stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמילי ביצ'ם
קריירה

בשנה האחרונה שלה ב-LAMDA, ביצ'ם החלה לקבל תפקידי משחק, כאשר הופעותיה הראשונות היו במותחן "Bon Voyage" ובסדרת הטלוויזיה "Afterlife". סרטה העלילתי הראשון, "Bon Voyage", זיכה אותה בפרס נימפת הזהב בפסטיבל הטלוויזיה של "מונטה קרלו" ביוני 2007.
באמצע 2007 היא נבחרה על ידי הבמאית ג'אן דאן לתפקיד הראשי בסרט העצמאי שלה "The Calling", עליו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי בלונדון. היא זכתה בפרס טרייל בלייזר של פסטיבל אדינבורו. באותה שנה שיחקה לראשונה בתיאטרון במחזה הראשון של איאן מק'הוג, "איך לקלל", בתיאטרון בוש בשפרד'ס בוש, לונדון, בבימויו של המנהל האמנותי של התיאטרון ג'וזי רורק.
בשנת 2011 היא קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי בלונדון.
ביצ'ם הופיעה בסדרות טלוויזיה רבות בין היתר השתתפה בסדרות "טס לבית  דרבוויל" ו"הרחוב".
בשנת 2013, ביצ'ם כיכבה בתפקיד קארו אלינגהם בסדרת הטלוויזיה הבריטית "הכפר". היא כיכבה בתפקיד האלמנה בסדרת הדרמה  "אדמת הפקר". בשנת 2016 היה לה תפקיד משנה בסרטם של האחים כהן, "יחי הקיסר!". שנה לאחר מכן שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "דפני". תפקיד זה זיכה אותה במועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי
בשנת 2019 שיחקה בסרט "ג'ו הקטן", עליו קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Bon Voyage | רייצ'ל אלדרד | סרט טלוויזיה |
| 2007 | 28 שבועות אחרי | קארן |  |
| 2007 | Rise of the Footsoldier | קלי |  |
| 2007 | Agatha Christie's Marple | אלווירה בלייק | סרט טלוויזיה |
| 2009 | The Calling | ג'ואנה |  |
| 2010 | Basement | פרו |  |
| 2010 | Pulse | סטלה המילטון | סרט טלוויזיה |
| 2013 | Art Is | לולו |  |
| 2013 | The Thirteenth Tale | איזבל אנג'פילד | סרט טלוויזיה |
| 2016 | יחי הקיסר! | דידרה |  |
| 2017 | דפני | דפני | מועמד - פרס BIFA על ההופעה הטובה ביותר על ידי שחקנית בסרט עצמאי בריטי   מועמדת - פרס סרט קולנוע בריטי בערב לשחקנית הטובה ביותר  מועמד - פרס סרט קולנוע בריטי סטנדרטי בערב לפריצת השנה /> מועמד - פרס האימפריה למצטרפת הנשית הטובה ביותר |
| 2019 | ברלין סיפור אהבה | חנה |  |
| 2019 | ג'ו הקטן | אליס | פרס פסטיבל קאן לשחקנית הטובה ביותר |
| 2019 | Sulphur and White | ונסה טייט |  |
| 2021 | שטח קרב | סופיה |  |
| 2021 | קרואלה | קתרין |  |
| 2023 | החוזה | קרוליין קינלי |  |
| 2023 | North Star | ג'ורג'ינה |  |
| 2024 | Slingshot | זואי |  |
| TBA | Cry from the Sea | אדית |  |
| TBA | The Outside Room | מילה די ווט |  |
| TBA | William Tell |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Afterlife | סאש | פרק אחד |
| 2007 | פרויקט החפות | רייצ'ל | פרק אחד |
| 2007 | Party Animals | לוריא וינה | פרק אחד |
| 2007 | סדר חדש | לורה סמול | פרק אחד |
| 2007 | The Bill | אנג'לה מיאט | פרק אחד |
| 2008 | Lewis | נל באקלי | פרק אחד |
| 2008 | טס לבית דרברוויל | רטי פרידל | 2 פרקים |
| 2009 | Unforgiven | לוסי בלקום | 3 פרקים |
| 2009 | הרחוב | ג'מה | 2 פרקים |
| 2009 | מרלין | אמיריה | פרק אחד |
| 2010 | עדות אילמת | אנה פלאנרי | 2 פרקים |
| 2011 | הנמלטת | קרוליין דיקסון | 2 פרקים |
| 2012 | Case Sensitive | מרי טרליז | 2 פרקים |
| 2012 | Damages | בתו של ראטגר | פרק אחד |
| 2012 | הפחד | ג'ייני בקט | 3 פרקים |
| 2013 | Blandings | מיס יונגוסבנד | פרק אחד |
| 2013 | הכפר | קארו אללינגהם | 6 פרקים |
| 2014 | המוסקטרים | אדל בסט | פרק אחד |
| 2015–2019 | אדמת הפקר | האלמנה | 16 פרקים |
| 2021 | המרדף אחרי האהבה (אנ') | פאני לוגן | 3 פרקים |
| 2022 | 1899 | מאורה פרנקלין | 8 פרקים בנטפליקס |
הערות שוליים

↑  Famurewa, Jimi. "Emily Beecham interview: 'I never went to school wanting to play cute characters'". Evening Standard. נבדק ב-26 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Guerilla Films - The Calling directed by Jan Dunn starring Brenda Blethyn, Emily Beecham, Susannah York, Rita Tushingham, Pauline McLynn, Joanna Scanlan, Susannah Harker, Harriet Thorpe, Amanda Donohoe and Corin Redgrave". www.guerilla-films.com. נבדק ב-26 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Film Festival Guild". The Film Festival Guild. אורכב מ-המקור ב-29 ביולי 2013. נבדק ב-23 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Emily Beecham in Nylon magazine". אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2011. נבדק ב-23 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nominations 2017". BIFA - British Independent Film Awards.
↑  "Korean director Bong Joon-ho wins Cannes' top prize". Daily Sabah Cinema. Daily Sabah. 25 במאי 2019. נבדק ב-25 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Evening Standard Nominations 2018".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008817293005171  GND: 1018928731  ISNI: 0000 0003 6452 3858  LCCN: no2013023384  NKC: xx0258843  SUDOC: 235600121  VIAF: 225770503   WorldCat (עם VIAF): 225770503
סמירה ויילי

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1987 (בת 37) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 שם לידה:  סמירה דניס ויילי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד  בית הספר לאמנויות דיוק אלינגטון  Burgundy Farm Country Day School 
 בן או בת זוג:  לורן מורלי 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת דרמה (2018)  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצטיין לאנסמבל שחקנים בסדרת קומדיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סמירה דניס ויילי (באנגלית: Samira Denise Wiley; נולדה ב-15 באפריל 1987) היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור פוסיי וושינגטון (אנ') בסדרה "כתום זה השחור החדש" (2013–2019) ובשל הופעתה בתור מוירה סטרנד בסדרת הדרמה הדיסטופית "סיפורה של שפחה" (2017–הווה), עליה זכתה בפרס אמי בפריים טיים לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרת דרמה לשנת 2018.
לויילי היו גם תפקידים בסרטים "מבוגר אחראי" (2011), "משחקי חובה" (2016), "דטרויט" (2017) ו"חיות חברתיות" (2018).
ביוגרפיה

ויילי נולדה וגדלה בוושינגטון די. סי. הוריה, כריסטין ודניס ויילי, היו כמרים בכנסייה הבפטיסטית עד לפרישתם ב-2017. הוריה של ויילי כונו "עמודי התווך של הקהילה הדתית הלהט"בית". יש לה שני אחים, אייאנה מאה'ט וג'ושוע ויילי.
היא למדה בבית הספר לאמנויות דיוק אלינגטון (אנ') בוושינגטון די. סי. ולאחר מכן בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, וסיימה את לימודיה ב-2010. בג'וליארד, היא הוכשרה על בימות התיאטרון ועבדה בעיקר בתיאטרון בתחילת הקריירה שלה.
קריירה

בשנת 2011 שיחקה את דמותה של מריה בהפקה של "עמל אהבה לשווא"; באותה שנה גילמה את טינה בסרט "מבוגר אחראי".
בשנים 2013–2017 שיחקה את תפקידה של פוסיי וושינגטון (אנ') בסדרה "כתום זה השחור החדש" מבית היוצר של חברת נטפליקס. הסדרה נוצרה על ידי ג'נג'י כהן ומבוססת על ספרה האוטוביוגרפי של פייפר קרמן.
בשנת 2016 החלה לגלם את דמותה של מוירה בסדרה "סיפורה של שפחה". עבור תפקידה בסדרה זכתה בשנת 2018 בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה.
בשנת 2020 קריינה את הסדרה "חיי לילה" בנטפליקס.
חיים אישיים

ב-4 באוקטובר 2016, ויילי הודיעה על אירוסיה ללורן מורלי (אנ'), מכותבות הסדרה "כתום זה השחור החדש" בה כיכבה. הן נישאו ב-25 במרץ 2017. מורלי ילדה את בתן, ג'ורג' אליזבת, ב-11 באפריל 2021.
היא דודה של השחקן אסנטי בלאק.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | מבוגר אחראי | טינה |  |
| 2012 | להיות פלין | אשה |  |
| 2014 | Rob the Mob | הסוכנת אנני בל |  |
| 2016 | משחקי חובה | האקר קווין |  |
| 2016 | 37 | ג'ויס סמית |  |
| 2017 | דטרויט | ונסה |  |
| 2018 | Social Animals | לנה |  |
| 2019 | המשימה | קארין |  |
| 2021 | חדשות חמות במחוז יובה | ג'ונל |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | בלתי נשכח | ג'ינה | 2 פרקים |
| 2012 | מבוקש | אחות | פרק: "Many Happy Returns" |
| 2013 | Unker & Physia | רג'יג'י | סדרת רשת; פרק: "Wet Spruce" |
| 2013–2017, 2019 | כתום זה השחור החדש | פוסיי וושינגטון (אנ') | תפקיד ראשי (עונות 1–4) תפקיד אורח (עונות 5, 7); 52 פרקים |
| 2015 | חוק וסדר: מדור מיוחד | מישל | פרק: "Perverted Justice" |
| 2016 | תופסת | קפטן ניאה ברוקס | פרק: "The Benefactor" |
| 2016–2019 | הכי גרועים שיש | ג'סטינה ג'ורדן | 6 פרקים |
| 2017–הווה | סיפורה של שפחה | מוירה סטרנד | תפקיד חוזר (עונות 1–2) תפקיד ראשי (עונות 3–6); 36 פרקים   פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית אורחת בסדרת דרמה (אנ') (2018)  מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת דרמה (אנ') (2017, 2020–21) |
| 2017 | השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר | מדענית זיהוי פלילי | פרק: "Forensic Evidence" |
| 2017–2019 | Ryan Hansen Solves Crimes on Television | ג'סיקה מאת'רס | 10 פרקים |
| 2019 | היסטוריה שתויה | בסי קולמן | פרק: "Trailblazers" |
| 2019 | אהבה, מוות ורובוטים | סגן קולבי | דיבוב; פרק: "Lucky 13" |
| 2019 | ויל וגרייס | ניקי | 3 פרקים |
| 2019–2020 | The Two Princes | ג'ואן | פודקאסט; 14 פרקים |
| 2020 | חיי לילה | קריינית | 6 פרקים |
| 2020 | שווה (אנ') | לוריין הנסברי | פרק: "Black is Beautiful, Gay is Good!" |
| 2021–2022 | Blade Runner: Black Lotus | אלאני דייוויס | דיבוב; 10 פרקים |
| TBA | Standing By |  | סדרת אנימציה עתידית של הולו |
| TBA | Atomic | קאסי אליוט | סדרה עתידית של Sky Atlantic (אנ') |
הערות שוליים

↑  Vulture Staff, Here Are Your 2017 Emmy Award Winners, Vulture, ‏2017-09-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Night on Earth | Netflix Official Site, www.netflix.com (באנגלית)
↑  מיטל קויפמן, כוכבת "כתום זה השחור החדש" התחתנה, באתר ynet, 26 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015040943  SUDOC: 220905983  VIAF: 315190434   WorldCat (עם VIAF): 315190434
קלרוכיה

קלרוכיה (ביוונית עתיקה: κληρουχία) היא צורת התיישבות שפיתחה האימפריה האתונאית. צורת התיישבות זו הייתה ייחודית לאתונה העתיקה, ולא הייתה מקובלת בפולייס היווניות האחרות.
ערי מדינה ביוון העתיקה (פוליס) נהגו לעיתים קרובות לייסד קולוניות מעבר לים. קולוניות התחלקו לרוב לשני סוגים עיקריים: אפויקיאי, מושבה שנוסדה כעיר בפני עצמה; ואפוריה, קולוניה שנוסדה כתחנת מסחר. לרוב, פרט לזיקה מסוימת, המושבות שנוסדו היו נפרדות לחלוטין מעיר האם שלהן, ולעיתים אף ייסדו מושבות משל עצמן או הכריזו מלחמה על עיר האם. הקלרוכיות היו שונות בתכלית השינוי. המתיישבים במושבות אלו, אשר נקראו "קלרוכים", לא איבדו את אזרחותם האתונאית והפכו לאזרחיה של עיר חדשה, הם נותרו אזרחי אתונה. אף על פי שקיבלו אוטונומיה פנימית, הרי שהם היו חברים בשבט (דימוי) שלהם, ושירתו כחיילים בצבא האתונאי. בראש כל קלרוכיה עמד פקיד מיוחד שמונה בידי אספת העם באתונה (אקלסיה), והוא היה גם המפקד של הכוח הצבאי ששלחה הקלרוכיה כדי להילחם במלחמותיה של אתונה.
קלרוכיות הוקמו לרוב על אדמות שהוחרמו מערים מנוצחות. הקלרוכיה היוותה פתרון לשתי בעיות קשות אשר הטרידו את אתונה. ראשית, היא העניקה לאזרחים חסרי קרקע אדמה פורייה, ושנית, מכיוון שהקלרוכים נותרו אזרחי אתונה הם שימשו גם כחיל משמר שווידא שהמנוצחים לא יפרו את חוזה השלום ויצאו למלחמת נקם. לעיתים קרובות הקלרוכים לא טרחו לעבד את האדמה שהוענקה להם, אלא החכירו אותה לבעליה הקודמים ששימשו כאריסים. לעיתים הוחרמה הקרקע גם ללא סיבה נראית לעין מחברות הליגה האטית-דלית, וכפיצוי ניתנה להן הנחה במיסים הקבועים שהיו משלמות.
שיטת הקלרוכיות פתוחה בידי המדינאי פריקלס, ככל הנראה בסביבות שנת 453 לפנה"ס. הקלרוכיות נוסדו בעיקר בנקודות אסטרטגיות כמו נקסוס, אנדרוס, אביה, תראקיה, חלקידיקי וגליפולי. ניתן לראות עדויות לכך גם בהפחתת המס של אותם אזורים: בסביבות 450-449 לפנה"ס צומצם המס של אנדרוס מ-12 כיכר ל-6, והמס של אובויה משבע וחצי לחמש. למרות זאת, התושבים המקומיים לרוב נטרו טינה לקלרוכים.
ראו גם

הקולוניזציה היוונית
הערות שוליים

1 2 3  משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1984. עמ' 202.
1 2 3 4 5  א. ר. ברן, פריקלס ואתונה, הוצאת הדר, 1982. עמ' 86.
↑  אלכסנדר פוקס, אתונה בימי גדולתה, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תש"ל. עמ' 44.
1 2 3  משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1984. עמ' 201-202.
ג'יימס לוול

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1928 (בן 96) ארצות הברית קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  בית הספר לעסקים של הרווארד  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי  האקדמיה הימית של ארצות הברית  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  אוניברסיטת דרום קליפורניה  MacDowell Montessori School 
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1962–1973 (כ־11 שנים)
 דרגה:  קפטן בצי ארצות הברית
 זמן שהייה בחלל:  29 יום, 19 שעות, 3 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ג'יימס לוול
 משימות
 ג'מיני 7, ג'מיני 12, אפולו 8, אפולו 13
    
 עיטורים
    מדליית השירות המצוין של הצי
 
ג'יימס ארתור "ג'ים" לוֹוֶל הבן (באנגלית: James "Jim" Arthur Lovell, Jr; נולד ב-25 במרץ 1928) הוא אסטרונאוט לשעבר בתוכנית ג'מיני ובתוכנית אפולו. הוא אחד מ-24 בני האדם שטסו אל הירח, הראשון מבין שלושה שטסו אל הירח פעמיים, והיחיד שטס אל הירח פעמיים בלי לנחות עליו. לוול היה גם האדם הראשון שטס ארבע פעמים לחלל.
השכלה

לוול נולד בקליבלנד שבאוהיו. בשנת 1952 סיים תואר בוגר במדעים באקדמיה הימית של ארצות הברית ואוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנת 1961 סיים לימודים בבית הספר לבטיחות תעופתית של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשנת 1971 סיים תואר בתוכנית לניהול מתקדם של בית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
שירות צבאי

לוול הגיע לדרגת קפטן בצי האמריקאי. שירת כטייס ניסוי במרכז הניסויים של הצי במשך ארבע שנים. היה מנהל תוכנית מטוס ה־F-4H פנטום, ובמקביל שירת כמהנדס בטיחות בטייסת הקרב 101 בתחנת האוויר הימית בווירג'יניה.
בשנת 1958 סיים לימודים בבית הספר לטייסי ניסוי.
שירות בנאס"א

נבחר לתפקיד אסטרונאוט ב־1962, והיה אסטרונאוט גיבוי לג'מיני 4 ו־9, וכן היה גיבוי של ניל ארמסטרונג באפולו 11. ב־4 בדצמבר 1965 שוגר בג'מיני 7 יחד עם פרנק בורמן. משימה זו הייתה הראשונה בה שתי חלליות נפגשו בחלל. ב־11 בנובמבר 1966 שוגר עם באז אולדרין לג'מיני 12, המשימה האחרונה בתוכנית ג'מיני.
ביוני 1967 מונה על ידי לינדון ג'ונסון ליועץ לכושר גופני וספורט. כאשר עדכן הנשיא ריצ'רד ניקסון את הרכב הוועדה ב-1970, הוא מונה ליו"ר הוועדה לכושר גופני.
בין 21 ל־27 בדצמבר 1968 היה טייס מודול הפיקוד ונווט במשימת אפולו 8, המשימה הראשונה שהגיעה אל הירח והראשונה שעשתה שימוש בטיל סטורן 5.
בין 11 ל־17 באפריל 1970 היה מפקד משימת אפולו 13, ופיקד על טיסה זו שעקב כשל טכני שהוביל לפיצוץ מכל חמצן בחללית, הפכה בעצם למשימת הצלה של שלושת האסטרונאוטים שהיו בה עד לשובם המוצלח חזרה לכדור הארץ. בכך היה לאדם הראשון שהגיע אל הירח פעמיים (אם כי שתי המשימות רק הקיפו את הירח ולא נחתו עליו).
בין 1971 ל־1973 היה סגן מנהל מרכז טיסות החלל מרשל.
לאחר נאס"א

פרש מנאס"א ב-1 במרץ 1973 והצטרף לחברה ביוסטון העוסקת בגרירה בנמלים, כריה ומוצרי גינון. ב-1 במרץ 1975 קודם לתפקיד נשיא ויו"ר מועצת המנהלים של החברה.
ב-1976 הופיע בהופעת קמע בסרט "האיש שנפל מכוכב אחר".
ב-1 בינואר 1977 התמנה לנשיא "פיסק מערכות טלפון", העוסקת בשיווק מערכות תקשורת עסקיות, גם כן ביוסטון.
בשנת 1978 התפטר מתפקידיו בוועדה הנשיאותית לכושר גופני וספורט, אך המשיך לשמש כיועץ חיצוני לוועדה.
ב-1 בינואר 1981 התמנה לסגן נשיא קבוצת Business Communications Systems, השייכת לתאגיד Centel. הוא פרש מהתאגיד בתפקיד סגן נשיא וחבר מועצת המנהלים ב-1 בינואר 1991.
כיום הוא נשיא חברה שהקים, "לוול קומוניקיישנס".
באפריל 1987 הגיע אל הקוטב הצפוני.
בסרט אפולו 13, שנעשה על פי הספר "הירח האבוד" שכתב אודות משימת אפולו 13, שיחק בתפקיד משנה כמפקד האיוו-ג'ימה, נושאת המטוסים שאספה את צוות האפולו 13 מן הים, והוא נראה באותה סצנה לוחץ את ידה של דמותו בסרט, המגולמת על ידי טום הנקס.
במאי 1999 פתח מסעדה בווסט לייק פורסט, בפרברי שיקגו.
בינואר 2000 השלים מסע בן חמישה ימים אל הקוטב הדרומי, לאיתור מטאוריטים, יחד עם מדען פלנטרי נוסף, האסטרונאוט אואן גריוט ומספר בני לוויה נוספים. הם מצאו 12 מטאוריטים.
אותות ועיטורים

דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת ווסליאן באילינוי
דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת מערב מישיגן
דוקטור לשם כבוד, מכללת מרי הרדין-ביילור
דוקטור לשם כבוד, בית הספר להנדסה של מילווקי
פרס אמי מטעם חבר הנאמנים, 1969
מדליית החירות הנשיאותית, 1970
מדליית השירות המצוין של נאס"א
מדליית השירות המצוין של הצי (פעמיים)
צלב התעופה המצוינת (פעמיים)
אות לגיון הכבוד
מדליית האוויר
ועוד אותות מארגונים בלתי ממשלתיים אחרים.
הערות שוליים

↑  צבי אמיתי, מהחלל אל הסנאט, על המשמר, 18 בנובמבר 1974
↑  Apollo 13 - Full cast and crew, באתר IMDb
↑  ג'יימס לוול, באתר TheSpaceRace.com (באנגלית)
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429208005171  PLWABN: 9810675858305606  BIBSYS: 6016299  BnF: cb12495028k (data)  CiNii: DA09135075  GND: 1103709429  ISNI: 0000 0001 1699 9267  LCCN: n94065237  MusicBrainz: e3aac969-1095-4df4-a76e-876d191f2ecf  NARA: 10575437  NDL: 00514685  NKC: jn20010310128  NLA: 35370316  NLG: 72814  NTA: 141947985  PIC: 8801  RERO: 02-A003533160  SNAC: w6xd22wk  SUDOC: 034164707  Trove: 928700  VIAF: 114391898   WorldCat (עם VIAF): 114391898
חיל האוויר של ארצות הברית

| --- | --- |
  
 "Aim High ... Fly-Fight-Win "Integrity first, Service before self, Excellence in all we do
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:  הכוחות המזוינים של ארצות הברית
 סוג:  חיל אוויר
 בסיס האם:  הפנטגון, מחוז ארלינגטון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בספטמבר 1947 – הווה (77 שנים)
 מקים היחידה:  הקונגרס של ארצות הברית 
 מלחמות:  מלחמת קוריאה, מבצע כוח מאוחד, מבצע כוח מכוון, מלחמת אפגניסטן, מבצע שחר האודיסיאה, מלחמת עיראק, המלחמה נגד ארגון המדינה האיסלאמית, מלחמת האזרחים בסומליה, הפלישה האמריקאית לפנמה, מלחמת וייטנאם, מלחמת המפרץ, מבצע טופר העיט, מבצע קניון אל דוראדו, מבצע זעם דחוף, המשבר הלובי 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  321,848 לוחמים בסדיר  68,927 אנשי מילואים  105,104 המשמר הלאומי   147,879 אזרחים
 ציוד עיקרי:  כ-750 כלי טיס, טילים
 פיקוד
 יחידת אם:  מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית
 דרגת המפקד:   גנרל
 מפקד נוכחי:  דייוויד אולווין
 עיטורים
 פרס סדן הכסף (1996)  פרס סדן הכסף (1997)  פרס סדן הכסף (2010) 
 
| --- | --- |

 
 זרועות
  צבא ארצות הברית
  צי ארצות הברית
  חיל האוויר של ארצות הברית
  חיל הנחתים של ארצות הברית
  משמר החופים של ארצות הברית
  חיל החלל של ארצות הברית
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של ארצות הברית
 דרגות הכוחות המזוינים של ארצות הברית
 נשיא ארצות הברית
 מזכיר ההגנה של ארצות הברית
 פיקוד קרבי מאוחד
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ארצות הברית
 היסטוריה של ארצות הברית
 חוק גולדווטר-ניקולס
חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית: United States Air Force - USAF, נקרא בעברית בקיצור חה"אא – חיל האוויר האמריקאי) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. החיל הוקם בשנת 1917 (בעקבות כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה), והפך לזרוע נפרדת ב-18 בספטמבר 1947. החיל הוא חיל האוויר הגדול ביותר בעולם הנמצא בראש החץ של הפיתוח הטכנולוגי האווירונאוטי. חיל האוויר האמריקאי מהווה כלי מפתח במלחמותיה של ארצות הברית, והעליונות האווירית של ארצות הברית היא משתנה מרכזי במעמדה האסטרטגי העולמי. תעשיית הפיתוח האווירונאוטי לחיל האוויר האמריקאי נחשבת להיות הטובה בעולם, ומדינות רבות רוכשות את כלי הטיס המובחרים שלה, ביניהן גם מדינת ישראל. נכון לשנת 2021 החיל מפעיל 5,562 כלי טיס ו-400 טילים בלסטיים בין יבשתים. תקציב החיל הוא כ-156 מיליארד דולר ועם כוח אדם הכולל 329,614 חיילים בשירות פעיל, 174,765 חיילי מילואים ואנשי המשמר הלאומי.
מבנה החיל

המפקד העליון של החיל הוא מזכיר חיל האוויר (SECAF). משרד המזכיר כפוף למשרד ההגנה. במטה החיל חברים ראש המטה, חמישה סגנים לראש המטה, הנגד הראשי, קצין הרפואה הראשי, הפרקליט הראשי, מפקד כוחות המילואים, וקצינים ואזרחים נוספים. ראש המטה מאז נובמבר 2023 הוא גנרל דייוויד אולווין.
מפקדות ראשיות

פיקוד הקרב – בווירג'יניה.
פיקוד החינוך והאימונים – בטקסס.
פיקוד התקיפה הגלובלית – בלואיזיאנה
פיקוד הציוד – באוהיו.
פיקוד המילואים – בג'ורג'יה.
פיקוד החלל – בקולורדו. בדצמבר 2019 הפך הפיקוד לזרוע עצמאית הכפופה גם היא למזכיר חיל האוויר במשרד ההגנה.
פיקוד המבצעים המיוחדים – בפלורידה.
פיקוד התובלה – באילינוי.
כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה – בגרמניה.
פיקוד האוקיינוס השקט – בהוואי.
המשמר הלאומי של חיל האוויר
המפקדות הראשיות (MAJCOM) מפעילות יחידות משנה גדולות (NAF).
יחידות המשנה מפעילות יחידות מבצעיות, לרבות טייסות אוויר.
כלי טיס פעילים בשירות חיל האוויר של ארצות הברית

נכון לספטמבר 2021, מפעיל חיל האוויר האמריקני 5,562 כלי טיס (כולל לא מאוישים) מתוכם 4,211 בשירות פעיל. עד 1962 הייתה לחיל האוויר ולצבא שיטת מתן שמות אחידה לכלי הטיס שלהם, בעוד לצי הייתה שיטה אחרת. ב-1962 אוחדו כולן לשיטה אחת הדומה יותר לגישת הצבא וחיל האוויר.
נכון לשנת 2024, אלו הם כלי הטיס הפעילים בחיל האוויר האמריקאי:
כלי טיס פעילים בשירות חיל האוויר של ארצות הברית > מסוקים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מסוקים
| דגם | תמונה | ארץ ייצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים |  |  |
| HH-60 Pave Hawk   דגמים G,U,W   ("נץ סולל") |  | ארצות הברית ארצות הברית | משנת 1987 | חיפוש והצלה | HH-60G - 82   HH-60U - 3   HH-60W - 13 | מלחמת עיראק |  |  |
| UH-1N Twin Huey   דגם N   ("יואי תאום") |  | ארצות הברית ארצות הברית | משנת 1970 | מסוק סער | UH-1N - 63 |  |  |  |
| TH-1 Iroquois   דגם H   ("אירוקווס") |  | ארצות הברית ארצות הברית | משנת 1959 | מסוק אימונים | TH-1H - 28 | מלחמת וייטנאם |  |  |
כלי טיס פעילים בשירות חיל האוויר של ארצות הברית > אחרים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
‏ המראה ונחיתה קצרה ואנכית
| דגם | תמונה | ארץ ייצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים |  |  |
| de Havilland Canada UV-18   דגם B |  | קנדה קנדה | משנת 1965 | STOL - מטוס נוסעים | ‏ UV-18B - 3 |  |  |  |
| CV-22 Osprey   דגם B   ("עיט הדגים") |  | ארצות הברית ארצות הברית | משנת 2007 | VTOL - מטה רוטור, מסוק תובלה ‏ | CV-22B -52 | מלחמת אפגניסטן |  |  |
כלי טיס פעילים בשירות חיל האוויר של ארצות הברית > כלי טיס זרים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
‏ כלי טיס זרים
| דגם | תמונה | ארץ ייצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים |  |  |
| Mil Mi-8   דגם VT |  | ברית המועצות ברית המועצות | משנת 1967 | מסוק סער | Mi-8VT - 6 |  |  |  |
| Mikoyan MiG-29   דגם UB |  | ברית המועצות ברית המועצות | משנת 1983 | מטוס עליונות אווירית, מטוס קרב רב משימתי | MiG-29UB - 3 |  |  |  |
| Sukhoi Su-27   דגם UB |  | ברית המועצות ברית המועצות | משנת 1985 | מטוס עליונות אווירית | Su-27UB - 2 |  |  |  |
חינוך סביבתי

חינוך סביבתי הוא שם כולל לארגונים ותפיסות לפיהם עלינו ללמד אודות תפקודי הסביבה הטבעית, ואיך בני אדם יכולים להתנהל על-פי עקרונות הקיימות, מתוך הבנה שהאדם הוא חלק ממערכת אקולוגית.
חינוך זה בא לידי ביטוי בתוכניות לימוד בתוך מערכת החינוך עצמה, וכן באופן רחב יותר בפעילות ציבורית, קמפיינים ופרסומים אחרים הקשורים לאיכות הסביבה, הטבע והקשר בין האדם לסביבתו.
תלמידים מחבקים עץ במהלך פעילות חינוכית חוץ-כיתתית
אודות החינוך הסביבתי

החינוך הסביבתי נשען על מדעי הסביבה, ובייחוד על האקולוגיה, אם כי אין צורך בהיכרות עם מדעים אלו לצורך העברת או קבלת תכנים בחינוך הסביבתי. יש הרואים את החינוך הסביבתי כאמצעי להנגשה של ידע מדעי מתחום מדעי הסביבה.
עמוד נוסף של החינוך הסביבתי הוא האתיקה- תורת המוסר, כאשר בדיון אודות יחסי הגומלין בין האדם לסביבתו עולות שאלות כדוגמת האחריות של האדם לזולתו- בין אם מדובר באדם אחר, ובין אם מדובר ביצור אחד. בתחום זה נדרשת לא פעם הכרעה ערכית קשה- לדוגמה, האם ניתן לפגוע בחירותו של אדם, כדי להבטיח את הישרדותו של מין אחר?
הקטנת טביעת הרגל האקולוגית, שהיא מדד להשפעת האדם על סביבתו, נחשב לאחד ממטרותיו הנחרצות של החינוך הסביבתי, כאשר מושם דגש על האחריות האישית והקולקטיבית לשינוי המצב הקיים, ולהשפעה אקטיבית עליו, כאזרח פעיל.
החינוך הסביבתי קשור באופן הדוק לתפיסות חינוכיות הרואות את המרחב החוץ-כיתתי ככר פורה ללמידה, בין אם מדובר בלמידה תוך כדי סיור במרחב טבעי, למידה תוך התבוננות בסביבת המגורים הקרובה, או התנסות בתהליכים מדעיים. בכך נחשב החינוך הסביבתי כתחום שכולל גם חינוך חוץ כיתתי.
פועל יוצא של החינוך הסביבתי הוא פרויקטים שכוללים יירוק בתי-ספר, במהלכם לוקחים התלמידים חלק במיחזור פסולת, חיסכון באנרגיה, שימור ומחזור מים וכן הלאה. בצורה הזו אורח חיים בר-קיימא מודגם לתלמידים, בתקווה שהם יסגלו לעצמם פעולות אלה במשך חייהם הבוגרים. במקרים רבים המוסד החינוכי מתוגמל עבור יירוק בית-הספר.
.
החינוך הסביבתי בישראל

את החינוך הסביבתי בישראל יש לראות על רקע האידאולוגיה הציונית שרואה את הקשר בין עם ישראל לארצו כערך עליון. חינוך כזה ניתן באמצעים שונים ובמסגרות שונות מתחילת עליות הראשונות. הפרדה בין חינוך זה לבין החינוך הסביבתי כפי שהוא מוכר לנו ממדינות המערב השונות, תהיה מלאכותית; עם זאת, בעשורים האחרונים ניכרת מגמה שבה אידאולוגיות סביבתיות כדוגמת הפרמקלצ'ר, אקולוגיה מעמיקה, נחלת הכלל ועוד מחלחלות אל תוך החינוך בישראל באופנים שונים.
החינוך הסביבתי בישראל > החינוך הסביבתי בישראל: מוסדות מייצגים

חווה ואדם - חווה אקולוגית חינוכית העוסקת בחינוך סביבתי וחברתי, ושייכת לעיר מודיעין. החווה נוסדה בשנת 2003, מתוך שאיפה להעלאת המודעות לקשר העמוק בין האדם לסביבתו, על ידי חינוך והדגמת אורך חיים מקיים.
המועצה לישראל יפה- זכיינית משרד החינוך וצה"ל לחינוך סביבתי. כמו כן, עוסקת בכינון פרויקטים פיזיים, קמפיינים סביבתיים וארגון תחרויות טיפוח ארציות.
הגן הסולארי - מרכז חינוך לקיימות המקיים פעילויות בנושא איכות הסביבה במערכת החינוך משנת 2009
החברה להגנת הטבע- הגוף הלא-ממשלתי הוותיק ביותר בתחום, שעוסק הן בהגנת הטבע ברמה הארצית, והן בחינוך סביבתי.
המשרד להגנת הסביבה ("המשרד לאיכות הסביבה" לשעבר) עוסק, מלבד חוקי הגנת הסביבה שהוא אמון עליהם, גם בחינוך סביבתי- דוגמה לכך היא אתר "סבבה" ופרויקטים שונים של המשרד.
הרשת הירוקה - תוכנית חינוכית של מרכז השל, קרן קרב וגופים נוספים לקידום מנהיגות סביבתית
החווה הכפרית - חווה אקולוגית חינוכית לחינוך סביבתי וקיימות. ממוקמת בין קיבוץ מצר לבאקה אל גרבייה.
מירי ישראלי - אמנית אקולוגית, מרצה ומפתחת תוכניות לחינוך סביבתי לסגלי הוראה, לתלמידים, מכללות לקידום מודעות סביבתית במגזרים שונים.