stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלן גינסברג
הערות שוליים

↑  בספריו המתורגמים לעברית הכתיב הוא גינזברג
↑  עמיחי חסון, האידיאל שלכם הוא להקים כאן ברונקס חדשה" – המשורר אלן גינזברג פוגש את פרופ' גרשום שלום בירושלים, פרסום במקור ראשון, 29 בדצמבר 2017
↑   יותם ראובני, 20 שנים למותו של אלן גינזברג: סופרמרקט שבו מוכרים סקס, לחם ומלים, באתר הארץ, 6 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261885105171  PLWABN: 9810550928005606  BIBSYS: 90063291  BNC: 000082637  BNE: XX1154822  BnF: cb119049903 (data)  CANTIC: a11921614  CiNii: DA00621336  GND: 11853940X  ICCU: RAVV027487  ISNI: 0000 0001 0931 2869  LCCN: n79109040  LNB: 000035561  MusicBrainz: 8fc551bc-0c60-43fd-a234-2776561c2b18  NDL: 00440967  NKC: jn19990002692  NLA: 35125925  NLG: 69759  NLK: KAC201423915  NSK: 000002101  NTA: 068327838  PIC: 1962  RERO: 02-A003297852  RKD: 375965  SELIBR: 188251  SNAC: w64q7thm  SUDOC: 026892162  Trove: 834087  ULAN: 500330914  VIAF: 108417923   WorldCat (עם VIAF): 108417923
קארל ריכטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוקטובר 1926 פלאואן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  15 בפברואר 1981 (בגיל 54) מינכן, גרמניה המערבית 
 מקום קבורה:  Enzenbühl cemetery 
 מוקד פעילות:  מינכן 
 מקום לימודים:  קרויצשולה, קונסרבטוריון קרל מריה פון ובר, בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, בארוק 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב, צ'מבלו, עוגב 
 פרסים והוקרה:  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
קארל ריכטר (בגרמנית: Karl Richter;‏ 15 באוקטובר 1926 – 15 בפברואר 1981) היה מנצח, מנצח מקהלה, נגן עוגב וצ'מבליסט גרמני.
קורות חיים

קארל ריכטר נולד בפלאואן והחל את לימודי המוזיקה בדרזדן, שם היה חבר במקהלת הצלב של דרזדן, והמשיכם בלייפציג, שם סיים בתואר בשנת 1949. הוא למד אצל גונתר ראמין, קארל שטראובה ורודולף מאוארסברגר. באותה שנה התקבל למשרת נגן עוגב בכנסיית סנט תומאס בלייפציג, שם כיהן יוהאן סבסטיאן באך כמנהל מוזיקלי במשך 27 שנים. בתקופת כהונתו שם נחנך קברו החדש של באך בכנסייה וריכטר הכין ביצוע מיוחד של הפרלוד ופוגה סנט אן במי במול מאת באך לאירוע.
ב-1951 עבר ריכטר למינכן, שם לימד בקונסרבטוריון וכיהן כמנצח מקהלה ובנגן עוגב כנסיית סנט מארק. כמו כן ניצח מ-1954 על מקהלת באך של מינכן ועל תזמורת באך של מינכן. בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-20 הרבה להקליט ויצא למסעות קונצרטים ביפן, ארצות הברית, קנדה, אמריקה הלטינית, מזרח אירופה וברית המועצות.
ריכטר ניגן וניצח על מגוון רחב של מוזיקה (מוזיקת קודש מהיינריך שיץ עד מקס רגר, כמו גם רפרטואר סימפוני וקונצרטנטי מן התקופה הקלאסית והרומנטית - כולל סימפוניות של ברוקנר), אך הוא זכור בעיקר בפרשנויותיו לבאך והנדל. ביצועיו של ריכטר נודעו באופיים המעמיק, הדרוך והחגיגי. הוא נמנע משינויי המפעם שאפיינו בעבר את הסגנון הרומנטי, שהיה מקובל בניצוח יצירות באך, והקדיש תשומת לב רבה לכלי הנשיפה מעץ ולאיזון. הקלטותיו מן השנים 1958–1970 מצטיינות ב"משמעת, מיקוד רתמי ועוצמת הבעה."
ריכטר ראה את מוזיקת הבארוק כלא מתוכננת, סובייקטיבית בטבעה, והסביר בראיון, שנאמר לו כי הביצוע שהגיש למתאוס פסיון של באך נשמע שונה מזה שעליו ניצח שנה קודם לכן. הוא ראה את חוות הדעת הזאת באור חיובי וקבע, "רע הדבר, אם אתה מקפיד על שגרת נגינה ליצירה משום שכך צריך, ואם אין לך עוד שום מחשבות ורעיונות לגביה." הייתה זו אחת הנקודות החזקות של ריכטר, משום שכל קונצרט שניצח עליו היה אירוע ייחודי, שאין לו תחליף, ואף כי שני ביצועים יכלו להישמע שונים במידת מה זה מזה, הרי שניהם נשמעו נכונים ונאותים ברגע שביצע אותם. נגנים שהופיעו עמו הכירו בכך והשוו נגינה של מזיקת בארוק עם ריכטר למשחק פינג פונג, בשל תנועת הלוך ושוב שכיוונה את היצירה.
בשנת 1971 לקה ריכטר בהתקף לב, כמעט עשר שנים לפני מותו. באמצע שנות ה-70' סבל מבעיות גוברות והולכות בראייה. היה לו זיכרון מעולה, והוא החל לשנן בעל פה מספר רב ככל האפשר של יצירות לפני שיאבד כליל את כוח הראייה. בסופו של דבר עבר ניתוח בעיניו, שעל אף ספקנותו הראשונית התגלה כיעיל.
כשנשאל על נטל העבודה המתיש שהעמיס על עצמו מבחירתו הוא, נהג להשיב, "זמני הוא עכשיו", או אפילו "אנחנו בני ריכטר איננו מזדקנים."
בשנות ה-70', לדברי ניקולאס אנדרסון, "לאור העניין הגובר בביצוע אותנטי ... הוטל ספק בערכיו של ריכטר"; ביצועיו של ריכטר זכו עם זאת להערכה ולהתפעלות הודות ל"משמעת, המיקוד הרתמי ועוצמת ההבעה" שאפיינו אותם.
בשנת 1981, כששהה במלון במינכן, לקה בהתקף לב קטלני, ושמונה ימים לאחר מכן נקבר בבית הקברות של אנזנבול בציריך. אשתו גלדי, שנולדה ב-1931, נפטרה ב-2019 ונקברה באותו קבר.
לקריאה נוספת

Martin, Johannes (2005). Karl Richter in München, 1951–1981: Zeitzeugen erinnern sich: eine Dokumentation (בגרמנית). Dettelbach: Conventus Musicus. ISBN 9783000168642. OCLC 70677090.
הערות שוליים

↑  רולנד ורנר, קונוונטוס מוזיקוס, "קרל ריכטר 1926 - 1981, חייו ויצירתו" 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007351511405171  PLWABN: 9810664567105606  BIBSYS: 1024605  BNE: XX1098218  BnF: cb13898997f (data)  CiNii: DA07266196  GND: 123094801  ICCU: DDSV016947  ISNI: 0000 0001 0882 3501  LCCN: n80102226  LNB: 000110407  MusicBrainz: e01ebec7-98c5-450a-bf67-5650f8b4eff0  NDL: 01217710  NKC: pna2006312009  NLA: 35865974  NTA: 071047115  SUDOC: 082676658  Trove: 1122378  VIAF: 27252947   WorldCat (עם VIAF): 27252947 
הקבר בינואר 2024.
ליידי איי

| --- | --- |
חברי ליידי אנטבלום, 2012
חברי ליידי אנטבלום, 2012
 מקום הקמה:  נאשוויל 
 מוקד פעילות:  נאשוויל, טנסי, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 סוגה:  קאנטרי
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, קפיטול רקורדס נאשוויל 
 פרסים והוקרה:  Country Music Association Award for International Achievement (2012) 
 ladyantebellum.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 דייוויד הייווד צ'ארלס קלי הילרי סקוט
 
ליידי איי (באנגלית: Lady A), בעבר ליידי אנטבלום, הוא הרכב קאנטרי מטנסי שבארצות הברית שקם בשנת 2006. בהרכב שלושה חברים: צ'ארלס קלי, דייוויד הייווד והילרי סקוט.
ההרכב, שהחל לפעול ב-2006, הוציא עד כה שני אלבומי אולפן: "Lady Antebellum" ו-"Need You Now". מרבית השירים שיצאו כסינגלים הופצו בארצות הברית ובקנדה בלבד, אך שני שירים יצאו בהפצה בינלאומית: "I Run to You" ו-"Need You Now".
ליידי אנטבלום היו מועמדים 10 פעמים לפרס גראמי וזכו בשישה פרסים, שניים מתוכם בקטגוריות הנחשבות "הקלטת השנה" ו"שיר השנה".
היסטוריה > 2006–2007: ראשית הדרך

ליידי אנטבלום הוקמה בנאשוויל שבטנסי בידי צ'ארלס קלי, דייוויד הייווד והילרי סקוט. המילה "אנטבלום" היא מילה לטינית שמשמעותה "לפני המלחמה", ובארצות הברית הכוונה בדרך כלל ל"לפני מלחמת האזרחים". שם הלהקה "ליידי אנטבלום" נבחר כאשר השלישייה הצטלמה בפרנקלין, טנסי, שם קיימים מבנים רבים מן התקופה שלפני מלחמת האזרחים. צ'ארלס קלי הסביר להילרי סקוט על משמעות המילה, ואז החליטו השלושה לבחור במילה כשמם. השלישייה רצתה להוסיף לשם מילה נוספת, ולצורך כך הם ניסו מספר מילים, והמילה "ליידי" הייתה המתאימה ביותר בעיניהם.
הלהקה הופיעה במקומות ציבוריים בנאשוויל עד שחתמו ביולי 2007 בחברת התקליטים Capitol Records. זמן קצר לאחר ההחתמה ביקש האמן ג'ים בריקמן מהשלישייה להשתתף בשירו "Never Alone". השיר שיצא כסינגל הגיע למקום ה-14 במצעד המבוגרים של הבילבורד.
באמצע 2007 כתבה הלהקה שיר לתוכנית הריאליטי של MTV "הוליווד הילס".
היסטוריה > 2007–2008: אלבום הבכורה

בתחילת אוקטובר 2007 יצא בארצות הברית הסינגל הראשון שהלהקה הוציאה לבדה – "Love Don't Live Here". הסינגל הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד שירי הקאנטרי של הבילבורד ולמקום ה-53 במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל נכלל באלבום הבכורה של הלהקה, שנקרא בשמה "Lady Antebellum".
האלבום "Lady Antebellum", שיצא ב-15 באפריל 2008, הגיע בארצות הברית בשיאו למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי ולמקום הרביעי במצעד האלבומים הכללי. באוקטובר 2009 הגיע האלבום למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית, כשנמכר בלמעלה ממיליון עותקים. בסך הכל נמכר האלבום בארצות הברית בלמעלה מ-1,820,000 עותקים.
חודשיים לאחר יציאת האלבום, ב-9 ביוני 2008, יצא מתוכו סינגל נוסף – "Lookin' for a Good Time", ובינואר 2009 יצא הסינגל "I Run to You".‏ "I Run to You" הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי של הבילבורד ולמקום ה-27 במצעד ההוט 100. השיר נכלל גם בגרסה הבינלאומית של האלבום Need You Now.
היסטוריה > 2009–2011: Need You Now

ב-24 באוגוסט 2009 הוציאה הלהקה את הסינגל "Need You Now". השיר, שהיה המצליח ביותר של הלהקה, עת נמכר בלמעלה מחמישה מיליון עותקים, הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי של הבילבורד ולמקום השני במצעד ההוט 100. בישראל היה השיר למושמע ביותר בשנת 2010. ב-11 בינואר 2010 יצא הסינגל "American Honey" שהגיע אף הוא למקום הראשון במצעד הקאנטרי של הבילבורד.
ב-26 בינואר 2010 יצא האלבום השני של הלהקה "Need You Now". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים של הבילבורד הבילבורד 200, ובמצעדי אלבומים ברחבי העולם, בהם בקנדה, בניו זילנד ובדרום אפריקה. בסך הכל מכר האלבום בארצות הברית למעלה מ-3,000,000 עותקים, וברחבי העולם היה לאלבום השני הנמכר ביותר בשנת 2010.
ב-31 במאי 2010 יצא מתוך האלבום סינגל נוסף בשם "Our Kind of Love" שהגיע גם הוא למקום הראשון במצעד הקאנטרי של הבילבורד, וב-4 באוקטובר יצא הסינגל הרביעי מתוך האלבום – "Hello World".


באוקטובר 2010 הוציאה הלהקה מיני-אלבום בשם "A Merry Little Christmas" שכלל חמישה קאברים ושיר מקורי אחד העוסקים בחג המולד.
בטקס פרסי גראמי ה-53, שהתקיים ב-13 בפברואר 2011 זכתה הלהקה בחמישה פרסים, בהם הפרסים הנחשבים "תקליט השנה" ו-"שיר השנה", ונחשבה לזוכה הבולטת של הטקס באותה שנה.
היסטוריה > Own the Night :2011–2012

בשנת 2011 החלו חברי הלהקה לעבוד על אלבומם השלישי "Own the Night". הסינגל הראשון מתוכו, "Just a Kiss", יצא ב-2 במאי 2011, נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים והגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי של הבילבורד ולשביעי במצעד ההוט 100.
באוגוסט 2011 יצא סינגל נוסף מתוך האלבום "We Owned the Night" שהצליח פחות מקודמו, אך הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי של הבילבורד. ומספר שבועות לאחריו, ב-13 בספטמבר 2011, יצא האלבום "Own the Night". האלבום הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית ובקנדה והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבילבורד 200 ובשני מצעדי אלבומים נוספים של הבילבורד וכן למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי. בדצמבר 2011 הוציאה הלהקה את הסינגל "Dancin' Away with My Heart".
באוקטובר 2012 הוציאה הלהקה את האלבום On This Winter's Night לכבוד חג המולד.
היסטוריה > 2013–הווה: Golden

ב-2013 הוציאה הלהקה את האלבום "Golden" שהצליח גם הוא להגיע למקום הראשון בבילבורד 200 ובמצעד אלבומי הקאנטרי בארצות הברית, אבל לא זכה להצלחה דומה לשל קודמיו והגיע רק לאלבום זהב בארצות הברית ובקנדה (ולא לפלטינה).
בעקבות מחאות ג'ורג' פלויד, הודיעה הלהקה ב-11 ביוני 2020 כי הם משנים את שמם ל"ליידי איי". המושג "אנטבלום" מתייחס לתקופה שלפני מלחמת האזרחים בדרום ארצות הברית הקשור לעבדות ועבודות החקלאות שנעשו באזור.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2008: Lady Antebellum
2010: Need You Now
2011: Own the Night
2012: On This Winter's Night
2013: Golden
2014: 747
2017: Heart Break
2019: Ocean
הופעות > סיבובי הופעות

2010: Need You Now Tour
2011–2012: Own the Night Tour
2014: Take Me Downtown Tour
2015: Wheels Up Tour
2017: You Look Good World Tour
2020: Ocean 2020 Tour
אגרטל ה-FA

| --- | --- |
לוגו אגרטל ה-FA משולב בשם המממנת קרלסברג
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1974
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל האנגלית
 מספר מתמודדים:  544
 מדינות משתתפות:  אנגליה אנגליה
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  ספנימור טאון
 הכי הרבה זכיות:  ויטלי ביי
 מידע באתר ההתאחדות האנגלית לכדורגל
 
אגרטל האתגר של התאחדות הכדורגל (אנגלית: The Football Association Challenge Vase) הוא טורניר כדורגל בשיטת גביע המיועד למועדונים הנמנים עם הליגות בדרגים התשיעי, עשירי ואחד-עשר של הליגות באנגליה. בעונת 2008/2009 של הטורניר השתתפו בו 514 קבוצות, ולפני ששת הסיבובים הראשונים ושלבי הנוק-אאוט התקיימו שני סיבובי מוקדמות.
עד 1974 היו הכדורגלנים באנגליה במעמד של מקצוענים או חובבנים. המקצוענים קיבלו שכר מהמועדונים שבהם שיחקו, ותחרויות הגביע היחידות שמועדונים כאלה יכלו להירשם אליהן היו גביע ה-FA ופרס ה-FA (למועדונים מחוץ לפוטבול ליג). שחקנים חובבנים לא קיבלו תשלום מהמועדונים, שלהם הייתה תחרות גביע נפרדת בשם גביע ה-FA לחובבים. ב-1974 החליטה התאחדות הכדורגל האנגלית לבטל את ההבחנה הזאת, ביטלה את גביע החובבים והפעילה לראשונה את טורניר אגרטל ה-FA עבור קבוצות שקודם לכן שיחקו בגביע החובבים. בעונה הראשונה של הטורניר (1974/1975) השתתפו בו למעלה מ-200 קבוצות. משחק הגמר נערך באצטדיון ומבלי הישן מול 9,000 צופים, ובו גברה הודסדון טאון (הליגה הספרטנית) על אפסון אנד אוול (ליגת העל של סארי) בתוצאה 2 - 1.
הקבוצות הבכירות ששיחקו בגביע החובבים עברו להתחרות במסגרת פרס ה-FA, ואלו מהדרגים הנמוכים עברו לטורניר האגרטל. נכון לשנת 2008 הטורניר מיועד לכל הקבוצות ברמה החמישית עד השביעית של מערכת הליגות הלאומית, שהיא הרמה התשיעית עד הרמה ה-11 במבנה ליגות הכדורגל באנגליה, אם כי מועדונים מליגות אחרות יכולים להשתתף בטורניר בהנחה שהאצטדיונים שלהם עונים על דרישות מסוימות.
וויטלי ביי ובילריקיי טאון, הן הקבוצות עם מספר הזכיות הגבוה ביותר בתולדות הטורניר. ביחד עם האלסואן טאון וטיברטון טאון הן זכו באגרטל בשתי עונות רצופות.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 זכו בטורניר קבוצות מחלקים רבים של אנגליה, כגון ויקהאם מליגת וירסייד שבצפון-מזרח ופורסט גרין רוברס מהליגה ההלנית שבדרום אנגליה. האלסואן טאון הייתה לקבוצה השנייה בתולדות המפעל שזוכה בו בשתי עונות רצופות (1985 ו-1986). טיברטון טאון הפכה לקבוצה השלישית שעושה זאת, עם זכיות ב-1998 וב-1999. בשנת 2003 הייתה בריג טאון לקבוצה הרביעית שזוכה בטורניר יותר מפעם אחת, שבע שנים לאחר שזכתה בו לראשונה.
במשחק הגמר בין טרורו סיטי ל-AFC טוטון, שנערך באצטדיון ומבלי ב-13 במאי 2007, נקבע שיא הצופים במשחק כלשהו בטורניר והועמד על 36,232‏.
הערות שוליים

↑  דרישות קבלה באתר ההתאחדות לכדורגל
↑  כתבה בסאות'רן דיילי אקו
| כדורגל באנגליה אנגליה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל האנגלית • קבוצות • אצטדיונים • רשימת תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | פרמייר ליג • הפוטבול ליג (צ'מפיונשיפ • הראשונה • השנייה) • מערכת הליגות הלאומית (נשיונל ליג • ליג דרום • ליג צפון)  • הפרמייר ליג הצפונית • הליגה הדרומית • הליגה האיסטמיאנית • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | גביע ה-FA • גביע הפוטבול ליג • מגן הקהילה • פרס הפוטבול ליג • פרס ה-FA • גביע ליגת קונפרנס • אגרטל ה-FA • הגביע הבין-ליגתי של ה-FA |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת הנשים |  |
| כדורגל נשים | הסופר ליג • הצ'מפיונשיפ לנשים (בעבר: פרמייר ליג הנשים) • גביע ה-FA לנשים • גביע הליגה לנשים • מגן הקהילה לנשים • גביע הליגה הלאומית לנשים |  |
| פרסים | היכל התהילה של הכדורגל האנגלי • שחקן העונה בפרמייר ליג • כדורגלן השנה (התאחדות שחקני הכדורגל) • כדורגלן השנה (התאחדות עיתונאי הכדורגל) • הכדורגלן הצעיר של השנה • כפפת הזהב בפרמייר ליג • מאמן העונה • שער העונה  • מאמן החודש • שחקן החודש • שער החודש • הצלת החודש |  |
עירום (אמנות)

דוד (1504) 
 "איזו נפש היא כל כך ריקה ועיוורת, שאיננה יכולה להכיר בעובדה שכף הרגל היא אצילית יותר מהנעל, והעור יפה יותר מהבגד שבו הוא לבוש?"
-מיכלאנג'לו
באמנות, הצגת דמות בעירום היא מסורת, בעיקר באמנות בעולם המערבי, והשימוש בה נעשה כדי לבטא את האידיאלים של יופי גברי או נשי, וכן תכונות אנושיות אחרות.
באמנות יוון העתיקה היה זה עיסוק מרכזי, ולאחר תקופה חצי-רדומה במהלך ימי הביניים, חזר העירום למקום מרכזי באמנות המערבית, עם הרנסאנס. נעשה שימוש בדמויותיהם של ספורטאים, רקדנים, ולוחמים על מנת להביע חיים ואנרגיה אנושית, כאשר העירום, בתנוחות שונות, מבטא רגשות בסיסיים או מורכבים כגון פאתוס.
אמנים מודרניים ממשיכים לחקור נושאים קלאסיים, אבל גם ייצוגים מופשטים יותר, תוך התרחקות מאידיאליזציה של ייצוג אנשים. במשך רוב שנות המאה העשרים, המודרניסטים לא מצאו עניין רב בייצוג היופי האנושי, שכן במקום זאת הם התמקדו בבניית היופי באמצעים פורמליים. בימינו, או בעידן הפוסט-מודרני, העירום נתפס כפאסה על ידי הרוב, עם זאת תמיד ישנם אמנים שמוצאים השראה בגוף האדם האנושי.[דרושה הבהרה]
במובן אחד, עירום הוא יצירת אמנות יפה שהנושא המרכזי שלה הוא גוף האדם הלא-לבוש, היוצר סוגה של נושא באמנות, באותו אופן כמו נופים וטבע דומם. לעיתים קרובות, גם סוגים אחרים של אמנות עושים שימוש בדמויות לא-לבושות, כמו ציורי היסטוריה, אמנות אלגורית ודתית, דיוקנאות, או אמנות דקורטיבית. אמנם אין הגדרה אחת של אמנות יפה, ישנן תכונות מסוימות המקובלות על רוב ההגדרות. באמנות יפה הנושא הוא לא רק מועתק מן הטבע, אלא משתנה על ידי האמן לאובייקט אסתטי, בדרך כלל ללא תועלת משמעותית, מטרה מסחרית (פרסום, איור), או למטרות דקורטיביות בלבד.
יש גם את עניין הטעם האישי; העירום הוא חלק מהתרבות הגבוהה. עם זאת, טעם באמנות איננו סובייקטיבי לחלוטין, אלא כולל קריטריונים של מיומנות ואומנות ביצירת אובייקטים, תקשורת מורכבת של העברת מסרים בצורה לא טריוויאלית, ויצירתיות. עבודות שבעבר התקבלו כתרבות גבוהה, נראות כיום חיקוי או סנטימנטליות, או, בקיצור, קיטשיות.
סקירה היסטורית > פיסול

בפסלים רבים מהעת העתיקה מוצג הגוף העירום במלואו, כולל איברי המין. דוגמאות לכך הם הפסלים אפולו קוטל לטאה, אפולו בלוודרה, גו בלוודרה, הרמס נושא את דיוניסוס התינוק, נושא הרומח, המגרד ופסלי קורוס. לעומתם, בפסל ונוס ממילו העירום הוא חלקי, מהמותניים ומעלה בלבד, ובפסלים אפרודיטה מקנידוס וונוס קפיטולינה (אנ') שבא בעקבותיו, כף היד מסתירה את אזור המבושים. בפסלי עירום מתקופת הרנסאנס, כגון דוד של דונטלו ודוד של מיכלאנג'לו מוצגים איברי המין, וכך גם בפסל מאוחר יותר, עידן הברונזה מאת אוגוסט רודן משנת 1876. אוסף של יותר מ-200 פסלי עירום, של גברים, נשים וילדים, כולם מאת גוסטב ויגלנד, נמצא בפארק ויגלנד (אנ') שבאוסלו. 
עירום מופיע באחדים מפסליו של פרננדו בוטרו, ובהם "חטיפת אירופה", המוצב בנמל התעופה מדריד-בראחס, ו"אדם וחוה", המוצב במונקו.
סקירה היסטורית > ציור > גילוי וכיסוי

הרישום "האדם הוויטרובי" מאת לאונרדו דה וינצ'י הוא תמונה חזיתית של גבר, כולל איבר המין. בציורי עירום פעמים רבות מוסתרים המבושים, לעיתים לכאורה באקראי ולעיתים בכוונה. בציורים "ונוס הישנה" מאת צייר הרנסאנס האיטלקי ג'ורג'ונה, ו"ונוס מאורבינו "מאת טיציאן, תלמידו של ג'ורג'ונה, כף ידה של האישה המצוירת שמוטה על מבושיה ומסתירה חלק מהם. בציור "הוּלדת ונוס" מאת סנדרו בוטיצ'לי מחזיקה ונוס את שערה הארוך באופן שמסתיר את מבושיה. בציוריו של לוקאס קראנאך האב נמצאות שתי הגישות: בציור "אדם וחוה" מוסתרים מבושיהם באמצעות ענף שמחזיק אדם, ובציור "ונוס וקופידון" מוסתרים מבושיה של ונוס באמצעות צעיף שהיא מחזיקה, ואילו בציור אחר של "ונוס וקופידון" מבושיה גלויים. פער גדול יותר ניכר בציוריו של פרנסיסקו דה גויה: בשנים 1797–1800 צייר את המאחה העירומה ולאחריו צייר את המאחה הלבושה. בציורו של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, "המקור" (אנ') (הושלם ב-1856) האישה העירומה חשופה, ובציורו של הצייר הצרפתי גוסטב קורבה משנת 1866, "מקורו של העולם", חשוף איבר המין לחלוטין ומוצג בפירוט רב. ויליאם אדולף בוגרו הרבה לצייר ציורי עירום, שבמרביתם אזור המבושים מוסתר בדרכים שונות. דוגמה לכך היא ציורו "נערה מתגוננת מפני ארוס", משנת 1880 בערך, שבו פלג גופה התחתון של הנערה מכוסה בבד כחול. לעומת זאת, בציורו "הולדת ונוס" (אנ'), משנת 1879, ונוס עירומה לחלוטין.
בניגוד לעירום נשי, יש מיעוט יחסי של ציורים עם עירום גברי מלא. הציור צעיר עירום יושב על שפת הים שצויר בשנת 1835 על ידי 
פלנדרן היה אחד הציורים שהתמקדו ספציפית בעירום גברי, בתקופה שבה הדבר היה פחות מקובל. הוא נחשב כציור עירום למרות שלמעשה אין בו כלל איברי מין.
בציורי העירום של אמדאו מודיליאני מתחילת המאה העשרים (ראו בוויקישיתוף), כולם של נשים, לעיתים המבושים גלויים ואף מודגשים, ולעיתים מוסתרים בדרכים שונות. עירום נכלל גם באחדים מציוריו של פבלו פיקאסו, כגון "עירום, עלים ירוקים וחזה" (אנ') משנת 1932, המציג את מארי-תרז ולטר. סגנונם של ציורים אלה הוא סוריאליסטי, ולכן העירום בהם פחות בוטה. ביצירתו של טום וסלמן "קולז' אמבטיה מס' 3" משנת 1963 בולטים שלושה איברים: שפתיים ורודות, פטמות בצבע תואם ושער ערווה, אך גם זהו עירום פחות בוטה. ציורי עירום נכללים גם בעבודתם של אגון שילה ולוסיאן פרויד.
היריון אינו נושא נפוץ בציור, ועוד פחות נפוצים ציורי היריון בעירום. ציורו של גוסטב קלימט, "תקווה 1" (אנ') משנת 1903 מציג תמונת פרופיל של אישה עומדת הנמצאת בהיריון מתקדם ומביטה בצופה.
סקירה היסטורית > ציור > רחצה

רחצה, באמבט, בים או בנהר, היא סצנה שבה העירום טבעי ומתבקש, ואכן מופיע בציורים אחדים, ובהם: "סוזנה והזקנים" מאת טינטורטו משנת 1556; אחדים מציוריו של ויליאם אדולף בוגרו: "לאחר הרחצה" (1875), הרוחצת" (1879) ו"שתי רוחצות" (1884); "אישה מתרחצת באמבט" מאת אדגר דגה משנת 1886; "המתרחצות הגדולות" מאת פול סזאן משנת 1906; "המתרחצות" מאת רנואר משנת 1919 (אנ'); "עירומה ישובה מייבשת את רגלה" מאת פיקאסו משנת 1921; "קולז' אמבטיה מס' 3" מאת טום וסלמן משנת 1963; "מחווה לבונאר" מאת פרננדו בוטרו משנת 1972. בכל היצירות הללו מוצג עירום נשי. עירום גברי (חלקי) מוצג בציורו של ז'אק-לואי דויד "מות מארה" משנת 1793 ובציורו של דייוויד הוקני "Man in Shower in Beverly Hills" משנת 1964.
סקירה היסטורית > ציור > אלים מיתולוגיים

אלי המיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומית מופיעים בציורי עירום רבים. במיוחד זכו לכך ונוס, אלת הגנים והכרמים במיתולוגיה הרומית, שהוקבלה לאפרודיטה, אלת האהבה והיופי היוונית, וארוס, אל האהבה והתשוקה המינית במיתולוגיה היוונית, שאצל הרומאים נקרא אָמוֹר או קופידון (ראו דוגמאות אחדות בפרק "גילוי וכיסוי" לעיל).
סקירה היסטורית > ציור > ציורי התנ"ך

בתיאור סיפורם של אדם וחוה בגן עדן העירום מתבקש, בהתאם לתיאור ”וַיִּהְיוּ שְׁנֵיהֶם עֲרוּמִּים הָאָדָם וְאִשְׁתּוֹ” (ספר בראשית, פרק ב', פסוק כ"ה). ואכן, ציורים רבים מציגים את אדם וחוה עירומים. בציור "אדם וחוה" מאת טיציאן (בסביבות 1550) מוסתרים מבושיהם על ידי ענף הצומח בקרבתם, ובציור "אדם וחוה" מאת ויליאם בלייק (1808) מסתיר הנחש את מבושיה של חוה. הפרסקו "הגירוש מגן עדן" מאת מזאצ'ו, הנמצא בקפלת בראנקצ'י, מציג את חווה מכסה בידיה את איבריה, ואת מערומי אדם גלויים. בסוף המאה ה-17, שלוש מאות שנה אחרי שהתמונה צוירה, הדוכס הגדול של טוסקנה, קוזימו השלישי דה מדיצ'י, ציווה להוסיף עלי תאנה שיכסו את ערוותן של שתי הדמויות. העלים נמחקו כשהתמונה עברה ניקוי ושחזור בשנות ה-80 של המאה העשרים.
סיפורן של בנות לוט הוביל לציורי עירום רבים, בהם "לוט ובנותיו" מאת אלברכט אלטדורפר (1537), "לוט ובנותיו" מאת הנדריק חולציוס (אנ') (1616) ו"לוט ובנותיו" מאת גוסטב קורבה (1844).
סיפור דוד ובת שבע הוביל אף הוא לציורי עירום אחדים, בהם "דוד ובת שבע" מאת  יאן מַסֵיְיס (1562) ו"בת שבע" מאת ז'אן-לאון ז'רום (1889 בערך).
הפולמוס סביב הצגת יצירות עירום

הצגת יצירות עירום ברשות הרבים היא לעיתים נושא שנוי במחלוקת, מטעמי צניעות או דת.
בשנת 2000 הציעה העיר פירנצה ליצור עותק של הפסל "דוד" מעשה ידי מיכלאנג'לו עבור העיר ירושלים לרגל חגיגות ה-3,000 לכיבוש העיר על ידי דוד. ההצעה עוררה סערה בירושלים, בייחוד בחוגים החרדים בה, בשל הצגת דוד המלך עירום. לבסוף ניתן עותק של פסל אחר של דוד, לבוש בגדים, הפסל "דוד" מעשה ידי ורוקיו, והוא מוצב במוזיאון מגדל דוד.
בשנת 2012 פרסם המוזיאון הלאומי של סקוטלנד כרזה ובה ציורו מעשה ידי פבלו פיקאסו, "אישה עירומה על כורסה אדומה", כפרסומת לתערוכה "אמנות מודרנית של פיקאסו". אף שבציור זה העירום פחות ריאליסטי מזה שבציורים ממאות קודמות, בטרמינל בשדה התעופה אדינבורו הוסרה הכרזה, בעקבות תלונות של עוברים בו, אך כעבור זמן מה הוחזרה.
פסל של אישה עירומה, מעשה ידי מגי המבלינג (אנ') לזכרה של הפמיניסטית מרי וולסטונקראפט (A Sculpture for Mary Wollstonecraft), שהוצב 
בלונדון בשנת 2020, עורר ויכוח ציבורי האם הוא דרך ראויה להנצחתה.
ראו גם

מודל (אמנות)
גבר לבוש, אישה עירומה
לקריאה נוספת

Kenneth Clark, The Nude: A Study in Ideal Form, Princeton University Press, 1956
הערות שוליים

↑  Clark, Ch.1 The Naked and the Nude
↑  Wendy Steiner, Venus in Exile: The Rejection of Beauty in Twentieth-century Art, The Free Press, 2001, pp. 44, 49–50
↑  Peter Steinhart, The Undressed Art: Why We Draw, Alfred A. Knopf, 2004, p. 9
↑  "Nude Freud painting in £17m record sale". Metro. נבדק ב-22 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clark
↑  Denis Dutton, The Art Instinct: Beauty, Pleasure, and Human Evolution, Bloomsbury Press, 2009, Ch. 3 - What is Art?
↑  Ross King, The Judgement of Paris:The Revolutionary Decade that Gave the World Impressionism, PIML, 2007
↑  "Theories of Media,Keywords Glossary:kitsch". The University of Chicago.
↑   יונתן הירשפלד, מה ציור על אהבה יכול ללמד אותנו על שפה ותרבות, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2015
↑  התמונה מוצגת במאמר The Many Moods of Pop: Denial, Negation and Affirmation
↑  מוניקה לביא, נשים באמנות, באתר "הדרך למעלה", יוני 2004
↑  Hope I, 1903, The National Gallery of Canada
↑  Pablo Picasso - Seated Nude drying her feet 1921
↑  Tribute to Bonnard, באתר WikiArt
↑  Man in Shower in Beverly Hills, באתר של גלריית טייט
↑  לילית וגנר, פירנצה חוגגת יום הולדת לדוד, באתר ynet, 12 בספטמבר 2004
↑  פיקאסו: עירום אמנותי או חושפני ופוגעני, באתר nana10‏, 15 באוגוסט 2012
↑   שירה מייקין, נהדר שיש יותר פסלי נשים, אבל למה בעירום?, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538641505171  BnF: cb11949750b (data)  GND: 4189404-2  LCCN: sh85093169  NKC: ph180936 
"עידן הברונזה", מאת אוגוסט רודן (1876)
"הרוחצת", מאת ויליאם אדולף בוגרו (1879)
"אדם וחוה" מאת לוקאס קראנאך האב (בסביבות 1538)
טייסת 2 (חיל האוויר המלכותי)

| --- | --- |

 "מגני הצבא" "Hereward"
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי
 סוג:  טייסת קרב רב-משימתית
 בסיס האם:  לוסימות', מוריי, סקוטלנד
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  13 במאי 1912 – הווה (112 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 כלי טיס:  יורופייטר טייפון
 פיקוד
 יחידת אם:  להק 1
טייסת II ‏(AC) היא טייסת קרב רב-משימתית של חיל האוויר המלכותי המפעילה מטוסי יורופייטר טייפון.
הטייסת היא מהוותיקות ביותר בחיל האוויר המלכותי ונחשבת לבכירה מבין טייסות החיל, מאז הקמתה כטייסת בגיס התעופה המלכותי ב-1912 היא לקחה חלק בכל המערכות והמלחמות העיקריות וזכתה על כך ב-19 תוארי קרב. לאורך ההיסטוריה שלה הפעילה הטייסת מספר רב של כלי טיס שונים וכיום מפעילה מטוסי יורופייטר טייפון מבסיס האם שלה בלוסימות', סקוטלנד.
הטייסת היא אחת מארבעת הטייסות הקרב המרכיבות את מערך כוח התגובה המהירה (QRA).