stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי שוודיה–נאט"ו
חשיבותה האסטרטגית של שוודיה > תגובת הונגריה

ב-24 נובמבר 2022 ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן הודיע שהוא תומך בהצטרפות שוודיה ופינלנד לנאט"ו, והבטיח שהונגריה תאשרר את החברות בנאט"ו בינואר. מאוחר יותר, ב-13 בדצמבר, גרגלי גוליאס, ראש הסגל של אורבן, הצהיר כי הפרלמנט יתחיל לדון בתהליך האשרור של הצטרפות שוודיה ופינלנד לנאט"ו ב-20 בפברואר 2023.
אורבן חזר במרץ על תמיכתו ושל מפלגתו פידס בחברות בנאט"ו של פינלנד ושוודיה, אך הביע את התנגדותו לתמיכתם בהקפאת הכספים של האיחוד האירופי להונגריה בשל חששות לגבי שלטון החוק ושחיתות. אורבן אמר "זה לא הוגן לבקש מאיתנו לקבל אותם לנאט"ו בזמן שהם מפיצים שקרים בוטים על הונגריה, על שלטון החוק בהונגריה, על דמוקרטיה, על החיים כאן". משלחת הונגרית נשלחה לשתי המדינות כדי לדון בנושא.
ב-4 ביולי 2023, שר החוץ של הונגריה הודיע שהם יאשרו את חברותה של שוודיה בנאט"ו כשטורקיה תאשר, וכאשר טורקיה אישרה את התמיכה בחברותה של שוודיה, אורבן הצהיר שהונגריה לא תחסום יותר את ההתקדמות. עם זאת, בספטמבר 2023, שתי המדינות שוב הביעו חוסר רצון לאשרר את חברותה של שוודיה. פוליטיקאים ממפלגתו של אורבן, פידס, העלו התנגדויות לחברות שוודיה לאחר שכמה פוליטיקאים שוודים מתחו ביקורת על ממשלת הונגריה.
ב-23 בינואר 2024, אורבן שלח מכתב לראש ממשלת שוודיה קריסטרסון והזמין אותו לבודפשט כדי לנהל משא ומתן על הצטרפותה של שוודיה לנאט"ו. עם זאת, שר החוץ השוודי טוביאס בילסטרום דחה את הקריאה למשא ומתן, וקבע כי למרות שהוא פתוח לשיחות, אין סיבה לעשות זאת. ב-24 בינואר 2024, אורבן אישר מחדש את תמיכתה של ממשלת הונגריה בחברות שוודיה בנאט"ו ואמר שיפציר באספה הלאומית ההונגרית לאשר זאת בהקדם. ב-25 בינואר 2024, קריסטרסון הזמין את אורבן לדון בבקשת החברות של שוודיה בבריסל בפגישה הקרובה של המועצה האירופית. לאחר הפגישה הצהיר קריסטרסון כי ייפגש עם אורבן בבודפשט לאחר שבקשת החברות של שוודיה לנאט"ו אושרה.
אגנס ואדאי, ממפלגת האופוזיציה ההונגרית הקואליציה הדמוקרטית, הביעה רצון לכפות את ההצבעה בפרלמנט לפני הכינוס המתוכנן בסוף פברואר. ב-29 בינואר, מפלגות האופוזיציה בהונגריה קראו שוב לכינוס מיוחד של הפרלמנט להצבעה על אשרור בקשתה של שוודיה, שתוכננה ל-5 פברואר 2024. עם זאת, חברי פידס - כולל אורבן - קבעו שלא להשתתף, ובכך מנעו את ההצבעה. ראש פידס, מאט קוסיס, הצהיר כי האשרור יכול להתרחש בהמשך החודש במהלך מושב פרלמנטרי רגיל, ואורבן עודד משלחת שוודית לבקר בהונגריה כדי לזרז את התהליך. ב-17 בפברואר אמר אורבן שהפרלמנט ההונגרי יוכל לאשרר את הצטרפותה של שוודיה לנאט"ו בתחילת מושב האביב; הבקשה אכן נקבעה ל-26 בפברואר.
ב-23 בפברואר 2024 ביקר קריסטרסון בבודפשט כדי לפגוש את אורבן, והמנהיגים חתמו על הסכם לרכישת 4 מטוסי קרב מסוג סאאב JAS 39 גריפן החדשים להונגריה משוודיה, תוך שיפור היחסים בין שתי המדינות.
ההצעה לכלול את שוודיה בנאט"ו עברה ברוב מוחלט ביום הפתיחה של הפרלמנט ההונגרי, 26 בפברואר. מתוך 194 חברי הפרלמנט שהצביעו, 188 הצביעו בעד הצטרפותה של שוודיה, בעוד 6 הצביעו נגד. אולף קריסטרסון, ראש ממשלת שוודיה, כינה אותו "יום היסטורי".
האשרור ההונגרי של החברות בנאט"ו של שוודיה ייכנס לתוקף ברגע שהאשרור ייחתם על ידי יושב ראש האספה הלאומית ועל ידי נשיא הונגריה, וכאשר הוא יופקד. מכיוון שלאסלו קוור זה עתה התפטר מתפקיד היושב ראש כדי להפוך לנשיא בפועל, לאחר התפטרותה של קטלין נובאק בשל שערוריית חנינה, האישור נחתם במקום זאת על ידי הנשיא בפועל של האספה הלאומית, סנדור לזק, ב-2 במרץ. החקיקה הועברה ללשכת הנשיא, שם חתם עליה הנשיא החדש שנבחר תמאס סוליוק לאחר כניסתו לתפקיד ב-5 במרץ.
מרים הרמן

מרים הרמן-בד
מרים הרמן–בד (2 בינואר 1919 – 5 בינואר 1990) הייתה מראשונות קרייניות רשות השידור בתקופתה המנדטורית ומנהלת מחלקת השידורים לילדים ונוער ברשת א' של קול ישראל.
ביוגרפיה

הרמן-בד נולדה בקניגסברג שבגרמניה, ובהיותה בת ארבע עלתה משפחתה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים, בה היא חיה כל ימיה. אביה, ד"ר היינץ (חיים) הרמן, היה רופא עצבים ועד 1948 ניהל את בית החולים "עזרת נשים" בירושלים. מרים למדה בגימנסיה העברית ברחביה ובנעוריה הייתה חניכה בתנועת "השומר הצעיר".
בשנת 1938 נסעה לאנגליה והחלה בלימודיה האקדמיים, אך אלו הופסקו בעקבות מלחמת העולם השנייה והרמן התגייסה לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי ושירתה במצרים. בתום המלחמה השתחררה והתגייסה לארגון "ההגנה". את לימודיה השלימה במהלך השנים וסיימה לימודי תואר שני בספרות אנגלית.
הרמן-בד החלה לעבוד בשנת 1947 ב"קול ירושלים", תחנת הרדיו שנקראה "קול ישראל" לאחר קום המדינה. בראשית דרכה בתחנה שימשה קריינית, כמנחה בקורסים לשדרים וכאחראית על תסכיתי הנוער. בשנים שלאחר מכן החזיקה בתפקידים מנהלתיים נוספים, עם מינויה בראשית שנות החמישים לאחראית על תוכניות הנוער ובראשית שנות השישים למנהלת אגף השידורים לילדים ולנוער. באחריות האגף נכללו שידורי התחנה המיועדים לגיל הרך ועד לנוער בוגר. באמצעותו הונהגו עד לשלהי שנות השבעים השידורים ברדיו לבתי הספר, אשר פסקו עם כניסת הטלוויזיה הלימודית.
בתפקיד זה נותרה עד צאתה לגמלאות, בשנת 1984. במהלך שנים אלו התפתחה מתכונת השידורים וכללה סידורים של עיבודים לתסכיתים של ספרות ילדים ונוער (דוגמת "מסע הפלאים של נילס הולגרסון", "הרפתקאות אלפונס החתול הג'ינג'י", "קרשינדו ואני" (מאת דבורה עומר, שלימים יצא כספר) ו"סיפורי אלף לילה ולילה" בהקראת מוטי ברכאן). נוסף לאלו הוקראו במסגרת התוכניות סדרות סיפורים שרבים מהם יצאו לימים כספרים (דוגמת ספריו של יצחק נוי "גבעת האירוסים השחורים" ו"רון וג'ודי בניו יורק"), וכן שעשועונים (חידוני "בארץ הלמה" של שמואל רוזן) ומגזינים (דוגמת "עולם המדע" ו"חתול בשק").
אנשי רדיו, טלוויזיה ותיאטרון רבים החלו את דרכם תחת הדרכתה. בהם: רבקה מיכאלי, יורם רונן, אסתר סופר, נעמי דליות, נילי המאירי, בצלאל לוי, בני הנדל וכמה מבני משפחת בנאי. בין מגישי המגזינים ניתנה במה לאנשי רוח בנעוריהם ובהם דויד גרוסמן, ששידר את ספר ביכוריו "דו-קרב", אריה אלדד, עליזה רוזן ואחרים.
הרמן-בד השתתפה בעצמה בתסכיתים (בהם "דו-קרב") ובהקראת סיפורים (בהם "ידידי מרחוב ארנון"). מלבד קולה המוכר, הרמן-בד נודעה כבעלת השכלה ורואיינה בתוכניות שונות בתחומי מוזיקה קלאסית וספרות אנגלית וכללית.
הרמן-בד נתפסה בציבור כאשת מקצוע שהגשימה למופת את מעמדה כמנהלת דעתנית, עוד בטרם חדרה התודעה הפמיניסטית לישראל. תודעתה הפוליטית המפותחת הביאה אותה ליטול חלק במאבקים מקצועיים, בהם מניעת פיטוריו, בשנות החמישים, של אלף ארי וולף, מנהל אולפני התסכיתים של "קול ישראל", על רקע היותו קומוניסט.
הרמן-בד נישאה בשנת 1961 להלל-פליקס בד, חברה לתנועת "השומר הצעיר" ובנו של הרמן בדט.
מסגד עבדאללה בן סלאם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 על שם:  עבדאללה בן סלאם 
 מיקום:  אוראן 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1880
 תאריך פתיחה רשמי:  1880 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 קואורדינטות:  35°42′00″N 0°39′01″W﻿ / ﻿35.7°N 0.650278°W﻿ / 35.7; -0.650278
 he
 
מסגד עבדאללה בן סלאם (בערבית: مسجد عبدالله بن سلام) הוא מסגד באוראן, אלג'יריה. בעבר שימש כבית הכנסת הגדול של אורן, המבנה היה בית הכנסת הגדול ביותר באפריקה. בנייתו החלה בשנת 1879 ביוזמתו של סיימון קאנוי, ונמשכה 38 שנים. ידוע גם בשם Temple Israélite, הוא היה ממוקם בשדרות ג'ופר, כיום שדרות מאטה מוחמד אל חביב.
כאשר אלג'יריה קיבלה את עצמאותה בשנת 1962, כמעט כל יהודי אלג'יריה, שנחשבו אזרחים צרפתים מאז צו כרמיה של 1870, עברו להתגורר בצרפת לצד קהילת פייה-נואר. בשנת 1975 הוסב בית הכנסת למסגד ונקרא על שמו של עבדאללה בן סלאם, יהודי בן המאה השביעית מאל-מדינה ובן לוויה של מוחמד שהתאסלם.
המבנה ממוקם על קו האורך 0° (המרידיאן הראשי).
ארכיטקטורה

סגנונו של המבנה מראה השפעות נאו-מורית (Neo-Mudéjar) ותחייה מורית.
ראו גם

יהדות אלג'יריה
הערות שוליים

1 2  Mohamed Merit Heddi (2016). Les maires d'Oran de 1831 à 2016. Editions Publibook. p. 105. ISBN 978-2-342-05530-6.
↑  Mohamed Merit Heddi (2016). Les maires d'Oran de 1831 à 2016. Editions Publibook. p. 53. ISBN 978-2-342-05530-6.
מקסימוס (קומיקס)

| --- | --- |

מקסימוס, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Realm of Kings: Inhumans #4 מפברואר 2010, אמנות מאת סטייפאן שייץ'.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Fantastic Four #47 (פברואר 1966)
 הופעה אחרונה:  Death of Inhumans #4 (אוקטובר 2018)
 יוצרים:  סטן לי ג'ק קירבי
 גילום הדמות:  איוואן רהון ("הבלתי אנושיים")
 מידע
 שם אמיתי:  מקסימוס בולטאגון
 כינויים:  מקסימוס המטורף, המלך מקסימוס, הנביא, ארגוס מאנגר, ווקס
 סטטוס:  לא פעיל
 כוחות:  כוח, סיבולת, רפלקסים ומהירות על-אנושיים שליטה מוחית אינטלקט ברמה גאונית
 חבר לשעבר בקבוצה:  הבלתי אנושיים האוניברסלים, משפחת המלוכה של הבלתי אנושיים, הקאבאל, מנהיג ליגת הבלתי אנושיים הרעים, בעל ברית של האילומינטי ושאטרסטאר
 דמויות קשורות
 משפחה:  סימאק ותאנית' (סבים מצד האב, מתים) מנגאר וזטא (סבים מצד האם, מתים) קוראת' (דוד מצד האב, מת) מאנדר (דוד מצד האם) אגון ורינדה (הורים, מתים) בלאקאגאר (אח) גורגון (בן דוד מצד האב) טריטון וקארנאק (בני דודים מצד האם) מדוזלית' אמקוולין (בת-דודה מדרגה שנייה וגיסה) קריסטליה אמקוולין (בת-דודה מדרגה שנייה) אהורה בולטאגון (אחיין)
 אויבים:  חזיז שחור 
 
מקסימוס (באנגלית: Maximus) הוא דמות בדיונית של נבל-על חייזרי המופיע בחוברות הקומיקס הבלתי אנושיים ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic four #47 מפברואר 1966, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
מקסימוס הוא אחיו המטורף של מלך הבלתי אנושיים חזיז שחור, שחומד את כס המלוכה לעצמו. מקסימוס נעשה למלך הבלתי אנושיים מספר פעמים באמצעות יכולת השליטה המוחית אותה  קיבל מחשיפה לערפילי טריגן, והודח בידי משפחת המלוכה לאחר שנחשפו עלילותיו. לרוב מוצג מקסימוס כאויב הבלתי אנושיים, תפקיד שהציב אותו נגד גיבורים כארבעת המופלאים, הענק הירוק והאוונג'רס.
את דמותו של מקסימוס בסדרת הלייב אקשן "הבלתי אנושיים" גילם השחקן איוואן רהון.
ביוגרפיה בדיונית > מקור, מפגש הבלתי אנושיים וארבעת המופלאים

מקסימוס הוא בנם השני של הגנטיקאי ומלך הבלתי אנושיים אגון, ואשתו רינדה. כמו שאר הבלתי אנושיים, הוא נחשף למוטגן ערפילי טריגן, אך לא הראה שום שינוי פיזי בעקבות החשיפה. ערפילי טריגן העניקו למקסימוס יכולת שליטה מוחית, אותה הסתיר בניגוד לנטיותיו האנטי-סוציאליות. כאשר אחיו הגדול של מקסימוס, בלאקאגאר, השתחרר מתא שבו התאמן לא להוציא צליל, מקסימוס ניסה ללא הצלחה לגרום לבלאקאגאר להוציא קול. כאשר בלאקאגאר ראה את מקסימוס מבצע ברית עם סוכן מגזע הקרי, דבר הנחשב לבגידה, הוא השתמש בקולו כדי לרסק את החללית בה הקרי נמלט. החללית התרסקה על בניין הפרלמנט והרגה מספר בלתי אנושיים, ביניהם הוריהם של מקסימוס ובלאקאגאר. קולו של בלאקאגאר השפיע על מקסימוס, וגרם לטשטוש שפיותו ולדיכוי כוחותיו. כאשר בלאקאגאר נעשה מלך הבלתי אנושיים, מקסימוס נשבע להתנגד לאחיו ולהדיח אותו מכסו.
מקסימוס ביצע ניסויים על שלושה אלפא פרימיטיבים, והפך אותם לטריקון - נציג האלפא פרימיטיבים. בעוד טריקון עשה שמות באטילאן, מקסימוס תפקד כרגיל ושלח את גורגון להביא את מדוזה חזרה לאטילאן. כאשר שאר משפחת המלוכה של הבלתי אנושיים יצאו לכדור הארץ בחיפושים אחר מדוזה, מקסימוס נעשה מלך אטילאן עד שחזיז שחור חזר. בכוונה לזכות בחיבת הציבור, מקסימוס החל בהפעלת מכשיר אשר יהרוג את כל בני האדם בכדור הארץ, ויותיר את הבלתי אנושיים לבד בכוכב. מקסימוס טעה בחישובים, והמכונה נכשלה. כועס, מקסימוס הפך את מכונתו, ויצר בטעות מחסום שלילי סביב אטילאן. הבלתי אנושיים נכלאו בתוך אטילאן חודשים שלמים, בהם מקסימוס בנה לטריטון מכשיר המאפשר לו לחיות מחוץ למים. בעקבות כך, גורגון זעם בטענה כי מקסימוס היה צריך לבנות מכשיר שיחלץ אותם. לבסוף, בלאקאגאר השתמש בקולו כדי לפרוץ את המחסום. דבר זה חשף לאומת הבלתי-אנושיים את סודו, והרס את מבני אטילאן.
ביוגרפיה בדיונית > הבלתי אנושיים הרעים

הוא תמרן את הענק הירוק לשחרר שישה פושעים בלתי-אנושיים - כנופיית "ליגת הבלתי אנושיים הרעים" שלו" - ולפרוץ מחסום לנשק בו מקסימוס התכוון לשלוט על אטילאן, אך נעצר בידי בלאקאגאר. מקסימוס סימם וכלא את משפחת המלוכה, והתכוון להשתמש באקדח היפנוט כדי להשתלט על האנושות. משפחת המלוכה נמלטה, והוא הובס. הוא ברח מאטילאן עם ליגת הבלתי אנושיים הרעים, נחת בדרום אמריקה והחל בבניית מכשיר הדומה לאקדח ההיפנוט שלו. הוא הובס על ידי הענק הירוק וצבא ארצות הברית, ונאלץ לברוח פעם נוספת.
כמו כן, הוא וליגת הבלתי אנושיים הרעים נלחמו בגולש הכסוף ושכנעו אותו כי משפחת המלוכה אחראית למעשיהם. מקסימוס חזר לאטילאן, שם התקבל בזרועות פתוחות. למעשה בלאקאגאר רצה לעקוב אחר מקסימוס, וזאת לאחר שגילה כי כוחותיו מתחילים לחזור. ללא הסבר מצידו, בלאקאגאר כלא את מקסימוס על מנת שלא יוכל להשתמש בכוחותיו. גורגון התנגד לכך, ושחרר את מקסימוס. מקסימוס השתמש בכוחותיו על מנת להכניע את אומת הבלתי אנושיים, ולגרום לבלאקאגאר אמנזיה. הוא כיסה את אטילאן במחסום שלילי שנית, והחל במשא ומתן עם הקרי על מנת שמספר בלתי אנושיים ישמשו כחיילי הקרי. בלאקאגאר התאושש, ופרץ את המחסום. בהתערבות האוונג'רס, בלאקאגאר שחרר את הבלתי אנושיים וסיכל את מזימתו של מקסימוס.
ביוגרפיה בדיונית > הפיכה

לאחר שנמלט מאטילאן והחמיר את עונשו, מקסימוס החל בבניית האנדרואיד אומגה. מקור הכוח של האנדרואיד היה רגשות האשם של הבלתי אנושיים על ניצולם של האלפא פרימיטיבים כעבדים. ארבעת המופלאים עזרו בהשמדת אומגה, וכאשר משפחת המלוכה עזבה את אטילאן לזמן קצר, מקסימוס לכד את קריסטל וקוויקסילבר. הוא הכריח את בלאקאגאר לתת לו את הכתר, כמו גם לכלוא את עצמו. כעת בעמדת כוח, מקסימוס חידש את עסקיו עם הקרי, בהם יינתנו לקרי בלתי-אנושיים כחיילים.
טריטון וקארנאק הצילו את רוב השבויים והערימו על סוכן הקרי שאטרסטאר, ואילו בלאקאגאר שחרר את עצמו, הכה וכלא את מקסימוס. מקסימוס כרת ברית עם קבוצת מדענים אנושיים, שלכדו את מדוזה ומתוך רצון לכבוש את אטילאן שלחו כוח תקיפה אווירי. הוא נפל לתרדמת והונח על ידי בלאקאגאר בקריפטה מיוחדת, וכאשר אטילאן הועברה לירח, הוא הועבר יחד איתה. מוחו יצר קשר עם גביש באור, אשר עורר את כוחותיו הרדומים. הוא החליף מוחות בינו לבין בלאקאגאר, כלומר מקסימוס שכן בגופו של בלאקאגאר ולהפך. בעזרת האונג'רס, תרמיתו של מקסימוס התגלתה. הוא חזר לגופו, והושם בבידוד.
ביוגרפיה בדיונית > מלחמה שקטה, פלישה סודית, מלחמת וממלכת המלכים

במהלך המלחמה בין הבלתי אנושיים לארצות הברית, מקסימוס התגרה בבלאקאגאר מכלאו ונסה לשכנע את מדוזה לעבור לצדו. למעשה הוא השתלט על מדוזה, והמשיך בפעולותיו לגזלת כס המלוכה. כאשר אחד מהמארינס התפוצץ בתוך אטילאן והרס אותה, מקסימוס הצליח להשתלט על אטילאן ולקח את מדוזה כמלכתו. במהלך פלישת הסקרול, מקסימוס הרג סקרול שהתחזה לאהורה בולטאגון ועזר בלחימה נגד הסקרול ושחרור בלאקאגאר. כמו כן, הוא עזר בהשתלטות על אימפריית הקרי.
במהלך מלחמת הבלתי אנושיים-שי'אר, בלאקאגאר חזר לתפקיד המלך ואילו מקסימוס תיפקד כיועץ. בלאקאגאר השתמש באחת מהמצאותיו של מקסימוס נגד וולקן, אך נהרג לכאורה ופתח קרע בזמן-חלל. לאחר מותו לכאורה של בלאקאגאר, מדוזה נעשתה המלכה. מקסימוס נראתה תחת השגחתו של גורגון, וכל רצונותיו נדחו. במהלך שלטון הבלתי אנושיים על אימפריית הקרי, התגלה כי מקסימוס עומד מאחורי מרד האלפא פרימיטיבים, וזאת לאור טענתם של קריסטל, רונאן וגורגון. כמו כן, השתתף בעלילת "הציווי של תאנוס".
ביוגרפיה בדיונית > אינסופיות, הקאבאל של נאמור

לפני מתקפתו של תאנוס, מקסימוס עזר לבלאקאגאר לבנות פצצה המכילה את ערפילי טריגן. ברגע שתתפוצץ, הפצצה תפעיל גנים בלתי אנושיים רדומים, שיעוררו כוחות-על. הוא סייע לאילומינטי לחפש אחר בלאקאגאר החטוף, אשר התגלה בוואקאנדה. בלאקאגאר היה תחת שליטה מוחית מצד על-ענקית מהמסדר השחור של תאנוס, אשר רצתה להשתמש בבלאקאגאר על מנת להפעיל פצצות אנטי חומר ששכנו בנקרופוליס ואקאנדה. כאשר על-ענקית הביסה את האילומינטי עם בלאקאגאר, מקסימוס הופיע והתגרה בה. מקסימוס הפעיל את פצצות האנטי חומר, והורה ללוקג'או להשתמש בטלפורטציה שלו על מנת להעביר את על-ענקית והפצצות לכוכב לכת נטוש. כאשר זה נעשה, על-ענקית נהרגה ובלאקאגאר שוחרר משליטתה. בלאקאגאר, מקסימוס ולוקג'או עזבו את המקום. בהימלאיה, מקסימוס נכח כאשר בלאקאגאר הסתיר את קודקס טריגן. הוא גילה כי פצצת טריגן התפוצצה, וגרמה להפעלת גנים בלתי אנושיים בקרב מיליוני בני אדם.
מקסימוס הצטרף לקאבאל של נאמור, שמטרתו להשמיד יקומים הנכנסים למצב התנגשות עם ארץ-616. בטיימסקיפ של שמונה חודשים מאירועי "החטא הקדמון", מקסימוס השמיד עם הקאבאל עשרות יקומים. הוא ופרוקסימה מידנייט הגנו על נקרופוליס ואקאנדה מטצ'אלה ושורי, אשר רצו לגנוב את פצצות האנטי חומר. נאמור, מקסימוס ושאר הקבוצה נהרגו בפיצוץ אנטי חומר. הם התגלו בחיים, אך לא יכלו לחזור ליקום מארוול ונאלצו לסגת ליקום האולטימייט.
הערות שוליים

↑  Thor #149
↑  Fantastic Four #47
↑  Fantastic Four #48
↑  Fantastic Four #48
↑  Fantastic Four #52, 54 and 56
↑  Fantastic Four #59
↑  Incredible Hulk Special #1
↑  Fantastic Four #82-83
↑  Incredible Hulk #119-120
↑  Incredible Hulk #124
↑  Silver Surfer #18
↑  Amazing Adventures Vol.2 #1-2
↑  Amazing Adventures Vol.2 #5-6
↑  Amazing Adventures Vol.2 #9
↑  Avengers #95
↑  Fantastic Four #131
↑  Fantastic Four #132
↑  Marvel Team-Up #11
↑  Avengers #127
↑  Fantastic Four #150'
↑  Inhumans #1
↑  Inhumans #4
↑  Inhumans #5
↑  Inhumans #6 and #9
↑  Avengers Annual #12
↑  Silent War #2-3
↑  Silent War #4-5
↑  Silent War #6
↑  Secret Invasion: Inhumans #1-4
↑  Secret Invasion: War of Kings #1
↑  War of Kings #1-6
↑  War of Kings: Who Will Rule? #1
↑  Realm of Kings: Inhumans #1-5
↑  Thanos Imperative #1-6
↑  New Avengers Vol.3 #8-10
↑  Infinity #1
↑  Infinity #2
↑  Infinity #3
↑  Infinity #5
↑  Infinity #6
↑  New Avengers Vol.3 #21
↑  New Avengers Vol.3 #24
↑  Avengers Vol.5 #40
↑  Avengers Vol.5 #41
מרקור דה פראנס

מרקור דה פראנס (בצרפתית: Mercure de France) הוא כתב עת צרפתי לספרות (וכיום הוצאת ספרים בבעלות הוצאת "גאלימאר" בפריז).
היסטוריה

"מרקור דה פרנס" נוסד ב-1672 על ידי הסופר ז'אן דונו דה ויזה במטרה לספק אינפורמציה לחברה הגבוהה בפריז על חיי חצר המלכות הצרפתי ועל החיים האינטלקטואליים והאמנותיים של צרפת ברבע האחרון של המאה ה-17. בכתב עת זה הופיעו שירים, מעשיות, דברי רכיל וביקורת על התיאטרון הצרפתי.
הוא נסגר ב-1674, אך הופיע שוב ב-1677 בשם "מרקור גאלאנט" שדיווח לארצות חוץ ולפרובינציות בצרפת על עולם האופנה, על מסחר בדברי מותרות ועל גינוני טקס בחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
כתב העת "מרקור גאלאנט" מילא תפקיד חשוב בוויכוח על השאלה אם הספרות בצרפת של המאה ה-17 הגיעה להישגים גדולים יותר מאלה של סופרי העת העתיקה של יוון ושל רומא. כתב עת זה והפילוסוף ברנאר דה פונטנל השיבו על שאלה זו בחיוב, ואילו ניקולה בואלו, ז'אן רסין, ז'אן דה לה פונטן וז'אן דה לה ברייר השיבו עליה בשלילה.
"מרקור גאלאנט" זכה בהצלחה פיננסית והפך בעבור המנויים מן הפרובינציות לסמכות בלתי מעורערת בענייני ספרות וחדשות מחצר המלכות ומן החברה הגבוהה. הוא המשיך להופיע בתקופת המהפכה הצרפתית בשם "מרקור פראנסז". ב-1811 נסגר בפקודת נפוליאון הראשון אך הופיע מחדש ב-1815 ונסגר שוב ב-1825.
ב-1 בינואר 1890 הופיע שוב בשמו המקורי "מרקור דה פראנס" והיה קשור בקבוצת המחברים הסימבוליסטים ובהם רמי דה גורמון ואלפרד ז'ארי. במשך העשור הבא נחל הצלחה גדולה ומשוררים רבים ובהם סטפאן מלארמה, פרסמו בו את יצירותיהם המקוריות.
ב-1889 עורך כתב עת זה, אלפרד ואלט, נשא לאישה את הסופרת ראשילד שהנובלה שלה "אדון ונוס" גונתה על בסיס מוסרי. היא הייתה חברת המערכת - עובדה שהוסיפה לפרסומו של כתב העת. ב-1894 החל "מרקור דה פראנס" בהוצאה לאור של ספרים ופרסם את התרגום הראשון של פרידריך ניטשה לצרפתית, ואת יצירות הביכורים של אנדרה ז'יד, פול קלודל, גיום אפולינר ורבים אחרים.
ב-1935, אחרי מותו של אלפרד ואלט, הנהלת כתב העת עברה לז'ורז' דיאמל, שהיה עורך כתב עת זה מאז 1912. ב-1938, בגלל עמדתו הבלתי מתפשרת נגד המלחמה המתרגשת ובאה, הוא נאלץ לפנות את מקומו לז'אק ברנאר שב-1945 נעצר והואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים. אחרי מלחמת העולם השנייה, ז'ורז' דיאמל שהחזיק ברוב המניות של "מרקור דה פראנס" מינה לעורך כתב העת את פול הארטמאן, שהיה מאנשי המחתרת הצרפתית נגד הנאצים.
ב-1958 רכשה הוצאת "הוצאת גלימר" בפריז את "מרקור דה פראנס".
Le Mercure Galant, הגיליון הראשון של "מרקור דה פראנס" בינואר 1672
מרקוס שנקנברג

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1968 (בן 56) סטוקהולם, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה, ממלכת ארצות השפלה 
 בן או בת זוג:  פמלה אנדרסון (2000–2001) 
 אתר רשמי
 
מרקוס שנקנברג (נולד ב-4 באוגוסט 1968) הוא דוגמן הולנדי-שוודי.
ביוגרפיה

שנקנברג נולד בסטוקהולם לזוג הורים הולנדים, הוא התפרסם בכך שהוביל בעירום את הקמפיין של קלווין קליין, בנוסף דגמן לחברות אופנה כמו ורסצ'ה וארמני והיה לאחד הדוגמנים הבולטים בשנות התשעים.
ב-1993 הופיע בסרט הטלוויזיה האיטלקי "Birthday at Tiffany's".
ב-1997 הופיע בסרט העצמאי "הנסיך וליאנט", באותה שנה הוציא את ספרו "מרקוס שנקנברג: כללים חדשים".
במיס תבל 1999 שימש כשופט בתחרות.
ב-2010 שיחק בסרט "Multiple Sarcasms" לצד טימותי האטון, באותה שנה גם הוציא את סרטון הכושר "Marcus Schenkenberg: Body Secrets".
הוא התארח בפרקים של אופרת הסבון "One Life to Live", סדרת הפעולה "V.I.P.", קומדיית המצבים "Stacked" ו-סמאש.
ב-2012 החל להשתתף בתוכנית השוודית של "רוקדים עם כוכבים".
הוא ניהל מערכת יחסים מתוקשרת עם פמלה אנדרסון, בנוסף היה בזוגיות גם עם ויקטוריה סילבסטד וג'סיקה סימפסון.
כיום הוא עוסק באיגרוף מקצועי .
מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק

| --- | --- |

 מדינה:  דנמרק דנמרק
 מנהיגים:  קאי למבקה (1932-1933) פריטס קלוזן (1933-1945)
 תקופת הפעילות:  16 בנובמבר 1930 – 8 במאי 1945 (14 שנים)
 אידאולוגיות:  נאציזם
 שיא כוחה:  3 מושבים בפרלמנט (ב-1939 וב-1945)
 שפל כוחה:  לא עברה את אחוז החסימה (ב-1932 וב-1935)
 מטה:  דנמרק 
 
מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק (בדנית: Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti או בראשי התיבות: DNSAP) הייתה מפלגה נאצית שפעלה בדנמרק בין השנים 1930–1945.
היסטוריה

בעקבות הצלחת המפלגה הנאצית של גרמניה בבחירות לרייכסטאג ב-1930, החליטו פעילי ימין קיצוני בדנמרק להקים מפלגה דומה שתרוץ בבחירות לפולקטינג. ב-16 בנובמבר הוקמה מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק. המפלגה הייתה מלכתחילה חיקוי של המפלגה הנאצית הגרמנית. בהשראת הגרמנים, אימצו הדנים את צלב הקרס כסמלם, וכן את ההצדעה במועל יד למנהיג המפלגה. המיליציה הצבאית למחצה של המפלגה נקראה "אס אה" (ראשי תיבות של Storm Afdeling - פלוגות הסער), בהשראת האס אה הגרמני. אפילו המנון המפלגה היה דומה לשיר הורסט וסל. למפלגה היה גם ארגון נוער שנקרא "הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק".
עם זאת, הנאצים הדנים היו חלוקים על עמיתיהם הגרמנים בכמה נושאים. האנטישמיות של המפלגה הנאצית הדנית הייתה מרוככת בהרבה מזו הגרמנית. כמו כן, הנאציזם הדני היה בעל אופי דתי, והדגיש את הנאמנות לכנסייה הדנית. הנאצים הדנים גם קראו לנאמנות מוחלטת למלך דנמרק, בזמן שהנאצים הגרמנים ראו במלוכה מוסד מיושן שעבר זמנו. מחלוקת נוספת הייתה פוליטית: הדנים שאפו לספח מחדש לדנמרק את שלזוויג-הולשטיין. הנאצים הדנים ראו באזרחים הגרמנים שחיו בשני המחוזות, דנים לכל דבר. הנאצים הגרמנים לעומת זאת, שאפו להרחיב את שליטת גרמניה עוד צפונה, על חשבון דנמרק.
בשנותיה הראשונות הונהגה המפלגה בידי קאי למבקה. המפלגה נכשלה לחלוטין בבחירות 1932 וקיבלה רק כמה מאות קולות. עקב כך, הוחלף למבקה בידי פריטס קלוזן. בבחירות של 1935 שוב לא עברה המפלגה את אחוז החסימה, אולם זכתה בהישג נאה יחסית של 16,257. בבחירות של 1939 המפלגה כמעט הכפילה את כוחה, והצליחה להכניס שלושה נציגים לפולקטינג.
ב-9 באפריל 1940 פלשה גרמניה הנאצית לדנמרק וכבשה אותה כמעט ללא קרב. מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית תמכה בפלישה מהרגע הראשון, וקיוותה שהגרמנים יעניקו לה את מוסרות השלטון במדינה. הממונה הגרמני לענייני דנמרק, ססיל פון רנטה-פינק החל לבחון את האפשרות של הקמת ממשלת בובות בהנהגת הנאצים הדנים. ב-17 בנובמבר החליטו הנאצים הדנים לכנס עצרת תמיכה בכיבוש הגרמני, וקיוו להפוך את האירוע להכרזה רשמית על העברת השלטון לידיהם. אולם העצרת הפכה לכישלון מוחלט כאשר התברר שמספר האנשים שהגיעו אליה היה קטן בהרבה ממספר האנשים שהגיעו כדי להפגין נגד העצרת. בסופו של דבר המשטרה נאלצה לפנות את הנאצים הדנים מהאזור מחשש שההמון יבצע בהם לינץ'. בעקבות האירוע, הגיע רנטה-פינק למסקנה שממשלת בובות נאצית לא תזכה לתמיכת העם הדני והחליט לשמר את הממשל הקיים בשיתוף כוח כיבוש גרמני. למרות זאת, הגרמנים העניקו לנאצים הדנים תמיכה כלכלית ופוליטית.
הנאצים הדנים רשמו לעצמם הצלחה כאשר הצליחו להוביל את הקמת "הגייסות החופשיים הדנים" - יחידה של מתנדבים דנים שלחמה לצד הוורמאכט. אולם בבחירות 1943 המפלגה לא הצליחה להגדיל את כוחה. מספר מצביעיה גדל אמנם ב-10,000, אולם מספר נציגיה בפולקטינג נותר שלושה בלבד. קלוזנר המאוכזב, החליט לוותר על התמיכה הכלכלית הגרמנית, והחליט להוביל את מפלגתו בכיוון דני לאומני בלי תלות בגרמנים. עם סיום המלחמה והכיבוש הגרמני של דנמרק, התפרקה המפלגה באופן רשמי. למרות זאת, כמה מחבריה המשיכו לפעול בזירה הפוליטית הדנית. גלגול מודרני של המפלגה היא התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק.
ראו גם

דנמרק במלחמת העולם השנייה
מרים וייקסלבראון

| --- | --- |

מרים וייקסלבראון בטקס פרסי הרומי 2008
 לידה:  27 בספטמבר 1981 (בת 43) אינסברוק, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 בן או בת זוג:  יאן האן 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  הטירולי של השנה (2015)  רומי 
 https://mirjamweichselbraun.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מרים וייקסלבראון (גרמנית: Mirjam Weichselbraun, נולדה ב-27 בספטמבר 1981) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה אוסטרית.
ביוגרפיה

וייקסלבראון נולדה באינסברוק. ב-1999 החלה לעבוד בתחנת רדיו מקומית. ב-2001 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית תרבות הנקראת "המגזין". היא נבחרה כנערת השנה של מגזין הנוער הגרמני "בראבו" 25,000 מתמודדות.
ב-2002 הצטרפה לצוות ערוץ מוזיקה בקלן הנקרא "VIVA PLUS" ושם הגישה את התוכנית "יום קלן", כעבור שמונה חודשים היא עברה לערוץ MTV גרמניה ובמהלך עבודתה ראיינה בין היתר את ג'ון בון ג'ובי ואת חבריי להקת ניקלבק'
ב-2004 הנחתה את התוכנית "Expedition Austria" הגרסה האוסטרית לתוכנית המציאות הישרדות, ב-2005 הנחתה את תחרות הקדם אירוויזיון האוסטרי ובאותה שנה החלה להנחות את הגרסה האוסטרית של "רוקדים עם כוכבים". היא הנחתה מספר פעמים את טקס פרסי הרומי, פרס הטלוויזיה האוסטרי. היא נבחרה להנחות את אירוויזיון 2015 שנערך בווינה.
היא זכתה במספר פרסים על הנחייתה, בהם בפרס רומי כמגישת הטלוויזיה הפופולרית ביותר. היא השתתפה כשחקנית במספר סרטי קולנוע, ובהם בסרט "H3 – Halloween Horror Hostel", פרודיה על סרטי אימה אמריקאיים.
מקסימילאן ראל

מקסימילאן ראל (בגרמנית: Maximiliane Rall; נולדה ב-18 בנובמבר 1993) היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת הבלמת בשיקגו רד סטאר(אנ') מליגת העל האמריקאית.
קריירת מועדונים > נוער

ראל החלה את קריירת הכדורגל שלה כשהייתה בת 5, כשהצטרפה למועדון בזינגן . בקיץ 2009 עברה לקבוצת הנוער של המועדון זינדלפינגן(אנ').