stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבקה הול
ביוגרפיה

הול נולדה ב-3 במאי 1982 בלונדון, אנגליה; בתם של זמרת האופרה האמריקאית מריה יואינג (אנ') ובמאי הבמה האנגלי ומייסד הלהקה השייקספירית המלכותית, סר פיטר הול (אנ'). אמה נולדה בדטרויט, לאב אפרו-אמריקאי מעורב ולאם הולנדית.
הוריה נפרדו כשהייתה צעירה, ולבסוף התגרשו ב-1990. לה חמישה אחים-למחצה מנישואיו השניים של אביה: במאי התיאטרון אדוארד הול (אנ'), המפיק כריסטופר הול (אנ'), השחקניות ג'ניפר קארון הול (אנ') ואמה הול, ומעצבת התפאורה לוסי הול.
היא למדה בבית הספר התיכון רודיאן (אנ'), בית ספר אנגליקני ופנימייה לבנות-בלבד בפאתי ברייטון. היא למדה לאחר מכן ספרות אנגלית בסנט קתרינס קולג' (אנ') של אוניברסיטת קיימברידג' לפני שנשרה ב-2002, ממש לפני שנתה האחרונה. במהלך תקופתה בקיימברידג', היא הייתה פעילה בתיאטרון הסטודנטים וגם הקימה להקת תיאטרון משלה. היא הייתה חברה באגודת מארלו (אנ').
קריירה

בשנת 1992, בהיותה בת 10, הופיעה הול לראשונה בטלוויזיה בסדרה של אביה "The Camomile Lawn". כשהתבגרה, הופיעה הול בראשית דרכה במחזות סטודנטים רבים.
ב-2006, היא ביצעה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע בקומדיה הבריטית "שאלת הפתיחה". לאחר מכן, הופיעה בברוקלין במחזה השייקספירי "כטוב בעיניכם" ובהמשך אותה שנה קיבלה תפקיד במותחן המסתורין של כריסטופר נולאן "יוקרה" בו גילמה את שרה, אשתו של הקוסם אלפרד בורדן (כריסטיאן בייל), לצורך התפקיד העתיקה את אזור מגוריה מצפון לונדון ללוס אנג'לס.
הופעותיה צדו את עיניו של וודי אלן שהחליט ללהק אותה לתפקיד הראשי בסרטו "ויקי כריסטינה ברצלונה", בו היא גילמה את ויקי, דמות של אמריקאית שמפתחת רומן עם אמן בקטלוניה. הול זכתה על תפקיד זה במועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2008, השתתפה הול בדרמה הפוליטית של רון הווארד "פרוסט/ניקסון", בסרט הופיעה בתפקידה המשני של קרוליין רוסינג, חברתו של דייוויד פרוסט (מייקל שין), אחד הכוכבים הגדולים של הטלוויזיה הבריטית. הסרט מתאר שלושה מפגשים בין פרוסט וניקסון, בחודש מאי 1977, כשנתיים וחצי לאחר התפטרותו של ניקסון מתפקיד נשיא ארצות הברית, במטרה לדון לראשונה באירועים שהתרחשו טרם ההתפטרות. חשיבות ראיונות אלו היו בהצלחתו של פרוסט לראשונה לגרום לניקסון להודות חלקית במעשים שהובילו להתפטרותו.
ב-2010 זכתה הול בפרס באפט"א על הופעתה בסדרה הבריטית "Red Riding", בנוסף הופיעה בסרטו של בן אפלק "גנב עירוני" בדמותה של קלייר ובסרטים "הכל צריך ללכת" ו"נותנים ת'לב". בשנת 2011, כיכבה בסרט "ההתעוררות". ב-2012, שיחקה בסרט "להמר בגדול" לצד ברוס ויליס והופיעה בקליפ של ג'יימס בלייק לשיר "A Case of You".
בשנת 2013, הופיעה בסרטים "איירון מן 3" ו"מעגל סגור". ב-2014, שיחקה לצד ג'וני דפ בסרט "התעלות", וב-2015, שיחקה לצד ג'ייסון בייטמן בסרט "המתנה".
בשנת 2019 עבדה שוב עם וודי אלן בסרט "יום גשום בניו יורק", שצולם בזמן לחץ ציבורי על שחקנים לשקול את שיתוף הפעולה עם אלן בשל האשמות נגדו מצידה של דילן פארו, בתו המאומצת של אלן, שהאשימה אותו בתקיפה מינית. שנה לפני צאת הסרט, הול פרסמה התנצלות פומבית על השתתפותה בו. היא תרמה את השכר שלה מהסרט לקרן Time's Up Legal Defense. בשנת 2024, אמרה הול כי היא מצרה על כך שהתנצלה באופן פומבי על עבודתה עם אלן וטענה שלא ראוי ששחקנים ייאלצו להביע עמדה בנושאים משפטיים או אישיים הקשורים לבמאים שעבדו עמם. היא הבהירה שהיא לא מתחרטת על העבודה עם אלן, ושזו הייתה עבורה הזדמנות מקצועית גדולה והוסיפה כי אינה רואה בעצמה "שחקנית-אקטיביסטית" ולא חושבת שזה תפקידם של שחקנים לשמש כשופטים במקרים כאלה.
בשנת 2021 עברה הול לצד השני של המצלמה, וביימה את סרטה הראשון "חוצָה את הקו", דרמה בשחור-לבן בכיכובן של רות נגה וטסה תומפסון. הול גם הפיקה וכתבה את הסרט, המבוסס על ספרה באותו שם של הסופרת נלה לרסן.
חיים אישיים

ב-2010, היו ספקולציות תקשורתיות רבות, חרף הכחשות מצידה של הול, לגבי רומן בינה לבין הקולנוען הבריטי-יהודי סם מנדס, שהיה נשוי לשחקנית האנגלייה קייט וינסלט באותה עת. הול ומנדס היו בזוגיות כשנתיים מ-2011 עד 2013.
בשנת 2014, הול הכירה את השחקן האמריקאי ממוצא יהודי מורגן ספקטור, בזמן שהשתתפו יחד בהפקה בברודוויי. הם נישאו ב-2015. בנם המשותף הראשון נולד ב-2018.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | שאלת הפתיחה (אנ') | רבקה אפשטיין |  |
| 2006 | יוקרה | שרה בורדן |  |
| 2008 | ויקי כריסטינה ברצלונה | ויקי | מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה |
| 2008 | פרוסט/ניקסון | קרולין קאשינג |  |
| 2009 | דוריאן גריי | אמילי ווטון |  |
| 2010 | נותנים ת'לב | רבקה |  |
| 2010 | גנב עירוני | קלייר קאייסי |  |
| 2010 | מכירת חיסול | סמנת'ה |  |
| 2011 | תיק של פטישים | מל |  |
| 2011 | ההתעוררות (אנ') | פלורנס קאטקארט | מועמדת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר |
| 2012 | להמר בגדול | בת' ריימר (אנ') |  |
| 2013 | איירון מן 3 | מאיה הנסן (אנ') |  |
| 2013 | מעגל סגור (אנ') | קלאודיה סימונס-האו |  |
| 2013 | הבטחה | שרלוט הופמייסטר |  |
| 2014 | התעלות | אוולין קסטר |  |
| 2015 | מצב רגיש | האנה |  |
| 2015 | המתנה | רובין קאלם |  |
| 2016 | Christine | כריסטין צ'אבק (אנ') |  |
| 2016 | העי"ג | מארי |  |
| 2017 | ארוחת הערב | קטלין לוהמן |  |
| 2017 | אישור לשכב עם אחרים | אנה | גם מפיקה |
| 2017 | פרופסור מרסטון ונשות החיל (אנ') | אליזבת הולוויי מרסטון |  |
| 2018 | מיראי | אמא | דיבוב |
| 2018 | רק רוצה לשיר (אנ') | ג'ולס |  |
| 2018 | הולמס & ווטסון | ד"ר גרייס הארט |  |
| 2019 | יום גשום בניו יורק | קוני דוידוף |  |
| 2020 | בית הסיוטים (אנ') | בת' | גם מפיקה בפועל |
| 2021 | חוצָה את הקו (אנ') |   | במאית, מפיקה ותסריטאית מועמדת פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר מועמדת פרס באפט"א לסרט הביכורים הטוב ביותר של תסריטאי, במאי או מפיק בריטי |
| 2021 | גודזילה נגד קונג | ד"ר אילין אנדרוס |  |
| 2021 | With/In | שחקנית | פרק: "Mother!!" |
| 2022 | תחייה | מרגרט | גם מפיקה בפועל |
| 2023 | The Listener |  |  |
| 2024 | גודזילה x קונג: אימפריה חדשה | ד"ר אילין אנדרוס |  |
| TBA | Ella McCay |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | המדשאה | סופי הצעירה | 4 פרקים |
| 1993 | The World of Peter Rabbit and Friends | לוסי | דיבוב; פרק: "The Tale of Mrs. Tiggy-Winkle and Mr. Jeremy Fisher" |
| 1993 | Don't Leave Me This Way | ליזי נייל | סרט טלוויזיה של BBC |
| 2006 | ים סרגסו הרחב | אנטואנט קוסווי | סרט טלוויזיה של BBC Four |
| 2007 | Joe's Palace | טינה | סרט טלוויזיה של BBC ONE |
| 2008 | איינשטיין ואדינגטון | ויניפרד אדינגטון | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2009 | טרילוגיית כיפה אדומה | פולה גרלנד | מיני-סדרה פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2010) |
| 2012 | הג'נטלמן האחרון | סילביה טיטיינס | 5 פרקים מועמדת פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר (2013) מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2013) |
| 2016 | הוראס ופיט | רייצ'ל | פרק: "#1.1" |
| 2020 | עלילות מהלולאה | לורטה | 6 פרקים |
הערות שוליים

1 2  Max Pilley, Rebecca Hall regrets apologising for appearing in Woody Allen film, NME, ‏2024-11-17 (באנגלית בריטית)
↑  Schneller, Johanna (8 בפברואר 2018). "Rebecca Hall's fight for nuance in the #TimesUp era". The Globe and Mail. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Celebrities attend Sir Peter Hall Service of Thanksgiving at Westminster Abbey". alamy.com. 11 בספטמבר 2018. נבדק ב-30 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426798905171  PLWABN: 9810617011405606  BNE: XX5252682  BnF: cb165550034 (data)  GND: 143341936  ISNI: 0000 0001 0999 2032  LCCN: no2007021351  LNB: 000252703  NKC: xx0062915  NTA: 356610055  SUDOC: 15038307X  VIAF: 94280377   WorldCat (עם VIAF): 94280377
ארוחת בוקר בטיפאני (סרט)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  הנובלה "ארוחת בוקר בטיפאני"
 בימוי:  בלייק אדוארדס 
 הופק בידי:  מרטין ג'ורואו וריצ'רד שפרד
 תסריט:  טרומן קפוטה (נובלה), ג'ורג' אקסלרוד (תסריט)
 שחקנים ראשיים:  אודרי הפבורן, ג'ורג' פפארד, פטרישה ניל, באדי אבסן, מיקי רוני
 מוזיקה:  הנרי מנסיני וג'וני מרסר
 צילום:  פרנץ פלנר, פיליפ לאת'רופ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באוקטובר 1961 ישראל24 בפברואר 1962
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט קומדיה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  2,500,000‏$
 הכנסות:  14,000,000‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לפסקול דרמטי או קומדי מקורי הטוב ביותר (הנרי מנסיני) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקדימון לסרט
ארוחת בוקר בטיפאני (באנגלית: Breakfast at Tiffany's; הופץ בישראל במקור בשם "סעודה בטיפאני") הוא סרט אמריקאי שיצא בשנת 1961, שמבוסס על הנובלה "ארוחת בוקר בטיפאני" של טרומן קפוטה ובוים על ידי בלייק אדוארדס, בכיכובם של אודרי הפבורן וג'ורג' פפארד.
תסריט

התסריט, אשר היה מועמד לפרס אוסקר נכתב על ידי ג'ורג' אקסלרוד בהתבסס על הנובלה של קפוטה. קפוטה מכר את זכויות ההסרטה בנובלה לאולפני סרטי פרמאונט אולם ביקש שמרילין מונרו תגלם את דמותה של הולי גולייטלי, כיוון שהוא התאים את התסריט למידותיה. קפוטה התאכזב מאוד כאשר שמע שאודרי הפבורן נבחרה לגלם את הדמות.
ספרו של קפוטה הבוטה בלשונו עודן על מנת להתאים את התסריט למוסר ההוליוודי של התקופה. דמותה של 2E (המגולמת על ידי פטרישה ניל) נוספה לתסריט אף שאינה קיימת בנובלה. כמו כן התסריט כולל סוף טוב "הוליוודי" שאינו מופיע בנובלה. התסריט של הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה

גיבורת הסרט היא הולי גולייטלי (Holly Golightly), המגולמת על ידי אודרי הפבורן. גולייטלי שחיה על חשבונם של גברים, ומחפשת גבר עשיר להתחתן איתו, מנסה לברוח ממחויבות ומהמציאות. לאחר שהתייתמה עברו היא ואחיה פרד לביתו של חקלאי בשם דוק גולייטלי. בגיל 14 התחתנה הולי עם דוק, אולם לאחר מכן ביטלה את הנישואים וברחה להוליווד לפתוח בקריירה קולנועית. לאחר שקיבלה עבודה בתחום הקולנוע ברחה לניו יורק, שם היא חיה מתשרים שנותנים לה גברים שהיא יוצאת עימם, וממסירת הודעות מאת בוס של ארגון מאפיה היושב בכלא סינג סינג לחבריו שמחוץ לכלא (אף שהולי עצמה אינה מודעת לכך שהיא מעבירה הודעות אלה וחושבת שהיא מוסרת תחזיות מזג אוויר).
הסרט מתחיל בסצנה ידועה בה ניצבת הפבורן, בתפקיד הולי גולייטלי, בשמלה שחורה ושרשרת פנינים, מול חזית חנות הדגל של טיפאני בשדרה החמישית בניו יורק, בשעת בוקר מוקדמת ואוכלת קרואסון מול חלון הראווה. בהמשך אותו בוקר מתברר שלבניין הדירות בניו יורק בו מתגוררת הולי, עבר סופר צעיר בשם פול וארג'אק (המגולם על ידי ג'ורג' פפארד). וארג'אק, אשר פרסם ספר מצליח אחד בעבר, חי עם אישה נשואה המממנת את הוצאותיו וחולם לכתוב רומן חדש. הולי ופול הופכים לחברים והיחסים ביניהם מאיימים על האיזון של החיים שבנו לעצמם. פול מגלה את האמת על חייה של הולי כאשר הוא פוגש את דוק גולייטלי (המגולם על ידי באדי אבסן), ובהמשך מחליט לעזוב את המממנת שלו בעקבות התאהבות בהולי. אולם הולי, לאחר שנכשלה בניסיונה להתחתן עם האיש התשיעי בעושרו בארצות הברית, מנסה להתחתן עם ברזילאי עשיר אשר עוזב אותה לאחר שהיא נתפסת על ידי המשטרה בשל מסירת ההודעות למאפיה. בסיום הסרט מבינה הולי שעליה להפסיק לברוח מעצמה והיא יכולה להישאר עם פול שאוהב אותה, והסרט מסתיים בסצנה המפורסמת בה הם מתנשקים ברחוב בניו יורק בגשם שוטף.
אחת הסצנות המפורסמות בסרט היא הסצנה בה הולי שרה את השיר "מון ריוור" מאת הנרי מנסיני וג'וני מרסר.
דמותה של הפבורן כהולי הדקיקה, המחזיקה את מחזיק הסיגריה הארוך הפך לתמונה איקונית של אמריקה של שנות ה-60 של המאה ה-20.
מיקי רוני המגלם בסרט את דמותו של השכן היפני הנלעג הביא לביקורת על הגזענות המגולמת ביחס לדמות זו.
פרסים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| פרס | זוכה |  |
| פרס אוסקר לפסקול המקורי | הנרי מנסיני |  |
| פרס האוסקר עבור השיר הטוב ביותר לשיר: "מון ריוור" | ג'וני מרסר, הנרי מנסיני |  |
מועמדויות:
| פרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר | אודרי הפבורן |  |
| פרס האוסקר לבימוי אומנותי | האל פארירה, רונלד אנדרסון, סם קומר, ריי מוייר |  |
| פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר | ג'ורג' אקסלרוד |  |
כמו כן הסרט זכה בפרס גראמי לשיר "Moon River" ופרס איגוד הכותבים של אמריקה עבור הדרמה הטובה ביותר. הפסקול הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה.
שחקנים

אודרי הפבורן: הולי גולייטלי
ג'ורג' פפארד: פול "פרד" וארג'ק
פטרישה ניל: 2E (על פי התסריט מקור כינוי זה בשמה של הדמות: Emily Eustace - אף שזה לא מוזכר בסרט)
באדי איבסן: דוק גולייטלי
מרטין בלזם: או ג'יי ברמן
חוזה לואיז דה ויללונגה: חוזה דה סילבה פריירה
מיקי רוני: מר. יוניאושי
ג'ון מקגיבר: מוכר בטיפני
אלן ריד: סאלי טומאטו
דורותי וייטלי: מג ויילדווד
סטלני אדמס: ראסטי טרולר
אזכורים בתרבות

בשנת 1995 הוציאה הלהקה הטקסנית Deep Blue Something באלבומה השני שיר הנקרא על שם הסרט "ארוחת בוקר בטיפני" (Breakfast at Tiffany's). השיר מספר על בני זוג העומדים להיפרד מנקודת מבטו של הגבר. המכנה המשותף היחיד בין בני הזוג היה העובדה שהם אהבו את הסרט. במקור השיר הזכיר את הסרט "חופשה ברומא", גם הוא בכיכובה של אודרי הפבורן אולם כותב השיר, טוד דייוויד פייפס סבר ששם סרט זה יתאים יותר לשיר. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי, ולמקום החמישי בארצות הברית.
הלהקה הברזילאית Jets to Brazil נקראת על שם כיתוב שהופיע על פוסטר שהיה תלוי בדירתה של הולי גולייטלי.
הסרט מוזכר בסדרה סיינפלד בו ג'ורג' קונסטנזה, החבר במועדון קריאה, מעדיף לראות את הסרט על קריאת הספר.
הסרט אוזכר בסדרה משפחת סימפסון כאשר הומר סימפסון לועג לאפוּ שאוכל ארוחת בוקר בסניף טיפני'ז המקומי (אף שזו חנות תכשיטים).
בשיר "Let Me Entertain You" של הלהקה קווין מוזכר שם הסרט.
בסרט הדרקון: סיפורו של ברוס לי ישנה סצנה בה ברוס לי וחברתו לינדה רואים את הסרט "ארוחת בוקר בטיפני" אולם עוזבים אותו באמצע בשל הגילום הנלעג של דמותו של השכן היפני.
בסדרה אחת שיודעת (gossip girl), הסרט מוזכר פעמים רבות כסרט האהוב על בלייר, ואף השחקנית הראשית - אודרי הפבורן, נזכרת כשחקנית האהובה עלייה. בסדרת הספרים, היא אף גזרה את שיערה עד מאחורי האוזניים, במטרה שיהיה דומה לשיערה של הפבורן.
בשיר 7 rings של אריאנה גרנדה המשפט הראשון הוא Yeah, breakfast at Tiffany's and bottles of bubbles
לקריאה נוספת

Sam Wasson, Fifth Avenue, 5 A.M.: Audrey Hepburn, Breakfast at Tiffany's and the Dawn of the Modern Woman, Harper Collins, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Tison Pugh, Truman Capote: a Literary Life at the Movies, University of Georgia Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2  סעודה בטיפאני - הצגת בכורה ארצית, מעריב, 22 בפברואר 1962 - מודעת פרסום לסרט
↑  תל־אביב, חרות, 23 בפברואר 1962
↑  סעודה בטיפאני, מעריב, 19 בפברואר 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591084805171  GND: 4548722-4  LCCN: no98044606  VIAF: 316751710   WorldCat (עם VIAF): 316751710
היסטרזיס

תרשים טיפוסי של תופעת היסטרזיס. תרשים זה מתאר את פעולת מעגל הנקרא שמיט-טריגר. אם המעגל מקבל מתח הגבוה מ-T מוצא המעגל יהיה M. אם המעגל מקבל מתח הנמוך מ-(T-) מוצא המעגל יהיה (M-). אם כניסת המעגל היא בין T ל-(T-) מוצא המעגל יהיה כפי שהיה במצב הקודם
הִיסְטֵרֵזִיס (בעברית: חֶשֶל או הִיסְטֵרֵזָה; באנגלית: Hysteresis) הוא מאפיין התנהגות של מערכת, כתגובה לעירור חיצוני, שבו תגובת המערכת איננה תלויה רק בעירור ובמצב הסביבה אלא גם במצב הקודם (ה"היסטורי") של המערכת.
לדוגמה, כדור העשוי מחומר אלסטי בו יוצרים גומה באצבע ובודקים כמה זמן לוקח לכדור לחזור לצורתו המקורית לעומת הזמן שלקח ללחוץ פנימה את הגומה: בגלל מאפיין ההיסטרזיס של הכדור האלסטי, זמן החזרה לצורה המקורית (המעבר ממצב ב' למצב א') יהיה ארוך יותר מאשר זמן הלחיצה שיצרה את הגומה (המעבר ממצב א' למצב ב'). מערכת עם היסטרזיס מאופיינת ב"זיכרון", כלומר תכונותיה תלויות לא רק בתנאי הסביבה אלא גם בהיסטוריה של המערכת. אחת הדרכים הנפוצות להצגת התנהגותה של מערכת בעלת מאפיין היסטרזיס היא הצגת גרף המתאר את מעבר המערכת בין מצבים קבועים דרך מסלולים שונים התלויים במצבי ההתחלה.
מאפיין ההיסטרזיס קיים, בין היתר, בחומרים פרומגנטיים, בחומרים דיאלקטריים ובחומרים אלסטיים. ברוב המקרים מאפיין ההיסטרזיס יבוא לידי ביטוי כשינוי בתגובה או שינוי בסף הפעלה, במעבר ממצב א' למצב ב' לעומת המעבר ממצב ב' למצב א'. היסטרזיס חשמלי מתרחש כאשר מפעילים שדה חשמלי משתנה על חומר דיאלקטרי, והיסטרזיס אלסטי מתרחש בתגובה לכוח משתנה.
מערכות פיזיקליות רבות מאופיינות בהיסטרזיס. פיסת מתכת המובאת לתוך שדה מגנטי, למשל, שומרת על מגנטיות גם לאחר שהיא מוצאת מהשדה. על מנת להפוך אותה נטולת מגנוט צריך להפעיל שדה מגנטי בכיוון ההפוך או לחמם אותה. זהו האפקט עליו פועל הזיכרון בדיסק קשיח. המושג "היסטרזיס" משמש גם בתחומים אחרים, דוגמת כלכלה וביולוגיה, כאשר מתארים תופעות התלויות בזיכרון של מערכת.
תורת הבקרה

בתורת הבקרה מקנים לעיתים למערכות מאפיין היסטרזיס במכוון, כדי להקנות להן יציבות במעבר בין שני מצבים שביניהם הן מיועדת לעבור הלוך-ושוב. לדוגמה, מערכת תאורת רחוב מודרנית מסתמכת על חיישן פוטואלקטרי המודד את עוצמת תאורת הסביבה, כדי להדליק ולכבות את הפנס. לחיישן האור נקבע סף עוצמה אשר מתחת לו (בשעות הלילה) הוא ידליק את פנס הרחוב ומעל לו (בשעות היום) הוא יכבה את הפנס. הבעיה היא שבשעות המעבר בין מצבי היום והלילה (דמדומי הזריחה והשקיעה) ערך עוצמת האור שהחיישן מודד קרוב מאוד לערך הסף ובגלל שינויים קטנים המתרחשים כל הזמן בערך שהוא מודד (בגלל תופעות חשמליות), החיישן עלול "לחשוב" בזמן זה שמתרחש שינוי מהיר מאוד בין "יום" ל"לילה", שוב ושוב, ומכאן שעלול להיווצר מצב שבו בשעות הדמדומים החיישן יכבה וידליק שוב ושוב את הפנס עד שעוצמת האור שימדוד תתרחק מערך הסף (כלומר, עד שהשמש תשקע במלואה או תזרח במלואה). כלומר, למערכת ישנה בעיית יציבות בשעות הדימדומים.
כדי להתמודד עם הבעיה משולבים רכיבים חשמליים בעלי מאפיין היסטרזיס עם חיישן עוצמת האור כך שנוצרים שני ערכי סף: ערך סף אחד למעבר מאור לחושך וערך סף אחר למעבר מחושך לאור. ערכי הסף מספיק רחוקים אחד מהשני כך שהשינויים הקטנים והמהירים בערך שקורא החיישן כל הזמן, בגלל הפרעות חשמליות, לא מספיקים למעבר מערך סף אחד לשני וכך מוענקת למערכת יציבות.
דוגמה נוספת, על ידי שילוב רכיבים חשמליים בעלי מאפיין היסטרזיס במערכת חימום מים, ניתן להעניק לה יציבות במצבים בהם חום המים קרוב מאוד לערך הסף שבו יש להפעיל את חימום המים.
הערות שוליים

↑  חֶשֶׁל במילון קשר ואלקטרוניקה (תש"ל), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535994605171  GND: 4132813-9  LCCN: sh85063849  LNB: 000310307  NKC: ph134814 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפועל בית שאן

הפועל עירוני בית שאן מסילות היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר בית שאן, המתמודדת בליגה א' צפון. הקבוצה השתתפה בשנות ה-90 בליגה הבכירה.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1953 על ידי דוד זילברט. בתחילת דרכה נקראה הקבוצה הפועל בית שאן/שדה נחום, מפני שהחליפה את הפועל שדה נחום בליגה ב', שהייתה על סף פירוק. הקבוצה שיחקה בליגה ב' עד שנות ה-70, אז עלתה לליגה הארצית (הליגה השנייה אז), בהנהגתם של אבא גינדין, הלל קפלן ואלישע לוי.
ב-1984, עם עזיבתו של אלישע לוי, חזרה הקבוצה לליגות הנמוכות, אך כשלוי חזר לאמן אותה בעונת 1989/1990 שבה לליגות הבכירות, בהנהגתם של שחקנים מקומיים כמו איתן טייב, מאיר כהן ושמעון דנן.
בעונת 1993/1994 עשתה הקבוצה היסטוריה, והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. הקבוצה הצליחה לשרוד בליגה 5 עונות. בעונת 1994/1995 נעשה על הקבוצה סרט תיעודי, המתאר את מאמצי ההישארות שלה בליגה הבכירה. "בית שאן: סרט מלחמה" שזכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 1996.
בעונת 1997/1998 נאבקו על האליפות בית"ר ירושלים והפועל תל אביב. במחזור הלפני אחרון של העונה, בית"ר שיחקה נגד הפועל בית שאן באצטדיון קריית אליעזר (המשטרה אילצה את הפועל בית שאן להעביר את המשחק לקריית אליעזר כיוון שמגרשה הביתי של בית שאן לא היה יכול להכיל את הכמות הגדולה של אוהדי בית"ר שהייתה צפויה להגיע). בית"ר הוליכה בתוצאה 2–1 במחצית השנייה, אך בדקה ה-86 כבש אלמוג חזן את שער השוויון שהוריד את בית"ר זמנית למקום השני בטבלה. בדקה ה-93, בתוספת הזמן של המשחק, כבשה בית"ר את שער הניצחון מרגליו של אישטוון פישונט. טענות קשות הוטחו כלפי הקבוצה ובעיקר כלפי שחקנה, איתן טייב, מפני שלפני הקרן האחרונה של בית"ר, במצב של 2–2, קשר השחקן את שרוכיו. אמנם הוא הספיק לקום לפני חידוש המשחק, אך זה לא מנע את הביקורות כלפיו. טייב וקבוצתו נחשדו בהטיית תוצאת המשחק, אך לא הוענשו מחמת הספק, ומפני שנמצאו דוברי אמת לאחר בדיקת פוליגרף. אוהדי הפועל תל אביב נטרו טינה במשך שנים להפועל בית שאן על משחק זה. פרשה זו ידועה בשם "משחק השרוכים".
מאז אותה עונה החלה הקבוצה להידרדר. בסיום עונת 2006 ירדה הקבוצה לליגה ב' והשלימה ירידה של ארבע ליגות בשמונה שנים.
בסוף אוגוסט 2006 התפרקה הקבוצה, וארבע שנים לאחר מכן, הוקמה הקבוצה "הפועל בית שאן מסילות", ממשיכת דרכה של הפועל בית שאן המקורית.
בסיום עונת 2012/13 העפילה הקבוצה לליגה א'.
את עונת 2016/17 סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה לפלייאוף העלייה לליגה הלאומית, אך הודחה לאחר הפסד להפועל רובי שפירא חיפה בחצי גמר.
שנה לאחר מכן נשרה הקבוצה לליגה ב' לאחר שסיימה את העונה במקום הלפני האחרון.
בסוף עונת 2023/24 הקבוצה עלתה לליגה א'.
אצטדיון

הקבוצה משחקת באצטדיון בבית שאן (בצפון-מזרח העיר) שהכיל 4,800 מקומות ונבנה בשנות ה-90. את יציע האצטדיון שממוקם בצד המערבי תכנן האדריכל דני קידר שתכנן גם את אצטדיון עילוט ואת אצטדיון טוטו עכו. צפונית לאצטדיון קיים מגרש אימונים של הקבוצה וקבוצת הנוער. כעת הקהל מושב רק ביציע המערבי שמכיל 3,000 מקומות ישיבה.
שחקני עבר בקבוצה

ישראלאיתן טייב
ישראלמאיר כהן
ישראלשמעון דנן
ישראלניני עשור
ארגנטינה קלאודיו קהימי
הונגריה לאסלו צה
ישראל אלישע לוי
ישראל מאיר מליקה
ישראל יחיאל צגאי
ישראל קובי גנון
ישראל גיא דיין
ישראל אוהד כהן
ישראל אלמוג חזן
ישראל גיורא אנטמן
ישראל נועם שוהם
ישראל שגיא שטראוס
לטביה איימנס זייברלינש
ניגריה סאם איורינדה
לקריאה נוספת

זוהיר בהלול, רמי ברוש, יגאל ביטון, האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, כרך ג', עמ' 261 - 262, הוצאת ישראגול, 2011
הערות שוליים

↑  גדעון אברהם, הפועל בית שאן התפרקה, באתר nrg‏, 30 באוגוסט 2006
תותח נגד מטוסים "3.7

| --- | --- |
תותח נגד מטוסים "3.7, מוזיאון חיל האוויר הדרום אפריקני, פרטוריה, 2014
תותח נגד מטוסים "3.7, מוזיאון חיל האוויר הדרום אפריקני, פרטוריה, 2014
 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 מדינה מייצרת:  בריטניה
 יצרן:  ויקרס 
 משתמשים עיקריים:  הצבא הבריטי 
 שנת ייצור:  1937 - 1959
 תקופת השימוש:  1937–1959 (כ־22 שנים) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת עולם שנייה, מלחמת קדש 1956
 יחידות שיוצרו:  10 
 מידע טכני
 אורך:  4.96 מטר
 משקל:  9,317 ק"ג
 מהירות:  792 מ'/ש' 
 מרכב:  נייד עם התקן למצב קבוע
 צוות:  7
 מערכות נשק
 קליבר:  "3.7 (94 מ"מ)
 אורך קנה:  (4.7 מטר) "185 L50
 סוגי תחמיש:  נפיץ, רסיק אוויר
 משקל פגז:  12.7 ק"ג נפיץ, 28 ק"ג רסיק אוויר
 זווית צידוד:  360 מעלות
 זווית עלרוד:  5 - 90 מעלות
 קצב אש:  20 פגזים לדקה
 מהירות לוע:  792 מטר לשנייה
 טווח מקסימלי:  18,800 מטר אופקי, 9,000 מטר אנכי
 
סוללת תותחים בלונדון, 1939
חיילי הגדוד השני של הארטילריה הקנדית המלכותית הכבדה, מניעים תותח בבוץ. דנקירק, צרפת. 1.2.1945
תותח נגד מטוסים "3.7 (94 מ"מ) הוא תותח כבד נגד מטוסים נגרר שנע על מרכב בעל ארבעה גלגלים מתוצרת בריטית. זה היה התותח הכבד ביותר להגנה נגד מטוסים ששימש את צבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. הפגז הגיע לגובה מקסימלי של 9,000 מטר.
פיתוח

עד אמצע שנות ה-30 של המאה העשרים היו המטוסים בעלי מגבלות טיסה נמוכות של גובה ומהירות. תותחי הנ"מ בקוטר "3 היו יעילים דיים לאיומים מסוג כזה. עם הופעת המטוסים המהירים בעלי יכולת רום טיסה מוגדל עד לגובה של 30 אלף רגל, נדרש נשק חדש. הנשק הזה היה תותח ה-"3.7.
הגורם העיקרי לקידום הפיתוח של תותח זה היה הכנסת מכשיר המכ"ם לשימוש צבאי. מכשיר זה העניק למערכות הנ"מ יכולת גילוי ואיכון מהירה. לשם כך נדרש תותח בעל טווח מוגדל, מהירות לוע וקצב אש מהיר יותר. בינואר 1938 היו עדיין ברשות מערך הגנת הנ"מ הבריטית כ-180 תותחים מיושנים בקוטר "3 (76 מ"מ).
פיתוח > תכונות מיוחדות

תותח נ"מ חד-קני
מכוון מכ"ם חצי אוטומטי, הפגז בעל מרעום זמן (ללא השמדה עצמית)
סוללה בת 7 קנים
הוצב להגנה על שדות תעופה, ערים ומרכזי אוכלוסייה
מכ"ם מסוג ראשוני, פשוט ולא משוכלל
מלחמת העולם השנייה

הייצור החל באופן מזורז ללא בעיות שהן ובספטמבר 1939 כבר היו ברשות מערך הנ"מ כ-40 תותחים "3.7. בתקופת המערכה על בריטניה היו ברשות מערך ההגנה כ-1140 תותחים. בשנת 1943 הם הוצבו בעמדות יבשתיות וב"מבצרי מאונסל" הימיים (אנ') (כדוגמת מבצר החולות הרועדים בשפך התמזה).
פיתוח הדגמים השונים נמשך עד לדגם האחרון סימן 6 (Mk VI) שהיה בשרות עד 1959.
התותח נגרר על ידי רכב כבד מסוג מטאדור.
לא נעשה שימוש בתותח כנשק נגד טנקים בניגוד למקבילו תותח נ"מ 88 הגרמני, עקב משקלו הכבד. התותח שקל קרוב לכפליים ממקבילו הגרמני. עקב זאת הצבתו דרשה זמן רב שלא אפשר הפעלה מהירה כנגד טנקים.
פרט לכך התותחים היו בדרך כלל תחת פיקוד ברמה גבוהה שלא היה לה קשר עם כוחות הקרקע.
בעת הצבתו לפעולה, היה צוות התותח פותח ארבע זרועות לצדדים, לכל זרוע היה בסיס רחב דמוי צלחת שהוצב על הקרקע. מרכב זה היה משחרר את העומס והרתע מהגלגלים ומעביר אותו ישירות לקרקע.
לפי המידע ממקורות בריטים, היה התותח בשימוש הצבא הבריטי, הניו זלנדי, הקפריסאי, הנפאלי והישראלי.
מלחמת העצמאות

אין ידיעות רשמיות על הפעלת תותח מסוג זה על ידי צבאות ערב.
אזכור יחיד לתותחים אלה מופיע בתיאורו של הטייס פלטיאל מקלף שיצא לטיסת צילום שהוגדרה כחשובה ביותר ערב "מבצע עשר המכות" במטוס מסוג פיירצ'ילד עם הצלם מונטי גולדברג. בעוברם מעל ריכוזי הצבא המצרי במערב הנגב זיהה פלטיאל בבירור את סוללות התותחים האלה שנעזרו במערכות מכ"ם לאיכון המטוסים. התותחים ירו לעברו והוא כנראה נפגע מהם, אך המשיך בטיסתו עד לשלב שנאלץ לנטוש.
(ייתכן שפלטיאל מקלף ראה את תותחי ה-88 הגרמניים וזיהה בטעות כתותחים בריטים נגד מטוסים מסוג "3.7).
בשירות צה"ל

תותחים מסוג זה נרכשו באנגליה והגיעו לצה"ל לפני מבצע קדש, בשנת 1955. סוללה אחת, שהוצבה באזור מחנה יונה לשעבר, כמעט והפילה בטעות  מטוס מוסטנג ישראלי.
התותחים הוצאו מהשירות בשנת 1967, עם הגעת תותחי ה-L-70.
תצוגה מוזיאלית

שני תותחים מוצגים במוזיאון בתי האוסף של צה"ל ביפו.
תותח אחד בגן בקריית מוצקין.
הערות שוליים

↑  ראו כתבתה של טלי בן יוסף, גיליון 165 של בטאון חיל האוויר, אוקטובר 2005