stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאולי (קרחון)

| --- | --- |

קרחון גאולי
 מידע כללי
 גובה תחתון:  2,146 מטר
 מיקום:  קנטון ברן, שווייץשווייץ.
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך:  6.2 קילומטר
 שטח:  17.7 קמ"ר
 סוג קרחון:  יבשתי
 מנוקז על ידי:  נהר גומנבאך (Gummenbach) לאגם מטנאלפ (Mattenalpsee) ומשם דרך נהר אורבך (Urbachwasser) לנהר ארה.
 קואורדינטות:  46°36′41″N 8°11′11″E﻿ / ﻿46.61139°N 8.18639°E﻿ / 46.61139; 8.18639
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.קרחון גאולי(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.קרחון גאולי(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץקרחון גאולי(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץקרחון גאולי
קרחון גאולי (Gauli Glacier) הוא קרחון יבשתי באורך 6.2 קילומטר הנמצא בצידו המזרחי של רכס האלפים הברניים בקנטון ברן בשווייץ.
שטחו הכולל של הקרחון הוא 17.7 קמ"ר.
הקרחון מוקף בהרים אוויגשנייהורן מדרום ברגלישטוק ממערב והנגנדגלצ'רהורן מצפון.
מצידו המזרחי של הקרחון נמצא אגם גאולי (Gauliseeli) הנמצא בגובה של 2,146 מטר ונוצר ממי הפשרת השלגים של הקרחון, משם מתנקזים המים דרך נהר גומנבאך (Gummenbach) לאגם מטנאלפ (Mattenalpsee) ומשם דרך נהר אורבך (Urbachwasser) לנהר ארה ואגם ברינץ.
הקרחון התפרסם בשנת 1946 עקב התרסקותו של מטוס חיל האוויר האמריקאי מדגם C-53 דקוטה על הקרחון וניסיונות החילוץ שלקחו מספר ימים.
גוריה

| --- | --- |
קבוצת קוטפות תה בגוריה, בין 1905 ו-1915
קבוצת קוטפות תה בגוריה, בין 1905 ו-1915
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 מושל:  אלקו צינצדזה
 נפות במחוז:  3
 ערים במחוז:  2
 בירת המחוז:  אוזורגתי
 שפה רשמית:  גאורגית 
 תאריך ייסוד:  1995 
 שטח:  2,033 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  107,100 (2021)
 קואורדינטות:  41°58′00″N 42°12′00″E﻿ / ﻿41.966666666667°N 42.2°E﻿ / 41.966666666667; 42.2 
 אזור זמן:  UTC +4
 http://www.guria.gov.ge/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת גוריה מוגדלת) אוזורגתי לנצ'חותי צ'וחטאורי אורקיגוריה(למפת גוריה רגילה) אוזורגתי לנצ'חותי צ'וחטאורי אורקיגוריה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דגל נסיכות גוריה
גוריה (בגאורגית: გურია מילולית: גוּריָה) הוא מחוז בגאורגיה, שחלקו הדרומי מאופיין בהרים בעלי מדרונות מתונים של רכס מסחתי, ואילו חלקו הצפוני נמצא במישור קולכתי. גוריה ממוקמת בדרום מערב גאורגיה. גבולותיו: מחוז אימרתי מצפון, סאמצחה-ג'אוואחתי ממזרח, אצ'ארה (אג'אריה בשפות זרות) מדרום והים השחור ממערב. האקלים במחוז סובטרופי-לח וצמחייתו הכוללת, בין היתר, יערות, עשירה מאוד. כלכלת המחוז התבססה בעבר בעיקר על שדות-תירס. במאה ה-20 החלו גם בטיפוח מטעי-תה. הגורים (תושבי המחוז) דוברים בדיאלקט מקומי של השפה הגאורגית (גוריאולי). הנהרות העיקריים בגוריה הם סופסה ונטנבי.
תת-מחוזות

לאחר העצמאות הגאורגית ב-1991 זכה גוריה במעמד אדמיניסטרטיבי של רגיוני (מחוז), שבירתו אוֹזוּרגֶתי. הרגיוני מתחלק לשלושה ראיונים (תת-מחוזות):
נפת אוזורגתי
נפת לנצ'חותי
נפת צ'וחטאורי
יישובים

ערים: אוזורגתי ולנצ'חותי
עיירות: לאיתורי, נארוג'ה, מסקירלי, אורקי וצ'וחטאורי
כפרים: 186
מושלי המחוז

1995 - מיכאיל צ'קוּאסֶלי
1997 - אולג ניקולישווילי
1998 - קרלו גוג'בידזה
2004 - בֶז'אן קאלָנדַדזֶה
2005 - אַלֶקו צינצַדזֶה
2006 - מיכֶאיל סווימוֹנישווילי
היסטוריה

בימי הביניים המוקדמים צמחה בגוריה נסיכות פאודלית. היא הצטרפה לממלכה הגאורגית בסוף המאה ה-10, מספר שנים לפני שהושלמה איחודה. לאחר התפרקות הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15 שבה להיות נסיכות עצמאית בהנהגת שושלת גוריאלי - נסיכות גוריה. ככל מערב גאורגיה במהלך ימי-הביניים המאוחרים סבלה רבות מפלישות של האימפריה העות'מאנית. במאה ה-17 אף נקרעה ממנה אזור מתוך אג'ריה שבדרומה (באותם זמנים השתייכה לנסיכות גוריה), שאוכלוסייתה אוסלמה לאחר מכן.
ב-1828 האימפריה הרוסית סיפחה וביטלה את הנסיכות. מסוף המאה ה-19 החבל התפרסם בזכות התארגנות מחתרתית חזקה של איכרים מרקסיסטים. בתקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה בשנים 1918–1921 לגוריה היה מעמד אדמיניסטרטיבי של מאזרה (מחוז). תחת השלטון הסובייטי עברה תהליך של קולקטיביזציה כפויה, אך מלבד מיכון החקלאות לא עברה מודרניזציה בדמות תיעוש ועיור והיה לאחת החבלים העניים בגאורגיה. בן-החבל המפורסם ביותר הוא אדוארד שווארדנאדזה, מי שהיה מנהיג המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה ברוב שנות ה-80, שר החוץ של ברית המועצות בתקופת הפרסטרויקה ונשיאה השני של גאורגיה העצמאית בשנים 1992–2003.
מתחילת שנות ה-90, עקב המחסור במקורות אנרגיה בגאורגיה העצמאית (מ-1991), גוריה סובלת ממצוקה כלכלית בגלל הפגיעה באספקת חומרי גלם להנעת המיכון החקלאי.
אתרים

כנסיית שמוכמדי
כנסיית ליחאורי
מפורסמים שנולדו בגוריה

אדוארד שוורדנדזה
נואה ז'ורדניה
ראו גם

הרפובליקה של גוריה
גולגולת עם סיגריה בוערת

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1886-1885
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  24.5 ס״מ 
 גובה:  32 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  s0083V1962 (מוזיאון ואן גוך) 
 מיקום:  מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם
 קואורדינטות:  52°21′31″N 4°52′53″E﻿ / ﻿52.35854°N 4.881319°E﻿ / 52.35854; 4.881319
 
גולגולת עם סיגריה בוערת הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך שנוצר כנראה בשנת 1885 או 1886. ביצירה מתואר שלד עם סיגריה דלוקה בפיו, והיא מוצגת כיום כחלק מהאוסף הקבוע במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם. ככל הנראה היצירה נעשתה כדי ללעוג לשמרנותה של האקדמיה בנושאי אמנות. לפני שנעשה שימוש בדוגמנים, ציירים נהגו ללמוד אנטומיה משלדים. בזמנו, ואן גוך פקד את האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן בבלגיה, ומאוחר יותר הוא תיאר את חוויותיו משם באופן שלילי.
בתקופת שהותו באנטוורפן ואן גוך יצר עוד שלושה ציורים שכללו שלדים, כשהראשון מהם היה "שלד תלוי וחתול". היצירה, שגודלה הוא 24.5X32 סנטימטר, נכללת בסגנון הואניטאס והממנטו מורי. ייתכן כי הצייר הושפע מיצירותיו של הרקולס סגרס, צייר הולנדי מהמאה ה-17, או מפליסיאן רופס, צייר בלגי מתקופתו של ואן גוך. אף על פי שכיום הסיגריה הדלוקה בפיו של השלד יכולה להתפרש כביקורת על מנהג העישון, ואן גוך היה מעשן כבד במשך כל חייו.
בשנת 2008, יצא ספרו של דייוויד סדאריס, "כשאתה אפוף בלהבות". על המהדורה הראשונה של הספר הופיע הציור של ואן גוך. סדאריס אמר שהוא התרשם מהיצירה, אותה ראה על גלויה בעת ביקור באמסטרדם.
הציור הוחזק על ידי אחיו של ואן גוך, תאו. לאחר מותו בשנת 1891 הוא הועבר לאלמנתו של תיאו, יוהאנה, שהחזיקה בציור עד למותה בשנת 1925. לאחר מכן, בנם של המנוחים ירש את הציור. בשנת 1962 קרן ואן גוך רכשה ממנו את הציור, והוא הושאל למוזיאון סטיידלק עד לשנת 1973. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם.
שלד תלוי וחתול, 1886 (F1361, JH998)
גולגולת, 1887/1888 (F297a, JH1347)
גולגולת, 1887/1888 (F297, JH1346)
הערות שוליים

↑  "Skull of a Skeleton with Burning Cigarette, 1886", מוזיאון ואן גוך (באנגלית)
↑  "Memento Mori or Just a Joke?", Van Gogh's Chair (blog) (באנגלית)
↑  "Skull with Burning Cigarette", vggallery.com (באנגלית)
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 53176
ג'ים מקמילן

| --- | --- |

מקמילן במדי וירטוס בולוניה
 לידה:  11 במרץ 1948 רייפורד, קרוליינה הצפונית
 פטירה:  16 במאי 2016 (בגיל 68) וינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטרים
 מספר:  5, 14
 מכללה:  אוניברסיטת קולומביה
 דראפט:  בחירה מספר 13, 1970 לוס אנג'לס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 1970–1973 1973–1976 1976–1978 1978–1979 1979–1981:  לוס אנג'לס לייקרס באפלו ברייבס ניו יורק ניקס פורטלנד טרייל בלייזרס וירטוס בולוניה
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1972) זכייה באליפות הליגה האיטלקית (1980)
ג'יימס "ג'ים" מקמילן (באנגלית: James "Jim" McMillian;‏ 11 במרץ 1948 – 16 במאי 2016) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1970–1981. בעונת 1971/1972 זכה באליפות ליגת ה-NBA כשחקן לוס אנג'לס לייקרס, ולאורך 9 עונותיו בליגה העמיד ממוצעים כוללים של 13.8 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות

מקמילן נולד בעיר רייפורד שבקרוליינה הצפונית, ובנערותו למד ב"תיכון תומאס ג'פרסון" אשר בברוקלין, ניו יורק. בשנת 1966 החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה, ובין השנים 1967–1970 שיחק בקבוצת הכדורסל שלה – "קולומביה ליונס". בכל 3 העונות הוביל את קלעי הליונס, עם ממוצע כולל של 22.8 נקודות למשחק, ובעונת 1967/1868 הוליך את הקבוצה להעפלתה השלישית אי פעם לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). בעת סיום לימודיו היה הקלעי המוביל בתולדות הקבוצה, עם 1,758 נקודות בסך הכול.
קריירת משחק מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1970 נבחר מקמילן בבחירה ה-13, על ידי לוס אנג'לס לייקרס. בעונת 1971/1972 קלע 18.8 נקודות בממוצע למשחק, כשחקן חמישייה קבוע לצדם של ג'רי וסט, וילט צ'מברלין, גייל גודריץ' והאפי היירסטון, וסייע ללייקרס לזכות באליפות ה-NBA השישית של המועדון; בפלייאוף 1972 המשיך להצטיין מקמילן כקלעי השלישי של קבוצתו, אחרי וסט וגודריץ', עם ממוצע 19.1 נקודות למשחק. בעונה העוקבת קלע 18.9 נקודות למשחק והעפיל על הלייקרס פעם נוספת לגמר ה-NBA, אולם הפעם הפסידה קבוצתו בסדרת הגמר מול ניו יורק ניקס, בתוצאה 1–4.
לקראת עונת 1973/1974 הועבר בטרייד לבאפלו ברייבס, בתמורה לאלמור סמית'. ב-3 עונותיו בבאפלו היה אחד השחקנים הבולטים של הברייבס, לצדם של בוב מקאדו ורנדי סמית', אשר הובילו את הקבוצה ל-3 העפלות רצופות לחצי גמר המזרח בפלייאוף. לאורך התקופה רשם מקמילן ממוצעים של 16.4 נקודות ו-6.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-3 בנובמבר 1973 קלע שיא קריירה של 48 נקודות בהפסד קבוצתו מול גולדן סטייט ווריורס.
בספטמבר 1976 נמכר לניו יורק ניקס, במדיה שיחק במשך שתי עונות. בדצמבר 1978 חתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס, אך כבר לאחר 23 משחקים שוחרר מהקבוצה ועזב את ליגת ה-NBA.
בפברואר 1979 חתם על חוזה בקבוצת וירטוס בולוניה האיטלקית. באותה עונה זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל האיטלקית, והעפיל עמה לבית הגמר בטורניר גביע אירופה לאלופות. בעונת 1979/1980 הוביל את בולוניה לגמר גביע אירופה, עם 19.7 נקודות בממוצע למשחק, אולם בשל פציעה לא השתתף במשחק הגמר עצמו, בו הפסידה קבוצתו מול מכבי תל אביב בתוצאה 79–80. בסיום אותה עונה פרש מקמילן ממשחק, בגיל 33.
ב-16 במאי 2016 נפטר מקמילן, כתוצאה מאי-ספיקת לב, בגיל 68.
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של מקמילן ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  הסטטיסטיקות של מקמילן בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
1 2  ההודעה על פטירתו של מקמילן, באתר קולומביה ליונס, 16 במאי 2016
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1970, באתר basketball-reference.com
↑  מקמילן נשלח בטרייד לבאפלו, באתר הניו יורק טיימס, 18 בספטמבר 1973
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הברייבס לווריורס, באתר basketball-reference.com
↑  הניקס מצרפים את מקמילן, באתר ניו יורק טיימס, 10 בספטמבר 1976
↑  היה היה - גמר עונת 1981, באתר maccabi.co.il,‏ 26 במרץ 2019
↑  ההודעה על פטירתו של מקמילן, באתר לוס אנג'לס טיימס, 18 במאי 2016
ג'ון מקינלי (מושל דלאוור)

ג'ון מקינלי (באנגלית: John McKinly;‏ 24 בפברואר 1721 –  31 באוגוסט 1796) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כנשיא דלאוור הראשון מפברואר ועד ספטמבר 1777. מבין כל נשיאי ומושלי דלאוור לדורותיהם, הוא היחידי שנולד בארץ זרה.
ראשית חייו

ג'ון מקינלי נולד באלסטר שבאירלנד, וב-1742 היגר למושבת דלאוור. ב-1761 הוא נשא לאישה את ג'יין "ג'ני" ריצ'רדסון, בתו של טוחן קווייקר בשם ריצ'רד ריצ'רדסון. לזוג לא נולדו ילדים והם חיו בוילמינגטון. הם היו חברים בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה בוילמינגטון. מקינלי קנה לעצמו שם של רופא פופולרי. ב-1747 הוא מונה כלוטננט במיליציה של מחוז ניו קאסל, וב-1756, במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, הוא גויס שוב כמייג'ור. יחד עם אחרים, הוא בנה סוללה חסינת הפגזות ומחסן נשק באתר של מצודת פורט כריסטינה (Fort Christina) הישנה, באזור שידוע בכינוי "הסלעים".
קריירה פוליטית

מושבת דלאוור של המאה ה-18 הייתה מפולגת לשתי סיעות, שנודעו בשמות "מפלגת בית המשפט" (Court Party) ו"מפלגת הכפר" (Court Party). מפלגת בית המשפט, שהחזיקה ברוב, הייתה באופן כללי אנגליקנית, החזקה ביותר במחוזות קנט וסאסקס, פעלה בשיתוף פעולה עם הממשלה הקולוניאלית, והעדיפה פיוס עם ממשלת בריטניה. מפלגת הכפר, שהייתה במיעוט, הייתה באופן כללי מורכבת מסקוטים של אלסטר, מרכז הכוח שלה היה במחוז ניו קאסל, וקידמה את הרעיון של עצמאות מהבריטים. מקינלי, כמו רוב אוכלוסיית המושבה והרוב באספה הכללית שלה, היה בעל זיקה למפלגת בית המשפט ולפוליטיקה המתונה שלה. אף על פי כן, מוצאו מאלסטר והתפקיד המרכזי שלו בכנסייה הפרסביטאריאנית, הפכו אותו למקובל על ידי רבים שבאופן רגיל שייכו עצמם למפלגת הכפר.
ב-1757 נבחר מקינלי כשריף של מחוז ניו קאסל, וכיהן ארבע תקופות כהונה של שלוש שנים כל אחת כפקיד הממשל של וילמינגטון בשנים 1758–1776. הוא גם ייצג את מחוז ניו קאסל באספה של מושבת דלאוור בשנים 1771–1776. באירועים שהובילו אל המהפכה האמריקאית, הוא היה לחבר ועדת ההתכתבות של דלאוור באוקטובר 1773 ויושב הראש שלה בנובמבר 1774. במקביל הוא שירת כבריגדיר גנרל במיליציה של מחוז ניו קאסל.
כאשר הכריזה אספת המושבה על היפרדותה מממשלת בריטניה ב-15 ביוני 1776, היא הקימה מועצת ביטחון שניהלה את המדינה העצמאית החדשה כאשר האספה לא הייתה מכונסת. המועצה כללה חמישה חברים מכל אחד משלושת מחוזות המדינה. מקינלי היה אחד מנציגי מחוז ניו קאסל, ונבחר כנשיא הוועדה. כאשר בחרה דלאוור את בית האספה הראשון שלה באוקטובר 1776, הוא נבחר שוב לייצג את מחוז ניו קאסל במושב של אותה שנה, ונבחר כנשיא האספה.
נשיא דלאוור

ב-12 בפברואר 1777 בחרה האספה הכללית של דלאוור את מקינלי כשופט השלום הראשי ונשיא דלאוור הראשון, תפקיד בוה הוא כיהן עד שהוחלף ב-22 בספטמבר אותה שנה. כנשיא, הוא נאלץ להתמודד מיד עם ההתקוממות של הלויאליסטים, בעיקר במחוז סאסקס. היה גם צורך מידי לגייס חיילים חדשם לרגימנט של דלאוור בצבא הקונטיננטלי, כאשר פג תוקף הגיוסים המקוריים לרגימנט. על כל פנים, האירועים התישו אותו לחלוטין לאחר הניצחון הבריטי המרכזי בקרב ברנדיויין (אנ') ב-1 בספטמבר.
בערב שלאחר הקרב, נשלח הרגימנט ה-71 של הצבא הבריטי אל ולימינגטון כדי לחבור לצי הבריטי בנהר דלאוור ולהקים בית חולים לפצועים. בדרכם גילו אנשי הרגימנט את קופת האוצר של המדינה, כולל רוב המסמכים שלה, ולקחו אותה שלל. הם גם מצאו את מקינלי במיטתו שבביתו, ולקחו אותו בשבי. הוא הוחזק כשבוי מלחמה באה"מ רובק ומאוחר יותר באה"מ סולביי על נהר דלאוור.
בספרו, "ההיסטוריה של דלאוור", תיאר ג'ון שרף את שאירע:
גנרל האו נשאר במחנה בברנדיויין, ובערב שלאחר הקרב שלח כוח חיילים לוילמינגטון לשבות את הנשיא ג'ון מקינלי ולקחת שלל שייקרה בידם. הם הוציאו את הנשיא ממיטתו באישון לילה, ולכדו סלופ שעגנה בנהר, עמוסה בחפצי ערך שנגנבו מאנשים, כמות גדולה של כספים ציבוריים ופרטיים, רבים מתיקי המסמכים הציבוריים והפרטיים וכל המסמכים והתעודות של משרדי ההלוואות והאוצר. עם שלל רב זה שבו השודדים אל המחנה, אך ב-12 וב-13 בחודש נכבשה העיר וילמינגטון על ידי הכוח הבריטי, כאשר הספינות "רובק" ו"ליברפול" עגנו ממול העיר. רבים מהפצועים הבריטים הובאו לווילמינגטון, והאנשים ידעו לכל הפחות שהם בטוחים מפני ההפגזות כל עוד בתיהם הפכו לבתי חולים בריטים.
ב-20 באוגוסט 1778, במכתב להנרי לורנס, נשיא הקונגרס הקונטיננטלי, כתב מקינלי:
נסיבות שונות גרמו לשהותי בווילמינגטון להיות חיונית לציבור בעוד שהאוייב התקדם לכיוון פילדלפיה, ובהיותי חרד יותר לבצע את תפקידי, יותר מאשר לדאוג לביטחוני האישי, הפכתי באופן בלתי צפוי לשבוי בביתי שלי בלילה שלאחר ה-12 בספטמבר, על ידי הרגימנט ה-71 הבריטי, שבאותו זמן נאמר שהוא כלל 900 איש, שנשלחו לתפוס את המקום לטובת אישפוזם של אנשים שנפצעו יום קודם לכן, בקרב ברנדיווין. בזמן זה סבלתי אובדן של חלק מרכושי הפרטי.
ביוני 1778, כאשר עזבו הבריטים את פילדלפיה, הועבר מקינלי לפלטבוש, ניו יורק. באוגוסט אותה שנה הוא שוחרר, לאחר שהוחלף בוויליאם פרנקלין, מושל ניו ג'רזי הקולוניאלי, ובנו מחוץ לנישואים של בנג'מין פרנקלין.
קריירה מקצועית

לאחר שחרורו מהשבי, שב מקינילי לעיסוקו ברפואה ונותר פעיל בענייני הציבור של וילמינגטון. הוא לא נבחר יותר למשרה ציבורית, וסירב לקבל מינוי לקונגרס הקונטיננטלי ובפברואר 1783 נוצח בבחירות באספה הכללית של דלאוור לתפקידו הקודם כנשיא דלאוור. עוד לפני כן הוא היה לחבר בחבר הנאמנים של בית הספר אקדמיית ניוארק, ומשנת 1794 ועד מותו היה נשיא חבר הנאמנים. אקדמיית ניוארק התפתחה בהמשך לאוניברסיטת דלאוור. מקינלי נודע כמי שתרם למשכורות המורים בבית הספר ומימן את לימודיהם של תלמידים רבים בו. ב-1789 היה מקינלי אחד ממייסדי האגודה הרפואית של דלאוור.
מותו

ג'ון מקינלי נפטר בוילימינגטון ב-31 באוגוסט 1796. הוא נטמן בתחילה בבית הקברות הפרסביטריאני שם, שכיום שוכנת במקום ספריית מכון וילמינגטון, ושרידיו הועברו ב-1922 לבית הקברות של וילמינגטון וברנדיויין. על שמו של מקינילי קרויה המעבדה של אוניברסיטת דלאוור. לא קיים דיוקן ידוע שלו.
הערות שוליים

↑  McKinly, John; Evans, Mary T. (1910). "Letters of Dr. John McKinly to his Wife, while a Prisoner of War, 1777-1778". Pennsylvania Magazine of History and Biography. Historical Society of Pennsylvania. 34 (1): 9.
↑  Scharf, John Thomas (1888). History of Delaware 1609-1888, p. 246.
↑  McGuire, Thomas J. (2006). The Philadelphia Campaign. Mechanicsburg, Pennsylvania: Stackpole Books. p. 278.
↑  NEW CASTLE PRESBYTERY - First in America - The First 100 Years.
↑  McKinly, John, and Mary T. Evans. “Letters of Dr. John McKinly to His Wife, While a Prisoner of War, 1777-1778.” The Pennsylvania Magazine of History and Biography 34, no. 1 (1910): 9–20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1194580939  VIAF: 1824156858477049780002   WorldCat (עם VIAF): 1824156858477049780002 
קברו של מקינלי
גוטה להבי

גוטה (יושבת למטה באמצע) עם בנות מכבי ורשה 1928
גוסטווה גוטה ברלינר לובלסקי להבי (בפולנית: Gustawa Berliner; ‏2 ביולי 1910 - 20 בינואר 2011) הייתה אתלטית פולנית-יהודיה, אלופת המכביה הראשונה (1932), בעלת שתי מדליות, זהב וכסף.
ביוגרפיה

להבי נולדה וגדלה בוורשה, בתם של שרה ומשה ברלינר במשפחה של 9 אחים ואחיות. היא התאמנה באתלטיקה בקבוצת מכבי ורשה. בשנת 1927 בהיותה בת 17 זכתה להבי באליפות האביב של מכבי ורשה. באליפות היא התחרתה בריצת 60 מטר, זריקת דיסקוס, קפיצה לרוחק, הדיפת כדור ברזל וריצת 100 מטר.
היא קבעה שיאים בזריקת דיסקוס (28.51 מטר) ובקפיצה לגובה (1.25 מטר).
בשנת 1928 התחרתה להבי בקרב חמש.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכתה להבי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 56.8 שניות, לפני גרמניה	(57.2 שניות) וישראל (58.0 שניות). מדליית כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 31.25 מטר, אחרי פרידה ברסון מפולין (34.45 מטר) ולפני אווה לוי מגרמניה (26.78 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.30 מטר, במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.08 מטר ובמקום רביעי בהתעמלות מכשירים.
לאחר המכביה חזרה להבי לפולין, ולמרות שלא היה לה רקע ציוני קודם היא החליטה שהיא חייבת לעלות לישראל. היא הצטרפה לשומר הצעיר לקבוצה שהקימה מחנה בסלונים ושם הכירה ונישאה לאוריאל לובלסקי. בשנת 1934 הזוג עלה לארץ ישראל לקיבוץ מרחביה.
בתחרות הפועל שנערכה בתל אביב ב-23 ביוני 1934 זכתה ברלינר במקום הראשון בשלוש תחרויות: בקפיצה לרוחק (4.21 מטר), בהדיפת כדור ברזל (8.82 מטר) ובזריקת דיסקוס (30.54 מטר) ובמקום שני, בקפיצה לגובה (1.30 מטר), אחרי שרה זימון (1.35 מטר). ב-1937 השתתפה באולימפיאדת הפועלים הבינלאומית השלישית באנטוורפן.
בארץ הם עיברתו את שם המשפחה ללהבי. לזוג נולדו שלושה ילדים, רותי דקל (1939 - 2001), רוני (1945) ויצחק שנהרג במלחמת יום כיפור (1947 - 1974) ובנו סיוון-יצחק נולד לאחר נפילתו.
ארבעת אחיה נספו בשואה.
הערות שוליים

↑  קברה של גוטה להבי, באתר BillionGraves
↑  היום נגמרת המכביה בטקס סיום נהדר, דואר היום, 31 במרץ 1932
↑  מתוצאות ההתחרויות, דואר היום, 1 באפריל 1932
↑  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
↑  תוצאות התחרויות באתלטיקה קלה, דבר, 25 ביוני 1934
↑  גוטה להבי, באתר ביתמונה
גוטה עם משפחתה: הוריה צבי ושרה ברלינר, בעלה אוריאל וילדיה רותי ורוני, בשנת 1946
מקום ראשון בכינוס ספורט 1928
סמל מאולימפיאדת הפועלים באנטוורפן, 1937
גולאש

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק 
 מטבח:  המטבח ההונגרי, Viennese cuisine, המטבח הרוסי 
 מוצא:  ממלכת הונגריה 
 מרכיבים עיקריים:  בשר, עלה דפנה, רוטב סויה, ציר עוף, פלפל אנגלי, רסק עגבניות, חמאה, שום, שמן זית, בצל, תבלין, גזר, פלפלת צ'ילי, פפריקה, קמח, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
גויאש מוגש בקדירה
גויאש בקדירה כפרית מסורתית, מבושלת על אש פתוחה
גולאש (בהונגרית: Gulyás - "גויאש" פירושו רועה בקר) הוא מרק סמיך הנוטה לנזיד שמקורו בהונגריה. מרק זה מכיל לרוב בשר בקר, בצלים, פלפל אדום או גמבה ופפריקה. יש המתבלים את התבשיל ביין.
מאפיינים

המרק יכול להיות סמיך יותר או פחות לפי שימושו בארוחה והגולאש או  מרק גולאש (Gulyásleves) הוא מוגדר כ"הונגריקום". גויאש נאכל בהונגריה תמיד כמנה ראשונה (כלומר מרק). הגרסאות של התבשיל מחוץ להונגריה הן שונות ממקום למקום (לפעמים מרק לפעמים מנה עיקרית שאיננו גולש הונגרי) ואינן דומות כאמור לגויאש ההונגרי (כמו שהפיצות האמריקאיות אינן דומות למקור, כלומר לפיצות האיטלקיות).
הגולאש הוא סמלו של המטבח ההונגרי, אולם הוא פופולרי בכל מרכז אירופה וארצות הבלקן. מקורו של מזון זה במאכל שהכינו רועי בקר החל מימי הביניים. נזיד זה התבשל בסיר מעל אש גלויה והיווה ארוחה שלמה. מאכל זה נחשב למאכל ביתי וחורפי, והיה נפוץ בשל פשטות הכנתו. הבישול הממושך מאפשר שימוש בחלקי בשר פחות איכותיים (ולכן זולים יותר) ובשל כך היווה הגולאש מאכל של פשוטי העם והשכבות הסוציו-אקונומיות הנמוכות. כיום הגולאש הוא מאכל פופולרי במדינות רבות.
גולאש צמחוני

מאז שהחל ייבוא שיטתי ועקבי של תחליפי בשר שונים מסין לאירופה (אשר פותחו בעיקר על ידי נזירים בודהיסטים במזרח אסיה), החלו מופיעות גם גרסאות צמחוניות של הגולאש הנאכלות למשל על ידי צמחונים וטבעונים בהונגריה ומחוצה לה.
גולגולת (סמל)

גולגולת ועצמות מוצלבות המופיע בתבניות אזהרה נגד רעלים וחומרים מסוכנים
דגל רוג'ר העליז
הגולגולת בצורותיה השונות משמשת כסמל למספר דברים, בעיקר כאלה הקשורים למוות או לסכנת מוות:
המוות עצמו; נפשית ופיזית.
מלאך המוות - על פי איור שאייר נזיר שחי בארץ ישראל בימי הביניים, נהוג לצייר את מלאך המוות כדמות עטויה שחורים, אוחזת בחרמש, כאשר מהדמות עצמה נראית רק הגולגולת מתחת לגלימה ולעיתים גם עצמות כפות הידיים אשר אוחזות בחרמש.
סימון רעלים וחומרים מסוכנים - נהוג בתעשייה בעולם המערבי לסמן רעלים וחומרים מסוכנים בסימון של גולגולת עם שתי עצמות בהצלבה מאחוריה או מתחתיה, כדי שגם מי שלא יודע לקרוא, או מי שאינו דובר את השפה שבה מופיע הכיתוב על המוצר, יידע שעליו להיזהר. ב-2007 שונה סימן האזהרה מפני רדיואקטיביות ואף הוא כולל את סמל הגולגולת.
גולגולת עם שתי עצמות בהצלבה מאחוריה על רקע שחור (רוג'ר העליז), הוא הדגל שמופיע בסרטים ובספרים אודות שודדי הים. לאמיתו של דבר, לא אומץ הדגל הזה על ידי שודדי הים, אלא רק במאה ה-18.
מעצם היותו של סמל הגולגולת עם העצמות המוצלבות מזוהה בתרבות הפופולרית כיום עם כנופיות שודדי ים מהמאה ה-18, מפלגות פיראטים רבות (בהן מפלגת הפיראטים הישראלית) בחרו בסמל המבוסס על גולגולת עם עצמות מוצלבות לשמש כסמלן.
הגולגולת שימשה כסמל לדיוויזיית טוטנקופף של ה-SS, הידועה באכזריותה ובפשעים שביצעה כנגד האנושות, ביניהם לקיחת חלק חשוב בהשמדת היהודים בשואה. קבוצות צבאיות נוספות במלחמת העולם השנייה בצד מדינות הציר השתמשו בסמל זה, כדוגמת השייטת העשירית של הצי המלכותי האיטלקי, יחידת קומנדו שסמלה היה גולגולת האוחזת בפיה ורד.
סמלה של יחידת העילית בברזילאית BOPE שסיסמתה היא "סכין בגולגולת".
בתרבות המאיה מופיעה הגולגולת יחד עם השלד, כסמל לאל המתים והעולם התחתון.
מסמלת מוות לעולם, אך מכיוון שהיא החלק השורד לאחר המוות, היא נחשבת למזכירת החיים ושינוי הצורה.
מהיותה שומרת ומגינה על המוח, היא מסמלת כלי-קיבול לחיים ולמחשבה, ולכן היא סמל לכוח החיים האצור בראש.
באלכימיה, יחד עם הקבר והעורב, הגולגולת היא סמל ההאפלה והריקבון בשלב הראשון של "העבודה הפחותה".
בבודהיזם, בטקסים טנטריים, הגולגולת המלאה בדם מסמלת את ההתכחשות לחיים. היא מסמלת את יאמה, אל המתים, ואת טרה בהיבט האפל שלה.
בהינדואיזם, הגולגולת מלאת דם מסמלת התכחשות לחיים, ומיוחסת לקאלי / דורגה. הגולגולת מופיעה יחד עם יאמה, אל המתים, ועם שיווה וקאלי ה"מחריבים".
בסימבוליזם הנוצרי הגולגולת מסמלת את המרדף אחר הבלי העולם הזה, אך גם את ההתבוננות במוות, ועל-כן זהו סמלם של הנזירים.
בנצרות, הגולגולת עם הצלב מסמלת חיים נצחיים לאחר מות ישו.
בתרבויות יוון העתיקה ורומא העתיקה הגולגולת מיוחסת לכרונוס כסמל הזמן.
הטמפלרים נהגו לקבור את מתיהם ולאחר פרק זמן להוציא את עצמות המתים ולהכניסם לתוך גלוסקמאות מרובעות כך ששתי העצמות הארוכות בגוף מונחות בצורה מוצלבת והגולגולת ביניהם (צורת הגלוסקמאות הנפוצה הייתה מלבנית). ב-13 באוקטובר 1307, בהוראת מלך צרפת פיליפ היפה, פשט צבאו על כל מעוזי הטמפלרים. חלקם ניצלו והסתתרו במקומות שונים לחופי אגן הים התיכון, וכנקמה תקפו את אוניות הסוחר של צרפת ושדדו אותם. הדגל שהתנוסס על גבי התורן של אוניות הטמפלרים היה הגולגולת ושתי העצמות, כמאפיין ייחודי של אופן הטיפול בעצמות הנפטר במסדר הטמפלרים.
באופנה-סמל הגולגולת מופיע בבגדים ממגמת האופנה של המעצב הבריטי אלכסנדר מקווין שזכתה לפופולריות עולמית במהלך העשור השני של המאה ה-21.
ראו גם

האנשה של המוות
לקריאה נוספת

Ariès, Philippe, L'Homme devant la mort: (Seuil, 1985), 2 vol. ISBN 2-02-008944-0, ISBN 2-02-008945-9
Veyne, Paul (1987). A History of Private Life : 1. From Pagan Rome to Byzantium ( p. 208 illustrates the skull mosaic from Pompeii)