stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לב האדם
מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב > ויסות פעימות הלב

קצב האותות החשמליים נקבע על ידי הורמונים שאותם משחרר הגוף אל זרם הדם. בזמן פעילות גופנית, למשל, משחרר הלב הורמונים הגורמים לו להתכווץ מספר פעמים רב יותר, כדי לספק לשרירים את החמצן לו הם זקוקים בזמן מאמץ. לעיתים פועם הלב בעוצמה גם כאשר מתרגשים או פוחדים, תופעה שנגרמת בשל שחרור ההורמון אדרנלין, שחלק מהשפעותיו הן הגברת קצב פעימות הלב. ישנם אנשים שהקוצב הטבעי בגופם אינו מתפקד כראוי ויש צורך להשתיל בגופם קוצב לב מלאכותי, שמתזמן את התכווצויות לבם.
מחזור הדם

מחזור הדם מחולק לשניים:
מחזור הדם הקטן
מסלול זרימת הדם: הדם נכנס מהווריד הנבוב (vena cava) לעלייה הימנית וממשיך אל חדר ימין, משם הוא זורם לריאות דרך עורק הריאה, המתפצל לשניים (עורק אחד לכל ריאה), ומובל לנאדיות הריאה, מהן הוא עובר לווריד הריאה, דרכו הוא זורם לעלייה השמאלית.
הרכב הדם: דם דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני זורם מהלב לריאות, ודם עשיר בחמצן חוזר מהריאות ללב.
מחזור הדם הגדול
מסלול זרימת הדם: הדם נכנס לעלייה השמאלית וממשיך אל חדר שמאל, משם הוא זורם אל אבי העורקים שממנו הוא זורם לכל הגוף דרך עורקים, עורקיקים, נימים, ורידונים, ורידים, ולבסוף הוא זורם דרך הווריד הנבוב העליון והתחתון אל העלייה הימנית.
הרכב הדם: דם עשיר בחמצן זורם מהלב אל כל חלקי הגוף ומעביר להם חמצן, ודם דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני חוזר אל הלב.
הלב אצל בעלי חיים אחרים

לבם של רוב היונקים דומה מאוד במבנהו ותפקודו ללב האנושי. גם לבם של העופות מורכב מארבעה מדורים, לדגים, לעומת זאת, יש לב בעל שני מדורים. בחינת לבם של בעלי חיים שונים מציגה את השלבים השונים בהתפתחות האבולוציה של הלב: ממערכות פרימיטיביות של הנעת נוזלים דרך מבנה צינורי בעזרת שערות נעות, דרך כלי דם עשויים רקמת שריר, לבבות בעלי שני מדורים ושלושה מדורים ועד ללבבות בעלי ארבעה מדורים.
בהכללה, ככל שבעל החיים קטן יותר כך ליבו פועם בתדירות רבה יותר (גם בין צאצא ובוגר מאותו המין). ליבו של לווייתן (היונק הגדול ביותר) פועם 9 פעמים בדקה, של פיל 25 פעמים בדקה, של אדם כ-70 פעמים בדקה, אצל עכבר כ-500 פעמים בדקה וכדומה. קיים יחס הפוך בין קצב פעימות הלב לבין תוחלת החיים הכללית של בעל החיים. ככל שקצב הפעימות גדול יותר, כך תוחלת החיים קצרה יותר.
ראו גם

מחלות לב
אלקטרוקרדיוגרם
VSD
הפרעות הולכה והפרעות קצב
מום לב מולד
הערות שוליים

↑  "תנו לחיות לרוץ – חלק א", באתר וינגייט, ‏22 בדצמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A12.1.00.001 
הדמיה של פעולת הלב ומסתמי הלב: זרימת הדם בתוכו מהעליות לחדרים, ומהחדרים לעורק הריאה ולאבי העורקים.
מבנה הלב
העורקים הכליליים
הדמיה של לב האדם
מערכת ההולכה החשמלית של הלב
הדמיה ממוחשבת של לב פועם
מערכת הולכת הדם של הלב
לינדה רונסטאדט

| --- | --- |

לינדה רונסטאדט, 16 באוגוסט 1978
 לידה:  15 ביולי 1946 (בת 78) טוסון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Linda Maria Ronstadt 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1967–2011 (כ־44 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אריזונה, Catalina Magnet High School 
 סוגה:  פופ רוק, קאנטרי, מוזיקת פולק 
 שפה מועדפת:  אנגלית, ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, אסיילום רקורדס 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות (2014)  פרס מרכז קנדי (2019)  פרס גראמי לאלבום טרופי לטיני (24 בפברואר 1993)  פרס גראמי הלטיני למפעל חיים (2011)  פרס הגראמי לביצוע סולו הפופ הנשי הטוב ביותר (1977)  פרס אמי להופעת יחיד במופע או תוכנית מוזיקלית (1989)  פרס גראמי למפעל חיים (2016)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2014)  דוקטור לשם כבוד של מכללת ברקלי למוזיקה 
 www.ronstadt-linda.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לינדה מריה רונסטאדט (אנגלית: Linda Maria Ronstadt; נולדה ב-15 ביולי 1946) היא זמרת אמריקאית פופולרית זוכת פרסי גראמי רבים ופרס אמי אחד, בעלת מספר גדול של אלבומי זהב ופלטינה בכל רחבי העולם.
רונסטאדט הקליטה יותר מ-30 אלבומי אולפן והשתתפה בכ-100 אלבומים אחרים. הפיקה תקליטים בסגנונות רבים (רוק אנד רול, פופ, מריאצ'י, ג'אז, קאנטרי, אופרה) וידועה כאחת המבצעות המגוונות, בעלות הקריירה המקצועית הארוכה, והמצליחות ביותר מבחינה מסחרית בכל הזמנים. רונסטאדט הייתה הזמרת עם שיעור המכירות הגבוה ביותר בשנות ה-70, ובעלת שלושה אלבומים בראש טבלת המכירות, עשרה בטופ-10 ועשרים ושבעה בטופ-100. כשחקנית הייתה רונסטאדט מועמדת בשנת 1984 לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בקומדיית ההרפתקאות המוזיקלית "הפיראטים מפנזנס" וזכתה בפרס אמי בשנת 1989 על הופעת האורח שלה בסדרת הטלוויזיה "Great Performances". בשנת 2014, צורפה רונסטאדט להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ביוגרפיה

רונסטאדט נולדה בטוסון שבאריזונה בשנת 1946 לגילברט רונסטאדט (1911–1995), סוחר מכונות מצליח שניהל את חברת F. Ronstadt, ולרותמארי קופמן רונסטאדט (1914–1982), עקרת בית. גדלה יחד עם אחיה פיטר (שכיהן כראש משטרת טוסון בין 1981–1992) ומייקל, ועם אחותה גרטשן (סוזי) בחווה משפחתית גדולה. המשפחה ככבה במגזין Family Circle בשנת 1953.
היא התחילה את הקריירה המקצועית בשנות ה-60 של המאה ה-20. בתחילתה סגנון השירה שלה היה מושפע מאדית פיאף ולולה בלטראן.
פרסים > פרס גראמי

1975: ביצוע הקאנטרי הטובה ביותר עם השיר I Can't Help It If I'm Still In Love With You.
1976: ביצוע הפופ הטובה ביותר עם השיר Hasten Down the Wind.
1980: אלבום הילדים הטוב ביותר: In Harmony: A Sesame Street Record (עם אמנים אחרים).
1987: ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר לצמד או להקה, עם דולי פרטון ואמילו האריס (Trio)
1988: הביצוע המקסיקני-אמריקני הטוב ביותר: Canciones de Mi Padre.
1989: ביצוע הפופ הטוב ביותר לצמד עם השיר Don't Know Much (יחד עם אהרון נוויל).
1990: ביצוע הפופ הטוב ביותר לצמד עם השיר All My Life (יחד עם אהרון נוויל).
1992: האלבום המקסיקני-אמריקני הטוב ביותר (Mas Canciones).
1993: האלבום הטרופי הלטיני הטוב ביותר (Frenesi).
1996: אלבום שירי הילדים הטוב ביותר - Dedicated to the One I Love.
1999: שיר הקאנטרי המשותף הטוב ביותר - After the Gold Rush, עם דולי פארטון ואמילו האריס.
2021: הסרט המוזיקלי הטוב ביותר (Linda Ronstadt: The Sound of My Voice)
פרסים > פרס אמי

1989: הביצוע הטוב ביותר בתוכנית מוזיקלית, לשיר Canciones de Mi Padre.
פרסים > פרס האקדמיה למוזיקה עכשווית (ACM)

1974: הזמרת המבטיחה ביותר.
1987: האלבום הטוב ביותר - Trio - עם דולי פארטון ואמילו האריס.
דיסקוגרפיה

1969 Hand Sown ... Home Grow
1970 Silk Pur
1972 Linda Ronstadt
1973 Don't Cry Now
1974 Heart Like A Wheel
1975 Prisoner In Disguise
1976 Hasten Down The Wind
1976 Greatest Hits
1977 Simple Dreams
1977 A Retrospective
1978 Living In The U.S.A.
1980 Mad Love
1980 Greatest Hits, Volume 2
1982 Get Closer
1983 What's New
1984 Lush Life
1986 For Sentimental Reasons
1986 Round Midnight
1987 Trio
1987 Canciones de Mi Padre
1989 Cry Like A Rainstorm, Howl Like The Wind
1990 Mas Canciones
1992 Frenesi
1993 Winter Light
1995 Feels Like Home
1996 Dedicated to the One I Love
1998 We Ran
1999 Trio 2
1999 Western Wall: The Tucson Sessions
1999 The Linda Ronstadt Box Set
2000 A Merry Little Christmas
2002 The Very Best of Linda Ronstadt
2004 Hummin' to Myself
מוזיקה פופולרית ברזילאית

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  בוסה נובה, סמבה, סמבה-קנסאו, באיאו, ג'אז, מוזיקת רוק
 מקורות תרבותיים:  אמצע – סוף שנות ה-1960, ברזיל
 
"מוזיקה פופולרית ברזילאית" (בפורטוגזית: Música Popular Brasileira; בראשי תיבות: MPB) הוא ז'אנר מוזיקלי המשלב סגנונות מוזיקליים עירוניים מקומיים מסורתיים כמו סמבה, סמבה-קנסאו ושוֹרוֹ, עם השפעות מוזיקליות עכשוויות יותר כמו מוזיקת פופ ורוק (ראו רוק ברזילאי). מהות הז'אנר רחבה אפוא יותר מסך שלוש המילים המרכיבות את שמו.
ה-MPB, כסגנון מוזיקלי, נוצר בשנות ה-60 של המאה ה-20, לאחר דעיכתה של הבוסה נובה. יוצרי ה-MPB וקהלו היו ברובם סטודנטים או קשורים לחוגי האינטלקטואלים, וכך קיבל הזרם את הכינוי "מוזיקה של אוניברסיטה". הסגנון החדש נולד מתוך ניסיון ליצור מוזיקה ברזילאית "לאומית", ולפיכך נטה להחיות סגנונות מסורתיים יותר. הוא זכה להצלחה לא מבוטלת באותה עת, גם בזכות כמה פסטיבלי מוזיקה טלוויזיוניים. 
ה-MPB המוקדם שאל יסודות מן הבוסה נובה ולעיתים קרובות ביטא ביקורת מוסווית על אי-הצדק החברתי והדיכוי מצד הדיקטטורה, שכן הוא התבסס על קבוצות שהתנגדו למשטר הצבאי, לבעלי הקרקעות הגדולים ולאימפריאליזם. באותו שלב מוקדם התקיימה זיקה הדוקה בין ה-MPB לבין התנועה האמנותית קצרת הימים הידועה בשם טרופיקליה.
האקלים הפוליטי אשר יצר את ה-MPB חדל להתקיים אחרי שנת 1969, אך ראשי התיבות שרדו, על אף שכבר לא הייתה להם משמעות מוגדרת במיוחד. מתנועה מוזיקלית שמאלנית התגלגל ה-MPB היישר ללב העשייה המוזיקלית בברזיל. לדעת אחדים, המונח מאפיין עדיין איכות מסוימת, גם אם חמקמקה, במוזיקה המודרנית של ברזיל. לדעת אחרים, ה-MPB הוא עתה סוגים שונים של מוזיקת אמצע הדרך, שאין ביניהם כל מכנה משותף מוזיקלי לבד מכך שהקהל שלהם הוא ממעמד הביניים.
מוזיקאים בולטים בסוגה:
שיקו בוארקי
קייטנו ולוזו
מריה בתניה
ויניסיוס דה מוראיס
ז'ילברטו ז'יל
גל קוסטה
אנטוניו קרלוס ז'ובים
ז'ואאו ז'ילברטו
אסטרוד ז'ילברטו
אליס רז'ינה
באדן פאוול
מבצע אבק

מבצע אבק היה מבצע, לוגיסטי בעיקרו, של צה"ל במלחמת העצמאות. המבצע כלל רכבת אווירית למנחת מאולתר, מעבר לקווי חיל המשלוח המצרי, בנגב המנותק. מטרת המבצע הייתה העברת כוח אדם, אמצעי לחימה ואספקה כללית לנגב, וכן החלפת חטיבת הנגב המותשת, בחטיבת יפתח. שם המבצע ניתן בעקבות האבק הרב שליווה את נחיתת והמראת המטוסים על המסלול המאולתר שהוכשר ליד קיבוץ רוחמה.
רקע

הצבא המצרי פלש לישראל, לאחר הכרזת העצמאות, בשתי זרועות. האחת, במקביל לחוף הים התיכון, נעצרה מעט מצפון לאיסדוד. השנייה, ובה בעיקר כוחות קלים של מתנדבים, עשתה דרכה צפונה מזרחה דרך אל-פאלוג'ה (כיום קריית גת), להר חברון. אגב כך, ניתקה זרוע זו את כל היישובים היהודיים בנגב שמדרומה. פריצת הדרך לנגב הפכה, עקב ניתוק זה, לאחת הבעיות האסטרטגיות העיקריות של ישראל בהמשך המלחמה. במהלך קרבות עשרת הימים החליט צה"ל ליטול לידיו את היוזמה ופתח במבצע מוות לפולש. אך למרות שצה"ל כבש דריסת רגל מדרום לכביש אל-מג'דל-פאלוג'ה (בימינו כביש 35), כעמדת זינוק לפריצת הניתוק, חיל המשלוח המצרי השתלט על שרשרת משלטים מדרום לכרתיה וחסם בכך שוב את הדרך לנגב. כישלון מבצע גי"ס, ואי קביעת מועד לסיום ההפוגה השנייה, הבהיר לישראל כי הניתוק עשוי להיות ארוך, ונדרש פתרון שיטתי להתגבר עליו. שתי דרכים להעברת אספקה לנגב הוכחו כבלתי יעילות. האחת, פתיחת מסדרון תוך כדי קרב, שנוסתה, ולא עלתה יפה, במבצע 'גי"ס'. השנייה, הסתננות של משאיות טעונות, הוכחה כבלתי בטוחה, כאשר ניסיון הסתננות כזה נכשל בליל 19-18 באוגוסט.
בשבוע השני של אוגוסט 1948 דרשה ממשלת צ'כוסלובקיה, בלחץ אמריקני, לפנות מעל אדמתה את להק תובלה אווירית (לת"א). הלהק נשא עד אז בעולו של מבצע בלק, שבסיס יציאתו היה בז'אטץ (כיום בצ'כיה) שממערב לפראג. מטוסי הלהק התפנו תוך ימים מספר לבסיס "עקרון" (כיום תל נוף). כך עמד לרשות ישראל כושר תובלה אווירית, אשר בארגון ובניהול נכונים, עשוי לספק את צרכיו של הנגב המנותק. נראה כי מפגן אווירי מוצלח, בו הודגמה הנחתת כוחות קרקעיים, אשר נערך ב-17 באוגוסט, סייע במשהו לקבלת ההחלטה על המבצע.
ב-19 באוגוסט, בימי ההפוגה השנייה (19 ביולי עד 15 באוקטובר 1948), הוחל בהכשרת מסלול עפר באורך של 1,122 מ', וברוחב 47 מ', כחמישה ק"מ מדרום לקיבוץ רוחמה (מערבית לכביש 334). מסלול זה התאים למטוסי תובלה כבדים, כדוגמת אלה של לת"א.
הכוחות

ללת"א היו כעשרה מטוסי C-46 קומנדו ולאלה נוסף DC-4 (המכונה גם, בדגם הצבאי, 54-C סקיימסטר). טייסת 103 נטלה אף היא חלק במבצע, והיא הפעילה במסגרת המבצע מספר מטוסי DC-3 דקוטה (המכונה גם, בדגם הצבאי, C-47). את מסלול התעופה אבטחו יחידות של חטיבת הנגב, עד שאלה הוחלפו על ידי 'יפתח'. בפריקה ובהטענה נטלו חלק תושבי קיבוצי הנגב.
המבצע

ב-23 באוגוסט בלילה המריא המטוס הראשון משדה התעופה בעקרון ונחת במסלול הנחיתה המאולתר בהצלחה. מטענו כלל ציוד לשדה הנחיתה. המטוס הראשון העלה אבק רב באזור הנחיתה. לפיכך, מסלול הנחיתה ליד רוחמה קיבל את השם "אבק 1" והמבצע קיבל את השם מבצע אבק, במקום שמו המקורי 'מגן הנגב'. בלילה הראשון הגיעו 29 טון אספקה ובלילה השני כבר הביאו המטוסים 75 טון ציוד. כללית, כל הטיסות נערכו בלילה, כיוון שחיל האוויר, אם כי ביסס עליונות אווירית באותה העת, לא יכול היה עדיין למנוע הפרעות אפשריות מצד הנ"מ המצרי ומצד חיל האוויר המצרי. כדי להימנע ככל האפשר מן הנ"מ המצרי, נהוג היה לטוס דרומה בגובה 5,000 רגל (1,500 מ') וצפונה בגובה 6,000 רגל (1,800 מ'). למרות החשאיות הרבה, כבר עם תחילת המבצע התפרסמה אודותיו ידיעה בעיתונות. בשל הקרבה הרבה של עקרון למנחת שהוכשר בנגב, יכול היה כל מטוס לערוך מספר סבבים בלילה אחד.
בתחילת אוקטובר 1948, עם הסתמן תחילתו של מבצע יואב, הוכשר מסלול נחיתה נוסף, דרומי יותר, ליד קיבוץ אורים, שקיבל את השם 'אבק 2'. ב-10 באוקטובר 1948, נחתה במסלול החדש הטיסה הראשונה. הטיסה האחרונה במסגרת מבצע אבק נערכה ב-21 באוקטובר.
בסך הכול נערכו במהלך המבצע 417 טיסות. באלה הוטסו 2,495 טון מטען (כולל מזון, דלק, שמנים, תחמושת ועוד), ומתוך אלה, 2,225 טון הוטסו דרומה, ו-270 טון - צפונה. ו-5,098 נוסעים. בין אלה היו חלק מחיילי 'יפתח' שהורדו לנגב, וחיילי חטיבת הנגב שהוטסו למרכז הארץ כדי להתארגן מחדש, לקראת מבצע יואב. המטוסים שהטיסו צפונה את לוחמי חטיבת הנגב, העמיסו ציוד רב עבור חטיבת יפתח שירדה במקומם דרומה.
המטוסים פרקו את הציוד למרות תקלות לא מעטות, כולל נחיתות אונס שנסתיימו בשלום. המבצע הושלם בהצלחה מלאה.
כמויות האספקה שהוטסו לא היו אחידות על פני זמן: בשלושת השבועות הראשונים נעשה מאמץ גדול במיוחד להגדלת מלאי האספקה לנוכח המחסור המתמשך. לאחר מכן הואט הקצב כדי לאפשר לצוותים לנוח וכדי לטפל במטוסים שסבלו משחיקה עקב הפעילות המואצת. בשלושת השבועות האחרונים למבצע הוגבר שוב קצב האספקה, הן לנוכח החורף המתקרב, הן לנוכח מבצע 'יואב' שבשער.
כדי למנוע מן המצרים לשבש את הפעילות האמורה, תפס צה"ל שורה של משלטים ממזרח למנחת ברוחמה. המצרים פעלו לסיכול המבצע המוטס בשורה של קרבות על גבעות חורבת מחאז, בין 30 בספטמבר ל-7 באוקטובר. תוצאת העימות הייתה שבמערכה הראשונה של חזית הדרום ביסס צה"ל את שליטתו על שרשרת המשלטים האמורה והשלים את הערכותו הלוגיסטית לקראת מבצע יואב.
אחרית דבר

במבצע יואב נפתחה הדרך לנגב, והצורך בתובלה אווירית בטל.
המסלול שכונה 'אבק 1', משמש עד היום (2010), למטוסי ריסוס ומטוסים קלים שונים.
לקריאה נוספת

עמיעד ברזנר, הנגב בהתיישבות ובמלחמה, משרד הביטחון, 1994, עמ' 306-300.
משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד-1994, עמ' 190 - 191.
מאיר (מוניה) מרדור, שליחות עלומה, תל אביב: משרד הביטחון - הוצאת מערכות, 1957, עמ' 304–325.
הערות שוליים

↑  במקרה אחד נותר מטוס על מסלול 'אבק' באור יום, אלא שהוא הצליח לחזור תוך טיסה נמוכה מעל קווי המצרים.
↑  קנת בילבי, 'דרך בורמה' אוירית - לנגב, באתר 'עיתונות יהודית היסטורית', ‏24/8/1948
↑  רוב לוחמי החטיבה ירדו דרומה בהסתננות דרך קווי המצרים וצעדו ברגל מנגבה דרך שביל שעבר מערבית לקיבוץ בשולי שדות המוקשים ובין קו המוצבים המצריים שהיו פרוסים לאורך הכביש שהוביל ממשלטי הצומת (כיום צומת גבעתי) צפונה דרך גבעה 113 לעבר צומת הודיה. הלוחמים חצו בהמשך את כביש מג'דל-משטרת עיראק סואידן (כיום מצודת יואב) ונעו דרומה לעבר קיבוץ דורות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398976605171 
מנחת אבק 1 ליד רוחמה, מרץ 2010
מטוס קרטיס C-46 קומנדו של אל על בשנת 1950 לערך
מטוס סקיימסטר C-54
מאיר קסלר

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1961 (בן 63) א' באדר תשכ"א בני ברק, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז'  ישיבת קול תורה 
 מקום פעילות:  קריית ספר
 השתייכות:  יהדות חרדית ליטאית
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 חיבוריו:  מאור שמחה
 
הרב מאיר קסלר (נולד בא' באדר תשכ"א, 17 בפברואר 1961) הוא רבה של מודיעין עילית.
ביוגרפיה

נולד לרב שמחה וטובה גיטל קסלר בבני ברק, למד בישיבת פוניבז' לצעירים ואחר כך למד בישיבות קול תורה ובריסק.
בשנת תשמ"א נשא את רחל, בתו של הרב ישראל קליינר ראש ישיבת בית הכרם. לאחר נישואיו התגורר בירושלים והמשיך את לימודיו בישיבת בריסק בראשותו של הרב אברהם יהושע סולובייצ'יק. בהמשך התגורר בעיר חדרה.
עם פטירת אביו בכ"ו בסיוון תשנ"ו מונה לכהן תחתיו כרבה השני של מודיעין עילית. הרב קסלר אף חבר ופעיל בוועדת הרבנים לענייני חינוך שעל ידי מועצות גדולי התורה, ובוועדת הרבנים לענייני תקשורת.
אשתו היא מחנכת וסופרת. תחת שם העט "רחל בן מנחם" פרסמה מספר ספרים, וכן סיפורים בזרקור.
מדעותיו

אסר על בחורי ישיבה לסוע באוטובוסים בעיר בשעות העומס מטעמי צניעות, אסר על אברכים להתנדב בשמירת העיר, אסר החזקת נשק לאברך, אסר על שימוש בתכנים של המחוז החרדי בגנים, אסר על נסיעה בבימבה בשבת ועוד.
חיבוריו

באמונתו יחיה, קרית ספר, תשע"א, באתר אוצר החכמה
בית של עושר וכבוד, קרית ספר, תשע"א, באתר אוצר החכמה
מאור שמחה, קרית ספר, תשע"ז, באתר אוצר החכמה
נפש טובה, באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  לבית בייפוס: משה ויסברג, רבה של מודיעין עילית עבר התקף לב, באתר בחדרי חרדים
↑  ישראל כהן, ‏ראש ישיבת בית הכרם: הגאון רבי ישראל קליינר זצ"ל, באתר כיכר השבת, 3 בינואר 2016
↑  שאול כהנא, ‏המלחמה ב'צינתוקים': אלפים חתמו; רבנים חדשים בוועדה, באתר כיכר השבת, 12 בינואר 2020
↑  הספרים של מאיר קסלר, באתר "סימניה"
↑  חזקי שטרן, ‏במודיעין עילית נאסר על בחורי ישיבה לנסוע בתחבורה ציבורית | זו הסיבה, באתר כיכר השבת, 17 באוקטובר 2023
↑  מושי הרמן, הגר"מ קסלר נגד השומרים: "אין לציבור לקחת חלק ולשאת בעול", באתר המחדש, ‏7 בדצמבר 2023
↑  רבה של מודיעין עילית: "אברך לא מחזיק נשק", באתר ערוץ 7, 21 בפברואר 2023
↑  ישראל כהן, ‏הרב קסלר נגד המחוז החרדי: "אסור לקבל מהם חומרים", באתר כיכר השבת, 7 באפריל 2017
↑  חיים לב, "מכונית בימבה - אסורה בשבת", באתר ערוץ 7, 28 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007479580805171  LCCN: no2013095872  VIAF: 305210624   WorldCat (עם VIAF): 305210624 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ללא חרטה

| --- | --- |

עטיפת הספר, בהוצאת מודן
 מידע כללי
 מאת:  טום קלנסי 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח וריגול
 נושא:  מלחמת וייטנאם 
 מקום התרחשות:  וייטנאם 
 הוצאה
 הוצאה:  Putnam
 תאריך הוצאה:  1993
 מספר עמודים:  628 (כריכה רכה)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הד ארצי, מודן
 תאריך:  1994, 2011
 תרגום:  יוסף אשכול
 סדרה
 ספר קודם:  כל הפחדים כולם 
 הספר הבא:  משחקים פטריוטיים 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001346141, 003368110
 
ללא חרטה (באנגלית: Without Remorse) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי. הספר עוקב אחר ג'ון קלארק איש המבצעים, ובעברו לוחם הקומנדו הימי. עלילת הספר נשענה ברובה על פרטי המבצע הכושל חוף השנהב, בו ניסו אנשי כוחות מיוחדים לחילץ שבויי מלחמה אמריקנים מצפון וייטנאם.
עלילה > מהדורות בעברית

ללא חרטה / טום קלנסי; עברית: יוסף אשכול, הוצאת מעריב, 1994.
ללא חרטה / טום קלנסי; עברית: יוסף אשכול, מודן הוצאה לאור, 2011.
עיבוד קולנועי

סרט קולנוע אמריקאי באותו שם בכיכובו של מייקל בי. ג'ורדן ובבימויו של סטפאנו סולימה תוכנן לצאת לאקרנים בספטמבר 2020, אך בעקבות מגפת הקורונה הוא יופץ על ידי אמזון פריים.
הערות שוליים

↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 168.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 106.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 322.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 362.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 49.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 363.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמודים 381–383.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 478.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 486.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 522.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 467.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמודים 526–527.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 615.
↑  טום קלנסי, "ללא חרטה", הוצאת מעריב – הד ארצי, 1994, עמוד 627.
| היקום הבדיוני של ג'ק ראיין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1984) • משחקים פטריוטיים (1987) • הקרדינל מהקרמלין (1988) • סכנה ברורה ומיידית (1989) • כל הפחדים כולם (1991) • ללא חרטה (1993) • חוב של כבוד (1994) • צו נשיאותי (1996) • קשת שש (1998) • הדוב והדרקון (2000) • ארנב אדום (2002) • שיני הנמר (2003) • חי או מת (2010) • נעול (2011) • חומת אש (2012) • Command Authority‏ (2013) • Support and Defend‏ (2014) •  Full Force and Effect‏ (2014) •  Under Fire‏ (2015) •  Commander in Chief‏ (2015) |  |
| סרטים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1990) • משחקים פטריוטיים (1992) • סכנה ברורה ומיידית (1994) • כל הפחדים כולם (2002) • ג'ק ראיין: גיוס הצללים (2014) |  |
| טלוויזיה | ג'ק ראיין (2018) • |  |
| דמויות | ג'ק ראיין • ג'ון קלארק • דומינגו שאבז • רובי ג'קסון • אד קילטי |  |
| שחקנים | אלק בולדווין • בן אפלק • כריס פיין • ג'ון קרסינסקי |  |
| ראו גם | טום קלנסי |  |
מוקד טלפוני (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת מתח, סדרת דרמה 
 יוצרים:  נטשה מרקולובה אלכסיי צ'ופוב
 כותבים:  נטשה מרקולובה אלכסיי צ'ופוב
 בימוי:  נטליה מרקולובה 
 שחקנים:  פאבל טבקוב ולדימיר יאגליץ' יוליה חלינינה אנטולי בליי סבינה אחמדובה
 ארץ מקור:  רוסיה 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 מפיק:  ולרי פיודורוביץ' יבגני ניקישוב
 חברת הפקה:  1-2-3 Production
 צלמים:  גלב פילטאוב
 שידור
 רשת שידור:  Premier, TV-3
 תקופת שידור מקורית:  23 במרץ 2020 – הווה
 קישורים חיצוניים
 callcentr.tnt-online.ru
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מוקד טלפוני (ברוסית: «Колл-центр») הוא סדרת טלוויזיה רוסית, שהופקה על ידי חברת ההפקה "1-2-3 Production". את הסדרה ביימו נטשה מרקולובה ואלכסיי צ'ופוב.
פרק הבכורה של הסדרה עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה Premier.
עלילה

הסדרה מתרחש במרכז העסקים במוסקבה. בקומה ה-25 של גורד שחקים ממוקם משרד המוקד הטלפוני "חנות מקוונת למבוגרים". לפתע, 13 עובדים במוקד הטלפוני הופכים לקורבנות של שני מבוקשים שמציגים את עצמם כ"אמא" ו"אבא", הם מאיימים לפוצץ פצצה במוקד הטלפוני עצמו אם בני הערובה לא ימלאו אחר מבוקשם.
שחקנים ודמויות

פאבל טבקוב – קיריל
יוליה חלינינה – קטיה
אסקר ניגאמדזיאנוב – פאבליק
ולדימיר יאגליץ'
אנטולי בליי
סבינה אחמדובה
מדלן ג'בראילובה
ניקיטה טראסוב
אליסה סלניקובה
יגור שרמטייב
פולינה פושקארוק
הערות שוליים

↑  Наташа Меркулова и Алексей Чупов: «Каждый раз разводимся!"
↑  Снимается кино: «Колл-центр»
↑  Мрачная сказка: как приняли российского «Человека, который всех удивил» в Венеции?
↑  Колл-центр
מבצע משפחה במצור

מבצע משפחה במצור היה מבצע צבאי של צה"ל במהלך האינתיפאדה השנייה, במהלכו פשט גדס"ר גולני על מספר מבנים בשכונת שג'אעייה שברצועת עזה במטרה לעצור פעילי חמאס שעסקו בייצור ושיגור רקטות לעבר יישובי עוטף עזה.
מהלך המבצע

במאי 2003 הטילו אלוף פיקוד הדרום, דורון אלמוג, ומפקד אוגדת עזה, תא"ל ישראל זיו על מפקד חטיבת גולני, אל"ם משה תמיר, לפשוט על קבוצת מבנים בשכונת שג'אעייה במטרה ללכוד שלושה פעילי חמאס, מחמולת אבו היין, שעסקו בייצור ושיגור רקטות לעבר יישובי עוטף עזה. תמיר הטיל את המשימה על גדוד הסיור החטיבתי עליו פיקד סא"ל רון וייזל.
הגדוד, בהובלת עורב גולני, עליה פיקד רס"ן אייל אסרף, חדר לרצועה על גבי רכבים של יחידת הניוד. כקילומטר מהיעד אירעה תאונה ואחד מרכבי השיירה התנגש בחסם שהניחו המחבלים על הציר, ונגרמה תאונת שרשרת. הרכב הראשון בהובלתו של סגן אמנון בר פלד המשיך ליעד ופרץ את שער המבואה לחצר הבית. שאר השיירה נעצרה, ורבים מלוחמי סיירת גולני נפצעו. חוליית החוד של סגן אמנון בר פלד פרקה מהג'יפ ועם הפריקה נפתחה אש על הכוח. הכוח השיב באש, הרג את אחד המחבלים והתפתחו חילופי אש וזריקת מטענים על הכוח. הכוח המשיך לירות למקורות הירי, ובמהלך הירי נפצעו הקצין אמנון בר פלד, הקשר גל לנץ והמטוליסט אלעד וייס. הכח נשאר לסגור את הסימטה עד להגעת הכוחות הבאים. המג"ד התעקש להמשיך במשימה. צוות מהסיירת, בפיקוד אורן אנטמן, שנותר כשיר, ניתק מהשיירה ונע ליעד, במטרה לכתר את המבנים בהם שהו הפעילים בטרם יספיקו להימלט. הצוות הגיע ליעד וסגר עליו.[דרוש מקור]
הצוות בפיקוד אנטמן ניהל חילופי אש עם המחבלים עד להגעת צוות נוסף בפיקוד אביחי זפרני, וכן המג"ד, וייזל, המ"פ, מילוא, והמח"ט, תמיר. מילוא, ועמו הצוות בפיקוד זפרני ניהלו לחימה עם המחבלים בתוך המבנה ואף נעזרו באש טנקים שחברו לכוח. לבסוף הרג הכוח בפיקוד מילוא את המחבלים במבנה. בסיום הלחימה נהרגו כלל המחבלים המבוקשים וכן שמונה מחבלים נוספים שפתחו באש על הכוח, עשרות נוספים נפצעו.
במהלך המבצע, למרות הסיכון שהיה בכך לביטחון הכוח, הקפידו הלוחמים והמפקדים להימנע מפגיעה באזרחים בלתי מעורבים. תשעה מחיילי הכוח נפצעו. בשנת 2003 הוענק לרון וייזל, צל"ש אלוף מאת מפקד פיקוד הצפון, בני גנץ, על האופן בו פיקד על הגדוד במבצע.
הערות שוליים

↑  ארנון רגולר, 13 הרוגים פלשתינאים ו-9 חיילים פצועים בפעולת צה"ל בעזה, באתר הארץ, 2 במאי 2003
↑  10 פלשתינים נהרגו בפעולות צה"ל בעזה, רפיח ויאטה; 7 חיילים נפצעו, באתר גלובס, 1 במאי 2003
↑    חן קוטס־בר, "אין דבר שלא מבצעים. זאת היחידה המיוחדת הכי שחורה בצבא", באתר "ידיעות אחרונות", 10 במאי 2016
↑  סא"ל רון וייסל - צל"ש האלוף, באתר הגבורה, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה"
↑  יוסי יהושוע ואיתן גליקמן, צל"ש הוענק למפקד גדוד הסיור של גולני, ידיעות אחרונות, 10 בדצמבר 2003 10, כפי שהועלה באתר גדס"ר גולני
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבצעי צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגדל הדנובה

| --- | --- |


מגדל הדנובה מואר בלילה
 מידע כללי
 סוג:  מגדל תצפית, מגדל תקשורת, מסעדת מסתובבת, קניין תרבותי 
 על שם:  נהר הדנובה
 כתובת:  Donauturmstraße, 1210 Wien 
 מיקום:  וינה
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1964
 תאריך פתיחה רשמי:  1964 
 אדריכל:  האנס לינטל, רוברט קרפפנבאואר 
 מידות
 גובה:  252 מ' 
 קואורדינטות:  48°14′25″N 16°24′36″E﻿ / ﻿48.24023°N 16.41003°E﻿ / 48.24023; 16.41003
 www.donauturm.at
  (למפת וינה מוגדלת) מגדל הדנובה(למפת וינה רגילה) מגדל הדנובה he
 
הדונאטורם (בגרמנית: Donauturm) או מגדל הדנובה או מגדל דונאו הוא מגדל בווינה, המבנה הגבוה ביותר באוסטריה. המגדל, המתנשא לגובה של 252 מטרים, הוא המגדל ה-68 בגובהו בעולם. הוא נפתח באפריל 1964, המגדל ממוקם ליד הגדה הצפונית של נהר הדנובה במחוז דונאושטאדט.