stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצירתיות
חשיבה מסתעפת ומתכנסת – גמישות והתמדה

אחד ממאפייני הליבה של עבודה יצירתית הוא החדשנות שלה, אך יצירה חופשית של שונות טומנת בחובה סיכון ליצירתיות כוזבת.
זאת משום שהיצירתיות מוגדרת כיכולת ההפקה של תגובות חדשות תואמות הקשר ולכן לא כל הפקה של תוצר חדש או מקורי נחשבת לפעולה יצירתית.
כלומר, היצירתיות אינה מתייחסת להפקה של תוצרים חדשים או מקוריים באופן כללי, אלא רק להפקה של תוצרים חדשים או מקוריים שיש להם ערך או משמעות במציאות. מכאן שהחדשנות היא תנאי הכרחי, אך לא מספיק ליצירתיות.
אם כן, ההפקה של תוצרים חדשים שאין להם ערך במציאות היא אומנם פעולה של חידוש, אך אינה פעולה יצירתית.
בהתאם לכך, חשיבה יצירתית מערבת שני תהליכים מחשבתיים שונים. התהליך הראשון הוא יצירה של דברים חדשים באמצעות חשיבה מסתעפת והשני הוא הערכה של הדברים שנוצרו על ידי חשיבה מתכנסת.
החשיבה היצירתית מתאפשרת באמצעות שקלול התמורות Trade-off בין החשיבה הגמישה והמסתעפת, לבין החשיבה המתמידה והמתכנסת.
זאת משום ששני סוגי החשיבה מובילים ליצירה של רעיונות, אך עושים זאת בדרכים שונות ומאזנים אחד את השני.
במילים אחרות, היצירתיות מצריכה איזון בין גמישות להתמדה של תהליכי עיבוד המידע.
נוקשות חשיבתית פוגעת ביכולת של האדם לחשוב ולפעול בצורה יצירתית, משום שהיצירתיות נשענת על גמישות מחשבתית, שמאפשרת חשיבה רב-ממדית ורב-כיוונית.
הגמישות Flexibility, מאפשרת לאדם לשקול מגוון גישות לבעיה מסוימת ולבחון את המצב, גם מנקודות מבט לא קונבנציונליות.
בהקשר זה, הנמכה בעכבה הסמויה יכולה לשפר את היכולת היצירתית, משום שהיא מגבירה את החשיבה המסתעפת על ידי הרחבה והגמשה של הרשת האסוציאטיבית.
במקביל, ההתמדה Persistence מאפשרת לאדם לעבוד על בעיות יצירתיות, בתשומת לב וביסודיות לאורך זמן.
בהתאם לכך מוסחות פוגעת ביכולת של האדם לחשוב ולפעול בצורה יצירתית.
תהליכים יצירתיים של התמדה כוללים חשיבה מתכנסת יותר, חשיבה ממוקדת ושיטתית, כמו גם תהליכי חיפוש ממושכים.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים

אומנם המושג יצירתיות הוא בעל אופי אבסטרקטי, אך נמצא כי רשת נרחבת של אזורים, המתפרשת על פני כל המוח, פועלים יחדיו בעת ביצוע מטלה הדורשת יצירתיות. כמו כן, לכמות המוליך העצבי דופמין באזורי המוח השונים נמצאה השפעה על היצירתיות האנושית.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים > רשתות מוחיות המעורבות בחשיבה יצירתית

פעילות קוגניטיבית מורכבת לרוב נתמכת על ידי מספר אזורים הפועלים יחדיו ומכוננים רשת עצבית, רשתות אלו לרוב נחשבות כבסיס העצבי התומך ביכולת קוגניטיבית בסיסית.
מחקרים אשר השתמשו בדימות מוחי מצאו כי מספר רשתות פעילות במקביל בביצוע מטלה הדורשת חשיבה מסתעפת, ומתקשרות ביניהם בדפוסם שונים לאורך המטלה. נמצא כי רשת ברירת המחדל, רשת המופעלת לרוב כאשר אין מטלה חיצונית הנידרשת להיעשות ומזוהה עם פעולות כמו חלימה בהקיץ, חשיבה על אירועים בעתיד ויצירת סימולציות במחשבה; רשת השליטה הניהולית (executive control network), רשת הפועלת כאשר נדרש קשב למקור חיצוני, ומזוהה עם פעילות כמו זיכרון עבודה ועיכוב תגובות וגם רשת הבולטות (salience network), רשת המזוהה עם סינון וזיהוי של גירויים בולטים ורלוונטיים, על הסטת הקשב לעבר אירועים בולטים בסביבה, ועל הפעלה והחלשה של רשתות אחרות במוח, נמצאו פעילות לאורך המטלה.
פעילות רשתות אלה לאורך חשיבה מסתעפת אינה אחידה ומערבת תקשורת בין רשתות שונות. בתחילת ביצוע המטלה קיימת קישוריות חזקה בין רשת ברירת המחדל לרשת הבולטות, דבר המעיד על פעולה משותפת של שתי הרשתות. ככל שמתקדם הזמן שבו הנבדק מתמיד במטלה, מתחזקת הקישוריות של רשת ברירת המחדל עם אזורים המזוהים עם רשת השליטה הניהולית, ונחלשת הקישוריות עם רשת הבולטות. קישור בין רשתות שונות מעיד על כך שהרשתות אינן פועלות בנפרד זו לזו במהלך החשבה המסתעפת אלא מתחברות יחדיו על מנת לתמוך בפעולה.
בתמונה רואים את הקישוריות המוחית בין פיתול החגורה הימני האחורי (right PCC), אזור מרכזי ברשת ברירת המחדל, לבין שאר המוח לאורך ביצוע מטלה המערבת חשיבה מסתעפת. ניתן להבחין כי הקישוריות לאזורים המזוהים עם רשת הבולטות (האינסולה שמסומנת ב-1) נעלמים לקראת סוף הרישום, ואילו באמצע הרישום מתווספים אזורים המזוהים עם רשת הניהול והבקרה (כגון ה-dlPFC שמסומן ב-5).
לפי הפסיכולוג רוג'ר ביטי, בתהליכים יצירתיים רשת ברירת המחדל משפיעה בעיקר על ייצור רעיונות, מלמטה למעלה, ורשת הבקרה מגבילה ומכווינה את ייצור הרעיונות אל עבר מטרה ספציפית באמצעות תהליכי ניהול ובקרה מלמעלה למטה. חיזוק לתיאוריה זו נמצא גם בהתבטאויות אחרות של יצירתיות כמו יצירה של שירה ויצירת אמנות חזותית. בשלב בו הנבדקים התבקשו להעריך את תוצרי החשיבה שלהם נצפתה עלייה בקישוריות הרשתות. עם זאת בצורות ביטוי אלו בשלב העלאת הרעיונות פעילות הרשתות לא הייתה מקושרת או אפילו הייתה הפוכה לפעילות רשת הבקרה, דבר המעלה הבדלים דקים ביכולות הנדרשות לצורות ביטוי שונות של יצירתיות. נקודה נוספת שמעלה ביטי היא כי הפעולה היצירתית מורכבת מתתי פעילויות קוגניטיביות הדומות לפיעלויות קוגניטיביות אחרות כמו העלאת זכרונות, או פעילות מונחית מטרה.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים > דופמין וחיפוש חידושים

מנגנון נוסף אשר יכול להסביר את הקשר בין דופמין ליצירתיות הוא הנטייה להתנהגות של חיפוש חידושים (באנגלית: Novelty seeking). זאת משום שמנגנונים הקשורים למוליך העצבי דופמין מעורבים גם בנטייה של אנשים יצירתיים לחפש חידושים. הנטייה לחיפוש חידושים מקושרת לאזורים מוחיים אשר מכילים תאי עצב דופמינרגיים או מקושרים לתאי עצב דופמינרגיים מאזורים אחרים של המוח, כמו: הסטריאטום הגחוני Ventral striatum, החומר השחור, הטגמנטום הגחוני והיפוקמפוס.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים > ההשפעה של ליקויים כרוניים בתפקוד הדופמינרגי על היצירתיות

המוליך העצבי דופמין מקושר ליכולת היצירתית.
משום שיש לו תפקיד משמעותית בוויסות התהליכים הקוגניטיביים המעורבים בחשיבה יצירתית, יש לצפות שמצבים הכרוכים בליקויים כרוניים בתפקוד הדופמינרגי יובילו להנמכה או שיפור של היכולת היצירתית.
למשל, אנשים עם סימנים עדינים של סכיזופרניה (שאינם עונים על הקריטריונים לאבחנה), יש ליקויים קלים בתפקוד הדופמינרגי והם מפגנים רמות גבוהות יותר של גמישות בחשיבה היצירתית, בהשוואה לאנשים בריאים ללא סכיזופרניה.
כמו כן, לדופמין יש תפקיד חשוב בהפרעות מצב רוח
בהתאם לכך, קשר מסוג עקומת U הפוכה בין זמינות הדופמין לבין היכולת היצירתית נראה גם אצל אנשים עם הפרעה דו-קוטבית, המאופיינת בתפקוד דופמינרגי לקוי.
מחקר ענק משנת 2011 בדק את רישומי הרשויות השוודיות, שכללו יותר ממיליון אנשים, וניתח את הרישומים ביחס לעיסוק במקצועות יצירתיים. במחקר אופיין עיסוקם של אנשים אשר סבלו מפסיכופתלוגיות ועיסוקם של בני משפחותיהם ביחס לקבוצת ביקורת של אנשים אשר לא אובחנו כסובלים מהפרעה פסיכאטרית. נמצא כי הוריהם ואחיהם של אנשים אשר סבלו מסכיזופרניה הועסקו יותר במשרות הנחשבות כיצירתיות כדוגמת מדענים ואומנים. אנשים אשר סבלו מהפרעה דו-קוטבית עסקו גם הם וגם בני משפחותיהם במשלח יד יצירתי מאשר קבוצת הביקורת. מנגד אנשים אשר סבלו מדיכאון קליני חד־קוטבי לא הראו דפוס עקבי בקשר להעסקה במקצוע יצירתי.
מחלת פרקינסון נגרמת מהתנוונות של תאי העצב המייצרים את רוב הדופמין במוח. ללא טיפול תרופתי, אנשים עם מחלת פרקינסון מראים ירידה ביכולת הגמישות המחשבתית, בהשוואה לאנשים בריאים ללא מחלת פרקינסון. עם זאת, אנשים עם מחלת הפרקינטון שמקבלים טיפול להגברת הפעילות הדופמינרגית Dopaminergic agents, מראים עלייה משמעותית ביצירתיות אמנותית. לא רק זאת, אלא שהם מפגנים גם יצירתיות מילולית וויזואלית גבוהה יותר גם בהשוואה לאנשים בריאים ללא בעיות נוירולוגיות.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים > תובנה (insight) ויצירתיות

תּוֹבָנָה היא תופעה קוגניטיבית המתארת גיחה פתאומית למודעות של רעיון מקורי, נקודת מבט חדשה, מימוש או פתרון של בעיה מסוימת. גיחה זו מתרחשת באופן בדיד, בפעם אחת ובהקשרים מסוימים התחושה של גיחה זו מכונה "חוויית "אהא!"", ומתוארת בביטוי "נפל האסימון". חשיבה יצירתית מלווה לעיתים קרובות בהתרחשות תובנה, ולכן שוער כי לתובנה חלק בתהליך החשיבה היצירתית. בזכות היות רגע התובנה מאורע בדיד, לעיתים קרובות חקר חשיבה יצירתית מתמקד באירוע התובנה ובאיתור הבסיס העצבי שלו, כחלק מהרשת העצבית אשר בבסיס החשיבה היצירתית.
מלבד התכונות הקוגניטיביות לתובנה גם מאפיינים רגשיים. לרגע התובנה מתלווה תחושה מהנה, שיכולה להיות חלק ממנגנון תגמול אשר מחזק התנהגות של חשיבה יצירתית. בכוחו של מנגנון מבוסס תגמול להסביר מדוע אנשים רבים אוהבים לשחק משחקים אשר מעורבים בעירור תובנה כמו חידות, סודוקו וכדומה, כמו גם מדוע אנשים רבים נמשכים למשלחי יד המערבים חשיבה יצירתית המערבים למידה של תכנים מורכבים ופתרון בעיות כמו אומנות הנדסה עיצוב ומחקר מדעי.
פיתוח יצירתיות

מרכיב משמעותי של החשיבה היצירתית הוא בחינה חופשית של אפשרויות חדשות ללא חשש מכישלון.
האדם היצירתי נשען על היסטוריה אישית שבה כבר פתר מספר בעיות בצורה יצירתית, באופן שגיבש אצלו ערך עצמי גבוה, מקור שליטה פנימי ותחושת מסוגלות גבוהה בתחום היצירתיות.
היצירתיות ניתנת ללמידה ולשכלול כאשר היא מוגדרת כמטרה מרכזית של תוכנית לימודים. אפשר לפתח את היצירתיות על ידי הפחתת המתחים והלחצים להצלחה מיידית, הכוונה ועידוד להעלאת רעיונות תוך הגברת הלגיטימיות עבור הצגת תשובות שטותיות או שגויות כחלק מתהליך של ניסוי וטעייה.
האדם היצירתי פועל במציאות מורכבת היוצרת צורך ליצור ולאלתר. אך אם הסביבה תדרוש אתגרים ופתרונות, לא תהיה יצירתיות. לכן ללומד יצירתי צריכה להיות בעיה קשה לפתרון, אשר נתפסת בעיניו כאתגר אפשרי, כך שיהיה מודע ומתכוון לנסות לפתור אותה בדרך יצירתית.
כאמור, ניתן לפתח מיומנויות של חשיבה יצירתית באמצעות מתודולוגיות הוראה שונות. לדוגמה, מורים יכולים לפתח את היכולת היצירתית במסגרת למידת חקר. חלק מהשיטות לפיתוח יצירתיות אצל ילדים הן הרפתקאות למידה – פעילויות חווייתיות מתוכננות שמטרתן לכבוש את דמיונו של הילד (למשל עידוד חיפוש ומציאת פתרונות שונים ממספר זוויות התבוננות), להעמידו לפני אתגרים במגוון רמות, ללמדו נושאים חדשים ולהרחיב את הבנתו ואת מודעותו לעצמו ולסביבתו.
על אף שחשיבה יצירתית ודמיון נתפסים כשייכים לתחומי האומנות, ניתן לפתח את אלו גם בהוראת המדעים. אסטרטגיות הוראה מתאימות כוללות למשל: הצגת רעיונות על ידי פרדוקסים, תעלומות ומצבי קיצון, שימוש באומנות בהוראת המדעים ושימוש במדע בדיוני.
האימון חשוב לפיתוח היצירתיות משום שככל שמרבים לחשוב בצורה יצירתית כך היא הופכת להיות קלה ושופעת יותר.
כאמור, ההומור והיצירתיות מתבססים על חשיבה מקורית וקשורים זה לזה. בנוסף, מבחינה פסיכולוגית ההומור מסייע לאדם להתמודד עם מתחים בצורה נעימה ויעילה. באופן זה ההומור יכול להקנות לאדם את הביטחון הנחוץ לבחינת רעיונותיו באופן חופשי ויצירתי ללא חשש מכישלון.
בהתאם לכך, נמצא ששמיעת הומור מגבירה את היכולת לחשיבה יצירתית.
דרך אחרת לפיתוח יצירתיות נקראת חשיבה המצאתית שיטתית (Systematic inventive thinking). בשיטה זו, בניגוד לשיטות אחרות, השאיפה היא לחשוב בתוך הקופסה, ולא מחוצה לה. השיטה מפעילה כללי חשיבה כמו הכפלה, החסרה, איחוד כדי לקחת מוצר קיים ולשנות אותו בדרכים שיטתיות. לאחר עריכת השינויים, נבחנים התוצרים שהתקבלו ומפתחים את התוצרים בעלי הפוטנציאל.
מדידת יצירתיות

היצירתיות באה לידי ביטוי במקוריות של האדם וביכולת שלו למצוא הקשרים חדשים ומפתיעים. משום שהמושג יצירתיות הוא רחב למדי וניתן להתייחס אליו בקשרים תאורטיים שונים, נוצרו עבורו כלי מדידה מגוונים עבור גילים שונים.
בהתאם לכך, ישנם מספרים סוגים של יצירתיות, אשר ניתנים למדידה בדרכים שונות.
מטרת מבחני אבחון היצירתיות היא בדרך כלל לצורכי סינון וסיווג בקבלה לעבודות שונות או קבלה לפקולטות (בעיקר בתחומי העיצוב).
הכשרים הרלוונטיים ביותר לחשיבה היצירתית הניתנים למדידה הם כושרי היצירה הרב כיוונית, הנוגעים בהעלאת רעיונות כשיש חשיבות לגיוון (כמו בפתירת בעיות).
מדידת יצירתיות > כלים להערכת החשיבה המסתעפת

אחת הדרכים להעריך יצירתיות היא למדוד את יכולת החשיבה המסתעפת, המערבת הפקה של תגובות מרובות, חדשניות ומשמעותיות לשאלות פתוחות.
דוגמה לסדרת מבחנים המתמקדים בעיקר באיתור חשיבה מסתעפת לכל הגילאים לפי גילפורט (Joy Paul Guilford): מתן שמות לסיפורים, חשיבה על שימושים שונים לחפצים, בניית חפצים ועוד. כל אחת מהמטלות הללו מוגבלת בזמן ומוערכת על שטף ויחודיות.
מטלה של חשיבה מסתעפת דורשת מהמשתתפים לספק פתרונות מרובים לבעיה נתונה.
נהוג לנתח את תוצאות המבדק של חשיבה מסתעפת על פי מספר היבטים: שטף – מספר הרעיונות, מקוריות – רמת החידוש הסטטיסטית של התגובות, וגמישת – מספר הקטגוריות.
ההפקה של פתרונות חדשים ותשובות מקוריות עבור מבדק של חשיבה מסתעפת, מצריכה מהנבדקים להסתייע בהדרכה של עיבוד מלמעלה-למטה top-down ולהפעיל גמישות מחשבה.
אחד המבחנים הנפוצים ביותר המשמשים לשם אמידת יכולת יצירתית הוא מבחן טוראנס לחשיבה יצירתית (באנגלית: Torrance Tests of Creative Thinking) או בקיצור TTCT.
מדידת יצירתיות > הערכת ההישגים היצירתיים בעולם האמיתי

דרך נוספת למדידת יצירתיות היא קיטלוג של ההישיגים היצירתיים של אנשים בעולם האמיתי.
ישנם הבדלים בין אנשים שמגיעים לביצועים גבוהים במבדקים של חשיבה מסתעפת, לבין אנשים שמגיעים להישגים יצירתיים בעולם האמיתי.
בין היתר, יש לקחת בחשבון שההישג היצירתי הוא תוצר ולא תהליך.
היסטוריה והתפתחות תאורטית > הגישה הקלאסית

המנגנון בו נוצר רעיון יצירתי היה נשוא מחקר כבר בסוף המאה ה-19. בבסיס רבות מן התאוריות המוקדמות עומד הרעיון כי פתרון יצירתי אינו נבנה אינטגרטיבית, אלא ישנו שלב בו צץ הרעיון היצירתי בפעם אחת בדידה. לרוב רעיון זה מלווה בחוויית "אהא!", חוויה אנושית שבה האדם מבין לפתע דבר אשר קודם לכן היווה עבורו בעיה או מושג בלתי-נתפס. בהקשר זה מפורסמת האמרה אאורקה ("מצאתי") של ארכימדס – בעת שארכימדס רחץ בבית מרחץ ציבורי הוא הבין שגופו השקוע באמבט דוחה כמות מים השווה לנפח גופו. בדרך זו הוא למד כיצד למדוד נפח של גוף כלשהו. מרוב התלהבות יצא בריצה לרחוב כשהוא עירום וצועק "אאורקה!".
בסיס זה עלה יפה עם תאוריות בנות אותו הזמן כמו תאוריית הגשטלט אשר ראו בחוויה האנושית מכלול אשר לא ניתן לפרקו למרכיבים רציפים. לפי גישה זו ודומיה, כצעד הכרחי לפתרון בעיה באופן יצירתי נדרש מהפותר להבין את השאלה באופן עמוק. עליו להכיר את החלקים הבדידים המרכיבים את הבעיה, ולראות כיצד הם שזורים זה בזה לכדי אובייקט שלם. בעקבות הבנה שכזו לעיתים החלקים המרכיבים את השאלה ישזרו זה בזה, בפעם אחת ובפתאומיות, בדרך שונה מההבנה המקורית. תהליך זה אשר כונה "הבנייה מחדש ספונטנית" (spontaneous restructing) מוביל להבנה שונה של השאלה, ובהתאם לכך ליצירת פתרון מקורי ורלוונטי.
היסטוריה והתפתחות תאורטית > הגישה הקלאסית > הגישה הרב שלבית של וואלאס

בצד תאוריית הגשטלט הסוציולוג גרהאם וואלאס (אנ') פרסם בשנת 1929 ארבעה שלבים אשר לדידו מהווים את הדרך ליצירת רעיון יצירתי,
הכנה: הבהרת המצב כולל ניסוח הבעיה, מחשבה על דרישות לפתרון טוב, איסוף וסקירת נתונים רלוונטיים.
דגירה: תקופת פעילות מנטלית תת-הכרתית המתרחשת בזמן שהחושב עסוק בפעילות אחרת כלשהי העוסקת בפתרון השאלה.
הארה: גילוי פתאומי, שינוי פתאומי בתפישה, שילוב של רעיון חדש או "העברה" המייצרת רעיון חדש המתאים לדרישות הבעיה.
אימות: בחירת ואימות הפתרון (בדיקת היתכנות).
למרות הפשטנות הרעיונית והפופולריות בזמנו לה זכו התאוריות הקלסיות, במרוצת השנים הן נתקלו בביקורת רבה. ביקורת זו נבעה הן בעקבות ניסויים אשר לא הבחינו ברצף השלבים שתיאר גרהאם וואלאס ודומיו, והן משום הבעייתיות בהיסמכות על אינטרוספקציה של נבדקים, אשר נראתה גם בהקשר זה כבלתי אמינה. בנוסף לכך נטען שהתאוריה אינה מספקת הבנה של המנגנון אלא רק תיאור של הרגשת הנבדק החווה הארה. עם זאת מטא אנליזה של רגע התובנה אשר פורסמה בשנת 2018 בכתב העת Biological Psychology (אנ') מצאה דפוס אשר תואם לארבעת השלבים במדידות פיזיולוגיות הכוללות בעיקר מחקרים מבוססי fMRI.
היסטוריה והתפתחות תאורטית > גישות מודרניות

בעקבות הבעייתיות בגישה הקלאסית התפתחו מספר תאוריות אשר חלקן השתמשו בגישה הרב שלבית כבסיס לחקר היצירתיות, וחלקן ראו ביצירתיות תופעה הזהה לפתרון בעיות נורמטיבי. גישות אלו מנתחות את תופעת היצירתיות ולרוב הן ישלימו אחת את השנייה, כאשר כל אחת מן הגישות מתייחסת לזווית הסתכלות שונה ומאירה אספקט אחר.
היסטוריה והתפתחות תאורטית > גישות מודרניות > ניתוח קוגניטיבי של המודל הרב שלבי

הפסיכולוג סטיבן סמית' בחן את שלב הדגירה בכלים קוגניטיביים, והראה כי שלב הדגירה אכן עוזר לפתרון בעיות. עם זאת לדידו האפקט של שלב הדגירה נוצר כיוון שעזיבת פתרון השאלה נותנת לנבדק לשכוח מדרך פתרון שגויה שהוא התביית עליה במהלך התרגיל, בניגוד לגישה הקלאסית הרואה בעיבוד לא מודע של השאלה את המקור לאפקט.
היסטוריה והתפתחות תאורטית > גישות מודרניות > יצירתיות כפתרון בעיות מתמשך

החוקר רוברט וייסברג טוען בספרו "יצירתיות: גאונות ומיתוסים אחרים" כי יש להסתכל על היצירתיות כעל תהליך פתרון בעיות המורכב משלבים רבים. במהלך הפתרון האדם נתקל במכשולים ומתגבר עליהם תוך שיפור וחידוד הפתרון עליו הוא התביית. לבסוף ניצבת יצירה מקורית ורלוונטית אשר בזכות ההתגברות על המכשולים הרבים היא מקבלת את אופייה הייחודי. בין היתר מראה וייסברג כי היצירה קובלא חאן (פואמה), אשר נחשבת לטקסט יצירתי יוצא דופן, הייתה מבוססת על רישומים קודמים של הסופר סמואל טיילור קולרידג'. כמו כן, היא לא נהגתה בפרץ יצירתיות חד פעמי, אלא תהליך כתיבתה היה מתמשך וכלל טיוטות אשר השתפרו עד הצגתו של התוצר המוגמר. באופן דומה הוכיחו אחרים כי התפתחה המחט לתפירה המוכרת בזמננו יחד עם יצירות רבות נוספות. זווית הסתכלות זו של היצירתיות מדגישה את הצורך בידע קודם על מנת להגיע לתוצר איכותי הנדרש לאורך פיתוח הרעיון.
היסטוריה והתפתחות תאורטית > גישות מודרניות > יצירתיות כמציאת בעיה

זווית הסתכלות נוספת כמנגנון לתהליכם יצירתיים הוא הסתכלות מחדש על הבעיה, כך שהבעיה הופכת להיות שונה, והפתרון נראה בבירור. כמו כן, בדרך כלל שיטות לפיתוח יצירתיות חותרות להבנה מחודשת של הבעיה, ושימוש באנלוגיות הוא כלי נפוץ בלימוד זה. בהתאמה לכך הגדרת הבעיה עצמה לה ניגשים מלכתחילה תשפיע על מידת המקוריות של היצירה. תימוכין לדבר נמצא במחקר אשר דרש מאומנים לבחור כמה פריטים מתוך קבוצת חפצים שהונחו ל שולחן, על מנת לצייר אותם. האומנים שציוריהם נאמדו כמקוריים יותר, נטו להשקיע יותר בבחירת החומרים. חלקם אף נשכו את החפצים כחלק מתהליך הבחירה. גישה דומה נהגתה על ידי זוכה פרס נובל הרברט סיימון בהקשר של פתרון בעיות באופן כללי. כאשר הודגש כי על מנת לפתור בעיה מסוימת מרכיב חשוב ביותר הוא הניסוח, כאשר לרוב פתרון בעיה אחת יכול להיות מומר בפתרון של כמה בעיות אחרות קלות יותר.
היסטוריה והתפתחות תאורטית > גישות מודרניות > יצירתיות וחשיבה חישובית

שנים רבות, יצירתיות וחשיבה חישובית נחקרו בהקשרים שונים, אך בנפרד זו מזו. מחקר על יצירתיות נערך בתחומי האמנות, בעוד שהמחקר על חשיבה חישובית היה בעיקר בתחומי המדעים, הטכנולוגיה וההנדסה. אולם כבר לפני 40 שנה, סימון פפרט הדגיש את החשיבות של השימוש במחשבים לפיתוח יצירתיות. כיום, גוברת ההסכמה כי יש קשר דו כיווני בין יצירתיות וחשיבה חישובית. יצירתיות מגבירה את העניין במדעי המחשב ותומכת ברכישת חשיבה חישובית וכי יסודות חשיבה חישובית הם כלי חשיבה חיוניים המעורבים ביצירתיות. מיומנויות אלו חיוניות לפתרון בעיות מורכבות ולכן יש להנחילן כבר מגיל צעיר. בעקבות רעיון זה, יוזמות חינוכיות רבות ברחבי העולם החלו לשלב פלטפורמות ופעילויות המקדמות יצירתיות וחשיבה חישובית. אנשי חינוך שרוצים לקדם טוב יותר רכישה של חשיבה חישובית צריכים לעודד את היצירתיות של התלמידים, בין אם באמצעות סביבות למידה ייעודיות ובין אם על ידי טיפוח מיומנות זו בפעילויות בכיתה.
היסטוריה והתפתחות תאורטית > גישות מודרניות > המודל של אדרוארד דה בונו

על פי אדוארד דה-בונו, חשיבה יצירתית מוגדרת כהיכולת להגיע לכמה שיותר פתרונות אפשריים, עבור כל בעיה נתונה. לכן בשלב הראשון החשיבה היצירתית לא בוחנת את טיב הפתרונות – אלא את היכולת להגיע לכמות פתרונות גדולה ככל האפשר, ורק אחר-כך לבחור מביניהם. בהתאם לתפיסה זאת, ככל שיהיו יותר אפשרויות – כך היכולת להגיע לפתרון הטוב ביותר, תהיה גדולה יותר.
ראו גם

מקוריות
חשיבה המצאתית שיטתית
פסיכולוגיה חינוכית
רגשות
Life Hack
לקריאה נוספת

מסיקה פ' (2009) "טיפוח חשיבה המצאתית של תלמידים בפתרון בעיות: היבטים קוגניטיביים ואפקטיביים" עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בן-גוריון.
שוורץ ה' (2011) "זיהוי יצירתיות ברורשאך " עבודת MA, המחלקה לפסיכולוגיה האוניברסיטה העברית.
טינה סיליג, אתה גאון – קורס מזורז ביצירתיות, הוצאת כנרת – זב"מ, 2013.
מריה קוניקובה, ‏אמפתיה קרה ומחושבת, באתר "אלכסון", 21 בנובמבר 2013
שלמה קניאל, חינוך לחשיבה: חינוך קוגניטיבי לשליטה על התודעה, רמות, 2006.
הווארד גרדנר, מוח חשיבה ויצירתיות, ספרית פועלים, 1995.
מרכוס דו סוטוי, תוכנת היצירתיות, תרגמה: מיכל קירזנר-אפלבוים, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2022, עמ' 13–30
Isen, A. M., Daubman, K. A., & Nowicki, G. P. (1987). "Positive affect facilitates creative problem solving". Journal of Personality and Social Psychology, 52, 1122-1131.
Amabile, Teresa M; Barsade, Sigal G; Mueller, Jennifer S; Staw, Barry M. "Affect and creativity at work". Administrative Science Quarterly. 2005. v. 50, p. 367-403.
Egan, K. (1997). The educated mind: How cognitive tools shape our understanding. Chicago: University of Chicago Press.
Fredrickson, B. L. (2001). "The role of positive emotions in positive psychology: The broaden-and-build theory of positive emotions". American Psychologist, 56, 218-226.
Israel-Fishelson, R., Hershkovitz, A., Eguíluz, A., Garaizar, P., & Guenaga, M. (2021). The associations between computational thinking and creativity: The role of personal characteristics. Journal of Educational Computing Research, 58(8), 1415-1447.
ראובן אלואשווילי

הרב ראובן אלואשווילי (ה'תרי"ח, 1855 - אייר ה'תרפ"ב, 1922) היה רב הקהילה היהודית בכותאיסי וממנהיגיה הרוחניים של יהדות גאורגיה בראשית המאה ה-20.
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תרי"ח (1855) בכותאיסי לרבי אהרון ב"ר יצחק אלואשווילי, מחכמי העיר. הוסמך לרבנות בשנת ה'תרמ"ז. בשנת ה'תרס"ב התמנה לרב בית הכנסת הגדול בכותאיסי, ובמקביל מונה על ידי השלטונות לתפקיד רב מחוז כותאיסי. בשנת ה'תרס"ו ייסד ישיבה בעיר ועמד בראשה. הוא נחשב לסמכות רוחנית מהבכירות ביותר בקרב יהודי גאורגיה. בשנת ה'תרע"ב יצא לביקור בארץ ישראל לצורכי גיוס כספים, ואז רקם קשרים עם חכמי ירושלים. בין השאר, הוציא בשיתוף עם הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי ספר "טהרת ישראל" על הלכות טהרת המשפחה בגאורגית יהודית. הוא פעל למינוי רבנים ובעלי תפקידים תורניים אשכנזים בקהילות גאורגיה, כדי לשפר את רמת הרבנות במדינה.
בשנת ה'תרפ"א (1921) עזב את גאורגיה בשל הכיבוש הסובייטי, והשתקע באיסטנבול, שם ייסד בית כנסת וישיבה לקהילה הגאורגית שישבה בעיר, והתמנה כרבה, עד לפטירתו באייר ה'תרפ"ב.
חתנו הרב משה דברשווילי "הקטן" היה תלמידו של הרב ישראל מאיר הכהן ("החפץ חיים"), והיה חבר  בפרלמנט הגאורגי כנציג היהודים החרדים במפלגה הסוציאליסטית המנשביקית. לאחר עזיבת חמיו את גאורגיה, הנהיג את הקהילה היהודית בכותאיסי.
השקפת עולמו

הרב אלואשווילי היה מנהיג הזרם החרדי השמרני ביהדות גאורגיה. בשנת 1915, כאשר החל הרב דוד באזוב בפעילות ציונית וניסה לכנס ועידה של כל רבני גאורגיה, הביע התנגדות מרה ונחרצת לפעילותו. התנגדותו הייתה חריפה ביותר, עד שנטען כי כינה את הציונים "ימח שמם וזכרם" כמו כן, התנגד להכנסת לימודי חול לבתי הספר. בתחומים אלו, הושפע בין השאר מהרב שמואל הלוי לויטין, שליח הרבי מחב"ד שלום דובער שניאורסון לגאורגיה, שהוכרז על ידי הרב אלואשווילי כראש החכמים בגאורגיה. בשנת ה'תרע"ח הקים (בעזרת חתנו) סניף של אגודת ישראל בגאורגיה.
השקפתו ופעילותו האנטי-ציונית עוררה לו התנגדות רבה מקרב החוגים הציונים.
יש הטוענים כי לאחר שראה את סבלם של יהודי גאורגיה תחת השלטון הקומוניסטי, חזר בו מהתנגדותו לציונות.
לקריאה נוספת

דוד בותרשווילי, רבני גרוזיה: דת והיסטוריה, אשדוד ה'תשס"ג, עמ' 86 ואילך.
הרב זושא וואלף (עורך), אדמו"רי חב"ד ויהדות גרוזיה, ה'תשע"ו, עמ' 277–282.
נתן אליהשווילי, "המאבק בין ציונות ומתנגדיה", בתוך: היהודים הגרוזים בגרוזיה ובארץ ישראל, עמ' 60–70.
רוני מילר, חלומות נכזבים על ארץ ישראל: מכתבים לנתן אליהשווילי (ספרי ניב, 2022)
Ronnie Miller. Elusive Dreams: Letters to Zion (Friesen Press, 2023)
ראובן אנוך, "שלוש גישות לגבי הזהות היהודית בין יהודי גאורגיה בערב מהפכת אוקטובר ואחריה", בתוך: יוסי גולדשטיין (עורך), בין דת, לאום וארץ : המאבק על הזהות היהודית בעת החדשה בהוצאת אוניברסיטת אריאל בשומרון, אריאל 2014, עמ' 157–164.
רוברט גולן. שערי בית הכנסת: יהדות כותאיסי (תל אביב, 2009).
חכם ראובן אלאשווילי, בית רפאל
הערות שוליים

↑  הרבנות וההוראה בקוקז, המודיע, 18 בנובמבר 1910
↑  נתן אליהשווילי, המאבק בין הציונות ומתנגדיה, בתוך: היהודים הגרוזים בגרוזיה ובארץ ישראל, עמ' 60–70
↑  ראו אודותיו בערכו באתר חב"דפדיה.
↑  ראו ביקורתו החריפה של אליהשווילי (עמ' 62): ”אדיקותו הנבערה וקנאותו הנפרזה לא ידעו כל גבול. זה היה אדם בעל השגות פשוטות, לא ידע את העולם בכלל ואת העולם היהודי בפרט, אדם, שלא עלה בחכמתו ובכשרונותיו על חכם פשוט מחכמי גרוזיה, אבל מפני המקום שהוא נכנס בו (כותאיס נחשבה לעיר ואם ביהדות הגרוזית) והצבור שעמד תחת השפעתו ועוד כמה וכמה סיבות גרמו, שהאיש הזה מילא בחיי היהודים הגרוזים תפקיד של ריאקציונר, קנאי חשוך של ימי הביניים, המשתגע למראה קו האור, "זולל הציוניות"”.
↑  הרב יצחק דדון, "אתחלתא היא" חלק ג', עמ' תקכ.
ליל האיגואנה

| --- | --- |

 כתיבה:  טנסי ויליאמס 
 שפה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 
ליל האיגואנה (באנגלית: The Night of the Iguana) שייך לקלסיקת המחזות של טנסי ויליאמס, וחותם את קאנון המחזות המאופיינים כפואטיים. מחזה זה, שזכה בפרס מבקרי הדרמה של ניו יורק, הוא האחרון מבין שלל המחזות של ויליאמס שזכה להצלחה בימתית גדולה.
במחזה, שבויים לראשונה על ידי פרנק קורסרו, ככבו פטריק אוניל, כשנון, בטי דייוויס, כמקסין, ומרגרט לייטון, שזכתה בפרס טוני, כחנה ג'קלס. המחזה עלה לראשונה על הבמה בדצמבר 1961, וזכה להצלחה בימתית עם 316 הופעות.
המחזה מתרחש בשנות הארבעים בבית מלון בקוסטה בראווה במקסיקו. במרכז העלילה דמותו של לורנס שאנון, כומר לשעבר שנאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות האשמות בגין אונס וכפירה. בתפקידו החדש כמדריך טיולים, מגיע שנון לבית מלון, אשר בו התאכסן גם בעבר, עם קבוצת נוצריות אמריקאיות אדוקות בחופשה. אך גם בתפקיד זה רודפות אותו שערוריות בעלות אופי מיני. שנון, העומד על סף התמוטטות עצבים, אינו מצליח להשתלט על קבוצת הנשים, המחליטות לעזוב את המלון בלעדיו. במקום זאת, הוא משתכן במלון לבדו ומתעמת עם שתי נשים: מקסין, אלמנה המעוניינת בו כמאהב, וחנה ג'קלס, ציירת שמעולם לא ניהלה מערכת יחסים עם גבר ושמטיילת בעולם בעודה מסיעה בעגלה את סבה המשורר הנכה.
המחזה עובד לקולנוע בשנת 1964, בבימויו של ג'ון יוסטון ובכיכובם של ריצ'רד ברטון ככומר שנון, אווה גרדנר כמקסין, דברה קר כחנה ג'קלס וגרייסון הול כמיס ג'ודית פלווס.