stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתף קרה
אטימולוגיה

השימוש המתועד הראשון בביטוי היה בשנת 1816 על ידי סר וולטר סקוט בשפה הסקוטית ביצירה שכתב: "אנטיקורי". הביטוי הזה הוא בעצם תרגום מוטעה של הביטוי הלטיני dederunt umerum recedentem מתוך ספר נחמיה מתרגום הלטיני של התנ"ך וולגאטה, שפירושו למעשה "בעקשנות הם הפנו את גבם אליך". מקורו בתרגום השבעים, תרגום של המקרא וחיבורים עתיקים אחרים ביוונית עתיקה. השם הלטיני לעצם הזרוע קיבל בטעות את התרגום השגוי, כי לעיתים פירוש המילה במקור הוא "כתף" או "אחורה".
ציטוט מהיצירה של וולטר סקוט בה הופיע הביטוי במקור:
" (...) אולי אכפת לך כי חוסר אהבתה של הרוזנת הגיע רחוק יותר מאשר רק לתת לך כתף קרה".
המילה המקבילה בה השתמש סקוט כדי לתאר את הסיטואציה כחלק מהביטוי "כתף" מקבילה למילה המשמשת לתיאור של תחושת קור אשר נתמכת עוד יותר על ידי שימוש בהקשר של המילה הזו בפעמים אחרות ביצירה השלמה של סקוט ממנה לקוח הביטוי. הביטוי מופיע גם באחת מיצירותיו המאוחרות של סקוט בשם: "באר סנט רונאן". לאחר שנות ה -20 של המאה העשרים הביטוי נהיה נפוץ גם באמריקה. ביוני 1839 במכתב לעורך בעיתון "The Bangor Daily Whig and Courier" שראה אור בניו אינגלנד נכתב: "מספר דמויות בולטות ויועצים בקבינט הפנו כתף קרה לשגריר שלהם, על ההתנהגות העצמאית שלו באותו אירוע".
ישנו עוד הסבר נפוץ יחסית למקורו של הביטוי, שבלשנים טוענים שהוא אטימולוגיה עממית שהשתרשה בטעות. הסבר זה, שמקורו של הביטוי הוא בהגשת כתף קרה של בשר כבש או בשר אחר לאורחים לא רצויים - חזר על עצמו בכמה ספרי אטימולוגיה לא אקדמיים (לא מדעיים) אף על פי שהוא אינו נכון ככל הנראה.
גורם אחד טוען כי ההסבר לביטוי נובע מפעולה מילולית מאוד: הפנייה של כל הגב, או לפחות הכתף, לאדם שמנסים להימנע ממנו.
ראו גם

טיפול בשתיקה
גוסטינג
הערות שוליים

↑  מילון אבניאון - מה זה כתף קרה – פירוש המילה כתף קרה ,פרוש, הסבר, משמעות והגדרה, באתר www.milononline.net
↑  Gary Martin, 'Cold shoulder' - the meaning and origin of this phrase, Phrasefinder (באנגלית)
↑  shoulder | Origin and meaning of shoulder by Online Etymology Dictionary, www.etymonline.com (באנגלית)
↑  World Wide Words: Cold shoulder, World Wide Words (באנגלית בריטית)
סר וולטר סקוט
חוק יובש

ערך זה עוסק בחוק האוסר מכירה של משקאות אלכוהוליים באופן כללי. אם התכוונתם לחוק היובש בארצות הברית, ראו .
טופס מרשם רפואי לאלכוהול, משנות ה-20, תקופת חוק היובש בארצות הברית
חוק יובש הוא שם כללי לכל חוק האוסר על ייצור, הובלה, ייבוא, ייצוא ומכירה של משקאות אלכוהוליים. לעיתים, מאפשר החוק שימוש במשקאות אלכוהוליים לצרכים דתיים, רפואיים ומדעיים.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, רווחה התפיסה לפיה המדינה אחראית לרווחתם וטובתם של האזרחים ובין השאר עליה לחוקק חוקים אשר יגנו על האזרחים מפני הרעות שהם גורמים לעצמם. בעקבות הנזקים הרבים הנגרמים משתייה עודפת של משקאות חריפים, כשכרות ואלכוהוליזם, עלה בתחילת המאה ה-20 הרעיון לאסור מכירת משקאות חריפים ובכך לפתור את הבעיות הללו. בארצות הברית הרעיון קודם על ידי מפלגת האיסור, שעיקר מצעה נגע לאיסור מכירת משקאות אלכוהוליים. בעקבות זאת, נחקקו חוקי יובש במספר מדינות. אולם החוקים הללו בוטלו, ומאז אמצע המאה ה-20 אין מדינות חופשיות בהן יש חוקי יובש.
הסיבות לביטול חוקי יובש

הדעה הרווחת היא שחוקי יובש בוטלו מכיוון שהם כשלו ולא הצליחו למנוע שתיית משקאות חריפים. אך יכולות להיות סיבות אחרות לביטול החוקים, כמו התפשטות הדעה המתירה לאדם לנהוג כרצונו גם כאשר הוא גורם לעצמו נזק, התגברות "השוק השחור" של האלכוהול והגדלת הפשיעה (בארצות הברית לדוגמה החלו ארגוני המאפיות לתפוס מקום משמעותי ומסוכן) וסיבה נוספת היא השפעתם של בעלי הון על המחוקקים (אשר היו מעוניינים בהחזרת הסחר במשקאות אלכוהוליים).
מדינות בהן היה חוק יובש

במאה ה-20 נחקקו חוקי יובש במספר מדינות:
1901 עד 1948 באי הנסיך אדוארד (פרובינציה קנדית)
1914 עד 1925 ברוסיה
1915 עד 1928 באיסלנד
1916 עד 1927 בנורווגיה
1919 עד 1932 בפינלנד
1920 עד 1933 בארצות הברית
חוק היובש בארצות הברית

ב-16 בינואר 1919 נחקק בארצות הברית התיקון ה-18 לחוקתה, אשר אסר על "ייצור, הובלה ומכירה של משקאות חריפים" בכל ארצות הברית. עם כניסתו של התיקון לתוקף כשנה מאוחר יותר (ב-16 בינואר 1920) החלה בארצות הברית תקופת היובש.
חוק זה בוטל על ידי התיקון ה-21 לחוקת ארצות הברית מ-17 בפברואר 1933, שאפשר מחדש מכירת משקאות אלכוהוליים. עד היום, זהו המקרה היחיד בחוקת ארצות הברית שבו תיקון אחד לחוקה ביטל תיקון אחר.
התנועה לציונות אחרת

התנועה לציונות אחרת נוסדה בירושלים בעקבות בחירות המהפך של 1977. התנועה נוסדה כשבועיים לאחר הבחירות, והורכבה בעיקר מצעירים ירושלמיים ממחנה השמאל. התנועה ניסתה ליצור משקל נגד לגוש אמונים, ופעלה כנגד מדיניות ההתנחלות וה"שליטה על עם אחר". בעשרת החודשים שבהם פעלה הספיקה התנועה לבצע מספר הפגנות ופעולות הסברה בעיקר בירושלים וביהודה והשומרון.
התנועה ראתה עצמה מלכתחילה זרז להקמת תנועת שלום גדולה יותר. בתחילת 1978 היו כמה מאנשי התנועה מיוזמיו המרכזיים של "מכתב הקצינים"[דרוש מקור]. התנועה תמכה ברעיון, והגרסה הסופית שלו נכתבה על ידי צלי רשף, שהיה גם הוא אחד הפעילים בתנועה. בעקבות המכתב והקמת "שלום עכשיו" התנועה מילאה את יעדה והחליטה להתפרק.  רבים מחבריה הפכו לפעילים ב"שלום עכשיו".
בין המקימים והפעילים הבולטים בתנועה היו:  עמוס וגליה אריאלי, יחיעם ואריאלה ויץ, ואריאל רובינשטיין.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דגם סדברי

דגם סדברי הוא מודל חינוכי בזרם החינוך הדמוקרטי, שנקרא על שם בית הספר סדברי ואלי שבארצות הברית. אותו בית הספר, שנוסד ב־1968, היווה מקור השראה לבתי ספר ומוסדות חינוכיים רבים וכיום ישנם למעלה מ-40 בתי ספר בדגם סדברי ברחבי העולם. ארבעה פועלים בישראל: סאדברי ירושלים, בית הספר כנף ברמת הגולן בית הספר סאדברי עמק האלה בנתיב הל"ה ובית הספר סאדברי כפר סבא.
בתי ספר בדגם סדברי פועלים על פי הנחות יסוד שונות בבסיסן מבתי הספר הקונבנציונליים של מערכת החינוך הממלכתית. אף על פי שקיים דמיון רב בין בתי ספר בדגם סדברי ובין בתי ספר דמוקרטיים אחרים, ישנם פנים של הדגם שמפרידים את בתי הספר הללו מבתי ספר דמוקרטיים אחרים ובתי ספר פתוחים, בהם: זכויות שלא ניתנות לוותר עליהן. מידת החופש החינוכי של הדגם, בו שיעורים אינם מקבלים מקום מיוחד במסגרת בית הספר ואין ניסיון למעקב מבוקר אחרי התקדמות התלמידים. ניהול ללא התערבות ישירה מצד הורי התלמידים (דבר שמתבטא בעיקר בכך שלהורים אין קול באספה הדמוקרטית שמנהלת את בית הספר, בה משתתף הצוות החינוכי יחד עם תלמידי בית הספר -- למעט ב"אספת" העמותה שמתכנסת פעם בשנה והקובעת את המדיניות הכללית של בית הספר, לרבות המסגרת התקציבית ובה משתתפים גם ההורים). אין הפרדה בין קבוצות גיל שונות.
על אף שאין דוקטרינה או איגוד השולטים בבתי ספר בדגם סדברי או קובעים אם בית ספר פועל על־פי הדגם, בתי ספר רבים בחרו בחופשיות להגדיר את עצמם כבתי ספר בדגם סדברי. רוב בתי הספר האלה שומרים על קשרים טובים אחד עם השני, ומכירים באחווה כל־שהיא ביניהם.
אספת בית הספר

כל בית ספר בדגם סדברי מנוהל על ידי אספת בית ספר, בדרך כלל על בסיס שבועי. אסיפות אלה מבוססות במקור על אסיפות העיירה המסורתיות של ניו-אינגלנד, האזור בו נוסד הדגם. רוב בתי הספר מנהלים את אספה זו באמצעות כללי הסדר של רוברט, עם יושב ראש המנהיג את האספה ומזכיר שאחראי לרשום פרוטוקול.
כל ניהולו של בית ספר סדברי נופל בסופו של דבר תחת סמכותה של אספת בית הספר. סדר היום השבועי יכול לכלול בין השאר שינויים לחוקי בית הספר, ענייני תקציב ושימוש בכספי בית הספר והעסקה ופיטורין של אנשי צוות. כל חברי האספה הנוכחים מקבלים קול שווה וכמעט כל החלטה נעשית בהצבעת רוב פשוטה.
כדי להימנע מעומס מיותר של פרטים קטנים באסיפות, אספקטים מסוימים של ניהול בית ספר סדברי מועברים לטיפול של גופים אחרים. בין גופים אלה נמצאים פקידים מנהלתיים (שנבחרים לתפקיד מתוך כלל חברי אספת בית הספר), ועדות בהן לוקחים חלק חברי אספה המתנדבים לתפקיד ותאגידים שמוסמכים על ידי אספת בית הספר לטיפול בתחומי עניין מוגדרים (כגון מחשבים, חיות, אומנות, מדע, ועוד).
אספת בית הספר > חברות והשתתפות באספה

באספת בית הספר חברים כל התלמידים ללא יוצא מן הכלל וללא הבדל גיל, כמו גם כל חברי הצוות המועסקים על ידי בית הספר, שהם מבוגרים. בבתי ספר בדגם סדברי, ההשתתפות בניהול בית הספר נחשבת לזכות בסיסית של כל חברי הקהילה, אך איננה חובה. ההנחה היא שמי שיש לו עניין להשתתף בניהול בית הספר, מכל סיבה, ייקח חלק מרצונו החופשי באספה ובגופים הנגזרים ממנה.
ועדה שיפוטית

במצבים שבהם חבר אספה מבצע עבירה כנגד חוקי ונוהלי בית הספר, לרוב בתי הספר במודל סדברי יש ועדה שמטפלת בתלונות בדבר העבירה, אם כי ישנם בתי ספר קטנים וצעירים בהם אספת בית הספר מטפלת במקרים שכאלה באופן ישיר. עבירה מתרחשת לדוגמה כאשר חבר אספה מציק למישהו או עוסק בפעילות מסוכנת או כשאיננו ממלא באופן מלא ונכון תפקיד שהואצל אליו על ידי חברי האספה. כאשר ישנה ועדה שיפוטית, לרוב מדובר בוועדה שנפגשת כל יום או כמעט כל יום. הוועדה מורכבת על ידי תלמידים וצוות, כאשר לרוב ישנם מספר תלמידים ואיש צוות אחד או שניים בלבד.
בדרך כלל, יש פרוצדורה קבועה לטיפול בתלונות, ורוב בתי הספר מתבססים על כללים שמכבדים את רעיון ההליך ההוגן בחוק. לרוב ישנה דרישה חוקית מהוועדה שתבצע חקירה, שימוע, משפט וגזר דין וקיימת אפשרות לערעור.
רוב בתי הספר במודל סדברי פיתחו במרוצת השנים ספרי חוקים המתארים את מדיניות בית הספר ומתייחסים בעיקר לכללי בטיחות והתנהגות ולהתנהלות מוסדות בית הספר. כל החוקים האלה נתונים לביקורת מצד אספת בית הספר וכל תלמיד או חבר צוות יכול להגיש הצעה לאספה לשנות את תוכנם.
לבתי ספר רבים יש לצד הוועדה השיפוטית גם פקיד האחראי לטפל בתלונות לגבי תפקודם של חברי צוות ובעלי תפקיד.
עירוב גילים

בתי ספר בדגם סדברי בדרך כלל מקבלים כתלמידים ילדים ונוער החל בגיל 4 או 5 ועד גיל 18 או 19, אולם לעיתים קרובות קבלת תלמידים צעירים היא גמישה ולרוב בית הספר איננו מציב גיל מרבי בו מותר להישאר בבית הספר. אין בדגם סדברי הפרדה בין התלמידים על פי גיל, וכך תלמידים בכל הגילים חופשיים לפעול, ללמוד, לשחק ולדבר עם תלמידים בגילים אחרים, כמו גם עם המבוגרים המרכיבים את הצוות החינוכי. כך למשל באספות בית הספר יכול לקחת ילד בן שבע את תפקיד יושב הראש, ושיעורים מאורגנים יחד עם קבוצותיהם בהתאם לתחומי העניין והיכולות של תלמידים, בניגוד למקובל בבתי ספר קונבנציונליים בהם הרכב השיעורים מבוסס על הגיל ותו לא.
עירוב הגילים החופשי נובע מהתפיסות של הדגם לגבי שלמותו ועצמאותו של הילד בכל גיל, והראייה שהגיל איננו משקף בהכרח את כל תחומי העניין והיכולות של הילד. בנוסף רואים תומכי הדגם את המצב בו אין הפרדת הגילים כמצב טבעי, המועיל ביותר ללמידה, והניסיון מראה שבמצב זה כל אדם יכול ללמוד רבות מהאינטראקציה עם אנשים בעלי תחומי עניין דומים ברמות הבנה שונות משלו.
בתי ספר בדגם סדברי טוענים שעירוב הגילים החופשי מגדיל בצורה ניכרת את כוח הלמידה וכוח ההוראה בבית הספר והוא יוצר סביבה אנושית אמיתית דמוית כפר.
למידה על ידי הוראה

(Learning by teaching)
תוצאה אחת מעירוב הגילים האמור היא, שכמות גדולה של ההוראה בבית הספר נעשית על ידי התלמידים. להלן מספר אמירות על למידה על ידי הוראה בבתי ספר סדברי:
"ילדים אוהבים ללמוד מילדים אחרים. ראשית, לעיתים זה קל יותר, המורה-הילד קרוב לקשיי התלמיד יותר מאשר המבוגר, משום שחווה את אותם הקשיים לא מזמן. ההסברים הם בדרך כלל פשוטים יותר, טובים יותר. יש פחות לחץ, פחות ביקורת. ויש מוטיבציה גבוהה ללמוד מהר וטוב, על מנת להשיג את המורה.
ילדים גם אוהבים ללמד. זה נותן להם תחושה של חשיבות, של הישג. ויותר מכך, זה עוזר להם לתפוש יותר טוב את החומר בזמן שהם מלמדים; עליהם למיין אותו, להבין אותו, אז הם נאבקים עם החומר עד שהוא ברור בראשיהם, עד שהוא ברור מספיק כדי שתלמידיהם יבינו. יחד עם זאת יש לציין שבעקבות ההתפתחות הטכנולוגית והיעדר מודע באכיפת שימוש בטלפונים סלולריים, מרבית הזמן הילדים נמצאים במכשירים הנחשים לתוכן ללא פיקוח ורובן כלל אינם שולטים במיומנויות בסיסיות של קריאה וחשבון. מצב זה גורם לחלקם לפרוש מהמערכת בגילאים מתקדמים יותר, וללמוד כמעט מאפס חשבון, עברית ואנגלית, על מנת להשתלב באופן ראוי במערכת החינוך החדשה בה בחרו "
חירות הפרט

עמוד תווך מרכזי של דגם סדברי הוא ההכרח שלכל תלמיד תהיה חירות ואחריות חינוכית מלאה. הדגם כופר באמונה הנפוצה והמקובלת (או שמא מיתוס) שיש סדרה קבועה וידועה של דברים שכל אדם חייב ללמוד במטרה להפוך למבוגר מוצלח. התלמידים חופשיים לעצב לעצמם את היום שלהם מתוך האמונה שיש דרכים רבות בהן ניתן ללמוד ולמעשה מתוך התפישה שלמידה נעשית כל הזמן בלי תלות בפעילות מסוימת, ללא קביעה פרטנית של ערך לחומר כלשהו.
שיעורים ופעילויות בבתי ספר בדגם סדברי הם תמיד עניין של בחירה ורשות, ויכולים להעביר אותם תלמידים, חברי צוות, ובחלק מבתי הספר גם מתנדבים או מורים שכירים שאינם חברי קהילה סדירים ומובאים במיוחד מבחוץ. לעיתים קרובות, ישנם אזורים בבית הספר המוקצים לפעילות מסוימת. לדוגמה, יכול להיות חדר אמנות או מלאכה, חדר מוזיקה, חדר מחשבים או ספרייה. אם כי רוב האזורים בדרך כלל חופשיים לשימוש של התלמידים כולם, יש ציוד ופעילויות שעבורם יש לעבור תהליך הסמכה רשמי כדי לוודא שהאדם יכול להשתמש בציוד או להשתתף בפעילות בצורה בטוחה. לרוב בתי הספר בדגם יש מספר הסמכות, כמו הסמכה לשימוש במכונת תפירה או ציוד לעבודה בעץ. הסמכות אלה נופלות בכלליות תחת אחריותם של תאגידי בית הספר להם שייך הציוד הייעודי.
משמעת

בתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי טוענים שסמכות בעלת בסיס עממי יכולה לשמור על הסדר יותר ביעילות מאשר סמכות דיקטטורית, הן לממשלים והן לבתי ספר כאחד. כן הם טוענים שבבתי ספר אלו השמירה על הסדר הציבורי קלה ויעילה יותר מאשר בכל מקום אחר, בעיקר כיוון שהתקנות והכללים השונים נקבעים על ידי הקהילה בכללותה. האווירה כולה היא של שכנוע ושל משא ומתן במקום עימות.
הניסיון של בתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי מראה שבית ספר בעל חוקים ברורים, המאושרים באופן דמוקרטי על ידי קהילת בית הספר כולה, ובעל מערכת שיפוט לאכיפתם של חוקים אלה, הוא בית ספר שבו שוררת משמעת קהילתית, ובו מתפתח המושג של חוק וסדר, מול בתי ספר שבהם הכללים נקבעו על ידי סמכות, והענישה היא על ידי אותה סמכות.
בתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי טוענים שסימן ההיכר של האדם העצמאי הוא יכולתו לשאת באחריות והיות ואין דרך ללמד או להכשיר אדם אחר לעצמאות, אין טכניקה כדי להשיג או להעביר תכונות אלו. לכן, הדרך היחידה שבן אדם הופך אחראי על עצמו היא להיות אחראי על עצמו בעצמו, ללא סייגים או תנאים.
עקב כך, בתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי בנויים כך ש"מלכודות" שונות כגון: תמיכה חיצונית אשר מהווה מקום מבטחים לחלש, סמכות חיצונית אשר מהווה תחליף להכוונה העצמית הפנימית, לחץ מוסרי חיצוני אשר מהווה תחליף להתפתחות המוסרית הפנימית וכל הכוונות הטובות של האביזרים אשר מחלישים ולעיתים משתקים את הרצון האינדיבידואלי של תלמידים ומורים כאחד, נעדרים לגמרי. בתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי טוענים שאצלם יחידת הבניה הבסיסית היא האדם האחראי, אשר תחושת החיים שלו נגזרת מהעובדה שהוא התגבר בכוחות עצמו על המכשולים, הטעויות והפיתויים אשר זרועים בדרכו, ואשר קיומו מקבל צורה כתוצאה ממאמציו היצירתיים.
משחק

בבתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי המשחק הוא חלק חשוב מחיי בית הספר ומתייחסים אליו ברצינות. תומכי בתי ספר בדגם סדברי טוענים שהמשחק הוא תמיד רציני עבור ילדים, באותה מידה כמו עבור מבוגרים אשר טרם שכחו כיצד לשחק. כמו כן, הם טוענים שמרבית הלמידה המתרחשת בבתי ספר אלה נעשה דרך המשחק. לכן, לא מפריעים לו. כתוצאה מכך המשחק פורח בכל הגילים, ובוגרים המסיימים את בית הספר יוצאים לעולם עם היכולת לתת את כל כולם לכל דבר שבו הם עוסקים. ובד בבד לצחוק וליהנות מהחיים.
מאפיינים של בית ספר דמוקרטי

מאפיינים מסוימים עלו תוך כדי הפעלתם של בתי ספר סדברי במשך שנות קיומם:
נייטרליות פוליטית
קיומם של כללי סדר
שלטון החוק
זכות הצבעה אוניברסלית
הגנה על זכויות הפרט
בוגרים

בית הספר סדברי ואלי פרסם במרוצת ארבעים השנים האחרונות שני מחקרים על בוגריו. המחקרים הראו בין השאר שכ־80% מתלמידי בית הספר השלימו לימודים במוסדות להשכלה גבוהה, וצלחו בתחומים רבים בחייהם. על אף שלא היו עד כה מחקרים פורמליים של בתי ספר אחרים בדגם סדברי, משתמע מאנקדוטות שהתוצאות בבתי ספר אחרים דומות.
בתי ספר דגם סדברי > באוסטרליה

המרכז החינוכי הדמוקרטי בורובין - בית ספר דמוקרטי על פי דגם סדברי בקווינסלנד, אוסטרליה. בית הספר היה היחיד בדגם סדברי באוסטרליה והוא ניהל מאבקים עם הממשלה במשך שנים על זכות קיומו אל מול התנגדות ממשלתית לבתי ספר פתוחים. בית הספר נוסד ב-1996, למדו בו בשיאו 25 תלמידים, וב-2006 הפסיק לפעול, בעצת עורכי הדין של עמותת בית הספר, בעקבות איומים בתביעה פלילית כנגד חברי העמותה.
בישראל

בית הספר הראשון בדגם סדברי בישראל, הוקם ב-1994 ביישוב כנף ברמת הגולן ומאוחר יותר עבר ליישוב אלי-עד. בבית הספר כ-105 תלמידים, רובם מיישובי האזור, בגילאי 4 עד 18, ושמונה אנשי צוות. לבית הספר כמאה בוגרים.
בית הספר סאדברי ירושלים הוקם ב-2002 ולומדים בו כ-140 תלמידים. הוועדה השיפוטית נקראת "הוועדה לזכויות הפרט" (ר"ת: וזה"פ).
בספטמבר 2014 בית הספר סאדברי עמק האלה הוקם בגבעת ישעיהו וכיום פועל בקיבוץ נתיב הל"ה ויש בקהילתו כ-60 תלמידים.
בית הספר סאדברי בכפר סבא הוקם ב-2018.
ראו גם

כנף (בית ספר)
בית הספר סדברי ואלי
חינוך דמוקרטי
סאמרהיל
הערות שוליים

↑  Mimsy Sadofsky (2009), "What it Takes to Create a Democratic School (What Does That Mean Anyway?)"v
↑  Greenberg D. (1987), "Parents", Free at Last – The Sudbury Valley School
↑  Greenberg D. (1995), "Age Mixing", Free at Last – The Sudbury Valley School. 1995, ISBN 1888947004, pg. 75-80
↑  כנ"ל.
↑  The Sudbury Valley School (1970), "Law and Order: Foundations of Discipline", The Crisis in American Education – An Analysis and a Proposal, pg. 49-55
↑  Greenberg, D. (1987) "Play", Free at Last – The Sudbury Valley School, pg. 81-84
↑  גרינברג דניאל (1987), "דקויות של בית ספר דמוקרטי", הניסיון של בית הספר סדברי ואלי.
↑  Gray, Scott D. (2001) JC Etcetera(הקישור אינו פעיל, 12.3.2020)
↑  בית הספר הדמוקרטי "כנף" רמת הגולן, מושב אלי-עד.(הקישור אינו פעיל, 12.3.2020)
↑  "הצהרת כוונות".
יוסף מקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1918 ילניה, פלך סמולנסק, רוסיה הסובייטית רוסיה הסובייטית (1918-1954)
 פטירה:  24 בדצמבר 1986 (בגיל 68) מוסקבה ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית העלמין קונצבסקויה 
 השכלה:  אקדמיה הצבאית לכוחות שריון 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1937–1961 (כ־24 שנים)
 דרגה:   פולקובניק (אל"ם)
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד טנקים, מפקד רגימנט טנקים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת החורף   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  מדליה על ההצטיינות בקרב  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליה על הגנת סטלינגרד  גיבור ברית המועצות  עיטור לנין  עיטור הכוכב האדום  עיטור הדגל האדום  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945 
 תפקידים אזרחיים
 מהנדס בטיחות בתעבורה
 
יוסף איסקוביץ' מקובסקי (ברוסית: Ио́сиф Исаа́кович Мако́вский;‏ 10 בנובמבר 1918 – 24 בדצמבר 1986) היה קצין יהודי סובייטי בחיל השריון של הצבא האדום, שעוטר כגיבור ברית המועצות.
קורות חיים

נולד בעיר ילניה שבפלך סמולנסק ברוסיה הסובייטית במשפחה יהודית. בשנת 1937 סיים 10 שנות לימוד בבית ספר ובאוקטובר של אותה שנה התנדב לשירות בצבא האדום. בשנת 1939 סיים בית הספר לקציני שריון בעיר אוריול. שירת כמפקד מחלקה בחטיבת טנקים קלים מס' 13. השתתף במלחמת החורף נגד פינלנד. בפברואר 1940, הצטיין במהלך הקרבות ליד ויבורג, כוח של 3 טנקים בפיקודו הצליח לעבור שדה מוקשים ולתקוף סוללת תותחים נגד טנקים, אשר מנעה התקדמות של החטיבה שלו. על כך הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות במרץ 1940. בהמשך שירת כמפקד פלוגת טנקים ביחידת שריון שהוצבה באסטוניה. בתחילת 1941 נשלח ללימודים באקדמיה צבאית במוסקבה.
לאחר פלישת הגרמניה הנאצית לברית המועצות לא הוצב בחזית הלחימה, אלא המשיך את לימודיו באקדמיה. באוקטובר 1941, הופסקו הלימודים ומקובסקי הוצב בחטיבת הטנקים מס' 21 של חזית קלינין בתפקיד מפקד הגדוד. ב-17 באוקטובר 1941 השתתף בפשיטת החטיבה על העיר קלינין, שזה עתה נכבשה על ידי הגרמנים. מקובסקי הוביל את אחד משלושת הכוחות המשולבים (חי"ר ושריון) שפשטו על העיר. הכוח בפיקודו הצליח לפרוץ קווי הגנה של הגרמנים, להיכנס לעיר ולהשמיד עמדות ומחסני תחמושת. למרות האבדות שספג, הצליח להוציא את הכוח מהעיר בסיום הפשיטה ולהובילו אל השטח בשליטת הצבא האדום. במהלך הקרבות נפצע, אך המשיך לפקד על הכוח. על תפקידו בפשיטה לקלינין עוטר בעיטור הדגל האדום. עד ינואר 1942 היה מאושפז בגלל הפציעה.
באפריל - אוגוסט 1942 פיקד על גדוד טנקים כבדים בחזית וורונז'. באוגוסט 1942 נפצע מרסיסי פגז. כשהחלים - נשלח לחזית הדון כמפקד רגימנט טנקים כבדים. נטל חלק במבצע אורנוס - כיתור הארמייה ה-6 הגרמנית בסטלינגרד. בסוף נובמבר 1942 נפצע קשה מאוד, כאשר טנק שלו נפגע. הוא אושפז בבית חולים במוסקבה ועבר תהליך החלמה ושיקום ארוך. באוגוסט 1943 שוחרר מבית החולים והתחיל ללמוד באקדמיה הצבאית של חיל השריון במוסקבה. בתום הלימודים נשאר באקדמיה כמדריך בכיר. בשנת 1952 נשלח לשרת בחצי האי קמצ'טקה כמפקד רגימנט טנקים. בשנת 1956 הועבר לשרת בלטביה. בשנת 1959 מונה לקצין תחזוקה וספקה של דיוויזיית חרמ"ש. בשנת 1961 פרש מן השירות בדרגת פולקובניק.
לאחר הפרישה עבד כמהנדס בטיחות בתעבורה במשרדי ממשלה שונים במוסקבה. בשנת 1985 פרש לגמלאות. נפטר ב־24 בדצמבר 1986. נקבר בבית העלמין קונצבסקויה.
עיתונאות כלכלית

עיתונאות כלכלית או עיתונאות עסקית היא החלק בעיתונאות העוקב אחר, מנתח ומפרש את הפעילויות העסקיות, הכלכליות והפיננסיות והשינויים המתרחשים בחברות. הנושאים מכסים באופן נרחב את כל תחום הפעילות המסחרית הקשורה לכלכלה.
תחום זה של עיתונות מספק חדשות ומאמרים על אנשים, מקומות ונושאים הקשורים למגזר העסקי. רוב העיתונים, המגזינים, הרדיו ותוכניות החדשות בטלוויזיה כוללים פלח עסקי. עיתונות עסקית מפורטת ומעמיקה עשויה להופיע בפרסומים, רדיו וערוצי טלוויזיה המוקדשים במיוחד לעיתונות עסקית ופיננסית.
היסטוריה

עיתונות עסקית החלה כבר בימי הביניים, כדי לסייע למשפחות מסחר ידועות לתקשר זו עם זו.
בסביבות שנת 1700 החל הסופר דניאל דפו - הידוע בעיקר ברומנים שלו, במיוחד רובינזון קרוזו - לפרסם חדשות עסקיות וכלכליות. בשנת 1882 החלו צ'ארלס דאו, אדוארד ג'ונס וצ'ארלס ברגסטרסטר שירות טלגרף שהעביר חדשות לבתי השקעות לאורך וול סטריט.  ובשנת 1889, הוול סטריט ג'ורנל החל לפרסם.
בעוד שהעיתונאית המפורסמת אידה טרבל (אנ') לא ראתה את עצמה ככתבת עסקית, הדיווח והכתיבה שלה על חברת Standard Oil Co. בשנת 1902 סיפקו את התבנית לאופן שבו אלפי עיתונאים עסקיים סיקרו חברות מאז. הכיסוי העסקי זכה לגדולה בשנות ה-90, עם השקעה רחבה יותר בשוק המניות. הוול סטריט ג'ורנל הוא דוגמה בולטת לעיתונות עסקית, והוא בין העיתונים המובילים של ארצות הברית הן מבחינת תפוצה והן מבחינת כבוד לעיתונאים שעובדים בעיתון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536279005171  BnF: cb12098464k (data)  GND: 4127249-3  LCCN: sh85070759  NKC: ph721823
אל-חג'אג' בן יוסף

אל-חג'אג' בן יוסף א-ת'קפי (בערבית: الحجاج بن يوسف الثقفي) היה מושל עיראק בתקופה האומיית, תחת שלטונו של הח'ליף עבד אל-מלכ ונחשב בשל נחישותו ואכזריותו לאחד המושלים המוסלמים הידועים ביותר בהיסטוריה.
נולד בעיר טאיף שליד מכה בשנת 661 ומת בשנת 714 בעיר ואסט אשר בעיראק.
מפקד הצבא האומיי בעת המרד של מכה

אל-חג'אג' הנהיג את הצבא האומיי שהתעמת עם המורדים של מכה שהיו מלוכדים סביב אבן אל-זביר שטען שהוא הח'ליף החוקי. התבצרות אבן אל-זביר בעיר מכה גרמה למבוכה רבה בקרב השלטון האומיי בגלל קדושתה הדתית של העיר ובגלל האיסור לפגוע במבנים דתיים בהם התבצרו המורדים ובמיוחד סביב הכעבה. למרות זאת, הצורך לדכא את המרד באופן מהיר גרם לאל-חג'אג' לפגוע גם במקומות הקדושים אשר התבצרו בהן המורדים ובכלל זה הכעבה. למרות שאל-חג'אג' הצליח לדכא את המרד ולהחזיר את האזור לשלטון האומיי, פגיעתו בכעבה גרמה למחאות רבות בקרב המוסלמים שראו אותו כדמות בלתי דתית. הצלחתו בדיכוי המרד שכנעה את הח'ליף עבד אל-מלכ למנותו למושל עיראק שהייתה ידועה כמוקד למרידות שונות בשל בעיות כלכליות ופוליטיות שהיו באזור. אל-חג'אג' מונה למושל עיראק במקום אחי הח'ליף, בִשר אבן-מרואן, בכך נפתחה מגמה חדשה בשושלת האומיית של מינוי מושלים מקצועיים במקום בני משפחה.
מדיניותו הצבאית והשלטונית בעיראק

על מנת לדכא את המרידות שזוהו עם זרמים דתיים הוא אימץ מדיניות התנקשות בחיי המנהיגים הדתיים אשר הנהיגו את המרידות ובמיוחד התנקש בחייהם של עשרות מנהיגים דתיים שהפכו על ידי השיעים בתקופה יותר מאוחרת לקדושים דתיים. מדיניות ההתנקשות ודיכוי המרידות הפכה אותו לדמות שלילית במיוחד בקרב השיעים. אלו אימצו את דמותו של אל חג'אג' על מנת לתקוף את הסונים כאנשים שהזדהו עם השלטון האומיי שנתפס בעיניהם כשלטון חילוני ומושחת שפעל נגד "האסלאם האמיתי" - אסלאם בו ההנהגה הדתית נמצאת בידייה של משפחת הנביא מוחמד, מצאצאי הח'ליף עלי בן אבי טאלב.
לעומת הדעה השיעית, ההיסטוריוגרפיה הסונית רואה בחיוב מסוים את דמותו של אל-חג'אג', זאת על רקע ההתפתחות הכלכלית שהביא לאזור- הרפורמות החקלאיות אשר ביצע בעיראק כאשר עיבד אדמות חקלאיות שונות ובנה גשרים אשר חיברו בין האזורים החקלאיים והעניק לאיכרים הלוואות שונות. אל-חג'אג' נודע בבניית עיר ואסט שהפכה להיות הבירה של עיראק בתקופתו. בתקופתו הפכה השפה הערבית לשפה רשמית כאשר תרגם את הצווים המנהליים והשלטוניים מן הפרסית לערבית. כמו כן הנהיג רפורמה במטבע של המדינה. כמו כן הקפיד להוציא מחוץ לחוק את הנוסחים הרבים שהיו לקוראן על מנת לקבוע נוסח חוקי אחד לכלל הקהילה המוסלמית על מנת לצמצם את המתח בין הקהילות המוסלמיות סביב פרשנות הקוראן.
אבן ח'לדון (אלמקדמה פי עלם אל-תאריח', פרק 26) מזכיר מסורת אודות אל-חג'אג': כאשר הח'ליף עבד אל-מלכ שאל בדואי אודות שלטונו של אל-חג'אג' בעיראק. הבדואי שיבח את אל-חג'אג' ובאומרו כי 'הוא עשק את העם לבדו'. מסורת זו רומזת לכך שאל-חג'אג' שם קץ לאנרכיה בה העם נעשק על ידי בעלי כוח שונים.
דמותו של אלחג'אג' בעת החדשה

בעת המלחמה בין איראן ובין עיראק, זרמים פוליטיים שיעים וסורים שהזדהו עם איראן כינו את נשיא עיראק סדאם חוסיין בשם אל-חג'אג' כדי לתאר אותו כאדם אכזרי שמדכא את השיעים כמו שנהג אל-חג'אג' בתקופתו.
הופעת סדרת טלוויזיה מצרית באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 אשר הנציחה את דמות של אלחג'אג' כדמות חיובית וגרמה למחאות רבות בקרב השיעים שראו אותה כסוג של פרובוקציה נגד השיעים.
נאט הנטוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1925 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בינואר 2017 (בגיל 91) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת נורת'איסטרן  אוניברסיטת הרווארד  סורבון 
 מעסיק:  וושינגטון טיימס, קאנדיד רקורדס, וילג' ווייס, דאון ביט, WMEX, אוניברסיטת ניו יורק 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1972)  אמני הג'אז של NEA (2004)  תוכנית פולברייט 
 
נתן אירווינג "נאט" הנטוף (בשם מלא באנגלית: Nathan Irving "Nat" Hentoff;‏ 10 ביוני 1925 – 7 בינואר 2017) היה עיתונאי, פובליציסט וסופר יהודי-אמריקאי, מבקר והיסטוריון של מוזיקה אמריקאית מודרנית (מוזיקת קאנטרי וג'אז). חבר מערכת ה"וילג' ווֹיְס" (Village Voice) וה"ניו יורקר" ובעל טור קבוע ב"וול סטריט ז'ורנל". כמו כן פרסם במהלך הקריירה שלו טורים בעיתונים "וושינגטון פוסט", "וושינגטון טיימס", "הניו יורק טיימס", "Jewish World Review", "ניו ריפבליק" ועוד.