stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דינה דרייפוס
ביוגרפיה > מחקר תרבותי בדרום אמריקה

בין השנים 38–1936 היא ביצעה עבודת שדה יחד עם לוי-שטראוס ולואיז דה קסטרו פאריה, אנתרופולוג ברזילאי, במאטו גרוסו וברונדוניה שביערות הגשם של האמזונס. הם למדו את התרבויות של שבטי ילידים בברזיל - Guaycuru ו-Bororo. במהלך עבודת השדה האחרונה והארוכה ביותר בשבט הילידים Nambikwara, דרייפוס נדבקה בזיהום בעין והיא נאלצה לחזור סאו פאולו ומשם לפריז.
חפצים שנאספו במהלך עבודת השדה במאטו גרוסו משבט Bororo, הוצגו בפריז במוזיאון האדם במהלך 1937, כותרת התערוכה הייתה: האינדיאנים של מאטו-גרוסו (מסעם של קלוד ודינה לוי-שטראוס). התערוכה הייתה ההכרה המדעית כמעט היחידה של דרייפוס לתרומתה למחקר עד שנות האלפיים.
הזוג נפרד ב-1939, והתגרש לכל המאוחר ב-1945, אז קלוד לוי-שטראוס נישא בשנית. היא חזרה לשם נעוריה, דרייפוס. לאחר פרידתם, דרייפוס לא פרסמה מחקרים נוספים באתנולוגיה ותרומתה למחקרים שערכה יחד עם לוי-שטראוס, לא הוכרה והיא נשכחה. קלוד לוי-שטראוס עצמו הפך לאנתרופולוג מוביל , הזכיר את דרייפוס רק פעם אחת בספרו "במחוזות טרופיים נוגים" (Tristes Tropiques, 1955) - בציינו שהיא נפרדה מהמשלחת בגלל דלקת בעין. באלבום התמונות, Saudades Do Brasil: A Photographic Memoir, שלוי-שטראוס הוציא ב-1994, הוא לא כלל תמונות שלה. רק ב-2001 התפרסמם תיעוד מצולם שלה כחוקרת במסעות אלו.
ביוגרפיה > השפעתה על מערכת החינוך בצרפת

אחרי מלחמת העולם השנייה, דרייפוס חזרה ללמד פילוסופיה בוורסאי ובהמשך ב-Lycée Molière בית הספר התיכון בו למדה. במשך תקופה ארוכה שימשה כראש החוג לפילוסופיה במוסד החינוכי Lycée Fénelon בפריס. במקביל לימדה פילוסופיה בסורבון ביחד עם ולדימיר ינקלביץ.
ב-1962 דרייפוס התמנתה למפקחת על מערכת החינוך בפריז וב-1965 ביחד עם קלוד חודוס, קולגה שלה, פרסמה מאמר מכונן שהשפיע על פתיחת תוכניות לימוד חדשות בבתי ספר תיכוניים. היא הפכה לאישה הראשונה שמונתה לפקחת הכללית על לימוד הפילוסופיה בצרפת. במסגרת תפקידה שילבה בתוכניות הלימוד שימוש במדיה ואמצעי תקשורת.
בשנות החמישים דרייפוס פרסמה מאמרים על ז'ורז' ברנאנוס ו-סימון וייל; ובשנות השישים, היא תרגמה את יום ואת פרויד.
הערות שוליים

↑  אלן Spielmann: Das Verschwinden דינה Lévi-Strauss' und der Transvestismus Mário de Andrades: Genealogische Rätsel in der גשיכט דר Sozial - und Humanwissenschaften אני modernen Brasilien. La desaparición דה דינה Lévi-Strauss y el transvestismo דה Mário דה אנדראדה: האניגמה genealógicos en la historia de las ciencias sociales y humanas דל ברזיל moderno. Wissenschaftlicher וורלאג ברלין 2003, ISBN 3-936846-16-2.
↑  ברטרנד סנט Sernin: דינה דרייפוס ou la raison enseignante, Temps Modernes 516, 142-157 (יולי 1989).
↑  מרקור דה פראנס, nos. 1053 (1951), 1069 (1952).
↑  קטלוג של Bibliothèque Nationale.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12207794k (data)  GND: 124736246  ISNI: 0000 0000 6137 7558  LCCN: no2004059123  NKC: pna20231188459  NTA: 132044293  SUDOC: 030717906  VIAF: 55088591   WorldCat (עם VIAF): 55088591
דייטון

ערך זה עוסק בעיר בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דייטון (באנגלית: Dayton) היא עיר המחוז של מחוז מונטוגמרי במדינת אוהיו, ארצות הברית. העיר שוכנת צפונית למטרופולין של סינסינטי. במפקד התושבים שנערך בשנת 2010, חיו בעיר 141,527. במטרופולין של דייטון חיו 835,535 אלף תושבים (2007).
דייטון נחשבת לעיר תעשייה חשובה ושוכנים בה מפעלים של חברות תעשייה, מחקר וטכנולוגיה רבים.
היסטוריה

דייטון נוסדה ב-1 באפריל 1796, עוד לפני שאוהיו הייתה לאחת ממדינות ארצות הברית בשנת 1803, על ידי 12 מתיישבים שכונו חבורת תומפסון. ב-1797 נסלל כביש שחיבר את דייטון לסינסינטי והביא לגידול האוכלוסייה בעיירה. בשנת 1805 הוכרה דייטון כעיר ובאותה שנה גם ניתן לה שמה, על שמו של ג'ונתן דייטון, הבעלים של אדמת המקום ומהחותמים על חוקת ארצות הברית.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 נפתחה 'תעלת מיאמי ואירי' שחיברה את נהר אוהיו עם ימת אירי ואת דייטון דרך נהר מיאמי הגדול. בשנת 1913 עלה על גדותיו נהר מיאמי והציף את רוב העיר. הדבר השפיע רבות על אופן ההתיישבות בעיר ועודד אנשים רבים להקים את ביתם בפרברים הרחק ממרכז דייטון והנהר, בגובה רב יותר.
בקיץ 1925 התקיים בעיר משפט הקופים, ובו הועמד לדין המורה ג'ון סקופס, באשמה שלימד בכיתה את תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין בניגוד לחוק שנחקק באותה שנה.
בשנת 1995 נחתם בבסיס 'רייט' שליד דייטון, הסכם דייטון שסיים את המלחמה ביוגוסלביה.
במאי 2019 פגעה בעיר סופת טורנדו הרסנית בדרגה EF4 (הדרגה לפני האחרונה בסולם פוג'יטה המשופר (אנ') למדידת סופות טורנדו) שחוללה נזקים נרחבים במרכזה. באוגוסט באותה השנה עלתה העיר לכותרות שוב עקב פיגוע הירי בדייטון שבוצע על ידי פעיל שמאל רדיקלי, ובו נרצחו 9 אנשים בפאב מקומי.
גאוגרפיה

דייטון ממוקמת בדרום מערב מדינת אוהיו, על גדות נהר מיאמי הגדול. העיר שוכנת צפונית לסינסינטי, דרומית לטולדו ודרומית-מערבית לקולומבוס.
העיר שוכנת על שטח של 146.7 ק"מ רבועים.
בניגוד לערים רבות שהוקמו באותה תקופה במרכז ארצות הברית, הרחובות של דייטון הם רחבים וארוכים. הסיבה לכך היא שדייטון הייתה עיר חשובה לימאים, מה שגרם לתנועה רחבה של סוסים עם כרכרות ולפעמים כרכרות כפולות ומשולשות (סוס עם מספר כרכרות המחוברות אחת מאחורי השנייה, כמו רכבת), ועל מנת שיתאפשר להם לפנות בנוחות נבנו במיוחד רחובות רחבים. סיבה נוספת היא שחלק מהרחובות כיום היו בעבר תעלות שמולאו בעפר.
רבעים > אורגון

רובע אורגון הוא רובע שנבנה בין השנים 1830–1910. בשנת 1974 הוכרז כאזור המיועד לשימור. רחובות ובתים רבים שומרו ושופצו וכיום הם מהווים את הפינה ההיסטורית של העיר.
רבעים > דייטון ויו

רובע דייטון ויו (Dayton View) הוא רובע שנבנה בין השנים 1880–1930 לאחר שנוסד כחווה שנבנתה בשנת 1830. בעל החווה, ג'יימס אוליבר ארנולד, החל לפתח את האזור למגורים ותוך זמן קצר הצטרפו אליו מתיישבים שבנו את אחת השכונות היפות והמגוונות בעיר. הבניה באזור היא בסגנונות שונים המאופיינים לתקופות בהן נבנו הבתים. בשנת 1980 הוכרזה כשכונה המיועדת לשימור.
רבעים > גרפטון היל

גרפטון היל הוא רובע ליד דייטון ויו ויש המחשיבים אותו בטעות לחלק מדיטון ויו. הרובע הוקם בסוף המאה ה-19, כאשר החלה נהירה גדולה של תושבים ממרכז דייטון לפרברים, צפונית לנהר מיאמי.
בשנת 1919 נבנה ברובע 'מוזיאון דייטון'. בשנת 1930 עבר לבניין אחר בשכונה.
השכונה נחשבה לשכונת יוקרתית. הפופולריות שלה החלה לצנוח בשנות ה-50 של המאה ה-20.
רבעים > ובסטר סטיישן

ובסטר סטיישן הוא אזור תעשייה שהוסב לאזור מגורים בשנים האחרונות. האזור, שצמוד לרובע 'אורוגון' היה שומם עד שנת 1943. באותה שנה נרכש על ידי קבוצת משקיעים שהקימו בו מפעל שימורים. עם השנים נבנו סביב המפעל יותר ויותר מבני תעשייה וכך גדל אזור התעשייה. בעקבות סגירת מפעלים רבים (חלקם נסגרו בגלל קשיים כלכלים, חלקם האחר עבר לאזורי תעשייה חדשים יותר שנבנו בעיר וסביבותיה) גדל מספר הבניינים הנטושים והזנחה ניכרה ברובע. בשנים האחרונות החליטה עיריית דייטון לחדש את האזור והחל פרויקט גדול של לופטים בכל רחבי השכונה שימשוך בעיקר אוכלוסייה צעירה.
רבעים > האופמן

רובע האופמן נבנה במהלך השנים 1860–1900. הוא אחד מעשרת הרבעים ההיסטוריים של דייטון.
תחבורה

'נמל התעופה הבינלאומי על שם ג'יימס מ. קוקס' הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם 14 ק"מ מדייטון, בעיירה 'ונטליה'. נמל התעופה שייך לעיריית דייטון ומופעל על ידה. הוא הוקם בשנת 1936 וקרוי על שמו של 'ג'יימס מ. קוקס' שהיה מושל של מדינת אוהיו ומייסד עיתון 'דיילי דייטון ניוז'.
ערים תאומות

גרמניה אאוגסבורג, גרמניה
יפן אוייסו, יפן
ישראל חולון, ישראל
ליבריה מונרוביה, ליבריה
בוסניה והרצגובינה סרייבו, בוסניה והרצגובינה
אחד הרבעים העתיקים של דייטון
האליין

| --- | --- |
סמל האלייןסמל האליין

האליין ממעוף הציפור
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  זלצבורג זלצבורג
 מחוז:  האליין
 ראש העיר:  כריסטיאן שטקל (ÖVP)
 שטח:  26.98 קמ"ר
 גובה:  447 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  21,150 (1 בינואר 2018)
  ‑ צפיפות:  741.83 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  47°40′00″N 13°05′00″E﻿ / ﻿47.666666666667°N 13.083333333333°E﻿ / 47.666666666667; 13.083333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.hallein.gv.at
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריההאליין(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.האליין(למפת מדינת זלצבורג רגילה) זלצבורג זלפלדן סנקט יוהאן גרמניה אוסטריה עילית שטיריה קרינתיה טירול אי. טירולהאליין(למפת מדינת זלצבורג מוגדלת) זלצבורג זלפלדן סנקט יוהאן גרמניה אוסטריה עילית שטיריה קרינתיה טירול אי. טירולהאליין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
האליין (בגרמנית: Hallein) היא עיר במדינת זלצבורג שבאוסטריה, על גדות נהר זלצך למרגלות הר אונטרסברג, ליד הגבול עם גרמניה. מכרות המלח העתיקים שליד העיר מהווים אתר תיירות פופולרי.
היסטוריה

העיר נודעה כבר בתקופות קדומות בשל מחצבי המלח בהר דירנברג שבקרבת העיר. המתיישבים הראשונים באזור היו הקלטים, לפני כ-4,000 שנה. הרומאים השתלטו על האזור במאה ה-15 לפנה"ס. השם "האליין" ניתן לעיר במאה ה-13.
בעיר היה מחנה עבודה נאצי בזמן מלחמת העולם השנייה שסופח למחנה הריכוז דכאו, לאחר המלחמה היה בו מחנה לפליטים יהודים.
חינוך

בהאליין ישנם 18 בתי ספר ובהם כ-6,000 תלמידים, ולכן העיר מכונה לפעמים "עיר בתי הספר".
דניאל צדיק

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1969 
 פטירה:  16 בנובמבר 2023 (בגיל 54) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ייל 
 מוסדות:  ישיבה יוניברסיטי  המכללה האקדמית אחוה 
 
דניאל צדיק (ב' בכסלו תש"ל, 12 בנובמבר 1969 – ב' בכסלו ה'תשפ"ד, 16 בנובמבר 2023) היה חוקר יהדות איראן ופרופסור חבר בישיבה יוניברסיטי.
ביוגרפיה

צדיק נולד בירושלים תקופה קצרה לאחר שהוריו עלו מאספהאן, בצעירותו למד בבית הספר פרדס ובתיכון הימלפרב, את שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים.
למד לתואר ראשון במסלול הדו-חוגי של לימודי האסלאם והמזרח התיכון ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2002 קיבל תואר דוקטור מהמחלקה להיסטוריה באוניברסיטת ייל. את הדוקטורט כתב בהנחיית עבאס אמאנת ופאולה היימן, העבודה עסקה במעמד היהודים באיראן בשלהי המאה התשע-עשרה.
בשנים 2002–2003 עסק בפוסט-דוקטורט במרכז דיין של אוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2003–2004 ו-2005–2006 עסק בפוסט-דוקטורט באוניברסיטה העברית.
החל מ-2008 צדיק שימש כמרצה בכיר בבית הספר ברנרד רוול למדעי היהדות בישיבה יוניברסיטי בשנת 2014 מונה לפרופסור חבר, ב-2020 שב לישראל.
במהלך השנים שימש כראש התכנית לתואר שני בתרבות עם ישראל במכללה האקדמית אחוה, ומסר קורסים במכון שכטר למדעי היהדות.
נפטר ב-16 בנובמבר 2023 הותיר אחריו אישה וילדים.
תחומי מחקרו

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | חיבורו של פרופסור צדיק הוא תוספת חדשנית, חשובה ופורצת דרך מהרבה בחינות … ומהווה תרומה ניכרת ותוספת חשובה ומעשירה ביותר לחקר המורשת הדתית והספרותית של יהודי איראן במרוצת המאות האחרונות | “ |

|  – פרופ' דוד ירושלמי |  – פרופ' דוד ירושלמי |  |
צדיק חקר את הספרות הרבנית של יהדות איראן וטען שיהודי איראן הפיקו ספרות נכבדה והיו בעלי ידע יהודי גבוה, את תוצאות מחקרו פרסם בספר בשם "יהודי איראן וספרות רבנית - היבטים חדשים", שיצא לאור ב-2019 בהוצאת מוסד הרב קוק.
על מחקר זה זכה בפרס ראש הממשלה לעידוד והעצמת חקר קהילות ישראל בארצות ערב ואיראן ביוני 2021.
חיבוריו

Between Foreigners and Shi‘is: Nineteenth-Century Iran and its Jewish Minority, Stanford University 2007
Iran, Israel, and the Jews: Symbiosis and Conflict from the Achaemenids to the Islamic Republic, 2019
יהודי איראן וספרות רבנית: היבטים חדשים, מוסד הרב קוק, ירושלים 2019
הערות שוליים

↑  הספד על פרופ' דניאל צדיק מאת פרופ' גבי שפלר, בעמוד הפייסבוק של המכללה האקדמית אחווה, 27 בנובמבר 2023
↑  YU considers Jewish heritage in Arab lands, The Jewish Star, ‏21 בדצמבר 2016
↑  פרופ' דניאל צדיק ז"ל (הספד), באתר האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם (אילמ"א) 20 בנובמבר 2023.
↑  דניאל צדיק, באתר מכללת אחוה
↑  פרופ' דניאל צדיק, באתר מכון שכטר למדעי היהדות
↑  יהודי איראן וספרות רבנית, באתר מוסד הרב קוק
↑  קרן אייסף לחינוך - ניוזלטר ספטמבר 2021, באתר www.isef.org.il
↑  Dr. Daniel Tsadik Awarded Israel’s Prime Minister Prize, Yeshiva University (באנגלית)
↑  יהודי איראן וספרות רבנית, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296704905171  BnF: cb16154704g (data)  GND: 140489746  ISNI: 0000 0000 7691 8062  LCCN: n2007003231  NTA: 310699843  RERO: 02-A016750867  SUDOC: 088613909  VIAF: 46206112   WorldCat (עם VIAF): 46206112
האחרון ששורד

| --- | --- |
 ענף:  מרוץ אקסטרים אנדורו
 תאריך ייסוד:  2005
 תאריך פירוק:  2007
 ארגון מפעיל:  רד בול
 תאריך:  דצמבר
 מדינה מארחת:  ארצות הברית
 זוכה אחרון/נה:  2005 - דייוויד נייט  2006 - דייוויד נייט  2006 - טאדי באלזוסיאק (אנ')
 הכי הרבה זכיות:  דייוויד נייט
 
האחרון ששורד (באנגלית: Last Man Standing) היה אחד ממרוצי אופנועי השטח החד יומיים הקשים והמפרכים ביותר בעולם. המרוץ, שנערך בחסות חברת רד בול, התקיים מדי שנה, בכל חודש דצמבר, מאז שנת 2005 בעיר בוצ'לר שבטקסס, ארצות הברית ועד 2007 (כולל). המרוץ היה מסוג "אקסטרים אנדורו" והוא נערך בשיטת ה"סילוק" (אלמינציה - Elimination): כמות המשתתפים הממשיכה לשלב הבא במרוץ, נקבעת על ידי זמני הקפת המסלול (בדירוג) וזמן ההגעה אחרי המוביל (במרוץ עצמו). המנצח הוא הרוכב שהצליח לסיים ראשון את 2 ההקפות המוגדרות. השילוב בין תוואי המסלול הקשה לשיטת הסילוק האגרסיבית, גורם למספר מסיימים נמוך במיוחד. בשלושת המרוצים שהתקיימו עד לשנת 2007, סיימו פחות מ-2% מהרוכבים שזינקו לאירוע.
במרוץ "האחרון ששורד" השתתפו מיטב רוכבי השטח מכל רחבי העולם, והוא זוכה לפופולריות רבה.
מקצה הדירוג

מקצה הדירוג למרוץ הוגדר ככזה שייערך בכל מזג אוויר, והוא נערך יום לפני המרוץ עצמו. 300 הרוכבים שנרשמו מראש (על בסיס כל הקודם זוכה), מחולקים לשורות בנות 25 רוכבים, ומוזנקים לדירוג בהפרשים של 30 שניות זה מזה. מסלול הדירוג שונה ממסלול המרוץ עצמו ואינו מהווה חלק ממנו: אורכו כ-6 מייל, והוא כולל בחובו מספר מכשולים מלאכותיים. לרוכבים ניתנת האפשרות לבצע 2 הקפות על מסלול זה, כשההקפה המהירה ביותר שלהם, היא זו הנחשבת לדירוג הכללי. 100 הרוכבים המהירים ביותר במקצה זה, יתייצבו על קו הזינוק ביום שלמחרת, לאירוע המרוץ העיקרי.
המרוץ

אורכו של המסלול הוא כ-40 מייל, ויש להקיפו פעמיים (סה"כ: 80 מייל, כ-128 קילומטרים). ההקפה הראשונה נערכת באור יום. 100 הרוכבים המהירים במקצי הדירוג שנערכו יום קודם לכן, מזנקים למרוץ כשמנועי האופנועים כבויים (Bomb Run) ויש להניעם תחילה.
תוואי המסלול, מתוכנן בצורה בה הקושי לנוע בו גדל ככל שמתקדמים לאורכו, עד שהמכשולים הופכים לכמעט בלתי עבירים בסופו, ורק הרוכבים המיומנים והמוכשרים ביותר, בעלי הסיבולת הרבה ביותר, יכולים להם.
המכשולים השונים לאורך ההקפה הם טבעיים, וכוללים שינויי גובה קיצוניים, מעברי מדרגות סלע ומעברי מים ובוץ, חול עמוק וטיפוסי עליות המשלבות מספר אלמנטים שונים המצריכים טכניקת רכיבה ברמה גבוהה. מלבד יכולת רכיבה, האירוע דורש מהרוכב סיבולת גופנית ונפשית לצד כושר גופני ויכולת למאמץ גופני תת-מרבי.
הרוכבים המסיימים את ההקפה הראשונה עד שעה לאחר המסיים הראשון של ההקפה, מורשים לצאת לאחר הפסקה בת שעה, להקפה נוספת המתחילה בשעות הערב. הקפה זו נערכת על אותו המסלול עליו נערכה ההקפה הראשונה, אך בכיוון ההפוך. שינוי זה יוצר למעשה מכשולים חדשים ומונע מהרוכבים לנצל את הכרותם עם המסלול מההקפה הראשונה.
המנצח הוא הרוכב שהגיע ראשון בתום ההקפה השנייה (לאחר 80 מייל).
מסיימים

2005: שנתו הראשונה של המרוץ. דייוויד נייט מהאי מאן (רוכב קבוצת המרוצים של KTM ואלוף העולם באנדורו באותה שנה), הוכרז כמנצח לאחר שהיה לרוכב היחידי שהצליח לסיים את המרוץ.
2006: למרוץ הוזנקו 126 רוכבים. דייוויד נייט ניצח שוב כשאחריו סיים אלוף אנגליה באנדורו, וויין ברייברוק. הם היו הרוכבים היחידים שסיימו את המרוץ באותה שנה.
2007: טאדי באלזוסיאק הפולני השתתף במרוץ בפעם הראשונה וסיים במקום הראשון. במקום השני (והאחרון) סיים אהרון גיאוף האמריקאי. מנצח האירועים הקודמים, דייוויד נייט שהתחרה כשהוא חולה, לא הצליח לסיים את המרוץ בזמן הנדרש. באלזוסיאק וגיאוף היו שני הרוכבים היחידים שסיימו את המרוץ בשנה זו.
שנת 2008 נקבעה על ידי רד בול (החברה המארגנת), מסיבות שלא פורסמו, להיות שנת הפסקה בקיום המרוץ. נכון ל-2019, מאותה שנה ואילך, לא חזר המרוץ לפעילות.
אהרון גיאוף מסיים שני במרוץ 2007
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
דומיניקוס הקדוש

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1170  קלרואגה, ממלכת קסטיליה
 פטירה:  6 באוגוסט 1221 (בגיל 50) האימפריה הרומית הקדושה בולוניה, האימפריה הרומית הקדושה
 קאנוניזציה:  1234
 מקום פולחן עיקרי:  הבזיליקה של דומיניקוס הקדוש, בולוניה
 חג:  8 באוגוסט (הכנסייה הקתולית); 4 באוגוסט (קתוליות מסורתית)
 פטרון של:  אסטרונומיה ואסטרונומים; המואשמים על לא עוול בכפם; הרפובליקה הדומיניקנית; סנטו דומינגו פואבלו
 
דומיניקוס הקדוש (ספרדית: Domingo; לטינית: Dominicus, ידוע גם כדומיניקוס מאוסמה או דומינגו דה גוסמן גארסס – Domingo de Guzmán Garcés; ‏8 באוגוסט 1170 – 6 באוגוסט 1221) הוא קדוש נוצרי ומקים מסדר "האחים המטיפים", הידוע יותר בתור המסדר הדומיניקני. דומיניקוס הוא הקדוש המגן של האסטרונומיה והאסטרונומים ושל הרפובליקה הדומיניקנית.
לידתו וראשית חייו

דומיניקוס (הקרוי על שם דומיניקוס מסילוס) נולד בשנת 1170 בעיר קאלרואגה (אנ') שליד בורגוס, אשר באותה תקופה הייתה חלק מממלכת קסטיליה. הוריו פליקס דה גוסמן וחואנה דה אסה (אנ') (במהלך המאה ה-13 הוכרה כקדושה), השתייכו למשפחות אצולה מקומיות ונודעות, שנלחמו בשם ספרד והנצרות במשך מאות שנים. אחיו הגדולים של דומיניקוס, אנתוני ומאנה, הקדישו את חייהם לאל ושירתו את הכנסייה והקהילה במגוון תפקידים.
לדברי ג'ורדן מסקסוניה (אנ'), יורשו של דומיניקוס, טרם לידתו של דומיניקוס חזתה אימו בחיזיון המבשר את לידת בנה. החיזיון כלל מראה של האם נושאת ברחמה כלב שבורח ממנה בעודו אוחז בלפיד שמצית את העולם. לפי פירושו של ג'ורדן מסקסוניה החיזיון מרמז על העתיד הצפוי לעובר, דרשן בחסד שילהיט בעזרת דרשותיו את האהבה לאל.
השכלתו

דומיניקוס נשאר בקרב משפחתו עד הגיעו לגיל שבע, בשלב זה החליטו הוריו כי עליו לרכוש השכלה רשמית ועל כן הוא נשלח לאחי אימו, ארכיבישוף ששכן לא רחוק מכפר הולדתו של דומיניקוס. על פי הידוע דומיניקוס התחנך אצל דודו בחינוך לטיני מסורתי בהתאם למסורת החינוך של בני אצולה באותה העת.
לאחר כשבע שנים שבהן התחנך אצל דודו, עבר דומיניקוס למורה מלומד יותר בעיר פלנסיה, אחת מן הערים החשובות ביותר בממלכת לאון. דומיניקוס שהה בפלנסיה כשלוש עשרה שנים. בחלקן הראשון התמקד בלימודים הומניסטים ולאחר מכן התמקד בלימודי תאולוגיה. על פי המסופר, במהלך לימודיו דומיניקוס הפגין רצינות רבה ואף נמנע מתענוגות העולם הזה. במקביל ללימודי הדת, דומיניקוס פעל רבות למען עניי העיר ואף מכר את כל רכושו כולל ספריו בעקבות רעב כבד שהשתולל באותה התקופה.
תחילת הקריירה

בסיום לימודיו בפלנסיה עקר דומיניקוס בשנת 1194 לעיר אוסמה(אנ') ובה החל לכהן ככומר מן המניין.
בשנת 1203 הטיל מלך קסטיליה אלפונסו השמיני (אנ') משימה על דייגו דה אסבו (אנ') – בישוף אוסמה (אנ'). הוטל על הבישוף להיפגש עם מלך דנמרק במטרה לקבל את הסכמתו לשידוך בין בתו לבנו של אלפונסו, פרננדו. דייגו צירף למשלחת המלכותית את דומיניקוס שיסייע לו בשליחותו. במהלך המסע עברה המשלחת באזור דרום צרפת. בהגיעם לעיר טולוז שאף דומיניקוס לנצר את מארחם, אך על פי המסורת נכשל במאמץ זה. המשלחת הגיעה ליעדה וקיבלה הסכמה מהמלך. חברי המשלחת שבו חזרה לספרד כדי לחזור עם משלחת גדולה יותר במטרה ללוות את הנסיכה לבעלה המיועד. במהלך מסעם השני השניים נתבשרו כי הנסיכה חלתה ומתה ועל כן שליחותם פסקה. בעקבות מותה הטרגי של הכלה המיועדת, החלו דייגו דה אסבו ודומיניקוס במסע לרומא כדי לבקש מהאפיפיור להמיר את שליחותו של דייגו, מבישוף אוסמה לשליחות חדשה שתכליתה ניצור קומנים רבים ככל האפשר. האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, סירב לבקשה זו, משום שראה באלביגניזם, שהחל להתפשט בתוככי אירופה, איום משמעותי יותר. האפיפיור שלח את דייגו דה אסבו לחבל הארץ הצרפתי לנגדוק במטרה לנצר את התושבים המקומיים כחלק מ"עסקי השלום והאמונה" אותם שאף ליישם באזור.
הטפות למינים וייסוד המסדר הדומיניקני

בין 1204–1206, מילאו דייגו דה אסבו ודומיניקוס אחר ההוראות החדשות שקיבלו מהאפיפיור והמשיכו במסעם. השניים הצטרפו לשליחי האפיפיור שכבר פעלו באזור במטרה לנצר את האוכלוסייה המקומית. בין האזורים בהם פעלו ניתן למצוא את סיטו, לנגדוק, מונטפייה, ורפיול, פנג'ו ועוד. חלק ניכר מהאוכלוסייה המקומית השתייך לכת הקתרית (הידועים גם כאלביגנזים), שהורכבה מרעיונות שונים שבסיסם באמונה הדואלית והגנוסיס. בניגוד לדרכיהם הצנועות והסגפניות של השליחים מאוסמה, שליחי האפיפיור שכבר פעלו באזור נהגו במהלך מסעות ההטפה שלהם להתלבש בלבוש רברבני, לרכוב על גבי סוסים מפוארים, עובדה שגרמה לאוכלוסייה המקומית להביע סלידה מדרכיהם. השניים המליצו למטיפים להשיל מעליהם את סממני העושר והגאווה ובכךמעשיהם יבטאו באופן מוחלט את אמונת המשיח. כחלק מהמאבק בין המינים לכנסייה החלה תופעה של ויכוחים תאולוגיים בין הצדדים. המפגשים נערכו באופן פומבי ובמהלכם נציגים שטחו והתווכחו אודות האמונה. בחלוף הזמן דומיניקוס התגלה כמטיף בעל יכולות רטוריות מרשימות, אך למרות זאת הוא לא זכה להצלחה מרובה בניסיונותיו להמיר את דתם של המינים.
בשנת 1209 ובהמשך למסע הצלב הרביעי, הורה האפיפיור לצאת למסע צלב כנגד הקתרים. הכוח הכנסייתי הובל על ידי סימון הרביעי דה מונפור, שבמהלך השנים יצר עם דומיניקוס קשרי ידידות משמעותיים. לקשר חברי זה נודעה משמעות רבה בעתיד, שכן לאורך כיבושיו הרבים הסמיך סימון הרביעי את דומיניקוס כאחראי על טיהורם הרוחני של המינים הכבושים. בנוסף לכך דומיניקוס קיבל את טירת קאסניי (casseneuil), מידיו של סימון הרביעי. הטירה שימשה הן כמקור הכנסה והן כמרכז לפעילותו המיסיונרית.
בעקבות עבודתו רבת השנים ולהיטותו של דומיניקוס במלחמתו במינות בדרום וצרפת, החלה להתגבש סביבו חבורה של מטיפים שפעלה תחת הכוונתו. באפריל 1215, פיטר סילה (seila), צעיר מאחת המשפחות העשירות בעיר טולוז, החל להתקרב לדומיניקוס במטרה להצטרף לחבורת המטיפים. סילה אף תרם לחבורה דירה שהייתה בבעלותו בעיר טולוז כדי שתשמש כמקום מושבם. בשלב זה זכה דומיניקוס לאישור מבישוף טולוז על הקמת מסדר מטיפים שיפעל באופן מקומי. במקביל לכך, בחודש נובמבר של 1215, האפיפיור אינוקנטיוס השלישי כינס בארמון לטראנו (שעל שמו קרויה הוועידה: ועידת לטראנו הרביעית), ועידה אקונומית לכלל הבישופים הקתולים. דומיניקוס שנכח בוועידה, שאף לנצל את ההזדמנות כדי לקבל אישור מהאפיפיור עצמו אישור על הקמת המסדר והפעלות באופן נרחב. בעקבות ההחלטה האוסרת על הקמת מסדרים חדשים שהתקבלה בוועידה, אינוקנטיוס השלישי נמנע מלהשיב בעת ההיא להצעה, ודומיניקוס נאלץ לשוב לצרפת ולהמשיך לפעול באופן מקומי.
בינואר 1217, מספר חודשים לאחר מיניו של הונוריוס השלישי לאפיפיור בעקבות מותו של אינוקנטיוס השלישי, זכה דומיניקוס לאישור מלא על הקמת מסדר מטיפים. כדי להתמודד עם המכשול שהציבה ההחלטה מוועידת לטראנו, הוחלט כי המסדר יקום תחת התקנון הנזירי של אוגוסטינוס. לבחירה בתקנון האוגוסטיני פן נוסף מלבד הבירוקרטי. כזכור, דומיניקוס החל את דרכו ככומר בעיר אוסמה, כנסייה ששויכה למסדר האוגוסטיני. בנוסף לכך חברי המסדר הדומיניקני מצאו בתקנון האוגוסטיני זהות רבה לדרך שבה שאפו לעצב את המסדר החדש: צניעות, דאגה לחלשים והטפה.
הטפות למינים וייסוד המסדר הדומיניקני > מאפייני המסדר הדומיניקני

הדומיניקנים ראו עצמם קודם כל כמשרתי האמונה האורתודוקסית, ועל כן מטרתם העיקרית היא הטפה נוצרית, בין אם לחיזוק הקהילה המקומית ובין אם בתהליך המרת דת בחלק ממאבק במינות של אוכלוסייה מקומית. כדי לייעל את פעילות המסדר הוחלט על חלוקה לשלוש חטיבות שפעלו במקביל: הראשונה הורכבה מנזירים וכמרים שסייעו לאנשי דת מקומיים; השנייה סייעה לנזירות בהסגר; והשלישית פעלה להפצת עקרונות המסדר בקרב המקומיים. מאפיין בולט נוסף במסדר הדומיניקני הוא חינוך רחב כחלק אינטגרלי ומהותי בחייו של חבר במסדר. החשיבות שחברי המסדר ראו בחינוך הייתה כה גדולה עד הכנסתו לתקנון הראשון של המסדר לצד הטפה וישועת הנשמות.
מותו

בשנת 1219 הזמין האפיפיור הונוריוס השלישי את דומיניקוס וחברי המסדר להתאכסן בבזיליקה הישנה של סנטה סבינה, שעד היום נחשבת ככנסייה הראשית של המסדר. תקופת חייו האחרונה של דומיניקוס הוקדשה לביסוס המסדר שהקים ועתה עמד בראשו. בשל זאת, דומיניקוס הרבה בנסיעות ארוכות ברחבי אירופה במטרה לסייע לבתי המסדר שהחלו להתרבות ברחבי היבשת. דומיניקוס נפטר ב-6 באוגוסט 1221 בגיל 51, במהלך ביקור שערך בבולוניה שבאיטליה. דומיניקוס הוכר כקדוש על ידי האפיפיור גרגורי התשיעי בשנת 1234.
יום חגו הוא ה-8 באוגוסט, קודם לוועידת הוותיקן השנייה היה זה ב-4 באוגוסט.
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 337–338, מסת"ב 978-965-566-137-8
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Jonathan Sumption, The Albigensian Crusade, London: Bloomsbury House, 1978, עמ' 86–90
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Jean Guiraud, תרגום: Katharine de Mattos, Saint Dominic, London: R & I Wasbbourne Ltd, 1913, עמ' 68
↑  אביעד קליינברג, רגל החזיר של האח ג'ינפרו, תל אביב: כנרת זמורה ביתן, 2000, עמ' 313
1 2 3 4 5  סופיה מנשה, הכנסייה הקתולית בימיי הביניים – אידיאולוגיה ופוליטיקה, כרך א', רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2005, עמ' 241
1 2  Joseph, Reese, Staryer, The Albigensian Crusade, Michigan: The University of Michigan State, 2000, עמ' 42
↑  Michael Costen T, he Cathars and the Albigensian Crusade, Manchester: Manchester University press, 1997, עמ' 119
↑  Philip Kennedy, Christianity an Introduction, London: I. B. Tauris Ltd, 2011, עמ' 69
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271772605171  PLWABN: 9810566214405606  BIBSYS: 2052087  BNC: 000091312  BNE: XX1157796  BnF: cb12040448c (data)  CANTIC: a10527643  GND: 118526642  ICCU: CFIV139269  ISNI: 0000 0001 2122 2823  LCCN: n80040154  LNB: 000242102  NDL: 00620591  NKC: jn20000700417  NLA: 53004772  NLG: 68456  NSK: 000066080  NTA: 070562768  RERO: 02-A000052419  SELIBR: 184336  SNAC: w67m1jm8  SUDOC: 028601726  Trove: 1533214  ULAN: 500354832  VcBA: 495/23695  VIAF: 17240904   WorldCat (עם VIAF): 17240904