stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסמאעיל מרצ'נט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בדצמבר 1936 מומבאי, הראג' הבריטי 
 פטירה:  25 במאי 2005 (בגיל 68) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הודו, הראג' הבריטי, הדומיניון של הודו 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  St. Xavier's College, Mumbai  בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק 
 בן או בת זוג:  ג'יימס אייבורי 
 פרסים והוקרה:  פדמה באושן (2002)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (1986)  פרס האקדמיה ההודית לקולנוע (2001)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (5 בדצמבר 1996)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (1992) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסמאעיל מרצ'נט (Ismail Merchant‏; 25 בדצמבר 1936 - 25 במאי 2005), היה מפיק קולנוע אמריקאי, יליד הודו. נודע במיוחד כשותף בחברת מרצ'נט ואייבורי הפקות יחד עם הבמאי ג'יימס אייבורי והתסריטאית רות פראוור-ג'אבוולה. כמו כן היה בין הבודדים אשר הצליח לפעול בהוליווד כמפיק עצמאי לאורך זמן. כמפיק עצמאי, שאינו קשור לאולפן גדול הצליח לדאוג למימון ולהפצה של סרטי חברת ההפקות המשותפת במשך למעלה מ-40 שנה. הוא היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר שלוש פעמים, עבור שארית היום, זיכרונות מאחוזת הווארד וזכרונות אהבה מפירנצה.
שנים ראשונות

הוא נולד במומביי בשם אסמאעיל נורמוחמד עבדול רחמן למשפחה מוסלמית. בביתו דיברו גוג'ראטית ואורדו ובבית הספר למד ערבית ואנגלית.
ב-1947, בעת חלוקת הודו, היה אביו נשיא הליגה המוסלמית וסירב לעבור לפקיסטן ומרצ'נט גדל בצל האירועים האלימים של התקופה. בן 22 עזב את הודו ועבר לארצות הברית. הוא קיבל תואר מוסמך מאוניברסיטת ניו יורק ועבד באו"ם.
ב-1960 הפיק סרט קצר בשם "The Creation of Woman" (בריאת האשה), הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן והיה מועמד לפרס הסרט הקצר הטוב ביותר. ב-1961 פגש בעת ביקור במולדתו את ג'יימס אייבורי שצילם שם את סרטו התיעודי The Delhi Way.
מרצ'נט ואייבורי

ב-1961 ייסד עם ג'יימס אייבורי את חברת ההפקות שהפיקה למעלה מ-40 סרטים עד מותו. ב-1963 צירפו השניים את התסריטאית רות פראוור-ג'אבוולה.
רוב סרטי החברה בוימו על ידי אייבורי והופקו על ידי מרצ'נט, לתסריט מאת רות פראוור-ג'אבוולה והיו מבוססים על רומנים או סיפורים מאת א.מ. פורסטר, הנרי ג'יימס וג'אבוולה עצמה. עלילות הסרטים מתרחשות לרוב במאה ה-19 או ב"תקופה האדוארדית" באנגליה, ארצות הברית או הודו והם עשירים בעיצוב סגנוני, תלבושות תקופתיות וכדומה.
מחוץ לעולם הקולנוע

מרצ'נט היה ידוע כנהנתן וחובב בישול. הוא כתב מספר ספרים בנושא זה, כמו גם בנושאים אחרים. בהם:
Ismail Merchant's Indian Cuisine - ספר בישול הודי
Ismail Merchant's Florence - ספר על פירנצה, מאת מפיק הסרט "זכרונות אהבה מפירנצה"
Ismail Merchant's Passionate Meals - ארוחות תאווה
Ismail Merchant's Paris: Filming and Feasting in France - על צילום סרטים ואכילה בפריז
My Passage From India: A Filmmaker’s Journey from Bombay to Hollywood and Beyond - אוטוביוגרפיה
מרצ'נט נפטר בלונדון, בעת צילומי הסרט The White Countess, מסיבוך של כיב קיבה ונקבר במומביי, לפי בקשתו.
אניה סלומונוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בנובמבר 1976 (בת 47) וינה, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 עיסוק:  במאית סרטים ותסריטאית
 מקום לימודים:  האקדמיה לקולנוע של וינה 
 צאצאים:  Oskar Salomonowitz 
 http://www.anjasalomonowitz.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אניה סלומונוביץ (בגרמנית: Anja Salomonowitz;‏ נולדה ב-12 בנובמבר 1976 בווינה) היא במאית סרטים ותסריטאית אוסטרית.
קורות חיים ופעילות

סלומונוביץ החלה ללמוד היסטוריה של האמנות ומדעי הקולנוע והתיאטרון באוניברסיטת וינה, אולם העתיקה את מקום לימודיה כעבור זמן קצר לאקדמיה לקולנוע של וינה, שם התמחתה בבימוי ובעריכת סרטים. כעורכת היא למדה גם במכללה הגבוהה לקולנוע וטלוויזיה בפוטסדם-בבלסברג, גרמניה.
אחת מעבודותיה המוקדמות הייתה ארבעה "מבזקי פרסום" נגד תופעת הגזענות שצורפו יחד לכדי סרט קצר. הסרט משקף את הקו הקולנועי היצירתי של סלומונוביץ, המבקש להעלות לסדר היום הציבורי דיון חתרני בבעיות חברתיות. סרטה הראשון שהוקרן באופן סדיר בבתי קולנוע היה סרט דוקומנטרי באורך של 52 דקות בשם "לעולם לא תבין זאת" (2003), שבו היא מעמתת את עצמה ואת בני משפחתה עם סיפורם המשפחתי: הדודה היהודייה הייתה במחנה ריכוז, הגננת שלה נטלה חלק בתנועת ההתנגדות הסוציאליסטית, ואילו סבתה "לא עשתה דבר." הסרט צבוע בצבע לבן לכל אורכו: הלבוש והרקע הם בצבע לבן, המשליט תחושה נייטרלית, כאשר תשומת הלב של הצופה מנותבת לעבר דבריהם של בני משפחתה, שהוקלטו לרוב בסיטואציות יוומיומיות.
בסרטה הקצר ביותר, Codename Figaro, שאורכו דקה אחת – תרומתה לשנת מוצרט 2006 – היא מעלה, באמצעות הדגמת שיחת טלפון בין אישה לבין ארוסה בעל הנתינות הזרה, את השאלה האירונית, בשל התייחסותה למדיניות ההגירה האוסטרית, האם "נישואיו של פיגרו" לא היו אלא נישואין למראית עין. שני הדוברים מדקלמים זה לזה בשיחת הטלפון את התשובות לשאלותיה האפשריות של משטרת ההגירה: "איזו מתנה קנית לי לחתונה?", "איפה יש לי כתמי לידה?", לבסוף מסתיים הסרט בדרישה: "הינשא/י למהגר מתוך אהבה, זו ההזדמנות בעבורו שתאפשר לו לחיות ולעבוד באוסטריה."
לאחר מכן יצרה את הסרט "זה קרה זמן קצר קודם לכן" – סרט דוקומנטרי בנושא הסחר בנשים. הסרט אינו מציג ישירות את דמויותיהן של הנשים שסיפוריהן מסופרים בו, אלא הן מתוארות על ידי אנשים אחרים, אוסטרים מן השורה, לדוגמה – הדיוטות, דיפלומטית או סוכן מכס.
באמצעות כוח משיכה יחיד במינו מצליח הסרט "זה קרה זמן קצר קודם לכן" ליצור התרחשות בו-זמנית שלא תיאמן: חיים מקבילים במספר אתרים "אמיתיים" שהתקיימו שם וממשיכים להתקיים בהם. הסרט זכה בפרסים רבים, בין היתר בפרס "Caligari" בפסטיבל Berlinale 2007 ובפרס הקולנוע של וינה בשנת 2006, והוא הוצג בפסטיבלי סרטים רבים ברחבי העולם. הסרט בוחן בצורה מדוקדקת את האסטרטגיות והאפשרויות הדוקומנטריות השגורות ומאתגר אותן. עקב כך מצא הסרט ביטוי גם בספרים, מגזינים ובעבודות בנושא הסרט הדוקומנטרי[דרוש מקור].
בשנת 2012 הפיקה אניה סלומונוביץ את סרטה העלילתי הראשון - "ספרד". התסריט נוצר בשיתוף פעולה עם הסופר דימיטרה דינב, ועל הפסקול היה אחראי המוזיקאי תושב ברלין מקס ריכטר שגם הלחין את המוזיקה לסרט ואלס עם באשיר. את התפקיד הראשי בסרט משחק Gregoire Colin המוכר מסרטיה של קלייר דניס.
הערות שוליים

↑  BIOGRAPHY - Anja Salomonowitz, www.anjasalomonowitz.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810664535805606  BnF: cb17967256s (data)  GND: 138646872  ISNI: 0000 0004 4884 0324  NKC: jo2010560296  VIAF: 90914867   WorldCat (עם VIAF): 90914867
אפלול אמריקאי

| אפלול אמריקאי |
| --- | --- |
 אפלול אמריקני (Eptesicus fuscus)
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: נשפוניים
סוג:: אפלול
מין:: אפלול אמריקאי
שם מדעי
 Eptesicus fuscus ‏בוואה, 1796
תחום תפוצה


אפלול אמריקאי (שם מדעי: Eptesicus fuscus, בשפות רבות הוא מכונה "עטלף חום גדול") הוא מין של עטלף ממשפחת הנשפוניים שתחום תפוצתו הטבעי הוא באמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית, האיים הקריביים והשוליים הצפוניים של אמריקה הדרומית. העטלף מוגדר על ידי ארגון ה-IUCN בעל חיים שאיננו בסיכון.
תיאור

אפלול אמריקני הוא עטלף בגודל בינוני בעל גוף מוצק וראש גדול, אף גדול ושפתיים בשרניות. אורכו הכולל 138-87 מילימטרים ומשקלו 23-11 גרם. הנקבות גדולות במעט מהזכרים (דו-צורתיות זוויגית). אוזניו קצרות וכאשר הוא משתמש בהן הן עוברות במעט את קצה אפו. אפרכסת האוזן רחבה ונוטה מעט קדימה בקצה. כנפיו קצרות ורחבות, מוטת הכנפיים בין 28 ל-33 סנטימטרים. פרוותו חומה, רכה ומבריקה, ועובייה כ-10 מילימטרים בגבו. הגוון של האפלול משתנה בין חום בהיר לחום שוקולד, כשלצפק גוון בהיר יותר מאשר לגב. האפלול האמריקני שונה מנשפוניים אחרים בתחום תפוצתו בראשו הגדול והרחב, בגוף הקצר המוצק, באוזניו המעוגלות ובכנפיו הקצרות הרחבות. בנוסף יש למין זה ארבע שיניים חותכות עליונות. זהו המין היחיד של הסוג אפלול באמריקה הצפונית והמין הגדול ביותר באמריקה המרכזית והדרומית.
אורח חיים

כמו מרבית העטלפים האפלול האמריקני הוא בעל חיים הפעיל בלילה. במהלך היום הוא ישן בחללים בעצים, מתחת לקליפה רופפת של גזעי עצים, בחרכים בסלעים או במבנים כמו עליות גג, אסמים, בניינים ישנים, מרזבים, ותריסי חלונות. בעת התעופה בלילה משתמש האפלול באיכון באמצעות קול להתמצאות בשטח ולציד. הוא מסוגל ליצור קולות בספקטרום רחב בתום 45-10 קילוהרץ. האפלול עוסק בציד כל לילה במשך כ-100 דקות ובשאר הלילה הוא נח במחבוא, שאיננו המקום שבו הוא נוהג לישון במשך היום. האפלול הוא אוכל חרקים וניזון מעשים, חיפושיות, יתושים וצרעות. מחקרים הראו שאפלול בוגר אוכל עד 2.7 גרם חרקים לשעה. מהירות תעופתו היא 18-13 קילומטרים לשעה במקומות סגורים, אבל הוא עשוי להגיע למהירות תעופה של 33 קילומטרים לשעה באוויר הפתוח. בזמן התעופה האפלול מנפנף בכנפיו בקצב העולה על תשע פעמים בשנייה. בתחילת נובמבר האפלול נכנס לתרדמת חורף. המקום אותו בוחר האפלול לתרדמת החורף הוא קר, יבש ובדרך כלל שוכן בבניינים, מכרות ומערות. במקומות אלו זוחל האפלול לסדקים צרים, לבד או בקבוצות קטנות. לפני שהוא שוקע בתרדמת החורף ניזון האפלול מעתודות השומן. משקלו הממוצע לפני תרדמת החורף 21 גרם, ובהגיע אפריל הוא מאבד כרבע ממשקל זה. בקובה האפלול לא נכנס לתרדמת חורף, אם כי בלילות קרים הוא נכנס למצב של נמנום ומטבוליזם מואט (torpor).
אפלול אמריקני יכול לחיות עד 19 שנים.
הטורפים העיקריים של האפלול כוללים: Quiscalus quiscula (באנגלית common grackle), עוף ממשפחת הפזאיים, בז אמריקני, סמורים, חולדות, חתול בית וצפרדע שור אמריקנית.
רבייה

לאחר שהן מתעוררות מתרדמת החורף יוצרות הנקבות מושבות בנות 5 עד 700 פרטים, בעוד שהזכרים מתבודדים או שוהים בקבוצה של זכרים בלבד. יותר מ-90% מהנקבות במושבה נכנסות להיריון במהלך עונת הרבייה. במהלך השלב הראשון של ההיריון מגדילות הנקבות את עתודות השומן, שיתמכו בגידול של העובר במהלך השלבים האחרונים של ההיריון. משך ההיריון של האפלול האמריקני הוא כ-60 יום. במערב אמריקה הצפונית כולל השגר ולד אחד בעוד שבמזרח ארצות הברית ובקובה כולל השגר שני ולדות. הלידה מתרחשת בין מאי ליולי. הוולדות נולדים חסרי פרווה, אבל עם עיניים ואוזניים פקוחות ושוקלים כ-20% ממשקל אפלול בוגר. הגורים נגמלים מחלב אם בין 32 ל-40 ימים אחרי הלידה ומתחילים לעוף אחרי 18 עד 25 ימים. בין 7 ל-10 אחוזים מהגורים מתים לפני תום תקופת הגמילה. אם הגורים נפרדים מאימם הם משמיעים קולות מצוקה, שלהם האם מגיבה בציוץ בתחום העל קולי ומסוגלת לזהות את צאצאיה.
תת-מינים

תת-המין E. f. fuscus שוכן בכל המחצית המזרחית של ארצות הברית מלבד פלורידה. ביוטה שוכן תת-המין E. f. pallidus.
הערות שוליים

↑  אפלול אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  באתר Bird Pictures מוצג שם הציפור כ"זרזיר שזוף"
↑  Big brown bat
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547090605171 
קבוצה של אפלולים אמריקניים שמצאה מחבוא בבניין בין המרזב למזחילה
אצטדיוני כדורגל באוקראינה

להלן רשימה של אצטדיוני כדורגל באוקראינה, מסודרים לפי קיבולת.
בנייה וניצול של אצטדיונים ותשתיות כדורגל אחרות באוקראינה, כמו גם מתן בטיחות בניהול תחרויות הוא בפיקוח ועדה של ההתאחדות לכדורגל באוקראינה אשר מאמצת תקנות על תשתית של אצטדיונים ואמצעי בטיחות.
לכל האצטדיונים באוקראינה מוענקים קטגוריה מסוימת: 1, 2, 3 וקטגוריית עלית. כל המועדונים המקצועיים מחויבים לנהל את "משחקי הבית" שלהם במקום הקבע שלהם וברישום המדינה על אצטדיונים התואמים את תקנות ההתאחדות לכדורגל. משחק כדורגל נערך רק באצטדיון אשר אושר למועדון לארח בו בטורניר רשמי. אצטדיונים כאלה מפורטים ברשם האצטדיונים שבו מותרת ניהול משחקים. לכל אצטדיון יש תעודת רישוי מטעם המדינה.
ארבעה אצטדיונים באוקראינה אירחו את יורו 2012.
אצטדיונים פעילים

לא ידוע מצב האצטדיון או שהגישה אליו מוגבלת.
| # | אצטדיון | קיבולת | נבנה/שופץ | עיר | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אולימפיסקי | 70,050 | 2011 | קייב | אוקראינה, דינמו קייב |
| 2 | דונבאס ארנה | 52,518 | 2009 | דונצק | שחטאר דונצק (2009–2014) |
| 3 | אצטדיון מטאליסט | 40,003 | 2009 | חרקוב | מטאליסט 1925 |
| 4 | ארנה לבוב | 34,915 | 2011 | לבוב | קרפטי לבוב |
| 5 | אצטדיון צ'רנומורץ | 34,164 | 2011 | אודסה | צ'רנומורץ אודסה |
| 6 | אצטדיון שחטאר | 31,718 | 2000 | דונצק | — |
| 7 | אצטדיון דניפרו | 31,003 | 2008 | דניפרו | דניפרו, דניפרו-1 |
| 8 | אצטדיון מטאלורג | 29,872 | 1970 | קריבי ריה | — |
| 9 | אצטדיון יובילייני | 28,300 | 2001 | סומי | סומי |
| 10 | אצטדיון אוקראינה | 28,051 | 1963 | לבוב | קרפטי לבוב |
| 11 | אולימפיסקי | 25,831 | 2003 | דונצק | — |
| 12 | האצטדיון המרכזי | 25,175 | 1965 | מיקולאייב | מיקולאייב |
| 13 | אצטדיון וורקסלה | 24,795 | 2000 | פולטבה | וורסקלה פולטבה |
| 14 | אצטדיון מטאור | 24,381 | 2001 | דניפרו | סטאל קמיאנסקה |
| 15 | אצטדיון סק"א | 23,040 |  | לבוב | קרפטי-2 לבוב |
| 16 | אצטדיון אוונגרד | 22,320 | 1951 | לוהנסק | זוריה לוהנסק (1951–2014) |
| 17 | אצטדיון לוקומוטיב | 19,978 | 2004 | סימפרופול | טבריה סימפרופול (2004—2014) |
| 18 | האצטדיון העירוני | 18,500 | 2000 | טרנופיל | ניבה טרנופיל, טרנופיל |
| 19 | אצטדיון בוקובינה | 17,000 |  | צ'רנוביץ | בוקובינה צ'רנוביץ |
| 20 | אצטדיון דינמו | 16,873 |  | קייב | אולימפיק דונצק |
| 21 | אצטדיון רוך | 16,000 |  | איוואנו-פרנקיבסק | טפלוביק פריקרפטיה איוואנו-פרנקיבסק |
| 22 | אצטדיון זירקה | 14,628 |  | קירובוראד | זירקה קירובוראד |
| 23 | האצטדיון המרכזי | 14,000 |  | ויניציה | ניבה ויניציה |
| 24 | אצטדיון וולודימיר בויקו | 12,680 |  | מריופול | מריופול |
| 25 | אצטדיון יורי גגארין | 12,060 |  | צ'רניהיב | דסנה צ'רניהיב |
| 26 | אצטדיון אוונגרד | 12,000 |  | אוז'הורוד | — |
| 26 | אצטדיון צסק"א | 12,000 |  | קייב | — |
| 28 | סלבוטיץ' ארנה | 11,983 | 2006 | זאפוריז'יה | מטאלורג זאפוריז'יה |
| 29 | אצטדיון אוונגרד | 11,574 | 2002 | לוצק | ווהלין לוצק |
| 30 | אצטדיון פוליטכניק | 11,400 |  | קרמנצ'וק | קרמין קרמנצ'וק |
| 31 | SKS ארנה | 5,576 |  | סבסטופול | סבסטופול |
ראו גם

אצטדיוני כדורגל ברוסיה
אצטדיוני כדורגל בישראל
אצטדיוני כדורגל בבלארוס
הערות שוליים

↑  פולין ואוקראינה מוכנות: אצטדיוני יורו 2012 מחכים, באתר ‏מאקו‏, 23 בדצמבר 2011
↑  "Attendance figures for the 17th season of Ukrainian Premier League". UA Football. נבדק ב-3 באוגוסט 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
| כדורגל באוקראינה אוקראינה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל האוקראינית • מנהלת ליגת העל האוקראינית בכדורגל • ליגת הכדורגל המקצוענית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | ליגת העל האוקראינית • הליגה האוקראינית הראשונה • הליגה האוקראינית השנייה • ליגת הנשים |  |
| תחרויות גביע | הגביע האוקראיני • הסופר קאפ האוקראיני |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • אוקראינה עד גיל 20 • נבחרת הנשים |  |
דונבאס ארנה
אצטדיון מטאליסט חרקוב
אצטדיון צ'רנומורץ אודסה
אריק לואי בולס

| --- | --- |

אריק לואי בולס (משמאל) עם פלדמרשל ברנרד מונטגומרי במהלך הקרב על הבליטה, דצמבר 1944
 לידה:  8 ביוני 1904 קמברלי, סארי הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 פטירה:  14 ביוני 1985 (בגיל 81) באטל, מזרח סאסקס הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 השתייכות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1924–1948 (כ־24 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המוטסת השישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  המנדט הבריטי בארץ ישראל
 עיטורים
  DSO   CB   כוכב הכסף
 
אריק לואי בולס (באנגלית:  Eric Louis Bols; 8 ביוני 1904 –  14 ביוני 1985), מפקדה הראשון, בתקופת פעילותה בארץ ישראל, של הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית אשר תחת פיקודו לקחה חלק בין היתר בקרב על הבליטה והופעלה נגד היישוב בתקופת המאבק להקמת מדינת ישראל.
ביוגרפיה

אריק לואי בולס נולד לגנרל הבריטי ממוצא בלגי לואי ג'ין בולס, מי שהיה ראש המטה של הגנרל אלנבי וזכור בהיסטוריה של ארץ ישראל כמי שהחתים את הנציב העליון הראשון הרברט סמואל, עם כניסתו לתפקידו, על קבלה האומרת כי קיבל מידי הגנרל "ארץ ישראל אחת" ("one Palestine").
התחנך בלנסינג קולג' (אנ') ולאחר מכן במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. ב-1924 התגייס לצבא הבריטי ושרת בין היתר בהונג קונג, שנחאי ובמלטה. בשנת 1940 היה בולס רב-סרן בצבא הבריטי ובמהלך המלחמה הגיע לדרגת גנרל. בשנת 1944 נתמנה למפקד החטיבה ה-185, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-3 בחזית מערב אירופה. ב-8 בדצמבר 1944 נתמנה למפקד הדיוויזיה המוטסת השישית, עוצבת צנחנים שלחמה בנורמנדיה ובפלנדריה.
עם תום מלחמת העולם השנייה, התחדש המאבק של היישוב נגד שלטונות המנדט הבריטי. בספטמבר 1945 הובאה הדיוויזיה השישית לארץ ישראל. הדיוויזיה הובאה ארצה מלכתחילה לחנות בה, בעזה, כחלק מהמערך הצבאי הבריטי במזרח התיכון, אך עם התחדשות מאבקו של היישוב הוטלה עליה משימת המלחמה נגד תנועת המרי העברי, המסגרת המשותפת להגנה לאצ"ל וללח"י, שפעלה מסוף שנת 1945 ונתפרקה לאחר פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946. בימי קיומה של תנועת המרי העברי בוצעו פעולות רחבות היקף נגד הבריטים והוגברה תנועת ההעפלה. הבריטים הפעילו את חיילי הדיוויזיה השישית בפעולות מקיפות נגד היישוב, הן בימי תנועת המרי העברי והן לאחריהם; השבת השחורה ב-29 ביוני 1946, מבצע כריש (Shark Operation) ב-30 ביולי 1946, שבו הוטל עוצר כללי על העיר תל אביב ובוצעו בה חיפושים ומעצרים (בין היתר נעצר מפקד לח"י יצחק יזרניצקי (שמיר)). הדיוויזיה השישית ביצעה פעולות רבות בכל רחבי הארץ, הטלות עוצר, הצבות מחסומים, חיפושי נשק בקיבוצים ומעצר אנשי המחתרות.
כצנחנים חבשו חיילי הדיוויזיה השישית כומתות אדומות, ובשל כך הדביקו להם אנשי היישוב את הכינוי "כלניות". השיר "כלניות" למלים של נתן אלתרמן וללחן של משה וילנסקי, שהושר באותה עת, שהיה למעשה שיר אהבה לארץ ישראל ולנופה, הפך למעין המנון המאבק בכלניות הבריטיות.
בשיא תקופת המאבק לא נמצא הגנרל בולס בארץ. הוא יצא את הארץ במרץ 1946 וחזר לארץ להמשך מילוי תפקידו כמפקד הדיוויזיה השישית בינואר 1947. בתקופת העדרו מן הארץ מילא, באופן זמני, את תפקיד מפקד הדיוויזיה השישית הגנרל ארצ'יבלד ג'יימס האלקט קסלס שהפעיל את הדיוויזיה בפעולות התוקפניות נגד היישוב. בין היתר פיקד הגנרל קסלס אישית על מבצע "כריש" כנגד תל אביב, העיר העברית הגדולה ביותר באותה עת, שהייתה המרכז התרבותי, המסחרי והביטחוני של היישוב.
בולס שירת כמפקד הדיוויזיה השישית עד ל-19 ביולי 1947, מועד שבו הועבר מאבקו של היישוב לשלב המדיני והגיעה לארץ ועדת החקירה של האו"ם לעניין ארץ ישראל והחל התהליך שבהמשכו קיבלה עצרת האו"ם את תוכנית החלוקה ובהמשכו הוקמה מדינת ישראל. במקומו של בולס כמפקד הדיוויזיה השישית בא הגנרל יו צ'ארלס סטוקוול.
אצטדיון סק"א רוסטוב

| --- | --- |

 מיקום:  רוסיה רוסטוב על הדון, רוסיה
 קואורדינטות:  47°16′18″N 39°43′40″E﻿ / ﻿47.27166667°N 39.72777778°E﻿ / 47.27166667; 39.72777778
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים)
 בעלים:  משרד ההגנה של רוסיה
 משטח:  דשא
 קבוצות:  סק"א רוסטוב
 מושבים:  2,200
 ממדי משטח:  104x69 מטר
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון סק"א רוסטוב הוא אצטדיון ברוסטוב על הדון. נבנה בשנת 1971 והיה מסוגל לקלוט בשיאו 27,300 צופים. בשנים 2016–2018 בוצע שחזור בהיקף נרחב עם הריסת כל יציעים, שלאחריה הקיבולת הוקטנה לכדי 2,200 מושבים בלבד. משמש בתור אצטדיונה הביתי של קבוצת סק"א רוסטוב.
היסטוריה

הקמת מתחם הספורט החלה באמצע שנות ה-60 ביוזמת מפקד כוחות מחוז הצבא הקווקזי, אלוף-משנה אלטונין. הצבא החזיק בבעלות על מועדון הכדורגל ולכן יזם את הקמת המתחם. מתחם הספורט המחוזי כלל את זירת הספורט העיקרית עם יציעים ל-33,000 מושבים, מגרש כדורגל, מרכז אתלטיקה למגרשים ושטח, מתחם ספורט מים עם שלושה בריכות, מגרשי ספורט, בית הארחה עם 300 מקומות ישיבה ואולם אתלטיקה במגרש המזרחי.
זירת הספורט העיקרית וכל מתחם הספורט הושלמו באפריל 1971. מעצב הבניינים והמבנים היה ארגון Voenproekt, שפעל בחסות משרד ההגנה הסובייטי.
ב-1981 נערכו משחקי 16 האחרונות ושמינית גמר גביע המחזיקות האירופי בעונת 1981/1982, כאשר מחזיקת הגביע הסובייטי סק"א רוסטוב פגשה את אנקראגיוז'יו ואת איינטרכט פרנקפורט.
מאז פברואר 2007 האצטדיון שופץ פעם אחת. היציעים המזרחיים והמערביים (השכבה הנמוכה יותר ולא האח"מי) תפקדו באופן מלא. האצטדיון יכול להכיל 11,000 איש. לאחר שחזור יציעי הדרום והצפון, קיבולת האצטדיון הייתה 25,000 איש.
ב-28 בינואר 2016 אישרה פיפ"א רשימה של 36 מגרשי אימונים למונדיאל 2018, כולל אצטדיון סק"א. לכן היה צורך לשפץ שוב את האצטדיון כדי להתאימו לדרישות.
בשנת 2018, לאחר שלב השיפוץ הראשוני (כאשר נהרסו לחלוטין כל היציעים הישנים), קיבולת האצטדיון הייתה 500 איש. אז הותקנו היציעים החדשים עם עלייה בקיבולת הכוללת של האצטדיון ל-2,200 מושבים, הותקן לוח התוצאות הדיגיטלי ונוספו מסלולי האתלטיקה. הפתיחה הרשמית של הזירה המשופצת התקיימה ב-23 במרץ 2019, עם משחק בין סק"א (רוסטוב) לדינמו (סטברופול) (0: 2). נחתם הסכם בין צסק"א לבין סק"א, כך שהשניים התקשרו בהסכם שיתוף פעולה ארוך טווח. ביולי 2020 בעלי קבוצת סק"א הצהירו על כוונתם לשפץ את האצטדיון או לבנות חדש במקומו.
הערות שוליים

↑  בשל חוסר במושבי פלסטיק ביציעים הדרומים והצפוניים, תכולת האצטדיון בסוף 2007 עמדה על 27,300 איש
1 2 3  Стадион СКА - Ростов-на-Дону открытие: в родной гавани СКА пока штормит, «Футбольный курьер», 26 марта 2019
↑  FIFA: Предматчевые тренировочные площадки ЧМ-2018
↑  Число зрительских мест на ростовском стадионе СКА после реконструкции сократилось в 60 раз
↑  В Ростове после реконструкции открыли стадион СКА
↑  Назаров Александр: биография заместителя генерального директора «Ростеха», theperson.pro
↑  Баста построит для СКА новый стадион
אניה מירקין

אניה מירקין (1987, אוקראינה - 4 ביוני 2016) הייתה לוחמת טאקוונדו ודוגמנית ישראלית. היא אלופת ישראל ובעלת מדליית ארד באליפות אירופה (2008).
ביוגרפיה

מירקין עלתה מאוקראינה בגיל 14 עם משפחתה והשתכנה בפתח תקווה. בתחילה למדה בלט. אחר כך עברה להתחרות בטאקוונדו בישראל. היא התחרתה במשקל של עד 51 ק"ג בהדרכתו של המאמן הלאומי יחיעם שרעבי.
ביוגרפיה > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 2008 זכתה מירקין במדליית ארד במשקל של עד 51 ק"ג. בתחרות היא ניצחה בשלושה קרבות, אך בחצי הגמר היא נאלצה לפרוש 20 שניות מתחילת הקרב מול קרולין פישר מבריטניה בשל פציעה.
באותה שנה היא גם רשמה רצף זכיות במדליות שונות בתחרויות גדולות ברחבי אירופה. היא הייתה יריבת האימון של בת אל גטרר במשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008.
מירקין הלכה לעולמה בגיל 29 בלבד, לאחר שלקתה בדום לב.
הערות שוליים

↑  סער הס, טקוואנדו: אניה מירקין זכתה בארד באליפות אירופה, באתר ynet, 10 באפריל 2008
אסמאעיל סייבארי

אסמאעיל סייבארי (בספרדית: Ismael Saibari, בערבית: إسماعيل صيباري, בתעתיק מדויק: אסמאעיל ציבארי; נולד ב-28 בינואר 2001 בטראסה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-מרוקאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים

סייבארי גדל במחלקות הנוער של בירסחוט, אנדרלכט, ראסינג גנק ופ.ס.וו. איינדהובן. ב-1 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פ.ס.וו. איינדהובן, בניצחון 4-0 על דן האג במסגרת המחזור השביעי בליגת העל ההולנדית לעונת 2020/2021.
קריירה בינלאומית

סייבארי היה חלק מסגל נבחרת מרוקו עד גיל 23 בטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2023, וערך חמש הופעות בו טורניר, בו זכתה נבחרתו.
ב-12 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 1-0 על נבחרת בורקינה פאסו במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  تشكيلة المنتخب الوطني لاقل من 23 سنة امام غينيا באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 24 ביוני 2023 (בערבית)
↑  CAN Côte d'Ivoire 2023 : le coach Hoalid dévoile sa liste finale (27 joueurs) באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| נבחרת מרוקו – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 טיסודאלי •  10 חארית •   11 סייבארי •  12 מוחמדי • 13 עבד אל-חמיד •  14 אל-עזוזי • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אבקאר • 19 א-נסירי • 20 אל-כעבי • 21 עדלי • 22 בנעביד • 23 אל-ח'נוס • 24 ריצ'רדסון • 25 עטיית אללה • 26 ריאד • 27 א-שיבי • מאמן: רגראגי |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 טיסודאלי •  10 חארית •   11 סייבארי •  12 מוחמדי • 13 עבד אל-חמיד •  14 אל-עזוזי • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אבקאר • 19 א-נסירי • 20 אל-כעבי • 21 עדלי • 22 בנעביד • 23 אל-ח'נוס • 24 ריצ'רדסון • 25 עטיית אללה • 26 ריאד • 27 א-שיבי • מאמן: רגראגי | מרוקו |
אניה מיטאג

אניה מיטאג (בגרמנית: Anja Mittag;‏ נולדה ב-16 במאי 1985 בקרל מרקס שטאד, מזרח גרמניה) היא כדורגלנית גרמנייה שמשחקת בעמדת החלוץ בקבוצת הנשים של ר.ב. לייפציג ובנבחרת גרמניה בכדורגל נשים.
קריירה

ב-2002 היא החלה את הקריירה הבוגרת שלה בקבוצה הגרמנית טורבינה פוטסדאם מהבונדסליגה לנשים. בעונת 2003/2004 זכתה עם הקבוצה בדאבל. בעונת 2004/2005 זכתה עם הקבוצה בליגת האלופות לנשים ובגביע הגרמני. ב-2006 עברה לשחק כמה משחקים בקבוצת QBIK קרלסטד מליגת העל השוודית, כדי לחוות תרבות כדורגל נוספת. היא סייעה לקבוצה להימנע מירידת ליגה. בעונת 2008/2009 הבקיעה 21 שערים והייתה במקום השני ברשימת המבקיעות באותה עונה. ב-2009/2010 זכתה עם פוטסדאם בפעם השנייה בליגת האלופות.
בדצמבר 2011 חתמה על חוזה עם קבוצת רוזנגארד שאז נקראה "אל-דה-בה" מהעיר מאלמה שמשחקת בליגת העל השוודית. משחקה הראשון בקבוצה היה הסופר קאפ השוודי לנשים. היא הבקיעה את גול הניצחון והמשחק הסתיים בתוצאה 2–1. בסיום העונה הוכתרה למלכת השערים לאחר שהבקיעה 21 פעמים. בעונה שלאחריה, 2013, הייתה מדורגת במקום הראשון בטבלת המבקיעות ובמקום הראשון בטבלת המבשלות והקבוצה זכתה באליפות שוודיה. בעונת 2014 הייתה שוב מלכת השערים ומלכת הבישולים וזכתה שוב באליפות. במרץ 2015 זכתה שוב בסופר קאפ השוודי. במאי 2015 פורסם שהיא חתמה בקבוצת הנשים של פריז סן-ז'רמן לשתי עונות.