stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סכר אסואן

| --- | --- |
סכר אסואן הגבוה
סכר אסואן הגבוה
 מיקום:  אסואן
 סוג:  סכר כבידה
 סוכר את:  הנילוס
 יוצר את:  אגם נאצר
 אורך:  3,830 מטרים
 רוחב בבסיס:  980 מטרים
 רוחב בראש:  40 מטרים
 גובה:  111 מטרים
 נפח סכר:  43,000,000 מ"ק
 ייצור חשמל:  2,100 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  1960 – 21 ביולי 1970 (כ־10 שנים)
 שטח אגם:  5,250 קמ"ר
 נפח אגם:  168.9 קמ"ק
 קואורדינטות:  23°58′14.12″N 32°52′40.3″E﻿ / ﻿23.9705889°N 32.877861°E﻿ / 23.9705889; 32.877861
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםסכר אסואן(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםסכר אסואן
סכר אסואן הגבוה, כפי שנראה מהחלל
סכר אסואן הנמוך
סכר אסואן הנמוך בעת בנייתו 1902–1903
סכר אַסְוַאן (בערבית: سد أسوان) הוא מערכת של שני סכרים על נהר הנילוס המכונים "סכר אסואן הגבוה" ו"סכר אסואן הנמוך". הסכרים, שממוקמים סמוך לאסואן שבמצרים, משמשים לאגירת מי הנהר באמצעות הצפת האזור שלפני הסכר ("סכר אגירה") ולוויסות זרימת מי הנהר בהתאם לצורכי המדינה ("סכר ויסות"). הסכר הגבוה הוא העיקרי בין שני הסכרים.
נהר הנילוס

נהר הנילוס זורם באוגנדה, בקניה, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, באתיופיה, בדרום סודאן, בצפון סודאן ובמצרים. אורכו 6,670 ק"מ, וכיוון זרימתו מדרום לצפון. מדרום ישנם לנילוס שני מקורות, הנילוס הכחול, המתחיל באגם טאנה שבאתיופיה, והנילוס הלבן, שמקורו בימת ויקטוריה, המקבלת את מימיה מנהר קגרה. ימת ויקטוריה גובהה 1,150 מטר מעל פני הים.
הנילוס הכחול והנילוס הלבן נפגשים ליד ח'רטום בירת סודאן. משם זורם הנילוס המאוחד צפונה, ולפני הישפכו לים התיכון הוא יוצר דלתא גדולה.
95% משטחה של מצרים הם מדבר שאינו מיושב. 99% מאוכלוסיית מצרים חיה לאורך הנילוס ובעמק הדלתא הירוק והפורה. הערים והכפרים במצרים בנויים רובם ככולם לאורך הנהר ובעמק הדלתא, ותלויים בנהר הנילוס כמקור מים בלעדי.
המצב לפני הקמת הסכר

בעבר, כאשר מים מאתיופיה היו זורמים במורד הנילוס בקיץ, היה הנהר מציף את האזורים הסמוכים לו. הצפות אלו היו מביאות איתן חומרים מזינים ומינרלים, שהיו מדשנים את גדות הנהר ועושים אותן אידיאליות לחקלאות. להשקיית השדות היו משתמשים ב"שיטת ההצפות": אזורים מסוימים היו מוצפים. בשיטה זו ניתן לגדל מגוון מוגבל של גידולים, וכן ניתן לגדל רק מחזור גידול אחד בשנה בתקופת ההצפות.
בשנים מרובות מים הייתה כל התבואה מושחתת, ובשנים שחונות היו נפוצים הבצורת והמחסור במזון. במהלך שנה רגילה היו הצפות של שדות ושל כפרים בזמן גאות, דרכי היבשה היו משתבשות, וכמויות מים גדולות היו מתבזבזות. בזמן שפל, לעומת זאת, היה מפלס המים בנהר נמוך, מה שהקשה על השיט בו ופגע באספקת המים.
כבר בעת העתיקה שימשו גדות הנילוס לחקלאות. כאשר התרבתה האוכלוסייה שלאורך הנהר התעורר צורך לשלוט על ההצפות כדי להגן על האדמות החקלאיות ועל השדות.
הסכר הנמוך

ב-1899 החלו הבריטים לבנות את הסכר הישן, סמוך ליישוב אסואן. בניית הסכר הושלמה ב-1902. אורכו של הסכר 1,900 מטרים וגובהו 54 מטרים. תכנונו הראשוני של הסכר התגלה מיד כבלתי מתאים, והוא הוגבה בשתי תקופות: בשנים 1907–1912, ובשנים 1929–1933.
הסכר הגבוה

ב-1946 הוחלט לבנות סכר שני, 6 ק"מ במעלה הנהר, במקום להגביה בשלישית את הסכר הישן, לצורך תחנת כוח הידרואלקטרית. התכנון הממשי של סכר אסואן החדש החל ב-1952 מיד לאחר מהפכת הקצינים החופשיים.
הבנייה החלה ב-1960. חלקו הראשון של הפרויקט הסתיים בשנת 1964, ונחנך במאי 1964 בידי מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב. הסכר הגבוה, אל-סד אל-עאלי (בערבית: السد العالي), הושלם ב-21 ביולי 1970. את מאגר המים, ששמו אגם נאצר, החלו למלא ב-1964, בטרם הושלמה בניית הסכר, וב-1976 התמלא המאגר לראשונה.
מילוי המאגר העלה דאגות בקהילת הארכאולוגים, וב-1960 החל מבצע הצלה של אתרים עתיקים בידי אונסק"ו. אתרים נסקרו ונחשפו, ו-24 אתרים היסטוריים הועברו למקומות בטוחים, כגון אבו סימבל ופילה, או הוענקו למדינות שעזרו בעבודה (כדוגמת מקדש דבוד במדריד).
הסכר הגבוה > הסכר

אורכו של סכר אסואן הגבוה הוא 3,600 מטרים, עוביו בבסיסו שמתחת למים 980 מטרים, ועוביו בפסגתו 40 מטרים. גובהו של הסכר 111 מטרים. הסכר מכיל 43 מיליון מ"ק של חומר. כמות המים המקסימלית שיכולה לעבור דרך הסכר בשנייה אחת היא 11,000 מ"ק. בנוסף ישנם מברצי חירום שדרכם יכולים לעבור 5,000 מ"ק לשנייה. תעלת טושקה מקשרת את המאגר לשפלת טושקה.
הסכר הגבוה > אגם נאצר

אורכו של אגם נאצר הוא 550 ק"מ, ורוחבו במקום הרחב ביותר הוא 35 ק"מ. שטח פניו 5,250 קמ"ר ותכולתו 157 קילומטרים מעוקבים. המאגר מציף שטח גדול במישור נוביה, ומעל 90,000 בני אדם, רוב בני המיעוט הנובי, מוקמו מחדש לצורך הקמתו.
הסכר הגבוה > תחנת הכוח

בסכר משולבת תחנת כוח הידרואלקטרית ובה 12 מחוללים (גנרטורים), שהספקו של כל אחד מהם הוא 175 מגה ואט, ובסך הכול 2,100 מגה ואט. ייצור החשמל החל ב-1967. כאשר הגיע הסכר לראשונה לשיא תפוקתו, הוא סיפק כמחצית מתצרוכת החשמל של מצרים (לעומת כ-15% מתצרוכת החשמל הלאומית בשנת 1998), ואיפשר לראשונה את חיבור רוב הכפרים במצרים לרשת החשמל.
חזון ומציאות

הקמת סכר אסואן הגבוה הייתה חזונו הגדול של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, חלום שאותו הוא הצליח להגשים. תוכניות רבות תוכננו לגבי הסכר שחלקן בוצעו וחלקן לא. נתלו בו תקוות וציפיות רבות שהתגשמו באופן חלקי. כתוצאה מהקמת הסכר נוצרו גם בעיות שונות שלא נצפו לפני הקמתו.
חזון ומציאות > היתרונות שבסכר

הסכר מספק יתרונות רבים, חלקם נוצלו וחלקם לא.
הבטחת אספקת מי שתייה ומים להשקיה בכל השנים, גם בשנות בצורת. נמנעו בצורות פוטנציאליות בשנים 1972 - 1973 ובשנים 1983 - 1984.
הבטחת אספקת מי שתייה והשקיה בכל חודשי השנה, מה שמאפשר לגדל שניים עד שלושה גידולים בשנה ברוב האזורים.
שפע המים מאפשר את הרחבת שטח גידולי האורז. כתוצאה מכך גדלה הפקת האורז ואף התאפשר יצואו.
ניתן לפתח את הקרקע ולהגדיל את השטחים המעובדים.
מניעת שיטפונות ומניעת הצפת שדות וכפרים.
זרימת המים האחידה בכל הזמנים מאפשרת לשפר את התחבורה ביבשה ובנהר. עם זאת עדיין נותרו בעינן בעיותיה התחבורתיות העיקריות של מצרים, הנובעות ממחסור בתשתית כבישים ומסילות ברזל.
תחנת הכוח החשמלית שבסכר מספקת חשמל לכפרים, ומאפשרת תיעוש, אך רק חלק מהגנרטורים פועלים, והתיעוש לא הדביק את הצרכים עקב הגידול באוכלוסייה.
אגם נאצר מאפשר פיתוח ענף הדיג, אך בפועל רוב הדגה העשירה שבאגם אינה מנוצלת, כיוון שהאגם מרוחק מריכוזי האוכלוסייה הגדולים של קהיר וסביבתה, וההובלה בקירור אינה כלכלית.
לסכר ולאגם פוטנציאל תיירותי. פוטנציאל זה מומש רק באופן מועט.
חזון ומציאות > החסרונות שבסכר

כעשרה מיליארד מטרים מעוקבים של מים אובדים בשנה כתוצאה מהתאדות באגם נאצר, פי חמישה מצריכת המים של ישראל ויותר מעשרה אחוז מהשפיעה השנתית של הנילוס.
פינוי מאות אלפי האנשים שהתגוררו באזור שהוצף.
אובדן שטחים פוריים רבים שעובדו במשך אלפי שנים לאורך אפיק הנהר.
סכירת הנילוס גרמה לכמה בעיות סביבתיות:
הסחופת, שבעבר הפכה את גדות הנהר לפוריים, נעצרת בסכר ומגיעה למאגר. על פי הצפוי סחופת זו תהפוך את אגם נאצר (לפי הערכה תוך 500 שנים) לבלתי מספיק לאחסון נפח המים הנדרש.
אפקט שלילי נוסף של עצירת הסחופת הוא הידלדלות דגת הים במזרח אגן הים התיכון, דבר המאיץ את ההגירה הלספסית (מעבר בעלי חיים ימיים מים סוף לים התיכון).
ירידת מפלס הדלתא של הנילוס תוביל בעתיד להצפת החלק הצפוני של הדלתא במי ים. הצפה זו תתרחש באזורים המשמשים כיום לגידול אורז. הדלתא עצמה, שלא תמשיך להתחדש על ידי סחופת הנילוס, תאבד מפוריותה. השליטה החלקית בהשקיה גורמת אף היא לנזקים בכמה אזורים חקלאיים בשל הגברת המליחות. בעיה זו נגרמת כתוצאה מהשינוי בזרימת הנהר המאפשר למים מלוחים להעמיק לתוך הדלתא.
הצורך בשימוש בדשנים מלאכותיים, המסופקים בידי תאגידים בינלאומיים, שנוי במחלוקת. בנוסף, דשנים אלו גם גורמים לזיהום כימי.
הסכר הוא מקור למקרים של בילהרציה (סכיסטוסומיאזיס), בשל שפע הצמחים הגדלים באגם נאצר. על גבי צמחים אלו מתרבים החלזונות, המהווים פונדקאים לעלוקות ולתולעים שטוחות הגורמות למחלה.
אירועים אלו יגרמו בסופו של דבר לאובדן ענף הדיג המתקיים על המים המעט מלוחים של האגם, שהוא כיום מקור הדגה הגדול ביותר של מצרים.
היבטים בינלאומיים של סכר אסואן

להקמת סכר אסואן ישנן השלכות בינלאומיות שונות.
היבטים בינלאומיים של סכר אסואן > למי שייכים מי הנילוס

נהר הנילוס זורם בכמה מדינות ונשאלת השאלה האם המים שייכים לארצות המוצא של הנילוס, או לארצות שבהן זורם הנהר. חלוקת המים העכשווית נוטה לטובת מצרים וזאת לאחר סדרה של הסכמים שנחתמו בראשית המאה ה־20 בין מעצמות אירופה. סכר אסואן מאפשר למצרים (ובמידה מסוימת גם לסודאן) לנצל את הכמות המרבית שמותרת לה במצב הנוכחי.
היבטים בינלאומיים של סכר אסואן > מימון הקמת הסכר והמאבק הבינגושי

מתחילת תכנון סכר אסואן החדש הבטיחה ארצות הברית לסייע במימון הבניה עם הלוואה של 270 מיליון דולר. אך ב-1956 הסתייגה ארצות הברית ממדיניותו של נאצר וחזרה בה מכוונתה לסייע למצרים בהקמת הסכר. בתגובה הודיע נאצר כי הוא מלאים את תעלת סואץ, וכי ההכנסות מהפעלתה של התעלה יממנו את בניית הסכר.
בעקבות זאת פלשו בריטניה וצרפת, שהיו בעלות מניות בתעלת סואץ, לאזור התעלה, ובתיאום איתן יצאה ישראל למלחמת סיני.
במאמציה במהלך המלחמה הקרה להשגת השפעה באפריקה, התערבה ברית המועצות, ומימנה שליש מעלות הסכר כמתנה. ברית המועצות גם סיפקה ציוד מכני כבד וצוותים טכניים. סכר החימר והסלע העצום תוכנן על ידי מכון Zuk Hydroproject הרוסי.
עלות בניית הסכר הייתה 820 מיליון דולר. מפעל טיוב הקרקעות הקשור בסכר עלה כמיליארד דולר. בסך הכול עלתה הקמת הסכר יותר מ-1.5 מיליארד דולר.
הודות לתחנת הכוח ההידרואלקטרית שעל הסכר, עלו ההכנסות מן הסכר על הוצאות הקמתו.
היבטים בינלאומיים של סכר אסואן > הפרת האיזון האקולוגי

בניית סכר אסואן הפרה את האיזון האקולוגי בסביבת הים התיכון בכלל ובארץ ישראל בפרט. הפרת האיזון האקולוגי משפיעה במישורים רבים החל מהתשתית הקרקעית, דרך חקלאות הדיג וההידרולוגיה, וכלה בנושאי אוקיינוגרפיה ואקלים.
שוקי הדגים של הים התיכון הושפעו על ידי הסכר. פוריות האגן המזרחי של הים התיכון ירדה. כך גם המערכת האקולוגית הימית שבאופן מסורתי תלויה הייתה בזרם העשיר של פוספטים וסיליקטים המגיעים מזרם המוצא של הנילוס. הדיג בים התיכון פחת כמעט בחצי לאחר בניית הסכר, אך נראה שהוא מתאושש.
בעבר חשבו שקיימת סחופת משמעותית של קו החוף לכל אורך הצד המזרחי של הים התיכון עקב מחסור בחול, שבעבר היה מובא בידי הנילוס. עם השנים לא התגלו עדויות לכך.
חזאי השירות המטאורולוגי הישראלי אורי בץ העלה השערה שהשינויים הנמדדים משנות השבעים ואילך בגשמי ישראל ופריסתם קשורה להקמת הסכר. לטענתו השינויים במערך התרמי באגן המזרחי של הים התיכון, נובעים משינוי משטר הזרימה של הנילוס והביאו לתזוזה דרומה של כמויות המשקעים.
היבטים בינלאומיים של סכר אסואן > הבטים אסטרטגיים של הסכר

לבניית סכר אסואן הייתה השפעה פוליטית חשובה. אגם נאצר ענק וכמעט כל אוכלוסיית מצרים חיה בעמק הנילוס. משמעות הדבר, שאם הסכר יושמד - למשל על ידי התקפה גרעינית - תוצאת ההצפה תשמיד את מצרים לחלוטין.
בראיון שלא נועד לפרסום שנתן יגאל אלון ערב מותו ב-1980 הוא הצביע על הרתעה באיום בהפצצת סכר אסואן כתחליף אפשרי להרתעה על ידי איום גרעיני: "לאיים בטילים ארוכי טווח על מערכות סכרים ותעלות מים במצרים, בעיראק או בסוריה. זה עשוי להרתיע אותם יותר מאשר פצצה גרעינית. אוי ואבוי אם היינו צריכים לעשות זאת, אבל תאורטית, אם אתה יכול להרוס את סכר אסואן, אתה יכול להמיט אסון על מצרים". נשמעו דיבורים בישראל על האפשרות להפציץ במקרה של מלחמה את הסכר ולהטביע במימי אגם נאצר את האזור הסמוך לו. המקור הבכיר ביותר שהזכיר אפשרות זו היה אביגדור ליברמן בפגישה עם שגרירים מחבר המדינות במהלך הבחירות לראשות הממשלה בשנת 2001. דבריו של ליברמן עוררו זעם ובהלה במצרים ונעשה בהם שימוש בידי אהוד ברק שכינה את הממשלה שהזהיר מהקמתה על ידי יריבו, אריק שרון, עם ליברמן - ממשלת "טהראן אסואן" (ליברמן איים גם להפציץ את טהראן).
תוכניות פיתוח עתידיות במצרים

בחזונה למאה ה-21 מתכננת מצרים להגשים את מיזם תושכא במסגרתו להקים מפעל מים שיעביר מים מאגם נאצר דרך תעלת השייך-זאיד לכיוון דרום מערב המדינה. אספקת המים תאפשר ליישב את אזורי המדבר המצויים שם.
הערות שוליים

↑  אם לא מציינים את המילה "גבוה" או "נמוך", הכוונה למערכת שני הסכרים או לסכר הגבוה - בהתאם להקשר.
↑  תכנית למפעל הידרואלקטרי באסואן, הארץ, 23 באפריל 1947
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1964
↑  The Defects and Effects of Past Treaties and Agreements on the Nile River Waters: Whose Faults Were they ?
↑  חולות מישור החוף בישראל, החברה להגנת הטבע
↑  אורי בץ, האם משפיע סכר אסואן על משטר הגשמים בארץ?, השרות המטאורולוגי - בית-דגן
המאמר המורחב
↑  ".אמיר אורן, גרסת אלון, ושוב ויתרתי אלא מה, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295070605171  GND: 4722276-1  LCCN: sh85009044  NARA: 10038401  VIAF: 243878010   WorldCat (עם VIAF): 243878010 
מקדש דנדור שהועבר למוזיאון המטרופוליטן לאמנות במבצע הצלה
מראה תחנת הכוח בסכר אסואן הגבוה
אימון פונקציונלי

אימון פונקציונלי הוא סוג של פעילות גופנית, המאופיינת במינימום מכשור ובזמן ביצוע קצר. מטרתו לדמות ולשפר פעילויות יומיומיות כדוגמת הליכה, כפיפה ודחיפה.
קיימים סוגים שונים של אימונים פונקציונליים, וביניהם פילאטיס, קרוספיט, טיפוס ו-TRX.
בגוף האדם ישנם שרירי ליבה, המייצבים את עמוד השדרה והם מורכבים משרירי בטן עמוקים (רחב בטני, אלכסונים פנימיים וחיצוניים ושרירים ישרים). האימון הפונקציונלי מערב שרירים אלו עם קבוצות שרירים שונות, הפועלות יחד בכמה מישורי תנועה במקביל לצורך במתן יציבות וכוח. לכן אימון זה שונה מעבודת חדר כושר, המבודדת שריר אחד בלבד או מתמקדת בו תוך נטרול עבודת שרירי הליבה מעבודת השרירים הכללית.
סטיוארט מקגייל, מומחה ומרצה בניתוח ביו-מכני של התנועה, גורס כי הגוף, בזמן פעילות, לא בנוי לבודד שריר ספציפי ולשלוט בו, וכי אין להתמקד בשריר אחד בלבד. לכן, עלינו לתרגל את התנועה, בה המתאמן מעוניין.
גם תומאס מאיירס, מפתח שיטה לטיפול בכאבים, שיפור יציבה וטווחי תנועה, בספרו "שרשראות האנטומיה" (2001) מחזק דברים אלו וטוען שיש קבוצות שרירים, המחוברות זו לזו באמצעות רקמת חיבור ודרך חיבור זה אותן קבוצות שרירים מתפקדות כיחידה פונקציונלית אחת, ללא כל הפרדה.
בשל הדגש של סוג אימון זה על יכולתו הטבעית של הגוף לנוע במספר רב של מישורים ודרגות חופש (למעלה – למטה, קדימה – אחורה, ימינה – שמאלה), הוא נחשב ככזה המוביל לאיזון שרירים טוב יותר וליציבות טובה יותר במפרקים – דבר המפחית את הסיכוי לפציעות ואף מביא לשיפור ביצועים מוטוריים וכושר.
מקור האימון הפונקציונלי

מקורו של האימון הפונקציונלי במכוני פיזיותרפיה ושיקום, בהם נעשתה עבודה על כל שרירי הגוף במקביל ושם נצפו שיעורי הצלחה גבוהים ועמידה טובה יותר של המטופלים במטלות היומיומיות, כמו הליכה, עלייה במדרגות, ישיבה ממושכת, הרמת חפצים וכפיפה. כל אלו הביאו להגברת המודעות בקרב מאמנים ומתאמנים בצורך באימון מסוג זה, ולעלייה במספר אימונים פונקציונליים גם בחדרי הכושר.
השפעת האימון הפונקציונלי על גוף האדם

לאימון הפונקציונלי השפעה במספר תחומים, הקשורים בפעילות גופנית של האדם.
בזמן האימון, השימוש בקבוצות שרירים רבות יחד באותה פעולה מגביר את המאמץ הגופני של השרירים השותפים, ובהתאם לכך עולה הוצאת האנרגיה.
גם בזמן מנוחה, לאחר האימון, ההוצאה האנרגטית היא רבה משום שבזמן אימון קיימת עלייה משמעותית בקצב הלב והדופק. הגוף "מתאושש" באיטיות מהאימון ועל כן עולה השריפה הקלורית המאוחרת, בזמן מנוחה – דבר המשמעותי מאוד עבור אדם, המבצע פעילות גופנית במטרה לשרוף קלוריות. נוסף על כך, השימוש בקבוצות שרירים רבות בו זמנית צורך אנרגיה רבה, ועל כן מערכות אספקת האנרגיה של הגוף עובדות קשה יותר כדי להזרים לשרירים אנרגיה באמצעות הדם וכך למעשה מתבצע גם אימון אירובי ומשתפר הכושר הגופני
תפקיד המאמן באימון פונקציונלי

כאשר אימון זה מתבצע תחת פיקוח מאמן, הוא יכול להתאים את התרגילים לצורכי המתאמן, וכך לשפר את מרכיבי הכושר: מהירות, גמישות, קורדינאציה וזמן תגובה ואף להשפיע על שיפור יציבות שרירי הליבה ואיזון בין קבוצות שרירים שונות. (למשל שרירי בטן חזקים לעומת שרירי זוקפי גב חלשים.) חוסר איזון בין קבוצות שרירים, עלול להוביל למגבלה תנועתית, שינוי ביציבה ופציעות.
תרומתו של האימון הפונקציונלי בגיל השלישי

פעילות גופנית חשובה בכל גיל ותורמת לחיים פעילים ועצמאיים, ומכאן חשיבותה לגיל השלישי, גיל 60 ומעלה
בגיל השלישי ישנה היחלשות גדולה בשרירי פלג הגוף התחתון (ירכיים, ברכיים, קרסוליים) וכן פוחתים יעילותן של מערכות הגוף ותפקודן התקין. מערכות כגון השלד, העצבים והנשימה נחלשות ולכן מומחים רבים ממליצים על חיזוק ושיפור כלל המערכות בגוף.
אימון פונקציונלי הוא אימון הנוטה לתרום לחיזוק השלד, לשיפור שיווי המשקל ולשיפור הקורדינאציה. כמו כן, הוא עשוי לשפר את תנועותיו ויכולותיו של המתאמן בפעולות היומיומיות ובתוך כך לסייע גם בשיפור איכות חייו ועל כן תרומתו לאוכלוסייה הבוגרת נוטה להיות רבה. הוא נחשב ככזה התורם לחיזוק קרקעית האגן, ליכולת לנוע ובמקביל לבצע פעולות בסיסיות יומיומיות, למעבר מישיבה לעמידה ובכלל לחיזוק הגוף כיחידה אחת.
הערות שוליים

1 2 3  מרכנתי יוגב, אימון פונקציונלי, 2013
↑  cannone jesse, functional training retrieved, 2007
↑  ultimate back and performance, McGill stuert, 2006
↑  my ofascial meridians for manual and movement therapists, Anatomy trains, Myers w. thomas, 2001
1 2 3  המדריך השלם לשיטת איתנים קטלבלס ולאימון כושר פונקציונלי, אורי הירש, 2010
1 2  אלמוג עידן, אימון פונקציונלי כתרומה לגיל השלישי: פעילות גופנית למבוגרים, 2012
אצטדיון PNC

| --- | --- |


 כינוי:  הקופסה הכתומה (The Orange Box)
 על שם:  BBVA USA 
 שמות קודמים:  אצטדיון BBVA קומפאס (2012–2019)   אצטדיון BBVA ‏(2019–2021)
 כתובת:  2200 Texas Avenue
 מיקום:  ארצות הברית יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 קואורדינטות:  29°45′08″N 95°21′09″W﻿ / ﻿29.7522°N 95.3524°W﻿ / 29.7522; -95.3524
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־13 שנים)
 עלות הבנייה:  95 מיליון דולר
 בעלים:  יוסטון דינמו
 מפעיל:  יוסטון דינמו
 משטח:  דשא
 אדריכל:  פופולוס 
 קבוצות:  יוסטון דינמו (2012–הווה)
 מושבים:  22,039
 עמוד האצטדיון באתר של יוסטון דינמו
 he
 
אצטדיון PNC (באנגלית: PNC Stadium) הוא אצטדיון כדורגל ביוסטון, בירת טקסס שבארצות הברית. קיבולת האצטדיון היא 23,039 צופים. שמות האצטדיון הקודמים היו אצטדיון BBVA קומפאס (באנגלית: BBVA Compass Stadium), והוא שימש עד שנת 2019, עת הוחלף השם לאצטדיון BBVA (באנגלית: BBVA Stadium) ששימש עד שנת 2021 עת הוחלף לשם הנוכחי.
היסטוריה

במהלך שש השנים הראשונות לקיומה, יוסטון דינמו נדדה בין שלושה אצטדיונים שונים, בהתאם לתחרות בה שיחקה (משחק בליגת ה-MLS, משחק במסגרת גביע ארצות הברית הפתוח או טורניר בינלאומי של CONCACAF). לאור זאת, בשנת 2009, החלה הקבוצה לחפש מקורות מימון על מנת לבנות לעצמה אצטדיון חדש, המיועד לכדורגל בלבד, וסמוך לאזור הדאונטאון. דרישות אלה, בנוסף לנוחות הקבוצה והפסקת הנדודים, היו חלק מדרישות הפרנצ'ייז, מצד מנהלת הליגה.
ב-26 בינואר 2010 הודיעה הקבוצה כי היא מצאה מקום המתאים לבניית האצטדיון החדש, וב-7 באפריל של אותה שנה, אישרה מועצת העיר יוסטון את תוכנית הבנייה. ב-5 בפברואר 2011 החלו העבודות, וב-12 במאי 2012 ארחה יוסטון את משחקה הראשון באצטדיון החדש, בו היא ניצחה את די.סי. יונייטד 1-0.
היסטוריה > ציוני דרך מרכזיים

מאז נחנך האצטדיון החדש, לא הצליחה יוסטון דינמו לזכות בשום תואר במסגרת הליגה. עם זאת, ב-26 בספטמבר 2018 היא זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע ארצות הברית הפתוחח, לאחר שניצחה את פילדלפיה יוניון בתוצאה 3-0, לעיני 16,060 צופים.
בזירה הבינלאומית, ב-12 באוקטובר 2012, שימש האצטדיון כמגרשה הביתי של נבחרת מקסיקו במשחק מוקדמות מונדיאל 2014, בו ניצחו המקסיקנים את גיאנה בתוצאה 5-0. כשלושה חודשים לאחר מכן, ב-29 בינואר 2013, שימש האצטדיון לראשונה כמגרשה הביתי של נבחרת ארצות הברית בכדורגל, אשר סיימה בתיקו 0-0 מול קנדה.
אף על פי שנבחרת ארצות הברית קיימה מספר משחקים ביוסטון, ואף על פי שהאצטדיון ארח לא פחות מ-14 משחקים במסגרת גביע הזהב של CONCACAF, נכון לשנת 2021 טרם שוחק בו משחק רשמי (מוקדמות מונדיאל או גביע הזהב) בו שיחקה נבחרת ארצות הברית. עם זאת, נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים קיימה כבר מספר משחקים רשמיים באצטדיון, האחרון שבהם בשנת 2020.
בנוסף, אף על פי שהעיר יוסטון עצמה תארח משחקים במסגרת מונדיאל 2026, יהיה זה אצטדיון NRG (המשמש את קבוצת הפוטבול יוסטון טקסאנס), ולא אצטדיון PNC, אשר יארח את המשחקים.
הערות שוליים

↑  Council approves deal for $95M Dynamo stadium
↑  Dynamo break ground on new stadium
↑  נתוני המשחק.
אולימפ-דולגופרודני (כדורגל)

קבוצת הכדורגל "אולימפ-דולגופרודני" (ברוסית: Футбольный спортивный клуб «Олимп-Долгопрудный») הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר דולגופרודני, שבפרברי מוסקבה.
עד 2021, הקבוצה אירחה את משחקי הבית באצטדיון "סאליוט" בעיר דולגופרודני, המכיל 6,000 מקומות. ב־2021 עברה לארח באצטדיון רודינה, בעיר חימקי המכיל 3,760 מושבים.
בעונת 2011/2012 המועדון זכה באליפות מחוז מוסקבה של ליגת הכדורגל החובבנית ומאז מתמודד בליגה השנייה, השלישית בחשיבותה במערך ליגות הכדורגל ברוסיה. עד מאי 2020 נקרא בפשטות "דולגופרודני". במאי 2020 הוחלט על מיזוג עם קבוצת "אולימפ חימקי", שאושר ביוני אותה שנה וביולי 2021 עברה הקבוצה לעיר חימקי.
שמות קודמים

1998—2005: פ. צ. "דולגופרודני"
2006—2012: "דולגיה פרודי"
2012—2020: "דולגופרודני"
2020—2022: "אולימפ-דולגופרודני"
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בחסות עיריית דולגופרודני בשנת 1998. מ-1998 עד 2000 לקחה חלק באליפות של מחוז מוסקבה. במשך שנים רבות ייצגה את העיר בליגה השלישית, בשנים 2001–2004, 2005, ובשנים 2007–2012.
בעונת 2011/2012 זכתה באליפות מחוז מוסקבה, במסגרת הליגה השלישית (עם מאזן של הפסד אחד בלבד והפרש של 18 נקודות מסגניתה בטבלה), ובכך זכתה להעפיל לליגה המקצוענית השנייה והפכה למועדון כדורגל מקצועני, במה שמצוין בלוגו כשנת הקמה. בעונת 2012/13 ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגה השנייה ברוסיה, ומאז מתמודדת בה מדי שנה. הישג השיא של הקבוצה הוא העפלה לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל 2013/2014. שלוש פעמים סיימה כסגנית אלופת מערב בליגה המקצוענית (2016, 2017, 2020).
לקראת עונת 2020/2021, המועדון אוחד עם מועדון אולימפ חימקי. למאמן הקבוצה המאוחדת מונה רינאט ביליאלטדינוב. יו"ר הדירקטוריון הוא ולדימיר גבולוב ולנשיא המועדון מונה טאראס וורובל. בתום עונת 2020/2021 סיימה כאלופת בית 2 בליגה והעפילה לליגה הלאומית בעונת 2021/22.
ב-2022 הקבוצה פורקה ובמקומה הוקם בעיר מועדון הכדורגל קוסמוס דולגופרודני.
סמל הקבוצה

בשנים 2012–2020 סמל הקבוצה היה ברבור, שהוא סמל העיר דולגופרודני ופירושו אצילות, טוהר ומסירות למולדת. ביולי 2020 הוצג לוגו חדש: הכולל מגן מובלט סביב לברבור, המדגיש את הנכונות להילחם היטב עד לשנייה האחרונה למען ניצחון בכל משחק. המגן מסמל את הרצון להגיע לפסגות חדשות.
הישגים לפי עונה

השתתפות בליגה המקצוענית
השתתפות בליגה הלאומית
| שנה | טורניר | מיקום | מ | נ | ש | ה | יחס | נק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | 7 | 30 | 14 | 7 | 9 | 64–36 | 49 |
| 2002 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏10 | 30 | 11 | 5 | 14 | 56–51 | 38 |
| 2003 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏10 | 34 | 13 | 8 | 13 | 55–60 | 47 |
| 2004 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏2 | 34 | 27 | 1 | 6 | 145–39 | 82 |
| 2005 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏15 | 30 | 3 | 7 | 20 | 35–75 | 16 |
| 2006 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏2 | 30 | 20 | 3 | 7 | 71–36 | 63 |
| 2007 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏15 | 30 | 3 | 1 | 26 | 23–119 | 10 |
| 2008 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏12 | 30 | 8 | 5 | 17 | 33–91 | 29 |
| 2009 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏12 | 30 | 9 | 4 | 17 | 44–76 | 31 |
| 2010 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏12 | 30 | 9 | 2 | 19 | 56–71 | 29 |
| 2011/12 | ליגה 3 אליפות מחוז מוסקבה | ‏1 | 42 | 35 | 6 | 1 | 127–26 | 111 |
| 2012/13 | ליגה 2 אליפות מערב | ‏4 | 26 | 13 | 6 | 7 | 31–28 | 45 |
| 2013/14 | ליגה 2 אליפות מערב | 8 | 32 | 12 | 9 | 11 | 40–32 | 45 |
| 2014/15 | ליגה 2 אליפות מערב | ‏6 | 30 | 14 | 9 | 7 | 46–39 | 51 |
| 2015/16 | ליגה 2 אליפות מערב | ‏2 | 28 | 17 | 4 | 7 | 49–30 | 55 |
| 2016/17 | ליגה 2 אליפות מערב | ‏2 | 26 | 16 | 8 | 2 | 53–20 | 56 |
| 2017/18 | ליגה 2 אליפות מערב | ‏6 | 26 | 11 | 10 | 5 | 49–27 | 43 |
| 2018/19 | ליגה 2 אליפות מערב | ‏4 | 24 | 12 | 4 | 8 | ‏43–21 | 40 |
| 2019/20 | ליגה 2 אליפות מערב | ‏2 | 17 | 11 | 2 | 4 | ‏29–16 | 35 |
| 2020/21 | ליגה 2 אליפות מערב | ‏1 | 24 | 18 | 4 | 2 | ‏35–15 | 58 |
| 2021/22 | ליגת הכדורגל הלאומית |  | ? | ? | ? | ? | ? | ? |
אצטדיון הקבוצה

עד 2021, הקבוצה אירחה את משחקי הבית באצטדיון סאליוט המכיל 6,000 מושבים (dol-sport.ru).
ביולי 2021 עברה לארח באצטדיון רודינה בעיר חימקי, המכיל 3,760 מושבים.
תארים

זכייה: 2011/2012
סגנות: 2015/16, 2016/17, 2019/2020
הערות שוליים

↑  Клубы «Долгопрудный» и «Олимп» объявили об объединении
↑  Клубы «Долгопрудный» и «Олимп» объявили об объединении
סמל הקבוצה בשנים 2012–2020.
אלפאטאורי

| --- | --- |

 בסיס:  פאנסה, איטליה
 מנהל קבוצה:  פרנץ טוסט
 מייסד:  דיטריך מאטשיץ
 שם קודם:  טורו רוסו
 שם הבא:  רייסינג בולס
 visacashapprb.com/int-en
 קריירת פורמולה 1
 מרוץ היסטורי ראשון:  גרנד פרי אוסטריה 2020
 מרוץ היסטורי אחרון:  גרנד פרי אבו דאבי 2023
 מספר מרוצים:  83
 ניצחונות:  1
 פודיומים:  2
 נקודות:  309
 פול פוזישן:  0
 הקפות מהירות:  2
 מקום בעונת 2023:  8 (25 נק')
 
אלפאטאורי (באיטלקית: Scuderia AlphaTauri) הייתה קבוצת מרוצים איטלקית המתחרה בסבב הפורמולה 1. הקבוצה החלה להתחרות בעונת 2020 במקומה של קבוצת טורו רוסו ומשמשת כאחת משתי הקבוצות שבבעלות דיטריך מאטשיץ, לצידה של קבוצת רד בול רייסינג. שמה של הקבוצה הוא כשם מותג האופנה שבבעלות רד בול. לקראת עונת 2024 שינתה הקבוצה את שמה לרייסינג בולס.