stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוקאבו
גאוגרפיה

אף על פי שבוקאבו לא מאוימת מאיימת הרי געש כמו גומה, בבוקאבו קיימת סכנה בפני התפרצות מימית מאגם קיוו שבו כמויות עצומות של פחצן דו-חמצני שמומס ויכול להתפוץ ולאיים על חייהם של שני מיליון בני אדם המתגוררים ליד האגם.
הערות שוליים

↑  Bukavu | Democratic Republic of the Congo, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  DER SPIEGEL | Online-Nachrichten, www.spiegel.de
↑  אחרי אלפי הרוגים: המורדים בקונגו בהישג חסר תקדים, באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2025
↑  BBC - Science & Nature - Horizon - Killer Lakes, BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562229205171  BnF: cb12511325x (data)  GND: 4431281-7  LCCN: n84226154  SUDOC: 034348913  VIAF: 172299753   WorldCat (עם VIAF): 172299753
בולבול

ערך זה עוסק בציפור שיר ממשפחת הבולבוליים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| בולבול |
| --- | --- |
 בולבול הכף (Pycnonotus capensis)
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: בולבוליים
סוג:: בולבול
שם מדעי
 Pycnonotus ‏בויה, 1826
תחום תפוצה


בולבול צהוב-שת בטורקיה.
בֻּלְבּוּל (שם מדעי: Pycnonotus) הוא סוג של ציפור שיר ממשפחת הבולבוליים החיים באפריקה, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה אך חלקם הופצו לאזורים נוספים.
מקור השם בולבול מערבית, שם הוא משמש באותה הוראה ומקור שמו במלה הערבית ל"בועה" ומקור מים; משם הגיע אל הפרסית והטורקית במשמעות "זמיר" - ואכן הבולבול נודע בשירתו היפה. בסוג זה כ-40 מינים.
תיאור

הבולבולים חיים בלהקות קטנות ונמצאים יחדיו במשך רוב שעות היום. הם ניזונים בעיקר מחרקים, מפירות ומעלים.
הנקבה בונה את קִנה בתוך סבך הצמחייה, ושם היא מטילה כ-3 ביצים בצבע סגלגל. גוזליה בוקעים עיוורים וללא נוצות.
בישראל נפוץ מאוד המין בולבול צהוב-שת (הקרוי גם בולבול ממושקף) ומזדמן לעיתים המין בולבול לבן-לחיים. מספירה שנערכה בינואר 2024 עולה שהבולבול צהוב-השת היא הציפור השישית הנפוצה בישראל.
מינים

Pycnonotus simplex
Pycnonotus plumosus
בולבול אדום-עיניים (Pycnonotus brunneus)
Pycnonotus zeylanicus
Pycnonotus pseudosimplex
Pycnonotus cinereifrons
Pycnonotus luteolus
Pycnonotus blanfordi
Pycnonotus conradi
Pycnonotus finlaysoni
Pycnonotus flavescens
Pycnonotus snouckaerti
Pycnonotus bimaculatus
Pycnonotus leucops
Pycnonotus xantholaemus
Pycnonotus penicillatus
Pycnonotus xanthorrhous
Pycnonotus sinensis
Pycnonotus taivanus
בולבול אדום-שפם (Pycnonotus jocosus)
Pycnonotus goiavier
בולבול אדום שת (Pycnonotus cafer)
Pycnonotus aurigaster
בולבול לבן-לחיים (Pycnonotus leucotis)
בולבול ההימלאיה (Pycnonotus leucogenys)
בולבול צהוב-שת (Pycnonotus xanthopygos)
Pycnonotus nigricans
בולבול אפריקאי (Pycnonotus barbatus)
Pycnonotus dodsoni
Pycnonotus somaliensis
Pycnonotus tricolor
Pycnonotus capensis
על מינים נוספים ישנה מחלוקת על שיוכם לסוג והם הועברו לסוגים אחרים.
לקריאה נוספת

עזריה אלון (עורך), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6 בעריכת עוזי פז, הוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון, 1986.
הערות שוליים

↑  אילנה קוריאל, הספירה השנתית: אלו 10 הציפורים הנפוצות בישראל, באתר ynet, 8 באפריל 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שוקולד (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Chocolat 
 בימוי:  לאסה הלסטרם
 הופק בידי:  הארווי וינשטיין
 תסריט:  ג'ואנה האריס (ספר) רוברט נלסון ג'קבוס (תסריט)
 עריכה:  אנדרו מונדשיין 
 שחקנים ראשיים:  ז'ולייט בינוש אלפרד מולינה ג'ודי דנץ' קארי אן מוס ג'וני דפ
 מוזיקה:  רייצ'ל פורטמן 
 צילום:  רוג'ר פרט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מירמקס 
 חברה מפיצה:  מירמקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בדצמבר 2000
 משך הקרנה:  121 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, קומדיה טראגית, סרט דרמה, מלודרמה 
 מקום התרחשות:  צרפת 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   chocolat
 פרסים:  פרס ג'יימסון לשחקנית הטובה ביותר של האקדמיה האירופית לקולנוע (ז'ולייט בינוש) 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שוקולד (צרפתית: Chocolat) הוא סרט משנת 2000 שמבוסס על ספרה של ג'ואן האריס ובוים על ידי לאסה הלסטרם. הסרט מספר את סיפורה של אם צעירה (ז'ולייט בינוש) המגיעה לעיירה בצרפת עם בתה בת השש, ופותחת בה חנות שוקולד. במהרה השוקולד משנה את חייהם של תושבי העיירה. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר.
הסרט צולם בצרפת, בעיירה פלביני (Flavigny-sur-Ozerain) ובטירת בייאנק (Château de Beynac). הסצנות באגם צולמו באנגליה.
תקציר

ויאן רושה (ז'ולייט בינוש), נוודת צעירה מגיעה לעיירה רגועה בצרפת עם בתה הקטנה אנוק (ויקטורי ת'יויסול) בחורף של שנת 1959. השוקולדיה החדשה שלה היא מקור לתשומת לב ופחד מכיוון שיכולתה של ויאן לעורר מחדש את התשוקה באנשי העיירה מסכנת את שימור המסורת. הרוזן דה-רנו, אציל מקומי ושמרן (אלפרד מולינה) רואה בויאן איום וחושש שהשוקולד שלה עלול להשחית כליל את הקודים המוסריים של העיירה. מלחמתו נגדה נפתחת כאשר מגיעה לעיירה חבורת צוענים השטים בנהר ומובלים על ידי רו (ג'וני דפ), שמיד נמשך לוויאן והיא אליו. בין תושבי העיירה נמצאות ג'וזפין מוסקה (לנה אולין), אישה מוכה, שבורחת מבעלה ומתחילה לעבוד בשוקולדיה של ויאן, ארמאנד, אישה מבוגרת (ג'ודי דנץ') ומתקדמת בדעותיה שניתקה קשר עם בתה, קרוליין (קארי אן מוס) ונכדה.
שחקנים ודמויות

ויאן רושה - ז'ולייט בינוש
הרוזן דה-רנו - אלפרד מולינה
רו - ג'וני דפ
ארמאנד- ג'ודי דנץ'
קרוליין קלירמונט - קארי אן מוס
לוק קלירמונט - Aurèlien Parent Koeni
אנוק - ויקטורי ת'יויסול
ג'וזפין מוסקה - לנה אולין
סרג' מוסקה - פיטר סטורמר
אלפונס מרסו - רון קוק
לקריאה נוספת

ליאורה משה, "'שוקולד': פרק אוטוביוגרפי או שיעור בהיסטוריה תרבותית של הקולוניאליזם?", בתוך: חיים בראשית, שלמה זנד ומשה צימרמן (עורכים), קולנוע וזיכרון: יחסים מסוכנים?, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2004, עמ' 331–339, ISBN 965-227-191-8
ז'וזף-דזירה קור

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1797 רואן, צרפת 
 פטירה:  23 בינואר 1865 (בגיל 67) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière monumental de Rouen 
 מקום לימודים:  אקדמיית צרפת ברומא (1826)  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 הושפע על ידי:  אנטואן-ז'אן גרו 
 יצירות ידועות:  Countess de Pagès, née de Cornellan, as St Catherine 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (9 ביוני 1838)  פרס רומא (1821)  מסדר דנבורג 
 
ז'וזף-דזירה קור (בצרפתית: Joseph-Désiré Court;‏ 14 בספטמבר 1797, רואן – 23 בינואר 1865, פריז) היה צייר צרפתי שהתמחה בציורים היסטוריים ודיוקנאות.
ביוגרפיה ויצירתו

קור היה צאצא של צייר הדיוקנאות הידוע, יאסים ריגו, וגילה עניין באמנות כבר בגיל צעיר. את לימודיו הראשונים עשה אצל מרק-אנטואן דסקאן בבית ספר לציור שהקים אביו של דסקאן, ז'אן-בטיסט. לאחר מכן המשיך את לימודיו בפריז, בסדנתו של אנטואן-ז'אן גרו.
מאחר שקצבת הכסף שקיבל ממשפחתו לא הספיקה לכל צרכיו, צייר ציורים קטנים שמכר באמצעות סוכן. למרות זאת, לא הצליח לחסוך מספיק כסף להמשך לימודיו ברומא. מתוך תקווה לזכות במימון ממלכתי, השתתף בתחרות הפרי דה רומא (Prix de Rome), ובשנת 1821 זכה בפרס על ציורו "שמשון ודלילה". במהלך שהותו ברומא המשיך לשלוח יצירות לתערוכות בפריז. בשנת 1827 רכש מוזיאון לוקסמבורג את ציורו "מותו של יוליוס קיסר".
בשנת 1828 מינתה אותו האקדמיה של רואן לחבר בהתכתבות והזמינה ממנו ציור גדול לחדר הישיבות החדש שלה. אף שהבקשה הייתה לציור כן בלבד, קור יצר בד קנבס מונומנטלי שתיאר את המחזאי פייר קורניי זוכה לכבוד מהאצולה לאחר הצגת הבכורה של הטרגדיה "סינה". כאות הוקרה, הוענקה לו מדליית זהב.
לאחר מהפכת יולי 1830 הכריזה ממשלת לואי פיליפ, מלך הצרפתים על תחרות לציור גדול שנועד לעטר את חדר הישיבות החדש של לשכת הצירים. הוצעו שלושה נושאים, וקור בחר בציור "מירבו ניצב מול דרו-ברזה באספת המעמדות של 1789". הסקיצה שלו דורגה במקום השני, אך מכיוון שלא היה מרוצה מההחלטה, הוא החליט לבצע את הציור בכל זאת והציג אותו בסלון של 1833. כיום ניתן לראות את היצירה במוזיאון לאמנויות יפות ברואן. למרות ההפסד בתחרות, זכה קור במספר הזמנות ציבוריות גדולות, בהן דמויות לעיטור "הוטל דה ויל" (בית העירייה) בשנת 1841, וכן ציורים לכיפת קתדרלת איסק הקדוש בסנקט פטרבורג (1850). עם זאת, חלק ניכר מעבודתו הוקדש לציור דיוקנאות.
קור שאף לשוב לעיר הולדתו, ולכן בשנת 1853 קיבל את תפקיד האוצר של "מוזיאון רואן" והחל מיד בפרויקט לשיפוץ אולמות המוזיאון.
הוא נפטר ממחלה כרונית לא מזוהה בפריז, בעת שקיבל טיפול רפואי. גופתו הובאה לרואן ונקברה בבית הקברות המונומנטלי בעיר. במהלך חייו זכה להוקרה רבה, ובשנת 1838 הוענק לו "עיטור לגיון הכבוד".
גלריית תמונות

"אכילס מוצג בפני נסטור", 1820
"נימפה ופאון מתרחצים", 1824
מותו של קיסר, 1827
סצנה מהמבול הגדול
גאי-ויקטור דופרה, 1832
"דיוקנו של המרקיז דה לאפייט בתור לוטננט גנרל בשנת 1791", 1834
"המלך מחלק תקני גדוד למשמר הלאומי", 1836
"חתונתם של ליאופולד הראשון מבלגיה ולואיז מאורליאן", 1837
סילבן צ'ארלס ואלה, 1838
"הדוכס מאורליאן מניח את הפינה לתעלת פונט", 1840
"ריגולט מעסיקה את עצמה בזמן שג'רמן לא", 1842
הנסיך פיטר מאולדנבורג ברגימנט משמר ההצלה של פראובראז'נסקי, 1842
המלך כריסטיאן השמיני והמלכה קרולינה אמליה בגלימות ההכתרה שלהם, 1842
"דיוקן אולגה אלכסייבנה גוליצינה (שרבטובה)", שנות ה-40
"דיוקן של יקטרינה אלכסייבנה וסילצ'יקובה (שרבטובה)", שנות ה-40
"דיוקנו של אנדרה דופין", 1850
ג'אטי

ערך זה עוסק במעמד. אם התכוונתם לחלק ממעגל החיים, ראו .
ג'אטי (טמילית: சாதி, סנסקריט: जाति) היא חלק ממערכת הקאסטות בהודו. התרגום המילולי של המילה ג'אטי הוא לידה, חיים, או דרגה. באופן מעשי זוהי קבוצת השתייכות חברתית המכתיבה אורח חיים ומקצוע.
קאסטה (שם אירופי למבנה החברתי ההודי) היא מערכת ריבוד המסווגת על פי קבוצת שארות. לתוכה נולד האדם, אליה הוא משתייך, בתוכה הוא מתחתן, והיא אף מכתיבה את מנהגי האבלות ומנהגי טומאה וטהרה. למערכת החברתית והמעמדית בהודו ישנה חלוקה ראשית לווארנות (מילולית "צבעים") המתחלקות בחלוקה משנית לאלפי ג'אטי.
יש מקרים רבים בהם שם הג'אטי הוא גם שם המשפחה של האדם וגם מקצועו, למשל אדם ששם משפחתו "דהובי" יהיה שייך לג'אטי הכובסים ויתפרנס ככובס, ושם המשפחה Dasa יעיד על האדם כי הוא משרת או צאצא למשרתים העוסק בעבודות שירות.
יש לעיתים גם חלוקת משנה בתוך ג'אטי, לתתי קבוצות נפרדות (קלאנים), ולכל תת-קבוצה יהיו מאפיינים נפרדים. בניגוד לאיסור הנישואים בין ג'אטי שונות (אנדוגמיה), לעיתים ייתכנו נישואין בין בני קלאנים שונים השייכים לאותו ג'אטי (אקסוגמיה).
בזל-שטאדט

בזל-שטאדט (בגרמנית Basel-Stadt ‏האזנהקובץ:De-Basel-Stadt.ogg‏Ⓘ‏, בצרפתית Bâle-Ville, באיטלקית: Basilea Città) (נקרא גם Basel-City) הוא אחד מעשרים וששה הקנטונים של שווייץ.
הקנטון כולל את העיר בזל העיירה בטינגן (Bettingen) והעיירה רייהן (Riehen) בלבד.
גבולות הקנטון הם הקנטון בזל-לנדשאפט וכן חבל אלזס בצרפת ומדינת באדן-וירטמברג בגרמניה.
היסטוריה

הקנטון ההיסטורי של בזל חולק בשנת 1833, בעקבות מריבות פוליטיות וסכסוכים מזוינים בתוך הקנטון. מחלוקת בדבר זכויות אזרחיות בשטחי החקלאות הם אלה שבסופו של דבר הובילו להפרדה של קנטון בזל מהעיר בזל ב-26 באוגוסט 1833. מאז, חלה תנועה לאיחוד שני הקנטונים. תנועה זו צברה תאוצה במאה ה-20 כאשר חלקים רבים של הקנטונים הפכו למתועשים.
גבולות הקנטון הנוכחיים נקבעו בשנת 1889.
פוליטיקה

הקנטון נחשב לחצי קנטון (הוא ובזל-לנדשאפט מהווים את הקנטון של בזל) ולכן הוא שולח רק נציג אחד למועצת הקנטונים (הבית העליון של הפרלמנט השווייצרי).
הפרלמנט של הקנטון הוא המועצה הגדולה, אשר כולל 100 חברים, שנבחרים מדי ארבע שנים . ישנן שמונה מפלגות שונות המיוצגות בפרלמנט; המפלגה הגדולה ביותר היא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, עם 32 מנדטים.
דמוגרפיה

אוכלוסיית הקנטון (נכון לפברואר 2016) היא 197,634 תושבים. בשנת 2007, כללה האוכלוסייה 56,106 זרים (או 30.29% מכלל האוכלוסייה .נכון לשנת 2000, יש כמעט שוויון בין אחוז הקתולים (25%) והפרוטסטנטים (27%). כ-10% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם כבני "דת אחרת", בעוד ש -36% אינם משתייכים לשום דת מאורגנת.
כלכלה

התעשייה הכימית ותעשיית התרופות בעלות חשיבות גדולה בקנטון. ישנם מספר תאגידים רב-לאומיים בעיר בזל, אשר מעסיקים עובדים רבים מהקנטונים של בזל ומהאזורים שמעבר לגבול מצרפת ומגרמניה. בנקאות ופיננסים (ומגזר השירותים בכלל) חשובים גם כן. עסקים קטנים בגודל בינוני מעסיקים מספר לא מבוטל של אנשים.
הערות שוליים

↑  Switzerland's population in 2019, נשאטל 2020, באתר המשרד הפדרלי לסטטיסטיקה, שווייץ. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564590205171  GND: 1077172354  HDS: 007478  ISNI: 0000 0001 2112 8386  LCCN: n80158613  MusicBrainz: d2e39224-187c-4346-b7c4-5d20ac1e11ac  NKC: ge663769  SUDOC: 027275922  VIAF: 157749613   WorldCat (עם VIAF): 157749613 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
במעלה הזרם ובמורד הזרם (DNA)

בביולוגיה מולקולרית ובגנטיקה, במעלה הזרם ובמורד הזרם (Upstream and downstream) מתייחסים שניהם למיקומים יחסיים של קוד גנטי ב-DNA או ב-RNA . לכל גדיל של DNA או RNA יש קצה 5' וקצה 3', שנקרא כך על שם מיקום הפחמן על טבעת הדאוקסיריבוז (או ריבוז). לפי המוסכמה, במעלה הזרם ומורד הזרם מתייחסים לכיוון 5' ל-3' בהתאמה שבו מתרחש שעתוק RNA. במעלה הזרם הוא לכיוון קצה 5' של מולקולת ה-RNA ומורד הוא לכיוון קצה 3'. כאשר בוחנים DNA דו-גדילי, במעלה הזרם הוא לכיוון קצה ה-5' של הגדיל המקודד עבור הגן המדובר ומורד הזרם הוא לכיוון קצה ה-3'. בשל האופי האנטי-מקבילי של ה-DNA, המשמעות היא שקצה 3' של גדיל התבנית נמצא במעלה הזרם של הגן וקצה 5' נמצא במורד הזרם.
גנים מסוימים על אותה מולקולת DNA עשויים להיות משועתקים בכיוונים מנוגדים. משמעות הדבר היא שהאזורים במעלה הזרם ומורד הזרם של המולקולה עשויים להשתנות בהתאם לגן המשמש כתבנית.
הערות שוליים

↑  Harvey Lodish (2008). Molecular Cell Biology. W. H. Freeman. pp. 286–. ISBN 978-0-7167-7601-7.
קורט גרשטיין

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1905 מינסטר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 התאבד:  25 ביולי 1945 (בגיל 39) פריז, צרפת 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית של ברלין 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
קורט גרשטיין (בגרמנית: Kurt Gerstein;‏ 11 באוגוסט 1905 – 25 ביולי 1945) היה קצין במכון ההיגיינה של הוואפן אס אס. פעל על מנת לדווח על השמדת היהודים בשואה לגורמים שונים. בשנת 1945 כתב דו"ח מקיף בנושא שנחשב לאחד המסמכים האותנטיים הראשונים על אודות השואה.
מעשיו ודמותו בתרבות

הדין והחשבון שכתב גרשטיין שימש כראיה במשפטי נירנברג.
במשפטי פרנקפורט בשנת 1949 התקבלה עדותם של רבים ממכריו של גרשטיין על כך שהוא שאף לאסוף מידע על רצח-העם ולחבל בו במסגרת האס.אס., אבל השפעתו על המהלכים הייתה מוגבלת מאוד.
המחזה "ממלא המקום" מאת רולף הוכהוט פרסם את סיפורו של גרשטיין בשנת 1963.
בשנת 1968 פרסם חוקר השואה שאול פרידלנדר את הביוגרפיה "קורט גרשטיין או הדו-משמעות של הטוב".
בשנת 1972 הופיעה הביוגרפיה "המרגל של אלוהים. הפסיון של קורט גרשטיין" מאת פייר ז'ופרואה (Pierre Joffroy), ומהדורה מורחבת מאוד שלה הופיעה בשנת 1995.
בשנת 1997 נחנכה תערוכה בעיר האגן אודות קורט גרשטיין. את התערוכה חנך איגנץ בוביס, יו"ר ועד יהודי גרמניה.
ביוגרפיה נוספת, מאת יורגן שפר (Jürgen Schäfer), יצאה לאור בשנת 1999 תחת הכותרת "קורט גרשטיין - עד לשואה. חיים בין חוגים נוצריים והאס.אס". ביוגרפיה זו מתבססת על עבודתו של ההיסטוריון הצרפתי פלורן בראיאר (Florent Brayard) אשר מסווג את דיווחו של גרשטיין להולנד מפברואר 1943 בתור עדות הראייה המהימנה הראשונה לשואה, מכיוון שפרטיה אושרו בידי הניצולים.
בשנת 2000 נפתחה בגרמניה התערוכה הנודדת "קורט גרשטיין - התנגדות במדי אס.אס".
בשנת 2002 עובד מחזהו של הוכהוט לסרט "אמן" בבימויו של קוסטה גברס. הסרט אינו נצמד במוצהר לעובדות ההיסטוריות, אלא מציג את ייסורי המצפון של גרשטיין בתסריט דמיוני. הסרט צולם בשיתוף עם ארכיב גרשטיין שבעיר בילפלד.
דמותו של קורט גרשטיין נותרה שנויה במחלוקת. יש הרואים בהצגתו כמתנגד למשטר הנאצי במדי אס.אס., הרווחת במיוחד בכנסייה האוונגלית, ניסיון להאדרת שמו. במשפטי פרנקפורט לא ניתן היה לאשר או לשלול את הצהרתו שבכתב אשר לפיה ניסה להסיט משלוחים של ציקלון B מיעדם לבלזץ ולטרבלינקה כדי לחבל בתוכנית ההשמדה הנאצית. העובדה שגרשטיין התמיד בעבודתו במכון ההיגיינה עד לסוף המלחמה ושכתב את הדין וחשבון שלו רק לאחריה מקשה על הערכה אובייקטיבית של דמותו ומניעיו.
ראו גם

התנגדות גרמנית לנאציזם
הערות שוליים

↑  מהנדס גרמני שהתאבד ב־ 1945 בפאריס השאיר אחריו עדות על הספקת הגאזים למחנות, למרחב, 7 ביוני 1961
1 2 3 4  עמנואל ברגד, קורט גרשטיין - צדיק בסדום ?, דבר, 29 ביוני 1964
↑  טוהר שמו של הלוחם האנטי־נאצי גרשטיין, הארץ, 28 בינואר 1965
↑  יהודי גרמניה תובעים לטהר שמו של קצין הס.ס. גרשטיין, למרחב, 19 ביוני 1964
↑  טוהר שמו של קורט גרשטיין, על המשמר, 28 בינואר 1965
↑  סביונה מאנה, הפעם השוטרים האיטלקים לא פרצו לאולם, באתר הארץ, 16 במאי 2007
↑  גיטה אבינור, ממלא־מקומו של ישו עלי אדמות, למרחב, 27 בספטמבר 1963
↑  ספר חדש של ש. פרידלנדר על קצין הס. ס. גרשטיין, למרחב, 14 באפריל 1969
↑  חיים הנדוורקר, מטאפורה לשתיקת העולם, באתר הארץ, 28 בינואר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261789505171  PLWABN: 9810628119205606  BnF: cb12051415v (data)  GND: 118690914  ISNI: 0000 0001 0043 0316  LCCN: n85062973  NDL: 00620725  NKC: mzk2006337393  NTA: 202329291  SUDOC: 028740084  VIAF: 89089114   WorldCat (עם VIAF): 89089114
בטון פולימרי

בטון פולימרי הוא בטון המכיל פולימר כחומר מקשר (אנ'). במקרים מסוימים נעשה שימוש בפולימר בנוסף לצמנט פורטלנד ליצירת בטון פולימר צמנט (PCC) או בטון פולימרי מותאם (PMC). פולימרים בבטון נמצאים בפיקוח מכון הבטון האמריקאי (אנ') מאז 1971.
הרכב

בבטון פולימרי, נעשה שימוש בפולימרים תרמופלסטים (אנ') לעיתים קרובות, אך בדרך כלל משתמשים בשרף תרמוסטי (אנ') כמרכיב הפולימרי העיקרי בשל יציבותם התרמית הגבוהה ועמידותם בפני מגוון רחב של כימיקלים. בטון פולימרי מורכב גם מאגרגטים (אנ') הכוללים סיליקה, קוורץ, גרניט, אבן גיר וחומרים אחרים. האגרגט צריך להיות באיכות טובה, נקי מאבק ופסולת אחרת ויבש. אי עמידה בקריטריונים אלה עלול להפחית את חוזק הקשר בין הקושר הפולימרי למקשר.
שימושים

ניתן להשתמש בבטון פולימרי לבנייה חדשה או לתיקון בטון ישן. תכונות האדהזיה של בטון פולימרי מאפשרות תיקון הן של בטון פולימרי והן של בטון על בסיס צמנט קונבנציונלי. עמידות לקורוזיה והחדירות הנמוכה של בטון פולימרי מאפשרות להשתמש בו בבריכות שחייה, מבני ביוב, תעלות ניקוז, תאים אלקטרוליטיים, לשחזור מתכות בסיסיות ומבנים אחרים המכילים נוזלים או כימיקלים קורוזיביים. הוא מתאים במיוחד לבנייה ושיקום של בורות ביוב בשל יכולתם לעמוד בגזי ביוב רעילים וחיידקים הנפוצים במערכות ביוב. בניגוד למבני בטון מסורתיים, בטון פולימרי אינו דורש ציפוי או ריתוך של תפרים מוגנים מ-PVC.
היישום של בטון פולימרי היה מועט בעשרות השנים הראשונות לקיומו בשל העלויות הגבוהות והקושי הקשורים לטכניקות הייצור שלו. עם זאת, ההתקדמות האחרונה הובילה להוזלות משמעותיות בעלויות, והשימוש בבטון פולימרי הולך והופך נפוץ יותר בהדרגה.
תכונות מכניות וכימיות

התכונות המדויקות של הבטון הפולימרי תלויות בתערובת, בסוג הפולימר, בסוג האגרגטים ועוד. תכונות משותפות לכלל תערובות הבטון הפולימרי:
המקשר יקר יותר ממלט.
חוזק מתיחה גדול משמעותית מבטון פורטלנד לא מזוין (מאחר שפלסטיק פולימרי 'דביק' יותר ממלט ובעל חוזק מתיחה גבוה יותר).
חוזק לחיצה דומה או גדול יותר מבטון פורטלנד.
אשפרה מהירה יותר.
הידבקות טובה לרוב המשטחים, כולל לחיזוקים.
עמידות טובה לטווח ארוך ביחס למחזורי הקפאה והפשרה.
חדירות נמוכה למים ותמיסות אגרסיביות.
עמידות כימית משופרת.
עמידות טובה בפני קורוזיה.
משקל סגולי נמוך.
ניתן לרטט על-ידי ויברטור, ביתר קלות כדי למלא חללים בטפסות.
מאפשר שימוש בחומרים רגילים לשחרור טפסות (ביישומים מסוימים).
הערות שוליים

1 2  Polymer Concrete Manholes & Precast Concrete | Armorock, Armorock Polymer Concrete (באנגלית אמריקאית)
↑  Concrete admixtures handbook : properties, science, and technology. V. S. Ramachandran (2nd ed.). Park Ridge, N.J., U.S.A.: Noyes Publications. 1995. ISBN 1-59124-038-7. OCLC 49708378.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
בתי כלונסאות

בית כלונסאות באינדונזיה
בית כלונסאות בדרום לאוס
בתי כלונסאות או "בתים על קבים" אלו מבנים אשר היסודות שלהם הם מכלונסאות, בדרך כלל מעץ התקועים בקרקע האדמה או של מקווה המים. כך למשל בנויים הבתים בעיר ונציה שבאיטליה. מבנים אלו הוקמו במטרה להגן על יושביהם מפני שיטפונות, גאות ומזיקים. לעיתים, הקומה התחתונה של המבנה משמשת בית מלאכה או מחסן.
בתקופת האבן החדשה ובתקופת הברונזה בתי כלונסאות היו מקובלים באזור הרי האלפים. שרידי בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים נמצאים עד היום, באוסטריה, שווייץ, גרמניה, צרפת, איטליה וסלובניה. תחילה סברו הארכאולוגיים, כמו השווייצרי פרדיננד קלר (Ferdinand Keller), כי בתים אלו הוקמו על איים מלאכותיים כמו האי קרנוג' (Crannóg) בסקוטלנד, אך היום מרביתם בדעה שרובם הוקמו על גדות האגמים ורק לאחר מכן היסודות שקעו במים כמו בוונציה.
בתי כלונסאות שוחזרו וניתן לראות אותן ב"מוזיאון הפתוח" בפאלבאולאנד (Pfahlbauland) בציריך שבשווייץ. בשוודיה נחשף מבנה כזה, המכונה בית כלונסאות "אלווסטרה": Alvastra pålbyggnad.
בהווה, בתי כלונסאות נפוצים בחלקים של דרום-מזרח אסיה, פפואה גינאה החדשה ומערב אפריקה. בהרי האלפים מבנים דומים משמשים בשווייץ כאסמים. בתפקיד דומה משמשים מבנים כאלה במאלי וגינאה במערב אפריקה.
בתי כלונסאות מקובלים גם בחצי הכדור המערבי. נראה כי מקורם קדום וניתן להבחין בהם על גדות נהר האמזונס ונהר האורינוקו. בתים נוספים גם נמצאו על גדות אגם מאראקאיבו. חוקר העולם החדש, אמריגו וספוצ'י, אשר הבחין בהם, כינה את הארץ בה הם נמצאו בשם ונצואלה, דהיינו :"ונציה הקטנה".
בעקבות נזקי ההוריקנים קיימת מגמה לבנות בתי כלונסאות במדינות חוף דרום-מזרח ארצות הברית (Gulf Coast of the United States).
הערות שוליים

↑  עקב היות אדמת מקווה המים קרקע ביצתית
↑  Fortified Home Design Pioneered on the Texas Gulf Coast
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550989405171  BnF: cb119474025 (data)  GND: 4131129-2  LCCN: sh85074002
אתיקת מידע

אתיקת מידע (באנגלית: Information Ethics) היא תחום בתוך מידענות ואתיקה העוסק בשאלות מוסריות, ובנורמות חברתיות בתחום של מידע. האופן בו בני אדם מתנהגים עם מידע משתנה כל הזמן. על כן גם הנורמות הקיימות, והחוקים שלנו צריכים להשתנות בהתאם. שאלות נפוצות בתחום נוגעות בשאלות של קניין רוחני, שאלות של אתיקת אינטרנט ושימוש בטכנולוגיות חדשות.
היסטוריה

אתיקת מידע היא תחום בעל שורשים עמוקים בהיסטוריה האנושית. כבר ביוון העתיקה נשאלו שאלות של איך אנחנו יודעים? ומה הערך של מה שאנחנו יודעים? הוגים מוכרים שעסקו בשאלות הללו היו סוקרטס ואפלטון.הכרה בחופש הביטוי הייתה חיונית לשמירה על הדמוקרטיה בפוליס היוונית. כאשר הומצא הדפוס והידע הפך להיות כתוב, חל גידול עצום (התפוצצות המידע) בכמות הידע ונדרשו סדרי עולם חדשים כדי להתמודד עם השפע. מה אפשר לעשות עם ידע בספר, למי שייכות הזכויות, כמה הידע עלה וכן הלאה. נושאים אלה נגעו במגוון שלם של תחומים כמו, פילוסופיה, משפט, ספרנות, וכלכלה. עם מהפכת המחשוב, נוצר תחום מוגדר שעוסק בשאלות הללו, והוא נלמד בתחום של לימודי מידע.
פעמים רבות הטכנולוגיה מכתיבה את האופן שבו אנשים חושבים על אתיקה. לפעמים אנשים חושבים שמה שאפשרי הוא גם מה שמוסרי לעשות. הטכנולוגיה של היום מתקדמת בצעדי ענק. האתיקה שלנו לא מספיקה לעמוד בקצב. על כן השינויים החלים בתחום הם עצומים, וימשכו להשתנות בקצב מהיר.
תחומים מרכזיים > קניין רוחני

כאשר יש לנו חפץ מוחשי מאוד קל להכריז, מדובר ברכוש של אדם מסוים. קניין רוחני עוסק בכל אותם מקרים בהם מדובר ביצירה, רעיון סמל וכדומה. גם על אלה חלים חוקי קניין. חלק מהזכויות עוסקות בהכרה בזכויות של היוצר, או המפתח של הקניין, כמו זכויות יוצרים, זכויות מבצעים וסוד מסחרי. חלק מהחוקים עוסקים בזכויות כלכליות המעורבות בפיתוח רעיונות, כמו פטנטים, וסימן מסחרי.
תחומים מרכזיים > גנבה ספרותית

גנבה ספרותית (פלגיאט בלועזית) הוא שימוש בחומר של אדם אחר, והצגתו כשלך. גנבות אלו יכולות להתרחש בתיאטרון, במוזיקה, בעיתונאות ובעולם האקדמי. בעולם האקדמי ההתייחסות לגנבות מסוג זה חמורות ביותר, וגם גוררות עונשים שונים כמו כישלון בקורס ואף סילוק מהאקדמיה.
ניתן לראות שככל שעולה הנגישות של החומרים דרך האינטרנט, ישנה עלייה חדה במקרי הפלגיאט. מבצעי העבירה מתחלקים לכאלה שמעתיקים חומרים, ללא ידיעה שעליהם לציין את המקור ממנו הם נלקחו. מקרים כאלה כוללים אנשים שלא מודעים לכך שהחומר שהם לוקחים מוגן בזכויות יוצרים, או כאלה שלא מכירים את כללי הציטוט ועל כן שוגים. באקדמיה מרצים מנסים להסביר את הכללים לתלמידים שלהם כדי למנוע מקרים מסוג זה. אפשר להחזיר לתלמיד עבודה שאינה עולה בקנה אחד עם החוקים ולאפשר לתלמיד לתקן את השגיאה.
הסוג השני של העוברים על חוקי הפלגיאט הם אלו העושים זאת בכוונה תחילה. כגון כאלה שרוכשים עבודות מוכנות ומגישים אותם תחת שמם, או כאלה שעושים פרפרזה לטקסט המקורי על מנת להימנע מענישה. באקדמיה מוטלים על אנשים אלה עונשים כבדים על מנת למנוע פגיעה ביושרה האקדמית. העונש הנפוץ הוא סילוק מהאקדמיה.
תחומים מרכזיים > פערים דיגיטליים

התקדמות טכנולוגית מעלה שאלות בנוגע לפער הדיגיטלי. מבוגרים שהיו חשופים מגיל צעיר לטכנולוגיה מצליחים יותר מכאלה שלא, עובדה שמעלה שאלות לגבי פערים בנגישות לידע הטכנולוגי בכל הרמות, המדיני והפרטי, מדינות מפותחות מול מדינות מתפתחות, בתי ספר עם ציוד מחשבים טוב או כאלה שאין להם תקציב. ואפילו הורים המתלבטים האם לרכוש לילדם טלפון חכם. כיוון שכולם רוצים לקדם את ילדיהם, המטרה במסגרות החינוך היא צמצום הפער, באמצעות תוכניות כמו שילוב של מחשבים בבתי ספר וגני ילדים שאין בהם ציוד כזה באופן קבוע. למרות המאמצים המתבצעים הפער הולך מתרחב, בעיקר כיוון שהטכנולוגיה מתקדמת במהירות, חלק מהציבור חשוף להתקדמות וחלק נשאר מאחור.
תחומים מרכזיים > נימוסים והליכות

כיום הרבה מן התקשורת הבין אישית שלנו מתרחשת דרך האינטרנט, ויצר סוג חדש של כללי התנהגות הנקראים נטיקה. האופן שבו אנשים פונים אחד לשני השתנה מאוד. מה שנחשב מנומס עכשיו נחשב חצוף לפני כמה שנים. סוגי התנהגות כאלה כוללים לדוגמה:
משפטים קצרים, (כמו בצ'אטים, או במסרונים)
הימנעות ממילות פתיחה או סיום, כמו בוקר טוב, שלום רב וכדומה.
שימוש בקיצורים כמו LOL
שימוש בסימנים כדי להעביר רגש כמו רגשון
כיום, גם לפיסוק, או לאותיות גדולות באנגלית יש משמעות שונה מאשר משמעותם בעבר.
כיוון שהאינטרנט מאפשר אנונימיות אנשים מרגישים כאילו יכולים לפעול בחופשיות גדולה יותר. על כן ישנה אלימות מילולית רבה. קללות שאנשים לא היו משתמשים בהם בפומבי, נכתבות בקלות באתרים השונים.
דוגמה למערכת נימוסים במרחב התקשורת החדש, אפשר למצוא בוויקיפדיה עצמה תחת ויקיפדיה:כללי התנהגות בין חברי הקהילה. גם בפורומים יש חוקי התנהגות מסוימים. כל אלה הם דוגמאות לנטיקה.