stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסט-בריטפופ
רקע

החל מ-1997, הפופולריות של הבריטפופ דעכה, וכמה להקות ניסו ליצור ז'אנרים חדשים בהשפעתו. בין השנים 1997–2000, קולדפליי, טראוויס ו-The Verve הוציאו שלושה אלבומים מצליחים: Parachutes,‏ The Man Who ‏ו-Urban Hymns בהתאמה.
מחוץ לממלכה המאוחדת הסגנון לא זכה לתפוצה רחבה. ניתן להחשיב את הלהקה האיסלנדית Leaves לנציגה הבולטת ביותר של הסגנון מחוץ לבריטניה.
הערות שוליים

↑  Label Profile: Independiente, אינדפנדנט, ‏11 באפריל 2008 (באנגלית)
פונסקה (פסל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  ג'ף קלארהאוט 
 תאריך יצירה:  1975 
 טכניקה וחומרים:  ארד 
 נתונים על היצירה
 קואורדינטות:  50°52′45″N 4°42′07″E﻿ / ﻿50.879167°N 4.701944°E﻿ / 50.879167; 4.701944
 
פוֹנְסְקֶה (Fonske; שמו הרשמי בלטינית: Fons Sapientiae, ומשמעותו "מעיין החוכמה", אך מוכר בשם החיבה "פונסקה") הוא פסל-מזרקה המוצב במרכז העיר האוניברסיטאית לוון שבבלגיה, בכיכר פושפליין (Fochplein).
הוא פוסל על ידי הפסל ג'ף קלארהאוט (Jef Claerhout), והוצב לרגל יובל 550 לאוניברסיטת לוון בשנת 1975. למרות מיעוט ימיו היחסי, הפך לאחד מסמליה המוכרים של העיר, יחד עם בית העירייה העתיק וסמל מבשלת הבירה סטלה ארטואה. חשיבותו מצביעה על הקשר החזק בין האוניברסיטה לעיר ומבהירה מדוע לוון נחשבת בעיקר לעיר אוניברסיטאית, אף על פי שהיא בירת ברבנט הפלמית.
הפסל בצורת סטודנט הקורא בספר, בעוד הידע נשפך אל תוך ראשו. הפסל מולבש בימי חג אגודות סטודנטים.
גלריה

פונסקה המולבש בטוגה של ה-ANLO וכיסוי ראש סטודנטיאלי של ה-UCL
פיליצה

ערך זה עוסק בנהר בפולין. אם התכוונתם לעיירה בפרובינציית שלזיה בפולין, ראו .
| --- | --- |
פיליצה ליד סוליג'ו
פיליצה ליד סוליג'ו
 מידע כללי
 אורך:  319 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  48.6 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  9,273 קמ"ר
 יובלים:  Zwlecza 
 שפך:  ויסלה 
 מדינות באגן הניקוז:  פולין
 אגן הניקוז של הוויסלה
 
פיליצה (בפולנית: Pilica) הוא נהר במרכז פולין הנשפך ממזרח אל הנהר ויסלה. אורכו הוא 319 קילומטר, שטח אגן הניקוז שלו הוא 9,273 קילומטרים רבועים, והוא היובל השמאלי הארוך ביותר של הוויסלה.
פול מסטר

| --- | --- |

גנרל פול מסטר
 לידה:  20 ביוני 1858 ז'ואנוויל, הקיסרות הצרפתית השנייה צרפת
 פטירה:  25 ביולי 1922 (בגיל 64) פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מקום קבורה:  Vault of Governors 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1878–1922 (כ־44 שנים)
 דרגה:   גנרל של דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-21 מפקד הארמייה השישית מפקד הארמייה העשירית מפקד קבוצת הארמיות הצפונית מפקד קבוצת הארמיות המרכזית המפקח הכללי של חיל הרגלים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 הצלב הגדול של לגיון הכבוד מדליית המלחמה
 
גנרל של דיוויזיה פול אנדרה מארי מֶסְטְר (בצרפתית: Paul André Marie Maistre;‏ 20 ביוני 1858 – 25 ביולי 1922) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מסטר נולד ב-20 ביוני 1858, בעיר ז'ואנוויל, שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, ובשנת 1878 התגייס לצבא צרפת. ב-24 בדצמבר 1882 הועלה לדרגת לוטננט, וב-30 בנובמבר 1887 הועלה לדרגת קפטן. ב-6 ביולי 1897 מונה למפקד בטליון ברגימנט החי"ר ה-162, והחל מאוקטובר 1898 לימד אסטרטגיה צבאית. ב-24 ביוני 1905 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל, וב-24 ביוני 1909 הועלה לדרגת קולונל מלא. בשנת 1909 מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-106, ופיקד עליו עד 23 בספטמבר 1912, עת הועלה לדרגת גנרל של בריגדה ומונה למפקד רגימנט החי"ר ה-43. בתקופה זו הוא פרסם ספר העוסק במלחמת צרפת–פרוסיה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה לראש המטה הכללי של הארמייה הרביעית. ב-12 בספטמבר של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על הקורפוס ה-21, וב-14 בספטמבר הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. בשנת 1915 הקורפוס שלו לקח חלק בקרב ארטואה השני וקרב ארטואה השלישי. מ-25 בפברואר עד 20 במרץ 1916 הוא לקח חלק בקרב ורדן, ומ-3 בספטמבר עד 29 בדצמבר של אותה שנה השתתף בקרב על הסום. הוא פיקד על הקורפוס עד 1 במאי 1917, וב-4 במאי קיבל פיקוד על הארמייה השישית עליה פיקד עד 11 בדצמבר.
לאחר מכן קיבל פיקוד על הארמייה העשירית שלחמה במסגרת החזית האיטלקית. ב-26 במרץ 1918 חזרה הארמייה לצרפת (ללא הקורפוס ה-12 שנשאר באיטליה), והשתתפה בקרב השלישי על האן ובקרב השני על המארן שהיו חלק ממתקפת האביב הגרמנית. ב-10 ביוני 1918 עבר מסטר לפקד על קבוצת הארמיות הצפונית, והחל מ-6 ביולי פיקד על קבוצת הארמיות המרכזית עליה פיקד עד סוף המלחמה.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר המלחמה מילא מסטר תפקידי פיקוד ומטה בצבא. ב-9 בפברואר 1921 מונה למפקח הכללי של חיל הרגלים, והוא החזיק בתפקיד עד מותו ב-25 ביולי 1922 בפריז. בין אלו ששלחו תנחומים על מותו היה ג'ון פרשינג.
עונש מוות באיראן

קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני – 
ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
הוצאות להורג באיראן בין השנים 2007 עד 2018 (אלו המספרים הרשמיים, בעוד 
 שהמספרים האמיתיים כנראה גבוהים יותר משום שישנם כנראה הוצאות להורג 
שמעולם לא דווח עליהם. משנת 2015 ואילך החלו להילקח
בחשבון גם הוצאות להורג שבמקור לא דווח עליהם.
עונש מוות הוא עונש חוקי באיראן. פשעים שדינם מוות כוללים רצח, אונס, התעללות בילדים, הומוסקסואליות, פדופיליה, סחר בסמים, שוד מזוין, חטיפה, טרור, פריצה, יחסי עריות, יחסי מין מחוץ לנישואים, יחסי מין אסורים, מעשי סדום, התנהגות מינית בלתי הולמת, זנות, אנשים שזממו להפיל את המשטר האסלאמי באיראן, התנגדות פוליטית, חבלה, הצתה, מרד, כפירה, ניאוף, חילול הקודש, סחיטה, זיוף, הברחה, ספקולציות, שיבוש של תהליכי ייצור, צריכה חוזרת ונשנית של אלכוהול, ייצור או הכנת מזון, שתייה, מוצרי קוסמטיקה או פריטים סניטריים המובילים למוות בעת צריכתם, הפקה ופרסום של פורנוגרפיה, שימוש בחומרים פורנוגרפיים בעת עיסוק בשידול למטרות מין, בדיית האשמות שווא אודות עבירות מין שגרמו להוצאה להורג של אדם חף מפשע, אנשים שחוזרים לבצע גניבות אחרי תקופות מאסר, עבירות צבאיות מסוימות (למשל, סיוע לאויב), ריגול, ובגידה.
איראן ביצעה לפחות 977 הוצאות להורג ב-2015, לפחות 567 הוצאות להורג ב-2016, לפחות 507 הוצאות להורג ב-2017, לפחות 249 הוצאות להורג ב-2018, לפחות 273 הוצאות להורג ב-2019, לפחות 246 הוצאות להורג ב-2020, לפחות 290 הוצאות להורג ב-2021, ולפחות 425 הוצאות להורג ב-2022.
יש הסבורים שאיראן היא המדינה שהוציאה להורג את הכמות הגדולה ביותר של האזרחים, בהשוואה לכמות התושבים הכוללת. לטענת איראן כמות האזרחים האיראנים שהוצאו להורג בפועל באיראן, נמוכה בהרבה מהכמות שמתפרסמים בכתבי ארגוני זכויות האדם, וכי ההוצאות להורג מבוצעות אך ורק לאחר הליך שיפוטי ממושך. לטענת גורמים איראנים איראן נלחמת בתעשיית הסחר בסמים, אשר רחבת היקף לאורך גבולותיה המזרחיים של המדינה, והגידול במספר ברוני וסוחרי הסמים הוא הגורם לעלייה בהוצאות להורג. לפי ה-BBC, איראן "מבצעת יותר הוצאות להורג מכל מדינה אחרת, מלבד הרפובליקה העממית של סין".
גלריית תמונות

כיתת יורים באיראן (1979)
הוצאה להורג  של אנס פדופיל באמצעות מנוף (2017)
הערות שוליים

↑  "The Death Penalty in Iran". Death Penalty Worldwide. נבדק ב-5 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Iran/death penalty" p4. International Federation for Human Rights. Last accessed 19 February 2011.
↑  "Death sentences and executions in 2016". amnesty.org. נבדק ב-21 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Death Penalty in 2017: Facts and Figures". Amnesty International. 2018-04-12. נבדק ב-2018-07-16.
↑  "Database". Cornell Center on the Death Penalty Worldwide (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-11-16.
↑  "Capital punishment: On the way out—with grisly exceptions". The Economist. נבדק ב-3 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Iran halts execution of three protesters after online campaign". BBC.
עקרון דרדסית

עקרון דרדסית (באנגלית: Smurfette principle) הוא מונח שנטבע על ידי קתה פוליט (אנ'), המתאר סרט או סדרת טלוויזיה בהם ישנה דמות נשית אחת בעולם גברי לחלוטין. העיקרון קרוי על שם דרדסית, דמות הנקבה היחידה מבין הדרדסים.
תיאור המונח

על פי עקרון הדרדסית:
ישנה נטייה של סדרות טלוויזיה, סרטים וסוגי מדיה נוספים להציג דמות נשית אחת בלבד בתוך קבוצה של גברים.
הדמויות הראשיות לרוב יהיו גברים, והאישה תשמש כמעט תמיד כמושא רומנטי.
בתוכניות רבות דמויות הגברים תהיינה מורכבות ומאפיינים שונים שלהם יבואו לידי ביטוי, בעוד האישה תהיה פעמים רבות "סקסית", "יפה" ותו לא, ללא צורך לפרט את תכונותיה.
המונח נטבע על ידי פוליט ב-1991 בניו יורק טיימס:
תכניות בנות זמננו הן בעצם גבריות בלבד, כמו "גארפילד", או מאורגנות על פי מה שאני מכנה "עקרון דרדסית": קבוצת חברים גברים תודגש על ידי דמות נשית בודדת, מוגדרת באופן סטריאוטיפי (...) המסר ברור. בנים הם הנורמה, בנות הן הווריאציה; בנים הם המרכז, הבנות סביבם; בנים הם אינדיבידואליים, בנות הן טיפוס. בנים מגדירים את הקבוצה, הסיפור שלה וקוד הערכים שלה. הבנות קיימות רק ביחס לבנים.
פוליט גילתה את העיקרון בזמן קניית צעצועי חג המולד לבתה. השימוש הראשוני במונח היה ביחס ל"תרבות גן הילדים", שלפי פוליט עיכבה את הבנת המגדר של הילד. היא כתבה: "הסקסיזם בתרבות הגן מעוות הן בנים והן בנות. ילדות קטנות לומדות לפצל את התודעה שלהן, לסנן את החלומות והשאיפות שלהן דרך דמויות בנים תוך התפעלות מבגדי נסיכות".
דמות האישה מייצגת נשיות במקרים אלו. היא עשויה לשחק תפקיד מרכזי בסיפור או לא, אבל בדרך כלל היא "כולה נשית". כמה דוגמאות שפוליט מצטטת כוללות את דמות האם, מלכה זוהרת, או סיידקיק נשית. כתוצאה מכך, יצירות המשתמשות בדמות כזאת נכשלות לעיתים קרובות במבחן בקדל, מבחן להטיה מגדרית בסיפורת.
אבחנות

בשנת 2011, פוליט דנה במונח במגזין "האטלנטיק". היא אמרה שהנושא עדיין נפוץ בתקשורת. היא הזכירה את הסרט העלילתי, "סופר 8", שהייתה בו רק דמות ראשית נשית אחת (בגילומה של אל פנינג). לטענתה, התופעה קיימת גם ברשתות טלוויזיה. ב-2011, המגישה הבכירה היחידה ברשת MSNBC הייתה רייצ'ל מדאו.
שוברי קופות גדולים כוללים לעיתים קרובות רק אישה אחת, ומוערך שהמגמה הזו לא תיעלם בקרוב. ניתן לראות את התופעה בפוסטרים של סרטי הרכבים, כמו "מטריקס", "אושן 11" ו"מלחמת הכוכבים". המגזין "ניו יורק" ריכז את כל השורות שנאמרו על ידי נשים בזכיינית "מלחמת הכוכבים" שאינן הנסיכה ליאה, ונותר עם 63 שניות בלבד של דיאלוג נשי מתוך הסדרה הכוללת כמעט שבע שעות (23,160 שניות). סטיב רוז מזכיר את דמותה של אילבן בתוכנית הטלוויזיה "דברים מוזרים", שם היא גם מוחלפת במקס, נערה צעירה אחרת, בזמן שאילבן יוצאת למסע. ה"דרדסית", או משתתפת נשית בודדת בין גברים, מקבלת בדרך כלל תפקיד סטריאוטיפי של בת זוג או שהיא קיימת כדי להוריד את המתח של צוות שחקנים שכולו גברים.
מכון ג'ינה דייוויס למגדר בתקשורת מצא שרק "ל-10% מכל הסרטים יש צוות שחקנים מאוזן מגדרי", ובכך חיזק את קיומו של היעדר ייצוג נשי הוגן, כלומר עקרון הדרדסית.
במאמר ובסרטון למגזין Bitch (אנ'), העיתונאית אניטה סרקזיאן טוענת שהנטייה של כלי תקשורת משנות השמונים והתשעים להתבסס על גברים, נותרת על כנה ויוצרת מחזוריות המשאיירה את המצב כמות שהוא. סרקזיאן קראה לתעשיית הקולנוע לכלול יותר דמויות נשיות, או אפילו צוות שחקנים נשי, ולעבור את מבחן בקדל, וקבעה שאחרי שאלו יישמרו בחשבון ויושגו בפועל, יתאפשר גיוון משמעותי.
כתוצאה מחוסר שביעות הרצון מהמחסור בנשים, נוצר דפוס חדש של היפוך מגדרי, וכתוצאה מכך נוצרו גרסאות של זכייניות תקשורת עם צוותים המורכבים משחקניות בלבד, כמו "אושן 8" ו"מכסחות השדים".
גם בישראל, בפאנלים של תוכניות ראליטי או פאנלים חדשותיים, ניתן למצוא פעמים רבות בהן הפאנל מורכב מאישה אחת בין גברים.
אזכורים במחקרים

ריקי סולינגר, בסקירה של כמה מיצירותיה המרכזיות של פוליט עד 1993, כתבה שעיקרון הדרדסית חל על ילדים בגיל הגן ומבוגרים כאחד.
יאן סוסינה, חוקר ספרות ילדים ומתבגרים, השתמש במונח במהדורה משנת 1995 של כתב העת The Lion and the Unicorn, כדי לגבות את קביעתו שספרות הילדים "מטומטמת" כסימפטום גדול יותר של תרבות. בעיות, במיוחד שבידור הוא כמו "ג'אנק פוד", או לא מתגמל לקהל. הוא משתמש במונח של פוליט כעדות לכך שמחסור בנשים תורם לתקשורת באיכות נמוכה לילדים וגם שהתקשורת הפופולרית הביאה את הנושא הזה בפרסומים גדולים.
דוגמאות

ניתן למצוא את עיקרון דרדסית בין היתר במקומות הבאים:
מיס פיגי ב"החבובות"
הנסיכה ליאה ב"מלחמת הכוכבים"
פני ב"המפץ הגדול" (עונות 1–3)
איליין בניס ב"סיינפלד"
קנגה ב"פו הדוב"
אפריל או'ניל ב"צבי הנינג'ה"
גאמורה ב"שומרי הגלקסיה"
האלמנה השחורה ב"הנוקמים"
אילבן ב"דברים מוזרים"
וונדר וומן ביקום המורחב של DC
מיכל אנסקי במאסטר שף
שרית חדד או מירי מסיקה ב-The Voice
ראו גם

הארגון הבין-לאומי לנשים בטלוויזיה ובקולנוע
פרסי קריסטל + לוסי לנשים בקולנוע
מבחן בקדל
הערות שוליים

↑  נעמה רק, דרדסית היא רק סימפטום: הייצוג הנשי בקולנוע הוא תוצר של המציאות, באתר טיים אאוט, ‏29 במרץ 2017
↑  Lori Day, Charlotte Kugler, Her Next Chapter: How Mother-Daughter Book Clubs Can Help Girls Navigate Malicious Media, Risky Relationships, Girl Gossip, and So Much More, Chicago Review Press, 2014-05-01, ISBN 978-1-61374-859-6. (באנגלית)
1 2  Jason Richards, The Problem With Smurfette, The Atlantic, ‏2011-07-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  Is Smurfette Giving It Away? What the Smurfette Principle Teaches Your Kids About Girls, HuffPost, ‏2011-10-19 (באנגלית)
↑  Sharon Gmelch, Marcie Heffernan Stoffer, Jody Lynn Yetzer, Gender on campus : issues for college women, New Brunswick, N.J. : Rutgers University Press, 1998, ISBN 978-0-8135-2521-1
1 2 3 4 5 6  Pollitt, BY Katha (1991-04-07). "Hers; The Smurfette Principle". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-12-22.
1 2  Rose, Steve (2017-12-11). "The Smurfette Principle: why can't Hollywood accept gender equality?". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-12-22.
↑  Women Don't Talk Much in "Star Wars", נבדק ב-2023-12-22
↑  מיקי לוי, ‏אומץ אמיתי, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2017
1 2  Maia Mathieu, The Smurfette Principle, TN2 Magazine, ‏2017-08-25 (באנגלית בריטית)
↑  Gender Bias Without Borders, Geena Davis Institute
↑  Author:Anita SarkeesianExecutive Director, Buffy the Vampire Slayer Enthusiast, Tropes vs. Women: #3 The Smurfette Principle, Feminist Frequency, ‏2011-04-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  יעל יחיאלי, הדרדסים חוזרים!, באתר פייסבוק, ‏13 בדצמבר 2023
1 2 3  בחברת האדם, על "עקרון דרדסית", באתר פייסבוק, ‏25 בפברואר 2017
1 2 3  אניטה סרקיזיאן, Tropes vs. Women: #3 The Smurfette Principle, Feminist Frequency, ‏2011-04-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Cultural Hegemony in the United States. SAGE Publications. 2000. p. 210. ISBN 9781452221960. seinfeld smurfette principle.
1 2  Marvel To Include More Female Representation In Upcoming Films., The Odyssey Online, ‏2015-10-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Liz Shannon Miller, ‘Stranger Things 2’ Reinforced a Sexist and Ubiquitous Trope, But Season 3 Could Fix That, IndieWire, ‏2017-10-31 (באנגלית אמריקאית)
↑  Kayti Burt, How Wonder Woman Falls Into The Smurfette Trap, Den of Geek, ‏2017-06-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  Tansy Rayner Roberts, One Girl In The Justice League, The Book Smugglers, ‏2017-01-23 (באנגלית) (ארכיון)
דרדסית
עקרון האי-החזרה

עקרון האי-החזרה (באנגלית: Non-refoulement) נועד להבטיח כי אדם הנמלט מרודפיו בארץ מוצאו, לא יוחזר בעל כורחו לידיהם. חשיבותו המעשית של העיקרון אינה מוגבלת רק לאיסור על גירוש אקטיבי מתחום המדינה למקום סכנה, ונגזרות ממנו תוצאות משפטיות נוספות. בין היתר נובעים ממנו האיסור לדחות פליטים המגיעים לגבולה של מדינה, והחובה לבחון כיאות את הבקשות למקלט, כולל קיום של הליכים נאותים לבחינת בקשות אלו. זאת, תוך אפשרות לשהות במדינה עד לסיום הבירור לגבי בקשת המקלט.
היסטוריה

המקור הקדום ביותר לעקרון האי-החזרה נמצא בתורה. בספר דברים נאמר: "לֹא תַסְגִּיר עֶבֶד אֶל אֲדֹנָיו אֲשֶׁר יִנָּצֵל אֵלֶיךָ מֵעִם אֲדֹנָיו".
דוגמה היסטורית, המדגימה עד כמה מתן כניסה ומתן הגנה בסיסית הם חיוניים, היא סיפורה של האונייה "סנט לואיס", שהפליגה מנמל המבורג שבגרמניה במאי 1939, ועל סיפונה 930 נוסעים יהודים. לאחר שאשרות הכניסה של הנוסעים לקובה בוטלו, ארצות הברית סירבה להתיר את כניסתם אליה, והאונייה נאלצה לבסוף לשוב על עקבותיה לאירופה. מספר מדינות הסכימו לפתוח את שעריהן לפליטים באופן זמני. רוב נוסעי האונייה נספו לבסוף בשואה.
איסור הגירוש או ההחזרה קיבל הכרה רק בשנת 1951, לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה. בתקופה זו נוצרה בעיית פליטים בהיקף חסר תקדים. מצב זה, והאחריות שחשו המדינות בעקבות אירועי השואה, יצרו את הבסיס התפיסתי להבנת תפקידה של הקהילה הבינלאומית כלפי פליטים. ההכרה בעקרון האי-החזרה היא אבן הפינה להגנה על פליטים בקהילה הבינלאומית. עיקרון זה מעוגן בסעיף 33 לאמנה בדבר מעמדם של פליטים והפך ברבות הימים לעיקרון מחייב של המשפט הבינלאומי הפומבי המנהגי. משמעות הדבר כי גם מדינות שאינן צד לאמנה חייבות לכבד את העיקרון.
תוכן העיקרון

עקרון האי-החזרה קובע כי אסור להחזיר אדם למקום בו הוא צפוי לסבול מרדיפה. סעיף 33 לאמנה בדבר מעמדם של פליטים קובע כדלקמן:
איסור ההחזרה אינו מוגבל רק להחזרה למדינת המוצא, אלא חל גם במקרה שאדם מגורש למדינה שלישית. מפאת חשיבותו של העיקרון, קיימים במשפט הבינלאומי סטנדרטים מחייבים החלים כאשר מדינה מבקשת להעביר אנשים הזכאים להגנה בינלאומית למדינה שאינה מדינת המוצא. בעבר, דן בית המשפט העליון בפרשה שעניינה היה העברת אנשים מישראל אל מדינה שלישית. בפסיקתו נקבע שלא ניתן לערוך הסכמים כאלה אלא בהתאם "לסטנדרטים המקובלים במשפט הבינלאומי ותוך מתן ערובות מתאימות שיבטיחו במידת ודאות גבוהה את שלומם של המוחזרים".
על פי המשפט הבינלאומי, בעת שמדינה אחת מעבירה אנשים הזכאים לכאורה להגנה בינלאומית - מעבר לאמנת הפליטים - למדינה אחרת, עליה להבטיח:
על-מנת להבטיח את כל אלה, נקבעו סטנדרטים בינלאומיים להסכמי העברה המחייבים בראש ובראשונה קבלת בטוחות ממדינת היעד ויצירת מנגנון פיקוח על קיומן ביד המדינה השולחת. תנאי הכרחי נוסף הוא שקיפות ההסכם, כך שמי שכפוף לו יוכל לדעת את הצפוי לו במדינת היעד, להשיג על גירושו, ולהביא את הכוונה לגרשו בפני ביקורת שיפוטית. בנוסף לכך נועד התנאי הקובע שקיפות להבטיח ביקורת ציבורית על ההסכם ופיקוח של גורמים בינלאומיים, והוא מהווה כשלעצמו מעין בטוחה לקיום חובות מדינת היעד.
לא רק המדינה מחויבת לכבד את קיום העיקרון אלא כל שלוחיה הפועלים מטעמה חייבים לכבדו. החובה מוטלת על המדינה בכל מקום בו היא פועלת. כך כאשר חייליה או שוטריה פועלים בגבול, או כאשר בקרי הגבולות פועלים בתחנות הגבול והכניסה לישראל, ואפילו אם יפעלו מחוץ לגבולות המדינה. כך גם בשטחים הנתונים לשליטתה האפקטיבית, או כלפי אנשים שבשליטתה האפקטיבית.
הבסיס המשפטי

העיגון המשפטי הישיר והמובהק ביותר לכלל של איסור ההחזרה, מצוי בסעיף 33 לאמנת הפליטים שפורט לעיל. עם זאת, קיימות הוראות משפטיות נוספות, המרחיבות את תחולתו ביחס לכל אדם, גם מי שאינו פליט או זכאי למעמד פליט. הוראות אלה אינן מתמקדות בפליטים דווקא, אלא אוסרות הרחקה או גירוש או הסגרה של כל אדם, למקום בו הוא יהיה חשוף לעינויים או ליחס ולעונשים בלתי אנושיים או משפילים. ההוראה המרכזית לעניין זה מצויה בסעיף 3 לאמנה נגד עינויים ונגד יחס ועונשים אכזריים, בלתי אנושיים או משפילים, אשר גם בה חברה ישראל.
הסעיף קובע כי:
"No State Party shall expel, return ("refouler") or extradite a person to another State where there are substantial grounds for believing that he would be in danger of being subjected to torture".
הוראת סעיף זה אינה מסויגת. מכך נובע כי חל איסור מוחלט להחזיר אדם למקום בו קיים חשש כי ייחשף לעינויים. הוראה נוספת היא סעיף 6 באמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, האוסר על שלילת חיים באופן שרירותי.
חשיבותו של העיקרון חרגה זה מכבר מן המשפט שמבוסס על הסכמת המדינות וכיום מקובל כי העיקרון הוא חלק מן המשפט הבינלאומי המנהגי. יש לכך מספר סימנים: המספר הרב של אמנות בינלאומיות בנושאי זכויות אדם המעגנות את העיקרון, למעלה מ-169 מדינות חתומות על אמנות המעגנות בנוסח זה או אחר את העיקרון, כ-80 מדינות הכניסו את העיקרון אל תוך מערכת המשפט הפנימית ומפרשנות נציבות האו"ם לפליטים ומהחלטות שאושרו שוב ושוב במליאת מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם.
יישום העיקרון במדינת ישראל

עקרון איסור הגירוש חל ומחייב בישראל הן מכוח הצטרפותה לאמנה בדבר מעמדם של פליטים והאמנה נגד עינויים שנזכרו לעיל, הן מכוח המשפט הבינלאומי המנהגי, והן מכוח זכות היסוד לחיים, המעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. בבג"ץ אל טאיי, שעסק במעצרם בישראל של אזרחי עיראק מכוח החוק למניעת הסתננות, קבע בג"ץ בראשות הנשיא דאז אהרון ברק שעקרון האי-החזרה הוא "עיקרון כללי, שאינו מוגבל אך לפליטים והוא חל על כל סמכות שלטונית שעניינה גירוש אדם מישראל". על פי ברק, זהו עיקרון בסיסי של אי-ההחזרה, לפיו אין לגרש אדם למקום שבו יועמדו חייו או חירותו בסכנה. הוא מהווה חלק מהחקיקה הפנימית של מדינות רבות, הקולטות את הוראות האמנה, או המסדירות את הדבר בנפרד.
ראו גם

הסתננות מאפריקה לישראל
אמנה בדבר מעמדם של מחוסרי אזרחות
זכויות האדם
מבקשי מקלט
החזרה בגבול
לקריאה נוספת

מומרס כריסטיאן, "בין החזרה מרצון להחזרה קונסטרוקטיבית" לוינסקי פינת אסמרה: היבטים חברתיים ומשפטיים של מדיניות המקלט בישראל (טלי קריצמן-אמיר עורכת, 2015).
Guy S. Goodwin-Gill; The Right to Seek Asylum: Interception at Sea and the Principle of Non-Refoulement, International Journal of Refugee Law, Volume 23, Issue 3, 1 October 2011, Pages 443–457.
הערות שוליים

↑  איתמר מן, מפתח: כתב-עת לקסיקלי למחשבה פוליטית: 147-178, 2010
↑  ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק ט"ז.
↑  'סנט לואיס', מרכז המידע אודות השואה, באתר יד ושם
↑  UNHCR. (1951). Text of the 1951 Convention. United Nations High Commissioner for Refugees
↑  בג"ץ 7302/07 מוקד סיוע לעובדים זרים ואחרים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־7 ביולי 2011, פסקה 12.
↑  UNHR, Guidance Note on bilateral and/or multilateral transfer arrangements of asylum-seekers, May 2013
↑  אלעד כהנא, ענת בן-דור, הודעת דוברות רשות ההגירה בדבר תחילת "מהלך יזום" ליציאת "מסתננים" השוהים במרכז השהייה חולות למדינה שלישית, התוכנית לזכויות פליטים, אוניברסיטת תל אביב, 1 אפריל 2015
1 2  UNHR, Convention against Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment, United Nations Treaty Collection, 10 December 1984
↑  בג"ץ 4702/94 אל טאי ואח' נגד שר הפנים ואח', פ"ד מט (3) 843, 849.
סועאד סבאח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 במאי 1942 (בת 82) כווית 
 מדינה:  כווית 
 עיסוק:  משוררת, כלכלנית, סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סארי 
 שפות היצירה:  ערבית 
 תחום כתיבה:  שירה, ביוגרפיה, כלכלה
 נושאי כתיבה:  פמיניזם, כלכלה של מדינות המפרץ הפרסי, לאומיות כוויתית
 בן או בת זוג:  Abdullah Mubarak Al-Sabah 
 צאצאים:  Mubarak Abdullah Al-Mubarak Al-Sabah, Mohammad Abdullah Al-Mubarak Al-Sabah 
 
סועאד סבאח (בערבית, سعاد الصباح; בתעתיק מדויק: סֻעַאד אלצבאח; 22 במאי 1942) היא כלכלנית, משוררת וסופרת פמיניסטית כוויתית.
קורות חייה

סועאד סבאח נולדה ב-1942 בכווית, למשפחה שהיא חלק ממשפחת המלוכה הכוויתית. היא הייתה הבכורה והבת היחידה של הוריה - אביה אלשיח' מוחמד אל סבאח (الشيخ "محمد الصباح, 1892) שנקרא על שם סבו, שהיה שליט כווית, ואמה שאיקה א-ת'אגיב, בתו של אלשיח' אחמד א-ת'אגיב, שליט אלזובייר, מערב הסעודית. החלה לכתוב שירה בגיל 13.
ב-1959, בגיל 17, היא נישאה בשידוך לאלשיח' עבדאללה אל-מובארכ, ששימש כסגנו של שליט כווית. נולדו להם חמישה ילדים, שלושה בנים ושתי בנות. בנה הבכור, שייח' מובארכ (1961–1973), נפטר בעת טיסה כשהוא בן 12. סבאח עדיין ידועה כ"אום מובארכ". בנה השני, שייח' מוחמד (1971ׂׂׂׂ), היה למדינאי ומשמש כשר בממשלת כווית, ובנה הצעיר, גם הוא שייח' מובארכ (1978) הוא איש עסקים. שתי בנותיה הן שייח'ה אמניה (1972) ושייח'ה שאימה (1980).