stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לינה דנהאם
קריירה

דנהאם זכתה להכרה מצד תעשיית הקולנוע העצמאי בשנת 2010, לאחר שביימה את סרטה השני "רהיטים זעירים" בו היא גם שיחקה בתפקיד הראשי. אמה, לורי סימונס, ואחותה גרייס שיחקו בסרט את אמה ואחותה של דמותה של דנהאם, בהתאמה. דנהאם, שכתבה את התסריט לסרט זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הראשון הטוב ביותר.
הצלחת הסרט "רהיטים זעירים" זיכתה אותה בחוזה עם HBO, שהוביל ליצירת הסדרה "בנות".
ב-2011 שיחקה במותחן האימה "בעלי הפונדק", ובשנת 2012 הופיעה בסרטו של ג'אד אפאטו "הכל יחסים" בתפקיד קאט, מעובדותיו של פיט (פול ראד). באותה שנה הייתה שותפה בכתיבת התסריט לסרט "הדרך ללב" לצד ריי רוסו-יאנג.
קריירה > בנות

דנהאם היא היוצרת, התסריטאית והמפיקה (לצידו של ג'אד אפאטו) של הסדרה הקומית המוערכת "בנות".
דנהאם, שהופיעה בתפקיד הראשי, הייתה מועמדת לארבעה פרסי אמי על משחק, בימוי וכתיבה, וזכתה בשנת 2013 בשני פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית ולסדרה הקומית הטובה ביותר.
קריירה > לאחר בנות

בשנת 2014 פרסמה דנהאם את הספר "לא כזאת", אוסף של מאמרים אישיים פרי עטה. על אף ביקורות מעורבות, הספר הגיע למקום השני ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
בשנת 2015 יצרה דנהאם יחד עם ג'ני קונר, חברתה הקרובה ושותפתה להפקת "בנות", את הניוזלטר הפמיניסטי "לני", שמטרתו לתת במה לקולות נשיים צעירים לדון בנושאים פמיניסטיים.
בפברואר 2018 הוכרז שדנהאם וקונר יכתבו ויפיקו סדרה חדשה בשם "קמפינג" עבור HBO. הסדרה היא רימייק של סדרה בריטית באותו השם. בסדרה החדשה כיכבו ג'ניפר גארנר ודייוויד טננט.
בשנת 2021 החלה לעבוד על סרטה השני "Sharp Stick" בו יככבו לצדה, טיילור פייג', ג'ון ברנטל, סקוט ספידמן וקריסטין פרוסט.
חיים אישיים

דנהאם אובחנה עם הפרעה טורדנית-כפייתית כשהייתה בת 11 והחלה לקחת תרופות להקלה על החרדה בגיל 14. בהמשך חייה הורידה את מינון התרופות עד שב-2018 הפסיקה איתן לחלוטין.
שנת 2012 החלה דנהאם לצאת עם ג'ק אנטנוף, גיטרסיט להקת הרוק האלטרנטיבי "פאן". מערכת היחסים שלהם נמשכה עד דצמבר 2017. דנהאם מסרה כי הפרידה ביניהם הייתה ידידותית.
ב-18 בפברואר 2018 פורסם במגזין האופנה ווג מאמר פרי עטה, על החלטתה לעבור כריתת רחם עקב אנדומטריוזיס, למרות רצונה להרות וללדת ילדים. בשנת 2019 חשפה דנהאם כי היא סובלת מסתמונת אהלרס דנלוס. בשנת 2020 פרסמה שהפכה לטבעונית בעקבות נאום הזכייה באוסקר של חואקין פיניקס.
בינואר 2021 החלה לצאת עם המוזיקאי האנגלי-פרואני לואיס פלבר. בספטמבר 2021 נישאו דנהאם ופלבר בטקס יהודי בסוהו. תשע השושבינות שלה כללו את טיילור סוויפט וטומי דורפמן, והיא לבשה שלוש שמלות מותאמות אישית של מעצב האופנה הסקוטי כריסטופר קיין.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | Tight Shots | דמויות שונות | סדרת רשת; תפקיד ראשי גם במאית, תסריטאית ומפיקה |
| 2009 | Delusional Downtown Divas | אונה | סדרת רשת; תפקיד ראשי גם במאית, תסריטאית ומפיקה |
| 2012 - 2017 | בנות | האנה הורבאת' | תפקיד ראשי (6 עונות); 62 פרקים גם יוצרת, תסריטאית, במאית ומפיקה בפועל |
| 2014 - 2016 | הרפתקאות פין וג'ייק | בטי גרוף | דיבוב; 3 פרקים |
| 2015 | שבעה ימים בגיהנום | לני דנוור | סרט טלוויזיה של HBO |
| 2015 | סקנדל | סוזן תומאס | פרק: "It's Good to Be Kink" |
| 2015 | משפחת סימפסון | קנדיס | דיבוב; פרק: "Every Man's Dream" |
| 2017 | אימה אמריקאית: הכת | ואלרי סולאנס | פרק: "Valerie Solanas Died for Your Sins: Scumbag" |
| 2018 | קמפינג |   | יוצרת, תסריטאית ומפיקה בפועל |
| 2020 | התעשייה |   | במאית שני פרקים |
| 2021 | Generation |   | מפיקה בפועל |
ביבליוגרפיה

לא כזאת - שיעורים שלמדתי כאישה צעירה. כנרת זמורה-ביתן, 2014, תרגום: יעל אכמון.
הערות שוליים

1 2  חן ליברמן, ‏בחורות ערומות זה סבבה, באתר ‏מאקו‏, 17 בינואר 2013
↑  רותה קופפר, טינה פיי, הדור הבא: ראיון עם לינה דנהאם, באתר הארץ, 9 במאי 2012
↑  Naomi Pfefferman, 'Girls' writer lays bare women's insecurities — Jewish Journal, Jewish Journal, April 25, 2012
↑  לירון סיני, בנות רוצות רק לכייף? לנה דנהאם בגרסת הספר, באתר ynet, 10 באוקטובר 2014
↑   נטע אלכסנדר, לינה דנהאם חושפת את כל הפרטים המביכים על חייה בספר חדש, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2014
↑  Daum, Meghan (2014-09-10). "Lena Dunham Is Not Done Confessing". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-02-23.
↑  Gabrielle Chung, Lena Dunham Celebrates Being '2 Years Clean and Sober': 'It’s a Miracle I Can’t Take for Granted', People, April 10, 2020
↑  Erin Jensen, Lena Dunham, Jack Antonoff break up after spending more than five years together, USA Today, January 9, 2018
↑  Lena Dunham, In Her Own Words: Lena Dunham on Her Decision to Have a Hysterectomy at 31, Vogue, February 14, 2018
↑  Lena Dunham, Welp, it finally happened- I do believe Joaquin Phoenix made me vegan., Twitter, February 10, 2020
↑  עומר דניאל, יש טבעת: לנה דנהאם התחתנה, באתר ynet, 27 בספטמבר 2021
| פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית |
| --- | --- | --- |
| 1969–1980 | קרול ברנט/ג'ולי סומרס (1969) • מרי טיילר מור (1970) • קרול ברנט (1971) • ג'ין סטייפלטון (1972) • שר/ג'ין סטייפלטון (1973) • ואלרי הארפר (1974) • קלוריס ליצ'מן (1975) • קרול ברנט (1976) • קרול ברנט (1977) • לינדה לאבין (1978) • לינדה לאבין (1979) • קתרין הלמונד (1980) |  |
| 1981–2000 | איילין ברנן (1981) • דבי אלן (1982) • ג'ואנה קסידי (1983) • שלי לונג (1984) • אסטל גטי/סיביל שפרד (1985) • סיביל שפרד (1986) • טרייסי אולמן (1987) • קנדיס ברגן (1988) • ג'יימי לי קרטיס (1989) • קירסטי אלי (1990) • קנדיס ברגן (1991) • רוזאן בר (1992) • הלן האנט (1993) • הלן האנט (1994) • סיביל שפרד (1995) • הלן האנט (1996) • קליסטה פלוקהארט (1997) • ג'נה אלפמן (1998) • שרה ג'סיקה פרקר (1999) • שרה ג'סיקה פרקר (2000) |  |
| 2001–היום | שרה ג'סיקה פרקר (2001) • ג'ניפר אניסטון (2002) • שרה ג'סיקה פרקר (2003) • טרי האטצ'ר (2004) • מרי-לואיז פרקר (2005)  אמריקה פררה (2006) • טינה פיי (2007) • טינה פיי (2008) • טוני קולט (2009) • לורה ליני (2010) • לורה דרן (2011) • לינה דנהאם (2012) • איימי פולר (2013) • ג'ינה רודריגז (2014) • רייצ'ל בלום (2015) • טרייסי אליס רוס (2016) • רייצ'ל ברוסנהאן (2017) • רייצ'ל ברוסנהאן (2018) • פיבי וולר-ברידג' (2019) • קתרין אוהרה (2020) • ג'ין סמארט (2021) • קואינטה ברונסון (2022) • איו אדבירי (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515277505171  PLWABN: 9810595014805606  BIBSYS: 13013144  BNC: 000814110  BNE: XX5404060  BnF: cb16587122s (data)  CANTIC: a12005691  GND: 1023029987  ISNI: 0000 0003 6544 1395  LCCN: no2012028017  MusicBrainz: 6b4af715-5e78-45e4-a8d1-ab4e738275f7  NDL: 001247207  NKC: xx0194425  NSK: 000642092  NTA: 354894129  RERO: 02-A023160269  SELIBR: 379613  SUDOC: 172656796  ULAN: 500471511  VIAF: 231933042   WorldCat (עם VIAF): 231933042
טימותי סניידר

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1969 (בן 55) דייטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  היסטוריה, מחקר השואה, היסטוריה של מזרח אירופה, מרכז אירופה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון (1991)  בייליול קולג' (1995)  תיכון סנטרוויל  אוניברסיטת אוקספורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליידן (2012–2013)  Weatherhead Center for International Affairs  המוסד למדעי האדם  המרכז הלאומי למחקר מדעי  אוניברסיטת ייל 
 פרסים והוקרה:  מסדר הצלב של טרה מריאנה, דרגה שלישית  Bene Merito  מפקד במסדר ההצטיינות הליטאי (2023)  צלב הקצין של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  Prize of the Foundation for Polish Science (2018)  מלגת גוגנהיים (אפריל 2017)  מלגת מרשל  פרס הספרות של לייפציג (2012)  פרס ראלף וולדו אמרסון (2011)  פרס אנטונוביץ'  פרס VIZE 97 (2015)  Carnegie Fellow (2015)  פרס חנה ארדנט (אוגוסט 2013)  פרס ג'ורג' לואיס ביר (2003)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  מרסי שור 
 
טימותי סניידר
טימותי דייוויד סניידר (באנגלית: Timothy David Snyder;‏ נולד ב-18 באוגוסט 1969) הוא היסטוריון אמריקאי המתמחה בתולדות מזרח אירופה, מופקד הקתדרה להיסטוריה ע"ש ריצ'רד לוין באוניברסיטת ייל.
ספרים

Thinking the Twentieth Century (Tony Judt with Timothy Snyder) (Penguin, 2012).
Bloodlands: Europe Between Hitler and Stalin (Basic Books, 2010).
The Red Prince: The Secret Lives of a Habsburg Archduke (Basic Books, 2008).
Sketches from a Secret War: A Polish Artist's Mission to Liberate Soviet Ukraine (Yale University Press, 2005).
The Reconstruction of Nations: Poland, Ukraine, Lithuania, Belarus, 1569-1999 (Yale University Press, 2003).
Wall Around the West: State Power and Immigration Controls in Europe and North America (Rowman and Littlefield, 2000). as co-editor with Peter Andreas.
Nationalism, Marxism, and Modern Central Europe: A Biography of Kazimierz Kelles-Krauz (Harvard University Press, 1998).
הערות שוליים

↑  Timothy Snyders "Black Earth": Täglich droht ein Holocaust. דר שפיגל, 7 באוקטובר 2015.
1 2 3  אורי פסובסקי, ניו הייבן, "יש רגעים בהיסטוריה שבהם חייבים להגיב מהר": אמריקה של טראמפ לאור אירופה שלפני מלחמת העולם השנייה, באתר כלכליסט, 21 באפריל 2017
↑  Snyder, Timothy (2014-05-11). "The Battle in Ukraine Means Everything". The New Republic. ISSN 0028-6583. נבדק ב-2022-06-02.
↑  המלחמה הדיגיטלית בין אוקראינה ורוסיה, באתר ynet, 12 בדצמבר 2014
↑  עמר לחמנוביץ, מותר להשוות: טימותי סניידר כתב מדריך למלחמה ברודנות, באתר ישראל היום, 25 באפריל 2019
↑  תלמה אדמון, ‏היטלר, סטאלין, פוטין, טראמפ: משטר טוטליטרי יכול לקום בכל מקום, בכל זמן, באתר מעריב אונליין, 4 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268169305171  PLWABN: 9810684701205606  BIBSYS: 99031699  BnF: cb13546700n (data)  CANTIC: a11292829  CiNii: DA14229010  GND: 124450016  ICCU: UBOV565033  ISNI: 0000 0001 1086 2243  LCCN: no98080445  LNB: 000049878  MusicBrainz: 9228cdf9-a4d8-450a-9755-f32252b3027c  NDL: 001170707  NKC: xx0113399  NLK: KAC201513872  NSK: 000578953  NTA: 25125769X  RERO: 02-A005496024  SELIBR: 325772  SUDOC: 050790005  VIAF: 120114569   WorldCat (עם VIAF): 120114569
יואב תלמי

| --- | --- |
צילום מ-2014
 לידה:  28 באפריל 1943 (בן 81) מרחביה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד
 עיסוק:  מוזיקאי, מנצח, מלחין
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  Naxos, Chandos, Atma, Analekta, IMI, CBC, Centaur Records
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר הלאומי של קוויבק (2009)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול (2001) 
 http://www.yoavtalmi.com/
 
יואב תַלמִי (נולד ב-28 באפריל 1943) הוא מוזיקאי, מנצח ומלחין ישראלי המוזמן בקביעות להופיע כמנצח אורח עם תזמורות מרכזיות ברחבי העולם. תלמי התפרסם לראשונה כאשר הלחין בהיותו חייל בן 19 את מארש צה"ל, שיר הלכת הרשמי של צבא ההגנה לישראל.
ביוגרפיה

תלמי נולד ב-1943 בקיבוץ מרחביה ולמד הלחנה וניצוח תזמורת בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב. הוא המשיך בארצות הברית, בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בשנת 1963 הגיע המארש שהלחין למקום הראשון בתחרות המארשים הראשונה שהתקיימה בישראל, והיה למארש צה"ל, שיר הלכת הרשמי של צבא ההגנה לישראל - "צה"ל צועד".
תלמי השתלם בשנת 1966 בניצוח אצל וולטר זוסקינד באספן, בשנת 1967 אצל ברונו מאדרנה בזלצבורג, אחר כך אצל פורנה בהילברסום (1968) ואצל אריך ליינסדורף ב "ברקשייר מיוזיק סנטר" בטנגלווד. בשנת 1966 זכה בפרס הניצוח על שם קוסביצקי במרכז טנגלווד למוזיקה. בשנת 1973 זכה גם בתחרות הניצוח של קרן רופרט בלונדון.
תלמי היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של ארנהם משנת 1974 עד 1980. בשנים 1979–1980 כיהן כמנצח אורח ראשי של הפילהרמונית של מינכן.
בין השנים 1984–1988 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית, ושל האופרה הישראלית החדשה, שהיה גם בין מייסדיה, בשנים 1985–1988.
תלמי כיהן גם כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סן דייגו משנת 1989 עד 1996 והקליט איתה את יצירותיו התזמורתיות של הקטור ברליוז עבור חברת נקסוס. כיהן כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של המבורג בגרמניה בשנים 2000 עד 2004.
כיהן כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של קוויבק בקנדה מ-1998 עד 2011 והקליט שבעה תקליטורים עבור חברות התקליטים המובילות בקנדה. ב-2011 התמנה למנצח אמריטוס של התזמורת הזאת, תואר שהוא מחזיק בו עד היום, לצד היותו ראש מחלקת הניצוח בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. בר אבני הייתה בין תלמידיו. בשנים 2013–2014 כיהן שוב כמנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית.
בין יצירותיו - אלגיה לכלי מיתר, טימפני ואקורדיון ("הרהורים על דכאו"). ״ממעמקים״ (״דה פרופונדיס״) למקהלה ותזמורת, "Animi Motus" לתזמורת ומקהלת ילדים (או נשים), מוזיקה לחליל וכלי קשת (זוכה פרס בוסקוביץ' 1963), "Clarinet Quintet" (זוכה פרס אקו"ם ע"ש אבידום 2018), ״בצוק העתים״ לרביעיית כלי קשת, ״איכה ישבה בדד״ סימפוניה לסופרנו ותזמורת, סינפוניה קאמרטה ויצירות רבות אחרות ועיבודים להרכבים קאמריים.
נשוי לאראלה תלמי, חלילנית וסופרת, והם הורים לשניים.
פרסים והוקרה

פרס בוסקוביץ׳ להלחנה, 1965
פרס ע״ש קוסביצקי למנצחים, ארה״ב, 1969
קרן רופרט למנצחים, לונדון, 1973
פרס ׳גראנד פרי׳ על הקלטת ברוקנר, פריז, 1986
תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת לאוואל, קוויבק, קנדה 2001
מדליית העיר קוויבק, 2008
פרס ע״ש פרנק פלג למלחינים, 2008
אות קצונה במסדר הלאומי של מדינת קוויבק, 2009
פרס ראש הממשלה למלחינים, 2013
פרס אבידום ליצירת השנה, 2018
הערות שוליים

1 2  Valerie Scher (12 בנובמבר 2006). "Talmi is back, with an 'Elegy' in hand". San Diego Union-Tribune. נבדק ב-2009-02-25. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   Yoav Talmi - Elegy for strings, timpani & accordion ("Dachau Reflections"), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 16:48)
↑  De Profundis - 4th movement
↑   Yoav Talmi: De Profundis for Choir and Orchestra, 4th movement, "De Profundis", סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 8:05)
↑   Yoav Talmi: Animi Motus, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 31:57)
↑   Yoav Talmi: Music for Flute & String Orchestra, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 12:20)
↑   Yoav Talmi: Clarinet Quintet, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 26:22)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אורי סגל | מנהל מוזיקלי, התזמורת הקאמרית הישראלית 1984–1988  | הבא: שלמה מינץ |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לא היה | מנהל מוזיקלי, האופרה הישראלית החדשה 1985–1988  | הבא: גארי ברתיני |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דייוויד אתרטון | מנהל מוזיקלי, התזמורת הסימפונית של סן דייגו 1987–1996  | הבא: ג'ונג-הו פאק |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פסקל ורו | מנהל מוזיקלי, התזמורת הסימפונית של קוויבק 1998–2011  | הבא: פאביאן גאבל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מיגל גומס-מרטינס | מנצח ראשי, התזמורת הסימפונית של המבורג 2000–2004  | הבא: אנדריי בורייקו |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רוברטו פטרנוסטרו | מנהל מוזיקלי, התזמורת הקאמרית הישראלית 2013–2014  | הבא: אריאל צוקרמן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300768605171  PLWABN: 9810589434905606  BIBSYS: 49054  BnF: cb139277334 (data)  CiNii: DA13250383  GND: 13461349X  ISNI: 0000 0001 1494 8079  LCCN: n88615590  MusicBrainz: 705021d7-b97f-444b-b4e0-42e18821c15a  NKC: xx0086399  NSK: 000664405  NTA: 071394060  RERO: 02-A003886612  SNAC: w6fk4tsg  SUDOC: 080493246  VIAF: 85873617   WorldCat (עם VIAF): 85873617
השמונה (ציירים)

| --- | --- |

קארוי קרנשטוק: בנים נשענים על עץ (1909
 תקופת הפעילות:  1909–1918 (כ־9 שנים) 
 
דיוקן עצמי של "המפלצת הירוקה" של דז'ה ציגאני (1909)
השמונה (1909–1919) (בהונגרית: Nyolcak, הייתה קבוצת האמנים של האוונגרד ההונגרי המשמעותית ביותר בראשית המאה העשרים. אומנות השמונה הושפעה מהאמנויות האוונגרדיות של המאה העשרים, בעיקר פוביזם, פוסט-אימפרסיוניזם, מסגנון הציור של פול סזאן, ובמידה פחותה מהאקספרסיוניזם, מהקוביזם ומהארט נובו. בתחילת המאה הם נחשבו לקבוצת אמנים מהפכנית. הם חיפשו צורת ביטוי חדשה לעידן החדש. ההוכחה לפעילותם היא שהאמנות ההונגרית של המאה העשרים השתלבה באמנות אירופאית.
חברי הקבוצה

חברי הקבוצה היו לאיוש טיהני, דז'ה אורבן, בלה צובל, דז'ה ציגאני רוברט בריני, ברטלן פור, קארוי קרנשטוק, אדן מארפי (למעשה משמונת החברים בקבוצה שבעה ציירים היו יהודים). יתרה מזאת שלושת האורחים שהצטרפו לקבוצה כנלווים וביניהם הסופרת הגרפיקאית ואמנית הבד אנה לסנאי היו גם הם יהודים. שני הנלווים הנוספים (מתוך השלושה) היו פסלים, וילמוש פמש בק ומרק ודרש. הסופר והעיתונאי ג'רג' בלני ליווה את יצירתם לאורך הדרך וכתב עליהם.
היסטוריה > הרקע בפריז

שמונת החברים נסעו כולם לפריז (כל אחד בנפרד) למטרות לימוד בשנים הראשונות של המאה והשתתפו בהכשרה מוסדית לתקופות שונות, מי יותר ומי פחות. המוסד הפופולרי ביותר ביניהם להכשרה היה אקדמיה ז'וליאן: בין 1901 ל־1907 שם אצל ברטלן פור, אדן מארפי, בלה צובל, דז'ה ציגאני, רוברט ברני, דז'ה אורבן וקארוי קרנשטוק - כולם היו סטודנטים של ז'אן-פול לורנס. אולם השמונה ביקרו גם בבתי ספר פרטיים אחרים, כמו קולארוסי, האקדמיות גרנד שומיי, אומברט והשתתפו גם בשיעורי ציור בערב. בציורי ערב אלה באותה תקופה הסתובבו גם אנרי מאטיס, אנדרה דרן, אלבר מארקה - שהיו הנציגים הבולטים של הפובזים הצרפתי. מארפי עבר ללמוד מז'וליאן למוסד הציבורי הוותיק, École des Beaux-Arts, שם השתתף בכיתה של פרננד קורמון במשך ארבע שנים. משם יצאו עם הזמן מחדשים בעולם הציור כמו אנרי דה טולוז-לוטרק, וינסנט ואן גוך, אנרי מאטיס או מאוחר יותר פרנסיס פיקאבייה וחיים סוטין.
הציירים ההונגרים קלטו שם ידע מודרני בעיקר מחוץ לכיתה: בבתי קפה של האמנים, בתערוכות פתוחות ב"סלון הסתיו" וב"סלון דז אינדפנדנט", בגלריה לאמנות אמברואה וויארד, או בערבים תחת כיפת השמיים של משפחת שטיין האמריקאית, פטרונית האומנויות, שם ניתן היה לפגוש את ציירי התקופה החדשה.
היסטוריה > הרקע בהונגריה

מבין השמונה, רק בלה צובל השתתף באופן פעיל בעבודה של מושבת האומנים בבאיה מארה, אם כי טיהני, ציגאני ואורבן ביקרו גם הם שם במשך הזמן. בקיץ 1906 הציג בלה צובל את תמונותיו הטריות מפריז בפני האומנים בבאיה מארה, הדבר הביא למהפכה של ממש בקרב האמנים הצעירים, שרבים מהם נכבשו על ידי סגנון הפוביזם החדש. צובל ללא ספק מילא תפקיד מפתח בהתפתחות הסגנון החדש. הוא הושפע גם מקארוי קרנשטוק, שהיה כבר צייר ותיק ובוגר, שהזמין אותו לאחוזתו בשנת 1907. קרנשטוק, המנהיג לעתיד של השמונה לאחר מכן שינה את סגנון עבודתו שם ואז מנטורליזם למגמות חדשות כתוצאה מהעבודה המשותפת באחוזתו.
חברי השמונה המאוחרים, למעט ברני, השתתפו בתחילה בתערוכות של MIÉNK (חוג האימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגרים). במהלך התערוכה השנייה שלהם במסגרת MIÉNK הבדלי הטעמים בין השמונה לבין עצמם ובין המציגים האחרים לעומת השמונה היו כה עמוקים עד שהם אפילו העלו את האפשרות לקרע. כל זה לא נעלם מתשומת ליבו של ה"מחנה שנגד". מבקר הציור השמרני, לאסלו קזדי- קובאץ', כתב אז שלדעתו "תקום קבוצת אמנים חדשה מתוך הצעירים".
היסטוריה > התערוכות המשותפות

עשרה חודשים לאחר מכן, ב־19 בדצמבר 1909, התגשמה תחזיתו של קזדי-קובץ'. באותה עת הופיעו בעיתונות ידיעות על כך ששמונה ציירים חדשים בשם רוברט ברני, דז'ה ציגאני, בלה צובל, קארוי קרנשטוק, אדן מארפי, דז'ה אורבן, ברטלאן פור ולאיוש טיהאני יציגו בתערוכה. בשלב זה הם טרם בחרו שם לקבוצה. 32 הציורים שלהם שהוצגו בתערוכה זו גרמו לשערורייה גדולה. בהונגריה אז, אפילו הציור האימפרסיוניסטי, הנטורליסטי היה יוצא דופן, והצבעים הבלתי מעורבים, הקשים, וההצגה האידיאליסטית ואפילו המעוותת של גוף האדם העירום, גרמו לזעם בקרב הציבור הרחב שוחר האמנות. יצירות כמו הדיוקן העצמי של דז'ה ציגאני, שכונה רק "המפלצת ירוקת-השיער", לא היו מוכנות לחלוטין לקהל הביתי.
עם זאת, הפרסום משך המונים לתערוכות, מאמרים בעיתונים היומיים התפרסמו נגד סגנון הציור החדש וגם הגנו עליו. נערכו דיונים תאורטיים על מגמות מודרניות באמנויות היפות. ב־9 בינואר 1910 קרא קרנשטוק את המסה שלו "אמנות חוקרת" בחוג גלילאו, שעליה ענה כעבור שבוע הפילוסוף ג'רג' לוקאץ' במאמרו "הדרכים נפרדו". שני המאמרים הופיעו בכתב העת התרבותי המשפיע ביותר באותה תקופה, ניוגט. השם "השמונה" נקבע רשמית לקראת התערוכה השנייה שלהם, שהתקיימה באפריל 1911 ב"גלריה הלאומית". בהיות הציירים מודעים לאליטה האינטלקטואלית דאז, התערוכה הפכה לפסטיבל תרבותי אמיתי על ידי שלל אירועים. תוכניות ליווי התמקדו בעיקר בשלושה תחומים: ביקורת אמנות, ספרות ומוזיקה של אותה עת. בזה אחר זה התקיימו ערבי דיון, ערבי קריאה, ומפגשי ספרות של בוקר. גם המוזיקה ישרה קו בפרספקטיבה היסטורית עם בתערוכה. הקונצרט שבוניגנה רביעייה מיתרים את יצירות בלה ברטוק ושל לאו ויינר, ואת הסונטה לצ'לו של זולטאן קודאי התקיימו לקהל. בלה ברטוק ביצע בעצמו יצירות לפסנתר שלו בין התמונות שהוצגו בתערוכה.
האירוע שלא לווה בשום הודעה על פירוק הקבוצה, אך חשף את היחלשות הסולידריות הפנימית בה, סגר למעשה את סיפורם של השמונה. הם השתתפו עוד רק בתערוכה אחת גדולה יחד: התערוכה העולמית בסן פרנסיסקו, שמחלקת האמנויות היפות שלה נקראה "התערוכה הבינלאומית פנמה-פסיפיק". השמונה קיבלו ביחד אולם נפרד, אשר נקרא בפרסום מחמיא, אך לא מדויק "הקוביסטים ההונגרים".
תערוכות זיכרון

1961. Budapest, Magyar Nemzeti Galéria. (Grafikai Osztály): A Nyolcak és Aktivisták
1965. Székesfehérvár, Csók István Képtár: A Nyolcak és aktivisták köre
1981. Budapest, Magyar Nemzeti Galéria: Nyolcak és aktivisták
2005. Debrecen, Medgyessy Ferenc Emlékmúzeum: A Nyolcak és az aktivisták
2010. Pécs, Janus Pannonius Múzeum: A Nyolcak - Cézanne és Matisse bűvöletében
2011. Budapest, Szépművészeti Múzeum: A Nyolcak
2012. Bécs, Kunstforum: Die Acht. A Nyolcak. Ungarns Highway in die Moderne.
2012. Bécs, Collegium Hungaricum: Die Acht - Der Akt.
2013. Párizs, Musée d’Orsay: Allegro Barbaro. Béla Bartók et la modernité hongroise (1905-1920).
מידע נוסף

Nyolcak Európája, Pécs 2010
Wanted (keresett képek)
A Szépművészeti Múzeum kiállításáról készített virtuális tárlat
Wien, Kunstforum: Die Acht. Ungarns Highway in die Moderne, 2012.
הערות שוליים

↑  "A Nyolcak a Janus Pannonius Múzeum honlapján". אורכב מ-המקור ב-2011-08-06.
↑  "Allegro Barbaro. Béla Bartók and Hungarian Modernity 1905 -1920" (באנגלית). Musée d’Orsay. אורכב מ-המקור ב-2013-11-16.
↑  Masha Goncharova. "Bartok: Seen, Heard and Felt" (באנגלית). The New York Times.
↑  Rajcsányi Gellért. "Barbárok a kapukon belül – Allegro Barbaro a párizsi Musée d'Orsay-ben" (בהונגרית). Mandiner.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000328584  NKC: kn20130123003  VIAF: 295446152   WorldCat (עם VIAF): 295446152
יצחק בירק

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־60 של המאה ה־20 רחובות, ישראל 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל (יולי 1975)  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל (יולי 1982)  אוניברסיטת סטנפורד (דצמבר 1986)  אוניברסיטת סטנפורד  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  IBM 
 
יצחק (צחי) בירק הוא פרופסור חבר וראש המעבדה למערכות מקביליות בטכניון בפקולטה להנדסת חשמל.
ביוגרפיה

נולד ברחובות. בן לפרופסור מאיר בירק ופרופסור יהודית בירק. אח לפרופסור אוהד בירק.
פרופ' בירק הוא בוגר תואר ראשון (1975) ושני (1982) בטכניון ובעל תואר דוקטור (1987) מאוניברסיטת סטנפורד, כולם בהנדסת חשמל.
בשנים 1976–1981 היה מהנדס פרויקטים בצה"ל. בשנים 1986–1991 היה חבר בצוות המחקר של IBM Almaden Research Center בקליפורניה, שם עבד על ארכיטקטורה מקבילית, תת-מערכות מחשב ורשתות קישוריות סיבים אופטיים פסיביות. בירק הוא חבר הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון מאוקטובר 1991.
נושאי מחקריו

חומרת המחשבים וארכיטקטורה של שבבים ומתרכז בתחומי: ארכיטקטורות אחסון היררכי לשרתי מידע מולטימדיה, ארכיטקטורות מערכות מולטימדיה ומידע, מערכות תקשורת לווינית, ניצול נבון של יתירות למטרות שיפור ביצועים.
פרסומים

בירק פרסם מספר מאמרים בתחומו, בעיקר בירחוני ה-IEEE ומחזיק 7 פטנטים - ארבעה לבד ושלושה בשותפות עם חוקר נוסף.
שנות ה-80 של המאה ה-7

שנות ה-80 של המאה ה-7 היו העשור התשיעי של המאה ה-7, החלו ב־1 בינואר 680 והסתיימו ב־31 בדצמבר 689.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

10 באוקטובר 680 – קרב כרבלא שבו נהרג חוסיין בן עלי בידי צבאו של בית אומיה. השיעים מציינים את הקרב ביום אבל מדי שנה ביום עשוראא לפי הלוח המוסלמי
680 - ניצחון מכריע של הבולגרים על הביזנטים בקרב אונגל (אנ').
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > סכסוכים לאומיים ואזוריים

686 – מרד של אל-מוח'תאר שהכריז על עצמו ח'ליפה של כופה.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

7 בנובמבר 680 – נפתחת ועידת קונסטנטינופול השלישית
680 – לאחר מות מועאויה הראשון, יזיד הראשון מוכרז ח'ליפה.
680 – עבדאללה בן זובייר הכריז את עצמו כח'ליפה של מכה ולא מכיר ביורש של מועאויה הראשון.
683 – הח'ליף מועאויה השני עולה לשלטון עם מות אביו יזיד הראשון
684 – מרואן הראשון מתמנה לח'ליפה החדש וממשיך להילחם נגד המורדים בהנהגת עבדאללה אבן אל-זובייר.
685 – עבד אל-מלכ מתמנה לח'ליפה החדש וממשיך להילחם נגד המורדים בהנהגת עבדאללה אבן אל-זובייר.
21 באוקטובר 686 – קונון הופך לאפיפיור
687 – מנהיג המרד אל-מוח'תאר נהרג בקרב עם כוחות של עבדאללה אבן אל-זובייר.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יצחק אזרחי

| --- | --- |

 לידה:  אוגוסט 1933  (בן 91) ו' באלול ה'תרצ"ג ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים
 השתייכות:  ליטאי
 תפקידים נוספים:  מראשי ישיבת מיר
 רבותיו:  הרב יוסף שלום אלישיב[דרוש מקור]
 בת זוג:  הרבנית רבקה אזרחי
 צאצאים:  3 בנות ובן,הרב קצנלבוגן הרב לדרמן והרב קרויזר
 
הרב יעקב יצחק אזרחי (נולד בו' באלול ה'תרצ"ג, אוגוסט 1933) הוא מראשי ישיבת מיר בירושלים. מרבני תנועת דגל התורה[דרוש מקור].