stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאפ ואן זביידן
הערות שוליים

↑  טים מדיגן, "הביצוע של המנצח יאפ ואן זביידן זוכה לתשואות מכל פינה". "סטאר-טלגראם" של דאלאס, 28 בספטמבר 2008
↑  סקוט קנטרל, "מנצח חדש לתזמורת הסימפונית של דאלאס", "דאלאס מורנינג ניוז", 1 בפברואר 2007
↑  סקוט קנטרל, "המנצח האורח ואן זביידן בהופעה מרשימה ביותר", דאלאס מורנינג ניוז, 17 בפברואר 2006
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יבגני סבטלנוב | מנצח ראשי, התזמורת הפילהרמונית של האג 2000 - 2005  | הבא: נמה ירווי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אדו דה וארט | מנצח ראשי, תזמורת הרדיו ההולנדית משנת 2005 ועד לפירוקה של התזמורת  | הבא: התזמורת התפרקה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אנדרו ליטון | מנהל מוזיקלי, התזמורת הסימפונית של דאלאס 2008 - 2018  | הבא: פאביו לואיזי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דניאל קלגארי | מנצח ראשי, התזמורת הסימפונית של אנטוורפן 2008 - 2011  | הבא: אדו דה וארט |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אדו דה וארט | מנצח ראשי, התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג 2012 - 2024  | הבא: טארמו פלטוקוסקי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אלן גילברט | מנהל מוזיקלי, הפילהרמונית של ניו יורק 2017 - ממשיך  | הבא: גוסטאבו דודאמל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אוסמו ונסקה | מנצח ראשי, הפילהרמונית של סיאול 2024 - ממשיך  | הבא: לא נקבע |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315079705171  PLWABN: 9810538349805606  BIBSYS: 48935  BnF: cb142356089 (data)  CANTIC: a16314621  CiNii: DA09906313  GND: 119185997  ISNI: 0000 0001 1066 2532  LCCN: nr91031025  LNB: 000139578  MusicBrainz: d01905ed-6a28-4a3f-a630-b5f1a1599d09  NKC: pna20211134360  NTA: 112610110  SUDOC: 161118712  VIAF: 62352792   WorldCat (עם VIAF): 62352792
הסטון רוזס

| --- | --- |

הלהקה בהופעה בשנת 2012
 מקום הקמה:  מנצ'סטר 
 מוקד פעילות:  מנצ'סטר, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1984–1996 (כ־12 שנים)
 סוגה:  בריטפופ, פאנק רוק, רוק אלטרנטיבי
 חברת תקליטים:  סילבסרטון, גפן
 פרסים והוקרה:  MOJO Awards 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 איאן בראון ג'ון סקוויר מאני רני
 
הסטון רוזס (The Stone Roses) היא להקת רוק מהעיר מנצ'סטר. היא נחשבת לאחת הלהקות שבישרו את סגנון הבריטפופ, שהיה אחד הסגנונות הפופולריים במוזיקה הבריטית בשנות ה-90 של המאה ה-20.
היסטוריה

איאן בראון (Ian Brown) פגש את ג'ון סקוויר (John Squire) בבית הספר ולאחר גלגולים ושינויים התגבשה להקת הסטון רוזס. זה קרה בשנת 1983 עם איאן בראון כסולן, ג'ון סקוויר בגיטרה, גארי מאונפילד המכונה מאני (Mani, Gary Mounfield) בגיטרה בס ואלן רן, המכונה רני בתופים (Reni, Alan Wren).
חוזה ההקלטות הראשון שהשיגה הלהקה היה בחברת Thin Line עם הסינגל So Young. הסינגל זכה לביקורות פושרות וחברי הלהקה החליטו להפסיק להקליט, אך חזרו בהם לקראת סוף אותה שנה. הסינגל Sally Cinnamon עורר עניין מסוים בחברות תקליטים בתוך מנצ'סטר ולבסוף נחתם חוזה לשמונה תקליטים עם חברת "סילברטון". הסינגל הבא שלהם, Elephant Stone, זכה להצלחה רבה אך עדיין לא הצליח לפרוץ את השוק המקומי. באפריל 1989 יצא אלבומם הראשון שנשא את שם הלהקה.
אלבום הבכורה של הסטון רוזס, The Stone Roses, זכה לביקורות נלהבות ונחשב כפורץ דרך בזכות סגנון הפופ-רוק הפסיכדלי שבו. שנים לאחר יציאתו לאור, הוא הוכתר על ידי NME כאלבום הבריטי הטוב ביותר בכל הזמנים והשפיע על להקות כמו אואזיס, בלר וארקטיק מאנקיז.
האלבום זכה לביקורות נלהבות. בשלב הזה סגנון הלהקה התגבש כאינדי משולב עם מקצבי אסיד-דאנס. הלהקה הפכה במהרה ללהקת פולחן עם מיליוני מעריצים ברחבי העולם ובבריטניה בפרט. הסגנון שלהם, שלא היה מוכר לפני כן, הוביל להקות חדשות לאמץ את הסגנון הבריטי הייחודי הזה, שלעתיד "התחרה" בגראנג' האמריקאי בשם בריטפופ.
האלבום השני של הלהקה, Second Coming, שיצא בשנת 1994 בלחץ חברת התקליטים שלהם (האלבום היה אמור לצאת ב-1991), כבר נבלע בין אין ספור האלבומים והלהקות שהחיו את סצנת הבריטפופ בבריטניה. עקב כך פרש רני מהלהקה, דבר שכמעט פירק את הלהקה. שנתיים לאחר מכן פרש הגיטריסט ג'ון סקוויר ובכך קבע את ההתמוטטות הסופית של הלהקה.
לאחר פירוק הלהקה איאן בראון יצא לקריירת סולו מצליחה. ג'ון סקווייר הקים את להקת Seahorses, שהוציאה אלבום אחד מצליח, אך התפרקה זמן קצר לאחר מכן. הבסיסט מאני הצטרף ללהקת פריימל סקרים.
דיסקוגרפיה

The Stone Roses (1989)
Second Coming (1994)
הערות שוליים

↑  NME's best British album of all time revealed | NME, NME Music News, Reviews, Videos, Galleries, Tickets and Blogs | NME.COM, ‏2006-01-26 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377831405171  BnF: cb13924646g (data)  GND: 10293612-2  ISNI: 0000 0001 2248 8228  LCCN: n92023543  MusicBrainz: b5fa29f1-6c22-4321-a488-b5f363b06b06  NKC: xx0025782  SUDOC: 078612659  VIAF: 168962834   WorldCat (עם VIAF): 168962834
פאדי כיוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1985 עספיא, ישראל 
 פטירה:  14 בפברואר 2004 (בגיל 18) עספיא, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  ערבית, עברית 
 
פאדי כיוף (בערבית: فادي كيوف; 12 באפריל 1985 – 14 בפברואר 2004) היה ילד פלא דרוזי-ישראלי.
חייו

נולד בעוספיה לכרמלה וכמאל. בהיותו בגיל 5 החל לשיר באירועי חברה. בגיל 9 יצא לאור תקליט ראשון משירתו בהפקת האחים ראובני, והפך למפורסם בישראל, השתתף בתוכניות אירוח רבות בטלוויזיה הישראלית אצל דן שילון ועוד. בעיקר בשירה מזרחית בעברית ובערבית, מזוהה עם כמה להיטים בערבית המוכרים לציבור הישראלי כמו "עיישה"[דרוש מקור] "בסבוסה"[דרוש מקור] ו"מברוכּ עליכּ יא-עריס"[דרוש מקור]. ברבים מהתקליטים הוצמד לשמו הכינוי "היהלום שבכתר".
שיתף פעולה עם עמותות חברתיות ובעיקר עם קו לחיים.
כרבים מבני הציבור הדרוזי בישראל אחיו הגדולים שירתו בצה"ל בשירות קרבי, הוא עצמו התגייס לחיל החינוך ושירת בלהקת פיקוד צפון עד מותו.
מותו

בהיותו כבן 19 בשבת ב-14 בפברואר 2004, נמצא מת בביתו, כמה שעות לאחר מכן נמצא גם חברו איהב וואהבי, חייל אף הוא, ירוי בשדה הסמוך לכפרם. גרסת המשטרה כי השניים התאבדו עוררה זעם בקרב המשפחות (שטוענות כי ואיהב נרצח ופאדי מת מוות טבעי) באתר יזכור נרשם "נפל בעת שירותו". קבור בבית הקברות הצבאי בעוספיה.
תקליטים

לשיר ביחד (1995)
הופעה חיה בפני חיילי צה"ל
פאדי - עווז אל פלפילו (אלבום בערבית)
אין כמו המדינה (1997)
הערות שוליים

↑  לשיר איתך באתר האחים ראובני
↑  דוד רטנר, המשטרה חושדת שהזמר הדרוזי פאדי כיוף התאבד, באתר הארץ, 16 בפברואר 2004
↑  אלבומים של פאדי באתר qube.co.il
↑  האלבום עווז אל פלפילו באתר האחים ראובני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299906505171  VIAF: 143613264   WorldCat (עם VIAF): 143613264 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאדי כיוף".
תל חי

ערך זה עוסק ביישוב קטן בגליל העליון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

חצר תל חי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך ייסוד:  1905 
 קואורדינטות:  33°14′06″N 35°34′42″E﻿ / ﻿33.235°N 35.578333333333°E﻿ / 33.235; 35.578333333333 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) תל חי(למפת אצבע הגליל רגילה) תל חי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פסל "האריה השואג" של הפסל אברהם מלניקוב בבית הקברות בכפר גלעדי
מתיישבים-לוחמים על המרפסת בתל-חי בתחילת 1920
תל חי הייתה חווה חקלאית קטנה באצבע הגליל בראשית תקופת ההתיישבות הציונית בארץ ישראל. ב-1 במרץ 1920 (י"א באדר תר"פ) התחולל בה קרב שהפך לסמל ללחימת מעטים מול רבים ולערך ההתיישבות כחלק מהאתוס הציוני. בקרב נהרגו שישה יהודים, ובהם יוסף טרומפלדור. החווה, שהפכה לקיבוץ תל חי, אוחדה ב-1926 עם כפר גלעדי, ואנשיה עברו לשם. בשטח החצר הוקמו אתר זיכרון, המכללה האקדמית תל-חי, המכללה הטכנולוגית תל חי, פארק תעשייה ואכסניית נוער.
תחילת ההתיישבות וההתקפות

הברון רוטשילד, באמצעות חברת יק"א, רכש בשנת 1893 שטח של כ-13,000 דונם בצפון הגליל מבעל האדמות ג'בור בֵּיי. רוב השטח (כ-10,000 דונם) הוקצה למושבה מטולה, שהוקמה ב-1896.
חלק משטח אדמות טלחה שנרכשו נשאר לא מעובד, ולכן נמסר בשנת 1905 לקבוצה בת שישה חלוצים על מנת לקבוע נוכחות ושליטה. המתיישבים היו אליהו אליוביץ, מאיר לישנסקי, פייביש גולדברג, זכריה חיותמן, ג'סי חיותמן ומאיר פרידמן. פרידמן עזב כעבור כחודשיים, ובמקומו הגיע המדריך החקלאי מיכאל פפו, שבא לנסות לגדל כותנה בעמק החולה.
בתחילה היו ששת החקלאים יוצאים מדי בוקר ברגל ממטולה עד טלחה ושבים לביתם בערב. לאחר שהבינו שצורת עבודה כזו קשה מדי, עברו לגור במהלך השבוע בשתי מערות קבורה ביזנטיות שמצאו בקרבת מקום. ב-1907 החלה בניית החצר, שנקראה אז "החאן בטלחה", ונבנו בה מספר מבנים, בהם רפת, אורווה וחדר שינה. ב-1910 התפרקה קבוצת החקלאים ממטולה והחבר האחרון שנשאר בטלחה, מרדכי חדור, נפטר ממלריה. ב-1913 ישב במקום שומר ערבי עם משפחתו. ב-1916 נאחזה במקום קבוצה מאנשי "הרועה" לזמן קצר. בקיץ 1918 שימשה החצר כאסם מספוא לסוסי הצבא העות'מאני הנסוג. בספטמבר 1918 התיישבה במקום קבוצת פועלים בראשות דוד באום וקלמן כהן. עם נסיגת הצבא העות'מאני המובס, הקימה חבורה זו קיבוץ וקראה לו תל חי.
בהתאם להסכם סייקס–פיקו, אשר הגדיר את חלוקת שטחיה של האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון בין צרפת ואנגליה, ולהסכם דוביל שנחתם ב-15 בספטמבר 1919 בין לויד ג'ורג', ראש ממשלת בריטניה, לבין ז'ורז' קלמנסו, ראש ממשלת צרפת, פינו האנגלים את האזורים שכבשו מצפון לקו שנמתח בין ראש הנקרה לבין בואזיה בחולה, ואזור הגליל העליון המזרחי עבר לשלטון המנדט הצרפתי. השלטון הצרפתי באזור היה רופף, וכבר ב-12 בדצמבר 1919 החלו התקפות של ערבים שמרדו בצרפתים ורצו לסלקם מהאזור. תושבי ארבעת היישובים היהודיים שהוקמו בגליל העליון - כפר גלעדי, מטולה, חמארה (שננטשה על ידי מתיישביה בעקבות הפרעות באחד בינואר 1920) ותל חי - ניסו להישאר נייטרליים בכל הקשור לסכסוך הערבי-צרפתי. מטולה הייתה מושבה שמנתה כ-120 איש, רובם הגדול נמלטו לצידון בסוף 1919, בעוד שבכפר גלעדי ותל חי היו רק כ-20 איש בכל יישוב. הם שלחו קריאה ובה בקשת סיוע למגינים לצורך חיזוק המקום. אל תל חי הגיעו מספר מתנדבים בפיקודו של יוסף טרומפלדור. ב-12 בדצמבר 1919 נהרג בתל חי שניאור שפושניק בעקבות ירי שמחה של שודדים ערביים לאחר ביזת כפר. ובמהלך מאבק עם שודדי בהמות שנערך ב-6 בפברואר 1920 נהרג בשדה סמוך לתל חי אהרון שר שבא לעזרת היישוב.
אחת הבעיות המרכזיות בהגנה על היישוב הייתה מחסור בנשק בכלל ובנשק כבד בפרט, כפי שמשתקף בעיתונות התקופה. איש העלייה השנייה אהרן בן-ברק, שבא לתל חי כחודשיים לפני נפילתה, כתב בעיתון "הפועל הצעיר": "אין לחשוב שנגד הבדואים הלוחמים נוכל לעמוד אפילו אם נכפיל את מספר האנשים לכמה מונים, אלא אם יהיה להם גם נשק כבד. בלי זה יכולים הם לעשות מכל "תליי-החיים" שלנו תל מָוֶת אחד.
נפילת תל חי

ב-1 במרץ 1920 (י"א באדר תר"פ) הגיעה אל חצר תל חי קבוצה גדולה של ערבים בדואים חמושים, שבראשם עמד כאמל אפנדי. הם הורשו להיכנס מכיוון שדרשו לבדוק אם אין כוחות צרפתיים בחצר. בחיפושיהם הגיעו הערבים אל "העלייה" (הבניין המרכזי בחצר) ושם עלו לקומה השנייה. לפי אחת הגרסאות, דרש כאמל מדבורה דרכלר, שהייתה חברת ארגון "השומר" ונשאה על עצמה אקדח, שתמסור לו את אקדחה. דבורה סירבה, וכשכאמל ניסה לחטוף את אקדחה נפלט כדור.
טרומפלדור שמע את הירייה, נתן הוראה להשיב באש, ומיד החל קרב יריות. התוקפים הטילו מיד בתחילת הקרב פצצה שנשאו עימם לתוך חדר העלייה, שרה צ'יזיק, דבורה דרכלר, בנימין מונטר וזאב שרף, ששהו בחדר העלייה, נהרגו מהפיצוץ, ויצחק קנייבסקי ששהה אף הוא שם עימם נפצע קשה. מחדר העלייה שלטו הערבים באש על החצר. להתקפה הצטרפו גם המוני ערבים שהיו מחוץ לחצר. יוסף טרומפלדור, שניסה לצאת מחדר האוכל אל המדרגות שהובילו לחדר העלייה, נפצע בידו וחזר פנימה.
כשניסה לצאת שוב, נפצע בבטנו ופונה על ידי חבריו לתוך חדר המשפחה ששימש בעת הקרב כחדר הפצועים. יעקב טוקר, שעמד על סולם ליד שער החצר וניסה להדוף בירי את הפורעים, נפצע ונפל לאחור, אך בשל המרחק בינו לבין שאר החברים פונה לתוך חדר הפצועים רק בתום הקרב. לאחר שניהלו משא ומתן בצעקות עם כאמל והקרב תם, החליטו מגיני החצר לנטוש את תל חי ולשורפה באש. משלחת של כ-15 אנשים הגיעה לעזור למגיני החצר, בהם גם אברהם הרצפלד והרופא ד"ר גרי. לאחר הטיפול בפצועים עלו כולם לכפר גלעדי. טרומפלדור נפטר בדרך מפצעיו. אברהם הרצפלד כתב ביומנו כי לשאלתו "מה שלומך" ענה טרומפלדור: "לא נורא, טוב למות בעד ארצנו". יומיים לאחר מכן נטשו האנשים את כפר גלעדי והדרימו אל היישוב איילת השחר שהיה בשטח שבשליטת המנדט הבריטי. בעקבותיהם נטשו גם תושבי מטולה את היישוב.
שולמית לסקוב מתארת את גבורתו של טרומפלדור, קור רוחו ותפקודו בקרב תל חי, לאחר פציעתו הקשה: "במשך כל אותו יום שכב טרומפלדור על הרצפה מבלי להטריד איש, כאילו אמר לסלק מתודעת האנשים את העובדה שהוא פצוע קשה וזקוק לטיפול...לא הביעו פניו כאב או צער. מדי פעם היה שואל לנעשה, מבקש לעודד את החברים, מוסר להם את משאלתו שיעמדו בכבוד במערכה".
החזרה לתל חי והשפעתה

הכוחות הצרפתיים לחמו בצורה נחרצת נגד הפורעים הערבים בגליל העליון, עד להשגת שקט בחודש יולי 1920. באוקטובר חזרו המתיישבים היהודיים אל שלושת היישובים שננטשו ויישבו אותם מחדש. בסוף השנה נמסר האזור לשליטה בריטית, ונוצרה "אצבע הגליל". עמידת הגבורה של המגינים הייתה לסמל, ובקרב היישוב רווחה הדעה כי בזכותם נכללה ה"אצבע" בתחום שלטון המנדט הבריטי ואחר כך בתחום מדינת ישראל. היישוב תל חי אוחד ב-1926 עם כפר גלעדי, ואנשיו עברו לשם.
יש מן החוקרים הטוענים שהשפעת פרשת תל חי הייתה חסרת משמעות בקביעת גבולות הארץ, שנקבעו במשא ומתן בין הבריטים לצרפתים עד לקביעת גבולות המנדט ב-1924. 
ההיסטוריון של הסכסוך שאול אריאלי מסביר בספרו כי גבורת תל חי וכפר גלעדי הביאו רבים בציבור הישראלי להאמין כי ההתיישבות קבעה את גבולות הארץ, כאשר בין היתר משמש קרב תל חי כעין הוכחה לכך שההיאחזות בקרקע היא שהביאה את המעצמות להכליל את אצבע הגליל בתחומי ארץ ישראל. לטענתו, כיוון שאלה לא עלו כלל בדיונים על הגבולות, אין כל שחר לטענה כי בזכותם נכללה אצבע הגליל בארץ ישראל המנדטורית. הוא טוען שאצבע הגליל נכללה בתחומי פלשתינה המנדטורית בשל מטולה, אותה זיהו בריטניה וצרפת עם דן המקראית.
הנצחה

נופלי תל חי נקברו בבית הקברות הנמצא בין תל חי לכפר גלעדי. מעל קברם הוצב פסל "האריה השואג" של הפַּסָּל אברהם מלניקוב. לאחר קום המדינה פעל איש כפר גלעדי נחום הורביץ בשיקום ושיחזור חצר תל חי הנטושה. החצר משמשת אתר הנצחה ומוזיאון, בו מוצגים אורח החיים של אנשי ראשית ההתיישבות, תיאור קרב תל חי ומסמכים שונים.
בהשראת עמידת הגבורה של יוסף טרומפלדור וחבריו בחצר תל-חי חיבר אבא חושי באביב 1920 את מילות השיר "בגליל בתל חי". ברל כצנלסון חיבר לזכרם תפילת יזכור, אשר נקראת עד היום, בשינויים קלים, בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ובשנת 1929 חיבר זאב ז'בוטינסקי שיר נוסף המתאר את תל חי כסמל של גבורה וחלוציות. לזכר שמונת נופלי תל חי נקראה העיר קריית שמונה.
בשנת 1921, י"ב כסלו, הוקם על ידי גדוד העבודה קיבוץ תל יוסף, ע"ש יוסף טרומפלדור.
אתוס תל חי בא לידי ביטוי בדברי ברל כצנלסון, במבוא לספר "מאורעות תרצ"ו", שנכתב על ידי ברכה חבס. שם השווה את גבורת המתיישבים מול הטרור הערבי בשנים 1936 - 1939, לגבורת מגיני תל חי: "דוֹר המצוֹר והבּצרוֹן, אשר קלט חצים ולא נסוֹג, אשר לא הפקיר שוּם נקוּדה ולא נתן לפַנוֹת שוּם מקוֹם ישוּב...דוֹר זה רשאי לוֹמר ליוֹסף טרוּמפּלדוֹר ולאהרן שֶר, אנשי תל-חי: לא בּיישנוּכם. לא ערירים הלכתם".
במלאת מאה שנים להולדתו של טרומפלדור, כתב עליו פרופ' יגאל עילם: "לו הייתי מתבקש לנקוב בשמו של אדם אחד, גיבור אמיתי אחד, משכמו ומעלה בכל ההיסטוריה הציונית והיישובית שלנו לא הייתי מהסס: טרומפלדור, זה האיש. המיתולוגיה שלנו לא טעתה בזיהוי. היא בחרה באיש הנכון".
הנצחה > גדוד העבודה

לאחר נפילתו של טרומפלדור בהגנת תל-חי הוסיף גדוד העבודה לשמו את טרומפלדור ונקרא גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור. בכך חרת על דגלו הגדוד את מורשת בניין הארץ, ההתיישבות השיתופית וההגנה של יוסף טרומפלדור, והוסיף לחנך אלפי חלוצים וחלוצות על רעיונות אלה.
הנצחה > בית"ר

בתנועת הנוער שהקים זאב ז'בוטינסקי, בית"ר (ברית הנוער העברי ע"ש יוסף תרומפלדור), נהוג לברך זה את זה לשלום בברכת תל חי, וכן לחתום כך על מכתבים.
הנצחה > מכבי צעיר

בתנועת הנוער ה"מכבי הצעיר" במשך שנים רבות נהגו לעלות בכל שנה אל אנדרטת האריה השואג ולערוך שם טקס לזכר המאורע.
הנצחה > י"א באדר

יום י"א באדר הוא יום ציון ממלכתי, מכונה בשם "יום תל חי", ובו מתקיים מדי שנה ברחבת האריה השואג טקס זיכרון ממלכתי לזכר מגיני תל חי. תנועת הנוער העובד והלומד עולה לתל-חי לעצרות זיכרון מאז יום הקמתה, וכיום מציינים יום זה על ידי עלייה של חניכי שכבה ט' לתל-חי במסגרת כנס ט' השני - לקראת הדרכה.
בתנועת הנוער בית"ר נהוג לציין יום זה בנסיעה לתל-חי, קיום צעדה באזור וטקס אזכרה לנופלי תל-חי ברחבת האריה השואג. בתנועת הנוער בני עקיבא מציינים יום זה בנסיעה של תלמידי כיתות ח' מסניפי התנועה (שבט הרא"ה) לביריה, לזכר אירוע העלייה לביריה, בו התנגדו אלפים לניסיונם של הבריטים להוריד את ההתיישבות העברית בביריה, שאירע אף הוא בי"א באדר, בשנת 1946.
תל חי כיום

בפברואר 1953 אישרה הוועדה המתמדת של ההסתדרות תוכנית לשיקום תל חי.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החל לפעול בחצר תל חי אולפן לאומנויות של מועצה אזורית גליל עליון, שלימים היה לבסיס של מכללת תל חי. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמה במקום אכסנית נוער שנקראה על שם אנה פרנק. הקמת האכסניה במימון גרמני עוררה מחאות מצד המתנגדים לשיתוף פעולה עם גרמניה. בשנת 1965 נפתחה בחצר תל חי תצוגה מתמדת לתולדות ההתיישבות שכללה שחזור של חצר תל חי. ביולי 2005 הוכרז האתר כגן לאומי.
מצפון לחצר תל חי פועלת כיום מכללת תל חי. ממזרח לה נמצא פארק התעשייה תל חי, ובו סניף של חברת Nvidia המוזיאון הפתוח לצילום ומוזיאון מכוניות.
לקריאה נוספת

יעל זרובבל ואמיר גולדשטיין (עורכים), תל חי 1920–2020: בין היסטוריה לזיכרון, יד יצחק בן-צבי, 2020.
הערות שוליים

↑  התקופות הגדולות בהיסטוריה של ארץ ישראל (תשנ"ז), כרך 5, עמ' 58
↑  בקבוצת תל-חי (בגליל העליון) היתה התנפלות של בידואים נהרג הפועל ש. שפוצ'ניק, הפועל הצעיר, 18 בדצמבר 1919
↑  אהרן בן ברק באתר "אלבום יזרעאל".
↑   מאיר שלו, תל מוות ותל חי, באתר "ידיעות אחרונות", 1 במרץ 2018.
↑  א. בן-ברק, מגליל העליון, הפועל הצעיר, 26 בדצמבר 1919.
↑   שולמית לסקוב, טרומפלדור : סיפור חייו, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  ככה בדיוק קרה? 12 מיתוסים ישראלים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2021
↑  "בגליל בתל-חי" בביצוע שלישיית שריד באתר הספרייה הלאומית
↑  זאב ז'בוטינסקי, מילות השיר "תל הכח העברי" והאזנה לו, באתר זמרשת.
↑  "עדות לדור" -פּתיחה לספר "מאוֹרעוֹת תרצ"ו", ברל כצנלסון, פרויקט בן-יהודה
↑   רות בקי־קולודני, חידת טרומפלדור, באתר הארץ, 16 בפברואר 2013
↑  תל חי סמל דור בבלוג של מוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים
↑  רשימת הטקסים הממלכתיים של מדינת ישראל, באתר הכנסת.
↑  שיקום תל חי ההיסטורית, הצופה, 23 בפברואר 1953
↑  אבן פינה לבית אנה פרנק בתל חי, דבר, 7 במרץ 1963
בית אנה פרנק נחנך בתל חי, דבר, 7 באפריל 1964
↑  שרון גבע, קול נערה בשואה, ישראל 12, 2007, עמ' 87
↑  שמעון רפפורט, תערוכה על תולדות ההתיישבות בגליל נפתחה אתמול בתל חי, מעריב, 16 במרץ 1965
דוד שליו, יש חיים בתל חי, דבר, 13 במאי 1965
↑   תום שגב, "תל חי 1920–2020": הזדמנות מצוינת להתבונן מחדש במיתוס הגבורה הציוני, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2020
חצר תל חי
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562651705171  LCCN: n88237592  VIAF: 136155030   WorldCat (עם VIAF): 136155030 
קברי חברי תל חי ומגיניה
חניכי בית"ר הרצליה על קברו של יוסף טרומפלדור בתל חי
משרדי חברת Nvidia בתל חי, אוגוסט 2023
סהלה דנגל, קיסר אתיופיה

סהלה דנגל היה קיסר אתיופיה לסירוגין בין 1832 - 11 בפברואר 1855 לקראת סוף תקופת השופטים האתיופית. היה בנו של גברה מאסי צאצא של הקיסר פאסילידס.
קיסר זה היה "קיסר בובה" והאימפריה האתיופית נשלטה באופן מעשי על ידי סגן הקיסר עלי השני. החוקר הגרמני אדוארד רפאל שביקר בגונדר ב-1833 ציין ש:
ההכנסה הממוצעת באתיופיה הייתה בשפל, והשליטים החזקים בטיגראי שאווה ואמהרה לא יכלו לעצור את שפיכות הדמים.
כאשר סהלה דנגל הוכתק לקיסר על ידי עלי השני הכמרים אזזו התנגדו ואכן על השני הוריד את סהלה ושלח אותו לעיירה זאנגג'. על השני הכתיר במקום סהלה את גברה קראסטוס שהיה באי נידח באגם טאנה למרות כל זאת קראסטוס מת לאחר כשלושה חודשים. סהלה פגש את עלי השני בכפר טאגור ושכנע אותו להשיבו כקיסר ב-1832. במשך כהונתו השנייה נוהל כנגד סהחה מרד בראשותו של אגוולה אנבסה, מרד זה נכשל והקיסר ערף את ראשו של אנבסה ושם אותו בעץ בדבבאי.
בעקבות מותו של ראס קינפו המצביאים השונים נלחמו על אדמותיו בגוג'אם שבסופם הקיסרית מנן ליבן אמדה אשתו של הקיסר יוהנס השלישי בקרב צ'אנטי באר באוקטובר 1839 שבסופו לכדה את קרובו של ראס קינפו וולדה תקלה. לאחר מכן היא הצליחה להדיח את סהלה ב-29 באוגוסט 1840 ומינתה בחזרה את בעלה יוהנס השלישי לקיסר. יוהנס שתמך בדאג'זמץ וובה היילה מריאם של סאמיאן יריבו של עלי השני הודח שוב הפעם על ידי עלי השני והוא מינה שוב את סהלה לקיסר באוקטובר 1841. ב-1848 סהלה נתן את התואר ראס כאשר נכנס לגונדר. יוהנס השלישי איכשהו הצליח שוב להפוך לקיסר ב-1850 והודח שוב ב-1851 וסהלה שב לשלטון. יוהנס התעקש לשוב לשלטון, בתקופה זו קאסה היילו החל להביס את השליטים המקומיים ובנה לעצמו אזור שליטה רחב שלבסוף הדיח את סהלה והכתיר את עצמו לקיסר בשם תוודרוס השני ויוהנס ויתר על שאיפתו לשלטון.
הערות שוליים

↑  ה. וואלד בלונדאל, הרושמות המלכותית של חבש, עמוד 489.
↑  ה. וואלד בלונדאל, הרושמות המלכותית של חבש, עמוד 191.
↑  סואן רובינסון, מלך המלכים: תוודרוס של אתיופיה, עמוד 39.
| השושלת הגונדרית |
| --- | --- | --- |
| תקופת התחייה | פאסילידס • יוהנס הראשון • ייאסו הראשון • יסחק ייאסו • ייאסו הראשון • תקלה היימנות הראשון • עמדה ציון • תקלה היימנות הראשון • טאוופלוס • נאבחנה יוהנס • טאוופלוס • יוסטוס (אינו מהשושלת) • דווית השלישי • בקפה • ייאסו השני • חאזקאיס • ייאסו השני • יואס הראשון |  |
| תקופת השופטים | יוהנס השני • תקלה היימנות השני • סוסניוס השני • סלומון השני • תקלה גיורגיס הראשון • ייאסו השלישי • תקלה גיורגיס הראשון • חאזקאיס • תקלה גיורגיס הראשון • באדה מריאם השני • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • יונס • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • דמטריוס תקלה גיורגיס הראשון • דמטריוס • אגוולה ציון • יואס השני • ג'יגר • באדה מריאם השלישי • ג'יגר • ייאסו הרביעי • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גברה קראסטוס | קיסר אתיופיה  1832 | הבא: גברה קראסטוס |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גברה קראסטוס | קיסר אתיופיה  1832–1840 | הבא: יוהנס השלישי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יוהנס השלישי | קיסר אתיופיה  1841–1845 | הבא: יוהנס השלישי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יוהנס השלישי | קיסר אתיופיה  1845–1850 | הבא: יוהנס השלישי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יוהנס השלישי | קיסר אתיופיה  1851–1855 | הבא: תוודרוס השני |
סטיית תקן

סטיית תקן (Standard Deviation) היא מדד סטטיסטי לתיאור הפיזור של נתונים סביב הממוצע שלהם, התלוי במרחק של הנתונים מן הממוצע שלהם. יתרונה של סטיית התקן על מדדי פיזור אחרים הוא בכך שהיא מופיעה באופן טבעי בניתוח המתמטי של התפלגויות. מושג זה נטבע בידי קרל פירסון בשנת 1894.
סטיית התקן נמדדת באותן יחידות כמו הנתונים עצמם. היא שווה לשורש הריבועי של השונות, ולכן היא חיובית, ושווה לאפס רק כאשר כל הנתונים שווים זה לזה. מקובל לסמן את סטיית התקן באות היוונית σ (סִיגְמַא).
יש להבחין בין סטיית התקן המחושבת לכל קבוצת הנתונים (האוכלוסייה) לבין סטיית התקן המדגמית המחושבת על מדגם (תת-קבוצה) מקבוצת הנתונים, ומשמשת רק לאמידה של סטיית התקן של האוכלוסייה.
סטיית תקן של הקבוצה (אוכלוסייה)

סטיית התקן של הנתונים  \ x_{1},\dots ,x_{n} היא  \sigma ={\sqrt {{\frac {1}{n}}\sum _{i=1}^{n}(x_{i}-{\overline {x}})^{2}}}, כאשר  \ {\overline {x}} הוא הממוצע.
סטיית תקן של הקבוצה (אוכלוסייה) > דוגמה מספרית

נחשב את סטיית התקן של הקבוצה {2, 5, 8, 13}.


ממוצע הקבוצה הוא:  {\overline {x}}=7=(13+8+5+2)/4.
נציב זאת בנוסחה לעיל ונקבל:
 \sigma ={\sqrt {{\frac {1}{4}}\cdot \left[(13-7)^{2}+(8-7)^{2}+(5-7)^{2}+(2-7)^{2}\right]}}=4.062
חישוב סטיית התקן לפי הנוסחאות בסעיף זה שימושי במקרים בהם ניתן לאסוף נתונים מכל הקבוצה (האוכלוסייה) אותה מעוניינים לחקור.

לדוגמה: מורה יכול לאסוף נתונים של כל ציוני התלמידים בכיתתו המהווים את כלל האוכלוסייה לעניינה.

במקרים רבים לא ניתן מבחינה מעשית לאסוף את נתוני כלל האוכלוסייה ולכן מסתפקים באיסוף נתונים מחלק קטן ממנה בלבד. במקרה שכזה יש לחשב את סטיית התקן המדגמית (ראו להלן).