stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עכנאי (סוג)

| עכנאי יהודה |
| --- | --- |
 עכנאי יהודה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: זיפניים
סוג:: עכנאי
שם מדעי
 .Echium Tourn. ex L ‏לינאוס, 1753
עַכְנַאי (שם מדעי: Echium) הוא סוג צמחים עשבוניים חד-שנתיים, דו-שנתיים או רב-שנתיים או בני-שיח שעירים-מלבינים ממשפחת הזיפניים.
בסוג נכללים כ-68 מינים, שתפוצתם הטבעית באגן הים התיכון, במקרונזיה, ומאירופה ועד מרכז אסיה ומשם הופצו לאוסטרליה ואמריקה. בישראל גדלים בטבע חמישה מינים, ומין אחד גדל בסיני, בסוריה ובלבנון. מיני העכנאי הם בעלי זיפים (שערות קצרות ונוקשות), שיוצאים מגבשושים, שחלה עילית ועלי כותרת שמאוחים בבסיסם לצינור ונושרים כיחידה אחת.
חמשת המינים הגדלים בר בישראל הם: עכנאי זיפני, עכנאי יהודה, עכנאי מגובב, עכנאי נאה, עכנאי שרוע.
מורפולוגיה

הגבעולים זקופים לא מסתעפים או מסתעפים רק מחלקם התחתון (לדוגמה עכנאי מגובב) או גם מחלקם העליון (למשל עכנאי יהודה). הגבעולים מעוגלים ומכוסים שערות צפופות קצרות וזיפים דלילים וארוכים.
העלים על פי רוב מסורגים ולעיתים רחוקות נגדיים או דוריים, פשוטים, דמויי אזמל על פי רוב, תמימים, בעלי עירוק מרושת, ועל פי רוב מחוסרי לוואים. השערות המכסות את העלה, חלקן מפושק וחלקן רובץ על העלה והדוק אליו.
התפרחות מסוימות, מטיפוס חד-בדית עקרבית.
הפרחים על פי רוב דו-מיניים, בעלי עוקץ, שחלה עילית ועטיף כפול, לא נכונים (בעלי סימטריה דו-צדדית). כל פרח יוצא מחיקו (או קרוב לחיקו למשל בעכנאי יהודה) של חפה או עלה.
הפרחים דמויי שופר או צינור וצבעם סגול-כחלחל או אדום או ורוד צהבהב (עכנאי מגובב) או לעיתים רחוקות לבן בפרטים מיובשים. אורך הכותרת 25 עד 35 מ"מ. קוטר האוגן ס"מ אחד או יותר. הפרחים נישאים בדרך כלל על עוקצים.
הגביע בעל 5 אונות, לעיתים רחוקות 4, מחולק כמעט עד לבסיסו, משתייר עוטף אך לא מעורה בפרי ומתפרה מעט (כרגיל הוא גדל ומתרחב עם הבשלת הפרי). אונות הגביע דמויות אזמל, שני האונות התחתונות קצרות יותר. הגביע קצר בהרבה מהכותרת.
הכותרת בעלת 5 אונות, לעיתים רחוקות 4, דמוית שופר או משפך ואינה נכונה. בעלת אוגן אלכסוני, כמעט דו-שפתנית, אורכה 10 עד 40 מ"מ. אונות הכותרת, קצרות, בלתי שוות, קירחות פרט לשערות ארוכות לאורך עורקיה (עכנאי נאה) או שעירה בכל שטחה ובעלת שערות ארוכות יותר לאורך העורקים (עכנאי מגובב). לוע הכותרת ללא קשקשים.
האבקנים 5, כמספר עלה הכותרת מעורים בחלקו התחתון של צינור הכותרת וקצותיהם כפופים כלפי מעלה. הם ערוכים לסירוגין בין עלי הכותרת ולא מולם. הם על פי רוב בולטים מתוך הכותרת, למקצתם כל האבקנים חבויים בתוך הכותרת או 2 הארוכים שבהם בולטים במקצת מתוכה.
הזירים בלתי שווים באורכם. אורך הזירים ארוכים פעמים אחדות מאורך המאבקים.
המאבקים קטנים נפתחים בסדקי אורך ולא בנקבים.
השחלה עילית, מוקפת בטבעת צופן, בעלת שני עלי שחלה מאוחים ו-2 מגורות שנחצות על יד מחיצות מדומות ל-4 מגורות עם התפתחותה של השחלה.
השילה זוויתית. ביצית אחת בכל מגורה.
עמוד השחלה ארוך, וכרגיל שעיר, יוצא משקע שבין 4 אונות השחלה, מבסיס השחלה.
הפרי עשוי 4 פרודות חד-זרעיות (אגוזיות), לעיתים רחוקות 2 פרודות דו-זרעיות או בית גלעין בעל 1 עד 4 זרעים (למשל הסוג גופנן) או ענבה. הפרודות יושבות בתוך גביע שאורכו 1.5 עד 2 ס"מ. ומעורות בעמוד המרכזי של השחלה לעיתים 1 עד 3 פרודות מתנוונות. עמוד השחלה יוצא מבין פרודות הפרי. הפרודות דמויות ביצה ובעלות 3 מקצועות, שטחן מגובשש ומקומט על פי רוב. קליפת הפרודה קשה מאוד ולמינים רבים יש גופיף שומני בבסיסה (למשל, עכנאי שרוע). כל אחת מהפרודות מחוברת אל מצעית הפרח באמצעות בסיס משולש ושטוח.
תמונות

עכנאי יהודה בגבעת השחומית קריית שמונה
תקריב של עמוד פריחה
עכנאי יהודה בבקעת פצאל בעמק הירדן
צמח עכנאי יהודה
עכנאי יהודה
עכנאי שרוע
עלים ופרח של עכנאי שרוע
הערות שוליים

↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 358
↑  .Echium Tourn. ex L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 369-371
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 539-540
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536631605171 
עכנאי מגובב בכפר ריחאנייה
גבעול מעובה של עכנאי מגובב
שיבה אינו

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  יפן
 קבוצה:  כלבי שפיץ
 תכונות
 משקל:  9-12 ק"ג
 גובה כתפיים:  עד 40 ס"מ
 גובה:  39.5 ס״מ 
 תוחלת חיים:  15 שנים
 
שִׁיבָּה אִינוּ (ביפנית: 柴犬) הוא גזע כלבים ממשפחת כלבי שפיץ ואשר מקורו ביפן. זהו כלב קטן וזריז אשר מותאם היטב לציד ולתוואי שטח הררי. ביפן שימש השיבה אינו לציד בעלי חיים קטנים כגון ציפורים וארנבות. כלב זה דומה בחזותו אך קטן יותר מגזע האקיטה. זהו אחד מגזעי הכלבים העתיקים ביותר הקיימים היום.
מבנה כללי

גופו של גזע זה חזק ומוצק. אפם שחור, אוזניהם משולשות קצרות וקטנות, עיניים מלוכסנות, זנב שעיר ומעוגל. פרוותו של ה"שיבה אִינו" צפופה ובעלת שלושה סוגי פרווה. וצבעה: ג'ינג'י, שומשום (שיער לבן וקצוות שחורים), שחור-חום-לבן. לבן בחלק הגוף התחתון.
היסטוריה של הגזע

עצמות כלבים, הדומים לשיבה המודרני, נתגלו ביפן בחפירות ארכאולוגיות מ-1500 לפנה"ס. הכלבים נקברו עם בעליהם, עובדה המעידה כי שימשו כבני לוויה, וציורים עתיקים מהאלף השלישי לפנה"ס מלמדים שגם שימשו את האדם לציד ולשמירה. פרוש השם "אינו" הוא כלב ביפנית. לשם "שיבה" 2 פרושים: קטן או עץ יפני קטן ומכאן הקשר בין שמו ליעודו – השיבה נהג להתרוצץ בינות העצים הקטנים והשיחים בציד אחר ציפורים.
כשיפן פתחה שעריה לעולם בשנת 1858, כלבים רבים חדרו אליה מהמערב, והתערבבו עם כלבי השיבה-אינו המקוריים. לצורך הצלת הגזע, שכמעט נכחד, הוקמה אגודה לשימור וטיפוח הגזע, שקבעה ב-1934 את תקן הגזע הראשון. בשנים הראשונות רק 5 כלבים מהגזע הותרו לגידול. בעקבות מלחמת העולם השנייה כמעט ונכחד הגזע בשנית, ושוב נמצאו חמישה כלבים להצלת הגזע. בשנת 1937 הוכרז הגזע כנכס לאומי ביפן.[דרוש מקור]
בתרבות הפופולרית

ה-Doge (בתעתיק: דוֹג) הוא תופעת אינטרנט שהפכה לפופולרית בשנת 2013. הדוג הוא כלב מסוג שיבה אינו יפני, המופיע באתרי אינטרנט מוקף במילים או משפטים קצרים באנגלית משובשת. בהמשך בהשראת המם נוצר מטבע מבוזר בשם דוז'קוין" (באנגלית: Dogecoin, סמל: Ð) שמשתמש בדוג בתור לוגו.
הערות שוליים

↑  הראל עילם,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'DogeCoin: בדיחת הרשת שהפכה למטבע וירטואלי, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536430205171  LCCN: sh85121392  NDL: 01152916  NKC: ph1037526 
כלבי שיבה אינו בשלג
שיבה אינו לבן
ארט קרני

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1918 מאונט ורנון, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בנובמבר 2003 (בגיל 85) צ'סטר, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Riverside Cemetery 
 שם לידה:  Arthur William Matthew Carney 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1939 
 מקום לימודים:  תיכון מאונט ורנון 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (1955)  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (1984)  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (1954)  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1973)  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (1956)  לב הארגמן  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרני בשנת 1940
ארתור ויליאם מת'יו "ארט" קרני (באנגלית: Arthur William Matthew “Art” Carney; ‏4 בנובמבר 1918 – 9 בנובמבר 2003) היה שחקן קולנוע אמריקאי. זכה בשבעה פרסי אמי, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1974 על תפקידו בסרט "הארי וטונטו".
ביוגרפיה

קרני נולד במאונט ורנון, ניו יורק. בנם של הלן ואדוארד מייקל קרני, הילד הצעיר מבין שישה אחים.
נולד למשפחה אירית קתולית.
קרני התגייס לחיל הרגלים של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, במהלך הפלישה לנורמנדי בה היה שותף פעיל נפצע קרני ברגלו מרסיס רימון ונותר צולע לשארית ימי חייו.
קרני נישא שלוש פעמים לשתי נשים במהלך חייו: ג'ין מאיירס מ-1940 עד ל-1965 ולהם שלושה ילדים מנישואין אלו. אשתו השנייה הייתה ברברה אייסק לה נישא מ-1966 עד 1977. ב-1980 נישא בשנית לאשתו הראשונה עד מותו.
קרני נפטר בשנת 2003 מסיבות טבעיות, נקבר בבית הקברות שבעיירה אלד סייברוק, קונטיקט. ב-31 באוקטובר 2012 נפטרה מאיירס.
טלוויזיה ותיאטרון

החל את דרכו בתור זמר קומי בתוכניות רדיו, שם גם הראה את יכולות ההתבטאות שלו בסדרות רדיו. התפרסם לראשונה ברחבי ארצות הברית בסדרה הקומית "המופע של ג'קי גליסון", בה גילם את אד נורטון, השכן של גליסון.
התפקיד זיכה את קרני בחמישה פרסי אמי, פרס נוסף קיבל עבור גילום דמותו בסדרת הסיטקום "The Honeymooners", שהתבססה על אותו פורמט בההשתתפו גליסון וג'ויס רנדולף.
את פרס אמי השביעי שלו קיבל ב-1984 עבור תפקידו בסרט "ג'ון מורן האיום".
את הופעת הבכורה שלו על בימת ברודוויי עשה ב-1957 במחזה "רוקדי החבלים" בו הופיע בתפקיד הראשי. לאחר מכן הופיע בתפקידו הראשי של פליקס אונגר במחזה של ניל סיימון "הזוג המוזר". ב-1969 הועמד קרני לפרס הטוני על הופעתו בהצגה "נאהבים".
קריירה קולנועית

בשנת 1974 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב עבור תפקידו בסרט "הארי וטונטו". בסרט גילם את הארי קומבס, מורה שפרש מהוראה החי בניו-יורק ביחד עם אשתו. כשמתברר לו שהבניין בו הוא גר עומד להפוך למגרש חנייה, הארי וטונטו החתול שלו מחליטים לפתוח במסע לאורכה של אמריקה, הארי מבקר את ילדיו ורואה עולם שהוא לא ראה בעבר.
הופיע בסרט "מופע הלילה" בהפקתו של רוברט אלטמן בדמותו של הבלש הפרטי איירה וולס, במותחן הבדיוני "יורקת האש" ובסרט הפעולה הקומי "אחרון גיבורי הפעולה" בתפקיד בעל בית הקולנוע פרנק, זהו סרטו האחרון של קרני.
פילמוגרפיה נבחרת

הרולס רויס הצהובה (1965)
הארי וטונטו (1974)
וו. וו ודיקסי דנקינס (1975)
מופע הלילה (1977)
סרט סרט (1978)
רופא בכותרות (1978)
פורשים בסטייל (1979)
בוזזים (1979)
רואדי (1980)
סט. הלנס (1981)
קח את העבודה ודחוף אותה (1981)
מוטב מאוחר מאשר אף פעם (1982)
יורקת האש (1984)
חבובות כובשות את מנהטן (1984)
צמד חמד (1985)
אחרון גיבורי הפעולה (1993)
אסתר שטרייט-וורצל

| --- | --- |

אסתר שטרייט-וורצל  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 ביולי 1932 כ"א בתמוז ה'תרצ"ב פתח תקווה, ארץ ישראל
 פטירה:  7 בדצמבר 2013 (בגיל 81) ה' בטבת ה'תשע"ד פתח תקווה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 לאום:  יהודית, ישראלית
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 שם עט:  צבי הדס 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  ספרות ילדים ונוער
 יצירות בולטות:  אליפים
 תקופת הפעילות:  1944–2013 (כ־69 שנים)
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1982, 2004) 
 
אסתר שְטְרייט-וורְצֶל (25 ביולי 1932, כ"א בתמוז ה'תרצ"ב – 7 בדצמבר 2013, ה' בטבת ה'תשע"ד) הייתה סופרת ישראלית, מורה במקצועה, שכתבה בעיקר לבני נוער.
ביוגרפיה

שטרייט-וורצל נולדה בשנת 1932 במושבה פתח תקווה, לסופר והמחנך שלום שטרייט. בגיל 12 פרסמה את סיפורה הראשון תחת שם העט "צבי הדס". ב-1949 סיימה את לימודיה בגימנסיה אחד העם אותה ייסד אביה, והחלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1952, לאחר שסיימה לימודי תואר ראשון בספרות ובפסיכולוגיה, החלה ללמד בגימנסיה שבה למדה. בהמשך דרכה הייתה מורה בבית הספר החקלאי כנות שליד גדרה, ובשנת 1958 בבית הספר תיכון ברנר בפתח תקווה, שם לימדה עד פרישתה.
בשנת 1954 נישאה לד"ר מרדכי וורצל קרדיולוג וחוקר סיפורי ש"י עגנון, ונולדו להם שלושה ילדים.
בשנת 1955, בגיל 23, החלה קריירה ספרותית שכללה פרסום סיפורים וכן רשימות בנושא חינוך. בשנת 1962 ראה אור ספרה הראשון, "מן המצר". בשנת 1969 סיימה בהצטיינות תואר שני בספרות ובתנ"ך. בשנת 1982 זכתה בפרס זאב על ספרה "אליפים".
בשנת 1987 פרשה לגמלאות ממקצוע ההוראה, לטובת כתיבה ומפגשים עם קוראים.
בשנת 2001 הוציאה לאור את הספר מ"אורי עד אדי", שהוא מעין אוטוביוגרפיה שלה ושל יצירותיה. ב-2008 הוציאה את הספר "קיץ כתום", רומן המספר על פינוי גוש קטיף, ונוקט עמדה המתנגדת לתוכנית ההתנתקות ותומכת במתנחלים. שטרייט-וורצל אמרה שהיא התנגדה להתנתקות ותומכת בימין הציוני-לאומי. באותה שנה הוענק לה תואר יקירת העיר פתח תקווה.
אסתר שטרייט-וורצל נפטרה ב-7 בדצמבר 2013 בגיל 81, ונקברה בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
בשנת 2017 הונצחה על ידי קריאת ספרייה ציבורית בשם ספרה "אליפים", בכפר גנים ג' בפתח תקווה.
ארכיונה שמור בארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני.
יצירתה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספריה של שטרייט-וורצל מכוונים בעיקר לבני הנוער ולילדים, ומסופרים לרוב על רקע ההיסטוריה של המדינה, הקמתה, מלחמות ישראל והשואה. ספרים נוספים שלה מסופרים על רקע הווי חיי הנוער והילדים בישראל, כפי שהיא תופסת אותו.
רבים מהספרים מתוארים מנקודת מבטם של בני-נוער, ואף על פי שמרבית מהתקופות המתוארות בספריה שייכות לזמנים עברו, כמעט בכל ספר ניתן למצוא תחושות ורגשות הרלוונטיים לכל מתבגר או מתבגרת באשר הם: אהבה ראשונה, קשיים חברתיים, מתחים בין בנים ובנות, קשר בין הורי ועוד. לדוגמה, בספר אליפים מתבטאת במיוחד המתיחות שבין קבוצת הנוער הבוגרת בבית הספר החקלאי, ובין קבוצת הנוער החדשה שאינה בקיאה בקודים החברתיים שמקובלים בו.
על כתיבתה העידה:
כשאני כותבת לנוער חשוב לי להקפיד על עלילה מרתקת, כי הנוער חסר סבלנות. הספרים שלי גם תמיד מסתיימים בכי טוב. אמנם לא צריך להסתיר את הטרגי והכואב, אבל צריך לתת פתח לתקווה. אבל לא פחות מזה חשובים לי התכנים שאני מאמינה בהם. אני כותבת ספרים שהרקע שלהם הוא היסטורי, אבל האווירה חשובה לי יותר מהאירוע המדויק. גם הדמויות, למרות שאני מראיינת ומתחקרת אותן, הן, בכל זאת, דמויות שיצרתי ובראתי.
בשנת 2011 יצאה סדרת טלוויזיה בערוץ הילדים המבוססת על ספרה המצליח "אליפים".
יצירתה > ספרים לילדים

הבובה מהבית הקטן (מ' ניומן, 1964) (הספר בקטלוג ULI)
שנה טובה לדנה (מסדה, 1964) (הספר בקטלוג ULI)
צ'ירי בירי מארץ צ'יריבום (עמיחי, 1991) (הספר בקטלוג ULI)
יצירתה > ספרים לנוער

מן המצר (חידוש, 1962) (הספר בקטלוג ULI)
נערי המחתרת (מסדה, 1969) (הספר בקטלוג ULI) בספר זה מתוארים קורותיהם של יוחי, גיבור הספר, וחבריו ששירתו במחתרת של ההגנה למרות גילם הצעיר. הספר מגולל את כל קורותיהם מההשבעה והאימונים ועד הדבקת עלונים ומעצרים. הספר יצא במהדורה מחודשת בשנת 1991 בהוצאת "עמיחי".
הבריחה (מסדה, 1973) (הספר בקטלוג ULI)
אוּרי (עמיחי, 1976) (הספר בקטלוג ULI)
הרפתקה באילת (עמיחי, 1978) (הספר בקטלוג ULI)
אליפים (עמיחי, 1982) – זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער; ב-2010 עובד לסדרת טלוויזיה באותו השם. (הספר בקטלוג ULI)
בן הערובה (עמיחי, 1987) (הספר בקטלוג ULI) – הספר מספר על שלושה אנשים: בועז – נער ישראלי שנסע ללמוד אנגלית באנגליה בחופשת הקיץ ונחטף על ידי מחבלים; פרנץ יוזף – יהודי שילדותו עברה עליו בשואה ובגיל מתקדם היגר לגרמניה נשא אשה גרמנייה והמציא מסג חדש שהפך אותו למיליונר; ויוסי – מרגל ישראלי המחופש לראפיק מחבל בפת"ח.
מכתבים לצופיה (עמיחי, 1987) (הספר בקטלוג ULI)
בני דניאל (עמיחי, 1989) (הספר בקטלוג ULI)
שחר (עמיחי, 1990) (הספר בקטלוג ULI)
אוסטרלים / אנה (עמיחי, 1990) (הספר בקטלוג ULI)
נערי המחתרת (עמיחי, 1993)
תפילת הנזיר (עמיחי, 1994) (הספר בקטלוג ULI)
שבעת המנעולים (כתר, 1995) (הספר בקטלוג ULI)
רגעי האור (עמיחי, 1998) (הספר בקטלוג ULI)
אדי מלך המסטולים (עמיחי, 1998) (הספר בקטלוג ULI)
חברות (עמיחי, 2003) (הספר בקטלוג ULI)
רועי (עמיחי, 2004) (הספר בקטלוג ULI)
מאורי עד אדי: קורות ספרי (עמיחי, תש"ס) (אוטוביוגרפי) (הספר בקטלוג ULI)
עטרות (עמיחי, 2006) – ספר המתאר את קורות היישוב היהודי עטרות, יישוב יהודי שננטש במהלך מלחמת העצמאות. (הספר בקטלוג ULI)
שתי אמהות - רומן (עמיחי, 2006) (הספר בקטלוג ULI)
קיץ כתום (עמיחי, 2008) – על תוכנית ההתנתקות ופינוי גוש קטיף (הספר בקטלוג ULI)
ראו גם

ערכים על ספרי אסתר שטרייט-וורצל
שמואל יריב
הערות שוליים

↑  בהשראת כנות קראה לבית הספר החקלאי בספרה "אליפים" "גנות".
↑  רשימת מקבלי התארים באוניברסיטת ירושלים, דבר, 30 ביוני 1971
↑  כרמית ספיר ויץ,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'אסתר שטרייט-וורצל מתנתקת מהקונצנזוס, באתר nrg‏, 21 בדצמבר 2008.
↑  איתי חכמה,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'המסע ללבנון, הצוואה, ייסורי "אורי": ילדי הסופרת נזכרים ומתגעגעים, באתר Xnet‏, 21 באוגוסט 2018
↑  אסתר שטרייט-וורצל, באתר הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני.
↑  ביקורת: אוריאל אופק,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'הבריחה, דבר, 14 בספטמבר 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306948605171  PLWABN: 9810540992005606  GND: 131744321  ISNI: 0000 0000 7874 6196  LCCN: n80049616  SUDOC: 234625899  VIAF: 62689349   WorldCat (עם VIAF): 62689349
צריף בן-גוריון

| --- | --- |

צריף בן-גוריון
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 על שם:  דוד בן-גוריון 
 כתובת:  שדה בוקר 
 מיקום:  שדה בוקר 
 מדינה:  ישראל 
 מנהל:  גיל שניידר
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1953
 תאריך פתיחה רשמי:  1974
 
 קואורדינטות:  30°52′27″N 34°47′21″E﻿ / ﻿30.87416667°N 34.78916667°E﻿ / 30.87416667; 34.78916667
 www.ben-gurion.co.il
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) צריף בן-גוריון(למפת צפון הנגב רגילה) צריף בן-גוריון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צריף בן-גוריון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צריף בן-גוריון
 
צריף בן-גוריון בקיבוץ שדה בוקר צד מערבי
הכניסה לאתר
חדר האורחים בצריף בן-גוריון, בקיבוץ שדה בוקר
חדר העבודה בצריף בן-גוריון, בקיבוץ שדה בוקר
המטבח בצריף בן-גוריון, בקיבוץ שדה בוקר
חדר השינה של פולה, בצריף בן-גוריון, בקיבוץ שדה בוקר
חדר השינה של דוד בן-גוריון, בצריף בן-גוריון בקיבוץ שדה בוקר
צריף בן-גוריון הוא אתר תיירות מורשת בקיבוץ שדה בוקר שבמרכזו צריף המגורים ששימש את דוד בן-גוריון ואת אשתו פולה בשנים 1953-1973. צריף המגורים נשמר קרוב ככל האפשר למצבו טרם מותו של בן-גוריון ומוצגים בו חפציו האישיים, הרהיטים המקוריים וספרייתו העשירה. את הצריף מקיפות תצוגות נוספות שקשורות לשדה בוקר ולבן-גוריון. הצריף מנוהל על ידי המכון למורשת בן-גוריון. במקום מתקיימים סיורים עצמאיים ומודרכים ואירועים.
מגורי בן-גוריון בשדה בוקר > עלייתו של בן-גוריון לשדה בוקר

במאי 1953, כאשר חזר מפתיחת 'מעלה העצמאות' בדרך לאילת, ראה בן-גוריון לצד הדרך צריף ומספר אנשים. הוא עצר את הרכב, ירד ושוחח עם תושבי המקום. הם סיפרו לו כי הם קבוצה של צעירים שנלחמו בנגב במלחמת העצמאות, והם סבורים כי לא די להילחם עליו אלא יש להתיישב בו. בן-גוריון התרשם מאוד גם מהעובדה כי התושבים אינם שייכים לתנועה התיישבותית מסוימת ואינם מזוהים מפלגתית.
מספר ימים אחרי הביקור כתב בן-גוריון מכתב לחברי שדה בוקר:
בעיתונים קראתי שבימים אלה מלאה שנה לקיום משקיכם. זה אופייני מאוד – שבהיותי אתכם לפני שבוע לא העירותם כלל על יום זה. ובלי קשר עם היובל אני שולח לכן מלים מעטות אלה. במשך 47 שנותי בארץ ראיתי כמה מפעלים חלוציים [...] ותסלחו לי אם אומר, שלא ראיתי מימי מפעל חלוצי כשדה בוקר [...] לא קינאתי מעולם באיש או בקיבוץ אנשים, לא ברכוש ובתואר ובסגולות שיש לאנשים [...] אולם בביקורי אצלכם היה קשה לי לדכא בלבי מעין רגש של קנאה: למה לא זכיתי להשתתף במעשה מעין זה [...] היו ברוכים ותצליחו!
בן-גוריון ביקר עוד כמה פעמים במקום ובביקורו בסוף ספטמבר 1953 אף תרם לקיבוץ 1,200 לירות לצורך רכישת גמלים. באותו ביקור שאל בן-גוריון לתנאי ההצטרפות לקיבוץ ונענה שיש רק תנאי אחד: שלא להתעסק בפוליטיקה. בימים שלאחר אותו ביקור ביקש ראש הממשלה בן ה-67 להצטרף אל היישוב. לאחר קבלתו ליישוב הוצע לבן-גוריון להתגורר באחד ממבני הבלוקים של הקיבוץ אך הוא העדיף להתגורר בצריף. דבר הקמת הצריף פורסם בעיתונות החל מ-16 באוקטובר 1953, אך ב-22 באוקטובר 1953 פורסמה סוג של הכחשה בה נטען שטרם בוצעו מדידות להקמת הצריף. ב-10 בנובמבר 1953 ביקרה פולה בן-גוריון בצריפים בשדה בוקר שכבר עמדו על תילם ובחרה את הצבע בה יצבעו את הצריפים.
המעבר לשדה בוקר תאם את חזונו של בן-גוריון. הנגב מוקם גבוה בסדר העדיפויות שלו כמנהיג שנים רבות לפני שהחליט להתגורר בו. כבר בספר שכתב יחד עם יצחק בן-צבי בתקופת מלחמת העולם הראשונה, 'ארץ ישראל בעבר ובהווה', הזכיר את הנגב בתור עתודת קרקע חשובה לציונות. משנות השלושים לא חדל לפעול להכללת הנגב במדינה שתקום ולעודד את ההתיישבות בו. עם זאת בן-גוריון לא פרט את הסיבות לעלייתו (כפי שהקפיד לומר) לשדה בוקר, ובעיתונות הועלו השערות רבות לגבי סיבות פרישתו של בן-גוריון ומעברו המפתיע לשדה בוקר. בין ההשערות שהועלו: רצון לקחת חלק במפעל הקמה, עייפות מפוליטיקה, הרצון לקדם את ההתיישבות בנגב; צעד דרמטי אחרון לסחוף המונים לנגב; וגעגועיו לתקופת עבודתו בחווה בסג'רה בצעירותו.
מגורי בן-גוריון בשדה בוקר > ועדת הקבלה

פרוטוקול ועדת הקבלה של בן-גוריון לשדה בוקר:
- חגי: ראש הממשלה הנוכחי מודיע לכם שהוא ורעיתו רוצים לבוא אלינו, לחיות בתוכנו, לעבוד איתנו. הם רוצים להקים צריף לעצמם.

- רפי: האם קיימת האפשרות לסרב?

- אהרונצ'ו: חושב שהמשק עדיין שייך לנו.

- יהושע: צריך לקבל את בן-גוריון למרות שזה יהיה לנו למעמסה.

- רפי: מתנגד בגלל הקשיים שרואה שיוצרו עם בואו.

- יהושע: הגענו למצב כזה שאין אנו יכולים להתנגד אלא עלינו לדאוג שבואו לא יגרום לנו לאינורמליזציה.

- דני: הלואי שבואו של בן-גוריון ישמש דוגמה לאחרים. אבל בל נראה את בואו של בן-גוריון מקור תועלתי. ואינו מוכן לזה. אנו אמנם חיים בעזרה ומקוה שבמשך השנים הקרובות נצדיק את העזרה שקיבלנו.

- צביקה: יש לו הרגשה שיבואו אנשים בעלי השקפות שונות ויגרמו לכל מיני בעיות וזה עלול להביא לזעזועים ועלינו להחליט מה אנו מסוגלים לקלוט. זה עלול להביא לנו אנשים טובים אבל גם מפלגתיות.

- דני: ומקווה ששהותו כאן ישמש לנו דחיפה לנהל חיים סדורים יותר.

- אהרונצ'ו: חושב שבואו יאלץ אותו למשמעת פנימית יותר.

- דני: מציע לערוך מסיבה ביום השישי הראשון לבואו.

- אהרונצ'ו: למען הסדר מעמיד את בואו של בן-גוריון להצבעה.

- תוצאות ההצבעה: בעד: 7, נגד: 0.
מגורי בן-גוריון בשדה בוקר > בן-גוריון בשדה בוקר

בתחילת נובמבר 1953 הודיע בן-גוריון על כוונה להתפטר מראשות הממשלה, וב-14 בדצמבר 1953 עברו פולה ודוד בן-גוריון להתגורר בשדה בוקר. בן-גוריון חשב שפולה תישאר בביתם בתל אביב, אבל להפתעתו לא רק שפולה עברה איתו לנגב והפכה את שדה בוקר לביתה, אלא שהיא השתלבה בחיי החברה במקום יותר מבן-גוריון.
הסוכנות היהודית דאגה לבנייה של שלושה צריפים שישמשו את מתחם המגורים. הצריפים היו זהים לצריפי הרכבה סקנדינביים שהוקמו באותה התקופה בכל רחבי הארץ על מנת לפתור בעיות מגורים. אחד מצריפים אלה הוכשר לצורכי הזוג: שני חדרי שינה נפרדים, חדר אירוח וחדר עבודה גדול ובו ספרייה המכילה מקום לאלף ספרים. היה זה הצריף היחיד במקום שהיו בו מים זורמים וביוב, מיתקן לחימום מים, מקרר וגז. הצריף מוקם במרכז המשק, במקום צריף קטן שעמד שם קודם. לקראת בואו של בן-גוריון נבנו במקום עמדות שמירה וגדר והובאו גנרטורים. שני צריפים נוספים שימשו את עוזריו של בן-גוריון, את השומרים ששמרו עליו ואת האורחים הרבים.
בן-גוריון עבד 4 שעות ביום וביקש להקדיש את שאר זמנו לקריאה וכתיבה. הוא עבד בתחילה בשדה אך האבטחה של ראש ממשלה לשעבר הייתה מורכבת מדי. אחר כך עבד בדיר ובתחנה המטאורולוגית במקום. לאחר התקף של כאבי גב, התרכז בעבודות קלות.
בתקופה הראשונה לחייו בשדה בוקר לא נשא בן-גוריון תפקיד רשמי אבל הוא הרבה לנסוע ברחבי הארץ ולפגוש אנשים. במפגשים רבים קרא לנוער להירתם למשימות הלאומיות של התקופה: קליטת עליה והתיישבות, בעיקר בנגב. בנוסף כתב ופרסם מאמרים, בעיקר על חשיבות הנגב למדינה ולחברה בישראל. רבים ורבות המשיכו לפנות אליו בכתב בשאלות, טענות ובקשות עזרה, עם חלק מהכותבים והכותבות ניהל התכתבות ואף התכתבות ענפה.
ב-1955 שב בן-גוריון לכהן כשר ביטחון ולאחר מספר חודשים נבחר שוב כראש ממשלה ושימש בתפקיד זה עד 1963. בכל התקופה בן-גוריון אמנם התגורר בשדה בוקר אך בילה את רוב זמנו בביתו שבתל אביב. רק בשנת 1963 לאחר שפרש מתפקידיו בממשלה הוא עבר לגור כדרך קבע בקיבוץ. בשנת 1968 נפטרה פולה ובן-גוריון נותר לבדו בצריף. הוא חי בקיבוץ עד פטירתו בשנת 1973.
הקמת המוזיאון

לפני מותו כתב בן-גוריון בצוואתו:
אֲבַקֵּשׁ כִּי הַמִּבְנֶה בִּשְׂדֵה בֹּקֶר אֲשֶׁר שִׁמֵּשׁ כִּמְקוֹם מְגוּרַי עַד לְיוֹם פְּטִירָתִי יִשָּׁמֵר בְּצוּרָתוֹ הַנּוֹכְחִית עַל כָּל הָרִהוּט, הַסְּפָרִים וְכִתְבֵי הָעֵת הַמְּצוּיִים בּוֹ. אֵין בָּאָמוּר כְּדֵי לִמְנֹעַ הַעֲבָרַת הָרִהוּט, הַסְּפָרִים וְכִתְבֵי הָעֵת וְכָל שְׁאַר הַדְּבָרִים הַמְּצוּיִים בִּצְרִיף הַמְּגוּרִים לְמִבְנֶה שֶׁל קֶבַע, בְּמִדָּה וְיָקוּם מִבְנֶה כָּזֶה בְּסָמוּךְ לְאוֹתוֹ צְרִיף, וּבִלְבַד שֶׁיִּשָּׁמֵר אַף בְּאוֹתוֹ מִבְנֶה הָאֹפִי וְהַסִּגְנוֹן הַמְּקוֹרִי.
בַּקָּשָׁתִי כִּי לְאַחַר מוֹתִי יִהְיוּ בֵּית הַמְּגוּרִים בִּשְׂדֵה בֹּקֶר עַל הַסִּפְרִיָּה וְהַנְּכָסִים שֶׁבּוֹ פְּתוּחִים לַצִּבּוּר הָרָחָב. אֲבַקֵּשׁ כִּי יָבִיאוּ אוֹתִי לִקְבוּרָה בְּנַחֲלַת הַקֶּבֶר בְּמִדְרֶשֶׁת שְׂדֵה בֹּקֶר לְצַד קִבְרָהּ שֶׁל פּוֹלָה זָ"ל. אֲבַקֵּשׁ כִּי בְּעֵת הַלְוָיָתִי וּלְיַד קִבְרִי לֹא יִנָּשְׂאוּ הֶסְפֵּדִים וְלֹא יֻשְׁמַע יְרִי מַטְּחֵי כָּבוֹד.
שנה לאחר מותו נחנך הצריף כמוזיאון בנוכחות נשיא המדינה, ראש הממשלה ורבים אחרים.
חוק דוד בן-גוריון, התשל"ז 1976, קיבע את הפיכת הצריף למוזיאון וקבע כי יוקם מכון למורשת בן-גוריון והוא:
"יהיה בשדה בוקר ויכיל את הצריף ששימש למגוריו של דוד בן-גוריון בקיבוץ שדה בוקר ואת ספרייתו במקום שהייתה בעת פטירתו."
באתר מיצג אנימציה המתאר את אבני הדרך המרכזיות בחייו של בן-גוריון ובו מוצג חזונו לפיתוח הנגב. המוזיאון עוצב על ידי אורי דה בר ועל עבודה זו הוענק לו פרס בן-גוריון.