stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תל עפולה
תולדות החפירות בתל

תל עפולה הייתה רשומה אצל מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי כגבעה מלאכותית הטעונה בדיקה. לאחר הקמת עפולה בשנת 1925, החלו חקלאי עפולה וחקלאי המושבים הסמוכים להשתמש בעפר שנערם על הגבעה של תל עפולה, העשיר בחומרים אורגניים, כדומן לשדותיהם. תוך כדי כך נחשפו על הגבעה ארונות מתים ואבנים גדולות עתיקות. נחום סלושץ וישעיהו פרס הגיעו למקום לביקור וקבעו שמדובר על ארונות קבורה מהתקופה הרומית, השייכים כנראה ליהודים. לאחר משא ומתן לגבי מימון החפירות, בה נשאו הנהלת ההסתדרות הציונית, האוניברסיטה העברית בירושלים, וקהילת ציון אמריקאית, הגיעה לעפולה באוקטובר 1926 חבורת חוקרים בראשותו של הפרופסור אלעזר ליפא סוקניק לביצוע חפירות. החוקרים ביצעו במשך שלושה שבועות חפירות במקום וגילו מצודה קדומה מהתקופה הביזנטית או הערבית הקדומה. מסקנתם הייתה שככל הנראה לא התקיים יישוב עתיק בתל, ופרופ' סוקניק אמר לאנשי עפולה שישתדל לצמצם את האיסור על כריית זבל מהתל לאזורים מסוימים בלבד.
בשנת 1931 בעת חפירות היסודות למגדל המים של עפולה, נמצאו באתר מגדל המים עתיקות ובוצעה חפירה ארכאולוגית על ידי פרופ' סוקניק. בעקבות החפירה הועלתה ההשערה שעפולה העתיקה הייתה באתר מגדל המים ולא בתל עפולה. בשנת 1932 נתקבל אישור לסלול את רחוב ירושלים דרך התל. בסוף 1934 קיבל פרופסור סוקניק רישיון לבצע חפירות באזור סלילת הכביש. בשנת 1937, שב פרופ' סוקניק עם הסטודנטים שלו לעפולה, ובוצעו חפירות בשני האתרים. בחפירות, שארכו ארבעה שבועות, נמצאו בתל עפולה ממצאים מאוחרים שלא עוררו אצל החוקרים עניין רב, שכללו רק חרסים מועטים מתקופות עתיקות, תקופת הברזל הקדומה, הברונזה המאוחרת והברונזה הקדומה. בעקבות חפירות אלו נסללו רחובות והוקמו בתים על החלק הצפוני של התל.
בשנת 1950 בוצעו בדיקות בחלק הדרומי של התל על ידי מחלקת העתיקות שבהן נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה התיכונה ומתקופה הברונזה המאוחרת. לאחר הבדיקות שוחררו מורדות התל לבנייה. אולם מועצת עפולה בקשה לסלול כביש דרך התל והדבר הותנה בקיום חפירות שהחלו על ידי הארכאולוג ד"ר עמנואל בן דור בחודשים פברואר עד אפריל 1951, והושלמו בידי משה דותן עד דצמבר 1951. שטח החפירה היה מוארך, בהתאם לתוואי הכביש המתוכנן.
בשנת 1999 נערכה בסמוך לתל עפולה חפירת הצלה. החפירה בוצעה בשטח מישורי הגובל במורדותיו המזרחיים של התל, לקראת עבודות בנייה שהתבצעו עליו. הצורך בחפירה נוצר לאחר שפסולת בניין שנערמה על פני השטח פונתה באמצעות דחפור ונגרמו נזקים כבדים לשרידים ארכאולוגיים שהיו בו.
הממצאים

בסך הכל נתגלו בתל עשר שכבות, זו מעל לזו, החל משלהי ראשית התקופה הכלכוליתית (ראשית התקופה הכנענית) ועד לימי הביניים.
על התל נתגלו שרידי מגדל מרובע בנוי אבנים גדולות. בקירותיו משולבים בשימוש משני סרקופגים מן התקופה הרומית, המאות השנייה, השלישית והרביעית לפני הספירה, שעליהם חקוקים עיטורים גאומטריים. המגדל נבנה בתקופה הצלבנית או הממלוכית. החופרים חשפו בתל קברי אדם, שרידי גת וחרסים שונים ובהם להבי מגל וראשי חצים המעידים על קדמוניותו של היישוב. בחפירות נתגלו ממצאים נוספים ובהם בית קברות מתקופת הברונזה התיכונה שבקבריו נמצאו קנקנים, קדרות וקערות מחרס. באחד הקברים נתגלתה צלמית - פסלון קטן ממדים בצלם אדם.
בחפירה בשנת 1999 נתגלו שרידי יישוב מן התקופה הרומית, קירות, רצפות אבן ושברי כלי חרס.
השרידים בתל הנראים לעין כוללים סרקופגים מעוטרים מהמאה השנייה ועד למאה הרביעית לספירה ששימשו כקירות במבנה צלבני שהיה השכבה העליונה בין עשר שכבות התל. בתל עפולה נמצאו שרידי מצודה המוקפת בחומה בנויה מסרקופגים רומיים שהובאו למקום מאתרי קבורה רומיים, אשר נבנתה על ידי הערבים או שהייתה מצודה צלבנית מבוצרת.
התוכנית לשיקום התל

רשות העתיקות ביצעה בשנת 2015 עבודות חפירה בתל עפולה. 
החפירות בוצעו בתיאום עם עיריית עפולה העומדות לשקם את התל ולהופכו לאתר מטופח ונגיש לציבור, המיועד להנצחת המורשת ההיסטורית של העיר. השרידים שנחשפו בחפירה זו בתל ובסביבתו הקרובה, נחשפו מתחת למפלס פני השטח. בחפירה נתגלו שרידי יישוב מן התקופה הרומית, ושברי כלי חרס רבים מתקופת הברונזה הקדומה. השרידים כוללים קירות ורצפות. הקירות בנויות אבני גיר גדולות, שהונחו על מסד אבני גוויל (אבנים במצבן הטבעי, כפי שהם נמצאות בשטחים הפתוחים).
בשנת 2017 הושלם שיפוץ המקום, האבנים העתיקות סומנו ונסלל שביל גישה במעלה התל אל רחבת התל שרוצף מחדש.
לקריאה נוספת

עיר יזרעאל - עפולה בת כ"ה, הוצאת המועצה המקומית עפולה, 1950 עמ' 46–49.
אנציקלופדיה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, הוצאת מסדה והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1970. כרך ב' עמ' 464–466.
שבתאי גל און, עפולה לגבורות - שמונים שנה לעיר יזרעאל. הוצאת עיריית עפולה, 2005, עמ' 20.
זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד, 1979, עמ' 5949–5952.
הערות שוליים

↑  ד"ר סחר שחור, מכתב למערכת, דואר היום, 1 בפברואר 1926
↑  על התגליות בעפולה ובמפרץ חיפה, דואר היום, 23 באפריל 1926
↑  העתיקות בעפולה, דבר, 24 בספטמבר 1926
↑  חפירות בעפולה, הארץ, 24 באוקטובר 1926
↑  עתיקות ישראל בארץ, הארץ, 24 במרץ 1931
↑  החפירות בעפולה, דבר, 11 בנובמבר 1926
↑  עתיקות בעפולה, דבר, 10 באפריל 1931
↑  עבודות ציבוריות, הארץ, 19 במאי 1932
↑  בעפולה, עבודות ציבוריות, הארץ, 8 בספטמבר 1932
↑  עתיקות בעפולה, דבר, 12 בדצמבר 1934
↑  בדרך, דבר, 4 ביולי 1937
↑  עפולה ישוב היסטורי, דבר, 18 באפריל 1937
1 2  משה דותן, “חפירות עפולה”, עתיקות: סידרה עברית, כרך א’, 1955, עמ' 18–63.  http://www.jstor.org/stable/23455846
↑  מרדכי טננבוים, עפולה - אפק העתיקה, על המשמר, 9 באוקטובר 1950
↑  א. שמואל, תל עפולה, דבר, 21 במאי 1956
אליעזר ליפא סוקניק
סרקופגים מהתקופה הרומית (מאה 4-2 לספירה) בשימוש משני בקירות המבצר
שער הכניסה למבצר
שירלי טמפל

ערך זה עוסק בילדת פלא. אם התכוונתם לקוקטייל, ראו .
| --- | --- |
שירלי טמפל, 1948
שירלי טמפל, 1948
 לידה:  23 באפריל 1928 סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  10 בפברואר 2014 (בגיל 85) וודסייד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Shirley Temple 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  Alta Mesa Memorial Park 
 ידועה בשל:  היידי בסרט היידי בת ההרים
 השכלה:  בית ספר הרווארד-וסטלאק 
 תקופת הפעילות:  1932–1963 (כ־31 שנים) 
 מקצוע:  ילדת פלא כשחקנית קולנוע, שגרירת ארצות הברית
 תפקיד:  שגרירת ארצות הברית בצ'כוסלובקיה (23 באוגוסט 1989–12 ביולי 1992) 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית
 בן או בת זוג:  ג'ון אגאר (1945–1950)  צ'ארלס אלדן בלאק (16 בדצמבר 1950–4 באוגוסט 2005) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לנוער (1935)  אזרחות כבוד של פלזן (6 במאי 1990)  פרס צלחת הזהב (1970)  פרס מרכז קנדי (1998)  פרס גילדת שחקני המסך למפעל חיים (2006)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בפברואר 1960) 
 חתימה:   
 www.shirleytemple.com
 
שירלי ג'יין טמפל (באנגלית: Shirley Jane Temple‏; 23 באפריל 1928 – 10 בפברואר 2014) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית, זוכת פרס גילדת שחקני המסך ופרס אוסקר לשם כבוד ואחת מילדות הפלא המפורסמות ביותר בתולדות הקולנוע. בבגרותה הייתה פעילה פוליטית ושגרירה.
ביוגרפיה

שירלי ג'יין טמפל נולדה בסנטה מוניקה שבקליפורניה. היו לה שני אחים בוגרים: ג'ון וג'ורג'. אביה היה עובד בנק ואמה עקרת בית. אמה עודדה אותה לפתח את יכולות המשחק, שירה וריקוד שלה וב-1931, כאשר הייתה בת שלוש, טמפל החלה לקחת שיעורי ריקוד בבית הספר "מגלין" בהוליווד.
ביוגרפיה > קריירת משחק

הקריירה הקולנועית שלה החלה כאשר במאי מלהק של "Educational Pictures" ביקר אותה באחד השיעורים. אף על פי שהתחבאה מאחורי הפסנתר בסטודיו, היא הוזמנה על ידי הבמאי לאודישן, וחתמה על חוזה עם Educational. טמפל עבדה איתם מ-1932 עד 1933. היא השתתפה בתפקיד קטן בסרט "אליבי אדמונית השיער".
במאי 1934, עם יציאת הסרט "קומו והריעו!", פרצה טמפל לתודעה. היא הופיעה לצידו של ג'יימס דאן רוקדת ושרה. הסצנה שלהם הפכה לסצנה הבולטת בסרט וחברת פוקס החליטה להוציא שני סרטים נוספים בכיכובם: "עיניים מבריקות" ותינוקת השתחווי".
טמפל נחלה הצלחה גדולה, ונאמר כי הדבר נבע מיופיה, כושר המשחק הגבוה שלה, כשרונה בריקוד וחביבותה. לאחר הצלחת שלושת הסרטים, הבינו הוריה של טמפל כי היא מרוויחה מעט מדי. דמותה החלה להופיע על מוצרים פרסומיים ללא אישור ותגמול כספי. הוריה שכרו עורך דין שפנה לחברת פוקס וביולי 1934 שכרה הועלה והוריה הסכימו לצילום ארבעה סרטים בשנה. באותה שנה, כשהייתה בת שש בלבד, זכתה טמפל בפרס אוסקר לשם כבוד, והייתה לזוכה הצעירה ביותר אי פעם בפרס אוסקר, בקטגוריה זו.
בשנת 1935, הופיעה בסרט "קולונל קטן" לצידו של הרקדן המפורסם ביל "בוג'נגלס" רובינסון. לאחר מכן, צילמו שלושה סרטים נוספים יחדיו.
בשנת 1937 גילמה את דמותה של היידי בסרט "היידי" - בעיבוד הקולנועי ל"היידי בת ההרים".
בשנת 1939, כיכבה בסרט הדרמה "הנסיכה הקטנה". באותה שנה, כאשר הייתה בת 11, פרסם הצייר הסוריאליסטי סלבדור דאלי, את הציור שירלי טמפל, המפלצת הצעירה והקדושה ביותר של הקולנוע בזמנה. היצירה מהווה ביקורת על ניצולה של הילדה, על ידי תעשיית הסרטים האמריקאית, והסקסואליזציה שלה.
ב-1940 כיכבה בשני סרטים: "אנשים צעירים" ו"הציפור הכחולה".
בשנת 1941 חתמה טמפל בחברת הסרטים "מטרו גולדווין מאייר".
שלא כמו בתחילת הקריירה שלה, סרטיה של טמפל בימי נערותה לא נחלו הצלחה מיוחדת. ב-1944 החתים אותה המפיק דייוויד או. סלזניק על חוזה לארבע שנים. היא הופיעה בסרט "מאז שהלכת".
ב-1948 שיחקה במערבון "מבצר האפאצ'ים" לצד בעלה הראשון, ג'ון אגר.
באוגוסט 1950 נבחנה להצגה "פיטר פן" בברוודווי ולא התקבלה. בדצמבר אותה שנה הודיעה על פרישה מעולם הקולנוע.
בין השנים 1958–1961 הנחתה את הסדרה "הסיפורים של שירלי טמפל".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

טמפל החלה להיות פעילה במפלגה הרפובליקנית של קליפורניה. היא החלה לעבוד בשירות הציבורי של ארצות הברית.
ב-1967 הייתה מועמדת מטעם המפלגה הרפובליקנית לקונגרס האמריקני, אך לא נבחרה.
היא ייצגה את ארצות הברית בגופים מדיניים רבים, וב-1974 מונתה לשגרירת ארצות הברית בגאנה. ב-1984, שימשה כנשיאה של הארגון החינוכי "מועדון חבר העמים של קליפורניה".
ב-1989 מונתה לשגרירה בצ'כוסלובקיה, בעת מהפכת הקטיפה, עד יולי 1992.
טמפל הייתה חברה במספר דירקטוריונים: חברת וולט דיסני, בנק אוף אמריקה, בנק אוף קליפורניה ועוד.
ביוגרפיה > חייה האישיים

ב-1943, בגיל 15, הכירה טמפל את ג'ון אגר. הם נישאו כאשר הייתה בת 17 בספטמבר 1945. ב-30 בינואר 1948, נולדה בתם, לינדה סוזן. בדצמבר 1949, התגרשו השניים. בינואר 1950, היא הכירה את צ'ארלס אלדן בלאק. ב-16 בדצמבר אותה שנה הם נישאו בבית הוריו. המשפחה עברה לוושינגטון הבירה בעקבות תפקיד שבלאק קיבל בחיל הים. ב-28 באפריל 1952, נולד בנם. המשפחה שבה לקליפורניה במאי 1953. טמפל הפכה לעקרת בית וב-9 באפריל 1954, נולדה בתם.
ב-1972, בגיל 44, חלתה טמפל בסרטן השד ועברה ניתוח לכריתת שד.
טמפל קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד, מאוניברסיטת סנטה קלרה ומאוניברסיטת ליהיי.
הקוקטייל הלא אלכוהולי שירלי טמפל, הומצא לכבודה בילדותה, ונקרא על שמה.
ב-10 בפברואר 2014, בגיל 85, נפטרה טמפל ממחלת ריאות חסימתית כרונית בביתה בקליפורניה.
גלריה

כשגרירת ארצות הברית בצ'כוסלובקיה, 1990
שירלי טמפל בסרט "Glad Rags to Riches" ‏(1933)
בפגישה עם הגברת הראשונה של ארצות הברית אלינור רוזוולט, 1938
שירלי טמפל, 1998
פילמוגרפיה חלקית

היידי בת ההרים
גברת מרקר הקטנה
החתלתול הקטן
ילדה עשירה מסכנה
הנסיכה הקטנה
הציפור הכחולה
עיניים זוהרות
הקולנלית הקטנה
רבקה מחוות סאניברוק
ראש מתולתל
מאז שהלכת
הרווק ובת הטיפש עשרה
מבצר האפאצ'ים (1948)
שוק סונורה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שוק 
 על שם:  Cine Sonora 
 מיקום:  Venustiano Carranza 
 מדינה:  מקסיקו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1950
 תאריך פתיחה רשמי:  23 בספטמבר 1957 
 קואורדינטות:  19°25′20″N 99°07′29″W﻿ / ﻿19.42220833°N 99.12468333°W﻿ / 19.42220833; -99.12468333
 mercadosonora.com.mx
  (למפת מקסיקו סיטי מוגדלת) מדינת מקסיקו מורלוסשוק סונורה(למפת מקסיקו סיטי רגילה) מדינת מקסיקו מורלוסשוק סונורה
 
שוק סונורה
שוק סונורה (בספרדית: Mercado de Sonora) הוא שוק במקסיקו סיטי. לצד המוצרים השגרתיים הנמכרים בו, הוא כולל גם דוכנים שנמכרים בהם מוצרים הקשורים בכישוף ובתורת הנסתר, ופועלות בו מגדות עתידות. על כן, מכונה השוק גם "שוק המכשפים" ("Mercado de los Brujos").
השוק הוקם בשנות ה-50 של המאה ה-20 ונקרא על שם סונורה, אחת ממדינות מקסיקו, ונפתח רשמית ב-1957. התוצרת הייחודית הנמכרת בשוק, שכוללת בין היתר דם נחשים וציפורים מתות, הפכה אותו למוקד משיכה לתיירים, ולפי נתוני משרד התיירות המקסיקני מבקרים בו אלפים מהם מדי יום. מדי יום נערך בשוק טקס גירוש שדים, אותו מנהלת זקנת ה"מכשפות". יום המתים, המצוין במקסיקו מדי 2 בנובמבר, הוא יום פופולרי במיוחד בשוק.
במשך השנים נקשרו בשוק אגדות אורבניות ואמונות טפלות שונות ומשונות. לפי אחת האגדות האורבניות, מדי ראש חודש בוקעת מאחד מדוכני השוק צווחה מחרידה ולאחריה נשמעות לחישות הקוראות לעזרה. לפי אגדה אורבנית אחרת נטען כי הדם הנמכר בשוק הוא דם של בני אדם. אגדה זו הופרכה בבדיקות מעבדה. לפי אמונה טפלה שנכרכה סביב השוק, המבקרים בו זוכים לחיים ארוכים יותר. לאחר שב-1988 לקתה תיירת צרפתייה בת 26 בהתקף לב במהלך התמקחות עם אחת המוכרות, נוצרו אמונות טפלות נוספות סביב יכולותיהן העל-טבעיות של המכשפות בשוק.
תיפאזה

הקארדו
תיפאזה (בערבית تيبازة; בצרפתית Tipaza; בברברית ⴱⴰⵣⴰⵔ - "בַּזַר") הוא אתר ארכאולוגי השוכן לחופי הים התיכון בעיר תיבאזה שבאלג'יריה, כ-70 ק"מ מערבית לאלג'יר. העיר נוסדה במקור על ידי הפונים ולאחר מכן הייתה לעיר ברברית ורומית. במקום השתמרו מבנים מתרבויות אלה, ומבנים נוצרים מוקדמים רבים. בשנת 1982 הוכרזה תיפאזה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

העיר נוסדה כמרכז מסחרי פוני במאה ה-6 לפנה"ס, ושוכן בה נקרופוליס שתיפקד ממועד זה ועד המאה ה-2 לפנה"ס, והנחשב לאחד הגדולים מסוגו. לאחר מכן הייתה העיר חלק מממלכת מאוריטניה הברברית. הרומאים כבשו את תיפאזה בתקופתו של הקיסר קליגולה בשנת 39 שעשה אותה למושבה צבאית, ובשנת 46 העניק לה קלאודיוס מעמד של מוניקיפיום. העיר שימשה כנקודת המוצא לכיבוש הרומי של מאוריטניה. העיר הרומית הגיעה לשיא פריחתה בסוף המאה ה-2, ולפי ההערכות התגוררו בה כ-20,000 תושבים. היא השתרעה על שלוש גבעות קטנות לחוף הים, והוקפה בשנת 147 בחומה באורך של 2.3 ק"מ ובה שלושה שערים עיקריים. אותה עת הוענק לעיר מעמד של קולוניה והיא זכתה לשם "קולוניה אליה טיפסנסיס" (colonia Aelia Tipasensis). לנמלה של תיפאזה נודעה חשיבות והיא הייתה למרכז מסחרי אזורי חשוב, אם כי לא הצטיינה כמרכז לימודי או אומנותי.
הנצרות הגיעה לעיר בשלב מוקדם, ובמאה ה-3 כבר שימשה כמקום מושבו של בישוף. עם זאת, לפי מסורת אחת נותרו רוב תושבי העיר עובדי אלילים, עד שבמאה ה-4 השליכה סאלסה הקדושה את ראש הנחש ששימש כאליל מקומי אל הים. בשל כך נסקלה סאלסה למוות, אך גופתה נמשתה מהים באורח נס ונקברה על גבעה בעיר. במקום קמה קפלה קטנה שהייתה מאוחר יותר לבזיליקת סאלסה הקדושה. הכנסייה הייתה לאתר עלייה לרגל ותושבי העיר התנצרו. במחצית השנייה של המאה ה-4 סבלה טיפזאה מהתקפות הברברים.
בשנת 430 כבשו הונדלים בהנהגת גאיזריק את האזור, וב-484 שלח המלך הונריק בישוף אריאני לעיר, ורבים מתושביה נמלטו לספרד או נרדפו באכזריות. העיר ידעה תקופת פריחה קצרה לאחר הכיבוש הביזנטי בשנת 534, אך שקעה במהלך המאה ה-6. לאחר הכיבוש הערבי ניתן לאתר הכינוי טפאסאד. העיר המודרנית של טיבאזה, שבה כ-10,000 תושבים, קמה בסמוך ועל האתר הארכאולוגי ב-1857. האתר שופץ בין 1968 ל-1973, ובמקום שוכן מוזיאון קטן המציג ממצאים מהמקום.
האתר

מהתקופה הרומית השתמרו שרידיהן של ארבע כנסיות - הבזיליקה הגדולה והבזיליקה של הבישוף אלכסנדר על הגבעה המערבית ובזיליקת סאלסה הקדושה וכנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים על הגבעה המזרחית. סביב הכנסיות בתי קברות שבהם סרקופגים מצופים בפסיפסים. בזיליקת סאלסה הקדושה עשויה מספינה ומשני מעברי צד, ורצפת הפסיפס שלה השתמרה. חומרי הבנייה של הבזיליקה הגדולה נלקחו ממנה במשך השנים, אך תוואי המבנה על שבעת מעבריו עדיין ניכר. מתחת למבנה שוכנים קברים שנחצבו בסלע, ואחד מהם בקוטר של 18 מטר הכיל 24 סרקופגים. עוד השתמרו בתיפאזה שרידים של שני בתי קברות, מרחצאות, נימפאום, תיאטרון ואמפיתיאטרון. עקבות קו הביצורים הרומי ניכרים בצידה המזרחי של העיר והנמל העתיק בצפונה. כ-10 ק"מ ממזרח לעיר שוכן המאוזוליאום המאוריטני העתיק "קבור א-רומייה", הכלול גם הוא בהכרזה.
שוק ספיטלפילדס החדש

שוק ספיטלפילדס החדש (באנגלית: New Spitalfields Market) הוא שוק הממוקם בשכונת לייטון שברובע וולת'אם פורסט, שבמזרח לונדון. שוק זה נפתח בשנת 1991 והועבר אליו המסחר הסיטונאי בפירות וירקות שפעל קודם לכם בשוק ספיטלפילדס הישן. השוק הוא הגדול שבשווקים הסיטונאיים בממלכה המאוחדת.
בשוק 115 דוכני פירות, ירקות ופרחים (בשטח כולל של 28,700 מ"ר), ומתקני השוק כוללים מחסנים נרחבים, חדרי קירור, חדרי הבשלה וחדרי אריזה.
מבני השוק כוללים מתקנים עבור חברות הסעדה וכן שטחי משרדים בגודל 900 מ"ר.
במערב מתחם השוק זורם נהר לי הישן.
ראו גם

שוק ספיטלפילדס הישן
תאוריית הגל השלישי

תאוריית הגל השלישי היא תאוריית חברתית-כלכלית בעתידנות המציגה את תהליך התפתחות הכלכלה עד ימינו, ומנסה להשליך השלכות על המשך התפתחותה בעתיד. התאוריה פותחה על ידי אלווין טופלר (Alvin Toffler), סוציולוג, סופר ועתידן אמריקאי, שפרסם את התאוריה בשנת 1980 בספרו הנושא שם זה ("The Third Wave").
הרעיונות המרכזיים בתאוריה

אלווין טופלר פיתח תאוריית גלים חברתית תרבותית כלכלית. בחברתנו הפוסט מודרנית, חברת הגל השלישי, הכלכלה הופכת לכלכלה סופר סמלית, ודרך עשיית העושר היא באמצעות ידע. הידע בתקופתנו הוא השותף החשוב ביותר. לפי התאוריה של טופלר האנושות עברה שלושה גלים של מהפכות:
הגל הראשון הוא המעבר מכלכלה של ציידים-לקטים לכלכלה המבוססת בעיקר על חקלאות.
הגל השני הוא מעבר מכלכלה שעיקרה חקלאות לכלכלה שעיקרה תעשייה.
הגל השלישי הוא מעבר מכלכלת התעשייה הכבדה לכלכלה המבוססת על ידע ותחכום, כלכלה סופר סמלית.
מאפייני הכלכלה של הגלים השונים לדעת טופלר מוצגים להלן:
|  | הגל הראשון | הגל השני | הגל השלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| המאפיין העיקרי | חקלאות | תעשייה | מידע |
| המשאב העיקרי | אדמה | מכונות | ידע |
לטענת טופלר, המלחמות בעידן הגל השלישי, יהיו מלחמות על ידע, ומי שישלוט בו ינצח.
ראו גם

תאוריית שלושת המגזרים (כלכלה)
עתידנות
שאול רמתי

| --- | --- |

סגן-אלוף שאול רמתי, דובר צה"ל, 1957
 לידה:  12 בינואר 1924 וורשה, פולין
 פטירה:  21 בינואר 2015 (בגיל 91) ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1940–1945, 1948 – 1959
 דרגה:   קפטן     סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 54  מפקד גדוד 89  דובר צה"ל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני
 תפקידים אזרחיים
 קונסול ישראל בשיקגו  שגריר ישראל ביפן  שגריר ישראל בברזיל
 
שאול רמתי (רוזנברג) (12 בינואר 1924 - 21 בינואר 2015) היה קצין צה"ל בדרגת סגן-אלוף ודיפלומט ישראלי. שירת כדובר צה"ל וכשגריר ישראל ביפן ובברזיל.
חייו

רמתי נולד בוורשה בירת פולין, התחנך בשווייץ בווינה ובאנגליה, וסיים לימודיו באוניברסיטת אוקספורד. במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא הבריטי ברגימנט הגורדון היילנדרס ובבריגדה היהודית, השתחרר בדרגת קפטן. לאחר המלחמה חזר לאוקספורד ללימודי תואר שני. בתקופה זו שימש ראש האגודה הציונית במוסד, קידם את פעילות מתנדבי חוץ לארץ ויחד עם שבעה מעמיתיו הגיע לארץ ישראל במאי 1948. הוא הצטרף ל"הגנה" ולחם במלחמת העצמאות בחטיבת אלכסנדרוני. לאחר הקמת המדינה מונה למפקד פלוגה א' בגדוד 31 של החטיבה. במהלך הקרבות נפצע מספר פעמים והוצב כקצין מבצעים של חזית ב'.
לאחר המלחמה היה חבר המשלחת הישראלית לרודוס בה התנהל המשא ומתן על הסכמי שביתת הנשק. ב-1950 מונה ליו"ר ועדת הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לירדן ובהמשך שימש קצין המטה הכללי לעניין שביתות הנשק עד אוקטובר 1952. בשנים 1953 עד 1955 שירת כמפקד גדוד 54 בחטיבת גבעתי, בחודשים נובמבר-דצמבר 1954 ייצג את ישראל בדיונים בפרשת הספינה בת גלים. בהמשך שירת כראש ענף תכנון מלחמה במטכ"ל. במלחמת סיני שימש מפקד גדוד 89, גדוד חי"ר במילואים. בנובמבר 1957 מונה לדובר צה"ל והממונה על יחסי הציבור של מערכת הביטחון. שימש כמזכ"ל המועצה למניעת תאונות דרכים.
בתום שירותו הצבאי פנה לקריירה דיפלומטית במשרד החוץ. בשנים 1959–1962 שירת כקונסול בשיקגו, ואחר כך שירת בשגרירות ישראל בבנגקוק וכציר בקולומבו. בין תפקידיו הנוספים: סגן מנהל המחלקה להסברה במשרד החוץ, שגריר ישראל ביפן וראש מחלקת התפוצות. ב-1980 מונה לשגריר בברזיל, אך כהונתו קוצרה ב-1982 בעקבות ביקורת על שערך במתחם השגרירות, במוצאי תשעה באב, טקס נישואים אזרחיים של בתו עם עיתונאי אמריקאי לא יהודי.
רמתי שימש עמית מחקר במכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-7 ביולי 1949 התחתן עם אסתר דמבובסקי (ילידת טבריה), ששירתה גם היא בצבא הבריטי ולאחר מכן בהגנה ובצה"ל. 
לשניים שני ילדים.
רמתי נפטר בינואר 2015, והובא למנוחות בבית העלמין בגבעת שאול.
הערות שוליים

↑  אילן כפיר ויהושע ביצור, סבידור: "הייצוג שלנו בבראזיל מגוחך ומצחיק - זו בדיחה", מעריב, 28 בדצמבר 1982.
שאול שטמפפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בן 76 בערך) אטלנטה, ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבה יוניברסיטי 
 
שאול שטמפפר (נולד ב-1948) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית לגולדה ויהושע שטמפפר, צאצאו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה. בשנות ה-70 עלה לישראל ונישא לסילוויאן דרייפוס, ילידת שווייץ.
תחום התמחותו של פרופ' שטמפפר הוא תולדות הישיבות במזרח אירופה וההיסטוריה הדמוגרפית של היהודים שם. עם פתיחת הארכיונים במזרח אירופה, אחרי הסרת מסך הברזל, התגלו מסמכים השופכים אור חדש על ישיבות ליטא במאה ה-19. שטמפפר שילב חומר רב שהיה מסווג כסודי בספרו "הישיבה הליטאית בהתהוותה". הוא מרצה בפורומים שונים ומפרסם מאמרים בכתבי עת אקדמיים והיסטוריים, ובהם קתדרה.
פרופ' שטמפפר עמד בראשות הוועדה שהוקמה על ידי משרד החינוך לגיבוש תוכנית לימודי ההיסטוריה בחטיבות הביניים של בתי הספר הממלכתיים דתיים.
הוא תושב ירושלים, ואב לחמישה.
ספריו

יזמות יהודית בעת החדשה (עם רן אהרנסון), הוצאת מאגנס, ירושלים, 2000
הישיבה הליטאית בהתהוותה, הוצאת מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2005
תיעוש

דורטמונד, 1910, מפעלי התעשייה משתלטים על נוף העיר ההיסטורית הקטנה והשדות 
החקלאיים
מפעל הרכבת מטוסים, 1944
קו ייצור רובוטי של מכוניות BMW, ‏2005
תיעוּשׂ הוא האידאולוגיה (אינדוסטריאליזם) או התהליך (אינדוסטריאליזציה) המכוונים הפיכתה של מדינה או חברה למבוססת על תעשייה (בניגוד להתבססות על חקלאות או על ייצור-עצמי של מוצרים בבתי מלאכה קטנים). התיעוש כמגמה נרחבת החל עם המהפכה התעשייתית במאה ה-19 אולם ניתן לזהות תיעוש גם בשלבים היסטוריים מוקדמים הרבה יותר, למשל במעבר לייצור כלי חרס באמצעות אובניים בעת העתיקה.
מאפייני תיעוש

התיעוש מתבסס על מיכון, אוטומציה והתקדמות טכנולוגית לשם הגברת הייצור. התיעוש מאופיין בריכוז של הייצור במפעלים ובתי חרושת וביצירת יחידות גדולות על ידי חלוקת עבודה, כלומר הרכבת יחידות קטנות יותר המיוצרות בנפרד ותוך התמקצעות, תוך שימוש בפס ייצור ובשרשרת אספקה. זאת בניגוד למוצרי בתי מלאכה, בהם מיוצר כל המוצר באותו מקום ועל ידי אותם אנשים. הדבר מאפשר מספר יתרונות, בהם הגדלת כושר הייצור לייצור המוני המאפשר ייעול הייצור והוזלה של המוצר הסופי, עבודה לפי תקנים, הבטחת איכות ועוד. כל אלו מאפשרים את העלאת רמת החיים של כלל האוכלוסייה, על ידי הנגשת מגוון גדול, זול ובדוק של מוצרים, וכן גלובליזציה, כלומר, תנועת סחורות הטומנת בחובה האצה והעמקה של הקשרים הפוליטיים, התרבותיים והכלכליים בין מדינות, חברות ויחידים מכל העולם. התיעוש מעודד מחקר ופיתוח טכנולוגי ומדעי ומשמש זרז רב עוצמה במדינות המפותחות.
ניתן להבחין בין תיעוש קפיטליסטי, בו נמצאים אמצעי הייצור בידיים פרטיות והוא נענה לחוקי היצע וביקוש, לבין תיעוש במדינות קומוניסטיות וטוטליטריסטיות, בו אמצעי הייצור מולאמים והמדינה שולטת בפרמטרים כגון אילו מוצרים ייוצרו, באילו כמויות ובאיזה מחיר.
ביקורת

ביקורת התיעוש מגיעה משני מקורות עיקריים: חברתי וסביבתי.
הסולידריות החברתית בחברה מתועשת חלשה יותר מאשר בחברות המבוססות על חקלאות ובתי מלאכה קטנים וקיימת בה פחות תחושה קהילתית. כוח-אדם נודד למרכזי התעשייה, מתרכז בערים גדולות ונוטש את אזורי הכפר. בשל המיומנות הנמוכה הנדרשת מעובד פס-ייצור, בניגוד למיומנות הגבוהה שנדרש לה אומן המייצר לבדו את המוצר כולו, התחזק כוח המיקוח של המעסיק, המסוגל להחליף את העובד בעובד אחר, מבלי לפגום בתפוקת בית-החרושת. כך גרם הייצור ההמוני להרעת תנאיהם של העובדים במפעלים, עד כדי יחס אינסטרומנטלי לעובדים. כמו כן, בדרגים הנמוכים, העבודה משעממת וחדגונית ומדכאת את היצירתיות והאישיות של העובד. הפנמת רווחת העובד על ידי המעסיק, קידומו ופיתוח חוקי זכויות עובדים מובילים לאיזון טוב יותר בחברות המתועשות המתקדמות בין עובדים ומעסיקים.
מפעלי ייצור מהווים איום מבחינת איכות הסביבה, הם הורסים את הסביבה הטבעית עליה הם מוקמים, פוגעים באיזון האקולוגי פולטים מזהמים וגורמים לזיהום אוויר, זיהום מים ופליטת גזי חממה. עם זאת, שיתוף פעולה בין גורמי הגנת הסביבה לקברניטי התעשייה מסייע לשילוב נאות של המפעל בסביבה.
ראו גם

המהפכה התעשייתית
חקלאות תעשייתית
תאוריית הגדיל הנצחי

תאוריית "הגדיל הנצחי" (אנגלית: Immortal DNA strand hypothesis) היא ההשערה כי במהלך חלוקת תא גזע, בה נוצר תא גזע חדש ותא ממוין, מועברים גדילי ה-DNA הזקנים יותר לתא הגזע. בצורה זו משמר תא הגזע את גדילי ה-DNA הראשוניים מראשית חייו של היצור, שיש בהם כמות קטנה יותר של מוטציות העלולות לגרום לנזקים כגון סרטן.
ראו גם

שיבוט
טלומר
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיפסה

להקת המחול הצ'רקסית תיפסה
תיפסה (באדיגית: Типсэ, "נשמתנו") היא הלהקה הצ'רקסית הייצוגית של היישוב הצ'רקסי כפר כמא. הלהקה נוסדה בשנת 2006, כיוזמה של צעירים וצעירות תושבי הכפר, וזאת בשל הצורך להצגת הפן הפולקלורי של התרבות הצ'רקסית העתיקה, ולהטמעת המשמעת והאיפוק הדרושים מכל רקדן ורקדנית צ'רקסים, גם בדור החדש. הלהקה מונה כ־20 רקדנים ורקדניות.
הלהקה ייצגה את מדינת ישראל בשנת 2008 בפסטיבל המחולות הבינלאומי "פראגדקי יארמאק" שנערך בעיר פראג, צ'כיה. בשנת 2010 זכתה תיפסה במקום הראשון בתחרות המחולות על שם לאה פורת, שבה השתתפו כ־50 להקות שונות מרחבי הארץ.
הפסטיבל בצ'כיה

בשנת 2008 הוזמנה להקת תיפסה להשתתף בפסטיבל מחולות בינלאומי בעיר פראג שבצ'כיה במסגרת חגיגות פסטיבל "פראגדקי יארמאק". תיפסה השתתפה כנציגה הרשמית של מדינת ישראל ודגל ישראל נתלה יחד עם דגלי המדינות המשתתפות.
המופע בכפר כמא

בשנת 2009 הגיע כוריאוגרף צ'רקסי מהמולדת הקווקזית אשר הגה את רעיון הקונצרט. בשנה זו הלהקה ערכה את המופע הראשון מסוגו בתולדות כפר כמא.
תמונות

להקת תיפסה בקבלת פנים לשמעון פרס, בעת כהונתו כנשיא מדינת ישראל
שלמה ארד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוקטובר 1946 בית דרע, ישראל 
 פטירה:  25 בנובמבר 1975 (בגיל 29) ג'בל חלאל, מצרים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך 
 
שלמה יצחק ארד (24 באוקטובר 1946 - 25 בנובמבר 1975) היה משורר, מלחין וחבר קיבוץ בית זרע.