stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנץ בקה
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר בקה מהשבי, ולאחר מכן עבד כרופא בבית החולים בבוכום. מאוחר יותר חזר בקה לעבוד כרופא שיניים בהאגן, וב-12 בדצמבר 1978 נהרג בתאונה בבוכום.
פרס ג'יני

| --- | --- |

פסלון פרס ג'יני
 תיאור:  עבור יצירה קולנועית קנדית מצטיינת
 מדינה:  קנדה קנדה
 הגוף המעניק:  האקדמיה הקנדית לקולנוע ולטלוויזיה 
 תקופת הפרס:  1949 – הווה
 האתר הרשמי
 
פרס ג'יני (באנגלית: Genie Award) הוא פרס המוענק על ידי האקדמיה הקנדית לקולנוע וטלוויזיה עבור יצירה קולנועית קנדית מצטיינת. הפרס מהווה את המקבילה הקנדית לפרס האוסקר האמריקאי.
היסטוריה

הפרס נוסד בשנת 1949. במשך 30 השנים הראשונות, עד שנת 1979, הוא נקרא "פרס הקולנוע הקנדי", והיה ידוע גם בשם "פרס אתרוג", על שם האמן הרומני-קנדי סורל אתרוג, שעיצב את פסלון הפרס. בשנת 1980 שונה שם הפרס לשמו הנוכחי, פרס ג'יני.
הגשת המועמדויות לפרס מתבצעת על ידי בעליהם של הסרטים הקנדיים או על ידי נציגיהם, בהתאם לקריטריונים המפורסמים בחוברת של כללים ותקנות שמופצת בקרב חברי האקדמיה ואנשי התעשייה. ועדות משנה, המורכבות מחברי אקדמיה מתנדבים, מתכנסות כדי לצפות בסרטים המוגשים ולבחור את חמשת המועמדים הסופיים בכל קטגוריה. לאחר מכן כלל חברי האקדמיה מצביעים ובוחרים את הזוכה בפרס מבין המועמדים הסופיים בכל קטגוריה.
טקס הענקת הפרסים נערך מדי שנה ומשודר בשידור ישיר בערוץ טלוויזיה קנדי. בניגוד למקובל, הטקס לא נערך בחודש קבוע, אלא מדי שנה בחודש אחר. בשנת 1974 הטקס בוטל, לאחר שהבמאים מקוויבק הודיעו על הסרת מועמדותם ועל ביטול השתתפותם.
עקומת אטוצ'ירפ

עקומת אטוצ'ירפ עבור שדה מקוטב ליניארית. הקו האדום מתאר את סט אנרגיות הרקומבינציה עבור זמני יינון שונים בעוד הקו הירוק מתאר אותן עבור זמן רקומבינציה שונים. הקווים הכחולים האופקיים מתאימים בין זמני יינון ורקומבינציה. כמו כן, ניתן לראות את אנרגיית הקטעון 3.17Up
בפיזיקה של אטו-שניות, עקומת האטוצ'ירפ (attochirp curve) היא דרך גרפית להציג אילו הרמוניות גבוהות ייפלטו כתלות בעוצמה הרגעית של השדה החשמלי המופעל על המדיה הלא ליניארית.
רקע

יצירת הרמוניות גבוהות היא תהליך יסודי באופטיקה לא ליניארית הניתן לתיאור באמצעות מודל שלושת השלבים שפיתח פול קורקם. לפי מודל זה, אלקטרון קשור המופעל עליו שדה חשמלי חזק ובעל תדירות נמוכה, ינוע על פי הדינמיקה הבאה:
יינון במנגנון מנהור
פרופגציה ברצף הקלאסי
רקומבינציה (התנגשות)
על מנת לתאר את המסלול הקלאסי שעובר האלקטרון, ניתן לבצע את קירוב השדה החזק (Strong Field Approximation; SFA), בו מניחים שהשדה החשמלי החיצוני מכתיב בצורה בלעדית את הדינמיקה האלקטרונית, והכוח הקולומבי המופעל על ידי הפוטנציאל האטומי איננו משפיע כלל על התנועה. מאחר שמנהור הוא מנגנון אסור-קלאסית, ניתן לתאר את תנועת האלקטרון החל מהיציאה מהמחסום ועד התנגשותו ביון (כלומר, שלבים 2 ו-3 לעיל). תנועה זו היא קלאסית לכל צורך מעשי, ועל כן ניתן לחזותה באמצעות אינטגרציה של החוק השני של ניוטון בנוכחות שדה חשמלי:
{\vec {F}}=m{\ddot {\vec {r}}}=q{\vec {E}}(t)
כאשר  m היא מסת האלקטרון,  q מטען האלקטרון, ו- {\vec {E}}(t) הוא השדה החשמלי, התלוי בזמן בלבד (את התלות במקום ניתן להזניח שכן הדיפול המתפתח באלקטרון זניח לאור גודלו). בהינתן שדה  {\vec {E}}(t) כלשהו, נרצה לקבל את משוואת התנועה  {\vec {r}}(t) עבור האלקטרון. לשם כך, יש לבצע אינטגרציה בזמן שתי פעמים עוקבות, כאשר גבולות האינטגרציה הם  t_{i} (רגע היציאה מהמחסום, הוא רגע היינון), ו- t כללי כלשהו. היה והשדה מחזורי, ניתן לסרוק  t_{i} שונים הנעים בין  0 לבין  T, זמן המחזור האופייני של השדה.
משוואת התנועה בצורתה הכללית ביותר, תהיה:
{\vec {r}}(t)={\frac {q}{m}}[{\vec {r}}_{0}+{\vec {v}}_{0}(t-t_{i})+\int _{t_{i}}^{t}{\vec {E}}(t')dt']
כאשר  {\vec {r}}_{0} ו- {\vec {v}}_{0} הם המיקום והמהירות ההתחלתית של האלקטרון, בהתאמה. פעמים רבות, נהוג להניח כי המיקום ההתחלתי של האלקטרון הוא הראשית, וכי המהירות ההתחלתית המוקנית לו בעת היציאה מהמחסום, היא אפסית. ביחידות אטומיות, מתקיים עבור אלקטרון כי  {\frac {q}{m}}=-1.
בהינתן משוואת התנועה, ניתן לשאול מה יהיה רגע הרקומבינציה, אשר מסומן לרוב כ- t_{r}. זאת, בהנחה שבכלל ישנה רקומבינציה. התשובה אמורה להתקבל מתוך הדרישה:
{\vec {r}}(t_{r})=0
לאחר קבלת המיפוי בין אוסף הרגעים  t_{i} לאוסף הרגעים  t_{r} השאלה המתבקשת הבאה היא לגבי אנרגיית הרקומבינציה. זו, תחושב מיידית מתוך משוואת התנועה, שכן האנרגיה הקינטית בזמן ההתנגשות היא תבנית ריבועית של המהירות בזמן ההתנגשות, וזו הרי ידועה מעצם תהליך הפתרון. אנרגיות הרקומבינציה הללו ניתנות לפרשנות כהרמוניות גבוהות.
שדה ליניארי

שדה ליניארי הוא השדה היחיד שבו לכל זמן יינון מתקבל זמן רקומבינציה, כך שהמיפוי בין השניים הוא חד-חד ערכי ועל. כלומר, זהו השדה החשמלי היעיל ביותר ביצירת הרמוניות גבוהות. כמו כן, מתברר כי שדה זה גם מניב את תדר הקטעון הגבוה ביותר בהשוואה לכל שדה חשמלי אחר.
נרצה לפתור את המשוואה הבאה (לשם פשטות, אכן נניח כי האלקטרון מתחיל תנועתו בראשית ובמנוחה, וכי השדה הוא חד-ממדי):
x(t)={\frac {q}{m}}\int _{t_{i}}^{t}E_{0}\cos(\omega t)dt'
לאחר אינטגרציה אחת נקבל:
{\dot {x}}(t)={\frac {qE_{0}}{m\omega }}[\sin(\omega t)-\sin(\omega t_{i})]
ולאחר אינטגרציה נוספת:
x(t)={\frac {qE_{0}}{m\omega ^{2}}}[\cos(\omega t_{i})-\cos(\omega t)-\omega (t-t_{i})\sin(\omega t_{i})]
עבור כל זמן יינון  t_{i}, נקבל מסלול מסוים  x(t). בפרט, נשווה לאפס ונקבל, כי לכל זמן יינון  t_{i}, ישנו זמן רקומבינציה  t_{r}.
מתברר כי ישנו זמן עבורו מתקבלת אנרגיית רקומבינציה מקסימלית (תדר קטעון), השווה ל- 3.17U_{p}, כאשר  U_{p} היא האנרגיה הפונדרומוטיבית של השדה. עד היום, לא נמצא שדה חשמלי שמאפשר קבלה של תדר קטעון גבוה מזה של שדה ליניארי.
שדה מעגלי

ברמה הקוונטית, שדה מעגלי איננו מאפשר קבלת הרמוניות גבוהות מטעמי שימור תנע זוויתי כולל. הדבר מקבל ביטוי גם בפתרון קלאסי של משוואות התנועה: אינטגרציה של החוק השני של ניוטון איננה מניבה ולו מסלול אלקטרוני אחד אשר נוטה להתנגש בראשית.
שיטות אינטגרציה > שיטת רונגה-קוטה

בשיטה זו מפרידים את החוק השני של ניוטון לשתי משוואות: משוואה אחת שבה מוגדרת המהירות כנגזרת ראשונה של המיקום, ומשוואה שנייה שבה מוגדרת התאוצה כנגזרת ראשונה של המהירות. המשוואות ניתנות להתרה על ידי שימוש בצעד ביניים, כמפורט בערך שיטת רונגה-קוטה.
שיטות אינטגרציה > אינטגרציה נומרית מיידית (סכימה)

אם צעד הזמן הנבחר להגדרת וקטור הזמן הכולל בו מתבצעת האינטגרציה הוא קטן דיו, מובטח כי סכימה נומרית מצטברת של וקטור השדה (במאטלאב, באמצעות הפקודה "cumsum") וכפל בצעד הזמן  dt, אמורה לאפשר קבלתו של המסלול בצורה מדויקת.
שיטות אינטגרציה > אינטגרציה אנליטית

עבור שדה פשוט מספיק, ניתן לבצע את האינטגרציה בזמן על ידי פתרון אנליטי של החוק השני של ניוטון. לרוב, האינטגרציה האנליטית משמשת לצורך אישוש הפתרון הנומרי ובדיקת התכנסותו.
פרס ג'ונו

| --- | --- |

 תיאור:  הישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה
 מדינה:  קנדה
 הגוף המעניק:  האקדמיה הקנדית לאמנויות ומדעי ההקלטה
 תקופת הפרס:  23 בפברואר 1970 – הווה (54 שנים)
 נקרא על שם:  פייר ג'ונו 
 www.junoawards.ca
 
פרסי ג'ונו (באנגלית: Juno Awards) הם פרסים המוענקים מדי שנה לאמנים ולהקות מוזיקליות קנדיות כדי להכיר בהישגיהם האמנותיים והטכניים בכל היבטי המוזיקה. פרסי ג'ונו מכונים לעיתים קרובות כמקבילה הקנדית של פרסי המוזיקה הבריטית בבריטניה או פרסי הגראמי המוענקים בארצות הברית.
חברי האקדמיה הקנדית לאמנויות ומדעי ההקלטה, או פאנל מומחים, בהתאם לפרס, בוחרים את הזוכים בפרס. עם זאת, נתוני המכירות הם הבסיס הבלעדי לקביעת הזוכים בתשע מתוך ארבעים ושתיים הקטגוריות, ביניהן אלבום השנה ואמן השנה. חברי האקדמיה קובעים את המועמדים לסינגל השנה, האמן ולהקת השנה. הצבעת שופטים על ידי מומחים בז'אנר הרלוונטי, קובעת את המועמדים לקטגוריות הנותרות. שמות השופטים נותרים חסויים. השופטים מייצגים את כל המרכיבים של תעשיית המוזיקה הקנדית. הם מפוזרים ברחבי המדינה וכוללים גברים ונשים, ודוברי שתי השפות הרשמיות (אנגלית וצרפתית). אף אדם לא יכול לשפוט את אותה קטגוריה שנתיים ברציפות.
פיל סילברס

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1911 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בנובמבר 1985 (בגיל 74) קליפורניה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט סיני 
 שם לידה:  Philip Silversmith 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  ג'ו-קרול דניסון 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר (1952)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר (1972)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיל סילברס (באנגלית: Phil Silvers, ‏11 במאי 1911 - 1 בנובמבר 1985) היה בדרן ושחקן יהודי-אמריקאי, הידוע בכינויו "מלך החוצפה" ("The King of Chutzpah"). נודע במיוחד בקומדיית המצבים "המופע של פיל סילברס" ("The Phil Silvers Show") ששודרה בשנות ה-50 ובה גילם את דמותו של איש צבא ארצות הברית רב-סמל ארנסט בילקו.
ביוגרפיה

סילברס נולד בברוקלין, ב-	11 במאי 1911, בנם השמיני והאחרון של שרה לבית הנדלר ושאול, מהגרים יהודים מרוסיה. אביו התפרנס מהתקנת לוחות פלדה על גורדי השחקים של ניו יורק. בתו היא השחקנית קת'י סילברס (אנ').
פילמוגרפיה נבחרת

דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום
הבוורלי הילבילים
מטורף, מטורף, מטורף העולם
צרור של צרות (1962)
בלש בגרוש (1978)
פרנץ בייר

| --- | --- |

גנרל פרנץ בייר
 לידה:  27 במאי 1892 באוצן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  15 באוקטובר 1968 (בגיל 76) באד וייסי, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1911–1919   1935 – 1945
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-331   מפקד הדיוויזיה ה-44   מפקד דיוויזיית הרייכסגרנדיר ה-44   מפקד הקורפוס ה-17   מפקד קורפוס הפאנצר ה-57   מפקד הקורפוס ה-5   מפקד הקורפוס ההררי ה-49   מפקד הקורפוס ה-80
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל פרנץ בייר (בגרמנית Franz Beyer;‏ 27 במאי 1892 – 15 באוקטובר 1968) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בייר נולד ב-27 במאי 1892 בבאוצן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצי הגרמני הקיסרי, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת באוניות המערכה וסטפאליה ופריזיה המזרחית. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה פרש בייר מהצבא, והצטרף למשטרה, שם התקדם לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1935 הצטרף בייר לורמאכט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-66. ב-1 באפריל 1938 הועלה בייר לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-131.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה בייר מפקד רגימנט הרגלים ה-131, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה ה-44 במסגרת הקורפוס ה-17. במהלך המערכה על צרפת לחם בייר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-44 במסגרת הקורפוס ה-31, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמו במסגרת הקורפוס ה-29. ב-12 בספטמבר 1941 קיבל בייר את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-30 בדצמבר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-331, ולחם עימה כחלק מקורפוסי הפאנצר ה-40 וה-56. ב-1 בפברואר 1942 הועלה בייר לדרגת גנרל מיור, ובתחילת 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 במרץ 1943 מונה בייר למפקד הדיוויזיה ה-44, שפעלה כחלק מהארמייה ה-15, וב-1 ביוני 1943 הוסבה לדיוויזיית הרייכסגרנדיר ה-44. ב-23 בנובמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה העשירית בקרב מונטה קאסינו. ב-27 באפריל 1944 מונה בייר למפקד הקורפוס ה-17, שהיה חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום אוקראינה, וב-25 במאי מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-57, שהיה חלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום אוקראינה. ב-2 ביוני מונה בייר למפקד הקורפוס ה-5, שהיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום אוקראינה, וב-26 ביולי מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-49, שפעל תחת פיקוד הארמייה ההונגרית הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום אוקראינה. ב-7 באוגוסט 1944 מונה בייר למפקד הקורפוס ה-80, ופיקד עליו במהלך הקרב על הבליטה, כחלק מהארמייה השביעית. באפריל 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-19, עימה לחם עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר קנייס מהשבי. לאחר שחרורו התגורר בייר בבאד וייסי עד למותו ב-15 באוקטובר 1968.
פלוגת הטנקים הסודית בירושלים

טנקי סופר שרמן של פלוגת הטנקים הסודית בירושלים במהלך מלחמת ששת הימים
פלוגת הטנקים הסודית בירושלים היא פלוגת טנקים שהוחזקה בירושלים בשנות ה-50 וה-60 בניגוד להסכמי שביתת הנשק בין ישראל לירדן שנחתמו לאחר מלחמת העצמאות. הטנקים הועלו בחשאי לירושלים בשנת 1955, ודבר קיומה של הפלוגה נשמר בסוד עד מלחמת ששת הימים.
עם פרוץ הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים יצאו טנקי הפלוגה והשתתפו בקרבות מול הירדנים. הופעת הטנקים מיד עם פרוץ האש הפתיעה את הירדנים, ולפלוגה הסודית היה תפקיד חשוב בקרב על ירושלים.
רקע

עם סיומה של מלחמת העצמאות חצה קו הגבול בין ישראל לירדן את ירושלים, במה שנודע כקו העירוני. אזור הר הצופים נותר כמובלעת ישראלית מפורזת בשטח הירדני, ומדי שבועיים הייתה עולה שיירה להר הצופים.
במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל לירדן שנחתם בשנת 1949 הוטלו הגבלות על הצדדים בסוגי וכמוית הנשק אותם מותר להחזיק בעיר, וחל איסור על הכנסת כלי נשק בקוטר גדול מ-0.5 אינץ'. למרות ההסכם, הבריחה ישראל כלי נשק כבדים יותר והעלתה להר הצופים באופן קבוע חיילים במסווה של שוטרים או עובדי אוניברסיטה.
בצה"ל שאפו להחזיק בירושלים כוחות להתערבות מהירה במקרה של תקרית עם הירדנים. באמצע שנות החמישים הוחלט להעלות לירושלים פלוגת טנקים שתוחזק בהסתר.
הפלוגה הראשונה: M10 וולברין

הפלוגה הוקמה בשנת 1955. משימת הקמת הפלוגה הוטלה על דוד ארגמן, שהיה מפקדה הראשון. ארגמן בחר כ-60 חיילי חי"ר מהחטיבה הירושלמית, והפלוגה החדשה הוכשרה בבית הספר לשריון. לפלוגה הוקצו 14 טנקי M10 וולברין, והיא סופחה לגדוד השריון הפיקודי של פיקוד המרכז (גש"פ 182).
בסביבות מאי 1956 הוחלט להעלות את הטנקים לירושלים. עקב האיסור על הכנסת נשק כבד לעיר הוסוו הטנקים בתוך מכולות עץ גדולות של חברת החשמל, והועמסו על מובילים. סיורים של אנשי האו"ם עוכבו בדרך לירושלים בטענה כי נשמעו יריות באזור שער הגיא והדרך אינה בטוחה. לפנות בוקר הגיעו המובילים לירושלים והטנקים אוחסנו בצריפים בתוך מחנה שנלר.
שגרת הטיפולים בטנקים בוצעו במוסכי חברת האוטובוסים "המקשר". לקראת מלחמת סיני גויסה הפלוגה למקרה וירדן תחליט להיכנס למלחמה, אולם בסופו של דבר נשארה ירדן מחוץ ללחימה.
הפלוגה השנייה: סופר שרמן

בשנת 1958 הוחלט להקים פלוגה חדשה שתהיה מצוידת בטנקי סופר שרמן, השבחה ישראלית לטנקי השרמן הוותיקים. באותה שנה התקיימו חגיגות העשור למדינת ישראל והוחלט לנצל את החגיגות כדי להעלות את הטנקים לירושלים בהחבא. מדינת ישראל העבירה לירדן דרך האו"ם בקשה לקיים מצעד צבאי בירושלים, למרות ההסכמים בין המדינות. ירדן התנגדה, אך לאחר תיווך של האו"ם הוסכם על קיום המצעד בגבעת רם. עוד הוסכם להתיר לצה"ל להעלות גדוד של טנקי שרמן, שיורד מירושלים מיד עם תום המצעד, תחת פיקוחם של אנשי האו"ם.
לאחר המצעד הוזמנו אנשי האו"ם לנשף שנערך לכבודם ביפו. בזמן שאנשי האו"ם בילו במסיבה ביפו, הוריד צה"ל שלוש פלוגות טנקים מירושלים, אולם הותיר פלוגה אחת. שישה טנקים הוסתרו במבנים במחנה שנלר והשאר שוכנו במחנה סטף.
הפיקוד על הפלוגה נמסר לרס"ן אהרון קמארה, שהשתחרר בשנה הקודמת מהצבא והיה בשרות מילואים. קמארה בחר כ-100 חיילי מילואים תושבי ירושלים מתוך החטיבה הירושלמית, ואלה עברו קורס מקצועות ואימון בשריון. בשנת 1960 הייתה הפלוגה מוכנה. הפלוגה השתייכה לגדוד השריון הפיקודי של פיקוד מרכז (גש"פ 182), והייתה מסופחת לחטיבה הירושלמית.
משימתה העיקרית של הפלוגה הייתה התערבות מהירה במקרה של התקפה על השיירה הקבועה שעלתה מדי שבועיים למובלעת הר הצופים. הטנקים במחנה שנלר עמדו מתודלקים ומוכנים לתנועה מיידית. במהלך שנות ה-60 הועמדו הטנקים בכוננות פעמים רבות, בעיקר כאשר היה חשש להתקפה על השיירה להר הצופים. מפקדי הטנקים ערכו סיורים רבים לאורך הקו העירוני כדי ללמוד ולהכיר את צירי התנועה בעיר ואת עמדות הטנקים המיועדות.
מלחמת ששת הימים

ב-19 במאי 1967 גויסה הפלוגה כחלק מהעלאת הכוננות במהלך תקופת ההמתנה. לארבע המחלקות בפלוגה צורפה מחלקת טנקי סופר שרמן נוספת מחטיבה 60 כך שהפלוגה כללה 18 טנקים. במהלך תקופת ההמתנה הוכנו הטנקים לתנועה והמפקדים ערכו סיורים לאורך הקו העירוני. ב-3 ביוני ביקר בפלוגה הרמטכ"ל יצחק רבין אשר בדק את מוכנות הפלוגה.
עם תחילת הלחימה בירושלים היו טנקי הפלוגה כוח השריון היחידי בעיר. עם תחילת האש ניסה קמארה, מפקד הפלוגה, ליצור קשר עם מפקד חטיבת ירושלים אליעזר אמיתי, ומשלא הצליח החליט להעלות את הטנקים שהיו בסטף לכיוון ירושלים. טנקים אלה חברו לשאר הטנקים שיצאו משנלר למגרש הרוסים. הפלוגה חולקה לשני כוחות: כוח המ"פ קמארה כלל שתי מחלקות (שמונה טנקים) ופעל יחד עם החטיבה הירושלמית בדרום מזרח העיר, וכוח הסמ"פ, רפי ישעיה, אשר עבר תחת פיקוד חטיבת הצנחנים 55 ולחם עימם בצפון העיר.
מלחמת ששת הימים > כוח המ"פ

בשעות הראשונות ללחימה בירושלים פרץ כוח המ"פ לארמון הנציב, יחד עם כוח של הסיירת הירושלמית ופלוגת חי"ר מגדוד 161 (השייך לחטיבת ירושלים). הכוח השמיד שלושה תול"רים ירדנים וכבש מחדש את אזור ארמון הנציב, אותו תפסו הירדנים בשעות הבוקר. הטנקים תפסו עמדות על גבעת האנטנה, ממזרח לארמון הנציב וירו לעבר מוצב "הנקניק". כחצי שעה מאוחר יותר המשיך כוח המ"פ יחד עם הסיירת לכיוון מוצב "הפעמון". הכוח נע דרך צור באהר, ובמהלך התנועה התהפך אחד הטנקים ואחד מאנשי הצוות נהרג. מוצב הפעמון נכבש לבסוף באור אחרון כשאנשי הסיירת לחמו בתעלות המוצב.
ביום המחרת סייע כוח המ"פ לגדוד 68 בכיבוש אבו תור. הטנקים שלא יכלו לעבור ברחובות הצרים נשארו בחיפוי מרחוק.
מלחמת ששת הימים > כוח הסמ"פ

סגן מפקד הפלוגה רפי ישעיה, עם כוח שכלל 10 טנקים, עבר תחת פיקודה של חטיבת הצנחנים 55. ב-6 ביוני בשעה 2:00 נע כוח הסמ"פ לעמדות אש והחל בירי על מבנה בית הספר לשוטרים, כחיפוי לצנחנים המסתערים על גבעת התחמושת. בהמשך הלילה נע הכוח לשכונת שייח' ג'ראח לסיוע לגדוד אחר של הצנחנים. הכוח נע יחד עם הצנחנים, תוך שהם סופגים אש מעמדות ירדניות ששכנו במבנים לאורך הדרך. אחד ממפקדי הטנקים נהרג וכמה אחרים נפצעו.
בשעה 5:00 בבוקר נשלחו שני טנקים לסייע לצנחנים שספגו אבדות רבות בגבעת התחמושת. עם הופעת הטנקים נסוג הכוח הירדני שהגן על המקום והקרב על גבעת התחמושת הסתיים.
שאר הטנקים בכוח הסמ"פ המשיכו לנוע עם הצנחנים לכיוון שער שכם. באחת הסמטאות שיוצאות מדרך שכם נתקלו הצנחנים באש חזקה מעמדה מבוצרה היטב. האש הירדנית גרמה לעיכוב בתנועה ומספר חיילים נהרגו. טנק הסמ"פ הגיע לסמטה, שכונתה לאחר המלחמה "סמטת המוות", ירה מספר פגזים, והשמיד את העמדה.
בשעות אחר הצהריים ב-6 ביוני, הצטרפו טנקי כוח הסמ"פ לאחר תדלוק והתחמשות לצנחנים במוזיאון רוקפלר. התוכנית של מפקד חטיבת הצנחנים, מוטה גור, הייתה כי הטנקים יפרצו ראשונים לכיוון אוגוסטה ויקטוריה, אולם לטנקים חסרה תחמושת קלה וההתקפה נדחתה ללילה. בינתיים הגיעו לאזור ארבעה טנקים של חטיבה 10.
בשעה 19:00 יצאו הכוחות לדרך כשטנק הסמ"פ מוביל. בחשכה פספס רפי ישעיה את הפניה המתוכננת שמאלה והגיע לאזור כנסיית גת שמנים. במהרה הבין ישעיה כי טעה והורה לסובב את הכוח חזרה, כשהטנקים נמצאים על הגשר מעל נחל קדרון והם נתונים לאש בלתי פוסקת מעמדות שולטות מכיוון חומת העיר העתיקה (ממערב להם) ומכיוון א-טור (צפון ומזרח). ישעיה נפצע בפניו והורה לטען לכוון את הטנק. בתנאים הקשים נפל טנק הסמ"פ מהגשר והתהפך, ואנשי הצוות נפצעו באורח קל. מוטה גור הורה לעצור את ההתקפה על אוגוסטה ויקטוריה ודחה אותה לבוקר.
בבוקר המשיכו כוח הטנקים והצנחנים לכיוון אוגוסטה ויקטוריה, ולאחר מכן חזרו לשער האריות. אחד הטנקים של הפלוגה הירושלמית ירה מספר פגזים לכיוון עמדות הירדנים בשער האריות, פרץ אותו, ומיד לאחר מכן עברו הצנחנים דרך השער בדרכם לכיבוש העיר העתיקה.
עם סיום הקרבות בירושלים סופחו שבעת הטנקים שנותרו מכוח הסמ"פ לחטיבה 10 ונסעו על זחלים ליריחו. משם נשלחו לכיוון רמת הגולן אולם לא הספיקו להשתתף בלחימה.
סיכום

אף שחלקה של פלוגת הטנקים הסודית בקרב על ירושלים הוצנע לאורך השנים, לפלוגה נודע תפקיד חשוב בקרבות לשחרור העיר. במסמך פנימי שכתב מח"ט הצנחנים, מוטה גור, הוא שיבח את פעולות הפלוגה:
"הלחימה בתוך השטח הבנוי בלי הטנקים היתה חמורה מאוד, והטנקיסטים ברגע שהם נכנסו, בכל מקום שהם נכנסו, שינו לחלוטין את התמונה... בטיהור של העיר עצמה, החיפוי של הטנקים לפריצה היה מצוין. לחבר'ה שלנו אין מלים להערכת הטנקיסטים ומפקדי הטנקים שישבו בשלב זה, כל הזמן, לרבות הצלפות, עם הראש בחוץ, חצי גוף בחוץ, ונתנו סיוע יוצא מן הכלל תוך כדי תצפית"
שנים רבות לאחר המלחמה, במהלך פגישות עם קצינים ירדנים לאחר הסכם השלום בין ישראל וירדן, סיפרו הקצינים הירדנים שלחמו בירושלים כי הופעת הטנקים בשלב מוקדם כל כך של הלחימה הפתיעה אותם, ובקרב על גבעת התחמושת היו אלה הטנקים שהצטרפו לקרב שהובילו לנסיגה הירדנית.
במהלך המלחמה איבדה הפלוגה שניים מלוחמיה. סגן מפקד הפלוגה, סרן רפי ישעיה, קיבל על פעילותו במלחמה את עיטור המופת.
ביאורים

↑  תחמושת לשימוש במקלעי הטנק, החיוניים בעת לחימה נגד חיל רגלים
↑  כדי להימנע מבלאי בטנקים נהוג לשנע אותם למרחקים גדולים על גבי מובילי טנקים
הערות שוליים

↑  עמית גולדנברג, המשימה החשאית של אנשי השריון שנשכחה, באתר nrg‏, 27 באפריל 2009
↑  עיטור המופת של סרן רפאל ישעיה, באתר הגבורה
טנק M10 וולברין
לוחית זיכרון לפלוגת הטנקים הסודית במבנים הנטושים של מחנה סטף
מפת אזור ארמון הנציב והקרבות באזור ב-5 ביוני 1967
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
טנק סופר שרמן של פלוגת הטנקים הסודית בארמון הנציב בירושלים במהלך מלחמת ששת הימים
קרב גשר גת שמנים, 6 ביוני 1967 בערב: 
1. כוח הטנקים (בכחול) יוצא מנקודת הריכוז מאחורי מוזיאון רוקפלר, ונע דרומה. 
2. נקודת הפנייה המתוכננת לכיוון אוגוסטה ויקטוריה - רק טנק אחד פונה נכון (חץ ירוק), השאר טועים וממשיכים דרומה על דרך יריחו. 
3. עמדות ירדניות על חומת העיר העתיקה פותחות באש כבדה על הטנקים. 
4. טנק הסמ"פ מתהפך ונופל מהגשר, שאר הטנקים נסוגים. 
ללא מספר. כוח הסיירת (חץ ירוק כהה) יורד לחילוץ הטנקים. גם כוח זה נקלע לאש כבדה וסובל אבדות על הגשר. 
ללא מספר. מפקד הסיירת, קפוסטה, יורד עם כוח נוסף במקביל לגשר, ובחסות החשכה מחלץ את הנפגעים וחוזר חזרה (חץ סגול) אל מוזיאון רוקפלר.
פסטיבל הג'אז בנמל קיסריה

ג'אז בנמל קיסריה היה פסטיבל ג'אז בינלאומי שהתקיים בנמל קיסריה בין השנים 2005–2010.
הפסטיבל הראשון התקיים ביוני 2005. בפסטיבלי הג'אז בקיסריה נוגן ג'אז קלאסי ומסורתי. הסגנונות הבולטים שנוגנו בו היו סווינג ודיקסילנד ג'אז.
במסגרת הפסטיבל הוצגו קונצרטים של אמנים בינלאומיים שניגנו את המוזיקה של לואי ארמסטרונג, ליונל המפטון, ארל היינס, סידני בשה, קאונט בייסי, קולמן הוקינס, בן ובסטר וכן יצירות של מלחיני המוזיקה הקלה האמריקאים ג'ורג' גרשווין, קול פורטר, דיוק אלינגטון ואירווינג ברלין, עם המקצבים של שנות ה-30 וה-40.
פסטיבל הזיכרון

| --- | --- |

מעמד הזיכרון בפסטיבל הזיכרון 2015
 סוג:  פסטיבל 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  אלברט הול 
 מועדים
 מועד שנתי:  ערב יום הזיכרון הלאומי
 אתר רשמי
 
פסטיבל הזיכרון (באנגלית: Festival of Remembrance) הוא אירוע ממלכתי בריטי שנתי, הנערך בלונדון בערב יום הזיכרון הלאומי.
האירוע מתקיים באולם הרויאל אלברט הול בשבת שלפני יום הזיכרון במעמד המלכה, בני משפחת המלוכה, ראש ממשלת בריטניה ושרים בממשלתו. הוא מוקדש להעלאת זכרם של הנופלים במלחמות בריטניה לאורך השנים ולהצדעה לוותיקי הכוחות המזוינים שלה, למשרתים בפועל ולבני משפחותיהם ובפרט לחיילים שנפגעו במהלך שירותם. האירוע, שאורכו כשעתיים, מופק על ידי הלגיון הבריטי המלכותי.
בחלקו הראשון של האירוע מתקיימות בעיקר הופעות של זמרים אזרחיים, להקות ומקהלות השרים שירים מסורתיים. חלקו השני, מעמד הזיכרון (Act of Remembrance), מוקדש לזיכרון הנופלים. הוא נפתח במצעד לתוך האולם של חיילים מזרועות הצי, הצבא וחיל האוויר של בריטניה ומתנדבים של הלגיון הבריטי המלכותי וארגונים אזרחיים נוספים, המתייצבים כולם במסדר. מושרים בו מזמורים ושירים פטריוטיים, נקראות תפילות ונישאת תרועת אבל שלאחריה שתי דקות דומיה. האירוע מסתיים בשירת ההמנון הלאומי הבריטי ובשלוש תרועות הידד למלכה.
האירוע משמש גם להצגת פעילות הסעד של הלגיון הבריטי המלכותי למען חיילי בריטניה וותיקי המלחמה שלה. בשנים האחרונות הוא מתמקד בחיילי בריטניה המשרתים בחזיתות עיראק ואפגניסטן ובבני משפחותיהם.
האירוע כולו מלווה בנגינת ובתהלוכת תזמורות צבאיות ושירי לכת. תכניו הם לרוב הם מאופקים ורציניים, אך לעיתים משולבים בהם רגעים קלילים יותר, המיועדים למשוך קהלים צעירים. סמלו הוא פרח הפרג, שהוא גם סמל הלגיון הבריטי המלכותי וסמל הזיכרון לנופלים בבריטניה כולה. כל הנוכחים באירוע עונדים אותו על דש בגדם ובשיאו, ברגעי הדומיה, נופלים עלי הפרג מתקרת האולם.
האירוע מתקיים פעמיים: המופע הראשון, בשעות אחר הצהריים, פתוח לקהל הרחב. המופע השני, היוקרתי יותר, מתקיים בשעות הערב בנוכחות האורחים רמי המעלה ופתוח רק לחברי הלגיון הבריטי המלכותי. מופע זה משודר בטלוויזיה על ידי רשת ה-BBC.
פטר קלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביולי 1950 (בן 74) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  הקונסרבטוריון על שם בלה ברטוק בבודפשט 
 תקופת הפעילות:  1972–2007 (כ־35 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1997)  אמן מצטיין של הונגריה (1981)  Master Artist of the Hungarian State Opera House (2010)  אמן דגול של הונגריה (1989) 
 
פטר קלן (במקור קליין, בהונגרית: Kelen Péter; בודפשט, 27 ביולי 1950) הוא זמר אופרה יהודי-הונגרי (טנור) זוכה פרס קושוט, זוכה פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול. אחיו היה טיבור קלן (1937–2001) זמר אופרה וחזן.
ביוגרפיה

סבו של פטר קליין מצד אביו היה רב, אביו היה סוחר. הוא בא ממשפחת חזנים מצד אמו, ושני אחיו בחרו גם הם במקצוע זה (טמאש קלמן, ארווין קליין). פטר היה תלמידו של רז'ה פלקי בקונסרבטוריון למוזיקה בלה בארטוק. בעונת 1972–1973 היה בעל מלגה של בית האופרה של בודפשט, ואחר כך משנת 1973 היה זמר פרטי (פרילנס) של המוסד. תפקידו הראשון היה אורונטה בלומברדים במסע הצלב הראשון של ג'וזפה ורדי. בשנת 2000, המוסד הכיר באמנותו כ"חבר לנצח". הוא פרש לגמלאות בשנת 2007. בהופעת הפרידה שלו שר את Cavaradossi בטוסקה של פוצ'יני.
הוא הופיע באופן קבוע בתפקידים ליריים וספינטו-טנור (ספינטו טנור הוא מונח קולי שמשמש לאפיון קול סופרן או טנור בעל משקל בין לירי לדרמטי שמסוגל להתמודד עם שיאים מוזיקליים גדולים באופרה במרווחי זמן מתונים) על במות אופרה באירופה. הופיע מספר פעמים בלה סקאלה במילאנו וכן באופרה של וינה. הוא גם עלה באופן קבוע על הפודיום כזמר אורטוריה. קול הטנור, שלו נשמר רק מהקלטות בודדות.
עד מהרה התגבר על סגירותו הראשונית ושלט באופן מושלם במשחקו על הבמה. הוא סיפק הופעות מוזיקליות ומשחק מושלם. קליין גם נודע בכך שמעולם לא נתן ראיון ונמנע מכל פרסום מלבד הרצאות.