stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ף גרין
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת ה-NCAA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004/2005 | ג'ורג'טאון | 32 | 32 | 33.8 | 0.502 | 0.400 | 0.699 | 6.6 | 2.9 | 1.0 | 1.6 | 13.1 |
| 2005/2006 | ג'ורג'טאון | 33 | 33 | 32.5 | 0.445 | 0.315 | 0.624 | 6.5 | 3.3 | 0.9 | 1.0 | 11.9 |
| 2006/2007 | ג'ורג'טאון | 37 | 37 | 33.3 | 0.513 | 0.375 | 0.775 | 6.4 | 3.2 | 0.8 | 1.2 | 14.3 |
| קריירה | קריירה | 102 | 102 | 33.2 | 0.488 | 0.359 | 0.700 | 6.5 | 3.1 | 0.9 | 1.2 | 13.1 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007/2008 | סיאטל | 80 | 52 | 28.2 | 0.427 | 0.276 | 0.744 | 4.7 | 1.5 | 0.6 | 0.6 | 10.5 |
| 2008/2009 | אוקלהומה | 78 | 78 | 36.8 | 0.446 | 0.389 | 0.788 | 6.7 | 2.0 | 1.0 | 0.4 | 16.5 |
| 2009/2010 | אוקלהומה | 82 | 82 | 37.1 | 0.453 | 0.333 | 0.740 | 6.0 | 1.6 | 1.3 | 0.9 | 15.1 |
| 2010/2011 | אוקלהומה | 49 | 49 | 37.0 | 0.437 | 0.304 | 0.818 | 5.6 | 1.8 | 0.8 | 0.4 | 15.2 |
| 2010/2011 | בוסטון | 26 | 2 | 23.5 | 0.485 | 0.296 | 0.794 | 3.3 | 0.7 | 0.5 | 0.6 | 9.8 |
| 2011/2012 | בוסטון | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — |
| 2012/2013 | בוסטון | 81 | 17 | 27.8 | 0.467 | 0.385 | 0.808 | 3.9 | 1.6 | 0.7 | 0.8 | 12.8 |
| 2013/2014 | בוסטון | 82 | 82 | 34.2 | 0.412 | 0.341 | 0.795 | 4.6 | 1.7 | 0.7 | 0.6 | 16.9 |
| 2014/2015 | בוסטון | 33 | 33 | 33.1 | 0.434 | 0.305 | 0.840 | 4.3 | 1.6 | 0.8 | 0.4 | 17.6 |
| 2014/2015 | ממפיס | 45 | 37 | 30.2 | 0.427 | 0.362 | 0.825 | 4.2 | 1.8 | 0.6 | 0.5 | 13.1 |
| 2015/2016 | ממפיס | 53 | 31 | 29.1 | 0.431 | 0.309 | 0.800 | 4.5 | 1.8 | 0.8 | 0.4 | 12.2 |
| 2015/2016 | קליפרס | 27 | 10 | 26.3 | 0.427 | 0.325 | 0.615 | 3.4 | 1.5 | 0.7 | 0.8 | 10.9 |
| 2016/2017 | אורלנדו | 69 | 11 | 22.2 | 0.394 | 0.275 | 0.863 | 3.1 | 1.2 | 0.5 | 0.2 | 9.2 |
| 2017/2018 | קליבלנד | 78 | 13 | 23.4 | 0.477 | 0.312 | 0.868 | 3.2 | 1.3 | 0.5 | 0.4 | 10.8 |
| 2018/2019 | וושינגטון | 77 | 44 | 27.2 | 0.475 | 0.347 | 0.888 | 4.0 | 1.8 | 0.6 | 0.5 | 12.3 |
| 2019/2020 | יוטה | 30 | 2 | 18.4 | 0.385 | 0.327 | 0.778 | 2.7 | 0.7 | 0.4 | 0.3 | 7.8 |
| 2019/2020 | יוסטון | 18 | 2 | 22.6 | 0.564 | 0.354 | 0.857 | 2.9 | 1.7 | 0.8 | 0.5 | 12.2 |
| 2020/2021 | ברוקלין | 68 | 38 | 27.0 | 0.492 | 0.412 | 0.776 | 3.9 | 1.6 | 0.5 | 0.4 | 11.0 |
| 2021/2022 | דנוור | 75 | 63 | 24.7 | 0.524 | 0.315 | 0.833 | 3.1 | 1.3 | 0.4 | 0.4 | 10.3 |
| 2022/2023 | דנוור | 56 | 4 | 19.5 | 0.488 | 0.288 | 0.744 | 2.6 | 1.2 | 0.3 | 0.3 | 7.8 |
| קריירה |  | 1107 | 650 | 28.5 | 0.449 | 0.337 | 0.803 | 4.2 | 1.5 | 0.7 | 0.5 | 12.4 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009/2010 | אוקלהומה | 6 | 6 | 37.3 | 0.329 | 0.296 | 0.850 | 4.7 | 1.7 | 0.7 | 0.5 | 11.8 |
| 2010/2011 | בוסטון | 9 | 0 | 19.2 | 0.434 | 0.438 | 0.722 | 2.7 | 0.2 | 0.6 | 0.4 | 7.3 |
| 2012/2013 | בוסטון | 6 | 6 | 43.0 | 0.435 | 0.455 | 0.844 | 5.3 | 2.3 | 0.3 | 0.7 | 20.3 |
| 2014/2015 | ממפיס | 11 | 2 | 27.1 | 0.333 | 0.222 | 0.846 | 4.7 | 1.7 | 0.5 | 0.5 | 8.9 |
| 2015/2016 | קליפרס | 6 | 1 | 26.5 | 0.457 | 0.400 | 0.600 | 3.2 | 0.7 | 1.0 | 0.3 | 10.2 |
| 2017/2018 | קליבלנד | 22 | 2 | 23.8 | 0.408 | 0.300 | 0.717 | 2.4 | 1.5 | 0.3 | 0.7 | 7.7 |
| 2019/2020 | יוסטון | 12 | 0 | 28.4 | 0.495 | 0.426 | 0.824 | 5.0 | 1.6 | 0.5 | 0.5 | 11.6 |
| 2020/2021 | ברוקלין | 6 | 1 | 24.7 | 0.485 | 0.556 | 0.875 | 2.8 | 1.7 | 0.5 | 0.3 | 8.2 |
| 2021/2022 | דנוור | 5 | 5 | 22.6 | 0.353 | 0.375 | 0.800 | 3.6 | 0.4 | 0.6 | 0.4 | 3.8 |
| 2022/2023 | דנוור | 20 | 0 | 17.2 | 0.452 | 0.321 | 0.895 | 1.6 | 0.7 | 0.3 | 0.4 | 4.1 |
| קריירה |  | 103 | 23 | 25.0 | 0.416 | 0.365 | 0.786 | 3.2 | 1.2 | 0.4 | 0.5 | 8.5 |
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, הווארד נשאר ביוסטון, צ'אנינג פריי בקליבלנד, ורז'או בפורטלנד, באתר וואלה, 18 בפברואר 2016
↑  יוטה מחתימה את דייוויס, גרין ומודיאיי, באתר הקבוצה, 20 ביולי 2019
↑  יוטה משחררת את גרין, באתר הקבוצה, 24 בדצמבר 2019
↑  גרין חותם על חוזה ל-10 ימים ביוסטון, באתר הקבוצה, 18 בפברואר 2020
↑  גרין חותם על חוזה בברוקלין, באתר הקבוצה, 23 בנובמבר 2020
קומפלקס (כימיה)

בכימיה, קוֹמְפְּלֵקְס (לפי האקדמיה ללשון העברית: תַּצְמִיד) הוא מולקולה המורכבת מאטום או יון מרכזי, בדרך־כלל של מתכת, ומליגנדים (חומרים מקמפלקסים), המקושרים על ידי תרומה של זוג או מספר זוגות אלקטרונים של הליגנד לאטום או ליון המרכזי. תרכובות המכילות קומפלקס מכונות תרכובות קואורדינטיביות. קומפלקסים שבהם ליגנדים אורגניים קשורים לגרעין מתכתי באמצעות אטום פחמן קרויים קומפלקסים אורגנומתכתיים.
דוגמאות לחומרים שהם קומפלקסים: כחול פרוסי, נחושת גופרתית, המוגלובין, כלורופיל איי.
ראו גם

הקומפלקס הסינפטונמי
הערות שוליים

↑  תַּצְמִיד במילון כימיה (תרצ"ט, תש"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562864905171  NDL: 00570064  NKC: ph114978 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ורג' הרברט מיד

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1863 סאות' האדלי, ארצות הברית 
 פטירה:  30 באפריל 1931 (בגיל 68) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, אוברלין קולג', אקדמיית אוברלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת מישיגן 
 מונחה לדוקטורט:  הרברט בלאמר 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, פסיכולוג, סוציולוג, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 יצירות ידועות:  נפש, עצמי וחברה 
 פרסים והוקרה:  Carus Lectures (1931) 
 
ג'ורג' הרברט מיד (באנגלית: George Herbert Mead; ‏27 בפברואר 1863 – 26 באפריל 1931), היה פילוסוף אמריקאי מאסכולת הפרגמטיזם; פסיכולוג וסוציולוג, ממייסדי הפסיכולוגיה החברתית. תרומתו החשובה ביותר בפסיכולוגיה חברתית היא שירטוט תהליך צמיחתו של האני האנושי בתהליך האינטראקציה החברתית במיוחד בדרך של תקשורת לשונית (אינטראקציה סימבולית).
חייו

אביו של ג'ורג' הרברט מיד היה איש דת ופרופסור לתאולוגיה ואימו הייתה מורה ששימשה גם כנשיאת קולג'. בגיל 24, לאחר ניסיון קצר כמורה, נרשם מיד ללימודי תואר שני בהרווארד בתחומי הפילוסופיה והפסיכולוגיה. עם סיום לימודיו עבר להתגורר בלייפציג שבגרמניה, שם נרשם ללימודי דוקטורט בפילוסופיה ופסיכולוגיה פיזיולוגית. בהמשך עבר מיד לאוניברסיטת ברלין כדי להתמחות בלימודי תאוריות האבולוציה ותורת הכלכלה. בגיל 28 נישא לידידתו האמריקאית הלן קאסטל. בטרם סיים את הדוקטורט, קיבל מיד הצעה לעבוד כמרצה בפילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת מישיגן, הוא קיבל את ההצעה ומעולם לא השלים את הדוקטורט.
במישיגן התוודע מיד לעבודתו של הסוציולוג צ'ארלס הורטון קולי, אשר השפיע עליו עמוקות, שם גם הפך לחברו של הפילוסוף ג'ון דיואי. ב-1892 קיבל מיד משרה באוניברסיטת שיקגו החדשה הודות לקשריו עם דיואי ושם נשאר כל חייו. בגיל 40 מונה לפרופסור. אשתו הלן נפטרה ב-1929, והוא נפטר שנתיים אחריה.
עיקרי הגותו > תקשורת בין-אישית

מ-1934, בספר "נפש, עצמי וחברה" (Mind, Self and Society), שהוא אסופת הרצאות של מיד שנכתבו על ידי תלמידיו, מסביר מיד את הופעת ה"עצמי" והתפתחותו בתוך תהליך חברתי. מיד תוקף את הפסיכולוגיה האטומיסטית המניחה את העצמי והנפש בכלל, כתופעה ייחודית, פרטית ומולדת לאדם. מיד מנתח את ההתנסות האנושית כאינטראקציה חברתית שבבסיסה תקשורת בין-אישית, הוא ראה בתהליך החברתי את המקור להתפתחות העצמי ותודעתו. עבור מיד (בדומה להגל, או לפילוסופים המרקסיסטיים), התהליך החברתי קודם למבנים ולתהליכים של ההתנסות האישית.
השפה, בגישתו של מיד, היא תקשורת באמצעות סמלים בעלי משמעות. סמל בעל משמעות הוא מחווה (לרוב, מחווה קולית) בעלת מובן משותף הן למשמיע אותה, והן למאזיניו או צופיו. מכאן, שהשפה עצמה היא תהליך חברתי של תקשורת בין משתתפים, אשר מעצב את המציאות באופן דיאלקטי:
מחווה ראשונית מצדו של המשתתף,
תגובה למחווה זו על ידי משתתף אחר, אשר מעניקה משמעות חדשה ושונה,
תוצאת הפעולה בה פתח המשתתף הראשון, שהיא סינתזה בין 1 ו-2.
ההשתתפות האינטראקטיבית בסיטואציה ובפעולת התקשורת, היא הבסיס ליצירתה של משמעות.
עיקרי הגותו > הנפש

כאשר אנו מבינים מחוות לשוניות כסמלים משמעותיים, ניתן להבין נפש או אינטליגנציה. החשיבה, שעל פי מיד אינה אלא השתקפות של שיחה פנימית של היחיד עם עצמו – יכולה להתקיים רק על בסיס סמלים משמעותיים. הנפש, אם כן, היא צורה של השתתפות בתהליך בין-אישי והיא תוצר לקיחת עמדתם של אחרים כלפי המחוות של עצמנו (או כלפי התנהגותנו בכלל). הנפש איננה מהות הממוקמת בתחום טרנסצנדנטי מופשט, וגם איננה רצף אירועים המתרחשים במבנה הפיזיולוגי האנושי, אלא השימוש הקונקרטי המתפתח בסמלים משמעותיים.
הופעתה של הנפש תלויה באינטראקציה בין האורגניזם האנושי והסביבה החברתית שלו; דרך השתתפות בפעולה החברתית של התקשורת, היחיד מממש את הפוטנציאל (הפיזיולוגי והנוירולוגי) להתנהגות המבוססת על סמלים משמעותיים. על-פי מיד לא קיימת כל חשיבה או פעילות נפשית, שאיננה תלוית שפה. והשפה (תכניה של הנפש) היא רק פועל יוצא ותוצר של מפגש חברתי. לפיכך, לא ניתן להפחית את הנפש לכדי פעילות נוירופיזיולוגית של הגוף, אלא צריך לראותה כתהליך המופיע מתוך תהליך מתמשך ודינמי אשר מהווה את ההתנסות האנושית עצמה.
אני לא מכיר שום צורת התנהגות אחרת פרט לזו הלשונית אשר בה אנחנו מתייחסים לעצמנו כמושאי התייחסות. כשהעצמי מופיע הוא תמיד קשור בהתנסות במפגש עם אחר, לא קיימת אפשרות להתנסות של העצמי פשוט עם עצמו. הצמח, או החיה הפשוטה, מגיבים לסביבה שלהם, אבל אין להם התנסות של העצמי ללמוד מתוכה
עיקרי הגותו > פעולה חברתית

האורגניזם החברתי, איננו יחיד ממשי, אלא קבוצה חברתית של אורגניזמים יחידים. כלומר היחיד החברתי תמיד ממוקם בתוך קבוצה חברתית. היחיד הוא תמיד חבר בקבוצה של אורגניזם חברתי ויש לבחון את פעולותיו בהקשר של הפעולות החברתיות המערבות יחידים אחרים. החברה איננה אוסף של יחידים מבודדים שיש להם קיום טרום חברתי כלשהו (כפי שטענו הובס, לוק ורוסו), אלא מכלול תהליכי אשר בתוכו יחידים מגדירים את עצמם באמצעות השתתפות בפעולות חברתיות. פעולות היחיד, לפי מיד, הם היבטים של פעולות אשר להם קיום שהוא מעבר ליחיד:
"עבור הפסיכולוגיה החברתית, החברה כולה קודמת ליחיד, ולא היחיד קודם למכלול; והיחיד מוסבר במונחיו של המכלול ולא המכלול מוסבר על ידי היחיד"
הפעולה החברתית היא פעולה קולקטיבית בה משתתפים שני אנשים או יותר. באופן דומה, האובייקט החברתי הוא אובייקט קולקטיבי אשר לו משמעות משותפת עבור כל משתתפי הפעולה. קיימים סוגים רבים של פעולות חברתיות, חלקן פשוטות מאוד וחלקן מורכבות מאוד. ניתן לראות אותן כמסודרות על הטווח בין אלו המשקפות אינטראקציות פשוטות יחסית של שני משתתפים (ריקוד, אינטראקציה מינית, משחק כדור יד) לבין אלו המשקפות פעולות מורכבות יותר, בהם משתתפים יותר משנים (משחק גדול, טקס דתי, מסע ציד). ישנן גם פעולות המורכבות הרבה יותר ומתבצעות על ידי ארגונים ומוסדות חברתיים (אכיפת חוק, חינוך, חליפין כלכלי). חייה של חברה, מכילים בתוכם את הצבר כל סוגי הפעולות החברתיות בכל רמות המורכבות.
באמצעות פעולה חברתית בני החברה יוצרים את המציאות היומיומית שלהם. האובייקטים של העולם החברתי (אובייקטים משותפים כגון בגדים, רהיטים, כלים או אף אובייקטים מדעיים כגון אטומים ואלקטרונים) הם מה שהם כתוצאה מהיותם מוגדרים ומשמשים מטרות ואנשים בתוך מרקם פעולות חברתיות ספציפי. בדרך זו, הופך עור החיה למעיל בהתנסותם של אנשים העסוקים בפעולה החברתית של איתור כסות או קישוט וטיפוח גופם; האלקטרון מוצג (כאובייקט היפותטי) בקהילה המדעית כחלק מפרויקט של חקר מהותה של המציאות הפיזיקלית.
תקשורת דרך סמלים משמעותיים היא ההופכת את הארגון האינטליגנטי של הפעולות החברתיות לאפשרי. תקשורת משמעותית, כפי שכבר נטען, מתבססת על הבנת המשמעות, כלומר, על אימוץ עמדתם של אחרים כלפי המחוות של עצמנו. תקשורת משמעותית בין יחידים, יוצרת עולם של משמעות סימבולית משותפת אשר בתוכו פעולות חברתיות מתקדמות יותר ומכוונות, מתאפשרות. הפעולה האנושית, במילים אחרות, מעוגנת ויוצאת מתוך תקשורת משמעותית והיא למעשה, מוסדרת על ידי שיחת הסימבולים המשמעותיים. מכאן, שהשפה, כסדרת הסימבולים-המשמעותיים, היא המכוננת את המציאות ולא המתארת אותה.
עיקרי הגותו > העצמי החברתי

העצמי, בדומה לנפש, הוא תופעה חברתית המופיעה בתוך תהליך חברתי. התפיסה החברתית של העצמי יוצאת מתוך הנחה לפיה אנחנו תוצרים של מפגש חברתי ולא תנאי מוקדם (לוגי או ביולוגי) עבור המפגש הזה. מיד מנגיד את התאוריה החברתית שלו על העצמי עם תאוריות אינדיבידואליסטיות של העצמי (למשל תאוריות המניחות כי העצמיות קודם לתהליך החברתי). העצמי הוא מהות מתפתחת; לא נכון לחשוב על העצמי כמגיע כבר בלידה. להפך, הוא מופיע לאט בתוך ההתנסות והפעילות החברתית, כלומר, מתפתח בתוך יחיד מסוים כתוצאה מיחסיו עם התהליך כמכלול ועם יחידים אחרים בתהליך באופן דיאלקטי. (בנקודה זו ניכרת מחויבותו של מיד להגל, וברור שהוא מושפע מן התיאור של התפתחותה הדיאלקטית של התודעה העצמית, באמצעות המפגש עם תודעות אחרות).
מיד רואה ברפלקסיה את הקריטריון המבחין בין העצמיות לבין אובייקטים אחרים ובין העצמי והגוף:
אמת לאמיתה שהעין יכולה לראות את הרגל, אך העין אינה יכולה לראות את הגוף כמכלול. איננו יכולים לראות את הגב שלנו; אנחנו יכולים לחוש חלקים מסוימים של הגב, אם אנחנו גמישים מספיק, אבל אין לנו אפשרות להגיע להתנסות בגוף שלנו כמכלול בהיותנו חלק ממנו..חלקי הגוף נפרדים בעצם מהאני. אנחנו יכולים לאבד חלקי גוף מבלי שהדבר יפגע בעצמי שלנו וישנה אותו. עצם היכולת לחוות חלקים שונים של הגוף אינה שונה מההתנסות במגע של שולחן. כשאנו נוגעים בשולחן, נחוש אותו אחרת מהאופן בו נחוש את גופנו תוך נגיעה בו. אבל בשני המקרים ההתנסות היא חוויה של מגע. הגוף אינו חווה את עצמו כשלם במובן שבו האני מתנסה בעצמו.
עיקרי הגותו > חשיבות המשחק

במשחק כמו בפעילות לשונית, המפתח ליצירת מודעות עצמית הוא התהליך של לקיחת תפקידים. במשחק (play) פשוט, ילד או ילדה לוקחים תפקיד של אחר ופועלים כאילו הם היו באמת בעלי התפקיד (אמא, אבא, חיה, תפקיד וכדומה). צורה מורכבת יותר של משחק תפקידים (game), היא הפנמה לא רק של דמות אחרת ספציפית, אלא גם של תפקידי כל האחרים המשתתפים במשחק. במשחק המורכב, המופיע בשלב מאוחר בהתפתחותנו, אנו מבינים ומפנימים גם כללי-משחק, מה שמאפשר לנו לתפוש את העמדות של כל המשתתפים כאחידות סימבולית: אחידות זו היא האחר המוכלל. האחר המוכלל הוא "עמדה מוכללת מאורגנת" אשר ההתייחסות אליה היא המאפשרת לנו להגדיר את ההתנהגות שלנו עצמנו בתוך הקונטקסט התפקידי. כשאנחנו יכולים לראות את עצמנו מנקודת מבטו של האחר המוכלל, אנחנו משיגים בעצם את המודעות העצמית במלוא מובנו של המושג.
המשחק, במובן של game, הוא השלב בתהליך החברתי בו אנחנו משיגים את העצמיות שלנו. אחת התרומות החשובות ביותר של מיד להתפתחות חשיבה חברתית ביקורתית היא, הניתוח שלו את המשחק במובן game, והצגת המשמעות החברתית והפסיכולוגית של המשחק ככלי של פיקוח חברתי:
המשחק עובר מרמת ה-play של אימוץ התפקיד היחיד, לרמת ה-game של המפגש עם האחר. הילד מוצא את עצמו "חייב" לשחק במשחק.
המרכיבים המוסריים של המשחק (מותר ואסור) מחלחלים לתוך עצמיותו של הילד באופן ישיר ומוחשי יותר מאשר הכללים המוסריים של הקהילה כולה.
הילד עובר לתוך ה-game, שהופך לחלק משמעותי מחייו, והמשחק מבטא מצב חברתי אליו הילד יוכל להיכנס בצורה מלאה; ייתכן שכללי המוסר של המשחק יאחזו בו בצורה חזקה יותר מכללי המוסר של המשפחה אליה הוא שייך או הקהילה שבה הוא חי.
תהליך החיברות מתרחש מול סוגים שונים של ארגונים חברתיים, אשר לחלקם כוח התמדה בעוד האחרים זמניים יחסית, אליהם נכנסים הילד והילדה, ומשחקים בהם משחקים חברתיים שונים. הילדות (בחלקה), היא תקופה בה אנו אוהבים להשתייך ונכנסים לתוך ארגונים שונים אשר מתקיימים ונעלמים כבעלי משמעות בעולמנו. אנו רוכשים את המסוגלות לתפקד במכלול המאורגן, ולפיכך, מפתחים נטייה לקבע את עצמנו בתוך מערכות היחסים שלו עם הקבוצה אליה אנו משתייכים ושאת כלליה אנחנו מכירים. כל התהליך כולו, מרכזי להתפתחות המוסרית של ילדות וילדים (רעיון שמופיע מאוחר יותר אצל פיאז'ה). הוא מכונן אותם כחברים מודעים לעצמם בקהילה.
עיקרי הגותו > ה-me וה-I

אף על פי שהעצמיות היא תוצר של אינטראקציה סוציו-סימבולית, היא אינה רק השתקפות פסיבית של האחר המוכלל. התגובה של האדם לעולם החברתי היא תגובה פעילה - האדם מחליט מה יעשה לאור עמדותיהם של האחרים. התנהגותו אינה נקבעת בצורה פשוטה וישירה על ידי מבני העמדות המוכללות. לעיתים התנהגותו משקפת את העמדות המוכללות ואז הן בגדר "הפנמה", ולעיתים הן בבחינת תגובה לאחר או לחברה.
מיד עורך הבחנה בין ה-me וה-I. ה-me הוא האני החברתי, וה-I הוא התגובה אל ה-me, ולכן מאוחר לו מבחינה לוגית (וגם מבחינת התפתחות השפה אצל ילדים).
ניתן להבין את המשמעות המבנית והתפקודית של ה-I, אולם ניתן לזהותו רק בדיעבד. האדם זוכר את התגובות של ה-I כלפי ה-me; וזהו האופן הקרוב ביותר שדרכו ניתן להגיע לידיעת ה-I. הפיכת ה-I למושא ידיעה אפשרית רק באמצעות מודעות לעבר, כזיכרון. אך באופן זה ה-I הוא מושא-לידיעה ולכן, אין לו בעצם מעמד כמפעיל את התנסות ההווה. ה-I, האני של האדם, אינו אלא דמות היסטורית הנושאת את הזיכרון של עצמו.
השפעות

תורתו של מיד מעולם לא הוצגה באופן מאורגן בימי חייו. הוא לא פרסם שום ספר אף על פי שכתב למעלה ממאה מאמרים, ורק לאחר מותו טרחו תלמידיו להוציא את כתביו במספר כרכים. למעשה, במחצית הראשונה של המאה ה-20, נשכח מיד (במיוחד על רקע הדומיננטיות של תורת פרויד) והיה זה פיאז'ה אשר בעבודתו על המשמעות החברתית-מוסרית של ההתפתחות בילדות, החזיר את העניין בו. מאז שנות השישים של המאה ה-20 נודעה לתורתו השפעה רבה, הן בפסיכולוגיה החברתית והן בסוציולוגיה ובפילוסופיה. מושגים רבים שטבע הופיעו במהלך השנים כחלק מן השיח המקובל ("משחקי-תפקידים"), וגם כחלק מתורות אחרות, כשלעיתים הם משנים את משמעותם. כך שאל ממנו פרויד את מושג ה"הפנמה"; הסוציולוגים את מושג "האינטראקציה הסימבולית"; וה"אינטרסובייקטיביות" הפכה בשנים האחרונות לזרם בפסיכואנליזה.
מאמרים בולטים

Suggestions Towards a Theory of the Philosophical Disciplines" (1900)
What Social Objects Must Psychology Presuppose" (1910)
The Mechanism of Social Consciousness" (1912)
The Social Self" (1913)
Scientific Method and the Individual Thinker" (1917)
A Behavioristic Account of the Significant Symbol" (1922)
The Genesis of Self and Social Control" (1925)
The Objective Reality of Perspectives" (1926)
The Nature of the Past" (1929)
לקריאה נוספת

Selected Writings: George Herbert Mead, edited by Andrew J. Reck, Bobbs-Merrill, The Liberal Arts Press (1964).
Mind, Self, and Society, ed. C.W. Morris, University of Chicago (1934).
Aboulafia, Mitchell. "Mead, Sartre: Self, Object & Reflection," Philosophy & Social Criticism, 11 (1986: 63-86).
Aboulafia, Mitchell. "Habermas and Mead: On Universality and Individuality", Constellations, 2 (1995: 95-113).
Ames, Van Meter. "Buber and Mead," Antioch Review, 27 (1967: 181-91).
Hamilton, Peter. George Herbert Mead: Critical Assessments, Routledge (1993).
Goff, Thomas. Marx and Mead: Contributions to a Sociology of Knowledge, Routledge (1980).
Hanson, Karen. The Self Imagined: Philosophical Reflections on the Social Character of Psyche, Routledge (1987).
Joas, Hans. G.H. Mead: A Contemporary Re-Examination of His Thought, MIT Press.
ברום ל., סלזניק פ., סוציולוגיה: יסודות עקרונות גישות, צ'ריקובר, תל אביב, 1987; עמ' 107–115.
הערות שוליים

↑  Mind, Self, and Society, ed. C.W. Morris, University of Chicago (1934), p. 160
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265103405171  PLWABN: 9810671698205606  BIBSYS: 90056350  BNE: XX861922  BnF: cb12284412h (data)  CANTIC: a10423266  CiNii: DA00780169  GND: 118579770  ICCU: CFIV013264  ISNI: 0000 0001 2128 2025  LCCN: n50013667  LNB: 000027805  NDL: 00471458  NKC: jn20000701201  NLA: 35343805  NLK: KAC199618448  NSK: 000325330  NTA: 068387776  SELIBR: 251039  SNAC: w6cc1dpb  SUDOC: 031673805  Trove: 919018  VcBA: 495/211722  VIAF: 36980050   WorldCat (עם VIAF): 36980050
סי ג'יי דוהרטי

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1974 (בת 49) דאלאס, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 christidaugherty.com
 
סי ג'יי דוהרטי (באנגלית: CJ Daugherty, Christi Daugherty;‏ נולדה ב-30 באוקטובר 1974, דאלאס) היא סופרת בריטית, ילידת ארצות הברית.
ביוגרפיה

לאחר סיום בית הספר, דוהרטי למדה עיתונאות באוניברסיטה בטקסס. לאחר סיום הלימודים היא עבדה כעיתונאית לענייני פלילים בסוואנה ובניו אורלינס. בעקבות עבודתה היא הגיעה לאירופה, פגשה את בעלה והתיישבה באנגליה.
את ספרה הראשון בסדרה Night School ("תיכון לילה") היא פרסמה בשנת 2012 וספר אחרון בסדרה פורסם בשנת 2015. הסדרה זכתה לפופולריות רבה ותורגמה ל-22 שפות. בשנת 2014 הספר שלישי בסדרה היה רב מכר בישראל.
בשנת 2014 הסדרה הופקה באינטרנט כסדרת רשת. התסריט נכתב על ידי ס' ג'יי דוהרטי ובעלה.
בשנת 2015 היא התחילה לפרסם סדרת ספרים חדשה שנכתבה ביחד עם קרינה רוזנפלד. ספר שני בסדרה יצאה לאור בשנת 2016.
בשנת 2018 החלה לצאת לאור סדרת ספרי בלשים המתפרסמת תחת שם "קריסיטי דוהרטי". נכון לשנת 2020 בסדרה יצאו לאור שלושה ספרים.
באפריל 2019 פורסם שבמהלך הכנה נמצא ספר נוסף עם הדמויות מהסדרה "תיכון לילה". הספר הראשון מהטרילוגיה "מספר 10" יצא בנובמבר 2020, והספר השני התפרסם בספטמבר 2021.
זאב דב סלונים

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  4 ביולי 1934 כ"א בתמוז תרצ"ד ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  1 בינואר 2018 (בגיל 83) י"ד בטבת תשע"ח 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 1 בינואר 2018 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 תחומי עיסוק:  רב מרכז ירושלים
 תפקידים נוספים:  חבר בית דין רבני חב"ד בישראל
 רבותיו:  יחזקאל לוינשטיין
 חיבוריו:  ראו בהמשך
 
הרב זאב דב סלונים (כ"א בתמוז ה'תרצ"ד, 4 ביולי 1934 – י"ד בטבת ה'תשע"ח, 1 בינואר 2018) היה רב מרכז ירושלים, חבר בית דין רבני חב"ד בישראל, מחבר ספרים ויזם הדפסת ספר החת"ת.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לשיינא ליבא סלווה וליהודא לייב סלונים, מצאצאי הרבנית מנוחה רחל סלונים, ונקרא על שם סבו הרב זאב דב סלונים, שכיהן כרב קהילת חב"ד בחברון.
למד בתלמוד תורה חיי עולם, בעת ביקרו של הרב אליעזר סילבר בארץ ישראל, הוא בחן את סלונים והתפעל מרמת הלימוד שלו.
למד בישיבה קטנה בישיבת תורת אמת בירושלים, בעקבות המצב הביטחוני בירושלים בהתיעצות עם הרב יוסף זוין ור' שלמה חיים קסלמן עבר ללמוד בישיבת מיר אצל המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין. בסיוון תשי"ט התחתן עם גיטא לאה, בת הרב ישראל פלדמן, רבה של בית שמש. בשנת תש"ל התמנה לרב מרכז ירושלים.
בשנת תשל"ט התמנה לחבר בית דין רבני חב"ד. הרב סלונים שימש גם כרב ומשפיע בבית הכנסת אהל יצחק ברחוב בעל התניא. הוא יזם את שינוי שם הרחוב בשכונת מאה שערים.
בשנת תשמ"א יזם לעילוי נשמת אביו, לכרוך יחד את הספרים חומש, תהילים ותניא לספר אחד (חת"ת) על מנת להקל על קיום התקנה של האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון. לספר צורפו גם סידור תהלת ה', היום יום, ולקט מתורתם של גדולי ישראל ואדמו"רי חב"ד על חשיבות של לימוד חומש ותניא ואמירת תהילים בכל יום.
בשנת תשס"ו הודיע כי שוקל להתמודד על תפקיד הרב הראשי לירושלים.
הרב סלונים שימש גם כפוסק וחבר בהנהלת החברה קדישא חסידים בירושלים. במשך השנים היה הרב בידידות עם מפעלי אגודת ישראל בירושלים, ואף נשא לעיתים מדברותיו בכינוסים שונים.
נפטר בירושלים בי"ד בטבת תשע"ח, בגיל 83. ספדו לו הרבנים דוד לאו, יצחק יהודא ירוסלבסקי, אברהם מיכאל הלפרין ומנחם מנדל גלוכובסקי. נטמן בחלקת חב"ד בבית הקברות הר הזיתים בירושלים.
משפחתו

בנו הרב אהרון, שליח חב"ד בבינגהמטון, ניו יורק
בנו הרב ברוך, שליח חב"ד במודיעין
בנו הרב שניאור זלמן, משלוחי חב"ד בסאו פאולו, ברזיל
בנו הרב יוסף יצחק, ממשיך דרך אביו כרב מרכז ירושלים ורב בית הכנסת חב"ד 'אהל יצחק' ברחוב בעל התניא. בנוסף הוא שליח חב"ד במרכז ירושלים.
בנו הרב צבי, שליח חב"ד במצפה רמון
בנו הרב יעקב, שליח חב"ד בשכונת גבעת מרדכי בירושלים
חתנו הרב מנחם מנדל אזדאבא, שליח חב"ד בעיר העתיקה בירושלים.
ספרים

שערי הלכה, שו"ת בהלכה, שלושה כרכים
הליכות עולם, דיני ומנהגי חודש אלול, ראש השנה ויום כיפור, בהוצאת מכון לחקר ההלכה שעל ידי מכון הרב פרנק, שלושה כרכים, תשמ"ח-תשנ"א
פרדס הפרשה, שני כרכים
פרדס החגים, יצא לאחר פטירתו, טבת תשפ"ג
לקריאה נוספת

חיים גיל, שבועון כפר חב"ד, גיליון מספר 1787, טבת תשע"ט, עמודים 24–32, כתבה אודות הרב סלונים.
הערות שוליים

↑  נהרג, כאשר התערב בסכסוך עם ערבי מקומי שניסה להשתלט על בית הכנסת אברהם אבינו שנרכש על ידי האדמו"ר האמצעי, והוכה במהלומה חזקה בחזהו ממנה נפל למשכב, ונפטר בן 41 שנים בלבד ביום כ"ט בתמוז תרנ"ח ונטמן בירושלים.
↑  "מה שגילה לי המשגיח": הרב סלונים בסדרת גילויים בקול ישראל באתר col.
↑  נפטרה בט"ו באב תשע"ד.
↑  בית חסידים הראשונים, עם ניחוח חב"די עתיק אתר שטורעם טבת תשע"ב(הקישור אינו פעיל, 2024)
↑  "אני שוקל ברצינות להתמודד" אתר שטורעם חשון תשס"ו.
↑  משה ויסברג, "אבל בירושלים: המשפיע הגרז"ד סלונים זצ"ל", באתר בחדרי חרדים, 1 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301677105171  ISNI: 0000 0004 0296 5922  LCCN: n79090531  VIAF: 298895950   WorldCat (עם VIAF): 298895950 
כרזה בירושלים לדרשת הרב בשבת שובה בבית הכנסת בנחלת שבעה. תשע"ח (2017)
אביגייל אדמס

אביגייל סמית' אדמס (באנגלית: Abigail Smith Adams‏; 22 בנובמבר 1744 – 28 באוקטובר 1818) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית השני וסגן הנשיא הראשון- ג'ון אדמס ולמעשה הייתה הגברת הראשונה השנייה והגברת השנייה הראשונה של ארצות הברית, אף שבתקופתה לא נעשה שימוש בתארים אלה. היא הייתה גם אמו של הנשיא השישי של ארצות הברית, ג'ון קווינסי אדמס. בכך היא הקדימה את ברברה בוש שהייתה גם היא אשתו של נשיא אחד (הנשיא ה-41, ג'ורג' הרברט ווקר בוש) ואמו של נשיא אחר (הנשיא ה-43, ג'ורג' ווקר בוש). אדמס גם נחשבת לאחת מחלוצות הפמיניזם בארצות הברית בגלל מכתבים שכתבה לבעלה בעת המהפכה האמריקנית, בהם הפצירה בו "לא לשכוח את הגברות", ולהתחשב בהן.