דנה אינטרנשיונל
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית בישראל 1992-1998

ב-1992 הקליטו דנה ועופר ניסים את השיר "סעידה סולטנה", פרודיה על השיר "My Name Is Not Susan" של הזמרת ויטני יוסטון. תקליט שדרים של השיר הגיע לשדרני הרדיו דידי הררי ועופר נחשון, והשניים הפכו את השיר ללהיט. בעקבות הצלחת השיר החתימה חברת התקליטים הקטנה אי אם פי (IMP), שמתמחה בעיקר במוזיקת דאנס, את דנה ועופר ניסים כדי שישתפו פעולה עד ליצירתו של אלבום מלא. בהמשך השנה הוציאה דנה את הסינגל השני "דנה אינטרנשיונל" שמוכר בשם "שושו יא שושו", שבעקבות שמו היא קיבלה את שם הבמה שלה שנשאר עד היום.
באפריל 1993 יצא אלבומה הראשון דנה אינטרנשיונל. שירי האלבום היו ברובם חומרים שאסף ניסים עבור להקה שהקים בשם "דרמה", שהוא היה אמור להיות הסולן שלה. אולם לאחר שהלהקה הקליטה שני שירים ("מסכה" שיצא על גבי תקליט שדרים) ניסים החליט לוותר על קדמת הבמה ולקדם את דנה אינטרנשיונל. אלבום זה היה מי שהביא לחשיפתה בפני הקהל הרחב. בין השירים הבולטים באלבום נמצאים "פטה מורגנה", שכתב יואב גינאי והלחינו זאב נחמה ותמיר קליסקי, "דנה אינטרנשיונל" ו"משחק הדמעות", שכתב אהוד מנור והלחינו דנה אינטרנשיונל ועופר ניסים. באותה שנה פרסמה IMP כי דנה אינטרנשיונל הפכה ללהיט גדול במדינות ערב, אך שם נאסר להפיץ את אלבומיה עקב זהותה המינית ומצאה הישראלי. להערכת החברה, למעלה מחמישה מיליון עותקים של האלבום וקלטת שדרים של "סעידה סולטנה" נמכרו בצורה פיראטית במדינות אלו מבלי לחשוף את היותה ישראלית וטרנסג'נדרית.
ב-24 בדצמבר 1993 הופיעה אינטרנשיונל לראשונה בתוכנית "סופשבוע" ושם התגלתה לקהל הרחב.
ב-1994 הוציאה את אלבומה השני, אומפטמפה. האלבום כלל להיטים רבים, בהם "ישנן בנות" (גרסת כיסוי מעודכנת לשיר של להקת הנח"ל) אשר לווה בנעימת מארש צה"ל, "אני לא יכולה בלעדיך", שכתב מקס גת מור והלחין צביקה פיק (שבהמשך גם ביצע בעצמו את השיר בגרסה מעט שונה), "נוסעת לפטרה", שכתב יואב גינאי לכבוד הסכם השלום עם ירדן, "בתולה" שהלחינה דנה אינטרנשיונל למילים של דודו ברק, "100% גבר", שהלחינה קורין אלאל למילים של המשוררת יונה וולך ועיבוד לפיוט היהודי "דרור יקרא". שירי האלבום, ובמיוחד "אני לא יכולה בלעדיך" ו"ישנן בנות", זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו ולהצלחה במצעדי הפזמונים. בסוף השנה זכתה בתואר זמרת השנה במצעד הפזמונים השנתי ה'תשנ"ה של רשת ג'.
בהמשך יצאה גרסה מחודשת לאלבום שכללה את השיר "לילה טוב אירופה", איתו השתתפה בתחרות הקדם-אירוויזיון. אף על פי שנחשבה לפייבוריטית בתחרות זו, היא הגיעה לבסוף למקום השני, ובמקום הראשון זכתה ליאורה. עם זאת, האלבום שכלל את השיר הצליח במכירות, והגיע למעמד של אלבום פלטינה על מכירת למעלה מ-40,000 עותקים.
בשנת 1995 עזבה את חברת IMP רקורדס וחתמה על הסכם עם הליקון. עם עזיבתה הוציאה חברת IMP אלבום שלישי שהיה גם למיני-אלבום בשם איפיטמפה. המיני-אלבום כלל את הסינגל "אני רוצה לחיות", הדואט "מי שלא רוקד עומד" עם צביקה פיק, חידוש בסגנון דאנס לשירה של עפרה חזה "פלאש גורדון" וגרסאות רמיקס חדשות לשירים "דנה אינטרנשיונל", "בתולה" ו"לילה טוב אירופה". בנוסף לכך, כלל גם את הסינגל "Qu'est-Ce Que C'est?".
ב-1996 הוציאה במסגרת תת-חברה של חברת הליקון בשם "BIG FOOT", את אלבומה השלישי, "מגנונה", שהופק גם הוא על ידי עופר ניסים. הלהיט הגדול ביותר באלבום היה "דון קיחוטה", שכתב והלחין נינו אורסיאנו (ובהמשך התפרסם גם בביצועה של שירי מימון בתוכנית הריאליטי "כוכב נולד"). שירים בולטים נוספים באלבום היו "מנפנפת", שכתב יואב גינאי והלחינה אלונה דניאל, "מגנונה" (קוקורוקו), הדואט "יש בו אש" עם הזמרת איגי וקסמן שנכתב על ידי אסתר שמיר והלחינו דנה ועופר ניסים, ושיר הדאנס "צ'ינקוומילה" ("Cinquemilla"; "חמשת אלפים" באיטלקית), שנכתב על ידי דנה אינטרנשיונל וכלל בעיקר מילים באיטלקית ובג'יבריש. דנה אינטרנשיונל סיפרה שהשיר קיבל את שמו לאחר שבאותה השנה במהלך טיול בברלין, מלכת דראג מקומית שאגה לעברה את המילים "צ'ינקוומילה, אלורה אלורה". הקליפ, בבימויו של גיא שגיא שנלווה לשיר היה לאחד הקליפים הישראליים הראשונים ששודרו בערוץ MTV אירופה וזכה בפרס "נוצת הזהב" לקליפ השנה בשל חדשנותו ואיכותו. בהמשך, שגיא ביים גם את הקליפ של "דיווה".
באותו זמן, הופיעה אינטרנשיונל בפסטיבל הפסנתר של תל אביב, במסגרת מופע משיריה של המשוררת יונה וולך. השיר "שיר קדמשנתי (סקס אחר)", שהוקלט כדואט עם הזמר ערן צור, צורף לאלבום "מגנונה" כסינגל וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. ביצועה של דנה אינטרנשיונל לשיר עורר עניין תקשורתי בגלל התוכן שאותו שרה וייצג אותה כטרנסג'נדרית. עם זאת, האלבום "מגנונה" לא הצליח לשחזר את הצלחת אלבומה הקודם, והדבר הביא למתיחות בין נציגיה לחברת התקליטים ובסופו של דבר גם לפרידה מתוקשרת. שנים לאחר מכן האשימה אינטרנשיונל בראיונות כי הליקון הקימה את "BIG FOOT" כדי להוציא במסגרתה את התקליטים שלה, מאחר שהם "התביישו בה", להגדרתה. בכל זאת, האלבום זכה להצלחה מסחרית ומכר למעלה מ-20,000 עותקים וזכה במעמד של אלבום זהב.