stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוטו
הולדת הבוטו

נהוג לייחס את ייסודו של הבוטו לטָצוּמִי הִיגִ'יקָטָה ולקָזוּאוֹ אוֹנוֹ.
הבוטו נולד בזמן שבו עדיין שררה ביפן טראומת האסון של הפצצת הירושימה ונגסאקי ב-1945. בדומה למשפטו המפורסם של אדורנו, "לכתוב שירה אחרי אושוויץ, הרי זה מעשה ברברי", גילם הבוטו, בין השאר, ניסיון להתמודד עם השאלה: "אחרי זוועת הירושימה - איך אפשר לרקוד?"
ב-1959 הוצגה לראשונה בפסטיבל ביפן היצירה "קִינגִ'יקִי" מאת טָצוּמִי הִיגִ'יקָטָה, אשר נוצרה בהשראת הרומן "קינג'יקי" מאת יוּקִיוֹ מִישִׁימָה. יצירה זו נחשבת ליצירת הבוטו הראשונה. משמעות השם ביפנית היא "צבעים אסורים", ביטוי שביפנית הוא לשון נקייה להומוסקסואליות. יצירת המחול "קִינגִ'יקִי" עסקה בטאבו של ההומוסקסואליות, דבר שכשלעצמו היה מעורר סערת מחלוקת בקהל היפני (היו אפילו שטענו כי המדובר בפורנוגרפיה). בנוסף לכך בזמן היצירה חנק למוות יוֹשִׁיטוֹ אוֹנוֹ (בנו של קזואו אונו) תרנגול ברגליו. בתום המופע הוחרם היג'יקטה מהפסטיבל והיצירה נאסרה לביצוע.
התפתחות הבוטו והתפשטותו

בעבודותיו הבאות התרכז היג'יקטה בפיתוח אמצעים לשינוי תפיסתנו את גוף האדם, כך שהרקדן מאבד את צלמו והופך ללהקת ציפורים, לפרה, לרוח רפאים, לעשן ועוד. ככלי עזר לטכניקה הזו פיתח היג'יקטה את הבּוּטוֹ-פֿוּ, שפה תנועתית הכוללת אוסף מוגדר של אוצר תנועות, איכויות תנועה, ודימויים פיוטיים וחזותיים.
בשנות השישים של המאה העשרים החל קָזוּאוֹ אוֹנוֹ לעבוד עם היג'יקטה. אונו התמקד בפיתוח יכולתו כאומן מופיע ומאוחר יותר כמורה. במשך השנים התפשט הבוטו ברחבי העולם. כוריאוגרפים וקבוצות רבות אימצו את הבוטו, חלקם הושפעו יותר מסגנונו של היג'יקטה, חלקם מזה של אונו, ורבים פיתחו סגנון ייחודי. אחת מקבוצות הבוטו הידועות היא סָנקָאי ג'וּקוּ, שהתפרסמה בין השאר בשל תאונה שארעה ב-1985 בסיאטל שבמדינת וושינגטון בארצות הברית - בזמן הופעה שבה ניתלו הרקדנים על חבלים בגובה של 24 מטר - אחד החבלים נקרע והרקדן יוֹשִׁיוּקִי טָקָדָה נפל ונהרג.
כיום פעילים אומנים רבים בסגנון הבוטו לא רק ביפן, אלא גם בארצות הברית ובאירופה.
גם בישראל אפשר לפגוש בוטו: תמר בורר, אחת האמניות הוותיקות בתחום, העלתה בספטמבר 2008 מופע בוטו בשם "בארדו".
כמו כן, האמנית איריס סמרה העלתה לאחרונה[דרושה הבהרה] מופע בוטו בשם "אורשינא".
השקפת עולם ואסתטיקה

אומני בוטו תופסים את עצמם כאומנים אוונגרדיסטים ולפיכך הם מתנגדים עקרונית להגדרה קשיחה של סגנונם. עם זאת ניתן לציין כמה מאפיינים כלליים של הבוטו.
עם התפתחותו קיבל הבוטו צביון מתמרד נגד המוסכמות והסמלים הנוקשים של המחול היפני הקלאסי ושל המחול בכלל. בשנות השישים של המאה העשרים היה בוטו גם לנושא הדגל של תנועת המחאה ביפן נגד האמריקניזציה של התרבות היפנית שהתאפיינה בריבוי של מחזות זמר והפקות בסגנון המיוזיק הול. בעיקר בתחילת דרכו התאפיין הבוטו בניסיוניות קיצונית, פרובוקטיביות ולעיתים קרובות באווירה קודרת והתרכזות בניוון ובגרוטסקי.
כיום נחשב הבוטו לתנועה המבקרת מצד אחד מסורות ו"פרות קדושות" ומצד שני את העולם המודרני על מוסכמותיו התרבותיות והחברתיות תוך כדי הצעת חוויה חושית, רגשית ומחשבתית חלופית. הוא שואב את השראתו מחד גיסא מתוך התרבות היפנית המסורתית ומאידך גיסא מהעולם המודרני בכללותו. הוא מצטיין במגוון רחב של איכויות, החל בדקויות מעודנות וכלה בגרוטסקיות קיצונית. לעיתים קרובות משרה בוטו הלך רוח מדיטטיבי המתאפיין בחוויית זמן שונה, אשר נוצרת על ידי האטת המתרחש על הבמה עד כדי כך, שכמעט לא ניתן להבחין בתנועתם של הרקדנים. ערך רב מיוחס לחווייתם של רקדני הבוטו עצמם בזמן המופע - מחשבותיהם, רגשותיהם ודימוייהם הפנימיים - אשר הודות לעוצמתה וריכוזה מאפשרת לצופים ליטול בה חלק. לעיתים קרובות מופיעים רקדני בוטו כשגופם עירום למחצה ומאופר בלבן.
התפתחויות פוסט־מודרניסטיות

דוגמה עכשווית להתפתחות של מחול בוטו בכיוון מולטימדיאלי ובורדר קרוסינג ניתן למצוא בכמה מעבודותיה של האמנית הניו יורקית קאטי פון קורבר (Kathi von Koerber), בהן היא ממזגת אלמנטים של בוטו, של מחול שבטי אפריקאי, ושל מיצגי מולטימדיה.
לקריאה נוספת

כתב עת "מחול עכשיו", גיליון 23, עמודים 54–75, 82–100
הערות שוליים

↑  "Echo in the Dark" on HIFA 2007 website
↑  בורדר קרוסינג (border crossing): באמנות, חציית גבולות בין מה שמקובל להגדיר כתחומי אמנות נפרדים או אפילו בין תחום אמנות לבין תחום שלא מקובל כלל להגדירו כ־"אמנותי".
קאטי פון קורבר ביצירתה "Echo in the Dark"
אריה זיו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במרץ 1916 קינג ויליאמז טאון, דרום אפריקה דרום אפריקה
 פטירה:  20 בפברואר 1997 (בגיל 80) כפר בלום, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית ספר תיכון ופנימיית דייל (1934)  אוניברסיטת ויטווטרסראנד (1937) 
 תקופת כהונה:  1936 – 20 בפברואר 1997 (כ־61 שנים) 
 תקופת הפעילות:  1936 – 20 בפברואר 1997 (כ־61 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס קפלן (1966) 
 
אריה זיו (באנגלית: Lionel Sive; 27 במרץ 1916 – 20 בפברואר 1997) היה מדען ואיש ציבור ישראלי, יליד דרום אפריקה, ממקימי קיבוץ כפר בלום, מזכ"ל הבונים דרור, מקים המעבדה לחקר הקירור בקריית שמונה, חלוץ שיטת קירור באוויר מבוקר בישראל, זוכה פרס קפלן.
בשנת 1959, ביום העצמאות ה-11 של מדינת ישראל, הדליק משואה בהר הרצל.
ביוגרפיה

זיו נולד בקינג ויליאמז טאון, דרום אפריקה לזאב וחיה זיו (לבית אדלשטיין), החמישי מתוך שישה אחים. אמו הייתה עקרת בית ואביו בעל חנות לכלי עבודה, שניהם יוצאי ליטא. סבו מיכאל אדלשטיין היה פעיל מרכזי בקהילת יהודי קינג ויליאמז טאון וממקימי בית הכנסת הראשון בעיירה. בן דודו הוא מלוויל אדלשטיין, פעיל חברתי שנרצח בדרום אפריקה.
אמו נפטרה כאשר היה בן 11, והוא נשלח על ידי אביו לפנימיית דייל קולג' (אנ') בעיירה בה חי.
בשנת 1932 (בגיל 16) פגש זיו ביוהנסבורג את נשיא ההסתדרות הציונית, חיים ויצמן, במהלך עצרת שקיים ויצמן עם יהודי דרום אפריקה. זיו הושפע עמוקות מהמפגש ובעקבותיו החליט לעלות לארץ ישראל.
בשנת 1934 סיים את לימודיו בפנימיית דייל קולג'. ב- 1937 סיים תואר ראשון במשפטים, מאוניברסיטת ויטווטרסראנד, דרום אפריקה.
בשנת 1939, בגיל 23, עלה לפלשתינה והיה ממקימי קיבוץ כפר בלום, בו הקים את ענף הנוי.
ביוגרפיה > פעילותו בתנועת הבונים העולמית

בין השנים 1936 עד 1938 בעת מגוריו בדרום אפריקה, היה פעיל בלשכת הקשר של תנועת הבונים, שעזרה לתנועה לשמור על קשרים עם ארצות דוברות אנגלית. לאחר עלייתו לישראל, בין השנים 1941 עד 1945 ערך והוציא את עיתון המקשר שנשלח לחברי התנועה בארצות אלו.
בשנת 1945 השתתף בסמינר לשליחים, יזם את רעיון הקמת בית הבונים ואף השתתף בגיוס הכסף לבנייתו.
בשנת 1949 נסע עם אשתו ושני ילדיו לדרום אפריקה בשליחות תנועת הבונים על מנת לעודד את יהודי דרום אפריקה לעלות לארץ ישראל, ושהה שם לתקופה של שנתיים.
בשנת 1955 מונה למזכ"ל תנועת הבונים העולמית, תפקיד אותו מילא עד שנת 1959.
ביוגרפיה > הדלקת משואה בהר הרצל

בשנת 1959, ביום העצמאות ה-11 למדינת ישראל הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל לכבוד קיבוץ גלויות, בטקס זה ייצג זיו את העולים מגולת דרום אפריקה.
קריירה

בשנת 1960 הוצע לזיו על ידי ארגון מגדלי הפירות בישראל להקים מעבדה, שתעסוק במחקר איסום (אחסון מזון) של תפוחי עץ ואגסים בשיטת אוויר מבוקר. זיו למד את התחום במשך כ־3 חודשים באמצעות מלגה של קרן רוקפלר באוניברסיטת קורנל בארצות הברית אצל הפרופסור רוברט סמוק. סמוק ביקר במעבדה בתחילת דרכה ואף ליווה אותה מקצועית במשך שנים רבות.
במהלך עבודתו של זיו במעבדה, אף על פי שלא היה בעל תואר אקדמי רלוונטי לנושא שבו עסק, הגיע להישגים מרשימים והפך בעל שם עולמי כמומחה באוויר מבוקר. בשנת 1966 הוכרה עבודתו במעבדה כפורצת דרך והוענק לו פרס קפלן.
את המעבדה לחקר הקירור ניהל עד שנת 1996. לצדו עבדה דבורה רזניצקי שהייתה שותפה לפרסומים רבים. התשתיות שהוקמו על בסיס הידע שפותח במעבדה משרתות עד היום חקלאים באזורי גידול רבים בישראל, בעיקר אזורי ההר והעמק בגליל העליון וכן ברמת הגולן.
חיים אישיים

בשנת 1943 התחתן עם חווה היינריך, ולזוג נולדו שני ילדים. בתם היא הפסלת טלה זיו.
בשנת 1973 התחתן עם נורמה זיו.
נפטר בשנת 1997, בגיל 80, ונטמן בבית העלמין שבקיבוצו כפר בלום.
פרסים והוקרה

1959 - הדלקת משואה בהר הרצל ביום העצמאות ה-11 למדינת ישראל
1966 - פרס קפלן - עבור הקמת המעבדה לחקר הקירור בקריית שמונה
לקריאה נוספת

אוויר מבוקר
רוברט סמוק
הערות שוליים

1 2  ⁨י"ב נציגי השבטים ידליקו משואות בהר הרצל, דבר, 11 במאי 1959
↑  SA-SIG - Southern Africa Jewish Genealogy: Communities: King William's Town, www.jewishgen.org
↑  דוד שליו, מעבדה לקירור, דבר, 16 בנובמבר 1961
↑  עלון הנוטע דצמבר 2015 מספר 12 חקר הפרי הקטוף - חלק ב, באתר www.snapcall.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268188205171  ISNI: 0000 0000 6927 6532  VIAF: 98220596   WorldCat (עם VIAF): 98220596 
אריה זיו לוחץ את ידו של הנשיא נבון בשנת 1980 במסגרת פגישה של הנשיא עם כל זוכי פרס קפלן לדורותיהם
ארנסט גומבריך

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1909 וינה, אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 בנובמבר 2001 (בגיל 92) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Ernst Hans Josef Gombrich 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אוסטריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה, האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1933
 צאצאים:  Richard Gombrich 
 פרסים והוקרה:  מדליית גתה (1989)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1984)  הפרס ההומניטרי של העיר וינה (1986)  מדליית ליבריום (2002)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (1992)  פרס הגל (1976)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת וינה (1992)  פרס גתה (1994)  פרס בלצן (1985)  פרס ארסמוס (1975)  Knight Bachelor  עמית האקדמיה הבריטית  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 
ארנסט גומבריך, 1975
סר אֶרְנְסְט הנס יוסף גוֹמבְּריך (בגרמנית: Ernst Hans Gombrich;‏ 30 במרץ 1909, וינה – 3 בנובמבר 2001, לונדון) היה חוקר תולדות האמנות יהודי יליד אוסטריה, שימש כמנהל במכון ורבורג בלונדון. זכה לפרסום עולמי בזכות ספריו הנודעים "היסטוריה של העולם לצעירים מכל הגילים" ו"קורות האמנות".
קורות חייו

אֶרְנְסט הנס יוסף גוֹמבְּריך נולד ב-30 במרץ 1909 בווינה למשפחה יהודית משכילה. אביו קרל היה עורך דין ואימו ליאוני מבית הוֹק הייתה פסנתרנית מפורסמת. בשנים 1928–1933 למד באוניברסיטת וינה תולדות האמנות וארכאולוגיה קלאסית לדוקטורט.
ערב מלחמת העולם השנייה, עזב את אוסטריה עקב רדיפת היהודים לאנגליה שם עבד כעוזר מחקר במכון ורבורג. במשך שש שנות מלחמת העולם השנייה, שימש כמתרגם שידורי רדיו בשפה הגרמנית לאנגלית עבור ה-BBC. בסיום המלחמה שב לעבודתו במכון ורבורג. שנתיים לאחר שקיבל אזרחות בריטית בשנת 1947 מונה למנהל המכון.
כתביו שתורגמו לעברית

קורות האמנות (מאנגלית: חנוך קלעי ואריה לרנר), תל אביב: עם עובד, תשט"ז 1955. (מהדורה ב: תשכ"ה 1964).
קורות האמנות (תרגמו מאנגלית: חיים עדיני (=אריה חשביה) וחנוך קלעי), תל אביב: עם עובד, תשמ"ב-1981. (מהדורה נוספת: תשנ"ד-1993).
סוס עץ, או, שורשי הצורה האמנותית: שתי מסות באסתטיקה (מאנגלית: ברוריה בן ברוך; מבוא: אברהם רונן), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד-1983.
אמנות ואשליה: הפסיכולוגיה של הייצוג התמונתי (מאנגלית: דפנה לוי; עריכה מדעית: מנחם ברינקר), ירושלים: כתר, 1988. (מהדורה נוספת: 1990).
היסטוריה של העולם לצעירים מכל הגילים (תרגם מגרמנית: דן תמיר), תל אביב: ספרי עליית הגג, תש"ע-2009.
כתביו שלא תורגמו לעברית

רשימה חלקית:
נורמה וצורה: מחקרים על אמנות הרנסאנס (1966).
בחיפוש היסטוריה של התרבות (1969).
דימויים סמליים: עוד מחקרים על אמנות הרנסאנס (1972).
אמנות, תפיסה ומציאות (1979).
על אודות הסדר (1979).
הדימוי והעין (1981).
הרהורים על תולדות האמנות: דעות וביקורות (1986).
העדפת הפרימיטיבי: אפיזודות בתולדות הטעם המערבי והאמנות המערבית. (2002; ספרו האחרון שפורסם לאחר מותו)
ראו גם

מיתוס העין התמימה
הערות שוליים

↑  קיבל תואר אבירות ממלכת אנגליה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288649905171  PLWABN: 9810629175305606  BIBSYS: 90075979  BNC: 000096252  BNE: XX1721201  BnF: cb11905351s (data)  CANTIC: a10093655  CiNii: DA00150681  GND: 118540637  ICCU: CUBV077805  ISNI: 0000 0001 2146 2958  LCCN: n80046790  LNB: 000011670  MusicBrainz: d977a67c-cdb6-4dd7-8db6-ba0b455049e0  NDL: 00441237  NKC: jn19990002770  NLA: 35278728  NLG: 71497  NLK: KAC199610373  NSK: 000003861  NTA: 068831552  RERO: 02-A003306926  RKD: 358288  SELIBR: 188398  SNAC: w6sn0jtw  SUDOC: 031045375  Trove: 894690  ULAN: 500114948  VcBA: 495/19125  VIAF: 105135635   WorldCat (עם VIAF): 105135635
בית הדין של אמריקה

בית הדין של אמריקה (באנגלית: Beth Din of America) הוא בית דין, המשמש יהודים בכל ארצות הברית כפורום ליישב מחלוקות בתהליכי דין תורה, השגת גיטין ואישור סוגיות של מעמד אישי יהודי. הוא נוסד בשנת 1960 והוקם מחדש בשנת 1994. המוקד של בית דין של אמריקה הוא בתחומים של דיני משפחה, גירושין יהודיים ומעמד אישי, וגם שפיטה של סכסוכים כספיים. בית הדין מזוהה עם הסתדרות הרבנים דאמריקה (RCA) וממומן על ידי האיחוד האורתודוקסי (OU). המנהל הנוכחי של בית הדין הוא הרב שלמה וייסמן, שהחליף את הרב יונה ריס (אנ') בשנת 2008.
מנהיגות

בית הדין של אמריקה מפוקח על ידי דירקטוריון, אבל אותו הגוף אינו מכריע בתיקים או קובע מדיניות בתחום סוגיות ההלכה היהודית. על פעילותו של בית דין של אמריקה מפקחת הנהגתו הרבנית, שחבריה הם:
הרב מרדכי ויליג, אב בית דין
הרב יונה ריס (אנ'), חבר בית דין
הרב שלמה וייסמן, מנחם (מנהל)
הרב מיכאל זילברמן, רכז גיטין
פעולות היום-יום וניהול תיקים של בית הדין של אמריקה מנוהלים על ידי צוות המבצעים של בית-דין, המורכב מהרב שלמה וייסמן (מנהל), הרב מיכאל זילברמן (רכז גיטין) וג'ורדנה מונדרו (עורך דין מינהלי). בנוסף, הרב איתמר רוזנצווייג (אנ') הוא עורך "Jewishprudence", בלוג המפרסם עדכונים על מדיניות הארגון ודיונים על ההלכה היהודית ותורת המשפט.
הערות שוליים

1 2 3  https://bethdin.org/about/, נצפה 20 בינואר 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297163605171  GND: 1025555805  LCCN: no2014008246  VIAF: 238188078   WorldCat (עם VIAF): 238188078
ארטור רודז'ינסקי

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1892 ספליט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  27 בנובמבר 1958 (בגיל 66) בוסטון, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  פולין 
 תקופת הפעילות:  מ-1918 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, פיליפס רקורדס, דויטשה גרמופון, Westminster Records 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארטור רודז'ינסקי (בפולנית: Artur Rodziński;‏ 1 בינואר 1892 – 27 בנובמבר 1958) היה מנצח פולני.
רודז'ינסקי נולד בספליט (כיום בקרואטיה) להורים פולנים. הוא גדל בלבוב (כיום לביב באוקראינה) ולמד משפטים באוניברסיטה המקומית. בשנת 1914 שלח אביו את המשפחה לווינה, שם המשיך רודז'ינסקי בלימודי המשפטים ובמקביל נרשם לאקדמיה למוזיקה של וינה. בשנת 1916 קיבל תואר דוקטור למשפטים.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, חזר אל לבוב, אז בפולין, שם מצא עבודה כמנצח, והופיע לראשונה בניצוח על האופרה "ארנאני" של ורדי. בשנת 1920 עבר לגראנד תיאטר בוורשה.
בהמשך היגר לארצות הברית ועבד שם עם לאופולד סטוקובסקי מ-1925 עד 1929. המעבר הבא לקח אותו לקליפורניה, שם ניצח על הפילהרמונית של לוס אנג'לס במשך ארבע שנים. משנת 1933 עד 1943 כיהן כמנהל מוזיקלי של תזמורת קליבלנד, תקופה שכללה עונות אחדות של הצגות אופרה בהפקה בימתית מלאה. מקליבלנד עבר למלא תפקיד מנהל מוזיקלי לפילהרמונית של ניו יורק, שם נשאר עד 1947. אז התמנה למנצח התזמורת הסימפונית של שיקגו ועבד עם האופרה הלירית של שיקגו.
כמי שניצח על שלוש מן התזמורות היוקרתיות ביותר באמריקה, בזו אחר זו, נחשב רודז'ינסקי למנצח בכיר, מן החשובים בתקופתו.
הוא מת בבוסטון, מסצ'וסטס.
בית הכנסת שף ויתיב
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ט, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף כ"ד, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף מ"ג, עמוד ב'.
↑  במהדורת לוין הוא בעמ' 72-73.
↑  מסכת מגילה שם.
↑  הרב עזרא דנגור, בהקדמה לשו"ת "צדקה ומשפט" בגדאד 1921.
↑  j. Obermayer; Die Landschaft Babylonien im Zeitalter des Talmuds und des Gaonats;  Frankfurt am Main, 1929. p.249.
אנטוני אולמו

אנטוניו "אנטוני" אולמו אי רמירס (בקטלאנית-ספרדית: Antonio "Antoni" Olmo i Ramírez, נולד ב-18 בינואר 1954 בסבדל שבספרד) הוא כדורגלן ומאמן עבר. אולמו שיחק במשך כל הקריירה המקצועית שלו במדי ברצלונה. במדיה ערך 188 הופעות בליגה הספרדית בין 1976 ל-1984, והוא זכה עמה פעמיים בגביע מחזיקות הגביע ושלוש פעמים בגביע הספרדי. לצד משחקו במדי ברצלונה, ייצג אולמו את נבחרת ספרד, עמה השתתף באולימפיאדת מונטריאול, מונדיאל 1978 ויורו 1980.
קריירה כשחקן > קריירת נבחרות

אולמו ייצג את מדינתו באולימפיאדת מונטריאול ב-1976. הוא שיחק בשני משחקי שלב הבתים של הטורניר, נגד מזרח גרמניה וברזיל. בשני המשחקים הפסידה נבחרתו והיא הודחה מהטורניר כבר בשלב הראשון.
הופעת הבכורה של אולמו במדי נבחרת ספרד הבוגרת הייתה ב-9 בפברואר 1977, אז נכנס כמחליף במשחק ידידות נגד אירלנד, אותו ניצחה ספרד 1-0. בהמשך השתתף עם ספרד במשחק מוקדמות מונדיאל 1978, בו ניצחה ספרד את יוגוסלביה 1-0 ב-30 בנובמבר. אולמו נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל עצמו, שנערך בארגנטינה. במחזור הראשון של שלב הבתים, נגד אוסטריה, אולמו לא שותף ונבחרתו הפסידה 2-1. אולמו פתח בשני המשחקים הבאים, בתיקו 0-0 עם ברזיל ובניצחון 1-0 על שוודיה, תוצאות שלא הספיקו לספרד להעפיל לשלב הבא.
אולמו השתתף עם ספרד במוקדמות יורו 1980 והוא פתח בשני משחקים במוקדמות, נגד יוגוסלביה וקפריסין, בשניהם ניצחה ספרד. כמו כן שותף ב-4 משחקי ידידות בתקופה זו. ביורו, שנערך באיטליה, היה אולמו חלק מסגל הנבחרת. הוא לא השתתף בשני המשחקים הראשונים, אך פתח במחזור השלישי של שלב הבתים, ב-18 ביוני 1980, אז הפסידה נבחרתו לאנגליה והודחה מהטורניר. היה זה משחקו האחרון במדי הנבחרת. בסך הכול שיחק אולמו ב-13 משחקים של נבחרת ספרד הבוגרת.
קריירה כמאמן

לאחר פרישתו ממשחק החל אולמו לעבוד כמאמן. תחילה היה מאמן של מספר קבוצות במחלקת הנוער של ברצלונה, בין 1986 ל-1991. לואיצ'ה, מאמנה של סבדל, קבוצת הנעורים של אולמו שהייתה אז בליגה השנייה, פוטר במחזורים הראשונים של עונת 1991/92. אולמו התמנה להחליפו, אך הוא לא הצליח לעזור לקבוצה והוא פוטר כעבור שלושה חודשים, כשהקבוצה במקום ה-19, לפני האחרון. בהמשך הצטרף אולמו כמאמן למחלקת הנוער של סבדל.
תארים > כשחקן > ברצלונה

הגביע הספרדי (3): 1977/78, 1980/81, 1982/83
גביע מחזיקות הגביע (2): 1978/79, 1981/82
הסופר קאפ הספרדי (1): 1983
גביע הליגה הספרדית (1): 1982/83
ארטור ראסיזאדה

ארטור ראסיזאדה (משמאל) עם דימיטרי מדבדב
ארטור ראסיזאדה (באזרית: Artur Tahir oğlu Rasizadə; נולד ב-26 בפברואר 1935) הוא ראש ממשלת אזרבייג'ן בין 1993 ל-2003 ושוב בין 2003 ל-2018.
נולד בשנת 1935 בגנג'ה. אביו נהרג בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר לימודיו החל לעבוד כמהנדס במכון להנדסת מכונות. הוא התקדם במכון עד שהפך להיות מנהלו. ראסיזאדה נבחר לתפקיד ראש הממשלה ב-20 ביולי 1996 וכיהן בתפקיד עד 4 באוגוסט 2003 כאשר התפטר, לכאורה מסיבות רפואיות. הנשיא היידר אילייב, שהיה חולה אנושות, מינה את בנו, אילהם אלייב, לתפקיד ראש הממשלה. בפועל המשיך ראסיזדה לתפקד כראש ממשלה תחת אילהם אילייב.
בנובמבר 2004 חזר רשמית למשרת ראש הממשלה לאחר שאילהם אילייב מונה לנשיא.
נשוי ואב לבת.
בית הכנסת תופרי בגדים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 שימוש:  מוזיאון לאומנות יהודית מודרנית
 כתובת:  רחוב פלק 1, קרקוי
 מיקום:  איסטנבול
 מדינה:  טורקיה
 בעלים:  האגודה לתרבות אשכנז בגלאטה
 מייסדים:  אגודת חייטים אשכנזים
 נוסח תפילה:  אשכנזי
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  8 בספטמבר 1894
 תאריך פירוק:  1964
 סגנון אדריכלי:  אקלקטי
 קואורדינטות:  41°01′27″N 28°58′27″E﻿ / ﻿41.024111111111°N 28.974083333333°E﻿ / 41.024111111111; 28.974083333333
 he
 
בית הכנסת תופרי בגדים (בגרמנית: Schneidertempel, בטורקית: Terziler Sinagogu) והידוע גם בשם Tofre Begadim synagogue, הוקם במחצית השנייה של המאה ה-19 ברובע קראקוי, על ידי קהילת יהודים אשכנזים שהגיעו לאיסטנבול ממזרח אירופה.
זה היה בית הכנסת האשכנזי הראשון מבין שלושת בתי הכנסת האשכנזיים שפעלו באיסטנבול. בשנת 1895 נבנה בית הכנסת אור חדש (טו') על ידי נשים שניצלו מפוגרומים ברוסיה, פולין ורומניה וביקשו מקלט באימפריה העות'מאנית. בשנת 1904 נבנה "בית הכנסת האשכנזי" על ידי קהילה יהודית עמידה שהגיעה מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1883, הקהילה הקימה אגודה שרוב חבריה היו חייטים והתחילה לאסוף תרומות לצורך הקמת בית הכנסת. האישור לבניית בית כנסת הושג בתיווכו של מאיר שונמן החייט של הסולטן עבדול חמיד השני. בעזרת התרומות והלוואות נוספות שהתקבלו מהבנק העות'מאני נרכשה קרקע ליד מגדל גלאטה, בין רחוב פֶלֶק לרחוב הבנקים, עליו נבנה בניין בן שלוש קומות, שכניסתו הראשית נמצאת ברחוב פֶלֶק וכניסתו האחורית ברחוב הבנקים. הכניסה הראשית והחזית מעוטרות בסגנון אקלקטי אופייני למאה ה-19.
בית הכנסת נפתח ב-8 בספטמבר 1894 והיה פעיל עד שנת 1964.
הבניין שופץ בשנת 1985 על ידי קרן בית הכנסת האשכנזי שברחוב יוּקְסֶק קַלְדִירִים, ונמסר לאגודה לתרבות אשכנז בגלאטה אשר יזמה את הפיכתו למרכז תרבות. השיפוץ שימר את המאפיינים העיקריים של בית הכנסת, כגון עזרת הנשים והוויטראז'ים בצורת מגן דוד.
בשנת 1999 הבניין הוסב למוזיאון לאומנות יהודית מודרנית וקריקטורה בשם Schneidertempel Sanat Merkezi.
הערות שוליים

↑  Meltem Oztan Altinoz, The Urban History of the Ottoman Empire in the Nineteenth Century
↑  Tofre Begadim Synagogue, Ephesus Tours (באנגלית אמריקאית)
↑  Terzi kendi söküğünü dikti, www.hurriyet.com.tr, ‏2000-10-17 (בטורקית)
↑  Schneidertempel (Sanat Merkezi), ‏2012-03-19 (באנגלית אמריקאית)
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסקולי סטריאנו

| --- | --- |

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פוליה פוליה
 נפה:  פוג'ה
 בירת הקומונה:  אסקולי סטריאנו 
 שפה רשמית:  איטלקית נפוליטנית
 שטח:  333.68 קמ"ר
 גובה:  393 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  6,188 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  19 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  41°12′56″N 15°33′28″E﻿ / ﻿41.215555555556°N 15.557777777778°E﻿ / 41.215555555556; 15.557777777778 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.comune.ascolisatriano.fg.it/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאסקולי סטריאנו (למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאסקולי סטריאנו (למפת פוליה רגילה) בארי טאראנטו פוג'ה בארלטה לצ'ה ברינדיזי מול. קמפניה בזיליקטה קלבריה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים האדריאטיאסקולי סטריאנו (למפת פוליה מוגדלת) בארי טאראנטו פוג'ה בארלטה לצ'ה ברינדיזי מול. קמפניה בזיליקטה קלבריה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים האדריאטיאסקולי סטריאנו   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אסקולי סטריאנו (באיטלקית: Ascoli Satriano; בנפוליטנית: Àsculë) היא קומונה ועיר בנפת פוג'ה במחוז פוליה שבדרום מזרח איטליה. היא ממוקמת בקצה מישור גדול בצפון פוליה המכונה טבוליירה דלה פוליה (אנ').
היסטוריה

הנוכחות האנושית הקדומה ביותר באזור אסקולי סטריאנו מתוארכת לסביבות המאה ה-9 לפני הספירה, על פי עדויות ארכאולוגיות, ועבודות עפר מתוארכות דומות נפוצות באזור. זה היה כפר קטן בסופו של דבר על סניף של ויה אפיה באפוליה, דרום מזרח איטליה.
אסקולום הייתה עיירה של הדאוני (אנ') או הסטריאני, שבט מלחמתי. שני קרבות נערכו שם. אסקולום העניקה עזרה יעילה לרומאים בקרב הראשון של אסקולום בשנת 279 לפנה"ס, שהיה השני בניצחונותיו של המלך פירוס מאפירוס נגד הרפובליקה הרומית במהלך מלחמת פירוס. לאחר מכן התרחש קרב נוסף באסקולום (אנ'), במהלך המלחמה הפונית השנייה, בו הביס חניבעל צבא רומי בפיקודו של מרקוס קלאודיוס מרקלוס בקרב.
בקרבת מקום התרחש גם קרב קנוסיום. במלחמה החברתית העיר לקחה את הצד האיטלקי נגד רומא, ובסיומה של אותה מלחמה, בקרב נוסף באסקולום (אנ'), צרו הרומאים המנצחים על העיירה, והרעיבו את תושביה עד שנכנעו, הוציאו להורג את האסירים הבוגרים בהלקאות ועריפת ראשים, ושרפו את העיר. אותם לא-לוחמים ששרדו נותרו לנדוד ללא תמיכה. הגנרל הרומי האחראי למעשה, גנאיוס פומפיוס סטראבו, זכה לכינוי קרניפקס ("קצב"). מאוחר יותר הקים שם סולה מושבה צבאית.
בתקופה הרומית היא הפכה למקבץ קטן של בתי מגורים ברשת רחבה יותר של וילות פזורות. תחת האימפריה הרומית הכלכלה הופעלה על ידי העבדת עבדים והתמקדה בגידול תבואה. הוילה המפוארת הגדולה בפרגולה הייתה לטיפונדיה אופיינית.
כשהאימפריה הרומית המערבית החלה להתמוטט במאות הרביעית והחמישית, רבים מהחוות שמסביב ננטשו עם נסיגה של טיפוח וצמיחה מחדש של חורשות. באמצע המאה ה-9 הסרצנים הרסו את העיר. ב-1040 הם מרדו בביזנטים, ובשנה שלאחר מכן נערך בקרבת מקום קרב מכריע שהעניק לנורמנים שליטה על דרום איטליה. רעידת אדמה בשנת 1456 הרסה כליל את אסקולי סטריאנו, ואילצה את העברתם של התושבים שנותרו בחיים לאתר של העיר הנוכחית. צמיחתה מחדש של העיירה נקטעה על ידי התפרצויות תקופתיות של דבר וטיפוס בתחילת המאה ה-19.
מסוף המאה התשע-עשרה הושפעה אסקולי סטריאנו מהגירה גוברת ליבשת אמריקה, שהגיעה לשיא בין 1903 ל-1914, ונפסקה בתקופות מלחמת העולם הראשונה והפשיזם האיטלקי. לאחר הפצצת פוג'ה (אנ') ב-1943, שוחררה אסקולי סטריאנו על ידי כוחות בריטיים ואמריקאים.
אסקולי סטריאנו הוזכרה על ידי הסופר האירי ג'יימס ג'ויס ברומנו "יוליסס".
לאחר מלחמת העולם השנייה, אסקולי סטריאנו, הסמוכה לצ'ריניולה (אנ'), הייתה מרכז מאבקי עבודה משמעותיים נגד רכושנות, גידול מניות ושכר נמוך, שביתות, והפגנות וכיבושי קרקע הפכו תכופים. אנשי איגודים מקצועיים ופוליטיקאים נשאו נאומים נלהבים להתארגן כדי לתמוך בדרישות מעמד הפועלים בפיאצה צ'קו ד'אסקולי (היום פיאצה ג'ובאני פאולו השני).
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Daniel Curtis, Is there an ‘agro-town’ model for Southern Italy? Exploring the diverse roots and development of the agro-town structure through a comparative case study in Apulia, Continuity and Change 28, 2013-12, עמ' 377–419 doi: 10.1017/S0268416013000362
↑  DARMC, R. Talbert, Brady Kiesling, Sean Gillies, Jeffrey Becker, Tom Elliott, Ausculum: a Pleiades place resource, Pleiades: a gazetteer of past places, ‏2024-03-31
↑  Brian Todd Carey, Joshua B. Allfree, John Cairns, Hannibal's Last Battle: Zama & The Fall of Carthage, Pen and Sword, 2007-10-18, עמ' 21, ISBN 978-1-4738-1481-3
↑  Pete Nash, Mythic Rome, Aeon Books Limited, 2016, עמ' 210, ISBN 978-1-911471-13-4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564835205171  GND: 4207093-4  LCCN: n86127810  MusicBrainz: 1abf2310-95a3-420d-86e7-c660d3f272c1  RERO: 02-A002942207  VIAF: 151357188   WorldCat (עם VIAF): 151357188