stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארל גלוסמן
הערות שוליים

↑  Karl Glusman. Famous Birthdays. Retrieved November 12, 2021
1 2 3  Baker, Jeff (3 בנובמבר 2015). "Karl Glusman goes from Lake Oswego to stardom in a sexually explicit French 3-D movie". The Oregonian. אורכב מ-המקור ב-5 בנובמבר 2015. נבדק ב-17 בנובמבר 2016. I was born in the Bronx but my parents hated living in the Bronx so they moved to Oregon when I was 6 months old. I first lived in Beaverton -- I went to West Hills Daycare and then I went to Montclair Elementary School and then Whitford. After my parents split up my mother moved to Lake Oswego and I went to Lake Oswego High School. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mariette Hartley & Karl Glusman to Star in Odyssey Theatre Ensemble's GRACE NOTES & ANVILS, 7/19-22". Broadway World. 12 ביולי 2012. נבדק ב-20 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miller, Gerri (30 באוקטובר 2018). "Hollywood Now: Amy Schumer and Zoe Kravitz Share Fun News". InterfaithFamily. נבדק ב-19 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miller, Gerri (13 בנובמבר 2018). "Hollywood Now: Kravitz Tells Us About Her Bewitching New Role". InterfaithFamily. נבדק ב-19 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Setoodeh, Ramin (31 באוקטובר 2015). "'Love': How Karl Glusman Was Cast in Gaspar Noe's 3D Erotica". Variety. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Abby Monteil, 'Nocturnal Animals' Ending, Explained, Decider, ‏1 בundefined 2022
↑  Harsirat Kaur, Greyhound 2020 : Where to Watch The Movie Online ? Apple TV Plus Or Netflix  ?, Fox Exclusive, ‏2 ביולי 2020
↑  Satenstein, Liana (4 בינואר 2018). "Zoë Kravitz and Karl Glusman Just Nailed the Alternative Elevator Selfie". Vogue (באנגלית). נבדק ב-13 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  EElls, Josh (29 באוקטובר 2018). "Zoë Kravitz: American Woman". Rolling Stone (באנגלית). נבדק ב-30 ביוני 2019. At which point I notice, for the first time, the huge diamond on her left ring finger. 'Oh yeah, I'm engaged,' she says, so casually I assume she's joking. 'No, I’m engaged!' she repeats. 'I haven't told anyone yet — I mean, I haven't told the world.' ... They’d been together for about a year and a half when, last February, Glusman popped the question. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mikelbank, Peter; Fernandez, Alexia (29 ביוני 2019). "Zoë Kravitz Gets Married to Karl Glusman at Her Dad Lenny Kravitz's Paris Home". People. נבדק ב-29 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1483107588003  BNE: XX5678001  BnF: cb17022858j (data)  GND: 1078381887  LCCN: no2017075860  NTA: 399354182  SUDOC: 196534046  VIAF: 23145541701696600007   WorldCat (עם VIAF): 23145541701696600007
שידור דיגיטלי

שידורים של טלוויזיה דיגיטלית ברחבי העולם. מדינות שלא החלו במעבר לשידור דיגיטלי מופיעות באדום. מדינות שהחלו אך לא סיימו את תהליך המעבר לדיגיטלי מופיעות בצהוב. ומדינות שסיימו את המעבר לשידור דיגיטלי והפסיקו את שידורי הטלוויזיה האנלוגיים מסומנות בירוק.
שידור דיגיטלי הוא השימוש באותות ספרתיים כחלק מטכנולוגיית השידור של הרדיו והטלוויזיה. השידור הדיגיטלי מתקדם בהשוואה לשיטות השידור האנלוגיות. בשיטות השידור הדיגיטליות, רכיבי הקול ורכיבי התמונה מקודדים באופן דיגיטלי (האותות מתורגמים לרצף של סיביות), ולרוב מתווספים אליהם גם נתונים נוספים כגון לוח משדרים, כתוביות ותרגום, ופירוט אודות התוכן המשודר. בדרך כלל, הדיונים והפעולות הקשורות בשידור הדיגיטלי מתמקדים בשידורי הטלוויזיה.
השידור הדיגיטלי מיושם בשידורי הלווין, הכבלים ובשנים האחרונות גם בשידורים הקרקעיים.
יתרון שיטת השידור הדיגיטלי (בהשוואה לשידור האנלוגי):
היכולת לשלב טכנולוגיות דחיסה בשידור.
שימוש ברוחב סרט מצומצם מה שמאפשר הקצאת תדרים לערוצים ושימושים נוספים.
אפשרות שידור של ערוצים רבים באותו התדר.
תאימות למחשבים, אינטרנט
איכות קול ותמונה גבוהים במיוחד.
אפשרות לשדר כתוביות וערוצי קול במספר שפות.
תמיכה ברזולוציית תמונה גבוהה (למשל HDTV).
יכולות אינטראקטיביות, שנקראות ITV ‏(interactive television) הטלוויזיה האינטראקטיבית באמצעות הלוויין ואו הכבלים.
הפחתה בהספק השידור, והוזלה בעלותו.
בכל העולם מתקיים תהליך של מעבר לשידור דיגיטלי שמלוה בהפסקת השידור האנלוגי. במרבית המדינות תהליך המעבר הסתיים או שהוא בשלבי סיום.
שידור דיגיטלי בישראל

חברת בזק שידרה רדיו דיגיטלי בשיטת DAB כניסוי משנות התשעים ועד 2007.
yes הטלוויזיה בלוויין משדרת טלוויזיה דיגיטלית.
חברת הטלוויזיה בכבלים, HOT החלה לשדר בתקן דיגיטלי בשנת 2001. השידור האנלוגי הופסק כליל בשנת 2014.
החל מאוגוסט 2009, מופעל בישראל שידור טלוויזיה דיגיטלי קרקעי של מספר ערוצי טלוויזיה - עידן+. השידור האנלוגי הופסק בשנת 2011. הערוצים הישראליים שמופצים חינם דרך הלוויין עמוס מועברים גם-כן באופן דיגיטלי.
הערות שוליים

↑  מצגת באתר משרד התקשורת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph237414 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ביזון אמריקאי

| ביזון אמריקאי |
| --- | --- |
 ביזון אמריקאי
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
שבט:: בקר
סוג:: ביזון
מין:: ביזון אמריקאי
שם מדעי
 Bison bison ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ביזון אמריקאי (שם מדעי: Bison bison) נקרא גם בופאלו אמריקאי או בקיצור בופאלו, הוא מין יונק צמחוני דמוי שור גדול-ממדים, המשתייך למשפחת הפריים. הביזון האמריקאי הוא היונק היבשתי הגדול ביותר באמריקה הצפונית, ואחד ממיני הפריים הגדולים ביותר בעולם, שלישי רק לגאור ולתאו האסייתי, הנפוצים בעיקר בהודו וסביבתה.
כיום הביזונים מצויים בעיקר במישורים הגדולים של קנדה וארצות הברית, שם הם רועים בעדרי ענק שבעבר היו גדולים אף יותר. ועדיין הביזון מצוי בסיכון ומצב שימור בטבע הוא: "קרוב לסיכון".
לביזון האמריקאי שני תת-מינים קיימים:
ביזון המישורים (Bison bison bison)
ביזון היערות (Bison bison athabascae), תת-המין הגדול יותר שלו "דבשת גב" גבוהה יותר.
מאפיינים

לביזון פרווה עבה מאוד המגנה עליו מפני הקור באמריקה הצפונית; הפרווה עבה וצמרית במיוחד באזור הראש והעורף. בחורף הופכת פרוות הביזון לכהה ועבותה יותר, ואילו בעונות השנה החמות יותר, פרוותו בהירה יותר ודלילה יותר. פרט בוגר יכול להגיע לגובה 2 מטרים, לאורך 3 מטרים ולמשקל הנע בין 450 קילוגרם לטונה אחת כשהשיא המתועד מגיע ל-1,270 קילוגרם (2,800 ליברות) עבור פרט שחי בטבע ו-1,750 קילוגרם (3,860 ליברות) לפרט שגודל בשבי. לשני תת-המינים של הביזון קרניים קצרות יחסית ומעוקלות, שבהן הם משתמשים ללחימה בתוך העדר וכן להגנה מפני טורפים. עונת הרבייה של הביזונים היא בחודשים אוגוסט וספטמבר; תקופת ההריון נמשכת עד האביב. כמעט תמיד ההמלטה היא של עגל יחיד. תקופת ההנקה שבה העגל צמוד לאימו נמשכת שנה, במהלכה הוא גדל ויכול להתמודד לבד עם אויביו. הביזונים מגיעים לבגרות בגיל 3 שנים, וחיים בין 18 ל-22 שנים בטבע; בשבי הם יכולים להגיע אף לגיל 35 עד 40 שנים.
הביזון הוא מעלה גירה וניזון מעשבים ומשיחים נמוכים. בחורפים קשים הביזון שובר את מעטה הקרח בעוצמה כדי להגיע לצמחייה כמו טחבים וחזזית הקבורים מתחת לשלג והוא אף יכול לעכל עצה מעצים.
אקולוגיה

לביזון אויבים טבעיים מעטים מאוד אשר מעיזים לתקוף פרטים בוגרים, בשל עוצמתם וגודלם והיותם מגוננים בעדרים גדולים. זאבים מנסים לעיתים קרובות לתקוף פרטים צעירים או חולים. לביזון שיטת הגנה שיתופית: כשקבוצת זאבים מנסה לתקוף את העגלים, העדר יוצר סביבם מעגל סגור כשקרני כולם מופנות כלפי האויב, דבר המקשה מאוד לתקוף את הצעירים. עם זאת ביזונים מותשים עשויים לפרק את המבנה, מה שמקל על הזאבים לטרוף כמה מהם ועדיין הם מסתכנים בכך ולעיתים אף נהרגים בניסיון הציד. גם דובי גריזלי לעיתים צדים פרטים חולים או צעירים אף שפרטים בוגרים מהווים סיכון גדול עבורם והם יעדיפו לאכול מנבלותיהם, לעיתים בחמיסה מזאבים.
הביזונים חיים לעיתים בהרמוניה עם איילים אף שלעיתים הם מתעמתים ופוגעים באיילים מתקרבים. עם גופם נראים לעיתים פזאי בקר או עורביים הפולים מפרוותם טפילים.
נבלות ביזונים מושכים אליהם אוכלי נבלות שונים לרבות דובים, קויוטים, שועלים ומגוון עופות דורסים.
הביזון האמריקאי והאדם

לפני הגירת האדם הלבן חיו באמריקה הצפונית כ-60 מיליון ביזונים. הביזונים ניצודו במיליוניהם באמריקה הצפונית על ידי המתיישבים הלבנים לשם עורותיהם ובשרם והגיעו לסף הכחדה. הביזון גם היה המין הראשון שהושב לטבע בסיועם של גני החיות בתחילת המאה הנוכחית. גן החיות של רובע ברונקס בניו יורק היה הראשון בין גני החיות בעולם שהחל בתוכנית ההשבה לטבע של הביזון, וכך הושבו הביזונים לשמורות באמריקה הצפונית והכחדתם הכוללת נמנעה. למרות זאת ציד הביזונים נמשך, אם כי בהיקף קטן בהרבה. גם הילידים של אמריקה הצפונית התקיימו במידה רבה מאוד על ציד הביזון, כדי להשיג את חלבו, בשרו ועורו, אולם היקף הציד שלהם לא היה בהיקף של הכחדה.
כיום, האינטראקציה העיקרית בין מטיילים לבין הביזונים מתקיימת בפארקים הלאומיים של ארצות הברית, בעיקר ילוסטון וגרנד טיטון, בהם הביזונים מתקיפים אנשים יותר מאשר דובים. הביזונים אינם אלימים מטבעם אך גם מתקרבים מסקרנות לאנשים ובעתות דחק ופחד לעיתים גם יתקפו אנשים המתקרבים אליהם או אל גוריהם יתר על המידה, כשהם אף לא נרתעים מיריות אקדחים. עוצמת הפגיעה של קרני או פרסות ביזון חזקה ויכולה להרוג בקלות, כשמספר תאונות קטלניות קרו בפארקים מתיירים שלא נשמרו. הביזונים יכולים גם לרוץ במהירות גבוהה פי שלושה לעומת בני אדם והפקחים בשמורות מזהירים לשמור על מרחק של לפחות 20 מטרים מהביזונים להגנה.
גלריית תמונות

קבוצת ביזונים בפארק לאומי ילוסטון
ביזונים בשלג בילוסטון
עגלי ביזון
איור של אינדיאנים צדים ביזון
הערות שוליים

↑  ביזון אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  סוכניוות‏, ארצות הברית: התגרה בביזון - והובהל לבית החולים, באתר וואלה, 30 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282557105171  BnF: cb11977017q (data)  LCCN: sh85014452  NARA: 10638534
יוסף (גוסטב)

| --- | --- |

 לידה:  1889 בראטיסלבה
 פטירה:  8 באוקטובר 1968  (בגיל 79 בערך) הרצליה, ישראל 
 תאריך עלייה:  1920
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת קארל בפראג, צ'כיה
 התמחות:  נשים ומיילדות
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  מנהל מחלקת נשים ויולדות בבית החולים הדסה בתל אביב, מקים ומנהל בית היולדות הקריה
 הנצחה:  בשנת 2021 הוקם ונחנך "המרכז ההיסטרוסקופי ע"ש פרופ' יוסף (גוסטב) אשרמן" ב'ליס' ליולדות ונשים אשר במרכז הרפואי של תל אביב יפו, איכילוב
 
יוסף (גוסטב) אָשֶרְמַן (11 בספטמבר 1889 – 9 באוקטובר 1968) היה גינקולוג ישראלי, מנהל בית היולדות הקריה. על שמו תסמונת אשרמן.
קורות חיים

אשרמן נולד בשנת 1889 ברוסוביצ'ה (Rosovice), עיירה קרובה לעיר דובז'יש (Dobříš) שבמרחק שעה נסיעה מהעיר פראג. הוא למד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג, ובשנת 1913 קיבל תואר דוקטור לרפואה. במלחמת העולם הראשונה, שירת כקצין רפואה בצבא אוסטרו-הונגריה בין השנים 1914–1918 והיה חבר ארגון "בר כוכבא" בפראג.
בשנת 1920 אשרמן עלה לארץ ישראל. תחילה, שימש כרופא בעמק יזרעאל, ביבנאל ובגליל. הוא התמחה ברפואת נשים, ניהל את מחלקת נשים ויולדות בבית החולים הדסה שברחוב בלפור בתל אביב, הקים וניהל בראשיתו את מערך טיפות חלב ומאוחר יותר הקים וניהל את בית היולדות הקריה. פעילותו המחויבת והמתמידה בתחום המיילדות הפכה אותו לראש שירותי המיילדות והגינקולוגיה בתל אביב.
אשרמן עסק בדברים רבים והיה חבר באגודות רבות; בין השאר היה נשיא בוגרי "בר כוכבא" בפראג בישראל, נשיא הסתדרות רופאי הנשים בישראל, חבר החברה האמריקאית לחקר העקרות, חבר החברות הגינקולוגיות הצרפתית והברזילאית, חבר הקולגיום הבינלאומי של רופאים מנתחים, סגן נשיא חברות הפריה הבינלאומית, ציר בקונגרסים מדעיים בניו יורק, בצרפת, באמסטרדם ובנאפולי. הוא מונה לפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים.
אשרמן פרסם עשרות מאמרים רפואיים. בין השאר תיאר תסמונת הנושאת את שמו, תסמונת אשרמן, ובה הצטלקויות והידבקויות ברחם עקב גרידה, אשר אמנם תוארה לראשונה על ידי רופא גרמני (פריש) בשנת 1894 אך זכתה לאפיון בעקבות שני מאמרים של אשרמן בשנים 1948 ו־1950. חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 1960 (פרס כבוד).
משנת 1921 היה נשוי למלכה בת משה שמואל וילנר. שנולדה וגדלה בשכונת נוה צדק. השניים היו הורים לבת, נינה, שנישאה לסופר השואה הנודע יחיאל די-נור.
מתלמידיו נמנים פרופ' נדב סופרמן, ד"ר חיים אברבנאל וד"ר יהודה אריה אברמוביץ, שניהל במשך שנים רבות את בית החולים הדסה (תל אביב).
בשנת 1965 נפטרה במפתיע אשתו, מלכה.
אשרמן התגורר בתל אביב, ובשנה האחרונה לחייו בהרצליה, שם נפטר ב-1968, בגיל 79. נקבר לצידה של מלכה רעייתו, בבית העלמין נחלת יצחק.
על שמו רחוב בתל אביב.
ספריו

בריאות האם: עצות לאשה ההרה, תל אביב: הסתדרות מדיצינית הדסה (ספרית בתי הבריאות של הסתדרות מדיצינית הדסה על שם נתן ולינה שטראוס), [תרפ-]. (חוברת, יצאה במספר מהדורות; מהדורה ב: תרפ"ב 1932)
יוסף ג. אשרמן, לקראת אמהות, תל אביב: עיריית תל אביב-יפו - המחלקה לשירותי הרפואה הציבורית, תשי"ז 1957.
ד"ר י. אשרמן, פרופ' ד"ר ל.פ. מאיר, ד"ר ב. פרבר וד"ר י. רבקאי (עורכים), האם והתינוק: מדריך רפואי-חנוכי להורים, תל אביב: מסדה, 1945.
הערות שוליים

↑  פרופ' פינקלשטיין ופרופ' אשרמן חתני "פרס סאלד" של עירית ת"א, דבר, 19 במרץ 1961
↑  דוד תדהר (עורך), "משה שמואל וילנר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3820.
↑  אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, פרק 66, עמוד 155
↑  נפטרה מלכה אשרמן, חרות, 4 באפריל 1965.
↑  מת פרופ' יוסף אשרמן, מעריב, 10 באוקטובר 1968
↑  יוסף אשרמן באתר GRAVEZ;
יוסף גוסטב אשרמן באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  נתקבל למערכת, דבר, 28 במרץ 1932.
↑  צילום כריכת החוברת "בריאות האם: עצות לאשה ההרה", באתר find a book
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306167805171  ISNI: 0000 0000 6957 5057  VIAF: 6372165628854042480005   WorldCat (עם VIAF): 6372165628854042480005
גלות (ציור)

ערך זה עוסק בציור. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

רפרודוקציה בהוצאת Kunstverlag "Phonix", Leo Winz, Berlin
 מידע כללי
 צייר:  שמואל הירשנברג 
 תאריך יצירה:  1904 
 טכניקה וחומרים:  צבעי-שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  200 ס״מ 
 גובה:  150 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אבוד
 
"גלות" (1904) הוא ציור מאת שמואל הירשנברג. העבודה שהוצגתה האחרונה הייתה במוזיאון היהודי בברלין, נעלמה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שמואל הירשנברג צייר את "גלות" בשנת 1904, למרות שהעבודה עליו החלה בשנת 1899. סביר להניח כי הפוגרומים וההתנכלויות ליהדות מזרח אירופה, ובייחוד פרעות קישינב (1903) היוו רקע ליצירתו.
היה זה ציור גדול ממדים המתאר קבוצה של כ-30 פליטים יהודים הנעים כקבוצה במרחב מושלג וריק. ע"פ חמדה בן-יהודה גובהה היה מטר וחצי ורוחבה שני מטרים. הירשנברג יצר כמה עבודות מקדימות עבור הציור, ביניהן דיוקן של רעייתו (1903), המופיעה כדמות נשית הבולטת לפני האב הנושא את ביתו. הקבוצה בציור מובלת בידי ישיש בעל זקן ארוך. הירשנברג השתמש בכמה מבני משפחתו, כגון בני משפחת אדערבערג (אודרברג), כמודלים לציור. בין היתר שרה אבנר, אחותו של הסופר דב אבנר, זיהתה את עצמה כילדה האוחדת בקומקום. מעל הילדה מופיעה דמות של גבר, שפניו הם דיוקנו העצמי של האמן, האוחז בספר תורה העטוף בטלית.
מיד עם הצגתה, בשנת 1904 בתערוכה בקרקוב, פולין, הפכה יצירה זו לידועה בקרב הציבור היהודי. בביקורת על התערוכה בעיתון "הצופה (ורשה)" נכתב כי "'גלות' היא איפופיה דרמטית אשר ירשה את מקום ההיסתוריה של יהודי המזרח במאת השנים האחרונה, ובה בעת הייתה האיפופיה הזאת גם לסמל האומה". רישום הכנה של הציור הופיע בשנת 1904 בכתב העת "Ost und West", בחוברת שהוקדשה להרצל.
ב-17 בנובמבר 1907 הוצג הציור, לצד הציור "שפינוזה" (1907), ב-"תערוכה אמנותית יהודית", שהתקיימה ב"גלריה לאמנות עתיקה ועכשווית" בברלין, גרמניה. בעקבות תצוגה זו כתב אהרן חרמוני בשבועון "העולם" רשימה בה הוצג הציור כייצוג אולטימטיבי של הווית היהודים בגולה. "את התמונה הזו ראיתי כבר בתערוכה הברלינאית של הקיץ העבר", כתב המבקר. "אז הייתה התערוכה כללית, גדולה. האולמות המו מרוב מבקרים. רוב המבקרים אז היו גרמנים, בני-דת-משה והיו ממהרים לעבור על פני תמונה זו, הנהדרת בעצבותה, בצערה וביגונה והענקית, ברוח-המחאה השורר בה נגד עול הגלות, הדוחף את כל הכנופיה הלאה, הלאה, במדבר השלג האין-סופי; ובעברם היו "בני-דתנו" מעיפים מבט אלכסוני לתמונה של הצרה שלהם, ורגע אחריו יראו פן ראו הגרמנים האמתיים, שהמה מתבוננים לתמונה יהודית זו, והיו ממהרים לאולם השני, להתענג על תמונות "פטריוטיות" גרמניות... [...] ויושב הנך בדד באולם ומשקיף ב'גלות'. האוויר סביבך מתמלא אנחות, יגון, צער ומחאה... [...] כן, הגלות מצאה כבר את אמנה. מכחולו הביע הכל. התמצא גם תחיתנו הלאומית את אמנה? והיהיה האמן זה הירשנברג עצמו שעובד כעת בארץ-התחיה, או זה אולי אחד מתלמידיו, שנולד בארץ-המכבים?".
בשנת 1938 הוצג הציור במוזיאון היהודי בברלין. לאחר סגירת המוזיאון, בידי השלטון הנאצי, אבדו עקבותיו של הציור. יש להניח כי הוא נשלח לאחסון במקום מרוחק יחד עם עוד פריטים מן המוזיאון.
בספרו (1962) כינה את הציור הסופר ומבקר האמנות לאו קניג, שהיה גם בוגר המחזור הראשון של בצלאל, כטוב ביצירותיו של הירשנברג. בעיניו הירשנברג הצטיין במקומות בהם הוא הגיע אל הסמליות שבאפוס היהודי מתוך ריאליזם לירי של דמויות יומיומיות. לעומתו, הציג יוסף סנדעל (1952) את הציור מתוך תפיסה מרקסיסטית במסגרתה שונה שם הציור ל"פליטים".
בשנת 2006 נמכר העתק של הציור במכירה פומבית בישראל בעבור $25,300.
השפעה

הציור "גלות" הפך עד מהרה לדימויי אייקוני של ההיסטוריה היהודית. במשך השנים הודפסו רפרודוקציות רבות של הציור בשלל מהדורות שונות, בעיקר על גבי גלויות, שהיו פופולריות בקרב בציבור היהודי בעולם. אמנים שונים עשו בו שימוש ביצירותיהם.
אחד הביטויים הראשונים היה שירו של מוריס רוזנפלד "מארש גלות" ("גּוֹלוּס מַרְשׁ", 1904), שעל פי הנחה רווחת[דרוש מקור], נטען כי נכתב בהשראת הציור.
כבר ב"בצלאל" בייחוד בשנות ה-20 של המאה ה-20, נעשה בציור שימוש נרחב. בתבליט שיצר בוריס שץ לזכר הירשנברג "שמואל הירשנברג - לזכר עולם" (1914) מופיע הירשנברג וברקע דמויות מתוך הציור. מתחת לדוקן נחקקה הכתובת "נשבר ונדכא בגולה / חדש ימיך לתחיה // הנפש כואבת וחולה / החיות אמנות עבריה // לארץ אבותיך עלית / שאפת גם קיווית // מדוע, הה המוות המר קחתך מאיתנו כה מהר?". גם במסגרת נחושת בעיצוב זאב רבן ובביצוע חביב ששון, מן המחצית הראשונה של שנות ה-20 של המאה ה-20, מופיע דימוי של שיירת יהודים שחלקה מצוטט מתוך ציורו של הירשנברג. עם זאת, הדימוי המובהק ביותר מופיע בתבליט פליז שיצר שמואל קרצ'מר המשעתק את הציור.
בשנת 1943 הופיע "גלות" על גבי בול של קק"ל. הבול היה חלק מסדרת בולים בנושא הגלות ובה יצירות של אמנים יהודים נוספים.
גלריה

דיוקן אשה (1903), צבעי-שמן על בד, גובה 38.5 ס"מ, רוחב 32 ס"מ, המשכן לאמנות, עין חרוד
רישום הכנה ל"גלות" (1904), פסטל על נייר, גובה 36 ס"מ, רוחב 29.5 ס"מ, אוסף פרטי
"גלות" מאת שמואל קרצ'מר (1929-1913), פליז ועץ, גובה 35 ס"מ, רוחב 50 ס"מ, אוסף פרטי
מסגרת נחושת בעיצוב זאב רבן ובביצוע חביב ששון (המחצית הראשונה של שנות ה-20 של המאה ה-20), בית האמנים בירושלים
"גלות" על גבי בול קק"ל (1943)
"המצעד האחרון" (1948) מאת נתן רפפורט, ורשה
הערות שוליים

↑  ראו: חמדה בן יהודה, שמואל הירשנברג, השקפה, 16 באוקטובר 1907
↑  ראו: נחמה גנוסר, הילדה שבתמונה, על המשמר, 24 ביולי 1966; חיים לנדאו, דב אבנר / שבעה למותו, על המשמר, 21 ביוני 1970
↑  אברהם נוימן, התערוכה לאמנות בקרקוי, הצפה (ורשה), 12 בדצמבר 1904
↑  ראו: אלישוב, י., "על מזרח ומערב", הדור (קרקוב)⁩, 16 אוגוסט 1904⁩
↑  על התערוכה ראו: גולדמן אידה, בת-שבע, בקיעים במראה: תערוכת אמנים יהודים, ברלין, 1907, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2009.
↑  אהרן חרמוני, בתערוכה (ציוני-עיפרון), העולם, 4 בדצמבר 1907
↑  ראו: קניג, ל., היהודים באמנות החדשה, דביר, תל אביב, תשכ"ב [1962], עמ' 63
↑  ראו: גדעון עפרת, "מותו של הירשנברג בירושלים", על הארץ: האמנות הארצישראלית: פרקי אבות, כרך ראשון, הוצאת אמנות ישראל, [ירושלים], 1993, עמ' 214
↑  ראו: דנה גילרמן, בחזרה לגלות, באתר הארץ, 6 ביולי 2006; וגם מכירה: Auction 120  תאריך המכירה: 15.07.2006, פריט 8, בית המכירות תירוש
↑  על יסוד שיר זה נכתב השיר "פה בארץ חמדת אבות" (1912)
↑  ראו: גדעון עפרת, "מותו של הירשנברג בירושלים", על הארץ: האמנות הארצישראלית: פרקי אבות, כרך ראשון, הוצאת אמנות ישראל, [ירושלים], 1993, עמ' 224
רישום הכנה ל"גלות", תצלום מתוך גיליון כתב העת "Ost und West" ‏(1904)
סם לוינסון

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1985 (בן 40) ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  המרכז החינוכי ACES לאמנויות 
 פרופיל ב-IMDb
 
סמואל "סם" לוינסון (באנגלית: Samuel "Sam" Levinson; נולד ב־8 בינואר 1985) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי אמריקאי ממוצא יהודי. הוא יצר את סדרת הנעורים של רשת HBO, "אופוריה (2019 – הווה), עליה זכה במועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה.
לוינסון ידוע גם ככותב ובמאי סרט הדרמה הקומית "עוד יום שמח" (אנ') משנת 2011 וסרט הקומדיה השחורה "אומה של רוצחים". הוא היה שותף לכתיבת התסריט של קומדיית הפעולה "Operation: Endgame" (אנ') בשנת 2010, סרט הטלוויזיה "אשף השקרים" (אנ') משנת 2017, והמותחן האירוטי "Deep Water" (אנ') שצפוי לצאת בשנת 2021, על-פי רומן מאת פטרישה הייסמית'.
ראשית חייו

לוינסון הוא בנם של דיאנה רודס ובמאי הקולנוע בארי לוינסון. משפחת אביו ממוצא יהודי. לוינסון למד משחק מתודי במשך ארבע שנים.
קריירה

לוינסון ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן בסרט הקומדיה של אביו צעצועים משנת 1992, לצד אחיו ג'ק. מאוחר יותר הוא הופיע בסרט הדרמה הקומית משנת Bandits" 2001" ובסרט הקומדיה הסאטירי משנת What Just Happened" 2008". בשנת 2009 הוא השתתף בתפקיד פיטר תומפסון בסרט הדרמה "סטואיק".
בשנת 2011 זכה לוינסון בפרס התסריט בפסטיבל הסרטים סאנדנס על סרט הביכורים שלו בבמאי, "עוד יום שמח", בו כיכבה אלן בארקין.
לוינסון היה שותף לכתיבת סרט הטלוויזיה "אשף השקרים" משנת 2017, שביים אביו בארי לוינסון. הסרט מתמקד בברנרד מיידוף, אותו מגלם רוברט דה נירו.
בשנת 2018 כתב וביים לוינסון את הסרט "אומה של רוצחים". הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2018 לביקורות מעורבות של מבקרים, ששיבחו את פעולתו "התזזיתית והמסוגננת מבחינה ויזואלית" אך מתחו ביקורת על הדמויות הכתובות.
ביוני 2019 יצר לוינסון את סדרת הדרמה הטלוויזית של HBO "אופוריה", המבוססת על הסדרה הישראלית באותו השם. הסדרה זכתה לשבחי המבקרים על הבימוי, הכתיבה והמשחק.
לוינסון היה שותף לכתיבת התסריט לסרט המתח הארוטי "מים עמוקים", שיעלה לאקרנים במהלך שנת 2022.
בשנת 2020 הוא הפיק את סרט הדרמה "קרעים של אישה" שעלה לשירות הסטרימינג של נטפליקס. באותה השנה, כתב וביים לוינסון את סרט הדרמה "מלקולם ומארי", ובו כיכבו ג'ון דייוויד וושינגטון וזנדאיה. הסרט הופץ על ידי נטפליקס. בשנת 2022 שימש לוינסון כמפיק בפועל של המיני-סדרה "אירמה ופ" מבית רשת HBO.
בשנת 2023 יצר יחד עם הראפר דה ויקנד את סדרת הדרמה "איידול" (אנ') עבור רשת הטלוויזיה "HBO". לוינסון בנוסף ביים את חמשת פרקי הסדרה, כתב והפיק.
חיים אישיים

בין השנים 2008 ל-2011 יצא לוינסון עם השחקנית אלן ברקין. לוינסון נשוי לאשלי לנט לוינסון. לבני הזוג בן.
לוינסון דן במאבקיו בסמים כנער ובוגר צעיר.
חיים אישיים > אקטיביזם

באוקטובר 2023, לוינסון, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס בעקבות טבח שבעה באוקטובר. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
הלילה השנים עשר (סרט, 1966)

| --- | --- |
 מבוסס על:  המחזה "הלילה השנים עשר" מאת ויליאם שייקספיר
 בימוי:  קן האנאם 
 שחקנים ראשיים:  ג'ודית פישר מארק מקמנוס
 מדינה:  אוסטרליה 
 הקרנת בכורה:  26 באוקטובר 1966 
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הלילה השנים עשר (באנגלית: Twelfth Night) הוא סרט טלוויזיה אוסטרלי משנת 1966, עיבוד למחזה באותו שם מאת ויליאם שייקספיר. את הסרט ביים קן האנאם, ומככבים בו רוג'ר קלימפסון והלן מורס.
הסרט שודר כחלק מתוכנית הטלוויזיה "תיאטרון של יום רביעי".
צוות השחקנים

ג'ודית פישר – ויולה
מארק מקמנוס – סבסטיאן
הלן מורס – אוליביה
רוג'ר קלימפסון – אורסינו
לולה ברוקס – מריה
ג'ון גרג – סר טובי בלץ'
אלכסנדר היי – פסטה
דונלד מקדונלד – מלווליו
ביקורת

העיתון The Bulletin כינה את הסרט "מלא חיים" עם "סטנדרט גבוה של משחק, סגנון ואינטליגנציה".
הערות שוליים

↑  "TELEVISION". The Canberra Times. Vol. 41, no. 11, 506. 12 באוקטובר 1966. p. 25. נבדק ב-23 במרץ 2017 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Twelfth Night Confusion". The Age. 20 באוקטובר 1966. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "TWINS FOR THE BARD". The Canberra Times. 10 באוקטובר 1966. p. 15. נבדק ב-5 בפברואר 2016 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The bulletin, John Haynes and J.F. Archibald, 1880, נבדק ב-6 באפריל 2019 {{citation}}:  (עזרה)
יוליוס דסאואר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1832 ניטרה, סלובקיה 
 פטירה:  1883 (בגיל 51 בערך) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 תקופת הפעילות:  ?–1883 
 
יוליוס דסאואר (בגרמנית: Julius Dessauer, בהונגרית: Dessauer Gyula; ניטרה, 1832 – בודפשט, 1883) היה רב וסופר תאולוגי הונגרי.
ביוגרפיה

יוליוס דסאואר היה בנו הבכור של הרב גבריאל דסאואר ואחיו של הרב מוריץ דסאואר. לאחר שהשלים את לימודיו וקיבל סמיכה לרבנות, הוא היה רב, בין היתר, באויפשט במשך כמה וכמה שנים.
עבודותיו

עבודותיו העצמאיות שנכתבו רובם ככולם בגרמנית או בעברית.
חמשת חומשי התורה יחד עם פרוש רש"י. מנוקד, מתורגם ומבואר לחלוטין - Die fünf Bücher Moses. Nebst dem Raschic-Commentar. Punktirt, leientfasslich übersetzt und mit Anmerkungen versehen (בודפשט, 1863 ומהדורות נוספות)
Schulchan Aruch und Orach Chajim - שולחן ערוך ואורח חיים Deutschbearbeitet (2 חלקים, בודפשט, 1868)
פתגמים - לקסיקון התלמוד והמדרש - pruch-Lexikon des Talmud und Midrasch (1876)
מפתח לספר תפילות - Schlüssel zum Gebetbuche (1878 בערך)
אוצר פנינים. משפטים פילוסופיים בסדר אלפביתי - Perlenschatz. Philosophische Sentenzen in alphabetischer Reihenfolge (1880)
ההומוריסט היהודי - Der jüdische Humorist (1899)
ראו גם

פאל גוליאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I - XIX. בודפשט: איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים. 1939–1944. 1990–2002
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1891–1914.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. עורך ראשי פטר אויווארי. יוליוס דסאואר