stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וליאן מור
קריירה

מור עברה להתגורר בניו יורק בשנת 1983 והחלה את קריירת המשחק שלה באופרות סבון. כשהחלה לעבוד בתיאטרון היא נאלצה לשנות את שמה כיוון שהייתה כבר שחקנית בעלת שם זהה.
תפקידה הראשון על המסך היה בשנת 1985 באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב" ברשת CBS, וגילמה בין התפקידים הראשיים את דמותה של פראני יו עד לשנת 1988.
בתחילת שנות ה-90 עברה מור לקולנוע, ואת התפקיד המשמעותי הראשון שלה ביצעה ב-1992 בסרט "היד שמנענעת את העריסה". היא גם שיחקה בתפקידים משניים בסרטים: "בני וג'ון" ו"הנמלט". מאז ביססה את עצמה מור כשחקנית מצליחה ושיחקה בין היתר בסרטים "תמונות קצרות", "פארק היורה: העולם האבוד", "ביג לבובסקי", "חניבעל", "נקסט" ו"חסד אכזרי".
ב-1997 שיחקה ב "לילות בוגי", הספר את סיפור עלייתו ונפילתו של כוכב פורנו צעיר בתעשיית הפורנו של סוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, עליו הייתה מועמדת לפרס האוסקר שחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1999 כיכבה לצד רייף פיינס בדרמה "סוף הרומן", בתפקיד אשה נשואה המנהלת רומן סוער מתחת לאפו של בן זוגה, המאופק והסגור. עחת תפקידה הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ב-2002 כיכבה  בדרמה  "הרחק מגן עדן", כעקרת בית בתקופת שנות ה-50 המתגוררת בפרוורי הרטפורד, אשר רואה כיצד חייה המושלמים מתפוררים אט אט. הסרט זכה לביקורות נלהבות. על משחקה בסרט זכתה בשורה של פרסים, בהם: פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי, פרס איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס ופרס אינדפנדנט ספיריט. באותה שנה גם כיכבה בסרט "השעות" לצד ניקול קידמן ומריל סטריפ.
ב-2009 שחקה בתפקיד אורח בקומדיית המצבים רוק 30.
ב-2012 זכתה מור בפרס אמי, בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך על הופעתה בתפקיד הפוליטיקאית שרה פיילין בסרט הטלוויזיה של HBO "חוקי המשחק". באותה שנה הודיעו כי מור עתידה לשחק בסרט "משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א'".
במאי 2014 זכתה מור בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן על הופעתה בדרמה של דייוויד קרוננברג "מפות לכוכבים". באותה שנה זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בפרס גלובוס הזהב, בפרס באפט"א ובפרס גילדת שחקני המסך, על תפקידה בסרט "עדיין אליס".
בשנת 2016 שיחקה לצד גרטה גרוויג בקומדיה הרומנטית "הרומן של מגי" בבימויה של רבקה מילר.
בשנת 2018 זכתה לשבחי הביקורת על משחקה בסרט "גלוריה בל", סרט של הבמאי-תסריטאי הצ'יליאני סבסטיאן לליו, בו היא מגלמת אישה בשנות ה-50 המתחילה פרק ב' בחייה.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "הצצה ליחסים". על תפקידה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
קריירה > כתיבה

ב-2007 התחילה מור בקריירה ספרותית. ספרה הראשון היה ספר ילדים המבוסס על ילדות של מור, בשם "Freckleface Strawberry". הספר יצא לאור בישראל בשנת 2008 בשם "מנומשת מקושקשת", בתרגום לעברית מאת רימונה די-נור. ב-2009 המשיכה בספר ילדים שני, "Freckleface Strawberry and the Dodgeball Bully".
חיים אישיים

מור הייתה נשואה לשחקן ובמאי התיאטרון, ג'ון גולד רובין, בין השנים 1986–1995. ב-1996, החלה לצאת עם הבמאי בארט פרויינדליק; הם נישאו ב-23 באוגוסט 2003, ולהם שני ילדים משותפים.
היא אקטיביסטית ותומכת בזכותן של נשים לבצע הפלה, ואף תרמה 2,000 דולר לקמפיין הבחירות ב-2004 למתמודד המפלגה הדמוקרטית, ג'ון קרי.
פרסים והוקרה

מור קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-3 באוקטובר 2013.
פילמוגרפיה

סיפורים מהצד האפל (1990) - בתפקיד: סוזן (פרק 249).
כישוף קטלני (1991) - בתפקיד: קוני סטואן.
היד שמנענעת את העריסה (1992) - בתפקיד: מרלן קרייבן.
גוף ההוכחות (1993) - בתפקיד: שרון דולאניי.
בני וג'ון (1993) - בתפקיד: רות'י.
הנמלט (1993) - בתפקיד: ד"ר אן איסטמן.
תמונות קצרות (1993) - בתפקיד: מריאן ווימאן.
תשעה חודשים (1995) - בתפקיד: רבקה טיילור.
מתנקשים (1995) - בתפקיד: אלקטרה.
אהבותיו של פיקאסו (1996) - בתפקיד: דורה מאר.
מונית לשיקגו (1997) - בתפקיד: אישה מבולבלת.
פארק היורה: העולם האבוד (1997) - בתפקיד: ד"ר שרה הרדינג.
מיתוס של טביעות אצבע (1997) - בתפקיד:מיה.
לילות בוגי (1997) - בתפקיד: אמבר וייווס.
ביג לבובסקי (1998) - בתפקיד: מוד לבובסקי.
פסיכו (1998) - בתפקיד: ליילה קריין.
מי רצח את קוקי? (1999) - בתפקיד: קורה דוואל.
בעל אידיאלי (1999) - בתפקיד: הגברת לאורה שאוואליי.
הנאשמת (1999) - בתפקיד: תרזה קולינס.
סוף הרומן (1999) - בתפקיד: שרה מיילס.
מגנוליה (1999) - בתפקיד: לינדה פארטרידג'.
חניבעל (2001) - בתפקיד: הסוכנת קלאריסה סטרלינג.
אבולוציה (2001) - בתפקיד: ד"ר אליסון ריד.
חדשות הספנות (2001) - בתפקיד: וייבי פראוז.
תייר עולמי (2001) - בתפקיד: דולסי.
הרחק מגן עדן (2002) - בתפקיד: קייטי וויטאקר.
השעות (2002) - בתפקיד: לאורה בראון.
על פי חוקי המשיכה (2004) - בתפקיד: אודרי וודס.
הנשכחים (2004) - בתפקיד: טלי פרטה.
זוכת הפרסים מדיפיאנס, אוהיו (2005) - בתפקיד: אוולין ראיין.
שקרים באפילה (2006) - בתפקיד: ברנדה מרטין.
תסמכי עליו (2006) - בתפקיד: רבקה.
הילדים של מחר (2006) - בתפקיד: ג'וליאן.
נקסט (2007) - בתפקיד: קאלי פאריס.
אני לא שם (2007) - בתפקיד: אליס באדיין.
חסד אכזרי (2008) - בתפקיד: ברברה דאלי בייקלנד.
לכודים ברשת (2008) - בתפקיד: אריאה (קול בלבד - ללא קרדיט).
על העיוורון (2008) - בתפקיד: אשתו של הרופא.
חייה הפרטיים של פיפה לי (2009) - בתפקיד: קאט.
סינגל מן (2009) - בתפקיד: שארלוט (צ'ארלי).
קלואי (2009) - בתפקיד: קאתרין סטיוארט.
הילדים בסדר (2009) - בתפקיד: ג'ולס.
מקום מקלט (2010) - בתפקיד: קארה הארדינג.
טיפש, מטורף, מאוהב - בתפקיד: אמילי (2011).
בעיניים של מייזי - בתפקיד: סוזנה (2013).
המורה לאנגלית (2013) - בתפקיד: לינדה סינקלייר.
קארי (2013) - בתפקיד: מארגרט וייט.
דון ג'ון (2013) - בתפקיד: אסתר.
מפות לכוכבים (2014) - בתפקיד: הבאנה סגראנד.
נון סטופ (2014) - בתפקיד: ג'ן סאמרס.
עדיין אליס (2014) - בתפקיד: אליס האוולאנד.
משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א' ומשחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום (2014/2015) - בתפקיד: הנשיאה עלמה קווין
הבן השביעי (2015) - בתפקיד: האם מאלקין.
לאהוב אותה (2015) - בתפקיד: לאורל האסטר.
הרומן של מגי (2016) - בתפקיד: ג'ורג'ט.
אנשים קשים (2016) - סדרת טלוויזיה - בתפקיד: שרה נוסבאום.
קינגסמן: מעגל הזהב (2017) - בתפקיד: פופי.
סודות הפרברים (2017) - בתפקיד: רוז/ מרגרט.
מעשה פלאים (2017) - בתפקיד: ליליאן מאייהו/ רוז.
בל קנטו (2018) - בתפקיד: רוקסאן קוס.
גלוריה בל (2019) - בתפקיד: גלוריה בל.
אחרי החתונה (2019) - תרזה יאנג.
האישה בחלון (2021) - קתרין.
להיות גלוריה: חיי בדרכים (2020) - גלוריה סטיינם.
אוון הנסן היקר (2021) - היידן הנסן.
ספיריט בלתי מאולף (2021) - קורה פרסקוט (דיבוב)
כשתסיים להציל את העולם‏ (2023) - אוולין.
שרפר‏ (2023) - מדליין.
הצצה ליחסים (2023) - גרייסי את'רטון-יו
החדר הסמוך (אנ') (2024) - בתפקיד: אינגריד.
Control ‏ (TBA) -
Echo Valley ‏ (TBA) - בתפקיד: קייט גארט.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

אני אכבוש את מנהטן (1987) - מיני-סדרה - בתפקיד: אינדיה ווסט.
סיפורה של ליסי (2021) - בתפקיד: ליסי לנדון.
מרי וג׳ורג׳ (אנ') (2024) - בתפקיד: מארי וילרס (אנ')
ספרים מתורגמים לעברית

מנומשת מקושקשת, אירה לאווין פאם; עברית - רימונה די-נור. תל אביב: מטר, 2008.
הערות שוליים

↑  ניסים דיין, ‏המגנוליות כבר לא מפלדה, באתר גלובס, 30 במרץ 2000
נילי ברקן, ‏חווייה של אולי פעמיים בעשור, באתר גלובס, 17 באפריל 2000
↑  ethnic, Julianne Moore, Ethnicity of Celebs | What Nationality Ancestry Race, ‏2010-05-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  נילי ברקן, ‏הלב לא נקרע מצער האוהבים, באתר גלובס, 3 באפריל 2000
↑  סוכנויות הידיעות, מבקרי ניו יורק מעדיפים את "הרחק מגן עדן", באתר הארץ, 16 בדצמבר 2002
נילי ברקן, ‏לגברים היה קל יותר, באתר גלובס, 15 באפריל 2003
נסים דיין, ‏צבע גן העדן, באתר גלובס, 3 באפריל 2003
אורי קליין, גן עדן בלתי נראה, באתר הארץ, 26 במרץ 2003
↑  "הרחק מגן עדן" זכה בפרס הסרט הטוב בתחרות הרוח החופשית, באתר הארץ, 23 במרץ 2003
↑  אורי קליין, הגברות דאלאוויי, באתר הארץ, 5 במרץ 2003
↑  אורי קליין, "מפות לכוכבים": נוטה להיסטריה אבל גם לרגש מפתיע, באתר הארץ, 19 במאי 2014
↑  אורי קליין, סוף סוף קומדיה אינטליגנטית, באתר הארץ, 23 ביוני 2016
↑  אורי קליין, אתם חייבים לראות את ג'וליאן מור בסרט הזה, ולא רק אותה, באתר הארץ, 18 באפריל 2019
אור סיגולי, ‏"גלוריה בל" הוא המופע של ג’וליאן מור, והיא נותנת את כולה, באתר גלובס, 25 באפריל 2019
ארז דבורה, ביקורת סרט: "גלוריה בל" - ג'וליאן מור בשיאה, באתר ynet, 19 באפריל 2019
↑  יעל שוב, ‏הטאבו האחרון בהוליווד: נטלי פורטמן וג'וליאן מור חודרות עמוק, באתר "Time Out ישראל", 24 בנובמבר 2023
פבלו אוטין, "הצצה ליחסים": סרט מתח פסיכולוגי עם הופעות מצוינות של ג'וליאן מור ונטלי פורטמן, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2023
↑  רועי אבן, ‏גלובוס הזהב 2024: כל הזוכים והרגעים הגדולים, באתר ‏מאקו‏, 8 בינואר 2024
↑  מנומשת מקושקשת; כתבה ג'וליאן מור; איירה לאווין פאם; עברית - רימונה די-נור. אתר הספרי הלאומית. אוחזר ב-19 בדצמבר 2020
↑   שני ליטמן, "החדר הסמוך", סרטו הארוך הראשון באנגלית של אלמודובר, נותר עקר וסתמי, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449886805171  PLWABN: 9810688414205606  BIBSYS: 99020849  BNE: XX1271314  BnF: cb14027878z (data)  CANTIC: a11804658  GND: 133541495  ISNI: 0000 0001 0938 9014  LCCN: no97011133  LNB: 000186913  MusicBrainz: 39e8c8a6-72b0-4a3e-b1c0-3114f20d67c7  NKC: xx0012918  NLK: KAC200802550  NTA: 243012977  RERO: 02-A018020557  SNAC: w61v5czr  SUDOC: 059205857  VIAF: 117361625   WorldCat (עם VIAF): 117361625
עד מוות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עמוס עוז
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  נובלה
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית פועלים
 תאריך הוצאה:  מרס 1971
 מספר עמודים:  152
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002573219, 001032466, 001217384, 001311254
עד מוות הוא ספר מאת הסופר עמוס עוז המורכב משתי נובלות אשר יצא לאור בשנת 1971. הספר, הרביעי שפרסם עוז, ראה אור כארבע שנים לאחר הרומן מיכאל שלי והוקדש לאביו יהודה אריה קלוזנר. המהדורה הראשונה, בהוצאת ספרית הפועלים של הקיבוץ הארצי, לוותה בחיתוכי עץ מקוריים מאת האמן יעקב פינס.
עלילת הספר > אהבה מאוחרת

הנובלה הראשונה מובאת בגוף ראשון מפי גיבורה, מרצה נודד קשיש וערירי בשם שרגא אונגר. על רקע כוונת הממונים עליו להוציאו לפרישה מוקדמת, עקב סגנונו המיושן וקבעונו לנושא יהדות רוסיה, מתבונן שרגא בעצב על חייו ועל יחסיו הקלושים עם הסובבים אותו, מתאר את שגרת יומו בביתו ואת ביקוריו בקיבוצים ברחבי הארץ, ותוהה על משמעות קיומו -ועל חדלונו הקרב. מדבריו של שרגא מצטיירת תמונת אדם עייף, מובס, אחוז חרדה מפני חתרנות בולשוויקית ואיום השמדה, ועם זאת - נפשו שוקקת וצמאה למגע אנושי, ויותר מכך, לסימן של הוויה נשגבת אשר עשויה לתת פשר לקיומו.
וכך, איזה גל עיוור של רתיחה פנימית עולה ושוטף את נפשך, ואתה תתחיל פתאום לצפות בחוזקה להארה, להתבהרות חדה, דבר מה לכאורה מוכרח, מחויב ממש להתגלות, איזו נוסחה, איזה צירוף מסנוור, כוונה, הרי לא ייתכן שאתה נולדת ואתה גם תמות מבלי שתארע לך אפילו התבהרות אחת, מבלי שיקרה לך אור אחד חריף, מבלי שיהיה דבר מה, הן לא ייתכן שהיית כל ימי חייך אך ורק חלום שומם בלב עצמך, הלא יש משהו, משהו חייב להופיע, משהו ישנו.
עלילת הספר > עד מוות

הנובלה השנייה מתארת את קורותיה של שיירת צלבנים העושה דרכה מצרפת לירושלים באביב 1096. את המסע מנהיג האציל גיום די-טורון, אך ככל שזה הולך ומתכנס בעצמו, גוברת השפעתו המפוקפקת של קרובו, קלוד עקום הכתף, מעין קדוש-חוטא, הנע בין סגפנות וקנאות דתית להתמסרות בולמוסית ליצריו. השיירה נעה באיטיות דרך כפרים ויערות, במפנה העונות מהסתיו אל החורף. מגעי הצליינים עם הנקרים בדרכם קשים ואלימים, ואכזריות מופלגת שמורה ליהודים. האנשים שטופים בשנאה קמאית ליהודי, כאדם וכמהות מופשטת, וניכר כי הם מייחסים לו כוחות המאיימים עליהם. כאשר שוקע כליל האציל דה-טורון בדמדומי מה שנראה כטראנס דתי-מיסטי, הניוון המוסרי של האנשים מחריף וצלם האנוש הולך ומתרחק מהם. השיירה לא זוכה להגיע למחוז חפצה, ומעט האנשים ששרדו נלכדים במצודה מתפוררת בה הם נאבקים בקור, ברעב ובשגעון. האציל די טורון מוצא את מותו במצודה והמסע בא אל סופו.
פרשנות

ההתייחסות, על פי רוב, במחקרים העוסקים ביצירתו של עוז, אינה כורכת את שתי הנובלות זו בזו אלא עוסקת בכל אחת מהן בנפרד. עם זאת, על אף ההבדלים הרבים בין השתיים, ניתן לזהות קשר תמתי ביניהן; שני הגיבורים, בדרכם השונה, חולקים כמיהה מייסרת אל הנשגב, כמיהה אשר משפיעה על יחסם לזולת ועל תפיסת הזולת אותם. השתיקה בה מעורסל די-טורון מעוררת יראת קודש וצייתנות בסובביו, בעוד שלהגו מלא הפאתוס של אונגר ממאיס אותו על שומעיו. די-טורון הנרדף על ידי יהודים טמאים ואונגר המדמה לראות סוכנים מדיחים בכל מקום, חווים את מציאות חייהם כפגומה, ארצית ולא מספקת, ובשניהם תוססת השתוקקות להארה, התגלות וגאולה.
תופעת שנאת היהודים בגלגולה המוקדם, הקמאי במידה רבה, תופשת מקום נכבד בשתי היצירות, וכמו משני צידיה; שרגא אונגר, האחוז ביחסי שנאה-אהבה לרוסיה ולעם הרוסי, ואף נושא עמו חוויות כיהודי יליד רוסיה שלפני המהפכה, צולל אל תוך הנפש הרוסית ואל מקורותיה של האנטישמיות ה"ססגונית על פי דרכה... ובמובן ידוע - גם נוגעת עד הלב" הטבועה בה (עמ' 51). על סמך תיאור זה של הנפש הרוסית, ובשילוב החתרנות והעוצמה חסרת הגבולות שהוא מייחס למנגנון הקומוניסטי, מנסה אונגר לשכנע את שומעיו כי סכנה גדולה אורבת ליהדות רוסיה ואף למדינה היהודית. תוך התרפקות על האתוס הביטחוני ועל כוחה הצבאי של המדינה הזעירה, חולם אונגר על מימוש בפועל של העלילות המיוחסות ליהודים - הרעלת הבארות, שתילת סוכנים חשאיים והשתלטות על מוקדי הכח, תוך שגדודי טנקים עבריים שוטפים בעצמה אל תוך מרחבי רוסיה, פולין ואוקראינה. אנטישמיות חמה, מיסטית, שוררת גם ביקום בו מתנהלת השיירה בדרכה לירושלים. די-טורון אחוז חרדה מתמדת מפני ניסיונות הסתננות של יהודי שוחר רע ורב עצמה אל שורותיו, ומיני תקלות וכשלונות מוסברים על ידי הצליינים כמעשה ידי יהודי המחזיק ביכולות על טבעיות. אנשי השיירה מחוללים מעשי זוועה קיצוניים ביהודים הנקרים בדרכם, החל בהרג שרירותי וכלה בעינוי שיטתי, ממושך, לכאורה על רקע דתי.
גבריאל מוקד מתייחס לאנטישמיות משני צדי המתרס, שמופיעה בשני הסיפורים, ואומר על ההשוואה שבין שני הסיפורים: "אין עמוס עוז מנסה לתאר אלא דמות אנושית אחת; זו הנרדפת על ידי ה'שדים' של תחושת ההרס העצמי והאימה. הוא מבקש לעצב את 'המעמקים' האפלים של הנפש, את המחוות העצבניות של הרוח".
יעל פלדמן מתייחסת לטכניקת ההיפוך שבה נוקט עוז בסיפור "עד מוות". הנובלה מסופרת מזווית הראייה של הצלבנים, שלפיה 'היהודים הארורים' הם המושא לבוז שלהם ולכוונותיהם הרצחניות. לדעתה, הסיפור קשה לעיכול עקב אסוציאציות קשות של השואה.
מוטיב חשוב ומרכזי ביצירתו של עוז המופיע בנובלה "אהבה מאוחרת" הוא חוויית 'החלום ושברו' - התמודדותם של החלוצים, אנשי תנועת העבודה ובמיוחד אנשי העלייה השנייה, עם מציאות שאינה עולה בקנה אחד עם חזונם, חזון כינון חברה מתוקנת בעלת ערכים סוציאליסטים אשר תאפשר מעין תיקון ליהודי הגלותי, המנוון והנרדף, "מתולעת יעקב לצבי ישראל". שרגא, בבואו להרצות בקיבוץ, מבין כי אין לו שפה משותפת עם הדור הצעיר, אותו הוא מכנה 'מוז'יק יהודי', ואינו מנסה למצוא קהל בקרב דור זה, "הנוער החדש, יודע אני, זורם על פי ריתמוס אחר" (עמוד 46).
לקריאה נוספת

דורית זילברמן, מכשף השבט, הד ארצי, 1999
עמוס עוז, באור התכלת העזה, כתר, 1996
אפרים צורף, נוף האדם בסיפורי עמוס עוז, הוצאת צור-אות, תשמ"ט
יהודה פרידלנדר, "על 'עד מוות' מאת עמוס עוז; בין סיפור לרפורטאז'ה", דבר, 27 באוגוסט 1971
אברהם אדרת, "עד מות' לעמוס עוז". עלי שיח, חוב' 2 (1975), עמודים 163–181
הערות שוליים

↑  גבריאל מוקד, בזמן אמיתי; 96 מסות, מאמרים, רצנזיות ורשימות על הספרות העברית של דור המדינה, עכשיו, 2011, עמוד 140
↑  יעל פלדמן, "מיתוס האלימות הראשוני שלנו - שולמית הראבן והשיח הפסיכו פוליטי בארץ", בתוך: רגע של הולדת: מחקרים בספרות עברית ובספרות יידיש לכבוד דן מירון, מוסד ביאליק, 2007 (בעריכת חנן חבר)
אלפונסו קוארון

| --- | --- |

קוארון, 2013
 לידה:  28 בנובמבר 1961 (בן 63) מקסיקו מקסיקו סיטי, מקסיקו 
 שם לידה:  Alfonso Cuarón Orozco 
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו  Escuela Nacional de Artes Cinematográficas 
 בן או בת זוג:  Annalisa Bugliani (2001–2008)   Sheherazade Goldsmith (2011–2018) 
 צאצאים:  ג'ונאס קוארון 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (2019)  פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר (2014)  פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (2014)  פרס באפט"א לבימוי הטוב ביותר (2014)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של דלאס-פורט וורת' לבמאי הטוב ביותר (2018)  פרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר (ארוך) (2014)  Telluride Film Festival Silver Medallion (2018)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (2014)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של דלאס-פורט וורת' לבמאי הטוב ביותר (2013)  Best Screenplay Award (Venice Film Festival) (2001)  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (2014)  British Academy Children's Awards (2004)  פרס באפט"א לסרט הזר הטוב ביותר (2007)  פרס גילדת הבמאים האמריקנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלפונסו קוארון אורוזקו (בספרדית: Alfonso Cuarón Orozco; נולד ב-28 בנובמבר 1961) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק קולנוע מקסיקני זוכה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א לשנת 2013 על בימוי הסרט "כוח משיכה" ולשנת 2018 על בימוי הסרט "רומא". הוא נודע בעיקר כבמאי הסרטים "ואת אמא שלך גם" ו"הארי פוטר והאסיר מאזקבאן". הוא אחד משלושת הבמאים הידועים כ'שלושת האמיגוז' (יחד עם גיירמו דל טורו ואלחנדרו גונסלס איניאריטו).
ביוגרפיה

קוארון הוא בנו של אלפרדו קוארון, פיזיקאי גרעין, שעבד בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית במשך שנים רבות. יליד מקסיקו סיטי, קוארון למד קולנוע ופילוסופיה ב"אוניברסיטה הריבונית הלאומית של מקסיקו". לאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד בטלוויזיה המקסיקנית, תחילה כטכנאי ואחר כך כבמאי, ואז החל לעבוד כעוזר במאי במספר הפקות קולנועיות באמריקה הלטינית. כמו כן ביים כמה סרטים קצרים בשנות השמונים. ב-1991 ביים את סרטו הראשון, "סיפור של אהבה והיסטריה", קומדיה שחורה על איש עסקים שנדבק באיידס. הסרט זכה להצלחה רבה במקסיקו, והתקבל בהתלהבות ברחבי העולם.
ארבע שנים מאוחר יותר ביים את סרטו האמריקני הראשון, "נסיכה קטנה", שהיה עיבוד לרומן הקלאסי של פרנסס הודג'סון ברנט. סרטו הבא, "תקוות גדולות", היה עיבוד מודרני לספרו של צ'ארלס דיקנס, שבו כיכבו אית'ן הוק, גווינת' פלטרו ורוברט דה נירו. סרטו הבא החזיר אותו לשורשיו ולמולדתו, כשביים את הסרט המקסיקני עטור השבחים "ואת אמא שלך גם" (2001), שבו כיכבו גאל גרסיה ברנאל ודייגו לונה. הסרט היה דרמת מסע פרובוקטיבית ושנויה במחלוקת, על שני צעירים אובססיביים למין, היוצאים לנסיעה ממושכת עם נערה מושכת. הסרט זכה להצלחה קופתית ולתשבחות המבקרים, והיה מועמד לפרס האוסקר על התסריט, שאותו כתב יחד עם אחיו.
ב-2003 ביים את הסרט השלישי בסדרת סרטי "הארי פוטר": "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן". תקציב הסרט עמד על 130 מיליון דולרים, וקוארון ביים אותו על פי הפרשנות שלו לספר: הסרט היה קודר יותר משני קודמיו (שביים כריס קולומבוס), בזכות תאורה קודרת ועיצוב אפל. כמו כן בחר קוארון להתעלם מחלקים מרכזיים בעלילה, והדבר עורר את חמת המעריצים. למרות כל זאת זכה הסרט להצלחה רבה ברחבי העולם: הוא הכניס 789.4 מיליון דולרים ברחבי העולם והביקורות היו מצוינות.
ב-2006 ביים קוארון את הסרט "הילדים של מחר", דרמת מתח דיסטופית, שהתבססה באופן כללי על ספרה של פ.ד. ג'יימס מ-1992 באותו השם שבה כיכבו קלייב אוון, ג'וליאן מור ומייקל קיין.
בשנת 2013 יצא לאקרנים סרטו "כוח משיכה" בכיכובם של סנדרה בולוק וג'ורג' קלוני, על פי תסריט שכתב יחד עם בנו, ג'ונאס. בינואר 2014 זכה קוארון על בימוי הסרט בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר. קוארון היה לבמאי המקסיקני הראשון שזוכה בפרס. בפברואר 2014 זכה קוארון בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר ובמרץ 2014 זכה גם בפרס אוסקר על בימוי הסרט.
בספטמבר 2018 זכה קוארון בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה על הסרט "רומא", המבוסס על אירועי ילדותו. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר וקוארון בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר, בפרס גילדת הבמאים ובפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר.
סרטיו

סיפור של אהבה והיסטריה (1991)
נסיכה קטנה (1995)
תקוות גדולות (1998)
ואת אמא שלך גם (2001)
הארי פוטר והאסיר מאזקבאן (2004)
הילדים של מחר (2006)
כוח משיכה (2013)
רומא (2018)
סרטיו > כמפיק

Raymond and Ray‏ (TBA)
סרטיו > טלוויזיה

כתב ויתור (2024)
הערות שוליים

↑  אבנר שביט, ונציה‏, פסטיבל ונציה 2018: "רומא" הזוכה הגדול, קייס נאשף זכה בפרס השחקן במסגרת צד, באתר וואלה, 8 בספטמבר 2018
↑  סמדר שילוני, הסדרה החדשה של אלפונסו קוארון לוחצת חזק מדי כדי לגרום לצופה לחשוב על החיים, באתר ynet, 13 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435321805171  PLWABN: 9810672511105606  BIBSYS: 98041959  BNE: XX1297342  BnF: cb14048635s (data)  CANTIC: a11844450  CiNii: DA18406286  GND: 13215949X  ISNI: 0000 0001 1442 3539  LCCN: nr00036703  LNB: 000344806  MusicBrainz: bc485a52-3294-4168-9243-d339c4a39e6e  NKC: jx20050415020  NLA: 42362679  NLK: KAC201101622  NTA: 113868286  SUDOC: 10464737X  Trove: 1457742  ULAN: 500258831  VIAF: 39578900   WorldCat (עם VIAF): 39578900
רבקה מרים

| --- | --- |

רבקה מרים, 2007
 לידה:  10 בפברואר 1952 (בת 72) ירושלים
 שם לידה:  רבקה מרים רוכמן
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  משוררת, סופרת וציירת
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  שירה, פרוזה
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1979 ו-1999)  פרס ברנר (2016)  פרס יהודה עמיחי עבור מפעל חיים (2019)
 
רבקה מרים (נולדה ב-10 בפברואר 1952) היא משוררת, סופרת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה

רבקה מרים נולדה ב-1952 בירושלים, בת לסופר ניצול השואה לייב רוכמן. שמותיה הפרטיים, רבקה מרים, שלימים הפכו לשמה הספרותי, הם על שם אמו של אביה, רבקה, ואחותו הצעירה, מרים, שנספו יחד בטרבלינקה.
למדה בבית הספר התיכון "מעלה" בירושלים וסיימה את שירותה בצה"ל כקצינה. למדה במסגרות שונות, בהן מכון שלום הרטמן. נמנית עם ראשוני בית מדרש אלול, ועמדה בראש בית המדרש בירושלים בין השנים 2000–2007. שם גם הקימה ואצרה את גלריית 'החדר הקטן', בה הציגו אמנים מגוונים. במקביל היא מנחה סדנאות לכתיבה יוצרת ושירה במוסדות שונים.
פועלת לעיתים קרובות תוך שיתוף פעולה עם יוצרים מתחומי אמנויות אחרים, כמו מוזיקה ותיאטרון. בין היתר יזמה את הקמת קבוצת 'כנה', קבוצת לימוד וכתיבה שפעלה במסגרת 'מרכז שטיינזלץ', בה נטלו חלק אמנים, אנשי רוח ורבנים, ובשיתוף עם האמן ברוך ברנר הקימה והנחתה את קבוצת 'אותיות פורחות', המיועדת ליוצאי העולם החרדי.
ספר שיריה הראשון, "כותונתי הצהובה", התפרסם בהיותה בת ארבע עשרה. עד היום ראו אור למעלה משלושים ספרים מפרי עטה, ובהם כמה קובצי סיפורת וחמישה ספרי ילדים. זכתה בפרסים ישראליים שונים לשירה, ובהם פעמיים בפרס ראש הממשלה ליצירה, פרס עיריית חולון ע"ש קוגל פרס יצחק לייב גולדברג, פרס ברנר לפרוזה ופרס עמיחי למפעל חיים. הייתה ידידה קרובה של המשוררת זלדה.
רבקה מרים מתמקדת ביצירתה במתח שבין כיליון לתחייה, בין יש לאין. מתח זה בא לידי ביטוי בכל ישות באשר היא - חי, צומח, דומם או מופשט. יצירתה עוסקת בחידת הקיום ובתחושות שהיא מעוררת. שירתה של רבקה מרים משלבת יראה ושעשוע, ושפת הדימויים שלה שואבת הרבה מהשראתה מהמקורות היהודיים, התנ"ך, המדרשים ותורת הסוד, ונוגעת בהוד הרוח של היהדות באפיון ארץ ישראלי. כך למשל באחד משיריה היא כותבת: "שהאיש הוא תפילה והוא חוט, נוגע במה שאיננו", ובמקום אחר: "אלוהי נושם לצידי, בל יחדל מלנשום" ובשיר "כעולה להבנו" היא מתייחסת לרעיון הדבקות:
שירים רבים מפרי עטה משולבים בתוכנית הלימודים של משרד החינוך לחטיבה העליונה.
בשנת 2009 הופיע בהוצאת טובי מבחר משיריה (שתורגמו לאנגלית בידי המשוררת לינדה זיסקויט), תחת הכותרת "These Mountains".
ציור

רבקה מרים עוסקת גם בציור. קיימה כמה תערוכות יחיד, ביניהן גם תערוכת יחיד במשכן לאמנות בעין חרוד. והשתתפה בתערוכות קבוצתיות שונות. כבר בגיל 17 הציגה תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות, בית דיזנגוף, בשנת 1969.
פרסים והוקרה

בשנת תשמ"ז (1987) נכללה בין משיאי המשואות ביום העצמאות.
בשנים 1979 ו-1999  זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
בשנת 2016 זכתה, על הקובץ 'יישובו של עולם', בפרס ברנר לפרוזה.
בשנת תשע"ט (2019) זכתה רבקה מרים בפרס יהודה עמיחי לשירה עברית על מפעל חיים.
חיים אישיים

לרבקה מרים שתי בנות ובן, בתה יערה ענבר היא סופרת וחוקרת מחשבת ישראל. אחיה הוא הכנר יהושע רוכמן. מתגוררת בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים.
מספריה > ספרי שירה

כותנתי הצהובה, עקד, 1966.
טבעתי בחלונות, עקד, 1969.
כסאות במדבר, דביר, 1973.
עץ נגע בעץ, דביר, 1978.
הקולות לקראתם, דביר, 1982.
משירי אימות האבן, ספרית פועלים, 1988.
מקום, נמר, הוצאת כרמל, ירושלים, 1994.
מקרוב היה המזרח, כרמל, ירושלים, 1996.
נח היהודי, כרמל, ירושלים, 2000.
אמר החוקר, כרמל, ירושלים, 2005.
בעל הנס ועוד עוברי אורח, כרמל, ירושלים, 2006.
אבי ציווני לא למות, כרמל, ירושלים, 2007.
באים בימים,(שירים תנ"כיים - אברהם, יצחק, יעקב, רות ואסתר), כרמל, ירושלים, 2009.
שירי רבקה מרים, שני כרכים המקבצים  את כל ספרי השירה שלה עד 2010, כרמל, 2010.
משה: שירים, כרמל, ירושלים, 2011.
צל השלם, כרמל, ירושלים,2013.
האף-על-פי, כרמל, ירושלים, 2014.
כְּאָדָם קַדְמָאָה, כרמל, 2019 (כולל 256 שירים וקטעים קצרים).
אף שאתה רעיון, כרמל, ירושלים, 2020.
הגדת הציפורים, כרמל, ירושלים, 2022.
בסדר, כרמל, ירושלים, 2023.
מספריה > ספרי סיפורים קצרים

רק האש והמים, הוצאת כרטא, 1989.
נפל דבר, כרמל, ירושלים, 1996.
פתקים, הוצאת ראובן מס, 2007.
בחילופין, כרמל, ירושלים, 2008.
לפני הנסיעה, קטעים קצרים בשילוב הדפסים של הצייר מאיר אפלפלד, אבן חושן, 2011.
יישובו של עולם, כרמל, ירושלים, 2015.
הילדים של, כרמל, ירושלים, 2017.
האיש העירום, כרמל, ירושלים, 2018.
סרך היחד, כרמל, ירושלים, 2024.
מספריה > ספרי ילדים

חלונות בהקיץ, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987.
מעבר לגבעות האחרונות (איירה: נעמי בריקמן), ספרית פועלים, 1991, הוצאה מחודשת, אבן חושן, 2008.
וגם סיפור על מיטה שהתאהבה בכיסא: סיפורים (איירה: נעמי בריקמן), אבן החושן, 2008.
לא רק על רוריק, כרמל, ירושלים, 2013.
שילוח וכל מיני: סיפורים (איירה: נעמי בריקמן), אבן החושן, 2016.
מספריה > הגות

על המידה ועל האין שיעור, מאמרים ומסעות, כרמל, 2020
לקריאה נוספת

ד"ר אברהם הגורני-גרין, לנושא השואה בשירתנו, עיון בשירי: אורי צבי גרינברג, נתן אלתרמן, אברהם שלונסקי, דוד פוגל, אבא קובנר, דוד רוקח, איתמר יעוז-קסט, אבנר טריינין, יעקב בסר, רבקה מרים, הוצאת עקד, 1970.
רבקה מרים, אלי אתה ואודך, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 487–488, הוצאת כרמל, 2017.
נוגע במה שאינו. מתניה אורי מאלי. נוכחות והיעדר אלוהים בשירת רבקה מרים ויונדב קפלון, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
דורי, נ' (2018). זקנה, מוות, לידה וחיות מחדש בסיפורי הילדים של רבקה מרים. ספרות ילדים ונוער, 141, 81-71.
אוראל שרפ, "לאחר ששמי הופשט ממני" - סוגיית השמות בשירת רבקה מרים, חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה", אוניברסיטת בן גוריון בנגב, הפקולטה למדעי הרוח והחברה, אוקטובר 2012.