stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנסט פרדיננד זאורברוך

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1875 ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  2 ביולי 1951 (בגיל 75) ברלין, גרמניה המזרחית 
 שם לידה:  Ernst Ferdinand Sauerbruch 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית קברות ואנזה, לינדנשטרסה 
 מקום מגורים:  גרונוולד 
 השכלה:  אוניברסיטת מרבורג  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת גרייפסוואלד 
 מעסיק:  אוניברסיטת מינכן, אוניברסיטת גרייפסוואלד, שאריטה, אוניברסיטת מרבורג, אוניברסיטת ציריך, אוניברסיטת איסטנבול 
 תפקיד:  גהימרט 
 בן או בת זוג:  Margot Sauerbruch 
 
ארנסט פרדיננד זאורברוך (בגרמנית: Ernst Ferdinand Sauerbruch;‏ 3 ביולי 1875 – 2 ביולי 1951) היה כירורג גרמני, פרופסור לכירורגיה במספר אוניברסיטאות באירופה, נחשב לאחד המנתחים החשובים והמשפיעים במאה ה-20.
ביוגרפיה > לימודים, התמחות, פרופסורה

זאורברוך נולד ב-"Barmen" (אנ') בגרמניה. אביו שנפטר בגיל צעיר עסק באריגי בד, זאורברוך גדל אצל סבו. זאורברוך החל ללמוד מדעי הטבע באוניברסיטת מרברוג ("University of Marburg" (אנ')) ובמקביל היה חבר באגודה הפרמצבטית והמדעית "Pharmacia". בהמשך עבר לפקולטה לרפואה באוניברסיטת גרייפסוואלד ("University of Greifswald" (אנ')), אוניברסיטת פרידריך שילר בינה וב-1902 סיים את לימודיו ב-אוניברסיטת לייפציג.
לאחר תקופה קצרה שעבד כרופא כפרי, זאורבוך התמחה בכירורגיה בבתי חולים בקאסל ובארפורט. בשנת 1902 נתמנה לעוזר ראשון.
ב-1905 התחיל לעבוד ככירורג בכיר בבית החולים האוניברסיטאי של גרייפסוואלד.
ב-1908 מונה זאורברוך לפרופסור חבר באוניברסיטת מרברוג. בשנת 1910 מונה לפרופ' לכירורגיה באוניברסיטת ציריך.
עד שנת 1928 כיהן זאורברוך כפרופסור מן המנין באוניברסיטת מינכן.
ביוגרפיה > מפיתוחיו

ב-1903 זאורברוך עבר לברסלאו שם פיתח חדר לחץ ("Sauerbruch chamber" (אנ')) לתפקוד בית החזה הפתוח. כשפרסם בשנת 1904 המצאה זו, הייתה זאת פריצת דרך ברפואת בית החזה שאיפשרה פעילות לב וריאה בסיכון מופחת.
כמנתח בשדה הקרב במהלך מלחמת העולם הראשונה בחיל הארמייה ה-15, זאורברוך פיתח כמה סוגים חדשים של תותבות, אשר לראשונה אפשר לבצע תנועות פשוטות עם השריר הנותר של המטופל. זאורברוך פיתח זרוע תותבת עליונה (זרוע זאורברוך), שבה הוצבה תעלה דרך שרירי הזרוע.
בין השנים 1918–1927 פיתח זאורברוך טכניקות כירורגיות דיאטות לטיפול בשחפת באוניברסיטת מינכן.
כדי לרפא את הריאות של חולי שחפת, זאוורבך שיתק את הסרעפת שלהם. אם הריאות היו מגודלות, זאורברוך הסיר חלקים של הצלעות לייצר חזה אוויר (pneumothorax) טיפולי.
זאורברוך עשה שיפורים משמעותיים בניתוחי לב, קיבה ווושט. בשנת 1934 ניהל את ניתוח מפרצת הלב הראשון.
זאורברוך היה אחד הרופאים הראשונים לתאר מתח חריף כגורם למחלת גרייבס, צורה אוטואימונית של בלוטת התריס. במהלך עבודתו כרופא צבאי במלחמת העולם הראשונה, זאורברוך הבחין בתופעה שכיחה במיוחד של מחלה זו בקרב חיילים לאחר לחץ נפשי קיצוני.
ביוגרפיה > מנהל מחלקה כירורגית בבית החולים שאריטה

בין השנים 1928–1949 כיהן זאורברוך כראש המחלקה הכירורגית של בית החולים שאריטה בברלין, שזכה לתהילה בינלאומית על פעולותיו החדשניות.
בשל ניסיונו ומיומנויותיו הבלתי רגילות זאורברוך הגיע במהירות למוניטין בינלאומי וטיפל במטופלים מפורסמים רבים. בה בעת היה ידוע במסירותו הבלתי מתפשרת והלהוטה לכל החולים, ללא קשר לרקע החברתי, הפוליטי או האתני שלהם.
במחלקתו של זאורברוך השתלמו כירורגים מכל רחבי אירופה.
רבים מתלמידיו של זאורברוך הגיעו לעמדות מפתח בתחום הכירורגיה, בגרמניה.
בשנת 1933 נבחר זאורבוך חבר האקדמיה לאופולדינה ("האקדמיה הגרמנית לחוקרי הטבע לאופולדינה"). בין השנים 1932–1950 נתמנה זאורברוך ליו"ר, חבר כבוד ונשיא כבוד של החברה הכירורגית בברלין. משנת 1935 עד 1936 הוא היה יו"ר אגודת נטורליסטים ורופאים גרמנים. בשנת 1937 זאורברוך היה חבר האקדמיה למדעים הפרוסיים.
בתקופה הנאצית

עמדתו של זאווארבך כלפי הממשלה הנאצית הייתה דו-משמעית. הוא תואר על ידי הביוגרף אודו בנצהפר כ"תומך בלב ולב במשטר" אך מעולם לא היה חבר המפלגה הנאצית. ב-1933 היה בין החותמים על הצהרת שבועת האמונים של הפרופסורים הגרמנים להיטלר. ב-1937 העניקה הממשלה הנאצית לזאורברוך את הפרס הלאומי הגרמני לאמנות ולמדע (Deutscher Nationalorden für Kunst und Wissenschaft) (אנ') .
בינואר 1937 הזהיר זאורברוך, כי אדולף היטלר, שאותו הכיר מאז 1920, ותיאר כמקרה גבול בין "גאוניות ושיגעון", עלול להפוך ל"פושע המטורף ביותר בעולם". ב -1937 זאורברוך היה חבר במשרד המחקר של הרייך, שתמך בפרויקטים מחקריים של האס אס, כולל ניסויים על אסירים במחנות הריכוז.
כראש האגף לרפואה כללית של משרד המחקר, אישר זאורברוך אישית את הכספים שמימנו את הניסויים של פושע המלחמה אוגוסט הירט בגז חרדל על אסירים במחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף בין השנים 1941–1945. מאידך גיסא, מחה זאורברוך על תוכנית רצח חולי הנפש והנכים הנאציונל-סוציאליסטית.
זאווארבך הציע זמנית חדר ל"מועדון יום רביעי" המשטרתי בביתו בואנזה ב-ברלין. מאחר שחלק מחברי "מועדון יום רביעי" היו בין הקושרים של קשר העשרים ביולי 1944, נחקר זאווארבך שוב ושוב אך לבסוף לא נעצר.
ב -1942 הפך זאורברוך למנתח בשירות הורמאכט. באמצע ספטמבר 1943, זאורברוך זכה בצלב המלחמה עם חרבות.
לאחר מלחמת העולם השנייה

חדר הניתוח של זאורברוך הוחרם על ידי הצבא האדום בשנת 1945.
ב-12 באוקטובר 1945 זאורברוך פוטר ממשרד מועצת העיר ברלין באשמת תרומה להגדלת יוקרתה של "הדיקטטורה הנציונל-סוציאליסטית".
ב-12 באוקטובר 1945 הואשם זאורברוך על ידי בעלות הברית על כך שתרם לדיקטטורה הנאצית, אך לא הורשע בהיעדר ראיות.
ב-יולי 1947 בתחילת הוועידה הראשונה של המנתחים בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה טען זאורברוך:
"שנתיים וחצי אחרי התמוטטות הרייך הגרמני עדיין נשפטים עמנו קשה, שלילית וחד צדדית. אנו מבינים את האיפוק, אך אנו מתגעגעים לניסיון לפרש את הטעויות שלנו, את ההתעללויות ואת הפחדים, לפחות כחלק סביר מהגורל. כפייה אכזרית, שהלכה וגברה עד אונס העם, איימה על רבים שעזבו את מולדתם. אנשים זקופים שראו את סכנת ההתפתחות הממשמשת ובאה היו תחת דיקטטורה שדיכאה באכזריות את ההתנגדות וההגנה. מה שקרה לאסונות תחת המשטר האומלל הזה, יפצה על גרמניה. היא מחויבת ומוכנה".
בשנותיו האחרונות המשיך זאורברוך לעבוד כמנתח בשאריטה ובמרפאה פרטית בברלין-גרונוואלד. היכולות שלו פחתו בהדרגה, כתוצאה מדמנציה פרוגרסיבית שממנה סבל. בנוסף סבל מטרשת מוחית, וממחלת כלי דם קשה.
זאורברוך נפטר ב-3 ביולי 1951.
מתלמידיו היהודים: הפרופ' מכס מרכוס

בקליניקה האוניברסטאית שאריטה עבד מכס מרכוס בהנהלתו של פרופ' זאורברוך שהבטיח לו - בהיות מרכוס סטודנט מצטיין - משרת עוזר בתנאי שישתלם שנתיים בפתולוגיה וב-מחלות פנימיות. זאורברוך לא עמד בהבטחתו עקב האנטישמיות שהייתה נפוצה באוניברסיטת מינכן.
בשיחה עם פרופ' זאורברוך על רגל שטוחה, אמר האחרון שזו נפוצה בקרב כושים ויהודים. מרכוס הגיב: "לבני העם היהודי קיימות סגולות כה רבות שהם יכולים לסבול גם את הפגם הזה...".
משפחה והנצחה

בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 התגרש מרעייתו הראשונה: אדלין, בתו של "Hugo Paul Friedrich Schulz" (אנ') אם ארבעת ילדיו. בהמשך התחתן עם הרופאה מרגוט גרוסמן (1903–1995).
בנו הבכור הנס זאורבך (1910–1996) הפך לצייר, הבן השני היה קרוי פיטר זאווארבך (1913–2010), הבן השלישי, פרידריך זאורברוך, היה כירורג. הוא סייע לאביו והיה למעשה אחראי על הפסקת פעילותו של אביו אשר הפך מסוכן מדי בגלל מחלתו. בתו הייתה קרויה מרלין.
בית ספר תיכון ב-"Großröhrsdorf" (אנ') ב-סקסוניה נושא את שמו.
בשנת 1954 יצא לאקרנים סרט ספור חייו: "Sauerbruch – Das war mein Leben" (אנ')
בשנת 1975 הנפיק השרות הבולאי הגרמני בול לזכרו.
בשנת 2014 מינתה העיר הנובר מועצת מומחים מייעצת לבדיקת האם הייתה "השתתפות פעילה במשטר הנאצי או בפעולות אישיות חמורות נגד האנושות" בקרב אנשים ששמם נקרא על שם הרחובות.
מועצת המומחים הציעה לשנות את שמו של הרחוב על שמו של זאורברוך. על פי המצגת של הוועדה המייעצת הזו, זאורברוך קיבל ביודעין בדיקות רפואיות על בני אדם. המועצה המייעצת ציינה כי זאורברוך אכן הציג בפני שר המשפטים של הרייך תוכנית נגד המתת חסד. בקונגרסים לא מחה נגד ניסיונות שבוצעו על אסירי מחנות הריכוז.
מספריו ומחקריו

Die willkürlich bewegbare künstliche Hand ; Bd. 1. / Von F. Sauerbruch. Mit anatom. Beiträgen v. G. Ruge ; W. Felix ... u. unter Mitw. v. A. Stadler
Sauerbruch, Ferdinand ; Ruge, Georg ; Felix, Walther ; Stadler, A.. - Berlin : Springer, 1916
Die Erkrankungen der Lunge / Unter Mitarb. v. W. Felix [u. a.]
Sauerbruch, Ferdinand. - Berlin : Springer, 1920
Die willkürlich bewegbare künstliche Hand ; Bd. 2. / [v. F. Sauerbruch ; C. TenHorn]
Sauerbruch, Ferdinand ; TenHorn, C.. - Berlin : Springer, 1923
Die Chirurgie d. Herzens u. s. Beutels, d. grossen Gefässe, d. Mittelfellraumes, d. Brustlymphganges, d. Thymus, d. Brustteiles d. Speiseröhre, d. Zwerchfelles, d. Brustfelles : Mit e. anatom....
Sauerbruch, Ferdinand. - Berlin : Springer, 1925
Ferdinand Sauerbruch: Das war mein Leben, Autobiography, 639 pages, Kindler u. Schiermeyer 1951
הערות שוליים

↑  "ארנסט פרדיננד זאורברוך" whonamedit.com/doctor
↑  "ארנסט פרדיננד זאורברוך" ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles
↑  "ארנסט פרדיננד זאורברוך" scihi.org/medical-breakthroughs-ernst-ferdinand-sauerbruch
↑  Udo Benzenhöfer: Ferdinand Sauerbruch, in: Wolfgang U. Eckart und Christoph Gradmann (Hrsg.): Ärztelexikon. Von der Antike bis zum 20. Jahrhundert, 1. Aufl. 1995 C. H. Beck München S. 317, Ärztelexikon. Von der Antike bis zur Gegenwart, 2. Aufl. 2001, S. 276+277, 3. Aufl. 2006 jeweils Springer Verlag Heidelberg, Berlin, New York S. 288. doi:10.1007/978-3-540-29585-3.
↑  "ארנסט פרדיננד זאורברוך" gesundheit.de/wissen/haetten-sie-es-gewusst/persoenlichkeiten-der-medizin/wer-war-ernst-ferdinand-sauerbruch
↑  "ארנסט פרדיננד זאורברוך" encyclopedia.com/science/encyclopedias-almanacs-transcripts-and-maps/ernst-ferdinand-sauerbruch
↑  "ארנסט פרדיננד זאורברוך" מחלוצי כירורגית בית חזה link.springer.com/article
↑  Zur Rolle von Sauerbruch im Nationalsozialismus siehe auch: Jörg Hauptmann. Ferdinand Sauerbruch und das Dritte Reich. Plädoyer für eine differenzierte Betrachtung. 2009
↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1948", נסים ויעל לוי. הוצאת איתי בחור, זכרון-יעקב, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 294
↑  Hannoversche Allgemeine Zeitung vom 2. Oktober 2015, S. 18
↑  מעבודותיו המדעיות של זאורברוך deutsche-digitale-bibliothek
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267541305171  PLWABN: 9810583203105606  BIBSYS: 90764521  BNC: 000482441  BNE: XX1433830  BnF: cb10557066p (data)  CiNii: DA0755906X  GND: 118605798  HDS: 049487  ICCU: PALV039751  ISNI: 0000 0001 0869 7461  LCCN: n84804119  LNB: 000131016  NDL: 00621432  NKC: nlk20000091333  NSK: 000000822  NTA: 067658768  RERO: 02-A000144453  SNAC: w6bk1jv0  SUDOC: 083012826  VIAF: 10638496   WorldCat (עם VIAF): 10638496 
זאורברוך בהרצאה רפואית באוניברסיטת ציריך
תותבת ע"ש זאורברוך
זאורברוך (שנת 1932)
ארנסט פרדיננד זאורברוך (1 בינואר 1943)
דיוקנו של ארנסט פרדיננד זאורברוך על גבי בול שהנפיק השרות הבולאי הגרמני בשנת 1975
בא לי

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"בא לי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-2 במרץ 2010, כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבומה ה-20 שקרוי על שם מספרו, 20, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום ה-12 במצעד של רשת ג', והרביעי במדיה פורסט.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי יוסי בן דוד שכתב לפני כן את להיטה "אהבה בתוכי", הולחן על ידי קריאקוס פופדופולוס והופק על ידי אבי גוטמן. השיר הוא בלדה ים-תיכונית, המספרת בתוכה סיפור בו שרית חדד מצהירה כי היא חפצה בבן זוג שיענה לבקשותיה.
השיר נכלל באלבום האוסף 1 סוכר שחור חזק, אותו הפיק יוסי בן דוד, והיה לשיר הראשון אשר יצא מתוכו.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ שיצא עבור השיר פורסם לראשונה ביוטיוב ב-11 באפריל 2010. הקליפ הוא מעין הופעה שהתקיימה בתוכנית "סופשבוע". בקליפ ניתן לראות את חדד, כשהיא שרה את השיר על במה, וקהל מביט בה.
נכון ל-24 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של האודיו והקליפ עומדים על למעלה מ-4.2 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2010)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 12 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 3 |  |
אן מאוסטריה

אן מאוסטריה בהיותה אלמנה
אן מאוסטריה (צרפתית: Anne d'Autriche; ‏22 בספטמבר 1601 – 20 בינואר 1666), בתוארה המלא - אנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל, הייתה אשתו של לואי השלושה עשר מלך צרפת ואמו של המלך לואי הארבעה עשר.
חייה > הולדתה וחייה כמלכה

אן נולדה בעיר ואיאדוליד שבספרד ב-22 בספטמבר 1601, כבתם של פליפה השלישי, מלך ספרד ושל מרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד. ב-24 בנובמבר 1615 נישאה, בגיל 14 בלבד, ללואי השלושה עשר מלך צרפת, שגם הוא היה אז בן 14. נישואין אלה שנעשו מטעמים מדיניים לא היו מוצלחים. אימו של המלך, מארי דה מדיצ'י, המשיכה לנהוג כמלכה בפועל, והתעלמה מכלתה. אן שמרה על הקודים של חצר המלכות הספרדית שממנה באה, ולא למדה כמעט צרפתית. על בני הזוג הופעל לחץ בלתי פוסק לממש את נישואיהם ולספק יורש לממלכה, אך הם נותרו חשוכי ילדים במשך 23 שנים. בסופו של דבר, לאחר מספר הפלות ילדה אן מאוסטריה שני בנים: לואי, שירש את כתר אביו כלואי הארבעה עשר (נולד ב-1638), ופיליפ, שנולד ב-1640 והפך לפיליפ הראשון דוכס אורליאן.
היחסים בין בני הזוג נשארו עכורים גם על רקע השוני בגישתם לדת, כשאן מאוסטריה יוצאת כנגד יועצו הקרוב של המלך, הקרדינאל רישלייה.
חייה > עוצרת

בהמשך, לואי השלושה עשר ניסה לשלול מאשתו את זכותה לשמש כעוצרת בשם בנו. ברם, אחרי מותו ב-1643 אישר הפרלמנט של פריז את זכותה זו. אן שימשה כעוצרת בשם בנה לואי שהיה בן ארבע שנים בלבד, אך למעשה הקרדינל מזראן, שהיה מאהבה, ניהל את ענייני המדינה.
ב-12 ביולי 1648 הפרלמנט של פריז העמיד בפני העוצרת אן מאוסטריה את הדרישות הבאות: הפחתת מיסים בשיעור של 25%. לא יוטלו מיסים חדשים אלא בהסכמת הפרלמנט. פיטוריהם של האינטנדנטים. איש לא יושם במעצר ליותר מ-24 שעות לפני שיובא בפני שופט. העוצרת, שלא הורגלה לדרישות כאלה, ראתה זאת כניסיון למרד. ב-26 באוגוסט 1648 מזראן ציווה על מעצרם של ראשי הפרלמנט, מה שגרם ל"יום הבריקאדות" בפריז. המון רב התקבץ בחזית ארמונו של מזראן בפאלה רויאל. ההמון עשה שימוש בקלעים (פרונד בצרפתית) כדי לנפץ באבנים את חלונות הארמון, ומכאן השם שדבק במרד זה ובמרידות שלאחריו.
ביום המחרת 160 חברי הפרלמנט עשו את דרכם לארמון המלוכה בסיסמה: "יחי המלך! מוות למזראן!". ב-6 בינואר 1649 העוצרת אן מאוסטריה נאלצה להימלט מפריז יחד עם בנה המלך הצעיר שהיה בן עשר שנים בלבד. היא קראה לעזרה את הגנרל לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה. הוא גייס אנשי צבא, הטיל מצור על פריז (ינואר - מרץ 1649) וכבש אחד ממבצריה. אנשי האצולה מבין המורדים ביקשו עזרה מספרד ומבית הבסבורג. אך רוב חברי הפרלמנט לא אבו לתת לבית הבסבורג דריסת רגל מחודשת בענייניה של צרפת. הפרלמנט הצהיר על תמיכתו בבית המלוכה ואן מאוסטריה והמלך הצעיר ומזראן שבו לחצר המלוכה בפריז יחד עם מזראן (28 באוגוסט 1649).
אך הסדר לא הושב על כנו. דה קונדה, שרצה לתפוס את מקומו של מזראן בחצר המלוכה, ניסה לגייס לצידו את האצולה. ב-18 בינואר 1650 ציווה מזראן על מעצרו של דה קונדה. הוא שוחרר ב-13 בפברואר 1651 לאחר שמזראן נמלט לגרמניה בעקבות צו גירוש שהוצא נגדו על ידי הפרלמנט של פריז. ב-8 בספטמבר 1651 המלך לואי הארבעה עשר, שהיה בן 13 שנה בלבד, החליט לקחת לידיו את מוסרות השלטון. בנובמבר של אותה שנה המלך הצעיר קרא למזראן לשוב לפריז. אך דה קונדה התקדם אל עבר פריז וכבש את העיר מידי הצבא המלכותי (2 ביולי 1652).
דה קונדה לא היה מסוגל לשלם לחייליו, ופריז נמצאה במצב של מצוקה כלכלית. ההמון השתלט על העיר, והצבא המלכותי הטיל שוב מצור על פריז. דה קונדה נמלט לספרד והפך למצביא בצבא הספרדי (ספטמבר 1652). ב-21 באוקטובר 1652 נכנסה המשפחה המלכותית לפריז. ב-6 בפברואר 1653 מזראן שב לפריז ולתפקידו כשר הראשי של המלך לואי הארבעה עשר, ובכך הסתיימו מרידות הפרונד.
חייה > פרישתה מהעוצרות ומותה

ב-1659 הסתיימה המלחמה בין צרפת וספרד (שהחלה ב-1635) בהסכם הפירנאים. ב-1660, כחלק של הסכם זה, נישא לואי הארבעה עשר למריה תרסה, נסיכת ספרד, שהייתה אחייניתה של אן מאוסטריה. ב-1661, אחרי מות מזראן, פרשה אן מאוסטריה למנזר בפריז ונפטרה שם ב-20 בינואר 1666. זכרונותיה התפרסמו על ידי פרנסואה דה לה רושפוקו ב-1662.
בתרבות

הרומן "שלושת המוסקטרים" מאת אלכסנדר דיומא האב מתרחש על רקע יחסיהם העכורים של אן מאוסטריה ולואי ה-13.
בואינה צרפתי גרפינקל

| --- | --- |

בואינה צרפתי ביום חתונתה למקס גרפינקל תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 בנובמבר 1916 סלוניקי, יוון 
 פטירה:  23 ביולי 1997 (בגיל 80) מונטריאול, קנדה 
 מדינה:  יוון 
 שפות היצירה:  יוונית 
 
בואינה צרפתי גרפינקל (Bouena Sarfatty Garfinkle;‏ 15 בנובמבר 1916 – 23 ביולי 1997) הייתה משוררת לאדינו ילידת סלוניקי, פריטיזנית בתקופת השואה ופעילה בהעלאת שארית הפליטה לארץ ישראל.
לקריאה נוספת

שמואל רפאל, 'השואה בשירתה של בואינה צרפתי-גרפינקל משאלוניקי', בתוך: לשונות יהודי ספרד והמזרח וספרויותיהם (תשס"ט), עמ' 128-141.
רבקה הבסי, השיר בלאדינו במאה העשרים : עיון בקובצי השירים של אמילי סני ובואינה צרפתי-גרפינקל, דיסרטציה, אוניברסיטת בר-אילן, 2007.
Renée Levine Melammed, An Ode to Salonika: The Ladino Verses of Bouena Sarfatty, Indiana University Press, 2013.
הערות שוליים

↑  רינה לוין מלמד, בואינה צרפתי גרפינקל, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494146405171  BnF: cb16713929b (data)  GND: 1054652244  ISNI: 0000 0003 7674 0075  LCCN: n2012051916  VIAF: 308255609   WorldCat (עם VIAF): 308255609
אתל קאריק

| --- | --- |

 לידה:  1872 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1951 (בגיל 79 בערך) מלבורן, אוסטרליה 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 בן או בת זוג:  עמנואל פיליפס פוקס 
 
אתל קאריק, לימים אתל קאריק פוקס (באנגלית: Ethel Carrick‏; 7 בפברואר 1872 – 17 ביוני 1952) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית ופוסט-אימפרסיוניסטית אנגלית. חלק ניכר מהקריירה שלה עשתה בצרפת ובאוסטרליה, שם נקשרה לתנועה המכונה אסכולת היידלברג.
ביוגרפיה

אתל קאריק נולדה באוקסברידג', מידלסקס, לאמה קאריק ואלברט ויליאם קאריק. היא התאמנה בלונדון בבית הספר למוזיקה בגילדהול ובבית הספר לאמנות של סלייד אצל הנרי טונקס (1898-1903 בקירוב). היא נישאה לצייר האימפרסיוניסטי האוסטרלי עמנואל פיליפס פוקס בשנת 1905.  הם עברו לפריז, שם נשארו עד 1913. היא טיילה רבות באירופה, צפון אפריקה ודרום האוקיינוס השקט בתקופה זו ויצאה לטיולים באוסטרליה ב -1908 וב -1913.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה הביאה את אתל קאריק ובעלה למלבורן, אוסטרליה, שם ערכו עבודה לגיוס כספי מלחמה מאמנים ולתמיכה בצלב האדום הצרפתי.
עמנואל נפטר מסרטן בשנת 1915, ובשנה שלאחר מכן החלה אתל קאריק בשני עשורים של מסעות שהובילו אותה דרך המזרח התיכון, דרום אסיה כולל הודו ואירופה. היא חזרה לסירוגין לאוסטרליה כדי להציג את עבודותיה ולצאת למסעות ציור ברחבי הארץ. בשנות העשרים הומלצה על ידי האקדמיה בפריז כמורה פרטית לציור טבע דומם, והיא לימדה מספר ציירים אוסטרלים ואמריקאים בפריז.
ביוגרפיה > עבודתה

קאריק ידועה בציורי הפרחים שלה, בנופים ובמראות החיים העירוניים בחיק הטבע בפארקים ובחופים. חלק מאלה הסתמכו על מסעותיה הבינלאומיים, כמו ציוריה בשוקי המזרח התיכון ובמקומות אחרים. בשנות העשרים של המאה העשרים החלה לצייר פרחים, שבסך הכל הם נפוצים יותר מעבודתה הקודמת. בשנות השלושים היא יצרה כמה ליטוגרפיות, ובמהלך מלחמת העולם השנייה, אתל בילתה באוסטרליה, היא ציירה כמה סצנות של עובדות מלחמה.
אתל קאריק התחילה כציירת בחוץ בסגנון אימפרסיוניסטי אך עברה די מהר לסגנון פוסט-אימפרסיוניסטי בו קומפוזיציות שונות וניגודי הצבעים חדים יותר. חלק מהיצירות שהופקו בסביבות 12–1911 בולטות בצבעיהן החזקים, בהפשטה הגבוהה ובטיפול הרופף בצבע. ציורי החיים העירוניים שלה נוטים להיות צפופים בפעילות אנושית וכוללים טלאים של צבע עז.
קאריק הציגה לראשונה את עבודתה בלונדון בשנת 1903. היא הציגה בסלון ד'אוטום בפריז משנת 1906 ואילך, באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון, בגלריות בפריז, במלבורן ובסידני, אוסטרליה. בנוסף לתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות משלה, היא הייתה בתערוכות כפולות עם בעלה באתנאום במלבורן בשנת 1914 ושוב בשנת 1944.
בשנת 1911 היא הפכה לחברת חברה בסלון ד'אוטם, וכיהנה בחבר השופטים החל משנת 1912 ועד לסביבות 1925. תפקיד יוצא דופן לנשים שמהווה סימן ההערכה הרבה אליה בעולם האמנות בפריז. לפני מלחמת העולם הראשונה היא כיהנה גם כסגנית נשיא האיגוד הבינלאומי של אמניות. בסוף הקריירה שלה, בשנות הארבעים והחמישים, הציגה עם האגודה למלבורן של נשים ציירות ופסלים.
במהלך חייה, המוניטין של קאריק הושפע על ידי בעלה, בין השאר משום שהיא השקיעה חלק ניכר מזמנה בקידום הקריירה שלו ולא בשלה, תוך שתדלנות של אספנים ואוצרים אוסטרלים לקנות את עבודתו ולארגן תערוכות גם בזמן שהוא חי וגם לאחר מותו .
בהווה המוניטין שלה עולה, והמבקרים רואים את עבודתה מעניינת יותר מזו של בעלה. בשנת 1996, אחד מציוריה קבע שיא מכירות פומביות בסך 105,500 דולר ליצירות של אמניות אוסטרליות, ובשנה שלאחר מכן ראתה אור ביוגרפיה, "אתל קאריק פוקס: מסעות וניצחונות של פוסט- אימפרסיוניסטית" מאת היסטוריונית האמנות סוזנה דה פריז.
בשנת 1993 קיימה גלריית ווברלי סיטי במלבורן את התערוכה "לכידת המזרח: הילדה ריקס ניקולס ואתל קאריק במזרח", ובשנת 2011 קיימה הגלריה לאמנות קווינסלנד רטרוספקטיבה משותפת ליצירתם של אתל קאריק ובעלה.
נפטרה במלבורן ב-1952.
גלריה

שוק פרחים
בגני לוקסמבורג, פריז
שוק פרחים
חוף בסידני
הערות שוליים

1 2  Ruth Zubans, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
1 2 3  Peers, Juliet. "Fox, Ethel (Carrick". In Dictionary of Women Artists: Artists, J-Z, ed. Delia Gaze. pp. 545-46.
↑  Art, Love and Life: Ethel Carrick & E Phillips Fox on Art.Base.BASE, Art.Base
↑  Susanna De Vries| Official Website | Ethel Carrick Fox: Travels and Triumphs of a Post Impressionist, www.susannadevries.com
↑  De Vries, Susanna. Ethel Carrick Fox: Travels and Triumphs of a Post-Impressionist. Pandanus Press, 1997.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: fox-ethel-carrick-6366  AGSA: 2589  DAAO: ethel-carrick-fox  ISNI: 0000 0000 7145 9397  LCCN: nr2007011220  NGV: 1788  NLA: 35105959  RKD: 135303  Trove: 472823  ULAN: 500093327  VIAF: 14736315   WorldCat (עם VIAF): 14736315
בוב וייס

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1942 (בן 82) איסטון, פנסילבניה, ארצות הברית
 עמדה:  רכז / מאמן
 גובה:  1.88 מטרים
 מספר:  8, 12, 21, 35
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה
 דראפט:  בחירה מספר 22, 1965 פילדלפיה 76'
 קבוצות כשחקן
 1965–1967 1967–1968 1968 1968–1974 1974–1976 1976–1977:  פילדלפיה 76' סיאטל סופרסוניקס מילווקי באקס שיקגו בולס באפלו ברייבס וושינגטון בולטס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1967)
 קבוצות כמאמן
 1978–1980 1980–1986 1986–1988 1989–1990 1990–1993 1993–1994 1994–2005 2005–2006 2008–2010 2010–2011 2012–2013 2013–2017 2017–2019:  סן דייגו קליפרס (עוזר) דאלאס מאבריקס (עוזר) סן אנטוניו ספרס אורלנדו מג'יק (עוזר) אטלנטה הוקס לוס אנג'לס קליפרס סיאטל סופרסוניקס (עוזר) סיאטל סופרסוניקס שאנשי ברייב דראגונס שאנדונג גולדן סטארס אטלנטה הוקס (עוזר) שארלוט בובקאטס/הורנטס (עוזר) דנוור נאגטס (עוזר)
רוברט ויליאם "בוב" וייס (באנגלית: Robert William "Bob" Weiss; נולד ב-7 במאי 1942) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי. שיחק כרכז בליגת ה-NBA בין השנים 1965–1977, ולאורך התקופה רשם ממוצעים של 7.6 נקודות ו-3.7 אסיסטים למשחק.
כמו כן שימש כמאמן ראשי וכעוזר מאמן ב-NBA בין השנים 1978–2019. אימן בעבר את קבוצות ה-NBA סן אנטוניו ספרס (1986–1988), אטלנטה הוקס (1990–1993), לוס אנג'לס קליפרס (1993–1994) וסיאטל סופרסוניקס (2005–2006).
קריירת משחק

וייס נולד בעיר איסטון שבפנסילבניה, ובין השנים 1961–1965 למד באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ("פן סטייט"). לאורך 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 1965 נבחר וייס בבחירה ה-22 (סיבוב שלישי), על ידי קבוצת פילדלפיה 76'. בעונת 1966/1967 זכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA השנייה בתולדותיה, לאחר שגברה על סן פרנסיסקו ווריורס בסדרת הגמר. וייס עצמו שותף בשבעה משחקים בלבד לכל אורך העונה הסדירה והפלייאוף, ותרם 2.3 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ההרחבה של שנת 1967 נבחר על ידי סיאטל סופרסוניקס, לקראת עונת הבכורה של המועדון, ושנה לאחר מכן נבחר על ידי מילווקי באקס בדראפט ההרחבה של שנת 1968.
בנובמבר 1968 הועבר עם בוב לאב בטרייד לשיקגו בולס, בתמורה לפלין רובינסון. ב-5 וחצי עונותיו עם הבולס קלע 9.5 נקודות ומסר 4.3 אסיסטים בממוצע למשחק, תחת המאמן דיק מוטה.
בין השנים 1974–1977 שיחק עבור באפלו ברייבס ו-וושינגטון בולטס, בטרם פרש ממשחק, בגיל 35.
קריירת אימון

בשנת 1978 הצטרף לצוות האימון של קבוצת סן דייגו קליפרס, אותה אימן ג'ין שו, ושנתיים לאחר מכן מונה לעזור מאמן בדאלאס מאבריקס, לקראת עונת הבכורה של המועדון ב-NBA. בכל שש עונותיו עם המאבריקס שימש כעוזרו של המאמן הראשי דיק מוטה, אשר אימן את וייס כשחקן בשיקגו ובוושינגטון.
לקראת עונת 1986/1987 עזב את דאלאס, ומונה למאמן הראשי של סן אנטוניו ספרס במקומו של קוטון פיטסימונס. בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הספרס מאזן שלילי 59–105, ובסיבוב הראשון של פלייאוף 1988 הפסידו מול לוס אנג'לס לייקרס (0–3).
לאחר עונה אחת כעוזר מאמן באורלנדו מג'יק, מונה למאמן הראשי של אטלנטה הוקס לקראת עונת 1990/1991. בשתיים מתוך שלוש עונותיו בתפקיד העפילה אטלנטה לשלב הפלייאוף, בהובלתו של דומיניק וילקינס הוותיק, אולם בשתי הפעמים הודחו ההוקס כבר בסיבוב הראשון. בקיץ 1993 פוטר וייס מאימון הקבוצה, והוחלף על ידי לני וילקינס.
בעונת 1993/1994 אימן את לוס אנג'לס קליפרס, אשר רשמה תחתיו מאזן שלילי 27–55.
בין השנים 1995–2005 שימש כעוזר מאמן בסיאטל סופרסוניקס, תחת המאמנים הראשיים ג'ורג' קארל, פול וסטפאל ונייט מקמילן. לקראת עונת 2005/2006 החליף את מקמילן כמאמן הראשי של הסופרסוניקס, אולם פוטר כבר בינואר 2006, לאחר שקבוצתו פתחה את העונה עם מאזן שלילי 13–17.
בין השנים 2008–2011 אימן את קבוצות שאנשי ברייב דראגונס ושאנדונג גולדן סטארס מליגת העל הסינית.
בעונת 2012/2013 חזר לצוות האימון של אטלנטה הוקס, אותה אימן לארי דרו, ובשש העונות הבאות שימש כעוזר מאמן בשארלוט בובקאטס/הורנטס (תחת סטיב קליפורד) ובדנוור נאגטס (תחת מייק מלון).