stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מורגן לה פיי
מורגן באגדות המלך ארתור (גרסת תומאס מאלורי)

מורגן היא בתם של איגריין וגורלואה, הדוכס של קרונוול, כלומר אחותו למחצה של המלך ארתור מלכה האגדי של קמלוט. על פי האגדה, מורגן הייתה תלמידתו של הקוסם מרלין הדרואיד והוכשרה על ידו כאוצרת כוחו של אבלון, האי המקודש במיתולוגיה הקלטית. בעקבות אכזבות רומנטיות המשתנות מגרסה לגרסה (ארתור הרג את המאהב שלה, גווינביר גנבה לה את המאהב, גווינביר גנבה ממנה את אהבתו של לנסלוט וכדומה) מורגן פנתה לרשע וניסתה להשתלט על הממלכה של ארתור. פיתתה את ארתור באמצעות קסם, מיניות ועורמה ושכבה איתו. כתוצאה מכך ילדה לארתור בן בשם מורדרד אך החביאה אותו מארתור עד שהיה מבוגר דיו לתבוע בעלות על הכתר ולמרוד באביו. היא ציידה את מורדרד בשריון שאף נשק שחושל בידי אדם לא יכול לחדור ושלחה אותו לטעון לכתר ולהשתלט על ממלכתו של ארתור, שנחלש בעקבות בגידתם של לנסלוט וגווינביר ומותם של עשרות אבירי השולחן העגול בחיפוש אחר הגביע הקדוש. בסופו של דבר, ארתור ומורדרד הורגים אחד את השני (האקסקליבר, חרבו של ארתור, חושלה בידי הדרקון ולא בידי אדם) ואילו מורגן מובסת על ידי חיזיון של מרלין.
הערות שוליים

↑  vita merlini, בלטינית, The Life of Merlin, באנגלית
↑  Erec et Enide בתרגום לאנגלית
↑  שורות 1,915–2,024
↑  שורות 3,931–4,280
↑  ראו בעניין זה, מאמרה של דניאלה גורביץ' "המסע לעצמי: שלבים של טראומה וחניכה ב"סר גווין והאביר הירוק", בתוך: טיפול באומנויות: מחקר ויצירה במעשה הטיפולי, אוניברסיטת חיפה, כרך 4 גיליון 2, דצמבר 2014, עמ' 435–446; https://www.academia.edu/9998875
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546067505171  LCCN: sh85087258  NKC: jo2016908763  VIAF: 20146284443115332106   WorldCat (עם VIAF): 20146284443115332106
לודוויג פרדיננד קלאוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1892 אופנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 בינואר 1974 (בגיל 81) Huppert, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרייבורג 
 מנחה לדוקטורט:  אדמונד הוסרל 
 מוסדות:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 
לודוויג פרדיננד קלאוס (בגרמנית: Ludwig Ferdinand Clauß; ‏8 בפברואר 1892, אופנבורג – 13 בינואר 1974, הופרט (Huppert (Heidenrod)) (גר'), גרמניה) היה פסיכולוג גרמני ותאורטיקן של תורת הגזע בשנות ה-20 ובתקופת המשטר הנאצי.
ביוגרפיה

במלחמת העולם הראשונה גויס קלאוס לצי הקיסרי הגרמני אך שוחרר עקב חוסר התאמה.
קלאוס למד פילוסופיה, פסיכולוגיה ופילולוגיה באוניברסיטת פרייבורג. בין 1917–1929 היה תלמידו ועוזרו של הוסרל.
במאי 1933 הצטרף קלאוס למפלגה הנאצית וסייע בהקמת התנועה הפולקיסטית "תנועת האמונה הגרמנית" (Deutsche Glaubensbewegung). הוא היה ממייסדי כתב העת של התנועה והיה אחד העורכים עד 1937. בשנים 1936–1941 הרצה על פסיכולוגיה של הגזע באוניברסיטת ברלין. בשנת 1941 מונה בתור פרופסור לתורת הגזע ולפוליטיקה גזעית באוניברסיטת פוזן ועמד להשתתף בחקר גזעי איטליה, אך משרד התעמולה של אלפרד רוזנברג מנע את מינויו ואת השתתפותו במחקר עקב יריבות עם ולטר גרוס (אנ'), ראש משרד מדיניות הגזע ברייך, ועקב חשדות לקשר רומנטי שלו עם עוזרת המחקר שלו, היהודייה מרגרטה לנדה. ב-1943 הודח קלאוס מהמפלגה הנאצית.
הגותו

בתורתו, "תורת הנפש הגזעית" (Rassenseelenkinde), ביקש קלאוס "לחפות על הכישלון שנחלה תורת הגזע בניסיונותיה להוכחת השונות הנפשית-גזעית במסגרת מדעי הטבע ובכלים שאינם מקנים גישה אל התחום הנפשי", ולספק בסיס מדעי לחינוך הפולקי הגרמני. ספריו הודפסו בתפוצה רחבה. ספרו גזע ונפש (Rasse Und Seele) מ-1926 נמכר בלמעלה מ־116,000 עותקים. ספר אחר שלו הופץ בעשרות אלפי עותקים על ידי "חזית העבודה הגרמנית" (Deutsche Arbeitsfront) (גר').
הנצחה

ב-1979 החליט יד ושם להעניק לקלאוס את אות חסיד אומות העולם עקב מעורבותו בהגנה על היהודיה מרגרטה לנדה. בשנת 1996 בוטל האות לאחר שהתגלתה השפעתו על השיח הגזעני והאיגני בגרמניה הנאצית.
לקריאה נוספת

עמית ורשיצקי, המטפיזיקה של הגזע, יד ושם והוצאת למדא של האוניברסיטה הפתוחה, 2021.
הערות שוליים

↑   גיל וייסבלאי, תצלום של עגנון מ-1930 מגלה סיפור מרתק, באתר הארץ, 26 בפברואר 2016
↑  עמית ורשיצקי, המטפיזיקה של הגזע, יד ושם והוצאת למדא של האוניברסיטה הפתוחה, 2021, עמ' 120-118
↑   יפעת בכרך־רון, כך נשלל התואר "חסיד אומות העולם" מלודוויג קלאוס, באתר הארץ, 20 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297511805171  PLWABN: 9810570718405606  BnF: cb15027078w (data)  GND: 119290308  ISNI: 0000 0001 0934 1627  LCCN: no91020202  NKC: xx0064755  NLG: 156976  NTA: 071464387  SUDOC: 105958735  VcBA: 495/174633  VIAF: 110091157   WorldCat (עם VIAF): 110091157 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-עין

אל-עין (בערבית: العين - "המעיין") היא עיר השוכנת במזרחו של איחוד האמירויות הערביות. בשנת 2009 התגוררו באל-עין כ-374,000 תושבים, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה באמירות אבו דאבי והרביעית באיחוד כולו. ארבעה צברים גאוגרפיים, ובהם 17 אתרי תרבות בסביבת העיר, הוכרזו בשנת 2011 כאתר מורשת עולמית.
מובזארה הירוקה בחלקו התחתון של ג'בל חפית ובתי הרבעים הדרומיים של אל-עין ברקע
גאוגרפיה

אל-עין שוכנת במזרחה של אמירות אבו דאבי, סמוך לגבול איחוד האמירויות הערביות–עומאן. העיר שוכנת במישור מדברי בגובה של כ-280 מטרים מעל פני הים, אך מיד מדרום לה מתנשא ג'בל חפית (جبل حفيت) המוארך, המתנשא לגובה של 1,249 מטרים מעל פני הים. זהו הר בודד הנישא כמעט קילומטר מעל סביבתו, אורכו כ-18 ק"מ ורוחבו המרבי מגיע לשלושה ק"מ. חלקו הדרום-מערבי של ההר שוכן בשטח עומאן השכנה. כביש תלול בשיפוע ממוצע של 8% ובאורך של 11.7 ק"מ מטפס אל ראש ההר, ומסתיים ברחבת תצפית גדולה. סמוך לה שוכן ארמון של משפחת האמיר ובית מלון.
שכונות אל-עין נפרסות על-פני שטח נרחב, וששת נאות המדבר ההיסטוריים שקדמו לעיר נבלעו ברצף העירוני הבנוי. נווה המדבר הגדול ביותר, הנושא את שם העיר, שוכן במזרחו של מרכז העיר, אורכו כ-1.7 ק"מ ורוחבו כ-800 מטרים. אל-עין מקיפה משלושת צדדיה את העיר העומאנית הקטנה אל-בוראימי שממזרח לה. שתי הערים יוצרות רצף עירוני אחד, ועד שנת 2006 לא חצץ ביניהם גבול פיזי. כיום מפרידה גדר גבול בין שני היישובים ובה קבועים שני מעברי גבול עיקריים.
היסטוריה

חרסים הם העדויות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר ליישוב באזור אל-עין, והם מתוארכים לתקופה הנאוליתית (8000 עד 4000 לפנה"ס). חרסים אלה הם שרידים שהותירו אחריהם נוודים שעסקו בגידול צאן, ואשר נמשכו אל המעיינות בג'בל חפית. החרסים מעידים על קשר עם תרבויות מסופוטמיה במהלך האלף ה-5 לפנה"ס. בתקופת הברונזה הקדומה הופיעו יישובי קבע במורדות ג'בל חפית ובמישורים שלמרגלותיו, ואלה התרכזו בעיקר בצידו המזרחי של ההר. ביישובים אלה התפתח סגנון קבורה אופייני בקברים עגולים שבכל אחד מהם הוטמנו מספר גופות. כ-500 קברים מסוג זה התגלו באזור, ואף על פי שרובם נשדדו, בחלקם נתגלו מנחות קבורה דוגמת כלי חרס, חפצי ארד קטנים, אבנים מעוטרות וחרוזי חרס שרופים. ממצאים אלה מעידים על קשרי מסחר ענפים עם מרכזה ודרומה של מסופוטמיה, ונראה כי חשיבותו של האזור הייתה בכך ששכן על הדרך המובילה ממסופוטמיה אל מכרות הנחושת בהרי חאג'ר שבעומאן ("דרך הנחושת"). החל בתקופת הברונזה התיכונה הופיעה באל-עין חקלאות שלחין מגוונת, ולצידה משק חי. המים נשאבו מבארות שניצלו את מי התהום, ובשל חשיבותם הם מוקמו במגדלים או במבנים מבוצרים. לוחות שעליהם מסמכים כתובים בכתב יתדות המתוארכים לסוף האלף ה-3 לפנה"ס, מעידים על המשך קשרי המסחר של תושבי האזור עם מסופוטמיה. לוחות אלה מיוחסים לתרבות אום א-נאר שפרחה לאורך חופיו הדרומיים של המפרץ הפרסי במחצית השנייה של האלף ה-3 לפנה"ס. בתקופה זו החלו מבני הקבורה העגולים האופייניים לאזור לגדול, ולכלול מספר אולמות קבורה, לעיתים בשני מפלסים.
הופעת מערכות ההשקיה הקהילתיות המכונות "אפלאג'" בתחילת האלף ה-1 לפנה"ס, אפשרה את גידולה של אוכלוסיית הקבע בסביבה, והביאה להתפתחות היררכיה חברתית שנדרשה לשם ניהול משק המים המשותף. התקופה המוסלמית שהחלה במאה ה-7 הביאה עימה גל של פריחה והתפתחות. מאבקי הכוח בין נסיכי עומאן, ערב והאמירים המקומיים בסוף המאה ה-17, הביאו להקמת מצודות צבאיות ומגדלי שמירה עשויים לבני בוץ. מבנים אלה נבנו מקירות עבים שבהם נקבעו פתחים קטנים, וגגותיהם עשויים מקורות עצי תמר הנושאים כפות תמרים. סגנון בנייה זה היה סגנון הבנייה העיקרי באל-עין עד שנות ה-60 של המאה ה-20, מועד בו התגלה נפט באזור. גילוי הנפט הביא לעלייה חדה באוכלוסייה, להיווצרות המרכז האורבני של אל-עין סביב נאות המדבר ולהרס רוב המבנים המסורתיים. בשנת 1967 הוכרה אל-עין כעיר.
אתרי המורשת העולמית בעיר

17 אתרי המורשת העולמית בעיר ובסביבתה, הכוללים ממצאים ארכאולוגיים, אדריכליים, חקלאיים, הידראוליים ועירוניים, ערוכים בארבעה צברים גאוגרפיים, שלכל אחד מהם מאפיינים תרבותיים או תקופתיים שונים:
אתרי המורשת העולמית בעיר > ג'בל חפית

הממצאים הארכאולוגיים העתיקים ביותר בסביבת העיר, בדמות שרידי התיישבות וכלי צור מהתקופה הנאוליתית, נמצאים סביב ג'בל חפית. באתרים אלה, במיוחד בצידו המזרחי ובצידו הצפוני של ההר, התגלו שרידי הקברים העגולים של תרבות חפית, המתוארכים לראשית תקופת הברונזה (3200 עד 2700 לפנה"ס). הקברים בנויים מאבנים גדולות וקוטרם נע בין שישה לשמונה מטרים. מבני הקבר מתאפיינים בקירות חיצוניים ועבים וברוגם בדמות גל אבנים במרכזם. גובהו של הרוגם עשוי להגיע לארבעה מטרים ויותר, והוא ניצב מעל חלל הקבורה שקוטרו כשניים עד שלושה מטרים. ברוב הקברים נמצאו עצמות וחפצים מעטים בלבד בשל שימוש חוזר במבנים ובשל שוד קברים. מבני קבורה אלה הם מונומנט האבן העתיק ביותר המוכר בחצי האי ערב. שרידי הקברים משתרעים לאורך 20 ק"מ, מאזור ההר הדרום-מזרחי ועד לשטח העיר עצמה. קבוצת הקברים הגדולה ביותר נמצאת ב"פארק המדבר של ג'בל חפית" השוכן בקצהו הדרום-מזרחי של ההר, סמוך לגבול עומאן. בפארק נמצאו 122 קברים המפוזרים על-פני שטח של כ-2 קמ"ר, ולצידם ניצבת "מצודת מזיאד" העשויה לבני בוץ. המצודה נבנתה במאה ה-19 ושוחזרה בסוף המאה ה-20.
אתרי המורשת העולמית בעיר > "הפארק הארכאולוגי אל-הילי" וסביבתו

אזור זה בצפון-מזרחה של אל-עין כולל את "הפארק הארכאולוגי הילי" עצמו - שטח תחום שבו ממצאים ארכאולוגיים ומתקני נופש - ואזור חיץ נרחב ופתוח המקיף אותו מכל עבריו. בפארק עצמו עדויות להתיישבות בתקופת הברונזה בדמות שתי בארות שהוקפו במצודה או במגדל העשויים לבני בוץ וכן בסוללות; ושני קברים ("N" ו-"E"), שאחד מהם ("E") הוא קבר עגול מהאלף ה-3 לפנה"ס, ובו שישה אולמות קבורה. בקברים נמצאו מספר עצמות וחפצים רבים שסייעו בפענוח תרבות אום א-נאר.
ברצועת החיץ נמצאו יסודותיו של מגדל עגול גדול מוקף סוללה, המגן גם הוא על באר; שרידים של חאן דרכים בשטח של 50 מ"ר המתוארך לראשית תקופת הברזל; אפלאג' מראשית תקופת הברזל, שלו תעלת ניקוז באורך של כ-450 מטרים; וכן שרידי בתי מגורים עשויים בוץ, גם הם מתקופת הברזל.
באתר נוסף השוכן ממערב לפארק הארכאולוגי והידוע בכינוי "אל-הילי 2", נמצאו שרידי יישוב ובו קירות שהשתמרו במצב טוב יחסית. מצפון לפארק הארכאולוגי נחשף קבר ("A") המתוארך לתקופת הברונזה המאוחרת, ולו קיר חיצוני מפיסות אבן גדולות וארבעה אולמות קבורה הערוכים בשני מפלסים. אחד מאולמות הקבורה נחשף בשלמותו ובו שרידיהם של כעשרים גופות וכן חפצים רבים דוגמת פנינים, כלי חרס ונחושת ועוד. ממצא נוסף התגלה ברומילה השוכנת כשלושה קילומטרים ממערב לפארק הארכאולוגי. זהו תל באורך של כ-600 מטרים וברוחב של כ-100 מטרים שבו שתי שכבות אכלוס מסוף האלף ה-2 לפנה"ס, ומהאלף ה-1 לפנה"ס.
אתרי המורשת העולמית בעיר > בידה בנת סעוד

אתר בידה בנת סעוד שוכן כ-25 ק"מ מצפון לאל-עין, ובו קברים עגולים שבמרכזם מגדלי אבנים מתקופת הברונזה המוקדמת הדומים לאלה של תרבות חפית. עם זאת, אתר זה היה נושב גם בתקופת הברזל וסביר ששימש כחאן על דרך השיירות. לקברים בבידה בנת סעוד מספר סגנונות, אך רובם עגולים ובהם קירות פנימים המקיפים את אולם הקבורה עצמו. המבנים עשויים מאבן מקומית חשופה. במקום נתגלו שתי מערכות אפלאג', באר ובור מים, ולצידם שרידי מבנה גדול עשוי לבני בוץ, אשר שימש, ככל הנראה, לאחסון יבול ולניהול משק המים הקהילתי.
אתרי המורשת העולמית בעיר > נאות המדבר באל-עין

ששת נאות המדבר באל-עין ערוכים בצורת קשת בצידה המזרחי של העיר. נאות מדבר אלה הופיעו לכל המאוחר באלף ה-2 לפנה"ס, בדמות חוות שקמו סביב בארות. הבארות שימשו בראש וראשונה להשקיית העצים, בעיקר עצי תמר, ובשלב השני להשקיית גנים ושיחים. עם הופעת מערכות האפלאג' בתקופת הברזל, הלכו נאות המדבר וגדלו; ובמהלך המאה ה-20 החלו שכונות העיר קמות סביבם. מעבר לייעודם המקורי לגידול עצי תמר, משמשים נאות המדבר גם כגנים עירוניים וכראות ירוקות בלב השטח הבנוי. שיטות גידול עצי התמר כמעט ולא השתנו ב-3,000 השנים שחלפו מאז הופעת מערכות האפלאג', המספקות את תצרוכת המים של המטעים גם כיום. הממצאים ההיסטוריים בסביבות נאות המדבר הם בעיקר מהמאה ה-19 וכוללים מצודות ומגדלים צבאיים, וכן מבנים מבוצרים הקרויים "מורבה", אשר שימשו כמקלט לבני-אדם וכמקום לאחסון יבול.
נווה המדבר הגדול והעתיק ביותר נושא את שמה של העיר, והוא שוכן בחלקו המזרחי של מרכז העיר. במקום מורבה מלבנית גדולה שלה חצר פנימית ומגדל שמירה בן שלוש קומות. "מצודת סולטאן בן זיאד" הצמודה לנווה המדבר ממזרח שימשה את בני משפחת זיאד, שליטי אל-עין ואבו דאבי החל בסוף המאה ה-19, וכיום היא משמשת כמוזיאון הלאומי של אל-עין. מצודה נוספת ששימשה להגנת נווה המדבר במאה ה-19 היא "מצודת אל-ג'הילי" שבה מגדל עגול שקדם למבנה מצודה עצמו. נווה מדבר "אל-הילי" שוכן בצפון העיר, לא הרחק מ"הפארק הארכאולוגי אל-הילי", וצורתו כשל ריבוע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא כ-800 מטרים. בנווה מדבר זה שוכנים בית מבוצר ושני מגדלי שמירה שהוקמו על תילים מלאכותיים. נאות המדבר האחרים הם "אל ג'ימי'", "מוטארד'", נווה המדבר הקטן "אל-מוואיג'י, ונווה המדבר "אל-קטארה" שבו קבר מלבני מתחילת האלף השני לפנה"ס.
העיר כיום

בשנת 2009 התגוררו באל-עין כ-374,000 תושבים, ולפי התחזית צפוי מספר תושבי העיר לגדול ב-21% תוך חמש שנים, ולעמוד על 476,000 תושבים בשנת 2014‏. השטח העירוני מקיף גם את אל-בוראימי שבעומאן, שבה התגוררו בשנת 2003 כ-68,000 תושבים. רוב תושבי העיר אינם אמירתים אלא מהגרים ומהגרי עבודה מתת-היבשת ההודית, אם כי אחוז האמירתים באל-עין גדול מהנתון המקביל לו בעריו הגדולות האחרות של האיחוד.
העיר משמשת כמרכז אזורי לשטח נרחב ידיים המתפרס מעבר לגבול, אל תוך עומאן. אל-עין היא בעיקרה מרכז מסחרי, שלטוני, תחבורתי וחינוכי, והתעשייה בה דלה. האקלים המדברי היבש, נאות המדבר ההיסטוריים שהשתמרו בה ואתרי התרבות והעניין בג'בל חפית ובסביבתו, מהווים מוקד משיכה לתיירים מערי האיחוד הגדולות שלאורף חופי המפרץ הפרסי הלחים, ובעיר בתי קיט רבים. למרגלות המורדות הצפוניים של ג'בל חפית שוכנת "מובזארה הירוקה", אזור תיירותי בשטח של כ-1 קמ"ר, שבו מעיינות חמים המתנקזים לאגם קטן. במקום בריכות שחייה, בתי נופש ושטחים ירוקים.
בעיר שוכנות "אוניברסיטת איחוד האמירויות הערביות" (جامعة الإمارات العربية المتحدة) הממשלתית (נוסדה בשנת 1976 ובה כ-15,000 תלמידים), ו"אוניברסיטת אל-עין למדע ולטכנולוגיה" (جامعة العين للعلوم و التكنولوجيا) הפרטית (נוסדה ב-2005 ובה כ-1,100 תלמידים). בעיר פועלות שלוחות של "הקולג' הגבוה לטכנולוגיה" (كليّات التقنيّة العليا) ושל "אוניברסיטת אבו דאבי".
בית החולים הראשון בעיר ("אואזיס") נחנך רק ב-1960 ביוזמתו של זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, בן העיר, נשיאו הראשון של איחוד האמירויות הערביות וכן האמיר של אבו דאבי מ-1966 עד מותו בשנת 2004. לצידו פועלים בעיר "בית החולים טאוואם" שנוסד בשנת 1979, והמנוהל מאז שנת 2006 בידי "בית החולים ג'ונס הופקינס" בבולטימור, ו"בית-החולים אל-עין".
אל-עין נמצאת במרחק של 140 ק"מ מזרחית לעיר אבו דאבי ו-120 ק"מ דרומית-מזרחית לדובאי, וכבישים מהירים מחברים אותה אל כל אחת משתי הערים (כביש 22 לאבו דאבי וכביש 66 לדובאי). באל-עין שדה תעופה בינלאומי השוכן צפונית-מערבית לעיר, ובו מסלול טיסה בודד באורך של 4,000 מטר (01/19). מהשדה שנחנך בשנת 1994 יוצאות טיסות למספר יעדים במזרח התיכון ובתת-היבשת ההודית.
ראו גם

מערכות אפלאג' להשקיה
הערות שוליים

↑  Abu Dhabi plans to build 17,000 villas for Emiratis
↑  רק 19% מתושבי האיחוד הם אמירתים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552805905171  GND: 4329679-8  LCCN: n82158883  NKC: ge632073  VIAF: 153633776   WorldCat (עם VIAF): 153633776 
ג'בל חפית מהאוויר. אל-עין נראית מימין, בצידו הצפוני של ההר, ובקדמת התמונה נראית העיירה א-זהר. בצידה השמאלי של התמונה, משמאל לשטח המעובד שלמרגלות ההר, עובר קו הגבול הבהיר בין איחוד האמירויות הערביות (מימין) לבין עומאן (משמאל)
חולות מדבר אדמדמים סביב לעיר
מראה ב"נווה המדבר אל-עין"
פסגת ג'בל חפית
אחד ממעברי הגבול בין אל-עין ואל-בוראימי
שדרה באל-עין
ספריית הקולג' הגבוה לטכנולוגיה
שדה התעופה הבינלאומי באל-עין
עבד אל-לטיף בן יוסף אל-בע'דאדי

| --- | --- |
 לידה:  1162 בגדאד, בית עבאס 
 פטירה:  8 בנובמבר 1231 לוח שנה לא מוגדר, ככל הנראה יוליאני בגדאד, בית עבאס 
 מעסיק:  אל-אזהר 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
עבד אל-לטיף בן יוסף בן מוחמד בן עלי בן אבי סעד (בערבית: عبد اللطيف بن يُوسُف بن مُحمَّد بن علي البغدادي), המכונה "מוּוָפָק אל-דין" וכן "אבו מוחמד", ובכינוי "אִבֶּן אל-בָּלָד", נולד בבגדד, בעיראק בשנת 557 להג'רה למשפחה שמוצאה בעיר מוסול, והיה ידוע בשם עבד אל-לטיף אל-בע'דאדי. היה רופא, פילוסוף, היסטוריון, דקדוק ונוסע ערבי, ואחד הסופרים הפוריים ביותר בתקופתו. אביו שעסק בנושאים הקשורים לאסלאם ודודו היה משפטן.
ביוגרפיה

פרטים רבים על חייו של עבד אל-לטיף אל-בע'דאדי ידועים מהאוטוביוגרפיה שלו כפי שהוצגה בהיסטוריה הספרותית של הרפואה של אבּן אבּי אוציבעה (ابن أبي أصيبعة). בצעירותו למד דקדוק, משפטים, דת, רפואה, אלכימיה ופילוסופיה. הוא מיקד את לימודיו בסופרים קדומים ובפרט באריסטו, לאחר שקודם לכן אימץ את אבן סינא כמנטור הפילוסופי שלו. הוא נסע רבות והתגורר במוסול (ב-1189) ומשם המשיך לדמשק (1190) ואז למחנהו של צלאח א-דין מחוץ לעכו (1191). בעכו הוא פגש את בהא אלדין איבן שדאד (אנ') ואת עמאד אלדין אל אספהאני (אנ') והפך לבן חסותו של הקאדי אל-פָדיל (אנ'). הוא המשיך לקהיר, שם פגש את אבו אל-קאסם אל-שראעי, שהכיר לו את יצירותיהם של אל-פראבי, אלכסנדר מאפרודיסיאס ותמיסטיוס (אנ') וזה האחרון הרחיק אותו מתורתו של אבן סינא וממדע האלכימיה.
ב-1192 פגש את צלאח א-דין בירושלים ונהנה מחסותו, ושב ונסע לדמשק ובילה שם בין השנים 8–1207, ובסופו של דבר עשה את דרכו דרך חלֶבּ לארזינג'אן, שבטורקיה, שם נשאר בחצר השליט ובשנת 1229 הוא חזר לבגדד. שנתיים לאחר מכן נפטר שם.
ביוגרפיה > תקופת מצרים

עבד אל-לטיף היה איש בעל ידע רב ואדם סקרן. מבין העבודות הרבות (בעיקר על רפואה) שמיוחסות לו, אחת בלבד, התיאור הגרפי והמפורט שלו על מצרים (בשני חלקים), הייתה ידועה באירופה.
כתב היד שלו היה אחת היצירות המוקדמות ביותר על אגיפטולוגיה. הוא מכיל תיאור חי של רעב שנגרם כתוצאה מעצירת גשמים שגרם לכם שהנילוס לא סיפק את צורכי החקלאות במצרים וכן כתב תיאורים מפורטים על אנדרטאות מצריות עתיקות.
ביוגרפיה > נתיחה שלאחר המוות

אל-בגדדי כתב כי שעה שהיה עד לרעב במצרים בשנת 1200 לספירה, הייתה לו הזדמנות להתבונן ולבחון מספר רב של שלדים, שבאמצעותם הגיע לדעה שלגאלנוס היה מידע שגוי לגבי היווצרות העצמות של הלסת התחתונה עצם הזנב ועצם העצה - הסקרום.
ביוגרפיה > ארכאולוגיה

עבד-אל-לטיף היה מודע היטב לערכם של אנדרטאות עתיקות. הוא שיבח כמה שליטים מוסלמים על שימור והגנת מונומנטים וחפצי אמנות פרה-אסלאמיים ומתח ביקורת על מי שלא נהגו כך. הוא ציין כי שימור העתיקות הציג מספר יתרונות למוסלמים:
1. "אנדרטאות הן עדות היסטורית שימושית לכרונולוגיות";
2. "הם מספקים ראיות לכתבי הקודש, שכן הקוראן מזכיר אותם ואת עמם";
3. "הם תזכורות לסבולת וגורל אנושיים";
4. "הם מראים, במידה מסוימת, את הפוליטיקה וההיסטוריה של הדורות הקודמים, את יכולותיהם המדעיות ואת גאונות המחשבה שלהם".
בהקשר ל"ציד האוצרות", הוא ציין שלעיתים קרובות הם קיבלו חסות של אנשי עסקים עשירים ובמקרים מסוימים, משלחת הייתה מתבררת כמרמה, ו"הצייד" נעלם עם הכסף
העניין שלו באמנות

אל-בגדדי כתב בספרו על העתיקות של גיזה וממפיס ותיאר את העתיקות בדיוק רב ואף הזמין אדם למדוד עבורו את גובה הפירמידות. אל-בגדדי ביקש להבין כיצד הועברו והונחו אבני הפירמידות במקומן, מהם החומרים ששימשו לבנייתן, ומהי השפה (שלא הייתה ידועה אז) שבה נכתבו הכתובות על הפירמידות.
שפה וסגנון

אלבע'דאדי חולל מהפכה גדולה בסגנון כתיבתו ובמקום השפה המליצית ששימשה את המשכילים, הוא כתב בסגנון פשוט ותמציתי.
כמה מספריו וכתביו

"ספר העצות וההתחשבות בעניינים נצפים ובדיקות על הארץ" (كتاب الإفادة والاعتبار في الأمور المشاهدة والحوادث المعاينة بأرض להורדה)
ספר מוזר (كتاب غريب الحديث)
ספר מופשט (كتاب المجرد)
ספר אליף ולאם (كتاب الألف واللام א' וְ ל')
הסבר על דרשות צמחוניות (شرح الخطب النباتية)
הסבר על ארבעים חדית'ים רפואיים (شرح أربعين حديثاً طبية)
ספר חוקי הרטוריקה (كتاب قوانين البلاغة)
קיצור של ספר אל-עמדה מאת אבן רשיק (اختصار كتاب العمدة لابن رشيق)
מאמר על הצלחה (مقالة في الوفق)
ספר הבהירות בחשבון הודי (كتاب الجلي في الحساب الهندي)
קיצור של ספר הצמחים מאת אבו חניפה אלדינורי (اختصار كتاب النبات لأبي حنيفة الدينوري)
קיצור של הישרדות מאת אל-תמימי (اختصار مادة البقاء للتميمي)
ספר הפרקים, שבלשון חכמים יש בו שבעה מאמרים (كتاب الفصول وهو بلغة الحكيم سبع مقالات)
הסבר על ספר הפרקים מאת היפוקרטס (شرح كتاب الفصول لأبقراط)
הסבר לספרו של היפוקרטס "התקדמות הידע", תקציר (شرح كتاب تقدمة المعرفة لأبقراط، اختصار)
פרשנותו של גאלינוס לספריו של היפוקרטס על מחלות חריפות (شرح جالينوس لكتب الأمراض الحادة لأبقراط)
קיצור של ספר החיות של אריסטו (اختصار كتاب الحيوان لأرسطوطاليس)
חידוד נושאים חשובים (تهذيب مسائل مابال)
קיצור ספר השמיעה (اختصار كتاب الصوت)
קיצור של ספר הזרע (اختصار كتاب المني)
קיצור של ספר מכונת הנשימה (اختصار كتاب آلات التنفس)
קיצור של ספר השרירים (اختصار كتاب العضل)
ספר עילית, שהוא סיכום של מחלות אקוטיות (كتاب النخبة وهو خلاصة الأمراض الحادة)
תרגום ספריו

כתב היד הערבי של אל-בגדדי התגלה ב-1665 על ידי המזרחן האנגלי אדוארד פוקוק (אנ') והוא פרסם אותו (בערבית) בשנות השמונים של המאה ה-16. בנו, אדוארד פוקוק ג'וניור, תרגם את היצירה ללטינית, אך הצליח לפרסם רק פחות ממחצית מיצירתו. התרגום המלא של פוקוק בלטינית פורסם בסופו של דבר על ידי ג'וזף ווייט מאוקספורד בשנת 1800.לאחר מכן תורגם היצירה לצרפתית, עם הערות יקרות ערך, על ידי סילבסטר דה סאסי ב-1810.
הערות שוליים

↑  Leaman, Oliver (2015). The Biographical Encyclopedia of Islamic Philosophy. Bloomsbury Academic. p. 44. ISBN 978-1-4725-6944-8. אורכב מ-המקור ב-9 בינואר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Arabic Study of Ancient Egypt(אורכב 29.09.2007 בארכיון Wayback Machine)
↑  Meri, Josef W. (2005). Medieval Islamic Civilization: An Encyclopedia. Psychology Press. p. 2. ISBN 978-0-415-96690-0. אורכב מ-המקור ב-14 באוקטובר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Leaman, Oliver (2015). The Biographical [2] Encyclopedia of Islamic Philosophy. Bloomsbury Academic. p. 44

Meri, Josef W. (2005). Medieval Islamic [2] Civilization: An Encyclopedia. Psychology Press. p. 2.

(הועתק מוויקיפדיה במהדורה האנגלית)
1 2 3  Encyclopædia Britannica. Vol. 1 (11th ed.). Cambridge University Press, "Abdallatif", עמ' 30-31
↑  El Daly, Okasha (2004). Egyptology: The Missing Millennium: Ancient Egypt in Medieval Arabic Writings. (הועתק מוויקיפדיה במהדורה האנגלית)
1 2  El Daly, Okasha (2004). Egyptology: The Missing Millennium: Ancient
Egypt in Medieval Arabic Writings pp. 10,36. Routledge (הועתק מוויקיפדיה במהדורה האנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290916005171  PLWABN: 9811514552905606  BnF: cb13005661n (data)  GND: 118500090  ISNI: 0000 0001 2141 5297  LCCN: nr89011237  NKC: nlk20000089951  NLG: 166459  NTA: 074323210  SELIBR: 175602  SUDOC: 075934612  TDVİA: abdullatif-el-bagdadi  VcBA: 495/3837  VIAF: 81975562   WorldCat (עם VIAF): 81975562
וספי א-תל

וספי א-תל (בערבית: وصفي التل, תעתיק מדויק: וצפי אלתל; 19 בינואר 1919 – 28 בנובמבר 1971) היה איש צבא ופוליטיקאי ירדני בולט, כיהן שלוש פעמים כראש ממשלת ירדן בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. נודע בעיקר בשל מלחמותיו בשחיתות בארצו ובשל מאבקו כנגד הפלסטינים וארגוני הפדאיון. בזמן כהונתו השלישית (1970–1971) סילק סופית את כוחות אש"ף והפדאיון מירדן. נרצח בידי ארגון "ספטמבר השחור" ב-28 בנובמבר 1971, בזמן כהונתו כראש ממשלה, כנקמה על פעולותיו נגד הפלסטינים בירדן.
ביוגרפיה > קריירה צבאית וראשית דרכו הפוליטית

וספי א-תל נולד באירביד שבצפון עבר הירדן בשנת 1919. אביו היה המשורר הירדני המפורסם מוסטפא ווהבי א-תל. א-תל סיים לימודי מדעים ופילוסופיה באוניברסיטה האמריקאית בביירות ב-1940, ולאחר מכן שימש זמן קצר כמורה בסלט שבעבר הירדן. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, ועבר קורס קצינים במחנה צריפין (אז מחנה של הצבא הבריטי). את שירותו סיים בדרגת סרן. לאחר המלחמה עבד במשך תקופה קצרה במשרדים הערביים בראשותו של מוסא אל-עלמי, ארגון שניסה לקדם הסברה פרו-פלסטינית כנגד היישוב היהודי.
במלחמת העצמאות התגייס א-תל לצבא ההצלה, ושימש כקצין המבצעים במפקדה של איסמעיל ספואת, שהיה "מפקד כללי של הכוחות הערבים בפלסטין". בתפקידו זה הכין א-תל את תוכנית הפלישה לארץ ישראל של הצבאות הערבים. על פי תוכנית זו היו אמורים הכוחות של לבנון סוריה ועיראק לבצע מבקע ולכבוש את חיפה, הירדנים היו אמורים לבתר את השטח היהודי לשניים מצפון לתל אביב והמצרים להגיע ליפו. על מנת להצליח דרשה התוכנית למנות מפקד עליון על הכוחות, ובשל התנגדותן של המדינות השונות היא לא יצאה לפועל. לאחר קרבות עשרת הימים א-תל קודם לדרגת סגן-אלוף וקיבל את הפיקוד על גדוד הירמוך הרביעי. לאחר הסכמי שביתת הנשק צבא ההצלה נסוג לסוריה, א-תל עזב את הצבא ושב לירדן.
לאחר מלחמת העצמאות החל א-תל לעבוד בשירות המדינה הירדני. הוא נמנה עם דור הפוליטיקאים הצעיר שהחליף את הדור הפלסטיני הישן ששלט בפוליטיקה הירדנית בשנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20. תפקידו הפוליטי הראשון היה פיקוח על הצנזורה בממלכה. לאחר מכן שימש כיועץ בשגרירות ירדן בגרמניה המערבית, ובשנת 1959 מונה למנהל הרדיו הירדני בידי ראש הממשלה הירדני היזאע אל-מג'אלי. בתפקיד זה פעל א-תל כנגד התעמולה האנטי-האשמית של קע"מ אותה הנהיג נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר. למן סוף 1960 ועד לשנת 1962 כיהן א-תל כשגריר ארצו בעיראק, זאת לאחר שירדן חידשה את יחסיה עם המשטר הרפובליקני שהפיל את בית המלוכה העיראקי ב-1958. במהלך כהונתו כשגריר התחתן המלך חוסיין בשנית עם מונה אל-חוסיין, שהייתה בתו של קצין צבא בריטי. רבים מתחו ביקורת על העדפת המלך אישה ממוצא זר על פני אישה מקומית. א-תל היה קיצוני במיוחד בתגובתו, ובניגוד לאחרים לא חשש להביע את מורת רוחו מן הנישואין בפומבי.