stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחל משושים
שמורת הטבע > מוקדי העניין בשמורה

בריכת המשושים – ברכה זו היא מוקד עניין מרכזי למטיילים בשמורה. זוהי ברכת מים גדולה (כ-20X30 מטרים) המוקפת מצוק הבנוי מהמוני משושי בזלת. העמודים המשושים הניצבים זקופים על דפנות הברכה, יוצרים תמונת טבע מרשימה ומיוחדת. תופעת זו נוצרה מזרמי לבה שהתקררו והפכו לסלעי בזלת בתהליך אטי. כשהתקררות הלבה נעשית באיטיות ובלא הפרעה, הצורה הנוצרת היא משושה. אל הברכה מוביל שביל הליכה המתפתל בין עצי אלון התבור. משך הירידה בשביל כ-20 דקות. העלייה מהברכה אל מבואת הכניסה באותו השביל נמשכת כ-30 דקות. לפני שמגיעים אל הברכה מומלץ לפנות במעלה הנחל אל גשרון החוצה אותו, וממנו אפשר לצפות על המים השוצפים בנקיק הנחל הצר.
שביל התצפית – בשביל הליכה מעגלי וקצר זה אפשר ליהנות מהנוף המרהיב של שמורת הטבע יהודייה ומרכז רמת הגולן. ממרפסות התצפית ניתן לראות את נחלי משושים וזוויתן המתחתרים במרחבים המישוריים המנוקדים באלוני תבור ומכוסים במרבדי פריחה באביב. מהתצפיות לאורך השביל אפשר לצפות מזרחה על הגולן, החרמון, תלי הגעש וקו הגבול עם סוריה. אורך המסלול כ-10–15 דקות, והוא מותאם לעגלות ילדים ולכיסאות גלגלים.
שביל הדולמן – שביל מעגלי קצר המוביל אל הדולמן - מבנה הבנוי אבן בזלת גולמית גדולה המונחת על אבנים קטנות ממנה. למעשה, זו מצבה גדולה שבנו תושבי הגולן הקדמונים בתקופת הברונזה ושימשה לקבורה. מאות דולמנים מסוגים שונים פזורים במרכז רמת הגולן ובצפונה. מהדולמן השביל ממשיך, ובהמשך הוא משתלב בשביל התצפית.
שביל הנחל – שביל זה נועד למטיילים המעוניינים להגיע אל ברכת המשושים בהליכה במקביל לערוץ הנחל הזורם, ההולך ומעמיק עם ההתקדמות בו. השביל חוצה את הנחל, והמסלול כולל טיפוס על המצוק בגדה המזרחית בעזרת יתדות. משך ההליכה בשביל עד הבריכה כ-45 דקות.
הליכה מנחל המשושים לנחל זוויתן – מסלול ארוך וקשה זה מתאים למיטבי לכת בלבד, וההליכה בו אורכת שש שעות ויותר. השביל מוביל לברכת המשושים, חוצה את ערוץ נחל המשושים ומטפס אל השלוחה המפרידה בינו לבין נחל זוויתן. לאחר חציית השלוחה, ביער פארק של אלוני תבור, יורד השביל התלול אל נחל זוויתן תחתון. מכאן אפשר לטפס על גדתו המזרחית של הערוץ עד לחניון יהודייה, או להמשיך ללכת עוד כשעתיים במעלה הנחל דרך ברכות נוספות ואז לעלות לחניון.
שמורת הטבע > החי בשמורה

בשמורת יהודייה הגדולה חיים מיני יונקים רבים, ובהם צבאים, חזירי בר, תנים ושועלים. בשמי השמורה עפים עופות דורסים בשפע, שכן באזור נמצאות מושבות לינה וקינון של עופות דורסים, מהגדולות בארץ. מגוון הציפורים והדורסים, חלקם נדירים, משתנה עם עונות השנה, בהתאם לנדידה.
בסקר בעלי החיים בשמורה נמצאו 172 מינים של בעלי חוליות, מהם חמישה מיני דגים, שני מיני דו-חיים, 24 מיני זוחלים, 111 מיני עופות ו-29 מיני יונקים. גדול היונקים בשמורה הוא חזיר הבר. אפשר להבחין בסימנים לפעילותם של החזירים סמוך לגזעי האלון, שם הם בוטשים ברגליהם ובניביהם באדמה הלחה בחיפושם אחרי זרעים ובלוטים למאכל, אף שהם אוכלי כול. בין היונקים נמצא מינים צמחונים, כמו צבי ארץ-ישראלי, דרבן מצוי, שפן סלע, קוצן מצוי ויערון גדול, ומיני טורפים – זאב, חתול בר, סמור, תן ושועל. יונקים נדירים בסכנת הכחדה החיים בשמורה הם צבוע מפוספס, דלק ולוטרה. בשמורה חיה גם אוכלוסייה של יעל נובי, מין בסכנת הכחדה שהובא לרמת הגולן מדרום הארץ בשנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר שאוכלוסיותיו בדרום נפגעו מצייד.
הקניונים והנחלים במרכז רמת הגולן הם מחשובי אתרי הצפרות בארץ. במצוקי הנחלים בשמורת יהודייה, ובמיוחד בנחל גמלא הסמוך, מקננים עופות דורסים רבים, ובהם נשר, רחם, חיוויאי, עקב עיטי, עיט ניצי ובז מצוי. הרכב המינים של הציפורים והדורסים בשמורה משתנה עם עונות השנה. בסתיו ובאביב, עונות הנדידה, חולפים בשמורה מינים רבים נוספים.
שמורת הטבע > הצומח בשמורה

"יער הפארק" המאפיין את שמורת נחל המשושים ואת שמורת יהודייה כולה, משתרע על פני מישורי הרמה ובמדרונות הנחלים. ביער זה גדלים העצים במרווחים גדולים, וביניהם צומחים עשבוניים רבים. בערוץ הנחל עצמו אפשר לראות צמחי נחלים המאפיינים בתי גידול עשירים במים.
יער הפארק הוא יער דליל, והעצים שבו מכסים רק 10% מהשטח. העץ השולט ביער הפארק שבשמורה הוא אלון תבור. אליו נלווים גם עצי אלה אטלנטית, לבנה רפואי, שיזף מצוי ושיזף השיח. תופעה מעניינת היא צמיחתם של אלוני התבור מתוך גלי אבנים, שחלקם טבעיים וחלקם מעשה ידי אדם. נראה שהאבנים מגינות על בלוטי האלון מפני אכילה של בעלי חיים ויוצרות סביבה לחה המקלה על נביטתם ועל התפתחותם.
בזכות המרחב הפתוח ושפע האור בין עצי יער הפארק, גדלים בו מיני עשבוניים רבים, ובהם שיבולת שועל נפוצה, שעורת הבולבוסין ומיני נוספים של דגניים ותלתניים. בסתיו מפתיעים בפריחתם החצב ומיני הסתווניות והכרכומים, בחורף מתכסה הנוף במעטה ירוק, ולקראת האביב נצבעת השמורה בשלל צבעי הפריחה. כלניות בצבעים רבים, פשתה שעירה, עכנאי נאה, חלבלוב מגובשש, נורית אסיה וכרמלית נאה, הם רק חלק קטן מהמינים הפורחים כאן.
כדי לשמר את תצורתו של יער הפארק ולהקטין את סכנת השרפות, מתקיימת במרבית אזורי השמורה רעיית בקר מבוקרת. אכילת הצומח העשבוני מונעת את "סגירתו" של היער, משמרת מגוון מינים גבוה, ומקטינה את כמות החומר הדליק כדי להקטין את תדירות השרפות ואת עוצמתן. רעיית הבקר מחליפה את בעלי החיים אוכלי הצמחים שחיו באזור ונכחדו, כמו עז הבר ומיני איילים.
במדרונות הערוצים מתקיים צומח עצי צפוף יותר, ובו מינים נוספים, כמו לבנה רפואי ושקד. בערוצי הנחל העשירים במים זורמים ונקיים גדלים עצי ערבה מחודדת, מילה סורית והרדוף הנחלים. בין צמחי הנחלים המתלווים אליהם גם הנרקיס המצוי ואירוס הביצות. עוד גדלים בשמורה ההדס המצוי, אחד מארבעת המינים, ואירוס החרמון המפואר שפרחיו המיוחדים מגיעים לקוטר של 20 ס"מ.
ראו גם

נחל זוויתן - הסבר על התהוות המשושים.
בריכת המשושים
הערות שוליים

↑  http://kineret.org.il/streams/נחל-משושים/
↑  טיול נחלים בגולן: 3 מסלולים בשמורה אחת, באתר וואלה, 19 באוגוסט 2014
| נחלי רמת הגולן |
| --- | --- | --- |
| נחלי איתן | נחל חרמון • נחל סער • ואדי אבו סעיד • נחל שוח • נחל גילבון • נחל משושים • נחל זוויתן • נחל יהודיה • נחל עיט • נחל גמלא • נחל בזלת • נחל דליות • נחל סמך • נחל אל על • ירמוך |  |
| נחלי אכזב | נחל שיאון • נחל חבושית • נחל ערער • נחל גובתה • נחל סנאים • ואדי אל-חמאם • נחל חזורי • נחל ירדינון • נחל עורבים • נחל פרש • נחל חמדל • נחל נשף • ואדי עין א-תינה • נחל יוסיפון • מסיל אל-ע'נאמה • נחל קצרין • נחל חיוויאי • נחל בתרא • נחל נשרים •  נחל שפמנון • נחל כנף • נחל נוב • נחל  צלצל • נחל עין גב • נחל מיצר • ואדי ברברה • ואדי סמר • נחל פרע • נחל רוקד |  |
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007383115005171  VIAF: 1113152200734014400006   WorldCat (עם VIAF): 1113152200734014400006 
בריכת המשושים

צומח בנחל המשושים
זחוק

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב לתיבול 
 מוצא:  תימן 
 מרכיבים עיקריים:  פלפלת צ'ילי, שום, זרעי כוסברה 
 
זחוק תימני המכיל פלפלים חריפים, שום, כוסברה, שאטה ותבלינים
זחוק או סחוג (בערבית: سحوق, תעתיק מדויק: סחוק) הוא ממרח חריף מפלפלת צ'ילי, שמקורו במטבח התימני.
סוגים

ישנם שני סוגים עיקריים של זחוק: הזחוק האדום, העשוי מפלפלים חריפים אדומים מיובשים, והזחוק הירוק אשר בניגוד לאדום, מכיל פלפלים ירוקים טריים וכוסברה, אם כי יש המכינים גם אותו מפלפלים מיובשים.
"זחוק" מקורו במילה העברית "שחוק" (שבהגיה תימנית הופך לזחוג)[דרוש מקור], מאחר שהכנתו כוללת שחיקה של הפלפלים במזחגה. המזחגה היא סוג של עלי ומכתש עשויים גרניט או בזלת, המכתש רחב ושטוח מהצורה המקובלת והעלי דומה לחלוק נחל ומשתמשים בצידו הרחב, בניגוד לעלי הנפוץ.
הזחוק הירוק עשוי תערובת של פלפלים ירוקים חריפים עם כוסברה, שום ותבלינים שונים.
זחוק אדום, נעשה מפלפלים אדומים מיובשים, שום ותבלינים, יש המוסיפים מעט חומץ או שמן אך אין הם כלולים במתכון המסורתי.
זחוק חום הוא זחוק ירוק בתוספת עגבניות. ניתן להכין זחוק בו החריפות מועטה על ידי שימוש מועט בפלפלים חריפים ביחס לשאר הרכיבים למשל על ידי הוספת פלפלים שאינם חריפים. ממרחים דומים ממטבחי העולם הם האריסה (תוניסיה), פִלפֵל צ'ומה (לוב), רוטב צ'ילי (ארצות הברית, מקסיקו ודרום-מזרח אסיה) .
ראו גם

טבסקו
סיראצ'ה
מוהמרה
זחוק אדום, ירוק, וחום
שושנה רצ'ינסקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1921 פולין וילנה, פולין
 פטירה:  2 בינואר 2007 (בגיל 86 בערך) ישראל תל אביב, ישראל
 שם לידה:  Szoszana Dezent 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 עיסוק:  מתרגמת
 שפות היצירה:  עברית, פולנית
 מספר צאצאים:  2 
 
שושנה רָצ'ינסקה (בפולנית: Szoszana Raczyńska;‏ 1921 – 2 בינואר 2007) הייתה מתרגמת ישראלית ילידת וילנה, ניצולת השואה. תרגמה מעברית לפולנית ומפולנית לעברית, וכן מיידיש לשתי השפות.
הערות שוליים

1 2  שושנה רצ'ינסקי באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  חנה דזנט בארכיון משואה; חנה דזנט: דף עד שמולא על ידי דוד דזנט, 3 בפברואר 1957, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם; חנה דזנט: דף עד שמולא על ידי שושנה רצ'ינסקי, 27 באפריל 1999, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם.
↑  ניסן דזנט בארכיון משואה; ניסן דזנט: דף עד שמולא על ידי דוד דזנט, 3 בפברואר 1957, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם; ניסן דזנט: דף עד שמולא על ידי שושנה רצ'ינסקי, 27 באפריל 1999, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם.
↑  שלמה פרבר, 'ניסן וחנה דזנט', וילנה מכורתי: רשמים מחמש עשרה שנות עבודה פדגוגית, תל אביב: עקד, תשמ"ה 1984, עמ' 18–19. המורה פרבר, שהתיידד עם ניסן דזנט, כתב בזיכרונותיו: "באחד הביקורים ב"תורת אמת" משך את תשומת לבי אחד המורים, גבר גבה-קומה, בעל פנים מאירות ועיניים חומות, אשר בעת ההפסקות היה מוקף קבוצת תלמידים שחיכו למוצא פיו. היה זה ניסן דזנט. לאחר השיעורים הייתי יושב איתו בחדר-המורים ומשוחח על מצב המורה ומקצוע ההוראה. אף־על־ פי שהשתייכתי ל"תרבות" ומר ניסן דזנט לימד בבתי-הספר של "ועד המאוחד", דהיינו, בתי-הספר הדתיים שהיו בפיקוח "המזרחי", מצאנו שפה משותפת. הוא היה טיפוס של מורה עממי מהדור הישן, מסור למקצוע ההוראה, וראה בהוראה מטרת חייו" (שם, עמ' 18).
↑  על סיועו של רצ'ינסקי, במאגר חסידי אומות העולם באתר יד ושם (באנגלית)
1 2  יצחק נימצוביץ, בזכותם: דמויות מן הפנקס, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשכ"ח, עמ' 128.
↑  כך על פי כל המקורות למעט הרשומה באתר חברה קדישא ת"א–יפו, שם נכתב כי עלתה ב-1961.
↑  Kontury 5 (1994), 135; נדפס שוב בתוך: Archiwum emigracji 3 (2000), 303.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266822705171  PLWABN: 9810648574905606  ISNI: 0000 0001 1613 4837  LCCN: nr93019611  VIAF: 29406025   WorldCat (עם VIAF): 29406025 
העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם סטפן רצ'ינסקי
הארי האווס

הארי ברטו האווס (באנגלית: Harry Bartow Hawes‏; 15 בנובמבר 1869 – 31 ביולי 1947) היה עורך דין, איש שימור ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר דמוקרטי בבית הנבחרים האמריקני ובסנאט האמריקני ממיזורי. האווס ידוע בעיקר בזכות חוק הייר-האווס-קאטינג, החוק האמריקני הראשון המעניק עצמאות לפיליפינים, ובשל עבודה קודמת שסייעה לרפובליקה של הוואי להפוך לטריטוריה של ארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הארי האווס נולד ב-15 בנובמבר 1869 בקובינגטון, קנטקי, לסמית' ניקולס וסוזן אליזבת (סימרל) האווס. סבו היה ריצ'רד האווס, חבר קונגרס אמריקאי והמושל השני של קנטקי מטעם הקונפדרציה. משפחת האווס הייתה פעילה בפוליטיקה עוד מימיה הראשונים של אמריקה. מלבד סבו של הארי, דודיו איילט האווס ואלברט גאלאטין האווס וכן בן דודו איילט האווס באקנר היו דמויות פוליטיות ידועות במאה ה-19. לאחר שרכש את השכלתו הבסיסית בקנטקי, עבר האווס לסנט לואיס, מיזורי, ב-1887. חבר ותיק וחבר לצבא של אבותיו מצא עד מהרה להאווס תפקיד בבנק הלאומי השלישי של סנט לואיס, שם עבד תוך כדי לימודי השכלה גבוהה בזמנו הפנוי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ב-1896 והחל לעסוק בעריכת דין תחת סגן מושל מיזורי לשעבר, צ'ארלס פ. ג'ונסון, והתמקד בעיקר במשפט תאגידי ובינלאומי. זה הוביל את האווס להיות מעורב בסוגיית הסיפוח האמריקאי של איי הוואי. הוא שימש כציר בקונגרס טרנס-מיסיסיפי, ועידה שהתקיימה בסולט לייק סיטי, יוטה, כדי לדון בענייני מדינה עבור טריטוריות אמריקאיות קיימות וסיפוח אדמות חדשות. בוועידה הוא התוודע ללורין א. ת'רסטון, אחד ממנהיגי הפלת ממלכת הוואי ב-1893 והקמת הרפובליקה של הוואי. החלטה לא מחייבת התומכת בהפיכת הוואי לטריטוריה של ארצות הברית התקבלה לא מעט בגלל הוויכוח הבוטה של האווס בעד המהלך. כפרס ת'רסטון והרפובליקה של הוואי הציעו להארי האווס תפקיד דיפלומטי והפכו אותו לקונסול משפטי שינחה את מאמצי הלובינג שלהם, תפקיד בו החזיק עד שהוואי הפכה רשמית לטריטוריה ב-1898.
כאשר הושגו מטרותיו בהוואי, האווס חזר לסנט לואיס, שם ב-13 בנובמבר 1899, הוא התחתן עם אפס אוסבורן רובינסון, שהייחוס הפוליטי של משפחתה ראשיתו בווירג'יניה בימי טרום מלחמת המהפכה. האוס גם הקים משרד חדש של עורכי דין, ג'ונסון, האוטס, מרלט והאווס, עם עוד שלושה עורכי דין צעירים וצעירים. המשרד הפך במהירות לאחד המצליחים במיזורי בתקופה ההיא. בערך באותו זמן, בשנת 1898, מונה הארי האוס לוועדת המשטרה של סנט לואיס על ידי חבר ותיק, מושל מיזורי, לון וסט סטפנס. כיו"ר מועצת המשטרה הוא זכה לשמצה על טיפולו בשביתת החשמליות של סנט לואיס בשנת 1900. אלפי תומכי עבודה התגייסו למען העובדים ונזק ניכר לרכוש נגרם במהלך חודשי האביב והקיץ, מה שגרם לשופט פדרלי להורות להאווס ולמועצת המשטרה להשביע 2,500 איש שיסייעו לעצור את התסיסה.  בתקופה שבין מאי לספטמבר 1900 נהרגו ארבעה עשר בני אדם ומאתיים נפצעו לפני סיום השביתה. האווס מונה שוב לדירקטוריון בשנת 1901 על ידי המושל אלכסנדר מ. דוקרי, והמשיך לכהן בתפקיד זה עד 1904.
ביוגרפיה > אחרית חייו

האווס חידש את העיסוק הפרטי שלו, והתמחה בעיקר במשפט בינלאומי, לאחר שעזב את הסנאט האמריקני. בתפקיד זה שימש כיועץ משפטי של חבר העמים הפיליפיני גם של הממשלה הגולה בזמן שהפיליפינים נכבשו על ידי היפנים במהלך מלחמת העולם השנייה. האווס היה מחברם של שני ספרים; "חוסר ודאות בפיליפינים: בעיה אמריקאית" שפורסם ב-1932, ו"דג ומשחק: עכשיו או לעולם לא" ב-1935. כפי שמרמז שם ספרו האחרון, הארי האווס המשיך בפעילותו לחיות הבר לאחר שעזב את הקונגרס. בין המאמצים שלו היה קידום משק החי של בס שחור בנחלים ובנהרות של מיזורי. הארי האווס מת בוושינגטון הבירה ב-31 ביולי 1947. שרידיו שנשרפו הוחזרו למיזורי והאפר פוזר על נהר קארנט ליד דוניפן, מיזורי.
משפחתו

הוריו של האווס ואחיו הצעיר ריצ'רד סימראל האווס עברו לסנט לואיס זמן לא רב לאחר שהארי עשה זאת ב-1887. אביו היה במצב בריאותי לקוי עקב פצעים מתמשכים משירותו במלחמת האזרחים, אך עבד זמן מה כמנהל עסק סיטונאי לעץ לפני מותו ב-1889. כמו אחיו הגדול קודם לכן, משרה בבנק הלאומי השלישי של סנט לואיס הושגה עבור ריצ'רד ס. האווס, והוא יהפוך מאוחר יותר לאיש כספים בולט במיזורי. האווס התחתן עם אליזבת אפס אוסבורן רובינסון ב-13 בנובמבר 1899. היו להם שתי בנות, אפס ופייטון. אליזבת האווס למדה אמנות בשלב מוקדם בחייהם, והציגה בפני אגודת האמנים של וושינגטון לפני נישואיהם.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Hawes, Harry Bartow bio". The Political Graveyard website. 1996. נבדק ב-3 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Biographical Directory of the American Congress". Ancestry.com. 1997. נבדק ב-3 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  "Encyclopedia of the history of Missouri...". The Southern History Company. 1901. נבדק ב-13 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Hawes, Harry Bartow biography". US Congress biographical guide. 2013. נבדק ב-12 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ridin' in the Street Cars". St. Louis American Local History Network. 1999. אורכב מ-המקור ב-2 בנובמבר 2012. נבדק ב-13 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Missouri Governor Democratic Nomination". Our Campaigns.com. 10 במרץ 2009. נבדק ב-4 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Missouri 11th District U.S. House". Our Campaigns.com. 21 בינואר 2007. נבדק ב-4 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Contested-election case of Bernard P. Bogy v. Harry B. Hawes". United States House of Representatives. 1921. נבדק ב-14 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289209505171  GND: 107494643X  ISNI: 0000 0000 4944 2919  LCCN: nr95015659  NARA: 12022661  SNAC: w6gf1ws3  US Congress: H000362  VIAF: 54038207   WorldCat (עם VIAF): 54038207 
האווס בערך 1903
ורנון וולאס תומסון

ורנון וולאס תומסון (באנגלית: Vernon Wallace Thomson;‏ 5 בנובמבר 1905 –  2 באפריל 1988) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר אספת המדינה של ויסקונסיון בשנים 1935–1951, לאחר מכן ועד 1957 כתובע הכללי של מדינתו, לאחר מכן ועד 1959 כמושל ויסקונסין ה-34, וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1961–1974.
ראשית חייו

ורנון וולאס תומסון נולד בעיר ריצ'לנד סנטר שבוויסקונסין. ב-1925 הוא למד באוניברסיטת קארול, אך סיים ב-1927 את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. ב-1932 הוא קיבל תואר במשפטים והחל לעסוק בעריכת דין.
קריירה פוליטית

תומסון החל להיות מעורב בפעילות המפלגה הרפובליקנית. בשנים 1944–1951 הוא כיהן כראש עיריית ריצ'לנד סנטר, והיה חבר אספת המדינה של ויסקונסין בשנים 1935 - 1951, מתוכם בשנים 1939–1945 כיהן כיושב ראש הבית. לאחר תום כהונתו בשנים תפקידים אלו ועד 1957 הוא כיהן כתובע הכללי של ויסקונסין. ב-1956 נבחר תומסון למשרת מושל ויסקונסין, לאחר שהביס את מועמד הדמוקרטים ויליאם פרוקסמיר. ב-1958 הוא נוצח בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל על ידי גיילורד נלסון.
ב-1960 נבחר תומסון לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השלישי לקונגרס של ויסקונסין. בהמשך הוא נבחר מחדש וכיהן במשך שש תקופות כהונה נוספות בבית הנבחרים. בבחירות של 1974 הוא הובס על ידי אלווין בלדוס, והתפטר לפני תום תקופת כהונתו באופן רשמי. הוא היה חבר בוועדת הבחירות הפדרלית.
מותו

ורנון וולאס תומסון נפטר בוושינגטון די. סי. ב-2 באפריל 1988, בגיל 82. הוא נטמן בבית הקברות של ריצ'לנד סנטר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1756
הבאונטי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "קפטן בליי ומר כריסטיאן" של ריצ'רד יו
 בימוי:  רוג'ר דונלדסון
 הופק בידי:  דינו דה-לורנטיס, ברנרד ויליאמס
 תסריט:  רוברט בולט
 עריכה:  טוני לוסון
 שחקנים ראשיים:  אנתוני הופקינס מל גיבסון דניאל דיי-לואיס לורנס אוליבייה
 מוזיקה:  ואנגליס
 צילום:  ארתור איבטסון
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  Orion Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 במאי 1984
 משך הקרנה:  132 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט היסטורי, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים 
 מקום התרחשות:  Pitcairn Island 
 תקציב:  20,000,000‏$
 הכנסות:  18,000,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   bounty
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבאונטי (The Bounty) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1984 בבימויו של רוג'ר דולדסון, עם אנתוני הופקינס ומל גיבסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי רוברט בולט והוא מבוסס על הרומן "קפטן בליי ומר כריסטיאן" של כריסטיאן יו (1972).
זה העיבוד הקולנועי החמישי על פרשת המרד על הבאונטי. בניגוד לעיבודים האחרים שהציגו את בליי כאדם רע וסדיסט, כאן הוא מוצג כמפקד טוב שתפקידו לשמור על ההוראות והסדר והעונשים שהוא מטיל לא חורגים מהסביר באותה תקופה. לעומת מתואר פלטשר כחסר משמעת.
המוזיקה נכתבה ומבוצעת על ידי ואנגליס.
הסרט צולם בגיזברן (ניו זילנד) ובמורואה (פולינזיה הצרפתית). סצנת המשפט צולמה במכללה הימית המלכותית בגריניץ'.
העלילה מסופרת בפלאשבקים.
תקציר העלילה

לוטננט ויליאם בליי (אנתוני הופקינס) מתייצב במכללה הימית המלכותית בגריניץ' בפני אדמירל הוד (לורנס אוליבייה) וקפטן גריתם (ג'יימס פוקס) לבירור התנהגותו בפרשת המרד על הבאונטי. הוא מתחיל לספר על המסע.
לפני המסע הוא הצליח לשכנע את הקצין פלטשר כריסטיאן (מל גיבסון) להצטרף למסע כי הכיר ביכולתו ממסעות קודמים. הוא מינה אותו כאיש אמונו בצוות. רב החובלים של האונייה היה ג'ון פריאר (דניאל דיי-לואיס). בליי הזמין אותם לביתו לסעודה ביחד עם אשתו והסביר להם את מטרות המסע - להגיע לטהיטי, לקחת משם שתילים של עץ הלחם ולהביאם לג'מייקה לשמש מזון זול לעבדים.
ה"באונטי" הפליגה ממעגן ספיטהד ליד פורטסמות' ב-23 בדצמבר 1787 לכיוון כף הורן. בליי החליט לעבור לטהיטי בדרך קצרה דרך כף הורן אך נתקל בסערות קשות ונאלץ לעשות את הדרך הארוכה מדרום לכף התקווה הטובה. את פריאר שהתנגד לו, החליף בפלטשר כריסטיאן שנהפך לרב חובלים ואיש אמונו.
החדשים הארוכים בים הפכו את המלחים לפקעת עצבים. רוב המלחים היו אנשים פשוטים וחסרי השכלה. בליי העניש במלקות את המתחצפים ומפרי המשמעת. המלח הראשי קול (ברנרד היל) היה מצליף בהם בנוכחות כל האנשים, בהם המלח צ'רצ'יל (ליאם ניסן).
ב-26 באוקטובר 1788 הם הגיעו לטהיטי. למלחים זה היה גן עדן - פרחים, פירות, אוכל טעים ונשים יפהפיות חשופות חזה וחסרות כל עכבות מיניות.
הבוטנאי נלסון (סיימון צ'נדלר) החל לאסוף שתילי עץ הלחם.. המלך המקומי נתן לפלטשר את בתו והוא החל לבלות בשתייה וענוגים. כעבור שישה חדשים החליט בליי לחזור ובמהירות השתנה מצב הרוח של המלחים ופלטשר. כמה מהמלחים שהחליטו להישאר, נתפסו והושמו אזוקים במעצר בספינה.
הבאונטי הפליגה ב-5 באפריל 1789. בליי מתרה בפלטשר לשנות את התנהגותו ולהתנהג למפקד. הוא גם מודיע לכולם כי ברצונו שוב לעבור במיצר הורן כדי להקיף את כדור הארץ.
בליי מגלה שנגנבו ממנו אגוזי קוקוס ופלטשר מודה בזה. בליי נוזף בו בפומבי ובלילה מחליט פלטשר למרוד וחלק מהמלחים מצטרפים אליו. הם מעירים את בליי וקושרים אותו לעמוד אך פלטשר מגן עליו מפגיעה. הם זורקים לים את כל שתילי עץ הלחם.
בליי מורד לסירת מפרש עם עוד 18 קצינים ומלחים ומתחיל מסע ארוך בו הדגים את יכולתו כנווט ומנהיג. הוא עודד את האנשים וחילק את המים והאוכל בצדק. על אי אחד הם הותקפו על ידי פראים שהרגו קצין אחד. לבסוף לאחר מסע של 6710 ק"מ הוא הצליח להגיע לנמל קופאנג באי טימור שהיה בשליטת ההולנדים.
פלטשר ואנשיו חזרו לטהיטי שם הסכים המלך לתת לו את בתו ההרה ועוד מספר ילידים. הם הגיעו לאי פיטקרן שאז לא היה מוכר.
לבסוף מזכה בית המשפט את בליי ופלטשר ואנשיו מתבוננים בבאונטי שהעלו באש ומבינים שלא יוכלו לעולם לחזור לבריטניה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אנתוני הופקינס | לוטננט ויליאם בליי |  |
| מל גיבסון | פלטשר כריסטיאן |  |
| דניאל דיי-לואיס | ג'ון פריאר | רב-חובלים |
| לורנס אוליבייה | אדמירל הוד | שופט אדמירליות |
| אדוארד פוקס | קפטן גריטאם | שופט אדמירליות |
| ברנרד היל | ויליאם קול | מלח ראשי |
| ליאם ניסן | צ'ארלס צ'רצ'יל | מלח |
| סיימון צ'נדלר | דייוויד נלסון | בוטנאי |
| ג'ון סשנס | ג'ון סמית | מלח |
| מלקולם טריס | ד"ר הוגן | רופא האונייה |
| פיל דייוויס | אדוארד יאנג | מלח |
| ניל מוריסי | קווינטל | מלח |
הערות שוליים

1 2  מאיר שניצר, לא יבשה, לא ים - "הבאונטי"; במאי: רוג׳ר דונלדסון, חדשות, 3 בדצמבר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5581766  VIAF: 730145857064522921465   WorldCat (עם VIAF): 730145857064522921465
ג'ורג' פטון

| --- | --- |
גנרל ג'ורג' פטון, תמונה רשמית במדי צבא ארצות הברית, 1945
גנרל ג'ורג' פטון, תמונה רשמית במדי צבא ארצות הברית, 1945
 לידה:  11 בנובמבר 1885 ארצות הברית סן גבריאל (אנ'), קליפורניה
 נהרג:  21 בדצמבר 1945 (בגיל 60) צרפת היידלברג, אזור הכיבוש הצרפתי בגרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בלוקסמבורג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  "דם ואומץ הזקן" (Old Blood and Guts).
 השכלה:  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  המכון הצבאי וירג'יניה  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Douglass High School 
 בן או בת זוג:  ביאטריס בנינג אייר (26 במאי 1910–21 בדצמבר 1945) 
 צאצאים:  ג'ורג' פטון הרביעי 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1909–1945 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד הטנקים ה-1 מפקד בית ספר האמריקני לשריון בצרפת מפקד חטיבת השריון ה-304 מפקד דיוויזיית השריון ה-2 מפקד קורפוס השריון ה-1 מפקד המרכז לאימוני מדבר מפקד הקורפוס ה-2 מפקד הארמייה השביעית מפקד הארמייה השלישית מושל חבל בוואריה בגרמניה מפקד הארמייה ה-15
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה:  פלישת בעלות הברית לסיציליה  הפלישה לנורמנדי  קרב הארדנים
 עיטורים
   צלב השירות המצוין   מדליית השירות המצוין   כוכב הכסף   כוכב הארד   לב הארגמן   מסדר האמבט  מסדר האימפריה הבריטית  קצין בלגיון ההצטיינות
 
פטון בצרפת. 1918. מלחמת העולם הראשונה
לוטננט גנרל ג'ורג' פטון, 30 במרץ 1943
ג'ורג' סמית' פטון הבן (באנגלית: .George Smith Patton, Jr; ‏11 בנובמבר 1885 – 21 בדצמבר 1945) היה מצביא וגנרל אמריקאי שנודע בעיקר משירותו במלחמת העולם השנייה. פטון פיקד על כוחות אמריקאיים בלחימה בצפון אפריקה, סיציליה ואירופה. הוא נחשב לאחד המפקדים הבולטים וההתקפיים ביותר של הצבא האמריקאי בכל הזמנים וזכה לשם "דם ואומץ הזקן" (Old Blood and Guts).