חבר הקיבוץ לאחר שעלה עם גרעין של הבונים דרור מזימבבואה. בתחום הריצות הארוכות - בת-המשק יערה זנגי הייתה אלופת ישראל במרתון ומיני מרתון.
היזם החברתי עירד אייכלר שזכה על פועלו בפרס באו"ם לקידום אוכלוסיות מיוחדות ובפרס החינוך בישראל לשנת 2009 על מיזם "שכולו טוב" שייסד ומנהל גם הוא חבר הקיבוץ.
התסריטאי והכותב נדב בן סימון גדל בנערותו בקיבוץ ואף ניסה את מזלו בהרכב טריו בתפקיד הבסיסט, לצד נרי לנצ'נר שהמשיך בעצמו לקריירה מוזיקלית. הלהקה "חנ"ן" התגלתה על ידי אומן המיצג חוני המעגל בחג שבועות בקיבוץ כאשר ניגנו גרסאות טראש לשירי ארץ ישראל מעל במת החג. חוני לקח את הלהקה (שכללה גם את היינן ואיש-העסקים חגי לנגשטטר בתופים) להופעותיו במסגרת הפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו.
אנדרטה לחללי הקיבוץ
הכניסה לקיבוץ ניר אליהו
מועדון וספרייה ע"ש אליהו גולומב
בדשא המרכזי
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  "ניר אליהו" יישוב נחל ע"ש אליהו גולומב, דבר, 28 ביולי 1950
↑  ש. אנג'ל, יישוב בצוואר הבקבוק של הארץ, דבר, 12 בפברואר 1954
↑  ניר אליהו - יישוב נח"ל ע"ש אליהו גולומב, דבר, 28 ביולי 1950
↑  א. גיל, הנח"ל מתיישב בניר אליהו, דבר, 9 באוגוסט 1950
↑  דליקה בקיבוץ ניר אליהו, דבר, 22 בינואר 1952
↑  טלפונים ליישובי הספר במשולש, דבר, 4 בדצמבר 1953
↑  כביש ניר אליהו - בית ב. כצנלסון, דבר, 23 בינואר 1953
↑  אש כבדה מירדן על ניר אליהו, דבר, 22 ביוני 1955
↑  שני הרוגים בהתקפה ירדנית, על המשמר, 25 ביוני 1956, המשך
↑  אבן פינה לבית תרבות ע"ש גולומב בניר אליהו, דבר, 24 באוגוסט 1962
↑  הורחב הייצור ב"פלסטניר", מעריב, 15 באוגוסט 1978
↑  ניר אליהו מבקש לקלוט, דבר, 12 במרץ 1975
↑  אבל בניר־אליהו: "אסף היה אחד הילדים המוצלחים של הקיבוץ", מעריב, 28 ביוני 1984
↑  תפשנו את השמש בקרניה, מעריב, 7 בנובמבר 1985
↑  מרציפן במשק, מעריב, 29 באפריל 1986
↑  דליה פלג, יריד של שבת בקיבוץ, מעריב, 1 באוגוסט 1986
שרה פרידמן, קיבוץ פתח שוק של שבת להיחלץ ממצוקה כלכלית, מעריב, 10 באוגוסט 1986
↑  רפאל מן ויהושע ביצור, בורג: ה"פשפשוק" בשבת פוגע בסטאטוס־קוו, מעריב, 25 באוגוסט 1986
↑  מפחד מהפיכת המהות היהודית לשוק, חדשות, 26 באוגוסט 1986
↑  דליה פלג, גם מנהל המקרקעין מתנגד לפשפשוק, מעריב, 28 באוגוסט 1986
↑  אורון מאירי, הפשפשוק - פרק אחרון, חדשות, 14 בספטמבר 1986
↑  אהוד רבינוביץ, הפשפשוק סגור; יועבר למקום אחר, מעריב, 26 בספטמבר 1986
↑  אהוד רבינוביץ, הפשפשוק לא יפתח החליטו בניר אליהו, מעריב, 3 באוקטובר 1986
↑  שבת של כייף לכל המשפחה בקיבוץ ניר אליהו, מעריב, 9 במרץ 1990
↑  במגל בצבע בטאבון, מעריב, 4 ביולי 1990
↑  אורון מאירי, ילדי סטאלין סוף הצילומים, חדשות, 28 באוקטובר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467847605171 
בתי הקיבוץ בשנות החמישים
ניקפורוס השלישי בוטניאטס, קיסר האימפריה הביזנטית

ניקפורוס השלישי בוטניאטס (ביוונית: Νικηφόρος Βοτανειάτης‏; 1002 - 10 בדצמבר 1081) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין 1078 ו-1081. ניקפורוס השתייך למשפחת פוקאס הביזנטית.
חייו

ניקפורוס שירת כגנרל כאשר קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס היה קיסר ביזנטיון. השתתף במרד שהוביל לעליית איסאאקיוס הראשון קומננוס לשלטון ביזנטיון. ב-1064, נלחם נגד הטורקים בבלקן, הפסיד ונפל בשבי. תחת שלטונו של מיכאל השביעי דוקס, היה לסטרטגוס של התמה של אנטוליה. לאחר הפיכת חצר, צעד לעבר ניקאה והכריז על עצמו כקיסר החדש.
התחתן עם מריה מאלניה, אשתו של מיכאל השביעי דוקס בתנאי שבנה יעלה לשלטון לאחר מותו. מאחר שהפר את הבטחתו, הפכה מעורבת בקשר שאורגן על ידי הגנרל הביזנטי, אלכסיוס הראשון, שהוביל להפלתו והיה לקיסר ביזנטיון החדש.
לאחר הדחתו פרש ניקפורוס למנזר, ומת ב-1081.