stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכה בנורמנדי
המערכה סביב קן (6 ביוני-6 באוגוסט)

כחלק מהפלישה לנורמנדי, אחת המטרות העיקריות של בעלות הברית הייתה לכבוש במהירות את העיר קן אשר הייתה אחת הערים הגדולות בחבל נורמנדי, בגלל חשיבותה האסטרטגית. העיר שלטה על צומת כבישים ומסילות ברזל מרכזית, וכיבושה היה פותח בפני בעלות הברית את הדרך להתקדמות מזרחה לכיוון נהר סן, ציר התנועה הקצר והמהיר ביותר לגרמניה. הקרקע בסביבות העיר ומדרום לה הייתה פתוחה ושטוחה, יחסית לפני הקרקע בחלק המערבי חצי האי נורמנדי (ארץ הבוקאז', שהתאפיינה בריבוי גדרות שיחים גבוהות, שהיקשו על התנועה), ולכן הייתה נוחה יותר לתנועת כוחות ממונעים גדולים. בנוסף, פיקוד הכוחות האוויריים של בעלות הברית, היה מעוניין בכיבוש מהיר של אזור קן לצורך בניית שדות תעופה באזור.
כיבוש קן הוטל על הכוחות הבריטיים-קנדיים, שפעלו תחת הפיקוד העליון של ברנרד מונטגומרי. אף על פי שהארמייה השנייה הייתה אמורה לכבוש את קן כבר ביום הראשון לפלישה לנורמנדי, הקרבות בסביבה הקרובה של העיר ובתוכה ארכו כחודשיים, כתוצאה מהתנגדות עיקשת של הכוחות הגרמניים שהגנו עליה, שכללו מספר דיוויזיות עילית של הוואפן אס אס. הפיקוד הגרמני, שהבין היטב את חשיבות האחיזה בעיר, הזרים לאזור קן כוחות חזקים, כולל חלק גדול מהכוחות הניידים שלו בנורמנדי. במהלך הקרבות נהרסה רוב העיר כתוצאה מהפצצות כבדות של בעלות הברית.
ההתקדמות האמריקנית דרומה בארץ הבוקאז (13 ביוני-24 ביולי) > הקרב על לה-אייה-דו-פואי (14-3 ביולי)

התקדמות הקורפוס ה-8 של הארמייה האמריקאית הראשונה לאחר כיבוש שרבור לעבר גזרת לה-דו-פואי, מ-3 עד 14 ביולי 1944, היה אחד הקרבות הגדולים של מלחמת המשוכות ואחת ההתקפות האחרונות בצפון קוטנטן לפני פתיחת מבצע קוברה ב-25 ביולי 1944. הקרבות בגזרה הסמוכה לעיר ובזמן לכידת העיר, היו יקרים מאוד בחיי אדם. כ-10,000 חיילים אמריקאים איבדו את חייהם שם כדי לקדם את חזיתם ב-12 ק"מ בלבד.
ההתקדמות האמריקנית דרומה בארץ הבוקאז (13 ביוני-24 ביולי) > הקרב על סן-לו (19-7 ביולי)

לפי בעלות הברית, סן-לו הייתה עמדת מפתח עבור הגרמנים ומרכז תחבורה להעברת כוחות גרמנים, וזו הסיבה שהעיר הותקפה על ידי כ-2,000 מפציצים בלילה שלאחר הנחיתה, מ-6 עד 7 ביוני. הניסיון להזהיר מראש את האוכלוסייה ולבקש מהם לעזוב את העיר נכשל מכיוון שהעלוני אזהרה שהושלכו עפו מהעיר ברוח. בנוסף לנזק הישיר, ההפצצה גרמה לשריפות נרחבות והרסה כ-95% מהעיר, למעלה מ-1,000 מתוך כ-12,000 תושבים מתו. חיל המצב הגרמני התבצר בחורבות.
השטח בבוקאז', שהיה מפוצל על ידי משוכות וגדרות, הציע למגנים הגרמנים יתרונות ניכרים והפריע להתקדמות חיילי בעלות הברית. מאחר שההתנגדות הגרמנית התבררה כחזקה מהצפוי לאחר ההפצצה הכבדה, הקרב היה יקר יותר עבור בעלות הברית מהצפוי.הקורפוס ה-19 איבד כמעט 11,000 איש במלך הלחימה. בסופו של דבר כיתרו בעלות הברית את העיר. הקרב בפועל על העיר החל רק ב-15 ביולי 1944, וקרבות הרחוב נמשכו עד סוף יולי.
הפריצה החוצה מחבל נורמנדי

מבצע קוברה היה הוא שם הקוד שניתן להתקפה גדולה שביצעה הארמייה הראשונה של צבא ארצות הברית, שנערכה באגפה המערבי של החזית בנורמנדי. המתקפה הביאה להתמוטטות מערך ההגנה הגרמני בגזרה המערבית של החזית בחצי האי נורמנדי תוך זמן קצר. הצלחת המתקפה שמה קץ להתקדמות האיטית של כוחות בעלות הברית המערביות, שאפיינה את המערכה הצבאית בנורמנדי עד אותו שלב, ואיפשרה לכוחות האמריקניים לפרוץ החוצה מחבל נורמנדי לכיוון דרום (ברטאן), ובשלב שני לפנות מזרחה, כדי לכתר ולהשמיד את הכוחות הגרמניים שרוכזו בנורמנדי במסגרת קרב פאלז.
כיתור הכוחות הגרמניים בנורמנדי ותבוסתם > מבצע לוטיך-מתקפת הנגד הגרמנית במורטיין (13-7 באוגוסט)

לאחר הצלחת מבצע קוברה (פריצת הכוחות האמריקאים מראש הגשר בנורמנדי), התקדמה הארמייה השלישית בפיקוד גנרל ג'ורג' פטון במהירות לכיוון דרום ודרום-מזרח. פילדמרשל גינתר פון קלוגה, מפקד הכוחות הגרמניים במערב אירופה, הבין שכוחותיו אינם מספיקים להתמודד עם ההתקדמות האמריקאית יחד עם המתקפה הבריטית-קנדית דרומית לקאן, ולכן ביקש מהיטלר אישור לסגת מחצי האי נורמנדי, ולהיערך להגנה על קו נהר סן. אולם האחרון סרב, ובמקום זאת, הורה לו לבצע מתקפת נגד באזור מורטיין, במטרה לנתק ולהשמיד את כוחות החלוץ של פטון. המתקפה, אשר בוצעה על ידי ארבע דיוויזיות פאנצר, שכללו כ-300 כלי רכב משוריינים, נתקלה בהתנגדות עיקשת של הכוחות האמריקאים שהגנו על האזור, והסתיימה בכישלון, במידה רבה הודות לשליטה האווירית המוחלטת של בעלות הברית, שמטוסיהם תקפו מהאוויר ללא הרף את הכוחות הגרמניים. כישלון מתקפת הנגד, במהלכה ספגו הכוחות הניידים הגרמניים אבדות כבדות בציוד, החמיר עוד יותר את מצבם של הכוחות הגרמניים בחצי האי נורמנדי.
כיתור הכוחות הגרמניים בנורמנדי ותבוסתם > קרב פאלז

מפקד כוחות בעלות הברית בצרפת, גנרל מונטגומרי, שהבחין בהזדמנות שנוצרה לכתר את כוחות הציר בנורמנדיה, הורה ב-8 באוגוסט לכוחות האמריקאים לפנות לכיוון צפון-מזרח במטרה לכתר את שארית כוחות הגרמניים באזור פאלז-שמבואה בשיתוף פעולה עם הכוחות הבריטים-קנדיים, שיתקפו לכיוון דרום-מזרח מאזור קאן. ב-19 באוגוסט נפגשו כוחות בעלות הברית בשמבואה, והיו קרובים מאוד להשלמת כיתור הכוחות הגרמניים. אולם כוחות השריון הגרמניים הצליחו לפרוץ פערים בטבעת הכיתור של בעלות הברית, שעדיין לא הושלמה, ואיפשרו לחלק מהיחידות שנלכדו בכיס פאלז להיחלץ מהכיתור, תוך שהם נוטשים מאחור את מרבית ציודן הכבד.
בערבו של 21 באוגוסט הושלם סופית כיתור הכיס, בו נלכדו 40 - 50 אלף חיילים גרמנים. על אף שמספר ניכר של חיילים גרמנים הצליחו להימלט מהכיס, ספג הצבא הגרמני אבדות כבדות מאוד בנפש ובציוד צבאי במהלך הלחימה סביב כיס פאלז ובמהלך חיסול הכיס. יומיים לאחר חיסול כיס פאלז שוחררה פריז, וב-30 באוגוסט נסוגו שרידי הצבא הגרמני אל מעבר לנהר סן.
ביאורים

↑  הייסטינגס, עמ' 41. פיקוד מערב הורכב משתי קבוצת ארמיות: קבוצת ארמיות B, שכללה שתי ארמיות, החזיקה בגזרה מהולנד עד צפון צרפת, לרבות נורמנדי, ברטאן וחופי התעלה. ואילו קבוצת ארמיות G, שכללה שתי ארמיות נוספות, החזיקה בדרום צרפת ובחוף האטלנטי.
הערות שוליים

↑  סטיבן אמברוז, יום הפלישה, הוצאת זמורה-ביתן, עמ' 220
↑  אנדרו רוברטס, סערת מלחמה, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2011, עמ' 419
↑  אמברוז, יום הפלישה, עמ' 31
↑  אמברוז, שם, עמ' 31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548427005171  BnF: cb11967283v (data)  GND: 4115412-5  LCCN: sh85095004  NARA: 10644779 
תוכנית המבצע של "אוברלורד"
ראשי הגשר של בעלות הברית בנורמנדי בתום יום הפלישה
גנרל דוויט אייזנהאואר משוחח עם צנחנים מהדיוויזיה המוטסת ה-101, שעות ספורות לפני הפלישה.
גרד פון רונדשטט, מפקד פיקוד מערב (במרכז), ופילדמרשל רומל (משמאל), דצמבר 1943.
פריסת הכוחות הגרמניים בצרפת וארצות השפלה בראשית יוני 1944
כיבוש חצי האי קוטנטן
ההתקדמות האיטית של כוחות בעלות הברית בנורמנדי עד 24 ביולי 1944
דוב בעריש מביאלה

רבי דב בעריש לנדא מביאלה (ה'תק"ף, 1820 – כ"ה בסיוון ה'תרל"ו, 1876) היה אדמו"ר פולני, החל לכהן אחר פטירת רבי מנחם מנדל מוורקא.
ביוגרפיה

נולד לרבי אברהם לנדא, שהיה מכונה "רבי אברהמלע טשכנובער", או"הגאון מטשכנוב". אביו נסע לחצרות אדמו"רים אך היה אישיות עצמאית ושילב הנהגות חסידים יחד עם הנהגות אשכנזים. בצעירותו התבלט כתלמיד חכם ואביו כינהו "בני הנבון". נישא לרחל בתו של הרב ארצ'ה מגריצא-ביאלה. נסע לחצרו של רבי יצחק מוורקא שם התקרב לחסידות ונחשב לאחר מגדולי תלמידיו. לאחר פטירת רבי יצחק, פעל להכתרת בנו רבי מנדל שהיה נחבא אל הכלים בחיי אביו וכמעט שלא הכירוהו. לאחר פטירת רבי מנדל מוורקא, בשנת תרכ"ז, רוב חסידי וורקא (שנמנו באלפים) פנו לרבי דוב בעריש והכתירוהו לרבם. כשבמקביל, גם בנו של רבי מנדל, רבי שמחה בונים קאליש החל לנהג אדמורו"ת.
נהג לערוך טישים גם בימי חול והרבה לדבר בהם דברי תורה ולעיתים היה מבאר את אמרותיו הקצרות של רבו רבי מנדל. דברי תורתו הודפסו בספר "מגיד דבריו ליעקב".
בהיותו אברך צעיר נסע עם רבו הרבי האמצעי מוורקא לשבת קודש אצל הרבי מנחם מנדל מקוצק והרבי מקוצק קראו להשתתף בעת שתיית קפה בשבת לפנות בוקר כשהיה יושב ומפלפל עם גדולי התלמידים.
בניגוד לדעת רבו רבי מנדל, נהג לומר שעשירות טובה לישראל ואף אמר לרבו שכשהוא ינהיג עדה, ישפיע עליהם עשירות, ואכן, שנות הנהגתו נקראו בפי חסידי וורקא "שבע שני השובע".
ממשיכי דרכו וצאצאיו > הדור הראשון

לאחר פטירת רבי דוב בעריש, הכתירו רבים מחסידיו את הרבי יחיאל דנציגר מאלכסנדר, ולאחריו כיהן בנו רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר כרבי מאלכסנדר. לאחר פטירת רבי ירחמיאל ישראל יצחק, בשנת תר"ע ללא בנים, הכתירו רוב החסידים את אחיו רבי שמואל צבי (ה"תפארת שמואל").
חלק אחר פנו לרבי אהרן צבי בנו של רבי דוב בעריש, שהיה חסידם של האדמו"רים הראשונים מאלכסנדר.
ממשיכי דרכו וצאצאיו > הדור השני

בז' בסיוון תר"ע, מספר חודשים לאחר שקיבל את ההנהגה, נפטר רבי אהרן צבי ואת מקומו ירש אחיו רבי אלימלך מנחם מנדל, המכונה "האדמו"ר הזקן מסטריקוב".
בנו של רבי אהרן צבי, רבי מנחם מנדל, החל לשמש לאחר פטירת אביו כאדמו"ר, בסודלובצה (סלדוביץ), ובהמשך לארצות הברית.
בנים נוספים היו הרב שמחה בונם מביאלה, הרב יעקב יצחק (איטשע) ממלובה, הרב מנדל ממלובה והרב יקותיאל מוונגרוב.
תלמידים נוספים (מלבד ממשיכיו באדמו"רות) היו רבי שמעון קאליש מסקרנביץ', רבי יעקב יהודה טננבוים מנדרזין ורבי חיים טננבוים מוורשה.
דברי תורתו כונסו על ידי הרב חיים יהושע ויכלדר, בספר 'מגיד דבריו ליעקב השלם, ירושלים, תשס"ד.
לקריאה נוספת

עזריאל חיים זאמלונג, עשר זכויות, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  איסר פרנקל, יחידי סגולה, תל אביב: סיני, ה'תשמט, 1989, עמ' 148
↑  שו"ת עני בן פחמא, סימן טז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300367905171  ISNI: 0000 0000 4889 9634  LCCN: nr95000359  VIAF: 36804312   WorldCat (עם VIAF): 36804312
יהושע צוקרמן

| --- | --- |

הרב יהושע צוקרמן
 לידה:  9 ביולי 1938 י' בתמוז ה'תרצ"ח בלגיה 
 פטירה:  11 באוגוסט 2021 (בגיל 83) ג' באלול ה'תשפ"א
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום פעילות:  ישראל, צרפת
 תקופת הפעילות:  ? – 11 באוגוסט 2021 
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק
 צאצאים:  יאיר צוקרמן 
 
הרב אברהם יהושע צוקרמן (9 ביולי 1938, י' בתמוז ה'תרצ"ח – 11 באוגוסט 2021, ג' באלול התשפ"א) היה רב  חרדי לאומי, מרבני ישיבת הר המור ומייסדיה, לימד במדרשת הרובע. ממייסדי תנועת אל עמי.
קורות חיים

נולד וגדל בבלגיה, למשפחה שהיגרה מגרמניה[דרושה הבהרה]. למד בבית ספר ציבורי ובנערותו היה פעיל בבני עקיבא. בשנות ה-60 עלה לישראל ולמד בישיבת מרכז הרב. שם למד אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, ומונה על ידו לר"מ לבוגרי צבא בישיבת מרכז הרב. בשנות לימודיו סירב להיתמך כלכלית באמצעות לימוד תורה, והתפרנס מהוראה ועבודות שונות, בין השאר כפועל בניין. כן היה בעל פרדס רימונים סמוך לקיבוץ מירב.
בשנת 1968 נסע לצרפת והעביר בפריז סמינר ציוני-דתי, בניהולו של הרב יהודה ליאון אשכנזי. ומאז פעל בשליחויות, הפעיל שליחים לפעילות תורנית-ציונית בקרב קהילות דוברות צרפתית בגולה, וליווה יוזמות עלייה שלהם לאורך שנים רבות. העלה ארצה בעצמו אישים ומשפחות רבים. החל משנות ה-80 של המאה ה-20, נהג עם תלמידיו ובני משפחתו לערוך את יום הכיפורים בקיבוץ גונן, ולקיים את התפילות עם חברי הקיבוץ.
הקים את תנועת אל עמי ועמד בראשה. במסגרת תנועת אל עמי, פעל ביישובים רבים של ההתיישבות העובדת לאורך השנים. יזם הקמת כולל אברכים ומדרשה ללימודי יהדות באילת, מהם התפתחה ישיבת איילת השחר. כן הוביל קליטה תורנית של עולים. היה מורה הדרך הרוחני של היישוב עצמונה, וכן של יישובים אחרים בחבל ימית. בזמן המאבק נגד פינוי חבל ימית היה בין הרבנים שהגיעו למקום לחזק את התושבים ופעילי המחאה.
יזם את הקמת מדרשת הרובע לבנות. שימש כר"מ לתלמוד ואמונה בישיבת מרכז הרב. בשנת 1997 היה בין הרבנים, שפרשו מישיבת מרכז הרב והקימו את ישיבת הר המור. בשנותיו האחרונות לימד הרב צוקרמן שיעורי אמונה, בעיקר בישיבת הר המור, בישיבת עטרת כהנים, במכון מאיר, ובישיבת שבי חברון. הוא גם לימד תקופה קצרה בישיבת מעלה אדומים.
בשנת 2018 היה בין הרבנים ומורי ההלכה שקראו לציבור לחתום על כרטיס אדי המחודש.
נפטר ממחלת הסרטן בליל ג' באלול ה'תשפ"א. ונקבר בבית הקברות שבהר הזיתים.
חיים אישיים

אלמנתו היא מלכה (לבית ואך), ילידת בלגיה, ולהם 12 ילדים. התגורר עם משפחתו בשכונת שערי חסד בירושלים.
ילדיהם:
תמר – אלמנת הרב אהוד ברזילי, ר"מ בישיבת מדברה כעדן שבמצפה רמון (נפטר תשע"ב).
אריה – נשוי לרבנית אהובה צוקרמן, המלמדת במדרשת הרובע.
מוריה – נשואה לרב אלישָב אביחיל (בנו של הרב אליהו אביחיל); בנם שגב פניאל אביחיל נרצח בפיגוע בישיבת מרכז הרב במרץ 2008.
הרב דוד - מלמד בבית הספר תורני "שירת הגליל" שבגליל התחתון, יועץ חינוכי בישיבה תיכונית רגבים ומלמד במדרשת נוב. כיהן בעבר כר"מ בישיבה תיכונית חיספין, כראש תלמוד תורה הצבי ובית ספר תורני לבנות "ואהבת" ברמת הגולן.
בת-ציון – נשואה לרב שמעון אור.
מרים – נשואה לרב בן ציון (בנצי) המאירי, רב בישיבת גבעת אולגה, לשעבר ראש מכינה קדם-צבאית קשת יהודה.
בת שבע – נשואה לסא"ל במילואים שלום אייזנר, סגן מפקד חטיבה 401, לשעבר סגן מפקד חטיבת הבקעה (בנו של הרב בנימין אייזנר).
משה – מזכיר היישוב מגרון לשעבר.
אסתר – נשואה לרב שלמה דרייפוס, ר"מ בישיבות הר המור ושבי חברון.
מאור – נשואה לרב שמואל קוקה, מנכ"ל ישיבת מדברה כעדן במצפה רמון.
שמעון – סא"ל במילואים, סגן מפקד חטיבה 188 עוצבת הברק. שימש מג"ד 275. סגן ראש מועצה גוש עציון.
יאיר – מפקד חטיבת הנח"ל, נשוי לאמנה (בתו של אפי איתם).
גיסו הוא שלום ואך, פעיל עלייה וראש המועצה המקומית קריית ארבע לשעבר.
מתלמידיו

הרב רפי פרץ, פוליטיקאי ושר בממשלות ישראל, לשעבר הרב הצבאי הראשי.
הרב אליעזר קשתיאל, ראש הישיבה לבוגרי צבא ביישוב עלי.
הרב אוהד תירוש, מייסד מדרשת הרובע, וראש הישיבה לבוגרי צבא ביישוב עלי.
הרב איתן צוקר, רב הקיבוץ הדתי מירב.
הרב אברהם שילר, רב היישוב עלי.
הרב ראובן עוזיאל, רב היישוב טל מנשה.
הרב חן חלמיש, ראש ישיבת בית אורות.
הרב דוד אביחיל, ראש ישיבת רמות ירושלים ולשעבר ראש הישיבה התיכונית מצפה רמון.
הרב יעקב דביר, ראש מדרשת יעלה ור"מ בישיבת מדברה כעדן שבמצפה רמון.
הרב אפרים ג'יאמי, ראש ישיבת גבעת אולגה.
הרב פרץ איינהורן, רב הארגון צל"ש.
תא"ל במיל' אפי איתם - אותו החזיר בתשובה.
הרב חיים ברוך - ראש הישיבה הקדם צבאית בברוכין.
ממאמריו וחיבוריו

ההבדלה, בקובץ מאמרים מתתיה עורך אריה מורגנשטרן, הרצליה, תשל"א.
אדם אתם, בכתב העת ניצני ארץ ג', ירושלים תש"ם.
- על האמנות במשנתו של הרב קוק - בספר יובל אורות: הגותו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק זצ"ל, בעריכת בנימין איש שלום, שלום רוזנברג, ירושלים תשמ"ה.
המרגלים - בשמן רענן א', מכון הרצי"ה, ירושלים, תש"ן.
האחדות הכוללת, הוצאת אל-עמי, ירושלים, תשנ"ד.
כתב ההקדמה לספרו של אברהם לבני, שיבת ציון נס לעמים, הוצאת אל-ארצי, אילת, תשנ"ה.
אהבת ישראל מהי?, הוצאת אל עמי, ירושלים, תשנ"ז.
תשובה - שריגים ד' מדרשת הרובע, ירושלים, תשנ"ח.
תורה וחכמה, תנ"ך ושכל, ערוגות הבושם ג', ישיבת הר המור ירושלים, תשס"ב.
גדול יום קיבוץ גלויות, בספר כלביא שכן, הוצאת מכון תורני אור עציון, תשס"ג.
עקרונות החינוך במדינתנו, הוצאת מעמק חברון, חברון, תשס"ז.
דרכה של תשובה, והיה השם למלך על כל הארץ, אשרי העם יודעי תרועה, מאמרים בקובץ לתשובת השנה, חוסן ישועות, ירושלים, תשס"ז.
אור לשעה והארה לדורות, חג החכמה העליונה, חנוכה ניצחון חכמת הקודש, תשובת ימי קדם שבחנוכה - אל מול פני המנורה א', הוצאת הר המור, ירושלים, התש"ע.
חנוך לנער על פי דרכו, חוברת על מגמות החינוך לילדי ישראל, אל-עמי תש"ס, ובהוצאת מחודשת של חוסן ישועות, ירושלים, תשע"ח.
שיח קודש, שיחות על המועדים, הוצאת חוסן ישועות, התשפ"ב.
הערות שוליים

↑  בין אנשי רוח בצרפת, הצופה, 12 בנובמבר 1968, עמ' 2
↑  נטע שדמי, דייוויד הגוי, ביני מהצופים והרב צוקרמן גם, מעריב, 10 בנובמבר 1989, עמ' 5
↑  שמעון כהן, כשהרב צוקרמן חיבר חוליות לשרשרת העם, באתר ערוץ 7, 11 באוגוסט 2021
↑  ד"ר איתי גל, לראשונה: רבני ישראל קוראים לחתום על כרטיס אדי, באתר ynet, 21 בפברואר 2018
↑  דברי הרב יהושע צוקרמן לחתימת כרטיס אדי המחודש, באתר המרכז הלאומי להשתלות אדי.
↑  יהונתן גוטליב, נפטר הרב יהושע צוקרמן, באתר ערוץ 7, 11 באוגוסט 2021
↑  הרב יהושע צוקרמן, ממנהיגי הציבור החרד"לי, הלך לעולמו, באתר ynet, 11 באוגוסט 2021
↑  יאיר כלפה, אבל בישיבת הר המור: הרב צוקרמן הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, ג' אלול תשפ"א
↑   דף מפקד מח"ט הנח"ל אל"ם יאיר צוקרמן, באתר צה"ל, 8 באוקטובר 2023
↑ אברהם תירוש, מח"ט גבעתי: כיפה סגולה, "חטיבה סגולה", מעריב, 13 במאי 1988, עמ' 3
הרב דוד פרטוש, ראש מחלקה לדוברי צרפתית במכון מאיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302930505171  ISNI: 0000 0000 7707 9846  VIAF: 107508074   WorldCat (עם VIAF): 107508074
חוק קנדה (1982)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 שם רשמי:  An Act to give effect to a request by the Senate and House of Commons of Canada
 גוף מחוקק:  הפרלמנט של הממלכה המאוחדת
 שטחים שעליהם חל החוק:  הממלכה המאוחדת 
 הסכמה מלכותית:  29 במרץ 1982
 
חוק קנדה שנחקק ב-1982 הוא חוק של הפרלמנט של הממלכה המאוחדת שחוקק לבקשת הפרלמנט של קנדה, במטרה "להעביר" את חוקת קנדה ולסיים את סמכות הפרלמנט הבריטי לתקן את חוקת קנדה. החוק הביא לסיומן הרשמי של הוראות ה"בקשה וההסכמה" מתוקף חוק וסטמיניסטר מ-1931 לפיו היה לפרלמנט הבריטי סמכות להעביר חוקים התקפים גם בקנדה.
בנספח B נוסף נוסח לחוק קנדה בשתי השפות הרשמיות שלה (אנגלית וצרפתית). בשל הדרישה לנוסח דו-לשוני, חוק קנדה חוקק גם בצרפתית בנספח A ולו "אותה סמכות בקנדה כמו הגרסה האנגלית".
היסטוריה

ההיסטוריה הפוליטית המודרנית של קנדה כאיחוד של מחוזות החלה עם חקיקת חוק צפון אמריקה הבריטית. חוק זה איחד את פרובנציית קנדה (כיום אונטריו וקוויבק) לדומיניון אחד בשליטת האימפריה הבריטית. קנדה אימצה ממשלה בסגנון שיטת וסטמיניסטר לצד הפרלמנט הקנדי. כמו כן, מושל כללי מילא את חובותיו החוקתיות כריבון הבריטי על אדמת קנדה. הסדרים דומים הונהגו בכל יתר המחוזות.
למרות האוטונומיה שהונהגה, לממלכה המאוחדת עדיין הייתה הסמכות לחוקק חוקים שיחולו על קנדה, וקנדה הייתה אפוא מושבה בריטית אוטונומית, זאת עד 1931 כשחוקק חוק וסטמיניסטר שביטל את הסמכות של הפרלמנט הבריטי לחוקק בענייני קנדה, ובדומה לכך גם עבור יתר הדומיניונים (אוסטרליה קיבלה זאת ב-1942, מדינת אירלנד החופשית, ניו זילנד, איחוד דרום אפריקה וניופאונדלנד) אלא אם הדומיניון ביקש להיכלל בחקיקה האימפריאלית. לפיכך, החוק השפיע על קנדה והפך אותה למדינה עצמאית דה-יורה. התיקון לחוק צפון אמריקה הבריטית שהתקבל על ידי הפרלמנט הבריטי ב-1949 העניק לפרלמנט הקנדי סמכויות חקיקה נרחבות יותר.
עם זאת, בהסכמתה של קנדה, שמר הפרלמנט הבריטי על הסמכות לתקן את החוקה הקנדית, ובאותה עת נדרש חוק מצד הפרלמנט הבריטי על מנת שיבצע שינויים בחוקה הקנדית. העיכוב בחקיקה נגרם ברובו מהיעדר הסכמות על השיטה לתיקון החוקה שתהיה מקובלת על כל הפרובינציות, ובראשן קוויבק.
חקיקה

חוק קנדה 1982 התקבל על ידי הפרלמנט הבריטי לבקשת הפרלמנט הקנדי כדי שיקבל את הסמכות לחוקק חוקה. לאחר משא ומתן שהגיע למבוי סתום, הכריז ראש ממשלת קנדה פייר טרודו כי הפרלמנט הפדרלי יעביר את החוקה באופן חד צדדי. לאחר תלונות רבות מצד הפרובינציות, קבע בית המשפט העליון של קנדה כי הסכמה של הפרובינציות אינה הכרחית מבחינה חוקית, אך העברת החוקה ללא הסכמה מהותית מנוגדת להסכמה החוקתית ארוכת השנים. טרודו הצליח לגרום לתשע מתוך עשר הפרובינציות להסכים להעברת הסמכויות מהפרלמנט הבריטי על ידי הסכמתו להגביל את תחולת אמנת הזכויות והחירות הקנדית.
בבריטניה, הצביעו 44 חברי פרלמנט נגד החוק, כולל 24 שמרנים ו-16 חברי הלייבור, תוך שהם מביעים דאגה להתייחסות של קנדה לקוויבק והאבוריג'ינים; בסך הכל הייתה התנגדות מעטה מצד בריטניה להעברת החוק. עם זאת, מחקרים חדשים הכוללים עיון במסמכי ממשלת מרגרט תאצ'ר מצביעים על כך שלבריטניה היו חששות לגבי הכללת אמנת הזכויות והחירויות הקנדית בחוק קנדה. חלק מהדאגה נבע ממכתבי מחאה שהתקבלו מרחבי קנדה, אך גם מכיוון שהאמנה ערערה את עקרון העליונות הפרלמנטרית, שעד אז היה עיקרון מרכזי בכל ממשלה הפועלת לפי שיטת וסטמיניסטר.
הערות שוליים

↑  Canada Act 1982, legislation.gov.uk/
1 2  1982 - 2002: The Modern Constitution, Canada in the Making
↑  The Statute of Westminster, 1931
↑  British North America (No. 2) Act, 1949
↑   QUEBEC SOVEREIGNTY: A LEGITIMATE GOAL בתאריך 21 באוקטובר 2010, בארכיון האינטרנט
↑  Proclamation of the Constitution Act, 1982, Canada
↑   The Monarchy in the Constitution Acts 1867-1982 בתאריך 3 בינואר 2011, בארכיון האינטרנט
↑  Re: Resolution to amend the Constitution, 1981 CanLII 25 (SCC), [1981 1 SCR 753], CanLII
↑   The Notwithstanding Clause of the Charter בתאריך 23 ביוני 2011, בארכיון האינטרנט
↑  Canada Act, אנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: ALzd2LMX
בובי לקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביולי 1967 (בן 57) אנגליה, הממלכה המאוחדת
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שחקן, במאי, מדבב
 פרופיל ב-IMDb
בובי לקס (נולד ב-18 ביולי 1967) הוא שחקן, במאי ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

לקס נולד באנגליה וגדל בצפון-מערב לונדון, משפחתו של לקס במקור מהעיר ברנו בצ'כוסלובקיה.
שלושה שבועות אחרי ליל הבדולח, בו נשרף בית הכנסת מול הבית, משפחתו של לקס קיבלה הודעה שהם יכולים להעלות תוך יומיים את אביו של לקס לרכבת לאמסטרדם. אביו של לקס נמנה עם ה"קינדר-טרנספורט" (כינוי למשלחות הצלה של ילדים יהודים ונוצרים משטחי גרמניה הנאצית ומהשטחים שנכבשו על ידה), נקלט במוסד לילדים יהודים, אבל כיוון שלא הייתה לו אזרחות גרמנית, במוסד נלחצו מכך שהוא ועוד חמישה חברים יסכנו את כל הקבוצה והוציאו אותם החוצה. ב-1939 אביו של לקס אדגר, עלה על אנייה שעשתה דרכה לאנגליה וכך ניצל – כל הילדים עם האזרחות הגרמנית, שנשארו במוסד, נשלחו למחנות אחרי הפלישה הגרמנית.
הוריו הגיעו להולנד, אחרי שאבא כבר עזב. הם עברו מדירה לדירה ואז נתפסו על-ידי הנאצים. שלושת האחים של אביו של לקס מתו ממחלות. בזמן המלחמה הממשלה הבריטית החליטה שכל הגרמנים באנגליה חשודים כמרגלים וריכזו אותם במחנה באחד האיים, אז אביו של לקס שהה שם תקופה. אחרי המלחמה הוא נע בין עבודות ונכנס לעסקי התכשיטים. לאמו של לקס, יהודייה ילידת אנגליה, הייתה גלידריה במרכז לונדון ובהמשך עבדה כספרית.
סבו וסבתו מצד אביו נספו באושוויץ. סבו של לקס הגיע לברלין, פתח חנות בגדי נשים, התחתן, נולדו להם שלושה ילדים, התאלמן ואז התחתן עם סבתו של לקס עמליה. לקס, חזר בתשובה, למד בישיבה, למד אמנות וקולנוע, עבד במחלקת התחקירים החברתיים בחברת הטלוויזיה "גרנדה", עלה ב-1992 לישראל, מטעמי ציונות והחל לעבוד בטלוויזיה החינוכית עד 1999. עובד מאז כבמאי פרילאנס עם ניסיון במגוון רחב של הפקות. בשנים האחרונות מתמקד בהפקות ילדים חלקם כיוצר זוכי פרסי אקדמיה.
קריירה > שחקן

בשנת 2015 הופיע בסדרה הקומית של HOT3 "אנחנו במפה" בתפקיד מאמן אנגלי. באותה השנה גם גילם את רג'ינלד לוי בסרט "סבנה".
בשנת 2017 שיחק בסדרת הנוער "שכונה" ששודרה בערוץ ניקלודיאון בחברת HOT שיחק את קווין. באותה השנה גילם את דמותו של אדגר בסדרה הקומית של ערוץ 2 "לצבי יש בעיה".
בשנים 2022–2024 השתתף בשני העונות של הסדרה הקומית של רשת 13, "שנות ה-90", בה גילם את אדוארד, אביה הבריטי של בקי (עופרי לסקי).
בשנת 2023 התארח בעונה הרביעית של הסדרה הקומית של כאן 11 "קופה ראשית" גילם את מרשל, העוזר של גרג פוצנהיימר (ג'וני פיליפס), שירה (נועה קולר) מוצאת חן בעיניו ומנסה להתחיל איתה.
בשנת 2024 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שקשוקה" ששודרה בכאן חינוכית.
קריירה > בתיאטרון

בשנים 1980–1985 שיחק בתור ילד בבימות הווסט אנד של לונדון והפסטיבל באדינבורו.
קריירה > במאי

בשנים 1992–1993 שימש כבמאי בסקופוס הפקות, בשנים 1993–1999 שימש כבמאי בטלוויזיה החינוכית הישראלית, בשנים 1999–2015 שימש כבמאי פרילנס. בנוסף לקס ביים את הסדרות והסרטים "שירים קטנים 8" (1993), "הכל פתוח" (1996), "אולפן החופש הגדול" (1997), "דפנה ודודידו" ( 2000 - 2004) "סיפורים לנימי" (2000), "סבתא בתיה" (2000), "שלגיה" (2002), "המניפולציה" (2004), "המגילה החדשה של הופ!" (2004), "היכל התרבות" (2005), "האיגלו של טרלה" (2005), "משחק מכור" (2006), "מי רוצה להיות מיליונר?" (2007), "האם אתה חכם יותר מתלמיד כיתה ו'?" (2007), "בנות" (2007), "רחוב שמש 22 – פסח" (2007), "הופ כיתה א'" (2007), "בעזרת השם" (2009), "המועדון של לוגי" (2010), "שמח עם ירון אילן" (2010), "היכל התהילה" (2010), "מצב האומה" (2011), "פלאשבק" (2011), "כוח שש בש" (2011), "קוף אחרי בן אדם" (2011), "מיני שף" (2011), "הכי טרי שיש" (2011), "מישהו לבשל איתו" (2011), "אוכל של בית" (2012), "הגרוטאה של גיא ויויו" (2012), "תראו אותי" (2013), "מה זה מוזה?" (2013), "ממלכת טוביהו" (2013), "מר עגבנייה" (2015), "פעמיים אהרוני" (2015), "במטבח עם אמא" (2015), "האולימפיאדה של הופ!" (2016), "חדר 101" (2017), "דן ומוזלי" (2017), "העולם המטורף של דוד חיים" (2017), "ליאור דיין מחובר" (2017), "הילי" (2017), "המופע המבולבל של יובל" (2017), "פילו וסופי" (2018), "אולי פיל" (2018), "האתגר הגדול" (2020), "צחוק מהמצב" (2020), "השכונה של הופ!" (2020), "קפה עמליה" (2021), "משפחה באוטו" (2021), "אלי החתול" (2022), "מולי וצומי" (2023), "ביחד עם ניק" (2023), "רחוב סומסום – מילת היום!" (2024), "השעשוהופ! – הפתרון לכל וכחת" (2024), "פרפר נחמד" (2024).
קריירה > דיבוב

בשנת 1994 דיבב את קולו של הכלב אדי בתוכנית ללימוד אנגלית "Seven in Heaven" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. בשנת 2018 קריין בסרט התיעודי "יומני אוסלו". בנוסף לקס דיבב וקריין במגוון פרסומות.
חיים אישיים

לקס אב לארבעה בנים וסב לנכדים.[דרוש מקור]
הערות שוליים

1 2 3 4  בובי לקס, באתר סוכנות שרית ולורנס
1 2  החשבון שלי, באתר איגוד הבמאיות והבמאים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312911105171  VIAF: 97299658   WorldCat (עם VIAF): 97299658
נשים במוזיקה (בילבורד)

נשים במוזיקה הוא אירוע שנתי שמקיים מגזין בילבורד. הפרס המרכזי באירוע נקרא "אשת השנה", שהוקם כדי להכיר "נשים בתעשיית המוזיקה שתרמו תרומות משמעותיות לתחום ואשר באמצעות עבודתן והצלחתן המתמשכת מעוררות דורות של נשים לקחת על עצמן אחריות גוברת בתחום", על פי המגזין. טיילור סוויפט היא האישה שזכתה בפרס זה מספר הפעמים הגבוה ביותר, עם שלושה פרסים (שני פרסי אשת השנה ופרס אשת העשור).
פרס אשת העשור

טיילור סוויפט זכתה בפרס אשת העשור הראשונה אי פעם, על היותה "אחת האומניות המוזיקליות המוכשרות ביותר בכל הזמנים במהלך שנות ה-2010".
שנות ה-2010: טיילור סוויפט (2019)
פרס אשת השנה

בשנת 2007, ריבה מקנטייר הייתה לאישה הראשונה לה הוענק הפרס. טיילור סוויפט היא האישה הראשונה והיחידה שזכתה לכבוד יותר מפעם אחת. בילי אייליש היא האמנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס אי פעם. הזוכה האחרונה היא קרול ג'י, האמנית הלטינית הראשונה שזכתה בפרס.
2007: ריבה מקנטייר
2008: סיארה
2009: ביונסה
2010: פרגי
2011: טיילור סוויפט
2012: קייטי פרי
2013: פינק
2014: טיילור סוויפט
2015: ליידי גאגא
2016: מדונה
2017: סלינה גומז
2018: אריאנה גרנדה
2019: בילי אייליש
2020: קארדי בי
2022: אוליביה רודריגו
2023: סיזה
2024: קרול ג'י