האי מאן
היסטוריה

האי מאן נותק מהאיים הסובבים אותו בערך בתחילת האלף ה-8 לפנה"ס כאשר מפלס מי הים עלה בעקבות תום עידן הקרח האחרון. בני אדם יישבו אותו כאשר הפליגו דרך הים בזמן כלשהו סביב מחצית האלף ה-7 לפנה"ס. תושבי האי הראשונים היו ציידים-לקטים ודייגים. דוגמאות לכלים שלהם שמורים במוזיאון המאני שבדאגלס.
התקופה הנאוליתית סימנה את תחילת החקלאות, ותושבי האי החלו לבנות מגליתים, כמו Cashtal yn Ard שבמחוז מאגהולד, קבר המלך אורי (אנ') שבכפר לאקסי, גבעת מול (אנ') שליד קרנש (אנ'), ואבני בלאהארה שבסנט ג'ונס. באותה תקופה התקיימו גם תרבויות רונלדסוויי (אנ') ותרבות באן.
במהלך תקופת הברונזה, הצטמצם גודלם של תילי הקבורה. תושבי האי טמנו את מתיהם בקברי אבן חללים מקושטים. קברי התקופה שרדו כסימנים באזורי הכפר.
הרומאים ידעו על קיומו של האי מאן וקראו לו Insula Manavia. במהלך 400 השנים בהם שלטו הרומאים על פרובינקיה בריטניה, שלט הצי הרומי על הים האירי, וסיפק מעבר בטוח לסחורות החקלאיות שהובאו מהחוות היצרניות באנגלסי אל היישובים הרומיים בגבול האנגלי-סקוטי. ממצאים רומיים מעטים בלבד נמצאו באי מאן, עובדה שמרמזת על ערכו האסטרטגי הנמוך של האי בתקופה זו. לא נמצאו מגדלורים או מגדלי תצפית רומיים בשטחי האי.
בערך במאה ה-5, החלה הגירה גאלית בהיקף רחב, כפי שניתן להבין מכתובות האוגם, ואז התפתחה השפה המאנית.
במאה ה-7 עבר האי מאן לשלטונו של המלך האנגלו-סקסוני אדווין, מלך נורת'מבריה (אנ'), ששיגר אז פלישות ממאן אל תוך אירלנד. היקף ההשפעה של נורת'מבריה על האי לא ידוע, אך מעט מאוד שמות מקומות באי מקורם בשפה האנגלית העתיקה.
הוויקינגים הגיעו לאי בסוף המאה ה-8. הם ייסדו את הטינוואלד ויצרו חלוקות קרקע שעדיין קיימות. ב-1266 ויתר מגנוס השישי, מלך נורווגיה על האיים לאלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד במסגרת הסכם פרת'. אך השלטון הסקוטי על האי לא נעשה רשמי עד 1275, כאשר המאנים הובסו בקרב רונלדסוויי, לדי קאסלטאון.
ב-1290 שלח אדוארד הראשון, מלך אנגליה את וולטר דה האנטרקומב להשתלט על האי. האי נותר בידי האנגלים עד 1313, כאשר רוברט הראשון, מלך סקוטלנד השתלט עליו לאחר שהטיל מצור של חמישה שבועות על קאסל רושאן (אנ'). ב-1314 נכבש האי שוב על ידי האנגלים. ב-1317 הוא נכבש שוב על ידי הסקוטים על ידי תומאס רנדולף, רוזן מוראי הראשון והלורד של האי מאן. האי הוחזק על ידי הסקוטים עד 1333. במשך כמה שנים לאחר מכן עברה השליטה באי שוב ושוב בין האנגלים לבין הסקוטים, עד אשר ב-1346 נכבש האי סופית על ידי האנגלים. הכתר האנגלי האציל את שלטונו באי לסדרה של לורדים ומגנאטים. הטינוואלד  העביר חוקים שנגעו לממשלת האי בכל ההיבטים והייתה לו שליטה על הכספים, אך אלו היו נתונים לאישורו של הלורד של האי מאן.
ב-1765 נחקק חוק הרכישה של האי מאן, שעל פיו הזכויות הפאודליות של דוכסי את'ול כלורדים של האי מאן נרכשו ומוזגו עם הכתר הבריטי.
ב-1866 זכה האי בממשל בית מוגבל, ונערכו בחירות דמוקרטיות חלקיות לבית התחתון (House of Keys) של הטינוואלד, אך המועצה המחוקקת, הבית העליון של הטינוואלד, מונתה על ידי הכתר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ומעט לאחריה שימש חלק מהאי (בעיקר במלונות של הטיילת מול הים) כמחנה לפליטים שהגיעו לבריטניה מארצות אויב. בעיקר הושמו במחנה הסגר זה אנשים שנחשדו כמשתפי פעולה עם השלטון הנאצי. כצפוי, רוב המהגרים היו יהודים שברחו מהנאצים. מחנה ההסגר הפך עם הזמן למרכז תרבותי וחינוכי, ובתקופות מסוימות, שהו במחנה גם פרופסורים מאוניברסיטאות מרכז אירופאיות ודיקנים מאוקספורד וקיימברידג' שנמלטו מאירופה. המהגרים היהודים הקימו במחנה בית ספר וגם "אוניברסיטה".
באי מאן מתקיים מדי שנה אירוע בינלאומי הכולל מספר מרוצי אופנועים ומושך אליו צופים רבים מרחבי העולם. המרוץ המכונה 'TT' (מלשון Tourist Trophy) מתקיים כבר מתחילת המאה ה-20 ונחשב למעשה לאחד המרוצים הוותיקים שעדיין מתקיימים ברצף. בשנת 2007 התקיים המרוץ בפעם ה-100.