stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפובליקה הערבית המאוחדת
התפרקות האיחוד

הגורם העיקרי לפירוק האיחוד היה רצונו של נאצר לשלוט בו, בזמן שסוריה ראתה את עצמה כשותף שוויוני. באופן עקרוני, הן נאצר והן מפלגת הבעת' תמכו במדיניות סוציאליסטית, אך בפועל נאצר לא ביצע צעדים משמעותיים שיקדמו את השותפות. בנוסף לכך היו קשיים כלכליים רבים שהעיבו על האיחוד.
בחוקת הרפובליקה שנכתבה ב-1958 הוגדר פרלמנט בן 600 חברים, מהם 400 מצרים ו-200 סורים. הוגדר שנאצר יהיה נשיא הרפובליקה ויהיו לו ארבעה סגנים, שניים מהם מצרים ושניים סורים. כמו כן הוגדרה ממשלה בת 34 שרים, מתוכם 14 סורים. מתחילת הדרך ידם של המצרים הייתה על העליונה, ובמשך השנה הראשונה נאצר פעל במרץ להקטין עוד יותר את כוחם של הסורים. בתחילה עבד אל-חכים עאמר, סגנו של נאצר, ביצע כמה רפורמות ליברליות שעודדו פעילות של אנשי עסקים סוריים במצרים, אך בהמשך מצרים אכזבה שוב ושוב את אנשי הבעת' הסורים. הסורים ביקשו ליצור פדרציה בין סוריה ומצרים, אך נאצר התעקש שהאיחוד יהיה מיזוג מלא של שתי המדינות למדינה אחת, ובתוך זמן קצר סוריה מצאה את עצמה נשלטת כליל על ידי כלכלת מצרים, שהייתה חזקה ויעילה יותר.
ב-8 ביולי 1959 התקיימו בחירות לרשויות המקומיות של הרפובליקה. מתוך 9,445 מושבים, אנשי הבעת' זכו רק ב-250 מקומות, והיה ברור שתוצאות הבחירות זויפו על ידי אנשי נאצר. הוקמה ממשלה חדשה ששלטה בסוריה באמצעות מנגנוני ביטחון אכזריים שדיכאו כל אופוזיציה למשטר. לאחר מכן נאצר ניסה לפרק את מפלגת הבעת' הסורית. לאנשי נאצר הייתה השפעה רבה על סניפי מפלגת הבעת' בירדן ובלבנון, ואלה ניסו לשנות את חוקת המפלגה כך שבפועל מפלגת הבעת' הסורית תפורק. הניסיון נכשל, ומאותו רגע החלה התכתשות פוליטית בין נאצר לבין אנשי מפלגת הבעת' הסורית. כתגובה, נאצר מינה באוקטובר 1959 את סגנו עבד אל-חכים עאמר כשר הכלכלה של סוריה. בהמשך החלו כוחות הביטחון המצרים להתנכל ולאסור פעילים של מפלגת הבעת' הסורית. ב-21 בדצמבר 1959 השמיץ נאצר את מפלגת הבעת' הסורית במילים חריפות, דבר שגרם להתפטרות של שרים סוריים ממספר משרדי ממשלה חשובים. נאצר ניצל את ההזדמנות והחליף שרים אלו בפוליטיקאים מצרים.
בשנת 1960 פקדה את סוריה בצורת קשה, ונאצר כמעט ולא עשה דבר על מנת לעזור לתושבי סוריה. בקרב תושבי סוריה הורגשה אכזבה הולכת וגוברת מהאיחוד עם מצרים. ב-28 בספטמבר 1961 התקוממו קצינים סורים כנגד האיחוד וחוללו הפיכה צבאית בדמשק. מנהיגי ההפיכה היו מוכנים לשאת ולתת עם האיחוד, על בסיס שוויון בין סוריה ומצרים בתוך הרפובליקה, אך נאצר סירב לכך. מנהיגי ההפיכה הודיעו על פרישה מהאיחוד עם מצרים, ובכך פורקה למעשה הרפובליקה הערבית המאוחדת. נאצר המשיך להכריז שהוא לא נטש את חזון "האיחוד הערבי האולטימטיבי" וכי הוא מעוניין לחדש את האיחוד, אך מטרה זו מעולם לא הושגה שוב.
שוכרי אל-קוותלי, שהיה נשיא סוריה לפני האיחוד, התפטר מתפקידו לטובתו של נאצר לאחר הקמת הרפובליקה, ופרש מפעילות פוליטית בשנות האיחוד. ואולם הוא לא נמנע מלהטיח ביקורת בנאצר ובמשטרו. בין היתר האשים את נאצר בכפיית דיקטטורה על סוריה, בסתימת פיות, בהלאמת תעשיות ובפגיעה בכלכלה הסורית. קוותלי תמך בקבוצת הקצינים הסורים שהביאו לקריסת האיחוד ב-1961. לימים התחרט על שהוביל את מהלך האיחוד, וטען כי היה מאוכזב והמום נוכח משטרו הרקוב והדיקטטורי של נאצר.
הערות שוליים

↑  ההסכם בדבר איחוד מצרים וסוריה נחתם רשמית בקהיר, דבר, 2 בפברואר 1958, המשך
↑  הפיכה צבאית בסוריה, מעריב, 28 בספטמבר 1961
↑  קע"ם התפרקה - סוריה חזרה להיות עצמאית, דבר, 1 באוקטובר 1961
קע"ם התפוררה - הוקמה ממשלה סורית, חרות, 1 באוקטובר 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548044205171  BIBSYS: 2104457  BNE: XX456430  CiNii: DA05446233  GND: 4078789-8  ISNI: 0000 0001 0824 0269  LCCN: n80061794  LNB: 000348101  NDL: 00560306  NLG: 104091  RERO: 02-A000140922  SUDOC: 027911861  VIAF: 128459794   WorldCat (עם VIAF): 128459794
המועצה לביטחון לאומי (ערב הסעודית)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ערב הסעודית 
 תאריך הקמה:  2005
 תאריך פירוק:  29 בינואר 2015
 סוכנות מחליפה:  המועצה לעניינים מדיניים וביטחוניים
 ראש:  בנדר בן סולטאן אאל סעוד
 
המועצה לביטחון לאומי של ערב הסעודית (בערבית: مجلس الأمن الوطني) הייתה הגוף האחראי על תיאום האסטרטגיות בתחומי הביטחון הלאומי ומדיניות החוץ של ערב הסעודית.  המועצה נחשבה לעמוד השדרה של ממשלת ערב הסעודית בתחומי יחסי חוץ וביטחון לאומי עד פירוקה.
המועצה הוקמה על ידי מלך ערב הסעודית, עבדאללה ב-2005 ופורקה על ידי מחליפו המלך סלמאן ב-29 בינואר 2015, פחות משבוע לאחר שהומלך למלך ערב הסעודית. את המועצה החליפה מועצה חדשה בשם "המועצה לעניינים מדיניים וביטחוניים".
מזכיר המועצה בתקופת קיומה היה בנדר בן סולטאן אאל סעוד.
היסטוריה

המועצה לביטחון לאומי הוקמה ב-16 באוקטובר 2005 על ידי המלך החדש, המלך עבדאללה בתגובה לשינויים גאופוליטיים גדולים באזור המזרח התיכון (אשר המרכזי שבהם היה מלחמת עיראק).
המועצה בוטלה על ידי המלך סלמאן ב-29 בינואר 2015, פחות משבוע לאחר שהומלך. במקום המועצה הקים המלך סלמאן את "המועצה לעניינים מדיניים וביטחוניים".
תפקידי המועצה

המועצה הוקמה על מנת לפעול כמנגנון ארגוני שיתאם את המדיניות של הממלכה הנוגעת לביטחון לאומי. למועצה היה את הסמכות החוקית להכריז מלחמה ולחקור סוכנויות ביטחון במידה והן היו מעורבות במעשים אשר איימו על הביטחון הלאומי של הממלכה.
למרות הקמת המועצה ובדומה להתנהלות של מוסדות ממשלתיים סעודים אחרים, ההחלטות המרכזיות בכל התחומים ובפרט בתחום הביטחון הלאומי התקבלו על ידי בכירים במשפחת המלוכה, משפחת סעוד.
חברי המועצה לביטחון לאומי

בראש המועצה לביטחון לאומי עמד מלך ערב הסעודית ומלבדו היו חברים בה בין היתר, יורש העצר, שר ההגנה, שר הפנים, שר החוץ, ואישים נוספים.
| חברי המועצה |
| --- | --- |
יו"ר המועצה: עבדאללה, מלך ערב הסעודית
סגן יו"ר המועצה: יורש העצר הסעודי, סלמאן
מזכ"ל המועצה: בנדר בן סולטאן אאל סעוד
שר הפנים: מוחמד בן נאיף אאל סעוד
שר החוץ: סעוד בן פייסל אאל סעוד
ראש סוכנות המודיעין הסעודית: חאליד בן בנדר אאל סעוד
ראש המשמר הלאומי של ערב הסעודית: מוטייב בן עבדאללה אאל סעוד
| חברי המועצה |
| --- | --- |
יו"ר המועצה: סלמאן, מלך ערב הסעודית
סגן יו"ר המועצה: מוקרן, נסיך סעודיה
מזכ"ל המועצה: בנדר בן סולטאן אאל סעוד
שר הפנים: מוחמד בן נאיף אאל סעוד
שר ההגנה: מוחמד בן סלמאן אאל סעוד
שר החוץ: סעוד בן פייסל אאל סעוד
ראש סוכנות המודיעין הסעודית: חאליד בן בנדר אאל סעוד
ראש המשמר הלאומי של ערב הסעודית: מוטייב בן עבדאללה אאל סעוד
הערות שוליים

↑  Abdulaziz Sager (11 בנובמבר 2005). "Saudi National Security Council: Current Role and Future Prospects". Arab News. אורכב מ-המקור ב-11 בנובמבר 2011. נבדק ב-5 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Henderson, Simon (24 באוקטובר 2005). "King Abdullah Recasts Saudi Intelligence". Washington Institute for Near East Policy. נבדק ב-4 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "King Abdullah approves National Security Council bylaws, appoints Prince Bandar secretary-general". Royal Embassy of Saudi Arabia, Washington, DC. 16 באוקטובר 2005. נבדק ב-5 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prince Bandar gets 4 more years as National Security Council head". Saudi Gazette. Saudi Press Agency. אורכב מ-המקור ב-19 בספטמבר 2011. נבדק ב-5 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ערב הסעודית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הצחוק (אנרי ברגסון)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אנרי ברגסון 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  מסה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1900 
 
הצחוק (צרפתית: Le Rire) הוא שמו של מאמר קצר שחיבר הוגה הדעות אנרי ברגסון. המאמר שפורסם בשנת 1901, מבוסס על הרצאה שהרצה ברגסון זמן רב קודם לכן. המאמר השפיע רבות במחקר התיאטרון והקולנוע. במאמר הוא מסרב לדבר על הגדרת הצחוק, ולמעשה הוא מדבר על מה שמייצר צחוק ועל תופעות שונות הקשורות בצחוק.
תנאים לקומדיה

ברגסון מציג שלושה תנאים מרכזיים לצחוק שבלעדיהם, לטענתו, אי אפשר ליצור קומדיה.
תנאים לקומדיה > אין קומי אלא בדברים אנושיים

מקור הצחוק הוא תמיד במשהו אנושי, תמונת נוף אף פעם לא תשעשע אותנו. במקרה ויש אלמנט קומי שלא עוסק בבני אדם, אנחנו נזהה את הפן האנושי שלו, והוא זה שיצחיק אותנו.
תנאים לקומדיה > הצחוק הוא אלחוש של הרגש

על פי ברגסון, האויב הגדול ביותר של הצחוק הוא הרגש. ברגע שאדם מזדהה רגשית עם מקור הלעג, הוא לא יכול לצחוק. אנחנו חייבים להרדים זמנית את הרגשות, על מנת לצחוק. שכן אם נזדהה עם האדם המחליק על קליפת הבננה סביר שלא נצחק מכך, אלא נרחם עליו.
תנאים לקומדיה > הצחוק הוא חברתי

ברגסון האמין שאדם לעולם לא יצחק כאשר הוא מרגיש בודד, לעומת זאת ככל שיש יותר קהל צוחק - כך יצחק האדם יותר. על פי ברגסון הצחוק עצמו מעורר צחוק. בצליל הצחוק עצמו יש משהו שדורש הצטרפות, יש בו כמעט קנוניה. מסיבה זו מוסיפים את צליל האנשים הצוחקים בתוכניות טלוויזיה קומיות.
עקרונות קומיים

ברגסון ציין כמה סיבות העשויות לגרום לצחוק אצל הצופה או הקורא.
איבוד הגמישות: כאשר אדם מאבד את גמישותו וגופו לא מצליח להסתגל למצב החדש שנוצר סביבו בצורה הולמת, זה מצחיק. לדוגמה: כאשר אדם רץ ברחוב, לפתע עוברת מולו עגלת-תינוקות: הוא נעצר במקום כדי לא לפגוע בעגלה, אך כיוון שגופו התרגל לרוץ, האדם מועד ונופל.
חריגה מהנורמה: דברים לא נורמטיביים כמו אדם ההולך עם מצנפת לילה ופיג'מה באמצע הרחוב מעוררים צחוק, במיוחד כאשר יודעים שהדבר אינו הפרעה נפשית כלשהי, אלא מכוון להצחיק. המקור לגורם הזה היה חלק מהפואטיקה מאת אריסטו, שאמר שחריגה מהנורמה תהיה מצחיקה רק אם היא מתקיימת על הבמה.
חיקוי: על כל צורותיו. כאשר אדם מתנהג כמו כלב לדוגמה, אנו מציירים קווי דמות ביניהם ומבינים שהקשר איננו הגיוני, אך דומה.
זכות בחירה מדומה: דמות הנגררת לעשות מעשה שלא מתוך בחירה. האדם המבצע את הפעולה בניגוד לרצונו אינו מודע שהוא מבצע אותה בניגוד לרצונו, והוא חושב שהוא רוצה לבצע זאת. דוגמה: אדם מהפנט אדם להפשיל מכנסיו בכל פעם שנשמעת המילה: "גרב בקיר". אותו אדם אשר יפשיל מכנסיו, יהיה בטוח כי הוא עושה את המעשה מרצונו, כשבעצם המעשה נעשה בניגוד לרצונו.
עקרון ההישנות: חזרה מספר רב של פעמים על ביטויים או שאלות עד שההדגשה נהיית מגוחכת או שגורמת לקורא או לצופה להיות מופתע כל פעם מחדש או לחלופין - לדקלם את הטקסט יחד עם הדמויות. דוגמה: טרטיף - כאשר אורגון ששואל "וטרטיף?" באופן חוזר ונשנה. כשאנו מחכים לחזרה והיא באה, אנו צוחקים. לכן צופים קבועים בקומדיה מסוימת יצחקו יותר מצופה חדש.
החלפת הטבעי במלאכותי: צביעת שיער לדוגמה היא דבר של מה בכך כיום, אך תארו לעצמכם את ראש הממשלה מופיע לישיבת ממשלה בשיער סגול.
גשמיותו (דברים חומריים) של האדם, אל מול הרוחניות שלו: הדגשת הצד הגשמי באדם כאשר הוא מתכוון לעסוק ברוחני. למשל, אדם ששר סרנדה לאהובתו ובה בעת מתאפק מלהשתין, או כל פעולה שקשורה לתפקודי גוף. דוגמה נוספת: אדם רוצה לצייר ציור או לכתוב שיר, ולפתע באה רוח ומעיפה לו את הדפים.
מחווה ותנועות המזכירות מכניקה אוטומטית: כמו שד קפיצי. גם זה סוג של חיקוי לא מכוון, שכן כאן אדם מתנהג כמו מכונה או מחקה פעולה של מכונה. ניתן לראות דוגמה לכך בסרטו של צ'ארלי צ'פלין "זמנים מודרניים".
אפקט הדומינו: או קומדיית טעויות, כאשר מעשה אחד גורם לשרשרת אירועים מוזרים ומביכים שכל אחד מהם בא בעקבות קודמו.
האנושי שבחיה והחיה שבאדם: כמו שרק ונמו.
עולם הפוך: למשל, ילד נוזף במבוגר.
משחקי לשון: שיבושים של כל מיני מילים (לדוגמה: "נשבר הלב").
הפרזה: עיסוק בדברים שאינם חשובים, במיוחד שיש בכך שיטתיות.
תרגום לעברית

הצחוק, תרגם יעקב לוי, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תרצ"ח 1938.
הצחוק - מסה על משמעות הממד הקומי, תרגמה ארזה טיר-אפלרויט, הוצאת כרמל, 2019.
הערות שוליים

↑  'הצחוק', עמ' 8.
↑  'הצחוק', עמ' 9.
↑  'הצחוק', עמ' 11.
↑  'הצחוק' עמ' 11.
↑  'הצחוק' עמודים 28–31.
↑  'הצחוק', עמ' 36.
↑  'הצחוק', עמ' 47.
↑  'הצחוק', עמ' 63.
↑  'הצחוק', עמ' 68.
↑  'הצחוק', עמ' 82.
↑   גלעד מלצר, "הצחוק": יצירה פילוסופית חשובה על הומור ומחרבת מסיבות מהמעלה הראשונה, באתר הארץ, 15 ביולי 2020
השגרירות הנוצרית הבין-לאומית ירושלים

| --- | --- |

מטה השגרירות הנוצרית הבין-לאומית - וילה שרקסי בשכונת קטמון, ירושלים, בשנים 1997–2019
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־44 שנים) 
 int.icej.org
 
השגרירות הנוצרית הבין-לאומית ירושלים (באנגלית: International Christian Embassy Jerusalem – ICEJ) היא ארגון בין-לאומי של נוצרים אוהבי ישראל שמרכזו בירושלים. לארגון סניפים ונציגויות בכ-60 מדינות ברחבי העולם.
הארגון אינו שגרירות רשמית במובן הדיפלומטי של המילה, ובחר את שמו כביטוי הצהרתי של תמיכה נוצרית חובקת עולם בישראל ובירושלים כבירתה. הארגון מונה בין מטרותיו הסברה פרו-ציונית בקרב קהילות נוצריות בעולם, רתימת מנהיגים רוחניים וארגונים נוצריים להשפעה על מדיניות ממשלותיהם כלפי ישראל, סיוע לעליית יהודים מקצות תבל לישראל, תמיכה בפרויקטים של רווחה למען תושבי ישראל, ובניית גשרים לפיוס בין ערבים ויהודים. מרבית פעילי הארגון הם נוצרים בני זרמים פרוטסטנטיים, ועיקר השפעתו במדינות שבהן קהילות נרחבות המשתייכות לזרמים האוונגליסטים והפונדמנטליסטים של הנצרות הפרוטסטנטית.
מפעלה הבולט של השגרירות הנוצרית הוא ארגונה של עצרת חג הסוכות הנוצרי (Feast of Tabernacles), הנערכת מדי שנה בירושלים במהלך ימי הסוכות. בעצרת זו מתכנסים אלפי צליינים נוצרים מרחבי העולם למפגן תמיכה גדול בישראל, לתפילות לשלומה ולשיעורים על הקשר בין זכותו של עם ישראל למולדתו לבין הגאולה הנוצרית ושיבתו של ישו. עצרת זו מתקיימת ברציפות מדי שנה מאז 1980.
מטה הארגון בשכונת קטמון בירושלים, ובו פועלים כ-50 מתנדבים בני לאומים שונים בפרויקטים הציוניים שבהם מעורבת השגרירות. המוטו תחתיו פועלים אנשי השגרירות הנוצרית הוא הפסוק ”נחמו נחמו עמי יאמר אלהיכם” (ישעיהו מ' 1), שאותו הם מפרשים כהנחיה אלוהית לשמש מקור תמיכה וסיוע לעם ישראל.
היסטוריה

ביולי 1980 נחקק בכנסת "חוק ירושלים" שקבע כי ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת מדינת ישראל. החוק עורר ביקורת בעולם על רקע המחלוקת לגבי מעמדה של ירושלים, ובגל המחאה הכללית העבירו 13 מדינות את שגרירותן בישראל מירושלים לתל אביב. קבוצה של כאלף נוצרים אוהדי ישראל התכנסה בספטמבר אותה שנה בירושלים לחגוג את חג הסוכות בפרשנותו הנוצרית-מקראית, ומנהיגיהם הכריזו על ייסוד ארגון שיפעל כמעין "שגרירות" בין-לאומית של האל והקהילה הנוצרית-ציונית העולמית בירושלים, כביטוי של סולידרית עם מדינת ישראל ובירתה ירושלים, וכתחליף לשגרירויות הלאומיות שנטשוה.
ההתכנסות בירושלים בחג הסוכות הפכה לעצרת שנתית מסורתית המאורגנת על ידי השגרירות הנוצרית. בשנת 1988 הגיעו 6,000 נוצרים לעצרת לכבוד חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל. במקביל פעלה לאורך השנים השגרירות הנוצרית למען מגוון מטרות ציוניות וישראליות, החל בהפגנות מחאה ברחבי העולם נגד השלטונות הסובייטיים להתרת עלייתם של יהודי ברית המועצות, דרך סיוע חומרי לתושבי ישראל שנאלצו לעזוב את בתיהם בעת מלחמת המפרץ, תמיכה בעולים מברית המועצות לשעבר ובמבצע שלמה להעלאת יהדות אתיופיה, ועוד. כן נרתמה השגרירות לסיוע בקליטת פליטי צד"ל הנוצרים בישראל בעקבות נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000.
בשנת 1991 הוענק לשגרירות הנוצרית הבין-לאומית פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים. את כספי הפרס תרמה השגרירות למען דיור לעולים מברית המועצות לשעבר. בשנים 1997 עד 2019 שכנה השגרירות בוילה ברחוב רחל אמנו 20 בשכונת קטמון בירושלים, בוילה שהוקמה על ידי אחת המשפחות הערביות העשירות בירושלים. מבנה זה שימש בעברו את הקונסוליה של צ'כוסלובקיה ומאוחר יותר את שגרירות חוף השנהב. ב-2019 השגרירות עברה לרח' פייר קניג 38.
בשנות ה-2000 החל הארגון להיות מעורב בפעילות פוליטית והתנדבותית בישראל. בין השאר ארגן עצרת נגד תוכנית ההתנתקות. ארגן טיסות להחזרת מבקשי מקלט מישראל לדרום סודאן, ופעלה נגד מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים
בשנת 2004 פתחה התחילה השגרירות הנוצרית לפעול כשדולה גם בפרלמנט האירופי.
בשנת 2014, כתגובה לתנועת ה-BDS, השיקה קמפיין תמיכה במוצרים ישראלים.
בשנת 2015 חלק מפעילי השגרירות הנוצרית, בעקבות נבואה, טענו שהימצאותם בארץ הקודש בסוכות תסייע לבני האור לנצח את בני החושך ותביא לאחרית הימים בקרוב מאוד.
פולמוס סביב פעילות הארגון

השגרירות הנוצרית הבין-לאומית סופגת ביקורת מצד גופים יהודיים דתיים, הרואים בפועלה פעילות מיסיונרית. הרב מאיר כהנא הזהיר ב-1982 מפני המיסיונרים העוטים "עור כבש", כהגדרתו, בבואם בדרכי נועם להעביר יהודים על דתם, והביע את זעזועו מהעובדה שממשלת ישראל בראשות מנחם בגין מאמצת אל חיקה באהבה אנשים אלה.
הרב שלמה אבינר, ראש ישיבת עטרת כהנים התריע נגד הסכנה המיסיונרית שנשקפת לדבריו מפעילות השגרירות הנוצרית, וכך גם הארגונים "יד לאחים" ו"לב לאחים". ועדת מועצת הרבנות הראשית לישראל למניעת התפשטות המיסיון בארה"ק הזהירה בסוכות 2007 מפני השתתפות יהודים בצעדת ירושלים, משום שלדבריהם השתתפותם בצעדה של צליינים נוצריים תחת מטריית השגרירות הנוצרית עלול לחשוף אותם להשפעות מיסיונריות.
ב-2014 יצאו הרבנים הראשיים לישראל בהודעת גינוי לתפילה נוצרית־יהודית ליד הר הבית שאורגנה על ידי השגרירות הנוצרית. ב-2015 יצאו הרבנים הראשיים במכתב התנגדות לעצרת הארגון בחג סוכות אותה כינו "סכנה רוחנית".
עם זאת, פעילות השגרירות הנוצרית זוכה לברכתם ולשיתוף פעולתם של משרד החוץ ומשרד התיירות של ישראל. גורמי השגרירות מכחישים כל עיסוק בניסיונות להעברת יהודים על דתם. הם טוענים כי אהבתם לישראל היא חסרת תנאים ומהווה ניסיון "לתקן את העוול ההיסטורי שעשו דורות של נוצרים ליהודים", וכי השגרירות מנחה את הפעילים והצליינים המגיעים לישראל במסגרתה להימנע מלעסוק בפעילות מיסיונרית בביקורם.
ארגון מולד - המרכז להתחדשות הדמוקרטיה מתנגד להשפעתו של הארגון ושל ארגונים אוונגליסטים נוספים בישראל בשל קשריהם עם הימין הישראלי וקידום סדר יום שמרני על ידם.
הארגון סופג ביקורת גם מפלסטינים נוצרים (שברובם אינם משתייכים לזרמים הפרוטסטנטיים) וכן נוצרים פרו-פלסטינים ברחבי העולם. זאת בשל עמדותיו הפוליטיות-תאולוגיות של הארגון, נוצרים אלו טוענים כי הארגון תומך בצד הימין של המפה הפוליטית בישראל ואף מביעה תמיכה במפעל ההתנחלויות ולא מתנגד להתעלמות מזכויות הפלסטינים או מאיבה לערבים ולאסלאם.
ראו גם

IIACF
הערות שוליים

↑  עירית רוזנבלום, 8,000 צליינים באו לחגוג את חג הסוכות בישראל, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2008
עירית רוזנבלום, 5,000 נוצרים יבואו לירושלים בסוכות; הוזמנו 18 אלף לינות, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2005
↑  עמירם ברקת, כנס הנוצרים האוונגליסטים בירושלים: מזדהים עם ישראל והמתנחלים, מעריצים את בוש, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2004
↑  אינגה דויטשקרון, שגרירות אחת של ארצות רבות, מעריב, 25 בדצמבר 1980
↑  דן ארקין, 6,000 נוצרים יצעדו ברחובות ירושלים בפתיחת חגיגות ה-40, מעריב, 2 באוקטובר 1987
אורי שמיר, "ישראל זקוקה לאהבה ובאנו להזדהות", חדשות, 12 באפריל 1988
↑  לילי גלילי, בעזרת ישו, לא תהיה התנתקות, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2004
↑  דנה ויילר-פולק, כמאה פליטים יוטסו חזרה לסודאן: "חוזרים מחוסר ברירה", באתר הארץ, 22 בפברואר 2011
↑  אביטל בורג, למה אשתתף בהפגנה בניו יורק נגד נאום נתניהו בקונגרס, באתר "שיחה מקומית", 3 במרץ 2015
↑  לילי גלילי, הברית החדשה בין יהודים לנוצרים, עכשיו גם באירופה, באתר הארץ, 15 במרץ 2004
↑  אורה קורן, התשובה הנוצרית לחרם על ישראל: משיקים קמפיין עולמי לרכישת מוצרים כחול-לבן, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2014
↑   ניר חסון, האוונגליסטים מתנבאים על סוף העולם ונוהרים לירושלים, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2015
↑  "שגרירות נוצרית", הרב מאיר כהנא, כהן ונביא חלק ב'
↑  אויב נוצרי - אויב נצחי, הרב שלמה אבינר, כב תמוז תשס"ח
↑  חגיגות מיסיונריות בבנייני האומה בסוכות, אתר דתילי
↑   ניר חסון, הרבנים הראשיים מגנים תפילה נוצרית־יהודית ליד הר הבית, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2014
↑  קובי נחשוני, הרבנים הראשיים נגד אירועים נוצריים: "זה מיסיון", באתר ynet, 16 בספטמבר 2015
↑  מלקולם הדינג, יעקב מרגי, אושפיזין נוצרים בסוכות - שמד או ברכה?, באתר ynet, 18 בספטמבר 2007
↑  ליאת שלזינגר, ישו זה כאן - עלייתה והשפעתה של הברית הפוליטית בין הימין הישראלי לנצרות האוונגליסטית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535639405171  ISNI: 0000 0001 0348 7414  LCCN: n97122662  VIAF: 151446484   WorldCat (עם VIAF): 151446484 
שלט על משכנה של השגרירות הנוצרית הבין-לאומית ירושלים מחוץ לבית ברחוב רחל אמנו 20 בירושלים
ז'אקמל

| --- | --- |

 מדינה:  האיטי האיטי
 תאריך ייסוד:  1504 (אוכלסה מחדש ב-1968)
 שטח:  443.88 קמ"ר
 גובה:  43 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  137,966 (2019)
 קואורדינטות:  18°14′N 72°32′W﻿ / ﻿18.233°N 72.533°W﻿ / 18.233; -72.533
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת האיטי מוגדלת) פורט-או-פרנס גונאיב קאפ-האיסיין ז'רמי הרפובליקה הדומיניקנית  קובה הים הקריביז'אקמל(למפת האיטי רגילה) פורט-או-פרנס גונאיב קאפ-האיסיין ז'רמי הרפ. הדומ.  קובה הים הקריביז'אקמל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ז'אקמל (בקריאולית האיטית: Jakmèl) היא עיר בדרום האיטי, בירת מחוז דרום מזרח.
אוכלוסיית העיר מונה כ-137,966 תושבים (נכון ל-2019).
העיר הייתה הראשונה שהיה לה חשמל, בשנת 1925, ולכן היא מכונה "עיר האור".
העיר ידועה בארכיטקטורה הקולוניאלית הצרפתית השמורה היטב, שנבנתה בתחילת המאה ה-19. העיר הוכרזה באופן זמני כאתר מורשת עולמית.
העיר היא יעד תיירותי פופולרי בהאיטי.
היסטוריה

העיר נוסדה על ידי הספרדים בשנת 1504 ואוכלסה מחדש על ידי הצרפתים בשנת 1698. במאה ה-18 הפכה העיר למרכז גדול לייצור וסחר בקפה.
בשנת 1896 התחוללה שרפה גדולה בעיר ששרפה את רוב מבני העיר. העיר נבנתה מחדש, לעיתים קרובות באמצעות עמודי ברזל יצוקים ומרפסות שנשלחו מצרפת.
אחוזות מקושטות רבות של סוחרי קפה עשירים מתקופה זו נשמרו עד היום ללא הרבה שינוי וכל החלק המרכזי של העיר השתנה מעט במהלך 100 השנים האחרונות. האחוזות בעיר השפיעו רבות על הארכיטקטורה בניו אורלינס.
היסטוריה > רעידת האדמה ב-2010

ב-12 בינואר 2010 חוותה האיטי רעידת אדמה בעוצמה של 7.0 שגרמה לנזקים כבדים ולנפגעים בז'אקמל. תחנת הרדיו של ז'אקמל העריכה כי נהרגו לפחות 5000 תושבים בז'אקמל מרעידת האדמה, אף על פי שראש העיר העריך כי נהרגו 300–400 תושבים, ונפצעו 4,000.
כ-70 אחוז מהבתים ניזוקו, כאשר רוב הנזקים הכבדים יותר היו בשכונות העניות.
בניין העירייה ניזוק עד כדי כך שהיה צריך להרוס אותו ולבנותו מחדש.
ערים תאומות

צרפת שטרסבורג, צרפת (מ־1996)
ארצות הברית פאלם ביץ', פלורידה, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  Leeder, Jessica (2010-08-04). "Lighting the way forward in Haiti". The Globe and Mail (בCanadian English). נבדק ב-2021-09-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552834105171  BnF: cb135467746 (data)  GND: 4338931-4  LCCN: n82088342  MusicBrainz: d3cb5638-7d13-4249-b1dd-98916b122461  NARA: 10037328  VIAF: 147769553   WorldCat (עם VIAF): 147769553
הת'ר הרפר

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 במאי 1930 בלפסט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  22 באפריל 2019 (בגיל 88) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון טריניטי לאבאן למוזיקה ומחול 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, פיליפס רקורדס, EMI 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1965) 
 פרופיל ב-IMDb
 
הת'ר הרפר (באנגלית: Heather Harper,‏ 8 במאי 1930 - 22 באפריל 2019) הייתה זמרת אופרה אירית בקול סופרן.
חייה

הת'ר הרפר נולדה בבלפסט, אירלנד הצפונית, שם החלה בהכשרתה המוזיקלית. היא למדה נגינה בפסנתר בטריניטי קולג' למוזיקה בלונדון ופיתוח קול כמקצוע שני, ושרה במקהלת ה-BBC.
הופעת הבכורה שלה כזמרת מקצועית הייתה ב-1954 ב"מדיאה" במועדון האופרה של אוניברסיטת אוקספורד. משנת 1956 עד 1975 הייתה חברה ב"להקת האופרה האנגלית". ראויות לציון הופעותיה כאלזה ב"אראבלה" של ריכרד שטראוס, אלן אורפורד ב"פיטר גריימס" של בריטן והאומנת ב"טבעת החנק" שלו.
להת'ר הרפר הייתה גם קריירה נרחבת כזמרת קונצרטים, הכוללת שירה בהופעת הבכורה של רקוויאם המלחמה של בריטן בשנת 1962. היא הופיעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בפסטיבל ביירוית ובמטרופוליטן אופרה (בתפקיד הרוזנת אלמביבה בנישואי פיגארו וב"פיטר גריימס").
נפטרה ב-22 באפריל 2019.
הת'ר או'ריילי

הת'ר או'ריילי
הת'ר אן או'ריילי (באנגלית: Heather Ann O'Reilly; נולדה ב-2 בינואר 1985) היא שחקנית כדורגל אמריקאית.
קריירה

או'ריילי, המכונה HAO, נולדה בניו ג'רזי. היא שיחקה כחלוצה בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, בנבחרת ארצות הברית ובקבוצת ניו ג'רזי ויילדקטס מליגת הדבליו-ליג.
הופעת הבכורה של או'ריילי בנבחרת ארצות הברית הייתה ב-1 במרץ 2002, במשחק נגד נבחרת שוודיה. ב-23 באוגוסט 2004 כבשה או'ריילי את שער הניצחון על נבחרת גרמניה, ברבע הגמר של טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה. השער שבושל על ידי מיה האם, הפך לסמל הקשר בין הדור הוותיק של הנבחרת לבין הדור הצעיר שלה.
המועצה לביטחון לאומי (טורקיה)

המועצה לביטחון לאומי
המועצה לביטחון לאומי של טורקיה (בטורקית: Millî Güvenlik Kurulu, MGK) היא גוף סטטוטורי אשר קם בטורקיה מכוחו של סעיף 111 לחוקת טורקיה מ-1961 ואשר קיומו אושר בסעיף 118 לחוקת המדינה מ-1982. תפקידה של המועצה הוא לנסח את מדיניות הביטחון של המדינה ולייעץ לראשיה בעניין.
מבנה ותפקיד

בראש המועצה עומד נשיא טורקיה, וחברים בה המשנה לראש הממשלה ושרי המשפטים, הביטחון, הפנים והחוץ, ראש המטות המשולבים של טורקיה וכן ארבעת ראשי הזרועות הצבאיות העיקריות - יבשה, ים, אוויר והז'נדרמריה (הדומה במידת מה למשמר הגבול בישראל). בהיעדרו של הנשיא עומד ראש הממשלה בראש המועצה.
המועצה רשאית להזמין שרים נוספים או כל גורם אחר לדיוניה בהתאם לשיקול דעתה.
על המועצה להעביר לממשלה את דעתה בעניינים הנוגעים לביטחון המדינה, והממשלה תעריך את החלטותיה של המועצה בכל הקשור לשמירת עצמאותה ושלמותה ושלומה של המדינה והחברה הטורקית.
נשיא המדינה יקבע את סדר יומה של המועצה תוך התחשבות בהצעותיהם של ראש הממשלה וראש המטות המשולבים של טורקיה.
תולדות המועצה ותפקידה בחיי המדינה > עליית כוחה של המועצה

בהפיכה הצבאית הראשונה בטורקיה ב-1960 נטל הצבא לידיו את החירות להתערב בשלטון, ומקובל שהקמת המועצה מכוח החוקה ביסס בחוק הכתוב את תפקידו של הצבא להבא כמגן הדמוקרטיה הטורקית ואופייה של המדינה. צבא טורקיה ראה עצמו מאז הקמת הרפובליקה הטורקית ב-1923 כמופקד על הגנתם של עקרונות הכמליזם ויישם את תפקידו ברוח זו בחמש הזדמנויות שונות - ב-1960, 1971, 1980, 1997 ו-2007 - עת תפס את השלטון או איים לעשות כן והביא בכך להתפטרות הממשלה ולעריכת בחירות כלליות. מעמדה של המועצה התחזק בחוקת טורקיה הרביעית מ-1982 עת נקבע כי המלצותיה והחלטותיה אינן בגדר חוות דעת גרידא, וכי על הממשלה לקחתן לתשומת לבה. זאת ועוד, חוקת 1982 החליפה את הנוסח הכללי של החוקה שקדמה לה וקבעה מפורשות כי רוב חברי המועצה יהיו אנשי צבא.