stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכונת לינוטייפ
תוספים נפוצים > הזנה אוטומטית

במהלך העבודה יש להזין את כור העופרת כדי להחזיר את החומר שהכור מאבד ביציקה. ללא הזנה אוטומטית, הסדר מוסיף לכור גושי עופרת קטנים לעיתים תכופות, אך יש לכך כמה מגרעות: הסדר צריך להפסיק את הסידור כדי להזין את הכור, ו"הזנה במנות" כזו לא מאפשרת שמירה על טמפרטורה יציבה, דבר שפוגם באיכות העבודה. ציוד המנמיך מטיל עופרת לכור באופן רציף, תוך שמירה על גובה פני עופרת אחיד בכור הוא ציוד כמעט סטנדרטי, שסופק על ידי חברות רבות. נוצרו גם מתקני הזנה משוכללים יותר, שהזינו לכור עופרת מותכת בטמפרטורה הנכונה, ומנופים עליהם ניתן להטעין מספר מטילים, שיכלו להמשיך להזין אוטומטית זמן רב יותר. אותן מערכות הזנה אוטומטית או דומות להן שימשו גם את מכונת "עופרת חמה" אחרות, ביניהן מונוטייפ ו"אלרוד".
תוספים נפוצים > יישור אוטומטי (Auto quadder)

אחת ממגבלות הלינוטייפ היא העובדה שכדי שניתן יהיה לבצע את היציקה, שורת הסדר חייבת להיות מלאה: אם השורה קצרה מכדי למלא את התבנית, יש להשלימה בתווי רווח (Quad), שרוחבם קבוע (לעומת הרווחים המתרחבים שמשמשים ליישור), משום שפעולת המכונה דורשת שורה מלאה לביצוע יציקה.
שימוש ברווחים קשיחים כאלו נעשה גם כאשר יש צורך ליישר דווקא את סופי השורות, כלומר יישור לימין בשפות לטיניות הנכתבות ימינה, או לשמאל בעברית, או כאשר יש צורך "ליישר למרכז". בשני המקרים האחרונים, על הסדר לחשב מראש כמה רווחים קשיחים נחוצים לפני האות הראשונה בשורה.
כדי להקל על יצירת ויציקת שורות קצרות, וכדי לחסוך את הצורך בחישובים כשנחוץ למרכז או ליישר לכיוון סוף השורה, נבנה תוסף, שמכונה בדרך כלל auto quadder, שהפעלתו חוסכת את הצורך להשתמש ברווחים קשיחים לפני או אחרי השורה. בדרך כלל כשנעשה שימוש בתוסף, הרווחים בין המילים הם אותם רווחים קשיחים, ולא נעשה שימוש בפסי הרווח בכלל. במחזור היציקה, בזמן פעולת היישור, המיישר האוטומטי, שמחליף את המלחציים במכלול המעלית הראשונה, מהדק את שורת הסדר על ידי סגירת לסתות המלחציים, במקום הרמת פס היישור (זה עדיין מתרומם כרגיל, אבל לא פוגש בדרכו את רגליהם של פסי הרווח, משום שאין כאלו בשורה).
בתוסף זה ניתן לישר לימין, לשמאל, או למרכז.
למיישר מערכת הנעה נפרדת, חשמלית או הידראולית, שמתוזמנת על ידי גל הזיזים, לפתיחת וסגירת המיישר ברגעים המתאימים במחזור היציקה. TTS מכיל פקודות לשליטה על יישור אוטומטי.
תוספים נפוצים > רווח בין שורות

בסדר ידני, כדי לרווח את השורות משתמשים בשורות רווח העשויות לכך: אלו הם פסי עופרת ברוחב הרצוי, שגובהם הוא כבסיס האות בשאר הגופנים, שמפרידים בין השורות.
בלינוטייפ, להגדלת הרווח בין השורות, יש להשתמש בתבנית שיוצקת גלמים רחבים יותר. גלמים רחבים יותר צורכים יותר עופרת, ומגבילים את קצב העבודה. תוסף ללינוטייפ מאפשר לרווח את השורות וחוסך את השימוש בתבנית רחבה, בכך שהוא "שומט" שורת רווח לתיבת הסדר אחרי יציקת כל גולם, שמפרידה אותו מהשורה הבאה. תוסף זה מאפשר לשלב בעבודה אחת קטעים עם רווח שורה כפול בלי להחליף תבנית, על ידי הפעלתו והפסקתו, וגם הוא ניתן לשליטה בעזרת TTS.
דגמים

במהלך השנים נוצרו דגמים רבים. רובם מוספרו, החל בדגם 1 מ-1892, עד דגם 36, בשנות ה-30 של המאה העשרים, עם מספרי דגמים נוספים מרחבי העולם - באנגליה, למשל, דגם 48, ובאוסטרליה "72" (הדגמים הללו היו זמינים בארצות נוספות, למשל דגם 48 באוסטרליה). דגמים אחרים קיבלו שמות - דגם "קומט" משנות ה-50 של המאה ה-20, ו"אלקטרון" משנות ה-60. מעקב אחרי הדגמים אינו פשוט, הן בגלל ריבוי האופציות, והן משום שהחברה לא הקפידה על תצורה זהה לכל המכונות ששייכות לאותו דגם נומינלי. במהלך הייצור של דגמים רבים חלו בהם שינויים: מכונה מדגם "8" שהוצג לראשונה ב-1911, המשיכה להיות מיוצרת בעשרות השנים הבאות, עם הבדלים לא מעטים בין מודל 8 מ-1938 לעומת 1911. להמחשה, הווריאציות האחרונות של "מודל 5", שהוצג לראשונה ב-1906, היא מודל "5F" מ-1945, ואפילו "5F מהיר", שהופיע ב-1958, ואין רישום מדויק וזמין של תצורת כל דגם ותת-דגם. יתרה מזאת, במהלך השירות הארוך (לא נדיר למצוא מכונת לינוטייפ שפעלה במשך 30, ואפילו 50 שנים), מכונות שודרגו, מכלולים בהם הוחלפו, ונוספו להם תוספים.
גם חברת אינטרטייפ הוציאה דגמים חדשים כאשר חידושים שהוצגו בלינוטייפ הופיעו בדגמים הבאים של לינוטייפ, וחידושים שהוצגו באינטרטייפ הופיעו אחר כך בלינוטייפ.
ההבדלים העיקריים בין הדגמים השונים הם במערכת המחסניות: כמה יש, מאילו סוגים (לא כל הדגמים מתאימים לעבודה עם אותן מחסניות, ויש אפילו דגמים בהם המחסנית התחתונה שונה מהעליונה), האם המכונה מאפשרת שימוש במטריצות ממחסניות שונות באותה השורה (מיקסר), ואם כן, בין אלו (גם במכונות עם ארבע מחסניות, במקרים רבים רק שתיים יכולות להיות בשימוש בכל רגע נתון).
הבדל נוסף הוא מחסניות העזר: בדגמים מסוימים ניתן להתקין מחסנית עזר, ובאחרים לא. גם מספר מחסניות העזר שניתן להתקין שונה מדגם לדגם - בחלק מהדגמים המספר זהה למספר המחסניות שניתן להתקין - בדרך כלל 2 או 4, ובדגמים אחרים ניתן להתקין רק מחסנית עזר אחת.
מהירות היציקה המרבית שונה גם היא מדגם לדגם - בדגמים הישנים יותר בדרך כלל 9 או 10 שניות למחזור יציקה, בדגמי ה"קומט" מ-1950 עד 12 שורות לדקה, ובדגם ה"אלקטרון" משנות ה-60, עד 15 שורות לדקה. מהירויות כאלו הושגו בדרך כלל במכונות אוטומטיות לחלוטין, בהן המפעיל לא מבצע למעשה את פעולת ה"סדר", והטקסט מוזן מסרט נייר מנוקב, TTS.
המכונות שעדיין מופעלות, במוזיאונים, סדנאות, ואולי גם כמה בתי דפוס, הן בדרך כלל מהדגמים הפשוטים יותר - בדרך כלל דגם 5 או 8, בלי מחסניות עזר, ובדרך כלל גם לא מיקסר, אך יש מכונות מוזאליות התומכות במספר מחסניות (למשל דגם 8).
לפעמים, מכונות מורכבות יותר מוצגות כ״תצוגה נייחת״, כשלצידן מכונה פשוטה יותר המופעלת להדגמה למרות האמינות הכללית של המכונה, עליה מעיד אורך השירות הממושך, הן אינן חופשיות מתקלות, ובית דפוס לא יכול היה להפעילן ללא שירות ותחזוקה - אם בעזרת התמחות מעמיקה של אחד או כמה מהסדרים, או בעזרת מכונאים שהתמחו במכונה. מומחים כאלו נדירים היום, ולכן המכונות המסובכות יותר, שדורשות יותר מומחיות לתחזוקתן בדרך כלל נחות, כשמכונות מדגמים פשוטים יותר שלצידן, עדיין יוצקות גלמים, 120 שנה ויותר אחרי הופעת הלינוטייפ על רצפת בית הדפוס לראשונה.
דגמים > דגמים ספציפיים

סעיף זה עוסק בעיקר בדגמים שאופן פעולתם שונה מהמתואר למעלה בפרטים מסוימים
"המפוח " (The Blower Linotype): זה הדגם שקדם למספר 1. המכונה המסחרית הראשונה נמסרה ללקוח הראשון ב-1886, ובשש השנים הבאות יוצרו ונמכרו ליותר מעשרה בתי דפוס שונים, ביניהם ה-New York Tribune (ההתקנה הראשונה), הוושינגטון פוסט ב-1888, ובתי דפוס ועיתונים נוספים, כ-200 מכונות (לפי מקורות אחרים, כ-700) עד 1892, השנה בה הופיע "דגם 1". מכונות אלו פעלו בבתי דפוס לפחות עד העשור הראשון של המאה ה-20, או אף מאוחר יותר. בין ההבדלים בין "המפוח" למתואר למעלה אפשר למנות
אין רצועת הסעה, ובמקומה, המטריצות נוסעות מהמחסנית אל מעלית הסדר בעזרת זרם אוויר - מכאן הכינוי "המפוח", שהוענק לדגם מאוחר יותר כשהוצגו דגמים נוספים ו"לינוטייפ" לא הספיק.
בדגם זה עדיין אין מעלית שנייה, והמעלית הראשונה מטפסת כל הדרך עד מערכת המיון, כדי למסור את המטריצות.
תבנית יחידה בגלגל התבנית.
המחסנית במיצוב מאונך לגמרי
"אלקטרון ", דגם הלינוטייפ האחרון, הוצג ב-1962, כדי ליטול (או לנסות ליטול) את גביע המהירות בחזרה מאינטרטייפ, שמכונותיה השתוו או עלו על מכונות לינוטייפ בהספקן. הוא מצויד במקלדת דומה למקלדת של כל מוכונת לינוטייפ אחרת, אך הוא מיועד להיות מופעל בעיקר על ידי TTS, בעזרת סרט מנוקב. הוא מיוצר מראש עם יחידת הפעלה וקורא סרט. מכללים רבים במכונה הם אלקטרוניים, דבר שיצר בעיה לטכנאים המנוסים בשדה, שלרבים מהם לא הייתה הכשרה לטפל בהם. המכונות היו ידועות לשמצה ב"קפריזיות" שלהן, ריבוי התקלות, ובבעיות קשות לפתרון באלקטרוניקה. היו בתי דפוס שהפיקו פעולה אמינה מהאלקטרון רק אחרי שהאטו את המהירות, וביצעו שינויים נוספים, ביניהן האצת מערכת המיון, והתקנת "חיישן מטריצות", לעצירת המכונה כאשר יש ערוץ ריק, כתוצאה מכך שבעבודה בקצב מרבי, לפעמים כל המטריצות של אות מסוימת "בחוץ", ויש להמתין עד שלפחות אחת מהן תחזור במערכת המיון להמשכת העבודה. ההבדלים העיקריים מהמתואר למעלה הם:
אין מעלית סדר. השיפוע של רצועת ההסעה מתון יותר, ושורת הסדר נבנית בערוץ קבוע. המערכת שמעבירה את המטריצות מערוץ הסדר למעלית הראשונה בנויה באופן כזה, שאין הפסק בהקלדה בגמר שורה, לעומת המכונות הקודמות בהן היה צורך לעצור את הסדר בזמן שמעלית הסדר עולה ויורדת
המלחציים ופס היישור מופעלים באמצעות בוכנות הידראוליות, כאשר הבקרה משלבת מכניקה (גל הזיזים) ואלקטרוניקה
כפי שצוין לעיל, המכונה בנויה מראש עם קורא סרט, "יחידת הפעלה", ומקלדת מתאמת, לעומת המכונות הקודמות, שרק חלקן נבנו עם מקלדת מתאמת (בעיקר דגמי הקומט), וגם באלו, יחידת ההפעלה וקורא הסרט יוצרו על ידי חברת טלטייפסטר, למעשה חלק מחברת טלטייפ
המכונה מגיעה עם שני מנועים, או מנוע כפול, להנעת המכלולים המכניים, ולהפעלת המשאבה ההידראולית שמספקת לחץ שמן להפעלת המכלולים ההידראוליים
כפי שצוין, המכונה מכילה מערכות אלקטרוניות רבות
חנה כצנלסון-נשר

| --- | --- |
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
חנה כצנלסון וזיגמונד (ז'יגה) נשר-אדלר לאחר נישואיהם (1923)
האחים לבית כצנלסון.
משמאל לימין: חיים, חנה, ברל, סטיסיה, איסר וישראל (סביבות 1905)
חנה כצנלסון-נשר (2 בנובמבר 1897, בוברויסק גוברניית מינסק באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) – 19 באפריל 1985, ישראל) הייתה אשת העלייה השנייה, ומחניכותיה של חנה מייזל שוחט בחוות העלמות שבחוות כנרת. אחותו הצעירה של ברל כצנלסון.
ביוגרפיה > ילדות

חנה כצנלסון נולדה ב-1897 בעיר בוברויסק שבפלך מינסק, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (מ-1991 בלארוס), לטייבל־רייזל (בת גיטל ור' יעקב נעמעץ (או נימיץ) ולמשה בן סטישיה ורבי אהרן כצנלסון). טייבל־רייזל הייתה אשתו השנייה של משה. הוא נשא אותה לאשה ב-1886, ארבעה חודשים לאחר פטירתה של אשתו הראשונה, זלדא־רחל בת ר' שמואל, אותה נשא בשנת 1879 ואיתה הוליד את חיים כצנלסון. לחנה היו 5 אחים ואחיות (ברל (1887), ישראל (1888), איסר (1891), בנימין (1895 - נפטר בגיל שנה) וסטסיה (1896)).
בית המשפחה היה בית אמיד כשהאב משה, ששימש כסוחר עצים, הביא פרנסה מכובדת הבייתה. אולם ב-1899, כשחנה הייתה בת שנתיים, נפטר משה מדלקת ריאות ומצבה הכלכלי של המשפחה התדרדר כך שחנה נאלצה, בילדותה, לסייע לאימה בחנות שפתחה האם. במקביל למדה חנה בבית הספר העממי של חברת מפיצי השכלה שבעיר. על פי המלצת אחיה ברל (שכבר עלה ארצה) לא הלכה לבית הספר התיכון אלא למדה בבית באופן אוטודידקטי (רחל כצנלסון-שזר הייתה אחת מהמורות שסייעו לה בדרך לימוד זה).
ביוגרפיה > לקראת העלייה ארצה

בתקופה זו התגברה בליבה של חנה השאיפה לעלות לארץ ישראל וזאת על אף הקשיים בארץ אותם תיאר לה אחיה. במכתביו עודד אותה אחיה לעלות ארצה אך יעץ לה להכשיר את עצמה לעבודת כפיים וללמוד מקצוע מעשי כדי שתוכל לתרום לבניין הארץ. מנגד עמדה אימה ודרשה שתישאר לעזור לה בחנות ובמלאכת הבית. לשם כך פנתה חנה לברל שידבר עם האם וישיג את הסכמתה לנסיעתה של חנה.
חושב אני על החיים שאת עומדת על מפתנם, ורואה אני שהרבה תלאות צפויות לך  - ולא לי לעצור בעדן. תיאבקי כמה שתוכלי, תתגברי - מוטב, ואם לא - תפלי בנופלים. נוטה אני, אמנם, להאמין לך ולכוח החיים שבך. זה בכלל, ובפרט בנוגע לארץ-ישראל. יודע אני גם כן שבשדותינו עולים לא רק שושנים...... ראשית, חוסר סביבה, חוסר בני גילך, תמיד תימצאי בין גדולים ולפעמים גם בין זרים. אפשר שאת לא יודעת כמה קשה וככמה נורא זה אבל אני על עצמי ובשרי הרגשתי את זה. ביוקר גדול מאוד שילמתי על היותי מילדות בין גדולים
ב-1913 התרצתה האם לבקשותיהם של חנה וברל ונתנה את הסכמתה לעליית ביתה ארצה.
ביוגרפיה > תקופת עין גנים

ביולי 1914, לאחר הכנות ארוכות, עלתה חנה ארצה יחד עם אחותה סטיסיה. בהגיען פגשו את שלושת האחים שעלו לפניהן. היא הצטרפה לאחיה איסר ואשתו חנה במושב עין גנים (הפכה בהמשך לחלק מפתח תקווה) ועבדה בעבודות חקלאיות מזדמנות באזור.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה התגברה האבטלה והחריף המצב הכלכלי במושבה וחנה ואחיה ברל עברו לחוות כנרת.
ביוגרפיה > תקופת כנרת

עם הגיעה לחוות כנרת הועסקה חנה במטבח המשותף של החווה. לאחר תקופת מה הציע לה אליעזר יפה לעבור לעבוד בדגניה שם עסקה בעבודות שירות וסבלה מיחסם המתנשא של חברי דגניה. לאחר מספר שבועות הציע לה אליעזר יפה לחזור לחוות כנרת ולהצטרף לחוות ההכשרה שהקימה חנה מייזל שוחט. ב-1916, עם סיום ההכשרה, הוקצתה לכ-20 בנות חלקת קרקע לגידול ירקות וכן הוטל עליהן לנהל מטבח פועלים.
ביוגרפיה > תקופת החווה החקלאית בירושלים

ב-1917 החל ברל כצנלסון לעבוד בירושלים והוא הציע לחנה להקים חווה חקלאית בירושלים במתכונת של החווה בה עבדה בכנרת. בגלל המגבלות שהציבו הטורקים בפני בני הארץ ארכה הדרך לירושלים 3 חודשים במהלכם שהתה בראשון לציון, רחובות, פתח תקווה ובן שמן כך שרק בנובמבר 1917 הצליחה חנה להגיע ליעדה. אדמות החווה המיועדת, אותן חכר ברל כצנלסון, היו סמוכות לקברי המלכים. חלקן היו שייכת למלכיאל מני וחלקן למשפחת חוסייני. את התוצרת של החווה מכרה חנה וחברותיה בשכונות ירושלים. לאחר שחרור ירושלים מעול הטורקים התגייס ברל לגדודים העבריים וקבוצת החווה התפרקה.
ביוגרפיה > תקופת "הדסה"

ב-1919 החלה חנה ללמוד לימודי אחיות בבית ספר לאחיות שפתח ארגון "הדסה" בבית החולים מאיר רוטשילד בירושלים. צוות המורים היה בעיקרו אמריקאי ובהתאם לכך נערכו רוב ההרצאות באנגלית. כחלק מתהליך ההכשרה נשלחה חנה לעבוד בבית החולים בצפת אשר נחנך ב-1912. תחילה עבדה במחלקה פנימית ובהמשך בחדר ניתוח. תקופת הלימודים הסתימה ב-1921.
ביוגרפיה > תקופת ההחלמה באירופה

בתקופת לימודיה חלתה חנה במחלת בזדוב שהצריכה תקופת ניתוח ותקופת החלמה ארוכה. ב-1921, עם סיום הלימודים, נסעה לבית הבראה בחלואן שבמצרים שם שהתה שלושה חודשים שבסיומם נסעה לסנטוריום וינה. מאחר שסירבה להינתח טופלה בהקרנות רנטגן. ב-1922, לאחר שלא נרפאה, עברה לטיפולים בבית חולים בברלין שם הסכימה לניתוח ששיפר את מצבה ואיפשר לה לחזור ארצה.
ביוגרפיה > תקופת העבודה בירושלים

עם חזרתה ארצה פגשה חנה, ביפו, את אמה, שעלתה ארצה בתקופת החלמתה באירופה, אולם 9 השנים שלא התראו הרחיקו אותן אחת מהשנייה וחנה החליטה לעבור לירושלים שם התקבלה לעבוד כאחות בבתי ספר.
אחרי תקופת מה החלה לעבוד כעובדת סוציאלית ובמקביל התקבלה לקורס מדריכים של עליית הנוער אותו סיימה בספטמבר 1939 (החודש בו פרצה מלחמת העולם השנייה).
ב-1948 החלה חנה לנהל בית אבות אליו התרכזו זקנים שנטשו את העיר העתיקה של ירושלים בעקבות הקרבות שם.
ב-1957 התגייסה חנה, במסגרת ארגון אמהות עובדות, לעבוד עם עולים חדשים שהתיישבו בשכונת קריית היובל אותם לימדה עברית, תפירה ובישול. לאחר תקופת מה עברה לסייע לעולים חדשים גם בשכונת קטמון.
משפחתה

ב-1923 נישאה חנה לזיגמונד (ז'יגה) נשר (אדלר) אותו הכירה כשעברה לגור בירושלים. זיגמונד היה חבר, בתקופת היכרותם, בגדוד העבודה על שם טרומפלדור. לזוג נולדו 3 בנות (שאחת מהן נפטרה בלידה) ו-2 בנים (שנפטרו בגיל מאוד צעיר). חנה נפטרה ב-1985.
לקריאה נוספת

חנה כצנלסון-נשר, אח ואחות: זכרונות, הוצאת עם עובד, 1978
יעקב שרת ונחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך א', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 235–246
חנה כצנלסון-נשר, עם ברל (מתוך ספר העלייה השנייה, בעריכת ברכה חבס ואליעזר שוחט, הוצאת עם עובד, 1947, עמודים 768-772)
הערות שוליים

↑  מי שליוותה אותה לבית הספר הייתה חברת הילדות של ברל בצנלסון, שרה שמוקלר
↑  חנה למדה תפירה לפני עלייתה אך בבואה ארצה התעקשה לעסוק בחקלאות
↑  האם, טייבל רייזל, הייתה אמורה לעלות זמן קצר לאחר מכן אולם עלתה ארצה, לבסוף, רק ב-1923
↑  לפי חנה היא הועברה מחלקה מכיוון שטעתה במתן תרופה לחולה מיכאל הלפרן וכמעט גרמה למותו (מתוך "אח ואחות", עמוד 92)
↑  לטענת נכדה של חנה הזוג לא נישא באופן רשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402733205171  ISNI: 0000 0004 0278 6035  LCCN: n80047585  VIAF: 299053490   WorldCat (עם VIAF): 299053490
למידה מרחוק

"עמותת קו אור" – אתר למידה מרחוק לילדים חולים
למידה מרחוק (נקראת גם "הוראה מרחוק", "לימוד מרחוק", "חינוך מרחוק" או "למידה מבוזרת") היא מערכת הוראה או למידה המקשרת בין מורה ותלמיד אשר אינם נמצאים באותו מקום ולעיתים גם לא באותו אזור זמן, ולכן בחלק גדול מהמקרים פעילות התלמיד אינה מתבצעת בו זמנית עם זו של המורה. ברוב המקרים, הלמידה מרחוק דורשת מהלומד עבודה עצמאית ואחריות רבה יותר מאשר הלמידה הפרונטאלית מול המורה.
למידה מרחוק החלה במאה התשע עשרה בהספקת "השכלה בכתב" לתלמידים ללא נגישות למרכזי למידה מסיבות גאוגרפיות או בשל לקות. מאז שנות השבעים של המאה העשרים התפתחו מערכות אלו למערכות למידה משולבת מחשב. מערכות כאלה נפוצות בארצות מפותחות ומתפתחות בעולם ומשרתות מיליוני תלמידים. טכנולוגיות התקשוב נתנו דחיפה עצומה למערכות למידה מרחוק ולמידה מקוונת והמחקר החינוכי בוחן מודלים שונים של למידה והוראה מרחוק כדי לנצל את הטכנולוגיה בצורה מיטבית.
קיימות מגוון רחב של מערכות למידה מרחוק, החל ממערכות המחקות את מודל הלמידה המסורתי וכלה במערכות המיישמות: "... שינוי מן היסוד [של] פילוסופיות חינוך, אמצעי הוראה, שיטות לימוד, מסגרות לימוד ואת דרכיו של הפרט לרכוש ידע", בין השאר באמצעות קורס פתוח מקוון מרובה משתתפים או תוכנת לומדה.
היסטוריה

למידה מרחוק היא רבת-שנים. יש המקדימים את הופעתה למאה השמונה עשרה, אך התאריך המקובל יותר הוא סוף המאה התשע עשרה. ההתפתחות הטכנולוגית לוותה את התפתחות הלמידה מרחוק ולכן מקובל לבחון את התפתחות הלמידה המרוחקת על פי הטכנולוגיה ששימשה לגשר על המרחק ולהנגיש את המידע. אמצעים טכנולוגיים חדשים הוסיפו לאמצעים הקודמים ולא ביטלו אותם. ניתן לראות שילוב של כל האמצעים כאשר האינטרנט מוביל את כל התהליך. המושג "למידה מרחוק" החליף את המושג "השכלה בכתב" והוקמו אוניברסיטאות פתוחות בהן ניתן להגיע לתארים מתקדמים בדרך של למידה מרחוק. מערכות למידה מרחוק משולבות במסגרות הלימוד הפורמליות והבלתי פורמליות ומוסיפות "קומה וירטואלית" לבתי הספר.
השיטות הפדגוגיות להוראה ולמידה מרחוק משולבות בהתפתחות הטכנולוגית. אנדרסון מדמה את הקשר בין השניים לריקוד שבו הטכנולוגיה קובעת את הקצב ויוצרת את המוזיקה, בעוד הפדגוגיה מגדירה את המהלכים. לעיתים האמצעים הטכנולוגיים משפיעים על הפדגוגיה עד כדי כך שהם המובילים את התפתחותה שכן הזמינות של הטכנולוגיה קובעת במידה רבה איזה מודלים פדגוגיים יכולים להתפתח ולהפוך למציאותיים ונגישים לשימוש.
מבחינים בשלושה שלבי התפתחות בהתאם לטכנולוגיית העברת המידע הזמינה בכל תקופה.
היסטוריה > התפתחות שיטות למידה מרחוק > דור ראשון

למידה בהתכתבות באמצעות הדואר שהחלה במאה ה-19, בהתחלה בעיקר במקומות רבי-שטח בהם האוכלוסייה הייתה דלילה, הן באנגליה, הן בארצות הברית (בעיקר מרכז ארצות הברית) ומאוחר יותר - מרכז אוסטרליה, ניו זילנד ועוד, נועדה לתת בין השאר מענה לבעיית האוכלוסייה ממעמדות אחרים, פרט למעמד העליון שהיה המעמד מנחיל ההשכלה עד אותה עת. 
ההוראה התבססה על לימוד עצמי באמצעות טקסטים. התקשורת בין התלמיד והמורה, שנמצאו במקומות שונים, נעשתה באמצעות שירותי הדואר. נוכחות המורה הייתה רק בחומר הכתוב ונוצרו שיטות כתיבה שניסו לייצר תחושת מעורבות ואכפתיות של המורה.
היסטוריה > התפתחות שיטות למידה מרחוק > דור שני

הדור השני התחיל בשנות ה-30 של המאה ה-20. עם השימוש ברדיו לתקשורת המונים. שיטה זו של למידה מרחוק התפשטה החל מתום מלחמת העולם השנייה באותם מקומות בהם הונהגה הלמידה בהתכתבות ומאותן סיבות ולכן התקיימה בעיקר במקומות שהיו בהם בתי ספר קטנים שלימדו בקבוצות רב-גליות. באותה תקופה התקיים גם לימוד באמצעות קלטות שמע.עם התחלת השימוש בטלוויזיה, ומאוחר יותר בקלטות וידאו (החל משנות ה-60) שימשו גם אלה למטרות לימודיות. תקשורת באמצעות טלוויזיה ומאוחר יותר קלטות וידאו (החל משנות ה-60). גם בארץ הוקמה הטלוויזיה החינוכית על סמך הרעיון להשתמש בשידורי טלוויזיה לצורכי חינוך.
הלמידה בדור זה, וגם הדור הראשון מבוססות על פדגוגיות ביהביוריסטיות קוגניטיביות שהחלו להתפתח במחצית השנייה של המאה ה-20. האסכולה הביהביוריסטית רואה בלמידה תהליך שינוי בהתנהגות או התנהגות חדשה שנרכשת כתוצאה מתגובה לגרויים. נוצרו מערכות הוראה נתמכות מחשב שנתנות למדידה על ידי שינויי התנהגות ושימשו בעיקר להדרכה (בניגוד להוראה). בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 התפתחה מהביהביוריזם הפדגוגיה הקוגניטיבית מתוך הצורך לבטא מדדים כמו מוטיבציה, התייחסות וחסמים מנטליים שהשיטה הביהביוריסטית לא יכלה להתייחס אליהם וכן על הבנה של התפתחות המוח ושימוש במודלים ממוחשבים לתאר ולבחון למידה. הלמידה בתקופה זו עדיין נתפסה כתהליך שעובד הלומד היחיד (האינדיבידואל) ומדדה את השינויים בידע או הקיבולת של הזיכרון של הלומד. התורות האלה השפיעו על הלמידה מרחוק בתקופה שבה היכולות הטכנולוגיות לתקשורת רבים-רבים היו מאוד מוגבלות ואלו שהיו כמו ועידה-מרוחקת (teleconference), היו יקרות מאוד, מסובכות ולכן מוגבלות בשמישות שלהן.
המורה הופיע בקולו, ברדיו, או בדמותו, בטלוויזיה ואף על פי שהייתה יכולת לתקשר עם המורה בהתכתבות, בטלפון ולעיתים אפילו פנים-אל-פנים, חומר הלימוד יועד ללימוד עצמאי והתקשורת עם המורה הוגבלה להערכות וציונים. האינדיבידואליות של תהליך הלמידה מרחוק והפגיעה במעמד המורה כבעל הידע, יצרה התנגדות וחשד בחוגים אקדמיים.
היות ששיטות הלמידה הביהביוריסטיות קוגניטביות מתייחסות ללמידה כאל פעילות של יחידים, נוצר חופש גדול בזמן הלמידה ובקצב הלמידה שהתאימו מאוד לטכנולוגיות העברת המידע של התקופה: חבילות, רדיו, טלוויזיה, והתכתבות בדואר. מערכות הלמידה סקיילבליות, שכן במחיר נמוך מאוד הן תומכות במספר רב של לומדים. חסרונן בכך שאין בהן אלמנט חברתי, ירידה בנוכחות והשפעת המורה ובאמצעים וההקשרים שבהם הלומדים מייצרים ומוודאים ידע חדש אלו מאפשרים למידה רק כאשר המטרות ברורות מאד.
מבחינה פדגוגית אנדרסון רואה בדור הראשון והשני דור אחד שכן המידע בשניהם מופץ בעיקר בכיוון אחד, התלמיד קורא, מקשיב או צופה בנלמד בצורה פסיבית ומנסה להבין באופן עצמאי את תוכני השיעור, הבנת החומר נבדקת על ידי מטלות כתובות המוגשות למנחה, ולרוב על ידי בחינה מסכמת, ומובן שאי אפשר לקיים דיון קבוצתי.
היסטוריה > התפתחות הלמידה מרחוק בארצות השונות > ארצות הברית

בשנת 1873 הקימה אנה טיקנור (Anna Ticknor) ארגון למתן הזדמנויות חינוך לנשים בביתן. הארגון, שמושבו היה בבוסטון, סיפק השכלה בכתב ללמעלה מ-10,000 חברים בתקופה של 24 שנים. בשנת 1883 נעשה ניסיון שלא עלה יפה (שוב בארצות הברית) להקים אוניברסיטה בכתב במסגרת אוניברסיטת קורנל. עם זאת, באותה שנה העניקה מדינת ניו יורק לקולג' "צ'טנוגה" את האישור להעניק תארים לסטודנטים ששילבו קורס קיץ ולמידה בהתכתבות. בשנת 1915 הוקם הארגון הראשון שהתמקד במתן מענה לצרכים הנובעים משיטת לימוד זו: מודלים פדגוגיים, קווים מנחים ברמה הלאומית למתן "קרדיט" (הכרה) ללומדים בקורסים של למידה מרחוק וקביעת תקני איכות של הקורסים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה החלו בשידורי רדיו המיועדים להפצת השכלה. בעשרים השנים שבין שתי מלחמות העולם נתנה ממשלת ארצות הברית למעלה ממאתיים רישיונות שידור לבתי ספר, קולג'ים ואוניברסיטאות. אולם, בפועל כמעט שלא נעשה שימוש ברישיונות אלה, ולא הוכרו תארים שנרכשו באמצעי זה.
למרות כישלונו כמקור להשכלה פורמלית, התווה הרדיו את הדרך לטלוויזיה החינוכית החל משנות החמישים של המאה העשרים.
האוניברסיטה הפתוחה הראשונה בארצות הברית הוקמה בשנת 1971 במדינת ניו יורק (New York State's Empire State College - NYSES). ההתפתחות הגדולה של הלמידה מרחוק בארצות הברית חלה בסוף שנות ה-80 של המאה העשרים. משנת 1987 עד ל-1989 גדל מספר המדינות שעודדו למידה מרחוק מעשר מדינות לכלל מדינות ארצות הברית.
היסטוריה > התפתחות הלמידה מרחוק בארצות השונות > בריטניה

בריטניה הייתה בין החלוצות בתחום. סר אייזיק פיטמן (Isaac Pitman) פתח באמצע המאה ה-19 בית ספר ללימוד כתב הקצרנות שהמציא, באמצעות למידה בהתכתבות. האוניברסיטה הפתוחה הוקמה ב-1969. היא מעניקה שורת תארים עד PhD. אוניברסיטה זו נחשבת לגדולה בעולם, מעל 200,000 סטודנטים. יש בה מרכז מחקר בינלאומי העוסק בחקר הלמידה מרחוק ובפיתוח השיטה. אוניברסיטה זו דחפה להקמת מוסדות דומים במדינות רבות בעולם.
היסטוריה > התפתחות הלמידה מרחוק בארצות השונות > ישראל

חלוצת הלמידה מרחוק בישראל היא נחמה ליבוביץ שבמשך למעלה מ-30 שנה קיימה בהתנדבות מפעל של אישה אחת - "הגיליונות" של פרשת השבוע אותם הפיצה בדואר, קיבלה תשובות בדואר וענתה תוך תיקון התשובות. חלק מהפותרים, בעיקר בקיבוצי הקיבוץ הדתי וקיבוצים אחרים הקימו באופן ספונטני קבוצות לימוד שעברו על הגיליונות וענו עליהם ביחד ובכך יצרו את קבוצות הלימוד הראשונות ללמידה מרחוק בישראל.
ניצנים ראשונים של למידה מרחוק ממוסדת בארץ היו בשנות השישים המוקדמות של המאה העשרים. בכיתות הותקנו מערכות רמקולים אשר דרכם הועברו שידורי רדיו של קול ישראל לבתי הספר.
הטלוויזיה החינוכית דור בשנות השישים העניקה משפחת רוטשילד ערוץ שידור של טלוויזיה לימודית לבתי-הספר בישראל. תחילה הייתה התנגדות ממשלתית לפרויקט, מחשש לחדירת שידורי טלוויזיה לארץ בדלת האחורית. כנאמנות של קרן רוטשילד, פעלה הטלוויזיה החינוכית בין השנים 1964 – 1969. בשנה זו הפכה ליחידת סמך ממשלתית בשם "המרכז לטלוויזיה לימודית" וברבות הימים ל"טלוויזיה חינוכית לישראל" (טח"י). צביונה של הטח"י השתנה ברבות השנים. בתחילת דרכה הציגה קורסים לבתי הספר בצד תוכניות בידור לילדים בעלות מסרים חינוכיים ולימודיים. לאחר מכן התמקדה בתכנים של אקטואליה ובידור המשתדלים להיות בעלי ערך חינוכי. הטח"י פעלה תחת חוקי שידור שונים וכן חוק הבזק.
ערוצי הכבלים משדרים תוכניות אקדמיות תחת השמות "הערוץ האקדמי" או "קמפוס".
גלי צה"ל שידרו משנת 1977 הרצאות במסגרת אוניברסיטה משודרת.
ערוצי רדיו שונים (בחלקם פיראטיים) משדרים שיעורי דת והלכה.
האוניברסיטה הפתוחה הוקמה בישראל בשנת 1974 והיא מעניקה תואר ראשון בתחומים שונים. תארים אלה מוכרים, והמחזיקים בהם יכולים להמשיך לימודים לתארים מתקדמים בכל האוניברסיטאות בארץ. לומדים באוניברסיטה כ-40,000 סטודנטים (2005) בהתכתבות, מרכזי למידה ואתר אינטרנט.
קורסים וירטואליים – כל האוניברסיטאות בארץ מפעילות במידה זו או אחרת קורסים באמצעות האינטרנט המיועדים לסטודנטים של האוניברסיטה. חלקם קורסים מלאים וחלקם כהשלמה ואמצעי נוסף לקורס הרגיל. רשתות החינוך הגדולות: "אורט", "עמל1" ו"אמי"ת", הקימו אתרים המשמשים גם ללמידה מרחוק. העמותות "קו-אור" ו"תללי"ם" מספקות שירותי למידה מרחוק לילדים חולים המרותקים למיטתם וזאת במסגרת חוק חינוך חינם לילדים חולים, התשס"א-2001. מספר ארגונים כלכליים מספקים אף הם שירותי למידה מרחוק כערוץ "שיעורים פרטים".
קייטנות דיגיטליות – קורסים מקצועיים סינכרוניים, המועברים על ידי מורים מוסמכים באמצעות למידה וירטואלית מרחוק. במסגרת אגף טכנולוגיות מידע במנהל תקשוב, טכנולוגיה ומערכות מידע של משרד החינוך, מופעלות במהלך החופש הגדול, החל מ-2013, קייטנות דיגיטליות בלמידה מרחוק ללא עלות, לתלמידי בית הספר החל ממסיימי כיתות ד'. את הקייטנות מנחים מורים מוסמכים ממשרד החינוך במגוון תחומי דעת. התכנים שמועברים בקייטנה משלבים פדגוגיה ושימוש במיומנויות המאה ה-21, תוך חיזוק השימוש בכלים דיגיטליים שיתופיים. החל משנת 2019 תופעל התוכנית גם במהלך חופשת הפסח.
התיכון הווירטואלי - תיכון שהקימו משרד החינוך, קרן טראמפ ומט"ח, אשר נועד לאפשר לכל תלמיד המעוניין ללמוד מתמטיקה, פיזיקה, אנגלית אואזרחות לבגרות מורחבת (5 יחידות) – לעשות זאת באמצעות המחשב. אוכלוסיית היעד של התיכון היא בתי ספר שאינם יכולים להציע לתלמידיהם ללמוד בגרות מורחבת בשל היעדר מורה או מספר מצומצם של תלמידים שאינו מאפשר לפתוח כיתת מגמה. התיכון הווירטואלי החל לפעול בשנת הלימודים תשע"ג (2012).