stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ערסאל

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  בעלבכ-אלהרמל
 נפה:  בעלבכ
 שטח:  316.94 קמ"ר
 גובה:  1,550 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  50,000[דרושה הבהרה]
 קואורדינטות:  34°10′46″N 36°25′15″E﻿ / ﻿34.17944444°N 36.42083333°E﻿ / 34.17944444; 36.42083333 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןערסאל(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןערסאל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ערסאל (בערבית: عرسال) היא עיירה במזרח לבנון, בנפת בעלבכ של מחוז בעלבכ-אלהרמל. היא נמצאת בקרבת הגבול הסורי, כ-124 קילומטרים צפונית לביירות ורוב תושביה הם מוסלמים סונים.
ערסאל ממוקמת על מורדות הרי הלבנון. היא ידועה בזכות תעשיית השטיחים בעבודת יד המקומית. אזור זה הוא מהבודדים בלבנון בו קיימים מקורות מים טובים. על פי הנאמר בעלוני משרד התיירות של לבנון משמעות השם ערסאל בארמית היא "כס המלכות של אלוהים". בעלונים אלו מתועדים מסטבות ספורות בכפר, מונומנטים היסטוריים רבים בגבעות הסמוכות ומבצר עתיק מתקופה לא ידועה בוואדי א-תוּן הסמוך.
עין שועאב

מעיין עין שועאב או עין שעוב (Ain Choaab or Ain Chaub) ממוקם בהרים הסמוכים לכביש הראשי מערסאל ללבּווה (אנ') (בערבית: اللبوة). כ-80 מטרים מעל קרקעית מעיין הוואדי נמצאים מחסי אבן של התרבות הנאטופית שאליהם ניתן להגיע באמצעות טיפוס במעלה הרכס התלול. כלי עבודה ונשק מאבני צור נאספו מהאתר בשנת 1970 על ידי ברוס שורדר.
מלחמת האזרחים הסורית

ב-17 בספטמבר 2012 ירו מטוסי תקיפה סוריים שלושה טילים 500 מטרים מעל הגבול הישר לתוך טריטוריית לבנון ליד ערסאל. נטען כי המטוסים רדפו אחר מורדים שהיו בקרבת מקום. בעקבות המתקפה הנשיא הלבנוני מישל סלימאן הקים ועדת חקירה לבדיקת האירוע, ובה בעת דווח כי שלא בפומבי, הוא האשים את סוריה בתקרית.
ב-22 בספטמבר 2012 תקפה קבוצה חמושה של חברי הצבא הסורי החופשי מוצב גבול ליד ערסאל. דווח כי הייתה זו הפלישה השנייה בתקופה של שבוע ימים. יחידות צבא לבנון רדפו אחר התוקפים אשר נעצרו ומאוחר יותר שוחררו בעקבות לחץ מצד גורמים מקומיים. מישל סלימאן שיבח את פעולות צבא לבנון על כך שהן משקפות את גישתה של לבנון "להיוותר נייטרלית בנוגע לסכסוכים של אחרים". הוא קרא לתושבי הגבול "לעמוד לצידו של צבאם (צבא לבנון) ולסייע לחייליו". סוריה חזרה וקראה להחרפת הסנקציות נגד המורדים אשר לטענתה הסתתרו בעיירות גבול לבנון.
1,400 ילדי פליטים ממלחמת האזרחים בסוריה נעקרו מבתיהם והועברו לעיירה ערסאל שבה בתי הספר היו מוכנים לקליטת מאה תלמידים בלבד. מצב זה שיקף את המשבר שהלך והחריף ואיים לשתק את מערכת ההשכלה של מחוז אל-בקאע (שאז ערסאל הייתה חלק ממנו).
ב-2 בפברואר 2013 היה צבא לבנון קורבן למארב חמוש בעיירה במהלך חיפושיו אחר ח'אלד חומייד (حميد / Homayed) במטרה להביאו למעצר. שני קציני צבא נהרגו ומספר חיילים נפצעו. סביר להניח כי חומייד היה מעורב בפעילות פתח אל-אסלאם אשר אחראי על ביצוע פיגועים קטלניים רבים נגד צבא לבנון כמו גם על תקרית חטיפת שבעת האסטונים ב-2011. חומייד גם היה פעיל בצבא הסורי החופשי. תושבי ערסאל סירבו לשתף פעולה ולגלות את זהותם של התוקפים האחראים על המארב.
באוגוסט 2014 החלו המדינה האסלאמית (דאעש) ושותפיהם בפלישה בהיקף מלא, שבמהלכה תקפו את כוחות צבא לבנון במשך חמישה ימים, עד שנהדפו חזרה לסוריה.
ביוני 2017 נחתם הסכם בין חזבאללה להיאת תחריר א-שאם שבעקבותיו פונו בין 7,500 ל־10,000 פעילי הארגון מהאזור.
לקריאה נוספת

פליטי מלחמת האזרחים בסוריה
הערות שוליים

↑  Abigail Fielding-Smith, Hizbollah role blurs boundary of Syria conflict, 15 July 2013
↑  עלוני משרד התיירות הסורי של מחוז אל-בקאע
↑  האוניברסיטה האמריקנית של ביירות, 1995
↑  דומיניק אוזיאס; קריסטל תומא; גוילאום בודיסו (Dominique Auzias; Christelle Thomas; Guillaume Boudisseau), 16 במאי 2008
↑  ויליאם ביין פישר (William Bayne Fisher), (1966)
↑  פטר מ. מ. ג. אקרמן ; גלן מ. שוורץ (Peter M. M. G. Akkermans; Glenn M Schwartz), 8 בינואר 2004.
↑  עופר בר-יוסף; פראנסו ריימונד ואלא, 1991 (Ofer Bar-Yosef; François Raymond Valla)
↑  חדשות פוקס: יחידות הצבא הסורי תקפו טריטוריה לבנונית סמוך לגבול; ה-18 בספטמבר 2012
↑  מורדים סוריים תקפו מוצב צבאי בשטח לבנון; CNN ספרד; דיווח מאת: אלקשלי חמדי, עמיר אחמד, מוחמד טוופיק, בן ברומפילד וג'ו סטרלינג; 22 בספטמבר 2012
↑  נשיא לבנון משבח את התגובה הצבאית של צבא לבנון; הדיילי סטאר (לבנון), ה-23 בספטמבר.
↑  למערכת החינוך בבקאע אין יכולת לקלוט את ילדי הפליטים; הדיילי סטאר (לבנון); מאת: אל פאקין, ראקאן; ה-19 בספטמבר 2012.
↑  מארב חמוש ליחידות הצבא במזרח לבנון; חדשות הדייליסטאר; פברואר, 2013
↑  מבט לג'האד העולמי (2 – 9 באוגוסט 2017), באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 9 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008195982305171
פראם מסה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  3,024 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  86°08′00″S 156°28′01″W﻿ / ﻿86.1333°S 156.467°W﻿ / -86.1333; -156.467
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפראם מסה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפראם מסה
 
פראם מסה או רמת פראם (באנגלית: Fram Mesa) היא רמה גבוהה, מכוסה קרח, המהווה את חלקו הצפון מזרחי של מישור נילסן, בהרי המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
אורכה של הרמה 19 קילומטרים ורוחבה 2 עד 6 קילומטרים. גובהה של הרמה 3,024 מטרים מעל פני הים (כאשר גובהו של הר באוזר בקצה הצפוני של הרמה הוא 3,655 מטרים מעל פני הים).
היסטוריה

ככל הנראה הרמה התגלתה על ידי רואלד אמונדסן בשנת 1911, ומופתה באופן חלקי על ידי משלחת המחקר של ריצ'רד בירד שנערכו בשנים 1928–1930 ו-1933–1935. הרמה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964. שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים והיא נקראת על שם הספינה Fram, הספינה ששימשה את משלחת הקוטב הדרומי של 1910-1912.
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
פאלאצו פיזאני מורטה

ערך זה עוסק בארמון ברובע סן פולו בוונציה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 על שם:  Pisani family 
 כתובת:  סן פולו 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־15
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־15 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 
 קואורדינטות:  45°26′10″N 12°19′45″E﻿ / ﻿45.4360089°N 12.3292498°E﻿ / 45.4360089; 12.3292498
 www.pisanimoretta.com
  (למפת ונציה מוגדלת) פאלאצו פיזאני מורטה(למפת ונציה רגילה) פאלאצו פיזאני מורטה
 
פאלאצו פיזאני מורטה (באיטלקית: Palazzo Pisani Moretta) הוא ארמון הממוקם לאורך התעלה הגדולה ברובע סן פולו של העיר ונציה שבאיטליה. הארמון ממוקם בין פאלאצו טייפולו ופאלאצו בארבאריג'ו דלה טראצה.
היסטוריה

הארמון נבנה במחצית השנייה של המאה ה-15 על ידי משפחת במבו, ולאחר זמן קצר הפך למקום מגוריו של ענף מורטה של משפחת פיזאני (למשפחת פיזאני היו מספר ענפים).
הארמון הורחב במהלך השנים, והגיע לצורתו הנוכחית במאה ה-18.
בארמון התגוררו אישים ידועים ובהם פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ז'וזפין דה בוארנה, ויוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הארמון נשאר בבעלות משפחת פיזאני מורטה עד שנת 1880 (אז נפטר אחרון בני המשפחה). בשנת 2018 נרכש המבנה על ידי אנשי עסקים הונג קונגים, אשר התחייבו לא להפוך את המבנה לבית מלון, ולהשאירו בית מגורים.
פנים המבנה וחדרי המבנה עוטרו בסגנון הבארוק על ידי האמנים ג'ובאני בטיסטה טייפולו, יאקופו גוארנה וז'וזפה אנג'לי. בארמון הוצג הציור המונומנטלי "משפחתו של דריווש לפני אלכסנדר", אשר תואר על ידי גתה ביומנו, כאשר זה ראה אותו בארמון ב-8 באוקטובר בשנת 1786; לימים נרכש הציור על ידי הגלריה הלאומית שבלונדון, בשנת 1857, ושם הוא מוצג כיום.
בארמון היה בעבר ציור תקרה בשם "המרכבות של אורורה" מעשה ידי ג'ובאני אנטוניו פלגריני. הציור הועתק ממקומו והותקן בספרייתו של ג'ורג' ו. ואנדרבילט השני, באחוזת בילטמור שבבעלותו, הממוקמת ליד אשוויל שבקרוליינה הצפונית.
תיאור המבנה

חזית המבנה היא דוגמה לסגנון הוונציאני הגותי הפרחוני. בחזית, בקומה השנייה והשלישית חלון ביפורי בו שישה חלונות צמודים, שמשני צדיהם מרפסות (בדומה לסגנון חלונות מרפסת ארמון הדוג'ים). בקומת הקרקע יש שתי שלהן קשתות, הפונות אל התעלה.
הערות שוליים

1 2 3 4  תיאור המבנה, תרשימי המבנה וההיסטוריה של המבנה
↑  כתבה על מכירת המבנה (באיטלקית)
↑  אתר אחוזת בילטמור
|  ונציה |
| --- | --- | --- |
| אתרים | האוניברסיטה הבינלאומית • הגטו • התעלה הגדולה • כיכר סן מרקו • מסטרה • בית הכנסת הספרדי • בית הכנסת האיטלקי • הארי'ז בר • קפה פלוריאן • קפה לאבנה • ריאלטו |  |
| כנסיות | בזיליקת סן מרקו • איל רדנטורה • סן ג'ורג'ו מג'ורה • סן זכריה • סן פולו • סנטה מריה דלה סאלוטה • סנטה מריה פורמוזה • סן סטאה • סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי • סן סלבדור • סן סמואלה • סנטה מריה דיי מיראקולי • סן ג'ורג'ו דיי גרקי • מדונה דל'אורטו |  |
| מבנים | ארמון הדוג'ה • הארסנאלה • הקמפנילה • פאלאצו בארבאריגו • פאלאצו ג'וסטי • פאלאצו גרימאני • פאלאצו דולפין מאנין • פאלאצו טייפולו • פאלאצו מורו לין • פאלאצו פונטאנה רצוניקו • פאלאצו פוסקארי • פאלאצו פוסקארי קונטריני • פאלאצו פיזאני גריטי • פאלאצו פיזאני מורטה • פלאצו פיזאני א סן סטפאנו • פאלאצו קאוואלי-פרנקטי • קא' דא מוסטו • פאלאצי בארבארו • פאלאצו דאריו • פונדאקו דיי טדסקי • קא' ונדראמין קאלרגי • קא' סגרדו |  |
| מוזיאונים | אוסף פגי גוגנהיים • גלריית האקדמיה • מוזיאון קורר • פאלאצו גראסי • קא' ד'אורו • קא' פזארו • קא' רצוניקו • פונדאקו דיי טורקי |  |
| גשרים | גשר האנחות • גשר האקדמיה • גשר החירות • גשר הציצים • גשר ריאלטו • גשר קלטרווה |  |
| איים עיקריים בלגונת ונציה | בוראנו • ג'ודקה • לידו • מוראנו • מצורבו • סן ג'ורג'ו מג'ורה • טורצ'לו • איים נוספים |  |
| אירועים | אקווה אלטה • הביאנלה • הרגאטה • פסטיבל הסרטים • קרנבל המסכות • טקס נישואי הים |  |
| רבעים | דורסודורו • סן מרקו • סן פולו • סנטה קרוצ'ה • קאנארג'ו • קסטלו |  |
| תחבורה | נמל התעופה הבינלאומי ונציה מרקו פולו • תחנת ונציה סנטה לוצ'יה • ואפורטו • המונורייל של ונציה • גונדולה • הרכבת הקלה של מסטרה • נמל ונציה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n85128003  MusicBrainz: 95a931f0-a80a-4f93-9089-9edd231394da  VIAF: 147811621   WorldCat (עם VIAF): 147811621
פארק פלנטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1822 
 נתונים ומידות
 שטח:  52 דונם
 מיקום
 מדינה:  פולין פולין
 מיקום:  קרקוב 
 קואורדינטות:  50°03′40″N 19°56′38″E﻿ / ﻿50.06111°N 19.94389°E﻿ / 50.06111; 19.94389
  (למפת קרקוב מוגדלת) פארק פלנטי(למפת קרקוב רגילה) פארק פלנטי
 
פארק פלנטי (בפולנית: Planty) הוא אחד הפארקים העירוניים הגדולים ביותר בקרקוב, פולין. הוא מקיף את העיר העתיקה של קרקוב, שם עמדו חומות העיר מימי הביניים עד תחילת המאה ה-19.
מבנה הפארק

שטח הפארק הוא 52 דונם ואורכו 4 ק"מ. הוא מורכב משרשרת של שלושים גנים קטנים יותר המעוצבים בסגנונות מגוונים ומעוטרים באנדרטאות ומזרקות רבות. בפארק למעלה מעשרים פסלים של דמויות היסטוריות בפארק, בהן אנדרטאות לניקולאוס קופרניקוס, יאן מטייקו, המלכה ידוויגה והמלך ולדיסלב השני יגיילו, וכן, שלטי זיכרון המנציחים, בין היתר, את יאן דלוגוש וסטניסלב ויספיאנסקי.
בפארק שביל הליכה פופולרי בקרב תושבי קרקוב.
רוב האתרים ההיסטוריים של קרקוב הישנה ממוקמים בתוך חגורת פארק פלנטי לאורך הדרך המלכותית מהפרוור מימי הביניים של קלפרז דרך הפארק דרך שער פלוריאן – בצדה הצפוני של חומות העיר העתיקה.
טירת ואוול ההיסטורית בגבעת ואוול, הסמוכה לפיתול נהר הוויסלה, מהווה את הגבול הדרומי של פארק פלנטי.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-19 החלה העיר המתרחבת החלה מעבר לחומות המגן הישנות. מצב החומות הידרדר עקב חוסר תחזוקה לאחר חלוקת פולין. כתוצאה מכך הורה הקיסר פרנץ הראשון מאוסטרו-הונגריה על פירוק הביצורים הישנים. אך בשנת 1817 הצליח פרופסור פליקס רדוואנסקי מהאוניברסיטה היגלונית לשכנע את מושב הסנאט של הרפובליקה של קרקוב לחוקק חקיקה של שימור חלקי של הביצורים הישנים, שער פלוריאן והברביקן הסמוך (כיום הברביקן הוא אחד משלושה מאחזים מבוצרים כאלה בלבד הקיימים באירופה).
בין השנים 1822–1830 הוקמה החגורה הירוקה במקום חומות ימי הביניים כחלק מיוזמות הפיתוח העירוני לשימור קרקוב כ"עיר גנים".
גלריה

שביל עם ספסלים מתחת לעצים בסתיו
אנדרטת גרז'ינה
פסל ינשופים בפארק
פיאצה דל פופולו

| --- | --- |

מראה הכיכר מכיוון מזרח, ינואר 2005
 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 מיקום:  רומא
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1818
 תאריך פתיחה רשמי:  1818 
 
 קואורדינטות:  41°54′39″N 12°28′35″E﻿ / ﻿41.910714°N 12.476317°E﻿ / 41.910714; 12.476317
  (למפת רומא מוגדלת) פיאצה דל פופולו(למפת רומא רגילה) פיאצה דל פופולו
 
פיאצה דל פופולו (באיטלקית: Piazza del Popolo) היא כיכר בעיר רומא.
משמעות השם באיטלקית המודרנית היא "כיכר העם", אך מקור השם הוא בשפה הלטינית הוא עץ הצפצפה (בלטינית: populus), ונקראה כך ככל הנראה בעקבות עץ צפצפה שגדל במקום. בפאתיה הצפוניים של הכיכר ניצבת הכנסייה האוגוסטינית סנטה מריה דל פופולו.
הכיכר ממוקמת בחלקו הפנימי של השער הצפוני בחומת אורליאנוס – בעבר השער לרומא העתיקה שנקרא היה "שער פלמינוס" (Porta Flaminia) על שמו של גאיוס פלאמיניוס, וכיום קרוי "שער פופולו" (Porta del Popolo) על שם הכיכר והכנסייה. משער זה יצאה "דרך פלמינה" (Via Flaminia), שהובילה לעיר הנמל רימיני, ונחשבה לדרך המרכזית לצפון. עד לעת החדשה, היווה מקום זה, את נקודת המבט הראשון של רומא – אליו נחשפו התיירים והמבקרים הבאים לעיר. כמו כן, התקיימו בכיכר זו הוצאות להורג, שהאחרונה שבהם התקיימה בשנת 1826.
עיצוב הכיכר

לעיצוב הכיכר הנוכחי מאפייני אדריכלות נאו-קלאסית. הכיכר המחודשת תוכננה ובוצעה בין השנים 1811–1822 על ידי האדריכל האיטלקי ג'וזפה וואלאדיר (Giuseppe Valadier). במרכז הכיכר הוצב אובליסק מצרי מתקופתו של רעמסס השני, המכונה "אובליסק פלמינו" (obelisco Flaminio). זהו האובליסק השני העתיק ביותר ברומא, ומתנשא לגובה של כ-24 מ', ויחד עם הבסיס מתנשא לגובה של כ-36 מ'. האובליסק הובא לרומא ממצרים בשנת 10 לפנה"ס בפקודתו של אוגוסטוס קיסר, והוצב במקור בקירקוס מקסימוס. האובליסק הובא לכיכר זו על ידי האדריכל הרנסאנסי דמוניקו פונטנה (אנ') בשנת 1589. פעולה זו בוצעה, בעקבות התכנון העירוני החדש לרומא שהוביל האפיפיור סיקסטוס ה-5. באותה העת הוקמה גם מזרקה במרכז הכיכר, שהועתקה בשנת 1818 לכיכר ניקוסיה, ואת מקומה תפסה מזרקה בעלת מאפיינים מצריים.
מחלקה הדרומי של הכיכר יוצאות שלוש דרכים החוצות את מרכז העיר: במרכז ויה דל קורסו שיוצאת דרום-דרום-מזרחה ומסתיימת בכיכר ונציה באנדרטת ויטוריו אמנואלה השני, משמאלה ויה דל בבואינו שיוצאת דרום-מזרחה ומימינה ויה די ריפטה שיוצאת דרומה. בפאה ממנה יוצאות הדרכים ניצבות שתי כנסיות בארוקיות זהות סנטה מריה דאי מיראקולי (1681) וסנטה מריה אין מונטסנטו (1679). כנסיות אלו תוכננו על ידי האדריכל קרלו רינאלדי, והושלמו על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני וקרלו פונטנה.
מזרקות הכיכר

משני צידי הכיכר ניצבות מזרקות מים, שעוצבו על ידי ג'ובאני סצ'ריני בשנים 1822–1823, ושהושלמו בשנת 1828 עם הצבתם של פסלים המייצגים את עונות השנה. במרכז הכיכר ניצבת "מזרקת האובליסק" (Fontana dell' Obelisco), המקיפה את האובליסק, ולמעשה מורכבת מ-4 מזרקות נפרדות.
הכיכר כיום

עד לעת האחרונה, התאפיינה הכיכר בתנועת כלי רכב רועשת ועמוסה ובחניוני רכבים. כיום – למעט דרך צרה לכלי רכב החוצה את הכיכר בחלקה הצפוני כמעט בלי להפריע לתנועת הולכי הרגל – פתוחה הכיכר להולכי רגל בלבד, ומהווה מוקד משיכה לתושבי העיר ולתיירים. המקום גם משמש כמקום מפגש ידוע לצעירי רומא בשעות הערב.
"שער פופולו" והאובליסק והמזרקה בלב הכיכר, דצמבר 2008
כתב חרטומים על גבי האובליסק המוצב במרכז הכיכר, דצמבר 2008
החזית הראשית של סנטה מריה דל פופולו, דצמבר 2008
פסטיבל האמנויות בשיראז

בול לכבוד פסטיבל האמנות בשיראז, 1975
פסטיבל האמנויות של שיראז (בפרסית: جشن هنر شیراز) היה פסטיבל אמנויות בינלאומי שנערך מדי שנה בתקופת הקיץ במשך עשר שנים (1967–1977) בשיראז ופרספוליס במרכז איראן.
במהלך הפסטיבל הופיעו מוזיקאים איראניים מסורתיים, ביניהם חסן כסאאי, ג'ליל שהנאז ואחמד עבאדי. בתחום המוזיקה המסורתית הלא-מערבית, הכולל לעיתים גם ריקוד, הוצגו מופעים ממדינות שונות. בנוסף, הפסטיבל אירח מערך בין-לאומי של תיאטרון אוונגרד ותיאטרון מסורתי ומופעים של אמנויות במה.
מגוון המופעים

תוכנית הפסטיבל כללה מוזיקה, מחול, דרמה, שירה, קולנוע, ולוותה בדיונים וסבבי שיחות. המופעים הוצגו בממספר רב של אולמות בשיראז וסביבתה. המקומות בהם נערכו המופעים כללו את חורבות פרספוליס (הבירה הטקסית של פרס העתיקה), נקש-י רוסתם, חאפזיה, באג-י דלגושה, נראנג'סתאן, בזאר-י וכיל, גינת ג'האן-נאמה, סרא-י מושיר ואת אולם הקונצרטים של קמפוס האוניברסיטה בשיראז.
בתחום התיאטרון השתתפו למשל: יז'י גרוטובסקי, פיטר ברוק, טדאוש קנטור, ביג'אן מופיד, דאוד רשידי, פיטר שומאן, פרוויז סייד, אנדריי שרבן, רוברט וילסון, שוג'י טראיאמה, אנדרה גרגורי, עלי נסיריאן, ויקטור גרסיה, ג'וזף צ'ייקין ואסמאעיל חלאג'. בתחום זה הוצגו מחזות מסורתיים כגון תעזיה מאיראן, קתאקאלי מהודו, נו מיפן, וכן מופע של התיאטרון הלאומי של אוגנדה, דורו לפידו והתיאטרון הלאומי של ניגריה, ורבים אחרים.
בתחום המוזיקה הוצגו מוזיקאים איראניים מסורתיים רבים. קבוצת הצעירים כללה את חוסיין עליזאדה, דריוש טלאי, מוחמד-רזא לוטפי, פריסה ואחרים. אמנים של מוזיקה הודית קלאסית שהופיעו היו וילאיאת ח'אן, ראווי שנקר, ראם נאראיאן ועוד. מוזיקה מסורתית לא-מערבית, שבחלקה כוללת ריקוד, הוצגה גם כן ממדינות שונות: אפגניסטן, אלג'יריה, בהוטן, סין, מצרים, אינדונזיה, עיראק, יפן, קוריאה, מרוקו, נפאל, פקיסטן, פיליפינים, רואנדה, סנגל, תוניסיה, טורקיה, וייטנאם.
בתחום המוזיקה המערבית השתתפו בפסטיבל אמנים רבים, ביניהם: יהודי מנוחין, כריסטיאן פראס, מרתה ארחריץ', ארתור רובינשטיין ואיבון לוריו. התזמורת הקאמרית של רשות השידור האיראנית הייתה בין המשתתפים הקבועים בפסטיבל. משתתפים אחרים בתחום זה מאיראן היו מורתזא חנאנה והתזמורת הסימפונית של טהראן.
מהמערב, גילברט אמי הוביל את Orchestre du Domaine Musical; ברונו מאדרנה ניצח על תזמורת ORTF, כמו גם על Hague Residence Orchestra; יאניס קסנאקיס יצר את "Persephassa" ו-"פרספוליס"; קרלהיינץ שטוקהאוזן השתתף בשנה אחת; קשישטוף פנדרצקי הוביל את התזמורת הסימפונית של הרדיו הפולני הלאומי; קתי ברבריאן, ג'ון קייג', רביעיית ג'וליארד, חמישיית מקס רואץ' הופיעה יחד עם אבי לינקולן, וודי שואו, ורבים אחרים.
הפסטיבל ה-12 בוטל עם פרוץ המהפכה האסלאמית בשנת 1978 מתוך דאגה לשלומם של המשתתפים.
גלריה

פריסה בהופעה בפסטיבל, 1967
מתוך המופע "שהר-י קצה", מאת בּיז'ן מופיד, 1968
"הירח והפנתר," מאת בּיז'ן מופיד, 1970
מתוך ההצגה "ויס וראמין," 1970
המלכה פארה דיבה עם ג'ון קייג' ומרס קנינגהם, 1972
קרלהיינץ שטוקהאוזן בהופעה בפרספוליס, 1972
הערות שוליים

↑  Gluck, Robert (2007). "The Shiraz Arts Festival: Western Avant-Garde Arts in 1970s Iran" (PDF). Leonardo.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: c3c059af-33fa-49cd-9c33-21604c412563 
מופע תעזיה שהתקיים בפסטיבל האמנויות בשיראז, 1975
פוסטר של פסטיבל האמנויות ה-12, שבוטל
פארק עירוני

גן קריית ספר בתל אביב, ישראל. הגן כולל ברכה אקולוגית, עצים, צמחי נוי, דשא וגינה קהילתית.
פארק מיל אנדס, שנחשב לפארק הקטן ביותר בעולם, 2018
פארק עירוני או פארק אורבני הוא פארק הממוקם בתוך העיר או בצורות התיישבות אחרות, ומטרתו לאפשר לתושבים גישה לשטח פתוח או ירוק בקרבת מקום מגוריהם. הקמת ותחזוקת פארקים עירוניים מנוהלת בדרך כלל על ידי העירייה או הממשלה, אך לעיתים קיימות גם קבוצות פרטיות המתחזקות את הפארק.
מתקנים שנפוצים בפארקים עירוניים כוללים גן שעשועים, גנים, שבילי הליכה, ריצה או רכיבה, מתחמי פיקניק ואחרים כתלות באופי הפארק, גודלו ומיקומו.
היסטוריה

פארק הוא אזור המיועד לשימוש פנאי, בדרך כלל בבעלות ובניהול השלטון המקומי. הוא כולל לעיתים קרובות דשא שנגזם כדי להימנע ממזיקים, ועצים שנבחרים בהתאם ליופיים ולצל, כשבשנים האחרונות מתגברת תשומת הלב לנושא איי החום העירוניים.
בין הפארקים המתועדים הראשונים ניתן למצוא את La Alameda de Hércules בסביליה, שהוקם ב-1574 בתוך המרכז ההיסטורי של סביליה.
פארק מיל אנדס בעיר פורטלנד שבאורגון שכולל עץ בלבד, נחשב לפארק העירוני הקטן ביותר בעולם לפי ספר השיאים של גינס.
שימושים

ניתן לחלק את הפארקים העירוניים לאזורי בילוי אקטיביים ופאסיביים. במתחמי הבילוי האקטיבי קיימת לרוב פעילות קבוצתית, ולשם כך הם כוללים מגרשי משחקים, מגרשי כדור, בריכות שחייה וסקייטפארקים. מתחמים אלה דורשים לרוב תחזוקה אינטנסיבית. בילוי פסיבי, המכונה גם "בילוי בעצימות נמוכה", הוא שמדגיש את השטח הפתוח והשמירה על בית גידול טבעי. הוא דורש רמת פיתוח נמוכה יותר, וכולל בדרך כלל מתחמי פיקניק, שבילים וספסלים, ולכן הוא גם דורש עלויות תחזוקה נמוכות יותר.
פארק ליניארי הוא פארק אשר אורכו גדול יותר מרוחבו. פארק כזה לדוגמה הוא פארק המסילה בירושלים או בתל אביב.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
↑  EPA, OAR, OAP, CPPD, US (17 ביוני 2014). "Using Trees and Vegetation to Reduce Heat Islands US EPA". US EPA (באנגלית). נבדק ב-2017-11-01. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561219405171  GND: 4182753-3  NKC: ph123107 
פארק Alameda de Hércules שבסביליה
סנטרל פארק בניו יורק
פארק המסילה בתל אביב
פאלאצו פאבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פאלאצו, מבנה היסטורי, גלריה 
 כתובת:  Via Manzoni, 2, 40121 Bologna BO 
 מיקום:  בולוניה 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  קרן נדבנות 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 מידות
 שטח:  2,600 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  44°29′47″N 11°20′32″E﻿ / ﻿44.4963716°N 11.3423527°E﻿ / 44.4963716; 11.3423527
 genusbononiae.it
  (למפת בולוניה מוגדלת) פאלאצו פאבה(למפת בולוניה רגילה) פאלאצו פאבה he
 
פאלאצו פאבה (באיטלקית: Palazzo Fava או Palazzo Fava-Ghisilieri) הוא ארמון היסטורי ברחוב מאנצוני בבולוניה. נמצאות בו תערוכות אמנות ובית קפה. בשלושה חדרים ישנם ציורי קיר שצוירו על ידי לודוביקו קראצ'י, אגוסטינו קראצ'י ואניבלה קראצ'י, ושהוזמנו בשנת 1584 על ידי פיליפו פאבה.
היסטוריה

הארמון היה מבנה ישן כאשר נרכש על ידי משפחת פאבה בשנת 1546. המבנה הנוכחי נבנה בתקופת הרנסאנס, ושוקם על ידי פיליפו פאבה, שקיבל נדוניה גדולה על נישואיו לג'ינברה אורסי.
פאלאצו דלה אספוסיציוני

לאחר השיקום נפתח הבניין ב-28 בינואר 2011 עם תערוכת הבכורה "Palazzo Fava. Palazzo delle Esposizioni" המציג עבודות מאוספי Fondazione Carisbo בכמה קומות. הוא היווה חלק מאירוע "הבולוניה סי ריבלה" הרחב יותר ונאצר על ידי מבקר האמנות פיליפ דבריו.
"קומת קרקע" – אוספים מודרניים ועכשוויים של Fondazione Carisbo
"פסנתר אצולה" – אדונים ותיקים בפונדזיונה קריסבו
"גלריית הפסנתר" – בולוניה אתמול והיום – איך עיר משתנה
"ספרייה" – כאשר לה סינה הייתה רחוקה: 1904–1947.
פאלאצו דלה אספוסיציוני > תערוכות

Tiziano Terzani Clic! 30 anni d'Asia. La mostra, curated by Folco Terzani (30 June 2011 – 16 October 2011).
I 1000 di Garibaldi, quelli che vollero inventare l'Italia (for the 150th anniversary of Italian unification), curated by Philippe Daverio, Massimo Negri and Roberto Guerri (8 July 2011 – 20 October 2011).
Quadri di un'esposizione. Pittura barocca nella collezione del maestro Francesco Molinari Pradelli, curated by Angelo Mazza (21 June 2012 – 7 October 2012).
Nino Migliori a Palazzo Fava. Antologica, curated by Graziano Campanini (18 January 2013 – 28 April 2013).
Arturo Martini. Creature, il sogno della terracotta, curated by Nico Stringa (22 September 2013 – 12 January 2014).
La ragazza con l'orecchino di perla. Il mito della Golden Age. Da Vermeer a Rembrandt. Capolavori dal Mauritshuis, curated by Marco Goldin (8 February 2014 – 25 May 2014).
Max Klinger. L'inconscio della realtà, curated by Paola Giovanardi Rossi and Francesco Poli (25 September 2014 – 11 January 2015).
Da Cimabue a Morandi. Felsina Pittrice, curated by Vittorio Sgarbi (14 February 2015 – 30 August 2015).
Guido Reni e i Carracci. Un atteso ritorno, curated by Sergio Guarino (5 December 2015 – 13 March 2016).
Edward Hopper, curated by Barbara Haskell (25 March 2016 – 24 July 2016).
Bologna dopo Morandi 1945-2015, curated by Renato Barilli (23 September 2016 – 8 January 2017)
Costruire il Novecento. Capolavori della Collezione Giovanardi, curated by Silvia Evangelisti (23 February 2017 – 25 June 2017).
Astrid Kirchherr with the Beatles, curated by Kai-Uwe Franz (06 July 2017 – 09 October 2017).
México. La Mostra Sospesa. Orozco Rivera Y Siqueiros (19 October 2017 – 18 June 2018).
Sergio Vacchi. Mondi Paralleli, curated by Marco Meneguzzo (28 September 2018 – 25 November 2018).
הערות שוליים

↑  "Palazzo Fava" (באיטלקית).
1 2  "Bologna si rivela Palazzo Fava Bologna". 1995-2015.undo.net (באיטלקית). נבדק ב-2020-06-28.
↑  Ragazza di Vermeer. È lei la più vista del 2014 – Repubblica.it
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285569905171  GND: 7577655-8  LCCN: n2016005915  VIAF: 238798235   WorldCat (עם VIAF): 238798235 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסגת בוריס ילצין

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  בוריס ילצין 
 גובה:  5,168 מ' 
 מדינה:  קירגיזסטן 
 מיקום:  קירגיזסטן קירגיזסטן
 רכס הרים:  טיין שאן
 קואורדינטות:  42°09′09″N 78°23′55″E﻿ / ﻿42.15242°N 78.398515°E﻿ / 42.15242; 78.398515
  (למפת קירגיזסטן מוגדלת) בישקק אוש בטקן ג'לאל-אבאד נרין טלס קארקול איסיק קול הרפובליקה העממית של סין קזחסטן אוזבקי. טג'יקיסטןפסגת בוריס ילצין(למפת קירגיזסטן רגילה) בישקק אוש בטקן ג'לאל-אבאד נרין טלס קארקול איסיק קול הרפובליקה העממית של סין קזחסטן אוזבקי. טג'יקיסטןפסגת בוריס ילצין
 
פסגת בוריס ילצין (עד 2002 פסגת אוגוז באשי מרכז) היא פסגת הר בקירגיזסטן. הפסגה שוכנת על רכס הרי טרקסי עלא-טו, במערכת הרי טיין-שאן. ממוקם בשטח מחוז איסיק-קול. בשנת 2002 שונה שם הפסגה לכבוד נשיא הפדרציה הרוסית הראשון, בוריס ניקולאייביץ' ילצין.
גאוגרפיה

הפסגה ממוקמת בהר טיין-שאן ברכסי אוגוז באשי וטרסקי עלא-טו. נמצאת בחלקו המרכזי העליון של רכס טרסקי עלא-מדי . זו הפסגה השלישית בגובהה (אחרי פסגות קראקול וג'יגיט). הפסגה מכוסה קרחונים.