stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Back in Black (שיר)
קבלה

בינואר 2018, בדירוג "Ozzest 100" של רשת הרדיו האוסטרלית טריפל אם, המדרג את השירים "הכי אוסטרליים" בכל הזמנים, השיר דורג במקום ה-22.  השיר מופיע בסרטים רבים, ביניהם: Iron Man, Megamind, The Muppets, The Smurfs, Spider-Man: Far from Home, Family Guy, Supernatural, וכן בעוד סרטים ותוכניות טלוויזיה.
במגזין Record World נכתב כי לשיר יש "כל מה שהפך את הלהקה לאחת הלוהטות ביותר בסביבה: קצב עוצמתי, גיטרה מטורפת ומאניה ווקאלית". ביצירה רטרוספקטיבית על "Back in Black", מגזין Metal Hammer הכתיר את הריף של השיר כאחד הריפים הגדולים ביותר אי פעם, וכתב: "יש שירי רוק שפונים לחובבי מטאל. ויש שירי מטאל שפונים לחובבי רוק. ואז יש את Back in Black - שיר רוק ומטאל שפונה לכולם, לאבות, לילדים, ולעלמות צעירות. כל זה בזכות מפלצת הריף המונומנטלית, בעלת שלושה אקורדים." וויל ביירס מהגרדיאן כתב כי "השימוש המושכל של AC/DC בהפסקה בשיר סייע להפוך אותו ל"המנון מטאל קלאסי".
השיר דורג במקום ה-4 על ידי VH1 ברשימת 40 שירי המטאל הגדולים ביותר. בשנת 2009, הוא נבחר לשיר הרוק ההארד השני בגודלו בכל הזמנים על ידי VH1. השיר גם דורג במקום ה-187 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון . שגם דירג את השיר במקום ה-29 ברשימת "100 שירי הגיטרה הגדולים של כל הזמנים", וכתב על השיר ביצירה נלווית: "יצירת המופת של אנגוס ומלקולם יאנג בגיטרה כפולה היא האידיאל האפלטוני של הרוק הקשה". בשנת 2020, הגרדיאן דירג את השיר במקום השלישי ברשימת 40 השירים הגדולים ביותר של AC/DC, ובשנת 2021, Kerrang דירג את השיר במקום הרביעי ברשימת 20 שירי AC/DC הגדולים ביותר.
כסינגל, "Back in Black" הגיע לשיאו בארצות הברית במקום ה-37 במצעד Billboard Hot 100 ב-1981 וכן במקום ה-51 במצעד ה־Top Tracks של בילבורד, שהופיע לראשונה במרץ 1981. השיר קיבל גם את הפרס הראשי של RIAA (זהב ופלטינה) למכירות רינגטונים בשנת 2006 והגיעה למעמד של פלטינה כפולה ב-2007.
השיר התברג באופן רשמי במצעד הבריטי לאחר 31 שנים מצאתו; כשבשיאו הגיע למקום ה-27, עקב כך שהמוזיקה של הלהקה הפכה לזמינה באייטונס. כמו כן, השיר הופיע במקום הראשון במצעד הרוק בבריטניה באותו זמן.
גרסאות כיסוי

בשנת 1984 הביסטי בויז דגמו את השיר, ללא קבלת אישור מהלהקה, בשירם "Rock Hard". ב-1999 ביקשו אישור להכליל את השיר באלבום אוסף, אך AC/DC סירבו. מייק D מהביסטי בויס ציטט את תגובתו של מלקולם יאנג לבקשה: "[אין לנו] שום דבר נגדכם, אבל אנחנו פשוט לא תומכים בדגימה".
שאקירה ביצעה גרסת כיסוי של "Back in Black" במהלך סיבוב ההופעות שלה ב-Mongoose בשנים 2002–2003, כשהפיקה עם טים מיטשל גרסת כיסוי עבור הופעות חיות. הקלטה של הופעה שהתקיימה ברוטרדם ב-22 באפריל 2003 יצאה לאור באלבום בשם Live & off the Record בשנת 2004.
במצעדים

| מצעדים (1981) | מיקום שיא     |
| --- | --- |
בילבורד הוט 100 ארצות הברית: 37
מצעד הרוק המיינסטרימי, בילבורד, ארצות הברית: 51
ארצות הברית קאש בוקס 100: 39
| מצעדים (2012) | מיקום שיא     |
| --- | --- |
אוסטרליה (ARIA): 65
דרום קוריאה (סירקל צ'ארט): 65
רוק ומטאל בבריטניה (חברת המצעדים הרשמית): 1
שירים דיגיטליים של הארד רוק בארצות הברית (בילבורד): 1
US Hot 100 חוזרים (בילבורד): 14
| מצעדים (2021) | מיקום שיא     |
| --- | --- |
בילבורד גלובל 200: 191
הערות שוליים

↑  "Back in Black by AC/DC". Songfacts.
↑  "Here Are the Songs That Made Triple M's 'Ozzest 100'". Music Feeds. 27 בינואר 2018. נבדק ב-4 בינואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Byers, Will (1 באוקטובר 2008). "School of rock: What makes a classic metal anthem?". The Guardian. נבדק ב-9 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "40 Greatest Metal Songs (40–31)". VH1. 1–4 במאי 2006. אורכב מ-המקור ב-13 בספטמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Winistorfer, Andrew (5 בינואר 2009). "VH1's 100 Greatest Hard Rock Songs list only slightly less annoying than their hip-hop list". Prefix Magazine. נבדק ב-2 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "The 100 Greatest Guitar Songs of All Time". אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hann, Michael (30 ביולי 2020). "AC/DC – their 40 greatest songs, ranked!". The Guardian. נבדק ב-8 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "2012 Top 40 Rock & Metal Singles Archive – 1st December 2012". Official Charts Company. נבדק ב-8 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Blabbermouth (18 בנובמבר 2002). "SHAKIRA Covers AEROSMITH, AC/DC". BLABBERMOUTH.NET (באנגלית). נבדק ב-19 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Blabbermouth (12 במרץ 2004). "SHAKIRA's Cover Of AC/DC's 'Back In Black' To Surface On Upcoming DVD/CD". BLABBERMOUTH.NET (באנגלית). נבדק ב-19 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Back in Black – Awards". AllMusic. נבדק ב-6 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CASH BOX Top 100 Singles – Week ending MARCH 7, 1981". אורכב מ-המקור ב-18 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ARIA Top 100 Singles – Week Commencing 3rd December 2012" (PDF). ARIA. 4 בינואר 2013. p. 3. אורכב מ-המקור (PDF) ב-3 בינואר 2013. נבדק ב-6 ביוני 2014 – via Pandora Archive. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "GAON 노래방 CHART – 2013년 4월 3주차" (בקוריאנית). Gaon Music Chart. אורכב מ-המקור ב-12 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 79c5075c-630c-498d-b7c6-d83b4a982490  MusicBrainz work: b18c6ef9-bbc3-3c28-81f9-5afcc59355f0 
בריאן ג'ונסון מבצע את "Back in Black" לצד מיוז ( הגיטריסט מאט בלאמי בתמונה ) בפסטיבל רידינג 2017
Dehomag

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  30 בנובמבר 1910 – 6 במאי 1949 (38 שנים) 
 חברת אם:  IBM 
 מיקום המטה:  ברלין 
 ענפי תעשייה:  manufacture of computers and peripheral equipment, אלקטרומכניקה, עיבוד נתונים ממוחשב, הנדסה מדוייקת ותעשיית האופטיקה 
 מוצרים עיקריים:  כרטיס מנוקב, IBM card sorter, מכונת ניקוב, מכונת טבולציה 
 עובדים:  23 (נכון ל־1914) 
 
Dehomag (ראשי תיבות בגרמנית של Deutsche Hollerith-Maschinen Gesellschaft mbH - חברת מכונות הולרית' הגרמנית) הייתה חברה לציוד לעיבוד נתונים באמצעות כרטיסים מנוקבים.
היסטוריה

הרמן הולרית' היה סטטיסטיקאי אמריקני ממוצא גרמני, שפיתח בסוף המאה ה-19 מכונת טבולציה (Tabulating machine - מכונה מכנית-חשמלית לסכימה והדפסה של נתונים) מבוססת כרטיסי ניקוב. המכונות של הולרית' שימשו לעיבודי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, ממשלות נוספות, חברות ביטוח ועוד. וילי היידינגר רכש זכות להשתמש בפטנטים של הולרית', והקים בברלין, בשנת 1910, את חברת Dehomag. בשנת 1911 התמזגה החברה של הולרית' עם חברות אחרות, לחברה בשם CTR. בשנת 1923 רכשה CTR, בהנהלתו של תומאס ווטסון, 90% מהבעלות על Dehomag. בשנת 1924 שינתה CTR את שמה ל-IBM.
חברת Dehomag פעלה בגרמניה גם לאחר עליית הנאצים לשלטון, והמשיכה לספק ציוד לעיבוד נתונים לממשל הנאצי.
ממשלת גרמניה הנאצית השתמשה במכונות ניקוב הכרטיסים שקיבלה דהומאג עוד טרם אירועים אלימים כמו ליל הבדולח כדי להתחקות אחר יהודים ומתנגדי משטר. המכונות אפשרו לממשלה ולגסטפו לחפש במאגרי מידע במהירות וביעילות בגרמניה וגם ברחבי אירופה הכבושה כדי לאתר ולעצור את הקורבנות ובכך תרמו לשואה .
יו"ר הדירקטוריון של החברה היה וילי היידינגר ומנכ"ל החברה היה הרמן רוטקה. לפני מלחמת העולם השנייה, המנכ"ל דיווח ישירות לנשיא יבמ תומאס ג'יי ווטסון בניו יורק. חברות בארצות הברית ניהלו עסקים ישירות עם גרמניה עד לדצמבר 1941 אז נכנסה ארצות הברית למלחמה. תומאס ווטסון אף קיבל את מדליית מסדר העיט הגרמני בישיבת ה-ICC בברלין ב-1937. עם זאת, לאחר ליל הבדולח ב-1938 ווטסון רצה להרחיק את עצמו ואת IBM מגרמניה, אך שוכנע שלא לעשות זאת על ידי מזכיר המדינה האמריקני קורדל הול והוא ויתר על הרעיון עד אביב 1940.
בשנת 1934 התמזגה Dehomag עם חברת אופטימה - חברה בת נוספת של IBM. בשנת 1939 העסיקה החברה 2,500 עובדים בשני מפעלים בגרמניה. בזכות מעמדה כמעין מונופול הייתה החברה רווחית ביותר. בין השאר סיפקה ציוד למפקד האוכלוסין ברייך השלישי שנערך ב-1939, שבו נרשם גם המוצא של התושבים, ובכלל זה הכנתה של רשימת היהודים.
בשנת 1941, לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית, נחשבה Dehomag לרכוש אויב, ומונתה לה ועדה מפקחת. בשנת 1943 מונה הרמן פלינגר, ממשרד הכלכלה הנאצי למנכ"ל החברה, והדיח את היידינגר.
IBM ניו יורק הקימה חברת בת ייחודית בשטח הגנרלגוברנמן, Watson Business Machines, כדי להתמודד עם תנועת הרכבות שם במהלך שואת יהודי פולין. ההכנסות מהשכרת המכונות הועברו על ידי הנאצים דרך ז'נבה ל-IBM ניו יורק.
משרד התחבורה הגרמני השתמש במכונות IBM שהיו תחת חברת הבת שבשליטת ניו יורק שהוקמה בוורשה, ולא בחברה הבת הגרמנית. החברה הפעילה מתקן להדפסת כרטיסי ניקוב ליד גטו ורשה . כרטיסי הניקוב נשאו את הסימונים של חברת הבת הגרמנית Dehomag.
ליאון קז'מיניצקי, שהיה השורד האחרון מהמעורבים בניהול התחבורה ברכבת לאושוויץ וטרבלינקה, אמר שידע שמכונות הניקוב אינן גרמניות, שכן התוויות עליהן היו באנגלית.
עם תום מלחמת העולם השנייה חזרה IBM לפעול בגרמניה, ובשנת 1949 קיבלה את כל נכסיה המוקפאים של החברה, ובהם הרווחים שצברה בזמן המלחמה. באותה שנה שינתה Dehomag את שמה ל-Internationale Büro-Maschinen Gesellschaft mbH - IBM.
בשנת 2001 יצא לאור ספרו של העיתונאי אדווין בלאק, IBM and the Holocaust: The Strategic Alliance between Nazi Germany and America's Most Powerful Corporation, שבו האשים בלאק את IBM כי סיפקה ציוד ושירותים לגרמניה הנאצית, אך לטענת IBM היא איבדה את השליטה בחברת Dehomag לפני מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  אוליבר ברקמן, IBM פעלה בקשר ישיר עם מארגני השואה, באתר הגרדיאן, ‏29 במרס 2002 (באנגלית)
1 2 3  אדווין בלאק, IBM והשואה: הקשר האסטרטגי בין גרמניה הנאצית לחברה החזקה ביותר בארצות הברית, וושינגטון די. סי.: דיאלוג פרס, 2012, מסת"ב 978-0914153276
↑  בלדן, תומאס ומרווה, הצל המתארך: חייו של תומס ג'יי ווטסון, ארצות הברית, קנדה: ליטל, בראון, 1962, עמ' 207, מסת"ב LCCN 61-8065
↑  אדווין בלייק, הפעילות לדיוק הרכבות לאושוויץ, באתר https://www.sfgate.com/, ‏19 במאי 2002 (באנגלית)
↑  אדווין בלייק, תפקידה של IBM בשואה - חשיפות חדשות, באתר www.huffpost.com, ‏17 במרס 2015
↑  RICHARD BERNSTEIN, 'I.B.M. and the Holocaust': Assessing the Culpability, March 7, 2001, New York Times
↑  IBM Statement on Nazi-era Book and Lawsuit, IBM, 14 Feb 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260191905171  GND: 1079895-X  LCCN: no99056444  NKC: hka2017972116  VIAF: 150421867   WorldCat (עם VIAF): 150421867 
מכונת ניקוב הכרטיסים D11 האוניברסלית ראשונה של DEHOMAG. מכונות כאלה שימשו את הממשל הגרמני הנאצי בארגון מסמכים הקשורים לשואה.
עבד אל-באקי סחראוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1910 קונסטנטין, צרפת 
 פטירה:  12 ביולי 1995 (בגיל 84) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת, אלג'יריה 
 מפלגה:  חזית ההצלה האסלאמית 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
עבד אל-באקי סחראוי (בערבית: عبد الباقي صحرواي; 28 באוגוסט 1910 –  12 ביולי 1995) היה אחד ממייסדיי חזית הישועה האסלאמית.
סחראוי נולד בקונסטנטין באלג'יריה. ב-1931 גויס לצבא הצרפתי. לאחר מכן עבר לאלג'יר, שם היה מעורב באגודת המלומדים המוסלמים. ב-1990, היה בין מקימי חזית הישועה האסלאמית (FIS). אחרי שהחלה מלחמת האזרחים האלג'יראית, הוא ברח לפריז, משם הוא הטיף לג'יהאד כנגד ממשלת אלג'יריה, אך התנגד להרחבתו לצרפת, מה שהיה הסיבה להתנקשות בו ב-11 ביולי 1995 על ידי הקבוצה האסלאמית החמושה (GIA). בעקבות מותו אירעה סדרת פיגועים בצרפת.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טומוקו קאשיקי

| --- | --- |

 לידה:  1982 (בת 43 בערך) קיוטו, יפן 
 לאום:  יפן יפן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיוטו סיטי לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור
 הושפעה על ידי:  טושוסאי שאראקו, הירושיגה, קיטגאווה אוטאמרו
 
טומוקו קאשיקי (ביפנית: 樫木知子; באנגלית: Kashiki Tomoko; נולדה ב-1982) היא ציירת ואמנית יפנית שחיה בקיוטו, יפן.
היא ידועה בציוריה, המציגים לעיתים קרובות סצנות חלומיות של דמויות נשיות בודדות.
נעורים וחינוך

קאשיקי נולד בעיר קיוטו, יפן בשנת 1982.
בשנת 2006 היא קיבלה תואר ראשון באמנויות ציור שמן ובשנת 2008 תואר שני בציור, שניהם מאוניברסיטת קיוטו סיטי לאמנויות (אנ'). בשנת 2011 סיימה תואר דוקטור PhD לציור מאוניברסיטת קיוטו סיטי לאמנויות.
קריירה

למרות הכשרתה הקודמת בניהונגה (אנ'), ציורים של קאשיקי מושווים לעיתים קרובות לעבודות סוריאליסטיות בגלל האיכות ה"נמסה" של הנושא והטכניקה האישית שלה.
קאשיקי מחזקת נושאים שנמצאים במקומות אחרים באמנות היפנית העכשווית, כגון מתן חזותיות סוחפות מאי הנוחות של החברה שנותרה מאסונות הטבע אחרונים ביפן כמו רעידת האדמה של טוהוקו בשנת 2011 וצונאמי.
בשנת 2011 עבודתה של קאשיקי הוצגה בתערוכה "BYE BYE KITTY! ! ! בין גן עדן לגיהנום באמנות יפנית עכשווית" שאצר דייוויד אליוט (אנ') בבניין אגודת החברה יפנית במנהטן, ניו יורק, יחד עם חמישה עשר אמנים יפנים עכשוויים אחרים ביניהם הציג האמן יושיטומו נארה.
קאשיקי הושפעה מיצירותיהם של האמנים טושוסאי שאראקו, הירושיגה, קיטגאווה אוטאמרו ואחרים.
מאפייני יצירתה > נושא

על הפרטים המרכבים את עבודתה של קאשיקי נאמר שהם מושפעים מהאמנות הבודהיסטית ביפן (אנ') מתקופת תקופת הייאן.
קאשיקי מציירת בעיקר דמויות נשיות, ולדבריה היא גם שואבת השראה מסגנון ביז'ינגה (אנ') של תיאור נשים יפות, נושא מרכזי מז'אנר אוקיו-אה של האמנות היפנית. הדאגה שלה לפרטים ספציפיים של הגוף, כמו עור מקומט, באה לידי ביטוי בסדרת ציורים משנת 2014.
ההגדרות בהן מוצגות דמויות אלו הן לעיתים קרובות "רקעים אחרים", שעדיין נראים מבוססים באופן רופף על העיר קיוטו, עיר הולדתה של טומוקו קאשיקי. ניתן לזהות חללים פנימיים בהם לעיתים קרובות היא מציבה את נשותיה. המסדרונות, העמודים, החלונות ואפילו שקעי החשמל מספקים תחושה קרקעית סופית אך לכאורה נקודות מבט ריקות, מגוונות ושטוחות יוצרות "עולם דמיוני ואתרי ללא מיקום זמני או גאוגרפי ספציפי".
מאפייני יצירתה > סִגְנוֹן

קאשיקי בוחרת בקפידה את כל יסודות הציור המבוססים על "פילוסופיה פרטית של יופי" ברורה. "... מחווה, הבעת פנים, תנוחה, אובייקטים ספציפיים, רקע, מיקום, מצב, קומפוזציה, הרכב, מרקם שטח, עובי קו, קשרים בין שכבות, ורמת טשטוש" כל השיקולים הרלוונטיים הפכו לחזון שלה.
אלמנטים נוזליים, אורגניים וחושניים כמו אפקטים של מים הם נושאים חוזרים ונשנים ביצירותיה של קאשיקי, שאותם היא מסבירה כאותה "ההרגשה הרעננה ההופכת לחיים". חלום, רצון וכמיהה גם הם מוטיבים מרכזיים, שמתחילים "הנוטים לסוריאליסטיים". לגופים ולדמויות צלליות צורות לא אמיתיים ומעוותים - הכוללים איברים ארוכים מדי וזורמים - מאפיין נפוץ שנמצא באמנות הסוריאליסטית. ההגדרות שלה נתפסות גם כסוריאליסטיות שניתן לזהות באופיה, אך עדיין מוכר.
מאפייני יצירתה > טֶכנִיקָה

קאשיקי משתמשת במגוון מדיומים בציורים שלה. הכוללים אקריליק, פסטל, צבעי עיפרון ועוד. בכמה מיצירותיה האחרונות היא ציירה ישירות על גבי לוחות עץ. מאז שהוסמכה לתואר שני החלה קאשיקי לבצע תהליך מורכב וטקסי משל עצמה. עבודותיה משרטטות לראשונה בעיפרון, צבועות באקריליק, שכבה אחר שכבה על גבי בד פשתן המותקן על לוחות עץ גדולים. הקומפוזיציות נבנית כשהיא מציירת, מלטשת ומגלפת את פני לוח העץ, ואז צובעת מחדש, שכבה על גבי שכבה. תהליך רב-שלבי זה נתפס כניסוח פיזי של הרגשות החולפות של קאשיקי עצמה. באופן זה, ציוריה של קאשיקי נושאים את הביטוי לנוף והנפש הפנימית שלה".
תערוכות > תערוכות יחיד

2006: Galerie 16, Kyoto, Japan – "Time of Sprouting"
2007: Galerie 16, Kyoto, Japan
2008: MEM, Osaka, Japan
2009: Ota Fine Arts, Tokyo, Japan
2011: Ota Fine Arts, Tokyo, Japan
2014: Ota Fine Arts, Singapore
2015: Galerie Nathalie Obadia, Paris, France
2016: 21st Century Museum of Contemporary Art, Kanazawa, Ishikawa, Japan – "Tomoko Kashiki ～Daydream～"
2016: Ota Fine Arts, Tokyo, Japan
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2006: Kyoto City University of Arts, Kyoto Municipal Museum of Art, Kyoto – Graduate Degree Show
2007: Kyoto Municipal Museum of Art, Kyoto, Japan
2007: The Museum of Kyoto, Kyoto – Selected Artists in Kyoto – 2007 New Wave
2008: Ota Fine Arts, Tokyo, Japan – When you switch off your mobile, painting starts to talk eloquently
2008: Daiwa Press Viewing Room, Hiroshima, Japan – Zegahi-no Kaiga (Painting, Right or Wrong)
2009: Kyoto City University of Arts, Kyoto Municipal Museum of Art, Kyoto, Japan – Works Exhibition INTERIM SHOW
2010: Kyoto City University of Arts Art Gallery, Kyoto, Japan – Exhibition of the Works of Doctoral Students at KCUA
2010: Mori Art Museum|Mori Arts Center Gallery, Tokyo, Japan – G-tokyo 2010
2011: Japan Society (Manhattan)|Japan Society, New York City – Bye Bye Kitty!!! Between Heaven and Hell in Contemporary Japanese Art
2011: NYK Waterfront Warehouse, BankART Studio NYK, Yokohama, Japan – Yokohama Triennale 2011
2015: Queensland Gallery of Modern Art | Queensland Gallery of Modern Art (QAGOMA), Queensland, Australia – We Can Make Another Future: Japanese Art After 1989
2016: Ota Fine Arts, Tokyo, Japan – primal lines
2016: Ota Fine Arts, Shanghai, China – ART021 Shanghai Contemporary Art Fair
תערוכות > אוספים ציבוריים

גלריית קווינסלנד לאמנות, בריסביין, אוסטרליה
חברת ביטוח החיים Dai-Iichi, מוגבלת
מוזיאון לאמנות ישנה וחדשה, טסמניה, אוסטרליה
אוסף האמנות של טויוטה
פרסים

2006: המוזיאון העירוני לאמנות של קיוטו, אוניברסיטת קיוטו לאמנויות - פרס אגודת הבוגרים להצגת תארים מתקדמים
2007: בנק קיוטו - תוכנית התמיכה באמנים של בנק קיוטו
2007: האגודה לאמנות אקרילית יפנית - פרס לאמנות אקרילית
2009: VOCA - פרס עידוד
2011: אוניברסיטת קיוטו לאמנויות - פרס טאקשי אומרהרה
2012: עיר קיוטו, לשכת תרבות ואזרחים בעיר קיוטו - פרס האמן הצעיר הטוב ביותר
לקריאה נוספת

Chayka, Kyle (17 במרץ 2011). "Japan Society's Goodbye to Hello Kitty". Hyperallergic. {{cite web}}:  (עזרה)
Malbert, Roger (2015). Drawing People, The Human Figure in the Contemporary Art. Thames & Hudson. ISBN 978-0-500-29163-4. אורכב מ-המקור ב-2017-08-28. נבדק ב-2020-11-26.
Malbert, Roger (באפריל 2015). Drawing People, The Human Figure in the Contemporary Art. D.A.P./Distributed Art Publishers, Inc. ISBN 978-1-938-92268-8. אורכב מ-המקור ב-2017-08-28. נבדק ב-2020-11-26. {{cite book}}:  (עזרה)
"The Work of Tomoko Kashiki". Juxtapoz. 30 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Tomoko Kashiki - Pigozzi Collection 2020, JAPIGOZZI - The Pigozzi Collection
1 2  "Tomoko Kashiki Biography". Japigozzi Collection. 2010.
1 2 3 4 5  "Current Shows Tomoko Kashiki April 1 – May 15, 2015 Cloître St Merri II, Paris". Galerie Nathalie Obadia. 2015.
↑  Chayka, Kyle (17 במרץ 2011). "Japan Society's Goodbye to Hello Kitty". Hyperallergic. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tomoko Kashiki". Ota Fine Arts. 2016. אורכב מ-המקור ב-2019-10-19. נבדק ב-2020-11-26.
1 2 3 4  "Contemporary Asian Art Lot 914 – Tomoko Kashiki". Sotheby's. Hong Kong. 6 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Leese, Samantha (2014). "Tomoko Kashiki at Ota Fine Arts – artforum.com / critics' picks". Artforum.
↑  "Bye Bye Kitty!!! Between Heaven and Hell in Contemporary Japanese Art". Japan Society. 2011.
1 2 3 4 5  "Tomoko Kashiki". artnet. 2014.
1 2  Elliott, David (2014). Tomoko Kashiki and the Floating World. Ota Fine Arts.(הקישור אינו פעיל)
1 2  "Artist Tomoko Kashiki on how she paints". The Guardian. 2009.
↑  Ozawa, Tsuyoshi (2009). Exhibition Reviews 04: Kashiki Tomoko. ARTiT. p. 102.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 001185319  SUDOC: 185949797  VIAF: 311481535   WorldCat (עם VIAF): 311481535
מיניות ביהדות

"ואת ערום ועריה", פרט מתוך הגדת רוטשילד. איור המציג דמות אישה בעירום חלקי, המלמד על גישה מתירנית לעירום נשי ביהדות איטליה של המאה ה-15, ועל לגיטימיות של הופעה כזו אף בתוך טקסים ליטורגיים.
יהדות, כדת העוסקת במכלול חייו של האדם, מקדישה מקום לא מבוטל לנושאי מיניות. מצוות אחדות עוסקות בנושא זה, ובהן מצוות עשה ומצוות לא תעשה. סיפורי המקרא כוללים סיפורים אחדים המציגים מגוון התנהגויות מיניות, והתלמוד, כמו גם מדרשים, מוסיפים עליהם שלל סיפורים משלהם. למצוות הקשורות למיניות מוקדש דיון נרחב במשנה ובתלמוד (בעיקר בסדר נשים) ובספרי הלכה מאוחרים יותר.
לשונות המיניות במקרא

על פי רוב, יחסי מין מכונים בתורה בלשון ביאה, למשל, ”וַתֹּאמֶר הַבְּכִירָה אֶל הַצְּעִירָה אָבִינוּ זָקֵן, וְאִישׁ אֵין בָּאָרֶץ לָבוֹא עָלֵינוּ כְּדֶרֶךְ כָּל הָאָרֶץ” (ספר בראשית, פרק י"ט, פסוק ל"א). כינוי נוסף ליחסי אישות במקרא הוא ידיעה, למשל, ”וְהָאָדָם יָדַע אֶת-חַוָּה אִשְׁתּוֹ” (ספר בראשית, פרק ד', פסוק א'). הרמב"ן מסביר שידיעה מהותה הבנת עניין חיצוני וקירובו אל השכל, וגם הביאה, לפי התורה, מבטאת קרבה של שני אנשים מבחינה גופנית, רוחנית ונפשית. גם המילה שכיבה הושאלה לתיאור יחסי מין בתורה, במיוחד יחסים כפויים, כמו במקרה של שכם ודינה שעליו סופר: ”וַיִּשְׁכַּב אֹתָהּ, וַיְעַנֶּהָ” (ספר בראשית, פרק ל"ד, פסוק ב'), או אצל אבימלך מלך גרר: ” כִּמְעַט שָׁכַב אַחַד הָעָם אֶת אִשְׁתֶּךָ” (ספר בראשית, פרק כ"ו, פסוק י'). השורש ש.ג.ל להטיותיו, שמשמעותו הזדווגות, נחשב לשלילי, ועל כן בחלק מאזכוריו, השורש מופיע אך בגרסת הכתיב, ואילו בגרסת הקרי משתנה המילה ללשון משכב.
מיניות ומגדר

הכלל התלמודי גורס ש"השווה הכתוב אשה לאיש לכל דינים שבתורה". אולם בתחום המיניות ההלכה רואה אותם כשונים מהותית זה מזה. רוב האיסורים בתחום הצניעות הם א-סימטריים ונועדו למנוע חשיפה של נשים לגברים. לדוגמה, מאישה מצופה שלא לשיר או לחשוף את גופה בפני גברים ("כי קולך ערב ומראך נאוה"), ומגברים מצופה שלא להאזין לשירת נשים או להסתכל בגופן החשוף.
הנישואים ההלכתיים אוסרים על האישה לקיים יחסי מין מחוץ לנישואים. זהו איסור ניאוף, האוסר על אשת איש לקיים יחסים עם מי שאינו בעלה, ואוסר על גבר לקיים יחסי מין עם אישה הנשואה לאחר. דין הגברים והנשים העוברים עליו, לפי ההלכה, הוא חנק, וצאצאי יחסים אלו יחשבו לממזרים. חרם דרבנו גרשום אוסר על גבר נשוי לישא אישה נוספת.
קיים יחס ייחודי לאישה נשואה המועלת באמון בעלה (בוגדת בו). נאסר על בעלה לקיים עימה יחסי מין, ומופקעות מחויבויות הבעל לכתובת אשתו.
אם נראתה מתייחדת עם אחר אך אין עדות מובהקת ("כמכחול בשפופרת") לכך שקיימה יחסי מין עם אחר, רשאי הבעל לקחתה לבית המקדש, שם היא תעבור טקס הכולל את שתיית "מים מרים", אשר אמורים להזיק לה במקרה שזנתה, או לחלופין להוכיח שלא קיימה יחסי מין עם אחר. משחרב בית המקדש לא ניתן להמשיך ולקיים את הטקס.
בכל הנוגע לקיום יחסי מין ביהדות בין בני זוג נשואים, הרמב"ם, בהלכות "איסורי ביאה" המגדירות יחסי מין אסורים, מתיר (ובעקבותיו הטור והרמ"א) לבעל לבעול את אשתו באיזה אופן שירצה: "אשתו של אדם מותרת היא לו. לפיכך כל מה שאדם רוצה לעשות באשתו עושה. בועל בכל עת שירצה ומנשק בכל אבר ואבר שירצה, ובא עליה כדרכה ושלא כדרכה... ואף על פי כן מדת חסידות שלא יקל אדם את ראשו לכך..." בהלכות אישות המגדירות את המחויבויות ההדדיות בין בעל ואישה, מצריך הרמב"ם את הסכמת האישה ליחסי האישות: "ולא יאנוס אותה ויבעול בעל כרחה אלא לדעתה ומתוך שיחה ושמחה."
מיניות ומגדר > מורדת

אישה מחויבת בקיום יחסי אישות עם בעלה ואם היא מסרבת בהתמדה, זכאי בעלה לגרשה ללא כתובה. היא גם זכאית לדרוש מבעלה לקיים עמה יחסי מין, וזכותה זו היא חובה המוטלת עליו מדאורייתא. מניעת קיום חובה זו לאורך זמן, אפילו בהיעדר ברירה מצידו, מאפשרת לאישה לדרוש מבעלה גט וכתובה.
חיובים מיניים > פרייה ורבייה

מצוות פרו ורבו היא המצווה הראשונה בתורה: ”וַיְבָרֶךְ אֹתָם אֱלֹהִים וַיֹּאמֶר לָהֶם אֱלֹהִים: פְּרוּ וּרְבוּ וּמִלְאוּ אֶת הָאָרֶץ וְכִבְשֻׁהָ וּרְדוּ בִּדְגַת הַיָּם וּבְעוֹף הַשָּׁמַיִם וּבְכָל חַיָּה הָרֹמֶשֶׂת עַל הָאָרֶץ” (בראשית, א', כ"ח).
”האיש מצווה על פריה ורבייה, אבל לא האשה. רבי יוחנן בן ברוקא אומר, על שניהם הוא אומר 'ויברך אתם אלהים ויאמר להם אלהים פרו ורבו” (משנה, מסכת יבמות ו, ו). להלכה נפסק כמו הדעה הראשונה, שנשים פטורות.
בפשטות, החיוב הוא גם על מי שאינו יהודי, שכן הציווי נאמר לאדם הראשון, שעל פי האמונה הוא אבי האנושות כולה, אך המצווה אינה נכללת בשבע מצוות בני נח.
להלכה, די להוליד זכר ונקבה כדי לקיים מצווה זו.
מצד הדין המקורי קיום המצווה אפשרי מגיל 13, בעוד לפני גיל 13 נישואים אינם מומלצים, אולם כיום נישואי קטינים אינם מומלצים, והרבנות הראשית לישראל פועלת למניעתם בקרב קהילות קטנות שבהן הייתה מקובלת תופעה זו.
החיוב, בשונה ממצוות אחרות, חל רק מגיל 17 לדעת הרמב"ם, או 18 לפי פוסקים אחרים. הימנעות אחרי גיל 20 זו עבירה, והאדם נחשב למבטל מצוות עשה.
חיובים מיניים > עונה

בנוסף למצוות פרו ורבו, שלקיומה משמשים יחסי מין, מוטלת על הגבר מצוות עונה – המצווה לקיים יחסי מין עם אשתו (בעת שאינה נידה). מקור המצווה בספר שמות, שבו נאמר ביחס לאמה עברייה: ”שְׁאֵרָהּ כְּסוּתָהּ וְעֹנָתָהּ לֹא יִגְרָע” (שמות, כ"א, י'). המצווה היא מצוות לא תעשה, שהרי כתוב "לא יגרע", וברשימת המצוות של הרמב"ם היא מופיעה בהתאם כמצווה רס"ב ברשימת מצוות לא תעשה. עם זאת, קיומה אינו מתאפשר בדרך של הימנעות מעשייה, אלא מצריך עשייה מצד הבעל.
המשנה במסכת כתובות (פרק ה, משנה ה) עוסקת בשאלה מהי עונתה, כלומר באיזה תדירות נדרש קיום יחסי מין כדי לקיים מצווה זו. וזו לשון המשנה:
המדיר את אשתו מתשמיש המיטה - בית שמאי אומרין, שתי שבתות; בית הלל אומרין, שבת אחת. התלמידים יוצאים לתלמוד תורה שלא ברשות, שלושים יום; והפועלים, שבת אחת. "עונה" האמורה בתורה: הטיילים, בכל יום; הפועלים, שתיים בשבת; החמרים, אחת בשבת; הגמלים, אחת לשלושים יום; הספנים, אחת לשישה חודשים, דברי רבי אליעזר.
הרמב"ם עוסק בכך בספרו משנה תורה, וכותב:
אסור לאדם למנוע את אשתו עונתה; ואם מנע כדי לצערה, עבר בלא תעשה של תורה, שנאמר "שארה כסותה ועונתה, לא יגרע" (שמות, כ"א, י'). ואם חלה או תשש כוחו, ואינו יכול לבעול, ימתין שלושה חודשים, עד שיבריא, שאין לך עונה גדולה מזו. ואחר כך, או ייטול ממנה רשות, או יוציא וייתן כתובה.
עד כדי כך חשובה המצווה, שלכהן הגדול אסור לכהן בתפקידו אם איננו נשוי, ובתלמוד אף נאמר ”כל אדם שאין לו אשה אינו אדם” (יבמות ס"ג, ע"א).