stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוויזיון 1971
תוצאות

| סדר | מדינה | מבצע | שם השיר בשפת מקור | שם השיר בעברית | שפה | מיקום | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 | אוסטריה אוסטריה | מריאן מנדט | Musik | מוזיקה | גרמנית | 16 | 66 |

| 2 | מלטה מלטה | ג'ו גרק | Marija L-Maltija | מריה המלטזית | מלטזית | 18 | 52 |

| 3 | מונקו מונקו | סברין | Un banc, un arbre, une rue | ספסל, עץ, רחוב | צרפתית | 1 | 128 |
| 4 | שווייץ שווייץ | פיטר, סו ומארק | Les Illusion De Nos Vingt Ans | הפנטזיות של הנעורים שלנו | צרפתית | 12 | 78 |

| 5 | גרמניה המערבית גרמניה | קטיה אבשטיין | Diese Welt | העולם הזה | גרמנית | 3 | 100 |

| 6 | ספרד (1945-1977) ספרד | קארינה | En Un Mundo Nuevo | בעולם חדש | ספרדית | 2 | 116 |
| 7 | צרפת צרפת | סרז' לאמה | Un Jardin Sur La Terre | גן עלי האדמות | צרפתית | 10 | 82 |
| 8 | לוקסמבורג לוקסמבורג | מוניק מלסן | Pomme, Pomme, Pomme | תפוח, תפוח, תפוח | צרפתית | 13 | 70 |
| 9 | הממלכה המאוחדת בריטניה | קלודה רודג'רס | Jack in the Box | ג'ק בקופסה | אנגלית | 4 | 98 |
| 10 | בלגיה בלגיה | לילי קסטל וז'אק ריימון | Goeiemorgen, Morgen | בוקר טוב, בוקר | הולנדית | 14 | 68 |
| 11 | איטליה איטליה | מאסימו ראניירי | L'Amore È Un Attimo | האהבה היא לרגע | איטלקית | 5 | 91 |
| 12 | שוודיה שוודיה | Family Four | Vita Vidder | אופקים לבנים | שוודית | 6 | 85 |
| 13 | אירלנד אירלנד | אנג'לה פארל | One Day Love | אהבה ליום אחד | אנגלית | 11 | 79 |
| 14 | הולנד הולנד | ססקיה וסרג' | De Tijd | הזמן | הולנדית | 6 | 85 |
| 15 | פורטוגל פורטוגל | טוניצ'ה | Menina Do Alto Da Serra | נערה מגובה הרכס | פורטוגזית | 9 | 83 |
| 16 | יוגוסלביה יוגוסלביה | קרונוסלאב סלאבינאץ | Tvoj Dječak Je Tužan | הילד שלך עצוב | קרואטית | 14 | 68 |
| 17 | פינלנד פינלנד | מרקו ארו והאחיות קויביסטו | Tie Uuteen Päivään | דרך ליום חדש | פינית | 8 | 84 |
| 18 | נורווגיה נורווגיה | האנה קרוג | Lykken Er | שמחה היא | נורווגית | 17 | 65 |
מבצעים חוזרים בתחרות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מבצע | מדינה | שנים קודמות |
| קטיה אבשטיין | גרמניה גרמניה | 1970 (מקום שלישי) |
| ז'אק ריימונד | בלגיה בלגיה | 1963 (מקום עשירי) |
הערות שוליים

↑  "Eurovision 1971 PREVIEW Monaco – SÉVERINE "Un Banc, Un Arbre, Une Rue"". 8 באוגוסט 2009. נבדק ב-10 באוגוסט 2012 – via YouTube. {{cite web}}:  (עזרה)
אוקו סוביסטה

| --- | --- |

אוקו סוביסטה ב-2013
 לידה:  6 ביוני 1982 (בן 42) וורו, אסטוניה אסטוניה
 שם לידה:  אוקו סוביסטה
 מוקד פעילות:  אסטוניה אסטוניה
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  Tallinn School No. 21 
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  אסטונית 
 כלי נגינה:  קול
 חברת תקליטים:  Moonwalk Records
 www.ukusuviste.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אוקו סוביסטה (באסטונית: Uku Suviste; נולד ב-6 ביוני 1982) הוא זמר אסטוני. סוביטה ייצג את אסטוניה באירוויזיון 2021 עם השיר The Lucky One.
ב-29 בפברואר 2020 נבחר לייצג את אסטוניה באירוויזיון לשנת 2020 לאחר שניצח בתחרות "Eesti Laul 2020" עם שירו "What Love Is", אך ב-18 במרץ 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בעולם, הוחלט לבטל את אירוויזיון 2020. סוביסטה זכה פעם נוספת בקדם האסטוני לאירוויזיון 2021, ונבחר לייצג את אסטוניה עם השיר "The Lucky One".
ביוגרפיה

אוקו סוביסטה התחיל בקריירתו במהלך העשור הראשון של המאה העשרים ואחת כאשר השתתף בתחרויות מוזיקה שונות ברחבי אסטוניה כגון "Kaks Takti Ette" ושיתוף פעולה עם אמנים שונים כגון בריגיט אויגמל המוכרת באסטוניה. בשנת 2010 השתתף בפסטיבל New Wave הבינלאומי ברוסיה וסיים במקום השלישי. הוא השתתף בנוסף גם באודישנים ל"Golos", הגרסה הרוסית לתוכנית הכישרונות דה וויס, בה הגיע לחצי הגמר.
בשנת 2019 לקח סוביסטה בתוכנית הטלוויזיה האסטונית "Eesti Laul" הבוחרת את הנציג האסטוני לאירוויזיון, הוא הגיע במקום השני אחרי ויקטור קרון. בשנת 2020 ניסה שוב להשתתף בתחרות והפעם ניצח בה - הוכרז כי הוא יישא את הדגל האסטוני ברוטרדם שבהולנד. לאחר ביטול התחרות, סוביסטה זכה בקדם פעם נוספת. סוביסטה יבצע את השיר "The Lucky One" על בימת אירוויזיון 2021. ב-20 במאי 2021, סוביסטה ביצע את השיר בחצי הגמר השני של התחרות וכשל בניסיון להעפיל לגמר, לאחר שהגיע למקום ה-13 עם 58 נקודות.
דיסקוגרפיה

2015 - Out of Thunder
2016 - Teemant
2016 - Supernatural
2019 - Pretty Little Liar
2019 - Tuult tiibadesse
2019 - What Love Is
הערות שוליים

↑  סמי לוקלה, 🇪🇪 Uku Suviste wins Eesti Laul and represents Estonia in Rotterdam with “What Love Is”!, אסקאקסטרה, 29 בפברואר 2020
↑  Estonia: Uku Suviste for Eurovision 2020, יורוויקס, 29 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1228742626  ISNI: 0000 0001 3097 8569  MusicBrainz: 33d853e5-71a5-4517-bda4-dd2a80085640  VIAF: 1621161575631804730002   WorldCat (עם VIAF): 1621161575631804730002
אל גרין

ערך זה עוסק בזמר ומפיק מוזיקלי אמריקאי. אם התכוונתם לפוליטיקאי אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1946 (בן 78) פורסט סיטי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Albert Leornes Greene 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 סוגה:  מוזיקת נשמה, רית'ם אנד בלוז 
 סוג קול:  טנור, קונטרה-טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  בלו נוט, פאט פוסום רקורדס, בל רקורדס, A&M רקורדס, היי רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2002)  Arkansas Entertainers Hall of Fame (1996)  פרס גראמי לשיתוף הפעולה הטוב ביותר של פופ וקולות (1995)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1995)  היכל התהילה של המוזיקה של גוספל (2004)  פרס מרכז קנדי 
 www.algreenmusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אלברט לורנס גרין (באנגלית: Albert Leornes Greene; נולד ב-13 באפריל 1946), המוכר תחת שם הבמה אל גרין (Al Green), הוא זמר ומפיק מוזיקלי אמריקאי, הידוע בשל הקלטת מספר להיטי מוזיקת נשמה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. גרין היה מועמד ל-21 פרסי גראמי, מתוכן זכה ב-11 (מתוכם אחד למפעל חיים). החל משנת 1995 הוא חבר בהיכל התהילה של הרוק אנד רול. בנוסף על כך, זכה גרין בפרס מפעל קנדי. הוא דורג כאומן ה-65 וכזמר ה-14 הטוב ביותר בכל הזמנים ברשימת 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים על ידי מגזין הרולינג סטון. לאורך השנים, הקליט גרין 29 אלבומי אולפן.
ביוגרפיה

גרין החל לנגן עוד בגיל 9. לאחר שבת זוגו התאבדה בשנת 1974, גרין החליט ללמוד כמורה, והחל ליצור מוזיקת גוספל. בסוף שנות ה-80 חזר ליצור גם מוזיקה חילונית יותר.
אירוקאר (1905)

ערך זה עוסק באירוקאר (1905). אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

Aerocar, שנת 1906
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Aerocar Model A
 יצרן:  The Aerocar Company  Aerocar Motor Company (1908-1907)
 שנות ייצור:  1908–1905
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל אחריו:  Model C (שנת 1907)  Model D (שנת 1907)
 סיווג:  Touring car
 בסיס גלגלים:  264 ס"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים המפיק 24 כ"ס, מנוע קירור מים
 הילוכים:  תמסורת ידנית
לוגו היצרן, שנת 1906
אירוקאר (1905) (באנגלית: Aerocar (1905 automobile), קרוי גם: Aerocar Model A) היא מכונית פתוחה מהודרת בסגנון מכונית עידן פליז בתצורת "Touring car" (אנ') מתוצרת יצרנית הרכב The Aerocar Company (בין השנים 1907–1908 החברה הייתה קרויה Aerocar Motor Company), אשר יוצרה בין השנים 1908–1905 בארצות הברית
דגם "אירוקאר" יוצר בגיבוי סוחר הפחם "Alexander Y. Malcomson" (אנ') השותף לשעבר של הנרי פורד
ממאפייני דגם "אירוקאר"

דגם "אירוקאר" יוצר במדינת מישיגן בעיר דטרויט
5 נוסעים
מנוע קדמי, מקורר אוויר
מנוע בנזין
לוח מחוונים: מד מהירות
כיסוי גג "חלק עליון שחור סטנדרטי"
צמיג רזרבי
תאורה: שני פנסי גז וכן "ציוד מנורת שמן מלא".
בולם זעזועים מתוצרת הרטפורד
מחיר היחידה בשנת 1905 בארצות הברית - 2,800 דולר
דגם "אירוקאר" יוצר בין השנים 1905–1906 במקביל לדגם פורד מודל F שמחירו עמד על 1,200-1,000 דולר, ובמקביל לדגם היוקרה פורד מודל K שיוצר בין השנים 1906–1908 ושמחירו עמד על 3,000-2,500 דולר
ראו גם

פורד מודל K
הערות שוליים

↑  אירוקאר 1906–1908 (ספרדית) autopasion18.com/HISTORIA-AEROCAR
↑  George Nicholas Georgano (Hrsg.): The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. Volume 1: A–F. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1, S. 18
↑  קרייזלר, פורד, דוראנט וסלואן: ענקים מייסדים של תעשיית הרכב האמריקאית Weiss, Eugene H., 2003, Chrysler, Ford, Durant and Sloan: Founding Giants of the American Automotive Industry, McFarland and Co., ISBN 0-7864-1611-4, pp. 13-22
↑  George Nicholas Georgano (Hrsg.): The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. Volume 1: A–F. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1, S. 18
↑  אירוקאר pinterest.com/pin
אופק חדש

אופק חדש היא תוכנית רפורמה חינוכית ופרופסיונאלית בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים, שהועלתה להצעה והוצגה לראשונה ב-24 במרץ 2008, בתקופת כהונתה של יולי תמיר כשרת החינוך, והחלה להיות מיושמת בהדרגה החל משנת הלימודים תשס"ח.
מטרותיה העיקריות הן:
שיפור במעמדם ובשכרם של עובדי ההוראה
שינוי במבנה משרת ההוראה: שעות הוראה פרונטאליות, פרטניות ושהייה
שיפור מרחבי הלמידה של התלמידים וסביבות העבודה של המורים
פיתוח מקצועי מתמשך של סגלי ההוראה
היסטוריה

טיוטת התכנית הוצגה לראשונה בהתכנסות מועצת הסתדרות המורים בשנת 2002 על ידי ד"ר ציון שורק, והיא נכתבה במשך עשור, כתוכנית מקיפה ב 3 שלבים לרפורמה חינוכית מערכתית (השלב השלישי היה מכוון לשנים 2025-2017, אך הוא טרם הגיע לכלל יישום). בתחילה, נקראה התכנית בשם "הצעד הקובע", והוחלט להקים צוות היגוי שיכלול חוקרים, הוגים ואנשי שדה מנוסים.
בשנת 2003, הוצגה תוכנית חינוכית מקיפה מבוססת על מאמרים ומחקרים. בתוכנית לקחו חלק חוקרים בכירים באקדמיה, הוגי חינוך, מקצוענים בכלכלה ובארגון,  מנהלי בתי ספר ומורים. התכנית פורסמה ב-2004 והוצעה לראשי משרד החינוך. ב-2006 הוצגה התכנית לפרופ' יולי תמיר בביתה. מיד אחר כך הוצגה התכנית בפירוט לכל צמרת משרד החינוך בבית ברל, וסוכם להגיע לערכים מוסכמים בהידברות עד 2008, המועד בו נחתם ההסכם.
המחשבה הייתה לחתום על ההבנות במסגרת של הסכם שכר קיבוצי. הסיבה הייתה מאחר שכל הרפורמות שנהגו עד אז התמוססו או בוטלו, בשעה שהסכמי השכר כובדו תמיד ולא הופרו. ראש הממשלה אז, אהוד אולמרט הבטיח מימון מלא לחמש שנים עד גמר היישום. 
התכנית אכן היא היחידה במערכת החינוך הישראלית שיושמה באופן מלא ומקוימת גם במציאות של היום. השר גדעון סער, ביד אחת עם ארגון המורים, הוביל לגיבוש תוכנית עוז לתמורה, על אותם בסיסים ועל אותו תמהיל כלכלי.
יסודות התכנית היו:
קידום מורים לא יתבסס רק על ותק, אלא על השתלמויות מקצועיות ופיתוח אישי
מורים יוכלו לבחור להעמיק בתחום מקצועי, כמו הערכה חלופית או שילוב מחשב בהוראה. עם השנים מורים אלה יחליפו את המדריכים, המנחים והמפקחים של משרד החינוך ובכך תעבור הסמכות המקצועית לבית הספר, שעד אז היה תלוי תלות מובהקת בגורמי המקצוע של משרד החינוך.
העשרת התמהיל המקצועי של עבודת המורה. התמהיל שכלל שעות הוראה וחינוך, יכלול גם שעות פרטניות, השתלמות תוך כדי עבודה ועיסוק בתחומי הנחיה והדרכה בית ספריים.
כל אלה יבטיחו את התללת מקצועות ההוראה. ההתפתחות המקצועית של מורים לא תתמקד רק במעבר מן ההוראה למשרות ניהול, אלא גם בדיסציפלינות ההוראה עצמן.
שילוב מורים משתלמים בתפקידי הנחיה והדרכה של הצוותים החינוכיים תתרום לממדי ההעסקה בבתי הספר ולהעצמת הסמכות החינוכית-מקצועית שלו.
עיקרי התוכנית

במסגרת התוכנית יתווספו למערכת החינוך כ-900 אלף שעות לימוד פרטניות. מדובר בשיעורים שבהם המורה יושב עם קבוצה קטנה של שניים עד חמישה תלמידים ומקדם אותם באופן פרטני. אותן שעות פרטניות יסייעו על פי ההערכות לכ-300 אלף תלמידים.
במרץ 2008 נחתם הסכם בין הסתדרות המורים והממשלה על התחלת התוכנית. לא הושג הסכם בעניין זה עם ארגון המורים. בהסכם זה התחייבו המורים ללמד עוד 5 שיעורים פרטניים בשבוע, שנועדו לסייע לתלמידים מתקשים ולאתגר תלמידים מצטיינים, וכן לשהות 5 שעות שבועיות בין כותלי המוסד לצרכים פדגוגיים וארגוניים. בממוצע יעלה שכר המורים ב-20% תמורת תוספת השעות, ושכר מורה מתחיל יעלה מ-3,500 ש"ח ל-5,300 ש"ח. בכל שנת לימודים יוכל כל מורה לקבל תגמול עבור 36 שעות נוספות בגין פעילויות בית ספריות המתקיימות אחרי שעות הלימודים. הרפורמה קובעת מסלול קידום מקצועי למורה התלוי בהכשרה מקצועית ובפז"מ. שכר המורה המתמקצע בדרגה הגבוהה ביותר עשוי להגיע ל-15,000 ש"ח. העלות המצטברת של הרפורמה כ-5 מיליארד ש"ח.
בשנת הלימודים תשס"ח נכנסו לרפורמה 400 בתי ספר יסודיים, משנת הלימודים תשס"ט כ-800 בתי ספר, ונכון לשנת הלימודים תש"ע רפורמת "אופק חדש" פועלת בכ-1,200 בתי-ספר יסודיים וחטיבות ביניים.
משנת תש"ע התוכנית מיושמת גם בגני הילדים העירוניים בישראל. בעקבות הרפורמה נוספה חצי שעה ליום הלימודים (התלמידים לומדים עד 14:00), כאשר ניתן אישור להורים המעוניינים בכך להוציא את ילדיהם בשעה 13:30. הנחיה זו הועברה לאחר פניית הורים לבג"ץ. בשנת תשע"ד יושמה הרפורמה בכל גני הילדים בישראל, כאשר בגנים הפועלים במסגרת יוח"א הוארך יום הלימודים לשעה 16:00 בכל ימות השבוע למעט יום שישי.
שעה פרטנית

שעה פרטנית היא זמן של מורה ותלמיד המנוצל לצרכים לימודיים מעבר לשעות המוגדרות במערכת. שעה פרטנית מועברת על ידי מורה לתלמיד אחד או למספר תלמידים ויכולה להתקיים בכל אחד מחלקי יום הלימודים (בנוסף או במקביל לשעות הלימוד). השעה הפרטנית היא הוראה בקבוצה קטנה המאפשרת למורה להיענות לצורכי התלמיד ביתר קשב לעומת שיעור פרונטאלי מול כיתה שלמה. השעה הפרטנית נוספה כחלק מרפורמת "אופק חדש" במערכת השעות של כל מורה. מספר גורמים קיימים להעלאת רעיון השעה הפרטנית: ירידה הישגי התלמידים, אי יכולת של קבוצות אוכלוסייה לקחת מורה פרטי, ירידה באחוז הזכאים לבגרות, שכר המורים השחוק, חיזוק מעמד המורה בקרב התלמידים ועוד.
השעה הפרטנית נועדה לתמוך ולעזור לתלמיד, למורה ולבית הספר. התלמיד יוכל לשפר את הישגיו הלימודיים, לפתח חשיבה ויצירתיות, יחזק את הדימוי העצמי שלו ויעשיר ידע בתחומים נוספים. המורה יחזק את מעמדו כאישיות משמעותית מול התלמיד, ישתמש בשיטות לימוד שונות, יחזק את הקשר והמחויבות מול בית הספר וימצה את הכישרון שלו.
מאפייני השעה הפרטנית:
מספר תלמידים קטן - כמות תלמידים קטנה (אחד עד חמישה) מבטיח מיקוד בחומר הנלמד והתייחסות פרטנית של המורה לכל אחד מהתלמידים.
אווירה לימודית שונה - השעה הפרטנית מאפשרת למורה לגוון את אסטרטגיות הלימוד שלו, היכולות להתבטא בסביבת העבודה (ספרייה, מגרש), עזרי לימוד ושיטות לימוד.
תמיכת בית הספר - השעה הפרטנית מעוגנת בלימודים כחלק אינטגרלי ובלתי נפרד ממערכת השעות של התלמיד והמורה. בית הספר מגבה כל שיטת לימוד חדשה וכל יוזמה ברוכה של תלמיד או מורה. מעל לכל בית הספר מעניק תקציבים התומכים בכל השעות הפרטניות.
בשעה הפרטנית יכול ללמוד כל תלמיד, אולם לאוכלוסיות מסוימות תינתן עדיפות.
עולים חדשים - תלמידים אשר מתקשים בשפה החדשה או אשר אינם מספיקים לבצע את מטלות המורים יכולים להגיע בשעה הפרטנית לחיזוק והשלמה. השעה הפרטנית יכולה לסייע לקבוצה זו בהעלאת הישגיהם וצמצום פערים לימודיים.
מצטיינים - שעה פרטנית יכולה לסייע לתלמידים מצטיינים בפיתוח יוזמות וחדשנות, דברים אשר אינם יכולים לבצע בזמן המוגדר בכיתה.
תלמידים עם ליקויי למידה - בשעה הפרטנית ניתן להעביר חומר בצורה מגוונות לא סיסטמטית ורגילה. תלמידים בעלי ליקויי למידה יבינו ויטמיעו טוב יותר אם ילמדו בקבוצות קטנות יותר ושיטות הלימוד יהיו מגוונות ומותאמות יותר לצרכיהם.
ביקורת על התוכנית

לתוכנית קמו מתנגדים בקרב חלק לא קטן מהמורים בטענה שתנאיהם יפגעו, וכי "ביד אחת נותנים ובשנייה לוקחים". המתנגדים סבורים שאין לשכוח כי אופק חדש מבוסס על דו"ח דברת, שנתקל בהתנגדות עזה בתקופת כהונתה של לימור לבנת כשרת החינוך. לטענת מתנגדיה, התוכנית תגדיל את נטל שעות ההוראה של המורים תוך הפחתת תעריף שעת העבודה, וביטול האפשרות לעבוד מעל 100% משרה. כמו כן, תוכנית זו מעניקה למנהל בית הספר סמכות משמעותית לקביעת מעמדו של המורה, עלייתו בדרגה ובשכר או פיטוריו. אמנם הערכת המורים על ידי המנהל אינה בלעדית והיא מבוססת על כלי הערכה מקצועיים (של ראמ"ה), אולם, מורים רבים חוששים שבכך תושתק ביקורת מקצועית נגד מנהלים ושיחסים אישיים יקבעו את גורלם המקצועי. בנוסף, עדיין למורים אין מרחב עבודה הולם, בו יוכלו למלא את המוטל עליהם כנדרש באופק חדש. ביקורת נוספת נשמעה אודות כך שהמורים הוותיקים והחדשים אינם מוכשרים לעבוד עבודה פרטנית עם תלמידים וכי הכשרת המורים הרגילה מכוונת רק לעבודה עם כיתה בהרכב מורחב (בהוראה פרונטלית).
ביקורת אחרת נוגעת לתלמידים, שתנאי בית הספר לא הותאמו ליום לימודים ארוך ולא הוכשר מפעל הזנה.
מנהלי בתי הספר חוששים כי שכרם עלול להישחק בשנים הקרובות עקב חישוב נמוך של המרת שכרם וכן של אופן קידומם בדרגות. בוטלו גמולי ניהול וגמולי ותק ומשום כך קידום השכר ברפורמה אינו משפר באופן משמעותי את שכרם.
בניגוד למורים, להם נוספו כ-6 שעות עבודה שבועיות ברפורמת אופק חדש, לגננות בגני הילדים נוספו רק כ-40 דקות. על כן, הדרגות של אופק חדש שהוענקו לגננות היו נמוכות יותר מאלו של המורות. במאי 2013 עמד שכר ממוצע לגננת ברפורמה על 11,000 ש"ח בעוד שכרן הממוצע של המורות ברפורמה עמד על 11,600 ש"ח. מספר שעות עבודתן של הגננות בפועל במסגרת ההסכם גדול מזה של המורים בהסכם. כמו כן אין באפשרותן של הגננות לקבל גמולי תפקיד שונים (למעט חינוך או ניהול).
תוכנית זו היא פרי הסכמה בין הסתדרות המורים ומשרד החינוך. ארגון המורים, בראשותו של רן ארז, מתנגד נחרצות לרפורמה זו ומשום כך היא אינה מיושמת באופן מלא בחטיבות הביניים ואינה מיושמת כלל בחטיבה העליונה. ארגון המורים מנסה לקדם את מימושה של רפורמת "עוז לתמורה". הסכם עוז לתמורה נחתם ביום 14.8.2011.
תגובות לאחר אימוץ התוכנית

בסקר שנערך כשנתיים לאחר הנהגת התוכנית הביעו מנהלים, מורים והורים בבתי הספר שהצטרפו אליה תמיכה רחבה מאוד בהמשך יישום התוכנית, אם כי מורים דיווחו כי תחושת העומס מהעבודה גבוהה יותר. במחקר שפורסם ביולי 2011 והתבסס על כ-100 מורים נמצא כי רוב המורים הביעו שביעות רצון מן העלייה בשכרם וציינו את העלייה בהישגי התלמידים, אך לצד זאת המורים התלוננו על העומס הרב שנוצר עליהם והאווירה השלילית הכללית שנוצרה בבית הספר בעקבות הרפורמה. רק כ-6% מהנשאלים הביעו שמחה על השתתפותם בתוכנית.
כנגד יישום התוכנית בגני הילדים, נטען כי סדר יומם של הילדים משתבש, הם מקבלים ארוחה חמה רק אחרי 14:00, עייפים ואינם זוכים למנוחת צהריים. נטען כי התכנים הפדגוגיים אינם ממומשים בהוראה בקבוצות קטנות, כי בפועל סייעת הגן שומרת על 30 ילדים בזמן שהגננת מלמדת בקבוצה של חמישה ילדים. לאחר תחילת יישום התוכנית בגנים בתשע"ב, נפתחה עצומה באינטרנט כנגדה, הקוראת למשרד החינוך לאפשר להורים תחנת יציאה מסודרת, ולאפשר להם לקבוע את סדר היום של ילדיהם. ב-3 בנובמבר 2011 הוגשה עתירה לבג"ץ בנושא.
על אף הצהרת נציגות הגננות בהסתדרות המורים, בגיבוש רפורמת אופק חדש לא בוצעו שינויים מתבקשים בתקני גני הילדים (בהקטנת הכיתות והגדלת הצוותים). הארכת יום הלימודים נעשתה ללא התייחסות לפעילות שונה בשעות העבודה ואינה מגדירה שעות כפרטניות. בתהליך גיבוש ההסכם נתגלעו חילוקי דעות בנוגע לזכותן של הגננות לקבל שעות נוספות על פעילות נוספות מעבר לשעות ההוראה בגן. שעות אלו לא הוכנסו להסכם בשלב ראשון אלא בשלב מאוחר יותר בתמורה לביטול סיום מוקדם של יום הלימודים ביום המסיבה.
במסגרת ההסכם הורחבו שעות פעילות הגן במסגרת יום חינוך ארוך. גננות אלה עובדות 8 שעות ברציפות ולאחריו עליהן להגיע למפגשי פיקוח והשתלמויות הנמשכות עד לשעות הערב המאוחרות.
יישום התוכנית > השפעות שליליות

על פי ממצאי הדוח של תוכנית החינוך "אופק חדש", עולה כי ישנו עומס עבודה אשר אמור לשקף את מקצועיות המורים, אולם, המורים עקב העומס הרב לא תמיד צולחים אותו. מורכבותן של שיטות ההוראה החדשות הנדרשות ב"אופק חדש" מכבידות על המורים הוותיקים יותר, וזאת עקב מחסומים תרבותיים הגורמים להעדפת הקיים והמוכר (המערכת לפני שנכנסה תוכנית "אופק חדש") על פני החדש,הלא מוכר (רפורמת "אופק חדש"). המורים מרגישים כי שינוי מהלך עבודתם והוראתם בשל התנאים החדשים עלולים לפגום באיכות הוראתם.
הנתונים על פי הדוח מראים כי 99% מהמנהלים ו-96% מהמורים בבית הספר המשתתפים בתוכנית "אופק חדש", ציינו כי הם מעוניינים להמשיך ברפורמה, ובו בזמן היו להם גם הצעות לייעול ושינוי הרפורמה. 
השינויים התבטאו בהפחתת עומס העבודה המוטל על המורים, הוספת שעות שהייה וצמצום היקף שעות ההוראה הפרונטאליות ולבסוף, העלאת שכר המורים והמנהלים (ראמ"ה, 2012). על אף נתונים אלה קיימת פרישה מואצת של מורים וגננות הפונים בבקשה לפרישה מוקדמת.
יישום התוכנית > הישגי התוכנית

מנהלים אמרו שהתוכנית תורמת ללמידה ולהישגים הבית ספריים.
השעות הפרטניות נתפסות כמאפיין החיובי של הרפורמה, הודות לחיזוק הקשר בין מורה לתלמיד (ראמ"ה, 2010).
בנוסף, נמצא כי במבחני המיצ"ב במתמטיקה לכיתות ה' ישנו הבדל מובהק בהישגי התלמידים לטובת בתי הספר שהצטרפו לרפורמה. לא נמצאו בדיקות קיימות ותוצאות מובהקות בהישגים בשלושת תחומי הדעת האחרים (שפת-אם, אנגלית ומדעים וטכנולוגיה) נכון למאי 2012.
על פי הדוח 79% מנהלים דיווחו על שביעות רצון מהתוכנית בהשוואה ל 47% מהמורים שעיקר טענותיהם הופנו כלפי העומס הרב המוטל עליהם בעבודתם. 82% מן המורים הביעו שביעות רצון גבוהה מן האווירה בבית הספר בין המורים לתלמידים. נתונים אלו מראים על עלייה בהשוואה לתשס"ט (74%). 71% מהתלמידים הביעו שביעות רצון מהאווירה הבית ספרית לעומת 59% בתשס"ט. נראה כי ישנה עליה נכבדת ברוב התחומים מהרגע שהתוכנית נכנסה לבתי הספר (ראמ"ה, 2012).
ראו גם

הפורום הגדול למורים וגננות
הערות שוליים

↑  ציון שורק, רפורמות במערכת החינוך וארגוני מורים בישראל (2011-2001), אוניברסיטת בר-אילן
↑  אור קשתי, הסכם עם הסתדרות המורים - מורה מתחיל ביסודי ירוויח 5,300 שקל, באתר הארץ, 16 במאי 2007
↑  אריה קיזל, היכן הדיאלוג ברפורמת אופק חדש
↑  אתי וייסבלאי, ‏השינויים בתנאי העסקה של גננות בעקבות הסכם "אופק חדש", באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 21 באוקטובר 2013
↑  עוז לתמורה
↑  הסכם עוז לתמורה, מיום 14.8.2011, מספרו בפנקס ההסכמים הקיבוציים 7040/2011. ביום 11.11.2013, הוסכם על החלת הסכם עוז לתמורה גם בחטיבות העליונות של בתי הספר הממשלתיים (ההסכמה נרשמה בפנקס ההסכמים הקיבוציים, לפי המספר 316/2013)
↑  יהלי מורן זליקוביץ', "אופק חדש": המנהלים מרוצים, המורות פחות, באתר ynet, 17 במרץ 2010
↑  תמר ולמר, לקראת "עוז לתמורה": תסכול מ"אופק חדש", באתר ynet, 21 ביולי 2011
↑  עמרי מניב וזוהר שחר לוי, הורים עתרו לבג"ץ נגד רפורמת "אופק חדש", באתר nrg‏, 3 בנובמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008877345005171
אוקומה שיגנובו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
המרקיז אוקומה שיגנובו (ביפנית: 大隈 重信; ‏11 במרץ 1838 - 10 בינואר 1922) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן השמיני וה-17. אוקומה היה ממקדמי מדע ותרבות המערב ביפן, ויסד את אוניברסיטת ואסדה.
ראשית חייו

אוקומה נולד בעיר סאגה שבנחלת היזן (מחוז סאגה), בנו הראשון של קצין ארטילריה. בראשית חייו התחנך אוקומה בעיקר על כתבים קונפוציאנים וספרות סינית קלאסית אחרת, אך ב-1853 עזב את בית הספר ועבר ללמוד במוסד להשכלה הולנדית.
בית הספר התמזג עם בית ספר מקומי ב-1861, ואוקומה קיבל משרת הוראה בבית הספר החדש. על אף עניינו בלימודי המערב, הוא הביע הזדהות עם תנועת סונו ג'וי, שקראה להדיח את השוגון ולסלק את המערביים. במהלך ביקור בעיר נגסאקי פגש אוקומה במיסיונר הולנדי, שלימד אותו אנגלית, ונתן לו עותקים של הברית החדשה ושל הכרזת העצמאות של ארצות הברית. נראה שאוקומה שאב השראה ממסך זה, שכן מאוחר יותר התאפיינה משנתו הפוליטית בתמיכה בפירוק השיטה הפיאודלית ובכינון משטר חוקתי.
אוקומה לקח חלק ברסטורציית מייג'י, וב-1867 יצא מסאגה בדרכו לקיוטו, במטרה להציע לשוגון טוקוגאווה יושינובו להתפטר מתפקידו. מכיוון שהוא ושותפיו יצאו למשלחת ללא אישור ממשלת המחוז, הם נעצרו ונכלאו לחודש.
תקופת מייג'י

לאחר מלחמת בושין ורסטורציית מייג'י ב-1868, קיבל אוקומה את תפקיד שר החוץ בממשלה החדשה. במסגרת תפקידו הוא נשא ונתן עם הדיפלומט הבריטי סר הארי סמית' פארקס בנוגע להסרת האיסור על נצרות ביפן. בסופו של דבר הוסר האיסור ב-1873.
אוקומה התמנה לתפקיד שר האוצר ב-1870, ובמסגרת תפקידו ערך מספר רפורמות בנושאי מסים, וסייע לצמיחת התעשייה המקומית. הוא גם יסד את המטבעה הלאומית הראשונה והציג מטבע אחיד אחד לכל המדינה. אך אחר חילוקי דעות עם גורמים מסצומה ומצ'ושו שישבו באליטה של יפן, ובעיקר עם איטו הירובומי, נאלץ אוקומה להתפטר ב-1881 על רקע התעקשותו על עידוד השקעות זרות ועל כינון חוקה, אך בעיקר על רקע מעורבותו בשערוריית עסקים, בה היה מעורב גם קורודה קיוטאקה.
אוקומה יסד את מפלגת ריקן קאישינטו (立憲改進党; "מפלגת הרפורמה החוקתית") ב-1882, ובאותה שנה חנך בית ספר ברובע שינג'וקו שבטוקיו. בית ספר זה עתיד להפוך לאוניברסיטת ואסדה, אחת מהאוניברסיטאות המובילות ביפן.
על אף חילוקי הדעות ביניהם, מינה איטו את אוקומה לתפקיד שר החוץ ב-1888, והטיל עליו לפתור את בעיית החוזים הבלתי שוויוניים, ולשכנע את מעצמות המערב לשנות אותם. הצעתו החדשה נתפסה כפייסנית מדי ועוררה זעם ציבורי. חבר הארגון הלאומני גניושה השליך במחאה פצצה על אוקומה, שקטעה את רגלו. לאחר מכן, פרש אוקומה מהחיים הפוליטיים.
שובו של אוקומה לזירה הפוליטית ב-1896 הגיע עם הקמת מפלגת שימפוטו (進歩党, "המפלגה הפרוגרסיבית"). שנה לאחר מכן שכנע מצוקטה מאסיושי את אוקומה להצטרף לממשלתו בתפקיד שר החוץ ושר החקלאות והמסחר, אך הוא נותר בתפקידים בשמך שנה, ולאחר מכן התפטר.
אוקומה יסד את מפלגת קנסייטו (憲政党; "המפלגה החוקתית") ב-1898, והתמנה לראשות הממשלה, שלראשונה ביפן היה בעל שיוך מפלגתי. הממשלה החדשה שרדה רק ארבעה חודשים לפני שהתפרקה בשל מחלוקות פנימיות. אוקומה נותר נשיא המפלגה עד פרישתו מפוליטיקה ב-1908.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים, שימש אוקומה נשיא אוניברסיטת ואסדה, ויושב ראש אגודת תרבות יפן.
תקופת טאישו

אוקומה שב פעם נוספת לחיים הפוליטיים במהלך המשבר של 1914, כשממשלתו של ימאמוטו גונבאה נאלצה להתפטר בעקבות חשיפת פרשיית שחיתות בצמרת הצי הקיסרי היפני וחברת סימנס. אוקומה חבר למפלגות נוספות, ויחד הקימו ממשלת קואליציה. כהונתו השנייה של אוקומה בראש הממשלה התאפיינה במדיניות חוץ פעילה, שכן באותה שנה הכריזה יפן מלחמה על הקיסרות הגרמנית, ונלחמה לצד מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. ב-1915 ניסחו אוקומה וקאטו טקאקי את עשרים ואחת הדרישות לסין.
אך גם הכהונה השנייה של אוקומה לא החזיקה מעמד זמן רב, ולאחר חשיפת פרשת שחיתות בה היו מעורבים חברי הממשלה, נאלצו רבים מהם להתפטר באוקטובר 1915. אוקומה התפטר ב-1916, ופרש סופית מן החיים הפוליטיים, אף על פי שנותר חבר בבית האצילים של הדיאט של יפן עד 1922.
עוד באותה שנה העניק לו הקיסר את עיטור מסדר החרצית, ואת התואר "קושאקו" (侯爵; מרקיז). הוא נפטר בוואסדה באותה שנה, ונקבר בטוקיו.
לקריאה נוספת

Beasley, William G. The Rise of Modern Japan. Palgrave Macmillan, 2000. ISBN 9780312233730.
Lebra-Chapman, Joyce. Ōkuma Shigenobu: statesman of Meiji Japan. Australian National University Press, 1973. ISBN 9780708104002.