stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משחקי הידידות 1984
משתתפים

מספר המשתתפים עמד על 2,300 מ-50 מדינות. עם זאת, לא כל הספורטאים הצפויים השתתפו. המספר המדויק של הספורטאים שהשתתפו באירועים שנערכו מחוץ לברית המועצות אינו ידוע.
בעוד שמדינות שהחרימו את המשחקים האולימפיים היו מיוצגות על ידי הספורטאים החזקים ביותר שלהן, מדינות אחרות שלחו ספורטאים שלא הצליחו להעפיל לאולימפיאדת לוס אנג'לס 1984. מספר אתלטים התחרו גם באולימפיאדת לוס אנג'לס וגם במשחקי הידידות, כמו קלאודיה לוש ממערב גרמניה, שזכתה במדליית הזהב האולימפית בהדיפת כדור ברזל, ואליס בראון מארצות הברית, שזכתה במדליית הכסף האולימפית בריצת 100 מטר. שתיהן לא הצליחו לזכות במדליה במשחקי הידידות.
משתתפים > המדינות המשתתפות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה אוסטריה  איטליה איטליה  אלג'יריה אלג'יריה  אנגולה אנגולה   אפגניסטן  ארגנטינה ארגנטינה  ארצות הברית ארצות הברית  אתיופיה אתיופיה  בולגריה בולגריה  בלגיה בלגיה |  ברזיל ברזיל  ברית המועצות ברית המועצות  גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית  גרמניה המערבית גרמניה המערבית  גויאנה גויאנה  דנמרק דנמרק  דרום תימן דרום תימן  הודו הודו  הולנד הולנד  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |  הונגריה הונגריה  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין  וייטנאם וייטנאם  ונצואלה ונצואלה  זימבבואה זימבבואה  טנזניה טנזניה  יוגוסלביה יוגוסלביה  יוון יוון  יפן יפן  לאוס לאוס |  ליבריה ליבריה  מדגסקר מדגסקר  מונגוליה מונגוליה  מרוקו מרוקו  נורווגיה נורווגיה  ניקרגואה ניקרגואה  סוריה (1980–2024) סוריה  ספרד ספרד  פולין פולין  פורטוגל פורטוגל |  פינלנד פינלנד  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה  צרפת צרפת  קובה קובה  קולומביה קולומביה  קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית  קנדה קנדה  רומניה רומניה  שוודיה שוודיה  שווייץ שווייץ |
התחרויות > אתלטיקה

במהלך המשחקים נקבע שיא עולם אחד.
אירינה משינסקי (גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית) קבעה בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 73.36 מטר.
התחרויות > אתלטיקה > שיא עולם

אינה קלבר (גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית) קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:00.59 דקות, במסגרת משחה השליחות 4x100 מטר מעורב
התחרויות > התעמלות > גברים

דמיטרי בילוזרצ'ב (ברית המועצות ברית המועצות) זכה בקרב רב אישי.
התחרויות > כדורסל > נשים

ברית המועצות 91 - 62 הונגריה
בולגריה 77 - 67 פולין
התחרויות > כדורסל > גברים

ברית המועצות 139 - 81 פולין
הונגריה 72 - 71 שוודיה
התחרויות > שחייה

במהלך המשחקים נקבעו 5 שיאי עולם ושיא אירופה אחד.
התחרויות > שחייה > שיא עולם > נשים

אינה קלבר (גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית) קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:00.59 דקות, במסגרת משחה שליחות 4x100 מטר מעורב
סילביה גראש (גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית) קבעה במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:08.29 דקות.
גרמניה המזרחית (גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית) קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 3:42.41 דקות.
גרמניה המזרחית (גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית) קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב שיא עולם חדש של 4:03.69 דקות.
התחרויות > שחייה > שיא עולם > גברים

סרגיי זבולוטנוב (ברית המועצות ברית המועצות) קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 1:58.41 דקות
התחרויות > שחייה > שיא אירופה

טטיאנה קורניקובה (ברית המועצות ברית המועצות) קבעה במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אירופה חדש של 59.41 שניות.
ראו גם

החרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
משה שקד

משה שקד בחברת המשורר שאול טשרניחובסקי ועובד בן עמי בשנת 1940
משה שקד (30 בינואר 1905 – 24 בנובמבר 1971) היה ראש עיריית נתניה וממייסדי נתניה שגר בה מימיה הראשונים כל ימי חייו.
הוא עלה בגיל 20 לבדו ארצה בשנת 1925. הוא הפך לקבלן בארות ידוע מפתח תקווה והגיע לנתניה לחפור את הבאר הראשונה בשנת 1928. לאחר נישואיו להדסה בנה את ביתו בנתניה, ולאחר מות אביו העלה את אמו ואחיו לנתניה בשנת 1934. שקד התמקד בעסקי הבנייה במקביל לעיסוקו כאיש ציבור בנתניה.
על משפחת שקד

ר' הרשלה מנדל, השתקע בעיירה מולודקוב (על רצף הגבול בין אוסטריה לרוסיה) באמצע המאה ה-19, התפרנס מטחנת קמח קטנה על גדות הנהר המקומי. בנו של ר' הרשלה, אברום-בורך (אברהם-ברוך) היה איש נמרץ שהחל במסחר תבואות כבר בגיל צעיר ועזר לאביו בעבודה בטחנת הקמח. בהמשך התפרנס בעסקי דיג, חכר שדות לחקלאות והעסיק עובדים מקומיים.
אברהם-ברוך התחתן עם פייגה (ציפורה), עקרת בית שעסקה בגידול ילדיה. למשפחה נולדו 9 ילדים: משה (1905), מיכואל (1906), חנה (1911), בתיה (1914), יוסף (1916), שושנה (1918), צבי (1920), נתנאל (1924), אריה (1927).
בסוף 1918 עברה המשפחה מהעיירה מולדודקוב לבילוזורקה. פרנסת המשפחה נשארה בעיירה הקודמת מולדוקוב בטחנת הקמח, מסחר בתבואה, שדות ושטחי מדגה.
משה, הבן הבכור עלה לארץ לבדו בשנת 1925. המשפחה נשארה בבילוזורקה והמשיכה לשמור על קשר עם משה הבכור בארץ ישראל. בשנת 1934 נפטר אברהם-ברוך באופן פתאומי בגיל חמישים. מיכואל עזב את המשפחה לאמריקה וחנה עלתה לארץ ב-1933 ופייגה (ציפורה) וששת הילדים נותרו בבילוזורקה.
משה שקד שלח כסף, כרטיסים ומימן את הוצאות המשפחה לעלייתה ארצה: כחצי שנה לאחר מותו של אברהם-ברוך יצאה המשפחה למסע הגדול: מלבוב נסעו במכונית עד לעיר נמל ברומניה. בתיה נותרה בלבוב. פייגה וחמשת ילדיה היטלטלו במכוניות, אוניות והגיעו באוניה 'פולוניה' מנמל קונסטנצה לנמל יפו בארץ ישראל-פלשתינה. בשנת 1933 עלתה חנה מנדל-שקד ארצה ובתחילת דרכה בנתניה עבדה בעטיפת שתילי הדרים בענף הפרדסנות.
משה שקד הגשים את חלומו עם עליית המשפחה. מיכואל שקד הבין שמשפחתו מתחילה חיים חדשים בארץ ישראל, עזב את אמריקה והגיע ארצה. משפחת מנדל-שקד התאחדה מחדש כעבור 10 שנים בנתניה. בהמשך שינו את שם המשפחה ממנדל לשקד.
קורות חייו

שקד היה ממקימי סניף תנועת "החלוץ" כשהיה בן 16, היטיב לדבר רוסית ופולנית, היה לעזר רב לאביו בתפעול טחנת הקמח, מכירת התוצרת החקלאית ולא זנח את לימודיו והרעיון הציוני.
שקד היה ממנהיגי החוות החקלאיות שנקראו 'הכשרות' – הכשירו את הצעירים לחיי מעשה בארץ ישראל. החוות היו למעשה מעבדה ל"חיים האמיתיים" בארץ, בענפי החקלאות השונים, הסתפקות במועט וחיי קבוצה. סלק הסוכר היה הגידול העיקרי בבילוזורקה, ומשה בדרך ארגונית ותפעולית הפך את החווה לסיפור הצלחה.
בשנת 1925, בגיל עשרים, עלה משה לבדו ארצה.
בשנה הראשונה לחייו בארץ נמנה שקד עם חברי קיבוץ גבעת השלושה, הסמוך לפתח תקווה. בהמשך עזב את הקיבוץ ובחר בחיים עצמאיים. תחילה עבד כפועל בפתח תקווה. שקד, כחלוצים רבים אחרים חלה במלריה מספר פעמים, בהיותו חסון ובעל מרץ התגבר על התקפי המחלה, ורכש מקצוע יוקרתי: כריית בארות אצל כורה בארות מפתח תקווה. עד מהרה ארגן קבוצת עבודה והנהיג אותה לכריית בארות ובנייתן ועמד בראשה כקבלן.
משה איכילוב הכיר לו את גד מכנס ועובד בן עמי, שהשתייכו ל"בני בנימין", ורכשו קרקע מהשיח' של אום ח'אלד לייסוד ישוב בשרון. בשנת 1928 הוזמן שקד לכריית הבאר הראשונה בנתניה. בהמשך, היה צורך לכרות עוד בארות בנתניה, ובמהרה העבודה והבנייה נתנה תנופה לקבלן שקד שבנה בתים רבים במושבה.
לימים, הכיר את הדסה לבית זכאי שהפכה לאשתו בשנת 1930, והזוג עבר להתגורר בנתניה בפינת הרחובות רמז וסמילנסקי. שקד בנה את ביתו בעזרת קומץ פועלים ערבים, והבית היה בית בטון ובו שני חדרים, מטבח חדר אמבטיה ומרפסת. בשנת 1951 עברו להתגורר ברחוב ביאליק בנתניה.
הדסה נולדה בשנת 1905 בכפר קטן ליד בריסק עלתה ארצה בשנת 1914 למושבה פתח תקווה. משפחתה התפרנסה בקושי רב מהפרדס שהיה ברשותה.
לזוג נולדו שני בנים, ישעיהו (בשנת 1932) ואברהם (בשנת 1936).
משה שקד היה קבלן לבנייה ציבורית בנתניה בחברה שהקים: "משה שקד ובניו" ושיתף פעולה עם חברת הובלות לחמרי בניין "הקו המקשר" בבעלות אחיו יוסף, נתנאל ואריה שקד. יחד בנו בכל הארץ בתי מגורים בשנים 1950–1971.
פעילות ציבורית

שקד החל דרכו כסוציאליסט, פועל חופר בארות והמשיך כקפיטליסט שלבו נוטה לפועלים. ביתו הפך לבית ועד של יוזמות חברתיות ומדי פעם התקיימו בו קבלות פנים ציבוריות בהיותו איש עסקים מצליח בתחום הבנייה.
עם הקמת מועצת נתניה בשנת 1933 נמנה שקד על חבריה, והוא נבחר להנהלת המועצה שוב בבחירות בשנת 1935. בשנת 1944 נבחר ליו"ר ועדת הקליטה העירונית. שקד כיהן כסגנו של עובד בן עמי ומילא את מקומו בהיעדרותו, בין השאר בעת מעצרו של בן עמי במחנה המעצר בלטרון.
בתקופת המנדט הבריטי נהגו קצינים וחיילים בריטיים לרכב על הסוסים מהארווה בחצר האחורית של ביתו שהיה בית ספר לרכיבה.
בשנת 1947, חטפו אנשי אצ"ל שני סרג'נטים בריטיים כנקמה על מאסר חברי הארגון אבשלום חביב, יעקב וייס ומאיר נקר ובהמשך נתלו בנתניה. אירוע זה השפיע מאוד על שקד שכעס על הבריטים מצד אחד והיה מיודד איתם מצד שני, ריחם על הסרגנטים החטופים אך ייחל לסילוק הבריטים מהארץ תוך התנגדות לטרור.
שקד היה חבר המפלגה הפרוגרסיבית ולאחר הבחירות בשנת 1955 נתמנה לסגן רביעי לראש העיר. זאת בקואליציה שכללה שלושה נציגים של הציונים הכלליים שבראשם עובד בן עמי ראש העיר, שלושה נציגים של מפא"י, שני נציגים של הפרוגרסיבים ושני נציגים של המפד"ל. בהמשך היה ממלא מקום ראש העיר ולקראת סוף 1957 גיבש קואליציה בראשותו והתמנה לראש העיר. לבחירות בשנת 1965 התמודד שקד בראשות רשימת הליברלים העצמאיים. בבחירות זכתה רשימתו בארבעה מנדטים והוא מונה לראש העיר בהתאם להסכם רוטציה עם מפלגת העבודה. שקד התפטר מהתפקיד ביוני 1967 ושב לתפקיד במאי 1969 לקראת הבחירות. הוא שימש תקופות ארוכות כסגן ראש העיר ונבחר לראשות העיר פעמיים ב-1958 וב 1965.
משה שקד נפטר בפתאומיות כתוצאה ממחלת לב כסיבוך של מחלת הסוכרת בנובמבר 1971. על שמו הוקמו מעונות בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים שכונת נאות שקד וטיילת שקד בנתניה.
ראו גם

נתניה
בני בנימין
עובד בן עמ"י
המנדט הבריטי
מוזיאון בית הבאר בנתניה
מוזיאון העיר נתניה
לקריאה נוספת

יהודית רותם, האוחזים בענף השקד-שלושה דורות במשפחת שקד, הוצאת 'מערכת' קיבוץ דליה, 2005
אביב קרניאל, בני בנימין-העשייה הציונית ובניית ביישוב היהודי, ספרי צמרת, 2017
הערות שוליים

↑  נתניה, כינוס המכבי, דואר היום, 29 באוקטובר 1934
↑  הבחירות למועצת נתניה, דואר היום, 18 בנובמבר 1935; המשך
↑  הבחירות למועצת נתניה, דואר היום, 19 בנובמבר 1935
↑  נתניה, ועדת הקליטה העירונית, המשקיף, 15 ביוני 1944
↑  נתניה, ביקור מושל המחוז, המשקיף, 2 בינואר 1945
↑  ישיבת המועצה הארצית של המזרחי, הצופה, 24 ביולי 1945
↑  פנינו לשלום עם הערבים, קול העם, 17 באוגוסט 1947
↑  עיר בלי ראש, דבר, 20 בדצמבר 1957
↑  גרעון של 2.5 מליון ל"י בנתניה, דבר, 12 ביוני 1956
↑  הפיכה בעירית נתניה, מעריב, 18 בנובמבר 1957
↑  ותיקים וגם פנים חדשות ברשימת המועמדים בנתניה, מעריב, 3 באוקטובר 1965
↑  ראשות־העיריה בנתניה בידי ל"ע והמערך - לסירוגין, מעריב, 9 בנובמבר 1965
↑  שקד ראש עירית נתניה, מעריב, 2 בדצמבר 1965
↑  ראש עירית נתניה יתפטר ויפנה מקומו לפי ההסכם, מעריב, 7 במאי 1969
↑  אגף ע"ש מ. שקד בשיכון סטודנטים על הר הצופים, דבר, 17 בפברואר 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515303605171  VIAF: 308281687   WorldCat (עם VIAF): 308281687 
משה שקד חוגג שנה לעצמאות ישראל בגן המלך בנתניה 1949
טיילת שקד לזכרו של משה שקד בנתניה
מסע רבקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'ובאני בנדטו קסטיליונה 
 תאריך יצירה:  1637? 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  70.9 מ"מ 
 גובה:  63 מ"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  BF.2004.11 (יוסטון) 
 מיקום:  יוסטון
 
רבקה בדרך לפגוש את יצחק הוא ציור שמן על בד מעשה ידי האמן ג'ובאני בנדטו קסטיליונה, יליד ג'נובה, המתאר רגע מתוך הסיפור המקראי על פגישתה של רבקה עם יצחק. הציור מוצג במוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון, טקסס.
תיאור היצירה

במרכז הציור, רבקה רכובה על סוס בדרכה אל יצחק, לו נועדה להיות לאישה.  בסיפור המקראי רבקה רוכבת על גמל. קומפוזיציית היצירה מציבה את הצופה בתוך שיירת הנוסעים, מה שמעניק לתמונה תחושה דינמית ומעורבות רגשית. קסטיליונה, שהתמחה בציור בעלי חיים, במיוחד בהקשרים של מסעות ונדודים, מנצל את הסיפור המקראי כדי להעניק ממד נשגב לנושאיו, אשר בדרך כלל היו בעלי אופי יומיומי וצנוע.
האמן

ג'ובאני בנדטו קסטיליונה היה צייר ואמן הדפסים איטלקי מתקופת הבארוק, שנודע בעיקר בזכות סגנונו הייחודי ושימושו בטכניקות חדשניות. הוא הרבה לתאר סצנות תנ"כיות לצד תיאורי טבע ובעלי חיים, תוך שילוב דרמה תיאטרלית ותנועה עשירה ביצירותיו. היצירה משקפת את חשיבותו של הסיפור, לא רק מבחינה דתית, אלא גם כאמצעי להמחשת תנועה, טבע ואווירה נרטיבית בציור מתקופת הבארוק האירופי.
רקע מקראי

הציור מתאר את מסעה של רבקה לכנען לפגוש את יצחק. הסיפור המקדים את המסע, מציאת אישה ליצחק נכלל בפרשת חיי שרה, ומופיע בספר בראשית, פרק כ"ד, והוא מן הארוכים בספר. אברהם מבקש להשיא את בנו יצחק ושולח את מנהל משק ביתו למולדתו, ארם נהריים כדי למצוא שם אישה לבנו. העבד מגיע לחרן ובעומדו ליד המעיין הוא קובע סימן למציאת האישה: " "וְהָיָה הַנַּעֲרָ אֲשֶׁר אֹמַר אֵלֶיהָ הַטִּי-נָא כַדֵּךְ וְאֶשְׁתֶּה וְאָמְרָה שְׁתֵה וְגַם-גְּמַלֶּיךָ אַשְׁקֶה" היא האישה המתאימה ליצחק. עבד אברהם מעניק לה מתנות ורבקה מזמינה אותו לביתה. העבד מבקש את ידה של רבקה עבור בנו של אברהם, יצחק והנערה והמשפחה נותנים את הסכמתם לנישואין. רבקה הנערה נפרדת ממשפחתה ועושה את דרכה לכנען. שמו של העבד אינו מצוין, אולם חז"ל מזהים אותו עם אליעזר.
הערות שוליים

↑  Journey of Rebecca | All Works | The MFAH Collections, emuseum.mfah.org (באנגלית)
1 2 3  Rebecca Led by the Servant of Abraham | Art UK, artuk.org (באנגלית)
↑  ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק י"ד
↑  בראשית רבה נ"ט י'
משפט שלמה (פרנס פלוריס)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנס פלוריס
 תאריך יצירה:  1547? 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  208 ס״מ 
 גובה:  123 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  663 (מוזיאון המלכותי לאמנויות היפות באנטוורפן) 
 מיקום:  מוזיאון המלכותי לאמנויות היפות באנטוורפן
 
משפט שלמה הוא ציור שמן על לוח מאת הצייר הפלמי פרנס פלוריס. הציור נוצר מיד לאחר שובו של פלוריס ממסעו לאיטליה ומתאר הסיפור המקראי – משפט שלמה. בסיפור זה, שלמה המלך פסק בין שתי נשים שטענו כל אחת לאמהות על תינוק. שלמה חשף את רגשותיהן האמיתיים ואת הקשר שלהן לילד בכך שהציע לחצות את התינוק לשניים ולחלקו בין הנשים. באמצעות אסטרטגיה זו הצליח שלמה לזהות את האם שאינה אמיתית – זו שהסכימה לחלוקה ואמרה: "גַּם לִי גַם לָךְ לֹא יִהְיֶה גְּזֹרוּ" – ואילו האם האמיתית התחננה שהילד יימסר ליריבתה ובלבד שלא יהרגו אותו: "בִּי אֲדֹנִי תְּנוּ לָהּ אֶת הַיָּלוּד הַחַי וְהָמֵת אַל תְּמִיתֻהוּ".
היצירה

בעיר אנטוורפן היה ציור דומה מאת יאן מסייס, אך הוא נהרס במהלך אחת מהתקיפות הספרדיות הידועות בשם "זעם הספרדים", בפרט בזו שהחריבה את אנטוורפן בשנת 1576. לאחר מכן, יאן ואן אסליירס תרם את היצירה מאת פרנס פלוריס כתחליף לאולם העירייה של אנטוורפן (שהתכנון שלו מיוחס לרוב לאחיו של פלוריס, קורנליס פלוריס).
ציור זה נמנה עם יצירותיו הראשונות של פלוריס לאחר שובו מאיטליה, והשפעת מסעו ניכרת בתשומת הלב לפרטים וללבוש הדמויות. הסיפור המקראי הועבר בהשראתו לתקופת רומא העתיקה. מאפיין בולט של יצירותיו המוקדמות של פלוריס הוא קומפוזיציה עמוסה בדמויות הצמודות זו לזו בקדמת הציור, ללא פתחים לעומק, וכן הבעות פנים נוקשות וללא מאפיינים אישיים.
ארמונו של שלמה מופיע כטרקלין עמודים הצופה על חורבות עתיקות. דמויותיו של פלוריס הושפעו מרפאל, עמו התוודע ברומא. הצייר ניסה לשחזר את האדריכלות העתיקה ואת הלבוש בצורה המדויקת ביותר בהתבסס על מחקריו מאלבומי רישומים איטלקיים. על כן מתוארך הציור לשנים 1545–1550 (בערך 1547), כאשר חזר האמן מרומא.
הציור שמור כיום במוזיאון המלכותי לאמנויות יפות באנטוורפן.
הערות שוליים

↑  "Kings Chapter 3 מְלָכִים א". mechon-mamre. נבדק ב-13 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1 Kings 3:16–28 New King James Version". BibleGateway.com. נבדק ב-13 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zsuzsanna van Ruyven-Zeman (1992). "Master Drawings Vol. 30, No. 2 (Summer, 1992)". The Art Bulletin (Vol. 84, No. 1): 185–200. JSTOR 1554046.
↑  "The Judgement of Solomon". Arthub Flanders. נבדק ב-13 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Het oordeel van Salomo (Frans Floris I)". Flemish Art Collection. נבדק ב-12 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BALaT: 63994  RKDimages ID: 277949
חומרי טעם וריח

חומרי טעם במקדונלד'ס
חומרי טעם וריח הם חומרים המוספים למזון במטרה לשנות או לשפר את טעמו או את ריחו של המזון או המשקה.
חומרי טעם וריח סינתטיים

קיימים תוספים רבים שמקורם סינתטי. תהליך הייצור שלהם מתחיל במחקר כימי שמטרתו לבודד רכיבים חיוניים של הטעם המובהק מתוך רכיבים טבעיים. בשלב הבא מנסים לדמות את הטעם בעזרת חומרים סינתטיים.
חומרי טעם וריח סינתטיים > יתרונות וחסרונות

מצדדי השימוש בחומרי טעם וריח סינתטיים טוענים שלחומרים סינתטיים יש לרוב כושר עמידות והם פחות פגיעים לשינויי טמפרטורה ושינויים אחרים. הם קלים להשגה, זולים יותר ויציבים יותר בצבעם ובהרכבם. המתנגדים לשימוש בהם טוענים שהשפעתם על הגוף אינה טובה וחלק מהם מסוכנים לבריאות.
כלא 6 (הרכב)

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1998–2011 (כ־13 שנים)
 סוגה:  ראפינג 
 שיתופי פעולה בולטים:  סאבלימינל והצל, מומי לוי, הילה הררי, דנידין, ירמי קפלן
 חברים
 איתמר אליאסי (יאנג) אמיר פז (בייבי ג'י) עמית אלק (סיקס)
 
כלא שש היה הרכב ראפ ישראלי המונה שלושה חברים: איתמר אליאסי (יאנג), אמיר פז (בייבי ג'י) ועמית אלק (סיקס).
היסטוריה

ההרכב בתצורתו הנוכחית נוסד בשנת 1998. עוד לפני האלבום הראשון הוציא ההרכב מספר שירים בתפוצה פרטית או באוספים מחתרתיים והשתתפו במספר אירועי להקות צעירות וערבי היפ-הופ.
בשנת 2000 השתתפו כלא 6 באלבום האוסף של חברת מאד מאן, "מיקרופון למקסימום" בשירים "סגנון חופשי" עם סניקס ו"המשחק". ב-2001 השתתפו כלא 6 באלבום השני, "מיקרופון למקסימום 2" בשירים "מכים שנית", גם הוא עם סניקס ו"תמיד קדימה".
ב-2004 השתתפו כלא 6 בשיר "ישראל" ביחד עם סאבלימינל, הצל, שי 360 וצ׳ולו מתוך האלבום "אולסטארז". השיר אף נכלל באלבומם של ההרכב.
ביולי 2004 הוציאו כלא 6 את אלבום הסולו הראשון שלהם, "כלא 6", שכלל בתוכו את הסינגלים  ״דיבור חדש״ "פצצת זמן" ״בוא״ שיצא לפני האלבום ואחרי צאת האלבום יצאו שני סינגלים נוספים ״אין מסיבה״ ו״מעבר אל האופק״.
לאחר צאת האלבום הראשון התפרסמו כלא 6 כאשר התארחו בעיבוד המחודש לשיר "זה היה ביתי", שבוצע על ידי הילה הררי והתארח בבית אחד מני בגר. הסינגל יצא בשנת 2004, בסמוך לתוכנית ההתנתקות, ועורר סערה רבה.
האלבום השני של ההרכב, "חופשי להשתחרר", יצא במרץ 2006 וכלל את הלהיטים "דרך המלך", "לא יכול" (חידוש לשיר "לא יכול להוריד ממך את העיניים" של מאיר אריאל) ו"זה היה ביתי"(שיצא שנתיים לפני).
בשנת 2008 הוציאו ההרכב את שירם, "ג׳רוסלם"
בשנת 2009 התארחו כלא 6 ברימיקס לשיר, "מה אתה אומר" מתוך האלבום של שי 360 "כולם רוצים את האמת" יחד עם פלד ואורטגה, דנידין, מטרו ו-dj בריינדד.
בשנת 2011 הוציאו את השירים "ידיים באוויר" ו"סקסי" ביחד עם הרכב ההיפ הופ "האידיוטים" במסגרת המיקסטייפ של האידיוטים שנקרא "מי אידיוט?"
כלא 6 הופיעו במשך זמן רב בפרויקט "הנוער ינהג אחרת" של עמותת "אור ירוק" המקדמת נהיגה בטוחה בקרב תיכוניסטים ובני נוער.
דיסקוגרפיה

כלא 6 (2004, בהוצאת פונוקול)
חופשי להשתחרר (2006, בהוצאת פונוקול)
סינגלים:
דיבור חדש (2004)
פצצת זמן (2004)
בוא (אל תשאיר אותי פה) (2004)
אין מסיבה (2004)
זה היה ביתי (2004)
דרך המלך (חידוש 2006)
זה היה ביתי (2006,עם הילה הררי)
לא יכול (2006)
מגדל עוז

ערך זה עוסק בקיבוץ בגוש עציון, ישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רצפת הפסיפס מחורבת ברכות. מוצגת במוזיאון ישראל
מגדל עוז (מִגְדַּל עֹז) הוא התנחלות במתכונת של קיבוץ דתי מתחדש, השוכן בגוש עציון, מדרום לעיירה אפרת וממערב לכפר הפלסטיני בית פג'אר. הקיבוץ הוקם ב-1977 בידי קבוצה של יוצאי בני עקיבא. עד ליולי 2022 הקיבוץ הוגדר כקיבוץ שיתופי.
השם לקוח מהפסוק במשלי: "מִגְדַּל עֹז שֵׁם ה' בּוֹ יָרוּץ צַדִּיק וְנִשְׂגָּב".
היסטוריה

מגדל עוז עלה על הקרקע בד' באב ה'תשל"ז, 19 ביולי 1977. שמו של היישוב משמר את השם מגדל עדר, יישוב שהתקיים באזור במשך שנתיים, וחרב במאורעות תרפ"ט.
בתחילת 1980 נתבקשו אנשי הקיבוץ לפנות כ-30 דונם של תושבי בית אומר שנתפסו בצווים צבאיים. עתירה לבג"ץ נגד הפקעת הקרקעות, שהוגשה לאחר הצלחת העתירה בעניין אלון מורה, נדחתה בגלל שיהוי ולאחר שנקבע שהשיקולים הצבאיים להקמת יישוב בדרך לים המלח היו לגיטימיים.
בתחילת דרכו נטע הקיבוץ מטע של אפרסקים ושזיפים, אך הניסיון לא עלה יפה והמטעים הוחלפו בעצי דובדבן.
בשטח הקיבוץ נמצאת גבעה בשם חורבת בריכות ובה שרידי יישוב יהודי מימי בית שני הכוללים מקוואות ומערות מסתור ואף קסת דיו שנותרה בשלמותה מתקופת שלהי בית שני. כמו כן נמצאים בגבעה שרידי כנסייה ביזנטית מהמאה החמישית לספירה, כולל רצפות פסיפס, שחלקן נשמרות במוזיאון ישראל ובמוזיאון השומרוני הטוב.
הקיבוץ כיום

במגדל עוז פועלת מדרשה תורנית לבנות בשם בית המדרש לנשים מגדל עוז, הפועלת בחסות ישיבת הר עציון שבאלון שבות. במבנה המדרשה שוכן גם קמפוס הנשים של המכללה האקדמית הרצוג, המכשירה את תלמידותיה להוראה. במכללה נלמדים 14 מקצועות. בקיבוץ פועל מפעל "מעוז תעשיות", בבעלות משותפת של קבוצת יבנה ומגדל עוז, העוסק בייצור מערכות תאורה למטוסים, טנקים ואוניות.
עיסוקו העיקרי של הקיבוץ הוא בחקלאות: בשטח הקיבוץ ולידו ישנם מספר מטעי דובדבנים וגודגדנים, אותם משווק הקיבוץ. כמו כן, לקיבוץ מספר כרמים באזור גוש עציון ולכיש לגידול ענבי יין ומאכל. הקיבוץ הוא חלק מגוש עציון הכולל חוץ ממנו את הקיבוצים כפר עציון וראש צורים. הגוש מגדל חיטה, כותנה וגידולים נוספים באזור לכיש ועמק האלה. בעבר פעלו בשטח הקיבוץ גם חממות לגידול ירקות אולם אלו נסגרו משיקולים כלכליים. גאוות המשק היא ברפת מגדל עוז המונה כ-400 פרות חולבות נוסף על העגלים, ונחשבת לאחת הרפתות המצטיינות של תנובה.
רב הקיבוץ הראשון היה הרב מנחם פרומן ולאחריו כיהן כרב הקיבוץ הרב פרופסור עודד ישראלי. כיום מכהן בתפקיד הרב אורי סמט.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  רשימת שמות היישובים בישראל, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  פרק י"ח, פסוק י'
1 2  היסטוריה של הקיבוץ, באתר הקיבוץ
↑  צבי אילן, מגדל־עוז עלה על הקרקע בגוש־עציון, דבר, 12 באוגוסט 1977
↑  תושבי מגדל עוז בגוש עציון נתבקשו לפנות שטח השייך לערבים, דבר, 11 בפברואר 1980
↑  העתירה נגד תפיסת הקדימות להקמת מגדל־־עוז נדחתה בגלל האיחור הרב בהגשתה, דבר, 8 באוגוסט 1980
↑  ציפורי: צו תפיסת אדמות מגדל עוז יישאר בתוקפו, מעריב, 10 בפברואר 1980
↑  גוש עציון: התגלתה קסת דיו מימי בית שני, באתר ערוץ 7
↑  אתר המכללה האקדמית הרצוג
↑  Yair Valdman-yairv http://www.kia.co.il, מעוז תעשיות, באתר איגוד התעשייה הקיבוצית
| קיבוצי הקיבוץ הדתי |
| --- | --- | --- |
| שדות נגב | סעד • עלומים |  |
| דרום/מרכז | עין צורים • קבוצת יבנה • בארות יצחק |  |
| גוש עציון | כפר עציון • ראש צורים • מגדל עוז |  |
| עמק בית שאן | שלוחות • עין הנצי"ב • שדה אליהו • טירת צבי |  |
| הר הגלבוע | מעלה גלבוע • מירב |  |
| הגליל התחתון | לביא • בית רימון |  |
| מושבים שיתופיים | משואות יצחק • ניר עציון • בני דרום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467971305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Ӟ

| Ӟ ӟ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

האלפבית הקירילי
| А | Б | В | Г | Д | Е | Ж | З |  |
| И | Й | К | Л | М | Н | О | П |  |
| Р | С | Т | У | Ф | Х | Ц | Ч |  |
| Ш | Щ | Ъ | Ы | Ь | Э | Ю | Я |  |
אותיות סלאביות נוספות
| А́ | А̀ | А̄ | Ӓ | Ґ | Ђ | Ѓ | Е́ |  |
| Ѐ | Е̄ | Ё | Є | З́ | Ѕ | І | Ї |  |
| И́ | Ѝ | Ӣ | Ј | Љ | Њ | О́ | О̀ |  |
| Ō | С́ | Ћ | Ќ | У́ | Ӯ | Ў | Џ |  |
אותיות שאינן סלאביות
| Ӑ | А̊ | А̃ | Ӓ̄ | Ӕ | Ә | Ә́ | Ә̃ |  |
| Ӛ | В̌ | Ғ | Г̑ | Г̣ | Г̌ | Ҕ | Ӻ |  |
| Ғ̌ | Ӷ | Д̣ | Д̆ | Ӗ | Е̃ | Ё̄ | Є̈ |  |
| Ӂ | Җ | Ӝ | Ҙ | Ӟ | З̌ | З̱ | З̣ |  |
| Ԑ | Ԑ̈ | Ӡ | И̃ | Ҋ | Ӥ | Қ | Ӄ |  |
| Ҡ | Ҟ | Ҝ | К̣ | Ԛ | Ӆ | Ԯ | Ԓ |  |
| Ӎ | Ӊ | Ң | Ԩ | Ӈ | Ҥ | О̆ | О̂ |  |
| О̃ | Ӧ | Ӧ̄ | Ө | Ө̄ | Ө́ | Ө̆ | Ӫ |  |
| Ҩ | Ԥ | Р̌ | Ҏ | Ҫ | С̣ | С̱ | Т̌ |  |
| Т̣ | Ҭ | У̃ | Ӱ | Ӱ́ | Ӳ | Ү | Ү́ |  |
| Ұ | Х̣ | Х̱ | Х̮ | Х̑ | Ҳ | Ӽ | Ӿ |  |
| Һ | Һ̈ | Ԧ | Ҵ | Ҷ | Ӵ | Ӌ | Ҹ |  |
| Ҽ | Ҿ | Ы̆ | Ы̄ | Ӹ | Ҍ | Э̆ | Э̄ |  |
| Э̇ | Ӭ | Ӭ́ | Ӭ̄ | Ю̆ | Ю̈ | Ю̈́ | Ю̄ |  |
| Я̆ | Я̄ | Я̈ | Ԝ | Ӏ |  |  |  |  |
אותיות ארכאיות
| Ꙁ | Ꙃ | Ꙅ | Ꙇ | Ꙉ | Ҁ | Ѻ | Ѹ |  |
| Ꙋ | Ѡ | Ѽ | Ꙍ | Ѿ | Ꙏ | Ѣ | Ꙑ |  |
| Ꙓ | Ꙕ | Ꙗ | Ѥ | Ѧ | Ꙙ | Ѫ | Ꙛ |  |
| Ѩ | Ꙝ | Ѭ | Ѯ | Ѱ | Ѳ | Ѵ | Ѷ |  |
| Ԙ | Ꙟ | Ꙡ | Ꙣ | Ꙥ | Ꙧ | Ꙩ | Ꙫ |  |
| Ꙭ | ꙮ | Ꚙ | Ꚛ | Ԁ | Ԕ | Ԗ | Ԡ |  |
| Ԣ | Ҧ | Ꚋ | Ꚁ | Ꚅ | Ꚍ | Ꚕ | Ꚏ |  |
| Ꚗ | Ꚃ | Ԃ | Ԅ | Ԉ | Ԋ | Ԍ | Ԏ |  |
| Ԇ | Ꚑ | Ꚉ | Ꚇ | Ꚓ | Ԟ | Ԫ | Ԭ |  |
| Г̧ | Г̄ |  |  |  |  |  |  |  |
זֵה עם אומלאוט (אות גדולה: Ӟ, אות קטנה: ӟ) היא אות באלפבית הקירילי שמשמשת כיום בשפה האודמורטית ומייצגת עיצור מכתשי-חכי, חוכך, קולי /ʥ/.
בית דני

| --- | --- |

בית דני, 2018
 מידע כללי
 סוג:  מתנ"ס 
 שימוש:  מתנ"ס
 על שם:  דני מושביץ
 כתובת:  סמטת כביר 4, תל אביב-יפו
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1973–1979 (כ־6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1979 
 אדריכל:  משה לופנפלד, גיורא גמרמן
 
 קואורדינטות:  32°02′58″N 34°47′19″E﻿ / ﻿32.049444444444°N 34.788611111111°E﻿ / 32.049444444444; 34.788611111111
 beit-dani.org.il
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פגיעת טיל הסקאד בבית דני בתל אביב במהלך מלחמת המפרץ, 19 בינואר 1991
בית דני
הפסל "מלאך השלום" של מוטי מזרחי ברחבת בית דני ואודיטוריום דוהל. הפסל מוצב במקום שבו נפל טיל ב-19 בינואר 1991, במלחמת המפרץ הראשונה וגרם נזק כבד לבניינים במקום. בבסיס הפסל כתוב: סככים בכנפיהם (שמות, כ"ה, כ'). הכוונה היא לכרובים שהיו על ארון הקודש במשכן וסוככו עליו בכנפיהם.
בית דני הוא מרכז קהילתי הפועל בשכונת התקווה שבדרום תל אביב.