stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זלנוגרד
הערות שוליים

↑  Основные показатели социально-экономического положения муниципальных образований в 2013 году // Территориальный орган Федеральной службы государственной статистики по городу Москве (проверено 21 октября 2015 года)
| מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| תולדות מוסקבה | נסיכות מוסקבה • הקרב על מוסקבה • מוסקבה החדשה |  |
| ממשל ופוליטיקה | ראש עיריית מוסקבה (1991 • 1996 • 1999 • 2003 • 2013 • 2018 • 2023 • 2028) הדומה העירונית של מוסקבה (1993 • 1997 • 2001 • 2005 • 2009 • 2014 • 2019) • בית עיריית מוסקבה • הבית הלבן • בניין הדומה • בניין גוסטרוי • בניין משרד החוץ |  |
| מחוזות מוסקבה | מחוז מרכז • מחוז צפון • מחוז צפון מזרח • מחוז מזרח • דרום מזרח • מחוז דרום • מחוז דרום מערב • מחוז מערב • מחוז צפון מערב • מחוז זלנוגרד • מוסקבה החדשה • טרויצק |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • הספרייה הממלכתית • פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה • התזמורת הפילהרמונית • VGIK |  |
| מוזיאונים | המוזיאון ההיסטורי הממשלתי • גלריית טרטיאקוב • מוזיאון פושקין • המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה • המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב • מוזיאון החלל הרוסי • המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה • מרכז התערוכה של כל רוסיה • מרכז התערוכות והכנסים סוקולניקי |  |
| כיכרות | כיכר מנז' • כיכר רבוליוציי • כיכר תיאטרלנאיה • כיכר פושקינסקאיה • כיכר לוביאנקה • כיכר קומסומולסקאיה • כיכר בולוטנאיה • כיכר ארבאט • כיכר אירופה • כיכר סטאריה • כיכר טריומפלנאיה  • כיכר בורוביצקאיה |  |
| שדרות ורחובות | רחוב טברסקאיה • ארבאט • רחוב ארבאט החדש • קוטוזובסקי פרוספקט • פטרובקה • פרוספקט מירה • לנינגרדסקי פרוספקט • לנינסקי פרוספקט |  |
| מבני תרבות | תיאטרון בולשוי • תיאטרון הצבא הרוסי • קרמלין איזמאילובו |  |
| צבא וביטחון | משטרת העיר • לוביאנקה • בניין משרד ההגנה |  |
| כלכלת מוסקבה | מוסקבה סיטי • הבורסה • המטבעה • גום • צום • מוסאנרגו • MGTS |  |
| תחבורה ציבורית | מטרו • מטרו 2 • חשמלית • כביש הטבעת • הטבעת המרכזית • הקוטרים המרכזיים • נמל התעופה דומודדובו • נמל התעופה ונוקובו • נמל התעופה שרמטייבו • תחנת האוטובוסים המרכזית • תחנת האוטובוסים שערי דרום • תחנת האוטובוסים שערי צפון • מונורייל • רכבל • הרכבת המהירה לסנקט פטרבורג |  |
| כנסיות ומבני דת | קתדרלת ישו המושיע • בית הכנסת קורל • הקתדרלה הקתולית • מסגד הקתדרלה • מנזר דונסקוי • מנזר נובוספסקי • קתדרלת קאזאן • מנזר דנילוב |  |
| ספורט | המתחם האולימפי לוז'ניקי • קומפלקס הספורט אולימפיסקי • אולימפיאדת מוסקבה (1980) • קרמלין קאפ • מונדיאל 2018 • אוטקריטיה ארנה • VEB ארנה • VTB ארנה • RZD ארנה • מגה-ספורט ארנה • צסק"א ארנה • אליפות העולם באתלטיקה 2013 • גמר ליגת האלופות 2008 |  |
| פארקים וגנים ציבוריים | פארק זריאדיה • פארק גורקי • ודנ"ח • לוסיני אוסטרוב • פארק סוקולניקי • פארק איזמאילובסקי • פארק ביטצבסקי • אי החלומות |  |
| אנדרטאות ופסלים | הפועל ואשת הקולחוז • פסל פיוטר הגדול • אנדרטת מינין ופוז'ארסקי • אנדרטת כובשי החלל • שער הניצחון • פסל ולדימיר הגדול  • אנדרטת יורי גגארין |  |
| אתרי מורשת עולמית | הקרמלין • הכיכר האדומה • מנזר נובודוויצ'י • כנסיית העלייה השמיימה בקולומנסקויה |  |
אוניברסיטת אל-ירמוכ

| --- | --- |


בניין הספרייה של האוניברסיטה
 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1976–הווה (כ־49 שנים)
 קמפוס:  עירוני
 בעלי תפקידים
 סגל:  1,004
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  34,651 (2016/7)
 סטודנטים לתואר ראשון:  31,282 (2016/7)
 סטודנטים לתואר שני:  2,807  (2016/7)
 סטודנטים לתואר שלישי:  562 (2016/7)
 מיקום
 מיקום:  אירביד, ירדן ירדן
 מדינה:  ירדן ירדן
 קואורדינטות:  32°32′14″N 35°51′20″E﻿ / ﻿32.537251°N 35.855491°E﻿ / 32.537251; 35.855491
 www.yu.edu.jo
 he
 
אוניברסיטת אל-ירמוכ (בערבית: جامعة اليرموك; באנגלית: Yarmouk University; וידועה אף בר"ת: YU) היא אוניברסיטה כללית, ציבורית, הנמצאת במרכז העיר אירביד, באזור א-רמת'א, בצפון ממלכת ירדן.
בשנת הלימודים 2016/2017, היו באוניברסיטה 1,004 חברי סגל, 1,597 עובדים ו-34,651 סטודנטים בכל התוכניות האקדמיות (31,282 תואר ראשון, 2,807 תואר שני ו- 562 דוקטורט).
באוניברסיטה למעלה מ-31,000 סטודנטים לתואר ראשון, ולמעלה מ-1,500 סטודנטים לתארים מתקדמים. באוניברסיטה 15 פקולטות המציעות 62 מסלולי לימוד לתואר ראשון ו-95 מסלולי לימוד לתארים מתקדמים.
קמפוס

הקמפוס של אוניברסיטת אל-ירמוכ נמצא כ-2 ק"מ מדרום למרכז העיר אירביד, בצפון ירדן, ושטחו כ-5 קמ"ר. בקמפוס מבני לימוד, ספרייה, וכן מתקני ספורט הכוללים אצטדיון כדורגל ובו 7,000 מושבים.
הערות שוליים

↑  دائرة التنمية والتخطيط, ddp.yu.edu.jo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263325605171  BnF: cb121190469 (data)  CiNii: DA14981974  GND: 84341-6  ISNI: 0000 0004 0622 5497  LCCN: n82129492  SUDOC: 029598559  ULAN: 500312880  VcBA: 494/35042  VIAF: 157645133   WorldCat (עם VIAF): 157645133 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קמפוס האוניברסיטה
הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה

תערוכה בעיר טביליסי ביום הזיכרון לטיהור האתני של הגאורגים באבחזיה. אחת הנשים מצביעה על גופת בנה המת שבתמונה (2005)
הטיהור האתני של הגאורגים באבחזיה, נקרא גם בשם טבח או רצח העם של הגאורגים באבחזיה - מתייחס לטיהור האתני, לטבח ולגירוש המונים בכפייה של אלפי גאורגים אתניים שחיו באבחזיה, במהלך הסכסוך הגאורגי-אבחזי בין 1992–1993 ובשנת 1998 על ידי בדלנים אבחזים ובני בריתם. בנוסף לגאורגים, נעקרו מביתם בכפייה ולעיתים נהרגו גם תושבים ארמנים, יוונים, רוסים ומתנגדים פוליטיים לעצמאות אבחזיה.
בערך 200,000 עד 250,000 אזרחים גאורגים תושבי המקום נעקרו מביתם.
הטיהור האתני והטבח בגאורגים הוכרו רשמית על ידי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSSE) בשנת 1994, 1996 ושוב בשנת 1997 שהתכנס בבודפשט, ליסבון ואיסטנבול בהתאמה, שבו וגינו את פשעי המלחמה שבוצעו במהלך הסכסוך. ב-15 במאי 2008, אימצה העצרת הכללית של האומות המאוחדות (ברוב של 14 תומכים מול 11 מתנגדים ו-105 נמנעים), החלטה בה היא "מדגישה את החשיבות של שמירה על זכויות הקניין של פליטים ועקורים פנימיים מאבחזיה, גאורגיה, כולל קורבנות של טיהור אתני מדווחים, וקראה לכל המדינות החברות להרתיע אנשים הנמצאים תחת תחום שיפוטם, מלהשיג רכוש בשטח אבחזיה, גאורגיה, תוך הפרה של זכויות החוזרים". מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה שורה של החלטות בהן הגישה בקשה להפסקת אש.
רקע

לפני מלחמת אבחזיה, היוו הגאורגים כמחצית מאוכלוסיית אבחזיה, בעוד שפחות מחמישית מהאוכלוסייה היו אבחזים. בתקופה קודמת, לעומת זאת, בשנת 1926 שתי האוכלוסיות כמעט היו מאוזנות בסביבות שליש כל אחת מהן, כאשר הרוסים, הארמנים והיוונים היוו את הנותר. אבחזיה היה אזור בעל נופים מרשימים ועתיר תיירות. המצב הכלכלי השופע הביא להגירה רחבת היקף של גאורגים, רוסים וארמנים, שאיפשרו לאוכלוסיותיהם לפרוח. בעוד שהגידול הטבעי באוכלוסייה האבחזית היה קטן, ועד שנת 1989 היא אפילו לא הכפילה את עצמה; הכפילה האוכלוסייה הגאורגית את עצמה כמעט פי ארבעה, מ-67,494 ל-239,872. אף האוכלוסייה הארמנית שילשה את עצמה, והאוכלוסייה הרוסית הכפילה את עצמה.
רקע: התפוררות ברית המועצות ועצמאות גאורגיה

עם תחילת התפוררותה של ברית המועצות בסוף שנות ה-80, צצה מתיחות אתנית בין הגאורגים והאבחזים עקב התקדמותה של גאורגיה לכיוון עצמאות. האבחזים שהתנגדו למהלך חששו כי הכרזה על עצמאות גאורגיה תוביל לחיסול האוטונומיה האבחזית, וטענו כי אבחזיה התבססה כרפובליקה סובייטית נפרדת. הוויכוח הוביל, ב-16 ביולי 1989, למאורעות אלימים בסוחומי.
ב-17 במרץ 1991 הטילה הרפובליקה הגאורגית חרם על משאל עם בשאלה האם לחדש את הקשר בין הרפובליקות הסובייטיות במסגרת ברית המועצות, שהוזמן על ידי מיכאיל גורבצ'וב. 52.3% מאוכלוסיית אבחזיה, המהווים למעשה את כל הלא-גאורגים באוטונומיה, השתתפו במשאל העם, והצביעו ברוב מכריע של 98.6% על שימור מסגרת ברית המועצות. מאוחר יותר, ב-31 במרץ של אותה שנה, החרימו רוב הלא-גאורגים משאל העם על עצמאות גאורגיה, שזכה לתמיכה גורפת של רוב אוכלוסיית גאורגיה. מספר שבועות לאחר מכן, ב-9 באפריל, הכריזה גאורגיה על עצמאותה, בהנהגת הדיסידנט האנטי-סובייטי, זוויאד גמסחורדיה. תחת שלטונו של גמסחורדיה נרגעו הרוחות באבחזיה באופן יחסי, ונחתם הסכם לשיתוף השלטון בין האבחזים והגאורגים, תוך הבטחת ייצוג יתר לאבחזים בבית המחוקקים האבחזי.
תוך זמן קצר נאלץ גמסחורדיה להתמודד מול אופוזיציה חמושה תחת הנהגתו של תנגיז קיטובאני, שהכריחה אותו להימלט מגאורגיה, בינואר 1992, לאחר הפיכה. שר החוץ הסובייטי לשעבר, אדוארד שוורדנדזה, הוזמן לעמוד בראש המדינה. ההפיכה הביאה להתחזקותם של דוגלי הקו הנוקשה בממשלת גאורגיה, שהפכו לבעלי השפעה גדולה אף מזו של שוורדנדזה.
ב-21 בפברואר 1992 הודיעה המועצה הצבאית השלטת בגאורגיה על ביטול החוקה הסובייטית והחזרת חוקת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה משנת 1921. אף על פי שהחוקה החדשה לא אמרה זאת, פירשו אבחזים רבים את ההודעה כביטול מעמד האוטונומיה. ב-23 ביולי של אותה שנה, הכריזה הסיעה האבחזית במועצה העליונה של הרפובליקה על עצמאות מגאורגיה. הישיבה בה הוכרזה העצמאות הוחרמה על ידי הנציגים שהיו אתנית גאורגים, וההכרזה לא הוכרה על ידי אף מדינה בעולם. ההנהגה האבחזית נקטה במדיניות של נישול הפקידים הגאורגים ממעמדם, תהליך שלווה באלימות. בינתיים חיזק המנהיג האבחזי, ולדיסלב ארדזינבה, את הקשרים שלו עם חסידי הקו הנוקשה בפוליטיקה הרוסית והאליטה הצבאית של רוסיה והכריז כי הוא מוכן למלחמה כנגד גאורגיה.
לאחר המלחמה

מורשת הטיהור האתני באבחזיה השפיעה קשות על החברה הגאורגית האזרחית. מעבר למצב הלוחמה של המדינה ולנפילת חיילים בקרבות, הביאו עמם המלחמה והטיהור האתני השיטתי גם מעל לרבע מיליון עקורים. אלה היו פליטים חסרי כל, שחלקם עבר טראומות קשות. מעבר לנישול מבתיהם היו רבים מהם עדים לרצח, וכן קרבנות לאלימות ולאונס. הם שוכנו בכל רחבי גאורגיה, שלא הייתה ערוכה לטפל בכמות כה גדולה של פליטים בבת אחת. הפליטים נזקקו לשיכון, טיפול רפואי, טיפול נפשי, וכן ביגוד וכלכלה. חלק ניכר מהפליטים הגיע לסמגרלו. בטביליסי ובמקומות אחרים בגאורגיה שוכנו מאות פליטים בבתי מלון, ובבסיסים צבאיים. בהיעדר מקומות אחרים, הפקיעה גאורגיה בסיסים צבאיים רוסיים ומפעלים בבעלות רוסית, על מנת לאפשר לפליטים קורת גג וטיפול. הפקעה זו עוררה את חמתה של רוסיה.
הפליטים עצמם, אף כי היו אזרחים גאורגים ודיברו גאורגית, המשיכו להגדיר את עצמם כתושבי אבחזיה. רבים מאותם פליטים התנגדו להיטמעות בחברה הגאורגית, ושמרו על ארעיות מגוריהם ותנאיהם. ממשלת גאורגיה אף היא לא עודדה את היטמעות הפליטים באוכלוסייה, מחשש שהיא תאבד את אחת הטענות להחזרת השליטה על אבחזיה.
באבחזיה עדיין נמצאים תושבים המזהים עצמם כגאורגים, שנותרו בבתיהם. בנוסף, כ-60,000 פליטים גאורגים חזרו באופן ספונטני למחוז גאלי של אבחזיה בין 1994 ל-1998, אך עשרות אלפים נעקרו שוב כאשר התחדשו הקרבות במחוז גאלי בשנת 1998. אף על פי כן, בין 40,000 ל-60,000 פליטים חזרו למחוז גאלי מאז שנת 1998, כולל אנשים הנוסעים מדי יום מעבר לקו הפסקת האש ואלה שנודדים עונתית בהתאם למחזורי החקלאות. מצב זכויות האדם כלפי אותם תושבי אבחזיה ממוצא גאורגי נותר קשה, וקיימת עדיין פגיעה נרחבת בזכויותיהם.
ראו גם

מלחמת האזרחים של גאורגיה
היסטוריה של גאורגיה
סיטרואן C4 פיקאסו

| --- | --- |

סיטרואן גרנד C4 ספייסטורר (גרסת 7 מקומות)
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  סיטרואן C4 פיקאסו (עד שנת 2018) סיטרואן C4 גרנד פיקאסו (גרסת 7 מקומות, עד שנת 2018) סיטרואן גרנד C4 ספייסטורר (גרסת 7 מקומות, משנת 2018)
 יצרן:  סיטרואן
 שנות ייצור:  2006–2022
 יחידות שיוצרו:  למעלה מ-1,500,000
 הרכבה:  ספרד ספרד מלזיה מלזיה
 מודל קודם:  סיטרואן קסארה פיקאסו
 חברת אם:  סטלנטיס
 סיווג:  מכונית משפחתית קומפקטית
 מרכב:  מיניוואן בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת PSA PF2 (דור ראשון) קבוצת PSA EMP2 (דור שני)
 אורך:  4,470 מ"מ או 4,590 מ"מ (דור ראשון) 4,428 או 4,600 מ"מ (דור שני)
 רוחב:  1,830 מ"מ (דור ראשון) 1,826 מ"מ (דור שני)
 גובה:  1,690 מ"מ (דור ראשון) 1,610 או 1,625 מ"מ (דור שני)
 משקל:  1,499 עד 1,640 ק"ג (דור ראשון) 1,373 ק"ג (דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,730 מ"מ (דור ראשון) 2,785 או 2,840 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 קשר:  סיטרואן C3 פיקאסו, סיטרואן C4, סיטרואן C4 איירקוס
סיטרואן C4 ספייסטורר (בצרפתית: Citroën C4 SpaceTourer; לשעבר סיטרואן C4 פיקאסו, בצרפתית:Citroën C4 Picasso) היא מכונית משפחתית קומפקטית במרכב מיניוואן, בעלת חמישה או שבעה מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי סיטרואן בין השנים 2006 ל-2022. היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז ב-30 ספטמבר 2006.
ב-25 באפריל 2022 הודיעה סיטרואן כי הפסיקה את הייצור של הספייסטורר.
דור ראשון

הדור הראשון יוצר בין השנים 2006 ל-2013. הצגת הדור הראשון התרחשה בתערוכת פריז ב-30 בספטמבר 2006 כאשר השיווק החל בנובמבר 2006. הדור הראשון חלק את הפלטפורמה שלו עם סיטרואן C4 והפיג'ו 307. הדור הראדון הושק בתחילה רק עם שבעה מושבים עם השם "סיטרואן C4 גרנד פיקאסו". גרסת החמישה מקומות נחשפה בינואר עם שיווק שהחל בפברואר והצגה שהתקיימה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2007.
בתחום ההנעה חשפה סיטרואן את ה-C4 פיקאסו והגרנד פיקאסו עם מנועי בנזין בנפחי 1.6 ליטר המספק בין 120 ל-156 כ"ס, 1.8 ליטר המספק 125 כ"ס, 2.0 ליטר המספק 140 כ"ס. מנועי דיזל בנפחי 1.6 ליטר המספק 109 ו-112 כ"ס, 2.0 ליטר המספק 136, 150 ו-163 כ"ס. המנועים מוצעים לבחירה עם תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה או שישה הילוכים או עם תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה או שישה הילוכים.
דור ראשון > מתיחת פנים שנת 2010

בסוף אוגוסט 2010 נחשפו תמונות ראשונות למתיחת הפנים ל-C4 פיקאסו בתחילת ספטמבר נחשפה רשמית מתיחת הפנים. מתיחת הפנים כללה עיצוב חדש לפגוש הקדמי, הוספת תאורת לד לפנסיים כסטנדרט והגה שונה במקצת. בתחום ההנעה הוסיפה סיטרואן מנוע דיזל המספק 110 כ"ס עם צריכת דלק משולבת של 20.8 ק"מ לליטר.
דור שני

הדור השני יוצר בין השנים 2018 ל-2022. בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2013 הציגה סיטרואן את הקונספט טכנו-ספייס, שהציג בתצוגה מקדימה את הדור הבא של ה-C4 פיקאסו. באפריל 2013 נחשף הדור החדש באופן רשמי. גרסת ה-7 מקומות הוצגה חודש לאחר מכן ביוני 2013. הדור החדש כלל עיצוב מודרני יותר.
בתחום ההנעה השיקה סיטרואן את הדור השני עם מנוע בנזין בנפחי 1.6 ליטר המספק 120 כ"ס וצריכת דלק משולבת של 15.8 ק"מ לליטר או עם מגדש טורבו המספק 155 כ"ס וצריכת דלק משולבת של 16.7 ק"מ לליטר. מנועי דיזל בנפחי 1.6 ליטר טורבו המספק 92 כ"ס וצריכת דלק משולבת של 23.8 ק"מ לליטר או 26.3 ק”מ לליטר ו-115 כ"ס וצריכת דלק משולבת של 25 ק"מ לליטר. המנועים משווקים עם תיבת היוכים אוטומטית או ידנית.
דור שני > מתיחת פנים שנת 2016

במאי 2016 חשפה סיטרואן את מתיחת הפנים ל-C4 פיקאסו. מתיחת הפנים כוללת עיצוב מעודכן ומודרני יותר, שיפור מערכת המולטימדיה ומערכות הבטיחות. בתחום ההנעה הוסיפה סיטרואן מנוע בנזין בנפח 1.2 ליטר טורבו המספק 110 או 130 כ"ס.
דור שני > שינוי שם 2018

באפריל 2018 חשפה סיטרואן כי שמה של ה-C4 פיקאסו יוחלף מעתה ל-C4 ספייסטורר בגרסת ה-5 מקומות ו-C4 גרנד ספייסטורר בגרסת ה-7 מקומות. יחד עם שינוי השם החליפה סיטרואן את מנוע ה-2.0 ליטר המספק 150 כ"ס למנוע 2.0 ליטר המספק 160 כ"ס.
מכירות

להלן נתוני המכירות באירופה.
| שנה | אירופה |
| --- | --- |
2006: 13,694
2007: 168,702
2008: 184,896
2009: 134,748
2010: 118,009
2011: 103,734
2012: 78,088
2013: 85,666
2014: 117,102
2015: 110,969
2016: 106,267
2017: 99,254
2018: 74,864
2019: 49,599
2020: 26,717
גלריה

דור ראשון (7 מקומות)
מתיחת פנים שנת 2011 (5 מקומות)
דור שני (5 מקומות)
מתיחת פנים שנת 2016 (7 מקומות)
סיטרואן ספייסטורר (שינוי שם 2018, 5 מקומות)
הערות שוליים

↑  Citroën gibt Grundpreise des neuen C4 Picasso bekannt, Motor1.com (בגרמנית)
↑  cartube, סיטרואן נפרדת מה- גרנד C4 ספייסטורר, באתר cartube
↑  Citroën C4 Picasso: Sieben auf einen Streich, Motor1.com (בגרמנית)
↑  PSA Annual Report 2012
↑  Citroen C4 Picasso review and mdel by model running costs for this car, web.archive.org, ‏2016-03-14
↑  Fünfsitziger Künstler: Citroën erweitert seine Van-Palette, Motor1.com (בגרמנית)
↑  מאת cartube, מתיחת פנים לסיטרואן C4 פיקאסו 2011 - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  מאת cartube, סיטרואן C4 פיקאסו 2011 – חשיפה רשמית - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  מאת cartube, סיטרואן C4 גרנד פיקאסו החדש 2013 - נחשף - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  מאת cartube, נחשפו: תמונות ומפרט טכני של סיטרואן C4 פיקאסו החדש - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  cartube, 2017 סיטרואן C4 פיקאסו החדשה נחשפת – מתיחת פנים - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  cartube, מעתה אמרו סיטרואן C4 ספייסטורר - C4 פיקאסו מחליף שם - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  Model, Citroën C4 Picasso and C4 Grand Picasso European sales figures, carsalesbase.com, ‏2014-01-30 (באנגלית אמריקנית)
הנסיך אלכסנדר נבסקי (מתחם מגורים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 
 קואורדינטות:  59°50′45″N 30°29′08″E﻿ / ﻿59.84583°N 30.48556°E﻿ / 59.84583; 30.48556
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) הנסיך אלכסנדר נבסקי(למפת סנקט פטרבורג רגילה) הנסיך אלכסנדר נבסקי he
 
מתחם המגורים "הנסיך אלכסנדר נבסקי" הוא בניין מגורים ברמה גבוהה בסנקט פטרבורג, הממוקם ברובע מורזינקה ההיסטורי בשדרות הגנת אובוחובסקאיה 138, בניין 2. בניין מגורים זה הוא גורד השחקים הראשון בעיר ובניין המגורים הגבוה ביותר. גובהו הכולל הוא 37 קומות, גובה הבניין מגיע ל-126 מטר. על פי מדד זה, הוא תופס את המקום השלישי בעיר אחרי מרכז העסקים לידר טאואר בכיכר החוקה ומרכז לאחטה. נקרא על שם הקדוש פטרון של העיר, אלכסנדר נבסקי.
מתחם המגורים הוקם על ידי חברת הבנייה RosStroyInvest בשנים 2008–2012 צפונית מערבית לנהר מורזינקה בסביבתו הקרובה של נווה (מעט מערבה), וכן מגשר בולשוי אובוחובסרי (כ-800 מטר דרומית משם). תחנת המטרו הקרובה ביותר היא ריבאצקויה (2.1 ק"מ דרומה משם).
מתחם המגורים הוא בניין רב קומות מונוליטי בן שלושה חלקים, המזכיר בתוכנית סוגר מרובע, "נפתח" מדרום-מזרח. גובהו של כל חלק הוא יותר ממאה מטר ל-35 קומות. החלק המרכזי הוא סבכה וכיפה המעניקים למבנה צורת בצל עם צריח ממוקם ממערב לחלק המרכזי הקדמי. הגובה מהקרקע לראש הצריח הוא 126 מטר. שתי קומות תת-קרקעיות של הבניין שמורות לחניה עבור 214 מכוניות. בבניין 1,604 דירות מגורים. גודל דירה נע בין 26 ל-263 מ"ר. הדירות מצוידות בחלונות פנורמיים גדולים כמו גם לוג'יות. גובה התקרות הוא 2.65 מטר. המספר הכולל של המעליות במתחם המגורים הוא 17 (3 מעליות עיקריות ושתי מעליות מהקומה ה-18 עד הקומה ה-34). כולם הם ייצור מהיר של חברת KONE הפינית.
גלריה

השוואה בין בניין בן 35 קומות עם 16, 14 ו-12 קומות
החזית הראשית
החזית הצדדית (מערבית)
כיפת השרשרת
ראו גם

מרכז לאחטה
לידר טאואר
הערות שוליים

↑  Два подземных, остальные 35 — надземные
↑  "План ЖК «Князь Александр Невский»". אורכב מ-המקור ב-2015-10-08. נבדק ב-2015-09-28.
↑  בבניין דירות סטודיו, דירות 1-2-3 חדרי שינה ושתי מפלסים
סיאט

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית 
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ]
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מוטו:  Technology to Enjoy
 מייסדים:  המכון הלאומי לתעשייה 
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־75 שנים)
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 חברות בנות:  קופרה 
 מיקום המטה:  מרטורל 
 משרד ראשי:  ספרד מרטורל, ספרד
 שליטה בחברה:  קבוצת פולקסווגן
 ענפי תעשייה:  רכב
 מוצרים עיקריים:  מכוניות
 הכנסות:  8,784,000,000 אירו (נכון ל־2020) 
 רווח:  194,200,000 אירו (נכון ל־2020) 
 יו"ר:  וויין גריפית' 
 מנכ"ל:  וויין גריפית' 
 אנשי מפתח:  פרנצ'יסקו חאבייר גרסיה סאנץ אלחנדרו מוסנרו-רומאנוס לוקה דה מאו
 עובדים:  14,045 (2015)
  
 www.seat.com
 
סיאט איביזה דור II לאחר מתיחת פנים משנת 1999
סיאט (בספרדית: SEAT- Sociedad Española de Automóviles de Turismo), ראשי תיבות בלועזית שפרושם: "חברה ספרדית לייצור מכוניות נוסעים", היא יצרנית רכב ספרדית שהוקמה ב-9 במאי 1950. כיום היא חלק מקבוצת פולקסווגן. כושר הייצור שלה עומד על כ-500,000 מכוניות בשנה.
היסטוריה

סיאט נוסדה על ידי שליט ספרד פרנקו בשנת 1950 במטרה לייצר כלי רכב לתושבי ספרד. מייד לאחר הדחת פרנקו והפיכת ספרד לדמוקרטיה, הבינה סיאט כי היא לא תשרוד ללא שותף כלכלי חזק. בתחילה הייתה סיאט שותפות לייצור רכב של ממשלת ספרד ושל פיאט האיטלקית. השותפות יצרה תחת רישיון את דגמי פיאט השונים (ביניהם 124 ו-127 הפופולריים). בסוף שנות ה-70 השתלטה פיאט על היצרן הספרדי. ההשתלטות החזיקה מעמד שנים מעטות בלבד ובשנת 1981 רכשה שוב ממשלת ספרד את החברה והחלה לייצר דגמים עצמאיים. ב-30 בספטמבר 1985 חתמה החברה על הסכם שיתוף פעולה טכנולוגי ושיווקי עם קבוצת פולקסווגן והחלה לייצר את הדגמים איביזה ומאלאגה. דגמים אלו היו מבוססים על מנועים בנפחים 1.2 וכן 1.5 ליטר אשר תוכנן על ידי חברת פורשה הידועה. בשנת 1986 הפכה קבוצת פולקסווגן למחזיקת המניות העיקרית וב־1990 השלימה את השתלטותה על החברה והקימה במרטורל ליד ברצלונה מפעל חדיש בו החלו לייצר מכוניות סיאט שהיו מבוססות לחלוטין על פלטפורמה של פולקסווגן. לדוגמה, סיאט איביזה חולקת את הפלטפורמה שלה יחד עם הפולו של פולקסווגן ועם הסקודה פאביה, המיי זהה לפולקסווגן אפ!, ומיניוואן האלהמברה זהה לפולקסווגן שאראן. יתרה מכך, סיאט אף מייצרת עבור פולקסווגן מכוניות במפעל במרטורל, כגון דגמי הפולו. המפעל המתקדם במרטורל הוא מהחדישים ביותר בקבוצת פולקסווגן. לדוגמה, במפעל זה פותח ועוצב ה-Q7 של אאודי.
במאי 2023 חבר מנהלים הבכיר בחברה החליט כי עד סוף שנת 2030 סיאט תפסיק לייצר מכוניות ותהפוך לחברה המספקת שירותי ניידות עירוניים. במרץ 2024 נמסרה הודעה לפיה המהלך בוטל.
יבואנית מכוניות סיאט לישראל היא חברת "צ'מפיון מוטורס". במקביל, נעשה יבוא על ידי "קל אוטו".
תדמית

החל מסוף שנות ה-90 מכוונת סיאט לפלח הלקוחות הצעיר תוך ייצור מכוניות בעיצוב ספורטיבי, צעיר וחדשני. לשורות היצרן הספרדי גויס המעצב האיטלקי וולטר דה-­סילבה, מי שעמד בראש סדנת העיצוב של אלפא רומיאו והיה אחראי לעיצובם של ה-­156 וה-166. בין הדגמים החדשים שעוצבו על ידיו הם דגמי האלתיאה, הטולדו והאיביזה החדישים.
ספורט מוטורי

מאז השתלטותה של פולקסווגן ב-1990, סיאט הגבירה את נוכחותה בספורט המוטורי העולמי. דבר זה נעשה בעיקר בעקבות תוכניתה של פולקסווגן למצב את סיאט כמותג ספורטיבי אשר ימשוך את הדור הצעיר של הנהגים.
הניסיון הרציני הראשון של סיאט להשתתף באליפות העולם בראלי החל עם האיביזה 1.6 ליטר הרגילה בעלת הנעה קדמית. האיביזה איפשרה לחברה להתחיל לבנות את הניסיון שלה בעולם הראלי והוצגה לראשונה במספר אליפויות אירופאיות.
קופרה

קופרה היא מחליפת סיאט ספורט שייצרה את מכוניות הספורט של סיאט וכעת הופרדה מסיאט ומיצרת את דגמיה הספורטיביים תחת השם קופרה. סיאט ספורט הוצגה ב-1985 וקופרה הוצגה ב-2018.
דגמים > דגמים קודמים

סיאט 600 (סיאט 800 - דגם 4 דלתות), יוצרה בין השנים 1957 ל-1973, מבוססת על פיאט 600.
סיאט 850 - מבוססת על פיאט 850
סיאט 1200/1430 ספורט, קופה 2 דלתות, יוצרה בין השנים 1975 ל-1980.
סיאט 1400, יוצרה בין השנים 1953–1963
סיאט 1430
סיאט 1500 (1963-1973)
סיאט 124- מבוססת על פיאט 124.
סיאט 124 ספורט - מבוססת על פיאט 124 ספורט.
סיאט 127- מבוססת על פיאט 127.
סיאט 130- מבוססת על פיאט 130.
סיאט 131- מבוססת על פיאט 131.
סיאט 132- מבוססת על פיאט 132.
סיאט 133- מבוססת על פיאט 126.
סיאט פורה
סיאט מרבלה, מכונית עירונית קטנה, מבוססת על פיאט פנדה (מדור I), יוצרה על ידי סיאט בין השנים 1986 ל-1998.
סיאט ריטמו-מבוססת על פיאט ריטמו
סיאט רונדה - יוצרה בין השנים 1982–1986
סיאט טראה
סיאט אינקה, טנדר המבוסס על האיביזה דור II, יוצר בין השנים 1995 ל-2003. הייצור הופסק לאחר שהוחלט שסיאט תהיה מותג ספורטיבי.
סיאט מלאגה, משפחתית בעלת 4 דלתות, מבוססת על סיאט רונדה, הוחלפה על ידי הסיאט טולדו. יוצרה בין השנים 1985 ל-1991.
סיאט ארוסה, מכונית עירונית קטנה בעלת 3 דלתות במבנה האצ'בק, יוצרה בין השנים 1997 ל-2004 (מקבילה לפולקסווגן פולו).
סיאט קורדובה, מכונית משפחתית בעלת 4 דלתות במבנה סדאן על בסיס האיביזה בעלת תא מטען מוגדל. הדגם הראשון יוצר לראשונה ב-1993.
סיאט אלתאה, מיקרוואן המבוסס על הפולקסווגן גולף פלוס שהוצע גם בגרסת FR עם מנוע מחוזק.
דגמים > דגמים נוכחיים

כיום, החברה נוהגת לכנות את דגמיה על שם ערים וחבלי ארץ בספרד.
מיי, מיני המוצעת עם מנוע 1.0 בהספקים של 60/75 כ״ס, מוכרת גם כסקודה סיטיגו ופולקסווגן אפ!.
איביזה, סופרמיני. בניגוד לדורותיה הקודמים, מוצעת עם 5 דלתות בלבד עקב הביקוש הדל יחסית להאצ'בק 3 דלתות. הדגם הראשון יוצר לראשונה ב-1985 (מקבילה לפולקסווגן פולו). משווקת כיום בישראל עם מנועי TSI (טורבו-בנזין) בנפחים 1.0 ל' (95 או 115 כ״ס) ו-1.5 ל' (150 כ״ס). גרסת הקופרה לא תוצג בדור זה, בעקבות הודעת החברה בינואר 2018 כי תהפוך את 'קופרה' למותג עצמאי. מתחרה בדגמים כגון מאזדה 2 ורנו קליאו.
לאון, משפחתית קומפקטית בעלת 5 דלתות במבנה האצ'בק, הדגם הראשון יוצר לראשונה ב-1993 (מקבילה לפולקסווגן גולף ואודי A3). משווקת כיום בישראל עם מנועי TSI (טורבו-בנזין) בלבד: 1.0 ל' המפיק 115 כ"ס, 1.2 ל' עם 120 כ״ס, 1.4 עם 150 כ״ס או 1.8 ו-180 כ״ס ברמת גימור שנקראת FR.
טולדו, משפחתית קומפקטית. בדורה הראשון בוססה על הלאון (עם תא מטען מוגדל), החליפה את המלאגה, ויוצרה לראשונה ב-1991 (מקבילה לפולקסווגן ג'טה). בדורה הנוכחי, זהה כמעט לחלוטין לסקודה ראפיד, איתה חולקת את היצע המנועים.
אלהמברה, מיניוואן, הדגם הראשון יוצר לראשונה ב-1996. משווקת בישראל עם מנוע 1.4 בנזין המפיק 150 כ"ס ומסוגלת להכיל עד 7 נוסעים. במקומות אחרים בעולם, האלהמברה ממותגת גם כפולקסווגן שאראן.
ארונה, קרוסאובר עירוני. מבוסס על האיביזה; חולק איתה את תא הנוסעים ואת היצע המנועים. מתחריו העיקריים הם רנו קפצ'ור וטויוטה CH-R.
אטקה, רכב הפנאי הראשון של סיאט. הוצג לראשונה ב-2016 ומוצע עם מערכת הנעה כפולה. מקביל לפולקסווגן טיגואן.
טראקו, רכב פנאי/שטח עם שבעה מקומות הוצג בשנת 2018 ומשווק בישראל מיולי 2021.
סדרת Formula Race) FR)
גרסאות ספורטיביות לדגמי האיביזה, הלאון והאטקה שעיקרן הוא עיצוב אגרסיבי יותר, אך לעיתים גם כוללות מנועים וביצועים משופרים.
דגמים > דגמי קונספט

סיאט קופרה GT
סיאט פורמולה
סיאט סלסה
סיאט טנגו
סיאט טריבוּ
בישראל > נתוני מכירות

על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר כלי רכב פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
| שנה | מכירות | מיקום כללי |  % שינוי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 9,138 | 10 | 1.0 |
| 2018 | 9,046 | 10 | 6.4 |
| 2017 | 8,504 | 10 | 1.7 |
| 2016 | 8,363 | 12 | 8.8 |
| 2015 | 7,690 | 11 | 24.2 |
| 2014 | 6,193 | 14 | 7.7 |
| 2013 | 5,752 | 15 | -3.8 |
| 2012 | 5,977 | 15 | 35.5 |
| 2011 | 4,410 | 16 | 42.0 |
| 2010 | 3,106 | 18 | 171.3 |