stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טלסומנה ראש כחול
תיאור

דג זה קטן יחסית באורך של פחות מ-110 מ"מ ולרוב נפוץ באורך 70 עד 80 מ"מ. הוא בעל גב צהוב עם בטן לבנה אצל נקבות או זכרים צעירים, כשלעיתים קרובות הם גם בעלי פסים רוחביים ירוקים ולעיתים גם פסים אנכיים כהים. הזכרים הבוגרים בעלי ראש כחול, פסים אנכיים שחורים ולבנים מאחורי הראש וגוף ירוק עם גוני מתכת כתומים וורודים לצד הסנפירים. בשני המופעים הסנפירים כחולים ונמוכים וכך גם הזנב. דג זה אינו מאריך ימים ורק לעיתים נדירות חי מעל לשנתיים.
הדג מצוי טבע במים הטרופיים של חופי מפרץ מקסיקו והים הקריבי, שם הוא נפוץ בשוניות אלמוגים שונות. הוא חי בלהקות גדולות ובדומה לשפתוניים אחרים גם במין זה נקבה גדולה ודומיננטית יכולה לשנות את זוויגה מזכר לנקבה, תוך שהיא מפגינה את צבעי הזכרים הבוגרים.
דג זה הוא מסנן פלנקטון בפיו והוא ניזון מזואופלנקטון, סרטנאים קטנים, רכיכות, תולעים ודגיגים קטנים, כשלעיתים הוא מופיע בשונית כדג נקאי. למרות זאת הוא עלול להיטרף בידי מורניים, דקריים שונים, חצוצרניים וטריגון מגובשש. כדי להימלט מהם הוא חוסה תחת אלמוגים חזקים להגנה.
הערות שוליים

↑  טלסומנה ראש כחול באתר הרשימה האדומה של IUCN
חנה רוסין

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בת 54 בערך) ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד  תיכון סטאיווסנט 
 עיסוק:  סופרת ועיתונאית
 מעסיק:  כתב העת האטלנטיק
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית
 בן זוג:  דוד פלוץ
 מספר צאצאים:  3 
 
חנה רוסין (באנגלית: Hanna Rosin; נולדה ב-1970) היא סופרת ועיתונאית אמריקאית ומנהלת העריכה לשמע של ניו יורק המגזין.
ביוגרפיה

רוסין, יהודייה שנולדה בישראל, היגרה עם משפחתה לארצות הברית בשנת 1976. המשפחה התגוררה בשכונה, מגוונת מבחינה אתנית, בריארווד (אנ'), קווינס, אביה היה נהג מונית. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון סטיובסנט בשנת 1987, שם זכתה במספר תחרויות בצוות הדיבייט עם בן זוגה לדיבייט דייוויד קולמן. היא למדה באוניברסיטת סטנפורד.
קריירה

רוסין הייתה מייסדת שותפה של "דאבל X", אתר הנשים שנסגר וכעת מחובר למגזין המקוון סלייט, ושל הפודקאסט של דאבל X (כיום ה-גלים). היא גם כותבת בכתב העת "האטלנטיק". היא כתבה עבור הוושינגטון פוסט, הניו יורקר, GQ וניו יורק לאחר שהחלה את הקריירה שלה ככותבת בניו ריפבליק. רוסין הופיעה גם בדיילי שואו ובהקולבר ריפור בערוץ הקומדי סנטרל.
בעבר, הייתה המארחת המשותפת של הפודקאסט "בלתי נראה" ברשת NPR עם אליקס שפיגל.
דמות שתוארה על ידי השחקנית קלואי סוויני בסרט "זכוכית מנופצת'" משנת 2003 על עמיתה של רוסין ב"ניו ריפבליק", סטיבן גלאס, הייתה מבוססת באופן חלקי על דמותה של רוסין.
רוסין התמחתה גם בכתיבה על נושאים דתיים-פוליטיים, במיוחד השפעתם של נוצרים אוונגליסטים על הקמפיין לנשיאות ארצות הברית ב-2004. היא המחברת של הספר "הרווארד של אלוהים: מכללה נוצרית במשימה להציל את אמריקה", שפורסם בספטמבר 2007. הספר מבוסס על סיפור ניו יורקי, העוקב אחר מספר צעירים נוצרים בפטריק הנרי קולג', מוסד אוונגליסטי חדש המלמד את תלמידיו "להנהיג [את] האומה ולעצב [את] התרבות".
ב-2009 היא פרסמה מאמר שנוי במחלוקת בכתב העת האטלנטיק בשם "התיק נגד הנקה", ושאלה האם הלחצים החברתיים הנוכחיים לטובת הנקה מתאימים, והאם המדע התומך בכך, הוכיח העדפה זו באופן חד משמעי. ב-2009 הייתה מועמדת לפרס המגזין הלאומי על הספר "חיי הבן", סיפור על נערה טרנסג'נדרית צעירה. ב-2010 היא זכתה בפרס על תרומתה לחבילת סיפורים במגזין ניו יורק על ברית מילה. סיפוריה נכללו גם באנתולוגיות של "כתיבת המגזין האמריקאי הטוב ביותר 2007" וב"דיווח הפשע האמריקאי הטוב ביותר 2009".
בשנת 2012 פרסמה רוסין את הספר "סוף הגברים: ועלייתן של הנשים" על היפוך התפקידים חסר התקדים בין גברים לנשים. היא העבירה הרצאת TED בנושא בשנת 2010. בהרצאה היא מפרטת את הופעתן של נשים ככוח רב עוצמה במקום העבודה האמריקאי. לדעתה של רוסין, הכלכלה המשתנה הזו אפשרה לנשים להשתמש בחוזקות הסטריאוטיפיות המגדריות ביותר שלהן כדי להצליח.
ב-27 בפברואר 2012, לאחר מותה של סופרת הילדים ג'אן ברנשטיין (אנ'), רוסין כתבה מאמר ביקורתי על סדרת הספרים שלה. לאחר תגובות שליליות כלפיה רוסין פרסמה התנצלות.
חיים אישיים

רוסין הייתה נשואה לדוד פלוץ (אנ'), עיתונאי אמריקאי ומנכ"ל אטלס אובסקורה לשעבר. הם גרו בוושינגטון הבירה עם שלושת ילדיהם לפני שהתגרשו.
ביבליוגרפיה

הרווארד של אלוהים: מכללה נוצרית במשימה להציל את אמריקה. אורלנדו, פלורידה: הארקורט. 2007.
"האם הנצרות גרמה להתרסקות?". האטלנטיק. 304 (5): 38–48. דצמבר 2009.
קץ הגברים: ועלייתן של נשים. ניו יורק, ניו יורק: ספרי ריברהד, 2012. מסת"ב 978-1-59448-804-7 מסת"ב 978-1-59448-804-7
הפטריארכיה מתה: פמיניסטיות, קבלו את זה. Slate.com (11 בספטמבר 2013).
הערות שוליים

↑  "Hanna Rosin Joins 'New York' Magazine; Adrienne Green, Gazelle Emami, and Zak Cheney-Rice". New York Magazine. 8 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Weiss, Anthony (9 בדצמבר 2014). "What will New Republic exodus mean for American Jewish thought?". The Jewish Journal. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rosin, Hanna. "Early Americans", The Washington Post,July 4, 2005. Accessed January 1, 2024. "For years they saved up their shekels and then, come July 4, 1976, they landed with the cork popping, ready to fete their new homeland on her 200th birthday.... The latest wave of immigrants to land in Briarwood are the Bukharan Jews, from the former Soviet Union."
1 2  "Double X Profile: Hanna Rosin". אורכב מ-המקור ב-7 באוקטובר 2011. נבדק ב-2011-04-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rosin, Hanna (2011-12-11). "Because There's Nothing Like a Great Old New York Hack - Reasons to Love New York 2011 - New York Magazine". Nymag.com. נבדק ב-2014-01-06.
↑  "Stuyvesant Policy Debate Alumni". נבדק ב-2009-09-12.
↑  "How David Plotz and Hanna Rosin make it work". Women's agenda. נבדק ב-2016-11-18.
↑  "NPR's 'Invisibilia' Adds Third Host: Author Hanna Rosin". www.npr.org. נבדק ב-2016-04-06.
↑  "Hanna Rosin, Washington Post staff writer, to discuss "religious right" on the campaign trail". Princeton University. אורכב מ-המקור ב-2007-06-10. נבדק ב-2007-09-12. Chloë Sevigny later portrayed her in "Shattered Glass" the movie about her New Republic colleague, Stephen Glass.
↑  Julia Osellame (2005-11-05). "Right wing on rise, says writer". Daily Princetonian. אורכב מ-המקור ב-2007-11-06. נבדק ב-2007-09-12.
↑  Hanna Rosin (באפריל 2009). "The Case Against Breast-Feeding". The Atlantic. נבדק ב-2009-09-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leight, Elias. "A Boy's Life - Hanna Rosin". The Atlantic. נבדק ב-2014-01-06.
↑  The best American magazine writing 2009, Columbia University Press: American Society of Magazine Editors, 1 לינואר 2010, ISBN 9780231147965. (באנגלית)
↑  Toobin, Jeffrey; Penzler, Otto; Cook, Thomas H (2009-01-01). The best American crime reporting 2009 (באנגלית). New York: Ecco. ISBN 9780061490842.
↑  Rosin, Hanna (8 ביוני 2010). "The End of Men". The Atlantic. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hanna Rosin: New data on the rise of women, TED Conference, Dec 2010
↑  Homans, Jennifer (2012-09-13). "A Woman's Place". The New York Times. נבדק ב-2012-09-20.
↑  Rosin, Hanna (2012-02-27). "Jan Berenstain, co-creator of The Berenstain Bears, is dead. Good riddance to her books". Slate.com. נבדק ב-2014-01-06.
↑  Rosin, Hanna (13 בספטמבר 2013). "The Patriarchy Is Dead: Feminists, accept it". Slate.com. The Slate Group. נבדק ב-5 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450180505171  BIBSYS: 13065644  BnF: cb16679327h (data)  GND: 1038390141  ISNI: 0000 0000 4018 6410  LCCN: n2007026487  LNB: 000188153  NLA: 52029596  NLK: KAC202108104  NSK: 000638750  NTA: 356079678  RERO: 02-A023142980  SUDOC: 122117913  VIAF: 16672676   WorldCat (עם VIAF): 16672676 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חנה רוסין".
טרגדיית האדם

| --- | --- |

שער המהדורה הראשונה מ-1861
 כתיבה:  אימרה מדאץ'
 דמויות:  אדם לוציפר חוה אלוהים
 מקום ההתרחשות:  מקומות שונים (ראו למעטה)
 תקופת ההתרחשות:  זמנים שונים (ראו למעטה)
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 סוגה:  טרגדיה
 הצגת בכורה:  1861
 שפה:  הונגרית
טרגדיית האדם (הונגרית: Az ember tragédiája) הוא מחזה טרגי-היסטורי שנכתב על ידי הסופר ההונגרי אימרה מדאץ'. הצגה זו נחשבת לפסגת הספרות ההונגרית ולאחת היצירות המשפיעות ביותר בה. המחזה עוקב אחר הדמויות של אדם, הדמות המקראית, ולוציפר, השטן באמונה הנוצרית, כשבכול סצנה הם נמצאים בתקופה אחרת בזמן, כאשר לוציפר טוען כי האנשים ואדם ירצו להפוך להיות אלים ולהפיל את יוצרם, האל. חוה מופיעה יחד עם אדם ולוציפר ברוב הסצנות, אך היא אינה בעלת תפקיד מרכזי במחזה ואינה יוצאת מתפקידה ההיסטורי, בניגוד לאדם ולוציפר אשר מופיעים בכל סצנה מההתחלה שלה, ותמיד מוצאים אחד את השני כאדם ולוציפר, לא משנה מה התפקיד ההיסטורי של שניהם.
בשנת 2011, המחזה עובד לסרט אנימציה בשפה ההונגרית, בעל אותו שם.
חלוקה לסצנות

במחזה יש 15 סצנות, כאשר 10 מתוכן נמצאות ברגעים היסטוריים חשובים.
סצנה 1: ב"עולם הבא", ישירות לאחר בריאת העולם.
סצנה 2: בגן עדן, בתחילת הזמן.
סצנה 3: מחוץ לגן עדן, בתחילת ההיסטוריה האנושית.
סצנה 4: מצרים העתיקה, 2650 לפנה"ס, אדם הוא פרעה, ככל הנראה ג'וסר, לוציפר הוא עוזרו, וחווה היא אשתו של עבד.
סצנה 5: אתונה, 489 לפנה"ס, אדם הוא מילטיאדס הצעיר, לוציפר הוא שומר, וחווה היא אשתו של מילטיאדס.
סצנה 6: רומא, 67 לספירה, אדם הוא רומאי עשיר, לוציפר הוא חברו וחווה היא זונה.
סצנה 7: קונסטנטינופול, 1096, אדם הוא טנקרד, נסיך הגליל, לוציפר הוא נושא כלים, חווה היא אצילה שנהפכת ללא רצונה לנזירה.
סצנה 8: פראג, 1615, אדם הוא יוהאנס קפלר, לוציפר הוא תלמידו, חווה היא אשתו, ברברה.
סצנה 9: פריז, 1796, אדם הוא ז'ורז' דנטון, לוציפר הוא מוציא להורג, חווה מופיעה בשתי דרכים: פעם ראשונה כאריסטוקרטית שעומדת להיהרג, ובפעם השנייה כענייה.
סצנה 10: פראג, 1615, אדם הוא יוהאנס קפלר, לוציפר הוא תלמידו, חווה היא אשתו, ברברה. (כמו בסצנה 8)
סצנה 11: לונדון, המאה ה-19, אדם ולוציפר הם אנגליים חסרי-שם, וחווה היא אישה צעירה ממעמד הביניים.
סצנה 12: פאלאנקס (קומונה חקלאית טכנולוגית אוטופית) בעתיד, אדם ולוציפר הם כימאיים נודדים, וחווה היא עובדת שמוחה כאשר מפרידים אותה מתינוקה.
סצנה 13: חלל, אדם ולוצפיר הם עצמם, חווה לא מופיע בסצנה הזו.
סצנה 14: בעידן קרח בעתיד, בערך 6000 לספירה, אדם הוא אדם זקן, לוציפר הוא עצמו, חווה היא אשתו של אסקימואי.
סצנה 15: מחוץ ל"עולם הבא", בתחילת הזמן.
יד עזר למוגבל

ערך זה עוסק במכשיר, המסייע למוגבלים. אם התכוונתם לארגון, ראו .
אדם משתמש במכשיר יד עזר למוגבל כדי להוריד ספל ממדף גבוה בארון מטבח. צבת המכשיר של דגם מכשיר זה מתאים בעיקר לאחיזה בחפצים גליליים
מכשיר יד עזר למוגבל מתוצרת יד שרה
ידית והדק של מכשיר יד עזר למוגבל / תופסנגיש מתוצרת מנדט
יד עזר למוגבל או תופסנגיש הוא מכשיר טכנולוגיה מסייעת המאפשר לאנשים בעלי לקות לאחוז בחפצים שאינם בהישג ידם ומונע מאנשים חסרי לקות לרכוש פציעת מאמץ חוזרני בשל אחיזה חוזרת ונשנית בחפצים המצויים בטווח לא נוח לאחיזה.
דוגמאות:
משחקייה המעסיקה אנשים שאוספים צעצועים מן הרצפה עשויה לצייד אותם ביד עזר למוגבל כדי לחסוך מהם התכופפות חוזרת ונשנית – פעולה בה לא יעמדו אנשים עם כאבי גב כרוניים ומשתמשי כיסאות גלגלים. פעולה זו גם מסכנת את העובדים חסרי הלקות בפריצת דיסק.
מחקרים מצאו שהשימוש הנפוץ ביותר ביד עזר למוגבל בקרב זקנים הוא אחיזה בצנצנות המצויות בארונות מטבח גבוהים.
מבנה

מבחינה מכנית מבנה המכשיר פשוט וניתן לייצרו בקלות בבתי מלאכה רבים. המכשיר בנוי ממוט אלומיניום קל וחלול המכיל בתוכו שרוך וקפיץ, שבקצהו האחד של המוט מצויים ידית אחיזה עבור ידו של המשתמש והדק ובצידו השני מצוי צבת האוחז בחפצים שמשתמש המכשיר צריך לתמרן אותם. צבת המכשיר מצופה לרוב גומי או עשוי מחומר היכול למנוע מעיכה של החפצים הנאחזים, במקרה של הפעלת כוח מוגזם.
מבנה > מגוון הדגמים

הדגמים השונים של המכשיר נבדלים זה מזה בצורת ידית האחיזה וההדק, באורך המוט, בקיום או אי קיום ציר קיפול במוט (לצורך נשיאה נוחה בתוך תיק) ובייעוד ומבנה הצבת. יעוד ומבנה הצבת מכתיבים את תפקידו המדויק של המכשיר. ייעודי הדגמים הקיימים:
אחיזה בחפצים גליליים.
אחיזה בחפצים כדוריים.
אחיזה בחפצים מלבניים.
איסוף פסולת – כושר האחיזה של המכשיר טוב יותר על חשבון ההגנה על החפצים הנאחזים. במקרה זה, המכשיר יכול לחסוך לפועל ניקיון את ירידה מרכב קל.
יעודי דגמים שאינם קשורים לתחום הטכנולוגיה המסייעת:
אחיזה בחתולי רחוב מתפרעים ובכלבי רחוב קטנים.
הכנסה והוצאה של חפצים אל כלי הקירור בחנקן נוזלי במעבדה – הצבת עשוי מחומרים שאינם מתפוררים בקור רב.
התאמה למשתמש

השימוש ביד העזר למוגבל עשוי להיראות טריוויאלי אולם מחקרים מצאו כי אנשים חסרי לקות צריכים לעבור אימון כדי להגיע לשימוש יעיל במכשיר, גם אם בחלק מהמקרים אימון זה עשוי להיות קצר. מעבר לזאת, ממצאיהם נתנו חיזוק חלש לסברה כי אנשים עם לקות תנועה בגפיים העליונות זקוקים לזמן אימון ארוך באופן משמעותי מזה של האוכלוסייה הכללית עד להגעה לשימוש יעיל במכשיר.
טוענים כי יש לעשות התאמה של מבנה המכשיר הן לחפצים שהוא אמור לעזור באחיזתם והן ליכולות של המשתמשים במכשיר. מחקרים הראו כי אנשים שונים המשתמשים במכשיר בהצלחה, אינם בהכרח מצליחים לאחוז בעזרתו באותם חפצים – חלקם מצליחים לאחוז דווקא בחפצים מסוימים ואחרים דווקא בחפצים אחרים. מחקרים הוכיחו כי הארכת המכשיר במהלך התאמה כזו אינה יוצרת אפקט מנוף משמעותי המכביד על המשתמש.
מכשירים בעלי שימוש דומה

מוט אחיזה – מוט שבקצהו מגנט, מסמר או וו.
מכשיר משולב בין יד עזר למוגבל לבין מוט אחיזה – יד עזר למוגבל שבקצה הצבת שלה יש מגנט, מסמר קטן או וו קטן.
מלקחיי הרמה - מכשיר שמתפעלים בשתי הידיים והוא מורכב משני מוטות המחוברים בציר שבקצה האחד של כל אחד מהם יש ידיות ובקצה השני של כל אחד מהם יש חצי צבת. שני חצאי הצבת יוצרים צבת אחיזה שלם בהתקרבם זה לזה.
ראו גם

יד תותבת
הערות שוליים

↑  שמו העברי של המכשיר, "יד עזר למוגבל" נקבע על ידי עמותת יד שרה העוסקת בייצורו ובהשאלתו. באנגלית המכשיר קרואי Reacher או Grabber. אם כי לעיתים המילה Grabber מתארת רק את חלקו האחד של המכשיר - את הצבת אוחז בחפץ. מ.י.ל.ב.ת, עמותה ישראלית ותיקה אחרת שעוסקת בתחום זה, מכנה את המכשיר "יד עזר"
↑  תופסנגיש הוא השם שניתן למכשיר על ידי חברת מנדט המשווקת דגמים שלו בישראל
↑  Albert Cook and Janice Polgar, Cook and Hussey's Assistive Technologies, MOSBY, 2007. הסבר על הספר ותוכן עניינים.
↑  Chen LP et al: An evaluation of reachers for use by older persons with disabilities, Assistive Technology 10:113-125, 1998.
↑  Albert Cook and Janice Polgar, Cook and Hussey's Assistive Technologies, MOSBY, 2007. הסבר על הספר ותוכן עניינים
↑  Maitra KK, Philips K, Rice MS. Grasping naturally versus grasping with a reacher in people without disability: motor control and muscle activation differences. American Journal of Occupational Therapy. 2010 Jan-Feb;64(1):95-104.
↑  Pinkston NE, Boersma AJ, Spaulding SJ. The impact of reacher length on electromyography activity and task. Canadian Journal of Occupational Therapy. 2005 Apr;72(2):89-95.
טו מדיסן (אגם)

| --- | --- |

אגם טו מדיסן, והר סינופה
 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נהר טו מדיסן 
 מקור לנהר:  נהר טו מדיסן 
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  48°28′37″N 113°23′13″W﻿ / ﻿48.4769°N 113.387°W﻿ / 48.4769; -113.387
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה טו מדיסן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה טו מדיסן(למפת מונטנה רגילה) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה טו מדיסן(למפת מונטנה מוגדלת) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה טו מדיסן
 
אגם טו מדיסן (באנגלית: Two Medicine Lake) הוא אגם הממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר -  פארק לאומי השוכן במדינת מונטנה שבארצות הברית, וגובל בפרובינציות הקנדיות אלברטה וקולומביה הבריטית.
גאוגרפיה

אגם טו מדיסן ממוקם בשטח מחוז גליישר, שבצפון-מערב מדינת מונטנה.
אורכו של האגם 3.2 קילומטרים, ורוחבו של האגם 0.53 קילומטרים.
גובהו של האגם 1,574 מטרים מעל פני הים.
נהר טו מדיסן (Two Medicine River), הוא היובל העיקרי של האגם, והאגם נשפך בעיקרו אל נהר טו מדיסן.
הר סינופה מתנשא מעל השפך המערבי של האגם.
הר רייזינג וולף, הממוקם בסמוך מצפון לאגם, מתנשא לגובה של 1,360 מטרים מעל האגם.
מהגדה המזרחית של האגם יוצאים מספר מסלולי טיול להרים סביב.
בגדה המזרחית של האגם מצויים שני אתרי מורשת היסטוריים לאומיים של ארצות הברית: חנות טו מדיסן, ובית הסירות סוואנסון.
נחל קטן מקשר בין אגם טו מדיסן, ואגם פריי, שמצפון מזרח לאגם טו מדיסן, שגובהו 1,574 מטרים מעל פני הים, והוא נמוך מאגם טו מדיסן בכ-30 סנטימטרים.
לקריאה נוספת

• JULIA JENNINGS, , August 30, 2021
הערות שוליים

↑  מידע גאוגרפי על גובה האגם
| אתרים בפארק הלאומי גליישר |
| --- | --- | --- |
| אזורים בפארק | מני גליישר |  |
| אתרי מורשת היסטוריים | דרך הולכים-אל-השמש • מלון מני גליישר |  |
| רכסי הרים | לואיס • ליווינגסטון |  |
| הרים | אלזוורת' • בראון • גולד • ג'קסון • גרינל (הר גרינל • נקודת גרינל) • וילבר • לוגן • סטימסון • סייה • פינצ'ו • צ'פמן • קליבלנד • רייזינג וולף |  |
| נהרות | ווטרטון |  |
| אגמים | גרינל • ווטרטון • טו מדיסן • מקדונלנד • סוויפטקרנט • פּריי |  |
| קרחונים | גרינל • הריסון • לוגן • סלמנדר • רד איגל |  |
יוהנס מינקוויץ

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1843 לייפציג, ממלכת סקסוניה 
 פטירה:  20 במאי 1901 (בגיל 58) ביבריך, הקיסרות הגרמנית 
 מקצוע נוסף:  סופר שחמט
 מדינה:  גרמניה
 
יוהנס מינקוויץ (בגרמנית: Johannes Minckwitz;‏ 11 באפריל 1843 – 20 במאי 1901) היה שחמטאי וסופר שחמט גרמני.
התוצאה הטובה ביותר שהשיג מינקוויץ הייתה מקום שני, לאחר אדולף אנדרסן בתחרות ברמן 1869 (הקונגרס השמיני). מינקוויץ חלק מקום 3–5 בתחרות המבורג 1869 (ניצח: אדולף אנדרסן), חלק מקום 8–9 בתחרות באדן-באדן בשנת 1870 (ניצח: אדולף אנדרסן), הגיע למקום השלישי בתחרות קרפלד 1871 (הקונגרס התשיעי, ניצח: לואיס פאולסן), הגיע למקום הרביעי בתחרות פרנקפורט 1878 (הקונגרס השנים-עשר, ניצח: לואיס פאולסן), הגיע למקום ה-11 בתחרות לייפציג 1879 (ניצח: ברטולד אינגליש).
מינקוויץ חלק מקום ראשון עם מקס וייס ואדולף שוורץ בתחרות גראץ 1880, חלק מקום 3–5 בתחרות בראונשויג 1880 (ניצח: לואיס פאולסן), הגיע למקום השמיני בתחרות ויסבאדן 1880 (ניצחו: ג'וזף הנרי בלקברן, אדולף שוורץ וברטולד אינגליש). בתחרות ברלין 1881 חלק מקום 7–8 (ניצח: ג'וזף הנרי בלקברן), הגיע למקום העשירי בתחרות המבורג 1883 (ניצח: איזידור גונסברג, חלק מקום 13–14 בתחרות ברסלב 1885 (ניצח: זיגברט טאראש) והגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין 1890 (ניצחו: עמנואל לסקר וברטולד לסקר).
בין השנים 1865–1876 ו-1879–1886 מינקוויץ שימש כעורך של כתב העת Deutsche Schachzeitung וחיבר מספר ספרים בנושא שחמט: האלף בית של משחק השחמט (1879), הומור בשחמט (1885) והמלך הקטן של השחמט (1889).
דו-קרבות

| שנה | מיקום | המתמודד השני | תוצאה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1866 | לייפציג | אוג'ן פון שמידט | 2.5 מ-8 | הפסד |
| 1866 | ברלין | אדולף אנדרסן | 3.5 מ-12 | הפסד |
| 1872 | לייפציג | סמואל מיזס | 5.5 מ-9 | ניצחון |
| 1878 | פרנקפורט | אדולף שוורץ | 4 מ-9 | הפסד |
מספריו

Der Schachwettkampf zwischen Steinitz und Zukertort 1886
Die Schachkongresse zu Düsseldorf 1876, Köln 1877 und Frankfurt am Main 1878
טיגר: הסרט

| --- | --- |

 מבוסס על:  פו הדב 
 בימוי:  ג'ון פאלקנשטיין
 הופק בידי:  צ'ריל אבוד ג'ניפר בלוהם ריצ'מונד הורין
 תסריט:  ג'ון פאלקנשטיין אדי גוזליאן א.א. מילן
 עריכה:  Makoto Arai 
 שחקנים ראשיים:  ג'ים קאמינגס ניקיטה הופקינס ג'ון פידלר קן סאנסום פיטר קולן אנדריי סטויקה קיית סאוסי
 מדבבים:  ג'ים קומינגס (טייגר, פו הדב (דיסני)) אנדרי סטוג'קה (ינשוף) קת' סוסי (קנגה) Tom Attenborough (Christopher Robin) פיטר קאלן (Eeyore) ג'ון פידלר (Piglet) קן סנסום (ארנב) ניקיטה הופקינס (רו) ג'ון הרט 
 מוזיקה:  ריצ'רד מ. שרמן רוברט ב. שרמן קלאוס באדלט הארי גרגסון-וויליאמס סטיב יאבלונסקי קני לוגינס סטיב נלסון
 צילום:  אלן דוויאו 
 מדינה:  ארצות הברית, יפן 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני, אולפני הנפשת הטלוויזיה של דיסני, Walt Disney Animation Japan 
 חברה מפיצה:  Buena Vista Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בפברואר 2000
 משך הקרנה:  76 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חבר'ה, דרמה קומית, סרט מוזיקלי, סרט לכל המשפחה 
 תקציב:  $30,000,000
 הכנסות:  $96,159,800
 הכנסות באתר מוג'ו:   tiggermovie
 סרט קודם:  פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר
 סרט הבא:  הסרט הגדול של חזרזיר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
טיגר: הסרט (באנגלית: The Tigger Movie) הוא סרט אנימציה אשר הופק על ידי אולפני וולט דיסני ויצא לאקרנים בשנת 2000. עלילת הסרט מתמקדת בטיגר, חברו הטיגריס של פו הדב, ובחיפושיו אחר טיגרים אחרים כמוהו.
זהו סרט הקולנוע הראשון באורך מלא בסדרת סרטי פו הדב שיצא לאקרנים מאז "הרפתקאותיו הרבות של פו הדב" (שיצא לאקרנים בשנת 1977). בעקבות הצלחת הסרט הופקו בעקבותיו שני סרטים קולנועיים נוספים - "הסרט הגדול של חזרזיר" ו"פו הדב: סיפורו של פיל נפיל".
עלילת הסרט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
טיגר, טיגריס שחצן ומקפץ, חש ריקנות ומבקש מחבריו לקפץ איתו. רוב חבריו, שעסוקים בסידור בתיהם לקראת החורף, מסרבים, מלבד רו שמסכים.
טיגר מקפץ בטעות על סלע, שנופל על ביתו של איה החמור והורס אותו. חבריו של טיגר מנסים להזיז את הסלע בעזרת המכונה של ארנב, "מסלק הסלעים של ארנב". טיגר מנסה לעזור להם לסלק את הסלע, אבל בטעות מגלגל את הסלע, את חבריו ואת מסלק הסלעים במורד הגבעה, אל תוך ביצה. חבריו כועסים עליו, וארנב פוגע בו ומעציב אותו. רו שם לב לעצבותו, ומתכנן תוכנית לשיפור מצב רוחו, שבה כל חבריו של טיגר יתחפשו לטיגריסים, וכך טיגר יחשוב שהוא לא לבד.
חבריו של טיגר שולחים לו מכתב, כביכול מ"משפחת טיגר", ובו הם מודיעים על כוונתם לבקר בביתו. טיגר מארגן מסיבה וחבריו מגיעים בתחפושת של טיגריס, אך לאחר שמסכתו של רו נשמטת מפניו, טיגר מגלה את התחבולה ועוזב את ביתו בעצב. חבריו של טיגר כותבים לו מכתב התנצלות, וטיגר מבין שלמרות שחבריו כעסו עליו, הם אוהבים אותו. הם עורכים לו מסיבה בה טיגר נותן לכל אחד מחבריו מתנה לחורף.
מדבבים בעברית

| מדבב | תפקיד |
| --- | --- |
איציק סיידוף: טייגר
סער בדישי: פו הדב
דניאל מגון: כריסטופר רובין
עפרון אטקין: חזרזיר
דור צויגנבום: ארנבי
ראו גם

טיגר (דמות)
יוהנס סטריידום

יוהנס חרהארדוס סטריידום (Johannes Gerhardus Strijdom;‏ 15 ביולי 1893 – 24 באוגוסט 1958) היה ראש ממשלת דרום אפריקה מ-30 בנובמבר 1954 ועד 24 באוגוסט 1958. הוא היה לאומן אפריקאנר בלתי מתפשר שהרחיב באופן נמרץ את תוכנית האפרטהייד להפרדה גזעית שיזם קודמו בתפקיד דניאל מאלאן.
ביוגרפיה

סטריידום נולד בחווה המשפחתית בקליפפונטיין ליד וילומור בפרובינציית הכף המזרחית. למד משפטים בקולג' ויקטוריה (לימים אוניברסיטת סטלנבוש). לאחר לימודיו התיישב בניילסטרום בצפון טרנסוואל (היום לימפופו). בתוך זמן קצר הפך למנהיג הקהילה האפריקאנרית המקומית. בשנת 1929 היה לחבר פרלמנט מטעם המפלגה הלאומית בראשותו של ג'יימס ברי מוניק הרצוג. שימש גם כמנהיג המפלגה בטרנסוואל, הפרובינציה החשובה בדרום אפריקה, ובשל כך נהנה מבסיס כוח איתן.
בשנת 1932 התאחדה המפלגה הלאומית עם המפלגה הדרום אפריקאית של יאן כריסטיאן סמאטס ל"מפלגה המאוחדת". מרבית חברי הפרלמנט של המפלגה הלאומית הצטרפו לאיחוד. סטריידום עצמו עזב את המפלגה ביחד עם פלג בראשותו של דניאל פרנסואה מאלאן שנקרא Gesuiwerde Nasionale Party. הוא היה חבר הפרלמנט היחיד מטרנסוואל שהצטרף למאלאן. לאחר גיבושה של המפלגה המאוחדת נטל פלג זה את השם "המפלגה הלאומית". מאלאן, סטריידום וחבריהם התנגדו למדיניות הפרו-בריטית של סמאטס. שאיפתו הגדולה של סטריידום הייתה לייסד רפובליקה בשליטה אפריקאנרית ללא קשר פוליטי לבריטניה או לחבר העמים הבריטי. בנושא זה הוא היה רדיקלי וסירב לכל פשרה.
בעקבות ניצחון המפלגה הלאומית בבחירות 1948 על בסיס מצע של אפרטהייד (הפרדה גזעית) הפך מאלאן לראש הממשלה, וסטריידום מונה על ידו לתפקיד שר החקלאות וההשקיה אשר נחשב זוטר יחסית. משערים כי מאלאן נהג כך משום שרעייתו הטריה לא חיבבה את סטריידום, ושמסיבה זו מאלאן ניסה בשלב מאוחר יותר למנוע מסטריידום לרשת אותו בראשות המפלגה.
ב-30 בנובמבר 1954 נבחר סטריידום כמנהיג המפלגה הלאומית, ועם התפטרותו של מאלאן הפך לראש ממשלת דרום אפריקה למרות שמאלאן העדיף למסור את הגה השלטון לשר האוצר שהיה בעל השקפות מתונות יותר. בתקופת כהונתו כראש ממשלה הוא פעל באינטנסיביות לניתוק הקשר עם האימפריה הבריטית. כמו כן העמיק את השליטה האפריקאנרית במדינה וחיזק את מדיניות האפרטהייד. סטריידום שאף להנציח את שלטון המיעוט הלבן ובתקופת כהונתו מצביעים "צבעונים" נמחקו מרשימת הבוחרים הכללית והועברו לרשימת בוחרים צבעונים (שינוי שמאלאן לא הצליח להוציא לפועל). בנוסף, ניתק סטריידום את הקשרים הדיפלומטיים עם ברית המועצות.
בשנת כהונתו האחרונה גרמה בריאותו הרופפת (סטריידום ככל הנראה סבל מסרטן) להיעדרויות רבות. הוא נפטר ב-24 באוגוסט 1958 בקייפטאון ונקבר בחלקת גיבורי האומה בפרטוריה.
סטריידום היה נשוי לשחקנית מארחה ואן הולשטיין לזמן קצר, ולאחר מכן נישא בשנית לסוזן דה דלרק, דודתו של פרדריק וילם דה קלרק. לשניים נולדו שני ילדים.
בתקופת שלטונה של דרום אפריקה בנמיביה נקרא על שמו נמל התעופה בוינדהוק (J.G. Strijdom Airport). כיום, לאחר שחרורה של נמיביה, קרוי נמל תעופה זה נמל התעופה הבינלאומי וינדהוק הושע קוטאקו על שמו של המנהיג הלאומי הנמיבי הושע קוטאקו.
הערות שוליים

↑  לקראת בחירת ראש ממשלה חדש בדרום אפריקה, חרות, 1 בספטמבר 1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130044903  ISNI: 0000 0003 9865 3853  LCCN: n81118867  NTA: 31729685X  VIAF: 264943917   WorldCat (עם VIAF): 264943917 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיריל אקהוף

טיריל קהמאפנהואג אקהוף (בנורווגית: Tiril Kampenhaug Eckhoff; נולדה ב-21 במאי 1990 בבארום), היא ביאתלטית נורווגית. היא האלופה האולימפית בעלת 5 מדליות מהמשחקים האולימפיים, מהן מדליית זהב אחת מאולימפיאדת סוצ'י (2014). אלופת העולם בעלת 13 מדליות, מהן 9 מדליות זהב. היא בעלת 21 ניצחונות במסגרת סבב גביע העולם.
יהודה בן בנימין ענו

רבי יהודה בן בנימין ענו (ידוע גם בראשי התיבות ריבב"ן ומכונה לפעמים רבי יעלה; רומא, בערך 1215 - 1280), מראשוני איטליה.