לאיוש מרק
קורות חיים

מרק נולד ברטג, בטרנסילבניה, במחוז סולנוק-דובוקה לשעבר. אביו, מרקוס מרק, היה אחד הכלכלנים והמומחים הפיננסיים הידועים של המאה ה-19. לאיוש מרק סיים את לימודיו בבית הספר היסודי בטרגו מורש והחל את לימודיו בתיכון בשנת 1880 בבית הספר התיכון הישועי בקאלוצ'ה. בשנת 1885, בהסתמך על מחלתו, הוא פנה לשר הדת והחינוך הציבורי לקבלת תעודת בגרות בבית ספר תיכון בבודפשט.
לאחר בחינות בגרות מוצלחות, הצעיר, שהתברך בכישרון רישום מיוחד, נרשם על ידי אביו בשנת 1885 לבית הספר המלכותי ההונגרי הלאומי לעיצוב וציור, שם למד כ"סטודנט אורח"; המורים הראשונים שלו לציור היו איז'ו קבש (מקודם: ישראל שרייבר), יאנוש גרגוש וברטלן סקיי. הוא עזב את בית הספר כעבור חצי שנה, עבר למינכן והפך לתלמיד בבית הספר הפרטי לציור של שימון הולושי. הוא התכונן אצל הולושי למבחני הכניסה של האקדמיה לאמנויות יפות במינכן. באקדמיה התחיל את לימודיו בכיתת ההכנה של יוהאן הרטריך בשנת 1886. את הציור שצייר שם "עירום גברי" בגודל טבעי נקנה בשנת 1888 על ידי מדינת בוואריה בסכום פי חמישה מהסכום שהיה מקובל: 100 מארק.
מרק עבר ממינכן לפריז והמשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן במשך כמעט שנתיים. הוא היה תלמידו של טוני רוברט-פלורי ושל ויליאם אדולף בוגרו. בחוזרו לבודפשט בשנים 1890–1891 סיים שירות צבאי בהתנדבות. ככל שידוע הוא צייר שלושה ציורים על נושא צבאי: ההוסאר, תרגיל בפאפא וכיבוש טירת בודה בשנת 1849. בין השנים 1892–1897 הוא חידד ופיתח את כישוריו בבית הספר שהובל על ידי הצייר דיולה בנצור. הוא קיבל מלגה ממלכתית של HUF 200 בשנת 1893/94, HUF 350 פעמיים בשנת 1894/95 ו-500 HUF בשנת 1896/97.
כדי להציג את אמנותו הוא נסע לארצות הברית בשנת 1910 בהזמנת ה-National Arts Club ונשאר שם עד 1921 וחזר שוב בשנת 1924. גם את השנים האחרונות לחייו בילה בארצות הברית. בסיורו הראשון הגיע לניו יורק ב-18 בפברואר 1910, שם קיבלו אותו חברי האליטה החברתית המקומית ונציגי שגרירות האוסטרו-הונגרית. עם הגעתו הניו יורק טיימס הציג את עבודתו בדו"ח מיוחד. הוא הוכר ב"עולם החדש" ונחשב לצייר פורטרטים פופולרי ומצליח מאוד. הוא צייר רבים מהאליטה החברתית והפוליטית האמריקאית, כולל נשיא ארצות הברית תומאס וודרו וילסון ורוברט פירי, כובש הקוטב הצפוני. כהוקרה על פועלו האמנותי נבחר כחבר ב־National Arts Club האמריקני.
בין השנים 1889–1910, הוא הופיע כמעט בקביעות עם עבודותיו בתערוכות האביב והחורף של החברה הלאומית לאמנויות יפות בהונגריה ובסלון הלאומי. בנובמבר 1907 הציג 137 ציורים ו-14 קריקטורות בתערוכת אוסף בסלון הלאומי.
בשובו מארצות הברית, הציג את הרבגוניות שלו במוזיאון ארנסט בתערוכה קבוצתית בשנים 1923, 1927 ו-1932, ובכמה הזדמנויות בתערוכות הייצוגיות של גילדת מונקאצ'י ובפני קהל חובבי הציור שלו בברטיסלבה ובלגרד. הוא צייר בתערוכת בלגרד גם את אשתו של ראש ממשלת יוגוסלביה. הוא תרם להכרה בינלאומית ולהכרה בציור ההונגרי בכמה הזדמנויות בביאנלה של ונציה (1901, 1905, 1909, 1910, 1930 ו-1932) וביריד העולמי ברומא בשנת 1911. לאיוש מרק מעולם לא היה מורה במכללה לאמנויות. יחד עם זה ב-1907, יחד עם הפסל אדה קלוש, הם תכננו להקים בית ספר "משולב" לציור ופיסול.
התבטאויותיו האירוניות והמתלוצצות הפכו אותו לאחת הדמויות האדיבות והאהובות של עולם האמנות, בעולם האמנות הוא נקרא רק "לואי". אינספור סיפורים והערות מצחיקים נרקמו סביב אישיותו במשך עשרות שנים. הוא שמר וטיפח קירבה ויחסי ידידות עם סופרים הונגרים בולטים ועם משוררי התקופה (אנדרה נאג', יוז'ף קיש, קלמן מיקסאט, פרנץ מולנר, פרנץ הרצג, ינה הלטאי ורבים בולטים אחרים), ועיטר כמה ספרים שלהם באיורים צבעונים ועשירים.
הוא צייר רבים בין הבולטים בחיי התיאטרון ההונגריים ובין היתר את השחקניות אמיליה מרקוש, יוצי לאבש, אלה קרטס וגיזי באיור, את זמרות האופרה ברטה הנדל ומריה יריצה. בעבור הדורות הבאים הוא צייר את הציירים קארוי קרנשטוק, דיולה קוסטולאני-קאן, את מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ורבים מהפוליטיקאים ההונגרים, אנשי דת וציבור מובילים של התקופה. בשנת 1933 הוא תרם כמעט חמישים רישומים ששימשו להכנת ציוריו למוזיאון בניין הפרלמנט ההונגרי.
לאיוש מרק היה פעיל בחיים הציבוריים. באיגוד הלאומי לאמנויות יפות בהונגריה ולאחר מכן בהתאחדות הלאומית לאמנים הונגרים, מילא תפקידים שונים - חבר ועדה, סגן נשיא, נשיא מחלקת הציור, יו"ר ועדת הפיקוח וכו'. הוא היה גם חבר מייסד באיגוד אמני הונגריה, בסלון הלאומי ובחברת ציירי הדיוקנאות. הוא נבחר לוועדות מכרזים שונות של החברה לאמנויות יפות והסלון הלאומי. הוא היה חבר מייסד במועדון האמנים (Fészek Művészklub), שאיחד את קהילת האמנות ההונגרית.
הוא נסע לארצות הברית עם משפחתו לארגן תערוכת תמונות הונגרית בשנת 1938, אך אירועי מלחמת העולם השנייה מנעו ממנו לחזור חהונגריה. הוא חי בניו יורק עד מותו ושמר על הסטודיו שלו ברחוב 57 מערב מספר West 57th Street) 130). הוא נפטר מהתקף לב.