stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלה בראט
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967).
לקסיקון אמנות 1. A-K (בודפשט, 1935)
נקודת שם
עשרים מבנים חשובים בבודפשט, שתוכנן על ידי אדריכלים יהודים הונגרים (mazsihisz.hu)
הערות שוליים

↑  "Barát Ármin halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 102/1937. folyószáma alatt".
↑  "Barát Árminné Róth Julianna halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 163/1939. folyószáma alatt".
↑  "Róth Albertné Wippler Eliz gyászjelentése (1909, Temesvár)".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7954 6639  LCCN: no2019183249  VIAF: 121391516   WorldCat (עם VIAF): 121391516
בולבול אפריקאי

| בולבול אפריקאי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: בולבוליים
סוג:: בולבול
מין:: בולבול אפריקאי
שם מדעי
 Pycnonotus barbatus ‏דפונטיין, 1789
תחום תפוצה


Pycnonotus barbatus barbatus
בּוּלְבּוּל אַפְרִיקָאִי (שם מדעי: Pycnonotus barbatus) הוא מין של ציפור שיר מהסוג בולבול החי בעיקר באפריקה אך ניתן למצוא אותו גם בספרד. נקרא גם בולבול שחור עיניים ובולבול גנים מצוי.
תיאור

מקורו קצר למדי, וישר. מקורו, רגליו וכפות רגליו שחורים. עיניו בצבע חום כהה וטבעת עיניו כהה ולא נראית גלויה לעין, תחתית זנבם לבנה או צהובה. שירתם מורכבת משריקות מלודיות. אורכו 18–19 ס"מ, מוטות כנפיו 26.5-31 ס"מ ומשקלו 26–41 גרם.
גידול

בולבול זה נפוץ ביותר באפריקה (כשמו). הוא חי ביערות, שיחים הנמצאים על החוף, שולי יער, שיחים הנמצאים בנהרות, וכן בסביבת חקלאות. הוא מצוי גם בשיחים אקזוטיים, גנים ופארקים.
קן מין זה בכל אורך השנה מצוי באזורים הטרופיים ביותר. הקן נוקשה למדי, עבה המוקף בחומה בצורת כוס. הוא ממוקם בתוך הצמחייה מכוסה בעלים של עץ קטן או שיח. במרבית המקרים נקבה מטילה 2–3 ביצים, אשר בוקעות לאחר 12–14 ימים.
התנהגות

בולבול זה אינו מפחד מהאדם. הוא נראה בדרך כלל בזוגות או בקבוצות קטנות. זהו עוף בולט, הנוטה לשבת בחלק העליון של השיח. בדומה לבולבולים אחרים, הם ציפורים פעילים ורועשים. בתעופה הוא מקפץ, כמו נקר.
תזונה

בולבול זה ניזון מפירות, צוף, וחרקים.
הערות שוליים

↑  בולבול אפריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הדין האירופי לצדק

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מאפיינים
 שטח שיפוט:  איטליה, בלגיה, גרמניה, הולנד, לוקסמבורג, צרפת, אירלנד, דנמרק, יוון, ספרד, פורטוגל, אוסטריה, שוודיה, פינלנד, אסטוניה, הונגריה, לטביה, ליטא, מלטה, סלובניה, סלובקיה, פולין, צ'כיה, קפריסין, בולגריה, רומניה, קרואטיה
 מדינה:  האיחוד האירופי האיחוד האירופי
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1952–הווה (כ־72 שנים) 
 שופטים
 נשיא:  קון לנארץ
 מספר שופטים:  27
 גאוגרפיה
 קואורדינטות:  49°37′17″N 6°08′28″E﻿ / ﻿49.621388888889°N 6.1411111111111°E﻿ / 49.621388888889; 6.1411111111111
 he
 
בית הדין האירופי לצדק (ECJ, בצרפתית: Cour de Justice européenne), המוכר רשמית בתור בית המשפט לצדק, הוא בית המשפט העליון של האיחוד האירופי בענייני דיני האיחוד האירופי. כחלק מבית המשפט לצדק של האיחוד האירופי, מוטל עליו לפרש את חוק האיחוד האירופי ולהבטיח את יישומו השוויוני בכל 27 המדינות החברות באיחוד האירופי (איטליה, בלגיה, גרמניה, הולנד, לוקסמבורג, צרפת, אירלנד, דנמרק, יוון, ספרד, פורטוגל, אוסטריה, שוודיה, פינלנד, אסטוניה, הונגריה, לטביה, ליטא, מלטה, סלובניה, סלובקיה, פולין, צ'כיה, קפריסין, בולגריה, רומניה, קרואטיה ובעבר גם הממלכה המאוחדת בין השנים 1973-2020), על פי סעיף 263 לאמנה לתפקוד האיחוד האירופי (TFEU).
בית המשפט הוקם בשנת 1952, וממוקם בלוקסמבורג. הוא מורכב משופט אחד לכל מדינה חברה אם כי בדרך כלל הוא דן בתיקים בהרכבים של שלושה, חמישה או חמישה עשר שופטים. בית המשפט מובל על ידי הנשיא קון לנארץ מאז 2015.
בית הדין האירופי לצדק הוא בית המשפט העליון של האיחוד האירופי בענייני דיני האיחוד, אך לא החוק הלאומי. לא ניתן לערער על החלטות בתי משפט לאומיים בביה"ד, אלא בהפניית שאלות על ידי בתי משפט לאומיים על דיני האיחוד האירופי לבג"ץ. עם זאת, בסופו של דבר על בית הדין הארצי להחיל את הפרשנות המתקבלת על עובדות כל מקרה נתון. אמנם, רק בתי משפט לערעור סופי מחויבים להפנות שאלה של חוק האיחוד האירופי כאשר נידונים אליו. האמנות מקנות לבית המשפט את הסמכות ליישום עקבי של חוק האיחוד האירופי בכל רחבי האיחוד.
בית המשפט פועל גם כבורר בין מוסדות האיחוד האירופי ויכול לבטל את זכויותיו החוקיות של האחרון אם הוא פועל מחוץ לסמכויותיו.
היסטוריה

בית המשפט הוקם בשנת 1952, על ידי אמנת פריז (1951) כחלק מקהילת הפחם והפלדה האירופית. בית המשפט הוקם עם שבעה שופטים, המאפשרים ייצוג של כל אחת משש המדינות החברות בזמנו והן מספר אי זוגי של שופטים במקרה של שוויון. במהלך הקמתו, מונה שופט אחד מכל מדינה חברה והמושב השביעי התחלף בין "המדינות החברות הגדולות" (גרמניה המערבית, צרפת ואיטליה). הוא הפך למוסד של שתי קהילות נוספות ב-1957 כאשר הקהילה הכלכלית האירופית (EEC) וסוכנות האטום האירופית (Euratom) נוצרו, וחלקו את אותם בתי משפט עם קהילת הפחם והפלדה האירופית.
אמנת מאסטריכט אושרה בשנת 1993, ויצרה את האיחוד האירופי. שמו של בית המשפט לא השתנה בניגוד למוסדות האחרים מטעמו. כוחו של בית המשפט היה בעמוד הקהילה (העמוד הראשון). בית המשפט עלה לשלטון בשנת 1997, עם חתימת אמנת אמסטרדם. נושאים מתוכה מעמודה השלישי הועברו לעמוד הראשון. בעבר, סוגיות אלה הוסדרו בין המדינות החברות.
לאחר כניסתה של אמנת ליסבון לתוקף ב-1 בדצמבר 2009, שונה שמו הרשמי של בית הדין של בית המשפט מ-"בית המשפט לצדק של הקהילות האירופיות" ל-"בית המשפט לצדק", אם כי באנגלית עדיין המקובל ביותר להתייחס לבית המשפט כ-"בית הדין האירופי לצדק". בית המשפט קמא שונה לשם "בית המשפט הכללי", והמונח "בית המשפט לצדק של האיחוד האירופי" מציין כעת רשמית את שתי הערכאות, לצד בתי הדין המיוחדים שלו, יחד.
הרכב > שופטים

בית הדין לצדק כולל 27 שופטים הנעזרים ב-11 פרקליטים. השופטים והסנגורים הכלליים ממונים בהסכמה משותפת של ממשלות המדינות החברות ומכהנים בתפקיד לתקופה מתחדשת של שש שנים. האמנות מחייבות את בחירתם ממומחים משפטיים אשר עצמאותם "מעל לכל ספק" ובעלי הכישורים הנדרשים למינוי למשרדי השיפוט הגבוהים ביותר בארצותיהם, או בעלי יכולת מוכרת. בפועל, כל מדינה חברה מציינת שופט אשר מועמדותו מאושרת על ידי כל המדינות החברות הנוספות.
הרכב > נשיא

נשיא בית המשפט לצדק נבחר על ידי השופטים לתקופת כהונה מחודשת של שלוש שנים. הנשיא עומד בראש דיונים, ומנחה הן את העסקים השיפוטיים והן את המינהל (למשל לוח הזמנים של בית המשפט ושל הלשכה הגדולה). כמו כן, הוא מייעד תיקים לבחינות וממנה את השופט לדיווחים (שופטים מדווחים). המועצה רשאית גם למנות עוזרי דוחות שיסייעו לנשיא בבקשות לצעדים זמניים וכדי לסייע לדוחות בביצוע תפקידם.
| # | טווח | נשיא | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1952–1958 | מסימו פילוטי | איטליה איטליה |
| 2 | 1958–1964 | אנדראס מתיאס דונר | הולנד הולנד |
| 3 | 1964–1967 | צ'ארלס ליאון האמס | לוקסמבורג לוקסמבורג |
| 4 | 1967–1976 | רוברט לקורט | צרפת צרפת |
| 5 | 1976–1980 | האנס קוטשר | גרמניה גרמניה |
| 6 | 1980–1984 | חוסה מרטנס דה וילמרס | בלגיה בלגיה |
| 7 | 1984–1988 | ג'ון מקנזי-סטיוארט | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |
| 8 | 1988–1994 | אולה דו | דנמרק דנמרק |
| 9 | 1994–2003 | גיל קרלוס רודריגס איגלסיאס | ספרד ספרד |
| 10 | 2003–2015 | וסיליוס סקוריס | יוון יוון |
| 11 | 2015–הווה | קון לנארץ | בלגיה בלגיה |
הרכב > סגן נשיא

תפקיד סגן הנשיא נוצר על ידי תיקונים בחוק בית הדין האירופי לצדק בשנת 2012. חובתו של סגן הנשיא היא לסייע לנשיא במילוי תפקידו ולקחת את מקומו של הנשיא כאשר הוא מנוע מלהשתתף בו או כשמשרדו פנוי. בשנת 2012 הפך השופט קון לנרץ מבלגיה לשופט הראשון שמילא את תפקידיו של סגן נשיא בית הדין. כמו נשיא בית הדין האירופי לצדק, סגן הנשיא נבחר על ידי חברי בית המשפט לתקופה של שלוש שנים.
| # | טווח | סגן נשיא | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2012–2015 | קון לנארץ | בלגיה בלגיה |
| 2 | 2018-2015 | אנטוניו טיזאנו | איטליה איטליה |
| 3 | 2018-הווה | רוסאריו סילבה דה לפוארטה | ספרד ספרד |
הרכב > יועצים כללים

השופטים נעזרים באחד עשר יועצים כלליים, אשר המועצה יכולה להגדיל את מספרם אם בית המשפט יבקש זאת. הפרקליטות הכללית אחראיות להציג חוות דעת משפטית על המקרים שהוקצו להם. הם יכולים לחקור את הצדדים המעורבים ואז לתת את דעתם על פתרון משפטי לתיק לפני שהשופטים ידונו ויתנו את פסק דינם. הכוונה מאחורי הצירוף של היועציים הכלליים היא לספק חוות דעת עצמאיות וחסרות פניות בנוגע לתיקי בית המשפט. בשונה מפסקי הדין של בית המשפט, חוות הדעת בכתבה של הפרקליטות הכלליות הן יצירות של מחבר יחיד, ולכן הן בדרך כלל קריאות יותר ועוסקות בסוגיות המשפטיות באופן מקיף יותר מאשר בית המשפט, המוגבל לנושאים הספציפיים העומדים על הפרק.
חוות הדעת של היועצים הכלליים מייעצות ואינן מחייבות את בית המשפט, אך הן משפיעות מאוד וניתנות לפיהן ברוב המקרים. במחקר שנערך ב-2016, ארבולה ומאוריסיו מדדו את השפעתו של היועץ הכללי על פסקי הדין של בית המשפט, אשר הראה כי בסבירות הגבוהה ביותר בית המשפט יביא תוצאה מסוימת אם זו הייתה דעתו של היועץ הכללי. החל משנת 2003, היועצים הכלליים נדרשים לתת חוות דעת רק אם בית המשפט סבור שהמקרה מעלה נקודת חוק חדשה. על פי סעיף 255 לאמנה על תפקוד האיחוד האירופי השופטים והיועצים הכלליים ממונים בהסכמה משותפת של ממשלות המדינות החברות לאחר התייעצות עם צוות האחראי על הערכת התאמת המועמדים.
הרכב > רשם

הרשם הוא המנהל הראשי של בית המשפט אשר מנהל מחלקות בסמכותו של נשיא בית המשפט. בית המשפט רשאי גם למנות עוזר רשם אחד או יותר אשר עוזרים לבית המשפט, ללשכות, לנשיא ולשופטים בכל תפקידם הרשמי. עוזרים הרשמים אחראים על הרישום וכן על קבלת, מסירה ואחזקת מסמכים וכתבי טענות שנרשמו בפנקס שאותו יזם הנשיא. הם מוגדרים כשומרי החותמות ואחראיים על הארכיונים והפרסומים של בית המשפט.
הרשם אחראי על ניהול בית המשפט, על ניהולו הכספי ועל חשבונותיו. פעולת בית המשפט נתונה בידי פקידים ומשרתים אחרים האחראים כלפי הרשם בסמכות הנשיא. בית המשפט מנהל תשתית משלו הכוללת את מנהלת התרגום, שהעסיקה נכון לשנת 2012 כ-44.7% מצוות המוסד.
הרכב > תאים

בית המשפט יכול לשבת בישיבת מליאה, כלשכה גדולה המונה חמישה עשר שופטים (כולל הנשיא וסגנו), או בתאים של שלושה או חמישה שופטים. ישיבות מליאה כיום נדירות מאוד, ובית המשפט יושב בעיקר בתאים של שלושה או חמישה שופטים. כל לשכה בוחרת נשיא משלה שנבחר לתקופה של שלוש שנים במקרה של לשכות חמשת שופטים או שנה אחת במקרה של תאי שלושה שופטים.
בית המשפט נדרש לשבת בבית משפט בהרכב מלא במקרים חריגים הקבועים באמנות. בית המשפט רשאי גם להחליט לשבת במלואו, אם הסוגיות שהועלו נחשבות לחשיבות יוצאת דופן. ישיבה בתור לשכה גדולה היא שכיחה יותר ויכולה לקרות כאשר מדינה חברה או מוסד איחוד, שהוא צד להליכים מסוימים, מבקש זאת, או במקרים מורכבים או חשובים במיוחד. בית המשפט פועל כגוף קולגיאלי, ההחלטות הן של בית המשפט ולא של שופטים בודדים ולא ניתנות חוות דעת של מיעוטים ואכן קיומה של החלטת רוב ולא פה אחד אינה מדווחת לעולם.
סמכות והליכים

סמכותו של בית הדין מחייבת את כל המדינות החברות באיחוד האירופי. לבית הדין סמכות מחייבת ייחודית במשפט הבינלאומי המצביעה על כך כי למשפט האירופי עליונות על משפטן של המדינות החברות באיחוד.
סמכותו של בית הדין האירופי באה לידי ביטוי בשלושה תחומים עיקריים:
הליך הבקשה להכרעה מקדמית: זהו המקור למרבית ההליכים בבית הדין. המקור של הליך זה הוא בבתי משפט המדינתיים אשר פונים לבית הדין כדי שיכריע בסוגיה משפטית הקשורה במשפט האיחוד שטרם הוכרעה וזאת על פי סעיף 267 של האמנה על תפקוד האיחוד האירופי (TFEU). סעיף זה מאפשר לבית הדין להבטיח שהנורמות של משפט האיחוד האירופי יחדרו למערכות המשפט המדינתיות בהתאם לדוקטרינת התחולה הישירה, באופן שהפרשנות המשפטית תהיה אחידה בכל רחבי הקהילה. לאחר שבית המשפט פסק את פסיקתו, והתווה את ההיגיון הכללי, חוזר העניין להכרעתו הסופית של בית המשפט המדינתי עליו מוטלת מלאכת כתיבת פסק דין המתייחס למקרה שלפניו. באופן זה, נמנעת התנגשות ישירה בין פסיקת בית המשפט האירופי לבין ממשלות המדינות החברות, אשר ממילא מחויבות לפעול על פי פסיקת בתי המשפט שלהן עצמן.
תביעות כנגד מדינות חברות על אי-מילוי התחייבות על-פי האמנה: במסגרת סמכות זאת מוסמך בית הדין להחליט אם מדינה החברה באיחוד מילאה את התחייבויותיה על פי הדין של האיחוד. לפני שנציבות מביאה את המקרה לשיפוטו של בית הדין, היא מיידעת את המדינה החברה ומאפשרת לה להגיש את תגובתה כנגד התלונה שהוגשה לגביה. אם המדינה החברה לא מתקנת את הטעון תיקון, אזי הנציבות האירופית או מדינה חברה אחרת מביאה את המקרה לשיפוטו של בית הדין. אם בית הדין פוסק, כי המדינה מחויבת לבצע דבר מה הוא מוציא צו לעשות כן מיידית. אם לאחר זמן מתברר, כי המדינה החברה באיחוד לא ביצעה את החיוב שהוטל עליה, רשאי בית הדין להורות כי המדינה תשלם קנס.
קטגוריה נוספת של פעילות בית הדין היא תביעות שניתן להגדירן כתביעות "מעין חוקתיות": בית הדין יכול לבקר את חוקיותן של פעולות מוסדות האיחוד כגון המועצה והנציבות, לרבות תקנות, הנחיות והחלטות. במקרה של חריגה מסמכות, הפרה של דרישה פרוצדורלית חיונית, הפרת האמנה, או שימוש לרעה בסמכות יכול בית הדין להכריז על ביטולן של הפעולות המשפטיות שנמצאו כבלתי חוקיות.
סמכות נוספת של בית הדין היא כבית משפט לערעורים הבוחן את החלטותיו של בית הדין בערכאה ראשונה (Court of First Instance) של האיחוד.
פסקי דין בולטים

בספטמבר 2017, קבע בית הדין כי גירושים חד-צדדיים הנהוגים על ידי השריעה, לא יזכו להכרה באירופה. השופטים מצאו כי על פי חוקי השריעה, לאשה ולגבר אין גישה שווה לבקשת גירושים, דבר המפר את חוקי האיחוד האירופי. התיק בו דנו השופטים עסק בזוג נשוי אשר מחזיק הן באזרחות גרמנית והן באזרחות סורית.
באוקטובר 2020, פסק בית הדין כי שינויים שעשתה הונגריה בחקיקה הנוגעת להשכלה גבוהה אינם עולים בקנה אחד עם המשפט האירופי. שינויי החקיקה אילצו בפועל את האוניברסיטה המרכז-אירופית שייסד ג'ורג' סורוס, להעתיק את רוב פעילותה מבודפשט לווינה.
ראו גם

בית הדין לצדק של האיחוד האירופי
הערות שוליים

1 2 3 4  Court of Justice of the European Union (CJEU), European Union, ‏2016-06-16 (באנגלית)
↑  CURIA - Présentation - Cour de justice de l'Union européenne, curia.europa.eu
↑  The Court of Justice of the European Communities, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
↑  Organisation of the Community jurisdictions, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
↑  CURIA - Presentation - Court of Justice of the European Union, curia.europa.eu
↑  Carlos Arrebola, Ana Julia Mauricio, Héctor Jiménez Portilla, An Econometric Analysis of the Influence of the Advocate General on the Court of Justice of the European Union, 2016-01-12
↑  CURIA - Direction générale du Multilinguisme, curia.europa.eu
↑  ד-פ-א, בית הדין של האיחוד האירופי: גירושים על פי חוקי השריעה אינם תקפים באירופה, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2017
↑   ניו יורק טיימס, ממשלת אורבן אילצה אוניברסיטה שייסד סורוס לעזוב את הונגריה, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2018
↑   ד-פ-או אי-פיו רויטרס, בית הדין האירופי לצדק: חוק בהונגריה שפגע באוניברסיטה של סורוס — נוגד את הדין, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2020
.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007359531705171  GND: 5103273-9  ISNI: 0000 0001 2260 2537  LCCN: no2012120844  SUDOC: 027466558  VIAF: 124913422   WorldCat (עם VIAF): 124913422
בטים מוצ'ו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בינואר 1947 טירנה, אלבניה 
 פטירה:  15 בינואר 2015 (בגיל 67) רוקוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גאולוגיה 
 מקום מגורים:  אלבניה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טירנה 
 הערות:  גם סופר
 תרומות עיקריות
 מחקר גאולוגי של אלבניה והסביבה
 
בטים מוצ'ו (באלבנית: Betim Muço;‏ 21 בינואר 1947 – 15 בינואר 2015) היה משורר, סופר וגאולוג אלבני.
ביוגרפיה

בטים מוצ'ו נולד בטירנה וסיים את לימודיו באוניברסיטת טרינה ועבר מספר שנים כמורה לפיזיקה.
לאחר קבלת התמחות בסייסמולוגיה בטים מוצ'ו החל לעבוד במכון לסייסמולוגיה בטירנה והתקדם עד שמונה למנהל המכון. הוא היה מנהל המכון עד לשמת 2001 כאשר עבר לארצות הברית. מאז הוא היה מועסק במכון לסיימולוגיה בוושינגטון די.סי.
בשנים 1990/1991 הוא היה ביפן לסיום עבודת פוסט דוקטורט. לאחר סיום העבודה הוא חזר לאלבניה ופרסם ספר ראשון של הייקו באלבנית.
הוא פרסם עד 2005 שמונה ספרי שירה, חמישה קבצים של סיפורים קצרים, שלושה רומנים וקובץ מסות.
בטים מוצ'ו תרגם יצירות רבות לאלבנית.
בלה בושאני

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1858 סקשפהרוואר, הונגריה 
 פטירה:  10 באפריל 1919 (בגיל 60) יוז'פווארוש (רובע 8), הונגריה 
 שם לידה:  Boszkowitz Albert 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת וינה 
 תפקידים:  בלנאולוג 
 
בלה בושאני (במקור בוסקוביץ, (בהונגרית: Bosányi Béla;‏ סקשפהרוואר, 19 בספטמבר 1858 – בודפשט, 10 באפריל 1919) היה דוקטור לרפואה, רופא ספא (בלנאולוג), בעל תואר "יועץ מלכותי, חברת מועצה מלכותי" יהודי-הונגרי, כמו כן הוענק לו המסדר הסרבי המלכותי של הקדוש סאווה וכן קיבל את דרגת הקצין של מסדר פרנץ יוזף. הוא סבו של העיתונאית אגנש ניירש (1920–1988).
ביוגרפיה

בלה בוסקוביץ נולד במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד בושאני (1831–1896) ושל יאנקה אדלר (1837–1906). הוא השלים את לימודיו באוניברסיטה המלכותית של פשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת וינה, וקיבל את התואר ברפואה מהאחרונה ב-1883. בסתיו 1885, התיישב במראנו, איטליה. ב-1892 קיבל את תפקיד הרופא הראשי של מרפאת הספא סנט לוקאץ' בבודפשט. בשנת 1894, הקים עיתון דו-שבועון בשם "עיתון במרחצאות" (Fürdői Lapok), שבו היה העורך והמוציא לאור. בספטמבר 1898, יחד עם הוגו פרייס, השתתף בקונגרס הבלנאולוגיה הבינלאומי שנערך בליאז'. בשנה שלאחר מכן הוענק לו תואר חבר מועצה מלכותי ויועץ מלכותי כהוקרה על הישגיו בתחום בריאות הציבור.  בין 1903 לבין 1914, הוא היה העורך של מוסף מרחצאות ורפואת מים של כתב העת "העיתון הרפואי של בודפשט" באפריל 1907 הוענק לו המסדר הסרבי המלכותי של הקדוש סאווה. סדר הצטיינות כיתתי, ולאחר מכן ביוני של אותה שנה, כהוקרה על הישגיו ותרומתו בתחום בריאות הציבור וכוח ההגנה, הוא קיבל מהקיסר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את צלב הקצין של מסדר פרנץ יוזף . ב-1910 הפך למנהל ולרופא הראשי של מרחצאות שארוש בבודפשט, ולאחר מכן הפך גם למנהל ספא גלרט שהוקם שם. הוא כתב רבות במספר מגזינים הונגריים וזרים. הוא נבחר למאסטר הגדול של לשכת הבונים תא גלילאו. מחשש מפני הדיקטטורה הפרולטרית של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שם קץ לחייו.
משפחתו

אשתו הייתה דיזלה גרינבאום (1866–1919), בתם של וילמוש גרינבאום ושל פאולינה פיין, עמה ערך נישואים אזרחיים ב-9 בפברואר 1897 בבודפשט.
מרגיט בושאני (1888–1964). בעלה הראשון היה המהנדס אאורל באואר, בן זוגה השני היה ז'יגמונד פילפ (1882–1948).
בלה אישטוואן בושאני (1890–1913) היה סטודנט לרפואה.
ג'רג' בושאני (1894–?) מהנדס כימי. אשתו הייתה אולגה מייטינסקי (שטיינשניידר) (1895–1935).
כתביו

1889 הטירה החדשה. סקירה הונגרית 1
גאוט עם התייחסות מיוחדת לטיפול רפואי ואורח חיים. מונוגרפיה. (בודפשט, דפוס זינגר ווולפנר)
ריפוי תרמלי בחורף ונושא ההתקררות (שבועון רפואי, 1903, גיליון 52)
1905 Der Winter- und Sommer-Kurort Sct. - Lukasbad - Heisse und laue Schwefelthermen zum Gebrauche für Aerzte und Kranke. בודפשט.
פרסים והוקרה

תואר "יועץ מלכותי, חבר מועצה מלכותי"
חבר המסדר הסרבי המלכותי של הקדוש סאווה
דרגת הקצין של מסדר פרנץ יוזף
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
ראו גם

יאנוש סיקלאי : עובדי תרבות טרנסדנוביים. ההיסטוריה התרבותית של טרנסדנוביה בביוגרפיות. בודפשט, Transdanubia Public Culture Association, 1941.
יוז'ף פלטינוס : פשעי הבנייה החופשית. מהדורה רביעית. ע"פ, 1939-1938. דפוס Budai-Bernwaliner József .
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 46869/1882. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1882. év 1. oldal 58. sor
↑  "Születési bejegyzése a székesfehérvári izraelita hitközség születési akv. 403/1858. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-01-27.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 1255/1919. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-01-27.
↑  "Bosányi Zsigmondné halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 2204/1906. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-01-27.
↑  "Meran". Orvosi Hetilap. 1885-10-04.
↑  "Rendelő főorvos". Orvosi Hetilap. 1892-03-20.
↑  "Balneológiai kongresszus". Magyar Ujság. 1898-09-26. p. 5.
↑  "Kitüntetett orvos". Pesti Hírlap. 1899-08-04.
↑  "Kitüntetés". Pesti Hírlap. 1907-06-19. נבדק ב-2022-01-27.
↑  "Házasságkötési bejegyzése Grünbaum Gizellával a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 88/1897. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-01-27.
בניין משרד ההגנה של רוסיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי 
 כתובת:  פרונזנסקאיה נברז'נאיה 22, חמובניקי
 מיקום:  מוסקבה
 מדינה:  רוסיה
 בעלים:  משרד ההגנה של רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1951
 תאריך פתיחה רשמי:  1951 
 אדריכל:  לב רודנייב, Vladimir Munz 
 סגנון אדריכלי:  קלסיציזם סטליניסטי 
 מידות
 קומות:  8 
 קואורדינטות:  55°43′40″N 37°35′25″E﻿ / ﻿55.72765°N 37.590254°E﻿ / 55.72765; 37.590254
 he
 
ארמון לובנוב-רוסטובסקי בסנקט פטרבורג, בניין משרד ההגנה לשעבר בתקופת הצאר, 1824–1918.
בניין משרד ההגנה הרוסי (רוסית: Третий дом Министерства обороны) הוא מטה משרד ההגנה הרוסי, הממוקם במוסקבה, רוסיה.
היסטוריה

הבניין תוכנן על ידי האדריכל הרוסי לב רודנייב ושופץ על ידי מיכאיל פוזוקין שהיה האדריכל הראשי של מוסקבה (1960–1982). הקרקע הוקצתה לבנייה בשנת 1940 והבניין הושלם בשנת 1952.
בניין המשרד, שנבנה בשנות הארבעים ושופץ בשנות השמונים, ממוקם בכיכר ארבטסקאיה, בסמוך לרחוב ארבט במוסקבה. מבנים אחרים של המשרד ממוקמים ברחבי העיר מוסקבה. הגוף העליון הגבוה שאחראי על ניהול ופיקוח כוחות הצבא של המרכז הלאומי לניהול ההגנה (Национальный центр управления обороной) שנמצא בגדוד פרונזה ואחראי על ריכוז הפיקוד על הצבא.
הבניין כולל שמונה קומות. הקירות מעוטרים באבני שיש שהובאו מאורל: סרפנטין וגרניט.
ראו גם

הפנטגון
מחנה רבין (הקריה)
בניין המטה הכללי (מוסקבה)
בניין המטה הכללי (סנקט פטרבורג)
בלקברן בקניר

| --- | --- |

בקניר S2B של חיל האוויר המלכותי, 1991
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מטוס תקיפה ימי
 ארץ ייצור:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  בלקברן אירקרפט הוקר סידלי
 טיסת בכורה:  30 באפריל 1958
 תקופת שירות:  17 ביולי 1962 – 1994 (כ־31 שנים)
 יחידות שיוצרו:  211
 משתמש ראשי:  הצי המלכותי חיל האוויר המלכותי חיל האוויר של דרום אפריקה
 תרשים
 
בלקברן בקניר (באנגלית: Blackburn Buccaneer) היה מטוס תקיפה ימי שפותח בבריטניה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
הבקניר שירת בזרוע האוויר של הצי המלכותי ובחיל האוויר המלכותי הבריטי בשיא המלחמה הקרה החל מ-1962 עת הוחלף בהרייר ימי ב-1979 בשירות הצי המלכותי, וב-1994 עם סגירת טייסת הבקניר האחרונה בשירות חיל האוויר המלכותי. לאורך שנות שירותו, הבקניר שימש חמש טייסות מבצעיות של חיל האוויר המלכותי, חמש טייסות מבצעיות של זרוע האוויר של הצי המלכותי, וטייסת אחת (טייסת 24) של חיל האוויר של דרום אפריקה.
היסטוריה

הבקניר תוכנן במקור בתגובה לפיתוח הסיירות הקלות הסובייטיות מסדרת סוורדלוב. במקום לפתח סדרת אוניות שיעמדו מול האיום החדש, הצי המלכותי בחר בבקניר שהיה מסוגל לתקוף מנושאת מטוסים, לטוס בגובה נמוך מחוץ לטווח המכ"ם של הספינות, ועם יכולת לתקיפה בנשק גרעיני או תחמושת קונבנציונלית. במהלך חיי השירות שלו, התפתח הבקניר לשאת גם טילים נגד ספינות, מה שיאפשר לו לתקוף כלי שיט ממרחק רב ובכך לשפר את כושר השרידות שלו מול כלי נשק מודרניים מבוססי ספינות נגד מטוסים. הבקנייר ביצע את טיסת הבכורה שלו באפריל 1958 ונכנס לשירות זרוע האוויר של הצי המלכותי במהלך יולי 1962.
מטוסי ייצור ראשוני סבלו מסדרה של תאונות, בעיקר בשל כוח מנוע חלש; בעיות אלו תוקנו בפיתוח דגם ה-S.2 בשנת 1965 שצויד במנועי סילון ספיי של רולס רויס. הבקניר S.2 היה המטוס הראשון של זרוע האוויר שהיה מסוגל לחצות את האוקיינוס האטלנטי ללא תדלוק. במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, הצי המלכותי ביסס את טייסות זרוע האוויר הימיות (שפעלו מנושאות מטוסים) סביב מטוסי פנטום, פיירי גנט והבקנייר. באוקטובר 1969 הבקניר נכנס לשירות גם בחיל האוויר המלכותי.
הצי המלכותי הוציא לגמלאות את אחרון נושאות המטוסים הגדולות שלו בפברואר 1979; כתוצאה מכך, אומץ ההוקר סידלי הרייר על פני הבקנייר בתפקיד מטוס התקיפה הימי של זרוע האוויר, משום יכולת ההמראה והנחיתה מותאמת לנושאות מטוסים קטנות יותר של ההרייר. בשנת 1980 צי הבקנירים המזדקנים של חיל האוויר המלכותי צומצם ל-60 מטוסים בעוד השאר הוצאו משירות. סיומה של המלחמה הקרה בשנות ה-90 הוביל לקיצוץ צבאי שהאיץ את פרישתם של הבקנירים שנותרו בבריטניה; אחרוני הבקנירים פרשו במרץ 1994 לטובת הפאנאוויה טורנדו.
חיל האוויר הדרום אפריקאי היה לקוח הייצוא היחיד לבקנירים, איתו לקחו חלק במלחמת הגבול הממושכת של דרום אפריקה.
דגמים עיקריים

בקניר S.1: דגם הייצור הראשון שפותח על פי צורכי הצי המלכותי, כולל יכולת טיסה מנושאת מטוסים וכנפיים מתקפלות. ה-S.1 התבסס על מנועי דה הבילנד גריפון ג'וניור 101.
בקניר S.2 : דגם משופר שבו בין היתר הוחלפו המנועים לרולס-רויס ספי.
בקניר S.2A: מטוסי S.2 של הצי שהותאמו לשירות חיל האוויר.
בקניר S.2B: שדרוג שהתבצע בשנות ה-70 עבור טייסות חיל האוויר והתאים את הבקניר לנשיאת טילי מרטל.
בקניר S.2C: דגם של ה-A.2A שהותאם לשימוש הצי.
בקניר S.2D: דגם מ-1975 של ה-A.2B שהותאם לשימוש הצי (כולל יכולת נשיאת טילי מרטל).
בקניר S.50: דגם ייצוא שהותאם לדרישות חיל האוויר של דרום אפריקה.
מפרט טכני (בקניר S.2)

תכונות כלליות
צוות: 2
אורך: 19.33 מטר
מוטת כנפיים: 13 מטר
גובה: 4.95 מטר
שטח כנפיים: 47.8 מטר רבוע
משקל ריק: 13,608 ק"ג
משקל מלא: 28,123 ק"ג
הנעה: שני מנועי רולס-רויס Spey טורבופן סימן 101, המספקים 11,000 ליברת-כוח (49kN) כל אחד.
ביצועים
מהירות מרבית: 580 קשר (1,070 קמ"ש) בגובה 200 רגל (61 מטר) - מאך 0.95
טווח: 2,000 מייל ימי (3,700 ק"מ)
רום מרבי: 40,000 רגל (12,000 מטר)
מטען כנף: 588 ק"ג למטר רבוע
חימוש
4 נקודות נשיאה מתחת לכנפיים לנשיאת חימוש עד 5,443 ק"ג, עם מספר אופציות חימוש:
4 תאי רקטות עם 18 רקטות 68 מ"מ מסוג SNEB
2 טילי AIM-9 סיידוויינדר; או 3 טילי AS-37 מרטל; או 2 טילי AJ-168 מרטל TV; או 3 טילי אוויר-ים סי איגל
מגוון סוגי פצצות מונחות או לא מונחות, כולל פצצות גרעיניות טקטיות מסוג WE.177 או רד ביירד
תוספות אחרות לפי צורך כגון מכל דלק נתיק, ציוד לחימה אלקטרונית, או ציין לייזר
1 תא פצצות בגוף המטוס עם יכולת נשיאת פצצות עד 1,814 ק"ג