stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עוזי נרקיס
ביוגרפיה > לאחר הפרישה מצה"ל

לאחר פרישתו מצה"ל הוא התמנה ביוני ב-1968 למנכ"ל מחלקת העלייה בסוכנות היהודית. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1978.
בשנת 1971, אל מול מחאת הפנתרים השחורים פעל להבאת הממשלה לסייע לתושבי הארץ כדי לרכך את המתח בין ותיקים לעולים. בשנת 1969 עמד בראש הוועד המנהל של מכון טכנולוגי חולון. מ-1978 עד 1991 כיהן כראש מחלקת ההסברה. באותה שנה התמנה לתפקיד ראש המשלחת הציונית בצפון אמריקה מטעם ההסתדרות הציונית העולמית. במשרה זו שימש עד 1993.
בשנת 1994 התמנה ליושב ראש החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.
כמו כן הקדיש מזמנו לטיפול באתר ההנצחה ומורשת הקרב בגבעת התחמושת. זכה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר. בשנת תשנ"ב זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית על ספרו "חייל של ירושלים".
עוזי נרקיס נפטר בירושלים בשנת 1997. על שמו נקראת דרך עוזי נרקיס המחברת בין שכונותיה הצפוניות של ירושלים לבין שאר חלקי העיר.
ספריו

הספר אחת ירושלים מאת עוזי נרקיסאחת ירושלים, 1975
חייל של ירושלים, 1991 - הספר זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית
הערות שוליים

1 2  GREER FAY CASHMAN, A defender of Jerusalem, Jerusalem Post, Jerusalem day, 1997
↑  עוזי נרקיס באתר הפלמ"ח
↑  עוזי נרקיס, חייל של ירושלים, משרד הביטחון הוצאה לאור, עמ' 63
↑  הלפיד לאורו הוכרזה המדינה, דבר, 29 באפריל 1955
↑  מחלקת ההר (הל"ה), באתר הפלמ"ח
↑  הגנת גוש עציון, באתר הפלמ"ח
↑  גדוד מוריה, דבר, 30 באוקטובר 1964
↑  החיכוכים בין הפלמ"ח וחטיבת עציוני, באתר הפלמ"ח
↑  זכי שלום, תעודה, על יחסי דרג מדיני ודרג צבאי, עיונים בתקומת ישראל 12, 2002, עמוד 676
↑  חייל של ירושלים עמ' 97-103
↑  הגדוד השביעי – "באר שבע" (חטיבת הנגב), באתר הפלמ"ח
↑  אורי מילשטיין הביא טענה שנרקיס הועבר מהגדוד הרביעי לגדוד השביעי בגלל רינונים אחריו בחטיבת הראל על שבזז רהיטים בקטמון ביזת הראל – ד"ר אורי מילשטיין
↑  אריה יצחקי, לטרון - המערכה על ירושלים, עמודים 281-282
↑  מבצע "אנ-פאר", באתר הפלמ"ח
↑  כיבוש באר-שבע על ידי חטיבת הנגב - מבצע "משה", באתר מרכז מידע הפלמ"ח
1 2  אל"מ נרקיס - המשך, דבר, 5 באוגוסט 1962
↑  היום נכנסים לתוקפם מינויים וחילופי תפקידים בצמרת צה"ל, דבר, 30 בנובמבר 1965
↑  אות לגיון הכבוד לא/מ. ע. נשרי, דבר, 16 באפריל 1959
↑  עוזי נרקיס, הזקן שלנו רוצה לפגוש את הזקן שלכם, מעריב, 14 בנובמבר 1986
↑  אל"מ נרקיס קיבל אות לגיון הכבוד, דבר, 15 ביוני 1962
↑  דן פחטר, אל"מ נרקיס - ראש המכללה לביטחון, דבר, 5 באוגוסט 1962
↑  50 שנה למב"ל (המכללה לביטחון לאומי), בבלוג של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון.
↑  אלי לנדאו, "נוף" הפיקודים משפיע על דמות מפקדיהם, מעריב, 15 בדצמבר 1965
↑  Nur Masalha, The Bible and Zionism: invented traditions, archaeology and post-colonialism, Zed Books, 2007, page 81
↑  The 5th Estate - Canada Park
↑  אורי מילשטיין, ההיסטוריה של הצנחנים, עמודים 1256–1257
↑  מנחם רהט, ראשי הפנתרים ועלים חדשים ביקרו בעיירה מעלות בגליל, מעריב, 25 ביוני 1971
↑  אברהם תירוש, הטכניון בחולון היה למציאות, מעריב, 26 באוקטובר 1969
↑  פרס יצחק שדה, באתר הפלמ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265697505171  BnF: cb13770897n (data)  CiNii: DA01614041  GND: 120673940  ISNI: 0000 0000 9993 2107  LCCN: n84116112  NDL: 00472147  NTA: 070637024  SNAC: w61v7rfb  SUDOC: 234963158  VIAF: 35292737   WorldCat (עם VIAF): 35292737 
משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות. מימין לשמאל: הרמטכ"ל יצחק רבין, שר הביטחון משה דיין ואלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס נכנסים לעיר העתיקה בירושלים דרך שער האריות לאחר הקרב על ירושלים
מודה סנטר

| --- | --- |

 על שם:  Moda Health 
 שמות קודמים:  רוז גארדן (1995–2013)
 מיקום:  ארצות הברית פורטלנד, אורגון, ארצות הברית
 קואורדינטות:  45°31′54″N 122°40′00″W﻿ / ﻿45.531666666667°N 122.66666666667°W﻿ / 45.531666666667; -122.66666666667
 אבן יסוד:  12 ביולי 1993
 תקופת הפעילות:  12 באוקטובר 1995 – הווה (29 שנים)
 עלות הבנייה:  262 מיליון דולר
 בעלים:  Vulcan Inc. 
 מפעיל:  קבוצת הבידור אנשוץ 
 משטח:  פרקט, קרח
 אדריכל:  אלרב בקט 
 קבוצות:  פורטלנד טרייל בלייזרס (כדורסל)
 מושבים:  19,393
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פורטלנד מוגדלת) מודה סנטר(למפת פורטלנד רגילה) מודה סנטר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מודה סנטר (באנגלית: Moda Center) הוא היכל הממוקם בעיר פורטלנד שבאורגון, ארצות הברית, המשמש לאירועי ספורט ובידור. האולם מכיל 19,393 מקומות ישיבה ומשמש בתור אולמה הביתי של קבוצת ה-NBA פורטלנד טרייל בלייזרס וקבוצת ההוקי פורטלנד וינטרהוקס.
האולם נבנה בעלות של כ-262 מיליון דולרים ונפתח ב-12 באוקטובר 1995.
גלריה

פנים האולם
פנים האולם
חזית האולם
פנים האולם בזמן משחק פוטבול באולמות
רותם ידלין

רותם ידלין במפגש עם נשיא המדינה ראובן ריבלין ומנהיגות ברשויות המקומיות. הוקרה על עשייתם למען הציבור בתקופת המאבק בנגיף הקורונה, ינואר 2021
רותם ידלין עם שר החקלאות, אורי אריאל, כפר בילו, 2019
רותם ידלין (נולדה ב-2 בפברואר 1981) היא ראש המועצה האזורית גזר החל מנובמבר 2018.
כלת פרס רפפורט לנשים פורצות דרך 2023 וזוכת אות הוקרה לאשת השנה במגזר הציבורי. הוענק לה תואר לשם כבוד של לשכת עורכי הדין 2015 על פעילותה לצמצום פערים חברתיים בישראל.
ביוגרפיה

ידלין נולדה לקארן ואלוף עמוס ידלין, נכדה לחבר הכנסת ושר החינוך לשעבר אהרן ידלין, נינה לחבר הכנסת ויו"ר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת לשעבר דוד הכהן וחימשה למרדכי בן הלל הכהן.
בילדותה גדלה בבסיסי חיל אוויר שונים וביישוב כרמי יוסף. למדה ביישוב בית חשמונאי והדריכה בתנועת הנוער מכבי צעיר.
בשירותה הצבאי התנדבה לקורס טיס, באחד הקורסים הראשונים שאפשרו גיוס לנשים. לאחר שנשרה מקורס הטיס, שירתה בחיל האוויר בתפקיד קצינת מבצעים בטייסת "בז" והשתחררה בדרגת סגן. במהלך שירותה הצבאי קיבלה פעמיים אות קצינה מצטיינת.
לאחר שחרורה מצה"ל למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיה הייתה ממקימי התכנית "בר פלוגתא" לדיונים משפטיים בנושאים אקטואליים שעל סדר היום הציבורי.
הוסמכה כעורכת דין. בשנים 2005–2009 עבדה כעורכת דין במשרד גולדפרב זליגמן ושות' והתמחתה בליטיגציה מסחרית של חברות בינלאומיות. בשנת 2008, השלימה את תוכנית המשא ומתן המתקדמת של Negotiation Strategies Institute– Harvard Negotiation Project.
בשנים 2009–2013 שימשה כיועצת למזכיר הממשלה צבי האוזר, בתקופת ממשלתו השנייה של בנימין נתניהו. בתקופה זו כיהנה גם כנציגת משרד ראש הממשלה בוועדה לאסטרטגיה ותכנון של הסוכנות היהודית. וכחברת הנהלת המועצה הציבורית של מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי.
בשנת 2013 עברה הכשרה בתוכנית "מעוז" למנהיגות ציבורית ערכית בחברה הישראלית.
בשנת 2013 החלה לעמוד בראש התוכנית אוניברסיטה בעם ולקראת סיום תפקידה קיבלה ב-2016, תואר לשם כבוד מלשכת עורכי הדין על פעילותה לצמצום פערים חברתיים בישראל. כיהנה כחברה בוועד האגודה ובוועד המקומי ביישוב כרמי יוסף, והיא דירקטורית במכללת לוינסקי לחינוך.
בשנת 2017 השלימה לימודי תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד במלגת קרן וקסנר למנהיגות ציבורית בישראל.
במסגרת הבחירות המוניציפליות 2018 באוקטובר 2018, נבחרה לראשות המועצה האזורית גזר. ידלין ניצחה את ראש המועצה הוותיק פטר וייס בפער של 157 קולות וזכתה ב-41.37% מהקולות הכשרים. בקמפיין שניהלה התייחסה בעיקר לנושאי חינוך, מינהל תקין, פיתוח היישובים ושמירה על צביונה הכפרי של המועצה.
בשנת 2024, התמודדה לקדנציה שנייה בבחירות לרשויות המקומיות ובהיותה המועמדת היחידה במועצה היא הוכרזה כזוכה ביום הבחירות.
כראשת המועצה האזורית גזר > שמירה על המרחב הכפרי

ידלין הובילה מספר מאבקים לשמירה על המרחב הכפרי והשטחים הפתוחים והחקלאיים בגזר.
ידלין נאבקה על הרפורמה בחקלאות; נאבקה עבור המושבים כפר ביל"ו וגני יוחנן בותמ"ל קריית עקרון, והצליחה לצמצם את כמות השטחים החקלאיים שנלקחו בתוכנית; ידלין היא היחידה מבין ראשי הרשויות באזור, שפעלה למען החמרת הרגולציה על מפעל נשר.
כראשת המועצה האזורית גזר > חינוך

מאז כניסתה לתפקיד ראשת המועצה בשנת 2018, ידלין הרחיבה את תקציב החינוך במועצה אזורית גזר ביותר מ-40%.
התקציב הושקע בפיתוח ושדרוג התשתיות ומבני החינוך והקמת מרחבי למידה; הקמת בית ספר יסודי אזורי חדש; הכללת מגוון במערכת החינוך, תוך הכללת גני ילדים חרדיים ביישוב שעלבים לתוך מערכת החינוך הממלכתית-ציבורית, הכנסת בית ספר האנתרופוסופי "מעיין" למערכת החינוך הציבורית במועצה והקמת בית הספר הדמוקרטי-מונטסורי "דרור" ביישוב בית חשמונאי.
במרחב החינוך המיוחד, נפתחו לראשונה במועצה כיתות וגני תקשורת לילדים על הרצף האוטיסטי, הורחב המענה למשפחות צמי"ד (צרכים מיוחדים) ונפתחה פעילות תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו" בגזר.
ידלין בלטה בקרב ראשי הרשויות שהובילו את תחום החינוך בתקופת הקורונה; והיא ממובילי הפורום לחיזוק החינוך הממלכתי-עברי בישראל
כראשת המועצה האזורית גזר > צמיחה כלכלית

ידלין קידמה אזור תעסוקה גדול, בשיתוף עם עיריית רמלה, לאחר שהיה תקוע במשך שנים ארוכות;
בשנת 2021, נבחרה מועצה אזורית גזר לפיילוט מורשת מרחבית של משרד המורשת, כתפיסה מרחבית של כלל השטחים הפתוחים במועצה כמרחב מורשת הכולל בתוכו אתרי מורשת פיזיים, יערות ואתרי טבע, בשיתופי פעולה עם קק"ל, רשות הטבע והגנים ומשרדי ממשלה נוספים.
כראשת המועצה האזורית גזר > תרבות וקהילה

בשנת 2019, יצרה שותפות עם מרתון ישראל והביאה את מרוץ הבוז'ולה הבינלאומי למועצה אזורית גזר, בו רצים בין כרמי ויקבי המועצה.
מועצה אזורית גזר בראשותה דורגה ראשונה במדד הדיגיטליות למועצות אזוריות לשנת 2022 ודורגה ראשונה במדד השקיפות של "שקיפות בינלאומית ישראל" למועצות אזוריות לשנת 2022.
ידלין נבחרה כאחת מ-20 ראשי ערים בישראל למחזור הראשון של התכנית למנהיגות עירונית בלומברג-סגול.
פעילות ציבורית

בשנת 2015 התמנתה כחברת הוועדה הציבורית של משרד התפוצות לשאלת ציבורים בעלי זיקה לעם היהודי, תפקיד אותו מילאה עד לשנת 2018.
בנוסף, כיהנה כחברת דירקטוריון במכללת לוינסקי לחינוך, משנת 2015 ועד 2020, עת התקבלה ההחלטה על מיזוג מכללת לוינסקי ומכללת וינגייט.
משנת 2015, מכהנת כחברת המועצה המייעצת של המכון האירו-ים תיכוני.
מנובמבר 2018, ידלין משמשת גם כחברת מועצת איגוד ערים איילון ויו"ר ועדת ביקורת של האיגוד, וכחברת דירקטוריון וועדת כספים של החברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי. ומשנת 2020 חברת דירקטוריון רשות העתיקות.
הערות שוליים

↑  פרס רות רפפורט, ‏פורצות דרך: הזוכות בפרס רות רפפורט לשנת 2023, באתר ‏מאקו‏, 7 במרץ 2023
↑  אותות הוקרה ל-11 אישים במשפט, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 במאי 2015
↑    אלישיב רייכנר, ‏ראש המועצה רותם ידלין נפרדת מסבא אהרן, בעיתון מקור ראשון, 20 בספטמבר 2022
↑  אלפון הסוכנות היהודית, ‏פברואר 2012
↑  לשכת עורכי הדין העניקה הערב אותות הוקרה "תואר לשם כבוד-Honoris Causa" ל-11 אישים מעולם המשפט, ‏20.05.2015
↑  בוגרי מחזור 28, באתר קרן וקסנר (ארכיון)
↑  תוצאות סופיות של בחירות 2018 במועצה אזורית גזר, באתר המועצה (ארכיון)
↑  הדר כהן‏, ראשת מועצת גזר באולפן וואלה: "עצוב שבישראל ישנן רק 15 ראשות עיר, קוראת לנשים להתמודד בבחירות הקרובות", באתר וואלה, 29 ביוני 2022
↑   רותם ידלין, בחסות המגפה - ממשיכים לחסל את השטחים הפתוחים בישראל, באתר TheMarker‏, 12 במאי 2020
↑   צפריר רינת, היישובים הכפריים הופכים לפרברים על חשבון הערים והשטחים הפתוחים, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2023
↑   רותם ידלין, המדינה הופכת את החקלאים לפושעים | דעה, באתר TheMarker‏, 8 ביולי 2019
↑  דותן לוי, בשורה לחקלאי כפר ביל"ו: הותמ"ל תצמצם את השטח שיופקע מהם, באתר כלכליסט, 16 בספטמבר 2020
↑  גיא נרדי, המושבים נעלמים לטובת מגדלים: "איזו ארץ תישאר לנו, הכל שלמת בטון?", באתר כלכליסט, 3 בדצמבר 2022
↑  דיון בוועדת הפנים בנושא חידוש היתרי הפליטה למפעל מלט נשר-רמלה, באתר ועדת הפנים והגנת הסביבה, הכנסת
↑   הדר חורש, האם חבל הארץ המנומנם יהפוך לפרובאנס? "אנחנו לא רחוקים מת"א. אתה קם בבוקר, נוסע 20 דקות - ומסיים עם גבינות ויין", באתר TheMarker‏, 24 בדצמבר 2021
↑  בנצי רובין, ‏שקד: "עם רצון טוב אפשר לנהל שגרת קורונה בטוחה", באתר "סרוגים", 1 בנובמבר 2020
↑  רותם ידלין, היינו צריכים ללמוד מהחרדים: קודם כל חינוך, באתר ynet, 18 בפברואר 2021
↑  רותם ידלין, הפתרון למשבר בחינוך הממלכתי נמצא בשלטון המקומי - תלם, באתר תלם, ‏7 באוגוסט 2023
↑  אמיתי גזית, רמלה וגזר מתקדמות להקמת אזור תעסוקה ענק, באתר כלכליסט, 1 ביוני 2020
↑  שי אלבלינג, אחרי 20 שנה: הופקדה תוכנית רג"מ - איזור התעשייה הענק יוצא לדרך, באתר mynetmodiin, ‏14 ביוני 2020
↑  פיילוט מורשת מרחבית במועצה אזורית גזר, באתר משרד המורשת, 6 בינואר 2022
↑  שלי גולדשמידט, ‏פנינה נסתרת: המעיין שמתמלא רק אחרי הגשמים, באתר ‏מאקו‏, 15 במרץ 2023
↑  יער חולדה - בית הרצל, באתר קרן קיימת לישראל
↑  שמורת טבע מעיינות גיבתון, באתר רשות הטבע והגנים
↑  אלדה נתנאל, מפעל המים הקדום מלפני 3600 שנים ובעומק של 60 מטר בלב האדמה נפתח לציבור המטיילים, באתר יישובניק נט, ‏12 בינואר 2021
↑  וואלה! ספורט‏, מעל 4,000 רצים ושותים: הסתיים חצי מרתון הבוז'ולה, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2022
↑  מועצה אזורית גזר, באתר דיגילוקאלי
↑  מדד השקיפות באתרי האינטרנטשל הרשויות המקומיות 2022, אתר שקיפות בינ"ל ישראל
↑  הדר כהן‏, 20 ראשי ערים מובילים נבחרו לתוכנית היוקרתית למנהיגות בלומברג-סגול, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2022
קהילת יהודי גורליצה

מצבת זיכרון לקהילת גורליצה בבית העלמין בחולון
גורליצה (בפולנית: Gorlice) היא עיר בדרום פולין, במחוז פולין קטן (Małopolska), בעבר נכללה באזור גליציה המערבית. הקהילה היהודית בגורליצה (ביידיש גארליץ, נהגה "גורליץ") התקיימה החל מהמאה ה־18 וגדלה בעיקר לאחר חלוקת פולין ב־1772, כאשר האזור עבר לממשל האוסטרי. ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה כ־4,000 איש (כמחצית מכלל תושבי העיר) - רובם שומרי מצוות ואנשי מסורת, חסידים ואנשי מעשה, ובהם סוחרים, תעשיינים ובעלי מלאכה. היו בה מוסדות חינוך ודת, מוסדות צדקה וחסד, תנועות נוער שונות וחיי ציבור תוססים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בימים הראשונים של ספטמבר 1939, עזבו את העיר כשליש מיהודיה בדרכם מזרחה, אך רבים מהם שבו. הגרמנים כבשו את גורליצה ב־7 בספטמבר 1939, ושבוע לאחר מכן, בראש השנה ה'ת"ש, שרפו את בית הכנסת על המתפללים ששהו בו באותה עת - כחמישים איש. עד ראשית 1943 חרבה הקהילה לחלוטין. מרבית יהודי גורליצה שנותרו בה בעת הכיבוש הנאצי נספו במיתות משונות בעיר, ביער הסמוך וז'יצה (Warzyca), במחנה ההשמדה בלז'ץ (Bełżec) ובמקומות אחרים אליהם גורשו. רכוש היהודים נבזז. מעט הניצולים ששבו לעיר אחרי המלחמה עזבוה עד מהרה, וכיום לא נותרו בה יהודים.
תולדות הקהילה > ראשית הקהילה

גורליצה נוסדה כנראה בסביבות 1350, ומסמכים משנת 1404 מאשרים את קיומה כעיר. בהיווסדה נאסר על היהודים להתיישב בה בהתאם לפריבילגיה "De non tolerandis judaeis" - כלומר "זכות לאי סבילות יהודים". פריבילגיה זו נתנה לה על ידי המלך ולדיסלב השני יגיילו, בלחץ גילדות חזקות שראו ביהודים מתחרים מסוכנים. יהודים בודדים ומשפחותיהם החלו להתיישב בגורליצה במאות ה-17–18, בתחילה בעיקר בכפרים הסמוכים לעיר ובגבולותיה, ועסקו בסחר ותיווך בין אנשי העיר לבני הכפרים. בהמשך עברו לגור בתוך העיר. בשנת 1769 התגוררו בגורליצה מספר משפחות יהודיות בלבד, ומקור הכנסתם העיקרי היה מסחר בטבק, יין ודגן, וכן מנסרות לעיבוד עץ, מהיערות המצויים בשפע בסביבות גורליצה. לאחר חלוקת פולין, כאשר אזור גורליצה עבר לשליטה אוסטרית, גדלה הקהילה היהודית והיהודים החלו להתיישב בגלוי בתוך העיר - בסביבות כיכר השוק (רינק) והרחובות הסמוכים.
תולדות הקהילה > בזמן מלחמת העולם הראשונה

בשנים 15–1914 הייתה גורליצה בקו חזית הלחימה בין כוחות רוסיים לבין כוחות אוסטריים-גרמניים, ועברה מיד ליד. ב-1 במאי 1915 פתחו הכוחות האוסטרים-גרמנים במתקפה שנודעה בשם "מתקפת גורליצה-טרנוב". מתקפה זו הסתיימה בספטמבר אותה שנה בניצחון של מעצמות המרכז, ובנסיגת הרוסים משטחי פולין וגליציה. במהלך המתקפה, ב־2 במאי 1915, נכבשה גם גורליצה מידי הרוסים. הקרבות בגורליצה הקנו לה לימים את התואר "ורדן הקטנה" בהיסטוריה המקומית.
חיים חן, בן גורליצה, תיאר בספר הזיכרון לגורליצה "מראות ומאורעות מימי מלחמת העולם הראשונה". בעדותו סיפר שכבר בראשית המלחמה, בחודש אב תרע"ד, החלו הגיוסים הראשונים, והמלאכה והמסחר בעיר שותקו כמעט כליל. כאשר נסוג הצבא האוסטרי מעמדותיו במזרח גליציה, הגיעו לעיר פליטים יהודים מאזורים אלה ובתי המדרש שמשו כאכסניות. עם התקדמות הרוסים גויסו צעירים נוספים, ובשבת אחת אף חטפו יהודים מבתי התפילה וגייסו אותם לצבא. היהודים נצטוו לפתוח חנויותיהם בשבת. סמוך לערב יום כיפור תרע"ה התקרבה החזית לגורליצה, והייתה חרדה גדולה בעיר. לזמן קצר הרוסים נסוגו במקצת, ויהודים רבים ברחו מן העיר, בעיקר לכיוון הגבול ההונגרי, כי רק משם אפשר היה לנסוע הלאה. ושוב- נהפך הגלגל. הרוסים התקדמו והאוסטרים נסוגו, ובשבת ה' בכסלו תרע"ה (16 בנובמבר 1914) פוצץ הגשר המחבר בין שני חלקי העיר. למחרת הוציאו השלטונות כרוז לתושבים, להביא תה וסוכר לקבלת פני הכובשים. ב-19 בנובמבר נכנסו הרוסים לעיר, ושלטו בה עד ל-7 בדצמבר.
בימי הכיבוש הזה התפרנסו היהודים ממסחר חליפין עם הצבא הרוסי, שהתייחס אז בהגינות מספיקה ביחס לצבא כובש בארץ האויב. גם חיילים יהודים בצבא הרוסי עזרו לא במעט. בכל זאת קרה מה שקורה בכל צבא כיבוש - שוד, גזלה ורצח.
הרוסים חזרו ונכנסו לעיר ב-2 בינואר 1915. בתוך העיר נוצרה החזית. כשהרוסים בתוך העיר, והאוסטרים – מחוצה לה. התוצאה הייתה הרס, שוד, שרפות, הרג ורציחות. השודדים היו רוסים וגם פולנים. בנוסף, היו הפגזות שבהן נהרגו יהודים רבים. הרוסים הטילו קנסות וגם לקחו עשרות בני ערובה והובילום לרוסיה, מהם רבים לא חזרו.
במשך כארבעה חודשים עמדו שני המחנות זה מול זה. אנשי העיר התרגלו ליריות, לעינויים, לקרבנות בנפש, למחסור ולרעב, ועל פי רוב שכנו במרתפים. חזית גורליצה-טרנוב הובקעה ב-2–3 במאי 1915. הניצחון המכריע של הצבא האוסטרי-גרמני על הרוסים היווה נקודת מפנה במלחמה זו. אך עם פריצת החזית נהרס בעיר כל מה שלא נהרס עוד קודם לכן. בשוך הקרבות הוקמו בסביבות גורליצה ובמחוזה 84 בתי קברות צבאיים. בהדרגה החלו לחזור לגורליצה הפליטים שברחו ממנה בראשית המלחמה, ולאט לאט החלו תושביה לבנות את העיר מחדש.
תולדות הקהילה > בין מלחמות העולם

בתום מלחמת העולם הראשונה החל עידן חדש בפולין. לאחר שבמשך כ־120 שנה הייתה זו מחולקת בין שכנותיה - רוסיה, פרוסיה ואוסטריה, זכתה פולין שוב בהכרה כמדינה עצמאית (הרפובליקה השנייה) בנובמבר 1918. גם ממזרח לפולין חלו תמורות - כשנה קודם לכן התחוללה המהפכה הרוסית, שהביאה לעולם את "בשורת הקומוניזם", ורוחות חדשות של מאבקים על לאומיות ושחרור עמים ומעמדות נשבו בעולם. גם ליהודים התעוררה תקווה משלהם, לאחר שהלורד בלפור חתם, עוד בנובמבר 1917, על "הצהרת בלפור" -מסמך מטעם ממשלת הוד מלכותו ובה הסכמה בריטית להקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.
יהודי גורליצה מצאו אפוא את עצמם בעיר שיש לשקמה מהריסות המלחמה, במדינה חדשה-ישנה, ופתוחים למגוון ההשקפות החדשות. זו לא הייתה עוד עיירה נידחת בקרפטים, אלא עיר בעלת פעילות ציבורית תוססת, מגוון מוסדות לימוד ותנועות נוער, כפי שיתואר להלן.
רבים מיהודי גורליצה נשארו בתום המלחמה בחוסר כל, לאחר שרכושם נהרס או נבזז, וערך הכסף פחת. על מנת לשקם את רכושם, היה עליהם להסתגל לסדרי הכלכלה החדשים שנוצרו עם הקמת פולין ושינויי הגבולות. מצד אחד, נסגר הגבול ההונגרי שנספח לצ'כוסלובקיה, והופסקו יחסי המסחר עם אוסטריה, אך מצד שני התפתח המסחר עם ערי פולין הגדולות. היו כאלה מיהודי גורליצה שהסתגלו עד מהרה למצב החדש, הצליחו לפתח עסקים משגשגים ואף נעשו אמידים.
אט לאט השתלבו היהודים במשק הפולני, נפתחו בתי מסחר לאריגים וקונפקציה מתוך הקשר החדש שנוצר עם לודז' וביאליסטוק, סוחרי הקמח פתחו קשרים עם פוזן–וולין, ויהודים נוספים פיתחו יוזמות כלכליות נוספות. עם התפתחות הכלכלה המודרנית, נוצר צורך באשראי. כיוון שהמוסדות הבנקאיים של המדינה נהגו באפליה כלפי היהודים, היה צורך ביסוד בנקים יהודיים. יהודי גורליצה נטלו יוזמה, ובעיר קמו בנקים אחדים: "טוורז'יסטבו באנקובה", "יד חרוצים" "הנדל ופשמיסלו" ו"בנק קופיצקי" - כולם בהנהלת יהודי העיר - שעזרו לפתח מסחר סיטוני מודרני וגם תעשייה בין יהודי גורליצה. במקביל, הייתה גם אגודת סוחרים ובעלי תעשייה, שהגנו ועמדו על זכויות סוחרים יהודיים. להתפתחות מערכת המסחר והתעשייה על ידי יהודים בגורליצה תרמו גם בארות נפט נוספות שנתגלו בסביבות העיר והגדלת ניצול היערות. הפולנים, שראו ביהודים מתחרים, ניסו לנשלם מעמדותיהם באמצעות חוקים כגון ביטול הזיכיונות של היהודים לסחור בטבק ומלח. גם מסחר התבואה, הזרעים והמכונות החקלאיות הועבר לחברה צרכנית פולנית. ב-1936 אישרו ראש הממשלה וראש הכנסייה הקתולית בפולין את החרם הכלכלי על בתי עסק וחנויות בבעלות יהודית שהוכרז על ידי הימין הקיצוני, תוך גינוי אלימות פיזית נגד יהודים עם זאת, בעקבות ההתפתחות הכלכלית בראשית שנות השלושים, גדל מספר היהודים בעיר. בעירייה הייתה להם נציגות של 50% (24 מתוך 48 נבחרים), אולם במוסדות העירייה כמעט שלא התקבלו יהודים ורק בודדים מהם נשאו במשרה עירונית, כמו ד"ר הולנדר רופא העיר וד"ר זומר הווטרינר. מספר היהודים בגורליצה ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה נאמד ב-3,960 נפש, שהיוו 48.3 אחוז מכלל אוכלוסי העיר, ולפי מקור אחר היה מספרם רק כ-3,300 נפש, כ-40% מכלל התושבים. לאחר ליל הבדולח (9-10 בנובמבר 1938) הגיעו לגורליצה יהודים נוספים - פליטים מגרמניה.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > פרנסי הקהילה

ב־1921, לאחר הקמת פולין החופשית, התקיימו בעיר בחירות לוועד הקהילה, שמנה כ-15 חברים. ב-1928 התקבל החוק הפולני, לפיו הרב המקומי חייב להיות חבר קבוע בוועד הקהילה, וכך נתמנה ר' אלישע כחבר בוועד. ראש הקהל בסוף שנות העשרים היה ר' יחיאל הולנדר, ובשנות השלושים היה זה ר' אריה הלברשטאם.
מוסדות מרכזיים בקהילה > בתי תפילה

בית הכנסת היה מהבניינים העתיקים שבעיר. הוא היה מקום התפילה היחיד שהתפללו בו בנוסח אשכנז. הבניין נהרס בחלקו בימי מלחמת העולם הראשונה, ואחריה שופץ ושוכלל.
בית המדרש ה"ישן" שכן בבניין בית הכנסת ובו התפללו בנוסח חסידי. בימות החול שימש בית המדרש מקום תפילה ותורה מרכזי לכל יהודי העיר. מעלות השחר המה בית המדרש לומדי גמרא ומשניות, קוראי תהילים ומעמדות, ואחר כך התקיימו בו מניינים רבים בזה אחר זה של תפילת שחרית. לאחר סיום התפילה, עוד נשארו בבית המדרש – מי שעתותיו בידיו - לעסוק בצוותא בשיחות תורה, עד חצות היום. לתפילת מנחה-מעריב היה בית המדרש הישן מלא מפה לפה, ואחרי התפילה התקיימו בו שיעורי תורה - שיעורי משניות ושיעורי דף יומי. ספסלי בית המדרש היו תפוסים כולם על ידי הלומדים, שרבים מהם הגיעו לאחר יום עבודה מפרך בחנות או טלטולים בשוקי העיירות הסמוכות - בייץ' וגריבוב.
בית המדרש ה"חדש"- היה בניין גדול ויפה ומרכז תורה בשעתו, אולם במלחמת העולם הראשונה חרב הבניין לחלוטין ולא נבנה אחר במקומו.
"מניינו של הרב" - מניין קבוע, התקיים בחדר מיוחד בביתו של הרב ר' אלישע הלברשטאם. התקיימו בו תפילות בשבתות וחגים, ובימי החול תפילות מנחה ומעריב. אמנם הרב התפלל בקביעות בבית המדרש הישן, אך במניין שבביתו ערך סעודות ("טיש") לחסידים וכן סעודה שלישית מדי שבת, שמשכו תמיד הרבה מקורבים וחסידים.
"בית המדרש בני אמונה וגומלי חסדים", שהיה ידוע גם בשם "בעשטער בית מדרש" נבנה בימי המחלוקת על הרבנות הראשית בעיר, כפי שתואר לעיל. היה זה בניין רחב ידיים, והתקיימו בו תפילות ושיעורים בעיקר בשבתות וחגים.
"בית תפילה פועלי אגודת ישראל" - התקיים בבניין שהוקם על ידי "איגוד בעלי מלאכה" והמתפללים בו היו חברי איגוד זה.
מניינים נוספים שהתקיימו בקביעות, בעיקר בשבתות וחגים, היו "מניין תלמוד תורה, בית המדרש אגודת אחים" (בפרוור העיר, "זאוודז'ה"), מניין של חסידי בעלז מניין של חסידי באבוב, מניין "המזרחי" (שהתקיים במועדון צעירי "המזרחי"), מניין ומועדון של צעירי "אגודת ישראל" ומניין ומועדון של "פועלי אגודת ישראל".
מוסדות מרכזיים בקהילה > מוסדות לימוד

החינוך היהודי בגורליצה בכללו, היה מושתת - כמו ביתר ערי פולין - על שתי "רשויות": על בית הספר הפולני, בו נלמדו הלימודים הכלליים, ועל ה"חדר" שבו למדו לימודים תורניים בלבד.
היו בעיר "חדרים" פרטיים של מלמדים, אך בין ה"חדרים", מקום מכובד היה ל"תלמוד תורה", ששכן בבניין יפה בן שתי קומות ובו למדו מחזורים של תלמידים, כשהם מתחילים מלימוד "אלף בית" ויוצאים את המוסד עם ידיעות בגמרא ותוספות. רבים מתושבי העיר תרמו בעין יפה למוסד זה.
הנערים בוגרי ה"חדר" יכלו להמשיך את לימודם ב"ישיבות קטנות" בבית המדרש או בבתי חסידים, כמו ישיבת "עץ החיים" בבית חסידי באבוב בעיר.
מוסד דומה ל"תלמוד תורה" היה "חדר יסודי התורה", שהיה מיסודה של "אגודת ישראל". צוות המורים והמחנכים בחדר זה היו כולם בוגרי הסמינריון הדתי למורים בוורשה, מוסד של "אגודת ישראל". המוסד המקביל לו, לחינוך בנות, היה בית ספר "בית יעקב" מיסודה של שרה שנירר. המוסד החל לפעול לאחר מלחמת העולם הראשונה והיה בזמנו רעיון חדש, אך התקבל בגורליצה. מלבד בית הספר, הפעילה "אגודת ישראל" מועדון פעילות חברתי לבנות, שנקרא "בנות אגודת ישראל". בנוסף, הפעילה אגודת ישראל ישיבה לצעירים בעיר, שפעלה במתכונת של הישיבות הליטאיות.
מיסודה של תנועת "המזרחי - הפועל המזרחי" הוקם בעיר "חדר עברי", בו למדו בשיטות פדגוגיות חדשות אבל ברוח היהדות המסורתית. החדר העברי בא לענות על דרישות הזמן. הלימוד בחדר המסורתי התבסס רק על לימוד הגמרא, ולא נלמדו בו מקצועות אחרים כגון תנ"ך, תולדות עם ישראל או ספרות עברית. בתקופת ההתעוררות הלאומית משכו נושאים אלה את הנוער, ורבים הלכו והתרחקו מהמסורת. מטרת החדר העברי, שהוקם על ידי הסתדרות "המזרחי" הייתה לשלב בין המסורת לרעיונות הלאומיים. הקמת מפעל זה הייתה כרוכה במאמצים רבים, אך לבסוף, בשנות השלושים, נחנך בניין מרווח עבור החדר העברי, שהלימודים בו התנהלו בעברית. זה היה חידוש מהפכני בזמנו. מבנה המוסד שימש גם כמועדון תרבות לחברי המזרחי, ובשבתות וחגים שימש כבית כנסת לציבור גדול של מתפללים.
עם התעוררות הציונות, נוסד בית ספר עברי בגורליצה, שנקרא "שפה ברורה". זה היה מעין חדר מתוקן, והוא התקיים שנים אחדות.
בעיר פעלה גם גימנסיה ממשלתית שכ-10-12% מתלמידיה היו יהודים, שבחלקם הגדול היו מצטיינים. בגימנסיה לימדו גם שלושה מורים יהודים - פרופ' הנריק פוגל, שלימד טבע ובוטניקה, מארק קצור, שלימד מתמטיקה ולייב ציילר, מורה לדת ישראל, שלימד את קבוצת היהודים תולדות ישראל וקטעי תפילה בעברית. איש משלושתם לא שרד את השואה.
בקהילה פעלה גם ספרייה ציבורית, "ספריית נשים לאומיות", שנוהלה וטופחה על ידי נשים משכילות. הספרייה כללה אלפי כרכים של ספרות יפה, שירה, פרוזה וספרי מדע בעברית, יידיש, גרמנית ופולנית. והייתה פתוחה שלוש פעמים בשבוע. הנשים שעבדו בה עשו מלאכתן בהתנדבות.
מוסדות מרכזיים בקהילה > תנועות נוער

בנוסף למוסדות הלימוד הרשמיים שתוארו לעיל, פעלו בעיר בשנות השלושים גם תנועות נוער, שנתנו מענה חברתי לנוער, בהתאם למפלגות שהיו פעילות באותם ימים בפולין, ובגורליצה בכלל זה: אגודת ישראל, שהפעילה את "צעירי אגודת ישראל"; "פועלי אגודת ישראל" שהפעילה "קיבוץ הכשרה" לקראת עלייה לארץ ישראל; "תנועת המזרחי" בעלת האוריינטציה הציונית שהפעילה את "צעירי המזרחי", את "ברוריה"- ארגון בנות "המזרחי", וחוות הכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל; "בר כוכבא" - ארגון הנוער הסוציאליסטי, "הנוער הציוני" ו"עקיבא" בחסות ההסתדרות הציונית - חברים משתי תנועות אלו הזינו אחר כך את קן "השומר הצעיר", שנוסד בעיר ב-1931. קודם לכן, בראשית שנות העשרים, פעלה בעיר "השומר"- תנועה צופית על רקע ציוני. ב-1934 נפתח גם קן של תנועת בית"ר בגורליצה מיסודה של התנועה הרוויזיוניסטית.