stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוויג מיס ון דר רוהה
ביוגרפיה > כמנהל הבאוהאוס

בתחילת שנת 1930 פנה אל מיס ידידו הוותיק ולטר גרופיוס בהצעה לנהל את בית הספר באוהאוס בדסאו לאחר שעבר תקופה של חוסר יציבות. מיס החליף בתפקיד את האנס מאייר, אדריכל מודרניסט נוסף שניהל את המוסד כשנתיים. בתקופתו כמנהל בית הספר הושלם בו המעבר מלימודי עיצוב ואמנות ללימודי אדריכלות ועיצוב פנים. עקרונות הבאוהאוס, והערכים והגישות שהנחיל לתלמידיו לפני הגעתו של מיס, לא היו שונים מתפישותיו של מיס, שכן במשך השנים היה מעורב עם גרופיוס, מאייר ומרצים רבים נוספים שלימדו בבאוהאוס בחיפוש אחר האדריכלות החדשה וניסיונות מעשיים ליישם אותה. תקופתו בבאוהאוס נחשבת לתקופה טובה בה צמחו בבית ספר מספר רב של אדריכלים בעלי שם, ביניהם גם כמה אדריכלים יהודים שפעלו לאחר מכן ביישוב בארץ ישראל. מיס היה מנהלו האחרון של בית הספר, שמומן בעיקר מכספי המדינה, ושימש כמנהלו עד סגירתו ב-1933 עם עליית הנאצים לשלטון.
מעליית הנאציזם לשלטון חלה הידרדרות כללית בגרמניה בכל פעילותה של התנועה המודרניסטית, בעיקר בשל התנגדותה של המפלגה הנאצית לעקרונות המודרניזם על רקע פוליטי, שכן תפישת עולמה של התנועה המודרניסטית הייתה שמאלנית-סוציאליסטית. בשנים שלפני הגירתו לארצות הברית תכנן מיס מבנים בודדים בסגנונות מסורתיים. על אף תסכולו הרב מהמשטר הנאצי, חתם מיס יחד עם עוד מספר אדריכלים ידועים ובעלי דעות שמאלניות על עצומת אהדה להיטלר בשנת 1934. לאחר שמאס במצב הפוליטי והמדיני וחשש מהמצב באירופה לפני מלחמת העולם הוא היגר בשנת 1937 לארצות הברית והשתקע בעיר שיקגו. שותפתו לילי רייך וכן גם אשתו ובנותיו נשארו בגרמניה.
ביוגרפיה > קריירה בארצות הברית

שמו של מיס ון דר רוהה היה ידוע גם בצפון אמריקה טרם הגירתו והוא השתלב בקלות בחברה האמריקאית ובענף האדריכלות המקומי שלה. בשנת 1944 גם זכה לקבל אזרחות אמריקאית. כבר בשנת 1930 ביקר בניו יורק והוזמן לתכנן את ביתו של ידידו האמריקאי, האדריכל פיליפ ג'ונסון. כבר בשנת 1938 התמנה למנהל בית הספר לאדריכלות של "מכון ארמור" בשיקגו, ששנתיים מאוחר יותר אוחד עם מוסד נוסף והיה למכון הטכנולוגי של אילינוי (Illinois Institute of Technology, או בקיצור ה-IIT). אחד מתנאיו לקבלת התפקיד היה ארגון מחדש של לימודי האדריכלות במכון ותכנון מחדש של הקמפוס. לסיוע בארגונו מחדש של בית הספר הזמין מיס כמה ממורי הבאוהאוס לשעבר לאילינוי, ביניהם לודוויג הילברזיימר, ולטר פטרהנס ותלמידו האמריקאי הווארד דירסטין.
בחלק ניכר מ-30 השנים שבהן פעל כאדריכל אמריקאי עסק בתכנון מבנים בקמפוס ה-IIT במקביל לבנייתם של פרויקטים רבים בצפון מזרח ארצות הברית. האדריכלות שיצר מיס בשנותיו אלו משקפת גישה עקבית ובוגרת יותר של רעיונותיו החדשניים אותם החל ליישם באירופה. הוא התמקד בעיקר ברעיונות האדריכלות האוניברסלית, זו שזכתה גם לכינוי "הסגנון הבינלאומי", ובגישות עיצוביות המשלבות פלדה וזכוכית נטולות קישוטיות. השפעתו על סגנון הבנייה האמריקאי הייתה רבה וחשפה את הציבור האמריקאי לגישה המודרניסטית באדריכלות, נטולת קישוטים ומעניקה תחושת חלל מסוג חדש.
רבים רואים בעבודותיו של מיס בארצות הברית זיקוק מודרניסטי לסגנון אסכולת שיקגו שכמעט ונשכח כבר בשנות ה-30 וה-40. אסכולת שיקגו, על אף שהייתה פונקציונלית בגישתה, אימצה שפה חזותית קלאסית המאופיינת בקישוטיות מיותרת. על כן זכתה בנייתו של מיס לכינוי "אסכולת שיקגו השנייה" והפכה לגורם משפיע מאוד על אדריכלים אמריקאים נוספים גם במחצית השנייה של המאה ה-20.
ביוגרפיה > קריירה בארצות הברית > המכון הטכנולוגי של אילינוי

עיקר עיסוקו של מיס בתקופתו בארצות הברית היה הוראה בבית הספר לאדריכלות שב-IIT. ה-IIT היה המקום שהעניק למיס את הבמה להצגת התאוריות החדשות שהביא מאירופה לצפון אמריקה בדבר הסגנון האדריכלי החדש. ה-IIT הפך למקום שממנו התפשטה הבשורה המודרניסטית לשאר היבשת. מעמדו של מיס במוסד גם משך ביקורת רבה מצד האדריכלים ואנשי הרוח השמרנים בארצות הברית במקביל לנשיאת העיניים אליו.
הלימוד במכון היה תאורטי כמו בכל מסגרת לימודים, אך התלווה אליו רובד חינוכי שהתבטא בתכנון ובנייה בפועל על ידיו בשיקגו ובסביבתה, ובפרט בקמפוס המכון הטכנולוגי. במהלך כ-20 שנים ממינויו למנהל בית הספר לאדריכלות ועד סוף שנות ה-50 תכנן מיס בקמפוס עצמו מבנים רבים או הרחיב ושיפץ רבים מהם. מבנים אלו שהיו מבני לימוד, מעבדות, מועדוני ומעונות סגל וסטודנטים ופונקציות אוניברסיטאיות נוספות, היוו יישום פיזי של התאוריה האדריכלית שלימד. הבניין המשמעותי ביותר שתכנן בקמפוס היה בניין הפקולטה לאדריכלות ("קראון-הול"), שאותה ניהל בעצמו.
ביוגרפיה > קריירה בארצות הברית > בית פארנסוורת'

בשנת 1945 פנתה אל מיס ד"ר אדית' פארנסוורת' כדי שיתכנן לה בית נופש לסופי שבוע במרכזו של יער, כ-90 ק"מ משיקגו. מיס תכנן ובנה בית פלדה זכוכית, מינימליסטי מאוד, המדגיש את הניגודים שבין הטבע למבנה כדי להעצים את תחושת הבידוד והמפלט. מבנה זה ענה על ציפיות רבות שהיו לתלמידיו של מיס ממבנה מגורים התואם את התפיסות שחינך להן.
במהלך תכנון הבית הפכו יחסיו של מיס עם ד"ר פארנסוורת', רופאה ידועה בשיקגו, למערכת יחסים אישית ואף רומנטית. מערכת יחסים זו הגיעה למשבר כשאהבתה של פארנסוורת' למיס לא נשאה פרי. משבר זה הוביל לעימות בין השניים, שבו גם תבעה פארנסוורת' את מיס על רשלנות כביכול בתכנון ובבנייה של הבית. מיס זכה אמנם במשפט, אך הדיון הציבורי סביב הפרשה גם גרר ביקורות אדריכליות על המבנה. בין הביקורות בלטה ביקורתו של פרנק לויד רייט, גדול האדריכלים האמריקאים בתקופה זו. אף על פי כן, נחשב הבית עד היום בעיני רבים ליצירת מופת אדריכלית.
ביוגרפיה > קריירה בארצות הברית > בניין סיגראם

בשנת 1958 הוזמן מיס לתכנן את בניין סיגראם בניו יורק, המטה האמריקאי של תאגיד "סיגראם" הקנדי שעסק במשקאות אלכוהוליים. בניין סיגראם היה גורד השחקים הראשון שתכנן מיס והוא התאפיין בכל עקרונות העיצוב שלו: עיצוב מינימליסטי, חזית זכוכית ומבנה פלדה. בניין סיגראם היה גם גורד השחקים הראשון בניו יורק שנבנה לא כמבנה מדורג על קו המגרש של הבניין אלא כמבנה בסגנון מונומנטלי הנסוג מהמדרכה ופותח כיכר עירונית קטנה בצמוד לבסיסו. בניין זה הפך בשנות ה-60 וה-70 לאב-טיפוס של גורד השחקים האמריקאי המקושר לתאגידי הענק.
ביקורת פוסט-מודרנית

האדריכלות המודרנית והסגנון הבינלאומי לא נקלטו בארצות הברית כפי שהם התפתחו באירופה. רבים התקשו לקבל את התמציתיות הטהורה של תפישתו האדריכלית של מיס ון דר רוהה וביקרו אותה על היותה מנוכרת, מנותקת ומשעממת. ידועה במיוחד התבטאותו של רוברט ונטורי, אדריכל ותאורטיקן פוסט מודרניסטי חשוב, "Less is a bore" (פחות הוא משעמם) כפרפרזה על האמירה "Less is more" של מיס.
האדריכלות הפוסט מודרנית החלה לצמוח בארצות הברית בשנות ה-60 על רקע חוסר יכולתה של האדריכלות המודרנית להיות בת-קיימא לאורך זמן ולספק מענה הולם לחברה האמריקאית ולצרכיה האמיתיים. ביקורות מאוחרות על עבודותיו של מיס טוענות כי בסופו של דבר, המינימליזם שהחל על רקע סוציאליסטי והומאני באירופה, מתוך דאגה למצוא פתרון אמיתי לבעיות הדיור בעידן התעשייתי, הפך למותרות יקרות ובלתי ישימות. ביקורת זו גם התייחסה לבניית השיכונים על ידי מיס באירופה לעומת קמפוסים אוניברסיטאיים יקרים ובנייני תאגידים עתירי רושם בצפון אמריקה.
פרויקטים נבחרים > 1912–1937 - תקופתו בגרמניה

1912–1924 - וילות שונות באירופה. ב-1924 עיצב את בית משפחת מוסלר, שנחשב לבניין האחרון שתכנן מיס בסגנון מסורתי-שמרני.
1925 - שיכון ציבורי בברלין.
1926 - בית משפחת וולף בגובן.
אנדרטה בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה לרוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט, ראשי הקומוניזם בגרמניה שנרצחו על ידי משטרת ברלין במרד הספארטקיסטים. האנדרטה נהרסה מאוחר יותר על ידי הנאצים.
1927–1937 - עיצוב פנים ועיצוב רהיטים בשותפות עם לילי רייך.
1927 - תוכנית הבינוי של שיכון וייסנהוף בשטוטגרט, שבה גם תכנן חלק מהמבנים.
1929 - ביתן ברצלונה - הביתן הגרמני ביריד הבינלאומי בברצלונה.
1928 - שתי הצעות בתחרויות שלא נבחרו בסוף: הצעה לשיקום כיכר אלכסנדר בברלין והצעה לבניין משרדים ברחוב לייפציג בעיר. שתי ההצעות כללו עיצוב חדשני במיוחד מבטון וזכוכית.
1930 - וילה טוגנדהאט (Tugendhat House) ברנו, צ'כוסלובקיה (כיום בצ'כיה).
1931 - תערכות הוורקבונד בברלין: "בית ודירה לרווק".
1932 - בית למקה, ברלין.
1933 - מפעלי משי, קרפלד.
1933–1938 - מעליית הנאציזם וסגירת הבאוהאוס על ידם ועד הגירתו לארצות הברית תכנן מיס כמה הצעות שלא נבנו ומספר מבנים בסגנון המסורתי ללא חשיבות מרובה.
פרויקטים נבחרים > 1937–1969 - תקופתו בארצות הברית

1938 - התמנה למנהל בית הספר לאדריכלות של מכון ארמור בשיקגו, לימים המכון הטכנולוגי של אילינוי (IIT), והזמין מגרמניה כמה ממורי הבאוהאוס לשעבר. ב-1939 תכנן הצעה ראשונה לבניית הקמפוס של ה-IIT שאושרה ב-1941.
1943–1945 - בניינים בקמפוס IIT: בניין המינרלים, אולם הבוגרים ובניין הכימיה.
1947 - תערוכת עבודות של מיס במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, במקביל למינויו לנשיא CIAM.
בית הדירות "Promontory" בשיקגו.
1950 - בניינים בקמפוס IIT: מכון הנפט, מכון הרכבת, בניין הקיטור.
בית פארנסוורת' (Farnsworth House), אילינוי. בית זכוכית ופלדה.
1951 - המכון לחקר המכניקה ב-IIT.
בית הדירות Lakeshore בשיקגו.
1952 - בניינים בקמפוס IIT: בית תפילה, מעבדות הרכבת, אולם הסטודנטים.
הצעה לתיאטרון במנהיים, גרמניה (לא בוצע).
1953 - מגדל מגורים מזכוכית בפרויקט Lakeshore, שיקגו.
מעבדות מכניקה ובית דירות סגל וסטודנטים ב-IIT.
1954 - אולם קונגרסים בשיקגו (לא נבנה).
1955–1957 עוד מספר בניינים ב-LIT ומגדלי דירות בשיקגו.
1956 - בניין הפקולטה לארכיטקטורה ב-IIT ("קראון הול"). נחשב לסינתזה של רעיונותיו של מיס: זכוכית, פלדה, מבנה מרחבי וחלל אוניברסלי.
1957 - שגרירות ארצות הברית בברזיל (לא בוצע).
1958 - מעבדת המתכת ב-IIT. בתי דירות בפארק לאפאייט בדטרויט.
בניין סיגראם, ניו יורק - המפורסם שבין עשרות מגדלי המשרדים שתכנן. הבניין הפך למעין אבטיפוס לגורדי שחקים בארצות הברית בשנות ה-60 וה-70.
1959 - תוכנית אב לבנייני הממשל בשיקגו. המוזיאון לאמנות ביוסטון, טקסס.
1960 - בתי דירות בניוארק, ניו ג'רזי.
1961 - משרדי בקארדי, מקסיקו סיטי.
1962 - משרדי חברת הביטוח, דה מוין, איווה.
1963 - מגדלי לאפאייט בדטרויט, מגדלי משרדים בבולטימור ודירות בשיקגו.
1964 - אולם מרידית' באוניברסיטת דרייק בדה מוין.
1965 - מנהלת בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת שיקגו.
1967 - בניין יבמ, שיקגו.
1968 - הגלריה הלאומית החדשה (Neue Nationalgalerie), ברלין. מרכז המדע של אוניברסיטת דוקסן בפיטסבורג.
1968–1969 - מתחם של 6 גורדי שחקים במרכז טורונטו - "מרכז טורונטו-דומיניון" (Toronto-Dominion Centre).
עיצוב רהיטים

במשך כל הקריירה שלו, ראה מיס בעיצוב רהיטים, כמו גם עבודות אוּמנות נוספות, חלק בלתי נפרד מעבודת האדריכל. בפרויקטים רבים שתכנן, היה אחראי גם לעיצוב הפנים אשר כלל את עיצובם ובנייתם של רהיטים שונים. אחדים מן הרהיטים שתכנן עבור פרויקטים אדריכליים שונים הפכו גם למוצרים תעשייתיים בפני עצמם שיוצרו לאחר מכן באלפיהם. בתקופת מגוריו באירופה, ביצע את רוב עבודת העיצוב עם שותפתו, המעצבת לילי רייך.
פרסים ועיטורים

1959 - פור לה מריט (אזרחי) - למדע ואמנות.
1959 - מדליית זהב מלכותית (Royal Gold Medal) מהמכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA).
1960 - מדליית הזהב של AIA, המכון האמריקאי לאדריכלים.
1963 - מדליית החירות הנשיאותית, ניתנה על ידי הנשיא ג'ון פ. קנדי, שהגדיר את מיס: "מורה, מעצב, רב-בנאי, הגה והקים מבני זכוכית, פלדה ובטון מרקיעי שחקים המגלמים את האיכויות הייחודיות של דורנו."
משנת 1988 מוענק מדי שנתיים פרס האיחוד האירופי לאדריכלות עכשווית - "פרס מיס ון דר רוהה", כדי להכיר ולתגמל יצירה אדריכלית איכותית באירופה, שניתן עד שנת 2022 ל-17 פרויקטים.
ראו גם

אדריכלות מודרנית
ורקבונד
באוהאוס
CIAM
הסגנון הבינלאומי
לקריאה נוספת

Dennis Sharp, "The Illustrated Encyclopedia of Architects and Architecture", New York: Quatro Publishing, 1991, ISBN 0-8230-2539-X
Franz Schulze, "Mies van der Rohe, a Critical Biography", The University of Chicago Press, Chicago and London, 1985, ISBN 0-226-74059-5
"תאוריות באדריכלות", אליעזר פרנקל, הוצאת הסדנא לעיצוב ואדריכלות, תל אביב 1993
Jurgen Tietz, "The story of architecture of the 20th century", 1999, ISBN 3-8290-2045-7
הערות שוליים

↑   דן דרין, קצרי רוח העבר האפל של שלושת אבות האדריכלות במאה ה-20, באתר הארץ, 3 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265323305171  PLWABN: 9810561102805606  BIBSYS: 90061391  BNE: XX1147059  BnF: cb119909277 (data)  CANTIC: a10123933  CiNii: DA01176024  GND: 118582291  ICCU: CFIV074887  ISNI: 0000 0001 2144 125X  KulturNav: 767d5dc3-5e01-45dc-9964-32e674ee16c1  LCCN: n80057077  LNB: 000071352  NDL: 00449977  NGV: 13922  NKC: jn20010523006  NLA: 35351195  NLK: KAC201915205  NSK: 000305616  NTA: 070660913  RERO: 02-A000113924  RKD: 228797  SELIBR: 356974  SNAC: w61c20mr  SUDOC: 027390225  Trove: 921856  ULAN: 500006293  VIAF: 95153318   WorldCat (עם VIAF): 95153318 
המוזיאון הישן בברלין שתכנן קארל פרידריך שינקל בסגנון נאו-קלאסי
פרויקט שיכון וייסנהוף
הביתן הגרמני ביריד העולמי בברצלונה, 1929
מגדלי מגורים Lake Shore Drive בשיקגו
בית פראנסוורת'
וילה טוגנדהאט
בית יבמ בשיקגו, בתכנונו של מיס ואן דר רוהה, 1966. דומה מאוד בחזותו לבניין סיגראם
בניין הפקולטה לארכיטקטורה ב-IIT (בניין קראון הול)
כיסא ברצלונה - אולי הרהיט הידוע ביותר שעיצבו מיס ורייך. עוצב במיוחד עבור ביתן ברצלונה ומיוצר באופן תעשייתי עד היום.
האולם המרכזי בגלריה הלאומית החדשה בברלין
אודיה

ערך זה עוסק בזמרת-יוצרת ישראלית. אם התכוונתם לשפה הודית, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 2001 (בת 23) כ"ו בניסן ה'תשס"א בת ים, ישראל
 שם לידה:  אודיה אזולאי
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 עיסוק:  זמרת-יוצרת, מלחינה
 סוגה:  פופ • פופ ים-תיכוני • רוק • דאנס
 שפה מועדפת:  עברית, עברית ישראלית 
 כלי נגינה:  קול, פסנתר, גיטרה
 חברת תקליטים:  P.a.i LTD, ארומה מיוזיק
 פרופיל ב-IMDb
 
אוֹדֶיָּה אזולאי (או בשם הבמה שלה אודיה; נולדה ב-19 באפריל 2001, כ"ו בניסן ה'תשס"א) היא זמרת-יוצרת ומלחינה ישראלית.
ביוגרפיה

אודיה אזולאי נולדה וגדלה בבת ים למשפחה ממוצא מרוקאי בבית דתי ולמדה בבית ספר דתי. בסביבות גיל 11 התרחקה מהדת, ועברה לבית ספר חילוני. אחרי כמה שנים החלה להתקרב שוב אל הדת. בריאיון לאתר "פרוגי" אמרה: "אני יודעת שיש עניין עם שירת נשים, אבל יש לי רב שאני הולכת אליו והוא מחזק אותי מאוד". בהמשך, הוסיפה כי "מאז החזרה בתשובה אני כותבת על נושאים קצת יותר עמוקים. על היהדות, הנפש, על בורא עולם". בריאיון ל"מעריב לנוער" היא סיפרה שניסתה להיבחן באודישנים ל"בית ספר למוסיקה". באוקטובר 2019 התגייסה לצה"ל.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2021: אור
2023: האמת
2024: ילדה של אמונה
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2023: חרבות ברזל
2025: כל הלחנים נגמרו
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | זמרת השנה | מועמדות |
| 2023 | פרס אקו"ם | תגלית השנה | זכייה |
| 2024 | פרס אמ"י | צעירים ופורצי דרך | זכייה |
הערות שוליים

1 2 3 4  מוזיקה - ״החזרה בתשובה השפיעה על הכתיבה שלי״: סינגל שני לאודיה, באתר פרוגי, ‏2020-01-28
↑  ליאור שלו, ‏באה לחזק, באתר ‏מאקו‏, 27 בינואר 2022
↑  "ההתעסקות באינסטגרם מרוקנת אותי", באתר ‏מאקו‏, 30 בינואר 2020
↑  אודיה - "Young and Beautiful", באתר Instagram (באנגלית)
↑  המצעד השבועי 7.1.2021, באתר glz.co.il
↑  אודיה - מה אשיב לך, באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2020
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏אור עולה: אודיה משיקה אלבום בכורה עם סינגל חדש, באתר ‏מאקו‏, 20 ביוני 2021
↑  דודי פטימר, ‏זה לא את: הפספוס הגדול של אלה לי וקווין רובין, באתר מעריב אונליין, 4 באוגוסט 2023
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏9 בספטמבר 2023
↑  50 שנה אחרי חורף 73': שיר חדש על ילדי חורף 23', באתר חדשות 13, 22 באוקטובר 2023
↑  מאיה כהן, "נכנסנו ליום זיכרון שלא נגמר": אודיה משחררת מיני אלבום בשם "חרבות ברזל", באתר ישראל היום, 16 בנובמבר 2023
↑  בר חיים, "אתה הדם שלי": הדואט המפתיע של אודיה וששון איפרם שאולוב, באתר עכשיו 14, 22 בינואר 2024
↑  אודיה / אם אתה שלי | פוליטיקה | הליקון ארומה מיוזיק גרופ, באתר heliconaroma.co.il, ‏31 בינואר 2024
↑  אודיה אזולאי, באתר Forbes Israel
↑  תתכוננו להתאהב: השיר החדש של אודיה,  באתר כיפה, 2 ביוני 2024
↑  גיל משעלי, ‏אודיה משחררת אלבום חדש: "ילדה של אמונה", באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2024
↑  יוסי חרסונסקי, אודיה את לא יודעת כמה שאני אוהב אותך, באתר יוסמיוזיק, ‏14 בנובמבר 2024
↑  עמית אטיאס, ‏עברי לידר הוציא אלבום חדש, ורשימת האורחים מפתיעה למדי, באתר ‏מאקו‏, 19 בדצמבר 2024
↑   עברי לידר ואודיה - רוקדת מול כולם (קליפ), וידאו קליפ של השיר בערוץ "Ivri Lider", באתר יוטיוב, 5 בפברואר 2025
↑  אודיה / כל הלחנים נגמרו EP, באתר הליקון ארומה מיוזיק, ‏4 במרץ 2025
↑  בר חיים, "מתרגשת ושמחה": ריטה העניקה לרמי קליינשטיין פרס על מפעל חיים, באתר 14 עכשיו, ‏10/07/2023
| אודיה |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה ‏•‏‏ שירים
| אלבומי אולפן | אור • האמת • ילדה של אמונה |  |
| מיני-אלבומים | חרבות ברזל • כל הלחנים נגמרו |  |
| סינגלים | "אור" • "מה אשיב לך" • "נצנצים" • "על מה בנים חושבים בלילה" • "אם הייתי צריכה" • "תשבור לי ת'לב" • "אינטלקטוערס" • "האמת" • "מאמי" • "בלילות" • "אני פה" • "אינטלקטוערסית" / "הזוג המלכותי" • "תהמר עליי" • "חורף 23" • "צמוד צמוד" • "בן אדם" • "עובד בכפר" • "הטוב הרע ועודיה" • "את לא יודעת כמה שאני אוהב אותך" • "מי אוהב אותך יותר ממני" • "רוקדת מול כולם" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008370469805171  MusicBrainz: d964a3c2-03e6-4609-89ac-4fa7ec6263a7  VIAF: 185159032686201181842   WorldCat (עם VIAF): 185159032686201181842
דיונון רחב-זרוע

דיונון רחב-זרוע (שם מדעי: Sepia latimanus) הוא מין מסדרת הדיונונים המצוי בשוניות אלמוגים בימים רדודים טרופיים מים אנדמן ועד לחופי פיג'י ודרומה עד אוסטרליה. זהו מין הדיונון השני בגודלו לאחר המין דיונון אוסטרלי.
מאפיינים

אורכו של דיונון זה עד 50 ס"מ ומשקלו עד 10 ק"ג. הוא בעל זרועות קצרות דמויות סנפירים עבים והם בעלי כפתורי הצמדה חזקים איתם הם נאחזים בטרף. הראש גדול והעיניים בעלי גוון בהיר. הגוף מוסווה ביעילות בסביבה והדיונון יכול להחליף את צבעיו במהירות ואפילו לשנות את צורת עורו המתקמטת כלפי מעלה. כך הוא משתלב בסביבה ונמנע מטורפים וכן אורב לטרפו. הדיונון נע בעזרת הנעה סילונית וגלימתו בעלת זוג כנפיים בקצה הגוף.
טרפו מורכב בעיקר מסרטנים וחסילונים שונים, בעיקר מהסוג Palaemon.
הערות שוליים

↑  דיונון רחב-זרוע באתר הרשימה האדומה של IUCN
מרסל ברויאר

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1902 פץ', הונגריה 
 פטירה:  1 ביולי 1981 (בגיל 79) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Breuer Marcel Lajos 
 מקום לימודים:  באוהאוס (1924) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  ברוטליזם 
 הושפע על ידי:  יוהאנס איטן, ולטר גרופיוס 
 יצירות ידועות:  Office buildings in Amstelveen, Saint John's Abbey, 945 Madison Avenue 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של AIA (1968) 
 בן או בת זוג:  Marta Breuer (14 באוגוסט 1926–העשור של 1930) 
 חתימה:   
 
מרסל לאיוש ברויאר (Marcel Lajos Breuer;‏ 21 במאי 1902 – 1 ביולי 1981) היה אדריכל ומעצב רהיטים מודרניסטי אמריקאי ממוצא יהודי-הונגרי. בבית הספר לעיצוב ואדריכלות – הבאוהאוס הוא עיצב את כיסא וסילי (אנ') ואת כיסא צ'סקה (אנ') הנמנים עם "עשרת הכיסאות החשובים ביותר של המאה העשרים." ברויאר הרחיב את אוצר המושגים של הפיסול אותו פיתח בסדנת הנגרות של הבאוהאוס, לכדי ארכיטקטורה אישית שהפכה אותו לאחד האדריכלים הפופולריים בעולם והציבה אותו בפסגת העיצוב של המאה העשרים. עבודותיו כוללות מוזיאונים לאומנות, ספריות, מבני מכללות, בנייני משרדים ומגורים, רבים מהם בסגנון ברוטליסטי, כולל מתקן המחקר והפיתוח לשעבר של IBM, שהיה מקום הולדתו של המחשב האישי הראשון.
כרונולוגיה של עבודתו של ברויאר

ברויאר תרם רבים מהמאמרים המקצועיים והציורים שלו למרכז המחקר לאוספים מיוחדים בספרייה של אוניברסיטת סירקיוז החל משלהי שנות השישים. יתרת המסמכים שלו, כולל מרבית ההתכתבויות האישיות שלו, נתרמו לארכיון האמנות האמריקאית בוושינגטון הבירה, בין 1985 ל-1999, על ידי אשתו של ברויאר, קונסטנס.
כרונולוגיה של עבודתו של ברויאר > בבאוהאוס – וויימר ודסאו

1921 "הכיסא האפריקאי" עם אמנית האריגה גונטה שטלצל (עדיין בהיותו סטודנט)
1923 ריהוט וריהוט משרדי מובנה לבית על ההורן, וויימר (עדיין בהיותו סטודנט)
1925 כיסא הפלדה הצינורי הראשון (כיסא וסילי)
1925 שרפרף / שולחן צד מפלדה צינורית (מוביל לכיסא קונזולה)
1926 עיצוב פנים גרופיוס, מוהולי-נגי, קנדינסקי ומוקה – הבאוהאוס – דסאו, גרמניה
דירת פיסקאטור משנת 1927 – ברלין, גרמניה
1927 Weissenhof Siedlung - Gropius and Stam Interiors – שטוטגרט, גרמניה
1928 כיסא קונזולת הפלדה הראשון (כיסא צ'סקה )
כרונולוגיה של עבודתו של ברויאר > פעילות עצמאית – ברלין וציריך

1931 תערוכת הבניין של ברלין - "בית לספורטאי" – ברלין, גרמניה
1932 בית הרנישמאקרס ה-1 Harischischacher I – ויסבאדן, גרמניה
- 1954 בית הרנישמאקרס ה-2 Harnischacher II – ויסבאדן, גרמניה
1932 חנויות רהיטים ווהנברף – בזל וציריך, שווייץ – עבור זיגפריד גדיון
1935 דירות דולדרטל - ציריך, שווייץ – עם A ו-E Roth עבור זיגפריד גדיון
כרונולוגיה של עבודתו של ברויאר > עם איסוקון ובשיתוף פעולה עם פ.ר.ס. יורק - לונדון

1935 Isokon רהיטים חברה - שולחנות עץ לבוד וכיסאות נערמים, לונדון, אנגליה
חברת רהיטים איזוקון, 1936 - כיסאות עץ לבוד מכופף - לונדון, אנגליה
1936 דירת ונטריס בהייפוינט - לונדון, אנגליה
1936 מודל ל"מרכז האזרחי של העתיד "- עם פ.ר.ס. יורק
1936 ביתן התערוכות של גיין - בריסטול, אנגליה - עם פ.ר.ס. יורק
1936בית משעול הים House Sea Lane, East Preston, West Sussex
1938 בתים בהמפשייר, סאסקס ומכללת איטון, אנגליה - עם פ.ר.ס. יורק
כרונולוגיה של עבודתו של ברויאר > באוניברסיטת הרווארד, קיימברידג ', מסצ'וסטס עם גרופיוס

1938 בית גרופיוס - לינקולן, מסצ'וסטס - עם וולטר גרופיוס
1938 בית הגרטי - קוהסט, מסצ'וסטס - עם וולטר גרופיוס
1939 בית ברויאר - לינקולן, מסצ'וסטס - עם וולטר גרופיוס
1939 בית פורד - לינקולן, מסצ'וסטס - עם וולטר גרופיוס
1939 בית פרנק - פיטסבורג, פנסילבניה - עם וולטר גרופיוס
1939 התערוכה העולמית של ניו יורק - תערוכת מדינת פנסילבניה - עם וולטר גרופיוס
1940 קוטג' צ'מברלין - ויילנד, מסצ'וסטס - עם וולטר גרופיוס
1941 בית ויזנבלט - אשוויל, צפון קרוליינה - עם וולטר גרופיוס
1941 שיכון מוגן לעובדי אלומיניום - קנסינגטון החדשה, פנסילבניה - עם וולטר גרופיוס
כרונולוגיה של עבודתו של ברויאר > פעילות עצמאית כשהוא עדיין בהרווארד

פרויקט לזכר אנשי השירות הצבאי ב - 1945 - קיימברידג ', מסצ'וסטס - עם לורנס ס. אנדרסון
1945 בית גלר הראשון - לורנס, ניו יורק
1969 בית גלר השני - לורנס, ניו יורק - עם הרברט בקהארד
1946 בית טומפקינס - היולט הארבור, ניו יורק
כרונולוגיה של עבודתו של ברויאר > פעילות בניו יורק, עם מי שהפכו לשותפיו

1963 דירות פיירוויו הייטס - איתקה, ניו יורק - עם המילטון סמית
1966 בית כורפר - מוסיה (טסין), שווייץ - עם הרברט בקהארד
1966 מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית (כיום ה- Bre Breuer ) - ניו יורק - עם המילטון סמית '
1966 כנסיית סנט פרנסיס דה סאלס - מוסקגון, מישיגן - עם הרברט בקהארד
1966 זופ דה באיון - תוכנית אב ודירות - באיון, צרפת - עם רוברט גאט'ה
1967 Laboratoires Sarget-Ambrine - המטה - Merignac, צרפת - עם רוברט Gatje
1968 מחלקת HUD - מטה - וושינגטון הבירה - עם הרברט בקהארד
1968 יבמ - תוכנית אב ומרכז ייצור - בוקה רטון, פלורידה - עם רוברט גאט'ה
מאז 1970 - הרחבה של יבמ בוקה רטון,עם רוברט גאט'ה
1968 פרויקט מגדל גרנד סנטרל - ניו יורק - עם הרברט בקהארד
1969 בניין הצמיגים של ארמסטרונג / פירלי
1969 בית סוריאנו - גריניץ', קונטיקט - עם טיציאן פפאכריסטו
1970 אוניברסיטת מסצ'וסטס - מרכז הקמפוס - אמהרסט, מסצ'וסטס - עם הרברט בקהארד
1970 אוניברסיטת ייל - בניין המעבדה ע"ש בקטון - ניו הייבן, קונטיקט - עם המילטון סמית'
1970 מוזיאון קליבלנד לאמנות - אגף החינוך - קליבלנד, אוהיו - עם המילטון סמית'
1970 חברת הגומי ארמסטרונג - מטה - ניו הייבן, קונטיקט - עם רוברט גאטה
1970 מנזר בולדג - "בית האם" - לוצרן, שווייץ - עם רוברט גאט'ה
1971 חברת קליבלנד נאמנות - מטה - קליבלנד, אוהיו - עם המילטון סמית'
1971 בית הספר לבנות של בריאן מאור - תחתון ויסודי - בולטימור, מרילנד - עם המילטון סמית'
1973 בית סייר - גלנוויל, צרפת - עם מריו ג'וסה ורוברט גאט'ה
1974 מכון העיתונות האמריקני - מרכז הכנסים - רסטון, וירג'יניה - עם המילטון סמית'
1974 SNET - בניין מערכות טלפון - טורינגטון, קונטיקט - עם המילטון סמית'
1975 סכר Grand Coulee - תחנת כוח השלישית - גרנד קוליי, וושינגטון - עם המילטון סמית'
סכר גראנד קולי 1978 - מרכז מבקרים - עם המילטון סמית'
1975 מונדיפארמה -בנין המטה - לימבורג, גרמניה - עם רוברט גאט'ה
1975 הספרייה הציבורית של קלרקסבורג הריסון - קלארקסבורג, וירג'יניה המערבית - עם המילטון סמית'
1976 מחלקת HEW - מטה - וושינגטון הבירה - עם הרברט בקהארד
1977 סאני בבופאלו- אולם פורנס - בית הספר להנדסה ומדעים יישומיים - אמהרסט, ניו יורק - עם רוברט גאט'ה
1980 הספרייה הציבורית המרכזית של אטלנטה - אטלנטה - עם המילטון סמית'
מורשת

בנין המוזיאון הלאומי בוושינגטון הבירה, ערך תערוכה שהוקדשה ליצירתו של מרסל ברויאר תחת הכותרת מרסל ברויאר: עיצוב ואדריכלות (3 בנובמבר 2007 - 17 בפברואר 2008).