stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-קלוד פסקל

| --- | --- |
ז'אן-קלוד פסקל בצרפת בשנת 1970
ז'אן-קלוד פסקל בצרפת בשנת 1970
 לידה:  24 באוקטובר 1927 צרפת פריז, צרפת
 פטירה:  5 במאי 1992 (בגיל 64) צרפת קלישי, איל-דה-פראנס, צרפת
 שם לידה:  ז'אן-קלוד רוג'ר הנרי ווילאמינוט
 שם במה:  Jean-Claude Pascal 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1950–1985 (כ־35 שנים)
 מקום לימודים:  סורבון, סורבון, Cours Simon, תיכון ז'אנסון-דה-סאי 
 עיסוק:  כותב שירים, היסטוריון, שחקן, זמר, סופר ומעצב
 סוגה:  בלדה
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  צלב המלחמה 1939-1945 (1945)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  אביר בלגיון הכבוד  זוכה אירוויזיון 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן-קלוד פסקל (בצרפתית: Jean-Claude Pascal‏; 24 באוקטובר 1927 – 5 במאי 1992) היה זמר צרפתי שזכה באירוויזיון השישי (1961), בו ייצג את לוקסמבורג עם השיר "אנחנו האוהבים", שנכתב על ידי ז'אק דטן ומוריס וידלן. פסקל ייצג את לוקסמבורג גם בתחרות האירוויזיון ב-1981 עם השיר "אולי זה לא אמריקה", שנכתב על ידי ז'אן-קלוד פסקל, סופי מקאנו וז'אן קלוד פטיט.
ביוגרפיה

ז'אן-קלוד פסקל נולד ב-24 באוקטובר 1927 בפריז. בגיל 17 התנדב לצבא צרפת החופשית ונטל חלק בקרבות במזרח צרפת ובגרמניה. על גבורתו בקרבות עוטר בצלב המלחמה. לאחר סיום שירותו הצבאי הוא למד בסורבון. הוא החל לככב בקולנוע בשנות ה-50 המוקדמות. באמצע שנות ה-50 החל לשיר. בשנות ה-70 המוקדמות היה גם לסופר והיסטוריון.
ז'אן מארה

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1913 שרבור, צרפת 
 פטירה:  8 בנובמבר 1998 (בגיל 84) קאן, צרפת 
 מקום קבורה:  Vallauris old cemetery 
 שם לידה:  Jean Alfred Villain-Marais 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1933–1998 (כ־65 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה 
 בן או בת זוג:  Mila Parély (1942–1944)   ז'אן קוקטו (1937–1963) 
 פרסים והוקרה:  Victoires du cinéma français (1951)  פרס סזאר של כבוד (1993)  מפקד בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ז'אן אלפרד וילן-מָארֵה (בצרפתית: Jean Alfred Villain-Marais;‏
11 בדצמבר 1913 – 8 בנובמבר 1998) היה שחקן קולנוע, תיאטרון, סופר, פסל, צייר ובמאי צרפתי.
קורות חייו

ז'אן מארה נולד בשרבור שבצרפת. מארה השתתף בסרטיו של ז'אן קוקטו שעמו ניהל רומן. מסרטיו המפורסמים של קוקטו שבהם כיכב מארה: "היפה והחיה" (1946) "רואי בלה" (1948) ו- "אורפיאוס" (1950).
בשנת 1960 השתתף בטרילוגיה אודות פנטומאס לצד לואי דה פינס כשמארה משחק משחק כפול גם בתור העיתונאי פנדור וגם כפנטומס (בסרטים פנטומס, פנטומס 2 ו-3). מארה התנגד לכפילים וביצע בעצמו פעלולים בסרטים.
בתחילת שנות השבעים המעיט להשתתף בסרטים והתמקד בהופעות בתיאטרון. בשנת 1985 שימש כשופט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בשנת 1998 נפטר מארה כתוצאה מהתקף לב בעיר קאן.
ז'אן מאייר

ז'אן מאייר (בסלובנית: Žan Majer; נולד ב-25 ביולי 1992 במאריבור שבסלובניה) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקרמונזה.
קריירת מועדונים

ב-26 ביוני 2017 מאייר חתם חוזה ל-3 שנים ברוסטוב עם אופציה להארכה בשנה נוספת. ב-1 בפברואר 2019 עזב את המועדון. ב-20 בפברואר חתם חוזה לחצי שנה בלצ'ה.
תארים

הגביע הסלובני: 2016/2017
ויולה הרמס דראת'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1920 דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  11 באוגוסט 2011 (בגיל 91) ג'ורג'טאון, ארצות הברית 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  פילוסופיה ותרבות גרמנית
 
ויולה הרמס דראת' (בגרמנית: Viola Herms Drath‏; 8 בפברואר 1920 - 11 באוגוסט 2011) הייתה אישיות חברתית בוושינגטון הבירה, בארצות הברית, שהייתה "דמות בולטת ביחסי גרמניה-אמריקה למעלה משלושים שנה". היא נרצחה בגיל 91 בידי בעלה השני.
ראשית חיים

דראת' נולדה בדיסלדורף, גרמניה, ב-8 בפברואר 1920. היא למדה אנגלית משהותה בחופשות ופנימייה בסקוטלנד. בתקופתה במינכן פגשה דראת' את סא"ל פרנסיס ס. דראת', שהיה אז סגן המושל הצבאי של בוואריה ובהמשך יהפוך לבעלה הראשון, על אגם קונסטנץ בשווייץ. מאוחר יותר היא עברה לארצות הברית עם בעלה הראשון.
קריירה

בשנת 1946, בגרמניה, היא הייתה מחזאית, עם אחת מההפקות המוקדמות שלה, "להתראות איזבל", שהועלתה בתיאטרון העירוני של שטראובינג ובמינכן.
במהלך תקופת מלחמת העולם השנייה, שימשה כמתורגמנית גרמני במינכן. לאחר שעברה ללינקולן, נברסקה, עם בעלה הראשון, למדה באוניברסיטת נברסקה שם למדה לתואר מתקדם בספרות ובפילוסופיה. בהיותה בנברסקה, היא הייתה עורכת של Die Weltpost באומהה, פרשנית בערוץ KUON-TV, וכתבת National Observer. מאוחר יותר היא הייתה כתבת אמריקאית של כתב העת הגרמני "מאדאם".
בשנת 1968 הפכה לכתבת פוליטית בעיתון הגרמני הנדלסבלט. במהלך תקופה זו, דארת' ובעלה הראשון עברו לוושינגטון הבירה, שם דארת' היה בקשר חקיקה עם השירות הסלקטיבי. הם קנו בית ברחוב Q 3206, נורת'ווסט, ברובע ג'ורג'טאון בצפון מערב וושינגטון הבירה.
סוניה אדלר שכרה את דראת לכתוב עבור "Washington Dossier",‏ שם כתבה על רכילות פוליטית, ייעוץ לאורח חיים ותרבות, חקרה חתך מגוון של עולם האמנות היפה בעיר.
כחברה בוועד הפועל של הוועדה הלאומית למדיניות חוץ אמריקאית, היא תוארה כ"דמות בולטת ביחסי גרמניה-אמריקה במשך למעלה משלושים שנה." מאמרה בוועדה הלאומית משנת 1988, "עליית השאלה הגרמנית", הציע משא ומתן על איחוד גרמניה בין שתי המדינות הגרמניות לארבע המעצמות בעלות הברית. דראת' הייתה יועצת למדיניות חוץ במהלך מסעו של בוש ב-1988 וסייעה "להניח את הבסיס שהוביל לתהליך" 2 + 4 "לקראת איחוד גרמניה בשנת 1990". בשנת 1989 נפגשה עם הנשיא ג'ורג' ה.וו. בוש.
במהלך חייה חיברה שמונה ספרי לימוד שנקראו ביותר מ-150 מכללות ואוניברסיטאות. היא לימדה באוניברסיטה האמריקאית והרצתה באוניברסיטת דרום קליפורניה. המאמרים והפרשנויות שלה פורסמו ב-American Foreign Policy Interests, וושינגטון טיימס, Commentary, Businessweek, The Chicago Tribune, Strategic Review, The National Observer, Frankfurter Allgemeine Zeitung, Das Parlament ו-דר שפיגל.
קריירה > פעילויות חברתיות

במהלך חייה הייתה חברה בוועדת הזיכרון של הבית הלבן, יו"ר משותף בוועדת יובל היהלומים של מעלית האוויר בברלין, רכזת, מנגנון הייעוץ הבינלאומי בנושא זיכרון, והרכז הלאומי, קיום לאומי לציון יום השחרור בעיראק.
קריירה > פעילויות דיפלומטיות

במהלך חייה היא הייתה:
יועצת וחברת המשלחת של הרפובליקה של קפריסין לוועדה הראשונה, האספה הכללית ה-51 של האו"ם,
יועצת, חברת המשלחת של הרפובליקה של קפריסין לוועידת האו"ם בנושא סחר בלתי חוקי בנשק קל בשנת 2001, על כל היבטיו,
יועצת, חברת המשלחת של הרפובליקה של קפריסין לוועידת 2006 לבדיקת יישום תוכנית הפעולה למיגור התפשטותם האסורה של נשק קטן ונשק קל, על כל היבטיו,
משקיפה, בכנס במקו לקבוצת האנשים המגיעים לבמקו, מאלי,
יועצת מיוחדת, חברת משלחת ארצות הברית לאספה הכללית,
משקיפה בישיבת האו"ם הרביעית בוועדה הבינלאומית לאימות וביטחון
משקיפה באסקוויפולאס השני.
רצח

בעלה הראשון של דראת', אל"ם דראת', מת ב-11 בינואר 1986. בתחילת שנות השמונים פגשה ויולה את אלברכט ג'רו מות' (Albrecht Gero Muth), הצעיר ממנה ב-44 שנים, שהיה אז מתמחה ללא תשלום מגרמניה.
ארבע שנים לאחר מות בעלה, אז בת 70, התחתנה עם מות' בן ה-26. הנישואים באפריל 1990 נערכו על ידי שופט בית המשפט העליון בווירג'יניה.
לאחר נישואיהם, המציא מות' סיפור לפיו רוזן גרמני קשיש נפל מפיל בהודו ועליו למנות יורש לפני מותו - מאותה נקודה ואילך, התעקש מות' לקרוא לו הרוזן אלברכט. לאחר סיומה הרשמי של מלחמת עיראק בשנת 2003, אימץ מות' לפתע את דרגתו ולבש מדים של תא"ל בצבא עיראק, וארגן אירועים דיפלומטיים בבירה, שלטענתו נועדו למשטר העיראקי החדש. באפריל 2011 ארגן איכשהו טקס בבית הקברות הלאומי ארלינגטון לכבוד חיילים אמריקאים שנפלו בעיראק, כביכול מטעם המשטר העיראקי.
בשלב מוקדם של הנישואין החל מות' להפעיל דפוס של אלימות במשפחה נגד דראת', מה שגרם לביקורי משטרה חוזרים ונשנים בבית ברחוב Q. ב-11 באוגוסט 2011, דראת' נמצאה מתה בחדר הרחצה של ביתה ברחוב Q. מאוחר יותר הורשע מות' ברציחתה.
מורשת תרבותית

הסופר וורן אדלר השתמש בדראת' ברומן "מלחמת השושנים".
בשנת 2015 הוכרז כי כריסטוף ואלץ יביים ויגלם את התפקיד הראשי בסרט "הנישואים הגרועים ביותר בג'ורג'טאון", המבוסס על סיפור הפשע האמיתי של רצח ויולה דראת'. שם הסרט שונה בהמשך ל"ג'ורג'טאון". הסרט יצא לאקרנים ב-27 באפריל 2019.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  White, Josh (1 בינואר 2012). "Viola Drath: A remarkable life hijacked". Washington Post. נבדק ב-16 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Location of copy of Farewell Isabell. WorldCat. OCLC 73447158.
1 2 3  Arellano, Megan (25 באוגוסט 2011). "Viola Drath's Cultural Legacy: A Look at the Works of a Murdered D.C. Writer". Washington City Paper. נבדק ב-16 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Weber, Joseph (14 באוגוסט 2011). "D.C. police rule death of former Washington Times columnist a homicide". Washington Times. נבדק ב-16 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Alexander, Keith L. (16 בינואר 2014). "Muth found guilty of murder in killing of socialite wife". Washington Post. נבדק ב-16 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andrews, Helena (6 במאי 2015). "Actor Christoph Waltz will direct and star in 'The Worst Marriage in Georgetown'". The Washington Post. נבדק ב-7 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274231405171  GND: 126324034  ISNI: 0000 0003 5636 8640  LCCN: n79105986  NARA: 24200485  SUDOC: 08011959X  VIAF: 185465192   WorldCat (עם VIAF): 185465192
זריקת חוץ

שחקן מבצע זריקת חוץ
בכדורגל, זריקת חוץ היא הדרך לחידוש המשחק לאחר יציאת הכדור מתחומי המגרש לאורכו של המגרש.
קביעת זריקת חוץ

הכללים לזריקת חוץ רשומים בחוקת משחק הכדורגל שנכתבה על ידי ארגון ה-IFAB, תחת חוק מספר 15: זריקת חוץ:
זריקת חוץ מוענקת:
כאשר הכדור במלוא היקפו עובר את קו האורך, בין אם באוויר ובין אם על הקרקע,
מהנקודה בה חצה הכדור את קו האורך,
לזכות הקבוצה היריבה של השחקן האחרון שנגע בכדור.
ביצוע זריקת החוץ

ישנם מספר חוקים שעליהם השחקן המבצע את זריקת החוץ חייב להקפיד.
ברגע זריקת הכדור, השחקן הזורק:
פונה אל שדה המשחק.
חלק מכל אחת מכפות רגליו נוגע בקו האורך או בקרקע שמחוץ לקו האורך.
משתמש בשתי ידיו.
זורק את הכדור מאחורי ומעל לראשו.
במידה והשחקן המבצע את זריקת החוץ עובר על אחד מהחוקים, ביצוע זריקת החוץ עובר לקבוצה היריבה.
חוקים נוספים

לא ניתן להבקיע שער ישירות מזריקת חוץ.
על השחקן המבצע את זריקת החוץ חל איסור לגעת בכדור בשנית לפני ששחקן אחר נוגע בו.
בעת ביצוע זריקת החוץ, על כל שחקני הקבוצה היריבה לעמוד במרחק של 2 מטרים לפחות מהכדור בזמן זריקת החוץ, ובתוך תחומי המגרש.
ז'אק שארדון

| --- | --- |
 לידה:  2 בינואר 1884 בארבזיה, צרפת 
 פטירה:  29 במאי 1968 (בגיל 84) לה-פרט-סור-סן, צרפת 
 שם לידה:  Jacques Boutelleau 
 מדינה:  צרפת 
 שם עט:  Jacques Chardonne 
 מקום לימודים:  בית הספר החופשי למדעים פוליטיים 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 זרם ספרותי:  Groupe de Barbezieux 
 בן או בת זוג:  Camille Belguise  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Gérard Boutelleau 
 פרסים והוקרה:  הפרס לרומן של האקדמיה הצרפתית (1932) 
 
ז'אק שארדון (בצרפתית: Jacques Chardonne‏; 2 בינואר 1884 - 29 במאי 1968), סופר צרפתי.
ביוגרפיה

ז'אק בוטלו נולד בעיירה בארביזייה במחוז שארנט שבמערב צרפת, לאב שהיה סופר ולאם ממוצא אמריקני שהייתה מיורשי מפעלי החרסינה שבעיר לימוז'. הוא למד בקולג' של בארביזייה, ואחרי שסיים את לימודי המשפטים הפך לעורך ספרותי של בית הוצאה לאור. ב-1921 הוציא לאור את ספרו הראשון "שיר דודים" בשם העט ז'אק שארדון, ספר שגרם לפרסומו המיידי כמחבר רומנים. הרומן "קליר" (1931) זיכה אותו בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית לכתיבת רומנים. ב-1932 פרסם את הרומן "אהבת הזולת" שבו הביע בעדינות רבה רגשות מלנכוליים של אהבה. ז'אק שארדון כתב גם מסות ובהן: "האושר של בארביזייה" (1938).
בהיותו דובר גרמנית השתתף יחד עם סופרים צרפתיים אחרים בקונגרס הסופרים האירופיים שהתקיים בעיר ויימאר שבגרמניה באוקטובר 1941, וב-1942 ביקר שוב בגרמניה. הפסל הגרמני ארנו ברקר שהגיע לפריז באותה שנה כדי להציג שם את פסליו אמר על ז'אק שארדון: "הוא פתוח תמיד לרוח התרבות הגרמנית." עם שחרור צרפת ז'אק שארדון נתקף בפחד שיוצא להורג בירייה בגלל ששיתף פעולה עם ממשלת וישי. הוא נעצר ב-12 בספטמבר 1944 ונכלא בבית סוהר בעיר קוניאק שבמערב צרפת. לאחר שבועות מספר שוחרר מבית הסוהר, הוטל עליו מעצר בית, וספריו נאסרו להדפסה ולהפצה.
אם כי ז'אק שארדון נחשב כמי שהשתייך לימין הפוליטי, פרנסואה מיטראן נשיא צרפת, שהיה סוציאליסט, העיד על עצמו מספר פעמים כי העריץ את כתביו של שארדון. אחדים מספרי שארדון עובדו לסרטי טלוויזיה וקולנוע.
ז'אק שארדון נפטר בפרוור הצפוני של פריז לה-פרט-סור-סן ב-1968.
ז'אק שבאן-דלמאס

פגישת ראש ממשלת ישראל לוי אשכול עם נשיא האספה הלאומית של צרפת וראש עיריית בורדו ז'אק שבאן-דלמאס, במשרדו בפריז, יולי 1964
ז'אק שבאן-דלמאס (בצרפתית: Jacques Chaban-Delmas;‏ 7 במרץ 1915 – 10 בנובמבר 2000) היה פוליטיקאי צרפתי שכיהן כראש ממשלת צרפת בשנים 1969–1972, בתקופת נשיאותו של ז'ורז' פומפידו.
ביוגרפיה

הוא נולד בפריז בשם ז'אק מישל פייר דלמאס. במלחמת העולם השנייה, בגיל 29, הגיע לדרגת בריגדיר גנרל בתנועת ההתנגדות הצרפתית "הרזיסטאנס", והשתתף בהתקוממות בפריז באוגוסט 1944. אלן דלון גילם את דמותו בסרט הקולנוע "האם פריז בוערת?", העוסק בשחרור פריז.
לאחר המלחמה צירף דלמאס לשמו את כינויו המחתרתי "שבאן", בהשראת טירת שבאן. על פעילותו במחתרת עוטר באות לגיון הכבוד.
ב-1947 נבחר לראש עיריית בורדו והמשיך לכהן בתפקיד זה 48 שנים רצופות, עד 1995.
בשנים 1954–1955 כיהן כשר העבודות הציבוריות, התחבורה והתיירות.
ב-1954 כיהן כשר הדיור והבינוי.
כיהן כשר מדינה בשנים 1956–1957.
כיהן כשר ההגנה הלאומית והכוחות המזוינים בשנים 1957–1958.
שבאן-דלמאס כיהן כנשיא האספה הלאומית שלוש פעמים:
9 בדצמבר 1959 עד 24 ביוני 1969
3 באפריל 1978 עד 2 ביולי 1981
2 באפריל 1986 עד 23 ביוני 1988
כיהן כראש ממשלת צרפת מ-20 ביוני 1969 עד 6 ביולי 1972.
ב-1974, אחרי פטירתו של הנשיא פומפידו, התמודד שבאן-דלמאס בבחירות לנשיאות צרפת בראשות המפלגה הגוליסטית "איחוד הדמוקרטים למען הרפובליקה". בסיבוב הראשון הגיע למקום השלישי עם 15.11% מקולות הבוחרים. הבחירות הוכרעו בסיבוב שני, שבו גבר ואלרי ז'יסקר ד'אסטן על המועמד הסוציאליסטי פרנסואה מיטראן.
ז'אן מדלן שנייצהפר

| --- | --- |
 לידה:  13 באוקטובר 1785 טולוז, צרפת 
 פטירה:  4 באוקטובר 1852 (בגיל 66) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 
ז'אן מדלן מארי שנייצהפר (בצרפתית: Jean Madeleine Marie Schneitzhöeffer;‏ 13 באוקטובר 1785, טולוז – 14 באוקטובר 1852, פריז) היה מלחין צרפתי.
קורות חייו

שנייצהפר למד בקונסרבטואר של פריז, אצל שארל סימון קאטל. הוא זכה בפרס שני לפסנתר בשנת 1803 ואחר הצטרף לתזמורת האופרה של פריז כטימפניסט בשנת 1815. כעבור שבע שנים התמנה ל"chef de chant". בתפקידו כפרופסור לשירת מקהלה בקונסרבטואר, קיבל את אות לגיון הכבוד בשנת 1840.
בשנת 1834 הלחין את המוזיקה לבלט הסילפידה, שהכוריאוגרף פיליפו טליוני חיבר בשביל בתו, הבלרינה מארי טליוני.
יצירותיו

שנייצהפר חיבר מוזיקה לכמה בלטים בשביל אופרה של פריז, בהם:
"מארס וונוס" Mars et Vénus
"הסיציליאנית" Le Sicilien
"פרוזרפינה" (1818) Proserpine
"המפתה הכפרי" (1818) Le Séducteur au village
"זמירה ואזור" (1824) Zémire et Azor
"בנות וולקן" Les Filets de Vulcain (1826)
הסילפידה (1832) בשביל מארי טליוני
"הסערה" La Tempête (1834)
ויקי מק'קלור

| --- | --- |

ויקי מק'קלור, לונדון מרץ 2014
 לידה:  8 במאי 1983 (בת 41) נוטינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקי לי מק'קלור (באנגלית: Vicky Lee McClure; נולדה ב-8 במאי 1983) היא שחקנית אנגלייה המרבה לעבוד עם במאי הקולנוע שיין מדוז (אנ'). ב-1999 שיחקה מק'קלור בתפקיד לאדין בסרט "חברות אמת", והשתתפה בפרויקט של מדוז בסרט "זוהי אנגליה" (מ-2006), ובמיני-סדרות "זוהי אנגליה '86" (מ-2010), "זוהי אנגליה '88" (מ-2011) וב"זוהי אנגליה '90" (מ-2015). עוד היא מוכרת מסדרת הדרמה של ה-BBC "שחיתות" ומהסדרה "ברודצ'רץ'" של ITV. סרטים נוספים בהם הופיעה כוללים את "טינופת וחוכמה" (2008), "הגאולה" (2013) ו"סוונגלי" (2013).
ב-2011 זכתה מק'קלור בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה ב"זוהי אנגליה '86".
ביוגרפיה

מק'קלור נולדה בוולאטון שבנוטינגהאם, ולמדה בבית הספר המקיף פרנווד. היא גם למדה ב-"Central Junior Television Workshop" שם לכדה את תשומת לבה של השחקנית סמנתה מורטון, אף היא ילידת נוטינגהאם, שעזרה לה לפתח את הקריירה שלה.
ביוגרפיה > קריירה

מק'קלור עבדה בפרויקט "זוהי אנגליה" יותר מתשע שנים, וגילמה את פרנסס לוריין "לול" ג'נקינס. באפריל 2007 סיפרה בריאיון למגזין Time Out שמדוז פנה אליה בקשר לתפקיד כשהיא הייתה בפאב יחד עם השחקן אנדרו שים. היא תיארה את העבודה על הסרט המאולתר ברובו שהיה בו "כל הזמן צחוק ובדיחות". ב-2011 זכתה מק'קלור על הופעתה בתפקיד פרנסס לוריין במיני-סדרה "ב"זוהי אנגליה '86" בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר ובפרס Royal Television Society לשחקנית הטובה ביותר.
מק'קלור שיחקה בקומדיה "טינופת וחוכמה", סרט הקולנוע הראשון שביימה מדונה. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-13 בפברואר 2008.
ב-2012 הצטרפה מק'קלור לצוות השחקנים של הסדרה המשטרתית "שחיתות" בתפקיד בלשית קייט פלמינג. היא המשיכה להופיע באותו תפקיד גם בעונה השנייה של הסדרה ב-2014, ובעונה השלישית ב-2016. ב-2013 שיחקה במותחן הפעולה הבריטי "הגאולה" לצדו של ג'ייסון סטיית'האם.
ביולי 2015 הופיעה מק'קלור בתפקיד ויני ורלוק בסדרת הטלוויזיה "הסוכן החשאי" המבוססת על הרומן באותו שם מאת ג'וזף קונרד.
ב-2017 כיכבה במיני-סדרה "ממלאת מקום" של ה-BBC בתפקיד פולה ריס.
מק'קלור השתתפה יחד קאיה סקודלריו, אבי באטלר, אנדי קריין ופול יאנג בווידאו קליפ של הזמר Plan B של הסינגל "She Said". ב-2010 הופיעה מק'קלור במספר סרטים קצרים לקידום מכירות קוסמטיקה של המותג Illamasqua. ב-2012 השתתפה בווידאו קליפ של השיר "Two Fingers" של ג'ייק באג, יחד עם קרייג פרקינסון, מי שכיכב לצדה בסדרה "שחיתות". ב-18 במרץ 2014 השתתפה מק'קלור בתוכנית רדיו של ה-BBC בשם "Innuendo Bingo".
ביוגרפיה > חיים אישיים

מק'קלור חיה בנוטינגהאם עם הבמאי ג'וני אוון.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | חברות אמת | A Room for Romeo Brass | לאדין בראס |  |
| 2000 | רופאים | Doctors | קירסטי דאנס | בפרק "Love Me Tender" |
| 2002 |  | Tough Love | זואי לאב | סרט טלוויזיה |
| 2004 |  | Birth Day | לוצ'יה | סרט קצר |
| 2005 |  | The Stairwell | אישה | סרט קצר |
| 2006 | זוהי אנגליה | This Is England | פרנסס לוריין "לול" ג'נקינס |  |
| 2008 | טינופת וחוכמה | Filth and Wisdom | ג'ולייט |  |
| 2009 |  | Enough Rope | איריס | סרט קצר |
| 2009 |  | Cast Offs | קלייר | בפרק "Carrie" |
| 2010 | חמש בנות | Five Daughters | סטייסי ניקולס | סדרת טלוויזיה |
| 2010 |  | Just Before Dawn | פיי | סרט קצר |
| 2010 | זוהי אנגליה 86 | This Is England '86 | פרנסס לוריין "לול" ג'נקינס | זוכרת פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר זוכת פרס RTS לשחקנית הטובה ביותר |
| 2011 |  | Walk Like a Panther |  | סדרת טלוויזיה |
| 2011 |  | Stolen | בלשית מנדה הילי | סרט טלוויזיה |
| 2011 |  | Coming Up | קלי | בפרק "Rough Skin" |
| 2011 |  | The Body Farm | טס ויליאמס | בפרק "Sexual Intentions" |
| 2011 |  | This Is England '88 | פרנסס לוריין "לול" ג'נקינס | מיני-סדרה |
| 2012 |  | True Love | סרנה | בפרק "Nick" |
| 2012–הווה | שחיתות | Line of Duty | הבלשית קייט פלמינג | סדרת טלוויזיה; 35 פרקים |
| 2013 | ברודצ'רץ' | Broadchurch | קארן וייט | סדרת טלוויזיה |
| 2013 | סוונגלי | Svengali |  |  |
| 2013 | הגאולה | Hummingbird / Redemption | דון |  |
| 2015 |  | Convenience | לוי |  |
| 2015 | זוהי אנגליה 90 | This Is England '90 | פרנסס לוריין "לול" ג'נקינס | מיני-סדרה |
| 2016 | הסוכן החשאי | The Secret Agent | ויני |  |
| 2017 | ממלאת מקום | The Replacement | פולה | מיני-סדרה |
| 2019 |  | I Am... | ניקולה | פרק: "I Am Nicola" |
| 2020–הווה | אלכס ריידר | Alex Rider | גברת ג'ונס | סדרת טלוויזיה (2 עונות); 16 פרקים |
| 2022–2024 | נקודת פיצוץ (אנ') | Trigger Point | לנה וושינגטון | תפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | סרט או סדרה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | פרס TV Quick | השחקנית הטובה ביותר | "זוהי אנגליה 86" | מועמדות |
| 2011 | פרס RTS | השחקנית הטובה ביותר | "זוהי אנגליה 86" | זכייה |
| 2011 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | "זוהי אנגליה 86" | זכייה |
| 2012 | פרס RTS | השחקנית הטובה ביותר | "זוהי אנגליה 86" | מועמדות |
| 2012 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | "זוהי אנגליה 86" | מועמדות |
| 2012 | פרס גלאמור | Pandora Breakthrough |  | מועמדות |
| 2015 | פרס באפט"א לטלוויזיה | שחקנית המשנה הטובה ביותר | שחיתות | מועמדות |
הערות שוליים

1 2 3    Bernadette Mcnulty, ‏This Is England's Vicky McClure: 'It makes me sad that I'm not going to play Lol', The Telegraph, 30 August 2015
↑  "'This is England' - Vicky McClure Q&A" TimeOut.com, 26 April 2007
↑  Vicky McClure interview for LeftLion Magazine
↑  "Vicky McClure to make period drama debut for BBC". Nottingham Post. 12 בספטמבר 2015. נבדק ב-3 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  "Jake Bugg - Two Fingers - YouTube". YouTube. 3 בנובמבר 2015. נבדק ב-3 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vicky McClure plays Innuendo Bingo!
| זוכות פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1952–1959 | גוג'י וית'רס (1955) • וירג'יניה מקינה (1956) • רוזלי קראצ'לי (1957) • גוון ווטפורד (1959) |  |
| 1960–1979 | קתרין לייסי (1960) • בילי וייטלו (1961) • רות דאנינג (1962) • ברנדה ברוס (1963) • ויוויאן מרצ'נט (1964) • קתרין בלייק (1965) • גוון ווטפורד (1966) • ונסה רדגרייב (1967) • ג'ודי דנץ' (1968) • ונדי קרייג (1969) • מרגרט טייזאק (1970) • אנט קרוסבי (1971) • פטרישה הייז (1972) • בילי וייטלו (1973) • סיליה ג'ונסון (1974) • לי רמיק (1975) • אנט קרוסבי (1976) • שאן פיליפס (1977) • פנלופה קית' (1978) • פרנצ'סקה אניס (1979) |  |
| 1980–1999 | שריל קמפבל (1980) • פגי אשקרופט (1981) • ג'ודי דנץ' (1982) • בריל ריד (1983) • קוראל בראון (1984) • פגי אשקרופט (1985) • קלייר בלום (1986) • אנה מאסי (1987) • אמה תומפסון (1988) • ת'ורה הירד (1989) • דיאנה ריג (1990) • ג'רלדין מקיואן (1991) • הלן מירן (1992) • הלן מירן (1993) • הלן מירן (1994) • ג'ולייט אוברי (1995) • ג'ניפר אילי (1996) • ג'ינה מקי (1997) • דניאלה נרדיני (1998) • ת'ורה הירד (1999) |  |
| 2000–היום | ת'ורה הירד (2000) • ג'ודי דנץ' (2001) • ג'ולי וולטרס (2002) • ג'ולי וולטרס (2003) • ג'ולי וולטרס (2004) • אנמריה מרינקה (2005) • אנה מקסוול מרטין (2006) • ויקטוריה ווד (2007) • איילין אטקינס (2008) • אנה מקסוול מרטין (2009) • ג'ולי וולטרס (2010) • ויקי מק'קלור (2011) • אמילי ווטסון (2012) • שרידן סמית' (2013) • אוליביה קולמן (2014) • ג'ורג'ינה קמפבל (2015) • סוראן ג'ונס (2016) • שרה לנקשייר (2017) • מולי וינדזור (2018) • ג'ודי קומר (2019) • גלנדה ג'קסון (2020) • מיקיילה קול (2021) • ג'ודי קומר (2022) • קייט וינסלט (2023) • שרה לנקשייר (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16739404g (data)  GND: 1122674627  ISNI: 0000 0000 4697 379X  LCCN: no2008171022  SUDOC: 175903476  VIAF: 56439799   WorldCat (עם VIAF): 56439799
חישוב על גב מעטפה

גב מעטפה.
אנריקו פרמי
חישוב על גב מעטפה או חשבון סנדלרים הוא מונח שבו משתמשים פיזיקאים, מתמטיקאים ומהנדסים לתיאור חישוב מהיר ופשוט, המשמש תחליף לחישוב ארוך ומסובך, ובא לתת במהירות את התמונה הכללית. חישוב כזה עדיף במידה רבה על ניחוש על סמך אינטואיציה, אך תוצאתו פחות מדויקת מזו של חישוב מדוקדק ומפורט. מקור המונח הוא ברעיון שהחישובים הם כה פשוטים עד שניתן לבצע אותם על צדה האחורי של מעטפה. לא ידוע מי המציא את המונח, אך מי שהפך אותו למקובל ולפופולרי היה הפיזיקאי אנריקו פרמי. חישובים מסוג זה נעשים פעמים רבות על פה, ללא צורך בנייר.
חישובים על גב המעטפה הם לרוב חישובים מקורבים, המזניחים גורמים רבים, ומאפשרים לקבל את סדרי הגודל החשובים, מבלי להיכנס לפרטים. ביצוע חישובים כאלה דורש ידע פיזיקלי ואינטואיציה פיזיקלית על הגורמים החשובים באמת ועל הגורמים שמהם אפשר להתעלם. עקב ההזנחות, חישובים אלה לעולם ייתנו רק את סדרי הגודל, ולא ערכים מדויקים.
כך לדוגמה מסופר על אנריקו פרמי שבעת ניסוי פצצת האטום הראשונה, בזמן שגל ההדף הגיע עד עמדת התצפית שבה שהה, הפיל פרמי פיסות נייר, ועל ידי מדידה של המרחקים ביניהן יכול היה לקבל הערכה מהירה על עוצמת פצצת האטום. מסופר שפרמי העריך את האנרגיה שהשתחררה מהפצצה כאנרגיה המקבילה ל-10 קילוטון TNT, ובמדידה מדויקת חושב ערך של 18.6 קילוטון TNT.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ביקר אלברט איינשטיין עם אשתו, אלזה, במצפה הכוכבים שבהר וילסון. מספרים שכאשר הסביר מנהל המצפה כי טלסקופ 100 האינץ' של המצפה, שהיה הגדול בעולם באותה עת, חודר את סודות היקום, הגיבה אלזה - "בעלי עושה זאת על צדה האחורי של מעטפה משומשת".
ראו גם

היוריסטיקה
כלל אצבע
הוכחה בנפנופי ידיים
חדר מלחמה (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  טום קלנסי, סטיב פיצ`ניק וג'ף רובין
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח וריגול
 הוצאה
 הוצאה:  Berkley Books
 תאריך הוצאה:  1995
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מעריב, מודן
 תאריך:  1995
 תרגום:  יוסף אשכול
 מספר עמודים:  288 (כריכה רכה)
 סדרה
 הספר הבא:  Tom Clancy's Op-Center: Mirror Image 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-7862-0491-5
 הספרייה הלאומית:  001357399, 001357441, 001736758
 
חדר מלחמה (באנגלית: OP Center) הוא ספר מתח מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי, ד"ר סטיב פיצ`ניק, פסיכיאטר ודוקטור ליחסים בין-לאומיים אשר שירת בצוותי משא ומתן דיפלומטיים בראשותם של הנרי קיסינג'ר, סיירוס ואנס וג'יימס בייקר, והסופר ג'ף רובין. הספר, מתאר סוכנות מודיעין חשאית העוסקת בפתרון משברים בין-לאומיים ובסיכול טרור.