stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוצא האדם (ספר)
תוכן > חלק 1 - אבולוציה של האדם > על גזעי האדם

בפרקים הראשונים של הספר, טען  דרווין שאין פער מהותי בין בני אדם לבעלי חיים אחרים ביכולות האינטלקטואליות והמוסריות כמו גם באנטומיה. הוא נסוג מרעיונותיו השוויוניים של שנות ה-30, ודירג את החיים בקנה מידה היררכי שאותו הרחיב לגזעים אנושיים על בסיס אנתרופולוגיה שפורסמה מאז 1860: פרהיסטוריה אנושית המתוותה על ידי ג'ון לובוק (אנ') ואדוארד ברנט טיילור ששילבה ארכאולוגיה ומחקרים של עמים ילידים מודרניים. במטרה להראות אבולוציה שמתקדמת מתקופת האבן לעידן הקיטור; לדעתו המוח האנושי זהה בכל התרבויות ועם עמים "פרימיטיביים" מודרניים שמאפשרים להבין תובנות על  דרכי חיים פרהיסטוריות. דרווין לא תמך בדעתם לפיה הקידמה היא בלתי נמנעת, אך הוא שותף לאמונתם באחדות אנושית והחזיק בגישה המקובלת לפיה הליברליזם והציוויליזציה האירופית הגברית התקדמו יותר במוסר ובאינטלקט מאשר עמים "פראיים".
תוכן > חלק 2- ברירה זוויגית

חלק ב' של הספר, הכולל את פרקים 8 עד 18, עוסק בתחום של ברירה זוויגית - עקרון באבולוציה ביולוגית, בהקשר של רבייה מינית, הקובע כי הפרטים המותאמים באופן הטוב ביותר להשגת בני זוג ולרבייה, יצליחו יותר ברבייה ויגדילו את הייצוג הגנטי היחסי שלהם בדורות הבאים.
החלק מתחיל בפרק המתאר את העקרונות הבסיסיים של ברירה זוויגית, ולאחריו סקירה מפורטת של טקסונים רבים ושונים של בעלי חיים אשר סוקרת מחלקות שונות כמו רכיכות וסרטנים. הפרק העשירי והאחד-עשר מוקדשים שניהם לחרקים, כשהאחרון מתמקד במיוחד בסדרת ה-פרפראים, הפרפרים והעשים.
שאר חלק זה בספר עוסק בבעלי חוליות, החל בפרק 12 שעוסק בחולייתנים בעלי דם קר (דגים, דו-חיים וזוחלים) ואחריהם ארבעה פרקים - 13-16, על עופות, ושני פרקים על יונקים. דרווין הסביר את הברירה המינית כשילוב של "ברירות נקבית" (אנ')  ו"תחרות ישירה בין זכרים".
תוכן > חלק 3- ברירה זוויגית בקרב בני אדם

חלק זה מכיל 3 פרקים, 19-21 אשר עוסקים בתחום של ברירה זוויגית בקרב בני אדם.
ראו גם

צ'ארלס דרווין
אבולוציה
אבולוציה של המוסר
פליאואנתרופולוגיה
משפט הקופים
לקריאה נוספת

דייוויד קוומן, תורת האבולוציה האיטית של דרווין: דיוקן אינטימי של צ'ארלס דרווין ותהליך התפתחותה של האבולוציה, א.ניר, 2007.
מיכל פרנק

מיכל פרנק נואמת בטקס חנוכת קו 5 של המטרונית, הקו המתחיל ביגור עובר דרך נשר ומגיע לחיפה
מיכל פרנק (נולדה ב-9 באפריל 1976) היא מנהלת ישראלית. כיהנה כמנכ"לית משרד התחבורה והבטיחות בדרכים.
ביוגרפיה

בעלת תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים, שניהם בהצטיינות, מהאוניברסיטה העברית. בעלת רישיון עריכת דין בישראל.
בשנת 2003 מונתה ליועצת למנהל רשות החברות הממשלתיות במשרד האוצר. בתפקידה הייתה חברת צוות הניהול בהליכי ההפרטה המרכזיים במשק: אל על, צים, בזק ובתי הזיקוק באשדוד ובז"ן חיפה. בתקופה זו הובילה הרשות רפורמות מבניות מרכזיות במשק, בענפי התשתיות והתחבורה, כדוגמת פיצול רשות הנמלים והרכבות לחברות ממשלתיות נפרדות, והעברת מע"צ לחברה ממשלתית.
בשנת 2009 מונתה לסמנכ"לית פנים, תכנון ופיתוח במשרד ראש הממשלה (לשעבר אגף תיאום, מעקב ובקרה), תחת המנכ"לים אייל גבאי והראל לוקר. במסגרת תפקידה כיהנה כדירקטורית בחברת "מקורות" ו"מקורות ייזום ופיתוח".
בין השנים 2014–2020 כיהנה בתפקידי ניהול בארגון הג'וינט העולמי (JDC), כמנכ"לית מרחב חבר המדינות וכמנהלת משותפת של התכנון והתוכניות הגלובליים בארגון. בינואר 2021 נבחרה לתפקיד מנכ"לית הקרן לידידות.
ביוני 2021 הכריזה שרת התחבורה והבטיחות בדרכים, מרב מיכאלי כי היא תמנה את פרנק למנכ"לית המשרד. חודש לאחר מכן אושר המינוי בישיבת הממשלה.
עם הקמת מנהלת תקומה לשיקום עוטף עזה, מונתה פרנק לראש צוות כלכלה ועסקים.
מתגוררת בתל אביב, בזוגיות ואם לבת.
הערות שוליים

↑  צבי זרחיה, הממשלה החלה להכיר במינויים הכושלים שלה, באתר כלכליסט, 4 בנובמבר 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
I Warned Myself

"I Warned Myself" (בעברית: "הזהרתי את עצמי") הוא סינגל של הזמר האמריקאי, צ'ארלי פות', שיצא, על ידי ארטיסט פרטנר גרופ ואטלנטיק רקורדס, ב-21 באוגוסט 2019. השיר נכתב והופק על ידי צ'ארלי פות' ובני בלנקו.
נכון לאפריל 2024, השיר הושמע למעלה מ-97 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ביקורת

סלבטור מאיקי, מ-The Fader, אמר שלשיר יש "הוק דביק ללא ספק" וציין את "ההפקה הדלילה והמרעישה". האנטר האריס, מהמגזין Vulture, הצביע על התוכן הלירי כ-"על אהבה ואובדן, סודות ושקרים - בעצם פרידה", ושאל על מי השיר יכול להיות להיכתב. הוא הציע שזה או על מעריצה של פות' או על הזמרת סלינה גומז. דריק רוסינגול, מ-Uproxx, שיבח את השיר על היותו "תוספת אפלה ומבורכת לנוף הפופ בהנהגתה של בילי אייליש".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר שבוים על ידי ברנדן ווהן, יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של צ'ארלי פות', ב-21 באוגוסט 2019. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-30 מיליון פעמים.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הדיגיטליים | 49 |  |
|  ליטא | AGATA | 34 |  |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 17 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 18 |  |
|  סינגפור | RIAS | 26 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 91 |  |
הערות שוליים

↑  Spruch, Kirsten (19 באוגוסט 2019). "Charlie Puth Announces New Song 'I Warned Myself'". Billboard. ארכיון מ-2019-08-21. נבדק ב-21 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Maicki, Salvatore (21 באוגוסט 2019). "Charlie Puth's new single "I Warned Myself" is here". The Fader. ארכיון מ-2021-02-13. נבדק ב-22 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  I Warned Myself, 2019-08-21, ארכיון מ-2021-02-12, נבדק ב-2021-12-04
↑  Maicki, Salvatore (21 באוגוסט 2019). "Charlie Puth's new single "I Warned Myself" is here". The Fader. ארכיון מ-2021-02-13. נבדק ב-23 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harris, Hunter (21 באוגוסט 2019). "If You Broke Charlie Puth's Heart, I Swear to God …". Vulture. ארכיון מ-2021-04-20. נבדק ב-23 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Charlie Puth New Song 'I Warned Myself: Lyrics & Selena Gomez Connection Explained". Capital FM. 22 באוגוסט 2019. ארכיון מ-2021-04-17. נבדק ב-23 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rossignol, Derrick (21 באוגוסט 2019). "Charlie Puth's First New Song Of 2019 Is The Dark Pop Single 'I Warned Myself'". Uproxx. ארכיון מ-2021-11-30. נבדק ב-23 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zemler, Emily (22 באוגוסט 2019). "See Charlie Puth Question a Relationship in 'I Warned Myself' Video". Rolling Stone. ארכיון מ-2020-10-21. נבדק ב-23 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Spruch, Kirsten (21 באוגוסט 2019). "Charlie Puth Plays With Fire On Dramatic New Single 'I Warned Myself': Watch". Billboard. ארכיון מ-2020-05-02. נבדק ב-22 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ramli, Sofiane (22 באוגוסט 2019). "Charlie Puth returns with fiery 'I Warned Myself' music video". NME. ארכיון מ-2021-02-05. נבדק ב-23 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Charlie Puth – I Warned Myself [Official Video], ארכיון מ-2021-11-30, נבדק ב-2021-12-04
| צ'ארלי פות' |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | Nine Track Mind ‏•‏‏ Voicenotes |  |
| מיני אלבומים | Some Type of Love |  |
| סינגלים | "Marvin Gaye" ‏•‏‏ "One Call Away" ‏•‏‏ "We Don't Talk Anymore" ‏•‏‏ "Dangerously" ‏•‏‏ "Attention" ‏•‏‏ "How Long" ‏•‏‏ "Done for Me" ‏•‏‏ "Change" ‏•‏‏ "The Way I Am" ‏•‏‏ "Easier (Remix)" ‏•‏‏ "I Warned Myself" ‏•‏‏ "Mother" ‏•‏‏ "Cheating on You" ‏•‏‏ "Girlfriend" ‏•‏‏ "Hard on Yourself" ‏•‏‏ "Light Switch" |  |
| השתתפות בסינגלים | "See You Again" ‏•‏‏ "Sober" ‏•‏‏ "I Hope" |  |
| שירים אחרים | "Done For Me" |  |
| סיבובי הופעות | Voicenotes Tour |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: b94581d2-0b42-43ce-9bbf-3db3474ba57c
פרדריקה פון שטאדה

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1945 (בת 79) סמרוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית ספר מאנס למוזיקה  Far Hills Country Day School 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 פרסים והוקרה:  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  המדליה הלאומית לאומנויות  קצין מסדר האמנויות והספרות 
 www.fredericavonstade.com
 
פרדריקה פון שטאדה (באנגלית: Frederica von Stade נולדה ב-1 ביוני 1945) היא זמרת אופרה אמריקאית בפרישה-למחצה. מאז הופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בשנת 1970, הופיעה באופרות, מחזות-זמר\ קונצרטים ורסיטלים באולמות ברחבי העולם, בהם לה סקאלה, האופרה הלאומית של פריז, האופרה של וינה, פסטיבל זלצבורג, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, פסטיבל גליינדבורן וקרנגי הול. בין המנצחים שעמם שרה קלאודיו אבאדו, ליאונרד ברנשטיין, פייר בולז, קרלו מריה ג'וליני, הרברט פון קאראיין, ג'יימס לוויין, ריקרדו מוטי, סייג'י אוזאווה, ג'וזפה סינופולי, גאורג שולטי ומייקל טילסון תומאס. היא הרבתה גם להקליט בסוגות מוזיקה שונות, והייתה מועמדת לתשעה פרסי גראמי כזמרת קלאסית מצטיינת. היא הרבתה להופיע גם בטלוויזיה.
כמצו סופרן השולטת בה במידה במוזיקה לירית ובקולורטורה, ביצעה חמישים ושבעה תפקידים אופראיים על הבמה ועוד שמונה בקונצרטים או על גבי תקליטורים, החל בתפקידי משנה וכלה בתפקידים ראשיים, הן גבריים והן נשיים וכן, בשנים האחרונות, תפקידי אופי. שמה נקשר בעיקר לאופרות מאת מוצרט, רוסיני, לרפרטואר צרפתי ולמוזיקה אמריקאית בת-זמננו, בייחוד יצירות מאת דומיניק ארג'נטו וג'ייק הגי. היא השתתפה בתשע בכורות עולמיות. בין התפקידים שבהם נודעה ביותר פנלופה ב"שיבת יוליסס", רוזינה ב"הספר מסביליה", אנג'לינה ב"לה צ'נרנטולה", שרלוט ב"ורתר", סנדרילון ב"לוסט", מליסנד ב"פליאס ומליסנד", האנה גלאווארי בהאלמנה העליזה (אופרטה) והגברת דה רושה ב"איש מת מהלך", וכן, בתפקיד מכנסיים, ככרובינו בנישואי פיגארו, הנזל בהנזל וגרטל (אופרה) ואוקטביאן באביר הוורד.
מאז פרישתה מעבודת ביצוע במשרה מלאה בשנת 2010, עוסקת פון שטאדה יותר ויותר בעבודת צדקה, בעיקר בעזרה למיזמים המטפחים חינוך מוזיקלי או תומכים בחסרי-בית. בין השאר היא מטפחת את המקהלה העממית של אוקלנד, מקהלת הרחוב של דאלאס והתזמורת הכוראלית של הנגנים הצעירים.
לגירושיה מבעלה הראשון, פיטר אלקוס, נודעה חשיבות בפיתוח חוק משפחה תקדימי באמריקה, שקבע כעיקרון, שכאשר נישואיהם של אמני במה מתפרקים, בתי המשפט יכולים לייחס ערך כלכלי לפרסומם האישי ולראות בו נכס זוגי לחלוקה עם בני הזוג הקודמים.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

פון שטאדה היא בת למשפחה גדולה ועשירה, שתפסה לאורך שנים מקום חשוב בחברה הגבוהה של צפון-מזרח ארצות הברית, ומוצאה מאירלנד פון שטאדה נולדה בסומרוויל, ניו ג'רזי, ב-1 ביוני 1945. שבעה שבועות לפני לידתה, ב-10 באפריל 1945, נהרג אביה בפעולה בגרמניה במלחמת העולם השנייה, כשהג'יפ שלו עלה על מוקש. המכתבים הרבים שכתב לאמה מאירופה נתנו לאחר שנים השראה לקים ואת' וריצ'רד דניאלפור לכתוב את מחזור השירים "אלגיות" למענה. היא תיארה את רגשותיה אל אביה במילות השיר "לאבא" משנת 2004, שג'ייק הגי כתב לו מוזיקה ושניהם ביצעו אותו באלבומו "בשר ואבן"
פון שטאדה נקראה על שם סבתה מצד אמה, פרדריקה לוקאס. משפחתה נהגה לקרוא לה בשם החיבה "פליקה", "ילדה קטנה" בשוודית, שאביה אימץ מספרה של מרי או'הארה, ידידתי פליקה, לכנות בו את סוסת הפוני האהובה שלו.
ב-6 בדצמבר 1946 נישאה אמה של פון שטאדה בשנית, לקצין גבוה בצבא ארצות הברית, הורייס ויליאם פולר. כדיפלומט בשירות משרד החוץ האמריקאי, לקח עמו את אשתו ואת ילדיה, פרדריקה ואחיה צ'ארלס, לשליחות באיטליה וביוון, אבל עבודתו השאירה לו כל כך מעט זמן עם בתו החורגת, שהיא כמעט לא הכירה אותו. זכרונות שהותה באתונה נתנו השראה לאחד משיריה במחזור השירים שלה "כנפי נייר", למוזיקה מאת ג'ייק הגי. שניהם הקליטו את השיר לאלבומו של הגי "פני האהבה: שירי ג'ייק הגי".
ב-6 באוקטובר 1950 עזבו שרה פולר וילדיה את לה האבר על האוניה "אמריקה" בדרכם חזרה לארצות הברית. בני הזוג פולר התגרשו ב-1951. שרה פון שטאדה בנתה לה חיים חדשים בוושינגטון הבירה, שם עבדה כמזכירה ב-CIA. פון שטאדה זוכרת את עצמה כ"ילדת מפתח", עם אם נמרצת, פיקחית, דברנית ובעלת חוש הומור, ש"בעיית השתייה" שלה לא פגעה בקשר החם והנלהב שלה עם בתה.
כהייתה בת שש-עשרה, לקחה אותה אמה לפסטיבל זלצבורג לשמוע את אביר הוורד עם אליזבת שוורצקופף וכריסטה לודוויג בניצוח קרל בהם. אף כי הגיעה לאולם הקונצרטים רטובה ופרועה, אחרי נסיעה בגשם במכונית דולפת, הוקסמה פון שטאדה מן האופרה, שהייתה בשבילה הדבר היפה ביותר ששמעה מעודה, והיא עדיין נוצרת את החתימה, שביקשה וקיבלה משוורצקופף כשראתה אותה מבעד לחלון מסעדה. בשנות לימודיה בנורטון התוודעה למוזיקה קלאסית יותר, כאשר שרה יצירות מקהלתיות מאת מוצרט, הנדל, פלסטרינה, אורלנדו לאסוס וז'וסקן דה פרה.
בעזרת מתנת סיום לימודים שקיבלה מסבה, עשתה את השנה שלאחר סיום התיכון בלימודים ועבודה בפריז, ולאחר זאת קיבלה עבודה כמוכרת במחלקת מכשירי הכתיבה של טיפאני בניו יורק. את קריירת ההופעות שלה החלה במשחק בלהקה של ערי שדה בתיאטרון המזח ושירה במועדוני לילה ובמחזות זמר מסחריים. ב-1966 ביקרה בבית ספר מאנס למוזיקה בניו יורק, בכוונה ללמוד שם באופן חלקי בקורס לשירה בקריאה ראשונה, אבל שוכנעה להירשם לתוכנית הלימודים לתואר ראשון. בשנץ הלימודים השנייה שלה, החלה ללמוד אופרה אצל סבסטיאן אנגלברג, שנשאר מורה והמדריך החשוב ביותר שלה עד מותו ב-1979.
אך לא ריכרד שטראוס ואף לא אחד מיתר המלחינים בפנתיאון הקלאסי יכול היה להרחיקה מסוג המוזיקה, ששבה את לבה בשנותיה הראשונות. כשבידרה את חבריה ומשפחתה באחד המפגשים שארגנה, שרה תמיד את שירי הפופ או הנעימות ממחזות הזמר שלמדה משמיעה.
חיים אישיים

פון שטאדה נישאה לפיטר אלקוס, זמר בס-בריטון ומורה למוזיקה, בשנת 1973. בתם ג'ני
(פסיכולוגית קלינית) נולדה ב-1977, ובתם ליסה (מנהלת בחברת טכנולוגיה) ב-1980. הם התגרשו ב-1990, ופון שטאדה נישאה למייקל גורמן, תעשיין ובנקאי קליפורני, זמן קצר לאחר מכן.
פון שטאדה היא קתולית. בעבודת הצדקה המסועפת שלה היא עוסקת במגוון תוכניות, רובן נוגעות או לשאלות חינוך, בריאות או טיפול בחסרי-בית. הנשכרת ביותר מן הפילנתרופיה שלה היא התזמורת הכוראלית הצעירה, ארגון שמושבו באיסט ביי והוא מעניק לילדים ממשפחות מצוקה מלגות מוזיקה, חיזוק בלימודים וסיוע בהתפתחותם האישית כדי לתת להם הזדמנות להתקבל לאוניברסיטה.
הערות שוליים

↑  צ'ארלס ס. פון שטאדה
↑  ג'ודית מייקלסון, לוס אנג'לס טיימס, "אוה, חייה של דיווה: 20 שנה לאחר הופעת הבכורה שלה, פרדריקה פון שטאדה מוצאת עצמה בשיאה ובפרשת דרכים בקריירה שלה. 4 במרץ 1990
↑  יוטיוב, ראיון עם פרדריקה פון שטאדה וג'ייק הגי, חלק 2 9 במאי 2008
↑  קטע מרשימת נוסעים במחלקה הראשונה על אוניית הקיטור "אמריקה" במסעה מלה האבר לנמל ניו יורק, הפלגה שיצאה לדרך ב-6 באוקטובר 1950
↑  ניו יורק טיימס, עמ' A20: ה.ו. פולר מת בגיל 81; ותיק מעוטר של הצי האמריקאי 18 באוגוסט 1989
↑  אן סיברל: "בראוו! בראווה! לילה באופרה", הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2001, עמ' 6, isbn=9780195139662
↑  סוזנה לסארד: "פליקה; הניו יורקר 7 במאי 1979, עמ' 35
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426293105171  PLWABN: 9810622651105606  BIBSYS: 1044312  BNE: XX852628  BnF: cb139009207 (data)  CANTIC: a19553353  CiNii: DA04096657  GND: 123935059  ICCU: TO0V676740  ISNI: 0000 0000 7360 0059  LCCN: n82056909  LNB: 000066811  MusicBrainz: b688171b-a5c3-4392-aa2b-79c37707407e  NKC: jx20070809019  NSK: 000593495  NTA: 070532559  RERO: 02-A003856136  SELIBR: 249476  SNAC: w6k93959  SUDOC: 112574297  Trove: 1227995  VIAF: 54334124   WorldCat (עם VIAF): 54334124
צבאות העמים בסהר הפורה

פרעה רעמסס השני נוהג במרכבה. תחריט ממקדש אבו סימבל המתאר את קרב קדש
צבאות עמים עתיקים בסהר הפורה הורכבו ככלל משני חילות עיקריים - רגלים ומרכבות. לעיתים רחוקות חרג גודלו של צבא כזה מכמה עשרות אלפי לוחמים. מספר המרכבות עמד על כמה אלפים לאימפריות גדולות. הפרשים היו מועטים יחסית והופיעו רק לקראת ירידתן של התרבויות העתיקות בסהר הפורה.
מסופוטמיה > שומר

תחילת האלף ה-4 - המחצית הראשונה של האלף ה-3 לפנה"ס
לפי התאוריה המקובלת, התרבות השומרית היא התרבות הראשונה של האנושות. בנוסף לכך, הם הראשונים שהשאירו אחריהם עדויות בכתב. הטקטיקה השומרית הייתה פועל יוצא של ארגונם המדיני. שומר נחלקה לכמה עשרות ערי-מדינה, עם כמה ערים דומיננטיות (דוגמת אור, ארך ועוד כמה). כתוצאה מהחלוקה למדינות הקטנות, הצבאות היו קטנים יחסית ולא עלו על כמה מאות או לכל היותר אלפי לוחמים מכל צד. לדוגמה בשנת 2400 לפנה"ס לערך העיר לַגַש, שהייתה עיר חשובה בתקופה הזאת, הייתה בעלת אוכלוסייה של כ-30,000 נפש הייתה בעלת צבא של 1,000 חיילים רגלים ו-20 מרכבות. בדרך כלל החיילים היו אזרחי העיר ומספר שכירי החרב היה מועט. רוב שכירי החרב באו מאזורים מחוץ לשומר ושימשו בתור חיל רגלים קל כמו קשתים. מקור נוסף לחיילים קלי חימוש היה אזרחים דלי רכוש.
כתוצאה מהארגון הזה ומספר החיילים המועט היה צורך לשמור על חיי החיילים, ולכן כמעט כל החיילים היו מוגנים בשריון ומספר החיילים הקלים היה נמוך. שריון החייל הרגלי כלל קסדה מארד, מגן גדול ולחלקם אף בגד מבד עבה עם פיסות מתכת תפורות עליו.
החיילים סודרו בגוש צפוף, המזכיר פלנקס יוונית. הנשק העיקרי היו חניתות וחרבות ארד. לא ברור מה הוא המבנה הארגוני של הפלנקס השומרי, אך מן הממצאים הארכאולוגיים ניתן להסיק שהפלנקס התחלק לפלוגות בנות 60–66 אנשים כל אחת עם עומק של 10 או 11 אנשים והחזית בעלת 6 אנשים. המבנים היו ממושמעים מאוד והיוו כוח רציני למדי.
המרכבות היו מעטות יחסית ואיטיות מאוד. מהניסויים שעשו עם מרכבות משוחזרות לפי התמונות המופיעות בחרסים המהירות המקסימלית לא עלתה על 20 קמ"ש בשטח מישורי. במהירות זו פניות חדות היו בלתי אפשריות. כלי הנשק העיקרי של חיל המרכבות היה חניתות ארוכות וכידוני הטלה. הטקטיקה הייתה פריצה לתוך גוש הפלנקס במטרה למוטטו ולא ירי בקשתות בדומה למרכבה המצרית. על כל מרכבה היו מספר לוחמים, ולפחות אחד השתמש בחנית ארוכה. סך הכול מספר החיילים במרכבה יכול היה להגיע לארבעה - חמישה. לא הצליחו לפענח אילו חיות היו רתומות למרכבות האלו, ברור רק שאלו לא היו סוסים, אלא בעל חיים הדומה לסוס. סביר להניח שהחיות האלה נכחדו. המרכבות היו מסורבלות מאוד ודמו יותר לעגלה גדולה מאשר למרכבה.
האסטרטגיה העיקרית הייתה השמדת תעלות השקיה וניסיון לכבוש את העיר השכנה. היות שלכל הערים היו חומות חזקות ומלאכת המצור הייתה מאוד לא מפותחת, בדרך כלל לא הצליחו במשימה ולכל היותר הרסו כמה תעלות וגנבו כמה ראשי בקר. מלחמות בקנה מידה גדול היו נדירות יחסית. הצבא השומרי היה חזק למדי, אך לא גמיש בגלל הסתמכות היתר על החיילים הכבדים ולכן הובס בקלות רבה יחסית על ידי האכדים שפרסו קשתים רבים בשדה הקרב.
מסופוטמיה > אכד

אמצע האלף ה-3 לפנה"ס
האכדים הם עם שמי, שפלש למסופוטמיה מאזור חצי האי ערב באלף השלישי לפנה"ס בראשותו של סרגון. צבאו של סרגון היה קטן יחסית ולא עלה על חמשת או ששת אלפים לוחמים. הלוחמים היו אזרחים חופשיים. בניגוד לשומרים, האכדים לא היו מאורגנים ביחידות מדיניות קטנות, אלא היה להם שלטון ריכוזי חזק. כתוצאה מכך, הצבא האכדי היה גדול יותר מהצבאות השומריים המפולגים.
לאכדים היו מעט מאוד (אם בכלל) חיילים כבדים ולא היו להם מרכבות כלל. רב החיילים היו בעלי חימוש קל, בדרך כלל חץ וקשת. העובדה הזאת סייעה להם להתגבר על השומרים המסוכסכים בינם לבין עצמם, בעלי הצבאות המשוריינים, אך המעטים והמסורבלים. האכדים הקימו אימפריה בחלק הדרומי של מסופוטמיה, שהחזיקה מעמד כמה מאות שנים עד כיבושה על ידי בבל.
מסופוטמיה > בבל

האלף ה-2 לפנה"ס והממלכה הנאו בבלית (אמצע האלף הראשון לפנה"ס)
יש מעט עדויות על הצבא הבבלי בעת האימפריה הראשונה. ידוע רק שבזמנו של חמורבי הצבא גויס מאזרחים עם "משמר מלכותי" קטן ששימוש כגרעין הצבא. המשמר המלכותי גויס רק משכירי חרב ושירתו בו ככל הנראה כמה אלפי לוחמים. מהעדויות עולה שבתחילת האלף ה-1 לפנה"ס המשמר המלכותי כלל כארבעת אלפים חיילים רגלים וכמה מאות חיילים ששירתו בחיל המרכבות. חמורבי ידוע גם בזכות חלוקת קרקעות לחייליו עבור שירותם. מקבל הקרקע, הידוע כ"אמלוב" חויב לשרת בצבא פרק זמן מסוים. עם הזמן הקרקע והמחויבות לשירות הצבאי התחילו לעבור בירושה. למעשה, אפשר לראות כאן את ניצניו של המשטר הפאודלי.
הצבא הבבלי כלל שלושה חילות עיקריים, בדומה לשאר המדינות בסהר הפורה - חיל הפרשים, חיל הרגלים וחיל המרכבות. רב החיילים היו בעלי חימוש קל והנשק העיקרי היה הקשת.
קשה להעריך את כוחו של הצבא הבבלי בגלל ההגזמות הרבות במקורות העתיקים ובגלל העובדה שהבבלים נלחמו בדרך כלל לצד בעלי בריתם כך שהמספר הסופי כלל את לוחמי כל המדינות. ככל הנראה הצבא הבבלי לא עלה בהרבה על כמה עשרות אלפי חיילים.
מסופוטמיה > עילם

האלף השלישי לפנה"ס - האלף הראשון לפנה"ס
עילם נמצאת דרומית-מזרחית לשומר בשטח של איראן המודרנית. בירתה העתיקה היא שושן שעברה לאחר מכן לרשותם של הפרסים ומוזכרת במגילת אסתר. העדויות הכתובות הראשונות אודות העילמים מגיעים אלינו מאמצע האלף השלישי לפנה"ס דרך תעודות שומריות. עדויות ארכאולוגיות חושפות נוכחות עילמית כבר בתחילת האלף השלישי לפנה"ס. צבאם היה בעל חימוש קל בדרך כלל עם חץ וקשת, רובו היה רגלי עם מעט פרשים. עם הזמן הופיעו בשורות הצבא העילמי גם מרכבות, אם כי מספרן היה מועט. עילמים מוזכרים בתעודות שומריות בתור שומרי גבול ובתעודות חייתיות בתור שומרי ראשו של המלך החיתי בסוף האלף השני לפנה"ס. הגדוד העילמי היה גדול למדי וכלל כ-1,000 לוחמים.
בסוף המאה ה-7 לפנה"ס מגלים עדויות לחיילים מ"פרסואה", וזאת העדות הראשונה להופעתם של הפרסים בגבולה המזרחי של ארץ עילם.
מסופוטמיה > אשור

תחילת האלף השני לפנה"ס עד המאה ה-7 לפנה"ס
אשור היא עיר בצפון מסופוטמיה (אם מסתכלים על כל האזור של נהרות הפרת והחידקל בתור מסופוטמיה, חלק מהחוקרים מתייחסים במילה "מסופוטמיה" רק לחלק הדרומי, מקום בו שכנה שומר).
האשורים עלו לגדולה סמוך לתחילת האלף השני לפנה"ס. בהתחלה הם הביסו ערים קטנות ליד ממלכתם ובהמשך כבשו את בבל והקימו אימפריה ענקית. כמו האכדים והבבלים לפניהם, גם לאשורים היה שלטון ריכוזי וצבאם היה מגוון מאוד.
מספר החיילים הכבדים היה נמוך, את רוב חיל הרגלים שלהם ניתן לסווג כחיל רגלים בינוני. חיל זה נחלק לשלושה, חימושו העיקרי היה הרומח, או החץ וקשת, או הקלע. נושאי הרמחים נהגו להסתער ולהתנגש בשורות האויב, בימיה המאוחרים של האימפריה האשורית ניתן להבחין במבנה דמוי פלנקס בקרב חיילים אלו. הקשתים לרוב לוו על ידי נושא מגן, וירו מטחי חצים על שורות האויב. הקלעים לרוב השתתפו בפעולות מצור.
פרט לחיל רגלים חזק, היו להם מרכבות שבתחילת דרכם דמו לדגם המצרי. מספר המרכבות עלה על כמה מאות והגיע בשיאו לכמה אלפים. המרכבות היו, בתחילה, קלות יחסית ובדרך כלל היו בכל מרכבה שני חיילים - רכָּב וקשת או נושא רומח.
באופן כללי ניתן להבחין במגמה, שהחלה בימי אשור נצירפל השני וסופה בימי אשור בנפל, שלאורכה הוגדלה המרכבה, גלגליה ומספר חישוריה, בדומה לדגם הארמי. הגדלה זאת אפשרה נשיאה של ארבעה חיילים, כאשר תפקיד הנותרים היה להגן על האחרים.
חוץ מהמרכבות היה להם חיל פרשים קטן, המורכב בדרך כלל מפרשים קלים. סך כל הפרשים בצבא האשורי לא עלה על 500–700 איש, מרבית תפקידם היה באיגוף ורדיפה אחר האויב, אולם בקרבות הררים היוו חלק חשוב מאוד במערך האשורי. חיל הפרשים הוכנס לשורות הצבא עקב השפעת אוררטו. בנוסף לשתי החילות המרכזיים האלה היה להם חיל הנדסה הראשון בהיסטוריה האנושית.
הם המציאו שיטות לוחמת מצור מהפכניות, דבר שסייע רבות למסעי כיבושיהם. המהנדסים האשורים היו מסוגלים לבנות אילי ניגוח, מגדלי מצור ועוד. מספר השכירים בצבאות אשור היה זניח, ורובם היו קלעים.
הגייסות האשוריים נפרסו ברחבי הממלכה בנקודות מפתח, ומלכי אשור נהגו לבנות יחידות מצבאות העמים שכבשו.
עיקר האסטרטגיה היה להביס את צבא האויב בקרב הכרעה, ואז להטיל מצור על עריו. בזכות טכנולוגיית המצור המפותחת, הם בדרך כלל הצליחו במשימה.
מסופוטמיה > מדי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אומנם אין מידע רב על המדיים עד האלף הראשון לפני הספירה, אך קיימת סברה כי בתקופה זו צבאות השבטים המדיים היו מורכבים מיחידות אזרחיות נפרדות להגנת ישובי האזור בפיקודו של ראש שבט שיכול להזעיקם בעיתות מלחמה. הערכה היא כי חיילי הצבאות הללו שלא היו אחידים בחימושם היו חמושים בחניתות, מקבות, חרבות קצרות, קשתות, פגיונות, גרזנים ומגנים עשויים עור או נצרים. המדיים היו ידועים בזמנם כפרשים מעולים שהציעו את שירותיהם כשכירי חרב. במאה ה-8 לפנה"ס אוחדו שבטי המדיים תחת מלכם הראשון דהיכו שארגן צבא מהוחד נגד האשורים. בתקופת מלכותו של הווחשתרא, התפתח הצבא המדי מצבא "אד הוק" לצבא קבע. דבר זה גרם לאימפריית מדי להגיעה לשיאה. הצבא החדש היה מצויד בחניתות, קשתות, חרבות קצרות ופגיונות. הצבא הורכב מיחידות רגלים, קשתים וחיל פרשים, בעוד מרכבות שימשו רק לתחבורה.
(לפרטים נוספים ראו בערך מדי)
מסופוטמיה > פרס האחמנית

אמצע המאה ה-6 לפנה"ס עד שנת 331 לפנה"ס
כמו רוב הממלכות שקדמו לה, גם פרס התאפיינה בשלטון ריכוזי חזק. הכח הצבאי הפרסי התבסס בעיקרו על חיל פרשים חזק. היו להם פרשים כבדים וקלים רבים מאוד, חוץ מהפרשים כורש הגדול השתמש גם בחיילים הרכובים על גמלים, אם כי זאת הייתה פעולת אד הוק, שלא חזרו עליה אחר כך. פרט לפרשים היו להם הרבה מאוד חיילי חי"ר בדרך כלל בעלי חימוש בינוני (עד 300-400,000). הפרסים היו ידועים ברחבי העולם העתיק כקשתים מעולים. פרט לחיילים האלה, הם העסיקו רבבות שכירים (לאחר קרב קונקסה יוונים). רב השכירים היו הופליטים. הפרסים כמעט ולא השתמשו במרכבות פרט לסוג מאוד מסוים הנקרא מרכבת חרמש. מדובר במרכבה מהירה מאוד, שיש בה רק חייל אחד ועל הגלגלים מורכבים חרמשים. תפקיד המרכבה הזאת היה להתנגש במערך האויב ולשבור את שורותיו עם החרמשים. בפועל כלי הנשק הזה לא היה יעיל כי המרכבה הייתה קשה מאוד לתמרון, ובדרך כלל חיילי האויב היו מסוגלים לפתוח את השורות ולתת למרכבות לחלוף ביניהם בלי להפגע.
הצי הפרסי היה בעיקרו צי פיניקי וציי היוונים של אסיה הקטנה, שהפרסים כבשו במחצית הראשונה של המאה ה-6 לפנה"ס. היות שהיוונים האיוניים לא התלהבו להילחם נגד היוונים ביוון, הורכב רוב הצי מפיניקים.
אזורים נוספים > מצרים

האלף השלישי לפני הספירה עד המאה ה-8 לפנה"ס
בתקופת הממלכה העתיקה והתיכונה הצבא המצרי הורכב מחי"ר קל וכבד, כאשר כלי הנשק העיקרי של החי"ר הכבד הייתה החנית וחרב קמורה הקרויה "ח'ופש", ואילו החי"ר הקל חומש בקשתות. הצבא הורכב מ-2 גייסות בני 5,000 לוחמים כל אחד, וגייסות של שומרי ראשו של פרעה. החי"ר הכבד התפרס בשדה הקרב בדרך כלל במערך הפלנקס.
אחרי גירוש החיקסוס, הצבא גדל לכדי 5 גייסות והמצרים התחילו להשתמש במרכבות, אותן העתיקו מכובשיהם. בשיאה של הממלכה החדשה, היו 2,000 - 2,500 מרכבות בצבא המצרי. הצבא הרגלי נותר כשהיה - חי"ר קל לצידו של החי"ר הכבד. החי"ר הכבד המשיך להשתמש במערך הפלנקס.