stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולגה פיינברג
קורות חיים > ניהול מחנה "חאשד" בעדן

בדרכה מהודו לארץ ישראל בדצמבר 1946 עצרה לנחיתת ביניים בפרוטקטורט עדן שבתימן ל-24 שעות. עקב קשריה עם השלטון הבריטי והיותה רופאה בצבא הבריטי ובג'וינט ביקרה במחנה הפליטים "חאשד"-גאולה בניהול הג'וינט, שטיפל במועמדים לעלייה. נאמר לה כי אלפי פליטים מתימן ששהו בתנאים קשים ברובע היהודי בעדן ובמחנה מצעביין עתידים להיות מגורשים חזרה לתימן, משום שהם סובלים ממחלות מידבקות המסכנות את אוכלוסיית העיר. הפליטים התימנים הגיעו לעדן לאחר מסע מפרך של 3 שבועות במדבר חולים במחלות טרופיות וטיפוס.
פיינברג פנתה לד"ר יהודה לייב מאגנס יו"ר האוניברסיטה העברית שהיה פעיל בג'וינט בבקשה שיסייע במשלוח צוותים רפואיים נוספים להצלת התימנים, משום שבתימן כמעט שלא היו רופאים ולפליטים לא היו משאבים כספיים לקבל טיפול רפואי בעדן. מאגנס פנה אליה שתישאר בעדן ותנהל את מחנה חאשד במקום ד"ר דניאל אלקנה, לאחר שמועצת הפליטים התלוננה כי הוא פוגע בכבודם ובבריאותם. עקב ההכנות למלחמת השחרור לא נמצאו רופאים שיגיעו לתקופות ארוכות לעדן.
פיינברג הקימה בית חולים קטן בעדן, מהלך שהקטין את לחץ הבריטים לגירוש הפליטים מהעיר, והעבירה למחנה חאשד מאות פליטים המיועדים לעלייה. שליח הג'וינט הארי ויטלס כתב שהיא זוכה להערכה בקרב הבריטים והאמריקנים במקום.
כמנהלת המחנה יזמה את ביצורו במשך חודשים לקראת הכרזת המדינה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 עקב החשש לפרעות נגד היהודים בעיר עדן, חשש שהתממש כש-87 מיהודי העיר עדן נרצחו. עם תחילת הפרעות בעדן ברחו כל תושבי הרובע היהודי והפליטים, כ-1,000 במספר, למחנה חאשד-גאולה,[דרוש מקור] ואליהם הצטרפו 1,000 פליטים מבוגרים ששהו בעיירה שייך עותמן הסמוכה. מספר האנשים במחנה עלה תוך לילה מ-1,500 לכמעט 4,000.
קורות חיים > ניהול מחנה "חאשד" בעדן > העימות עם ראשי מועצת המחנה

בקרב קהילת יהודי תימן, מוצגת פיינברג כמי שנהגה באוכלוסיית העולים ביד קשה.
לפליטים היהודים במחנה היו טענות קשות כלפי פיינברג, והם מתארים אותה כמי שלא היססה להכות צעירים וזקנים. היא נכנסה לעימות עם מועצת המחנה, שהייתה מורכבת מ-17 רבני ומנהיגי קהילות תימן ובראשם הרב חיים סינוואני. על פי מקורות של יהודי תימן היא כפתה אורח חיים חילוני על תושבי המחנה, ארגנה ריקודים מעורבים, עודדה נשים להתלבש באופן שנגד את כללי הצניעות שהיו מקובלים בעדה וקיצצה את הפיאות לילדים. היא אסרה על הרבנים לקיים טקסי נישואים וגירושים ללא הסכמתה וללא הסכמת בית דין עדן ובפרט אסרה על קיום טקסי נישואין על בסיס כלכלי של זקנים וילדות תמורת תשלום ואסרה גירושי בזק שהיו נהוגים בתימן. סטייה מכללים אלו גררה עונשים קשים הכוללים מכות, הרעבה או גירוש. בהמשך היא ביטלה את מועצת המחנה ומינתה מנהיג דתי מטעמה, דרישות אלו פגעו בסמכות רבני תימן והביאו לתסיסה במחנה נגדה.
שיאו של המשבר היה כשהרבנים הורו לשחוט 5 פרות שנקנו על ידי הג'וינט כדי להאכיל את הפליטים הרעבים, למרות שאסרה על כך. פיינברג ראתה בכך שבירה מכוונת של סמכותה כמנהלת המחנה. היא הכריזה כי מי שייגע בבשר הפרות יסולק מהמחנה והורתה לראשי מועצת הפליטים לעבור מיד לעדן, הוראה שמשמעותה הייתה הוצאתם מרשימת הטסים לישראל דרך המחנה. הרבנים שכבר המתינו במחנה החל משנת 1945 סירבו לעזוב. פיינברג הזמינה את הצבא הבריטי וזה אסר את המנהיגים וכלא אותם בעדן. מהלך זה הקים עליה את אנשי המחנה. מנהיגי הפליטים שישבו בכלא פנו לבית המשפט הבריטי בעדן ולממשלת המנדט בלונדון בבקשה להכריח אותה להשיבם למחנה. לאחר משפט ממושך הושגה פשרה שלפיה מנהיגי מועצת הפליטים ישובו למחנה אך לא יתערבו במתנהל בו. ארבעה ממארגני המהומות במחנה הוגלו לתימן.
בפברואר 1949, סגרה פיינברג את המחנה הראשון במקום וכ-5000 יהודים, כולל מאות רבות של ניצולי גזירת היתומים, הגיעו לישראל בשלב הראשון של מבצע "על כנפי נשרים".
קורות חיים > לאחר שובה לישראל

בראשית שנות ה-50 ניהלה עבור מלב"ן את "בית הזקנים" בעין שמר שסעד את זקני העולים מתימן.
בערוב ימיה התגוררה בבית האבות "כרמל" בשכונת אחוזה שבחיפה.
לקריאה נוספת

עזריאל קמון, יחסה של תנועת העבודה ומנהיגיה לעליה מתימן ולעולי תימן בתקופת העלייה השנייה והעלייה ההמונית.
ראובן גפני, "רופאה יהודיה בעיר ערבית: פעילותה של ד"ר אולגה פיינברג ביריחו בתקופת המנדט", קורות, כד (תשע"ז-תשע"ח), עמ' סט-פו.
חיים סינוואני, מקום מקדש, עמ' 23–26
עובדיה קרואני, "על ציפורני נשרים", פרק ב' "גאולה - געולה", ארגון תורת אבות ה'תשמ"ח, עמ' ס"ב-ס"ט
הערות שוליים

1 2 3  כרטיס עובד, בארכיון הג'וינט
1 2  פיינברג מתארת את קורותיה מרגע נחיתתה בעדן ועד פינוי מחנה חאשד ועליית היהודים שמצאו בו מקלט ארצה, תמליל הרצאה שנשאה פיינברג בארצות הברית ב-1949, בארכיון הג'וינט
↑  הכדיב והאמיר עבדאללה ביריחו, דואר היום, 12 בינואר 1936
↑  פרדריק קיש, 'יומן ארץ ישראלי', מסדה, תרצ"ט, כרך ב' עמ' 417
↑  נשרף ביתה של ד"ר אולגה פיינברג ביריחו, הצופה, 19 בספטמבר 1938
↑  נדב שרגאי, יהודי בודד בלב העיר, באתר ישראל היום, 8 ביוני 2017
↑  פדראציה של ויצ"ו בהודו, הצופה, 4 במרץ 1941
1 2 3  בת ציון עראקי קלורמן, יהודי תימן: היסטוריה, חברה, תרבות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך 3, עמודים 370-372
↑  נפתח בית חולים יהודי בעדן, המשקיף, 15 בפברואר 1948
↑  הדוח בארכיון הג'וינט: "Dr. Olga Feinberg is the director of the camp. She is highly respcted and well thought of by government circles and the American Consulate". ויטלס היה הממונה מטעם הג'וינט על המזרח התיכון וביקר בעדן בינואר 1948
↑  כך מתאר זאת ניסים בנימין גמליאלי בספרו "תימן ומחנה גאולה" (תל אביב ה'תשכ"ו) עמודים 226–227: "איש לא האמין שד"ר אולגה... תהיה כה זריזה להכות ולסטור בפני כל אדם, זקן ונער, תלמיד חכם ושאינו תלמיד חכם, ותהלך כל היום עם מקל כעגלון זה שאינו מפסיק להצליף בשוטו"... "שומרי ראש חמושים באלות היו מקיפים אותה ומי שהעז לגשת אליה ולדבר איתה הוכה קשות". תיאורים נוספים בספרו של שמעון אביזמר (שעאר), "אבק ומאבק", תל אביב 2000, עמוד 108, ובספר "דרך צדיקים" של אברהם לוי, ירושלים ה'תשמ"ח.
↑  משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, חלק א', עמ' 71
↑  משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, חלק א', עמ' 116
↑  מרים שיר, "גן עדן" לזקני תימן בעין שמר, דבר, 9 באוקטובר 1951
↑  מתוך מכתב לבן-גוריון, 1962, עמודים 11-13, באתר האינטרנט של ארכיון המדינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380750505171  VIAF: 15152199236914281902   WorldCat (עם VIAF): 15152199236914281902 
אולגה פיינברג על גג הסנטוריום בהנהלתה ביריחו, ינואר 1936; לשמאלה האמיר עבדאללה. בשמאל התמונה מוסא אל-עלמי. לימינו, עבאס חלמי השני, ח'דיו מצרים לשעבר
קופת הספר

קופת הספר הוא בית הוצאה לאור שהוקם בשנת 1922 על ידי הסתדרות המורים בישראל (אגודת המורים העברים בארץ ישראל) ואגודת הסופרים. הוציאה לאור ספרי קריאה ועיון לילדים, במהלך פעילותה פורסמו כ-200 ספרונים. בשנת 1932 עברה ההוצאה לפעול תחת חסותה של הוצאת "מצפה". ההוצאה פעלה עד שנת 1936.
הוצאת קופת הספר נוסדה בעקבות פגישה שהתקיימה ב-1921, בין נציגים של מרכזים המורים והסתדרות הסופרים, בה נתקבלה הצעה לייסוד גוף משותף להוצאת ספרי קריאה ועיון לילדים, זאת במטרה "להמציא חומר מנופה ומעולה במחיר נמוך לתלמידי בית הספר". בראשות ההוצאה נבחר ועד מנהל בן חמישה חברים, ביניהם ד"ר אברהם צפרוני, יו"ר הוועד, ואשר ברש מטעם הסתדרות הסופרים, העורך בפועל.
אופן מימון ההוצאה הזו נעשה בשיטה שלא הייתה מקובלת בזמנו בארץ: כל ילדי הארץ יכלו להצטרף כמנויים ל"קפת הספר", ומי שנרשם קיבל פנקס, בו הדביק בולים עם דיוקניהם של סופרים עבריים, כאשר החברות זיכתה את רוכש הבולים בהנחה משמעותית במחיר החוברת. במהרה התברר כי השיטה כבשה לבבות רבים.
מדי חול המועד פסח נהגה ההוצאה להוציא יום סרט במטרה לסייע לצורכי ההוצאה, לעיתים נהגה להוציא יום-בול בו תלמידים מכרו את בולי ההוצאה ועליהם תמונות של סופרים עבריים.
חברי הוועד המנהל: ד"ר אברהם צפרוני ששימש כיו"ר הוועד הראשון, יעקב פיכמן, פסח אוירבך, יצחק ספיבק, ואשר ברש אשר מונה גם לעורך ההוצאה.
הערות שוליים

1 2  אוריאל אופק, ספרות הילדים העברית 1900–1948, כרך שני, זמורה ביתן, 1988
↑  יום בו נהגו חניכי תנועות הנוער להקיש על דלתות הבתים ולבקש תרומות, השם סרט מתייחס לסרט הנייר אותו הצמידו המתרימים לתורמים על דש בגדם. מתוך: יום סרט באתר נוסטלגיה אונליין
↑  DHY, לטובת הוצאת קופת הספר, דואר היום, 20 במרץ 1928
↑  יום הבול של "קופת הספר", דבר, 30 במרץ 1930
↑  ⁨Page 1 Advertisements Column 1⁩ | ⁨הארץ⁩ | 4 ספטמבר 1933 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קריית וולפסון

| --- | --- |

קריית וולפסון במבט מגן סאקר
 מידע
 עיר:  ירושלים ירושלים
 תאריך ייסוד:  1964
 מייסדים:  חברת וולפסון קלור מאיר בע"מ
 על שם:  יצחק וולפסון
 קואורדינטות:  31°46′36″N 35°12′36″E﻿ / ﻿31.7767°N 35.21°E﻿ / 31.7767; 35.21
  (למפת ירושלים מוגדלת) קריית וולפסון(למפת ירושלים רגילה) קריית וולפסון(למפת הרי ירושלים רגילה) קריית וולפסון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) קריית וולפסון
 
קריית וולפסון היא שכונה של מגדלי מגורים וקוטג'ים מדורגים בירושלים, בשולי השכונות שערי חסד ורחביה. השכונה קרויה על שם איש העסקים והנדבן היהודי-בריטי יצחק וולפסון, שנמנה עם יזמיה. בתי השכונה משקיפים על עמק המצלבה, גן סאקר וגבעת רם. היא הייתה מוכרת כשכונת יוקרה לאוכלוסייה אמידה, ורבים מתושביה עולים מארצות הרווחה. כיום מתאפיינת השכונה באוכלוסייה חרדית דוברת אנגלית וצרפתית.
היסטוריה

באמצע שנת 1962 תוכנן להקים בשטח הקריה בניינים בני 6–8 קומות. בסוף 1962 נמכר השטח של שכונת וולפסון, בן 31.5 דונם, במכרז.
המגדלים הוקמו בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי חברת וולפסון קלור מאיר בע"מ (שהקימה גם את מגדל שלום בתל אביב). בראש המיזם עמדו האחים מרדכי ומשה מאיר, שזכו לעידוד של מרדכי איש שלום, יושב ראש חבר המנהלים של בנק ירושלים, על קרקע שרכשו תמורת 1.2 מיליון דולר מהכנסייה היוונית-האורתודוקסית ומינהל מקרקעי ישראל.
התכנון הראשוני של המגדלים נעשה על ידי האדריכל איי אם פיי, שהציע שלושה מגדלים בני 29 קומות כל אחד. הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אישרה את התוכנית, אולם ערעור לוועדה המחוזית התקבל ואושרו מגדלים בני 16 קומות בלבד, ופיי פרש מהובלת המיזם. גם מגדלים בגובה זה היוו הישג מבחינת היזמים, משום שבנייה לגובה לא הייתה קיימת בירושלים של אותה עת. "נראה שכמו בתל אביב שימש התכנון של אדריכל עולמי זרז ותנא מסייע להשגת מטרות תכנון שהעין הציבורית מתקשה לקלוט", כתב על כך שי מאיר, בנו של מרדכי מאיר.
את פיי החליף האדריכל יצחק פרלשטיין, שתכנן שכונה בת חמישה מגדלי מגורים בני 16 קומות כל אחד, שלמרגלותיהם כמה עשרות דירות מדורגות (התואמות את המבנה הטופוגרפי של האזור) ומרכז מסחרי. התוכנית אושרה במהלך שנת 1970 למרות טענות שתסתיר את השמש לתושבי שערי חסד, והוצגה לציבור במסיבת עיתונאים באוגוסט 1970. בשנת 1972, העלה קצין הכנסת את החשש שמהמגדלים ניתן יהיה לצלוף על הכנסת, אולם היה זה מאוחר מדי מכדי לבטל את התוכנית. בפברואר 1973 התכנסה ישיבה של נשיאות הכנסת עם שר הפנים, שר המשטרה ושר המשפטים בה עלתה ההצעה לרכוש את הקומות העליונות של המגדלים כדי שלא יוכלו לשמש לצליפה על הכנסת.
לאחר הקמתם של שני המגדלים הראשונים קמה מחאה ציבורית. ראש העירייה החדש, טדי קולק, ביקש להכין תוכנית חלופית לשלושת המגדלים שטרם נבנו, אך היזם מרדכי מאיר לא נענה להצעה זו. בשכונה נבנו כ-400 דירות ומרכז מסחרי בשטח 10,000 מ"ר.
במהלך השנים כתבו בעיתונות נגד המגדלים. אהרן מגד קרא להם "גידול סרטני", ה"מטיל את צל הבטון הכבד שלו על כל הנוף המזרחי של ירושלים, על שכונותיה העתיקות ועל עברה ועל יופיה". אריק בנדר מנה את המגדלים בין "המחדלים שפערו פצעים עמוקים בנוף העיר".
הקריה מנוהלת בידי חברת ניהול המתחזקת את הבניינים והשטחים הציבוריים ביניהם.
ברחבה בין המגדלים מוצב פסלו של האמן יעקב אגם "לב פועם ו-18 מגיני דוד" (1986) העשוי מפלדת אל-חלד  ובקצה השכונה בככר ריבלין ניצבים הפסלים "עצים כחולים" של האמן מנשה קדישמן (1975).
לקריאה נוספת

נועם דביר, מגדלי וולפסון בירושלים - האח הגדול של הולילנד, באתר הארץ, 21 במאי 2010
הערות שוליים

↑  יהודה האזרחי, כך רוצחים את נופי ירושלים, מעריב, 4 ביוני 1962
↑  הבנייה הפרטית בבירה כובשת שטחים חדשים, מעריב, 21 בנובמבר 1962
↑  דוד תדהר (עורך), "מדרכי מאיר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2916.
↑  נועם דביר, מגדלי וולפסון בירושלים - האח הגדול של הולילנד, באתר הארץ, 21 במאי 2010
↑  מערערים על תכנית להקמת בנייני מגורים מול הכנסת, דבר, 25 בינואר 1968
↑  שי מאיר, סיפורם של האחים מאיר, הוצאת קווים, 2009.
↑  יונתן שי, איך לא לבנות בירושלים, דבר, 12 ביוני 1970
↑  קריית־וילות ע"ש וולפסון תוקם על מדרון מול בניין הכנסת, דבר, 5 באוגוסט 1970
↑  יחיאל לימור, רבי־הקומות הנבנים מול הכנסת עלולים להוות סכנה לנבחרי העם, מעריב, 14 באוגוסט 1972
↑  דניאל בלוך, הכנסת וקריית וולפסון, דבר, 18 בפברואר 1973
↑  אהרן מגד, בעד הדברים הרעים, דבר, 18 באוגוסט 1972
↑  אריה בנדר, ירושלים אתמול ירושלים היום, מעריב, 6 ביוני 1986
↑  הפסל לב פועם, באתר מרכז מידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים]
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפסל "לב פועם" של האמן יעקב אגם ברחבת מרכז שלום מאיר בקריית וולפסון
חוק איסור הכחשת אירועי טבח 7 באוקטובר 2023 (טבח שמיני עצרת)

| --- | --- |


 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  21 בינואר 2025
 תאריך חקיקה עברי:  כ"א בטבת תשפ"ה
 גוף מחוקק:  הכנסת העשרים וחמש
 תומכים:  16
 מתנגדים:  0
 נמנעים:  0
 חוברת פרסום:  ספר החוקים ינואר 2025
 הצעת חוק:  פרטית
 מספר תיקונים:  0
חוק איסור הכחשת אירועי טבח 7 באוקטובר 2023 (טבח שמיני עצרת), התשפ"ה–2025 הוא חוק שאושר בכנסת העשרים וחמש בינואר 2025, ומטרתו, בהתאם לנאמר בו, "להיאבק בהכחשת אירועי טבח שבעה באוקטובר, שביצעו ארגון הטרור חמאס ושותפיו באופן מאורגן ומכוון באזרחי ישראל ובתושביה בכ"ב ובכ"ג בתשרי התשפ"ד (7 ו־8 באוקטובר 2023), מעשים המהווים פשעים כלפי העם היהודי ופשעים כלפי האנושות."
היסטוריה חקיקתית

הצעת החוק הוגשה ביוזמת חבר הכנסת עודד פורר ממפלגת ישראל ביתנו, שאליו הצטרפו חברי כנסת נוספים. דברי ההסבר להצעת החוק הציגו את המניע להגשתה:
בחג שמיני עצרת התשפ"ד (7 באוקטובר 2023), יצאו מחבלי חמאס ושותפיהם בצורה מאורגנת ומכוונת למסע טבח, רצח, אונס, חטיפה וביזה, במטרה לפגוע במדינת ישראל ותושביה. במתקפת הטרור הרצחנית נרצחו יותר מ־1,200 אזרחים ואנשי כוחות הביטחון, אחרים נחטפו לרצועת עזה ואלפים נפצעו. זמן לא רב לאחר האירועים התפרסמו כתבות בכלי תקשורת ונשמעו אמירות המכחישות את המעשים הזוועתיים וכן את העובדה שהם נעשו כחלק מתוכנית מאורגנת ומכוונת של ארגון חמאס. כפי שנלמד מהתופעה של הכחשת השואה, שקרים מסוג זה עלולים להתפשט במהרה ולסכל את האפשרות לבסס את האמת ההיסטורית. כמו כן, לעיתים הכחשת הטבח היא חלק מניסיון להגן על מבצעי הפשעים ולהביע תמיכה בהם.
החוק אושר בכנסת העשרים וחמש ב-21 בינואר 2025.
הוראות החוק

החוק קובע כי "המפרסם, בכתב או בעל פה, דברים המכחישים את טבח 7 באוקטובר (טבח שמיני עצרת) בכוונה להגן על ארגון הטרור חמאס ושותפיו, להביע להם אהדה או להזדהות עימם, דינו – מאסר חמש שנים." החוק מסייג כי "לא יראו כעבירה לפי חוק זה פרסום שנעשה באקראי, בתום לב או למטרה כשרה, ובכלל זה לשם העמדת מידע לציבור או לשם מחקר, או במסגרת הליך משפטי." עוד קובע החוק כי "כתב אישום על עבירה לפי חוק זה לא יוגש אלא בידי היועץ המשפטי לממשלה או בהסכמתו."
הערות שוליים

1 2  דקלה אהרן שפרן, הכנסת אישרה סופית: הכחשת טבח 7.10 - עבירה פלילית שדינה 5 שנות מאסר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 21 בינואר 2025
↑  הצעת חוק איסור הכחשת אירועי טבח 7 באוקטובר 2023 (טבח שמיני עצרת), התשפ"ה–2024, ה"ח 1072 הכנסת מ-18 בנובמבר 2024
השירות להגנת היערות (רוסיה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 סוכנות אם:  המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה 
 תאריך הקמה:  18 במרץ 1958 
 מטה מרכזי:  מוסקבה
 http://www.aviales.ru
 קואורדינטות:  56°00′17″N 37°51′03″E﻿ / ﻿56.0046°N 37.8507°E﻿ / 56.0046; 37.8507
 he
 
השירות להגנת היערות, רשמית הבסיס המרכזי להגנה אווירית של היערות (ברוסית: «Центральная база авиационной охраны лесов "Авиалесоохрана"») הוא גוף פדרלי ממשלתי ברוסיה שנועד לבצע משימות הגנה אווירית על יערות מפני שרפות, שליטה על האש ושימור יערות.
עד שנת 2007 זה היה הגוף היחיד ברוסיה שמבצע איתור וכיבוי שרפות יער בשטחי הפדרציה הרוסית. מומחי השירות יצרו מערכת של הגנה מפני יערות ברפובליקות מונגוליה וקובה. ניסיון עצום הצטבר בשיתופי פעולה בינלאומיים עם כבאים שונים וטכנולוגיות לכיבוי שרפות יער. ב-1 בינואר 2007, נכנס לתוקפו חוק היערות החדש ובמסגרתו כלל סניפי השירות, הועברו לסמכות הסובייקטים הפדרליים של רוסיה. הארגון כפוף לסוכנות היערות הפדרלית.
היסטוריה

ב-7 ביולי 1931, במסגרת משלחת התעופה הראשונה שערכה טיסות ניסוי להגנת יערות מפני שרפות באזור ניז'ני נובגורוד, בוצעה טיסה ראשונה במטוס פוליקרפוב PO-2 במטרה לאתר שרפת יער ותאריך זה נחשב לתחילתו של שירות ההגנה האווירית על יערות. בשנת 1934, נכנסו לתוקפם "ההוראות להגנה אווירית על יערות מאש", שסיפקו את הבסיס החוקי, שיטות הפעולה, תקנים ומבנה הארגון. באותה שנה נערכו הניסויים הראשונים בהצנחת צנחנים עם אמצעי כיבוי אש לאתרי שרפות היער. בתחילה, צנחנים וכבאים נחתו בסמוך ליישוב כדי להודיע לאוכלוסייה המקומית על שרפות יער סמוכות ולגייס אותם להילחם באש, תוך פיקוח על עבודות הכיבוי.
בשנת 1952 הוחלפו מטוסי ה-PO-2 וה-Sh-2 ששירתו את השירות במטוס הרב-תכליתי אנטונוב An-2, המשמש עד היום במערכת ההגנה על היערות. בשנת 1957, לאחר השלמת טיסות ניסוי לתרגול קפיצות ממטוס ה-An-2, התאפשר כיבוי שרפות היער על ידי שירות כיבוי האוויר באופן עצמאי (כאשר An-2 מטיס עד 10 צנחנים-כבאים). השימוש במטוס אפשר הורדת אחוז השרפות הגדולות. באוגוסט 1954 הוכנס לשימוש מסוק המיל Mi-4.
בשנת 2005 פותחה והופעלה מערכת מידע לניטור מרחוק של שרפות יער בשם ISDM-Rosleskhoz. העבודה על יצירת מערכת זו בוצעה על ידי קונסורציום של מכונים של האקדמיה הרוסית למדעים, כאשר המערכת פועלת בפריסה ארצית בזמן אמת באמצעות נתוני לוויין, איתור פגיעות ברק ליצירת דיווח יומיומי וקבלת החלטות ניהול. בשנת 2007 פורקו הגופים השונים של שירות הגנת היערות ובמקומם הוקמו גופים של הרשויות המקומיות האחראיות לטיפול בשרפות יער, כאשר שירות הגנת היערות מתאם את פעילויותיהם.
משימות

בהתאם להוראות קוד היערות מיום 4 בדצמבר 2006), שירות הגנת היערות אחראי ל:
ניטור סכנות שרפה וטיפול בהשלכות של שרפות יער
השתתפות בבקרה על שימוש הרשויות המקומיות בסמכויותיהן בתחום אחזקת היערות
הערכת האפקטיביות של השימוש בגופים המקומיים בביצוע עבודות להגנה מפני שרפות יער
מעקב אחר שרפות יערות
הכשרה והסבה מקצועית של מומחים בתחום ניטור והגנת יערות
יישום עבודות לפיתוח טכנולוגיות כיבוי ושיתוף פעולה בינלאומי בנושא כיבוי יערות
ראשי השירות

ניקולאי דנילין (18 במרץ 1958 – 30 במאי 1960)
ויאצ'סלב פודולסקי (1 ביוני 1960 – 3 במאי 1978)
ניקולאי אנדרייב (4 במאי 1978 – 2 באוקטובר 2000)
ניקולאי קובאלב (2 באוקטובר 2000 – דצמבר 2011)
אנדריי קלינין (דצמבר 2011 – יולי 2015)
ולדימיר גרישין (יולי 2015 – הווה)
גלריה

מטוס פוליקרפוב Po-2 המשמש את השירות.
מטוס Sh-2
מטוס אנטונוב An-2
מסוק מיל Mi-4
מטוס An-32.
מטוס הכיבוי Be-12.
מטוס Be-200.
לקריאה נוספת

Щетинский Е. А. Авиалесоохрана России: науч.-производствен. изд-е.-М.; Лесная новь,2006.
הערות שוליים

↑  כך על פי הספר Щетинский Е. А. Авиалесоохрана России: науч.-производствен. изд-е.-М.; Лесная новь,2006.
| רוסיה מוסדות ממשלתיים ברוסיה |
| --- | --- | --- |
| כלכלה | האוצר הפדרלי • שירות המיסים הפדרלי • שירות המכס הפדרלי • בנק רוסיה • קרן הייצוב • קרן הרווחה הלאומית • מערכת האיכות • השירות הפדרלי למלחמה במונופולים • הקרן לביטוח סוציאלי ופנסיוני • המכון הפדרלי לקניין תעשייתי • השירות הפדרלי לקניין רוחני • השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית • השירות הפדרלי לעבודה ותעסוקה • השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן • הסוכנות הפדרלית לרזרבות מדינה • הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה • סוכנות התיירות הפדרלית (בעבר) • השירות הפדרלי לשווקים פיננסיים (בעבר) • הסוכנות הפדרלית להסדרה טכנית ומדידה • הוועדה הפדרלית לניירות ערך (בעבר) |  |
| תחבורה | סוכנות הכבישים הפדרלית • השירות לביטחון התעופה • השירות הפדרלי לפיקוח על התחבורה • הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית • הסוכנות הפדרלית לתחבורת ימים ונהרות (שירות החילוץ הימי) • הסוכנות הפדרלית לתחבורת רכבות |  |
| אנרגיה, מים וסביבה | השירות הפדרלי להידרומטאורולוגיה ופיקוח על הסביבה • השירות הפדרלי לפיקוח בתחום השימוש בטבע • הסוכנות הפדרלית למשאבי מים • הסוכנות הפדרלית לשימוש הטבע • השירות הפדרלי לפיקוח אטומי, טכנולוגי ואקולוגי • סוכנות האנרגיה הרוסית • סוכנות היערות הפדרלית • סוכנות האנרגיה הפדרלית (בעבר) |  |
| תקשורת וטכנולוגיה, בינוי ושיכון | רוסקומנדזור • השירות הפדרלי לשידורי רדיו וטלוויזיה (בעבר) • החברה הממלכתית לרדיו וטלוויזיה • דואר רוסיה • דואר קרים • שירות השילוח הממלכתי • המרכז הראשי לתקשורת מיוחדת • סוכנות הארכיונים הפדרלית • ארכיון המדינה • הסוכנות הפדרלית לדפוס ותקשורת המונים (בעבר) • סוכנות התקשורת הפדרלית (בעבר) • פיקוח השיכון הממלכתי • הסוכנות הפדרלית לטכנולוגיות מידע (בעבר) • הסוכנות הפדרלית לבינוי ושיכון (בעבר) • הקרן לביטוח סוציאלי (בעבר) • |  |
| חברה ותרבות | שירות ההגירה הפדרלי (בעבר) • השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול • השירות הפדרלי לשליטה בסמים (בעבר) •  לשכת החשבון • הסוכנות הפדרלית לענייני לאום • הקרן הממלכתית לסרטי קולנוע • קרן הקולנוע הרוסי • רוסקינו • קרן הפנסיה (בעבר) |  |
| בריאות | השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הבריאות • השירות הפדרלי לפיקוח וטרינרי ופיטוסניטרי • הקרן הפדרלית לביטוח בריאות חובה • הסוכנות הביו-רפואית הפדרלית |  |
| משפטים ואכיפת חוק | שירות הביטחון הפדרלי • שירות ההוצאה לפועל הפדרלי • שירות בתי הסוהר הפדרלי • השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי • ועדת החקירות הפדרלית • השירות הפדרלי של המשמר הלאומי • שירות האבטחה הפדרלי • שירות משמר הגבול • משמר החופים • הוועדה הממלכתית למלחמה בסמים |  |
| חינוך ושיתוף פעולה בינלאומי | השירות הפדרלי לפיקוח על חינוך ומדע • הסוכנות הפדרלית לענייני נוער • הסוכנות הפדרלית לשיתוף פעולה הומניטרי בינלאומי |  |
| ענייני פנים | משטרת המס הרוסית (בעבר) • חקירות פנים • המינהל הראשי לענייני הגירה • איתור מבצעי • פיקוח כלי הרכב הממלכתי • המינהל הראשי לחקירות פליליות • המינהל הראשי למלחמה בקיצוניות |  |
| חירום, הגנה וצבא | הוועדה לתעשייה צבאית • המינהל הראשי של המשטרה הצבאית • השירות הפדרלי לשיתוף פעולה צבאי-טכני • השירות הפדרלי לבקרה טכנית וייצוא • השירות להגנת היערות • שירות הכיבוי הממלכתי • השירות לביטחון הטיסות • השירות הפדרלי לחוזי הגנה (בעבר)    ראו גם: משרדי הממשל של הפדרציה הרוסית |  |
בני קצובר

בני קצובר
בנימין חי קצובר (נולד בתש"ז, 1947) הוא איש ציבור ישראלי, ממקימי גוש אמונים וממנהיגי ציבור המתנחלים. לשעבר ראש המועצה האזורית שומרון, מראשי מועצת יש"ע ומועמד מפלגת התחיה לכנסת, והיו"ר הראשון של ועד מתיישבי השומרון.
ביוגרפיה

קצובר נולד ליונתן וברכה קצובר בכפר אברהם שבפתח תקווה, הצעיר מבין שלושה אחים. לאחר סיום שירותו הצבאי למד מתמטיקה וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בהיותו סטודנט באוניברסיטה ראה מודעה הקוראת לסייע להתיישבות המתחדשת בחברון, שיצאה לדרך בט"ו בניסן תשכ"ח, 1968, בליל הסדר שנערך במלון פארק בחברון, אירוע הנחשב למכונן בתולדות ההתנחלות ביהודה ושומרון. באותו ליל סדר מפורסם קצובר לא השתתף, אך הצטרף אל יושבי המלון במהלך חול המועד. לאחר מכן הועבר יחד עם משתתפים נוספים שבחרו להשתקע בחברון למתחם הממשל הצבאי בעיר.
במהלך השהות במקום נשא לאשה את חברתו בינה, עולה חדשה ממרוקו ותושבת דימונה. חתונתם התקיימה בחצר בניין הממשל הצבאי (באורווה המנדטורית). הייתה זו החתונה הראשונה של יהודים שחזרו לשבת בחברון. בני הזוג גרו בבניין הממשל הצבאי במשך כשנתיים, במהלכן נולדו שני ילדיהם הראשונים. כאשר הוקמה קריית ארבע עבר הזוג הצעיר מחברון לשם.
קצובר הקים יחד עם מנחם פליקס את גרעין אלון מורה, הגרעין הראשון להקמת יישוב יהודי בשומרון. הגרעין, שהיה חלק מגוש אמונים, ארגן שבעה ניסיונות להקמת יישוב בשומרון, חלקם בתחנת הרכבת בסבסטיה, אשר פונו. בניסיון העלייה השמיני הגיעו להסכמה עם ממשלת רבין על התיישבות במחנה הצבאי קדום, אשר הפכה לימים ליישוב קדומים.
ניסיון נוסף להקמת היישוב אלון מורה נעשה על גבעות טרשים שרשומות על שם תושבי כפר רוג'ייב ממזרח לשכם. יישוב זה פונה בעקבות החלטת בג"ץ שאסרה שימוש בקרקעות, שהופקעו מתושבים פלסטינים לצרכים צבאיים, על מנת להקים עליהן התנחלות אזרחית. לאחר פשרה בה היו מעורבים אריאל שרון, שר החקלאות, והמשפטנית פליאה אלבק הוקם בשנת 1980 היישוב אלון מורה, בשיפוליו הדרומיים של הר כביר צפונית לגבעות רוג'יב.
בבחירות לכנסת השתים עשרה היה המועמד השישי ברשימת מפלגת התחיה לכנסת, אך היא זכתה בשלושה מנדטים בלבד והוא לא נבחר לכנסת. לרשימה חסרו 34 קולות בלבד לקבל את המנדט הרביעי. לאחר ששני ח"כים התפטרו מן הכנסת, היה קצובר הבא בתור ברשימה וקיווה כי בחירות חוזרות שנערכו בשתי קלפיות ברמת גן ובני ברק ב-15 באפריל 1991 יביאו לכניסתו לכנסת. אך תקוותו נכזבה.
ב-5 בספטמבר 1988 נפצע קשה בתאונת דרכים, ואז הוסף לשמו השם "חי" כסגולה להבראתו.
בין השנים 1981-1993 כיהן כראש המועצה האזורית שומרון. היה פעיל בתנועת התחיה, וכיום פעיל בתנועת "תקומה". בשנת 2008 נתמנה ליו"ר ועד מתיישבי השומרון. מתגורר באלון מורה, ועוסק בהדרכת קבוצות באתר הר כביר - מצפה לונץ, ומשלב בסיור את סיפור חידוש היישוב היהודי בשומרון.
קצובר נשוי לבינה ולהם חמש בנות ושני בנים, בהם הבמאית מנורה חזני. אחיו, צבי, כיהן כראש המועצה המקומית קריית ארבע.