stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טירת ספיש
היסטוריה

הסלע עליו שוכנת הטירה היה נושב כבר בתקופת האבן החדשה באלף ה-5 לפנה"ס, ויישוב מבוצר גדול הוקם במקום על ידי תרבות פוכוב (Púchov) במאה ה-1. הממצאים הארכאולוגיים במקום כוללים שרידי בתי מגורים, בתי מלאכה ומבנה אשר שימש לפולחן, וברי כי כבר בתקופה זו שימשה הטירה כמרכז שלטוני ומנהלי של חבל ספיש.
המקום היה מבוצר גם במאה ה-9, אך ראשיתה של הטירה הנוכחית הייתה בסוף המאה ה-11 או בתחילת המאה ה-12. המבנים הראשונים קרסו בשל כך שהסלע עליהם הוקמו נסדק, והמבנים המוקדמים ביותר הניצבים במקום כיום, הוקמו במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-13 כמענה לפלישת הטטרים. על אלה נמנים הארמון הרומנסקי מ-1249 ומגדל העוז העגול מ-1270, וכן מספר מבנים נוספים בחלקה העילי של הטירה. לאחר שהאציל מאתה צ'אק (Matúš Čák Trenčiansky) ניסה ללא הצלחה לכבוש את הטירה ב-1312, ניסיון שבמהלכו נגרמו לה נזקים כבדים, היא נבנתה מחדש בסגנון גותי והורחבה. האציל יאן ייסקרה (Ján Jiskra) כבש את הטירה ב-1443 והרחיב אותה. הוא הקים את החצר התחתונה הגדולה בצידה הדרום-מערבי של הטירה, ובכך העניק לה את ממדיה הנוכחיים. במהלך המאה ה-15 הוקמה בטירה קפלה, הארמון חודש בסגנון גותי והחומות הוגבהו והורחבו.
ב-1528 עברה הטירה לשלטון בית הבסבורג, אך לאחר שלוש שנים, העניקו אותה ההבסבורגים לבני משפחת טורזו (Turzo), אשר הוסיפו ובנו את המקום בסגנון הרנסאנס. ב-1636 עברה הטירה לרשותה של משפחת צ'אקי (Csáky) ונותרה בבעלותה עד 1945. עם זאת, בני המשפחה חיו בטירה רק עד סוף המאה ה-17, ולאחר מכן נותר במקום רק חיל מצב קטן, אשר עזב גם הוא את הטירה לאחר שב-1780 היא נהרסה בעקבות שרפה. הטירה ננטשה ועמדה בחורבותיה עד שחודשה ושופצה רק במחצית השנייה של המאה ה-20.
מבנה הטירה

הטירה כוללת את מגדל העוז העילי ואת חצרו שבה שוכנים, בין היתר, הבאר והקפלה, שתי חצרות פנימיות מבוצרות, ואת החצר התחתונה הגדולה ובה שער הכניסה העיקרי למתחם, שרידי קסרקטינים וברביקן גדול במצב של הרס. חפירות בקדמת הטירה חשפו את שרידיהם של הביצורים המוקדמים ביותר במקום ואת המבנה ששימש לפולחן במאה ה-1.
החצר התחתונה נבנתה במהלך המאה ה-15 כדי לאכלס את חיל המצב, ובעיתות חירום היא הייתה יכולה להעניק מחסה לתושבי הסביבה. בחלקה התחתון של החצר שוכנים שרידיו של מגדל מתחילת המאה ה-15, שהוקף בחפיר ובחומה, ואשר שימש למגורים ולאחסון אבק שרפה. לאחר שחומות החצר התחתונה הוקמו, איבד המגדל את תפקידו כמבצר. עוד שכנו בחצר התחתונה מבנים שנועדו לשימושים מסחריים.
מגדל העוז העילי הוא חלקו העתיק ביותר של המתחם כולו, ובו שכנו מגוריהם של בעלי הטירה. במרכזו של מגדל העוז מגדל ניצב עגול מהמאה ה-13 המחובר אל הקפלה באמצעות ארקדה. מאחורי המגדל הקיים נמצאים שרידיו של המגדל העגול שהוקם בטירה בסוף המאה ה-11 או בתחילת המאה ה-12. סמוך לקפלה ניצב הארמון הרומנסקי בן שלוש הקומות שנבנה מחדש בסגנון גותי במאה ה-15 ובמאה ה-16.
הערות שוליים

↑  Spišský hrad otvoril svoje brány návštevníkom
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294524605171  GND: 4255609-0  LCCN: sh2001007207  VIAF: 242195650   WorldCat (עם VIAF): 242195650 
ביום
ובלילה
חיים משה קנופף

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1929 כ"ו בשבט ה'תרפ"ט 
 פטירה:  26 ביולי 2015 (בגיל 86) י' באב ה'תשע"ה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
חיים משה קְנוֹפּף (כ"ו בשבט ה'תרפ"ט, 6 בפברואר 1929 - י' באב ה'תשע"ה, 26 ביולי 2015) היה איש תקשורת חרדי-ישראלי ממוצא פולני. חסיד גור, חבר הנהלת אגודת ישראל. מבעלי עיתון המודיע, מנהלו ועורכו הראשי.
ביוגרפיה

נולד בלודז' שבפולין לשפרה לבית ליכטנשטיין ולר' יהודה אריה קנופף, מחסידי גור. בעת מלחמת העולם השנייה היה בגטו לודז', ממנו נשלח לאושוויץ ומשם למחנה העבודה דרנהאו, שם נרצח אביו בפניו, ובו שהה עד השחרור. הוא שרד יחיד מכל משפחתו ושכב בבית חולים במשך כמה חודשים במצב אנוש. כשהחלים שב ללודז' לחודשים ספורים ומשם נסע לצרפת, למד בישיבתו של הרב חיים יצחק חייקין באקס-לה-בן, ויחד עם קבוצה של בחורים חסידיים שרצו לעלות לארץ ישראל, הצטרף להפלגת אוניית המעפילים "ביריה אקבל". עם הגיעם לנמל חיפה נעצרו בידי הבריטים ונשלחו למחנה המעצר בעתלית.
אחרי השחרור נכנס עם חבריו ללמוד בישיבת שפת אמת בירושלים, קנופף היה "קומדאנט" [מנהיג] של חבורת בחורים בישיבה. נישא ללאה בתו של נתן ברסקי נכד רבי נחמן מברסלב, ולזוג ארבעה בנים ובת.
בעודו בחור היה חבר במקהלת חסידות גור, הקאפלה של יעקב תלמוד. מיד לאחר נישואיו מונה בידי האדמו"ר ה"בית ישראל" לשמש כשליח ציבור בשבתות וחגים בבית המדרש המרכזי של החסידות בירושלים, משרה בה שימש כשישים שנה. מתקופת האדמו"ר ה"לב שמחה" (1984 ואילך) היה לחזן הראשי בחגים ובימים הנוראים בבית המדרש.
במקביל מונה קנופף על ידי האדמו"ר ה"בית ישראל" גם כבעל קורא בבית המדרש המרכזי של החסידות בירושלים, תחילה בחגים ובימים הנוראים, ובהמשך גם בכל שבתות השנה.
נפטר בגיל 86 בי' באב ה'תשע"ה, 26 ביולי 2015, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
פעילותו הציבורית והכלכלית

קנופף נחשב לדמות מרכזית בחסידות גור; היה מקורב לאדמו"רי גור, וחבר בוועדות של בכירי עסקני החסידות, חבר הנהלה בקרן הבניין של בית המדרש ברחוב רלב"ח, בישיבת שפת אמת ובתלמוד-תורה גור בירושלים. הוא כיהן גם כיו"ר הנהלת מכון בית יעקב למורות, והיה חבר במרכז הארצי ובוועד הפועל של אגודת ישראל, במסגרת זו עסק רבות בענייני הכלל.
קנופף נמנה עם דור המייסדים של עיתון המודיע ושימש כחבר המערכת מיומו הראשון. בשנות ה-60 של המאה ה-20 רכש את השליטה בעיתון והחל לשמש כמנהלו ועורכו הראשי לצד משה עקיבא דרוק וישראל שפיגל. בשנותיו האחרונות ניהל בפועל את העיתון, בנו אלעזר קנופף.
חסוי (אדם)

חסוי הוא אדם שאינו יכול לדאוג לענייניו (באופן קבוע או זמני) או לחלק מהם, ואין מי שמוסמך ומוכן לדאוג לענייניו במקומו. בעבר, גם אדם אשר מונה לו אפוטרופוס נקרא "חסוי", ביטוי המוחק את משמעותו כאדם. מאז התיקון ה-18 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות ב-2016, המונח החוקי הרשמי הוא "אדם אשר מונה לו אפוטרופוס".
בישראל החוק המגדיר ומסדיר את ענייניהם של החסויים הוא חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962. החוק המקורי הגדיר בסעיף 80 כי "חסוי" הוא מי שבית המשפט מינה לו אפוטרופוס, או מי שבית המשפט רשאי למנות לו אפוטרופוס על אף שעדיין לא נתברר האם הוא זקוק לאפוטרופוס על פי חוק זה. כאמור למעלה, המינוח הרשמי נמחק מסעיף 80 ב-2016.
הערה: המונח חוסה המוגדר בחוק הגנה על חוסים, תשכ"ו-1966 איננו זהה למונח חסוי.
ביאורים

↑  אך נותר (לפי סעיף 80ב) לגבי הוראה בחיקוק הנוגעת לאדם חסוי כמשמעותו בחוק זה כנוסחו ערב פרסומו של חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 18), התשע"ו-2016 כ"מי שבית המשפט מינה לו אפוטרופוס לפי סעיף 33 או מי שבית המשפט רשאי למנות לו אפוטרופוס כאמור, והוא אף אם עדיין לא הוברר אם התקיימו התנאים למינוי, והכול לפי העניין".
הערות שוליים

↑  משרד המשפטים, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, הסבר על תיקון 18 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, באתר gov.il, ‏27 ביוני 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
טרימו

טרימו בשער המרכזי של קתדרלת נוטרדאם דה פארי.
טרימו (Trumeau) הוא עמוד באמצע שער דו-דלתי הניצב בין הדלתות ותומך במשקוף השער. הטרימו היה נפוץ באדריכלות רומנסקית ובאדריכלות גותית. בדרך כלל עיטר אותו פסל-עמוד מפואר עם חופה ותחתית.
טרייס ג'קסון-דייוויס

| --- | --- |

ג'קסון-דייוויס בשנת 2023
 לידה:  22 בפברואר 2000 (בן 24) גרינווד, אינדיאנה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.06 מטר
 מספר:  32
 מכללה:  אוניברסיטת אינדיאנה
 דראפט:  בחירה מספר 57, 2023 וושינגטון ויזארדס
 קבוצות כשחקן
 2023–:  גולדן סטייט ווריורס
טרֵייס ג'קסון-דייוויס (באנגלית: Trayce Jackson-Davis; נולד ב-22 בפברואר 2000) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד. בנו של כדורסלן העבר דייל דייוויס.
נעורים וקריירת מכללות

ג'קסון-דייוויס נולד בעיר גרינווד שבאינדיאנה. בנו הביולוגי של כדורסלן העבר דייל דייוויס, אולם גדל בביתם של אמו ואביו החורג, שחקן ליגת ה-NFL לשעבר ריימונד ג'קסון.
בין השנים 2019–2023 למד באוניברסיטת אינדיאנה. לאורך ארבע עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 17.9 נקודות, 9.1 ריבאונדים, 2.2 אסיסטים ו-2.1 חסימות למשחק. סיים את קריירת המכללות בתור מלך הריבאונדים (1,143) והחסימות (270) של קבוצת אוניברסיטת אינדיאנה בכל הזמנים.
קריירה מקצועית

ג'קסון-דייוויס נבחר בבחירה ה-57 של דראפט ה-NBA‏ 2023, על ידי וושינגטון ויזארדס, ומיד נשלח בטרייד לגולדן סטייט ווריורס. ביולי 2023 חתם בגולדן סטייט על חוזה ל-4 עונות, בסך כ-7.6 מיליון דולר.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת המכללות

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | אוניברסיטת אינדיאנה | 32 | 32 | 29.3 | 0.566 | 0.000 | 0.685 | 8.4 | 1.2 | 0.7 | 1.8 | 13.5 |
| 2020/2021 | אוניברסיטת אינדיאנה | 27 | 27 | 34.3 | 0.517 | 0.000 | 0.655 | 9.0 | 1.4 | 0.7 | 1.4 | 19.1 |
| 2021/2022 | אוניברסיטת אינדיאנה | 35 | 35 | 32.3 | 0.589 | 0.000 | 0.674 | 8.1 | 1.9 | 0.6 | 2.3 | 18.3 |
| 2022/2023 | אוניברסיטת אינדיאנה | 32 | 32 | 34.5 | 0.581 | 0.000 | 0.695 | 10.8 | 4.0 | 0.8 | 2.9 | 20.9 |
| קריירה |  | 126 | 126 | 32.5 | 0.565 | 0.000 | 0.676 | 9.1 | 2.2 | 0.7 | 2.1 | 17.9 |
חוסם פרסומות

חסימת פרסומות או סינון פרסומות היא תכונה של תוכנה לחסימה או שינוי של פרסום מקוון בדפדפן אינטרנט, ביישום או ברשת. פעולה זו יכולה להתבצע באמצעות תוסף לדפדפן או שיטות אחרות.
היסטוריה

חוסם הפרסומות הראשון היה Internet Fast Forward, תוסף לדפדפן Netscape Navigator שפותח על ידי PrivNet ושוחרר בשנת 1996. תוסף AdBlock לפיירפוקס פותח בשנת 2002, ו-Adblock Plus שוחרר בשנת 2006. uBlock Origin, שכונה במקור "uBlock", שוחרר לראשונה בשנת 2014.
טכנולוגיות

| --- | --- |
 :  ראו גם – פרסום מקוון
הפרסום המקוון קיים במגוון צורות, כולל באנרים, תמונות, אנימציות, אודיו ווידאו מוטמעים, טקסט, או חלונות קופצים, ויכול להשתמש באודיו ווידאו בהפעלה אוטומטית. דפדפנים רבים מציעים דרכים להסרת פרסומות או שינוי שלהן: באמצעות טכנולוגיות המשמשות להצגת פרסומות (כגון תוכן מוטמע המועבר דרך תוסף דפדפן או באמצעות HTML5), מיקוד ב-URLים שהם מקור הפרסומות, או שימוש בהתנהגויות המאפיינות פרסומות (כגון השימוש ב-HTML5 AutoPlay של אודיו ווידאו).
נפוצות השימוש

השימוש בתוכנות לחסימת פרסומות במכשירים ניידים ושולחניים שנועדה להסיר פרסום מסורתי גדל ב-41% ברחבי העולם וב-48% בארצות הברית בין הרבעון השני של 2014 לרבעון השני של 2015. נכון לרבעון השני של 2015, 45 מיליון אמריקאים השתמשו בחוסמי פרסומות. במחקר סקר שפורסם ברבעון השני של 2016, דיווחה Met Facts כי 72 מיליון אמריקאים, 12.8 מיליון מבוגרים בבריטניה ו-13.2 מיליון מבוגרים בצרפת השתמשו בחוסמי פרסומות במחשבים אישיים, בסמארטפונים או בטאבלטים. במרץ 2016 דווח כי חסימת פרסומות בבריטניה כבר הגיעה ל-22% בקרב אנשים מעל גיל 18.
נכון ל-2021, 27% ממשתמשי האינטרנט בארצות הברית השתמשו בתוכנת חסימת פרסומות, מגמה שממשיכה לגדול מאז 2014.
יתרונות

למשתמשים, היתרונות של תוכנות חסימת פרסומות כוללים טעינה מהירה יותר ודפים נקיים יותר עם פחות הסחות דעת, הגנה מווירוסים, עצירת פעולות פולשניות מצד הפרסומות, הקטנת כמות הנתונים שהמשתמש מוריד, הפחתת צריכת החשמל, יתרונות פרטיות דרך מניעת מעקב רשת, ומניעת האפשרות לאתרי אינטרנט בלתי רצויים להרוויח מהביקור של המשתמש.
מצד שני, בעלי אתרים ומוציאים לאור וגופים המייצגים אותם טוענים שפרסומות מקוונות מספקות הכנסה לבעלי אתרים, המאפשרת להם ליצור או לרכוש תכנים לאתר. המו"לים טוענים כי השימוש הנפוץ בתוכנות וחסימות פרסומות יכול להשפיע לרעה על הכנסותיהם של בעלי האתרים.
חווית משתמש

תוכנות חסימת פרסומות עשויות לשפר את איכות חייהם של המשתמשים, על ידי צמצום חשיפתם לפרסום ושיווק, אשר מעודדים רכישת מוצרים ושירותים שעשויים להיות מזיקים או בלתי בריאים ויצירת דחף מיידי לרכישה.
אבטחה

אספקט חשוב נוסף הוא שיפור האבטחה; פרסום מקוון חושף משתמשים לסיכון גבוה יותר להדבקה בוירוסי מחשב מאשר גלישה באתרי פורנוגרפיה. במקרה מפורסם, הופצה נוזקה באמצעות פרסומות שסופקו ליוטיוב על ידי לקוח זדוני של גוגל, Doubleclick. באוגוסט 2015, התגלה פרצת Zero-Day בדפדפן פיירפוקס בפרסומת באתר. כאשר פורבס דרשה מהמשתמשים לבטל את חסימת הפרסומות לפני צפייה באתר שלהם, המשתמשים קיבלו מיידית פרסומת פופ-אנדר עם נוזקה. שירות הביון החשאי האוסטרלי ממליצה לחברות וליחידים לחסום פרסומות כדי לשפר את עמדת האבטחה שלהם ולהפחית את סיכון למתקפות וירוסים ופגיעה באבטחת המחשב. חברת אבטחת המידע Webroot גם מציינת שחסימת פרסומות מספקת אמצעי נגד יעיל נגד מתקפות וירוסים למשתמשים פחות מתוחכמים מבחינה טכנולוגית. חסימת פרסומות מומלצת על ידי ה-FBI למניעת הונאות מקוונות.
שיטות

אחת השיטות לחסימת פרסומות היא פשוט לחסום (או למנוע הפעלה אוטומטית של) אנימציית פלאש או טעינת תמונה או קובצי אודיו ווידאו של Microsoft Windows. ניתן לעשות זאת בקלות ברוב הדפדפנים וגם משפר את האבטחה והפרטיות. שיטה טכנולוגית זו מבוצעת בצורה טובה יותר על ידי מספר תוספי דפדפן. כל דפדפן אינטרנט מטפל במשימה זו בצורה שונה, אך בדרך כלל משנה את האפשרויות, ההעדפות או התוספים של היישום כדי לסנן סוגי מדיה ספציפיים. תוסף נוסף נדרש בדרך כלל כדי להבחין בין פרסומות לבין לא פרסומות תוך שימוש באותה טכנולוגיה, או בין פרסומות או התנהגויות רצויות ולא רצויות.
תוכנות חסימת פרסומות מתקדמות יותר מאפשרות שליטה מדויקת בפרסומות דרך תכונות כמו רשימה שחורה, רשימה לבנה, ומסנני ביטוי רגולרי. תכונות אבטחה מסוימות גם משביתות חלק מהפרסומות. תוכנות אנטי-וירוס מסוימות יכולות לפעול כחוסם פרסומות. סינון על ידי מתווכים כגון ספק שירותי אינטרנט הופך נפוץ יותר ויותר.
השלכות כלכליות לעסקים מקוונים

חלק מספקי התוכן טענו כי חסימת פרסומות נפוצה מביאה לירידה בהכנסות מאתרים הנתמכים על ידי פרסומות ועסקי מסחר אלקטרוני.
תגובת בעלי אתרי האינטרנט ומוציאים לאור

חלק מהאתרים נקטו באמצעים נגד תוכנות חסימת פרסומות, כגון ניסיון לזהות את קיומם של חוסמי פרסומות ולהודיע למשתמשים על עמדותיהם, או מניעת גישה לתוכן אלא אם הם מבטלים את תוכנת חסימת הפרסומות, מכניסים את האתר לרשימה לבנה או רוכשים "מעבר להסרת פרסומות". היו כמה טיעונים שתומכים ומתנגדים לטענה שחסימת פרסומות היא פסולה.
חיים משה פרס

חיים משה פרס במזכרת בתיה, 1948
חיים משה פרס (פרעס), (תר"ד 1844 - כ"ד בכסלו תש"ט 26 בדצמבר 1948), היה הבולט בקבוצת המייסדים של המושבה עקרון, קצב המושבה ושליח בני המושבה ליהדות מזרח אירופה בתקופת מרד השמיטה.
חייו

פרס נולד בכפר נובופבלובקה בקרבת העיירה רוז'ינוי, באימפריה הרוסית, בנם של יואל דב ועלקה ונשא לאישה את חנה בת שלמה בוכהלטר. הוא עבד בבית חרושת לאריגה ונחשב למשכיל בין בני הכפר. כאשר הגיע יחיאל ברי"ל לנובופבלובקה, כדי לגייס איכרים לייסוד מושבה עברית בארץ ישראל, הצטרף לתפילת השבת ובסיומה סיפר למתכנסים על מטרת בואו וביקש שהמעוניינים יבואו למחרת בבוקר לבית הגבאי - למחרת התייצב שם כל הכפר. ברי"ל בחר מתוכם עשרה גברים חזקים בעלי ידיים מיובלות, אך לאחר מכן העשרה ביקשו להשלים את מספרם לאחד עשר, כדי שיהיה להם מניין גם אם אחד מהם חולה ותבעו במפורש את צירופו של חיים משה פרס, כדי שיהיה מי שיכתוב עבורם מכתבים ויקרא את התשובות.
האיכרים יצאו לארץ ישראל ללא משפחותיהם, כשלפי ההסכם היה עליהם לעבוד שנה במקווה ישראל ורק לאחר מכן לקבל נחלות ולהביא את המשפחות. בבואם ארצה גילו שעדיין לא נרכשו אדמות חקלאיות עבורם, לכן ביקשו מנציג הברון רוטשילד, הפקיד הירש, לאפשר להם לצאת לחיפוש אחר קרקעות מתאימות. הירש נענה ויצאו לדרך שלושה חלוצים, חיים משה פרס, משה ליב ברנשטיין ואליעזר ארקין יחד עם שני מלווים מטעם הפקיד. השליחים בחנו אדמות באזור ראשון לציון ופסלו אותן. הם הגיעו לאזור הכפר הערבי עאקיר, שם ראו אדמה שחורה המתאימה לגידול חיטין ובאמצעות הלוואה של הברון רוטשילד רכשו אלפיים וחמש מאות דונמים. הם התחילו לחרוש אותה ב-ז' בחשוון ה'תרמ"ד, 7 בנובמבר 1883, אירוע הנחשב לייסוד המושבה, וקראו לה "עקרון".
פרס היה גם קצב היישוב ונהג למכור בהקפה למי שלא היה לו כסף לקנות בשר לשבת. לעיתים שולמו חובות אלה על ידי פקידי הברון רוטשילד. לאחר שעברו למושבה הביא פרס את בני משפחתו ארצה, כולל משפחה מורחבת. הוא הנהיג את בני המושבה בעימות נוסף עם פקידות הברון, כאשר נזקקו לזרעים, שהפקידים עכבו את קנייתם, כדי ללחוץ על האיכרים, ארגן רכישה באשראי.
פרס הקים משפחה ענפה ולימים נינו, פרופ' יעקב ליפשיץ היה לחבר הנהלת הטכניון בחיפה.
פרס היה חלוץ מזכרת בתיה היחיד שזכה לראות בתקומת מדינת ישראל, וזאת מפני שהאריך ימים. באחרית ימיו נהג להפחית שלוש שנים מסך שנותיו כנגד עין הרע ולכן כשנפטר בדצמבר 1948 סברו הכל כי הוא בן 101, אך בפועל היה כבר בן 104. עובדה זו מובאת בזיכרונותיו של זלמן ארקין, מצאצאי החלוצים הראשונים במזכרת בתיה וחברו הקרוב של פרס, שאף שימש כאפוטרופוס שלו בשנותיו האחרונות ומי שהקים את המצבה על קברו.
לקריאה נוספת

שאול ורות דגן, בדרך הראשונה לציון מסיפורי מושבות העלייה הראשונה, הקרן הישראלית ע"ש תד אריסון, 1998.
הערות שוליים

↑  שאול ורות דגן, בדרך הראשונה לציון מסיפורי מושבות העלייה הראשונה, הקרן הישראלית ע"ש תד אריסון, 1998 עמוד 92
↑  בנובופבלובקה (פבלובקה החדשה) הושבו ב-1807 יהודים שעסקו בחקלאות והובאו לשם מ"פבלובקה" (Ново-Павловка)
↑  שאול ורות דגן, בדרך הראשונה לציון מסיפורי מושבות העלייה הראשונה, הקרן הישראלית ע"ש תד אריסון, 1998 עמודים 92-93
↑  הקלטת ריאיון עם זלמן ארקין, מוצ"ש פרשת חיי שרה תשמ"א, ארכיון מזכרת בתיה ואוסף משפחת ארקין
טירת פוינאר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 כתובת:  Căpățânenii Ungureni 
 מיקום:  Căpățânenii Ungureni 
 מדינה:  רומניה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  ראדו נגרו
 קואורדינטות:  45°21′14″N 24°38′05″E﻿ / ﻿45.353777777778°N 24.634861111111°E﻿ / 45.353777777778; 24.634861111111
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור טירת פוינאר(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור טירת פוינאר he
 
טירת פוינאר, המכונה גם מצודת פוינאר (ברומנית: Cetatea Poenari) היא טירה הרוסה ברומניה שהייתה ביתו של ולאד המשפד. הגישה למצודה נעשית על ידי טיפוס ב-1,480 מדרגות בטון.
מיקום

הטירה ממוקמת על מישור הר קטטיאה, מול הצד המערבי של טרנספגרשאן, על קניון שנוצר בעמק נהר ארג'ש, קרוב להרי פגראץ'.
היסטוריה

הטירה הוקמה סביב תחילת המאה ה-13 על ידי וולאכים. בסביבות המאה ה-14 הייתה פוינאר (שנודעה אז כ"טירת ארג'ש") המצודה העיקרית של שליטי בסאראב. בעשורים הבאים, השם ותושביו השתנו מספר פעמים אך בסופו של דבר הטירה ננטשה ונזנחה.
עם זאת, במאה ה-15, תוך שהוא מבין את הפוטנציאל לטירה המונחת גבוה על מצוק של סלע תלול, שיפץ ולאד המשפד את המבנה בכך שהוא משעבד את אויביו מהאצולה של הנסיכות הדנוביות בוולאכיה ומולדביה, והפך אותו לאחת מהמצודות העיקריות שלו, תוך שיקום מחדש של הטירה בצד שמאל של הנהר עם אבנים מהטירה הישנה יותר, שהייתה בגדה הימנית ונמוכה מעט. למרות שהטירה שימשה שנים רבות לאחר מותו של ולאד בשנת 1476, היא בסופו של דבר ננטשה במחצית הראשונה של המאה ה-16 ושכבה בהריסות עד המאה ה-17. גודל הטירה ומיקומה הקשו על כיבושה.
ב-13 בינואר 1913, מפולת שנגרמה על ידי רעידת אדמה, הפילה חלקים מהטירה שהתרסקה לתוך הנהר הרחק למטה. לאחר שתי רעידות אדמה נוספות בשנת 1940 ו-1977 שגרמו נזק נוסף, היא תוקנה מעט והקירות ומגדליה עומדים עד היום. מאז 2009 מנוהל האתר על ידי מוזיאון מחוז ארג'ש..
בתרבות הפופולרית

עיבוד מודרני של טירת פוינאר הוצג בסדרת הטלוויזיה של רשת STARZ הסודות של דה וינצ'י משנת 2013 בפרק שכותרתו "השטן" בו לאונרדו דה וינצ'י נוסע לטירת פוינאר בוולאכיה כדי להיפגש עם ולאד המשפד.
הפרק "The Hardy Boys & Nancy Drew Meet Dracula" של הסדרה The Hardy Boys / Nancy Drew Mysteries משנות ה-70 מתרחש בתוך "הטירה של דרקולה" ב"פוינאר". צילומי הטירה ששימשו בפרק הם טירת פאונארי האמיתית, אם כי בפרק מופיעים אנשים שנסעו עד שערי הטירה לפסטיבל רוק - דבר שבלתי אפשרי לעשות זאת, כיוון שיש לעלות במדרגות כדי להגיע לכל מקום ליד ההריסות.
הטענות כי טירת פוינאר היא הטירה "האמיתית" של דרקולה כפי שמוצג ברומן דרקולה המפורסם של בראם סטוקר, אין לכך בסיס בספרו של סטוקר. אין הוכחה שסטוקר ידע על טירת פוינאר והטירה ממוקמת בערך 200 ק"מ מדרום למקום ההתרחשות של הרומן, שהיה בפינה הצפון-מזרחית של טרנסילבניה.
אגדות

אגדות וסיפורים רבים על טירת פאונארי שרדו לאורך מאות שנים. בתקופה הקומוניסטית ברומניה, לעיתים בילו מבקרים זרים את הלילה בתוך המבנה ההרוס; ביניהם היה בעלה של פטימה פהלווי, וינסנט לי הילייר, שטען כי בלילה הטמפרטורה הייתה נמוכה בהרבה מהרגיל בטירה (אפילו בחודש יולי), הריח פרחים רקובים למרות שלא היו כאלה, הוא סבל מסיוטים ביזאריים, חלה בקרטוזיס באופן לא מוסבר וקיבל את "התחושה המפחידה" שמסתכלים עליו וננשך מבלי שהותקף פיזית. האתר הוצג גם כמקום רדוף רוחות בתוכנית Ghost Hunters International בעונה 1 (2008–2009), פרק 14.
הערות שוליים

↑  Cooper, Aaron (30 באוקטובר 2010). "Staking out Dracula's castle in Romania". CNN. נבדק ב-10 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה) "STORY HIGHLIGHTS — 15th-century leader Vlad Dracula lived here, and tourists are sparse" Archived at the Wayback Machine
1 2  In Search of Dracula, Florescu, R & McNally, T., 1994 Houghton Mifflin Company, New York, p.68
↑  "Poenari Fortress: The Eagles' Nest of Vlad the Impaler". Uncover Romania. נבדק ב-11 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Guiley, Rosemary. The Encyclopedia of Vampires, Werewolves, and Other Monsters.
↑  Leblanc, Benjamin Hugo. Who was Vlad Dracula? — Archived on the Wayback Machine
↑  In Search of Dracula, Florescu, R & McNally, T., 1994 Houghton Mifflin Company, New York, p.75
↑  Cooper, Aaron (30 באוקטובר 2010). "Staking out Dracula's castle in Romania". CNN. נבדק ב-10 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hadden, Robert Lee. 1975. "A Night Spent in Prince Dracula's Ancient Castle." Daily Reflector (Greenville, NC newspaper). February 23, 1975, page B5.
↑  Guiley, Rosemary Ellen. Vampires Among Us, Visionary Living, Inc. Retrieved 15 October 2019.
↑  Guiley, Rosemary Ellen. The Encyclopedia of Vampires, Werewolves, and Other Monsters, Visionary Living, Inc. Pages 57-60.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1136387455  VIAF: 352150033020711180004   WorldCat (עם VIAF): 352150033020711180004 
המצודה כפי שהיא נראית מהדרך הלאומית
תוכנית טירת פוינאר
טרימורטי

טרימורטי של שלושת אלי ההינדואיזם. מימין לשמאל: שיווה, וישנו וברהמה במערות אלורה
שיווה ופרוואטי, וישנו ולאקשמי וברהמה וסראסווטי יושבים על לוטוס (1770)
טְרִימוּרְטִי (בסנסקריט:त्रिमूर्ति, בתרגום חופשי "שלושה פסלים" במשמעות "שלוש צורות") הוא מושג בהינדואיזם בו מאפייני הבריאה, התחזוקה וההרס הקוסמיים מואנשים בדמויותיהם של שלושה אלים המייצגים מחזור מעגלי: ברהמה (הבורא), וישנו (המגן והמשמר) ושיווה (ההורס ומשנה הצורה). שלושת האלים זכו לכינוי "השילוש ההינדואי", "השילוש הקדוש הגדול" או השילוש הקדוש.
הטרימורטי בהינדואיזם

תפיסות שונות בהינדואיזם מייצגות יחס שונה אל מושג הטרימורטי.
בחלק מהתיאורים של הטרימורטי, כמו בתבליט המפורסם במערות אלפנטה, מופיעה דמות יחידה עם שלושה ראשים ולעיתים אף ראש אחד בעל שלוש פנים, המביטים לשלושה כיוונים שונים - לפנים, ימינה ושמאלה.
תפיסת הוישנויזם אינה מקבלת את מושג הטרימורטי. למשל, בבית הספר דוויטה (Dvaita) מאמינים כי וישנו לבדו הוא האל השולט ושיווה כפוף אליו.
תפיסת השיוויזם (Shaivism) היא שהאל שיווה מבצע חמש פעולות - יצירה, שימור, פירוק, חסד מסתיר וחסד חושף. כל אחת מחמש הפעולות תואמת לשם ולצורה של שיווה. הוא האל העליון העומד מעל כל הפעילויות.
הסמרטיזם (Smartism) היא כת של ההינדואיזם ששמה דגש על קבוצה של חמישה אלים ולא אל אחד. "פולחן של חמש צורות" הפך לפופולרי על ידי הפילוסוף מהמאה התשיעית שנקרה, שציין את חמשת האלים גנש, וישנו, שיווה, דווי, וסוריה (Surya).
השפעה נוצרית בה האלוהות נחלקת לשילוש קדוש, עזרה למצב תפישה דומה של שילוש שוויוני כביכול גם בהינדואיזם.
חוק הבנקאות (שירות ללקוח)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  30 במרץ 1981
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ד באדר ב' תשמ"א
 גוף מחוקק:  הכנסת התשיעית
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1023 מ-26 באפריל 1981, עמ' 258
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד האוצר
 מספר תיקונים:  37
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 
חוק הבנקאות (שירות ללקוח), התשמ"א–1981 מסדיר את מתן שירותים בנקאיים ללקוחות.
היסטוריה חקיקתית

החוק אושר בכנסת התשיעית ב-30 במרץ 1981 ונכנס לתוקף ב-1 ביולי 1981. במקביל לחוק זה, שעיקרו הגנת הצרכן בפעילותו הבנקאית, נחקקו בתחילת 1981 עוד שני חוקים העוסקים בהגנת הצרכן: חוק הגנת הצרכן (אושר ב-1 באפריל 1981) וחוק חוזה הביטוח (אושר ב-2 בפברואר 1981). על ההשוואה בין החוקים אמר פרופ' סיני דויטש בשנת 2011: "חוק הגנת הצרכן עולה באיכותו כחוק מגן צרכני לאין ערוך על חוק הבנקאות, הן בהוראותיו המהותיות, הן בסעדיו והן ביישומו בבתי המשפט". יחד עם אישור חוק הבנקאות (שירות ללקוח) אישרה הכנסת שני חוקים נוספים בתחום הבנקאות: חוק הבנקאות (רישוי) ותיקון מס' 15 לפקודת הבנקאות.
בנוסחו המקורי היה החוק קצר יחסית, והתמקד בחמישה נושאים:
חובת מתן שירות (סעיף 2 לחוק)
איסור הטעיית הלקוח (סעיף 3 לחוק)
איסור עושק הלקוח (סעיף 4 לחוק)
חובת מסירת מידע ללקוח (סעיף 5 לחוק)
איסור התניית שירות בשירות (סעיף 7 לחוק).
מאז חקיקתו תוקן החוק 37 פעמים, ובמסגרת התיקונים גדל החוק, עד ינואר 2024, מ-21 סעיפים ל-66 סעיפים, המרחיבים את קשת הנושאים שהחוק מסדיר (תיקונים עיקריים יוזכרו להלן).
הוראות החוק

הוראות חוק זה חלות על תאגיד בנקאי ביחסו ללקוח המקבל שירות, וגם ביחסו למי שערב ללקוח כלפי תאגיד בנקאי.
הוראות החוק > חובת מתן שירות

החוק קובע שתאגיד בנקאי לא יסרב סירוב בלתי סביר לתת שירותים מהסוגים הבאים:
אולם אין חובה לתת שירות שיש בו משום מתן אשראי ללקוח.