stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד ראסל הבן
סנאטור > תמיכתו בניו דיל

ראסל תמך במדיניות הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט במהלך השפל הגדול. ב-1936, בבחירות הרגילות הראשונות בהן התמודד על תקופת כהונה מלאה על מושבו בסנאט, הוא הביס את המושל לשעבר יוג'ין טאלמדג' בהגינו על מדיניות הניו דיל בטענה שהיא הייתה טובה עבור ג'ורג'יה. ראסל נבחר על בסיס מצע שמרני מתון, ותמך בתוכניות חילוץ וסיוע עבור הממשלות המקומיות. משעה שהחל את כהונתו בסנאט, הוא היה לתומך נלהב של ממשל רוזוולט ושל תוכניותיו, והביע את תמיכתו ב"צעד המלא ביותר לתמיכה ששילב משאבים שמדינה זו תוכל להרשות לעצמה". ראסל תמך כמעט בכל אחד מצעדי החקיקה של הניו דיל במהלך מאה הימים הראשון לנשיאותו של רוזוולט. לאחר שב-1935 התחולל קרע בשורות המפלגה הדמוקרטית, שכתוצאה ממנו התקיימו פיליבסטרים ומצבים של מבוי סתום, המשיך ראסל לתמוך ברוזוולט ובניו דיל. האוורד נ. מיד טוען שגם "כאשר פוליטיקאים דרומיים רבים אחרים החלו להביע את אי-שביעות רצונם מהממשל ומהצעותיו, נותר ראסל איתן בתמיכתו". כאשר התמודד במערכת הבחירות השנייה שלו לסנאט מול טאלמדג' השמרני, הביע ראסל את תמיכתו העזה במס ההכנסה ובתוכניות הרווחה החברתיות, ובהתמדה שיבחר את הניו דיל בנאומיו, ותקף את טאלמדג' על שמרנותו.
סנאטור > חוק ארוחות הצהריים בבתי הספר

ראסל המשיך להיות תומך בולט בכלכלה הפרוגרסיבית גם לאחר מלחמת העולם השנייה, והיה המוביל הראשי בקידום חוק ארוחות הצהריים בבתי הספר (National School Lunch Act) שנקרא על שמו. הוא הרחיב והוביל מיזמים לחלוקת עודפי מזון למשפחות העניות בג'ורג'יה באמצעות תלושי מזון ותוכניות לארוחת צהריים בבתי הספר, וביקש לחסל את העוני במגזר הכפרי. לאחר מיסודה של תוכנית ארוחות הצהריים בבתי הספר, דחף ראסל בהתמדה למימון התוכנית במהלך שנות ה-50 וה-60, שאף לשילובם של סוגי מזונות מתוצרת ג'ורג'יה, כמו בוטנים, וראה בכך כצעד לקידום האינטרסים של החוואים מג'ורג'יה.
סנאטור > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה נודע ראסל בשל עמדתו הבלתי מתפשרת כלפי יפן וכלפי קורבנותיה האזרחיים. בחודשי המלחמה האחרונים הוא טען שארצות הברית לא צריכה להתייחס כלפי יפן ביד רכה יותר מאשר כלפי גרמניה הנאצית, ושארצות הברית לא צריכה לעודד את יפן להתחנן לשלום.
סנאטור > ראשית יחסיו עם ג'ונסון

תמיכתו של ראסל בבחירתו לתקופת כהונה ראשונה בסנאט ב-1950 של לינדון ג'ונסון סללה את הדרך עבור ג'ונסון להיבחר כמנהיג הרוב בסנאט. במהלך שנותיהם המשותפות בסנאט סעדו השניים לעיתים קרובות בביתו של ג'ונסון, אך ידידותם תמה במהלך תקופת נשיאותו של ג'ונסון על רקע הוויכוח ב-1968 על מועמדותו של אייב פורטאס, ידידו של ג'ונסון, למשרת נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בראשית 1956, שימשה לשכתו של ראסל ללא הרף כמקום מפגש לעמיתיו הסנאטורים הדרומיים סטרום ת'ורמונד, ג'יימס איסטלנד, אלן אלנדר וג'ון סטניס. לארבעה הייתה דאגה משותפת בנוגע לפסק דין בראון נגד מועצת החינוך, שבו פסק ב-1954 בית המשפט העליון של ארצות הברית שהפרדה גזעית בבתי הספר הציבוריים נוגדת את חוקת ארצות הברית.
סנאטור > יושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט

במאי 1961 ביקש הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי מראסל להניח את הזר הנשיאותי על קבר החייל האלמוני בטקס יום הזיכרון בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ב-31 באוגוסט 1961 כינס ראסל ישיבה בדלתיים סגורות של ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט על פי בקשתו של הסנאטור סטרום ת'ורמונד שהוועדה תצביע על פתיחה בחקירה על "קשר להשתקת מניעים אנטי-קומוניסטים".
בסוף פברואר 1963 תודרכה ועדת הכוחות המזוינים על ידי מזכיר ההגנה רוברט מקנמארה על המדיניות בקריביים. ראסל אמר לאחר מכן שהוא האמין שאנשי חיל האוויר של ארצות הברית צריכים להפיל מטוסי סילון זרים בתחומי מים בינלאומיים, ורק לאחר מכן לחקור את מטרות טיסותיהם של המטוסים.
ראסל היה תומך נלהב בביטחון הלאומי. הוא עשה שימוש בכוחו כיושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט בשנים 1951–1969, ולאחר מכן כוועדת ההקצבות של הסנאט כאמצעי ממסדי ליצירת מתקני הגנה ומשרות עבור ג'ורג'יה. הוא פקפק בנוגע למלחמת וייטנאם, ובשיחות בארבע עיניים הזהיר את הנשיא ג'ונסון נגד מעורבות רחבה יותר במלחמה.
סנאטור > זכויות האזרח

בינואר 1964 נשא הנשיא ג'ונסון את נאום מצב האומה, בו הוא קרא לקונגרס "להסיר באמצעות חקיקה את המחסומים לאפליה נגד אלו שמבקשים להיכנס לתוך ארצנו, בעיקר אלו שהם בעלי מיומנויות נדרשות במיוחד ואלו שמבקשים להתאחד עם בני משפחותיהם". לאחר הנאום פרסם ראסל הצהרה בה הוא ציין את המחויבות של הסנאטורים ממדינות הדרום להתנגד לצעד שכזה, שאותו הוא הגדיר "קצר רואי והרה אסון", אך בה בעת הודה בהתכנות הגבוהה של העברת החוק. הוא הוסיף שחוק זכויות האזרח כוון למעשה ליצירת ערבוב גזעים, לחסל את זכויות המדינות, ולבטל את מערכת האיזונים והבלמים.
אף על פי שראסל שימש כיועצו הנאמן של ג'ונסון, השניים היו חלוקים בדעותיהם בנוגע לזכויות האזרח. ג'ונסון תמך בסוגיה כנשיא, ואילו ראסל, כתומך ההפרדה הגזעית, בלם וסיכל ללא הרף צעדי חקיקה פדרליים בנושא זכויות האזרח באמצעות שימוש בפיליבסטרים.
שלא כמו תאודור בילבו, אד סמית' וג'יימס איסטלנד, שזכו למוניטין כיריבים קשוחים ואכזריים, ראסל מעולם לא הצדיק שנאה או מעשי אלימות כדי להגן על ההפרדה הגזעית. אך הוא הגן בתקיפות על העליונות הלבנה ונראה שהוא לא פקפק בה או התנצל אי פעם על השקפותיו בנוגע להפרדה הגזעית ובנוגע להצבעותיו ונאומיו. ראסל היה במשך עשורים איש המפתח בחסימת צעדי חקיקה משמעותיים בנוגע לזכויות האזרח שמטרתם הייתה להגן על האפרו-אמריקאים מפני מעשי לינץ', שלילת זכות ההצבעה, וקבלת שירות נפרד על פי החוק. לאחר שג'ונסון חתם על חוק זכויות האזרח של 1964, החרים ראסל, יחד עם כתריסר סנאטורים דרומיים, כולל הרמן טאלמדג' וראסל לונג, את הוועידה הארצית של הדמוקרטים שהתקיימה באותה שנה באטלנטיק סיטי.
אף על פי כן, נחשב ראסל למתון בתמיכתו בהפרדה הגזעית. ב-1936 הוא תקף לעיתים קרובות את יריבו יוג'ין טאלמדג' על טענותיו שצעדי החקיקה של הניו דיל יועילו בעיקר לאפרו-אמריקאים. ההיסטוריון ו.ג'. קאש החשיב את ראסל בתור "הטיפוס הדרומי הטוב ביותר", שכן הוא היה מוכן לקרוא ליריביו "נבלים שפונים לשנאה גזעית". ג'יימס תומאס גיי טען שראסל "איחל לשחורים שום דבר רע". בשנות ה-50 התכתב ראסל עם מצביע שחור מדבלין, ג'ורג'יה בשם הרקולס מור, שהעלה חששות בנוגע לכך שילדי האפרו-אמריקאים טופלו באופן בלתי הוגן במסגרת תוכנית ארוחות הצהריים בבתי הספר. ראסל התייחס לעניין ברצינות ו"מאוחר יותר נתן למור הוכחה משביעת רצון שהתוכנית נוהלה באופן יעיל לטובת הילדים משני הגזעים".
ראסל גינה בתוקף את עמדתו של הנשיא הארי טרומן בעד ההפרדה הגזעית וכתב שהוא הרגיש לא טוב בנוגע לכך, אך שלא כמו רוב הדמוקרטים הדרומיים כמו סטרום ת'ורמונד, הוא לא פרש בשל כך מהוועידה. ראסל היה אחד המתנגדים התקיפים ביותר בנוגע לכל צעד שהיה קשור להפרדה הגזעית ושנדון בסנאט, אך הוא נותר נאמן למפלגתו. אף על פי שהוא כינה את מצע המפלגה של 1960, "כניעה מחולטת ל-NAACP ולרדיקליים קיצוניים אחרים בלוס אנג'לס", הוא תמך בקמפיין של קנדי וג'ונסון בבחירות לנשיאות של 1960.
ב-1952, היה ראסל מועמד הדמוקרטים לנשיאות. בעוד שבעת מסע הבחירות הוא לא דן בנושא זכויות האזרח, נקרא המצע שלו "ממשל עצמי מקומי", שהיה אחד העקרונות המרכזיים של הדמוקרטים הג'פרסוניים. ראסל טען שמטרת מועמדותו הייתה להיות חלון ראווה לעקרונות של הדמוקרטיה הדרומית ולאפשר לדמוקרטים הדרומיים ליצור חזית מעוחדת נגד הדרום. בעוד שהוא הביס באופן החלטי את אסטיס קיפאובר בבחירות המקדימות בפלורידה, התנגדו לו כמעט כל הדמוקרטים, שכן הוא סירב לתמוך בסעיף זכויות האזרח של המפלגה.
סנאטור > חבר ועדת וורן

ב-1963 וב-1964 היה ראסל אחד החברים בוועדת וורן, שעליה הוטל בנובמבר 1963 לחקור את רצח קנדי. במסמכיו האישיים של ראסל ניתן להבין שהוא היה מוטרד מתאוריית הקליע הבודד של הוועדה, מהכשל של ברית המועצות לספק פרטים רחבים יותר בנוגע לתקופת שהותו של לי הארווי אוסוואלד ברוסיה, והחוסר במידע בנוגע לפעילויותיו של אסוואלד בקשר לקובה.
סנאטור > הקרע עם ג'ונסון

ביוני 1968 הודיע נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ארל וורן על כוונתו לפרוש מתפקידו. הנשיא ג'ונסון הודיע לאחר מכן על כוונתו למנות לתפקיד את השופט אייב פורטאס. העיתונאי דייוויד גרינברג כתב שכאשר ראסל "החליט בתחילת יולי להתנגד למועמדותו של פורטאס, הוא גייס לשם כך את רוב עמיתיו הדמוקרטים מהדרום.
מותו והנצחתו

ריצ'רד ראסל הבן נפטר בוושינגטון הבירה ב-21 בינואר 1971, בגיל 73, בעת כהונתו כסנאטור. הוא נטמן באחוזת הקבר המשפחתית בוויינדר.
על שמו קרויים המקומות והמוסדות הבאים:
בניין המשרדים של הסנאט ראסל, הישן ביותר מבין שלושת בנייני המשרדים של הסנאט. ב-2018 קרא מנהיג המיעוט הדמוקרטי בסנאט, צ'אק שומר, לקרוא לבניין על שמו של הסנאטור הרפובליקני ג'ון מקיין שנפטר אז.
הבניין לאוספים מיוחדים על שם ריצ'רד ב. ראסל באוניברסיטת ג'ורג'יה באת'נס.
מעונות הסטודנטים על שם ראסל לתלמידי השנה הראשונה באוניברסיטת ג'ורג'יה.
אולם ראסל בקולג' ואוניברסיטת המדינה של ג'ורג'יה במילדג'וויל.
הסכר והאגם על שם ריצ'רד ב. ראסל, חלק מהאזור רב המשאבים על שם ריצ'רד ב. ראסל, השוכנים בחלקו העליון של נהר סוואנה בין אלברטון, ג'ורג'יה לבין קלהון פולס שבקרוליינה הדרומית. פארק מדינתי של ג'ורג'יה על חופיו של אגם זה נושא גם הוא את שמו של ראסל.
נמל התעופה ריצ'רד ב. ראסל ברום, ג'ורג'יה, הוא נמל התעופה המשרת את מחוז פלויד.
מנת בטטה על שמו של ראסל היא מאכל דרומי מועדף בתקופות החגים.
צוללת צי ארצות הברית "ריצ'רד ב. ראסל" (USS Richard B. Russell) היא צוללת תקיפה מסדרת סטרג'ן.
הכביש המהיר על שם ריצ'רד ב. ראסל, חלק מהדרך הנופית ראסל-בראסטאון.
דרך הפארק על שם ריצ'רד ב. ראסל בפורט ואלי, ג'ורג'יה.
חטיבת הביניים על שם ריצ'רד ב. ראסל בוויינדר.
ב-2020 הטילו יושב ראש מועצת הנגידים, סייצ'ין שיילנדרה והנגיד סטיב ויילי של מערכת האוניברסיטאות של ג'ורג'יה משימה על צוות ייעוץ לבחינת השמות של בניינים וקולג'ים ברחבי הקמפוסים של המערכת. על אף המלצות הצוות לשינוי שמות של בניינים הקרויים על שמו של ראסל, הן לא אומצו על ידי מועצת הנגידים של ג'ורג'יה.
לקריאה נוספת

Logue, Calvin McLeod and Freshley, Dwight L., eds. (1997). Voice of Georgia: Speeches of Richard B. Russell, 1928–1969.
Campbell, Charles E. (2013). Senator Richard B. Russell and my Career as a Trial Lawyer. Macon, GA: Mercer University Press
Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 316
ראו גם

* LBJ (סרט)
מצפה אופיר

| --- | --- |

הנוף ממצפה אופיר לעבר הכנרת והאתר הארכאולוגי כורסי הנמצא מתחתיו
 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה, נקודת תצפית 
 על שם:  אופיר שעל
 מיקום:  רמת הגולן 
 מדינה:  ישראל 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  450 מ' 
 קואורדינטות:  32°48′54″N 35°39′45″E﻿ / ﻿32.81490556°N 35.6626°E﻿ / 32.81490556; 35.6626
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) מצפה אופיר(למפת הגליל העליון רגילה) מצפה אופיר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה אופיר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה אופיר
 
מצפה אופיר
רחבת "הפיקניקים" במצפה אופיר
מצפה אופיר הוא נקודת תצפית בדרום רמת הגולן, שהוקמה לזכרו של הנער אופיר שעל, שנולד בשנת 1970 ונפטר בשנת 1986 ממחלת כבד נדירה. מרחבת המצפה יוצא שביל הליכה מסומן, העובר לאורך המצוק ושרידי מוצב סקופיה, לעבר שרידי המושבה בני יהודה. באזור המצפה נטועים עצי זית וביניהם מספר שולחנות אבן המשמשים לפיקניקים.
המצפה והאתר

המצפה הוקם על ידי ג'ימי שעל ממושב גבעת יואב, לציון זכרו של בנו, אופיר. אופיר אהב מאוד את נופי הגולן, והקמת מקום בטבע הייתה הדרך הכי טבעית להנציח את זכרו. הגישה למצפה היא מכביש 789 המוביל מצומת כורסי לבני יהודה. בקילומטר התשיעי, במעלה הכביש, יש שילוט ימינה לכיוון דרך עפר נוחה, המתאימה לנסיעה לכל כלי רכב. המצפה נמצא בקצה השדות של מושב גבעת יואב, בנקודה הנמצאת 450 מטר מעל פני הכנרת.
מעבר למגרש החנייה הוקמה רחבה מוצלת ובה ניטעו 16 עצי זית, כמניין שנותיו של אופיר, ובין עצי הזית הוצבו ספסלים. בכיוון מערב הוקמה רחבת התצפית שנותנת הרגשה של מרפסת הבולטת מהרכס לכיוון הכנרת. ברחבת התצפית הוקמו שני שולחנות מאבן ועליהן מסומנות נקודות עניין ומיקומן היחסי לתצפית.
מרחבת התצפית ניתן להשקיף לכיוון מערב כלפי מטה ולראות את עמק הירדן, החוף המזרחי של הכנרת ואת החלק הדרומי של עמק החולה. במבט גבוה יותר ניתן לראות את הרי הגליל התחתון, את הר תבור ואת מצוקי הר ארבל. במבט למרחקים, אפשר לראות את הרי הגליל העליון ואת הרי נפתלי, ומעבר להם את הרי הלבנון והר חרמון.
מדרום לרחבה הוקמה רחבה נוספת ובה שולחנות פיקניק שהוכנו מאבני הגולן. מעל רחבת התצפית, נשתלה חורשה של עצי בר: אלונים ואלות, חרובים וכליל החורש. שביל טיול מסומן, יוצא ממצפה אופיר, וממשיך דרומה לאורך המצוק. השביל עובר דרך שורת בונקרים ותותח סורי, אשר מוקמו לאורך קו המצוק בקרבת הכפר הסורי סקופיה שניטש במלחמת ששת הימים. השביל יורד לעבר שרידי המושבה בני יהודה, שתושביה חיו בתוך הכפר הערבי ביר א-שכום. השביל ממשיך דרך קרן עין גב ומגיע עד לקרבת קיבוץ עין גב. יש תצפיות רבות לאורך המסלול, ומכיוון שהשביל חשוף לשמש, הוא מתאים לטיול בעונות הקרירות ומומלץ בתקופת הפריחה.
במדרון שמצפון מערב למצפה נמצאת חורבה בשם "עין עוואניש", המשמרת לפי הסברה את שמו של היישוב התלמודי עינוש.
הערות שוליים

↑  ראו http://www.academia.edu/4819889/Hartal_-History_from_Land_of_Ituraen, עמ' 345.
רבי חנינא בן חכינאי

ערך זה עוסק ברבי חנינא בן חכינאי. אם התכוונתם לאישים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 ישראל 
 תקופת הפעילות:  דור 3 ו-4 לתנאים
 רבותיו:  רבי עקיבא
 בני דורו:  אלעזר בן מתיא, שמעון בן זומא, שמעון התימני, רבי אלעזר בן מתיא
 
רבי חנניא (חנינא) בן חכינאי היה תנא בדור השלישי והרביעי. הוא היה מתלמידי רבי עקיבא הראשונים, והיה חברם של רבי אלעזר בן מתיא, שמעון בן זומא ושמעון התימני. לפי אחת הגרסאות היה מעשרה הרוגי מלכות.
לפי האגדה, ישב 12 (או 13) שנה ולמד תורה בבית רבי עקיבא רבו. כשהגיעה זמן בתו להינשא שלחה לו אשתו מכתב, והודיעה לו על כך. כשנשאר ללמוד ולא חזר לביתו ידע רבי עקיבא על כך, ודרש: כל מי שיש לו בת – ילך וישיאנה!
חזר רבי חנניא אל עירו, אך כיוון שהשתנו פני העיר לא מצא את ביתו. מה עשה? הלך והתיישב ליד הבאר, עד שהגיעה קבוצת נשים ושמע אחת קוראת: בת חכינאי, מלאי את כדך! ידע שזאת בתו, עקב אחריה ונכנס לביתו. אשתו, שלא הייתה מוכנה לכך – ראתה אותו ונבהלה, עד שיצאה נשמתה. התפלל עליה רבי חנניא ואמר: ״רבונו של עולם, ענייה זו זה שכרה?״ ביקש רחמים עליה וחייתה.
הגמרא במסכת חגיגה מספרת שהרצה לפני רבי עקיבא במעשה מרכבה.
בנוסף, האגדה מספרת על רבי חנינא בן חכינאי, שכל ימיו היה יושב בתענית מגיל שתים עשרה שנה עד תשעים וחמש.
מערת שם ועבר: מקום קבורתו של רבי חנינא על פי זיהוי עממי מתחילת המאה ה-13
מותו

”אותו היום שהוציאוהו להריגה ערב שבת היה. אמרו לו תלמידיו: רבי, רצונך שתטעם משהו קדם שתיהרג? אמר להם: עד עתה התעניתי, ועתה איני יודע איזה דרך אלך, ואתם אומרים לי לאכול ולשתות? התחיל בקידוש היום – "ויכולו" עד "ויקדש" – ולא הניחוהו לגמור עד שהרגוהו. יצאה בת-קול ואמרה: אשריך ר' חנינא בן חכינאי, שהיית קדוש, ויצאה נשמתך בקדושה”.
קברו

רבי מנחם החברוני (1215 לערך), מציין כי רבי חנינא נקבר לצד רבי דוסא בן הרכינס ורבי אליעזר בן הורקנוס במערה בצפת, המזוהה כיום עם "מערת שם ועבר".
חנן גלעד

במפגש שחיינים ומאמנים לזכרו של אמיר גניאל, 3 במאי 2019
נבחרת ישראל בשחייה ליד הגדר הטובה, חורף 1989.

מימין למעלה - אירית אפרתי, רוית אלון, המאמן חנן גלעד. באמצע מימין - המנהל דוד סיבור, סהר אלוני, איריס קומן, מיכל אמין, רויטל וילנאי, תמי לוין, הדס פדה, עינת גבאי, אורת בש. למטה מימין - גלעד רפאלי, יואב ברוק, רזיאל רימר, אליאב טל, שגיא שטיגמן, שגב פורת, ערן הירש, ברק עטר וכרמל לויתן
חנן גלעד (נולד ב-8 בדצמבר 1949) הוא מאמן שחייה בכיר ישראלי, מורה לחינוך גופני, מאמן ראשי בהפועל גליל עליון (1982–2000), מאמן נבחרת ישראל (1990–1991), מאמן בפנימיית המחוננים בווינגייט (2000–2019), חבר בצוות המאמנים הלאומי למכביות משנת 1989 ומאמן ראשי במכביות (1989, 1997, 2009 ו-2013), מאמן לאומי של שחייה במים פתוחים (משנת 2017–2020) וחבר בוועדה המקצועית של איגוד השחייה בישראל במשך כ-20 שנים.
ביוגרפיה

גלעד נולד וגדל בקיבוץ כפר סאלד. בצבא שרת בנחל המוצנח ובפלס"ר וסיים בתפקיד מ"פ. הוא בוגר מכללת וינגייט בחינוך גופני (1975–1977) ובשנת 1978 סיים קורס מאמנים בהדרכתו של יוסף טלקי. הוא החל לאמן שחייה בקיבוצו בשנת 1973 ובשנת 1980 עם הקמת קבוצת בפועל גליל עליון הצטרף לצוות המאמנים שכלל את מיכה שטראוס מקיבוץ שמיר ואדי נמינוב מקיבוץ כפר הנשיא. בשנת 1982 הוא התמנה למאמן ראשי בהפועל גליל עליון עד לשנת 2000, לצידו אימנו אבישי פלג וישי אדלר. ב-1988 הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ישראל לבוגרים. בשנת 2000 עבר לאמן בפנימיית המחוננים במכון ווינגייט, לצידו של לאוניד קאופמן עד לשנת 2018.
בשנת 1985 שימש גלעד כמאמן ראשי לתחרות שמונה האומות שנערכה בהלסינקי, פינלנד. בשנת 1986 אימן גלעד את נבחרת הפועל למשחקי הפועל שנערכו באוסטריה. לאחר מכן, הצטרף לצוות המאמנים של נבחרת ישראל ובשנים 1990–1991 שימש כמאמן הלאומי. בהמשך אימן את נבחרות ישראל לקדטים (תחרות קומן), נבחרות ישראל לנוער (אליפויות אירופה לנוער ורב אומות) וכן עוזר בנבחרות ישראל (אליפויות עולם ואליפויות אירופה). הוא אימן את הנבחרות הלאומיות בכל המכביות משנת 1989 ושימש כמאמן ראשי שלהן בשנים 1989, 1997, 2009 ו-2013.
בין השנים 2001–2011 שימש גלעד כמאמן ראשי של נבחרת הנוער של ישראל ורכז הצעירים באיגוד השחייה ומשנת 2017 מאמן לאומי של שחייה במים פתוחים.
משנת 2006 משמש גלעד בבית הספר למאמנים ומדריכים של וינגייט, כראש תחום הדרכת שחייה.
במשך קרוב ל-20 שנים שימש כחבר בוועדה המקצועית של איגוד השחייה בישראל ובשנים 2012–2016 הוא שימש באופן לא רשמי גם כמנהל מקצועי באיגוד השחייה.
בין השחיינים הבולטים שאימן גלעד, נמנים אלופי ושיאני ישראל בשחייה: ירון אילתי, נדב שנל, שגב פורת, זוהר לבנסברג, שילו איילון, נמרוד פלמה. באקדמיה בווינגייט אימן לצידו של לאוניד קאופמן את השחיינים: יואב גת, איתן אורבך, מיקי חליקה, יואב ברוק, אניה גוסטמלסקי, יעקב טומרקין, גיא ברנע, גל נבו, עמית עברי, מיכאל דמיטרייב, מתן רודיטי ועוד רבים מטובי השחיינים בישראל.
חיים אישיים

גלעד אב ל-5 בנות.
הערות שוליים

1 2  השחיינים לאליפות העולם באוסטרליה, מעריב, 25 בדצמבר 1990
1 2  אלכס פרלסמן, רז דר ייעדר מהמשחה ל-200 מ' חתירה, מעריב, 5 ביולי 1989
↑  אגודת השחייה הפועל גליל עליון - אודות
↑  שוער עבר של מכבי נתניה בראש משלחת השחייה להלסינקי, מעריב, 3 ביולי 1985
פרס עמית באפט"א

פרס עמית באפט"א או עמית האקדמיה, הוא פרס על מפעל חיים שמוענק על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA). זהו הפרס המכובד ביותר של האקדמיה, והוא מוענק מדי שנה מאז שנת 1971. זוכי הפרס היו בעיקר במאי קולנוע, אבל הפרס הוענק גם לשחקנים, מפיקי קולנוע וטלוויזיה, צלמי קולנוע, עורכי סרטים, תסריטאים, ומאז 2007 גם לעוסקים בתחום של משחקי וידאו. הארגון הראשון שזכה בפרס היה מרצ'נט ואייבורי הפקות בשנת 2002. רשימת הזוכים מורכבת בעיקר מתושבי הממלכה המאוחדת, אבל היא כוללת גם כמה אזרחים מארצות הברית ואזרחי מדינות אירופיות נוספות. ב-2010 היה שיגרו מיאמוטו לזוכה הפרס הראשון ממדינה אסיאתית.
אלפרד היצ'קוק היה הראשון שקיבל את הפרס. ב-1999 הוענק הפרס לצמד הקומיקאים מורקמב ווייז אחרי מותם, ולסטנלי קובריק שנפטר באותה שנה והוענק לו הפרס בשנת 2000.
מיקי אריסון

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1949 (בן 75) תל-אביב, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  באל הארבור 
 השכלה:  אוניברסיטת מיאמי 
 
מיקי אריסון (באנגלית: Micky Arison; נולד ב-29 ביוני 1949) הוא מיליארדר ואיש עסקים ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד בישראל לתד אריסון ולמינה לבית וסרמן. בשנת 1954 עבר עם הוריו לניו יורק. שם נולדה אחותו שרי. ב-1966 עברה המשפחה למיאמי שבפלורידה. 
אריסון למד באוניברסיטת מיאמי אך נטש את ספסל הלימודים ופנה לעסקים.
בשנת 1972 הקים אביו את חברת שיט התענוגות "קרניבל קרוז ליינס" והוא החל לעבוד במחלקת המכירות של החברה.
ב-1979 הפך לנשיא החברה. במהלך כהונתו מיוחסת לו הפיכתה של קרניבל קרוז ליינס לחברת ספינות הנופש הגדולה בעולם. 
אריסון משמש כיושב ראש קבוצת קרניבל, אשר מהווה את תאגיד שיט התענוגות הגדול בעולם. בין היתר, שולט התאגיד על חברת ספינות הנופש והשעשועים קרניבל קרוז ליינס.
אריסון הוא הבעלים של קבוצת הכדורסל מיאמי היט. במסגרת תפקידו, מונה אריסון בעבר ליו"ר דירקטוריון הבעלים של קבוצות ה-NBA.
על-פי דירוגים שמפרסם כתב העת "פורבס". נכון ל-2017, העריך המגזין את הונו של אריסון כעומד על 8.6 מיליארד דולר ומיקם אותו במקום ה-162 בין רשימת עשירי העולם.
אריסון מתגורר במיאמי, אך מחזיק גם בתים בישראל, בלונג איילנד ובניו יורק. הוא נשוי ואב לשניים.
ראו גם

קבוצת קרניבל
מיאמי היט
הערות שוליים

↑  ליאון איצקר, מיקי אריסון, מנכ"ל ובעלי קרניבל קרוז, נבחר לאחד המנכ"לים הטובים ביותר באמריקה, באתר הארץ, 28 בינואר 2005
↑  מיאמי היט של מיקי אריסון ורענן כץ זכתה לראשונה באליפות האן-בי-אי, באתר הארץ, 26 ביוני 2006
↑  פרופיל באתר פורבס
↑  רשימת המיליארדרים באתר פורבס
משחק הישרדות-אימה

הישרדות-אימה היא תת-סוגת משחקי וידאו של משחקי פעולה בהשראת ספרות האימה, אשר מתמקדת בהישרדות השחקן. בעוד ניתן למצוא לחימה במשחקים אלו, היא עלולה להיות שונה ממשחקים אחרים בכך שהשחקן עלול לחוש חלש יותר בשל הגבלות בתחמושת, בריאות, מהירות וכו'. חקירת האזור היא חלק משמעותי גם כן מהמשחקיות, כמו גם פתירת חידות שונות. במשחקים אלו ניתן למצוא ייצוג ברור לסגנון האימה באווירה האפלה ובתקיפות מהירות וחזקות שנועדות להבהיל.
המונח "הישרדות-אימה" שימש לראשונה בהוצאה היפנית המקורית של Resident Evil ב-1996, שלקח השראה ממשחקי אימה קודמים כמו Sweet Home מ-1989 ו-Haunted House. מאז השם נטבע עבור משחקים בעלי משחקיות דומה. ב-2005 חל שינוי בסוגה כאשר במשחק Resident Evil 4 החלו לשלב יותר ויותר מאפיינים ממשחקי הפעולה והיריות בגוף ראשון ושלישי. צעד זה גרם לפיצול הדעה הכללית לגבי שם הסוגה, כאשר הוצע רבות לפצל את הסוגה למשחקי "הישרדות-אימה" ומשחקי "אימה-פעולה". בדרך זו או אחרת, ניתן לראות בבירור את סוגת האימה בשני סוגי המשחקים.
משחקיות

בסוגה זו ניתן למצוא מגוון סגנונות של משחקיות המשתמשים בעלילה ובאווירה מטילת אימה. בין הסגנונות ניתן למצוא בעיקר: פעולה, יריות בגוף ראשון, יריות בגוף שלישי ופלטפורמה. בין הסוגות השונות הבדלים במאפיינים בסיסיים, אך משחקי האימה חולקים ביניהם מאפיינים דומים.
משחקיות > אווירה קודרת

האווירה במשחקים אלו היא גורם משפיע וחשוב להגדרת הסוגה. בעוד ניתן למצוא משחקים צבעוניים, בהירים ועליזים בסוגות השונות, משחקי האימה נוקטים לרוב בבחירת סביבות קודרות וחשוכות, כמו גם עלילה מאיימת שנועדה להפחיד ולהתל בשחקן - כפי שניתן למצוא בספרות האימה. האווירה מתבטאת בסגנון העיצוב של המשחק - החל מאויבים מעוותים ועד לשחקן חבול ופצוע. ניתן לחוש בה גם בעיצוב השמע שכולל מוזיקה שקטה או חוסר מוזיקה בכלל. אותה האווירה נועדת להשרות לשחקן תחושה תמידית שדבר מה אינו כשורה, ומהווה בסיס לאותן התקיפות המבהילות.
משחקיות > הגבלות

במשחקי האימה המטרה היא לגרום לשחקן להרגיש חשוף, חסר הגנות ומפוחד כמו בהישרדות אמיתית. על מנת להשרות תחושה זו לרוב רמת התחמושת והבריאות של השחקן מוגבלות, כמו שאר משאבים. בין המשחקים בתחום ישנם הבדלים ברמת ההגבלות על מנת לנסות ולהתאים באופן מיטבי את רמת הקושי ותסכול השחקן, כך שיישאר האיום ההישרדותי אך המשחק עדיין יהיה מהנה לשחקן.
משחקיות > אלימות

במשחקים אלו לרוב מוטמעת אלימות כבסיס כל הפעולה. באלימות זו משולבים לעיתים קרובות יצורים מוטנטיים בעלי מאפיינים גופניים רבים שנועדים לגרום לתחושת גועל לצופה בהם. אותה האלימות מתבטאת לרוב גם בשפה גסה ודם רב. על אותה האלימות נמתחת לעיתים קרובות ביקורת מצד גורמים רבים ושונים - שקוראים להפסקת מכירת משחקים אלו, או לאכיפת מגבלות הגיל שעליהם.
היעלמות הסוגה

עם יציאת המשחק המוביל בתחום Resident Evil 4 ב-2005, ניתן היה לראות שינויים רבים באופן המשחקיות. עיתונאים רבים ושחקנים הכריזו על כך כ"מות הסוגה" ועל היכחדותה ופינוי המקום לסוגת "אימת פעולה". אך לאחרונה, עם משחקים כמו DayZ, SOMA, Pacify, "בנדי ומכונת הדיו", סדרת "Outlast" ו-Maere, ניתן לומר שמשחקי המחשב חוזרים לתחום.
ראו גם

ערכי משחקי הישרדות-אימה
משחקי עולם פתוח
משחק פעולה-הרפתקאות