היינריך הופמן (צלם)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  יואכימסטלר, 1999; הערות; עמוד 304; "היינריך הופמן, נולד ב-12 בספטמבר 1885 בפירט (פרנקוניה). עבד בחנות הצילום של אביו והחל מ-1908 כצלם במינכן. הצטרף למפלגה הנאצית ב-6 באפריל 1920. היטלר העניק להופמן זכויות בלעדיות לצילומים ואיור סיפורים אשר עסקו בו. נבחר לרייכסטאג ב-1933 ומונה לתפקיד פרופסור בידי היטלר ב-1938. נעצר בידי האמריקאים ב-10 במאי 1945, והוחזק בשבי עד ל-31 במאי 1950. מת במינכן ב-15 בדצמבר 1957 בעודו בן שבעים ושתיים".
↑  "ציור שנגנב מהיהודים והוחזר לנאצים שב סוף-סוף לבעליו המקוריים", הניו יורק טיימס, נינה סיגל, 20 במרץ 2019; אורכב מהמקור ב-24 במרץ 2019.
↑  "מורשת נאצית המסתתרת במוזיאונים הגרמנים", דר שפיגל, סטפן וינטר, 30 בינואר 2013; אורכב מהמקור ב-6 באוקטובר 2021.
↑  קרשו, 2008; פריצת דרך; עמוד 219; "כמו כן, לא הייתה מערכת היחסים הארוכה שניהל עם אווה בראון, אחת מעובדותיו של הופמן אותה הכיר בסתיו 1929, יוצאת דופן".
↑  בולוק, 1962; עמודים 394–395.
↑  לאנגר, 1972; עמוד 99.
↑  "הופמן, היינריך", קברי מלחמת העולם השנייה; אורכב מהמקור ב-8 באוקטובר 2021.
1 2  לילה, 2004; עמוד 256.
↑  פסט, 1970; קנצלר הרייך; עמוד 80; "כאשר צלמו האישי היינריך הופמן צילם אותו משחק עם כלב הטרייר של אווה בראון, העיר לו היטלר ”אסור לך לצלם את התמונה הזו, הופמן. מדינאי לא מרשה לעצמו להצטלם עם כלב קטן. רועה גרמני הוא הגזע היחיד שראוי לגבר אמיתי”".
↑  פסט, 1970; הערות; עמוד 475; "צלמו של היטלר, היינריך הופמן, שם לב לתכונה הזו. כמו כן הבחין כי לפני שהיטלר הופיע עם חליפה חדשה בפרהסיה, ביקש להצטלם בעודו לובש אותה בכדי לראות כיצד ייראה. ב-1933 הוציא צו שקבע כי כל התמונות בהן נראה לובש לדרהוזן ייצאו מסירקולציה. כמו כן הפגין את סלידתו ממוסוליני, על כך שהרשה לעצמו להצטלם בעודו לבוש בבגד ים: ”מדינאי מוצלח באמת אינו עושה זאת”".
1 2  אוברי, 2005; עמוד 117.
↑  בולוק, 1962; עמוד 139.
1 2  רוזנבאום, 1998; עמודים 70–168.
↑  בולוק, 1962; עמוד 83.
↑  בולוק, 1962; עמוד 81.
↑  בולוק, 1962; עמוד 127.
↑  ספוטס, 2002; הפוליטיקאי כאמן; עמוד 92; "תמיד היה לו זמן לפגוש את אחד האמנים - שפר, גיזלר, או ארכיטקט אחר עמו היה משוחח על מיזמי הבנייה הגדולים שלו, קלמנס קראוס או מנצח כלשהו איתו יכל לדון על מוזיקה, בנו פון ארנט אשר הקשיב להופעות הבמה החדשות שלו, או היינריך הופמן, איתו סתם נהג לרכל".
↑  ספוטס, 2002; הפוליטיקאי כאמן; עמודים 82; "מסעדתו המועדפת במינכן, האוסטריה בוואריה, לדוגמה, הייתה מקום בילוי של אמנים, ואפילו בתור קנצלר, הוא ביקר בה לעיתים קרובות. שם, במצב הרוח הלבבי והרגוע ביותר, מעולם לא מאס בשמיעת סיפוריו של הופמן על כל הציירים שהכיר בשוואבינג".
↑  פסט, 1975; בשערי העוצמה; עמוד 320; "לפיכך הוגבל קמפיין הבחירות לשבוע בלבד, אך כמו בכל פעם בה מצא את עצמו עם הגב לקיר, הפך היטלר את המכשול הזה לאחת ממחוותיו האפקטיביות ביותר. בכדי לנצל את המירב מהזמן הקצוב שעמד לרשותו, שכר היטלר מטוס עבורו ועבור קרוביו, שרק, שאוב, ברוקנר, האנפשטנגל, אוטו דיטריך, והצלם היינריך הופמן".
↑  בולוק, 1962; עמודים 4–393.
↑  ספוטס, 2002; הפוליטיקאי כאמן; עמוד 81; "הממון שעמד לרשותו האישית של היטלר היה עצום, אך בלתי ניתן לחישוב מאחר שהמסמכים ששרדו מאותה העת אינם שלמים. כספיו הגיעו ממגוון מקורות, חוקיים וחוקיים-למחצה, מוסריים ומושחתים, כולם פטורים ממס. העיקריים מביניהם היו תקבולים ממכירות ספרו, מיין קמפף, אשר הוחזק בידי כמעט כל משפחה גרמנית, והניבו לו סכום שנתי של בין 1.5 ל-2 מיליון מרקים בתקופות השגשוג של הרייך השלישי. היטלר השקיע את כספו במוזיאונים, קרנות, ומיזמי בנייה, לטובת שיפורן של הערים הגרמניות. מקור נוסף היה קרן התרבות, אותה הקים ב-1937. רעיונו מומן בעיקר בזכות הונאה עליה חשבו היינריך הופמן ושר הדואר וילהלם אונזורגה, אשר זיכה את היטלר בתשלום עבור כל בול שנשא את תמונתו עליו, והניב לא פחות מ-75 מיליון מרקים לאורך השנים".
↑  בולוק, 1992; עמוד 317.
↑  ספוטס, 2002; צייר צבעי-המים הנאבק; עמוד 131; "אחד המושאים האהובים עליו ביותר היו גני הארמון המלכותי במינכן, אותם ככל הנראה צייר פעמים רבות. הוא העניק אחד מהם להיינריך הופמן עבור יום הולדתו החמישים ב-1935".
↑  ספוטס, 2002; צייר צבעי-המים הנאבק; עמוד 137; "ארבעה ציורים בצבעי מים אשר נמצאו ברשותו של היינריך הופמן הוחרמו בידי הצבא האמריקאי ונמצאים כיום במוזיאון ההיסטוריה הצבאית בוושינגטון".
↑  ספוטס, 2002; כישלון הריאליזם הנאציונל-סוציאליסטי; עמוד 180; "כמעט תשעת אלפים יצירות אומנות אשר נחשבו לנאציונל-סוציאליסטיות מטבען הוחרמו בידי הצבא האמריקאי בין השנים 1945–1950 ונלקחו לוושינגטון. בין השנים 1950–1986 הוחזרו מרביתן לרשויות הגרמניות, אולם הצבא האמריקאי המשיך להחזיק בארבע מאות וחמישים מתוכן, ביניהן דיוקנות של מנהיגים נאצים ועבודות בעלות אופי תעמולתי, יחד עם ארבעה מציוריו של היטלר בצבעי מים, אשר היו שייכים להיינריך הופמן".
↑  ספוטס, 2002; כישלון הריאליזם הנאציונל-סוציאליסטי; עמוד 172; "מינויו של הופמן, אלכוהוליסט ומפגר-שכלית אשר ידע מעט יותר על אמנות מאשר השרברב הממוצע, הכעיסה מאוד את קהילת האמנים. ”אבל”, אמר הופמן להגנתו, ”אני מכיר היטב את רצונותיו של היטלר ואני יודע מה הוא יאהב”".
↑  ספוטס, 2002; כישלון הריאליזם הנאציונל-סוציאליסטי; עמוד 172; "הסיבה האמיתית לזעמו של היטלר הייתה עמוקה הרבה יותר מקבלת או דחיית הציורים. המצב היה ברור לעין, כי בניגוד לתחזיותיו מלאות הביטחון, נכשל הנאציונל-סוציאליזם בעוררות השראה לציור מוצלח. היטלר היה כה בוש ונכלם בכך, עד שלא ראה כל דרך חלופית, למעט ביטול התצוגה. ”הציורים האלה מציגים”, הוא אמר בכעס, ”כי אין לנו בגרמניה אמנים בעלי עבודותי ערכיות שאפשר לתלות בבניין הנהדר הזה”. אולם כאשר הופיע הופמן הזקן וטען כי בין כל העבודות שנשלחו היו מוכרחות להימצא כמה כאלו שהתקבלו על הדעת, נכנע היטלר לדבריו והרשה לו לנסות להקים תצוגה חדשה. ”אבל אני לא אוהב ציורים מגושמים שאי אפשר להבדיל בהם בין הלמטה והלמעלה”. בכך פיטר היטלר את כל חבר השופטים, מינה את הופמן לאחראי, ודשדש חזרה לברגהוף. מאוחר יותר בחן את בחירותיו החדשות של הופמן והשיב לתצוגה כמה מהעבודות שנדחו קודם לכן, ובעת ובעונה אחת "דחה בזעם" כשמונים אחרות, ואמר בגועל כי לא יסבול ”ציורים לא גמורים”".
↑  בולוק, 1962; עמוד 386.
↑  ספוטס, 2002; כישלון הריאליזם הנאציונל-סוציאליסטי; עמוד 177; "כאן נמצאה אמנות נרקוטית אשר מעולם לא שאלה שאלות או עוררה מחשבה. הייתה זו אשמתו של הופמן, אשר בחר בעבודות מידי ציירים דרום גרמניים, ולא באלו של האמנים הניסיוניים יותר מהאזורים הצפוניים".
↑  אוונס, 2005; עמודים 79–176.
↑  ספוטס, 2002; האויב המודרניסטי; עמוד 155; "מתוך כל הערבוביה הזו, אלו שדיברו באוזניו של היטלר, שאת שיפוטם האמנותי הוא העריך, היו כולם מחוץ להיררכיה המפלגתית והממשלתית: היינריך הופמן, גרדי טרוסט, ארנו ברקר, בנו פון ארנט, ומאוחר יותר, היועץ האמנותי שלו, האנס פוס".
↑  ספוטס, 2002; הפוליטיקאי כאמן; עמודים 79–80; "הוא הפיק עונג רב מהענקת מינויים, מענקים, פרסים, פנסיות, הפחתות מס, מלגות, מתנות, תארים, פרופסורות, חדרי סטודיו, ואפילו בתים, כאשר חלקם הוחרמו מיהודים. מנצחים כגון פורטוונגלר וקלמנס קראוס, שחקנים כמו האנס אלברס ואמיל יאנינגס, מעצבי במות כדוגמת בנו פון ארנט וקספר נהר, צלמים כגון היינריך הופמן ולני ריפנשטהאל. פסלים כמו ארנו ברקר ויוזף תורק, ארכיטקטים כדוגמת שפר וגיזלר, הפכו לעשירים".
↑  ספוטס, 2002; הפוליטיקאי כאמן; עמוד 81; "עוד אחד מתענוגותיו של היטלר היה הענקת פרופסורות לשם כבוד. את אלו נתן לאמנים שונים כגון ברקר ותורק, שפר וגיזלר, וילי קריגל וספ הילס, כמו כן דמויות של פסאודו-אמנים כגון גרדי טרוסט, היינריך הופמן ובנו פון ארנט".
↑  בולוק, 1992; עמוד 610.
↑  פסט, 1975; סקירה של אי-אדם; עמוד 518; "כאשר היינריך הופמן שב מרוסיה בסתיו 1939 עם תמונות בהן נראה סטלין מחזיק סיגריה, אסר עליו היטלר לפרסמן. הוא הגן על "קולגה" בניסיון שלא לפגוע בכבוד התמידי שצריך להקיף כל דיקטטור".
↑  "בירתו של היטלר", האטלנטיק, ג'יימס ס. פלוט, אוקטובר 1946; אורכב מהמקור ב-26 בינואר 2022.
↑  ספוטס, 2002; אספן האמנות; עמודים 202–203; "מקור נוסף הייתה בת חסותו של הופמן, מריה אלמס דיטריך, אשר נודעה כי חלקה עם פטרונה ”כמות נכבדת של בורות בכל הנוגע לאמנות הציור” בנוסף להבנה חדה בדבר טעמו של הפיהרר. על אף אביה היהודי, בעלה היהודי, ממנו התגרשה, ואימוץ הדת היהודית, אליה התכחשה, חיבב אותה היטלר מאוד. כמו כן עצם העובדה שאווה בראון הייתה חברה קרובה של בתה לא הזיקה. היטלר רכש מידיה לא פחות ממאתיים ושבעים ציורים".
↑  סניידר, 1976; עמוד 232.
↑  "תמונה מפורסמת של היטלר בהתכנסות גרמנית ככל הנראה זויפה", דה לוקאל, 14 באוקטובר 2010; אורכב מהמקור ב-2 באוגוסט 2021.
↑  "תמונה מפורסמת של היטלר עשויה להיות מזויפת", ולט, סוון פליקס קלרהוף, 14 באוקטובר 2010; אורכב מהמקור ב-4 באוגוסט 2021.
↑  "תמונתו המפורסמת של היטלר הוכרזה כזיוף", סידני מורנינג הרלד, 20 באוקטובר 2010; אורכב מהמקור ב-14 במאי 2021.
↑  רוזנבאום, 1998; עמוד 111.
↑  "הבאזאר לאמנות גנובה במינכן", אתר ועדת האמנות הגנובה באירופה, קתרין לורץ', יורג האנצשל, 25 ביוני 2016; אורכב מהמקור ב-26 בינואר 2022.
↑  "נבזז בידי הנאצים, הוחזר, ונמכר לבתו של הצלם האישי של היטלר - סיפורו של ציור אשר שב חזרה לבעליו המקוריים", טיים, אוליביה וקסמן, 21 במרץ 2019; אורכב מהמקור ב-26 בינואר 2022.
↑  "קתדרלה גרמנית השיבה ציור אשר היה בבעלות המזכירה של היטלר חזרה ליורשיו היהודיים", ארטנט ניוז, קרוליין גולדשטיין, 21 במרץ 2019; אורכב מהמקור ב-19 באוגוסט 2020.
↑  "המרת תמונות סטריאוסקופיות לאנגליפים", אומניגתרום, 6 בינואר 2018; אורכב מהמקור ב-26 בינואר 2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593241605171  PLWABN: 9810627342605606  BIBSYS: 90792798  BNE: XX1311691  BnF: cb12484003s (data)  CANTIC: a10407406  CiNii: DA04508084  GND: 118845446  ICCU: PUVV387832  ISNI: 0000 0001 1023 8061  LCCN: n80138051  NKC: xx0005572  NLA: 35200597  NLG: 143568  NTA: 069320845  PIC: 4851  RERO: 02-A000080859  RKD: 449807  SELIBR: 278003  SNAC: w6fz1kg6  SUDOC: 034043896  Trove: 862138  ULAN: 500025149  VIAF: 32099473   WorldCat (עם VIAF): 32099473 
בכירי המשטר הנאצי יחד עם מנהיגם אדולף היטלר במאורת הזאב, ככל הנראה במאי או ביוני 1940. היינריך הופמן נראה עומד בקצה הימיני של השורה הראשונה (הקרובה יותר).
היינריך הופמן (מימין) לצדו של דוקטור תאודור מורל, רופאו האישי של היטלר; מתוך סרטיה הפרטיים של אווה בראון אשר צולמו לפי ההערכות בין השנים 1940–1944.
היינריך הופמן במשפטי נירנברג, 1946.
דו"ח החקירה של המשרד לשירותים אסטרטגיים המציג את היינריך הופמן והחלק שלקח בביזת יצירות האמנות.
קבר משפחת הופמן בו נקבר היינריך יחד עם אשתו תרזה וילדיהם הנרייטה והיינריך, בבית הקברות בנורדפרידהוף (אנ').
התמונה שצילם הופמן ב-2 באוגוסט 1914, בכיכר אודאון, בה לכאורה נראה היטלר מריע בין אנשי הקהל.
אדולף היטלר מתאמן בתנועות ידיים שונות עבור נאומיו בתמונות שצולמו בידי הופמן ב-1927.