stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיס רוסיה
תחרויות בינלאומיות > מיס תבל

תחרות מיס תבל נערכת משנת 1952 ומאז היו לרוסיה 8 נציגות שהגיעו לגמר התחרות: מהן 1 זכתה בתחרות, 2 סיימו כסגניות, 3 שהעפילו לגמר ו-2 לחצי גמר.
| שנה | מיס רוסיה | תואר | מיקום | פרסים מיוחדים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | אינה זובובה |  |  |  |
| 1995 | יוליה אלכסייבנה |  |  |  |
| 1996 | אילמירה שמסוטדינובה | מיס ברית המועצות 1991 | טופ 6 |  התלבושת הלאומית הטובה ביותר |
| 1997 | אנה באיצ'יק | מיס רוסיה 1993 |  |  |
| 1998 | אנה מלובה | מיס רוסיה 1998 | טופ 10 |  |
| 1999 | אלכסנדרה פטרובה | מיס רוסיה 1996 |  |  |
| 2000 | סבטלנה גורבה |  |  |  |
| 2001 | אוקסנה קלאנדירץ |  |  | טופ 10 |
| 2002 | אוקסנה פיודורובנה | מיס רוסיה 2001 | מיס תבל 2002 |  |
| 2003 | אולסיה בונדרנקו |  |  |  |
| 2004 | קסניה קוסטובה |  |  |  |
| 2005 | נטליה ניקולאייבה |  |  |  |
| 2006 | אנה ליטבינובה |  | טופ 20 |  התלבושת הלאומית הטובה ביותר (טופ 20) |
| 2007 | טטיאנה קוטובה | מיס רוסיה 2007 |  |  |
| 2008 | ורה קראסובה |  | מקום 3 |  |
| 2009 | סופיה רודייבה | מיס רוסיה 2009 |  |  |
| 2010 | אירינה אנטוננקו | מיס רוסיה 2010 | טופ 15 |  |
| 2011 | נטליה גנטימורובה | מיס רוסיה 2011 |  |  |
| 2012 | יליזבטה גולובאנובה | מיס רוסיה 2012 | טופ 10 |  |
| 2013 | אלמירה אבדראזקובה | מיס רוסיה 2013 |  |  התלבושת הלאומית הטובה ביותר |
| 2014 | יוליה אליפובה | מיס רוסיה 2014 |  |  |
| 2015 | ולדיסלבה יבטושנקו | מיס רוסיה 2015 |  |  |
| 2016 | יוליאנה קורולקובה |  |  |  |
| 2017 | קסניה אלכסנדרובה |  |  |  |
| 2018 | יוליה פוליאצ'יחינה | צ'ובשיה | ללא דירוג |  |
2019: לא התמודדה
2020: לא נערכה
תחרויות בינלאומיות > מיס עולם

תחרות מיס העולם נערכת משנת 1951, ומאז לרוסיה היה 10 נציגות שהגיעו לגמר: 2 זוכות, סגנית הזוכה ואחת העפילה לגמר, 5 העפילו לחצי גמר ואחת שהגיעה עד לשלב רבע הגמר.
| שנה | מיס רוסיה | תואר | מיקום | פרסים מיוחדים |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | יוליה קורוטצ'קינה | מיס עולם 1992 |  |  מלכת היבשת האירופית |  |
| 1993 | אולגה סיסוייבה |  | ללא מיקום |  |  |
| 1994 | אנה מאלובה |  | ללא מיקום' |  |  |
| 1995 | ילנה באזינה | היופי של רוסיה 1995 (‏Краса России) | ללא מיקום |  |  |
| 1996 | ויקטוריה צאפיטצינה |  | ללא מיקום |  |  |
| 1997 | ליודמילה פופובה |  | ללא מיקום |  |  |
| 1998 | טטיאנה מוקרושינה |  | ללא מיקום |  |  |
| 1999 | ילנה יפימובה |  |  |  |  |
| 2000 | אנה בודארבה |  |  |  |  |
| 2001 | אירינה קובאלנקו | היופי של רוסיה 2001 | טופ 10 |  |  |
| 2002 | אנה טטארינצבה | יופי רוסיה 2002 | טופ 20 |  |  |
| 2003 | סבטלנה גורבה |  |  |  |  |
| 2004 | טטיאנה סידורצ'וק | יופי רוסיה 2004 | טופ 15 |  |  |
| 2005 | יוליה איוואנובה | יופי רוסיה 2005 | טופ 15 |  מיס עולם |  |
| 2006 | אלכסנדרה מאזור |  |  |  |  |
| 2007 | טטיאנה קוטובה | מיס רוסיה 2007 | ללא מיקום |  |  |
| 2008 | קסניה סוקינובה | מיס רוסיה 2008 | מיס עולם 2008 |  המלכה היבשתית של אירופה  מיס עולם טופס מודל |  |
| 2009 | קסניה שיפילובה | סגנית מיס רוסיה 2009 | ללא מיקום |  |  |
| 2010 | אירינה שאריפובה | מיס רוסיה 2010 | טופ 25 |  |  |
| 2011 | נטליה גנטימורובה | מיס רוסיה 2011 | ללא מיקום |  |  |
| 2012 | יליזבטה גולובאנובה | מיס רוסיה 2012 |  |  |  |
| 2013 | אלמירה אבדראזקובה | מיס רוסיה 2013 |  |  |  |
| 2014 | אנסטסיה קוסטנקו | מיס רוסיה 2014 | טופ 25 |  |  |
| 2015 | סופיה ניקיטצ'וק | מיס רוסיה 2015 | סגנית |  |  |
| 2016 | יאנה דוברובולסקאיה | מיס רוסיה 2016 |  |  מיס עולם טאלנט (טופ 21) |  |
| 2017 | פולינה פופובה | מיס רוסיה 2017 | טופ 10 |  מיס עולם טופ מודל (טופ 30)  יופי עם מטרה (טופ 20) |  |

| 2018 | נטליה סטרוייבה | יקוטיה | טופ 30 | יופי עם מטרה (טופ 25), מיס עולם טופ מודל (טופ 32) |  |

| 2019 | אלינה סנקו | מחוז רוסטוב | טופ 12 | מיס עולם טופ מודל (טופ 40) |  |
2020: בשל השפעות מגפת הקורונה, התחרות בשנה זו לא נערכה
2021:
מנצחות בינלאומיות

מיס תבל 2002: אוקסנה פדורובה (הודחה)
מיס עולם 1992: יוליה קורוטצ'קינה
מיס עולם 2008: קסניה סוקינובה
מיס אירופה 1999: ילנה רוגוז'ינה
מיס אירופה 2002: סבטלנה קורולבה
הערות שוליים

↑  הודחה משלב חצי גמר התחרות
אוקסנה פיודורובנה
מיס רוסיה 2002
מיס יוניברס 2002
סופיה רודייבה
מיס רוסיה 2009
טטיאנה קוטובה

מיס רוסיה 2007
קסניה סוקינובה
מיס רוסיה 2008
מיס עולם 2008
אלמירה אבדראזקובה
מיס רוסיה 2013
ליסימכוס (נגד אפיון)

ליסימכוס (ביוונית: Λυσίμαχος; תאריך אינו ידוע: בין המאה ה-2 לפנה"ס למאה ה-1 לספירה), היה סופר וחוקר ממוצא מצרי, שכתב חיבור אבוד על דברי ימי מצרים (Aegyptiaca) וקטעים ממנו, העוינים את היהודים, מצוטטים בספרו של יוסף בן מתתיהו, "נגד אפיון".
לא ניתן לקבוע אם יש לזהותו עם המדקדק והמיתוגרף (חוקר המיתוסים) היווני ליסימכוס מאלכסנדריה, שחי במאה השנייה לפנה"ס וכתב את החיבורים "על הפרדוקסים של התבאיים" (Θηβαïκὰ Παράδοξα) ו"מסעות השיבה" (Νόστοι) וכמו כן מיוחס לו גם החיבור האבוד "על הפלגיאט של אפורוס" (περὶ τῆς Ἐφόρου κλοπῆς).
זמנו

יוסף בן מתתיהו מתמודד בספרו עם דבריו של ליסימכוס, כמו גם עם כתביהם של סופרים אחרים ובהם מנתון (המאה ה-3 לפנה"ס), כאירמון, אפולוניוס מולון ואפיון (20 לפנה"ס - 45/8 לספירה).
לדעת החוקר מנחם שטרן, ליסימכוס חי ככל הנראה לפני אפיון ואף על פי שיוספוס עוסק בכאירמון לפני ליסימכוס, זה לא אומר בהכרח שגם כתביו קדמו לאלה של ליסימכוס - ייתכן וסדר זה נבע מהדמיון הרב בין גרסאותיהם של מנתון וכאירמון, שהובאו בזו אחר זו.
מדברי יוסף לעומת זאת, משתמע כי ליסימכוס פרסם את חיבורו אחרי מנתון וגם אחרי כאירמון:
"לוסימכוס, אשר קבל מאלה השנים את יסוד שקריהם, ועוד הביש בדברי בדיו את כזביהם" וגם "והנה הסופר הזה לא ידע אף לקרא את המלך בשם אשר נתנו לו הסופרים הנזכרים, רק בדה מלבו שם חדש".
העובדה שליסימכוס מוזכר לפני מולון אינה מוכיחה כי הוא פרסם את חיבורו לפני מולון, כי לאחר מכן הסדר הפוך. עם זאת, במקום אחר שוב מופיע ליסימכוס לפני מולון.
ליסימכוס על היהודים

ליסימכוס סיפר כי "בימי בוֹכּחוֹריס מלך מצרים", בשנת בצורת, "בני עם היהודים, אנשים מצורעים ובעלי נגעים וחולים בכל מיני מחלות", צבאו על המקדשים וביקשו מזון. המחלות התפשטו בקרב כלל האוכלוסייה והמלך פנה לאל אמון, שציווה עליו לטהר את המקדשים "מכל האנשים המזוהמים והחוטאים" ולגרש אותם אל השממה "ולהטביע את המצורעים והמנוגעים", כי רק אז תסתיים הבצורת.
המלך ציווה על כהני המקדשים לאסוף "את כל האנשים אשר אינם טהורים" והורה לצבא להוליך אותם למדבר, בסך הכל 110 אלף מגורשים, "ולקשור אל המצורעים לוחות עופרת" כדי להטביע אותם בים. "וכאשר טבעו המצורעים והנגועים בים", אלה שנשארו בחיים התקבצו יחד במדבר חשופים לסכנת חיים. בלילה הראשון הדליקו נרות ובלילה השני צמו והתפללו לאלים. למחרת, "איש אחד ושמו משה" הציע להתחיל ללכת ללא הפסקה עד שיגיעו לארץ מיושבת. הוא ציווה עליהם שלא לדבר שלום "לשום בן אדם" ולא לייעץ לו טובה "רק עצת-רשע ולהרוס את כל מקדשי האלים והמזבחות אשר ימצאו בדרכם". הם הלכו במדבר ולאחר צרות רבות הגיעו לארץ מיושבת "ועשו רעות ליושביה", שדדו את המקדשים והעלו אותם באש, "והגיעו אל הארץ הנקראה בימינו יהודה", שם יסדו עיר שקראו לה "הירוסולה", ביוונית "שוד המקדש", בגלל מנהגם. לאחר זמן רב, אחרי שגדלו והתחזקו, התביישו היהודים בשם הזה וקראו לעיר "הירוסולימה" (ירושלים).
תגובתו של יוסף בן מתתיהו

בספרו "נגד אפיון", טוען יוסף שליסימכוס כתב את חיבורו "בשנאה עזה" ליהודים ו"הִרבּה שקרים". הוא טוען שהסיפור בדבר המצורעים ובעלי המומים, עליו התבסס ליסימכוס, הוא שקרי כבר מיסודו, אלא שליסימכוס אף הוסיף עליו שקרים נוספים:
גרסתו של ליסימכוס אינה תואמת לאלו של קודמיו - הוא לא ידע את שמו של המלך (אמנופיס) המופיע בכתביהם ולכן "בדה מלבו שם חדש" (בוכחוריס) מתקופה מאוחרת יותר, ובמקום החלום והנביא שבגרסאותיהם, הלך המלך לדרוש באל אמון.
"בני עם היהודים, אנשים מצורעים ובעלי נגעים וחולים בכל מיני מחלות" – האם כינה בשם "יהודים" את כל המצורעים במצרים, או רק את המצורעים מבין היהודים? ומי הוא העם? עם זר או אוכלוסייה מצרית? אם היו אלה מצרים, למה קרא להם "יהודים"? ואם היו זרים, מדוע לא סיפר מאין באו?
אם המלך הטביע את רוב המגורשים ואת שאריתם הגלה למדבר, כיצד נשאר מהם המון כזה גדול וכיצד הצליחו לחצות את המדבר כדי להגיע לארצם הנוכחית, שם בנו עיר ומקדש מפורסמים בעולם?
משה – מלבד ציון שמו, מדוע לא ראה לנכון לספר על מוצאו? מה הניע אותו לחוקק חוקים המורים להרע לבני אדם? אם היהודים היו ממוצא מצרי, הרי חוקים אלה היו בוודאי חלק ממנהגי אבותיהם, שהרי לא יכלו לשנות אותם בפתאומיות ובכזאת קלות. אם היו זרים במצרים, הרי בוודאי היו להם כבר חוקים ומנהגים שלפיהם חיו מזה זמן רב. אם תוקפנותם הייתה מופנית כלפי אלה שגירשו אותם בלבד, היה לכך הגיון, אך ליסימכוס טוען כי הם הפנו אותה כלפי כולם ללא סיבה וזה "דבר הבל מאין כמוהו" של "כותב השקרים האלה".
ירושלים – ליסימכוס טען שמיסדיה התגאו במנהגם לשדוד המקדשים עד שקראו על שמו את בירתם, אבל שכח, "בפערו את פיו לחרף ולגדף", כי לשון היהודים אינה יוונית ואין סיבה שיקראו את שמה בשפה זו.
יוסף כותב כי ליסימכוס (ועוד רבים כמותו) כתב מתוך בורות, אך יותר מכך, מתוך שנאה, "דברים ללא צדק ולא אמת" ואת דומיו, אותם הוא מכנה "הלוסימכוסים למיניהם", הוא רואה כ"אנשים חכמים בעיניהם...המרמים והמחליאים את בני הנעורים".
על גרסתו למוצא היהודים

ליסימכוס כתב את התיאור המפורט ביותר של יציאת מצרים שהגיע לידינו מהתקופה ההלניסטית-רומית (הגרסה המצרית-יוונית ליציאת מצרים), תיאור שיוסף בן מתתיהו הכריז עליו כעל העוין ביותר מבין כל הגרסאות לסיפור.
ליסימכוס לא הוציא ספר מיוחד על היהודים, אלא עסק בהם רק בספרו על דברי ימי מצרים. גרסתו למוצא היהודים, כפי שמשתקפת על ידי יוסף בן מתתיהו, היא אנטישמית יותר מזו של מנתון וכאירמון והוא שני רק לאפיון בהצגת הנטיות האנטישמיות הבולטות ביותר מבין הסופרים המצרים-יוונים.
שמו השונה של המלך המצרי שגירש את היהודים, בוכחוריס, והיעדר כל אזכור של החיקסוס או של מוצאו המצרי של משה, מצביעים על כך שבניית ההיסטוריה של ליסימכוס מבוססת על מקור שונה מזה של מנתון או מזה של כאירמון. מאידך, ייתכן שליסימכוס השתמש במקורות המוכרים לנו (הקטאיוס ומנתון) ושינה אותם בכוונה במטרה להעצים את הנימה האנטי יהודית.
בייחסו את גירוש היהודים ממצרים לפרעה מהשושלת ה-24 (המלך הידוע בספרות היוונית העתיקה בשם "בוכחוריס"), ליסימכוס מתארך את יציאת מצרים לזמן הרבה יותר מאוחר מאשר מנתון או כאירמון. הקשר בין בוכחוריס ליהודים יכול להיות מוסבר על ידי המסורת המצרית, שתארכה את הנבואה בדבר השתלטותם של זרים על מצרים לתקופת שלטונו.
על פי הקטעים שנשתמרו ב"נגד אפיון", ליסימכוס אינו מתייחס לשלטונם של אבות היהודים במצרים, אלא מתרכז בעידן האלימות שלכאורה הונהגה על ידיהם בארץ יהודה. כמו כאירמון, הוא משתמש בשם "יהודים" עוד בהתייחסו לשהותם במצרים, לפני הגיעם ליהודה.
ליסימכוס מבחין בין הטמאים והכופרים לבין החולים והמצורעים. האל ציווה שהראשונים יגורשו לשממה ואילו האחרונים יוטבעו. מכיוון שהמלך מילא את הציווי, נובע כי היהודים מזוהים עם הטמאים והכופרים, אלא שהדבר סותר אפילו את דברי ליסימכוס עצמו, שטען במפורש שהיהודים היו נגועים בצרעת. כדי ליישב את הסתירה, ניתן רק להניח שליסימכוס מלכתחילה כלל ביחד את שתי הקבוצות וייתכן שכך גם הדגיש את חוסר מוסריותם של היהודים.
הפרטים הניתנים על ידי ליסימכוס לגבי מוצא היהודים דומים ביותר לאלה שניתנו מאוחר יותר על ידי ההיסטוריון הרומי טקיטוס.
לקריאה נוספת

יוסף בן מתתיהו [יוסיפוס פלויוס], קדמות היהודים [נגד אפיון] (מאמר ראשון, פרקים לד-לה; מאמר שני, פרקים ב, יד, לג), תרגם ד"ר י. נ. שמחוני, הוצאת "מסדה", תל אביב, תשי"ט.
יוספוס פלאוויוס (יוסף בן־מתתיהו), נגד אפיון, תרגם מהמקור עם מבוא ופירושים אריה כשר, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים תשנ"ז:
פטר שפר, יוּדוֹפובּיה - גישות כלפי היהודים בעולם העתיק (מאנגלית: להד לזר); פרק 1 גירוש ממצרים, ליסימאכוס, עמ' 47-45; ספריית "הילל בן-חיים" הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LXII. Lysimachus, pp. 382-388
בצלאל בר כוכבא - Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature: The Hellenistic Period, University of California Press 2010, Part II, 9. The Diachronic Libels and Accusations (C): Lysimachus of Alexandria and the Hostile Accounts of the Exodus, pp. 306-337
בצלאל בר כוכבא, "ליסימכוס איש אלכסנדריה והגרסאות העוינות ליציאת מצרים", תרביץ, המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל, כרך סט, חוברת ד, תמוז-אלול תש"ס, עמ' 471–506.
הערות שוליים

↑  או לוסימכוס, למשל בתעתיק העברי בתרגום יעקב נפתלי שמחוני לספר "נגד אפיון".
↑  הגיית השם ביוונית: ליסימכוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
1 2 3 4  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 382
↑  פטר שפר, יוּדוֹפובּיה, עמ' 45.
↑  .Eusebius, Praeparatio Evangelica, X, 3: 23
↑  Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature, pp. 308-309
1 2 3 4  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, pp. 385-386
1 2  נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק לד.
↑  נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק לה.
↑  נגד אפיון, מאמר שני, פרק ב.
↑  נגד אפיון, מאמר שני, פרק יד.
↑  נגד אפיון, מאמר שני, פרק לג.
↑  Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature, p. 306
↑  פטר שפר, יוּדוֹפובּיה, עמ' 47.
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, XCII. Tacitus, p. 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102397767  VcBA: 495/50867  VIAF: 32386531   WorldCat (עם VIAF): 32386531
אווה רוטקאי

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1927 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  27 בספטמבר 1986 (בגיל 58) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Russ Éva 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 בן או בת זוג:  מיקלוש גאבּור (1950–?)   Zoltán Latinovits 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1960)  אמן מצטיין של הונגריה (1966)  אמן דגול של הונגריה (1971)  Farkas–Ratkó Award (1950)  פרס יאסאי מארי (1955)  פרס יאסאי מארי (1959)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
לוח זיכרון של אווה רוטקאי וזולטאן לטינוביץ' במשכנם דאז
בבודפשט, רובע 2, רחוב Endrődi Sándor 67.
תיאטרון הילדים של הדוד לאקנר. בשורה הראשונה השני משמאל איבאן רוטקאי והימנית ביותר אווה רוטקאי
אווה רוטקאי (מקודם רוּס, בהונגרית: Ruttkai Éva; בודפשט, 31 בדצמבר 1927 – בודפשט, 27 בספטמבר 1986) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, זוכת פרס קושוט (המקבילה בהונגריה לפרס ישראל), זוכה פעמיים בפרס מארי יאסאי, זוכת פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול. אחיה היו אוטו רוטקאי ואיבאן רוטקאי. היא הייתה אשתו של השחקן מיקלוש גאבור, ואחר כך זוגתו של השחקן זולטאן לטינוביץ'.
ביוגרפיה

אווה רוס נולדה בשנת 1927 בבודפשט (בארז'בטווארוש - רובע 7 של היום) במשפחה יהודית כבתם של מרק מיקלוש רוס ושל אמה פובראסקי. השם רוטקאי, בו הכירו אותה מאוחר יותר, ניתן לה על ידי ארתור לאקנר. היא בילתה את ילדותה ברחוב גאראי 29–31. אמה נולדה בטירול וגדלה בווינה. אביה נולד בעיר סגד.
היא לא הייתה אפילו בת שלוש כשהופיעה לראשונה על הבמה בתיאטרון הילדים של הדוד לאקנר בתפקיד בן משפט אחד: "פקדי עלי, מלכת הפיות!". אמנות המשחק נלמדה על ידה אצל אחת השחקניות הנודעות ביותר של התקופה, מרגיט מקאי, והיא יכלה לשחק בתיאטרון הילדים של הדוד לאקנר עם שחקנים גדולים לעתיד כמו לילי דרווש (מקודם דיאמנטשטיין) וארטור שומלאי (מקודם שניידר). בזכות דבריו הראויים לשבח של הבמאי שאנדור הבשי, היא הפכה בסופו של דבר לשחקנית:
"ילדונת, אם לא תחשיבי את עצמך מדי, תהפכי לשחקנית טובה מאוד".
בין אוקטובר לבין דצמבר 1944, היא מצאה מקלט מגירוש ביחד עם אמה אצל השחקנית קאטו ארי בביתה מפני גירוש היהודים למחנות הריכוז. ארי קיבלה ב-2010 (אחרי מותה) את התואר "חסיד אומות העולם". אווה רוטקאי נמלטה מאוחר יותר עם תעודותיה האמיתיות של בתה ארז'בט למקום בטוח יותר.
בתום מלחמת העולם השנייה ב-1945 הופיעה רוטקאי באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט עם דקלומי שירים, שם הבחין בה דניאל יוב, אז מנהל תיאטרון הקומדיה של בודפשט, והחתים אותה על חוזה בתיאטרון. שלושה חודשים לאחר מכן, ערכה רוטקאי את הופעת הבכורה שלה בתפקיד הראשי של הקומדיה "הברבור" של פרנץ מולנר (במקום קלרי טולנאי שחלתה). מ-1948 עד 1951 שיחקה בתיאטרון הלאומי של בודפשט, שם כיכבה בסדרה של יצירות קלאסיות. היא שיחקה בין היתר עם גיזי באיור, ארתור שומלאי, מרטון ראטקאי, מרגיט לדומרסקי ומגדה אוֹלטי. אז התאהבו היא ומיקלוש גאבור (השחקן המהולל של התקופה), ונישאו ב-1950, ובתם, יוליה גאבור, נולדה ב-1953.
בינתיים, ב-1951, חזרה לתיאטרון הקומדיה של בודפשט (ששמו היה אז "תיאטרון צבא העם ההונגרי"), בו נשארה חברה עד מותה. ב-1960, במהלך החזרות על הדרמה "אהבה כה גדולה" של פבל קוהוט, פגשה את השחקן זולטאן לטינוביץ', התאהבו וחיו יחד עד מותו של לטינוביץ'. כפי שאמרה אווה רוטקאי בזיכרון מאוחר: "קרענו זה את זה, אבל הבנו זה את זה באופן הטוב ביותר שאפשר. מה שאני עשיתי, אף אחד לא יכול היה לאהוב כמוהו".
רוטקאי לקתה בשבץ מוחי בשנות ה-80 ובעקבות זאת זרוע אחת שלה הייתה משותקת. ב-1984 אובחנה כחולה בסרטן השד. הבכורה האחרונה שלה נערכה באולם הקאמרי של ה"ויגאדו" ב-24 באפריל 1986, ב"חיבור עדין" של ביון.
תפקידיה > בתיאטרון

A színésznő (Molnár Ferenc: A testőr)
Alexandra (Molnár Ferenc: A hattyú)
Annie (Molnár Ferenc: Játék a kastélyban)
Bertha (Friedrich Schiller: Tell Vilmos) – 1954
Claire (Dürrenmatt: Az öreg hölgy látogatása)
Cleopatra (Shakespeare: Antonius és Cleopatra)
Emily (Wilder: A mi kis városunk)
Erzsébet (Bruckner: Angliai Erzsébet)
Heléna (Shakespeare: Szentivánéji álom)
Inken (Hauptmann: Naplemente előtt)
Jelena Andrejevna (Csehov: Ványa bácsi)
Johanna (Shaw: Szent Johanna)
Jolán (Molnár Ferenc: Az ördög)
Juana de Nevada (Lope de Vega: Donna Juana) – 1950
Júlia (Shakespeare: Rómeó és Júlia)
Karenina Anna (Tolsztoj: Karenina Anna)
Kasszandra (Euripidész: A trójai nők)
Lavínia (Eugene O’Neill: Amerikai Elektra)
Lídia (Kohout: Ilyen nagy szerelem)
Lotte (Peter Hacks: Lotte)
Lujza (Friedrich Schiller: Ármány és szerelem) – 1953
Lüszisztraté (Arisztophanész: Lüszisztraté) – 1959
Maggie (Tennessee Williams: Macska a forró bádogtetőn)
Margit (Goethe: Faust)
Osztrigás Mici (Feydeau: Egy hölgy a Maximból)
Natasa (Tolsztoj-Piscator: Háború és béke)
Nyina (Csehov: Sirály)
Ranyevszkaja (Csehov: Cseresznyéskert)
Sebastian (Shakespeare: Vízkereszt, vagy amit akartok)
Zília (Heltai Jenő: A néma levente)
Zrínyi Ilona (Kárpáthy Gyula: Zrínyi) – 1954
תפקידיה > בקולנוע

1948 Beszterce ostroma
1949 Ludas Matyi
1949 Szabóné
1950 Kis Katalin házassága
1951 A selejt bosszúja
1951 Költözik a hivatal
1951 Különös házasság
1954 Én és a nagyapám
1954 Liliomfi
1955 Budapesti tavasz
1955 Egy pikoló világos
1955 Különös ismertetőjel
1956 A császár parancsára
1956 Keserű igazság
1956 Mese a 12 találatról
1956 Nem igaz
1956 Ünnepi vacsora
1957 Éjfélkor
1958 Micsoda éjszaka
1958 Sóbálvány
1959 Álmatlan évek
1959 Kard és kocka
1960 Alázatosan jelentem
1960 Az arcnélküli város
1960 Három csillag
1961 Amíg holnap lesz
1962 Asszony a telepen
1962 Az utolsó vacsora
1962 Pirosbetűs hétköznapok
1963 Foto Háber
1966 Butaságom története
1966 Egy magyar nábob
1966 Kárpáthy Zoltán
1967 A múmia közbeszól
1967 Kártyavár
1967 Keresztelő
1967 Tanulmány a nőkről
1968 A Hamis Izabella
1968 Alfa Rómeó és Júlia
1968 Egri csillagok I-II.
1969 Történelmi magánügyek
1970 Csak egy telefon
1970 N.N., a halál angyala
1970 Szerelmi álmok – Liszt
1970 Utazás a koponyám körül
1971 Szindbád
1972 Volt egyszer egy család
1975 Ha megjön József
1976 Labirintus
1985 Idő van
1988 Küldetés Evianba
תפקידיה > בטלוויזיה

1958 Papucs
1961 A szerző ma meghal
1962 Két üres pohár
1962 A vak
1963 Kreutzer szonáta
1964 Lajos király válik
1966 Látszat és valóság
1966 Távolsági történet
1967–70 Bözsi és a többiek 1-3.
1968 Az Aranykesztyű lovagjai
1968 A férfi
1969 A régi nyár
1969 Olykor a hegedűk is
1969 Én, Prenn Ferenc
1969 Komédia a tetőn
1970 Lujzi
1970 Tévedni isteni dolog
1971 A képzelt beteg
1975 Tudós nők
1977: Sakk-matt
1978 Abigél
1984 Egy fiú bőrönddel
1985 Dunakanyar
1986 Farkascsapda
1986 A fantasztikus nagynéni
1994 Prológus (animációs film)
תפקידיה > בדיבוב

Szentivánéji álom (A Midsummer Night's Dream) [1935] – Hermia (Olivia de Havilland)
Rómeó és Júlia (Romeo and Juliet) [1936] – Júlia (Norma Shearer)
A kormány tagja (Chlen pravitelstva) [1939]
Viborgi városrész (Vyborgskaya storona) [1939] – Natasha Artemieva (Valentina Kibardina)
Végzetes éjszaka (Odnazhdy nochyu) [1944] – Varja (Irina Radchenko)
Dr. Pirogov (Pirogov) [1947] – Dása Szevasztopolszkaja (Tatyana Piletskaya)
A bátrak csapata (Achtung! Banditi!) [1951]
Az esőcsináló (The Rainmaker) [1956] – Lizzie Curry (Katharine Hepburn)
Múló évek (Dom, v kotorom ya zhivu) [1957] – Lida (Ninel Myshkova)
Hüvelyk Matyi (Tom Thumb) [1958] – Anne, az anya (Jessie Matthews)
Az el nem küldött levél (Neotpravlennoye pismo) [1959] – Tánya (Tatyana Samoylova)
Hely a tetőn (Room at the Top) [1959] – Alice Aisgill (Simone Signoret)
Rózsák az államügyésznek (Rosen für den Staatsanwalt) [1959] – Lissy Flemming (Ingrid van Bergen)
Éjféli csipke (Midnight Lace) [1960] – Kit Preston (Doris Day)
A kutyás hölgy (Dama s sobachkoy) [1960] – Anna Szergejevna (Iya Savvina)
Hölgyeim, vigyázat! (Méfiez-vous, mesdames!) [1963] – Hedwige (Danielle Darrieux)
Kékszakáll (Landru) [1963] – Célestine Buisson (Michèle Morgan)
A háborúnak vége (La guerre est finie) [1966] – Marianne (Ingrid Thulin)
Nem félünk a farkastól (Who's Afraid of Virginia Woolf?) [1966] – Martha (Elizabeth Taylor)
Elátkozottak (La Caduta degli dei) [1969] – Sophie Von Essenbeck (Ingrid Thulin)
A kaktusz virága (Cactus Flower) [1969] – Stephanie Dickinson (Ingrid Bergman)
De én nem akarok megnősülni! (But I Don't Want to Get Married) [1970] – Mrs. Vale (Nanette Fabray)
Koncert szólópisztolyra (Concerto per pistola solista) [1970] – Barbara Worth (Anna Moffo)
A hóhér nem vár (Kat nepocká) [1971] – Karla Hlinová (Jirina Bohdalová)
A gyanú (Podezrení) [1973] – Clara Bornova (Jarmila Kostova)
Két férfi a városban (Deux hommes dans la ville) [1973] – Geneviève (Christine Fabréga)
Dundiorr és társai (Dunderklumpen!) [1974]
Gyilkosság az Orient Expresszen (Murder on the Orient Express) [1974] – Mrs. Hubbard (Lauren Bacall)
Az egér és a macska (Le chat et la souris) [1975] – Madame Richard (Michèle Morgan)
Holtszezon (Out of Season) [1975] – Ann (Vanessa Redgrave)
Neveletlenek (Conduct unbecoming) [1975] – Mrs. Marjorie Scarlett (Susannah York)
Szerelem a romok között (Love Among the Ruins) [1975] – Jessica Medlicott (Katharine Hepburn)
A fény (Lumière) [1976] – Sarah (Jeanne Moreau)
Kedvesem, én válok (Liebling, ich lass' mich scheiden!) [1980] – Amelia Conway (Nadja Tiller)
A dolgok értelme (The Reason of Things) [1981] – Miss Ball (Margaret Tyzack)
Szomszéd szeretők (La femme d'à côté) [1981]
Zűrös hétvége (Vremya otdykha s subboty do ponedelnika) [1984] – Anna (Alla Demidova)
תפקידיה > ברדיו

Andersen: A császár új ruhája ... mesélő
Vészi Endre: A pók hatalma (1947)
Szász Péter: Eggyel többen vagyunk (1949)
Fedor-Majoros: A fatimai szűz személyesen (1952)
Sinclair Lewis: Dr. Arrowsmith (1954)
Molnár Ferenc: Egy, kettő, három (1958)
Vörösmarty Mihály: Csongor és Tünde (1958)
Passuth László: Esztergomi orfeusz (1960)
Shakespeare, William: Rómeó és Júlia (1961)
Hollós Korvin Lajos: Pázmán lovag (1962)
Anton, Eduardo: Lány az erkélyen (1963)
Alberto Perrini: Egy szerelem története (1964)
Wolfgang Hildesheimer: Bartschedel feltalálása (1964)
Brecht, Bertold: A vágóhidak Szent Johannája (1965)
Eich, Günther: A viterbói lányok (1965)
Shakespeare: Szentivánéji álom (1965)
Vargha Balázs: Lilla és a varázsló (1965)
Hegedűs Géza: Merlin a varázsló (1967)
Mihail Solohov: Csendes Don (1967)
Graham Billing: Forbush és a pingvinek (1968)
Németh László: II. József (1970)
Wolfgang Hildesheimer: Heléna, az áldozat (1970)
G. B. Shaw: Don Juan a pokolban (1971)
Andesmas úr délutánja (1972)
Karinthy Frigyes: Minden másképp van (1973)
Török Tamás: Sihaha Sebestyén füstölgése (1973)
Balzac: Éva lánya (1975)
Preussler, Otfried: Egy kicsi szellem visszatér ... mesélő (1976)
Bulgakov, Mihail: A Mester és Margarita ... Margarita (1976)
Hieng, Andrej: Cortez visszatér (1978)
Szamuil Aljusin: Ha hinni tudnál (1979)
Beckett, Samuel: Zsarátnok (1981)
Szakonyi Károly: A hentes (1983)
Rejtő Jenő és Vágó Péter: P. Howard visszatér és Piszkos Fred vele tart (1984)
Ádámok és Évák (1985)
Eljössz hozzám karácsonykor? (1985)
הנצחה > פרס זיכרון אווה רוטקאי

מדי שנה מאז 1987, מוענק בתיאטרון הקומדיה של בודפשט פרס זיכרון אווה רוטקאי, שנוסד על ידי בתה יוליה גאבור ומוענק לאמן שחברת התיאטרון מוצאת ראוי בהצבעה חשאית.
הנצחה > תיאטרון אווה רוטקאי

תיאטרון אווה רוטקאי, הקרוי על שמה, החל את פעילותו ב-1994, ובקיץ 2006 מצא את ביתו בבולוואר טרז (Terez körút), ומשנת 2009 בכיכר קלוואריה (Kálvária tér 6). התיאטרון לא פעל זמן מה לאחר מכן ונסגר לחלוטין.
פרסים והוקרה

פרס פרקש-רטקו (1950)
פרס מרי יאסאי (1955, 1959)
פרס קושוט (1960)
פרס האמן המצטיין (1966)
פרס מבקרי הקולנוע ההונגרי - פרס השחקנית הטובה ביותר (1966)
פרס האמן הדגול (1971)
טבעת הזיכרון של אירן ורשאני (1971)
פרס פרו-ארטה (1972)
פרס הזיכרון של איטאי אנדור (1977, 1984)
פרס SZOT (1984)
פרס מורשת הונגריה (2010) / לאחר מותה/
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה)
אגנש קניירש (עורכת ראשית), אווה רוטקאי, בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי 1000–1900, לתקופה 1991-1978 (ברומנית) מסת"ב 9630525003
Országos Színháztörténeti Múzeum és Intézet (OSZMI) adattára. szinhaziadattar.hu המוזיאון והמכון הלאומי לתולדות התיאטרון)