stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שאול אפק
ביוגרפיה

אפק נולד בשם שאול פינצ'וק ב-23 באוגוסט 1928 בעין חרוד ליצחק פינצ'וק, עולה מפולין ולרבקה, עולה מבלארוס. רבים ממשפחת אביו נספו בשואה בעיירה קוברין.
אפק גדל בכפר יונה ובהמשך למד בבית הספר מקס פיין.
בחודש מאי 1945 התגייס לפלמ"ח ושובץ בפלוגה ו' של הגדוד הראשון, כינויו המחתרתי היה שמואל רבינוביץ'. מיד לאחר גיוסו עבר קורס קשר וחבלה. אפק השתתף בליל המשטרות בפיצוץ משטרת שפרעם ובפיצוץ גשר אכזיב בליל הגשרים כחבלן. בשבת השחורה נאסר וישב בכלא הבריטי בעתלית ולאחר מכן בכלא רפיח למשך חודשיים. בהמשך השתלב כרזרביסט בגדוד הרביעי ועבר קורס מפקדי כיתות.
בתחילת מלחמת העצמאות היה אפק למפקד אזור כפר יונה. במאי 1948, עם הקמת צה"ל, פיקד על קרב גאולים שמנע את ביתור הארץ על ידי כוח עיראקי. הכיתה בפיקודו שהגיעה מכיוון כפר יונה ניצלה את מערכת התעלות ביישוב על מנת להגיע למגדל המים וממנו לירות לעבר הכוח העיראקי שכבש את גאולים. בעקבות הירי נסוג הכוח העיראקי והוסר המצור מהיישוב.
בהפוגה הראשונה יצא למחזור הראשון של קורס קצינים לאחר הקמת צה"ל וסיים אותו בהצטיינות (תוך שסיכת הקצונה מוענקת לו ישירות על ידי דוד בן-גוריון), ושובץ כמפקד מחלקה בגדוד 35 בחטיבת אלכסנדרוני. בסוף שנת 48' השתתף בקרבות כיס פלוג'ה. בסיום המלחמה השתתף במבצע ייצוב.
לאחר מלחמת העצמאות עבר לחטיבת גולני, בה מילא מספר תפקידים: אפק היה ממקימי סיירת גולני ושימש כסגן מפקד הסיירת, תחת פיקודו של אריאל שרון. לאחר מכן היה למפקד פלוגה ושימש כסגנו של רחבעם זאבי בפיקוד על גדוד 13 וכעבור שנים שימש כמפקד גדוד 51.
סיים את מחזור ב' של בית הספר לפיקוד ומטה ומונה לקצין אגף המבצעים של אוגדה 36, תפקיד אותו מילא במהלך מבצע קדש. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבה 4 תחת פיקודו של יוסף הרפז, ושימש כממלא מקום מפקד החטיבה עד למינויו של אלעד פלד. בתחילת שנות ה-60 שימש כסגן מפקד בית הספר לקצינים וכמפקד מצעדי צה"ל ביום העצמאות.
לאחר מכן עבר לשרת בפיקוד המרכז בו מילא מספר תפקידים: קצין הדרכה, קצין שלישות וקצין מבצעים של הפיקוד, תפקיד אותו מילא במלחמת ששת הימים. היה בין פורצי שער האשפות בעת שחרור ירושלים. בשנת 1968 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מחוז חיפה. תפקידו האחרון היה נספח צה"ל בברזיל.
בשנת 1975 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו מצה"ל למד מנהל עסקים ומדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, עבד בחברות "כימיקלים לישראל" ו"דגם מערכות", בטכניון ובקק"ל ובין היתר מילא תפקידי שליחות וגיוס כספים בדרום אמריקה ובקנדה.
ביוגרפיה > משפחתו

בשנת 1955 נישא לצביה לבית ברין, מורה ומחנכת ילידת עפולה. לזוג בת אחת, מיכל, רעייתו של נשיא המדינה האחד-עשר של מדינת ישראל יצחק הרצוג. התגורר בכפר סבא.
אפק היה הבכור מבין שלושה אחים. אחיו הוא איש הספורט אורי אפק, מנכ"ל הוועד האולימפי בישראל לשעבר. אחיינו הוא המשנה ליועצת המשפטית לממשלה הממונה על מערך הייעוץ והחקיקה במשרד המשפטים, שרון אפק.
אפק התאלמן מאשתו צביה ב-2020 ומספר שבועות לאחר מכן, ב-10 בנובמבר 2020, נפטר גם הוא, בגיל 92.
הערות שוליים

↑  שאול אפק, באתר הפלמ"ח
↑  Toldot Yisrael, www.facebook.com
↑  Shaul Afek באתר ה Jerusalem Post
↑  "70 שנים אחרי | ישראל היום". ישראל היום. נבדק ב-2018-07-28.
↑  רועי רובינשטיין, הלך לעולמו אל"מ במיל' שאול אפק, מפורצי שער האשפות בירושלים, באתר ynet, 10 בנובמבר 2020
↑   ציוץ של יצחק הרצוג ברשת החברתית אקס (טוויטר), 10 בנובמבר 2020
רפואניתיים

| רפואניתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חיפושיות
תת־סדרה:: Polyphaga
משפחה:: רפואניתיים
תת-משפחות
 Eleticinae  Meloinae  Nemognathinae  Tetraonycinae
שם מדעי
 Meloidae ‏Gyllenhaal, 1810

חיפושית Hycleus lugens על פרח
רפואניתיים (שם מדעי Meloidae) הם משפחה בסדרת החיפושיות.
זוהי משפחה של חיפושיות הכוללת כ-2,500 מינים, מזה כ-70 מינים בישראל. הן נפוצות בעיקר בערבות ובסוואנות.
מן הרפואניות הנפוצות בארץ:
רפואנית (Meloe)
מילברית (Mylabris)
לידית (Lydus)
צרוקומה (Cerocoma)
מראה ומקור השם

הראש של הרפואניתיים כפוף כלפי מטה. לעין יש צורת כליה, המחושים לרוב חוטיים עם 11 פרקים או שצורתם כצורת מחרוזת. לפעמים הם נגמרים באלה. החזה הקדמי צר, הכנפיים רכות, לפעמים מנוונות. הציפורניים מפוצלות או שיש להן תוספתנים.
יש מינים המפרישים בשעת סכנה מנקבים שבמפרקי הרגליים ובמקומות אחרים בגופם נוזל המכיל חומר ארסי, הקרוי קנתרידין, המגן עליהן מפני טורפים. חומר זה הופק לפנים מן החיפושית המכונה "הזבוב הספרדי" - Lytta vesicatoria - והוא שימש ברפואה וגם כרעל. מכאן שם המשפחה.
תזונה

הבוגרים חיים על פני הקרקע ועל צמחים וניזונים מעלים, מאבקת פרחים ומצוף. באביב הם מצויים בעיקר על פרחים, שמהם הם ניזונים.
התפתחות

הזחלים מתפתחים בקנים של דבוראי העוקץ או בתיקי ביצים של חגבים. הנקבה מטילה ביצים רבות (אלפים) על הקרקע. יש שהיא מכסה אותן באדמה.
לרפואניתיים יש דרך מיוחדת של גלגול, הנקרא על-גלגול (hypermetamorphosis): הוא מאופיין בזה שבמשך הגלגול מופיעות צורות אחדות של זחל, ודרגת הזחל האחרונה, או הדרגות האחרונות שלפני ההתגלמות, אינן ניזונות. מן הביצה בוקע זחל ראשוני בעל לסתות חדות, ייחודו בכך שבקצה כל רגל יש כאילו 3 ציפורניים (ציפורן ושני זיפים), לכן ניתן לזחל זה שם מיוחד תלת-ציפורן (triungulinus). בהתאם למין החיפושית, מחפש התלת-ציפורן מזון או מישהו שיביא אותו למזון.
התנהגות תחת מתקפה

החיפושיות ממשפחת הרפואנית (Mylabris tebraecus) מפרישות נוזל רעיל מפרקי רגליהן כאשר הן נמצאות תחת מתקפה, או חושבות שהן נמצאות תחת מתקפה. החומר יכול לגרום לגירוי העור, שלפוחיות וכוויות כימיות. לא מומלץ להחזיק את החיפושית ביד, כיוון שבמינון גבוה הארס שלה יכול להיות מסוכן למדי.
לקריאה נוספת

החי והצומח של ארץ-ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת כרך 3 חרקים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989.
מאמר "תופשים טרמפ לעתיד" מתוך אתר האינטרנט חרקים עולם קטן בגדול.
Spanish fly-Wikipedia
משפחת הרפואניתיים Meloidae באתר הטבע הישראלי.
https://www.youtube.com/watch?v=N6isLtedxRI
הערות שוליים

1 2  החי והצומח של ארץ-ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת כרך 3 חרקים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989
↑  גיא זהבי, הכירו את החרקים הארסיים המצויים בישראל, באתר בא-במייל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562918105171  BNE: XX545441  BnF: cb123446201 (data)  GND: 4172427-6  LCCN: sh85083442  NDL: 00573554  NKC: ph582641
קתדרלת דרהאם

מבט מהאוויר על הקתדרלה, הקלויסטר והטירה.
קתדרלת דרהאם (באנגלית: Durham Cathedral), ובשמה המלא "הקתדרלה של כנסיית המשיח, הבתולה מרים המבורכת וקת'ברט הקדוש מדרהאם" (Cathedral Church of Christ, Blessed Mary the Virgin and St Cuthbert of Durham) היא קתדרלה בעיר דרהאם, בצפון-מזרח אנגליה. הקתדרלה משמשת כמושבו של הבישוף האנגליקני של דרהאם. תחילתה של הבישופות מתוארכת לשנת 995 והקתדרלה נוסדה בשנת 1093. הקתדרלה נחשבת לאחת הדוגמאות המוצלחות ביותר של האדריכלות הנורמנית, ובשנת 1986 היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית יחד עם טירת דרהאם הסמוכה לה.
הקתדרלה הנוכחית עומדת במקומה של "הכנסייה הלבנה", שנבנתה במאה ה-10. הכנסייה הלבנה הייתה חלק מיסודות מנזר שנועד לשמש כמשכן לשרידיו של הקדוש קת'ברט מלינדיספארן (Saint Cuthbert of Lindisfarne). בקתדרלת דרהאם שמורים שרידיהם של מספר קדושים - שרידי הקדוש קת'ברט המוזכר לעיל, ראשו של אוסוואלד הקדוש מנורת'מבריה, שהיה מלכה של ממלכת נורת'מבריה, אחת מן הממלכות האנגליות העתיקות, ושרידיו של בדה ונרביליס.
קתדרלת דרהאם ממוקמת בעמדה אסטרטגית על צוק מעל עיקול בנהר וויר (River Wear). בישופי דרהאם היו גם בעלי כוח פוליטי וצבאי (עמדה שנקראה Bishop Palatine), ומשנת 1080 עד המאה ה-19 החזיקו בכוח צבאי מעבר לעמדת השליטה במערכת הדתית. טירת דרהאם נבנתה כמעונו של הבישוף מדרהאם, הרביעי בחשיבותו בהירארכיה של הכנסייה האנגליקנית, והוא ניצב לימינו של מלך אנגליה בעת הכתרתו.
כיום מהווה הקתדרלה יעד חשוב לתיירים באזור, והמגדל המרכזי בה, שגובהו 66 מטרים, הוא נקודת תצפית על דרהאם ועל סביבתה. בקתדרלה נערכות תפילות יומיות ומקהלת הקתדרלה שרה בה בכל יום.
מבנה אדריכלי

מבנה הקתדרלה נודע בשל קמרוני הצלעות של גג מבנה הספינה. הגג נתמך על ידי קשתות אלכסוניות, הנתמכות בעמודים מורכבים דקים יחסית, משולבים בעמודים מסיביים. המבנה מתאפיין גם בתמיכות דואות ותמיכות צידיות, המוסתרות בתוך הטריפוריום, מעל המושבים שלצידי הספינה המרכזית. אדריכלות הקתדרלה נחשבת כדוגמה לאדריכלות רומנסקית. יחד עם זאת, כמה מאפיינים בה נחשבים כמבשרים את האדריכלות הגותית שהחלה בצרפת כמה עשורים לאחר מכן; אין ספק שהבנאים הנורמנים הם ששילבו מאפיינים אלה בקתדרלה. בצידה המזרחי של הטירה שוכן קברו של קת'ברט הקדוש. הקבר היה מצבה מרשימה, בנויה משיש בהיר וזהב, והיה מוקד לעולי רגל; המבנה נהרס על ידי המלך הנרי השמיני (ראו בהמשך).
היסטוריה > תקופת הסקסונים

מקורה של הבישופות של דרהאם הוא בדיוקסיה של לינדיספארן, אשר נוסדה בסביבות שנת 635 על ידי אידאן הקדוש. אידאן הקדוש היה מיסיונר נוצרי בעל תפקיד מפתח בהבאת הנצרות לנורת'מבריה, והוא עשה כן לבקשת המלך אוסוואלד מנורת'מבריה שבצפון אנגליה (מלך בשנים 634–642). הדיוקסיה שרדה עד שנת 664, ואז הועברה ליורק. בשנת 678 החזיר הארכיבישוף מקנטרברי את מושב הבישוף ללינדיספארן. לינדיספארן נחשב ל"אי קדוש", וקדושים נוצריים רבים יצאו ממנו, בהם קת'ברט הקדוש, שהיה הבישוף מ-685 עד מותו שנתיים מאוחר יותר. קת'ברט הוא מרכזי בהתפתחות הקתדרלה.
בעקבות התקפות חוזרות ונשנות של ויקינגים, נמלטו הנזירים מלינדיספארן בשנת 875, כשהם נושאים עימם את שרידיו של קת'ברט הקדוש. הדיוקסיה של לינדיספארן נותרה ללא מיקום קבוע עד שנת 882, אז התיישבו הנזירים בעיירה צ'סטר לה סטריט (Chester-le-Street), כעשרה ק"מ מצפון לדרהאם. בשנת 995 אולצו הנזירים, לאחר התקפות נוספות, להמשיך בנדודיהם. אגדה מספרת שהנזירים הלכו בעקבות שתי נערות חולבות, שחיפשו פרה חומה. כאשר הגיעו ללשון היבשה שיוצר הנהר וויר, נתקע ארונו של קת'ברט ולא ניתן היה להזיזו. הנזירים ראו בכך אות משמיים שבמקום זה יש להקים את המושב החדש. מעבר לאגדה, מיקומה של הקתדרלה נוח מאוד להגנה בהיותו מוקף על ידי הנהר משלושת עבריו ונמצא על גבעה. יתרון נוסף במיקום זה היה ההגנה שלו זכתה הקהילה החדשה מן הרוזן מנורת'מבלרנד, שהיה קשור בקשרי משפחה הדוקים עם הבישוף. מכל מקום, הדרך המובילה מלשון היבשה, ועוברת ליד מגדליה המזרחיים של הטירה, בדרך למדשאת הארמון (Palace Green) נקראת "שביל הפרה החומה" (Dun Cow Lane).
בתחילה הוקם במקום מבנה עץ זמני פשוט, שנבנה כדי לשכן בו את שרידי הקדוש. לאחר מכן הוקם מבנה מוצק יותר, כנראה גם הוא מעץ, שנקרא "הכנסייה הלבנה". בשנת 998 נבנה מבנה אבן שהחליף את מבנה העץ, וגם מבנה זה נקרא "הכנסייה הלבנה". המבנה הושלם, למעט המגדל, בשנת 1018. דרהאם הפכה עד מהרה לאתר עלייה לרגל, לא מעט בשל הגידול בפולחן קת'ברט הקדוש. המלך קאנוט הגדול היה מן העולים הראשונים לרגל, והוא העניק שטחי קרקע רבים וזכויות (פריבילגיות) לקהילה. המיקום האסטרטגי של הקתדרלה, הכסף הרב שזרם מעולי הרגל והכוח שנצבר בכנסיית דרהאם, הבטיחו את היווצרותה של עיירה סביב הקתדרלה, עיירה שהיוותה את הגרעין המוקדם של העיר דרהאם של היום.
היסטוריה > תקופת הנורמנים

הקתדרלה הנוכחית תוכננה ונבנתה בידי ויליאם מסנט קארליף (William of St. Carilef, נקרא גם ויליאם מקאלה); ויליאם מונה לנסיך-בישוף על ידי ויליאם הכובש, בשנת 1080‏. המבנה הקיים כיום הוא ביסודו המבנה הנורמני העתיק, אם כי במשך מאות השנים שחלפו נוספו לו תוספות רבות, וכמה מחלקי המבנה שוקמו. בניית הקתדרלה החלה בשנת 1093, מצידה המזרחי. בשנת 1096 הושלם בית המקהלה (נמצא בין האפסיס לטרנספט), והעבודה המשיכה בבניית הספינה המרכזית בקתדרלה. קירות הספינה הושלמו בשנת 1128, והקמרונים הגבוהים הושלמו בשנת 1135. בשנים 1133–1140 הושלם גם בית מועצת הקתדרלה (Chapter House), שנהרס במאה ה-18‏. ויליאם מסט. קארליף נפטר ב-1099, לפני השלמת הקתדרלה, והאחריות על העבודות הועברה לרנו פלאמבארד (Ranulf Flambard), שהיה אחראי גם לבניית גשר פלאמבארד, הגשר הראשון מעל הנהר וויר בעיר דרהאם.
בשנת 1170 הוסיף הבישוף היו דה פואסה קפלה בצידה המערבי של הקתדרלה, שנקראה קתדרלת הגליל (Galilee Chapel). הקפלה משמשת גם כקפלת הגבירה, הקפלה הגדולה בקתדרלה, הנקראת בדרך כלל על שם מרים הבתולה. האגדה מספרת שהקפלה נבנתה בתחילה בצידה המזרחי של הקתדרלה, אך עם תחילת הבנייה נתגלו בה סדקים, שנתפרשו כאי-רצונו של קת'ברט הקדוש - הקבור בצד המזרחי - שקפלת הגבירה תיבנה לידו. הקפלה נמצאת בין הקתדרלה לבין אפיק הנהר וויר, ולכן היא ארוכה וצרה, ודרשה במשך הדורות חיזוקים רבים. הקפלה עברה כמה שינויים במשך השנים, והכניסה המקורית אליה נסגרה, ובמקומה נבנו לה כניסות חדשות. בקפלה שמורים שרידיו של בדה ונרביליס.
בתחילת המאה ה-13 הסתמן צורך דחוף בשיפוץ חלקה המזרחי של הקתדרלה. הבישוף ריצ'רד לה פור (Richard le Poore) התמנה לתפקידו ב-1228, והוא הטיל את המשימה על האדריכל ריצ'רד פרנהאם. התוצאה הייתה תוספת לקתדרלה, מצידה המזרחי, הנקראת קפלת תשעת המזבחות (Chapel of the Nine Altars), שנבנתה בשנים 1242–1274. מבנה זה שופץ במאה ה-15, אחרי שניזוק מברקים.
היסטוריה > פירוק המנזרים

הרפורמה העיקרית שהוליך המלך הנרי השמיני הייתה ייסוד הכנסייה האנגליקנית והתנתקות מן הכנסייה הקתולית ומהאפיפיור. חלק מרכזי ברפורמה היה חוק הריבונות (Act of Supremacy), שהעמיד את המלך בראש הכנסייה באנגליה. המלך פירק את המנזרים והחרים את רכושם; גם קתדרלת דרהאם לא ניצלה ממהלך זה: קברו של קת'ברט הקדוש נהרס בהוראתו של המלך הנרי השמיני, מלך אנגליה, בשנת 1538, והעושר שנצבר בקתדרלה הועבר לידי המלך. גופתו של הקדוש הוצאה מן הקבר, ולפי האגדה נמצאה שלמה. הגופה נקברה מחדש תחת מצבת אבן פשוטה, אך סביבת המצבה נותרה כשהייתה.
היסטוריה > מהמאה ה-17 עד המאה ה-19

לאחר קרב דנבאר ב-3 בספטמבר 1650, מן הקרבות האחרונים במלחמת האזרחים האנגלית, אסר אוליבר קרומוול את השבויים הסקוטים מן הקרב בקתדרלה. ההערכה היא כי כ-3,000 איש נאסרו במקום, מתוכם מתו כ-1,700 איש בקתדרלה עצמה, לאחר שהוחזקו בה בתנאים תת-אנושיים. האסירים הרסו חלק גדול מרהיטי העץ שהיו בקתדרלה, ועשו בהם שימוש להסקה. האסירים שנותרו בחיים נשלחו כעובדי כפייה אל המושבות האנגליות בצפון אמריקה. גופות השבויים נקברו בקברים לא מסומנים. אחד מקברי האחים נתגלה בשנת 1946, בעת עבודות להתקנת מערכת הסקה מרכזית לאוניברסיטה. בשנים האחרונות היו כמה הצעות להקמת מצבת זיכרון למתים, או על קבורה מחדש בסקוטלנד, אך הן טרם יצאו אל הפועל. בסוף המאה ה-17 שיפץ הבישוף ג'ון קוזין את הקתדרלה, תיקן את הנזקים והשיב את הריהוט שהושמד.
במהלך המאה ה-18 נעשה מעט כדי לשקם או לבנות מחדש חלקים בקתדרלה. ב-1773 אף נגרם נזק למבנה, כאשר חלק מהסיתות החיצוני של הקתדרלה עובד לקיר חלק יותר, ובכך נעשה בו שינוי משמעותי. בהמשך נהרסה מחצית מבית מועצת הקתדרלה. הסיתות בקיר המזרחי נפגע גם הוא ובצד זה הוכנס גם חלון רוזטה, שאמור היה להיות שחזור של חלון דומה מהמאה ה-13. היה תכנון להרוס גם את קפלת הגליל, אך הדבר נמנע ברגע האחרון. מגדל הקתדרלה שוחזר בין השנים 1854–1859.
הקתדרלה כיום

בשנת 1986 הכריז אונסק"ו על קתדרלה כאתר מורשת עולמית, כאתר הגדול והמושלם ביותר של אדריכלות נורמנית באנגליה, מבנה יוצא דופן לאדריכלות זמנו, המציין את הגעת הנצרות לנורת'מבריה. הקתדרלה משמשת גם כיום כמושב הבישוף של דרהאם.
הקתדרלה שימשה כאתר צילום לכמה סרטים ומיצגים:
ב-1996 השתמש אמן הווידאו ביל ויולה בשער הכניסה המערבי כאתר הצגת המיצג "השליח" (The Messenger).
בשני הסרטים הראשונים בסדרת הארי פוטר, הארי פוטר ואבן החכמים והארי פוטר וחדר הסודות, שימשה הקתדרלה כאתר הצילום לבית הספר לקסמים הוגוורטס. באמצעות גרפיקה ממוחשבת נוסף למגדלי הקתדרלה מגדל מחודד.
בסרט "אליזבת" נעשה שימוש בצילום פנים הקתדרלה.
תצפית ממגדל הכנסייה
חלון רוזטה בצידה המזרחי של הקתדרלה, בקפלת תשעת המזבחות
בית המקהלה והספינה
שער המבנה
לקריאה נוספת

Dodds, Glen Lyndon (1996) Historic Sites of County Durham Albion Press
Harvey, John (1963) English Cathedrals. London: Batsford
Stranks, C. J. The Pictorial History of Durham Cathedral. London: Pitkin Pictorials
Clifton-Taylor, Alec (1967) The Cathedrals of England. London: Thames and Hudson
Tatton-Brown, Tim; Crook, John (2002) The English Cathedral. New Holland
הערות שוליים

↑  55°40′16.68″N 1°47′43.8″E﻿ / ﻿55.6713000°N 1.795500°E﻿ / 55.6713000; 1.795500, אי או חצי אי קטן לחופי צפון אנגליה; הגאות מציפה את הדרך אל האי פעמיים ביום, ולכן מצבו משתנה
↑  54°51′33.84″N 1°34′11.64″E﻿ / ﻿54.8594000°N 1.5699000°E﻿ / 54.8594000; 1.5699000
↑  Tim Tatton-Brown and John Crook, The English Cathedral pp.26-29
↑  Tim Tatton, שם
↑  The Galilee Chapel
↑  John Harvey, English Cathedrals, p.129
↑  על פי דו"ח הוועדה, עמ' 3
↑  אתר IMDb
| דגל בריטניה סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | ארמון בלנהיים • קתדרלת קנטרברי, כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין • באת' • נוף המכרות בקורנוול ובמערב דבון • מפעלי עמק דרוונט •  הטירה והקתדרלה בדרהאם • גבולות האימפריה הרומית: חומת אדריאנוס • עמק איירונברידג' • דורסט וחוף דבון המזרחי • גני קיו • סולטייר • סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים • הפארק המלכותי סטאדלי ומנזר פאונטיינז • מצודת לונדון • ארמון וסטמינסטר, מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט • גריניץ' הימית • אזור האגמים האנגלי • מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): באת' |  |
|  סקוטלנד | אדינבורו העתיקה והחדשה • לב אורקני הנאוליתית: סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס • ניו לנארק • סנט קילדה • גבולות האימפריה הרומית: חומת אנטונינוס • גשר פורת' • פלואו קאנטרי |  |
|  ויילס | טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד' (טירת בומריס, טירת הרלך, טירת קרנארבון וטירת קונווי) • הנוף התעשייתי בבלנאבון • אמת פונטקיסילטה • נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס |  |
|  צפון אירלנד | סוללת הענק • יישובי הכנסייה המוראבית (עם עוד שלוש מדינות): גרייסהיל |  |
| טריטוריות מעבר לים | העיר ההיסטורית בסנט ג'ורג'ס והביצורים הסמוכים בברמודה • האי הנדרסון בפיטקרן • איי גוף ואינאקססיבל בטריסטן דה קונה • מערת גורהם בגיברלטר |  |
| אתרי מורשת עולמית לשעבר | ליברפול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580804805171  BnF: cb12207771x (data)  CiNii: DA07783121  GND: 668890-1  ISNI: 0000 0001 1411 3768  LCCN: n50075775  MusicBrainz: 47dd7ef4-5388-4e1b-863d-6ba1b90df0f8  NKC: kn20040209006  NLA: 35232580  SUDOC: 030717655  VcBA: 494/34608  VIAF: 156864169   WorldCat (עם VIAF): 156864169 
המבנה העיקרי של הקתדרלה
שרטוט של הקתדרלה משנת 1911. מומלץ לצפות בהגדלה. 
 1. קפלת תשעת המזבחות 
 2. קבר קת'ברט הקדוש 
 3. בית המקהלה 
 4. מקום המצלב 
 5. טרנספט 
 6. ספינה 
 7. קפלת הגליל 
 8. קבר בדה ונרביליס 
 9. בית מועצת הקהילה
רציפי האגם ציריך

| --- | --- |

 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1887
 מיקום
 ערים ראשיות:  ציריך 
 קואורדינטות:  47°21′49″N 8°32′11″E﻿ / ﻿47.3636°N 8.53639°E﻿ / 47.3636; 8.53639
 אתר רשמי
 he
 
רציפי האגם ציריך (בגרמנית: Quaianalagen) הם חופי האגם ציריך בעיר ציריך אשר בשווייץ. הרציפים נחנכו בשנת 1887. בניית הרציפים בניצוחו של המהנדס ארנולד בורקלי מהווה אבן דרך חשובה בהיסטוריה של העיר כאשר היא הפכה מעיר ימי הביניים קטנה השוכנת לאורן נהר הלימאט לעיר מודרנית לחופיו של האגם.
הרציפים שייכים לרבעים רייסבך (ממזרח), העיר העתיקה (מצפון) ואנה (ממערב).
אתרים באזור הרציפים > רייסבך

בלאטרוויזה (Blatterwiese) – מדשאה רחבה על שנמצאת בצידו המזרחי של האגם בין זה-פלד-קוואיי (Seefeldquai) וקרן ציריך. בשנת 1839 נחנך במקום אזור תעשייה ומאז שימש גם כאזור רחצה. בשנת 1926, רכשה עיריית ציריך את המקום וסגרה את מפעלי הייצור. בשנת 1939 נערכה במקום התערוכה הלאומית השווייצרית, ובשנת 1959 נערכת תערוכת הגננות G59. לאחר התערוכה עיריית ציריך הפכה את האזור למגרש משחקים גדול. בשנת 1993 נחנכה הגינה הסינית בין בלאטרוויזה ובלריווה-שטראסה (Bellerivestrasse). בשנת 2006 החלה בניית גינת משחקים שנחנכה ביוני 2007. מוזיאון האומנות "היידי ורבר" שמוקדש לעבודתו של הארכיטקט השווייצרי לה קורבוזיה ניצב מול מגרש המשחקים.
נמל רייסבך – הנמל ממוקם מול נמל אנה, בצידו המזרחי של האגם, וגם הוא משמש מרינה פרטית. בשנת 2004 הוחלף הקיוסק המקומי במסעדה מודרנית עם חלונות גדולים שצופים לאגם, המסעדה נקראת "מסעדת הקיוסק" כמחווה לקיוסק שעל חורבותיו הוקמה. בין השנים 2003–2006 שופץ גם שובר הגלים שהיה על סף קריסה. בפארק זה-פלד-קוואיי הוא עבודת עיצוב חשובה של הארכיטקט וילי ניוקום וניתן למצוא מוטיבים מתכנוני פארקים שונים. עמודי האבן במרכז הפארק סימנו בימי הביניים את הגבול של ציריך. הפסל הנרי מור תרם לפארק בשנת 1976 את הפסל "כבשת השלום".
טיילת זה-פלד-קוואיי (Seefeldquai) – בזה-פלד יש טיילת היסטורית לאורך האגם, כאשר בדרומה נמצאים חופי רחצה עם חול או חצץ. בשנת 1887, נהרס בית המרחץ שהיה באזור ובמקומו אישרו רשויות רייסבן לבנות שני בתי מרחץ חדשים שקיימים עד ימינו: Strandbad Tiefenbrunnen ו-Seebad Utoquai. בשנות השבעים חודשה קו החוף בין הרחובות Feldeggstrasse ו-Lindenstrasse בניצוחו של אדריכל הנוף וילי ניוקום. הפארק תוכנן עם שקעין, גבעות חול ומעברים חלקים בין אזורים פרטיים וציבוריים. השבילים מתעקלים כניגוד לשבילים הישרים בקרן-ציריך ו-Blatterwiese. העצים באזור סודרו מחדש והוסיפו להם עצים מיוחדים כדון רודודנדרונים ואזאליות ובנוסף הוספו שיחי ורדים.
טיילת Utoquai – הטיילת נבנתה בשנת 1887 מכוסה בעצי ערמון המפוזרים בדרך לבית המרחץ הציבורי Seebad Utoquai. הטיילת הוקמה כקיר הגנה מפני המים עם כרמי מדרגות היורדים אל חוף האגם. בשנות השישים העומס בכבישי ציריך הצריך הרחבת הכביש, לשם כך הוסטה הטיילת אל תוך האגם כאשר היא עוברת על עמודי בטון שהונחו בתוך האגם כאשר העצים מפרידים בינה לבין הכביש החדש. בשנת 1890 נבנה בית המרחץ Seebad Utoquai על עמודי ומעוטר במגדל בסגנון מורי, והיה בית המרחץ הראשון בשווייץ שבו הייתה רחצה מעורבת של נשים וגברים.
אתרים באזור הרציפים > העיר העתיקה

רציף גנרל גיזאן – הרציף שעל חופו הצפוני של האגם נקרא על שם אנרי גיזאן החל משנת 1960 לאחר שהגנרל בדימוס יזם טיילת עם ארבע שורות עצי ערמונית הסוסים לרווחת תושבי העיר. בשנת 2003 הוחלף האספלט במסלולי החצץ המקוריים. לאורך הטיילת ניתן למצוא יצירות אומנות משלושה דורות: מזרקה מפסיפס משנת 1903 (ליד הגן הבוטני שבמערב) פסל של גנימדס משנת 1959 (ב-Bürkliplatz ושבמזרח) מזרקה בצורת קערה העשויה מבטון ורוד משנת 2003 במרכז הטיילת.
אתרים באזור הרציפים > אנגה (Enge)

נמל אנגה (Enge) – הנמל ממוקם על חופו הצפון מערבי של האגם מדרום לגן הבוטני. הנמל משמש כיום מרינה פרטית. על שובר הגלים ניתן למצוא את הפסל "האריה של ציריך" ששופץ בשנת 2013 והגישה אליו חופשית.
לנדיוייס – האזור נקרא על שם התערוכה Landi39 שנערכה במקום ובמקום נערכו עוד הרבה אירועים ציבוריים. בסוף חודש אוגוסט נערך במקום תיאטרון הרחוב Zürcher Theater Spektakel. במהלך תערוכת SAFFA (התערוכה השווייצרית לעבודת נשים) בשנת 1958 הוקדש האי המלאכותי לתערוכה ונושא את שמה עד היום, על האי יש פארק נעים וניתן להגיע אליו באמצעות גשר המחבר אותו אל החוף. בלנדוייס ניתן למצוא מדשאות רחבות ידיים, מגרשי ספורט ועצים עתיקים בעלי ערך רב.
Mythenquai – הפסל לזכרו של גוטפריד קלר מוצב מתקן ההשקיה "יערת הדבש" שהיא אחד השרידים הבודדים לתערוכת החקלאות שהתקיימה במקום בשנת 1959, המתקן הוקם רק לצורכי תצוגה ולכן אינו יעיל מבחינת חיסכון במים. במרחק מספר צעדים מן החוף ניתן לראות את העץ טקסודיון דו-טורי (Taxodium distichum) (ברוש הביצות) עם שורשי אוויר שמקורו בנהר במיסיסיפי שבאמריקה, ליד המרינה ניטעו עצי אלנוס, שמתאים לסביבה מרובת מים. ליד הרציף ניתן למצוא את חוף הרחצה היחיד סביב האגם עם חול ים (Strandbad Mythenquai).
היסטוריה

בשנת 1833 הורחב אזור Stadthausanlage באדמה ובשברים ממצודת הברוק שהייתה ממוקמת ליד חופי האגם. זה היה סופו של הרובע כציר המחבר את רובעי העיר של ימי הביניים עם חופי האגם, שם גרו תושבים שלא היו אזרחי ציריך. האזור עבר שיפוצים נרחבים בין השנים 1836 ל-1900 כחלק מהתוכנית להפוך את ציריך לעיר מודרנית לחופי האגם.
ב-4 בספטמבר 1881 החליטו העיריות של ציריך, רייסבך ואנה (שהיו אז עיריות עצמאיות) לבנות טיילת לחופי האגם, החלטה שהתקבלה בשמחה רבה אצל תושבי העיר. החזון היה לבנות טיילת לאורך כל אגן האגם מקרן ציריך ועד נמל אנה, פרויקט יקר ושאפתני ודרש שיתוף פעולה של שלוש העיריות.
העבודות החלו עם הטמנה של 24 מיליון מ"ק של סלעים ובוץ אגני בשטח של 200 אלף מטר רבוע. לשם כך הובאו ספינות ומכונות המיועדות לעבודה מסוג זה. השלב הראשון בעבודה הוא לבנות שובר גלים ואחר כך למלא אותו עם אדמת חוואר. האדמה למילוי הגיעה מחפירות מנהרות לרכבת ומהרחבת הכבישים ברייסבך.
ארנולד בורקיל-זיגלר ויתר על תפקידו כמהנדס העיר על מנת להיות המהנדס הראשי של הפרויקט. בניית הרציפים החלה בשנת 1881 עם כוונה לסיים אותה בתערוכה השווייצרית הלאומית בשנת 1883, אבל לפני כן היה על העיריות להפוך את חופי האגם, שהיו בבעלות פרטית לשטח ציבורי. למעשה, עד אז לתושבי ציריך לא הייתה גישה את האגם. לבסוף חנוכת הרציפים התקיימה בשנת 1887, כאשר גשר הרציפים קישר בין צידו המזרחי של האגם וצידו המערבי.
שלמה לזמי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורשער, כדורת 
 
שלמה לזמי הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי, בעבר שוער נבחרת ישראל בכדורשער לעיוורים ואלוף העולם (2017 ו-2018) בכדורת לעיוורים.
ביוגרפיה

לזמי שירת בחיל ההנדסה הקרבית בשירות סדיר ובמילואים. בשנת 1986 נשלח כאיש מילואים לסייע בפינוי שדה מוקשים באזור מסעדה ונפצע באורח קשה מהתפוצצות מוקש.
היה שוער נבחרת ישראל בכדורשער לעיוורים והשתתף במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992).
לאחר שפרש ממשחק כדורשער, החל להתאמן בכדורת לעיוורים והיה אחד מחלוצי התחום בישראל. כשחקן כדורת השתתף מספר פעמים באליפות העולם לעיוורים ובשנת 2017 זכה במדליית זהב. בשנת 2018 זכה פעם נוספת במדליית זהב באליפות העולם ובאותה שנה זכה גם במדליית זהב באליפות אירופה. בשנת 2019 זכה במדליית כסף באליפות צ'כיה הפתוחה.
בשנת 2017 הוענק לו פרס ספורטאי השנה מטעם הפועל.
לזמי נשוי ואב לשלושה.