stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגלגול
דמויות מרכזיות > האב

דמותו של האב מתאפיינת בניגוד בין תדמית חיצונית הגונה מנומסת ומאופקת ובין קוצר רוח ותוקפנות רגוזה. בנוכחותם של זרים מנסה האב להפגין את התדמית החיצונית שלו. הצד האחר שבו מגולם על ידי דחיפתו את גרגור לחדרו עם פריצתו מחוץ לחדרו לאחר הגלגול. למרות התנהגותו הנוקשה לבנו, קשה לראות באב אדם רע משום שמעצם מהותו מוטבעת חולשה והיא לובשת פנים רבות בהתאם לנסיבות המתגלמות באותו הרגע. גינוני הנימוס וההתרפסות הם צורה אחת של חולשה. התוקפנות והרגזנות הם תגובה המשקפת חוסר יכולת להתמודד עם מצבים חריגים וקיצוניים, שפלשו במפתיע לשגרת החיים.
חולשת האב ניכרת גם בתבוסתנות שלו לאחר הסתבכותו בענייני כספים בחיים שאינם מתוארים בסיפור. הוא אינו מנסה לשקם את עצמו ומניח לבן ליטול על עצמו את האחריות לפרנסת המשפחה, כאשר גרגור עובד כסוכן-נוסע. בחסות אותה חולשה יכול האב ליהנות מיתרונות של קצב חיים איטי והנאות ביתיות קטנות שמזומנות למי שאינו חייב לטול חלק במלחמת הקיום ומעמדו כראש המשפחה עדיין נתון לו. בגלל גלגולו המחריד של גרגור, אנוס האב להיפרד מהשלווה הביתית ולקבל על עצמו משרה של שרת. תפנית זו יכולה הייתה להיות מעבר ממצב של חולשה למצב של כוח. רושם זה נוצר על ידי מאפייני השינוי בצורה החיצונית של האב שבתחילה הייתה נקייה ומסודרת ולבסוף דבקו בה כתמי זוהמה. דמותו של האב לאחר הגלגול מעידה על התמכרות לחולשה, רחמים עצמיים ובעיקר על עמדה של כוח המושגת דווקא על ידי החולשה. בעקבות נקודות אלו, ניתן למצוא הסבר למיידיות ולתוקפנות בתגובות האב על גלגולו של הבן. חולשת הבן אילצה את האב לחזור לעמדה של כוח, אבל החולשה המנטלית של האב לא אפשרה זאת.
דמויות מרכזיות > האם

דמותה של האם מתאפיינת בעיקר בצורות התנהגותה במהלך הסיפור ובתגובותיה הפיזיות למהלך הגלגול. ההתנהגות הרגשנית של האם, שלעיתים גובלת בהיסטריה, יוצרת רושם של דמות חיוורת, מוגבלת בהשגתה וברגשותיה אשר נוטה אחר מגינות לבה בכל שעה. חולשה זו מובלטת על רקע הניגוד לתוקפנות הסמכותית של האב, שמונעת ממנה לגשת אל גרגור בראשונה ולהחלטיות המעשית של האחות שמונעת ממנה את הגישה לטיפול בגרגור. אבל כשם שהחולשה והכוח של האב והאחות אינם ניתנים לתיאור חד משמעי, כך הוא ביחס לאם.
גילה המתקדם של האם ומחלת האסתמה בה היא לוקה, המעמד המשני במשפחה והנטייה לרגשנות גורמים לכך שהאם מאבדת את שליטתה העצמית במצבים קריטיים. המצב הגופני של האם המעולפת המתקשה בנשימה, מגביר את המהומה בבית ויחד אתה את התגובה העוינת כלפי גרגור בשל חיפושיו בבית אחר המרקחת המעוררת. וכך שלא מרצונה ולא מדעתה הופכת האם לגורם העקרי ליחס האיבה כלפי גרגור. מצב זה מנוגד למניע העיקרי בהתנהגות האם כתגובה לגלגול והוא הרצון לגונן על הבן עד כמה שניתן.
יחסה של האם כלפי מצבו החדש של גרגור עובר מספר תמורות במהלך הסיפור: בתחילה היא נבעתת עד מאוד, צורחת, מתעלפת, לאחר מכן היא נלחמת על חייו, רוצה לטפל בו. בהמשך היא מגלה רגישות גוברת לעניינו ולבסוף היא נרדמת בשלווה בנוכחותו.
דמויות מרכזיות > האחות

עם תחילת העלילה וגלגולו של גרגור מופיעה האחות (גרטה) כבת ברית של גרגור, המתעניינת בהרגשתו ודואגת לצרכיו וזאת בהתאמה לאהבתו של גרגור כלפיה שהתבטאה בתכנונו להפתיעה בשעורי נגינה בקונסרבטוריון. מיקומה של האחות בחדר צדדי בבית המשותף והפרדתה מההורים במעמד הפתיחה מחזקים את הציפייה ליחס מיוחד מצד האחות לגלגולו של גרגור. בהמשך העלילה האחות נוטלת על עצמה את תפקיד האחראית, והיא היחידה שמעזה ואף רוצה להיכנס לחדרו של גרגור על מנת לדאוג לצרכיו האלמנטריים. מכל בני המשפחה היא היחידה המעניקה לגרגור תשומת לב ויחס לאחר גלגולו לחרק. היא מביאה אוכל לחדרו ועוקבת האם אכל אם לאו. גם גרגור מגלה רגישות כלפיה, המתבטאת ברצונו להסתתר תחת הספה ולהתכסות בסדין בכל פעם שהיא נכנסת, כדי שלא לזעזעה. פעם אחת אף דימה לראות הכרת תודה בפניה על רצונו הטוב. עם דאגתה להוציא את הרהיטים מחדרו, אמנם בכוונה טובה כדי לאפשר לו לזחול ביתר קלות, היא משנה את יחסה אליו. ביקוריה נעשים פחות ופחות שכיחים. היא מתחילה להזניח אותו עם שהיא תובעת אחריות בלעדית על הטיפול בו ולא מאפשרת לאם לגשת אליו או לעזור בטיפול בו.
לקראת סוף הסיפור, היא יוצאת נגד גרגור ומכחישה את זהותו כגרגור ובכך מוציאה אותו מתוך חוג המשפחה. לאחר פריצתו מחדרו בפעם השלישית, היא מפטירה כלפי ההורים כי עליהם להיפטר ממנו אחת ולתמיד. גרגור תלה את תקוותו האחרונה באחותו שהייתה לו בעבר לסעד ולמשען, אך היא מאכזבת אותו.
פרשנויות לסיפור

הגלגול הוא המחשה של דימוי עצמי שלילי ולכן מקורו בהרגשה סובייקטיבית של הגיבור. הסיפור מבוסס על יסודות אוטוביוגרפים של קפקא אבל מתפתח למשמעות אוניברסלית רחבה.
הגיבור העומד מול העולם ומבקש בלי הרף לאשר את קיומו שלו, בעוד העולם מבקש לבטלו ולהכחידו. מכאן העימות בין הגיבור והעולם ובין הגיבור לעצמו.
הגיבור הקפקאי מייצג את מצבו הקיומי של האדם האבסורדי, שמגשים את חירותו על ידי התמודדות עם הסתירה בין השאיפה למודעות בהירה של עצמו ומקומו בעולם ובין ההכרה ששאיפה זו אינה ניתנת למימוש.
ביצירה זו מגולמת הסיוטיות של עולם חסר ערכים, שהתמורה העיקרית שבו מסתמנת בדפורמציה (שינוי הצורה) ובדה-הומניזציה (שלילת האנושיות) הגוזרות על האדם ייסורים של השפלה ובדידות.
יצירה שבה אי-הוודאות היא הוודאות היחידה.
הגלגול הוא חלום החושף את העימות הטראגי בין תשוקתו של גרגור לאחותו - תשוקה שיש בה גילוי עריות - ובין רתיעתו מאותה תשוקה וניסיונו לבטל אותה.
המטמורפוזה מגלה את המציאות הטראגית של האדם אשר חדל למלא את תפקידו כלפי החברה ובצורה זו הוא הופך למעין חרק בעיניה, שיש להיפטר ממנו.
העיצוב המיוחד באווירת החלום בסיפור מתקשר למערכת הזיקות שבין הריאלי והפנטסטי.
היצירה מציגה את השעבוד להורים או לממסד והמרי האילם וחסר האונים כנגד שעבוד זה.
משבר ההומניזם והתערערות האמון בטכנולוגיה בעקבות המהפכה התעשייתית, התפרקות החברה הכפרית, משפחתית, והשתלטות החברה האורבאנית המתבטאת בסיפור בדמותו של סגן מנהל המפעל ובעזותו כלפי גרגור בגלל איחור לעבודה בפעם הראשונה מזה 5 שנים, ובדמותם של האב, האם והאחות הבוגדים בשותפם למשפחה ומעדיפים בסופו של דבר את החיים בלעדיו.
לדעת החוקרים את יצירות קפקא ישנו קשר הדוק בין דמות האב, האם והאחות בנובלה לדמותם האמיתית של אביו, אמו ואחותו של קפקא.
קפקא מתאר את הגועל והרגש השלילי שלו כלפי עצמו בכך שהוא מדמה את גיבור הסיפור למקק שאף אחד לא רוצה בקרבו. רבים אומרים כי קפקא הרגיש כך מכוון ש-"הסתיר את נטייתו המינית מפני הוריו" וכי אם יגלה להם, ירגיש כמתואר בסיפור
גרסת במה לנובלה הועלתה על ידי סטיבן ברקוף בשנת 1969. גרסת במה נוספת הועלתה בשנת 2006 על ידי החברה האיסלנדית "וסטורפורט", ב"לייריק האמרסמיט'", לונדון. אותה גרסה אמורה לעלות בתיאטרון האיסלנדי בשנת 2008. גרסת במה נוספת הועלתה בדאקה שבבנגלדש בשנת 2005 על ידי המרכז לתיאטרון אסייתי.
הנובלה עובדה על ידי הקומיקסאי האמריקני פיטר קופר לרומן גרפי שיצא לאור בהוצאת "קראון" בשנת 2003. בתחילת 2011 יצא לאור תרגום לעברית של הספר.
בשנת 2008 הייתה הפרמיירה של האופרה "הגלגול" מאת רון וידברג שהוצגה בישראל בהשתתפות מוזיקאים ישראלים.
תרגומים לעברית

"הגלגול" הוא אחד מהסיפורים והנובלות של קפקא ("התבוננות", "גזר הדין", "במושבת העונשין", "רופא כפרי" ו"אמן צום") שתורגמו ופורסמו על ידי הוצאות הספרים העבריות באופן תדיר בקובץ אחיד:
"סיפורים ופרקי התבוננות", הוצאת שוקן, 1967.
"סיפורים ופרקי התבוננות", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ה.
"סיפורים ופרוזה קטנה" (בתרגום אברהם כרמל), שוקן, 1993.
"רופא כפרי" (בתרגום אילנה המרמן), עם עובד, 2000.
כמו כן, הסיפור בתרגום ישורון קשת יצא בנפרד בספרית "תרמיל" במרץ 1975 (ניסן תשל"ה) - נלקח מתוך הקובץ "סיפורים ופרקי התבוננות" בהוצאת שוקן; על הכריכה הופיע ציור מאת יוסל ברגנר (תמונת הספר מוצגת בתחילת ערך זה).
לקריאה נוספת

רונלד הימן, קפקא: ביוגרפיה, הוצאת שוקן, תשמ"ו.
גבריאל מוקד, עיונים ב"מטאמורפוזיס" לפרנץ קפקא, פרקים בתולדותיה של חוויה אקזיסטנציאלית אחת, תל אביב 1956.
בלהה רובינשטיין, יסודות פנטסטיים בסיפורת. מעלות, 1989.
נעמי שני, שרץ במעלות קדושים, 'דפים למחקר בספרות', 10 (1995/96), 259-288, באתר JSTOR. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אילנה המרמן, "אחרית דבר" לספר: פרנץ קפקא, רופא כפרי וכתבים אחרים שהתפרסמו בימי חייו של הסופר, עם עובד, 2000.
יעל רנן, צחוק בחשכה, אדם, 1986
ס מוזס, "הרב משמעות ב'הגלגול", בתוך: סימפוזיון קאפקא, אוניברסיטת חיפה, ספריית פועלים, תל אביב, 1981.
אריאנה מלמד, חלודה ואבק כוכבים. ידיעות אחרונות, 2001.
יערה בן-דוד, אהבה ממבט שני. עקד, 1997.
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, אני גרגור סמסה: ריאיון עם פיטר קופר שעיבד את "הגלגול" של קפקא לספר קומיקס, באתר הארץ, 20 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522291105171  BNE: XX2037144  BnF: cb12215943z (data)  GND: 4099253-6  LCCN: n79077992  MusicBrainz work: 926ecd17-d656-4f10-a550-90571a13cf0d  NKC: aun2006373029  NLA: 35681505  SUDOC: 03082091X  VIAF: 176193257   WorldCat (עם VIAF): 176193257 
אחיותיו של קפקא
כתביו המקוריים של "הגלגול" בכתב ידו של קפקא
שפות אראוואק

תפוצת השפות אראואק בדרום אמריקה (ללא מרכז אמריקה):בכחול בהיר- אזורי התפוצה של שפות אראוואק הצפוניות, בכחול כהה - של שפות אראוואק הדרומיות או דרום-מערביות, לפי אלכסנדרה אייכנוולד 1999
שפות אראוואק (בספרדית: Lenguas arahuacas o arawak, באנגלית: Arawakan languages -  שמות אחרים: Arahuacan, Maipuran Arawakan, "mainstream" Arawakan, Arawakan proper, או שפות מאיפורה - Maipurean languages; גם Maipuran, Maipureano, Maipúre) הן משפחה של שפות ילידיות מאמריקה ("שפות אמרינדיאניות") המדוברת בימינו על ידי אוכלוסייה מצומצמת במרכזה וצפונה של דרום אמריקה (בכל הארצות פרט לצ'ילה ואורוגוואי), ובחלק ממרכז אמריקה (שפת גאריפונה החל מהמאה ה-18) ובארצות הברית ובעבר גם בקריבים, באנטילים הגדולים (שפת טאינו) והאנטילים הקטנים (קאליפחונה בדומיניקה ובסנט וינסנט עד לשנות ה-20 של המאה ה-20).
שמה בא משפת אראוואק, שאין לבלבלה עם אראוקאנית, ארחואקו או אראווה.
הייתה אחת ממשפחות השפות הכי מגוונות והמפושטות באמריקה. על שטח תפוצה גדול ביותר, היא כללה מגוון רב של שפות וניבים. חוקרים אחדים סברו שהשפות אראוואק פרופר (מאיפורה) היו אולי ביחס קרבה לשפות אראווה ולשפות גואהיבה, ולכן לכל אלה משתמשים במונח "שפות מקרו-אראוואק, אראואק רבתי או אראהואק".
לגבי שפות אראוואק נמצא בשימוש גם השם "שפות מאיפורה" שנקבע בשנת 1772 על ידי פיליפו סלבטורה ג'ילי, לפי שם שפת מאיפורה (maipure) המשתייכת למשפחה הזאת ושהייתה מדוברת במאה ה-18 בקולומביה וונצואלה ונכחדה בימינו.
מספר הדוברים של שפות אלה הוערך ל-630,000 לערך בסוף שנות ה-1990, מתוכם כמחצית דוברי גואחירו. כמעט כל דוברי השפות אראוואק חיים בוונצואלה (כ-180,000), קולומביה (מעל 140,000), הונדורס ובליז (כ-100,000) ופרו (כ-90,000). דוברי השפות אראוואק נקראים בדרך כלל אראוואקים.
המשפחה של שפות "אראוואק במובן הצר" או "מאיפורה" קיימת באזור שמסביב לאזור האמזונאס (למעשה, רק שפה אחת ממשפחה זו מדוברת בתוך-תוכו של אזור האמאזונס)   
לפי מספר השפות ולפי ההתפשטות המקורית שלה משפחת השפות אראוואק היא המשפחה הגדולה ביותר בין משפחות השפות הילידיות של דרום אמריקה.
השם:מאיפורה או אראוואק

את המקור המשותף של שפות אלה זיהה לראשונה על ידי הכומר ממוצא איטלקי פיליפו סלבטורה ג'ילי בשנת 1783, וזאת שלוש שנים בלבד לפני ההצהרה המפורסמת של הבלשן סר ויליאם ג'ונס לגבי השפות ההודו-אירופיות. ג'ילי התבסס על השוואת ציוני הגוף בשפה המאיפורה, שפה מתה היום שדוברה בעמק אורינוקו, ובשפה מוחו בבוליביה של ימינו. 
לפי שם השפה מאיפורה הוא כינה את משפחת השפות שזיהה - "שפות מאיפורה". פון דן שטיינן בשנת 1886 ברינטן בשנת 
1891 טבעו במקום שם זה, את השם "שפות אראוואק", לפי השפה אראוואק - לוקונו המדוברת בגויאנות ובעשורים האחרונים שם זה משמש את רוב החוקרים.
את הגבולות של משפחת השפות הזאת נקבעו בהתחלת המאה ה-20.
היקף ותפוצה. שפות נכחדות

בימינו שרדו רק 40 שפות מתוך סך של 89 או 154 שפות רשומות. כעת בערך חצי מיליון אנשים דוברים שפת אראוואק כלשהי.
בשנת 1968 80% מאלו היו דוברי שפת גאריפונה ושל  שפת ואיו (ואיונאיקי או גואחירו), ורק 17 מהשפות במשפחה הנ"ל דוברו על ידי יותר מאלף אנשים. כלומר מרבית השפות ממשפחה זאת הן שפות בסכנת הכחדה.
משערים כי במהלך המאה ה-20 נכחדו כ-30 משפות אראוואק, בתקופה האחרונה, למשל, השפות קאיפאנה ומנדאוואקה.
בסכנה מידית נמצאות למשל השפות אניו-פאראוחאנו (Añun-Paraujano) וצ'אמיקורו (Chamicuro).
גם שפות כמו בארה, טאריאנה, קאביארי, מוואיאנה ובאורה נמצאת בסכנת ההכחדה קרוב מאוד. לפי אונסקו כל שפות אראוואק מאוימות בהכחדה. ביניהן  חוסר מיוחד מוכיחה שפת גאריפונה, אולם גם עתידה אינו ודאיו.
מחקרים

המחקרים ההשוואתיים וההיסטוריים  של משפחת השפות אראוואק נמשכים מזה זמן רב. יש לציין באמצע המאה ה-20 את תרומותיהם של טיילור ושייפר. השחזור הראשון של השפה אראוואק הקדמונית (פרוטו-אראואק) על יסודות מוצקים ועל סמך 200 מונחים 
לקסיקליים וכמה מורפמות דקדוקיות, פורסם על ידי ד. פיין בהתחלת שנות ה-80 של המאה ה-20 ובשנת 1991. מפני שמחקר זה דן בסיווג הפנימי של המשפחה רק מנקודת מבט של החידושים הלקסיקליים ולא זה של החידושים הפונולוגיים או דקדוקיים, הוא עדיין שנוי במחלוקת. מאוחר יותר בלטו המחקרים של טרנס קאופמן (1994) ואלכסנדרה אייכנוואלד.
כתב

לכמה מהשפות אראוואק הומצאו כתבים המבוססים על האלפבית הלטיני, לפי דגם הכתיב של השפה הספרדית (בשביל השפות פירו, פיאפוקו, גאריפונה, מצ'יגנגה וכו'), של השפה הפורטוגזית (לשפות טרנה, פארסי) או אנגלית (גאריפונה במדינת בליז), תוך שימוש בכמה סימנים דיאקריטיים. למשל ü מסמנת תנועה מרכזית כמו ı הטורקית או ы
הרוסית.
סיווג

א. קבוצה "טה-אראוואק" (Ta-Arawakan): כוללת השפות הכי מדוברות.
ואיו או ואיונאיקי (גואחירו) (Goajiro) - כ-300,000 דוברים - בעיקר בגבול בין קולומביה ובין ונצואלה
גאריפונה (Garífuna) (קריבית שחורה) - כ-100,000 דוברים - בהונדורס, בליז, גואטמאלה, ניקרגואה
ב. קבוצת קאמפה (Campa  או אשאנינקה): כ-50,000 (2008) פרו,ברזיל
קאמפה פרופר  (אשאנינקה) Asháninca - ‏ 18,000-15,000 (או 23,000-25,000) דוברים - בפרו
אשנינקה - 18,000-25,000 דוברים - בפרו,ברזיל
ג. שפת טרנה (Terêna) ‏ 10,000 דוברים
ד. שפת יאנשה (אמאוושה) ('Yanesha) ‏ 8,000 - 6,000 דוברים - בפרו
הסיווג של השפות אראוואק או מאיפורה הוא קשה בגלל המספר הרב של שפות מתות ועם מעט מאוד תיעוד.
עם זאת  קיימית הסכמה כללית לגבי כמה קבוצות של שפות מאיפורה:
ישנם סיווגים המחלקים את השפות האלה לענף צפוני ולענף דרומי, אולם אולי לא כל השפות תואמות אחד מן הענפים האלה.
שלושה סיווגים מסכימים לגבי הקבוצות הבאות:
מאיפורה קריבית - טה אראוואק או אראוואק קריבית, טה-מאיפורה Ta-Arawak,Ta-Maipurean - באנטילים, מרכז אמריקה, החופים בין קולומביה ובין מדינת אמאפה בברזיל
מאיפורה מן היבשה  או אראוואק מצפון אמאזונאס
מאיפורה מרכזית -פארסי-ואוורה או פארסי-חינגו Paresí–Waurá ,Pareci–Xingu
פורוס ( Purus או שפות פירו Piro)
מאיפורה פרה-אנדיניות Pre-Andine - קאמפה Campa
סיווג > סיווג אחר מפורט

א.שפות אראוואק מרכזיות - בצפון מאטו גרוסו בברזיל
1.אנאוונה-נאווה 320 (2000) (Enawené-Nawé) בברזיל
2.קבוצת פארסי-ואוורה Paresí-Waurá
צהחמאקו 200 (2000) (Mehináku) בברזיל
פארסי  800 (1997) 1,290 (1999) Paresi  בברזיל
סאראווקה - שפה נכחדת
ואוורה - 330 (2001) Waurá  בברזיל
יאוואלאפיטי 7 (2005) Yawalapití בברזיל
ב.שפות אראוואק מזרחיות :
פאליקור  1,200 (1997), 1,420 (2000) Palikúr ברזיל (מדינת אמאפה),גויאנה הצרפתית
ג.שפות אראוואק צפוניות :
1.קבוצה קריבית :
אניו Añu 17,500?  בוונצואלה
גאריפונה ("קריבית שחורה") - 100,000 (1997), 195,800 (2006)  Garifuna -  בהונדורס, בליז, גואטמאלה, ניקרגואה,ארצות הברית
לוקונו או אראוואק 2,400 (1997), 2,450 (2002), 1,500 (2012) Lokono או Arawak  בוונצואלה,ברזיל, גויאנה,גויאנה הצרפתית,סורינם,הרפובליקה הדומיניקנית
טאינו - שפה נכחדת  Taíno  - באנטילים הקטנים,גוואדלופ (קדמה לקריבית של האיים שנכחדה והוחלפה בקריאולית צרפתית
ואיונאיקי (גואחירו)  Waiunaiki, Waiu, goajiro 305,000 (1995), 127,000 (1997  בקולומביה,ונצואלה
איניירי -שפה נכחדת Iñeri
קאקטיו - שפה נכחדת Caquetío
2.קבוצה מתוך היבשה (Interior)
אצ'אגווה 250 (2000)  בקולומביה וונצואלה
באוניבה -שפה נכחדת Baniva
באניווה 6,070 (1983-2007) Baniwa  בקולומביה,ונצואלה,ברזיל
בארה - שפה נכחדת Baré
קאביארי 310 (2001) Cabiyarí  בקולומביה,ונצואלה
קוריפאקו 5,920-3,100 (1997), 12,540  (2001) Curripaco בוונצואלה,קולומביה,ברזיל
גוארקניה 500 (2001-1983) Guarequena בברזיל,ונצואלה
מנדאהואקה 3,000 (1975) Mandahuaca  בוונצואלה
פיאפוקו 3,100 (1997), 6,380 (2007) Piapoco  בקולומביה,ונצואלה
רסיגארו 14 (1976) Resígaro בפרו
טאריאנה 430 (2007-1996) Tariana בברזיל
יאוויטרו -שפה נכחדת Yavitero
יוקונה 1,800 (2001) Yucuna  בקולומביה
3.קבוצת וואפיסהאנוס Wapishanos
אטוראדה - יחידים  - Atorada  בברזיל,גויאנה
מאפידיאן 50 (1986) Mapidian  בברזיל
ואפישאנה 5,500 (1997), 12,500 (2000), 6,900 (2012) Wapishana - בצפון ברזיל וגויאנה
ללא סיווג
יאבאנה - שפה נכחדת  Yabaâna
ד.שפות אראוואק דרומיות
קבוצת פאראנה - ממורה Paraná-Mamoré
באורה 13 (2000) Baure
גואנה - שפה נכחדת Guana
איגנסיאנו 4,000 (1997) 4,500 (2000) Ignaciano בבוליביה
טרנה 15,000 (1991), 20,000 (1997 ) Terêna  - בברזיל
טיניטאריו 5.000 (1997); 5.500 (2000) Trinitario בבוליביה
שפות קאמפה -  Campa (1997) 12,000-15,000 בפרו,ברזיל
קבוצת פורוס Purus
אפורינה 1,500 (1997); 4,087 (2003) Apurinã בברזיל
איניאפארי 4 (1999) Iñapari
מאצ'ינרה 400 (1999-1994) Machinere בפרו, בוליביה,ברזיל - (מדינת אקרה)
מאשקו פירו 60 (1976) Mashco Piro  בפרו
יינה (פירו)  1.700-2.500 (1997, 4.000 (2000) Yine או Piro  בפרו
ללא סיווג
(1995) איראנשה 190 Irántxe  בברזיל
ה.שפות אראוקה מערביות
צ'אמקורו 2 (2000)Chamicuro בפרו
יאנשה (אמוואשה) 4,000 -8,000 (1997), 9,830 (2000) 1,750-8,000 (2007) ,’Yanesha -  בפרו
ו.מאוואיאנה :
מאוואיאנה 50 (Mawayana  (1986) בגויאנה
יסודות אתנוגרפיים > דוברי טאינו

ה"טאינוס" או דוברי שפת טאינו חיו רובם באנטילים הגדולים (קובה, היספניולה, פוארטו ריקו וכו') וחלקם באנטילים הקטנים. הם עסקו בחקלאות ובדיג. חברתם הייתה מעמדית ובאי היפסניולה, למשל - בשטחי האיטי והרפובליקה הדומיניקנית של ימינו חיו מפוצלים בכמה ממלכות. בראשן שלטו מלכים או מלכות. דתם הייתה פוליתאיסטית והם עבדו את ה"סמיס" (Cemis), אלילים שנחשבו גילום של כוחות הטבע. הטאינוס היו בסכסוך מתמיד עם הקאריבים.
ה"אינדיאנים" הראשונים שפגש כריסטופר קולומבוס במסעו הראשון היו טאינוס מהיספניולה.   
הפלישה הספרדית הביאה לקץ המהיר של אוכלוסייתן על ידי שעבוד, מלחמות ומגפות. יש סבורים כי תוך עשרים שנה בהתחלת המאה ה-16 מספרם הופחת עד ל-10%.
יסודות אתנוגרפיים > דוברי שפות אראוואק באמזונאס

באזור האמאזונאס דוברי השפות אראוואק חיו בדרך כלל בקהילות קטנות ומרוחקות זו מזו.
לא ממש נוודים, הם עבר נדודים רבים, מיזוגים ופיצולים, והחליפו סחורות עם אוכלוסיות אחרות. רבים מהם הם רב-לשוניים, משום האקסוגמיה הנפוצה בקרבם - כלומר, נישואים עם בני/בנות קבוצות לשון אחרות  
גם מבחינת הארגון החברתי קיים אצלם מגוון. בדרך כלל בראשם עמדו מנהיג אחד או יותר, כשמעמד מיוחד יוחס לזקני השבט. 
כפריהם הוקמו בדרך כלל על גדות נהרות, כשהאלה שימשו לתעבורה, למסחר ודרכי תקשורת. הם התגוררו ב"בתים משותפים" מעץ מכוסים בגגות ארוגים מעלי דקל. בכל בית גרו כמה משפחות.  
עיסוקם הראשי הוא הציד והדיג -אצל גברים, והחקלאות - אצל נשים. 
הם משתמשים בשיטות "כריתה ושריפה" של היערות לשם פינוי שדות לחקלאות ומגדלים פקעות כמו מניוק או בטטה. 
הקהילות שהתיישבו רחוק מאוד מהחופים ומהערים נשמרו זמן רב בבטחה מול איומי ההתיישבות האירופית. אולם במאה ה-20 עקב התפתחות תעשיית הכריה (במיוחד של כריית הזהב), זיהום הנהרות ופיתוח הערים, הגעתם של מיסיונרים ומטיפים אוונגליסטים, השתנה סגנון החיים המסורתי שלי רבים מילידי אמזונאס. בימינו תרבותן בסכנת הכחדה.
מילים בשפות אירופיות (ספרדית, אנגלית וכו') השאולות משפות אראוואק

barbicue (באמצעות השפות הקריבית וטאינו) - מ barbricot barbacoa- ברביקיו = מנגל, מצלה
cacique  -  מ kassequa = קאסיק - צ'יף, מנהיג
canoe - (באמצעות  השפה הקריבית) = קאנו
guava - = מ-guayaba (באמצעות השפה הקריבית) = גויאבה
hurricane, huracán - (באמצעות השפה קריבית - שם של אל - "הוראקאן" = "רגלו") = הוריקן, סופה טרופית
hamaca, hammock - (מהשפה טאינו) = ערסל
iguana  -  מ- iwana = איגואנה
Jamaica - מ-  Xaymaca oder Chaymaka (מהשפה טאינו, אולי "ארץ העץ והמים" או "ארץ המעיינות") - ג'מאיקה
savannah, sabana - מ-sabana  (מהשפה טאינו) - סוואנה
yucca - מ- yucca = יוקה
tobacco - מ-tzibatl, tobago (מהשפה טאינו - ככל הנראה, שם של מקטרת בצורת-Y) = טבק
papaya pawpaw - (באמצעות השפה הקריבית)  = פאפאיה
batata, potato, patata - (מהשפה טאינו) = בטטה, באנגלית potato = תפוח אדמה
הערות שוליים

↑  האתר סורוסורו
↑  סיווג ב"אתנולוג", 2009 P.Lewis
↑  באתר סורוסורו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294835405171  GND: 4212317-3  NKC: ph455176
אפזיה רצפטיבית

| --- | --- |

 שיוך:  acute aphasia, inability to comprehend speech 
 מזהים
 קוד MeSH:  C10.597.606.150.500.800.100.166 
 מזהה MeSH:  D001041 
 
אפזיה רצפטיבית ובעברית אימלות שוטפת (נקרא גם: אפזיית וֶרניקֶה, באנגלית: Receptive Aphasia, Fluent Aphasia, Wernike's Aphas) היא לקות של אבדן כושר דיבור וקריאה (אימלות, או אפאזיה) כתוצאה מבעיית כשל תפישה שכלי ובעיה במערכת העצבים בדרך כלל בעיה מוחית. הלוקים בתסמונת זו יתקשו להבין את הכתוב והנאמר, ודיבורם, אף שֶׁיִשָּׁמַע זורם בקצב וצליל רגילים, עם מילים הנשמעות כנכונות, רצף הדיבור יהיה חסר משמעות כי צירופי הלשון ובחירות המילים לא יתאימו לתוכן שנועד להיאמר. ברוב המקרים הם גם לא יהיו מודעים לבעיה בדיבורם. דבר דומה קורה גם בעת כתיבתם. ובמצבים מתקדמים, נפגעת גם הבנתם הם את המילים הנאמרות להם, וגם לזה אינם מודעים. הלקות בדרך כלל אינה מלווה בבעיות מוטוריות והחולים בה שולטים בדרך כלל בפיהם בלשונם ובידיהם, אך גם הכתיבה בדומה לדיבור אינה בעלת משמעות.
דוגמה למשפט אפשרי של הלוקה באפזיה רצפטיבית קלה, שבה עדיין ניתן לעקוב אחרי התוכן וגלגולו לפני הפקתו:
אבדן כושר דיבור זה פוגע בעיקר ביכולתו של הנפגע לדבר ולכתוב בצורה מובנת (נקלטת), ולכן נקראת רצפטיבית (נקלטת), ולעיתים גם קיימת פגיעה ביכולתו של הנפגע עצמו להבין את הנאמר או הנכתב אליו.
התסמינים מלמדים על תהליך יצירת הדיבור הכוללים הפרדת מילות תוכן ממילות תפקוד, ומאששים גישות של בלשנות ופיסכולוגיה קוגניטיבית המחלקות את המילים באופן זה.
מקור שמות צמד המונחים

התופעה והתסמין הרפואי נקראים על שם הרופא והחוקר הגרמני קרל ורניקה אשר גילוי האיבר המוחי האחראי על ניתוח והבנת הדיבור, אזור ורניקה מיוחס אליו, ואף נקרא על שמו. לנפגע באזור מוחי זה תופעות של "אפזיה רצפטיבית", תופעות השונות לחלוטין מאלו שיש לנפגע באזור ברוקה שבמוח.
אפזיה aphasia - בעברית אימלות - אי מילה - חוסר היכולת להביע ולהבין מלים (ושִׂיכּוּל אותיות עם "אילמות"), או שָׁתֶּקֶת לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית מן המילה שתיקה. אפזיה הוא מונח רפואי חדש בן המאה ה-19 ומקורו מהמונח היווני אַפַתוֹס - ללא אמירה: α אַ - ללא, והמילה היוונית העתיקה φατός אמירה.
רצפטיבי ואקספרסיבי (נקלט לעומת מובע):  באפזיה רצפטיבית (כלומר קליטתית) - הלוקים בבעיה זו לעיתים מתקשים להבין את הנאמר, ולמרות שהם מצליחים להביע משהו הנשמע כדיבור, אין דיבור זה בעל משמעות ואי אפשר להבינו. לעומת זאת באפזיה אקספרסיבית (כלומר הבעתית) הלוקים בה אינם מצליחים להביע דבר הנשמע כדיבור, אך הם מסוגלים לרוב להבין את הנאמר להם, ואת המעט שהם כן הצליחו לומר ניתן לעיתים להבין.
וֶרנִיקֶה לעומת בּרוֹקָה: שני סוגי לקות הדיבור נקראים גם אפזיית בּרוֹקָה ואפזיית וֶרנִיקֶה על שם שני חוקרי המוח והרופאים הנודעים במאה ה-19 (פייר) פול ברוקה Paul Broca הצרפתי, וקרל וֶרנִיקֶה Karl Wernicke הגרמני. אם האזור הפגוע במוח הוא אזור ברוקה - האזור שאחראי לדיבור, הלוקה בתסמונת אינו מצליח להביע משפטים, אך יכול לשלוף מילות תוכן בלתי קשורות. לעומתו הנפגע באזור ורניקה יפיק מבעים הנשמעים נכונים, אך המילים שהוא בוחר בעלי משמעות מילולית שגויה או מומצאת ולכן גם בלתי מובנים, ולעיתים גם לא יבין את המילים הנאמרים לו. היה זה החוקר וֶרנִיקֶה שהבדיל בין סוגי האפזיה והגדיר את זו הנובעת מפגיעה באזור האחורי (אזור ורניקה) כבעיית הבנה (קליטה - רצפציה) לעומת זו של האזור הקדמי (אזור ברוקה) כבעיית הבעה (אקספרסיה).
שוטפת לעומת חסרת שטף fluent vs. non fluent aphasia:  במקרים של אימלות חסרת שטף (אפזיית ברוקה, אפזיה אקספרסיבית), הלוקה כאמור אינו מצליח להביע את עצמו ויש פגיעה בשטף הדיבור. המשפטים הנאמרים קצרים, ונאמרים תוך קושי.  לעומת זאת באימלות שוטפת, עליו יפורט בערך זה, (אפזיית ורניקֶה, אפזיה רצפטיבית)  הלוקה מביע את עצמו בשטף דיבור שאינו נפגע. התוכן המילולי של דבריו הוא חסר פשר, אך נשמע כאילו הוא אומר דברים בעלי משמעות. הדובר אינו מודע לכך שתוכן דבריו פגום, ואף עלול להביע רגשות היפגעות כשלא מבינים את דבריו.
חיישנית לעומת מכנית sensory vs motoric aphasia:  אפזיית ורניקה נחשבה על ידי ורניקה כקשורה יותר ל"חיישנים" כלומר לבעיה מוחית הקשורה בקלט הדיבור (קלט השמע במוח לאחר שכבר נקלט באוזן), לעומת בעיה בשליטה המוחית העצבית על יכולת ההבעה. לעומת זאת אפזיית ברוקה נחשבת כבעיית הבעה, וקשורה לעיתים גם עם בעיה מוטורית מכנית של שליטה בתנועות בתיאום ובקצב תנועת השרירים, הדרושים ליצירת ההבעה.
רצף של רמות פגיעה אפשריים

כמו במחלות עצביות רבות אחרות, מדובר במנעד רחב של לקות על הרצף, כשיש סוגים שונים ותופעות שונות הנחזות אצל הנבדקים, החל מפגיעה קשה בדיבור ובכתיבה עד כדי חוסר יכולתנו להבין מילה בודדת שהוא כותב או אומר, וכלה בלקות קלה בלבד בו הנפגע אינו מבחין בדקויות הנאמרות או נכתבות, או שוגה ומחליף מילים, הגאים או עיצורים בודדים בלבד, בבואו להביע את דבריו.
סימנים ותסמינים

להלן תסמינים מצויים שבעלי אפזיה רצפטיבית (אפזיית ורניקה) לוקים בהם:
"תפישה לקויה" – כשלי הבנה וחורים בהבנת המילה הנאמרת והכתובה. כשאזור ורניקה שבמוח נפגע, המוח לא יכול לנתח את רצף המילים ולהפיק ממנו משמעות, וכן לא יכול לקחת משמעות ולהפיק ממנו את המילים הנבחרות לדיבור או כתיבה.
"הפקה משובשת" ("פרפזיה" – דיבור המותיר רושם כאילו נבחרו מילים משיחה אחרת. מקורו ביוונית: παρά צד, פַֿאזַה-שלב):
הפקה משובשת זו היא בעלת תכונות אחדות שיפורטו להלן.
"חוסר תודעה" – הלוקים בתסמונת אפזיה רצפטיבית, היא אפזיית וֶרנִיקֶה, אינם מודעים למלל המשובש המופק מפיהם, וכך תובן העובדה שאינם "חוזרים ומתקנים" את דבריהם המשובשים.
"דיבור הנשמע שוטף" – לפגועי התסמונת אין בעיה ליצור זרם מילים בקצב והטעמה רגילים הנשמעים כשטף דיבור תקין, ולעיתים אף כוללים מילים או חלקי מילים הקשורים לנושא השיחה עם אחרים, ורק תוכן הדיבור, כלומר ההברות המילים וביטויים אינם מצטרפים לכדי דיבור בעל משמעות, בהקשר לשיחה. וראו להלן על "יצירת עגה" בפרק #שיבושי דיבור של אימלות שוטפת (אפזיה רצפטיבית)
"אין פגיעות שליטה בתנועות" (אין פגיעות מוטוריות כלומר אין הֶמִיפַּרֶזִיס). בדרך כלל פגועי האימלות השוטפת שולטים בתנועות אבריהם ובמיוחד באברי הדיבור: הלשון השפתיים, שפתות הקול, הענבל, שרירי הלחיים ופעולות דרכי הנשימה, ואין להם כל בעיה להפעילם כרצונם.