פדריקו אראסוריס סניארטו
ביוגרפיה

פדריקו היה בנם של פרנסיסקו חבייר אראסוריס אלדונטה וחוספה סניארטו. הוא נולד בסנטיאגו ב-25 באפריל 1825. מגיל צעיר מאוד הוא נרשם ללימודים במוסד קתולי בזכות מלגה שהשיג דודו, הארכיבישוף לעתיד רפאל ולנטין ולדיביו, בשל המצוקה הכספית של אביו. עם זאת, בצעירותו הוא התרחק מהדרך הדתית והחל ללמוד משפטים, קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת צ'ילה בשנת 1846 ותואר בתאולוגיה בשנת 1848. ב-24 באוגוסט אותה השנה הוא נישא לאאולוחיה אצ'אורן גרסיה-וידוברו, בתו של חבר האליטה הכלכלית של סנטיאגו ממשפחה מבוססת עוד מימי הממשל הקולוניאלי של האימפריה הספרדית.
בשנת 1849 החל את הקריירה הפוליטית שלו כשנבחר למזכיר הנפה של קאופוליסן במחוז קולצ'אגואה שבחל או'היגינס, וטיפח מוניטין בתור מייצגה של המפלגה הליברלית מטעם הנפה במהלך תקופת הרפובליקה השמרנית בצ'ילה. מכאן ואילך הוא הצטרף לדור הליברלים הצעירים שקראו לחקיקות עבור זכויות האזרח, התנגד בחריפות למועמדותו של מנואל מונט לנשיאות והשתתף במהפכה הכושלת של 1851 נגד ממשלו של מונט. לאחר אירועים אלה ולאחר גלות קצרה בפרו, הוא נבחר לנציג מטעם נפת לונטואה לקונגרס בשנת 1855, מה שאפשר לו להתנגד לממשלת מונט השנייה ישירות דרך בית הנבחרים ולהשתתף באופן פעיל בניסיון המהפכה הנוספת של 1859. לאחר כישלון המהפכה ושימור אחיזת הממשלה בשלטון, נעצר זאנארטו והועמד לדין.
לאחר הקמת הקואליציה השמרנית-ליברלית בידי חוסה חואקין פרס המתון בשנת 1861, שב אראסוריס סניארטו לפוליטיקה. בשנת 1863 הוא נבחר שוב לנציג נפה בקונגרס, אך כעבור כמה חודשים הנשיא פרס מינה אותו לשר המשפטים והתשתיות הציבוריות, תפקיד אותו מילא עד 1866, עד שמונה לשר המלחמה והצי. ביצועיו במשרות השרים העלו את מעמדו בתוך הממשלה, ובשנת 1867 נבחר לסנאט (הבית העליון בקונגרס) מטעם מחוז אובלה. בשנת 1871 נבחר לנשיא צ'ילה מטעם הברית השמרנית-ליברלית.
אראסוריס סניארטו קידם את תהליך העברת צ'ילה מהרפובליקה השמרנית אל תקופת הרפובליקה הליברלית אשר החל תחת פרס. לפי החקיקה מתקופתו של פרס, היה אראסוריס סניארטו הנשיא הראשון שיכול היה להיבחר לקדנציה אחת בלבד (אלא אם לא רצופה) בת חמש שנים ולא לשתי קדנציות רציפות בנות 10 שנים סך הכול. ממשלתו נאלצה להתמודד עם שורה של בעיות: בתחום הכלכלי, הירידה בכרייה ובייצוא החקלאי; ביחסים בינלאומיים, סכסוכי הגבול עם בוליביה וארגנטינה, שהובילו אותו להקים את משרד יחסי החוץ, ובפוליטיקה הפנימית, את משבר ברית השמרנים-ליברלים בשל כוונותיו לקדם את החילון של הממשל, שהוביל ליציאה של השמרנים מהממשלה ולהקמת הברית הליברלית.
עם זאת, אראסוריס סניארטו הוכיח בשנותיו יכולת להתמודד עם קשיים אלה, לבצע רפורמה בחוקה של 1833 וקידום תשתיות ציבוריות חשובות בתמיכת הממשלה כמו שיפוץ הבירה סנטיאגו דה צ'ילה שהונהגה בידי ביצועו של ראש העיר בנחמין ויקוניה מקנה, הלאמת הרכבת הדרומית וסיום בניית מושב הקונגרס החדש. כיבוש אראוקניה שהונהג בידי ממשל פרס בכדי לספח את פטגוניה בידי צ'ילה נעצר באופן זמני תחת ממשל אראסוריס סניארטו בכדי לחזק את האכיפה של הסמכות השלטונית באזור לאחר הסיפוח הצבאי שלו מידי גורמים שבטיים אינדיאנים מקומיים. היה זה רק לאחר סיום כהונתו של אראסוריס סניארטו כאשר המשיך הכיבוש של החבל הדרומי.
בתום ממשלתו הציגה הברית הליברלית את אניבל פינטו כמועמד לנשיאות, שלא הייתה לו שום בעיה להיבחר בזכות תמיכת הממשלה בשנת 1876. עם סיום כהונתו סיים אראסוריס סניארטו את הקריירה הפוליטית שלו וסיים גם את כהונתו בתור סנאטור. שנה לאחר שעזב את משרת הנשיא בסיום המנדט שלו, ב-20 ביולי 1877, נפטר אראסוריס סניארטו לפתע כתוצאה מהתקף לב בגיל 52. בבחינה היסטורית, הישגו הגדול ביותר של אראסוריס סניארטו עבור צ'ילה נחשב להיות המתה של הברית הליברלית, שהסדירה לחלוטין את תקופת הרפובליקה הליברלית במקום קודמתה השמרנית.
דיוקנו הרשמי של הנשיא פדריקו אראסוריס סניארטו