stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסס בנג'מין ג'ונסטון
הערות שוליים

↑  Frances Benjamin Johnston, 64 Parishes (באנגלית)
↑  Humanities, National Endowment for the (1895-04-21). "The Washington times. (Washington, D.C.) 1894-1895, April 21, 1895, Image 9". p. 9. ISSN 2151-5263. נבדק ב-2020-07-18.
↑  "Pioneering Woman Journalist Frances Antoinette Benjamin Johnston dies". New York Herald. 1920-06-11. p. 13. נבדק ב-2020-07-18.
↑  Frances Benjamin Johnston - Biographical Overview and Chronology (Prints and Photographs Reading Room, Library of Congress), www.loc.gov
↑  Humanities, National Endowment for the (1903-09-08). "The Minneapolis journal. [volume] (Minneapolis, Minn.) 1888-1939, September 08, 1903, Image 6". p. 6. ISSN 2151-3953. נבדק ב-2020-07-18.
↑  "Woman and the Camera". The True Democrat. December 4, 1897. Retrieved December 10, 2011. Miss Frances Benjamin Johnston, the photographic artist, writes, in the Ladies' Home Journal, on "What a Woman Can Do With a Camera," telling the requisites for artistic and financial success in the pursuit of photography as a profession.
↑  Zaida Ben-Yusuf: New York Portrait Photographer, npg.si.edu
↑  ""Signing of the Protocol": Photos of the Noted Personages as the Historic Document was signed". The Evening Bulletin (Maysville, Ky). August 29, 1898. p. 4. Retrieved December 10, 2011.
1 2  Gushee, Elizabeth (Spring 2008). "Travels Through the Old South: Frances Benjamin Johnston and the Vernacular Architecture of Virginia". Art Documentation: Journal of the Art Libraries Society of North America. 27 (1): 18–23.
↑  Biography of Frances Benjamin Johnston | The Cultural Landscape Foundation, web.archive.org, ‏2012-05-14
↑  Frances Benjamin Johnston House Historical Marker, www.hmdb.org (באנגלית אמריקאית)
↑  Biography of Frances Benjamin Johnston | The Cultural Landscape Foundation, web.archive.org, ‏2012-05-14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277588105171  BIBSYS: 1542227320153  BnF: cb13488592q (data)  CiNii: DA12883205  GND: 122673670  ISNI: 0000 0000 8106 1649  LCCN: n85307501  NLA: 35250240  NTA: 07059144X  PIC: 2344  RKD: 352669  SNAC: w6kp8tzh  SUDOC: 059439742  Trove: 882115  ULAN: 500009325  VIAF: 27219666   WorldCat (עם VIAF): 27219666 
פרנסס ג'ונסטון והמצלמה, 1936
פרנסס ג'ונסטון, דיוקן של אדית רוזוולט, 1903
פרנסס ג'ונסטון, בריכת ליליות, בניפורט, רוד איילנד
פרנסס ג'ונסטון, גן פרחים בבית בני-ג'רסי, 1918
צפרדע העץ

| צפרדע העץ |
| --- | --- |
 צפרדע העץ
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
משפחה:: צפרדעיים
סוג:: ליטובטס
מין:: צפרדע העץ
שם מדעי
 Lithobates sylvatica
תחום תפוצה


צפרדע העץ (שם מדעי: Lithobates sylvatica) היא מין ממשפחת הצפרדעיים שתפוצתה החל מהרי האפלצ'ים בצפון-מזרח ארצות הברית והלאה מערבה עד לאלסקה, וכן מספר לא מבוטל של פרטים בקליפורניה. היא קרובת משפחתה של צפרדע השור האמריקנית. צפרדע זו זכתה להתעניינות גוברת בקרב ביולוגים במאה האחרונה בשל עמידותה לקור, הסתגלותה למחיה על הארץ, בתי גידול מעניינים (ביצות, רמות) ובאופן יחסי תנועתיות רבה. האקולוגיה והשימור של צפרדע העץ זכו לתשומת לב מחקרית רבה. צפרדע העץ היא הדו-חי הלאומי של מדינת ניו יורק.
בדומה לצפרדעים צפוניים אחרים שנכנסים לתרדמת חורף בקרבת פני הארץ, צפרדע העץ יכולה לשאת קיפאון של דמה ושל רקמות נוספות. שתנן נאגר ברקמות הגוף כהכנה לחורף, וגליקוגן מהכבד נהפך ברובו לגלוקוז. צפרדעים יכולים לשרוד רצף גדול של הקפאות והפשרות במהלך החורף אם לא יותר מ-65 אחוזים מהמים בגופם קופאים.
תיאור פיזי

אורכה של צפרדע העץ נע בין 5.1 ל-7 סנטימטרים. הנקבות גדולות יותר מהזכרים. גוון העור של צפרדע בוגרת הוא לרוב חום, שזוף או בגוון אדום-חלוד ועיניה כהות. פרטים שונים יכולים לשנות את גוון עורם. כפות הרגליים והידיים של הצפרדע הן בעלות גוון חיוור של צהוב או ירוק.
אדם שייתקל ביער בארצות הברית בצפרדע חומה ובעלת עיניים כהות, ככל הנראה ייתקל בצפרדע העץ. אין גזע אחר של צפרדעים בצפון אמריקה עם מראה דומה לזה של צפרדע העץ. הצפרדע חמקנית ואינה נותנת שיתקרבו אליה, בעת התקרבות היא תמהר להתחבא מתחת לערימת עלים.
תזונה

צפרדע העץ ניזונה ממגוון של חסרי חוליות קטנים. כאוכלי-כל, הראשנים אוכלים שפוכת צמחים, אצות, וכן תוקפים ואוכלים ביצים של פגיות ושל דו-חיים אחרים, כולל את אלו של צפרדעי עץ אחרים.
צפרדע העץ אוכלת כמו צפרדעים אחרות ממשפחת הצפרדעיים, היא שולפת את לשונה לעבר הטרף שלה ושואבת אותו לפיה.
הערות שוליים

↑  צפרדע העץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
צפרדע העץ, קוויבק קנדה
צבי יעלי מונגולי

| צבי יעלי מונגולי |
| --- | --- |
 איור של זכר ונקבה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות ערבה
סוג:: צבי יעלי
מין:: צבי יעלי מונגולי
שם מדעי
 Procapra gutturosa ‏פאלאס, 1777
תחום תפוצה
   בעבר   כיום 

צבי יעלי מונגולי (שם מדעי: Procapra gutturosa; מכונה גם דזאראן או בקיצור צבי מונגולי), הוא מין של אנטילופת-צבי בינונית בסוג צבי יעלי, שמצויה במרכז אסיה. מין זה הוא הגדול בסוג צבי יעלי, ותואר לראשונה בשנת 1777 על ידי הזואולוג הגרמני פיטר סימון פאלאס. מבחינה גנטית הוא קרוב יותר לצבי יעלי פרז'וואלסקי מאשר לצבי יעלי טיבטי. בעבר ככל הנראה תפוצתו חפפה עם שני המינים. הצבי המונגולי ממלא תפקיד אקולוגי חשוב בערבות אסיה בדומה לאנטילוקפרה האמריקנית בצפון אמריקה, ויש ביניהם מספר מאפיינים משותפים. הצבי המונגולי נמצא על דגלו וסמלו של מחוז דורנוד במונגוליה.
השם המדעי של הצבי המונגולי נגזר מיוונית ומלטינית כדלהלן: Pro = לפני, capra = עז\תיש, ומתייחס לכך שסוג זה נחשב לאב הקדמון של העיזים. gutturosa = "גרון" ומתייחס להתנפחות הגרון של הזכר בעונת הרבייה. הכינוי "דזאראן" הוא שיבוש רוסי של השם המונגולי "זאר". מין זה הוא אחד מהפרסתנים עם מספר הפרטים הגדול ביותר בעולם, אולם אוכלוסייתו נתונה לתנודות חדות בשל ציד המוני וחורפים קשים.
אנטומיה > קרניים

הצבי המונגולי מתאפיין בזוג קרניים קטנות ועבות בצורת נבל, והן הקצרות ביותר ממיני הצבי היעלי. לקרן שני מבנים עיקריים: 1) הקרן צומחת בתחילה לכיוון מעלה, מתעגלת בעדינות לאחורה תוך כדי שהיא ממשיכה מעט לצדדים, ובסופה שפיצים חדים כלפי פנימה או קדימה; 2) היא צומחת לכיוון מעלה ומתעגלת ויורדת למטה בצורה ישרה. קרני המין הפרז'וואלסקי צומחות לכיוון הצדדים בצורה בולטת עם וו מעוקל בסופם, ואילו של המין הטיבטי צומחות תמיד לכיוון אחורה ומעלה עם שפיץ כלפי קדימה. הקרן עבה יותר בבסיס ודקה בקצוות, אך בניגוד לרוב האנטילופות זה לא כל כך בולט. מיקום הקרניים הוא בין העיניים והאוזניים - במרכז המצח. עד אמצע הקרן הקרניים סמוכות אחת לשנייה כמו בבסיס, ולאחר מכן מתרחקות לצדדים; בקצוות למשל, המרחק ביניהן עלול להיות פי-10 מהמרק בבסיס. כאשר הן מתחילות לצמוח לצבי צעיר, הן נראות כשפיץ דק ומעוגל במקצת, ולעיתים הן נוגעות ביניהן. הקרניים מחורצות לאורכן בכ-21 טבעות עגולות וגדולות, ובסופן הן חלקות לגמרי. צבע הקרניים נע בין חום חלודה כהה או אפרפר בהיר, לכחלחל ושחור. בקצוות הקרן עלולה להיות כהה או בהירה מהרגיל. בדומה לשאר מיני הצבי היעלי, היחידים שמצמיחים קרניים הם הזכרים, וזהו ההבדל העיקרי בינם לבין הנקבות.
אנטומיה > כסות ומראה חיצוני

הפרווה של הצבי המונגולי עבה למדי בחורף, ומורכבת משערות צפופות המגינות עליו מהטמפרטורות הקיצוניות בערבות המונגוליות הקרות. בקיץ לעומת זאת הפרווה הופכת לדקה מאוד עם שערות דלילות. צבע הפרווה הכללי הוא חום צהבהב\כתמתם בהיר או כהה ברוב השנה, ופעמים רבות הוא עלול להיות עם גוונים אדמדמים או ורדרדים. בגב הצבע נוטה לאדמדם כהה, בחלק העליון של המותניים לצהבהב, ובחלק התחתון של המותניים הוא משתנה בעדינות מצהבהב קרמי עד ללבן לגמרי. הצבע נוטה להיות בולט בקיץ וחיוור בחורף. הצד החיצוני של הרגליים, השוקיים והצוואר נוטים לצבע צהבהב קרמי, בעוד שהגרון, הגחון והצד הפנימי של הרגליים - לבן בוהק. גם למין זה יש על העכוז כתם לבן דמוי לב, אך הוא קטן ופחות בולט מהמינים האחרים. במרכזו יש זנב קצרצר בהיר המסתיים עם כתם חום שחרחר. לזכרים בוגרים יש לעיתים כתם גדול בצבע חום אפרפר סביב הצוואר הבהיר.
לצבי המונגולי יש סימוני פנים רבגוניים, ובשל כך הוא גם דומה יותר מבחינה חיצונית לצבי פרז'וואלסקי; עם זאת בהשוואה לאחרון הם דהויים מאוד: המצח נוטה לאדמדם או צהבהב כהה בקיץ, ובהיר בחורף. במרבית הפנים יש כתם גדול דמוי אוכף בצבע חום אפרפר\אדמדם ולעיתים שחור. סביב העיניים יש עיגולים לבנים דהויים, או חצאי פסים. הלחיים עלולות להיות צהבהבות או לבנבנות, בעוד שהשפתיים וסביב האף בצבע לבן בולט. הצד הקדמי של האוזניים לבן, והצד האחורי מתחלק בין צהבהב\לבנבן בחלק התחתון לחום כהה בחלק העליון; פעמים רבות צבעם אחיד לגמרי.
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

גופו של הצבי המונגולי דק וארוך, וצווארו וראשו קצרים ורחבים. הגולגולת שלו מעוגלת, והיא הגדולה מבין שלושת המינים. רגליו דקות וארוכות, ופרסותיו שחורות, קצרות וחדות. הזנב כאמור קצר ביותר, והוא בולט במקצת בשל הכתם הכהה שבסופו. עיניו של מין זה גדולות ושחורות, והן די בולטות מהפנים. אפו גדול ומחורץ, ואוזניו גדולות רחבות ומחודדות. גם לו עצמות אף גדולות ורחבות. מלבד הקרניים אין הבדלים רבים בין הזכרים לנקבות, כאשר לזכרים יש כתם כהה בחזה, והם עלולים להיות גדולים וכהים מהנקבות.
הזכר מתייחד מהנקבה בכך שבעונת הרבייה הגרון שלו מתנפח בצורה בולטת מאוד, מה שנותן לו מראה מוזר כאילו יש לו צוואר גדול וראש קטנטן. בתקופה זאת יש לזכר גם שקי אוויר בלסת שלפעמים בולטים קצת החוצה.
מידות הגוף של צבי יעלי מונגולי:
גובה הכתפיים: 84-54 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 160-109 ס"מ.
אורך הזנב: 12-8 ס"מ.
אורך קרני הזכר: עד 20 ס"מ.
משקל: 45-25 ק"ג.
מינים דומים

צבי פרסי (Gazella subgutturosa), מין בסוג צבי המצוי מחצי האי ערב ועד מרכז אסיה. יש לו דמיון רב לצבי המונגולי מבחינה חיצונית ואקולוגית, ותפוצתם חופפת באזורים מסוימים במונגוליה. צבי זה שונה מהצבאים האמיתיים במספר דברים, עד שיש המחשיבים אותו כסוג ומין יחיד: יש לו פרווה צהבהבה בחלקים העליונים, ולבנה בחלקים התחתונים כצבי המונגולי. אין לו פס שחור במותניים כרוב הצבאים. הפנים והצוואר שלו בצבע לבן, והסימונים השחורים בפנים האופייניים לצבאים נעדרים אצל מין זה. לנקבות של הצבי הפרסי אין קרניים בדרך כלל כנקבות של מיני הצבי היעלי, אך עם זאת בניגוד לאחרונים ניתן לראות אצל המין הפרסי לעיתים פרטים עם קרניים. המאפיין המזכיר ביותר את הצבי המונגולי אצל הצבי הפרסי הוא הגרון של הזכרים שמקבל הגדלה בעונת הרבייה; למרות זאת הוא קטן בהרבה ואינו בולט כפי שקורה אצל זכרי המין המונגולי. הצבי הפרסי קטן במקצת מהצבי המונגולי, ויש לו קרניים גדולות יותר. זנבו ארוך ושעיר כשל צבאים אמיתיים, וצבעו שחור בולט. אוזניו וצווארו ארוכים יותר. גם הנקבות של מין זה ממליטות תאומים ברוב הפעמים, ולעיתים אפילו עד ארבעה. גם הוא פעיל יום, חי בקבוצות קטנות שמגיעות למאות פרטים בחורף, ומהירות ריצתו זהה למין המונגולי. הוא חי בערבות מדבריות ומישורים גבוהים, ונודד בין העונות. נפוץ החל מירדן וסעודיה דרך איראן ואפגניסטן עד סין ומונגוליה.
אנטילוקפרה אמריקנית (Antilocapra americana), פרסתן ייחודי צפון-אמריקני המהווה מין יחיד בסוגו ובמשפחת האנטילוקפרות. יש המשייכים אותו למשפחת הפריים בשל הדמיון שלו לאנטילופות, אך בדרך כלל מסווג במשפחה נפרדת בגלל מאפיינים ייחודיים רבים. האקולוגיה שלו דומה לצבי המונגולי: הוא חי בערבות מדבריות, פעיל ביום בעדרים או בקבוצות, אצן מהיר ביותר - ואויביו העיקריים הם הזאבים. גם הוא ממלא תפקיד אקולוגי חשוב במישורי הערבות הצפון-אמריקנים על ידי אכילת עשבים רבים שמעודדים צמיחת עשבים חדשים. במבט ממרחק הוא מזכיר את הצבי המונגולי בשל צבעי פרוותו הבהירים, אך נבדל ממנו במגוון דברים: הוא גדול יותר, יש לו כתמים לבנים גדולים במותניים, בצוואר ובחזה, וכתמים שחורים באף והלסת. הפרצוף שלו מוארך, ויש לו פרווה קצרה דמוית צמר. לזכרי האנטילוקפה יש קרניים מוזרות ביותר, והם כוללים ידית גרמית שטוחה הדבוקה לקרן שעשויה קרטין; לנקבות קרניים כמעט בלתי נראות. האנטילוקפרות מצויות בארצות הברית, קנדה ומקסיקו.
תפוצה ובית גידול

הצבי היעלי המונגולי אנדמי למרכז הערבה האירואסייתית. בעבר הוא היה נפוץ כמעט בכל מונגוליה, רוב האזורים הצפוניים של סין העממית (כולל חלקים גדולים ממנצ'וריה), מרבית חלקי הגבול המונגולי של רוסיה, וכן במזרח קזחסטן. כיום תפוצתו העיקרית היא במזרח ומרכז מונגוליה (האוכלוסייה העיקרית במחוזות דורנוד, חנטי, סוחבאטאר, גוביסומבר, דורנוגובי, דונדגובי, אומנוגובי, והאוכלוסייה הקטנה בזבחאן; בעבר היה מצוי גם בטוב, בולגאן, אובורחאנגאי, ארחאנגאי, באיינחונגור, גובי-אלטאי, חובסגול, חובד, אובס ובאיין-אולגי), צפון מזרח סין (מחוז מונגוליה הפנימית בלבד ובעבר גם בחיילונגג'יאנג, ג'ילין, חביי, שאנשי, נינגשיה, גאנסו ושינג'יאנג), וחלקים קטנים בגבול המזרחי של רוסיה עם מונגוליה (מחוז עבר הבאיקל; ובעבר גם ברפובליקות: בוריאטיה, טובה ואלטאי); בקזחסטן הוא נכחד לגמרי.
התפוצה הגאוגרפית של מין זה משרעת לאורך המדבריות, ההרים והמישורים המונגולים - סינים, והיא נעצרת בהרי דרום סיביר מצפון, עמקי מנצ'וריה ממזרח, אגן דזונגאראי ממערב, וההרים המיוערים של מרכז סין והרמה הטיבטית מדרום.
בית גידולו של הצבי המונגולי הוא בעיקר הערבות והמישורים העצומים של הערבה האירואסייתית, "ערבת בודון טאלה" ו"ערבת אלן טאלה", וכן השטחים הגדולים של מדבר גובי. הוא מצוי גם על מורדות ועמקי רצועות הרים רבות כדוגמת הרי חינגד הגדול (צפון סין), הרי חנגי, אלטאי-מונגולי (צפון מערב מונגוליה), גובי-אלטאי (דרום מרכז מונגוליה), ובעבר גם בהרי אלטאי (רוסיה), טנואולה, סאיין ויבלונוי. לפני המאה ה-20 הוא היה מצוי בצורה מצומצמת גם על גבול יערות נשירים והטייגה של מנצ'וריה. בין הימות והנהרות שבהם הוא מצוי כיום או היה מצוי בעבר ניתן למנות את "אולאן נור", "דאלאי נור", "צ'אגאן נור", חובסגול, "אובסו נור", "חיארגס נור", "חר-אוז נור", "צ'ובד", "הולון נור", "בויר נור", אירטיש, "שי-הה", "סלנגה", "ארגון", הוואנג-הה, "טואול", "אורחון גול", "דזבחן", "אולונגור", יניסיי, ועוד. הטמפרטורות בתחומי תפוצתו נעות בין 20–30 מעלות חום בקיץ ל-10 עד 30 מעלות מתחת לאפס בחורף. כמות המשקעים הממוצעת בהם היא 25–500 מ"מ לשנה.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

הצבי המונגולי הוא בעל חיים פעיל יום, כאשר בסתיו ובחורף הוא פעיל בכל שעות היום בחיפוש אחר מזון, ובתקופות החמות של הקיץ בבוקר ושעות הדמדומים. בשעות המנוחה הצבאים המונגולים חופרים לעצמם גומות קטנות בשיחים שמגנות עליהם מפני הרוחות החזקות של מרכז אסיה. הם בעלי חיים חברותיים שנמצאים בקבוצות של 20–30 פרטים בקיץ, העלולות להגיע ל-100 פרטים בחורף. ברוב השנה העדרים מעורבים, אולם באמצע הקיץ לקראת ההמלטות הם מתבדלים לעדרי זכרים ועדרי נקבות. כאשר מגיעה עונת הרבייה הם שוב מתאספים, ומעבירים ביחד את החורף עד עונת ההמלטה הבאה. הצבאים המונגולים הם בעלי חיים שנמצאים תמיד בנדידות, בשל מחסור במזון ושינויים במזג האוויר. הנדידה הגדולה מתחילה באביב, שאז כל הקבוצות מתאספות לעדרים המוניים של 8,000-6,000 פרטים הנעים צפונה; לעיתים המספרים גדולים אף יותר, כשבשנת 2007 למשל, נצפה בערבות מונגוליה הדרומיות מגה-עדר של רבע מיליון פרטים. במהלך עונת הנדידה הם גומאים מדי יום בין 100 ל-300 קמ"ר. כאשר העדרים מגיעים למרעה הקיץ הם נפרדים לקבוצות קטנות שנמצאות רוב הזמן בשטחים קבועים של 100 קמ"ר. גם מחוץ לעונת הנדידה הצבאים המונגולים נוודים למדי, ומדי יום הם עלולים לגמוע 20 קילומטר בחיפוש אחר מזון.
תזונתם כוללת בעיקר עשבים ועשבי תיבול, וכן קטניות, דגניים, קליפות, זרעים וצמחי ערבה נוספים. במהלך החורף כאשר אין מזון זמין הם יכולים לשנות את התזונה שלהם, ומערכת העיכול שלהם משתנית בהתאם למזג האוויר; בתקופה זאת הם יכולים לעכל למשל מזונות סיביים ביעילות רבה יותר מהקיץ, והמזון נשמר לזמן רב יותר בקיבה.
אקולוגיה > טורפים

הטורפים העיקריים והקטלניים של הצבאים המונגולים הם זאבים מונגולים, שהם היחידים באזור שיכולים להתחרות עם מהירות ריצתם; הזאבים נוטים לתקוף את העדרים הגדולים בשתי תקופות עיקריות: 1) בסוף החורף - את הזכרים שמותשים מעונת הרבייה ולא מסוגלים לרוץ למרחקים גדולים. 2) ובאביב, את הנקבות שנמצאות בהריון מתקדם ואיטיות יותר משאר העדר. העופרים נטרפים גם לעיתים על ידי שועלים אדומים, חתולי פאלאס ועיטים זהובים. הצבאים המונגולים מגינים על עצמם מטריפה על ידי מהירות ריצתם שנעה בין 65 ל-70 ק"מ לשעה. הם יכולים להתמיד במהירות זו למרחק של 12–15 ק"מ, ומסוגלים לקפוץ לגבוה 2 מטר ולמרחק 4–6 מטר. הם גם שחיינים מצוינים, ומהלך נדידתם הם חוצים נהרות גדולים. אף על פי שיש להם חושי ראייה חדים, חושי השמיעה והריח שלהם נמוכים למדי. הם מתקשרים ביניהם על ידי תנועות חזותיות וריחות, ובדרך כלל שקטים למדי; הזכרים משמיעים לפעמים קול הדומה לשאגה בעונת הרבייה, שמגיע מהגרון הנפוח. מלבד הטורפים, הצבאים המונגולים נספים לעיתים בהמוניהם במקרים של טמפרטורות קיצוניות בחורף, סופות שלג כבדות או מחסור במזון.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

עונת הרבייה מתרחשת באמצע נובמבר עד תחילת פברואר, במהלכה כל זכר מנסה להקים לעצמו "הרמון" המונה עד כ-13 נקבות. בעונה זו לזכרים מתנפח הגרון כאמור, והם מקיימים ביניהם קרבות רבים על דומיננטיות, אך הלחימה שלהם אינה רצינית בהשוואה לאנטילופה טיבטית למשל. הפריון של נקבות מגיל שנה וחצי גבוה מאוד, ובין 90% ל-100% מהם יכנסו להריון; ההריון של הצבייה נמשך 6–7 חודשים (185 ימים בדרך כלל), ועונת ההמלטות נמשכת מאמצע יוני עד אמצע יולי ותלויה פעמים רבות במזג האוויר. בתקופה זאת הצביות מתקבצות לאזורי המלטה משותפים, מה שגורם לצפיפות גבוהה של כ-40,000 צביות לכל 35 קמ"ר. בשבועות של ההמלטות 90% מהצביות ממליטות בבת אחת במהלך ארבעה ימים מהעונה עופר אחד או שניים ולעיתים רחוקות שלושה, השוכבים בימים הראשונים לחייהם מוסתרים בצמחייה. לאחר כשמונה ימים הם מצטרפים עם אימם לעדר. בעת הלידה שוקלים העופרים 2–3 ק"ג, ולהם אורך ראש וגוף של 51 ס"מ, ופרוותם בצבע חום צהבהב או אדמדם אחיד המסווה אותם על הקרקע הטרשית.
בדומה לגנו כחול, התיאום של ההמלטה אצל הצבאים המונגולים היא אסטרטגיה נגד פגעי הטבע; הצביות חייבות להמליט באותו זמן, כדי שהעופרים יספיקו להגיע לגודל מינימלי עד תחילת החורף ולא ימותו מקור וחולשה. כמו כן ברגע שיש כל כך הרבה עופרים, האויבים הטבעיים שלהם לא יכולים לטרוף את כולם - כך שאלפי עופרים מצליחים להגיע לבגרות. שיעור ההישרדות של העופרים בקיץ הראשון גבוה מאוד ועומד על 80%; מסיבה זאת שיעור הגידול של האוכלוסייה מגיע לעיתים ל-20% עד 25% בשנה, ולכן המספרים שלהם גדולים מאוד. העופרים נגמלים לאחר 5 חודשים, ונשארים עם אימם עד שנה או עד שהם מגיעים לבגרות; הנקבות מגיעות לבגרות לאחר שנה וחצי, והזכרים לאחר שנתיים וחצי.
תוחלת החיים של הצבי המונגולי היא 7–8 שנים לזכר, ו-9.5 שנים לנקבה; עם זאת, הם עלולים למות מוקדם יותר בשל תשישות מהנדידות.
איומים ושימור

הצבי היעלי המונגולי מסווג על ידי IUCN, במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל תפוצה רחבה בשטחים בלתי מאוכלסים ומספר פרטים גדול ביותר. עם זאת האוכלוסייה שלו נתונה לתנודות קיצוניות, כך שמצבו יכול להשתנות במהירות ל"קרוב לסיכון" (NT) או ל"פגיע" (VU) ולכן גם מגמת האוכלוסייה אינה ידועה. הגורמים העיקריים לכך הם חורפים קשים, סופות שלג, והציד ההמוני לבשרו, עורו וקרניו במונגוליה שגודל משנה לשנה בשל רמת אכיפה דלילה. על פי הערכות, מלבד הציד החוקי נהרגים מדי שנה כמה עשרות אלפים פרטים, כשבמהלך שנת 1940 למשל נהרגו בבירור במהלך השנה כ-100,000 פרטים. איומים נוספים כוללים תמותה המונית מהתפרצות של מחלות, ומסילת הברזל של אולן בטור-בייג'ינג הגורמת לפילוג של אוכלוסיות קטנות מהאוכלוסייה המרכזית.
מין זה מוגן לגמרי על ידי החוק הסיני והרוסי, ובמונגוליה החל מ-1995 ישנם חוקים מגבילים יותר בציד חוקי. בשל קצב הגידול הגבוה שלהם, צבאים אלו יכולים להתאושש במהירות מפגעי הטבע.
אומדני האוכלוסייה של הצבאים המונגולים נעים בין 400,000 לאומדן שמרני, עד שני מיליון ו-700,000 פרטים לאומדן מוגזם. רוב האומדנים בשנים האחרונות מדברים על כ-500,000 עד מיליון פרטים במונגוליה, ו-80,000 בסין.
הערות שוליים

↑  צבי יעלי מונגולי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
בית גידול אופייני לצבי היעלי המונגולי
פוחלצים של זכר ונקבות במוזיאון בברמן.
צבי יעלי מונגולי שמת. מדבר גובי.
צבי יעלי מונגולי על סמלו של מחוז דורנוד.
צוק

ערך זה עוסק בבליטת סלע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
צוקים בנורווגיה
בגאוגרפיה וגאולוגיה צוּק הוא בליטת סלע אנכית או כמעט אנכית. צוקים מקוטלגים כתצורות קרקע ארוזיות בגלל דרך היווצרותן. הצוקים נפוצים באזורי חוף, הרים, מדרונות הרים ולאורך נהרות. צוקים נוצרים בדרך כלל מסלע שעמיד בפני בליה ופגעי מזג האוויר. סלעי משקע נוטים ליצור אבן חול, אבן גיר, קירטון, ודולומיט. סלעי יסוד, כגון גרניט ובזלת, נוטים ליצור צוקים.
מדרון (Escarpment) הוא סוג של צוק הנוצר על ידי העתק או מפולת קרקע.
בסיסם של רוב הצוקים הוא בצורת שיפוע המכוסה בחלוקי אבן. באזורי אקלים צחיח או מתחת לצוקים גבוהים מדובר בערימה חשופה של סלעים שהתדרדרו. באזורים שבהם הלחות גבוהה יותר ייתכן ששכבת אדמה תכסה את האבנים.
בצוקים רבים יש גם מפלי מים או מקלטי סלע. במקרים מסוימים הצוק הולך וקטן לקראת סוף הרכס.
מכיוון שהצוק לא בהכרח אנכי באופן מלא, ניתן לתת כמה תשובות לשאלה אם מדרון מסוים הוא צוק או לא, כמו גם לשאלה איזה חלק משיפוע הקרקע נחשב לצוק (לדוגמה: כאשר נתון מצב שבו יש קיר סלע אנכי במלואו מעל שיפוע תלול, ניתן לספור רק את קיר הסלע או את שני החלקים). דבר זה מסבך את הכנתן של רשימות צוקים.
לפי כמה מקורות הצוק הגבוה ביותר בעולם, שגובהו 1,340 מטרים, הוא הצד המזרחי של מגדלי טראנגו בקארקוראם שבצפון פקיסטן (טענה זו מסתמכת על הגדרה מחמירה של המושג צוק, מכיוון שתצורת הקרקע הזאת היא כמעט אנכית). אם מקלים בהגדרת המושג צוק, הגובה הכולל הוא מעל 1,600 מטרים. הצוק הימי הגבוה ביותר (1,010 מטרים) שוכן בכפר קאלאופאפה בהוואי (טענה זו מסתמכת על הגדרה מקילה של המושג צוק, מכיוון שהזווית של הקרקע באזור זה היא 60 מעלות).
כאשר מדובר בקטע שהוא אך ורק אנכי, הר ת'ור באי באפין שבקנדה הוא הצוק הגבוה ביותר (1,370 מטרים).
גלריה

צוקי מוהר באירלנד
צוקים לחופי צרפת
צוק בסבאלברד
צוקים באורגון
צוקים בוקאיאמה שביפן
ראו גם

סטאק
צבי יעלי פרז'וואלסקי

| צבי יעלי פרז'וואלסקי |
| --- | --- |
 איור של זכר ונקבה
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות ערבה
סוג:: צבי יעלי
מין:: צבי יעלי פרז'וואלסקי
שם מדעי
 Procapra przewalskii ‏Büchner, 1891

צבי יעלי פרז'וואלסקי (שם מדעי: Procapra przewalskii; מכונה בקיצור צבי פרז'וואלסקי) הוא מין נדיר של אנטילופת-צבי בסוג צבי יעלי, האנדמי למרכז סין העממית. מין זה מצוי בסכנת הכחדה. והוא התגלה לראשונה בשנת 1875. שני המינים הנוספים בסוג צבי יעלי חיים גם הם במרכז אסיה, ובעלי בית גידול ואקולוגיה דומה למדי: צבי יעלי מונגולי, החי בעיקר במונגוליה - גדול יותר מצבי פרז'וואלסקי ובעבר התפוצה שלהם חפפה באזורים מסוימים; וצבי יעלי טיבטי, שחי במרבית טיבט - קטן יותר מצבי פרז'וואלסקי ומצוי גם כיום בתחומי מחייתו. בקרב החוקרים הדעות חלוקות האם מבחינה גנטית צבי פרז'וואלסקי קרוב יותר למין המונגולי, או דווקא למין הטיבטי.
השם המדעי של צבי זה נגזר מלטינית: Procapra = "לפני העז", מתייחס לכך שסוג זה נחשב כאב הקדמון של העיזים. przewalskii = פרז'וואלסקי, על שמו של מגלהו, החוקר הרוסי ניקולאי פרז'וואלסקי, ששלח לפטרבורג דגימה של צבי זה במהלך מסעו בסין.
אנטומיה > קרניים

לצבי פרז'וואלסקי יש זוג קרניים קטנות יחסית בצורת נבל, ולהם מבנה ייחודי המאפשר לזהותם מהמין הטיבטי והמונגולי: בתחילה הם צומחות לכיוון מעלה ואחורה, מתעקלות לצדדים כלפי החוצה, ובסופם מעין וו חד המתעקל בחדות כלפי פנימה - בצורה שמזכירה צבתות של סרטן. במקרים רבים צורת הקרן עלולה להיות זהה לאלו של צבי תומסון, צבי סומרינג או דלגן. סמוך למצח הקרניים עבות למדי, לאחר מכן הן מתעבות אף יותר באזור העיקול לצדדים, ולבסוף הופכות לדקות וחדות. מיקום הקרניים הוא במרכז המצח סמוך לאוזניים, והן רחוקות יחסית מהעיניים בהשוואה לאנטילופות אחרות. הקרניים צומחות בסמיכות אחת לשנייה ומתרחקות רק בתחילת העיקול לצדדים. כאשר הן מתחילות לצמוח לצבי צעיר, הן נראות כשפיץ עבה ומעוגל במקצת ולעיתים הן נוגעות ממש אחת בשנייה. הקרן מחורצת לאורכה בכבדות בטבעות עגולות וגדולות, ובסופה היא חלקה לגמרי. צבע הקרניים נע בין חום חלודה כהה או אפרפר, לכחלחל ושחור כחלחל. כפי שאופייני למיני הצבי היעלי, היחידים שמתאפיינים בקרניים הם הזכרים, וזהו ההבדל העיקרי והבולט בינם לבין הנקבות.