stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת שור
משפחת הרב שמואל יצחק שור > דור שלישי

הרב מרדכי הכהן – נישא לרבקה, בתו היחידה של הרב אברהם צבי שור. רב, סופר וחוקר, איש ירושלים.
הרב משה חיים לאו – בנם של הרב צבי יהודה ולאה הינדא לאו. רב בפולין. נישא בזיווג ראשון לבתו של האדמו"ר מויז'ניץ' הרב ישראל הגר.
הרב ישראל יוסף לאו - בנם של הרב צבי יהודה ולאה הינדא לאו. רבה האחרון של העיר קולומיאה בגליציה. נספה בשואה.
הרב מרדכי פוגלמן – נישא לבלה, בתם של הרב צבי יהודה ולאה הינדא לאו. היה רבה של קטוביץ, ולאחר מכן רבה של קריית מוצקין.
הרב מאיר שפירא – בנם של הרב יעקב שמשון ומרגלא שפירא. ראש ישיבת חכמי לובלין וממנהיגי היהדות החרדית בפולין. מחולל רעיון הדף היומי. כיהן כחבר הסיים הפולני מטעם תנועת אגודת ישראל. מחבר ספר שו"ת אור המאיר.
הרב אברהם שפירא - בנם של הרב יעקב שמשון ומרגלא שפירא. האדמו"ר מטלוסט. התיישב בארצות הברית, שם הקים בית מדרש על שמו של אחיו הרב מאיר שפירא. הוציא לאור את המהדורה האחרונה של ספרו של סבו, שו"ת מנחת שי (חלק א).
דב ליקוורניק - נישא לרחל, בתם של הרב יעקב שמשון ומרגלא שפירא.
מאיר ריגלר - נישא לעטל, בתם של הרב יעקב שמשון ומרגלא שפירא. היה פעיל ציוני, השתתף בקונגרס הציוני השני.
הרב משה שפירא - בנם של הרב יעקב שמשון ומרגלא שפירא. מנהל ישיבת חכמי לובלין. נרצח במהלך השואה על ידי הנאצים עם אשתו פייגא (לבית שיינפלד) וכל ילדיהם.
משפחת הרב שמואל יצחק שור > דור רביעי

הרב שמואל אבידור הכהן – בנם של הרב מרדכי ורבקה הכהן. רב, עיתונאי וסופר. שימש רבו של כפר שמריהו. נישא למשוררת אריאנה הרן.
הרב פרופ' פנחס פלאי - בנם של הרב מרדכי ורבקה הכהן. משורר, סופר, עיתונאי והוגה. נישא לפנינה פלאי.
פנינה פלאי - חלוצת הפמיניזם האורתודוקסי בישראל. נישאה לבן דודה הרב פרופ' פנחס פלאי
מנחם הכהן - בנם של הרב מרדכי ורבקה הכהן. רב, סופר ועיתונאי, לשעבר רב ההסתדרות וחבר כנסת. נשוי לפרופ' דבורה הכהן, היסטוריונית.
טובה וכטפוגל – בתם של הרב מרדכי ורבקה הכהן. עיתונאית. נישאה לרב יהושע וכטפוגל מפילדלפיה, נכדו של הרב יצחק יעקב וכטפויגל.
יחזקאל פוגל – נישא לאמרמה, בתם של הרב מרדכי ורבקה הכהן. מייסד ומנהל "המרכז החרדי", המוסד הראשון להכשרה מקצועית לחרדים, ממובילי ההשכלה וההכשרה המקצועית בציבור החרדי.
יהושע הגר-לאו – בנו של הרב משה חיים לאו. מחנך וסופר.
נפתלי לאו-לביא - בנו של הרב משה חיים לאו. עיתונאי ודיפלומט.
הרב ישראל מאיר לאו - בנו של הרב משה חיים לאו. הרב הראשי לתל אביב ולשעבר הרב הראשי לישראל. מחבר ספר שו"ת יחל ישראל.
פרופ' לאה-נעמי פוגלמן-גולדפלד – בתם של הרב מרדכי ובלה פוגלמן. מרצה לפילוסופיה.
דב שפירא - בנו של הרב אברהם שפירא, האדמו"ר מטלוסט. עלה ארצה לאחר קום המדינה והתיישב בתל אביב. מהנדס, ממייסדי המרכז לטהרת המשפחה בשליחותו של החזון איש, אשר זכה להימנות על מקורביו. טיפח את זכרו של דודו הרב מאיר שפירא מלובלין מחולל הדף היומי ומייסד ישיבת חכמי לובלין, בהקימו את הסתדרות תלמידי יח"ל.
יצחק ארצי - היה נשוי למרגלית (מימי), בתם של דב ורחל ליקוורניק. לשעבר חבר הכנסת וסגן ראש עיריית תל אביב.
צפורה אבולעפיה - בתם של מאיר ועטל ריגלר. נישאה למהנדס בוסתנאי אבולעפיה.
הרב אהרן לעבווהל - נישא לגיטל, בתו של הרב אברהם שפירא. היה תלמידו המובהק של דוד אשתו, הרב מאיר שפירא מלובלין, נחשב ליורשו וממשיך דרכו הפוטנציאלי, ואף שימש כמנהל רוחני בישיבתו, ישיבת חכמי לובלין. נרצח במהלך השואה על ידי הנאצים במחנה מיידנק, יחד עם אשתו גיטל וילדיהם התאומים יהודה מאיר ויונה טובסע.
הרב מרדכי הרליג - נכדם של מרדכי הלפרין ומרגלא. שימש כאב בית דין קהילת בית דוד ברובע הברונקס שבעיר ניו יורק.
הרב אריה בקנרוט - נכדם של אריה ושרה עטיל בקנרוט. היה מנהל מוסדות חסידות בויאן. חיבר את הספר "אביר המלכות" על תולדות חייו של האדמו"ר מסדיגורה הרב אברהם יעקב פרידמן (השני).
הרב אברהם בקנרוט - נכדם של אריה ושרה עטיל בקנרוט. משמש כדובר "מרכז מורשת מרן הרב מלובלין".
משפחת הרב שמואל יצחק שור > דור חמישי

הרב יעקב דוד הכהן – בנו של הרב שמואל אבידור הכהן. מילא את מקום אביו ברבנות כפר שמריהו.
הרב אברהם צבי הכהן - בנו של הרב שמואל אבידור הכהן. דיין ומו"צ בבני ברק ומקורב לחסידות ויז'ניץ.
ד"ר בטחה הר-שפי - בתו של פינחס פלאי. מרצה לתלמוד.
אמונה אלון – בתו של פינחס פלאי. סופרת ועיתונאית. אלמנתו של הרב בני אלון.
פרופ' אביעד הכהן – בנו של הרב מנחם הכהן. משפטן, נשיא המרכז האקדמי "שערי מדע ומשפט"
אל"ם (מיל.) הרב משה הגר – בנו של יהושע הגר-לאו. ראש המכינה הצבאית ביתיר.
הרב ד"ר בני לאו – בנו של נפתלי לאו-לביא. רב וחוקר. ראש בית המדרש לצדק חברתי.
הרב משה חיים לאו – בנו של הרב ישראל מאיר לאו. רב שכונה בנתניה.
הרב דוד לאו – בנו של הרב ישראל מאיר לאו. הרב הראשי לישראל ובעבר רבה של מודיעין. מחבר ספר שו"ת משכיל לדוד.
הרב אליעזר סורוצקין – נישא למרים, בתו של הרב ישראל מאיר לאו. רב שכונה בנתניה ויושב-ראש ארגון לב לאחים. נכדו של הרב זלמן סורוצקין.
נאוה סמל – בתם של יצחק ומרגלית ארצי. סופרת ומחזאית. נשואה לנועם סמל.
שלמה ארצי - בנם של יצחק ומרגלית ארצי. זמר.
דליה אביאל - בתם של בוסתנאי וצפורה אבולעפיה. חיברה את הספר "יחפים על חולות הזהב", על תולדות משפחת אבולעפיה, ממייסדי נווה צדק. בעלה הוא המחנך והמשורר צבי אביאל.
עו"ד משה שפירא - בנו של דב שפירא. כיהן כחבר מועצה בעיריית בני ברק בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20, ושימש כמרצה למשפט עברי בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטת תל אביב.
הרב מאיר יהודה ישראל הרליג - בנו של הרב מרדכי הרליג. ממקורבי האדמו"ר מחב"ד הרב מנחם מנדל שניאורסון.
משפחת הרב שמואל יצחק שור > דור שישי

מרגלית הר-שפי – בתה של בטחה הר-שפי.
אבישר הר-שפי - בנה של בטחה הר-שפי. משורר. נשוי למשוררת סיון הר-שפי.
סיון הר-שפי - משוררת. נשואה לבנה של בטחה הר-שפי אבישר הר-שפי
אורי אלון - בנה של אמונה אלון. סופר ותסריטאי.
אלחנן ניר - נישא לשרה - בתה של אמונה אלון. רב ומשורר.
עמיחי חסון - נישא למרים - בתה של אמונה אלון. קולנוען ומשורר.
שירי ארצי – בתו של שלמה ארצי. סופרת ותסריטאית. נשואה לשחקן יפתח קליין.
בן ארצי – בנו של שלמה ארצי. זמר.
שלהבת חסדיאל - נכדת דב שפירא, בנו של האדמו"ר מטלוסט. עיתונאית. הייתה נשואה ליאיר חסדיאל.
הרב פנחס שפירא - בנו של משה שפירא. דיין, מחבר ספר שו"ת בריתי שלום.
רויטל פז-אבולעפיה - נכדת צפורה אבולעפיה. סופרת, חיברה את הספר "הערים שמעבר לפרגוד".
הרב יהושע (שייע) הארליג - בנו של הרב מאיר הרליג. מנהל בית חב"ד בלאס וגאס.
הערות שוליים

↑  הרב שמואל יצחק שור, ספר שו"ת מנחת שי חלק ראשון, באתר אוצר החכמה
↑  הרב שמואל יצחק שור, ספר שו"ת מנחת שי חלק שני, באתר היברו בוקס
↑  הרב אברהם צבי שור, ספר שו"ת שביבי אש חלק ראשון, באתר היברו בוקס
↑  הרב אברהם צבי שור, ספר שו"ת שביבי אש חלק שני, באתר היברו בוקס
↑  הרב יהודה מאיר שפירא, ספר שו"ת אור המאיר, באתר היברו בוקס
↑  הרב ישראל מאיר לאו, ספר שו"ת יחל ישראל, באתר אוצר החכמה
↑  הרב דוד לאו, ספר שו"ת משכיל לדוד, באתר היברו בוקס
↑  הרב פנחס שפירא, ספר שו"ת בריתי שלום, באתר היברו בוקס
מגדר וחינוך מבוגרים בישראל

המרכז להשכלת מבוגרים באשדוד
מגדר וחינוך מבוגרים עוסק בהיבטים המגדריים באנדרגוגיה, במאפיינים של למידת נשים, בראייה היסטורית של תחום זה בישראל ובהיבטים של אי שוויון, הדרת נשים והבנייה חברתית בחינוך מבוגרים.
רקע

חינוך מבוגרים נתפס בעולם המערבי כ"למידה לאורך החיים" (Lifelong Learning). גישה זו רואה בלמידה זכות המוקנית לכל אדם ותנאי הכרחי לקיומה של חברה המבוססת על ערכים של צדק, הפחתת עוני, קידום שלום, דמוקרטיה, שוויון מגדרי ומודעות סביבתית. גישה זו מכירה בחשיבות הלמידה להתפתחות ולהתמודדות עם האתגרים החדשים שמציבה הסביבה המשתנה במאה ה-21 עבור הפרט והחברה.
בישראל, בסוף המאה ה-20 ל-25% מהאוכלוסייה הבוגרת לא הייתה השכלת יסוד מושלמת[דרושה הבהרה], ובתוכם שיעור ניכר של נשים[דרושה הבהרה]. אחוז הבערות נמוך יחסית לעולם, אך התופעה לא נעלמה. מרבית האנאלפביתים היו נשים. ייצוג יתר בתוכן לערביות, ובהן יצוג יתר אף גבוה יותר לבדואיות.
על פי ממצאים דומים בישראל ובאירופה, שיעור הנשים המשתתפות בלמידה לאורך החיים גבוה ביחס לגברים, והישגיהן הלימודיים גבוהים יותר.
למידת נשים

קיימת התייחסות מעטה מאוד בספרות ללמידת נשים בוגרות, למרות מגמה של ריבוי נשים לומדות בעקבות שינויים חברתיים וכלכליים. המודלים ללמידת מבוגרים פותחו על פי נורמות התפתחות של הגבר בלבד, ללא תשומת לב מספקת וללא התחשבות בצרכים, בשונות ובמגבלות המונעות למידה מאוכלוסיות של קבוצות מיעוט או של נשים.
קיימות הנחות תאורטיות לגבי מאפיינים של למידת נשים:
חשיבות של יחסים, קשר ושיתוף פעולה בלמידה של נשים
רכישת הידע, אינה ליניארית אלא נרכשת כידע מקושר החותר להבין נקודות מבט רב גוניות (Gilligan, 1982, Belenkly Clincchy, Goldberger & Traule, 1986)
הסתמכות על דרכי למידה סובייקטיביות, אינטואיטיביות ורגשיות
הנחות אלה עלולות לחזק דעות קדומות, אך יש בהן גם ביקורת על הטיה מגדרית בחינוך מבוגרים עקב הדגש שניתן על אוטונומיה, תחרותיות והכוונה עצמית.
תאורטיקנים של הלמידה גורסים שלמידה שזורה בהקשר בו היא מתרחשת. בגישה זו ניתן להסביר שנשים מעמדות של חוסר כוח וכאמצעי הישרדות, הפכו מכוונות יותר לזיהוי והבנה של זוויות הראייה ורגשות אחרים או פיתחו למידה מקושרת.
פדגוגיה פמיניסטית חותרת לחינוך שיגביר את הידע של נשים, את הערכתן העצמית ואת קולן ומעמדן בחברה. אליזבת טיסדל (1995, 1993 Elizabeth J. Tisdell,) ניסחה אסטרטגיות ליישום פדגוגיה פמיניסטית בחינוך מבוגרים. היא קוראת לעיצוב קורסים בהם עוסקים באופן ממוקד ביחסי הכוחות המבוססים על מגדר, מוצא או מעמד. היא מעודדת את המחנכים לבחון את השקפותיהם, האם הן קוראות תיגר או מנציחות את החלוקה הבלתי צודקת לטענתה של הכוח בחברה. בגישה זו יש מקום להפחית את סמכות המורה ולהתייחס לשונות בחוויות, להתנסויות הנשים ולסוגי הידע שהן מגלות.
מוטיבציות ללמידה של נשים וגברים דומות. עם זאת נוכחות גברים במסגרות חינוך מבוגרים נמוכה. ניתן להסביר זאת בקושי גברים להודות באי ידיעה בעקבות מחסומים הקשורים לחברותם מילדות להיות מפרנסים וחזקים. נשים, לעומת זאת, יודעות מילדות שהן לא יודעות הכל, ולכן כדאי ללמוד. הלימוד מעצים אותן ומחזק את דימויין העצמי. הסבר נוסף הוא כי גברים רבים ממוקדי מטרה להפיק מירב תגמולים (שכר, סטטוס ומעמד), ורואים בלמידה אחרת מיותרת וחסרת תועלת. גישה זו מקנה לגברים יתרונות בחברה הישגית, בפירמידה המקצועית ובאקדמיה. לעומת זאת, נשים עובדות ופועלות במגוון של נושאים בו זמנית ורוכשות מיומנויות רבות שמשמשות להן כלים חשובים להתפתחותן האישית ולתפקודן לאורך החיים. נשים שואפות לקחת חלק בתהליך של למידה לאורך החיים, כך שתתאפשר להן צמיחה אישית וגדילה מקצועית בגיל מבוגר יחסית, לאחר שפוחתות התחייביותיהן המשפחתיות, ואף מחפשות דרכים אלטרנטיביות להתפתחות מקצועית, גם בפרקי זמן שהתנאים האובייקטיביים של חייהן אינם מאפשרים זאת.
מגדר וחינוך מבוגרים בישראל בראייה היסטורית

לפני קום המדינה התקיימה פעילות לימוד למבוגרים בישראל במסגרות שונות, לצרכים מוגבלים בהיקף ובטווח. פעילות זו התרחבה עם הקמת מדינת ישראל ב-1948, כשממשלת ישראל לקחה על עצמה אחריות להנחלת הלשון ולמתן השכלה להמוני העולים בשיתוף עם גורמים ציבוריים נוספים.
האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך (בעבר המחלקה לחינוך מבוגרים) פעל לאורך השנים בהיקפים גדולים מבחינת לומדים, אוכלוסיות, תוכניות ותכנים לקידום התרבות וצמצום פערי ההשכלה לאורך החיים בקרב אוכלוסיית המבוגרים בישראל במסגרות של אולפנים להנחלת הלשון לעולים חדשים ומסגרות שונות להשלמת השכלת יסוד והשכלה תיכונית. משנות ה-70 של המאה ה-20, האגף פועל גם במגזר דובר הערבית.
קיימים נתונים על הפילוח המגדרי בתוכניות להשלמת השכלה למבוגרים מטעם האגף לחינוך מבוגרים. הנתונים מתבססים על מספר הנבחנים בתקופה מפברואר 2011 עד פברואר 2014. מנתונים אלה עולה, כי בתוכניות הרגילות להשלמת השכלה הפונות לנשים וגברים כאחד, היה רוב של 55% גברים בתקופה זו. בפרויקטים ובתוכניות להשלמת השכלה להורים - עד הלו"ם, להורים יחידים ולדורשי עבודה היה רוב של 75% – 83% לנשים, ולעומת זאת בתוכניות לשב"ס ולחיילים היה רוב ברור לגברים. נתונים אלה מתייחסים לשנים בהן הופסק מימון המדינה לתוכניות השלמת השכלה שפתוחות לכול, ומתקיימות רק תוכניות מסומנות על ידי המדינה. בשנים קודמות רוב הלומדים היו נשים. במסגרת הקתדראות העממיות, תחום פעילות של האגף לחינוך מבוגרים שקוצץ ב-2008, למדו בסביבות 80% נשים.
קיימים פרויקטים ייחודיים עבור נשים, כגון: השלמת השכלת יסוד לבנות האוכלוסייה הערבית, ליווי והכוון תעסוקתי בתשע"ד המתקיים בכל הארץ ותוכנית "אשת חיל" שפותחה על ידי הג'וינט לחיזוק השפה והעצמה תעסוקתית ואישית לנשים יוצאות העדה האתיופית, קווקז ובוכרה ולנשים מהמגזר הערבי. תוכניות רבות לנשים כוללות מסגרות למידה וסדנאות להעצמה על פי מודלים פסיכולוגיים לפיתוח אישי אשר עוסקים בכוח ועוצמה אצל נשים, בחינת הזהות האישית, צמיחה והעצמה אישית, קבוצתית וקהילתית.
מגדר וחינוך מבוגרים בישראל בראייה היסטורית > המאבק באי-אוריינות

מרבית האוכלוסייה שנזקקה עם קום המדינה להשכלה בסיסית ולהנחלת הלשון למי שאינם יודעים קרוא וכתוב הייתה אוכלוסיית נשים. תופעת הפמיניזציה של הבערות כמעט לא זכתה לתיעוד היסטורי. תופעה זו לא זכתה בישראל לטיפול יסודי המבוסס על מדיניות חברתית ברורה הממוקדת בנשים. ארגוני הנשים לקחו על עצמם לקדם את הנושא בהתנדבות ובראייה מקצועית, בעיקר ויצו ונעמת, שאליהם הצטרפו ארגונים נוספים.
"המבצע לביעור הבערות", היה המפעל הארצי הראשון להנחלת אוריינות למבוגרים. המבצע נערך בשנים 1964 – 1976 בעקבות נתוני מפקד האוכלוסין ב-1961 לפיו היו באוכלוסייה היהודית בישראל כרבע מיליון אנאלפביתים, שלא למדו או למדו עד ארבע שנות לימוד. שני שלישים מתוכם היו נשים. המפעל הוקם בשיתוף פעולה בין משרד החינוך, הצבא ורשויות מקומיות, באמצעות מורות חיילות להוראת עברית. רובן של הלומדות היו נשים. מעבר להנחלת ידע לימודי, פעלה המערכת להבנייה חברתית לגיבוש האומה. המורות החיילות הצעירות נדרשו לייצג את ישראל המודרנית, להיות מסוגלות לתת מענה לבעיות משפחתיות ולייעץ לנשים בגיל הוריהן.
פרויקט תהיל"ה – תוכנית השכלה ייחודית ללומד המבוגר. המיזם הוקם ב-1977 על ידי המחלקה לחינוך מבוגרים במשרד החינוך. מטרתו עם הקמתו הייתה אלפביתיזציה ואוריינות בסיסית לקידום השכלת יסוד בקרב העולים והתמקד בנשים מזרחיות חסרות או מעוטות השכלה. הלמידה התרחשה בסביבה תומכת ומקרבת. מיעוט של גברים למד במרכזי לימוד שהוקמו במקומות עבודה. תוך מספר שנים למדו בפרויקט 100,000 לומדות ב-80 מרכזים. הפרויקט זכה בפרסים כפרס אונסק"ו ועוד. שותפים למשרד החינוך היו חברת המתנ"סים, ארגוני נשים ועוד. בעשור השני של המאה ה-21 הפרויקט עדיין מתקיים. הוא מופעל על ידי המשרד לענייני גמלאים במעטפת פדגוגית של האגף לחינוך מבוגרים. שיעור הבערות בקרב האוכלוסייה היהודית ירד.
בערות קיימת אצל האוכלוסייה דוברת הערבית, ושיעורה בקרב הבדואים גבוה. אי ידיעת קרוא וכתוב נפוצה למדי, בעיקר בקרב הנשים. על פי מחקר שנעשה באוניברסיטת בן-גוריון ב-2009,. 73.8% מכלל הנשים הבדואיות בנגב מעל גיל 45 אינן יודעות קרוא וכתוב. האגף לחינוך מבוגרים החל לקיים מסגרות לימוד לבדואים בשנות ה-80. החל מ-2011 תוכניות השלמת השכלה למבוגרים, בדגש על נשים, מתקיימות בקרב הבדואים כחלק מתוכניות ממשלתיות רחבות לקידום הצמיחה והפיתוח הכלכליים של האוכלוסייה הבדואית, שעוסקות בתעסוקה, חינוך ותשתיות ומתפרסות על פני חמש שנים.
מגדר וחינוך מבוגרים בישראל בראייה היסטורית > פעילות ארגוני הנשים בתחום חינוך מבוגרים

מראשית המדינה, ארגוני הנשים נחלצו כ"נשים למען נשים", ותרמו בתחום חיסול הבערות. עשייה זו של ארגוני הנשים כמעט אינה מתועדת בספרות ובספרי ההיסטוריה. לאורך השנים, ארגוני הנשים עסקו בהנחלת הלשון, הקניית השכלה, ידע ומידע בנושאי זוגיות, הורות ומשפחה, הכרת הארץ ותרבותה, וכן עסקו בהקמת מעונות וגנים לילדים, כדי להקל על האמהות לתפקד בבית ולצאת לעבוד. ארגוני הנשים היו מאיצים ומוציאים לפועל של מסגרות לימוד המובילות לשינוי חברתי. ויצו פעלה מתוך ראיית האישה כציר מרכזי להשתלבות מוצלחת של משפחתה, וראתה כיעודה להדריך נשים להפוך לאזרחיות מועילות לחברה. המתנדבות נענו לקריאתו של בן-גוריון בכנס ב-1955 לסייע למיזוג גלויות. הן פעלו להכשרה מקצועית לנשים המבנה לתפקידים מסורתיים כמו: תזונה, בישול, תפירה, קוסמטיקה וטיפוח עצמי. ארגוני הנשים פועלים במאה ה-21 להעצמת נשים לתפקידי מנהיגות בדרכי הוראה המבוססות על חניכות ותמיכה קהילתית.
החסמים ללמידת נשים במסגרות חינוך מבוגרים

נשים רבות, בעלות מוטיבציה גבוהה ללימודים, נאלצות להתמודד עם קשיים
בדרכן להשלמת השכלה בשל החסמים הבאים:
קשיי היום יום, הצורך להתמודד עם תפקיד של מפרנסת, מטפלת ומחנכת לילדים והיעדר מסגרות יומיות לטיפול בילדים
קשיי רכישת מיומנויות אוריינות בגיל מבוגר יחסית
התנגדות של גברים ללימודי נשים מתוך חרדה לפגיעה בעליונותם במסגרת המשפחתית
חסמים אופייניים בחברה הערבית המסורתית:
התנגדות וליציאת האישה מחוץ לבית מצד האב/הבעל
התנגדות ללימודים מעורבים של נשים וגברים
חסמים של נגישות ותחבורה ללימודים באזור מרוחק
מודעות מפתחי תוכניות הלמידה לצורך ליצור תנאים המאפשרים פניות ללמידה ותמיכה מקדמים את אפשרות ההשתתפות וההתמדה בה.
נשים בהשכלה הגבוהה

הלימודים במוסדות להשכלה גבוהה מהווים עבור נשים הזדמנות להתקדמות בחייהן, וניכרת מגמה של עלייה בשיעור הנשים הפונות ללימודים גבוהים. נשים משכילות יותר מגברים, ומשיגות תוצאות טובות יותר בכל רמות ההשכלה. ב-1984 – היו נשים 49% ממקבלי תואר ראשון, 40.8% ממקבלי תואר שני, ו-32.6% מקבלי תואר שלישי. ואילו ב-2013 על פי נתוני הלמ"ס, 57.3% מהסטודנטים שלמדו בשנת תשע"ג במוסדות האקדמיים בישראל היו נשים, והן היוו רוב בכל התארים: 56.6% מהלומדים לקראת תואר ראשון, 60.4% מהלומדים לקראת תואר שני, 52.1% מהלומדים לקראת תואר שלישי, ו-76.9% מהלומדים לקראת תעודה.
מרבית הנשים לומדות באוניברסיטה מקצועות מסורתיים כמו סיעוד, חינוך, מדעי הרוח ומדעי החברה, ומיעוטן לומדות מקצועות טכנולוגיים ומדעיים בהם פוטנציאל ההשתכרות והיוקרה המקצועית גבוהים יותר.
בקרב נשים ערביות, יש עליה מתמדת בהשכלה ובהישגים, ואחוז הסטודנטיות הערביות גבוה מאחוז הסטודנטים הערבים. רמת ההשכלה של נשים ערביות נמוכה מרמת ההשכלה של נשים יהודיות. כ-20% מהנשים הערביות הן בעלות השכלה על-תיכונית, לעומת כ-48% מהנשים היהודיות. אשה ערביה היוצאת ללימודים מוקפת רשת הגנה פטריארכלית שמטרתה לגרום לה לשמור על דפוסי ההתנהגות המקובלים בחברה הערבית המסורתית בזמן לימודיה באוניברסיטה. בקרב האוכלוסייה הבדואית נשים מעטות מצליחות להשתלב בלימודים ולסיימם. ב-1995 סיימה הבדואית הראשונה תואר ראשון באוניברסיטת בן- גוריון. על פי דו"ח מ-2011, בקרב הבדואיות מעל גיל 45 המתגוררות בנגב, אין נשים שסיימו תיכון או לימודים על-תיכוניים.
העולם האקדמי מנוהל על ידי גברים, המהווים את רוב הסגל האקדמי הבכיר, ומידת ייצוגן של נשים בכלל ונשים ממוצא מזרחי וערביות בפרט במוקדי קבלת ההחלטות קטנה אם בכלל קיימת. נושא זה נחקר מעט. מצב זה בארץ דומה למצב באירופה. עם התחזקות חוגים ותארים ללימודי מגדר במכללות ובאוניברסיטאות, ועם כניסת נושא המגדר לשיח הציבורי, עולה המודעות לאי השוויון וטענות לצורך בשינוי המצב.
הנשים בעלות מוטיבציה גבוהה להרחבת אופקים והשכלה, והן גם בולטות ברמת השכלתן הכללית בחברה. קבוצת הנשים שבלטה בהיעדר השכלה עם קום המדינה, עברה ועוברת שינויים גדולים.
חשיבה וביקורת בכתיבה על חינוך מבוגרים ומגדר

המודעות בקרב כלל הציבור ובקרב מקבלי ההחלטות לערך של למידה לאורך החיים נמוכה; ההשקעה בתחום נמוכה, אין דיסציפלינה מוכרת במוסדות אקדמיים של תחום לימודי מבוגרים והמחקר מועט. קושי למצוא נתונים וסטטיסטיקה מסודרת לגבי חינוך של נשים עניות עשוי להעיד על הדרתן של סוגיות אלה מסדר היום הציבורי ועל ההתעלמות מהן.
קיים פער בין שיעור נשים גבוה בלמידה לאורך החיים ביחס לגברים, והישגים לימודים גבוהים יותר, לבין מצבן בשוק העבודה. הן משתלבות בעיקר במקצועות "נשיים".
ראו גם

אנדרגוגיה
מגדר
פדגוגיה פמיניסטית
לקריאה נוספת

תמיר, ט., נשים בישראל 2006 בין תאוריה למציאות. שדולת הנשים בישראל, 2007
קירמאייר, פ., בסוק, ע. (עורכים), גדיש, שנתון לחינוך מבוגרים, כרך ט', משרד החינוך התרבות והספורט, ירושלים, 2004
שחר, ר., חינוך מבוגרים בניתוח מגדרי - מבט על שישים שנה, גדיש י"א, משרד החינוך התרבות והספורט, 2008, עמ' 26- 44
הערות שוליים

1 2 3  ההתאגדות לחינוך מבוגרים בישראל והאגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך (2009) ישראל חברה לומדת הצעה למדיניות לאומית בלמידה לאורך החיים, נייר עמדה
1 2  טוקטלי, ר., גרבלסקי, א., נשים בתהיל"ה. גדיש ט', 2004, עמ' 249- 274
1 2  תמיר, ט., נשים בישראל 2006, עמ' 30-34
↑  Hayes, E. and Flannery, D. D., Women as Learners The signuficance of Gender in Adult Learning, 2000. Jossy-Bass Publishers, pp. 1- 22
1 2 3  לזובסקי, ר., נשים כלומדות מבוגרות- מבט לא רק פמיניסטי, גדיש ט', 2004. עמ' 55- 68
1 2 3 4  שחר, ר., חינוך מבוגרים בניתוח מגדרי - מבט על שישים שנה. 2008, גדיש י"א, משרד החינוך התרבות והספורט, עמ' 26- 44
↑  צלרמאייר, מ. האוטו/ביוגרפיה- מחקר נשי, בתוך: מורות בישראל: מבט פמיניסטי, עורכות: צלרמאייר, מ., פרי, פ., תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002, עמ' 54- 88
↑  מתוך: אתר האגף לחינוך מבוגרים
↑  דו"ח נתוני תלמידים 2011 עד חורף 2014, מסמך של האגף לחינוך מבוגרים, 9.2.14
↑  קירמאייר פ., מוטיבציות של נשים ללימודים בקתדרה העממית, גדיש ט', 2004. עמ' 155- 160
↑  ירון-אמביה, ר., 'אשת חיל': פרויקט לנשים אתיופיות וקווקזיות עובדות, גדיש ט', 2004. עמ' 299- 301
↑  כהן, ר., מהעצמה נשית למנהיגות נשית: הזמנה לחשיבה ולפיתוח, גדיש ט', 2004. עמ' 112- 120
↑  תמיר, ט., נשים בישראל 2006, עמ' 57
↑  שלי- ניומן, א., תינוק ועיפרון: תוכנית מחקר על 'מבצע ביעור הבערות', גדיש ט', 2004. עמ' 351- 354
1 2  רונן, י., חינוך למבוגרים – תמונת מצב לאור הרפורמה בשנת 2008 והשפעתה על מגזר הבדואים בנגב, הכנסת, 2011
↑  פרוטוקול תוכנית לקידום הצמיחה והפיתוח הכלכליים של האוכלוסייה הבדואית
↑  קטן, י. וזיכלינסקי, א., תרומת ויצו לחברה הישראלית בין המשכיות לשינוי, בית הספר לעבודה סוציאלית, תל אביב, 2006
↑  אהרונוב, ל., תפקידם של ארגוני הנשים מנקודת ראות מגדרית, גדיש ט', 2004. עמ' 105- 111
↑  סעב, נ., חינוך מבוגרים במגזר דובר הערבית בשישים שנות המדינה, גדיש י"א, משרד החינוך . 2008. עמ' 45- 50
↑  רובינשטיין, ש., מינוף נשים באמצעות תוכניות להשלמת השכלה, גדיש ט', 2004. עמ' 275- 285
↑  ויטנר- עוקבי, מ., הוראה עברית לנשים עולות מהקווקז, גדיש ט', 2004. עמ' 295- 298
↑  גילת, ע. והרץ- לזרוהיץ, ר., לימודי נשים באוניברסיטה כדרך להעצמה אישית, גדיש ט', 2004. עמ' 138- 154
↑  השכלה גבוהה בישראל - הודעה לעיתונות לרגל פתיחת שנת הלימודים האקדמית תשע"ד 09/10/2013
1 2 3  תמיר, ט., נשים בישראל 2006, עמ' 85-102
↑  וייסבלאי, א., נשים במגזר הערבי: נתונים בנושא בריאות, תעסוקה והשכלה, הכנסת מרכז המחקר והמידע, 2009, עמ' 4
פרסטיה מצרית

| פַרְסֶטְיָה מִצְרִית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: פרטסיה
מין:: פרטסיה מצרית
שם מדעי
 Farsetia aegyptia
פרסטיה מצרית נוף

פַרְסֶטְיָה מִצְרִית (שם מדעי: Farsetia aegyptia) הוא מין שיח מדברי ממשפחת המצליבים. השיח מסועף וגובהו הוא 30–60 ס"מ. בסיס הצמח מעוצה והוא מסתעף לגבעולים (בעלי עשבים) רבים. השערות שעל הצמח רכות, דקות ונושרות בעת שפשוף. לרוב אף רואים שילוב של העלים הישנים והיבשים של הצמח לבין עליו החדשים והירוקים. עליו של הפרסטיה הם ארוכים, צרים ונושרים בקלות.
אקלים ותנאים

פרסטיה מצרית פורחת בעיקר בין ינואר למאי ולפעמים גם בסתיו. פרסטיה מצרית מותאמת לסביבה מדברית ובהם תנאי היובש הם קיצוניים, בעיקר באדמות טרשים מדבריות. למשל, אם היובש גובר, הצמח משיר מעליו את עליו וממשיך להטמיע בגבעוליו הירוקים, שכן משק המים בהם הוא גדול וחסכוני יותר.
מראה ורבייה

הפרח אופייני למשפחת המצליבים, ודומה לפרחו של מנתור המדבר, צבעו של הפרח נע בין קרם עד ארגמן חיוור. צינור הכותרת ארוך, אונות הכותרת סרגליות ונראות צרות מאוד. קצוותיהן של הפרסטיה המצרית מופנים אחורה. הפרח נפתח בשעות הלילה כדי למשוך אליו חרקים, שכן לא המראה הוא זה שמושך אותם אליו, אלא ריחו של הצמח. כמו כן הצמח מואבק על ידי חרקים שנושאים צוף, כמו למשל דבורים ובמיוחד פרפרי-לילה. הפרי שעיר, לבן, אורכו עד 3 ס"מ, בעל צורה אליפטית רחבה, פחוס ומזכיר בצורתו עלה. לאחר שהצמח מפיץ את זרעיו הפרי דומה לפרי של הסוג משקפיים. הפרח פורח בחודשים ינואר עד מאי.
מקומות גידול

פרסטיה מצרית היא בין צמחי המדבר הבודדים שמוצאם מהאזור הטרופי-יובשני. הפרסטיה המצרית גדלה במדרונות אבנים ובבתי-גידול במדבר צחיח. בארץ ישראל היא נפוצה באזור ים המלח ובנגב. בתפוצתה העולמית הפרסטיה המצרית משתרעת בעיקר באזור הטרופי-יובשני במזרח אפריקה, אשר משם כנראה מוצאה, ויש רק מעט צמחים ממוצא כזה בארץ.
בסוג פרסטיה ישנם מינים נוספים, אשר מפוזרים באזורים הטרופים יובשניים ואילו בארץ מצוי רק מין אחד.
רובין שארמה

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1964 (בן 60) פורט הוקסברי, קנדה 
 מדינה:  קנדה, מאוריציוס 
 מקום מגורים:  טורונטו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  הקדוש הגולש והמנכ"ל, הנזיר שמכר את הפרארי שלו 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 robinsharma.com
 
רובין שארמה (באנגלית: Robin Sharma; נולד ב-1965) הוא מדריך רוחני וסופר קנדי הכותב ומלמד בנושאי מנהיגות, מודעות והעצמה עצמית.
ביוגרפיה

רובין, בן להורים ממוצא הודי (אמו מניירובי), היגר עימם לקנדה כשהיה בן שנה. הוא למד משפטים באוניברסיטת דלהאוסי אשר בהליפקס, נובה סקוטיה. עבד כעורך דין, ואף רכש תואר שני במשפטים, עד שמאס במקצוע ובאורח החיים של עריכת דין והחליט להתמסר לכתיבה.
שארמה הפך למומחה בנושאי מודעות עצמית וניהול, והתפרסם במיוחד בזכות ספרו "הנזיר שמכר את הפרארי שלו", שהפך לרב-מכר בינלאומי, כולל תרגומו לעברית, שעמד בראש רשימת רבי-המכר בישראל בשנת 2004. זאת למרות שתחילה התקשה למצוא הוצאת ספרים שתסכים לפרסם אותו.
אחר הצלחת "הנזיר שמכר את הפרארי שלו" פרסם ספרים רבים נוספים, על מנהיגות וביצועים בעבודה, בהם "חוכמת המנהיגות" (יצא לאור בעברית ב-2002), "גלה את ייעודך" (יצא לאור בעברית ב-2005), ו"המכתבים הסודיים של הנזיר שמכר את הפרארי שלו" (יצא לאור בעברית ב-2013).
ספריו של רובין שארמה על מנהיגות וביצועים בעבודה מכרו למעלה מ-15 מיליון עותקים ביותר מ-75 מדינות.
"קרן רובין שארמה לילדים" (RSFC) היא קרן צדקה רשומה שהוקמה על ידי רובין שארמה. הקרן מגייסת כספים מרחבי העולם ותורמת אותם למטרות של ילדים.
הוא עומד בראש "שארמה, הארגון הבינלאומי למנהיגות" בטורונטו. שארמה ביקר בישראל פעמיים, ב-2003 וב-2009.
במסגרת פועלו, נפגש רובין עם מנהיגים רבים בעולם כולל דזמונד טוטו, שמעון פרס והעניק ראיונות ברשתות שידור גדולות כגון CNN ורשות השידור הקנדית (CBC).
חיים אישיים

שארמה הוא אב לשני ילדים, קולבי וביאנקה.
מספריו

הנזיר שמכר את הפרארי שלו
חוכמת המנהיגות
חוכמת המשפחה
מי יבכה כשתמות
הקדוש הגולש והמנכ"ל
גלה את ייעודך
חוכמת המצוינות
המדריך למצוינות
המכתבים הסודיים של הנזיר שמכר את הפרארי שלו
המנהיג הטבעי
השראה יומית
מועדון החמש בבוקר
היה הגיבור של חייך
ראו גם

ספנסר ג'ונסון
אקהרט טולה