stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כפיר דמרי
ביוגרפיה

כפיר נולד באלפי מנשה ב-1982. הוא החל את לימודי התוכנה כבר בבית הספר היסודי. כפיר הוא בוגר תיכון הנדסאים בהרצליה. הוא שירת בצה"ל כקצין ביחידה 8200 של חיל המודיעין, בתחום הסייבר.
לאחר שחרורו מצה"ל ב־2006 עשה תוארי B.Sc ו-M.Sc בהנדסת מערכות תקשורת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2010 ייסד ביחד עם יריב בש ויהונתן ויינטראוב את SpaceIL כחלק מתחרות בין לאומית של Google Lunar X PRIZE.
בעמותת SpaceIL החליטו שמלבד ההישג המדעי – טכנולוגי, ברצונם גם לעודד ילדים בישראל ובעולם היהודי להיות מדענים ומהנדסים ובכך לדרבן חדשנות בעתיד ובעיקר חדשנות בישראל.
בתהליך זה גמלה בליבם החלטה לנצל את המיזם כהזדמנות לעודד את הדור הצעיר להתעניין במדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה. החזון החינוכי אשר מטרתו ליצור "אפקט אפולו" קרם עור וגידים ולימים נקרא "אפקט בראשית". במסגרת SpaceIL נאמו שלושת המייסדים בשנת 2013 בוועידת AIPAC.
בשנת 2014 הפך כפיר למייסד שותף בחברת Metapacket,
המספקת שירותי אבטחת מידע ומגינה על רשתות ארגוניות מרוגלות ותקיפות ייעודיות דרך הענן.
בשנת 2016 לקח חלק בקמפיין של "קשת" וקרן טראמפ - "הזדמנויות גדולות מתחילות בחמש יחידות", קמפיין שייעודו קידום לימודי חמש יחידות מתמטיקה, אשר שודר בערוץ 2. בשנת 2017 הפך למייסד שותף, סמנכ"ל תפעול ואסטרטגיה של Tabookey.
בשנת 2019 נבחר, יחד עם מוריס קאהן, להדליק משואה ביום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל, כאות הערכה על תרומתו למיזם "בראשית".
פרסים, מלגות והוקרה

במקביל ללימודי התואר כפיר היה גם מנהל ראשי בפורום הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ביולי 2006 כפיר הגן על אתר הפורום מתקיפת סייבר בינ"ל, בעקבותיה זכה בגביע נשק המחץ הווירטואלי של BGU.
בשנת 2010 כפיר זכה בפרס הדיקן של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
בשנת 2013 נבחר יחד עם יריב ויהונתן לרשימת המשפיעים בתחום הטכנולוגיה
בשנת 2016 נבחר יחד עם יריב ויהונתן לרשימת 40 הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40
בשנת 2017 נחבר לרשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם היהודי
בשנת 2019 זכה כפיר באות הנשיא של אוניברסיטת תל אביב
חיים אישיים

כפיר מתגורר בגבעת עדה ונשוי לדותן. השניים הורים לבן ובת.
הערות שוליים

↑  Innovative holistic defense against advanced targeted cyber attacks - Metapacket
↑  קמפיין הזדמנויות גדולות מתחילות בחמש יחידות
↑  Tabookey
↑  מייסדי מיזם "בראשית" ידליקו משואה ביום העצמאות, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  עד 2015 תגיעו לירח: הגרסה הישראלית, באתר nrg
↑  מייסדי עמותת ספייס IL-G40 - ארבעים הצעירים המבטיחים 2016, באתר גלובס
↑  The Top 100 People Positively Influencing Jewish Life, 2017, Algemeiner (באנגלית)
↑  פרסום הענקת אות נשיא למייסדי העמותה, באתר אגודת ידידי אוניברסיטת תל אביב
ניסים בן שטרית

השגריר בן שטרית (במרכז) במפקדת כוחות החילוץ של פיקוד העורף במינמיסאנריקו (אנ'), יפן, לאחר רעידת האדמה והצונמי בסנדאי. מימינו, מפקד משלחת צה"ל ליפן, מפקד יחידת החילוץ וההצלה הארצית, תא"ל שלום בן אריה ומשמאל, מפקד המשלחת הרפואית, אלוף-משנה ד"ר אופיר כהן-מרום, 29 במרץ 2011.
ניסים בן שטרית (נולד ב-1949) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל ביפן וכמנכ"ל משרד החוץ בין שנת 2013 למאי 2015.
ביוגרפיה

ניסים בן שטרית נולד במרוקו בשנת 1949. הוא עלה עם משפחתו לישראל בגיל 3, והתגורר תחילה במעברת תלפיות ולאחר מכן בשכונת קטמונים בירושלים. היו לו שמונה אחים ואחיות. אביו נפצע קשה בתאונת דרכים שבה הייתה מעורבת מכונית של האו"ם, ובעקבות זאת לא היה יכול יותר לפרנס את המשפחה. בגיל 14 הוא נאלץ לצאת לעבוד כדי לעזור בכלכלת המשפחה. הוא קיבל עבודה כחניך במשרד החוץ, שם תפקידו היה לעשות שליחויות שונות בתוך המשרד. בהגיעו לגיל צבא הוא התגייס והשתתף במלחמת ההתשה כסייר מודיעין אוויר. בשנת 1969, לאחר שחרורו, הוא חזר למשרד החוץ, בהתאם לחוק שחייב מעסיקים להחזיר לעבודה מועסקים שהפסיקו את עבודתם כדי להתגייס לשירות סדיר. הוא הוצב בתפקיד מנהלי שולי, במדור הפרסומים של המשרד, ותפקידו היה לשלוח לנציגויות חוברות של המשרד.
בשנת 1973 עבר לשמש בתפקיד מנהלי בשגרירות ישראל באנקרה, טורקיה. בשנת 1982 עבר לשמש כקצין המנהלה בשגרירות ישראל בוושינגטון. בין השנים 1987 ל-1993 כיהן כמנהל מחלקת ניהול משאבי אנוש במשרד החוץ. בשנת 1993 החל לשמש כסמנכ"ל למינהל (אליו כפופות כל יחידות המינהל ומשאבי האנוש במשרד החוץ). במהלך שנים אלו, כיהן כחבר ב"וועדות המינויים של משרד החוץ". הוא שימש בתפקידים אלו עד שנת 2004. בינואר 2005, מינה שר החוץ סילבן שלום, את בן שטרית לתפקיד המשנה למנכ”ל משרד החוץ ולראש אגף מינהל. הייתה זו הפעם הראשונה שאיש מינהל, שמעולם לא מילא תפקיד מדיני, מונה למשנה למנכ"ל. הוא שימש בתפקידים אלו עד למינויו לשגריר ישראל בטוקיו בספטמבר 2007.
עם חזרתו משליחותו כשגריר ישראל ביפן ב-2013, כיהן כסמנכ"ל אגף אסיה ואוקיאניה במשרד החוץ. הוא החל לשמש כמנכ"ל משרד החוץ (בפועל) עם מינויו של המנכ"ל הקודם, רפאל ברק לשגריר ישראל בקנדה בנובמבר 2013. באוגוסט 2014 הוא נכנס לתפקיד מנכ"ל משרד החוץ כמינוי של שר החוץ אביגדור ליברמן. במאי 2015 הוחלף בן שיטרית על ידי דורי גולד בעקבות כניסת בנימין נתניהו לתפקיד שר החוץ.
באפריל 2015 פורסם מכתב ששיגר בן שטרית לשר החוץ ליברמן ובו טען שישראל "עלולה לשלם מחיר כבד" בשורה של סוגיות מדיניות וביטחוניות בשל "משבר חריף, מתמשך ופומבי" ביחסים עם ממשלו של הנשיא, ברק אובמה. במכתב מפרט בן שטרית את עמדת הדרג המקצועי של שירות החוץ הישראלי וקורא ליזום מהלך שיביא לשיקום מהיר של היחסים עם ארצות הברית.
בן שטרית הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ומקרא, מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1981). נשוי לכרמלה.
ביאורים

↑   חוק חיילים משוחררים (החזרה לעבודה), תש"ט-1949, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
הערות שוליים

1 2 3  ניסים בן שטרית, Grandfestival greetings by Israeli Ambassador, www.jinruiaizenkai.jp, ‏4 במאי 2011 (ביפנית)
1 2 3 4  Nissim Ben-Shitrit, Director-General of Israeli Foreign Ministry, Asan Institute for Policy Studies, ‏18 בדצמבר 2012 (באנגלית)
1 2  איתמר אייכנר, פיטורי מנכ"ל משרד החוץ: "נתניהו רצה שליטה מלאה", באתר ynet, 26 במאי 2015
↑   הפרק ניסים בן שטרית: נתניהו רצה שאכיר בישיבות הסדר כלימודים אקדמיים בהליך הקבלה לקורס צוערים בפודקאסט "אפרכסת" עם אמיר אורן, אוקטובר 2022, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי"
1 2  אלוף בן, עשרות עובדים חסרי תעודת בגרות שהתקבלו לתפקידים זוטרים במשרד החוץ התמנו לקציני מינהלה וקונסולים, באתר TheMarker‏, 27 ביוני 2006
1 2 3  אהוד קינן, היועץ המשפטי למשרד החוץ, מינוי המנהל הכללי של משרד החוץ, באתר www.gov.il, ‏11 בספטמבר 2014
↑  כתב כאן ישראל, איכות השלטון: לשקול בשנית ההצעה למינוי ניסים בן שטרית למשרת מנכ"ל משרד החוץ, באתר כאן ישראל | kanisrael, ‏14 באוגוסט 2014
↑  Israel Diplomatic Network, Embassy of Israel in Japan, web.archive.org, ‏12 ביולי 2012 (באנגלית)
↑  שכחתם אותנו בחוץ. השגרירים כותבים, באתר ynet, 29 ביולי 2013
↑  ניסים בן שטרית‏, כל המציל נפש בפיליפינים - מציל את ישראל, באתר וואלה, 11 בנובמבר 2013
↑  ניסים בן שטרית, הסדר למניעת ניגוד עניינים - ניסים בן שטרית, באתר State of Israel - Ministry of Foreign Affairs, ‏9 ביולי 2014
↑  אריאל כהנא, פרסום ראשון: נתניהו פיטר את מנכ"ל משרד החוץ, באתר nrg‏, 25 במאי 2015
↑   ברק רביד, משרד החוץ: ישראל עלולה לשלם מחיר כבד בשל המשבר עם ארה"ב, באתר הארץ, 16 באפריל 2015
↑  Diplomatic List, Department of State, 1985. (באנגלית)
אגם קטיף

אגם קטיף הוא אגם בדרום רצועת עזה, ששכן לחופי גוש קטיף והיה ממוקם בסמיכות למדרשת הדרום ולמלון חוף הדקלים.
בסמוך לאגם שכנו מספר מקומות פנאי נוספים בהם חוות סוסים, מסעדת "המרפסת הכחולה" שהוקמה על ידי שלמה אזולאי, מזכיר היישוב דוגית.
היסטוריה

בעקבות היותו של האגם מקום מרכזי בתרבות יישובי גוש קטיף, התקיימו במקום בכל שנה אירועי יום העצמאות שכללו מופעים, הפנינג ושירות. בין היתר במקום החלה לראשונה מסורת "חגיגות הזמר בקטיף", מסורת זו התחילה להתקיים בשנת 1986, המסורת צוינה מדי ט"ו באב והייתה אירוע מוזיקלי מרכזי בגוש קטיף. גם לאחר פינוי הגוש צוין האירוע מספר פעמים בבאר גנים ובניצן וזאת לאחר פנייה של המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון שביקש מהמועצה האזורית חוף אשקלון לחדש את המסורת שהתקיימה בגוש מדי שנה ובעקבות כך אף שונה שם האירוע ל"חגיגות הזמר קטיף – חוף אשקלון".
במהלך המחאה נגד ביצועה של תוכנית ההתנתקות עלה לכותרת האגם מספר פעמים, כך למשל כאשר התקיימה עצרת נגד הפינוי המתכונן של הגוש שהתקיים במדשאה שבסמוך לאגם פורסם כי עשרות השתתפו במחאה בהם אף פעיל הימין ואחיו של רוצח ראש הממשלה, חגי עמיר, נוכחתו של עמיר הובלטה והוזכרה רבות בכלי התקשורת.
באוקטובר 2004 היו במדשאות האגם כאלפי בני נוער ב"ליל הלימוד" שהיה בלילה של הושענא רבה באגם קטיף ונכח שם הרב מוטי אלון, ליל הלימוד היה רעיון שיזמו והפיקו נוער גוש קטיף שהחליט להרים אירוע שיוכל להביא תומכים נוספים שימחו על כוונת הממשלה לפנות את הגוש ואת תושביו. כמה חודשים לאחר מכן התקיימה במקום הפגנה נוספת בה השתתפו מפגינים רבים בהם הפוליטיקאים אפי איתם, בנצי ליברמן ואף הזמר אריאל זילבר שהופיע בעת ההפגנה.
מחאה מתקשורת נוספת שהתקיימה ביום העצמאות של 2005 והיו בה כ-80 אלף איש אשר מחו על פינוי גוש קטיף במסגרת "תוכנית ההתנתקות", העצרת החלה כצעדת מחאה שהתחילה מנווה דקלים, עבר ביישוב שירת הים והסתיימה באגם קטיף. מלבד המחאה היה באגם גם אירוע יום עצמאות שכלל הפנינג והופעות של תזמורות וזמרים. במחאה נכחו מספר אישים במערכת הפוליטית בהם השר לענייני ירושלים, נתן שרנסקי, שר הבינוי והשיכון, אפי איתם, שר התיירות בני אלון, סגן השר במשרד ראש הממשלה יצחק לוי וכן סגן שר החינוך, התרבות והספורט, צבי הנדל (שהיה בעצמו תושב גוש קטיף) וכן פוליטיקאים בכירים נוספים.
בסופו של דבר האגם ננטש עם ביצוע תוכנית ההתנתקות בקיץ 2005.
ראו גם

מלון חוף הדקלים
אגם מונפורט
הערות שוליים

↑  דתיה יצחקי, האיש והים של גוש קטיף, באתר ערוץ 7, 16 בנובמבר 2014
↑  חגי הוברמן, ממשיכים את המסורת: חגיגות הזמר בקטיף, באתר ערוץ 7, 2 באוגוסט 2012
↑  אמילי עמרוסי, השמש נדמה בין עזה לרפיח, באתר ישראל היום, 24 ביולי 2015
↑  אלפי בני נוער בליל לימוד הושענא רבה באגם קטי, באתר בחדרי חרדים, ‏6 באוקטובר 2004
↑  דינה אברמסון, נאום הכיכרות שלי, באתר nrg‏, 16 בפברואר 2005
↑  אפרת וייס, עשרות-אלפים השתתפו בעצרת בגוש קטיף, באתר ynet, 27 באפריל 2004
↑  אפרת וייס, רבבות הפגינו בגוש קטיף; נחנך בית כנסת חדש, באתר ynet, 12 במאי 2005
אלעד בן-דרור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בן 53 בערך)
 מקום מגורים:  ישראל ניר עציון, ישראל
 עיסוק:  מזרחן והיסטוריון
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן (2003) 
 מנחה לדוקטורט:  אליעזר טאובר
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס יצחק בן-צבי
 
אלעד בן-דרור (נולד ב-1972) הוא מזרחן והיסטוריון ישראלי, המכהן כפרופסור חבר במחלקה ללימודי המזרח-התיכון באוניברסיטת בר-אילן. מחקריו של בן-דרור עוסקים בהיבטים שונים של הסכסוך הערבי ישראלי.
ביוגרפיה

בן-דרור גדל במושב ניר עציון שבחוף הכרמל. הוא בוגר מדרשית נעם וישיבת מעלות. שירת בצה"ל כלוחם ביחידה מובחרת, ולאחר מכן עשה את תאריו האקדמיים באוניברסיטת בר-אילן. הוא סיים תואר ראשון בקרימינולוגיה ולימודי המזרח התיכון בהצטיינות, והמשיך במסלול ישיר לדוקטורט בלימודי המזרח התיכון. עבודת הדוקטורט שלו בהנחיית פרופסור אליעזר טאובר, עסקה בראשית מעורבות האו"ם בסכסוך הערבי-ישראלי. הדוקטורט אושר ב-2003 בציון "מעולה", וזכה בפרסים.
בשנת 2000 החל בן-דרור ללמד במחלקה ללימודי המזרח התיכון בבר-אילן. בשנים 2003–2004 הוא שימש כעמית מחקר במכון האוניברסיטאי לדיפלומטיה ושיתוף פעולה אזורי באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2006−2005 עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בין השנים 2011–2020 שימש כראש אקדמי במדור לתוכניות לזרועות הביטחון בבר-אילן. ב-2014 זכה בפרס "המרצה המצטיין", בין השנים 2018–2021 כיהן כראש המחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בר-אילן.
בן-דרור יועץ למשרדי ממשלה שונים וגופים אזרחיים שונים בתחומי התמחותו.
בן-דרור מתגורר במושב ניר עציון, נשוי לאפרת (לשעבר ספוקויני), מוזיקאית ותרפיסטית במוזיקה ולהם חמישה ילדים.
מחקר

תחום מחקר מרכזי של בן-דרור הוא המעורבות הבינלאומית והאו"ם בסכסוך הערבי-ישראלי מסוף תקופת המנדט הבריטי ועד שנות ה-50 של המאה ה-20. בן-דרור הצליח לקבל מארכיון האו"ם בניו יורק אישור להסרת סיווג מחומרים שלא נפתחו לעיון לחוקרים, ומחקריו כוללים בין היתר חידושים שמתבססים על חומרים אלה. בן-דרור הצביע על כך שמקיץ 1947 סברו אנשי או"ם כי הפתרון הרצוי לשאלת ארץ ישראל הוא הקמת מדינה יהודית וסיפוח שאר השטח לעבר הירדן, ולא תוכנית חלוקה שבמסגרתה תוקדם מדינה ערבית עצמאית. מיד כשאושרה תוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947 העריכו מומחי האו"ם, שעסקו בשאלת ארץ ישראל כי מדינה ערבית לא תוקם. הם הכינו תוכנית להקמת מדינה יהודית ולהגנה צבאית עליה. במסגרת הזו הם המליצו על הקמת מיליציה יהודית חמושה שכוח האדם שלה יתבסס על אנשי ההגנה והפלמ"ח ולא על האצ"ל והלח"י. האו"ם היה אמור לחמש את הכוח הזה בנשק כבד ואף במטוסי קרב.
אנשי האו"ם גם אספו מודיעין רב על העמדות המדיניות של הפלסטינים בארץ ישראל. בארכיון האו"ם נמצאו סיכומי פגישות רבים שקיימו אנשי האו"ם בחשאי עם בכירים פלסטינים, ועדויות למגעים אלה נמצאו גם בארכיונים בהודו ובהולנד. ארכיונים נוספים שבן-דרור עשה במסמכיהם שימוש נרחב בעבודותיו הם הארכיונים בשוודיה, שם נמצא בין היתר הסבר על אופן הכנתה של מפת החלוקה. האחראי לה היה איש האו"ם פאול מוהן שיומנו האישי ומסמכיו נמצאים בארכיון באוניברסיטת אופסלה.
בן-דרור חקר את מהלכי האו"ם במלחמת העצמאות ובתוך כך את פרשת ברנדוט ואת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. לטענתו, מתווך האו"ם ראלף באנץ' העריך שהקו הירוק שאותו שרטט יישאר קו הגבול של ישראל לתקופה ארוכה. ולכן הוא התאמץ לערוך את הסכמי שביתת הנשק באופן שיאפשר למדינת ישראל ולמדינות ערב להתבסס עליהם לטווח הארוך. בכך הוא תרם שלא במתכוון למגמה של ישראל ומדינות ערב להסתפק בהסכמי שביתת הנשק ולהימנע מלהתקדם במהלכים מדיניים שיובילו להסכמי שלום. מחקרים נוספים של בן-דרור שמתייחסים לתקופה זו, עוסקים בתוכניות האו"ם לבינאום ירושלים ובפרט לתמיכה הערבית בתוכנית הבינאום (בהם החלטה 303), ומערכת היחסים שהתקיימה בין ישראל לירדן, שנועדה לבלום את הלחץ הבינלאומי להפיכת ירושלים לעיר בינלאומית.
תחום מחקרים נוסף של בן-דרור הוא יחסי יהודים וערבים בגליל, בעיקר בהקשר של קהילות המוסתערבים האחרונות שהיו בכפרי הגליל (בפקיעין, כפר יאסיף ושפרעם). ב-2012 איתר בן-דרור בקיבוץ דליה, אוסף מסמכים נטוש של האדריכל שמחה יום-טוב (גולי) שהיה יועץ משרד הפנים לכפרי המיעוטים בתקופת הממשל הצבאי על ערביי ישראל. בין המסמכים אותרו תוכניות ליישב יהודים בכפרים בהן היו קהילות של מוסתערבים ולפתח את הכפרים הערבים והדרוזים בגליל תוך שילובם של שרידי העבר היהודי. תוכניות אלה, שלא יצאו לפועל, אמורות היו למשוך תיירות לכפרי הגליל ולסייע בעיצוב תודעת המיעוט הערבי בישראל כלפי מדינת ישראל והסיפור הציוני. מסמכי יום-טוב הועברו על ידי אנשי מכון יד יצחק בן-צבי, לארכיון יד יערי בגבעת חביבה, והם פתוחים כיום לעיון הציבור.
בשנים האחרונות חוקר בן-דרור את עיצוב התודעה של תנועת החמאס בתחילת דרכה, ובמיוחד בתקופה הפורמטיבית של החמאס בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. ניתוח טקסטים של אנשי החמאס ובין השאר שירה של משוררי החמאס בתקופת הסכמי אוסלו, מלמדים על זרמי העומק של תנועה זו ועל חתירתה מאז ימיה הראשונים להפוך לגורם מוביל בחברה הפלסטינית.
פרסומים ומחקרים בולטים > ספריו בעברית

המתווך: ראלף באנץ' והסכסוך הערבי-ישראלי 1949-1947, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2012.
הדרך לכ"ט בנובמבר: פרשת אונסקו"פ וראשית מעורבותו של האו"ם בסכסוך הערבי-ישראלי, יד בן-צבי, 2019.
פרסומים ומחקרים בולטים > ספריו באנגלית

Ralph Bunche and the Arab-Israeli Conflict: Mediation and the UN 1947–1949.(London, Routledge, 2015) ISBN 978-1-138-78988-3.
UNSCOP and the Arab-Israeli Conflict: The Road to Partition (London, Routledge, 2022) ISBN 978-1-032-05963-1.
פרסומים ומחקרים בולטים > מאמרים

אלעד בן-דרור, "תוכנית האו"ם להקמת 'מליציה יהודית חמושה' ב-1947-1948", בתוך: אסנת שירן (עורכת), מלחמה בת שישים (עלי זית וחרב, כרך ח'), תל אביב, 2008, עמ' 234–265
אלעד בן-דרור, ‏'שומר החומות האחרון הראשון': יצחק בן־צבי ויהודי פקיעין, קתדרה 147, ניסן ה'תשע"ג, עמ' 115–148
אלעד בן-דרור, האדריכל שמחה יום־טוב, יועץ משרד הפנים לתכנון כפרי המיעוטים והתכנית להנצחת כפרי המוסתערבים בגליל, המזרח החדש נ"ג, ה'תשע"ד, עמ' 200–229
אלעד בן־דרור ואסף זידלר, ניצחון הצהרתי: החלטת האו"ם על בינאום ירושלים מ־9 בדצמבר 1949, עיונים בתקומת ישראל 29, 2018, עמ' 162–181.
Elad Ben-Dror, The Armistice Talks between Israel and Jordan,1949: The View from Rhodes, Middle Eastern Studies, Vol. 48, November 2012, Pages 879 - 902.
Elad Ben-Dror, The success of the Zionist strategy vis-à-vis UNSCOP, Israel Affairs, Vol. 20, January 2014, Pages 19 – 39
Elad Ben-Dror, The Poets of Marj al-Zuhur: Poetry as the Psychological, Political, and Ideological Weapon of the Hamas Members Deported to Lebanon in 1992, Terrorism and Political Violence, Vol. 28, 15 July 2014, Pages 157 - 179
Elad Ben-Dror & Assaf Ziedler, Israel, Jordan and their Efforts to Frustrate the UN Resolutions to Internationalize Jerusalem, Diplomacy & Statecraft, Vol. 26, December 2015, Pages 636 - 658
Elad Ben-Dror, “Knight of Internationalization”: U.N. delegate Charles Malik of Lebanon and U.N. General Assembly Resolution 303 calling for the internationalization of Jerusalem, British Journal of Middle Eastern Studies, 16 January 2020,
הערות שוליים

↑  הדרך שהובילה לכ"ט בנובמבר כנס מדיה - קיבוצים, מושבים, אדמה, באתר כנס מדיה - קיבוצים, מושבים, אדמה, ‏2020-04-27
↑  Ronen Bergman (2011-10-07). "A State is Born in Palestine". הניו יורק טיימס (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-05-08.
↑   עופר אדרת, הדלפות, מחלוקות - ובילויים בלילות: מאחורי הקלעים של כ"ט בנובמבר, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2019
↑  עפרי אילני, התוכנית: מיליציה יהודית ליישום החלוקה, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2007
↑   עופר אדרת, השוודי הציוני והשתקן שחילק את ארץ ישראל הפך קצת פחות מסתורי, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2017
↑  אלכס דורון, המתווך: האיש שליווה את ישראל ונשכח, באתר nrg
↑  יועז הנדל, בארץ לא זרועה, מסע ישראלי, ידיעות ספרים, 2015, עמ' 177-175
↑  החלום היהודי של פקיעין, באתר ישראל היום, ‏03/04/2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258578905171  BIBSYS: 14014477  BnF: cb16756937h (data)  GND: 1077847203  ISNI: 0000 0003 8028 8771  LCCN: no2012130758  NTA: 398893519  RERO: 02-A024573289  VIAF: 258897708   WorldCat (עם VIAF): 258897708
חדר המצב הלאומי

חדר המצב הלאומי מתייחס לגוף האחראי בממשלת ישראל על עיצוב תמונת המצב, במסגרת אגף מודיעין, אינטגרציה וועדות שרים במטה לביטחון לאומי, לצורך גיבוש תמונת מצב לאומית רציפה ואינטגרטיבית יומית, לשימוש המל"ל ולשימוש שרי הקבינט בשגרה ובחירום. הוא פועל במתוכנת רציפה (24/7) ומקום מושבו במשרד ראש הממשלה בירושלים.
חדרי מצב לאומיים קיימים במדינות רבות בעולם. מטרתם היא לעסוק בבניית תמונת מצב לאומית בסייבר ובתיאום שיתוף המידע בין מגזרים שונים (תקשורת, בריאות, תחבורה, פיננסים, אנרגיה וכו'), וכן בין גופים מדינתיים (דוגמת שירות הביטחון הכללי, מטה הסייבר הלאומי ועוד) לגופים אזרחיים.
היסטוריה

בזמן מלחמת עיראק נידונה המחלוקת היכן יקבל הדרג המדיני את הדיווחים העדכונים וההחלטות - ב"בור" בקריה או במשרד ראש הממשלה. כבר ב-2003 החלו בהקמת חדר מצב לאומי במשרד ראש הממשלה, בו יקבל הדרג המדיני מידע משולב מהמערכות הצבאיות והאזרחיות במלחמתה של ארצות הברית כנגד עיראק. כבר בתקופת המלחמה רשם הרמטכ"ל משה יעלון מריבה עם לשכת ראש הממשלה, אריאל שרון, כיוון שהתנגד להקמת חדר מצב לאומי שכזה בלשכת הרמטכ"ל.
חדרי מצב נוספים

חדרי מצב נוספים קיימים במשרדי הממשלה, כמו למשל במשרד החוץ, ברשות החירום הלאומית (רח"ל) או במשרד הבריאות.
חדרי מצב נוספים > מרכז המצב של משרד החוץ

מרכז המצב של משרד החוץ משמש כמרכז שליטה, דיווח ותיאום במצבי שגרה וחירום. מרכז מצב מאויש ופעיל בכל ימות השנה, 24 שעות ביממה ומסוגל לתת מענה ראשוני לפניות של גופים ואזרחים, בכל שעה. ערוך לפעילות במצבי שיגרה ובמצבי חירום ו/או משבר ופועל בשיתוף פעולה עם גופים רשמיים בארץ וברחבי העולם.
חדרי מצב נוספים > מרכז המצב של משרד החוץ > תפקידי מרכז מצב במצבי שיגרה

קשר שוטף עם כלל גופי הביטחון בארץ.
גורם מקשר לנקודות הכניסה לארץ וטיפול בכל מעברי הגבול.
תאום וסיוע במתן אישורים לטיסות ועגינות מיוחדות.
ריכוז מידע רלוונטי מן התקשורת, מן הנציגויות ומגורמי פנים וחוץ אודות התרחשויות המהוות סיכון לאזרחים ישראלים ולנציגויות ישראל בעולם.
טיפול ומעקב אחר תלונות של אזרחים זרים.
חדרי מצב נוספים > מרכז המצב של משרד החוץ > תפקידי מרכז מצב במצבי חירום

פעולות טרור בישראל ומחוצה לה.
אי יציבות מדינית/פוליטית.
אסונות טבע ותאונות בישראל ומחוצה לה.
מבצעים מיוחדים – אד הוק.
תיאום סיוע הומניטרי ושיגורו למדינה זרה.
חדרי מצב נוספים > חדר המצב הלאומי לרפואה במשרד הבריאות

במצבי חירום שמתרחשים בעתות רגיעה יופעלו חדרי המצב הלאומיים הבאים לבנייתה של תמונת המצב ולהערכת משמעויותיה לאור המידע המצטבר מהמקורות השונים:
חמ"ל הרפואה הלאומי, המופעל במחלקת הרפואה של פיקוד העורף 24 שעות ביממה. מחלקת הרפואה בפיקוד העורף היא גורם מסייע למשרד הבריאות למימוש אחריותו לטיפול באירועי חירום ברגיעה.
חדר המצב הלאומי של מערכת הבריאות, המופעל על ידי האגף לשעת חירום במשרד הבריאות בתוך שעה מרגע ההכרזה על אירוע חירום ברגיעה. מצבי חירום ברגיעה כוללים, בין היתר, אירוע רב נפגעים (אר"ן), אירוע טוקסיקולוגי המוני (אט"ה), אירוע רדיולוגי, אירוע ביולוגי חריג ורעידת אדמה. הפעלת חדר המצב הלאומי של מערכת הבריאות כוללת איסוף וריכוז מידע, בניית תמונת מצב והפצת מידע לגורמים רלוונטיים.
חדרי מצב נוספים > חדר המצב הלאומי ברשות החירום הלאומית (רח"ל)

ב"החלטת ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי מספר ב/27, הקמת רשות חירום לאומית (רח"ל) ייעודה, תפקידיה ודרכי פעולתה", מ-19 בדצמבר 2008, צוין כי בין תפקידיה העיקריים של רח"ל בזמן חירום הוא הפעלת חדר המצב. השר להגנת העורף יפעיל את חדר המצב הלאומי באמצעות רשות החירום הלאומית, יגבש תמונת מצב של העורף האזרחי, ירכז את עבודת המטה הלאומי ויגבש הצעות לתוכנית פעולה לאומית. בדו"ח משרד הביטחון לשנת 2011 נכתב על מיסוד (כולל נהלים ותרגול) של חדר מצב לאומי המביא לידי ביטוי את מערכת המידע הלאומית.
בגבעתיים נמצא גם חדר המצב הלאומי, בונקר של אלפיים מטרים רבועים, שבו אמורים לשבת נציגי משרד הפנים בעת מלחמה ולנהל ממנו את הצד הלוגיסטי-אזרחי בעת מלחמה ולשלוט בכל המתרחש בארץ. בעת חירום, רשות החירום הלאומית מפעילה את המנמ"ח (מרכז ניהול מצבי חירום), שבו יושבים כלל הגופים שלוקחים חלק בניהול מצב החירום בעורף - משרדי הממשלה והגופים האופרטיביים.
הערות שוליים

↑  אגף מודיעין, אינטגרציה וועדות שרים בתאר המטה לביטחון לאומי
↑  המכון למחקרי ביטחון לאומי INSS - צבא ואסטרטגיה כרך 8 גיליון 1 יולי 2016
↑  ערוץ 7 - מחלוקת - חדר מצב לאומי ב"בור" או במשרד רה"מ?, ‏6 בפברואר 2003
↑  nrg מעריב - רמטכ"ל, שפר הופעתך, באתר nrg
↑  משרד החוץ - מרכז מצב
↑  מערכות 454 - שיתוף פעולה צבאי-אזרחי ברפואת העורף האתגר והמענה, ‏10 ביולי 2004
↑  משרד הבריאות - תפקידי האגף לשעת חירום
↑  יוזמות קרן אברהם, 2013 - מוכנות היישובים הערביים לחירום
↑  דוח משרד הביטחון לשנת 2011 עפ"י חוק חופש המידע
↑  ynet - תמונת מצב היערכות העורף: "ישראל טומנת את ראשה בחול", באתר ynet, 4 במאי 2018
אורלי בן-ארי

| --- | --- |

בן־ארי בהרצאה באוניברסיטת תל אביב,  ספטמבר 2022
 לידה:  1965 (בת 60 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תפקידים בולטים:  משנה לפרקליטת מחוז מרכז–פלילי
אורלי בן ארי-גינזברג (נולדה בשנת 1965) היא משפטנית ישראלית, משנה לפרקליטת מחוז מרכז (פלילי) שהייתה מועמדת שר המשפטים לתפקיד ממלאת מקום פרקליט המדינה.
ביוגרפיה

את שירותה הצבאי עשתה בן ארי ביחידה 8200 של חיל המודיעין. היא בוגרת תואר ראשון ושני בהצטיינות במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ומאוניברסיטת בר-אילן (בהתאמה). כעובדת בכירה בשירות המדינה למדה במכללה לביטחון לאומי, ובמסגרת זו קיבלה תואר שני נוסף במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 1988 החלה להתמחות במחוז מרכז של פרקליטות המדינה, בתחומים אזרחי ופלילי. לאחר מכן התמחתה כשנתיים אצל השופטת בדימוס הדסה בן-עתו בבית משפט המחוזי בתל אביב. בשנת 1991 הוסמכה כעורכת דין ועבדה כשנה במשרד עורכי הדין חנה ברוכי שעסק בעבירות צווארון לבן.
ב-1992 החלה לעבוד בשירות המדינה. בין התפקידים שביצעה: ראש הפורום הביטחוני של פרקליטות המדינה, ראש החוליה לאכיפה כלכלית משולבת, ממונה על תחום עבירות המתה במרחב שפלה, אחראית על תחום ועדות השחרורים ועתירות אסירים וחברה בפורום האזרחי-פלילי.[דרוש מקור]
ב-2012 מונתה למשנה לפרקליטת מחוז מרכז. מאותה שנה שימשה כנציגת שר המשפטים בוועדה המחוזית לתכנון ובניה של מחוז תל אביב. מאז 2014 הייתה נציגת פרקליטות המדינה בדיוני ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת. שלוש פעמים הגישה מועמדות לתפקיד פרקליטת מחוז, אך לא נבחרה.
בין התיקים שבהם טיפלה: תיק טלי פחימה, פרשת בן זיגייר, רצח אסף שטיירמן ותיק סמואל שיינביין, הובילה את עמדת המדינה נגד שחרור המוקדם של נחום מנבר, ושימשה תובעת בתיקי פלילים נוספים. כיהנה בלשכת עורכי הדין כראש בית הדין המשמעתי הארצי וכראש בית הדין המשמעתי של מחוז תל אביב והמרכז.
פרשת מינויה לממלא מקום פרקליט המדינה

בתחילת דצמבר 2019, לקראת סיום כהונת פרקליט המדינה שי ניצן, ביקש שר המשפטים אמיר אוחנה למנות ממלא מקום לתפקיד ובחן חמישה מועמדים. במקביל לכך הודיע היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט כי לדעתו שלמה למברגר הוא המועמד הראוי לתפקיד, זאת בשים לב לניסיונו העשיר ויכולותיו הגבוהות. ב-17 בדצמבר הודיע אוחנה כי ימנה את אורלי בן-ארי לממלאת מקום פרקליט המדינה.
מנדלבליט הגיב להודעת המינוי וקבע כי קיימת מניעה משפטית למנות את בן ארי לתפקיד וכי המינוי חורג באופן קיצוני ממתחם הסבירות. נציב שירות המדינה, דניאל הרשקוביץ, אף הזהיר מפני פגיעה בתפקוד הפרקליטות, עקב מינויה של מי שאינה בכירה מספיק לטעמו בהיררכיה הארגונית.
ב-19 בדצמבר, דקות ספורות לפני תחילת טקס החלפת פרקליט המדינה בעקבות עתירת התנועה לאיכות השלטון לבג"ץ נגד המינוי, הוציא השופט מני מזוז צו ארעי המעכב את המינוי. יום לאחר מכן הודיעה בן ארי כי עקב האווירה שנוצרה סביב מינויה היא חוזרת בה מהסכמתה למינוי. בהמשך שימש עורך הדין דן אלדד בתפקיד לתקופה של שלושה חודשים.
חיים אישיים

בן-ארי מתגוררת בתל אביב. היא נשואה בשנית ואם לשלושה.