stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-ז'אק אנו
ביוגרפיה

אנו נולד בפרבר דרומי של פריז.
הוא החל את הקריירה שלו בבימוי סרטוני פרסומת בטלוויזיה בסוף שנות השישים של המאה העשרים וראשית שנות השבעים של המאה העשרים. בסרט הקולנוע הראשון שביים בשנת 1976, "שחור לבן בצבעים", הוא השתמש בניסיון האישי שצבר במהלך שירותו הצבאי בקמרון. הסרט זכה בפרס האוסקר עבור הסרט הזר הטוב ביותר.
סרטו השלישי, "ניצוץ החיים", זכה בשני פרסי סזאר, עבור הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
ב-1986 ביים את הסרט "שם הוורד", עיבוד קולנועי לרומן המפורסם בעל אותו השם של אומברטו אקו. הסרט זכה בשני פרסי באפט"א וכן בפרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר (הסרט היה בהפקה גרמנית-איטלקית). אנו התכונן לצילומי הסרט במשך ארבע שנים, במהלכן חיפש ברחבי ארצות הברית ואירופה את צוות השחקנים ואת אתרי הצילום המתאימים ביותר. הוא מצא עניין אישי רב בפרויקט זה, בשל התעניינותו רבת השנים בכנסיות מימי הביניים, וכן בשל ידיעתו את השפות יוונית ולטינית.
ב-1988 ביים את הסרט "הדוב", בהפקתו של קלוד ברי, המספר את סיפורו של גור דוב גריזלי יתום שמתיידד עם דוב קודיאק זכר מבוגר כששני ציידים רודפים אחריהם. הסרט היה הפקה מורכבת שכללה צילומים של דובים בטבע במשך כחצי שנה. הסרט זיכה אותו בפרס סזאר שני עבור הבמאי הטוב ביותר.
ב-1992 ביים את הסרט "המאהב", גם הפעם בהפקתו של קלוד ברי. הסרט התבסס על רומן באותו השם של מרגריט דיראס, והכיל סצנות מין נועזות.
לאחר שביים את הסרט "שבע שנים בטיבט", שהתבסס על ספרו של מטפס ההרים האוסטרי היינריך הארר, נאסר עליו לצמיתות להיכנס לסין, כמו גם על כוכבי הסרט בראד פיט ודייוויד ת'יוליס. כניסתו הותרה מחדש לצורך בימוי הסרט הזאב האחרון שיצא לאקרנים ב-2015.
לאחר הפסקה של כמעט 30 שנים, חזר אנו לצלם סרט הדובר צרפתית בלבד. סרטו "Sa majesté Minor" ("הוד מלכותה, הקטינה") צולם בשנת 2006 ויצא לאקרנים ב-2007. למרות מקוריותו, הסרט זכה לביקורות צוננות ונכשל בקופות, ככל הנראה בשל העובדה שהוא קשה להבנה ומכיל סצנות מין נועזות ביותר ובוטות במיוחד.
פילמוגרפיה

שחור לבן בצבעים (Black and White in Color; Noirs et Blancs en couleurs) ‏ (1976)
Hot Head ‏ (Coup de tête) ‏ (1978)
ניצוץ החיים (Quest for Fire; La Guerre du feu) ‏ (1981)
שם הוורד (The Name of the Rose; Le Nom de la Rose) ‏ (1986)
הדוב (The Bear; L'Ours) ‏ (1988)
המאהב (The Lover; L'Amant) ‏ (1992)
Wings of Courage ‏ (Les Ailes du courage) ‏ (1995)
שבע שנים בטיבט (Seven Years in Tibet; Sept ans au Tibet) ‏ (1997)
אויב בשער (Enemy at the Gates; Stalingrad) ‏ (2001)
שני אחים (Two Brothers; Deux Frères) ‏ (2004)
His Majesty Minor ‏ (Sa majesté Minor) ‏ (2007)
זהב שחור (2011)
הזאב האחרון (2015)
Notre-Dame on Fire ‏ (2022)
הערות שוליים

↑  אורי קליין, יש לך אש? - "ניצוץ החיים" שחף ת"א, דבר, 13 ביוני 1982
↑  עדנה פיינרו, קולנוע - האינקוויזיציה כקריקטורה, "העולם הזה", גיליון 2590 מ-22 באפריל 1987, עמוד 20
↑  רחל נאמן, מורה נבוכים ל'שם הוורד', כותרת ראשית, 23 באפריל 1987
1 2  יונתן ארוך, דיבוב הדוב, חדשות, 10 באוגוסט 1989
↑  אושרה שוורץ, סרט /   חמש בסולם פורנו, חדשות, 28 ביוני 1992
↑  אמיר בן-דוד, לאסה, טיבט / ארמון בארץ הלאמה, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2001
↑  דיסני הרגיזה את הסינים, באתר גלובס, 5 באוגוסט 1997
↑  אורי קליין, הנופים יפים, הזאבים מרשימים, אבל בסרט "הזאב האחרון" חסרה הדרמה, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453746205171  PLWABN: 9810562892805606  BIBSYS: 90615286  BNE: XX1416423  BnF: cb12099596q (data)  CiNii: DA0692017X  GND: 11909794X  ICCU: RAVV073699  ISNI: 0000 0001 2099 3677  LCCN: n88219901  NDL: 00462387  NKC: pna2006334520  NLA: 42362610  NLK: KAC201325246  NTA: 074124889  SNAC: w63n303s  SUDOC: 029439000  Trove: 1457737  VIAF: 17251887   WorldCat (עם VIAF): 17251887
אמה קומלושי

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1877 ואץ, הונגריה 
 פטירה:  דצמבר 1944 (בגיל 67) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 
אחד מתקליטיה, הוקלט על ידי יוז'ף קושאק
אמה קומלושי (במקור קראוס, בהונגרית: Komlóssy Emma;‏ ואץ, 8 ביולי 1877 – בודפשט, דצמבר 1944) הייתה שחקנית, זמרת שירי עם ואופרטה יהודייה-הונגרייה מצליחה לאורך ארבעה עשורים. היא אימצה כנראה את השם קומלושי, באופן לא רשמי, אלא רק כשם במה. היא הקליטה גם תקליטים הן כזמרת אופרטה והן כזמרת שירי עם.
קורות חייה

אמה קראוס נולדה במשפחה יהודית כבתם בתם של הסנדלר הרמן קראוס ושל סאלי פייפר. לאחר שסיימה את לימודיה,
קיבלה חוזה בלהקתו של יוז'ף בלני, המנהל של תיאטרון קולוז'וואר בשנת 1899 הופיעה בתפקיד ג'ולייט באופרטה "גיישות".
היא שיחקה בעיר דברצן מ-1901
הופיע גם בקושיצה.
קומלושי הוזמנה על ידי קלמן פרז'לט לתיאטרון העם בבודפשט (1903–1907), (הו') שם הופיעה לראשונה ב-1903. בספטמבר הופיעה באופרטה של ינה הוסקה "הנסיך בוב". לדברי המבקר דאז של העיתון פשטי נפלו, היא אופיינה ב-"מראה יפה, טמפרמנט של פרימדונה אמיתית, כישורי שירה מְסַפיקים וקול עשיר, מהדהד וחזק מהרגיל".
ב-1908 הופיעה ב-Grand Kabaré (בודפשט, השדרה הגדולה)
באוגוסט 1909 קיבלה חוזה בתיאטרון קיראי
לאחר מכן שיחקה בחוג התיאטרון של בודה
בחוג התיאטרון של הפארק העירוני (1910)
באופרת העם (1913)
בתיאטרון הקומדיה של בודפשט (1914)
הייתה אמנית של תיאטרון ארקל בין 1915 לבין 1918
בין השנים 1921–1923 הופיע בקברט אמקה בבודפשט
מאוחר יותר, היא נראתה בתדירות נמוכה יותר ויותר. קומלושי השיגה הצלחה גדולה על ידי בביצועי שירי עם הונגריים בערבי סולו. היא מתה ברעב בגטו בודפשט ב-1944.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Szerk. Schöpflin Aladár (1929–1931). Magyar színművészeti lexikon (PDF). Budapest. נבדק ב-2014-08-20. (לקסיקון התיאטרון ההונגרי)
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה)
"Komlóssy Emma". Színészkönyvtár. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. נבדק ב-2014-08-20. (אמה קומלושי בספריית האמנים)
"Komlóssy Emma". Komlossy.hu. נבדק ב-2014-08-17. (ביוגרפיה אמה קומלושי)
אלבום זיכרון לואיזה בלהה. עורך קלמן פרז'לט. בודפשט, ועדת הזיכרון לואיזה בלהה, 1927.
יוז'ף לסלר: לאוהבי מוזיקה. בודפשט, הוצאת מוזיקה, 1986.
לקסיקון אמנותי. עורך אנטאל נמט. בודפשט 1930.
הלקסיקון החדש של רוואי. עורך ראשי. קולגה אישטוואן טרשוי. Szekszárd, Babits, 1996.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספר ההונגרי.
תיאטרון הונגרי. עורך Géza B. Virágh. בודפשט., החברה הלאומית למניות ספרות, 1900.
הערות שוליים

↑  Komlóssy.hu
↑  Lexikonokban a születési helye Budapest, eredeti nevét nem adják meg.
↑  A váci orthodox izr. hitközség születési anyakönyve, 33/1877. folyószám.
דיר חג'לה

מצפה
רמון
מצפה
רמון
'בית חגלה' (למטה מימין) במפת מידבא; למעלה – נהר הירדן נשפך לים המלח; משמאל למטה – יריחו
מנזר דיר חג'לה
בית השער
החצר הפנימית של המנזר
הכנסייה הגדולה
פסל האריה של גרסימוס בכניסה לכנסייה
מנזר דֵיר חָגְ'לָה הוא מנזר יווני-אורתודוקסי, השוכן במדבר יהודה צפונית לים המלח. המנזר מוקדש לגֶּרָסימוֹס הקדוש, שעל פי המסורת, הקים במקום לָאוּרַה (מרכז לנזירים מתבודדים) בתקופה הביזנטית.  כקילומטר וחצי מצפון-מזרח למנזר, נמצא עין חג'לה - מנזר רוסי נטוש שהיה כאן עד מלחמת העולם הראשונה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה כאן ניסיון התיישבות של תושבי יריחו, שנכשל. במקום נשארו חורשת עצי דקל, בורות מים ובקתות ונטושות.
תיאור

מנזר דיר חג'לה שוכן בחורשה ירוקה ומטופחת, ובה פינות אירוח מוצלות, כשני קילומטר וחצי מצומת בית הערבה. הוא בנוי לגובה שתי קומות סביב חצר קְטוּרה (לא מקורה), המרוצפת לוחות אבן ובמרכזה בור מים. בקומה הראשונה שוכנים המטבח וחדר האוכל של המנזר, וכן קפלת תפילה קטנה ודוכני מזכרות, בהם ניתן גם לרכוש תשמישי קדושה ותכריכים לקבורה. הכנסייה הגדולה וחדרי מגוריהם של הנזירים שוכנים בקומה השנייה. צמוד למנזר ישנה אכסניה, המשמשת צליינים יוונים המבקרים במקום.
מסורות יהודיות ונוצריות

שם המנזר משמר את שם היישוב המקראי "בית חגלה", הנזכר בספר יהושע (ט"ו, ו) כנקודת הגבול המזרחית ביותר בין נחלת שבט יהודה לנחלת שבט בנימין. יישוב בשם זה שכן במקום בתקופה הביזנטית, זאת על פי המופיע במפת מידבא מהמאה השישית. המסורת היהודית מצביעה על אזור זה בצפון ים המלח כמקום בו חצה יהושע בן נון את הירדן, וממנו המשיך לכיבוש יריחו הסמוכה. מעיין אלישע הסמוך קושר את האתר למסורת יהודית נוספת, על פיה במקום זה עלה אליהו הנביא השמיימה לעיני אלישע ממשיכו.
המסורת הנוצרית מזהה את המקום כאחת מתחנות הדרכים בהן עצרו מרים, יוסף וישו ללון בדרכם למצרים, בעת שנמלטו מפני המלך הורדוס. 
מסורת נוצרית חשובה נוספת מצביעה על המקום כאתר הטבלתו של ישו בירדן בידי יוחנן המטביל, שנעשתה בבית עברה מול קאסר אל יהוד הסמוך. מדי חודש ינואר נחגג במנזר חג ההתגלות, שבמהלכו נערכים טקסים ותהלוכות על גדות הירדן.
תולדות המנזר

המנזר נוסד במקורו במאה החמישית לספירה על ידי גרסימוס (מסורת ימי בינמית מערבית זיהתה בטעות את המייסד כאב הכנסייה הירונימוס בגלל הדמיון בשם). בשנת 614 לספירה המקום חרב בידי הפרסים, שפלשו לארץ ישראל ופגעו באתרים נוצריים רבים. לאחר כיבוש הארץ בידי הערבים בשנת 640 לספירה, המנזר שוקם, אך נראה כי חרב ונבנה כמה וכמה פעמים במשך מאות שנים.
המבנה הקיים היום הוא צלבני, כפי שמעידה מתכונת הקלויסטר ותקרת הקשתות הצולבות, האופייניים לבנייה הצלבנית בארץ ישראל. עם זאת, חלקים רבים במבנה הם שיקומים ותוספות על המבנה הצלבני המקורי, שנפגע במשך השנים בעיקר מרעידות אדמה. השיפוץ המקיף האחרון נערך בשנת 1890 בידי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, בעקבות פגיעה קשה שספג המבנה ברעידת אדמה שהתחוללה בשנת 1837.
המנזר הפך פנינת צליינות ותיירות מאז סלילת כביש עוקף יריחו בשל הסכמי אוסלו על ידי מדינת ישראל.הכביש החדש עובר בצמוד למנזר ובשל כך  הפך המקום ממנזר נידח ושכוח לאתר צליינות  חשוב ונגיש. אב המנזר כריסטוס, המכהן מאז מלחמת ששת הימים ועד היום (נכון לאפריל 2022), הפך את המנזר לפנינת צליינות ותיירות. ביוזמתו הוקמה פינת חי בחזית המנזר, הותקנו ספסלי פיקניק בתשלום סמלי, והנזירים אף עובדים עם יושבי יריחו הסמוכה בחקלאות, הכוללת חממות, עדרי כבשים ובקר.במקום פועל בית מלאכה לאומנות הפסיפס אשר גם הוא הוקם בייזמת האב כריסטוס כשנדרש לחדש במו ידיו פסיפסים ניזוקים שהמנזר משופע בהם.
הכנסייה

הכנסייה הגדולה במנזר שוכנת באולם רחב בעל כיפה גדולה, המצופה במתכת ובולטת למרחוק. קירות הכנסייה ועמודיה העבים מעוטרים בתמשיחי קיר וציורים, חלקם עתיקים וחלקם משוחזרים. רוב הציורים מציגים נזירים חשובים שפעלו באזור בתקופה הביזנטית, בהם אותימיוס, ושמעון סטיליטיס ("שמעון איש העמוד")(אנ') שישב על עמוד מבלי לרדת ממנו במשך 36 שנה. בחלקו התחתון של האיקונוסטאזיס (קיר האיקונות המסתיר את המזבח מהקהל) מתוארות סצנות שונות מהתנ"ך הקשורות ברובן לאזור, כמו לוט ובנותיו הבורחים מסדום; כיבוש יריחו; מאבק יעקב במלאך; עליית אליהו השמיימה וכדומה.
ממצאים ארכאולוגיים

משפציו האחרונים של המנזר בשלהי המאה ה-19 שילבו חלקים מרצפת הפסיפס המקורית במקומות שונים במנזר, ושילבו בו שרידי קירות ופרסקאות. רוב הממצא הקדום נאסף אל הקריפטה, השוכנת מתחת לכנסייה הגדולה, בה ניתן לראות שרידי עצמות וגולגולות של נזירי המקום מימים עברו: בארון זכוכית אחד מוצגים שרידיהם של הנזירים שנטבחו על ידי הפרסים בשנת 614, ובארון אחר מוצגים שרידיהם של קורבנות רעידת האדמה מן המאה ה-19. כן מוצג בקריפטה אוסף גדול של מתנות שניתנו על ידי צליינים. רוב המתנות הן צלמיות של תינוקות, חלקי גפיים ואיברים אחרים, שניתנו כעדות לנדר שנדר הצליין, כתפילה לריפוי התינוק או האבר המסוים. צלמיות אלו עשויות שעוה והן מונחות לא רק בקריפטה, אלא גם תלויות על הקיר מול פתח הכניסה אליה, תחת ציור המציג את מרים מניקה את ישו בנה.
הלאורה של גרסימוס

ראשית הפעילות הנוצרית במקום הייתה, כאמור, עם הקמתו של מנזר ביזנטי, שנוהל בידי הנזיר גרסימוס. הלה היה מראשי חבר הנזירים הנוצרים במדבר יהודה ובערבות יריחו בתקופה הביזנטית, ומחבר הרֵגוּלַה (תקנון מנזרי מדבר יהודה), המחייב את הנזירים המזרחיים עד ימינו.

עיקר פרסומו של גרסימוס היה כמחולל נסים, והוא נחשב לפטרון החיות. על פי המסורת, נתקל גרסימוס במדבר באריה פצוע, שקוץ תקוע ברגלו. הוא שלף את הקוץ וטיפל באריה עד שריפא אותו. בעקבות כך, ליווה אותו האריה לכל מקום ושמר עליו מכל רע. כשגרסימוס הלך לעולמו, רבץ האריה על קברו וסירב לאכול ולשתות עד שמת.

גרסימוס ניהל את מנזר דיר חג'לה כלָאוּרַה - המנזר עצמו שימש כמקום תפילה וסעודה רק בימי שבת וראשון, ובשאר ימי השבוע שהו חברי הלאורה בבדידות בתאים ובמערות באזור. מן המנזר הביזנטי לא שרד דבר, אולם חלק ניכר מ-11 תאי הלאורה נשתמרו יפה, חלקם חצובים וחלקם בנויים בחוואר לאורך גדת וואדי נח'יל (נחל התמרים). רוב התאים קטנים, למעט תא אחד חצוב, הכולל כמה חדרים וקפלת תפילה קטנה.
ראו גם

נזורה במדבר יהודה
מנזר מר סבא
מול נבו
הערות שוליים

↑  עין חגלה, דקליית תמרים ושתי נביעות נוספות
Friend Like Me

| --- | --- |
 שיר בביצוע רובין ויליאמס
 מתוך האלבום Aladdin
 יצא לאור:  31 באוקטובר 1992
 תאריך הקלטה:  1991
 סוגה:  שיר מחזמר 
 אורך:  2:26
 חברת תקליטים:  וולט דיסני
 כתיבה:  הווארד אשמן
 לחן:  אלן מנקן
 הפקה:  אלן מנקן
 
Friend Like Me (בעברית: ג'יני – לא היה לך חבר כמותי, בתרגום מילולי לעברית: חבר כמותי) הוא שיר מתוך הסרט "אלאדין" של חברת וולט דיסני משנת 1992, אשר נכתב על ידי הווארד אשמן והולחן והופק על ידי אלן מנקן. השיר מבוצע בסרט על ידי הג'יני, כאשר בגרסת המקור דובב על ידי רובין ויליאמס ובגרסה העברית דובב על ידי טוביה צפיר. השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-65 ולפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-50 ב-1993.
בחידוש הקולנועי שיצא לסרט בשנת 2019, ביצע את השיר ויל סמית' אשר גילם את הג'יני, כאשר בגרסתו העברית דובב על ידי דדי זהר. בכתוביות הסיום של הסרט, ביצע סמית' את השיר בגרסת ראפ יחד עם די ג'יי חאלד.
הפקה

השיר תוכנן במקור כביצוע של להקה בסגנון של קאב קאלוויי. לאחר ליהוקו של רובין ויליאמס, הוא עובד מחדש כשיר קומי יותר, מלא בתרבות פופ.
השיר בסרט

לאחר שאלאדין משחרר את הג'יני מהמנורה, הג'יני אומר שהוא יכול לתת לאלאדין כמעט כל דבר בגבול של שלוש משאלות. הג'יני מוכיח את כוחו הכמעט-כל-יכול לאלאדין עם ביצוע מוזיקלי מרשים, ומדגיש שהוא חבר שלא כמו כל האחרים. שיר זה דומה לשימוש ברפרנסים עכשוויים כמו "Be Our Guest" המופיע בסרט "היפה והחיה" ו-"A Guy Like You " מהסרט "הגיבן מנוטרדאם". אותו דבר קורה בחידוש הלייב אקשן שיצא בשנת 2019.
בתרבות הפופולרית

בשנת 1995 אלווין והצ'יפמאנקס הקליטו גרסת כיסוי לשיר לאלבום הקונספט שלהם בנושא דיסני "When You Wish Upon a Chipmunk".
בשנת 1996 הקליט טופאק את השיר "Never Had a Friend Like Me", המכיל אינטרפולציה של "Friend Like Me". השיר הזה מופיע בפסקול המקורי של הסרט "נעולים" משנת 1997.
ני-יו ביצע גרסת כיסוי של השיר באלבום "We Love Disney" משנת 2015 . הקליפ הרשמי לביצוע זמין באינטרנט ובמהדורת הפלטינה של הסרט משנת 2015.
ויל סמית', בתור הג'יני, מבצע את השיר בחידוש הלייב אקשן של הסרט, אלאדין, וכראפ בכתוביות הסיום עם די ג'יי חאלד.
בתרבות הפופולרית > דירוגים ברשימות

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 100 שירי דיסניוורס הגדולים בכל הזמנים | 35 |  |
מיקומי שיא > הגרסה של ויל סמית'

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 95 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 49 |  |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 96 |  |
תארים > הגרסה של ויל סמית'

| מדינה | תואר | עותקים |
| --- | --- | --- |
| בריטניה (BPI) | כסף | 200,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | זהב | 500,000 |
נתוני מכירות+סטרימינג מבוססים על התואר בלבד.
הערות שוליים

↑  "The Chipmunks – When You Wish upon a Chipmunk". AllMusic. All Media Network, LLC. נבדק ב-18 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "When You Wish Upon A Chipmunk". Amazon.ca. Amazon.com, Inc. נבדק ב-19 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NE-YO - Friend Like Me". YouTube.com. WeLoveDisneyVEVO. נבדק ב-18 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Archived at Ghostarchive and the Wayback Machine: "Will Smith - Friend Like Me (From "Aladdin"/Audio Only)". YouTube.
↑  Archived at Ghostarchive and the Wayback Machine: "Will Smith - Friend Like Me (End Title) (From "Aladdin"/Audio Only) ft. DJ Khaled". YouTube.
↑  Archived at Ghostarchive and the Wayback Machine: "Will Smith - Friend Like Me (from Aladdin) (Official Video)". YouTube.
↑  Rania Aniftos,Katie Atkinson,Katie Bain,Eric Renner Brown,Keith Caulfield,Anna Chan,Hannah Dailey,Stephen Daw,Thom Duffy,Paul Grein,Lyndsey Havens,Rylee Johnston,Jason Lipshutz,Joe Lynch,Heran Mamo,Rebecca Milzoff,Taylor Mims,Danielle Pascual,Jessica Roiz,Kevin Rutherford,Andrew Unterberger,Neena Rouhani, The 100 Greatest Disneyverse Songs of All Time, Billboard, ‏2023-05-25 (באנגלית אמריקאית)
| הווארד אשמן |
| --- | --- | --- |
| מחזות זמר | יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר (1979) ‏•‏‏ חנות קטנה ומטריפה (1982) ‏•‏‏ חיוך (1986) ‏•‏‏ היפה והחיה (1994) ‏•‏‏ בת הים הקטנה (2007) ‏•‏‏ אלאדין (2014) |  |
| סרטים מוזיקליים | חנות קטנה ומטריפה (1986) ‏•‏‏ אוליבר וחבורתו (1988) ‏•‏‏ בת הים הקטנה (1989) ‏•‏‏ היפה והחיה (1991) ‏•‏‏ אלאדין (1992) ‏•‏‏ היפה והחיה (2017) ‏•‏‏ אלאדין (2019) ‏•‏‏ בת הים הקטנה (2023) |  |
| אלבומי פסקול | The Little Mermaid (1989) ‏•‏‏ Beauty and the Beast (1991) ‏•‏‏ Aladdin (1992) ‏•‏‏ Beauty and the Beast (2017) ‏•‏‏ Aladdin (2019) |  |
| כותב | Part of Your World ‏•‏‏ Under the Sea ‏•‏‏ Kiss the Girl ‏•‏‏ Belle ‏•‏‏ Be Our Guest ‏•‏‏ Beauty and the Beast ‏•‏‏ Friend Like Me |  |
| ערכים קשורים | אלן מנקן ‏•‏‏ המוזיקה של הווארד |  |
ראול דופי

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1877 לה האבר, צרפת 
 פטירה:  23 במרץ 1953 (בגיל 75) פורקלקייה, צרפת 
 שם לידה:  Raoul Ernest Joseph Dufy 
 מקום קבורה:  Cimetière de Cimiez 
 מקום לימודים:  École supérieure d'art du Havre  École supérieure d'art et design Le Havre-Rouen  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 זרם באמנות:  פוביזם 
 יצירות ידועות:  La Fée Électricité 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד 
 בן או בת זוג:  Émilienne Dufy (9 באוקטובר 1911–?) 
 
ראול דופי (בצרפתית: Raoul Dufy; ‏3 ביוני 1877 – 23 במרץ 1953) היה צייר צרפתי מזרם הפוביזם.
ביוגרפיה

ראול דופי נולד בלה הבר, נורמנדי למשפחה בת תשע נפשות. הוא עזב את בית הספר בגיל 14 לטובת עבודה בחברה ליבוא קפה. כשהיה בן 18 החל לקחת שיעורי ערב באמנות בבית הספר לאמנות בלה הבר. בין השאר למד על יצירותיו של אז'ן בודן במוזיאון בעיר.
הוא שירת שנה בצבא, ובשנת 1900 זכה במלגה בבית הספר הלאומי לאמנות בפריז. שם הוא למד בצוותא עם ז'ורז' בראק, והושפע מאמנים אימפרסיוניסטים כמו קלוד מונה וקאמי פיסארו.
בשנת 1905 נחשף ליצירה של אנרי מאטיס, שהשפיעה על סגנונו וקירבה אותו לזרם הפוביזם.
דופי פגש לראשונה את זרם הפוביזם בסאלון דה אינפנדנטס בשנת 1905, ולאחר מכן התאים את הסגנון למטרותיו. במהלך חייו, האמן נסע הן בחו"ל והן בצרפת, מצייר נופים של הים התיכון בעיר ניס, כמו גם סצנות של מרוצי סוסים. במהלך שנות ה-20 עבד דופי במגוון של חומרים, בייצור קרמיקה, שטיחים, וקישוטים אדריכליים בקנה מידה גדול. העבודה שלו לביאנלה ה-26 של ונציה זכתה בפרס הגדול ביותר לציור ב -1952, שנה לפני מותו.
הוא צייר מספר ציורי קיר לבנייני ציבור ועסק בעיצוב אופנה בשיתוף עם המעצב הצרפתי פול פוירה.
הוא מת בצרפת ב-23 במרץ 1953 ונקבר בקרבה לאנרי מאטיס, בבית קרבות בסימיז, פרבר של ניס.
הערות שוליים

↑  ARTNET, Raoul Dufy (French, 1877–1953)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260789105171  PLWABN: 9810604990505606  AAG: 652  BIBSYS: 90261379  BNE: XX995018  BnF: cb12223382x (data)  CANTIC: a10296128  CiNii: DA01089950  GND: 118681125  ISNI: 0000 0001 2134 1523  KulturNav: a9565f08-ccec-4a0f-a752-b9a5e68e22b8  LCCN: n80082297  LNB: 000040490  NDL: 00438343  NGV: 937  NKC: ola2002113723  NLA: 35048097  NLG: 67442  NLK: KAC2018M9855  NSK: 000009837  NTA: 069587140  RERO: 02-A003196080  RKD: 24635  SELIBR: 244366  SNAC: w6639v5q  SUDOC: 027379760  TePapa: 5493  Trove: 811523  ULAN: 500024166  VcBA: 495/171312  VIAF: 56661160   WorldCat (עם VIAF): 56661160
זהות (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'יימס מנגולד
 הופק בידי:  קטי קונרד
 תסריט:  מייקל קוני
 עריכה:  דיוויד ברנר 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון קיוזק אמנדה פיט ריי ליוטה ג'ייק ביוסי ג'ון הוקס
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי
 צילום:  פדון פאפאמיכאל 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  קאת'י קונראד 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 באפריל 2003
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט בלשי, סרט מתח, סרט אימה 
 מקום התרחשות:  נבדה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   identity
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
זהות (באנגלית: Identity) הוא סרט מתח-אימה אמריקאי של הבמאי ג'יימס מנגולד אשר יצא לאור בשנת 2003. בתפקיד הראשי משחק ג'ון קיוזק.
פרטים

את רוב הסרט צילמו באולפנים של סרטי סוני אך גם מחוץ לאולפנים במחוז לוס אנג'לס ולנקסטר.
הסרט לא זכה להצלחה גדולה מדי וקיבל 7.3 נקודות מתוך 10. זהו גם סרטו היחידי של הבמאי ג'יימס מנגולד אשר לא התמודד בשום קטגוריה לאוסקר במאה ה21.
יהושע ויסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1931 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  18 ביולי 2019 (בגיל 88 בערך) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
יהושע וַיסמן (1931 - 18 ביולי 2019) היה משפטן ישראלי, שכיהן כפרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בר-אילן ובמרכז האקדמי למשפט ולעסקים. חתן פרס ישראל לחקר המשפט.
קורות חייו

ויסמן נולד בירושלים בשנת 1931 למשפחה דתית, ולמד בבתי הספר הדתיים "גאולה" ו"מזרחי". עם פרוץ מלחמת העצמאות גויס לצה"ל ושימש קשר במבצע עובדה. בתום הלחימה השלים את לימודיו התיכוניים, וחזר להמשך שירות צבאי בחיל הקשר.
לאחר שחרורו מצה"ל החל ויסמן בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיים בהצטיינות בשנת 1954. עבודת הגמר שלו עסקה בנושא "הקיבוץ מבחינה משפטית", ובסיום לימודיו הוא שימש עוזר הוראה לפרופסור לדיני קניין אביגדור לבונטין. במקביל התמחה ויסמן במשרד עורכי דין, ונותר לעבוד בו כשלוש שנים. באותה עת הציעה לו הפקולטה למשפטים מלגה ללימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון (1958 – 1959). בתום שנת לימודים אחת התבקש לשוב לישראל וללמד את תחום דיני הקניין בשלוחת הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בתל אביב (1961 – 1966). במהלך השנים הוא עסק בתחום זה, ומאוחר יותר גם בדיני זכויות יוצרים, גם באוניברסיטת בר-אילן (1971 – 2000) ובמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן (1998 – 2006).
את התואר השלישי סיים בשנת 1963, ועד פרישתו לגמלאות בשנת 1998 שימש פרופסור בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. בשנים 1981 – 1984 היה דיקן הפקולטה, וכן שימש ויסמן יושב ראש ועדת המינויים באוניברסיטה לסגל הבכיר (1979 – 1981), ויושב ראש ועדת המשמעת לעובדים אקדמיים (1989 – 1991).
ויסמן היה מראשוני המרצים לדיני קניין במדינת ישראל, לאחר שדינים אלו שונו בשנת 1969 מהמשפט העות'מאני ומהמשפט האנגלי עליו הסתמכו. חוק המקרקעין (1969) היווה ציון דרך במגמת שינוי זו, ובהליך חקיקתו היה מעורב ויסמן. על בסיס שינויים אלו בדיני הקניין פורסמו שני ספריו: "דיני קניין: חלק כללי" (1993) ו"דיני קניין: בעלות ושיתוף" (1997). בתחום דיני הקניין הרוחני – זכויות יוצרים – עדכן ויסמן את פרק זכויות היוצרים בישראל במשך מספר שנים, בספר המפרט דינים אלו במדינות העולם "International Copyright: Law and Practice". כמו כן הוא נמנה בין יוזמי הקמת האגודה הישראלית לזכויות יוצרים ובשנים 1991 – 1996 היה חבר מועצת הארגון הבינלאומי לזכויות יוצרים.
לאורך השנים עמד ויסמן בראשות ועדות מקצועיות במשרד המשפטים, מהן לרפורמה בדיני המשכון ולניסוח הצעת חוק זכויות יוצרים, והיה חבר בוועדה לעריכת קודיפיקציה של המשפט הפרטי. ויסמן היה מרצה במכון להשתלמות שופטים ובמכון להשתלמות עורכי דין ושימש חבר מערכת בכתב העת "Israel Law Review".
בשנת 2001 הוענק לוויסמן פרס ישראל לחקר המשפט.
ב-2007 הוענק לו תואר יקיר ירושלים.
ויסמן נפטר ב-18 ביולי 2019, והובא לקבורה בהר המנוחות . הותיר אחריו אישה - גלוריה, שהייתה ראש תחום החקיקה של המשפט הפלילי במשרד המשפטים, ושלושה ילדים.
אימרה פרקש

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1879 דברצן, הונגריה 
 פטירה:  25 במרץ 1976 (בגיל 96) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אימרה פרקש (בהונגרית: Farkas Imre;‏ שם עט שלו: R. Cassim, דברצן, 1 במאי 1879 – בודפשט, 25 במרץ 1976) היה משורר יהודי-הונגרי מומר כילד, כותב אופרטות (הן לברית והן מוזיקה), מלחין.
קורות חייו

אימרה פרקש נולד במשפחה יהודית כבנם של מור פרקש (1839–1907) סגן בצבא ושל רגינה זיכרמן. בינואר 1886 הוא הוטבל לאמונה הקלוויניסטית יחד עם הוריו ואחותו. הוא סיים בית ספר תיכון בעיר הולדתו ובאיגלו. למד לאחר מכן משפטים בדברצן, בבודפשט ובקולוז'וואר ולבסוף קיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטה המלכותית ההונגרית של קולוז'וואר. לאחר מכן עבד כפקיד ומנסח מסמכים במשרד ההגנה ההונגרי. הוא פרש ב-1923 בדרגת "יועץ שר".
כבר בגיל צעיר כתב שירים מרגשים שזכו להצלחה רבה. החוגים שהיו נגד המשורר אנדרה אדי ניצלו את הפופולריות שלו. הדרמולט שלו, "בא מביא דרישת השלום" (Jön az idvezítő), הועלה בתיאטרון הלאומי ההונגרי בקולוז'וואר ב-1905 וזו הייתה עבודת הבמה הראשונה שלו. הוא כתב גם אופרטות, מחזמרים והלחין עבורם מוזיקה. הם הוצגו בתיאטרון העם בבודפשט, בתיאטרון קיראי, בתיאטרון האופרטה של בודפשט וב"חוג התיאטרון בודה". יצירותיו "The Igloo students (1909)" וכן "A nótás kapitány (1924)" הועלו לעיתים קרובות, והיצירה שלו Szüreten (בבציר) בוצעה על ידי אנסמבל העם ההונגרי עם הכוריאוגרפיה של מיקלוש ראבאי. הוא יצר את המחזה "אביב נצחי" (Örök tavasz) (בודפשט, 1948) המבוסס על שיריו של המשורר הלאומי ההונגרי שנדור פטפי, וכתב את הטקסט עבור יצירתו של ינה הובאי : Lavotta's Loves יחד עם ארפאד ברציק. הוא גם עיבד את המחזה שלו "הסטודנטים של איגלו" לרומן, ופרסם את הרומן שלו "סערה בארץ הקודש" (Vihar a Szentföldön) תחת השם הבדוי R. Cassim.
פרקש היה חבר באגודת מיצקייביץ ההונגרית, שמטרתה הייתה לטפח את יחסי הונגריה-פולין ועסקה בעיקר בספרות. הוא עמד בראש טור "הקליניקה הרוחנית" בכתב העת "חיי תיאטרון".
משפחתו

אשתו הייתה מאריה בות, איתה התחתן בבודפשט ב-30 באוקטובר 1917. הם התגרשו ב-1921. הוא התחתן איתה שוב ב-1923, אך הם התגרשו שוב ב-1925.
האופרטות שלו

הסטודנטים של איגלו (1909)
ורד של פנטקוסטה (1920)
רוז'יקה, נשמתי (1922)
מעבר לקריוואן הגדול (1924)
הקפטן המזמר (1924)
ורד המלכה (1925)
מוזיקה במאי (1925)