stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוע טונגוסקה
בתרבות הפופולרית

בסדרת משחקי המדע הבדיוני וההיסטוריה האלטרנטיבית Resistance גזע החייזרים האויבים במשחק שנקראים "כימרות" נאמרו שהגיעו והיו הגורם המרכזי לאירוע ומאז החלו בפלישה לכדור הארץ.
בסדרת משחקי המדע הבדיוני קרייסיס, העוסקת בפלישה של חוצנים, העלילה מספרת שהגזע החוצני התגלה לראשונה, בין היתר, במרכז האירוע בטונגוסקה.
בסדרת המדע הבדיוני דוקטור הו צוין כי האירוע הוא סופת שמש ענקית שהייתה אמורה לשרוף את החיים על כדור הארץ ונבלמה על ידי עצים.
הסדרה תיקים באפלה הכילה מספר פרקים שעלילתם עסקה באירוע טונגוסקה. לפי עלילת הפרקים הללו אירוע טונגוסקה נגרם כתוצאה מפגיעת אסטרואיד. האסטרואיד עצמו הכיל יצור מהחלל החיצון אשר מסוגל לשתול עצמו בתוך גופם של בני אנוש.
בספרו "Astronauts" משנת 1951, הציע סופר המדע בדיוני סטניסלב לם כי סיבת ההתרחשות לאירוע טונגוסקה הייתה התרסקות של חלליות שמקורן בציוויליזציית חייזרים מכוכב הלכת נוגה.
הרומן "Singularity" מאת ביל דהסמת התעסק בתאוריה לפיה אירוע טונגוסקה נגרם על ידי חור שחור.
ברומן "Intervention" מאת ג'וליאן מאי, סיבת ההתרחשות לאירוע טונגוסקה הייתה התרסקות של חללית מהחלל החיצון.
סדרת ספרי הפנטזיה "דופליקטים" של יונה ספיר שיצאה בשנת 2023, מבוססת מראשיתה על אירוע טונגוסקה, העלילה מספרת שכתוצאה מפיצוץ אטומי נוצר כדור סגול המעניק כוחות על לאי מי שנוגע בו ומצטרף למסדר עולמי חדש בשם "דופליקטים"
המיני-סדרה "Assassin's Creed: The Fall", שמתרחשת בהיסטוריה הבדיונית של זיכיון משחקי Assassin's Creed מציגה את דמותו של חבר אחוות המתנקשים הרוסית ניקולאי אורלוב בתקופה ההיסטורית של שושלת רומנוב, כאשר בין היתר היא מתייחסת לאירוע טונגוסקה.
ראו גם

אפופיס
פגיעת המטאור ברוסיה (2013)
לקריאה נוספת

John Baxter and Thomas Atkins, The Fire Came By, Doubleday & Co. 1976
הערות שוליים

↑  Boddy, Jessica (3 בפברואר 2020). "Ranked: the loudest sounds ever measured". Popular Science. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  SPACE.com - "Russian Alien Spaceship Claims Raise Eyebrows, Skepticism "
↑  The Sun - "UFO 'sacrificed itself for us'"
↑  "Scientist Claims UFO Collided with Tunguska Meteorite to Save Earth".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556045805171  PLWABN: 9810623125105606  BNE: XX803208  BnF: cb13557085c (data)  GND: 4384592-7  LCCN: sh85138635  SUDOC: 050843133
מרים גיליס-קרליבך

| --- | --- |
מרים גיליס-קרליבך ובעלה משה גיליס ליד קברי הסב והסבתא, הרב שלמה ואסתר קרליבך, בליבק
מרים גיליס-קרליבך ובעלה משה גיליס ליד קברי הסב והסבתא, הרב שלמה ואסתר קרליבך, בליבק
 לידה:  1 בפברואר 1922 המבורג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  28 בינואר 2020 (בגיל 97) 
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2008) 
 
מרים גיליס-קרליבך (בגרמנית: Miriam Gillis-Carlebach;‏ 1 בפברואר 1922 – 28 בינואר 2020) הייתה פרופסור לחינוך, סוציולוגיה והיסטוריה יהודית באוניברסיטת בר-אילן ועמדה בראש המכון להגות יהודית על-שם יוסף קרליבך, המחלקה לתולדות עם ישראל. היא הייתה מומחית להוראת הקריאה ופרסמה בתחום זה מחקרים.
ביוגרפיה

גיליס-קרליבך נולדה בעיר המבורג שבגרמניה ב-1 בפברואר 1922, במשפחה בת תשעה אחים. אביה, ד"ר יוסף צבי קרליבך היה הרב הראשי של המבורג ואלטונה ובן למשפחת רבנים מפורסמת. לילה לפני ליל הבדולח עלתה לארץ במסגרת עליית הנוער. אחיה הבוגרים, יוליוס, אסתר, יהודית ואווה (חווה) שולמית, היגרו לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט. האב, יחד עם אמה של מרים, אלישבע חנה (שרלוטה) לבית פרויס, וארבעת אחיה הצעירים, רותי, נעמי, שרה ושלמה נשלחו למחנה יונגפרנהוף. האב, האם ושלוש האחיות נרצחו בשואה. מבין הנשלחים למחנות, רק אחיה שלמה ניצל ומאוחר יותר היגר לארצות הברית ומשמש כמנהל רוחני בישיבת רבנו חיים ברלין. בן דודה היה העיתונאי הנודע ד"ר עזריאל קרליבך.
בארץ למדה בבית הספר החקלאי בחיפה עד שנת 1943. בשנת 1944 נישאה למשה גיליס, מורה ומנהל כפר נוער. לזוג נולדו ארבעה ילדים. בשנת תשל"ה קיבלה תואר מוסמך במחלקה לחינוך באוניברסיטת בר-אילן (התזה: "משנתו החינוכית של יוסף צבי קרליבך הי"ד: הלכה ומעשה"), ובשנת תשמ"ד-1984 קיבלה תואר דוקטור (הדיסרטציה: "הוראת הקריאה העברית בארץ-ישראל: ניתוח ביקורתי של התפחותה, בעיותיה, שיטותיה והישגיה").
משנת 1992 ועד פטירתה עמדה בראש המכון להגות יהודית על-שם יוסף קרליבך.
בשנת 2008 הוענק לה אות ההצטיינות הגבוה של גרמניה עבור תרומתה רבת השנים לקידום יחסי המדע בין גרמניה לישראל. בשנת 2009 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת אולדנבורג, בעבור "פעילותה המדעית הפורייה ומפעל חייה המתאפיין בערכיות גבוהה ואמונה עמוקה".
נפטרה ב-28 בינואר 2020, ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-98.
ספריה

הוראה מתקנת, תל אביב: דקל, תשל"ו.
היבטים חדשים בהוראה מתקנת, תל אביב: דקל, תשל"ח.
חינוך ואמונה: משנתו החינוכית של הרב יוסף צבי קרליבך, תל אביב: מורשת; דון, תש"מ 1979.
הוראת הקריאה העברית בארץ-ישראל: ניתוח ביקורתי של התפחותה, בעיותיה, שיטותיה והישגיה, דיסרטציה, אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ד 1984.
מן ה"חדר" אל המחשב: מאה שנות הוראת קריאה עברית בישראל, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ז 1987.
ספרים לקריאה, לילדים:
רגלו של גימל; ציורים: רוברטו קנטקר, תל אביב: דון; מורשת, תש"ם. (29 ע') (הופיע במהדורות נוספות)
הסוד של המלה הקשה; סִפרה וכתבה: מרים גיליס; אירה: שרה בת-אור, פתח תקווה: לילך הוצאה לאור, 1993. (30 ע')
הערות שוליים

↑  אביו של הד"ר עזריאל קרליבך, אפרים קרליבך, היה אחיו של אביה יוסף צבי קרליבך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261885305171  BIBSYS: 3044021  BnF: cb118864168 (data)  GND: 122952200  ISNI: 0000 0000 6641 2236  LCCN: n88103016  NTA: 067836186  SUDOC: 026657295  VIAF: 27059307   WorldCat (עם VIAF): 27059307
ברוס פיירשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בן 68 בערך) מייפלווד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת בוסטון  הקולג' לתקשורת של אוניברסיטת בוסטון  תיכון קולומביה 
 
ברוס פיירשטיין (באנגלית: Bruce Feirstein; נולד ב-1956 בניו ג'רזי) הוא תסריטאי קולנוע וסופר אמריקאי.
ביוגרפיה

ברוס פיירשטיין נולד בעיירה מייפלווד שבניו ג'רזי. הוא למד באוניברסיטת בוסטון. בהיותו סטודנט הוא היה עורך של עיתון הסטודנטים.
לאחר סיום הלימודים פיירשטיין עבד בתחום הפרסום וזכה ב-11 פעמים בפרס קליאו.
בשנת 1982 פרסם פיירשטיין את ספרו " Real Men Don't Eat Quiche" שהיה במשך 53 שבועות ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
לאחר מכך הוא התחיל לעבוד בעיתונות. מאמריו התפרסמו בניו ריפבליק, ניו יורק, וושינגטון פוסט, לוס אנג'לס טיימס, הניו יורקר. החל משנת 1995 הוא כתב עבור ואניטי פייר.
בשנת 1995 החל ברוס פיירשטיין לעבוד עבור תעשיית הקולנוע. הוא כתב את התסריט לסרט "גולדן איי" וכן את התסריט ל"מחר לנצח" שיצא בשנת 1997. הוא היה שותף לכתיבת התסריט ל"העולם אינו מספיק" שיצא בשנת 1999. בהמשך הוא כתב תסריטים גם למשחקי מחשב מסדרת ג'יימס בונד.
פ. ג'. וודהאוס

| --- | --- |

וודהאוס בשנת 1904.
 לידה:  15 באוקטובר 1881 גילדפורד, סארי, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  14 בפברואר 1975 (בגיל 93) Village of Southampton, ארצות הברית 
 שם לידה:  Pelham Grenville Wodehouse 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 שם עט:  Henry William-Jones, Melrose Grainger, J Walker Williams, Pelham Grenville, P Brooke-Haven, C P West 
 עיסוק:  הומוריסטן, נובליסט, מחזאי וליריקן
 מקום לימודים:  קולג' אליזבת, Malvern House Preparatory School, קולג' דאליץ' 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1902 
 בן או בת זוג:  אתל מיי ניוטון (30 בספטמבר 1914–1975) 
 פרסים והוקרה:  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
פ. ג'. וודהאוס - סר פלהאם גרנוויל ווּדהאוס (באנגלית: Pelham Grenville Wodehouse;‏ 15 באוקטובר 1881 - 14 בפברואר 1975) היה סופר ומחזאי אנגלי קומי. וודהאוס נחשב לאחד הסופרים הפופולרים ביותר במאה ה-20. הוא כתב עשרות ספרים, רובם ככולם עוסקים במעמד הגבוה הבריטי, שכונו על ידו "קומדיות מוזיקליות ללא המוזיקה".
תולדות חייו

ווּדהאוס, שכונה על ידי רוב בני משפחתו וחבריו בשם "פלאם" (קיצור של פלהאם), נולד להנרי ארנסט וודהאוס (1845–1929), ששימש כשופט בריטי בהונג קונג, ולאימו אלינור (לבית דיין) וודהאוס (1861–1941). וודהאוס, השלישי מבין ארבעה בנים, נולד ב-15 באוקטובר 1881 בעיר גילדפורד שבאנגליה בעת שאימו הגיעה לביקור מהונג קונג, והוטבל שם בכנסיית סנט ניקולס. כשהיה בן 3 נשלח על ידי הוריו, שנותרו בהונג-קונג, לבריטניה. בבריטניה גודל בתחילה בהשגחתם של אומנת ושל קרובי משפחה, ובגיל מאוחר יותר נשלח ללמוד במספר פנימיות.
בתחילה למד וודהאוס בבית הספר לבנים "שאלט" (כיום הלמארסט) שבקרוידון, בין השנים 1886–1889, יחד עם שני אחיו - ריצ'רד בן הזקונים ופבריל הבכור. ב-1889 הובחן פבריל כסובל מחולשה בחזה ושלושת האחים נשלחו ללמוד ב"אליזבת' קולג'" שבגרנזי, על מנת שאוויר הים יועיל לפבריל. וודהאוס נותר במקום עד 1891, אז היה עליו לעבור למכינה לקולג'. בראשונה למד ב"מאלוור האוס" שבעיירה קירסני הסמוכה לעיר דובר, שהתמחתה בהכשרת נערים לכניסה לקולג' הימי המלכותי בריטניה שבדרטמות'. וודהאוס בילה במאלוור האוס שנתיים לא מאושרות עד ששכנע את אביו להעבירו לדליץ' קולג', שם למד אחיו הגדול ארמין.
הוא היה הומוריסטן אנגלי שכתב ספרים ומחזות ידועים. למרות האופי האנגלי של כתיבתו הוא גדל כילד בהונג קונג עד גיל שלוש, ואת רוב חייו כבוגר עשה בארצות הברית, שם גם כתב את רוב יצירותיו. את השכלתו הספרותית עשה בקולג' דארוויץ'. סגנון כתיבתו השפיע רבות על יוצרי חבורת מונטי פייתון וכן על הסופר וההומוריסט הנודע דאגלס אדמס.
במלחמת העולם השנייה נשבה בצרפת בידי הגרמנים, ואף שידר ברדיו ברלין סיפורים משעשעים מהמאסר, דבר שגרם לאי נחת רבה בדעת הקהל הבריטית, ורק שנים אחר כך נסלחו לו מעשיו אלה.
על יצירתו

ההומור של וודהאוס קליל, והדמויות שלו עסוקות לרוב בבעיות רומנטיות ובסוגיות ברומו של עולם כמו איזה מקטורן ללבוש לארוחת ערב. וודהאוס ייחס את ההומור שלו להשקפת עולמו: "אם אתה לוקח את החיים די בקלות אתה לוקח את הצד ההומוריסטי של הדברים. כנראה נולדתי ככה.
הוא כתב נובלות, סיפורים קצרים, מחזות ומאמרים. בין הדמויות הידועות שלו היו: הדוד פרד, מר מולינר, ובמיוחד ברטרם ווסטר ומשרתו האישי ג'יבס. וודהאוס היה כותב פורה וכתב למעלה מ-96 ספרים בין השנים 1902 ל-1975. נהוג לחלק את יצירותיו ל"סדרות", העוסקות בדמויות קבועות.
הסדרות הידועות שכתב:
סיפרי טירת בלנדינג (Blandings Castle) אודות אנשי המעמד הגבוה הגרים בטירת בלנדינג, בית מידות כפרי בשרופשייר פרי דמיונו של וודהאוס. בעלי הטירה הוא הלורד אמסוורת', שעיקר עיסוקו הוא טיפוחה של החזירה זוכת הפרסים שבבעלותו, "קיסרית בלנדינג". הספר הראשון בסדרה הוא משהו רענן.
סיפורי מועדון הבטלנים (The Drones Club) אודות חייהם הריקים מתוכן של אנשי המעמד הגבוה בלונדון. תחילתו הייתה בסיפורים על ג'יבס אולם בהמשך נכללו סיפוריו על בונגו ליטל ואופי פרוסר.
סיפורי הגולף הבנויים סביב אהדתו הגדולה של וודהאוס למשחק הגולף.
סיפורי ג'יבס וווסטר המסופרים על ידי ברטי ווסטר העשיר והמפוזר, ומתארים את הדרך בה מצליח משרתו הנאמן ג'יבס להצילו ממצבים בלתי אפשריים. אלו הם הסיפורים המפורסמים ביותר של וודהאוס ובתוכם מופיע אוצר בלתי נדלה של סלנג אנגלי מתקופת מלחמת העולם השנייה, בדומה לסיפוריו של דיימון ראניון האמריקאי. הסדרה עובדה בהמשך לסדרת טלוויזיה מצליחה בשם: ג'יבס וווסטר בכיכובם של יו לורי בתפקיד "ברטי ווסטר" וסטיבן פריי בתפקיד "ג'יבס".
סיפורי מר מולינר המספר לקהל מאזינים לא נלהב במיוחד סיפורים קצרים בעלי מסר מעורפל ומוזר.
סיפורי סמית' (Psmith, ה-P אינה נשמעת) על ג'נטלמן בעל מידות שידו בכל.
סיפורי אוקרידג' (Ukridge) המנסה ללא הצלחה להגדיל את הכנסותיו במשימות מוזרות ולא מצליחות.
סיפורי הדוד פרד אודות הרוזן מאיקנהם המוזר המנסה לפזר כדבריו "אור ומתיקות" לכולם, למרות שכל השאר קוראים לכך תוהו ובוהו.
תרגומים לעברית

טוב ויפה, ג'יבס בתרגום ג'וד שבא, הוצאת חרגול, ספטמבר 2005.
משהו רענן בתרגום דן דאור, הוצאת חרגול, מארס 2008.
עונת הזיווגים בתרגום דן דאור, הוצאת חרגול, מאי 2010.
בישראל ניתן גם להשיג עותק מתורגם של עיבוד קולנועי ליצירתו פיקדילי ג'ים.
מיצירותיו

A Damsel in Distress
A Man of Means
A Prefect's Uncle
Indiscretions of Archie
Mike and Psmith
My Man Jeeves
Piccadilly Jim
Right Ho, Jeeves
Something Fresh
The Clicking of Cuthbert
The Intrusion of Jimmy
הערות שוליים

↑  Biography, The Russian Wodehouse Society.
↑  P. G. Wodehouse, The Art of Fiction No. 60
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274095405171  PLWABN: 9810638019405606  BIBSYS: 90070400  BNC: 000409623  BNE: XX987327  BnF: cb119293337 (data)  CANTIC: a1017932x  CiNii: DA00925432  GND: 118807773  ICCU: CFIV035324  ISNI: 0000 0001 2130 8723  LCCN: n78089036  LNB: 000058825  MusicBrainz: 550ac122-4a03-4711-a5ef-3204286e7583  NDL: 00461276  NKC: jn19990009232  NLA: 35914060  NLG: 61822  NLK: KAC201770415  NSK: 000061335  NTA: 068669607  RERO: 02-A003982573  SELIBR: 201056  SNAC: w6w37w5k  SUDOC: 027198839  Trove: 1143747  VcBA: 495/272781  VIAF: 46734193   WorldCat (עם VIAF): 46734193 
ספרים של פ. ג. וודהאוס על מדף חנות ספרים משומשים בירושלים.
פטריק זיסקינד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במרץ 1949 (בן 75) אמבך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן 
 שפות היצירה:  גרמנית, אנגלית, צרפתית, ספרדית 
 יצירות בולטות:  הקונטרבס, היונה, הבושם, סיפורו של מר זומר 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 פרסים והוקרה:  פרס טוקאן (1978) 
 
פטריק זיסקינד (בגרמנית: Patrick Süskind;‏ נולד ב-26 במרץ 1949) הוא סופר ותסריטאי גרמני. התפרסם במיוחד בשל ספרו רב-המכר "הבושם" (1985), שעלילתו מתרחשת בצרפת של המאה ה-18 ובשל הדרמה-מונולוג במערכה אחת "הקונטרבס" (1981) שכתב.
זיסקינד מחלק את זמנו בין מינכן, זֵהיים (Seeheim) על האגם שטארנברג ומונטולייה (Montolieu) שבצרפת.
רקע משפחתי וילדותו

זיסקינד נולד בבוואריה, באמבך (Ambach) על הגדה המזרחית של אגם שטארנברג (Starnberger See). בן שני לווילהלם עמנואל זיסקינד (אנ'), סופר, מתרגם, בלשן ועתונאי בעיתון הליברלי "זידדויטשה צייטונג", ידיד של הסופר קלאוס מאן, ולאם מורה לחינוך גופני. למשפחה שורשים גם באזור וירטמברג. לפי ענף זה של המשפחה, הסופר הוא צאצא לפרשן התנ"ך הנוצרי לותרני יוהאן אלברכט בנגל (1687–1752) ודרכו גם של התאולוג הלותרני השוואבי, יוהנס ברנץ (1499–1570) מאנשי הרפורמציה.
פטריק זיסקינד גדל בכפר הבווארי הקטן הולצהאוזן. אחרי לימודים בבית הספר היסודי ובתיכון בכפר ואחרי מילוי השירות הלאומי (במקום שרות צבאי), בין השנים 1974-1968 למד היסטוריה של ימי הביניים והיסטוריה מודרנית במינכן ובנוסף שני סמסטרים בעיר אקס-אן-פרובאנס על מנת לשפר את ידיעת השפה הצרפתית. באותה תקופה בעת לימודיו באוניברסיטה התחיל לכתוב את היצירות הספרותיות הראשונות. השתתף גם כן בקורסים לאנגלית, ספרדית, לטינית, יוונית עתיקה, מדעי המדינה, אמנות ותאולוגיה. עבודת הגמר שלו דנה בתפיסות הפוליטיות והחברתיות של ג'ורג' ברנרד שו. בילדותו ובנעוריו למד פסנתר כחובב, עד גיל 19.
חיים הרחק מאור הזרקורים

בתום לימודיו התפרנס זיסקינד מעבודות מזדמנות בעיתונים, כמו כן במחלקת הפטנטים של חברת סימנס, כפסנתרן במועדונים וכמאמן אישי לטניס שולחן.
משנות השמונים הקדיש עצמו בעיקר לכתיבת ספרות ותסריטים. זיסקינד שומר בקנאות על פרטיותו, מתראיין לעיתים רחוקות מאוד, נמנע מהופעות פומביות ואף דחה כמה מחוות הערכה למפעלו הספרותי, כמו את הפרס טוקאן (1987) מטעם העיר מינכן, את הפרס לספרות של העיתון "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג" (FAZ) באותה שנה (1987), את פרס גוטנברג ואת הפרס הצרפתי לספרי ביכורים בשנת 1986. זיסקינד לא בא אפילו לבכורה העולמית של הסרט שהופק לפי ספרו "בושם", במינכן ב-7 בספטמבר 2006. בתסריטו לקומדיית הקולנוע "רוסיני" שיקף זיסקינד בנימה של אירוניה עצמית היבטים מחיי עצמו. למשל בבניית דמות המחבר הביישן המסרב אפילו תמורת סכומים מכובדים לאשר עיבוד ספרו לסרט. המפיק באותו התסריט דומה למפיק ברנד אייכינגר (מחברת "קונסטנטין פילם") אשר, לפי שמועות, ביקש לפני שנים רבות לקנות מזיסקינד את הזכויות לעיבוד ספרו "בושם" לסרט קולנוע ונענה רק ב-2001 תמורת סכום של 10-5 מיליון אירו, לפי גרסאות שונות.
אין בנמצא צילומים של זיסקינד פרט לכמה צילומים משנות השמונים. פעם אחת הופיע בהופעת קמאו קצרה בסדרת הטלוויזיה.
הטלוויזיה הבווארית שידרה תוכנית על זיסקינד במסגרת הסדרה "גדולי הבווארים" אבל הסופר לא השתתף בה.
הסופר חי לרוב במינכן עם בת זוגו, טטיאנה גראף, ובנו.
אחיו הבכור, מרטין א. זיסקינד (גר'), היה עיתונאי גם הוא.
יצירתו הספרותית

המפורסם בספריו הוא הרומן "הבושם" (1985), שתורגם ל-46 שפות ונמכר ב-15 מיליון עותקים. השוו הצלחה זו לפריצה המסחרית שעשה עשרות שנים קודם לכן הרומן "במערב אין כל חדש" מאת אריך מריה רמרק. בשנת 2006 עובד לסרט בבימויו של טום טיקוור. הזכויות והוצאות הפיתוח ניתנו לחברת ההפקות "קונסטנטין פילם" ולברנד אייכינגר תמורת סכום המשוער, לפי שמועות, של בין חמישה לעשרה מיליון אירו.
פרט לכך כתב זיסקינד תסריטים לסדרות הטלוויזיה "מונקו פראנצה" (1982) ו"קיר רויאל" (1986), כמו כן לקומדיית הקולנוע "רוסיני והסוגיה הרצחנית מי שכב עם מי?" (2005).
בתחילת הקריירה הספרותית שלו כתב זיסקינד בשנת 1981 את המונולוג "הקונטרבאס" במערכה אחת שזכה אחרי הבכורה בתיאטרון קובייה במינכן, בהצלחה יוצאת מן הכלל על בימות התיאטראות דוברי הגרמנית והבינלאומיים. בשנים 1984 - 1985 היה הקונטרבאס המחזה שהוצג הכי הרבה על במות גרמניה - כ-500 הופעות.
לעיתים קרובות מתאר זיסקינד דמויות של אנטי-גיבורים המחפשות את מקומן בעולם וביחס לזולת.
הנובלה פרי עטו "סיפורו של מר זומר" אוירה על ידי הקריקטוריסט הצרפתי ז'אן-ז'אק סמפה.
ספרים

הקונטרבס 1981 Der Kontrabass - דרמה מונולוג במערכה אחת - תורגם לעברית על ידי גד קינר, הוצאת מודן 1996
הבושם 1985 Das Parfum - רומן
היונה 1987 Die Taube - סיפור
סיפורו של מר זומר 1991 Die Geschichte von Herrn Sommer-רומן - תורגם לעברית על ידי אילנה המרמן, עם עובד, 1992
שלשה סיפורים והסתכלות אחת' 1995 Drei Geschichten
על אהבה ומוות 2006 Über Liebe und Tod - מסות - תורגמו לעברית על ידי יונתן ניראד, עם עובד,2009
תסריטים

השגעון הנורמלי לגמרי 1980 Der ganz normale Wahnsinn,
יחד עם הלמות דיטל
הסדרה "מונקו פראנצה" 1982 -Monaco Franze יחד עם הלמות דיטל
סדרת הטלוויזיה קיר רויאל  1986 Kir Royal יחד עם הלמות דיטל
רוסיני או הסוגיה הרצחנית, מי שכב עם מי 1997
עם הלמות דיטל
על חיפוש החיים ומציאתם 2005 Vom Suchen und Finden der Liebe יחד עם הלמות דיטל
ספרי פטריק זיסקינד ומוזיקה

השיר "השוליה חסר הריח" "Scentless Apprentice" שנכתב על ידי הזמר קורט קוביין במסגרת האלבום In Utero ‏(1993) של להקתו נירוונה קיבל השראה מספרו של זיסקינד, "הבושם"
המוזיקה לסרט "הבושם" (2006)כתבו שלישיית Pale 3 שכללה את הבמאי טום טוויקר, את ג'וני קלימק ואת ריינהולד הייל.
ברוסיה הוצגה בשנת 2006 אופרת רוק "פרפומייר" (רוקה הבשמים) על מוזיקה של איגור דמארין והמילים של יורי ריבצ'ינסקי, בהשראת הרומן "הבושם".
קטעי מוזיקה לקונטרבס עם הטסומי סוזוקי ותזמורת המנדולינות מאטינגן והשחקן ברנד האגמאן במונולוג "הקונטרבס" מאת זיסקינד, סרטון  באתר יוטיוב
עין פוריה

| --- | --- |

הבריכה התחתונה
 מיקום המעיין
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז הצפון
 אזור:  פוריה עילית 
 קואורדינטות:  32°43′49″N 35°33′18″E﻿ / ﻿32.73022222°N 35.55497222°E﻿ / 32.73022222; 35.55497222
 גישה למעיין
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) עין פוריה(למפת הגליל העליון רגילה) עין פוריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין פוריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין פוריה
 
מתחם המעיין ואזור הפיקניקים
הבריכה העליונה בעין פוריה
עֵין פּוֹרִיָּה (ידוע גם בשם עין קדש) הוא מעיין הנובע במדרון המזרחי של רכס פוריה מתחת וכק"מ מזרחית ליישוב פוריה עילית ומצפון מערב למושבת כנרת. שביל ישראל העולה מהמושבה לכיוון רכס פוריה, עובר ליד המעיין.
המעיין

המעיין נובע במספר נקודות. שמו הערבי של המעיין הוא "עין אל מאלחה" שניתן לו בגלל המליחות הקלה של מימיו. מימיו זורמים במורד "נחל שלם" הנשפך לכנרת בקטע שבין מושבת כנרת וחוף צינברי. המים מובלים מהניקבות באמצעות אמות מים צרות לשתי בריכות אגירה לא גדולות, אחת מערבית במעלה הרכס, והשנייה מזרחית יותר במורד הרכס. במתחם נטועים מספר עצי דקל.
במשך שנים רבות סבל האתר מהזנחה עד ששוקם על ידי הקרן הקיימת לישראל. במסגרת פעולות השיקום והשחזור שנעשו במימון ידידי קק"ל שווייץ, נוקו הבריכות ואמות המים. נבנו שני גשרונים העוברים מעל אמות המים והותקנו שולחנות וספסלי פיקניק מבטון. האתר משקיף על הכנרת והותקנו בו שתי נקודות תצפית. נקודה אחת מצפון למתחם המעיין, כוללת שולחן פיקניק ומקורה בסככת צל. נקודת התצפית הדרומית נקראת "מצפור נעמי שמר". במקום הונחה אבן בזלת גדולה ובתוכה הוטבע לוח אבן המספר בקיצור את סיפורה של נעמי שמר. בלוח נכתב שהוא הוקדש לכבודה במקום הצופה לנוף האהוב עליה מילדות. בכניסה לדרך הגישה למעיין הונחו שני סלעי בזלת גדולים עליהם נקבעו לוחות שיש. על לוח השיש של גוש הסלע הגדול נכתב: ”הד הרים צלול ועז, הד הרים עתה כאז..”. על לוח השיש השני נכתב ” ע"י קדש-תמר שמונים לקבוצת כנרת ט' בשבט תשנ"ד”.
אתרים באזור המעיין

אזור מתחם המעיין נמצא באזור המטעים של קבוצת כנרת. מדרום למעיין ובקרבתו, התיישבה בשנות ה-20 של המאה ה-20 קבוצת הר כנרת. התיישבות זאת החלה בשנת 1920 והחזיקה מעמד עד שנת 1930. בעקבות נטישת המקום הועבר השטח לבעלות קבוצת כנרת. אל המעיין עוברת דרך עפר, סלולה בחלקה, המשמשת את חקלאי הקיבוץ. תחילתה מכביש 767 בקטע העולה מצומת מושבת כנרת לצומת אלומות. הדרך עוברת ליד המעיין וממשיכה עד כביש 7677 העולה מכביש 90 דרך יער שווייץ לכיוון פוריה עילית. לאורך הדרך נמצאים קברו הבודד של ישראל לרנר, שהיה ממתיישבי קבוצת הר כנרת ונפטר בל"ג בעומר תרפ"ב, אנדרטה שהונחה בשנת 2007 על ידי קבוצת כנרת לציין את התיישבות הר כנרת במקום ותצפית נוף המשקיפה על נופי עמק הירדן בשם "מצפה התמר", לזכרו של "נח סטולר" בן קבוצת כנרת "אשר נטע בעמק ובהר יובל שנים". בהמשך, כ-500 מטר מצפון לאזור המעיין, נמצאים שרידים של "חרבת קדש".
מוצב גלגלית

| --- | --- |

 מידע על המבנה
 סוג:  מוצב 
 תקופת הבנייה:  1988–2000 (כ־12 שנים)
 תאריך הריסה:  2000
 נשלט על ידי:  צה"ל
 קואורדינטות:  33°17′35″N 35°32′30″E﻿ / ﻿33.29293056°N 35.5418°E﻿ / 33.29293056; 35.5418
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמוצב גלגלית(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמוצב גלגלית
 
צילום של הבופור ממוצב גלגלית, 1993
פעולות מיגון במוצב גלגלית בדרום לבנון בשנת 1999
מוצב גלגלית, או בשמו הקודם מוצב גבעון, היה מוצב של צה"ל בגזרה המזרחית ברצועת הביטחון בלבנון, בפאתי הכפר דיר מימאס ומעל ברך נהר הליטני.
צפונית למוצב שכן מוצב הבופור. מוצב גלגלית היה ממוקם מצפון מערב לכפר כילא ולמוצב חממה של צה"ל וממזרח לכפרים יוחמור ודיר סיריאן. באזור הקרוב לגלגלית לא היו מוצבים של צבא דרום לבנון.
מוצב גלגלית נועד לשמור על הציר שהוביל ממוצב נרקיס, שהיה ממוקם על הגבול, אל מוצב הבופור ואל מוצב דלעת. חזבאללה ניסה לפגוע בתנועה על הציר, וחוליות של הארגון ששהו באזור הליטני הניחו מוקשים על הדרך לבופור וירו פצצות מרגמה לעברו.
גלגלית היה בדרך כלל מוצב מחלקתי, בשל קרבתו לגבול. המחלקה שאיישה את המוצב הייתה מחלקה מפלוגת מסלול ולא מפלוגה ותיקה. את המחלקה תגבר טנק, צוות של מודיעין, צוות לוחמה אלקטרונית, גשש ואיש קבע של הנדסה קרבית שהיה מנהל עבודות מיגון.
לצוות הטנק ששהה במוצב היו שני תפקידים עיקריים: חיפוי לכניסת מסוקים לגזרה, בעת החלפת לוחמים בבופור או במהלך פינוי רפואי, וביצוע מארבים וסריקה של אזור ברך הליטני, כלומר המורדות הדרום-מזרחיים של מוצב הבופור והכפר יוחמור בגדה הצפונית של הליטני, והחלק הצפוני והמזרחי של טייבה (הכפר והמוצב) בגדה הדרומית של הליטני.
ביולי 1994 נהרג במוצב קצין הצנחנים סגן שי וולשטיין מירי טיל סאגר. ב-31 בינואר 2000 נהרגו שלושה חיילי צה"ל מפגיעת טילים ששיגר החזבאללה שפגעו בעמדת התצפית במוצב: רס"ן תדהר טמפלהוף, סמ"ר צחי מלכה גרינברג וסמ"ר ליאור ניב. באותו אירוע נפצע חייל נוסף באורח אנוש ושלושה נפצעו קל.
ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון, ניטש המוצב ופוצץ.
ראו גם

הלחימה בדרום לבנון (1985–2000)
לקריאה נוספת

משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969
הערות שוליים

↑  דף לזכרו של שי וולשטיין הי"ד באתר מכינת בני דוד
↑  עמוס הראל, לחנך את צ'יקו, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2005.
טל חן

טל חן (נולד ב-4 באוגוסט 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

חן החל את הקריירה בקבוצות הנוער של הפועל צפרירים חולון, והיה אף שחקן נבחרת הנוער ולאחר מכן קפטן הנבחרת הצעירה, במדיה רשם 14 הופעות.
בשנת 2000 עבר למכבי נתניה ושנה לאחר מכן עבר להפועל חיפה שירדה לליגה הלאומית בתום אותה עונה, שם שיחק גם בעונה שלאחר מכן.
לקראת עונת 2003/2004 עבר להפועל תל אביב. ב-4 בינואר 2004 עלה לראשונה בהרכב הראשון של הקבוצה, וכבש את השער הראשון בניצחון 1-4 על בית"ר ירושלים. לאחר אותו משחק קנה חן את מקומו בהרכב. בעונת 2004/2005 נקלעה הפועל תל אביב לתחתית הטבלה וחן הוסט לעמדת הקשר האחורי, והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצה הואיל ותרם רבות להישארותה בליגת העל. יכולתו הטובה בעונה זו גרמה לזימונו לראשונה לסגל נבחרת ישראל, אך הוא לא זכה להופיע במדיה. בתום העונה קיבל חן את תואר "השחקן המצטיין" מטעם ארגון האוהדים של הפועל אביב.
בעונת 2005/2006 זכה עם הפועל אביב בתואר ראשון בקריירה - גביע המדינה. בעונת 2006/2007 היה שותף חן להעפלתה של הקבוצה לשלב הבתים של גביע אופ"א וזכה עמה בפעם השנייה ברציפות בגביע המדינה, כשהוא כובש את שער הניצחון בחצי הגמר מול מ.ס. אשדוד. בעונת 2007/2008 איבד את מקומו בהרכב הקבוצה לאחר הגעתו של אלין טופוזאקוב, ובתום העונה שוחרר מהפועל תל אביב לאחר ששיחק חמש שנים במדיה.
בקיץ 2008 חתם חן בקבוצת בני סכנין, שם שיחק שנתיים וחצי, עד שחתם בינואר 2011 בהפועל רמת גן, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית. בעונה שלאחר מכן היה שותף חן להעפלתה של הקבוצה בחזרה לליגת העל. לאחר עונה אחת בליגת העל שוב ירדה הקבוצה ללאומית, אך באותה עונה זכה עמה חן בגביע המדינה.
ב-17 בספטמבר 2013 חתם בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית, ולאחר עונה אחת במועדון הודיע חן ב-23 ביוני 2014 על פרישה ממשחק פעיל.
בשנת 2016 פתח חן סניף של רשת ארומה בבאר יעקב.
תארים

גביע המדינה: 2005/2006, 2006/2007
גביע המדינה: 2012/2013
הערות שוליים

↑  סיון גולדנברג, ‏טל חן פורש: מרגיש גאה ושמח במה שהשגתי, באתר ONE‏, 23 ביוני 2014