stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבא השחרור העממי
חילות הצבא > חיל הים

הצי הסיני הוא אחד מחילות הים הגדולים בעולם ומונה כ-250,000 חיילים. הצי כולל גם כוח של כ-35,000 חיילים המשמשים ככוח לשמירת החופים והנמלים של סין וכוח של כ-56,000 חיילי נחתים וכוחות מיוחדים.
בעתיד מתכננת סין להצטייד בנושאת מטוסים מתוצרת עצמית. בנוסף יש תוכנית להוסיף 6,000 ספינות לחיל הים עד שנת 2020.
חילות הצבא > חיל האוויר

חיל האוויר כולל כ-250,000 חיילים וכ-2,300 מטוסים.
חיל האוויר הסיני הוא הגדול ביותר באזור האסייתי של האוקיינוס השקט והשלישי בגודלו בעולם [דרוש מקור].
חילות הצבא > חיל הארטילריה

חיל הארטילריה הסיני הוא החיל בעל השליטה על הטילים הבליסטיים בעלי ראש הנפץ הגרעיני. החיל מחזיק מספר עשרות טילים בליסטיים בעלי טווח בין-יבשתי. חיל הטילים של סין כולל בעיקר טילים לטווח קצר, ואילו סד"כ הטילים לטווח ארוך עומד על מאות בודדות.
חילות הצבא > המשטרה הצבאית

המשטרה הצבאית הסינית הוקמה בשנת 1983. תחומי אחריותה הם אכיפת החוק בכלל צבא סין, ושמירה על ביטחון הפנים במדינה (תפקיד זה במקביל למשטרה האזרחית). עוד מוגדר כי במצב מלחמה, המשטרה הצבאית תשמש כחיל רגלים קל, תגן על גבולות המדינה ותספק עזרה לחיל הרגלים.
לקריאה נוספת

אלי יופה, הצבא הסיני ממאו עד ימינו, מוסד ביאליק, ירושלים, 2011.
הערות שוליים

↑   מר שמואל שמואל הוא ראש ה, על חילות טילים ודמיון מזרחי – סוגיית התקיפה במעגלים הרחוקים - מר שמואל, באתר צה"ל, 2 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526380005171  PLWABN: 9811537406105606  BIBSYS: 99038626  GND: 1039400-X  ISNI: 0000 0001 2267 2324  LCCN: n79092531  NLA: 36597523  RERO: 02-A005462725  SUDOC: 078650534  VIAF: 154855848   WorldCat (עם VIAF): 154855848 
חמשת האזורים השונים בסין לפי חלוקת הפיקודים הצבאית
חיילים של הצבא העממי של סין במדים
צ'נגדו J20 מטוס קרב רב-משימתי מתוצרת סין
Type 99 הוא טנק מערכה עיקרי מתוצרת סין. הטנק נחשב למתקדם ביותר בצבא סין.
חיילים של צבא השחרור העממי במהלך תרגיל ב-24 במרץ 2007
Type 96 – טנק המערכה העיקרי בצבא השחרור העממי
טווחי הטילים הבליסטיים השונים שברשות הצבא הסיני
ג'בל עתקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  871 מ' 
 מדינה:  מצרים מצרים
 מיקום:  עין סוחנה, מצריםמצרים
 קואורדינטות:  29°58′20″N 32°22′10″E﻿ / ﻿29.97222°N 32.36944°E﻿ / 29.97222; 32.36944
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףג'בל עתקה (למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףג'בל עתקה 
 
פליטים הולנדים יורדים ממטוס למחנה עתקה בדצמבר 1945
ג'בל עתקה בסמוך למפרץ סואץ
ג'בל עתקה בסמוך למפרץ סואץ
ג'בל עתקה (בערבית: جبل عتاقة) הוא הר במזרח מצרים הנמצא ממערב לעיר סואץ ולמפרץ אדביה שבצפון מפרץ סואץ. שיאו של ההר הוא בגובה 871 מטר מעל פני הים והוא בולט במצוקיו הגבוהים הנראים מאזור דרום תעלת סואץ. ההר הוא אחד ממספר גושי הרים הנמצאים בצפון מזרח המדבר הערבי שבמצרים. משמעות השם היא "ההר הענק".
הצבא המצרי הקים סמוך לפסגת ההר תחנות מכ"ם שתפקידן העיקרי היה כיסוי שטחים בחצי האי סיני שהוחזקו בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70 על ידי ישראל. במלחמת יום הכיפורים הותקפו אתרים על ההר על ידי ישראל. תחילה, במסגרת מבצע פונטיאק ולקראת סיום הלחימה, במהלך כיתור הארמייה השלישית של מצרים, נכבשו חלקים נכבדים מההר על ידי לוחמי "סיירת שקד" בפשיטה מוסקת. לאחר מכן פרץ חיל ההנדסה הישראלי דרך עפר אל מרומי ההר.
סביבת ההר

ההר מורכב משכבות עבות של אבן גיר ימית משובצת בצור ומשכבות מעטות של חרסית שמקורה בסחיפה. שכבות אלו הן מתקופת האאוקן.
מצפון להר עובר כביש סואץ - קהיר ומעברו הצפוני נמצאות גבעות עוויביד (שיאן בג'בל עוויביד שגובהו 524 מטר) וצפונה להן, גבעות ג'בל ג'ניפה. מדרום לו, לאורך חופו המערבי של מפרץ סואץ, בולט רכס ג'בל גללה אל-בחריה. מדרום מערב להר נמצא רכס נמוך יותר ובו ג'בל קהיליה וג'בל תרקיה המתנשאים לגובה של כ-550 מטר מעל פני הים. בין ג'בל עתקה ובין רכסים אלו מפריד ואדי חגול ובו עובר כביש המחבר את כביש החוף של מפרץ סואץ עם כביש סואץ - קהיר. מעבר זה הוא בעל חשיבות אסטרטגית והיה אחת הסיבות לכיבוש פסגת ההר על ידי צה"ל במלחמת יום הכיפורים.
היסטוריה

חלק מהנוסעים וחוקרי המקרא בני המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, שתמכו בתאורית המסלול הדרומי של יציאת מצרים, הציעו לזהות את ג'בל עתקה כבעל צפון המופיע כנקודת ציון לפי החירות - אחת מתחנות בני ישראל.
בזמן השלטון הבריטי על מצרים הוקם לרגלי ההר בסיס צבאי שנשא את השם עתקה (Ataka). לבסיס זה הובאו בדצמבר 1945 קצינים וחיילים בריטיים ופליטים הולנדיים, בדרכם מאינדונזיה לאנגליה ולהולנד, לאחר שנשבו או שהיו תחת השלטון היפני בזמן מלחמת העולם השנייה ומאוחר יותר, היו נתונים לרדיפות של קבוצות ג'אוויות ששאפו לעצמאות. בין החיילים הבריטיים שהובאו מצפון מצריים לקליטת השבויים והפליטים הייתה קבוצת חילות ארצישראליות מה-ATS.
הצבא המצרי הקים על ההר מספר תחנות מכ"ם. תחנות אלו היו פעילות כבר במלחמת ההתשה. בשורת מתקפות של חיל האוויר הישראלי שהחלה ב-20 ביולי 1969 ונמשכה כשבוע נפגעו שלוש תחנות מכ"ם על ההר.
היסטוריה > מלחמת יום הכיפורים

בלילה שבין 10 ו-11 באוקטובר 1973, כחלק מחזית הדרום במלחמת יום הכיפורים, ביצע צה"ל את מבצע פונטיאק ובו ערך כוח קטן, שכלל 22 לוחמים, פשיטה מוסקת על ג'בל עתקה. הכוח כלל תותחנים מיחידה מוסקת ואנשי מילואים מסיירת מטכ"ל בפיקוד עמוס ירון, והיה חמוש בשני תותחים מסוג M102 יבילי אוויר בקליבר 105 מ"מ. הכוח הוטס על ידי שני מסוקי יסעור מטייסת דורסי הלילה והגיע להר מכיוון דרום (דרך ראס סודר). כוח התותחנים ביצע ירי של כ-90 פגזים אל עבר מפקדת הארמייה השלישית המצרית בג'בל ג'פרא ואל עבר מתקני קשר על צומת בכביש סואץ-קהיר.
לקראת סיום המלחמה, פקד המטכ"ל הישראלי לכבוש את כל ג'בל עתקה, שהיה ידוע כבסיס לוחמה אלקטרונית של הצבא המצרי. הפעולה הוטלה על שתי יחידות מובחרות של צה"ל: "סיירת מטכ"ל" ו"סיירת שקד" שהצליחו בפשיטה מוסקת במסוקי יסעור לכבוש את פסגת ההר ואת חלקו הצפון מזרחי. הפשיטה כללה את כל הלוחמים "מסיירת שקד", שהיו בפיקודו של משה ספקטור וכוח מוסק נוסף מסיירת מטכ"ל בפיקוד מוקי בצר. ל"סיירת שקד", שהשתלטה על חלק מההר היה פצוע אחד, סגן רון גפני, שעלה על מוקש.
בהיעדר דרך אל ראש ההר, במשך רוב זמן שהות צה"ל בגדה המערבית של תעלת סואץ, הוצנחה מהאוויר אספקה לכוחות אלו. מאוחר יותר הוכשר על ידי גדוד חימוש 784 מעין רכבל מאולתר אל הכוח שעל ההר. במקביל, החל חיל ההנדסה הישראלי לפרוץ דרך עפר אל מרומי ההר, אולם פריצת הדרך נתקלה בקשיים רבים והושלמה רק בסמוך לפינוי ההר על ידי כוחות צה"ל, בהתאם למתווה הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. המצרים ניסו מספר פעמים לתקוף את כוחות צה"ל מכיוון ואדי חגול שבדרום אולם נהדפו על ידי הכוח הישראלי.
אזור ג'בל עתקה, שפינויו התרחש בסוף ינואר 1974, היה יחד עם נמל אל-אדביה ומבואות העיר סואץ, האזורים הראשונים שפינה צה"ל לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים.
תיאור ההר בספרות

בספרו, "גילוי אליהו", מתאר ס. יזהר את ההר, לאחר שעלה עליו באמצעות מסוק לקראת סיום המלחמה ושהה עליו כיממה. הוא מכנה אותו "ההר הנישפה",
עומדים מעל מצוק בראש ההר הנישפה, שצפוי שיקראו לו קן נשרים, עומדים מביטים סביב, העיר סואץ למטה לרגלינו, מי יודע מה שם כעת, [...] עוברים ממצוק למצוק מיתלולי פרא מרהיבים ושפכי אבנים שבתחתית כל אחד נפרסת בעומק דלתא של חול [..] יושבים על התלולית הנשקפת על הכול. קשה להמיש עין. משהו שמתברר רק כשרואים מכאן את הגודל האינסופי ואת מהות האינסוף שכל מה שניסו בכל הכוח לשרוט על פניו נבלע ונמחק ואיננו ניכר.
בהמשך הערב מצטרף יזהר ללוחמים שהדליקו מדורה בתוך מערה בהר. הוא יוצא בלילה מהמערה ומתאר את השמים הנגלים לעיניו.
גם הקור אינו מכהה את מראה השמים האלה, הענקיים הזוהרים האלה, הקמרוניים והמלאים המון כוכבים מצוחצחים וזוהר מסנוור כמעט בלילה הצח הזה, כוכבים גדולים ובוהקים וכאילו בוער סביבם [...] זו לא כיפה גדולה אחת וזוהרת אלא שפע כוכבים גדולים זורחים ענקיים, נוצצים ורושפים, רגע כמו פירות זהב בשלים, למשל, ורגע כמו עגילים ענביים.
הערות שוליים

1 2 3 4  צבי אילן, ג'בל עתאקה ואזורו, דבר, 28 בינואר 1974
↑  על פי מפה גאולוגית של מצרים
↑  גובה: 1,272 מטר, מיקום: 29.37261 צפון, 32.38895 מזרח
1 2  משה דיין, "אבני דרך", הוצאת עידנים והוצאת דביר, 1976, עמ' 671-670
↑  צבי כשדאי, "להר סיני", חיפה: דפוס ורהפטיג, תר"צ, פרק י'
↑  part VII, Following my stepfathers footsteps, רשימה בבלוג הכוללת תמונות רבות, 25 בינואר 2012
↑  על פי עדות חדוה בן-ישראל ששירתה ב-ATS, בתוכנית "שבת עולמית" (שודרה במקור ב-2019 ובשידור חוזר ב-5 בנובמבר 2022)
↑  כנפיים מעל סואץ, זאב שיף, הוצאת שיקמונה 1970, עמ' 52
↑  יובל אפרת, ‏היום מלחמה, מערכות 391, 2003
↑  מפה 72: קווי הפסקת האש בדרום, ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון - מלחמת יום הכיפורים, מפות (מפה מס' 12), באתר ארכיון צה"ל
↑  מורשת-מלחמת יום הכיפורים, באתר עמותת סיירת שקד
↑  אבנר שור, צוות איתמר, הוצאת כתר, 2003, עמודים 212-220.
↑  עמירה שחר, חיל החימוש כמכפיל הכוח, תולדות חיל החימוש בשנים 1985-1967, עמ' 123
↑  היום יושלם פינוי הגזרה הדרומית, דבר, 27 בינואר 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534462805171  GND: 1181878888  LCCN: sh87003106  VIAF: 315126340   WorldCat (עם VIAF): 315126340
ג'ון דרייר

| --- | --- |

ג'ון דרייר
 לידה:  13 בפברואר 1852 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  14 בספטמבר 1926 (בגיל 74) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  דנמרק, אירלנד
 מוסדות:  מצפה הכוכבים ארמה 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1916) 
 בן או בת זוג:  Katherine Hannah Tuthill (11 בנובמבר 1875–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Frederic Charles Dreyer, John Tuthill Dreyer 
 הערות:  מכתש על הירח על שמו
 תרומות עיקריות
 עריכת הקטלוג הכללי החדש וקטלוגים נוספים
 
ג'ון לואיס אמיל דרייר (נולד כיוהאן לודוויג אמיל דרייר, דנית: Johan Ludvig Emil Dreyer, אנגלית: John Louis Emil Dreyer‏, 13 בפברואר 1852 - 14 בספטמבר 1926) היה אסטרונום דני-אירי שנודע בעיקר בשל הקטלוג הכללי החדש של ערפיליות, צבירי כוכבים וגלקסיות שערך.
קורות חייו

ג'ון דרייר נולד בקופנהגן למשפחה של אנשי צבא, אביו היה לוטננט גנרל בצבא דנמרק ונלחם במלחמת שלזוויג הראשונה ולאחר מכן מונה לשר המלחמה והצי של דנמרק. במהלך לימודיו בבית ספר בקופנהגן הוא קרא ספר על האי ון ומצפה הכוכבים של טיכו ברהה והחליט שהוא רוצה להיות אסטרונום. הוא החל לבקר במצפה הכוכבים של קופנהגן והתיידד עם האסטרונום הדני האנס שילרופ שהדריך אותו ועזר לו בלימודי האסטרונומיה. הוא למד מתמטיקה, אסטרונומיה ופיזיקה באוניברסיטת קופנהגן ולאחר סיום לימודיו בשנת 1874 הוא עבר לאירלנד כדי לעבוד כעוזרו של ויליאם פרסונס בטירת ביר, שם ערך תצפיות בעזרת הטלסקופים הגדולים של פרסונס, שלגדול שבהם הייתה מראה בקוטר של 1.8 מטר. הוא התחתן בשנת 1875 עם אישה אירית ונולדו לו שלושה בנים ובת. בשנת 1878 הוא עבר למצפה דנסינק, ששימש כמצפה הכוכבים של טריניטי קולג', ושם עבד עד לשנת 1882, שבה עבר למצפה הכוכבים בארמה שבצפון אירלנד. בשנת 1916 הוא פרש מעבודתו ועבר לאוקספורד, שם התגורר עד מותו.
עבודתו

בשנת 1877 הציג דרייר לאקדמיה המלכותית של אירלנד תוספת לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים של ג'ון הרשל שכללה 1,136 ערפיליות שהתגלו על ידי אסטרונומים שונים מאז שהרשל פרסם את הקטלוג שלו וכן תיקוני שגיאות ועדכונים של מיקומי הערפיליות שבקטלוג של הרשל. בשנת 1866 הוא פרסם קטלוג כוכבים שכלל כ-3,300 כוכבים ולאחר מכן בשנת 1888 הוא פרסם את המהדורה הראשונה של הקטלוג הכללי החדש שהכיל את כל הערפיליות מהקטלוג הכללי של הרשל, את התוספות שפרסם דרייר בשנת 1877 וערפיליות נוספות שהתגלו מאז ובסך הכל הכיל תיאור ומיקום של 7,840 ערפיליות. דרייר המשיך לאסוף נתונים על תצפיות של ערפיליות חדשות ובשנים 1895 ו-1908 פרסם שני קטלוגים נוספים של ערפיליות שהכילו בהתאמה 1,529 ו-3,857 ערכים חדשים.
חוץ מעבודתו על הקטלוגים דרייר עסק גם בהיסטוריה של האסטרונומיה ובשנת 1890 הוא פרסם ביוגרפיה של טיכו ברהה. כמו כן הוא ערך והביא לפרסום את כל כתביו ותצפיותיו של טיכו ברהה, כאשר הכרכים האחרונים שערך יצאו לאור רק לאחר מותו. דרייר כתב גם ספר בשם "ההיסטוריה של מערכת השמש מתאלס ועד קפלר" שדן בהתפתחות התפיסה והמחקר של כוכבי הלכת לאורך ההיסטוריה וערך את כתביו של ויליאם הרשל שפוסמו בשנת 1912. בשנת 1916 הוא זכה במדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה, על תרומתו לחקר הערפיליות ובשנת 1923 הוא נבחר לנשיא החברה המלכותית לאסטרונומיה וכיהן בתפקיד זה שנתיים.
גיל שויד

| --- | --- |

 לידה:  1968 (בן 57 בערך) ירושלים, ישראל 
 עיסוק:  מומחה אבטחת מידע
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  התיכון ליד האוניברסיטה 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד  פרס ישראל (2018) 
 תרומות עיקריות
 ייסוד חברת צ'ק פוינט, Stateful Inspection
 
גיל שויד (נולד בשנת 1968) הוא יזם ישראלי בתחום ההיי-טק, מייסד שותף ומנכ"ל חברת צ'ק פוינט, וחתן פרס ישראל לשנת 2018 ליזמות וחדשנות (הראשון שזכה בפרס ישראל בתחום זה). הונו נאמד על ידי פורבס בכ-6.2 מיליארד דולר (ינואר 2025).
ביוגרפיה

גיל שויד נולד בירושלים. כבר בגיל 13 החל לתכנת. למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל ללימודים בבית הספר התיכון למד גם מדעי המחשב באוניברסיטה העברית. בנוסף עבד באותה תקופה כמנהל מערכות במרכז פריץ הבר לדינמיקה מולקולרית באוניברסיטה העברית.
שירת ביחידה 8200 של חיל המודיעין. לאחר שחרורו מצה"ל ב-1991 עבד כמפתח תוכנה בחברת אופטרוטק (כיום אורבוטק). ב-1993 הקים את חברת צ'ק פוינט יחד עם שלמה קרמר, שעימו שירת במודיעין, ועם מריוס נכט שעימו עבד באופטרוטק. מאז משמש שויד כמנכ"ל צ'ק פוינט. עד לשנת 2001 שימש גם כנשיא החברה, ועד 2015 כיושב ראש. בין השנים 1999–2004 שימש בתפקיד דירקטור בחברת "בקווב" של האחים אלי וניר ברקת, שהיו המשקיעים הראשונים בצ'ק פוינט באמצעות חברת BRM.
שויד הוא הממציא של הפטנט על טכנולוגיית "Stateful Inspection", עליה מבוסס מוצר הדגל של צ'ק פוינט - FireWall-1, ונחשב על ידי רבים לאבי חומת האש המודרנית.
שויד נמנה עם חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב ומכהן כיושב ראש חבר הנאמנים של האוניברסיטה לנוער של אוניברסיטת תל אביב. הוא חבר במועצת המנהלים של עמותת "יכולות", הפועלת להעלאת אחוזי הזכאות לתעודת בגרות ולהנגשת ההשכלה הגבוהה.
הונו האישי נאמד ב-2021 ב-4.9 מיליארד דולרים, והוא מאנשי העסקים העשירים בישראל.
בחודש מרץ 2018 שר החינוך נפתלי בנט הודיע על קטגוריה חדשה בפרס ישראל והכריז על גיל שויד כחתן פרס ישראל בהיי-טק.
שויד מתגורר בתל אביב. הוא אב לשישה: שלושה ילדים מאשתו הראשונה, חמוטל איינהורן, ושלושה ילדים מאשתו הנוכחית, עורכת הדין הפלילית, מיטל דנינו-שויד.
בפברואר 2024 הודיע גיל שוויד על כוונתו לפרוש מתפקיד מנכ"ל צ'ק פוינט, תפקיד אותו מילא במשך 30 שנה, ולעבור לשמש כיו"ר פעיל של החברה.
בדצמבר 2024 סיים שויד את תפקידו כמנכ"ל החברה, ועבר לתפקיד היו"ר הפעיל של דירקטוריון החברה.
פרסים והוקרה

2004 - הוענק לו תואר דוקטור למדע לשם כבוד בתחום המדעים מטעם הטכניון.
2004 - נכלל ברשימת "המנהיגים הגלובליים של המחר" מטעם הפורום הכלכלי העולמי, בשל מחויבותו ותרומתו לחברה בתחומים שמעבר לאינטרסים מקצועיים.
2010 - נבחר ליזם השנה הישראלי מטעם ארנסט אנד יאנג.
2014 - נבחר לאיש השנה של גלובס.
2018 - פרס ישראל בתחום ההיי-טק.
הערות שוליים

↑  מנכ"ל ומייסד צ'ק פוינט, גיל שויד, זכה בפרס ישראל בהייטק, באתר גלובס, 4 במרץ 2018
↑  A Fortune In Firewalls, מגזין פורבס
↑  גתית פנקס, גיל שויד פורש מתפקידו כדירקטור בבקווב; שויד: "זו חברה מצוינת אבל אני רוצה להתמקד בצ'ק פוינט, באתר הארץ, 13 ביולי 2004
↑  הפטנט של שויד מתוך אתר הפטנטים האמריקני
↑  עמותת יכולות
↑  איתמר כהן, עשירי ישראל של מגזין TheMarker, דירוג 2021, באתר TheMarker
↑   אלירן רובין, גיל שויד זכה בפרס ישראל בתחום ההיי-טק, באתר TheMarker‏, 4 במרץ 2018
↑  אמיר זוהר, התאומות של עו"ד מיטל דנינו וגיל שוויד, באתר פוסטה, 19 בפברואר 2018
↑  סופי שולמן, גיל שויד על מחליפו: "לא מחפש העתק שלי, אבל אשמח שהוא יהיה ישראלי", באתר כלכליסט, 6 בפברואר 2024
↑  אחרי 30 שנים: גיל שויד פורש מתפקיד מנכ"ל צ'ק פוינט, באתר ערוץ 7, ‏6.2.2024
↑  תומר שמאי, ‏גיל שויד פינה את מקומו כמנכ"ל צ'ק פוינט באופן רשמי, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2024
↑  מקבלי דוקטור לשם כבוד, אגודת דורשי הטכניון
↑  מתוך אתר עמותת יכולות(הקישור אינו פעיל, 4 במאי 2017)
↑  תוכנית יזם השנה של ארנסט אנד יאנג
↑  שירי דובר, ‏איש השנה של "גלובס" לשנת 2014: גיל שויד, באתר גלובס, 6 בדצמבר 2014
↑   גיל שויד זכה בפרס ישראל בתחום ההיי-טק, באתר TheMarker‏, 4 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008121584105171
קוקו ואנדוויי

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1991 (בת 33) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  רנצ'ו סנטה פה 
 גובה:  1.85 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  8,225,494 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  221–180
 דירוג שיא:  12
 זכיות בטורנירים:  4 (2 WTA ו-2 ITF)
 זוגות
 מאזן קריירה:  71–60
 דירוג שיא:  19 (9 במאי 2016)
 זכיות בטורנירים:  7 (1 WTA ו-6 ITF)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  חצי גמר (2017)
 אליפות צרפת הפתוחה:  סיבוב שני (2014, 2016)
 וימבלדון:  רבע גמר (2015)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב שני (2011 2013, 2014, 2015)
 תאריך עדכון 25 בינואר 2017
 
קולין "קוקו" ואנדוויי (באנגלית: Colleen "Coco" Vandeweghe; נולדה ב-6 בדצמבר 1991 בניו יורק) היא טניסאית אמריקאית מקצוענית. מדורגת במקום ה-12 בדירוג ה-WTA.
הישג השיא של ואנדוויי הוא הגעה לשלב חצי הגמר בטורניר גראנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה (2017). בסיבוב הרביעי היא חוללה את הפתעת האליפות כשניצחה את המדורגת ראשונה בעולם והאלופה היוצאת אנגליקה קרבר מגרמניה בשתי מערכות.
ואנדוויי ידועה כבעלת חבטת הגשה חזקה ביותר. בשנת 2014 היא קבעה 306 אסים, מקום שלישי בסבב ה-WTA.
ביוגרפיה

ואנדוויי נולדה וגדלה בניו יורק. דודה הוא כדורסלן העבר קיקי ואנדוויי.
ביוגרפיה > 2008

ואנדוויי זכתה בתואר לנערות במסגרת אליפות ארצות הברית הפתוחה.
ביוגרפיה > 2015

באליפות וימבלדון שנערכה בסוף יוני תחילת יולי היא הגיעה עד לשלב רבע הגמר. בסיבוב השני היא ניצחה את קרולינה פלישקובה מצ'כיה (11 בעולם) בשתי מערכות (6–7, 4-6), בסיבוב השלישי היא ניצחה את סמנתה סטוסור מאוסטרליה (22 בעולם) בשתי מערכות (2–6, 0-6) ובסיבוב הרביעי היא ניצחה את לוציה שפרובה מצ'כיה (6 בעולם) ב-2 מערכות (6–7, 6-7). בשלב רבע הגמר היא הפסידה למריה שרפובה מרוסיה (4 בעולם) ב-3 מערכות (6-3, 6-7, 6-2).
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בשנת 2015 הגיעה ואנדוויי לשלב חצי הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם אנה-לנה גרונפלד מגרמניה. במשחק עצמו הן הפסידו לקייסי דלקואה מאוסטרליה ויארוסלבה שבדובה מקזחסטן (4 בעולם) ב-3 מערכות (6–7, 7-5, 7-5).
ביוגרפיה > 2016

באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה ואנדוויי למשחק הגמר בטורניר זוגות מעורבים, ביחד עם הוריה טקאו מרומניה. במשחק עצמו הם הפסידו לילנה וסנינה מרוסיה וברונו סוארס מברזיל ב-3 מערכות (6-4, 4-6, 10-5). נוסף לכך, היא הגיעה לשלב רבע הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם אנה-לנה גרונפלד. במשחק עצמו הן הפסידו למרטינה הינגיס משווייץ וסניה מירזה מהודו (1 בעולם) ב-3 מערכות (6-2, 4-6, 6-1), שגם זכו בתואר.
באליפות וימבלדון שנערכה בסוף יוני היא הגיעה לסיבוב הרביעי. בסיבוב הראשון היא ניצחה את קטרינה בונדרנקו מאוקראינה בשתי מערכות (2–6, 6-7), בסיבוב השני היא ניצחה את טימאה באבוש מהונגריה בשתי מערכות (2–6, 3-6) ובסיבוב השלישי היא ניצחה את רוברטה וינצ'י מאיטליה (6 בעולם) בשתי מערכות (3–6, 4-6). בסיבוב הרביעי היא הפסידה לאנסטסיה פבליוצ'נקובה מרוסיה (21 בעולם) ב-2 מערכות (6-3, 6-3).
באליפות ארצות הברית הפתוחה היא הגיעה למשחק הגמר בטורניר זוגות מעורבים, ביחד עם רג'יב רם מארצות הברית. במשחק עצמו הם הפסידו ללורה זיגמונד מגרמניה ומטה פביץ' מקרואטיה בשתי מערכות (6-4, 6-4). נוסף לכך, היא הגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם מרטינה הינגיס. במשחק עצמו הן הפסידו לקרולין גרסיה וכריסטינה מלדנוביץ' הצרפתיות (1 בעולם) ב-2 מערכות (6-3, 6-4).
ביוגרפיה > 2017

באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה ואנדוויי לשלב חצי הגמר. בסיבוב הראשון היא ניצחה את רוברטה וינצ'י מאיטליה (15 בעולם) בשתי מערכות (1–6, 6-7), בסיבוב השלישי היא ניצחה את יוג'יני בושאר מקנדה ב-3 מערכות (4–6, 6-3, 5-7), בסיבוב הרביעי היא חוללה את הפתעת האליפות כשניצחה את אנגליקה קרבר מגרמניה (1 בעולם) בשתי מערכות (6–2, 6–3). בשלב רבע הגמר היא ניצחה את גרביניה מוגורוסה מספרד (7 בעולם) בשתי מערכות (4–6, 0-6). בשלב חצי הגמר היא הפסידה לוונוס ויליאמס מארצות הברית (13 עולם) ב-3 מערכות (6–7, 6-2, 6-4).
תיכון עירוני ה' (תל אביב)

| --- | --- |

חזית בניין בית הספר מכיוון רחוב בן-יהודה 272
 בית ספר תיכון
 מוטו:  כבוד, אחריות, שייכות
 תקופת הפעילות:  1953–הווה (כ־72 שנים) 
 שכבות לימוד:  ז–יב
 מספר כיתות:  3–5 בשכבה
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  נירה חיות
 באחריות:  תל אביב-יפו
 מיקום
 מיקום:  רחוב בן יהודה, תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°05′44″N 34°46′30″E﻿ / ﻿32.09565556°N 34.77513056°E﻿ / 32.09565556; 34.77513056
 https://www.tlv-edu.gov.il/sites/Ironyh/Pages/default.aspx
 תבנית:לשוניות2
 
תיכון עירוני ה' על שם ד"ר שאול לוין הוא בית ספר על-יסודי ברחוב בן-יהודה בתל אביב, בצפון-מערב הצפון הישן. בהיותו בית הספר העל-יסודי היחיד בצפון הישן, מרבית תלמידיו מתגוררים ברובע זה.
תולדות בית הספר

תיכון עירוני ה' הוקם לקראת שנת הלימודים תשי"ג (1953) על ידי המחנך ד"ר משה לנדא שהיה מנהלו במשך 33 שנים. בשנתיים הראשונות, בית הספר פעל במבנה זמני ברחוב הנרייטה סולד. לאחר מכן, עבר ללב תל אביב, לרחוב מזא"ה, סמוך לרחוב אחד העם, במבנה סמוך למגדל המים שבו שכן לפני כן תיכון עירוני א'. כיתה אחת הייתה לרגלי מגדל המים ולעיתים צורפו גם כיתות בבית הספר היסודי הסמוך - בלפור. בחודש דצמבר 1965 עבר בית הספר למשכנו הנוכחי, אותו תכנן האדריכל אבא אלחנני.
בעבר לימדו בו, בין היתר, ההיסטוריון ד"ר עמנואל מלצר ואסיה רמברג שכתבה תוכנית לימודים בהיסטוריה, הסופר והמשורר איתמר יעוז קסט והאמן דן קידר. הרצלינה יגר הייתה מורה לספרות שבמשך שנים ריכזה את הפעילות החברתית הענפה של מועצת התלמידים. היו בו גם מורים בולטים בהוראת המדעים: ד"ר ח. ש. ברטוב, שספריו שימשו להוראת הביולוגיה בכל בתי הספר בארץ, ישראל ליפשיץ שכתב (יחד עם פרופסור מרדכי לינדמן) ספרי לימוד בפיזיקה ובתיה עוזיאל, ששימשה מורה למלאכת יד, מנחם אורן (פיזיקה) שהיה אלוף השחמט של ישראל ומריו ליביו, פרופסור לפיזיקה בטכניון וראש המכון המדעי של טלסקופ החלל האבל בבולטימור ארצות הברית.
עד לאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 הורכב בית הספר מחטיבה עליונה בלבד, שכללה כיתות ט' עד י"ב. בעקבות התוכנית הארצית של משרד החינוך צורפה אליו חטיבת הביניים, של תיכון עירוני ט"ז, שהיה ממוקם בבנין הישן של סמינר לוינסקי ברחוב בן יהודה כ-500 מטרים דרומית לתיכון. בעשור השני של המאה ה-21, נמצאות שתי החטיבות במבנה התיכון, ובמבנה הסמינר החל לפעול בשנת הלימודים תשס"ח (2008) מרכז מדעים ואמנויות.
התיכון בהווה

בשנת תשס"ט 2009 הייתה מנהלת בית הספר מרים גול, והתיכון מנה 715 תלמידים.
בחטיבה העליונה התקיימו לימודים במגמות מדעים מדויקים, מדעי הטבע, אמנויות, מדעי החברה ושפות. לימודי המדעים בפיזיקה וכימיה התקיימו במרכז לחינוך מדעי בתל אביב - חמד"ע. בבית הספר פועל מרכז אומנויות ומדעים. במקום פועלת גלריה המארחת תערוכות אמנות.
בבית הספר פועלת תוכנית לקידום המדעים המדויקים שמפעילה עמותת מופת. בשנת הלימודים תשע״ט, נוספה לבית הספר כיתת אזרחות, שבה לומדים פסיכולוגיה, אזרחות ומקצועות הומניים אחרים. בשנת תש"ף הוחלט להרחיב את הפרויקט הזה ונוספה עוד כיתת מצוינות אזרחית ולכן עכשיו יש שתי כיתות מופת, שתי כיתות אזרחות וכיתת מופת לילדים עם מוגבלויות, סה"כ 5 כיתות בשכבה.
בשנת 2022 פורסם כי אחוז הזכאות לבגרות בעירוני ה' עמד על כ-98.7%.
בספטמבר 2023 פורסם כי תיכון עירוני ה' נמצא במקום השלישי בארץ בין התיכונים עם אחוזי הזכאות הגבוהים ביותר ב-5 יחידות מתמטיקה (72.7%), ובמקום ה-12 בארץ בין התיכונים עם אחוזי הזכאות הגבוהים ביותר ב-5 יחידות אנגלית (96%).
באפריל 2024 פורסם כי תיכון עירוני ה נמצא במקום ה-9 (אותו הוא חולק עם עוד 3 בתי ספר) בין בתי הספר התיכונים הטובים בישראל (ללא חלוקה בין בתי ספר קטנים וגדולים) עם ציון מדד משולב של 8.7 (מתוך 10).
מפעל הנצחה

בבית הספר פועל עשרות שנים מרכז להנצחת קהילת יהודי קרקוב מפולין, אשר הוקם על ידי משה לנדא, מייסד ומנהל התיכון וחבריו. ארגון יוצאי הקהילה עורך מפגשים בבית הספר ואף מפעיל תוכנית לחלוקת מלגות לתלמידים הכותבים עבודות בנושא הקהילה כחלק מלימודי הבגרות.
מנהלי בית-הספר

| שם | תקופת הכהונה |
| --- | --- |
ד"ר משה לנדא: 1985–1952
נחמן סירקין: 1997–1985
ד"ר דב אורבך: 2004–1997
מרים גול: 2011–2004
יהורם לוי: 2017–2011
אורנה מזור (זמנית): 2017
לימור מילר: 2017–2025
נירה חיות: 2025-
ראו גם

רשימת בוגרי בית הספר
הערות שוליים

↑  יצירות ציור ופיסול שולבו בבנין תיכון עירוני ה' בת"א, מעריב, 8 בדצמבר 1965
↑  אחוז הזכאות לבגרות בעיר - 92.4%, באתר עיריית תל-אביב-יפו
↑  אפרת נומברג יונגר, ‏אלה הם התיכונים הטובים בישראל בשנת 2023, באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2023
↑  יעקב גולדברג, ‏התיכונים הטובים ביותר בישראל בשנת 2024, באתר ‏מאקו‏, 25 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 122525367   WorldCat (עם VIAF): 122525367 
הבניין הראשון של תיכון עירוני ה', ברחוב מזא"ה
מבנה התיכון מצד רחוב בן-יהודה
לארה גוט-בהראמי

לארה גוט-בהראמי (באיטלקית: Lara Gut-Behrami; נולדה ב-27 באפריל 1991) היא גולשת סקי אלפיני שווייצרית, אלופה אולימפית (בייג'ינג 2022) ובעלת שתי מדליות ארד אולימפית (סוצ'י 2014 ובייג'ינג 2022) זוכת שתי מדליות זהב, ארבע מדליות כסף ושלוש מדליות ארד באליפויות העולם בסקי אלפיני.
גוט-בהראמי זכתה ב-46 ניצחונות במסגרת גביע העולם, בגביע העולמי הכללי בשנים 2016 ו-2024, 5 פעמים בגביע העולמי בסופר G ‏(2014, 2016, 2021, 2023, ו-2024) ופעם אחת בסלאלום ענק (2024).