stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוליבר ונצואלי

| --- | --- |

 משתמשים:  ונצואלה 
 סמל:  VES
 ISO 4217:  VEB 
 יחידות משנה
 1/100:  סנטימו
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  10,000, 20,000, 50,000, 200,000, 500,000, 1,000,000 בוליבר ונצואלי
 מטבעות בשימוש:  50 סנטימו 1 בוליבר ונצואלי
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  5,713%
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של ונצואלה 
 → venezolano hard bolívar ← 
 
אוסף של מטבעות בוליבר
בוליבר (Bolivar, VEB) הוא המטבע הנהוג כיום בוונצואלה. הבוליבר נקרא על שם משחרר אמריקה הדרומית, סימון בוליבר, הנחשב לגיבור לאומי בוונצואלה.
הבוליבר מחולק ל-100 סנטימוס, אך אין כיום מטבעות כאלה במחזור בשל ערכו הנמוך של הסנטימו.
הבוליבר הוצג לראשונה כמטבע רשמי ב-1879 במקום הוונצולאנו העתיק. עד שנות ה-70 נחשב הבוליבר לאחד המטבעות היציבים ביותר באמריקה הלטינית, אך אז נפל קורבן לאינפלציה גבוהה.
עם הפיכתה של ונצואלה למעצמת נפט, חזר הבוליבר ליציבות מסוימת. עם זאת, בעקבות קריסת מחיר הנפט בשנת 2014, נקלעה המדינה להיפר-אינפלציה, אשר שחקה משמעותית את ערכו.
ב-2018 הגיעה האינפלציה לשיא של 65,374.08 אחוזים לאחר משבר האינפלציה בוצע פיחות מטבע בשיטה הבאה:
| מטבע ישן | מטבע חדש |
| --- | --- |
200,000 בוליבר: 2 בוליבר
500,000 בוליבר: 5 בוליבר
1,000,000 בוליבר: 10 בוליבר
2,000,000 בוליבר: 20 בוליבר
5,000,000 בוליבר: 50 בוליבר
10,000,000 בוליבר: 100 בוליבר
20,000,000 בוליבר: 200 בוליבר
50,000,000 בוליבר: 500 בוליבר
הערות שוליים

↑  Venezuela - Inflation rate 2023, Statista (באנגלית)
↑   קורין דגני, בלומברג, בוונצואלה הפסיקו לספור שטרות כסף - והתחילו לשקול אותם, באתר TheMarker‏, 1 בנובמבר 2016
↑  האינפלציה בוונצואלה
ערך זה הוא קצרמרבנושא ונצואלה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גדי וילצ'רסקי

| --- | --- |
גדי וילצ'רסקי בהופעה, פברואר 2015
גדי וילצ'רסקי בהופעה, פברואר 2015
 לידה:  22 ביולי 1979 (בן 45) חיפה, ישראל
 שם לידה:  עידן מור
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
רכב הפיאט של וילצ'רסקי
וילצ'רסקי רוקד לצד חברת הכנסת שרן השכל ב"הפגנת הלגליזציה", פברואר 2017
עידן מור (נולד ב-22 ביולי 1979), המוכר בשם הבמה גדי וילצ'רסקי, הוא סטנדאפיסט, שחקן, אקטיביסט, סופר ותסריטאי ישראלי. פעיל למען לגליזציה של קנאביס בישראל.
ביוגרפיה

עידן מור גדל והתחנך בחיפה. כשהיה בן 13, אמו התאשפזה במחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים רמב"ם עקב מאניה דפרסיה. שירת בצה"ל בפלוגת החוד של גדוד 932 של חטיבת הנח"ל. לאחר שחרורו מצה"ל למד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה.
החל את דרכו כקומיקאי בשנת 2003, במסגרת ערבי הבמה הפתוחה במועדון התל אביבי "קאמל קומדי קלאב" ובהמשך שימש כחבר קבוע עד שנת 2008. במקביל הופיע בערבי אלתור במועדון "צוותא". בשנת 2005 החל להופיע במסגרת מופע החימום של רועי לוי, עד שנת 2007, אז יצא במופע יחיד שנקרא "גבירותיי ורבותי". בשנת 2009 יצא במופע יחיד בשם "עושה עבודה מהצחוק" וכן השתתף באחת התוכניות של "הלילה עם ליאור שליין".
בינואר 2019 התחיל מור פרויקט הדסטארט לספר שכתב על חייו כגדי וילצ'רסקי. הספר "הספר של גדי" יצא בספטמבר אותה שנה.
בפברואר 2019 קבע בית המשפט שעל עידן מור לפצות שוטר תנועה ב-85 אלף שקלים בגין פוסט חריף שפרסם כנגדו בפייסבוק, לאחר שזה נתן לו דו"ח תנועה על נהיגה בשכרות.
במאי 2021 הוכרז על הקמת מותג משקאות קנאביס בשם GADI'S, ששווק בארצות הברית.  נכון ל-2024, החברה אינה משווקת מותג זה.
בדצמבר 2021 השתתף בפודקאסט "אבות וחרבות".
בפברואר 2022 החל להתמחות במשרד עורכי דין.
בינואר 2024 שיתף ברשתות הציבוריות שהוא לוקה בפוסט-טראומה מורכבת.
גדי וילצ'רסקי

בשנת 2011 התפרסם במסגרת המחאה החברתית, כאשר השתתף בראיון בשידור חי בערוץ 1, תוך שהוא מוצג כאחד ממנהיגי המאבק, בעת שגילם דמות בדויה בשם "גדי וילצ'רסקי" בתחפושת של באטמן. במשך חודש וחצי הוצגה הדמות בכלי תקשורת רבים ללא ידיעה שמדובר בשחקן. בשיא המחאה אף נעצר מור על ידי המשטרה בעת שהפגין מול בית עיריית תל אביב תוך גילום דמות זו. מאז המשיך במופעי סטאנד-אפ רבים ברחבי הארץ. שם דמותו של "גדי וילצ'רסקי", המגולמת על ידי מור, מקור שם משפחתו ב"כיסא גלגלים" (wheelchair באנגלית, "ווילצ'ייר" בתעתיק עברי), כאשר בתחילה מור היה מעוניין לגלם דמות שמבוססת על נכה צה"ל עם כיסא גלגלים[דרוש מקור].
הדמות התעצבה בהמשך עם מראה חיצוני הכולל שיער ארוך, משקפיים אדומים, מגפון וחולצה עליה רשומה הסיסמה "חיפה לחיפאים". הגבר, בשנות העשרים לחייו, מאופיין כחסר מעצורים, המעודד מחאה, לגליזציה של סמים קלים, טבעונות ומסיבות טבע. הדמות מתגוררת בעיר חיפה, בעלת ביקורת על התנהלותה של העיר חיפה וכן על הקשר בין תושבי הקריות לתושבי חיפה; היא אף קוראת להפרדה פיזית בין התושבים. וילצ'רסקי נוהג לצעוק את הביטוי "נחנקנו כבר, נחנקנו".
בשנת 2014 הוביל יחד עם לירון אטיה ורועי מישר קמפיין סאטירי בשם "תכל'ס" המייצר סרטונים בעלי ביקורת חברתית על חברות גדולות (בתחום הסלולר, התקשורת, משחות שיניים, חשמל, פיס ועוד) וכן תופעות חברתיות שונות (כדוגמה: "תעשיית החתונות").
באוגוסט 2016 הופיע וילצ'רסקי בסדרה הקומית "שותפים" בהוט קומדי סנטרל, לצד הסטנדאפיסט חן מזרחי.
ביולי 2016 השתתף בחגיגות מיליון העוקבים בפייסבוק לתוכנית הצינור. לאחר שנפגשו עם חבר הכנסת יאיר לפיד, וילצ'רסקי והצוות עוכבו על ידי משמר הכנסת אשר החרימו את המגפון של וילצ'רסקי. וילצ'רסקי אף עוכב לחקירה במשרדו של קצין הכנסת, לאחר ששידר בפייסבוק LIVE ממסדרונות הכנסת.
בינואר 2017 החל לשדר, יחד עם הסטנדאפיסטית לאה לב, תוכנית לילה סאטירית על מאורעות השבוע ברדיו 103 FM.
במאי 2017 הופיע בתפקיד אורח בסדרה החברים של נאור.
באוקטובר 2017 השתתף בפרסום תוכנית הצנרת יחד עם גיא לרר, מישל טרוני, דניס צ'רקוב וסמיון גרפמן.
בקיץ 2019 יצא לאקרנים הסרט הקומי "בזמק", בו הופיע בתפקיד ראשי ואף היה שותף לכתיבת התסריט.
משלהי 2022 עידן הפסיק לבצע את הדמות גדי וילצ'רסקי.
גדי וילצ'רסקי > מעורבות חברתית

בספטמבר 2013 הפגין מחוץ לביתו של שר האוצר, יאיר לפיד בדרישה ללגליזציה של סמים קלים. בדומה, באפריל 2014, הוביל מחאת "השכמה" מחוץ לביתה של שרת הבריאות, יעל גרמן. וילצ'רסקי ומפגינים המחופשים לפיות ועלי קנאביס ארגנו מסיבת טראנס רועשת בשעת בוקר מוקדמת מחוץ לביתה של גרמן ודרשו ש"תתעורר".
בתחילת דצמבר 2016 הצטרף לפרויקט 'החזית' בראשות הצינור- "הגיע זמן ארדן", יחד עם גיא לרר, אורן ליבוביץ' (יושב ראש מפלגת עלה ירוק ועורך מגזין קנאביס) ונוספים, הקורא ללגליזציה של קנאביס בישראל, כחלק מהפרויקט השתתף וילצ'רסקי במיצג ה"ארדלנה", במסגרת המיצג פורסם ברשתות החברתיות כי ספינה עם קנאביס בדרכה לישראל. בהמשך התברר שהספינה הכילה צמחי מרפא חוקיים, ולא קנאביס. לאחר שוועדה מיוחדת בחנה את הנושא ובעקבות הלחץ הציבורי שנוצר, הודיע השר לביטחון פנים גלעד ארדן על שינוי מדיניות ההפללה של משתמשים בקנאביס לצריכה עצמית ועל מיקוד המאמץ בתחום ההסברה והחינוך. וילצ'רסקי אף הנחה את "הפגנת הלגליזציה" בכיכר רבין, בה נכחו אלפי משתתפים.
ביוני 2018 הפיץ סרטון נגד ברית המילה, בו אמר שהניתוח פוגע בהנאה המינית ושבנו "הולך להיות ילד שלם".
במסגרת הבחירות לכנסת העשרים ואחת שהתקיימו במרץ 2019 התמודד במקום ה-18 במפלגת זהות שלא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 בספטמבר 2019 עזב את זהות ועבר למפלגת אדום לבן של עמי פינשטיין, בה הוא הוצב במקום הרביעי, אך גם זו לא עברה את אחוז החסימה.
חיים אישיים

מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  חגית הורנשטיין, נחנקנו כבר. נחנקנו מגעגועים, באתר חיפה טיימס, ‏13 בינואר 2016
↑  עינת טורס, מיכל הוכברג, צפו: מנהיג המחאה? עידן מור הפיל אותנו בפח, באתר nrg‏, 18 בספטמבר 2011
↑  לילך דניאל, אתר תקדין, סטנדאפיסט מוכר יפצה שוטר ב-85 אלף שקל בגין פוסט שכתב בגנותו, באתר ביזפורטל, 17 בפברואר 2019
↑  גדי וילצ'רסקי הוא עכשיו מותג משקאות קנאביס בקליפורניה במגזין "קנאביס"
↑  רשימת מוצרי החברה, באתר Fly Brands
↑  בעקבות הווידוי של עידן מור: מהי הפרעת פוסט טראומה מורכבת (CPTSD)?, באתר ‏מאקו‏, 9 בינואר 2024
↑  בן בירון, ‏דרוש שותפ/ה סלב, באתר ‏מאקו‏, 10 באוגוסט 2016
↑  אלכסנדר כץ, אנשי 'הצינור' וגדי וילצ'רסקי עוכבו - והוצאו ממשכן הכנסת, באתר אייס, 26 ביולי 2016
↑  גדי וילצ'רסקי ולאה לב נוחתים ב-103FM
↑  החברים של נאור: מי קרא לגדי וילצ'רסקי מלשן?, באתר nana10‏, 25 במאי 2017
↑  "מזה הפרומו הסחי הזה"; הקדימון של רשת עוקץ את קשת, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2017
↑  גיא לרר צוחק על קשת במסגרת הפרומו החדש של הצנרת, המזבלה, 12 באוקטובר 2017
↑  עינת אוליבייר, ‏מנהיג ג'וינט ישראל: גדי וילצ'רסקי עובר לקולנוע - לסרט סטלנים, כמובן, באתר מעריב אונליין, 22 ביולי 2019
↑  אסי גל, ‏להיות גדי, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2022
↑  מגזין קנאביס, גדי וילצ’רסקי מדליק ג’וינט אצל יאיר לפיד, ‏09 בספטמבר 2013
↑  גדי וילצ'רסקי, גדי וילצ'רסקי עושה השכמה לשרת הבריאות, ‏19 באפריל 2014
↑  ‘הצינור’ פותחים חזית: שבוע מאבק נגד ארדן – בעד אי הפללה, באתר מגזין קנאביס
↑  נועה פרייס‏, ירון לונדון יריץ קמפיין בעד לגליזציה של סמים, באתר וואלה, 12 בדצמבר 2016
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏גלעד ארדן נראה שיש לך כבר פרזנטורית לבחירות הבאות, באתר מעריב אונליין, 30 בדצמבר 2016
↑  משט ‘ארדלנה’ – הסיפור המלא, מגזין קנאביס, 24 בדצמבר 2016
↑  nrg חדשות, "ארדלנה": משט הקנאביס בדרך לישראל, באתר nrg
↑  אלי שלזינגר, כך לכדה המשטרה 450 ק"ג קנאביס - שלא היו, באתר בחדרי חרדים, 22 בדצמבר 2016
↑  אבי אשכנזי‏, השר ארדן הודיע: "עוברים לאי-הפללה של צרכני סמים קלים", באתר וואלה, 26 בינואר 2017
↑  דנה ירקצי‏, אלפים הפגינו בת"א בעד לגליזציה: "ניצחנו בקרב, ממשיכים במלחמה", באתר וואלה, 5 בפברואר 2017
↑  אלפים בהפגנת הקנאביס: "די להפללה – לגליזציה עכשיו!", באתר ‏מאקו‏, 4 בפברואר 2017
↑   גדי וילצ'רסקי, סרטון  באתר יוטיוב

הצינור, גדי וילצ'רסקי יוצא בקריאה לחילונים: "אל תעשו ברית מילה לילדים שלכם", באתר nana10‏, 21 ביוני 2017
↑  מיהו כוכב הרשת שמצטרף למפלגת זהות של פייגלין, באתר "סרוגים", 3 בינואר 2019
גדי וילצ'רסקי, אוגוסט 2017, תל אביב
אוגוסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1568 צלה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1 באוקטובר 1636 (בגיל 67) צלה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  Fürstengruft 
 
אוגוסט הזקן, דוכס בראונשווייג-לינבורג (18 בנובמבר 1568 – 1 באוקטובר 1636) היה הבישוף הלותרני של רצבורג בין השנים 1610–1636 ונסיך לינבורג בין השנים 1633–1636.
ביוגרפיה

אוגוסט נולד ב-18 בנובמבר 1568 כחמישי מבין חמישה עשר ילדים והיה בנם של וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואשתו דורותיאה מדנמרק. בצעירותו היה קולונל בשירותו של הקיסר רודולף השני ולחם במסעות נגד ממלכת צרפת והאימפריה העות'מאנית. בשנת 1610 הפך אוגוסט לבישוף הלותרני של הנסיכות-בישופות של רצבורג.
כדי למנוע שאיפות תורשתיות, מועצת קתדרלת רצבורג, גוף הבחירה, התעקש שעם עלייתו לשלטון כנסיך-הגמון, התחייב אוגוסט בכתב הבחירות שלו לא להתחתן. למרות זאת הוא חי עם אילזה שמידצ'ן, פשוטת העם, ב'קשר דמוי נישואים'  והיו להם 12 ילדים; הוא בנה לה בית ליד מקום מגוריו, טירת צלה. מאוחר יותר הועלו הילדים לדרגת אצולה תחת השם פון לינבורג.
בשנת 1633 ירש אוגוסט את אחיו, כריסטיאן, שמת, כנסיך לינבורג. במהלך מלחמת שלושים השנים הוא המשיך במדיניות הנייטרליות שהחל אחיו. הוא מת בצלה ב-1 באוקטובר 1636.
הערות שוליים

↑  Christa Geckler, Die Celler Herzöge - Leben und Wirken 1371-1705, p. 73
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810599435805606  GND: 118651099  VIAF: 52482921   WorldCat (עם VIAF): 52482921
יעקב בן-תור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בפברואר 1910
 פטירה:  29 באוקטובר 2002 (בגיל 92)
 ענף מדעי:  גאולוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  סורבון  אוניברסיטת קניגסברג  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו 
 תלמידי דוקטורט:  יהודה אייל
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1955) 
 הערות:  המינרל בנתוריט, שנתגלה ב-1980 על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים, נקרא על שמו
 תרומות עיקריות
 חקר גאולוגי של ישראל,  מיפוי גאולוגי של הנגב
 
יעקב בן-תוֹר (13 בפברואר 1910 – 29 באוקטובר 2002) היה פרופסור לגאולוגיה ומנהל המכון הגיאולוגי לישראל.
ביוגרפיה

בן-תור נולד בשם קורט וִינְטֶר בשנת 1910 בקניגסברג שבגרמניה. הוא למד משפטים בעיר הולדתו, ולאחר מכן משפטים בברלין ובלשנות בסורבון שבצרפת. בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל ושינה את שמו.
לאחר עלייתו הצטרף בן-תור ליהודה פיקרד והיה מראשוני החוג לגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא נשלח מטעמו של פיקרד ללימודים בשווייץ ולמד לימודי דוקטורט בנושא סלעים וולקניים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאסר בשווייץ כמרגל גרמני, וברח חזרה לארץ ישראל. ב-1945 הוענק לו תואר דוקטור בחוג לגאולוגיה והיה לראשון בתחום לו העניקה האוניברסיטה העברית תואר דוקטור. בשנת 1949 מונה למדריך באוניברסיטה העברית. בשנת 1957 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
בן-תור כיהן כחבר אספת הנבחרים הרביעית (1944–1948) מטעם מפלגת עלייה חדשה של יוצאי גרמניה. כן כיהן בוועד הקהילה של ירושלים.
כיוון שהיה פעיל "ההגנה", גויס על ידי פרופ' ישראל דוסטרובסקי לשורות חיל המדע. בעיצומה של מלחמת העצמאות ביצע, יחד עם עקיבא פרומן ואחרים, סקר ומיפוי גאולוגי של הנגב. עבודתם נערכה לצורך איתור נפט ואורניום, אך ממצאיה התרכזו בחשיפת מרבצי הפוספטים בתמנע. על עבודתם זו זכו בן-תור ופרומן בפרס ישראל למדעי החיים לשנת ה'תשט"ו (1955).
במקביל לעבודתו בשנים אלו השלים בן-תור דוקטורט נוסף, בהצטיינות, מהסורבון. בשנת 1952 כיהן כראש המחלקה למינרולוגיה ולפטרולוגיה במכון הגיאולוגי. בן-תור כיהן בשנת 1953 כנשיאהּ של החברה הגיאולוגית הישראלית. בשנת 1954 מוּנה למנהל המכון הגאולוגי, ולימים היה גם לראש החוג לגאולוגיה באוניברסיטה העברית. לאחר מלחמת ששת הימים יצא לסיני לצורך מחקר ומיפוי. ב-1977 פרש מהאוניברסיטה העברית. לאחר מכן עבד במכון סקריפס באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
המינרל בנתוריט, שנתגלה ב-1980 על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים, נקרא על שמו.
נפטר ב-2002, הותיר אחריו את רעייתו מרים קסטנר, פרופסור במכון סקריפס, ושלושה ילדים.
בנו היה הארכאולוג אמנון בן-תור.
הערות שוליים

↑  מינויים באוניברסיטה העברית, קול העם, 17 במרץ 1949
↑  העלאות באוניברסיטה העברית, חרות, 21 במרץ 1957
↑  ועד הקהילה החדש בירושלים, דבר, 9 ביוני 1944
↑  מפעל להפקת נחושת יוקם בקרוב בסביבת אילת, מעריב, 3 בדצמבר 1952
↑  יצאו את הארץ, חרות, 11 באוקטובר 1959
↑  נחום ברנע, מסע אל אוצרות סיני, דבר, 11 ביולי 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296831405171  BnF: cb15628248s (data)  GND: 116123583  ISNI: 0000 0003 6748 5842  LCCN: n81033192  NTA: 074396919  RERO: 02-A009592593  SUDOC: 190781203  VIAF: 85144928739454441337   WorldCat (עם VIAF): 85144928739454441337 
אנשי חיל המדע ליד מצבה שהוקמה לזכר חברם פיני סלע שנרצח במסגרת עבודתו, 1951. פרופ' יעקב בן-תור עומד משמאל
שנג'ואו 15

שנג'ואו 15 (בסינית: 神舟十五号; בפין-יין: Shénzhōu 15) היא טיסת חלל סינית ששוגרה ב-29 בנובמבר 2022. בצוות היו שלושה טייקונאוטים של צבא השחרור העממי בטיסה לתחנת החלל טיאנגונג לשהייה של כחצי שנה.
המשימה כללה ביקור בתחנת החלל, פירוק חלליות מטען, פעילות חוץ-רכבית וביצוע מחקרים.
לפני השיגור חללית שימשה חללית חירום לשנג'ואו 14.
צוות

פיי ג'ונלונג - מפקד הצוות
דן צינמין‏ (Deng Qingming) - מהנדס טיסה
צ'זאן לו ‏(Zhang Lu)- מהנדס טיסה
תיאור משמימה

החללית שוגרה ב-29 בנובמבר מכן שיגור מס' LA-4 במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן בעזרת משגר מדגם צ'אנגג'נג 2F. לאחר כ-6 שעות החללית התחברה לתחנת החלל. בהמשך נפתחו הפתחים וצוות החללית עבר לתחנת החלל. באותה עת בתחנת החלל שהה צוות של חללית "שנג'ואו 14". החלה העברה מסודרת של אחריות על תחנת החלל לצוות החדש. ב-4 בדצמבר חללית "שנג'ואו 14" עם צוותה עזבו את תחנת החלל. צוות "שנג'ואו 15" החל בעבודה הסדירה.
במשך פעילות הצוות לתחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען Tianzhou-5 וצוות פעל לפירוק המטען שלה. היא עזבה את תחנת החלל בספטמבר 2023.
ב-9 בפברואר 2023 פיי ג'ונלונג וצ'זאן לו ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-7 שעות. המטרה הייתה התקנת ציודים נוספים בחלק החיצוני של מודול Mengtian.
ב-28 בפברואר 2023 פיי ג'ונלונג וצ'זאן לו ביצעו פעילות חוץ-רכבית נוספת. לא דווח על משך הפעילות ומטרתה.
ב-30 במרץ 2023 פיי ג'ונלונג וצ'זאן לו ביצעו פעילות חוץ-רכבית נוספת. לא דווח על משך הפעילות ומטרתה.
ב-15 באפריל 2023 פיי ג'ונלונג וצ'זאן לו ביצעו פעילות חוץ-רכבית נוספת. לא דווח על משך הפעילות שמהלכה הותקנו ציודים נוספים בחלק החיצוני של תחנת החלל.
ב-10 במאי לתחנת החלל שוגרה חללית מטען Tianzhou-6 שהתחברה לתחנת החלל.
ב-30 במאי לתחנת החלל הגיע חללית שנג'ואו 16. החל תהליך מסודר של העברת אחריות על תחנת החלל צוות החדש.
ב-3 ביוני חללית התנתקה מתחנת החלל ונחתה בהצלחה באזור מדבר גובי עם אותו צוות שהיה בהמראה.
הערות שוליים

| תוכנית שנג'ואו |
| --- | --- | --- |
| משימות לא מאוישות | שנג'ואו 1 • שנג'ואו 2 • שנג'ואו 3 • שנג'ואו 4 • שנג'ואו 8 |  |
| משימות מאוישות | שנג'ואו 5 • שנג'ואו 6 • שנג'ואו 7 • שנג'ואו 9 • שנג'ואו 10 • שנג'ואו 11 • שנג'ואו 12 • שנג'ואו 13 • שנג'ואו 14 • שנג'ואו 15 • שנג'ואו 16 • שנג'ואו 17 • שנג'ואו 18 |  |
מררי

ערך זה עוסק בדמות מקראית, בנו של לוי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מְרָרִי, הוא דמות מקראית, בנו השלישי של לוי בן יעקב ואחיהם של גרשון, קהת, ויוכבד. הוא מכלל 70 נפש שירדו עם יעקב למצרים.
מררי היה גם אבי אחד הפלגים המרכזיים בשבט לוי שהיה אחראי על הצד הרוחני בקרב בני ישראל בתקופת המקרא ובית שני והיו אחראים בעיקר על בנייתו של המשכן. 
בניו: מחלי ומושי.
ישנה סברה שהשם מררי הוא שם מצרי, היות ששם זה נמצא על קברים באל-עמארנה עירם של אחנתון ונפרטיטי.[דרוש מקור]
לפי פירוש שכל טוב מאת ר' מנחם בן שלמה על ספר בראשית, פרק מ"ו פסוק י"א' מקור השם הוא במילה מרות. לפי קטע בארמית מצוואת לוי שנמצא בגניזת קהיר, מררי נקרא על שם המרירות שהייתה לאביו כשכמעט מת בלידתו. לפי אותו מקור נולד בשנת 40 לחיי אביו, שמונה שנים לפני ירידת יעקב למצרים, באחד בחודש השלישי (א' בסיוון) או הרביעי (א' בתמוז).
בני מררי במדבר

במניין בני ישראל בספר במדבר, בני מררי מנו 6,200 גברים מגיל חודש ומעלה. נשיא השבט היה צוריאל בן אביחיל. עקב כך שבני מררי היו משבט לוי, הם היו ממונים על נשיאת המשכן. תפקידם היה לשאת את קרשי המשכן, הבריחים, עמודי המשכן והאדנים. מי שנשא את המשכן היו אך ורק הגברים שהיו בני שלושים עד חמישים ומספרם היה 3,200, והממונה על נשיאת המשכן היה איתמר בן אהרון הכהן, שהיה גם ממונה על בני גרשון.
עבודתם לא הייתה נשיאת כלי הקודש כמו בני קהת, לכן כאשר הנשיאים נתנו ללויים שש עגלות צב ושנים עשר שוורים לצורך נשיאת המשכן, הם קיבלו ארבע עגלות צב שנמשכו על ידי שמונה שוורים. לבני גרשון, שעבודתם הייתה קלה יותר- כי הם לא נשאו קרשים אלא יריעות, נתן משה רבנו שתי עגלות.
בחנייתם של בני ישראל במדבר, בני מררי חנו בצד צפון של המשכן, שם חנה גם דגל מחנה דן. במסעות, בני מררי נסעו יחד עם בני גרשון, כשהם נושאים את המשכן, אחרי דגל מחנה יהודה ולפני דגל מחנה ראובן.
בפרשנות החסידית

לפי רבי אלימלך מליז'נסק, מררי מרמז על צדיק שמסגף עצמו בתעניות וסיגופים מרים מרוב יראתו ופרישותו.
ראו גם

שבט לוי
מחנה ישראל (מדבר סיני)
עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
הערות שוליים

↑  שכל טוב בראשית מ"ו י"א', באתר על התורה
↑  צילום הקטע
↑  כך נראה במגילת קומראן 4Q214a וכך מסתבר שכמו שאר ילדי לוי נולד גם הוא באחד מרבעי השנה (ארבע התקופות שהן ימי זיכרון בלוח השנה במגילות קומראן)
↑  ספר במדבר, פרק ג', פסוק ל"ד.
↑  ספר במדבר, פרק ג', פסוק ל"ה.
↑  ספר במדבר, פרק ד', פסוק מ"ד.
↑  ספר במדבר, פרק ז', פסוק ח'.
↑  ספר במדבר, פרק ז', פסוק ז'.
↑  ספר במדבר, פרק ג', פסוק ל"ה ופרק ב', פסוק כ"ה.
↑  ספר במדבר, פרק י', פסוק י"ד עד פסוק י"ח.
↑  אלימלך מליז'נסק, נועם אלימלך, פרשת נשא, באתר היברובוקס.
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| המשכן וכליו |
| --- | --- | --- |
| מבנה המשכן | אוהל מועד • חצר המשכן • קרשי המשכן • יריעות המשכן • עמודי המשכן • קלעי החצר • אדני המשכן |  |
| מָסַכִים | הפרוכת • מסך פתח אוהל מועד • מסך שער החצר |  |
| כלי המשכן | ארון הברית • הכרובים • כפורת • המנורה • שולחן הפנים • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • הכיור |  |
| בגדי כהונה | מכנסיים • אבנט • כתונת • מצנפת/מגבעת • מעיל • אפוד • חושן • ציץ |  |
| נושאי המשכן | שבט לוי • גרשון • קהת • מררי |  |
| אדריכלי המשכן | בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
| אוהלי המשכן | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה להב

יהודה להב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יהודה להב (נולד בשם אישטוואן וייסלוביץ; 1930 – 4 ביולי 2010) היה עיתונאי והיסטוריון ישראלי, מומחה להיסטוריה פוליטית של מזרח- ומרכז אירופה. במשך השנים כתב בעיתונים "דבר", "על המשמר", "קול העם", "הארץ" ו"ידיעות אחרונות". כמו כן היה כתב ופרשן בקול ישראל.
ביוגרפיה

להב נולד בשנת 1930 בעיר פרשוב שבצ'כוסלובקיה, במשפחתו של רופא יהודי. כשהיה בן 12 הוא הוברח לבית סבו וסבתו בבודפשט על ידי הוריו, ושם שהה במשך רוב מלחמת העולם השנייה. לאחר מות סבו הוא עזב את הבית וצעד מזרחה לעבר כוחות הצבא האדום. כשהיה בן 14 פגש בכוחות הרוסים והצטרף אליהם כמתרגם, מכוון שדיבר צ'כית, סלובקית והונגרית. במהלך המלחמה נרצחו שני הוריו. בשנת 1949, כשהיה בן 19, עלה לארץ במסגרת השומר הצעיר והיה ממקימי קיבוץ להבות חביבה. הוא עיברת את שמו לשם הקיבוץ – "להב". בגלל אהדתו לרעיונות קומוניסטים סולק מהקיבוץ אחרי 8 שנים.
החל משנות ה-50 התחיל להיות עיתונאי פעיל בעיתונים בעלי אוריינטציה שמאלית החל מ"קול העם" וכלה ב"דבר". סקר את משפט אייכמן בשביל העיתון הקומוניסטי "קול העם". בהמשך הצטיין במיוחד בתחום ההיסטוריה הפוליטית של מזרח אירופה ומרכז אירופה באמצע המאה ה-20 ועשה עבודת דוקטורט באוניברסיטה העברית בתחום זה. עם הזמן נעשה ביקורתי כלפי הקו הבלתי מאוזן לטובת "העניין הערבי" שאומץ על ידי ברית המועצות ועל ידי רק"ח. אחרי שבשנות ה-60 יכול היה לבקר בצ'כוסלובקיה ובהונגריה במסגרת עבודתו העיתונאית. בגלל היותו ישראלי ובנוסף עקב גישתו הציונית ואהדתו ל"סוציאליזם בעל הפנים הומניים" של אלכסנדר דובצ'ק ועמיתיו בצ'כוסלובקיה ב-1968, נאסרה כניסתו להונגריה ולצ'כוסלוביקה עד שנת 1981.
בשנת 1983 השתתף במשלחת פעילי שלום ישראלים בהונגריה ונפגש שם, בין השאר, גם עם נציגים פלסטינים.
נמנה עם מקימי "האגודה לתרבות ישראל - הונגריה" ותרם להליכים שהביאו לנירמול היחסים בין הונגריה ובין ישראל.
אחרי נפילת הקומוניזם בארצות מזרח אירופה, היה בין השנים 1989 -1994 שליח של העיתונים "ידיעות אחרונות" ו"הארץ" במרכז אירופה, כשמושבו היה בבודפשט. אחרי 1994 היה שליח של העיתונים ההונגרים "נפסאסבדשאג" ו"נפסאבה" בישראל. כתב מאמרים רבים בנוגע לישראל ולמצב במזרח התיכון בעיתונות ההונגרית, הצ'כית והסלובקית וכמו כן פירש את האירועים והתהליכים שבארצות מרכז אירופה בעיתונות העברית. על ידי כך תרם ליחסים בין ישראל ובין המדינות שבאזור מרכז אירופה. היה מעורב בפולמוסים רבים עם אלו הנוטים להכחשת השואה בהונגריה ועל ידי כך הפך לשנוא על החוגים הקיצונים הגזענים בהונגריה.
הלך לעולמו בראשון לציון ביולי 2010, כשהוא בן 80. הוא ביקש לתרום את גופתו למדע.
השאיר אישה ושלושה ילדים.
ספרים

"חיים מצולקים" - ספר אוטוביוגרפי בהוצאת "גוונים",2004, (בהונגרית Sebhelyes élet בהוצאת מכבי, בודפשט, 2003)
Együttélésre ítélve על הדו-קיום - קובץ מאמרים בהונגרית
עבודות מחקר בתחום ההיסטוריה:
Soviet policy and the Transylvanian question, 1940-1946 (המדיניות הסובייטית ושאלת טרנסילבניה, 1940-1946, המרכז למחקר ברית המועצות ומזרח אירופה, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1977
The Soviet attitude towards the split in the Israeli Communist Party, 1964-1967 (הגישה הסובייטית כלפי הפיצול בתוך המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 1964-1967) הוצאת המרכז למחקר ברית המועצות ומזרח אירופה, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1980
Der Weg der Kommunistischen Partei Ungarns zur Macht (דרכה של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית אל השלטון - בגרמנית, בסדרת "סטודיה הונגריקה, המכון ההונגרי במינכן, ר. טרופניק, 1985
אותות כבוד

אות "עט הזהב" של האקדמיה לעיתונות בהונגריה.
יוחנן מרוז

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1920 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  25 באפריל 2006 (בגיל 86) ירושלים 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תפקיד:  שגריר 
 
יוחנן מרוז (Yohanan Meroz;‏ 11 באפריל 1920 – 25 באפריל 2006) היה דיפלומט ישראלי, מראשוני שירות החוץ הישראלי ושגריר ישראל בגרמניה המערבית בין השנים 1974–1981.