stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלמנס השביעי (אנטי-אפיפיור)
הערות שוליים

↑  כ-4000 איש על-פי האנציקלופדיה הקתולית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462989705171  PLWABN: 9810611331805606  BNE: XX889764  BnF: cb121862337 (data)  CiNii: DA06079105  GND: 118723502  HDS: 012559  ICCU: SBLV193052  ISNI: 0000 0000 8343 4808  LCCN: n80056916  NTA: 071434518  RERO: 02-A000036930  SELIBR: 294245  SNAC: w6pp2dmq  SUDOC: 074262718  VcBA: 495/58840  VIAF: 316415963   WorldCat (עם VIAF): 316415963
קישור סימבולי

במחשבים, קישור סימבולי או קישור סמלי (אנגלית: symbolic link; נקרא גם בקיצור symlink או soft link) הוא סוג מיוחד של קובץ אשר מכיל הפניה לקובץ אחר או לתיקיה, בעזרת נתיב יחסי או מוחלט.
הרעיון של קישור סימבולי הוצג לראשונה כבר בשנת 1978 במערכת ההפעלה של חברת DEC. כיום קישורים סימבולים נתמכים על ידי רוב מערכות ההפעלה, ביניהן מערכות ההפעלה התומכות בתקן POSIX, רוב מערכות ההפעלה דמויות יוניקס, כגון FreeBSD, לינוקס, ו-Mac OS X, ומערכות Microsoft Windows, החל מ-Windows Vista. מערכות Windows ישנות יותר תומכות ברעיון בצורת קיצור דרך.
קישורים סימבוליים מאפשרים שקיפות ברוב הפעולות, ותוכניות אשר קוראות או כותבות לקובץ המכיל הפניה יתנהגו כאילו פעלו על קובץ היעד. לעומת זאת, תוכניות שונות מזהות ומטפלות בקישורים אלו בצורה שונה, למשל שירותי גיבוי. הקישור הסימבולי מהווה קובץ נפרד ועצמאי, ולכן ניתן למחוק אותו מבלי לפגוע בקובץ היעד. כאשר קובץ היעד הועבר ממקומו, נמחק או ששונה שמו, ימשיך הקישור הסימבולי להפנות לכתובת הישנה ואיננו יתעדכן. קישור שכזה נקרא לעיתים "קישור שבור".
POSIX

במערכות הפעלה תואמות POSIX, קישור סימבולי נוצר בעזרת קריאת המערכת symlink(). קישורים סימבולים התווספו לראשונה במערכות אלו ב-4.2BSD. פקודת המעטפת ln בתוספת הדגל -s תיצור קישור סימבולי, בצורה הבאה:
ln -s target_path link_path
פקודת הצגת רשימת הקבצים ls מציגה לינקים סימבולים עם חץ לאחר שמם, המצביע על מיקום קובץ היעד, כאשר משתמשים בדגל -l. לדוגמה:
$ ln -s /tmp/one/two three
 $ ls -l /tmp/three
 lrwxrwxrwx 1 user group 12 Jul 22 10:02 /tmp/three -> /tmp/one/two
Microsoft Windows

Windows Vista,‏ Windows 7 ו-Windows 8 מאפשרים יצירת קישורים סימבוליים לקבצים ותיקיות בעזרת הפקודה mklink. קישורים אלו נועדו לסייע במיגרציה של תוכנות הפועלות בסביבת POSIX, ולכן מיקרוסופט תכננה אותם להיות "בדיוק כמו קישורים של יוניקס".
Microsoft Windows > קיצורי דרך

קיצורי דרך נתמכים על ידי דפדפני קבצים גרפיים במערכות הפעלה שונות, אך שונים במספר תכונות חשובות. קישורים סימבוליים עובדים ברמת מערכת הקבצים, ולכן תוכנית שתיגש לקובץ תראה אותו בתור קובץ היעד, ללא קשר למודעותה לסוג הקובץ. נוסף על כך, קיצורי דרך ב-Windows מקשרים לנתיב מוחלט, בעוד קישור סימבולי יכול גם לקשר לנתיב יחסי למיקום הקישור.
הערות שוליים

↑  Pathname resolution, תקן POSIX, מהדורת 2004.
↑  symlink, תקן POSIX, מהדורת 2013.
↑  Symbolic Links (Windows), ‏מתוך MSDN, חברת מיקרוסופט.
ראי בתוך ראי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מיכאל אנדה
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  סוריאליזם
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1983
 מספר עמודים:  240
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1988
 תרגום:  שלמה טנאי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001073195
"ראי בתוך ראי" (בגרמנית: Der Spiegel im Spiegel - Ein Labyrinth – מראה בתוך מראה: מבוך) הוא קובץ סיפורים סוריאליסטיים מאת מיכאל אנדה, אשר יצא לאור בשנת 1983. הקובץ תורגם לעברית מגרמנית על ידי שלמה טנאי ויצא לאור בהוצאת "זמורה ביתן" בשנת 1988.
שלושים הסיפורים שבספר הוקדשו לכבודו של אביו של מיכאל אנדה, אדגר אנדה, אשר ציוריו ורישומיו המופיעים בהוצאת "זמורה ביתן" תואמים את התפיסה הכוללת של עלילת ההזיה של הספר.
"ראי בתוך ראי" אינו ספר עלילתי, אלא אוסף של סיפורים קצרים, היוצרים ביחד מקשה אחת שלמה. הסיפורים מתארים עולם של חזיונות בעלי הגיון פנימי, הלובשים ופושטים צורה ומציגים, יחד ולחוד רעיונות פילוסופיים עמוקים. לא קיים סדר מסוים (מספרי) או אחר של ה"פרקים", והקשר בין הסיפורים הוא אסוציאטיבי.
באסופה עוברת כחוט השני השאלה "מה משתקף במראה, אשר משתקפת במראה"? אין תשובה ברורה בספר על השאלה, בשל המבנה הייחודי של הספר, שבו הקורא עלול "ללכת לאיבוד" בטיעונים הלוגיים השונים - מה שמסביר חלקית את כותרת המשנה בגרמנית - "מבוך".
השאלה: "מה רואים בראי המשתקף בתוך ראי? התדעי זאת, מפקדת משאלות זהובת העין?" מופיעה בספרו של אנדה "הסיפור שאינו נגמר".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7757726-7  VIAF: 209726919   WorldCat (עם VIAF): 209726919 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קלמנס התשיעי

קלמנס התשיעי (בלטינית: Clemens IX;‏ 28 בינואר 1600 – 9 בדצמבר 1669; נולד בשם ג'וליו רוספיליוזי Giulio Rospigliosi) היה אפיפיור מ-20 ביוני 1667 ועד מותו. נודע גם כמחברם של מחזות, שירים וליברית לאופרה.
תולדות חייו לפני היבחרו

נולד למשפחת אצולה בפיסטויה, בדוכסות הגדולה של טוסקנה. למד אצל הישועים באוניברסיטת פיזה וב-1623 קיבל תוארי דוקטור בתאולוגיה, בפילוסופיה, במשפט קאנוני ובמשפט אזרחי והוסמך לכמורה. מיד לאחר מכן עבר לכהן בקוריה הרומאית והיה איש אמונו של האפיפיור אורבנוס השמיני (1623–1644). ב-1644 מונה לארכיבישוף טיטולרי (כלומר בתואר בלבד) של טרסוס ומאותה שנה כיהן כנונציו (שליח אפיפיורי) לספרד עד לפרישתו ב-1653, על רקע חילוקי דעות עם אינוקנטיוס העשירי.
רוספיליוזי עסק בכתיבת מחזות ושירה ובין היתר חיבר ב-1637 את הליברית לאופרה הקומית הראשונה, Chi soffre, speri ללחנו של וירג'יליו מאצוקי. כן היה פטרונו של ניקולא פוסן.
ב-1655 העלה אותו אלכסנדר השביעי למעלת קרדינל ומינה אותו למשרת הקרדינל מזכיר המדינה, משרה בה כיהן עד מותו של אלכסנדר השביעי ב-1667.
אפיפיורותו

רוספיליוזי נבחר לאחר קונקלווה קצרה יחסית שהתקיימה מ-2 ביוני ועד 20 בחודש, כיוון שהיה מועמד מקובל הן על נציגו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ז'אן-פרנסואה פול דה גונדי והן על תומכי ספרד, שם כיהן כנונציו זמן רב.
בתקופת אפיפיורותו לא נרשמו אירועים מיוחדים, אך הוא פיאר את רומא מבחינה אמנותית. הוא הזמין את קישוטו של גשר סנטאנג'לו בפסלים ואת השלמת אכסדרת העמודים בבזיליקת פטרוס הקדוש. כן הנהיג הופעות מוזיקליות ודרמטיות בהקפלה הסיסטינית.
עם מותו נקבר בכנסיית סנטה מריה מג'ורה.
הערות שוליים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אלכסנדר השביעי | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: קלמנס העשירי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283674305171  PLWABN: 9810612967405606  BIBSYS: 2072140  BNE: XX889761  BnF: cb11683484p (data)  BPN: 77718892  CANTIC: a10475904  GND: 119070758  ICCU: CFIV169823  ISNI: 0000 0001 2142 9357  LCCN: n82029325  MusicBrainz: d71435ec-c969-4d21-86b7-6f9b92491db8  NKC: jo2003188174  NLA: 35804497  NTA: 072483059  RERO: 02-A006449813  RKD: 444148  SELIBR: 169339  SNAC: w6pg218m  SUDOC: 111153891  Trove: 1095027  ULAN: 500354167  VcBA: 495/25962  VIAF: 89039949   WorldCat (עם VIAF): 89039949
קלמן שור

| --- | --- |

 לידה:  1917 האימפריה הרוסית כפר אנטלפטא במחוז קובנה, האימפריה הרוסית (כיום בליטא)
 פטירה:  11 במרץ 2003 (בגיל 86 בערך) ישראל ראשון לציון, ישראל
 השתייכות:  צבא ליטא   הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1939–1940, 1942 – 1945
 דרגה:   סרג'נט (סמל)
 תפקידים בשירות
 מפקד צוות תותח בדיוויזיית חיל רגלים ה-16
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות   עיטור לנין    עיטור הדגל האדום    עיטור הכוכב האדום
קלמן שור (ברוסית: Калман Моушович Шур; בליטאית: קלמנס שוראס, Kalmanas Šuras;‏ 1917 – 15 במרץ 2003) היה חייל יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות.
חייו

קלמן שור נולד בכפר אנטלפטא שליד העיר זרסאי בליטא. במשפחת איכרים יהודים. למד בחדר ובגיל 12 החל ללמוד בישיבת פוניבז'. אחרי שלמד בישיבה במשך 3 שנים נאלץ לחזור הביתה, כדי לעבוד ולסייע לפרנסת המשפחה. בשנת 1939 גויס לשירות חובה בצבא הליטאי. לאחר סיפוח ליטא לברית המועצות בקיץ 1940, הפכה היחידה הצבאית שבה שירת לחלק מן הצבא האדום. בתחילת 1941 שוחרר מהשירות הצבאי.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות וכיבוש ליטא, הצליח להימלט לרוסיה (הוריו וכל אחיו נשארו בליטא ונרצחו על ידי לאומנים ליטאים). מרוסיה עבר שור לבוכרה.
בקץ 1942 התנדב לשירות הצבאי והוצב בדיוויזיית חיל רגלים ה-16, אשר הורכבה מיוצאי ליטא. קלמן שור שירת ביחידת הארטילריה של הדיוויזיה. מפקד צוות תותח נ"ט קלמן שור הצטיין בקרב שנערך באוקטובר 1944 באזור העיר טאורגה שבמערב ליטא. צוות התותח בפיקודו שנע במערכים קדמיים יחד עם יחידות חיל רגלים, פגע בטנקים גרמנים ועצר את התקדמותם. במהלך הקרב נפגעו קשה כל חיילי הצוות של שור והוא נותר לבד ליד התותח. למרות זאת המשיך לתפעל את התותח ולירות בכינון ישיר על הגרמנים. על מעשה גבורה זה הוענק לרב-טוראי קלמן שור תואר גיבור ברית המועצות.
במהלך המלחמה עוטר בשלושה עיטורים (נוסף על כוכב הזהב של גיבור ברית המועצות): עיטור לנין, עיטור הדגל האדום ועיטור הכוכב האדום.
לאחר תום המלחמה השתחרר מן השירות הצבאי. התגורר בווילנה, עבד למחייתו כחייט. בשנת 1979 עלה לישראל בעקבות שתי בנותיו התאומות מיכל ומירה שעלו לארץ שנה קודם. בישראל התגורר במערב ראשון לציון. קלמן שור נפטר במרץ 2003. בשנת 2005 נקרא רחוב על שמו בראשון לציון.
קרן B612

| --- | --- |

טלסקופ החלל 'זקיף'
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מטה הארגון:  מיל ואלי 
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים) 
 www.b612foundation.org
 
קרן B612 (באנגלית: B612 Foundation) היא מוסד פרטי ללא כוונת רווח שמרכזה בארצות הברית ומטרתה הגנה על כדור הארץ מפגיעת אסטרואידים. היא מנוהלת בעיקר על ידי מדענים, אסטרונאוטים לשעבר ומהנדסים מהמכון למחקר מתקדם, מכון המחקר הדרום-מערבי, אוניברסיטת סטנפורד, נאס"א ותעשיית החלל. הארגון פועל בשני מישורים: זיהוי גופים קרובי ארץ שעלולים להתנגש בכדור הארץ ולסכן את האנושות, ופיתוח אמצעים להסטת או השמדת גופים כאלו ברגע שהתגלו.
מקור שם הקרן בשמו של האסטרואיד ששימש ביתו של הנסיך הקטן בספר באותו שם מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי.
ב־2012 הכריזה הקרן שהיא תתכנן ותבנה באופן פרטי טלסקופ חלל שיאתר אסטרואידים, בשם טלסקופ החלל זקיף. הטלסקופ תוכנן לשיגור ב־2017–2018. הקרן ניסתה קמפיין לגיוס כספים לכיסוי משימת הטלסקופ, שהוערך ב־450 מיליון דולר עבור 10 שנות פעילות. גיוס הכספים לא צלח, והתוכנית בוטלה ב־2017.
הערות שוליים

↑  Jeff Foust, B612 studying smallsat missions to search for near Earth objects, spacenews.com, June 20, 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב סיבוטה

קרב סיבוטה נערך ב-433 לפנה"ס בין ציי קֶרְקִירָה ואתונה לבין צי קורינתוס ובנות בריתה. סִיבּוֹטָה (Σύβοτα, Sybota) הוא שמה של עיר חוף באֶפּירוֹס שבדרום יוון ושל שלושה איים קטנים הסמוכים אליה, המשקיפים על הקצה הדרומי של האי קרקירה (קוֹרְפוּ של ימינו). היה זה השני בשרשרת הקרבות הימיים בין הקרקירים לקורינתים ונסתיים ללא הכרעה. התערבותה הפעילה של אתונה בקרב הייתה אחד הגורמים המיידיים לפרוץ המלחמה הפלופונסית בינה לבין ספרטה (431-404 לפנה"ס).
רקע היסטורי

ב-435 לפנה"ס פרצה מלחמה בין קורינתוס לקרקירה, שתי פולייס יווניות משגשגות שהתחרו ביניהן על השליטה במסחר הימי. העילה למלחמה הייתה התערבותה של קורינתוס בריב הסיעות הפנימי באֶפּידַמְנוֹס, פוליס שנוסדה על ידי מתיישבים מקרקירה וקשורה אליה מתוקף היותה העיר המייסדת. ניסיון הקורינתים באותה השנה להשתלט על העיר נכשל, וציים המלחמתי נחל מפלה בקרב ימי שנערך ליד כף לֶאוּקִימֶנֵה בחוף הדרום מזרחי של האי קרקירה.
ההכנות לקרב

בשנתיים שלאחר הקרב ריכזו הקורינתים את כל מאמציהם בהקמת צי מלחמתי חזק, כדי שיוכלו לפלוש לקרקירה, להשיב לה כגמולה ולחדש את עליונותם הימית. תוקידידס מספר, כי הם אספו אוניות מבעלי בריתם בפלופונסוס ואף גייסו חותרים שכירים משאר חלקי יוון". בסיום ההכנות מנה הצי 150 אוניות, 90 משל הקורינתים והיתר של בעלי בריתם: אֶלִיס (10), מֵגָארָה (12), לֶאוּקָס (10), אַמְפְּרָקִיָה (27) ואַנָקְטוֹרִיוֹן (1).
גודלו העצום של צי הפלישה הקורינתי הטיל מורא על הקרקירים, כי לא היו להם בעלי ברית ביוון להיעזר בהם, ולא השתייכו לליגה האטית-דלית בהנהגת אתונה או לליגה הפלופונסית בראשות ספרטה. מאחר שאתונה החזיקה בצי הגדול ביותר מבין היוונים, שידלוה הקרקירים להיחלץ לעזרתם. האתונאים נעתרו בסייג אחד, כי יתערבו בלחימה רק אם יפלשו הקורינתים אל אדמת קרקירה. קורינתוס השתייכה לברית הפלופונסית, וחרף המתיחות בינם לבין ספרטה, לא רצו האתונאים להפר את "שלום שלושים השנים" שנחתם עימה ב-446 לפנה"ס. יחד עם זאת, הם צפו כי מלחמה בינם לבין ספרטה תפרוץ במוקדם או במאוחר, ולכן ביקשו לנצל את שעת הכושר ולצרף לצדם את הפוליס בעלת הצי השני בגודלו ביוון. לא נעלם מעיניהם גם היתרון שברכישת בעלת ברית, החולשת על המסחר הימי עם איטליה וסיציליה. על כן שיגרו אל קרקירה שייטת בת 10 טריארות, וציוו מפורשות על מפקדיהן "להימנע ממלחמה באוניות הקורינתים, אלא אם כן ישוטו על קרקירה או על אחת מנחלותיה וינסו לעלות ליבשה."
קורקירה עצמה העמידה צי המונה 110 אוניות מלחמה, עשר פחות משהיו לה בקרב לאוקימנה שנתיים קודם לכן. עובדה מעניינת היא, כי גם הקרקירים התקשו למלא את אוניותיהם בשל מחסור בחותרים; אך בניגוד לאויביהם, שגייסו חותרים בשכר, ציוותו את ספסלי החתירה של מקצת מאוניותיהם בעבדים.
חילות הקורינתים ובעלי בריתם נאספו באי לֶאוּקָס, ומכאן עשה הצי את דרכו אל כֵימֶריוֹן, שם עגנו האוניות והוקם מחנה לחילות היבשה. במקום זה השלימו הקורינתים את הכנותיהם והעלו על אוניותיהם צידה לשלושה ימים, כדי להבטיח את האספקה לצבא העתיד לנחות ולהילחם בארץ אויב. תוכניתם הייתה לצאת לים עם לילה, כדי לחמוק מהתמודדות עם צי האויב, כי חששו שמא אוניותיהם העמוסות חיילים והאיטיות לא יוכלו לאוניות הקרקירים ובעלות בריתם.
כוונת הקרקירים, לעומת זאת, הייתה להשמיד את צי הפלישה בעודו בדרך וכך להימנע מלחימה ביבשה על אדמת ארצם; אוניותיהם, ועימן 10 האוניות האתונאיות, עמדו על המשמר באיי סיבוטה, בפתחו הדרומי של המצר המפריד בין קרקירה ליבשת, בעוד חילותיהם שלהם ושל בעלי בריתם נותרו בלאוקימנה.
אחרית הקרב

הדרך אל קרקירה הייתה עתה פתוחה. עוד באותו היום, לאחר השלמת ההכנות הדרושות, יצאו שוב הקורינתים לים, כדי להנחית את צבאם באי כפי תוכניתם המקורית. הקרקירים בשארית אוניותיהם ועימם האתונאים יצאו לקראתם מלאוקימנה, וכבר הונפו האותות ונשמעה קריאת הקרב, כשלפתע החלו הקורינתים נסוגים. הם הבחינו ממרחק באוניות אתונאיות המתקרבות לעברם מכיוון דרום. הייתה זו תגבורת של עשרים אוניות ששלחו האתונאים לעזרת הקרקירים, כי העריכו שכוחם לא יעמוד להם נגד אויביהם כפי שאומנם ארע. הקורינתים סברו כי זהו כוח החלוץ של שייטת גדולה הרבה יותר, ובשל כך ומשום שהחשיכה החלה לרדת סבו על עקביהם ושבו אל סיבוטה.
למחרת היום הפליגו הקרקירים ושלושים האוניות האתונאיות אל סיבוטה, וכשהם מתריסים נגד אויביהם נערכו לחידוש הלחימה. הקורינתים יצאו אומנם לקראתם ופרשו את אוניותיהם, אך נמנעו מלתקוף מפחד מכת האוניות האתונאיות. כל מחשבותיהם היו נתונות למציאת דרך לשוב לעירם, שכן חשבו כי האתונאים רואים את בריתם עם ספרטה כבטלה ועל כן ימנעו זאת מהם. הם שיגרו שליחים אל האתונאים כדי לעמוד על כוונתם, ומפיהם למדו כי הברית שרירה וקיימת וכי הם יכולים לשוט לכל מקום כרצונם כל עוד אין בדעתם לפלוש לקרקירה או לתקוף את מושבותיה. על כן הקימו מצבת ניצחון בסיבוטה שביבשה ושבו לארצם.
הקרקירים טענו גם הם לניצחון ואף הקימו מצבת ניצחון באי סיבוטה, שהרי אספו את שברי אוניותיהם ואת חלליהם בלא הפרעה (אם כי הדבר נעשה לאחר עזיבת הקורינתים). אכן, המערכה לא הוכרעה. הקרקירים נחלו אומנם מפלה ניצחת בקרב הימי, אך הצליחו בסיוע האתונאים למנוע את פלישת הקורינתים לארצם. האתונאים רכשו להם במעשיהם אויב חדש, שחיפש שעת כושר לנקום בהם על עזרתם לקרקירים. לא תחלוף אלא שנה אחת, וחילות שני הצדדים, אתונה וקורינתוס, ייפגשו שוב, אך הפעם בשדה המערכה – בקרב פוטידאיה (432 לפנה"ס).
הערות שוליים

↑  ראו: קרב לאוקימנה#רקע היסטורי.
↑  תוקידידס, 1.31 . החותרים בספינות המלחמה בעת העתיקה היו על פי רוב אזרחי הפוליס או העיר. כפי הנראה לא נמצאו בקורינתוס באותה עת מספיק אנשים לאיוש ספסלי החותרים, ועל כן מילאו את החסר בחותרים שכירים.
↑  תוקידידס, 1.45 .
↑  תוקידידס, 1.55 . השימוש בעבדים כחותרים בציי המלחמה בים התיכון בעת העתיקה היה מעשה נדיר ביותר. האתונאים עשו זאת פעם אחת, בקרב אַרְגִינוּסָאי (406 לפנה"ס), וגם אז הבטיחו להעניק לעבדים חירות וזכויות אזרחיות.
↑  אלה, ככל הנראה, לא נשאו הופליטים על סיפוניהן, ונועדו להתמודד במקרה הצורך באוניות האתונאיות.
↑  תוקידידס, 1.49 .
↑  תוקידידס, 1.49 . תמרון הדייקפלוס (diekplous) בוצע על ידי שייטת הערוכה בשורה חזיתית או פונה ועוברת מטור עורפי לשורה חזיתית. מטרת האניות התוקפות הייתה להבקיע דרך (diekplein) בעד אוניות האויב המסודרות גם הן במערך חזיתי, לשבור את משוטיהן תוך כדי ההבקעה ועל ידי כך לשתק את תנועתן. כשהן חסרות יכולת לנוע, חשופות האניות הפגועות למהלומות ניגוח קטלניות נוספות בדפנות.
↑  תוקידידס, 1.49 .
↑  מהלומות הניגוח לא גרמו לטביעת האוניה במובן הרגיל של המילה. מאחר שהאניות היו עשויות עץ ולא נשאו מטען כלשהו, הן התמלאו מים אך הוסיפו לצוף ולא שקעו למצולות. מטרת הניגוח לא הייתה לפעור חור בדופן האוניה, אלא לערער את אחיזת לוחות הדופן. הסדקים שניבעו בין הלוחות הם שגרמו להתמלאות האוניה במים. לאחר הקרב נהגו לגרור את האוניות ה"טבועות" ולתקנן.
↑  סיבוטה היה שמם של הנמל ביבשת, הנקרא כיום מוּרְטוֹס (Mourtos), וגם של שלושת האיים הקטנים הסמוכים לו. הקרקירים עגנו קודם הקרב בצדם הצפוני של האיים.
קיצביל (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 בירת המחוז:  קיצביל 
 שטח:  1,163.28 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  63,125 (1 בינואר 2016)
 קואורדינטות:  47°30′N 12°24′E﻿ / ﻿47.5°N 12.4°E﻿ / 47.5; 12.4 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.tirol.gv.at/bezirke/kitzbuehel/index.shtml
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקום המחוז בטירול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קיצביל (בגרמנית: Kitzbühel) הוא מחוז במזרח מדינת טירול שבאוסטריה. המחוז גובל בבוואריה בצפון, במחוזות קופשטיין ושוואץ במערב ובמדינת זלצבורג במזרח ובדרום.
המחוז משתרע על 1,163.28 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 59,191 תושבים לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2001. במחוז 19 עיירות ועיר אחת, הבירה קיצביל.
ערים ועיירות > ערים

קיצביל
ערים ועיירות > עיירות

פיברברון
הופפגארטן
סנקט יוהאן אין טירול
אוראך ביי קיצביל
בריקסן אים תאלה
גואינג אם וילדן קייזר
הוכפילצן
איטר
יוכברג
קירכברג אין טירול
קירכדורף אין טירול
קזן
אוברנדורף אין טירול
ראיט ביי קיצביל
סנקט יאקוב אין האוס
סנקט אולריך אם פילרזה
שוונדט
ואידרינג
וסטנדורף
קן ליווינגסטון

קנת' רוברט ליווינגסטון (באנגלית: Kenneth Robert Livingstone; נולד ב-17 ביוני 1945) הוא פוליטיקאי בריטי.
ליווינגסטון כיהן כראש העיר של לונדון במשך שתי קדנציות, בין 2000 ל-2008. הוא היה הראשון שמילא את התפקיד לאחר שנוצר מחדש ב-2000. ידוע בדעותיו השמאלניות ואף מכונה "קן האדום" בשל דעות אלה. כמו כן, דעותיו ואמירותיו תוארו כאנטי-ישראליות, והוא אף הואשם מספר פעמים באנטישמיות.
קורות חיים

ליווינגסטון נולד בלמבת' שבלונדון ולמד בבית הספר טאלס היל. בגיל 11 אימץ גישה אתאיסטית. לאחר לימודיו עבד במשך שמונה שנים כטכנאי מחקר במעבדות לחקר סרטן, כמו כן הוסמך להוראה בשנת 1973.
בשנת 1971 נבחר למועצת רובע למבת' ושימש כיו"ר (יחד עם יו"ר נוסף) של ועדת השיכון של הרובע (הוא החליף את ג'ון מייג'ור שקדם לו בתפקיד זה). ליווינגסטון כיהן בתפקיד זה עד שנת 1973 עת נבחר למועצת לונדון רבתי שם שימש בתפקיד יו"ר (יחד עם יו"ר נוסף) של ועדת השיכון של המועצה בין השנים 1974–1975.
בין השנים 1978–1980 כיהן במועצת רובע קמדן וב-1979 היה מועמד מטעם רובע המפסטד לפרלמנט הבריטי אולם לא נבחר.
מנהיג מועצת העיר לונדון רבתי

בבחירות למועצת העיר לונדון שנערכו ב-7 במאי 1981 זכתה מפלגת הלייבור ברוב זעום, ולמחרת נבחר ליווינגסטון לראש המועצה ברוב של 30 למול 20 מצביעים במועצה.
מיד לאחר בחירתו החל לפעול להפחתת תעריפי הנסיעה באוטובוסים של לונדון וברכבת התחתית. הפחתה זו הביאה להגברת השימוש בתחבורה הציבורית והייתה פופולרית בציבור הרחב, אולם רובע ברומלי הנשלט על ידי המפלגה השמרנית התנגד למהלך מהיותו מפלה (ברובע אין תחנות רכבת תחתית), ובית הלורדים ביטל בדצמבר 1981 את ההפחתה.
ליווינגסטון המשיך להיאבק בקונסרבטיבים ובעיקר במרגרט תאצ'ר – בין היתר על ידי פרסום שיעורי האבטלה בלוחות המודעות של העירייה ועל גג בניין העירייה – הנמצאת על גדת נהר התמזה מצידו השני של הנהר למול ארמון וסטמינסטר - בניין הפרלמנט, ותרומת כספים של העירייה לארגונים סוציאלסטים כגון "תינוקות נגד הפצצה" – ארגון המתנגד להתחמשות הגרעינית של אנגליה.
אחת הפעולות השנויות במחלוקת ביותר של ליווינגסטון הייתה הזמנת נציגי השין פיין גארי אדמס ודני מוריסון לביקור רשמי (הם לא הגיעו מחשש שייאסרו כטרוריסטים) - והם נפגשו עם ליווינגסטון באירלנד. בפגישה אמר ליווינגסטון שהיחס של אנגליה לאירים ב-800 שנות השלטון האנגלי באי היה גרוע יותר מיחסו של היטלר ליהודים.
בעקבות פעילותו מנע השלטון המרכזי הבריטי תקציבים מהמועצה החל משנת 1983, ולאחר ניצחונם בבחירות החליטו השמרנים לבטל את מועצת העיר לונדון (ולהשאיר את השלטון המקומי בידי הרבעים השונים עצמם). המועצה פתחה בקמפיין יקר "להציל את הדמוקרטיה בלונדון", וב-2 באוגוסט 1984 ליווינגסטון ושלושה חברי מועצה התפטרו ובכך גרמו להקדמת הבחירות למועצה (בחירות שהיוו למעשה משאל עם המתנגד ליוזמת הממשלה). הקונסרבטיבים לא התנגדו ולא השתתפו בבחירות המקומיות ומספר המצביעים היה מועט ביותר.
ב-15 בדצמבר 1984 החליט הפרלמנט הבריטי לבטל את המועצה החל מחצות הלילה שב-31 במרץ 1986.
חבר פרלמנט

בבחירות של שנת 1987 נבחר ליווינגסטון לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז ברנט המזרחית, אולם בהיותו חבר פרלמנט זוטר הייתה לו פחות במה ציבורית לשאת את דבריו מאשר בהיותו ראש מועצת לונדון, מה גם שמפלגתו החלה נעה לכיוון המרכז הפוליטי והתרחקה מדעותיו השמאלניות.
ב-1992 נבחר בשנית לפרלמנט.
ראש העיר הראשון של לונדון

בבחירות 1997 נבחר ליווינגסטון בפעם השלישית לבית הנבחרים, במסגרת ניצחונה של מפלגתו תחת הנהגתו של טוני בלייר. במסגרת מצע המפלגה נכללה גם ההצעה להקים מחדש את רשות לונדון רבתי, הדומה בסמכויותיה למועצת העיר לונדון רבתי שבוטלה. בראש הרשות היה אמור לעמוד ראש עיר (לראשונה בהיסטוריה של לונדון - ראש עיר אחד של כל רובעי העיר לונדון).
ליווינגסטון היה אחד המועמדים מטעם המפלגה בשנת 1999 והוסכם עמו שאם לא ייבחר לא ירוץ כמועמד עצמאי, אולם על אף שבמוסדות המפלגה הוא נבחר, בהצבעת חברי הפרלמנט מטעם המפלגה נבחר כמועמד המפלגה ב-2000 פרנק דובסון (בשל שקלול קולות הנותן עדיפות לחברי פרלמנט ותיקים). ב-6 במרץ 2000 הודיע ליווינגסטון כי ירוץ כמועמד עצמאי. בשל כך הושעה מהמפלגה, וב-4 באפריל הוצא משורותיה.
ב-4 במאי נבחר ליווינגסטון כתוצאה מחוסר הרצון של דובסון לרוץ לתפקיד מחד, ובשל שיעורי ההצבעה הנמוכים מאידך.
ראש העיר הראשון של לונדון > מחלוקות שעורר בהיותו ראש העיר

אחת המחלוקות העיקריות בין ליווינגסטון למפלגת הלייבור הייתה בדבר הקמת שותפות פרטית לניהול הרכבת התחתית של לונדון - תוכנית שיצאה לפועל לבסוף ב-2002 לאחר ששני הצדדים התפשרו בעניין (וזאת אף שליווינגסטון לא חזר להיות חבר המפלגה).
ליווינגסטון הציג את אגרת הגודש השנויה במחלוקת – אגרה שהקטינה את התנועה בעיר ב-15%.
בנובמבר 2003 הוכרז ליווינגסטון כ"פוליטיקאי השנה" על ידי האיגוד האנגלי למדע המדינה, הן בשל מס העומס והן בשל הודעתו כי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש הוא "הסכנה הגדולה ביותר לחיים עלי אדמות". לקראת ביקורו של בוש בלונדון הודיע כי יערוך קבלת פנים לכל שונאי בוש בבניין העירייה.
ליווינגסטון ביקש לשוב למפלגת הלייבור בשנת 2002 אולם בקשתו נדחתה. לקראת בחירות 2004, בשל סיכוייו הנמוכים של נציג מפלגת הלייבור ניקי גברון לזכות בבחירות, הוסכם על קואליציה עם ליווינגסטון (שגברון יכהן כסגנו), וליווינגסטון שב להיות חבר המפלגה ב-9 בינואר 2004.
ב-10 ביוני 2004 נבחר ליווינגסטון ברוב גדול, ובמהרה עורר מחלוקת נוספת כאשר נפגש עם יוסוף אל-קרדאווי, שתמך בפיגועי התאבדות נגד ישראל, וחיבק אותו בקבלת פנים שערך לכבודו בבניין העירייה ביוני 2004.
בפברואר 2005 קרא ליווינגסטון לכתב ה"איבנינג סטנדרד", עיתון הידוע בתמיכתו בנאצים בשנות השלושים, היהודי אוליבר פיינגולד, "שומר מחנה ריכוז" וחזר על הגידוף גם אחרי שהעיתונאי הבהיר לו את מוצאו. בעקבות אמירה זו החליטה מועצת העיר לונדון פה אחד שעליו להתנצל, אולם הוא סירב.
במרץ 2005 אמר ליווינגסטון בריאיון לעיתון "הגרדיאן" כי אריאל שרון הוא פושע מלחמה בשל מעורבותו כביכול בטבח סברה ושתילה.
ליווינגסטון נכשל בניסיונו להיבחר לקדנציה שלישית, לאחר שהפסיד בבחירות ב-1 במאי 2008 לבוריס ג'ונסון מן המפלגה השמרנית, בפער של כשישה אחוזים. כעבור ארבע שנים, ב-4 במאי 2012, התמודד שוב נגד ג'ונסון. אחרי שהפסיד בבחירות, הודיע על פרישתו מן הפוליטיקה.
ראש העיר הראשון של לונדון > תגובותיו לפיגועי הטרור בלונדון

בעת שאירעו פיגועי הטרור בלונדון, ב-7 ביולי 2005, שהה ליווינגסטון בסינגפור באירוע שבו נבחרה העיר לונדון לארח את האולימפיאדה של 2012. ב-20 ביולי אמר ליווינגסטון ב-BBC כי האירוע אירע עקב התערבות מערבית במדינות ערביות בשל הנפט שנמצא בהן, ובשל השליטה המערבית במשטרים אלה וההפיכות של המשטרים שהתנגדו למערב. לדבריו, האמריקאים אימנו את אוסמה בין לאדן כנגד הרוסים ולא חשבו שהוא יתקוף את המערב. לדבריו, לממשל הבריטי יש מוסר כפול, וממשלת בריטניה לא עושה די למען העצורים במפרץ גואנטנמו.
ראש העיר הראשון של לונדון > השעייתו מתפקידו

בשל דבריו של ליווינגסטון נגד העיתונאי היהודי וסירובו להתנצל, הודיע חבר הבודקים האנגלי – גוף מנהלי נבחר – בעקבות תלונה שהוגשה על ידי חבר הנאמנים של יהודי בריטניה כי ליווינגסטון מושעה מתפקידו למשך חודש ימים החל מ-1 במרץ 2006. ליווינגסטון ערער על ההחלטה בפני בית המשפט הגבוה לצדק האנגלי וערעורו התקבל.
המשך הקריירה

לאחר שסיים את תפקידו כראש עיריית לונדון המשיך ליווינגסטון לכהן כחבר מפלגת הלייבור.
ב-28 באפריל 2016 התבטא שהיטלר תמך בציונות, והוסיף כי כל מה שהיטלר עשה היה חוקי ושהוא לא היה אנטישמי. בהמשך השנה חזר על טענה זו. כמו כן הצדיק את דבריה של חברת מפלגתו נאז שאה שיש לעשות לישראל רילוקיישן לארצות הברית. בעקבות דבריו שנתפשו כאנטישמיים, הושעה ממפלגת הלייבור.
חיים אישיים

ליווינגסטון עבד בצעירותו כמבקר מסעדות עבור מספר עיתונים. בשנת 1973 נשא לאישה את כריסטין פמלה צ'פמן, אולם הם התגרשו בשנת 1982. כיום הוא חי עם אמה ביל, שהייתה ראש הלשכה שלו, ולהם בן (נולד ב-14 בדצמבר 2002) ובת (נולדה ב-20 במרץ 2004).