stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין מקגינס
הערות שוליים

↑  About the Department Office of the First Minister and deputy First Minister
↑  "Martin McGuinness set to be SF Áras candidate". RTÉ.ie. 16 September 2011. Retrieved 28 September 2011.
↑  GrabOne daily deals (18 September 2011). "McGuinness: My pay will be €35k, I'll be people's president". Independent.ie. Retrieved 28 September 2011.
↑  Simpson, Mark (17 September 2011). "Martin McGuinness: Paramilitary to politician to president?". Bbc.co.uk. Retrieved 28 September 2011.
↑  Profile BBC News
↑  "Martin McGuinness resigns as MP for Mid-Ulster", RTÉ News, Ireland
↑  "Robinson is new NI first minister", BBC News, 5 June 2008; Accessed 5 June 2008
↑  Henry McDonald IRA victim's brother says Martin McGuinness has blood on his hands The Guardian 12 October 2011
↑  McGuinness confirms IRA role BBC News, 2 May 2001
↑  The Widgery Report (from Cain website)
↑  McGuinness is named as bomb runner by John Innes, The Scotsman, 21 October 2003
↑  "Report of The Bloody Sunday Inquiry - Volume I - Chapter 3". Bloody Sunday Inquiry. 15 June 2010. Archived from the original on 24 August 2010. Retrieved 15 June 2010.
↑  Setting the Record Straight Sinn Féin
↑  McGuinness: Let's work together BBC News, 4 December 1999
↑  Paisley and McGuinness in US trip BBC News, 3 December 2007
↑  Martina Purdy 'Charming' ministers woo president BBC News, 8 December 2007
↑  McDonald, Henry (16 September 2011). "Martin McGuinness to run for Irish presidency". The Guardian (London). Retrieved 16 September 2011.
↑   Martin McGuinness to run for president of Ireland, The Telegraph, 17 September 2011
↑  "McGuinness unable to vote for himself". Irish Independent. 28 October 2011.
↑  "Sinn Fein's Martin McGuinness resigns as Mid-Ulster MP", BBC News
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012622861705171  PLWABN: 9810562845905606  GND: 124606717  ISNI: 0000 0001 1488 8862  LCCN: n2002032196  SUDOC: 075141078  UKPARL: DoILCeaA  VIAF: 23957091   WorldCat (עם VIAF): 23957091
משאל העם על עצמאות קלדוניה החדשה (2018)

| משאל העם על עצמאות קלדוניה החדשה 2018 |
| --- | --- |
 האם אתה רוצה שקלדוניה החדשה תשיג ריבונות מלאה ותהפוך לעצמאית?
  תוצאות לפי מחוזות
 מקום:  צרפת קלדוניה החדשה, צרפת
 תאריך:  4 בנובמבר 2018
משאל העם על עצמאות קלדוניה מצרפת נערך ב-4 בנובמבר 2018. במשאל העם הצביעו 56.40% בעד הישארות תחת השלטון הצרפתי ו-43% בעד היפרדות והפיכת קלדוניה החדשה למדינה עצמאית. במשאל העם הצביעו 81% מהאוכלוסייה המונה 174,995 בעלי זכות הצבעה.
טרם ההצבעה הודיעו השלטון המרכזי בצרפת כי הם יכירו ויצייתו לתוצאות המשאל. למרות התוצאות, הנושא הובא להצבעה נוספת ב-2020, וישנה אפשרות להצבעה שלישית ב-2022, אם תאושר בקונגרס.
רקע

קלדוניה החדשה סופחה לצרפת ב-1853, כאשר אירופאים ופולינזאים החלו להתיישב שם והפכו את שבטי הקנאק, ילידי המקום, למיעוט. הארכיפלג הפך למושבת עונשין בין 1864 ל-1897 והקנאקים לא נכללו בעבודות הציבוריות והתעשייתיות של השלטון הצרפתי. בין 1976 ל-1988 אירעו סכסוכים בין ממשלת צרפת וקבוצות בדלנים וחלקם הגיעו לרמת אלימות והפרות סדר קשות, כשאחת הסיבות העיקריות היא חוסר השוויון בחלוקת העושר בין המתיישבים והילידים, כשאלו טוענים לכך שעיקר הרווח יוצא החוצה מקלדוניה.
ב-1987 נערך משאל העם הראשון בעד עצמאות, אך רק 1.7% הצביעו בעד (842 אנשים), בין היתר כיוון שקבוצות הבדלנים המרכזיות החרימו את משאל העם. בעקבות זאת נחתמו הסכמי מטיניון בין הבדלנים לצרפת, ואלו הבטיחו עשור של יציבות. ב-1998 נתנה צרפת הבטחה לקלדוניה החדשה על תחילתה של הכנת התשתית לעצמאות תוך העברת סמכויות בצורה איטית ותוך כדי הדרכה לממשל הקלדוני, כאשר ב-2018 ייערך בשנית משאל עם לעצמאות. ב-2017 נקבע התאריך למשאל העם - 4 בנובמבר 2018.
משאל העם

שאלת המשאל
Voulez-vous que la Nouvelle-Calédonie accède à la pleine souveraineté et devienne indépendante ?
בתרגום לעברית: "האם אתה רוצה שקלדוניה החדשה תשיג ריבונות מלאה ותהפוך לעצמאית?"
נשיא צרפת עמנואל מקרון, שערך ביקור באי במאי 2018, ציין לאחר המשאל כי התוצאות הראו "אמון ברפובליקה הצרפתית".
אלואיסיו סאקו, מנהיג מרכזי בקבוצות הבדלנים ופוליטיקאי ידוע באי, הביע עמדה אופטימית לגבי ההפסד ואמר ש"אנחנו צעד אחד מניצחון, ויש עוד שתי הצבעות לפנינו".
הערות שוליים

↑  "New Caledonia, French Leaders Look To Finalize Plans For 2018 Referendum | Pacific Islands Report". www.pireport.org (באנגלית).
↑  Willsher, Kim (19 במרץ 2018). "New Caledonia sets date for independence referendum". The Guardian. נבדק ב-20 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
משוררי מלחמת העולם הראשונה

בימי מלחמת העולם הראשונה ובשנים שלאחריה התבלטו משוררים רבים, רובם גברים שהשתתפו בקרבות, שהוציאו מתחת ידם שירה אנטי מלחמתית נוקבת. יש מהם שנפלו במהלך הקרבות ולא ראו בסיומה של המלחמה. לאלה מצטרפים שירים של מי שלא היה חייל בשל גילו. יש להבדיל בין יצירות אלה ובין שירי הזמר שנוצרו באותה מלחמה. מתוך ראיה היסטורית תופעה זו הייתה אופיינית רק למלחמת העולם הראשונה ולא חזרה על עצמה באותו היקף ובאותה עוצמה במלחמת העולם השנייה.
עם קבוצת משוררים זו נמנים:
סיגפריד ששון
וילפרד אוון
רוברט גרייבס
רופרט ברוק
איזק רוזנברג
ג'והן מק'קרי
איבור גורני
אחדים מן השירים הפכו לנכסי צאן ברזל של השירה האנגלית ובהם "החייל" של רופרט ברוק, "המנון לנעורים האבודים" לווילפרד אואן, בשדות פלנדריה של ג'והן מק'קרי.
אחדים מן המשוררים מונצחים בפינת המשוררים בכנסיית וסטמינסטר בלונדון.
שיריהם של משוררים אלה ואחרים הביאו ליצירת אנתולוגיות שירה רבות.
לקריאה נוספת

C. Ward, World War One British Poets, Brooke, Owen, Sassoon, Rosenberg and Others, Dover Publications, Mineola, 1997.
מרקולף נימץ

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 60 בערך) הופהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוסדות:  אוניברסיטת היידלברג 
 
מרקולף ה. נימְץ (בגרמנית: Markolf H. Niemz, נולד ב-1964) הוא ביופיזיקאי גרמני.
ביוגרפיה

נימץ למד פיזיקה באוניברסיטת היידלברג ולאחר מכן ביו-הנדסה באוניברסיטת קליפורניה בסן-דייגו. הוא סיים דוקטורט עם עבודה על השמדת רקמות בעייתיות בעזרת לייזר. הוא היה ראש המחלקה לספקטרוסקופיה אופטית במכון פראונהופר לטכניקות מדידה פיזיקליות (IPM) בפרייבורג משנת 1999.
נימץ מונה למהנדס הראשי לביו-רפואה באוניברסיטת היידלברג, וקיבל מינוי פרופסור בשנת 2000 בפקולטה לרפואה במנהיים. נימץ מנהל מאז את המעבדות להנדסה ביו-רפואית במנהיים (MABEL), השייכות בשיתוף לאוניברסיטאות היידלברג ומנהיים.
בנוסף למחקרים השגרתיים החל נימץ לגלות עניין וחוקר את תחום התופעות העל-טבעיות הנצפות בעת מוות קליני.
הוא התפרסם בעולם עם הוצאת ספרו "Lucy with c" בשנת 2005.
פרסים

פרס קארל פראודנברג של האקדמיה למדעים של היידלברג לשנת 1995 על עבודתו בטיפול רקמות בלייזר
פרס עמית מחקר בהרווארד לשנת 1995 על מלגה יוקרתית מדויטישה פורשונגסגמיינשאפט
פרסומים

Laser-Tissue Interactions: Fundamentals and Applications. Springer, Berlin, 1998; 3. edition 2007, ISBN 978-3-540-72191-8.
Lucy with c: speed of light into the afterlife. Books on Demand, Norderstedt 2005, ISBN 3-8334-3739-1.
Lucy in the light: the afterlife on the track. Droemer / Knaur, Munich 2007, ISBN 978-3-426-27420-0.
Lucy's Legacy: The key to eternity. Droemer / Knaur, Munich 2009, ISBN 978-3-426-27498-9.
Am I, when I am no more? A physicist decrypted eternity. Cross, Freiburg 2011 ISBN 978-3-451-61046-2.
Meaning: A physicist linked knowledge with love. Cross, Freiburg 2013, ISBN 978-3-451-61181-0.
Lose yourself itself and win it all: A physicist reaching for the stars. Cross, Freiburg 2015, ISBN 978-3451613227.
הערות שוליים

↑  Video: Spiegel-TV: Gibt es ein Leben nach dem Tod? Blick ins Jenseits siehe Beiträge von Prof. Markolf Niemz, von Prof. Dr. med. Walter van Laack, vom 9. März 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461066305171  PLWABN: 9810579371805606  BIBSYS: 3122491  GND: 112742181  ISNI: 0000 0001 0921 5938  LCCN: n96800245  NKC: xx0021790  NTA: 313067619  SUDOC: 061800295  VIAF: 85438551   WorldCat (עם VIAF): 85438551 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרקולף נימץ".
מרקובי קולי

| --- | --- |

מרקובי קולי (מגדלי מרקו) וחומה הרוסה
 מידות
 שטח:  כ-3.6 דונם
 גובה מעל פני הים:  875 מ'
 היסטוריה
 תקופות:  ימי הביניים
 עשוי מ:  סלע
 נבנה:  המאה ה-13
 ננטש:  המאה ה-14
 סוג:  ביצורים
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  תחילת המאה ה-20
 מצב:  שמור חלקית
 גישה לציבור:  
 מיקום
 מדינה:  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית
 קואורדינטות:  41°21′42″N 21°32′19″E﻿ / ﻿41.3616°N 21.538475°E﻿ / 41.3616; 21.538475
  (למפת מקדוניה הצפונית מוגדלת) סקופיה ביטולה קומאנובו פרילפ טטובו ולס שטיפ אוחריד גוסטיבר סטרומיצה יוון א ל ב נ י ה  קוסובו סרביה בולגריהמרקובי קולי(למפת מקדוניה הצפונית רגילה) סקופיה ביטולה קומאנובו פרילפ טטובו ולס שטיפ אוחריד גוסטיבר סטרומיצה יוון א ל ב נ י ה  קוסובו סרביה בולגריהמרקובי קולי
 
מרקובי קולי או מגדלי מרקו (במקדונית: Маркови Кули; בסרבית: Маркове куле) נמצא כ-2.25 ק"מ צפון-מערבית מפרילפ, מקדוניה הצפונית, ומעט מעל הכפר וארוש (אנ'). מרקובי קולי, הקרוי על שמו של הנסיך הסרבי מימי הביניים, הנסיך מרקו (אנ'), ממוקם על גבעה ומוקף במדרונות תלולים המכוסים אבני גרניט דקות.
ב-24 ביוני 2004, נרשם כאתר מורשת עולמית מיועד של אונסק"ו. ב-10 באפריל 2006, האתר הוכרז כאנדרטת טבע.
תכונות

במהלך המחקר הארכאולוגי שבוצע במרקובי קולי, נמצו שרידים שהצביעו על קיומו של היישוב העתיק הקדום קרמיה. בתקופה הרומית, הורחב היישוב קרמיה לכיוון דרום-מערב, עובדה שהועלתה על ידי מספר קישוטים משיש של בזיליקת נוצרית קדומה.
חומת ההגנה של מרקובי קולי מתוארכת למאה ה-13 וה-14. עובי הקירות של חומת ההגנה הן בעומק של כמטר. מעל המגדלים הייתה מרגמה עשויה מאבן גיר. האזור התחתון של חומת ההגנה היה מורכב משורת קירות קצרים שנמשכו בקו שבור. על פי חלק מהממצאים ההיסטוריים, עד החלק השני של המאה ה-14 ואפילו מאוחר יותר, מצודה זו הוגנה על ידי 40 חיילים בלבד.
בתוך מרקובי קולי, היו קירות פנימיים שהפרידו בין קרמיה לאזורים קטנים אחרים. מרקובי קולי הכליל גם את ארמונו של המלך הסרבי ווקאשין (אנ') ובנו, הנסיך מרקו (אנ'). השער הצפוני של מרקובי קולי היה שער כפול, וכמו כן בית משמר גדול היה בין 2 הכניסות. במהלך המחקר הארכאולוגי שבוצע באזור השער הצפוני, נמצאה עדות לשחזורים רבים של שער זה. באזור הדרומי של מרקובי קולי, היו שלושה מגדלי שמירה.
באזור המערבי של מרקובי קולי, נמצאו קברים שננעצו בסלע. במאה ה-14, שימש אזור זה מקום מפלט זמני של האוכלוסייה המקומית מפני פשיטות טורקיות.
במרקובי קולי, קיימים גם פסלים שדומים לבעלי חיים שונים כמו למשל אריה, צב ופיל (יש הטעונים כי הפסל בכלל דומה לחסידה). יש המאמינים כי פסלים אלו שימשו חלק חשוב בטקסי הדת של העמים הקודמים שישבו באזור.
לאחר מותו של הנסיך מרקו (אנ') ב-1395, מרקובי קולי נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית במאה ה-14. בזמן זה, תושבי היישוב לשעבר, קרמיה, עברו ליישוב החדש וארוש (אנ'). היישוב החדש הופרד למספר רבעים, ולכל אחד מהרבעים הייתה כנסייה.
גלריה

מרקובי קולי
מרקובי קולי מצדו המערבי
מרקובי קולי; ניתן לראות את פרילפ ברקע
מרקובי קולי
מרקובי קולי
מרקובי קולי
סלע הפיל, מרקובי קולי
מרקובי קולי
לקריאה נוספת

אלכסנדר דרנקו, ערי ימי הביניים בסרביה, מונטנגרו ומקדוניה, בלגרד 1950 (בבוסנית)
הערות שוליים

1 2 3 4  (PDF) GEO-VALUES OF THE NATURAL MONUMENT MARKOVI KULI NEAR PRILEP, ResearchGate (באנגלית)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  MEET MACEDONIA, עמוד 22
↑  UNESCO World Heritage Centre, Markovi Kuli, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
↑  NATIONAL BIODIVERSITY STRATEGY AND ACTION PLAN For the period 2018 - 2023, עמוד 97
↑  Указ за прогласување на Маркови кули за Споменик на природата (ארכיון)
משאל העם על קידוחי נפט באיטליה (2016)

קלפי הצבעה במשאל העם 2016
משאל העם על קידוחי נפט וגז טבעי נערך איטליה ב-17 באפריל 2016. משאל העם היה על הצעת ביטולו של החוק המאפשר להאריך זיכיונות קידוחי גז טבעי ונפט בהפקת פחמימנים, באסדות קידוח בטווח של 12 מיילים ימיים מחוף איטליה, עד למיצוי חיי השימוש בשדות.
אף על פי ש-86% הצביעו בעד ביטול החוק האוסר קידוח (כלומר המשך הקידוח), אחוז ההצבעה של 31% היה מתחת לסף הרוב הנדרש לאימות התוצאה, כך שברוב המקרים, אסדות הקידוח בטווחים הגורמים נזק הפסיקו את פעולתן.
זה היה משאל העם הראשון, בתולדות הרפובליקה האיטלקית, שאותו דרשו בו זמנית נועצות נבחרות של חמישה מחוזות באיטליה.
רקע

בים הסובב את איטליה קיימות מצבורי פחמימן שקידוחם מאפשר הכנסות גבוהות. בנוסף קיימים מעט מצבורי נפט. קידוח גז טבעי ונפט בים האיטלקי אפשרי נאסר מסיבות של הגנת הסביבה. הקידוח הותר עם הגבלות מסוימות להגנת החוף והסביבה – רק באזורים ימיים מסוימים שהוגדרו במפורש על ידי הפרלמנט האיטלקי או על ידי המשרד לפיתוח כלכלי. החל משנת 2013, נאסרו קידוחים חדשים בים הטירני, באזורים המוגנים הימיים ובמים הנמצאים במרחק של 12 קילומטרים ימיים מהחוף. עם זאת, אישורים שניתנו לפני שנת 2013 עשויים להימשך עד למיצוי כל המשאבים בשדות הנפט והגז.
איטליה אישרה בסך הכל הקמה של 79 אסדות קידוח ימיות: 31 מהן ממוקמות במרחק של מעל 12 מייל מהיבשה, ו-48 מהן בטווח של פחות מ-12 מייל, טווח שלפי ארגוני הגנת הסביבה באיטליה פוגע בחוף, בחי ובמרקם החיים.
משאלי עם באיטליה

משאל עם הוא העמדת שאלה בעניין חקיקתי, חוקתי או פוליטי, להצבעה של כל בעלי זכות הבחירה. כלי זה משמש תחליף לבית המחוקקים, על ידי הפניית שאלה, בסוגיה מהותית, אל העם. משאלי עם הם הליך פוליטי מקובל באיטליה, ומשנת 1974 התקיימו 66 משאלי עם, בנושאים שונים. מאחר שהקידוח בטווחים קרובים לחוף אסור, נדרשת חקיקה לצורך הארכת האישור החריג לקידוח גז ונפט. לפי החוק האיטלקי, נושא זה מחייב מחייב את אישור העם על ידי משאל עם. במשאל עם זה התבקשו האזרחים לאשר או לשלול את הארכת הזיכיון.
היתרים חריגים לקידוחים בקרבת החוף

בטווח של 12 מיילים מהחוף, התקבלו תשעה היתרים מיוחדים לקידוח (עם 39 אסדות קידוח). בשנת 2016 פג ההיתר החריג של אותם קידוחים. לפי החוק האיטלקי, משאל עם הוא הדרך לקבל אישור מסוג זה. הצבעת "כן" או "לא" - תאפשר להאריך או לשלול את 9 הזיכיונות שפג תוקפם. מדובר בהחלטה בעלת משמעויות סביבתיות קיצוניות, לאור הנזק הרב לסביבה, ובמקביל גם בהחלטה כלכלית הרת משקל. במהלך שנת 2015 חילצו מתקנים אלה כ-622 מיליון קוב גז טבעי, שהוא שווה ערך ל-9% מהייצור הלאומי ו-1.1% מכלל הצריכה בשנת 2014.
תחת מגבלת 12 המייל, קיימים 17 "ויתורים" (אישורים חריגים) אחרים שתוקפם יסתיים בין השנים 2017–2027, אשר בשנת 2015 הפיקו 1.21 מיליארד מטרים מעוקבים של גז (17.6% מהייצור הלאומי ו-2.1% מהצריכה הלאומית בשנת 2014) ו-500,000 טון נפט (כ-9.1 % מהייצור הלאומי ו-0.8% מהצריכה בשנת 2014). ויתורים אלה, במקרה של ניצחון 'כן' במשאל העם, לא יוארכו לאחר 2027.
בסיכומו של דבר, הקידוחים בים האיטלקי ממשיכים בחלקם. ההצבעה הייתה נקודתית על כל אסדת קידוח, והאזרחים התבקשו לציין על כל אסדה חריגה, "כן" (להמשך הקידוח) או "לא" (לסיומו). בממוצע, רוב מוחלט, כ-86% מהמצביעים, הצביעו בעד המשך הזיכיון והמשך האישור החריג לשאיבה וקידוח בטווח הגורם לנזק סביבתי. מצד שני, ברוב המקרים לא הגיע מספר התומכים לסף הרוב, הנדרש לאימות התוצאה, מאחר שאחוז ההשתתפות במשאל העם היה נמוך מאוד, כ־31% בממוצע. לפיכך, ברוב המקרים, אסדות הקידוח חדלו מפעולתן, דבר שהוא למעשה ניצחון משמעותי של הגופים הירוקים באיטליה וארגוני השמאל. מספר מועט של אסדות קידוח שבהן היה כמות המשתתפים במשאל העם הייתה מספיקה, קיבלו את האישור וממשיכות בפעולתן עוד כיום.
הערות שוליים

↑  Cabinet sets drilling referendum Apr 17 ANSA, 11 February 2016
אסדת קידוח הגז "Annamaria B", בים האדריאטי מול חופי רוונה (אמיליה-רומאניה)
מרתף השואה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להנצחת זכר השואה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  המשרד לשירותי דת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1948
 תאריך פתיחה רשמי:  1948 
 קואורדינטות:  31°46′17″N 35°13′46″E﻿ / ﻿31.771352777778°N 35.229502777778°E﻿ / 31.771352777778; 35.229502777778
 www.martefhashoah.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) מרתף השואה(למפת ירושלים רגילה) מרתף השואה(למפת הרי ירושלים רגילה) מרתף השואה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מרתף השואה
 
מרתף השואה בשנות ה-60
מרתף השואה הוא המוזיאון הראשון בנושא השואה שהוקם בישראל. המוזיאון שוכן על הר ציון בירושלים, מתחת למבנה ישיבת התפוצות מול קבר דוד המלך.
היסטוריה

האתר הוקם ב-1948 על ידי משרד הדתות ביוזמת ד"ר שמואל זנוויל כהנא, מנכ"ל המשרד, שהיה אז "הממונה" על הר ציון. מטרתו הייתה להקים אתר זיכרון שיהווה קבורה סמלית לקהילות שנכחדו, על מנת שניצולי השואה יקיימו בו טקסי זיכרון לקהילותיהם. לימים האתר הפך למוזיאון.
המיקום על הר ציון נבחר בהשראת פסוק מספר עובדיה: ”וּבְהַר צִיּוֹן תִּהְיֶה פְלֵיטָה, וְהָיָה קֹדֶשׁ” (א', יז), ובשל העובדה כי באותם ימים הר ציון היה נקודת הציון הקרובה ביותר אל מקום בית המקדש בהר הבית שהיה תחת שלטון ירדני, והיווה כעין תחליף למקומות הקדושים שבעיר העתיקה, עד לשחרורה של ירושלים.
על המוזיאון

המוזיאון כולל חצר גדולה וכשבעה חדרי תצוגה. קירות החצר וחלקים מן המוזיאון מכוסים בלוחות זיכרון עבור יותר מאלפיים קהילות יהודיות שנכחדו בשואה. במשך עשרות שנים נהגו ניצולי הקהילות להתאסף בימי זיכרון ולקיים טקסי אזכרה.
המוצגים במוזיאון ממוספרים על פי האלף-בית העברי. רבים מהמוצגים עוסקים בגבורת הרוח היהודית באמצעות אלמנטים כגון ספר תורה מפרושקוב שבפולין, מוכתם בדם, השוכב בקבר שקוף בכניסה, או סידור בכתב יד שנכתב על פי זיכרונו של יהודי במחנה הריכוז בוכנוואלד. תצוגות נוספות כוללות תיקים, סוליות נעלים, תוף וארנקים העשויים מקלף של ספרי תורה, מדים של אסיר מאושוויץ, תפילין זעירות שהוברחו אל תוך המחנות ושופר קטן שהוברח גם הוא לתפילת הימים הנוראים במחנות. המוזיאון מציג גם מעיל קצר מגווילי ספר תורה שנתפר עבור קצין נאצי.
לעומת יד ושם, המציג פריטים אישיים רבים ומתאר את מהלך השואה דרך עיני הפרט הבודד, מרתף השואה מתמקד בחורבן הקהילות בזיכרון הקולקטיבי הדתי ובהנצחה בעלת מוטיבים יהודיים מסורתיים כגון אמירת קדיש, קריאת משניות ותהילים וכתיבת שמות הנספים על מגילות קלף ייעודיות. בהנצחה במוזיאון אין נוכחותה של התנועה הציונית משמעותית ביותר. הנרטיב המתואר במוזיאון מתמקד במאמצי הנאצים להשמדת היהודים והמוסר הייחודי להם המגולם בתורת ישראל, והעובדה כי היהודים עסקו בקיום מצוות בתוך המחנות מוכיחה כי הנאצים לא הצליחו לשבור את רוחם.
מלבד שיפוצים ושינויים קלים לא השתנה המוזיאון מאז הקמתו.
אנדרטאות

במוזיאון ישנן מצבות ואנדרטאות זיכרון רבות, כגון מצבה לזכר הטלאי הצהוב, אנדרטת הדמעות בחצר המוזיאון לזכר למעלה ממיליון ילדים שנרצחו בשואה, אנדרטה לזכר מורדי גטו ורשה, מצבת שיש לזכר בית הכנסת ההרוס של קהילת סוחובולה ואנדרטה לזכר יהודי איטליה.
במוזיאון הונצחו על גבי מצבות זיכרון גם קהילות מחוץ לאירופה, בהן לוב וקירינקה. בנוסף מונצחת גם קהילה אחת שאינה קשורה בשואה: קהילת עדן שנפגעה בפרעות ב-1947. מוצגים ספרי תורה שהוברחו מן הכיבוש הנאצי בתוניס.
בחצר המוזיאון החיצונית ישנו קיר הנצחה המוקדש לחסידי אומות העולם, בהם אוסקר שינדלר שקברו שוכן בקרבת מקום והקונסול היפני צ'יאונה סוגיהארה.
במבנה שמעל המרתף היה מתחם בשם בית העדות, בו הוצגו סדרה של תצלומים של מקומות קדושים שנמצאו בשליטת ירדן, בהם בתי הכנסת של הרובע היהודי, קבר רחל ומערת המכפלה. כן הוצגו בו פיסה של אבן מהכותל המערבי ודגם של  בית המקדש.
אנדרטאות > אנדרטת האפר והסבון

בחלל הפנימי מוצב ארון זכוכית ובו 30 כדי אפר שהובאו בשנת 1949 על ידי שמעון ויזנטל וניצולי שואה אחרים ממחנות באוסטריה. קבורת אפר יהודי אוסטריה במרתף השואה נחשבת לטקס הראשון שהתקיים בישראל לזכר נספי השואה. בחלל זה נמצא גם דגם קטן של קרמטוריום ממחנות ההשמדה.
בארונות תצוגה קטנים למרגלות ארון האפר, מוצגות חתיכות סבון "ריף" גרמני, שנטען לגביו כי הוא סבון שנוצר משומן שנלקח מיהודים. עם זאת היסטוריונים סבורים שאין בסיס לטענה זו. זו אחת מן הסיבות לסירוב יד ושם לשתף פעולה עם המקום. כמו כן, באתר מוצג בקבוק זכוכית שלכאורה הכיל ציקלון-בי.
המוזיאון במאה ה-21

בשנים האחרונות המקום משמש בעיקר כמקום בו האוכלוסייה החרדית נחשפת לשואה. מכיוון שהתכנים המוצגים ביד ושם אינם תואמים את תפיסת עולמם של החרדים.
בשנים האחרונות האתר אינו מתוחזק ברמה גבוהה, ראש ישיבת התפוצות הרב יצחק גולדשטיין, טען כי מדינת ישראל איננה משתתפת במימון עמותת מרתף השואה והוא נאלץ לתפעל את המקום ההיסטורי בעל הייחודיות הדתית-מסורתית, בעצמו.
האתר אינו מתוקצב על ידי משרד התרבות או עיריית ירושלים, ואינו מוכר כמוזיאון. בשנים האחרונות הוא תוקצב על ידי המשרד לשיווין חברתי. תחקיר של כאן 11, בדצמבר 2022, העלה שהמקום משמש כמחסן מזרנים וציוד של ישיבת התפוצות הסמוכה אליו. התחקיר גילה כי עמותת ישיבת התפוצות ועמותת מרתף השואה מנוהלות על ידי אותם אנשים, ולא ברור איך קיבלו אנשי הישיבה את הבעלות על אתר ההנצחה.
גלריה

הכניסה לחצר המרתף
אנדרטת ברגן בלזן
אנדרטה במרתף השואה
המצבות
הכניסה למרתף
האנדרטה לזכר אלי ויזל
קרמטוריום סמלי
הערות שוליים

↑  דורון בר, קבר דוד בהר ציון בשנותיה הראשונות של המדינה, על אתר יא, טבת תשס"ג, עמ' 85–96
↑  תאגיד השידור הישראלי, ירושלמים | מרתף השואה, באתר יוטיוב, ‏28 בינואר 2017
↑  איפה אלוהים היה בשואה?, נבדק ב-2022-05-05
↑  אהרון קריב‏, "יד ושם החרדי": כך הם זוכרים את השואה, באתר וואלה, 28 באפריל 2014
↑  איתי שיקמן, כך הפך חדר הנצחה לנרצחי השואה למחסן של ישיבה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 26 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010857249005171
משורר לאומי

משורר לאומי הוא משורר הנחשב באופן מסורתי ועל פי דעת הציבור כמשורר ששירתו מייצגת את רוח העם, את הזהות הלאומית, האמונות והעקרונות של תרבות לאומית מסוימת. המשורר הלאומי כגיבור תרבות הוא סמל המתקיים בתודעת הציבור לטווח ארוך, להבדיל ממשוררים שמונו על ידי הממסד למשרת משורר חצר (כגון משרת משורר הקונגרס בארצות הברית ומשורר החצר של בית המלוכה האנגלי).
ישנן תרבויות בהן כמה כותבים נחשבים משוררים לאומיים.
מרבית המשוררים הלאומיים הם דמויות היסטוריות, אם כי כותבים בודדים בני זמננו הפעילים בתרבויות לאומיות צעירות יחסית או מתחדשות נחשבים אף הם "משורר לאומי".
חיים נחמן ביאליק נחשב המשורר הלאומי העברי, ובזמן קיומה של מדינת ישראל – למשורר הלאומי של ישראל.
בין המשוררים הלאומיים המפורסמים: יוהאן וולפגנג פון גתה (גרמנית), ויליאם שייקספיר (אנגליה), רוברט ברנס (סקוטלנד), דנטה אליגיירי (איטליה), אלכסנדר פושקין (רוסיה), שלושת המשוררים הלאומיים של פולין (אנ'): אדם מיצקביץ', יוליוש סלובצקי וזיגמונט קרשינסקי (פולין), מיגל דה סרוואנטס (ספרד), אלכסנדר דיומא האב (צרפת), חריסטו בוטב (בולגריה), רייניס (לטביה), לואיש דה קמואש (פורטוגל).
שורשי המושג "משורר לאומי" הם במאה ה-18, כתוצר של תנועת הרומנטיקה, שהייתה מהגורמים של התעוררות הלאומיות באירופה במאה ה-19. נקודת המבט של הרומנטיקה שימשה לעיתים להערכה מחדש של משוררים. כך, למשל, שייקספיר לא נחשב בעיני בני תקופתו למשורר העילאי של תקופתו. הוא נכלל בכמה רשימות מזמנו של משוררים מובילים, אך לא נחשב כמי שכתב ברמתם של אדמונד ספנסר או פיליפ סידני. אולם במאה ה-18 המבקרים הרומנטיים כסמואל טיילור קולרידג' העלו את הערצתו של שייקספיר לרמה של עבודת אלילים כמעט, ברוח המיתוס הרומנטי של "היוצר הגאון". הלאומיות הבריטית של אמצע המאה ה-19 והתקופה הוויקטוריאנית העלתה את שייקספיר על נס כסמל לגאווה אנגלית עבור האימפריה הבריטית כולה.
רבים מהמשוררים הלאומיים הטביעו את חותמם בתקופות מעבר תרבותיות והובילו שינוי תרבותי בעל השפעות עצומות. כך, למשל, מיגל דה סרוואנטס, אשר יצירתו "דון קישוט" נחשבת לרומן המודרני הראשון. השפעתו הייתה כה רבה, שיש המכנים את הספרדית (בספרדית ובצרפתית) "לשונו של סרוואנטס". "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי היא אחת מיצירות האמנות הגדולות של כל הזמנים והבסיס לשפה האיטלקית המודרנית. אלכסנדר פושקין הוא ממייסדי השירה הרוסית המודרנית, ומהתורמים המרכזיים לפיתוח השפה הרוסית.
כתביו של ביאליק שיקפו את מעורבותו ופעילותו בענייני העם היהודי בתקופתו, והשפיעו עמוקות על הלך הרוחות וחיי הציבור. הוא היה ציוני נלהב, השתתף בשני קונגרסים ציוניים והיה ידיד אישי של מנהיגי התקופה. בין השאר כתב שירת תוכחה וביקורת נגד אוזלת ידם של היהודים בגלות (למשל "אכן חציר העם", "בעיר ההרגה") ושירת עידוד רעיונית ומעשית לפעילות הציונית (למשל "למתנדבים בעם", "מתי מדבר האחרונים"). ביאליק השפיע רבות על התפתחות התרבות היהודית המודרנית והיה ממחדשי השפה העברית – אף הם רכיבים מהותיים באתוס הציוני. ביאליק הקדיש חלק נכבד מזמנו לענייני הציבור, עד כדי כך שנטבע הביטוי "כל ישראל יש להם חלק בביאליק", ראה בכך חלק מתפקידו ואף גינה אנשי רוח המסתגרים במגדל השן.
ויליאם שייקספיר בדיוקן דרושאוט
חיים נחמן ביאליק ב-1923
דיוקנו של פושקין. שמן על בד מאת ואסילי טרופינין, 1827
מיגל דה סרוואנטס
הערות שוליים

↑  שמואל אבנרי, עשרת הדיברות של ח.נ. ביאליק לסופר העברי, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2015
משורר הקונגרס

| --- | --- |
 איוש נוכחי:  אדה לימון
 דרכי מינוי:  על ידי הספרן הראשי של ספריית הקונגרס
 תחום שיפוט:  ארצות הברית 
 משך כהונה קצוב:  שנה אחת
 ייסוד המשרה:  1937
 
משורר הקונגרס או משורר החצר האמריקאי, ובשמו הרשמי משורר חתן פרס ויועץ השירה בספריית הקונגרס (Poet Laureate Consultant in Poetry to the Library of Congress) הוא משוררה הרשמי של ארצות הברית, שמבקש בתקופת כהונתו להעלות את התודעה הלאומית לקריאה ולכתיבת שירה. מעמדו מקביל לתפקיד משורר החצר של בית המלוכה האנגלי והיה ידוע בעבר בתואר "יועץ ספריית הקונגרס לשירה". השם הנוכחי הוצע ואושר בחוק של הקונגרס משנת 1985.