stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקרית פקנאם
התקרית

הצרפתים בחרו לחצות את הכניסה לנהר בזמן הגאות הגבוהה רק אחרי השקיעה ב-13 ביולי. מזג האוויר היה מעונן וגשום. באותו זמן היו הסיאמיים בכוננות גבוהה ובעמדות קרב. הספינות הצרפתיות הובלו על ידי ספינת דואר קטנה ״ז'אן בטיסט סיי״. בשעה 18:15 הגשם פסק והמקלעים הסיאמיים צפו באוניות הצרפתיות שעברו את המגדלור הסמוך. כעבור כמה דקות, הצרפתים נכנסו לטווח תותחי המצודה. חיילים סיאמיים קיבלו פקודה לירות שלוש יריות אזהרה; אם הצרפתים היו מתעלמים, אז הירייה הרביעית היה האות לפתוח באש על הספינות הצרפתיות.
בשעה 18:30, נפתחה האש בשני סיבובים לאזהרה אבל הצרפתים המשיכו הלאה, והירי השלישי היה אש חיה אבל גם ממנה התעלמו הצרפתים. אחריה נורתה הירייה הרביעית, וספינות הקרב התאילנדיות פתחו באש על הצרפתים. אחת הספינות הצרפתיות החזירה באש אל המבצר בעוד שהשנייה ירתה על הספינות התאילנדיות. לפחות שתי יריות מהמבצר פגעו באוניה הצרפתית, אבל הירי מהמבצר לא צלח. תחת פיקודו הישיר של המפקד הדני, רישליה, היו במבצר שלושה דנים נוספים. שניים מהם היו חדשים בתאילנד ולא דיברו את השפה הסיאמית. על פי דיווחו של וורינגטון-סמית, "הקצינים האלה התרוצצו חסרי נשימה במבצר במעלה ובמורד המדרגות ובמתקני הנשק, נתנו פקודות בשפות שאף אחד מהתותחנים לא הבין". מצב דומה היה על סיפון ספינות-התותחים הסיאמיות שבהן היו הצוותים הסיאמיים בלי הכשרה, כך שמפקדיהם הדנים התרוצו כדי להנחות את התותחנים, ואז חזרו לגשר כדי לנווט את הספינה ולהדריך את חדר המכונות. לאחר שירו שתי יריות, פרץ התותח דרך הסיפון ויצא מכלל שימוש. במבוכה שלאחר מכן הספינה התיילנדית השנייה ״ההכתרה״ כמעט טובעה על ידי הצרפתים שירו שני פגזים לתוכה. חלק מהספינות הצרפתיות הנילוות נפגעו. תוך 25 דקות פרצו הספינות הצרפתיות דרך קו ההגנה הסיאמי, מה שעלה בחיי חמישה-עשר סיאמיים ושני צרפתים.
זמן קצר לאחר מכן עברו הספינות הצרפתיות את מבצר פאי סואה בפקנאם. אחרי "חמש דקות של ירי מטורף מהסוג הפרוע ביותר." סירות-התותחים עברו ללא הפרעה.
אחרי התקרית

למחרת בבוקר, צוותה של הספינה ״ז'אן בטיסט סיי״ (ספינת הדואר) היה עדיין על סיפון ספינתם המקורקעת, כך שהסיאמים שלחו כוח ותפסו את ספינת הקיטור. לאחר מכן הם ניסו להטביע אותה, אך נכשלו. האסירים טופלו באכזריות על פי דיווחים צרפתיים, אבל המידע הזה הופרך על ידי וורינגטון סמית'.
יום לאחר מכן, הגיעה ספינה צרפתית נוספת לפקנאם ושלחה קבוצת של מלחים כדי להחזיר את ספינת הדואר, אבל כאשר הם עלו על הספינה החיילים הסיאמיים שכבשו אותה, הדפו את התקפתם. קפטן בורי עגן מול שגרירות צרפת בבנגקוק בסביבות השעה 22:00 ב־13 ביולי. ספינות הנשק שלו היו ממוקדות בארמון המלכותי להפעיל לחץ על הסיאמים כדי שיסכימו לפתור סכסוכים טריטוריאליים רבים שהתעוררו עם צרפת.
בניסיון למנוע את כניסתם של הצרפתים לנהר צ'או פראיה, הסיאמיים התנגדו להסכם צרפת-סיאם משנת 1856, והעניקו לצרפתים תירוץ למעשיהם הבאים. ספינות הקרב הצרפתיות יחד עם פאבי עזבו את בנגקוק ב-24 ביולי, והטילו מצור על הנהר מ-29 ביולי ועד 3 באוגוסט.
בעקבות המצור, נפגעו אינטרסים כלכליים ופוליטיים בריטיים יותר מאלה של הצרפתים (הסחר הבריטי היווה 93% מיצוא סיאם), לכן המצור הפחיד את הבריטים שהפעילו לחץ על הממשלה הסיאמית והצרפתית להגיע להסדר מוסכם ביניהן.
ההסכם הסופי נתן שליטה צרפתית של שטחים משמעותיים ממזרח לנהר המקונג, שטח ששייך בימינו למדינת לאוס. נוסף על כך, קבלו הצרפתים שליטה על שטחים נוספים לאורך המקונג ועיר הנמל צ׳נטבורי. לבסוף נאלצו הסיאמים לשלם פיצויים - שלושה מיליון פרנקים לצרפתים. ההסכם הסופי נחתם ב-3 באוקטובר 1893.
הערות שוליים

↑  Warington Smyth, H (1898). Five Years in Siam, from 1891 to 1896. v. 1. John Murray. ISBN 1375627406. Retrieved 30 August 2018.pp. 259
↑  Tuck, Patrick (1995). The French Wolf and the Siamese Lamb; The French Threat to Siamese Independence 1858-1907 (1st ed.). White Lotus. ISBN 9789748496283.,pp.115-117
↑  Warington Smyth, H (1898). Five Years in Siam, from 1891 to 1896. v. 1. John Murray. ISBN 1375627406. Retrieved 30 August 2018., p. 263
↑  Warington Smyth, H (1898). Five Years in Siam, from 1891 to 1896. v. 1. John Murray. ISBN 1375627406. Retrieved 30 August 2018.pp. 263-265
↑  Warington Smyth, H (1898). Five Years in Siam, from 1891 to 1896. v. 1. John Murray. ISBN 1375627406. Retrieved 30 August 2018.pp. 267-268
↑  Warington Smyth, H (1898). Five Years in Siam, from 1891 to 1896. v. 1. John Murray. ISBN 1375627406. Retrieved 30 August 2018.pp. 271-275
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541534205171  LCCN: sh87007831 
תותח מהסוג שהיה מוצב במבצרים על הנהר בבנגקוק
ציור הירי מהמצודה על הספינות הצרפתיות בנהר
שמפו (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט שמפו
כרזת הסרט שמפו
 בימוי:  האל אשבי 
 הופק בידי:  וורן בייטי 
 תסריט:  רוברט טאון
 עריכה:  רוברט ג'ונס
 שחקנים ראשיים:  וורן בייטי ג'ולי כריסטי לי גרנט ג'ק וורדן גולדי הון
 מוזיקה:  פול סיימון 
 צילום:  לאסלו קובאץ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בפברואר 1975
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית 
 תקציב:  4,000,000‏$
 הכנסות:  60,000,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   shampoo
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (לי גרנט) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שמפו (אנגלית: Shampoo) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1975 בבימויו של האל אשבי, עם וורן בייטי, ג'ולי כריסטי, לי גרנט, גולדי הון וג'ק וורדן בתפקידים הראשיים.
בסרט מופיעה קארי פישר בתפקידה הראשון בקולנוע.
לי גרנט זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ג'ק וורדן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
וורן בייטי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, גולדי הון וג'ולי כריסטי היו מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ולי גרנט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
תקציר העלילה

ג'ורג' ראונדי (וורן בייטי) הוא ספר נשים במספרה בבוורלי הילס. הוא גבר נאה בשנות ה-30 לחייו, ונשות החברה הגבוהה נמשכות אליו גם בגלל מראהו, וגם בגלל היותו ספר מצטיין.
ג'ורג' מנהל מערכת יחסים עם פליסיה קרפ (לי גרנט) שנשואה לאיש עסקים עשיר, לסטר (ג'ק וורדן). לסטר עצמו מנהל מערכת יחסים מחוץ לנישואין עם ג'קי שון (ג'ולי כריסטי) שהייתה פעם חברתו של ג'ורג' וכעת היא חברתה ואשת סודה של ג'יל (גולדי הון) שגם אתה מנהל ג'ורג' יחסים.
ג'ורג' אינו מרוצה מעבודתו וחושב שהוא טוב יותר מבעל המספרה. הוא רוצה לפתוח עסק של עצמו וכשהבנק דוחה אותו מלקבל הלוואה, הוא פונה ללסטר לעזור לו אך זה לא ממהר לתת לו תשובה. כאשר ג'ורג' מגיע לספר את פליסיה בביתה, הוא מוצא שם את בתה לורנה (קארי פישר) ותוך זמן קצר שוכב אתה. כשמגיעה לבית פליסיה, הוא שוכב גם אתה.
ג'יל מוצאת לה בן זוג, ג'וני פופ (טוני ביל) ולסטר מזמין את כולם לנשף של המפלגה הרפובליקנית בערב הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1968 בהן ניצח ריצ'רד ניקסון. הנשף הזה הופך תוך זמן קצר למסיבת סמים, אלכוהול וסקס. ג'ורג' שוכב עם ג'קי, לסטר לא מבחין בהם אך ג'יל מבחינה, זורקת עליו כיסא ולבסוף מגרשת אותו מדירתה.
ג'ורג' מרגיש שהתאהב בג'קי ומבקש את ידה אבל היא אומרת לו שזה מאוחר כי היא מצטרפת ללסטר העשיר שנפרד מאשתו ושניהם נוסעים כעת לאקפולקו.
שלי הררי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1916 בולגריה
 פטירה:  2014 (בגיל 98 בערך) ישראל
 תחום יצירה:  פיסול, קרמיקה
 
שלי הררי (1916–2014) הייתה פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית, ילידת בולגריה.
ביוגרפיה

שלי הררי למדה פיסול וקרמיקה אצל הדוויג גרוסמן ורודי להמן בירושלים. יצירותיה המוקדמות הושפעו מחפצי פולחן ומן האמנות הכנענית. בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצרה עבודות פיסוליות מופשטות ובהן רמזים לטבע ובוטניקה. ב"עלי טבק" (1977), לדוגמה, יצרה הררי מיצב ובו עמודים של עלי טבק עשויים חומר שרוף ומגוון בטכניקות של עישון.
תערוכות

תערוכות יחיד:
תערוכת קרמיקה מאת שלי הררי אטליה 97, תל אביב (1962)
פיסול קרמי גלריה יודפת, תל אביב (1974)
ים גלריה אפרת, תל אביב (1989)
גפנים - מיצבים קרמיים מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1995)
שלי הררי - גבעת בראשית מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1999)
שלי הררי, פיסול קרמי הגלריה לאמנות - מגדל שלום, תל אביב (2007)
תערוכות קבוצתיות:
קרמיקה ישראל 70 מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (1970)
פיסול בחומר אמנות לעם, תל אביב (1978)
פיסול בקרמיקה אוניברסיטת חיפה (1979)
תערוכה קבוצתית תערוכה נודדת, גרמניה (1979)
המיתוס של כנען: השפעת תרבות המזרח התיכון הקדום על האמנות הישראלית בת-זמננו אוניברסיטת חיפה, הפקולטה למדעי הרוח, הגלריה לאמנות (1980)
13 בחומר תיאטרון ירושלים, ירושלים (1984)
יוצר וחומר, מן הכלי המעוצב ועד לפסל הגלריה העירונית לאמנות, מרכז תרבות ע"ש מ. סמילנסקי, רחובות (1990)
ראשית הקראמיקה הישראלית 1962-1932 בית האמנים, ירושלים (1991)
קרמיקה בעולם האמנות והעיצוב בית יד לבנים, באר שבע (1993)
אמנים מציגים לרגל פתיחת המרכז הבין-תחומי לאמנות ומדע המרכז הבין-תחומי לאמנות ומדע, חולון (1997)
הביאנלה הישראלית לקרמיקה - חרס אלפיים מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (2000)
הביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (2002)
גלריה

למה (1964-1960 בקירוב), גובה 50 ס"מ
ללא כותרת (פר)
שנות ה-50–60 של המאה ה-20
פורסם בספר "אמנות ישראל", מסדה, 1963
עלי טבק
1977
מראה הצבה בגלריה דוסון ריכטר, יפו
לקריאה נוספת

"שלי הררי – פיסול קרמי", את, 12 באפריל 2007
תקרית פשודה

הקו המקווקו מראה את גבולותיה של המדינה המהדיסטית
תקרית פשודה (באנגלית: Fashoda Incident; בצרפתית: Crise de Fachoda) הייתה תקרית צבאית ודיפלומטית שאירעה בין צרפת ובריטניה בעיירה הסודאנית פשודה (Fashoda) בשנת 1898, על רקע המאמצים האימפריאליסטים לכיבוש אפריקה. במהלך התקרית הגיע כוח צבא צרפתי קטן מן החוף האטלנטי, לאחר מסע, לעיירה פשודה הממוקמת לגדות הנילוס הלבן. מספר חודשים מאוחר יותר הגיעה לעיירה משלחת צבאית בריטית גדולה שהייתה בשלביו האחרונים של דיכוי מרד המהדי בסודאן. התקרית הסתיימה בחוזה בין ממשלת צרפת לממשלת בריטניה המורה על נסיגת הכוח הצרפתי מפשודה ועל חלוקת אזורי ההשפעה בין צרפת ובריטניה במחצית הצפונית של יבשת אפריקה.
פשודה

פשודה, כיום קודוק (אנ'), היא ישוב קטן השוכן על הגדה המערבית של הנילוס הלבן בדרומה של סודאן. היישוב נמצא על אזור מוגבה ביחס לסביבתו ולכן בחודשי הקיץ, כאשר הנילוס עולה על גדותיו מוצפים אזורים נרחבים בסביבה. באותם חודשים הופכת פשודה לאי יבש, מוקף בביצה מוכת מלאריה ושורצת תנינים והיפופוטאמים. הפרשי הגבהים בין הנהר ליבשה מאפשרים עגינת ספינות לאורך קילומטרים רבים ולכן מושך האזור כובשים הנעים בעזרת ספינות. האוכלוסייה המקומית באזור היא אוכלוסייה של ציידים-לקטים שאינם עוסקים בחקלאות. המצרים קבעו בפשודה את בית הממשל המקומי בימי השלטון המצרי.
מאורעות פשודה

ב 1898 יצאה משלחת מחקר צרפתית מאזור ברזוויל שליד החוף האטלנטי כשמטרתם הסופית הייתה חופי האוקיינוס ההודי. בראש המשלחת עמד רב-סרן ז'אן-בטיסט מרשן וסגנו סרן ז'רמן. במשלחת היו עוד שמונה קצינים ומש"קים צרפתים וכן 120 חיילים מאזור ניז'ר. המשלחת הייתה מצוידת בשלוש סירות קטנות. המשלחת הגיע לפשודה לאחר ניתוק של ארבעה חודשים מן הציוויליזציה המערבית, ולאחר שחמישית מאנשיה מתו בדרך ממחלות שונות.
כאשר המשלחת הצרפתית הגיעה לפשודה עמדה בריטניה לחסל את מרד המהדי. כוחותיה כבשו את ברבר ועמדו לפני ההסתערות על ח'רטום. המידע הראשון על כוח זר בדרום סודאן הגיע ב-7 בספטמבר 1898, מידיעות שהגיעו משבויי מלחמה סודאנים שנישבו באזור אום דורמן (אנדרמן בהגייה האנגלית). הכוח סיפר שלפני מספר שבועות יצאו כ-1,000 לוחמים לדרום למטרת הצטיידות במזון, באזור פשודה ירו עליהם חיילים שחורים בפיקוד לבן תחת דגל בלתי מזוהה. אחרי שבקרב נפלו כ-44 לוחמים סודאנים שלח מפקדם סירה קטנה במעלה הנילוס על מנת לדווח לח'ליף על הכוח. בבדיקת הקליעים שפגעו בסירה נמצא כי הכוח התוקף השתמש בכלי נשק מודרניים המאפיינים צבאות מערביים.
למחרת הדיווח יצאה משלחת בריטית לכיוון פשודה בפיקודו של הגנרל קיצ'נר, כוח חלוץ של המשלחת נתקל בכוח הצרפתי ב-18 לחודש ולמחרת סירה ובה מש"ק סנגלי ושניים מחייליו מסרו לכוח האנגלי מכתב ובו ברכה לצבא בריטניה על ניצחונותיו בשם ממשלת צרפת המושלת באזור. לאחר מפגש בין קיצ'נר למרשן הושאר בפשודה גדוד בריטי בפיקודו של הקולונל ג'קסון ושאר הכוח הבריטי חזר לאזור חרטום, משם הודיע לעולם על נוכחות הכוח הצרפתי בסודאן.
רוב הזמן נהגו שני המחנות בכבוד מאופק זה עם זה. הבריטים סיפקו לצרפתים מזון, תרופות ועיתונים, והצרפתים סיפקו לבריטים ירקות ופירות טריים שגידלו באזור. באוקטובר יצא רב-סרן מרשן לקהיר על סיפונה של ספינה בריטית והותיר בפיקוד את סגנו סרן ז'רמן. ז'רמן החל במדיניות תוקפנית כנגד חיל המצב הבריטי. בין היתר ניסה ז'רמן לגייס לשירותו את ראשי השבטים המקומיים שביקשו להצהיר על נאמנותם בפני המשלחת הבריטית. רק בזכות הנהגתו התקיפה אך המאופקת של קולונל ג'קסון נמנעה תקרית שעלולה הייתה לגרום לפריצתה של מלחמה כוללת בין אנגליה לצרפת.
בתחילת דצמבר חזר מקהיר רב-סרן מרשן ובידיו פקודות הנסיגה. הדגל הצרפתי מעל פשודה הורד ב-11 בדצמבר והמשלחת הצרפתית עזבה את האזור.
מאורעות במישור הדיפלומטי

הידיעה על נוכחות הכוח הצרפתי בסודאן התקבלה בבריטניה בהתמרמרות גדולה. ממשלת צרפת בעזרת 12 חיילים צרפתיים ביקשה לגזול מבריטניה את השלטון על סודאן, חבל ארץ שבריטניה השקיע מאמצים גדולים בכיבושו. בריטניה הייתה נחושה שלא לאפשר לצרפת דריסת רגל במזרח אפריקה. הצי הבריטי הוכנס לכוננות, העיתונות גויסה ובאוויר נשבו רוחות מלחמה.
לעומת הנחישות הבריטית לצרפת היו סיבות טובות שלא לצאת למלחמה. ראשית, מבחינה צבאית, אף על פי שצבא צרפת היה גדול מצבא בריטניה, הצי הבריטי היה חזק הרבה יותר מן הצי הצרפתי וללא צי לשינוע הכוחות אין אפשרות לצאת למלחמה באפריקה. שנית, מבחינה דיפלומטית, מלחמה עם בריטניה תזיק לצרפת. הקייזר הצעיר של גרמניה, וילהלם השני, החל במדיניות דיפלומטית אגרסיבית שעלולה להידרדר למלחמה (וכך באמת קרה ב-1914), ובמלחמה כזאת תזדקק צרפת לעזרת בריטניה, לכן חבל לאבד את בריטניה כבעלת ברית בשל שאיפות קולוניאליסטיות. ולבסוף, צרפת בעת ההיא הייתה מרותקת לפרשת דרייפוס ופינה נידחת זאת במזרח אפריקה לא תפסה מקום גבוה בסדר היום הציבורי.
ממשלת צרפת הורתה לחייליה לסגת בנובמבר 1898, ובמרץ 1899 נחתם הסכם בין צרפת ובריטניה לחלוקת צפון אפריקה ביניהן. על פי ההסכם בריטניה תשלוט במקורות נהר הנילוס והקונגו, בעוד צרפת תהיה בעלת השליטה בשאר המחצית הצפונית של יבשת אפריקה. אף על פי שכתוצאה מההסכם זכתה צרפת בשטח גדול יותר, הוא היה חסר נהרות (פרט לנהר הצ'ארי) ולכן קשה מאוד לאחזקה.
במהלך סיקור האירועים בעיתונות הצרפתית זכה הביטוי "אלביון הצבועה" לשימוש נרחב.
לקריאה נוספת

וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת הנהר, 1902. מתוך פרויקט גוטנברג.
רב-סרן מרשן ומשלחתו תרים את אפריקה- איור בן התקופה.
מפת אפריקה בשנת 1912 לאחר תקרית פשודה, צפון היבשת מחולק לאזור השפעה בריטי (בצהוב) ואזור השפעה צרפתי (בורוד)
תשתית (אלגברה)

באלגברה מופשטת ובפרט בתורת המודולים, התשתית (Socle) של מודול הוא סכום כל תתי המודולים הפשוטים שלו. מודול פשוט למחצה הוא מודול השווה לתשתית שלו, וחוג פשוט למחצה הוא חוג פשוט למחצה כמודול מעל עצמו.
יהי  M מודול מעל חוג  R. התשתית של  M, המסומנת  soc(M), היא סכום כל תתי המודולים הפשוטים של  M, כלומר  soc(M)=\sum {\{N\leq M:N\quad simple\}}. בשקילות, ניתן לאמר שהוא שווה לחיתוך כל תתי המודולים הגדולים שלו.
לכל הומומורפיזם מודולים מתקיים  f(soc(M))\subseteq soc(f(M)). כמו כן, מתקיים  soc(soc(M))=soc(M), והוא מונוטוני. לאור תכונות אלו, מפתה להגדיר את ה soc בתור אופרטור סגור (אנ'), אך מתקיים  soc(M)\subseteq M ולא להפך.
המבנה של התשתית דיי נוח - ניתן להוכיח כי התשתית תמיד שווה לסכום ישר של משפחת תתי מודולים פשוטים של החוג. במקרה של חוגים עם יחידה, התשתית היא אף סכום ישר סופי של תתי מודולים פשוטים. כך למשל, מתקיים  soc(M_{n}(\mathbb {F} ))=M_{n}(\mathbb {F} )={\overset {n}{\underset {i=1}{\bigoplus }}}{R_{i}}, כאשר  R_{i} הוא תת-המודול הפשוט המכיל מטריצות בעלות ערכים לא (בהכרח) מתאפסים רק בשורה ה- i. תוצאה של המשפט הנ"ל היא שלכל מרחב וקטורי יש בסיס (המכונה בסיס המל).
אם המודול ארטיני, התשתית היא תת-מודול גדול.
תל זרור

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברונזה, התקופה הפרסית בארץ ישראל, תקופת הברזל, התקופה הממלוכית בארץ ישראל 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  ג'ון גרסטנג, משה כוכבי 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°25′41″N 34°58′18″E﻿ / ﻿32.428131°N 34.971748°E﻿ / 32.428131; 34.971748
  (למפת נתניה מוגדלת) תל זרור(למפת נתניה רגילה) תל זרור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל זרור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל זרור
 
שילוט בתל
תל זְרוֹר (ידוע גם בשם ח'רבת א-תל דֻ'רֻר) הוא תל ארכאולוגי עתיק השוכן על הגדה הדרומית של נחל חדרה, כ-2.5 קילומטר מזרחית לשכונת בית אליעזר בעיר חדרה, בסמוך לשפך של נחל יצחק לנחל חדרה. על התל נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל, התקופה הפרסית, התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית.
התל הוא בעל שתי פסגות, המופרדות ביניהן על ידי אוכף. התל הוא הגדול בתלים השוכנים בשוליים המערביים של השרון. חשיבות התל נבעה ממיקומו בסעיף המערבי של דרך הים. בשנת 2002 הוצע התל כשמורת טבע, אולם הצעה זאת לא התממשה. על התל נמצאת אוכלוסייה גדולה של הצמח געדה קיפחת, שהוא מין אנדמי לקרקעות החמרה במישור החוף הנתון בסכנת הכחדה.
זיהוי האתר

בנימין מזר ונדב נאמן זיהו את התל עם העיר "צ'רר", המופיעה במקום 115 ברשימת המלך המצרי תחותמס השלישי. זיהוי אחר של יוחנן אהרוני הוא בשם העיר "מגדל", המופיעה גם היא ברשימות של תחותמס השלישי במס' 71. עיר זאת מופיעה גם באנלים של בנו אמנחותפ השני בשם מגדל-ין(ת).
המחקר הארכאולוגי

בשנת 1928 נערכה באתר חפירת בדיקה קצרה על ידי הארכאולוג האנגלי ג'ון גרסטנג. חפירה ארכאולוגית ממושכת התקיימה בין השנים 1966-1964 במשלחת יפנית של "החברה היפנית לחקר המזרח הקדום" בראשותם של ק' אוהטה ומשה כוכבי, שניהל את חפירת השדה. בשנת 1974 התנהלה בתל עונת חפירה נוספת בראשותו של ק' גוטו. חפירה נוספת נערכה בשנת 1991 בראשותו של ר' בדחי. זה היה התל הראשון שנחפר באזור השרון.
הממצאים בתל

הממצאים הראשונים בתל הם מתקופת הברונזה התיכונה, המאות ה-19 וה-20 לפנה"ס. באותה עת התקיימה בתל עיר מוקפת חומה, שהוגנה על ידי סוללה. החומה הייתה חומת לבנים בעובי של 4 מטר. נמצאו 2 מערכות של חומות שנבנו אחת על גבי הריסות השנייה. הסוללה הקיפה שטח של 50-40 דונם. בבסיס הסוללה נמצא חפיר ברוחב 10 מטר ועומק לא ידוע. בעומק 4.5 מטר הגיעו החופרים למי תהום, ומכאן ההנחה היא שבעת העתיקה היו מים בתחתית החפיר. מתקופה זאת נמצאו 4 שכבות של יישוב. בצד המערבי של התל התגלה מגדל בעל שני תאים, שהיה שייך לחומה הקדומה מבין שתי החומות שנמצאו. לא נמצאו סימני הרס באתר בסוף תקופה זאת. יש פער יישובי בין שנת 1800 להתיישבות הבאה במאה ה-15 לפנה"ס.
בתקופת הברונזה המאוחרת התקיימה בתל עיר פרזות, עיר ללא חומה. מתקופה זאת נחשף מבנה ציבורי עם עובי קירות של 1 מטר, אולי מבנה בית המושל. המבנה ננטש בסוף המאה ה-13 לפנה"ס. במורדות הדרומיים של התל התקיים רובע של חרשי נחושת. הממצאים באתר כללו תנורי התכה, פיות חרס למפוחים ושברי נחושת רבים. בנוסף נמצאה קרמיקה רבה שמקורה בקפריסין המעידה על קשרים בינלאומיים ואולי על התיישבות קפריסאית. מתקופה זאת נמצא גם בית קברות שכלל קברי יחיד עם מנחות קבורה. בית קברות זה דומה לבית הקברות שנמצא בתל אבו הואם. בסוף התקופה היישוב נעזב.
ראשית ההתיישבות בתקופת הברזל נעשתה בראש התל. זאת הייתה התיישבות ישראלית שהגיעה לשרון התיכון, כבר בראשית ההתיישבות. בסקרים שנערכו באזור, נמצאו אתרים ישראלים נוספים מתחילת תקופת ההתיישבות. בחפירות נמצאו בורות שנחפרו לתוך המבנה הציבורי מתקופת הברונזה המאוחרת. בבורות נמצאו עצמות עזים וכבשים, שברי סירי בישול, פיטסים וקערות מהסוג שנמצאו באתרי ההתיישבות הישראלית במאות ה-13 וה-12 לפנה"ס. נמצאו מתקופה זאת כ-10 קברים בתוך קנקני שפת צווארון.
במאה ה-11 לפנה"ס נבנתה מצודה בראש הפסגה הצפונית. החומה נבנתה מלבנים גדולות עם חומת סוגרים. נמצאו גם קברי משפחה עם מנחות שכללו כלי חרס במסורת הקרמיקה הפלשתית וכן כלי נשק הדומים לאלה שנמצאו באזורי ההתיישבות הפלשתית. השערת החוקרים היא שאולי זאת הייתה מצודת גבול של הת'כר, אחד משבטי גויי הים, שבירתם הייתה בדור 20 ק"מ צפונה. בחפירות נחפרו גם מחסנים עם כלי אגירה רבים שתוארכו לסוף המאה ה-10. בתקופה זאת התפשט היישוב גם לפסגה הדרומית. בפסגה הצפונית נחפרו מספר  בתי ארבעת המרחבים שהיו מוקפים בגדר בעובי 1 מטר.
בשכבות מהמאות ה-8-9 לפנה"ס שב היישוב להיות התיישבות ישראלית. בתקופה זאת נמצאו שלבי יישוב שהסתיימו בסימני חורבן ושריפה רבים. להשערת החופרים  ההרס הוא כתוצאה ממסעותיהם של מלכי אשור שעברו בדרך הים והחריבו את היישוב אולי בשנת 732 לפנה"ס על ידי תגלת-פלאסר השלישי או שנת 722 לפנה"ס בידי סרגון השני. מתקופה זאת נמצאה גם באר מים שדפנותיה מאבן. בתוך הבאר נמצאו כלי חרס עד סוף תקופת הברזל. אחד הממצאים החשובים מתקופה זאת הייתה קערה ממורקת שעל בסיסה היה כתוב בכתב הדומה לארמית ...בע. לאלסמך.
בתקופה הפרסית המאה ה-5 לפנה"ס, נכרו בורות גדולים לתוך המבנים של תקופת הברזל. במאות ה-2-3 לפנה"ס, הוקם על הפסגה הצפונית בית חווה הלניסטי שכלל מתקנים חקלאיים רבים. בתקופה הרומית נבנה מגדל על הפסגה הצפונית. להשערת החוקרים, במטרה להשגיח על הדרך לקיסריה.
בתקופה הביזנטית, התקיימה התיישבות 2 ק"מ מדרום לתל ולא עליו. בתקופה הממלוכית הוקם על ראש הפסגה הדרומית הכפר א-תל דֻ'רֻר, שהמשיך להתקיים עד מלחמת העצמאות.
לקריאה נוספת

משה כוכבי, הערך תל זרור", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, כרך 2, עמודים 474-472
הערות שוליים

↑  תל זרור באתר טבע ונופים בישראל
↑  שמורת תל זרור באתר צמחיית ישראל ברשת
↑  בנימין מזר, כנען וישראל: מחקרים היסטוריים, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 1980, עמ' 90
↑  עורך: ישראל אפעל, ההיסטוריה של ארץ-ישראל - ישראל ויהודה בתקופת המקרא (המאה השתים עשרה - 332 לפני הספירה), הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1998, עמ' 32
↑  מדריך ישראל החדש, אנציקלופדיה, כרך 8 השרון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 140
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475798905171
תל חי הנדסאים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מוסד אקדמי
 על שם:  תל חי
 תקופת הפעילות:  1976–הווה (כ־48 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנכ"ל:  מאיר ביטון
 תלמידים
 :  כ-800 (בכל מסלולי הלימוד)
 מיקום
 מיקום:  תל חי, אצבע הגליל, ישראל ישראל
 קואורדינטות:  33°14′10″N 35°34′42″E﻿ / ﻿33.236083333333°N 35.578277777778°E﻿ / 33.236083333333; 35.578277777778
 http://technology.telhai.ac.il/
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) תל חי הנדסאים(למפת אצבע הגליל רגילה) תל חי הנדסאים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חי הנדסאים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חי הנדסאים
 
ערך זה עוסק במכללה לטכנאים (י"ג) ולהנדסאים (י"ד) בישראל. אם התכוונתם למכללה אקדמית בעלת שם דומה, ראו .
תל חי הנדסאים (נקראה בעבר המכללה הטכנולוגית תל-חי) היא מכללה למדעים, תקשורת ועיצוב, מראשונות המכללות בישראל, ממוקמת באצבע הגליל, מצפון לקריית שמונה. המכללה נמצאת בקמפוס תל חי שבו נמצאת גם המכללה האקדמית תל-חי.
בוגרי המכללה זכאים לדיפלומת הנדסאי. המכללה הטכנולוגית תל-חי כוללת כ-5 מגמות לימוד לתואר הנדסאי יישומי המאוגדות תחת שלוש חטיבות מדעים, תקשורת ועיצוב.
היסטוריה

בשנת 1957 הקימה המועצה אזורית הגליל העליון גוף בשם המכללה האזורית תל-חי להעשרת ידע למבוגרים, שכלל מכון לאומנויות, לימודי חוץ והשתלמויות. מתוך המכללה האזורית התפתחה בשנת 1976, בחסות המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט), המכללה הטכנולוגית תל חי למדעים, תקשורת ועיצוב. בשנת 1993 החלה לפעול בקמפוס גם המכללה האקדמית תל-חי. המכללה מוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) ומעניקה מלגות של 90% לחיילים משוחררים.
החטיבה לתקשורת

קולנוע וטלוויזיה
הדמיה ואנימציה
צילום ומדיה דיגיטלית
החטיבה לתקשורת עובדת בשיתוף פעולה עם ערוץ 10, סוכנות רויטרס, והמוזיאון הפתוח לצילום באזור התעשייה תל-חי.
החטיבה לעיצוב

הנדסה אזרחית (בניין)
אדריכלות ועיצוב פנים
אדריכלות נוף
מסלול משולב לבניין ואדריכלות
החטיבה למדעים

חקלאות בעלי חיים - בוגרי מסלול זה יכולים להשתלב במקצועות אשר כוללים טיפול בבעלי חיים.
הנדסת חשמל - בוגרי מסלול זה יכולים להמשיך שנה נוספת ולהשלים תואר הנדסאי אלקטרוניקה.
הנדסת תוכנה - ניתן להתמחות ברשתות תקשורת ואינטרנט בעזרת קורסי השלמה
הנדסת תעשייה וניהול
הנדסת מכונות - מערכות יצור ממוחשבות. בוגרי מסלול זה יכולים להמשיך שנה נוספת ולהשלים לתואר הנדסאי מכונות רכב.
הנדסת מכונות - רכב - מערכות מתקדמות
הנדסת ביוטכנולוגיה - ניתן להשלים לתואר B.Sc בביוטכנולוגיה, זואולוגיה או תזונה.
הנדסת כימיה ומזון - ניתן להתמחות ביצור שוקולד ולהשלים לימודים ל-B.Sc במדעי המזון.
המכינה הטכנולוגית

המכינה הטכנולוגית מכשירה את הסטודנטים לקראת לימודים לתואר הנדסאי במכללת תל-חי, ברוב מסלולי הלימוד דרישות הקבלה הן אישור ציון עובר בבחינות הבגרות במקצועות מתמטיקה ואנגלית ברמה של 3 יחידות לימוד ובנוסף הבעה ולשון או ספרות ברמה של 2 יחידות לימוד.
ראו גם

העתודה האקדמית של צה"ל
טכנאי (כיתה י"ג)
הנדסאי (כיתה י"ד)
שמואל יעקב יצקאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1874 ובלנינקס, פלך קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 בנובמבר 1936 (בגיל 62 בערך) פריז, צרפת 
 כינוי:  אבי דוד 
 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 
שמואל יעקב יַצקָאן (ביידיש: יאַצקאַן; 1874 – 23 בנובמבר 1936) היה עיתונאי, מוציא לאור ופובליציסט יידי.