stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטוניו לופס דה סנטה אנה
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית > המלחמה בטקסס

בשנת 1834, לאחר שנבחר בפעם הרביעית לנשיא, סנטה אנה השהה את סמכותה של החוקה המקסיקנית במטרה למנוע את הדחתו העתידית, כמו כן הוא גירש את כל אנשי האופוזיציה ומתנגדיו והשיג שליטה סמכותית ישירה על הצבא המקסיקני. החקיקה הזאת גררה אחריה סדרת מרידות שונות ברחבי כל מקסיקו. באלטה קליפורניה, איפה שכמעט ולא הייתה סמכות שלטונית ממקסיקו סיטי, המושל הכריז על עצמאות והכריז כי קליפורניה תישאר ריבונית ממקסיקו עד אשר החוקה המקסיקנית תחזור לפעילות. העיר סנטה פה נפלה לידיהם של מורדי פואבלו אינדיאנים. במשך השנתיים הבאות, גם לאחר שוויתר על הנשיאות ב-1835, סנטה אנה היה מעורב ללא הפסק במסעות מלחמה לצפון מקסיקו, שם הנהיג את צבאו בהפלת מרידה אחר מרידה. תושבי טחאס (טקסס) בצפון מקסיקו (ה"נורטנוס"), אשר מאסו בדיקטטורה ובחוסר ההתייחסות מצד הממשל במקסיקו סיטי, צידדו ביחד עם מהגרים אמריקאים בטחאס וקראו לעצמאותה המלאה ממקסיקו.
לקראת ויתורו על הנשיאות בשנת 1835 הצליח סנטה אנה להשיב שקט יחסי לאחר המרידות הממושכות ולא הייתה ציפייה למרידה נוספת מצד תושבי טחאס. לאחר התפטרותו ממשרת הנשיאות, יצא סנטה אנה למלחמה על קואווילה וטחאס. טקסס של 1835 הייתה אז מחוז מקסיקני השואף לעצמאות בדרך להצטרפות לארצות הברית, אימפריה בהתהוות שהלכה והתפשטה אט-אט מערבה. מקסיקו התירה לבעלי עבדים מארצות הברית להתיישב בטקסס, אולם כאשר ביטלה מקסיקו את העבדות בתחומיה, סירבו האמריקאים להסכים עם החוק והתקוממו בסוף 1835 תוך הכרזתם על עצמאות טקסס, אירוע שזכה לשם המהפכה הטקסנית. הדבר לא מצא חן בעיני סנטה אנה, והאחרון יצא ב-23 בפברואר 1836 לקרב אלמו לשחרור טקסס. הקרב הסתיים בניצחון פירוס לצבאו של סנטה אנה. זאת מפני שהמצור הארוך שלפניו עיכב את צבא מקסיקו, ואיפשר למצביא האמריקני-טקסני, סם יוסטון, לאסוף צבא גדול, ולהביס את מקסיקו בקרב סן חסינטו, שהתרחש באפריל 1836.
כנופיה קטנה של מורדים טקסנים תפסה אותו ביום למחרת הקרב וביקשה להורגו. סנטה אנה התחנן על חייו, ואלה הסכימו לוותר על הוצאתו להורג בתמורה לוויתור על טקסס. סנטה אנה חתם על מסמך שבו הוא מוותר על טקסס כפרובינציה מקסיקנית בתמורה לחייו שלו. רפובליקת טקסס קיבלה עצמאות, ושנים ספורות מאוחר יותר הצטרפה כמדינה ה-28 של ארצות הברית. סנטה אנה חי כגולה בארצות הברית למשך חודשים מספר, בהם גם נפגש עם נשיא ארצות הברית, אנדרו ג'קסון. הוא הורשה לחזור למקסיקו רק ב-1837 על סיפונה של ה-יו.אס. פיוניר. הובטח לו שיוכל לפרוש לחוותו רחבת הידיים (hacienda) שבמחוז הולדתו וורקרוס.
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית > מלחמת המאפים

ב-1838 פלשו הצרפתים למקסיקו בגלל פרשה שבה מקסיקו סירבה לפצות אזרחים צרפתים שנפגעו. סנטה אנה זכה להזדמנות להשיב את כבודו האבוד. הוא קיבל את הפיקוד על הצבא והורה לו לעצור את הפלישה הצרפתית בכל מחיר. ראשית הקרב התחיל ביתרון קל לצבאו של סנטה אנה, אך ניסיון תקיפה כושל גרם לו לסגת. סנטה אנה עצמו נפגע בידו וברגלו מפגז של תותח. קרסולו נכרת ולאחר המלחמה הורה סנטה אנה לבצע הלוויה צבאית וקבורה מכובדת לקרסולו. הפציעה איפשרה לו לחזור לפוליטיקה כגיבור.
ביוגרפיה > דיקטטורה

סנטה אנה קיבל על עצמו את הנשיאות בפעם החמישית ב-1839 כאשר כהונתו של בוסטמנטה החלה להיתפס כאנרכיה. לאחר עצמאותה של רפובליקת טקסס פרצו מרידות ברחבי כל מקסיקו אשר הונהגו בהשראת הדוגמה שהיוותה טקסס להשגת עצמאות מהדיקטטורה של מקסיקו סיטי.
סנטה אנה קיבל מדינה מרוסקת שמלקקת את פצעיה, שהקרב הלא מוצלח מול הצרפתים תרם למצבה הקשה. צבא מורדים בפיקודם של חוסה אוראה וחוסה אנטוניו משיה עשה את דרכו לארמון הנשיאות במקסיקו סיטי, אך נהדף בפואבלה על ידי כוח צבאי בפיקודו של הנשיא בכבודו ובעצמו.
המשטר הדיקטטורי שהנהיג סנטה אנה היה עריץ יותר מקודמיו, וכלל דיכוי הרסני של התפרצויות אלימות וכליאת מתנגדי השלטון. כאשר ביסס את השלטון דרש העלאת מיסים דרסטית, מה שגרם לתסיסה בקרב האוכלוסייה במקסיקו. בסופו של דבר הצליחו קבוצת אינדיאנים מורדים לכלוא את העריץ והגלו אותו לקובה.
ביוגרפיה > דיקטטורה > מלחמת ארצות הברית - מקסיקו

עם פריצתה של מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1846 כתב הגולה סנטה אנה מקובה למקסיקו סיטי שאין לו שאיפות להיות נשיא שוב, אך הוא מוכן לתרום מניסיונו הצבאי הרב על מנת להילחם באמריקאים. בסודי סודות סיכם עם גורמים בצבא ארצות הברית כי הוא מוכן לפעול על מנת למכור לארצות הברית את הטריטוריות שברצונה לכבוש, בהן קליפורניה, תמורת מחיר סמלי. לבסוף, ב-1853 חתם על הסכם רכישת גדסדן בה מכר שטחים בצפון מקסיקו לארצות הברית תמורת 10 מיליון דולר אמריקני.
אירועי המלחמה מוזכרים בשיר Santianna.
ביוגרפיה > סוף הקריירה הפוליטית

ב-1851 יצא סנטה אנה לגלות בקינגסטון, ג'מייקה, ושנתיים מאוחר יותר עבר להתגורר בקולומביה. הוא הוזמן על ידי מורדים שמרנים להצטרף אליהם לניסיון הפיכה שהצליח - והוא שוב נהיה לנשיא. הקדנציה הזו לא הייתה שונה בהרבה מקודמותיה. סנטה אנה השתמש בכספי ממשל לצרכיו האישיים והמשיך במכירת שטחים לארצות הברית. הקדנציה הסתיימה בשנת 1854.
ב-1855, למרות נדיבותו הכספית הרחבה לאנשי הצבא, אפילו בני בריתו השמרנים מאסו בו. הוא שב לקובה, והעביר תקופה ארוכה בגלות בקובה, בארצות הברית, קולומביה וסנט תומאס. שנתיים לאחר הגלייתו של סנטה אנה נכתבה חוקה חדשה למקסיקו, חוקת 1857, שנכתבה בידי הרפורמטורים הרפובליקנים עמם נמנה בניטו חוארס. החוקה כללה רפורמות ליברליות מרחיקות לכת שזכו לתמיכה נרחבת בציבור המקסיקני.
בזמן גלותו בארצות הברית היה אחראי למשלוח היבוא הראשון של צמח הצ'יקלה, ששימש את בני המאיה כגומי לעיסה. הוא לא זכה להרוויח רבות מהמשלוח הזה מכיוון שניסיון שלו להפוך את החומר לסטנדרטי עבור צמיגים לא עלה יפה. סנטה אנה היה מכור לקרבות תרנגולים, ואף אורחיו זכו להתלוות אליו לקרבות מסוג זה. הוא נהג להמר בכסף רב על תרנגולים שהשתתפו בקרבות.
בגילו המתקדם החל לאבד את ראייתו בעקבות מחלת הקטרקט בה לקה.
ביוגרפיה > סוף הקריירה הפוליטית > מותו של סנטה אנה

סנטה אנה ניצל חנינה לה זכה מהשלטון המקסיקני ב-1874, ושב בחזרה למקסיקו. אחרי שחזר זכה להתעלמות מוחלטת מהשלטון המקסיקני ולא הוזמן לאף אירוע רשמי. גם לאירועים לציון ניצחון בקרבות חשובים בהם לקח חלק בחייו לא הוזמן. הוא נפטר במקסיקו סיטי ב-21 ביוני 1876 בנכות.
באפלו סייברס

באפלו סייברס (באנגלית: Buffalo Sabres) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מבאפלו, ניו יורק, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1970 והצטרפה ל-NHL בעונת 1971, יחד עם ונקובר קנאקס, בהרחבה שהגדילה את הליגה ל-14 קבוצות.
הסייברס לא זכו מעולם בגביע סטנלי, אחת משתי הקבוצות הוותיקות ביותר בליגה שטרם זכו בו.
היסטוריה > 1980 - 1987: עידן סקוטי באומן

עונת 1980 סימנה את תחילתו של עידן, כאשר למשרת המאמן התמנה סקוטי באומן שבארבע העונות שלפני כן הוביל את מונטריאול קנדיאנס לארבעה גביעי סטנלי רצופים. זה היה גם סופו של עידן, עידן "הקשר הצרפתי", כאשר רנה רובר עזב את הקבוצה לקולורדו רוקיז, והקבוצה התחזקה בחלק ההגנתי שלה. המהלך התברר כהצלחה, כאשר הסייברס שוב סיימו במאזן מצוין את העונה הרגילה ועברו בפלייאוף את ונקובר קנאקס ושיקגו בלאק הוקס בלי להפסיד ולו משחק אחד. בחצי הגמר נוצחו הסייברס על ידי ניו יורק איילנדרס, שהיו בדרכם לראשון מבין ארבעה גביעי סטנלי רצופים.
"הקשר הצרפתי" המשיך להתפרק בעונת 1981 כאשר גם רישאר מרטן עזב את הקבוצה. סקוטי באומן התרכז בתפקיד מנכ"ל הקבוצה והשאיר את האימון לרוג'ר נילסון, מאמן חדשני שנודע בהיותו הראשון שלמד את יריבותיו באמצעות וידאו. עם עוד עונה טובה בליגה הרגילה, הסייברס הופתעו בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי מינסוטה נורת'סטארס.
עונת 1982 הייתה רבת זעזועים כאשר באומן חזר לעמדת המאמן, עזב אותה באמצע העונה, אולם חזר אליה לאחר מספר משחקים במפתיע. גם בגזרת סגל השחקנים חלה מהפכה כאשר וותיקים כדני גייר, ג'ים שנפלד והשוער פול סוב עזבו את הקבוצה. הזעזועים עלו לסייברס בתבוסה בסיבוב הראשון בפלייאוף.
הסייברס התחזקו בקיץ בכוכבים צעירים שבחרו בדראפט, ובראשם פיל האוזלי ודייב אנדרייצ'ק. פול סוב חזר לשער הסייברס, ששוב נחלו אכזבה בפלייאוף כשהודחו בסיבוב השני על ידי בוסטון ברואינס כאשר המשחק השביעי והמכריע מוכרע בהארכה.
העונה הרגילה של 1984 הייתה שייכת לטום בראסו, שוער שנבחר על ידי הסייברס בדראפט וגילה יכולת מצוינת שהביאה לו את גביע קאלדר (רוקי העונה) וגביע וזינה (שוער העונה). אולם בפלייאוף גילה בראסו הצעיר והבלתי מנוסה יכולת ירודה, והסייברס הודחו בקלות בסיבוב הראשון בידי קוויבק נורדיקס. גם ב-1985, עם המגן הוותיק ג'ים שנפלד שחזר לקבוצה, הודחו הסייברס בידי הנורדיקס בסיבוב הראשון.
ז'ילבר פרו כבש בעונת 1986 את שערו ה-500 בקריירה, אולם הסייברס החמיצו את הפלייאוף לראשונה מזה 12 עונות. לאחר שהתחיל עם הקבוצה גם את עונת 1987, פרש פרו מפעילות. הסייברס סיימו עונה רעה מאוד עם המאזן הגרוע בליגה, והעונה סימנה את סיום דרכו של המאמן והמנהל סקוטי באומן ותום עוד עידן בתולדות הקבוצה.
היסטוריה > 1988 - 1993: בנייה מחדש ועריקתו של אלכסנדר מוגילני

הבנייה מחדש של הקבוצה לאחר עונת הנפל של 1987 החלה עם הבחירה הראשונה בדראפט. הסייברס בחרו את החלוץ פייר טורז'ון, שיחד עם דייב אנדרייצ'ק הוביל את הסייברס לפלייאוף לאחר שתי עונות של הפסקה. בפלייאוף הודחו הסייברס על ידי בוסטון ברואינס.
עונת 1989 הייתה עונה סוערת בשער הסייברס, שוויתרו על טום בראסו, אולם לא מצאו לו תחליף, ועמדת השוער עברה חילופים רבים. במקרה שהיה יכול להסתיים בטרגדיה נחתך אחד מהשוערים שעברו בשער הקבוצה, קלינט מלרצ'ק, בצווארו על ידי סכין נעל ההחלקה של שחקן שנפל עליו. החתך היה עמוק וארוך ופגע בעורק הצוואר, ומלרצ'ק איבד דם רב עד כדי סכנת מוות. רופאי הקבוצה העניקו לו טיפול חירום ותפרו את החתך בעודו על הקרח. בסיום העונה שוב הדיחו הברואינס את הסייברס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
עונת 1990 עמדה בסימן מהלך מפתיע ומהפכני של הסייברס. הסייברס בחרו בדראפט של 1988 את אלכסנדר מוגילני, כוכב צסק"א מוסקבה ונבחרת ברית המועצות, כאשר נראה היה שאין להם סיכוי לקבלו לשורותיהם בשל התנגדות השלטונות בברית המועצות. באמצע עונת ה-NHL, תוך כדי טורניר עם נבחרתו, ערק מוגילני לארצות הברית בסיוע אנשי הסייברס והצטרף לקבוצה. שיתוף הפעולה בין מוגילני וטרז'ון התגלה כמוצלח מאוד, וגם בעמדת השוער השיגו הסייברס יציבות בעזרתו של דארן פופה. אולם גם בעונה הזו הסתיים הפלייאוף בהדחה בסיבוב הראשון בידי מונטריאול קנדיאנס - הדחה שחזרה על עצמה עונה לאחר מכן, למרות רכש מוצלח בדמות החלוץ דייל האוורצ'ק, שהגיע ככוכב מוכח מויניפג ג'טס.
עונת 1993 החלה בעסקת ענק שעירבה תשעה שחקנים, כאשר במרכזה ויתרו הסייברס על פייר טרז'ון והביאו לקבוצה את החלוץ פאט לפונטיין. למרות שנעדר כחודש וחצי בשל שבר בליסתו, הוכיח לפונטיין את יכולתו כשכבש 53 שערים ומסר 95 אסיסטים. עוד עונה רגילה טובה הסתיימה בניצחון בפלייאוף על בוסטון ברואינס, ניצחון פלייאוף ראשון של הסייברס מזה 10 עונות. בסיבוב השני הודחו הסייברס בידי מונטריאול קנדיאנס.
סגל שחקנים

נכון ל-24 באוקטובר 2024
"באפלו ממוריאל אודיטוריום", האולם הביתי הראשון של הסייברס, בתמונה מ-2007. מאחוריו נראה HSBC ארנה (כיום קיבנק סנטר), האולם הביתי הנוכחי. ה"אוד" נהרס לבסוף ב-2009
פסל של חברי "הקשר הצרפתי" ברחבת קיבנק סנטר, אולמם הביתי של הסייברס. מימין: רישאר מרטן, רנה רובר, ז'ילבר פרו
ז'ילבר פרו, 1975
דומיניק האשק במדי דטרויט רד וינגס אליה עבר אחרי עונת 2001
הלוגו של הסייברס בין 2006 ו-2010 התקבל בלעג על ידי האוהדים, שכינו אותו "השבלול" (the slug)
ה"וינטר קלאסיק" של 2008 בבאפלו, בין הסייברס ופיטסבורג פינגווינס, קבע שיא קהל ב-NHL כשמשך 71.217 צופים
רסמוס דאלין, קפטן הסייברס
ראש ופתין

דוגמה לבנייה בראש ופתין בסרטבא
ראש ופתין (head and stringer) הוא שיטת בנייה קדומה באבני גזית שנועדה לחזק קירות במבנה, ובעיקר באלה שנבנו בבנייה יבשה ללא מלט. השיטה מבוססת על אבנים מלבניות, אשר לכל אחת מהן צד ארוך - הוא הפתין - וצד קצר - הוא הראש. האבנים משולבות בקיר ב-90 מעלות לסירוגין, כך שבכל פעם נראה לעין הראש או הפתין, או שני ראשים ופתין בקצב אחיד. הנדבכים בקיר יהיו תמיד אלה ביחס לאלה, כך שמעל ראש (או שני ראשים) יהיה תמיד פתין, ולהפך.
המקור לבטוי ראש ופתין מצוי במשנה במסכת נגעים בהקשר של צרעת הבתים.
הָאֶבֶן שֶׁבַּזָּוִית, בִּזְמַן שֶׁהוּא חוֹלֵץ, חוֹלֵץ אֶת כֻּלּוֹ.

וּבִזְמַן שֶׁהוּא נוֹתֵץ, נוֹתֵץ אֶת שֶׁלּוֹ וּמַנִּיחַ אֶת שֶׁל חֲבֵרוֹ.

נִמְצָא חֹמֶר בַּחֲלִיצָה מִבַּנְּתִיצָה.

רַבִּי אֶלְעָזָר אוֹמֵר, בַּיִת הַבָּנוּי רֹאשׁ וּפִתִּין,

נִרְאָה בָרֹאשׁ, נוֹטֵל אֶת כֻּלּוֹ.

נִרְאָה בַפִּתִּין, נוֹטֵל אֶת שֶׁלּוֹ וּמַנִּיחַ אֶת שֶׁל חֲבֵרוֹ.
הסבר המשנה: לדעת תנא קמא אם נמצא נגע צרעת על אבן שמשותפת לשני בתים אבל הנגע רק על בית אחד, אזי יש אפשרות לחלוץ את האבן היינו לעקור את כולו גם אם השכן נפגע מזה. לדעת רבי אלעזר אפשרות זו קיימת רק אם הנגע בראש האבן אבל אם הוא בפתין אז צריך לנתוץ היינו לשבור רק את השטח שבו הנגע מבלי להזיק לשכן.
ייתכן ומקור הביטוי בפסוק "חֲמַת תַּנִּינִם יֵינָם וְרֹאשׁ פְּתָנִים אַכְזָר." ניתן להבין בפסוק זה את המילה פתנים במשמעות נחשים. לפי פירוש זה, המשנה השתמשה במילה פתין כביטוי לחפץ ארוך, דהיינו: הצד הארוך של האבן.
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק ל"ג
↑  משה בר אשר, תורת הצורות של לשון המשנה, מוסד ביאליק, תשע"ה, עמ' 689
קרקעית העין

| --- | --- |

רֶשֶׁת: D005654

| --- | --- |

 שיוך:  עין, posterior segment of eyeball 
 מיקום אנטומי:  עין
 תיאור ב:  האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה (1926–1947) 
 מזהים
 קוד MeSH:  A09.371.729.313 
 מזהה MeSH:  D005654
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0740422 
 
קרקעית העין (גם: פונדוס) היא המשטח הפנימי של העין ממול לעדשה וכולל את הרשתית, הדיסק הראייתי, המקולה, הפוביאה והקוטב האחורי (אנ'). ניתן לבדוק את קרקעית העין על ידי בדיקת עיניים אופתלמוסקופית וצילום קרקעית עין.
צבע הקרקעית משתנה בין המינים; בעוד שאצל פרימטים הרשתית יכולה להופיע במגוון רחב של צבעים: כחול, ירוק, צהוב, כתום ואדום, הקרקעית האנושית אדומה.ההבדלים העיקריים שצוינו בין מיני הפרימטים ה"גבוהים" יותר היו הגודל והסדירות של גבול האזור המקולרי, גודל וצורת הדיסק האופטי ופיגמנטציה של הרשתית.
סימנים רפואיים שניתן לזהות מהתבוננות בקרקעית העין (בדרך כלל על ידי אופטלמוסקופיה) כוללים שטפי דם, תפליטים, הפרעות בכלי הדם (עקמומיות), פיגמנטציה, התכווצות עורקים, הנראית כ"חיווט", ועוויתות כלי דם נראים ברטינופתיה הנובעת מיתר לחץ דם.
קרקעית העין היא החלק היחיד בגוף האדם שבו ניתן לצפות ישירות במיקרו-סירקולציה. קוטר כלי הדם סביב הדיסק האופטי הוא כ-150 מיקרומטר, ואופטלמוסקופ מאפשר תצפית על כלי דם בקטרים קטנים עד 10 מיקרומטר.
ראו גם

בדיקת הרחבת אישונים
אפקט עיניים אדומות
שכבה מחזירת אור
הערות שוליים

↑  Advanced Retinal Imaging and Ocular Parameters of the Rhesus Macaque Eye, tvst.arvojournals.org
↑  Common retinal signs, optometry
| מערכת הראייה האנושית |
| --- | --- | --- |
| העין | רשתית • עדשה • קרנית • קשתית • אישון •  תנועות עיניים |  |
| מסלולים עצביים | עצב הראייה • תצלובת הראייה • גרעין הברך הצדי • קליפת הראייה • התליל העליון (Superior colliculus) • PPRF • FFA • MLF • FEF |  |
| תאים ברשתית | תא קולט אור (קנים, מדוכים) • תא רשתית דו-קוטבי • תא גנגליון • תא אופקי • תא אמקרין |  |
| תפיסה חזותית | ראייה • תפיסת עומק • תפיסת צבע • ראיית לילה • שדה ראייה • אשליה אופטית • הכתם העיוור |  |
| אביזרים | משקפיים • תרשים לבדיקת ראייה‎ • אוטורפרקטומטר • רטינוסקופ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555574305171  LCCN: sh85052375 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מלכי פולין

| --- | --- |


המלך סטניסלאב פוניאטובסקי, מלך פולין האחרון
 תחום שיפוט:  פולין
 מעון:  טירת ואוול 
 ייסוד המשרה:  960
 איוש ראשון:  הדוכס מיישקו הראשון
 איוש אחרון:  המלך סטניסלאב פוניאטובסקי
 תאריך ביטול המשרה:  1795
 
פולין התקיימה כמונרכיה מהמאה ה-10 ועד המאה ה-18. המונרכים בין השנים 960 עד 1138 היו בעלי תואר דוכס. בין השנים 1138 עד 1290 הם נשאו את התואר דוכס גדול ולאחר מכן נשאו את התואר מלך. בשנות האיחוד הפולני-ליטאי נשא המונרך בתואר הכפול של מלך פולין וגם הדוכס הגדול של ליטא.
השושלת המרכזית ששלטה בפולין הייתה השושלת היגלונית (בשנים 1386 עד 1572). לאחר שהמלך האחרון בשושלת זו, זיגמונט השני אוגוסט, הלך לעולמו ללא יורשים, הפכה המלוכה ממונרכיה העוברת בירושה לדגם של מונרכיה נבחרת, בה נבחר המלך על ידי חבר אצילים ("סיים"), בדומה לאימפריה הרומית-גרמנית הקדושה.
המונרכיה הפולנית באה אל קיצה בחלוקת פולין השלישית (1795).
רשימת מלכי פולין

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: עיצוב, וקיזציה.
שושלת פיאסט
לפני תחילת המלוכה
שֵׁמוֹבִיט
לֶסְטֶק
שֵׁמוֹמִיסְל
מלכים ממישקו הראשון
מיישקו הראשון
בולסלאב הראשון (האמיץ)
מיישקו השני למברט
בֶּזְפְּרִים
מיישקו השני למברט
(בין המלכויות)
קז'ימייז' הראשון (המשקם)
בולסלאב השני (הנדיב)
ולדיסלב הראשון הרמן
זביגנייב
בולסלאב השלישי ("עקום הפה")
תקופת הפיצול והפלישות
ולדיסלב השני, הגולה
בולסלאב הרביעי (המתולתל)
מיישקו השלישי (הזקן)
קז'ימייז' השני (הצדיק)
לשק הראשון (הלבן)
ולדיסלב השלישי (רגלי מקל)
ולדיסלב אודוניץ
מיישקו הרביעי (עקום הרגליים)
קונרד הראשון
הנריק הראשון (המזוקן)
הנריק השני החסוד
בולסלאב החמישי (הצנוע)
לשק השני (השחור)
הנריק הרביעי (הצודק)
פשמיסל השניג
פשמיסליד
ואצלב השני
ואצלב השלישי
שושלת פיאסט
ולדיסלב הראשון (ארוך האמה)
קז'ימייז' השלישי (הגדול)
בית קפט-אנז'ו
לאיוש הראשון ההונגרי
ידוויגה
השושלת היגילונית
ולדיסלב השני יגיילו
ולדיסלב השלישי מווארנה
קז'ימייז' הרביעי (היגלוני)
יאן אולברכט
אלכסנדר יגיילו
זיגמונט הראשון (הזקן)
זיגמונט השני אוגוסט
הנבחרים
אנרי השלישי מוולואה
אנה יגיילונקה
סטפאן באטורי
זיגמונט השלישי ואזה
ולדיסלב הרביעי ואזה
יאן השני קז'ימייז' ואזה
מיכל קוריבוט וישניובייצקי
יאן השלישי סובייסקי
אוגוסט השני (החזק)
סטניסלב לשצ'ינסקי
אוגוסט השלישי (הסקסוני)
סטניסלאב השני אוגוסט פוניאטובסקי
אנרכיזם בספרד

רישום של "הקונגרס של 1870"
רפאל פרגה פליצר (1844-1890), מנהיג הראשון של התנועה האנרכיסטית הקטלונית והפדרציה הספרדית האזורית של IWA.
מבחינה היסטורית, האנרכיזם השפיע בצורה המשמעותית ביותר וזכה לתמיכה הנרחבת ביותר בספרד, במיוחד ב-70 השנים שקדמו לניצחונו של פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד בשנים 1936–1939.
היו מספר סוגים של אנרכיזם בספרד: האנרכיזם של האיכרים באזור אנדלוסיה, אנרכו-סינדיקליזם עירוני בקטלוניה, ובמיוחד בבירה ברצלונה, ומה שנקרא לעיתים "אנרכיזם טהור" בערים אחרות כגון סרגוסה. אולם, זרמים אלו היו נתיבים משלימים, והיה בהם הרבה מן המשותף מהבחינה האידאולוגית.
בתחילת דרכה, ההצלחה של התנועה האנרכיסטית הייתה אקראית. אנרכיסטים נהגו לארגן שביתות והעובדים הצטרפו. בדרך כלל, המשטרה נהגה לדכא את ההפגנות וכך מספר השובתים פחת, אך באותו זמן הדיכוי המשטרתי הקצין את עמדותיהם של שובתים רבים. מעגל זה הוביל לתקופה של אלימות הדדית בתחילת המאה ה-20, בה אנרכיסטים חמושים ו"פיסטולרוס" (אנשים חמושים שקיבלו שכר מבעלי חברות פרטיות), היו אחראים להתנקשויות פוליטיות.
בהמשך המאה ה-20, האלימות דעכה, והתנועה האנרכיסטית גדלה יחד עם עלייתו של האנרכו-סינדיקליזם ויצירתו של איגוד העובדים האנרכיסטי, ה-CNT. שביתות כלליות הפכו לדבר שבשגרה, וחלקים גדולים של מעמד העובדים הספרדי דגל ברעיונות האנרכיסטיים. הארגון האנרכיסטי, ה-FAI, נוצר כארגון אנרכיסטי טהור, במחאה על הבירוקרטיה שנוצרה ב-CNT ובמטרה לעודד את ה-CNT לשמור על עקרונותיו האנרכיסטיים.
האנרכיסטים לקחו חלק משמעותי בלחימה כנגד פרנקו בזמן מלחמת האזרחים בספרד. באותה עת, מהפכה חברתית מרחיקת-לכת התפשטה בספרד, במהלכה אדמות ומפעלים עברו תהליך של קולקטיביזציה ונשלטו על ידי העובדים. המהפכה דוכאה לקראת סוף מלחמת האזרחים, בידי הכוחות הקומוניסטים-סטליניסטים אשר רצו מודל חברתי קומוניסטי ברפובליקה הספרדית. כל הרפורמות החברתיות שביצעו האנרכיסטים דוכאו עד לשנת 1939, עם ניצחונו של פרנקו, אשר הוציא להורג אלפי אנרכיסטים. ההתנגדות לשלטון פרנקו מעולם לא גוועה לגמרי, כאשר מיליטנטים שהתאוששו במהרה ממפלת האנרכיסטים, השתתפו בפעולות חבלה ברכוש ובפעולות ישירות, ואף ניסו להתנקש בחיי פרנקו מספר פעמים.
המורשת האנרכיסטית בספרד נשארה משמעותית עד היום, במיוחד עבור אנרכיסטים כיום, אשר רואים בהצלחה של מיליוני האנרכיסטים בספרד, אשר חיו בהצלחה על פי עקרונות האנרכיזם במשך מספר שנים, כהוכחה לכך שחברה אנרכיסטית היא אפשרית.
היסטוריה > תסיסה מוקדמת, 1873 עד 1900

בשנת 1873, באזור העיירה אלקוי, העובדים שבתו למען יום עבודה בן 8 שעות, לאחר התססה רבה מצד האנרכיסטים. העימות הפך לעימות אלים כאשר המשטרה ירתה אש חיה אל עבר קהל לא חמוש, מה שגרם לעובדים להסתער על בניין העיירה. עשרות נהרגו הן מקרב המפגינים והן מקרב השוטרים. העיתונות דיווחה על אירועים שמעולם לא התרחשו במציאות: צליבה של כמרים, הספגת אנשים בגז והעלאתם באש וכו'.
הממשלה מיהרה לדכא את הפדרציה הספרדית. המקומות בהם נהגו להפגש נסגרו, חברי הפדרציה נכלאו, ופרסומיהם נאסרו. עד תחילת המאה ה-20, מספר התומכים של האנרכיזם של מעמד הפועלים בספרד נשאר יחסית קטן, אולם הרעיונות האנרכיסטיים נותרו פופולריים באזורים הכפריים, בהם איכרים חסרי כל פתחו בסדרה של מרידות כושלות בניסיון ליצור קהילות אנרכו-קומוניסטיות. לאורך שנות ה-70 של המאה ה-19, מרבית חברי הפדרציה הספרדית הגיעו מהאזורים הכפריים של אנדלוסיה, לאחר הנסיגה בתמיכה באזורים העירוניים. בתחילת שנות ה-70, נוסדה בקורדובה קבוצה שהייתה חלק מהאינטרנציונל, ויצרה את הקשרים בין האנרכיסטים בכפרים לאנרכיסטים בערים.
הישגים אלו דוכאו ברובם בידי המדינה, מה שגרם לכך שבאמצע שנות ה-70 כל התנועה האנרכיסטית ירדה למחתרת. הפדרציה הספרדית התפרקה, ופעילות רגילה של האיגודים המקצועיים תפסה את מקומה של פעילות מהפכנית. מעטים מבין האנרכיסטים ניסו לפעול לבדם בהקמת ארגונים המוניים, אך נסיונותיהם כשלו. אנרכיסטים בודדים, שכונו "נמרים בודדים" (tigres solitarios), החלו בפעולות של אלימות פוליטית, ופעלו מתוך תקווה להניע אחרים ללכת בעקבותיהם, או מתוך מחאה על האכזריות של ה"בריגדה סוסיאל", המשטרה החשאית של ספרד. במקומות מסוימים, כגון בחרס דה לה פרונטרה, החלה התקוממות אנרכיסטית, אך ללא הצלחה. הממשלה החלה להתייחס אל האנרכיסטים כטרוריסטים, והגיבה אליהם בהתאם, כאשר האנרכיסטים נתקלו בדיכוי קיצוני ביותר. האירוע המפורסם ביותר היה המעצר ההמוני, ובעקבותיו, עינוי של אסירים אנרכיסטים למוות בארמון במונז'ואיק בברצלונה בשנת 1892. אירוע זה עורר סערת רוחות בינלאומית והביא להתנקשות בחייו של אנטוניו קאנובס דל קסטיו, מחדש המלוכה בספרד. בעקבותיה בא מעגל של דיכוי ומעשי נקם. כ-400 איש הובאו לצינוק בעקבות פיגוע, אף על פי שהאחראים לפיגוע מעולם לא נמצאו, עברו עינויים בשיטות שונות, וחלקם אף הוצא להורג.
היסטוריה > עלייתו של האנרכו-סינדיקליזם

הטרוריזם נעשה פחות נפוץ בתחילת המאה ה-20. האנרכיסטים הבינו שיש צורך בפעולות ישירות לא-אלימות שיפילו את המדינה והקפיטליזם. הרעיון של אנרכו-סינדיקליזם צבר תאוצה. בתחילה האנרכו-קומוניסטים סירבו לקבל את רעיונותיהם של האנרכו-סינדיקליסטים, אך לבסוף שתי הקבוצות התאחדו ולא היה ניתן להבחין ביניהן.
בשנת 1900 נוסד ארגון חדש בשם "הפדרציה של חברות עובדים של האזור הספרדי". הארגון אימץ את הסינדיקליזם יחד עם עקרונות אנרכיסטיים. הצלחת הארגון הייתה מיידית: שביתות כלליות סחפו את ספרד בתוך שנה. לרבות מהשביתות האלו לא הייתה הנהגה ברורה, אך הם היו יוזמה של מעמד העובדים בלבד. בניגוד לשביתות רפורמיסטיות, לרבות מהשביתות הללו לא היו דרישות כלל (או שהיו להן דרישות אבסורדיות מכוונות, כגון דרישה לשבע וחצי שעות מנוחה ביום עבודה של שמונה שעות). במקרים מסוימים העובדים דרשו את ביטול הקפיטליזם. הממשלה הספרדית הגיבה בחריפות להתפתחויות אלו, והארגון דוכא ביד קשה. אולם, האופי הבלתי-היררכי של התנועה האנרכו-סינדיקליסטית הקשה מאוד על דיכוי מוחלט של התנועה, וניסיונות הדיכוי דווקא חיזקו את רוח ההתנגדות. ב-1906 התרחש ניסיון התנקשות במלך ספרד, אלפונסו ה-13. האנרכיסט מתאו מורל פעל באופן עצמאי כאשר השליך לעבר המלך ואשתו הטריה פצצה שהוחבאה בזר פרחים. אלפונסו ואשתו יצאו ללא פגע מההתנקשות, אך 24 בני אדם נהרגו. כשנלקח לבית הסוהר, רצח מורל את שומרו, והתאבד.
היסטוריה > עלייתו של האנרכו-סינדיקליזם > השבוע הטראגי

בשנת 1909 התרחשו שני אירועים שהובילו לתמיכה בשביתה כללית נוספת בברצלונה. מפעל טקסטיל נסגר ו-800 עובדים פוטרו מעבודתם. בנוסף לכך, המשכורות קוצצו לכל עובדי תעשיית הטקסטיל. במקביל, הממשלה הודיעה שהיא עומדת לגייס את אנשי המילואים ללחימה במרוקו, כנגד שבטים מקומיים. אנשי המילואים לא ששו להילחם במרוקו עבור מה שהם ראו כאינטרס של בעלי ההון, שדאגו לכך שהדרכים אל המכרות שלהם לא יופרעו על ידי השבטים המקומיים, במיוחד לאחר המפלה של ספרד בקובה והלך הרוח האנטי-מיליטריסטי שהתפתח במדינה.
השביתה החלה בברצלונה ב-26 ביולי 1909, מספר שבועות לאחר קריאת הגיוס לאנשי המילואים. השביתה הסלימה במהירות לכדי התקוממות אלימה ורחבת היקף שקיבלה את הכינוי "השבוע הטראגי". אנסלמו לורנזו כתב: "מהפכה חברתית פרצה בברצלונה והיא החלה על ידי העם. אף אחד לא הנהיג אותה. לא הליברלים ולא הלאומנים מקטלוניה, לא הרפובליקנים, לא הסוציאליסטים ולא האנרכיסטים." תחנות משטרה הותקפו באלימות, מסילות רכבת שהובילו לברצלונה נהרסו בידי המפגינים. מחסומים הוקמו ברחובות, 80 כנסיות ומנזרים הושמדו בידי חברי "המפלגה הרדיקלית", ו-6 אנשים נהרגו במהלך ההתפרעויות. לאחר ההתקוממות, כ-1,700 איש הורשעו באשמות שונות. רובם שוחררו, אך 450 מהם נכלאו. 12 מהם נשפטו למאסר עולם, ו-5 הוצאו להורג. אחד מהנדונים למוות היה האנרכיסט פרנסיסקו פרר, מייסד "בית הספר הליברטריאני המודרני" ברוח חופש המחשבה והדיבור, שכלל לא היה בברצלונה בזמן האירועים. הוא הורשע על סמך עדות שקרית בעליל, והוצאתו להורג חוללה גל של מחאות בספרד ומחוצה לה.
לאחר "השבוע הטראגי", הממשלה דכאה את המתנגדים למשטר ביתר שאת. המשטרה החשאית של ספרד אף שכרה מאפיונרים, או שגייסה אותם באמצעות סחיטה, על מנת שיהלכו אימים על הפועלים, וייצרו מעין משטר צבאי של קבע, ובכך ימגרו את כוחו של מעמד הפועלים. האיגודים המקצועיים דוכאו, מערכות עיתונים ובתי ספר אנרכיסטיים נסגרו. משטר צבאי הוחל על קטלוניה עד לחודש נובמבר. בתקופה זו, מעמד העובדים הספרדי התחזק ונהייה מהפכני עוד יותר, כאשר יותר עובדים אימצו את האנרכו-סינדיקליזם ואת האסטרטגיה המהפכנית.