stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שולמית כצנלסון
ביוגרפיה

שולמית כצנלסון, בתם של בת שבע (אשת ציבור וחברת הכנסת) וראובן כצנלסון (ממניחי היסוד לרפואה הציבורית ולעבודה הסוציאלית בארץ), נולדה ב-1919 בז'נבה שבשווייץ, שם שהו הוריה באותה עת לצורך לימודיהם, ובהיותה בת שנתיים חזרו עמה ארצה והתיישבו בירושלים. אחיה הצעיר הוא שמואל תמיר, שר המשפטים לשעבר, ובין דודיה ודודותיה מצויים אברהם קצנלסון, מחותמי מגילת העצמאות, יוסף כצנלסון, ממנהיגי התנועה הרוויזיוניסטית וממקימי האצ"ל, ורחל כצנלסון, אשת ציבור ואשתו של איש הציבור, הסופר וההיסטוריון נשיא המדינה זלמן שזר.
בסיום לימודיה בגימנסיה רחביה בירושלים למדה כצנלסון בבית הספר לעבודה סוציאלית ולמדה לימודי תואר שני בחינוך באוניברסיטת מישיגן ובמרכז הבינלאומי הקווייקרי שליד פילדלפיה. לאחר סיום לימודיה החלה בעבודה כמורה בכפר הנוער מאיר שפיה ומאוחר יותר בבית הספר היסודי "לדוגמה" בתל אביב.
במהלך שנות ה-40 הייתה בין חברי האצ"ל.
בשנת 1951 הקימה כצנלסון את אחד האולפנים הראשונים בישראל, אולפן עקיבא בנהריה. היא עברה מאוחר יותר לנתניה והעבירה את האולפן לשם. 
האולפן קלט אליו עולים חדשים לצד תושבים ותיקים, תיירים שביקשו ללמוד עברית וערביי ישראל. לימוד השפה העברית לווה בשיעורי מורשת וידיעת הארץ, ולאחר מלחמת ששת הימים הוצע לצידה גם לימוד השפה הערבית. באולפן הוכשרו בשפה הערבית, בין היתר, מורות חיילות וצוערי המכללה לביטחון לאומי. בנוסף החל האולפן לערוך קורסים בעברית לערבים תושבי יהודה ושומרון ורצועת עזה. את עובדי בעקבות פועלה זה מונתה כצנלסון לוועדה הבין-דתית שבמסגרת משרד החינוך. כצנלסון עמדה בראש  האולפן עד פרישתה לגמלאות עקב בריאות לקויה בשנת 1996.
כצנלסון הייתה לנציגת משרד החינוך והבונדס בכינוסים בינלאומיים וטיפחה באופן רשמי את הקשר עם קהילת המקויה ביפן. בשנת 1972 השתתפה בכינוס אונסק"ו, ובשנת 1996 הוזמנה לקונגרס האמריקאי.
בעקבות פרישתה מניהול אולפן עקיבא ב-1996 המשיך אפרים לפיד, מתלמידי כיתתה הראשונה, בתפקיד זה.
שולמית כצנלסון נפטרה בביתה בנתניה ונטמנה בבית הקברות סנהדריה שבירושלים.
פרסים והוקרה

פעילותה להחייאת והנחלת השפה העברית לצד טיפוח פלורליזם תרבותי ודו-קיום זכו להוקרה בקבלתה את פרס ישראל למפעל חיים בחינוך (1986), פרס יושב ראש הכנסת לאיכות חיים (1983), פרס התנועה למען ארץ ישראל טובה (1988), פרס מסדר "בני ברית" (1988) ותואר ידידת העיר נתניה (1985).
בשנת 1992 נכללה ברשימת המועמדים לפרס נובל לשלום, בשל תרומתה להבנה בין ערבים ליהודים.
הערות שוליים

1 2  רותי זוטא, ראובן יגיל, אליהו זהבי (קופנהגן), מנהלת אולפן עקיבא בנתניה מועמדת לפרס נובל לשלום, חדשות, 3 בפברואר 1992
עדי יותם, אני? פרס נובל? מה פתאום, חדשות, 17 בפברואר 1993
↑  מת ד"ר ר. כצנלסון, דבר, 1 באוגוסט 1977
↑  יעקב אשמן, "פלא החזרת הבטחון העצמי'", הארץ, 14 ביולי 1957
↑  משה אידלשטין, בנות טייבה וטירה באולפן "עקיבא", למרחב, 14 בינואר 1962
↑  נסתיים קורם באולפן עקיבא, על המשמר, 8 באוקטובר 1973
אולפן לעברית נפתח בעזה, דבר, 14 בפברואר 1975
↑  ידידת נתניה - שולמית כצנלסון, מנהלת "אולפן עקיבא", מעריב, 23 באוקטובר 1985
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461238005171  VIAF: 7872149068382765730002   WorldCat (עם VIAF): 7872149068382765730002
ליאון קופלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1924 ורשה, פולין
 פטירה:  12 באוגוסט 2021 (בגיל 97) ישראל
 מדינה:  פולין, ישראל 
 תאריך עלייה:  20 במאי 1946
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 פעילות בולטת:  לוחם במרד גטו ורשה ובמרד ורשה.
 פרסים והוקרה:  מדליית 60 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית ועוזריה - מדינת ישראל
 
ליאון קופלמן, שכונה לולק (26 באפריל 1924 – 12 באוגוסט 2021) היה ניצול השואה, ככל הנראה אחרון לוחמי מרד גטו ורשה שנותר בחיים. היה חבר הארגון היהודי הלוחם במרד גטו ורשה. השתתף גם במרד ורשה בשורות המחתרת הפולנית (ארמייה קריובה). העפיל לארץ ישראל במסגרת תנועת הבריחה והיה מראשוני המגויסים לצה"ל במלחמת העצמאות.
קורות חיים

קופלמן נולד בוורשה בירת פולין בשנת 1924 ליצחק אריה ובריינדל ברוניה קופלמן. המשפחה הייתה חילונית ומבוססת והתגוררה במרכז העיר, אזור שרוב האוכלוסייה בו הייתה נוצרית. ליאון למד במערכת החינוך בשפה הפולנית והיה חניך בתנועת מכבי. טרם מלחמת העולם השנייה, תכננה המשפחה כולה לעלות לארץ ישראל. אחותו עלתה ב-1938, ואביו עלה באופן בלתי לגאלי במסע עתיר סכנות וממושך במהלך שנת 1939. תוכניות המשפחה להתאחד בארץ ישראל נקטעו על ידי פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין. ליאון ואימו נותרו בוורשה שנכבשה על ידי הגרמנים, וב-1940 רוכזו בכפייה בגטו עם שאר יהודי העיר ויהודים אחרים.
קורות חיים > בזמן השואה והמרד

לפי עדות קופלמן, "לחמתי בגטו ורשה מאז התחלת האקציות בגטו, כשהגרמנים החלו לקחת את היהודים להשמדה כוללת. בשנת 1942, כאשר הייתי בן 18 ואמי הייתה בת 40, היא נלקחה לטרבלינקה. יום אחד באתי מהעבודה כשעבדתי אצל הגרמנים ולא ראיתי אותה עוד". קופלמן הצטרף לארגון היהודי הלוחם (אי"ל). מפקדו היה יצחק "אנטק" צוקרמן.
לפי עדותו, "בינואר 1942 החלו האקציות. הגרמנים נכנסו לגטו ואז הארגון החל לפעול. כמה מהגרמנים נהרגו מידי המורדים ואז הם נסוגו וחזרו בחודש אפריל במתכונת צבאית כאשר הם לבושים במדים, כובעי מגן ותותחים, והחלו לפנות את הגטו. הם תפסו אנשים שיראו להם איפה יש בונקרים בתוך הגטו שבהם היהודים התחבאו".
"ב-19 באפריל, כשהתחילה האקציה הגדולה, אני וחבריי היינו בבונקר. הגרמנים החלו לעבור בית-בית והכריזו בגרמנית ברמקול שהם הולכים לשרוף את הבתים האלה ועל המורדים שמתחבאים לצאת מהבונקרים ולהיכנע". קופלמן אמר כי "לא הייתה לנו ברירה, הרי לא רצינו להישרף חיים, ולכן יצאנו מהבונקרים ונכנענו. נלקחנו על ידי הגרמנים למקום שמשם היו מסיעים בקרונות את היהודים להשמדה".
ליאון נלקח על ידי קבוצת קציני גסטפו עם קבוצה של כ-80 יהודים. הם הועמדו בשורה, 50 מהם נלקחו להשמדה בטרבלינקה, בעוד היתר הועברו לעבודה כמכונאי רכב במוסך במרכז ורשה. לליאון לא היה כל ניסיון, אך סיפר שכן, וכך ניצל ועבד שם כמה חודשים. במהלך העסקתו בכפייה, נאסר תחילה במחנה הריכוז גנשובקה בשטח הגטו ההרוס ובהמשך הועבר לבית הכלא פביאק (Pawiak) הידוע לשמצה, בגבולות הגטו לשעבר. על פי עדותו, עם פרוץ מרד ורשה, ב-1 באוגוסט 1944, הועבר יחד עם קבוצת אסירים יהודים בחזרה למחנה הריכוז גנשובקה. ב-5 באוגוסט הותקף ושוחרר מחנה הריכוז גנשובקה בידי גדוד "זושקה" של תנועת הצופים המחתרתית הפולנית "השורות האפורות" (Szare Szeregi) שפעלה תחת הארמייה קריובה. כאסירים יהודים אחרים ששוחררו באותו אירוע, התנדב ליאון להילחם בגרמנים בשורות הגדוד. למעלה מחודש לקח חלק בלחימה בוורשה, בעיר העתיקה, שרודמיישצ'ה, וולה וצ'רניאקוב, שם לחם גם לצד מתנדבים מאנשיו של זיגמונט ברלינג. לאחר שאולצו להיכנע ונלקחו בשבי בידי הגרמנים, הובאו ליאון וחבריו לנשק, כמו רבים מהתושבים והלוחמים מוורשה, למחנה מעבר בעיירה הסמוכה פרושקוב. ליאון, שהיה אמור להישלח למחנות השבי בגרמניה, חשש להתגלות כיהודי ולכן ביקש את עזרת מפקדו במחתרת, שסייע לו להשיג מסמכי זיהוי מזויפים של פולני קתולי ומקום מקלט בבית חולים בעיירה מילנובק בסביבות ורשה. ליאון נשאר ועבד בבית החולים במילנובק עד שחרור האזור בידי הצבא האדום בינואר 1945. לאחר השחרור חי זמן מה ברובע פראגה בוורשה, ולאחר מכן התחיל במימוש תכנון העלייה לארץ ישראל, דרך צ'כוסלובקיה ואוסטריה, עד שהגיע לאיטליה.
קורות חיים > בישראל

ליאון עלה לארץ ישראל מאיטליה בשנת 1946, במסגרת תנועת "הבריחה" על ידי הבריגדה היהודית. הוא היה מראשוני המתגייסים לצה"ל במלחמת העצמאות, בשנת 1948 (מספר אישי 9479). שירת במשטרה הצבאית וסופח לחטיבת גולני, שבמסגרתה השתתף בקרבות באזור הצפון. בהמשך סופח לחטיבה 4, במסגרתה השתתף בקרבות באזור עזה והנגב. במסגרת שירות המילואים לחם במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים.
ליאון נישא לחוה ב-1953 והקים משפחה גדולה, שהייתה עבורו, כלשונו, "הניצחון הכי גדול על הנאצים". שני בניו ובתו שירתו כקצינים בצה"ל. בשנות חייו האחרונות הוא חי בדיור מוגן עם אשתו, שנפטרה כמה חודשים לפניו. ב-2018 כאשר הלך לעולמו שמחה רותם (קאז'יק), שהוגדר אז על ידי המספידים כ"אחרון לוחמי מרד גטו ורשה", התראיין ליאון ודחה את ההגדרה, באומרו "אני מניח שלוחמים ספורים מגטו ורשה עדיין בחיים".
ליאון קופלמן נפטר ב-12 באוגוסט 2021. הוא הותיר אחריו שלושה ילדים, תשעה נכדים ושלושה נינים. ככל הנראה היה אחרון לוחמי מרד גטו ורשה שנותר בחיים. הוא היה חובב ברידג' מושבע, שהחזיק בדרגת אמן זהב, ושיחק במועדוני הברידג' בישראל עד סמוך לפטירתו.
ראו גם

הארגון היהודי הלוחם
מרד גטו ורשה
מרד ורשה
גנשובקה
לקריאה נוספת

מלך ניישטט, חורבן ומרד של יהודי ורשה, הוצאת ההסתדרות הכללית, 1946
הערות שוליים

1 2  "גם אני לחמתי בגטו ורשה", באתר ynet, 26 בדצמבר 2018
1 2 3 4  מלחמת העולם השנייה - סיפורו של לוחם יהודי - לאון קופלמן, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הבטחון - אוסף הלוחם היהודי
1 2 3 4 5  סיון חילאי, "גם אני לחמתי בגטו ורשה": הלך לעולמו אחרון משתתפי המרד, באתר ynet, 13 באוגוסט 2021
1 2 3  ליאון (לולק) קופלמן, נבדק ב-2021-08-17
1 2  Powstanie Warszawskie 1944 - Oficjalna strona Stowarzyszenia Pamięci Powstania Warszawskiego 1944, www.sppw1944.org
↑  Powstańcze Biogramy - Leon Kopelman, www.1944.pl (בפולנית)
↑  השורד האחרון-ליאון קופלמן, באתר main.bridge.co.il
↑  Powstanie Warszawskie 1944 - Oficjalna strona Stowarzyszenia Pamięci Powstania Warszawskiego 1944, www.sppw1944.org
↑  לאון קופלמן, באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-II
↑  ליאון (בן יצחק) קופלמן לולק, באתר ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות והגטאות
↑  אלכסנדרה לוקש, "גם אני לחמתי בגטו ורשה", באתר ynet, 26 בדצמבר 2018
↑  השורד האחרון - ליאון קופלמן, באתר ההתאגדות הישראלית לברידג'
טקס פרסי אוסקר ה-90

| --- | --- |

 תאריך:  4 במרץ 2018 
 מיקום:  תיאטרון דולבי, לוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  ג'ימי קימל
 מפיק:  מייקל דה לוקה ג'ניפר טוד
 במאי:  גלן וייס
 רשת שידור:  ABC
 אורך הטקס:  233 דק' 
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  צורת המים
 זכייה במספר הפרסים הרב:  צורת המים (4)
 מספר המועמדויות הרב:  צורת המים (13)
 אתר רשמי
 →89 91← פרס אוסקר
 
ג'ימי קימל, מנחה הטקס.
טקס פרסי אוסקר ה-90 (באנגלית: 90th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2017 נערך בתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-4 במרץ 2018. הקומיקאי ג'ימי קימל הנחה את הטקס בפעם השנייה ברציפות.
סרט הפנטזיה צורת המים זכה בפרסים עבור הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר, והוביל את רשימת הזכיות בטקס עם ארבעה פרסים בסך הכול. סרט המלחמה דנקרק זכה בשלושה פרסים, כולל פרס לעריכה הטובה ביותר. צלם הקולנוע רוג'ר דיקינס זכה בפרס לצילום הטוב ביותר על עבודתו בסרט בלייד ראנר 2049, לראשונה לאחר 13 טקסים בהם היה מועמד לפרס אך לא זכה. הבמאי-תסריטאי ג'יימס אייבורי זכה בפרס לתסריט המעובד הטוב ביותר על כתיבת התסריט לסרט קרא לי בשמך, ובכל הפך לאדם המבוגר ביותר שזכה בפרס אוסקר, בגיל 89, 8 חודשים ו-25 ימים.
במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לבמאית אנייס ורדה, לבמאי צ'ארלס בורנט, לשחקן דונלד סאת'רלנד ולצלם אוון רויזמן.
זכיות ומועמדויות

המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-90 הוכרזו ב-23 בינואר 2018. ההכרזה בוצעה באמצעות שידור חי באתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה, ברשתות החברתיות ובשידורים מקומיים ברחבי ארצות הברית. ההכרזה הוגשה על ידי צמד השחקנים אנדי סירקיס וטיפאני האדיש. הסרט שקיבל את מספר המועמדויות הרב ביותר הוא "צורת המים" עם 13 מועמדויות בסך הכול.
השחקנית מריל סטריפ קיבלה מועמדות לפרס בפעם ה-21 על תפקידה ב"העיתון", יותר מכל אחד או אחת בהיסטוריה של הטקס. רייצ'ל מוריסון, צלמת הסרט "פרחים בבוץ", הפכה לאישה הראשונה שמועמדת לפרס בקטגוריית הצילום הטוב ביותר. הבמאית אנייס ורדה קיבלה מועמדות בקטגוריית הסרט התיעודי עבור "אנשים ומקומות", ובכך עקפה את השחקנית גלוריה סטיוארט והפכה לאדם המבוגר אי פעם שהועמד לזכייה בפרס אוסקר, בגיל 89. על אף שנכלל ברשימת המועמדים הרחבה, הסרט הישראלי "פוקסטרוט" לא נכנס לרשימה הסופית של קטגוריית הסרט הזר.
הערות שוליים

↑  אילן קפרוב‏, השיאים, המחוות ותותח הנקניקיות: הרגעים הגדולים של אוסקר 2018, באתר וואלה, 5 במרץ 2018
1 2  אבנר שביט‏, אוסקר 2018: המנצחים, המפסידים והשיאים של הכרזת המועמדויות, באתר וואלה, 23 בינואר 2018
↑  אבנר שביט‏, עוד צעד בדרך לאוסקר: "פוקסטרוט" בשורטליסט של הסרט בשפה זרה, באתר וואלה, 15 בדצמבר 2017
↑  נירית אנדרמן, אוסקר 2018: "פוקסטרוט" מחוץ לתחרות; "צורת המים" מוביל עם 13 מועמדויות, באתר הארץ, 23 בינואר 2018
↑  דודי כספי, "פוקסטרוט" לא מועמד לאוסקר, באתר ישראל היום, 23 בינואר 2018
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: ff95e6a5-a71e-4cb0-90f7-b81ec70cc266 
גיירמו דל טורו, זוכה הפרס לבמאי הטוב ביותר ולסרט הטוב ביותר.
גארי אולדמן, זוכה הפרס לשחקן הטוב ביותר.
פרנסס מקדורמנד, זוכת הפרס לשחקנית הטובה ביותר.
סם רוקוול, זוכה הפרס לשחקן המשנה הטוב ביותר.
אליסון ג'ני, זוכת הפרס לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בקט (סרט, 2021)

| --- | --- |

 בימוי:  פרדיננדו סיטו פילומרינו 
 הופק בידי:  לוקה גואדנינו, Francesco Melzi d'Eril, מרקו מורביטו, Gabriele Moratti 
 תסריט:  קווין א. רייס
 עריכה:  וולטר פאסאנו 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון דיוויד וושינגטון פאנוס קורוניס Lena Kitsopoulou בויד הולברוק אליסיה ויקנדר ויקי קריפס Giorgos Pyrpasopoulos 
 מוזיקה:  ריואיצ'י סקאמוטו
 צילום:  סיימבו מוקדיפרום 
 מדינה:  איטליה, ברזיל, יוון 
 חברת הפקה:  Rai Cinema Frenesy Film MeMo RT Features Endeavor Content
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באוגוסט 2021 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט משטרה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בקט (באנגלית: Beckett) הוא סרט מותחן פעולה, שביים פרדיננדו סיטו פילומרינו. בסרט מככבים ג'ון דייוויד וושינגטון, בויד הולברוק, ויקי קריפס ואליסיה ויקנדר. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים ה-74 של לוקרנו ב-4 באוגוסט 2021, ויצא לצפייה דיגיטלית ב-13 באוגוסט 2021 על ידי נטפליקס.
עלילה

בזמן חופשתו ביוון, בקט (ג'ון דייוויד וושינגטון), תייר אמריקאי, הופך למטרה של מצוד בעקבות תאונה הרסנית. כשהוא נאלץ לרוץ על חייו ולהגיע נואשות לשגרירות ארצות הברית באתונה כדי לנקות את שמו, המתחים גוברים ככל שהרשויות והמשטרה המקומית סוגרות עליו, התסיסה הפוליטית גוברת ובקט נופל עוד יותר לתוך מזימה מסוכנת.
שחקנים ודמויות

ג'ון דייוויד וושינגטון בתפקיד בקט, תייר אמריקאי.
בויד הולברוק בתפקיד טינן, עובד בשגרירות ארצות הברית באתונה.
ויקי קריפס בתפקיד לנה, פעילה פוליטית ביוון.
אליסיה ויקנדר בתפקיד אפריל, חברתו של בקט.
הפקה

באפריל 2019 הוכרז כי ג'ון דייוויד וושינגטון, אליסיה ויקנדר, בויד הולברוק וויקי קריפס לוהקו לסרט, אותו יפיק לוקה גואדנינו. הצילומים התחילו באתונה באותו חודש.
הפצה

באוקטובר 2020 רכשה נטפליקס זכויות הפצה לסרט בשם Born to be Murdered שאמור היה לצאת לאקרנים בשנת 2021. בינואר 2021 הוכרז כי הסרט ייקרא בקט. הקרנת הבכורה העולמית שלו התקיימה בפסטיבל 74 של לוקרנו ב-4 באוגוסט 2021, והוא הופץ ב-13 באוגוסט 2021.
הערות שוליים

↑  Wiseman, Andreas (24 באפריל 2019). "Hot Project Du Jour: John David Washington & Alicia Vikander Lead Luca Guadagnino-Produced Thriller 'Born To Be Murdered' From Ferdinando Cito Filomarino". Deadline Hollywood. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kit, Borys (27 באוקטובר 2020). "Netflix Picks Up John David Washington Thriller 'Born to Be Murdered' (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-27 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Welk, Brian (27 באוקטובר 2020). "John David Washington Thriller 'Born to Be Murdered' Acquired By Netflix". The Wrap. נבדק ב-27 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Canfield, David (6 בינואר 2021). "EW's 2021 movie preview: 89 films we can't wait to see". Entertainment Weekly. נבדק ב-6 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Netflix's Packed Summer Movie Slate Includes 'Kissing Booth 3' and Bob Ross Documentary". 27 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grater, Tom (24 ביוני 2021). "John David Washington & Alicia Vikander Pic Opening Locarno; Saban Inks Distribution Pacts; Secret Cinema 'Bridgerton' Experience – Global Briefs". Deadline Hollywood. נבדק ב-24 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Coggan, Devan (17 ביוני 2021). "John David Washington teases his tense Greek thriller Beckett". Entertainment Weekly. נבדק ב-17 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
הינדואיזם

| --- | --- |


 שורשים, סיווג והנהגה
 זרם:  דתות דהרמיות
 מקור השם:  אינדוס 
 מקום ייסוד:  סינד 
 הושפע מ:  הדת הוודית, Dravidian folk religion 
 מספר מאמינים:  1,200,000,000 (נכון ל־2020) 
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 טקסט מכונן:  ודות 
 מאפיינים:  פוליתאיזם, גלגול נשמות, פנתאיזם, קארמה 
 ארגונים ופעילות
 מיקום:  כלל עולמי 
 פלגים:  בודהיזם, ג'ייניזם וסיקיזם
 מוסדות:  Hindu denomination 
  
 
מקדש הינדואי המוקדש לאלה שאקטי במדינת אודישה שבהודו
הינדואיזם (המכונה בידי חוקרים אקדמיים גם ברהמיניזם) היא דת דהרמית בעלת מגוון זרמים, תפיסות פילוסופיות ודרכי פולחן. עם כ-1.2 מיליארד מאמינים, היא הדת השלישית בגודלה בעולם, והדת הפוליתאיסטית הגדולה ביותר. המאמינים בהינדואיזם נקראים הינדואים או הינדים (Hindu). 96% מההינדואים בעולם חיים בהודו, שם הם הקבוצה הדתית הגדולה ביותר. ההינדואיזם מהווה רוב גם בנפאל, במאוריציוס ובאי באלי.
מקורות היסטוריים

רק מעט ידוע על מקורו ההיסטורי של ההינדואיזם מכיוון שראשיתו קדמה להיסטוריה הכתובה [דרוש מקור]. ההינדואיזם התפתח מאמונתם של הארים (אם אכן היה עם בשם זה), הדראווידים וההראפניים, עמים ותרבויות שהתקיימו בתת-היבשת ההודית. בהמשך ההינדואיזם הושפע והשפיע על הבודהיזם והג'ייניזם.
כתבי הקודש המרכזיים של ההינדואיזם הם הוודות. הוודות הובאו להודו בסביבות 1500 שנה לפני הספירה על ידי דוברי שפות הודו אירופאיות. הדת הוודית קיבלה את שמה מהטקסטים המקודשים "וודות". הוודות הן השכבה העתיקה ביותר של פעילות דתית בהודו, המתועדת בכתב. הדת הוודית היא המסורת העיקרית שעיצבה את ההינדואיזם לדת. כך גם השפה ההִינְדִית היא צאצא ישיר של הסנסקריט של הוודות, שחדרה לאזור ממרכז אסיה.
זו אחת הדתות הבודדות שאין לה תאריך התחלה מוסכם מחקרית [דרוש מקור] ואין דמות המזוהה כמייסדת הדת [דרוש מקור], בשל ריבוי הזרמים הקיימים בתוך קטגוריית העל המכונה הינדואיזם. אולם תתי הזרמים שמרכיבים את מארג ההינדואיזם מציינים לרוב מייסד וזמן התהוות.
כתבי הקודש של ההינדואיזם, הוודות, הועלו על הכתב רק אחרי אלפי שנים של העברה בעל פה [דרוש מקור]. יש הרואים בהן ומהן השפעה של הזורואסטריאניזם [דרוש מקור] (הדת הפרסית העתיקה).
היבטים שונים של ההינדואיזם

ההינדואיזם מתבטא בשני היבטים – ההיבט הפילוסופי והיבט האמונה.
היבטים שונים של ההינדואיזם > ההיבט הפילוסופי של ההינדואיזם

על פי המסורת ההינדואית ישנן שש אסכולות עתיקות הנקראות אסטיקה (המקבלות את סמכות הוודות): נייה (לוגיקה), וייששיקה (אטומיזם), סמקהייה (מנייה ופירוק), יוגה (חיבור לנשגב), פורווה מימאסה (דיון בהלכות הפולחן), ואווטארה מימאסה (פילוסופיה), כאשר זו האחרונה קרויה גם ודאנטה.
אסכולות לא אורתודוקסיות הנקראות נאסטיקה, כוללות לפי השקפות מסוימות את הבודהיזם, הג'ייניזם והצ'ארווקה (אסכולה הודית אתאיסטית, מטריאליסטית).
היבטים שונים של ההינדואיזם > היבט האמונה בהינדואיזם

לפי פרשנים מסוימים, באופן פילוסופי, כל האלים והתגלויותיהם בעולם (האווטארים) אינם אלא ההתגלמויות של הרוחני האחד, הלא הוא הברהמן, אשר בחר להתגלם בצורות שונות, במטרה להקל על ביצוע הפולחן בידי המאמינים. (הערה: יש לשים לב שברהמן אינו זהה לברהמה, האל בורא היקום). כמובן שזוהי הכללה גסה ויש החולקים על השקפה זו ורואים אל מסוים כעליון.
בפנתאון ההודי שלושה אלים עיקריים: ברהמה, וישנו ושיווה. שלושתם מסמלים היבטים שונים של מחזורי הבריאה: האל ברהמה מסמל את היוצר, וישנו הוא המקיים ושיווה הוא המחריב.
הינדואים רבים משתייכים לקבוצה בשם וִישְׁנׇוִיזְם, ומאמינים בווישנו. בין התגלויותיו בעולם ניתן למנות את המלך ראמה, קרישנה, בודהה, דנוונטרי, נארסימה (התגלמות שהיא חצי אדם וחצי אריה) ואחרים.
רוב ההינדים האחרים מאמינים באל שיווה, ובאשתו דורגא.
למרות חשיבותו של האל ברהמה, מעטים מאוד הם ההינדואים העובדים אותו ומִקְדשים לברהמה נדירים ביותר, כשהידוע שבהם נמצא בפושקר שבמדינת ראג'סטאן.
לאלים ההינדואים ישנן נשים המכונות דווי (אלה): סראסווטי היא זוגתו של ברהמה, לקשמי היא זוגתו של וישנו, ואילו פרוואטי, או דורגא – היא בת זוגו של שיווה. רבים מההינדואים עובדים את האלות דווי, ובהן גם ההתגלמות הנקראת קאלי, שהיא התגלמות נוספת של אשת שיווה.
אחד האלים הפופולריים בהינדואיזם הוא אל הפיל גנש, בנו של שיווה, המסיר את מצוקות הקיום, ונחשב למאמין בווישנו.
כתבי הקודש ההינדואים

הוודות נחשבות, כאמור, לסמכותיות עבור כל הזרמים בהינדואיזם. כתבי הקודש ההינדואיים מתחלקים לשתי קטגוריות השרוטי (Shruti) – אלה שנשמעו [ממקור על-אנושי], והסמריטי (Smriti) – אלה שנתקבלו ונזכרו או נהגו בידי חכמים בליבם, וכך עברו הלאה. דוגמה לכתבי קודש של הסמריטי הם שני האפוסים הגדולים של הודו, המהאבהארטה (בה מצוי הדיון הפילוסופי החשוב בהגווד גיטא), והראמאיאנה.
כתבי הקודש ההינדואים > הוודות

הוודות הן, לדעת חוקרים רבים, הטקסטים הדתיים העתיקים ביותר הידועים כיום. הרעיונות המובעים בוודות, הועברו על פי המסורת, בעל פה, מאב לבן וממורה לתלמיד במשך אלפי שנים עד שהועלו על הכתב. על פי המסורת ההינדואית, הוודות נאספו והועלו על הכתב על ידי חכם ששמו ויאסה. הוודות מתוארכות על ידי חוקרים שונים לתאריכים שבין 1500 ל-500 לפנה"ס.
על פי המסורת ההינדואית, הוודות אינן ממקור אנושי (apaurusheya), אין להן התחלה ולא סוף, והן לא נוצרו על ידי האדם. בדיוק על הנקודה הזו, התעוררה המחלוקת בין ההינדואיזם לבין הבודהיזם והג'ייניזם, הנוטות לכיוון הומניסטי וספקני.
ישנן ארבע ודות – ריג-וודה, יאג'ור-וודה, סאמה-וודה ואתהרה-וודה, שכל אחת מהן נחלקת לארבעה חלקים:
סמהיטא – אסופת מזמורים.
ברהמנה – הסבר לפולחנים השונים.
ארניאקה – פולחנים הנעשים ביער, בריחוק מן העיר (ארניה פירושו יער בסנסקריט).
אופנישד – רובד פילוסופי.
הדת ההינדואית הקדומה, בתקופת הוודות, הייתה שונה באופן מהותי מהדת כיום. חלקן של נשים כמורות רוחניות היה גדול יותר, ואלים שונים כאינדרה וסומה היו יותר מרכזיים ממעמדם העכשווי.
כתבי הקודש ההינדואים > הכתבים שלאחר הוודות

בעוד הוודות חוברו בסנסקריט, חוברו טקסטים מאוחרים יותר בשפות דיסקורסיביות מקומיות, פרקריט שפירושו שפת המקום, השפה הטבעית והפשוטה. בין כתבי הקודש ניתן למנות אפוסים כגון הראמאיאנה והמהאבהארטה, וכן כתבים תאולוגיים, פילוסופיים, וספרי חוקים.
הכתבים הפופולריים ביותר הם הראמאיאנה והמהאבהארטה, שבהם באה לידי ביטוי האמונה באווטארה, דהיינו האמונה בכך שהאל המופשט מתגלם בדמות אנושית. שתי ההתגלמויות העיקריות של וישנו הן ראמה, בראמאיאנה, וקרישנה במאהאבהארטה. התפיסה הפילוסופית המתבטאת באופנישדות, של הברהמן כאל חובק כול, היא פסגת הפילוסופיה ההינדואית לאחדים, ורק תחילת ההבנה הפרסונלית של האלוהות לאחרים.
כתבי הקודש ההינדואים > בהגווד גיטא

בהגווד גיטא (שירת האל), דיון פילוסופי המצוי בתוך האפוס ההודי המהאבהארטה, נחשב בעיני הינדואים רבים לטקסט רב חשיבות.
הטקסט מתאר שיחה בין ארג'ונה, הנסיך הלוחם, לבין קרישנה, רכבו, בפתחה של מלחמה עקובה מדם. ארג'ונה רואה בשני הצדדים הלוחמים קרובים וחברים רבים. בצר לו, הוא פונה לקרישנה לעזרה. קרישנה מעודד את ארג'ונה להילחם בשחיתות שפשתה בממלכה, ולכונן את הטוב. הוא מזכיר שהעצמי הרוחני אינו כלה עם כיליון הגוף הזמני. קרישנה מוסיף ומסביר נושאים רוחניים נוספים, כגון עקרונות היוגה, החיבור לנשגב.