stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בא-טא-קלאן
הערות שוליים

1 2  Lamb A. Ba-ta-clan. In: The New Grove Dictionary of Opera. Macmillan, London and New York, 1997.
↑  "European Operetta: 1850–1880". www.musicals101.com.
↑  Website of Le Bataclan (אורכב 29.06.2013 בארכיון Wayback Machine) retrieved 16 June 2013.
↑  Lamb, Andrew. "Offenbach's conquest of London", About the House, Vol. 5, No. 12, Summer 1980, pp. 35–39. The article was originally published by the Offenbach 1980 Centenary Committee, London.
↑  Lamb, Andrew. Offenbach's conquest of London. About the House, Vol.5, No.12, Summer 1980, p35-39. The article was originally published by the Offenbach 1980 Centenary Committee, London.
↑  Jacques Offenbach: Ba-ta-clan. In: Kaminski, Piotr. Mille et Un Opéras. Fayard, 2003, p1062.
↑  Yon, Jean-Claude. Jacques Offenbach. Éditions Gallimard, Paris, 2000, p164.
↑  Kracauer, Siegfried. Offenbach and the Paris of his time (translated by David, G. & Mosbacher E.). London: Constable, 1937, p144.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13916715r (data)  GND: 300115296
ארץ החיוכים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  פרנץ להאר
 לבריתן:  פריץ לוהנר-בֶּדַה 
 תאריך יצירה:  1929 
 סוגה:  אופרטה
 שפה:  גרמנית
 מספר מערכות:  3
 זמן התרחשות העלילה:  המאה ה-19
 מקום התרחשות העלילה:  אוסטריה סין
 תפקידים
 Chief eunuch  Ling  Lore  Princess Mi  Tschang  Lisa  Count Gustav von Pottenstein  Prince Sou-Chong  Count Ferdinand Lichtenfels  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ארץ החיוכים (בגרמנית: Das Land des Lächelns) היא אחת מאופרטות בת שלוש המערכות של המלחין ההונגרי פרנץ להאר. הלברית נכתבה על ידי לודוויג הרצר (גר') ופריץ לנר-בדה (אנ'). הבכורה הראשית התקיימה ב-10 באוקטובר 1929 בתיאטרון מטרופול (גר') בברלין. היצירה היא עיבוד מחודש לאחת האופרטות הקודמות של להאר, "המעיל הצהוב". כיום, על פי רוב, האופרטה מוצגת בשתי מערכות.
הדמויות

| הדמות | הקול |
| --- | --- |
הרוזנת ליסה: סופרן
הנסיך סו צ'ונג: טנור
פרנץ האטפלודי: טנור
מי, אחותו של סו צ'ונג: סופרן
הנסיך צ'אנג, הדוד של סו צ'ונג: בריטון
הרוזן ליכטנפלס, גנרל: בריטון
הסריס הראשי: טנור
פיני נערה צעירה: 
ואלי, נערה צעירה: 
פו-לי, מזכיר השגרירות: 
אדונים, גבירות.
עלילה > מערכה ראשונה

מקום: אולם נשפים בארמונו של הרוזן ליכטנפלס
בתו של הרוזן ליכטנפלס ניצחה במרוץ פרשים. משפחתה חוגגת את ההצלחה בנשף בית. כמו כן מופיעה משלחת מגדוד ההוסארים בראשות סגן פרנץ האטפלודי, חבר ילדות של ליסה. זה אפילו יותר מזה, מצדו, הוא מטפח כלפיה רגשות רציניים יותר. כעת הוא הפקיד ערבות במיניסטריון כדי שיוכל לבקש את ידה של ליסה כדת וכדין. עם זאת, הנערה נמשכת לנסיך סו-צ'ונג, השגריר הסיני. רגשותיה הוסתרו בקפידה עד כה, אך מתרחשת תפנית בלתי צפויה: הנסיך נקרא הביתה לסין. למשמע החדשות, ליסה והנסיך, מחשש שלעולם לא תהיה להם הזדמנות לדבר זה עם זה שוב, מודים באהבתם זה לזה. בשמחה על כך שרגשותיהם הדדיים, הם מחליטים לנסוע יחד לסין. לפני הנסיעה מתחתנים במהירות, לפי טקס בכנסייה, ואז ליסה נפרדת, מאביה שמזהיר אותה מפני סין והשוני בתרבות שלה, ומהאטפלודי. לבסוף יוצאים בני הזוג לבייג'ינג.
עלילה > מערכה שנייה

מקום: בייג'ינג
בעיצומם של טקסים מפוארים, מוענק לסו-צ'ונג הפרס הגבוה ביותר, המעיל הצהוב. עם זאת, הנסיך כמעט ולא נשאר לבד, כבר ניגלות הסתירות בינו לבין שאר בני משפחתו. דוד של הנסיך סו-צ'ונג, הוד מעלתו מר צ'אנג, שונא את האישה האירופית, זועם על ההרגלים שלה, ומוכיח את מי, אחותו של סו-צ'ונג, על מעורבותה בספורט האירופי בהשפעת ליסה. הוא דורש מסו-צ'ונג להתחתן עם ארבע בנות מנצ'ו אצילות על פי חוקים עתיקים, בנות שהוא כבר בחר ואף קבע תאריך לחתונה. עם זאת, סו-צ'ונג מוכן למלא רק את הדרישות המבוססות על המנהגים העתיקים הללו, אבל הוא לא מסכים שנערות אלה תהיינה, מי מיהן, אשתו האמיתית או לוותר על ליסה. עם זאת, פרנץ מגלה את הדברים ומזהיר את ליסה לגבי מה שקרה. ליסה לא מאמינה עד שבעלה מאשר את העובדות. הגעגועים הביתה והעובדה שמשפחת בעלה לא ממש מקבלת אותה גורמת לה להימלט. עם זאת, סו-צ'ונג מציב שומרים מול הסוויטה של אשתו, ומנסה למנוע כל בריחה אפשרית. הנסיך יודע שהסוף של הכל קרב ומקריב באופן סמלי תצלום של ליסה על מזבח בודהה.
עלילה > מערכה שלישית

מקום: בייג'ינג
פרנץ האטפלדי מתגנב אל ליסה האסירה. הוא סומך על עזרתה של מי בניסיון הבריחה. אולם מתברר שכל הדלתות והמעברים הסודיים סגורים. מי מציעה בריחה דרך הקפלה כמוצא אחרון. היא פותחת את הדלת לקפלה ואז כל החבורה קופאת מהמראה הבלתי צפוי: הנסיך חוסם את דרך המילוט בזרועות שלובות, בוהה חסר תנועה בנמלטים. עם זאת, סו-צ'ונג אינו מסוגל לנקמה קטנונית כזו ובסופו של דבר עוזר לליסה ולפרנץ עצמו לעזוב את הארמון. הנסיך וליסה נפרדים זה מזה בכאב בפעם האחרונה, ואז ליסה חוזרת לביתה באוסטריה. בסצנה האחרונה, סו-צ'ונג צופה מהארמון באהובתו עוזבת אותו לנצח מתמוטט, כי יודע שהם לעולם לא יראו זה את זה שוב.
אריות האופרטה

אני משתוקק לאישה... שירו של סו-צ'ונג
שתה איתי ספל תה ריחני - ליסה, סו-צ'ונג
ענף אפרסק פורח שופע - סו-צ'ונג
דואט לב - פרח לוטוס, אני חי רק בשבילך - סו-צ'ונג, ליסה
אל תפחד, אל תפחד, לב טיפש. . . - מי-גוסטל
סרטים

האופרטה הוסרטה מספר פעמים:
The Land of Smiles (1930) directed by Max Reichmann and starring Richard Tauber. Hella Kürty and Willi Stettner reprised their original stage roles of Mi and Gustl, while Lisa was sung by Margit Suchy, replacing Vera Schwarz who had sung in the original Berlin stage production.
The Land of Smiles (1952) directed by Hans Deppe and Erik Ode and starring Mártha Eggerth and Jan Kiepura.
In 1961, Gerhard Riedmann appeared in a television film where his singing voice was supplied by Fritz Wunderlich.(סרט טלוויזיה משנת 1961)
Another television version was filmed in 1974 with René Kollo, Dagmar Koller, Heinz Zednik, directed by Arthur Maria Rabenalt. (גרסת טלוויזיה נוספת)
A version for Australian television aired in 1962.(ורסיה של הטלוויזיה האוסטרית)
לקריאה נוספת

Casaglia, Gherardo (2005). "Die gelbe Jacke, 9 February 1923". L'Almanacco di Gherardo Casaglia (in Italian).
Casaglia, Gherardo (2005). "Das Land des Lächelns, 10 October 1929". L'Almanacco di Gherardo Casaglia (in Italian).
Lamb, Andrew, "Land des Lächelns, Das" in The New Grove Dictionary of Opera, ed. Stanley Sadie (London, 1992) ISBN 0-333-73432-7
Operadis discography, accessed 17 May 2011
ג'רג' שאנדור גאל: ספר האופרטות, הוצאת מוזיקה, בודפשט, 1959
הציפור הכחולה (אופרה)

| --- | --- |

המלחין והמנצח אלברט וולף ומעצב התפאורה והתלבושות בוריס אניספלד בחזרה לקראת המופע במטרופוליטן אופרה בניו יורק, 1919
 מידע כללי
 מלחין:  אלברט וולף
 מבוסס על:  המחזה בשם זה (1908)
 שפה:  צרפתית
 זמן התרחשות העלילה:  ערב חג המולד
 תפקידים
 טילטיל - מצו-סופרן  מיטיל - סופרן  אמא - סופרן  אבא - בריטון  הפיה/ השכנה - קונטרה אלט  סבתא- מצו-סופרן  סבא - בס  האור - מצו-סופרן  אבא-זמן - בס  לחם - בריטון  חלב - סופרן  הלילה - מצו-סופרן  סוכר - טנור  אש - טנור  הכלב, החתולה - תפקידי דיבור
הציפור הכחולה (בצרפתית: L'oiseau bleu) היא אופרת חג מולד צרפתית מאת אלברט וולף על פי המחזה בשם זה מאת מוריס מטרלינק (1908), לליברית פרי עטו. בכורת האופרה התקיימה ב-27 בדצמבר 1919 במטרופוליטן אופרה בניו יורק. את התפאורה והתלבושות עיצב בוריס אניספלד. האופרה הועלתה בבלגיה ב-1920, וב-1956 הועלתה שנית בתיאטרון לה מונה, בניצוחו של המחבר.
עלילה

המחזה מספר על שני ילדים, הבן טילטיל (Tyltyl) והבת מיטיל (Mytyl), בחיפושם אחר האושר, המיוצג על ידי ציפור כחולה. הילדים הם בני-עניים, ובליל חג המולד הם מאוכזבים שאין להם עץ חג מולד ומקנאים בעשירים. הם מחליטים לצאת ממיטותיהם ולבלות את ערב החג בבית השכן העשיר, אולם הם פוגשים שכנה ענייה (שהיא למעשה פיה) שמבקשת מהם שישיגו עבור בתה החולה ציפור כחולה שתסייע לה להבריא. היא מציידת אותם בכובע קסמים עם יהלום שבכוחו להחיות כל חי ודומם. כך כל הסובבים אותם – הכלב טיילו (Tylo), החתולה טיילט (Tylette), אור המנורה, אש האח, הלחם, המים והחלב – הופכים לדמויות אנושית. הילדים עורכים את החיפוש אחר הציפור הכחולה במקומות רבים ושונים, ביניהם בארץ העבר, ביער (שעציו מפצירים בילדים לנטוש את ההרפתקה), בחיי עושר ובקרב תינוקות שטרם נולדו.
לבסוף, אחרי שהם לא מוצאים את הציפור, מתברר שהציפור הייתה כל הזמן בביתם הדל. הם מציעים את הציפור לשכנה הענייה.
ברון הצוענים

| --- | --- |

כרזת פרסומת צרפתית
 מידע כללי
 מלחין:  יוהאן שטראוס הבן
 לבריתן:  Ignaz Schnitzer 
 תאריך יצירה:  1885 
 מבוסס על:  The gypsy baron 
 סוגה:  אופרטה
 שפה:  גרמנית
 מספר מערכות:  3
 זמן התרחשות העלילה:  המאה ה-18
 מקום התרחשות העלילה:  הונגריה
 תפקידים
 הרוזן פטר הומונאי - המושל של פרובינציית טימישוארה (בריטון)  קארנרו - נציב המלוכה (טנור)  שאנדוֹר בָּארינְקאי - צעיר גולה (טנור)  קלמן שוּפַּאן - חוואי אמיד וקמצן המגדל חזירים ממחוז באנאט (טנור בופו)  אָרְסֵנה - בתו של שופאן (סופרן)  מירבֶּלה - האומנת של ארסנה (מצו-סופרן)  אוֹטוֹקָאר - בנהּ של מרבלה (טנור)  ציפּרא - אישה צוענייה (מצו-סופרן)  סאפי - נערה צוענייה (סופרן)  פּאלי - צועני (בריטון)
 
ברון הצוענים (בגרמנית: Der Zigeunerbaron) היא אופרטה בשלוש מערכות של המלחין הווינאי יוהאן שטראוס הבן אשר הועלתה לראשונה בתיאטר אן דר וין ב-24 באוקטובר בשנת 1885. ההצגה מבוססת על המחזה "סאפי" של מור יוקאי ההונגרי.
במהלך שנות חייו של שטראוס, האופרטה קצרה הצלחה מרובה, שנייה לאופרטה הכי פופולרית שלו - העטלף.
היסטוריה

שטראוס כתב את האופרטה במשך שנתיים, זמן ארוך יחסית ליצירות אחרות שלו.
עבודתו של שטראוס על האופרטה הופרעה ונקטעה בסתיו 1883 עקב הרעלת ניקוטין והתקפי-התעלפויות. שטראוס נאלץ להחלים בפְרָנצֵן-בָּאד
(כיום פרנטישקובי לאזנייה) בחבל בוהמיה שבצ'כיה. עבודתו של שטראוס על המערכה השלישית נקטעה גם היא, כאשר אשתו השלישית אדלה שטראוס חלתה ונשלחה, בליווי בעלה, לעיר הקיט אוסטנדה.
רק בשנת 1885 הושלמה עבודתו על האופרטה, זאת לאחר שינויים נוספים רבים שביצע הליבריתן שניצר.
תחילתהּ של היצירה ניחנה בקצב מהיר וחלק והיא מושפעת מן הסגנון ההונגרי, בדומה לפולקה "יחי ההונגרים" (Éljen a Magyar! op. 332). יצירותיו המוקדמות של שטראוס ניחנו באופי דומה. 
במקור, רצו שטראוס ושניצר ליצור אופרה, אך לאחר שינויים שינתה היצירה את אופייה לכדי אופרה קומית.
תקוותו של שטראוס, להעלות את ברון הצוענים על בימת האופרה התגשמה רק בשנת 1910, בה הועלתה האופרה באופרה של וינה ובזמפר-אופרה בדרזדן.
חלק מהיצירות המוזיקליות של האופרטה נותרו פופולריות ומפורסמות עד היום, כגון:
"ואלס האוצר" (Schatz-Walzer op. 418)
"הציפייה לכלה" (Brautschau op. 417)
"הרפתקאות-מלחמה" (Kriegsabenteuer op. 419)
ההצגה עובדה לסרט שלוש פעמים: ב-1935, ב-1954 וב-1962.
תקציר העלילה > רקע

זהו סיפור ססגוני המתרחש בהונגריה של המאה ה-18. המלחמה הותירה את הונגריה הרוסה.
הפאשה הטורקי, שליט טימישוארה, נאלץ לברוח מן העיר והותיר את בתו בזהות בדויה בידי מטפלת צוענייה.
משפחת בארינקאי האמידה, שהייתה מיודדת עם הפאשה, נאלצה אף היא לצאת לגלות.
העלילה כוללת בעל-קרקעות צעיר החוזר מגלות, נערה צוענייה, המתגלה כבתו של פאשה טורקי ובעליו החוקיים של אוצר חבוי, מלכה הוגדת-עתידות צוענייה, ראש עיר מלא בהערכה עצמית מופרזת, נציב מלוכה שובבי, שליט צבאי, חבורה של צוענים וגדוד הוסרים.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

בטירה, בשעת הזריחה ביום שלמחרת
ציפרא חושפת בפני שאנדור כי בִּתהּ - סאפי חלמה על מיקומו המדויק של האוצר החבוי. הם מתחילים בחיפושים אחר האוצר ומוצאים אותו, כפי שסאפי חלמה, מוסתר תחת סלע בקרבת מקום. בעודם עוזבים את המקום, מתעוררים הצוענים וקמים לקראת יום עבודה חדש.
פאלי, הצועני מזמן את הצוענים לבוא ולעבוד בנפחייה. הם מזמרים תוך שהם מכים בסדן אשר מפיק צלילים מתכתיים המשתלבים עם קצב המוזיקה:
קלינג וקלאנג! הברזל מפיק שירה,
קלינג וקלאנג! לכל צעדת החיים.
אנו מותחים את הברזל לכדי חוטי פלדה,

מי ייתן והם יפארו את השמש והעמק.
מיתרי הפלדה יסלקו את האומללות והצער החוצה!
כן, יסלקו את האומללות והצער החוצה!
שופאן מופיע ומספר לצוענים כי כרכרתו נתקעה בבוץ ודורש מהם לבוא ולמשות את כרכרתו מן הבוץ! הצוענים מסרבים לקבל את פקודותיו, מתנגדים ואף גונבים את שעונו וכספו. זעקותיו ודמעותיו של שופאן מביאים אל הבמה את קארנרו, מירבלה, אוטוקאר, ארסנה ושאנדור, לבוש בבגדי ברון צועני, מלווה בידי סאפי. שאנדור מציג את סאפי כאשתו אך קארנרו דורש לדעת מי השיא אותם. הם עונים לו כי הם קיבלו הנחיה על ידי הכוכבים וכי הציפורים היו עדות להחלפת הנדרים שלהם.
טקס זה אינו הולך יד-ביד עם הדרישות הקפדניות של החוק ושופאן ומירבלה מאמצים טון מוסרי גבוה יותר ומביעים את דעתם בנוגע לפרשה.
באותה העת, מוצא אוטוקאר כמה גושי זהב קטנים ששאנדור השאיר, ומתמלא בשמחה אינסופית.
שאנדור מעיב על שמחתו באומרו כי האוצר כבר נמצא ונלקח. באותו רגע, נשמעות חצוצרות ומגיעה חבורת מגייסים תחת פיקודו של הרוזן פטר הומונאי, חבר ותיק של שאנדור בארינקאי. הרוזן מחפש אחר מתנדבים לגיוס לצבא ללחימה נגד ספרד במלחמת הירושה האוסטרית.
שופאן ואוטוקר מצטרפים למלחמה בעל כורחם.
קארנרו מבקש מהרוזן הומונאי לתת את דעתו ואת תמיכתו הרשמית לכך שנישואיו של שאנדור לסאפי אינם תקפים, אולם הומונאי תומך בשאנדור.
לכך מתווספים סיבוכים נוספים: ציפרא מגלה לכולם כי סאפי אינה בתה האמיתית ויתרה מכך, היא בתו של הפאשה האחרון בהונגריה, והיא למעשה נסיכה אמיתית.
שאנדור מבין כי לא יוכל להתחתן עם מישהי מדרגה כה נעלה, על אף הצהרתה של סאפי כי תמיד תמשיך לאהוב אותו.
שאנדור מחליט להצטרף גם הוא להוסרים, והגברים כולם יוצאים בצעדה לעבר הקרב, מותירים מאחוריהם את שלוש הנשים שבורות הלב.
תקציר העלילה > מערכה שלישית

וינה, שנתיים לאחר מכן
כולם חוגגים לאחר הניצחון הקרוב. שופאן מופיע ומספר על מעשיו הנצלניים והמחפירים שביצע בספרד, עטור במדליות צבאיות.
הברון הומונאי, שאנדור בארינקאי ואוטוקאר חושפים כי הם גיבורי הקרב והפכו לאצילים אמיתיים.
לכן, אין כל התנגדות לחתונתן של סאפי עם שאנדור, ואוטוקאר עם ארסנה.
שאנדור בארינקאי מסיים את האופרטה ושר:
הכל הצליח והאויב הובס,
ולי יש רעיה!
לכן, תנו לי לשיר בלב שלם:
כן, כל זה לכבודי,
שאני מסוגל לבצע, ועוד הרבה יותר.
ואם תוכל לבצע זאת רק "בערך",
זכוֹר כי אין זה קשה, אין זה קשה
המקהלה מצטרפת וחוזרת על דבריו:
כן, כל זה לכבודו,
שהוא מסוגל לעשות, ועוד הרבה יותר.
ואם תוכל לבצע זאת פחות-או-יותר,
זכוֹר כי אין זה קשה, אין זה קשה!
תחי! תחי! תחי!
האופרטה בישראל

ברון הצוענים הועלה לראשונה בישראל באופרה הישראלית ב-1971 בעברית לליברית של הלל ברגמן-אביחנן.
האביר אורלנדו

| --- | --- |

יוזף היידן
 מידע כללי
 מלחין:  יוזף היידן
 סוגה:  אופרה
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  3
 מקום התרחשות העלילה:  דמיונית
אביר הקודש אורלנדו או ארלנדו פלדינו (בגרמנית ובאיטלקית: Orlando paladino) היא אופרה בת שלוש מערכות מאת יוזף היידן. האופרה שהוצגה ב-6 בדצמבר 1782 באחוזת הנסיך ניקולאוס אסטרהאזי, היא אחת ההצלחות הגדולות של המחבר בסוגה זו.
ההיסטוריה של האופרה

השירה האפית אורלנדו פוריוזו (Orlando furioso) של לודוביקו אריוסטו היה נושא אופרה פופולרי במאות ה-17 וה-18. אנטוניו ויוואלדי וגאורג פרידריך הנדל כתבו גם שתי אופרות בעקבות היצירה של אריוסטו, אבל גם ז'אן-בטיסט לולי או דומניקו סקרלטי העלו את סיפורו של אביר הקודש אורלנדו. בשנת 1777 הוצגה בווינה יצירה מוזיקלית בימתית בשם אורלנדו פלדינו. לברית היצירה פורסמה מאוחר יותר בדפוס, אך לא שמו של כותב הלברית ולא שמו של המלחין שרדו. בכל מקרה, ודאי שאופרה זו תוכננה לעלות בחצר אסטרהאזי בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר השמועה הייתה שהנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: великий князь) ורעייתו יגיעו לביקור רשמי בווינה. ניקולאוס (בהונגרית:מיקלוש) המפונפן סמך על כך שבני הזוג, בדרכם לעיר הקיסרות, יכבדו גם את טירת אסטרהאזי. לכן הורה להיידן לכתוב אופרה חדשה עם במאי התיאטרון נונציאטו פּורְטָה (Nunziato Porta).
בסופו של דבר, הנסיך הגדול ורעייתו לא ביקרו באסטרהאזה ולכן המחזה הוצג לבסוף ביום שמו של ניקולאוס אסטרהאזי, ב-1782. האופרה זכתה להצלחה רבה, עד מהרה נקנו כל עותקי הלברית שהודפסו והיצירה עצמה נותרה מוצגת במשך שנתיים בחצר הנסיך. ב-1783 הועלה עוד שלוש עשרה פעמים, וב-1784 עוד שבע פעמים. לאחר מכן הוצגה האופרה בשפה הגרמנית בפוז'ון (ברטיסלאבה) (באדיבות להקת האופרה המשפחתית אנדרדי). הלברית תורגמה לגרמנית על ידי פרנץ קסבר גירזיק. האופרה הוצגה אז בכמה ערים גרמניות ( דרזדן, מנהיים, פרנקפורט, קלן, נירנברג, ברלין, לייפציג, הנובר, מינכן) הוא הוצג גם בגראץ ב-1793 ובסנקט פטרבורג ב-1813.
לאחר מכן לקח כמעט מאתיים שנה עד שהיצירה התגלתה מחדש. ציון החתימה של היצירה שרד, אך התפצל לשניים בנסיבות לא ברורות עד כה. שתי המערכות הראשונות נשמרות במוזיאון הבריטי, ואילו המערכה השלישית נשמרת בברלין. עם זאת, במערכה השנייה חסרים שני קטעים (האחד אריה השני רצ'יטטיב). רוב החוקרים כיום מאמינים שהיידן השאיל את הקטעים הללו בלונדון למלחין הספרדי ויסנטה מרטין אי סולר (Vicente Martín y Soler) ששילב אותם באופרה שלו שהלחין באותה תקופה. זה גם מסביר איך מחצית מהפרטיטורה הגיעה לאנגליה.
הדמויות

| הדמות | הקול |
| --- | --- |
אנג'ליקה, מלכת קתאי: קולורטורה סופרן
אאורילה, רועת צאן: סופרן
אלצ'ינה, קוסמת: מצו סופרן
מדורו, לוחם מורי, מאהב אנג'ליקה: טֶנוֹר
רודומונטה, מלך ברבריה: בָּרִיטוֹן
פסקוואלה, השליש של אורלנדו: טֶנוֹר
קארונטה, ספן העולם התחתון: בַּס
ליקונה, רועה: טֶנוֹר
עלילה > מערכה ראשונה

אורלנדו רודף אחרי אנג'ליקה באהבתו, אך היא אוהבת את מדורו. האישה ומאהבה חייבים להימלט מחיזורו התקיף יותר ויותר של אורלנדו. אנג'ליקה מבקשת לבסוף את עזרתה של אלצ'ינה, שמעמידה לידה מגן בדמותו של רודומונטה. אורלנדו מאבד את ראשו מתאוות האהבה ומונע על ידי רצון לנקום את דחייתו. הוא ממשיך לרדוף אחרי אנג'ליקה. רודומונטה, לעומת זאת, רודף אחריו: הוא רוצה לקרוא לו לדו-קרב בכל מחיר. אבל בהתחלה, הוא מוצא את עצמו רק מול שלישו של אורלנדו, פסקואלה. רודומונטה עומד להכות כאשר אאורילה מופיעה, ומציינת שאורלנדו נמצאת בקרבת מקום. רודומונטה ממהר, והנערה הרועה והשליש מתאהבים זה בזה. פסקוואלה בסופו של דבר מחליט שמאס באורח החיים הנודד של אדונו: הוא עוזב את אדונו ומקים משפחה. בינתיים, רודומונטה מוצא את אורלנדו. שני האבירים מתחילים להילחם, רודומונטה מועד במהלך הקרב, אורלנדו עומד להכות אותו כאשר אלצ'ינה מופיעה לפתע. הקוסמת יוצרת כלוב קסמים סביב האביר המשתולל.
עלילה > מערכה שנייה

לאחר שאורלנדו משתחרר מהשבי שלו (הכלוב), מסעו מוביל אותו דרך יער. שם הוא פוגש שוב את רודומונטה. שני האבירים כמעט מתנגשים שוב כאשר אאורילה מופיעה שוב, מספרת לאורלנדו שהמאוהבים מצאו דרך מילוט. לכן האביר עוזב את יריבו וממהר אחרי אנג'ליקה ומדורו. בינתיים, כתוצאה מסערה, האוהבים הורחקו זה מזו. מדורו מתעורר על חוף שומם בזמן שאנג'ליקה מתכוננת לזרוק את עצמה לים מסלע כי חושבת שהאהובה מת. עם זאת, אלצ'ינה תופסת את אנג'ליקה הקופצת מהצוק ומביאה אותה היישר אל זרועות אהובה. המפגש המשמח נקטע על ידי אורלנדו, אבל אלצ'ינה מתערבת שוב: מטילה שתי מפלצות לפני האביר. בעוד אורלנדו נאבק איתם, האוהבים מתרחקים ומוצאים מקלט במערה של אלצ'ינה. גם פסקואלה ואאורילה מגיעים לשם. אורלנדו, לעומת זאת, מופיע שוב במהרה, ומעורר את כעסה של אלצ'ינה, שהופכת את האביר לגוש סלע. האוהבים, לעומת זאת, לא רוצים שעונש כה חמור יושת על אורלנדו, שבסופו של דבר חוזר לצורתו האנושית.
עלילה > מערכה שלישית

האוהבים ואלצ'ינה מחליטים בסופו של דבר להשקות את אורלנדו עם משקה שגורם לשכיחה. הקוסמת גם מפתה את האביר עד לשער העולם התחתון, ובעזרת קארונטה היא משיגה שישתה ממימי לתה. אורלנדו שוכח אם כן את אלצ'ינה, את אנג'ליקה, את מדורו ואת רודומונטה לנצח. האוהבים יכולים סוף סוף לחבק זה את זה בחופשיות.
לקריאה נוספת

The Viking Opera Guide, ed. Amanda Holden (1993)
הטעיה משמחת

| --- | --- |

גאטנו דוניצטי
 מידע כללי
 מלחין:  גאטנו דוניצטי
 לבריתן:  Andrea Leone Tottola 
 סוגה:  אופרה
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  2
 מקום התרחשות העלילה:  איטליה
 
הטעיה משמחת או הטעיה בת מזל (באיטלקית: Il fortunato inganno) היא אופרה בת שתי מערכות מאת גאטנו דוניצטי (אופרה בופה). רוסיני כתב אופרה בשם דומה, "הונאה משמחת", כעשר שנים מוקדם יותר. הלברית של "הטעיה משמחת" נכתבה על ידי אנדריאה לאונה טוטולה (Andrea Leone Tottola) על בסיס יצירה לא מזוהה. הצגת הבכורה נערכה ב-3 בספטמבר 1823 בתיאטרון נואובו (Teatro Nuovo) בנאפולי.
היסטוריה

דוניצטי הלחין את האופרה בקיץ 1823, בתקופה שהאופרה שלו "אלפרדו הגדול" (Alfredo il grande), על אלפרד הגדול מלך הסקסונים, הייתה בחזרות בתיאטרון סן קרלו (Teatro di San Carlo) בנאפולי. האופרה "הטעיה משמחת" נכשלה, ושרדה רק שלוש הופעות. היא לא נראתה שוב במשך שנים רבות. האופרה הוקמה לתחייה בשנת 1998 על ידי פסטיבל דלה ואלה ד'איטריה (Festival della Valle d'Itria).
הדמויות

| דמות | קול |
| --- | --- |
לטאנציו לטרוגלי, הזמר הראשון בתיאטרון נודד: בַּס
אאורליה, אשתו: סוֹפּרן
פולגנציה דל פולטו, שחקנית שנייה: סוֹפּרָן
אאוגניה, תלמידה של לטאנציו, אחיינית אאורליה: סוֹפּרָן
פיורדליסה, שחקנית: מצו סופרן
אורטנסיו פרנצ'סקטי - קולונל: בַּס
אדוארדו, אחיינו סגן בחיל הפרשים: טֶנוֹר
סיניור בקוארדו, מאסטרו די קאפלה (מנצח) בתיאטרון לאטרוגלי: בַּס
וולקנו, משורר להקת התיאטרון: טֶנוֹר
ביסקלינו, הבס של הלהקה: בַּס
אסקניו: בַּס
מקהלת הלהקה
עלילה

לטאנציו לטרוגלי מנהל להקה נודדת של זמרים ושחקנים עם אשתו אאורליה. תלמידתו של לטאנציו ואחת הזמרות האהובות עליו היא אאוגניה הצעירה, אחייניתה של אאורליה. אאורליה מרמה את קולונל פרנצ'סקטי מספר פעמים, כדי לשנות את דעתו לגבי צוות התיאטרון ועבודת התיאטרון בכלל ולהסכים לחתונתם של אדוארדו (האחיין של הגנרל) ואאוגניה. הפעולה של אאורליה מצליחה בסופו של דבר, והיא מצליחה לשכנע את הגנרל בהציגה את עצמה כרוזנת.
לקריאה נוספת

0-521-27663-2 Ashbrook, William. Donizetti and His Operas. Cambridge University Press (1982).
באנק באן (אופרה)

| --- | --- |

פלקט הצגת הבכורה הראשונה
 מידע כללי
 מלחין:  פרנץ ארקל
 לבריתן:  Béni Egressy 
 תאריך יצירה:  1861 
 מבוסס על:  באנק באן 
 סוגה:  אופרה
 שפה:  הונגרית
 מספר מערכות:  3
 
תווי היצירה עם דיוקנו של פרנץ ארקל
באנק באן (בהונגרית: Bánk bán) היא אופרה בת שלוש מערכות מאת פרנץ ארקל. הלברית נכתבה על ידי בני אגרשי על סמך הדרמה באותו שם מאת יוז'ף קטונה. ההשמעה הראשונה של קטע מהאופרה הייתה (התמונה על גדת הטיסה) הייתה ב-1861, ב-6 בינואר, בפשט, באולם הטקסים של המוזיאון הלאומי של הונגריה. הבכורה של כל היצירה התקיימה התקיימה ב-9 במרץ 1861 בתיאטרון הלאומי (בודפשט). באנק באן היא כאמור דרמה בחמישה חלקים של הסופר והמחזאי יוז'ף קטונה (1791–1830) באנק באן הוא יצירתו הידועה ביותר של הסופר, ותופס מקום נכבד בספרות ההונגרית. היצירה (המחזה) הוצגה בשלמותה ביום שישי, 23 במרץ 1848, (בתחילת מהפיכת 1848 בהונגריה ב"תיאטרון ההונגרי של פשט".
ההיסטוריה של האופרה

לאחר הצלחתו של האופרה לאסלו הוניאדי, ארקל יצא מיד לחפש נושא לאופרה חדשה. מכיוון שרצה לכתוב שוב אופרה היסטורית, זו לא הייתה משימה קלה. הוא ידע מעט על אירועים היסטוריים דרמטיים הונגריים. לפי כמה דיווחים, לפיכך, רצה תחילה להלחין לברית שהייתה במקור בצרפתית. גם אם זה לא כל כך סביר, בכל מקרה עובדה היא שלפני הלחנת האופרה השלישית הזו של המלחין הוא רצה להעריך אם מלבד בני אגרשי (שכתב את הלברית לאופרה לאסלו הוניאדי) מי עוד יכול לבוא בחשבון כלברטיסט מלבדו.
לארקל לא הייתה משימה קלה. האינטלקטואלים המובילים באותה תקופה היו כמעט ללא יוצא מן הכלל אנשי ספרות, סופרים, משוררים, שחלק ניכר מהם ראה במוזיקה ובעיקר באופרה מותרות מיותרות. גדולי הספרות של הרפורמציה בהונגריה - שמה של תקופת הרפורמציה (מ-1825 עד 1848) מתייחס לכוונת החדשנות והמודרניזציה בחברה ההונגרית, אשר הייתה מפגרת אחרי מדינות המודל של מערב אירופה (בעיקר אנגליה וצרפת) בהתפתחות - ראו קלות דעת ובידור זול בתיאטרון המוזיקלי (אופרה). בנסיבות אלו, לא היה קל למצוא סופר שמכיר את הכללים הדרמטורגיים של כתיבת הלברית וגם היה נקי מדעות קדומות לגבי הז'אנר, כך שאגרשי נותר היחיד בסופו של דבר.
הדרמה באנק באנק של יוז'ף קטונה הועלה על הבמה לראשונה בבודפשט כהוקרה לכבודו של השחקן גאבור אגרשי, כתוצאה מכך ניתן להעלות על הדעת שהוא המליץ על הנושא לאחיו הליברטיסט בני אגרשי. בינתיים פרצה מלחמת העצמאות, שלא איפשרה הצגת אופרה חדשה, ואז בשנות ה-50 של המאה ה-19 הגיעו הדיכוי והצנזורה. השלמת האופרה הופרעה גם על ידי נסיבות אחרות: בני אגרשי נפטר ב-1851, וקורנליה הולושי, שהייתה מיועדת על ידי ארקל לתפקיד מלינדה, עזבה לחו"ל למשך זמן רב. ואז, לקראת סוף שנות ה-50, האקלים הפוליטי נרגע לאט לאט. לבסוף, הבכורה הראשונה התקיימה ב-9 במרץ 1861.
היו כמה בעיות עם היצירה מההתחלה. זמן רב לא היה רצוי לתאר על הבמה רצח של מלכה ואומללות איכרים. בהצגות הדרמה של יוז'ף קטונה, הוכתב מראש שהרצח של המלכה לא יתרחש על הבמה הגלויה, אלא רק במוסתר מאחורי הקלעים. נוהג ביצוע זה נקבע גם לאופרה.
הדמויות

| הדמות | מיקום הקול |
| --- | --- |
אנדראש השני, מלך הונגריה: בריטון או בס בריטון
גרטרוד, מלכה: מצו סופרן
אוטו, אחיה הצעיר של גרטרוד, בנו של הנסיך ברכטולד ממראן: טֶנוֹר
באנק באן, הפלטין של הונגריה: טֶנוֹר
מלינדה, אשתו: סוֹפּרן
פטור באן, הפלטין הראשי של ביהאר: בָּרִיטוֹן
טיבורץ, איכר: בָּרִיטוֹן
ביבראך, אביר הרפתקן: בריטון או בס בריטון
קצין מלכותי: טֶנוֹר
נושא הדגל: בָּרִיטוֹן

מקהלה: אצילים הונגרים ומראנים
מתרחש: בווישגראד ועל גדת הטיסה, במאה ה-13
מיקום: מערכה ראשונה: אולם בארמון המלכותי; מערכה שנייה, תמונה 1: מרפסת הטירה, תמונה 2: החדר של המלכה בטירה; מערכה שלישית, תמונה 1: גדת הטיסה, תמונה 2: חדר כס המלכות בארמון.
אורך: הגרסה המחודשת היא שעתיים וחצי, הגרסה המקורית הייתה כ-3 שעות.