stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל אינגס
ביוגרפיה

אינגס למד בבית ספר דאונטסי בווילטשייר ואחר למד באוניברסיטת לנקסטר בתחום לימודי תיאטרון וסיים את התואר ב-2008. את הכשרתו המקצועית רכש אינגס בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק ובתיאטרון הלאומי לנוער. הוא הופיע במחזות, סרטים קצרים ותוכניות טלוויזיה. תפקידיו הבולטים ביותר הם בדמות ג'ייק בקומדיה "Pete versus Life" של ערוץ 4, וקלווין בדרמה הקומית "Psychoville" של ה-BBC. ב-2011 שיחק אינגס בעונה הראשונה של הסדרה הקומית של ערוץ Sky 1 "בית הקפה".
בשנים 2014 ו-2015 הופיע אינגס בתפקיד "מנהל מחלקת הפלט", מאט טאוורנר בסדרה המוקומנטרית "W1A" של ערוץ BBC2. ב-2016 ו-2017 גילם את דמותו של קומנדר מייק פרקר בסדרת הדרמה של נטפליקס "הכתר". ב-2018 החל להופיע בתפקיד הבעל של הדמות הראשית בגילומו של אלן קאמינג בסדרת הדרמה המשטרתית "אינסטינקט".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | הפיתוי האחרון של ויליאם שו | The Last Temptation of William Shaw | ויליאם שו |  |
| 2011 | שודדי הקאריביים: זרמים זרים | Pirates of the Caribbean: On Stranger Tides | שומר |  |
| 2016 | אדי הנשר | Eddie the Eagle | זאק |  |
| 2023 | המארוולס | The Marvels | טיירון |  |
| TBA |  | The Woman in Cabin 10 |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010–2011 |  | Pete Versus Life | ג'ייק | סדרת טלוויזיה |
| 2010 | פיפ שואו | Peep Show | רופא |  |
| 2011 |  | Psychoville | קלווין ג'ון | סדרת טלוויזיה |
| 2011 | בית הקפה | The Cafe | ג'ון סטריטפילד | עונה ראשונה |
| 2014 | דוד שלו | Uncle | רקס | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2014 | משפחה וצרות אחרות | Mount Pleasant | רובי | סדרת טלוויזיה |
| 2014 | אנדוור | Endeavour | טרנס בלאק | בפרק "Nocturne" |
| 2014–2018 | חולה אהבה | Lovesick | לוק | סדרת טלוויזיה |
| 2014–2015 | W1A | W1A | מאט טאוורנר | סדרת טלוויזיה |
| 2016 | ורה | Vera | סיימון | בפרק "Dark Road" |
| 2016 |  | Agatha Raisin | פול בליידן | בפרק "The Vicious Vet" |
| 2016–2017 | הכתר | The Crown | קומנדר מייק פרקר | סדרת טלוויזיה |
| 2018-הווה | אינסטינקט | Instinct | אנדי | סדרת טלוויזיה |
| 2019 | חינוך מיני | Sex Education | דן | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2019 | מראה שחורה | Black Mirror | דייוויד גילקס‏ | בפרק "Smithereens" |
| 2020 | המשחק האנגלי | The English Game | פרנסיס מרינדין | מיני-סדרה |
| 2020-הווה | שונאים את סוזי | I Hate Suzie | קוב בטרטון | סדרת טלוויזיה |
| 2022 | למה לא שאלו את אוונס? (אנ') | Why Didn't They Ask Evans? | רוג'ר בסינגטון | מיני-סדרה |
| 2023 | הזהב (אנ') | The Gold | ארצ'י אוסבורן | 5 פרקים |
| 2023 | מלך החורף | The Winter King | אואין | 6 פרקים |
| 2024 | הג'נטלמנים | The Gentlemen | פרדי הורנימן | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| TBA |  | האביר משבע הממלכות | סר ליונל באראתיאון | סדרה עתידית של HBO |
תפקידים בתיאטרון

האמן ומרגריטה" (ליריק המרסמית', 2004)
"White Boy" (תיאטרון סוהו, 2007)
"Tory Boyz" (תיאטרון סוהו, 2008)
"I See Myself As a Bit of an Indiana Jones Figure" (תיאטרון אולד רד ליון, 2010)
"פרנקנשטיין" (התיאטרון המלכותי הלאומי, 2011) בתפקיד ויקטור / משרת
"Howl's Moving Castle" (סאות'ארק פלייהאוס, 2011) בתפקיד האול
"One Man, Two Guvnors" (תיאטרון היימרקט, החל מ-2 במרץ 2012) בתפקיד אלן דנגל
הערות שוליים

↑  Daniel Ings on Winning Laughs as an Over-the-Top Actor in London's One Man, Two Guvnors, By Matt Wolf December 12, 2012
↑  Joanna Robinson (3 באוקטובר 2014). "What's New on Netflix in November—and What to Watch Before It Disappears". Vanity Fair. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Daniel Ings
↑  Royle Family's Ralf Little and Craig Cash make Sky1 sitcom
↑  Daniel Ings, Kristin McGuire Lead Southwark Playhouse's Howl's Moving Castle
טבח וואנוקו

| חלק מהסכסוך הפנימי בפרו |
| --- | --- |
 תאריך:  6 באוגוסט 1986 
 מקום:  Aucayacu 
 מטרה:  גברים הומוסקסואליים ועובדי מין
 קואורדינטות:  8°55′53″S 76°07′50″W﻿ / ﻿8.931369°S 76.130534°W﻿ / -8.931369; -76.130534
 סוג:  טבח 
 הרוגים:  10 
 פצועים:  0 
 מבצע:  הנתיב הזוהר 
 מניע:  הומופוביה מיזוגיניה התנגדות לזנות
 he
 
טבח וואנוקו (בספרדית: Masacre de Aucayacu) היה טבח סלקטיבי שהתרחש ב-6 באוגוסט 1986 בעיר וואנוקו (אנ') בפרו. המתקפה הופנתה בעיקר כלפי גברים הומוסקסואליים ועובדי מין. האחראים לפיגוע היו חברים בקבוצת הטרור הנתיב הזוהר במהלך הסכסוך הפנימי בפרו (אנ'). הטבח בוצע כחלק ממדיניות "הטיהור החברתי" (אנ') שביצעה הקבוצה בחזית הצפון-מזרחית.
הקשר

הנתיב הזוהר והתנועה המהפכנית טופאק אמארו היו ארגוני טרור של השמאל הקיצוני שיזמו סכסוך נגד המדינה הפרואנית בשנות ה-80 של המאה ה-20. הם הפגינו התנהגות עוינת מאוד כלפי מגזרים שהם לא אוהדים את עמדותיהם האידאולוגיות, במיוחד כלפי פקידי המדינה. העוינות שלהם לא הייתה מוגבלת רק למתנגדיהם הפוליטיים, הם גם היו נגד כל ההתקדמות בנושא זכויות מיעוטים, מיניות ונשים, שראו כתוצאה מהקפיטליזם.
רקע

הנתיב הזוהר יצר את הוועדות הפתוחות הפופולריות כביכול בשטחים שבהם שלטה. ועדות אלו שלטו בהתפתחות המינית של התושבים, כמו כן ההבטחה כי האוכלוסייה תחת שלטונן לא חרגה מהמשפט הקאנוני המיני-מסורתי.
בועדת האמת והפיוס (אנ') נאמר כי: ”חלק מהתושבים קיבל את ההוצאות להורג כראוי; יתר על כן, מספר מרכזי אוכלוסייה אף דרשו את נוכחותם של החתרנים לביצוע מסעות טיהור חברתי.”
הטבח

ב-6 באוגוסט 1986, בעיר וואנוקו (אנ'), בירת המחוז חוזה קרספו וי קסטילו (אנ'), חטפו חברי הנתיב הזוהר 10 אנשים, כולל גברים הומוסקסואלים וזונות. על פי הנתיב הזוהר, אנשים אלה היו "כתמים חברתיים". לא צוין מספר כל קבוצה ופרטים. קיום הטבח אושר על ידי האוכלוסייה.
גינוי

מעשי הרצח ההמוניים של הומוסקסואלים וזונות במהלך הסכסוך נחשבים לאחד המעשים הגדולים ביותר של מיזוגיניה, הומופוביה ופעולות אלימות נגד זנות במדינה. הטבח מסווג גם כמדגם של גבריות מחמירה ומורשת של אפליה על נטייה מינית (אנ') בחלקים מהאוכלוסייה הכפרית.
ראו גם

הומופוביה
מיזוגיניה
אלימות נגד נשים
זנות
אלימות נגד להט"ב
הערות שוליים

↑  Paredes Laos, Jorge (26 ביוני 2016). "Cuando el odio sale del clóset" [When hate comes out of the closet]. El Comercio Perú (בספרדית). ארכיון מ-2020-01-25. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Díaz, Antonio López (4 באפריל 2016). "Los indeseables de Tarapoto" [The undesirables of Tarapoto]. El País (בספרדית). ארכיון מ-2020-12-07. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Carpio, Neptalí (17 במרץ 2017). "Psicoanálisis de un liderazgo homofóbico (2da parte)" [Psychoanalysis of a homophobic leadership (2nd part)]. El Montonero (בספרדית). ארכיון מ-2017-08-05. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jáuregui, Ariana (16 באוגוסט 2019). ""No estamos todes": acciones colectivas en conmemoración a las víctimas LGBTI del Conflicto Armado Interno" ["We are not all": collective actions in commemoration of the LGBTI victims of the Internal Armed Conflict]. Revista Memoria PUCP (בספרדית). ארכיון מ-2019-10-11. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Las otras memorias" [The other memories]. gioinfante.lamula.pe (בספרדית). 28 באוגוסט 2013. ארכיון מ-2020-09-27. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chuquillanqui, Fernando (21 ביוני 2016). "En Perú también se vivió una matanza homofóbica como la de Orlando" [Peru also suffered a massacre similar to that of Orlando]. RPP (בספרדית). ארכיון מ-2020-11-01. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jaúregui, Ariana (1 ביוני 2018). "Recordando los crímenes de odio durante el conflicto armado" [Remembering hate crimes during the armed conflict]. IDEHPUCP (בספרדית). ארכיון מ-2020-10-31. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anaya, Karen (24 באוקטובר 2017). "Desde la Memoria Marginada hacia la De-construcción del Estado: Las personas LGBT como víctimas del conflicto armado peruano y los caminos para la no repetición" [From the Marginalized Memory towards the De-construction of the State: LGBT people as victims of the Peruvian armed conflict and the paths for non-repetition]. Pólemos (בספרדית). ארכיון מ-2021-01-13. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
הבחירות הכלליות בניו זילנד 2017

הבחירות הכלליות בניו זילנד התקיימו ב-23 בספטמבר 2017 ובמהלכן נבחר הפרלמנט ה-52 של ניו זילנד.
המפלגה הלאומית שלטה בניו זילנד מאז 2008, בממשלת מיעוט ונסמכה על תמיכת בני המאורי ומפלגות קטנות. בראשות המפלגה (והממשלה), עמד לראשונה ביל אינגליש, שמונה להחליף את ג'ון קי, ב-12 בדצמבר 2016 לאחר שהאחרון התפטר.
המפלגה הלאומית איבדה מושב אחד ושמרה על מעמדה בתור המפלגה הגדולה ביותר. מנגד, מפלגת הלייבור הגדילה את כוחה וסיימה במקום השני. לאחר משא ומתן קואליציוני של כחודש הצליחה להרכיב ממשלה בראשות מנהיגת המפלגה ג'סינדה ארדרן.
שיטת הבחירות

71 מתוך 120 מחברי הבית נבחרים ישירות במחוזות הבחירה והשאר נבחרים מתוך רשימות מועמדים מפלגתיות. אי לכך, שיטת הבחירות היא יחסית ומעורבת. הבחירות בניו זילנד הן כלליות; כלומר, כל אזרח ניו זילנדי מעל גיל 18 (למעט אסירים), רשאי להצביע.
לוח זמנים

הבחירות הכלליות לפרלמנט בניו זילנד נערכות אחת לשלוש שנים. הבחירות הקודמות נערכו ב-20 בספטמבר 2014.
לפי החקיקה, המושל הכללי מנפיק צו הוראה לקיום בחירות, שבוע לאחר פיזור הפרלמנט..
ב-1 בפברואר 2017, ראש הממשלה ביל אינגליש הודיע כי הבחירות ייערכו ב-23 בספטמבר. לראשונה מאז 1975 עמדו בראשות שתי המפלגות הגדולות במדינה מנהיגים חדשים במקביל.
לוח הזמנים של הבחירות, כפי שהוכרז על ידי ועדת הבחירות המרכזית, הוא כדלהלן:
| --- | --- |
1 בפברואר 2017: ראש הממשלה ביל אינגליש מכריז על קיום בחירות ב-23 בספטמבר
23 ביוני 2017: תקופת פרסומי המודעת לבחירות יוצאת לדרך
22 ביולי 2017: מסתיימת תקופת פרסום המודעות לבחירות
17 באוגוסט 2017: ישיבתו האחרונה של הפרלמנט ה-51
22 באוגוסט 2017: הפרלמנט ה-51 מפוזר בטקס קצר
23 באוגוסט 2017: המושל הכללי מורה רשמית לוועדת הבחירות המרכזית לערוך את הבחירות הפרלמנטריות מסעות הבחירות יוצאים לדרך יחד עם תעמולת הבחירות בטלוויזיה
28 באוגוסט 2017: היום האחרון לרישום מועמדים למפלגות
29 באוגוסט 2017: היום האחרון לרישום מועמדים.
30 באוגוסט 2017: משוחררים פרטי המועמדים ועמדות הבחירה
6 בספטמבר 2017: נפתחת ההצבעה מחוץ לניו זילנד
11 בספטמבר 2017: נפתחת הצבעה מוקדמת
22 בספטמבר 2017: ההצבעה המוקדמת מסתיימת; כך גם ההצבעה מחוץ לניו זילנד.  היום האחרון לרישום מצביעים. נאסר על תעמולת בחירות
23 בספטמבר 2017: יום הבחירות – עמדות הבחירה וקלפי נפתחות  מפורסמות תוצאות מדגם ראשוניות
7 באוקטובר 2017: הכרזת התוצאות הרשמיות
12 באוקטובר 2017: פרסום רשימת חברי הפרלמנט
מפלגות

| מפלגה ומנהיג(ים) | מפלגה ומנהיג(ים) | אידאולוגיה | בחירות קודמות> אחוזים | בחירות קודמות> מושבים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הלאומית | ביל אינגליש | קונסרבטיזם, ליברליזם מסורתי | 47.04 | 60 |
| מפלגת הלייבור | ג'סינדה ארדרן | סוציאל-דמוקרטיה | 25.13 | 32 |
| מפלגת הירוקים | ג'יימס שו | פוליטיקה ירוקה, איכות הסביבה | 10.70 | 14 |
| ניו זילנד תחילה | וינסטון פיטרס | שמרנות, לאומיות, פופוליזם | 8.66 | 11 |
| המפלגה המאורית | טה אורורואה פלאבל / מראמה פוקס | זכויות מיעוטים | 1.32 | 2 |
| איגוד הצרכנים ומשלמי המיסים | דייוויד סימור | ליברליזם מסורתי, ליברטריאניזם, קונסרבטיזם | 0.69 | 1 |
| עתיד מאוחד | דמיאן לייט | ליברליזם חברתי, צנטריזם | 0.22 | 1 |
| המפלגה השמרנית | ליטון בייקר | שמרנות | 3.99 | – |
| מפלגת האינטרנט | סוזי דוסון | רפורמה בזכויות הפרט, חירות הפרט ופיתוח ממשל אלקטרוני | 1.42 | – |
| תנועת מאנה | הון הראווירה | זכויות המאורים | 1.42 | – |
| מפלגת הקנביס | ג'ף לי | לגליזציה של הקנביס | 0.46 | – |
| תנועת חרם 1080 | מייק דאונארד / ביל וואלאס |  | 0.21 | – |
| המפלגה הדמוקרטית לאשראי חברתי | סטפני דה רויטר | אשראי חברתי, דמוקרטיה כלכלית, לאומנות שמאלנית | 0.07 | – |
| מפלגת ההזדמנויות | גארת' מורגן | צנטריזם, סביבתנות | לא הוקמה | – |
| מפלגת השוליים | דייוויד היינס / אלן סימונס |  | לא הוקמה | – |
| מפלגת העם | רושאן נהוריה | זכויות מיעוט | לא הוקמה | – |
תוצאות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

מימין לשמאל: ביל אינגליש, ג'סינדה ארדרן וג'יימס שו
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שיוך מפלגתי | שיוך מפלגתי | מושבים  |
|  | המפלגה הלאומית | 58 |
|  | מפלגת הלייבור | 45 |
|  | ניו זילנד תחילה | 9 |
|  | מפלגת הירוקים של ניו זילנד | 7 |
|  | איגוד הצרכנים ומשלמי המיסים | 1 |
| סה"כ  | סה"כ  | 120 |
הערות שוליים

↑  "New Zealand Election Results". Electoral Commission. נבדק ב-21 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Electoral Act 1993, Sec. 125". Legislation.co.nz. 17 באוגוסט 2011. אורכב מ-המקור ב-2011-09-28. נבדק ב-5 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "General election key dates". אורכב מ-המקור ב-2014-08-26. נבדק ב-2017-09-07.
↑  "Electoral Act 1993, Sec. 139". Legislation.co.nz. 17 באוגוסט 2011. אורכב מ-המקור ב-2012-01-14. נבדק ב-5 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Live: Prime Minister Bill English unveils date for 2017 general election". Stuff.co.nz. 1 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "2017 General Election timetable". Electoral Commission. אורכב מ-המקור ב-2017-05-01. נבדק ב-3 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Watch the dissolution of Parliament on Tuesday 22 August". New Zealand Parliament. 15 באוגוסט 2017. נבדק ב-15 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Party Secretary Handbook: General Election" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2017-08-21. נבדק ב-2017-09-07.
תרשים הרכב הפרלמנט.
חוות הדעת בעניין בתי הספר של המיעוט באלבניה

חוות הדעת המייעצת בעניין בתי הספר של המיעוט באלבניה (Minority Schools in Albania Advisory Opinion) ניתנה ב-6 באפריל 1935 על ידי בית הדין הקבוע לצדק (Permanent Court of International Justice). חוות הדעת דנה בהסדרת זכויותיהן של אוכלוסיות מיעוט בתוך מדינות לאום בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. בית הדין נדרש לתת מענה למתח המובנה בין הסדרת זכויות אדם במשפט הפנים מדינתי למשפט הבינלאומי וכיצד ניתן מענה למחויבויות שלקחה על עצמה מדינה על רקע הצטרפותה לחבר הלאומים.
רקע עובדתי

ב-15 בדצמבר 1920 חבר הלאומים דרש ממספר מדינות ובהן אלבניה, כתנאי כניסה מקדים לחברות בחבר הלאומים ליישם את העקרונות והאמנות בענייני זכויות מיעוטים בתוך מדינתם כפי שנקבעו בסיום מלחמת העולם הראשונה בין מדינות אירופה. בדצמבר 1920, אלבניה נהפכה לחברה רשמית בחבר הלאומים. במצב הדמוגרפי באלבניה הוא בעל רוב מוסלמי ומיעוטים יווניים-אורתודוקסיים (נוצרים) שחיו בטריטוריה זו טרם התפוררות האימפריה העותמאנית. מזכירות חבר הלאומים בשיתוף פעולה משולב עם ממשלת אלבניה וממשלת יוון גיבשו מסמך הבנות בעניין ההגנה על המיעוטים היווניים שבשטח אלבניה. גיבוש ההבנות בעניין זכויות המיעוטים (יווניים אורתודוקסיים) באלבניה כלל בין היתר: חופש מימוש הדת הנוצרית, אי התערבות במימוש החופש מצד הרשויות האלבניים, שימור השימוש בשפתם של בני המיעוטים ושמירה על מקומות פולחן נוצריים. ממשלת אלבניה הפיקה מסמך שהוסכם על כלל הצדדים שהיווה את מסמך ההצהרה להצטרפות לחבר הלאומים (1921) ובתוכו באופן אינהרנטי עיגנה את ההתחייבות המשפטית להגנה על אוכלוסיות בני המיעוטים בשטחה (Article 5).
ביולי 1922 שלח שר החוץ האלבני למזכ"ל חבר הלאומים מכתב בו הוא מציין שלמיעוטים באלבניה ישנן זכויות מלאות בהקמת בית הספר שילמדו בשפת בני המיעוט. בשנת 1923, החלה להתעורר בקרב ההנהגה האלבנית עניין בביטול הזכות לקיומם והקמתם של מוסדות לימוד פרטיים במדינה. עניין זה לא הובא לידי ביטוי בקרב המחוקק האלבני עד לשנת 1928 בגיבושה של חוקה חדשה למדינה.
בשנת 1930 נעשו צעדים נוספים על מנת להחיל תהליכי חילון על מערכת החינוך האלבנית ובשנת 1933 הוכנס תיקון לחוקה האלבנית של החוקה החדשה (משנת 1928) שבה חוקק סעיף האוסר על קיומם של מוסדות לימוד פרטיים לצד הזכאות לחינוך חובה יסודי לכל תושבי אלבניה. בעקבות זאת הוגשו עתירות על ידי קבוצות בני המיעוטים באלבניה לחבר הלאומים. העניין הובא בפני ועדה של חבר הלאומים שבחנה את ההתחייבות האלבנית להגנת בני המיעוטים בשטחה (שכאמור היוותה תנאי מקדים להצטרפותה לחבר הלאומים). בינואר 1935 הוועדה פנתה לPermanent Court of International Justice - PCIJ ע"מ שהנ"ל יעניק חוות דעת משפטית מייעצת בנושא.
טענות המדינות המשתתפות

טענת ממשלת אלבניה הייתה שההצהרה מ-2 באוקטובר 1921 לא הטילה עליה חובה אחרת, בענייני חינוך, מאשר להעניק לאזרחיה השייכים למיעוטים גזעיים, דתיים או לשוניים, זכות השווה לזו שיש בידי אזרחים אלבנים אחרים. מסקנה זו הייתה, לפי ממשלת אלבניה – בהתאמה מוחלטת למשמעות ורוח האמנות להגנת מיעוטים אשר המאפיין המהותי בהן הוא שוויון מלא של כל אזרחי המדינה, בין אם הם שייכים לרוב ובין אם למיעוט. מנגד, טענה, כל פרשנות שתאלץ את אלבניה לכבד את בתי הספר למיעוט תיצור פריבילגיה לטובת המיעוט.
לטענת ממשלת יוון, הרעיון הבסיסי של ההכרזה היה, נהפוך הוא: להבטיח חופש חינוך למיעוטים על ידי מתן הזכות לשמור על בתי הספר הקיימים ולהקים בנוסף אחרים; "שוויון הטיפול", טענה ממשלת יוון, היא רק תוספת לזכות זו, ולא יכלה להכשיל את המטרה להבטיח חירות מלאה ואפקטיבית בענייני חינוך. ממשלת יוון טענה כי החלת אותו משטר על רוב כמו על מיעוט, שצרכיו היו שונים למדי, תיצור שוויון לכאורה, ואילו ההצהרה, באופן עקבי עם חוק המיעוט הרגיל, נועדה להבטיח שוויון אמיתי ויעיל ולא רק שוויון רשמי. עוד טענה ממשלת יוון, כי כל ההבדלים בין ההצהרה האלבנית לבין ההתחייבויות האחרות מאותו סוג נועדו בדיוק להבטיח את המשך האוטונומיה הדתית והחינוכית בה נהנו הקהילות היווניות באלבניה.
חוות הדעת > דעת רוב

על דעת הרוב היו חתומים השופטים: Baron Rolin-Jaequemyns, Fromageot, Altamira, Anzilotti, Urrutia, Schücking, Jhr. Van Eysinga.
הרעיון העומד בבסיס האמנות להגנת מיעוטים הוא להבטיח עבור גורמים מסוימים המאוגדים במדינה, שהאוכלוסייה שלהם שונה מהם בגזע, בשפה או בדת, אפשרות לחיות בשלום לצד אותה אוכלוסייה ולשתף פעולה איתה. בו זמנית, שמירה על המאפיינים המבדילים אותם מהרוב וסיפוק הצרכים המיוחדים של המיעוט. במטרה זו, קובעות האמנות במיוחד את שני העקרונות הבאים: שוויון מושלם בין אזרחים השייכים למיעוט לבין אזרחים אחרים; הענקת מיעוטים לאמצעים מתאימים לשמירה על ייחודיותם הגזעית, מסורותיהם ומאפייניהם. שני העקרונות הללו קשורים זה בזה, שכן לא יהיה שוויון אמיתי בין רוב למיעוט, אם האחרונים היו נשללים ממוסדותיהם ובעקבות זאת הם נאלצים לוותר על הדבר המהווה את עצם היותם כמיעוט.
בית המשפט ממשיך ואומר כי הכרזת אלבניה בהחלט נשלטת על ידי העקרונות שלה. המאמרים הראשונים של ההצהרה קובעים משטר של שוויון משפטי לכל אזרחי אלבניה; לא מצוין שום סטנדרט של השוואה, אך נקבעו הזכויות שיש ליהנות באותה מידה שווה. באשר לפסקה הראשונה בסעיף 5 – המוזכרת במפורש בשאלה עליה נשאלת חוות דעתו של ביהמ"ש - היא קובעת הוראות מיוחדות עבור אזרחי אלבניה השייכים למיעוט. זה נותן להם "אותו יחס וביטחון בחוק" כמו אזרחים אחרים. לדעת ביהמ"ש, יש לראות בכך פירוש של מושג שוויון שהוא ייחודי ליחסי הרוב והמיעוט, והמאפיין אותו הוא "שוויון למעשה". "שוויון למעשה" משלים שוויון בחוק; זה לא כולל שוויון רשמי בלבד. בעוד ששוויון בחוק הוא מונע אפליה מכל סוג שהוא, שוויון למעשה עשוי להיות הכרחי בטיפול על מנת להגיע לתוצאה שמבססת מחדש שיווי משקל בין מצבים שונים. קל לדמיין מקרים בהם שוויון הטיפול יביא לאי-שוויון למעשה, אך השוויון שנקבע חייב להיות שוויון אמיתי ויעיל.
הפסקה הראשונה בסעיף 5 קובעת כי לבני המיעוט באלבניה תהיה "זכות שווה במיוחד לשמור, לנהל ולשלוט.. או לבסס בעתיד.. בתי ספר.." כך שטבעי להסיק שהוא צופה הדגמה חשובה במיוחד של "יישום 352 של עקרון הטיפול הזהה בחוק ובעצם". ביטול בתי ספר אלה, אשר לבדם יכולים לספק את הדרישות המיוחדות של קבוצות המיעוט, והחלפתם במוסדות ממשלתיים, יהרסו את שוויון הטיפול הזה, שכן השפעתו תהיה לשלול את המוסדות המתאימים לצרכיו של המיעוט, ואילו הרוב ימשיך לספק להם מוסדות שהוקמו על ידי המדינה. בהתאם לכך, הרחק מלייצר פריבילגיה לטובת המיעוט, תניה זו מבטיחה כי לא תינתן לרוב עמדה מיוחסת בהשוואה למיעוט.
חוות הדעת > דעת מיעוט

על דעת המיעוט היו חתומים השופטים: Sir Cecil Hurst, Count Rostworowski and M. Negulesco.
ראשית, דעת המיעוט טענה שלא נמצאה סיבה מספקת לקבוע שהדיכוי שבוצע בבתי ספר פרטיים של המיעוט באלבניה מכוח סעיפים 206 ו-207 לחוקת ארצות הברית משנת 1993 אינו תואם את הצהרת אלבניה ואינו מהווה סיבה מספקת להתעלם מהמשמעות הטבעית המפורטת בסעיף 5 להצהרה מה-2.10.1921.
דעת המיעוט חיזקה את טענתה לאור העובדה כי בחלקו הראשון של המשפט בסעיף 5 להצהרת אלבניה נקבע: כי הטיפול והביטחון זהים בין קבוצת המיעוט לאזרחי הרוב באלבניה. בעוד שבחלקו השני של המשפט נקבע: שרק בסיטואציות שהוגדרו מראש, תהיה לקבוצת המיעוט זכות שווה.
שנית, טענו שחוות דעתו של ביהמ"ש התבססה על התכלית הכללית של אמנות מיעוטים בינלאומיות ולא ייחסו חשיבות לסעיף 5 בהצהרת אלבניה כפי שלדעתם נדרש. לטענתם, מטרתו של סעיף 5 הוא להדגיש את העיקרון לפיו קבוצת המיעוט ייהנו מאותו יחס ואותו ביטחון בחוק כמו שאר אזרחי אלבניה. ולכן יש להתייחס אל אותם מיעוטים באותה הדרך שבה מתייחסים לכלל האזרחים ולתת להם הזדמנות שווה להוציא לפועל את זכויותיהם ולכבדם.
שלישית, דעת המיעוט בחרו להתייחס להיסטוריית הניסוח של ההצהרה האלבנית תוך ביצוע השוואה לנוסח אמנת המיעוט הפולני מה-28 ביוני 1919. הם הגיעו למסקנה שסעיף 5 להצהרת אלבניה תואם לסעיף 8 באמנה הפולנית, והדגישו שבשני ההצהרות לא מתכוונים להעניק זכויות ללא תנאי למיעוט במדינה לקיים מוסדות ובתי ספר. מכאן העלו שאלה נוספת- האם נוסח ההצהרה האלבנית מעניק בסעיף 5 תמיכה לקיום זכויות המיעוט ללא תנאי? או שהכוונה היא שזכויות המיעוט הן שוות לזכויות המוענקות לשאר אזרחי אלבניה? בנוגע לשאלה זו, דעת המיעוט הגיעה להבנה כי סעיף 5 משמש כסעיף משווה ולכן הטיפול או הביטחון שהאזרחים זכאים לו צריך להיות באופן זהה בין אם מדובר בקבוצת המיעוט או אזרחי הרוב באלבניה.
השלכות חוות הדעת

בין 1935–1936 ניסחה אלבניה באמצעות נציגיה לחבר הלאומים מסמך רגולטורי המאגד בתוכו את הסדרת זכויות המיעוטים באלבניה. במהלך הישיבות בוצעו תיקונים ושיפורים שיתאימו להלך הרוח של דקלרציית ההצטרפות לחבר הלאומים משנת 1921. כך נוצרה מסגרת חוקית רלוונטית המאגדת את ההגנה על זכויות המיעוטים באלבניה לשימור אמונותיהם ומנהגיהם.
ניתן להבחין כי עמדת בית הדין בעניין זכויות המיעוט מהווה תפיסה מוקדמת יותר אשר מהווה בסיס לדוקטרינות העדפה מתקנת הנפוצים בקרב מדינות דמוקרטיות בעולם. בית הדין הנחיל עקרון דואלי של הגנת מיעוטים המבוסס על אי אפליה בקרב הרוב לצד זכות שימור ומימוש עצמי של הזהות הקולקטיבית בקרב המיעוט. בנוסף, קביעת בית הדין בעניין שמירת אופיים, שפתם, מסורותיהם ואמונותיהם של קבוצות אתניות במדינות לאום הכפופות להסכמים בינלאומיים היווה מסגרת משפטית מנחה של קובעי מדיניות במהלך שנות ה-90. ניתן להבחין באמנת פריז (1990) (אנ') של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה המעגן את עמדת בית הדין בעניין מימוש זכויותיהם של מיעוטים במדינות הלאום האירופיות.
ראו גם

מיעוטים
בית הדין הקבוע לצדק
הערות שוליים

↑  Summaries of Judgments, Advisory opinions and orders of the Permanent Court of international Justice, MINORITY SCHOOLS IN ALBANIA Advisory Opinion of 6 April 1935 (Series A/B, No. 64) Eleventh Annual Report of the Permanent Court of International Justice (15 June 1934—15 June 1935), Series E, No. 11, pp. 136–143, p. 348-349
1 2  Summaries of Judgments, Advisory opinions and orders of the Permanent Court of international Justice, MINORITY SCHOOLS IN ALBANIA Advisory Opinion of 6 April 1935 (Series A/B, No. 64) Eleventh Annual Report of the Permanent Court of International Justice (15 June 1934—15 June 1935), Series E, No. 11, pp. 136–143, p. 350
↑  Summaries of Judgments, Advisory opinions and orders of the Permanent Court of international Justice, MINORITY SCHOOLS IN ALBANIA Advisory Opinion of 6 April 1935 (Series A/B, No. 64) Eleventh Annual Report of the Permanent Court of International Justice (15 June 1934—15 June 1935), Series E, No. 11, pp. 136–143, p. 351
1 2 3 4 5 6 7  PCIJ, PERMANENT COURT OF INTERNATIONAL JUSTICE, Thirty Fourth (Ordinary) Session, Minority Schools in Albania, Advisory Opinion., WorldCourts
↑  Catherine Brölmann, The Permanent Court of International Justice and the International Rights of Groups and Individuals, Amsterdam Law School Research Paper No. 2012-92, עמ' 133-135
↑  Istvan Pogany, Minority Rights and the Roma
of Central and Eastern Europe, Human Rights Law Review 6:1, עמ' 13
ארמון השלום (Peace Palace) - מקום מושבו של בית הדין הבינלאומי בהאג, הולנד.
Sir Cecil Hurst היה נשיא ה-PCIJ והשתתף בדעת המיעוט בפרשה
אמנציפציה ליהודים

ציור צרפתי משנת 1806 המתאר את נפוליאון משחרר את היהודים
עמוד השער של כתב הסובלנות ליהודים שניתן על ידי יוזף השני ב-2 בינואר 1782
פולמוס מנדלסון-לאוואטר; ציור של מוריץ אופנהיים מ-1856
האמנציפציה ליהודים (בקיצור: אמנציפציה או אמנסיפציה) היא תהליך, אשר כדברי כריסטיאן וילהלם פון דוהם נועד 'לשפר את מצבם של היהודים', בתמורה להפקת תועלת מכישוריהם. במהלכו הושוו זכויותיהם של היהודים לאלו של בני החברה הסובבת. תהליך זה החל עם הוצאת כתב הסובלנות בידי קיסר אוסטריה בשנת 1782; ועם העובדה שכבר ב-1787 קיבלו יהודי ארצות הברית זכויות אזרחיות מלאות. אבל המושג 'אמנסיפציה' קיבל את מלוא משמעותו, וכן תאוצה רצינית, עם המהפכה הצרפתית (1789); והתהליכים שהתרחשו אחריה באירופה עד למהפכה הבולשביקית (1917). האמנציפציה של היהודים הייתה קשורה לרעיונות הליברליים, מדיניים וחברתיים, שנפוצו באירופה בעקבות ההשכלה. הלך רוח זה השפיע על העידן המודרני, ברוח רעיונות הנאורות והשוויון בין כל בני האדם.
האמנציפציה הייתה כרוכה בגילוי נכונות של חברה מסוימת ושל היהודים שבתוכה, לאמץ את רעיונותיה; והייתה מלווה בפולמוס ולעיתים גם במאבק – ובאנגליה לדוגמה, היהודים נלחמו למען שויון זכויות. לתהליך זה, אשר כדוגמתו עבר גם על מיעוטים נוספים, נודעו השפעות מרחיקות לכת על חברת היהודים – והתפשט במושבותיהם אף מעבר לים.