stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנקת גבהים (סדרה, 2009)

| --- | --- |

 מבוסס על:  אנקת גבהים מאת אמילי ברונטה
 בימוי:  קוקי ג'ידרויק 
 הופק בידי:  מישל באק דמיאן טימר הוגו הפל רבקה איטון
 תסריט:  פיטר באוקר 
 שחקנים ראשיים:  טום הארדי שרלוט ריילי אנדרו לינקולן שרה לנקשייר רבקה נייט
 צילום:  Ulf Brantås
 מדינה:  בריטניה
 חברת הפקה:  מאמות' סקרין 
 חברה מפיצה:  ITV PBS
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  ינואר 2009
 משך הקרנה:  142 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סדרה המבוססת על ספר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנקת גבהים (באנגלית: Wuthering Heights) הוא עיבוד טלוויזיוני בן שני חלקים של רשת ITV לרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה. את התסריט כתב פיטר באוקר וביימה קוקי גדרויץ' (אנ'). בסדרה מככבים טום הארדי ושרלוט ריילי בתפקידים הראשיים של היתקליף וקאתי ארנשו.
הסדרה שודרה לראשונה בינואר 2009 בארצות הברית כחלק מתוכניות "Masterpiece" של רשת PBS. בבריטניה שודרה הסדרה בשני חלקים בני 90 דקות בליל ה-30 וה-31 באוגוסט 2009, בערוץ ITV ובערוץ UTV. בתחילת 2010 שודרה הסדרה בערוץ STV בסקוטלנד.
תקציר העלילה

הסרט המבוסס על "אנקת גבהים", הרומן הקלאסי של אמילי ברונטה, הוא סיפור אהבתם של קאתי והיתקליף, כמו גם סיפור של אובססיה, שנאה ונקמה. אהבתם האפלה משפיעה והורסת את חיי כל הסובבים אותם.
צוות השחקנים > תפקידים ראשיים

טום הארדי בתפקיד היתקליף - היתקליף הוא יתום שמר ארנשו מצא ברחובות ליברפול, והביא אותו לגור עם משפחתו ב"אנקת גבהים". בתחילה הינדלי וקאתי, ילדיו של מר ארנשו, נוטרים לאחיהם החורג. בסופו של דבר קאתי מתאהבת בהיתקליף, בעוד שהינדלי מתייחס אליו כאל פולש. כאשר קאתי מתחתנת עם אדגר לינטון, היתקליף אחוז קנאה מתנקם בהם בכל דרך אפשרית.
שרלוט ריילי בתפקיד קתרין ארנשו - בתו של מר ארנשו. בתחילה קאתי מתרעמת מנוכחותו של היתקליף, אבל עד מהרה היא מתחברת איתו, ובסופו של דבר הם מתאהבים זה בזו. אהבתם האובססיבית נידונה לכליה. רצונה בהכרה חברתית מובילה אותה לנישואים לאדגר לינטון.
אנדרו לינקולן בתפקיד אדגר לינטון - אדגר הוא צעיר משכיל, מעודן ועשיר, ההפך הגמור מהיתקליף. השניים נאבקים כדי לזכות באהבתה של קאתי.
קווין מקנלי בתפקיד מר ארנשו - אביהם של קתרין והינדלי. מר ארנשו מביא את היתקליף היתום לביתם "אנקת גבהים" ואינו משער מה יהיו ההשלכות של המעשה הנדיב שלו על חייהם של בנו ושל בתו.
ברן גורמן - הינדלי ארנשו. הינדלי הוא אחיה של קתרין. מההתחלה הוא נוטר להיתקליף, ורואה בו יריב, ומתחרה על חיבתו של אביו. מר ארנשו מגלה אהבה להיתקליף יותר מאשר לבנו או לקתרין, מה שמעורר קנאה ורצון לנקמה בלבו של הינדלי הצעיר.
שרה לנקשייר בתפקיד נלי דין - נלי היא המספרת ברומן של אמילי ברונטה. נלי (או אלן) היא סוכנת הבית ב"אנקת גבהים" והיא עדה לסיפור אהבתם של קתרין והיתקליף.
רוזלינד הלסטד בתפקיד איזבלה לינטון - איזבלה היא אחותו הצעירה והתמימה של אדגר. היא מתיידדת עם קתרין כשזו נפצעת ומתגוררת עד להחלמתה ב"תראשקרוס גריינג'", ביתם של משפחת לינטון. כשאדגר וקאתי מתחתנים, היתקליף מפתה את איזבלה ומתחתן איתה, כדי לנקום באדגר.
צוות השחקנים > תפקידי משנה

טום פיין - לינטון היתקליף
רבקה נייט - קתרין לינטון
סיה ברקלי - פרנסס ארנשו
אנדרו האולי - הרטון ארנשו
דז מק'אליר - ג'וזף
דקלן וילדון - היתקליף הצעיר
אלכסנדרה פירסון - קאתי הצעירה
שון סיימור - ד"ר קנת'
ג'וזף טיילור - הינדלי הצעיר
הפקה

לדברי פיטר באוקר התסריטאי של הסרט כשניגש לעבד את הרומן נוכח לדעת שבספר יש יותר מסיפור אהבה בלבד. הוא מצא בספרו גם שנאה, מעמדות, נקמה, יריבות בין אחים, אבדן, אבל, משפחה, אלימות, אדמה וכסף.
עוד ציין כי בעבר הספר היה "בלתי ניתן לעיבוד". הגרסה המצליחה ביותר הייתה הגרסה ההוליוודית בכיכובו של לורנס אוליבייה, אשר בה קיצצו את רובו של הרומן ושלפו ממנו את סיפורם של קאתי והיתקליף בלבד. באוקר קווה לפתח בסרטו נושאים נוספים, כמו כיצד גורמת השנאה והנקמה לנזקים גם בדורות הבאים.
באוקר החליט לוותר על המספר המקורי של הרומן, לוקווד, ולהדגיש את נקודת המבט של נלי, שהיא המספרת השנייה ברומן. עוד שינה באוקר את הסדר של סצנות הפלאשבק. בפתיחת הסרט אדגר החולה מביא את לינטון להיתקליף, ומתגלה השנאה והיריבות בין השניים. בהמשך מתבררת הסיבה לשנאה זו.
הערות שוליים

↑  Wuthering Heights ITV.com
↑  Thomas, Liz – ITV1 looks upmarket with Wuthering Heights adaptation, The Stage (13 November 2006)
↑  PBS.org
↑  Adapting Wuthering Heights, ITV.com
באראניה

באראניה (בהונגרית: Baranya, בקרואטית: Baranjska županija ובגרמנית: Komitat Branau) הוא המחוז הדרומי ביותר של הונגריה. הוא נמצא בדרום טרנסדנוביה וגבולו הדרומי הוא נהר הדראווה והגבול הבינלאומי עם קרואטיה. מצפון-מערב הוא גובל במחוז שומוג', מצפון – במחוז טולנה וממזרח – במחוז באץ'-קישקון ובנהר הדנובה. בירת המחוז היא העיר פץ'.
נופו של המחוז מגוון: בעוד חלקו הצפוני והמרכזי הוא הררי עם רכסי גבעות שבהם יערות גדולים, הרי חלקו המזרחי והדרומי הוא מישורי. כמות המשקעים במחוז היא הגבוהה ביותר בהונגריה. המחוז עשיר במחצבים – כ-98% ממשאבי הפחם של המדינה נמצאים בו.
מחוז באראניה ההיסטורית נוסד בתקופת ממלכת הונגריה וגבולותיו כמעט ולא השתנו עד 1919, שבה הועבר כחמישית משטחו ליוגוסלביה של אז בעקבות חוזה טריאנון. שטחים אלו נמצאים כיום בתחומה של קרואטיה.
במחוז באראניה אחוז המיעוטים הגבוה ביותר בהונגריה. כ-34% של המיעוט הגרמני וכ-32% מהמיעוט הסלאבי דרומי (קרואטים וסרבים).
בדומה למחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן גם במחוז באראניה יש הבדלים קיצוניים בצורת ההתיישבות. בעוד בעיר פץ' ופרבריה חיים יותר ממחצית אוכלוסיית המחוז, הרי כשני שלישים מהיישובים הם כפרים קטנים או זעירים בני פחות מ-500 תושבים. במחוז 14 ערים ובסך הכל 301 יישובים.
אסנת ארליך

אסנת ארליך (נולדה בשנת 1961) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת מדליית כסף מהמכביה העשירית (1977).
ביוגרפיה

ארליך התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל חולון/בת ים בהדרכתם של נלו בילדרמן ודורית זלץ.
ביוגרפיה > 1973

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בספטמבר 1973 זכתה ארליך בשתי מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:20.7 דקות, אחרי גלינה ויינר (5:14.9 דקות) ודניאלה יוסטר (5:17.0 דקות), שתיהן מברית מכבים עתיד ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 11:01.6 דקות, אחרי גלינה ויינר (10:38.0 דקות) ודניאלה יוסטר (10:39.5 דקות).
ביוגרפיה > 1974

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת מכון וינגייט בסוף ספטמבר 1974 זכתה ארליך ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.1 דקות, אחרי גלינה ויינר (1:05.5 דקות) ולפני איריס גילון מברית מכבים עתיד (1:08.3 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:01.3 דקות, אחרי דניאלה יוסטר (5:01.2 דקות) ולפני גלינה ויינר (5:09.2 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10.19.4 דקות, אחרי דניאלה יוסטר (10:19.3 דקות) ולפני איריס גילון (10:55.8 דקות).
ביוגרפיה > 1975 > כינוס הפועל ה-10

בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו בבת גלים בחיפה במאי 1975 קבעה ארליך בשלב המוקדמות במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:55.0 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-7 שנים של איבונה טוביס (4:58.9 דקות).
ביוגרפיה > 1975 > שחיינית מצטיינת באליפות ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1975 הייתה ארליך לשחיינית המצטיינת באליפות לאחר שזכתה ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.8 דקות, לפני גלינה ויינר (1:05.7 דקות) ולילך אריאל מהפועל העמקים (1:07.5 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:19.1 דקות, לפני דניאלה יוסטר (2:22.9 דקות) וגלינה ויינר (2:26.9 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:47.9 דקות, לפני דניאלה יוסטר (4:53.8 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 9:57.8 דקות, שיפור לשיאה הקודם (10:02.5 דקות), לפני דניאלה יוסטר (10:07.0 דקות) ובת אגודתה איריס קרפ (10:40.8 דקות).
ביוגרפיה > 1976

באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה באוגוסט 1976 קבעה ארליך במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לבוגרות של 4:47.4 דקו ובשמחה ל-800 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 9:54.5 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1976 זכתה ארליך ב-6 מדליות, 4 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:18.6 דקות, לפני בת אגודתה איריס קרפ (2:19.7 דקות) ויעל נתנאל מהפועל חצרים (2:24.7 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:49.0 דקות, לפני איריס קרפ (4:49.2 דקות) ודניאלה יוסטר (4:57.2 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 9:52.9 דקות, שיפור לשיאה הקודם, לפני דניאלה יוסטר (9:53.1 דקות) ואיריס קרפ (10:02.8 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי לאגודות חדש של 4:29.0 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:39.2 דקות, אחרי עיבל לשם מהפועל מרחבים (2:39.0 דקות) ולפני שוש עזרתי מאגודתה (2:39.7 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.5 דקות, אחרי לילך אריאל מהפועל העמקים (1:04.0 דקות) ואיריס קרפ מאגודתה (1:04.48 דקות). שיאה במשחה ל-800 מטר נישבר על ידי ליאור בירקאן (9:48.55 דקות).
ביוגרפיה > 1977

בתחרות "שמונה האומות" שנערכה באיסלנד ביולי 1977 קבעה ארליך ביחד עם ענת פרקש, לילך אריאל ואיריס קרפ במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:22.0 שיפור לשיא שניקבע שבוע קודם לכן בקיאסו (4:24.2 דקות).
ביוגרפיה > 1977 > המכביה ה-10

בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה ארליך במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם נטע יוסף, אריאל וקרפ בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:16.88 דקות. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 2:18.88 דקות, אך מספר דקות לאחר מכן שיפרה אותו אריאל והעמידה אותו על 2:17.40 דקות.
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה באוגוסט אותה שנה קבעה ארליך במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 2:35.36 דקות, שיפור לשיא שקבעה מספר דקות קודם לכן נטע יוסף (2:35.43 דקות), שיא זה נישבר על ידי שוש עזרתי (2:35.17 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר 1977 זכתה ארליך ב-6 מדליות, מהן 4 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:16.71 דקות, לפני איריס קרפ (2:16.95 דקות) ונטע כנעני מהפועל בית ברל (2:19.02 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:48.13 דקות, לפני קרפ (4:48.99 דקות) ודניאלה יוסטר (4:55.25 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:36.70 דקות, לפני נטע יוסף (2:38.63 דקות) ושוש עזרתי (2:38.98 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:24.90 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.81 דקות, אחרי איריס קרפ (1:03.69 דקות) ולפני נטע יוסף (1:05.17 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:00.07 דקות, אחרי דניאלה יוסטר (9:59.93 דקות) ולפני מיכל כהן ממכבי תל אביב (10:18.75 דקות).
ביוגרפיה > 1978

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 1978 זכתה ארליך ב-5 מדליות אישיות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:17.22 דקות, לפני נטע יוסף (12:18.09 דקות) וליאור בירקאן מהפועל ימק"א ירושלים (2:18.71 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:06.90 דקות, לפני מיכל כהן (10:07.53 דקות) ודניאלה יוסטר (10:18.50 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:51.43 דקות, אחרי ליאור בירקאן (4:50.08 דקות) ולפני נטע יוסף (4:53.60 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:37.98 דקות, אחרי שוש עזרתי (2:35.17 דקות) ולפני גליה אלפר מהפועל רמות השבים (2:42.38 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.57 דקות, אחרי נטע יוסף (1:03.43 דקות) וליאור בירקאן (1:03.79 דקות).
הערות שוליים

↑  שלמה מוזר, שיא לבוגרות ושיא נוער בפתיחת אליפות השחיה, דבר, 16 בספטמבר 1973
↑  שלמה מוזר, "שלל" ההישגים באליפות השחיה: רק שני שיאים..., דבר, 23 בספטמבר 1973
↑  אורי ירון, עדי פרג הדיח את דני ברנר מכתרו במשחה 400 חתירה וקבע שיא, מעריב, 29 בספטמבר 1974
↑  אהרן להב, שני שיאים ישנים שופרו באליפות ישראל השחיה, דבר, 29 בספטמבר 1974
↑  אורי ירון, עדי פרג - השחיין מס 1, מעריב, 2 באוקטובר 1974
↑  איסוף הזהב של ארה"ב - צעד אחר צעד - נעצר ע"י רומניה, דבר, 4 במאי 1975
↑  יעקב פתאל, שיא נוסף לאסנת ארליך ב-200מ' חתירה 2:19,1 ד', דבר, 22 בספטמבר 1975
↑  יעקב פתאל, בנות המין החלש נתנו את הטון באליפות השחיה, דבר, 21 בספטמבר 1975
↑  יעקב פתאל, שלושה שיאים נוספים בסיום אליפות השחיה, דבר, 23 בספטמבר 1975
↑  אמיר גניאל ואוסנת ארליך שיפרו שיאים לנערים, נוער ובוגרים, מעריב, 29 באוגוסט 1976
↑  יעקב פת-אל, שני שיאים, תוצאה השווה לשיא ושני שיאי נוער, דבר, 10 באוקטובר 1976
↑  ניר שמיר גמל לדן ברנר ב-200 מ' חתירה -2:02.9 ד', דבר, 11 באוקטובר 1976
↑  4 שיאי בוגרים נקבעו בסיום אליפות השחייה, דבר, 12 באוקטובר 1976
↑  יעקב פתאל, ששה שיאים חדשים בשחייה הוצבו בפתיחת אליפות ישראל בוינגייט, דבר, 25 בספטמבר 1977
↑  נטע יוסף שיפרה השיא ב-100 פרפר בזמן של 1:09.39 ד', דבר, 26 בספטמבר 1977
↑  שלושה שיאים בסיום אליפות ישראל בשחיה בוינגייט, דבר, 28 בספטמבר 1977
↑  יעקב פתאל, שלוש מדליות זהב ואחת כסף לגניאל באליפות השחייה, דבר, 30 ביולי 1978
↑  שמואל טל (עיתונאי), שני שיאים ישראלים נוספים בשחייה ביום השלישי - נטע יוסף 1:07.90 ד' ב-100 מ' פרפר, דבר, 31 ביולי 1978
↑  שמואל טל (עיתונאי), 2 שיאים אישים ושיא בשליחים "קינחו" את אליפות השחייה, דבר, 1 באוגוסט 1978
בולדווה

בולדווה (בהונגרית: Boldva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי בולדווה

יהודים התגוררו בבולדווה כבר בסוף המאה ה-18, אך היישוב לא התפתח בגלל קשיי פרנסה.
במאי 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, הועברו יהודי בולדווה לאדלן, ומשם לעיר המחוז מישקולץ. הם נכלאו בבית חרושת ללבנים שבפרברי העיר, וכעבור זמן מה שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ. ובמקום יש בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 15 |  |
| 1880 | 35 | 1,451 |
| 1910 | 68 |  |
| 1920 | 56 |  |
| 1930 | 62 |  |
| 1941 | 54 | 1,495 |
באדיס בן חבוס

באדיס בן חבוס (בערבית: باديس بن حبوس) משושלת זיריד (אנ'), היה שליט הטאיפה של גרנדה ה-3 בין השנים 1038 עד 1073. יורש את אביו חבוס אל-מוצפר.
ביוגרפיה

בן לשושלת הברברית - שושלת זיריד (אנ'), באדיס בן חבוס עלה על כס המלכות של הטאיפה של גרנדה עם מות אביו, חבוס אל-מוצפר, למרות קנוניה מצד בית המשפט בגרנדה שתמך בבן דודו ידייר בן חבוסה כיורש של חבוס. העלילה נכשלה, עם זאת, הודות לווזיר הגדול (משנה למלך, ראש הממשלה, שר הצבא ושר האוצר) של חבוס, רבי שמואל הנגיד (המלומד והמדינאי היהודי הנודע), שדאג שבאדיס יחליף את חבוס, ובכך חיזק את מעמדו שלו בממלכה.
בשנת 1038, בעקבות עימות עם זוהייר, מלך הטאיפה של אלמריה (אנ'), השתלט באדיס בן חבוס על שטח הטאיפה של אלמריה ובשנה שלאחר מכן הצליח לרסן את שאיפות ההתפשטות של מלך הטאיפה של סביליה (אנ'), אבו אל-קאסם (אנ'), אותו הביס בקרב באצ'יה (אנ'), בברית עם הטאיפה של מאלגה (אנ') והטאיפה של בדאג'וז (אנ').
בשנת 1055 לערך, עם מותו של שמואל הנגיד, התמנה תחתיו בנו רבי יהוסף הנגיד, בתור הווזיר הגדול של הממלכה כשהוא רק בן 20 שנה. בשנת 1057 זכה באדיס בן חבוס בטאיפה של מאלגה, סיפח את הממלכה ההיא והציב את בנו הבכור, בולוגין בן באדיס, כמושל שלה. אף על פי כן, בולוגין לא ירש את אביו כראש הטאיפה של גרנדה, שכן הוא מת בשנת 1064 כתוצאה מהרעלה. מותו של הבכור הציב את ילדו השני של באדיס בן חבוס, מאקסן בן באדיס, כיורש העצר.
לימים חלה הרעה ביחסיו של יהוסף הנגיד עם המלך והאוכלוסייה. יהוסף נרצח במהלך טבח דמים היסטורי שנעשה ביהודי גרנדה הידוע בתור "פרעות גרנדה", ב-30 בדצמבר 1066 בו נרצחו כ-500 יהודים. יהוסף, ניסה להשחיר את פניו לבל יכירוהו, אולם המוסלמים מצאו אותו, הוציאוהו ממחבואו והרגוהו. הם סחבו את גופתו דרך חוצות העיר וצלבוהו על שער העיר. בנו של יהוסף, אברהם הוכרח להמיר דתו ועקב סירובו, נתלה למוות.
לאחר מותו של יהוסף, עמדת הווזיר למלך נכבשה על ידי הערבי אל-נאיה. לאחר הירצחו של אל-נאיה על ידי אבו אל-רבי המוזרעבי, תמרן אבו אל-רבי בהצלחה את באדיס למנות את נכדו עבדאללה אבן בולוגין (אנ') ליורשו, ולא את בנו מאקסן, שאיבד את ג'אן בידיו של הטאיפה של סביליה, והיה פליט בטאיפה של טולדו (אנ'). עבדאללה ירש לבסוף את באדיס כאשר הוא מת בשנת 1073.
ראו גם

ממלכת גרנדה
תור הזהב של יהודי ספרד
פרעות גרנדה
אל-אנדלוס
טאיפה (ממלכה מוסלמית)
היסטוריה של ספרד
אל-מוואחידון
מוראביטון
הערות שוליים

↑  שלשלת הקבלה דף ל"ט ב'
ארבך אים אודנוולד

| --- | --- |
סמל ארבך אים אודנוולדסמל ארבך אים אודנוולד

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה פדרלית:  הסן הסן
 שטח:  61.52 קמ"ר
 גובה:  250 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,977 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  220 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  49°39′25″N 8°59′35″E﻿ / ﻿49.656944444444°N 8.9930555555556°E﻿ / 49.656944444444; 8.9930555555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.erbach.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניארבך אים אודנוולד(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניארבך אים אודנוולד(למפת הסן רגילה) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגארבך אים אודנוולד(למפת הסן מוגדלת) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגארבך אים אודנוולד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ארבך אים אודנוולד (בגרמנית: Erbach im Odenwald) היא עיר במדינת הסן שבגרמניה, הממוקמת בעמק של נהר מומלינג. בעיר מתגוררים כ-14 אלף תושבים.
העיר הייתה מקום מושבם של רוזני ארבך ששורשי המשפחה ידועים עוד מהמאה ה-12. הם שלטו בעיר ובסביבתה במשך מאות שנים. ארמון הרוזנים נמצא במרכז העיר וכולל בין היתר אוסף אמנותי. בתוך מתחם הארמון קיים גן בוטני בסגנון בארוק. בשנת 2005 נרכש המתחם על ידי מדינת הסן.
בעיר ממוקמים מספר מפעלי תעשייה לרבות מטה של חברת "קוזיול".
בעיירה בקרבת העיר פעל היינריך ליסט שהוכר כחסיד אומות העולם. על שמו נקרא רחוב בעיר.
ערים תאומות

פורטוגל אנסאו, פורטוגל
צ'כיה איצ'ין, צ'כיה
גרמניה קוניגזהה, גרמניה
צרפת לה פון זה בואובאזן, צרפת
ארנון צוקרמן

| --- | --- |

 לידה:  1934 (בן 90 בערך) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  רשות השידור, אוניברסיטת תל אביב, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 
ארנון צוקרמן (נולד ב-1934) הוא ממקימי הטלוויזיה הישראלית ומנהלה. פרופסור אמריטוס בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב, וכיהן כנשיא בצלאל עד שנת 2012.
חיים אישיים

לצוקרמן שלושה ילדים מנישואיו הראשונים, ביניהם איש הטלוויזיה עידו צוקרמן, ובת אחת מנישואיו הנוכחיים למירי צוקרמן. מתגורר ברמת השרון.
הערות שוליים

↑  מנהל הפינה העברית ברדיו הירדני ביקר בטלוויזיה בי-ם הזמין את ארנון צוקרמן לביקור ברבת־עמון, על המשמר, 23 באוגוסט 1973
↑  טובה צימוקי, חילופי דברים קשים בין פרופ' ירון, ארנון צוקרמן וקירשינבאום על העדפה "להשקפות שמאלניות", דבר, 12 ביוני 1979
יוסף פריאל וטובה צימוקי, העובדים יוצאים להפגנת־מחאה נגד סילוקו של ארנון צוקרמן, דבר, 23 ביולי 1979
↑  שילון: שיהיה מסחרי, כותרת ראשית, 29 בדצמבר 1982
↑  וידאו: מפותלת הדרך לערוץ שני, כותרת ראשית, 24 באוגוסט 1983
↑  'ערוץ ב' - ז"ל, כותרת ראשית, 16 בנובמבר 1983
↑  יוסף פריאל, דרוג חשיבות, דבר, 19 ביולי 1982
↑  ארנון צוקרמן – ראש החוג לקולנוע, חדשות, 10 בדצמבר 1984
↑  דורון רוזנבלום, טילים בשידור חי, חדשות, 25 בינואר 1991
↑  ארנון צוקרמן, ‏"לא את כל המלצות ועדת פלד יש לבצע, ולא הכל ראוי לבצע", באתר גלובס, 24 ביולי 1997
↑  אביבה קרול, ‏אפשר להפריט, לא רצוי, באתר גלובס, 1 במרץ 1998
↑  אסנת כותן, ‏צוקרמן: להשאיר את רשות השידור עם דו"ח כזה ובלי פיתרון - מתכון לאסון, באתר גלובס, 29 בפברואר 2000
↑  זהבה דברת, ‏לומדים תקשורת מודרנית, באתר גלובס, 24 ביוני 2001
↑  אביבה קרול, ‏אושרו חברי מועצת הפיס לתרבות ואמנות; תקציב המועצה 25 מיליון שקל בשנה, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2000
↑  ארנון צוקרמן ינהל את בצלאל, באתר הארץ, 24 ביולי 2003
↑  שי ניב, ‏המבקר קובע: על הנשיא לשעבר של בצלאל להשיב 570 אלף שקל בגין חריגות שכר, באתר גלובס, 24 במאי 2016
↑   נעמה ריבה, מבקר המדינה על בצלאל: חריגות שכר, העסקת קרובים והתנהלות לקויה בתכנון הבניין החדש, באתר הארץ, 24 במאי 2016
↑  עינב בן יהודה, בג"ץ דחה עתירת בכירים לשעבר ברשות השידור להשוות תנאי שכרם לתנאי מנכ"ל במשרד ממשלתי, באתר TheMarker‏, 29 ביוני 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435801805171  GND: 1256524166  LCCN: no00015727  VIAF: 36456931   WorldCat (עם VIAF): 36456931
אתר הנצחה לנופלי שירות הביטחון הכללי

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  חן וינקלר
 תאריך יצירה:  2013
 נתונים על היצירה
 מיקום:  ישראל פארק המגדל, שוהם שבישראל
 קואורדינטות:  31°59′31″N 34°56′42″E﻿ / ﻿31.992009°N 34.944978°E﻿ / 31.992009; 34.944978
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) אתר הנצחה לנופלי שירות הביטחון הכללי (למפת גוש דן רגילה) אתר הנצחה לנופלי שירות הביטחון הכללי (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר הנצחה לנופלי שירות הביטחון הכללי (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר הנצחה לנופלי שירות הביטחון הכללי   he אתר הנצחה לנופלי שירות הביטחון הכלליhe אתר הנצחה לנופלי שירות הביטחון הכללימפת  __ שוהם (יישוב) (in English: Shoham) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מכל הכיוונים: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אתר הנצחה לנופלי שירות הביטחון הכללי הוא אנדרטה הניצבת בשוהם ומנציחה נפטרים של שירות הביטחון הכללי, מהם שנהרגו בעת מילוי תפקידם ומהם שנפטרו בעת עבודתם בשב"כ.
האנדרטה

האנדרטה ניצבת במרכזו של פארק המגדל בשוהם. היא כוללת רחבה מרוצפת מאורכת, התחומה מצפון על ידי כותל גלי המחופה באבן לבנה. על גבי חלקו השמאלי של הכותל קבועים סמל מדינת ישראל וסמל השב"כ, ולצידם ציטוט מתוך שיר שכתב המשורר נתן אלתרמן לאחר מבצע חשאי בשנות ה-50 של המאה ה-20: "ודווקא היפות והעזות במלאכותיו סמויות עד עת, כי חושך מכסה". על גבי חלקו הימני של הכותל קבועות לוחיות כהות ועליהן שמות הנפטרים, תאריך מותם, והכיתוב "נפל בעת מילוי תפקידו" או "נפטר במהלך שירותו". מאחורי הכותל ניטעו שלושה עצי ברוש.
לפני הכותל ניצבת אבן גרניט גבוהה, כעין עץ שנגדע. במרחק מה ממנה, בערוגת חצץ כהה, ניצב סלע ובו מעמד לאבוקת זיכרון ועליו הכיתוב "יזכור". בשולי הרחבה ניצבים תרני דגלים.
מדרום לרחבת האנדרטה, על גבי מורד הגבעה, ממוקם אמפיתיאטרון קטן המשמש למופעים.
האתר תוכנן על ידי חן וינקלר. הוא הוקם ביוזמת עמותת ציפורי מגן, בסיוע המועצה המקומית שוהם ותורמים פרטיים. הוא נחנך בחודש אוגוסט 2013.
הערות שוליים

↑  ציפורי מגן, באתר "גיידסטאר ישראל"
אנקת גבהים (סרט, 1970)

| --- | --- |

 מבוסס על:  אנקת גבהים מאת אמילי ברונטה
 בימוי:  רוברט פואסט 
 הופק בידי:  סמואל ז. ארקוף (אנ') ג'יימס ה. ניקולסון
 תסריט:  פטריק טילי 
 עריכה:  אן צ'גווידן
 שחקנים ראשיים:  אנה קלדר-מרשל טימותי דלטון
 מוזיקה:  מישל לגראן 
 צילום:  ג'ון קוקילון 
 מדינה:  בריטניה
 חברת הפקה:  American International Pictures 
 חברה מפיצה:  American International Pictures (אנ')
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 ביוני 1970 (בריטניה) 18 בפברואר 1971 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  $800,000
 הכנסות:  4.5 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנקת גבהים (באנגלית: Wuthering Heights) הוא סרט קולנוע משנת 1970 שביים רוברט פוסט (אנ'). הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה. בדומה לגרסה הקולנועית משנת 1939, הסרט מתמקד ב-16 הפרקים הראשונים של הרומן ומסתיים עם מותה של קתרין ארנשו לינטון. המשך הסיפור העוסק בתלאותיהם של בתה של קתרין, בנו של הינדלי ובנו של היתקליף הושמטו כליל מן הסרט.
צוות השחקנים

אנה קלדר-מרשל - קתרין ארנשו לינטון
טימותי דלטון - היתקליף
הארי אנדרוז - מר ארנשו
פמלה בראון - גברת לינטון
ג'ודי קורנוול - נלי דין
ג'יימס קוסינס - מר לינטון
רוזלי קרטצ'לי - גברת לינטון
הילרי דייר - איזבלה לינטון
ג'וליאן גלובר - הינדלי ארנשו
יו גריפית' - ד"ר קנת'
מורג הוד - פרנסס ארנשו
איאן אוגילבי - אדגר לינטון
פיטר סאליס - מר שילדרס
הינדלי ארנשו

גרסה זו של הסרט שונה מהרומן בהיבטים אחדים, הקשורים ברובם להינדלי ארנשו. לרוב הינדלי מתואר כמי שמתאכזר ומדכא את היתקליף, בסרט זה ההתייחסות אל הינדלי היא אוהדת יותר. הוא מתואר כמי שנרדף על ידי אביו ושגדל בצילו של היתקליף. עוד בגרסה זו נלי דין, שהיא המספרת, מאוהבת בהינדלי אבל אינה יכולה להביע את רגשותיה בגלל הבדלי המעמדות ביניהם. אחרי מות אשתו הינדלי מתחיל להתהולל, הוא שותה לשוכרה ומהמר. אבל בסופו של דבר הוא מצליח להתגבר על כך.
ההבדל המשמעותי ביותר בין הסרט לרומן הוא שבסוף הסרט הינדלי מצליח לירות בהיתקליף ולהרוג אותו, וכך האחוזה "אנקת גבהים" נשארת בבעלותו. רוחו של היתקליף וזו של קתרין מתאחדים אחרי מותו.
הפקה

חברת ההפקה AIP‏ (American International Pictures) הייתה מזוהה עם סרטים רומנטיים-גותיים, אבל ביצירת סרט זה הם הושפעו מהצלחת הסרט "רומיאו ויוליה" מ-1966.
אתרי הצילומים היו ב-"Blubberhouses" בווסטון הול קרוב לאוטלי (אנ') ובברימהם רוקס.
קבלה

הסרט נכשל בקופות ולא הצליח למשוך קהל. AIP הכריזו על סרט המשך "בחזרה לאנקת גבהים" אבל הסרט לא הופק. כמו כן לא נוצרו עיבודים קולנועיים לספרים קלאסיים נוספים שהיו ברשות אולפן הסרטים.
פרסים

המלחין מישל לגראן שכתב את הפסקול היה מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור המוזיקה המקורית הטובה ביותר.