stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראלף ההורס
הכנסות

הסרט היה להצלחה מסחרית גדולה. הוא גרף 189 מיליון דולר ברחבי צפון אמריקה ו-281.8 מיליון דולר מחוץ לצפון אמריקה, סך הכל גרף הסרט 471 מיליון דולר הסרט הוא ה-14 בהכנסותיו בשנת 2012, סרט ההנפשה הרביעי המרוויח ביותר ב-2012 וסרט ההנפשה החמישי המרוויח ביותר של דיסני בכל הזמנים. ביום הראשון להקרנתו באמריקה גרף הסרט 13.5 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון גרף הסרט 49 מיליון דולר והיה לסרט הרווחי ביותר בשבוע הראשון להקרנתו של סרטי ההנפשה של דיסני עד שנת 2013 כאשר נשבר השיא על ידי לשבור את הקרח (עם הכנסות של 67.4 מיליון דולר). ההכנסות הגדולות ביותר בשבוע הראשון להקרנת הסרט מחוץ לצפון אמריקה היו בבריטניה, אירלנד ומלטה ($7,150,000); ברזיל ($5,320,000); רוסיה ($5,270,000). בסיכום הכנסות כללי מחוץ לאמריקה הצפונית המרוויחים ביותר היו בבריטניה, אירלנד ומלטה ($36,200,000); יפן ($29,600,000); אוסטרליה ($24,000,000).
בישראל, בסוף השבוע הראשון להקרנתו גרף הסרט $135,952, בסיום הקרנותיו בישראל גרף הסרט $1,745,733.
פרסים ומועמדויות

| פרס | קטגוריה | זוכה/מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרס אוסקר | פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר | ריץ' מור | מועמדות |
| פרס אנני | פרס אנני לסרט הטוב ביותר |  | זכייה |
| פרס אנני | פרס אנני לאפקטים הממוחשבים הטובים ביותר | ברט אלברט | מועמדות |
| פרס אנני | פרס אנני לעיצוב הדמות הטוב ביותר | ביל שוואב, לורלי בוב, קורי לופטיס, מינקי לי | מועמדות |
| פרס אנני | פרס אנני לבימוי הטוב ביותר | ריץ' מור | זכייה |
| פרס אנני | פרס אנני לפסקול הטוב ביותר | הנרי ג'קמן, סקרילקס, אדם יונג, מתיו טייסון, ג'יימי יוסטון, מזדקר אקימוטו | זכייה |
| פרס אנני | פרס אנני לסטוריבורד הטוב ביותר | ליאו מאטסודה | מועמדות |
| פרס אנני | פרס אנני לסטוריבורד הטוב ביותר | ליסה טריימן | מועמדות |
| פרס אנני | פרס אנני לדיבוב הטוב ביותר | אלן טודייק | זכייה |
| פרס אנני | פרס אנני לתסריט הטוב ביותר | פיל ג'ונסטון, ג'ניפר לי | זכייה |
| פרס אנני | פרס אנני לעריכה הטובה ביותר | טים מרטנס | מועמדות |
| איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו | פרס איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו לסרט המונפש הטוב ביותר |  | מועמדות |
| Critics' Choice Movie Awards | הסרט המונפש הטוב ביותר |  | זכייה |
| פרס גלובוס הזהב | פרס גלובוס הזהב לסרט המונפש הטוב ביותר |  | מועמדות |
| Golden Reel Awards | עריכת הסאונד הטובה ביותר בסרט מונפש, האפקטים הקוליים הטובים ביותר בסרט מונפש |  | זכייה |
| פרס טריילר הזהב | הטריילר המונפש הטוב ביותר | "חלומות" | זכייה |
| פרס IGN | פרס IGN לסרט הטוב ביותר |  | מועמדות |
| פרס IGN | פרס IGN לסרט המונפש הטובה ביותר |  | זכייה |
| פרס IGN | פרס IGN לבחירת הסרט המונפש הטוב ביותר |  | זכייה |
| פרס IGN | פרס IGN לסרט התלת-ממד הטוב ביותר |  | מועמדות |
| פרס IGN | פרס IGN לפוסטר הסרט הטוב ביותר |  | מועמדות |
| National Board of Review Awards | הסרט המונפש הטוב ביותר |  | זכייה |
| פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון | הסרט המונפש האהוב ביותר |  | זכייה |
| פרס מבקרי הקולנוע האינטרנטיים | הסרט המונפש הטוב ביותר |  | מועמדות |
| Producers Guild of America Award | ה-Motion המונפש הטוב ביותר | קלארק ספנסר | זכייה |
| פרס סאטורן | הסרט המונפש הטוב ביותר | ריץ' מור | מועמדות |
| פרס סטלייט | הסרט המונפש הטוב ביותר | ריץ' מור | מועמדות |
| אגודת האפקטים החזותיים | האפקטים החזותיים הטובים ביותר בסרט מונפש | שון ג'נקינס, סקוט קרסבג, ריץ' מור, קלארק ספנסר | מועמדות |
| אגודת האפקטים החזותיים | הדמות המונפשת הטובה ביותר ב-Motion | ג'ון קווטי, סוזן קים, מישל רובינסון, טוני סמיד | מועמדות |
פרשנות > קבלת האחר

תפנית העלילה המרכזית בסרט היא כשראלף עוזב את עולם משחק הווידאו שלו בזעם לאחר שחבריו למשחק לא קיבלו אותו עקב היותו "רע", לאחר שראלף עוזב הם מבינים כי אם אין מי שיהרוס אין מה לתקן - לכן המשחק לא יכול להתקיים; בנקודה זו מדבר על הסרט על קבלת האחר ועל כך שאין לשפוט מישהו על פי אופי, מראה והתנהגות. נקודה נוספת בסרט המדברת על קבלת האחר היא לאחר שונלופי נרשמת למירוץ וחברותיה למשחק צוחקות על בעיית הפיסקלקציה שלה, מקניטות אותה והורסות את מכוניתה מבלי להתחשב ברגשותיה.
פרשנות > חברתית-כלכלית

דמויות הסרט הראשיות, ראלף וונלופי, מתגוררות במקורות הרוסים ונדחקים בעוד שאר דמויות משחק הווידאו שלהם מתגוררות במקומות גדולים ומפוארים. ראלף מתפרש כאנטי-קפיטליסטי, האקספוזיציה גורמת לו להראות כבחור רע, עני ומחוסר בית, שנאלץ לחיות במזבלה בעוד השאר חיים בבניין גדול ומפואר, דבר זה יכול להתפרש כמסר סוציאליסטי, אם כי הסרט לא פונה לכיוון זה אלא מראה כי ראלף משתמש בשוויון ההזדמנויות שלו על מנת להשיג את מטרתו ולהראות שהוא בסך הכול בחור טוב.
פסקול

המוזיקה לשירים הולחנה על ידי הנרי ג'קמן, למעט שירים 1 עד 6 שנכתבו והולחנו על ידי להקות או אמנים.
| רשימת רצועות> מס' | רשימת רצועות> שם | רשימת רצועות> אמן | רשימת רצועות> משך | רשימת רצועות>  | רשימת רצועות>  | רשימת רצועות>  | רשימת רצועות>  | רשימת רצועות>  | רשימת רצועות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | When Can I See You Again?‎  | Owl City | 3:38 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Wreck-It, Wreck-It Ralph  | Buckner & Garcia | 2:59 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Celebration  | Kool & the Gang | 3:40 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Sugar Rush  | AKB48 | 3:14 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Bug Hunt (Noisia Remix)‎  | סקרילקס | 7:04 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Shut Up and Drive  | ריהאנה | 3:32 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Wreck-It Ralph  |   | 1:33 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Life in the Arcade  |   | 0:43 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Jumping Ship  |   | 1:06 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Rocket Fiasco  |   | 5:48 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Vanellope von Schweetz  |   | 2:57 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Royal Raceway  |   | 3:23 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Cupcake Breakout  |   | 1:12 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Candy Vandals  |   | 1:39 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Turbo Flashback  |   | 1:42 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Laffy Taffies  |   | 1:35 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | One Minute to Win It  |   | 1:17 |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Vanellope's Hideout  |   | 2:33 |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Messing with the Program  |   | 1:20 |  |  |  |  |  |  |
| 20. | King Candy  |   | 2:11 |  |  |  |  |  |  |
| 21. | Broken-Karted  |   | 2:49 |  |  |  |  |  |  |
| 22. | Out of the Penthouse, Off to the Race  |   | 2:51 |  |  |  |  |  |  |
| 23. | Sugar Rush Showdown  |   | 4:15 |  |  |  |  |  |  |
| 24. | You're My Hero  |   | 4:16 |  |  |  |  |  |  |
| 25. | Arcade Finale  |   | 3:19 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 70:36 |  |  |  |  |  |  |
משחקים שיצאו בעקבות הסרט

באוקטובר 2012, עוד לפני הפצת הסרט, הושקו גרסאות דפדפן למשחקים "תקן את זה פליקס", "גיבור לא חוקי" ו"שוגר ראש" מהסרט באתר הרשמי של הסרט. בנובמבר לאותה שנה הפיצו דיסני אינטראקטיב משחק פלטפורמה הנקרא "ראלף ההורס" עבור נינטנדו DS, ‏נינטנדו 3DS ו-Wii אך הוא זכה בעיקר לביקורות שליליות; באותו החודש הפיצו דיסני אינטראקטיב ו-Activision משחק נוסף המתרחש לאחר אירועי הסרט; עוד באותו החודש הושק משחק סלולרי הנקרא "ראלף ההורס" למערכות iOS ואנדרואיד, שנה לאחר מכן הופץ המשחק גם למערכת Windows Phone 8.
בינואר 2014 החלו להופיע דמויותיהם של ראלף וונלופי בדיסני אינפיניטי וב-7 בינואר החלו להימכר בובות דמותם.
סרט המשך

ב-25 באוקטובר 2012 סיפר ריץ' מור בראיון כי לו ולדיסני ישנם רעיונות רבים לגבי המשך ובראיון נוסף הוא אמר כי מריו וטרון ייקחו חלק נרחב בסרט כזה. בנובמבר 2013 ציין מור כי המדבבים הראשיים פתוחים לגבי דיבוב בסרט המשך, וביולי 2015 סיפר כי ג'ון סי. ריילי כי הוא אף חתם לדיבוב בסרט המשך. בנוסף, בראיון שנתן באפריל 2014 הנרי ג'קמן, כותב הפסקול, הוא אמר כי תסריט סרט ההמשך נכתב. ב-30 ביוני 2016, נודע כי סרט ההמשך יופץ ב-8 במרץ 2018 ובסרט זה "ראלף יעזוב את הארקייד ויהרוס את האינטרנט".
יוהאן יאקוב בלמר

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1825 לאוזן, שווייץ 
 פטירה:  12 במרץ 1898 (בגיל 72) בזל, שווייץ 
 ענף מדעי:  פיזיקה, מתמטיקה
 מקום מגורים:  שווייץ
 מקום קבורה:  וולפגוטיסאקר 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קרלסרוהה  אוניברסיטת בזל  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת בזל 
 תרומות עיקריות
 נוסחת בלמר
 
יוהאן יאקוב בלמר (גרמנית: Johann Jakob Balmer;‏ 1 במאי 1825 – 12 במרץ 1898) היה מתמטיקאי ופיזיקאי שווייצרי.
חייו

בלמר נולד בלאוזן (Lausen) שבשווייץ, בנו של נשיא בית המשפט שגם שמו היה יוהאן יאקוב בלמר. אמו הייתה אליזבת רולה בלמר, והוא היה בנה הבכור. במהלך לימודיו הצטיין במתמטיקה, ולכן החליט להתמקד בתחום זה בלימודיו האוניברסיטאיים.
הוא למד באוניברסיטת קארלסרוהה ובאוניברסיטת ברלין, בשנת 1849 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בזל, כאשר השלים את עבודת המחקר שלו על הציקלואידה. מאז חי בבזל, שם היה מורה בבית ספר לבנות. כמו כן הרצה באוניברסיטת בזל. בשנת 1868 נשא לאישה את כריסטינה פאולינה רינק. לזוג נולדו שישה ילדים.
למרות היותו מתמטיקאי, הוא אינו ידוע ממחקר בתחום זה. תרומתו החשובה ביותר (שאותה יצר בגיל 60 בשנת 1885) הייתה הנוסחה המתמטית הפשוטה עבור אורכי הגל של סדרות שונות של הספקטרום של אטום המימן:
\lambda \ ={\frac {hm^{2}}{(m^{2}-4)}}
כאשר  \lambda > הוא אורך הגל, h=‎3.6546×10-7‎ מטר, ו- m=3,4,5.... בלמר השתמש בנוסחה זו כדי לחזות את אורך הגל כאשר m=7, ואחד מעמיתיו מהאוניברסיטה אישר שישנה התאמה במידה גבוהה של דיוק. הסיבה שנוסחת בלמר נותנת את ערכי אורכי-הגל הנכונים לא הובנה עד להצגת מודל האטום של בוהר בשנת 1913, והתפתחות מכניקת הקוונטים בתחילת המאה ה-20.
מכתש בלמר על הירח וסדרת בלמר קרויים על שמו.
יוהאן יאקוב בלמר נפטר בבזל.
דייוויד מילן

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1882 סאוג'ין שורס, קנדה 
 פטירה:  26 בדצמבר 1953 (בגיל 71) בנקרופט, קנדה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט פלזנט 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 תחום יצירה:  ציור, תחריט 
 
דייוויד מילן (באנגלית: David Milne;‏ 1882 – 1953) היה צייר נוף קנדי, שהשתמש הרבה בצבעי שחור ולבן, פיתח טכניקות הדפסים בצבע. חי וצייר בארצות הברית ובקנדה.
ביוגרפיה

דייוויד מילן נולד בכפר בורגוניה (דרום-מערב אונטריו) ב-8 בינואר שנת 1882. הוא היה הצעיר מבין 10 הילדים שנולדו להורים מהגרים סקוטים. השכלתו המוקדמת הייתה בעיר הולדתו ואחריה הלך לתיכון בווקררטון. הוא הצליח מאוד בבית הספר וזמן קצר לאחר סיום הלימודים הוא החל ללמד בבית ספר כפרי ליד פייסלי.
במהלך 1902 ו-1903 הוא למד אמנות באמצעות התכתבות, ובסופו של דבר החליט לעבור לעיר ניו יורק בשנת 1903 בגיל 21.
בניו יורק הוא למד בליגה לסטודנטים לאמנות. היו לו חמישה ציורים שהוצגו בתערוכת הארמורי משנת 1913, והוא גם היה מיוצג על ידי גלריה נ' מונטרוס (שייצגה גם את "השמונה" ואמני אסכולת אשקאן). בשנת 1912 הוא התחתן עם פרנסס מאי ובהמשך הם עברו לכפר ליד בוסטון, בו צייר מילן בשמנים וצבעי מים. מילן עזב את אזור בוסטון בשנת 1917 לאימונים צבאיים בטורונטו, למלחמת העולם הראשונה. הוא הוצב בקוויבק ומשם נסע לאנגליה, ולאחר חודש, הסתיימה מלחמת העולם הראשונה. בגלל הרקע שלו כאמן, הוא התבקש להכין ציורים כאמן מלחמה. מילן ייצר יצירות אמנות של שדות קרב בצרפת ובבלגיה וכן של חיילים במחנה פארק קינמל באנגליה.
בין השנים 1919 - 1929, מילן חזר להתגורר באזור בוסטון, והתמקד ביצירתו בציורי נוף. בשנת 1929 חזר מילן לקנדה לצייר. הוא נפרד מאשתו בשנת 1933, עבר לפורט סברן, אונטריו ומכר רבים מציוריו לפטרוני האמנות הבולטים וינסנט מאסי ואליס מאסי. בסוף שנות השלושים של המאה הקודמת, מילן התמקם באוקסברידג' באונטריו עם קתלין פאווי, ולשניים נולד בן בשנת 1941. במהלך השנים המאוחרות של חייו, מילן עבד שוב בצבעי מים ושינה את נושאי ציורו לפנטזיות וילדותיות יותר. עם זאת הוא המשיך לנסוע לטבע, כדי לצייר את הנוף הקנדי.
ב־14 בנובמבר 1952 קיבל אירוע מוחי. במהלך השנה שלאחר מכן הוא המשיך לסבול ומת בבית החולים בבנקרופט, אונטריו ב-26 בדצמבר 1953.
אומנות וטכניקה

דייוויד מילן עבד בעיקר בצבעי שמן, צבעי מים והדפסים. מילן בחר בעיקר בנוף כנושא לציוריו. עם זאת, גישתו לנושא הייתה פחות משמעותית "אימפרסיוניסטית" מזו של קבוצת השבעה והייתה לו תחושה "מודרניסטית" יותר. מילן הושפע בחלקו מהמודרניסטים האירופאים והאמריקאים שהוצגו דרך הגלריה של אלפרד שטיגליץ, 291. הוא גם דחף את עצמו לפתח את הסגנון הספציפי שלו והיה נחוש לממשו.
מילן בחר בנושאים פשוטים ורגילים שהוא התייחס אליהם בכבוד ובמשמעות. נופיו והטבע הדומם חושפים תחושה דקורטיבית ווזרימה של מגע. השימוש התכוף שלו בשחור בציוריו היא תכונה אופיינית. לעיתים קרובות סוג אחד של אובייקטים, למשל עצים, מתואר בשחור בחלק אחד של התמונה ולבן בחלק האחר ויוצר מתח פנימי מסקרן ביצירה. מבחינת מילן, הצבע הלבן היה הרחבה של לוח הצבעים - דרך לבטא את השקט בנוף בו הוא צפה. בשתי טכניקותיו בצבעי מים וגם בציור שמן, מילן היה ניסיוני בגישתו. הוא הקדיש תשומת לב רבה להרכב וגם לאיכויות הקו, הצבע והמרקם שנחשפו בעבודתו.
ג'יימס קלארק, חבר, ופטרון של מילן, שלח לו מכבש דפוס בזמן שהותו בבוסטון בשנת 1926, ומילן הצליח להתנסות בהדפסות בדרכים חדשות ויוצאות דופן. הוא פיתח שיטה לייצור דפוס של הדפסת צבע אחד על גבי צבע אחר עם פלטות שונות לכל צבע. מילן ניסה תחילה הדפסים כשהיה סטודנט בליגת הסטודנטים לאמנות, והרעיון שלו לגבי הצבעוניות היו חסרות תקדים, שכן המסורת הייתה להשתמש רק בשחור ולבן כצבע של עיתון. שנים קודם לכן חשב ליצור הדפסים צבעוניים, אך לא היה לו את הציוד לבצע את הניסויים שלו, שכן טכניקת ההדפסה מחייבת לוחות מתכת וכן דיו, שבסופו של דבר עוברים לבית הדפוס. למילן לקח חודשים רבים להשיג את המראה שרצה עם הדפסיו, אך התוצאות היו מצוינות.
בשנותיו המאוחרות החל מילן להתנסות בתכנים רחוקים מהנופים הפשוטים,אך גם המקוריים ביותר, ומהווים את החלק הטוב של יצירתו. אף על פי שהוא דגל באסתטיקה טהורה בשנותיו הצעירות (והתעקש שתכני הציור הם משניים בלבד), הוא המשיך לייצר יצירות המזמינות פרשנות אלגורית.
הבד שנשאר על כן הציור בזמן מותו הראה קבוצת מלאכים שמשתעשעת בקוסמטיקה שנרכשה ממוכר נודד.
הכרה ומורשת

מבקר האמנות האמריקני קלמנט גרינברג תיאר את מילן כאחד משלושת האמנים הגדולים בצפון אמריקה בדורו. אף על פי שהאפילה עליו "חבורת השבעה" במהלך הקריירה המוקדמת שלו, מילן מוכר כאחד האמנים המובילים בקנדה.
לאחר מותו, הגלריה הלאומית של קנדה ארגנה רטרוספקטיבה של עבודתו (1955-56), ואז הוצגה רטרוספקטיבה נוספת בטורונטו בבית הארט בשנת 1962. בשנת 2005, הוצגה תערוכה של צבעי המים של מילן מהמוזיאון הבריטי אל מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק ואחר כך בגלריה לאמנות באונטריו.
תערוכה מיצירותיו נערכה בשנת 2018 בגלריית התמונות של דוליץ' בלונדון.
הערות שוליים

↑  Silcox, David P. (2005). David Milne: An Introduction to His Life and Art. Richmond Hill: Firefly Books
↑  David P. Silcox, Painting Place, Toronto: University of Toronto Press, 1996-01-31, ISBN 978-1-4426-7822-4
↑  David Milne review – One of Canada's greatest painters? Come off it!, the Guardian, ‏2018-02-14 (באנגלית)
↑    Mark Hudson, ‏A raw engagement with the land - David Milne, Dulwich Picture Gallery, review, The Telegraph, 23 February 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329836405171  BIBSYS: 15040034  BnF: cb125745301 (data)  GND: 119439735  ICCU: VEAV454000  ISNI: 0000 0000 8343 1092  LCCN: n81127683  NKC: jo2012688338  NLA: 36518840  RKD: 56222  SNAC: w641882n  SUDOC: 169709426  Trove: 1268850  ULAN: 500025228  VcBA: 495/174732  VIAF: 40188681   WorldCat (עם VIAF): 40188681 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דייוויד מילן".
דייוויד מילן, שחור
דייוויד מילן, מפל מים שחור
דייוויד מילן, פרסומות ברחוב
דייוויד טרימבל

דייוויד טרימבל (באנגלית: David Trimble;‏ 15 באוקטובר 1944 – 25 ביולי 2022) היה פוליטיקאי מצפון אירלנד, מנהיג המפלגה היוניוניסטית של אלסטר (UUP) והשר הראשון של צפון אירלנד. בשנת 1998 חלק טרימבל את פרס נובל לשלום עם ג'ון יום ממפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית בצפון אירלנד.
ביוגרפיה

טרימבל נולד בשנת 1944, התחנך בבנגור וב"אוניברסיטת המלכה" בבלפסט והוסמך לעריכת דין ובשנת 1968 החל להרצות בפקולטה למשפטים.
ביוגרפיה > פוליטיקה

ב-1975 נבחר טרימבל לראשונה לאספת צפון אירלנד מטעם המפלגה היוניוניסטית המתקדמת ושימש כסגן מנהיג המפלגה. כאשר המפלגה התפרקה הצטרף למפלגת אלסטר היוניוניסטית (UUP) בשנת 1978 והפך למזכיר המפלגה. הוא נבחר לפרלמנט הבריטי בבחירות משנה מטעם מחוז באן עילית בשנת 1990. ב-1995 נבחר להיות מנהיג מפלגתו.
טרימבל התנגד לתפקידו של הסנטור האמריקאי ג'ורג' מיטשל כיושב ראש השיחות הרב צדדיות שהסתיימו בהשגת הסכם יום שישי הטוב בשנת 1998, אך שימש תפקיד רב ערך בשכנוע אנשי מפלגתו לקבל את ההסכם, שכלל ויתורים רבים שנאלצו היוניוניסטים לקבל. מאוחר יותר בשנת 1998 טרימבל ויום זכו בפרס נובל לשלום בשל מאמציהם למצוא פתרון של שלום לסכסוך בצפון אירלנד.
טרימבל נבחר למועצת צפון אירלנד (גוף שהוקם על פי ההסכם) והפך לשר הראשון של צפון אירלנד. לאחר חודשים הושעתה פעילות המועצה. המועצה שבה לתפקד בשנת 2000 לאחר שה-IRA הסכים להצהרה בדבר פירוק הנשק. באוקטובר 2000 נאלץ טרימבל להורות לחברי השין פיין במועצה שלא להשתתף בפגישות עם ממלאי התפקידים המקבילים להם ברפובליקה של אירלנד.
מאז רק הורע מצבו של טרימבל מבחינה פוליטית. פעילותם של המוסדות שהוקמו על פי הסכם יום השישי הטוב הושעתה באוקטובר 2002 לזמן קצר. אחר כך הם שבו לפעול. ובבחירות שנערכו למוסדות אלו בשנת 2003, המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית, יריבתה (היוניוניסטית אף היא) של ה-UUP שבהנהגת טרימבל, הפכה למפלגה היוניוניסטית המובילה בצפון אירלנד.
בבחירות 2005 כשל טרימבל בניסיונו להיבחר לפרלמנט, כשהתמודד מול מועמד המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית. ב-2006 קיבל את התואר ברון ונעשה חבר בבית הלורדים. ב-2007 עזב את מפלגתו והצטרף למפלגה השמרנית.
ביוגרפיה > פוליטיקה > ידיד ישראל

ביוני 2010 מונה טרימבל כמשקיף בוועדה החוקרת את אירועי המשט לעזה.
ביולי 2010 ייסד טרימבל, יחד עם שורת אישים אוהדי ישראל אחרים, את "יוזמת ידידי ישראל" - "Friends of Israel Initiative", שמטרתה להילחם בניסיונות לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל ולפעול למען זכותה של ישראל לחיות בשלום בגבולות מוכרים ובטוחים. בין היוזמים האחרים היו חוסה מריה אסנאר, ראש ממשלת ספרד לשעבר; ואצלב האוול, ראש ממשלת צ'כיה לשעבר; פיאמה נירנשטיין, סגנית יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט האיטלקי; מרצ'לו פארה, לשעבר יו"ר הסנאט האיטלקי; אלחנדרו טולדו, נשיא פרו לשעבר; ותומכי ישראל אחרים ממנהיגי אירופה, ארצות הברית והעולם. אירוע ההשקה של היוזמה התרחש בבניין הפרלמנט הבריטי, והמארחים היו "אגודת הנרי ג'קסון" וחבר הפרלמנט הבריטי-יהודי מטעם המפלגה השמרנית רוברט חלפון.
ב-2016 פרסם מאמר המשבח את המלחמה בטרור של ישראל, הנעשית תוך שמירה על החירות וזכויות האדם, וקרא לאירופה ללמוד מישראל ולקחת ממנה דוגמה כיצד להילחם בדאעש.
בנובמבר 2020 הגיש הלורד את מועמדותו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לקבלת פרס נובל לשלום יחד עם יורש העצר של אבו דאבי, השייח' מוחמד בן זאיד אאל נהיאן.
נפטר ב-25 ביולי 2022.
יוהאן קספר בלונצ'לי

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1808 ציריך, הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  21 באוקטובר 1881 (בגיל 73) קרלסרוהה, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  שווייץ 
 השכלה:  אוניברסיטת בון 
 תקופת כהונה:  ? – 21 באוקטובר 1881 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 באוקטובר 1881 
 תפקידים בולטים:  רקטור, נשיא המוסד לחוק בינלאומי, נשיא המוסד לחוק בינלאומי, Member of the Second Chamber of the Diet of the Grand Duchy of Baden, חבר פרלמנט המכס הגרמני 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1853) 
 
יוהאן קספר בלונצ'לי (בגרמנית: Johann Kaspar Bluntschli;‏ 7 במרץ 1808 - 21 באוקטובר 1881) היה משפטן, פילוסוף ופוליטיקאי שווייצרי, אחד מתשעת מייסדי המוסד לחוק בינלאומי, מומחה עולמי בתחום המשפט החוקתי ובתחום דיני מלחמה.
בלונצ'לי נולד בציריך, שווייץ, כבנו של יצרן סבון ונרות. בסיום לימודי בית הספר עבר ללימודים גבוהים בעיר הולדתו בתחום המשפט ומדעי המדינה. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטאות של ברלין ושל בון וקיבל תואר דוקטור ב-1829. הוא חזר לציריך ב-1830, ונכנס לחיים הפוליטיים של שווייץ. ב-1837 נבחר לחבר במועצה הגדולה והיה למנהיג המפלגה השמרנית המתונה.
לאחר שהתאכזב מהפוליטיקה השווייצרית פרש ממנה והתיישב במינכן ב-1848, שם היה לפרופסור למשפט חוקתי. ב-1863 עבר להיידלברג כפרופסור למשפט, וב-1873 היה בין מייסדי המוסד לחוק בינלאומי. בתקופת מלחמת שבעת השבועות הפעיל את השפעתו כדי שדוכסות באדן הגדולה תישאר נייטרלית. הוא שימש כנציג הקיסר הגרמני בוועידה לקביעת חוקי המלחמה, שהתקיימה בבריסל.
בלונצ'לי הביע דעתו במחלוקות משפטיות בינלאומיות שהיו על סדר היום בחייו. במאמר שפרסם ב-1879, הקרוי "המדינה הרומנית ומצבם המשפטי של יהודי רומניה", טען ש"אין ספק בכך שמספר גדול של משפחות יהודיות הגיעו לדאקיה בתקופת הקיסרות הרומית, ומכאן שהוותק שלהם על האדמה הרומנית לא נופל מהוותק של האומה הרומנית והן מהוות את הגרעין של יהדות רומניה". דברים אלה, בתקופה בה התנהל הפולמוס על מתן אזרחות ליהודי רומניה, הרגיזו מאוד את המתנגדים להענקת האזרחות ומתנגדיו וממשיכיהם מתווכחים ללא הפסק עם דברים אלה, גם בתקופה המודרנית (המאה ה-21), כשיהדות רומניה נמוגה למעשה.
הוא היה חבר הבונים החופשיים וכיהן כראש לשכת Ruprecht zu den fünf Rosen.
הערות שוליים

↑  CER SI PAMANT ROMANESC (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258979305171  PLWABN: 9810597801405606  BIBSYS: 90733541  BNE: XX1756785  BnF: cb12298919g (data)  CANTIC: a10954533  CiNii: DA02240898  GND: 118512129  HDS: 007303  ICCU: FERV016251  ISNI: 0000 0000 8076 4326  LCCN: n81103011  MGP: 209532  NDL: 00433626  NKC: skuk0001744  NLA: 35099478  NLG: 123435  NSK: 000135379  NTA: 070189986  SNAC: w6rn3g6t  SUDOC: 031850715  Trove: 826278  VcBA: 495/165310  VIAF: 14836641   WorldCat (עם VIAF): 14836641
יוליסס סטיבנס סטון

יוליסס סטיבנס סטון (באנגלית: Ulysses Stevens Stone‏; 17 בדצמבר 1878 – 8 בדצמבר 1962) היה פוליטיקאי אמריקאי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מאוקלהומה בשנים 1929–1931.
ביוגרפיה

סטון, שנולד ב-17 בדצמבר 1878 בחווה ליד ולדון, אילינוי, היה בנם של דייוויד ק. ושרה ג'יי הולנבק סטון. הוא עבר עם הוריו לעיירה ג'ונס באוקלהומה בשנת 1894, ולמד בבתי ספר כפריים ובאוניברסיטת אוקלהומה בנורמן. בשנת 1902 הוא התחתן עם מנור מיני באטלר, ונולדה להם בת אחת.
מ-1894 עד 1905 עסק סטון בבנקאות בג'ונס, ולאחר מכן עבד בתעשיית הנפט בנורמן ובאוקלהומה סיטי. הוא ניסה להיבחר למושל אוקלהומה ב-1918 ולסנאט של ארצות הברית ב-1926, אולם נכשל בשני המרוצים.
סטון נבחר כרפובליקני לקונגרס ה-71 וכיהן מ-4 במרץ 1929 עד 3 במרץ 1931. בעשרים השנים לאחר מכן הוא ניסה שוב ושוב להיבחר לתפקידים ציבוריים, אך נכשל בכל המרוצים שבהם התמודד: לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1934, 1940, ו-1950; לסנאט של ארצות הברית בשנת 1932 ולרשות הפיקוח על תאגידים באוקלהומה ב-1944 ו-1948. הוא חידש את פעילותו בתעשיית הנפט ועסק גם בהשקעות ובנדל"ן.
סטון מת באוקלהומה סיטי ב-8 בדצמבר 1962. אפרו הוטמן בבית הקברות רוז היל בעיר.
הערות שוליים

1 2 3  Carolyn G. Hanne man, Stone, Ulyssess Stevens (1878-1962), Oklahoma Historical Society (archived)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: S000964
לאופולד גמלין

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1788 גטינגן, נסיכות הבוחר מהנובר 
 פטירה:  13 באפריל 1853 (בגיל 64) היידלברג, הדוכסות הגדולה של באדן 
 ענף מדעי:  כימיה, רפואה.
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות ברג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טיבינגן  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת וינה 
 מנחה לדוקטורט:  פרידריך שטרומאייר, יוזף פרנץ פון ז'אקה 
 מוסדות:  אוניברסיטת היידלברג 
 תלמידי דוקטורט:  פרידריך ולר 
 פרסים והוקרה:  אוניברסיטת היידלברג
 הערות:  בנו של המדען יוהאן פרידריך גמלין.
 תרומות עיקריות
 גילוי ה-Potassium ferricyanide
 
לאופולד גמלין (בגרמנית: Leopold Gmelin;‏ 2 באוגוסט 1788 - 13 באפריל 1853) היה כימאי ורופא גרמני.
ביוגרפיה

גמלין נולד ליוהאן פרידריך גמלין ב-1788. הוא למד רפואה וכימיה באוניברסיטאות גטינגן, טובינגן ווינה. בשנת 1813 החל להרצות על כימיה באוניברסיטת היידלברג.
כארבע שנים אחרי כן, הפך לפרופסור לכימיה ולרפואה. ב-1822, גילה את אשלגן הבלוטות כחול אלחוטן (Potassium ferricyanide). הוא כתב על הגילוי שלו בספר 'מדריך לכימיה' (בגרמנית; Handbuch der Chemie). בשנת 1827 גילה את הטאורין ביחד עם  פרידריך טידמן(אנ').  גמלין מת ב-1853 בהיידלברג. אחד מתלמידיו היה הכימאי פרידריך ולר.
הערות שוליים

↑  שם אשלגן הבלוטות כחול אלחוטן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261708405171  PLWABN: 9810600412805606  BIBSYS: 90328597  BnF: cb12164033s (data)  CANTIC: a11340046  CiNii: DA00407926  GND: 118852655  ICCU: PUVV380119  ISNI: 0000 0001 1067 4912  LCCN: n2012186907  LNB: 000161669  MGP: 126355  NKC: nlk20000089995  NLA: 35128916  NTA: 074611763  RERO: 02-A003302766  SNAC: w61j9ns7  SUDOC: 079076173  Trove: 835040  VcBA: 495/270203  VIAF: 64046278   WorldCat (עם VIAF): 64046278 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויליאם הראל פלטון

ויליאם הראל פלטון (באנגלית: William Harrell Felton‏; 19 ביוני 1823 – 24 בספטמבר 1909) היה פוליטיקאי אמריקאי, מנתח צבאי וכומר מתודיסטי. פלטון נבחר לשלוש קדנציות כהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית בתור דמוקרט עצמאי, שם שימש כמבקר חריף של אינטרסים מסחריים ופיננסיים והחזרה לתקן הזהב.
אשתו של פלטון הייתה רבקה לטימר פלטון, שלימים הפכה לאישה הראשונה שכיהנה בסנאט של ארצות הברית, אם כי ליום אחד בלבד.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ויליאם הראל פלטון נולד ב-19 ביוני 1823, ליד לקסינגטון, ג'ורג'יה. פלטון למד באוניברסיטת ג'ורג'יה באת'נס, שם סיים את לימודיו ב-1843. לאחר מכן למד בקולג' הרפואי של ג'ורג'יה באוגוסטה במשך שנה ולאחר מכן בילה את שבע השנים הבאות בקרטרסוויל, ג'ורג'יה, בעיסוק ברפואה, בהוראה ובחקלאות.
בשנת 1851, השנה שבה מתה אשתו הראשונה, מרי אן קרלטון, הוא נבחר כחבר בבית הנבחרים של ג'ורג'יה, וייצג את מחוז קאס (שנקרא כיום מחוז ברטו). באוקטובר 1853, הוא התחתן עם אשתו השנייה, רבקה אן לטימר; הם גרו במטע שלו צפונית לקרטרסוויל, ג'ורג'יה. נולדו להם חמישה ילדים, בת אחת וארבעה בנים. רק אחד, הווארד ארווין פלטון, שרד עד לבגרות. בעקבות מלחמת האזרחים נהרס המטע שלהם. מכיוון שהם לא היו מסוגלים כעת להסתמך על עבודת עבדים כאמצעי להפקת הכנסה, פלטון חזר לחקלאות כדרך להרוויח הכנסה עד שיהיה מספיק כסף לפתיחת בית ספר. בני הזוג פלטון פתחו את אקדמיית פלטון בקרטרסוויל, שם לימדו שניהם.
הוא הוסמך ככומר מתודיסטי ב-1857, ושירת כמנתח בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.