stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה
הערות שוליים

↑  פרוטוקול ישיבת עיריית תל אביב
| פרסי עיריית תל אביב-יפו |
| --- | --- | --- |
| כללי | יקיר העיר תל אביב-יפו |  |
| אדריכלות | פרס רוקח לאדריכלות • פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף |  |
| חינוך וספורט | פרס דב הוז לספורט • פרס לעובדים בתחום החינוך העברי |  |
| עיתונות | פרס דוש לקריקטורה • פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה והאלקטרונית |  |
| מדעים | פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים • פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית • פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה |  |
| ספרות | פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ביאליק לספרות יפה ולחכמת ישראל • פרס איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית • פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס מנדלי מוכר ספרים לספרות בלשון יידיש |  |
| אמנות | פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול • פרס משה הלוי לאמנות הבימה • פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה • פרס אנגל ליצירה מוזיקלית ולמחקר המוזיקה העברית |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרס נשיא המדינה לספרות

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לסופרים ישראלים
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  נשיא מדינת ישראל 
 
פרס נשיא המדינה לספרות הוא פרס ישראלי המוענק על ידי נשיא מדינת ישראל בטקס המתקיים מדי שנה בבית הנשיא בירושלים.
הפרס מוענק לסופרים שונים על תרומתם להעשרת התרבות הישראלית וערכי הרוח בה לדורות הבאים.
הפרסים מוענקים בקטגוריות: מפעל חיים, יצירת פרוזה בעברית, יצירת שירה בעברית, יצירה בערבית, יצירת ביכורים בעברית. בעבר הוענק גם פרס למחזאות שאותו קיבל לראשונה נסים אלוני בשנת 1971, וחנוך לוין ב-1972.
זוכים (רשימה חלקית)

1968 - איתמר בן-חור[דרוש מקור]
1997 - משה סרטל, עמליה כהנא-כרמון[דרוש מקור]
1998 - יורם קניוק
2001 - מירון ח. איזקסון, אהרון מגד, אפרים באוך ואמנון שמוש
2004 - חביבה פדיה, ש. שפרה, עידן אלמוג ואלכסנדר פשיגלבלט
2005 - מרג'ייה בשארה, סמי מיכאל, עינה ארדל, דוד טרבאי ואפרת דנון
2006 - אסתר אטינגר, שמעון בלאס, סלמאן מצאלחה, שירלי קאופמן ואלון חילו.
ראו גם

פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית
הערות שוליים

↑  פרס הנשיא לנסים אלוני, דבר, 7 ביוני 1971
↑  מרים טאו, פרס נשיא המדינה למחזאות מקורית, דבר, 21 בדצמבר 1972
↑  מיה סלע, הסופר יורם קניוק מת בגיל 83, באתר הארץ, 8 ביוני 2013
↑  פרס נשיא המדינה לספרות תשס"א, באתר הארץ, 2 ביולי 2001
↑  ynet, ש. שפרה ועידן אלמוג: זוכי פרס הנשיא, באתר ynet, 15 ביולי 2004
↑  פרס הנשיא על מפעל חיים לסמי מיכאל, באתר הארץ, 24 ביוני 2005
↑  מרב יודילוביץ', פרס נשיא המדינה לספרות יוענק לשמעון בלס, באתר ynet, 7 ביוני 2006
פסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 תאריך טענות:  7 במרץ 1957
 תאריך החלטה:  17 ביוני 1957
 מראה מקום:  77 S. Ct. 1173; 1 L. Ed. 2d 1273; 1957 U.S. LEXIS 1558; 76 Ohio L. Abs. 225
 ערכאות נמוכות:  בקשה לעיון חוזר בהחלטת בית המשפט לערעורים של מחוז קולומביה
 החלטה
 הרשעת ווטקינס נוגדת את החוקה משום שנשלל ממנו הליך הוגן בכך שלא נקבע בידי ועדה האם יוכל לסרב לענות על שאלות בעדותו.
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  ארל וורן
 חברי המותב:  הוגו בלאק, פליקס פרנקפורטר, ויליאם או. דאגלס, הרולד בארטון, טום ס. קלארק, ג'ון מרשל הרלן השני, ויליאם ברנן הצעיר,צ'ארלס וויטאקר
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  וורן
 דעות נוספות:  מצטרפים לדעת הרוב: בלאק, פרנקפורטר, דאגלס, הרלן, ברנן   דעת מיעוט: קלארק  ברטון וויטאקר לא נטלו חלק בהחלטה.
 
פסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית (באנגלית: Watkins v. US; מראה מקום: 354 U.S. 178 (1957)) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית אשר זיכה את ג'ון ווטקינס מהרשעתו בסירוב להשיב על שאלות ועדה של בית הנבחרים בדבר אנשים המוכרים לו כקומוניסטים.
ב-1954 ג'ון ווטקינס זומן להעיד בפני תת-ועדה של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית על קשריו לכאורה עם המפלגה הקומוניסטית ולזהות חברים בה. בגין סירובו להשיב על שאלות הנוגעות לאנשים שפרשו מהמפלגה, הוא הורשע בביזוי הקונגרס. ווטקינס ציין כי אינו מעוניין להשיב משום שהשאלות חורגות מטווח הנושאים שעליהם נקרא להעיד ומסמכות הוועדה.
הרשעתו של ווטקינס הסתמכה על סעיף 192 בחוק הפדרלי 2 (2 U.S.C. 192‏), הקובע כי סירובו של עד בפני אחד מבתי המחוקקים להשיב לשאלה הקשורה לנושא הנחקר היא עוון. ווטקינס טען כי לא ניתנה לו שהות מספקת לברר האם מותר לו לסרב להשיב על שאלות, ולכן הרשעתו אינה חוקית בהסתמך על התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית המקנה את הזכות להליך הוגן. בית המשפט העליון הכריע, ברוב של שישה מול אחד, להפוך את החלטת בית המשפט לערעורים ולזכות את ווטקינס. נשיא בית המשפט ארל וורן תמך בהשקפתו של ווטקינס, ואמר שכוחו של הקונגרס של ארצות הברית בביצוע חקירה מוגבל לחקירות הנוגעות לחקיקה, ולכן לא הייתה לו סמכות לחקור עניינים אישיים של הפרט. בנוסף, הוא הסכים כי לווטקינס לא ניתנה הזדמנות להליך הוגן, משום שהליך הוגן מחייב כי ההשלכות הפליליות של מעשה תהיינה ידועות, ומכיוון שמטרת החקירה לא הייתה ברורה דיה בזמן עדותו, ווטקינס לא יכול היה להיות מודע לרלוונטיות השאלות. 
רלוונטיות השאלות היא שהופכת את השתיקה לעוון לפי סעיף האישום בו הורשע ווטקינס, ולכן הרשעתו אינה חוקית. השופט פרנקפורטר הצטרף לדעת הרוב בהדגישו בדיוק את נקודת הידיעה של רלוונטיות השאלות ברגע הסירוב להשיב עליהן.
הערות שוליים

↑  http://www.law.cornell.edu/uscode/2/192.html
פלוויה יוליה הלנה

| --- | --- |

 לידה:  248 ביתיניה, אסיה הקטנה
 פטירה:  18 באוגוסט 330 (בגיל 82 בערך) קונסטנטינופול, רומא העתיקה 
 חג:  18 באוגוסט, 21 במאי, 19 במרץ, 3 ביוני 
 
הלנה הקדושה, ציור על ידי צ'ימה דה קונליאנו (Cima da Conegliano)
פלוויה יוליה הלנה (ביוונית: Φλαβία Ιουλία Ελένη), הידועה גם כהלנה הקדושה, הלנה מקונסטנטינופול והלנה אוגוסטה (248-330), הייתה קיסרית רומית, אשתו של הקיסר קונסטנטיוס כלורוס, ואמו של קונסטנטינוס הראשון, שהיה הקיסר הרומי הראשון שהתנצר ואימץ את הנצרות כדת המדינה. באחרית ימיה ביקרה הלנה בארץ ישראל, זיהתה, על פי המסורת הנוצרית, את האתרים שבהם פעל ישו והביאה לבנייתן של כנסיית הקבר בירושלים וכנסיית המולד בבית לחם. הלנה זכתה למעמד של קדושה.
מוצאה וחייה המוקדמים

הלנה הייתה ממוצא יווני. היא נולדה, כך נראה, באסיה הקטנה. ההיסטוריון בן המאה ה-6, פרוקופיוס גורס שנולדה בעיר דרפאנום (Drepanum). טענה זאת מקבלת חיזוק מכך שבנה של הלנה, קונסנטינוס הראשון, העניק לעיר את השם הלנופוליס (Helenopolis) לאחר מות אמו.
הלנה נולדה ככל הנראה למשפחה ממעמד נמוך. אמברוזיוס, ההגמון של מילאנו, הוגה דעות נוצרי חשוב שפעל בשלהי המאה הרביעית, כינה אותה "נערת אורוות".
במאה ה-12 טענו שני היסטוריונים אנגלים, ג'פרי ממונמות והנרי מהנטיגדון (Henry of Huntingdon), שהלנה הייתה נסיכה מבית מלוכה אנגלי, בתו של המלך קול (Cole). ברחבי אנגליה מוקדשות לה 135 כנסיות, אולם התיאוריה חסרה לחלוטין ביסוס היסטורי: קונסטנטינוס אכן היה לצד אביו בעת מותו ביורק, אך איש מהם לא היה באנגליה לתקופה ארוכה.
סביב שנת 270 נישאה לקונסטנטיוס כלורוס, שהיה אז מפקד גבוה בצבא. על פי חלק מן המקורות, השניים לא נישאו, אלא היא הייתה פילגשו. בנה קונסטנטינוס נולד ככל הנראה סביב 272.
בשנת 292, כאשר ראה קונסטנטיוס הזדמנות להשתלב בשלטון, הוא התגרש מהלנה, כדי לשאת את תיאודורה, בתו של הקיסר מקסימיאנוס. ואכן, שנה אחר כך, כאשר הושלט באימפריה הרומית שלטון הטטרכיה, מונה בעצמו לאחד משני הקיסרים הזוטרים. הלנה ובנה קונסטנטינוס עברו לחצרו של האוגוסטוס (הקיסר הבכיר) דיוקטליאנוס.
שובה של הלנה לחיים הציבוריים והכתרתה לאוגוסטה

כאשר מת קונסטנסיוס כלורוס, בשנת 306, הכתיר הצבא את בנו קונסנטינוס לאוגוסטוס, והוא השיב את אמו לחצר המלוכה, לאחר 14 שנות גלות. בתשע השנים הבאות לחם קונסטנטינוס על תוארו, מול קיסרים ואוגוסטוסים נוספים. כאשר ניצח את יריביו והפך, בשנת 325, לשליט יחיד - מינה את הלנה, אמו, לקיסרית בכירה (אוגוסטה). על פי אוזביוס, זאת הייתה גם התקופה שבה קיבלה הלנה על עצמה את הדת הנוצרית.
עלייתה לרגל לירושלים וזיהוי המקומות הקדושים

בשנת 326, ייתכן שבעקבות אבלה על נכדה האהוב קריספוס, בנו הבכור של קונסטנטינוס, שהוצא להורג על ידי אביו, יצאה הלנה, בשליחות קונסטנטינוס בנה, לחפש שרידים נוצריים בירושלים וסביבותיה. על חורבות ירושלים בנה אדריאנוס, בשנות ה-30 של המאה השנייה לספירה, את העיר הרומית איליה קפיטולינה, ועל המקום המשוער של קבר ישו הוקם מקדש לאלה ונוס. הלנה הורתה להרוס את המקדש האלילי ולחפור תחתיו, ובהוראתה הוקמה במקום כנסיית הקבר.
על פי המסורת הנוצרית, זיהתה הלנה במקום את אתר הצליבה בגולגולתא ואת הקבר, ומצאה בקבר שלושה צלבים: הצלב האמיתי של ישו, והצלבים של שני הגנבים שנצלבו איתו. כדי לזהות מהו הצלב האמיתי, מספרת האגדה, נחלץ לעזרתה הבישוף של ירושלים, מקריוס. הוא ביקש מאישה שנטתה למות לגעת בכל אחד מהצלבים. כאשר נגעה בצלב השלישי, קמה האישה מחוליה, והלנה הכריזה כי זהו הצלב האמיתי.
בהמשך, זיהתה גם את המערה בבית לחם שבה נולד ישו, והביאה לבניית כנסיית המולד במקום.
במהלך השנה שבה שהתה בירושלים זיהתה הלנה אתרים קדושים רבים ודאגה שייבנו בהן כנסיות.
מבנים שמזוהים עם הלנה

במסעה של הלנה לירושלים החל התהליך להפיכתה של איליה קפיטולינה האלילית, שהייתה בראשית המאה הרביעית עיר די משנית, לאגיה ירוסלימה (Αγία Ιερουσαλήμ), עיר נוצרית מרכזית ומרכז לעלייה לרגל. מלבד כנסיית הקבר בירושלים, הייתה הלנה אחראית לבניית  כנסיית המולד בבית לחם, וכנסיית אברהם באלוני ממרא. במורדות הר הזיתים זיהתה את מקום עליית נשמתו של ישו השמימה, שבו קמה כנסיית האלאונה (Eleona), אשר חרבה בזמן כיבוש ירושלים בידי הפרסים, בשנת 614.
מותה וקבורתה

הלנה מתה זמן קצר אחרי שובה מירושלים, ככל הנראה בשנת 330, בגיל 82. היא נקברה במאוזוליאום שקרוי על שמה, בפאתי רומא. ארון הקבורה שלה מוצג במוזיאון הוותיקן.
ההכרזה כקדושה

הלנה נחשבת על ידי מרבית הכנסיות כקדושה, והיום המוקדש לה משתנה בין כנסיות מזרמים שונים. בשל חיפושי ותגליותיה היא נחשבת לקדושה של תגליות חדשות. היא ידועה לפעמים כ"הלנה מקושטא" כדי להבדיל אותה מאחרות עם שמות דומים, והיא "אילונה" בהונגרית, ו"ליינה" במלטה. לפחות עשרים וחמש בארות קדושות קיימות כיום בממלכה המאוחדת המוקדשות לה. היא גם הפטרונית של אבינגדון וקולצ'סטר.
הערות שוליים

↑  Jan Willem Drijvers, Helena Augusta, BRILL, 1992, עמ' 12, ISBN 978-90-04-09435-2. (באנגלית)
↑  Ombrose, De obitu Theodosii, עמ' 42
↑  John Munns, Cross and Culture in Anglo-Norman England: Theology, Imagery, Devotion, Boydell & Brewer, 2016, ISBN 978-1-78327-126-9. (באנגלית)
↑  Barnes Timothy D., The New Empire of Diocletian and Constantine, Harvard University Press, עמ' 39-42
↑  {{{מחבר}}}, St. Helena, Catholic Encyclopedia Volume 7
↑  Eusebius, Life of Constantine, Clarendon Press, 1999
↑  Saint Helena | History, Legend, & the Saint | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  עורכים: יורם צפריר ושמואל ספראי, ספר ירושלים: התקופה הרומית והביזאנטית, ירושלים: יד יצחק בן צבי, עמ' 354
↑  Philip Schaff: NPNF2-02. Socrates and Sozomenus Ecclesiastical Histories - Christian Classics Ethereal Library, www.ccel.org
↑  st. Helena, chatholic online
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262525105171  PLWABN: 9810542953705606  BNE: XX914615  CANTIC: a11160044  GND: 118710117  ISNI: 0000 0000 6632 7250  LCCN: n85120161  NKC: xx0058257  NLA: 61542415  NTA: 074274546  SELIBR: 317492  ULAN: 500372010  VIAF: 36905946   WorldCat (עם VIAF): 36905946 
הלנה הקדושה ובנה, הקדוש קונסטנטינוס
פרוסופוגרפיה

פרוסופוגרפיה היא תחום בהיסטוריוגרפיה העוסק במחקר על אודות המאפיינים המשותפים של קבוצת אנשים מסוימת בהיסטוריה, באמצעות חקר הפרטים המרכיבים אוכלוסייה זו. דוגמה למחקר כזה יכולה להיות חקר בעלי מקצוע כלשהו באזור מסוים (עיתונאים במזרח התיכון), או בתקופה מסוימת (אנשי חינוך בימי הביניים); דוגמאות אחרות למחקר פרוסופוגרפי: חקר ההיסטוריה המדינית של תקופה כלשהי באמצעות חקר חייהם של הפוליטיקאים מהתקופה הנידונה. דוגמה נוספת היא בדיקה מי היו הקדושים החשובים בתקופה מסוימת ובטריטוריה מסוימת על ידי בדיקת השמות הפרטיים שניתנו באותה תקופה.
הרעיון העומד בבסיס הפרוסופוגרפיה הוא שגם אם לא ניתן למצוא מידע מספיק על אדם מסוים ולכתוב עליו ביוגרפיה מפורטת, וגם אם החוקר אינו מעוניין כלל לכתוב ביוגרפיה כזו, בשל חוסר חשיבות של אדם מסוים, הרי שמתוך מעט המידע שישנו על אנשים שונים שיש להם תכונה משותפת, ניתן להסיק ולהשליך לגבי קבוצה גדולה יותר של אנשים בעלי אותה התכונה, וכן לגבי הקשר בין קבוצה זו לשאר החברה.
מקור המונח הוא מיוונית - פרוסופון (פנים, אדם), וגרפיה (כתיבה).
מטרת המחקר היא ללמוד על תבניות חוזרות בחייהם של מושאי המחקר, במערכות היחסים שלהם, בפעילויותיהם, תוך איסוף מידע וסטטיסטיקה רלוונטיים וניתוחם.
פרידה ליכטבלאו

פרידה ליכטבלאו, לשעבר פרידה ברסון (ברזון) (16 במרץ 1914 – 25 ביוני 2003), הייתה אתלטית יהודיה שייצגה את פולין וישראל בזריקת דיסקוס ובהדיפת כדור ברזל. אלופת פולין, אלופת המכביה הראשונה (1932), אלופת המכביה השלישית (1950). זכתה ב-17 תוארי אליפות ישראל, 10 פעמים אלופת ישראל בזריקת דיסקוס, 6 פעמים אלופת ישראל בהדיפת כדור ברזל ופעם אחת אלופת ישראל בהטלת כידון.
ביוגרפיה

פרידה ברסון נולדה וגדלה בוורשה למשפחה יהודית אורתודוקסית הילדה הצעירה במשפחה בת 9 ילדים.
ביוגרפיה > 1931

באולימפיאדת החן (Olympics of Grace), משחקי אירופה לנשים שנערכו בפירנצה, איטליה בסוף מאי 1931 זכתה ליכטבלאו במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 34.38 מטר(אנ').
ביוגרפיה > 1932

במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכתה ליכטבלאו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 31.45 מטר ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 8.57 מטר, אחרי חנה לוי מגרמניה (8.79 מטר).
ביוגרפיה > 1935

במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 היא זכתה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 32.35 מטר, אחרי ליליאן קופלנד מארצות הברית האלופה האולימפית המכהנת מלוס אנג'לס 1932 (37.38 מטר) ומרתה יעקב מגרמניה (34.90 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.02 מטר.
ביוגרפיה > 1940

באליפות ארץ ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1940 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 9.42 מטר, לפני עליזה צ'מפין ממכבי ירושלים (8.84 מטר) ורות מנדלה ממכבי חיפה (8.07 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 33.80 מטר, לפני עליזה צ'מפין (24.10 מטר) ורות מנדלה (23.11 מטר).
ביוגרפיה > 1942

באליפות ארץ ישראל שנערכה במאי 1942 היא זכתה ב-3 מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 9.48 מטר, לפני רות מנדלה (9.43 מטר) ולאה פלטשר ממכבי תל אביב (7.13 מטר), בזריקת דיסקוס בתוצאה של 35.38 מטר, לפני רות מנדלה (25.22 מטר) וריטה פסטנברג ממכבי תל אביב (20.63 מטר) ובהטלת כידון בתוצאה של 21.55 מטר, לפני לאה פלטשר (20.76 מטר) ורות מנדלה (20.75 מטר).
ביוגרפיה > 1948

באליפות ארץ ישראל שנערכה בתחילת מאי 1948 בתל אביב זכתה ליכטבלאו במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 31.40 מטר, לפני סוניה לוין מהפועל תל אביב (27.65 מטר).
ליכטבלאו ורעיה ברונשטיין היו הספורטאיות היחידות שנבחרו לייצג את ישראל באולימפיאדת לונדון (1948), אך הוועד האולימפי הבינלאומי דחה את הבקשה בנימוק שפלסתינה הפסיקה להיות ישות קיימת עם סיום המנדט ולכן איננה רשאית להשתתף במשחקים.
ביוגרפיה > 1950

במכביה השלישית היא זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 33.28 מטר, לפני עטרה פולונסקי (32.68 מטר) ומרים גולדפיין (28.52 מטר), שתיהן מישראל.
חייה האישיים

היא עלתה לארץ ישראל ב-4 ביולי 1933. היא פגשה את האצן דוד ליכטבלאו אף הוא יליד פולין והשניים התחתנו ונשארו בארץ. בשנת 1943 נולדה לזוג בת בשם אביבה ליכטבלאו-בלס, ספורטאית מצטיינת, בעלת שלוש מדליות בהדיפת כדור ברזל משלוש מהמכביות, 2 כסף (השמינית 1969 והתשיעית 1973) ו-1 ארד (השישית 1961) ושחקנית נבחרת ישראל בכדורסל וקפטן הנבחרת ושחקנית מכבי תל אביב.
הישגים

10 פעמים אלופת ארץ ישראל בזריקת דיסקוס: 1937 - 1942, 1945 - 1948
7 פעמים אלופת ארץ ישראל בהדיפת כדור ברזל: 1938, 1940 - 1942, 1945 - 1947
אלופת ארץ ישראל בהטלת כידון: 1942
הערות שוליים

↑  פרידה ליכטבלאו באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  מי מחזיק במספר התארים הרב ביותר, מעריב, 16 ביולי 1971
↑  הישגי המכביה השנייה (סכום שני), דואר היום, 7 במאי 1935
↑  המנצחים במכביה הראשונה והישגיהם, דואר היום, 2 באפריל 1935
↑  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
↑  התוצאות המפורטות של תחרויות הרבנאות, הַבֹּקֶר, 12 במאי 1940
↑  ליפא לויתן, הקפיצות בתחרויות-הרבנאות, המשקיף, 15 במאי 1940
↑  הצלחה רבה לתחרויות האתלטיקה הקלה בתל אביב, הַבֹּקֶר, 26 באפריל 1942
↑  2 ספורטאיות + 5 מלווים לאולימפיאדה, מעריב, 11 ביולי 1948
פרידה עות'מאן

פרידה הישאם עות'מאן (בערבית: فريدة هشام عثمان; נולדה ב-18 בינואר 1995) היא שחיינית מצרייה, פעמיים ברציפות זכתה במדליית ארד באליפות העולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019) במשחה ל-50 מטר פרפר. היא אלופת אפריקה במשחים ל-50 מטר פרפר, ל-100 מטר פרפר, ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי ושיאנית אפריקה במשחים ל-50 מטר פרפר ול-50 מטר חופשי. היא אלופת המכללות (2017) במשחה ל-100 יארד פרפר.
עות'מאן היא השחיינית המצרייה הראשונה והיחידה שזכתה במדליה בתחרויות השחייה באליפות עולם בשחייה.
ביוגרפיה

עות'מאן נולד באינדיאנה לאב רופא שיניים. היא גדלה בקהיר. היא החלה לשחות בגיל 5 עם אחיה במועדון השחייה ג'זירה. היא לומדת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ביוגרפיה > 2009

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 סיימה עות'מאן במקום 50 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.78 שניות, במקום 64 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.21 דקות, במקום 66 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.77 שניות ובמקום 87 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.45 שניות.
ביוגרפיה > 2012

באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה עות'מאן במקום 41 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.34 שניות.
ביוגרפיה > 2013 > גמר באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2013 סיימה עות'מאן במקום שביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.17 שניות, בשבל חצי הגמר היא קבעה שיא אפריקה חדש של 26.12 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 24 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.85 שניות ובמקום 39 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.84 שניות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 סיימה עות'מאן במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אפריקה חדש של 25.78 שניות, כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אפריקה חדש של 25.88 שניות ועלתה מהמקום השישי. נוסף לכך, היא סיימה במקום 16 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 58.48 שניות, אך נאלצה להשתתף ב-swim of, שבו סיימה שנייה בשיא לאומי חדש של 58.22 שניות, 5 מאיות השנייה איטי מהמנצחת ולא עלתה לשלב חצי הגמר, במקום 19 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.22 שניות ובמקום 26 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.46 שניות.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה עות'מאן במקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.26 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אפריקה חדש של 57.83 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 18 במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אפריקה חדש של 24.91 שניות.
ביוגרפיה > 2017

באליפות המכללות שנערכה במרץ 2017 זכתה עות'מאן במדליית זהב במשחה ל-100 יארד פרפר בתוצאה של 50.05 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אפריקה חדש של 25.39 שניות, אחרי שרה שסטרם משוודיה שקבעה שיא אליפות חדש של 24.60 שניות וראנומי קרומווידג'ויו מהולנד (25.38 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אפריקה חדש של 24.62 שניות, כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אפריקה חדש של 24.78 שניות. ובמקום 17 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.67 שניות, מאית השנייה איטי משלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה עות'מאן במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.47 שניות, אחרי שרה שסטרם (25.02 שניות) וראנומי קרומווידג'ויו (25.35 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 17 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.43 שניות ובמקום 28 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 54.93 שניות.
תארים והישגים

בשנת 2017 זכתה עות'מאן בתואר שחיינית השנה באפריקה.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 24.62 שניות (2017), שיא אפריקה
100 מטר חופשי: 54.93 שניות (2019), שיא מצרים
50 מטר פרפר: 25.39 שניות (2017), שיא אפריקה
100 מטר פרפר: 57.83 שניות (2016), שיא מצרים
פאול קרס

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1916 נארווה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 ביוני 1975 (בגיל 59) הלסינקי, פינלנד 
 הישג בולט:  היה מס' 2 בעולם בתקופות שונות בשנים 1943–1960
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1950
 מד כושר מרבי:  2786 (מרץ 1947)
 מד כושר נוכחי:  2,565 (נכון ל־דצמבר 1974) 
 השכלה:  אוניברסיטת טרטו 
 מקצוע נוסף:  פרובלמאי, כותב ספרי עיון 
 מדינה:  אסטוניה, ברית המועצות
 פרסים והוקרה:  Estonian Athlete of the Year (1959, 1962)  Merited Sportsperson of Estonian SSR (1965)  מאסטר מוסמך לספורט של ברית המועצות  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
פאול קרס (באסטונית: Paul Keres)‏ (7 בינואר 1916, נרבה, אסטוניה – 5 ביוני 1975, הלסינקי, פינלנד) היה שחמטאי אסטוני-סובייטי בדרגת רב אמן. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט (אנ').
קרס החמיץ חמש פעמים הזדמנות להתמודדות על כתר אליפות העולם בשחמט. הוא ניצח בשנת 1938 את תחרות AVRO, ניצחון שהוביל למשא ומתן על התמודדות מול אלוף העולם אלכסנדר אלכין אך הדו-קרב לא התקיים משום פרוץ מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוא החמיץ ארבע הזדמנויות נוספות בתחרויות המועמדים על אליפות העולם.
מסיבות אלו, ולאור התוצאות המעולות שהשיג בתחרויות רבות, מבקרים רבים רואים בקרס את השחקן החזק ביותר שלא הפך לאלוף עולם. הוא כונה "נסיך הכתר של השחמט".
אלכסנדר אלכין החמיא לו פעם ואמר: "את קרס יש לנצח שלוש פעמים: פעם בפתיחה, פעם במציעה ופעם בסיום".
ביוגרפיה

קרס למד לראשונה על משחק השחמט מאביו ומאחיו הבכור. משום שבעירו הקטנה היו ספרי שחמט מועטים, למד קרס את שיטת הרישום השחמטאית מחידות שחמט שפורסמו בעיתונים היומיים, ובנה לעצמו אוסף בכתב ידו של למעלה מ-1000 משחקים.
בתחילת פעילותו השחמטאית הוא נודע בזכות סגנונו המבריק וההתקפות החריפות שיזם.
שלוש פעמים זכה באליפות בתי הספר באסטוניה, בשנים 1930, 1932 ו-1933. משחקו הבשיל לאחר ששיחק משחקים רבים בשחמט בהתכתבות בהיותו תלמיד תיכון. משנת 1937 ועד 1941 קרס למד מתמטיקה באוניברסיטת טרטו וייצג את המוסד בכמה תחרויות בין-אוניברסיטאיות.
מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה קרס בבואנוס איירס, במשחקי האולימפיאדה לשחמט. הוא נשאר לאחר תום האולימפיאדה ושיחק בתחרות בינלאומית של בואנוס איירס שם חלק מקום ראשון עם מיגל ניידורף בתוצאה 8.5/11 (+7 =3 -1).
האירוע הבא בו השתתף היה דו-קרב של 14 משחקים עם אלוף העולם לשעבר מקס אויבה שהתקיים בחודשים דצמבר 1939 - ינואר 1940. קרס הצליח לנצח 7.5-6.5 (+6 =3 -5) במה שנחשב כהישג יוצא מן הכלל, משום שמקס אויבה היה עדיין במלוא כוחו, וכאלוף עולם לשעבר היה לו ניסיון רב בהרבה מלקרס בדו-קרבות.
אסטוניה סופחה באופן רשמי לברית המועצות ב-6 באוגוסט 1940. קרס שיחק באליפות ברית המועצות בפעם הראשונה בחייו והגיע בתחרות זו למקום הרביעי (+9 =6 -4). (ניצחו: אנדור לילינטל ואיגור בונדרבסקי עם 13.5/19). באליפות זו, ה-12 במספר, היה הרכב שחקנים חזק בצורה בלתי רגילה, והאלוף הקודם, מיכאל בוטביניק הגיע למקום השישי עם 11.5. URS-ch12 Moscow 1940, web.archive.org, ‏2009-10-21 התאחדות השחמט הסובייטית ארגנה את "האליפות האבסולוטית של ברית המועצות" בשנת 1941, כאשר ששת הראשונים באליפות ברית המועצות הוזמנו להתחרות זה מול זה ארבע פעמים. WebCite query result, www.webcitation.org. בתחרות זו ניצח מיכאל בוטביניק עם 13.5/20 וקרס סיים במקום השני עם 11/20, לפני וסילי סמיסלוב, יצחק בולסלבסקי, אנדור לילינטל ואיגור בונדרבסקי.
לאחר הפלישה של הנאצים לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 נשלטה אסטוניה על ידי הגרמנים. בשנים 1942 ו-1943 שיחקו קרס ואלכסנדר אלכין בארבע תחרויות שאורגנו על ידי ארהרדט פוסט נשיא ה-Grossdeutscher Schachbund הנאצי. אלכין ניצח בתחרות זלצבורג שהתקיימה ביוני 1942, בתחרות מינכן שהתקיימה בספטמבר 1942 (האליפות הראשונה של אירופה) ובתחרות פראג שהתקיימה באפריל 1943. בכל התחרויות האלו הגיע קרס למקום השני אחרי אלכין. בתחרות זלצבורג שהתקיימה ביוני 1943 חלקו השניים את המקום הראשון עם 7.5/10.
במהלך מלחמת העולם השנייה שיחק קרס בתחרויות שחמט נוספות. הוא ניצח בכל 15 משחקיו באליפות אסטוניה שהתקיימה בטאלין בשנת 1942 וניצח בכל חמשת משחקיו בתחרות פוזן בשנת 1943 Chess Archaeology, web.archive.org, ‏2008-05-07. קרס ניצח גם באליפות אסטוניה שהתקיימה בטאלין בשנת 1943 ובתחרות מדריד בשנת 1944 עם 13/14 (+12 =2 -0). קרס הגיע שני, בשחקו מחוץ למניין באליפות שוודיה בשנת 1944 (ניצח: שטיג לונדהולם). קרס ניצח בדו-קרב את פולקה אקסטרום 5-1 (+4 =2 -0).
נסיבות מסוכנות

סיומה של מלחמת העולם השנייה הציבה את קרס בנסיבות מסוכנות. במהלך המלחמה ארץ מולדתו - אסטוניה - נשלטה לסירוגין על ידי הסובייטים, הגרמנים ושוב הסובייטים. קרס השתתף במספר תחרויות שחמט באירופה תחת הכיבוש הגרמני, וכאשר הסובייטים כבשו מחדש את אסטוניה הוא ניסה להימלט, ללא הצלחה. כתוצאה מכך השלטונות הסובייטים והק.ג.ב. הטרידו והציקו לקרס, שחשש לחייו. למרבה מזלו, הצליח קרס למנוע את הגלייתו לסיביר או גורל גרוע מזה, כפי שנפל בחלקו של ולדימיר פטרוב, אך חזרתו לזירת השחמט הבינלאומית עוכבה במספר שנים, למרות כושרו המעולה. קרס ניצח בתחרות ריגה 1944/45 עם 10.5/11 WebCite query result, www.webcitation.org. מסיבות פוליטיות נמנעה השתתפותו מעשרת חברי הקבוצה הסובייטית לתחרות הרדיו מול ארצות הברית בשנת 1945 וכן לא ניתן לו להשתתף בתחרות הראשונה המשמעותית לאחר המלחמה, גרוניגן 1946 בה ניצח בוטביניק לפני אויבה וסמיסלוב.
קרס ניצח באליפות אסטוניה 1945 עם 13/15 (+11 =4 -0) לפני חמישה שחקנים סובייטים אורחים אלכסנדר קוטוב, אלכסנדר טולוש, אנדור לילינטל, ולדאס מיקאנס וסאלו פלור WebCite query result, www.webcitation.org. בשנת 1946 ניצח בתחרות טביליסי, כשחקן מחוץ למניין באליפות גאורגיה עם תוצאה מעולה של 18/19, לפני ולדאס מיקאנס ואלוף העולם לעתיד טיגראן פטרוסיאן.
קרס חזר לזירה הבינלאומית בשנת 1946 בדו-קרב על גבי הרדיו מול אנגליה, והמשיך לשחק בכושר מעולה בשנה זו ובשנת 1947. גם לאחר שחזר לחיים נורמליים (באופן יחסי) משחקו ברמה הגבוהה הושפע ממעמדו כזר בברית המועצות, והגברת הלחץ עליו כאשר היה צריך לשחק תחת עינם הפקוחה של השלטונות הסובייטים והק.ג.ב. לא תרמה לשלוותו.