אנטוניו אנריקס גומס
תולדות חייו

חייו של אנריקו גומס היו סוערים ורבי תהפוכות ובמידה מסוימת עדיין לוטים בערפל, לכן ישנם במחקר מספר גרסאות על המאורעות בחייו. הוא נולד בתחילת המאה ה-17 בסגוביה, למשפחה של אנוסים. הוריו היו סוחרים שעסקו ביצוא צמר ותה מספרד לצרפת.
כבר בהיותו צעיר לימים התבלט אנריקו גומס ביכולות אינטלקטואליות יוצאות מהכלל, בהיותו בגיל 12 הקדיש עצמו ללימודים של מדעי הרוח, ואז החל לכתוב שירים. גומס היה אוטודידאקט ורחב השכלה, לא ברור אם הוא קרא עברית, הוא ידע את התפילות והמנהגים היהודיים, ובהיותו "תולעת ספרים" הוא רכש לו ידע מסוים בלטינית וידע מועט יותר ביוונית. יש להניח שקריאתו בתנ"ך נעשתה מתרגומו לספרדית.
 לפני היותו בן 20 הוא התגייס לצבא תחת השם Enrique Enríquez de Paz,
התבלט בשירותו הצבאי ומהר מאוד קודם לדרגת קפטן, ואף עוטר באות של מסדר מיכאל הקדוש.
 על פי גרסה אחת, אמו של אנריקו גומס, הייתה "נוצרייה ותיקה". קטגוריה חברתית וחוקית שהייתה נפוצה בחצי האי האיברי מסוף המאה ה-15 ואילך כדי להבדיל בין הספרדים בעלי "דם טהור" לבין הנוצרים החדשים שעליהם נמנו יהודים אנוסים או מורים שהתנצרו. שמה של אמו היה איזבל גומס, ומוצאה מ-Alcantud במחוז קואנקה. אביו Diego Enríquez Villanueva שחי בין השנים 1582 עד 1642, היה יליד אזור לה מנשה, צאצא של שושלת אנוסים חדשים מאזור קסטיליה שעדין שמרו על דתם בסתר. במשך שנת 1588 האינקוויזיציה העלתה על המוקד את רוב בני המשפחה מצד האב, ביניהם סבו של אנריקו גומס, פרנסיסקו דה-מולינה שנשפט ונשרף בשנת 1592, סבתו מצד אביו, ליאונור אנריקז נשלחה לכלא עד שנת 1600. בשנת 1642 נשפט אביו של אנריקו גומס באשמת תפיסה לא חוקית של נכסים.

מספר חוקרים כמו: ההיסטוריונית פרופסור נחמה קרמר-הלינקס, פרופ' צ'ארלס עמיאל והנזיר מקואנקה קרלוס דה-לה רוקה ואחרים מסתמכים על מסמכים ארכיונים מקואנקה ומספקים גרסה שונה במקצת על מאורעות חייו. על פי דעתם, אבותיה הקדומים של המשפחה, חיו בלה מנשה עוד לפני גירוש ספרד והוסיפו לגור שם עד לסוף המאה ה-17. בעיקר בעיירה Alcázar de San Juan (אזור קהילה אוטונומית-קסטיליה-לה מנצ'ה)
על בסיס המסמכים שנמצאו בארכיב הדיוקסיה של קואנקה,
והמכילים את הודאתם של פרנסיסקוס דה מורה מולינה, סבו של גומס, אביו ודודו (דייגו אנטוניו ואנריקו הנריקז), יש גם רישומים המתעדים את מקור המשפחה. על פי מידע זה סבו של גומס היה מורה פרנסיסקו מולינה, והוא מת בבית הסוהר של האינקוויזיציה. סבו מצד אמו היה גם כן מקואנקה ונקרא אנטוניו אנריקז סילברסמית. לפי מידע זה, יש להעריך את לידתו של גומס בין השנים 1600 ל-1602. דיווחים נוספים על המשפחה מעידים על כך שחלק חברי המשפחה נעצרו ונענשו על ידי האינקוויזיציה.
 בצעירותו חי אנריקו גומס בסביליה מקום מגורי דודו אנטוניו אנריקו דה מורה. בשנת 1619 ברח הדוד לבורדו בשל רדיפת האינקוויזיציה. אנריקו גומס עבר למדריד והפך לנציג של עסקי המשפחה. 
כשנה קודם לכן בשנת 1618 הוא נשא לאישה את Alonso Isabel Basurto ממחוז בורגוס ולזוג נולדו שלושה ילדים קטרינה, אליאונור ודייגו. במדריד היה אנריקו גומס מבלה לעיתים קרובות בחוגו של לופה דה וגה שאותו העריץ מאוד והזכיר אותו במבוא ליצירתו:
A. Enríquez Gómez Samson Nazareno, Ruan, 1656
משנת 1632 הוא החל לכתוב יצירות לתיאטרון במדריד (Corral de comedias). כמה מהן נתקבלו בסבר פנים יפות על ידי המבקרים והקהל בייחוד יצירותיו: Cardinal Albornoz, ושני מחזות על הרפתקאותיו של פרנאו מנדש פינטו.
בנסיבות אלו של ההצלחה הכלכלית שהייתה לחברת האנוסים מפורטוגל בספרד, היה בהם פחד גדול מהלשנה בפני האינקוויזיציה. בשנת 1636 ברח אנריקו גומס לצרפת דרך "נתיב החזירים", כיוון שהאינקוויזיציה החלה לחשוד ביהדותו. החוקר Michael McGaha חולק על כך וחושב שבריחתו נבעה מהעובדה שבספרו,
(El siglo pitagorico y vida de don Gregorio Guadana (The Pythagorean Century Life of Gregorio Scythe הוא בקר בחריפות את Gaspar de Guzmán ה-"רוזן-דוכס" דה אוליוורס, שהיה מועדף של פליפה הרביעי, מלך ספרד, וכן את הקרדינל הראשי של ספרד Don Gil de Albornoz. 

אנריקו גומס עזב לצרפת עם כל רכושו ונעשה מנהיג בקהילת האנוסים (crypto-Jewish) בבורדו. הוא התיישב בעיר בבית שהיה שייך לדודו, ויצר שותפות עסקית עם בן דודו Francisco Luis Enriquez de Mora, שעבר לצרפת כמה שנים קודם לכן. בבורדו הוא פרסם מספר יצירות חדשות.

קהילת האנוסים שבאו לצרפת מפורטוגל וספרד התפתחה בהיותה חופשית ממעקב והעשירה גם את הקהילה הנוצרית. אנריקו גומס נהנה מהחופש שאפשר לו לחזור באופן רשמי ליהדותו. על פי פרופ' הלינקס השתייך גומס בבורדו, ביחד עם בן דודו לואיס אנריקו דה-מורה, לקבוצה של נוצרים חדשים שנקראו "האומה הפורטוגזית". נמצאה תעודה שהוצאה על שם ה"אומה הפורטוגזית" שבה שלמו השניים בשנת 1641 מס בסך של 1225 Livres . בשנת 1644 השתקעו אנריקו גומס ובן דודו פרנציסקוס דה מורה, ברואן שהייתה גם מרכז תרבותי חשוב והתערו היטב בקהילה מבוססת של אנוסים. משם הם נהלו עסקי הברחות בין צרפת לספרד. במדריד היה להם איש קש בשם Constantino Ortiz de Urbina שהיה מהנוצרים הוותיקים, השתייך לאינקוויזיציה ובנוסף היה נשוי לקתרינה בתו הבכורה של גומס מנישואיו בספרד. באופן כזה יכלו שני הדודנים להרחיב את עסקיהם עד לאמריקה הלטינית ולהיות נציגיהם של סוחרים צרפתיים ויהודים אנוסים וכן גם שותפים יהודים מאמסטרדם והמבורג.
ברואן הוא בא בברית הנישואין עם מרגרט בתו של תושב המקום בשם אלונסו רומירו.

מדיניות השליט בצרפת בתקופה זו הייתה סובלנית יותר מזו של השליטים הספרדים אנריקו וגומס יכול היה להרשות לעצמו כמה שנים של שקט והצלחה בפעילותיו האינטלקטואליות ובמסחר שבו עסק, אולם נשמתו נשארה קשורה כל הזמן למולדתו ספרד ובצרפת הרגיש כזר. בשלהי 1649 עזבו שני הדודנים את חברת ההברחות המשגשגת שלהם, הותירו מאחור את משפחותיהם וחזרו לספרד, הקימו שם מחסנים לסחורתם תחת שמות בדויים. לאחר תקופת מה, פרנסיסקוס דה מורה היגר לפרו ואילו אנתוניו גומס השתקע בגרנדה ובשנת 1651 עבר לסביליה. שם חי תחת שם בדוי של אציל בשם Don Fernando de Zárate, ביחד עם בת זוג צעירה מגראנדה בשם Maria Felipa Sickles. תחת שמו הבדוי הוא המשיך לכתוב קומדיות ויצירות אחרות. משך שתים-עשרה שנה הוא הצליח לחמוק מציפורני האינקוויזיציה. משזו לא הצליחה למצאו, שרפו באופן סמלי בכיכר העיר בובה בדמותו. למעשה דמותו נשרפה פעמיים, פעם בטולדו בשנת 1651 ופעם שנייה בסביליה בשנת 1660. כך שייתכן שגומס עצמו בתחפושתו כ-Don Fernando de Zárate היה עד לשריפה זו.
לבסוף ב-21 בספטמבר שנת 1661 אחד ממלשיני האינקוויזיציה זיהה אותו והוא נעצר במפתיע בביתו. בבית הסוהר הוא הודה בזהותו האמיתית ובקיום מנהגי היהדות בעת שהותו בצרפת. אנריקו גומס מת זמן קצר לפני תום משפטו.