stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד ברן

| --- | --- |

ברן, 2018
 לידה:  14 במאי 1952 (בן 72) הממלכה המאוחדת דאמברטון, סקוטלנד 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 מקום לימודים:  בית הספר לעיצוב רוד איילנד, Lansdowne High School 
 סוגה:  מוזיקת הגל החדש, רוק אלטרנטיבי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  טודו מונדו, Nonesuch Records, לואקה בופ, האחים וורנר רקורדס, סייר רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס ובי למפעל חיים (2008)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1986)  פרסי בסי  פרס דוד די דונטלו לסרט הטוב ביותר 
 www.davidbyrne.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
דייוויד ברן (באנגלית: David Byrne; נולד ב-14 במאי 1952) הוא זמר, פזמונאי, מפיק, שחקן וסופר יליד סקוטלנד. חבר מייסד, כותב שירים ראשי, סולן וגיטריסט של להקת "Talking Heads" האמריקאית. מקיים שיתופי פעולה רבים בקולנוע, תיאטרון ובספרות.
ביוגרפיה

ברן נולד בדאמברטון, סקוטלנד. משפחתו היגרה לאונטריו שבקנדה ומאוחר יותר לארצות הברית בעקבות עבודתו של אביו, כמהנדס אלקטרוניקה.
ברן גילה התעניינות רבה במוזיקה בילדותו ולמד לנגן על גיטרה, אקורדיון, כינור ומפוחית. בחטיבה הוא לא התקבל למקהלה בטענה שאינו מתאים. בתיכון הוא היה חבר בלהקה בשם "Revelation" ולאחר מכן, חצי מצמד בשם "Bizadi", שהופיע בעיקר בקאברים.
בתחילת שנות ה-70 החל ללמוד אמנות ועיצוב במשך שנה ברוד איילנד ושנה נוספת במכללת האמנות של מכון מרילנד אך לא סיים לימודים אלו. במכללה לאמנות ברוד איילנד הכיר ברן את כריס פרנץ ואת טינה ויימות' והם הקימו להקה בשם "The Artistics" . שנה מאוחר יותר, ב-1975, התפרקה הלהקה והשלושה עברו לניו יורק, שם הקימו מחדש את הלהקה בשם "Talking Heads". הלהקה זכתה להצלחה אמנותית ומסחרית ולאורך שנות פעילותה לאור שמונה אלבומים ועוד שני אלבומי הופעה. בשנת 1991 התפרקה הלהקה.
במקביל לחברותו בלהקת טוקינג הדס, הפיק ברן פרויקטים ואלבומים שונים, תוך שיתופי פעולה עם מוזיקאים, כגון בריאן אינו, Fun Boy Three וסנט וינסנט (זמרת). ב-1987 היה שותף ליצירת פסקול הסרט "הקיסר האחרון".
ב-1989 הוציא תקליט בשם "Rei Momo" הכולל סגנונות אפרו קובניים, היספניים וברזילאיים, סמבה, ממבו ,צ'ה צ'ה צ'ה ועוד.
באלבומו משנת 1994 בשם "דייוויד ברן" ניגן ברן על רוב הכלים.
באלבומו החמישי משנת 1997, "Feelings", שילב ברן תזמורת שלמה של כלי נשיפה.
בשנת 2001 פרסם אלבום בשם "Look Into the Eyeball". באלבום מורגש קו מיוחד שמהווה מעין המשך של האלבום "Uh-Oh", שבו יש שילוב של מוטיבים אופטימיים יותר. הסינגל "Like Humans Do" מהאלבום נבחר על ידי מיקרוסופט כחלק מקידום תוכנת Windows Media Player ששווקה יחד עם חלונות XP ונכלל כ"רצועת הדגמה" במערכת ההפעלה. כתוצאה מצעד זה, הפך הסינגל לאחד השירים המוכרים ביותר שלו.
ב-2012 הוציא אלבום, שבו שיתוף פעולה עם הזמרת סנט וינסנט, בשם "Love This Giant".
במרץ 2018 הוציא ברן אלבום סולו ראשון זה 14 שנה בשם "American Utopia", כחלק מפרויקט מולטימדיה שנקרא "סיבות להיות מעוּדד". לאחר הוצאת אלבום זה יצא לסיבוב הופעות והפיק מופע מיוחד שהוצג בברודוויי ב-2019. מופע זה מבוסס על האלבום הזה וכן על שירים שונים מתקופת טוקינג הדס, בליווי רקדנים זמרים ונגנים שהופיעו יחפים על הבמה וחלקם החזיקו את כלי הנגינה תוך כדי ריקוד ושירה. הכוריאוגרפיה היא של אנני-בי פרסון. בעקבות מופע זה יצא סרט ב-2020 בהפקת HBO בשם David Byrne's American Utopia בבימויו של ספייק לי.
ברן ידוע כחובב רכיבה על אופניים, בעיקר בעירו ניו יורק, ואף כתב ספר בנושא בשם "Bicycle Diaries".
ברן היה נשוי למעצבת התלבושות האמריקאית אדל לוץ ולהם בת אחת.
פעילות פוליטית

בשנת 2010 הקליט ברן עם המוזיקאי נורמן קוק הידוע בשם הבמה פאטבוי סלים, אלבום קונספט (Here Lies Love) על חייה של הרודנית אימלדה מרקוס בהשתתפות זמרות רבות בהן סיה, סינדי לאופר, טורי איימוס, מרתה ויינרייט ונטלי מרצ'נט.
למרות שביקר בישראל והופיע בה ברן הביע דעות אנטי-ישראליות במשך השנים. במהלך מלחמת לבנון השנייה פרסם ברן באתר שלו את דעתו על המצב והאשים את ישראל בנעשה בלבנון. ב-2009 חתם ברן על עצומה נגד קיום האירוע "City To City" שהוקדש לתל אביב במסגרת פסטיבל הסרטים בטורונטו.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | פרס גלובוס הזהב | הפסקול המקורי הטוב ביותר | הקיסר האחרון | זכייה |  |
| 1988 | פרס אוסקר | הפסקול המקורי הטוב ביותר | הקיסר האחרון | זכייה |  |
| 1989 | פרס גראמי | הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית | הקיסר האחרון | זכייה |  |
| 1989 | פרס באפט"א לקולנוע | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | הקיסר האחרון | מועמדות |  |
| 2010 | פרס גראמי | אלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר | Everything That Happens Will Happen Today | מועמדות |  |
| 2010 | פרס גראמי | חבילת ההקלטה הטובה ביותר | Everything That Happens Will Happen Today | זכייה |  |
| 2010 | פרס גראמי | החבילה הטובה ביותר באריזה או במהדורה מוגבלת מיוחדת | Everything That Happens Will Happen Today | מועמדות |  |
| 2019 | פרס גראמי | אלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר | American Utopia | מועמדות |  |
| 2021 | פרס גראמי | אלבום התיאטרון המוזיקלי הטוב ביותר | American Utopia on Broadway | מועמדות |  |
| 2021 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | ספיישל מגוון יוצא מן הכלל (מוקלט מראש) | David Byrne's American Utopia | מועמדות |  |
| 2021 | פרס טוני | פרסי טוני מיוחדים | David Byrne's American Utopia | זכייה |  |
| 2022 | פרס גראמי | סרט המוזיקה הטוב ביותר | David Byrne's American Utopia | מועמדות |  |
| 2023 | פרס אוסקר | השיר המקורי הטוב ביותר | "This Is a Life" (מתוך "הכול בכל מקום בבת אחת") | מועמדות |  |
| 2024 | פרס טוני | הפסקול המקורי הטוב ביותר (לחן ו/או מילים) שנכתב לתיאטרון | Here Lies Love | מועמדות |  |
ג'ון בארי

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1933 יורק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 בינואר 2011 (בגיל 77) אויסטר ביי, ארצות הברית 
 שם לידה:  John Barry Prendergast 
 שם במה:  John Barry 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  בית הספר סנט פיטר 
 סוגה:  פסקול סרטים 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  EMI 
 בן או בת זוג:  ברברה פיקארד (1959–1963) ג'יין סידי (1969–1978) ג'יין בירקין (16 באוקטובר 1965–1968) לאורי בארי (1978–2011) 
 צאצאים:  סוזי פרדנרגאסט, קייט בארי, ג'ונפטריק בארי 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לאלבום הרכב ג'אז גדול הטוב ביותר (1985)  פרס גראמי להלחנה אינסטרומנטלית (1986)  פרס סאטורן (1981)  פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית (1991)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1967)  פרס באפט"א למפעל חיים (2005)  פרס האוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר שאינו מחזמר (1968)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (1985)  פרס גראמי להלחנה אינסטרומנטלית (1969)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1985)  פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר לסרט (1969)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1990)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (1966)  פרס פטל הזהב לפסקול הגרוע ביותר (1982)  קצין במסדר האימפריה הבריטית  Classic Brit Awards 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון בארי בקונצרט (2009)
ג'ון בארי (באנגלית: John Barry;‏ 3 בנובמבר 1933 – 30 בינואר 2011) היה מלחין בריטי ידוע אשר הרבה להלחין פסקולים עבור סרטי קולנוע. בארי זכה עבור יצירותיו בחמישה פרסי אוסקר, וגם בפרסי באפט"א, פרס גלובוס הזהב ובפרס גראמי. בין למעלה ממאה פסקולי הסרטים שהלחין נמצאים "קאובוי של חצות" ו"רוקד עם זאבים". עם זאת, נראה ששמו של בארי מוכר בעיקר עקב נעימת סרטי ג'יימס בונד, על אף שבארי לא נחשב למלחינה.
ביוגרפיה

ג'ון בארי פרנדרגאסט נולד ב-1933 ביורק אשר בבריטניה למשפחה אשר עסקה בתחום הקולנוע. בזמן שירותו בצבא גילה את אהבתו למוזיקה ועם שחרורו למד בהתכתבות הלחנה וחיבור מוזיקה והקים מספר להקות קטנות. עבודתו עם הזמר אדם פיית' בחיבור שירים לסרטי קולנוע תפסה את עינם של מפיקי הסרט "ד"ר נו", הראשון בסדרת ג'יימס בונד.
בארי נשכר כדי להלחין את הפסקול שליווה את הסרט, אך לא זכה להכרה על גולת הכותרת – הנעימה שהפכה לסימן ההיכר של הסדרה לאורך כל סרטיה. על אף שהיה מעורב במוזיקה אשר ליוותה את הסרט, זהות מחברה של הנעימה הייתה למחלוקת ארוכת שנים בינו ובין המלחין המוכר מונטי נורמן, אשר נשכר במקור כדי לחבר את הפסקול השלם לסרט. בארי נשכר כדי לשפר את עבודתו של נורמן, ואף ציין כי הגיעה לידיו טיוטה של הנעימה, אותה תזמר מחדש והפכה לזו המוכרת כיום. עם זאת, נורמן זכה בתביעת דמי נזיקין כנגד העיתון לוס אנג'לס טיימס כאשר זה טען במאמר שפרסם שבארי הוא היוצר.
בארי הלחין את הפסקולים ושירי הנושא עבור 11 סרטי בונד נוספים בהם היה לפורץ דרך, כאשר היה הראשון להשתמש בסינתיסייזר ובאמני מוזיקת פופ בפסקול קולנועי. מלבד סרטי קולנוע הלחין בארי מוזיקה עבור הצגות מוזיקליות, סדרות וסרטי טלוויזיה.ב-1962 הלחין את הפסקול של "החדר בצורת L". ב-1966 הלחין את הפסקול לסרט "רדיפה" ב-1972 הלחין את הפסקול לסרט "העין הציבורית" בכיכובם של חיים טופול ומיה פארו וב-1975 הלחין את הפסקול לסרט "יומו של הארבה".
בארי נישא ארבע פעמים. שלושת נישואיו הראשונים עם: ברברה פיקארד (1959–1963), השחקנית ג'יין בירקין (1965–1968) וג'יין סידי (1969–1971) הסתיימו בגירושין. ב-1978 נישא ללורי לה היה נשוי עד יום מותו ב- 30 בינואר 2011. לבארי היו ארבעה ילדים; מנישואים מספר 2,1 ו-4 (אחד מכל אישה) וילד אחד מאולה לרסון איתה חי תקופה מסוימת בשנות ה-60.
פרסים > פרס האוסקר

פרס האוסקר על השיר הטוב ביותר, לסרט לחופש נולדה (1967)
פרס האוסקר על הפסקול הטוב ביותר, לסרט לחופש נולדה (1967)
פרס האוסקר על הפסקול הטוב ביותר, לסרט אריה בחורף (1969)
פרס האוסקר על הפסקול הטוב ביותר, לסרט זכרונות מאפריקה (1986)
פרס האוסקר על הפסקול הטוב ביותר, לסרט רוקד עם זאבים (1991)
פרסים > פרס גלובוס הזהב

פרס גלובוס הזהב על הפסקול הטוב ביותר, לסרט "זכרונות מאפריקה" (1985)
פרסים > פרס גראמי

פרס גראמי לאלבום הפסקול הטוב ביותר, לסרט "רוקד עם זאבים" (1992)
פרסים > פרס באפט"א

פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר, לסרט "אריה בחורף" (1969)
פרס "חברות באפט"א" (2005)
ג'ון בארי צורף ל"היכל התהילה של מחברי שירים" ב-1998.
הכלה (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  פרנקנשטיין 
 בימוי:  פרנק רודאם 
 שחקנים ראשיים:  סטינג גיא רולף Andy de la Tour אלכסי סייל קן קמפבל טימותי ספול פיל דניאלס קן קמפבל קרי אלווס ורושקה פון להנדורף קלנסי בראון ג'ניפר בילס קוונטין קריספ ג'רלדין פייג' דייוויד רפפורט אנטוני היגינס טוני הייגארת' 
 מוזיקה:  מוריס ז'אר 
 צילום:  סטיבן בורום 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 באוקטובר 1985 
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט מדע בדיוני, סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  אירופה, הונגריה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bride
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכלה (באנגלית: The Bride) הוא סרט אימה בריטי משנת 1985 בבימויו של פרנק רודאם ובכיכובם של סטינג, ג'ניפר בילס, ג'רלדין פייג' וקלנסי בראון. מבוסס על הרומן של מרי שלי משנת 1818; פרנקנשטיין או, הפרומתאוס המודרני, הסרט עוקב אחר הברון צ'ארלס פרנקנשטיין שיוצר אישה, אווה, בעוד המפלצת המקורית שלו - שלכאורה נהרגה בתאונת מעבדה - בורחת לאזור הכפרי. בניגוד לרומן, שמתמקד בעיקר בדמויות הגבריות, הסרט שם דגש חזק גם על הגיבורה הנשית, אווה. הסרט חוקר את מסע הגילוי העצמי של אווה ואת המאבק שלה למצוא את מקומה בעולם.
בסרט, פרנקנשטיין הוא מדען מבריק ואקסצנטרי שאובססיבי לרעיון ליצור חיים. מונע על ידי רצונו לשחק את אלוהים, פרנקנשטיין יוצא לניסוי מסוכן ושנוי במחלוקת במטרה ליצור בן אנוש בתהליך של החייאה מחדש. פרנקנשטיין מוצג כדמות עשירה וחידתית המתגוררת בטירה מבודדת באזור הכפרי של אירופה. נחוש ליצור את האישה המושלמת, הוא מרכיב בקפידה חלקי גוף ממקורות שונים, כולל אלה של אנשים שנפטרו. בעזרת עוזרו הנאמן, פאולוס, פרנקנשטיין ומקים מעבדה משוכללת בטירתו שבה הוא עורך את הניסוי פורץ הדרך שלו.
הסרט נחל כישלון מסחרי עם יציאתו לאקרנים, אך מאז זכה לשבחים על ידי המבקרים על הוויזואליה, ההופעות והאווירה שלו. הוא תואר כסרט "מהמם ויזואלית" ו"אטמוספירי" ש"לוכד בהצלחה את הרוח הגותית של הרומן של שלי".
אן דאדלי

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1956 (בת 68) צ'טהאם, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Anne Jennifer Beckingham 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קינגס קולג' לונדון 
 בן או בת זוג:  Roger Dudley 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר לקומדיה או מחזמר (1997)  Deutscher Filmmusikpreis (2023) 
 www.annedudley.co.uk
 
אן ג'ניפר דאדלי (באנגלית: Anne Jennifer Dudley נולדה ב-7 במאי 1956) היא מלחינה, נגנית קלידים ופסנתר, מנצחת, מפיקה ומוזיקאית בריטית בז'אנר הפופ. דאדלי הלחינה והפיקה פסקולים לעשרות סרטים ותוכניות טלוויזיה עטורי פרסים, בהם משחק הדמעות (1992), אמריקה X (1998) ומאמה מיה! (2018). בשנת 1988 זכתה בפרס האוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר על כתיבת הפסקול לסרט הקומי הבריטי "ללכת עד הסוף" (The Full Monty).
בנוסף לכך, הייתה מהמייסדים של קבוצת המוזיקה האלקטרונית Art of Noise, שפעילותיה החלוציים היוו אבן דרך בתחום הפופ והמוזיקה האלקטרונית.
קורות חייה > שנים מוקדמות

אן דאדלי נולדה ב-1956, בבקנהאם שבבריטניה. כשהייתה בת 12, החלה ללמוד בקולג' המלכותי למוזיקה, ולאחר מכן עברה ללמוד בקינגס קולג' לונדון (King's College London) שם הוענק לה התואר השני.
הקריירה המקצועית של אן דאדלי החלה במפגש עם המפיק המוזיקלי טרבור הורן בתחילת שנות ה-80. כקלידנית, היא עזרה ביצירת תקליטים כמו The Lexicon of Love של הABC, ו- Buffalo Gals של מלקולם מקלארן, בו היא גם הייתה שותפה לכתיבה.
קורות חייה > Art of Noise

בתחילת שנת 1983, ייסדה דאדלי יחד עם גארי לנגן (Gary Langan), ג'יי ג'יי ג'צ'ליק (J. J. Jeczalik) והמפיק טרבור הורן את ההרכב המוזיקלי "ארט אוף נויז" (באנגלית: Art of Noise), הרכב שעיקרו היה בז'אנר הפופ וגישתו החלוצית הייתה חדשנית ונותרה משפיעה עד היום.
Art of Noise זכורים כלהקה פופולרית בזכות שיתופי הפעולה הבולטים שלהם עם דווין אדי ("Peter Gunn") – עליו אף זכתה דאדלי בפרס הגראמי, מקס הדרום ("Paranoimia") וטום ג'ונס ("Kiss"). שיתופי פעולה אלו הביאו את דאדלי בהמשך לעבודה עם אמנים בולטים אחרים כמו פול מקארטני ורוד סטיוארט.
ב-1990 הקבוצה התפרקה ודאדלי המשיכה בעבודת העיבוד וההפקה שעשתה במקביל למעורבותה בהרכב, עד לאיחוד הקבוצה בשנת 1999. נכון לשנת 2022, דאדלי ושאר ההרכב מופיעים לעיתים עם אלבומם האחרון "Anne Dudley plays the Art of Noise", שיצא בשנת 2018.
קורות חייה > קריירת יחיד

אלבום הסולו הראשון של דאדלי "Ancient and Modern", יצא בשנת 1995, והוא זכה לשבחים רבים ממבקרים. החל משנת 2000, הקדישה דאדלי את רוב זמנה להלחנת תווים,, אך בו בזמן עסקה ביצירת מוזיקה משלה. אלבומה השני "A Different Light", שוחרר בשנת 2002.
קורות חייה > מלחינת סרטים

דאדלי כותבת ומלחינה פסקולים לסרטים וסדרות טלוויזיה כבר למעלה מעשרים שנים. בין מגוון הפסקולים שהלחינה ניתן למנות את הסרטים "Mamma Mia, Here We Go Again", "Elle" ו “The Crying Game”. בשנת 1998 זכתה בפרס האוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר על כתיבת הפסקול לסרט "ללכת עד הסוף" (“The Full Monty”). ב-2017 הוענק לה פרס אייבור נובלו על תרומתה יוצאת הדופן למוזיקה הבריטית.
קורות חייה > מלחינה קלאסית

דאדלי מונתה למלחינה הראשונה בשיתוף עם תזמורת הקונצרטים של הBBC בשנת 2001. יצירתה הראשונה הייתה “Music and Silence”, המתבססת על סצנות מרומנה של הסופרת רוז טרמיין. היצירה התנגנה לראשונה לכבוד חגיגות החמישים של התזמורת, בקונצרט ברויאל פסטיבל הול ((Royal Festival Hall, בספטמבר שנת 2002.
קונצרט נוסף בהלחנתה של דאדלי הנקרא “Ancient and Modern”, הוצג בבכורה עולמית באולם המלכה אליזבת'. הקונצרט היה כה פופולרי ומוצלח והוא הוחזר בפסטיבל תיאטרון צ'יצ'סטר. ב-2005, קונצרט שהלחינה בשם “Northern Lights” בהשראת התרבות הנורווגית זכה לביקורות נלהבות ושבחים רבים ממגזין ה"טיימס" וה"אינדפנדנט".
חיים אישיים

דאדלי נשואה לבן זוגה רוג'ר דאדלי, ולהם ילדה בשם אנג׳לה.
טומי רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1982 (בן 42) לוטון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Stephen Christopher Yaxley 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מפלגה:  המפלגה הלאומית הבריטית, British Freedom Party 
 פרסים והוקרה:  פרס סאפפו (2019) 
 
סטיבן כריסטופר יאקסלי לנון, הידוע בכינוי טומי רובינסון (באנגלית: Tommy Robinson, נולד ב-27 בנובמבר 1982) הוא פעיל ימין רדיקלי אנגלי, ייסד וגם שימש כדובר בליגת ההגנה האנגלית, היה חבר במפלגה הלאומית הבריטית, והיה מעורב בהקמה של תנועת-בת באנגליה לארגון PEGIDA (פטריוטים אירופאים נגד האיסלאמיזציה של המערב).
רובינסון השתמש בעבר גם בשמות אנדרו מקמסטר, ופול הריס. הוא הורשע בפלילים ונכלא מספר פעמים, בהן: 18 חודשי מאסר על הונאת משכנתאות, 10 חודשי מאסר על זיוף דרכון. ב-2018 הוא נשפט ל-10 חודשי מאסר בגין ביזוי בית המשפט, בנוסף לעוד שלושה חודשי מאסר, שהיו למעשה עונש על תנאי בגין תקיפת אדם שבה הורשע ב-2011. הוא הורשע במאי 2018, ונשלח ל-13 חודשי מאסר, אך הערעור שלו התקבל, והוא שוחרר בערבות באוגוסט 2018.
חייו הפרטיים

רובינסון נולד בעיר לוטון שבאנגליה לאב אנגלי ואם אירית. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים ובעל חנות למיטות שיזוף בעיר הולדתו. משפחתו נמצאת תחת הגנה של 24 שעות על ידי המשטרה בגלל קיצונים מוסלמים המאיימים על חייהם, ובנוסף הוא לובש אמצעי הגנה בזמן הופעותיו בציבור.
כמנהיג הליגה > הכינוי טומי רובינסון

את הכינוי טומי רובינסון קיבל על שמו של מנהיג קבוצת אוהדים קיצונית של קבוצת הכדורגל לוטון טאון ומחברם של שני ספרים בשנים 2006 ו-2007 הנותנים פרספקטיבה פנימית על חייו האישיים ועל סביבתו. לאחר שהשתתף בהפגנות נגד הקיצוניות האסלאמית הוא התראיין והופיע בציבור עם מסיכה בהתחלה, עד שהעיתון סאנדיי מרקורי הצליח לצלם את פניו בחודש אפריל 2010.
כמנהיג הליגה > מעצרים

רובינסון נעצר לאחר הפגנת ה-EDL בהמלטס ב-3 בספטמבר 2011, על הפרת תנאי בערבות, לאחר שהפר את האיסור על השתתפות בהפגנה. לאחר מעצרו החל רובינסון בשביתת רעב במעצר בכלא בדפורד, בטענה שהוא "אסיר פוליטי של המדינה", וסירב לאכול בשר חלאל. ב-29 בספטמבר 2011 הוא הורשע בתקיפה משותפת בעצרת בבלקבורן באפריל של אותה שנה, במשפט לא ויתרו על עונש המאסר בעקבות עברו הבעייתי. ב-8 בנובמבר 2011 ערך רובינסון מחאה על הגג של בניין פיפ"א בציריך, כתוצאה מכך נגזר עליו קנס של 3,000£ ומאסר למשך שלושה ימים. באוקטובר 2012 הואשם בכניסה לארצות הברית שלא כחוק, ונידון ל-10 חודשי מאסר. בפברואר 2013 הוא שוחרר, אך עם אזיק אלקטרוני.
ב-25 במאי 2018 נעצר בעיר לידס בזמן שצילם סרטון, שהועבר בשידור חי, על מוסלמים הנאשמים בעבירות מין בקטינות. בעת מעצרו, השוטרים צולמו אומרים שהם עוצרים אותו בגין "פגיעה בסדר הציבורי". תוך שעה ממעצרו הובא בפני שופט, השופט הפעיל נגדו עונש מאסר על-תנאי שהיה תלוי נגדו בנוסף לעונש בגין "ביזיון בית המשפט", וגזר את דינו ל-13 חודשי מאסר. בנוסף לכך, השופט הטיל צו איסור פרסום על ההליכים נגד רובינסון, כולל מאסרו, עד תום המשפט של המוסלמים הנאשמים בעבירות מין. בעקבות מעצרו נעשו מחאות במקומות רבים ברחבי העולם בהם: בריטניה, אוסטרליה וישראל.
ב-6 ביוני 2019 צולם כשהוא מכה אוהד כדורגל לאחר משחק נבחרת אנגליה מול נבחרת הולנד בחצי גמר ליגת האומות.
עזיבת הליגה > רקע

באפריל 2012 השתתף רובינסון בתוכנית טלוויזיה ברשת BBC בשם "The Big Question" (השאלה הגדולה), בדיון על הימין הקיצוני. בדיון השתתף מוחמד (מו) אנסאר (אנ'), פרשן בריטי-פקיסטני. בעקבות הדיון נוצר קשר בין רובינסון ואנסאר, שתועד בסרט דוקומנטרי בשם "כשטומי פגש את מו".
עזיבת הליגה > פרישה

ב-8 באוקטובר 2013, כינס רובינסון, יחד עם בן-דודו ושותפו להקמת הליגה ופעילים נוספים, מסיבת עיתונאים שבה הודיעו על פרישתם מהליגה. רובינסון נימק את הפרישה בחששותיו מפני הסכנה שבדעות הימין הקיצוני. עם זאת, הסביר, הוא אינו מפסיק את מאבקו בקיצוניות המוסלמית. בריאיון לגארדיאן התנצל על התבטאויות שאמר בעבר, והודיע כי ישתף פעולה עם המשטרה בחקירת פשעים שנעשו על ידי הליגה.
יחסו לישראל

טומי רובינסון אוהד של מדינת ישראל, ואף ביקר בה מספר פעמים. בזמן מבצע צוק איתן, הליגה להגנה אנגלית שהוקמה על ידו קיימה מספר הפגנות תמיכה בישראל בתגובה להפגנות אנטי-ישראליות שאורגנו על ידי מוסלמים ופעילי שמאל בריטים. הוא מטיל את האחריות לסכסוך הישראלי-פלסטיני על חמאס ורואה בו אשם בעימותים בין ישראל לפלסטינים. ב-28 באפריל 2016 הוא כתב, בפוסט שפרסם בדף הפייסבוק שלו, כי הוא תומך לא מתנצל של ישראל, ודעתם של קיצונים מהימין ומהשמאל הבריטים לא תשפיע על יחסו לישראל. ב-28 במאי 2018 התקיימה הפגנת מחאה מול שגרירות בריטניה בתל אביב על מעצרו של טומי רובינסון.
תקיפות אישיות על חייו

מאז שפנה למחאות הציבוריות, נמצא רובינסון תחת ניסיונות התקפה מצד יריביו. לדבריו, הוא הותקף ב-22 בדצמבר 2011 לאחר הבזק אורות על מכוניתו, הוא העיד כי קבוצה של שלושה גברים תקפו והכו אותו נמרצות, כמו כן הוא הוסיף כי לתוקפים היה מראה אסייתי. בדיקת CT בבית החולים גילתה פגיעה במוחו עקב ההתקפה.
הערות שוליים

↑  https://x.com/TRobinsonNewEra/status/1817184820151070917
↑  https://x.com/TRobinsonNewEra/status/1821460900747850134
↑  Hamilton, Fiona (2018-05-30). "Far-right provocateur Tommy Robinson jailed over court rant". The Times (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2018-10-24.
↑    Jamie Bartlett, ‏Across Europe with Tommy Robinson: inside the new wave of anti-immigration protest coming soon to Britain, The Telegraph, 4 December 2015
↑  https://x.com/TRobinsonNewEra/status/1876226815238283755
↑  "EDL Leader Lennon Jailed For Passport Offence". Sky News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-10-24.
↑  "EDL leader convicted of assault". BBC News (באנגלית בריטית). 2011-09-29. נבדק ב-2018-10-24.
↑  "Tommy Robinson bailed after appeal win". BBC News (באנגלית בריטית). 2018-08-01. נבדק ב-2018-10-24.
↑  EDL members fined over rooftop protest, Luton Today, ‏16 בנובמבר 2011 (ארכיון)
↑  Christopher Arden, English Defence League leader 'released from jail', The Guardian, ‏22 בפברואר 2013
↑  עדי דניאל, בריטניה: מאות אלפים קוראים לשחרורו של העיתונאי טומי רובינסון, באתר ערוץ 20, 27 במאי 2018
↑  בריטניה מסתירה את מעצר איש הימין?, באתר ערוץ 7, 27 במאי 2018
↑  עדי דניאל, הפגנות סוערות בבריטניה על רקע מעצרו של פעיל ימין, באתר ערוץ 20, 26 במאי 2018
↑  שמעון יעיש, סערה בבריטניה: פעיל ימין נעצר ונשפט, באתר ישראל היום, 30 במאי 2018
↑  ערוץ 20, חדשות 20 - עיתונאי בריטי נעצר כשסיקר פרשה בה מעורבים מוסלמים, באתר יוטיוב, ‏28 במאי 2018
↑  correspondent, Josh Halliday North of England (2019-06-07). "Tommy Robinson filmed punching man outside England match". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-06-07.
↑  Quitting the English Defence League: When Tommy Met Mo, BBC, ‏28 באוקטובר 2013
↑  Shiv Malik, Ex-EDL leader Tommy Robinson says sorry for causing fear to Muslims, The Guardian, ‏11 באוקטובר 2013
↑  https://www.facebook.com/thetommyrobinson/posts/784337835035606
↑  https://www.facebook.com/events/196997684355329/
↑  https://www.facebook.com/ltklev/posts/10214978238664815
↑  EDL leader in lay-by attack, Luton Today, ‏28 בדצמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 128343265X  ISNI: 0000 0004 9782 8372  LCCN: no2016168933  NKC: xx0242748  SUDOC: 233090223  VIAF: 4254148451579715970009   WorldCat (עם VIAF): 4254148451579715970009
הכוכב האדום בלגרד (כדורגל)

מועדון הכדורגל הכוכב האדום בלגרד (בסרבית-קירילית: Фудбалски клуб Црвена звезда Београд) היא קבוצת כדורגל סרבית מעיר הבירה בלגרד, המשחקת בליגת העל הסרבית. הכוכב האדום הוא אחד משני מועדוני הכדורגל הבכירים של העיר, והוא ממועדוני הכדורגל המעוטרים ביותר בדרום מזרח אירופה.
היריבה הגדולה ביותר של המועדון היא פרטיזן בלגרד, והמשחקים ביניהם מכונים הדרבי של בלגרד או "הדרבי הנצחי". המתיחות בין שני המועדונים כל כך גדולה, שאין כמעט משחק דרבי בין שני המועדונים שנגמר ללא התנהגות אלימה מצד האוהדים או השחקנים. לפי סקרים שנערכו ברחבי סרביה התגלה שהכוכב האדום בלגרד הוא מועדון הכדורגל הנערץ ביותר במדינה ולו יש את כמות האוהדים הגדולה ביותר. כינויו של המועדון בפי האוהדים הוא "delije" ("הגיבורים").
הישגו המשמעותי ביותר של המועדון היה זכייה בגביע אירופה לאלופות ב-1991, וכן הגעתו לגמר גביע אופ"א בשנת 1979. למועדון היסטוריה גדושה בייצוא שחקנים מקומיים לקבוצות הפאר ביבשת. בין השחקנים שגדלו במחלקת הנוער של המועדון נמנים דיאן סאביצ'ביץ', ולדימיר יוגוביץ', סינישה מיכאילוביץ' ודראגן סטויקוביץ'.
המועדון משחק באצטדיון ראיקו מיטיץ', המכונה גם "המראקנה" (או "המראקנה הקטן") על שמו של אצטדיון הכדורגל המפורסם שבברזיל. מאז 2010 חברת הגז הרוסית גזפרום היא הספונסר הראשי של הקבוצה.
אצטדיון הקבוצה

מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון ראיקו מיטיץ', שהיה ידוע בעבר כאצטדיון הכוכב האדום, ומאז ה-21 בדצמבר 2014 נקרא על שם ראיקו מיטיץ', שכבש 262 שערי ליגה במדי המועדון והיה כוכב נבחרת יוגוסלביה ולאחר מכן גם מאמן הנבחרת.
האצטדיון מכיל 55,539 מושבים שהופכים אותו לאצטדיון הגדול ביותר בסרביה. האצטדיון נחנך ב-1963 ונודע בשם "מראקנה", בשל תכולת השיא שלן שהייתה 110,000. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, על מנת לעמוד בתקני הבטיחות של אופ"א, האצטדיון שופץ ותכולת המושבים ירדה.
בשנת 2008 בוצע שיפוץ נוסף שכלל התקנת תאורה חדשה, דשא סינתטי ומשטח אימונים מחודש. בשנת 2011 נוספו תאי אח"ם, תא לעיתונאים, מרכז תקשורת, מסעדה ובית קפה. בצדו המערבי של האצטדיון ישנה חנות רשמית של המועדון. האצטדיון הוכתר בתור אחד האצטדיונים הטובים באירופה.
יצרנית תלבושות וספונסר

| שנים | יצרנית תלבושות | ספונסר ראשי |
| --- | --- | --- |
| 1977–1978 | Admiral |  |
| 1979 | Puma |  |
| 1980–1986 | Puma | Crystal Zajecar |
| 1986–1987 | Puma | De Lux |
| 1987–1988 | Puma | Lee Cooper |
| 1988–1989 | Puma | Kasuchi |
| 1989–1990 | Puma | Mister Baby |
| 1990–1991 | Puma | DEXIM |
| 1991–1993 | Hummel International | Philip Morris Operations |
| 1993–1994 | Hummel International | NLB Komercijalna banka |
| 1994–1996 | דיאדורה | Beobank |
| 1996–1998 | Kappa | Beobank |
| 1998–2001 | Kappa | Apatin Brewery |
| 2001–2003 | אדידס |  |
| 2003–2005 | אדידס | Wiener Städtische Sharp |
| 2005–2006 | אדידס | טויוטה |
| 2006–2008 | נייקי | טויוטה |
| 2008–2009 | נייקי |  |
| 2010 | נייקי | 2344 – Za moyou Zvezdou |
| 2010–2012 | נייקי | גזפרום נפט |
| 2012–2013 | Legea | גזפרום נפט |
| 2013–2017 | Puma | גזפרום נפט |
| 2017– | Macron | גזפרום נפט |