stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכריה צ'נדלר
מזכיר הפנים של ארצות הברית > איסור פעולתם של פרקליטי האינדיאנים

בדצמבר 1875 אסר צ'נדלר את כניסתם של "פרקליטי האינדיאנים", אנשים שטענו שהם מייצגים את האינדיאנים בוושינגטון, למחלקת הפנים. סוכני דמה אלו שידלו את השבטים לשלם להם סכום של שמונה דולר ליום בתוספת הוצאות בתמורה לייצוגם כביכול בוושינגטון במהלך חודשי החורף. תוך כדי ניצול חששותיהם של האינדיאנים, "פרקליטים" אלו יידעו אותם שזכויותיהם השבטיות יילקחו מהם בוושינגטון אם הם לא יקבלו את שירותיהם. צ'נדלר אסר לשלם לאנשים אלו על השירותים שהעניקו לכאורה לאינדיאנים באומרו שטענותיהם לייצוג היו בלתי חוקיות ובלתי מוסריות. הוא הכריז, "...סוכני הלשכה לענייני אינדיאנים, נציב הלשכה ומזכיר הפנים מוסמכים להגן ולשמור על זכויות האינדיאנים בכל ההיבטים...". האיסור של צ'נדלר על פעילות "פרקליטי האינדיאנים" חסך לשבטים סכומים גדולים של כסף.
יושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית

כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית ניהל צ'נדלר את מסע הבחירות המוצלח של רתרפורד הייז בבחירות לנשיאות של 1876, אף על פי שהייז לא השאיר את צ'נדלר בתפקידו כמזכיר הפנים לאחר שנבחר לנשיאות. ב-1878 היה צ'נדלר ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית של מישיגן.
כהונה שנייה כסנאטור

ב-1879 נבחר צ'נדלר פעם שנייה לסנאט כדי לאייש את מושבו של אייזק כריסטיאנסי שהחליפו ארבע שנים קודם לכן והתפטר. הוא כיהן בסנאט עד למותו מאוחר יותר באותה שנה.
כהונה שנייה כסנאטור > נאומו האחרון ומותו

צ'נדלר נחשב על ידי מנהיגי המפלגה כמועמד אפשרי לנשיאות ב-1880. ב-31 באוקטובר 1879 נסע צ'נדלר לשיקגו כדי לשאת נאום. על רקע שורשיו הרדיקלים, הוא נאם בפני מועדון הצעירים האפרו-אמריקאים של המפלגה הרפובליקנית באולם מקומריק. בנאומו הוא אמר שהוא מקווה שבאחד הימים שחורים יוכלו להצביע באופן חופשי ובבטחה, להתמודד על משרות, ולשאת נאומים בכל רחבי ארצות הברית, כולל בדרום, ממש כפי שהמורדים לשעבר יכלו להצביע, להתמודד על משרה ולנאום בצפון. אף על פי שהוא לקה קודם לכן בהצטננות, הוא היה במיטבו באותו יום. ביום המחרת הוא נמצא מת בחדרו שבמלון גרנד פסיפיק. זכריה צ'נדלר נטמן בבית הקברות אלמווד שבדטרויט.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  MacDonald, William (1929). Allen Johnson (ed.). Dictionary of American Biography Chandler, Zachariah. New York: Charles Scribner's Sons, p. 618.
↑  The Detroit Post and Tribune (1880). Zachariah Chandler An Outline Sketch of His Life and Public Services. Detroit: The Post and Tribune Company Publishers, p. 75.
↑  The Detroit Post and Tribune (1880). Zachariah Chandler An Outline Sketch of His Life and Public Services. Detroit: The Post and Tribune Company Publishers, pp. 342-343.
↑  The Detroit Post and Tribune (1880). Zachariah Chandler An Outline Sketch of His Life and Public Services. Detroit: The Post and Tribune Company Publishers, pp. 344-345.
↑  The Detroit Post and Tribune (1880). Zachariah Chandler An Outline Sketch of His Life and Public Services. Detroit: The Post and Tribune Company Publishers, pp. 346-348.
1 2  The Detroit Post and Tribune (1880). Zachariah Chandler An Outline Sketch of His Life and Public Services. Detroit: The Post and Tribune Company Publishers, p. 343.
↑  The Detroit Post and Tribune (1880). Zachariah Chandler An Outline Sketch of His Life and Public Services. Detroit: The Post and Tribune Company Publishers, pp. 343-344.
↑  The Detroit Post and Tribune (1880). Zachariah Chandler An Outline Sketch of His Life and Public Services. Detroit: The Post and Tribune Company Publishers, p. 344.
↑  The Detroit Post and Tribune (1880). Zachariah Chandler An Outline Sketch of His Life and Public Services. Detroit: The Post and Tribune Company Publishers, pp. 345-346.
↑  Simon, Richard (September 10, 2011). "Zachariah who? States swap out statues in Capitol hall of fame". The Los Angeles Times.
↑  The Detroit Post and Tribune (1880). Zachariah Chandler An Outline Sketch of His Life and Public Services. Detroit: The Post and Tribune Company Publishers, p. 390.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437643305171  ISNI: 0000 0000 7390 3607  LCCN: nr90009135  NARA: 10575211  SNAC: w6p84c6j  US Congress: C000299  VIAF: 2317251   WorldCat (עם VIAF): 2317251 
צ'נדלר בתמונה מתקופת כהונתו הראשונה בסנאט.
הקבינט של גרנט. צ'נדלר שני מימין.
פסלו של צ'נדלר שהוצב עד 2007 בהיכל הפסלים הלאומי כאחד משני הפסלים שמייצגים את מדינת מישיגן. לאחר מכן הוחלף הפסל בפסלו של הנשיא לשעבר ג'רלד פורד. כיום מוצב פסל זה באטריום של היכל החוקה בבירת מישיגן, לאנסינג.
טבח ווצ'ין

| --- | --- |
 מקום:  ווצ'ין 
 קואורדינטות:  45°37′11″N 17°32′52″E﻿ / ﻿45.619861°N 17.547813°E﻿ / 45.619861; 17.547813
 סוג:  אירוע, טבח 
 he
 
טבח ווצ'ין היה טבח של 350 אזרחים סרבים בווצ'ין שבמדינה העצמאית של קרואטיה, על ידי הארגון הפשיסטי הקרואטי אוסטאשה ב-14 בינואר 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה. הטבח בוצע כנקמה על פעולת צבא השחרור העממי של יוגוסלביה בפאפוק (אנ').
רקע

ב-12 בינואר 1942, בקרב ישיר בין הפרטיזנים לאוסטאשה, נהרגו חמישה אנשי אוסטאשה, ושניים נפצעו, כשאחד מהם מת מאוחר יותר.
הפרטיזנים נסוגו לפאפוק, ואנשי האוסטאשה חזרו לווצ'ין והמתינו לתגבורת מאוסייק, מבלישצ'ה (אנ') ומוירוביטיצה.
הטבח

ב-13 בינואר, כ-300 חיילי אוסטאשה ודומוברן (אנ') החלו בביזה ובשריפת בתים של סרבים. אזרחים שניסו להימלט או התנגדו נהרגו, וכל האחרים נעצרו ונלקחו לווצ'ין.
בראש השנה הסרבי (אנ'), 14 בינואר, החל הטבח הגדול ביותר של האוכלוסייה החפה מפשע בסלבוניה באותה תקופה. במהלך הטבח נהרגו בסך הכל 350 אזרחים.
לאחר הטבח

למחרת, הועברו הגופות לקבר אחים שנחפר מזרחית לווצ'ין, לאורך נהר ווצ'ינקה.
ההשלכה המשמעותית ביותר של הטבח הייתה חיזוק תנועת הפרטיזנים באזור ווצ'ין וסלאטינה (קרואטיה). אף על פי שבמהלך 1941 ותחילת 1942 לא היו הרבה תושבים מקומיים שהשתתפו בהתנגדות אקטיבית לממשל הפשיסטי, בשל האיום הקיומי הגובר הצטרפו ליחידות הפרטיזנים מספר רב של סרבים מכפרי הסביבה.
בשנת 2007 הוקמה אנדרטה לזכר קורבנות הטבח.
הערות שוליים

↑  "Sjećanje na 350 nedužnih žrtava ustaškog terora". Virovitica.net.
↑  "Komemoracija pobijenim srbima voćinskog kraja". Association of Descendants and Supporters of Victims of Complex of Death Camps NDH, Gospić-Jadovno-Pag 1941.
↑  Škiljan, Filip (2010). "Stradanje Srba, Židova i Roma u virovitičkom i slatinskom kraju tijekom 1941. i početkom 1942. godine". Scrinia Slavonica. Hrvatski institut za povijest - Podružnica za povijest Slavonije, Srijema i Baranje. X, 1: 360–362. ISSN 1848-9109.
↑  Kovačević, Antonije. "USTAŠKE PRETNJE SRBIMA U VOĆINU: Proći ćete kao '43". Ekspres.
↑  "Bomba na spomen-obeležju žrtvama u Voćinu". mondo.
חומר גלם

.
חומר גֶּלֶם הוא חומר המשמש לייצורם של מוצרים. מקורם של חומרי הגלם העיקריים הוא בטבע:
היסודות לסוגיהם, בהם מחצבים כגון ברזל, נחושת ומתכות נוספות, יסודות המופקים מהאוויר, כגון חנקן, ויסודות המופקים מהים.
אוצרות טבע כגון פחם, נפט, גז טבעי ומינרלים למיניהם.
חומרים מן הצומח כגון עץ וכותנה.
חומרים מן החי כגון צמר ועור.
קודם לניצולם של חומרי הגלם לייצורם של מוצרים מוגמרים, הם עוברים בדרך כלל תהליך עיבוד, לעיתים כזה המשנה את טיבם אך במעט, ולעיתים כזה היוצר שינוי ניכר. בהתאם לכך ניתן להבחין בין חומר גלם גולמי, כלומר בצורה שבה נלקח מהטבע, באמצעות כרייה, שאיבה, חציבה, קטיף וכדומה, וחומר גלם מעובד, שכבר עובד בידי האדם, אך טרם הפך למוצר מוגמר.
דוגמאות:
קמח הוא חומר גלם המשמש לייצור לחם, עוגות ומגוון רחב נוסף של מוצרי מזון. הקמח מיוצר בטחנות קמח, באמצעות טחינה של גרגרי חיטה, שיפון וכדומה.
בד הוא חומר גלם לתעשיית הביגוד, והוא נוצר כתוצאה מעיבוד נרחב של כותנה, צמר או חומרי גלם אחרים מסוג זה.
לעיתים מוצר מוגמר עשוי להוות חומר גלם בתהליך ייצורו של מוצר אחר. ביסקוויט, למשל, הוא מוצר מוגמר, הנאכל כמו שהוא, וכן משמש כחומר גלם בייצור עוגות וכדורי שוקולד. חלב ניתן לשתייה בצורתו הגולמית (לאחר פסטור), ומשמש כחומר גלם לייצור מגוון רחב של מוצרי חלב.
לייצורו של מוצר מסוים ניתן להשתמש לעיתים בחלופות אחדות של חומרי גלם, ולעיתים מוחלף חומר גלם מסוים בחומר גלם אחר, שנמצא עדיף. במוצרים רבים הוחלף העץ, שהוא חומר גלם המשמש את האדם אלפי שנים, בפלסטיק, שהוא חומר גלם מודרני.
מִחזור

חומרי גלם המבוססים על אוצרות טבע הם משאב מתכלה. מלאי הנפט, למשל, בבטן האדמה הוא סופי, והוא הולך ואוזל בהדרגה. תהליך המִחזור משמש לניצולה של פסולת באמצעות הפיכתה לחומר גלם, כך שתוכל לשמש שנית בתהליך הייצור. המִחזור מאפשר חיסכון בחומרי גלם בתוליים מצד אחד ומצמצם את כמויות הפסולת והזיהום מצד שני, ועל כן נודעת לו חשיבות גם כלכלית וגם אקולוגית.
ראו גם

משאב טבע
חומר אפל קל

באסטרונומיה וקוסמולוגיה, חומר אפל קל (light dark matter) הוא כינוי לחלקיקי חומר אפל השייכים למחלקה של חלקיקים שמגיבים חלש יותר עם כוחות ושדות (כבידה ואחרים) מאשר הכוחות הגרעיניים בתוכם (WIMPs- Weakly interacting massive particles). על פי ההערכות, לחלקיקים אילו מסה הפחותה מ-1Gev. הם כבדים יותר מאשר חומר אפל חם (WDM-Warm Dark Matter, HDM-Hot Dark Matter) וקלים יותר מאשר חומר אפל קר (CDM-Cold Dark Matter). באופן יחסי, לחלקיקים אילו יש מסה גדולה ביחס לשאר החלקיקים במודל הסטנדרטי. בנוסף, אפשרות לבניית מודל של חומר אפל קל עשויה להתאפשר על ידי הנחת קיום של בוזוני אור חדשים.
מוטיבציה

כלל החלקיקים שאוזכרו לעיל, הם חלק ממודל למדא-CDM, המודל המקובל כיום בקרב חוקרים להסבר תופעות ומאפיינים של היקום והיווצרותו. אחת ההנחות של המודל הוא קיומם של חלקיקי חומר אפל. חומר אפל הוא חומר היפותטי שקיומו מאפשר הסבר לתופעות כבידיות מסוימות. לפי הנחת החומר האפל, ישנם כמה סוגים שונים שלו, שחומר אפל קל מהווה אחד מהם. חקר חומר אפל קל נעשה נפוץ בקרב מדענים בשל התרומה הרבה של המחקר לביסוס מודלים ותאוריות שמסבירות את היווצרות היקום.
לקריאה נוספת

Bertone, Gianfranco (2010). Particle Dark Matter: Observations, Models and Searches. Cambridge University Press. p. 762. Bibcode:2010pdmo.book.....B. ISBN 978-0-521-76368-4.
טומיאיצ'י מוריאמה

טומיאיצ'י מוריאמה (ביפנית: 村山 富市; נולד ב-3 במרץ 1924) הוא פוליטיקאי יפני שהיה ראש ממשלת יפן ה-81, מ-30 ביוני 1994 עד 11 בינואר 1996. מוריאמה עמד בראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
עם בחירתו לתפקיד ראש ממשלת יפן, היה מוריאמה וראש הממשלה הסוציאליסטי הראשון מזה חמישים שנה ביפן.
נאום שנשא ביום השנה החמישים לסיום מלחמת העולם השנייה, בו הביע התנצלות על הפשעים שביצעו היפנים במהלך המלחמה, זכה לפרסום רב.
ראשית חייו

מוּרָיָאמה נולד במחוז אויטה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מייג'י בטוקיו והתמנה למזכיר איגוד הפועלים בחברה בה עבד. לאחר מכן תמך האיגוד בהצטרפותו של מוריאמה למפלגה הסוציאליסטית.
הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כחבר מועצה בעיר אויטה ב-1955, והחזיק בתפקיד במשך שלוש כהונות. תומכיו עודדו אותו להתמודד על מושב באספה המחוזית של אויטה ב-1963, וגם בתפקיד זה החזיק במשך שלוש כהונות. ב-1972 נבחר מוריאמה לבית הנבחרים של יפן.
מוריאמה נודע כאדם רגוע ובעל יכולות ניהול משא ומתן, וידע להגיע לפשרות. הוא התמנה ליושב ראש הוועדה לענייני הדיאט של מפלגתו ב-1991, אחד התפקידים הבכירים בפוליטיקה היפנית. לאחר הבחירות הכלליות של 1993 הצטרפה המפלגה הסוציאליסטית לקואליציה, עד 1994, ובאוקטובר של אותה שנה הוא נבחר להיות מנהיג המפלגה.
ראשות הממשלה

מוריאמה התמנה לראשות ממשלת יפן ב-30 ביוני 1994. הממשלה התבססה על קואליציה בה היו חברות המפלגה הסוציאליסטית, המפלגה הליברלית-דמוקרטית ומפלגת סקיגאקה החדשה.
בשל גודל הקואליציה לא הייתה מנהיגותו חזקה. על אף התנגדות מפלגתו להסכם הביטחון בין יפן וארצות הברית טען מוריאמה שההסכם נחתם בהתאם לחוקה, ובכך אכזב רבים מתומכיו. ממשלתו ספגה ביקורת נוספת על כך שלא הגיבה במהירות מספקת לרעידת האדמה בקובה ב-1995. חודשיים לאחר מכן ארעה התקפת הסארין ברכבת התחתית של טוקיו על ידי הכת אום שינריקיו.
בזמן כהונתו כראש ממשלת יפן, התנצל מוריאמה על הפשעים שביצעה האימפריה היפנית במהלך המלחמה הפסיפית, ביום השנה החמישים לסיומה ב-15 באוגוסט 1995.
בבחירות הכלליות של 1996 איבדה מפלגתו מושבים רבים בבית הנבחרים. מוריאמה הביע רצון להתפטר מתפקידו, אך תומכיו התנגדו. הוא התפטר בכל זאת מספר חודשים מאוחר יותר, וריוטרו האשימוטו, מנהיג המפלגה הליברלית-דמוקרטית, החליפו.
ב-2000 פרש מוריאמה מהחיים הפוליטיים.
ראו גם

המפלגה הסוציאל-דמוקרטית
חומר ביניים

בכימיה, חומר ביניים הוא חומר העשוי ממולקולות קצרות חיים ופעילות מאד.
כאשר חומר זה נוצר בתגובה כימית, המולקולות שלו ישתנו מהר מאוד למולקולות יציבות יותר. רק במצבים מסוימים מאוד ניתן לאגור ולבודד חומרי ביניים.
חומר ביניים קיים בתגובות כימיות רק בשלבי הביניים, מכיוון שהוא נוטה להתפרק או להגיב בקלות. האנרגיה שלו גבוהה ולכן הוא בעצם הסיבה העיקרית לאנרגיית השפעול בתגובות כאלה.
דוגמה לתגובה עם חומר ביניים:
ניקח את רצף התגובות הבאות:
משוואת התגובה נטו:
בתגובה זו X ו־Y הם חומרי ביניים.
תכונות של חומרי הביניים

החומר לא יציב כימית.
המולקולות של חומר ביניים פעילות כימית.
למולקולות חומרי ביניים יש אנרגיה גבוהה.
לרוב הריכוז של חומרי הביניים בתמיסה נמוך.
ראו גם

מצב מעבר
קרבוקטיון
רדיקל חופשי
חתול קצר-שיער כהה-חודים

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  ארצות הברית
 מיון
 משפחה:  חתוליים
 מין:  חתול בר
חתול קצר-שיער כהה-חודים (באנגלית: Colorpoint Shorthair) הוא גזע של חתול הבית, המקורב לגזע הסיאמי. קצרי-השיער דומים בהתנהגותם, במבנה גופם, ובהלך רוחם לחתולים הסיאמים, אך בשונה מהם ניתן למצוא אותם במגוון צבעים.
היסטוריה

פיתוח הגזע החל לראשונה בשנת 1940, במטרה לייצר גזע המשלב את הכריזמה והאישיות של הסיאמי, ווריאציות צבע מגוונות יותר. פיתוח הגזע נעשה באמצעות זיווג בין הסיאמי, לבין האמריקני קצר-השיער. פיתוח הגזע ארך שנים רבות ונחל כישלונות רבים, עד שנת 1960, בה התקבלה התוצאה הרצויה.
כדי למנוע מחאות ממגדלים שבבעלותם נמצאים חתולים סיאמיים ולמנוע בלבול בין הגזעים, אגודת חובבי החתולים [CFA] הסכימה לתת לחתול שם.
ישנם גנים מעטים שמקורם אינו בגזע הסיאמי, ואף על פי שעברו כמה דורות של טיפוח הגנים אשר מייחדים את קהה החודים, טכנית הוא עדיין נחשב לבן תערובת.
תיאור

המאפיין הבולט של קצרי-השיער הוא מבנה פניהם הייחודי. לקצרי-השיער מבנה פנים מחודד, דומה למשולש, ואוזניים גדולות המזכירות אוזני עטלף. עיניו דומות לשקדים ולעיתים הן מלוכסנות מעט.
את זנבו של כהה-החודים מעטרות טבעות בצבע אחיד. כהה-החודים מתאפיין במבנה גוף בינוני ושרירי, רגליים ארוכות וזנב מחודד מעט. במבט ראשוני על החתול, ניתן לראות קווי דמיון ברורים בינו ובין חתול הבית הסיאמי. בשונה מהחתול הסיאמי, ניתן למצוא את קצר-השער במגוון צבעים, המכונים 'נקודות'. ישנן שלוש עשרה וריאציות שונות לצבעים - 'נקודות' - בהן יכול להופיע כהה-החודים.
משקלם של הבוגרים מגיע לכ-2–5 קילוגרמים.
ראו גם

חתול סיאמי
חתול הבית
חתול אמריקני קצר-שיער
הערות שוליים

↑  Colorpoint Shorthair (עמ' 1) (באנגלית)
חופשה בוונציה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של ארתור לורנץ
 בימוי:  דייוויד לין
 הופק בידי:  איליה לופרט
 תסריט:  דייוויד לין, ה.א. בייטס
 עריכה:  פיט טיילור
 שחקנים ראשיים:  קתרין הפבורן  רוסאנו בראצי
 מוזיקה:  אלסנדרו צ'יקוניני
 צילום:  ג'ק היליארד
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית בריטניה בריטניה איטליה איטליה
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, DVD 
 הקרנת בכורה:  29 במאי 1955
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי 
 תקציב:  1.1 מיליון דולר
 הכנסות:  4-5 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   summertime
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חופשה בוונציה (באנגלית: Summertime) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1955 בבימויו של דייוויד לין, עם קתרין הפבורן ורוסאנו בראצי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "The Time of the Cuckoo" של ארתור לורנץ (אנ') שהועלה בברודוויי ב-1952. המחזה עובד למחזמר בשם "Do I Hear a Waltz?" של סטיבן סונדהיים וריצ'רד רוג'רס ב-1965.
העלילה היא על רומן אהבה קצר המתרחש בוונציה בין תיירת אמריקאית בגיל העמידה לגבר איטלקי צעיר ממנה.
קתרין הפבורן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
דייוויד לין היה מועמד לפרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר.
הסרט צולם כולו בוונציה ובו מופיעים רוב האתרים המפורסמים של העיר.
תקציר העלילה

ג'יין הדסון (קתרין הפבורן) היא אמריקאית רווקה בגיל העמידה מאקרון אוהיו. היא עובדת כמזכירה וחסכה כסף מספר שנים כדי להגשים חלומותיה ולבקר בוונציה. היא מתרגשת כשהרכבת מתקרבת לוונציה ומצלמת את הנוף במסרטת 16 מ"מ קטנה.
בואפורטו היא מכירה את זוג התיירים האמריקאים מקהנלי שמטיילים בכל אירופה וכעת הם נוסעים לאותו מקום בו שכרה ג'יין חדר - פנסיון פיוריני. בעלת הפנסיון היא סיניורה פיוריני (איזה מירנדה) שהפכה את ביתה למלון לאחר מות בעלה. בפנסיון נמצאים גם אדי ייגר ואשתו פיל. אדי ייגר הוא צייר אמריקאי שמשתלם בוונציה. ג'יין שמה לב לקשר בינו לבין הסיניורה.
כולם יוצאים לבלות וג'יין נשארת לבד לאחר שהסיניורה אומרת לה כי אין לחכות להזדמנות אלא לדחוף אותה היא יוצאת לטייל בכיכר סן מרקו, יושבת לבד, מסתכלת על זוגות האוהבים ומצלמת. היא משגיחה בגבר נאה שנועץ בה עיניים (רוסאנו בראצי).
בסיורים שלה בעיר מתלווה אליה ילד רחוב יחף בשם מאורו. כאשר היא מתרכזת בצילום היא הולכת אחורה ונופלת למימי התעלה. בסיור נוסף היא מבחינה בחנות עתיקות בגביע זכוכית אדום. היא מופתעת שבעל החנות הוא אותו גבר נאה מכיכר סן מרקו שמציג עצמו כרנאטו דה רוסי שאחיינו הצעיר ויטו עוזר לו בחנות.
רנאטו מתחיל לחזר במרץ אחרי ג'יין והיא מתחילה להתאהב בו עד שמתגלה לה כי הוא נשוי וויטו הוא למעשה בנו. היא רוצה לנתק את היחסים אך רנאטו מודיע לה כי הוא חי בנפרד מאשתו וכי שיקר לה כי פחד שתעזוב אותה. הוא מלמד אותה כי באיטליה השקפת החיים היא חפשית ויש לנצל את כל מה שניתן כי החיים קצרים. ג'יין משתכנעת והוא מביא אותה לביתו כדי לממש את אהבתם (קטע שנפסל בגלל קוד הייז).
הם ממשיכים לבילוי באי בוראנו ורנאטו רוצה להמשיך את הקשר אבל ג'יין מבינה שזה קשר ללא תכלית ומחליטה לעזוב. בתחנת הרכבת הוא רץ אחרי הרכבת עם פרח גרדניה בידו והיא מנופפת לו לשלום.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קתרין הפבורן | ג'יין הדסון |  |
| רוסאנו בראצי | רנאטו דה רוסי |  |
| איזה מירנדה | סיניורה פיוריני | בעלת פנסיון |
| דארן מקגאוור | אדי ייגר | צייר |
| מרי אלדון | פיל ייגר |  |
| ג'יין רוז | גב' מקלני | תיירת אמריקאית |
| מקדונלד פארק | מר מקלני | תייר אמריקאי |
| גטאנו אוטיירו | מאורו | ילד רחוב |
| ג'רמי ספנר | ויטו דה רוסי | במו של רנאטו |
| וירג'יניה סימיון | ג'ובאנה | משרתת בפנסיון |
ח'רבת ואדי חמאם

| --- | --- |

חורבת ואדי חמאם
 מידות
 שטח:  כ-40-30 דונם
 גובה מעל פני הים:  118 מטרים מתחת לפני הים
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות ההלניסטית
 תקופות:  שלהי התקופה ההלניסטית בארץ ישראל התקופה הרומית בארץ ישראל 
 נבנה:  המאה ה-1 לפנה"ס
 ננטש:  התקופה הביזנטית בארץ ישראל
 סוג:  יישוב
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  האוניברסיטה העברית 2007–2012
 ארכאולוגים:  עוזי ליבנר
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מיקום:  בקעת ארבל
 קואורדינטות:  32°49′38″N 35°29′21″E﻿ / ﻿32.8272°N 35.4892°E﻿ / 32.8272; 35.4892
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) ח'רבת ואדי חמאם(למפת הגליל העליון רגילה) ח'רבת ואדי חמאם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת ואדי חמאם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת ואדי חמאם he
 
ח'רבת ואדי חמאם (חורבת ורדים) הוא אתר ארכאולוגי בגליל התחתון, כ-2 ק"מ מערבית לכנרת, בקרבת היישוב ואדי אל-חמאם. האתר ממוקם על מדרון תלול למרגלות מצוקי הר ניתאי סמוך לאפיק נחל ארבל המקיף אותו ממזרח ומדרום. ואפיק נחל סביונה מצפונו.
גודלו של האתר נאמד בכ-40-30 דונם והוא היה אחד הכפרים הגדולים בגליל המזרחי בתקופה הרומית.
זיהוי האתר

שמו הקדום של האתר לא נשמר. השערת החוקרים היא שאולי זהו מקומו של היישוב מגדל צבעייא (מגדל הצבעים) הנזכר בספרות חז"ל כיישוב בעל חשיבות רבה בימי בית שני באזור טבריה. בבראשית רבה, פרשה צ"ד, פסקה ד' מיוחס למגדל צבעיא המקור לעצי השיטים לבניית המשכן. בתלמוד ירושלמי מסכת תענית,  פרק ד', הלכה ה' נאמר שמגדל צבעייא חרבה במרד בר כוכבא "מפני הזנות". בחפירות באתר זוהתה שכבת חורבן מסיבית מתקופה זו.
תולדות המחקר

הסקר הארכאולוגי הראשון באתר בוצע בסוף המאה ה-19 על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל במסגרת סקר ארץ-ישראל המערבית. אנשי הסקר קראו לאתר בטעות בשם "ורידאת" על שם חורבה סמוכה, ומכאן שמו העברי של האתר – "חורבת ורדים". בדיווחם הם מסרו שבמקום נמצאים גלי אבנים. יוסף ברסלבי שהיה חוקר ארץ ישראל ומדריך טיולים, ביקר באתר בשנת 1925 וציין שהפרטים האדריכליים שראה שייכים כנראה לבית כנסת מהטיפוס הגלילי. סקרים נוספים נעשו באתר ב"סקר הגליל המזרחי" שהתקיים בין השנים 1999–2004. בסקר הממצאים, נאספו מפני השטח ומבורות בדיקה רדודים שנחפרו במקום שברי כלי חרס. שברי כלי החרס תוארכו מהתקופה ההלניסטית המאוחרת ועד התקופה הרומית המאוחרת עד סוף המאה ה-4 לספירה. לא נמצאו ממצאים מתקופה מאוחרת יותר.
בשנת 2007 החלו באתר חפירות ארכאולוגיות מסודרות על ידי "המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים", שנמשכו עד שנת 2012. מטרות המחקר היו: חפירת בית הכנסת שתסייע בתיארוך בתי הכנסת מהטיפוס הגלילי. חפירת שטחי מגורים, שטחים ציבוריים ומתקנים, שיסייעו להבין את אופי חיי הכפר באזור בתקופה הרומית, ואת תהליך הנטישה של הכפרים בתקופה הביזנטית.
השכבות הארכאולוגיות באתר

באתר זוהו 4 שכבות ארכאולוגיות:
שכבה 4 – בשכבה זו שהיא התחתונה ביותר זוהו מאות חרסים וכלי צור מהתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה. לא נחשפה אדריכלות בשכבה זו והממצאים הגיעו בעיקר ממילויים מתחת לשכבות המאוחרות יותר. להערכת החוקרים כמות כזאת של ממצאים מלמדת שהייתה התיישבות קבע באתר בתקופות אלה.
שכבה 3 – מעל שכבה 4 מתוארכת בין המאה ה-1 לפנה"ס ועד המאה ה-2 לספירה. בחפירות נמצאו בתי מגורים וחלק ממבנה ציבורי.
שכבה 2 – הממצאים בשכבה זאת מתוארכים למאות ה-3 וה-4 לספירה. הממצא החשוב בתקופה זאת הוא בית כנסת גדול. בנוסף, נחפרו מבני מגורים, בתי בד, מתקנים וסמטאות.
שכבה 1 – היא פני השטח. עיקרן מטבעות וחרסים מעטים שנמצאו על פני השטח מהתקופות הביזנטית, הצלבנית, האומאית הממלוכית והעת'מאנית, בלא זיקה למבנים. להערכת החוקרים אלה שרידים של עוברי אורח.
הממצאים באתר

על פי הממצאים בשכבות 2 ו-3 החלה ההתיישבות באתר בתקופה החשמונאית. הסקרים הארכאולוגיים שנעשו באזור הגליל המזרחי הראו על גידול בהתיישבות באזור בתקופה זו. החוקרים קושרים זאת להתרחבות הממלכה החשמונאית לכיוון הגליל. היישוב הגיע לשיא פריחתו במאה ה-1 לספירה. במאה זאת נבנה במרכז האתר מבנה ציבורי גדול שהחוקרים משערים שהיה בית כנסת. הוא כלל עמודים בסגנון דורי, קירות המבנה היו צבועים וחדרים עם ספסלים. במאה זאת נעשו עבודות תשתית נבנו קירות תמך וטרסות לבניית בתי מגורים. שכבה 3 חרבה בחורבן אלים בתקופתו של הקיסר אדריאנוס, ייתכן והם קשורים למרד בר כוכבא שהתרחש בין השנים 132–135 לספירה.
לאחר אירוע החורבן ננטש האתר או הידלדל מאוד. התיישבות נוספת החלה במקום בסוף המאה ה-2 או תחילת המאה ה-3. הממצאים של תקופה זו נמצאו בשכבה 2. באמצע המאה ה-3 נבנה במרכז היישוב בית כנסת גדול מהטיפוס הגלילי. הממצאים כוללים ספסלים, מערכת עמודים, חזית מבנה שעשויים מאבן גיר. בשליש האחרון של המאה ה-3 קרס חלקו המזרחי של המבנה. בית הכנסת שוקם והוספה לו רצפת פסיפס. מבנה בית הכנסת נהרס שוב, על פי השערת החוקרים ברעש האדמה של שנת 363. לקראת סוף המאה ה-4 ננטש בית הכנסת.
אתר ואדי חמאם הוא אחד משורת אתרים שזוהו בסקר הגליל המזרחי שננטשו במהלך המאה ה-4 לספירה. הממצאים באתר לא מצביעים על נטישה פתאומית, אלא על תהליך הדרגתי של נטישה. הממצאים המאוחרים ביותר הם מאמצע המאה ה-4 וכללו כלי חרס ומטבעות. חלק גדול מהמבנים נמצאו כמעט ריקים. רק באזורי החפירה סביב בית הכנסת נמצאו כלי חרס שיובאו מקפריסין וממצאים קטנים נוספים המתוארכים לסוף המאה ה-4 ותחילת המאה ה-5, שבה היישוב הגיע לסופו.
הממצאים באתר > בית הכנסת

בית הכנסת נחפר בשכבה-2 המתוארכת למאות ה-3 וה-4 לספירה. מיקומו היה במרכז הכפר והוא נבנה במקום שבו שכן בשכבה שמתחתיו מבנה ציבורי גדול. החוקרים משערים שהמקום נבחר בגלל הטרסה הרחבה שהייתה במקום והעובדה שבמקום זה שכן לפני כן מבנה ציבורי גדול שאולי גם הוא שימש כבית כנסת, ויש כאן רציפות במסורת של השימוש במקום. בית הכנסת נבנה לכיוון דרום-מזרח, והיה מוקף מצפון ומדרום בסמטאות שהפרידו בינו לבין מבני מגורים ומתקנים חקלאיים. בית הכנסת והמבנים סביבו נבנו ברשת של שתי וערב, דבר המראה על תכנון מוקדם. המבנים הקדומים לשכבה זאת מולאו באבנים ובעפר כדי להוות תשתית למבנים שנבנו. הבנייה מראה שהיה ארגון קהילתי.
הפריטים האדריכליים מאבן המגולפים שנמצאו באתר, היו ברמת גילוף מעולה. נמצאו כרכובים, כותרות בסגנון דורי, פילסטר ואבן מעוטרת בתבליט נשר. בנוסף בשטח היו מפוזרות אבני גזית גדולות רבות מגיר. בנוסף, כבר בתחילת החפירה נמצאו פריטים אדריכליים עשויים מבזלת שהביאו את החוקרים למסקנה שבית הכנסת לא היה חד-תקופתי.
בשלב השני של בית הכנסת נמצאה רצפת פסיפס ומערך ספסלים עשויים מבזלת. בשלב זה גם נעשה שימוש משני באלמנטים אדריכליים מהשלב הראשון. מרצפת הפסיפס שרדו 30 קטעים שאפשרו לשחזר את מראה הרצפה. במרכז האולם שרדה כתובת עברית/ארמית וכן שרידי מעגלים. החוקרים העלו השערה שאולי היה זה חלק מגלגל המזלות. בנוסף שרדו שלושה קטעים של תיאורי סצנות מתוך המקרא: סיפור קריעת ים סוף, שמשון מכה את הפלשתים בלחי חמור. סצנה של בנייה אולי בניית המקדש או מגדל בבל. נמצא קטע נוסף שייתכן שגם הוא מתוך המקרא, אבל השרידים דלים מכדי לאפשר את זיהוי הסצנה.
מתחת לרצפת הפסיפס נחפרו שישה בורות בדיקה. הממצאים מבורות אלה אפשרו את תיארוך השלב. בבורות נמצאו יותר מ-500 שברי חרסים שאפשרו תיארוך וכן 17 מטבעות.
לקריאה נוספת

עוזי ליבנר, "ח'רבת ואדי חמאם: כפר ובית כנסת מן התקופה הרומית בגליל", קדמוניות, חוברת 139, תש"ע, עמ' 40-30
עוזי ליבנר ובנימין ארובס, "סיכום מפעל החפירות בח'רבת ואדי חמאם - כפר מן התקופה הרומי בגליל". קדמוניות, חוברת 149, תש"ע, עמ' 39-28