stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת איתיפאק
הערות שוליים

↑  Ehsanipour, Asal (31 באוקטובר 2019). "A High School Reunion for Iranian Americans, 40 Years After the Revolution". KQED (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-02-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://etefagh.ir/moarefi.asp
↑  "کنیسای اتفاق". 11 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת ובנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בריאן פריל

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1929 אומה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 באוקטובר 2015 (בגיל 86) Greencastle, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום קבורה:  Glenties 
 השכלה:  אוניברסיטת אלסטר  אוניברסיטת מיינות'  St Columb's College 
 תפקיד:  סנאטור של אירלנד (25 באפריל 1987–5 ביולי 1989) 
 מפלגה:  Nationalist Party 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 פרסים והוקרה:  פרס PEN האירי  פרס טוני למחזה הטוב ביותר  עמית החברה המלכותית לספרות  AWB Vincent Literary Award 
 
בריאן פריל (באנגלית: Brian Friel; ‏9 בינואר 1929 - 2 באוקטובר 2015) היה מחזאי אירי וכן סופר ובמאי תיאטרון "פילד דיי ת'יאטר קומפני". הוא נחשב מטובי המחזאים שכתבו בשפה האנגלית.
 וכונה "צ'כוב האירי". בתקופה של שישה עשורים כתב יותר משלושים מחזות, הידועים ביותר הם "פילדלפיה, הנה אני בא!" ו"רוקדים בלונאסה".
ב-1975 יצא סרט קולנוע על פי המחזה "פילדלפיה, הנה אני בא!" בכיכובו של דונל מק'קאן ג'ון קווסטד ביים ובריאן פריל כתב את התסריט. ב-1980 ייסד פריל את "פילד דיי ת'יאטר קומפני", המחזה "תרגומים" מאת פריל היה המחזה הראשון שהציגה הלהקה. בתיאטרון שיתף פעולה עם שיימוס היני, זוכה פרס נובל לספרות, שהיה חברו מילדות.
המחזה "רוקדים בלונאסה" הביא לפריל הכרה בינלאומית ופרסים רבים בהם פרס טוני למחזה הטוב ביותר, פרס לורנס אוליביה ופרס חוג מבקרי התיאטרון של ניו יורק. ב-1998 הופק סרט קולנוע על פי המחזה בכיכובה של מריל סטריפ ובימוי של פט או'קונור. המחזה Lovers (אוהבים) עובד לאופרה בשם "באלימור" (Ballymore) על ידי ריצ'רד וורגו (Richard Wargo). הצגת הבכורה הועלתה במילווקי בפברואר 1999.
ביוגרפיה

פריל נולד באומך שבמחוז טיירון בצפון אירלנד. אביו, פטריק "פאדי" פריל, היה מורה בבית ספר בדרי. אימו, מרי מקלון, הייתה מנהלת סוכנות דואר בגלנטיס (Glenties) שבמחוז דניגול. הוא התחנך בבית ספר קתולי, סיינט קולומב'ס קולג' בדרי. את התואר הראשון עשה בסיינט פטריק'ס קולג' במיינות' (Maynooth) והוסמך להוראה ב-St. Joseph's Training College בבלפסט. ב-1954 נשא לאישה את אן מוריסון, ולזוג נולדו ארבע בנות ובן. בין השנים 1950 ל-1960 עסק בהוראה ולימד מתמטיקה בבתי ספר בדרי. ב-1960 עזב את משרתו כמורה כדי לקדם את הקריירה שלו כסופר. הוא עבר לגור במוף (Muff) במחוז דניגול, ולבסוף התיישב בגרינקאסל שבדניגול.
ב-1987 מונה לשאנד אירן (הסנאט האירי) על ידי הטישך. וכיהן עד 1989. רדיו ה-BBC שידר ב-1989 סדרה של שישה ממחזותיו במסגרת "עונת בריאן פריל, הוא היה המחזאי שעודו בחיים הראשון שזכה לכבוד כזה. באפריל ועד אוגוסט של שנת 1999 חגגו יום הולדת 70 לפריל, באירועים שנקראו "פסטיבל פריל". במהלכו הועלו עשרה מחזות על הבמות ברחבי דבלין. בנוסף לפסטיבל הוקדשו למחזאי כנס, תערוכה בספריה הלאומית, הקרנות סרטים, ומהדורה מיוחדת של המגזין The Irish University Review. כמו כן קיבל פרס על מפעל חיים מ"אייריש טיימס".
ב-2008 הוכרז באוניברסיטת המלכה בבלפסט על כוונה להקים מרכז תיאטרון ומחקר על שמו של בריאן פריל. המרכז "בריאן פריל תיאטר" נפתח ב-2009.
ב-2009 ציינו את יום הולדתו השמונים. בגייט תיאטר הוצגו בספטמבר המחזות "Faith Healer", ‏"The Yalta Game" ו-"Afterplay". ב-13 בספטמבר הוצג ב"אבי תיאטר" ערב של "חגיגות יום ההולדת של בריאן פריל", בו הוקראו קטעים ממחזותיו "פילדלפיה, הנה אני בא!", "תרגומים" ו"רוקדים בלונאסה". למרות היותו מתבודד, השתתף פריל בחגיגות וקיבל עוגה בעוד הקהל שר "יום הולדת שמח". עוד ב-2009 פרסם כתב העת Irish Theatre International גיליון מיוחד לרגל המאורע, והקדיש שבעה מאמרים למחזאי.
נפטר בדניגול שבמחוז אלסטר באירלנד ב-2 באוקטובר 2015, לאחר מחלה ממושכת.
הערות שוליים

↑  Nightingale, Benedict. "Brian Friel's letters from an internal exile". The Times. 23 February 2009. "But if it fuses warmth, humour and melancholy as seamlessly as it should, it will make a worthy birthday gift for Friel, who has just turned 80, and justify his status as one of Ireland's seven Saoi of the Aosdána, meaning that he can wear the Golden Torc round his neck and is now officially what we fans know him to be: a Wise Man of the People of Art and, maybe, the greatest living English-language dramatist."
↑  Canby, Vincent."Seeing, in Brian Friel's Ballybeg". The New York Times. 8 January 1996. "Brian Friel has been recognized as Ireland's greatest living playwright almost since the first production of "Philadelphia, Here I Come!" in Dublin in 1964. In succeeding years he has dazzled us with plays that speak in a language of unequaled poetic beauty and intensity. Such dramas as "Translations," "Dancing at Lughnasa" and "Wonderful Tennessee," among others, have given him a privileged place in our theater."
↑  Winer, Linda."Three Flavors of Emotion in Friel's Old Ballybeg". Newsday. 23 July 2009. "FOR THOSE OF US who never quite understood why Brian Friel is called "the Irish Chekhov," here is "Aristocrats" to explain - if not actually justify - the compliment."
↑  De Breadun, Deaglan. "Wisdom of former taoisigh should not be ignored". The Irish Times. "Choices made by previous taoisigh have included the playwright Brian Friel, distinguished public servants such as TK Whitaker and Maurice Hayes, and prominent Northern Ireland figures such as John Robb, Seamus Mallon, Bríd Rodgers and the late Gordon Wilson"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462705805171  PLWABN: 9810681206105606  BIBSYS: 90116993  BNE: XX5658859  BnF: cb119036305 (data)  CANTIC: a11700786  CiNii: DA01593189  GND: 118990829  ISNI: 0000 0001 2102 4464  LCCN: n50024152  LNB: 000067806  MusicBrainz: ed8f28cb-a286-4474-87e2-a65fa16a1b92  NDL: 00466767  NKC: js20021202022  NLA: 36247376  NLG: 183944  NLK: KAC200003260  NSK: 000384273  NTA: 069570051  RERO: 02-A003265251  SELIBR: 187512  SNAC: w6hf0mqt  SUDOC: 026875497  VcBA: 495/82210  VIAF: 76315726   WorldCat (עם VIAF): 76315726 
בית ילדותו של בריאן פריל באומך
בית הכנסת אל-מצריון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  קהיר 
 מדינה:  מצרים 
 
חזית בית הכנסת
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
בית הכנסת אל-מצריון (נקרא גם בית הכנסת אל-אסתאד) היה בית כנסת בקהיר שבמצרים.
בית הכנסת

בית הכנסת נבנה בשכונת היהודים (חארת אל-יהוד) בקהיר. מועד בנייתו איננו ידוע, אך ההנחה היא כי הוא נבנה במאה ה-10. קיימות עדויות מהמאה ה-11 המתייחסות אליו כמבנה פעיל.
שם בית הכנסת, אל-מצריון, מעיד על חשיבות המקום לקהילת מצרים כולה. שמו האחר ניתן לו במאה ה-16, כנראה לאחר שב-1545 הורו השלטונות לסגור אותו וכך עמד 40 שנה, עד שב-1585 התיר השליט המקומי אברהים פאשא לפתוח אותו. כינויו של פאשא היה אל-אסתאד ("האדון") וכהוקרה למעשהו ניתן השם לבית הכנסת.
בית הכנסת שימש כמקום התפילה המרכזי והייצוגי של היהודים בשכונה. התקיימו בו תפילות מרכזיות ובו נכנסו לתפקידם רבני מצרים. על פי עדות מסוימת נשתמר בו כתב יד מיוחד של התורה, שנקרא "סמבטיון".
בית הכנסת היה מבנה מלבני בגובה של שתי קומות. חזיתותיו החיצוניות היו מעוצבות בפשטות. בשתי חזיתות האורך היו שתי שורות של ארבעה חלונות מקושתים (16 בסך הכל) ובהם תריסי עץ. בתוכו התנשאה מעל מפלס הקרקע גלריה בצורת האות ח', ששימשה כעזרת הנשים.
במחצית המאה ה-19 שופץ בית הכנסת ובשלהי אותה מאה שופץ שוב. בשיפוצים אלו הוכנסו למבנה המקורי שלו מרכיבים אירופיים מודרניים שונים שניבנו בהדר רב. בין עמודי התמך של הגלריה נקבעו קשתות דקורטיביות. להיכל ניתנה צורה של חצי משושה ולבימה צורת מתומן, ובשניהם נקבעו עמודים ומעקות משיש. שני גרמי מדרגות קצרים העפילו אל הבימה והעמודים בה חוברו בלוחות שיש לכעין כתר מעליה. קשתות נקבעו גם מעל לעמודי ההיכל. אולם התפילה הואר בנברשות צבעוניות. על רצפת עזרת הנשים הונחו מחצלות ושטיחים.
מבנה בית הכנסת היה קיים עד 1975. באותו מועד נאלצה קהילת קהיר למכור אותו מסיבות כספיות. בהמשך נהרס המבנה ועל מקומו נבנה מבנה אחר.
לקריאה נוספת

יורם מיטל, אתרים יהודיים במצרים, ירושלים: מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, 1995
הערות שוליים

↑  מיטל, עמ' 48.
↑  מיטל, עמ' 49.
ג'וליאן פיליפס

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1960 (בת 64) אוונסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון לייק אוסוויגו 
 בן או בת זוג:  ברוס ספרינגסטין (1985–1989) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליאן פיליפס (באנגלית: Julianne Phillips; נולדה ב-6 במאי 1960) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
ביוגרפיה

פיליפס נולדה באוונסטון וגדלה באורגון למשפחה קתולית בת שישה ילדים. בתחילת שנות השמונים היא החלה לעבוד כדוגמנית במנהטן, היא יוצגה על ידי סוכנות הדוגמנות עלית ותקופה מסוימת הרוויחה 2,000 דולר ליום עבודה. לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס והופיעה בקליפ לשיר "If I'd Been the One" של להקת .38 Special.
ב-1986 שיחקה בסרט הקומדייה "Odd Jobs" עם פול רייזר, ב-1988 שיחקה בסרט "Seven Hours to Judgment" בבימויו של בו ברידג'ס, ב-1989 שיחקה מתווכת נדל"ן בסרט "Fletch Lives", ב-1996 הופיעה בקומדייה השחורה "Big Bully".
מ-1991 ועד 1996 שיחקה את תפקיד פרנקי בסדרה אחיות.
היא זכתה לסיקור תקשורתי בשל היותה בת זוגו של ברוס ספרינגסטין, היא הופיעה בקליף לשירו "Glory Days", ב-1985 הם התחתנו וב-1989 הם התגרשו.
בריאן פאסי

בריאן פאסי (בצרפתית: Bryan Passi; נולד ב-5 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת הבלם בנבחרת הרפובליקה של קונגו.
קריירה

פאסי גדל במחלקת הנוער של מונפלייה וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2–0 בליג 1 למץ ב-21 בינואר 2017. הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו בקבוצה ב-14 בפברואר 2017.
ב-31 באוגוסט 2017 פאסי הצטרף בהשאלה ללה האבר מהליגה הצרפתית השנייה.
פאסי הוא יליד צרפת והוא ממוצא קונגולזי. הוא זומן לנבחרת הרפובליקה של קונגו לקבוצת משחקי ידידות בספטמבר 2022. הוא שיחק בנבחרת לראשונה עם בתיקו 3–3 עם נבחרת מדגסקר ב-24 בספטמבר 2022.
ב-23 ביולי 2023 חתם בהפועל תל אביב מליגת העל. אחרי ירידת הקבוצה לליגה הלאומית, ב-25 ביולי 2024 התיר המועדון את חוזהו של פאסי, והוא שוחרר מהקבוצה אחרי שהשתתף ב-29 משחקים בכל המסגרות הרשמיות, ועבר לשחק כמגן בקבוצת מפרה (אנ') מהליגה השנייה בפורטוגל.
חיים אישיים

פאסי מגיע ממשפחה של כדורגלנים. סבו מצד אביו, קמיל פאסי, היה כדורגלן עבר קונגולזי, ומאמן בקריירה המאוחרת שלו. אביו, פרנק פאסי, הוא כדורגלן לשעבר ששיחק גם כן במונפלייה. דודו, ז'ראלד פאסי, היה גם כדורגלן ששיחק בנבחרת צרפת.
הערות שוליים

↑  איציק כלפי, ‏הפועל ת"א הודיעה על התרת חוזהו של פאסי, באתר ONE‏, 25 ביולי 2024
↑  Franck Passi raconté par son frère Gérald: «Être numéro deux, pour Franck, c'était contre-nature», www.20minutes.fr, ‏13 באוגוסט 2015 (בצרפתית)
↑  Bryan Passi, fils de Franck, passe professionnel à Montpellier, L'Équipe (בצרפתית)
↑  Un spectateur nommé Passi | OM.net, web.archive.org, ‏10 באוגוסט 2018
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בריאן פאסי".
ברזיל הקולוניאלית

מפת ברזיל הקולוניאלית מאת לופו אומם (Homem), בסביבות שנת 1519.
תקופת ברזיל הקולוניאלית מתארת את ההיסטוריה הברזילאית מרגע גילוייה בראשית המאה ה-16 עד עצמאותה משלטון פורטוגל במחצית הראשונה של המאה ה-19.
גילוי ברזיל

סדרת הסכמים בין מלכי ספרד ופורטוגל קדמה לגילוי ברזיל. ההסכם האחרון, הידוע בשם חוזה טורדסיאס, נחתם בשנת 1494, לפני שנודע שלאמריקה הדרומית יש בליטה מזרחית (מזרח ברזיל). עיקרו של ההסכם היה יצירת קו דמיוני שחילק את העולם בין שתי הממלכות. כל השטחים שממזרח הקו (בראש ובראשונה באפריקה) יהיו בשליטת פורטוגל והשטחים ממערב הקו (בראש ובראשונה אמריקה) יהיו בשליטת ספרד. הימצאותה של ברזיל (לפחות חלקו המזרחי) מזרחית לקו, למרות היותה חלק מאמריקה, קבעה את עתידה כפורטוגלית. כך, הפכה ברזיל למדינה היחידה בדרום אמריקה הדוברת פורטוגזית ולא ספרדית.
ההנחה המקובלת בקרב החוקרים היא שברזיל התגלתה על ידי פדרו קברל ב-22 באפריל 1500, אם כי יש דעת מיעוט הגורסת שהאירופאי הראשון ביקר בברזיל כבר באמצע המאה ה-14.
במשך הרבע הראשון של המאה ה-16, עשו הפורטוגלים מעט מאוד כדי ליישב את ברזיל. פה ושם הושארו בברזיל מספר מועט של לבנים אשר השתלבו בקהילות הילידים. בשנת 1503 משלחת בראשותו של גונסלו כואליו גילתה נוכחות צרפתית באזור.
בסביבות שנת 1526, ירדה קרנן של המושבות הפורטוגליות במזרח הרחוק והם חיפשו אפיקי התיישבות נוחים יותר ורווחיים יותר. ב-1530 הגיעה משלחת פורטוגלית גדולה לברזיל בפיקודו של מרטים אפונסו דה סוזה, סיירה לאורך החוף, גירשה את הצרפתים ויסדה את ערי החוף הראשונות של ברזיל, סאו ויסנטה וסאו פאולו. בשנת 1534 חולקה ברזיל לחמש עשרה נחלות רחבות ידיים, שנקראו קפיטניות, אשר נמסרו לאצילים פורטוגלים לניהול כזכות העוברת בירושה. הקפיטניות בברזיל היו רצועות ברוחב של כ-250 קילומטר מחוף האוקיינוס האטלנטי עד קו טורדסיאס. רוב הקפיטניות כשלו, אך הקפיטניה של פרנמבוקו, באזור בלם בצפון ברזיל, הצליחה הודות לגידול קנה סוכר. ב-1535 הוחל להביא עבדים מאפריקה לעבוד בגידול קנה הסוכר, שכן הילידים הברזילאים, אשר גם מהם נלקחו עבדים רבים, העדיפו במקרים רבים למות מאשר לעבוד בפרך.
בשנת 1549 נשלח המושל הפורטוגלי הראשון לברזיל. הוא קבע את מושבו בבאהיה בעיר חדשה שהקים שנקראה "סלבדור".
במקביל להתפתחות החקלאות האירופאית אשר התבססה על עבודה זולה של עבדים, התארגנו יישובים של עבדים נמלטים ואינדיאנים שנקראו קילומבו.
התיישבות צרפתית והולנדית

חוזה טורדסיאס נחתם רק בין ספרד לפורטוגל. שאר מדינות אירופה לא היו מחויבות להסכם ולכן הרגישו חופשיות להתחרות בשתי המדינות על שטחים באמריקה. עיקר המאבקים נסובו על אמריקה הצפונית בין ספרד, צרפת ובריטניה, אך במקביל היו גם מאבקים בדרום היבשת, אם כי בהיקפים יותר קטנים.
מתיישבים צרפתים ניסו ליישב את אזור ריו דה ז'ניירו (צפון-מזרחה לאזור סאו פאולו בו התיישבו הפורטוגלים) בין 1555 ל-1567. הם הקימו שם מושבה בשם צרפת האנטארקטית. הפורטוגלים חשו למקום לגרש את הצרפתים והקימו במקום את ריו דה ז'ניירו.
היאחזות צרפתית נוספת בשם צרפת המשוונית הוקמה באזור סאו לואיס בצפון ברזיל בין 1612 ל-1614, אך גם היא נפלה לידי הפורטוגלים.
ניסיונות ההיאחזות ההולנדיים היו רציניים יותר. הולנד הייתה במלחמה עם ספרד ופורטוגל במאה ה-16 (מלחמת שמונים השנים) ושודדי ים הולנדים פשטו על החוף הברזילאי. בין 1630 ל-1654 שלטו ההולנדים על רצועת חוף ארוכה בצפון ברזיל והקימו בו יישובי קבע. המושבה ההולנדית הייתה נתונה תחת מצור תמידי של הפורטוגלים ובסופו של דבר, ההולנדים החליטו שעלות החזקת המושבה גוברת על התועלת שאפשר להפיק ממנה. אחרוני החיילים ההולנדים הסתלקו ב-1661. בתמורה קיבלו ההולנדים פיצוי מפורטוגל במלח.
התפשטות לתוך היבשת

רוב המתיישבים הפורטוגלים שכנו לאורך החופים ועסקו בחקלאות. אולם היו קבוצות של ישועים אשר חדרו יותר פנימה לתוך היבשת כדי לנצר את הילידים. קבוצות נוספות אשר נכנסו לתוך היבשת היו הבנדיראנטס אשר חדרו בקבוצות לתוך היבשת בחיפוש אחר זהב, עבדים, יהלומים ושאר מקורות הכנסה. הבנדיראנטס יסדו בדרכם יישובים באזורי מכרות, אשר חלקם קיימים עד היום. בשנת 1698 נמצאו כמויות גדולות של זהב באזור מינאס ז'ראיס שהביאו לגידול האוכלוסייה בפנים הארץ.
למרות ההגבלות שחלו על הפורטוגלים על פי תנאי חוזה טורדסיאס, חדרו הפורטוגלים לעומק היבשת הדרום אמריקאית, ממערב לקו התיחום בין הספרדים לפורטוגלים. רכסי האנדים ונהר פאראנה אשר הפרידו בין המושבות הספרדיות לשטחי ברזיל, מנעו מהספרדים לאכוף את תנאי ההסכם בחלקים הפנימיים של היבשת הדרום אמריקאית. וכך, על אף שלאורך קו החוף נשמרה החלוקה בין ספרד לפורטוגל על פי חוזה טורדסיאס, ועד היום רק אזורי חוף ממזרח לקו נמצאים בשטח ברזיל, בפנים הארץ הצליחו הפורטוגלים להשתלט על חלקים גדולים של היבשת וליישב אותם ואלו שייכים היום לברזיל למרות היותם ממערב לקו.
שלטון פורטוגלי

הכתר הפורטוגלי דאג להפעיל את שליטתו הישירה על תושבי ברזיל בגביית מיסים גבוהים ובקביעת הגבלות סחר המחייבות מסחר ישירות עם פורטוגל ולא עם מדינות אחרות. כמו כן נאסר השימוש בדפוס ונמנע פיתוח של תעשייה.
סופה של תקופה

בשנת 1808 פלש נפוליאון לפורטוגל והחצר המלכותית נאלצה לצאת לגלות. המלך בחר בנחלתו הברזילאית כמקום מושבו הארעי. המשפחה המלכותית חזרה לאירופה בשנת 1821, אך היחלשות פורטוגלית שבאה בעקבות הפלישה הצרפתית סימנה את תחילת הקץ של השלטון הפורטוגלי בברזיל. שנה לאחר יציאת המשפחה המלכותית, הכריז פדרו הראשון על עצמאות ברזיל.
בית טאנוס (ירושלים)

| --- | --- |

בית טאנוס מכיוון חומות ירושלים (1968)
 מידע כללי
 סוג:  בית
 שימוש:  בית מסחר
 על שם:  האחים טאנוס
 כתובת:  שכונת כפר דוד, ממילא
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל
 בעלים:  האחים טאנוס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1932–1933 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  1933
 תאריך פירוק:  1990
 חומרי בנייה:  אבן
 מידות
 אורך:  115 מטר
 רוחב:  40 מטר
 גובה:  12 מטר
 קומות:  3
 קואורדינטות:  31°46′34″N 35°13′33″E﻿ / ﻿31.776111111111°N 35.225833333333°E﻿ / 31.776111111111; 35.225833333333
 he  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית טאנוס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית טאנוס
 
בית טאנוס הוא בית מסחר לרכב שנבנה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בשכונת ממילא שבירושלים על ידי משפחה נוצרית אמידה מבית ג'אלא. לאחר מלחמת העצמאות היווה הבית חלק מחומת הגבול בין ירושלים היהודית והירדנית. לאחר מלחמת ששת הימים והריסת החיץ נשאר הבית בודד בסביבתו עד הריסתו. השלט שהתנוסס על המבנה ונשא את שם בית העסק שומר ושולב בשער הכניסה לשכונת "כפר דוד".
ההיסטוריה של האתר > הקמת הבניין

שכונת ממילא בירושלים נמצאת בין העיר העתיקה לשכונות שיצאו מהחומות. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר תחילת המנדט, החלה התרחבות של שכונת ממילא ותושבים אמידים הקימו שם בתי מגורים, בתי מסחר וחנויות. אחד הבניינים הגדולים בשכונה היה "בית האחים טאנוס", שבנייתו הושלמה ב-1933, נבנה על ידי משפחת טאנוס שהייתה משפחה נוצרית אמידה שגרה בבית ג'אלא שעשתה את הונה בעסקי מכוניות. הבית בן שלושת הקומות, שנבנה מאבן, שימש את עסקיה השונים של המשפחה.
ההיסטוריה של האתר > מלחמת העצמאות

עם פרוץ מלחמת העצמאות הפכה ממילא לאזור סכסוך בין היהודים והערבים וננטשה מתושביה. בשלהי 1947 השתלט הלגיון הירדני על הבניין והפך אותו למפקדה שלו. בהמשך עזב הלגיון את המבנה וכנופיות מזוינות. בפברואר 1948 פוצצה ההגנה שני אגפים במבנה בהם שהו הכנופיות.
ב-16 במאי 1948, יום לאחר עזיבת הבריטים את הארץ, השתלטו חיילי ההגנה על המרכז המסחרי של ממילא, במסגרת מבצע קלשון, והדפו ערבים שפלשו לשכונה מוקדם יותר. במסגרת פעולה זו נתפס גם בית טאנוס וחיילים מחטיבת אלכסנדרוני התבצרו בו. בלילה בין 18 ל-19 במאי 1948 יצאה יחידה של החטיבה, בפיקודו של נתנאל לורך, לכבוש את העיר העתיקה אך נכשלה.
ההיסטוריה של האתר > לאחר מלחמת העצמאות

עם תום מלחמת העצמאות הוקמה חומה לאורך קו התפר בין ירושלים הירדנית לירושלים העברית. החומה נועדה למנוע יריות של צלפים ירדנים לעבר שכונות הספר היהודיות. בית טאנוס, שעמר על קו התפר, שולב בחומה ושימש כעמדה קדמית לכוחות צה"ל כשחלק מהחלונות הפונה לחומות העיר העתיקה נאטם.
עקב מחסור במגורים בשנות ה-50 של המאה ה-20 בירושלים אוכלס הבניין על ידי עולים חדשים שעלו לישראל. עולים אלו חילקו את האולמות הגדולים לדירות קטנות. לפי אחת העדויות קו הגבול חצה את הבניין ודייריו הזיזו את קו הגבול לקצה הבניין כדי להרחיב את חלל המגורים.
בגלל חוסר הבהירות על מיקומו המדויק של קו הגבול החלו סכסוכים בין ישראל לירדן מייד לאחר תום המלחמה ורק ביולי 1951 נחתם "הסכם אכלוס הבתים בשטחי ההפקר" שהסדיר את המגורים משני צידי קו הגבול. על אף ההסכם המשיכו חיילי הלגיון לצלוף לצד הישראלי ופגעו במספר אזרחים. ביולי 1955 מצאו ילדים, של משפחות שגרו בבית, נפל של פגז שהתפוצץ בזמן ששיחקו בו, הרג שני ילדים ופצע שלושה ילדים.
לאורך השנים המשיכה ההתדרדרות של בית טאנוס והתושבים בו מחו בפני עיריית ירושלים על ההזנחה הביטחונית והתחזוקתית. ב-1963 חיו בבניין כ-200 איש ב-38 משפחות. באותה שנה הגיעה עיריית ירושלים להסכם עם המשפחות בבניין ש-11 משפחות יעברו לשיכון חדש וחברת עמידר תשקם את הבניין. ב-1965 הודיעה "עמידר" על השלמת שיקום הבניין
ההיסטוריה של האתר > לאחר מלחמת ששת הימים

לאחר מלחמת ששת הימים נהרסה החומה לאורך קו התפר וחלק מהביניינים ששולבו בה נהרסו. בית טאנוס, שמצבו היה טוב יחסית, לא נהרס ונותר באמצע השטח שנוקה כשדייריו המשיכו לגור בו.
ההיסטוריה של האתר > הריסת הבניין

בשנים לאחר מלחמת ששת הימים הוזנח אזור ממילא אך בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה עיריית ירושלים להכין תוכניות לשיקום השכונה. תהליכי האישורים והתכנון ארכו עד 1989 אז הונחה אבן הפינה לפרויקט חידוש ממילא.
ב-1990 תוכננה הריסת בית טאנוס והאדריכל דוד קרויאנקר יזם את פירוק מעקה האבן לאורך הגג שעליו היה תבליט, באנגלית, עם שם הבעלים המקוריים של הבית (Tannous Bros). בתיאום עם משרד אדריכל משה ספדיה שולב התבליט בגדר האבן ליד שער הכניסה המזרחי של שכונת כפר דוד שבממילא ולידו הוצב שלט כחול של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל עם הסבר על הבית.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, ממילא: גאות, שפל והתחדשות, הוצאת כתר, 2009, עמ’ 262
הערות שוליים

↑  נהרס חלק מבניין בו שכנה בעבר מפקדת הלגיון הערבי, על המשמר, 10 בפברואר 1948
↑  נבנו כ-60 חדרי מגורים
↑  בית טאנוס, באתר "ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים", 1979
↑  2 ילדים נהרגו בירושלים כשניסו לפרק פגז מרגמה, חרות, 4 באוקטובר 1951
↑  הסדר לפתרון בעיית "בית טאנוס" בבירה, הצופה, 22 ביולי 1963
↑  שיקום בית טאנוס, למרחב, 26 בינואר 1965
↑  השער קרוב למקום בו עמד בית טאנוס
ברגן (סקסוניה התחתונה)

ערך זה עוסק בעיירה במדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל ברגןסמל ברגן

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  סקסוניה התחתונה סקסוניה התחתונה
 מחוז:  צלה
 שטח:  164.4 קמ"ר
 גובה:  77 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  13,532 (31 בדצמבר 2022)
 קואורדינטות:  52°48′37″N 9°57′40″E﻿ / ﻿52.810277777778°N 9.9611111111111°E﻿ / 52.810277777778; 9.9611111111111 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.bergen-online.de/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניברגן(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניברגן(למפת סקסוניה התחתונה רגילה) הנובר אוסנבריק אולדנבורג גטינגן וולפסבורג זלצגיטר הילדסהיים וילהלמסהאפן דלמנהורסט שלזוויג-הולשטיין ה. מקלנבורג מערב פומרניה  בר. סקסוניה אנהלט  תורינגיה הסן נורדריין וסטפאליה  הולנדברגן(למפת סקסוניה התחתונה מוגדלת) הנובר אוסנבריק אולדנבורג גטינגן וולפסבורג זלצגיטר הילדסהיים וילהלמסהאפן דלמנהורסט שלזוויג-הולשטיין ה. מקלנבורג מערב פומרניה  בר. סקסוניה אנהלט  תורינגיה הסן נורדריין וסטפאליה  הולנדברגן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ברגן (בגרמנית: Bergen) היא עיירה במדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2019 חיו בעיירה באותה העת 13,556 תושבים.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל מחנה הריכוז הריכוז הנאצי ברגן-בלזן מדרום-מערב לעיירה, בו נספו כ-70,000 איש בין 1943 ל-1945, כולל אנה פרנק.
בשל נוכחותם של חיילים זרים באזור העיירה, הרבה כוחות צבא הולנדים ובריטים חיים יחד עם בני משפחותיהם בתחום העיירה והדבר השפיע באופן ניכר על הסביבה התרבותית של העיירה - למשל קרנבל הולנדי טיפוסי מתקיים מדי שנה בתחום העיירה אשר מאוד לא אופייני לאזור זה.
גלריית תמונות

האנדרטה במחנה ברגן-בלזן
המוזיאון להיסטוריה מקומית
תצוגה בתוך המוזיאון להיסטוריה מקומית
רחוב בברגן
בוהוסלב בלבין

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1621 הראדץ קראלובה, צ'כיה, ממלכת בוהמיה, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  28 בנובמבר 1688 (בגיל 66) פראג, צ'כיה, ממלכת בוהמיה, האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום קבורה:  St. Salvator Church 
 השכלה:  אוניברסיטת אולומוץ
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 
בוהוסלב לודביק בלבין מוורליצ'נה (בצ'כית: Bohuslav Ludvik Balbín z Vorličné; בלטינית: Bohuslav Balbinus‏; 3 בדצמבר 1621 - 28 בנובמבר 1688) היה סופר והיסטוריון, גאוגרף צ'כי, ישועי, שנקרא גם "טיטוס ליביוס של בוהמיה" או "פליניוס של בוהמיה" היה בתקופתו אחד המלומדים המשפיעים ביותר בבוהמיה, ממקדמי ה"קתוליזציה" מחדש של ארצו וממגני השפה הצ'כית.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

בוהוסלב בלבין נולד ב-1621 בהראדץ קראלובה, שנודעה בעבר בגרמנית כקניגרץ. הוא היה הצעיר מבין שבעה ילדים של משפחה קתולית בוהמית, צאצאים של שושלת האבירים בלבין ז וורליצ'נה (Balbínové z Vorličné) שירדה מנכסיה במהלך המאה ה-17 ונדחקה למעמד הבורגנות. אביו לוקאש בלבין שקבורניץ כיהן כבורגגרף ("רוזן העיר") פרדוביצה. ככל הנראה, הסנדק של בוהוסלב בטקס הטבילה היה לא אחר מולנשטיין. אחרי מותו הפתאומי של אביו בשנת 1622 נלקחו הילד יחד עם אמו, סוזנה, לטירת צ'סטולוביצה, על ידי ידיד של המשפחה, אוטו פון אופרסדורף. בהמשך הם נתמכו על ידי ניקולאוס פון שנפלדט. בלבין היה בילדותו ילד חולני, אבל לבסוף שרד יותר מכל ששת אחיו. אהב לקרוא ספרים והתעניין בעיקר בתחום ההיסטוריה. כבר בגיל 7 קרא שלוש פעמים את הכרוניקה של ואצלב האייק מליבוצ'אן. הוא התחנך באמונה קתולית אדוקה, שהשפיעה על חייו ועל פעילותו בעתיד.
בגיל 9 שהה במשך שנה בבית ספר של הבנדיקטינים במנזר בראונאו (בצ'כית- ברומוב) ולאחר מכן למד בבתי ספר של הישועים ביצ'ין, פראג, אולומוץ, ברנו וגלאץ (כיום קלודסקו בפולין). לימודים במקומות מרובים לא היו יוצאי דופן באותה תקופה. בלבין רכש ידע רחב בשפות קלאסיות, ספרות, פילוסופיה והעמיק את ידיעתו בהיסטוריה של חבל בוהמיה. באולומוץ הושפע במיוחד על ידי האב מיקולאש לצ'צקי, שאת קורות חייו עתיד היה לכתוב. את ימי החופשה נהג לבלות בצ'סטולוביצה. את יופיו של הטבע למד להכיר במיוחד כמלווה את אוטו פון אופרסדורף במסעי ציד.
ות קתולית|