stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאקוב אוברכט
יצירותיו

אוברכט כתב בעיקר מוזיקת קודש: מיסות ומוטטים, אף כי מספר קטן של שאנסונים וכן שירים בהולנדית ובאיטלקית שרד עד ימינו. כמו כן כתב יצירות ללא טקסט, כנראה כליות.
מבחינה סגנונית, אוברכט מהווה דוגמה מרתקת להפרזה הקונטרפונקטית של סוף המאה ה-15. בדרך כלל הוא משתמש בטכניקת קנטוס פירמוס למיסות שלו, אבל נוקט במגוון מדהים של המצאות מבניות בהמרת חומר מקור פשוט לחיבורי מיסה רבי-פרקים. לפעמים הוא נוטל את חומר המקור שלו ומחלק אותו לפסוקיות קצרות; לפעמים הוא משתמש בגרסאות מהופכות, מן הסוף להתחלה, של מלודיות שלמות, או קטעים מלודיים; במקרה אחד, הוא אפילו שולף את הצלילים היסודיים ומסדר אותם לפי ערך הצליל, מארוך לקצר, ויוצר חומר מלודי חדש מרצפי הצלילים הערוכים מחדש. הוא מעדיף מבנים אפיזודיים, שבהם כל קטע של יצירה משתמש בחומר מוטיבים שונה: נראה בעליל, שבעיני אוברכט גיוון-יתר הוא דבר שלא ייתכן. ההליכים שלו מציגים ניגוד מפתיע למוזיקה של הדור הבא, כמו ז'וסקן דה פרה, למשל, שהעדיף אחדות ופשטות גישה.
דוגמה לטיפול מיומן בטכניקת הקנטוס פירמוס אפשר לראות במיסה Sub presidium tuum, הממזגת בה יחדיו שישה מזמורים מריאניים שונים: Sub presidium tuum (אנטיפון, סופרן, כל הפרקים), Ave preclara maris stella
(המשך בית 7, סופרן שני, קרדו), Aurea virga prime matris Eve (המשך בית 9ב', סופרן שני וטנור שני, סנקטוס), Aurea virga prime matrix Eve (המשך בית 3ב', סופרן שני וטנור ראשון, אגנוס דאי 1 ו-2), Regina caeli (אנטיפון, סופרן שני וטנור ראשון, אגנוס דאי 3) ו-Verbum bonum et suave (המשך בית 3ב', אלט ראשון, אגנוס דאי). נוסף לכך, מספר התפקידים הווקאליים גדל משלושה ב"קיריה" לארבעה ב"גלוריה" וכן הלאה, עד שבאגנוס דאי יש שבעה תפקידים קוליים. המזמור הראשי נשמע בבירור בקול העליון לכל אורך היצירה.
החומר שהעדיף כמקור ליצירותיו היה, בבירור, השאנסונים הפופולריים של זמנו. למאזין בן ימינו נשמע אולי מוזר, שמלחין יבנה יצירה דתית על קטעים משירים חילוניים, אולי אפילו כאלה המכילים ניבול פה, אבל בימים ההם לא נחשב מעשה כזה לבלתי נאות או אפילו לגילוי של חוסר כבוד (לדוגמה, מיסה של ז'אן מוטון - Missa faulte d'argent ["אין די כסף"] - המבוססת על שאנסון של ז'וסקן באותו שם, המספר על גבר שמתעורר במיטה עם פרוצה ומגלה, למגינת לבו, שאין לו די כסף לשלם לה).
המיסה המאוחרת בארבעה קולות של אוברכט, Missa Maria zart המתועדת, דרך השערה, לסביבות 1504, מבוססת על שיר דת שהיה פופולרי בטירול, שאותו שמע מן הסתם כשעבר במסעותיו בחבל ארץ זה בסביבות 1503 או 1504. המיסה, הנמשכת יותר משעה, היא אחת היצירות הפוליפוניות הארוכות ביותר שנכתבו אי פעם לטקסט של המיסה הרגילה. המצלול שלה אחיד, עם דוגמאות ספורות בלבד לניגודי המרקם החדים שמוצאים אצל אוקכם; מבחינה זו היא מבשרת את מלחיני המאה ה-16 בראשיתה, כולל ז'וסקן, שהושפעו אולי מן המיסה הזו ומיצירות אחרות של אוברכט.
אף כי אוברכט זכה לפרסום בזמנו, לא הייתה לו השפעה רבה על הדורות הבאים: סביר להניח, שיצא פשוט מן האופנה. כושר ההמצאה העולה על גדותיו ביצירותיו מהווה אנלוגיה מעניינת לסגנון הציור של זמנו, שהדוגמאות המפורסמות ביותר לו הן בציוריו של היירונימוס בוש (גם הוא יליד 1450).
לקריאה נוספת

Article "Jacob Obrecht," in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4.
Joshua F. Drake, ‘Aesthetics, Context, and the Music of Obrecht’, panel discussion (with panelists Jenny Bloxam (US), Jacobijn Kiel (NL), Sean Gallagher (US) at the Annual Medieval and Renaissance Music Conference, Glasgow, Scotland, July 2004. Professor Drake was also on the programme committee for this conference and chaired a session.
The Concise Edition of Baker's Biographical Dictionary of Musicians, 8th ed. Revised by Nicolas Slonimsky. New York, Schirmer Books, 1993. ISBN 0-02-872416-X
Rob C. Wegman, Born for the Muses: The Life and Masses of Jacob Obrecht. Oxford, Clarendon Press, 1994. ISBN 0-19-816382-7
Peter Phillips, CD notes for Gimell recording of the mass by The Tallis Scholars, CDGIM 032.
הערות שוליים

↑  Atlas, Allan W. (1998). Renaissance Music. New York: W.W. Norton. p.295. ISBN 978-0393971699
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272322505171  PLWABN: 9810626215405606  BIBSYS: 90365377  BnF: cb139551955 (data)  BPN: 98400901  GND: 118735853  ICCU: MILV072238  ISNI: 0000 0000 8347 288X  LCCN: n81015286  LNB: 000037973  MusicBrainz: 3be35854-0141-49e8-bb43-f0655c15d675  NDL: 01038665  NKC: xx0021744  NLA: 35296311  NTA: 070856877  SNAC: w6dj69df  SUDOC: 034556117  VcBA: 495/188095  VIAF: 111839700   WorldCat (עם VIAF): 111839700
יוסף יצחק לסרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוגוסט 1963 (בן 61) ב' באלול ה'תשכ"ג 
 השכלה:  מגדל אור (חינוך)  ישיבת אור ברוך 
 מקום פעילות:  בית שאן
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים)
 תחומי עיסוק:  רב העיר בית שאן
 
הרב יוסף יצחק לסרי (נולד ב-22 באוגוסט 1963, ב' באלול ה'תשכ"ג) הוא רב חרדי ספרדי המכהן כרבה הראשי של בית שאן.
ביוגרפיה

גדל בבית שאן. הוריו רבי מכלוף וזוהרה אלעסרי עלו לישראל ממרוקו. אביו היה רב מקובל בעיירה ריש שבמרוקו ורב העיר בית שאן, נודע כבעל מופת. משפחת אלעסרי הייתה ידועה כמשפחת רבנים עשרים ושישה דורות שעסקו בקבלה מעשית. יוסף יצחק נקרא על שם רבי יוסף יצחק שניאורסון.
למד במתיבתא ובישיבה קטנה במגדל אור מגדל העמק, בישיבה גדולה אור ברוך בירושלים ובישיבת בית שמואל, שם למד הלכה אצל הרב ניסים עזרן.
שירת בצה"ל. ב-1992 (ה'תשנ"ב), קיבל תעודת כושר לרב עיר מטעם הרבנות הראשית לישראל, ובמהלך השנים עמד בראש כולל "חסד לאברהם" בבית שאן.
ב-2003 (ה'תשס"ג) מונה לכהן כרב העיר בית שאן. משמש גם כרב בית הכנסת "חסד לאברהם" בבית שאן, שם הוא מוסר שיעורים בקביעות.
כחלק מפעילותו כרבה הראשי של בית שאן פעיל הרב לסרי בחיזוק צביונה הדתי-מסורתי של העיר, ובמודעות לחינוך הילדים. חיזק את גוף הכשרות בעיר, וסייע להקמת בתי כנסת נוספים בעיר.
אשתו היא בת שבע (לבית משפחת טימסטית).
הערות שוליים

↑  המרא דאתרא הרב יוסף יצחק לסרי שליטא, באתר המועצה הדתית בית שאן
↑  הערך "רבי מכלוף אלעסרי", באתר המכלול
↑  משה לסרי וחיים שמחון, הצדיק מבית שאן, תש"ד
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוסף יצחק לסרי".
יון ג'יגורטו

יון ג'יגורטו (ברומנית: Ion Gigurtu‏; 1886–1959) היה פוליטיקאי רומני אשר שירת זמן קצר כראש ממשלת רומניה ב- 1940 למשך חודשיים וזאת בכפיפות לשלטונו הישיר של קרול השני, מלך רומניה.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

ממשלתו של ג'יגורטו הייתה הראשונה שכללה בתוכה את חברי המפלגה הפאשיסטית התנועה הלגיונרית, והעבירה חוקים בדומה לחוקי נירנברג שהועברו בגרמניה הנאצית. ממשלת רומניה בראשות ג'יגורטו הכריזה על נאמנותה לציר ברלין רומא במדיניות החוץ והותירה לשיקול דעתו של היטלר את גורל טרנסילבניה, במסגרת הסכסוך הרומני -הונגרי. ממשלת ג'יגורטו הושפעה על ידי "התנועה הלגיונרית" הפרו-נאצית.
ב-1940 פקד את רומניה משבר קשה, לאחר שרומניה אולצה בידי מדינות הציר למסור להונגריה חלק מחבל טרנסילבניה (כחלק מתכתיב וינה) ולברית המועצות את בסרביה וצפון בוקובינה (כחלק מהסעיף הסודי בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב). בעקבות המחאה העממית שהתעוררה, אולצה ממשלתו של ג'יגורטו להתפטר ומלך רומניה, קרול השני מינה את הגנרל יון אנטונסקו לראש ממשלה בעל סמכויות נרחבות.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר השתלטות הקומוניסטים על רומניה, לאחר מלחמת העולם השנייה, נשפט ג'יגורטו ונגזרו עליו 15 שנות מאסר.
הערות שוליים

↑  ראו Le Figaro מה-6,7 ו- 9 ביולי 1940
| ראשי ממשלת רומניה |
| --- | --- | --- |
| הנסיכויות הרומניות המאוחדות | ב' קטרג'יו • קרצולסקו • קוגלניצ'אנו • קרצולסקו • ל' קטרג'יו • י' גיקה • קרצולסקו • ש' גולסקו • נ' גולסקו • יון ק' ברטיאנו • ד' גיקה • א' גולסקו • יפוריאנו • י' גיקה • ל' קטרג'יו • פלורסקו • יפוריאנו • יון ק' ברטיאנו • ד' ברטיאנו • יון ק' ברטיאנו |     |
| ממלכת רומניה | יון ק' ברטיאנו • רוסטי • ל' קטרג'יו • פלורסקו • ל' קטרג'יו • סטורדזה • אאורליאן • סטורדזה • קנטאקוזינו • קארפ • סטורדזה • קנטאקוזינו • סטורדזה • יון (יונל) ברטיאנו • קארפ • מאיורסקו • יון (יונל) ברטיאנו • אוורסקו • מרגילומן • קואנדה • יון (יונל) ברטיאנו • וייטויאנו • ואידה-ווייבוד • אוורסקו • יונסקו • יון (יונל) ברטיאנו • אוורסקו • שטירביי • יון (יונל) ברטיאנו • ו' ברטיאנו • מאניו • מירונסקו • מאניו • מירונסקו • יורגה • ואידה-ווייבוד • מאניו • ואידה-ווייבוד • דוקה • אנג'לסקו • טטרסקו • גוגה • קריסטיה • קלינסקו • ארג'שאנו • ארג'טויאנו • טטרסקו • ג'יגורטו • אנטונסקו • סנטסקו • רדסקו • גרוזה |     |
| הרפובליקה העממית הרומנית והרפובליקה הסוציאליסטית רומניה | גרוזה • גאורגיו-דז' • קיבו סטויקה • מאורר • מנסקו • ורדץ • דסקלסקו |     |
| רומניה מאז 1989 | רומן • סטולוז'אן • וקרויו • צ'ורביה • דז'או • וסילה • אתאנאסיו • איסרסקו • נסטאסה • בז'ינאריו • פופסקו-טריצ'אנו • בוק • אונגוריאנו • פונטה • צ'ולוש • גרינדיאנו • טודוסה • דנצ'ילה - אורבן • קיצו • צ'וקה • צ'ולאקו |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143446983  ISNI: 0000 0001 1447 5208  LCCN: no2007117207  VIAF: 71180213   WorldCat (עם VIAF): 71180213 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאנוש ואסארי

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1867 קאפושוואר, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 באפריל 1939 (בגיל 71) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תקופת הפעילות:  1887–1939 (כ־52 שנים) 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, ציור, גרפיקה 
 
יאנוש ואסארי (בהונגרית: Vaszary János;‏ קאפושוואר, 30 בנובמבר 1867 – בודפשט, 19 באפריל 1939, היה צייר וגרפיקאי הונגרי.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 וכן בשליש הראשון של המאה ה-20, הוא הכיר מקרוב את המגמות האירופיות באמנות החזותית ויישם אותן על ציוריו, הגרפיקה ועבודות הטפטין שלו. בסך הכל, אנו יכולים למצוא בעבודותיו בעיקר פוסט-אימפרסיוניזם צרפתי, אר נובו וסגנון ה"פלן אר" (אוויר פתוח) של באיה מארה ההונגרית בעבודותיו.
ביוגרפיה

אביו היה מיהאי ואסארי יליד קסטהיי, שבצעירותו היה תחילה מנהל אחוזה ולאחר מכן מורה בקאפושוואר, ואמו הייתה קורנליה סאבו, ממשפחת אצולה רומית-קתולית שהתרוששה. סבו וסבתו היו אנטל ואסארי (קסטהיי, 16 ביולי 1797 - ?) ואנה סאבו, ממשפחת פרוונים. אחיו למחצה של אנטל ואסארי היה קולוש ואסארי, הארכיבישוף של אסטרגום. יאנוש ואסארי החל את לימודיו בבית הספר לציור (כיום שמה האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות) אצל ברטלאן סקיי ויאנוש גרגוש. לאחר שנת 1887 למד תחילה במינכן אצל פון האקל ואצל פון לופליץ, אך בהשפעת התמונות שהוצגו במינכן על ידי הצייר הצרפתי בסטיאן-לפאג', הוא נסע לפריז ונרשם שם ב-1899 לאקדמיה ז'וליאן. המשפיעים הגדולים ביותר עליו היו שימון הולושי וציירי מושבת האמנים של באיה מארה שהתקבצו סביב הולושי, אבל האמנות של ואסארי נשארה בהשראת צרפת לאורך כל הדרך.
עבודותיו המוקדמות היו טפטין (גובליין) שהתקרבו בסגנון לאר נובו עם מוטיבים של אמנות עממית הונגרית. ניתן לגלות את השפעתו של פייר פובי דה שאבאן בציורי האר נובו שלו כמו "המדונה הביזנטית, תור הזהב". מאוחר יותר חזר לתמונות בנוסח ריאליסטי - נטורליסטי. (קוצרים בשכר, 1901; משרת, 1902; תור הזהב, 1897–1898). הוא נסע הרבה. במחצית השנייה של העשור הראשון של המאה ה-20 ניתן לחוש את השפעת האימפרסיוניזם הצרפתי בציוריו (נשף המסכות, 1907; חוף טאטה, 1909), ואז הוא נכנס תחת השפעתם של הפאוביסטים ראול דופי וקייס ואן דונגן.
הצייר, שהיה כבר מוכר ב-1905, מכר את ציורו "קוצרים בשכר" עבור טירת בודה למלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. ב-6 בנובמבר 1905 נישא למימי, בתם של שאנדור רוזנבך ואנה שטרהלר, בבודפשט.
במהלך מלחמת העולם הראשונה צייר תמונות דרמטיות של החזיתות (למשל חיילים בכפר בקרפטים, 1915; חיילים בשלג, 1916), השפעתם של האקספרסיוניסטים הגרמנים מורגשת בצורה הטובה ביותר ביצירות אלו. זמן קצר לאחר המלחמה עדיין שרר הטון הדרמטי בציוריו (ראה דמותה של גבעת הגולגולתא). עם זאת, עד מהרה נסע שוב לפריז וחזר למסורת הציור הצרפתי. תמונותיו במשיכות מכחול מהירות, רפויות וקלות נוצרו באותה תקופה, אולי האופייניות שבהן נקראות בפארק ובדיוקן של אישה.
שנת 1928 ואסארי ארגן את סידור החומר בביתן ההונגרי בתערוכה הבינלאומית של הביאנלה בוונציה, וכאות הוקרה על עבודתו, הוענק לו פרס ממלכתי איטלקי, באותו מקום תמונתו "טבע דומם עם פרחים" נקנתה על ידי המדינה האיטלקית. בשנת 1929 השתתף בהצגת האמנות ההונגרית בנירנברג, מוזיאון נירנברג קנה את התמונתו "חוף רחצה". הוא זכה במדליית זהב בהצגת ה-UME בג'נובה. תמונתו "מרחצאות ים" נקנתה על ידי ה"גלריה של אמנות מודרנית" בנרבי (Galleria d'arte moderna). ב-1933 הציג תערוכת אוסף במוזיאון דרי בבדברצן.
עבודותיו במכירות פומביות ובאוספים

1092 ציורים מאת יאנוש ואסארי במאגר המידע של BudapestAukcio
עבודותיו (מבחר) > גרפיקה

1887–88 Ülő férfiakt (szén, papír, 540 x 400 mm; MNG)
1900 Tavaszhoz (kréta, papír, 64,2 x 45,5 cm; MNG)
1903 Tavasz (színes litográfia, 32,5 x 42 cm; MNG)
Baromfiudvar (gobelinterv) (akvarell, papír, 260 x 381 mm; MNG)
1904 Két nő asztal mellett (ceruza, papír, 268 x 375 mm; MNG)
1910 Ülő akt hátulról (tus, toll, 29,8 x 41,5 cm; MNG)
1911 Szintetikus vonalak (ceruza, papír, 400 x 568 mm; MNG)
1910 Szintetikus vonalak (Ülő hátakt) (Tus, papír, 300 x 415 mm; MNG)
1910 Szintetikus vonalak (Két álló nő) (tus, papír; MNG)
1911 Kompozíció (tus, papír, 324 x 465 mm; MNG)
(1913 körül) Tanulmány (Aktvázlatok)(tus, papír, 433 x 298 mm; MNG)
עבודותיו (מבחר) > שטיחים

זוג מאורס משנת 1905 (שטיח, 152 על 116 ס"מ; המוזיאון לאמנויות שימושיות, בודפשט)
שוק 1905 (שטיח צמר בטכניקה סקנדינבית; מוזיאון לאמנויות שימושיות, בודפשט)
מוכר לחם דבש משנת 1906 (שטיח, 105 על 161 ס"מ; הגלריה הלאומית של הונגריה)
1906 הרועה (שטיח, 70 על 146 ס"מ; מוזיאון פרנץ מורה, סגד)
יצירות באוספים ציבוריים (מבחר)

הגלריה הלאומית של הונגריה, בודפשט
המוזיאון לאמנויות שימושיות, בודפשט
מוזיאון יאנוס פאנוניוס, פץ'
מוזיאון פרנץ מורה, סגד
ריפל-רונאי, קאפושוואר
Galleria d'arte moderna, parchi di Nervi, Genova
מוזיאון נירנברג
פרסים (מבחר)

1902 מדליית זהב קטנה של המדינה
פרס המדינה האיטלקית לשנת 1928 ( הביאנלה בוונציה)
משנת 1928 היה חבר נספח מחו"ל ב-Künstlerbund Hagen (וינה).
מדליית זהב 1929 (גנואה) שד אדום שיער
חברויות

האגודה החדשה לאמנים
חבר מייסד ונשיא אגודת האמנים החדשים משנת 1923
גילדת מונקאצ'י
אימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגרים
לקריאה נוספת

Vaszary János élete és művei a Képzőművészet Magyarországon honlapján
Vaszary János festő a Magyar életrajzi lexikonban
Lázár Béla: Vaszary János (Művészet, 1906, 5. szám)
Elek Artúr: Vaszary János (Nyugat, 1920, 5–6. szám)
Farkas Zoltán: Vaszary János (Nyugat, 1939, 7. szám)
Vaszary János: Aranykor (Száz Szép Kép sorozat)
Vaszary János – Wikiart
ראו גם

חייו ויצירותיו של יאנוש ואסארי באתר האינטרנט של אמנויות יפות בהונגריה
הצייר יאנוש ואסארי בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי
בלה לזר: יאנוש ואסארי (אמנות, 1906, מספר 5)
ארתור אלק:יאנוש ואסארי (מערב, 1920, מספרים 5–6)
זולטן פרקאס: יאנוס ואזארי (מערב, 1939, מספר 7)
יאנוש ואסארי: תור הזהב (סדרת מאה תמונות יפות)
יאנוש ואסארי - ויקיארט
הערות שוליים

↑  Budapest I. kerületi polgári halotti anyakönyv, 1939. év, 741. folyószám.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Budapest II. ker. polgári házassági akv. 894/1905. folyószáma alatt.
↑  Művészeti lexikon, 1935. i. m. 577. o.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16562766f (data)  GND: 119270803  ISNI: 0000 0000 7860 5406  LCCN: n93018582  NKC: jo20231191954  RKD: 79519  SNAC: w6b29rp3  SUDOC: 180574566  ULAN: 500004176  VIAF: 57420947   WorldCat (עם VIAF): 57420947 
יאנוש ואסארי
חיילים בכפר בקרפטים (1915)
חיילים בשלג (1916)
טיילת נהר הדנובה בפשט
מעיין החיים (1899)
תור הזהב (1898)
טיילת (1934)
הריביירה הצרפתית
יאנוש ואסארי: מורפיניסט (שנות ה-30)
אישה בסגול עם חתול (1900)
אשתו של האמן
יאנוש ואסארי: אישה בכובע שחור (1894)
הווילה של ואסארי בעיר טאטה, ברחוב מיווס (Művész utca(
לוח הזיכרון של יאנוש ואסארי על קיר הווילה
קברו של יאנוש ואסארי בבית הקברות אלמשי אוט בעיר טאטה
דיוקנו של הארכיבישוף קולוש ואסארי (1895)
עירום עם בודהה
יונה טפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בפברואר 1941 (בת 83) דפנה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת ילדים
 פרסים והוקרה:  1994 פרס זאב לספרות ילדים ונוער על ספרה "לעזוב בית" 2001 פרס היצירה לסופרים עבריים 2005 פרס זאב על ספרה "בינה נוסעת מבנימינה" 2008 עיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער על ספרה "אבנים קטנות של אהבה" 2008 כלת פרס שר המדע, החינוך והספורט  2023 פרס סאסא סטון למפעל חיים על תרומתה לספרות הילדים והנוער הישראלית
 אתר רשמי
 
יונה טפר (נולדה ב-25 בפברואר 1941) היא סופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה

יונה טפר נולדה בקיבוץ דפנה, בגליל העליון, וכשהתחתנה עברה לגור בקיבוץ יגור. היא עבדה כגננת, מורה ומנהלת ביישוב בו היא חיה. כיום היא עורכת ספרי ילדים ונוער ועוסקת בכתיבה.
| רשימת ספריה |
| --- | --- |
 כמו דקירת סכין  מי יציל את בוטן?  סוד עם כנפיים  בקבוק הבושם של אמא  חצבים על נייר  פלא זרע-עץ  לעזוב בית  מתי אתה חוזר?  רגע שקשה לשכוח  סוס השמיים של סער  מתאים לך ככה שאת צוחקת  נועם דורי וחצי התאומים  מה שהסתרתי בבטן  לוכד המפלצות של איל  ועלי לא אכפת לך  שבע אבני הנסיכה  דובלבול  הטיסה הסודית של הדס  אבנים קטנות של אהבה  לא תשיג אותי  כתוב בחול ובמים  מנטופי  תמי הקטנה והמבול הגדול  כאן היה בית  בינה נוסעת מבנימינה  האופנוען משביל החלב  הפיה לפתן צמוקים  איזה מין שם זה תיאודורה  איש ושמו אריה  גיבור או פרא  דוד 'חצי-חצי'  האוצר של יסמין  החבר שלי, החברה שלי  המעודדת הסודית של תיקי  הפתעה בבית  יונתן ומגן היונואינים  מיכל מחפשת את האביב  של מי הזנב הזה?:
פרסים

1994 זכתה טפר בפרס זאב לספרות ילדים ונוער על ספרה "לעזוב בית"; ב-2001 קיבלה את פרס היצירה לסופרים עבריים
2005 זכתה פעם נוספת בפרס זאב על ספרה "בינה נוסעת מבנימינה".
2008 זכתה בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער על ספרה "אבנים קטנות של אהבה".
2008 כלת פרס שר המדע, החינוך והספורט לשנת 2008.
2023 פרס סאסא סטון למפעל חיים על תרומתה לספרות הילדים והנוער הישראלית
הערות שוליים

↑  יונה טפר, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  IBBY, IBBY Honour List (2008), May 2008, p.21.
↑  https://www.e-mago.co.il/articles/1152.htm
↑  פרס סאסא סטון לספרות ילדים - Sasa Setton, באתר Sasa Setton | סאסא סטון, ‏19 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306201505171  BnF: cb14636456j (data)  GND: 1012540987  ISNI: 0000 0001 0814 6619  LCCN: n89135150  NLK: KAC201760034  VIAF: 54404501   WorldCat (עם VIAF): 54404501 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יונה חיים קרוננברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1897 
 פטירה:  12 בינואר 1986 (בגיל 89 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
יונה חיים קרונֶנבֶּרג  (1897, פיוטרקוב – 12 בינואר 1986, ב' בשבט ה'תשמ"ו, תל אביב) היה סופר עברי, מתרגם ומדפיס.
קרוננברג נולד בעיר פיוטרקוב שליד לודז' שבפולין, בן לנתן-נטע קרוננברג. משפחתו ניהלה בית דפוס ובית הוצאה לאור, והוא ספג את אהבת הדפוס העברי מינקותו. למד ב"חדר", ובמיוחד דקדוק עברי ומסתרי הלשון העברית, ובתום לימודיו עבד בבית הדפוס המשפחתי בעיר בילגוריי.
בשנת 1936, כשהיה סמוך לגיל ארבעים, עלה לארץ ישראל, וייסד בתל אביב, ברחוב כפר גלעדי, מסדרת דפוס חדשנית, שהפיקה עבודות נקיות ביותר. הוא היה מדפיס, מתרגם וסופר, ובצד ניהול המסדרה כתב ביאורים לתנ"ך, תרגם מפולנית וכתב סיפורי ילדים על פי האגדות והסיפורים ששמע בפולין בילדותו. הוא אהב במיוחד את ספריה של הסופרת הפולנייה אליזה אורז'שקו.
יונה חיים קרוננברג הצטיין בסגנון עברי נמלץ מבריק ומלוטש, ששובצו בו ניבים קדומים רבים, פתגמים ומשלי חכמה. ספרים אחדים שלו נדפסו בבית הדפוס שלו, דפוס קרוננברג.
נישא לחיה שרה, ולהם בת אחת. נפטר בתל אביב ב-12 בינואר 1986 והובא לקבורה בבית העלמין הדרום.
מספריו

ספר יהושע, מבואר לפי פירוש רש"י ועוד, תל אביב, ת"ש.
ספר שופטים, עם באור המקרא, תל אביב, תשי"ח.
השודד שהיה לשר , מסיפורי ארצות המזרח, ציורים חנה אליצור, תל אביב, 1950.
שאול והל מלך פולין, סיפור היסטורי, מסופר על ידי י"ח קרוננברג, תל אביב, 1936.
מסתרי ארמון החליף , מסיפורי ארצות המזרח, עיבד וסיפר י"ח קרוננברג, תל אביב, 1955.
כך סיפרו , סיפורי ילדים, ירושלים, קריית ספר, 1965.
בארמון מלך פולין , ירושלים, קריית ספר, 1950.
אגדות אלכסנדר הגדול , גרעיני הפלא, העין שאינה יודעת שובע, הטיס הראשון, ארץ האושר והצדק, מסופרות על ידי י"ח קרוננברג, תל אביב, 1949.
מספריו > תרגומיו

על גדות הטיבר , סיפור מחיי היהודים ברומא בתקופת חורבן ירושלים, מאת אליזה אורז’שקו, תרגם י.ח. קרוננברג מפולנית, תל אביב: ש' שרברק, 1955.
הדסה , סיפור מחיי היהודים ברומא בתקופת החורבן, מאת אליזה אורז’שקה, תרגם י.ח. קרוננברג, תל אביב, 1946.
הערות שוליים

↑  ריח הצבע, ניחוח הדפוס, באתר של מכון ויצמן למדע, 1 במרץ 2008;
שלמה יעקובוביץ, לתולדות ר' נתן נטע קרוננברג מבילגוריי ובית דפוסו, תגים א, תשכ"ט, באתר היברובוקס
↑  שם משפחתה בעברית נכתב גם אורז'שקובה.
↑  יונה חיים קרוננברג באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423382005171  VIAF: 69148874605549621903   WorldCat (עם VIAF): 69148874605549621903
יחסי אלג'יריה–לבנון

| יחסי אלג'יריה–לבנון |
| --- | --- |
אלג'יריה: לבנון


אלג'יריה: לבנון
שטח (בקילומטר רבוע)
2,381,740: 10,400
אוכלוסייה
46,970,063: 5,816,885
תמ"ג (במיליוני דולרים)
239,899: 17,937
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,107: 3,084
משטר
דמוקרטיה חצי נשיאותית: רפובליקה

יחסי אלג'יריה-לבנון הם היחסים הדיפלומטיים בין אלג'יריה ללבנון. ללבנון יש שגרירות באלג'יר בירת אלג'יריה, ולאלג'יריה יש שגרירות בביירות בירת לבנון.
היסטוריית היחסים בין המדינות

ההיסטוריה של היחסים בין הדיפלומטיים בין אלג'יריה ללבנון הינה בת עשרות שנים. היסטוריה זו מאופיינת בשיתוף פעולה בתחומים מגוונים, לרבות יחסים ושיתופי פעולה כלכליים ותרבותיים.
היסטוריית היחסים בין המדינות > הסכמי שיתוף פעולה

ב-26 בפברואר 2022 נחתם בין המדינות הסכם לשיתוף פעולה שיפוטי בתחום הפלילי והסכם נוסף הקשור להסגרת עבריינים. ב-8 במרץ 2022 הוקמה הקבוצה הפרלמנטרית לידידות האלג'יראית-לבנונית.
ב-21 בדצמבר 2023 נחתם בנמל התעופה הבין-לאומי רפיק אל-חרירי בביירות הסכם לחידוש טיסות חברת אייר אלג'יר לביירות, כהבעת סולידריות עם לבנון בשל תוצאות החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל. במהלך מסיבת עיתונאים שהתקיימה במקום שיבח שר התחבורה הלבנוני עלי חמייה (ער') את "תפקידה החיובי" של אלג'יריה ואת "תמיכתה והסולידריות שלה עם לבנון בנסיבות הקשות שעברה".
יחסי אוסטריה–שווייץ

| יחסי אוסטריה–שווייץ |
| --- | --- |
אוסטריה: שווייץ


אוסטריה: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 41,277
אוכלוסייה
9,118,988: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,589: 99,060
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי אוסטריה–שווייץ הם יחסי החוץ המתקיימים בין אוסטריה לשווייץ. לאוסטריה יש שגרירות בברן, קונסוליה כללית בציריך ושבע קונסוליות כבוד (בבזל, כור, ז'נבה, לוזאן, לוגאנו, לוצרן וסנט גאלן). לשווייץ יש שגרירות בווינה ושש קונסוליות כבוד (בברגנץ, גראץ, אינסברוק, קלגנפורט, לינץ וזלצבורג). ב-2008 ארגנו שתי המדינות יחד את גביע יורו 2008.
היסטוריה

שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מאז ימי הביניים. בית הבסבורג, אשר שלט באוסטריה במשך יותר משש מאות שנה, באו במקור מארגאו שבשווייץ, ובתחילה שלט גם עליה במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. ב-1291 קשרו המחוזות השווייצריים נגד האוסטרים, וב-1315 הנחילו מפלה ראשונה לאוסטרים בקרב מורגרטן, וזכו בכמה שנים של עצמאות. המחוזות השווייצריים התאגדו במסגרת "הקונפדרציה השווייצרית הישנה". מאבק זה כנגד בית הבסבורג הוליד את אגדת וילהלם טל, הקשת האמיץ שלחם כנגד המושל האכזר מטעם האוסטרים הרמן גסלר, שאת סיפורו הנציח במאה התשע עשרה במחזה המחזאי והמשורר הגרמני פרידריך שילר. ב-1499 ניצחו השווייצרים את צבאו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית הבסבורג, דבר שהביא להכרה סופית בעצמאותם, באירוע המכונה "שלום בזל". מאז שורר שלום בין שתי המדינות.
יבל

| --- | --- |

 אב:  למך בן מתושאל 
 אם:  עדה 
 עיסוק:  רועה צאן 
 
יָבָל הוא דמות מקראית, הוא אחד מבניו של למך בן מתושאל מאשתו עדה. יבל מוזכר בסדר הדורות שבין אדם לנח:
וַתֵּלֶד עָדָה אֶת יָבָל הוּא הָיָה אֲבִי יֹשֵׁב אֹהֶל וּמִקְנֶה.
על יבל נאמר שהיה אבי יושב אוהל ומקנה והכוונה היא לכך שהוא אביהם של יושבי אוהלים ובעלי מקנה. דהיינו, יבל היה זה שהמציא מחדש את שיטת הישיבה באוהלים וגידול הצאן (שכנראה נשכחה לאחר מותו של הבל נטול צאצאים). הכוונה היותו "אבי יושב אוהל ומקנה" היא גם שבניו ובני בניו של יבל הוסיפו לעסוק באומנותו וגם שהוא היה מורה ומייסד מנהגים ושיטות ודרכי חיים למעמד מסוים.
פילון מגבל מספר על אינוס ומאגוס שלפי מסורות הפיניקים המציאו את הישיבה בכפרים ואת גידול הצאן.
אח ליובל ואחיהם למחצה של תובל קין ונעמה, בני אשת אביו השנייה צלה. כמו כן, צאצא של קין, בנו של אדם הראשון.
מקור השם

השם "יבל" נגזר מאותו שורש, שממנו נגזרו שמות אחיו יובל ותובל. הועלתה הצעה לקשור את שמו וכן את "יובל" עם המילה הפיניקית "יבל" הזהה כנראה עם המלה הארמית יובל שמשמעותה - איל, עז ממין זכר, דבר המתאים לתיאורו של יבל כאבי יושב אוהל ומקנה.
הערות שוליים

1 2  אנציקלופדיה מקראית : אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - ג : חבב - יתת, ירושלים: מוסד ביאליק, 1965, עמ' 451
↑  רן צדוק, עולם התנ"ך: בראשית, תל אביב, 1993-1996, עמ' 45
יחסי אלג'יריה–מלזיה

| יחסי אלג'יריה–מלזיה |
| --- | --- |
אלג'יריה: מלזיה


אלג'יריה: מלזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,381,740: 329,847
אוכלוסייה
46,970,063: 35,663,114
תמ"ג (במיליוני דולרים)
239,899: 399,649
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,107: 11,206
משטר
רפובליקה אסלאמית: פדרציה

יחסי אלג'יריה–מלזיה (בערבית: العلاقات الجزائرية الماليزية, במלאית: Hubungan Algeria–Malaysia) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין פדרציית מלזיה.
סקירה כללית

השגרירות האלג'ירית במלזיה נפתחה ב-1993 עם נשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז שביקר במלזיה פעמיים ב-2003. באותה שנה, נחתמו בין המדינות מספר הסכמים, הכוללים הסכם סחר דו-צדדי, טכנולוגיות מידע ותקשורת וכן שיתוף פעולה בין העיתונאות האלג'ירית לבין סוכנות הידיעות הלאומית המלזית.