stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאוניד לאונוב

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1899 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 באוגוסט 1994 (בגיל 95) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, האימפריה הרוסית, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  רומן, רומן קצר, מחזה 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור הידידות בין העמים  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס לנין  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור מהפכת אוקטובר  פרס ברית המועצות  עיטור לנין  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה 
 
לאונוב בשנת 1929
לאוניד לאונוב (ברוסית: Леонид Максимович Леонов;‏ (19 במאי (31 במאי) 1899 - 8 באוגוסט 1994, מוסקבה)) היה סופר סובייטי. על פעילותו הספרותית זכה בפרס ברית המועצות (1977 ,1943) ופרס לנין (1957). על פעילותו הספרותית והציבורית הוענקו ללאונוב מספר עיטורי ברית המועצות כולל עיטור לנין 6 פעמים, עיטור הדגל האדום של העמל, עיטור מהפכת אוקטובר וגיבור העמל הסוציאליסטי.
ביוגרפיה

לאוניד לאונוב נולד במוסקבה למשפחת משורר משושלת סוחרים. בשנת 1915 לאונוב פרסם את היצירות הראשונות שלו. לאחר סיום בית הספר בשנת 1918 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1920 הוא התנדב לצבא האדום ושירת בה עד לשנת 1921.
לאחר שרות צבאי לאונוב חזר למוסקבה והקדיש את עצמו לפעילות ספרותית. בשנת 1924 הוא פרסם את הרומן הגדול הראשון שלו. יצירותיו משכו תשומת לב של מקסים גורקי שהעריך את הכישרון של לאונוב. בשנת 1928 מחזה של לאונוב הועלה על במת התיאטרון האמנותי של מוסקבה אך נכשל.
בשנת 1927 לאונוב היה שותף ליצירה ספרותית משותפת של מספר סופים רוסים שפורסמה בשבועון אוגוניוק. כל סופר כתב פרק נפרד שפורסם במהדורה השבועית החדשה.
במהלך שנות ה-30 פרסם לאונוב מספר רומנים ומחזות. בתחילת שנות ה-40 הורדו 40 מחזות שלו מהבמה בהוראת השלטונות וסופר חשש ממעצר. בשנות ה-30 היה לאונוב יחד עם מקסים גורקי בין מקימי איגוד הסופרים הסובייטי.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה לאונוב כתב מחזה על אירועי המלחמה ומחזה זה זכה בפרס סטלין שנת 1943. לאונוב החזיר את הפרס לקרן ההגנה.
בשנת 1953 לאונוב פרסם רומן "היער הרוסי" על אירועי המלחמה אך גם לראשונה נגע לנושאים של הגנת הסביבה. על ספר זה לסופר הוענק פרס לנין. בשנת 1961 לאונוב כתב מחזה שעל בסיסו צולם סרט בשנת 1975.
בתחילת שנות ה-90 סיים לאונוב את עבודתו על הרומן האחרון אותו כתב במשך 45 שנים.
לאונוב היה פעיל בתחום הציבורי. הוא היה חבר בסובייט העליון החל משנת 1946 ועד לשנת 1970. בשנת 1972 נבחר לאונוב לאקדמיה הסובייטית למדעים.
בשנת 1990, לאחר תחילת הפרסטרויקה, לאונוב חתם על עצומה נגד התהליך.
הסופר נפטר בשנת 1995 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
לאוניד מאסין

לאוניד מאסין מאת ליאון באקסט
לאוניד מאסין (בצרפתית: Léonide Massine, ברוסית לאוניד פיודורוביץ' מיאסין -
,Леонид Фёдорович Мясин, ‏9 באוגוסט 1896, מוסקבה - 15 במרץ 1979, בורקן, ווסטפליה) היה רקדן וכוריאוגרף רוסי שפעל בארצות הברית ובעיקר בצרפת.
ביוגרפיה

מאסין נולד כלאוניד מיאסין במשפחה של מוזיקאים. אביו, פיודור אפאנסייביץ' מיאסין ניגן בקרן יער בתזמורת התיאטרון מאלי, ואמו, יבגניה ניקולאייבנה, הייתה שרה במקהלת התיאטרון בולשוי. כילד, גילה לאוניד כישרונות אמנותיים רב-גוניים והתקבל כבר בגיל 8 (בשנת 1903) במחלקת הבלט של בית הספר לתיאטרון במוסקבה. היה בהתחלה תלמידה של נ. דומשובה ובתקופת סיום הלימודים תלמידו של א. גורסקי. בעת לימודיו הופיע הרבה על במת הבולשוי, לרבות בתפקידו הראשון כצ'רנומור באופרה "רוסלאן ולודמילה" מאת גלינקה. השתתף באותו זמן גם כשחקן בהצגות של התיאטרון מאלי, למד ציור בבית הספר של א. בוליפאקוב ואף נגינה בכינור.
בשנת 1912 בתום הלימודים הצטרף ללהקת הבלט של הבולשוי, אך עדיין התלבט באשר לבחירת המקצוע. התקבל גם כשחקן מתלמד מדרגה בתיאטרון מאלי. זכה בהצלחה רבה בתפקידים של תיכוניסטים במחזות על יד שחקנים מפורסמים כמו יוז'ין, לשקובסקאיה, רושצ'ינה - איבארובה.
פרשת דרכים בקריירה שלו הייתה פגישתו עם מפיק הבלט סרגיי דיאגילב בסוף שנת 1913, כשהמפיק הגדול ראה אותו רוקד באגם הברבורים. בדיוק באותו זמן דיאגילב חיפש סולן ראשי חדש במקום ואצלב ניז'ינסקי שאיתו הסתכסך.
עזב את רוסיה בינואר 1914 והצטרף לבלט רוס של דיאגילב. כאן השתלם אצל אנריקו צ'יקטי ורקד בתפקיד הבכורה שלו - שומר הלילה בפטרושקה מאת סטרווינסקי
לפי כוריאוגרפיה של פוקין. לאחר מכן הופיע בתפקיד הראשי בבכורת בבלט של ריכרד שטראוס, לפי הכוריאוגרפיה של אותו פוקין, "אגדת יוסף" וקטף הצלחה רבה.
ב-1948 הופיע בסרט נעליים אדומות לצידה של מוירה שירר.
יצר את הבלטים: "חנות הפנטסיות", "הכובע משולש הפינות" (את התלבושות והתפאורה יצר פיקאסו, את המוזיקה יצר מנואל דה פאיה), "המצעד" (עם תפאורה קוביסטית ותלבושות מאת פיקאסו, מוזיקה מאת אריק סאטי ועיצוב ספרותי של ז'אן קוקטו), "פולצ'ינלה" (עיצוב תלבושות ותפאורה של פיקאסו).

לאחר מותו של דיאגילב היה מעורב בלהקת הבלטים הרוסיים של מונטה קארלו.
כיסא ארגונומי

כיסא ארגונומי הוא רהיט משרדי המותאם בקפידה לתמוך בבריאות ובנוחות המשתמש במהלך שעות עבודה ארוכות. מבוסס על מדע הארגונומיה, שחוקר את היחסים בין האדם לסביבתו, כיסא זה מעוצב להתאמה אופטימלית לצרכים הבסיסיים של הגוף, מקדם ישיבה בעלת תנוחה נכונה, ומפחית את הסיכון לפציעות ולבעיות בריאותיות. המאפיינים המרכזיים של כיסא ארגונומי כוללים תמיכה גבית מתכווננת, גובה מושב ניתן להתאמה, משענות זרועות מתכווננות ויכולת לשינוי זווית הישיבה, המאפשרים למשתמש לשמור על ישיבה פעילה ובריאה. עיצובו של כיסא ארגונומי מכוון להבטיח שהסביבה המשרדית תתמוך ולא תפגע בבריאות העובדים, תוך שיפור התפוקה והיעילות בעבודה.
היסטוריה

המונח "ארגונומיה" הופיע לראשונה במסגרת כתב העת "מתווה הארגונומיה, או מדע העבודה", שנכתב על ידי וויצ'ך יסטרבובסקי ב-1857. עם זאת, רק בשנת 1900 החלו להופיע עיצובים ראשונים שנועדו לסייע לפרודוקטיביות של העובדים, תוך הכרה בחשיבות המאמץ הפיזי שעובדים השקיעו בעבודתם. עיקרון הארגונומיה החל להתקבל בהדרגה בתעשייה, אך לקח זמן רב עד שהוא התפשט גם לסביבת המשרד.
התלונות על לחצים וכאבים (בעיקר כאבי גב) הקשורים לישיבה ממושכת החלו להגבר בעקבות הגידול במספר העובדים במשרדים. בשנת 1968, המעצב הגרמני וילפרד דאופין זומן לחקור את השפעת המחשב על רהיטי המשרד באותה תקופה. כתוצאה ממחקר זה, נוצר הכיסא הארגונומי הראשון בעולם, שהעניק לעובדים המשרדיים את היכולת להתאים את הכיסא לגובה האישי ולהעדפות האישיות שלהם.
מאז, הכיסאות הארגונומיים המשיכו להתפתח ולהשתכלל, כאשר הוסיפו להם גלגלים, תמיכה בחלק התחתון של הגב ומאפיינים נוספים שהובילו לנוחות גדולה יותר לעובדים. העיצובים הראשונים היו יחסית בסיסיים, אך הם היוו את הבסיס להתפתחות עתידית.
סביבות העבודה המודרניות הפכו לעשירות יותר מבחינה חזותית, תוך קידום תרבות חברתית שמעודדת חללים פתוחים, ריהוט מפואר ואווירה רגועה ושיתופית. הכיסא הארגונומי מבטיח שהעובדים יישארו נוחים ומתומכים במהלך היום, מזעיר את הסיכון לכאבים ומתחים, תוך שהוא מוסיף נגיעה דינמית וחזותית לעיצוב המשרד.
עקרונות ארגונומיים והתאמה אישית

כיסאות ארגונומיים מגלמים את העקרונות המרכזיים של הארגונומיה: העדפת נוחות, פונקציונליות ותמיכה. הם מעוצבים בקפידה כדי להתאים באופן אידיאלי לגוף המשתמש, תוך קידום ישיבה נכונה, מיזום התמרן נכון של החוליות ומניעת כאבי שרירים ומחלות שלד-שריר.
במרכז עיצובם של כיסאות אלה עומדים מאפיינים ארגונומיים חיוניים, כולל גובה מושב ניתן להתאמה, תמיכה באזור החלק התחתון של הגב, משענות זרועות מתכווננות ומנגנון השכבה. העקרונות הללו חיוניים בעיצוב ובמיקום של כיסאות משרדיים ארגונומיים בחלל העבודה.
ליבת העיצוב של כיסא ארגונומי מתמקדת בקידום ישיבה אופטימלית והתמרן חוליות נכון. דרך התאמת גובה המושב, המשתמשים יכולים למצוא את התנוחה האידיאלית שבה הרגליים מונחות ישר על הרצפה, מה שמבטיח זווית של 90 מעלות בירכיים ובברכיים – נדבך חשוב לבריאות החוליות. התמיכה בחלק התחתון של הגב מפחיתה מתח בגב התחתון, ומקדמת ישיבה טובה יותר.
בנוסף, האפשרות להתאמה אישית של משענות הזרועות מקלה על מתח בכתפיים ובזרועות, ומנגנון השכבה מספק הקלה מתקופות ארוכות של ישיבה סטטית, משפר את הזרימה הדם ומפחית עייפות בשרירים.
הבנה עמוקה של עקרונות אלה היא מפתח לאופטימיזציה של תכנון והסדרת כיסאות משרדיים ארגונומיים. אינטגרציה אסטרטגית שלהם, בין אם בתחנות עבודה אישיות למשימות ממושכות או במרחבים שיתופיים לקידום דיונים דינמיים, יוצרת מורק ול של בריאות ופרודוקטיביות.
כיסאות ארגונומיים אינם רק חפצי ריהוט; הם מבטאים הבנה עמוקה של תנועת האדם, ומשלבים צורה עם פונקציה. ככל שמקומות העבודה מאמצים את הסינרגיה הזו, כך כיסאות ארגונומיים הופכים לשומרים על בריאות ופרודוקטיביות העובדים, ומדגישים את הרעיון שעיצוב אופטימלי הוא השקעה מהותית ולא רק נוחות חיצונית.
יתרונות וחסרונות > יתרונות

ישיבה פעילה: כיסאות ארגונומיים מעודדים ישיבה פעילה, שבה השרירים המרכזיים עובדים והיציבה משתפרת. הם מסייעים לשמור על הפעילות של הגוף גם במהלך ישיבה ממושכת.
רב-גוניות: ניתן להשתמש בהם גם ככיסאות משרדיים וגם למטרות פעילות גופנית, הודות לעיצובם המותאם למגוון פעילויות.
יתרונות ליציבה: מעודדים ישיבה דינמית שמפחיתה את הסיכון לבעיות הנובעות משהייה יתר במצב של ישיבה.
מניעת עייפות: עיצובם של כיסאות אלה נועד למנוע עייפות של הגוף על ידי תמיכה נכונה ולחץ אחיד וקיים על החוליות, הצוואר והראש.
נוחות מרבית: מאפיינים כגון גובה מושב מתכוונן, תמיכת גב תחתון ועומק מושב מאפשרים התאמה אישית לסוג הגוף ולצרכים האישיים. זה מסייע בהקטנת מתח ושיפור הריכוז בעבודה.
מניעת פציעות מחזוריות: הכיסא הנכון, המותאם לגופך, יכול לשמור על שרירים רפויים אך לא רפים, דבר המקדם תנועות יעילות ומפחית את הסיכון לפציעות.
שיפור זרימת הדם והקלה על כאבי מפרקים: על ידי ישיבה נכונה והתאמה מלאה לגוף, כיסאות ארגונומיים תורמים לזרימת דם טובה יותר ולהקטנת כאבי מפרקים, מה שמשפר את הריכוז והתפוקה.
יתרונות וחסרונות > חסרונות

תקופת הסתגלות: עלולה להיות דרושה זמן להסתגלות לישיבה על כדור, ותחילת השימוש עלולה להרגיש לא נוחה.
תמיכה גבית מוגבלת: חסרת תמיכה גבית קלאסית, מה שעשוי להוות חשש עבור אנשים מסוימים.
הערות שוליים

↑  Autonomous, Autonomous, autonomous, ‏2018-11-02 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Crossford, The Ergonomic Chair – A Brief History, Crossford (באנגלית)
1 2  Layout and Placement Strategies Of Ergonomic Chairs In The Office Environment, Flexispot (באנגלית בריטית)
1 2 3 4 5 6 7  Ergonomic Chair: What They Don't Want You to Know in 2023, www.symmetrix.ca
1 2 3 4 5 6  A Guide to the Pros and Cons of Ergonomic Office Chairs, EU Sihoo official Shop (באנגלית)
יחסי יוון–קזחסטן

| יחסי יוון–קזחסטן |
| --- | --- |
יוון: קזחסטן


יוון: קזחסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 2,724,900
אוכלוסייה
10,020,238: 20,655,596
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 261,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 12,656
משטר
דמוקרטיה: רפובליקה

יחסי יוון–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין רפובליקת קזחסטן.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין רפובליקת קזחסטן כוננו ב-1 באוקטובר בשנת 1992. יוון פתחה שגרירות בעיר אלמטי בחודש פברואר 1997, שגרירות שהועברה מאוחר יותר לעיר נור-סולטן שהיא בירת המדינה. קזחסטן פתחה שגרירות באתונה בשנת 2005. במבנה השגרירות שכנה קונסוליה ששודרג מעמדה והיא נפתחה ב-1998.
בקזחסטן קהילה יוונית של 10,000 עד 12,000 אנשים והיא קבוצה אחת מני רבות בחברה הקזחית ההטרוגנית. דיפלומטים קזחים מבקרים ומסקרים את הקורה בקהילה היוונית באופן שגרתי. לקהילה היוונית עיתון קטן בשפתה הכפוף לקרן בשם "קרן החברות" הפועלות בקירגיזסטן ובסביבה. הקרן מארגנת גם אירועים חברתיים בתוך הקהילה.
בתוך הפרלמנט היווני ישנה קבוצת ידידות קזחית-יוונית.
הסכמים דו-צדדיים

בין יוון לבין קזחסטן נחתמו שלושה הסכמים דו-צדדיים:
מזכר הבנות דו-צדדי בין יוון לקזחסטן - פגישה הראשונה של הוועידה היוונית-קזחית, 2006.
הסכם בילטרלי לשיתוף פעולה כלכלי וטכנולוגי - 2017.
הסכם דו-צדדי לקידום והגנה על השקעות - 2017.
ביקורים מדרג גבוה > מקזחסטן ליוון

נורסולטן נזרבייב, נשיא קזחסטן - 2001, 2004
ביקורים מדרג גבוה > מיוון לקזחסטן

קוסטנטינוס סטפנופולוס, נשיא יוון - 2002
נציגויות דיפלומטיות

יוון מיוצגת בקזחסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בנור-סולטן, בירת המדינה.
קזחסטן מיוצגת ביוון בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באתונה, בירת המדינה.
יעקב מארג'י

שער הספר 'אמת ליעקב'.
רבי יעקב מארג'י (סביב ה'ת', 1640 - לפני ה'תע"ז, 1717) היה ראש ישיבת מקובלים בתטואן שבמרוקו, מראשי מפיצי קבלת האר"י בארצות המערב. מחבר הפירוש 'אמת ליעקב' על ספר הזוהר - החיבור הראשון שמפרש את הזוהר על פי שיטת האר"י.
קורותיו

נולד בתטואן שבמרוקו לאביו רבי שמואל. סיפר על עצמו, שבנערותו התעורר לדרוש ביסודות האמונה וידיעת דרכי השם. ותחילה למד ספרי מחקר ופילוסופיה וספרי קבלת הקדמונים, ולבסוף הגיע למסקנה שהדרך הראויה היא על ידי לימוד חכמת הקבלה על פי שיטת האר"י, ומאז השקיע בה את עיקר לימודו. חי בעניות. התכתב עם היעב"ץ. תכנן לעלות לארץ ישראל, אך כנראה שתוכניתו לא יצאה לפועל. כחלק ממפעלו שלח אגרות למקומות רחוקים לפרש להם דברי האר"י.
נפטר לפני שנת ה'תע"ז.
תלמידיו

מתלמידיו יש למנות:
רבי אברהם אזולאי - אב בית הדין ורבה של מרקש.
רבי אברהם אבן מוסה - אב בית הדין ורבה של תוניס.
רבי שלמה ן' קיקי - מחבר הספר 'דברי שלמה'.
רבי דוד בן כלפון - דיין ג'יברלטאר.
יצירתו

ככל הנראה, רבי יעקב היה החלוץ הראשון לפרש את הזוהר באופן מקיף על פי שיטת האר"י. הפירוש נכתב בעידודו והמרצתו של תלמידו-חבירו רבי אברהם אבן מוסה. מכתביו ששרדו, ידוע כיום על חמשת אלפים עמודים בכתב יד המכילים את פירושו לזוהר. להלן שמות חיבוריו:
המאור הגדול - פירוש הזוהר על פרשת בראשית - יצא לאור על ידי אהבת שלום, תשפ"ב.
אמת ליעקב - פירוש הזוהר מפרשת נח והלאה - כרכים רבים יצאו לאור על ידי אהבת שלום.
לקט פירושים והגהות - הגהות ופירושים על התנ"ך, המדרש וכתבי האר"י. חלקים מועטים שרדו.
לקריאה נוספת

ראו: ספר הזוהר עם פירוש אמת ליעקב חלק א-א, הקדמה ובראשית, מבוא עמ' 7-52. הוצאת אהבת שלום.
הערות שוליים

↑  ראו הקדמת רבי יעקב מאראג'י לפירושו על הזוהר 'אמת ליעקב'.
↑  שם הגדולים בערכו.
↑  ראו פאס וחכמיה חלק ב סימ קצט.
| רבני מרוקו |
| --- | --- | --- |
| רבני אסואירה | אברהם רפאל קורייאט • חיים פינטו (מרוקו) • אהרן בן חסין • משה ויזגאן |  |
| רבני דבדו | שלמה הכהן צבאן (ארבי לקביר) • שלמה הכהן צבאן • דוד הכהן סקלי • אברהם בן סוסאן • אברהם הכהן צבאן • שמואל מרציאנו |  |
| רבני מקנס | יעקב טולידאנו (מהרי"ט) • חיים טולידאנו • משה טולידאנו • יקותיאל בירדוגו • יעקב בירדוגו (השופריה דיעקב) • רפאל בירדוגו • משה מאימראן • פתחיה מרדכי בירדוגו • מימון בירדוגו • יוסף בירדוגו (מקנס) • יהודה טולידאנו • שמואל עמאר • חיים משאש • חיים בירדוגו • שלום עמאר • יעקב טולידאנו (בן יוסף) • יעקב טולידאנו (קהלת יעקב) • יהושע בירדוגו • יצחק סבאג • רפאל ברוך טולידאנו • ברוך אברהם טולידאנו • יוסף משאש |  |
| רבני מרקש | יצחק קורייאט (הראשון) • מאיר דלויה (רב) • יצחק דלויה (המאה ה-17) • שלמה עמאר (מרקש) • אברהם אזולאי (מרקש) • יוסף אוסעדון • דוד בן מאמאן • יעקב פינטו • אברהם קורקוס • יצחק חרוש • אברהם פינטו • שלמה אסבאג • מוסא בן דוד וחיון • שלמה אוזנקוט • משה אסבאג • אברהם פינטו (הקטן) • משה רוזיליו (הראשון) • דוד חיים צבאח • רפאל מסעוד אבן מוחא • אלעזר חזן • יעקב בטאן • שלמה אסבאג (השני) • מרדכי הצרפתי • רפאל יוסף חרוש • שלמה אבן חיים • דוד שלוש • יעקב דהאן • אלעזר הלוי • אברהם אביטבול • מכלוף אבוחצירא • יהושע מאמאן |  |
| רבני פאס | יהודה הכהן אבן סוסאן • יוסף בן יהודה אבן עקנין • אברהם אדרוטיל • שלמה אבן מלך • חיים גאגין • רבי שמואל חאגיז • יוסף אלמושנינו • יהודה עוזיאל (השני) • אהרן אבן חיים • ישעיה בקיש • שמואל אבן דנאן (השלישי) • שאול שמואל סירירו • וידאל הצרפתי (הצוף דבש) • יעקב אבן דנאן • יצחק הצרפתי השני (פאס) • וידאל הצרפתי (השלישי) • מנחם סירירו • שמואל הצרפתי • יהודה בן עטר • יעקב אבן צור • שמואל אבן אלבאז • אליהו הצרפתי • רפאל עובד אבן צור • יהודה בן עטר (השני) • רפאל אהרן מונסונייגו • ידידיה מונסוניגו • יצחק אבן דנאן • וידאל הצרפתי (החמישי) • משה אבן דנאן • שלמה אבן דנאן • אהרן בוטבול • יוסף בן נאיים • חיים דוד סירירו • |  |
| רבני צפרו | שאול ישועה אביטבול • שלמה אביטבול • עמור אביטבול • יהודה אלבז • רפאל משה אלבאז • אבא אלבז • אלישע אפריאט • ישועה שמעון חיים עובדיה • דוד עובדיה |  |
| רבני קזבלנקה | משה מאיר חי אליקים • חיים דוד בן סוסאן • שלום משאש • משה מלכה • רחמים בן עמארה • חיים רפאל שושנה • יצחק חזן • שמעון ברוך אוחיון |  |
| רבני רבאט וסלא | חיים בן עטר (הראשון) • שמואל די אבילה • אליעזר די אבילה • רבי חיים בן עטר • חיים טולידאנו (סאלי) • יוסף אלמאליח • יוסף בירדוגו (רבאט) • רפאל אנקווה • חיים רפאל עטייא • חיים יקותיאל בירדוגו • דוד צבאח • מיכאל יששכר אנקווה • שאול אבן דנאן • מימון אוחיון |  |
| רבני מחוז תאפילאלת | מסעוד אבוחצירא • יעקב אבוחצירא • דוד אבוחצירא • משה תורג'מן |  |
| רבני תטואן והאזור הספרדי | יעקב הלוי (בית יעקב) • יעקב מארג'י • חסדאי אלמושנינו • מנחם עטיאה • יעקב אבן מלכא • אפרים מונסונייגו • יצחק קורייאט (השני) • יצחק בן וואליד • שמואל נהון • מרדכי בן ג'ו • יעקב כלפון • רפאל חיים משה בן נאים • יהודה ליאון כלפון |  |
| רבנים נוספים | כליפא בן מלכא • מכלוף אוחיון • יחייה בן הראש (קניטרא) • רפאל הצרפתי • אברהם דוד ריווח |  |
לאו בורכארד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במרץ 1899 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 באוגוסט 1945 (בגיל 46) ברלין, שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה 
 מקום קבורה:  שטגליץ 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  רות אנדריאס-פרידריך 
 פרופיל ב-IMDb
 
מצבת זיכרון לבורכרד בברלין
לאו בורכארד (Leo Borchard‏; 31 במרץ 1899 – 23 באוגוסט 1945) היה מנצח רוסי ולזמן קצר מנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של ברלין.
ביוגרפיה

בורכארד נולד במוסקבה להורים גרמנים וגדל בסנקט פטרבורג, שם קיבל הכשרה מוזיקלית איתנה. בשנת 1920, אחרי המהפכה הרוסית, היגר לגרמניה. הוא היה עוזרו של אוטו קלמפרר בקרולאופר בברלין וניצח על הפילהרמונית של ברלין בפעם הראשונה בינואר 1933. בשנת 1935 הכניס אותו המשטר הנאצי לרשימה השחורה כגורם פוליטי בלתי מהימן.
בשנות מלחמת העולם השנייה נשאר בברלין והיה פעיל במחתרת. הוא היה חבר בקבוצת "הדוד אמיל" יחד עם בת-זוגו, העיתונאית רות אנדריאס-פרידריך. הם הכניסו נרדפי שלטון, בהם יהודים, אל דירתם, נתנו כסף וניירות מזויפים לאנשים שנזקקו להם וסייעו להם להימלט מגרמניה הנאצית. במסעות הקונצרטים שלו מחוץ לגרמניה פעל בורכארד לגיוס תמיכה בפעולותיו האנטי-נאציות. ב-26 במאי 1945, שבועיים וחצי אחרי כניעתה ללא תנאי של גרמניה, ניצח על הפילהרמונית של ברלין בקונצרט, שתוכניתו כללה את הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי ונחל הצלחה גדולה. כעבור שבוע מונה למנהל מוזיקלי של התזמורת. הוא תפס את מקומו של וילהלם פורטוונגלר, שיצא לגלות בשווייץ.
בברלין אוגוסט 1945 נורה בשוגג למוות בידי חייל אמריקאי.
הערות שוליים

↑  http://www.gdw-berlin.de/en/recess/biographies/index_of_persons/biographie/view-bio/leo-borchard/?no_cache=1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: וילהלם פורטוונגלר | מנהלים מוזיקליים, הפילהרמונית של ברלין 1945  | הבא: סרג'יו צ'ליבידאקה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419839405171  PLWABN: 9810532136805606  BNE: XX1684160  BnF: cb141575558 (data)  GND: 121414639  ISNI: 0000 0001 1645 446X  LCCN: nr93046825  MusicBrainz: 0620cac4-d10e-45ba-8a9c-8ef7d5b8a23c  NKC: xx0167904  NTA: 173954359  VIAF: 54355918   WorldCat (עם VIAF): 54355918
לוקוס (כתב עת)

| --- | --- |

 תדירות:  ירחון
 מו"ל:  Locus Publications
 עורך ראשי:  ליזה גרון טומבי (Liza Groen Trombi)
 תאריכי הופעה:  1968–הווה (כ־56 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  אוקלנד 
 מדינה:  ארצות הברית
 ISSN:  0047-4959
 http://www.locusmag.com
 
לוקוס: כתב העת של תחום המדע הבדיוני והפנטזיה (באנגלית: Locus: The magazine of the science fiction & fantasy field) הוא כתב עת העוסק בתחומי מדע בדיוני ופנטזיה, כולל מאמרים נרחבים בנושאים אלה, ומכסה את תחומי ספרות המדע הבדיוני וכתבי עת העוסקים בנושאים אלה. כתב העת מגדיר עצמו כפנזין. מתפרסם בתדירות חודשית מאז שנת 1968 ומאופיין במסגרת אדומה בוהקת.
בין התחומים הנכללים בכתב העת:
חדשות ההוצאה לאור של ספרי מדע בדיוני, פנטזיה ואימה.
ראיונות עם סופרים ותיקים ומוכרים, לצד ראיונות עם סופרים חדשים. לעיתים מופיעים גם ראיונות עם אישים בולטים בתעשייה, כמוציאים לאור או מאיירים.
ביקורת ספרים על כ-20–25 כותרים חדשים.
רשימות הספרים הנמכרים ביותר בארצות הברית ואנגליה בחודש האחרון.
רשימת ספרים העתידים לצאת בשלושת החודשים הקרובים.
תמונות וסיפורים מכנסים עולמיים בתחום.
יוזם המגזין הוא צ'ארלס מ. בראון - עורך העיתון בפועל מאז שנת 1968, המבקר הרשמי לספריו של אייזק אסימוב, ערך כמה אנתולוגיות מדע בדיוני, והיה שותף בכתיבת מגזינים רבים. במסגרת עבודתו על המגזין הוא זכה בפרס הוגו פעמים רבות יותר מכל אדם אחר. משמש אורח של כבוד בכנסי מדע בדיוני עולמיים רבים, וכשופט בוועדות פרסים רבות בתחום זה.
המגזין זכה כמה פעמים בפרס הוגו. בשנת 1984, לאחר שזכה בו ברציפות, נוסד עבורו פרס מיוחד בשם "פרס הוגו למגזינים סמי-מקצועיים" (Hugo Award for Best Semiprozine).
בשנת 1971 ייסד כתב העת את פרס לוקוס הניתן מדי שנה ב-15 קטגוריות שונות.
כספית אדומה

כספית אדומה היא חומר אשר קיומו מוטל בספק. לכספית האדומה מיוחסות יכולות רבות, ביניהן: זימון שדים, כישוף, שאיבת גלי רדיו, השתלטות על רובוטים, שיבוש מערכות טיס והנחיית טילים, הסוואה מכ"מית, רכיב בהרכבת פצצת מימן ורכיב בהרכבת נשק גרעיני זעיר וקל לנשיאה.
על אף שמרבית החוקרים והמדענים סבורים שאין חומר כזה בנמצא בטבע ורשויות החוק עוד לא הצליחו להניח את ידיהן על החומר כדי להוכיח את קיומו, בפועל נראה שמתבצע עד עצם היום הזה סחר בלתי חוקי בחומר המכונה "כספית אדומה" בין אם מדובר בתרמית, באמצעי הרתעה ולוחמה פסיכולוגית או בשם קוד לחומר אחר, העובדה היא שמחירו אינו זול ונכון ל-2018 נמכר בכ-500$ לגרם – משמע, בין אם יכולותיו אפשריות או שקריות – יש לו ערך בשוק והוא משחק גורם ממשי בתוך שוק הכלכלה. (דוגמה לכך ניתן למצוא באתרים המציעים לרכוש כספית אדומה דרך האינטרנט).
היסטוריה

דיווחים ראשונים על כספית אדומה הופיעו לראשונה בעיתונים רוסיים בסוף שנות ה-80, אשר דיווחו עליה כחומר מסוכן מאוד המשמש לבניית נשק גרעיני. אזכורים לקיומו של החומר ניתן למצוא בתקשורת מאז ימי המלחמה הקרה, לאורך שנות ה-90 בארצות הברית ובדרום-אפריקה ועד ימינו יש עדויות מאנשים ("מבריחים") מסוריה וטורקיה משנת 2014 ואף לאחר מכן הטוענים שראו את החומר ויכולותיו במו עיניהם.
לאורך השנים ניסו מדענים שונים להוכיח או להפריך את קיומו של החומר. בשנות ה-90 טען הפיזיקאי סמואל ט. כהן, שהיה שותף לפרויקט מנהטן, כי חומר בשם כספית אדומה אכן קיים וכך גם שלל התכונות המיוחסות לו. מדענים אחרים, ביניהם פיטר ז. צימרמן וג'פרי לואיס (שניהם פיזיקאים בכירים שעבדו עם מערכות הביטחון והביון האמריקאיות) תקפו את כהן וטענו שהוא נותן יד לתאוריות קונספירציה וכי אין שום הוכחה לקיומו של החומר. בשלב מסוים בשנות ה-90 עלתה הסברה שייתכן ו"כספית אדומה" היא שם קוד לחומר אחר, ומדענים אף העלו את האפשרות שמדובר למעשה בליתיום 6.
חומר אמיתי או בדיה

ישנו ערפל רב סביב קיומו של החומר, היות שעל אף הפרכת המדענים והתייחסות נרחבת בתקשורת אל התופעה כאל "מתיחה" או תרמית, עדיין ישנו עיסוק רב בחומר הזה, במרוצת השנים הפיק ערוץ 4 הבריטי שני סרטים דוקומנטריים אודותיו וכפי הנראה מתקיים סחר לא חוקי (התמחור הוא עדיין גבוה משמע שיש גם מי שקונה).
בשנת 2011 כאשר התבצעה ההדלפה הגדולה של ויקיליקס ממאגרי הביון של ארצות הברית, פורסמו תכתובות בין ממשלת סרי-לנקה והפנטגון בוושינגטון אודות החשש של סרי לנקה מפני כספית אדומה. תגובתו של הפנטגון הייתה כי לא קיים כזה חומר ואין ממה לחשוש, מדובר בתרמית. אולם, היות שמדובר בעולם של סחר בנשק ואינטרסים מודיעיניים, קשה לדעת האם הקונספירציה היא בדבר קיומו או אי קיומו. בין אם חומר זה קיים ובין אם לא נראה שיש מי שמרוויח מקיומו (או אי קיומו) ותפקודו כפונקציה של הרתעה וסחר לא חוקי.
כספית אדומה בתרבות

בגלל ההקשרים לעולם הריגול ושאלת בדיוניותה/אמיתותה, הכספית האדומה מופיעה במספר לא מבוטל של ספרים, סדרות טלוויזיה כגון "הוואי חמש-אפס" ו"מחשבות פליליות", משחקי מחשב וסרטים כדוגמת Red Mercury, "r.e.d 2,  ו"דקלוג 10" מסדרת ה"דקלוג" של הבמאי הפולני קשישטוף קישלובסקי.
הערות שוליים

1 2 3  Christopher John Chivers, The Doomsday Scam, The New York Times, ‏19 November 2015
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים

כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים (באנגלית: Other People's Money And How the Bankers Use It) הוא ספר עיון מאת השופט היהודי-אמריקאי לואי ברנדייס שיצא לאור בשנת 1914.
רקע

הספר יצא בשלהי תקופת הברונים השודדים לאחר שחלק גדול מכלכלת ארצות הברית נשלטה על ידי "טראסטים" - מונופולים ואוליגופולים שהתאגדו באופן חוקי וביצעו פעולות שונות כדי לצבור רווח על חשבון הציבור הרחב. פעולות אלה כללו אוליגופול מול הציבור, הפעלת כוח של מונופסון מול ספקים, לובי פוליטי בממשל כדי לקבל הקלות מס וסובסידיות, העברת חוקים ואיומים על ספקי תשתיות כדי לחסום יריבים ועוד. לקראת סוף תקופה זו היו שתי אימפריות עסקיות גדולות - של רוקפלר ושל ג'י, פי מורגן בשליטה על חלק גדול מכלכלת ארצות הברית ובעלי השפעה ניכרת על החלטות הממשל, שהיה בתורו תלוי בעסקים אלה לשם יציבות כלכלית- פוליטית ולשם קבלת הלוואות. תנועה פוליטית רחבה שהייתה תחילתה של התנועה הפרוגרסיבית שינתה את המדיניות של המפלגה הרפובליקנית והדמוקרטית, דבר שהוביל לחוקים רבים להפחתת כוחם של עסקים גדולים כמו ריסוק מונופולים - כמו חוקי אנטי-טראסט, חוק סימון מזונות, פיקוח על תאגידי תרופות ועוד. עם זאת המסורת של הון שלטון המשיכה להשפיע על הפוליטיקה של ארצות הברית עד אמצע תקופת השפל הגדול וכן לאחר מכן. היבט משמעותי בהקשר זה היה ונשאר היכולת של בנקים ותאגידים גדולים להשפיע על המערכת הפיננסית לטובתם.