stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טלאל סידר
ביוגרפיה

טלאל נולד וגדל בחברון, את לימודיו השלים בבית לחם. עבד כמורה במשך 3 שנים בערים סלפית ויריחו, ובהמשך עבד בנדל"ן ובעסקים שונים. הוא הקים את אגודת הצעירים המוסלמיים ועמד בראשה במשך שלוש עשרה שנים, והיה ממייסדי ארגון הטרור חמאס בחברון.
ב-17 בדצמבר 1992, אחרי שריצה עונש מאסר בכלא הישראלי, גירשה אותו ישראל יחד עם 416 פעילים פלסטינים מהחמאס ומהג'יהאד האסלאמי לדרום לבנון, לתקופה של כשנה.
ב-16 במאי 1996 מונה לתפקיד שר הנוער והספורט בממשלתו השנייה של יאסר ערפאת, שהתקיימה עד 9 באוגוסט 1998. ב-1997 מונה לתפקיד יועץ של נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת לענייני דת. ב-9 באוגוסט 1998 מונה לתפקיד שר ללא תיק בממשלתו השלישית של ערפאת, שהתקיימה עד 13 ביוני 2002. ב-5 ביוני 2002 מונה כיועץ לנשיאות מועצת השרים בדרגת שר.
ב-2001 היה מעורב ביוזמה לשלום בין מנהיגים דתיים, ונפגש במסגרת זו עם הרב הראשי לישראל אליהו בקשי דורון, כשהוא מציין כי "אנו אומרים לעם בישראל כי אנחנו מעוניינים בדרך השלום, ולא במלחמה". שנה לאחר מכן השתתף בכינוס נציגי הדתות במצרים וחתם על מסמך הקובע כי פיגועי התאבדות "מזהמים את ארץ הקודש". בהמשך, נשלח לעיתים על ידי ערפאת לגנות פיגועי טרור שונים.
ב-2002, במהלך פיצוץ מתחם בניין הממשל הפלסטיני בחברון, ניסה לתווך ולהוביל ליציאתם של המחבלים שהתבצרו בו, אך טען כי לא מצא אותם בבניין.
ב-17 בנובמבר 2004 הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות הפלסטיניות ב-2005 כפוליטיקאי עצמאי מול מחמוד עבאס, אבל לבסוף נסוג מכוונתו.
בתקופת התמודדותו, התבטא בעד הכרה בישראל והמשך קידום הסכמי השלום, והצהיר כי "הנושא הפלסטיני אינו עניין של הפלסטינים בלבד, הוא עניין של כל הערבים, המוסלמים והקהילה הבינלאומית. אני תומך במשא ומתן ובתהליך השלום, ופתרון מדיני הוא אחד הדרכים שבאמצעותן העם הפלסטיני יכול להשיג את מטרותיו", עם זאת, הבהיר כי לא יסכים לוותר על זכות השיבה.
טלאל סידר נפטר ב-10 בפברואר 2007, בגיל 53, ונקבר בחברון.
הערות שוליים

1 2 3  مغرس : سدر وقاسم مرشحان مستقلان يتنافسان على الرئاسة الفلسطينية, web.archive.org, ‏2020-09-07
1 2 3 4  PASSIA - SIDR, TALAL (-), web.archive.org, ‏2020-09-07
1 2 3  طلال سدر مرشح إسلامي للرئاسة الفلسطينية, web.archive.org, ‏2020-09-07
↑  יאיר שלג, חבר הקבינט הפלשתיני שייח סידר נפגש עם הרב בקשי-דורון, באתר הארץ, 12 באפריל 2001
↑  פגישות עם פלשתינים תוך כדי מרגמות וירי ביש"ע, באתר ערוץ 7, 11 באפריל 2001
↑  דיאנה בחור, המנהיגים הדתיים: הפיגועים מזהמים את ארץ הקודש, באתר ynet, 21 בינואר 2002
↑  עלי ואקד, הג'יהאד האיסלאמי: נקמנו את חיסול סוואלחה, באתר ynet, 16 בנובמבר 2002
↑   צה"ל פוצץ בניין הממשל בחברון; הערכה: המבוקשים נהרגו, באתר וואלה, 29 ביוני 2002
↑  عباس يتعهد بإنهاء "الفوضى المسلحة" في الأراضي الفلسطينية, web.archive.org, ‏2020-09-07
↑  الرئيس ينعى الشيخ طلال سدر وزير الشباب والرياضة الأسبق | دنيا الوطن, web.archive.org, ‏2020-09-07
ממבה שחורה

| ממבה שחורה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
סוג:: ממבה
מין:: ממבה שחורה
שם מדעי
 Dendroaspis polylepis ‏גינטר, 1864
תחום תפוצה


ממבה שחורה במבט מהצד
ממבה שחורה פוערת את פיה השחור
ממבה שחורה לפני הכשה. ניתן לראות את הצבע בתוך פיו ממנו מקבל הנחש את שמו
ממבה שחורה (שם מדעי: Dendroaspis polylepis) הוא מין של נחש ארסי מהסוג ממבה, השייך למשפחת הפתניים. הממבה השחורה אנדמית לאזור אפריקה שמדרום לסהרה. היא עשויה להגיע עד לאורך של 4.5 מ', דבר שהופך אותה לנחש הארסי הארוך ביותר באפריקה ולשני הכי ארוך בעולם.
הממבה השחורה היא אחד הנחשים האימתניים בעולם, ולבטח באפריקה. שילוב של מהירות, התנהגות לא צפויה וארס חזק הופכים אותו למין מסוכן ביותר. מומחים רבים רואים במין זה כנחש המסוכן בעולם, כאשר ללא טיפול בעזרת נסיוב ייעודי, הכשה שלה מסתיימת כמעט תמיד במוות.
תיאור

אורך הממבה השחורה נע בדרך כלל בין 2.20–2.70 מ', אולם היא עשויה להגיע לאורך מקסימלי של 4.5 מ'. צבעה נע בין חום זית, חום כהה ואפור כהה. נחשים צעירים בהירים יותר מהבוגרים. החלק האחורי של גבם יכול להיות גם עם נקודות שחורות. הגחון לעומת זאת, בצבע קרם עם נקודות צהובות או ירקרקות.
שמו של הנחש ניתן לו לא בגלל צבעו, אלא בגלל הצבע בתוך פיו, שנע בין כחול כהה לשחור דיו. העיניים בצבע חום כהה עד שחור ובעלות עיגול כסוף-לבן עד צהוב מסביב לאישונים.
הממבה השחורה היא הנחש המהיר בעולם, ומסוגלת לנוע במהירות של 4.32–5.4 מטרים לשנייה (11–19 קמ"ש) למרחקים קצרים.
תפוצה ואזור מחיה

הממבה השחורה נפוצה במרכז ודרום אפריקה שמתחת לסהרה. האזור הצפוני-מזרחי ביותר בו היא שכיחה הוא אריתריאה ובמערב היא מגיעה עד לנמיביה.
כאזור מחיה הממבה מעדיפה אזורי סוואנה מיוערים, גבעות סלעיות ויערות לאורך נהרות. כאשר היא מתחבאת היא משתמשת בסדקים בין סלעים, גזעי עץ חלולים ובתלי טרמיטים. היא נפוצה גם ביערות הקונגו.
אף שהיא מעדיפה לנוע על הקרקע, הממבה יכולה לטפס ולנוע גם על עצים. הממבה שומרת על אזור מחיה, אך אינה נחשבת טריטוריאלית, והיא תעדיף לברוח כאשר חשה מאוימת. ללא שתהיה לה הפרעה מיוחדת, הממבה תישאר באותו תחום מחייה למשך שנים ואף לכל חייה.
התנהגות

הממבה תעדיף להימנע מעימות ותנסה לרוב לסגת חזרה למאורה שלה, תוך כדי תקיפה של כל מה שמפריע בדרכה. תקיפות קורות בדרך כלל כאשר איום או טורף חוסמים את דרכה חזרה למאורה. כאשר היא חשה מאוימת הממבה תרים את ראשה גבוה מעל הקרקע, תפער את פיה, תנפח את צווארה, תוציא את לשונה ותשמיע קול שריקה לפני שתתקוף. אם הניסיון להפחיד את המתקיף נכשל, היא תכיש הלוך וחזור. ההכשות יהיו רבות ומהירות, ולרוב קטלניות לאדם. אם האיום ייסוג לאט אחורה מן הממבה, הנחש יברח לרוב. הנחש מבלה את רוב זמנו ברביצה בשמש ויחזור לנקודה מועדפת לעיתים תכופות.
מין זה הוא חיית יום, ופעיל בעיקר מספר לאחר הזריחה עד לשעה לפני השקיעה. הממבה מסוגלת לנוע בפרצי מהירות גבוהים, ועשויה להגיע למהירות של עד 19 קמ"ש, דבר שהופך את הממבה השחורה לנחש המהיר בעולם. מלבד המהירות הגבוהה בה נע הנחש, הוא יכול להכיש בדיוק רב בכל כיוון גם בזמן שהוא נע מהר. כאשר הוא מכיש הוא זורק את ראשו קדימה לכדי שתי חמישיות מאורך גופו.
תזונה

הממבה השחורה היא צייד אופורטוניסטי. באופן כללי היא תעדיף טרף גדול, אך היא תצוד גם טרף קטן. הממבה ניזונה בעיקר מיונקים קטנים כדוגמת עכברים, חולדות, סנאים, שפני סלע, עטלפים. כמו כן היא חובבת עופות, ואף ניזונה מנחשים אחרים. פעמים רבות, כאשר הם צדים, הם נראים נעים כאשר השליש העליון של גופם מעל האדמה בחפשם אחר טרף וכאשר הם מאתרים אותו הם קופאים במקומם לפני שהם מסתערים ומכישים. אם מדובר בטרף קטן כמו ציפורים או יונקים קטנים הנחש לא ישחרר אותו לאחר ההכשה ויחכה עד שיפסיק לנוע וכאשר מדובר בטרף גדול יותר הנחש ישחרר את אחיזתו ויחכה שרעל העצבים הנמצא בארס יפעל וישתק אותו, תהליך המתרחש תוך מספר דקות ובמקרים מסוימים אפילו תוך מספר שניות. אם הטרף ינסה לברוח לאחר ההכשה הנחש יכיש אותו שוב.
אויבים טבעיים

לממבה השחורה אין אויבים, אך לנחשים בכלליות ישנם לא מעט אויבים. לממבה שחורה בוגרת אין טורף מסוים מלבד האדם, שלרוב צד אותה לא לצורך אכילה, אלא לצורכי התגוננות מפניה. טורפים אחרים יצודו את ביצי הממבה או פרטים צעירים, בין הטורפים הידועים נמנים תנינים, לטאות כוח, נמיות, שועלים, תנים ועופות דורסים. הביצים נאכלות גם על ידי אוכלי נבלות רבים.
רבייה

נחשי הממבה השחורה מזדווגים רק פעם בשנה. עונת הרבייה מתחילה באביב, המתרחש בספטמבר באזור הגאוגרפי בו הם שוכנים ומסתיימת בסוף הקיץ. הזכרים נאבקים ביניהם על הזכות להפרות את הנקבות ולאחר מכן הזכר שניצח בוחן את הנקבה על ידי מישוש גופה בעזרת לשונו ומזדווג איתה.
לאחר כ-60 יום שבהם הנקבה מחפשת מקום הולם להטלת הביצים היא מטילה כ-10–25 ביצים. הצאצאים עצמאיים מרגע שבקעו מן הביצה, ומסוגלים לטרוף חולדות מרגע בקיעתם.
ארס

הממבה השחורה הוא הנחש השביעי הכי ארסי מבין נחשי היבשה ועשירי מבין כלל הנחשים בעולם. השפעת ארס הממבה השחורה היא המהירה ביותר בעולם. בממוצע, אדם יכול למות מהכשה של ממבה שחורה תוך 60 דקות עד 3 שעות, ובמקרים מסוימים אדם שהוכש יכול למות תוך כ-30 דקות ולעיתים בלא יותר מ-10 דקות, זאת בהתאם לעוצמת ההכשה ורגישות האדם לה.
ארסה של הממבה השחורה נקרא Dendrotoxin (על שם הסוג ממבה). ארס זה מכיל רעלן עצבים (Neurotoxin) ותרכובות נוספות של רעלני עצבים אחרים הנקראים Calciseptine וfasciculins המאפשרים לו לפעול במהירות רבה.
הממבה השחורה נחשב לנחש התוקפני ביותר בעולם [דרוש מקור]. באופן כללי הוא יעדיף לחמוק ולהימנע מעימותים עם יריב פוטנציאלי או להרתיע את התוקף על ידי ניפוח שליש מגופו בדומה לקוברה, אך אם הוא ידחק לפינה ויאוים, או יחוש שהטריטוריה שלו (או הביצים, במקרה של נקבות) בסכנה הוא יתגונן באופן תוקפני ביותר (לעיתים קרובות יכיש גם אם לא מתגרים בו). בעת ההכשה, הממבה תושיט את ראשה קדימה, תשרוק שריקה רמה ותכיש. כמות הארס המוזרקת בהכשה אחת היא בדרך כלל 100–120 מ"ג, אך הממבה מסוגלת להזריק גם 400 מ"ג כאשר היא מרגישה מאוימת. כמות של 10–15 מ"ג מהארס קטלנית לאדם בוגר, כך שכמות הארס בהכשה אחת של הממבה השחורה מספיקה להרוג בין 20 לבין 40 בני אדם. בנוסף, הממבה השחורה מסוגלת להכיש מספר פעמים במפגש אחד את המוכש, ובניגוד לנחשים אחרים היא מכישה לעיתים גם בראשו של הקורבן.
הסימפטום הראשוני בעת הכשה הוא כאב חזק מאוד באזור המוכש. לאחר מספר שניות המוכש מרגיש דקירות קטנות בגפיים, צנחת בעיניים, הפרשת רוק, חיזיון, הזעה וקושי להזיז שרירים (בעיקר את הפה והלשון). אם תוך זמן קצר המוכש לא מקבל טיפול רפואי הכולל מתן נוגדן הוא מתחיל להרגיש בחילה, קושי לנשום (קצרת), בלבול ושיתוק. לבסוף, המוכש מקבל עוויתות, כשל נשימתי, איבוד הכרה ולבסוף מוות ממחנק, הנובע משיתוק השרירים המיועדים לנשימה (קריסת הריאות).
אזכורים בתרבות המודרנית

היה אחד מכינוייו של שחקן הכדורסל קובי בראיינט
כינויה הרשמי של ביאטריקס קידו/הכלה מהסרט להרוג את ביל
על שמו נקרא סינגל הבכורה, "Black Mamba" של להקת הבנות הדרום קוריאנית, אספה.
בסרט להרוג את ביל חלק 2, אל דרייבר מטמינה ממבה שחורה בתוך מזוודה מלאה בדולרים, אותה היא נותנת לבאד בתמורה לכך שיהרוג את הכלה. כשבאד פותח את המזוודה, הוא מוכש על ידי הנחש, וברגעיו האחרונים לפני מותו, אל מקריאה לו מתוך פנקס מידע על הממבה השחורה ועל השפעת הארס שלה.
על שמו של נחש זה קרוי מתקן "מעלית" – בלאק ממבה הנמצא בלונה פארק תל אביב.
ראו גם

ממבה ירוקה מערבית
ממבה ירוקה מזרחית
הערות שוליים

↑  ממבה שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540088605171  LCCN: sh2005000882
קרלו רוסלי

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1899 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  9 ביוני 1937 (בגיל 37) Bagnoles-de-l'Orne, צרפת 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 השכלה:  אוניברסיטת סיינה  אוניברסיטת פירנצה 
 מפלגה:  מפלגה הסוציאליסטית היוניטרית 
 בן או בת זוג:  Marion Catherine Cave (25 ביולי 1926–?) 
 
קרלו רוסלי (באיטלקית: Carlo Alberto Rosselli; נולד ברומא, איטליה ב-16 בנובמבר 1899 ונרצח בבנולאה דה ל'אורנה (Bagnoles-de-l'Orne) (אנ'), צרפת ב-9 ביוני 1937) היה סופר, היסטוריון, עיתונאי ומנהיג פוליטי יהודי-איטלקי.
יחד עם אחיו, נלו רוסלי, היה פעיל אנטי-פאשיסטי באיטליה, בספרד ובצרפת. הוא פיתח באיטליה את "הסוציאליזם הליברלי" (Socialismo Liberale), תפיסת עולם רפורמית סוציאליסטית, שאינה מרקסיסטית, בהשראת תנועת הלייבור הבריטית. במהלך פעילותו האנטי-פאשיסטית היה שותף ב-1929 להקמת תנועת ההתנגדות האנטי-פאשיסטית צדק וחירות (Giustizia e Liberta) (אנ'), שלימים הפכה לזרוע הצבאית של מפלגת הפעולה האיטלקית, Partito d'Azione (אנ'), שפעלה על פי ערכי הסוציאליזם והאנטי-פאשיזם.
ב-1927 נשפט והוגלה לאי ליפארי לאחר שהואשם בסיוע למתנגדי משטר. מהאי נמלט לצרפת משם המשיך בפעולתו עד שנרצח ב-1937 על ידי מתנקשים פאשיסטים צרפתים שנשלחו על ידי מוסוליני.
תנועת "צדק וחירות" המשיכה לפעול באיטליה עד לשנת 1945.
חייו האישיים

נולד ברומא למשפחה טוסקנית ממעמד בינוני גבוה ממוצא יהודי לג'וזפה (ג'ו) רוסלי ואימיליה פינקרלה (Pincherle) רוסלי. היו לו שני אחים, אלדו ונלו. אביו היה מוזיקולוג ואימו הייתה מחזאית, סופרת ופעילה פמיניסטית. משפחתו הייתה רפובליקנית, פטריוטית מאוד וקוסמופוליטית. חברי משפחתו היו פעילים במאבק לאיחוד איטליה במהלך המאה ה-19.
בשנת 1901 הוריו נפרדו. בשנת 1903 עבר עם אימו ואחיו לפירנצה, הקשר בינו לבין אימו היה מורכב, והיא אף כתבה על קשר זה באחד מסיפוריה הקצרים.
כתלמיד קרלו רוסלי התקשה במקצועות ההומניים, והצטיין במתמטיקה ולכן במקום להמשיך את לימודיו הקלאסיים בגימנסיה (Liceo Classico) אימו העבירה אותו לתיכון מקצועי, על אף שצעד זה לא היה נהוג במשפחות במעמדם, משום שהלימודים הקלאסיים מובילים להשכלה אקדמית, ותיכון מקצועי לא.
כשהיה בן 12 אביו נפטר. מותו של אביו גרם לו להתקרב ליהדות, והוא אף ביקר בבית הכנסת במועדים מסוימים. עם זאת, הוא חי חיים חילוניים, ולא הציג את עצמו כיהודי.
למשפחתו של רוסלי היה קשר קרוב לג'וזפה מציני, אחד מהאבות המייסדים של איטליה המודרנית וממנהיגי המאבק לאיחוד איטליה. מציני אף נפטר בבית משפחת רוסלי בפיזה. רוסלי גדל על ברכי הליברליזם של מציני.
ג'אטנו סאלבמיני הכיר ל"מעגל התרבות" (circolo di coltura) את הצעירה האנגליה מריון קייב (Cave), וב-1919 במהלך לימודיה באנגליה היא הגיעה לפירנצה במטרה להשתתף במהפכה הסוציאליסטית שהיא חשבה שעומדת לבוא. קייב נולדה בדצמבר 1896 וכינוייה בחבורה היה "פרח לבן" (biancafiore). במהרה קרלו התאהב בלהט האידאולוגי שלה, ביופייה וחוכמתה והשניים נישאו ב-24 ביולי 1926. לזוג נולדו שלושה ילדים: ג'ון (John), אמליה (Amelia), אנדרו (Andrew).
במלחמת העולם הראשונה

אחיו של רוסלי, אלדו התנדב להתגייס לחיל רגלים, אף על פי שהייתה לו האפשרות להתגייס לצלב האדום בתור סטודנט לרופאה ובנה של אלמנה. ב-27 במרץ 1916 נהרג אלדו בקרב על ידי הכוחות האוסטריים. לפני מותו הועלה אלדו לדרגת סמל.
ביוני 1917 נקרא רוזלי להתגייס לצבא וארבעה חודשים לאחר מכן השתתף בקורס מפקדים צבאיים שנערך בקזרטה. את החורף של 1917–1918 הוא עבר בחזית הלחימה בהרי האלפים. קרלו כינה את המלחמה "בית ספר נהדר לחיים". במהלך תפקידו כסגן ביחידות האלפיניות, הכיר לעומק את חייליו, שרובם היו איכרים מדרום איטליה. ובעוד שלצעירים רבים במעמדו של רוסלי המלחמה גרמה להתחבר לרעיונות פשיסטיים, רוזלי גיבש בעקבות המלחמה דעות סוציאליסטיות-ליברליות על הבעיות החברתיות של איטליה.
המפגש עם האיכרים הפשוטים, שבדומה לבני מעמדו הוא נהג לבוז להם, גרם לו לשנות את דעותיו. הוא נוכח לדעת שהם אנשים בעלי עומק מוסרי ותחושת צדק ושוויון.
לימודיו האקדמאים ומקור דעותיו

לאחר המלחמה, החל ללמוד מדע המדינה באוניברסיטת פירנצה, שם הכיר את גטנאו סאלבמיני (Gaetano_Salvemini), מי שהפך לבן לוויתם הקבוע של האחים רוסלי.
ב-4 ביולי 1921 הוא סיים תואר ראשון במדעי המדינה מה-Istituto Cesare Alfieri (איט'). התזה שלו עסקה בסינדיקליזם. לאחר מכן המשיך לתואר במשפטים, אותו למד בטורינו וגם מילאנו, שם הוא פגש את לואיג'י אינאודי ופיירו גובטי (אנ'), שהיו פעילים אנטי פאשיסטים בולטים. הוא סיים את התואר בשנת 1923 באוניברסיטת סיינה והתזה שלו עסקה בתאוריה הכלכלית של ארגוני העובדים, במהלך לימודיו הוא החל לעבוד כמרצה באוניברסיטת בוקצ'יני במילאנו, משרה זו קירבה אותו לרפורמיסטים סוציאליסטים כמו ג'אקומו מאטיאוטי ופיליפו טוראטי (Filippo Turati). עם סיום לימודי התואר השני החל ללמוד באנגליה בבית הספר לכלכלה של לונדון שם למד על פעולתה של מפלגת הלייבור הבריטית, תנועה שהשפיעה רבות על דעותיו ומעשיו העתידיים.
לימודיו האקדמאים ומקור דעותיו > סוציאליזם ליברלי

בין דצמבר 1927 ליולי 1929 רוסלי כתב את הספר "Socialismo Liberal" עבודתו התאורטית המשמעותית ביותר. הוא כתב אותו בזמן כליאתו באי ליפארי. את כתב היד של הספר הבריחה אשתו מריון ביוני 1929, חודש לפני שרוסלי ברח בעצמו מהכלא. הספר פורסם בפריס ב-1930, וזכה לביקורות נלהבות. הספר מבטא את התפיסה הביקורתית של רוסלי נגד הסוציאליזם והמרקסיזם. הגישה של רוסלי מהווה אלטרנטיבה הן לגישות סוציאליסטיות מרקסיסטיות והן לגישות של כלכלת שוק חופשי. הספר מבטא את הרעיון של שילוב בין קולקטיביזם ואינדובידואליזם.
פעילותו האנטי-פאשיסטית

בערב ראש השנה 1924 פעלו הפשיסטים נגד קבוצת מעגל התרבות, שבה היה חבר. באחר הצהריים של החג קבוצת פאשיסטים פרצו למקום מפגשם של חברי מעגל התרבות והרסו אותו. הם זרקו את העיתונים והרהיטים לכיכר ושרפו אותם. לאחר מכן, הורו השלטונות לפרק את מעגל התרבות מאחר שפעילותו מעוררת התנגדות למפלגה.
כתומך פעיל במפלגה סוציאל-דמוקרטית, ה-Partito Socialista Unitario (PSU) (אנ'), שמנהיגיה היו טוראטי ומאטיאוטי. הוא החל לכתוב טור ביקורת עבור ה-Critica Sociale (אנ'), עיתון איטלקי בעל דעות שמאל. הטור נערך על ידי טוראטי. לאחר הירצחו של מאטיאוטי ביוני 1924, רוסלי ייסד בית הוצאה לאור בשם "Non mollare" ("לא לוותר"), בעזרתם של ארנסטו רוסי (איט') וסאלבמיני. ההוצאה לאור פעלה באופן חשאי, בעקבות האלימות מצד השלטון הפאשיסטי כנגד המתנגדים לשלטונו, שהתחזקה באותו התקופה.
פעילותו האנטי-פאשיסטית > המשפט, המאסר, הגלות בצרפת והקמת תנועת "צדק וחירות"

ב-1926 הוא ארגן יחד עם סנדרו פרטיני ופרוצ'ו פארי את הברחתו של טוראטי לצרפת. פארי ורוסלי נלכדו והואשמו בסיוע למתנגדי משטר. המשפט נערך בסבונה (אנ'). טיעוני ההגנה של רוסלי ופארי במשפט התבססו על הרעיונות הסוציאליסטיים והליברליים, והמשפט הפך לכתב אשמה נגד המשטר. בסופו של המשפט נגזרו על רוסלי עשרה חודשי מאסר, וחמש שנות הגלייה, אותם ריצה באי ליפארי, יחד עם חבריו.
רוסלי ברח מליפארי ב-27 יולי 1929 לתוניסיה יחד עם אמיליו לוסו (Emilio Lussu) (אנ') ופרנקו פאוסטו ניטי (Francesco Fausto Nitti) (אנ'), ומשם הצליחו השלושה להגיע לצרפת. בזמן בריחתו עצרו השלטונות הפאשיסטים את אשתו. במהלך שהותו בפריז ארגן רוסלי מחאה בין-לאומית במטרה להביא לשחרור אשתו, שכללה גם לחץ מטעם הממשלה הבריטית, מאחר שאשתו הייתה אזרחית בריטית. הלחצים נשאו פרי, ומריון שוחררה. בזמן שהותו בצרפת רוסלי סייר בכל אירופה במטרה לקדם את רעיונותיו בדבר ברית בין ליברלים וסוציאליסטים לא-מרקסיסטיים.
אף על פי ששהה בגלות, האמין רוסלי שהתנועה האנטי-פאשיסטית האיטלקית צריכה למקד את המאבק בתוך איטליה.
בשנת 1929, היה שותף להקמתה בפריס של צדק וחירות, תנועת התנגדות לפאשיזם. צדק וחירות נוצרה כתנועה חוץ-מפלגתית עקב הביקורת של רוסלי על הפאסיביות והאידאולוגיה הכושלת של המפלגות האיטלקיות הקיימות. רוסלי לא ראה בצדק וחירות מפלגה. הוא טען כי היא צריכה להיות תנועה מהפכנית, ללא כרטיסי חבר, כשהחברים בה מקדישים את עצמם לתנועה כוללת אנטי-פאשיסטית הלוחמת עבור הקמתה של רפובליקה סוציאליסטית ודמוקרטית.
התנועה פרסמה כתב עת בשם "Giustizia e Liberta Journals" והצטרפה לאיגוד האיטלקי של התנועות האנטי פאשיסטיות והלא-קומוניסטיות. איגוד זה ניסה לתאם ולארגן את הפעולות נגד הפאשיזם באיטליה. לאחר עליית הנאציזם לשלטון בגרמניה ב-1933 כתב העת החל לקרוא לפעילות צבאית מהפכנית על מנת לעצור את המשטר הנאצי מהתפשטות לאירופה.
פעילותו האנטי-פאשיסטית > מלחמת האזרחים בספרד

ביולי 1936 פרצה מלחמת האזרחים בספרד כאשר כוחות פאשיסטים הובילו הפיכה נגד הממשלה הרפובליקנית. באוגוסט 1936, במסגרת פעילות הבריגדות הבין-לאומיות, רוסלי, יחד עם קמילו ברנרי (Camillo Berneri) (אנ') ותנועת "צדק וחירות" הובילו את בריגדת מאטיאוטי (Battaglione Matteotti) ללחימה לצד הכוחות הספרדים הרפובליקאים כנגד התפשטות הפאשיזם. הבריגדה הורכבה מיחידת מתנדבים שכללה אנרכיסטים ליברלים סוציאליסטים וקומניסטים איטלקיים. היחידה השתתפה בניצחון על הכוחות של פרנקו בקרב על מונטה פלדו (Monte Pelado) (אנ'). בדבריו ברדיו ברצלונה ב-13 נובמבר טבע את האמרה המפורסמת: "Oggi in Spanga Domani in Italia", "היום בספרד מחר באיטליה" – ובכך התכוון שהניצחון על הפאשיסטים בספרד, יוביל לניצחון על הפאשיסטים גם באיטליה.
רוסלי חלה, ונשלח בחזרה לפריז משם הוא המשיך לתמוך בפעילות האנטי-פאשיסטית.
רציחתו

ב-17 במאי 1937 נסע לבית הבראה בבנולאה דה ל'אורנה (Bagnoles-de-l'Orne). ב-5 ביוני הצטרף אליו אחיו נלו. ב-9 ביוני נרצחו האחים רוסלי על ידי ה"Cagoule" קבוצת פאשיסטים צרפתים שנשלחו על ידי גליאצו צ'אנו, בהוראת מוסליני. גופתיהם נמצאו ב-11 ביוני והלוויתם של האחים נערכה ב-19 ביולי בפריז בבית הקברות פר לשז.
ל-29 בינואר 1945, החל בבית הדין הגבוה לצדק ברומא משפט שעסק בהתנקשות בחייהם של האחים רוסלי, עקב תביעת פיצויים שהוגשה על ידי בנות משפחת רוסלי בעקבות פסיקת בית המשפט נגזר עונש מוות על אחד הרוצחים ומאסרי עולם על היתר אך העונשים בוטלו בשנת 1948.
ב-29 באפריל 1951 הוחזרו גופותיהם של האחים רוסלי לאיטליה ונקברו בבית הקברות טרספיאנו (Trespiano) (איט') בטקס נכח לואיג'י אינאודי שהיה נשיא איטליה בזמנו וחברו של רוסלי מימיו המוקדמים וג'אטנו סאלבמיני נאם.
הכרה והנצחה

אחרי הרצח של האחים רוסלי, אנשי רוח בהם פבלו פיקאסו חתמו על הצהרה פומבית שקבעה "ההתנקשות באחים רוסלי מסמלת את מותה של החירות באירופה".
אלברטו מורביה בן דודם של האחים רוסלי כתב את הספר ה"הקונפורמיסט" שעלילתו מבוססת על רצח האחים רוסלי
מספר רב של בתי ספר ורחובות ברחבי איטליה נקראו על שם האחים רוסלי (fratelly rosselli).
ביער ליד בנולאה דה ל'אורנה (Bagnoles-de-l'Orne) מקום הירצחם של האחים רוסלי הוצבה אנדרטה לזכרם האנדרטה עשויה משיש לבן מטוסקנה והוצבה על ידי אנטי פאשיסטים איטלקיים בשנת 1951.
בשנת 2000 עמותת משפחת רוסלי השיג את הארכיון והספרייה של משפחת רוסלי ובאתר הארכיון נמצאים המסמכים אודות חייהם של משפחת רוסלי
ראו גם

לואיג'י אינאודי
ג'אקומו מאטיאוטי
פרוצ'ו פארי
סנדרו פרטיני
לקריאה נוספת

Aldo Garosci, Vita di Carlo Rosselli, Firenze 1945
Nicola Tranfaglia, Carlo Rosselli, Baldini e Castoldi Dalai editore, 2010
Stanislao G.Pugliese, Carlo Rosselli Socialist Heretic and Antifascist Exile, Harvard University Press, 1999
Carlo Rosselli, Liberal Socialism, Princeton University Press, 1994
Zeffiro Ciuffoletti, Nello Rosselli Uno storico sotto il fascismo, La Nuova Italia 1979
Giuseppe Fiori, Casa Rosselli, Einaudi, Torino 1999
Calloni e Lorella Cedroni, Feltrinelli, Milano 1997
הערות שוליים

↑  Stanislao G.Pugliese, Carlo Rosselli Socialist Heretic and Antifascist Exile, Harvard University Press, 1999, עמ' 18
↑  Stanislao G.Pugliese, , Carlo Rosselli Socialist Heretic and Antifascist Exile,, harvard university press, 1999, עמ' 21
↑  Stanislao G.Pugliese, Carlo Rosselli Socialist Heretic and Antifascist Exile, Harvard University Press, 1999, עמ' 33
↑  Stanislao G.Pugliese, Carlo Rosselli Socialist Heretic and Antifascist Exile, Harvard University Press, 1999, עמ' 121
↑  Archivio della Famiglia Rosselli (ארכיון)
↑  CARLO ROSSELLI, The Rosselli Family Archive
↑  Archivio della Famiglia Rosselli (ארכיון)
↑  על הנורמליות משלמים מחיר יקר, באתר ישראל היום
↑  The Rosselli Family Archive
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267096105171  PLWABN: 9810547514705606  BIBSYS: 1602157050529  BnF: cb12159402m (data)  CANTIC: a10149648  GND: 119181347  HDS: 027949  ICCU: CFIV090406  ISNI: 0000 0001 1598 3394  LCCN: n79042225  NLG: 316424  NLK: KAC200912633  NTA: 239598717  SNAC: w6s04mhn  SUDOC: 030112893  VIAF: 14809419   WorldCat (עם VIAF): 14809419 
הדגל של התנועה האנטי-פאשיסטית "צדק וחירות", שהוקמה על ידי קרלו רוסלי.
אנדרטה לזכרו של קרלו רוסלי במקום שבו נרצח בצרפת
יעקב ישראל דה האן

| --- | --- |

ד"ר יעקב ישראל דה האן
 לידה:  31 בדצמבר 1881 סמילדה, הולנד 
 נרצח:  30 ביוני 1924 (בגיל 42) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מעסיק:  אוניברסיטת אמסטרדם 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
יעקב ישראל דה האן (31 בדצמבר 1881 – 30 ביוני 1924, אור לכ"ט בסיוון ה'תרפ"ד) היה משפטן, עיתונאי, משורר וסופר בשפה ההולנדית, יהודי יליד הולנד, פעיל ציוני שלאחר עלייתו לארץ ישראל חבר לחרדים ופעל בהמשך נגד התנועה הציונית. נרצח על ידי ההגנה במה שנחשב כרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל בזמן המודרני.
חייו בהולנד

דה האן נולד בשנת 1881 בכפר סמילדה (אנ'), במחוז דרנתה שבצפון-מזרח הולנד. משפחתו הייתה דתית ובה 18 ילדים. אביו, יצחק אייזיק הלוי, היה חזן ומורה בעל מזג סוער ונאלץ להחליף מדי פעם את הקהילה שאותה שירת, עד שהשתקע בעיר זאנדם (Zaandam) שליד אמסטרדם. אחותו של יעקב, קרי ואן ברוכן, הייתה סופרת שכתבה בין היתר את הספר "הבית הקטן שליד התעלה", המספר על בית הוריה.
דה האן נטש את הדת בגיל צעיר והשתלב בחברה ההולנדית. בבחרותו למד בסמינר להכשרת מורים. הוא היה מרקסיסט ובשנת 1903 הצטרף לתנועה הסוציאל-דמוקרטית ההולנדית והיה לאחד מראשי דובריה.
הוא נודע כעורך דין אך עסק גם בעיתונאות ובכתיבת שירה, ושלט בשפות רבות. דה-האן היה הומוסקסואל. הוא לא הצהיר על כך ברבים, אך חשף עובדה זו בכתביו, ולראשונה בספר "צינורות" שיצא לאור ב-1904. עם זאת, בשנת 1907 נשא לאישה את יוהנה ואן מרספין, רופאה נוצרייה שהייתה מבוגרת ממנו בתשע שנים.