stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלות בארץ

| --- | --- |
כריכת הספר; עיצוב: תחיה רוזנטל
כריכת הספר; עיצוב: תחיה רוזנטל
 מידע כללי
 מאת:  ישראל ברטל
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  היסטוריה
 הוצאה
 הוצאה:  הספרייה הציונית
 תאריך הוצאה:  1995
 מספר עמודים:  350
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9653426222
 הספרייה הלאומית:  001311650
גלות בארץ, יישוב ארץ-ישראל בטרם ציונות הוא קובץ מאמרים מאת ההיסטוריון הישראלי פרופ' ישראל ברטל. ראה אור בהוצאת "הספרייה הציונית" על-יד ההסתדרות הציונית העולמית בירושלים, בשנת תשנ"ה 1995.
המאמרים, שהתפרסמו בבמות שונות למחקר היסטורי, ונאספו לקובץ, מציעים מבט חדש ושונה על אירועים ותופעות ההיסטוריות בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל, מאמצע המאה ה-18 ועד שלהי המאה ה-19. בתקופה זו חלו תמורות רבות בתרבות המערב, בהגות, בפוליטיקה, בכלכלה ובמדע, ובכלל זאת במצבם של היהודים, כיחידים וכאומה. בקובץ מוצגות מבחר סוגיות הנוגעות לתקופה ושבחזית היסטוריוגרפיה של תולדות היישוב מאז שנות השבעים של המאה ה-20: היחסים בין הספרדים לבין האשכנזים באוכלוסייה היהודית והכללית בארץ ישראל; הקמת הקהילות החדשות ביישובי ארץ ישראל; תרומתו של משה מונטיפיורי לבניי היישוב; מקומם של יהודי היישוב הישן בכינון החברה היישובית הכוללת, ועם ראשית היישוב החדש בעלייה הראשונה, בשלהי המאה ה-19. בנושא האחרון, התגלעה מחלוקת מתמשכת בין המחבר לבין ההיסטוריון ד"ר אריה מורגנשטרן, ועל כן פורסם בספר, בהסכמתו, מחקר מייצג מפרי עטו.
פרקי הספר > „מבוא: גלות בארץ”

בפתח הספר מסביר המחבר את גבולות התקופה שבה נוגע הספר: "התקופה שהם מכסים ראשיתה בעליות לומדי תורת הנסתר ומחשבי קצין אל ארץ נידחת בשולי האימפריה העות'מאנית, וסופה בעליות הלאומיות הראשונות, כשהנוכחות האירופית הולכת וכובשת מקום מכריע במציאות הארץ ובנופה". הוא סוקר את כברת הדרך שעשתה ההיסטוריוגרפיה הישראלית ואת ראשיתו של מחקר ארץ ישראל, שמראשוני החוקרים היהודים שעסקו בו היו תושבי ארץ ישראל, אנשי היישוב הישן, כגון ר' יהוסף שווארץ ואברהם משה לונץ. ברטל טוען כי היישוב היהודי בארץ-ישראל במאה ה-19, היה "כעין מיקרוקוסמוס של הפזורה". היישוב הישן נפלג לעדות מתוחמות, השומרות היטב על מנהגיהן ועל הזיקה והקשר התרבותי עם חברות המוצא שלהן בחוץ לארץ. בתולדות היישוב הטרום-ציוני הוא מוצא שני שלבים עיקריים, הגם שהגבולות ביניהם אינם ברורים בכל מקרה: הראשון, שלב העליות המסורתיות, שמניעי העולים בהן היו כפי המקובל מקדמת דנא, והשני, שלב העליות האורתודוקסיות, שבו נהגו העולים וחברי קהילות היישוב, במיוחד האשכנזים, בהתנהגות חשדנית ומתגוננת כלפי המודרנה, שהושפעה הן מתהליכי המודרנה הכלליים, והן מעמדתן והתנהגותן של קהילות המוצא שלהם באירופה.
פרקי הספר > „עליית ר' אלעזר מאמסטרדם לארץ-ישראל בשנת תק"א (1740)”

הפרק הוא חיבור היסטוריוגרפי וחיבור על הדרכים לכתיבת היסטוריוגרפיה. הדמות ההיסטורית העומדת במרכזו הוא ר' אלעזר מאמסטרדם; סיפורים עליו ועל עלייתו של ר' אלעזר לארץ ישראל, הובאו בספר שבחי הבעש"ט בנוסחיו השונים. הוא נולד ככל הנראה בקרקוב לאמו ולאביו שמואל לנדאו (מרגליות), בשנת 1665. נעשה תלמיד חכם וכיהן ברבנות קהילות טרנוב, ראקוב, ברודי ואמסטרדם. חיבר פירוש על המשנה בשם "מעשה רוקח". בי' בסיוון ת"ק (1740), עזב את כהונת הרבנות, ויצא לארץ ישראל; הגיע לצפת בחול המועד סוכות תק"א (1740), ונפטר כשנה לאחר עלייתו. במקורות נאמר, כי באחרית ימיו הסתכסך עם האשכנזים בצפת על משמעותו של ספר "חמדת ימים", שנחשד כחיבור שבתאי. מסיפור תולדותיו, כפי שמצטייר מהמקורות השונים והמגוונים, ניתן ללמוד על קיימותו של "קשר ימי תדיר ורצוף בין נמל מארסיי לחופי סוריה וארץ-ישראל"; אזכורו בספר "שבחי הבעש"ט" שימר "ידיעות היסטוריות, שמות ותאריכים", והדגמה למידע ההיסטורי הרב הגלום בו.
פרקי הספר > „יהודי מזרח-אירופה וארץ-ישראל (1881-1777) העליות ומבנה היישוב האשכנזי”

בפרק זה מציג המחבר הסבר לתהליכי הכינון של החברה היישובית האשכנזית במאה ה-18 וה-19, ומציע מיפוי הקבוצות השונות והמגוונות שבה. לשיטתו, "שלושה טיפוסי עולים ממזרח אירופה עיצבו את היישוב ה"אשכנזי" (שהיה בחלקו הגדול מזרח-אירופי) בארץ-ישראל". בהם, העולים בעליות החסידיות, במפנה המאה ה-19; "טיפוס של עלייה מאורגנת סביב מוטיבציה אידאולוגית", כגון עליית תלמידי הגר"א בשנת תקס"ח 1808; ו"הגירת מצוקה", כגון עולים ממזרח אירופה שנמלטו מרוסיה הצארית והאימפריה האוסטרו-הונגרית בשל רדיפות או תמורות בשלטון ובחקיקה שהשלכותיהן היו החמרת תנאי הכלכלה והמחייה שלהם. על פי ברטל, הקהילה היישובית הישנה צמחה סביב גרעיני קהילות העולים המאורגנות, כאשר שוליה והתוונותה הלכו והתרחבו עד מלחמת העולם הראשונה, שסימנה סיום תקופה, סיום שאחד מביטוייו היה פירוקה של חברה זו.
פרקי הספר > „"היישוב הישן" בארץ ישראל (1914-1777)”

בפרק זה סוקר המחבר את הרכבה החברה היישובית והשינויים האופייניים שחלו בו מאז עליית החסידים בתקל"ז (1877) ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בקיץ 1914. לכאורה הוא ניצב "בשולי התהליכים ההיסטוריים המרכזים" של התקופה. בשלהי המאה ה-18 הוא מנה כששת אלפים נפש, וכלל את צאצאי היישוב היהודי שישבו בארץ במאות הקודמות (מיעוט), בני קהילות היהודים במזרח התיכון: עיראק, פרס, סוריה לבנון, האימפריה העות'מאנית וצפון אפריקה, שעלו אליה טיפין טיפין, בני הקהילות הספרדיות שבאימפריה העות'מאנית ומחוצה לה (הרוב), ומיעוט קטן אשכנזי. ראשיתן של הקהילות האשכנזיות המאורגנות: חסידים ומתנגדים, אירעה בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-18; ובראשית שנות השמונים של המאה ה-19, עת החלה העלייה הראשונה, הוא מנה כ-26,000 נפש, וחלקם של האשכנזים בו גדל.
מפנה נוסף בחיי החברה היהודית התחולל בשנות השלושים של המאה ה-19, כאשר נכבשה הארץ על ידי צבאות שליט מצרים, מוחמד עלי, אשר ביכר שיתוף פעולה מוגבר עם המעצמות האירופאיות; ומאז זכתה ארץ ישראל לתשומת לב פוליטית בינלאומית, שכללה גם תוכניות להושבה מאורגנת ומוכרת של יהודים בה. בשנות השישים והשבעים של המאה ה-19, הסתמנה התרחבותו של היישוב, כאשר נוסדו מוסדות חינוך, בריאות וחסד חדשים, והחלה היציאה מהחומות אל השכונות החדשות ממערב לעיר העתיקה; ובמקביל, התגברה הביקורת על אופני הכלכלה והפרנסה של היישוב, שהושתתו במידה רבה על "החלוקה". ברטל טוען, כי החברה היישובית "הישנה" (דימויה שהתקבע), הייתה ברובה, חברה חדשה, אשר התרחבותה נשענה בעיקר על תנועת העלייה המתמדת לארץ (ותרומתו של הריבוי הטבעי הייתה משנית). אולם "החדש" שהביאו עמהם רבים מהעולים שלאחר 1881, היה לא רק חברה מתיישבת בארץ, אלא גם מסכת רעיונות חדשנית מודרנית, שכללה אידאולוגיות עדכניות, כגון מהפכנות רדיקלית, לאומיות וחילון. על כן, לנוכח המגמות שסימנו אנשי "העלייה הראשונה", הגיב חלק ממנה בהסתגרות מוגברת וחלק אחר בפתיחות ובשיתוף פעולה.
„הפקידים והאמרכלים ואיגרותיהם קווים לחקר הארגון והמקורות”
„"יישוב ישן" ו"יישוב חדש" - הדימוי והמציאות”
„שתי איגרות מיהודי הגליל לסר משה מונטיפיורי בענייני חקלאות - תר"ט (1849)”
„"תוכניות ההתיישבות" מימי מסעו השני של מונטיפיורי לארץ-ישראל (1839)”
„פתח-תקוה - בין שורשים רעיוניים לנסיבות הזמן”
„לראשית הקהילה האשכנזית ביפו במאה הי"ט”
„בירורים בשולי תזכיר כולל-הספרדים בירושלים משנת תרט"ו”
„משה מונטיפיורי וארץ-ישראל”
„לאומי שהקדים או שתדלן שנתאחר? קווים לפעולתו של משה מונטיפיורי”
„ציפיות משיחיות ומקומן במציאות ההיסטורית”
„משיחיות והיסטוריוגרפיה”
„על ביקורת המשיחיות במאה הי"ט ”(מאת אריה מורגנשטרן)
„משיחיות והיסטוריוגרפיה - תגובה”
„היציאה מן החומות - התפשטות הישן או ראשית החדש?”
אחרית דבר
לקריאה נוספת

אברהם משה לונץ, מבוא, ירושלים, א, וויען תרמ"ב-1982.
ל"א פרנקל, ירושלימה, (תרגום: מ' שטרן), וינה תרי"ט-1859.
זאב וילנאי, אגדות ארץ ישראל, ירושלים תשמ"ד-1984.
בן-ציון גת, הישוב היהודי בארץ ישראל בשנות הת"ר-התרמ"א (1881-1840), ירושלים תשל"ג-1973.
בן-ציון דינור, ראשיתה של החסידות ויסודותיה הסוציאלים והמשיחיים, במפנה הדורות, ירושלים תשט"ו-1955.
ישראל הלפרין, העליות הראשונות של החסידים לארץ-ישראל, ירושלים ותל אביב תש"ז-1947.
אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, תל אביב תש"ג-1943.
מרדכי אליאב, ארץ-ישראל ויישובה במאה הי"ט, ירושלים תשל"ח-1978.
הערות שוליים

↑  פתח דבר, עמ' 10.
↑  עמ' 32.
↑  עמ' 42.
↑  עמ' 42.
↑  עמ' 50.
אברהם משה לונץ
מפה מצוירת של ארץ ישראל, מעשה ידי ר' חיים סלומון, 1875
גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס

גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס (Gnaeus Cornelius Scipio Calvus)  היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית השנייה ולפניה. נהרג בקרב באיטיס בשנת 211 לפנה"ס.
ביוגרפיה

ב-222 לפנה"ס נבחר לקונסול, ויחד עם עמיתו מרקוס קלאודיוס מרקלוס נלחם בשבטי הגאלים האינסוברים. כשפרצה המלחמה הפונית השנייה, ב-218 לפנה"ס, שירת כלגאטוס תחת פיקוד אחיו פובליוס קורנליוס סקיפיו, ונשלח לעמוד בראש חילות רומא בהיספניה (ספרד), שהייתה בסיס היציאה והכוח של חניבעל. משימתו הייתה למנוע מן הקרתגים לסייע לחניבעל הנלחם באיטליה בחיילים ובאספקה. ב-218 לפנה"ס ניצח את צבא הקרתגים בקרב קיסה, השתלט על ערי החוף שמצפון לנהר היברוס, והצליח להעביר לצדה של רומא רבים משבטי האיברים, חלקם בכוח ואחרים בבריתות שלום. שנה אחר, ב-217 לפנה"ס, הכה את ציים המלחמתי בקרב היברוס, וב-215 לפנה"ס ניצח יחד עם אחיו את צבא עזרובעל בקרב דרטוסה. בשנים הבאות הרחיב עם אחיו את כיבושיו דרומה מן הנהר היברוס, אך ב-211 לפנה"ס, לאחר שמונה שנות לחימה בהיספניה, נוצח ונהרג בקרב באיטיס. אחיו נהרג באותו קרב זמן קצר לפניו.
פירוש ה-cognomen שלו, קאלבוס, הוא "קירח". אביו, לוקיוס קורנליוס סקיפיו, היה קונסול בשנת 259 לפנה"ס. בנו, פובליוס קורנליוס סקיפיו נאסיקה, היה קונסול בשנת 191 לפנה"ס.
לקריאה נוספת

s.v. "Scipio" (10) in: Smith, W. (editor), Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1867. Digitized copy in: Perseus.
דולפינן מצוי

| דולפינן מצוי |
| --- | --- |
  השוואה בין גודלו של דולפינן לגודלו של אדם ממוצע
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: לווייתני שיניים
משפחה:: דולפיניים
סוג:: דולפינן
מין:: דולפינן מצוי
שם מדעי
 Tursiops truncatus ‏מונטגיו, 1821
תחום תפוצה


דולפינן שוחה
דולפינן קופץ
דולפינן בהופעה בפארק המים "לורו פרקה", ספרד
דולפינים קופצים בהופעה ב"לורו פרקו", ספרד
זוג דולפינים בשבי
זוג דולפינים באיים ליד ווילס
דולפיננים במלדיביים.
דולפינן בריף הדולפינים באילת
נקבת דולפינן ובנה השוחים לכיוון קרקעית המים
דולפינן מצוי או דולפינן ים תיכוני (שם מדעי: Tursiops truncatus) הוא מין של דולפינן גדול והוא המין המוכר ביותר מבין מיני הדולפינים.
מאפיינים פיזיים

הדולפיננים הם יונקים ימיים אפורים, כאשר צבעו של חלקם העליון כהה יותר מצבעו של חלקם התחתון. לסתותיהם מוארכות, ויחד הן יוצרות את החרטום של הדולפינן. אפם של הדולפיננים הוא למעשה חור הנשיפה שנמצא במעלה ראשם. את מחיצת אפם ניתן לראות כאשר חור הנשיפה פתוח.
אורכם של דולפיננים בוגרים נע בין שניים לארבעה מטרים, ומשקלם נע בין 150 ל-650 קילוגרמים. עם זאת, במרבית חלקי העולם אורכם של הדולפיננים הוא שני מטרים וחצי ומשקלם בין 200 ל-300 ק"ג, כאשר הזכרים ארוכים במעט מן הנקבות, אך כבדים מהן בצורה משמעותית. גודלם של הדולפיננים משתנה באופן משמעותי בהתאם לבתי הגידול בו הם חיים. מרבית המחקרים בתחום זה נעשו בצפון האוקיינוס האטלנטי, שם חוקרים זיהו שני אקוטיפים. הדולפיננים האלו, שחיים במים חמים ורדודים יחסית, נוטים להיות בעלי גוף קטן יותר מאשר קרוביהם החיים במים קרים יותר. הסנפירים האחוריים והגביים של הדולפיננים מורכבים מרקמות חיבור, והם אינם מכילים עצמות או שרירים. הם מתקדמים במים על ידי הנעת הסנפיר האחורי מעלה ומטה. הסנפירים הצדיים משמשים להיגוי ולקביעת כיוון התנועה; הם מכילים עצמות שהן בבירור הומולוגיות לרגליים הקדמיות של יונקים יבשתיים (מהם התפתחו הלווייתנאים לפני 50 מיליוני שנים לערך).
התנהגות

המהירות הטיפוסית של הדולפיננים היא בין 5 ל-11 קמ"ש, אולם הם מסוגלים להגיע למהירות מרבית של 35 קמ"ש למרחקים קצרים. הם מגיחים מהמים בכל 5 עד 8 דקות על מנת לנשום דרך חור הנשיפה שלהם. עם זאת, ברוב הזמן הם נושמים לעיתים תכופות יותר, בתכיפות של מספר פעמים בדקה. שנת הדולפיננים היא קלה למדי; כמה מדענים העלו סברה כי הדולפיננים, כמו מרבית הדולפינים, מתפקדים כך ששני חצאי המוח עוברים למצב שינה בנפרד - כאשר הפעילות של חצי אחד יורדת ל"מצב שינה", החצי השני נותר ער וכך הלאה לסירוגין. כמו כן, הוצע כי הדולפיננים ישנים שינה זעירה למשך זמנים קצרים.
הדולפיננים חיים לרוב בקבוצות הנקראות "להקות", שלרוב מכילות עד תריסר פרטים. כמו כן, ייתכן כי מספר להקות יצטרפו אחת לשנייה, ויצרו קבוצות גדולות יותר המונות מאה פרטים ויותר. להקה טיפוסית מורכבת מקבוצת נקבות והוולדות שלהן. הזכרים חיים בדרך-כלל בגפם או בקבוצות של שניים עד שלושה פרטים, ומצטרפים ללהקות למשכי זמן קצרים.
הדולפינן ידוע באופיו הידידותי וסקרנותו כלפי בני-אדם הנמצאים במים או לידם. מדי פעם קורים מקרים בהם דולפיננים הצילו צוללים פגועים על ידי העלאתם לפני המים. מעשים מסוג זה הביאו לכך שהם קיבלו את הכינוי "החבר הטוב ביותר של האדם בים".
הדולפיננים הם טורפים. לעיתים הם מגלים התנהגות תוקפנית, שכוללת לחימה בין זכרים על מעמד ועל נקבות. תוחלת חייהם של הדולפיננים עומדת על בין 20 ל-35 שנים.
תזונה

תזונתם של הדולפיננים מורכבת בעיקר מדגים קטנים, אולם לעיתים הם גם אוכלים דיונונים, סרטנים תמנונים וחיות דומות אחרות. צורתם של שיניהם היא דמוית חרוט, והיא נועדה לתפוס, אך לא ללעוס, את הטרף. כאשר הם מוצאים להקה של דגים, הם משתפים פעולה על-מנת להצמיד את הדגים אחד לשני, ועל ידי כך להגדיל את כמות הטרף. בצד הציד המשותף, הם גם מחפשים דגים בגפם. לעיתים, על מנת להקל על מלאכת הטרף, הדולפיננים יהממו את הדגים באמצעות מכת סנפיר אחורי.
חושים ותקשורת

על מנת למצוא מזון, הדולפיננים נעזרים בצורה של תהודה הדומה לסונאר: הם מאתרים עצמים על ידי הפקת קולות והאזנה להד שלהם. זרם הנקישות רחב התדרים נפלט בצורת קרן מרוכזת לכיוון בעל-החיים. לדולפיננים יש שני פתחי אוזניים קטנים ליד העיניים, אולם מרבית גלי הקול נקלטים על ידי הדולפיננים דרך הלסת התחתונה. כאשר העצם מתקרב, עוצמת ההד הולכת וגוברת, והדולפינן מגיב לשינוי זה בהנמכת עוצמת הנקישות המופקות. כאשר הדולפינן מגיע למטרה שלו, מרווח הזמן בין נקישה לנקישה קטן גם הוא, שכן כל נקישה מופקת כאשר ההד של הנקישה הקודמת נקלט על ידי הדולפינן. בעקבות מחקר שערכו Pack & Herman, נטען כי הדולפיננים מקבלים מידע גם על צורת הגוף לקראתו הם נעים, ולא רק בנוגע למרחקו מהם. כלומר, כי הדולפיננים יוצרים "תמונת הד" של גוף המטרה שלהם.
חוש הראייה של הדולפיננים חד גם הוא. עיניהם ממוקמות בצידי הראש, והן בעלות שכבה מחזירת אור (נקראת בלטינית: Tapetum lucidum) המסייעת להם בתנאי אור עמום. האישון שלהם מעוצב בצורת פרסה והוא בעל שני סדקים, ובכך הוא מאפשר להם לראות היטב הן באוויר והן במים, על אף ההבדלים בין הצפיפויות של התווכים. מתחת לפני המים, עדשת העין משמשת לריכוז האור, בעוד שבאוויר האור הבהיר במיוחד משמש לכיווץ האישון, מה שמביא לתמונה ברורה וחדה העוברת דרך סדק קטן.
בניגוד לחושים אלו, חוש הריח של הדולפיננים חלש למדי. עובדה זו הגיונית למדי, בשל כך שחור הנשיפה שלהם, המקבילה שלהם לאף של האדם, סגור כאשר הדולפינן נמצא בתוך המים, ונפתח באופן רצוני רק כאשר הדולפינן יוצא מהמים על-מנת לנשום. בנוסף, אין לדולפיננים עצבים מיוחדים הקשורים בחוש הריח, כמו גם חלק מיוחד במוח לקליטת מידע זה. חוש הטעם שלהם לא נחקר רבות, אולם הם הציגו יכולת להבחין בין טעם מלוח, מתוק, מר וחמוץ. זאת ועוד, דולפיננים בשבי פיתחו העדפות לגבי סוג הדגים שהם מעדיפים, אף על פי שלא ודאי כי הם מעדיפים סוג מסוים של דגים על סמך הטעם שלהם.
הדולפיננים מתקשרים אחד עם השני באמצעות השמעת ציוצים, שריקות ושפת גוף. דוגמאות לשפת הגוף של הדולפיננים כוללות קפיצה מהמים, סגירת לסתותיהם תוך כדי השמעת נקישה, הכאת זנבותיהם על הקרקע ואפילו נגיחות קלות עם ראשם. כל תנועות הגוף הללו הם אמצעי של הדולפיננים להעביר מסרים. מסרים אלו כוללים מעקב אחר מיקומם של הדולפיננים האחרים בקבוצה, אזהרת חברי הקבוצה על סכנה אפשרית או דיווח על מזון אפשרי וסמוך. הדולפיננים מפיקים את מגוון הקולות שלהם בעזרת שימוש בשישה שקי אוויר המצויים לצד חור הנשיפה שלהם. אין להם מיתרי קול. לכל פרט יש אפנון תדר (Frequency Modulation) ייחודי המהווה מעין חתימה "קולית", המסייעת בזיהוי הדולפינן.
במחקר של מין זה נמצא כי לאמהות שפה קולית ייחודית בה הן מתקשרות עם גוריהן: התדירות המקסימלית של שריקותיהן גבוהה יותר בנוכחות הגורים. זה מאפשר להם לחבור זה לזה במהירות בסביבה שבה היכולת להשתמש בראיה היא מעטה. להערכת החוקרת, שינוי זה הוא ייחודי לאמהות, כי האבות אינם משתתפים בגידול הצאצאים.
אינטליגנציה

מבחינת היחס בין גודל המח למסת הגוף ממוקם הדולפין בין קופי האדם לאדם עצמו והדבר מתבטא בשורה של יכולות למידה והבנה. המח הגדול של קופים ודולפינים מקורו באבולוציה מתכנסת ולדולפין מבנה מח שונה ופשוט משל קופי האדם - קליפת מח דקה יותר הבנויה מפחות שכבות ואין מקבילות אצל הדולפין למבנים בקליפת המח של פרימטים המיוחסות ליכולות קוגניטיביות "גבוהות". עם זאת שטח קליפת המח גדול אף משל האדם. התזונה העשירה של הדולפין המאפשרת "בזבוז" אנרגיה של בניית מח גדול, הצורך בניתוח של אותות צליל מורכבים ומבנה האגן שמקל על לידת ולד בעל ראש גדול הן בין הסיבות האפשריות להתפתחות המח הגדול אצל הדולפינן. חוקרים אחרים מדגישים את הצורך של הדולפין ביצירת מבנים חברתיים מורכבים: בניה ופירוק של "קואליציות" בין להקות כגורם דומיננטי בהתפתחות האינטליגנציה. הדולפין בדומה לבני אדם ושימפנזים מסוגל לזהות עצמו בראי. דולפינים מסוגלים להבין מבנה דקדוקי של משפטים: דולפין שאומן לבצע מטלה כמו "הבא את הכדור אל הגלשן" יבין את המשפט "הבא את הגלשן אל הכדור" גם אם לא נתבקש לעשות זאת בעבר. דולפין מסוגל למיין אובייקטים לקטגוריות מורכבות ולבצע מטלה כמו "הבא עצמים מלאכותיים הגדולים מקופסת עוגיות". אחד המחקרים מצא כי דולפין מסוגל להבין את הקונספט המתמטי "קטן מ" כלומר למקם כמות על ציר המספרים. דולפין שאומן לבחור בין לוחות שהוצגו לפניו את הלוח בעל המספר הקטן ביותר של נקודות (לבחור את המספר הנמוך מהזוגות: 2 ו- 6, 1 ו- 3, 3 ו- 7) הצליח, בלי "ניסוי וטעייה", לבחור נכון את המספר הנמוך בכל צירוף שבין 1 ו- 8. הנקודות שהוצגו היו בגדלים שונים כך שההבדל אותו זיהה הדולפין לא היה של גודל השטח הלבן על הלוח. שעור ההצלחה של הדולפין ירד ככל שההבדל היחסי במספר הנקודות היה קטן יותר בהתאם לחוק ובר-פכנר.
מיניות ורבייה

לזכר יש שני חורים בתחתית גופו; האחד מכסה על הפין והאחד את פי הטבעת. לנקבה יש רק חור גניטלי אחד, שמכסה על הן על הנרתיק והן על פי הטבעת. בכל צד של חור זה קיים סדק בלוטות חלב אחד.
התנהגויות אופייניות לחיזור של הזכר מגוונות, וכוללות מגוון נגיעות ונקישות. לפני ההזדווגות יש משחק מקדים ממושך; אחרי כן הזכר והנקבה מסתדרים בתנוחה של בטן מוצמדת לבטן. הפין מזדקף, יוצא מחורו, ומוחדר לנרתיק. משך ההזדווגות נע בין 10 ל-30 שניות, אולם הצמד חוזר עליו מספר פעמים, כאשר בין חזרה לחזרה מפרידות מספר דקות הפסקה.
תקופת ההריון היא בת 12 חודשים. הוולד נולד במים רדודים. בכל לידה הנקבה ממליטה דולפינן אחד, שאורכו מיד לאחר הלידה הוא מטר אחד בממוצע. הוולד יונק מאמו במשך 12 עד 18 חודשים. הוא חי קרוב לאמו במשך שש שנים, בעוד הזכרים אינם מעורבים בגידול צאצאיהם. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 5 עד 12, והזכרים מאוחר יותר - בגילאים 10 עד 12.
התנהגות ביסקסואלית נפוצה בקרב שני המינים, הן בטבע והן בשבי.
טורפים טבעיים

הטורפים הטבעיים של הדולפיננים הם כרישים גדולים, כמו הכריש הטיגריסי, הכריש העפרורי והכריש השורי. כמו כן, חלק מלווייתני הקטלן עלולים לטרוף דולפיננים, אולם הם עושים זאת רק לעיתים רחוקות. עם זאת, הדולפינן אינו חסר אונים כנגד טורפים אלו, וידוע על מקרים בהם הוא נאבק בהם. הדולפיננים חיים בלהקות המספקות הגנה מפני הטורפים. הם עשויים להשתמש בטכניקות מורכבות על מנת לחמוק מטורפיהם, והם אף עשויים להכות את המאיימים עליהם עד מוות. הדולפיננים אף יעזרו לחבריהם הפצועים, בכך שיסייעו להם להישאר מעל פני המים לנשימה.
הדולפינן בישראל

הדולפינן המצוי הוא הדולפין הנפוץ ביותר מעל מדף היבשת שלאורך חוף הים התיכון בישראל ברצועת רוחב של עד כ-10 ק"מ מהחוף ובעומקי מים של עד 200 מ'. אוכלוסיית דולפין זה יציבה בגודלה (הגודל מוערך בכ-300–400 פרטים) ונאמנה לאזור המחיה לאורך כל השנה. קטגוריית הסיכון של המין דולפינן מצוי היא LC (ללא חשש), אך תת-האוכלוסייה הים-תיכונית מוגדרת כ-VU (פגיעה).
הדולפינן בישראל > גורמי סיכון עיקריים

הגורמים המסכנים את אוכלוסיית הדולפינן המצוי בישראל הם:
לכידה בשוגג בציוד דיג, בעיקר ברשתות המכמורתנים, הוא הסיכון העיקרי.
זיהום כימי ופסולת מוצקה (בליעה).
הרס מארג המזון הקרקעי על ידי ספינות המכמורת, הגורפות את קרקעית הים.
הדולפינן המצוי בחוף הישראלי מדגים קשר הדוק עם צי ספינות המכמורת, כאשר פרטים נצפים תדיר כשהם עוקבים אחרי הספינות וצוללים לכיוון פי הרשת בעת גרירתה. שלושים אחוז מהתמותה השנתית הממוצעת היא תוצאה של לכידה מוכחת או חשודה (גווייה מוחפת עם קיבה מלאה בדגים). זוהי רמת תמותה הרבה מעבר ליכולת הנשיאה של האוכלוסייה (השלמה על ידי קצב ילודה טבעי) ויציבותה של האחרונה מחייבת גיוס פרטים מבחוץ. בהתחשב בעובדה שמאמץ הדייג של שכנותינו מדרום ומצפון אינו מבוטל, ניתן לצפות שבהיעדר מהלכים להפחתת הלכידה המגמה העתידית הצפויה היא דלדול.
הדולפינן בישראל > בידוד תת-אוכלוסיות

מחקרים ראשוניים מעידים כי תת-האוכלוסייה הישראלית שונה גנטית ומורפומטרית מזאת של מערב הים התיכון ועל כן יש להתייחס אליה בינתיים כיחידה שימורית נפרדת.
הדולפינן והאדם

דולפינים בטבע יוזמים לפעמים מפגשים עם בני אדם ואפילו משתפים עימם פעולה. ההיסטוריון הרומי פליניוס תיאר ציד דגי מולית (ברבוניה) בסיוע דולפינים לחופי מערב הים התיכון. תיאורים מפורטים של עדי ראייה מדווחים על טכניקת דיג כזו אצל ילידי אוסטרליה בתחילת המאה ה-19. כשהבחינו בלהקות דגים בקרבת החוף היו הדייגים מסמנים לדולפינים באמצעות התזת מים בחניתות ואז היו הדולפינים מבריחים את הדגים לעבר הדייגים שהיו ממתינים להם כשהם אוחזים ברשתות. הדולפינים היו מקבלים חלק מהשלל מהדייגים. כיום "תיירות הדולפינים" היא ענף כלכלי מתפתח ולמרבה ההפתעה נראה שהדולפינים בטבע משתפים פעולה עם התיירים.
בדומה למנעלניים, שאף הם טורפי דגים, ניחן הדולפינן בהבעת פנים מחויכת בעיני המתבונן האנושי. יחד עם עיניו הגדולות, מבטו הממוקד ופניו החלקות, שהן תכונות האופייניות לילדים, מעורר מראה הדולפינן חיבה רגשית בבני אדם. חיבה זו עשויה לעמוד מאחורי ההאנשה שעברו הדולפיננים בשורה ארוכה של סרטים וספרים, בהם היו שלום ותודה על הדגים.
בכתבי היוונים תוארו מקרים בהם הצילו מיני הדולפינן את האדם מטביעה ומתקיפות כרישים. מקרה כעין זה תועד בנובמבר 2004 בניו זילנד. במהלך התקרית, עמלץ לבן התקרב לעבר שלושה מצילים ששחו במרחק מה מהחוף. קבוצה של דולפיננים הקיפה את המצילים במעגל צפוף במשך ארבעים דקות, ליוו את המצילים ומנעו מהכריש לתקוף אותם.
הדולפינן נמצא בשבי האדם למטרות בידור מאז 1949, במופעי להטטנות וראווה, בשחייה ובצלילה ובמשחק משותפים. הם מציגים יכולת למידת פעולות אקרובטיות, איתור חפצים מוסתרים ומשחק בכדור. 
 בנוסף, הסוג משמש לצורכי מחקר פיזיולוגיים וסוציולוגיים על בני הסדרה כולה, בגלל נגישות החוקרים אליו במתקנים השונים.
דייגים פוגעים בדולפינן, במחשבה שהוא מתחרה איתם בשלל הדגה. יש שעדיין סוחרים בבשרו למטרות מאכל, בשומן הגוף משתמשים כשמן לטיגון ולאפייה, חלקים אחרים משמשים כחומרי דישון וכשמנים בתעשייה.
בארצות הברית, מוגנים המינים בסוג החל משנת 1972 כ"חוק ההגנה על יונקים ימיים". אישורי סחר בהם, למטרות שהוזכרו לעיל, דורשים אישור מיוחד ממחלקת המסחר של ארצות הברית.
דיה כפולת שן

| דיה כפולת שן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: דיות
סוג:: דיה כפולת שן
מינים
 Harpagus bidentatus  Harpagus diodon
שם מדעי
 Harpagus ‏ויגורס, 1824

דיה כפולת שן (שם מדעי: Harpagus) הוא סוג של עופות דורסים ממשפחת הנציים הקרובים לדיה. סוג זה קרוי ע"ש המצביא הקדום הרפגוס.
עופות אלה קטנים יחסית למשפחתם ואורכם 30–35 ס"מ בממוצע. הם בעלי נוצות כתומות עם כנפיים וזנב אפורים-כהים והראש והצוואר כהים. המקור שחור והעיניים צהובות וגדולות. הזנבות מפוצלים והכנפיים רחבות.
שני המינים בעלי מקור כהה עם קצה עליון מעוקל כפול המזכיר שן ומסייע לקריעת טרפם.
הם חיים ברחבי יערות אמריקה הדרומית וצפונה עד למקסיקו ומעופפים מעל היער בחיפוש טרף קטן כמו לטאות או חרקים.
מינים

Harpagus bidentatus
Harpagus diodon
דוני מונטל

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1987 (בן 36) וילנה, ברה"מ 
 שם לידה:  Donatas Montvydas 
 מקום הקמה:  וילנה 
 מוקד פעילות:  ליטא 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 www.donatasmontvydas.lt
 פרופיל ב-IMDb
 
דוני מונטל (בליטאית: Donny Montell; נולד ב-22 באוקטובר 1987) הוא מוזיקאי ליטאי.
ביוגרפיה

מונטל נולד בוילנה כ"דונטאס מונטווידאס", אמו הייתה מתעמלת ואביו היה מתופף בלהקת ההארד רוק "Plackartas", מגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה ולמד בבית ספר מוזיקלי.
הוא הופיע לראשונה על הבמה בהיותו בן שש כשהמורה שלו למוזיקה שלחה אותו להשתתף בתחרות לזמרים צעירים בשם “Dainų dainelė” (שיר השירים).
ב-2009 הופיע ביחד עם התזמורת הסימפונית של ליטא.
ב-2010 לקח חלק ב-"Šok su manimi", המקבילה הליטאית של רוקדים עם כוכבים.
ב-2013 יצא אלבומו הראשון "Norim Dar".
בנוסף למוזיקה הוא למד תקופה הנדסת הסביבה ב"האוניברסיטה הטכנית של וילנה גדימנס" (Viļņas Ģedimina tehniskā universitāte).
אירוויזיון

ב-2009 השתתף לראשונה בתחרות המוזיקה הליטאית המכתירה את הנציג של ליטא באירוויזיון, עם שירו "From The Distance" הוא היה במקום השני.
ב-2010 ו-2011 השתתף פעמיים נוספות בתחרות המקדימה של ליטא באירוויזיון.
ב-2012 זכה לראשונה לייצג את ליטא בתחרות, עם השיר "Love Is Blind" הוא עלה על בימת האירוויזיון כשעניו מכוסות בכיסוי לעניים, הוא עלה לגמר ודורג לבסוף במקום ה-12.
באירוויזיון 2016 הוא ייצג את ליטא פעם נוספת עם שיר הפופ רוק "I've Been Waiting for This Night", בסיום ההצבעה הוא היה במקום ה-9 מתוך 42 שירים בתחרות.
ד'תקפ"ד

ד'תקפ"ד (4584)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-10 בספטמבר 823 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 28 באוגוסט 824. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
נפטרו

רב אחונאי, חסיד גדול ומלומד בניסים ואליהו היה נראה לפעמים בישיבתו
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
הערות שוליים

↑  רבי גדליה אבן יחיא, שלשלת הקבלה, באתר היברובוקס
היסטוריה של עם ישראל