ת'ור בלילי
היסטוריה

ת'ור בלילי נבנתה במאות ה-15–16 לערך, על אדמה שהייתה שייכת לרוזני קלנריקארד, בני שושלת בית ברק, שליטי פרובינציית קונכט והחלק המזרחי של ברונות קילטרטאן (אנ'), אזור השייך למחוז גולוויי, בתחום הפרובינציה.
הגשר הסמוך לטירה, אשר הוא בעל ארבע קשתות, נבנה בסביבות 1825. ב-1837 בני משפחת קאריק, אחת מהמשפחות שהתגוררו באזור גורט, נרשמו כדיירים בטירה. אחד מבני המשפחה, פטריק קאריק, מתועד בסקר אדמות שבוצע ב-1857 על ידי סר ריצ'רד גריפית', גאולוג אירי שעמד בראש מחלקת העבודות הציבוריות האירית, כחלק מפרויקט מיפויה הפיזי של אירלנד שביצע מטעם המחלקה בראשה עמד. הרכוש אותו החזיק, כלל בתוכו דיר עזים וטירה ובנוסף אליה טירת בלילי עצמה שתשופץ על ידי ייטס 60 שנה לאחר מכן. נכון לזמן עריכת סקר האדמות, שווי הטירה הוערך ב-5 פאונד. קאריק השכיר את השטח, מוויליאם הנרי גרגורי, ברונה של קילטרטאן ובעלה של ליידי אוגוסטה גרגורי, מאושיות התחייה הספרותית האירית וידידתו לימים של ייטס. הזוג החזיק בבעלותו באחוזת קול (Coole Estate) ששטחה הגיע לכדי 20 קמ"ר שהקיפה בתחומה גם את שטח הטירה. בני הזוג גרגורי התגוררו בקול האוס (Coole House), ביתם המשותף שבאחוזה.
ביתה של ליידי אוגוסטה גרגורי היווה מקום מפגש לגדולי הספרות האירית באותם ימים, בהם ניתן למנות את ויליאם בטלר ייטס, ג'ון מילינגטון סינג, שון או'קייסי, פדריג קולום, ג'ורג' ויליאם ראסל ורבים נוספים. בסמוך לת'ור בלילי, בקול פארק (Coole Park), ייסדו סופרים ומשוררים אלה את התנועה הספרותית האירית שהשאירה חותם בל יימחה באירלנד. תנועה זו שמה לה למטרה לקדם את החייאת התרבות הקלטית והשפה הגאלית העתיקה, בשילוב טיפוח תודעה לאומית איתנה. ההישג הבולט ביותר של פעילותם האמנותית הוא הקמת תיאטרון אבי, בדבלין, שהרבה להציג יצירות מאת מחזאים אירים הקשורות בנושאן לפולקלור ולשפה האירית, במטרה לגבש מחדש את זהותו של העם האירי.
הטירה נקראת גם מגדל ייטס, מפני שהמשורר האירי, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1923, ויליאם בטלר ייטס, היה המזוהה ביותר עם טירה זו, בעיקר מבחינת היותה סמל אדריכלי בולט לפעילותו האמנותית. ייטס היה כה מוקסם מהטירה וממיקומה באזור כפרי, דבר שהניע אותו לקבל החלטה לרכוש את הטירה ולשפצה למטרת מגורים תמורת סכום זעום של 35 פאונד, בשנת 1917. במהלך עבודות השיפוץ שנמשכו שנתיים, ייטס והארכיטקט שלו, הפרופסור ויליאם א. סקוט, דאגו לשמר את החלונות המקוריים של הטירה בקומתה העליונה, ובקומות התחתונות הם התקינו חלונות גדולים יותר. בין 1921 ל-1929, ייטס בחר להתגורר עם משפחתו בטירה כיוון שהטירה סיפקה עבורו את כמיהתו לטעת שורשים בליבו של נוף כפרי אירי טיפוסי. בחירתו זו משקפת את רגשות השייכות העמוקים שחש כלפי הלאום והתרבות האירים. בנוסף לכך הטירה העניקה לו תחושת חיבור עמוקה עם העבר והפולקלור הקלטי העתיק של ארצו.
כמשורר האוהד את שפת עמו, ייטס החליף את המילה "טירה" באנגלית (Castle) במילה האירית Túr (מגדל או Thoor לפי ההגייה באנגלית), ומכאן לקוח שם הטירה: ת'ור בלילי. במשך 12 שנים שימשה ת'ור בלילי בתור בית קיץ ומקום מרגוע עבור משפחת ייטס. במכתב לחבר, ייטס כותב: "כאן במקום הזה, כל דבר הוא בעל יופי, עדי כדי כך שעזיבה למקום אחר היא כמו להשאיר את יופי המקום מאחור". לפיכך, אין זה פלא שטירת בלילי העניקה השראה לייטס המשורר בכותבו שירים כמו "המגדל" (The Tower) ו"קול פארק ובלילי" (Coole Park and Ballylee). ב-1929, משפחת ייטס החליטה לעזוב את טירת בלילי, והטירה הדרדרה למצב של הזנחה, עקב היותה לא מאוכלסת.
מרי האנלי (1979 - 1914), מייסדת אגודת קילטרטאן המקומית, החלה לקדם ב-1961 התעניינות מחודשת בהיסטוריה הספרותית של האזור ובפעילותם האמנותית של ויליאם בטלר ייטס, ליידי גרגורי ואדוארד מרטין. היא החלה לעבוד ב-1964 על מלאכת שיקום טירת בלילי, בשיתוף הרשות הלאומית האירית לפיתוח התיירות (אנ') ובסיועה של משפחת ייטס. האנלי שכנעה את המשורר פדריג קולום לפתוח את הטירה לציבור הרחב כמה ימים לאחר יום השנה להולדתו של ייטס שחל ב-13 ביוני 1965, ב-20 בחודש. הם החליטו להשאיר את שם הטירה, מגדל ייטס, כשם שהיה נהוג לכנותה בזמן מגוריו של ייטס בטירה וייעדו את הטירה לפעול כמוזיאון לזכרו. המוזיאון כולל בתוכו אוספים של שירתו המוקדמת של ייטס וכן מציג ומשמר את הריהוט המקורי ששימש את המשפחה במהלך מגוריה בטירה. בית הטוחן הצמוד לטירה, פועל כמקום הארחה לשתיית תה וכן ממוקמת בו חנות. בשלב מאוחר יותר נבנה בנין חדש לגמרי כהרחבה למבנה הקיים.