stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן ראונדפילד

| --- | --- |
 לידה:  26 במאי 1953 דטרויט שבמישיגן, ארצות הברית
 פטירה:  6 באוגוסט 2012 (בגיל 59) ארובה, ממלכת ארצות השפלה 
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת מרכז מישיגן
 דראפט:  בחירה מספר 28, 1975 קליבלנד קאבלירס
 קבוצות כשחקן
 1975 – 1978   1978 – 1984   1984 – 1985   1985 – 1987   1987 – 1988:  אינדיאנה פייסרס   אטלנטה הוקס   דטרויט פיסטונס   וושינגטון בולטס   אוקסיליום טורינו
 הישגים כשחקן
 3 בחירות למשחק האולסטאר (1980 - 1982)   בחירה לחמישיית העונה השנייה (1980)   3 בחירות לחמישיית ההגנה הראשונה (1980, 1982, 1983)   2 בחירות לחמישיית ההגנה השנייה (1981, 1984)
 
דני תומאס "דן" ראונדפילד (באנגלית: Danny Thomas "Dan" Roundfield;‏ 26 במאי 1953 - 6 באוגוסט 2012) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-ABA וליגת ה-NBA בין השנים 1975–1987. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 15.2 נקודות, 9.7 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק.
ביוגרפיה

ראונדפילד נולד בעיר דטרויט שבמישיגן, ולמד באוניברסיטת מרכז מישיגן בין השנים 1972–1975. לאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 16.7 נקודות והוריד 13.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ראונדפילד נבחר על ידי קבוצת קליבלנד קאבלירס בבחירה ה-28 של דראפט ה-NBA לשנת 1975, אך בחר לחתום באינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA, שפעלה במקביל ל-NBA. בסיום עונת הרוקי שלו התמזגה ה-ABA אל ה-NBA, ובשתי העונות הבאות המשיך ראונדפילד לשחק באינדיאנה וקלע במדיה 13.6 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 1978/1979 חתם על חוזה באטלנטה הוקס, עבורה שיחק בשש העונות הבאות אשר בחמש מהן העפילה הקבוצה לפלייאוף. בתקופתו באטלנטה היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד הקלע אדי ג'ונסון והסמול פורוורד ג'ון דרו, והשתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר (בעונות 1980 – 1982). כמו כן, כשחקן ההוקס נבחר ראונדפילד 5 פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה, ובעונת 1979/1980 אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בין עונות 1984/1985 – 1986/1987 שיחק ראונדפילד בדטרויט פיסטונס ובוושינגטון בולטס, ובעונת 1987/1988 עבר לאוקסיליום טורינו מליגת העל האיטלקית.
לאורך הקריירה העפילו קבוצותיו של ראונדפילד לשלב הפלייאוף ב-9 מתוך 12 עונותיו ב-ABA וב-NBA, אך רק בשתיים מהן עברו את הסיבוב הראשון (1979 ו-1985). דומיניק וילקינס, ששיחק לצידו של ראונדפילד בעונות 1983–1984, סיפר עליו: "הוא היה שחקן חכם מאוד, במיוחד בהגנה. הוא הכיר את כל התכסיסים. לדעתי, הוא אחד השחקנים הכי פחות מוערכים בהיסטוריה של הליגה".
באוגוסט 2012 טבע ומת ראונדפילד בחוף ים בארובה, ונצואלה, בעת שניסה להציל את אשתו שנסחפה בזרם, וניצלה בסופו של דבר.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ראונדפילד ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של ראונדפילד, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1975, באתר basketball-reference.com
1 2  Selfless Star, Ultimate Sacrifice, באתר הניו יורק טיימס, 18 באוגוסט 2013
דן רונן

ערך זה עוסק בקצין משטרה. אם התכוונתם לבמאי תיאטרון או לפדגוג ומומחה לריקודי עם, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 70 בערך) מטע 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל  משמר הגבול
 תקופת הפעילות:  1976–2007 (כ־31 שנים)
 דרגה:    ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד מג"ב איו"ש  ראש אגף המבצעים  מפקד מחוז צפון
 עיטורים
  עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל המשרד להגנת העורף
 
דן רונן (נולד בשנת 1954) הוא קצין משטרה, לשעבר מנכ"ל המשרד להגנת העורף. שירת במשטרת ישראל בדרגת ניצב כראש אגף מבצעים וכמפקד מחוז הצפון. עוטר בעיטור המופת של משטרת ישראל.
ביוגרפיה

רונן נולד במושב מטע שבהרי ירושלים, שם גדל והתחנך. בשרותו הצבאי (1972–1975) היה חבר גרעין נח"ל בני עקיבא ובהמשך עבר לחיל השריון.
מצה"ל השתחרר בדרגת רס"ן, לאחר תפקיד מפקד פלוגה. את שירותו במשמר הגבול החל בשנת 1976 בתפקיד קצין ביטחון שוטף בגזרת יהודה והמשיך למלא בחיל תפקידים בכירים, בהם: קצין מבצעים בפלוגה בירושלים, מ"פ טירונים בבסיס ההדרכה בית חורון, קצין הדרכה מג"ב ירושלים, מ"פ בבסיס ההדרכה, ראש מגמת קצינים, מדריך ראשי של בסיס ההדרכה בית חורון וקצין אג"מ של יהודה ושומרון. בשנת 1986 התגייס למשטרת ישראל ושירת כקצין מבצעים של מחוז המרכז וכסגן מפקד תחנה בראשון לציון. בשנת 1987 מונה למפקד תחנת אשקלון וזכה לעיטור מופת על תפקודו בחילוץ בני משפחה מאירוע ירי והצלתם. בשנת 1990 מונה לשמש ראש מדור מבצעים במטה הארצי, בתקופת מלחמת המפרץ, ולאחר מכן שימש קצין אג"מ של המחוז הדרומי. בשנים 1992–1993 היה נציג המשטרה בצוות ההקמה של פיקוד העורף.
בשנת 1996 חזר רונן למשמר הגבול והועלה לדרגת תת-ניצב. עד שנת 2000 כיהן כמפקד משמר הגבול ביהודה ושומרון. בשנת 2000 הועלה לדרגת ניצב ומונה לסגן וממלא מקום מפקד מחוז מרכז. בין השנים 2001–2003 כיהן כראש אגף מבצעים של משטרת ישראל (בתקופת האינתיפדה השנייה). בין השנים 2003–2004 כיהן כראש המטה המבצעי של השר לביטחון הפנים צחי הנגבי, ובסיום תפקיד זה מונה לכהן כמפקד המחוז הצפוני. בתקופת כהונתו פרצה מלחמת לבנון השנייה, במהלכה פיקד רונן על כוחות המשטרה בעורף הצפוני. המחוז הצפוני, תחת פיקודו של רונן, זכה לשבחים על עמידתו במשימותיו, לצד ביקורת שהוטחה ברונן על אימוץ שיטת הפעלה שעמדה בסתירה להוראות חוק ההתגוננות האזרחית. בתקופתו גם אירעה פרשת רצח תאיר ראדה.
בשנת 2007 סיים שלושים וחמש שנות שירות בשירותי הביטחון. עד 2008 עמד בראש פרויקט "מסדרון השלום" במשרד ראש הממשלה, ובסיום תפקידו עבר לשמש יו"ר מועצת המנהלים של קבוצת ח.א.ש. המתמחה בביטחון ואבטחה בישראל ובעולם.
ביולי 2013 מונה למנכ"ל המשרד להגנת העורף. לאחר המינוי לתפקיד, פורסם כי רונן קרא לסגירת המשרד להגנת העורף כשנה לפני כן. באפריל 2014 הודיע על התפטרותו לאור אי קבלת סמכויות לביצוע התפקיד.
רונן הוא בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל. נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  מבקר המדינה, היערכות העורף ותפקודו במלחמת לבנון השנייה (2007), בעמוד 92.
↑  דן רונן, מי צריך משרד להגנת העורף?, באתר ynet, 16 באוגוסט 2012
↑  אמיר בוחבוט‏, מנכ"ל המשרד להגנת העורף התפטר: "אין סמכויות", באתר וואלה, 22 באפריל 2014
דן רובינשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1940 (בן 84 בערך) 
 תקופת הפעילות:  1960–2017 (כ־57 שנים) 
 
דן רובינשטיין (נולד ב-1940) הוא  צייר ישראלי-שווייצרי. בן בכור להורים פליטי גרמניה הנאצית, נשוי לסופרת מרתה רובינשטיין ואב לשניים.
גדל בנתניה, ובהגיעו לגיל 11 פקדה אותו מחלה קשה שהטילה את צילה וחותמה על חיי המשפחה וגרמה לכך שמרבית שנותיו עברו עליו בבתי חולים. מגיל 20 ובמשך כארבע שנים רותק כליל למיטה, כאשר מחלתו הובילה אותו להתעמקות בפילוסופיות שונות, בייחוד בזו של הרמב"ם.
בשנת 1963 פרסם העיתונאי אהרן אבן-חן במעריב כתבה תחת הכותרת "דני רוצה להיות בריא". כתבה זו הביאה את דן לקליניקה שהתמחתה בשיטות הריפוי הטבעי בציריך, שם החל לצייר. הנושאים שהעסיקו אותו לראשונה היו העולם צר האופקים הסובב אותו, החדר הקטן, אגרטל הפרחים, נעליים, אליהן התגעגע לאחר 5 שנים במיטה.
דרכו האמנותית

לאחר שנה של טיפול אינטנסיבי הצליח שוב לעמוד על רגליו וללכת,  שנת 1967 הייתה ציון דרך בה פגש באקראי בבעל גלריה בציריך שהציג ומכר את עבודותיו לראשונה. החלה הכרות עם המוזיקאי והכנר יהודי מנוחין ועם הצייר אוסקר קוקושקה, שדרבנו אותו לצייר ולהמשיך בדרכו האמנותית.
את אומנות התחריט למד בבית ספר לאומנות בציריך ב-1969 ובמשך שנים מעטות הוא צייר וחרט כ-150 תחריטים. הוא פיתח רגישות וחשיבות רבה לרישום, נושאי עבודתיו הן בעיקר מוזיקאים, דיוקנאות בני אדם ובהשראת התנ"ך הוא משלב אותיות עבריות והנסתר בהן עם סיפורים תנכיים אשר משמעותן עבורו רבה. עם הצבעים והצורות הוא מעניק לצופה את הרצון להתבונן ולהבין מעבר לחוויה הרגשית.
בשנת 1973 העלה 5 תערוכות יחיד בארצות הברית. יצירתו האומנותית "מגילת אסתר" אותה סיים בשנת 1977 הכוללת 13 תחריטים, לרבות ספר ב4 שפות. ותוכנה הפילוסופי המעמיק מצאה את מקומה בין השאר כחומר לימוד בבתי ספר, פרק חשוב בחייו של האומן. בשנת 1981, כהוקרה על עבודה זו הוא זכה בציריך ובזל לפרסי אמנותי ע"ש שטיינברג ולוואיון.
ב-1982 הוזמן להציג ברויאל פסטיבל הול בלונדון. התערוכה נפתחה על ידי יהודי מנוחין שטבע מטבע לשון באומרו "דן נולד שלוש פעמים:  לראשונה על ידי אימו  בשנייה לאחר שהתגבר על מחלה קשה ובשלישית כשהחל להביע עצמו בציור." באותה שנה הוזמן להציג במוזיאון ספרטוס בשיקגו אשר קיבל כתרומה על ידי אספנים משיקגו את אוסף התמונות על מגילת אסתר.
ב-1993, לאחר 4 שנות עבודה על 5 חלונות הויטראז'ים "בראשית", לקראת העברת החלונות ארצה, הוצגה היצירה, שמונה-עשר מטרים רוחבה, ו-3 מטר גובהה  במוזיאון לאומנויות יפות של ציריך, במעמד ראש עיריית ציריך (נשיא קרן ירושלים בשווייץ, נכון ל-2007) מר אסטרמאן ושגריר ישראל מר רפאל גביר. בחמשת ימי התצוגה ביקרו את תערוכת הויטראזים כ-12 אלף מבקרים.
במעמד טדי קולק חנך בבית החולים הירושלמי "משגב לדך" את תצוגת חלונות הויטראז' "בראשית", הפרושׂים על-פני 30 מ"ר, תרומת הנדבן הגרמני אדי הובר. ארבעה ויטראז'ים מייצגים בצורה פיגורטיווית-סימלית פרקים מספר בראשית ודלת הכניסה מוקדשת לתולדות בית החולים.
מתוך מספר מועמדים והצעות נבחר דן רובינשטיין ב-1997 לעצב 13 חלונות ויטראז', בשטח של 40 מ"ר. בכנסייה קתולית בשטפה, עיירה על גדות אגם ציריך. התצוגה על טהרת התורה, 6 החלונות בצד השמאלי מתייחסים לנושא חסד, רחמים ואהבה - אברהם, יצחק, יעקב, יוסף ודוד. 7 החלונות בצד הימני - מוקדשים למשה רבינו - לצדק ומשפט.
מספריו

Zu Gast in Israel - איור ספר בישול אומנותי טקסט: יוטה ראדל בהוצאת Weingarten בגרמניה 1984
Allegro con Spirito - על הפסטיבל של יהודי מנוחין בגשטאאד שבשווייץ (הוא אייר ואשתו מרתה כתבה, גרמנית אנגלית 1988). הוצאת Edition Eden, Zürich.
David Leontschik -(הוא אייר ואשתו מרתה כתבה, גרמנית  1992). הוצאת Edition Eden, Zürich.
Genesis - צילומים ורישומים על חלונות הוויטראז' במשגב לדך, הקדמה: טדי קולק טקסט: מרתה רובינשטיין באנגלית וגרמנית. הוצאת Edition Eden, Zürich.
Tango Macho -(הוא אייר ואשתו מרתה כתבה, גרמנית 2001).הוצאת Edition Eden, Zürich.
Von Gnade und Recht will ich Singen - צילומים ורישומים על 13 חלונות ויטראזים בשטפה שבשווייץ. הוצאת Edition Eden, Zürich.
Gott ist Polyglott - (הוא אייר ואשתו מרתה כתבה, גרמנית 2001).הוצאת Edition Eden, Zürich.
האמן ומרגריטה (סדרת טלוויזיה)

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מבוסס על:  האמן ומרגריטה 
 סוגה:  פנטזיה סדרת דרמה
 יוצרים:  ולדימיר בורטקו
 כותבים:  "האמן ומרגריטה" מאת מיכאיל בולגאקוב   ולדימיר בורטקו
 בימוי:  ולדימיר בורטקו
 שחקנים:  אנה קובאלצ'וק אלכסנדר גליבין אולג בסילשווילי ולדיסלב גלקין סרגיי בזרוקוב קיריל לברוב אלכסנדר אבדולוב אלכסנדר בשירוב סמיון סטרוגאצ'וב אלכסנדר אדאבשיאן
 פרסים:  פרס TEFI לבימוי סדרת הדרמה הטוב ביותר 2006
 פסקול:  איגור קורנליוק
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  ולדימיר בורטקו רובן דישדישיאן
 מפיקים בפועל:  ולרי טודורובסקי   אנטון זלאטופולסקי
 חברת הפקה:  רוסיה-1
 עורכים:  לדה סמיונובה
 אתר צילומים:  מוסקבה  חצי האי קרים
 צלמים:  ולרי מיולגהאוט
 מוזיקה:  איגור קורנליוק 
 אורך פרק:  52 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה רוסיה-1
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 9
 פורמט (תמונה):  1080i (16:9 HDTV)
 פורמט (קול):  Dolby Digital 5.1
 תקופת שידור מקורית:  19 בדצמבר 2005 – 28 בדצמבר 2005
 קישורים חיצוניים
 האמן ומרגריטה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
צלבים באתר הצילומים של הסדרה בחצי האי קרים, בעת צילומי סצנות צליבתו של ישו הנוצרי
האמן ומרגריטה (ברוסית: Мастер и Маргарита) היא סדרת פנטזיה טלוויזיונית, אשר נוצרה על ידי המפיק והבמאי הרוסי ולדימיר בורטקו עבור רשת רוסיה-1. הסדרה מבוססת על "האמן ומרגריטה" – ספרו עטור השבחים של הסופר מיכאיל בולגקוב. הסדרה, שציפיות גבוהות ליוו אותה כבר בשלבי פיתוחה, התקבלה היטב הן על ידי הקהל והן על ידי המבקרים וזכתה בפרס TEFI עבור עבודת הבימוי הטובה ביותר.
הסדרה עלתה לשידור ברוסיה ב-19 בדצמבר 2005 וכללה עונה אחת בת עשרה פרקים. הסדרה שודרה בישראל בערוץ ישראל פלוס בינואר 2006.
מעל שמי מוסקבה מרחף השטן המכונה "וולנד" שעושה עסקה פאוסטיאנית עם "האמן" – סופר שכתב ספר על חייו של ישו ועל כן נרדף על ידי הצנזורה הסובייטית האתאיסטית. וולנד חושף את החברה הרוסית בשנות שלטונו של סטלין במערומיה: חברה חשדנית, רודפת בצע, ביורוקרטית ומסואבת. במקביל מתאהב האמן במרגריטה. הסדרה מאופיינת בצילום ייחודי, כשמוסקבה של שנות ה-30 מוצגת בשחור-לבן ועירשלם מוצגת בצבעי אדום וצהוב, בעוד מעשי הקונדס של וולנד ומשרתיו מוצגים בצבעים.
תקציר עלילת הסדרה

במוסקבה של שנות ה-30 מופיע וולנד, השטן. הוא מתעניין באנשים ובחברה הסובייטית, כיצד היא מתקיימת בנפרד מאמונות דתיות. באגמי הפטריארך הוא פוגש את איש הספרות ויו"ר ארגון הסופרים המוסקבאי, ברליוז ואת המלחין איוואן ניקולאייביץ' בליבית, הדנים באפשרות לקיומו של ישו הנוצרי. וולנד מנסה לשכנעם שישו היה קיים ומספר להם את סיפור פגישתו של ישו עם פונטיוס פילטוס ושיחתם, אך בני שיחו לא מאמינים לו. ברליוז קם על מנת לחייג לממונים עליו ולדווח על האורח המוזר והלא קרוא שהגיע למוסקבה אך הוא נופל תחת רגלי החשמלית ומת. איוואן בליבית נלקח לבית משוגעים בעוד וולנד ממשיך לסייר במוסקבה ומחליט לצפות בתושבי מוסקבה בהצגה הנערכת בתיאטרון הוורייאטה.
עם אנשי החברה הסובייטית נמנים גם האמן ואהובתו מרגריטה. האמן, בן 38, כתב רומן על פונטיוס פילטוס שגזר את גזר דין המוות של ישו, אך הרומן נאסר להפצה בברית המועצות.
דמויות ושחקנים

אלכסנדר אבדולוב - קורוביוב
אלכסנדר אדבאשיאן - ברליוז
אלכסנדר בשירוב - בהמות
אולג בסילשווילי - וולנד
סרגיי בזרוקוב - ישו
גנאדי בוגאצ'יוב - אלואיזי מוגאריץ'
ניקולאי בורוב - ארצ'יבלד
אלכסנדר גליבין - האמן
ולנין גאפט - כייפא
ולדיסלב גלקין - איוואן בליבית
אנה קובאלצ'וק - מרגריטה
קיריל לברוב - פונטיוס פילאטוס
אלכסנדר פנקרטוב-צ'ורני - ליכודייב
סמיון סטרוגאצ'יוב - מתי
הפקה

הבמאי והתסריטאי ולדימיר בורטקו עיבד בעבר סיפור אחר של מיכאיל בולגקוב, את לב כלב כשהאמן ומרגריטה היה לעיבוד השני שלו. העבודה על הפקת הסדרה נמשכה זמן רב ותחילה לא הצליח להגיע להסכם בדבר רכישת זכויות היוצרים לצורך עיבוד לספר וזה הוסכם רק בשנת 2005 כששיתף פעולה עם ערוץ רוסיה-1.
אף שביקורת רבה ליוותה את שלבי ההפקה, הסדרה זכתה להצלחה רבה ולאחר ששודרה בערוץ רוסיה-1, ב-25 בדצמבר 2005 כבר צפו בה 40 מיליון איש.
אף שמוסקבה משחקת תפקיד חשוב בספר, הבמאי בחר לצלם את הסצנות של שנות ה-30 בסנקט פטרבורג ותירץ זאת בכך ש"סנקט פטרבורג של ימינו היא הרבה יותר דומה למוסקבה של תקופת סטלין מאשר מוסקבה של ימינו", הוא אמר. הסצנות המתייחסות לישו ופונטיוס פילטוס צולמו בבולגריה ובחצי האי קרים.
בורטקו התייחס לספר בזהירות רבה ונצמד מאוד לטקסט המקורי. הוא אף ציין ש"בולגקוב כתב את הספר כמעט כמו תסריט".
הבמאי לא אהב את קולו של אלכסנדר גליבין, השחקן המגלם את האמן ולכן קולו של השחקן לא נשמע לסדרה וקולו דובב בפועל על ידי סרגיי בזרוקוב, השחקן שגילם את ישו.
כמה מהשחקנים המופיעים בסדרה, הופיעו גם בסרט קולנוע בשם זה שבויים על ידי יורי קארה. אלכסנדר פיליפנקו שגילם את עזאזלו בסדרה, גילם את קורובייב בסרט, ולנטין גאפט שגילם את ראש השירות החשאי של פונטיוס פילטוס וקיפא בסדרה, גילם את וולנד בסרט.
מזל רע דבק בסדרה והנושא העיקרי בסדרה הוא מוות בנסיבות מסתוריות, בעיקר בעקבות שורת מקרי מוות שהתרחשו לאחר צילומי הסדרה: ולנטין גאפט איבד את בתו בת ה-29, שהתאבדה זמן קצר לאחר הצילומים. ולרי זולוטוחין שגילם את בוסוי איבד את בנו בן ה-27 באותה דרך. קיריל לברוב שגילם את פונטיוס פילטוס נפטר באפריל 2007. אלכסנדר אבדולוב, שגילם את קרוביוב, בינואר 2008, בגיל 54. ולדיסלב גלקין שגילם את המלחין איוואן בליבית נמצא מת בנסיבות מסתוריות בדירה שכורה במוסקבה, בינואר 2010. בן 39 היה במותו.
פסקול

פסקול הסדרה נכתב על ידי המלחין איגור קורנליוק וכולל 14 רצועות.
Титры (נעימת הפתיחה) - 2:04
Невидима и свободна (בלתי נראית וחופשייה) - 4:57
Казнь (ההוצאה להורג) - 5:20
Нравятся ли вам мои цветы? (אתה אוהב את הפרחים שלי?) - 2:40
Шабаш (שבת) - 6:55
Вальс (ואלס) - 3:48
Гефсиманский сад (גן גת שמנים) - 3:31
Воланд (נעימת וולנד) - 3:40
Любовь выскочила...как убийца в переулке (האהבה קיפצה כמו רוצח בסמטה) - 4:47
Крем Азазелло (הקרם של עזאזלו) - 1:47
И при луне ему нет покоя (אפילו הירח לא נותן לו מנוח) - 4:01
Великий бал у Сатаны (הנשף הגדול אצל השטן) - 12:02
Ещё про любовь (עוד על אהבה) - 6:58
Маэстро, урежьте марш! (מאסטרו! חתוך את המצעד!) - 1:47
משך הפסקול כולו הוא 60:89 דקות.
הערות שוליים

↑  "האמן ומרגריטה", ערוץ ישראל פלוס
↑  פול סון, השטן חוזר למוסקווה, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2005
↑  "האמן ומרגריטה", ערוץ ישראל פלוס
↑  NN. "Мастер и Маргарита - Экранизация". Telekanal Rossija.
↑  Boris Makarenko (27 בדצמבר 2005). "Время Мастра". Politcom. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  NN. "Мастер и Маргарита - Места съемок". Telekanal Rossiya.
↑  Steve Shelokhonov. "The Master and Margarita 2005 - Plot summary". IMDb.
↑  Jan Vanhellemont. "The Master and Margarita (2005 TV miniseries)". The Master and Margarita website.
↑  Arseny Avramenko. "Актеры которые поплатились за свои роли в сериале "Мастер и Маргарита"". Uznay vsyo.
הגירת הולכי הרגל

ממלכת רומניה שנוסדה במחצית השנייה של המאה ה-19 באיחוד הנסיכויות מולדובה עם וולאכיה סירבה, בניגוד להתחייבותה עם ההכרה בעצמאותה, לתת אזרחות למרבית תושביה היהודים. לדוגמה, בשנים 1878–1900 רק 200 יהודים רומנים זכו לקבל רשמית אזרחות רומנית. באמצעים שונים כמו חקיקה מפלה וקיפוח בכל דרך אפשרית נדחקו היהודים כמיעוט וכקהילה לחיי עוני מרודים. בין השאר נאסר על היהודים לשהות בתחום הכפרי, העוסקים ברוכלות או תיווך הואשמו בשוטטות והיו צפויים לגירוש. כן נאסרה קבלתם לשירות המדינה, לבתי חולים כלליים וכדומה. אפילו בעסקים פרטיים של יהודים נדרש שמספר העובדים היהודים לא יעלה על רבע ממספרם הכללי של העובדים. היהודים, אשר הבינו שמצבם הכלכלי והאזרחי ברומניה לא עומד להשתפר, הצמיחו מתוך יאושם תנועת הגירה, שחלקה פנתה גם אל ארץ ישראל. בגלל מצבם הכלכלי הירוד, המהגרים נאלצו לרוב לנוע בדרכים ברגל ולהסתמך במידה רבה על סיוע הקהילות היהודיות דרכן עברו.
הקבוצה הראשונה

ב-1900 היה משבר כלכלי ברומניה, בחלקו גם בגלל הבצורת של השנה הקודמת. בחודשי החורף של 1900 יהודים רומנים רבים מכרו רכושם על מנת  להשיג אמצעים לצורך הגירה, מרביתם לכיוון המערב וחלקם לכיוון ארץ ישראל. מעטים מהם הצליחו לצבור את הסכום הדרוש לנסיעתם ולכן אימצו את הרעיון של תנועה רגלית ("עלייה לרגל") לכיוון יעדם, תוך היעזרות בקהילות היהודיות שבדרכם. ב-15 במרץ, צעיר יהודי בשם גינסברג הקים בברלאד חברה בשם Drumeţii (ברומנית:"עוברי הדרך"), שבה נרשמו יותר משישים חברים ששמו להם למטרה להגר כקבוצה בהליכה ברגל. הקבוצה קנתה שני סוסים, שנועדו לשאת חפצים  וצידה, התקינו לעצמם נעלי איכרים גסות אופינצ' OPINCI לצעידה וכן ילקוטים בהם עמדו לשאת את מזונם, והוציאו לעצמם דרכונים. ב-19 באפריל היוצאים רחצו במקווה ולמחרת היו נכונים ליציאה. נערך טקס פרידה מרגש בו נכחו כחמשת אלפים מקומיים ו-69 המהגרים ("הס"ט-ים") יצאו לדרכם תוך כדי שירת המזמור "Despărţirea" (הפרידה). ביום 22 באפריל יצא לאור גיליון חד פעמי של הכרוז "Daţi ajutor" (ברומנית:"הושיעו נא"), שהופק על ידי אברם אקסלרד ובו כתב הרופא ד"ר פרידמן:
שבעים אנשים, אחים בדם שלנו, יעברו לפני עיניכם, מכוונים את פעמיהם ברגל אל אמריקה... הם עוזבים בלב כואב את הארץ בה היו מסתפקים בפת לחם, הם נושאים איתם צער על ארץ בה היו רוצים לחיות...
בכרוז הופיע שיר בשם Drumeţii, שחיבר אברם אקסלרד, ידיעות שונות הנוגעות ליציאת המהגרים ומכתבים שהגיעו מחוץ לרומניה.
ממדי ההגירה

בשנת 1900 הגירת "הולכי הרגל" גאתה ואגודות רבות, שמנו 100 עד 500 חברים ששמו להם למטרה להגיע אפילו ברגל לנמל הגרמני המבורג, קמו בערים רומניות רבות. בבוקרשט קמו 5 אגודות, ביאש קמו 3, בברלאד 3, בגאלאץ 2 ובערים בראילה, פוקשאן, בוזאו, טרגו פרומוס, רמניקו סראט ופודו אילואיי אגודה אחת בכל אחת מהן. רק בשבוע שלפני חג השבועות בשנת 1900 יצאו לדרכם 6,000 הולכי רגל יהודים.
לקריאה נוספת

Presa evreiască din România, Hary Kuller, Tritonic, 2004 - העיתונות היהודית ברומניה מאת הרי קולר, הוצאת טריטוניק, 2004.
הערות שוליים

1 2  רומעניען, חבצלת, 6 ביולי 1900
↑  היסטוריה של העיתונות של העיר ברלד
הבושם

ערך זה עוסק בספר מאת פטריק זיסקינד. אם התכוונתם לסרט המבוסס על הספר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פטריק זיסקינד
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  המאה ה־18, perfumer, אומללות, ריח, גרנובל, מחשבה אובססיבית 
 מקום התרחשות:  פריז 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1985
 מספר עמודים:  221
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  1988
 תרגום:  ניצה בן-ארי
 פרסים
 פרס עולם הפנטזיה לרומן הטוב ביותר (1987) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001078095
 
הבושם: סיפורו של רוצח (בגרמנית: Das Parfum: Die Geschichte eines Mörders) הוא רומן היסטורי שיצא לאור בשנת 1985, פרי עטו של הסופר פטריק זיסקינד. הרומן חוקר את חוש הריח ואת מערכת היחסים שלו עם המשמעות הרגשית שריחות יכולים לשאת. זהו סיפור על זהות, תקשורת והמוסריות של הרוח האנושית.
הספר תורגם ל-48 שפות ולמעלה מ-20 מיליון עותקים שלו נמכרו ברחבי העולם; בכך היה "הבושם" לאחד מרבי-המכר הגדולים ביותר בין הרומנים הגרמניים של המאה ה-20. הספר נשאר ברשימות רבי המכר במשך כתשע שנים, וזכה לשבחי הביקורת בגרמניה ומחוצה לה. תרגום לעברית, מעשה ידיה של ניצה בן-ארי, ראה אור בשנת 1988 בהוצאת מודן.
ב-2006 יצא לאקרנים הסרט "הבושם: סיפורו של רוצח" המבוסס על הספר, בבימויו של הבמאי הגרמני טום טיקוור (אנ').
מבקר הספרות מרסל רייך רניצקי התלהב מקריאת "הבושם" והתבטא כך: "הנה עדיין זה קורה או קורה לנו שוב: סופר גרמני השולט בשפה הגרמנית; מספר בן זמננו היודע למרות זאת לספר סיפור; כותב רומנים שאינו מטריח את קוראיו עם השתקפות הפופיק של עצמו בראי; מחבר צעיר שבכל זאת איננו משעמם".
הערות שוליים

↑  Marcel Reich-Ranicki, Des Mörders betörender Duft - Patrick Süskinds erstaunlicher Roman „Das Parfum“ – Eine Rezension vom März 1985, literaturkritik.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008983747205171  BnF: cb12138934z (data)  GND: 4221044-6  SUDOC: 029848954  VIAF: 220436158   WorldCat (עם VIAF): 220436158 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבומטאון ראטס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  דן לירי 
 תקופת הפעילות:  1975 - 1986, 2013
 סוגה:  פאנק רוק, פאוור-פופ, ארט פאנק, מוזיקת הגל החדש 
 חברת תקליטים:  מרקורי רקורדס, Ensign Records, Mulligan 
 אתר רשמי
 חברים
 Johnnie Fingers 
 
הבומטאון ראטס (The Boomtown Rats; מילולית: עכברושי בומטאון; מוכרים גם כ-בומטאון ראטס) היא להקת גל חדש מאירלנד שהייתה פעילה בין 1977 ל-1986. מנהיג הלהקה וסולנה היה בוב גלדוף בנוסף היו חברים בה (בהרכבה המקורי) ג'וני פינגרס בפסנתר וקלידים, גארי רוברטס בגיטרה מובילה, פיטר בריקט בגיטרה בס, גארי קוט בגיטרה וסיימון קרואו בתופים. הלהקה, שהתפרקה רשמית ב-1986, שבה והתאחדה ב-2013 ללא פינגרס וקוט. בין להיטיה הידועים Rat Trap מ-1978 ו-I Don't Like Mondays מ-1979.
תולדות הלהקה

מקורם של כל ששת חברי ההרכב מהעיר דן לירי שבאירלנד. הם הופיעו לראשונה תחת השם "The Nightlife Thugs", אך שינו אותו לשם שגלדוף מצא בספרו האוטוביטוגרפי של וודי גאת'רי Bound for Glory, שהתייחס לכנופיית נערים בשם "עכברושי בומטאון".
באוקטובר 1976 עברה הלהקה ללונדון וחברה לסצנת הפאנק בעיר. היא הוחתמה בחברת Ensign Records ובאוגוסט 1977 הוציאה את הסינגל הראשון שלה Lookin' After No. 1, בו מנגן גלדוף בסקסופון, בנוסף לשירה. היה זה הסינגל הראשון מתוך תשעה שהגיעו ברצף לרשימת 40 הגדולים של מצעד הסינגלים הבריטי. תקליט הבכורה שלהם, The Boomtown Rats ראה אור בספטמבר 1977.
תקליטם השני, A Tonic for the Troops ראה אור ביוני 1978 ויצא במקביל בארצות הברית בחברת קולומביה רקורדס. תקליט זה כלל את הלהיט Rat Trap, שיר הגל חדש/פאנק הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
ביולי 1979 ראה אור הסינגל I Don't Like Mondays, אודות אירוע ירי שביצעה ברנדה אן ספנסר בינואר אותה שנה בסן דייגו, בו רצחה שניים ופצעה תשעה נוספים. לטענתה משום שפשוט לא אהבה ימי שני. השיר היה להיט בבריטניה וב-32 מדינות נוספות אך הוחרם למעשה בארצות הברית בשל סמיכות בזמנים למקרה הטרי. השיר נכלל באותה שנה באלבומה השלישי של הלהקה והמוערך שבהם‏, The Fine Art of Surfacing, שכלל גם את הלהיטים Diamond Smiles ו-Someone's Looking at You. באותה עת הפך מנהיג הלהקה גלדוף לכוכב תוכניות אירוח טלוויזיוניות בבריטניה, אירלנד וארצות הברית בשל החן הטבעי שלו ושנינותו.
ב-1980 הוציאה הלהקה את אלבום האוסף Banana Republic וב-1981 את אלבום האולפן הרביעי שלה, Mondo Bongo. בשלב זה עזב נגן הגיטרה גארי קוט את הלהקה. תקליטה הבא של הלהקה, V Deep מ-1982, שהוקלט במבנה של חמישייה והיה מושפע ממקצבי רגאיי וסקא פאנק היה כישלון.
בקיץ 1982, בשבועות הראשונים של מלחמת לבנון הראשונה, הופיעה הלהקה בגני התערוכה בתל אביב במסגרת פסטיבל שאירח להקות גל חדש ורגאיי מחוץ לארץ.
ב-1984 החל מנהיג הלהקה, גלדוף, לעסוק בפעילות הומניטרית ובארגון קונצרטי צדקה לסיוע לרעבי אפריקה. בנובמבר אותה שנה הייתה הלהקה שותפה לבנד איד, סופר גרופ של אמני בריטניה ואירלנד שהקליטה את השיר Do They Know It's Christmas?‎, פרי עטם של גלדוף ומידג' יור. שנה לאחר מכן ראה אור תקליט האולפן השישי של הלהקה, In the Long Grass, בו ניכר כי מעייניו של גלדוף כבר אינם בלהקה וכתיבתו הפכה מרושלת.
הופעתה האחרונה של הלהקה, שכמעט ולא תפקדה עוד לאחר הוצאת האלבום הכושל, הייתה ב-17 במאי 1986 בדבלין במסגרת המופע "Self Aid" שיוחד כולו לאמנים אירים. מיד לאחר המופע הוכרז על פירוק הלהקה.
ביוני 2013 הכריז גלדוף על איחוד הלהקה ליצירת אלבום "קלאסי" וסיבוב הופעות בבריטניה וארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ביקורת ב-Allmusic
↑  ביקורת ב-Allmusic
↑  רון קופמן, הרשומון של קופמן: כך הפכתי מצעיר אידיאליסט לאיש שאני היום, באתר דה פוסט, 15 באפריל 2013
↑  ביקורת ב-Allmusic
↑  Boomtown Rats announce new 'Classic' album, UK and Ireland tour
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404015105171  BIBSYS: 62647  BNE: XX124729  BnF: cb13902076v (data)  GND: 10038455-9  ISNI: 0000 0001 2259 9892  LCCN: n93041312  MusicBrainz: 47aa3e97-f623-4472-8e54-da886c6a6e20  NKC: xx0067063  NLA: 36055030  Trove: 1203318  VIAF: 137353334   WorldCat (עם VIAF): 137353334
הבז

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ג'ובאני בוקאצ'ו
 שפת המקור:  איטלקית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1353
 תאריך הופעה ראשונה:  דקאמרון
 
הבז (באיטלקית: Federigo degli Alberighi) הוא סיפור קצר מאת ג'ובאני בוקאצ'ו, שפורסם בקובץ הדקאמרון בשנת 1353. הסיפור עוסק בפדריגו, אציל שיורד מנכסיו ובאהבתו לג'ובאנה. סיפור זה נחשב לאחד הסיפורים הקלאסיים ביותר מתקופה זו וניתן לזהות בו את כל מאפייני הסיפור הקצר.