stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלי בממלכת השוקולד (סרט)
הפקה

לדבריהם של המעורבים בהכנת הסרט, החזון העיקרי מאחורי הסרט היה שהוא יהיה יותר מודרני ודומה לספר המקורי של רואלד דאל משנת 1964, ולא עיבוד של הסרט המוזיקלי משנת 1971.
הסרט הוא נושא לוויכוח על איזו גרסה של הסרט היא "אמינה יותר". הסרט דומה יותר לספר המקורי, כי בשניהם ניתן למצוא הבדלים בעלילת המפתח, בתפאורה ובדמויות.
צוות ההפקה, בראד גריי וריצ'רד ד. זאנוק היו נחושים בבחירת הבמאי טים ברטון, כי הוא הבחירה האידיאלית לסרט. מרטין סקורסזה ופרנק אוז היו שניהם מועמדים לתפקיד הבמאי. אחרי הסכמה לביים את הסרט, ברטון שכר את התסריטאי של הסרט סיפורי דגים, ג'ון אוגוסט, הוא קרא את הספר כילד, אך מעולם לא ראה את הסרט משנת 1971. ברטון המליץ שהוא יסיים את הטיוטה הראשונה של התסריט לסרט לפני שהוא צופה בו.
פליסיטי דאל בחרה אילו שחקנים יועמדו לתפקיד. היא בחרה את העשרה האחרונים, ולבסוף את השלושה האחרונים. עם השיקולים, היא בחרה את השחקנים לפי הדרך שבה הרגישה שתפסו את הקסם של ספרו של רואלד דאל במשחקם, ואת השלושה האחרונים היא בחרה לפי ההרגשה שהם התחברו להומור שבספר, וגם אל הקסם וההומור של ספייק מיליגאן (שרואלד דאל שישחק בתפקיד וילי וונקה בסרט המוזיקלי ב-1971). היא קיבלה את הזכות לבחור מי האחד מבין השלושה שיקבל את התפקיד, אך היא הרגישה שאחרי הכול, זהו תפקידו של הבמאי לעשות את ההחלטה הסופית. כשהצטרף ברטון לפרויקט הוא בחר מיד בחברו ג'וני דפ, אשר כיכב בסרטיו של ברטון בעבר. ברטון בחר בדפ להיכנס לנעליו של וילי וונקה. דפ הסכים, ואף שכנע את ברטון לשכור את פרדי היימור הצעיר, שכיכב לצד דפ בסרט למצוא את ארץ לעולם לא, לתפקיד צ'ארלי באקט, ואת ג'ורדן פריי לתפקיד של מייק טיווי. טים ברטון ציין בכמה ראיונות שאם הוא לא היה בוחר בדפ לתפקיד וילי וונקה, התפקיד היה כנראה הולך לג'ים קארי או לאדם סנדלר. הסרט כולו צולם באולפני פיינווד, קרוב ללונדון, אותם אולפנים בהם צולמו רוב סרטי ג'יימס בונד. הצילומים החלו ב-15 ביוני 2004. ברטון העדיף להימנע משימוש בגרפיקה ממוחשבת, ובמקום נבנו תפאורות בגודל מקורי על ידי מעצב ההפקה, אלכס מקדאול.
בנוסף למפיקים בארד גריי וריצ'רד ד. זאנוק גם ג’ניפר אניסטון הייתה שותפה להפקה.
הצלחה קולנועית

הסרט יצא בארצות הברית ובקנדה ב-15 ביולי 2005. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הסרט גרף 55.4 מיליון דולר בקופות בצפון אמריקה, וקיבל תגובות חיוביות. עד לספטמבר 2005, הסרט גרף 400 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט יצא ב-DVD ב-8 בנובמבר 2005. חלק מהמבקרים התלוננו שהתנהגותו של דפ כווילי וונקה דומה להתנהגותו של מייקל ג'קסון, והסיפור על ילדותו הקשה לא תואם את הסיפור המקורי של דאל. משפחתו של דאל הביעה את תמיכתה בסרט ואישרה גם את סיפור הרקע על ילדותו של וונקה.
מוזיקה

המוזיקה המקורית של הסרט נכתבה ובוצעה על ידי דני אלפמן. הבמאי טים ברטון ודני אלפמן שיתפו פעולה בעבר בסרטים. מילות שירי האומפה-לומפה נלקחו כמו שהן מהספר המקורי. אלפמן הוא ששר את כל השירים. המנגינה של הכותרות הראשיות מרשימה מפני שנעשה שימוש בעיבוד סינתיסייזר.
כל אחד משירי האומפה-לומפה בסרט מושפע מז'אנר מוזיקלי אחר, ותגובתו של וונקה בסוף השיר תואמת את הז'אנר:
אוגוסטוס שלוק- בוליוודי/ברודוויי
ויולט בורגארד- דיסקו/היפ הופ
ורוקה סולט- בלדות רומנטיות המאפיינות את שנות *ה60/פסיכדליה
מייק טיוי- רוק
ביקורת

ג'ין ויילדר, ששיחק את וילי וונקה בסרט המקורי משנת 1971, התנגד בתחילה לגרסה החדשה, באומרו: "זה הכול בשביל הכסף. זה בסך הכול כמה אנשים שיושבים וחושבים 'איך אנחנו יכולים לעשות יותר כסף?' איזו עוד סיבה יש לחדש את וילי וונקה?", ג'וני דפ הגיב: "אנחנו לא עשינו מחדש את וילי וונקה, אנחנו חידשנו את צ'ארלי 'בממלכת השוקולד' אשר מבוסס על אותו ספר שהם ביססו את הסרט שלהם עליו. לצאת בהצהרה שהם רוצים לעשות את הסרט רק בשביל הכסף זו הצהרה מאוד מוזרה כשהיא באה מאדם שנמצא בעסקי הקולנוע זמן רב כמוהו. כל סרט נוצר משום שמישהו במקום כלשהו רצה החזר על הכסף שהוציא". מאז יציאת הסרט לאקרנים, ויילדר תמך בדפ: "אם אני הייתי המלהק של הסרט, הייתי לוקח את ג'וני דפ לתפקיד של וילי וונקה כיוון שאני חושב שהוא נהדר, מסתורי תמיד וקסום."
מספר מבקרי סרטים, כולל מבקר אחד מהניו יורק טיימס, ביקרו את ברטון על סיפור הרקע הפרוידיאני של וונקה, בתור דבר מיותר שלא דומה לסיפור המקורי של דאל.
הרבה ביקרו את ברטון וג'ון אוגוסט על כך שעשו את דמותו של וילי וונקה בסרט רחוקה מאוד מהדמות המקורית. לדוגמה, לעומת וונקה בסרט, הדמות בספר וונקה לא שנא להיות בחברת ילדים ולא היה מאותגר חברתית. מקרה כזה ניתן לראות בסצנה שבה וילי וונקה מקבל את האורחים:
בספר, וונקה מאוד חברותי ומתרגש בצורה בלתי רגילה.
בסרט, וונקה כמעט ולא יכול לברך אותם בלי להסתכל בכרטיסיות שהכין מראש.
ברטון השיב כי "חיים במפעל עם אנשי אומפה-לומפה יגרמו לכל אדם להפוך להיות קצת מוזר".
מספר מבקרים העירו על הופעתו הדומה להפליא של דפ בסרט לזמר הפופ מייקל ג'קסון. בדומה לג'קסון, לדפ בתפקיד וונקה היה צבע עור חיוור, טון דיבור רך, בעל אישיות ילדותית למדי, וילדות מתוסבכת. דפ הכחיש כל דמיון לג'קסון. ברטון הגיב כי "מייקל ג'קסון אוהב ילדים, וילי וונקה לא סובל אותם. בשבילי זה הבדל גדול מאוד באישיות".
היו גם ביקורות על גזענות, קולוניאליזם, עבדות וקבוצות סטריאוטיפים בדומה לאלה שנתקבלו כשיצא הספר המקורי בשנת 1964, באשר אנשי האומפה-לומפה תוארו כפיגמים בעלי עור כהה שהובאו מהג'ונגל האפריקאי.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי

בגרסה העברית השתתפו בדיבוב הדמויות:
דרור קרן (וילי וונקה)
גל שמי (צ'ארלי באקט)
אלברט כהן (סבא ג'ו)
מולי שולמן (מר באקט)
עדי קוזלובסקי (מרת בורגארד)
אלי גורנשטיין (מר סולט)
עידו מוסרי (בני האומפה-לומפה)
גדעון שמר (וילבור וונקה רופא-השיניים)
הדר שחף-מעיין (מרת גלופ)
משי קלינשטיין (ויולט בורגארד)
לני כהן (ורוקה סולט)
תמיר גינזבורג (מייק טיווי)
ראו גם

חברת וילי וונקה
הערות שוליים

↑  Jonathan McIntosh, Willy Wonka and the Racism Factory, Znet. 30 August 2005
↑  Diabetics Beware-- Tim Burton's Hyperglycemic, Cowardly Charlie & The Chocolate Factory, Epinions.com. 17 July 2005
| יצירותיו של רואלד דאל |
| --- | --- | --- |
| ספרי ילדים | ג'יימס והאפרסק הענק (1961) • צ'ארלי והשוקולדה (1962) • אצבע הקסם (1966) • מר שועל המהולל (1970) • צ'ארלי ומעופפלית הזכוכית (1972) • דני אלוף העולם (1975) • התנין הענקי (1978) • העי"ג (1982) • המכשפות (1983) • הג'ירף השקנאי וגם אני (1985) • מטילדה (1988) • בצ בצ רקי (1989) |  |
| ספרי מבוגרים | דודי אוסוולד (1979) • סיפורי הפתעה (1979) • עור וסיפורים נוספים (1980) |  |
| שירים לילדים | שירים עליזים וחרוזים פוחזים (1989) |  |
| סרטים ע"פ ספריו | וילי וונקה ומפעל השוקולד (1971) • העי"ג (1989) • המכשפות (1990) • ג'יימס והאפרסק הענק (1996) • מטילדה (1996) • צ'ארלי בממלכת השוקולד (2005) • מר שועל המהולל (2009) • העי"ג (2016) • טום וג'רי: וילי וונקה ומפעל השוקולד (2017) • המכשפות (2020) • מטילדה (2022) • וונקה (2023) • הסיפור המופלא של הנרי שוגר (2023) • הברבור (2023) • לוכד העברושים (2023) • רעל (2023) |  |
| מחזות זמר ע"פ ספריו | מטילדה (2010) • צ'ארלי ומפעל השוקולד (2013) |  |
| תסריטים לסרטים | אתה חי רק פעמיים (1967) • צ'יטי צ'יטי בנג בנג (1968) • וילי וונקה ומפעל השוקולד (1971) |  |
| ערכים קשורים | פטרישיה ניל • אוליביה דאל • אופליה דאל |  |
| יצירותיו של טים ברטון |
| --- | --- | --- |
| סרטים באורך מלא | ההרפתקה הגדולה של פי ווי הרמן (1985) • ביטלג'וס (1988) • באטמן (1989) • המספריים של אדוארד (1990) • באטמן חוזר (1992) • אד ווד (1994) • הפלישה ממאדים (1996) סליפי הולו (1999) • כוכב הקופים (2001) • סיפורי דגים (2003) • צ'ארלי בממלכת השוקולד (2005) • חתונת הרפאים (2005) • סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (2007) • אליס בארץ הפלאות (2010) • צללים אפלים (2012) • פרנקנוויני (2012) • עיניים גדולות (2014) • המעון של מיס פרגרין לילדים משונים (2016) • דמבו (2019) • ביטלג'וס ביטלג'וס (2024) |  |
| סרטים קצרים | האי של דוקטור איגור (1971) • מתקפת מפלצת הסלרי (1979) • וינסנט (1982) • הנזל וגרטל (1983) • פרנקנוויני (1984) • ‏Stainboy‏ (2000) |  |
| סדרות טלוויזיה | ונסדיי (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009950573805171  BNE: XX4827519  BnF: cb169038594 (data)  GND: 7678460-5  LCCN: no2005109285  VIAF: 225729138   WorldCat (עם VIAF): 225729138
להטביע את הביסמרק!

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר תשעת הימים האחרונים של הביסמרק מאת ס.ל. פורסטר
 בימוי:  לואיס גילברט 
 הופק בידי:  ג'ון ברבורן
 תסריט:  אדמונד נורת'
 עריכה:  פיטר האנט 
 שחקנים ראשיים:  קנת' מור דנה ווינטר קרל מובהק לורנס מייזימיט קרל סטיפנק
 מוזיקה:  קליפטון פארקר 
 צילום:  כריסטופר צ'אליס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בפברואר 1960
 משך הקרנה:  93 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  1,330,000‏$
 הכנסות:  3,000,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
להטביע את הביסמרק! (באנגלית: !‏Sink the Bismarck) הוא סרט מלחמה בריטי בשחור-לבן משנת 1960 בבימוי של לואיס גילברט, עם קנת' מור ודנה ווינטר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "תשעת הימים האחרונים של הביסמרק" מאת ס.ל פורסטר(אנ') והוא מתאר את המרדף וההטבעה של אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק במלחמת העולם השנייה על ידי הצי המלכותי הבריטי.
בתחילת הסרט מוקרן יומן חדשות גרמני ובו טקס השקת הביסמרק בנמל המבורג ב-14 בפברואר 1939 בנוכחות אדולף היטלר כשהקהל שואג קריאות זיג הייל.
העיתונאי אד מורו שעבד באותה תקופה ברשת CBS בלונדון מופיע בתחלת הסרט בתפקיד עצמו כשהוא מסביר על המצב הקשה של בריטניה. הוא מופיע גם בקדימון לסרט.
בסוף הסרט מופיעה כתובת של תודה לאדמירליות של הצי על העזרה ושיתוף הפעולה וכן כי הדמות הראשית של קצין המבצעים שפרד שמגלם קנת' מור היא פיקטיבית ולמעשה קצין המבצעים האמיתי היה מייג'ור ראלף אדוארד. זה נעשה כדי להכניס לתמונה דמות נשית וסיפור רומנטי שלא שייך לדמות האמיתית. כמו כן לא מוזכר בלצ'לי פארק בו פיענחו את התשדורות הגרמניות בעזרת מערכת אולטרה וסייעו להצלחת הפעולה. עד 1975 הפעילות הזאת הייתה עדיין מסווגת.
בהשראת הסרט נכתב השיר Sink the Bismarck בסגנון קאנטרי שהושר על ידי ג'ון נורטון והיה להיט. הוא משובץ בקדימון לסרט.
תקציר העלילה

קפטן ג'ונתן שפרד (קנת' מור) מתמנה לקצין מבצעים באדמירליות. הוא מתחיל את תפקידו בזמן קשה לבריטניה, צוללות ה-U-Boat ואוניות הצי הגרמני עושות שמות בשיירות האספקה לאי. במאי 1941 מתקבלו ידיעות שאוניית המערכה ביסמרק והסיירת הכבדה פרינץ אויגן, עומדות לצאת מהים הבלטי לאוקיינוס האטלנטי.
מרגל שנמצא על החוף בנורווגיה מבחין בשתי האוניות וממהר לשלוח תשדורת מורס אך מצליח רק לבשר על פרינץ אויגן לפני שהוא נהרג על ידי חייל גרמני. הבריטים משערים שהאונייה השנייה היא הביסמרק ומוכרז מצב חרום.
שפרד מטיל משמעת נוקשה בחדר המבצעים ומתקרב לקצינה אן דייוויס (דנה ווינטר). ארוסה של אן נהרג במערכה על דנקרק ואשתו של שפרד נהרגה בהפצצה בבליץ בלונדון. בנו משרת כתותחן על מטוס נושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל הנמצאת בים התיכון ליד גיברלטר.
מפקד השייטת הגרמנית, אדמירל גינתר ליטיינס (קרל סטפאנק) נושא נאום נאצי נלהב בפני הלוחמים הגרמנים. הוא מבטיח למפקד הביסמרק, ארנסט לינדמן (קרל מהנר) ששניהם ייזכרו כגיבורים בתולדות גרמניה.
בקרב שמתנהל במצר דנמרק, מצליחים הגרמנים להטביע את אה"מ הוד ומתוך 1500 איש ניצלו רק שלושה. אה"מ פרינץ אוף ויילס נפגעה וניתקה מגע. זה היה ניצחון גרמני גדול שפורסם בכל תחנות השידור בעולם.
מצב הרוח בלונדון יורד, וינסטון צ'רצ'יל מתקשר לחדר המבצעים וכולם שומעים ברמקול את הוראתו "להטביע את הביסמרק" בכל מחיר!
המפקד לינדרמן מבקש לחזור לצרפת לשם תיקון הנזקים הקלים שנגרמו לביסמרק אך ליטיינס אומר שזה לא ימצא חן בעיני היטלר ומורה לו להמשיך לעבר השיירות ולפגוע בהן.
שפרד מקבל הודעה שבנו נעדר לאחר שמטוסו נחת בים מחוסר דלק. הוא ממשיך בתפקידו ביתר עוז עד שהוא מקבל הודעה שבנו נאסף חי מהים.
מטוס סיור קטלינה מגלה את הביסמרק ושפרד מורה למטוסי הפצצה פיירי סורדפיש מה"רויאל ארק" להפציץ אותה בפצצות טורפדו. בהפצצה נפגע מנגנון ההיגוי של האוניה והיא ממהרת בכיוון לצרפת. שפרד שולח לקראתה את אה"מ רודני, אה"מ קינג ג'ורג' החמישי ואה"מ דורסטשייר הפותחות עליה באש ומטביעות אותה.
המתח בלונדון מתפוגג ושפרד מזמין את אן לארוחת ערב בלי לדעת שבחוץ כבר בוקר.
משרד המסחר והתעשייה (האימפריה הרוסית)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מטה מרכזי:  סנקט פטרבורג
 
משרד המסחר והתעשייה היה המוסד הממלכתי המרכזי לניהול התעשייה הממשלתית, פיקוח על התעשייה הפרטית והמסחר באימפריה הרוסית.
היסטוריה

המשרד הוקם על פי צו קיסרי ב-27 באוקטובר 1905 במקום משרד המסחר (Министерство коммерции Российской империи) שקדם לו ופעל בשנים 1801—1810 שינק את שורשו מלשכת המסחר שהקים פיוטר הגדול בשנת 1715. המשרד כלל מוסדות של משרד האוצר למסחר, לתעשייה ולכרייה, מועצה לענייני תעריפים, ועדת תעריפים ומחלקה לענייני רכבת, למעט המחלקות המופקדות על הסדרים כספיים של האוצר עם חברות רכבת.
המנהל הכללי של ספנות ונמלים נכלל גם במשרד החדש. כל העניינים הקשורים לחברות סוחר, ועדות סוחר ומלאכה הועברו ממשרד הפנים למשרד החדש. וסיליטימיריאזב היה שר המסחר והתעשייה עד פברואר 1906. תפקיד המפקד הראשי של ספנות הסוחר בוטל; שמו של משרת עוזר המנהל הכללי שונתה לתפקיד עוזר שר המסחר והתעשייה. בין 18 בפברואר ל-4 במאי 1906 היה מיכאיל פיודורוב השר הזמני של משרד המסחר והתעשייה, בין ה-5 במאי ל-26 ביולי, אלכסנדר שטוף.
מ-27 ביולי 1906 עד 6 בדצמבר 1907 שר המסחר והתעשייה היה דמיטרי פילוסופוב. עם זאת, הוא לא הספיק להוכיח את עצמו במשרה, מכיוון שכעבור פחות משנה וחצי הוא נפטר לפתע, עד ל-30 בינואר, נוהל המשרד באופן זמני על ידי מיכאיל אוסטרוגרדסקי.
בפברואר 1917, המשרד הקיסרי אורגן מחדש בעקבות מהפכת פברואר ופיזור ממשלת האימפריה הרוסית בתקופת פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה. המשרד התקיים עד אוקטובר 1917 עת פורק סופית עם פיזור ממשלת המעבר הרוסית על ידי הבולשביקים.
בבעלות המשרד היו מספר בניינים בסנקט פטרבורג, כולל בכתובות: סוללת מיטנינסקיה 7 וסוללת אדמירלטייסקאיה 8.
לקריאה נוספת

Министерство торговли и промышленности // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים

| --- | --- |

 תחום:  פיתוח רכבים
 שפה רשמית:  רוסית
 מדינה:  רוסיה 
 מטה הארגון:  מוסקבה, רוסיה
 מנכ"ל:  סרגיי גייסין
 תקופת הפעילות:  1918–הווה (כ־107 שנים)
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל 
 http://nami.ru
 קואורדינטות:  55°50′49″N 37°32′30″E﻿ / ﻿55.846991°N 37.541544°E﻿ / 55.846991; 37.541544
 he
 
מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים, רשמית מרכז המחקר הממלכתי הרוסי המיזם הפדרלי "מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים" (ברוסית: Государственный научный центр Российской Федерации Федеральное государственное унитарное предприятие «Центра́льный нау́чно-иссле́довательский автомоби́льный и автомото́рный институ́т „НАМИ“», בקיצור НАМИ) הוא הארגון המדעי המוביל ברוסיה בתחום פיתוח רכבים ומנועים.
היסטוריה

המכון הוקם ב--14 במרץ 1920, על בסיס מעבדת רכבים מדעית (НАЛ) שפעל תחת המחלקה הטכנית-מדעית של הממשלה הסובייטית, אשר הוקמה ב-16 באוקטובר 1918. מאז 1924, המכון היה מבצע רכישה וייבוא כלי רכב. בשנת 1927 המכון החל בפיתוח מכונית עצמאית ראשונה NAMI-1 (שהיה לרכש הקל הראשון בברית המועצות).
בשנות 1930 המכון הפך למחלקת העיצוב המובילה בתעשיית הרכב הסובייטית. באותן שנים, פותחו והושקו הטרולייבוסים הראשונים בברית המועצות, נבנו מספר דגמי טרקטורים ומשאיות. המכון גם פיתח עבור הצבא האדום דגמי מכוניות משוריינות.
מ-1931 עד 1946 נקרא בשם המכון המדעי לרכבים וטרקטורים (Научный автотракторный институт, НАТИ).
בתחילת 1946 בשל העברת תעשיית הטרקטורים לאחריות משרד ההנדסה חקלאית המכון פוצל. תחום תעשיית הרכב היה באחריות משרד תעשיית הרכב והוא הפך למכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים (НАМИ). תחום תעשיית הטרקטורים, שהועבר לידי משרד ההנדסה החקלאית הפך למכון המחקר המדעי לטרקטורים (НАТИ).
המכון היה אחראי לפיתוח ובניית מספר דגמי מנועים אשר היוו את הבסיס לייצור מנועים עבור תעשיית הרכב.
עם זאת, רבים מפתרונות העיצוב המבטיחים לא הוכנסו לכלל תעשיית הרכב. לדוגמה, פיתוח הנעה קדמית במכון החלה בשנים 1966-1967 כשייצור סדרתי של רכב שכזה החל רק בשנות השמונים. כשבאותה תקופה כבר החלה התפתחות הילוכים אוטומטיים למכוניות נוסעים.
מדענים ומהנדסי המכון השתתפו באופן פעיל בייצור, בחינה והשקה של כמעט כל הרכבים הסובייטיים, כמו גם מנועים וטרקטורים.
ב-1994, המכון קיבל מעמד כמרכז מחקר מדעי של הפדרציה הרוסית.
ב-2003, הסוכנות הפדרלית למטרולוגיה ורגולציה טכנית העניקה למכון רישוי לפעול כמרכז לבדיקות רכבים (ICAI), אשר החל להגיש שירות טכני לבדיקות רכב על פי תקנות UNECE.
בשנת 2014 המכון רכש תמורת יורו אחד טכנולוגיות מקבוצת ONEXIM הנוגעות לעיצוב ותיעוד שלדת המכונית ההיברידית "יו מובייל".
המכון הוא נציג הפדרציה הרוסית בוועדה הטכנית 22 "תחבורת כביש" של ארגון התקינה הבינלאומי.
בסיס הניסויים

בשנות 1960 המכון הקים אתר ניסויים (מרכז המחקר המדעי לטכנולוגיית רכבים ואופנועים מרכז המחקר של רכב ואופנועים טכנולוגיה, ברוסית: Научный испытательный центр автомобильной и мотоциклетной техники, בקיצור НИЦИАМТ), ליד העיר דמיטרוב במחוז מוסקבה. כעת יחידה זו נקראת בשם מרכז המחקר המדעי לניסוי ושיפור של כלי רכב מנועיים (Научно-исследовательский центр по испытаниям и доводке автомототехники ФГУП «НАМИ»).
דגמי הרכבים

למעט בשנים 1920—1930 המכון ייצר רק מכוניות קונספט. ייצור רכבים סדרתי בוצע בשנים טווח 1950—1980:
1949—1953 — NAMI-013
1955—1956 — NAMI-A50/050 "בלקה"
1958 — NAMI-049 אוגוניוק
1962 — NAMI-086 ספוטניק
1987 — MANI-0284 "בכורה"
1988 — MAMI-0288 "קומפקטי"
1989 — MAMI-0286 "טייפון"
1989 — NAMI-0295 "רוס"
החברה השתתפה ביצירת הלימוזינה הנשיאותית מדגם אאורוס סנאט, שהושקה בשנת 2018.
הערות שוליים

↑  НАМИ/НАТИ
↑  НАМИ на Яндекс-словари
↑  Прохоров продал права на «Ё-мобиль» за 1 евро
↑  Владимир Путин приехал на инаугурацию на автомобиле «Аурус»
↑  НАМИ зарегистрировал название для машин проекта «Кортеж»
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136757-2  ISNI: 0000 0004 5945 3362  VIAF: 151877220   WorldCat (עם VIAF): 151877220 
רכב NAMI 1
פימפרנל סמית

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן סקרלט פימפרנל  הרומן פימפרנל סמית של א.ג. מקדונלד
 בימוי:  לסלי הווארד
 הופק בידי:  לסלי הווארד
 תסריט:  אנטול דה גרונוולד
 עריכה:  סידני קול, דגלאס מאיירס
 שחקנים ראשיים:  לסלי הווארד  פרנסיס סאליבן מרי מורס
 מוזיקה:  ג'ון גרינווד
 צילום:  מץ גרינבאום
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברה מפיצה:  British National Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 ביולי 1941
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט תעמולה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  גרמניה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פימפרנל סמית (באנגלית: Pimpernel Smith, בארצות הברית: Mister V) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1941 בבימוי ובהפקתו של לסלי הווארד שגם משחק בו בתפקיד הראשי. הווארד שיחק קודם לכן בסרט "סקרלט פימפרנל", בשנת 1934.
התסריט נכתב בהשראת הרומן סקרלט פימפרנל של הברונית אמה אורצי מ-1905 והרומן פימפרנל סמית של א.ג. מקדונלד, אולם בסרט זה הועברה העלילה מתקופת המהפכה הצרפתית לתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה.
הסרט הוא מסמך אנטי נאצי חריף. בתחילתו מופיעה כותרת כי "הדמויות בו הן בדיוניות אך הוא משקף את האנשים המסכנים את חייהם יום-יום כדי לעזור לאנשים מלאומים שונים הנרדפים ומושמדים על ידי הנאצים, לאנשים אלה חברי החופש, מוקדש סרט זה".
הסרט הזה נאסר אז להקרנה בשוודיה הנייטרלית, אבל ראול ולנברג ראה אותו בהקרנה פרטית, ואז החליט לצאת לבודפשט ולהציל שם יהודים.
תקציר העלילה

פרופסור הורשיו סמית (לסלי הווארד) הוא ארכאולוג ומרצה באוניברסיטת קיימברידג'. רבים אינם יודעים כי הוא נוסע לעיתים קרובות לגרמניה, ומחלץ משם אנשים שהשלטון הנאצי רודף אותם.
הוא מרצה לקבוצת סטודנטים אמריקאים, ומציע לכמה מהם לצאת למשלחת חפירות לגרמניה כדי לגלות את מוצאם הארי של הגרמנים. הנאצים מאשרים את משלחת המנסה לאשש את התאוריה הארית שלהם.
הוא חודר למחנה ריכוז מחופש לדחליל כדי לשחרר משם פסנתרן פולני. שומר נאצי יורה בו ופוצע אותו בידו. הוא מצליח לשחרר את הפולני ולברוח. הסיפור מתפרסם בכל העיתונים, והסטודנטים מבחינים למחרת בידו החבושה ומזהים שזה הוא. הם מעריצים אותו ומבטיחים לעזור לו.
בראש הנאצים המחפשים את "המציל המסתורי" עומד הרייכסמיניסטר השמן פון גראון (פרנסיס סאליבן). בבית השגריר הבריטי בברלין נערך נשף, ופון גראון מוזמן לשם עם אנשיו המתחקים אחר כל המוזמנים כדי לזהות את "המציל המסתורי".
גם סמית מוזמן לנשף ופון גראון חושד בו. הוא מורה לבחורה צעירה בשם לודמילה קוזלובסקה (מרי מוריס), שאביה עצור במחנה ריכוז, כי תתחבר לסמית ותנסה לברר אודותיו, ואם תגלה שהוא "המציל המסתורי", הוא ישחרר את אביה.
סמית בתחילה חשדן לגבי כוונותיה של לודמילה, אבל לבסוף מגלה לה את מעשיו, ומבטיח לשחרר את אביה וחבריו. בעזרת התחכמויות הוא מציג את הסטודנטים כעיתונאים אמריקאים הרוצים לסקר מחנות ריכוז. הם מגיעים למחנה, נכנסים לחדר העצורים, מתגברים על אנשי המשמר בחדר, והעצורים יוצאים משם לבושים במדים גרמנים ומוברחים מגרמניה.
פון גראון רודף אחרי סמית ולודמילה ומצליח לתפוס אותם בתחנת הגבול. הוא משחרר את לודמילה ועומד לפני סמית עם אקדח שלוף שבכוונתו להרוג אותו בעת ניסיון בריחה. סמית אומר לו שגורלם של הנאצים נחרץ והם ישמידו את עצמם. לבסוף הוא מצליח להסיט את דעתו של פון גראון ונעלם בעשן סיגריות. פון גראון יורה וצועק לעברו לשוב וקולו של סמית נשמע: "עוד אשוב".
פורדייט

פורדייט לא מלוטש
פורדייט, ידוע גם בתור אגט דטרויט או אגט מנועים,הוא מינרל מלאכותי אשר עשוי משאריות צבע התזה, אשר התקשה במידה מספקת כדי להיות מלוטש. פורדייט נוצר מהצטברות של שכבות צבע על משטחי הצביעה בספריי של מכוניות בתקופה בה התהליך נעשה באופן ידני, ונאפה פעמים רבות. מכונה על שם מפעלי פורד בדטרויט, עיר תעשייתית בארצות הברית אשר בה כנראה התגלה הפורדייט. בשנים האחרונות משמש לתכשיטים.
הערות שוליים

↑  "These Gorgeous Stones Were Accidentally Created From Layers of Car Paint In Old Auto Factories". Bored Panda (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-07-19.
↑  "The Story of Fordite". Fordite.com. אורכב מ-המקור ב-2008-02-16. נבדק ב-2008-02-10.
↑  Vartan, Starre (2006-11-01). "Wearable art: planet- and people-friendly jewelry is gaining ground". E/The Environmental Magazine. Earth Action Network. נבדק ב-2008-02-10.
מיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני

מבנה מולקולרי של האנזים אלכוהול אוקסידז, כפי שהתקבל באמצעות מיקרוסקופיה אלקטרונית קריוגנית.
מיקרוסקופ אלקטרונים בטמפרטורות נמוכות או מיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני (Cryo-EM) הוא מיקרוסקופ אלקטרונים המאפשר שיקוף ומדידת גדלים אופייניים של מולקולות מורכבות, כמו חלבונים ופחמימות בתוך תמיסה. שיטה זו אפשרה לראשונה שיקוף של חומרים ביולוגיים רגישים לקרינה בסביבה הטבעית שלהם.
השיטה מתבססת על העובדה שקרח זגוגי (Vitrous ice), המושג באמצעות קירור מהיר (Super cooling) של מים, יכול להיווצר בתצורה לא גבישית. שימוש בתמיסה מוקפאת מעין זו, מאפשר שיקוף של החומר במיקרוסקופ אלקטרונים ללא אפקט פיזור גבוה הנוצר בקרח גבישי. לשיקוף החומר בתמיסה חשיבות רבה, בשל התלות של מאפייני החומר ובייחוד המבנה שלו בקיומה של התמיסה ובהרכבה. כתוצאה מכך, מבנה חומרים ביולוגיים בסביבת ואקום שונה בתכלית מהמבנה שלהם בסביבתם הטבעית (אין ויוו).
השיטה הוצגה לראשונה ב-1974 על ידי קן טיילור (Ken Taylor) ורוברט גלאסר (Robert Glaeser) שהוכיחו כי ניתן לשמר מבנה של חלבונים בתוך קרח זגוגי. בראשיתה, השיטה לא היוותה תחרות אמיתית לשיטות המקובלות כמו קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, בשל רזולוציה נמוכה. עם השנים התפתחה השיטה והרזולוציה עלתה בהדרגתיות, כשב-2014 הושגה באמצעות השיטה רזולוציה כמעט אטומית (4.5 Å) שאיפשרה להציג את צורתם של ריבוזומים ושל מיטוכונדריה.
התפתחות השיטה

השיטה התפתחה על רקע שתי בעיות מרכזיות בשימוש במיקרוסקופ אלקטרונים. הבעיה הראשונה נובעת מכך שהאנרגיה של אלומת האלקטרונים (בסדר גודל של מאות KeV) גבוהה בכמה סדרי גודל מהאינטראקציות הפועלות בין המולקולות ולפיכך מסוגלת לפרק אותם ולגרום לפגיעה בחומר ובמבנה שלו. עובדה זו הופכת את האפשרות לשקף חומרים ביולוגיים במיקרוסקופ אלקטרונים לקשה עד בלתי אפשרית. הבעיה השנייה טמונה בכך שדוגמה הנמצאת במיקרוסקופ אלקטרונים מצויה בוואקום ובנוסף עליה להיות דקה במיוחד בגלל האינטראקציה החזקה של החומר עם אלומת האלקטרונים. לכן, החומר לא יכול להימצא בתמיסה מימית בזמן הבדיקה (אם החומר יימצא בסביבה מימית, המים יתאיידו בשל רמת הוואקום הגבוהה ויחס שטח פנים-נפח גדול). אילוץ זה מהווה בעיה מרכזית בניסויים מולקולות ביולוגיות ותאים חיים, שמאפייניהם וצורתם משתנים באופן קיצוני כשהם מצויים מחוץ לתמיסה.
אחת השיטות הראשונות שהוצעו לפתרון בעיית הרס החומר הנבדק על ידי אלומת האלקטרונים נקראת Negative stains. בשיטה זו החומר מצופה בשכבת שרף בעל עמידות גבוהה לאינטראקציות חשמליות חזקות. באופן זה, החומר מוגן מצד אחד על ידי השרף, ומצד שני, פיזור האלקטרונים מהשרף הדבוק לאטומי או מולקולות החומר מאפשר לקבל תמונה טובה יחסית של צורתם החיצונית. עם זאת, ציפוי החומרים הביא לפיזור לא אחיד של השרף על פני השטח ולשגיאות במדידה. בנוסף, שיטה זו עדיין לא איפשרה לבצע דיאגנוסטיקה של החומר בסביבתו הטבעית.
כדי למנוע את התאיידות המים בתמיסה, ניתן להכניס את החומר בתמיסה שהוקפאה לתוך המיקרוסקופ. עם זאת, כיוון שקרח בתצורתו הרגילה הוא גבישי, הדיפראקציה האלקטרונית מהקרח תהיה מאוד חזקה ולא תאפשר לקבל תמונה של החומר המצוי בתמיסה הקפואה. בתחילת שנות ה-70 בוצע הצעד הראשון לקראת פתרון הבעיה. קבוצות של פיזיקאים החלו במחקר השיטות השונות לקירור מהיר של מים (Super-cooling). הם גילו, כי בצורה זו, של קירור מהיר, ניתן לקבל קרח בתצורה לא גבישית. ממצא זה אפשרה לקבוצת סטודנטים ב-"מעבדה לביולוגיה מולקולרית האירופאית" להשתמש ב-Cryo-EM הראשון, ולהציג לראשונה תמונה של חומר בסביבתו הטבעית באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים. בשלב זה הושגה רזולוציה של עשרות אנגסטרום בלבד, שלא יכלה להתחרות ברזולוציה שהתאפשרה בשיטת הקריסטלוגרפיה באמצעות קרני X. עם השנים השיטה השתכללה ובוצע שימוש בציוד עם דיוק גבוה יותר שאיפשר השגת רזולוציה של אנגסטרומים בודדים.