stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוק שחור
דוגמאות לשווקים שחורים > השוק השחור בישראל

תקופת הצנע: בישיבתה הראשונה של הממשלה הנבחרת הראשונה ב-26 באפריל 1949 אושרה תוכנית הקיצוב הידועה בכינוייה תוכנית הצנע, שמטרתה הייתה לספק לכל תושב כמות מינימלית של מצרכי יסוד.
התוכנית שהייתה מלווה בפיקוח, מומשה על ידי משרד האספקה והקיצוב בראשות השר דב יוסף.
במקביל למדיניות הרשמית התפתח שוק שחור, בו היה ניתן לרכוש מוצרים יקרי מציאות כמו שמן, ביצים, קמח, סוכר, חמאה, מרגרינה, שוקולד ובשר (בעיקר בשר עוף). חלק מהדיווחים על גנבות בקר מרפתות ביישובי הספר בידי פדאיון היו למעשה כיסוי להעלמת בשר מהפקחים, כדי למכרו בשוק השחור.
השוק השחור התפתח על אף הפעלת מנגנון פיקוח משומן שעצר אוטובוסים לביקורת ובדק תיקים של עוברים ושבים. היו גם מאמצים הסברתיים אדירים אליהם הצטרף בן-גוריון שטען בנאום ששודר ברדיו כי השוק השחור משמש מקור ועידוד לגנבות, מערער את היסודות המוסריים הציבוריים ובעיקר מעמיד בסכנה את קיום המשק. בן-גוריון אף הקים את "המטה למלחמה בשוק השחור" בו היה חבר גם הוא עצמו. למאבק בשוק השחור סייע גם השב"כ. המטה פרסם בכל הארץ מודעות תעמולה שבאחת מהן נראית יד חונקת נחש שחור, ומתחתיו המשפט: "חסל את השוק השחור, ולא - יחסל הוא אותך!". עם הזמן הלכה והתרחבה פעילותו של השוק השחור וגבר היקפו, אך הוא נעלם באופן מעשי בתקופה שלאחר מבצע קדש, כאשר מצרכי היסוד הוסרו מהפיקוח.
מקורות השוק השחור היו מגוונים, החל בעולים שקיבלו מצרכים אליהם לא היו רגילים וניסו להחליף אותם במצרכים דרושים (למשל, עולי בולגריה שלא ידעו מה לעשות עם סולת אבל נזקקו לשמן בכמות הגדולה מההקצבה), דרך אנשים שגידלו מעט ירקות או תרנגולות בחצרם, דרך חקלאים שסחרו בעודפי תוצרת שיכלו להעלים מהפיקוח (בעיקר במושבים שמוקמו באזור הגבול) או כאלו שעבדו במקומות אליהם הגיעה תוצרת חקלאית (בעיקר תנובה והמשביר המרכזי) וכלה בהברחות ממש (פחות של אוכל ויותר של מוצרי מותרות כמו שעונים).
שוק המט"ח: שוק שחור נוסף שהתפתח במדינת ישראל היה שוק מטבע החוץ. עד שנות התשעים של המאה ה-20 נאסר על אזרחים לקנות מטבע חוץ ללא אישור ולא תמיד ניתנו אישורים מספקים למבקשים. בעקבות זאת התפתח שוק שחור של מטבע חוץ שהסמל התקשורתי שלו היה סוחרים העומדים ברחוב ליליינבלום בתל אביב ומבצעים עסקאות המרת מטבע חוץ. הרשויות חפשו דרכים להאבק בשוק השחור, אך ללא הועיל. בעקבות האינפלציה הגבוהה בשנות השמונים של המאה ה-20, הצורך בקניית דולרים היה כה נפוץ שהעיתונים הגדולים היו מפרסמים מדי יום את שער השוק השחור של הדולר בעמוד הראשון של העיתון. עם התרת מסחר חופשי במטבע חוץ, ומתן אישור לפתיחת נקודות המרת מטבע שלא במסגרת הבנקים, ירד הצורך בשוק השחור למטבע חוץ, אולם השימוש בו לא פסק לגמרי ואנשים רבים עדיין מעדיפים להמיר מטבע זר בשוק השחור הרחוק מעיני הרשויות.
ראו גם

שוק אפור
פשע מאורגן
הערות שוליים

↑  אבי קליין, ‏מיסים, שוק שחור וגרעון, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 בינואר 2017
↑  How Illegal Black Markets and the Underground Economy Continue to Grow Worldwide, באתר אוניברסיטת פוינט פארק, ‏26 במאי 2021 (באנגלית).
↑  צבי לביא, השוק השחור: המרד העממי הראשון, באתר ynet, 5 במאי 2008
↑  ינון רויכמן, מי אמר שוק שחור?, באתר ynet, 21 בספטמבר 2006
↑  סקירה אודות השב"כ בעשור הראשון למדינה - ראשית הדרך, באתר השב"כ
↑  המודעה באתר הספרייה הלאומית
↑  יוחמרו העונשים נגד עברייני מטבע חוץ, דבר, 27 בנובמבר 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283264505171  GND: 4180357-7  LCCN: sh85014583  NARA: 10636876 
כוחות משטרה בסמוך לאגם אלק, באונטריו שבקנדה משמידים חביות אלכוהול לא חוקיות, בשנת 1925
פרנקו סרווי

פרנקו עמנואל סרווי (בספרדית: Franco Emanuel Cervi; נולד ב-26 במאי 1994) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקיצוני בסלטה ויגו ובנבחרת ארגנטינה.
קריירת מועדונים > רוסאריו סנטראל

סרווי הוא תוצר מחלקת הנוער של רוסאריו סנטראל, שבה שיחק במשך 13 שנים. ב-9 בנובמבר 2014, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון הבית 0–1 על אסטודיאנטס לה פלאטה, כשעלה כמחליף בדקה ה-66. ב-14 בפברואר 2015, הוא כבש את שערו הראשון בליגה נגד ראסינג קלוב.
ב-25 בפברואר 2016, סרווי ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס במשחק נגד נסיונל. את שערו הראשון במפעל כבש בניצחון 1–3 על ריבר פלייט מאורוגוואי.
קריירת מועדונים > בנפיקה

ב-15 בספטמבר 2015, סרווי חתם על חוזה לשש שנים בבנפיקה ליסבון עם סעיף שחרור של 60 מיליון אירו. הוא המשיך לשחק ברוסאריו סנטראל עד למאי 2016 וב-24 ביוני הוא הצטרף לבנפיקה. בהופעת הבכורה שלו הוא כבש את השער הראשון בניצחון 0–3 על ספורטינג בראגה במסגרת הסופר קאפ הפורטוגלי, ואף נבחר לשחקן המצטיין במשחק.
ב-29 בדצמבר, סרווי הפך לשחקן הראשון של בנפיקה שמבקיע בכל המסגרות הפורטוגליות באותה העונה - הסופר קאפ הפורטוגלי, ליגת העל הפורטוגלית, הגביע הפורטוגלי וגביע הליגה הפורטוגלית. בנוסף לכך, הוא הבקיע בליגת האלופות.
ב-5 ביולי 2021 חתם בסלטה ויגו הספרדית.
קריירה בינלאומית

ב-8 בספטמבר 2018, סרווי ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון 0–3 על נבחרת גואטמלה במסגרת משחק ידידות.
תארים > קבוצתיים

אליפות פורטוגל (2): 2016/17, 2018/19
הגביע הפורטוגלי (1): 2016/17
הסופר קאפ הפורטוגלי (2): 2016, 2017
תארים > אישיים

השחקן המצטיין של הסופר קאפ הפורטוגלי: 2016
הערות שוליים

↑  פרנקו סרווי חותם בבנפיקה ליסבון
↑  סרווי נבחר לשחקן המצטיין במשחק הסופר קאפ הפורטוגלי
כנסיית פטרוס הקדוש (טבריה)

| --- | --- |

כנסיית פטרוס הקדוש בטבריה - מראה מבחוץ
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  פטרוס 
 מיקום:  טבריה 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  32°47′17″N 35°32′33″E﻿ / ﻿32.78814°N 35.54251°E﻿ / 32.78814; 35.54251
 אתר רשמי
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) כנסיית פטרוס הקדוש(למפת הגליל העליון רגילה) כנסיית פטרוס הקדוש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כנסיית פטרוס הקדוש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כנסיית פטרוס הקדוש
 
חלל הכנסייה - מראה מחצר אל כיוון המזבח
כנסיית פטרוס הקדוש (הקרויה גם כנסיית פטרוס (שמעון כיפא) הקדוש) היא כנסייה קתולית ולצידה מנזר בטבריה. הכנסייה קרויה על שמו של פטרוס הקדוש, ובנויה בסמוך לכנרת בה היה פטרוס דייג.
הכנסייה נבנתה לציין את נס הדייג (הראשון) של ישו, כאשר ישו הורה לפטרוס לצאת ללב הכנרת (ים-גניסר) ולפרוש רשתות דייג (מכמורות). פטרוס הספקן, שידע שאין דגים באזור אמר לישו "כל הלילה יגענו ולא אחזנו מאומה" (לוקס פרק ה)  אולם בכל זאת פרש רשת, אל תוך הרשת נכנסו דגים כה רבים עד שהרשת נקרעה ובשלל הצליחו למלא שתי סירות דיג.
היסטוריה של הכנסייה

הכנסייה נוסדה בתחילת המאה ה-12 על ידי הצלבנים. עם כיבוש טבריה על ידי המוסלמים לאחר מפלת הצלבנים בקרב קרני חיטין בשנת 1187 הפכה הכנסייה למסגד.
במהלך המאה ה-18 התחדש עניינם של אנשי המסדר הפרנציסקני בכנסייה, והם החלו לבקר בה, בתחילה בציון יום פטרוס הקדוש, ולאחר מכן דרך קבע. במהלך מאה זו זכו הפרנציסקנים לקבל לרשותם את הכנסייה. בשנת 1833 הובא למקום העתק מדויק של פסלו של פטרוס הקדוש מאת ארנולפו די קמביו המוצב דרך קבע בבזיליקת פטרוס הקדוש בותיקן, ובשנת 1847 הקימו ליד הכנסייה מנזר. בשנת 1870 נבנתה החזית הנוכחית של הכנסייה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם במקום קיר זיכרון המתאר מוטיבים שונים הקשורים בכנסייה הקתולית בפולין ובמרכזם דמותה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה.
מבנה הכנסייה

בכנסייה מוטיבים רבים הקשורים בדמותו של פטרוס, ובדימויי הדייג והרועה האופייניים לנצרות, וכן בהבטחתו של ישוע לפטרוס המופיעה בספר הבשורה על-פי מתי ט“ז 18 - "על הצור הזה אבנה את קהילתי ושערי שאול לא יגברו עליה", פסוק החקוק בלטינית מעל המזבח שבקדמת הכנסייה. צורתה של הכנסייה עצמה היא כצורת ספינה, כאשר האפסיס הוא חרטומה. מעל האפסיס ציור של פטרוס הקדוש בתוך ספינה על הכנרת.
גלריית תמונות

פסלו של פטרוס בחצר הכנסייה, המהווה העתק מדויק של פסלו של ארנולפו די קמביו המוצב בוותיקן
אתר ההנצחה לחיילים הפולנים בחצר הכנסייה
חלון מעוטר בסמלי הכתר והמפתחות האופייניים לפטרוס מעל דלת היציאה לחצר הכנסייה.
ראו גם

נס הדגים
הערות שוליים

↑  הבשורה על פי לוקאס פרק ה – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  s:הבשורה על פי מתי פרק טז
אחימלך בן אחיטוב

| --- | --- |

אחימלך נותן את חרבו של גוליית לדוד ציור מעשה ידי ארט דה חלדר משנת 1680 לערך
 אב:  אחיה בן אחיטוב 
 צאצאים:  אביתר 
 עיסוק:  כהן גדול 
 
אֲחִימֶלֶךְ בֶּן-אֲחִטוּב, דמות מקראית, שימש ככהן גדול בנוב. אחימלך הוא בנו של אחיטוב ונינו של עלי הכהן. נזכר בספר שמואל א', פרק כ"א-ספר שמואל א', פרק כ"ב.
דמותו

אחימלך עמד בראש שמונים וחמישה כוהנים. העיר נוב הייתה בימיו עיר הכוהנים.
משה צבי סגל טוען כי אחיה בן אחיטוב ואחימלך בן אחיטוב חד הם. לשיטתו מרכיב השם מלך בשמו, אשר הוא מרכיב תיאופורי בהברה האחרונה: 'יה', הוחלף למרכיב 'מלך' כמעין תיקון סופרים. אצל יוסף בן מתתיהו שמו של אחימלך הוחלף באבימלך. לטענת חוקר המקרא משה גרסיאל וחוקרים אחרים, בעת המלחמה עם פלשתים אחימלך-אחיה הוא זה, שלקח את כלי המקדש שניצלו בשילה, עבר לנוב והקים מחדש בסיס דתי בו עמד אוהל ה'.
הוצאתו להורג

כאשר ברח דוד משאול סיפק לו אחימלך מזון ואת חרב גָּלְיָת הפלישתי. בכך עורר עליו את זעמו של שאול. דואג האדומי, מאנשי שאול, שהיה נוכח במקום, סיפר לשאול על מפגשו של אחימלך עם דוד. שאול פקד להביא אליו את כהני נוב עם אחימלך ואביו, ובאותו היום הוצאו להורג. בנו אביתר נמלט מהמקום וניצל. סיפורו של דוד ומפגשו עם אחימלך וסיפור הוצאתם של כהני נוב להורג כרוכים בקשר של סיבה ותוצאה. אחימלך הגיש עזרה לדוד וזו הסיבה להוצאתו להורג.
הוצאתו להורג > הסיוע לדוד

מטרת בואו של דוד לנוב היא להשיג מזון. לשם כך הוא מרמה את אחימלך ומסביר כי הוא נמצא בשליחות המלך. אחימלך בא לקראת דוד בחרדה גדולה. הוספת המילים למשפט: ”וְאִישׁ, אֵין אִתָּךְ” מראה כי אחימלך לא הבין מדוע מפקד צבאי כדוד מגיע לבד וללא ליווי פמלייתו. דוד ביקש ממנו את לחם הקודש, אך אחימלך מוכן לתת את לחם הקודש אך ורק אם הנערים לא נטמאו על ידי שכבת זרע. מתוך כבוד לדוד, אחימלך מזכיר רק את הנערים בתנאי לנתינת המזון. דוד עונה כי לא רק הנערים אלא גם כליהם טהורים ולכן נתן לו אחימלך את לחם הקודש.
אחימלך נתן לדוד את לחם הפנים, על אף שהיה צורך להחליפו רק מידי שבת ולא באמצע השבוע, ומעבר לכך הלחם היה מיועד לאכילה רק על ידי הכהנים כמסופר בספר ויקרא, פרק כ"ד, פסוקים ח'–ט'.
לאחר שבקשתו של דוד למזון נענתה על ידי אחימלך, הוא מבקש ממנו כלי נשק, והוא מסביר כי עקב מהירות יציאתו לשליחות המלכותית הדחופה, לא הספיק לקחת את נשקו האישי. אחימלך מציע לו את חרבו של גָּלְיָת, אשר נשמרה במקדש בנוב, ודוד נוטל אותה.
הוצאתו להורג > ההלשנה

בעת השיחה בין דוד לאחימלך, נכח במקום דואג האדומי מעבדי שאול. הוא מלשין לשאול על עזרתו של אחימלך לדוד. דואג אף הוסיף להעליל על אחימלך שאירח את דוד בביתו. שאול שלח להביא בפניו את אחימלך ומשפחתו, ואז פונה לאחימלך בכעס ובזלזול ומכנה אותו בזלזול "בֶּן-אֲחִיטוּב" ולא בשמו ותוארו. שאול מאשימו בקשירת קשר עם דוד להילחם בו.
אחימלך לא מכחיש את העזרה שהגיש לדוד, אך מכחיש את קשירת הקשר, ומסביר לשאול את סיועו לדוד, בכך שהיה סבור כי דוד הוא חתנו ונאמנו של שאול, ובעל מעמד צבאי. אחימלך מוסיף כי לא היה מודע כלל לירידת קרנו של דוד בעיני שאול, והוא נהג עם דוד כמנהגו מאז ומעולם לשאול עבורו באלוהים.
הוצאתו להורג > מותו

שאול דן את אחימלך להריגה יחד עם כל משפחתו, אך עבדיו סירבו לבצע את הפקודה, ולכן שאול הורה למלשין דואג האדומי לבצעה בעצמו. דואג המית שמונים וחמשה כהנים ובתוכם את אחימלך.
מעמדו של אחימלך

אחימלך ובני ביתו נקראים לשאול. הדבר מלמד על כפיפותם לשאול ולמשפטו.
מעמדם של צאצאי עלי היה גבוה בזמן שאול. אחימלך היה כנראה הכהן הראשי בחצר המלך שאול. ההוראה לפגוע באחימלך ובכוהנים נענתה בשלילה על ידי עובדי המלך, על אף סכנת המוות, אשר ריחפה על ראשם עקב סירובם לשאול. מכך נראה כי מעמדו של אחימלך והכוהנים היה גבוה בעיני העם. על כוהני נב נאמר, ששאלו בה' למען שאול.(שמואל א', י"ד, י"ח).
לקריאה נוספת

אורי אלטר, אמנות הסיפור במקרא, תל אביב, אדם, 1981, עמ' 79–82.
צבי הזפק

| צבי הזפק |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
סוג:: צבי
מין:: צבי הזפק
שם מדעי
 Gazella subgutturosa ‏גולדנסטאט, 1780
תחום תפוצה


צבי הזפק (שם מדעי: Gazella subgutturosa) הוא מין בסוג צבי שחי במרכז אסיה. הוא תואר מדעית בשנת 1780 על ידי חוקר הטבע הגרמני ג'ון אנטון גולדנסטט ולו כ-4 תת-מינים. המין קרוי על שמה של נפיחות גדולה בגרונו שמזכירה את מחלת הזפקת. צבי הזפק חי בערבות עשב או מדבריות ופעיל בשעות הדמדומים. הארגון החברתי שלו משתנה בין העונות מקבוצות קטנות לעדרים עצומים. בעבר, האוכלוסייה של צבי הזפק הכילה מיליוני פרטים, אולם במהלך המאה ה-20 היא צנחה במהירות כתוצאה מציד איטנסיבי שהחמיר עם כניסת הנשק החם ורכבי שטח. נכון לשנת 2020, האוכלוסייה שלו קטנה מ-50,000 פרטים והיא נמצאת במגמת ירידה מתמשכת.
טקסונומיה ותת-מינים

צבי הזפק שייך לסוג צבי בשבט אנטילופות ערבה שבתת-משפחת הצבאים, לצד 10 מינים נוספים. בתוך הסוג צבי, הוא מסווג בתת-הסוג Trachelocele לצד צבי רים וצבי קיווייה הקרובים אליו מבחינה גנטית. מבחינה חיצונית, צבי הזפק חולק קווי דמיון רבים עם הצבי ההודי ומיני הצבי היעלי, ותפוצתו חופפת עם כל שלושת המינים בסוג.
לצבי הזפק יש בין 3 ל-5 תת-מינים. להלן ארבעה המוסכמים חלקית:
צבי פרסי (G.s.subgutturosa) - נפוץ באיראן, מזרח עיראק, אזרבייג'ן, ג'אורג'יה, מערב אפגניסטן ופקיסטן.
צבי טורקמני (G.s.gracilicornis) - נפוץ בקזחסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן. לעיתים נכלל בתת-המין הפרסי.
צבי ירקנדי (G.s.yarkandensis) - נפוץ בצפון וצפון-מערב סין העממית. לעיתים מפוצל לשני תת-מינים.
צבי מונגולי (G.s.hilleriana) - נפוץ במונגוליה.
בעבר היה לצבי הזפק תת-מין נוסף שנודע בתור צבי החול (G.s.marica); תת-מין זה, חי בחצי האי ערב, במערב עיראק ובלבנט. החל משנת 2010, צבי החול פוצל מצבי הזפק על ידי ארגוני שימור בינלאומיים על בסיס מחקר גנטי שמצביע על כך ששני המינים הם פרפילטים, ומאז הוא מוכר כמין עצמאי.
אנטומיה ומראה

זכר ונקבה של צבי זפק. זהו המין היחיד בסוג שאצלו הצביות נטולות קרניים.
צבי הזפק הוא פרסתן בגודל בינוני עם מבנה מוצק יותר מצביים אסיינים אחרים; גופו דק ואלגנטי, צווארו רחב וראשו קצר, חרוטי ומעוגל בקצהו. אוזניו ארוכות וצרות, עיניו גדולות ואפו מחורץ. הרגליים שלו דקיקות וארוכות ומסתיימות בפרסות קצרות וחדות. הזנב ארוך, דקיק ושעיר.
סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא הנפיחות הבולטת בגרון דמוית הזפקת שנראית אצל שני הזוויגים; הנפיחות גדולה ובולטת במיוחד אצל הזכר, והיא משמשת אותו להפקת קריאות עמוקות במהלך החיזור.
לצבי הזפק קרניים ארוכות ועבות בצורת נבל ובהן כ-12 עד 20 טבעות. הקרניים צומחות מהקודקוד, פונות לצדדים ואז מתעקלות אחורה ומעלה; קצה הקרניים מתעקל לעיתים קרובות כלפי פנים בצורת צבת. הקרניים שאורכן 25–43 ס"מ נישאות על ידי הזכר, בעוד שהנקבה נטולת קרניים בדרך כלל; בכך, צבי הזפק יוצא דופן מצביים אחרים בסוגו שאצלם הנקבות נושאות אף הן קרניים. הזכר גם נוטה להיות גדול וכבד מן הנקבה. צבי הזפק מתנשא בכתפיים לגובה 60–80 ס"מ, אורך ראשו וגופו 90–115 ס"מ ואורך זנבו 15–20 ס"מ. משקל הזכר 20–43 ק"ג ומשקל הנקבה 18–33 ק"ג.
לצבי הזפק פרווה קצרה ודקה שהופכת לעבה, ארוכה ושעירה לקראת החורף. צבעה הכללי משתנה על פני טווח התפוצה הרחב שלו, ונע מחאקי לחום קקאו, חום אפרורי, כתום בוהק, צהבהב חיוור או חולי. הבטן, המפשעה, המותניים, החזה ופנים הרגליים בצבע לבן בוהק, והזנב שחור מבריק. הפס השחרחר במותניים שאופייני לצבאים, נראה לעיתים קרובות אצל צבי הזפק, בפרט אצל צביים שחיים באזורים קרים. לצבי הזפק פנים לבנות בוהקות ופסים כהים דהויים בצידי הפנים. סימוני הפנים נוטים להיעדר אצל צביים החיים באזורים מדבריים. העיניים והאף בולטים בצבעם השחור.
תפוצה וסביבת מחיה

צבי הזפק מצוי במרכז אסיה; טווח התפוצה שלו משתרע לאורך הערבות האסיאתיות הגדולות, כולל מרבית שטחן של איראן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן ואזרבייג'ן, מערב עיראק, מזרח פקיסטן, אפגניסטן, חלקים נרחבים מצפון ומרכז סין העממית (בפרט שינג'יאנג, צ'ינגהאי, מונגוליה הפנימית וגאנסו), וכלה בדרום ומרכז מונגוליה. הצבי נכחד מארמניה ומג'ורג'יה אך הושב לטבע אצל האחרונה. הוא הובא על ידי האדם למספר איים בים הכספי ובימת אראל.
טווח התפוצה העצום של צבי הזפק, חצוי ברובו על ידי שרשרות ההרים המושלגות של הינדו-כוש, קארקוראם וטיין שאן, ומסיבה זאת, הוא מצוי במספרים זניחים בקירגיסטן וטג'יקיסטן ההרריות ונעדר מכל האזורים ההרריים הגבוהים במדינות חבל טורקסטן. הערבה האירואסייתית משמשת כגבול הצפוני של תפוצתו.
בשל הדמיון הרב בין שני המינים, גבול הטווח במערב בין צבי הזפק לצבי החול אינו ברור; ככל הנראה נהר החידקל ושט אל-ערב מהווים מחסום טבעי בין המינים, כשהשניים תופסים את הגדה המזרחית והמערבית בהתאמה. עם זאת, ישנה אפשרות שאוכלוסיות הצבאים במישורים ממזרח להרי הזגרוס באיראן אינן שייכות לצבי הזפק.
בית הגידול של צבי הזפק כולל ערבות-עשב עצומות וערבות-שיחים על מישורים או רמות גבוהות, מדבריות חול ומלח ומורדות הרים; הוא נמנע לחלוטין מיערות וצוקים. הצבי מצוי הן בשפלות והן ברמות גבוהות עד רום 3,500 מטר מעל פני הים. הגורם העיקרי שמגביל את הצבי הוא עומק השלג ורוחות סוערות.
נוף אופייני לבית גידולו של צבי הזפק, מדבר קיזילקום, קזחסטן.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

שעות הפעילות של צביי הזפק משתנות בין העונות; במהלך הקיץ, הם פעילי דמדומים ויוצאים לתור אחר מזון בשעות הבוקר המוקדמות ושעות בין הערביים, בעוד שאת שעות היום הם מבלים במנוחה באזור מוצל או בשוחה רדודה שחפרו באדמה הקרירה בצורת אליפסה; בחורף לעומת זאת, הם פעילים לאורך היום ברציפות להוציא מנוחה קצרה בצהריים. במקומות שבהם יש לחץ ציד גבוה, הצביים אף מסוגלים לעבור לפעילות לילית. שעות הפעילות קשורות למזג האוויר: בקיץ, הטמפרטורות הגבוהות מאלצות את הצביים למצוא מסתור מוצל מפני השמש ברוב היום, בעוד שבחורף מנוחת הצהריים קצרה מאוד אם בכלל; בנוסף, יש קשר הדוק לזמינות המזון: בקיץ יש מזון בשפע, כך שהצבי יכול לוותר על פעילות ברוב היום, בעוד שבחורף הוא מוכרח לבלות זמן רב בחיפוש אחר מזון.
במהלך היממה, צבי הזפק נע למרחקים בינוניים דרך שטחי מרעה, בורות מים ואזורי מנוחה. התנועה של הצבי מושפעת גם היא מזמינות המזון ומזג האוויר; במהלך החורף, עדרי הצביים גומעים מדי יום לפחות 10–30 ק"מ עקב המחסור במזון, בעוד שבקיץ הם נעים בממוצע ביום כ-3 ק"מ בלבד. בקיץ, הצביים נודדים לעבר ההרים השופעים במזון, אך בחורף נאלצים לחזור לעמקים וקניונים עקב הקור העז ועומק השלג.
כשצבי הזפק נרגש או נבהל, הוא פותח בסדרת קפיצות גבוהות עם רגליים נוקשות המוכרות כדלגנות; הצבי מסוגל לרוץ במהירות של 60 קמ"ש, ובמהלך הריצה צווארו מושט וזנבו זקוף. כאשר הצבי נמלט מסכנה, הוא עוצר אחרי 200–300 מטר כדי להעריך מחדש את האיום ולמנוע בזבוז אנרגיה. לאחר שנוכח שחלפה הסכנה, הצבי מבצע תנועה מעגלית רחבה עד שחוזר לנקודת המוצא. צביי הזפק מתקשרים ביניהם באמצעות פעיות, קריאות רמות, ציוצים וגניחות. הצביות משמיעות קול צרוד נמוך כדי לקרוא לעופרים, והללו מגיבים בגעייה שדומה לבקר. בעונת הרבייה, הזכרים מפיקים צליל עמוק שנשמע למרחק 100–150 מטר כדי להכריז על נוכחותם.
אקולוגיה > תזונה ויחסי גומלין

צבי הזפק הוא יונק צמחוני אוכל-עשב שצורך מדי יום 6 ק"ג של מזון צמחי; תזונתו העיקרית מורכבת מעשבים, אך הוא ניזון גם מהלופיטים (צמחים שגדלים בקרקעות מלוחות), מורכבים, קטניות, זוגניים, שרביטנים, דלועיים, עפריתיים ואשליים. באזורים חקלאיים, הצבי עשוי להזיק לגידולים שונים ככותנה, חיטה, שעורה, קנה סוכר, תירס, חומוס, בצל, פירות, תמרים ומלונים. צבי הזפק אינו זקוק לשתיים מים, ומקבל את מרבית הלחות הנדרשת ממזונו הצמחי. אף על פי כן, הוא מבקר לעיתים קרובות בבורות מים כאשר יש לו הזדמנות ושותה 2–4 ליטר ביום. בשבי, הצבי ניזון מאספסת, שיבולת שועל, תערובת וקוביות מלח נטולות גופרית.
הטורף העיקרי של צבי הזפק הוא הזאב (בעיקר מתת-המינים: זאב טיבטי, זאב ההימלאיה וזאב הודי); במהלך החורף, הזאב הופך לקטלני במיוחד עקב היותו מותאם לריצה בשלג לעומת צבי הזפק שהופך לאיטי יותר. טורפים נוספים הם הנמר הפרסי שאורב לצבי ליד בורות המים והברדלס האסייתי, ובעבר גם הטיגריס הכספי בטרם נכחד מן העולם. העופרים מהווים טרף לשועל אדום, קרקל, עיט זהוב ועיט ערבות. הצבי ניצוד על ידי האדם בעיקר עבור בשרו ופרט בוגר מניב 12–18 ק"ג בשר. הוא מבוקש גם בציד ספורטיבי עבור עורו וקרניו, אך ציד זה אינו חוקי כיום ברוב המדינות שבהם הוא מצוי.
אקולוגיה > ארגון חברתי

הארגון החברתי של צבי הזפק דינמי במיוחד ומשתנה בחדות על פני עונות השנה. בקיץ, הצביים פעילים בקבוצות משפחתיות קטנות של 2–10 פרטים שמחולקים לפי זוויג: זכרים לחוד ונקבות לחוד. לקראת החורף, הקבוצות הקטנות מתאספות לכדי עדרים גדולים של עשרות עד אלפי פרטים, ובעבר אף למגה-עדרים של רבבות פרטים. העדרים הגדולים הללו נוצרים זמן קצר לפני עונת הרבייה שחלה בחורף, ועם תחילת העונה, הם מתפרקים לפי גיל וזוויג: הזכרים הבוגרים הופכים ליחידאים ועסוקים בחיפוש טריטוריה ובהגנה עליה, הזכרים הצעירים והמתבגרים מתאספים בקבוצות קטנות של 5 פרטים ללא טריטוריה, ואילו הנקבות יוצרות קבוצות גדולות עד 30 פרטים שנעות בין הטריטוריות.
בסיום העונה, הצביים מתאספים שוב בעדרים עצומים מעורבים למשך תקופה קצרה, ולקראת האביב מתפרקים שוב וחוזרים למבנה הקייצי שלהם: קבוצות קטנות של זכרים ונקבות לחוד. נקבות שנכנסו להיריון במהלך החורף, עוזבות את הקבוצות שלהן במהלך האביב כדי ללדת בבדידות באזור מוגן.
אקולוגיה > רבייה

עונת הרבייה של צבי הזפק נמשכת מספטמבר עד ינואר. לקראת העונה כל זכר מנסה לתפוס לעצמו טריטוריה, והוא מגן עליה בקנאות ומסמן את גבולותיה באמצעות הפרשות מבלוטות ריח, עשיית צרכים בבורות קטנים שחפר עם פרסותיו הקדמיות וגירוד האדמה באמצעות קרניו ופרסותיו; כאשר הזכר מאתר בשטחו בור צרכים של זכר אחר, הוא בדרך כלל חופר בו שוב וממלא אותו בצרכיו. בתחילת העונה, בלוטות הריח המפשעתיות של הזכר מתנפחות ומפיקות ריח מושק חזק, והסחוס בגרונו מתנפח אף הוא ומאפשר לו להפיק קולות רמים לצורך הכרזה על נוכחותו.
מצגי הזירה של הזכרים כוללים עמידה זקופה, מתיחת צוואר, הרמת אף, שחרור פרומונים לאוויר ובעיטות קדמיות על האדמה. הקרבות בין הזכרים מורכבים מהסתערות, דחיפה ונעילת הקרניים עד התשת היריב. לאחר שהזכר ביסס את נוכחותו בטריטוריה, הוא מתפנה ליצירת הרמון שגודלו נע בין 2 ל-30 צביות (12 בממוצע); לצורך כך, הזכר מבריח קבוצות נקבות לתוך הטריטוריה שלו ואז מנסה לשמור עליהן לתקופה מסוימת עד תום העונה.
אקולוגיה > מחזור חיים

ההיריון נמשך 5–6 חודשים, ומרבית ההמלטות מתרחשות בין מרץ ליולי. לפני ההמלטה, הצבייה מחפשת אזור עם צמחייה גבוהה או סבך כדי לא להיות חשופה לטורפים. היא ממליטה עופר אחד עד ארבעה, ויש שכיחות גבוהה במיוחד של לידת תאומים (75%), דבר שנחשב לחריג אצל מיני הצבאים. לאחר ההמלטה וניקוי זריז של העופר, הוא מסוגל לעמוד תוך 15 דקות, ומחפש מסתור בכוחות עצמו; הצבייה רועה או נחה ברדיוס של 50–500 מטר ממקום המסתור של העופר ומגיעה להניק אותו מדי פעם. לאחר כל הנקה, הצבייה לוקחת את העופר למקום מסתור חדש, ותאומים מוחזקים במרחק 50 מטר עד קילומטר זה מזה בשבוע הראשון לחייהם.
העופרים יונקים 2–4 פעמים ביום בחודש וחצי הראשון, ולאחר מכן מתחילים בהדרגה לאכול מזון מוצק ולשתות מים. ההתפתחות של העופרים מהירה במיוחד, ואצל הזכרים מתחילות לבצבץ קרניים בגיל 3 חודשים. בגיל חודשיים העופרים מתחילים להתלוות לאימם, ונגמלים בסביבות 4–5 חודשים. אף על פי ששני הזוויגים יכולים להתרבות בגיל מוקדם יחסית, בדרך כלל הם יתרבו רק מגיל שנתיים-שלוש.
תוחלת החיים של צבי הזפק בטבע 6–12 שנים; בשבי, הוא עשוי להאריך ימים עד גיל 20. הזכר חי פחות מן הנקבה בשל האנרגיה הרבה שהוא מוציא בעונת הרבייה. שיעורי התמותה של צביי הזפק נמוכים בקיץ וגבוהים בחורף בשל הטמפרטורות הנמוכות ומחסור בצמחייה.
מצב

צבי הזפק מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), בגלל ירידה מתמשכת במספריו שנובעת מציד לא-חוקי אינטנסיבי לבשרו, עורו וקרניו, המרת בית גידול עבור מרעה וחקלאות, גידור, יצירת מחסומים מלאכותיים, תחרות עם בעלי חיים מבויתים על מקורות מזון ופיתוח תעשייה באזורי טבע. המין גם סובל מדי חורף ממזג אוויר קיצוני שמוביל לתמותה גבוהה, עקב תשישות, קור ורעב.
ההערכה של IUCN, שהירידה במספריו הגיעה לשיעור של 30% עד סוף העשור הראשון של המאה ה-21. בחלק גדול מהמדינות הוא מצוי על סף הכחדה, וגם במדינות שהחזיקו בעבר אוכלוסיות עצומות (מונגוליה, קזחסטן ואיראן) יש ירידה דרסטית במספריו.
צבי הזפק מוגן בחוק ברוב המדינות שבהן הוא מצוי, אך האכיפה לרוב אינה יעילה בשל מרחב המחיה העצום שלו. הצבי שוכן באזורים מוגנים רבים, וישנם פרויקטים להשבתו לטבע באזרבייג'ן, גאורגיה, טורקמניסטן ואוזבקיסטן.
עד תחילת המאה ה-20, האוכלוסייה של צבי הזפק נאמדה בכמה מיליונים. האוכלוסייה הנוכחית מוערכת בסביבות 49,000-42,000 פרטים בלבד.
הערות שוליים

↑  צבי הזפק באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
איור של זכר ונקבה.
קבוצת צביי זפק בערבת-שיחים ליד הים הכספי.
צביי זפק באי כיש לחופי איראן.
עופר של צבי זפק במדבר בקזחסטן.
צבי זפק על סמלו של הפארק הלאומי שירבן באזרבייג'ן.
האישה הכושית

משה ואשתו הכושית ציפורה, ציור מאת יאקוב יורדאנס
האישה הכושית הייתה אשתו של משה רבנו ומוזכרת פעם אחת בתורה: ”וַתְּדַבֵּר מִרְיָם וְאַהֲרֹן בְּמֹשֶׁה עַל אֹדוֹת הָאִשָּׁה הַכֻּשִׁית אֲשֶׁר לָקָח כִּי אִשָּׁה כֻשִׁית לָקָח” (ספר במדבר, פרק י"ב, פסוק א').
מרים מתלוננת באוזני אהרן על אודות האישה ה"כושית" אשר לקח משה. פרשנים חלוקים בדעותיהם אם הייתה זו צפורה או אשה נוספת שנשא משה.