stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרו רידג'לי
קריירה > Wham!‎

להקת Wham! נהנתה מהצלחה עולמית בשנים 1981–1986, ומכרה יותר מ-28 מיליון תקליטים ברחבי העולם. הם הופיעו בהופעת הבכורה שלהם בארצות הברית בתוכנית הטלוויזיה "אמריקן בנדסטנד" של דיק קלארק. הם היו ללהקה הבריטית היחידה בשנות ה-80 שהניבה שלושה סינגלים במקום הראשון במצעדי המוזיקה בממלכה המאוחדת ובארצות הברית.
ב-1984 עבר רידג'לי ניתוח אף. לאחר שהתפרסמו תמונות בעיתונים בריטיים המראים את פניו של רידג'לי בתחבושת, טען סימון נייפייר-בל, מנהל הצמד, שהתחבושות היו תוצאה של תקיפה במועדון לילה.
אכילה תחרותית

משתתפים בתחרות אכילה (שנת 2005)
תחרות אכילת פאי בית הספר ג'פרסון בוושינגטון די. סי., 2 באוגוסט 1923.
אכילה תחרותית או אכילה מהירה היא תחרות שבה המשתתפים מתחרים אחד נגד השני בצריכת כמויות גדולות של מזון בפרק זמן קצר. משך זמני התחרויות הם בדרך כלל פחות מ-15 דקות שבסיומן האדם שצרך את כמות המזון הגדולה ביותר מוכרז כמנצח. אכילה תחרותית פופולרית ביותר בארצות הברית ויפן. תחרויות אכילה מקצועיות מסוימות מציעות פרסים כספיים בסך $10,000 ולמעלה מכך למנצחים.
תחרויות אכילה בחסות מסעדות עשויות לערב אתגר לאכול פריטי מזון גדולים או מתובלים במיוחד, כמו סטייקים, המבורגרים ענקיים או קארי מתובל במיוחד בזמן קצוב. אלו שמצליחים במשימה מתוגמלים פעמים רבות בכך שלא יצטרכו לשלם על המזון, בקבלת חולצה והוספת השם שלהם עליה, בהוספת תמונתם לקיר המנצחים באתגר ושורה של פרסים קטנים דומים.
קיים ארגון עולמי בשם IFOCE שמנטר ומבקר תחרויות אכילה.
סוגי מזון

סוגי המזון המשמשים בתחרויות אכילה מגוונים מאוד. ישנן תחרויות בהן אוכלים רק סוג אחד של מזון (למשל, תחרות אכילת נקניקיות). לעומת זאת, ישנן תחרויות שבהן כלל המתחרים אוכלים סוגי מזונות רבים זהים. מזונות המשמשים בתחרויות אכילה מקצועיות כוללים המבורגרים, נקניקיות, פשטידות, לביבות, כנפי עוף, אספרגוס, פיצה, צלעות, תרנגולי הודו וסוגים רבים אחרים של מזון.
הכשרה והכנה

רבים מספורטאי תחרויות אכילה המקצועיים עוברים אימון אישי קפדני על מנת להגדיל את קיבולת הקיבה שלהם, ואת המהירות והיעילות בצריכת מזונות שונים. גמישות הקיבה נחשבת בדרך כלל המפתח לאכילה מוצלחת, ומתחרים נוהגים להשיגה על ידי שתיית כמויות גדולות של מים בפרק זמן קצר. אחרים משלבים את צריכת המים עם כמויות גדולות של מזונות דלי קלוריות כמו ירקות או סלטים. חלק מהאכלנים לועסים כמויות גדולות של מסטיק כדי לבנות כוח בלסת.
ישנם אכלנים שמתחילים להתאמן חודשים מספר לפני תחרויות משמעותיות, כולל בדיקת הזמן שנדרש להם לאכול את המזון. אכלן תחרותי בדימוס בשם אד "קוקי" ג'ארוויס היה אוכל באימונים לפני תחרויות מספר ראשים של כרוב מבושל, ולאחריהם שותה עד שני ליטרים של מים כל יום במשך שבועיים לפני תחרות.
בשל הסיכונים הכרוכים באימון לבד או ללא השגחת חירום רפואית, IFOCE מזהירה מפניהם.
ביקורת

הביקורת העיקרית על אכילה תחרותית היא המסר הזללני שספורט זה שולח בעידן של עלייה בהשמנה בקרב אמריקנים, והדוגמה שהיא מציבה לנוער של היום. אחרים, כמו השחקן ראיין ריינולדס (שטען זאת במאמר נוקב בהפינגטון פוסט), טוענים כי אכילה תחרותית היא דוגמה נוספת לגרגרנות המערבית בשעה שכל כך הרבה אנשים אחרים ברחבי העולם גוועים ברעב. באותו מאמר, הציג ספורטאי אוכל תחרותי בשם דון "מוזס" לרמן את הסכנות של אכילה תחרותית והודה "אני מוכן למתוח את הבטן עד שיגרם דימום פנימי".
סכנות

הטענה כי אכילה תחרותית יכולה לגרום לעלייה במשקל, אשר עלולה להוביל להשמנה והעלאת רמת הכולסטרול ולחץ הדם היא ברורה והגיונית.
התאוריה שגורסת כי אכילה תחרותית יכולה לגרום לנזק בקיבה ובמערכת העיכול, הייתה נושא מחקר של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 2007. המחקר בחן ספורטאי אכילה מקצועי בשם טים יאנוס, אשר אכל 36 נקניקיות ב-10 דקות לפני שהרופאים בדקו אותו. המסקנה הייתה כי בעקבות האימונים של יאנוס לתחרויות אכילה, התכווצויות השרירים הנורמליות בקיבתו (תנועה פריסטלטית) נהרסו. התנועה הפריסטלטית מעבירה מזון מהקיבה לאורך מערכת העיכול.
טענות רפואיות אחרות הן שאכילה מוגזמת יכולה לגרום נקבים לקיבה בחולים עם כיבים, וששתיית כמויות גדולות של מים במהלך אימון לתחרויות אכילה יכולה להוביל להרעלת מים, מצב בו כתוצאה משתיית מים מרובה נוצר דילול של האלקטרוליטים בדם.
גסטרופרזיס (שיתוק קיבה) מהווה סכנה נוספת לאלו שנוהגים למתוח את קיבתם בצורה קיצונית. מצב זה עלול להוביל לחוסר יכולת של הקיבה להתכווץ; ולאיבוד יכולתה לעבוד "על ריק". השלכות נוספות של שיתוק קיבה כוללות בעיות עיכול כרוניות, בחילות והקאות.
בתרבות הפופולרית

בסרט ההונגרי טקסידרמיה מתוארת אכילה תחרותית בדיונית, כספורט ארצי בתקופה הסובייטית בהונגריה.
בסיפורו של דיימון ראניון, "פשטידת דלעת", תחרות אכילה עומדת במרכז הסיפור.
ראו גם

גרגרנות
השמנה
מזון
תחרות אכילת הנקניקיות של ניית'נ'ס
אלברטו פרננדס

פרננדס נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בעת ביקורו בישראל לרגל פורום השואה העולמי החמישי, 2020
אלברטו אנחל פרננדס (בספרדית: Alberto Ángel Fernández; נולד ב-2 באפריל 1959) הוא נשיא ארגנטינה לשעבר ופוליטיקאי ארגנטינאי מהמפלגה החוסטיסיאליסטית. עורך דין בהשכלתו.
השנתיים הראשונות לנשיאותו אופיינו בהתמודדות עם מגפת הקורונה בארגנטינה, במהלכה הוא הטיל סגר קפדני כדי לדכא את התפשטות המחלה. בנוסף, נאלץ להתמודד עם משבר חובות שהותיר קודמו. בעוד הכלכלה אכן התאוששה בשנים 2021-2022, האינפלציה עלתה ל-100% (הגבוהה מאז 1991). הפופולריות שלו הייתה בירידה כל העת לאורך שנות כהונתו.
הוא נחשב ל"נשיא ללא תוכנית" וכנשיא חלש בשל היעדר קבלת החלטות עצמאית. במקום זאת, החלטותיו התקבלו תחת השפעה כבדה של סגניתו והנשיאה לשעבר כריסטינה פרננדס דה קירשנר.
באפריל 2023 הודיע פרננדס כי החליט לא להתמודד לקדנציה שנייה בבחירות הכלליות ב-2023 בהן זכה בנשיאות חאבייר מיליי.
קורות חייו

פרננדס נולד וגדל בבואנוס איירס. אביו היה שופט ממוצא ספרדי. קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת בואנוס איירס בגיל 24 עם התמחות במשפט פלילי. מאוחר יותר מונה לפרופסור באוניברסיטה.
את דרכו הפוליטית החל כיועץ משפטי בעיריית בואנוס איירס ולאחר מכן היה יועץ משפטי של בית הנבחרים הארגנטינאי. בהמשך שימש כסגן ליועץ המשפטי של משרד הכלכלה, ובתפקיד זה שימש בתפקיד ראשי במשא ומתן בנושאי סיבוב אורוגוואי והסכמי גאט"ט. הנשיא קרלוס מנם מינה אותו לשורת תפקידים משפטיים וכלכליים, בין השאר כיועץ לענייני ביטוח במרקוסור. במסגרת התפקידים אותם מילא הוא עבד רבות עם מושל מחוז בואנוס איירס לשעבר אדוארדו דואלדה.
בשנת 2000 נבחר לבית המחוקקים של בואנוס איירס. עם בחירתו של נסטור קירשנר לנשיא ארגנטינה הוא בחר בו לתפקיד ראש קבינט השרים (תפקיד הדומה לראש ממשלה). נכנס לתפקידו ב-25 במאי 2003 ונשאר בתפקיד זה גם תחת אשתו ויורשתו של קירשנר, הנשיאה כריסטינה פרננדס דה קירשנר, שנבחרה בשנת 2007.
פרש מתפקידו ב-23 ביולי 2008 לאחר שנכשל בהובלת משא ומתן עם המגזר החקלאי בארגנטינה על שינויים במערכות המיסים והיצוא. לאחר פרישתו הביע לעיתים קרובות ביקורת על קירשנר ועל מדיניותה הכלכלית. הוא המשיך למלא תפקידים שונים בפוליטיקה של בואנוס איירס, אך שמר על פרופיל נמוך.
הבחירות בארגנטינה (2019)

בינואר 2018 חידש פרננדס את קשריו עם כריסטינה קירשנר לאחר עשר שנים של נתק פוליטי. בריאיון לכלי התקשורת אמר שהוא עדיין ביקורתי כלפי חלק ממעשיה אך ישמח לשתף איתה פעולה.
לקראת הבחירות הכלליות בארגנטינה ב-2019 המועמדים המובילים היו הנשיא מאוריסיו מאקרי והנשיאה לשעבר כריסטינה פרננדס דה קירשנר. ב-18 במאי 2019 הכריזה קירשנר כי אלברטו פרננדס יהיה המועמד לנשיאות מטעם סיעת "החזית של כולם", איחוד מפלגות שבמרכזו המפלגה החוסטיסיאליסטית, והיא עצמה מועמדת לתפקיד סגנית הנשיא. הכרזה זו הביאה לגל תמיכה בפרננדס.
ב-11 באוגוסט 2019 נערכו בחירות מקדימות לנשיאות, ובהן קיבל פרננדס 47.7% מהקולות, ומאקרי 32.1% מהקולות. ב־10 בדצמבר נכנס לתפקידו.
נשיאותו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
במדיניות החוץ במהלך החודשים הראשונים של נשיאותו, יחסי ארגנטינה עם ברזיל הדרדרו עקב הסכסוך עם נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו. לאחר הבחירות הכלליות בבוליביה ב-2019, פרננדס הטיל ספק במסקנת ארגון המדינות האמריקאיות לפיה בחירתו מחדש של אבו מוראלס הייתה בלתי לגיטימית עקב הונאה בבחירות, והעניק למורלס מקלט בארגנטינה מדצמבר 2019 עד נובמבר 2020.
תחילת נשיאותו הושפעה ממגפת הקורונה בארגנטינה עם השפעותיה הבריאותיות והכלכליות.
בפברואר 2022 נפגש נשיא ארגנטינה אלברטו פרננדס עם ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה, וציין את הצורך הדחוף של ארגנטינה להשתחרר מהסתמכות על ארצות הברית, ובמקומה לפתח שיתוף פעולה כלכלי עם רוסיה. לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, אמר "לכל הצדדים לא להשתמש בכוח צבאי".
ארגנטינה, הכלכלה השלישית בגודלה באמריקה הלטינית, סבלה מאינפלציה קיצונית כבר מספר שנים, שהוחמרה כתוצאה מפלישת רוסיה לאוקראינה. בשנת 2022, ארגנטינה גם רק החלה להיחלץ ממיתון מתמשך. הייתה אינפלציה של 58%.
חיים אישיים

משנת 2008 ועד להתמודדותו בבחירות 2019 פרננדס הרצה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת בואנוס איירס. נישא בשנת 1993 לחברתו לספסל הלימודים מרסלה לוצ'טי, ממנה נפרד ב-2005. בשנת 2014 נישא לבת זוגו, העיתונאית והשחקנית פביולה יאנייס, והם מתגוררים בדירתם ברובע פוארטו מאדרו בבואנוס איירס. פרננדס הוא אוהד של קבוצת הכדורגל ארחנטינוס ג'וניורס.
ב-2 באפריל 2021, פרננדס נמצא חיובי ל-Covid-19, אף על פי שהתחסן בתחילת השנה בחיסון ספוטניק V כנגד המחלה.
הערות שוליים

↑  חיים איסרוביץ', ‏למרות התחזיות: המועמד לנשיאות בארגנטינה וסגניתו עומדים לנצח בבחירות, באתר מעריב אונליין, 28 באוגוסט 2019.
1 2  אלברטו פרננדס נבחר לנשיאות ארגנטינה, באתר מעריב אונליין, 28 באוקטובר 2019
↑  אדר פרימור, בזמן שהתכונן לפלישה, פוטין בחש בחצר האחורית של ארה"ב, באתר כלכליסט, 8 במרץ 2022
↑  Raszewski, Eliana (2021-04-03). "Argentina says president has coronavirus; doctor calls case 'mild'". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-04-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12129446m (data)  GND: 1293065137  ISNI: 0000 0000 2415 4734  LCCN: n86070454  SUDOC: 17112619X  VIAF: 9881539   WorldCat (עם VIAF): 9881539
M61 וולקן

| --- | --- |

M61A1 וולקן
 מידע כללי
 סוג:  תותח אוטומטי מסוג תותח גאטלינג
 נגזרות:  M61A1 – (דגם ראשון)   M61A2 – (קנה דק יותר, משקל קל יותר)   GAU-4 – (מספק כוח סיבוב לעצמו באמצעות גזי פליטה)   GAU-12 (אנ') – (חמישה קנים של 25 מ"מ)
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  ג'נרל אלקטריק, ג'נרל דיינמיקס 
 תקופת השימוש:  1959–הווה (כ־65 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת וייטנאם, מלחמת המפרץ, המלחמה העולמית בטרור 
 מידע טכני
 קליבר:  20 מ"מ (0.79 אינץ')
 פעולה:  הנעה הידראולית, ירייה חשמלית
 אורך כולל:  188 ס"מ (73.8 אינץ')
 משקל ריק:  112.5 ק"ג (248 ליברות)
 קצב אש:  6,000 כדורים לדקה
 מהירות לוע:  1,052 מטר לשנייה (עם פגז PGU-28/B)
 
תותח M61A1 וולקן ומנגנון הפעולה שלו, בתצוגת חיל האוויר הישראלי 2017.
M61 וולקן, או ליתר דיוק M61A1 וולקן (אנגלית: M61 Vulcan) הוא תותח רב קני, בעל שישה קנים, הפועל לפי עקרון הפעולה של מקלע גאטלינג. תותח ה"וולקן" יורה פגזים נפיצים בקוטר 20 מ"מ (לפי כללי המינוח הצבאי, מקוטר זה ומעלה הקליעים מכונים "פגזים"). ה"וולקן" מורכב על פלטפורמות רבות, בהם מטוסי קרב (כגון ה-F-15 וה-F-16), רכב קרבי משוריין (כגון ה-M-163 "מחבט") ואוניות מלחמה. ה"וולקן" מורכב על מטוסי חיל האוויר האמריקאי במשך למעלה מיובל, ומשמש בהצלחה גם את מטוסי חיל האוויר הישראלי.
תותח ה"וולקן" משמש הן כמערכת ירי עצמאית והן כחלק מתוך מערכת משולבת מכ"ם כגון פלנקס, ומתאפיין בקצב אש גבוה מאוד ובחימוש מגוון ויעיל. יחד עם זאת, מנגנון הירי המורכב שלו ניכר בעלויות הרכישה והתחזוקה הגבוהות יחסית למקלעים או תותחים חד-קניים, ואף חושף אותו יותר לתקלות.
פיתוח

בסוף מלחמת העולם השנייה שקל צבא ארצות הברית אפשרויות חדשות עבור מטוסי הקרב שלו. המעבר להנעת סילון, שהקנתה למטוסים מהירויות שלא נראו בעבר, הפך את המקלע הישן ללא יעיל. זאת משום שכדי לפגוע במטוס מהיר יש צורך בקצב וכמות אש גדולים מאוד.
הגרמנים פיתחו את התותח האוטומטי Mauser MG213C (אנ') שמנגנון הטעינה שלו הוא תוּפִּי (מלשון "תוף", מכוּנה באנגלית: Revolver שפירושו "סוֹבב" או "מִסְתַּבְסֵב"), דבר שהראה פוטנציאל אך לא היה מספק מאחר שקצב האש המעשי שלו, הוגבל בגלל מנגנון ההזנה ושחיקת הקנה. הדרישות של צבא ארצות הברית לנשק כזה היו קצב גדול במיוחד של אש ואמינות חסרת פשרות.
בתגובה לדרישות אלה, החליט אגף החימוש של ג'נרל אלקטריק להחיות רעיון ישן – מקלע מסתובב רב-קני מסוג גאטלינג (Gatling gun). התכנון המקורי של ה-Gatling gun דרש מקור כוח חיצוני שיסובב את הקנים (סיבוב ידית חיצונית בידי המפעיל), אך בעקבות הדור החדש של מנועי טורבו-סילון שהותקנו במטוסי הקרב, נמצא הפתרון לבעיה – מנועי סילון מפיקים כוח חשמלי רב שמשמש גם להפעלת התותח ולסיבוב הקנה. לפתרון זה יש יתרון נוסף: סיבוב הקנים באמצעות חשמל, אמין יותר מאשר מנגנון התלוי בגזי הפליטה. עם מספר מרובה של קנים (שישה, ברוב הדגמים), קצב האש גדול באופן ניכר מתותח תופי חד-קני. למעשה, קצב האש שהתאפשר היה כה גדול, כך שניתן היה להפחית את קצב האש לכל קנה ועדיין לשמור על ביצועים מעולים מבחינת קצב האש של המערכת כולה, ולהאט בכך את שחיקת הקנים.
ב-1946 זכתה החברה בחוזה הפיתוח, ותחת השם "פרויקט וולקן", התחייבה החברה לפתח נשק שישה-קני המסוגל לירות בקצב של 6,000 קליעים לדקה. אף על פי שבאירופה הייתה נטייה לטובת קליבר 30 מ"מ הכבד יותר, צבא ארצות הברית בחר בתחמושת 20 מ"מ, מכיוון שהעדיף קצב אש ומהירות לוע גבוהים יותר. אב-הטיפוס הראשון של הוולקן, ה-T-171 (מופיע בספרות גם כ-T171), נבחן בירי על הקרקע בשנת 1949.
מטוס הקרב הראשון שבו הותקן ה"וולקן" M61 באופן מבצעי, כחלק אינטגרלי (מוּכלל או מוּבנה) מהמטוס היה ה-F-104 סטארפייטר, שנכנס לשירות ב-1958. במהלך פיתוח ה-F-104 התגלה שלוולקן היו בעיות עם שרשירי התחמושת, שנטו לתקלות בהזנה והשאירו שאריות לא רצויות במכלול. כתגובה לכך, פותחה מערכת הזנה ללא חוליות בין פגזי השרשיר, שהותקנה בגרסה המשודרגת של הוולקן M61A1.
אחרי פתרון בעיה זו, לא סבל הוולקן M61A1 מבעיות קשות נוספות ובזכות אמינותו הפך לתותח הראשי בכוחות האוויר של ארצות הברית ל-50 השנים הבאות.
תיאור

כאמור, תותח ה-M61 הוא נשק אוטומטי מטיפוס גאטלינג: כל אחד מששת הקנים יורה פעם אחת במהלך סיבוב צֶבֶר הקנים. ריבוי הקנים מספק קצב אש גבוה ביותר (כ-100 קליעים לשנייה) ומגדיל את זמן החיים של הנשק על ידי צמצום התחממות הקנה ושחיקתו עקב הירי (כל קנה יורה בזמן ששאר הקנים "נחים"). הזמן הממוצע בין מעצורים הוא כ-10,000 יריות.
הואיל ודגם M61 לא נכנס לשירות, אלא רק יוֹרשוֹ, ה-M61A1, משמיטים ברוב המקומות את הציון A1. לכן, כאשר רושמים "M61 וולקן", הכוונה היא בדרך כלל ל"M61A1 וולקן".
תיאור > הזנה ומקור כוח

רוב הגרסאות של M61 שנועדו למטוסים הן חשמליות: מרכב צֶבֶר הקנים מסתובב באמצעות מנוע חשמלי, שמקבל את כוחו ממנוע המטוס. ישנה גרסה של הוולקן בה הכלי מניע את עצמו באמצעות ניצול גזי הפליטה של ארבעה מששת קניו. גרסה זאת נקראת GAU-4 ואילו בצבא ארצות הברית היא מצוינת כ-M130. אמנם מערכת זו שוקלת כ-4.54 ק"ג יותר מה-M61, אולם היא איננה תלויה במקור כוח חיצוני.
התכנון הראשון של ה-M61 השתמש בשרשירי תחמושת, המחוברים בחוליות. כתוצאה מכך נגרמו בעיות במנגנון ההזנה שהביאו בסופו של דבר להחלפתו של המנגנון. הנשק המקורי הוחלף מהר מאוד ב-M61A1, שתוכנן לעבוד עם מערכת הזנה ללא חוליות. מערכת ההזנה יכולה להיות חד-כיוונית (פולטת תרמילים ריקים וקליעים שלא נורו) או דו-כיוונית (מחזירה אותם בחזרה למחסנית). חסרונו של ה-M61A1 הוא שרובו מורכב ממערכת ההזנה ותוף התחמושת, דבר המקשה על התקנתו במסגרת קומפקטית במטוסי קרב. כיום, לכל יישום יש מנגנון הזנה המתוכנן במיוחד בשבילו, השוקל כ-140–190 ק"ג. רוב התותחים המורכבים על מטוסי הקרב משתמשים במנגנון הזנה דו-כיווני, כיוון שהתרמילים הנפלטים עלולים לחדור למנוע ולגרום לנזק חמור, עד כדי הריסתו.
גרסה קלה יותר של הוולקן, ה-M61A2, זהה מכנית ל-M61A1 אך בעלת קנים דקים יותר, המפחיתה את המשקל הכולל ל-91.6 ק"ג (202 ליברות).
תיאור > קצב אש

קצב האש האופייני של הוולקן הוא כ-6,000 קליעים בדקה, למרות שמספר גרסאות, כגון אלה שבמטוסי ה-AMX International AMX (אנ') והקונבאייר F-106, הוגבלו לקצב נמוך יותר, ובגרסאות אחרות איפשרו ברירה בין 4,000 ל-6,000 קליעים בדקה.
תיאור > תחמושת

עד לסוף שנות השמונים, ה-M61A1 הוזן בעיקר בתחמושת מסדרת M50, שבה פגז אופייני שקל 100 גרם ונורה במהירות לוע של 1,035 מטר לשנייה. הפגזים באים במספר סוגים: פגז רגיל, חודר-שריון (API), נפיץ (HEI) ופגז לאימונים.
ב-1988 פותח פגז חדש, שסומן PGU-28, וכיום הוא הפגז הסטנדרטי בחיל הים האמריקאי (US NAVY) ובחיל האוויר האמריקאי (USAF). פגז זה תוכנן על מנת שהגרר יהיה נמוך יותר ובכך תוגדל מהירות הלוע שלו, שעולה ל-1,052 מטר לשנייה. פגז זה הוא חודר-שריון למחצה המשלב רש"ק נפיץ, שסיפק שיפור ניכר בטווח, בדיוק ובכוח של המערכת על פני פגז ה-M-56A3 הנפיץ הישן יותר. לפגז החדש יש חיסרון בהשוואה לפגז הישן – הוא פחות אמין ומועד יותר לתקלות מסוכנות (פיצוץ מוקדם של ראש הקרב). דו"ח של חיל האוויר האמריקני ציין שאירעו 24 מקרים של פיצוץ מוקדם (שרובם גרמו נזק רציני) במהלך 12 שנות שירותו, לעומת 2 מקרים בלבד במשך היובל ששרת פגז ה-M56 הישן. הדו"ח העריך לפי נתונים אלה שהסיכוי לכשל או מעצור בתחמושת הוא פי 80 יותר גדול מזה שמותר על פי התקן בחיל.
ביקורת

למרות אמינותו הרבה וקצב האש האדיר שלו, בשנים האחרונות נמתחה ביקורת על הוולקן על כך ש"ביצועיו מוגבלים".
המאפיינים הבליסטים של פגז ה-20 מ"מ יחסית עלובים, ומתבטאים באיבוד מהיר של אנרגיה קינטית, וכתוצאה מכך הדיוק והקטלניות שלו נמוכים לעומת קליעי ה-25 מ"מ וה-30 מ"מ שמועדפים על ידי חילות האוויר של אירופה ורוסיה. מאמצים לפתח תחליף כבד יותר לוולקן נחלו הצלחה מוגבלת. חיל האוויר האמריקאי השקיע כסף רב בשנות השבעים בפיתוח התותח האוטומטי GAU-7 היורה תחמושת 25 מ"מ עבור מטוס ה-F-15, שמשתמש בקליעים חסרי תרמיל, אך הפרויקט נכשל וננטש לטובת הוולקן. תחליף נוסף שנוסה היה GAU-12 Equalizer (אנ') שכלל 5 קנים של 25 מ"מ במקום 6 של 20 מ"מ – תותח שהיה נגזרת של הוולקן. ה־GAU-12 הותקן על מטוס הארייר (AV-8B Harrier II), אך למרות שכוח האש גדל (תחמושת כבדה יותר באותה מהירות לוע) הוא עדיין לא נכנס לשימוש רחב.
מספר מומחים חושבים שלמרות כוח האש הגדול שלו, חסרונו של התותח המסתובב הוא הזמן שלוקח לנשק להאיץ למהירות הסיבוב המקסימלית שלו (כחצי שנייה). כתוצאה מכך, מטח של שנייה אחת יורה רק 70–75 קליעים. מומחים אחרים חושבים שאין בכך כדי ליצור יתרון על תותחים אוטומטיים תופיים בקליבר 30 מ"מ דוגמת ה-DEFA (אנ') או ה-ADEN (אנ'), שיצדיק את התוספת הרבה בסיבוכיות ובמשקל.
יישומים > כלי טיס צבאיים

תותח ה-M61A1 וולקן מותקן על מטוסי הקרב הבאים:
F-104 סטארפייטר
F-105 ת'אנדרצ'יף
F-106A דלתא דארט
F-4 פנטום
F-111
AMX International AMX (אנ')
F-15 על שלל דגמיו
F-16 על שלל דגמיו
F-14 טומקט
F/A-18 הורנט
F/A-18 סופר הורנט
F-22 ראפטור
בנוסף, קיימות גרסאות בהם הוולקן מותקן בצידי מטוסים כבדים ומשמש לירי חיפוי והגנה עצמית. גרסאות כאלה הותקנו על ה-AC-119 (אנ'), על הלוקהיד AC-130 וכן על צריח הזנב של מפציצי B-58 הסלר ו-B-52H.
בנוסף לוולקנים המותקנים ישירות על המטוס במהלך ייצורו, ישנם גם פודי וולקן נתיקים, שניתן להתקינם על המטוס בתנאי שדה. ישנן שתי גרסאות לפודים חיצוניים של הוולקן: פוד חיצוני (בלועזית Pod) הוא מרכב נתיק, שעליו מותקנת מערכת הנשק, וממנו היא פועלת באופן אוטונומי בהתאם לפקודות מהמערכת שעליה מותקן הפוד. שתי הגרסאות לכננת של הוולקן, ה-SUU-16/A (תחת הציון הצבאי M12) והגרסה המשופרת SUU-23/A (תחת הציון הצבאי M25) פותחו בשנות השישים. הפוד הראשון השתמש בטורבינה שמסובבת על ידי זרמי אוויר כדי לספק כוח למנוע, אך דבר זה יצר יותר מדי כוחות גרר במהירויות גדולות, ואילו במהירויות נמוכות לא סיפק מספיק כוח כדי לסובב את הוולקן מספיק מהר מאחר שזרם האוויר היה חלש. ה-SUU-23/A השתמש בגרסה GAU-4 של הוולקן שמספק כוח לעצמו, מתוגבר במאיץ חשמלי שנועד לתת לו את הסיבוב המהיר הראשוני. שני הפודים פולטים החוצה תרמילים ריקים במקום לאגור אותם בפנים. שני סוגי הפודים מכילים כל אחד 1200 קליעים כמאגר תחמושת לוולקן ושוקלים כ-732.6 ק"ג ו-780.2 ק"ג בהתאמה. הפודים שירתו במלחמת וייטנאם אך סבלו מבעיה חמורה של חוסר דיוק. הבעיה רק התגברה מאחר שההתקן המחבר את הפוד למטוס לא יכול היה לעמוד ברתע והוסט בגלל הירי.
יישומים > ביבשה ובים

ה-M61A1 וולקן הוא הבסיס למערכת ה"פלנקס" (Phalanx CIWS) המשמש כתותח אוטומטי מיוצב ומערכת להגנה בטווח קרוב נגד טילים בספינות חיל הים האמריקאי וחיל הים הישראלי.
בנוסף, הוולקן הוא הנשק במערכת תותח הנ"מ המתנייעת של צבא ארצות הברית, ה-M163 VADS. הוולקן יעיל כנגד מטוסים מנמיכי טוס וכלי טיס איטיים דוגמת מסוקים, אך אינו מסוגל ליירט מטוסי סילון הטסים בגובה רב, נגדם יש צורך במערכות מבוססות טילים.
הוולקן בשירות צה"ל

תותח הוולקן נקלט בצה"ל בשנת 1975, במערך הנ"מ הישראלי, כחלק מממערכת הנ"מ המתנייעת M163 VADS האמריקאית, שנרכשה וקיבלה את הכינוי "חובט". ב-1997 שודרגו כל נגמ"שי ה"חובט" לתצורת "מחבט" הכוללת בנוסף לתותח הוולקן, גם משגר המכיל 4 טילי סטינגר. המערכת הוּצאה משירות ב-2006.
במבצע שלום הגליל והאינתיפאדה השנייה, השתמש צה"ל בתותח ה-M61A1 וולקן (שהיה מותקן על דגם ה"חובט", ומאוחר יותר על ה"מחבט") כנשק אפקטיבי נגד אדם שאינו גורם להרס רב (יחסית) בניגוד לפגזי שריון וארטילריה.
לאחר מלחמת לבנון השנייה ב־2006 הוחלט לוותר על היכולת הזו, ותותחי הוולקן הוצאו משירות.
במלחמת חרבות ברזל התמודד צה"ל עם כטב"מים ששיגר חזבאללה ואשר יירוּטם היה מאתגר ביותר בגלל חתימת המכ"ם הנמוכה שלהם, טופוגרפיית הגליל ודרום לבנון, המאפשרת הטסת כטב"מ בגובה נמוך בתוך ערוצי נחלים, וזמן מעוף קצר יחסית, מרגע השיגור ועד הפגיעה. אחד הפתרונות שנשקלו הוא החזרתו לשירות של תותח הוולקן.
ב-14 באוגוסט 2024, דווח באמצעי התקשורת על ניסויים מתקדמים להשבת תותח הוולקן לשירות, כדרך למגר את איום הכטבמ"ים של חזבאללה. זמן קצר לאחר מכן, ב-27 באוקטובר 2024 הוחזר לשירות הוולקן בגבול הצפון.
ראו גם

מקלע
תותח
נ"מ
מטוס קרב
M134 מיניגאן – מקלע גאטלינג בעל 6 קנים בקליבר 7.62 מילימטר שמשמש כמקלע המותקן על רק"מ, טנקים, ספינות מלחמה ומסוקי תקיפה
הערות שוליים

1 2  אודי עציון‏, ההחמצה: למה צה"ל הוציא משירות את תותחי הוולקן שהיו יכולים ליירט כעת כטב"מים?, באתר וואלה, 21 במאי 2024
↑  דין שמואל אלמס, ‏6,000 פגזים בדקה: הפתרון היצירתי של ישראל לכטב"מים של חיזבאללה, באתר גלובס, 3 ביוני 2024
↑  רותם מי-טל, פרשנות | צה״ל צריך להחזיר את הוולקן כמענה לרחפני אויב בגבולות ישראל, באתר IsraelDefence, ‏3 בדצמבר 2023
↑  גיא ורון, ‏הקאמבק של ה"וולקן": התותחים שהוחזרו לכשירות בניסיון להתמודד עם איום הכטב"מים, באתר ‏מאקו‏, 14 באוגוסט 2024
↑  אבי אשכנזי, ‏"החובט" הקטלני חוזר לשירות: צה"ל פורס אמצעי לחימה חדש נגד הכטב"מים, באתר מעריב אונליין, 27 באוקטובר 2024
| תעופה צבאית  • תעופה • תעופה אזרחית |
| --- | --- | --- |
| סוגי כלי טיס | מטוס קרב • מטוס תובלה צבאי • מטוס תקיפה • מטוס קרב רב-משימתי • מפציץ • מטוס ריגול • מטוס תובלה • מסוק קרב • מסוק סער • מטוס שליטה ובקרה • כטב"ם | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| כלי נשק | פצצה (שימוש כללי ומונחית) • טיל אוויר-אוויר • טיל אוויר-קרקע • טיל שיוט • חימוש משוטט (כטב"ם מתאבד) • רקטה • תותח אוטומטי/מקלע כבד (כגון M2 בראונינג ו-M61A1 וולקן) | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| מושגים עיקריים | לוחמה אווירית • קרב אוויר • הפצצה אסטרטגית • הפצצה טקטית • תובלה אווירית • מודיעין אוויר | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| מערכות עיקריות | לוחמה אווירית במלחמת העולם הראשונה • לוחמה אווירית במלחמת העולם השנייה • לוחמה אווירית במלחמת קוריאה • לוחמה אווירית במלחמת וייטנאם • לוחמה אווירית במלחמת המפרץ | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| מושגים משניים | טייסת • אלוף הפלות • גיחה • נ"מ • יעף • חמקנות  • לוחמה אלקטרונית | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
תותח וולקן, חלק ממערכת Phalanx CIWS, יורה אל עבר הים
שרשיר תחמושת של הוולקן
תותח ה-M61A1 וולקן מותקן בשורש הכנף השמאלית של ה-F-16 פייטינג פלקון.
תותח וולקן המהווה חלק ממערכת "פלנקס" המותקנת על כלי שיט צבאי מבצע ירי בעת אימון
תותח וולקן מותקן על נגמ"ש M113 ששימש כתותח נ"מ מתנייע במערך הנ"מ הישראלי, מוצג במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
המערכת כוּנתה בצה"ל "חובט"
מערכת נ"מ מתנייעת "מחבט" – שיפור ישראלי ל"חובט" הכולל משגר טילי "סטינגר".
הוּצאה משירות חיל האוויר הישראלי בשנת 2006
אירידיום

ערך זה עוסק ביסוד כימי בעל המספר האטומי 77. אם התכוונתם למיזם תקשורת לוויינית, ראו .
.
אירידיום (Iridium) הוא יסוד כימי ממשפחת מתכות המעבר שסמלו הכימי Ir ומספרו האטומי 77.
תכונות

אירידיום הוא מתכת מקבוצת הפלטינה, שצבעה לבן, קשה במיוחד המזכירה את פלטינה. אירידיום הוא המתכת העמידה ביותר בפני קורוזיה, בנוסף לכך הוא לא נתקף על ידי חומצות או על ידי מי מלך. החומרים שיכולים לתקוף אירידיום מתכתי הם מלחים מותכים כמו NaCl או NaCN.
אירידיום הוא היסוד בעל צפיפות החומר השנייה הכי גבוהה (22.56 גרם / סמ"ק). היסוד היחיד שצפוף יותר הוא אוסמיום.
צורה בטבע

בטבע, אירידיום מופיע לרוב בקרבת מרבצי יסודות מקבוצת הפלטינה והוא מופק מסחרית כתוצר לוואי של כריית ניקל. 

אירידיום הוא יסוד נדיר בכדור הארץ, אך הוא נפוץ למדי במטאוריטים. יש הטוענים כי סיבת נדירותו היא בשל נטיתו להתרכב בברזל, וזה האחרון שקע אל ליבת כדור הארץ, בעת היווצרותו.
ריכוז גבוה יחסית של אירידיום אותר במאגר המים הפוסילים בהר הנגב שבמדינת ישראל ויש הרואים בכך תמיכה לתאוריה שלפיה פגע מטאוריט באזור בתקופות עתיקות.
שימושים

השימוש העיקרי של אירידיום הוא הקשחת סגסוגות פלטינה.
ייצור רכיבים העמידים בפני טמפרטורות גבוהות במיוחד.
לאירידיום שימושים כזרז בריאקציות כימיות.
מגוון סגסוגות לשימושים שונים.
ייתכן שימוש באירידיום בטיפול כימותרפי פחות מזיק, מאשר הטיפולים הרגילים.
היסטוריה

היסוד אירידיום זוהה ב-1803 על ידי סמית'סון טננט בלונדון שבאנגליה יחד עם אוסמיום במשקע כהה של פלטינה גולמית שהומסה במי מלך. שמו של היסוד ניתן לו על שם Ιρισ (איריס), המילה היוונית לקשת בענן ושם אלת הקשת היוונית, כיוון שלרבים ממלחיו צבעים עזים.
רמות חריגות של אירידיום, הנדיר בכדור הארץ אך נפוץ יותר במטאורים, בסלעי גבול K-T (שכבת הסלעים שבין סלעי הקרטיקון לסלעי השלישון) גרמו להעלאת ההשערה שההכחדה הגדולה בסוף הקרטיקון (שסימנה את סוף המזוזואיקון) נגרמה עקב פגיעת מטאור בכדור הארץ ולאישושה. כיום, תאוריית המטאור היא אחד ההסברים המקובלים להכחדת הדינוזאורים.
בשנת 1889 שימש מוט שעשוי מסגסוגת 90% פלטינה ו-10% אירידיום כמדד בינלאומי ליחידות מטר וקילוגרם.
מיזם הטלפונים הלוויני "אירידיום " נקרא כך מכיוון שבהתחלה רצו להתבסס על 77  לוויינים, כמספר האטומי של אירידיום.
אמצעי זהירות

אירידיום מתכתי אינו חומר מסוכן, אך תרכובותיו עלולות להיות רעילות.
הערות שוליים

↑  אסור לפספס‏, התרופה לסרטן תגיע מהאסטרואיד שחיסל את הדינוזאורים?, באתר וואלה, 10 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560422405171  GND: 4162402-6  LCCN: sh85068067  NDL: 00564222