stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיבתון לבן-גרון

| גיבתון לבן-גרון |
| --- | --- |
 גיבתון לבן-גרון    נקבה ושלושה צעירים, פינלנד
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: גיבתון
מין:: גיבתון לבן-גרון
שם מדעי
 Emberiza rustica ‏פאלאס, 1776
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של גיבתון לבן-גרון   מקייץ   חולף   חורף

גיבתון לבן-גרון (שם מדעי: Emberiza rustica) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הגיבתוניים.
בישראל הוא חולף נדיר ביותר, ולרוב נצפה בין אוקטובר לדצמבר. הוא היה מזדמן קבוע עד לסוף שנות ה-90, אך מאז התצפיות בו הלכו והתמעטו, למעט סתיו 2021 אז נצפו באופן חריג ארבעה פרטים שונים ועוד פרט אחד שהתגלה בינואר של אותו חורף.
טקסונומיה ואטימולוגיה

שם הסוג Emberiza הוא מ-Embritz, גיבתון בגרמנית עתיקה. שם המין הספציפי rustica הוא מלטינית ומשמעותו "כפרי, פשוט".
טקסונומיה ואטימולוגיה > תת-מינים

לעיתים מתואר מין זה כמונוטיפי, אך ישנן גם רשימות המכירות בשני תת-מינים נפרדים:
E. r. rustica (פאלאס, 1930) - מקנן בצפון אירואסיה, חורף במזרח סין וביפן
E. r. latifascia (לאוניד פורטנקו, 1930) - מקנן בצפון מזרח סיביר, מיקוטסק ועד קמצ'טקה
תיאור

זהו גיבתון הדומה בגודלו לגיבתון סוף; אורכו 13–14.5 ס"מ ומשקלו 15.5–24.3 גרם. יש לו חלקים תחתונים לבנים עם צדדים חלודיים, רגליים ורודות ומקור ורדרד. לזכר בלבוש קיץ ראש שחור עם גרון לבן, ועורף וחזה חלודיים.
בלבוש החורף הזוויגים דומים, כאשר את החלקים השחורים והחומים-אדמדמים מוסתרים על ידי שוליים בצבע חום בז'. בדומה לגיבתון גמדי, יש לו פס-גבה ברור יותר וכתם לבן בעל מסגרת שחורה בגב הלחי בהשוואה לגיבתון סוף.
לנקבה גב חום מפוספס בכבדות ופנים חומות עם עורף בהיר. היא דומה לנקבת גיבתון סוף, אך יש לה פסי צד אדמדמים, עורף ערמוני ומקור ורדרד ולא אפור.
תיאור > קולות

השירה נעימה ומהירה, בניגוד למינים אחרים במשפחה. הוא שר בצורה כאוטית עם תוד=וים ברורים והשירה מזכיר את זו של הסתרי עם "נהימה" בסוף: מעין "טוליטי-טי פלי פלי טוליטי פליפ יפלי". הקריאה דומה לזו של קיכלי רונן ונשמעת כ"ציט".
אקולוגיה

הוא מקנן ברחבי צפון האזור הפלארקטי. הוא מין נודד; חורף בדרום מזרח אסיה, יפן, קוריאה ומזרח סין, וגם מזדמן נדיר למערב אירופה.
מחוץ לעונת הקינון נצפה בקבוצות קטנות, במיוחד במהלך הנדידה; בחורף לעיתים קרובות בלהקות גדולות יותר, המגיעות לפעמים לעד 400 פרטים.
הוא מקנן בחורש מחטני רטוב. התטולה מורכבת מארבע עד שש ביצים מוטלות בקן בתוך שיח או על הקרקע. מזונו מורכב בעיקר מזרעים, וכאשר מאכיל צעירים, מחרקים.
סטטוס > מצב שימור

מין זה הועלה ברשימה האדומה של IUCN בשנת 2016 למצב שימור "פגיע", מכיוון שעדויות אחרונות מצביעות על כך שהאוכלוסייה העולמית עוברת ירידה מהירה. גורמים אפשריים כוללים כריתת עצים מוגברת בתפוצת הקינון, ולכידה בקנה מידה גדול יחד עם התעצמות חקלאית באזורי החריפה.
סטטוס > אומדנים

ארגון ה-BirdLife International העריך את האוכלוסייה האירופית בכ-681,000–831,000 זוגות, מה שמשתווה ל-1,360,000–1,660,000 פרטים בוגרים. אירופה מהווה כ-20% מהתפוצה העולמית של המין, כך שהערכה ראשונית מאוד של גודל האוכלוסייה העולמית היא 6,800,000–8,300,000 פרטים בוגרים; אם כי יש צורך באימות נוסף של הערכה זו.
סטטוס > הצדקה מגמתית

נתונים שנאספו מרחבי אירופה עבור הרשימה האדומה האירופית של ציפורים מצביעים על כך שהמין ירד משמעותית בשנים האחרונות, וכי ירידה זו נמשכת. שילוב של נתונים רשמיים שדווחו על ידי 27 מדינות החברות באיחוד האירופי לנציבות האירופית במסגרת סעיף 12 של הוראת הציפורים של האיחוד האירופי ונתונים דומים ממדינות אירופה אחרות, שסופקו על ידי BirdLife Partners ואורניתולוגים מובילים אחרים, מצביעים על כך שאוכלוסיית הרבייה האירופית ירדה באופן כללי. ב-30-49% בשלושת הדורות האחרונים. נתון זה תואם היטב את מגמת הירידה שדווחה על ידי PECBMS (תוכנית ניטור הציפורים הנפוצות הפאן-אירופיות), ועם ירידה שנצפתה ברחבי סקנדינביה (Dale & Hansen 2013). כתוצאה מכך, המין מסווג כעת כפגיע ברמה האירופית.
עם זאת, אירופה מהווה רק כ-20% מטווח הרבייה העולמי של המין, כך שבאופן עולמי מעמדו תלוי במגמות ברוסיה האסיאתית, במיוחד בסיביר. האוכלוסייה ברוסיה האירופית ירדה ביותר מ-30% מאז 2000 וביותר מ-50% מאז 1980, כך שסביר להניח ירידה מסוימת גם ממזרח לאורל. יתרה מזאת, למין יש נתיב נדידה ואזורי חריפה הדומים לזה של גיבתון צווארון שמצוי בסכנת הכחדה עולמית, והוא עשוי גם לניות מין נלכד בסין. מחקר מ-2016 אסף לאחר מכן נתוני אוכלוסייה על פני תפוצות הקינון והחריפה של המין; הניתוח גילה ירידה של 75-87% בגודל האוכלוסייה הכוללת במהלך 30 השנים האחרונות וירידה של 32-91% במהלך 10 השנים האחרונות. לפיכך יש חשד כי המין עובר ירידה עולמית מתמשכת של לפחות 30-49% בשלושה דורות.
גלריה

גבתון לבן-גרון בלבוש קיץ, איי שטלנד
התת-מין E. r. latifascia
בוגר בקיץ ראשון בשירה, הדמרק, נורווגיה
פרט מיפן
פרט בלבוש חורף, יפן
ביצי גיבתון לבן-גרון, אוסף מוזיאון טולוז
הערות שוליים

↑  גיבתון לבן-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  גיבתון לבן-גרון, פורטל צפרות - אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm. pp. 145, 344. ISBN 978-1-4081-2501-4.
1 2  José Luis Copete, Ernest Garcia, Christopher J. Sharpe, Rustic Bunting (Emberiza rustica), version 1.0, Birds of the World, 2020 doi: 10.2173/bow.rusbun.01species_shared.bow.project_name
↑  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, מפה הוצאה לאור, 2003
1 2 3 4  Rustic Bunting (Emberiza rustica) | Text | BirdLife International, BirdLife International datazone
זכר (משמאל) ונקבה (מימין) בלבוש קיץ
סיס גליל

| סיס גליל |
| --- | --- |
    קריאות של סיס גליל, הודו
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סיסאים
משפחה:: סיסיים
סוג:: סיס
מין:: סיס גליל
שם מדעי
 Apus affinis ‏גריי, 1830
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של סיס הגליל   יציב   מקייץ

סִיס גָּלִיל או סִיס הַגָּלִיל (שם מדעי: Apus affinis), הוא מין קטן של סיס המצוי באפריקה ובדרום-מערב אסיה, ומזדמן ומקנן מקומי בדרום אירופה. סיסי הגליל מצויים הן באזורים עירוניים והן במצוקים סלעיים, שם הם בונים את קיניהם האופייניים לכל בני סדרת הסיסאים. אוכלוסייה שנחשבה בעבר כתת-מין מזרחי של סיס הגליל מופרדת כיום למין לעצמאי, סיס הבית (Apus nipalensis (אנ')).
בישראל סיס הגליל מצוי כמין יציב, בנוסף לאוכלוסיות נודדות, אשר מהן נפוץ יותר כמקייץ. משוטט, חולף וחורף נדיר יותר. נצפה בעיקר בצפון ומזרח הארץ. מין דוגר בארץ, בערים, כפרים, ומצוקים; חובב במיוחד קניוני נחלים.
טקסונומיה ואטימולוגיה

שם הסוג Apus ניתן לסיס בלטינית, שכן הסיס נחשב על ידי הקדמונים כסוג של סנונית ללא רגליים (מיוונית עתיקה α, a, "בלי", ו-πούς, pous, "רגל"). משמעות שם המין הספציפי affinis גם הוא מלטינית ומשמעותו "דומה" או "קשור ל-"; אך במקרה זה המין לו סיס הגליל דומה כביכול אינו ברור מהתיאור.
הסיס נזכר בתנ"ך בספר ירמיהו: "גַּם חֲסִידָה בַשָּׁמַיִם יָדְעָה מוֹעֲדֶיהָ, וְתֹר וְסִיס וְעָגוּר שָׁמְרוּ אֶת עֵת בֹּאָנָה, וְעַמִּי לֹא יָדְעוּ אֵת מִשְׁפַּט ה'" (ירמיהו ח ז).
טקסונומיה ואטימולוגיה > תת-מינים

ישנם 6 תת-מינים מוכרים של סיס הגליל:
A. a. galilejensis (אנטינורי, 1855): בעל תפוצה נרחבת, מצפון אפריקה מזרחה דרך המזרח התיכון ועד לפקיסטן, וגם מדרום לסהרה במזרח סודאן, אתיופיה וצפון-מערב סומליה. בהיר ביחס לתת-המינים האחרים. זה התת-מין המופיע בישראל.
A. a. affinis (ג'ון א. גריי 1830): תת-המין הטיפוסי, מופיע בחלקים מהודו דרך פקיסטן ומדרום להרי ההימלאיה; כמו גם במזרח אפריקה, מדרום סומליה עד לצפון מוזמביק והאיים פמבה וזנזיבר. הניצוי בגוון שחור כהה יותר מ-A. a. galilejensis, והניגוד בין הגוף לראש פחות חזק.
A. a. aerobates ריצ'רד ק. ברוק, 1969: לתת-מין זה תפוצה נרחבת באפריקה, ממאוריטניה ועד מערב אפריקה, מזרחה עד סומליה ודרומה עד טרנסקאי שבדרום אפריקה. הניצוי כהה אפילו יותר מאשר ב-A. a. affinis, במיוחד בכנפיים ובזנב.
A. a. theresae ריצ'רד מיינרצהגן, 1949: תת-מין זה מאכלס את אפריקה הדרומית, מאנגולה במערב דרך דרום זמביה ודרום אפריקה. בהיר יחסית באופן דומה ל-A. a. galilejensis, אך שונה מתת-מין זה בנוצות הזנב התחתונות הכהות יותר.
A. a. bannermani ארנסט הארטרט, 1928: תת-מין זה מצוי באיים במפרץ גינאה. זהו תת-המין הכהה ביותר וניתן לזהותו לפי הגרון המפוספס שלו.
A. a. singalensis גיולה מאדאראס, 1911: תת-מין זה מאכלס את דרום הודו וסרי לנקה. הניצוי שחור יותר מזה של A. a. affinis, הנפוץ יותר בהודו, בעיקר בראש וובסוככות הזנב העליונות. לזנב יש מיזלוג קל.
תיאור

סיסי גליל מזוהים בקלות לפי גודלם הקטן. מוטת כנפיהם היא רק כ-33 ס"מ לעומת 42 ס"מ במקרה של סיס חומות. אורכם 12 ס"מ, ומשקלם כ-25 גרם. נוצותיהם שחורות למעט גרון ועל-שת לבנים, כשהעל-שת הלבן מתפרס לצדדים. זנבם מרובע וקצר, ונוצות הזנב בעלות קצוות מעוגלים. התעופה מלווה בחבטות כנף מהירות בדומה לזו של טסית הבתים, והקריאה שלהם היא ציוץ גבוה. כמו סיסים אחרים גם הם קצרי רגליים. הרגליים משמשות להיצמדות למשטחים אנכיים בלבד.
תיאור > התנהגות

סיסי גליל מבלים את רוב חייהם באוויר, והם צדים חרקים שהם תופסים במקורם תוך כדי תעופה. הם אף שותים בתעופה, אבל נחים על צוקים או קירות אנכיים. הם לעולם לא מתיישבים מרצונם על הקרקע.
אקולוגיה > נדידה

בשונה מסיס החומות הצפוני יותר, סיסי גליל רבים הם יציבים, אך חלק מהאוכלוסיות נודדות, ואלה חורפות דרומה יותר מאזורי הקינון שלהן. הם משוטטים באופן נרחב במהלך הנדידה, ולכן הם גם מזדמנים נדירים בחלק גדול מאירופה ואסיה.
אקולוגיה > קינון

סיסי גליל מקננים בסביבת מגורים ומצוקים החל מדרום ספרד, דרך אפריקה וצפון-מזרחה דרך דרום פקיסטן ועד להודו וסרי לנקה. זהו מין חברתי מאוד ובאזורים בו הוא מקנן ניתן לראות מושבות קינון בנות עשרות עד מאות זוגות. הסיסים בונים את קיניהם מרוק, בוץ וחומרי קינון מגוונים כגון נוצות, קני קש וחלקי בד; כשחומרי גלם אלה נאספים תוך כדי מעוף. לקינים צורה של חצי גביע סגור כמעט עד סופו עם פתח צידי. הם בונים את קיניהם בחורים בבניינים, מתחת לגשרים, או לפעמים על צוקים, ומטילים 1–4 ביצים. סיס גליל יחזור לאותו אתר קינון שנה אחר שנה, ויבנה מחדש את הקן שלו בעת הצורך.
מין של פשפש המיטה (Cimex hemipterus) תועד בקן שלו בהודו.
אקולוגיה > תזונה

הוא אוכל חרקים, הניזון באופן בלעדי מפרוקי-רגליים, כמו טרמיטים, שפיריות, חגבים, עכבישים וגמלי-שלמה, ולעיתים קרובות צד את טרפו בגובה רב.
סטטוס

מין זה בעל תפוצה רחבה והאוכלוסייה שלו במגמת עלייה, ובשל כך מסווג במצב שימור "ללא חשש" על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע.
אוכלוסיית המין במגמת התפשטות ובעלייה, בעיקר בשל נטייתו לבנות קינון במבנים מעשה ידי אדם. עם זאת, בטורקיה נצפתה ירידה מקומית של כ-50% בשל אובדת בתי גידול הנובע מבניית סכרים.
גלריה

פרט בתעופה, הפארק הלאומי קרוגר
העל-שת הלבן הגולש לצדדים
מבט חזיתי במעוף
פרט שנצפה באופן לא אופייני על הקרקע בשל הסתבכות בצמחיה, לימפופו
להקה במעוף, טנזניה
פרט בתעופה עם חומר קינון, הפארק הלאומי קרוגר
מושבת קינון בניו דלהי
קינון בהיידראבאד, הודו
זוג בקן, פנג'אב, פקיסטן
ביצים של סיס גליל, אוסף מוזיאון טולוז
סרטון של להקה במעוף ליד מושבת הקינון, קרנאטקה
הערות שוליים

↑  סיס גליל באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Phil Chantler & Gerald Driessen, A Guide to the Swifts and Tree Swifts of the World, Mountfield: Pica Press, 2000, ISBN 1-873403-83-6
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 35, 52. ISBN 978-1-4081-2501-4.
1 2  אסף מירוז, סיס גליל, באתר פורטל הצפרות הישראלי
↑  Apus affinis, Integrated Taxonomic Information System
↑  Little Swift - Apus affinis, Observation.org (באנגלית)
↑  BirdLife International (2013) Species factsheet: Apus affinis.
↑  Horvath G (1912). "Revision of the American Cimicidae". Ann. Hist. Nat. Mus. Hungary. 10: 257–262.
↑  Hicks, Ellis A (1959). Checklist and bibliography on the occurrence of insects in birds' nests. Iowa State College Press, Ames.
1 2  Apus affinis (Little swift), biodiversity explorer
1 2  Little Swift (Apus affinis) | Text | BirdLife International, BirdLife International datazone
פפיון צהוב

| פפיון צהוב |
| --- | --- |
 פפיון צהוב, הודו
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: נחליאליים
סוג:: פיפיון
מין:: פפיון צהוב
שם מדעי
 Anthus campestris ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של פפיון צהוב   מקייץ   חולף   חורף

פִּפְיוֹן צָהֹב (שם מדעי: Anthus campestris) הוא מין ציפור שיר בינונית המתרבה בחלק גדול ממרכז האזור הפלארקטי, מצפון-מערב אפריקה ופורטוגל עד מרכז סיביר ומונגוליה הפנימית. זהו מין נודד העובר בחורף לאפריקה הטרופית ולתת היבשת ההודית.
בישראל הוא חולף מצוי בעונות הנדידה ברוב האזורים בארץ. דוגר במספרים קטנים מאוד בחרמון.
טקסונומיה ואטימולוגיה

השם המדעי הוא מלטינית. שם הסוג Anthus הוא שם לציפור קטנה של אדמות עשב, ושם המין הספציפי campestris פירושו "של השדות".
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים מובחנים.
תיאור

זהו פפיון גדול יחסית, באורך של כ-16 ס"מ ומוטת כנפיים של בין 25–28 ס"מ, אך הוא מין בעל מראה לט בולט על הקרקע, בעיקר חום חולי מלמעלה וחיוור מלמטה, עם רגליים ורדרדות. הוא דומה מאוד לפפיון ארך-רגליים, אך הוא מעט קטן יותר, בעל כנפיים, זנב ורגליים קצרים יותר, ומקור צר וכהה יותר. בנוסף הוא גם בעל פחות פספוס.
תיאור > קולות

התעופה שלו חזקה וישירה, ומלווה בקריאת "שיפ" אופיינית, בעלת צליל גבוה יותר מזה של ארך-רגליים. השירה שלו היא חזרה קצרה על "צ'יר-רי צ'יר-רי" רם ללא הברה מובחנת.
תיאור > מינים דומים

בדרום אסיה בחורף יש להיזהר בזיהוי מין זה מלבלבלו מפפיונים גדולים אחרים אשר חורפים או שוכנים באזור, לרבות פפיון ארך-רגליים, פפיון ערבות, ופפיון הודי (Anthus rufulus (אנ')).
התנהגות וקינון > בית גידול

בית הגידול לקינון בקיץ מתאפיין בארץ פתוחה ויבשה, כולל אזורים סמי-מדבריים. הקן נמצא על הקרקע, ובתטולה 4–6 ביצים.
בישראל הוא דוגר בוודאות רק בחרמון, בגובה רב. בעבר דגר גם בפסגות הגבוהות של הרי יהודה והגליל. בסקר קינון שהתקיים בחרמון בקיץ 2013, הפפיון הצהוב נמצא דוגר בשתי משבצות בלבד - מעל רום 1900 מ'. צוות הסוקרים מעריך כי גודל האוכלוסייה המקננת בחרמון הוא כעשרה זוגות בלבד. בשל הירידה בגודל האוכלוסייה הדוגרת, הוא מוגדר בארץ בתור מין "מאוים".
התנהגות וקינון > תזונה

פפיון צהוב אוכל חרקים, בדומה לרוב קרוביו בני משפחת הנחליאליים.
בתרבות

העלילה של הסרט Tawny Pipit משנת 1944 עוסקת באירוע הנדיר של קינון זוג פפיונים צהובים באנגליה. הצילומים של אריק הוסקינג של הפפיונים היו למעשה של פפיון שדות, כי הוא לא יכל היה להשיג פפיון צהוב אמיתי מאירופה הכבושה הגרמנית.
גלריה

פרט מהודו
פרט מגילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
מביסמיל, טורקיה
פפיון צהוב, טורקיה
צעיר, דוברוג'ה, רומניה
ביצים של פפיון צהוב, אוסף מוזיאון טולוז
הערות שוליים

↑  פפיון צהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  ד"ר יואב פרלמן, פפיון צהוב, באתר פורטל הצפרות הישראלי
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm. pp. 49, 87. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Stephanie Tyler, David Christie, Tawny Pipit (Anthus campestris), Birds of the World, 2020 doi: 10.2173/bow.tawpip1.01species_shared.bow.project_name
1 2  Snow, David William; Perrins, Christopher (1998). The Birds of the Western Palearctic concise edition. OUP. ISBN 019854099X.
↑  Tawny Pipit (1944), IMDb
↑  Moss, Stephen. "Brits and their birds". BBC Wildlife Magazine. נבדק ב-9 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Tawny Pipit (1944), Classic Film, ‏2013-07-26 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536808405171
פיליפוס החמישי, מלך מוקדון

פיליפוס החמישי (ביוונית: ΄Φίλιππος Ε; בלטינית: Philippus V;‏ 238 – 179 לפנה"ס) היה מלך מוקדון משנת 221 לפנה"ס ועד מותו.
פיליפוס היה בנו של דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון ונכדו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון. הוא עלה לשלטון לאחר מותו של אנטיגונוס דוסון שהיה בן דוד של אביו. מכיוון שהחל למלוך בגיל צעיר, מיד לאחר עלותו לשלטון פרצה מלחמת בעלות הברית (220–217 לפנה"ס), שבמהלכה הוכיח את עצמו פיליפוס כמצביא מוכשר, ולאחריה היה מעמדה של מוקדון ברחבי יוון איתן מתמיד. עם זאת, הצלחותיו במלחמה גרמו לפיליפוס להעריך את כוחו יתר על המידה, והוא כרת ברית עם חניבעל מקרתגו נגד הרפובליקה הרומית, במטרה להשתלט על השטחים הרומיים באיליריה. בעקבות כך הסתבכה מוקדון במלחמה המוקדונית הראשונה, שהסתיימה עם החתימה על שלום פויניקי שלא שינה מהותית את המצב הקיים.
עם זאת, לאחר המלחמה הרומאים לא חדלו מלהתערב בענייני הבלקן, ובסופו של דבר הכריזו שוב מלחמה על פיליפוס, ופרצה המלחמה המוקדונית השנייה. מלחמה זו הייתה הרסנית הרבה יותר מקודמתה, פיליפוס הובס בקרב קינוסקאפאלאי והסכים לתנאי שלום נוקשים שכללו ויתור על יוון, והרומאים הכריזו על עצמאותה. לאחר המלחמה האמין פיליפוס שיוכל לחיות בשלום עם המנצחים, ולהסתפק בארץ האם המוקדונית בלבד. הוא אף סייע לרומא במלחמת נאביס ובמלחמת אנטיוכוס. בתמורה לכך הותר לו לקבל חזרה חלק מהשטחים שאיבד.
את שנות שלטונו האחרונות הקדיש פיליפוס לחיזוק הממלכה מבחינה פנימית, והצליח לייצב אותה מבחינה חברתית וכלכלית. מדיניותו לא יכלה לעורר חשד אפילו בחשדנים שבמדינאי רומא, אולם למרות זאת המשיכו הרומאים להתערב בענייניו ולהאשים אותו שהוא מתכנן מלחמה חדשה. הם אף הציתו סכסוך ירושה בין בניו, שהסתיים ברציחתו של אחד מהם. רק מותו בשנת 179 לפנה"ס מנע מסע מלחמה רומאי שלישי ואחרון. ירש אותו בנו פרסאוס, שעד מהרה הסתבך עם רומא שוב, ובמלחמה המוקדונית השלישית אבדה למוקדון עצמאותה לנצח. את שארית חייו העביר פרסאוס בבית כלא רומי.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פיליפוס נולד על פי הידוע בשנת 238 לפנה"ס, בעיר פלה, שהייתה בירתה של ממלכת מוקדון. הוא היה בנו של מלך מוקדון דמטריוס השני איטוליקוס. סבו היה אנטיגונוס השני גונאטס, וסבא רבא שלו היה דמטריוס פוליורקטס. אמו הייתה ככל הנראה פתיה נסיכת אפירוס, בתו של אלכסנדר השני, מלך אפירוס ונכדתו של פירוס.
על ילדותו ידוע מעט מאוד. פלוטרכוס כותב שכבר מצעירותו ניכר שהוא ניחן בכל המעלות המצופות ממלך, ושהוא הכריז שישיב על כנם את ימי אלכסנדר הגדול. פיליפוס היה בן תשע, כאשר בשנת 229 לפנה"ס מת אביו. לפיכך, בן דודו של אביו, אנטיגונוס השלישי דוסון, מונה כעוצר. אנשי האצולה והצבא סברו שהמצב הפוליטי בבלקן תנודתי מדי בשביל שאנטיגונוס ישמש כעוצר בלבד עד שפיליפוס יגדל, ועל כן הוחלט לתת לו סמכויות מלאות של מלך. אנטיגונוס היה מלך מוצלח מאוד, הוא ניצל את "המלחמה הקלאומנית" בין הליגה האכאית לספרטה כדי להגביר את עוצמתו, והקים "ברית" ("סימאכיה" ביוונית) אשר נקראה "הברית הקורינתית", וכללה את מוקדון, הליגה האכאית, אפירוס, אקארנאניה, פוקיס, בויאוטיה וערים נוספות. כמו כן, השתלט חזרה על קורינתוס. במסגרת הברית התחייבו כל המדינות החברות בה לערוב זו לביטחונה של זו.
ידוע שעל ערש דווי, מסר אנטיגונוס לפיליפוס בעל פה את צוואתו האחרונה. הוא הורה לו להתהלך בנעימות עם בעלי בריתו, ולהשתדל למושכם לנאמנות שברצון ולא להביאם בכפייה לציות וכניעה. לא ידוע כמה הדברים השפיעו על פיליפוס בפועל.
ביוגרפיה > המאורעות בספרטה

בשנת 221 לפנה"ס, אנטיגונוס מת ופיליפוס בן ה-17 הוכתר כמלך מוקדון. שנה לאחר מכן, ביקש מנהיג הליגה האכאית אראטוס מסיקיון לכנס את ערי הברית כדי לדון בשני נושאים, הראשון היה צירופה של מסניה לברית, והשני היה הכרזת מלחמה על הליגה האיטולית, שגילתה תוקפנות כלפי מסניה. פיליפוס יצא עם פמלייתו ממוקדון, והגיע לקורינתוס. מתוקף תפקידו כמנהיג הברית דרש פיליפוס משאר הנציגים לפגוש אותו שם. אולם בעקבות פרוץ מלחמת אזרחים בספרטה עזב פיליפוס את קורינתוס ומיהר לטיגיאה, כדי להפסיק את מלחמת האזרחים. פיליפוס גילה מהר מאוד את שורשי הסכסוך הספרטני. אזרחים רבים בספרטה היו ממורמרים בשל חוזה השלום הנוקשה שכפה עליהם אנטיגונוס דוסון לאחר המלחמה הקלאומנית. בין אותם אזרחים אף נמנו שלושה מחמשת האפורים שהנהיגו את ספרטה. אולם משהתקרב פיליפוס לעיר בראש חילותיו, התעודדו שני האפורים שנותרו נאמנים לו וקראו לעם להפר את עצת האפורים הזוממים להפר את חוזה השלום עם מוקדון. הדבר רק העלה את המירמור בספרטה, ושני האפורים נרצחו. נאמניהם נמלטו אל מחנהו של פיליפוס.
במועצת המלחמה של פיליפוס היו שדרשו להחריב לחלוטין את ספרטה, כפי שעשה אלכסנדר הגדול בשעתו לתבאי. אולם פיליפוס החליט להניח לספרטנים לנפשם כל עוד יתחייבו לשמור נאמנות למלך ולברית. לטענת ההיסטוריון פוליביוס, פיליפוס עשה זאת בעצתו של אראטוס מסיקיון. החוקר פרנק ויליאם וולבנק, שכתב ביוגרפיה על חייו של פיליפוס, נוטה לקבל את טענתו זו.
ביוגרפיה > המשך המלחמה

ביזת תרמון היוותה מכה אדירה לאיטולים, וכעת הם כבר היו נכונים להסכם שלום. גם רודוס וכיוס שלא היו מעורבות במלחמה לחצו עליו בכיוון זה, אולם פיליפוס פטר אותם בדיבורי סרק. הוא עצמו לא היה להוט לשלום, וסבר שהניצחון במלחמה כבר בידיו. הוא גם התארח אותה תקופה בביתו של אראטוס בעיר סיקיון, ואפשר שדברי החנופה של הסטרטגוס האכאי הממולח נעמו לאוזניו יותר מאשר הביקורת של המפקדים המוקדוניים. למרות זאת, הצליחו להשיג בכל זאת הפסקת שלום זמנית, ונקבע ששני הצדדים יפגשו לשיחות ברִיוֹן (Ρίων, Rhion) שבמפרץ הקורינתי. אולם כאשר נודע לאיטולים שהפלטסטים ממורמרים בשל הוצאתו להורג של ליאונטיוס, וכי קיימת אופוזיציה בצבא המוקדוני, דחו את הצעות השלום, ופיליפוס שש על התירוץ שהזדמן לו להמשיך את המלחמה.
פיליפוס שלח את חייליו אל מוקדון דרך תסליה למשך החורף, והוא עצמו הגיע לדמטריאס דרך הים. בתחילת השנה הבאה (217 לפנה"ס), החליט פיליפוס לאבטח את גבולו הצפוני נגד שבט הדארדאנים. הוא פלש לפאיוניה, ארץ השוכנת מצפון למוקדון, וכבש את העיר בילאזורה על נהר וארדאר. כיבוש בילאזורה, שהייתה עיר מרכזית בצומת שבין ארצם של הדארדאנים לבין מוקדון, שלל למעשה כמעט לחלוטין אפשרות של פלישה דארדאנית בעתיד. לאחר מכן שיגר קצין בשם כריסוגונוס אל מוקדון במטרה לגייס תגבורת, ולאחר שזו הגיעה, נע אל העיר לאריסה בדרום תסליה. מלאריסה הוא תכנן ללכוד בהתקפת פתע את העיר מליטייה. הוא נע בלילה במהירות ועם שחר כבר היה במליטייה. כיבוש העיר נמנע ממנו רק משום שהתברר שהסולמות שהביאו אנשיו קצרים מדי. פיליפוס לא התאכזב במיוחד מהכישלון, כיוון שהמטרה העיקרית של מסעו הייתה העיר תבאי (אין הכוונה לעיר תבאי המפורסמת ששכנה בבויאוטיה), בחבל פתיאוטיס. האיטולים שלטו בעיר, והסבו ממנה נזק רב למבצרים המוקדונים הסמוכים.
פיליפוס ערך הכנות ראויות למצור, ולאחר מכן פתח בהתקפה. אנשי העיר התגוננו באומץ, אולם בהדרגה, מטר הקליעים ששיגרו הקטפולטות של פיליפוס איפשרו למוקדונים להתקרב אל החומות מרחק קרוב מספיק כדי לחתור תחתיהן. החומה קרסה עוד לפני שהמוקדונים הספיקו להצית אש תחתיה, ובטרם הסתערו חייליו של פיליפוס אל תוך העיר, נכנעו התושבים. פיליפוס מכר את התושבים לעבדות, וקרא לעיר מחדש על שמו, "פיליפופוליס". כיבוש העיר ושינוי שמה גילו ליוונים מלך מוקדוני חדש, שונה מקודמיו ובעל יחס שונה כלפי יוון והיוונים. לאחר סיום המצור פנו אל פיליפוס שוב שליחים מרודוס ומכיוס בבקשה לשלום, ואליהם הצטרפו גם שליחים מביזנטיון ומצרים התלמיית, שחפצה אותה תקופה להתקרב למוקדון כדי לרכוש בעל ברית נגד האימפריה הסלווקית. פיליפוס הודיע לשליחים שיפנו אל האיטולים, ותכנן לנצל את המלחמה עד הסוף.
ביוגרפיה > שלום נאופקטוס

אותה תקופה נודע לפיליפוס ששודד הים האילירי סקרדיליאדס, שעד אז היה בעל בריתו, בגד בו ובזז ספינות מוקדוניות בחופי יוון. פיליפוס אייש במהירות כל ספינה שהשיג, ויצא למרדף אחרי סקרדיליאדס שנראה בפעם האחרונה בוזז באזור דרום הפלופונסוס. הוא איחר, ועל כן העלה את הספינות על החוף בקורינתוס וקיווה להמשיך במרדף מאוחר יותר. מכיוון ששהה ממילא בפלופונוסוס, פנה לארגוס כדי לצפות במשחקים הנמאיים. בעודו צופה במשחקים, הגיע אליו שליח ממוקדון ובישר לו את החדשות שהמצביא הקרתגי חניבעל ברקה הביס את הרומאים בקרב טראסימנוס, וכי הוא שולט למעשה בחלקים גדולים מחצי האי האפניני. פיליפוס הראה את המסר לידידו הקרוב דמטריוס מפארוס, שהיה בעבר שליט האי פארוס מטעם הרומאים. דמטריוס השיב שכעת נראה שברית עם קרתגו נגד הרומאים היא עניין נכון. יוון כולה כורעת בפניו, אם מתוך פחד אם מרצון, וכעת ניתן להרחיב את מוקדון על חשבון איטליה.
החוקר פרנק ויליאם וולבנק, בביוגרפיה שלו על פיליפוס, סבור שהמלחמה נגד רומא תוכננה בידי מלכי מוקדון עוד שנים רבות לפני כן במטרה להשתלט על שטחים באיטליה. מנגד, ההיסטוריון ארתור אקשטיין סבור שאין לייחס לפיליפוס תוכניות להשתלטות על העולם, וכוונתו הייתה רק לערער את שליטת הרומאים באיליריה. חוקרים אחרים מבקרים את צעדו של פיליפוס וסוברים שמוקדון לא נזקקה למלחמה נגד רומא כדי להרחיב את שליטתה בבלקן, אותם חוקרים סוברים שניצחונותיו על האיטולים גרמו לפיליפוס להעריך את עצמו כמצביא גדול מכפי שהיה באמת. כך או כך, די ברור שהרומאים לא חפצו במלחמה עם מוקדון בשלב זה, ושפיליפוס היה התוקפן האמיתי.
פיליפוס שיגר אל האיטולים הצעת שלום עם קלאוניקוס מנאופקטוס, פוליטיקאי איטולי חשוב שנפל בשבי המוקדוני. האיטולים שמחו מאוד על ההצעה, והציעו לפיליפוס להיפגש בנאופקטוס. פיליפוס הגיע עם כל צבאו, בעוד האיטולים הופיעו בהמוניהם לא חמושים. פיליפוס הציע "שכל אחד מן הצדדים יחזיק את אשר הוא מחזיק" והאיטולים קיבלו זאת, אף על פי שמשמעות הדבר הייתה שהם איבדו ערים רבות וחשובות.