stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקרת הזכוכית
היסטוריה

בשנת 1839, הסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד השתמשה בביטוי דומה במחזה גבריאל, קשת בדולח בלי חדירה une voûte de cristal impénétrable לתיאור חלומה של הגיבורה שביקשה לפרוס כנפיים והייתה לאיקרוס נשי. מטפורה לאישה המנסה לפרוץ מעבר לתפקידיה המקובלים.
השימוש הראשון במונח תקרת הזכוכית היה של מרילין לודן במהלך כנס 1978. לודן, אז בת 31 ומנהלת בדרג ביניים בחברת Telephone Co. בניו יורק, התבקשה להגיע לכנס לאחר שסגנית הנשיא היחידה של החברה לא יכלה לקחת חלק בכנס. היא הציגה את הנתונים על תעסוקת נשים ואמרה "נראה לי שיש מחסום לקידום שאנשים לא רואים [אותו]". על פי וול סטריט ג'ורנל, בכתבה שפורסמה ב־3 באפריל 2015, במקביל ללודן, באביב 1978 מריאן שרייבר וקתרין לורנס טבעו את המונח תקרת זכוכית בהיולט פקארד. תקרת הזכוכית הוגדרה על ידי לורנס כדפוסי קידום מפלים כאשר מדיניות הקידום הכתובה אינה מפלה, אך בפועל מונעת קידום לנשים מוכשרות. היא הציגה בכנס השנתי של מכון הנשים לחופש העיתונות (אנ') בפגישה עם מועדון העיתונות הלאומי (אנ').
ב-1984 אמרה בראיון גיי בראיינט, שהייתה האישה הראשונה ששימשה כעורכת ראשית של המגזין המשפחה הנפוץ ביותר בארצות הברית, Family Circle, "נשים הגיעו לנקודה מסוימת - אני קוראת לה 'תקרת הזכוכית'. הן בראש ההנהלת הביניים ו[אז] נעצרות ונתקעות. אין מספיק מקום לכל הנשים האלה בצמרת. חלקן עוזבות לעסקים עצמאיים. אחרות עוזבות ומגדלות משפחות". בראיינט תרמה לפופולריות של המושג תקרת הזכוכית. באותה השנה השתמשה בראיינט שוב במונח בפרק בספר: The Working Woman Report: Succeeding in Business in the 1980s. באותו הספר, גם בסיה הלוויג השתמשה במונח בפרק אחר.
בדוח שחיברו קרול חימוביץ וטימותי שלהרדט (Schellhardt) במרץ 1986 עבור העיתון "וול סטריט ג'ורנל", הם הפכו את המושג תקרת הזכוכית לחלק מאוצר המילים הפוליטי והעסקי בארצות הברית.
ב-1991, במסגרת חקיקת חוק זכויות האזרח (1991) בארצות הברית, מינה הקונגרס את ועדת תקרת הזכוכית. הוועדה מנתה 21 חברים ובראשה עמד רוברט רייך, ששימש כמזכיר העבודה של ארצות הברית. הוועדה בדקה את החסמים שמונעים מנשים ומאנשים צבעונים להגיע לרמות הנהול הבכירות ביותר בתאגידים בארצות הברית, ולשם כך ערכה מחקר נרחב שכלל סקרים, שימועים וראיונות. הוועדה פרסמה את ממצאיה בדו"ח בשנת 1995. הדוח המליץ על מדיניות, נהלים ופרקטיקות שיכולים לצמצם ואף להעלים את תקרת הזכוכית. הדוח כלל שנים עשר המלצות מדיניות לגיוון מגדרי וגזעי ולהפחתת האפליה במקומות עבודה.
גורמים להיווצרות תקרת הזכוכית

החוק (בישראל ובמדינות אחרות) אוסר על אפליה מחמת מינו של העובד, ולכן, לפחות לכאורה, נשים וגברים הם בעלי סיכויים שווים להגיע לעמדות ניהול ותפקידים בכירים. בפועל, הנשים הן מיעוט במוקדי הכוח, ולאור זאת, ייתכן שקיימת "תקרת זכוכית" בלתי נראית העוצרת את הנשים בעלייתן אל מוקדי הכוח, ורק מעטות מצליחות לעבור אותה. שיעור הנשים בין בעלי העמדות הבכירות לא עלה בצורה משמעותית גם לאחר ההצלחה של נשים בהשתלבות במקצועות שבעבר היו גבריים בעיקרם כגון: רפואה, משפטים, מחשבים, פסיכולוגיה, חשבונאות, אדריכלות ועוד.
גורמים שונים מסבירים את היווצרותה של תקרת הזכוכית, בבסיס התפיסות הללו נמצא אי שוויון מובנה. גורמים מרכזיים להיווצרות תקרת זכוכית:
תפיסת העובד: עובד אידיאלי בחברה המערבית הוא לרוב לאדם בעל רמת מחויבות גדולה לארגון, שחייו מתמקדים בעבודה במשרה מלאה. דהיינו, לעובד האידיאלי יש אישה שדואגת לצרכיו האישיים ולילדיו. כך עובד המוכן ויכול לעבוד שעות נוספות נתפס כנאמן ובעל תפוקה גבוהה יותר. המחויבות למקום העבודה, לכאורה, אינה קשורה למגדר ויכולה להיתפס כמידה להערכה אובייקטיבית. אך, למעשה תפיסת העובד האידיאלי מפלה נשים שהציפייה מהן היא לנהל את הבית ולגדל ילדים.
העדפת הדומה: בהנהלת ארגון שבו הנשים הן מיעוט, מתקיים תהליך מעגלי שמנציח את המשך היותן מיעוט. המנהלות מתקשות להשתלב ברשתות בלתי פורמליות ולהשיג דרכן יכולת השפעה. הקושי להשתלב מתבסס גם על חוויית אי הוודאות המאפיינת את עולם הניהול הבכיר. ישנה נטייה להתבסס על חשיבה סטריאוטיפית, העדפות אישיות ודמיון במאפיינים חברתיים.
מנגנונים חברתיים הפועלים לשעתוק בין-דורי; כלומר מנגנונים חברתיים ותרבותיים המעודדים נשים לקחת על עצמן את הטיפול בבית והילדים. בעיה זו טמונה לרוב בנורמות חברתיות ובתפיסות המושרשות בנו מגיל צעיר (במודע או לא). ישנה הטמעה של תפקידים מגדריים, ביחס לחלוקת העבודה בתא המשפחתי וביחס למקצועות ואפיקי התקדמות.
קשיים פיזיים של בני הקבוצה הפועלים לרעתם; למשל מגורים באזורים מרוחקים ללא מערכת של תחבורה ציבורית יעילה חוסמים נשים ובני קבוצות אחרות להגיע למרכזי תעסוקה.
חוקים מפלים או אפליה גלויה; דרישות בסיס למשרות בכירות שנשים או בני קבוצות מיעוט לא יכולים לעמוד בהם.
מאפיינים תרבותיים חברתיים הגורמים לבני קבוצות מסוימות להיות בממוצע מתאימים פחות למשרות בכירות. למשל, חינוך המעודד פיתוח חיי משפחה וטיפוח ילדים על פני קידום הקריירה או תפיסת עולם שאינה מעודדת רכישת השכלה, נטייה לרכישת השכלה בעלת ביקוש נמוך בשוק העבודה וכיוצא בזה.
חוקים המקשים על העסקת עובדים מקבוצות אלו. למשל, חוק המאפשר לאישה לצאת לחופשת לידה ארוכה מבלי שתישקף סכנה למקום עבודתה. חוק זה, למשל, עלול לגרום למעסיק להימנע מראש מלהעסיק אישה בגיל הפוריות למשרה בכירה אשר במסגרתה עלול הנזק שייגרם לתפקוד הארגון כתוצאה מחופשה כזו עשוי להיות רב (או לחלופין להעסיק את האישה בשכר נמוך יותר אשר יגלם את הסיכון הנוסף שהמעסיק נוטל על עצמו).
כדי להוכיח את קיומה של תקרת זכוכית במקרה נתון, יש לבודד את ההבדלים האפשריים בין בני הקבוצה לשאר האוכלוסייה. קיומם האפשרי של הבדלים דקים וקשים לכימות (כגון במוטיבציה או תחומי עניין) מקשה על החוקרים להוכיח שתקרת הזכוכית קיימת. סקרים המצביעים על דעה קדומה בקרב מעסיקים, או על נטייה שלהם להעדיף אוכלוסייה מסוימת (מבלי שייתנו פומבי לכך) מחזקים את האפשרות שתקרת הזכוכית משפיעה בחיי המעשה.
התמודדות עם תופעת תקרת הזכוכית

על אף הקושי להוכיח מחקרית את קיומה של תקרת הזכוכית, מספר הנשים ובני קבוצות מיעוט בדרגות בכירות מוכיחים זאת. בישראל ומחוצה לה נעשו פעולות שונות על מנת לנסות ולשבור את תקרת הזכוכית. פעולות אלו נעשות במספר מישורים: שינוי חקיקה, פעילות ציבורית הסברתית ופעילות העצמה לנשים.
שינוי חקיקה: בשנת 1991 הוקמה בארצות הברית "ועדת תקרת הזכוכית", בראשותו של שר העבודה רוברט רייך, שנועדה לפרוץ את תקרת הזכוכית באמצעות זיהוי המחסומים המעכבים קידומם של נשים ומיעוטים. בנובמבר 1995 הגישה הוועדה את מסקנותיה. בפתח הדו"ח שהגישה הציגה הוועדה את תקרת הזכוכית כפוגעת בחלום האמריקאי, המבטיח הזדמנות שווה לכל. את תקרת הזכוכית ראתה הוועדה לא רק כפגיעה בצדק החברתי, אלא גם כגורמת נזק כלכלי, משום שהיא מונעת מיצוי הפוטנציאל הגלום בהון האנושי. הוועדה הגישה סדרה של המלצות לדרכי פעולה לניפוצה של תקרת הזכוכית.
בישראל, נעשה ניסיון "לשבור" את תקרת הזכוכית, על ידי "שריון": הקצאה של מספר מקומות לקבוצות ייעודיות, או באמצעות קביעת חובה בחוק להקצאת משרות בצורה שתשקף את ההתפלגות באוכלוסייה. העדפה מתקנת גלויה לנשים מונהגת בעשרות השנים האחרונות. שיאה של העשייה בתחום הכנסת חוקקה תיקון לחוק החברות הממשלתיות ב-16 במרץ 1993 אשר קבע כי יש לתת ייצוג הולם לבני שני המינים בדירקטוריונים של חברות ממשלתיות. לאחר שהחלטת הכנסת לא נאכפה, פנתה שדולת הנשים לבבג"ץ שהורה להעביר מתפקידיהם כמה דירקטורים, מכיוון שבמינוים לא נעשה מספיק מאמץ למצוא לתפקיד זה נשים.
יוזמה לסדיקת תקרת הזכוכית, באה מצדה של הכנסת בהצעת חוק אותה הגישו יולי תמיר ואתי לבני אשר נתמכה על ידי חברות כנסת נוספות. הצעה זו דורשת "ייצוג נשי הולם בתהליכים מדיניים".
פעילות ציבורית הסברתית: ארגוני נשים וקבוצות מיעוט שונות פועלים על מנת לעלות ולחשוף את תקרת הזכוכית המונעת את קידומן של נשים ועובדים מקבוצות שונות. הפעילות כוללת סקרים, מחקרים, העלאת הנושא לדיון באמצעי התקשורת, פעילות לובי ועוד.
פעילות העצמה: בפעילויות העצמה עובדים עם מנהלים ומנהלות מקבוצות מיעוט על מנת לתת להם את הכלים להתמודד ברמה האישית עם תקרת הזכוכית בארגון בו הם עובדים. מטרת הקורסים היא לתת כלים והכשרה שתאפשר היכרות עם החסמים הארגוניים בארגון ולכללי המשחק הנהוגים בו שיובילו בסופו של דבר לקידום.
נתונים על תקרת הזכוכית בישראל

אקדמיה: שיעור הנשים מבין כלל הסטודנטים גדל בכל שנה ומצביע על רוב - 55% מהסטודנטים לתואר ראשון הן נשים, 60% מהסטודנטים לתואר שני ו־52.4% בתואר שלישי[דרושה הבהרה]. כאשר בוחנים את מקומן בסגל האקדמי המצב משתנה. לפי נתוני המועצה לקידום נשים במדע, במשרד המדע, הטכנולוגיה והחלל ב־2010 25% מכלל הסגל הבכיר באוניברסיטאות היו נשים, לעומת 38% באיחוד האירופי. מתוך חברי סגל בדרגת פרופסור מן המניין, 15% היו נשים, לעומת 19% בממוצע באיחוד האירופי. מספר הנשים החברות באקדמיה למדעים הוא שמונה מתוך 105 חברים. הסטטיסטיקה על שיעורן של נשים בסגל האקדמי באוניברסיטאות בישראל מביאה להעלאת השערה בדבר קיומה של תקרת זכוכית בתחום זה.
שיעור הערבים במוסדות להשכלה גבוהה נמוך אף יותר משיעור הנשים. לפי נתוני המועצה להשכלה גבוהה, רק כ-2% מהסגל הבכיר במוסדות המתוקצבים על ידי המדינה הם ממוצא ערבי (הנתון כולל דרוזים). באקדמיה למדעים אין נציג ערבי אחד. 11% מהסטודנטים לתואר ראשון הם ערבים.
שוק העבודה: ב-2011 היו 139 אלף גברים מנהלים שמהווים 9% מכלל המועסקים ו-73 אלף נשים מנהלות שהוא 5% מכלל המועסקות. נשים היוו 34% מכלל המנהלים. קיימת עלייה הדרגתית לאורך בהשתלבותן של נשים במשרות ניהול לאורך שנים: 19% מנהלות ב-1995 ו-26% בשנת 2000. במקרים רבים, נשים המשתייכות לקבוצת מיעוט סובלות מאפליה צולבת, כלומר, עובדים או מועמדים לעבודה יכולים לסבול מאפליה בעבודה עקב השתייכותם ליותר מקבוצה אחת. למשל נשים ערביות ונשים עם מוגבלויות. כאשר נשים ובני קבוצות מיעוט מתקשים להשתלב בעבודה, היכולת להגיע לעמדות בכירות צונח בצורה משמעותית.
במרץ 2021 פרסם האקונומיסט טבלה ובה 'מדד תקרת הזכוכית לנשים' ב-29 מממדינות ה-OECD. הקריטריונים למדד הם השכלה גבוהה, השתתפות בכוח העבודה, פערי שכר מגדריים, שיעור הנשים בתפקידי ניהול, שיעור הנשים בדירקטוריונים, ציונים במבחני GMAT ושיעור הייצוג בפרלמנט של המדינה. ישראל דורגה במקום ה-19 מתוך 29 מדינות במדד (כאשר שוודיה במקום הראשון ודרום קוריאה באחרון). במרץ 2024 באותו מדד, ישראל דורגה במקום ה-25 מתוך 29 מדינות.
ראו גם

אפליה מינית
מעלית הזכוכית
לקריאה נוספת

ענת מאור (עורכת), נשים - הכוח העולה - קידום הנשים בעבודה - ניפוץ "תקרת הזכוכית", הוצאת ספרית פועלים, 1997
.ua

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1992 
 hostmaster.ua
 
ua. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באוקראינה, הסיומת הושקה בשנת 1992. נכון לשנת 2017, היו רשומים מעל ל-550,000 שמות תחום תחת סיומת זו.
סטטיסטיקות

נכון למרץ 2017, 10.78% מכלל שמות התחום הרשומים תחת הסיומת ua. פעלו דרך פרוטוקול HTTPS הבטוח. השרת האינטרנטי nginx הוא הפופולרי ביותר ומשרת 68.97% משמות התחום בסיומת זו. אחריו השרת Apache HTTP Server משרת 17.75% מכלל שמות התחום בסיומת זו.
סיומות אינטרנט משניות

com.ua. - חברות מסחריות
edu.ua. - מוסדות חינוך
gov.ua. - ארגונים ממשלתיים
net.ua. - ספקי שירותי אינטרנט
org.ua. - ארגונים, אינדיבידואלים
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות שמות תחום בסיומת ua. נכון ליולי 2017, 'www.hostmaster.ua' (באוקראינית)
↑  סטטיסטיקות אינטרנט באוקראינה, 'www.ukralio.com' (באוקראינית)
| סיומות אינטרנט של מדינות |
| --- | --- | --- |
| ISO 3166-1 alpha-2 | ISO 3166-1 alpha-2 |  |
| A | .ac .ad .ae .af .ag .ai .al .am .ao .aq .ar .as .at .au .aw .ax .az |  |
| B | .ba .bb .bd .be .bf .bg .bh .bi .bj .bm .bn .bo .br .bs .bt .bw .by .bz |  |
| C | .ca .cc .cd .cf .cg .ch .ci .ck .cl .cm .cn .co .cr .cu .cv .cw .cx .cy .cz |  |
| D | .de .dj .dk .dm .do .dz |  |
| E | .ec .ee .eg .er .es .et .eu |  |
| F | .fi .fj .fk .fm .fo .fr |  |
| G | .ga .gd .ge .gf .gg .gh .gi .gl .gm .gn .gp .gq .gr .gs .gt .gu .gw .gy |  |
| H | .hk .hm .hn .hr .ht .hu |  |
| I | .id .ie .il .im .in .io .iq .ir .is .it |  |
| J | .je .jm .jo .jp |  |
| K | .ke .kg .kh .ki .km .kn .kp .kr .kw .ky .kz |  |
| L | .la .lb .lc .li .lk .lr .ls .lt .lu .lv .ly |  |
| M | .ma .mc .md .me .mg .mh .mk .ml .mm .mn .mo .mp .mq .mr .ms .mt .mu .mv .mw .mx .my .mz |  |
| N | .na .nc .ne .nf .ng .ni .nl .no .np .nr .nu .nz |  |
| O | .om |  |
| P | .pa .pe .pf .pg .ph .pk .pl .pm .pn .pr .ps .pt .pw .py |  |
| Q | .qa |  |
| R | .re .ro .rs .ru .rw |  |
| S | .sa .sb .sc .sd .se .sg .sh .si .sk .sl .sm .sn .so .sr .ss .st .sv .sx .sy .sz |  |
| T | .tc .td .tf .tg .th .tj .tk .tl .tm .tn .to .tr .tt .tv .tw .tz |  |
| U | .ua .ug .uk .us .uy .uz |  |
| V | .va .vc .ve .vg .vi .vn .vu |  |
| W | .wf .ws |  |
| Y | .ye .yt |  |
| Z | .za .zm .zw |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סיומות אינטרנט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
18 מתנות

| --- | --- |

 בימוי:  פרנצ'סקו אמאטו 
 תסריט:  פרנצ'סקו אמאטו, מסימו גאודיאוזו 
 שחקנים ראשיים:  ויטוריה פוצ'יני
 מוזיקה:  אנדראה פאררי 
 צילום:  Gherardo Gossi 
 מדינה:  איטליה 
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2020 
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
18 מתנות (באיטלקית: 18 regali) הוא סרט איטלקי משנת 2020 בבימויו של פרנצ'סקו אמאטו, בהשראת סיפורה האמיתי של אליסה ג'ירוטו ותסריט של אלסיו ויסנצוטו, בעלה של אליסה.
אישה הרה שחולה בסרטן סופני משאירה 18 מתנות סנטימנטליות לבתה שטרם נולדה. מדי שנה היא תקבל אחת מהן ביום הולדתה, עד שתהפוך לאישה.
עלילה

קיץ 2001. אליסה בת השלושים וחמש מתה ממחלה חשוכת מרפא והותירה את בעלה אלסיו ובתה אנה שרק נולדה. לפני מותה, היא השאירה רשימת מתנות ליום הולדת לילדה הקטנה, בתקווה שתוכל להישאר איתה לאחר הלידה.
לאורך השנים אנה הצעירה מאוד חווה אי נוחות גוברת. נראה כי מתנה אינה מסוגלת למלא את החלל שהותירה האם, היעדרות שדוחפת אותה למרוד, לנטוש את יום הולדתה השמונה-עשרה ולברוח מהבית, עד שהיא נפגעת ממכונית נוסעת.
הילדה יוצאת עם טראומה קלה ונהגת המכונית היא אמה בהיריון עמה. המסע המדהים הזה אחורה בזמן הופך עבור הצעירה להזדמנות לדיאלוג שמעולם לא התרחש ולרפא שברים שנדמה היה שלא יתאחו.
קדימון הסרט יצא לאינטרנט ב-11 בדצמבר 2019. הסרט יצא לבתי הקולנוע האיטלקיים ב-2 בינואר 2020.
הערות שוליים

↑  Eva Elisabetta Zuccari (19 בדצמבר 2019). "Al cinema '18 Regali', l'inno alla vita di Elisa Girotto". נבדק ב-29 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   18 מתנות, בביצוע 18 Regali - Tratto dalla storia vera di Elisa Girotto con Benedetta Porcaroli e Edoardo Leo, סרטון  באתר יוטיוב
↑  18 regali
2019 בזמביה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2018   2017  2016 |  דגל זמביה | 2019  בזמביה |  »»»  2020   2021   2022 |
כל ערכי השנים בזמביה • אירועים בולטים בעולם ב-2019 לוח שנה של שנת 2019
אירועים בשנת 2019 בזמביה.
בעלי תפקידים

נשיא: אדגר לונגו.
סגן נשיא: אינונגה ווינה.
שופטת ראשית: איירין ממבילימה.
אנשים שנפטרו

21 בינואר – לופנדו מוואפה, פוליטיקאי, היה סגן נשיא זמביה 2004–2006 (נולד ב-1950).
19 במרץ – ברנדה  מונטמבה, דיפלומטית (נולדה ב-1970).
הערות שוליים

↑  Former Zambia Vice President Lupando Mwape dies, The Maravi Post, ‏2019-01-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Zambia : Zambia's High Commissioner to Kenya Brenda Muntemba dies, LusakaTimes.com, ‏2019-03-20 (באנגלית בריטית)
ברנדה מונטמבה בשנת 2018
.tn

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1991 
 רשם:  Tunisian Internet Agency 
 חסות:  Tunisian Internet Agency 
 whois.ati.tn
 
‎.tn היא סיומת האינטרנט ברמה העליונה של קוד המדינה באינטרנט (ccTLD) בתוניסיה.
סיומות אינטרנט משניות

ניתן לבצע הרשמות ישירות ברמה השנייה, או ברמה השלישית שמתחת לשמות אלה:
.com.tn
.ens.tn
.fin.tn
.gov.tn
.ind.tn
.intl.tn
.nat.tn
.net.tn
.org.tn
.info.tn
.perso.tn
.tourism.tn
.edunet.tn
.rnrt.tn
.rns.tn
.rnu.tn
.mincom.tn
.agrinet.tn
.defense.tn
רשמי תחום TN

Digitemple.tn
Domains.tn
Dottn.com Archived
Hexabyte.tn
Orange.tn
OVH.tn
אוקסאהוסט
Poste.tn
Topnet.tn
הערות שוליים

↑  ".tn Naming Charter" (PDF). .tn registry. 2013-07-24. נבדק ב-2017-07-25.
| סיומות אינטרנט של מדינות |
| --- | --- | --- |
| ISO 3166-1 alpha-2 | ISO 3166-1 alpha-2 |  |
| A | .ac .ad .ae .af .ag .ai .al .am .ao .aq .ar .as .at .au .aw .ax .az |  |
| B | .ba .bb .bd .be .bf .bg .bh .bi .bj .bm .bn .bo .br .bs .bt .bw .by .bz |  |
| C | .ca .cc .cd .cf .cg .ch .ci .ck .cl .cm .cn .co .cr .cu .cv .cw .cx .cy .cz |  |
| D | .de .dj .dk .dm .do .dz |  |
| E | .ec .ee .eg .er .es .et .eu |  |
| F | .fi .fj .fk .fm .fo .fr |  |
| G | .ga .gd .ge .gf .gg .gh .gi .gl .gm .gn .gp .gq .gr .gs .gt .gu .gw .gy |  |
| H | .hk .hm .hn .hr .ht .hu |  |
| I | .id .ie .il .im .in .io .iq .ir .is .it |  |
| J | .je .jm .jo .jp |  |
| K | .ke .kg .kh .ki .km .kn .kp .kr .kw .ky .kz |  |
| L | .la .lb .lc .li .lk .lr .ls .lt .lu .lv .ly |  |
| M | .ma .mc .md .me .mg .mh .mk .ml .mm .mn .mo .mp .mq .mr .ms .mt .mu .mv .mw .mx .my .mz |  |
| N | .na .nc .ne .nf .ng .ni .nl .no .np .nr .nu .nz |  |
| O | .om |  |
| P | .pa .pe .pf .pg .ph .pk .pl .pm .pn .pr .ps .pt .pw .py |  |
| Q | .qa |  |
| R | .re .ro .rs .ru .rw |  |
| S | .sa .sb .sc .sd .se .sg .sh .si .sk .sl .sm .sn .so .sr .ss .st .sv .sx .sy .sz |  |
| T | .tc .td .tf .tg .th .tj .tk .tl .tm .tn .to .tr .tt .tv .tw .tz |  |
| U | .ua .ug .uk .us .uy .uz |  |
| V | .va .vc .ve .vg .vi .vn .vu |  |
| W | .wf .ws |  |
| Y | .ye .yt |  |
| Z | .za .zm .zw |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סיומות אינטרנט ובנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל רעיוני

| --- | --- |
שמואל רעיוני בסטודיו 1968
שמואל רעיוני בסטודיו 1968
 לידה:  4 במאי 1905 ז'ייז'מריאי, ליטא 
 פטירה:  22 בדצמבר 1995 (בגיל 90) עין הוד, ישראל 
 שם לידה:  שמואל מסלובטי
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אופקים חדשים, מופשט לירי
 פרסים והוקרה:  • 1948 - פרס הרמן שטרוק, עיריית חיפה • 1958 - פרס מלאך להדפס
 
שמואל רעיוני (4 במאי 1905 - 22 בדצמבר 1995, עין הוד) היה צייר, חבר קבוצת אופקים חדשים, מורה ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה

נולד כשמואל מסלובטי (Maslovati) בז'ייז'מריאי (Žiežmariai), ליטא. בשנת 1923 עלה לארץ ישראל בגפו בעידודו של בוריס שץ. סיים את לימודיו בבצלאל בשנת 1927. בסוף שנות העשרים של המאה ה-20 התגורר בפתח תקווה ועבד בעבודות שונות בהן הוראת ציור, בין תלמידיו מתקופה זאת היה האמן שלמה אלירז.
ב-1931 עבר לחיפה והחל ללמד אמנות בבית ספר תיכון ומאוחר יותר בסמינר למורים. ב-1935 נישא לתלמידתו אלה ברטלר שלימים הפכה לאמנית קולאז' בדים. בתקופה זו שינה את שמו לרעיוני.
ב-1939 החל בלימודי אדריכלות והנדסה במכון הבריטי לטכנולוגית הנדסה, במקביל לעבודתו כמורה, ובשנת 1945 סיים את לימודיו וקיבל תואר באדריכלות והנדסה.
בשנת 1947 הצטרף לאגודת הציירים והפסלים בא"י (מקודם – "אגודת אמנים עברית"), ובאותה שנה נסע לראשונה לפריס להשתלמות ב"אקדמי ז'וליין". ב-1955 נסע להשתלמות נוספת בפריס ב"גראנד שומייר" ובאיטליה.
ב-1952 הצטרף ל"אופקים חדשים" והיה חבר פעיל בקבוצה. מאותה עת ואילך השתתף בכל תערוכות הקבוצה, למעט תערוכה ביולי 1963 במשכן לאמנות בעין חרוד. ייצג את ישראל בביאנלה סאו-פאולו, ברזיל ב-1953 ובסלון הסתיו, פריז, צרפת ב־1958. הרבה להציג בארץ. הציג תערוכות רבות בחו"ל יחד עם אשתו האמנית אלה רעיוני.
ב-1953 הצטרף כחבר לקבוצת המייסדים של כפר האמנים עין הוד, בו התגורר עם משפחתו עד לפטירתו בשנת 1995.
יצירתו

בתחילת דרכו צייר בסגנון פיגורטיבי אקספרסיבי בהשפעת האמנות האירופאית. עבודותיו הושפעו מציוריהם של ז'ורז' בראק, פבלו פיקאסו וז'ורז' רואו. 
בתחילת שנות השישים עבר לציור מופשט לירי וכן מופשט בשיטת ציור הפעולה, גישה שהומצאה על ידי הצייר האמריקאי ג'קסון פולוק, בה הניסיון הוא לייצר דימוי על ידי פעולה גופנית ללא שליטה רציונלית. בשנות השבעים והשמונים ב"תקופה הלבנה" שלו, יצר סדרת ציורי נוף מתמקדת בנופי הנגב. מאוחר יותר עבר לצייר ציורים גאומטריים המבוססים על רשמיו מביקוריו בגוסלאר, גרמניה ובאחרית ימיו התמקד בציור דמויות.
פרסים

1948 - פרס הרמן שטרוק, עיריית חיפה
1958 - פרס מלאך להדפס.
תערוכות יחיד

1947 - תערוכת יחיד ראשונה בחיפה
1949 - בית האמנים חיפה
1953,1955 - בית האמנים, חיפה
1956- גלריה לאמנות עין הוד
1957 - בית שאגאל, חיפה
1958 - בית האמנים, ירושלים
1958 - גלריה לאמנות עין הוד
1958 - גלריה מרסל ברנהיים (Bernheim) פריס
1961 - גלריה 220, וגלריה יהודית תל אביב
1962 - מוזאון אל פאסו לאמנות, טקסס, ארצות הברית
1965 - מוזאון לאמנות חדישה, חיפה
גלריה וודסטוק (WOODSTOCK), לונדון, בריטניה
Jewish Community Center, Bridgeport, Connecticut, USA (יחד עם רעייתו, אלה רעיוני)
1967 - יד לבנים רחובות (יחד עם רעייתו, אלה רעיוני)
בית העם באר שבע (יחד עם רעייתו, אלה רעיוני)
1968 - גלריה באט-ווג' (BATTE WAGE) בזל, שווייץ
1969 - אנשים בנוף, ציורי מים
1966-69 - גלריה נורה
1975,1979 - גלריה נורה, ירושלים
1977-1969 - כמה תערוכות בערים שונות בארצות הברית ובקנדה
1977 - מוזאון יהודי, ברקלי, קליפורניה, ארצות הברית
1980 - גלריה יארס (YARES) סקוטסדייל, אריזונה, ארצות הברית (יחד עם רעייתו, אלה רעיוני)
1983 - תערוכת יחיד, בית שאגאל, אגודת הציירים והפסלים, חיפה
1984 - דיוקן באקוורל, גלריה נורה, ירושלים
1990 - "פני אנוש", בית האמנים, עין הוד
תערוכת יחיד, מוזאון ינקו דאדא, עין הוד
1992 - "הפוך בה והפוך בה" גלריה לאמנות עין הוד (יחד עם רעייתו, אלה רעיוני)
1994 - גל ריה לאמנות עין הוד
2017 - גלריה לאמנות עין הוד
2019 - גלריה עירונית כפר סבא.
ביאנלות ותערוכות קבוצתיות בחו"ל

1953 – ביאנלה סאו-פאולו, ברזיל
1958- סלון הסתיו, פריז, צרפת
1978 - ציור מישראל, בית אגודת האמנים, פאדרבורן (Paderborn) גרמניה.
1987 - אמנות ישראלית מעין הוד ותל אביב, ארמון הנסיך טרייר, גרמניה.
לקריאה נוספת

גילה בלס, אפקים חדשים, הוצאת פפירוס, תל אביב, 1980. מהדורה שנייה מורחבת: אופקים חדשים, הוצאת מודן 2014.
מאירה פרי-להמן (אוצרת), בתיה דונר, שמואל רעיוני : צייר ישראלי, גלריה עירונית כפר סבא, 2019.
הערות שוליים

↑  טרטקובר, דוד ועפרת, גדעון, עורכים, בצלאל 100, ספר ראשון 1904-1929, מפעל הפייס 2006, עמ' 171
↑  בערך שלמה אלירז באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
↑  2ª Bienal de São Paulo (1953), Catálogo da Bienal São Paulo pp. 209-210 retrieved from https://issuu.com/bienal/docs/name24c514
↑  רעיוני לא היה הצייר היחיד שאמץ "שפה פיקאסויית" גם אהרון כהנא, פנחס אברמוביץ' שטרייכמן וסטימצקי עשו זאת. גדעון עפרת
"אהרן כהנא: מונוגרפיה (ב) הפשטה קוביסטית סינתטית",  המחסן של גדעון עפרת ארכיון טקסטים.
↑  תערוכה מקפת של ציורים אלה הוצגה במוזאון דאדא בעין הוד ב-1990. "התקופה הלבנה" מוזכרת במאמרה של גילי דינשטיין-ישפה, “הבוהמיין האחרון, אגדה חיה”,מעריב יום ד' 15 אוגוסט 1990, עמ' 21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277939  NLI: 987007521036405171  ISNI: 0000 0004 3404 7122  LCCN: no2019109970  ULAN: 500480254  VIAF: 308268685   WorldCat (עם VIAF): 308268685 
שמואל ואלה רעיוני 1955
תמר בורנשטיין-לזר

| --- | --- |

תמר בורנשטיין-לזר, 1949
 לידה:  1 במאי 1927 עין גנים, פתח תקווה, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 פטירה:  16 ביוני 2020 (בגיל 93) עין גנים, פתח תקווה, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  "קופיקו", "צ'יפופו"
 תקופת הפעילות:  1950–2020 (כ־70 שנה)
 
ציטוט מקופיקו בכדורסל בפארק תמר בורנשטיין-לזר בפתח תקווה
תמר (תמרה) בּוֹרְנְשְׁטֵיין-לָזָר (1 במאי 1927 – 16 ביוני 2020) הייתה סופרת ילדים ישראלית, שנודעה בעיקר בזכות סדרות ספריה שהציגו את הקופים קופיקו וצ'יפופו.
היא כתבה גם סדרת "חג שמח" בהוצאת מ. מבורך 12 כרכים, על חגי ישראל, מראש השנה עד שבועות, כולל יום הולדת, יום האם ושבת.
מלבד סיפורים דידקטיים ומהנים, הכילו הספרים גם הפעלות בתחום הקישוטים למשל וכן חידות.
ביוגרפיה

תמר בורנשטיין-לזר נולדה וגדלה בעין גנים, דור שלישי למשפחת חלוצים ממייסדי פתח תקווה. למדה בתיכון "אחד העם" בפתח תקווה, ומאוחר יותר למדה בבית המדרש למורים בגבעת השלושה. בעת מלחמת העצמאות שירתה בלהקה הצבאית "השרון", והייתה מורה בבית הספר "גורדון" בפתח תקווה.
בשנת 1950 החלה לזר בקריירה ספרותית, ומשנה זו פרסמה מאות סיפורים המיועדים לגיל הרך, כמעט בכל עיתוני הילדים בישראל, סיפורים שמאוחר יותר קובצו לספרים רבים. בשנת 1955 זכתה בפרס יציב על פועלה הספרותי. בנוסף החלה לפרסם שורה של קובצי סיפורים שנושאם תקופות חגי ישראל.
סיפורה הראשון פורסם ב"דבר לילדים", בכרך כ"א, ב-2 בפברואר 1951. שם הסיפור היה "הילדה מהמעברה והכוכב ממרום". עלילתו מספרת על כוכב שמביא עז למעברה כדי לרפא באמצעות חלב העז ילדה חולה. שלושה חודשים לאחר מכן הופיע סיפורה השני, "למה שחורות כנפי העורב".
בשנת 1957 החלה לפרסם את ספריה ההומוריסטיים המפורסמים על הרפתקאות קופיקו וצ'יפופו, שמתארים את הרפתקאות שני הקופים (הרפתקאות קופיקו בישראל, וצ'יפופו מחוצה לה). הסדרות כללו עשרות ספרים וזכו להצלחה רבה מאוד בישראל. חלקם אף תורגמו לאנגלית. דמויותיהם של קופיקו וצ'יפופו הומחזו במספר הצגות לילדים. הספרים זכו לביקורות שליליות מסוימות מצד מורים ומבקרים ספרותיים עקב מה שכונה בפיהם "רמת כתיבה נמוכה".
משנת 1965 החלה לכתוב סדרה נוספת של ספרים לילדים, שגיבורה הוא ילד אמריקאי בשם צ'ארלי לץ, והיא מתארת את עלילותיו בישראל. משנת 1968 החלו להופיע ספריה על הרפתקאות קונדסי, ומשנת 1969 סדרת הספרים המציגה את עלילות סולימאן ודני, שתיארה את הרפתקאותיהם של שני חברים, הראשון ערבי והשני יהודי.
ב-2008 הוענק לה אות יקירת פתח תקווה.
כתבה ספר יחיד למבוגרים תחת שם העט ב. ל. אנז (ראשי התיבות של שמות בנותיה ושם המשפחה: בורנשטיין לזר אודליה נגה זהרה).
בורנשטיין-לזר נפטרה ב-16 ביוני 2020, בגיל 93, ונטמנה בבית הקברות סגולה שבפתח תקווה. לזר הייתה נשואה לשלומק'ה (שלמה) עד למותו ב-2011 ואם לשלוש בנות: נגה ותאומות בשם אודליה חנה וזוהר. שמות בני משפחתה (כולל ארנה ויורם, אחייניה של לזר) הם גם שמות הדמויות של סדרת ספרי "קופיקו".
ארכיונה האישי שמור בספרייה הלאומית.
הנצחה

במרץ 2022 נקרא הפארק בשכונת נווה גן בפתח תקווה על שמה של תמר בורנשטיין-לזר. בפארק יש ציטוטים מכמה ספרי "קופיקו" שלה.
יצירותיה (רשימה חלקית)

לזר הייתה אחת מסופרות הילדים הפורות ביותר במדינת ישראל. כ-330 ספרים פרי עטה יצאו לאור. כתיבתה הייתה מגוונת מאוד ויצירותיה כללו אגדות, אוספי סיפורים, סדרות ספרים, וספרים חינוכיים לימודיים.
יצירותיה (רשימה חלקית) > אוספי סיפורים ואגדות

"גבעת הכלניות", עם איורים מאת בינה גבירץ, הוצאת יזרעאל, תשי"ב, 1951.
"לילי הרועה", עם איורים מאת בינה גבירץ, הוצאת יזרעאל, תשט"ז, 1956.
"אגדת החצב", עם איורים מאת בינה גבירץ, הוצאת יזרעאל, תשי"ח, 1957.
"כתר ורוד", תשי"ט, עם איורים מאת בינה גבירץ, הוצאת יזרעאל, 1958.
"סיפורי האהובים", צייר מ. אריה, הוצאת א. זלקוביץ, תש"ך, 1959.
"גן השעשועים", תשכ"א, 1960.
"סיפורים לילדי", צייר מ. אריה, הוצאת זלקוביץ, תשכ"א, 1961.
"סיפורי תמר", תשכ"ב, 1962.
"סיפורים לשעות הפנאי", הוצאת עופר, 1975.