stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורגניזם אל-אווירני
התמודדות עם המחמצנים > סופראוקסיד דיסמוטאז

SOD (סופראוקסיד דיסמוטאז), הופך את יון הסופראוקסיד למימן על-חמצני (מזיק פחות מסופראוקסיד) ולחמצן. התגובה מתרחשת בשני שלבים:
\ \mathbf {Cu^{+2}SOD+O_{2}^{-}\rightarrow Cu^{+1}SOD+O_{2}}
\ \mathbf {Cu^{+1}SOD+O_{2}^{-}+2H^{+}\rightarrow Cu^{+2}SOD+H_{2}O_{2}}
SOD מכיל אטום מתכת במרכזו; המתכת יכולה להיות ברזל, מגנזיום, מנגן או נחושת. בתגובה שלעיל המתכת היא נחושת, והסימון Cu-SOD מציין את האנזים; לימין סימון הנחושת מצוין מספר החמצון שלה. ניתן לראות כי בשלב הראשון של התגובה הנחושת מתחזרת (מקבלת אלקטרון; מספר החימצון שלה יורד מ-2+ ל-1+), ואילו בשלב השני הנחושת מתחמצנת בחזרה. תגובה כזו, בה חומר יחיד משמש כמחזר וגם כמחמצן, נקראת דיסמוטציה; מכאן שמו של האנזים, סופראוקסיד דיסמוטאז.
בנוסף, ניתן לראות כי האנזים לוקח שתי מולקולות סופראוקסיד, מצרף אותן יחדיו ומוסיף להן שני פרוטונים (תגובה 2); התוצרים הסופיים הם מולקולת חמצן ומולקולת מי חמצן. את התהליך ניתן לסכם כך:
\ \mathbf {O_{2}^{-}+O_{2}^{-}+2H^{+}\rightarrow H_{2}O_{2}+O_{2}}
התמודדות עם המחמצנים > פרוקסידאז

פרוקסידאז(אנ') (מוכר גם בתור פראוקסידאז, מאנגלית: Peroxide, "על-חמצני") הופך מימן על-חמצני למים. האנזים משתמש לשם כך בחומר מחזר כלשהו; בחיידקים חומר זה הוא נשא האלקטרונים NADH, תרכובת בעלת אין-ספור תפקידים חשובים בכל תאיהם של היצורים החיים:
\ \mathbf {H_{2}O_{2}+NADH+H^{+}\rightarrow 2H_{2}O+NAD^{+}}
ניתן לראות ש-NADH מוסר אלקטרון אחד למי החמצן, ובשילוב אלקטרון נוסף (המגיע מהסביבה) מתקבלות שתי מולקולות מים ו-NADH מחומצן (נטול פרוטון אחד). האנזים פרוקסידאז לא מופיע בנוסחת התגובה, אך הוא גורם לה לצאת לפועל, ובלעדיו אין היא מתרחשת. תאיהם של כל היונקים, ובכללם האדם, משתמשים בגרסה שונה במקצת של האנזים; זו נקראת גלוטתיון פרוקסידאז והיא משתמשת בחלבון גלוטתיון כחומר מחזר. חלבון זה מכיל חומצת אמינו מיוחדת - סלנוציסטאין - שהיא בעצם חומצת האמינו ציסטאין בה הוחלף אטום הגופרית באטום סלניום. סלניום, אם כן, חיוני והכרחי לכל היונקים. כל סוגי הפרוקסידאז מכילים קבוצת הם (Heme) - קבוצת אטומים שבמרכזה אטום ברזל, בדומה להמוגלובין.
התמודדות עם המחמצנים > קטלאז

האנזים הפעיל ביותר בנטרול תוצרי הלוואי המחמצנים הוא קטלאז, ההופך מימן על-חמצני למים ולחמצן. גם קטלאז מכיל קבוצת הם; האנזים מיוצג לפיכך בנוסחת התגובה כ-FeCat. לימין סימון הברזל (Fe) מצוין מספר החמצון שלו בספרות רומיות. גם תגובה זו מתרחשת בשני שלבים:
\ \mathbf {H_{2}O_{2}+Fe(III)Cat\rightarrow H_{2}O+OFe(IV)Cat}
\ \mathbf {H_{2}O_{2}+OFe(IV)Cat\rightarrow H_{2}O+Fe(III)Cat+O_{2}}
בשלב הראשון של התגובה אטום חמצן מתנתק ממי החמצן ונקשר לאנזים; מי החמצן הופכים למים. בשלב השני אטום חמצן מתנתק ממולקולה אחרת של מי חמצן, וכן אטום החמצן הקשור לאנזים מתנתק ממנו; שני האטומים חוברים ליצירת מולקולת חמצן, מי החמצן שוב הופכים למים. התוצאה הסופית היא שתי מולקולות מים ומולקולת חמצן אחת:
\ \mathbf {H_{2}O_{2}+H_{2}O_{2}\rightarrow 2H_{2}O+O_{2}}
סוגי אורגניזמים אל-אווירניים

אל-אווירניים אובליגטוריים – יצורים שאינם מסוגלים להתקיים לאורך זמן בנוכחות חמצן. אינם מייצרים בתאיהם אף לא אחד משלושת האנזימים המוזכרים לעיל. לפיכך, הם אינם מסוגלים להתמודד עם רדיקלים חופשיים של חמצן (מימן על-חמצני ויון סופראוקסיד, הקיימים באוויר באופן חופשי), דבר שגורם למותם.
אל-אווירניים פקולטטיביים – יצורים שמסוגלים לחיות בנוכחות חמצן ולנצלו לצורכיהם המטבוליים (מפיקים אנרגיה בעזרת חמצן כשהוא בנמצא, כאשר החמצן משמש כמקבל אלקטרונים סופי. היות שהם מייצרים את שלושת האנזימים המוזכרים) אך גם בהיעדרו, בסביבות אל-אווירניות, הם מסוגלים להפיק אנרגיה בדרכים אחרות (למשל על ידי שימוש בסולפט, או בניטראט, כמקבלי אלקטרונים סופיים). בנוכחות חמצן אורגניזמים אלה יעדיפו להפיק אנרגיה בנשימה אווירנית מכיוון שהיא יעילה הרבה יותר מבחינה אנרגטית. המונח אורגניזמים אווירניים פקולטטיביים נפוץ גם כן ומתאר את אותה קבוצת יצורים בדיוק.
מיקרואורגניזמים סובלי אוויר – יצורים שאינם זקוקים לחמצן על מנת להתקיים, אולם בשונה מן האל-אווירניים האובליגטוריים אינם נפגעים מנוכחותו, היות שהם מייצרים את האנזים SOD ובמידה פחותה גם פרוקסידאז, אך אינם מייצרים קטלאז. היות שקטלאז הוא האנזים הפעיל ביותר מבין השלושה, מסוגלים יצורים אלו להתמודד עם הרדיקלים החופשיים הקיימים באוויר, אך לא מסוגלים לנטרל את רוב תוצרי הלוואי של תהליך הנשימה האווירנית. לפיכך, הם מסוגלים לחיות בנוכחות חמצן, אך לא מסוגלים להשתמש בו להפקת אנרגיה.
לעומתם יצורים אווירניים אובליגטוריים מייצרים את שלושת האנזימים המוזכרים ולא קיים בהם שום מנגנון אלטרנטיבי להפקת אנרגיה, ואילו המיקרואירופילים מייצרים לרוב את שלושת האנזימים, אך בכמויות פחותות מהרגיל. גם בהם לא קיים מנגנון אלטרנטיבי להפקת אנרגיה, ועל כן הם מוכרחים לחיות בנוכחות חמצן, אך רק בריכוז נמוך.
זיהוי הקבוצות במעבדה

אחת הדרכים הנפוצות לזיהוי מיקרואורגניזמים במעבדה היא באמצעות בדיקת התייחסותם לחמצן. ניתן, למשל, לזרוע חיידקים על מצע גידול, ולהניחו בסביבה אווירנית, דלילת-חמצן או אל-אווירנית ולבדוק אם החיידקים גדלים. הרחבה של שיטה זו מושגת על ידי שימוש במבחנות המכילות מצע נוזלי (ראו איור). הנקודות השחורות מייצגות חיידקים; המבחנות הושמו בסביבה אווירנית, אך חמצן מסוגל לפעפע רק לחלק העליון ביותר של המצע:
מבחנה 1 מכילה חיידקים אווירניים אובליגטוריים; הם מסוגלים לחיות אך ורק בנוכחות חמצן ועל כן גדלים בקצה העליון של המבחנה, שם ריכוז החמצן הוא הגבוה ביותר.
מבחנה 2 מכילה חיידקים אל-אווירניים אובליגטוריים; הם לא מסוגלים לחיות בנוכחות חמצן לאורך זמן, ועל כן מתרחקים ממנו ככל האפשר וגדלים בתחתית המבחנה.
מבחנה 3 מכילה חיידקים אל-אווירניים פקולטטיביים; הם מעדיפים להשתמש בחמצן, ועל כן גדלים בעיקר בקצה העליון; עם זאת, חוסר חמצן אינו מונע את גדילתם, ולכן ניתן למצאם לכל אורך המבחנה.
מבחנה 4 מכילה חיידקים מיקרואירופילים; הם זקוקים לחמצן לשם הפקת אנרגיה, אך לא מסוגלים לחיות בנוכחות חמצן בריכוז גבוה; על כן הם גדלים בחלק העליון של המבחנה, שם נמצא חמצן בריכוז נמוך, אך לא בקצה העליון, שם החמצן בריכוז גבוה.
מבחנה 5 מכילה חיידקים סובלי אוויר; חמצן לא משפיע עליהם כלל, לטוב או לרע, ועל כן הם גדלים בצורה שווה לכל אורך המבחנה.
את נוכחותו של אנזים הקטלאז ניתן לבדוק בקלות במעבדה על ידי מבחן קטלאז.
האלטרנטיבות

האלטרנטיבות בהן עושים יצורים אל-אווירניים שימוש כדי להפיק אנרגיה שלא באמצעות חמצן מגוונות להפליא, וממלכת החיידקים האמיתיים היא המגוונת ביותר מבחינה מטבולית בעולם החי.
תהליך הפקת האנרגיה בכל היצורים החיים האווירניים מבוסס על מעבר של אלקטרונים מתרכובת אחת לשנייה, תהליך הגורם ליצירת מפל פרוטונים (פוטנציאל אלקטרוכימי); פוטנציאל זה מנוצל להפקת אנרגיה (בדיוק כפי שהפוטנציאל החשמלי המצוי בתוך סוללה (בטריה) מנוצל להפעלת מכשירים). כל היצורים זקוקים, אם כן, לתרכובת שתתרום אלקטרונים, ולתרכובת אחרת שתקלוט אלקטרונים.
קולט האלקטרונים המפורסם ביותר הוא החמצן, המשמש את כל היצורים האווירניים. בתור תורם אלקטרונים משמשות ברוב היצורים מולקולות כ-NADH. קיימים שלושה תהליכים עיקריים המהווים אלטרנטיבה לשימוש בחמצן:
נשימה אל-אווירנית: בתהליך זה קולט האלקטרונים הוא כל חומר שהוא מלבד חמצן. חיידקים רבים הסתגלו לשימוש בחומרים אחרים כקולטי אלקטרונים: אמוניה, חנקות, מימן, כלור, מנגן, גופרית, ברזל ועוד.
כימוליתוטרופיה: בתהליך זה, אותו מבצעות קבוצות מסוימות של חיידקים, תורם האלקטרונים הוא חומר אנאורגני כלשהו. קולט האלקטרונים עשוי, אך לא מוכרח, להיות חמצן; לפיכך, חלק מהחיידקים הכימוליתוטרופיים הם בעצם אווירניים, ואינם מסוגלים לחיות ללא חמצן. בין תורמי האלקטרונים האנאורגניים הנפוצים ניתן למנות מימן, גופרית, סולפיד (תרכובת גופרית ומימן), אמוניה, ניטריט וברזל.
תסיסה: בתסיסה קולט האלקטרונים הוא תרכובת אורגנית (למשל: אתנול, חומצה אצטית, חומצה לקטית; ראו ערך ראשי לפירוט בנושא).
תהליכים אל-אווירניים באדם

תחת כותרת זו נכללות שתי תופעות:
תאי גוף מסוימים (בעיקר תאי שריר) הם אל-אווירניים פקולטטיביים; כאשר אינם מקבלים את כמות החמצן הדרושה להם, הם מסוגלים להפיק אנרגיה באמצעות תסיסה לקטית, בה גלוקוז מפורק לחומצה לקטית (חומצת חלב). את הגלוקוז מקבלים תאי השריר מהמזון שאנו צורכים; המזון מתפרק במערכת העיכול ומגיע באמצעות הדם אל כל תאי הגוף. השרירים אינם מקבלים מספיק חמצן בשעת מאמץ; החומצה הלקטית הנוצרת בתהליך התסיסה גורמת לכאבי שרירים ולהתכווצויות המוכרות לכל מי שעוסק בפעילות גופנית.
כשתופעה זו מתרחשת בשריר הלב (מיוקרדיום), החומצה שנוצרת משבשת את מאזן היונים בתאי השריר (במיוחד מדובר ביוני סידן). דבר זה מונע מהתאים להתכווץ, כפי שהם עושים באופן שגרתי, והאזור הופך לבלתי פעיל; שאר חלקי שריר הלב פועלים עתה ביתר מאמץ, דבר העלול להחלישם עם הזמן; אם האזור הפגוע, שלא קיבל מספיק חמצן, גדול יחסית, עלול להתרחש אוטם שריר הלב (התקף לב).
תופעה נוספת קשורה לאנזים SOD, אשר הוזכר לעיל. כשאנזים זה אינו מיוצר בנוירונים (תאי עצב) בגוף, בשל מוטציה גנטית, נהרסים תאים אלו בהדרגה עקב הצטברות יוני סופראוקסיד. הדבר גורם למחלת ניוון שרירים חמורה.
חיידקים רבים החיים באופן שגרתי בגוף האדם הם אל-אווירניים. לעובדה זו כמה היבטים:
החומצה הלקטית שהחיידקים האל-אווירניים מייצרים בתהליך התסיסה מהווה יתרון לאדם: רוב החיידקים הפתוגניים (גורמי המחלות) אינם מסוגלים לחיות בסביבה חומצית. דבר זה מתרחש, למשל, בנרתיק האישה: חיידקים מהסוג Lactobacillus, השוכנים באופן קבוע בנרתיק, יוצרים סביבה חומצית המרחיקה פתוגנים. תועלת ידועה אף יותר של החיידקים האל-אווירניים היא פירוק המזון במעי. שתי התופעות מהוות דוגמה לסימביוזה, ובפרט: הדדיוּת.
חיידקים בסוגים: Bacteroides, ‏Clostridium, ‏Fusobacterium, ‏Peptostreptococcus, ‏Porphyromonas, ‏Prevotella, ‏Veillonella וכן מיני Actinomyces רבים הם אנאירוביים אובליגטוריים שמרכיבים את הפלורה הטבעית של בני האדם.
כל החיידקים הקוליפורמים (המשתייכים למשפחת ה-Enterobacteriaceae, דוגמת ‏Escherichia coli, ‏Klebsiella, ‏Serratia וכן Salmonella ו-Shigella הם אל-אווירניים פקולטטיביים.
החיידקים הפתוגנים האל-אווירניים צריכים למצוא מקומות בגוף שבהם יוכלו להסתתר מאימת החמצן. כך למשל החיידק Clostridium perfringens, הגורם לזיהומים קשים בפצעים ולנמק, מסתתר בשכבות המוגלה והעור שבפצע, ובנוסף מפריש רעלנים המדכאים את אספקת הדם (ועמו החמצן) למקום, ובכך מגביר את התנאים האל-אווירניים בפצע. כדי לטפל בנמק במצב חמור ניתן להשתמש בתא לחץ, שבו הפצע (והחיידקים) נחשף לחמצן בריכוז גבוה (אם כי טיפול שגרתי יותר הוא הסרה של הרקמות הנמקות, ובמקרים חמורים – כריתת האיבר הנמק).
בעלי חיים אל-אווירניים

התייחסותם של יצורים לחמצן אינה דבר של מה בכך, והיא הייתה אחד הקריטריונים הראשיים במיון הטקסונומי של המיקרואורגניזמים עד המעבר לשיטות המיון הגנטיות. חיידקים בני אותה משפחה כמעט תמיד יתייחסו לחמצן באותו האופן:
רוב הארכאונים הם אל-אווירניים, והם משתמשים בשיטות ייחודיות ומגוונות להפקת אנרגיה (ניצול של גופרית, סולפט ומתאן, למשל).
רוב הפטריות הן אווירניות, אך לאל-אווירניות שבהן (במיוחד מערכת ה-Chytridiomycota) תפקיד חשוב בפירוק המזון במעי של יונקים מעלי גרה, כגון פרות.
מינים מסוימים במחלקת הרב-זיפיות מסוגלים להתקיים בתנאים אנאירוביים.
ראו גם

נשימה תאית
אל-אווירני אובליגטורי
אל-אווירני פקולטטיבי
אל-אווירני סובל אוויר
אורגניזם אווירני
תרשים סכמטי של האנזים קטלאז
זיהוי באמצעות מבחנות מצע נוזלי
מעשי טבח פולחניים באוגנדה (2000)

| --- | --- |
 תאריך:  17 במרץ 2000 
 מקום:  מחוז קנונגו 
 סוג:  רצח המוני 
 הרוגים:  778 
 
ב-17 במרץ 2000 מתו יותר מ-500 חברי התנועה לשיקום עשרת הדיברות של אלוהים באוגנדה, במהלך שריפה במתחם המרכזי של התנועה. החשד הראשוני היה כי כל החברים מתו בהתאבדות המונית לאחר מכן תוקן לרצח המוני כאשר מאות גופות אחרות התגלו בבורות באתרים הקשורים לתנועה שמתו לפחות שבועות לפני האירוע, חלקן עם סימני חנק בעוד לאחרים היו פצעי דקירה. לפחות 778 בני אדם מתו בסך הכל.
רקע

הקבוצה התפצלה מהכנסייה הקתולית על מנת להדגיש את האפוקליפטיות(אנ') וההתגלות של מריאן(אנ') לכאורה. הקבוצה כונתה תנועה פנימית וסגורה מאמינה לבשו בגדים תואמים והגבילו את דיבוריהם כדי להימנע מלומר דבר לא ישר או חטא. היא נוצרה בשנת 1989 לאחר שקרדוניה מוורינדה וג'וזף קיבווטייר טענו שהם ראו חזיונות של מרים הבתולה. חמשת המנהיגים העיקריים היו קיבווטר, מוורינדה, יוסף קספוררי, ג’ון קמאגרה ודומיניק קטריבבו. הקבוצה התגוררה כקהילה רצונית עצמאית במחוז קנונגו, אוגנדה, כשהקבוצה ניזונה מגידולים שלה ומנהלת בתי ספר. חברי הקבוצה לרוב חיו בשתיקה, והשתמשו בשלטים כדי לתקשר.
ככל שהתקרב האלף השלישי התגברו ההכנות לקראת הסוף. בשנת 1999, העיתון "ניו ויז'ן"(אנ') בבעלות המדינה ערך ראיון עם חבר בוגר מהקהילה. לדבריו, "העולם יסתיים בשנה הבאה. אין זמן לבזבז. חלק מהמנהיגים שלנו מדברים ישירות עם אלוהים. בכל רגע מעכשיו, כשהסוף יגיע, כל מאמין שיימצא במקום שעדיין לא נחשף יינצל."
לקראת האלף השלישי, מנהיגי כתות דחקו בחברים להתוודות על חטאיהם ולמכור רכוש חומרי בזמן שנעשו ניסיונות להחזיר חברים לשעבר לקבוצה. לאחר שעבר של ה-1 בינואר 2000, ללא אפוקליפסה, רבים התפכחו מהקבוצה ותאריך אחר נבחר על ידי המנהיגים להתרחשות האפוקליפסה, כאשר ה-17 במרץ 2000 הוכרז, שהניו יורק טיימס דיווח שהמנהיגים אמרו כי יגיע " עם טקס וסופיות".
מעשי טבח

באותו יום אמרו המקומיים שהם ערכו מסיבה שבה צרכו 70 ארגזי משקאות קלים ושלושה שוורים. גרסה זו של האירועים זכתה לביקורת, בעיקר על ידי אירווינג הקסהאם(אנ'), ומקור אוגנדי לא מזוהה קובע כי "אף אחד לא באמת יכול להסביר את למה, איך, מה, איפה, מתי וכו'". דקות לאחר הגעת החברים למסיבה, שמעו תושבי הכפר הסמוכים פיצוץ, והבניין נהרס בשריפה עזה שגרמה למותם של כל 530 הנוכחים. החלונות והדלתות של הבניין חוצצו כדי למנוע מאנשים לעזוב. שכן שגר ליד הכת סיפר מאוחר יותר, כי השריפה גרמה לכך שהכל התכסה בעשן, פיח וצחנת בשר שרוף, וכי רבים לא יכלו לאכול בשר מספר חודשים לאחר השריפה.
ארבעה ימים לאחר השריפה בכנסייה, המשטרה חקרה נכסי תנועה וגילתה מאות גופות באתרים ברחבי דרום אוגנדה. שש גופות התגלו אטומות במחסה של מתחם קאנונגו, כמו גם 153 גופות במתחם בבוהונגה, 155 גופות באחוזתו של דומיניק קטריבאבו ברוגאזי, שם הורעלו ונדקרו, ועוד 81 גופות נמצאות אצל המנהיג ג'וזף נימורינדה. חווה חקלאית. המשטרה הצהירה בשנת 2000 כי הם נרצחו כשלושה שבועות לפני תופת הכנסייה, אם כי דיווח של BBC משנת 2020 העלה כי הגופות הצטברו במשך מספר שנים.
אחרית דבר

לאחר גילוי השריפה והגופות נקבע עד מהרה כי לא ניתן למצוא את מנהיגי הכת. נכון לשנת 2023 הם לא אותרו ואיש לא הועמד לדין בקשר לטבח. חלקת האדמה המשתרעת על פני 48 דונם המשמשת את הכת שולבה במטע תה, אך הבעלים הודיע על תוכניות ליצור אנדרטה על חלקים מהנכס.
לקריאה נוספת

ווקס, ריצ'רד. 2009. רוחות רפאים של קאנונגו: פוריות, סודיות וחילופי דברים באגמים הגדולים של מזרח אפריקה. Woodbridge: James Currey & Kampala: Fountain Publishers. xv + 240 עמ'.מסת"ב 9781847010094
הערות שוליים

1 2 3  "Cult in Uganda Poisoned Many, Police Say". New York Times. 2000-07-28.
↑  New Vision, "Kanungu Dead Poisoned", Matthias Mugisha, July 28, 2000.
↑  Logan Nakyanzi, Uganda: Religion That Kills – Why Does Uganda Have So Many Cults?, ABC News, Feb. 14, 2000(?)
↑  Massimo Introvigne, Tragedy in Uganda: the Restoration of the Ten Commandments of God, a Post-Catholic Movement, CESNUR, Retrieved 2007-10-13
↑  Quiet cult's doomsday deaths, BBC News, March 29, 2000
1 2 3 4 5  "Uganda's Kanungu cult massacre that killed 700 followers". BBC News (באנגלית בריטית). 2020-03-17. נבדק ב-2023-04-24.
↑  Borzello, Anna (2000-03-20). "A party, prayers, then mass suicide". The Guardian.
1 2  Cauvin, Henri E. (2000-03-26). "Evidence Indicates Uganda Cult Held an Eerie Prelude to Fire". New York Times.
↑  Simon Robinson, Uganda's Faithful Dead, Time, Mar 26, 2000
↑  Irving Hexham, Professor of Religious Studies, University of Calgary, What Really Happened in Uganda? Suicide or Murder, Religion in the News, Vol. 3, No. 2, Summer 2000, pp. 7–9 and 24
↑  Fisher, Ian (2000-04-03). "Uganda Survivor Tells of Questions When World Didn't End". The New York Times.
↑  Borzello, Anna (2000-03-25). "Mass graves found in sect house". The Guardian.
ג'וני דפ

| --- | --- |
דפ בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, 2020
דפ בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, 2020
 לידה:  9 ביוני 1963 (בן 61) אוונסבורו, קנטקי, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'ון כריסטופר דפ השני
 סוגה מועדפת:  רוק, סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה, קומדיה רומנטית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 עיסוק:  מפיק, שחקן ומוזיקאי
 מקום לימודים:  תיכון מיראמר  Bournville School 
 בן או בת זוג:  לורי אן אליסון (1983–1985)  אמבר הרד (3 בפברואר 2015–23 במאי 2017)  שרילין פן (1985–1988)  קייט מוס (1994–1998)  ונסה פאראדי (1998–2012)  טלי צ'אנל (1990–1990)  ג'ניפר גריי (1989–1989)  וינונה ריידר (1989–1993)  פולינה גלן (2017–2019) 
 צאצאים:  לילי-רוז דפ, ג'ק דפ 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס בחירת הקהל (2011)  פרס סזאר של כבוד (1999)  פרס דונוסטיה (2021)  מדליית העיר פריז (יולי 2006)  פרס הסרטים של MTV על ההופעה הטובה ביותר (2004)  אגדות דיסני (2015)  פרס גילדת שחקני המסך (2004)  פרס הקולנוע של MTV להופעה הטובה ביותר (2007)  פרס גלובוס הזהב (2008)  פרס הקולנוע של MTV לנבל הטוב ביותר (2008)  Orders, decorations, and medals of Serbia  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ג'ון כריסטופר "ג'וני" דֵפּ השני (באנגלית: John Christopher "Johnny" Depp ll ; נולד ב-9 ביוני 1963) הוא שחקן קולנוע, מפיק, אמן, מדבב ומוזיקאי אמריקאי, אשר עלה לגדולה בסדרת הטלוויזיה משנות ה-80 "רחוב ג'אמפ 21". הוא גילם את אדוארד ב"המספריים של אדוארד" (1990), ולאחר מכן שיחק בסרטים שוברי קופות כמו "סליפי הולו" (1999), "צ'ארלי בממלכת השוקולד" (2005), "סוויני טוד" (2008), "רנגו" (2011) וסדרת סרטי שודדי הקאריביים (2003-הווה) ובהמשך בתור גלרט גרינדלוולד בסרטי "חיות הפלא". הוא שיתף פעולה עם חברו, הבמאי טים ברטון, בשמונה סרטים, ביניהם: "צ'ארלי בממלכת השוקולד", "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט", "אד ווד", "אליס בארץ הפלאות" וסרט ההמשך "אליס מבעד למראה", "צללים אפלים" ועוד.
דפ זכה לשבחים על גילומם של דמויות כמו אד ווד בסרט "אד ווד", ג'וזף די. פיסטון בסרט "דוני בראסקו", האנטר ס. תומפסון סרט ב"פחד ותיעוב בלאס וגאס", ג'ורג' יאנג בסרט "שאיפות", ושודד הבנקים ג'ון דילינג'ר בסרט "אויבי הציבור". סרטיו של דפ גרפו מעל 3.1 מיליארד דולר בארצות הברית ומעל 7.6 מיליארד בעולם. הוא נרשם ב-2012 בספר השיאים של גינס כשחקן בעל השכר הגבוה ביותר, עם שכר של כ-75 מיליון דולר.
דפ נבחר לקבל את פרס דונוסטיה, שהוענק לו ב-22 בספטמבר 2021. זהו הפרס המכובד ביותר שמעניק פסטיבל הסרטים הבין-לאומי של סן סבסטיאן.
בין השנים 2015-2017 דפ היה נשוי לשחקנית אמבר הרד. הגירושים שלהם משכו תשומת לב תקשורתית, שכן שניהם טענו להתעללות זה בזו. ההליך התגלגל לתביעות לשון הרע הדדיו. הההליך המשפטי, שהסתיים לטובתו של דפ, זכה לסיקור תקשורתי נרחב. התביעה אף עובדה לסרט דוקומנטרי על ידי "נטפליקס" שנקרא "דפ נגד הרד".
ילדות ונעורים

דפ נולד בקנטקי שבארצות הברית, הוריו הם ג'ון כריסטופר דפ ובטי סו פלמר (לבית וולס), ולו אח ושתי אחיות. כשהיה בן 12 למד בכוחות עצמו לנגן על גיטרה. הוריו התגרשו בשנת 1978.
בגיל 16 נשר מהלימודים במטרה להפוך לכוכב רוק. הוא הקים להקה שנקראה "The Kids", ולאחר זמן שונה שמה ל"שיטת ששת הרובים". דפ שיתף פעולה עם להקת "Rock City Angels" וכתב להם את השיר "מארי", בו הופיע. לורי אנה אליסון, חברתו באותה תקופה ואחות של מתופף בלהקה של דפ, הכירה לו את השחקן ניקולס קייג', שייעץ לו לפתוח בקריירת משחק והפנה אותו לסוכנות שלו.
קריירה

בשנת 1984 שיחק בתפקידו הראשון, בסרט "סיוט ברחוב אלם". בעקבות הסרט הפך במהירות לכוכב. לאחר מכן שיחק בסרט "שטח פרטי" בתפקיד ג'ק, אחד משני תאומים מתבגרים. כן שיחק בתפקיד השוטר טום הנסון בסדרת הטלוויזיה "רחוב ג'אמפ 21", במשך ארבע עונות. ושימש בתפקיד אורח בסרט שיצא לאקרנים בשנת 2012 "רחוב ג'אמפ 21" בכיכובם של צ'נינג טייטום וג'ונה היל.
פריצת הדרך הקולנועית שלו הייתה בתפקיד הראשי בסרטו של טים ברטון, "המספריים של אדוארד". הוא המשיך לעבוד עם ברטון ושיחק בסרטים רבים שלו: "אד ווד" (1994), "סליפי הולו" (1999), "צ'ארלי בממלכת השוקולד" (2005), "סוויני טוד" (2007) "אליס בארץ הפלאות" (2010).
בשנת 1993 כיכב בסרט לצד השחקנית פיי דאנאוויי בסרט "חלום אריזונה", סרט סוריאליסטי בבימוי של אמיר קוסטוריצה.
בשנת 1997 כיכב בסרט "דוני בראסקו" לצידו של אל פצ'ינו, בו מתואר סוכן סמוי של ה-FBI שחובר למאפיונר ומתחיל להזדהות יותר עם כנופיית החברים החדשה שלו מאשר עם העבודה שלו, אשתו והמשפחה שלו.
בשנת 2003 כיכב דפ בסרט שובר הקופות "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" בתפקיד קפטן ג'ק ספארו; הדמות הפכה לפופולרית ביותר, ותפקידו זיכה אותו בפרס גילדת שחקני המסך. בעקבות הצלחת הסרט הוא הופיע גם בסרטי ההמשך - "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" (2006), "שודדי הקאריביים: סוף העולם" (2007), ו"שודדי הקאריביים: זרמים זרים" (2011). ארבעת הסרטים הפכו לשוברי קופות, כאשר סכום הכנסותיהם הכולל נאמד בכ-2.79 מיליארד דולר. הסרט החמישי "שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר" יצא במאי 2017 ולפי הודעת המפיק, והקטע שהופיע בסרט לאחר הכתוביות, ככל הנראה הוא לא הסרט האחרון בסדרת הסרטים הזו. אומנם על שולחנם של אולפני דיסני כבר היה מכתב פיטורים עבור ג'וני דפ בהקשר לחלק הבא בסדרת שודדי הקאריביים אך לאחר עשרות ומאות אלפי מכתבי מעריצים שמתחננים לאולפני דיסני להשאירו הוא נשאר בתפקיד צילומים לסרט כבר החלו והוא עתיד לצאת בחודש מאי 2022
דפ שיחק בסדרת הסרטים "חיות הפלא והיכן למצוא אותן" בתפקיד גלרט גרינדלוולד, עד התפטרותו בנובמבר 2020.
בשנת 2017 שיחק בסרט "רצח באוריינט אקספרס" של קנת בראנה שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי.
באוגוסט 2024 פורסם כי הסרט "Modi — Three Days on the Wings of Madness" בבימויו של דפ יוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בסן סבסטיאן בספטמבר של אותה השנה. הסרט עוסק בצייר האיטלקי אמדאו מודיליאני, בכיכובו של ריקרדו סקאמרצ'ו, ומתאר אירועים כאוטיים בפריז במהלך 72 שעות בזמן מלחמת העולם הראשונה. הסרט כולל גם את השחקנים סטיבן גראהם, אל פצ'ינו ואנטוניה דספלט. "Modi" הוא סרט השני בבימויו של דפ, לאחר סרטו הראשון "דחף אמיץ" שיצא בשנת 1997 וזכה לביקורות שליליות.
הקריירה של דפ מאופיינת במעבר תכוף בין ז'אנרים וסוגי דמויות, שבעקבותיו זכה להערכת הביקורת ולהצלחה קופתית. הוא היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר שלוש פעמים: על תפקידו בסרט "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" (2003); על תפקידו בסרט "למצוא את ארץ לעולם לא" (2004) בו גילם את המחזאי ג'יימס מתיו ברי; ועל תפקידו כסוויני טוד בסרט המוזיקלי "סוויני טוד" (2007). דפ זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בקומדיה/מחזמר על תפקידו בסרט זה; זאת הזכייה הראשונה שלו אחרי 7 מועמדויות.
חיים אישיים

ב-24 בדצמבר 1983 נישא דפ לאליסון. בתחילת נישואיהם עבד דפ בעבודות מזדמנות, ואליסון עבדה כמאפרת. ב-1985 התגרשו השניים. לאחר הגירושין התארס דפ עם השחקנית שרילין פן, אך השניים לא התחתנו. וב-1990 התארס עם השחקנית וינונה ריידר.
משנת 1998 חי דפ עם הזמרת-שחקנית הצרפתייה ונסה פאראדי. לזוג שני ילדים: לילי-רוז מלודי דפ (נולדה ב-1999), וג'ון "ג'ק" כריסטופר דפ השלישי (נולד ב-2002). ביוני 2012 נפרדו. ביוני 2013 החליט דפ להפוך לטבעוני והתנזר מאלכוהול, בעקבות דרישתה של בת זוגו החדשה, אמבר הרד. בפברואר 2015 השניים התחתנו. הרד הגישה בקשה לגירושין במאי 2016, לאחר שהיו נשואים במשך 15 חודשים, בטענה שדפ היה אלים כלפיה.
בדצמבר 2018, הרד פרסמה מאמר עמדה בוושינגטון פוסט, בו היא אמרה שעקב הפיכתה לסמל של קורבן לאלימות זוגית, היא איבדה הזדמנויות עבודה ונענשה על ידי החברה. במרץ 2019 פורסם כי דפ מגיש תביעת דיבה על סך 50 מיליון דולר כנגד הרד עקב הנאמר באותו מאמר, אף על פי שהוא אינו מוזכר. ב-6 בפברואר 2020 פורסמו הקלטות בדיילי מייל שבהן נחשף כי הרד היא זו שהייתה אלימה מבין השניים. בנובמבר 2020 הפסיד ג'וני דפ בתביעת דיבה שהגיש נגד הסאן על כך שכינה אותו "בעל מכה", ובשל כך עזב את סדרת הסרטים "חיות הפלא" לבקשת אולפני האחים וורנר.
חיים אישיים > פרשת המשפט נגד הרד

ב-11 באפריל 2022 החל משפט תביעת הדיבה של דפ נגד הרד אשר נמשך עד 27 במאי של אותה שנה, כשישה שבועות בסך הכל. ב-1 ביוני 2022 הוכרע המשפט כניצחון לטובת דפ, לאחר שחבר המושבעים קבע שהרד הוציאה את דיבתו בכל שלושת הסעיפים אשר פורסמו במאמר, ופסקו תשלום של 10 מיליון דולר על הפגיעה ו-5 מיליון דולר נוספים כפיצוי, שהורדו ל-350 אלף דולר על ידי השופטת בעקבות מגבלת הסכום בווירג'יניה. בנוסף פסקו חבר המושבעים על תשלום של 2 מיליון דולר לזכותה של הרד, לאחר שמצאו שעורך דינו של דפ הוציא את דיבתה בסעיף אחד מתוך שלושת סעיפי התביעה הנגדית.