stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב בנאורו

| --- | --- |

נאורו
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 2016
 טרנסג'נדריות:  אין הכרה בשינוי מגדר
 שירות צבאי:  מדינה ללא צבא
 הגנה מפני אפליה:  אין הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד-מינית
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בנאורו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במדינה מאז מאי 2016. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. כמו כן, לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית.
בדירוג שלה לשנת 2017, "The Human Truth Foundation" דירגה את נאורו עבור מעמד זכויות להט"ב בשטחה במיקום ה-87. מיקומה היה דומה למדינות אחרות באוקיינוס השקט, בהן: פלאו (86), איי מרשל (88) ומיקרונזיה (90).
בשנת 2011, נאורו הצביעה בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם נלוות בהתבסס על נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
מעמד בחוק

פעילות הומוסקסואלית הופללה בנאורו בשנת 1899 בתקופה שבה האי היה תחת שלטון הקיסרות הגרמנית. בשנת 1921 האי אימץ את הקוד הפלילי של קווינסלנד (חוק הקוד הפלילי 1899) שהיה קוד פלילי בריטי שהפליל הומוסקסואליות בכל שטחי הקולוניות של האימפריה הבריטית שעבר בירושה לחוק הפשעים של נאורו לאחר קבלת העצמאות של האי ב-1968.
בינואר 2011 מתיאו בטסיואה (אנ'), שר הבריאות, המשפטים והספורט של נאורו הצהיר שהעברת חקיקה להכשרה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה נמצאת תחת "שיקול פעיל". באוקטובר 2011 ממשלת נאורו התחייבה לבטל את ההפללה הקיימת דה יורה של פעילות הומוסקסואלית. לדברי מחלקת המדינה של ארצות הברית בשנת 2012, לא היו דיווחים על העמדות לדין שהופנו נגד אזרחי להט"ב בנאורו על רקע החוק דה פקטו.
במאי 2016 הפרלמנט של נאורו (אנ') העביר את חוק הפשעים 2016 שביטל את הקוד הפלילי משנת 1899 והכשיר את קיומה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בנאורו.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות

נאורו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). סעיף 49 בחוק רישום לידות, מוות ונישואים 2017 של נאורו מכיר בנישואים הטרוסקסואלים בלבד בין זוגות מהמין השני, ומצהיר באופן מפורש כי נישואים חד-מיניים בין זוגות מהמין השני לא יהיו בעלי הכרה משפטית במדינה באומרו כי "נישואים ברפובליקה יהיו איחוד מרצון של גבר אחד ואישה אחת". סעיף 70 בחוק קובע כי "נישואים שנערכו במדינה זרה לא יוכרו כנישואים ברפובליקה אם הנישואים הם (א) בין זכר לזכר אחר (ב) בין נקבה לנקבה אחרת".
הגנה מפני אפליה

לא קיימים חוקים שמעניקים הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בנאורו. עם זאת, חוק קוד המנהיגות 2016, שהתקבל ביוני 2016, קובע כי חל איסור על "מנהיג" (נשיא, יו"ר וסגן יו"ר הפרלמנט, שר בקבינט, חבר פרלמנט, פקידים משפטיים, שגרירים, נציבי בחירות, נציב המשטרה, שופט ראשי וכו'):
"להפלות בין אנשים המשתתפים בממשלה או שמבקשים להשתתף בה בשל גיל, גזע, מוצא אתני, מגדר, מוגבלות, נטייה מינית, אמונות דתיות, מקום מוצא, אמונות או דעות פוליטיות".
תיקון לחוק ההפרעות הנפשיות משנת 2016 קובע כי "אין לראות באדם בעל הפרעה נפשית רק מסיבות שאדם זה מביע או מציג או מסרב או לא מצליח להביע או הביע או שסירב או לא הביע העדפה מינית מסוימת או נטייה מינית".
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 2016)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים:  (מאז 2016)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד-מיניים: 
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים: 
אימוץ ילד חורג בקרב זוגות חד-מיניים: 
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: מדינה ללא צבא
הכרה משפטית בשינוי מגדר: 
גישה להפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות: 
איסור על ביצוע טיפול המרה בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:
ראו גם

זכויות להט"ב
זכויות להט"ב באוקיאניה
הערות שוליים

↑  Vexen Crabtree, LGBT Rights Across the World: Which are the Best and Worst Countries?, www.humantruth.info (באנגלית)
↑  Over 80 Nations Support Statement at Human Rights Council on LGBT Rights, U.S. Mission to International Organizations in Geneva, ‏2011-03-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  São Tomé and Príncipe to legalise gay sex - PinkPaper.com, web.archive.org, ‏2011-07-15
↑  United Nations High Commissioner for Refugees, Refworld | 2012 Country Reports on Human Rights Practices - Nauru, Refworld (באנגלית)
↑  Nauru decriminalises homosexuality, RNZ, ‏2016-05-27 (ב־New Zealand English)
↑  RONLAW - Nauru's Online Legal Database - Crimes Act 2016 in force, web.archive.org, ‏2018-06-07
↑  Doherty, Ben (2016-05-29). "Nauru decriminalises homosexuality and suicide". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-05-29.
↑  BIRTHS DEATHS AND MARRIAGES REGISTRATION ACT 2017, http://ronlaw.gov.nr/
↑  Leadership Code Act 2016, www.paclii.org
↑  Mentally-disordered Persons (Amendment) Act 2016, www.paclii.org
זוזו מוסא

| --- | --- |

 לידה:  ינואר 1928 אלכסנדריה, מצרים
 פטירה:  30 ביולי 2011 (בגיל 83) חולון, ישראל
 שם לידה:  מוסא ז'וזף אלקיס
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1956–2011 (כ־55 שנים)
 עיסוק:  כנר, מנצח
 סוגה:  מוזיקה ערבית
 שפה מועדפת:  ערבית 
 כלי נגינה:  כינור
 שיתופי פעולה בולטים:  תזמורת קול ישראל בערבית
 
מוסא ז'וזף אלקיס (ינואר 1928 – 30 ביולי 2011) הידוע בכינויו זוזו מוסא, היה כנר ישראלי, מנצחה של תזמורת קול ישראל בערבית לשעבר.
תולדות חייו

מוסא אלקיס נולד בשכונת סככיני באלכסנדריה שבמצרים, למשפחה בעלת אמצעים. הוא נקרא על שם אביו, שנפטר בדיוק ביום היוולדו והוא בן 36; השם שייעד לו אביו, ז'וזף, התגלגל לכינוי "זוזו". כילד ניגן בכלי נשיפה. למד לנגן בכינור בגיל 9 לצד אחיו, שהיה תלמידו של חסיין גנאד, מנהל תזמורתה של אום כלת'ום. הוא נודע כילד פלא והופיע במועדוני לילה באלכסנדריה ובקהיר. באותה עת לא חי חיים יהודיים ואף היה צם ברמדאן עם חבריו הנגנים המוסלמים.
בנעוריו היה חבר "תזמורת היהלומים" שליוותה את עבד אל-חלים חאפז, ממנה עבר ללהקתו של כוכב הזמר המצרי עבד אל-והאב, עמו גם הופיע במספר רב של סרטים. באותה תקופה חי ברווחה כלכלית וניהל חיי בוהמה. לאחר קום מדינת ישראל החלה לגבור במצרים גישה אנטישמית, שגלשה גם למילות השירים אותם ליווה מוסא. בשנת 1956, עם התחממות גיזרת תעלת סואץ, הוציא גמאל עבד אל נאצר צו נשיאותי המגרש את כל נושאי הדרכונים הבריטיים והצרפתיים ממצרים. כך נאלץ מוסא, שהיה בעל דרכון צרפתי, לעזוב את מצרים. הוא התאחד עם אמו ואחיו, שכבר עלו לישראל לפניו.
מוסא הגיע מדירות הפאר שהיו לו בקהיר ובאלכסנדריה למעברת מחנה ישראל שליד לוד. למרות הלם המעבר, החליט מוסא להרוויח מניסיונו כמוזיקאי ועד מהרה נודע ככנר. באותה עת הצטרף לגרעין המייסד של "התזמורת הערבית של בית השידור הישראלי" (תזמורת קול ישראל בערבית), שהורכב מכמה מבכירי המוזיקאים יוצאי עיראק ומצרים, ביניהם גם נגן החליל  אלברט אליאס, והכנר פליקס מזרחי.
בשנת 1959 נשא לאשה את הזמרת והשחקנית לילית נגר, אך הנישואין לא האריכו ימים. כאשר פרש נגן העוד ומנהלה הראשון של התזמורת עזרא אהרון, תפס מוסא את מקומו. בהשפעתו עברה התזמורת מדגש עיראקי לדגש מצרי. בנוסף, מוסא שילב בתזמורת נגנים ערבים ישראלים מנצרת. עם הקמת הטלוויזיה הישראלית, דרש את שילוב התזמורת בתוכניות וקיבל תוכנית שבועית בשם "מסא אל-ח'יר".
בדרך כלל לא ניצח מוסא באופן פורמלי אלא ניגן בכינור והדריך את התזמורת. כיוון שאברהם סלמאן, נגן הקאנון העיוור, ישב בקדמת הבמה והתזמורת מאחוריו, סברו רבים מצופי הטלוויזיה שהוא-הוא זוזו מוסא.
מוסא חזר רק פעם יחידה לקהיר, סמוך לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979.
בשנת 1980 התחתן עם איידה לבית אלפסי, זמרת ילידת קזבלנקה שחיה בארצות הברית ופריז. ב-1988 החלה איידה בהליכי חזרה בתשובה ומוסא הצטרף אליה בחזרה לדת. בסוף חייו ניגן רק באירועים לציבור הדתי וכאלה שלא נשמעת בהם זמרת נשים.
ב-1993, עם צאתו לגמלאות, פורקה תזמורת קול ישראל בערבית.
הערות שוליים

↑  צבי לביא, ערב ערב, מעריב, 8 בפברואר 1971
↑  אך ראו: עולים מבריה"מ משתתפים לראשונה באירוע ג'ז מערבי, מעריב, 7 באוקטובר 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305046405171  ISNI: 0000 0004 0305 0927  VIAF: 299234998   WorldCat (עם VIAF): 299234998
וילהלם פון קטלר

| --- | --- |

תמונת פון קטלר סביב שנת 1870
 לידה:  25 בדצמבר 1811 מינסטר, הדוכסות הגדולה של ברג 
 פטירה:  13 ביולי 1877 (בגיל 65) בורגהאוזן (אנ'), הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  הקתדרלה של מיינץ 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תפקיד:  Roman Catholic Bishop of Mainz (1850–1877)  חבר הרייכסטאג של האימפריה הגרמנית  חבר האספה הלאומית של פרנקפורט  בישוף 
 מפלגה:  מפלגת המרכז הגרמנית 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית
 פרסים והוקרה:  אביר דרגה שנייה במסדר העיט האדום 
 
הברון וִילְהֶלְם אֶמַנוּאֶל פוֹן קֶטְלֶר (בגרמנית: Wilhelm Emmanuel von Ketteler‏; 25 בדצמבר 1811 – 13 ביולי 1877) היה פוליטיקאי ותאולוג קתולי גרמני שכיהן כבישוף של מיינץ (אנ'), ושנחשב בין חלוצי הסוציאליזם הנוצרי. תורתו החברתית הפכה למשפיעה במהלך תקופת האפיפיור לאו השלושה-עשר והאנציקליקה שלו Rerum novarum.
נעורים, לימודים והסמכה לכמורה

קטלר נולד במינסטר בווסטפאליה. בשנת 1828 הוא סיים את המאטורה (אנ') (בחינת הבגרות) בבריג בשווייץ הרחק מביתו. הוא למד תאולוגיה בגטינגן, ברלין, היידלברג ומינכן, והוסמך לכומר ב-1844. הוא החליט להקדיש את חייו לשמירה על המטרה של חופש הכנסייה משליטת המדינה. החלטה זו הביאה אותו להתנגשות עם השלטון האזרחי, גישה שהוא הקפיד לשמר לאורך חיים סוערים ורווי אירועים.
חוקר ופוליטיקאי

קטלר היה דווקא איש עשייה מאשר חוקר, והוא התבלט לראשונה כסגן מחוז טקלנבורג וורנדורף באספה הלאומית של פרנקפורט, תפקיד שאליו נבחר ב-1848, ושבו הפך במהרה לבולט בשל פסקנותו, ראיית הנולד שלו, האנרגיה ודיבורו הרהוט.
בישוף

בשנת 1850 הוא מונה לבישוף של מיינץ, בפקודת הוותיקן, תוך העדפתו על פני הפרופסור המהולל לאופולד שמידט מגיסן, שדעותיו הליברליות לא היו מקובלות על האפיפיור. כשנבחר, סירב קטלר לאפשר לסטודנטים לתאולוגיה בדיוקסיה שלו להשתתף בהרצאות בגיסן, ובסופו של דבר ייסד סמינר אופוזיציוני בדיוקסיה של מיינץ.
מחנך

הוא גם הקים מכונים דתיים של נזירים ונזירות, לעבודה בסוכנויות החינוך השונות שהקים, והוא עמל על הקמת בתי יתומים ובתים מוגנים. בשנת 1851 הוא ייסד את קהילת האחיות של ההשגחה האלוהית (אנ'), עם סטפני אמיליה סטארקנפלס דה לה רוש (Stephanie Amelia Starkenfels de la Roche).
השקפותיו

ב-1861 פרסם קטלר ספר על פיוס בין קתולים לפרוטסטנטים בגרמניה, "חירות, סמכות וכנסייה" (Freiheit, Autorität, und Kirche). בספר הוא הציע לייסד אגודת תפילה "לאיחוד המחודש של הנצרות". קטלר היה מיודד עם ג'ולי פון מאסוב (אנ'), אישה לותרנית מהאצולה הפרוסית, שאכן ייסדה חברת תפילה כזו.
כאשר עלתה שאלת האלטעות של האפיפיור במסגרת ועידת הוותיקן הראשונה ב-1870, הוא התנגד לפרסום הדוגמה בטענה שפרסום כזה אינו מתאים. אך לאחר הגדרת הדוגמה, הוא נכנע לצווים.
קטלר השתכנע שהדאגה לנשמותיהם של בני עדתו היא בלתי נפרדת מהצורך לדאוג לרווחתם החברתית. ב-1863 הוא אימץ את דעותיו של פרדיננד לסל ופרסם את "בעיית הפועלים והנצרות" ("Die Arbeitfrage und das Christenthum"). בוועידת הבישופים בפולדה, שהיה בין מארגניה, התייחס לחובות הכנסייה למעמד הפועלים, וקרא לרפורמות של החקיקה למען ביטחונם של הפועלים במקרה של מחלה או זקנה.
בשנת 1858 הציב קטלר אתגר נגד המדינה בחוברת שלו על זכויות הכנסייה הקתולית בגרמניה. הוא היה המתנגד החזק ביותר של המדינה ב"קולטורקאמפף (אנ')" שעורר הנסיך אוטו פון ביסמרק לאחר פרסום צווי הוותיקן, ובמידה רבה סייע לאלץ אותו מדינאי לחזור בו מההבטחה שנתן בפזיזות, לעולם לא "ללכת לקנוסה". עד כדי כך התנגד הבישוף פון קטלר לביסמרק, שבשנת 1874 אסר על הכמורה שלו לקחת חלק בחגיגת יום השנה לקרב סדאן, והכריז על הריין כ"נהר קתולי".
מוות ומורשת

הוא מת בבורגהאוזן (אנ') שבבוואריה עילית ב-1877.
במיינץ מציינים את "יום הפועלים" לכבוד הבישוף. כנסיית הלב הקדוש (Herz-Jesu-Kirche) במיינץ נבנתה לכבודו של קטלר. זן הפוקסיה "הברון דה קטלר" נקרא על שמו. אחיינו של קטלר, קלמנס פון קטלר (אנ'), היה שליח גרמניה בסין ונרצח במהלך מרד הבוקסרים.
הוא מצוטט באנציקליקה Deus caritas est של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר על תפקידו במסורת החברתית הקתולית.
ביאורים

↑  סכסוך שהתרחש בין 1872 ל-1878 בין הכנסייה הקתולית בראשות האפיפיור פיוס התשיעי לבין ממשלת פרוסיה בראשות אוטו פון ביסמרק. הנושאים העיקריים היו שליטה של כמרים בחינוך ומינויים כנסייתיים
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  1911 Encyclopædia Britannica/Ketteler, Wilhelm Emmanuel, Baron von
↑  Catholic Encyclopedia (1913)/Wilhelm Emmanuel, Baron von Ketteler
↑  Unitas, Volume 15. Society of the Atonement. 1963. p. 90.
↑  Fleischer, Manfred (1969). "Lutheran and Catholic Reunionists in the Age of Bismarck". Church History. 38 (1): 43–66. doi:10.2307/3163648. JSTOR 3163648.
↑  הערך "קֶטְלֶר, וִילְהֶלְם אֶמַנוּאֶל פוֹן" באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 594
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279736405171  PLWABN: 9810630975705606  BIBSYS: 90295100  BNE: XX1162614  BnF: cb120381697 (data)  CiNii: DA03327528  GND: 118561723  ICCU: CUBV086012  ISNI: 0000 0001 1068 2146  LCCN: n50082862  LNB: 000008149  NDL: 00954861  NKC: skuk0000673  NLA: 35507319  NLG: 144140  NTA: 073215910  RERO: 02-A003451491  SUDOC: 028572920  Trove: 978249  VcBA: 495/81845  VIAF: 66484210   WorldCat (עם VIAF): 66484210
ויקטור לוצה

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1890 Bevergern, הקיסרות הגרמנית 
 נהרג:  2 במאי 1943 (בגיל 52) פוטסדאם, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  אס אה, צבא הקיסרות הגרמנית 
 תקופת הפעילות:  מ-1912 
 דרגה:  קפטן 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 Wound Badge (1918) in Silver (ערך בלתי־ידוע)  אות הזהב המפלגתי  אזרחות כבוד של זאנקט אנדראסברג  המסדר הגרמני 
 
ויקטור לוּצֶה (בגרמנית: Viktor Lutze;‏ 28 בדצמבר 1890 – 2 במאי 1943) ראש האס-אה בגרמניה הנאצית לאחר חיסולו של ארנסט רהם ב"ליל הסכינים הארוכות". היה בדרגת רייכסלייטר במפלגה.
ביוגרפיה

בשנת 1912 התגייס לצבא הקיסרי ולחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית ונפצע קשה באחד הקרבות. לאחר כניעת גרמניה לוצה הצטרף למפלגה הנאצית והפך להיות חבר בארגון הצבאי שלה האס-אה "החולצות החומות". לוצה כיהן כראש האס-אה בהנובר ובפרוסיה המזרחית לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. בשנת 1934, לאחר שהיטלר נפטר מרהם וממאות בכירים בארגון, הוא מינה את לוצה לראש הארגון ונתן לו את דרגת ה-Stabschef (ראש המטה) המקבילה לגנרל-פלדמרשל בוורמאכט ולרייכספיהרר אס אס באס-אס. בתקופת הנהגתו של לוצה באס-אה הוא ניסה להעלות את המורל ולנסות לשחזר את ימי הזוהר של הארגון. אולם הוא לא היה רדיקלי כמו רהם ולכן נשאר בתפקידו. לוצה נהרג בתאונת דרכים ב-2 במאי 1943 בנסיעה לעיר ברלין.
ורניקלין

| --- | --- |

 שם IUPAC
 7,8,9,10-tetrahydro- 6,10-methano- 6H-pyrazino (2,3-h)(3) benzazepine
 שמות מסחריים בישראל
 צ'מפיקס
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C13H13N3 
 מסה מולרית:  211.267 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 מטבוליזם:  מוגבל (<10%)
 זמן מחצית חיים:  24 שעות
 הפרשה:  דרך הכליות (81-92%)
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, נכללת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B3 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 דרכי מתן:  דרך הפה
 מזהים
 קוד ATC:  N07BA03 
 מספר CAS:  249296-44-4
 PubChem:  170361
 ChemSpider:  4470510
 
ורניקלין (varenicline) היא תרופת המרשם הראשונה שפותחה במיוחד להפסקת עישון. התרופה פותחה על ידי חברת התרופות Pfizer. בישראל נמכרה בשם המסחרי צ'מפיקס (Champix) והיא נקראת בארצות הברית בשם המסחרי Chantix.
פעלותו של ורניקלין על קולטני הניקוטין דומים לזו של החומר הדומה מבחינה מבנית ציטיסין, אלקלואיד הנמצא בצמח לַבּוֹרְנוּם (אנ').
ביוני 2021 חברת פייזר הודיעה שהיא מפסיקה את שיווקה של התרופה בגלל הימצאות של רמות גבוהות של ניטרוזאמינים בעלי פוטנציאל מסרטן בתרופה.  מאז התרופה הפכה ללא זמינה במדינות רבות. נכון להיום התרופה לא חזרה לשיווק.
מנגנון פעולה

החומר הפעיל בתרופה, הוורניקלין (varenicline) מתקשר במוח לרצפטורים לאצטילכולין, אליהם ניקשר גם הניקוטין שבסיגריות וגורם לתחושת ההנאה וההתמכרות. בהיות הוורניקלין רגש (אגוניסט) חלקי ולא מלא לקולטנים לאצטיל כולין מסוג אלפא-4-ביתא-2, הוורניקלין (צ'מפיקס) גם חוסם קולטנים אלו וגם מאפשר שחרור של הדופמין1,2, בכמות מבוקרת. בכך הן נמנעת תחושת ההנאה שנלווית לעישון ומצטמצמים תסמיני הגמילה, לרבות התשוקה לחזור לעשן.
הקישור המתחרה מפחית את יכולת הניקוטין להיקשר ולגרות את מערכת המזולימבית של דופאמין, באופן הדומה לפעולת הבופרנורפין בטיפול בהתמכרות לאופיואודים.
התמדה בטיפול לאורך 12–24 שבועות מקטינה את הסיכויים לשוב ולעשן. במנגנון זה, התרופה עשויה לסייע לאנשים להפסיק לעשן ובכך מקטינה את נזקי העישון. ורניקלין, מאושרת על ידי משרד הבריאות הישראלי, ה-FDA (מנְהל המזון והתרופות האמריקאי) וה-EMA (הסוכנות האירופית לתרופות).
התוויה ויעילות

התרופה מותווית (מוצעת לשימוש) כעזר להפסקת עישון לחולים במחלת העישון (מעשנים). יש להשתמש בתרופה, על פי עצת הרופא, במשך 12–24 שבועות. במחקרים רפואיים מדעיים השוואתיים, הוורניקלין נמצא יעיל יותר מתרופות אחרות שאושרו לשימוש. התרופה הומלצה כקו טיפולי ראשון, לחולים מתאימים, לטיפול בהפסקת העישון בהנחיות הרפואיות האמריקאיות והבריטיות. התרופה לא נבדקה באנשים מתחת גיל 18, נשים בהריון ונשים מיניקות ולכן אין להשתמש בתרופה בקבוצות אלו.
סילוק התרופה מהגוף:
רוב החומר הפעיל של התרופה מסולק דרך הכליות (92-93%) ומיעוטה מעובד ומסולק בכבד. זמן מחצית החיים (חצי מזמן השהיה) של התרופה בגוף הוא 24 שעות4. התרופה אינה ממכרת.
תופעות לוואי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תופעת הלואי השכיחה ביותר היא בחילה, ניתן להימנע או להפחית תופעת לוואי זו באמצעות נטילת התרופה לאחר האוכל ועם כוס מים מלאה. תופעות הלוואי הפחות שכיחות כוללות: כאב ראש, הפרעות בשינה וזכירת חלומות. תופעות לואי נדירות כוללות: שינויים בטעם, הקאה, כאב בטן, נפיחות בטן ועצירות5.
ב-1 ביולי 2009, חייב מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) הוספת אזהרה מיוחדת על אריזת התרופה. האזהרה נוגעת לתופעות לוואי לנטילת התרופה כגון שינויים בהתנהגות, דיכאון ומחשבות אובדניות.
ב 1 באוקטובר 2009 התפרסמה עבודה רטרוספקטיבית (קוהורט) בעיתון ה British Medical Journal. באותה עבודה הושוו אוכלוסיות חולים אשר טופלו בוורניקלין, בופרופיון או תחליפי ניקוטין. לא נמצאה עליה בדיכאון או נטיות אבדניות באף קבוצה. חולשת העבודה הזו בכך שהיא רטרוספקטיבית ובכך שהיות שהתופעות הללו נחשבות נדירות, כך שייתכן שהיא לא הייתה עם עוצמה מספקת להוכיח את מה שרצו החוקרים למצוא.
בשנת 2016 הסירה FDA את אזהרת ה black box על האריזה של ורניקלין. לאותם המטופלים ששמו לב לשינויים במצב הרוח, בהתנהגות או בחשיבה הומלץ להפסיק את התרופה.
דרכי הטיפול

המטופל בוחר תאריך להפסקת העישון. תאריך זה צריך להיות בין היום השמיני ליום ה-14 של נטילת התרופה. כלומר הטיפול מתחיל 1–2 שבועות לפני התאריך שנקבע להספקת העישון. הוא נמשך 12 שבועות, וניתן להאריך אותו לפעמים לעוד 12 שבועות. המינון המומלץ הוא כדלהלן:
במקרה כישלון אין צורך בעלייה במינון.
היסטוריה

בעבר האלקלואיד ציטיזין (ידוע משנת 1818 ובודד בשנת 1865) מן הצמחים Cytisus Laburnum, הדומה מבנית לניקוטין, הוצע בתחילת המאה ה-20 כתחליף לניקוטין שבטבק. הצמח גדל בעיקר בדרום אירופה ובמרכזה והחומר ציטיזין שימש כתחליף לעישון טבק בימי מלחמת העולם השנייה על ידי חיילים גרמנים וסובייטים. מכאן ניסו מכאן הרעיון להשתמש בציטיזין להפסקת עישון בכמה ארצות במזרח אירופה - למשל ב-1964 בבולגריה. על רקע חקר אנלוגים של ציטיסין נתגלה בחברת פייזר החומר ורניקלין.
הערות שוליים

↑  סוכנות רויטר על ריקול של התרופה ורניקלין
↑  FDA requires Chantix, Zyban to have warning
↑  Gunnell D, Irvine D, Wise L, Davies C, Martin RM. Varenicline and suicidal behaviour: a cohort study based on data from the General Practice Research Database. BMJ. 2009 Oct 1;339 PMID 19797344
↑  Chloe J. Jordan and Zheng-Xiong XiDiscovery and development of varenicline for smoking cessation Expert Opin Drug Discov. 2018 Jul; 13(7): 671–683.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חובת הגוף

חובת הגוף היא מצווה שהיא חובה על האדם ללא קשור ותלות במקום הימצאו, וחלה עליו בין אם נמצא בארץ ישראל או בחוץ לארץ. זאת בניגוד למצוות שהן 'חובת הקרקע' (ובלשון המשנה: מצוות התלויות בארץ) שהן מצוות שחיובן חל רק בארץ ישראל.
חיוב זה נלמד ממידת דבר הלמד מעניינו, שהיא אחת מי"ג מידות של רבי ישמעאל שבהן התורה נדרשת.
דוגמאות

רוב התרי"ג מצוות הן חובת הגוף כגון כיבוד אב ואם, הנחת תפילין ושמירת שבת. אף במצוות לא תעשה ישנן מצוות ששייכות לכלל זה; כגון איסור עריות, הימנעות מאכילת בהמה טרפה ואיסור סירוס אברי המין ועוד רבים שאינם 'תלויים בארץ' וחיובם הוא בכל מקום.
דוגמאות > מקור בתלמוד

בתלמוד הובא דין זה בשם רב יהודה, שאמר שישנו חיוב על כל יהודי שגר בחוצה לארץ לשמור על כל המצוות שהן חובת הגוף שנמצאים בתורה:
אמר רב יהודה..יכול כל המצות כולן לא יהו נוהגים אלא בארץ? תלמוד לומר ”כָּל הַיָּמִים אֲשֶׁר אַתֶּם חַיִּים עַל הָאֲדָמָה” (דברים יב א) אי כל הימים יכול יהו נוהגים בין בארץ בין בחוצה לארץ -תלמוד לומר ” בָּאָרֶץ” (דברים יב א), אחר שריבה הכתוב ומיעט צא ולמד ממה שאמור בעניין ”אַבֵּד תְּאַבְּדוּן אֶת כָּל הַמְּקֹמוֹת אֲשֶׁר עָבְדוּ שָׁם...” (דברים יב ב) מה עבודת כוכבים מיוחדת שהיא חובת הגוף ונוהגת בין בארץ בין בחוץ לארץ אף כל שהיא חובת הגוף נוהגת בין בארץ בין בחוצה לארץ
הערות שוליים

↑  רש"י בספר ויקרא, פרק כ"ב, פסוק כ"ד.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וספה ספרינט

| --- | --- |

Vespa Sprint
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Vespa 150 Sprint
 יצרן:  פיאג'ו
 שנות ייצור:  1962 – 1979
 יחידות שיוצרו:  339,178
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Vespa GL 150 (VLA)
 מודל אחריו:  וספה T5 
 סיווג:  קטנוע
 מרכב:  וספה
 אורך:  1,770 מ"מ
 רוחב:  670 מ"מ
 גובה:  1,004.5 מ"מ
 משקל:  90-89 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  1,200 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, 150 סמ"ק המפיק 6.25 כ"ס ב-5,000 סל"ד (יוצר בין השנים 1965–1962)  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, 150 סמ"ק המפיק 7.1 כ"ס ב-5,000 סל"ד (יוצר בין השנים 1974–1965)  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, 150 סמ"ק המפיק 8.0 כ"ס ב-5,000 סל"ד (יוצר בין השנים 1979–1969)
 הילוכים:  4 הילוכים
 מהירות מרבית:  88 קמ"ש (מנוע 150 סמ"ק המפיק 6.25 כ"ס)  94 ק"מ (מנוע 150 סמ"ק, המפיק 7.1 כ"ס)  97 ק"מ (מנוע 150 סמ"ק, המפיק 8.0 כ"ס)
 
וספה ספרינט (באיטלקית: Vespa Sprint, קרויה גם: Vespa 150 Sprint) היא סדרת קטנועים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1962–1979.
דגמים

"Vespa 150 GL", שלדה: "VLA1T", יוצר בין השנים 1962 – 1965, יוצרו 119,546 יחידות.
"Vespa 150 Sprint", שלדה: "VLB1T", יוצר בין השנים 1965 – 1974, יוצרו 1,522 יחידות.
"Vespa 150 Sprint Veloce", שלדה: "VLB1T", יוצר בין השנים 1969 – 1979, יוצרו 218,110 יחידות.
ממאפייני "וספה קוזה"

יוצרו 339,178 יחידות.
מנוע  חד צילינדר עם חלוקה סיבובית, מנוע קירור אוויר.
מאייד מתוצרת "DelLorto" סוג מאייד "DelLorto SI 20/17 " עבור דגמי "ספרינט", סוג מאייד "SI 20/20" עבור דגמי "Sprint Veloce".
קיבולת מכל דלק - 7.7 ליטר.
צריכת דלק - 1 ליטר לכל 45 ק"מ מתערובת 2 פעימות 2%.
אספקת חשמל 6 וולט באמצעות גלגל תנופה מגנטי.
הצתה על ידי סליל חיצוני.
תיבת הילוכים ישירה עם 4 מהירות. מצמד דיסק באמבט שמן.
מתלים קדמיים ואחוריים עם קפיצי סליל ובולמי זעזועים הידראוליים כפוליים.
בלמים - בלמי תוף בשני הגלגלים.
גלגל רזרבי להחלפה.
תמונות

דגם "וספה ספרינט"
דגם "וספה ספרינט"
דגם "וספה ספרינט"
דגם "וספה ספרינט", שנת 1966
דגם "וספה ספרינט", שנת 1966
דגם "וספה ספרינט" - מבט ללוח מחוונים
ראו גם

קטנוע
וספה
וספה GTS
וספה T5
וספה קוזה
הערות שוליים

↑  היסטורית קטנועי "וספה" vespa.com/en_EN/Heritage
↑  Leardi, Roberto; Frisinghelli, Luigi; Notari, Giorgio (2000). Vespa Tecnica Volume 3. Fornacette, Italy: CLD. pp. 186–187. ISBN 978-88-87748-19-2.
↑  "וספה ספרינט" - תמונות pinterest.com/vespabulgaria/vespa-sprint
זבזדה (מודול)

תיאור המודול
זבזדה (ברוסית:Звезда, כוכב) - מודול שלישי של תחנת החלל הבין-לאומית. הוא נבנה ברוסיה. מודול שוגר לחלל בשנת 2000.
תיאור המודול

תכנון המודול החל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 והוא היה אמור להיות מודול בסיסי של תחנת החלל מיר 2 שבוטלה. בשנת 1993 הוחלט להסב אותו למודול של תחנת החלל הבין-לאומית. התכנון העקרוני לבנייה בוצעו בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה. בהמשך הבנייה הועברה למפעל של מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל.
מודול תומך בשהייה של צוות שכולל 3 אנשים. כמו כן הוא צויד ב-4 תאי עגינה. מודול כולל 4 יחידות - יחידת מעבר, יחידת פעילות, יחידת ביניים ויחידת מערכות. נפח המודול הוא כ-75 מ"ק מהם 46.7 מתאימים לשהיית הצוות. בחלק החיצוני הותקן פאנל סולארי שמספק 13.8 קוו"ט ובחלק הפנימי סוללות מצברים. ביחידת מערכות הותקנו מדחפים.
השיגור בוצע ב-12 ביולי 2000 מכן שיגור מס' 81 בעזרת משגר מדגם פרוטון. ב-26 ביולי הוא חובר לתא עגינה במודול זאריה. באותה עת תחנת החלל הבין-לאומית הייתה לא מאוישת. בספטמבר הגיע מעבורת החלל אטלנטיס במשימה STS-106 בפיקוד טרנס וילקאט. הם התחילו בחיבור המודול למערכות תחנת החלל במודולים אחרים. יורי מלנצ'נקו ואדוארד לו במהלך פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-6 שעות חיברו כבלי חשמל, כבלי תקשורת וכבלי פיקוד. ב-12 בספטמבר הם לראשונה נכנסו בתוך המודול.
לאחר העגת משלחות קבועות לתחנת החלל, מודול היה מאוכלס וסיפק שירותי תמיכה למערכות תחנת החלל, אספקת חשמל, עיבור נתונים ובקרת גובה. בהמשך חלק מהתפקידים הועברו למודולים אחרים.
בשנת 2007 מדחפי המודול הופעלו לשינוי גובה מסלול של תחנת החלל.