בלגיה במלחמת העולם השנייה
פלישת גרמניה לבלגיה > מהלך הלחימה > 22–28 במאי: קרבות ההגנה האחרונים

החזית הבלגית בבוקר 22 במאי השתרעה לאורך כ-90 קילומטרים מהצפון לדרום, החל מחיל הפרשים הבלגי שריסן את התקדמותו בטרנאוזן. זה לצד זה מוקמו הקורפוסים הבלגיים השני, הרביעי, החמישי, השישי והשביעי, לצד שני קורפוסי עתודה שהגנו על החוף. כוחות אלו החזיקו במידה רבה את החזית שעה שחיל המשלוח והכוחות הצרפתים נסוגו מערבה כדי להגן על דנקרק שהייתה חשופה להתקפה גרמנית ב-22 במאי. באותו יום ביקר בחזית ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל ולחץ על הצבאות הצרפתיים והבריטיים לפרוץ מצפון-מזרח. הוא הניח שהבלגים יוכלו לתמוך באגף הימני של ההתקפה, והעביר לגורט את ההודעה הבאה:
הצבא הבלגי צריך לסגת לקו האיזר ולעמוד שם, הסכרים נפתחים.
על הצבא הבריטי והארמייה הצרפתית הראשונה לתקוף דרום-מערבה לעבר באפום וקמברי ככל המוקדם, נראה שמחר, עם שמונה דיוויזיות וקורפוס הפרשים הבלגי מימין לבריטים.
ההוראה התעלמה מהעובדה שצבא בלגיה לא יכול היה לסגת לאיזר, והסיכוי שהפרשים הבלגים יצטרפו להתקפה היה קלוש. לעומת זאת, התוכנית לנסיגת הבלגים הייתה סבירה; נחל יסר הקיף את דנקרק ממזרח ומדרום, ואילו תעלת לה בסיה הייתה במערב. טבעת יסר הייתה מקצרת דרמטית את תחומי הפעילות של הצבא הבלגי, ומפקירה חלקים נוספים מבלגיה והקטנה נוספת של השטח החופשי.
ב-23 במאי ניסו הצרפתים לנהל סדרת התקפות נגד קו ההגנה הגרמני בציר ארדנים-קאלה, אך לא נחלו הצלחות ניכרות. בתוך כך, בחזית הבלגית, הבלגים נסוגו והגרמנים כבשו את טרנאוזן וגנט באותו יום. הבלגים גם התקשו בהעברת האספקה שלהם. במקביל, באוויר, הלופטוואפה היה בעל עליונות אווירית והפך את חיי היומיום למסוכנים מבחינה לוגיסטית. ניתן היה לבקש סיוע אווירי רק באופן אלחוטי, ואילו חיל האוויר המלכותי פעל מבסיסים בדרום אנגליה שהקשו על התקשורת. עם זאת, צ'רצ'יל ומקסים וייגאן, ראש המטה הכללי החדש של צרפת במקום מוריס גמלאן, היו עדיין נחושים לפרוץ את הקו הגרמני ולחלץ את הכוחות לכיוון דרום. הכוונה הזו הדהימה את לאופולד, ששמע על כך ב-24 במאי. כמו כן, החל להיפתח טריז בין הבריטים והבלגים בין איפר למן שאיים על כל שנותר מהחזית הבלגית. הבלגים לא יכולים היו להגן על כך; הדבר היה מותח את הקווים שלהם יותר מדי. בשל כך, הורה גורט ללא כל התייעצות לשתי מחלקות חי"ר לסגור את הטריז ולעצור כל פעולה התקפית בכיוון דרום.
בשעות אחר הצהריים של 24 במאי הורה פון בוק, מפקד קבוצת ארמיות B לארבע דיוויזיות מהארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו להצטרף להתקפה נגד הקורפוס הרביעי הבלגי באזור קורטרייק כחלק מהקרב על ליס. הגרמנים הצליחו, חרף התנגדות עזה, לחצות את הנהר בשעות הלילה ולחדור בעומק 1600 מטר ברוחב של כ-21 אלף מטר, והצליחו לבסס ראש גשר. אף על פי כן, הבלגים הצליחו להסב לגרמנים אבדות רבות וכמה תבוסות טקטיות. כך למשל ארבע מחלקות בלגיות הצליחו לשבות 200 חיילים גרמנים. עם זאת, הארטילריה וחיל הרגלים הבלגי נפגעו בשל התקפות הלופטוואפה שהביאו להפסד. לאחר מעשה האשימו הבלגים את הבריטים והצרפתים על שלא העניקו הגנה אווירית מספקת. ראש הגשר הגרמני חשף את האגף המזרחי של הכוחות הדרומיים לסכנה חמורה, ועל כן שוגרו כמה יחידות של דיוויזיית החי"ר השלישית הבריטית כהגנה מאולתרת.
נקודה קריטית בתוכנית וייגאן הייתה נסיגת הכוחות הבריטים והצרפתים שהביאו למתיחת יתר של הצבא הבלגי, מה שהיווה אחד הסיבות העיקריות להתמוטטותו. הצבא נאלץ להגן על כל השטחים שהוגנו על ידי חיל המשלוח הבריטי כדי שהאחרון יוכל להתמקד בהתקפה. התמוטטות שכזו הייתה יכולה להביא לנפילת נמלי התעלה ובכך לכיתור. הפיקוד העליון הבלגי קיים לפחות חמש פניות לבריטים כדי שיתקפו את האגף השמאלי הפגיע של הגרמנים שבין סכלדה ולייה כדי למנוע אסון.
התקפה שכזו לא התרחשה. בהמשך הגיעו עתודות גרמניות לחיזוק הטריז (מנן–איפר), וכמעט וניתקו את הבלגים מהבריטים. שלוש מחלקות פרשים הצליחו לסכל את הניסיונות הגרמניים לנצל את הטריז, אך המצב המשיך להיות קריטי. ב-26 במאי החל באופן רשמי מבצע דינמו, במהלכו אמורים היו להתפנות כוחות גדולים לבריטניה. עד אותה עת הצליח הצי המלכותי לפנות 28 אלף חיילים שאינם לוחמים. בשלב זה נותרו רק אוסטנד, דנקרק וזברוז' הנמלים היחידים שאפשר להשתמש בהם לצורך הפינוי. במקביל, התקדמות הארמייה הגרמנית ה-14 הבטיחה שאוסטנד לא תישאר חופשית לעוד זמן רב. במערב, קבוצת ארמיות A הגרמנית הגיעה לדנקרק, מרחק של רק 6.4 קילומטרים ממרכזה בבוקר 27 במאי, ונכנס לטווח האש של הארטילריה.
ב-27 במאי היה המצב שונה לחלוטין מזה שהיה 24 שעות קודם לכן. הצבא הבלגי נאלץ לעזוב את קו לייה ב-26 במאי וערים נוספות במרכז ומערב קו לייה, נפלו. במזרח, הגרמנים הגיעו לפרוורי ברוז' וכבשו את בסיס חיל האוויר הבלגי ארסל. במערב, קו מנן–איפר נפרץ בקורטרייק והבלגים כדי לסייע הגנות אנטי–טנקים בקו איפר-פשנדל-רוסליר. כמו כן, במערב, אולץ חיל המשלוח הבריטי לסגת צפונית לליל קצת מעבר לגבול צרפת וכעת נוצרה סכנה ליצירת טריז בין החיל לבין האגף הדרומי הבלגי. סכנה זו הייתה חמורה מאחר שהתקדמות גרמנית לדנקרק פירושה אובדן נמל העיר. הבריטים נסוגו לנמל ב-26 במאי. בכך הם השאירו את הארמייה הצרפתית הראשונה ליד ליל חשופה.
הלחימה ב-26/27 במאי הביאה את צבא בלגיה אל סף התמוטטות. הבלגים עדיין החזיקו בקו רוסליר-איפר במערב, קו ברוז'-טילט במזרח. עם זאת, ב-27 במאי חזית המרכז נפלה בגזרת איג'ם-טילט. כעת לא היה כוח שעמד בדרכם של הגרמנים לכבוש את אוסטנד וברוז' במזרח או נמלי ניופורט ולה פן, עמוק בעורף בעלות הברית. בשלב זה הבלגים כבר כמעט מיצו את כל אמצעי ההתנגדות הזמינים. התפוררות הצבא הבלגי והחזית הביאו להאשמות מצד הבריטים. עם זאת, במציאות, הבלגים החזיקו מעמד לאחר נסיגות בריטיות. אחת הדוגמות היא ההשתלטות על קו סכלדה, בו הבלגים הקלו על דיוויזיית החי"ר הבריטית ה-44 ואפשרו להם לסגת. למרות זאת, גורט, ובמידה רבה יותר הנרי פאונול, הביעו תרעומת על החלטת לאופולד, מלך בלגיה, על החלטתו להיכנע ב-28 במאי, בטענה כי הוא חותר תחת המאמץ המלחמתי. כשנשאל אם יש לפנות בלגים, דווח כי פאונול ענה "לא אכפת לנו מה יקרה לבלגים".