stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבת אלון
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

ב-7 באוקטובר 2023 הוקפצה החטיבה לגבול לבנון תחת אוגדה 91 על מנת להגן על גבול הצפון מפני מתקפה מצד ארגון הטרור חזבאללה, זאת בעקבות מתקפת הפתע של חמאס על יישובי עוטף עזה והנגב המערבי. כוחות החטיבה ניהלו קרב הגנה בגזרה המזרחית ובהמשך בגזרה המערבית תחת אוגדה 146, נקטו פעולות התקפיות יזומות ובמסגרת מוכנותם ליום פקודה, תרגלו גם תמרון קרקעי בתוך לבנון.
כחלק מהתמרון הקרקעי בדרום לבנון, לחמה החטיבה תחת פיקוד אוגדה 91, השמידה תשתיות טרור ומחבלים בכפרים סמוכי הגבול בדרום לבנון.
ב-9 באוקטובר פרסם צה"ל כי רס"ם (במיל') רוני גניזת לוחם בגדוד 5030 נפל בקרב בדרום לבנון. באותו קרב נפצע קשה רס"ם (במיל') ישי (נתנאל) גרינבוים סמל מחלקה בגדוד 5030. ב-18 באוקטובר צה"ל פרסם כי ישי נפטר מפצעיו.
ב-22 באוקטובר פרסם צה"ל כי סמג"ד 9308 הרב אבירם חריב נפל בקרבות
ב-26 באוקטובר לוחמים של חטיבת אלון (228) המשיכו בפעילות הלחימה בדרום לבנון, במהלך אחת הפעילויות כוח לוחמי מילואים של גדוד 8207 של חטיבה 228, נכנס לתוך מבנה בו שהו חוליית מחבלים של כוח רדואן וניהל חילופי אש עם המחבלים. כתוצאה מהקרב נהרגו חמישה לוחמים מחטיבת אלון ביניהם רס"ר (במיל') גלעד אלמליח, סרן (במיל') אברהם יוסף גולדברג, סרן (במיל') עמית חיות, רס"ן (במיל') אליאב עמרם אביטבול ורס"ם שאול מויאל בנוסף נפצעו ארבעה לוחמים באורח קשה, החלל השישי מאותו הקרב רס"ר (במיל') גיא שבתאי מת מפצעיו לאחר כשבועיים.
גלריה

לוחמי חטיבת אלון בהיערכות ללחימה בזירה צפונית במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

↑  חטיבת העמקים 228, באתר אוגדת יהודה
↑  שחר רופין, איך מרכיבים חטיבת חי"ר במילואים?, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 16 בפברואר 2014
↑  פליקס פריש, סבב מינויים בפיקוד המרכז, באתר ynet, 23 באפריל 2002
↑  פליקס פריש, הקיצוץ: צה"ל סוגר חטיבה ראשונה, באתר ynet, 14 בספטמבר 2003
↑  חנן גרינברג, המג"דים של מלחמת לבנון משתדרגים, באתר ynet, 18 באפריל 2011
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 28 בנובמבר 2022
↑  ברק חדריאן, ‏"לוחמי המלחמה הבאה": צפו באימון צה"ל לקראת תרחיש אפשרי בצפון, באתר מעריב אונליין, 30 באוגוסט 2016
↑   רס"ם (במיל') רוני גניזת ז"ל, באתר צה"ל
↑   רס"ם (במיל') ישי (נתנאל) גרינבאום ז"ל, באתר צה"ל
↑   רס"ן (במיל') אבירם חריב ז"ל, באתר צה"ל
↑   רס"ר (במיל') גלעד אלמליח ז"ל, באתר צה"ל
↑   סרן (במיל') אברהם יוסף גולדברג ז"ל, באתר צה"ל
↑   סרן (במיל') עמית חיות ז"ל, באתר צה"ל
↑   רס"ן (במיל') אליאב עמרם אביטבול ז"ל, באתר צה"ל
↑  ליאור אל-חי, יואב זיתון, שמעון אלבז, פיצוץ חומרי נפץ בלבנון הפעיל התרעות רעידת אדמה בישראל, באתר ynet, 26 באוקטובר 2024
↑  יואב זיתון, גלעד כהן, החלל השישי מאותו הקרב: מת מפצעיו לוחם המילואים גיא שבתאי, באתר ynet, 8 בנובמבר 2024
לוחמי חטיבת הנח"ל הצפונית יחד עם דובר צה"ל תא"ל דניאל הגרי במהלך התמרון הקרקעי בלבנון, אוקטובר 2024
בני יששכר

| --- | --- |

בני יששכר בשישה כרכים
 מידע כללי
 מאת:  צבי אלימלך שפירא
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות תורנית - חסידות
 נושא:  חגי ישראל ומועדיו 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1846 - ה'תר"ו
 סדרה
 הספר הבא:  דרך פיקודיך
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002086905
 
בני יששכר הוא חיבורו המרכזי של רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב שעל שם ספרו זה כונה עוד בחייו "בעל הבני יששכר".
דרושי הספר מסודרים לפי שנים עשר חודשי השנה היהודית, בהתמקדות מיוחדת על חגי ומועדי ישראל. בשל סידורו הייחודי, הפך הספר לקלסיקה חסידית עיקרית, המסדרת את משנת החסידות על המועדים.
שם הספר

שמו של הספר "בני יששכר" כפי שמעיד המחבר בפתח הקדמתו, מיוסד על הפסוק בספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק ל"ג ”וּמִבְּנֵי יִשָּׂשׂכָר יוֹדְעֵי בִינָה לָעִתִּים לָדַעַת מַה יַּעֲשֶׂה יִשְׂרָאֵל”, כשההדגשה היא על המשך הפסוק "יודעי בינה לעיתים", כמטרת הספר המיועד לעסוק בעיתים ובזמנים.
בקרב בני משפחתו ותלמידיו, מקובל טעם נוסף לקריאת שם הספר, וזאת משום שרצ"א קיבל מרבו החוזה מלובלין שאמר לו ברוח הקודש כי הוא בן לשבט יששכר.
תוכן הספר

הספר מיוסד במאמרים מיוחדים על סדר כל חודשי השנה, כאשר בכל חודש מוקדשים מאמרים אחדים לבאר את מהות החודש, את סיבת שמו, ואת משמעותו הקבלית.
בפתיחת הספר מוקדשים עשרה 'מאמרי השבתות' העוסקים בדרוש ובהבנה פנימית של מהות השבת, והדרך לעבודת ה' בה. אחריהם באים מאמרי חודש ניסן שהוא החודש הראשון על פי הלוח העברי, ובו דן המחבר בדרושים ארוכים על משמעות חג הפסח וכך על כל סדר המועדים.
אריכות דברים מיוחדת, נרשמת במאמרי חודשי כסלו-טבת המוקדשים ברובם למשמעותו של חג החנוכה. וזאת משום שכפי המקובל, בחג זה, חש המחבר התעלות רוחנית מיוחדת. המאמרים שמקיפים את כל ענייני החג שמעט נכתב אודותיו, הפכו את הספר לפופולרי בקרב הציבור החסידי, המרבה ללמוד בו בעיקר בימים אלו.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חודש | שם | פסוק | פעולה | איבר | ראש | אות | מזל | שבט |
| ניסן | י-ה-ו-ה | ישמחו השמים ותגל הארץ | שיחה | רגל ימין | גלגולת נק' | ה | טלה | יהודה |
| אייר | י-ה-ה-ו | יתהלל מתהלל השכל וידוע | הרהור | כוליא ימין | אוזן ימין נק' | ו | שור | יששכר |
| סיון | י-ו-ה-ה | ידות ולצלע המשכן השנית | הילוך | רגל שמאל | אוזן שמאל נק' | ז | תאומים | זבולון |
| תמוז | ה-ו-ה-י | זה איננו שוה לי | ראיה | יד ימין | עין ימין נק' | ח | סרטן | ראובן |
| אב | ה-ו-י-ה | יד הויה במקנך | שמיעה | כוליא שמאל | עין שמאל נק' | ט | אריה | שמעון |
| אלול | ה-ה-ו-י | וצדקה תהיה לנו כי | מעשה | יד שמאל | חוטם נק' | י | בתולה | גד |
| תשרי | ו-ה-י-ה | ויראו אֹתָהּ שרי פרעה | תשמיש | מרה | גלגולת זכ' | ל | מאזנים | אפרים |
| חשון | ו-ה-ה-י | ודבש היום הזה יקוק | ריח | דקין | אוזן ימין זכ' | נ | עקרב | מנשה |
| כסלו | ו-י-ה-ה | וירא יושב הארץ הכנעני | שינה | קיבה | אוזן שמאל זכ' | ס | קשת | בנימין |
| טבת | ו-ה-י-ה | גדלו ליקוק אתי ונרוממה | רוגז | כבד | עין ימין זכ' | ע | גדי | דן |
| שבט | ה-י-ו-ה | המר ימירנו והיה הוא | לעיטה | קורקבן | עין שמאל זכ' | צ | דלי | אשר |
| אדר | ה-ה-י-ו | עירה ולשרקה בני אתונו | שחוק | טחול | חוטם זכ' | ק | דגים | נפתלי |
עריכה ותפוצה

אף על פי שבימי חייו כתב המהרצ"א עשרות חיבורים, את עיקר מאמצי העריכה הועיד לעריכת "בני יששכר". על פי עדויות בני משפחתו, חמש מהדורות כתב מהרצ"א עד שהגיע לגרסה הסופית המשובחת, שאותה כתב בכתב נאה ומסודר, שלא הצריך עריכה. הדבר גם ניכר משלל שינויי לשון ושיפורי תחביר שישנם בין המהדורות.
רבי צבי אלימלך לא הספיק להביא את הספר לדפוס, אך כבר בימי חייו, העתיקו חסידים ותלמידים ממקורביו לעצמם חלקים מהחיבור. מהעתקות אלו נפוצו מיד קונטרסים והעתקים שפשטו בקרב תלמידיו. להעתקה פירטית זו רומז רבי צבי אלימלך בשלהי הקדמת ספרו אגרא דכלה, כשהוא כותב ”והנה ידוע זאת לכל בני גילי, אשר דברי אלה כתובים למשמרת, יתעדנו בם במרעה שמן בטובת עין חברים המקשיבים החפצים בקרבת האמת”. זו גם הסיבה שעוד בחייו כבר כונה "בעל הבני יששכר", אף על פי שחיבורו עדיין לא נדפס, וכך גם תואר במצבתו קברו הראשונה.
מהדורות

רק בשנת תר"ו, שנים ספורות לאחר פטירתו של רצ"א, יצא הספר לראשונה בדפוס זאלקווא. בשל קשיי הצנזורה על ספרים עבריים, נאלצו בניו להדפיס רק את חלקו השני של הספר בעילום שם המחבר. רק כעבור שנים נוספות, בשנת תר"י, הודפס החלק הראשון בלמברג. החל ממהדורת תר"ך מודפסים שני הכרכים בצוותא, ואף בכרך אחד. תלמידיו ובני משפחתו ראו בעיכוב הצנזורה, התנכלות של כוחות הרע והסטרא אחרא שהתאגדו להזיק לרצ"א כל ימיו, ונחלו כישלון חרוץ.
במשך השנים חזר הספר ונדפס בעשרות מהדורות, שהאחרונה והמוכרת שבהן היא מהדורת "תולדות אהרן", שיצאה לאור על ידי האדמו"ר רבי אברהם יצחק קאהן שזיקק את הספר מטעויות, ומהדורתו התקבלה כמהדורה המתוקנת והמושלמת.
ספרי המשך

עם הפיכתו של הספר לנכס צאן ברזל בספרות החסידית, התפתחה תופעה ייחודית שאין לה אח ורע בספרות זו, יצירת חיקויים של פורמט הספר המסודר לפי סדר ימות השנה והלוח העברי. ארבעה מצאציו של רצ"א חיברו גם הם ספרים בסגנון זהה, שניים מהם אף גזרו את שמם מאותו פסוק. הראשון הוא בנו רבי אלעזר שפירא מלנצהוט שחיבר ספר זהה הנושא את השם יודעי בינה גם הוא על שם אותו פסוק, כפי שמעיד הוא בהקדמתו
וקראתי שם חיבורי חלק זה בשם יודעי בינה, כי ידוע לתלמידי מרן, אשר כבוד אבי אדוני מורי ורבי, קרא שם ספרו בני יששכר, בעבור כי רבו המובהק לו אשר מפורסם לבעל רוח הקודש (הוא האדמו"ר החוזה מלובלין), חזה ברוח קדשו שהוא משבטו של יששכר ... לזאת אני הקטן מתלמידיו, דעתי לקרות "שי"ב" כמבואר ומבני יששכר יודעי בינה לעתים, לדעת מה יעשה בישראל, ועוד טעמים כמוסים ונעלמים
הניסיון השני הוא של בן-נינו, רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש, שחיבר את הספר שער יששכר, וגם הוא מנמק בהקדמתו את אותו טעם
והלכתי בעקבות קדוש זקיני זי"ע בספר הקדוש בני יששכר ... המאיר עיננו. ועמדתי כננס על גבי הענק אשר יעניק חמה בקומתו, ויוכל הננס הקטן להביט למרחוק מפני רום גובה עמידתו. ומבני יששכר יודעי בינה לעיתים. כאשר נודע ומקובל אצלינו כי משבט יששכר קאתינא ... כי על כן קראתי שם הספר שער יששכר על שם הכתוב ביחזקאל "שער יששכר אחד", כי נכנסתי גם כן בעזרת ה' בשער הזה, והיה אחד.
בהמשך הקדמתו אף מתנצל הנכד על ניסיון החיקוי ומצהיר כי חיבורו רחוק מלהשתוות לזה של זקינו ”אהובי אחי הקורא שים נא בשום לב עמוק הדק היטב בהקדמה אשר עשה זקיני הקדוש בספרו בני יששכר, מה עמקו מחשבותיו, ואיך יעוז יתוש קטן וחוטא ופושע כמוני לצאת ולבוא כמתכונתו ... לא יערכנו ולא ישוה לו אפילו בדומה לו”
שני ניסיונות נוספים הם ספר "צבי לצדיק" על חודשי השנה מנכדו רבי צבי אלימלך שפירא מבלאז'וב וספר "קרן ישועה" על חודשי השנה מבנו רבי יהושע שפירא.
הארות והוספות

ריבוי הלומדים בספר, הביא להוצאת מהדורות חדשות, מנוקדות ומוערות, להקל על ההבנה ולאפשר גם ללומדים צעירים שאינם רגילים בשפה הקבלית להתמצא. מהדורה מוערת ראשונה, יצאה לאור ב-2005, בשלושה כרכים בהוצאת מכון "בני שלשים" של חסידות קוסון ובה נוספו הערות נחוצות.
שנים ספורות לאחר מכן, עם התבססות השלוחה הישראלית של מכון עוז והדר, ביקש ראש המכון הרב יהושע לייפער, שהוא גם צאצאו של רצ"א מדינוב, מחברי השלוחה, לערוך את הספר מחדש ולהוסיף לו שלל ביאורים ומדורים, שמנגישים את התוכן לכל דורש, מבלי כל צורך בידע מוקדם. בכך ביקש להציבו בשורה אחת עם ספרי יסוד ביהדות בהם התמקדה עבודת המכון עד אותה עת. על העריכה הופקד עורך מתיבתא הרב מנחם מנדל פומרנץ, ועם השלמתה הודפסה המהדורה בשישה כרכים, בשל הפירוש הפכה מהדורה זו לפופולרית ועל פי פרסומי המכון כבר חזרה ונדפסה באלפי עותקים.
מכון "מעיינות מהרצ"א", בראשו עומד צאצא אחר, הרב שלום לייפער, מסדר את קטעי ההלכה והמנהג שמוזכרים בספריו הרבים, וכן מה שמוזכר בשמו בספרי הפוסקים, ומנהגי דינוב לדורותיהם, על סדר ה"שולחן ערוך".
הערות שוליים

↑  כמו שכותב נכדו רבי אלעזר מלנצהוט בהקדמת ספרו 'יודעי בינה': "ידוע אשר כבוד אדוני אבי מו"ר קרא שם ספרו 'בני יששכר', בעבור כי רבו המובהק לו אשר מפורסם לבעל רוח הקודש, (הוא אדמו"ר הקדוש זצלה"ה מלובלין), חזה ברוח קדשו, שהוא משבטו של יששכר וכשחזה ביה כדרכו בקודש, אמר שהוא חזיון טוב"
↑  כך למשל בהקדמת הספר "אורות צדיקים" על חנוכה מהרב אהרן מאיר מיזליש, מעתיק בשם האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבלז שאמר כי מקובל לו שבחנוכה הייתה למהרצ"א הארה יתירה על כל אדמו"רי דורו
↑  שנפטר ביום י"ח בטבת תר"א
↑  הקדמת נכדו במהדורת הספר "הצבי והצדק"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396820205171  VIAF: 305445196   WorldCat (עם VIAF): 305445196
קרב ינה-אאורשטדט

קרב ינה-אאורשטדט היה קרב מכריע שבו הביס נפוליאון את הצבא הפרוסי, וגרם לשיעבוד פרוסיה לצרפת עד לשנת 1813.
רקע > ההסלמה בין צרפת לפרוסיה

ב-5 באוקטובר 1805 נפגשו אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואשתו המלכה לואיזה על יד ארונו של פרידריך הגדול, ונשבעו לחסל את "המפלצת" - כפי שקראו לנפוליאון. לאחר הפגישה לא צירף פרידריך וילהלם את צבאו לכוחות הלוחמים בקרב אוסטרליץ, בעקבות פחדיו מפני תבוסה. לפני קרב אוסטרליץ, במטרה להפגין כח בפני אשתו, שלח פרידריך וילהלם השלישי את שר החוץ שלו האוגוויץ עם אולטימטום לנפוליאון, שדרש מצרפת להתנצל על פלישת קורפוס צרפתי לשטחי הנסיכות הפרוסית אנסבך בדרכו לקרב. אולם, האוגוויץ הגיע אל נפוליאון יומיים לאחר קרב אוסטרליץ, ולכן שינה את הודעתו לנפוליאון, ובמקום לאיים עליו בירך אותו על ניצחונו בקרב. נפוליאון ידע מה היה תוכנה של ההודעה המקורית שלשמה נשלח האוגוויץ, ולכן במקום לקבל את הברכות הוא השיב הודעה משפילה לפרוסיה, ובה הודיע שהנסיכויות אנסבך, קלווה, נוישאטל ווסל יעברו לשליטה צרפתית, וכפיצוי פרוסיה תקבל את הנובר מבריטניה.
אולם, כדי להגשים את מטרת השלום עם בריטניה, נפוליאון היה מוכן להחזיר לה את הנובר, אותה הוא נתן לפרוסיה. דבר זה העלה את יחסי שתי המדינות על שרטון.
נוסף על סוגיית הנובר, בפרוסיה הייתה עוד סיבה משמעותית לטינה כלפי נפוליאון. בעקבות מפלתה של האימפריה האוסטרית במלחמת הקואליציה השלישית, היא איבדה את אחיזתה הכוחנית במרכז אירופה. כיוון שכך, המאבק ההיסטורי בין פרוסיה לאוסטריה בנוגע לאיחוד העמים הגרמאניים תחת דגל אחד, יכול היה להיות מוכרע סופית לטובת הפרוסים, במיוחד לאור העובדה שאוסטריה ויתרה רשמית על השאיפה הזו, כאשר פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ויתר על תואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1806. אולם, במקום לאפשר לפרוסים לאחד את כל המדינות הגרמניות הקטנות, נפוליאון הקים את קונפדרציית הריין, איחוד של 16 מדינות גרמניות שהייתה מדינה גרורה צרפתית, וכך לא התאפשרו שאיפותיה הלאומיות של פרוסיה. יתר על כן, הוצב חיל מצב צרפתי בשטח הקונפדרציה, דבר שהיווה סכנה מיידית על גבולות פרוסיה.
לבסוף, עוד גורם בהרעת היחסים בין שתי המדינות היה אופיו החלש של הקיסר הפרוסי. אשתו, לואיזה, שהייתה בעלת אופי חזק הרבה יותר ממנו, לחצה עליו לצאת למלחמה כנגד נפוליאון על מנת להפגין בפני העולם את כוחו של הצבא הפרוסי.
גם נפוליאון היה מעוניין במלחמה מסיבות שלו, שהיו בעיקרן מגלומניות. לכן הוא נקט במדיניות כה אגרסיבית ומשפילה כלפי פרוסיה, במטרה להביא אותה להכרזת מלחמה בסופו של דבר.
רקע > הכרזת המלחמה

באוגוסט 1806, לאחר שמונה חודשי שלום בלבד, ובעקבות ההסלמה ההדדית בין הצדדים, הכריז פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה מלחמה על צרפת. בכך הצטרפה פרוסיה לרוסיה ולבריטניה, שכבר היו שרויות במלחמה עם צרפת. בעקבות ההכרזה של פרוסיה, הכריזו מדינות נוספות מלחמה על צרפת, ובהן ממלכת שוודיה, ממלכת פורטוגל ונסיכות הבוחר מסקסוניה. בכך פרצה מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית.
בספטמבר 1806 הכריזה צרפת על גיוס, ומאידך פרוסיה נכנסה לשטחי נסיכות הבוחר מסקסוניה ותפסה אותה, תוך שהצבא הסקסוני מצטרף לצבא הפרוסי. ב-27 בספטמבר עזב נפוליאון את פריז בדרכו לגרמניה, וכעבור 5 ימים הגיע לווירצבורג, שם חיכה לו אולטימטום פרוסי, שדרש ממנו לפנות את כל האזור ממזרח לריין, ואת כל הטריטוריות שכבשה צרפת משנת 1794.
ההכנות לקרב

על אף שהצבא הפרוסי היה ערוך במערך התקפתי, החליטו המפקדים הפרוסים לעבור למערך הגנתי, ולתת לצרפתים לתקוף ראשונים. בנוסף הפרוסים החליטו לפעול בכוחם לבד, ולא הזעיקו לעזרה את כוחו של הרוזן פון בניגסן שחנה בסמוך עם 120,000 חיילים. זמן קצר לפני הקרב העביר קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל את עיקר צבאו, שכלל 60,000 חיילים, מאזור ינה לאזור אאורשטדט, עקב ההנחה שנפוליאון יופיע רק עם מספר קטן של קורפוסים לצורך הקרב. באזור ינה נשאר פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן עם כ-42,000 חיילים, ובין ינה לויימאר התמקם גנרל ארנסט פון ריכל עם כ-30,000 לוחמים.
בסך הכל ריכז הצבא הפרוסי כ-130,000 חיילים, מתוך כ-210,000 חיילים שהיו בצבא. על אף שהיו לפרוסים כ-25,000 חיילים שהיו מוצבים בפרוסיה המזרחית בפיקודו של גנרל פון ל'סטוק, לא נעשה שום ניסיון להעבירם לזירת הקרב, מה שהיה יכול לסייע בשינוי תוצאותיו.
מאידך, הצבא הצרפתי כלל כ-160,000 חיילים בזירת הקרב, ובנוסף היה ניתן להביא כוחות נוספים כתגבורת. בערב הקרב שהה נפוליאון בבמברג, כשאליו נלווים 6 קורפוסים, המשמר הקיסרי ויחידות פרשים.
ביטחונו העצמי המופרז של נפוליאון הביא אותו למנות באופן זמני, מאחר שהתעכב ביציאתו מפריז, את ראש מטהו לואי-אלכסנדר ברתייה למפקד העליון של הכוחות בחזית הפרוסית עד בואו. אולם, לאחר מכן שכח זאת נפוליאון, ומינה את ז'ואקים מירא למפקד הכוחות. בשעה ששניהם עמלו על הכנת פקודות הקרב, הגיע נפוליאון למיינץ ונפגש עם מפקדי הקורפוסים, אולם דווקא את שניהם לא פגש. בדרכו לבמברג הכין נפוליאון פקודת קרב, וכשחולקה פקודת הקרב שלו, היא כבר הייתה פקודת הקרב השלישית שהם קיבלו, מה שיצר בלבול גדול, ועל אף שכולם יישרו קו עם פקודותיו של נפוליאון, נעשו שגיאות שחלקם תוקן רק בשדה הקרב.
סדר הכוחות > הצבא הצרפתי

הגרנד ארמה - בפיקודו של נפוליאון, כשלצידו מרשל לואי-אלכסנדר ברתייה כראש מטהו.
עתודת הארטילריה - בפיקוד ז'נרל דה בריגדה בויוין דה לאמרטינייר.
המשמר הקיסרי - בפיקודם של מרשל פרנסואה ז'וזף לפבר ומרשל ז'אן-בטיסט ברסייה: המשמר כלל דיוויזיית פרשים ודיוויזיית רגלים, וכלל 8,725 חיילים ו-42 תותחים.
הקורפוס ה-1 - בפיקודו של מרשל ז'אן-בפטיסט ברנדוט: הקורפוס כלל 3 דיוויזיות רגלים וחטיבת פרשים, וכלל 21,163 חיילים ו-50 תותחים.
הקורפוס ה-3 - בפיקודו של מרשל לואי ניקולא דאבו: הקורפוס כלל 3 דיוויזיות רגלים וחטיבת פרשים, וכלל 28,936 חיילים ו-46 תותחים.
הקורפוס ה-4 - בפיקודו של מרשל ז'אן-דה-דייה סו: הקורפוס כלל 3 דיוויזיות רגלים ו-2 חטיבות פרשים, וכלל 28,960 חיילים ו-52 תותחים.
הקורפוס ה-5 - בפיקודו של מרשל ז'אן לאן: הקורפוס כלל 2 דיוויזיות רגלים וחטיבת פרשים, וכלל 21,744 חיילים ו-38 תותחים.
הקורפוס ה-6 - בפיקודו של מרשל מישל נה: הקורפוס כלל 2 דיוויזיות רגלים וחטיבת פרשים, וכלל 19,267 חיילים ו-24 תותחים.
הקורפוס ה-7 - בפיקודו של מרשל פייר אוז'רו: הקורפוס כלל 2 דיוויזיות רגלים וחטיבת פרשים, וכלל 17,672 חיילים ו-36 תותחים.
עתודת הפרשים - בפיקודו של ז'ואקים מירא: הקורפוס כלל 2 דיוויזיות קירסירים, 4 דיוויזיות דרגונים ודיוויזיית פרשים קלה, וכלל 19,629 חיילים ו-26 תותחים.
סדר הכוחות > הצבא הפרוסי

הפיקוד העליון - בראש הצבא עמד פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, אולם המינוי היה רק רשמי, ובפועל הוא לא פיקד על הכוחות.
הכוח העיקרי - בפיקודו של גנרל-פלדמרשל קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, כשלצידו אוברסט גרהרד פון שרנהורסט כראש מטהו.
דיוויזיית המשמר - בפיקודו של גנרל לוטננט גבהרד לברכט פון בליכר.
הדיוויזיה ה-1 - בפיקודו של גנרל לוטננט וילם השישי, נסיך אורנז'.
הדיוויזיה ה-2 - בפיקודו של גנרל לוטננט לאופולד אלכסנדר פון וארטנסלבן.
הדיוויזיה ה-3 - בפיקודו של גנרל לוטננט פרידריך וילהלם קרל פון שמטאו.
קורפוס עתודה - בפיקודו של גנרל חיל הרגלים פרידריך אדולף, רוזן קאלקרויט.
הדיוויזיה ה-1 - בפיקודו של גנרל לוטננט יוהאן ארנסט פון קינהיים.
הדיוויזיה ה-2 - בפיקודו של גנרל לוטננט אלכסנדר וילהלם פון ארנים.
הכוח המשני - בפיקודו של גנרל חיל הרגלים פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן, כשלצידו אוברסט כריסטיאן קרל אוגוסט לודוויג פון מאסנבאך כראש מטהו.
דיוויזיית המשמר - בפיקודו של גנרל לוטננט לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה.
הדיוויזיה ה-1 - בפיקודו של גנרל לוטננט יוליוס פון גראוורט.
הדיוויזיה ה-2 (הסקסונית) - בפיקודו של גנרל לוטננט הנס גוטלוב פון צשוויץ.
דיוויזיית העתודה - בפיקודו של גנרל לוטננט וולפגנג מוריץ פון פריטוויץ.
האגף השמאלי - בפיקודו של בוגיסלאב פרידריך עמנואל פון טוינצין.
כוח ריכל - בפיקודו של גנרל חיל הרגלים ארנסט פון ריכל.
דיוויזיית המשמר - בפיקודו של גנרל לוטננט כריסטיאן לודוויג פון וינינג.
קבוצת קרב - בפיקודו של גנרל קרל אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
העתודה הווירטמברגית - בפיקודו של גנרל אויגן, דוכס וירטמברג.
דיוויזיית המשמר - בפיקודו של גנרל מיור יוהאן פון הינריכס.
הדיוויזיה ה-1 - בפיקודו של גנרל לוטננט הנס כריסטוף פון נאצמר.
הדיוויזיה ה-2 - בפיקודו של גנרל מיור בלטזאר וילהלם כריסטוף פון לאריש.
עתודת פרשים.
קרב זאלפלד

ב-10 באוקטובר 1806 פיקד לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה על כוח שמנה 8,300 לוחמים, והתקדם כנגד הקורפוס הצרפתי ה-5 בפיקודו של ז'אן לאן. בקרב שהתפתח באזור זאלפלד הובס כוחו של לואי פרדיננד על ידי הכוח הצרפתי שהיה יותר גדול, ובנוסף החזיק בעמדות גבוהות יותר. לואי פרדיננד ניסה לחזק את רוח לוחמיו, ואף סירב להצעת כניעה שהוצעה לו על ידי הצרפתים, אולם לבסוף נהרג לואי פרדיננד על ידי כוח פרשים צרפתי.
לאחר הקרב נסוג פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן עם צבאו ליינה, וכעבור יומיים פשטה בהלה בקרב כוחותיו. למעלה מ-40,000 חיילים התפזרו, ולקח שעות לרכזם בחזרה.
קרב ינה

ב-14 באוקטובר החלו הצרפתים במתקפתם, שהתנהלה תחת ערפל כבד ביותר שכיסה את שדה הקרב. הקורפוס ה-5 בפיקודו של ז'אן לאן החל להתקדם לעבר קלוזביץ, ובלוצרודה נתקלו כוחותיו בכוחות הפרוסיים בפיקודו של גנרל בוגיסלאב פרידריך עמנואל פון טוינצין. קרב התותחים שהתפתח ביניהם לא היה אפקטיבי עקב הערפל הכבד, וב-9:00 בבוקר כבשו כוחותיו של לאן את רוב קלוזביץ ובחלק גדול של הדרך ללוצרודה, וב-10:00 בבוקר פינו כוחותיו של פון טוינצין את כל העיירות הקטנות ונסוגו לעבר וינצרהייליגן. בשלב זה חשב הנסיך הוהנלוהה שכוחותיו עומדים רק אל מול משמר קדמי של הצרפתים, ובנוסף האמין שכוחו של דוכס בראונשווייג נמצא מאחוריו.
בינתיים באגף הימני לחם הקורפוס ה-4 הצרפתי בפיקוד ניקולא סולט, בתחילה טיהרו כוחותיו את קלוזביץ, ולאחר מכן ניהלו קרב בכיוון רודיגן. הדיוויזיה המובילה של הקורפוס בפיקודו של גנרל סן-הילר - גיבור קרב אוסטרליץ הדפה מתקפת נגד של הפרשים הפרוסים בפיקודו של גנרל פרידריך יקוב פון הולצנדורף, ולאחר מכן המשיכה במתקפה, ובסביבות 10:00 בבוקר איימה על כל האגף השמאלי בגזרת ינה. כעת הבין הנסיך הוהנלוהה את מצבו, ובשל כך הזעיק את גנרל ריכל עם כוחותיו מויימאר.
את תנופת ההתקדמות הצרפתית האטה ההתברברות של מישל נה. נה היה אמור להילחם עם הקורפוס ה-6 מאחורי הקורפוס ה-5, אולם נה יצא מקבוצת הפקודות של נפוליאון בלילה, ועקב הערפל הכבד לא הצליח למצוא את יחידותיו. נה הצליח לחבור אך ליחידות המשמר הקדמי שלו, בראשות גנרל קולבר. בשעות הבוקר משראה נה שהקורפוס שלו עוד לא נמצא, ואילו שאר הכוחות כבר פתחו במתקפה, החל נה להילחם אך עם יחידות המשמר הקדמי שלו. נה היה אמור לתקוף בכנף הימנית של הקורפוס ה-5 לכיוון וינצרהייליגן, אולם גילה שכוחותיו של סולט כבר מתקדמים בגזרה ההיא, ומשום כך החליט לתקוף בכנף השמאלית של הקורפוס ה-5. בתחילה הפתיעה התקפתו של נה את הפרוסים, אולם משהתעשתו פנו נגדו וכוחו הקטן כותר וכמעט שחוסל. למזלו נפוליאון הבין את המתרחש והטיל לעזרתו את הקורפוסים ה-5 וה-7, ולקראת 12:00 בצהריים חברה הדיוויזיה ה-1 של הקורפוס ה-7 לכוחו של נה וחילצה אותו. באותה שעה גם הגיע לשדה הקרב עיקר כוחו של הקורפוס ה-6, שעד לאותו זמן לא הצליח למצוא את מרשל נה מפקד הקורפוס.
הנסיך הוהנלוהה שבתחילה חשב שכוחותיו נוחלים ניצחון עיכב את מתקפת הנגד שלו, ואף הודיע לגנרל ריכל שאינו נדרש בשדה הקרב. רק בשעה 12:00 בצהריים הבין הוהנלוהה את חומרת מצבו והזעיק את ריכל, אולם זה כבר היה מאוחר מדי.
בצהריים פתח הקורפוס הצרפתי ה-5 במתקפה חדשה נגד המרכז והשמאל הפרוסי, ואילו הכוחות הסקסוניים וכוחותיו של ריכל עוכבו על ידי כוחותיהם של אוז'רו ונה. בשעה 13:00 בצהריים פתח נפוליאון במתקפה הכללית על הכוחות הפרוסיים; בשמאל המערך הצרפתי השמיד הקורפוס ה-7 בפיקוד אוז'רו את הכוחות הסקסוניים שבאו מוויימאר, בקצה הימני סיים גנרל סן-הילר את חיסול כוחותיו של פון הולצנדורף, ובמרכז פעלו הקורפוס ה-5 של לאן, הקורפוס ה-6 של נה ופרשיו של מירא נגד כוח הפרוסי העיקרי בפיקוד הנסיך הוהנלוהה, תוך שהמשמר הקיסרי נשאר בעתודה. תוך זמן קצר החלו הכוחות הפרוסיים לסגת, ועד מהרה הפכה הנסיגה למנוסת בהלה. לאחר התמוטטות הכוח בפיקודו של הנסיך הוהנלוהה, הגיע לשדה הקרב כוחו של גנרל ריכל, אולם אף הם החלו בנסיגה שהפכה עד מהרה למנוסה, ובשעה 15:00 בצהריים הסתיים הקרב.
הכוח הצרפתי שאיבד כ-5,000 הרוגים ופצועים, הנחיל מפלה מוחצת לכוח הפרוסי, שאיבד כ-10,000 הרוגים ופצועים, 15,000 שבויים, ו-120 תותחים.
קרב אאורשטדט

בבוקר 14 באוקטובר הורה לואי ניקולא דאבו לגנרל גודין לתפוס את העיר הסנהאוזן, וכן הודיע למפקדי הדיוויזיות שלו, גנרל מוראן וגנרל פריאן, להגיע עם כוחותיהם לכיוון אאורשטדט. כמו כן ביקש דאבו מז'אן-בפטיסט ברנדוט שעשה את דרכו מנאומבורג לדורנברג, שיגיע עם כוחותיו לעזור לו, אולם ברנדוט לא שעה לבקשותיו.
עד מהרה נתקלה הדיוויזיה הצרפתית ה-3 בפיקודו של גודין בדיוויזיית המשמר הפרוסית בפיקודו של בליכר ובדיוויזיה ה-3 בפיקודו של פון שמטאו, אולם עמדה מולם בגבורה. קצת מאוחר יותר הצטרפה לקרב הדיוויזיה הפרוסית ה-2 בפיקודו של פון וארטנסלבן, אולם מאידך החלו להגיע לזירה יחידות הדיוויזיה הצרפתית ה-2 בפיקודו של פריאן. 2 הדיוויזיות הצרפתיות נלחמו בפרוסים בכל העוז, תוך שמרשל דאבו נלחם באופן אישי ועודד את חייליו, על מנת למנוע נסיגה והתמוטטות. בעקבות כך עצרו הפרוסים את המתקפה על מנת לחזק את שורותיהם, אולם בדיוק באותו זמן נפצעו קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל וגנרל פון שמטאו באורח אנוש ויצאו מכלל פעולה. בעקבות פציעתם של השניים נטל פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה את הפיקוד על הכוחות, אולם חוסר ניסיונו נתן את אותותיו, כאשר הצטרפה לקרב הדיוויזיה ה-1 בפיקוד וילם השישי, נסיך אורנז', פיצל המלך את הדיוויזיה בין הכוחות התוקפים, ועל ידי כך הבטיח שלא יושג ניצחון בשום מקום.
בשעה 11:00 בבוקר הצטרפו לקרב הדיוויזיה הצרפתית ה-1 בפיקודו של מוראן ויחידות פרשים של הקורפוס, וסייעו להדיפת המתקפה הצרפתית. מנגד בצבא הפרוסי היו בטוחים שנפוליאון עצמו נלחם כנגדם, ונכנסו להיסטריה מוחלטת. במיוחד ריפה הפחד את פרידריך וילהלם השלישי שהרגיש איך גורל הממלכה נמצא על כתפיו, וחש שהוא בטיפשותו גרם לכל הקטסטרופה הזאת.
לקראת הצהריים עבר דאבו עם כוחותיו להתקפה, ובשעה 13:00 כבר היה כל הצבא הפרוסי בנסיגה. גנרל בליכר ניסה לארגן משמר מאסף, אולם הותקף ללא הרף על ידי יחידות הקורפוס הצרפתי ה-3. בסביבות השעה 17:00 הופסק המרדף, בעקבות מחסור בפרשים. הידיעות על הניצחון באאורשטדט הועברו עד מהרה לנפוליאון, שבתחילה סירב להאמין לכך וטען שדאבו רואה כפול. אולם דאבו לא ראה כפול, ואכן במחיר כבד של קרוב ל-7,000 הרוגים ופצועים, הסב לפרוסים מפלה מוחצת, יותר מ-10,000 הרוגים ופצועים, 3,000 שבויים, ובנוסף גרם להריגתם של דוכס בראונשווייג וגנרל פון שמטאו. על עמידת הגבורה שלו ועל ניצחונו הכביר, כונה דאבו לאחר הקרב בשם "מרשל הברזל".