stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד אי קלי
קריירה

קלי החל את דרכו ככותב התסריט של הסדרה המשפטית פורצת הדרך "פרקליטי אל איי", אשר יצאה לאקרנים בשנת 1986 בהפקתו של סטיבן בוצ'קו ("בלוז לכחולי המדים", "NYPD Blue"). הרקע המשפטי הרחב של קלי, שהיה עד סמוך לכך עורך דין בבוסטון, סייע לו בבניית דמויות הסדרה.
לאחר העונה החמישית של פרקליטי אל. איי, נטש קלי את הסדרה והפך למפיק עצמאי. מאז הוא חתום על כמה מהסדרות המצליחות בטלוויזיה האמריקנית.
בשנת 2015 קלי יצר והפיק את סדרת הדרמת הרפואית "Monday Mornings" עבור רשת הטלוויזיה TNT. הסדרה הא עיבוד לספרו באותו שם של הנוירוכירורג סנג'אי גופטה. היא בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2017 יצר והיה שותף לכתיבת הסדרה "מר מרצדס", המשודרת בשירות הסטרימינג Audience. בספטמבר 2019 עלתה לשידור עונתה השלישית של הסדרה.
בשנת 2020 יצר את סדרת המתח והפשע "שמיים גדולים" לרשת ABC בכיכובם של קתרין ויניק וראיין פיליפה.
בשנת 2021 שימש כמפיק בסדרה "Big Shot" שיצר בראד גארט לשירות הסטרימינג דיסני+. בהמשך של שנה זו החל קלי לעבוד על הסדרה החדשה שלו, "תשעה זרים מושלמים" המבוססת על רומן באותו השם מאת ליאן מוריארטי שפורסם בשנת 2018. בסדרה מככבים ניקול קידמן, מליסה מקארתי ולוק אוונס והיא עלתה בחודש אוגוסט בשירות הסטרימינג של הולו.
בשנת 2022 יצר ושימש כמפיק בפועל בסדרה "סנגור במבחן", דרמה משפטית אשר משודרת בנטפליקס. בהמשך השנה יצר, הפיק וכתב את הסדרה "תיק נעדר" ברשת Peacock; המבוססת על הרומן הישראלי "תיק נעדר", שנכתב על ידי דרור משעני ויצא לאור בשנת 2011. באותה שנה החל לעבוד על המיני-סדרה "גבר במלואו"; אשר מבוססת על הספר באותו שם מאת טום וולף משנת 1998 אשר עתידה לעלות לאוויר במהלך 2023 בנטפליקס.
בשנת 2023 יצר והפיק את המיני-סדרה "אהבה ומוות" עבור שירות סטרימינג של HBO Max בכיכובם של אליזבת אולסן, ג'סי פלמונס ולילי רייב.
קריירה > חיים אישיים

קלי נשוי לשחקנית מישל פייפר ולהם בן.
דוושירמה

תחריט המציג ילדים נוצרים שנלקחו במסגרת דוושירמה-מס הילדים
הדוושירמה (מטורקית עות'מאנית: دوشيرمه, איסוף; ביוונית: Παιδομάζωμα - איסוף הילדים; ברומנית: Tribut de sânge; בסרבית: Danak u krvi, בבולגרית: Кръвен данък - מס הדם) הייתה שיטת גיוס של הצבא והממשל של האימפריה העות'מאנית. הנוצרים שחיו תחת שלטונה של האימפריה העות'מאנית היו מחויבים לספק מס קבוע של נערים צעירים ששועבדו להיות   עבדים של הסולטאנים העות'מאניים.
נערים אלה אוסלמו על ידי העות'מאנים ואומנו להיות עבדים נאמנים לסולטאן, בדומה למוסד הממלוכי. בתהליך הכשרתם מוינו הנערים, חלקם הוכשרו לשרת במנגנון האדמיניסטרציה של האימפריה בעוד החזקים פיזית אומנו להיות לוחמים יניצ'רים. היניצ'רים היו חיל שכולו הורכב מחיילים שגויסו בשיטת הדוושירמה.
למרות השימוש במילה 'עבדים', מי שגויסו בשיטת הדוושירמה היו מקבלים בחסות הסולטאן חינוך והשכלה גבוהה או הכשרה צבאית מקצועית, וכן משכורת גבוהה.
תחילת הדוושירמה

את הדוושירמה התחיל הסולטאן מורט הראשון, שייסד את כוחות הקאפי-קולו ("נערי השער", הכוונה לשער הנשגב בארמון הטופקאפי). מהות השיטה הייתה איסוף נערים מאזורים שהוגדרו דאר אל-חרב, כלומר, אזורים שלא נמצאים תחת שלטון מוסלמי, ולקחת אותם לדאר אל-אסלאם, ("בית האסלאם") לתת לילדים חינוך מוסלמי וצבאי בחסות הסולטאן ולהכשירם להיות עבדים שלו ובעלי תפקידים חשובים בצבא ובארמון, כמפקדים או כפקידי-מנהל.
מושג ה"עבדות" בדוושירמה

"עבדי הסולטאן" באימפריה העות'מאנית היו רכושו של הסולטאן, אך בהקשרו של הדוושירמה, למושג לא נלוויתה סטיגמה שלילית. אדרבה, לעבדי השער היה מעמד יוקרתי. העבד נהנה מיתרונות רבים שאפילו אדם חופשי לא נהנה מהם, כמו משכורת גבוהה במיוחד, ובשל אלה, ניסו הורי הילדים לשלוח את ילדיהם לדוושירמה, או להביאם להסתנן לשורותיו מרצונם החופשי. מהדוושירמה יצאו פקידים בכירים מאוד, ובהם לא מעט ווזירים גדולים.
תהליך האיסוף

האוספים היו לוקחים 2.5% מאוכלוסיית הילדים בערי הבלקן, ומעבירים אותם לאיסטנבול בקבוצות של 200-100 ילדים תחת שמירה כבדה. הילדים היו עוברים תהליך של רישום במטרה למנוע שחיתות או חטיפות. כשהיו צריכים לעצור בדרכם לבירת האימפריה, הם היו עוצרים בערים הגדולות ובח'אנים בשעות הלילה. כשהגיעו לאיסטנבול עברו תהליך של מיון (Çekme - "משיכה"). ראשית, היו מקבלים אותם האע'א (מפקד היניצ'רים) של אנטוליה והאע'א של רומליה, ביחד עם רופא (שהיה מל אותם). אלה שהיו נאים במיוחד זכו לחינוך בארמון, והיו להם סיכויים גבוהים יותר להתקדם לתפקידי פקידות ומנהל. אלה שנראו חזקים יותר הוחכרו באופן סמלי לחקלאים עות'מאניים מקומיים (אך נותרו רכוש הסולטאן), ונלקחו לעבוד בגן הסולטאן בארמון. במקביל, הם קיבלו השכלה דתית וצבאית. עבודת האדמה ארכה כשבע עד שמונה שנים, כדי שיעריכו אותה וייקשרו אליה, כדי שיתחזקו בגופם וכדי שילמדו את התרבות העות'מאנית והמוסלמית. לאחר מכן, היו מחזירים אותם לארמון לעבודות נוספות, ובשכרן קיבלו אקצ'ה ליום. לבסוף, הם הגיעו לצבא, והיו ללוחמים נאמנים לסולטאן. רוב המגויסים הצטרפו לחיל היניצ'רים שפעל במסגרת חיל-הרגלים.
הצדקה דתית, חברתית וחוקית

מכיוון שנוצרים הם מוגנים מפני פגיעת האסלאם במסגרת מגבלות מסוימות שהוגדרו בתנאי עומר, נראה כי ישנה סתירה בין מוסד גיוס הנערים כמס לבין מעמדם של נוצרים כבני חסות (ד'ימים). את הסתירה הזו יישבו בתירוץ כי הנוצרים של הבלקן התאסלמו לאחר עליית האסלאם ומאוחר יותר המירו דתם בשנית לנצרות; כיוון שהם דחו את האסלאם באופן פעיל, והעדיפו את הנצרות על פניו, מעמדם הפך לשונה ממעמד הד'ימים שהוגדר על ידי הח'ליף עומר. לתירוץ זה אין בסיס היסטורי; האסלאם הגיע לראשונה לבלקן רק ב-1354, עם הפלישה העות'מאנית לגליפולי, ולפני כן הוא נשלט על ידי האימפריה הביזנטית וממלכות נוצריות אחרות. אומנם להגנתו של תירוץ זה צוין כי יהודים וארמנים לא אולצו להעלות את המס הזה - כי, לפי הטענה, הם לא התאסלמו בעבר. עם זאת, נראה כי ההסבר האמיתי לאפליה זו הוא שהאוכלוסייה הסלאבית בבלקן נתפסה כלוחמנית הרבה יותר מהיהודים והארמנים, שנחשבו ל"רכרוכיים", ועל כן העדיפו העות'מאנים לקחת דווקא מקרבם לוחמים לצבאם. ההצדקה החוקית לגיוס הנערים מתבססת על חוקי הקאנון, הוא החוק הסולטאני, אשר פעמים רבות גבר על החוק השריעי (החוק הדתי האסלאמי).
הבוסנים

מוצאם של הילדים, כאמור, היה נוצרי, מכיוון ששעבוד מוסלמים נאסר על פי השריעה. אולם קבוצת הבוסנים הייתה יוצאת דופן, והורכבה ממוסלמים אשר הציעו את עצמם ואת בניהם למוסד הדוושירמה. הם התקבלו בברכה כיוון שהסולטאן נזקק לכוח אדם רב, ובאמצעות צווים מלכותיים שונים, הוא הצליח להתגבר על הקושי הדתי. החיל הבוסני (Bostancı Ocağı) היה ידוע בכוח הלחימה שלו ונחשב לנאמן מאוד לסולטאן. בוסנים התיישבו גם באזור קיסריה ובלא-מעט מקומות בגולן ובלבנון. כשהשלטונות העות'מאניים לא הצליחו לשלוט בשבטים הבדווים, הם השתמשו בבוסנים ובצ'רקסים כדי לשמור על הסדר והביטחון.
שקיעת מוסד הדוושירמה

המקור של המגויסים, כאמור, היה מאזורי דאר אל-חרב. כשהאימפריה העות'מאנית כבשה אזורים נוצריים (בעיקר), היו מצרפים אזורים אלה לדאר אל-אסלאם, ובכך הם קיבלו הגנה מהאימפריה. הגנה זו לא מאפשרת על פי השריעה דוושירמה, נתינים אלו שילמו ג'יזיה בתמורה להגנתם, ולא גויסו. הפתרון של האימפריה העות'מאנית היה הרחבת שטח הכיבוש - בכך הייתה אפשרות לגייס עוד ועוד חיילים מאזורים חדשים. הבעייתיות החלה כאשר הכיבושים של האימפריה העות'מאנית נעצרו, והמקור העיקרי של המגויסים הפך להיות דליל מאוד. הארמונות וההרמונות באותה תקופה ביקשו יותר ויותר כוח-אדם (לעומת מקורות האספקה). העות'מאנים ניסו להביא או לקנות עבדים ממקומות אחרים כדוגמת סודאן או טטרסטן, אך עבדים אלה לא סיפקו את צורכי הסולטאן, והייתה פגיעה באיכות היניצ'רים והפקידים. שקיעת האימפריה קשורה גם לירידה באיכות מוסד הדוושירמה.
בשלב מאוחר יותר, היניצ'רים, שהיו לפועל יוצא של הדוושירמה, החלו להתחתן למרות האיסור שהוטל עליהם, ובכך להתרחק מתפקידם בחיל ואף לעסוק בשחיתות כדי להבטיח תפקידים בחיל לילדיהם. כמו כן, מוסלמים התחילו להיכנס לחיל באמצעות תשלום שוחד והצטרפות לא חוקית, זאת בעקבות ההטבות שניתנו ליניצ'רים. המוסלמים היו חיילים פחות נאמנים ופחות חזקים, כיוון שלא עברו את תהליך הדוושירמה במלואו.
דודג' סדרה DH

| --- | --- |

Dodge Serie DH, בתצורה 4 דלתות
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דודג'
 שנות ייצור:  1932–1931
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  Dodge Senior (איט')
 מודל אחריו:  Dodge Serie DL (איט')
 חברת אם:  קרייזלר
 משקל:  1,277 - 1,195 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 3,466 סמ"ק המפיק 68 כ"ס  6 צילינדרים, בטור, 3,466 סמ"ק המפיק 74 כ"ס (מיולי 1931)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
"דודג' סדרה DH", שנת 1931
דודג' סדרה DH (באנגלית: Dodge Serie DH) היא מכונית משפחתית, מתוצרת חטיבת דודג' בקונצרן המכוניות האמריקאי קרייזלר אשר יוצרה בארצות הברית במספר תצורות בין השנים 1932–1931
היסטוריה

חברת דודג' נוסדה בשנת 1900 על ידי האחים ג'ון פראנסיס דודג' והוראס אלגין דודג' בדטרויט שבמישיגן. בימיה הראשונים יצרה החברה חלקי מנוע ושלדה עבור תעשיית הרכב המתפתחת בעיר, בעיקר עבור החברות אולדסמוביל ופורד. למרות ההצלחה המסחרית שאפו האחים לייצר מכוניות משלהם. שאיפה זו התממשה לראשונה במכונית הראשונה, "דודג' דגם 30" (Dodge Model 30), ששיווקו ב-1915 כמתחרה יוקרתית יותר לדגם פורד מודל T הנפוץ. דגם 30 כלל כמה חידושים לאותה עת - גוף עשוי כולו פלדה, תיבת הילוכים חדשנית, ומערכת חשמל בת 12 וולט. תיבת ההילוכים והמנוע היו טובים מאלה של פורד T
(35 כוחות סוס לעומת 20).
בזכות איכות החלפים שייצרו ומעלותיה של המכונית היא הגיעה למקום שני במכירות הרכב בארצות הברית ב-1916.
באותה שנה השתמש הצבא האמריקני בהצלחה בדגם 30 בפעילותו המבצעית כנגד המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה.
בינואר 1920 הלך לעולמו ג'ון דודג' ובדצמבר אותה שנה נפטר גם הוראס דודג'. אלמנות השניים המשיכו בניהול החברה. דגם 30 שונה קלות ושווק כ"סדרת 116" (Series 116) אולם החברה ירדה למקום החמישי מכירות בארצות הברית ב-1925. באותה שנה מכרו אלמנות המייסדים את החברה ל-קבוצת משקיעים, שהחליטה, בעקבות ירידה נוספת במכירות (מקום שביעי ב-1927) למכור את דודג' ליצרן מכוניות אחר.
בשנת 1928 רכש קונצרן קרייזלר את חברת דודג' ומבחר הדגמים המיוצר ירד ל-13 בשתי קטגוריות (מ-19 דגמים בשלוש קטגוריות).
"דודג' סדרה DH"

"סדרת DH", שהוצגה בנובמבר 1930 לשנת הדגם של שנת 1931, הצטיידה במנוע שישה צילינדרים שפיתח 68 כ"ס. יחידת הכוח הייתה קדמית, בעוד הכונן היה אחורי. תיבת ההילוכים הייתה בעלת שלושה הילוכים ואילו המצמד היה לוח יחיד יבש. הבלמים היו הידראוליים בכל ארבעת הגלגלים.
המכונית הוצעה בתצורת טורפדו ארבע דלתות ("Torpedo" (אנ')), סדאן ארבע דלתות, דגם קופה 2 דלתות, גרסת (קבריולה) של שתי דלתות וגרסת רודסטר. בנוסף, המכונית הייתה זמינה גם עם שלדה חשופה, ללא חלקי גוף מורכב, על מנת לתת לקונה את האפשרות להשלים את המכונית. מיולי 1931 כוח המנוע גדל ל -74 כ"ס.
ראו גם

דודג'
דודג' סדרה D5
דודג' סדרה DK
הערות שוליים

↑  Beverly Kimes, Henry Clark, Standard Catalog of American Cars 1805-1942, Iola, Krause Publications Inc, 1996, ISBN 978-08-73414-28-9.
↑  טורפדו - סגנון גוף הטורפדו היה סוג של גוף רכב ששימש משנת 1908 עד אמצע שנות ה-30 של המאה העשרים, שהיה בעל פרופיל קבוע וחלק עליון רך מתקפל או ניתן להסרה. העיצוב מורכב ממכסה המנוע שהונח להיות ברמה עם קו המותניים של המכונית
↑  "דודג' סדרה DH" סדאן 4 דלתות שנת 1931 bigiron.com/Lots/1931DodgeDHSeries4DoorSedan
דוקלה

דוּקְלָה (בפולנית: Dukla; ביידיש: דיקלע) היא עיירה בגליציה המזרחית, בדרום מזרח פולין. אוכלוסייתה מונה כ-2,200 נפש. העיירה נמצאת בהרי הקרפטים המזרחיים. מספר קילומטרים מדרום לה, נמצא מעבר ההרים של דוקלה, אשר נמצא על הגבול הסלובקי ואשר היווה מעבר חשוב במאות השנים האחרונות. בין היתר, ניטשו על השליטה בו, קרבות במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

העדות הראשונה לקיום דוקלה היא מ-1366 במסמך שהוציא קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. 
ב-1474 נהרסה העיירה על ידי צבאו של השליט ההונגרי מתיאש הוניאדי.
ב-1772, עם חלוקת פולין עברה דוקלה לשלטון האימפריה האוסטרית. 
ב-1849 נכבשה על ידי רוסיה. בשנים 1884 ו-1891 כילו שריפות חלקים גדולים מהעיירה.
החל מייסודה ועד לאחר מלחמת העולם השנייה, עברה השליטה המקומית בדוקלה בין משפחות אצילים מקומיות. 
אחת מהעברות הבעלות על העיירה התרחשה בסוף המאה ה-18, אחרי שיוזף השני, קיסר אוסטריה כפה על הבעלים, שזסני פוטוצקי, לשחרר יהודי מהכלא בעיר קריסטינופול, בטענה "כיוון שאל לאדם להיות בעל שררה על השווה לו, על היהודי להשתחרר מהכלא". בעקבות הפגיעה במעמדו, מכר פוטוצקי את אחוזותיו בגליציה, כולל את דוקלה.
לאורך כל השנים הייתה דוקלה על נתיב סחר בין הונגריה ופולין וחלק גדול מתושביה עסקו במסחר.
אזכורים בתרבות

בשנת 2009 הופיע בעברית בהוצאת מודן הספר "דוקלה" מאת אנדז´י סטאשיוק (תרגמה מפולנית: מירי פז) ובו תיאור פיוטי של ביקור בעיירה.
הקהילה היהודית

ראשית ההתיישבות היהודית בדוקלה הייתה ב-1380. הגידול באוכלוסייה היהודית חל במאה ה-18. ב-1895 נבנתה גימנסיה על ידי קרן של הברון הירש. חלק גדול מהיהודים עסקו במסחר ובמיוחד במסחר ביין.
נתונים על יהדות דוקלה:
1674 – 23 יהודים
1765 – 347 יהודים
1881 – 2,553 יהודים (84.2% מכלל האוכלוסייה)
1900 – 2,539 יהודים (79% מכלל האוכלוסייה)
1921 – 1,509 יהודים (72.5% מכלל האוכלוסייה)
הקהילה היהודית > בשואה

דוקלה שכנה סמוך לקו חלוקת פולין בין גרמניה לברית המועצות ונכללה בשטח גנרלגוברנמן הגרמני. לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, גרשו הגרמנית את מרבית יהודי דוקלה מזרחה לשטח ברית המועצות. לאחר מכן החלו במעשי התעללות ביהודי המקום שנותרו בו, ובהטלת גזירות על האוכלוסייה היהודית, תוך ציווי בעבודות כפייה. כמו כן, הוקם בעיירה יודנרט, ובאביב 1942 רוכזו יהודיה בגטו סגור.
בתחילת אוגוסט 1942 הוקף הגטו בעיירה בידי המשטרה האוקראינית. מתוך 3,500 יהודי דוקלה ויהודי רימנוב הסמוכה שהיו במקום, נלקחו הזקנים והתשושים אל היער הסמוך ונרצחו, וכ-300 גברים הועברו לשני מחנות עבודה שהוקמו בעיירה, אשר חוסלו בדצמבר 1942. כל יתר יהודי המקום שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
יוסף גוזיק שהתגורר בדוקלה התחבא לאורך המלחמה יחד עם אחיו בביתו של איש מחתרת פולני שהתגורר בכפר הסמוך. גוזיק כתב יומן מפורט בעברית, ובו תיאר את חייו ותחושותיו במחבוא.
הערות שוליים

1 2 3 4  צור ארליך, ‏"מן היומן, קיץ תש"ג", השילוח, גיליון 15, יוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496769205171  GND: 4555104-2  LCCN: n2003055397  MusicBrainz: f1d50617-f817-45ca-9bc1-ace6d23caa0f  NKC: xx0321799  VIAF: 311224832   WorldCat (עם VIAF): 311224832 
שרידי בית הכנסת בדוקלה
גשר השטן

פונטה דל דיאבולו, לנצו טורינז שבצפון איטליה.
מעבר סנקט גוטהארד, שווייץ.
גשר השטן (באנגלית: Devil's Bridge) הוא מונח המתייחס למספר רב של גשרים עתיקי-יומין, הממוקמים בעיקר באירופה. רוב גשרי הקשתות הללו עשויים מסלעים או לבנים ומייצגים הישגים טכנולוגיים חשובים בארכיטקטורה של זמנים קדומים. עקב העיצוב הבלתי רגיל שלהם, גשרים אלה היו למוקדי משיכה ונכללו בסיפורים בתקופה הקלאסית וימי הביניים.
לכל אחד מאותם גשרי שטן קיים מיתוס או מעשייה הקשורים לשטן, בהתאם לאמונה הרווחת באותו אזור. כמה מהסיפורים מספרים שהשטן עצמו הוא בונה הגשרים, וזאת מאחר שקיומו מלכתחילה ויכולת עמידותו לאורך השנים אינם מבוססים ולמעשה בלתי אפשריים. אחרים מייחסים לידע לבניית הגשרים כמתנה שניתנה מהשטן לאנושות כחלק מעסקה שערך עם האוכלוסייה המקומית, לרוב תמורת נשמותיהם.
אגדות המיוחסות לגשרים

הגשרים המתוארים כגשרי השטן הם רבים מספור עד שהאגדות המספרות עליהם נכללות בקטגוריה מיוחדת לפולקלור בשיטת ארנה-תומפסון לסיווג אגדות עמים (מספר 1191). כמה אגדות כוללות אלמנטים מקטגוריית הפולקלור המקומי, כמו לרמות את השטן (מספר 1196), החוזה עם השטן (מספר 756B) ואגדת הבונה הראשי.
גרסה אחת של סיפור המעשייה מציגה את בונה הגשר ואת השטן כיריבים. הדבר משקף את העובדה שלעיתים - כמו במקרה של גשר השטן שבמעבר סנקט גוטהארד - גשרים אלה נבנו בתנאים כל כך מאתגרים עד שהשלמתו של הגשר הצריכה את ביצועו של מעשה הירואי מצידם של בוני הגשרים ושל הקומונה כדי להבטיח את מצבו האגדי של הגשר.
גרסאות אחרות של האגדה מציגות אישה זקנה או רועה עדר פשוט אשר עורכים עסקה עם השטן. בגרסה זו, השטן מסכים לבנות את הגשר, ובתמורה הוא יקבל את הנשמה הראשונה אשר תחצה אותו. אחרי שבנה את הגשר (לרוב במהלך הלילה), השטן מרומה בידי יריבו: לדוגמה, על ידי זריקת כיכר לחם כדי לפתות כלב שיחצה את הגשר, והוא נראה לאחרונה כשהוא מעמיק לתוך המים ושלום שורר בקומונה המקומית.
במקרה של גשר האבן מרגנסבורג, האגדה מספרת על כך שהשטן עזר בתחרות בין בוני הגשר לבין הקתדרלה בזמן בנייתה המחודשת. נאמר כי מהמורה קטנה במרכזו של הגשר נוצרה כתוצאה מכך שהשטן זינק בזעמו על כך שרומה מלקבל את הפרס.
באגדת גשר השטן שסמוך לשפך בנהר אלבה שבהמבורג, נגר ערך עסקה עם השטן והבטיח לו את הנשמה הראשונה אשר תחצה את הגשר. ביום ההכתרה כאשר הכומר ויועץ המחוז חככו בדעתם מי יחצה ראשון את הגשר, ארנב חצה אותו והשטן המאוכזב נעלם. במקום ניצב פסל המתייחס לאגדה זו.
האגדה של פונטה דלה מדלנה שבעיירת בורגו א-מוזנו בנפת לוקה מספרת על קדוש מקומי (ברוב המקרים מדובר ביוליאנוס ממסדר ההוספיטלרים) שערך עסקה עם השטן. ביום ההתחשבנות, הקדוש העלה באש כלב או חזיר שחצה את הגשר ורימה את השטן.
בקומונת סנס שבמחוז יון בחבל בורגון-פראנש-קונטה, אגדה מהמאה ה-13 מספרת על ארכיטקט שמכר את נשמתו לשטן ואז התחרט על כך. מונסיניור לה קורה הבריח את השטן משם בעזרת מים קדושים ונוסחה לגירוש שדים שהחלה במילים "ודה רטרו שטנה", עליהן ביקש מהחוטא לחזור. אמרת הנוסחה עוצבה לעיתים אל תוך מדליה דתית על-שם בנדיקטוס מנורסיה.
מרבית הגשרים אשר קיבלו את הכינוי "גשר השטן" הם יוצאי דופן, לרוב עקב התגברות על קשיים טכנולוגיים לצורך בנייתם אך גם בשל עידון אסתטי או חשיבות אסטרטגית לקומונה המקומית.
רשימת גשרים > איטליה

פונטה דל דיאבולו - חורבות הדרך הרומאית ויה טראינה, קמפניה.
פונטה דל דיאבולו - אסקולי פיצ'נו, מארקה.
פונטה דל דיאבולו - העיירה בלרה, לאציו.
פונטה דל דיאבולו (במקור פונטה וצ'יו) - בעיירה בוביו, נפת פיאצ'נצה, אמיליה-רומאניה.
פונטה דל דיאבולו - קבאלרה, גוואלדו קטניאו, אומבריה.
פונטה די אניבלה - סרטו סניטה, קמפניה.
פונטה דל דיאבולו - צ'יווידאלה דל פריולי (אנ'), אודינה.
פונטה דל דיאבולו - ציביטה, קלבריה.
פונטה דל דיאבולו - דסימומנו, סרדיניה.
פונטה דל דיאבולו - דרונרו, קונאו, פיימונטה.
פונטה פביו מצ'ינו - פצ'יו, בנוונטו, קמפניה.
פונטה דל דיאבולו - לנצו טורינזה, פיימונטה.
פונטיצ'לו דל דיאבולו - טורצ'לו, ונטו.
רשימת גשרים > ארצות הברית

גשר השטן - סדונה, אריזונה (אף על פי שמדובר בגשר שנבנה באופן טבעי ואינו סלעי).
רשימת גשרים > גרמניה

ראקוצברוק - אזליה ורודנדון פארק קרומלאו, סקסוניה.
בריקגיקל - פרנקפורט.
טופלסברוק - המבורג.
שטיינרנברוק, רגנסבורג.
טופלסברוק, מנהיים.
אינזיגקופן, באדן-וירטמברג.
רשימת גשרים > הממלכה המאוחדת

גשר השטן, קרדיגיון, ויילס.
גשר השטן - קירקבי לונסדייל, קאמבריה.
גשר השטן - חוות הוראס, קהילה דתית פנינגטון, קאמבריה.
גשר השטן - וסטון, צפון סאמרסט.
גשר השטן - פארק וסטון, סטפורדשייר.
רשימת גשרים > סלובניה

הודיצ'ב מוסט - בוהין.
הודיצ'ב מוסט - טולמין.
רשימת גשרים > ספרד

פואנטה דל דיאבלו - קואטו, קנטבריה.
פונט דל דיאבלה - מרטורל, קטלוניה.
אקוודוקט לס פרייראס, טרגונה.
רשימת גשרים > פורטוגל

פונטה דה מיזרלה, בראגה.
רשימת גשרים > צרפת

קיימים 49 גשרי שטן בצרפת, ביניהם:
פונט דו דיאבל - אניין, מחוז ארו, לנגדוק-רוסיון.
פונט דו דיאבל בקומונה וילהמיין, ל'ארגנטיר, לנגדוק-רוסיון.
פונט דו דיאבל בעיירה בושאנסי.
פונט דו דיאבל בעיירה סרה.
פונט דו דיאבל בעיירה פואה שבמחוז ארייז'.
פונט דו דיאבל בעיירה קאור שבמחוז לוט.
פונט דו דיאבל בעיירה סנס שבמחוז יון.
רשימת גשרים > שווייץ

טאופלסברוק, מעבר סנקט גוטהארד.
רשימת גשרים > ארצות אחרות

צ'רטוב מוסט - כביש עוקף למנהרת סוורומויסקי, בוריאטיה.
גשר השטן - אנטיגואה, הקריביים.
אלן סקוק - רקה, מקדוניה הצפונית.
דויבלסברוג - ברדה, הולנד.
דיאבולסקי מוסט - ליד ארדינו, בולגריה.
קורדיסילד - טרטו, אסטוניה.
מוארה דרקולוי - קמפולונג מולדובנסק, רומניה.
פואנטה דל דיאבלו - בינאנגונן, הפיליפינים.
פואנטה לה נוריה - בואנוס איירס, ארגנטינה.
ראו גם

גשר סהר
הערות שוליים

↑  Folklore and Mythology Electronic Texts, D. L. Ashliman
↑  Bernardi, Eduardo (2018). The Chronicles of Julian, the Hospitaller. New Zealand: Higuma Limited. pp. Books 1–5. ISBN 978-0-473-43697-1
↑  Odd Phrases in Literature", The Irish Quarterly Review, Volume 6, Part 1, 1856, note p. 683
↑  GREAT SEDONA HIKES, Devil's Bridge Hike
↑  Teufelsbrücke & Felsentor bei Inzigkofen, November 3rd 2014 (בגרמנית)
↑  Graham Robb (2007). The Discovery of France. Hampshire, England: Picador. p. 131. ISBN 978-0-330-42761-6
גשר השטן מעל לנהר הרויס, שווייץ. איור מתוך הליבר סטודיורום (חלק רביעי) של האמן ויליאם טרנר.
גשר ראקוצברוק שבסקסוניה, פארק גלבנז, גרמניה.
שלושת הגשרים של גשר השטן בקרדיגיון, ויילס.
פונט דו דיאבל שבעיירה סרה, צרפת.
ד'תרפ"ו

ד'תרפ"ו (4686)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-22 בספטמבר 925 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 926. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ד'תרל"ו

ד'תרל"ו (4636)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-5 בספטמבר 875 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 21 בספטמבר 876. שנה מסוג בחה, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
ד'תרצ"ד

ד'תרצ"ד (4694)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-23 בספטמבר 933 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 12 בספטמבר 934. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תרצ"ה

ד'תרצ"ה (4695)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-13 בספטמבר 934 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 31 באוגוסט 935. שנה מסוג זחא, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחא, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
דודג' סדרה DK

| --- | --- |

Dodge Serie DK, שנת 1932 בתצורה 2 דלתות
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דודג'
 שנות ייצור:  1932–1931
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  Dodge Serie DG (איט')
 מודל אחריו:  דודג' סדרה DP  Dodge Serie DO (איט')
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית סלון
 משקל:  1,679 - 1,518 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,099 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  8 צילינדרים, בטור, 4,623 סמ"ק המפיק 90 כ"ס  8 צילינדרים, בטור, 4,623 סמ"ק המפיק 100 כ"ס (אופציונלי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
דודג' סדרה DK (באנגלית : Dodge Serie DK) - היא מכונית סלון, מתוצרת חטיבת דודג' בקונצרן המכוניות האמריקאי קרייזלר אשר יוצרה בארצות הברית במספר תצורות בין השנים 1932–1931
היסטוריה

חברת דודג' נוסדה בשנת 1900 על ידי האחים ג'ון פראנסיס דודג' והוראס אלגין דודג' בדטרויט שבמישיגן. בימיה הראשונים יצרה החברה חלקי מנוע ושלדה עבור תעשיית הרכב המתפתחת בעיר, בעיקר עבור החברות אולדסמוביל ופורד. למרות ההצלחה המסחרית שאפו האחים לייצר מכוניות משלהם. שאיפה זו התממשה לראשונה במכונית הראשונה, "דודג' דגם 30" (Dodge Model 30), ששיווקו ב-1915 כמתחרה יוקרתית יותר לדגם פורד מודל T הנפוץ. דגם 30 כלל כמה חידושים לאותה עת - גוף עשוי כולו פלדה, תיבת הילוכים חדשנית, ומערכת חשמל בת 12 וולט. תיבת ההילוכים והמנוע היו טובים מאלה של פורד T
(35 כוחות סוס לעומת 20).
בזכות איכות החלפים שייצרו ומעלותיה של המכונית היא הגיעה למקום שני במכירות הרכב בארצות הברית ב-1916.
באותה שנה השתמש הצבא האמריקני בהצלחה בדגם 30 בפעילותו המבצעית כנגד המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה.
בינואר 1920 הלך לעולמו ג'ון דודג' ובדצמבר אותה שנה נפטר גם הוראס דודג'. אלמנות השניים המשיכו בניהול החברה. דגם 30 שונה קלות ושווק כ"סדרת 116" (Series 116) אולם החברה ירדה למקום החמישי מכירות בארצות הברית ב-1925. באותה שנה מכרו אלמנות המייסדים את החברה ל-קבוצת משקיעים, שהחליטה, בעקבות ירידה נוספת במכירות (מקום שביעי ב-1927) למכור את דודג' ליצרן מכוניות אחר.
בשנת 1928 רכש קונצרן קרייזלר את חברת דודג' ומבחר הדגמים המיוצר ירד ל-13 בשתי קטגוריות (מ-19 דגמים בשלוש קטגוריות).
ממאפייני "דודג' סדרה DK"

"דודג' סדרה DK" הצטיידה במנוע שמונה צילינדרים שפיתח 90 כ"ס (אופציונלי 100 כ"ס).
תיבת ההילוכים - 3 מהירויות.
בלמים הידראוליים בכל ארבעת הגלגלים.
המכונית הייתה זמינה גם עם שלדה חשופה, ללא חלקי גוף מורכב, על מנת לתת לקונה את האפשרות להשלים את המכונית.
ממאפייני "דודג' סדרה DK" > דגמים

4 דלתות - סלון
2 דלתות - סלון
2 דלתות - קופה
2 דלתות - קבריולה
ראו גם

דודג'
דודג' סדרה D5
דודג' סדרה DH
דודג' סדרה DP
הערות שוליים

↑  Beverly Kimes, Henry Clark, Standard Catalog of American Cars 1805-1942, Iola, Krause Publications Inc, 1996, ISBN 978-08-73414-28-9.
↑  דגם האחים דודג' 1920 - ברושור oldcarbrochures.com/static/NA/Dodge/1920_Dodge_Brothers
↑  "דודג' סדרה DK" report.oldcarsweekly.com/vehicle/1932-dodge-series-dk-8-cyl
ד'תרפ"ז

ד'תרפ"ז (4687)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 926 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 31 באוגוסט 927. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תרצ"ב

ד'תרצ"ב (4692)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 931 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 2 בספטמבר 932. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.