קרב ביר חכים
המצור על ביר חכים > מתקפת רומל על ביר חכים

לאחר דחיית הצעת הכניעה, הורה רומל לכוחותיו לפתוח במתקפה. הפיקוד על הכוח הגרמני-איטלקי שתקף את ביר חכים ניתן בידי גנרל קאלמן, מפקד הדיוויזיה הקלה ה-90. הכוח שבפיקודו כלל גם את דיוויזיית טריאסטה האיטלקית ו-3 גדודים מדיוויזיית פאביה. המתקפה הראשונה, שהונחתה ב-3 ביוני, נבלמה במרחק כ-3 ק"מ מהעמדות הצרפתיות, על ידי אש עזה של הארטילריה הצרפתית, ושדות המוקשים הסבוכים שהקיפו את המתחם המבוצר. בימים שלאחר מכן הסתפקו הגרמנים בעיקר בהפצצות והפגזות של המתחם, כולל ארטילריה כבדה של תותחי 155 מ"מ ואף 220 מ"מ. הכוחות התוקפים הוטרדו על ידי כוחות מהבריגדה הממונעת ה-7 הבריטית, שפעלו בסביבה וספגו הפצצות ממטוסי חיל האוויר המדברי הבריטי, אולם עד 7 ביוני הושלמה היערכות כוחות הציר לקראת המתקפה הסופית על ביר חכים.
רומל תיאר מתקפה זו במילים הבאות:
לעתים קרובות נטלתי את הפיקוד הישיר על הכוחות המסתערים. במקרים נדירים בלבד עמדתי בפני מאבק כל כך קשה באפריקה. הצרפתים נלחמו במערכת מתוכננת כדבעי של עמדות ומגננים קטנים – חפירות חריץ, מצדיות קטנות, קני מקלעים ותותחים נגד טנקים – וכל אלה מוקפים בשדות מוקשים צפופים. שיטת הגנה זו חסינה להפליא בפני אש ארטילריה או התקפה מן האוויר, שכן פגיעה ישירה עשויה להרוס לכל היותר חפירת חריץ אחת.
ב-3 ביוני שלח רומל פתק בכתב ידו אל הגנרל קניג: "לחיילי ביר חכים. המשך ההתנגדות פירושו שפך דם מיותר. לבסוף יהיה גורלכם כגורל חבריכם הבריטים בגות-אל-אואלב, שהושמדו לפני יומיים. נפסיק את פעולות האיבה אם תניפו את הדגל הלבן, ותצאו לקראתנו ללא נשק". להצעה זו הגיב קניג במטר ארטילרי מוגבר. באותו יום ולמחרת נמשכה המתקפה הארטילרית והאווירית. נערכו מספר ניסיונות להתקרב לשטח המצודה, אך אלו נהדפו על ידי מגיניה. ב-5 ביוני נשלח קצין גרמני נוסף לקבל את כניעת מגיני המצודה, אך נדחה כשם שנדחו קודמיו.
ב-6 ביוני נערך ניסיון רציני יותר לכבוש את המצודה. ב-11:00 נשלחו יחידות ההסתערות של הדיוויזיה הגרמנית ה-90 בתמיכת הפלסים של הגנרל קלימן, להסתער על המצודה דרך שדה המוקשים. הפלסים הצליחו להגיע עד מרחק של 800 מטרים מהמצודה, ובמשך הלילה הצליחו לחדור במספר נקודות למתחם המבוצר שמעבר לשדה המוקשים החיצוני למצודה, אך נתקלו באש יעילה של מגיני המצודה, שמנעה חדירה למצודה עצמה. ב-7 ביוני הצליח ה-RAF לסייע במספר גיחות כנגד הכוח התוקף. באותו הלילה הגיעה השיירה האחרונה למצודה, בטרם הושלם המצור. צוער בשם בלק יצא מהמצודה, והצליח להעביר את השיירה, באובך כבד, עד לשערי המצודה. אך מזג האוויר סייע גם לתוקפים. בחסות האובך הכין רומל את מתקפתו האחרונה. טנקים, תותחי 88 מילימטר, ואנשי הנדסה קרבית מצוידים היטב פרצו בבוקר 8 ביוני אל מתחמי ההגנה מכל הכיוונים, אך נהדפו שוב ושוב. רומל עצמו פיקד על המתקפה מצפון, כשהוא נעזר בארטילריה מדויקת שירתה בכינון ישיר אל עבר העמדות. הלופטוואפה העניק סיוע צמוד, בפשיטה של 42 מפציצי צלילה מסוג שטוקה שפגעו בעמדת הרפואה של החטיבה. באותו לילה פנה קניג אל אנשיו. ריצ'י, שבתחילה ביקש להחזיק מעמד עד 7 בחודש, ביקש רק עוד 48 שעות, ועל החטיבה יהיה להחזיק בעמדה רק עד 11 ביוני, ובכך יעניקו לארמייה השמינית את הזמן להתארגן. בשלב זה עמדה אספקת המים היומית לחייל על שני ליטרים. טיסת סיוע של ה-RAF, שהצניחה למצודה 170 ליטר מים, לא סייעה, שכן מים אלו שימשו במיוחד לטיפול בפצועים.
דה גול התערב מאחורי הקלעים, והודיע למטה הכללי הבריטי ב-8 ביוני ולאחר מכן שוב ושוב ואף ישירות בפני צ'רצ'יל, כי יש להורות לקניג לסגת ולפרוץ את הכיתור. בימים אלו קיבלה המערכה בביר חכים כיסוי עיתונאי מקיף, ודה גול לא היה יכול לסבול את המחשבה כי זו תסתיים כאשר "האויב יזכה ליהנות ולראות בעבור לפני רומל טור ארוך העובר בסך של שבויים צרפתיים", וזאת על אף שהיה משוכנע כי קניג לא ייכנע לעולם, וכי אם ייקח האויב את ביר חכים, זה יקרה לאחר מות אחרון מגיניה.
גם ב-9 ביוני וב-10 ביוני נמשכה המתקפה, תוך שימוש בארטילריה כבדה, וביחידות קורפוס אפריקה מדיוויזיית השריון ה-15 שהגיעו לתגבר את אנשי הדיוויזיה הקלה ה-90, וכן בתקיפה של מאה שטוקות. המתקפות לא הצליחו לפרוץ ולהכניע את המגינים, שידעו שנסיגתם תגיע בתוך שעות ספורות, וכמעט וכילו את מלאי התחמושת שנותר להם. לאחר מתקפה זו, נוצרה הפוגה, כאשר אנשיו של רומל לא ידעו כי מלאי התחמושת במצודה למעשה אזל. דה גול הצליח להעביר שדר טלגרפי אל קניג, בו כתב: "הגנרל קניג, דע ואמור לחייליך כי צרפת כולה נושאת עיניה אליכם וכי אתם גאוותה". יום לפני משלוח השדר, בערבו של 10 ביוני כבר סוכם עם הגנרל ריצ'י כי החטיבה הראשונה של צבא צרפת החופשית תיסוג מביר חכים בלילה שבין 10 ו-11 ביוני, וכי כוחות של הארמייה השמינית נשלחו על מנת לחבור אליה לאחר הנסיגה, ועוסקים בהקמת מחנה ובו מחסה ומים לחיילים הנסוגים.