ג'ון מרשל הרלן השני
ראשית חייו

ג'ון מרשל הרלן נולד בשיקגו. הוא היה בנם של ג'ון מיינרד הרלן, עורך דין ופוליטיקאי משיקגו, ושל אליזבת פלג, והיו לו שלוש אחיות. ההיסטוריה של משפחתו הייתה רצופה פעילות פוליטית. אחד מאבות אבותיו, ג'ורג' הרלן, כיהן כמושל דלאוור במהלך המאה ה-17. רב-סבו, ג'יימס הרלן, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-19. סבו, ג'ון מרשל הרלן, כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1877–1911. דודו, ג'יימס ס. הרלן, היה התובע הכללי של פוארטו ריקו ויושב ראש נציבות הסחר הבין-מדינתי.
בשנות ילדותו התחנך הרלן בבית הספר הלטיני של שיקגו. לאחר מכן הוא למד בשני בתי ספר פנימיתיים באזור טורונטו שבקנדה, קולג' קנדה העליונה, וקולג' אפלבי. לאחר סיום לימודיו באפלבי, שב הרלן לארצות הברית ב-1916 והחל את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, שם הוא היה חבר ב"מועדון איבי" (Ivy Club), שימש כעורך עיתון הסטודנטים The Daily Princetonian, והיה נשיא כיתתו. לאחר סיום לימודיו בפרינסטון ב-1920 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה והוענקה לו מלגת רודס, שבה הוא עשה שימוש למימון לימודיו בבייליול קולג' שבאוקספורד, אנגליה, ובכך הוא היה לשופט בית המשפט העליון הראשון שהיה בוגר מלגת רודס. במשך שלוש שנים למד הרלן את תורת המשפט, וב-1923 הוא שב לארצות הברית. עם שובו הוא החל לעבוד במשרד עורכי הדין "רוט, קלארק, באקנר והאולנד" (לימים "דיואי ולבוף"), אחד ממשרדי עורכי הדין המובילים בארצות הברית, ובמקביל הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים של ניו יורק (New York Law School). ב-1924 הוא קיבל תואר בוגר במשפטים וב-1925 התקבל ללשכת עורכי הדין.
בשנים 1925–1927 שימש הרלן כעוזר התובע הפדרלי של המחוז הדרומי של ניו יורק, ועמד בראש יחידת חוק היובש של המחוז. הוא היה התובע במשפטו של הארי מיקאיה דוהרטי, לשעבר התובע הכללי של ארצות הברית. ב-1928 מונה הרלן כעוזר המיוחד לתובע הכללי של מדינת ניו יורק, תפקיד שבמסגרתו הוא חקר את השערורייה שהייתה קשורה לבניית מערכת הביוב של קווינס, והיה התובע במשפטו של מוריס קונולי, נשיא הרובע, על מעורבותו בפרשה. ב-1930 שב הרלן למשרד עורכי הדין בו עבד קודם לכן, ולאחר שנה היה לשותף במשרד. במשרד עורכי דין זה הוא היה העוזר הראשי של השותף הבכיר במשרד, אמורי באקנר, ויחד עמו הוא נכנס לשירות הציבורי כאשר באקנר מונה כתובע הפדרלי של המחוז הדרומי של ניו יורק. כאחד מ"נערי באקנר", הוא עסק בתיקי חוק היובש, והתנזר משתייה, למעט במקרים כאשר צוות התובעים ביקר באתר הדיג של משפחת הרלן בקוויבק, שם חוקי היובש לא היו בתוקף. הרלן המשיך לשרת בשירות הציבורי עד 1930, ואז שב למשרד עורכי הדין בו עבד. לאחר מותו של באקנר, היה הרלן לעורך הדין המוביל של המשרד.
כעורך דין היה הרלן מעורב במספר תיקים משפטיים מפורסמים. אחד מתיקים אלו היה הסכסוך בנוגע לירושתה של אלה ונדל, שנפטרה ב-1931 ללא יורשים, והורישה כמעט את כל רכושה שהוערך בשווי של 30 עד 100 מיליון דולר לכנסיות ומוסדות צדקה. אף על פי כן, כמה טוענים לירושתה הגישו תביעות בבתי המשפט של המדינה ובבתי משפט פדרליים ודרשו לקבל חלק מהונה. רוב התובעים היו מתחזים. הרלן פעל כמגן הראשי של ירושתה ושל צוואתה וכן כנושא ונותן הראשי. בסופו של דבר, ב-1933 הושג הסדר בין היורשים החוקיים. בשנים הבאות התמחה הרלן במשפט תאגידי ועסק בתיקים כמו "רנדל נגד ביילי" (Randall v. Bailey), שנגע לפירוש חוק המדינה שהסדיר את חלוקת הדיבידנדים בתאגידים. ב-1940 ייצג הרלן ללא הצלחה את מועצת החינוך הגבוה של ניו יורק במקרה של ברטראנד ראסל במאמציו להשאיר את ראסל בסגל הסיטי קולג' של ניו יורק. ראסל הוכרז כ"בלתי כשיר מוסרית" ללמד. הרלן גם ייצג את המתאגרף ג'ין טאני בתביעה על הפרת חוזה, עניין שיושב מחוץ לכותלי בית המשפט.
ב-1937 היה הרלן אחד מחמשת המייסדים של קבוצת התמיכה לאיגניקה "קרן פיוניר" (Pioneer Fund), שהוקמה כדי להציג את הרעיונות הנאצים בנוגע לאיגניקה בארצות הברית. ככל הנראה הוזמן הרלן לקבוצה בשל ניסיונו בפעילות עם ארגונים ללא כוונת רווח. הרלן שימש כחבר המועצה של הקבוצה עד 1954. הוא לא השתתף באופן משמעותי בפעילותה.
במלחמת העולם השנייה התגייס הרלן לחילות האוויר של צבא ארצות הברית, שם הוא שירת כקולונל בשנים 1943–1945. הוא היה ראש המדור לחקר ביצועים של חיל האוויר השמיני של ארצות הברית באנגליה. הוא עוטר בעיטור לגיון ההצטיינות, ובצלב המלחמה של צרפת ושל בלגיה. ב-1946 שב הרלן לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי וייצג את בני משפחת דופונט בתביעת הגבלים עסקיים מול הממשל הפדרלי. ב-1951 הוא שב לשירות הציבורי, ושימש כיועץ המשפטי הראשי של נציבות הפשיעה של מדינת ניו יורק, שם הוא חקר את היחסים בין גופי הפשע המאורגן וממשלת המדינה וכן את עסקי ההימורים הבלתי חוקיים בניו יורק ובאזורים אחרים. באותה תקופה שימש הרלן גם כיושב ראש ועדה בלשכת עורכי הדין של העיר ניו יורק, ומאוחר יותר הוא נבחר כסגן נשיא הלשכה. התמחותו העיקרית של הרלן באותה תקופה הייתה במשפט התאגידים ובהגבלים עסקיים.