stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורד טרנזיט קסטום

| --- | --- |

Ford Transit Custom, שנת 2014
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Ford New Transit (בסין)
 יצרן:  Ford of Europe  (שם מלא: Ford of Europe AG)  Ford Otosan
 שנות ייצור:  2012 - עד היום
 הרכבה:  טורקיה טורקיה  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין (משנת 2016 עד היום)
 מודל קודם:  פורד טרנזיט 
 חברת אם:  פורד
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout
 אורך:  4,972 מ"מ  5,339 מ"מ
 רוחב:  1,986 מ"מ  2,290 מ"מ
 גובה:  1,922-2,017 מ"מ  2,280 - 2,386 מ"מ (גג גבוה)
 משקל:  1,786-2,020 ק"ג (נפח תא מטען 6.0-8.3 מ"ק)
 בסיס גלגלים:  2,933 מ"מ  3,300 מ"מ (בסיס ארוך)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2,200 סמ"ק, המפיק 100 כ"ס (טורבו דיזל)  4 צילינדרים, 2,200 סמ"ק, המפיק 125 כ"ס (טורבו דיזל)  4 צילינדרים, 2,200 סמ"ק, המפיק 150 כ"ס (טורבו דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות
 צריכת דלק:  6.6 ליטר ל-100 ק"מ (משולבת)
 
פורד טרנזיט קסטום (באנגלית: Ford Transit Custom) היא מכונית מסחרית המיוצרת על ידי יצרנית הרכב Ford of Europe באמצעות חברת הבת Ford Otosan בשותפות עם "Koç Holding" בטורקיה, בין השנים 2012 עד היום, והרפובליקה העממית של סין בתת-מחוז נאנצ'אנג (בירת מחוז ג'יאנגשי) משנת 2016 עד היום.
בסין דגם הפורד טרנזיט קסטום נקרא: "Ford New Transit".
כל יצרניות הרכב השותפות בייצור דגם ה "פורד טרנזיט קסטום" הם חברות בת של קונצרן הרכב פורד.
תצורות

מסחרית (ואן)
מיניבוס (קומבי) - 9 מושבים
מודלים

בסיס גלגלים קצר (2,933 מ"מ)
בסיס גלגלים ארוך (3,300 מ"מ)
גג נמוך (1,922-2,386 מ"מ)
גג גבוה (2,280-2,381 מ"מ)
אפשרויות:
רוחק סרנים קצר, גג גבוה - 3 מושבים
רוחק סרנים ארוך, גג גבוה - 3 מושבים
רוחק סרנים קצר, גג נמוך - 9 מושבים
רוחק סרנים ארוך, גג גבוה - 9 מושבים
תמונות

"פורד טרנזיט קסטום"
"פורד טרנזיט קסטום", שנת 2014
"פורד טרנזיט קסטום", שנת 2017
"פורד טרנזיט קסטום", שנת 2014
"פורד טרנזיט קסטום", שנת 2014
"פורד טרנזיט קסטום", שנת 2014
"פורד טרנזיט קסטום", שנת 2013 - מיניבוס
"פורד טרנזיט קסטום", שנת 2013 - מיניבוס
"פורד טרנזיט קסטום", שנת 2014 - ניידת משטרה
ראו גם

פורד
פורד טרנזיט
לקריאה נוספת

פורד טרנזיט קסטום (content.usatoday.com/communities/driveon)
הערות שוליים

↑  פורד טרנזיט קסטום parkers.co.uk/vans/reviews/ford/transit-custom
↑  פורד טרנזיט קסטום utopiacam.com/wp-content/uploads/2016/08/TRANSIT-custom
↑  פורד טרנזיט קסטום  autoexpress.co.uk/ford/transit-custom
פרדיננד שאל

| --- | --- |

גנרל פרדיננד שאל
 לידה:  7 בפברואר 1889 פרייבורג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  9 באוקטובר 1962 (בגיל 73) באדן-באדן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1908–1944 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל השריון (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-10   מפקד הקורפוס ה-34   מפקד קורפוס הפאנצר ה-56   מפקד המחוז הצבאי של בוהמיה ומוראביה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל פרדיננד שאל (בגרמנית: Ferdinand Schaal;‏ 7 בפברואר 1889 – 9 באוקטובר 1962) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

שאל נולד ב-7 בפברואר 1889 בפרייבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-22 (באדן ה-3 - הנסיך קרל), ולחם בשורותיו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-25 בנובמבר 1915 הועבר לדיוויזיה ה-115. ב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת ריטמייסטר, ובמרץ 1918 מונה למפקד גדוד ברגימנט המילואים ה-40, באוגוסט 1918 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-463, הוא היה ובתחילת אוקטובר 1918 נפצע במהלך הקרבות בחזית המערבית. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שאל ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1925 מונה שאל למפקד פלוגה 3 ברגימנט הפרשים ה-15 (הפרוסי), וב-1 בנובמבר 1928 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באפריל 1929 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה, וב-1 באוקטובר 1931 מונה לקצין אג"ם באגף כוח אדם של הרייכסווהר. ב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוגוסט 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-16, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד חטיבת הפאנצר ה-1. ב-1 בינואר 1938 הועלה שאל לדרגת גנרל מיור, ב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באוגוסט 1939 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-10.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה שאל מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-10 שהייתה בעתודת קבוצת ארמיות צפון, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם שאל עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט והשתתף במצור המוצלח על קאלה, ובשלב השני לחם כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת הארמייה הרביעית, ועל פעולותיו בקרבות קיבל שאל ב-13 ביולי 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם שאל עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וב-1 בספטמבר 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-34, שהיה חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום.
ב-13 בספטמבר 1941 מונה שאל למפקד הקורפוס הממונע ה-56 שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן פיקד עליו במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 באוקטובר 1941 הועלה שאל לדרגת גנרל חיל השריון. ב-21 בינואר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, וב-1 במרץ 1942 הוסב הקורפוס ה-56 לקורפוס פאנצר. ב-8 במרץ 1942 קיבל שאל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-2 במאי הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הרביעית. ב-15 ביולי 1943 הועבר הקורפוס שוב תחת פיקוד הארמייה התשיעית, וב-1 באוגוסט פרש שאל מתפקידו.
ב-1 בספטמבר 1943 מונה שאל למפקד המחוז הצבאי של בוהמיה ומוראביה. ב-20 ביולי 1944 לאחר ניסיון החיסול של היטלר ביצע שאל את פקודות "מבצע ולקיריה", ובשל כך נעצר למחרת על ידי קרל הרמן פרנק בפקודת הימלר. שאל נכלא בבית כלא באוסטריה, אך לא הוצא להורג, וב-28 באפריל 1945 נפל בשבי צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

שאל שוחרר מהשבי כבר באוגוסט 1945. לאחר שחרורו התגורר שאל בבאדן-באדן עד למותו ב-9 באוקטובר 1962.
הערות שוליים

↑  ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-34 (Höheres Kommando z.b.V. XXXIV)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 101241308X  ISNI: 0000 0001 2029 8439  NKC: xx0049593  VIAF: 85616089   WorldCat (עם VIAF): 85616089
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי אמקולה

כרזת הפסטיבל משנת 2018
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי אמקולה הוא פסטיבל סרטים שנתי המתקיים בקמפלה, בירת אוגנדה שבאפריקה. הפסטיבל נוסד שנת 2004 על ידי ההיסטוריונית הקולנועית ההולנדית אליס סמיטס והיוצרת האמריקאית לי אליקסון. פסטיבל זה הוא פסטיבל הסרטים הוותיק ביותר של אוגנדה.
היסטוריה

הפסטיבל הבין-לאומי הראשון של אמקולה נערך בקמפלה ב-21 במאי 2004. בפסטיבל הוקרנו סרטים עכשוויים מרחבי העולם.
הפסטיבל מורכב מתחרויות, דיונים, סדנאות, סמינרים ומופיעים רב תחומיים נוספים.
הורדת והחזרת הפסטיבל

הפסטיבל יצא להפסקה בשנת 2012, אשר על פי מקורות מסוימים היה בגלל סיבות כלכליות. ב-16 במרץ 2016, הפסטיבל חזר והמשיך בניהול "קרן התרבות ביימבה".
הערות שוליים

↑  על הפסטיבל,  באתר "פסטיבל הסרטים הבין-לאומי באמקולה", 26 בפברואר 2016
↑  תוכניית הפסטיבל, באתר "Wayback Machine", ‏ 23 בפברואר 2016
↑  פסטיבל הסרטים הבין-לאומי באמקולה חוזר,  באתר "artmatters.info" ‏, 1 בנובמבר 2015
פסטיבל הסרטים במנהטן

| --- | --- |
 סוג:  פסטיבל סרטים, קולנוע עצמאי
 מדינה:  ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
 מיקום:  מנהטן
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים)
 manhattanff.com
 
פסטיבל הסרטים במנהטן (באנגלית: Manhattan Film Festival ; בראשי תיבות: MFF) הוא פסטיבל סרטים שנתי שנוסד בשנת 2006 על ידי שני יוצרי קולנוע עצמאי: פיליפ ג'יי נלסון וחוסה רואיז ג'וניור. כיום הפסטיבל מנוהל בידי נלסון וצוות של יוצרי קולנוע, עיתונאים ואוצרים. הפסטיבל נוסד תחת השם "Independent Features Film Festival" (הפסטיבל העצמאי לסרטים באורך מלא) ושינה את שמו ב-2010. הפסטיבל מתקיים אחת לשנה בתיאטרואות שונים כמו Symphony Space, Quad Cinema, Academy Theater at Lighthouse בנוסף למקומות קטנים יותר כמו Producers Club וHunter-College Lang Auditorium, בו מתקיים טקס סיום הפסטיבל.
בשנת 2012, פסטיבל הסרטים במנהטן נכלל ברשימת "25 פסטיבלי סרטים ששווים את דמי הכניסה" של מגזין MovieMaker (אנ'). ב-2013 הפסטיבל הרחיב את תוכניתו ל-163.
תקריות

ביולי 2010, מייסדי פסטיבל הסרטים במנהטן, פיליפ ג'יי נלסון וחוסה רואיז, הגישו תביעה נגד פסטיבל טרייבקה בגין תחרות בלתי הוגנת. המייסדים האשימו את פסטיבל טרייבקה בגניבת הרעיון שלהם לפסטיבל סרטים וירטואלי.
ב-2013 מאמר ב-Indiewire תחת הכותרת "האם ניתן לבטוח בפסטיבל הסרטים הזה?" ציטט משתתפי עבר פסטיבל שדיווחו כי הוא היה לא מאורגן באופן מופרע. המאמר התייחס לשינויים במקום ההקרנה ברגע האחרון, הקרנת גרסה שגויה של סרטים ואי יצירת קשר עם יוצרי סרטים.
זכיות ופרסים מיוחדים

בשנת 2007 הפסטיבל ייסד את פרס הבאז (Buzz Award), והעניק אותו לApostles of Park Slope. יוצר הסרט, ג'ייסון קוסטו הקים בעקבותיו את The Art of Brooklyn Film Festival, שהפך לפסטיבל סרטים עצמאי פופולרי בברוקלין.
בשנת 2012 הוענק פרס הסרט המרפא (Film Heals Award) למספר סרטים, ביניהם Dreams Are Not Forgotten מאת נייג'ל בארקר.
בשנת 2012 הפסטיבל הציג את פרס זרקור ניו יורק (New York Spotlight Award), הוקרה לסרט שנעשה שמציג את העיר ניו יורק בצורה משכנעת ומעוררת השראה.
בשנת 2013 הוענק פרס זרקור ניו יורק לשני סרטים: On The Radioman, ו-If These Knishes Could Talk.
בשנת 2013, הוקרן הסרט " Yuck! A 4th Grader's Documentary About School Lunch" (יאק! סרט דוקמנטרי של תלמיד כיתה ד' על ארוחת הצהריים בבית הספר), סרט תיעודי בן 20 דקות מאת זאכארי מקסוול בן ה-11. כתלמיד ב-PS 130 באיטליה הקטנה. הסרט התיעודי זכה בפרס הבאז של הפסטיבל. היוצר התראיין לרשתות כמו בוקר טוב אמריקה והניו יורק טיימס.
הערות שוליים

↑  Manhattan Film Festival | About Us, manhattanff.com
↑  "MovieMaker Magazine: The Art and Craft of Making Movies". MovieMaker Magazine.
↑  "Manhattan Film Festival | Home". manhattanff.com.
↑  Child, Ben (7 ביולי 2010). "New York innovators sue Tribeca film festival for 'theft' of interactive concepts". the Guardian (באנגלית). נבדק ב-8 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Guerrasio, Jason (30 ביולי 2013). "Can You Trust This Film Festival?". IndieWire. נבדק ב-8 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "manhattanfilm - YouTube". www.youtube.com.
↑  Lestch, Corinne. "11-year-old screens short film about 'disgusting' school lunch food". nydailynews.com.
↑  Sen, Indrani (9 במאי 2013). "The Michael Moore of the Grade-School Lunchroom". {{cite web}}:  (עזרה)
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטביליסי

פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטביליסי (בגאורגית: თბილისის საერთაშორისო კინოფეატივალი) הוא פסטיבל הסרטים החשוב ביותר בגאורגיה, והוא מתקיים באוקטובר מדי שנה בטביליסי.
היסטוריה

שני הפסטיבלים הראשונים, בשנים 2000 ו-2001, התקיימו במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לאמנויות שהתקיים בטביליסי; ומשנת 2002, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי.
מארגן הפסטיבל הוא "המרכז לאמנות הקולנוע פרומתאוס"; ובין השותפים העיקריים נמנה פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין. המימון לפסטיבל ניתן על ידי "המרכז הלאומי לסינמטוגרפיה", "איגוד יוצרי הסרטים", עיריית טביליסי, משרד התרבות הגאורגי ומכון גתה.
הפסטיבל

מטרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי הוא לקדם את תעשיית הסרטים הגאורגית ולעודד קשרים בתחום עם מדינות אחרות.
הפסטיבל מציג כ-50 סרטים באורך מלא, סרטים דוקומנטריים וסרטים קצרים; וניתנים בו פרסים על פי הקטגוריות הבאות: "תחרות סרטים בינלאומית", "הבמה לקולנוע האירופאי", "פנורמה גאורגית", "דוקומנטריים", "סרטי רטרו" ו"ביצוע מיוחד".
לכבוד התחרות נבחרים עשרה שופטים. השופטים נחלקים לשלוש צוותות המחליטות על הסרטים הזוכים בפרסים: "פרומתאוס הזהב" עבור הסרט הטוב ביותר ו"פרומתאוס הכסף" עבור הבימוי הטוב ביותר.
פרסים

"פרומתאוס הזהב" עבור הסרט הטוב ביותר
"פרומתאוס הכסף" עבור הבימוי הטוב ביותר
הערות שוליים

↑  סינמטוגרפיה - צילום סרטי קולנוע.
פסגות האפוקליפסה

| --- | --- |

תצלום לוויין של פסגות האפוקליפסה
 מידע כללי
 על שם:  ארבעת פרשי האפוקליפסה 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  ההרים הטראנס-אנטארקטיים 
 קואורדינטות:  77°23′00″S 160°51′00″E﻿ / ﻿77.3833°S 160.85°E﻿ / -77.3833; 160.85
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגות האפוקליפסה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגות האפוקליפסה
 
פסגות האפוקליפסה או פסגות אפוקליפסה או פסגות אפוקליפס (באנגלית: Apocalypse Peaks; מילולית: פסגות אחרית הימים) הן רכס גבעות באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הגבעות ממוקמות ממזרח לרכס וילט, בין עמק בארוויק, לבין עמק בולהאם.
שיא גובהן של הגבעות 2,360 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

שמו של רכס הגבעות ניתן לו על ידי משלחות חקר מטעם המרכז לחקר אנטארקטיקה ( Victoria University's Antarctic Expeditions; בראשי תיבות: VUWAE), של אוניברסיטת ויקטוריה מהעיר ולינגטון, שבניו זילנד.
משלחת זו (VUWAE) חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1958–1959.
זהן שם תאורי - הרכס נקרא כך, מאחר שבין הגבעות יש מדרונות דרדרת, אשר הזכירו לאנשי המשלחת את ארבעת פרשי האפוקליפסה.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו

| --- | --- |


 סוג:  פסטיבל קולנוע, ארגון, annual film festival 
 מדינה:  קנדה קנדה
 מיקום:  TIFF Lightbox 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  אוקטובר 1976 – הווה (כ־48 שנים)
 קואורדינטות:  43°38′48″N 79°23′25″W﻿ / ﻿43.646666666667°N 79.390277777778°W﻿ / 43.646666666667; -79.390277777778
 www.tiff.net
 he
 
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו (באנגלית: Toronto International Film Festival; בראשי תיבות: TIFF) הוא פסטיבל קולנוע פתוח לקהל הרחב, הנערך מדי שנה בחודש ספטמבר בטורונטו, אונטריו. זהו פסטיבל הסרטים הגדול ביותר בעולם. הפסטיבל נמשך 10 ימים, ובמהלכו מוקרנים בין 300 ל-400 סרטים במעל 20 בתי קולנוע שונים ברחבי טורונטו. ב-2008 הוקרנו בו 312 סרטים מ-64 מדינות. יותר מ-300,000 איש, המורכבים מאנשי התעשייה ומהציבור הרחב, מבקרים בפסטיבל מדי שנה.
מאפייני הפסטיבל ותולדותיו

הפסטיבל נוסד בשנת 1976, והוא נחשב כיום לאחד מפסטיבלי הקולנוע החשובים ביותר בעולם, לצידם של פסטיבל קאן ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. המגזין TIME ציין בכתבה בשנת 2007 כי פסטיבל טורונטו הפך עם הזמן לפסטיבל הסרטים הראשון בעולם בחשיבותו הודות למבחר הסרטים הרב המוצג בו והקהל העצום המשתתף בו.
בשל המועד בו נערך הפסטיבל, חודש ספטמבר, נהוג לראות בו כמסמן את תחילת המרוץ השנתי לפרס האוסקר. אולפני קולנוע רבים בוחרים להציג בו בהקרנות בכורה את סרטיהם המובילים. בין הסרטים שהוקרנו לראשונה בפסטיבל וזכו לאחר מכן בפרסי אוסקר: "פישר קינג" (1991), "ניצוצות" (1996), "החיים יפים" (1997, הקרנת בכורה בצפון אמריקה), "אמריקן ביוטי" (1999), "ריי" (2004) ו"נער החידות ממומביי" (2008).
למרות שהפסטיבל החל בשנים האחרונות להעניק תשומת לב רבה יותר לסרטי המיינסטרים ההוליוודים, הוא שומר עדיין על שורשיו העצמאיים, וממשיך להעניק מקום של כבוד גם לקולנוע העצמאי. נערכות בו רטרוספקטיבות לסרטים ממדינות שונות ושל במאים שונים, מוקרנים בו מיטב הסרטים של הקולנוע הקנדי, וכן מבחר סרטים ממדינות באפריקה, בדרום אמריקה ובאסיה.
בספטמבר 2010 נחנך בניין TIFF Bell Lightbox (אנ'), משכנו של הסינמטק של הפסטיבל (אנ'), ברחוב קינג 350 מערב בטורונטו.
מנכ"ל הפסטיבל הוא קמרון ביילי (אנ'), שמונה לתפקיד ב-30 בנובמבר 2021. ביילי שימש עד מינויו כמנהל האמנותי וכמנהל משותף בפועל, בצוותא עם ג'ואנה ויסנטה (אנ'). ויסנטה עזבה בספטמבר 2021 את תפקיד המנהלת המשותפת בפועל, בעקבות מינויה למנהלת הכללית של מוסד סאנדנס (אנ') המארגן ומארח את פסטיבל הסרטים סאנדנס.
סרטים ישראלים בפסטיבל

סרטים ישראלים רבים משתלבים בתוכנית הפסטיבל. בין הסרטים הישראליים שהשתתפו בפסטיבל לאורך השנים: "ואלס עם באשיר" של ארי פולמן, "חסר מנוחה" של עמוס קולק, "כנפיים שבורות" של ניר ברגמן, "מסעות ג'יימס בארץ הקודש" של רענן אלכסנדרוביץ', "אדמה משוגעת" של דרור שאול, "ללכת על המים" של איתן פוקס, "ביקור התזמורת" של ערן קולירין, "הסודות" ו-"פעם הייתי" של אבי נשר, עץ תאנה של עלמוורק דוידיאן, "מדוזות" של אתגר קרת ושירה גפן, וכן "עלילה", "הארץ המובטחת" ו"התנתקות" של עמוס גיתאי, שסרטיו השתתפו בפסטיבל יותר מכל במאי ישראלי אחר.
בפסטיבל שנערך ב-2009 נחנכה מסגרת חדשה בשם "עיר לעיר", שתוקדש בכל שנה לעיר אחרת בעולם. מסגרת הבכורה הראשונה הוקדשה לתל אביב, לרגל חגיגות המאה לעיר. הוקרנו עשרה סרטים שהציגו את פניה השונים והמורכבים של העיר, וכן התארחו בפסטיבל יוצרים ואישי ציבור מתל אביב, במפגשים פתוחים עם הקהל ועם יוצרים קנדים. המחווה לתל אביב גררה מחאה מצד יוצרים, אומנים ואקדמאים בעולם, שמחו על "ניצול הפסטיבל לקמפיין תעמולה ישראלי, תוך התעלמות מסבלם של אלפי תושבי תל אביב לשעבר וצאצאיהם החיים במחנות פליטים, בשטחים הכבושים ובמדינות זרות". מארגני הפסטיבל התעלמו מהמחאה והמשיכו בתוכניתם המקורית.
בפסטיבל שנער בשנת 2018 זכה הבמאי גיא נתיב בפרס איגוד המבקרים הבינלאומי עבור סרטו, "Skin".
בכל שנה מוענקים בפסטיבל שני פרסים: פרס בחירת הקהל ופרס הסרט הקנדי הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, פסטיבל הסרטים בטורונטו ייפתח מחר, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2008
↑  מרב יודילוביץ', שלושה סרטים ישראליים יוקרנו בפסטיבל טורונטו, באתר ynet, 24 באוגוסט 2003
↑  Big-Screen Romance - TIME
↑  D'Alessandro, Anthony (November 30, 2021). TIFF Appoints Festival Vet Cameron Bailey As CEO. Deadline Hollywood. Retrieved November 30, 2021
↑  "עיניים פקוחות" ומחווה לתל אביב בפסטיבל טורונטו, ב"סינמסקופ", בלוג הקולנוע של יאיר רוה, 23.6.2009
↑  יוצרים: "פסטיבל טורונטו - תעמולה ישראלית", באתר וואלה, 4 בספטמבר 2009
↑  אמיר בוגן, גיא נתיב ואלמורק דוידיאן זכו בפרסים בפסטיבל טורונטו, באתר ynet, 16 בספטמבר 2018
‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2158 6029  LCCN: n00145838  MusicBrainz: 45ceea0f-f2d0-4ac0-8028-f27f3c060f8b  NKC: ko2007416703  VIAF: 131243855   WorldCat (עם VIAF): 131243855 
השחקנית אמנדה סייפריד בפסטיבל בטורונטו בשנת 2009
ג'וליאן מור מול צלמים בפסטיבל הסרטים 2009
בניין פסטיבל הסרטים של טורונטו. נחנך בשנת 2010
פרדיננד שרנר

| --- | --- |

פרדיננד שרנר, אפריל 1941
 לידה:  12 ביוני 1892 מינכן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  2 ביולי 1973 (בגיל 81) מינכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  בוואריה 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1911–1945 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ההררית ה-6   מפקד הקורפוס ההררי ה-19   מפקד קורפוס הפאנצר ה-40   מפקד הארמייה ה-17   מפקד קבוצת ארמיות דרום אוקראינה   מפקד קבוצת ארמיות צפון   מפקד קבוצת ארמיות A   מפקד קבוצת ארמיות מרכז   מפקד OKH
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין  המערכה על צרפת  המערכה בבלקנים  מבצע ברברוסה  הקרב על פראג
 עיטורים
   פור לה מריט    צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל-פלדמרשל פרדיננד שרנר (בגרמנית: Ferdinand Schörner;‏ 12 ביוני 1892 – 2 ביולי 1973) היה המפקד האחרון של צבא היבשה של גרמניה הנאצית (ה-OKH) במלחמת העולם השנייה. ידוע באכזריותו הרבה כלפי פקודיו.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

שרנר נולד ב-12 ביוני 1892 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס שרנר לצבא הגרמני הקיסרי, והתגייס לרגימנט המשמר הבווארי, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה בחזיתות השונות. ב-29 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת לויטננט, ובאביב 1915 הועבר לרגימנט האלפיני הבווארי, שבו מונה ב-15 בספטמבר 1916 למפקד פלוגה. באוקטובר 1917 השתתף בקרב קפורטו שבו הנחיל צבא אוסטרי - גרמני, תבוסה קשה לצבא האיטלקי שנאלץ לסגת 100 ק"מ עם אבדות כבדות בהרוגים ופצועים. על השתתפותו בקרב זה קבל שרנר ב-5 בדצמבר 1917 את העיטור הגבוה ביותר בצבא הגרמני בעת ההיא - פור לה מריט, וב-15 במרץ 1918 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי הפור לה מריט, צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף שרנר לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי הדרכה ומטה. ב-1 במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הרגימנט ההררי ה-98. במהלך הגיוס לקראת מלחמת העולם השנייה הועלה שרנר ב-27 באוגוסט 1939 לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

שרנר הוסגר לברית המועצות שם נשפט על פשעי מלחמה ונדון ל-25 שנות מאסר. באפריל 1952 קוצר מאסרו לשתים עשרה וחצי שנים. בדצמבר 1954 הועבר לגרמניה המזרחית וב-1958 הורשה לעבור לגרמניה המערבית.
בגרמניה המערבית נאסר שוב באשמת הוצאות להורג בלתי חוקיות של חיילים שהואשמו בעריקה. הוא נידון לארבע וחצי שנות מאסר. שרנר שוחרר ב-1963 וחי באלמוניות במינכן עד למותו ב-2 ביולי 1973.
לקריאה נוספת

ג'ון טולאנד: 100 ימים אחרונים, הוצאת מערכות, 1968
אנטוני ביוור: נפילת ברלין, הוצאת יבנה, 2003
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי במוסקבה

| --- | --- |

 סוג:  פסטיבל קולנוע 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מיקום:  מוסקבה 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1935–הווה (כ־89 שנים) 
 קואורדינטות:  55°45′21″N 37°37′04″E﻿ / ﻿55.7558°N 37.6178°E﻿ / 55.7558; 37.6178
 44.moscowfilmfestival.ru
 he
 
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי במוסקבה (ברוסית: Моско́вский междунаро́дный кино фестива́ль) הוא פסטיבל הסרטים הוותיק בעולם אחרי פסטיבל הסרטים של ונציה.
היסטוריה

לראשונה התקיים הפסטיבל במוסקבה, בשנת 1935. בהמשך הוא לא התקיים עד שחודש בשנת 1959. לפסטיבל הוזמנו חמישים מדינות שכל אחת הוזמנה להציג סרט אחד ארוך ושניים קצרים.
בין השנים 1959–1995 התקיים הפסטיבל אחת לשנתיים בחודש יולי. בפסטיבל ב-1961 השתתפו 57 מדינות. 80% מהסרטים בפסטיבל עסקו במלחמת העולם השנייה ובמאבק בנאצים.
בשנות ה-60 הוא נחשב לאחד מארבעת הפסטיבלים החשובים בעולם עם פסטיבל הקולנוע בקאן, פסטיבל ונציה ופסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
מאז 1995 הוא מתקיים אחת לשנה. הפרס היוקרתי ביותר בפסטיבל הוא פסל ג'ורג' הקדוש ההורג את הדרקון – סמלה של העיר מוסקבה. מאז שנת 2000 מכהן ניקיטה מיכאלקוב בתפקיד נשיא הפסטיבל.
גלריה

תיאטרון "רוסיה" אירח את הפסטיבל מספר פעמים. ידוע כ"קולנוע פושקינסקי".
כיכר פושקינסקאיה ותיאטרון "רוסיה", 1984
הערות שוליים

↑  פסטיבל ענק ייערך במוסקבה, מעריב, 7 ביוני 1959
↑  ערב "ענף הקולנוע" בסימן שלושת הפסטיבלים האחרונים, חרות, 26 באוקטובר 1961
↑  עניין של כבוד, חרות, 22 במאי 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n92032711  VIAF: 151413038   WorldCat (עם VIAF): 151413038
פסגות אקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°37′00″S 55°13′00″E﻿ / ﻿66.616666666667°S 55.216666666667°E﻿ / -66.616666666667; 55.216666666667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגות אקר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגות אקר
 
פסגות אקר (באנגלית: Aker Peaks או Akar Peaks) המכונות גם רכס אקר (באנגלית: Aker Range), הם רכס הרים, או סדרה של פסגות מכוסות שלג ברובן, מערבית למפרץ אדוארד השמיני שבאנטארקטיקה.
הגבוהה שבין הפסגות מתנשאת לגובה של 1,800 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הרכס 14 קילומטרים בכיוון צפון-מערב - דרום- מזרח.
הפסגות מצויות 6 קילומטרים מערבית לרכס ניקולאס, ו-50 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית למפרץ אדוארד השמיני.
היסטוריה > גילוי הפסגות

הפסגות התגלו ב- 14 בינואר 1931, על ידי משלחת צידי לווייתנים נורווגית, בפיקודו של או. בורצ'גרווינק (O. Borchgrevink).
היסטוריה > מקור השם

בורצ'גרווינק קרא לפסגות על שמו של חוותו של מנהל חברת הצייד הנורווגית סוונד פויין ברון האב (.Svend Foyn Bruun Sr), שמקום מושבה בטונסנברג.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
פסטיבל האדריכלות העולמי

| --- | --- |
 סוג:  פסטיבל 
 מדינה:  ספרד ספרד
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 אתר רשמי
 
זוכה פרס קרן ONCE לנגישות בשנת 2010 בקטגוריה: ספורט (שני זוכים): אצטדיון אביבה, אירלנד, דבלין – האדריכלים פופולוס בשיתוף עם סקוט טאלון ווקר
פסטיבל האדריכלות העולמי (באנגלית: The World Architecture Festival; בראשי תיבות: WAF) הוא פסטיבל שנתי הכולל תחרות פרסים בשידור חי עבור קהילת האדריכלות העולמית. הפסטיבל נועד גם לדיון, ללימוד ולקבלת השראה לקהל האדריכלים. הפסטיבל מאורגן על ידי חברת המדיה EMAP מ-2008.
הפסטיבל הראשון נערך בשנת 2008 ובו הוצגו 224 מבנים ופרויקטים מרחבי העולם, שהיו מועמדים לפרסים ב-17 קטגוריות. הפרויקטים הוצגו על ידי האדריכלים שתכננו אותם, בפני חבר שופטים והקהל הצופה בפסטיבל. הפסטיבל הונחה על ידי האדריכל הבריטי נורמן פוסטר. מאז הפסטיבל הראשון השתתפו בפסטיבל יותר מ-8,000 אדריכלים מ-65 מדינות.
הפרויקטים שזכו במקום הראשון לאורך שנות הפסטיבל:
2008 - אוניברסיטת בוקוני, מילאנו, איטליה
2009 - מרכז מפונגובווה, דרום אפריקה
2010 - MAXXI - המוזיאון הלאומי לאמנות המאה ה-21, רומא, איטליה
2011 - Media - ICT, ברצלונה, ספרד
2012 - Cooled Conservatories at Gardens by the Bay, סינגפור
2013 -  Auckland Art Gallery, אוקלנד, ניו זילנד