נורית שילה כהן
קריירה מקצועית > מוזיאון ישראל 1974–1985, 1990–2011

בין השנים 1974–1980 עבדה כעוזרת לאוצר האמנות הראשית, תחילה לצד אלישבע כהן, ובהמשך לצד יונה פישר. התערוכות בהן הייתה מעורבת:
סול לוויט: "קווים אדומים, כחולים וצהובים מהצדדים, הפינות והמרכז של הדף לנקודות של תשתית רשת", ספטמבר 1975
Robert Rauschenberg in Israel", 1975"
"האמן והתצלום (ב)", 1976
"אנה טיכו. מתווים 1918–1975", 1976
ז’אק קרלמן: "חפצים בלתי מצויים" 1976 - מיכאל גרוס; "עבודות בחלל פתוח ובחלל סגור" 1977-1976
יעקב בן-דב: "התפתחות היישוב היהודי בארץ-ישראל משנת 1907 ועד ראשית שנות השלושים" במבחר תצלומים מתוך ארכיון בן-דב במוזיאון ישראל, 1978
פיכלר: "רישומים", 1978
יגאל תומרקין: "חמש וריאציות על נושא האדמה", 1978
Calder: "The Jerusalem stabile", 1980
בין השנים 1980–1985 כיהנה כאוצרת התערוכות המיוחדות במוזיאון, לצד מרטין וייל. בין התערוכות שאצרה:
"מתקשרים עם קדישמן", 1979. בתערוכה זו עבדה בצמוד לאמן מנשה קדישמן שנתן לאמנים אורחים פורמט אחיד, דף מוגדל מספר טלפונים, עליו יצרו את יצירתם.
הקמת הפסל של אלכסנדר קאלדר, "מחווה לירושלים", 1977. שילה-כהן עבדה על מיזם חשוב זה של פיסול חוצות בינלאומי בירושלים בצמוד לאמן אלכסנדר קאלדר, הייתה מעורבת בבחירת המיקום, בדיוק הגוון האדום שנבחר לסטביל, וביצירת Land mark עכשווי חשוב ובולט בנוף של ירושלים
בשנת 1982 אצרה שילה-כהן את תערוכת המחקר "בצלאל של שץ 1929-1906" שלוותה בספר מחקר בעריכתה. לצדה היו מעורבים בכתיבה גדעון עפרת ויגאל צלמונה. העבודה על תערוכה זו דרשה מחקר מעמיק וכן איסוף וקיטלוג של חפצי בצלאל. מחקרה ההיסטורי סלל את הדרך להבנה מחודשת של האמנות הארצישראלית בתחילת המאה ה-20, וביסס את חשיבותו של הפרק של בצלאל של שץ להבנה של ראשית האמנות הישראלית. לצורך המחקר ואיסוף הפריטים נסעה בעולם, יצרה קשר עם אספנים חשובים ועם צאצאי היוצרים עצמם, כדוגמת בלה לבינסון, אחייניתו של בוריס ש"ץ. בין הפריטים החשובים שדאגה לאתר ולהביא היה כסא אליהו, פריט נדיר ורב ערך המוצג במוזיאון עד היום. ספרה משמש מקור ראשון במעלה. ומסמך היסטורי בעבור כל מי שמבקש לדעת על "בצלאל". ברבות הימים הספר אזל מן השוק והפך לפריט לאספנים.
בשנים 1990–2005 שימשה כאוצרת הראשית של אגף הנוער ע"ש רות. כמנהלת אגף הנוער ראתה בעבודתה שליחות כמחנכת לאמנות, ובאגף הנוער מקום בעל חשיבות עליונה, שנותן לדור הצעיר חשיפה ראשונה לאמנות, הן בעשייה וביצירה מעשית רב-תחומית, והן בלימוד ובהיכרות עם תולדות האמנות. בהמשך לקחה את ניסיונה בחינוך לאמנות, בדרכים יצירתיות ומקוריות המעודדות חקר ולימוד, אל תפקידיה כמומחית –יועצת בינלאומית למוזיאוני ילדים בכל העולם. אגף הנוער היה בין המקומות הראשונים בו הוקם, ב-1980, חדר יצירה למבקרים שנקרא "המיחזור", חדר ליצירה מחומרי פסולת שונים, מהלך חדשני, מהפכני ופורץ דרך בזמנו. שילה כהן הניחה את היסוד והקימה את תוכניות הדגל של אגף הנוער, כמו: מרכז להשתלמויות מורים, "שישי במוזיאון" (תוכנית תרבות למבוגרים), "טריפתיכון" (תוכנית תלת שנתית ללימודי אמנות), "לגשר על הפער" (תוכנית משותפת ליהודים וערבים), "עלם" (תוכנית לנוער מנותק בכיכר ציון), הרבעון "משקפיים", ואחיו הצעיר "עיניים". האגף עצמו עוצב מחדש בצבעוניות עזה, ויצירות של גדולי האמנים הודפסו על קירותיו בגודל ענק לשם השראה. גישתה לצוות הייתה ניהול-על, תוך הכוונה לחלום, ליזום, לגדול במקום: "תחלמו בזהב אני כבר אדאג לכסף" נהגה לומר לצוות האגף. ביוזמתה ובאישיותה הגיעה לליבם של גדולי התורמים שאגף הנוער הפך יקר לליבם, כדוגמת מרסלה ברנר (אלמנתו של מוריס לואיס), מרי רואר (בתו של קאלדר), באדי מאייר ועוד. הם תרמו ייעודית להגשמת החלומות והיוזמות המבורכות והרעננות שצמחו באגף.
העבודה עם הילדים מאתיופיה מיד עם עלייתם לארץ במבצע שלמה 1991. הפרויקט לווה בספר Stork, Stork, How is Our Land? Works by Newly Arrived Ethiopian Immigrant Children, 1991
מיזם של ילדים חולי סרטן מציירים בשיתוף עם בי"ח הדסה והוצאת הקיבוץ המאוחד (2002) The Black Colors Died and The Happy Colors Won
מספר ספרים שנכתבו ועוצבו עבור ילדים, כדי לעורר את סקרנותם להסתובב במוזיאון ולחקור, ספר שנכתב ככתב חידה על חיפש המגילות הגנוזות ועוד
Inside the Israel Museum, A Family Guide, The Israel Museum, Jerusalem, 2000
The Youth Wing from A to Z, The Israel Museum, Jerusalem, 2007
בשנים 2005–2011 שימשה כאוצרת בכירה בין-תחומית, ואוצרת האיור, ויו"ר ועדת פרס בן-יצחק לאיור ספרי ילדים מטעם מוזיאון ישראל. בין התערוכות שאצרה:
"פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע”ש בן-יצחק", תשס”ו (2006). במסגרת פרס זה, הוזמנו מאיירים בינלאומיים ידועי שם כגון שרה פאנלי, מיירה קאלמן, פיטר סיס, אנתוני בראון ועוד, להרצאות וסדנאות מעוררות השראה. הפרס לווה בתערוכות איורים מקוריים של האמן הזוכה, שנערכה בספרית אגף הנוער, ספרייה שהייתה יקרה מאוד לליבה. בנסיעותיה ברחבי העולם רכשה עבור הספרייה ספרי ילדים מאוירים יוצאי דופן, והעשירה את האוסף המיוחד. שילה-כהן האמינה בחשיבותו הרבה של חומר מודפס. תוצר בר קיימא המתעד עשייה תוך דיוק רב. בין הספרים שיזמה ניתן לציין את ספר המאיירים הגדול, ספר שנתן במה בנימה אישית למאיירים שקיבלו הזדמנות לתעד את עבודתם כפי שהם מגדירים ורואים את עצמם, מאיירים שנשארים בדרך כלל לא מזוהים אישית, חשפו את פניהם והסיפור שמאחורי היצירה.
"הסתכלו בקנקן", 2007
"הזוכים בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק" לשנת תשס"ח 2008
"תלמידים מבצלאל וספרי ילדותם" 2008
"זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים" 2010
"שמוליק כץ - 60 שנות איור של ספרי ילדים" 2010
"שלושה אמנים, אוסף אחד" 2010
"מאיירים בינלאומיים - מבולוניה לירושלים", 2011
"פיטר סיס - השנים מאחורי מסך הברזל", 2011
"בארץ הפלאות - סשה גליצקי בעקבות גנדי קלינובסקי", 2012
תערוכות נוספות נשארו בשלבי הכנה. אחת מהן היא "תערוכת המוות", כיצד לתווך את הנושא המורכב לילדים, דרך אמנות והמנהגים השונים והמרתקים הנהוגים במקומות שונים בעולם.
בשנת 2012 יזמה וערכה את הפקת הסרט "טדי, צריך להקים מוזיאון!" Teddy`s Museum בבימויו של גלעד טוקטלי, סרט שתיאר את הקמת מוזיאון ישראל. בתהליך העבודה על הסרט יצרה קשר עם אנשים, דוגמת קרל כ"ץ, רלף גולדמן, פרופ' בצלאל נרקיס, מרטין וייל, מרים תדמור ועוד, שהיו מעורבים בשלבי התכנון וההקמה של המוזיאון. בעקבות הראיונות שערכה עמם, בהם סיפרו על חלקם ותרומתם להקמתו של המוזיאון, נוצר מסמך היסטורי מרתק ומרגש על הקמתו של מוזיאון ישראל.