stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי-ז'ורז' טן
פעילות נגד הומופוביה

ב-1997 היה לואי-ז'ורז' טן בין מייסדי "HomoNormaliTé", ארגון להט"ב של סטודנטים ובוגרי האקול נורמל סופרייר, וב-2004 ייסד את "An Nou Allé", ארגון ארצי של להט"ב שחורים בצרפת.
פרסומו העולמי החל בשנת 2003 כאשר ערך והוציא לאור את "מילון ההומופוביה" (Dictionnaire de l'Homophobie), ספר אנציקלופדי שבכתיבתו השתתפו 75 כותבים, ובו מעל 160 ערכים העוסקים בתאוריות שונות מתחומי התאולוגיה, ביולוגיה, פסיכואנליזה ואנתרופולוגיה, במצב החוקי בנושא להט"ב במדינות שונות בעולם, באישים שביטאו הומופוביה, ובקורבנותיה.
ב-2005 יזם טן את היום הבינלאומי נגד הומופוביה (הבנ"ה), אשר מצוין מאז מדי שנה ב-17 במאי בלמעלה מחמישים מדינות. טן מכהן כנשיא הוועד המארגן של יום הבנ"ה, ומתוקף כך ממשיך ליזום פעילויות נגד גילויי הומופביה ברחבי העולם.
ביום הבנ"ה ב-2006 פתח בקמפיין בינלאומי לקריאה לביטול המעמד הלא-חוקי של הומוסקסואליות. על המסמך שבבסיס הקמפיין חתמו כמה מזוכי פרס נובל (דזמונד טוטו, אמרטיה סן, אלפרידה ילינק, דריו פו וז'וזה סאראמאגו) ואישים מפורסמים נוספים מתחומי האמנות, האקדמיה והפוליטיקה. ב-18 בדצמבר 2008 הביא הקמפיין להעלאת הנושא לדיון במליאת העצרת הכללית של האומות המאוחדות בדבר הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית.
בראיון בדצמבר 2009 סיפר כי בכוונת הוועד המארגן של היום הבינלאומי נגד הומופוביה להקדיש את פעילותו בשנים 2010 ו-2011 לנושא דתות והומופוביה: ”אנחנו רוצים לשאול מנהיגי דת לא מה הם חושבים על הומוסקסואליות וטרנסג'נדריות (יש לנו כבר מושג על זה), אלא מה הם חושבים על הומופוביה וטרנספוביה... כאשר מתרחשת אלימות פיזית בשם האל, האם הם תומכים בה או מגנים אותה?”
ב-2011 הגישה קבוצת פעילי זכויות אדם את מועמדותו לפרס נובל לשלום. בראיון עמו בעקבות זאת אמר כי הוא מודע ליוזמה, אולם הוא עסוק בהמשך המאבק לביטול המעמד הלא-חוקי של הומוסקסואליות במדינות רבות.
ב-2012 פנה לנשיא צרפת פרנסואה הולנד, בבקשה שצרפת תיזום הצעת החלטה באו"ם, שתאסור חקיקה נגד הומוסקסואליות. משפנייתו לא נענתה, פתח בשביתת רעב שנמשכה בשלושה שבועות, והפסיק אותה רק לאחר שאושפז במצב קשה, אולם הבטיח להמשיך לפעול למען החלטה כזו, משום שלדבריו "אזרחים של יותר מ-70 מדינות לא יכולים לחכות".
חקר ההטרוסקסואליות

ב-2008 יצא לאור ספרו "המצאת התרבות ההטרוסקסואלית" (L'Invention de la Culture Hétérosexuelle), הראשון מתוך טרילוגיה מתוכננת בנושא ההיסטוריה של ההטרוסקסואליות, בהוצאת אוטרמון. טן מבחין בין הטרוסקסואליות כפרקטיקה מינית לבין תרבות הטרוסקסואלית. באמצעות ניתוח של יצירות ספרות בעולם המערבי החל מימי הביניים, הוא קורא תיגר על ההנחה כי ההטרוסקסואליות הייתה ומתמיד בבסיס המבנה החברתי. לטענתו, ההתייחסות לאהבה, נישואין ומין בין גבר לאישה כערך עליון החלה להופיע בספרות רק במאה ה-12, והפכה דומיננטית רק במאה ה-16. בעוד שנישואין היו "שימושיים" למטרות רבייה, דיכוי נשים ושיפור מעמד כלכלי ופוליטי, נודע ערך רב יותר לערכים אחרים של אהבה, חברות ומיניות: תרבות "הומוסוציאלית" המושתתת על רעות ואהבה גברית בחברת האבירים; אהבת האל בדרך של פרישות, בעידוד הכנסייה הקתולית; ורפואת ימי הביניים שראתה באהבה מחלה.
במשך כמה חודשים, בשנים 2008–2009, כתב טן בלוג באתר האינטרנט של העיתון הצרפתי "ליברסיון", בשם L'Observatoire de l'hétérosexualité ("תצפית על ההטרוסקסואליות"), בו עסק בהיבטים שונים של התרבות ההטרוסקסואלית. במאמר האחרון בבלוג, באוקטובר 2009, הסביר כי הפסיק את כתיבתו שם כדי לאפשר לעצמו להמשיך לחקור את ההטרוסקסואליות ולהתרכז בכתיבת ספרי ההמשך של הטרילוגיה: הספר השני אמור להתמקד בהשוואה בין צרפת לארצות הברית מהמאה ה-19 עד ימינו, והשלישי בתקופות קדומות יותר ובהתפתחות הדתות הארכאיות. מאז סגירת הבלוג על ההטרוסקסואליות, משתתף טן בכתיבת בלוג בנושאי מיניות וגזע ב"ליברסיון".
פעילות נגד גזענות

ב-2004 הצטרף טן ל-Capdiv, החוג לפעולה וקידום השוֹנוּת בצרפת, ויחד עם חברו פטריק לוֹזֶה החל לפעול להקמת פדרציה של ארגוני השחורים בצרפת. בעקבות יוזמתו הוקם ב-2006 ארגון CRAN ‏ (Conseil représentatif des associations noires de France - המועצה המייצגת של הארגונים השחורים בצרפת), המאגד כ-60 ארגונים שונים של יוצאי אפריקה והאיים הקריביים בצרפת ופועל להשגת שוויון אמיתי ולא תאורטי לכל אזרחי המדינה. לואי-ז'ורז' טן כיהן שנים אחדות בתפקיד דובר הארגון, ובשנת 2011 נבחר לתפקיד נשיא הארגון.
פרסומיו

מרבית ספריו של טן יצאו לאור בצרפתית בלבד, למעט "מילון ההומופוביה", שיצא לאור בתרגום לאנגלית ב-2008, ו"המצאת התרבות ההטרוסקסואלית" שיצא לאור באנגלית ב-2012.
Dom Juan de Molière. Étude du texte, Louis-Georges Tin, Breal 1998.
La guerre de Troie n'aura pas lieu de Jean Giraudoux. Étude du texte, Louis-Georges Tin, Breal, 1998.
Séquence bac français 2nde 1ére histoire littéraire, Louis-Georges Tin, Breal, 2000.
Homosexualités. Expression/répression, Louis-Georges Tin et Geneviève Pastre, Stock, 2000.
Dictionnaire de l'homophobie sous la direction de Louis-Georges Tin, Puf, 2003.
(English edition: The Dictionary of Homophobia, Arsenal Pulp Press, 2008).
Anthologie de la poésie du XVIe siècle (en collaboration avec Jean Céard), Gallimard, 2005.
Vivre à midi de Jean-Louis Bory, préface de Louis-Georges Tin, H&o, 2006.
Le Théâtre catholique en France (en collaboration avec Henry Phillips et Aude Pichon), Champion, 2006.
L'Invention de la culture hétérosexuelle , Éd. Autrement, 2008.
(English edition: The Invention of Heterosexual Culture, MIT Press, 2012).
Homosexualité: Aimer en Grèce et à Rome, Sandra Boehringer et Louis-Georges Tin, Belles Lettres, 2010.
הערות שוליים

↑  רשימת החוקרים באתר אוניברסיטת אורליאן (בצרפתית)
↑  לואי-ז'ורז' טן באתר בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (בצרפתית)
↑  Sexe en tous genres (בצרפתית)
↑  Slavic Pride Awards 2010 go to Louis-Georges Tin and Alexander Sakovich באתר gaybelarus (באנגלית)
↑  Louis-Georges Tin: a Homophobia Update - ראיון באתר של הוצאת הספרים Arsenal Pulp, מו"ל התרגום לאנגלית של מילון ההומופוביה (באנגלית)
↑  מייסד הבנ"ה (IDAHO) מועמד לפרס נובל לשלום באתר הבנ"ה, 28 בדצמבר 2011
↑  Louis-Georges Tin: Activist and Nobel Prize nominee, ראיון באתר gaystarnews, ‏23 במרס 2012 (באנגלית)
↑  "צרפת חייבת לפעול לאיסור חקיקה נגד הומוסקסואליות" באתר הבנ"ה, 21 ביולי 2012
↑  דני זאק, ‏שבת רעב נגד הומופוביה - ואושפז במצב קשה, באתר ‏מאקו‏, 18 ביולי 2012
↑  The Invention of Heterosexual Culture, באתר Times Higher Education (באנגלית)
↑  L'Observatoire de l'hétérosexualité - בלוג באתר ה"ליברסיון" (בצרפתית)
↑  Observatoire des questions sexuelles et raciales - בלוג באתר ה"ליברסיון" (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302501805171  PLWABN: 9810683032105606  BIBSYS: 5064375  BNE: XX5241907  BnF: cb13325204n (data)  CANTIC: a11533997  CiNii: DA14085974  ISNI: 0000 0001 0883 8033  LCCN: no99070834  NDL: 001145151  NKC: jo2014822982  NLK: KAC201008506  NTA: 287929213  RERO: 02-A006039362  SUDOC: 035622504  VIAF: 29677085   WorldCat (עם VIAF): 29677085
לימוזה

| לימוזה |
| --- | --- |
לימוזה מצויה לימוזה מצויה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חרטומניים
סוג:: לימוזה
שם מדעי
 Limosa ‏בריסון, 1760

לימוזה (שם מדעי: Limosa) הוא סוג של עוף ממשפחת החרטומניים הקרובה לדוויצ'ר.
ניצוי הצעירים מזכיר את החרמשונים, אך המקור ישר ומופנה מעט מעלה. מקורם מסייע להם בלכידת רכיכות ותולעים בחוף הים.
מינים

בסוג זה 4 מינים:
לימוזה חומת-בטן (Limosa lapponica)
לימוזה מצויה (Limosa limosa)
לימוזה הדסון (Limosa haemastica)
לימוזה משוישת (Limosa fedoa)
לימודים אזוריים

לימודים אזוריים (באנגלית: Area studies) הם שדה מחקר בינתחומי שמתמקדים באזור גאוגרפי, לאומי או תרבותי.
במונח זה מתוארים בדרך כלל לימודים משולבים הכוללים הן את מדעי הטבע ומדעי הסביבה של האזור הנחקר והן את מדעי הרוח ומדעי החברה שלו. תוכניות לימודים אזוריים אופייניות כוללות עיסוק בהיסטוריה, מדע המדינה, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, לימודי תרבות, שפות, ספרות ותחומים קרובים.
בניגוד למקובל בלימודי תרבות, לימודים אזוריים כוללים גם את חקר הפזורה של יוצאי האזור הנחקר ואת חקר ההגירה ממנו.
שדות מחקר עיקריים

הגדרת שדות המחקר לפי אזורים משתנה מאוניברסיטה לאוניברסיטה ולעיתים גם בתוך אותו מוסד מסיבות של ביקוש ולצורך נוחות סידור הקורסים, אולם מקובל לחלק את הלימודים האזוריים לפי חלוקה גסה של כדור הארץ, ולחלוקות משנה בתוך החלוקה הרחבה:
לימודי אפריקה
לימודי צפון אפריקה
אגיפטולוגיה
לימודי אמריקה
לימודי אמריקה הלטינית
לימודי אסיה
לימודי מרכז אסיה
לימודי המזרח התיכון (או המזרח הקרוב)
אשורולוגיה
קווקזולוגיה
לימודי ארמניה
לימודי גאורגיה
לימודי אירן
מדעי האסלאם
מדעי היהדות
לימודי ארץ ישראל
לימודי טורקיה
לימודי מזרח אסיה
סינולוגיה
לימודי טייוואן
יפנולוגיה
קוריאנולוגיה
טיבטולוגיה
לימודי דרום אסיה
לימודי הודו
לימודי פקיסטן
לימודי דרום מזרח אסיה
לימודי בורמה
לימודי אינדונזיה
לימודי הפיליפינים
לימודי וייטנאם
לימודי התאי (Thai studies)
לימודי אירופה
לימודי אוסטריה
לימודי המדינות הבלטיות
ביזנטינולוגיה
לימודים קלאסיים
לימודי צרפת
לימודי גרמניה
היספניזם
לימודי איטליה
לימודי סקנדינביה
לימודים רומאניים
לימודים סלאביים
לימודי רוסיה
לימודי בריטניה
לימודי הממלכה המאוחדת
לימודים קלטיים
לימודי האוקיינוס השקט
לימודי אוסטרליה
לימודי ניו זילנד
לואיס ואן פליט

לואיס ואן פליט
לואיס ואן פליט (בהולנדית: Louis van Vliet;‏ 1870[דרושה הבהרה] – 15 ביוני 1932, לונדון) היה שחמטאי הולנדי.
ואן פליט הגיע למקום הרביעי בתחרות אמסטרדם בשנת 1889 (ניצח: עמוס ברן), חלק מקום 6-8 בתחרות לונדון 1889 (ניצח: הנרי בירד), הגיע למקום ה-19 בתחרות מנצ'סטר 1890 (ניצח: זיגברט טאראש), הגיע שני, אחרי רודולף לומן בתחרות לונדון 1891, הגיע עשירי בתחרות נוספת שהתקיימה בלונדון בשנת 1891 (ניצח: הנרי בירד), הגיע תשיעי בתחרות לונדון 1892 (ניצח: עמנואל לסקר), הגיע חמישי בתחרות לונדון 1893 (ניצח: ג'וזף הנרי בלקברן), חלק מקום 2-3 בתחרות לונדון 1896 (ניצח: ריצ'רד טייכמן).
ואן פליט חלק מקום 3-4 בתחרות לונדון 1900 (ניצח: ריצ'רד טייכמן), הגיע למקום השישי בתחרות לונדון 1904 (ניצח: ויליאם אוורט נפייר), בתחרות נוספת בלונדון סיים במקום החמישי (ניצח: ריצ'רד טייכמן), חלק מקום 27-28 בתחרות אוסטנדה 1907 (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואוסיפ ברנשטיין).
לימוז'
ערים תאומות

ללימוז' חמש ערים תאומות:
ארצות הברית שארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
גרמניה פירט, בוואריה, גרמניה
בלארוס הורדנה, בלארוס
יפן סטו (אנ'), יפן
צ'כיה פלזן, צ'כיה
כפל לשון

כפל לשון הוא שם כולל לחידות הכוללות איורים, בהן חבויה משמעות כפולה ("תרתי-משמע"), בסגנון החידות בתשבצי היגיון. כפל המשמעות יכול להתבסס על כתיב או על שמיעה, במדויק או במקורב. כך, למשל, התפרסם בעבר כפל לשון, המציג דגים המצפים לאוכל, שהוא בעצם פתיון של דייגים, ופתרונו הוא "יש למה לחכות", שנשמע בקירוב כ"יש למעלה חכות".
תפוצה והיסטוריה בישראל

חידות כפל הלשון נפוצות מאוד בישראל. שיא הפופולריות שלהן היה בשנות ה-90 של המאה ה-20, בהן הן התפרסמו מדי שבוע בשני העיתונים הנפוצים בישראל – ידיעות אחרונות ומעריב.
תפוצה והיסטוריה בישראל > שילונדע

החידות בידיעות אחרונות נכתבו על ידי יגאל שילון, ואת הציורים צייר המאייר שי צ'רקה. המדור שהציג חידות אלו נקרא "שילונדע" – משחק מילים, בסגנון לשון נופל על לשון, בין יגאל שילון לביטוי "שלא נדע". הציורים שהופיעו בו הזכירו תמונות מתוך קומיקס, שלרוב מכיל דמויות אנושיות ואף קריקטורות של דמויות ידועות, ומ"בועות" קומיקס עם מלל כלשהו, המיוחס לאחת או יותר מהדמויות. עם ירידת הפופולריות שלהן, נפסקה כתיבת חידות אלו ב"ידיעות אחרונות". מדור זה החל להתפרסם בדצמבר 1991, והופיע במדור "7 לילות" ולאחר מכן בשבועון פנאי פלוס. יוצרי שילונדע הוציאו ספרים עם מיטב מחידות המדור, שנקרא על שם המדור. בשנים האחרונות שילון כותב חידות הקשורות לנושאים ספורטיביים במסגרת מוסף הספורט של העיתון, תחת הכותרת "כפל שילון"
תפוצה והיסטוריה בישראל > כףלשון

בעיתון מעריב, המדור נקרא כףלשון, עוד משחק מילים, המשלב בין כפל לשון לכיף, אף שעל פי חוקי העברית התקנית, אין לכתוב "כיף" בכתיב חסר. כותבי המדור הם החידונאים עדי ואבי גבעון. הקריקטוריסט זאב (יעקב פרקש) צייר את החידות עד מותו ב-2004. החידות התפרסמו בעבר במוסף סוף השבוע, וכיום הן מתפרסמות במוסף התשבצים המיוחד של מעריב סופהשבוע, "המשבצת".
גם יוצרי חידות הכףלשון הוציאו ספר עם חידות נבחרות מהמדור, שנקרא על שם המדור. הכנסות ספר זה מוקדשות להנצחת זכרו של יעקב פרקש.
ראו גם

אמפיבוליה
שילונדע; יגאל שילון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
כףלשון; עדי ואבי גבעון, הוצאת עופרים בע"מ, 2004
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
לימודים קלאסיים

לימודים קלאסיים הוא שם התחום העוסק בלימוד השפה, הסִפְרוּת, ההיסטוריה, האָמנוּת, והיבטים אחרים של יוון העתיקה ושל רומא העתיקה, ערש תרבות המערב בעת העתיקה. הלימודים הקלאסיים היוו תמיד נושא מרכזי במדעי הרוח, והעוסקים בהם נקראים לעיתים הומניסטים.
במדינת ישראל פועלות שלוש מחלקות אקדמאיות ללימודים קלאסיים: באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטה העברית בירושלים. לימודי יסוד בנושאים הללו מתקיימים גם באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אך אין בהן חוג או מחלקה המוקדשים לנושא.
ראו גם

מיתולוגיה יוונית
ספרות יוונית עתיקה
אמנות יוון העתיקה
מיתולוגיה רומית
ספרות רומית
ארכאולוגיה
פילולוגיה
קודיקולוגיה
הערות שוליים

↑  לימודים קלאסיים, באתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  החוג ללימודים קלאסיים - יוון ורומא, באתר אוניברסיטת תל-אביב
↑  המחלקה ללימודים קלאסיים- יוון ורומא, באתר אוניברסיטת בר-אילן
↑  החוג ללימודים קלאסיים, באתר האוניברסיטה העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4134281-1 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לימודים עירוניים ואזוריים

לימודים עירוניים ואזוריים הוא תחום לימודי ומחקרי, המבוסס על חקר ההתפתחות העירונית של ערים או של היישוביים החקלאיים. זה תחום הכולל גם את הלימוד ההיסטוריה של פיתוח עירוני ואזורי מבחינה אדריכלית, ועד להשפעת העיצוב העירוני על מאמצי פיתוח הקהילה. מחקרים עירוניים ואזוריים עוזרים להבנת הפעילות והערכים האנושיים, ההתפתחות והאינטראקציות שיש להם עם הסביבה שלהם. התחום מגיע במקורו בעיקר מבריטניה וארצות הברית והתפשט למחקר בו כיצד ערים בינלאומיות מיישמות מחקר זה.
תחום זה הוא מדעי מכיוון שהוא משתמש בתאוריות ממגוון תחומים אקדמיים שונים וממקם אותן בהקשר עירוני. גוון רחב של תחומים אקדמיים מתייחס לסביבה העירונית כמיקום שנחקר, כמו לימודי סביבה, כלכלה, גאוגרפיה, בריאות הציבור וסוציולוגיה. עם זאת חוקרים בתחום זה חוקרים כיצד אלמנטים ספציפיים תורמים לאופן פעולתה של העיר כמו למשל כיצד שינויי הדיור והתחבורה. בנוסף החוקרים חוקרים כיצד התושבים מתקשרים בתוך העיר כמו כיצד הבדלים בין גזע ומין מובילים לחוסר שוויון חברתי או לחיסרון מרוכז באזורים עירוניים.
חוקרים נאבקים גם עם האופן בו נוצרים מונחים ומשתמשים בשדה ומחוצה לו ואפילו נאבקים כיצד להגדיר מונחים בסיסיים במדויק כגון כיצד להגדיר את אופן ההגדרה של עיר בגלל האופן בו תפקידי הערים משתנים במהלך ההיסטוריה. בדרך כלל רוב החוקרים משתדלים להקפיד כיצד הם מתארים אזורים עירוניים ואזוריים שכן ניתן לתפעל את עבודתם כאלמנטים חיוביים עבור מקדמי ערים המבקשים לקדם עיר מסוימת.
לימודי תכנון ערים ואזורים בישראל

מקצוע הלימוד של תכנון ערים בישראל נלמד כיום החל מתואר שני אף על פי שישנם מדינות בהם הלימודים מתחילים כבר החל מתואר ראשון.
בישראל ישנם ארבעה מוסדות אקדמאיים המלמדים את מקצוע תכנון הערים והאזורים: הטכניון, אוניברסיטת חיפה האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ראו גם

חקר עירוני
היסטוריה עירונית ואזורית
המכון ללימודים עירוניים ואזוריים
המרכז לחקר העיר והאזור ע"ש קלצניק
ליצן חצר

ליצן חצר
דמות של ליצן חצר
ליצן החצר (באנגלית: jester או court jester) או "שוטה" (fool) היה מקצוע בתקופת ימי הביניים. ליצן החצר היה אחראי על בידור ושעשוע בחצרות האצולה ובעיירות ובכפרים.
המונח "שוטה" מציין גם אדם לא בוגר, טיפש, מסורבל, ואדם אשר לו דעות קדומות וחוסר ידע המנסה אף להנחיל את חוסר הידע שלו הלאה, מתוך מחשבה כי לו ידע רב.
לליצני החצר היו בגדים ייחודיים להם: בגדי ליצן צבעוניים, שרביטים וכובעים יוצאי דופן. כובעיהם של ליצני החצר היו בעלי שלושה קצוות, שהסתיימו בפעמונים מצלצלים. שלושת הקצוות סימלו בעבר את אוזניו של החמור.
בתקופת המלך פרנסואה הראשון היה אף בית ספר להכשרת ליצני חצר.
לליצני החצר גם השפעה על התרבות הפופולרית בזמנם ועד ימינו. כך, למשל, הם הוצגו במראם המיוחד בקלפי משחק וטארוט (בקלפים "ג'וקר" ו"השוטה" בהתאמה).
ליצן החצר בסין העתיקה

בסין העתיקה תפקיד ליצן החצר היה מוכר. תפקיד זה התגבש בסוף תקופת השושלת ג'ואו, בעקבות ניסיון הנסיכויות השונות בסין לחקות את חצר המלך המרכזית, בה היו בדרנים. ליצני החצר בסין העתיקה בידרו באמצעות מוזיקה, שירה, פנטומימה ושנינות לשונית. במסגרת תפקידם הם היו אף מייעצים לאדוניהם הנסיכים בעניינים שונים. כמו כן תפקידם של ליצני החצר בסין העתיקה היה קשור לתפקידם של פייטנים. הם היו מחברים פיוטים שמטרתם לשעשע ולשפר את מצב רוחם של אדוניהם במצבים שונים. ליצני החצר היו לרוב בעלי מראה מוחצן ומוגזם. בסין, היה מקובל לחשוב שהמילה גמד היא מילה נרדפת לליצן חצר. זאת משום שהם לרוב היו גמדים או להבדיל מכך, גבוהים מאוד.
ראו גם

בדחן
ליצן
ליצן החצר (סרט)
הערות שוליים

↑  Fools Are Everywhere: The Court Jester Around the World, Chicago University Press, 2001
↑  Dolby, William, Early Chinese Plays and Theater, CHINESE THEATER: From Its Origins to the Present Day
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543329205171  GND: 4041238-6  LCCN: sh85050348  LNB: 000060571  NKC: ph391065 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כוח לעובדים

| --- | --- |

 התאגדות:  ארגון עובדים
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  תל אביב
 סניפים:  4 ענפים ו-4 מטות אזוריים
 חטיבות:  לארגון מספר מטות פעולה מחוזיים.
 מייסדים:  עמי וטורי, איתי סבירסקי, ליאת יקיר,  שי כהן.
 חברים:  18,000 חברים וחברות 30,000 מיוצגים בהסכמים קיבוציים
 עובדים:  35
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים)
 פרסים והוקרה:  אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג
 www.workers.org.il
 
פעילי כוח לעובדים בהפגנה
כוח לעובדים – ארגון עובדים דמוקרטי הוא ארגון עובדים ישראלי שהוקם בשנת 2007 ומאגד עובדים ממגוון תחומים במגזר הפרטי והציבורי. הארגון אף מסייע, ברמה הארגונית והמשפטית, לקבוצות עובדים לא מאורגנות להתאגד ולהקים במסגרתו ועדי עובדים. ב-2020 חברים בארגון כ-18,000 חברים המשלמים דמי חבר והוא מייצג כ-25,000 עובדים. נכון למרץ 2017, כוח לעובדים הוא ארגון העובדים הכללי השלישי בגודלו בישראל.
צוות הנהגת הארגון כולל את עו"ד איתי סבירסקי, יוני בלבן, ניצן תנעמי וד"ר עמי וטורי.
הקמת הארגון

הגרעין המייסד של הארגון החל את פעילותו ב-30 במאי 2007, אולם הארגון נרשם באופן רשמי כעמותה רק בתחילת 2008. הארגון נוסד על ידי ד"ר עמי וטורי, ד"ר ליאת יקיר, שי כהן – יו"ר הוועד המנהל של המכללה החברתית כלכלית ומנהל קהילת חיפה של החברה להגנת הטבע, אסף מנור, עו"ד איתי סבירסקי מהקליניקה למשפט ורווחה באוניברסיטת ת"א, שי גלי, דייגו שירטה ולימור אלמגור, שאליהם חברו קבוצות פעילים מתנועות שונות כגון יסו"ד, תנועת מאבק סוציאליסטי, קבוצות שיתופיות ועוד. שיתוף הפעולה בין הגורמים השונים נוצר בעקבות מעורבות משותפת במאבקי עובדים קודמים כגון מאבק עובדי מטרודן ומאבק הסבלים בנמל התעופה בן-גוריון, מאבק קלדניות דואר ישראל, התארגנויות מאבטחים בעיר רחובות ובעקבות ניסיונם בארגון עובדים. מטרת ההקמה הייתה ליצור ארגון עובדים דמוקרטי שפועל באיגוד עובדים באופן פעיל, בניגוד למדיניות הרווחת של שאר איגודי העובדים בישראל באותה תקופה.
הארגון מבוסס על מבנה ארגוני דמוקרטי הרווח בארצות סקנדינביה, השונה במהותו מהמבנה של ארגוני עובדים מסורתיים בישראל.
מבנה הארגון

מבחינה מבנית כוח לעובדים הוא ארגון דמוקרטי המקנה את השליטה העליונה בארגון בידי אספת כלל חברי הארגון. כל חבר בארגון זכאי לבחור ולהיבחר לכל תפקיד והבחירות נערכות כל שנתיים בסניפים וכל שנה ל"צוות ארגון". הארגון נסמך על התארגנות של העובדים במקום העבודה כאשר כל ההחלטות לגבי מקום העבודה מתקבלות באופן דמוקרטי על ידי החברים.
לארגון יכול להצטרף כל עובד בישראל, גם אם הוא חבר בארגון עובדים אחר בחברות שאינה נוגדת, וכן פעילים חברתיים.
היחידה הבסיסית ביותר של הארגון היא הסניף, המוגדר לפי תחום העבודה של החבר והאזור בו נמצא מקום עבודתו. סניפים מאותו תחום עיסוק יכולים לקיים מסגרת ענפית (איגוד), היכולה לקבל החלטות הנוגעות באופן ייחודי רק לסניפים החברים בה. 25 חברי כוח לעובדים ומעלה מאותו מקום עבודה או מאותו תחום עיסוק ואותו אזור עבודה, יכולים להכריז על עצמם כסניף באופן עצמאי ובלבד שלא קיים כבר סניף ותיק יותר העונה בדיוק על אותן הגדרות. סניף מקומי או ארצי או כלל הסניפים המקומיים של אותו המעסיק, מהווים ב"כוח לעובדים" את ועד העובדים/ועדי העובדים אצל אותו מעסיק.
לפי הצהרת האחד במאי 2018 יש לכוח לעובדים 4 מטות אזוריים (הם מטה גליל וצפון, מטה מרכז, מטה ירושלים, מטה דרום) ו-4 ענפים איגוד מקצועיים (הם ענף תחבורה, ענף השכלה הגבוהה, ענף חינוך ורווחה וענף הגיל הרך). תפקידם של המטות והענפים לסייע ולטפל בצרכי הסניפים שבתחומם. ענף השכלה הגבוה מייצג כ-5,000 שכירים ועוד כ-5,000 נוספים דרך הסכמי שיתוף פעולה. ענף תחבורה המייצג למעלה מ-2,000 נהגים בתחבורה הציבורית (עובדי חברות "אגד תעבורה", "סופרבוס", ו"דן בדרום"), ובענף ההיסעים המאוגדים באיגוד הנהגים של "כוח לעובדים" וכן עובדים נוספים בחברות הובלה. ענף חינוך ורווחה המייצג כ-4,000 שכירות, בחינוך המופרט, בצהרונים ובחסות הנוער ושרותי רווחה נוספים. ענף הגיל הרך המייצג כ-4,000 עובדות, במסגרת איגוד מטפלות המשפחתונים, רשת המעונות "נשי חירות" ועוד. על הוועדים הגדולים שאינם חלק מענף, נמנים בין השאר, "יד ושם" עם כ-800 עובדים במסגרת מטה ירושלים ובית ההשקעות פסגות עם כ-900 עובדים במסגרת מטה מרכז.
מבנה הארגון > אספת הנציגים

ב"אספת הנציגים" מיוצג כל סניף בהתאם לגודלו היחסי (נציג לכל 50 חברים) וגוף זה מהווה את הגוף המחוקק של הארגון המוסמך לקבל כל החלטה ביחס לארגון. עם זאת החלטות על הפסקת שביתה, חתימה על הסכמי שכר קיבוציים וענייני תקציב מסוימים מחייבות אישור של כלל חברי הארגון הנוגעים לעניין. יו"ר אספת הנציגים הנוכחי הוא יעל שלו-גינוסר.
מבנה הארגון > צוות ארגון

"צוות ארגון" מהווה את הנהגת הארגון הפעילה והגוף הבכיר בארגון בין כינוסי "אספת הנציגים". "צוות ארגון" נבחר מדי שנה על ידי "אספת הנציגים" לקראת אחד במאי.
החל מאוגוסט 2015, לצד צוות ארגון, מנוהל הארגון על ידי 4 מזכ"לים משותפים, הנבחרים אחת לשנתיים על ידי אספת הנציגים. המזכ"לים ו"צוות ארגון" מהווים את "הנהגת כוח לעובדים".
פרסים

בשנת 2011 קיבל הארגון את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג ועדת הפרס בחרה להעניק את האות לכוח לעובדים בנימוק:
על פעילותו אשר הביאה לשינוי מהותי ביותר במעמדה של הזכות להתארגנות בישראל, גם בצד המשפטי, אך חשוב מכך – בצד המעשי, הארגון שינה את תפישת קהילת העובדים, את תחושת ההעצמה של קבוצות עובדים, ואת התודעה של המדינה, המעסיקים והציבור הרחב לגבי המשמעות העמוקה של התארגנות עובדים. מזה עשרות שנים לא נראה שינוי שכזה בתפישת הזכות להתארגנות ומימושה.
ביום העצמאות של שנת 2020 הדליקה נציגת כוח לעובדים, רעות פרץ, משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי.
הערות שוליים

↑  אודות כוח לעובדים באתר "כוח לעובדים"
↑   ז'נאן בסול, עובדי ישראל מתאגדים בהמוניהם? הנתונים מספרים סיפור אחר, באתר TheMarker‏, 21 במרץ 2017
↑  לב גרינברג, אל תחריר ברחוב ארלוזורוב, באתר העוקץ, ‏31 במרץ 2011
↑  אספת הנציגים באתר "כוח לעובדים"
↑  לימור אלמגור, סערה בכוס קפה, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2007

יואב קפשוק, מלצרי בית קפה באונ' ת"א נאבקים על זכויותיהם, באתר ynet, 24 באוקטובר 2007

רותי סיני, המלצרים בבית הקפה נטשו את הלקוחות ודרשו מהמעסיקים לקבל את כל הטיפים, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2007
↑  ס"ק (תא) 504/09 ארגון כוח לעובדים ארגון עובדים דמוקרטי נ' מכון דוידסון לחינוך מדעי ליד מכון ויצמן למדע, ‏23 במרץ 2009
↑  יהלי מורן זליקוביץ', היום: סוף לשביתה באוניברסיטה הפתוחה, באתר ynet, 8 ביוני 2009
↑  גיל קול, הסכם באונ' הפתוחה: העלאת שכר של 24%, באתר ynet, 27 בספטמבר 2010
↑  שי ניב, ‏תבוסה להסתדרות: כוח לעובדים הוא נציג המנחים באוניברסיטה הפתוחה, באתר גלובס, 20 בינואר 2011
↑  עס"ק 23/10 אקרשטיין תעשיות בע"מ נ' כח לעובדים, ארגון עובדים דמוקרטי, ניתן ב-24 במרץ 2010
דנה ויילר-פולק, בית הדין לעבודה הכיר בארגון עובדים חדש בישראל, באתר הארץ, 29 במרץ 2009
↑  מיקי פלד, עובדי חיפה כימיקלים עוזבים את ההסתדרות לטובת כח לעובדים, באתר כלכליסט, 21 במרץ 2011
↑  חיים ביאור, לאחר שישה חודשי שביתה: נחתם הסכם שכר בחיפה כימיקלים, באתר TheMarker‏, 1 בנובמבר 2011
↑   הילה ויסברג, אחרי 11 שביתות // הישג למורי היל"ה: הסכם קיבוצי ראשון למורי קבלן, באתר TheMarker‏, 9 באפריל 2013
↑  מירון רפופורט, המהפכה החדשה של קסטרו, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2007
↑  חיים ביאור, עובדי סינמה סיטי התארגנו; ההנהלה תקים ועד מטעמה, באתר הארץ, 6 במאי 2008
↑  שי ניב, ‏ממחר: שביתה כללית בכל מרפאות "כללית רפואה משלימה", באתר גלובס, 21 בספטמבר 2009
↑  עבלא חמאיסי ופתחיה מסארווה, הכל נשאר במשפחתון, גם הזכויות, באתר nrg‏, 1 בספטמבר 2009
↑  יאיר טרצ'יצקי, לראשונה: "כוח לעובדים" הצליח לחתום על הסכם קיבוצי, באתר nrg‏, 9 ביולי 2009
↑  אילנה קוריאל, והעובדים? במי הם בוחרים?, באתר ynet, 17 ביוני 2009
↑  הישג ל"כוח לעובדים": חברת "קווים" הכירה בארגון, באתר גלובס, 12 במרץ 2014
↑  החרדים מתאגדים: מאות התאגדו בחצי השנה האחרונה, באתר גלי צה"ל
↑   ז'נאן בסול, הקרב על עובדי סופרבוס: ארגון כוח לעובדים ניצח את ההסתדרות, באתר TheMarker‏, 19 בינואר 2017
↑   ליאור דטל, שביתת הסגל הבכיר במכללה האקדמית תל אביב-יפו נכנסת לשבוע השני, באתר TheMarker‏, 29 באוקטובר 2017
↑  שחר חי, הסתיימה שביתת המרצים במכללות: יקבלו שכר כמו באוניברסיטאות, באתר ynet, 22 באוקטובר 2017
↑  שחר אילן, ממחר: שביתה של הסגל הזוטר ב-11 מכללות שבהן 30 אלף תלמידים, באתר כלכליסט, 17 באוקטובר 2020
↑  סוניה גורודיסקי‏, השביתה במכללות הציבוריות הסתיימה: חברי הסגל הזוטר שבים ללמד, באתר וואלה, 13 בדצמבר 2020
↑  אות זכויות האדם לכוח לעובדים, באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל
↑  יוטיוב, טקס הדלקת משואות אלטרנטיבי, 28 באפריל 2020