stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טסטוסטרון אנדקנואט
הערות שוליים

↑  Investigation, treatment and monitoring of late-onset hypogonadism in males
↑  "נבידו", עלון לצרכן, אתר אגף הרוקחות במשרד הבריאות
↑  האבחון והטיפול בחסר בטסטוסטרון, ד"ר רענן טל, אתר "שירותי בריאות כללית"
↑  Diseases and Conditions: Hypogonadism in males
↑  מתוך: הערכה של גברים הסובלים מהפרעה בתפקוד המיני ומחסר בטסטוסטרון והטיפול בהם - נייר עמדה"
↑  התסמונת המטבולית באתר National Institutes of Health
↑  שאלון הערכה לאיתור חשד בחוסר טסטוסטרון
↑  "The quantitative ADAM questionnaire: a new tool in quantifying the severity of hypogonadism
↑  "Diagnosis of Hypogonadism: Clinical Assessments and Laboratory Tests", Reviews in Urology 2004
↑  מתוך: הערכה של גברים הסובלים מהפרעה בתפקוד המיני ומחסר בטסטוסטרון והטיפול בהם - נייר עמדה", הערכת מטופל בחשד לחסר טסטוסטרון
↑  "חוסר חשק מיני אצל גברים", ד"ר ירון בוקר, אתר שירותי בריאות כללית
↑  "בעיות גיל המעבר אצל גברים", ד"ר אלי תבדי, ד"ר אלכס בנט, פרופ' עמי סידי, אתר קופת חולים מאוחדת
↑  עלון נבידו, מאגר התרופות, אגף הרוקחות במשרד הבריאות
↑  Testosterone and metabolic syndrome: The link
↑  Testosterone-replacement therapy improves symptoms of metabolic syndrome
↑  Testosterone as potential effective therapy in treatment of obesity in men
1 2  "Saad F, et al. J Androl. 2007;9(3):291-7"
↑  "Bouloux P-M,Kelly J, November 25-28, 2007, Lisbon, Portugal"
↑  "Behre H. Abstract Presented at the European Association of Urology Congress. Germany, Berlin, March 2007"
↑  "AA Yassin, F Saad. Andrologia. 2007;39(5):181-4"
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פריאפוס

| --- | --- |

פרסקו של פריאפוס בפומפיי
 תפקיד:  אל הפריון, הירקות, הטבע, חיות המשק, פירות, דבורים, מין, איברי המין, גבריות וגנים
 תרבות:  המיתולוגיה היוונית והרומית
 אב:  דיוניסוס, הרמס, זאוס, פאן
 אם:  אפרודיטה, כיאונה
פריאפוס (ביוונית עתיקה: Πρῐ́ᾱπος) הוא במיתולוגיה היוונית אל משני של הפריון והחקלאות, מגן חיות המשק, עצי הפירות, הגנים ואיבר המין הגברי. פריאפוס מאופיין בזקפה קבועה וגדולה יתר על המידה המהווה מקור למונח הרפואי פריאפיזם. הוא היה דמות פופולרית באמנות ארוטית בפומפיי ובהרקולנאום ובספרות לטינית, והוא הנושא של אוסף החרוזים הגסים וההומוריסטיים לעיתים קרובות המכונה פריאפיאה.
יחסים עם אלים אחרים

כתלות במקור תואר פריאפוס כבן של אפרודיטה מדיוניסוס, או כבן של דיוניסוס וכיאונה, כאבא או הבן של הרמס, או כבן של זאוס או פאן. על פי האגדה קיללה אותו הרה בהיותו ברחמה של אפרודיטה באין-אונות מעיקה (הוא לא יוכל להגיע לזקפה כשיגיע הזמן לקיום יחסי מין), בכיעור ובנפש מגונה, כנקמה על החוצפה של הגיבור פאריס שקבע שאפרודיטה יפה יותר מהרה. כשאפרודיטה ילדה אותו בסמוך לעיר למפסאקוס (Λάμψακος) שבאסיה הקטנה, הוא נולד מעוות בגלל הקללה של הרה, ולכן אפרודיטה נטשה אותו על מדרון גבעה. רועים גילו אותו וגידלו אותו.
פריאפוס הצטרף לפאן ולסאטירים כרוח של פריון וצמיחה, אף שהיה מתוסכל תמידית מאין האונות שלו. באנקדוטה גסה שכתב אובידיוס הוא ניסה לאנוס את האלה הסטיה, אך הניסיון סוכל על ידי חמור, שהנעירה שלו גרמה לו לאבד את זקפתו ברגע הקריטי והעירה את הסטיה. האפיזודה גרמה לו לשנאה מתמשכת של חמורים ורצון לראות אותם מומתים לכבודו. הסמל של אופיו התאוותני היה זקפה אינסופית ואיבר המין הגדול שלו. מיתוס אחר קבע שהוא רדף אחרי הנימפה לוטיס (אנ'), עד שהאלים ריחמו עליה והפכו אותה לעץ הלוטוס.
פולחן ותכונות

האזכור הנרחב הראשון של פריאפוס הוא בקומדיה הנושאת את שמו שנכתבה במאה הרביעית לפני הספירה על ידי המשורר קסנרכוס (Ξέναρχος). פולחן פריפאוס התחיל במקור על ידי מתיישבים יוונים בעיר למפסאקוס שבאסיה הקטנה (שלפי האגדה נולד פריאפוס בסמוך אליה), התפשט אל יוון, ובסופו של דבר לאיטליה במהלך המאה השלישית לפני הספירה. ברומא העתיקה הוא קיבל את השם Mutunus Tutunus (שתי המלים הן נגזרות למילים מהעגה הרומאית לפין). לוקיאנוס מסאמוסאטה מספר שבביתיניה מתואר פריאפוס כאל לוחם, מורה כפרי לארס העולל, "שלימד אותו תחילה לרקוד, ורק אחר כך להילחם". ארונוביוס (Arnobius) היה מודע לחשיבות שהוענקה לפריאפוס באזור זה סמוך להלספונט. גם פאוסניאס מציין:
לאל הזה סוגדים במקומות בהם רועים כבשים ועיזים או שיש נחילי דבורים, אך תושבי למפסאקוס מעריצים אותו יותר מכל אל אחר, והם קוראים לו בנם של דיוניסוס ואפרודיטה.
משמעות הסגידה כלפיו בעת העתיקה המאוחרת יותר, לא הייתה יותר מפולחן של פורנוגרפיה מתוחכמת.
מחוץ לאזור ה"בית" שלו באסיה הקטנה, נחשב פריאפוס בין תושבי הערים כסוג של בדיחה. עם זאת, הוא מילא תפקיד חשוב יותר באזור הכפרי, שם נתפס כאל מגן. הוא נחשב לאל הפטרון של המלחים והדייגים ואחרים הזקוקים למזל טוב, שהאמינו שנוכחותו תמנע את עין הרע.
נראה כי לפריאפוס לא היה פולחן מסודר וסגדו לו בעיקר בגנים או בבתים, אם כי יש עדויות על מקדשים המוקדשים לאל. בעל החיים שנהגו להקריב לו היה החמור, אך גם קורבן של מנחות חקלאיות (כמו פירות, פרחים, ירקות ודגים) היה נפוץ מאוד.
זמן רב אחרי נפילת רומא ועליית הנצרות, המשיכו לקרוא לעזרת פריאפוס כסמל לבריאות ופוריות. בכרוניקה של לנרקוסט (Lanercost Chronicle) מהמאה ה-13, המתארת את ההיסטוריה של צפון אנגליה וסקוטלנד, מסופר על "אח עמאי ציסטרציאני" שהציב פסל של פריאפוס (simulacrum Priapi statuere) במטרה לעצור מגפה של מחלת בקר.
תיאורים

התכונה האייקונית של פריאפוס הייתה הפריאפיזם שלו (פין בזקפה מתמדת). עם התפתחות הפולחן שלו מוזגו לתוכו כנראה כמה אלים פאליים שהיו קיימים קודם להתפתחות הפולחן שלו. הוא היה מיוצג במגוון דרכים, לרוב כדמות מעוצבת דמוי גנום עם פאלוס זקוף עצום. פסלי פריאפוס היו נפוצים ביוון וברומא העתיקה, והוצבו בגנים. אתונאים מיזגו את פריאפוס עם הרמס, אל הגבולות, ותיארו אל בן כלאיים עם קסדה מכונפת, סנדלים וזקפה ענקית.
מאפיין נוסף של פריאפוס היה המגל אותו הוא נושא לעיתים קרובות בידו הימנית. כלי זה גם שימש לאיים על גנבים, ללא ספק בסירוס.
מספר מכתמים, שנכתבו כנראה לעטר מקדשים של פריאפוס, נאספו בקובץ פריאפיאה. במכתמים אלו פריאפוס מאיים לעיתים קרובות בתקיפה מינית כנגד גנבים פוטנציאלים.
כמה ציורים רומאיים של פריאפוס שרדו. אחד מהתמונות המפורסמות ביותר של פריאפוס הוא מבית וטי (House of the Vettii) בפומפיי. פרסקו מתאר אל השוקל את הפאלוס שלו כנגד שק גדול מלא מטבעות. בהרקולנאום הסמוכה נחשף דוכן מזון שמאחוריו היה ציור של פריאפוס, כנראה כסמל למזל טוב עבור הלקוחות.
בספרות

בנוסף לאוסף המכונה פריאפיאה שהוזכר לעיל, פריאפוס הוא דמות המופיעה לעיתים קרובות בחרוזים ארוטיים או מיתולוגיים בלטינית.
בפסטיבלים של אובידיוס מתואר כיצד הנימפה לוטיס נרדמה במשתה בהיותה שיכורה, ופריאפוס ניצל הזדמנות זו לנסות לאנוס אותה. הוא התקרב בגנבה, ורגע לפני שהספיק לחבק אותה, התריע חמורו של סילנוס (Silenus) ב"נעירות מחרישות אוזניים". לוטיס התעוררה ודחפה את פריאפוס, אך הבריחה האמיתית היחידה שלה הייתה להפוך לעץ הלוטוס. כדי להעניש את החמור על שקלקל את ההזדמנות שלו, הכה אותו פריאפוס למוות בפאלוס הענק שלו. בגרסאות מאוחרות יותר של הסיפור, לוטיס הוחלפה באלה הבתולה הסטיה. האנקדוטה של אובדיוס נועדה להסביר מדוע נהגו להקריב חמורים לפריאפוס בעיר למפסאקוס על ההלספונט, שם סגדו לו כצאצא של הרמס.
פריאפוס מוזכר כמה פעמים ברומן הרומאי סטיריקון של פטרוניוס. בהקדמה ובהערות לתרגום של הרומן יצר המתרגם ויליאם ארוסמית (William Arrowsmith) הקבלה בין הציד אחר גיבור הרומן וזה של פוסידון באודיסאה של הומרוס.
פריאפוס מוזכר בסיפורו של הסוחר, אחד מסיפורי קנטרברי של ג'פרי צ'וסר. במהלך התיאורים של הגן, שגיבור הסיפור ג'ניוארי יצר, הוא קורא לעזרה לפריאפוס בדמותו כאל הגנים. הוא נועד להזכיר לקורא, או לקהל השומעים שכוונותיו של ג'ניוארי מונעות מתאווה ולא מאהבה.
אזכורים מודרניים בספרות הם בפואמה פטרסון (Paterson) של ויליאם קרלוס ויליאמס, קדמת עדן של ג'ון סטיינבק ("היא ניהלה את ביתה כמו קתדרלה המוקדשת לפריאפוס עצוב אך בעל זקפה"), בפואמה "מר אפולינוקס" (Mr. Appolinax) של טי אס אליוט, ובספריו של ולדימיר נבוקוב "הזמנה לגרדום" ולוליטה.
פטרון ספינות הסוחר

תפקידו של פריאפוס כאל פטרון למלחי ספינות הסוחר ביוון העתיקה וברומא העתיקה הוא של מגן ומסייע בניווט. עדויות מספינות טרופות מכילות פריטים אפוטרופיים שימאים הביאו לסיפון כדוגמת פאלוס מטרקוטה ודמות פריאפוס מעץ. עדויות אלו במקביל לשימוש בסמנים פריאפיים מעץ שהוקמו באזורים של מעבר מסוכן או באזורי נחיתה ספציפיים, מוכיחים שתפקידו של פריאפוס הוא נרחב בהרבה ממה שחשבו בעבר.
אף על פי שפריאפוס נקשר בדרך כלל לניסיונות כושלים של אונס נגד הנימפה לוטיס והאלה הסטיה בקומדיה "פסטיבלים" של אובידיוס, והיחס קל הדעת לאל בסביבה העירונית, ניתן לזהות את תכונות ההגנה המיוחסות לפריאפוס לחשיבות המיוחסת לפאלוס בעת העתיקה (במיוחד הקשר שלו לפוריות והגנה על גינות). ביוון חשבו שלפאלוס יש לו מוח משלו, דמוי-בעלי-חיים, נפרד ממוחו של הגבר. הפאלוס נקשר גם ל"בעלות ותיחום טריטוריאלי" בתרבויות רבות, מה שתרם לתפקידו האחר של פריאוס כאלוהי הניווט.
שימושים מודרניים

פריאפיזם – מונח רפואי שנגזר מהמאפיין הבולט בדמות של פריאפוס המתאר מצב מתמשך, בדרך כלל כואב, בו יש זקפה מספר שעות, ללא גירוי מיני
פריאפולידה – מערכה של תולעים ימיות בלתי סגמנטליות המכונות לעיתים תולעי פין או פריאפולידים (Priapulids). השם המדעי של המערכה מתייחס לאל הפריון היווני, בשל צורתן הכללית של התולעים שחלקן הקדמי מזכיר פין
Mutinus caninus – מין של פטרייה הצומחת על עצים נרקבים שיש לה צורת פאלוס שהוא המקור לשמה המדעי. Mutinus הוא השם הרומי לפריאפוס.
גמדי גינה – כמה חוקרים משערים שגמדי הגינה הפופולריים המודרניים הם צאצאים של פריאפוס.
כנסיית פריאפוס הקדוש – כנסייה מודרנית שייצר ד. פ. קסידי בשנות ה-80 של המאה ה-20 המוקדשת לסגידה לפאלוס.
לקריאה נוספת

Brown, Emerson, Jr. "Hortus Inconclusus: The Significance of Priapus and Pyramus and Thisbe in the Merchant's Tale". Chaucer Review 4.1 (1970): 31–40.
“Priapus and the Parlement of Foulys”. Studies in Philology 72 (1975): 258–74.
Coronato, Rocco. “The Emergence of Priapism in the Two Gentlemen of Verona”. In Proteus: The Language of Metamorphosis, ed. Carla Dente, George Ferzoco, Miriam Gill and Marina Spunta. Aldershot: Ashgate, 2005, chapter 8, 93–101.
Delord, Frédéric. "Priapus". 2009. In A Dictionary of Shakespeare's Classical Mythology (2009–), ed. Yves Peyré.
Franz, David O. "Leud Priapians and Renaissance Pornography". SEL: Studies in English Literature 1500–1900 12, n°1 (winter 1972): 157–72.
הערות שוליים

↑  סכוליה על תאוקריטוס, 1.21
↑  כשהוא מגחך על ההיבטים המילוליים של אלים פגאניים שקיבלו צורה אנושית, הוא מזכיר "את פריאפוס ההלספונטיאני הנושא בין האלות, הבתולות והנשים הנשואות, אותם חלקים שהיו מוכנים כל הזמן למפגש". (ארנוביוס, "שבעה ספרים כנגד עובדי האלילים" (on-line text).
↑  9.31.2 Paus. 9.31.2
↑  Yves Bonnefoy, Roman and European Mythologies, pp. 139–142. University of Chicago Press, 1992. ISBN 0-226-06455-7
↑  Lloyd deMause (ed.) (1976), The History of Childhood, p. 46.
↑  Victoria Moul, "The Source for Priapus in Cowley’s Ode “To The Royal Society” (1667)", p. 3.
↑  Craig A. Williams, Roman Homosexuality: Ideologies of Masculinity in Classical Antiquity, p. 21. Oxford University Press US, 1999. ISBN 0-19-512505-3
↑  Neilson III, Harry R. 2002. "A terracotta phallus from Pisa Ship E: more evidence for the Priapus deity as protector of Greek and Roman navigators." The International Journal of Nautical Archaeology 31.2: 248–253.
↑  Judith Harris, Pompeii Awakened: A Story of Rediscovery. I.B.Tauris, 2007, p. 117. ISBN 1-84511-241-5.
↑  Hugh Lloyd-Jones, Greek in a Cold Climate. Rowman & Littlefield, 1991, p. 64. ISBN 0-389-20967-8.
↑  Inside the Montreal Temple That Worships Dicks
| המיתולוגיה הרומית ודת רומא העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים עיקריים | אפולו • דיאנה • וולקן • ויקטוריה • ונוס • יונו • יופיטר • לארס • מינרווה • מרס •  מרקוריוס • נפטון • סול אינוויקטוס • פורטונה • פלוטו • קווירינוס • קרס |  |
| אלים משניים | אדראנוס • אוורונקי • אוורונקוס • אורקוס • איניואוס • בונה דיאה • בלונה • ברומיוס • האדס • וריטאס • טיברינוס • טרה • יאנוס • לופרקוס • לימנטינוס • סטורנוס • פאונוס • פבריס • פולגורה • פומונה • פורינה • פרוסרפינה • פריאפוס • קאלוס • קופידון • קליטוני • קסטור ופולוקס • רומא |  |
| גיבורים מרכזיים | איניאס • הרקולס • רמוס ורומולוס |  |
| נושאי משרה דתית | אוגור • בתולה וסטלית • הרוספקס • פונטיפקס מקסימוס • פלאמן • רקס נומרנסיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534437905171  GND: 118596500  LCCN: no2018058213  SUDOC: 030234700  VIAF: 74645543   WorldCat (עם VIAF): 74645543 
פריאפוס מצויר עם התכונות של מרקוריוס בפרסקו שנתגלה בפומפיי
פרוטומה של פריאפוס מארד סביב 100 לפנה"ס. נתגלה בווילה די פאפירי בהרקולנאום
פסלון ברונזה של פריאפוס מהמאה הראשונה לספירה שנתגלה בפיקרדי בצפון צרפת, הבנוי משני חלקים, שהחלק העליון מסתיר פאלוס ענק
נבחרת מלטה בכדורסל

| --- | --- |
מלטה
 מידע כללי
 הצטרפות:  1967
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (10 באוגוסט 2024):  99       ‎-2‏
  - ניקוד פיב"א:  89.5
 
 משחק בינלאומי ראשון
 מלטה מלטה 81 - 88 קפריסין קפריסין סראוואלה, סן מרינו; 23 במאי 1985
 הניצחון הכי גדול
 מלטה מלטה 102 - 57 גיברלטר גיברלטר סראוואלה, סן מרינו; 30 ביוני 2018
 ההפסד הכי גדול
 מלטה מלטה 43 - 138 הונגריה הונגריה טא' אלי, מלטה; 13 ביוני 2001
 
נבחרת מלטה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מלטה. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. הדירוג הנוכחי של נבחרת מלטה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-99 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם.
הנבחרת מעולם לא העפילה לטורניר אליפות אירופה בכדורסל או לכל טורניר משמעותי אחר.
הנבחרת הובסה בכל 12 המשחקים שקיימה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורסל ובדרג ב' בהפרשים גבוהים מאוד שנעו בין 18 נקודות ל-95 נקודות הפרש.
הנבחרת משחקת כיום[דרושה הבהרה] בדרג ג' של הנבחרות האירופאיות.
כל אליפויות אירופה

2003 - לא העפילה
2005 - דרג ב'
2007 עד 2025 - לא השתתפה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
שטרודל

ערך זה עוסק בסוג של מאפה. אם התכוונתם לסימן הכתב @, ראו .
| --- | --- |

שטרודל אפוי
 
 מאכלים
 סוג:  מגדנאות, מנה 
 מטבח:  המטבח האוסטרי, המטבח הצ'כי, המטבח הגרמני 
 מוצא:  אוסטריה, הונגריה 
 תאריך יצירה:  1696 
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  פילו, קמח, סוכר, ביצה, שמן 
 
הכנת שטרודל תפוחים
שטרודל לפני אפייה
שְׁטְרוּדְל (בעברית: כְּרוּכִית; מגרמנית: Strudel) הוא סוג של מאפה מרכז-אירופי, שמקורו במטבח האוסטרי, ומכאן כינויו המקובל "שטרודל וינאי".
אטימולוגיה

מקור המילה Strudel הוא כנראה מגרמנית עתיקה, שבה פירוש המילה "שטרודל" הוא "מערבולת".
אטימולוגיה > השם העברי

התו "@" מכונה שטרודל בשל דמיונו לשטרודל (במבט מהצד). האקדמיה ללשון העברית פעלה לפי המקובל בציבור וקבעה שהמילה "כרוכית", שאותה ייעדה כתחליף עברי למילה "שטרודל" (עוגה), תשמש כתחליף עברי גם לשמו של התו "@". המילה "כרוכית", על שתי משמעויותיה, טרם נקלטה בציבור. בצק שטרודל נקרא גם "בצק מתוח באוויר".
סוגים

הסוגים הנודעים ביותר הם שטרודל תפוחי עץ (Apfelstrudel), טופפן-שטרודל (טופפן היא סוג של גבינת שמנת עשירה), שטרודל פרג (Mohnstrudel) ושטרודל דובדבנים חמוצים (Weichselstrudel). יש גם שטרודלים מלוחים המכילים מילוי כגון תרד, כרוב כבוש, בשר חזיר (Schinkenstrudel) וכדומה.
סוגים > שטרודל וינאי

בצק השטרודל הווינאי גמיש מאוד. מכינים אותו מקמח בעל ריכוז גבוה של גלוטן, עם מעט מאוד שומן ובלי סוכר. לשם קבלת בצק דק מאוד, מניחים אותו על גבי סדין ומותחים אותו לעלה דקיק בעזרת גבות כפות הידיים בלבד בכיוון מן המרכז והחוצה, בתהליך הדורש זמן רב. לאחר מכן ממולא הבצק במלית תפוחים שמניחים עליו רק לאחר סחיטה והידוק קפדניים, כשמתחתיה שכבה של פירורי לחם לשם ספיגת הנוזלים. השטרודל מגולגל בזהירות תוך משיכתו של הסדין, הידוק והימנעות מקריעתו של הבצק, ולאחר מכן קצוותיו נתחבים אל בין השטרודל לתבנית. השטרודל מועבר בזהירות אל התבנית, מהודק שוב ונמרח בקפידה בחמאה או במרגרינה מומסת. הוא נאפה בתנור בטמפרטורה של 200–240 מעלות צלזיוס, בתלות בכמות המלית (ככל שכמות המלית גבוהה יותר, על הטמפרטורה להיות נמוכה יותר), ובמשך זמן של 45–60 דקות. לאחר האפייה ניתן לפזר על השטרודל אבקת סוכר.
מאפה השטרודל האוסטרי המסורתי שונה מהשטרודל המוגש בשאר העולם, שלעיתים קרובות עשוי בצק פילו או בצק עלים. מקור נוסף של השטרודל הוא המאפים היווניים והמזרח-תיכוניים.
מרדכי יהודה ליב וינקלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1844 ה'תר"ה 
 פטירה:  21 ביולי 1932 (בגיל 88 בערך) י"ז בתמוז ה'תרצ"ב 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  ישיבת פרשבורג 
 מקום מגורים:  ברזובה פוד בראדלום 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 ביולי 1932 
 השתייכות:  רבני הונגריה, אחרונים
 רבותיו:  הרב אברהם שמואל בנימין סופר מפרשבורג
 תלמידיו:  הרב מרדכי בריסק, הרב דוד יהודה זילברשטיין מואץ
 חיבוריו:  שו"ת "לבושי מרדכי", "לבושי מרדכי" על מסכת נדרים, "ישב מצרף", "'לבושי מרדכי' בסוגיה דעשה דוחה לא תעשה"
 
הרב מרדכי יהודה ליב וינקלר (ה'תר"ה – י"ז בתמוז ה'תרצ"ב; 1844–1932) היה רב הונגרי וראש ישיבה בעיירה מאד בהונגריה. מחבר שו"ת "לבושי מרדכי".
ביוגרפיה

נולד לנפתלי וינקלר. למד אצל הרב בנימין זאב וולף תרצית (תרצה'ס) בטופולצ'אני (מחבר "תפארת שבת"), אצל הרב מרדכי יהודה גליק ביאהאנע, ואצל רבו המובהק הרב יצחק אהרון לנדסברג בגרוסוורדיין, ממנו, מהרב מאיר פרלס ומהרב ישכר בער אב"ד באנפי הוניאד נסמך לרבנות.
לאחר נישואיו בשנת ה'תרכ"ט היה סמוך על שולחן חותנו, בעל אחוזה מבאנפי הוניאד. לאחר מכן עבר לגרוסוורדיין ופתח שם בית מסחר, אולם הפסיד את ממונו כעבור זמן קצר, ובשנת ה'תרל"ב קיבל משרה רבנות בקהילת מזוטלגד (הו'), במחוז גרוסוורדיין, והיה רבה הראשון.
בתר"מ החל לכהן כרב של ברזובה פוד בראדלום (אנ') בסלובקיה וכראש הישיבה בה. החל משנת תרס"א (1900) שימש כרבה של מאד וכראש הישיבה בה. בין תלמידיו שם היו הרב מרדכי בריסק והרב דוד יהודה זילברשטיין שהיה אב"ד וייצן.
ביוגרפיה > משפחתו

לרב וינקלר בת אחת, שינדל. חתנו (בזיווג ראשון) היה הרב יוסף צבי דושינסקי, ממנהיגי העדה החרדית בירושלים.
חיבוריו

שו"ת "לבושי מרדכי" על ארבעת חלקי השו"ע – 7 חלקים שיצאו בתש"ם בשני כרכים (הפעם הראשונה שכל החלקים יצאו לאור יחד) בדפוסי צילום של ההדפסות המקוריות:
חלק ראשון על או"ח ויו"ד (מהדורה ראשונה), טולצ'ה תרע"ב
חלק שני על אה"ע וחו"מ (מהדורה ראשונה), סבוליבה תרע"ג
חלק שלישי על או"ח (מהדורה שנייה), בודפשט תרפ"ב
חלק רביעי על יו"ד (מהדורה שנייה), בודפשט תרפ"ד
חלק חמישי על אה"ע וחו"מ (מהדורה שנייה), בודפשט תרפ"ח
חלק שישי על או"ח ויו"ד (מהדורה שלישית), בודפשט תרפ"ח
חלק שביעי על ד’ חלקי שו"ע, מישקולץ תרצ"ז
לבושי מרדכי על מסכת נדרים – חידושים על מסכת נדרים, מרגיטה תרצ"ד
'לבושי מרדכי' בסוגיה דעשה דוחה לא תעשה – (בפרק הראשון של מסכת יבמות), מכון לבושי מרדכי, ירושלים תשס"ה (2005)
ישב מצרף – על הנולדים בנישואי תערובת בין יהודים לגויים והאם זוג שהתחתן בחתונה היהודית והתגרש בגירושין אזרחיים צריך להתגרש לפי ההלכה, וייצן תר"ס. לחוברת נספח קונטרס "וכתורה הזאת" בעניינים אלו מאת הרב ישעיה זילברשטיין, הרב של ווייצן.
לקריאה נוספת

אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, כרך א, ירושלים תשל"ט, עמ' 242–246
יהודה שוורץ, מורשת רבני הונגריה, חדרה תשמ"ז, עמ' 66
יצחק פנחס פריינד (עורך), לבושי מרדכי – אורח חיים, תשע"א, עמ' 7–51 ('גדולת מרדכי' – תולדות המחבר)
עמודי תבל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קן פולט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  המאה ה־12 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מקמילן 
 תאריך הוצאה:  1989
 מספר עמודים:  640
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  1991
 תרגום:  ציפי בורסוק
 פרסים
 מועדון הקוראות של אופרה ווינפרי (2007) 
 סדרה
 ספר קודם:  הערב והבוקר
 הספר הבא:  עולם ללא קץ
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001193941
 
עמודי תבל (באנגלית: The Pillars of the Earth) הוא רומן היסטורי שנכתב על ידי הסופר הבריטי קן פולט. עלילתו של הרומן נמשכת עשרות שנים, כאשר ברקע בניית קתדרלה בקינגסברידג' (עיר בדיונית).
הרומן מתרחש במהלך המאה ה-12 בתקופת מלחמת אזרחים שכונתה האנרכיה, ומכסה את התקופה שבין טביעת הספינה הלבנה ועד להירצחו של תומאס בקט.
בהקדמה לספר מתוודה פולט על משיכתו הרבה לקתדרלות ולבנייתן, ואף מגלה כי השקיע זמן רב בביקור בקתדרלות עתיקות ברחבי אירופה. לא פלא, אפוא, שעלילת הסיפור סבה סביב בנייתה של קתדרלה בעיר קינגסברידג', דרך עיניהם של אמני בניין ואדריכלים. מבחינה זו מפליא פולט בתיאור מדויק של המהפך הדרמטי שהתחולל באירופה, עם המעבר מבניית קתדרלות בסגנון הרומנסקי לבנייה בסגנון הגותי, וזאת מבלי להזכיר את שני ביטויים אלה אפילו פעם אחת לכל אורך הספר.
כאשר פורסם הרומן בשנת 1989 הפתיע פולט את קוראיו שכן טרם פרסום הספר הוא היה ידוע בספרי המתח שלו. למרות זאת הספר היה לרב-המכר הנמכר ביותר של פולט. בסוף שנת 2004 הודיע פולט באתרו הרשמי על כתיבת ספר המשך, "עולם ללא קץ", אשר יצא לאור בשנת 2007. ב-2017 יצא חלקה השלישי של הטרילוגיה, "עמוד האש" (A column of fire). בשנת 2021, יצא הקדם לסדרה, "הערב והבוקר". בשנת 2023 יצא הספר החמישי בסדרה, "The Armour of Light".
ב-2010 שודרה מיני סדרה המבוססת על הספר, בהפקתם של רידלי וטוני סקוט. קן פולט שיחק בסדרה בתפקיד אורח.
עלילה > רקע

טביעתה של הספינה הלבנה משאירה את הנרי הראשון, מלך אנגליה ללא יורש מובהק. לאחר מותו מתחילה האנרכיה: בתו מוד ואחיינו סטיבן מבלואה נלחמים על כס המלוכה. אצילים ואנשי כנסייה שאפתניים לוקחים צד בסכסוך, בתקווה לזכות ביתרון. הרומן, אשר מחולק לפרולוג ולשישה מקטעים, חוקר נושאים של תככים וקונספירציות, על רקע של אירועים היסטוריים. הוא בוחן את התפתחות האדריכלות של ימי הביניים, מלחמת האזרחים, סכסוכים חילוניים ודתיים ושינוי של נאמנויות פוליטיות.
עלילה > פרולוג (1123)

אדם אדום-שיער נתלה בגין גניבה לאחר שהורשע על ידי כומר, אביר ונזיר. מאהבתו ההריונית מקללת את האנשים שהרשיעו אותו, מצהירה שבניהם ייתלו, שאויביהם ישגשגו ושהם יחיו את שארית חייהם בחרטה ובצער.
עלילה > חלק ראשון (1135-1136)

הנסיבות משאירות את טום הבנאי ואת משפחתו חסרי כל ומורעבים. לאחר שאשתו ההרה, אגנס, מתה בלידה, טום נוטש את היילוד ליד קברה ביער המושלג, מאחר שאין לו אמצעים להאכיל את התינוק. מאוחר יותר הוא מתחרט על המעשה, חוזר לחפש את התינוק, אך לא מוצא אותו. המשפחה נפגשת עם פורעת החוק אלן ועם בנה ג'ק, אותם פגשו לראשונה מספר חודשים קודם לכן, ויחד הם מגלים כי התינוק נלקח לתא-מנזר של מנזר קינגסברידג'. ביודעו שיואשם בנטישת התינוק, אם יצהיר כי הוא בנו, ומתוך הבנה שהנזירים יוכלו לשמור עליו, טום מחליט להשאיר את התינוק במנזר. אלן ובנה מצטרפים לטום ולשני ילדיו במסעם. לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים למצוא עבודה, טום משכנע את ברת'ולומיו, רוזן שירינג, לשכור אותו כדי לתקן את חומת טירתו.
אל פיליפ, מנהיג תא-המנזר, מגיע מבקר: אחיו פרנסיס, כומר, אשר מזהיר אותו מפני מזימתם של הרוזן ברת'ולומיו ושל רוזן גולסטרשייר נגד המלך סטיבן. פיליפ מעביר את המידע על המזימה אל ולראן ביגוד, סגן הבישוף השאפתן של קינגסברידג', ונוסע למנזר קינסברידג', שם הוא מגלה כי אב המנזר, ג'יימס, מת לפני מספר ימים. ולראן מבטיח להציג את פיליפ בתור בחירתו של הבישוף לאב המנזר החדש, תוך שהוא למעשה מבטיח את בחירתו, בתמורה לתמיכתו של פיליפ להפוך את ולראן לבישוף בשלב מאוחר יותר, תוך שהוא מסתיר מפיליפ את המידע על מותו של הבישוף. פיליפ מסכים לעסקה, כיוון שהמנזר תחת האב ג'יימס הפך להיות חסר כל מבחינה כלכלית ורוחנית, והוא מאמין כי יוכל לתקן זאת. פיליפ מנצח בבחירות, ויוצר לעצמו אויבים בדמותם של המתמודדים האחרים על התפקיד, בעיקרם סגן אב המנזר רמיגיוס. תינוקו של טום, ששמו כעת הוא יהונתן, נשלח לגור עם פיליפ במנזר.
לא בטוח באמינות דבריו של פיליפ, ולראן פונה אל בני משפחת האמליי, משפחה אצילה שהייתה אויבת של הרוזן משירינג מאז שבתו, אליינה, דחתה את הצעת הנישואים של ויליאם, בנם היחיד של בני הזוג האמליי. בני הזוג האמליי רואים בכך תירוץ לנקמה, ומשתלטים על טירתו של הרוזן ברת'ולומיו, תוך שהם עוצרים אותו. בכך הם מאלצים את טום ואלן הנאהבים, יחד עם ילדיהם, לחזור שוב להיות חסרי בית. המשפחה מתיישבת בסופו של דבר בקינגסברידג', שם טום מקווה למצוא עבודה בבנייתה מחדש של הקתדרלה. המשפחה פוגשת שם את פיליפ ואת יהונתן, למרות שרק טום ואלן יודעים שיהונתן הוא בנו של טום. כדי להבטיח שטום יקבל עבודה, ג'ק שורף את הקתדרלה הרומנסקית הישנה, ולא מספר לאף אחד על מעשיו. לאחר מעט שכנוע, פיליפ שוכר את טום לבנות את הקתדרלה החדשה.
בנו החזק של טום, אלפרד, מתנהג בבריונות כלפי ג'ק הקטן והחלש יותר. פעולות אלה יוצרות חיכוכים בין טום ואלן, שכן טום לא רואה פגם בבנו ובוחר שלא לחנך אותו למשמעת. האח רמיגיוס, שמתנגד לפיליפ בתור אב המנזר, מאשים את טום ואלן בניאוף, לאחר שמגלה כי הם אינם נשואים. ולראן, שזיהה את אלן מקללתה אותו, מצווה עליה לחיות בנפרד מטום למשך שנה. כועסת על נכונותו של טום לקבל את הציווי, אלן חוזרת לביתה ביער עם ג'ק.