stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירג היידר
יושב ראש מפלגת החירות > קואליציה עם ממשלת מפלגת העם של וולפגנג שיסל

בשנת 2000 הקימו מפלגת החירות של היידר ומפלגת העם האוסטרית ממשלת קואליציה בראשות וולפגנג שיסל. קואליציה זו עוררה גל מחאות באוסטריה וברחבי אירופה. ראשי הממשלות של 14 המדינות האחרות באיחוד האירופי החליטו להפסיק את שיתוף הפעולה עם ממשלת אוסטריה, והטילו עליה סנקציות. אוסטרים תומכי הממשלה האשימו את אנשי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שהתנגדו לממשלה, ואת הנשיא תומאס קלסטיל בהטלת הסנקציות, ואף הטילו ספק בנאמנותם למדינה. בספטמבר 2000, האיחוד האירופי שם קץ ל-7 חודשי בידוד דיפלומטי של אוסטריה, לאחר שהגיע למסקנה כי הטלת הסנקציות אינה יעילה ואף מזיקה.
בסוף שנת 2000 פרש היידר ממשרת מנהיג המפלגה, והוחלף על ידי סוזאנה ריס-פאסר. צעד זה בא לשכך ביקורת ממדינות זרות, ובפועל הוסיף היידר לשלוט במפלגה מאחורי הקלעים.
יושב ראש מפלגת החירות > קריסת הקואליציה והידרדרות מפלגת החירות

בספטמבר 2002, לאחר ועידת מפלגה מיוחדת בעיירה קניטלפלד שבשטיריה, שנודעה כ"פוטש קניטלפלד", איבדה ריס-פאסר את תמיכתם של רבים מחברי המפלגה ובראשם היידר. בספטמבר 2002 הודיע קאנצלר אוסטריה, וולפגאנג שיסל, על התפטרות ממשלתו ועל פירוק הקואליציה, וקרא לבחירות מוקדמות. זאת יום לאחר שירג היידר, נישל מתפקידה את, סוזאנה ריס פאסר. בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר של אותה שנה עמד בראש המפלגה. הבחירות הסתיימו בניצחון מוחץ (42.5%) למפלגת העם האוסטרית בראשותו של וולפגאנג שיסל. התמיכה במפלגת החירות של היידר, שב-1999 הייתה גבוהה מאשר התמיכה במפלגת העם, הגיעה רק ל-10.6% מהבוחרים, אך מפלגת החירות שוב הצטרפה לקואליציה.
בתגובה לתוצאות הצהיר היידר כי מנהיג המפלגה חייב להתפטר. כאשר נדחתה דרישתו, הצהיר כי הוא יעזוב לצמיתות את הפוליטיקה הפדרלית. באוקטובר 2003 אירעו חילופים בקבינט בעידודו של היידר - מנהיג מפלגת החירות הרברט האופט אולץ להתפטר ממשרת סגן הקנצלר והוחלף בידי הוברט גורבך.
ב-7 במרץ 2004 זכתה מפלגת החירות ברוב הקולות (42.5%) בבחירות לפרלמנט של קרינתיה. ב-31 במרץ נבחר היידר שוב למשרת מושל קרינתיה בידי חברי הפרלמנט ממפלגת החירות וממפלגת העם. מחוץ לקרינתיה התמיכה בהיידר פחתה מאוד. מפלגת החירות הפסידה בשתי מערכות בחירות, הבחירות לפרלמנט האירופי והבחירות ללשכת המסחר האוסטרית, והתמיכה בה פחתה במידה ניכרת. ביוני מונתה אחותו אורסולה האובנר לראשות המפלגה.
הקמת מפלגה חדשה

בעקבות תוצאות הבחירות הייתה מפלגת החירות, בראשות אחותו של היידר, אורסולה האובנר, נתונה בעימות פנימי. ב-4 באפריל 2005 הקימו היידר, אחותו, סגן הקנצלר הוברט גורבאך ואישים נוספים ממפלגת החירות מפלגה חדשה שנקראה "הברית למען עתיד אוסטריה" (בראשי תיבות: BZÖ) בהנהגת היידר.
המפלגה החדשה ניסתה להשתלב בפוליטיקה האוסטרית, אולם הצלחתה לא הייתה רבה. מעמדה של המפלגה לא היה ברור, בפרט משום שהיידר ומפלגתו החדשה נשארו בקואליציה יחד עם מפלגת העם ועם מפלגת החירות, ולכן התפתח עימות בין מפלגת החירות לבין הברית למען עתיד אוסטריה. באוגוסט 2008 הכריז שיחזור לעמוד בראש המפלגה, לאחר שמנהיג המפלגה, פיטר וסטנתאלר, הורשע במתן עדות שקר והושעה מתפקידו. בבחירות שנערכו בספטמבר 2008 זכו שתי המפלגות להישגים ניכרים: מפלגתו של היידר, הברית למען עתיד אוסטריה, זכתה ב-10.7% מקולות הבוחרים, ומפלגת החירות זכתה ב-17.5% מקולות הבוחרים.
מותו

ב-11 באוקטובר 2008 נהרג היידר בתאונת דרכים, ליד קלגנפורט, במדינת קרינתיה, בשעות המוקדמות של ה-11 באוקטובר 2008. הוא היה בדרכו לחגוג את יום הולדתה ה-90 של אמו. המשטרה דיווחה כי הפולקסווגן פאטון בה נהג ירדה מהכביש, התגלגלה במורד סוללה והתהפכה, והוא סבל פציעות חמורות בראש ובחזה. הוא היה לבד במכונית ולא היו מעורבים בתאונה כלי רכב אחרים. חקירת התאונה העלתה שהוא היה שיכור בעת התאונה ונהג במהירות של 142 קמ"ש, כפליים מהמהירות המותרת. בדמו נמצא יותר מפי שלושה מכמות האלכוהול המותרת.
חיים אישיים

בשנת 1976 נישא לקלאודיה היידר-הופמן ולזוג נולדו שני ילדים.
לאחר מותו טען דוברו, שטפן פצנר, שהיה ביניהם רומן וכינה את היידר "הגבר של חיי". פצנר מונה ליושב ראש מפלגת "הברית למען עתיד אוסטריה" באופן זמני, ולאחר כחודש נבחר יושב ראש חדש. אשתו לשעבר של היידר תבעה את העיתונים שראיינו את פצנר, ובית המשפט קבע שאין הוכחות לאורח חיים הומוסקסואלי מצד היידר, ואסור לכנותו כך מפאת הזכות לפרטיות.
הערות שוליים

↑  יעל פקטור,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'גרמניה הגדולה באמת, חדשות, 19 באפריל 1990
↑  שוש אביגל,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'"תוך שש שנים אני קנצלר", חדשות, 21 במאי 1993
↑  רענן ריין, הלן חזן (וינה),'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'הניאו נאצי היידר זכה ב-10% מהקולות, חדשות, 24 בנובמבר 1986
רויטרס,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'אוסטריה: תיתכן קואליציה עם הימין הקיצוני, חדשות, 25 בנובמבר 1986
↑  הלן חזן,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'18% לנאצים באוסטריה, חדשות, 8 באוקטובר 1990
↑  הלן חזן,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'"נכדו הרוחני של היטלר" קיבל 18 אחוזים מהקולות באוסטריה, חדשות, 8 באוקטובר 1990
↑  הלן חזן (וינה), ישאל אבידן (ברלין),'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'"אני לא שונא זרים", מסביר מנהיג הניאו־נאצים באוסטריה, חדשות, 12 בנובמבר 1991
↑  ניצחון לירג היידר במחוז קרינתיה - יישאר מושל, באתר הארץ, 7 במרץ 2004
↑  סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'ירג היידר: אאסור בחוק על בניית מסגדים בקרינתיה, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2007
↑  קורותיה של ממשלת הימין באוסטריה, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2002
↑  ירג היידר פורש מהפוליטיקה  באוסטריה, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2002
↑  שירות "הארץ",'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'סיכוי לפיצול במפלגת החירות באוסטריה ולשובו של ירג היידר, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2002
↑  התמוטטה קואליציית הימין באוסטריה, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2002
↑  היידר מונה שוב להנהיג את מפלגת החירות באוסטריה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2002
↑  למרות המפלה - מפלגת החירות צפויה להישאר בממשלה בווינה, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2002
↑  קלאוס פייפר,'"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"'ממשלה חדשה באוסטריה - שוב עם מפלגת "החירות" הקיצונית, באתר הארץ, 1 במרץ 2003
↑  היידר לחץ, ואחותו נבחרה להנהיג מפלגתו, באתר הארץ, 12 ביוני 2004
↑  מפלה ל"מפלגת החירות" של היידר בבחירות באוסטריה, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2004
↑  סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-00000022-QINU`"'הלאומן האוסטרי ירג היידר חוזר לפוליטיקה הארצית, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2008
1 2  פטרה רמזאואר,'"`UNIQ--nowiki-00000024-QINU`"'נהרג הלאומן ירג היידר,  שסחף אחריו שליש מבוחרי אוסטריה, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2008
↑  סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-00000026-QINU`"'ירג היידר היה שתוי בזמן התאונה, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2008
↑  עופר אדרת,'"`UNIQ--nowiki-00000029-QINU`"'ירג היידר - גבר גבר או הבריטני ספירס של הפוליטיקה האוסטרית, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2008
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פטר אמברוצי | מושל קרינתיה (קדנציה ראשונה) | הבא: כריסטוף צרנאטו |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: כריסטוף צרנאטו | מושל קרינתיה (קדנציה שנייה) | הבא: - |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נורברט שטגר | ראש מפלגת החירות האוסטרית | הבא: סוזאנה ריס-פאסר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262248005171  PLWABN: 9810558458705606  BnF: cb12486552v (data)  GND: 118854208  ISNI: 0000 0001 2321 3699  LCCN: n88010450  NKC: xx0002839  NTA: 19498544X  SUDOC: 034072306  VIAF: 97880266   WorldCat (עם VIAF): 97880266 
מיקומה של קרינתיה באוסטריה
היידר בעצרת בחירות של מפלגת "הברית לעתיד אוסטריה" (BZÖ) בעיר שפיטל אן דר דראו בקרינתיה, 30 בספטמבר 2006
היסטוריה של הצילום
אטימולוגיה

מקור המילה "פוטוגרפי" מיוחסת בדרך כלל לסר ג'ון הרשל ב-1839. הוא מבוסס על היוונית φῶς (phōs; פוטו phōtos), שפירושו "אור", ו-γραφή (graphê), שפירושו "רישום, כתיבה", פירושו ביחד "ציור של אור".
היסטוריה מוקדמת של המצלמה

התופעת המכונה קָמֶרָה אוֹבְּסְקוּרָה, מאפשרת להקרין תמונה (הפוכה) באמצעות חריר קטן על פני משטח שמול החריר. ייתכן שהעיקרון הזה היה ידוע והיה בשימוש בתקופה הפרהיסטורית. התיעוד הכתוב המוקדם ביותר של התופעה נמצא במאה ה-4 לפני הספירה, בשני מקומות שונים במקביל: אצל אריסטו ביוון, ומוזי בסין. אלחזן (או אבן אל-הית'ם) הוא הראשון עליו ידוע שבנה למעשה קמרה אובסקורה. עד המאה ה-16 הקמרה אובסקורה שימשה בעיקר ללימוד אופטיקה ואסטרונומיה, במיוחד כדי לצפות בבטחה בליקויי חמה מבלי לפגוע בעיניים. במחצית השנייה של המאה ה-16 פותחו מספר שיפורים טכניים:
עדשה במקום החריר (תוארה לראשונה על ידי ג'רולמו קרדאנו ב-1550)
צמצם המגביל את גודל המפתח (אנ')
שיפורים אלו הובילו להפקת תמונה בהירה וחדה יותר.
בשנת 1558 ג'מבטיסטה דלה פורטה היה מהראשונים שכתב (בספריו הפופולריים והמשפיעים) תיאור של השימוש בקמרה אובסקורה כעזר לציור. ההצעה של דלה פורטה אומצה באופן נרחב על ידי אמנים ומאז המאה ה-17 נעשה שימוש נפוץ בגרסאות ניידות של המצלמה אובסקורה - תחילה כאוהל, אחר כך כקופסה. הקמרה אובסקורה כקופסה הייתה הבסיס למצלמות הצילום המוקדמות ביותר כאשר הצילום פותח בתחילת המאה ה-19. זה היה הצעד הראשון בדרך שתיאר ולטר בנימין במאמרו יצירת האמנות בעידן השעתוק הטכני.
חלקו הראשון של הצילום, ה"מצלמה" היה מוכן, חסר היה החלק השני, שהוא מצע רגיש לאור שלוכד ושומר את האור (האור המוקרן, הריהו התמונה). מרגע שהמצלמה הייתה מוכנה ועד למועד שפותחו חומרים רגישים לאור, פותחו כמה וריאציות של מצלמת הקמרה אובסקורה למטרת לכידת תמונה ללא שימוש בחומרים רגישים לאור. הם אינם מצלמה, אך משרתים את אותה מטרה של לכידת ושימור אובייקט.
היסטוריה מוקדמת של המצלמה > שימוש ציירים בקמרה אובסקורה

עד המאה ה-16 העברת תמונה של המרחב האמיתי, התלת־ממדי, למשטח שטוח דו־ממדי הייתה משימה מורכבת. במאה ה-16 הופיעות תאורים של מנגנון שיהפוך את הציור בפרספקטיבה מושלמת להרבה יותר קלה להשגה, מנגנון שנשען על קמרה אובסקורה. במקום למדוד בקפדנות את האורכים והזוויות של הנושא או הסצנה, קמרה אובסקורה מציעה קיצור דרך. ההמצאה השנויה במחלוקת אפשרה לאמנים פשוט להתחקות אחר קווים וצורות מתמונה או סצנה אל הבד שלהם. אמנים רבים בתקופה זו השתמשו בקמרה אובסקורה המקרינה תמונה על פני המשטח ישירות. הציירים היו מקרינים את הנושאים שהיו מוכנים לצייר על קיר בחדר חשוך ומציירים מעליו.
האיור משמאל מציג צייר שנעזר בקמרה אובסקורה להעביר את הפרספקטיבה של המרחב לקנבס.
היסטוריה מוקדמת של המצלמה > Physiognotrace

physiognotrace (אנ') הוא מכשיר, שנועד לסייע ביצירת פורטרט. הוא הומצא במאה ה-18 והיה פופולרי במשך כמה עשורים.
האובייקט המצויר ישב במסגרת עץ ופנה הצידה. פנטוגרף המחובר לעיפרון יצר קו מתאר על משטח בתוך דקות ספורות.
האיור משמאל מציג ציור של קווינדי שבוצע באמצעות כלי זה.
השימוש במכשיר ננטש כאשר התגלו החומרים הרגישים לאור.
היסטוריה מוקדמת של המצלמה > קמרה לוסידה

קמרה לוסידה (camera lucida) היא מכשיר אופטי ששימש כעזר לציור על ידי אמנים במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19.
המכשיר מאפשר לצייר לראות בו זמנית את האובייקט ואת משטח הרישום. האובייקט נצפה באמצעות מראה שקופה למחצה,
האמן משכפל נקודות מפתח של הסצנה על גבי משטח הציור ובכך מסייע בעיבוד מדויק של הפרספקטיבה של האובייקט.
האיור משמאל מציג תרשים עקרוני של מכשיר זה.
תהליכים וחומרים רגישים לאור > קְבִיעָה

הערה: בתהליך הנדון בערך זה, מופיע השלב קְבִיעָה (בעבר נקרא גם קיבוע) (אנ'). זהו שלב בתהליך פיתוח הנגטיב וכן בתהליך ההדפסה הכימי (שלא נדרש בהדפסה דיגיטלית). בשלב זה מסירים את כל החומרים הריגישים לאור שנותרו כדי שהתוצר (פילם או הדפסה) יוכל להחשף לאור מבלי שהאור ימשיך להשפיע על התמונה (החומר המבצע תהליך זה נקרא קוֹבֵעַ).
תהליכים וחומרים רגישים לאור > חומרים רגישים לאור לפני 1700

התפיסה שאור יכול להשפיע על חומרים שונים - למשל, שיזוף בשמש של העור או דהייה של טקסטיל - הייתה קיימת מתקופות מוקדמות מאוד. רעיונות לקיבוע תמונות הנראות במראות או דרכים אחרות ליצירת תמונות באופן אוטומטי אולי היו גם בראשם של אנשים הרבה לפני שפותח משהו כמו צילום. עם זאת, ולמרות ידע מוקדם על חומרים רגישים לאור וקמרה אובסקורה, אין בנמצא לפני 1700 תיעוד היסטורי של ניסיונות ללכוד תמונות עם חומרים רגישים לאור או רעיונות כלשהם שאפילו דומים במקצת לצילום.
בשנת 1614 ציין אנג'לו סלה (אנ') כי אור השמש יגרום להשחרת אבקת כסף חנקתי, וכי נייר העוטף אבקת חנקת כסף במשך שנה ישחיר.
וילהלם הומברג (אנ') תיאר בשנת 1694 כיצד אור גרם להשחרת כמה כימיקלים.
תהליכים וחומרים רגישים לאור > 1700 עד 1802: מושגים מוקדמים וצילומים דוהים שאינם נשמרים > ה-"Scotophors" של שולצה: הצילום המוקדם - אותיות דוהות (בערך 1717)

בסביבות שנת 1717, גילה איש האשכולות הגרמני יוהאן היינריך שולצה (אנ') בטעות כי תמיסת גיר (CaCO3) וחומצה חנקתית (HNO3) שלתוכה הומסו חלקיקי כסף הושחרה באור השמש. לאחר ניסויים בחוטים שיצרו קווים על החומר המבוקבק שהיה מונח באור שמש ישיר למשך זמן מה, הוא הניח שבלונות של מילים על הבקבוק. השבלונות יצרו עותקים של הטקסט באדום כהה, כמעט סגול, על פני התוכן הלבנבן. הרשמים נשמרו עד שנמחקו על ידי ניעור הבקבוק או עד שהחשיפה הכוללת לאור מחקה אותם. שולזה כינה את החומר "Scotophors" כאשר פרסם את ממצאיו ב-1719. הוא חשב שאפשר ליישם את התגלית כדי לזהות אם מתכות או מינרלים מכילים כסף, וקיווה שניסויים נוספים של אחרים יובילו לתוצאות שימושיות אחרות. התהליך של שולזה דמה לטכניקות פוטוגרמה מאוחרות יותר ולעיתים נחשב לצורת הצילום הראשונה.
תהליכים וחומרים רגישים לאור > 1700 עד 1802: מושגים מוקדמים וצילומים דוהים שאינם נשמרים > תהליך לכידת תמונה הדמיונית של De la Roche שנת 1760

רומן המדע הבדיוני המוקדם Giphantie (אנ') (1760) מאת טיפיין דה לה רוש (אנ') הצרפתי תיאר משהו דומה למדי לצילום (צבע), תהליך שמתקן תמונות חולפות שנוצרו על ידי קרני אור: "מצפים פיסת קנבס בחומר זה, ומניחים אותו מול האובייקט ללכידה. האפקט הראשון של הבד הזה דומה לזה של מראה, אבל באמצעות אופיו הצמיג הקנבס המוכן, כפי שלא קורה במראה, שומר על דמות התמונה. המראה מייצגת תמונות נאמנה, אך לא שומרת אף אחת; הקנבס שלנו משקף אותן לא פחות בנאמנות, אך שומר על כולן. הרושם הזה של התמונה הוא מיידי. לאחר מכן הבד מוסר ומופקד במקום חשוך. כעבור שעה הרושם יבש, ויש לך תמונה יקרה יותר בכך ששום אמנות לא יכולה לחקות את אמיתותה". דה לה רוש דמיין אפוא תהליך שעושה שימוש בחומר מיוחד בשילוב עם איכויות של מראה, ולא בקמרה אובסקורה. המקום החשוך שבו התייבשו התמונות מעיד שהוא חשב על רגישות החומר לאור, אבל הוא ייחס את התכונה הזאת לצמיגותו.
תהליכים וחומרים רגישים לאור > 1700 עד 1802: מושגים מוקדמים וצילומים דוהים שאינם נשמרים > הקובע הכימי הנשכח של שילה שנת 1777

בשנת 1777, הכימאי קרל וילהלם שילה חקר את כלוריד הכסף (אנ') (AgCl) הרגיש לאור והגיע למסקנה כי האור מכהה אותו על ידי פירוק כלוריד הכסף לחלקיקים מיקרוסקופיים של כסף מתכתי, ואלה מתכהים בהשפעת האור. [הערה: 1. לפרט אם כלורי הכסף מתפרק ליונים של כלור ויונים של כסף בהשפעת האור או שזה מצב יציב בתמיסה. 2. לפרט אם בשנה זו כבר הובן שחלקיקי הכסף הם בעצם יונים של כסף] גילוי חשוב נוסף ששילה גילה הוא שהאמוניה ממיסה את כלוריד הכסף, אך לא את חלקיקי הכסף (שהתכהו). זהו גילוי מהפכני שיכול היה לשמש לקיבוע תמונת מצלמה שצולמה עם כלוריד הכסף, אך גילוי זה לא נקלט על ידי מפתחי תהליך הצילום המוקדמים ביותר. נדרשו עוד שנים עד שתהליך קיבוע זו התגלה מחדש.
שילה ציין גם שאור אדום איננו משפיע על כלוריד כסף, תופעה שתיושם מאוחר יותר בחדרי חושך לצילום כשיטה לעבוד בחדרי חושך מוארים באור אדום מבלי לפגוע בצילומים. (שיטה זו ישימה רק לחדרי חושך בהם מדפיסים צילומים שחור-לבן בלבד מאחר שהדפסות צבע רגישות לכל צבעי האור).
אף על פי שתומאס ודג'ווד קיבל השראה מכתביו של שילה באופן כללי, הוא כנראה החמיץ או שכח את הניסויים האלו; הוא לא מצא שיטה לקבע את תמונות הצילום שהצליח לצלם בסביבות שנת 1800 (ראו להלן).
תהליכים וחומרים רגישים לאור > 1700 עד 1802: מושגים מוקדמים וצילומים דוהים שאינם נשמרים > אליזבת פולהיים והשפעת האור על מלחי כסף (1794)

בספרה אליזבת פולהיים "An essay on combustion מתארת את הניסויים שביצעה לחקירת השפעות האור על מלחי כסף. היא אמנם ידועה יותר בזכות גילויה בחקר זרזים, אך Larry J. Schaaf בסיפרו תולדות הצילום הגדיר את עבודתה על הכימיה של הכסף כצעד מרכזי בהתפתחות הצילום.
תהליכים וחומרים רגישים לאור > 1700 עד 1802: מושגים מוקדמים וצילומים דוהים שאינם נשמרים > תומאס ודג'ווד והאמפרי דייווי: פוטוגרמות מפורטות דוהות (1790?–1802)

הצלם והממציא האנגלי תומאס ודג'ווד היה כנראה האדם הראשון שחשב ליצור תמונות קבועות על ידי לכידת תמונות מצלמה על חומר מצופה בחומר כימי רגיש לאור. במקור הוא רצה לצלם את התמונות של קמרה אובסקורה, אבל גילה שהן חיוורות מכדי להשפיע על תמיסת כסף חנקתי שהומלצה לו כחומר רגיש לאור. ודג'ווד אכן הצליח להעתיק לוחות זכוכית מצוירים וללכוד צללים על עור לבן וגם על נייר שהורטבו בתמיסת כסף חנקתי. ניסיונות לשמר את התוצאות נכשלו. לא ברור מתי התקיימו הניסויים של ודג'ווד. ייתכן שהוא התחיל לפני 1790; ג'יימס ווט כתב מכתב לאביו של תומאס ודג'ווד, ג'וזיה ודג'ווד, כדי להודות לו "על ההנחיות שלך לגבי תמונות הכסף, שעליהן, כשאהיה בבית, אעשה כמה ניסויים". מאמינים שמכתב זה (שאבד מאז) נכתב ב-1790, 1791 או 1799. בשנת 1802 פורסם בכתב עת של המוסד המלכותי תיאור מאת האמפרי דייווי המפרט את הניסויים של ודג'ווד עם הכותרת An Account of a Method of Copying Paintings on Glass, and of Making Profiles, by the Agency of Light on Nitrate of Silver. דייוי הוסיף כי ניתן להשתמש בשיטה עבור חפצים שחלקם אטומים וחלקם שקופים כדי ליצור ייצוגים מדויקים. לדוגמה של, "סיבי העצים של העלים וכנפי החרקים". הוא גם גילה שתמונות מיקרוסקופ של עצמים קטנים נקלטו בקלות על נייר שהוכן כהלכה. דייווי, ככל הנראה לא היה מודע או שכח את התגלית של שילה, והגיע למסקנה שיש למצוא חומרים שיסירו את השאריות הלא חשופות של כסף חנקתי או כסף כלוריד "כדי להפוך את התהליך האלגנטי לשימושי". ייתכן שוודגווד נטש בטרם עת את הניסויים שלו בגלל בריאותו הלקויה. הוא נפטר בגיל 34 בשנת 1805.
נראה שדייווי לא המשיך בניסויים. המאמר בכתב העת של המוסד המלכותי נקרא כנראה על ידי הרבה אנשים. הוא נבדק על ידי דייוויד ברוסטר במגזין "אדינבורו" בדצמבר 1802, הופיע בספרי לימוד בכימיה כבר ב-1803, תורגם לצרפתית ופורסם בגרמנית ב-1811. קוראי המאמר אולי נרתעו למצוא קובע מאחר שמדען מוערך כדייווי כבר ניסה ונכשל. כנראה המאמר לא צוין על ידי נייפס או דאגר, וגם לא על ידי טלבוט אלא רק לאחר שפיתח תהליכים משלו.
תהליכים וחומרים רגישים לאור > 1700 עד 1802: מושגים מוקדמים וצילומים דוהים שאינם נשמרים > ז'אק שארל: צילומי צללית דוהים (בערך 1801)

מאמינים שהפרופסור והממציא הצרפתי ז'אק שארל, הצליח לצלם צלליות על נייר רגיש לאור בתחילת המאה ה-19, לפני תומאס וודג'ווד. צ'ארלס מת ב-1823 מבלי שתיעד את התהליך, אך לכאורה הדגים אותו בהרצאותיו בלובר. אירועים אלו לא פורסמו עד שפרנסואה אראגו הזכיר אותו בהצגת פרטי הדאגרוטיפ לציבור ב-1839. מאוחר יותר הוא כתב שהרעיון הראשון לקבע את התמונות של הקמרה אובסקורה או עם חומרים כימיים שייך לשארל. היסטוריונים כנראה נשענו רק על המידע של אראגו, והרבה יותר מאוחר, צורפה לו השנה הלא נתמכת 1780. בהנחה שאראגו דייק בהסבריו ב-1839 לגבי אירועים שהתרחשו לפני כמעט 40 שנה כאשר התייחס לשנים הראשונות של המאה ה-19 ולאירועים שלפני פרסום התהליך של ווג'ווד ב-1802, ניתן להניח שההדגמות של צ'ארלס התקיימו ב-1800 או 1801.
תהליכים וחומרים רגישים לאור > 1816 עד 1832: צילומים ראשונים שנשמרים - ניספור נייפס

ניספור נייפס (Nicéphore Niépce) היה מדען וכימאי אריסטוקראט שהונה של משפחתו איפשר לו לעסוק המחקרים מדעיים. בשנת 1816, הצליח לצלם צילומים באמצעות מצלמה, תוך שימוש בנייר מצופה בכלוריד הכסף, הצילומים היו תשלילים, כלומר האזורים הכהים ביותר במציאות היו הבהירים ביותר ולהפך. נייפס, כמו הממציאים שלפניו, לא הצליח לפתור את בעיית הקיבוע, והצילומים דהו לאחר חשיפה לאור. מאוכזב ממלחי כסף, הוא הפנה את תשומת לבו לחומרים אורגניים רגישים לאור. התצלום העתיק ביותר ששרד של התמונה שנוצרה במצלמה נוצר על ידי נייפס בשנת 1826 או 1827. המדיה לצילום הייתה פיסת פיוטר (סגסוגת מתכת) מלוטשת והחומר הרגיש לאור היה ציפוי דק של ביטומן (זפת נפט טבעית, שהומסה בשמן לבנדר) שנמרחה על פני משטח של הפיוטר והונחה ליבוש לפני השימוש. לאחר חשיפה ארוכה מאוד במצלמה (באופן מסורתי נאמר שמונה שעות, אך כעת מאמינים שהיא מספר ימים), הביטומן הוקשה במידה מספקת וניתן היה להסיר את החלק הלא מוקשה באמצעות ממיס, מותיר תמונת פוזיטיב (האזורים הבהירים במציאות מיוצגים על ידי אזור מצופה ביטומן מוקשה בהיר יחסית, והאזורים הכהים על ידי פיוטר חשוף כהה.) כדי לראות את התמונה בצורה ברורה, הצילום היה צריך להיות מואר בעוצמה כזו שהמתכת החשופה נראית כהה והביטומן בהיר יחסית.
נייפס לא הצליח לבדו להתגבר על הקשיים בתהליך, לכן ב־1829 חתמו נייפס וצייר בשם לואי דאגר על שותפות שהגדירה את נייפס כממציא התהליך ואת דאגר כעוזר לשיפור תהליך הביטומן. השותפות הניבה החלפת השרף לשרף רגיש יותר ושינוי התהליך שלאחר החשיפה, כך שהניב תמונות באיכות גבוהה יותר וקלות יותר לצפייה. זמני החשיפה במצלמה, אף על פי שהצטמצמו במידה ניכרת, עדיין נמדדו בשעות.
1832 עד 1840: הכרזת הצילום

בראשיתה של תקופה זו, כמעט כל האלמנטים הנדרשים ליצירת תצלום נאות היו מוכנים: מצלמה (קמרה אובסקורה), מדיה (מתכת, נייר), חומרי פיתוח (בדרך כלל מבוססים על כסף). חסר היה קובע (fixer) ושיפור תהליך הכימיה של הצילום כך שמשך החשיפה הנדרש יהיה סביר. במהלך תקופה זו התמודדו במקביל אנשים שונים במדינות שונות עם פערים טכניים אלו ומצאו להם פתרונות שונים.
1832 עד 1840: הכרזת הצילום > ארקול פלוראנס בברזיל

ארקול פלוראנס, (Hercule Romuald Florence) צרפתי שהיה אמן וממציא חי ועבד בברזיל. בשנים 1830–1833 כאשר עסק בהפקת ספר הוא נדרש להדפסה ופיתח תהליך באמצעות קמרה אובסקרה שבו ציפה לוחות זכוכית בתערובת גומי ערבי ופיח אותו הצמיד לנייר שצופה בכסף כלורי ואותו הכניס למצלמה. לאחר החשיפה, ביצע את הקביעה באמצעות תמיסת אמוניה. לתהלך הוא קרא photographie (רישום-אור). פלוראנס מעולם לא פרסם את המצאותיו, וגם לא השאיר מידע מפורט על התהליכים שפיתח. הוא חי ופעל כל חייו במחוזות מרוחקים ונידחים בברזיל. כתוצאה הוא מעולם לא הוכר בעולם כאחד ממצאי הצילום. לאחר שנים, כאשר פרטי הדאגורטיפ הגיעו לידיו, העדיף את הדאגרוטיפ על המצאתו שלו.
1832 עד 1840: הכרזת הצילום > לואי דאגר ותהליך הדאגרוטיפ בצרפת

נייפס מת ב-1833, והשאיר את רשימותיו לשותפו לואי דאגר (Louis Daguerre) בנו של נייפס, איזדור החליף את אביו כשותף. דאגר התעניין יותר בתהליכים מבוססי מלחי כסף והתנסה בצילום על גבי לוח מצופה כסף שהוצמד לאדי יוד. אדים אלו הגיבו עם הכסף ויצרו ציפוי של יודיד כסף. בדומה לתהליך הביטומן, התוצאה הייתה פוזיטיב אך זמני החשיפה עדיין היו ארוכים מאוד ובלתי ישימים.
גרסאות שונות מספרות על תאונה אקראית שהובילה לגילוי תהליך הפיתוח באמצעות אדי כספית. הן מספרות כי דאגר הניח בארון הכימיקלים כמה פלטות שנחשפו במצלמה ונחשבו חסרות תועלת, לאחר מכן, כשהסתכל במקרה על הפלטות, הוא נדהם למצוא תמונה. לאחר הסרת כימיקל זה אחרי זה מההארון, הוא גילה בסופו של דבר על ריצפת הארון כלי כספית שנשבר והתעלומה נפתרה. בגרסה אחרת נמצא מד חום כספית שנשבר. דאגר עצמו מעולם לא הסביר כיצד הגיע לתגלית הכספית. חוקרים מטילים ספק בגרסאות אלו שנועדו להסביר את תהליך הגילוי של פיתוח על ידי כספית (כזכור, דאגר לא היה מדען ולא היה כימאי). התמונה ה"סמויה" נטמעה בציפוי בחשיפה קצרה ולאחר חשיפה לאדי כספית הפכה לנראית. תהליך זה קיצר את זמן החשיפה הנדרש לדקות בודדות בתנאים אופטימליים. תמיסה חמה של מלח רגיל קיבעה את התמונה על ידי הסרת יודיד הכסף הנותר שלא נחשף לאור (מאחר שהיה באזורי כהים). דאגר סבר שהתהליך אינו חלק מהשותפות וכינה אותו דאגרוטיפ. תהליך הצילום הזה הוכרז בפגישה של האקדמיה הצרפתית למדעים ב-7 בינואר 1839, והחדשות התפשטו במהירות. עוד באותו חודש כתב הנרי פוקס טלבוט לאקדמיה שברשותו תהליך אחר מוכח ופועל וביקש הכרה בזכות הראשונים שלו (אך מבלי לוותר על זכויות הפטנט שלו).
ב-19 באוגוסט 1839, הוצג תהליך הדאגרוטיפ בפני האקדמיה הצרפתית למדעים ולאמנויות. האקדמיה החליטה לרכוש את זכויות הפטנט תמורת פנסיה לכל החיים לדאגר ולאיזדור נייפס ולשחרר את התהליך לשימוש הציבור משוחרר מרישיונות ומזכויות פטנט. לאחר פרסום התהליך, דעכה מעורבותו של דאגר בנושא.
כאמור, להמצאת הדאגרוטיפ קדמה שיטת הנגטיב-פוזיטיב שהמציא ויליאם הנרי פוקס טלבוט כבר בשנת 1835. אולם פרסום האקדמיה והשיחרור לשימוש מסחרי חופשי ונפוץ לכל משתמש גרמו לכך שתאריך פרסום הדאגרוטיפ בצרפת ב-1839, מקובל כתאריך שבו הומצא רשמית הצילום.
1832 עד 1840: הכרזת הצילום > לואי דאגר ותהליך הדאגרוטיפ בצרפת > פרוט התהליך

הצילום בתהליך זה התקבל על פלטת מתכת. לפני הצילום המתכת המצופה כסף, מורקה זמן רב עד שהבריקה כמראה ואז נשטפה וחוטאה בחומצה חנקנית. בחדר חשוך היא נחשפה לאדי יוד שנוצרו על ידי חימום יוד בפתיליה. חשיפת הפלטה המצופה כסף לאדי יוד מפיקה תגובה כימית שתוצאתה יודיד הכסף: (s)2Ag(s)+I2(g)→2AgI. יודיד הכסף (AgI) הוא חומר רגיש לאור. בשלב זה הפלטה הוכנסה למצלמה והצילום בוצע, חשיפה לאור גורמת, באותם מקומות בהם פגע האור (כלומר, הראקציה מתרחשת רק במקומות בהם פגעו הפוטונים hv של האור): 2AgI→2Ag(s)+ I2(g) כתוצאה, במקומות בהם פגע האור החומר AgI הגיב והשתחררו אטומי כסף Ag (וכאמור למעלה, אטומי כסף חופשיים מתכהים תחת האור) בעוד שהמקומות בהם לא פגע האור נותר ה־AgI. אחרי הצילום הוצאה הפלטה בחדש חשוך, הפיתוח בוצע באדי כספית, בתהליך הפיתוח עם אדי כספית: (s)3Ag(s)+4Hg(g) →Ag3Hg4, אטומי הכסף יוצרים עם אטומי הכספית אמאלגאם יציב. לאחר הפיתוח בוצע קיבוע באמצעות שטיפה בתמיסת נתרן תיוגופרתי, תהליך הקיבוע עם נתרן תיוגופרתי ("היפו") מסיר את ה-AgI שנותר (נותר באזורים בהם לא פגע האור, או שפגעה כמות קטנה של אור): 2Na2S2O3+AgI→Na3[Ag(S2O3)2]+NaI. (יש צורך בשלב הזה, כי הכסף היודי אינו מסיס במים, וכדי להסירו בשטיפה, יש להפכו למלח מסיס במים). לאחר מכן שטיפה במים להסרת המלחים, וחשיפה לאדי אלומיניום כלורי לשיפור הקונטרסט והברק ויבוש. (אזורי הביניים, בהם פגעה כמות קטנה יותר של אור, בהם רק חלק קטן של הכסף השתחרר והתכהה, על כן, אלו אזורי האפור, ועומק האפור הוא לפי כמות האור שפגעה באזור זה).
זהו תהליך ממושך שמחייב את הצלם להתנייד עם ציוד רב וכבד. התוצאה היא פוזיטיב על מתכת. מתכת זו רגישה מאוד לדיוק ולנקיון כל התהליכים ונפגעה בקלות מקורוזיה, מרבית הצילומים נפגעו עם הזמן. כדי לקבל עותק נוסף של הצילום, נדרש היה כל התהליך כדי לצלם באותו תהליך את הצילום המוגמר, והתוצאה כללה פגיעה מסוימת באיכות התמונה. הנחיות להפקת צילום בתהליך זה נפוצות (עם אזהרה בנוגע לרעילות החומרים המעורבים).