פוליטיקה
פוליטיקה שלטונית

פוליטיקה שלטונית מייצגת את מאבקי הכוח של כלל הגורמים הפוליטיים במדינה על מוקדי הכוח השלטוניים.
פוליטיקה נוצרת בכך שקיימים ריכוז של כוח ופיזורו בידי גורמים נפרדים בחברה באופן לא מוחלט, כלומר – חלוקת הכוח והשימוש בו ניתנים לשינוי, בהתאם לדינמיקה בין הגורמים הקשורים בו.
דוגמה: במפעל מסוים יכולה להיווצר חלוקת כוח בין שלושה גורמים: ראש ועד העובדים (אשר התנהגות העובדים נתונה להשפעתו), מנכ"ל המפעל (הקובע את ההתנהלות הטכנית והכלכלית של המפעל), בעל המפעל (אשר שולט על רווחי המפעל, על הפסדיו ועל משכורות עובדיו). הפוליטיקה במפעל זה נוצרת מיחסי הגומלין בין שלושת גורמי הכוח הנ"ל: כל אחד מהם יכול להשפיע על התנהגות הגורמים האחרים ולהיות מושפע מהם, וכן קיימת אפשרות של שינוי חלוקת הכוח ביניהם בהתאם לדינמיקה המתרחשת (למשל, על ידי העברת אחריות על תחומי ניהול שונים מן המנכ"ל לראש ועד העובדים).
תנאי יסודי של הפוליטיקה הוא שלכל גורם יש אינטרסים פרטיים (תחומי עניין) בסדר עדיפויות מסוים, שקיומם תלוי בניהול הכוח בחברה ובחלוקתו. אינטרסים אלו דורשים מן הגורם המחזיק בהם לפעול בצורה הטובה ביותר כדי לקדם אותם, תוך התייחסות לגורמים האחרים.
בדוגמה הקודמת: אינטרס בעל המפעל הוא הגדלת רווחי המפעל, אינטרס המנכ"ל הוא הגדלת משכורתו ושמו המקצועי על ידי ניהול מוצלח, והאינטרס של ראש הוועד הוא קידום טובת העובדים הפשוטים.
הפוליטיקה היא תחום שבו הגורמים השונים מנסים לקדם את האינטרסים שלהם בלא שימוש בכוח עצמו אלא בהתייחסות אליו. השימוש בכוח (חקיקת חוק, הפעלת צבא, קנייה/מכירה, העמדה לדין וכו') הוא גם פוליטיקה; שכן הוא קבלת החלטה משותפת גם אם היא נעשית בכפייה בסופו של דבר. סוג הכוח המדובר (צבאי, כלכלי, משפטי, תחוקתי, פיזי, אומנותי וכו') משפיע גם על טיב הפוליטיקה שתיווצר סביבו.
בדוגמה הקודמת: השכר שמשלם בעל המפעל, קביעת כללי המפעל על ידי המנכ"ל והשבתת המפעל על ידי העובדים – כל אלו אינם פוליטיקה לכשלעצמם. הדיונים בין בעל המפעל לראש הוועד, האיום בשביתה וכדומה הם הפוליטיקה של המפעל.
אינטרס פוליטי – הצורך של גורם פוליטי להשיג יתרון יחסי במאבקי הכוחות הפוליטיים. לדוגמה: לראש הוועד ולמנכ"ל אינטרס פוליטי ליצור חיכוכים ביניהם במטרה לקדם את הדימוי שלהם בקרב שולחיהם.
דמות פוליטית, או פוליטיקאי – אדם כלשהו המתעסק בפוליטיקה במידה העולה על רוב האנשים בחברה, באינטנסיביות של העיסוק או במידת השפעתו על החברה.
כוח פוליטי – כוח שמשמעו היכולת של גורם מסוים לשנות את דפוסי השימוש בכוח (במובנו הרגיל) ואת חלוקתו בחברה. כוח זה לרוב אינו ניתן למדידה מדויקת, שכן הוא גמיש ויחסי לשאר הכוחות הפוליטיים בחברה ומהווה שקלול של רכיבים רבים. הרכיבים העיקריים הם:
תחומי האחריות ותפקידיהם המוטלים על גורם זה, אשר מאפשרים לו להפעיל כוח על החברה ובכך מקנים לו גם כוח פוליטי.
יריבויות פוליטיות ובריתות פוליטיות שיש לגורם הפוליטי עם גורמים פוליטיים אחרים.
אופיו של הגורם הפוליטי ותדמיתו, המשפיעים על היחס שיקבל מגורמים אחרים ועל מידת יכולתו להשפיע עליהם.
הפוליטיקה מחייבת באופייה את הגורמים הפוליטיים לצבור כוח רגיל וכוח פוליטי (במקביל). הדבר יוצר "משחק פוליטי", המורכב משני תהליכים:
מגעים פוליטיים – הידברות בין נציגי הגורמים הפוליטיים. מטרתם הרשמית של המגעים היא יצירת הסכמה על החלטה פוליטית סופית על פי האיזון הקיים בין הכוחות הפוליטיים.
 מגעים פוליטיים נחשבים למורכבים ביותר, שכן כל צד בהם מחויב אך ורק לאינטרסים שלו וכל התנהגותו במסגרת המגעים (כולל השפה שבה הוא משתמש) נועדה לקדם אותם. לרוב למגעים אלו אופי של משא ומתן, שכן מחד גיסא לא ניתן לקדם את מלוא האינטרסים של כל הגורמים, ומאידך גיסא הגורמים זקוקים זה לזה על מנת לקדם אותם.
לדוגמה: דיונים של ראש הוועד ובעל המפעל על גובה השכר (שבהם עשויים שני הצדדים לוותר על חלק מדרישותיהם כדי שהצד השני יקבל את החלק האחר).
החלטה פוליטית ומינוי פוליטי – החלטה בדבר שימוש בכוח או חלוקה של כוח שנעשית משיקולים פוליטיים של המשתתפים בקבלת ההחלטה על מנת לקדם את האינטרסים שלהם.
לדוגמה: החלטת המנכ"ל שלא לקצץ במשכורות העובדים בעקבות איום בשביתה.
בכל חברה שבה קיימת פעילות פוליטית יש מערכת פוליטית, המהווה את מכלול הכוחות הפוליטיים ואת יחסי הגומלין ביניהם. לרוב מערכת זו מורכבת ביותר והתנהלותה ארוכת טווח. הטווח הארוך שבו מתנהלת הפוליטיקה מכתיב את אופן ההתנהלות, המתבסס על אסטרטגיה פוליטית של כל אחד מן הגורמים הפוליטיים – אסטרטגיה שמטרתה לקדם את האינטרסים של הגורם הפוליטי בצורה הטובה ביותר לאורך זמן. לרוב החברה ממסדת באופן חלקי או מלא את הפוליטיקה המתרחשת בה. מיסוד כזה על ידי נורמות או חוקים קובע את כללי המשחק הפוליטי. כללים אלו לרוב רגישים ביותר – בעיקר כאשר הם נקבעים באופן נורמטיבי ולא על ידי חוק. דרך קביעתם נחלקת לשני סוגים:
כלל הנקבע בהסכם חברתי שמטרתו לקדם את החברה כולה, ושהסיבה לשימורו היא החלטה של כל גורם פוליטי (מסיבה זו או אחרת) לשמרו, אף על פי שהדבר מגביל את האינטרס הפרטי שלו. (לדוגמה: בישראל, לפני שביתה, חייב ראש ועד העובדים להכריז על 'סכסוך עבודה', אף על פי שלעיתים הדבר מגביל אותו.)
כלל הנוצר בשל חתירתו הנפרדת של כל גורם למימוש האינטרס שלו, כלומר כלל הנוצר מעצמו ושהפרתו תזיק באופן ישיר לאינטרס של הצד המפר. (לדוגמה: הכלל הקובע כי נחוץ יושר במגעים פוליטיים, נשמר משום שצד לא ישר פוגע באמון העתידי שיהיה לו, ובכך ממעיט מכוחו הפוליטי.)
מכיוון שהפוליטיקה עוסקת בחלוקה של כוח בחברה ובשימוש בו, היא מסוגלת לערב סוגים שונים של כוחות במערכת פוליטית אחת. הפוליטיקה יוצרת מגע בין גורמי כוח ממישורי קיום שונים, סביב העיצוב המשותף של החברה מלבד הקשר הישיר שקיים ביניהם.
מישורי קיום שלגביהם מתייחסת פוליטיקה עשויים להיות ממשל, צבא, כלכלה, אמנות, משפט, חינוך, דת, לאום ותקשורת.
מן התחומים האלה נחשב הממשל לתחום העיקרי שבו מתרחשת הפוליטיקה, שכן הוא המכריע באופן ישיר כיצד תתפקד החברה בכל שאר התחומים.
בין התחומים הללו נאבקות תנועות פוליטיות על צבירת כוח פוליטי. תנועות אלו מורכבות מארגונים שונים (לרוב במישורי קיום שונים) ומתומכים, המשתפים פעולה לצורך קידום האינטרסים המשותפים שלהם. אף שלתנועות ממדים רבים שאינם פוליטיים, ניתן להבחין במהלך ההיסטוריה במאבק פוליטי ביניהן.