stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתאוס נסימנטו

מתאוס נסימנטו דה פאולה (בפורטוגזית: Matheus Nascimento de Paula; נולד ב-3 במרץ 2004 בניטרוי שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בוטפוגו מליגת העל הברזילאית.
קריירת מועדונים

מתאוס גדל במחלקת הנוער של בוטפוגו. ב-6 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 2-2 נגד קורינתיאנס במסגרת המחזור השמיני בליגת העל הברזילאית לעונת 2020.
מתאוס קוסטה

מתאוס דה מלו קוסטה (בפורטוגזית: Matheus de Mello Costa; נולד ב-26 בינואר 1995 במינאס ז'ראיס שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים

בשנת 2015 החל קוסטה לשחק בדמוקרטה מהליגות הנמוכות בברזיל. בהמשך שיחק בקבוצות ריאל מסאמה, ליישואש ווויזלה במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה והליגה הפורטוגלית השלישית.
ב-1 ביולי 2021 חתם במאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
מקסים אוסיפנקו

מקסים אלכסנדרוביץ' אוסיפנקו (ברוסית: Максим Александрович Осипенко; נולד ב-16 במאי 1994) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הבלם ברוסטוב.
קריירת מועדונים

ב-6 באוגוסט 2013, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה עבור אירטיש אומסק במשחק נגד באיקל אירקוטסק.
בתחילת שנת 2016, הוא עבר לפאקל וורונז' אשר שיחקה באותה התקופה בליגה הלאומית. לאחר שלוש עונות שבהם רשם למעלה ממאה הופעות ואף זכה לכבוש תשעה שערים, הוא חתם ב-19 ביוני 2019 על חוזה לעונה אחת עם אפשרות לאחת נוספת בטמבוב מליגת העל הרוסית. הופעת הבכורה שלו בקבוצה הגיעה ב-14 ביולי בהפסד 2–1 לזניט סנקט פטרבורג.
ב-9 בינואר 2020, הוא חתם על חוזה לארבע וחצי שנים ברוסטוב.
הערות שוליים

↑  טמבוב הגיעה להסכמה עם פאקל וורונז' על רכישת אוסיפנקו
↑  מקסים אוסיפנקו חותם ברוסטוב
מעבר גאליבייה

| --- | --- |
קול דו גליבייה
קול דו גליבייה
 מידע כללי
 גובה:  2,645 מטר
 מדינה:  צרפת צרפת
 מיקום:  בורג ד'אויזנס
 רכס הרים:  הרי האלפים
 מסלול ההעפלה הקל:  כביש
 אורך המעבר:  25 ק"מ
 שיפוע כביש מרבי:  7.3%
 קואורדינטות:  45°03′50″N 6°24′29″E﻿ / ﻿45.064°N 6.408°E﻿ / 45.064; 6.408
  (למפת הרי האלפים מוגדלת) גאליבייה(למפת הרי האלפים רגילה) גאליבייה(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור רגילה) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןגאליבייה(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור מוגדלת) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןגאליבייה
קול דו גאליבייה (בצרפתית: Col du Galibier) הוא מעבר הרים בהרי האלפים הצרפתים, סמוך לעיירה בורג ד'אויזנס, המתנשא לגובה של 2,645 מטר מעל פני הים.
ניתן לטפס אל ההר משני צדדים (דרום-מזרח, ודרום מערב). אורכו של מסלול הטיפוס מאחד הכיוונים הוא כ-17 קילומטר והשני שמונה קילומטר. השיפוע הממוצע הוא כ-7.3%.
מעבר ההרים על צלע ההר הוא אחת העליות הקשות והמפורסמות במרוץ האופניים, הטור דה פראנס. בדרך כלל, מעבר הרים זה נמצא באמצע הקטע שבו הוא נכלל ולא בסיומו. הפעם הראשונה בה נכלל הטיפוס למעבר במרוץ הייתה ב-1911. בקטע ה-15 במרוץ של שנת 1998, בתנאי קור, רוח וגשם, החלה על מעבר הגליבייה ההתקפה של הרוכב האיטלקי מרקו פנטאני, אשר התמודד מול יאן אולריך הגרמני. בסיומו של הקטע, ניצח פנטאני בהפרש גדול והכריע, למעשה, את המרוץ כולו שהסתיים בניצחונו.
בשנת 2011, לכבוד יובל ה-100 להכללת המעבר במסלול הטור דה פראנס, החליטו מארגני המרוץ לסיים את קטע 18 במרוץ בפסגת המעבר. הייתה זו נקודת סיום קטע הגבוהה ביותר בהיסטוריה של המרוץ. בקטע ניצח אנדי שלק ולמחרת, בקטע ה-19, נרכב שנית מעבר הגאליבייה, הפעם במהלך קטע שהסתיים באלפ ד'ואז.
משה נג'אר

| --- | --- |
 לידה:  לפני 1700
 פטירה:  1757
 מדינה:  הבייליק של תוניס
 השכלה:  רב, דיין, פוסק
 מקום מגורים:  תוניס
 רבותיו:  רבי צמח צרפתי
 תלמידיו:  רבי דוד נג'אר
 בני דורו:  רבי יצחק לומברוזו רבי אברהם טייב רבי עוזיאל אלחאייק רבי יוסף הכהן יצחקי רבי דוד צפג'
 צאצאים:  רבי דוד נג'אר
 
הרב משה נג'אר היה דיין ופוסק הלכה, אב בית הדין, ראש ישיבה, ורבה של תוניס במאה השמונה עשרה.
היסטוריה > משפחתו

משפחת נג'אר מתוניסיה, הוציאה מתוכה דיינים ופוסקים לרוב, מוצא המשפחה כנראה מגרוש ספרד הראשון משנת 1391, והם הגיעו לאלג'יריה יחד עם הריב"ש והרשב"ץ, וחלק מאבותיה הקדומים של המשפחה אף מוזכרים בפסקי הלכות שונים של הריב"ש והרשב"ץ.
היסטוריה > כדיין וכרב ראשי

הרב משה למד אצל רבי צמח צרפתי. שנת הסמכתו לא ידוע, אולם נראה שהחל לדון יחד רבי יצחק לומברזו ורבי שמואל הכהן כבר בשנת התע"ח (1718), ומחילופי מכתבים ניכר שהייתה זו תחילת דרכו בדיינות.
זכה להוקרה ולהערכה רבה בקרב גדולי רבני דורו, וכתב עליו רבי עוזיאל אלחאייך:
ראש על ארץ, סבא דמשפטים, מר מיוחד שבתלמידי רבינו הגדול רבי צמח צרפתי.
בן השנים ה'תקי"ב (1712) - ה'תקי"ז (1717), שימש כאב בית הדין וראש רבני תוניס.
בנו רבי דוד ונכדיו שימשו גם הם בכס הדיינות. לאחר פטירתו, רבי דוד צפג' החליפו בתפקיד אב בית הדין.
הערות שוליים

↑  רבי משה נג'אר (השני) זצ"ל, באתר תוניסיה מורשת
↑  על פי הספר סמא דחיי לשד"ר רבי יעקב חיים מצפת
↑  בהסכמה להדפסה מחודשת של ספר התשב"ץ, הוא מופיע שני בסדר החתימות אחרי רבי אברהם טייב, שכיהן באותה תקופה כראש רבני תוניס (לפני רבי יצחק לומברוזו).
↑  ספר מלכי תרשיש, בערך על משפחת נג'אר, עמ' ריא.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רבי יצחק לומברוזו | רבנים ראשיים לתוניסיה | הבא: רבי דוד צפג' (הראשון) |
מרכז ווהאן גרינלנד

| --- | --- |

מרכז ווהאן גרינלנד
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 מיקום:  וואהן
 מדינה:  סין
 בעלים:  קבוצת גרינלנד
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2012–2021 (כ־9 שנים)
 עלות:  $4.5 מיליארד
 אדריכל:  אדריאן סמית' + גורדון גיל אדריכלות
 מידות
 גובה:  476 מטר
 שטח:  303,275 מ"ר
 קומות:  97 (+6 קומות תת-קרקעיות)
 קואורדינטות:  30°35′09″N 114°19′03″E﻿ / ﻿30.58582°N 114.31742°E﻿ / 30.58582; 114.31742
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז ווהאן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז ווהאן
 
מרכז ווהאן גרינלנד  (בכתב סיני: 武汉绿地中心) הוא גורד שחקים בעיר ווהאן שבסין המתנשא לגובה של 476 מטר (1,562 רגל). גורד השחקים כולל 97 קומות מעל פני הקרקע. המגדל תוכנן במקור להיות בגובה 636 מטר (2,087 רגל), אך הוא תוכנן מחדש באמצע הבנייה עקב תקנות המרחב האווירי, כך שגובהו לא יעלה על 500 מטר (1,640 רגל) מעל פני הקרקע. הבנייה הסתיימה בשנת 2022.
ביוני 2011 משרד האדריכלים אדריאן סמית' + גורדון גיל אדריכלות (AS+GG) בשיתוף עם מהנדסי ת'ורטון טומאסטי זכו בתחרות אדריכלים של קבוצת גרינלנד. תכנון הפרויקט כולל מאפיינים רבים של חיסכון באנרגיה. הקבלן הראשי של הפרויקט הוא תאגיד הנדסת הבניין הממשלתי של סין (CSCEC).
ציר זמן הבנייה

8 בדצמבר 2010: טקס התחלת הבנייה.
1 ביולי 2011:  התחלה בפועל של בניית הבניין.
28 בינואר 2012: התחלת הנחת היסודות התת-קרקעיים של הבניין.
12 בספטמבר 2012: התחלת חפירת בסיס הבניין.
26 ביוני 2013: בסיס הבניין מושלם.
4 בינואר 2014: קורת הפלדה הראשונה מותקנת.
28 ביולי 2014: חלקו התת-קרקעי של הבניין מושלם, תחילת העבודות על הקומות העל-קרקעיות.
30 בדצמבר 2015: הבניין מתנשא לגובה של 200 מטר מעל פני האדמה.
אפריל 2016: הבניין מתנשא לגובה של 245 מטר והחיפוי שלו מתחיל להיראות גלוי.
יוני 2016: הבניין מגיע לגובה של 300 מטר מעל פני האדמה.
בדצמבר 2016: הבניין מגיע לגובה 400 מטר מעל פני הקרקע.
אמצע 2017: הבנייה נעצרה ב-101 קומות והבניין תוכנן מחדש.
סוף 2020: בניית שלד הבניין הושלמה.
אמצע 2022: מרכז ווהאן גרינלנד הושלם.
הערות שוליים

↑  Oscar Holland, No taller than 500M, no plagiarism: China signals ‘new era’ for architecture, CNN, June 6, 2020
מקאסאר

ערך זה עוסק בעיר באינדונזיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מקאסאר (באינדונזית: ‏Makassarקובץ:Id-Makassar.ogg‏Ⓘ‏) היא בירת מחוז דרום סולאווסי באינדונזיה. עיר הנמל משתרעת על פני כ-200 קמ"ר בדרום-מערב האי סולאווסי, על שפת מצר מקאסאר. בין 1971 ל-1999 שינה משטר סוהארטו את שם העיר לאוג'ונג פנדאנג (Ujung Pandang), על שמה של מצודה שהייתה קיימת בעיר, ולעיתים עדיין נעשה שימוש בשם זה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בעיר כ-1.42 מיליון תושבים, ובכך היא העיר הגדולה ביותר על האי סולאווסי והעשירית באינדונזיה כולה. במטרופולין שלה, המכונה מאמינאסאטה, התגוררו באותה עת כ-2.88 מיליון תושבים.
נמל מקאסאר הוא מעגנו של חלק מ"ארמדה II" של חיל הים האינדונזי.
היסטוריה

כבר במאה ה-13 הייתה ממלכה קטנה במקום, שהייתה מורכבת מבני השבטים מקאסאר ובוגיס. בני מקאסאר היו יורדי ים ושודדי ים שאיימו על האזור באמצעות שליטתם על מצר מקאסאר. האירופאים הראשונים שביקרו במקום היו פורטוגזים שביקרו במקום כבר ב-1545. בעשור הראשון של המאה ה-17 התאסלמו תושבי מקאסאר והמסחר במקום פרח. בניגוד למקומות אחרים, המלך של מקאסאר התעקש שהעיר תהיה פתוחה למסחר חופשי לכל המעוניין, ובכך הביא להתפתחות העיר ולהפיכתה למרכז סחר מוקדם של מזרח אינדונזיה. בנוסף, במקאסאר הונהגה סובלנות דתית, וגם כאשר האסלאם נהייה הדת הדומיננטית באזור הורשו הנוצרים לנהל מסחר חופשי בעיר. בשנות ה-20 של המאה ה-17 כ-500 סוחרים פורטוגזים נהגו לפקוד בקביעות את מקאסאר, וסחרו בה במשי, מוצרי טקסטיל ויהלומים. יחסי קרבה קרובים נוצרו בין הפורטוגזים לשליטי מקאסאר, שלמדו פורטוגזית וספקו לסוחרים הפורטוגזים ביטחון וסיוע. היחסים ביניהם התהדקו גם בגלל האינטרס המשותף שלהם להדוף את ההולנדים שניסו להשתלט על האזור.
לאחר שנת 1641 התפתחה מקאסאר מאוד בגלל נפילת מלאקה לידי ההולנדים והעברת המסחר שעבר במלאקה למקאסאר, ובשנות ה-50 של המאה ה-17 ייסדו הדומיניקנים כנסייה במקאסאר. בשנת 1660 התקיים במקאסאר רובע פורטוגזי בו התגוררו כ-2,000 תושבים פורטוגזים. בשנת 1666 תקפו ההולנדים את מקאסאר, ובשנת 1667 כבשו ההולנדים, בשיתוף עם הנסיך של מדינת בונה, את מקאסאר. ההסכם מ-18 בנובמבר 1667 לא מנע את המשך הלחימה, עד שנפלה כל העיר בידי ההולנדים בשנת 1669. לזכר המלחמה כתב אנצ'יק אמין את "שירת מלחמת מנגקאסאר", שיר באורך 2136 שורות, ביסודו במאלאית אבל יש בו גם מלים משפת אצ'ה ומשפת מינאנגקאבאו.
בשנת 1830 הגלו ההולנדים את הנסיך דיפונגורו, לאחר כניעתו, אל מקאסאר. בשנת 1855 מת דיפונגורו, ונקבר במקאסאר. שמו הונצח בכתיב DIPANEGARA בשתי אוניברסיטאות, ובשני מבנים באחת מהן, וגם בתחנת אוטובוס.
הערות שוליים

↑  Indonesia: South Sulawesi Province (Regencies and Cities) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  באינדונזית: "קצה המבט".
↑  portuguese/ Marco Ramerini, Makassar and the Portuguese
↑  השורש kasar ענינו: גס, ורק כך מופיעה המלה במלון kbbi, הכתיב, הוא חריג באשר לשפה בימינו, המציתת לכללי דקדוק, שכיום משמיטים אות k כאשר נוספת הקדומת meng, כאן במשמעות: "להיות גס". הכתיב הקדום מיצג את מקור שם העיר מאקאסאר. כיום הכתיב mengkasar מופיע ב google translate ביחס לכתיב במאלאית ולעומתה הכתיב mengasar ביחס לכתיב באינדונזית. הסבה לשנוי שם העיר לכתיב "מאקאסאר", היא שמאלאית תקנית ואינדונסית תקנית מקורן הרחק מערבה מהעיר מאקאסאר, ואפשר שהשם "מאקאסאר" בכתיב הזה, מקורו בשבוש אירופי, או בבוגינית שהיא שפת הבוגיס או בנסיכות גווה העתיקה.
↑  https://www.google.com/maps/search/%22JALAN+DIPANEGARA%22+MAKASSAR/@-5.136146,119.4958563,16z/data=!3m1!4b1?entry=ttu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007479992605171  GND: 4232204-2  LCCN: n00145397  MusicBrainz: 8b75439d-b463-47b1-b93f-4a0274bc1687  NARA: 10037684  VIAF: 123121838   WorldCat (עם VIAF): 123121838
מקסים אוסיפוביץ' ראפייקו

| --- | --- |

 לידה:  1907 פולוצק, גוברניית ויטבסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  25 בפברואר 1940 (בגיל 33 בערך) מוסקבה, פינלנד פינלנד
 מקום קבורה:  Matrosovo 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1926–1940 (כ־14 שנים)
 דרגה:   קפיטן (סרן)
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד ריגול הנפרד מס' 149 של אוגדת הסיור מס' 113 של הארמייה השביעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת החורף החזית הצפון-מערבית
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות (21 במרץ 1940; מס' 1957) עיטור הכוכב הזהב  עיטור לנין 
 הנצחה
 שמו נחקק באנדרטת קבר אחים של תחנת רכבת מאטרוסובו
 
מקסים אוסיפוביץ' ראפייקו (ברוסית: Максим Осипович Рапейко;‏ 1907 – 1940) היה יהודי סובייטי שהשתתף במלחמת החורף ופיקד על גדוד ריגול הנפרד מס' 149 של אוגדת הסיור מס' 113 של הארמייה השביעית בחזית הצפון-מערבית. עוטר כגיבור ברית המועצות בדרגת קפטן.
ביוגרפיה

נולד בעיר פולאצק במשפחתו של פקיד.
לאחר שקיבל השכלה תיכונית גויס לצבא האדום מאז 1926. בוגר בית הספר לחי"ר. חבר במפלגה הקומוניסטית מאז 1932. השתתף במלחמת החורף בשנים 1939–1940.
בסוף ינואר 1940 כבש הגדוד בפיקודו גבעה שולטת באזור תחנת הרכבת יוחאנס (כיום עיירת סובייטסקי) והסב לצבא הפיני נזק משמעותי בכוח אדם ובציוד צבאי. קבוצת לוחמים בראשותו השתלטה על התחנה.
בקרב על האי לסיסארי (כיום האי סטקליאניי), הממוקם ליד האי טורקין-סארי (כיום - אובצ'יניי) נהרג ב-25 בפברואר 1940 ונקבר בתחנת רכבת סומאה (כיום - מאטרוסובו).
הערות שוליים

↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
↑  דף על שמו באתר "ממוריאל" (ברוסית)
מעבר גרימזל

| --- | --- |

הנקודה הגבוהה ביותר במעבר
 מידע כללי
 גובה:  2,164 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  גבול הקנטונים ברן וואלה ב שווייץ שווייץ
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 מחבר בין:  עמק הזלי (החלק העליון של עמק נהר ארה) ועמק הרון
 קואורדינטות:  46°33.72′N 08°20.34′E﻿ / ﻿46.56200°N 8.33900°E﻿ / 46.56200; 8.33900
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.גרימזל(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.גרימזל
 
מעבר גרימזל (בגרמנית Grimsel Pass) הוא מעבר הרים המחבר בין עמק הזלי (החלק העליון של עמק נהר ארה) ועמק הרון בגובה של 2,164 מטר מעל פני הים ברכס האלפים הברניים בגבול הקנטונים ברן וואלה בשווייץ.
מכיוון שנהר ארה הוא יובל של נהר הריין, מעבר גרימזל הוא בעצם נקודת החיבור היבשתית בין הים הצפוני והים התיכון.
במעבר עובר כביש סלול באורך 38 קילומטר המחבר בין העיירה מירינגן (Meiringen) שבאזור אינטרלאקן בקנטון ברן והכפר גלטש (Gletsch) שברשות המקומית אוברגומס בקנטון ואלה.
הכביש סגור בין החדשים אוקטובר ומאי עקב הצטברות שלגים, נעשים מאמצים על ידי הרשויות לצמצם את סגירת הכביש במידת האפשר והן מפעילות מספר אמצעים לפינוי הכביש לשם כך.
מעבר גרימזל הוא חלק ממסלול ארה שהוא אחד משמונת מסלולי הטיול הלאומיים של שווייץ.
המעבר היה מספר פעמים חלק ממסלול מרוץ האופניים טור דה סוויס.
מבט ממעבר גרימזל אל הכפר גלטש ומעבר פורקה
מראה פנורמי של מעבר גרימזל ואגם גרימזל
מסע הצלב של הרועים (1251)

שלט המנציח את מסע הצלב של הרועים באורליאן
מסע הצלב של הרועים של 1251 (בצרפתית: Croisade des pastoureaux de 1251) היה מסע צלב עממי (אנ') בצפון צרפת שמטרתו להציל את לואי התשיעי, מלך צרפת, במהלך מסע הצלב השביעי.
בשנת 1249, יצא לואי התשיעי מצרפת למסע צלב, והותיר את אימו, בלנקה, נסיכת קסטיליה, כעוצרת במהלך היעדרותו. לואי הובס ונלכד במצרים בקרב פארסכור. כשהידיעות על כך הגיעו לצרפת בשנה שלאחר מכן, הן האצילים והן האיכרים היו במצוקה עמוקה; המלך היה אהוב מאוד וזה היה בלתי נתפס בעיניהם שאדם אדוק בדתו כזה יכול להיות מובס על ידי כופרים. לואי שלח את אחיו לצרפת כדי לקבל תגבורות, שם למרות מאמציה של בלנקה מקסטיליה, נראה כי לא האצולה ולא אנשי הדת היו מוכנים לסייע למלך.
אדם, ככל הנראה נזיר הונגרי זקן שהתגורר בצפון צרפת, טען שראה חזון של מרים הבתולה שבו היא אמרה לו להקים צבא איכרים כדי להציל את המלך לואי. בערך מפסחא 1251, קבוצה של אולי עד 60,000 איש הלכה בעקבותיו, גרמה להפרעות, במיוחד לסכסוך עם הכמורה בכמה ערים, ולאחר מכן החלה לתקוף את האוכלוסייה היהודית. הם מעולם לא יצאו מעבר לצפון צרפת כקבוצה גדולה, ובסופו של דבר פוזרו בפקודת בלנקה.
גיבוש

אחת מהתפרצויות התמיכה בלואי לבשה צורה של תנועת איכרים בצפון צרפת, בראשות אדם המכונה "המאסטר של הונגריה" (Le Maître de Hongrie). הוא היה ככל הנראה נזיר הונגרי זקן מאוד שחי בצרפת, בשם ז'אקוב.
המאסטר טען כי זכה לביקורה של מריה הבתולה, אשר הורתה לו להוביל את הרועים (ומכאן השם הנפוץ מסע הצלב של הרועים) של צרפת לארץ הקודש כדי להציל את לואי. חסידיו, שנאמר כי הם מונים 60,000, היו בעיקר איכרים צעירים, גברים, נשים וילדים, מבראבנט, אנו, פלנדריה ופיקרדי. הם הלכו אחריו לפריז במאי, שם נפגש המאסטר עם בלנקה, נסיכת קסטיליה. הכרוניקן מתיו פריז חשב שהוא מתחזה, ושהוא למעשה אחד ממנהיגי מסע הצלב של הילדים מתחילת המאה. תנועתם בעיר הוגבלה; הם לא הורשו לעבור לגדה השמאלית, שם שכנה אוניברסיטת פריז, מכיוון שבלנקה חששה אולי ממהומות בסדר גודל של השביתה של אוניברסיטת פריז ב-1229 (אנ').
התפזרות

קהל הרועים התפצל לאחר שעזב את העיר. חלקם הלכו לרואן, שם גירשו את הארכיבישוף והשליכו כמה כמרים לנהר הסן. בטור תקפו מנזרים. האחרים תחת המאסטר הגיעו לאורליאן ב-11 ביוני. כאן הם הוקעו על ידי הבישוף, שגם אותו הם תקפו, יחד עם אנשי דת אחרים, כולל פרנציסקנים ודומיניקנים. הם נלחמו גם עם סטודנטים של אוניברסיטת אורליאן (אנ') בעיר, כפי שאולי חששה בלנקה שיקרה בפריז. כשהם המשיכו לאמיין ולאחר מכן לבורז', הם התחילו לתקוף גם יהודים. התושבים המקומיים נחלצו לעזרת היהודים פיזרו את הרועים וערכו בהם טבח.
בלנקה הגיבה והורתה לרכז את ההמונים ולנדות אותם. זה נעשה די בקלות מכיוון שהם פשוט שוטטו, חסרי כיוון, ברחבי צפון צרפת, אבל הקבוצה בראשות המאסטר התנגדה מחוץ לבורז', והמאסטר עצמו נהרג בהתכתשות שהתפתחה.
נראה כי מסע הצלב היה יותר מרד נגד הכנסייה והאצולה הצרפתית, שנחשבו כי נטשו את לואי; לרועים לא היה מושג מה קרה ללואי, וגם לא הלוגיסטיקה הכרוכה בביצוע מסע צלב כדי להצילו. לאחר שפוזרו, נסעו חלק מהמשתתפים לאקיטן ואנגליה, שם נאסר עליהם להטיף. אחרים נשבעו נדר מסע צלב אמיתי ואולי באמת יצאו למסע צלב.
לקריאה נוספת

Margaret Wade Labarge, Saint Louis: The Life of Louis IX of France. London, 1968.
Ernest Lavisse, Histoire de France, Tome Troisième, II. Paris, 1901.
Régine Pernoud, La Reine Blanche. Paris, 1972.
Peter Jackson, The Seventh Crusade, 1244–1254. Sources and Documents. Aldershot, 2007.
Gary Dickson, Religious enthusiasm in the medieval West. Aldershot, 2000.
Malcolm Barber, "The crusades of the shepherds in 1251", Proceedings of the Tenth Annual Meeting of the western society for French history, 1982. Lawrence, 1984.
ביאורים

↑  מקורות אחרים, כדוגמת האנציקלופדיה העברית טוענים ששמו היה רוז'ה
הערות שוליים

1 2  Crusade of the Pastoureaux. Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
↑  הערך רוֹעִים, גְּזֵרַת הָ- באנציקלופדיה העברית, כרך ל' טור 946
מעבר דוקלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מעבר הרים, יעדי תיירות 
 מיקום
 מיקום:  Vyšný Komárnik 
 קואורדינטות:  49°25′04″N 21°41′45″E﻿ / ﻿49.417719°N 21.695797°E﻿ / 49.417719; 21.695797
  (למפת סלובקיה מוגדלת) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה מעבר דוקלה(למפת סלובקיה רגילה) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה מעבר דוקלה
 
טנק גרמני מול סובייטי באנדרטת זיכרון סלובקית לקרב במעבר דוקלה במלחמת העולם השנייה
מעבר דוקלה (בסלובקית: Dukliansky priesmyk; פולנית: Przełęcz Dukielska; הונגרית: Duklai-hágó) הוא מעבר הרים בעל חשיבות אסטרטגית, על גבול סלובקיה ופולין וסמוך לגבולה המערבי של אוקראינה. המעבר נמצא במזרח הרי הקרפטים בגובה 502 מטר מעל פני הים.
מעבר דוקלה הוא מעבר ההרים הנמוך ביותר ברכס המרכזי של הרי הקרפטים ומכאן, בין השאר, נובעת חשיבותו האסטרטגית. המעבר נמצא מדרום לעיירה הפולנית דוקלה ומצפון לעיר פרשוב בסלובקיה. המעבר מוכר כאתר שבו נפגשות התרבות הסלאבית המזרחית והמערבית.
מעבר דוקלה היה במוקד קרבות קשים בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
מקסים (כתב עת)

| --- | --- |


 תדירות:  ירחון
 סוגה:  גברים
 מו"ל:  ביגלרי החזקות
 בעלים:  סרדר ביגלרי
 עורך ראשי:  סרדר ביגלרי
 תאריכי הופעה:  1995–הווה (כ־29 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  ארצות הברית 
 תפוצה:  928,753 עותקים (2017)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ISSN:  1092-9789
 http://www.maxim.com
 
הזמרת ג'סיקה סימפסון מחזיקה עותק של מגזין מקסים עם תמונתה על השער
מקסים (באנגלית: Maxim) הוא כתב עת בינלאומי לגברים. מקורו של כתב העת בבריטניה ב-1995, אך מאז 1997 ממוקם בארצות הברית. קיימות כיום כ-17 גרסאות בינלאומיות שלו שמתפרסמות ב-76 מדינות והוא ידוע בשל הצגתן של תמונות של נשים ידועות (דוגמניות, שחקניות, זמרות) בלבוש מינימלי (אם כי לא בעירום).
היסטוריה

חברת "דניס פאבלישינג" החלה להוציא את מקסים בבריטניה ב-1995. ב-1997 החלה להתפרסם גם גרסה אמריקאית. הגרסה האמריקאית נחשבת למצליחה ביותר, ומופצת ב-2.5 עותקים לגיליון. ב-2009 היו לחברה 31 מהדורות בינלאומיות בשפות שונות. בשנת 2007 החלה קבוצת העיתונות SBC להוציא את המגזין במהדורה עברית, אך הפסיקה לאחר שמונה גליונות.
בשנת 2006 סבל מירידה חדה בתפוצה (בדומה ל"מגזינים לגברים" אחרים), הן בארצות הברית והן במולדתו בריטניה ואף פורסם בתחילת 2007 כי דניס פאבלישינג שוקלת למכור את המגזין.
ביוני 2007 פורסם גיליון שלם במהדורה האמריקאית העוסק בדוגמניות מישראל ששירתו או שמשרתות בצה"ל, בתמיכת משרד החוץ.
הערות שוליים

↑  יעל גאוני, SBC מורידה מהמדפים את מגזין "מקסים": משיקה במקביל את "קבלה לעם", גלובס, 28 במאי 2008
↑  סוכנויות הידיעות, סקס לא מוכר: דניס פבלישינג - המו"לית של מגזין הגברים "מקסים" - שוקלת למכור את המגזין על רקע ירידה בתפוצה, באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 4e6d1372-e569-4ad1-b6af-d6c0b0df561d 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקס פנסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 במרץ 1893 וליז', רוסיה 
 פטירה:  1959 (בגיל 65 בערך) טשקנט, ברה"מ 
 מקום קבורה:  טשקנט 
 צאצאים:  Miron Penson, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
מקס זכרוביץ' פנסון (ברוסית: Макс Захарович Пенсон;‏ 17 במרץ 1893 – 1959) היה צלם עיתונות וצלם יהודי-רוסי בברית המועצות, הידוע בצילומי אוזבקיסטן. פנסון הוא אחד הנציגים הבולטים של הצילום מהתקופה הסובייטית, במיוחד האוונגרד הרוסי, הנערץ על ידי דמויות מפורסמות כמו סרגיי אייזנשטיין. עבודותיו של פנסון הוצגו בתערוכות ברחבי העולם, בחסות אנשים כמו רומן אברמוביץ' והמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
קורות חיים

פנסון נולד למשפחה יהודית של כורך ספרים עני בשנת 1893 בעיירה הקטנה וליז' שבמחוז ויטבסק. עד מהרה עבר לווילנה שם נרשם לבית הספר לאמנות. בשנת 1914 הוא נאלץ כיהודי לעבור עם משפחתו לקוקאנד בטורקסטן.
לאחר המהפכה הרוסית של 1917 הוא ייסד בית ספר לאמנות בקוקאנד בניהולה של הוועדה המהפכנית של העיר. הוא הפך למנהל ולימד ציור ל-350 ילדים אוזבקים בבית הספר. בשנת 1921 חייו השתנו באופן דרמטי כשהשיג מצלמה. הוא הפך לאחד הצלמים המקצועיים הבולטים של אוזבקיסטן ולמעשה בברית המועצות בתקופה 1920–1940, לכידת את אנשיה וההתקדמות הכלכלית של המדינה, וצילם למעלה מ-30,000 תצלומים עד 1940.
הוא עבר לטשקנט, בירת אוזבקיסטן ומ-1926 ועד 1949 עבד בעיתון הגדול ביותר במרכז אסיה, "פרבדה ווסטוקה" (אמת המזרח). במהלך שנות ה-30 הוא היה פורה במיוחד בצילום עבודות ההנדסה הציבוריות באוזבקיסטן ובתיעוש סחר הכותנה במדינה. תמונותיו של פנסון הופצו בהרחבה על ידי סוכנות הידיעות הסובייטית טאס ובשנת 1933 הוצגו צילומיו בכרך נרחב שהציג את ההתקדמות הכלכלית בברית המועצות ״ברית המועצות: שלב הבנייה״.
בשנת 1940 פגש פנסון את סרגיי אייזנשטיין שחלק שחים לעבודתו ולחשיבותה בתיעוד היסטורי.
חיים אישיים

ב-1948 העלייה באנטישמיות בלחץ יוסיף סטלין אילצה את פנסון לעזוב את תפקידו בן 25 השנים בעיתון ״פרוודה ווסטוקה״. לפנסון היו שלושה ילדים. בנו, מירון פנסון, הפך לצלם קולנוע בולט בתקופת ברית המועצות. נכדו, מקסים פנסון, הוא צלם מסחרי בולט, מוציא לאור, מעצב ויזם בטשקנט. קרובי משפחתו של פנסון כוללים גם את רון ארד, מעצב, אמן ואדריכל ישראלי בולט, ואת עתר ארד, כנר ישראלי, בנוסף לבוריס פנסון, מסורב עליה סובייטי בולט.
מקס פנסון נפטר ב-1959 באוזבקיסטן.
מורשת

אף שרבות מיצירותיו של פנסון נהרסו במהלך רעידת האדמה בטשקנט ב-1966, משפחתו הצליחה לשחזר חלק מרשים מיצירותיו. מספר רב מיצירותיו של פנסון נמצאות בבית הצילום של מוסקבה. בשנת 2006, המיליארדר הרוסי רומן אברמוביץ' נתן חסות לתערוכה של צילומי אוזבקיסטן של פנסון בהסכם עם בית הצילום של מוסקבה ב-29 בנובמבר 2006 באוסף גילברט בבית סומרסט בלונדון.
אברמוביץ' מימן בעבר את התערוכה "התנגדות שקטה: צילום רוסי 1900 – 1930" באותה גלריה ב-2005, שאורגנה גם היא על ידי בית הצילום במוסקבה.
התערוכות האחרונות של יצירותיו של פנסון היו במרכז התרבות הרוסי (לונדון) בין 30 בנובמבר ל-2 בדצמבר 2010 ובגלריה בניו יורק מ-5 באפריל עד 13 במאי 2011.
הערות שוליים

↑  WPPh --> ENTER (World Press Photo), www.enterworldpressphoto.org
↑  Nailya Alexander Gallery, web.archive.org, ‏2011-07-14
↑  Забытый фотограф Советского Узбекистана, Радио Азаттык (ברוסית)
↑  The Art Newspaper
↑  New Yorker, New York, 9 May 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13600494w (data)  GND: 119415593  ISNI: 0000 0000 5393 0931  LCCN: n90642338  NTA: 175312303  PIC: 309710  RKD: 318329  SELIBR: 300854  SNAC: w6vd8g3w  SUDOC: 166392820  ULAN: 500337433  VIAF: 52498523   WorldCat (עם VIAF): 52498523 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקס פנסון".
מרדכי זגגי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1898 לוצק, פולין 
 פטירה:  15 בספטמבר 1977 (בגיל 79 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1920
 תקופת הפעילות:  מ-1920
 תפקיד:  החשב הכללי  משנה למנכ"ל משרד האוצר  יו"ר רשות ניירות ערך
 בת זוג:  לאה זגגי
 מספר צאצאים:  2
 
מרדכי זגגי (1898 – 15 בספטמבר 1977) היה איש ציבור ישראלי, היה החשב הכללי הראשון והיו"ר הראשון של הרשות לניירות ערך והיווה חלק מהמערכת הכלכלית בארץ משנות ה-30 עד לפטירתו.