stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נינה סימון
ביוגרפיה > 1974–1993: לאחר שיא הקריירה המוזיקלית

בספטמבר 1970 עזבה סימון את ארצות הברית. לטענתה סיבת העזיבה הייתה גזענות, ולטענת אחרים סיבת העזיבה הייתה חילוקי דעות עם אמרגנה, עם חברת התקליטים שלה ועם רשויות המס. היא הותירה אחריה את טבעת הנישואים שלה, ונטשה את בתה ליסה. ליסה התאחדה בסופו של דבר עם סימון בליבריה, אך לפי דבריה של ליסה, אמה התעללה בה פיזית ונפשית. ההתעללות הייתה כה בלתי נסבלת, שליסה הפכה אובדנית והיא חזרה לניו יורק לחיות עם אביה אנדרו סטראוד.
סימון חזרה לארצות הברית ב-1978 וגילתה שהוצא נגדה צו מעצר בעוון העלמת מס (היא לא שילמה כמה שנים מס הכנסה, לטענתה – כמחאה על מלחמת וייטנאם). בתקופה לאחר מכן גרה במדינות שונות באיים הקריביים, באפריקה ובאירופה. היא חזרה להופיע בפריז, אך מצבה הנפשי היה לא יציב, והיא הייתה ידועה בטמפרמנט שלה ובפרצי תוקפנות. ב-1985, סימון ירתה באקדח לעבר מנהל בחברת תקליטים, אותו היא האשימה בגניבת תמלוגים. סימון אמרה שהיא "ניסתה להרוג אותו" אך "החטיאה".
באביב 1988, סימון עברה לניימכן שבהולנד. היא רכשה דירה ליד מלון בלבואר בעזרתו של חבר שלה, גריט דה ברוין, שגר עם משפחתו במרחק רחוב ושמר עליה. הרעיון היה להביא את סימון לניימכן כדי להירגע ולהתייצב מחדש. טיפלה בה מטפלת יומית, ג'קי האמונד מלונדון. לצערה, התקפי הזעם התלוו אליה גם לניימכן. סימון אובחנה עם הפרעה דו-קוטבית על ידי חבר של דה ברוין, שרשם לה את התרופה טרילפון. הוא הזהיר שהתרופה תפגע באופן הדרגתי ביכולתה לשיר ולתפקד, אך הבטיח שיפור במצב הנפשי. התרופה אכן הביאה לה הקלה, ולמרות המחלה, זו הייתה תקופה יחסית מאושרת עבור סימון בניימכן, שם יכלה לחיות חיים די אנונימיים. מאוחר יותר בשנות ה-80 הופיעה בקביעות במועדון הג'אז של רוני סקוט בלונדון.
ב-1993 התיישבה באקס-אן-פרובאנס בדרום צרפת. ב-1995 ירתה סימון, לכאורה, בבן של שכנה ברובה אוויר אחרי שהצחוק שלו הפריע לה להתרכז. היא נשפטה ל-8 חודשי מאסר, אך העונש לא מומש עקב הערכה פסיכיאטרית.
בשנים המאוחרות שלה נהנתה סימון לשתף את הקהל באנקדוטות מצחיקות מהקריירה המוזיקלית שלה. למרות זאת היו שפרשו את הסגנון הבימתי שלה כמתנשא ומרוחק. הנוכחות הבימתית המלכותית והמצווה שלה גרמו לכך שזכתה לתואר "הכוהנת הגדולה של מוזיקת הנשמה".
לסימון הוענקו שני תוארי דוקטור לשם כבוד במוזיקה ובמדעי הרוח, מאוניברסיטת מסצ'וסטס ומהקולג' על שם מלקולם אקס. לאחר מכן העדיפה להיקרא "דוקטור נינה סימון". את שנותיה האחרונות העבירה בקרי-לה-רואה ובה נפטרה ב-2003. יומיים לפני מותה הוענק לסימון תואר דוקטור לשם כבוד על ידי מכון קרטיס, המוסד שסירב לקבלה בתחילת הקריירה שלה.
בנוגע לסגנון המוזיקלי שלה היא אמרה: "ג'אז הוא מונח של אנשים לבנים למוזיקה שחורה, המוזיקה שלי היא מוזיקה קלאסית שחורה".
נינה סימון בישראל

סימון הופיעה בישראל פעמיים. בפעם הראשונה היה מתי כספי הצעיר מפקח התאורה והסאונד של המופע.
סימון הייתה מיודדת עם זמר הפולק רוק החסידי שלמה קרליבך. היא הציגה בפניו לראשונה את מוזיקת הנשמה והגוספל, והוא לימד אותה שירים יהודיים, כולל "ארץ זבת חלב ודבש" שסימון ביצעה בעברית. באוגוסט 2013 עלה על במות ברודוויי המחזמר Soul doctor ("רופא הנשמה") מאת דניאל וייס, המתעד את היחסים בין קרליבך לסימון, שאת דמותה מגלמת השחקנית אמבר אימן.
קורדוויינר סמית

| --- | --- |

קורדוויינר סמית, 1953
 לידה:  11 ביולי 1913 מילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית 
 פטירה:  6 באוגוסט 1966 (בגיל 53) בולטימור, מרילנד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Paul Myron Anthony Linebarger 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 שם עט:  Cordwainer Smith, Carmichael Smith, Felix C. Forrest 
 עיסוק:  איש ביון וסופר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 יצירות בולטות:  נורסטריליה
 בן או בת זוג:  Genevieve Linebarger 
 פרסים והוקרה:  Tähtivaeltaja Award (1986) 
 www.cordwainer-smith.com
 
קורדוויינר סמית' הוא שם העט של ד"ר פול מיירון אנתוני לינברגר  (11 ביולי 1913 - 6 באוגוסט 1966), דיפלומט, איש ביון אמריקאי ומהחשובים שבסופרי המדע הבדיוני במאה ה-20.
קורות חיים

לינברגר בילה את ילדותו ביפן, בסין, בצרפת ובגרמניה, כשנלווה למסעות אביו הדיפלומט. בגיל 23 השלים תואר במדע המדינה ובאותה עת כבר ידע שש שפות על בוריין. הוא היה מומחה לענייני סין (סנדקו היה המנהיג הסיני הלאומני סון יאט-סן, שאביו של סמית שירת אצלו כיועץ בכיר), איש ביון (אחד מהאמריקאים שסייעו למשטר צ'יאנג קאי שק בסין לפני כיבושה בידי הקומוניסטים של מאו).
לינברגר ידוע בשל עבודתו בקהילת הריגול ובצבא האמריקאי. הוא נחשב מומחה לענייני לוחמה פסיכולוגית, והוא אף האיש שטבע את המונח. ב-1948 הוציא לאור את ספרו "מלחמה פסיכולוגית", שנחשב לאחד מהטקסטים המכוננים בתחום. בימי חייו, מעטים מעמיתיו של לינברגר ידעו שהוא כותב סיפורי מדע בדיוני תחת שם בדוי. לינברגר שימש בתפקידי מודיעין בכמה מהמלחמות והסכסוכים בתקופת המלחמה הקרה, אבל סירב לסייע לארצות הברית במלחמת וייטנאם.
לאחר שניסה את כוחו בכתיבת ספרים ריאליסטיים ובמותחן על רקע המלחמה הקרה, תחת שמות בדויים שונים וללא כל הצלחה (הוא אף לא הצליח, כאמור, לשמור את זהותו בסוד). החל לינברגר לכתוב סיפורי מדע בדיוני, אך גם בתחום זה נזקק לכמה שנים כדי להתפרסם, כיוון שסיפוריו היו יוצאי דופן. סיפורו הראשון (והמפורסם ביותר), "הסורקים חיים לשווא" (Scanners Live in Vain), לא התקבל לאף כתב עת מוביל במדע בדיוני. הסיפור, שנכתב בשנת 1945, ראה אור רק ב-1950, במגזין נידח בשם "Fantasy Book".
עם זאת, מזלו של לינברגר האיר לו פנים, כאשר פרדריק פול וג'ודית מריל קראו את סיפורו וכללו אותו באנתולוגיה בעריכתם. בכך הם פרסמו אותו מספיק על מנת לאפשר לו לכתוב ולפרסם עוד סיפורים.
כמעט כל סיפוריו של קורדוויינר סמית, כמו גם ספרו "נורסטריליה" (Norstrilia) התחוללו ביקום דמיוני אחד שהמציא, אך נפרשו על פני היסטוריה ארוכה ועשירה - ההיסטוריה של "ההשגחה" (The Instrumentality) - מעין מוסד השולט במין האנושי בעתיד הרחוק.
לינברגר נפטר בשנת 1966, ולא הספיק להשלים את ההיסטוריה העתידית שלו.
סגנונו

סיפוריו של סמית מיוחדים במינם לא רק רעיונית אלא גם צורנית וטכנית, דבר שהקשה על קבלתם בשנות ה-50. הם מתארים עתיד מוזר וצבעוני במיוחד, ומושפעים מאגדות סין העתיקה. בחלקם מוצג סוף הסיפור כבר בתחילתו, ואחר כך מוסבר כיצד קרו הדברים באמת, או איך עוות הסיפור ושונה במשך אלפי השנים מאז שהתחולל והפך לאגדה. בנוסף לכך, בשנות החמישים והשישים ספרות המדע הבדיוני הטכני הייתה בשיא הפופולריות שלה, וסיפוריו החברתיים הרכים של סמית היוו אנטיתזה שלהם.
העולם שבנה הסופר מאופיין בעומק רגשות האדם כפרט אל מול העולם המורכב והגדול שמסביב. סמית משתף את הקוראים בבעיות האנושיות ובסוד ייחודיותו של האדם. גם כשהאדם מגיע להישגים מפליגים - חיי נצח, בריאות, וחוסר דאגה לקיום יום יומי, עומדים בפניו קשיים משמעותיים, שהמרכזי בהם הוא שמירה על אנושיותו. ההקצנה באובדן אנושיותו של האדם מתבלטת על רקע מאבקם של התתי-אדם (בעלי חיים שעברו שינוי גנטי להפיכתם לדמויי אדם, במטרה לשרת את האדם), לקבלת שוויון זכויות שישווה את מעמדם למעמד האדם.
לינברגר כתב ספר מדע בדיוני אחד וכמה עשרות סיפורים קצרים. חלק מהסיפורים תורגמו לעברית וראו אור בספר "כוכב ושמו שאול" (עם עובד, 1981 בתרגום עמי שמיר). הספר "נורסטריליה" תורגם גם הוא (1986, עם עובד, בתרגום מיכאל תמרי). וכן הספר "מסע אל שלושה עולמות" (2007, קדמת עדן, בתרגום יונתן בר), המהווה את גרסת המדע הבדיוני לאפוס ההודי המהאבאראטה. נכון ל-2007, אוסף הסיפורים המלא, The Rediscovery of Man, לא תורגם עדיין.
ראו גם

משחק החולדה והדרקון - סיפור קצר מאת קורדוויינר סמית
שרפת המוח (סיפור)
הבלדה על ח'מל האבודה
הערות שוליים

↑  קורדויינר סמית, כוכב ושמו שאול, הוצאת עם עובד, עמוד  7
↑  מסע אל שלושה עולמות, הספרייה הלאומית של ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304242005171  PLWABN: 9810621912205606  BIBSYS: 8046668  BNE: XX1124061  BnF: cb119250176 (data)  CANTIC: a11365237  CiNii: DA12471897  GND: 108347486  ICCU: CFIV095937  ISNI: 0000 0001 1030 0056  LCCN: n81083063  LNB: 000102629  MusicBrainz: 1b7a3849-0f19-49f9-9ce2-57d689ba3bf5  NDL: 00456897  NKC: jo2005274192  NLA: 35131004  NLK: KAC2020T4578  NSK: 000250142  NTA: 075027313  SNAC: w6st7xbj  SUDOC: 027141721  Trove: 905730  VIAF: 79035897   WorldCat (עם VIAF): 79035897
יו סיימון

| --- | --- |
 לידה:  אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 פרופיל ב-IMDb
 
יו סיימון (באנגלית: Hugh Simon) (נולד ב-1950) שחקן בריטי הידוע בעיקר מתפקידו כמלקולם וין-ג'ונס בסדרת הריגול "ספוקס". בין שאר תפקידיו בטלוויזיה היו הסדרה "Shackleton" של ערוץ 4 הבריטי, "Attachments" של ה-BBC ששודרה בין 2000 ל-2002, הדרמה הקומית "רגליים קרות", הסדרה "North Square" של פיטר מופאט, בסדרת הדרמה "Big Bad World" ובפרק "Unusual Suspects" מתוך הסדרה "Highlander".
על הבמה הופיע ב-2005 בהפקה מחודשת של המחזה "אפיטף לג'ורג' דילון" מאת ג'ון אוסבורן. בקולנוע השתתף בסרט "מכתבי אהבה" (Possession) עיבוד לרומן של א. ס. בייאט.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 |  | A Handful of Dust | סוכן נסיעות |  |
| 1988 |  | A Vote for Hitler | קווינטין הוג | סרט טלוויזיה |
| 1988 | כריסטבל | Christabel | בותו | מיני-סדרה |
| 1988 |  | Star Trap | קרדוק | סרט טלוויזיה |
| 1989 |  | Home James! | היינספורת'-סמיית' | בפרק "Con an' Chips" |
| 1991 |  | Selling Hitler | פטר קוסל | מיני-סדרה |
| 1993 | לאבג'וי | Lovejoy | האוורד לידי | בפרק "Pig in a Poke" |
| 1993 | בין השורות | Between the Lines | סניגור | בפרק "The Great Detective" |
| 1994 | בית אליוט | The House of Eliott | ויקונט דאמברטון | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1994 |  | The Man from Auntie | גרסטנג פלונקר | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1994 | אנה לי | Anna Lee | עורך דין | בפרק "The Cook's Tale" |
| 1994 | טום & ויו | Tom & Viv | קונסיירז' |  |
| 1995 | החשוד העיקרי | Prime Suspect: The Scent of Darkness | פקד פינליי | סרט טלוויזיה |
| 1996 |  | No Bananas | רוס | מיני-סדרה |
| 1997 | סיפורי המסתורין של רות רנדל | The Ruth Rendell Mysteries |  | בסיפור "Bribery and Corruption" |
| 1997 |  | The Boss | בוחן | בפרק "Bank Holiday" |
| 1997 | איש הנצח | Highlander | טיינרברידג' | בפרק "Unusual Suspects" |
| 1998 |  | Bloodlines: Legacy of a Lord | איאן מקסוול סקוט |  |
| 1998 |  | Heat of the Sun | גאסי קרסטיירס | מיני-סדרה |
| 1998 | מוזלי | Mosley | וינסטון צ'רצ'יל | בפרק "Young Man in a Hurry" |
| 1998 |  | In the Red | הרולד טוויסט | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1998 | יריד ההבלים | Vanity Fair | פיירברייס | מיני-סדרה |
| 1999 |  | The Colour of Justice | איאן מקדונלד QC |  |
| 1999 |  | Big Bad World | נורמן | בפרק "She's a Lovely Girl" |
| 2000 |  | Longitude | דוקטור | סרט טלוויזיה |
| 2000 |  | Randall & Hopkirk (Deceased) | פרסי בנקס-סמית' | בפרק "The Best Years of Your Death" |
| 2000 |  | The Bill | קולין וישהרט | בפרק "Search Me" |
| 2000 |  | Trust | ג'ף קינס | סרט טלוויזיה |
| 2000 |  | Attachments | פיל טטצ'ל | בפרק "Plug & Play" |
| 2000 |  | North Square | קולין בירד QC | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2000 | רגליים קרות | Cold Feet | מתיו | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2002 |  | Shackleton | אקוורי | מיני-סדרה |
| 2002 | מכתבי אהבה | Possession | ספרן |  |
| 2009 | המלכה | The Queen | סטיבן למפורט | בפרק "How Do You Solve a Problem Like Camilla?" |
| 2002–2010 | ספוקס | Spooks | מלקולם וין-ג'ונס | סדרת טלוויזיה |
| 2011 | לדוג סלמון בתימן | Salmon Fishing in the Yemen | בריאן פליט |  |
| 2013 | ורה | Vera | רובין קריבי | בפרק "Poster Child" |
| 2013–2014 |  | The Mill | ד"ר הולנד | מיני-סדרה |
| 2014 | גן החיות שלנו | Our Zoo | כרוז במכירה פומבית | מיני-סדרה |
| 2015 | ספוקס | Spooks | מלקולם וין-ג'ונס |  |
| 2015 | רופאים | Doctors | דרק הוגן | בפרק "A Very Reverend Institution" |
| 2016 | אנדוור | Endeavour | פרופ' קמפ | בפרק "Prey" |
| 2016 | הבלש מגרה טומן מלכודת | Maigret Sets a Trap | ד"ר פול | סרט טלוויזיה |
| 2016 | במועדון | In the Club | חוקר מקרי המוות | מיני-סדרה |
| 2016 | הטנגו האחרון בהליפקס | Last Tango in Halifax | גאווין | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2016 | הבלש מגרה: איש מת | Maigret's Dead Man | ד"ר פול | סרט טלוויזיה |
| 2016 |  | To Walk Invisible: The Bronte Sisters | ויליאם סמית' ויליאמס | סרט טלוויזיה |
קרמיקה פלשתית

קערת שתייה מהמאה ה-12 לפנה"ס מתל מקנה, מוזיאון ישראל
פכי בירה פלשתים, בעלי חדק ומסננת כלי חרס פלישתיים בעלי עיטור דו גוני על חיפוי לבן, נמצאו באזור, אוסף מוזיאון הכט
מימין פך ארכוב מאזור, משמאל קערית מתל מקנה - עקרון, המאה ה-12 עד ה-11 לפנה"ס
הקרמיקה הפלשתית היא סוג של קדרות כנענית, המיוחסת לפלשתים.
הקרמיקה הפלשתית והמבנהּ שלה מעידים על עליונותה התרבותית של החברה הפלשתית על שאר עמי כנען, במיוחד בעת הפלישה הפלשתית לכנען.
הפלשתים יצרו מהטיט מינים רבים של כלים שנמצאו בתלים רבים ברחבי ארץ ישראל (תל קסילה, עקרון, אשדוד וכיוצא בכך), אולם ניתן לחלקם לשתי קבוצות עיקריות על סמך צורתם.
לקבוצה הראשונה נמנים הכלים שבחזותם ניכרות תכונות של תרבויות אגן הים האגאי, ובעיקר אלו של התרבות המיקנית, כדים אלו היו הכדים הקדומים יותר שייצרו הפלשתים. בעוד שלקבוצה השנייה משתייכות דוגמאות קרמיקה בהן ניכרת השפעת המאפיינים הכנעניים.
ראשוני הכדים הפלשתיים בארץ ישראל היו כדי ה"מונוכרום הפלשתי" (ראו בהמשך) (mycIIIc), צבעיהם היו מאופקים בהרבה, ומבנם משוכלל פחות מה"ביכרום הפלשתי". עם השנים, בעבור הזמן מהפלישה הפלשתית ארצה, החלו להתפתח ביישובים הפלשתיים כדי הביכרום, לראשונה היו בשימוש יחד עם המונוכרום, אולם לימים החליפו אותם.
סגנון הקדרות הפלשתית רבגוני למדי. צבעי כדים פלשתיים בסיסיים היו אדום ושחור (ה"ביכרום הפלשתי" - הכדים הדו-גווניים), בדומה לכלי בית ירח העתיקים, אל הכלים נוספו מיני עיטורים צבעוניים, איורי בעלי חיים מפותחים (במיוחד ציפורים ודגים), צורות גאומטריות קוויות, נקודות, ועיגולים למיניהם. האזורים המעוטרים היו לרוב גוף ומצח הכלי. מכלול הכלים כולל גם כלים המצביעים על כך שהפלשתים הרבו לשתות משקאות אלכוהוליים, בהם בקבוקים וקנקני שתייה הדורים. ששימוש כנראה במשתאות ובחגיגות.
מרבית העיטורים הפלשתיים שאובים מחיי היום-יום של תרבויות רבות במזרח התיכון הקדום. הפלשתים כנראה שלא "ייבאו" את מיני הכלים המיקניים ארצה, היות שצורתם חוקתה בידי קדרים מקומיים עוד מימי תקופת הברונזה המאוחרת. לעיתים ניתן להבחין בדוגמאות כנעניות של קדרות פלשתית בטרם הגיעה ארצה, עם הפולשים מכרתים, אבל עיטור הדוגמאות הפלשתיות עילאי לזה של הכדים הכנעניים, שלקו בעיצובם.
ישנה חשיבות רבה לקדרות הפלשתית בזיהוי ותיארוך תקופות שלטון פלשתיות בתלים ארכאולוגיים בארץ ישראל, וקביעת תקופת הברזל המוקדמת באתרים דוגמת תל גזר. אם כי בשנים האחרונות, בעיקר ברוח מחבר הספר "ראשית ישראל", ישראל פינקלשטיין, התפתח דיון בדבר תיארוך הקדרות.
לטענת פינקלשטיין, יש בהיעדר כדי המונוכרום במעוזים מצריים מובהקים דוגמת לכיש, בשנים 1175–1150 לפנה"ס כדי להעיד על אי המצאות הפלשתים באזור, ואי בואה של תקופת הברזל. פינקלשטיין גרס כי יש להנמיך את התיארוך המקובל ל-1135–1100 לפנה"ס או מאוחר יותר כתאריך הנכון לבוא הפלשתים ותקופת הברזל, ונסיגת השושלת ה-20 המצרית.
האסכולה הנגדית, ובראשה ארכאולוגים דוגמת עמיחי מזר, טוענת כי משמעות העדר החרסים היא שהפלשתים היו גרים בלתי מקובלים ודחויים בידי חברות כנעניות ומצריות כאחד, ולכן חרסיהם לא הגיעו לשטחי כנען שנשלטו בידי מצרים, ללא כל קשר לתאריך הגירתם.
לקריאה נוספת

רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, הוצאת מסדה, ירושלים, 1963, עמ' 320–323.
טרודה דותן, הפלשתים ותרבותם החומרית, מוסד ביאליק והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ירושלים, עמ' 69-208.
Trude Dothan and Alexander Zukerman, "Iron Age I: Philistia" in: Seymour Gitin (ed.), The Ancient Pottery of Israel and Its Neighbors vol. 1, Israel Exploration Society, Jerusalem, 2015, pp. 71-96.
Seymour Gitin, ‏Iron Age IIC: Philistia, in: Seymour Gitin (ed.), The Ancient Pottery of Israel and Its Neighbors vol. 1, Israel Exploration Society, Jerusalem, 2015, pp. 383-418, באתר Academia.edu
Seymour Gitin, ‏Iron Age IIA-B: Philistia, in: Seymour Gitin (ed.), The Ancient Pottery of Israel and Its Neighbors vol. 1, Israel Exploration Society, Jerusalem, 2015, pp. 257-280, באתר Academia.edu
עבד א-רחים אל-חאג' מוחמד

עבּד א-רחים חאג' מוחמד, המפקד הכללי של המרד הערבי הגדול לאחר חידושו, 1937.
עבּד א-רחים אל-חאג' מוחמד (בערבית: عبد الرحيم الحاج محمد; כוניה: אבו כמאל, أبو كمال; 1892 – 23 במרץ 1939) היה מפקד כנופיות חשוב במרד הערבי הגדול בארץ ישראל (1936–1939) בתקופת המנדט הבריטי.
בשלב הראשון של המרד ב-1936 היה ראש כנופיות בסביבות טולכרם, לאחר חידוש המרד ב-1937 שימש כמפקד אזור, וב-1938 נחשב המפקד הראשי ונשא בתואר "המפקד הכללי של המרד".
ביוגרפיה > עד המרד הערבי הגדול

עבּד א-רחים אל-חאג' מוחמד נולד ב-1892 בכפר ד'נאבּה הסמוך לטולכרם, למשפחה עשירה ובעלת קרקעות. הוא היה מקורבה של משפחת סמארה, אחת המשפחות החשובות של טולכרם, שמוצאה מהכפר ד'נאבה.
אחד מסבי הרבא של עבד א-רחים השתתף במלחמה נגד נפוליאון בשנת 1798 ונידון למוות בתלייה. סבא-רבא אחר שלו השתתף במלחמה נגד אבראהים פאשא בשנת 1831.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) גויס עבד א-רחים לצבא העות'מאני והוצב בטריפולי וביירות.
עם שובו לארץ ישראל ב-1918, פיקח על רכושה הקרקעי של משפחתו ונעשה לאחד מסוחרי הדגן הבולטים בארץ בשנותיו הראשונות של המנדט הבריטי. הוא עקר לטולכרם ועסק בסחר גרעינים.
הוא היה בוגר האקדמיה הצבאית העות'מאנית, וב-1920 השתתף במרד הסורי הגדול.
ב-1934 נפטרה אשתו, בדיעה, שהותירה אותו לטפל בארבעת בניו.
ערב המרד הערבי הגדול הוא הוכרז פושט רגל והיה מבוקש על ידי המשטרה בשל הונאה בעסקת מכירת קרקע, ונדון על זיוף.
למורת רוחו ממדיניותה הכלכלית של הממשלה, שהקלה על ייבוא חיטה זולה יותר מזו המקומית, היה חלק בהנעתו להשתתף במרד בשנת 1936.
בתקופת המרד הפקיד את בניו בידי אחותו האלמנה, חלימה. לדברי בנו הבכור, כמאל, גם חלימה הייתה סוחרת דגנים ומאוחר יותר סוחרת טקסטיל, והיא תמכה כלכלית בחינוך הבנים. במהלך המרד, ראה חאג' מוחמד את בניו בדרך כלל יום או יומיים בכל שבוע, בכפרים שונים, והם הובאו למקום הימצאו על ידי אנשיו.
ביוגרפיה > בשלב המוקדם של המרד (1936) > הכנופיות הראשונות

עבּד א-רחים חאג' מוחמד היה מהמארגנים הראשיים של הפעולות הצבאיות בראשיתו של המרד ב-1936, לצדו של מי שנחשב אז למפקד הראשי, פח'רי עבד אל-האדי.
הקשרים המקומיים שטיפח כסוחר, התגלו כמועילים במאמצי הגיוס שלו. רשת הנאמנויות השבטיות של חמולת ברקאווי, שמשפחת סמארה הייתה חלק ממנה, הוכיחו את עצמן בגיוס לוחמים ואספקה. במרוצת שנות ה-30 הוא התבסס באזור העיירה בלעה (אנ'), ליד טולכרם, והחל לגייס ולאמן לוחמים מהאזור, ובהם חיילים לשעבר בצבא העות'מאני, בעלי ניסיון קרבי. אחת המטרות העיקריות להתקפות בפיקודו של חאג' מוחמד, היו פרדסי התפוזים של היישובים היהודים ממערב לטולכרם.
במחצית השנייה של חודש מאי 1936, התארגנו חבורות מזוינות של כפריים, שביצעו התקפות מאורגנות על יישובים יהודיים ועל יחידות צבא ומשטרה שעסקו בשמירה. בתחילת יוני פעלו החבורות הללו כבר בכל הארץ ובין מפקדיהן הבולטים היה חאג' מוחמד, שפעל באזור "המשולש הגדול" (שכם–ג'נין–טולכרם). בשל ריכוז פעילות המורדים בו, כינו השלטונות את האזור הזה "משולש הטרור".
חאג' מוחמד היה בין מארגני החבורות שנעשו בהדרגה למפקדים הראשיים באזורי מגוריהם, והאזור בפיקודו היה ואדי א-שעיר, העמק בין טולכרם לשכם. הוא הקים באזורו מבנה היררכי, שבו היה מפקדן העליון של קבוצות (בערבית: פציל, ברבים: פצאאִל) שחולקו על פי כפרים, בפיקודם של מפקדי משנה. לצורך איסוף אספקה נעזר בשניים מקרוביו, ובראש יחידת מודיעין קטנה העמיד מורה בבית ספר שפוטר מעבודתו. בתחום זה נעזר רבות בשוטרים ובפקידים הערבים, שהעבירו למורדים מידע סודי על התקפות צבאיות מתוכננות והטעו את הממונים עליהם בנוגע לתנועות המורדים.
ב-21 ביוני 1936 נערך קרב ענבתא, בו תקפו חאג' מוחמד ואנשיו מן המארב כוח בריטי שאבטח שיירה יהודית שעברה בסמוך לכפר ענבתא. שלושה מטוסים מפציצים בריטיים הוזעקו לסייע לשיירה. הקרב נמשך כשבע שעות והסתיים בכעשרה מורדים ושני חיילים בריטיים הרוגים. בעקבות זאת, הוציאו השלטונות צו מעצר לחאג' מוחמד.
ביוגרפיה > בשלב המוקדם של המרד (1936) > לצד קאוקג'י

לאחר הגעתו לארץ ישראל של פוזי אלקאוקג'י, הוא נפגש ב-29 באוגוסט עם שלושה מפקדי מורדים מקומיים, וארבעה ימים לאחר מכן עם שישה מפקדים של חבורות גדולות, שמסרו לו הצהרה חתומה שהכירה בו כמפקד הראשי של המרד. חאג' מוחמד השתתף בשתי הפגישות. יחד עם המפקדים החשובים האחרים, היה חאג' מוחמד חבר בוועדה בת שבעה חברים, שעליה הטיל קאוקג'י את האחריות למשימת איסוף הכספים. כמו כן, הקים קאוקג'י "בית משפט של המרד", בו נשפטו בוגדים ומרגלים, שהורכב מארבעה אנשים, בהם חאג' מוחמד. "בית המשפט" הזה דן ערבי אחד שגנב רובה מאחד המורדים ל-100 מלקות והריסת ביתו. שלושה ערבים הוצאו להורג בעוון ריגול, שניים מהם במכות. ב"בית המשפט" הזה נידונו גם גנבים ופושעים למיניהם, ופעולתו החריפה עוד יותר את אווירת הפחד שכבר הייתה קיימת.
בספטמבר נלחמו יחד חאג' מוחמד וקאוקג'י בעימות גדול נוסף עם הכוחות הבריטיים בקרב בלעה (אנ'), שנסתיים בהצלחה. הקרב נמשך מעל שש שעות ושלושה אנשי צבא בריטיים נהרגו, אחד מהם טייס שהופל על ידי המורדים, שמהם נהרגו עשרה. בזיכרונותיו, כתב קאוקג'י כי חאג' מוחמד "הוכיח עצמו כמנהיג טוב ומפקד ראוי".
אולם באוקטובר 1936, עם סיום השביתה הכללית, עזבו כוחותיו של קאוקג'י את ארץ ישראל וכתוצאה מכך התמוטט המבנה הפיקודי שהקים.
חאג' מוחמד עשה כמותו, ויצא לדמשק כדי לחמוק ממעצר. הבריטים הציעו פרס על ראשו בסך 500 לירות שטרלינג. בזמן שהותו בדמשק, גייס כספים ורכש נשק עבור המרד. כמו כן, הוא החל לעבוד לצד לאומנים סורים ולבנונים במטרה להבריח את כלי הנשק לארץ ישראל. מאוחר יותר עזב את דמשק ועבר לכפר הלבנוני ההררי קרנאיל (אנ') ממזרח לביירות, משם שמר על קשר סדיר עם כוחותיו.
ביוגרפיה > לאחר חידוש המרד (1937–1939) > מפקד אזור

בעקבות הדיון בהצעת החלוקה של ועדת פיל, ביקש הוועד הערבי העליון מראשי הכנופיות לחזור לארץ ישראל ולחדש את הפעולות הצבאיות כדי להפעיל לחץ על השלטונות, ובאפריל 1937 חזר חאג' מוחמד לארץ ישראל כדי לפקד על חבורתו באזור "המשולש".
באוקטובר 1937 התחדש המרד, אולם ללא התשתית הארגונית שהייתה לו בתחילתו, עקב הגלייתם ומאסרם של רוב חברי הגופים הלאומיים.
חאג' מוחמד זימן את נכבדי הכפרים בסביבת טולכרם וביקש שכל אחד מהם יספק לו איש חמוש אחד. הוא הצליח לרוב בפעולתו זו וגייס כוח שמנה כ-50 איש.
כוחותיו אורגנו בארבע פלוגות תחת מפקדים שונים, שהיו כפופים לסגנו.
בדמשק קם מטה המורדים החדש, שכונה "הוועדה המרכזית של הג'יהאד". זו פעלה על פי הוראותיו של יושב ראש הוועד הערבי העליון, אמין אל-חוסייני, מסתיו 1937 ועד סוף המרד. חאג' מוחמד קיבל ממנה הקצבה חודשית בסך 600–800 לירות ארצישראליות, שאפשרה תשלום משכורות חודשיות למורדים במשרה מלאה.
בתחילת דצמבר 1937, נפצע חאג' מוחמד במהלך התנגשות עם כוחות בריטיים בכפר א-נזלה א-שרקיה (אנ') סמוך לג'נין, אולם הצליח לחמוק בסיוע המוח'תאר, שהוביל אותו למסתור במערה סמוכה עד נסיגת הבריטים. ארבעה מאנשיו נהרגו בקרב.
בסוף דצמבר 1937, לאחר שספגו מספר מפלות בקרבות נגד הצבא הבריטי, נאלצו שלוש חבורות המורדים הפעילות, ובהן החבורה בפיקודו של חאג' מוחמד, להתפזר ולהסתתר בסוריה. בדמשק הוא קיבל טיפול רפואי ובינואר 1938 חזר לארץ ישראל.
ביוגרפיה > לאחר חידוש המרד (1937–1939) > המפקד הכללי

באביב 1938 החל עבד א-רחים חאג' מוחמד לשאת את התואר "המפקד הכללי של המרד".
על אף פעילותם במסגרת מחתרתית, אך מתוך רצון לזכות במעמד, מצאו מפקדי המורדים עניין במדים ובדרגות, וחאג' מוחמד ענד על כותפותיו סמל דרגה של שתי חרבות מוצלבות.
במחצית שנת 1938 שבו רוב המפקדים מסוריה ופעילות המורדים התעצמה בכל הארץ. באוגוסט הם הצליחו להשתלט על ערים רבות ועל רוב הדרכים, וכן על רוב האזור ההררי של הארץ.
המורדים הכפריים הפגינו יחס קשוח מאוד כלפי האוכלוסייה העירונית, שנתבעה לשלם סכומי כסף גבוהים מאוד לטובת המרד. עוינות מעמדית זו כלפי העירוניים, באה לידי ביטוי בצווים שהוצאו החל מאוגוסט 1938. בצו אחד נקבעו כי החל ב-1 בספטמבר ייכנס לתוקף מורטוריום על החובות וכי יש להפסיק את כל התביעות שהוגשו לגביהם לבתי המשפט. העונש על הפרה ראשונה של הצו הזה היה קנס והלקאה, ועל ההפרה הבאה הוצאה להורג. בתור המפקד הכללי, הוציא חאג' מוחמד צו נוסף, שהזהיר את מלווי הכסף העירוניים, "לבל יבקרו בכפרים או ישלחו את סוכניהם כדי לגבות את החובות" ולבל ינקטו נגד החייבים באמצעים משפטיים. כמו כן, הזהיר הצו מפני תיווך או מכירת קרקעות ליהודים.
גביית הכסף מהאוכלוסייה נוצלה על ידי מספר חבורות מורדים וגם על ידי עבריינים לסחיטה ושוד לטובתם הפרטית. בעקבות זאת הוצא כרוז, ככל הנראה על ידי חאג' מוחמד, שהתריע נגד "שימוש בשם המרד למטרות שוד וביזה, בייחוד ביפו" וזכה לשבחה של "הוועדה המרכזית".