אלג'יריה הצרפתית
השלטון הצרפתי > זוועות צרפתיות נגד אוכלוסיית הילידים האלג'יריים

לדברי בן קירנן, הקולוניזציה ומעשי הטבח של רצח עם התנהלו במקביל. בשלושת העשורים הראשונים (1830–1860) לכיבוש הצרפתי, בין 500,000 ל-1,000,000 אלג'יראים, מתוך סך של 3 מיליון איש, נהרגו בעקבות המלחמה, מעשי טבח, מחלות ורעב. זוועות שערכו הצרפתים במהלך מלחמת אלג'יריה במהלך שנות ה-50 נגד אלג'יראים כללו הפצצה והרג מכוון של אזרחים לא חמושים, אונס, עינויים, הוצאות להורג באמצעות "טיסות מוות" או קבורה בחיים, גניבות וביזה. בנוסף, עד 2 מיליון אזרחים אלג'יראים גורשו למחנות המעצר.
במהלך ההרגעה של אלג'יריה (1835–1903) כוחות צרפתים פעלו במדיניות אדמה חרוכה נגד האוכלוסייה האלג'יראית. קולונל לוסיאן דה מונטניאק הצהיר כי מטרת הפעולה הייתה "להרוס את כל מה שלא יזחל מתחת לרגלינו כמו כלבים" למדיניות האדמה החרוכה, שהתקבלה על ידי המושל הכללי תומא רובר ביגו, היו השפעות הרסניות על המצב החברתי-כלכלי. ומאזני המזון של המדינה: "אנחנו יורים ירייה קטנה, אנחנו שורפים את כל החוות, כל הכפרים וכל הצריפים; האויב בורח ולוקח את עדרו". לפי אוליבייה לה קור גרנדמזון, הקולוניזציה של אלג'יריה הובילה להשמדת שליש מהאוכלוסייה מסיבות מרובות (טבח, גירוש, רעב או מגפות) שהיו קשורות זו בזו. כשחזר ממסע חקירה לאלג'יריה, כתב טוקוויל כי "אנחנו הופכים את המלחמה להרבה יותר ברברית מהערבים עצמם [...] הציוויליזציה ממוקמת בצד שלהם".
כוחות צרפת גירשו וגירשו שבטים אלג'יראים שלמים. המשפחות המוריות של תלמסאן הוגלו למזרח, ואחרות היגרו למקום אחר. בני השבטים שנחשבו מטרידים מדי נאסרו, וחלקם מצאו מקלט בתוניסיה, מרוקו וסוריה או גורשו לקלדוניה החדשה או גיאנה. כמו כן, כוחות צרפתיים עסקו גם במעשי טבח סיטונאי של שבטים שלמים. כל 500 הגברים, הנשים והילדים של שבט אל עופיה נהרגו בלילה אחד, בעוד שכל 500 עד 700 חברי שבט אולד רהיה נהרגו מחנק במערה. המצור על לגאואט מכונה על ידי האלג'יראים כשנת ה"חליה", בערבית ריקנות, המתייחסת בדרך כלל לשנה שבה העיר התרוקנה מאוכלוסייתה. היא ידועה גם כשנת שקי ההסיאן, כשהיא מתייחסת לאופן שבו הושלכו הגברים והנערים שנפלו בחיים בשקי ההסיאן והושלכו לתעלות שנחפרו.
מה-8 במאי עד ה-26 ביוני 1945, ערכו הצרפתים את הטבח בסטיף וגואלמה, שבו נהרגו בין 6,000 ל-80,000 מוסלמים אלג'יראים. הטבח אירע לאחר שהתקיים מצעד של כ-5,000 איש מהאוכלוסייה האלג'יראית המוסלמית של סטיף כדי לחגוג את כניעת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה; המצעד הסתיים בעימותים בין הצועדים לבין הז'נדרמריה הצרפתית המקומית, כאשר זו ניסתה לתפוס כרזות התוקפות את השלטון הקולוניאלי. לאחר חמישה ימים, הצבא והמשטרה הקולוניאלית הצרפתית דיכאו את המרד, ולאחר מכן ערכו שורה של פעולות תגמול נגד אזרחים מוסלמים. הצבא ערך הוצאות להורג מידיות של קהילות כפריות מוסלמיות. כפרים פחות נגישים הופצצו על ידי מטוסים צרפתיים, והסיירת Duguay-Trouin, שעמדה מול החוף במפרץ בוגי, הפגיזה את העיר חרטה. אנשי המשמר ערכו לינץ' באסירים שנלקחו מבתי הכלא המקומיים או ירו באקראי במוסלמים שלא לבשו סרטי זרוע לבנים (בהוראת הצבא) מכל וכל. הרוב הגדול של הקורבנות המוסלמים לא היה מעורב בהתפרצות המקורית. הגופות בגואלמה נקברו בקברי אחים, אך מאוחר יותר הן נחפרו ונשרפו בהליופוליס.
במהלך מלחמת אלג'יריה (1954–1962), הצרפתים השתמשו בשיטות בלתי חוקיות מכוונות נגד האלג'יראים, כולל (כפי שתואר על ידי אנרי אלג, אשר עונה בעצמו, והיסטוריונים כגון רפאלה בראנש) מכות, עינויים בהלם חשמלי, גלישת מים, כוויות ואונס. אסירים גם נכלאו ללא מזון בתאים קטנים, נקברו חיים והושלכו ממסוקים למותם או נזרקו לים עם בטון על רגליהם. קלוד בורדה גינה את המעשים הללו ב-6 בדצמבר 1951, במגזין L'Observateur, ושאל באופן רטורי, "האם יש גסטפו באלג'יריה? ד. הוף, בעבודתו המכוננת בנושא, טען כי השימוש בעינויים הוא אחד הגורמים העיקריים לצמיחת ההתנגדות הצרפתית למלחמה. הוף טען, "טקטיקות כאלה התיישבו באי נוחות עם ההיסטוריה המהפכנית של צרפת, ויצרו השוואות בלתי נסבלות עם גרמניה הנאצית. הנפש הלאומית הצרפתית לא תסבול כל הקבלה בין חוויות הכיבוש שלהם ושליטתם הקולוניאלית באלג'יריה." הגנרל פול אוסרזה הודה בשנת 2000 שבמהלך המלחמה נעשה שימוש בטכניקות עינויים שיטתיות והצדיק זאת. הוא גם הודה כי ההתנקשויות בחייהם של עורך הדין עלי בומנדג'ל וראש ה-FLN באלג'יר, לארבי בן מהידי, הוסוו כהתאבדויות. ביגאר, שכינה את פעילי FLN "פראים", טען שעינויים הם "רוע הכרחי". מאידך, הגנרל ז'אק מאסו גינה את העינויים, בעקבות חשיפותיו של אוסרזה, ולפני מותו התבטא בעד גינוי רשמי של השימוש בעינויים במהלך המלחמה. ביוני 2000, ביגאר הכריז שהוא נמצא בסידי פרוך, מרכז עינויים שבו נרצחו אלג'יראים. ביגאר סייג את גילוייה של לואיזט איגילהריז, שפורסמו בעיתון לה מונד ב-20 ביוני 2000, כ"שקרים". פעילת ALN, לואיזט איגילהריז עברה עינויים על ידי גנרל מאסו. עם זאת, מאז הגילויים של הגנרל מאסו, ביגאר הודה בשימוש בעינויים, למרות שהוא מכחיש שהשתמש בהם באופן אישי, והכריז: "אתה מכה בליבו של גבר בן 84". ביגאר גם זיהה שלרבי בן מהידי נרצח וכי מותו הוסווה כהתאבדות.
בשנת 2018 הודתה צרפת רשמית שהעינויים נערכו באופן שיטתי ושגרתי.