stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הליפקס (נובה סקוטיה)
ספורט

בהליפקס אזורי בילוי שונים, כולל חופי ים, אגמים ופארקים כפריים ועירוניים. יש בו שורה של ספורט פנים קהילתי המאורגן במתקנים שונים. בתי ספר ציבוריים ומוסדות על-תיכוניים המציעים ספורט.
מרכז סקוטיה בנק הוא זירת הספורט הרב תכליתית הגדולה ביותר בקנדה האטלנטית. המתחם מארח את מרבית אירועי הספורט והקונצרטים הגדולים המבקרים בהליפקס, ובו כמה זיכיונות ספורט מקצועיים למחצה, כולל קבוצת Halifax Hurricanes המשחקת ב NBL שהיא כאמור ליגת הכדורסל הבכירה של קנדה. קבוצת Mooseheads של ליגת ההוקי.
האזור אירח מספר אירועי ספורט גדולים, ביניהם אליפות העולם בהוקי הזוטר 2003, נוקיה בריר 2003, אליפות העולם בהוקי קרח נשים ב-2004, אליפות קנדה האולימפית 2005 ואליפות העולם ללקרוס 2007. משנת 1984 ועד 2007 היה האזור בו הייתה אליפות חבר העמים של חבר העמים; הטורניר הועבר לאוטווה, אונטריו, משנת 2008 עד 2010 וחזר להליפקס בשנת 2011 ו -2012. אליפות העולם בהוקי קרח גברים 2008 נערכה בין 2 במאי ל-18 במאי 2008, בהליפקס וקוויבק סיטי.
הליפקס נבחרה בשנת 2006 כעיר המארחת בהצעת המחיר של קנדה למשחקי חבר העמים של 2014, אך נסוגה ב־8 במרץ 2007, הרבה לפני תאריך הבחירה של ה-9 בנובמבר 2007, תוך ציון אי ודאות כספית. בפברואר 2011 אירחה העירייה את משחקי החורף בקנדה 2011.
ב־26 במאי 2013, הליפקס Mooseheads סיימה את העונה עם 74 ניצחונות בכך שהביסו את פורטלנד ווינטרוהוקס 4–6 בגמר גביע הזיכרון של מאסטרקארד, וזכו בגביע הזיכרון הראשון שלהם בגביע תהליך.
בהליפקס נמצאים גם כמה מועדוני רוגבי, מועדון כדורגל רוגבי הליפקס, טארסי הליפקס, חזיר הדארטמות’, ריברליי רמבלרס ומועדון הכדורגל הרוגבי המזרחי. רמות הליפקס הן קבוצת ההורלינג והגאליות המקומית המתמודדות באירועי GAA הקנדיים.
בעיר שוכנת גם HFX Wanderers FC, מועדון כדורגל מקצועי המתמודד בליגת העל הקנדית, וצוות הלקרוס המקצועי של הליפקס.
תחבורה

נמל הליפקס הוא נמל מרכזי המשמש מספר רב של קווי שילוח, המנוהלים על ידי רשות נמל הליפקס. לצי הקנדי המלכותי ולמשמר החופים הקנדי יש מתקנים גדולים לאורך קטעי חוף בולטים הן בהליפקס והן בדרטמות'. בנמל שוכן גם שירות מעבורות ציבורי המחבר בין מרכז העיר הליפקס לשני מוקדים בדרטמות'. נמל Sheet הוא הנמל העיקרי האחר בעירייה ומשרת משתמשים תעשייתיים בחוף המזרחי.
נמל הליפקס הוא שער המשלוח היוצא והאחרון הראשון של צפון אמריקה לאירופה.
מסופי השילוח השונים של רשות הנמל מהווים את הטרמינל המזרחי של הרשת הטרנס יבשתית של הרכבת הלאומית הקנדית. דרך רכבת קנדה מספקת שירות רכבת לילה נוסעים מתחנת הרכבת הליפקס שלושה ימים בשבוע למונטריאול עם האוקיינוס, רכבת המצוידת במכוניות ישנות שעוצרת במרכזים מרכזיים לאורך הדרך, כמו מונקטון. תחנת הרכבת הליפקס משמשת גם כטרמינל לאוטובוסים ימיים, המשרת יעדים ברחבי הים.
שדה התעופה הבינלאומי של חניפקס סטנפילד משרת את הליפקס ואת מרבית המחוז, ומספק טיסות סדירות ליעדים מקומיים ובינלאומיים. שדה התעופה שימש 4,083,188 נוסעים בשנת 2017, מה שהפך אותו לשדה התעופה השמיני העמוס ביותר בקנדה בתנועת הנוסעים. Shearwater, חלק מ־CFB הליפקס, הוא בסיס האוויר למסוקים ימיים המועסקים על ידי הצי הקנדי המלכותי ונמצא בצד המזרחי של נמל הליפקס.
הגשר העירוני מקושר על ידי גשרי התלייה Angus L. Macdonald ו־A. Murray MacKay, כמו גם רשת הכבישים המהווים 100 סדרות המשמשות כבישים מהירים. מעגל התנועה ארמדייל הוא נקודת חנק ידועה לשמצה לתנועת כלי רכב בחלק המערבי של הגלעין העירוני, במיוחד בשעות העומס.
התחבורה הציבורית ניתנת על ידי חברת Halifax Transit, המפעילה קווי אוטובוס סטנדרטיים, קווי אוטובוס אקספרס אזוריים וכן שירות המעבורות Halifax-Dartmouth בלבד. שירות המעבורות של העירייה, שהוקם בשנת 1752, הוא שירות המעבורות המובילות ברציפות במי מלח בצפון אמריקה.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2016, מונה האוכלוסייה בעיר כ-403,000 נפש.
השפה הדומיננטית בעיר היא אנגלית, אשר מדוברת בקרב למעלה מ-90% מהאוכלוסייה.
דמוגרפיה > דת

הליפקס היא עיר מגוונת מבחינה דתית עם מוסדות דתיים נקודות ציון בולטים כמו הכנסייה הבפטיסטית החדשה אופקים, כנסיית סנט ג'ורג' (העגולה), כנסיית יונייטד רוקינגהאם, הכנסייה המאוחדת של סנט אנדרו, המסגד והקהילה הקהילתית אוממה, המרכז להתפתחות אסלאמית, המקדש ההינדי של וודנטה אשרם, המקדש הבודהיסטי האטראטאתי האטלנטי, האגודה הסיקית הימית, בית הכנסת בית ישראל, ובית הכנסת שער שלום. הליפקס מאכלסת גם את בית הספר לתאולוגיה האטלנטית ללימודי דת.
נוצרים – 71.49%
חסרי דת – 24.88%
מוסלמים – 1.96%
בודהיסטים – 0.41%
הינדואים – 0.4%
יהודים – 0.35%
משתייכים לדתות אחרות – 0.36%
אתרים מרכזיים

מוזיאון ההגירה הקנדי: המוזיאון מציג את סיפור המהגרים לקנדה מזמן ייסודה בשנת 1867 ועד היום, וכן את סיפור רציף 21 בו עברו כמיליון וחצי איש בין השנים 1971-1928.
המוזיאון הימי: מוזיאון האוקיינוס האטלנטי הממוקם במעגן ההיסטורי של העיר. מכיל מוצגים הנוגעים לאסון טביעת הטיטאניק ולפיצוץ הליפקס.
ערים תאומות

יפן הקודאטה, יפן
מקסיקו סן פרנסיסקו דה קמפצ'ה, מקסיקו
ארצות הברית נורפוק, וירג'יניה, ארצות הברית
בניין ע"ש מקנלי, אוניברסיטת סנט מרי.
גלריית האמנות של נובה סקוטיה (AGNS)
הספרייה המרכזית של הליפקס.
מפרץ Peggy's Cove
סקוטיה-בנק סנטר הליפקס
משחק הוקי של Halifax Mooseheads
אצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל Halifax Wanderers
נמל הליפקס.
נמל התעופה הבינלאומי הליפקס/רוברט ל. סטנפילד (YHZ)
הנמל וקו הרקיע של הליפקס
שכונת קלייטון פארק בעיר הליפקס
אדווין מוזס

אדווין "אד" קורלי מוזס (באנגלית: Edwin Corley Moses; נולד ב-31 באוגוסט 1955) הוא אצן עבר אמריקאי, אלוף אולימפי בשתי אולימפיאדות, אלוף עולם בשתי אליפויות ושיאן עולם בריצת 400 מטר משוכות. בין השנים 1977–1987 ניצח מוזס ב-107 תחרויות גמר רצופות וב-122 תחרויות רצופות בסך הכל, הישג חסר תקדים.
ביוגרפיה

מוזס נולד בדייטון, אוהיו. הוא קיבל מלגת לימודים למורהאוס קולג' באטלנטה. הוא למד פיזיקה והנדסת תעשייה וניהול בו בזמן שהתחרה עבור בית ספרו. במורהאוס לא הייתה מסגרת תחרותית באתלטיקה כך שהוא נאלץ להתאמן בבית ספר סמוך. בתחילה הוא התחרה ב-120 יארד משוכות ו-440 יארד חלק. עד מרץ 1976 הוא רץ רק פעם אחת 400 מטר משוכות אבל לאחר מכן הוא התמקד בריצה זו ועשה התקדמות ענקית ומשמעותית. הטכניקה שלו הייתה לשמור על 13 צעדים בין המשוכות (לפעמים 12 צעדים במשוכות מסוימות) ואחר כך להגביר את המאמץ בחלק השני של הריצה, בניגוד למתחריו ששינו את קצב הפסיעות שלהם.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה מוזס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 47.64 שניות, לפני בן ארצו מייקל שיין (48.69 שניות) ויבגני גברילנקו מברית המועצות (49.45 שניות).
לאחר ששיפר את שיאו העולמי בשנת 1977, הפסיד מוזס להרלד שמיד ממערב גרמניה ב-26 באוגוסט בברלין, הפסדו הרביעי בריצה זו. שבוע לאחר ההפסד הוא זכה בניצחון על שמיד בהפרש של 15 מטר בדיסלדורף, ומאז הוא לא הפסיד בריצה זו במשך 9 שנים, 9 חודשים ותשעה ימים. בסופו של דבר הוא הפסיד לבן ארצו דני הריס במדריד ב-4 ביוני 1987 לאחר 122 תחרויות רצופות ללא הפסד שבמהלכן קבע פעמיים שיא עולם חדש, זכה בשלושה תוארי גביע העולם ובשני תוארי אלוף עולם. לאחר הפסדו להריס הוא ניצח בעוד 10 תחרויות.
מוזס החמיץ את אולימפיאדת מוסקבה (1980) בשל החרם האמריקאי ובכך נמנע ממנו לזכות בעוד מדליה אולימפית.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכה מוזס במדליית זהב כשרץ 47.50 שניות לפני הרלד שמיד (48.61 שניות) ואלכסנמדר חרלוב מברית המועצות (49.03 שניות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה מוזס פעם נוספת במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בזמן של 47.75 שניות, לפני בן ארצו דני הריס 48.13 שניות ושמיד 48.19 שניות. נוסף לכך, הוא נבחר לשאת את השבועה האולימפית בשם הספורטאים.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה מוזס שוב במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.46 שניות, לפני בן ארצו דני הריס והרלד שמיד מגרמניה שקבעו תוצאה זהה של 47.48 שניות, שתי מאיות השנייה לאט יותר.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה מוזס במדליית ארד בתוצאה של 47.56 שניות, אחרי בן ארצו אנדרה פיליפס שקבע שיא אולימפי חדש של 47.19 שניות ואמדו דיה בה מסנגל (47.23 שניות). שלושתם שיפרו את השיא האולימפי של מוזס ממונטריאול.
מוזס השיג את הישגיו יוצאי הדופן בתזונה צמחונית.
מאז שנת 2000 הוא מכהן כיו"ר האקדמיה לספורט עולמי.
נכון לאוקטובר 2008 הוא עדיין מחזיק ב-26 התוצאות הטובות ביותר בריצת 400 מטר משוכות מתוך 100 התוצאות הטובות בעולם.
הרפורמה

בשנת 1979 מוזס פרש מעבודתו בג'נרל דיינמיקס על מנת להשקיע את כל כולו באתלטיקה. במשך השנתיים הבאות הוא בנה רפורמה שתאפשר לספורטאים אולימפיים ובינלאומיים אפשרות בחירה. הוא הקים קרן ותמיכה לאתלטים שתאפשר להם להרוויח תגמולים ממשלתיים, או מלגות תמיכה פרטיות, תשלומים ישירים מפרסום מבלי לסכן את האפשרות האולימפית שלהם. עד אז רק "ספורטאים חובבים" יכלו להשתתף באולימפיאדה. מוזס הציג את תוכניתו לחואן אנטוניו סמראנש נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי והרעיון אושר בשנת 1981. הרפורמה הזו הייתה הבסיס לתמיכה הכלכלית להרבה ספורטאים אולימפיים וכך הם יכלו לבחור בהמשך הקריירה הספורטיבית.
תארים

מוזס זכה בשנת 1980 בתואר אתלט השנה בעולם, אף על פי שלא השתתף במשחקים האולימפיים במוסקבה.
מוזס זכה בשנת 1981 בפרס ג'סי אוונס.
מוזס זכה בפרס ג'יימס א' סאליבן בשנת 1983.
מוזס זכה בשנת 1984 כאתלט השנה מתאם ABC.
בשנת 1994 זכה מוזס להירשם בהיכל התהילה באתלטיקה.
בשנת 1999 דורג מוזס מתאם ESPN במקום 47 כספורטאי בכל הזמנים.
בשנת 2018 הוענק לו פרס לוריוס למפעל חיים.
בעירו דייטון יש רחוב על שמו: Edwin C. Moses Blvd, in Dayton, OH.
בדיקות סמים

מוזס משתתף פעיל במספר ועדות למניעת אימרוץ. בדצמבר 1988 הוא פיתח ויצר תוכנית של בדיקת סמים אקראית לספורטאים חובבים שלא בזמן תחרות.
הערות שוליים

↑  ראו כאן
↑  James E. Sullivan Award
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14042561m (data)  World Athletics: 14358126  LCCN: no2003037575  VIAF: 24287045   WorldCat (עם VIAF): 24287045
שחרור על-תנאי

שחרור על-תנאי (או שחרור מוקדם) הוא הליך של שחרור אסיר מבית סוהר לפני תום תקופת המאסר שנגזרה עליו. אחת המטרות העיקריות לשחרור מוקדם היא השגת התנהגות נאותה של האסיר בכלא, בכך שמאפשרים לו שחרור מוקדם אם יתנהג כראוי.
במספר מדינות, בהן מקסיקו וגרמניה, מאסר ללא אפשרות לשחרור מוקדם נחשב לעונש אכזרי ולכן אסור.
בשונה מחנינה, שבעקבותיה האסיר משוחרר ללא תנאי, שחרור מוקדם מותנה בהתנהגות נאותה של האסיר ממועד שחרורו ועד לסיום תקופת המאסר שנגזרה עליו, ואם לא עמד בתנאי זה ניתן להחזירו לכלא לריצוי יתרת המאסר.
רקע

עד סוף 2001 הכיר החוק בישראל במספר נתיבים של שחרור מוקדם על ידי ועדת שחרורים:
שחרור מוקדם בהתאם לסעיף 49 לחוק העונשין: "(ב) מי שנידון למאסר לתקופה העולה על שישה חודשים ונשא עונשו שני שלישים מאותה תקופה, ישחררו שר המשטרה אם באה על כך המלצה של ועדת השחרורים". - בשחרור זה יתרת תקופת המאסר מבוטלת, אך רוב רובם של האסירים לא שוחררו על פי נתיב זה.
אסיר ברישיון חופש על פי סעיף 28 לפקודת בתי הסוהר על פיו האסיר רשאי להתהלך חופשי, אך תקופת מאסרו הפורמלית אינה מקוצרת. זה הנתיב שבו שוחרר רובם הגדול של האסירים.
שחרור מוקדם של אסירים הסובלים מחולניות מתמדת.
ב-1 בינואר 2002 נכנס לתוקף חוק שחרור על-תנאי ממאסר, שביטל את הסעיפים הנ"ל, והחליף את נתיבי השחרור.
כצידו השני של מטבע השחרור, ועדת שחרורים גם דנה בביטול רישיון חופש לאסירים ברישיון שעברו עבירות בזמן מאסרם, לאחר שחרור מוקדם.
רקע > השיקולים להחלטה על שחרור מוקדם

עד שנת 2001 הונחתה ועדת השחרורים לשקול שחרור מוקדם על פי סעיף 28 של פקודת בתי הסוהר שקבע:
בשנת 2001 חוקק חוק שחרור על-תנאי ממאסר, התשס"א-2001 שקבע בסעיף 9: "בבואה להחליט... תשקול הוועדה את הסיכון הצפוי משחרורו של האסיר לשלום הציבור, לרבות למשפחתו, לנפגע העבירה ולביטחון המדינה, את סיכויי שיקומו של האסיר ואת התנהגותו בכלא". החוק הוסיף ופירט מגוון של שיקולים שיש לקחת בחשבון. החוק גם קבע בסעיף 10 את האפשרות במקרים מיוחדים להתייחס לאינטרס הציבורי בקביעת שחרור מוקדם של אסיר ספציפי.
בנוסף לעצם ההתנהגות הטובה, השתרש הנוהג שהוועדה שוקלת את השיקולים הבאים:
הסיכוי שהאסיר השתקם ולא יחזור לסורו, המכונה על ידי אהרן ברק "תקנת הפרט".
הסיכוי שהאסיר יעבור עבירות בזמן שנוכה ממאסרו. המכונה "תקנת הכלל" או מסוכנות.
בעקבות רוב הדעות בהחלטת בג"ץ בעניינו של יורם שקולניק נקבע שהוועדה שוקלת גם את הצורך שהעונש ירתיע, המכונה "האינטרס הציבורי".
למעט במקרים המיוחדים שבהם נשקל "האינטרס הציבורי", "ועדת השחרורים אמורה לצפות פני עתיד". כתב על כך שופט יצחק עמית: [על הוועדה] "להעריך בעיקר את סיכויי השיקום והמסוכנות, שלעיתים יש ביניהם חפיפה והשפעה הדדית. לשם כך מתחשבת הוועדה בשיקולים שונים ונעזרת בחוות דעת מקצועיות. הערכות לגבי העתיד כוללות בהכרח גם התחשבות באירועים שקרו בעבר, אך זאת יש לעשות בפרספקטיבה הנכונה, כך שעיניה של הוועדה יהיו נשואות אל העתיד".
רקע > השיקולים להחלטה על שחרור מוקדם > מסוכנות

בשנת 1959 דחה בג"ץ עתירה של אסיר שטען שלאור התנהגותו הטובה בכלא חייבים לתת לו שחרור מוקדם וקבעה שמותר לשקול גם מסוכנות בהחלטה אם לשחררו.
הנטל לשכנע את ועדת השחרורים "כי האסיר ראוי לשחרור וכי שחרורו אינו מסכן את שלום הציבור" מוטל על שכמו של האסיר. בתחילת שנות ה-80 הצטברו מקרים לא מעטים בהם בתי המשפט התערבו בהחלטות ועדת השחרורים והורו לשחרר את האסירים שחרור מוקדם. בתחילת 1983 ביקש בית המשפט העליון להפסיק נוהג זה ובפסק דין עקרוני קבע שיש למעט בהתערבות בשיקולי המסוכנות של ועדת השחרורים.
ועדת השחרורים אינה נוהגת להזמין חוות דעת פסיכולוגית על אסירים שהורשעו בעבירות אלימות, במסגרת בחינת מסוכנותם. אולם, על פי קביעת בית המשפט העליון, כאשר חוות דעת כזאת נערכה ומצביעה על אפשרות למסוכנות, יש צורך לקחת זאת בחשבון.
במאי 2000 החליט בג"ץ לבטל החלטה על שחרור מוקדם של יורם שקולניק לאור מסוכנותו בגלל החשש "שאם ייקלע לנסיבות בהן מניעים אידאולוגיים עלולים לדחוף לביצוע מעשי עבירה, יגברו מניעים אלה וידחפוהו לביצועם של מעשים כאלה".
על היקף 'הסיכון הצפוי משחרור הנדון' כתבה השופטת אסתר חיות:
לעומת זאת, ביולי 2022 קבעו שלושה שופטים של בית המשפט העליון, פה אחד, שלא ניתן להתחשב בכך שאם ישוחרר האסיר, גורמים שאינם האסיר עלולים לסכן את הציבור, ובהתאם נקבע שאסיר שהיה מעורב בריב בין חמולות ישוחרר למרות החשש להתלקחות הסכסוך בין החמולות.
רקע > השיקולים להחלטה על שחרור מוקדם > יכולת פיקוח

השופט אליקים רובינשטיין כתב:
בפועל, במקרים רבים נמנע שחרור מוקדם מאסירים תושבי השטחים. בקשה להתחשב בעובדה זאת בעת מתן גזר הדין נדחתה על ידי בית המשפט העליון.
רקע > השיקולים להחלטה על שחרור מוקדם > חרטה

במסגרת הדיון במסוכנות האסיר ובשיקומו, נותנת הוועדה משקל להבעת חרטה של האסיר ולהתרשמות מכנותה. עניין זה מקשה על שחרורם של אסירים שטוענים לחפותם, מפני שטענת החפות מונעת מהם להביע חרטה. כך למשל סרבה ועדת השחרורים להעניק שחרור מוקדם למרגלית הר שפי שטענה שהורשעה שלא בצדק, משום שלא הביעה חרטה.
רקע > מעמד נפגע העבירה

חוק זכויות נפגעי עבירה מקנה לנפגעי עבירות מין ואלימות את הזכות להתעדכן בבקשת הפוגע בהם לשחרור מוקדם וכן את הזכות להביע עמדה לפני ועדת שחרורים בעניין מסוכנות האסיר. בית המשפט העליון קבע, בעניין גנאמה, כי על אף שהחוק קבע הגשת עמדה בכתב, במקרים הראויים יכולה הוועדה להתיר נוכחות של הנפגע ושמיעת טיעוניו בעל פה. כמו כן, קבע בית המשפט העליון שאין פסול בכך שהטיעונים שהושמעו על ידי הנפגעים חרגו משאלת המסוכנות.
לעניין פיצויים לנפגעי עבירה, בבקשת ערעור של אסיר שטען שלא שוחרר רק מכיוון שלא שילם את הפיצוי שנגזר עליו לקרבן העבירה (ושבהיותו בכלא אין לו אפשרות להתפרנס ולשלם את הפיצוי), קבע השופט יורם דנציגר ש"כאשר נגזר על האסיר תשלום פיצוי בגין העבירה בה הורשע, על הוועדה לשקול האם פיצוי זה שולם, ואם לא שולם - מה הסיבות לכך." בהתייחס לאסיר המסוים קבע שאי תשלום הפיצוי לא היה הסיבה היחידה לאי שחרורו אלא גם צורך בהתקדמות עוד כברת דרך בטיפול.
רקע > תנאים לשחרור

בתחילה נקבעו בחוק תנאים מחמירים לקבלת שחרור מוקדם, בהם התחייבות שלא להתחבר עם פושעים. בעקבות סירוב של אנשי מלכות ישראל לחתום על התחייבות כזאת, הועלתה בכנסת בסוף 1955, הצעה לתיקון החוק, כך שוועדת השחרורים תוכל לקבוע באופן גמיש את כללי השחרור. התיקון אושר ללא התנגדות בתחילת 1956.
בשנת 2018 אושר תיקון מס' 17 לחוק שחרור על-תנאי ממאסר, כהוראת שעה לשלוש שנים החל מ-15 באוקטובר 2018. התיקון הרחיב משמעותית את מנגנון שחרור מוקדם ממאסרים קצרים (לא כולל אסירים ביטחוניים), באמצעות הקמתה של היחידה לשחרור ממאסרים קצרים של שירות בתי הסוהר. התיקון פורסם בין היתר בעקבות תביעה שהוגשה על ידי האגודה לזכויות האזרח בישראל נגד השר לביטחון הפנים, ועסקה בתנאי כליאה של עצורים ואסירים שחרגו מזכויות אדם בסיסיות.
רקע > הזמן שבו ניתן לתת לאסיר שחרור מוקדם

עד שנת 2001 נקבעה האפשרות לשחרור מוקדם בתום שני שלישים מתקופת המאסר בחוק העונשין, ובבתי כלא צבאיים היה נהוג שחרור לאחר מחצית מתקופת המאסר. ב-13 בפברואר 2001 קיבלה הכנסת הצעת חוק של ראובן ריבלין ודוד ליבאי שאפשרה שחרור מוקדם של אסירים לאחר ריצוי חצי מתקופת המאסר. במקור נועד החוק להקל על הצפיפות בבתי הסוהר. אולם לאחר שמפלגת ש"ס הביעה תמיכה בחוק ונשמעו קולות שהמטרה היא להקל על אריה דרעי, הביעו חברי כנסת רבים התנגדות לחוק, שאותו כינו "חוק דרעי". דרעי לא נהנה מהחוק שנקרא על שמו, לאחר שוועדת השחרורים דחתה את בקשתו לשחרור מוקדם, מטעמים של חשש מפגיעה באמון הציבור, והוא שוחרר בסופו של דבר לאחר ריצוי שני שלישים מתקופת מאסרו.
ב-11 ביוני 2001 קיבלה הכנסת את חוק שחרור על-תנאי ממאסר, אשר הסדיר בחוק נפרד את השחרור המוקדם וביטל את האפשרות לשחרור מוקדם לאחר חצי מתקופת המאסר. חוק זה הוגש על ידי יוסי ביילין למחרת קבלת החוק של ריבלין בכנסת.
רקע > ביקורת על מדיניות השחרור המוקדם

הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים (ועדת דורנר) ביקרה בחריפות בשנת 2015 את אופן פעולת ועדות השחרורים. הוועדה הראתה כי שחרורם של אסירים רבים מתעכב זמן רב אחרי המועד הראשון בו ניתן היה לשחררם מכיוון שעבודת ההכנה שנעשית לדיונים בפני ועדות השחרורים לא נערכת במועד. הוועדה הציעה גם להסמיך את ועדות השחרורים להעביר אסירים לבתי מעבר שנה לפני תום שני השלישים של תקופת מאסרם, כדי להקל על קליטתם ההדרגתית בסביבה ולצמצם את מספר האסירים.
רקע > סטטיסטיקה

בשנות ה-90 כשני שלישים מהאסירים הפליליים נהנו משחרור מוקדם, אולם בחלוף השנים שיעורם הצטמצם משמעותית ובשנים 2010–2012 רק כשליש מהם משוחררים בשחרור על תנאי. בתחילת 2021 פורסם שלמעלה מ-90% מהבקשות לשחרור מוקדם נדחות, כאשר ב-46% מהמקרים הדחייה היא בגלל העדר טיפול לאסיר במהלך מאסרו, ב-28% מהמקרים הדחייה היא בגלל שאין לאסיר תוכנית שיקום לאחר השחרור, וב-10% מהמקרים בגלל התנהגות שלילית בכלא. המספרים קטנים בהרבה כאשר מדובר באסירים ביטחוניים.
ועדת השחרורים

ועדות השחרורים פועלות מכוח חוק שחרור על תנאי ממאסר התשס"א 2001, בתוקף מיום 1/1/2002.
ועדת השחרורים > סעיף 3 לחוק שחרור על-תנאי ממאסר, התשס"א-2001

"אסיר, למעט אסיר עולם, הנושא עונש מאסר לתקופה העולה על שישה חודשים, שנשא לפחות שני שלישים מתקופת המאסר שעליו לשאת, רשאית ועדת השחרורים, לבקשתו, לשחררו על תנאי מנשיאת יתרת תקופת המאסר; ואולם לא תשחרר ועדת השחרורים אסיר כאמור, אלא אם כן שוכנעה כי האסיר ראוי לשחרור וכי שחרורו אינו מסכן את שלום הציבור."
שחרור מוקדם של אדם המרצה עונש מאסר, שווה כשליש מתקופת העונש שנגזר עליו.
תפקיד ועדת השחרורים להחליט האם ראוי האסיר לשחרור על תנאי על פי שיקולים של נסיבות העבירה וחומרתה, הרשעות קודמות, רמת מסוכנות לשלום הציבור, סיכוי שיקום האסיר, התנהגותו בכלא ועוד.
תחום ועדות השחרורים בהנהלת בתי המשפט מטפל בתיקי אסירי עולם, ועדות מיוחדות וועדות קציבה. בנוסף, מטפל באופן שוטף במאגר שופטים/נציגי ציבור, תשלומים, קביעת דיונים, הרכבם ועוד. כמו כן, מתקשר עם גופים וגורמי חוץ רלוונטיים, לדוגמה מחלקת החנינות של משרד המשפטים; פרקליטות מחוז צפון, דרום, תל אביב, מרכז; שירות בתי הסוהר - קציני השחרורים במחוזות השונים, הסנגוריה הציבורית, סנגורים פרטיים, הרשות לשיקום האסיר; לשכת נשיא המדינה; הפרקליטות הצבאית – אסירים ביטחוניים; משרד הבריאות; משטרת ישראל; מרכז בריאות הנפש; משרד העבודה והרווחה; ועדת אלמ"ב (אלימות במשפחה) ועוד.
ועדות השחרורים מתחלקות ל-3 סוגים:
ועדה רגילה - דנה בבקשה לשחרור מוקדם של האסיר בסמוך לריצוי שני שלישים מתקופת מאסרו
ועדה מיוחדת - דנה בבקשה לשחרור מוקדם של אסיר עולם או אסיר המרצה 25 שנים ומעלה, בסמוך לריצוי שני-
ועדת קציבה - דנה בבקשת אסיר עולם, וממליצה בפני נשיא המדינה בעניין קציבת עונשו בכל ועדה יושבים ארבעה חברים, ביניהם שופט, נציגי ציבור וקצין שב"ס, כאשר הרכב החברים הפנימי משתנה בהתאם לסוג הוועדה.
ועדת השחרורים > הרכב ועדות שחרורים

| סוג ועדה | הרכב הוועדה |
| --- | --- |
רגילה: 4 חברים: שופט שלום - יו"ר הוועדה,2 נציגי ציבור בעלי ניסיון של 5 שנים בתחום עיסוקם, קצין שב"ס (שירות בתי הסוהר) בדרגה של רב כלאי ומעלה (ללא זכות הצבעה)
מיוחדת: 4 חברים: שופט מחוזי/עליון - יו"ר הוועדה, 2 נציגי ציבור בעלי ניסיון של 10 שנים בתחום עיסוקם, קצין שב"ס בדרגה של רב כלאי ומעלה (ללא זכות הצבעה)
קציבה: 4 חברים: שופט מחוזי/עליון - יו"ר הוועדה, 2 נציגי ציבור בעלי ניסיון של 10 שנים בתחום עיסוקם, קצין שב"ס בדרגה של רב כלאי ומעלה (ללא זכות הצבעה)
ועדת השחרורים > מקום כינוס ועדות שחרורים

| מחוז | בתי כלא | ועדת מעקב |
| --- | --- | --- |
| מרכז | מעשיהו, איילון, השרון | בית משפט השלום כפר-סבא |
| צפון | מגידו, כרמל, שיטה, צלמון, דמון | היכל המשפט נצרת |
| דרום | אשל, אלה, קציעות | היכל המשפט באר-שבע |
בעולם > קנדה

בקנדה אסיר רשאי לבקש שחרור מוקדם לאחר שריצה שליש מתקופת המאסר שנגזרה עליו או לאחר שריצה שבע שנות מאסר. מורשע ברצח רשאי לבקש שחרור מוקדם לאחר שריצה 25 שנות מאסר. בנוסף קיימת אפשרות לשחרור לפעילות במסגרת הקהילה בשעות היום, וחזרה לכלא מדי לילה.
בעולם > שווייץ

אסיר שסיים לרצות שני שלישים מעונשו (אך לפחות שלושה חודשי מאסר) זכאי לשחרור על-תנאי, כאשר התנהגותו במהלך ריצוי עונשו מצדיקה זאת ואין חשש שיבצע עבירות נוספות. כאשר הוחלט שלא לאשר שחרור מוקדם, יש לדון מחדש בבקשה מדי שנה. שחרור מוקדם של אסיר עולם אפשרי רק לאחר שריצה 15 שנות מאסר.
ראו גם

חנינה
הערות שוליים

↑  רע"ב 7774/13 דקמאק נ' היועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב־3 באפריל 2014, פסקה 14
↑  רע"ב 5709/16 פלוני נ' מדינת ישראל, ניתן ב־8 באוגוסט 2016
↑  בג"ץ 281/61 שם טוב נ' ועדת השחרורים שליד שירות בתי הסוהר, פ"ד טו 2060
↑  בג"ץ 3959/99 התנועה למען איכות השלטון בישראל נ' הוועדה לעיון בעונש ואחרים, ניתן ב־12 ביולי 1999
1 2 3  בג"ץ 89/01 הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל נ' ועדת השחרורים, בית הסוהר מעשיהו, שב"ס ואחרים, ניתן ב־18 בפברואר 2001
1 2  רע"ב 9837/03 רחמים גרסיה נ' ועדת השחרורים בית הסוהר מעשיהו, ניתן ב־20 בינואר 2004
↑  בג"ץ 223/96 היועץ המשפטי לממשלה נ' ועדת השחרורים ואיברהים בן זהדי סרנדה, ניתן ב־29 ביולי 1997
↑  חוק שחרור על-תנאי ממאסר, התשס"א-2001, ס"ח 1795 מ-20 ביוני 2001, אתר הכנסת
↑  אפשר שלא לנכות שליש מתקופת המאסר של "מתנהגים כיאות", הַבֹּקֶר, 9 בדצמבר 1959
↑  נמנע שחרור מוקדם של עבריין אלים, דבר, 14 בפברואר 1983
↑  רע"ב 1156/16 מדינת ישראל נ' טל מוסקוביץ, ניתן ב־18 בפברואר 2016
↑  בג"ץ 1920/00 זהבה גלאון והיועץ המשפטי לממשלה נ' ועדת השחרורים, יורם שקולניק ואחרים, ניתן ב־11 במאי 2000
1 2  רע"ב 10349/08 מדינת ישראל נ' גנאמה ואחרים, ניתן ב־20 ביולי 2009, פסק דין של השופטת חיות
↑  רע"ב 1981/22 פלוני נ' מדינת ישראל, ניתן ב־13 ביולי 2022
↑  רע"ב 917/11 חאלד סווארכה נ' ועדת השחרורים והיועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב־6 במרץ 2011
↑  רע"ב 4849/13 מחמד אוולד נ' היועץ המשפטי לממשלה ואחרים, ניתן ב־14 בנובמבר 2013
↑  ע"פ 5773/14 אשרף אלחדור ואחרים נ' מדינת ישראל, ניתן ב־10 בינואר 2017
↑  ענת רואה, מרגלית הר שפי לא תשוחרר בשחרור מוקדם, באתר ynet, 25 ביוני 2001
↑  חוק זכויות נפגעי עבירה, התשס"א-2001
↑  רע"ב 2669/10 שרון רווח נ' מדינת ישראל וועדת השחרורים, ניתן ב־29 באפריל 2010
↑  הצעת תקון לפקודת בתי הסוהר – לוועדה, הצופה, 4 בנובמבר 1955
↑  אושר חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר, חרות, 11 בינואר 1956
↑  חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 17 - הוראת שעה), התשע"ח-2018, ס"ח 2742 מ-26 ביולי 2018
↑  ועדת הפנים אישרה תיקון להצ"ח שחרור מנהלי של אסירים, לפיו החוק לא יכלול אסירים ביטחוניים, באתר חדשות הכנסת, ‏אוקטובר 2018
↑  עו"ד אלינה כרסנטי, איך מתבצע הליך שחרור מוקדם ממאסרים קצרים של עד שנה?, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏נובמבר 2019
↑  חוק לשחרור מוקדם של אסירים (תיקוני חקיקה), התשס"א-2001, ס"ח 1775, 15 בפברואר 2001
↑  ברוך קרא, דרעי יערער על דחיית שחרורו, באתר הארץ, 18 בינואר 2002
↑  ראו עמ' 44 לדו"ח ועדת דורנר (הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים)
↑  שמעון כהן, במקום שיקום מקבלים עבריין גדול יותר, באתר ערוץ 7, 16 בפברואר 2021
↑  השער לחופש ועדת שיחרורים, באתר שירות בתי הסוהר, 28 במאי 2008
↑  Types of Release - Fact Sheet, Government of Canada, March 12, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565505205171  BnF: cb119720374 (data)  LCCN: sh85098258  NDL: 00565053  NKC: ph258279 
נשיא המדינה ראובן ריבלין בפגישה עם שרת המשפטים וחברי ועדת השחרורים המיוחדת בנושא קציבת מאסרי עולם, ינואר 2018
סונג צ'ינג-לינג

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1893 שנגחאי, אימפריית צ'ינג הגדולה 
 פטירה:  29 במאי 1981 (בגיל 88) בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  שושלת צ'ינג, הרפובליקה הסינית, הרפובליקה העממית של סין 
 מקום קבורה:  grave of Soong Ching-ling 
 השכלה:  McTyeire School  מכללת וסליאן 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של סין, קוומינטנג, Revolutionary Committee of the Chinese Kuomintang 
 בן או בת זוג:  סון יאט-סן (25 באוקטובר 1915–12 במרץ 1925) 
 
 
 פרסים והוקרה
 פרס השלום הבין-לאומי ע״ש סטלין (1951) 
 
 חתימה:   
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
סונג צ'ינג-לינג (באנגלית: Soong Ching-ling;‏ 27 בינואר 1893 – 29 במאי 1981) הייתה דמות פוליטית סינית. כאשתו השלישית של סון יאט-סן אחד ממנהיגי מהפכת 1911 שהקימה את הרפובליקה הסינית, היא נקראה לעיתים קרובות מאדאם סון יאט-סן. היא הייתה חברה במשפחת סונג, ועם אחותה סונג מיי-לינג מילאה תפקיד מרכזי בפוליטיקה הסינית לפני ואחרי 1949.
לאחר כינונה של הרפובליקה העממית של סין בשנת 1949, מילאה כמה תפקידים בולטים בממשלה החדשה, ובהם סגן נשיא סין (1949–1954, 1959-1975) וסגן יושב ראש הוועדה המתמדת של הקונגרס העממי הלאומי (1954) (1959-1951), (1975-1981), נסעה ברחבי העולם בראשית שנות ה-50, וייצגה את ארצה במספר אירועים בינלאומיים. לעומת זאת, בזמן "מהפכת התרבות", היא ספגה לביקורת חריפה. בעקבות הטיהור של הנשיא ליו שאוצ'י ב-1968, היא ודונג ביוו שהיו כסגני הנשיא, הפכו למנהיגים בפועל של סין עד 1972, כאשר דונג מונה לנשיא בפועל. סונג שרדה את המהומה הפוליטית בתקופת המהפכה התרבותית, אך רק לעיתים רחוקות הופיעה בפומבי אחרי 1976. כיו"ר הוועדה המתמדת של הקונגרס העממי הלאומי בשנים 1976–1977, סונג הייתה ראש המדינה. במהלך מחלתה האחרונה במאי 1981, קיבלה את התואר המיוחד של "נשיא כבוד של הרפובליקה העממית של סין".