stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם קראסקל
קורות חיים

ויליאם קראסקל נולד ב-1919 למשפחה יהודית בניו רושל, פרבר של העיר ניו יורק. הוא למד באוניברסיטת הארוארד, שם קיבל תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1940, ותואר שני ב־1941. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו הצטרפה ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, וקראסקל גויס לחיל הים ושירת בבסיס דאלגרן בווירג'יניה, שם עסק בחישובים בליסטיים שונים. בדאלגרן התוודע לתחום הסטטיסטיקה, כאשר פגש סטטיסטיקאים ששירתו בבסיס וגם בסטטיסטיקאים שהגיעו לשם מדי פעם. הוא המשיך לשרת בצי גם לאחר שהמלחמה נסתיימה.
לאחר שסיים את שירותו בצי חזר לניו יורק ועבד בעסק המשפחתי. במקביל החל בלימודים חלקיים באוניברסיטת קולומביה. הוא נזקק לאישור מיוחד כדי להתקבל, כיוון שלא עמד בדרישות הסף, והתקבל ללימודים לאחר שרואיין על ידי אברהם ואלד, שהיה אז ראש המחלקה לסטטיסטיקה. ב־1950 החליט להפוך לסטטיסטיקאי מקצועי. קראסקל עבר לאוניברסיטת שיקגו שם קיבל משרת מרצה זוטר, עם הבטחה מאת אלן ואליס, שהיה אז ראש המחלקה לסטטיסטיקה, להתמנות לפרופסור כאשר יקבל את תואר הדוקטור. קראסקל ביצע מחקר משותף עם ואליס, וכן עם הנרי שפה, שבינתיים עבר לאוניברסיטת ברקלי. קראסקל קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת קולומביה ב־1955. מדריכי עבודת הדוקטורט שלו היו הנרי שפה והווארד לוין. עבודת הדוקטורט שלו כללה את המבחן אשר זכה לשם "מבחן קראסקל–ואליס". הוא נשאר באוניברסיטת שיקגו עד לפרישתו לגמלאות ב־1990.
קורות חיים > עבודתו המדעית והציבורית

קראסקל נודע בעיקר בזכות עבודותיו בתחומים של סטטיסטיקה אי פרמטרית, ניתוח נתונים איכותיים, ושיטות סטטיסטיות עמידות (רובסטיות). מבחן קראסקל–ואליס הוא דוגמה לשלושה תחומים אלה. שיתוף פעולה עם ליאו גודמן הוליד ארבעה מאמרים קלאסיים שעסקו במדדי קשר למשתנים איכותיים, שקובצו לאחר מכן בספר אחד. קראסקל עסק גם במחקרים בתחום ההיסטוריה של הסטטיסטיקה. הוא פרסם בסך הכול 109 מאמרים מדעיים וספרים.
ב־1970 קראסקל מונה על ידי הנשיא ניקסון לחבר בוועדה הלאומית לסטטיסטיקה. כעבור שנה מונה ליו"ר מועצת המחקר לסטטיסטיקה לאומית, תפקיד בו שירת עד 1978.
קורות חיים > הכרה מקצועית ופרסים

קראסקל היה עמית באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה, במכון לסטטיסטיקה מתמטית, ובאיגוד האמריקני לקידום המדע. כן היה חבר באקדמיה האמריקנית למדעים ולאומנויות. הוא כיהן כנשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית ב־1971, וכנשיא האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בשנת 1982. ב-1970 זכה בפרס על שם סם וילקס.
הערות שוליים

↑  Kruskal, W. H., & Wallis, W. A., Use of ranks in one-criterion variance analysis, Journal of the American statistical Association, 260 47, 1952, עמ' 583-621
↑  Goodman, L. A., & Kruskal, W. H., Measures of association for cross classifications, Springer, New York, NY., 1979
↑  William Kruskal Bibliography at the University of Chicago
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012412330905171  BIBSYS: 90146154  BnF: cb123390102 (data)  GND: 1026681456  ISNI: 0000 0001 1076 7334  LCCN: n50000819  MGP: 58995  NLA: 35284033  NTA: 070413452  SNAC: w6cf9r8t  SUDOC: 081188153  VIAF: 92004128   WorldCat (עם VIAF): 92004128
יגאל זקס

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1967 (בן 57) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
יגאל זקס (נולד ב-20 בספטמבר 1967 בישראל) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה, במאי ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה

שירת בצה"ל כקצין תותחנים. לאחר סיום שירותו הצבאי, למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי ברמת גן (1991-1994).
שיחק במרבית התאטרונים הרפרטוארים בישראל : התיאטרון הקאמרי, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון הבימה, תיאטרון באר שבע, תיאטרון הספרייה, אנסמבל הרצליה, תיאטרון נוצר ובאנסמבל "קבוצת עבודה".
שיחק בדרמות וסדרות טלוויזיה ביניהן : המזח, בת השוטר, איסט סייד, שנות הירח,  "Der Tel Aviv Krimi", "החממה", "לגעת באושר", "כנפיים", "אנס הבושם", "101", "דשאים סגולים", "לתפוס את השמיים", "תיק סגור", "ישראל" "עכשיו או לעולם לא", "כתב פלילי", "השיר שלנו" ,"המשרד", ובסרטי הקולנוע "ברדחוב", "המזח", "הטבעת", "הגרעין הקשה" ו"נימפות בערפל".
מחזהו "מאה" זכה בתחרות המחזאים הצעירים "משישה יוצא אחד" של התיאטרון הקאמרי בשיתוף קרן התרבות אמריקה-ישראל, והועלה בשנת 2007 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של אבישי מילשטיין בכיכובו של שלמה בר-שביט. מחזה אחר פרי עטו - " באהבה" השתתף בשנת 2011 במסגרת "קוראים בקפה" של תיאטרון הבימה. המחזה "דו"ח התקדמות", אותו כתב, על פי הסיפור "פרחים לאלג'רנון" מאת דניאל קיז, עלה ב-2016 בכהצגת יחיד בהשתתפותו, בהפקת "קבוצת עבודה", במסגרת פסטיבל ישראל/ מרכז הבמה. מחזהו "אידיאליזם" עלה בבימויו בתיאטרון תמונע בשנת 2016, בהפקת "קבוצת עבודה".
משנת 2001 החל לביים הצגות תיאטרון כיוצר עצמאי, בבתי ספר למשחק, ובתיאטרונים שונים. ההצגה הראשונה אותה ביים בשנת 2001, הייתה הקומדיה "נימפות בערפל", על-פי מחזה אותו כתב אחיו, יורם זקס, שגם עובד בהמשך לקולנוע. בשנת 2012 יזם והקים את עמותת "קבוצת עבודה" במסגרתה ניהל את הקרן לפיתוח מחזאות ישראלית מיסודו של מפעל הפיס, וכיום משמש כבמאי ומנהל אמנותי באנסמבל התיאטרון "קבוצת עבודה".
בשנת 2021 הפיק וביים עם נעם גיל כבמאי שותף, את סרט הקולנוע "ליידי עמר".
בשנים 2023 - 2024 שיחק בתפקיד עורך דין סלונים בסדרת הדרמה בת השוטר
תפקידים בתיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | תיאטרון |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | סוחרי התהילה | אנרי | באר שבע |
| 1994 | לשבור את הצופן | אלן טיורינג | הספרייה |
| 1995 | החטא ועונשו | רסקולניקוב | באר שבע |
| 1995 | סיד | קרל | באר שבע |
| 1995 | אשת האופה | המורה | באר שבע |
| 1996 | פילדלפיה אני בא | נד | באר שבע |
| 1996 | היהודי זיס (מחזה) | המושל | באר שבע |
| 1996 | הנסיכה והרועה | אטיין | באר שבע |
| 1996 | הפסנתר של ברטה | אוסיפ פיינברג | באר שבע |
| 1997 | כסף של אחרים | קולס | באר שבע |
| 1997 | שיר חדש | מוֹ | באר שבע |
| 1998 | השחקן | הנסיך | הקאמרי |
| 1998 | אורי מורי | דניאל | הקאמרי |
| 1999 | כולם היו בני | פרנק | בית ליסין |
| 2000 | הורדוס | יוסף | הקאמרי |
| 2001 | ליזיסטרטה 2000 | השליש | הקאמרי |
| 2002 | אמא קוראז' וילדיה | קצין | הקאמרי |
| 2004 | קרנפים | ז'אן | נוצר |
| 2005 | הורים איומים | ז'ורז' | הספרייה |
| 2007 | ריצ'רד השלישי | סטנלי | הספרייה |
| 2007 | אאידה | פרעה | הספרייה |
| 2008 | אוגוסט, מחוז אוסייג' | שריף גילבו | הבימה |
| 2011 | המסיבה של אביגייל | לורנס | הספרייה |
| 2011 | מבדולח לעשן | היידריך | הקאמרי |
| 2011 | האב | הסרן | בית צבי |
| 2012 | הילכו שניים יחדיו | פנחס רוטנברג | הקאמרי |
| 2013 | בוץ | הנרי | תמונע |
| 2013 | פרוסט ניקסון | ג'ון בירט | הקאמרי |
| 2014 | עיין ערך אהבה | נייגל | תיאטרון הספרייה |
| 2014 | אלקטרה (סופוקלס) | אייגיסטוס | הקאמרי |
| 2014 | גורודיש | גלבוע, גנרל גודריאן | הקאמרי |
| 2016 | אנה | פרידריך פפר | התיאטרון הקאמרי |
| 2016 | דו"ח התקדמות | צ'ארלי | "קבוצת עבודה" / מרכז הבמה |
| 2017 | סוס אחד נכנס לבר | אבישי לזר | הקאמרי |
| 2017 | חשש אירוע | יחיאל | "קבוצת עבודה"/ תמונע |
| 2018 | אותלו | ברבנציו | הקאמרי |
בימוי תיאטרון

נימפות בערפל, צוותא, 2001.
מגנוליות מפלדה, הספרייה/ בית צבי, 2006.
בודדה באפלה, הספרייה, 2007
הבאקכות, בית צבי, 2008.
מעשיית חורף, בית צבי, 2008
פוטנציאל קומי, בית צבי, 2009.
הוכחה, הספרייה, 2010.
האב, בית צבי, 2011.
החמור והשמנמונת מאת שרון אלכסנדר, "קבוצת עבודה", 2011.
הא הא, בית צבי, 2012 .
האספן, תיאטרון הספרייה, 2013.
חתונת הדמים, בית צבי, 2013.
בוץ, "קבוצת עבודה", 2013.
רוקדים בלונסה, בית צבי, 2014.
המתנחל מאת נעם גיל, "קבוצת עבודה", 2015.
אידיאליזם מאת יגאל זקס, "קבוצת עבודה", 2016.
כתר בראש, אנסמבל תיאטרון כפר סבא, 2017.
חשש לאירוע מאת נעם גיל, "קבוצת עבודה", 2017.
צעצועים מאת נעם גיל, "קבוצת עבודה" 2018
ליידי עמר מאת נעם גיל, "קבוצת עבודה" 2019
תלויים מאת מאיה ערד יסעור, "קבוצת עבודה" 2019
ג'ונגל בווילה מאת נעם גיל,"קבוצת עבודה", 2021
בקשתה האחרונה של רווקה מאת נעם גיל, הבימה, 2021.
מלך השנוררים מאת נתי ברוקס ואלדד שרים, זוכה חג המחזמר, הבימה, 2021
וולקאם מאת נעם גיל,"קבוצת עבודה", 2022
לא סוף העולם מאת יגאל זקס,"קבוצת עבודה", 2023
כימרה

ערך זה עוסק במפלצת מיתולוגית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 אב:  טיפון 
 אם:  אכידנה 
 אחים:  הידרה, קרברוס 
 בן או בת זוג:  אורתוס 
 צאצאים:  ספינקס, האריה מנמאה 
 
הכימרה מארצו, פסל ברונזה אטרוסקי
איור של כימרה
פסיפס המתאר את בלרופון הורג את הכימרה, המוזיאון הארכאולוגי של רודוס
הכימרה או החימרה, או בהגיה העתיקה כֿימאירה (ביוונית: Χιμαιρα; בלטינית: Chimæra) היא מפלצת בעלת ראש של אריה, גוף של עז וזנב מנחש. אובידיוס מתאר אותה כמי ש"שילחה לשונות להבה ממעיה, ראש לביאה למפלצת היה וזנב של נחש לה". תיאורים אחרים מתארים את הכימרה כבעלת שלושה ראשים: ראש של אריה, ראש של עז וראש של דרקון. אולם בכל התיאורים של המפלצת היא נשפה אש מאחד או יותר מראשיה. יש המשערים שמקור שמה עברי-כנעני, מהשורש חמ"ר.
המונח "כימרה" הפך עם הזמן לשם כולל עבור יצורים בדיוניים שגופם מורכב מאיבריהם הטיפוסיים של מספר זנים שונים.
במיתולוגיה היוונית

הכימרה הייתה הצאצאית של טייפון ואכידנה, ואימם – ביחד עם אחיה הכלב הדו-ראשי אורתוס – של הספינקס ושל האריה מנמאה. עם זאת, סיפורי מיתולוגיה אחרים קובעים שהספינקס והאריה מנמאה היו הצאצאים של טיפון ואכידנה, ולא של כימרה ואורתוס.
הכימרה נהרגה בסופו של דבר בידי הלוחם היווני בלרופון, שנעזר בפגסוס, הסוס המכונף. באיליאדה מסופר כי איאובוטס מלך ליקיה הטיל על בלורופון את המשימה כדי להביא למותו אך הגיבור עמד במשימה.
גזר מיד עליו, וישחית ראשית כל את הכימרה,
את האיומה. בת אלים ולא מבנות אדם הייתה,
ראשה ראש לביאה, אחורי דרקון לה, ובאמצע היא עיזה,
ולהב כי יצא מפיה, ואכל נוראות את סביבו.
היכה הלז המפלצת, כי בטח במופתי האלים
גם בנושא מותה של הכימרה אין אחידות בין הסיפורים. לפי מספר גרסאות, בלרופון רק שיסע את הכימרה עם חניתו, אך לפי גרסאות אחרות, הוא התקין על חניתו גוש של עופרת, שהותך בשל נשימת האש של המפלצת, והביא לסתימת גרונה, לחניקתה ולמותה.
אזכורים בתרבות

הסיפורים על הכימרה מופיעים בכתבים קלאסיים רבים, כגון באפוס אינאיס מאת ורגיליוס, באיליאדה מאת הומרוס, במטמורפוזות מאת אובידיוס ובתיאוגוניה מאת הסיודוס.
פסלי כימרה מופיעים בקתדרלת נוטרדאם שבפריז ב"גלריית הכימרות" שבחזית המערבית וסביב שני המגדלים המערביים.
הכימרה הוזכרה בספר פרסי ג'קסון והאולימפיים הראשון (וגנב הברק), היא נראתה ככלב צ'יוואווה קטן אבל לאחר כמה זמן הוא גדל עד שהפך לכימרה.
הכימרה מככבת באחד מפרקי הסדרה של הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם ששם היה לה במקום חלק קדמי של אריה, היה לה חלק קדמי של טיגריס .
הכימרה  מוזכרת בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה זאב צעיר שם יצרו כימרות באופן לא טבעי, הכימרות בזאב צעיר היו תוך סוג נוסף של DNA וככה יכלו לצור כימרות.
הכימרות מוזכרות בסדרה בני לוריאן שנכתבה תחת השם הספרותי פיטקוס לור. הכימרות נועדו להגן על הנותרים מבני השבט שנרצח כולו על ידי המוגדוריאנים. הכימרות בסדרה הן חיות שיכולות לשנות צורה.
הכימרה מוזכרת גם בסדרת האינמה "hunter x hunter". שם הכימרה מוזכרת כנמלת כימרה אשר מתרבות על ידי טריפת קורבנותיהם ובכך הדור הבא יקבל תכונות מעורבות של המינים הנאכלים.
הכימרה מופיעה בסדרת האנימה "Fullmetal alchemist". שם שו טאקר נחשב למומחה בתחום שהצליח ליצר כימרה שיכולה לדבר. לבסוף מתגלה שהוא הצליח בכך שהפך את אשתו בפעם הראשונה ולאחר מכן גם את בתו, נינה בשילוב הכלב שלהם, אלכסנדר. שניהם בסוף נהרגים על ידי "סקאר" ניצול מהטבח באישבל שהתרחש מספר שנים לפני כן.
ראו גם

כימרה (אמבריולוגיה)
הערות שוליים

↑  אובידיוס, תרגום: שלמה דיקמן, מטמורפוזות, ספר תשיעי, 647, מוסד ביאליק
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 131 (כתובת 114 – סיקיליה, שונים 1). על-פי סלושץ השם הוא מלשון חמירת המים (תהילים, מ"ו, ד').
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12417626c (data)  GND: 4391430-5  SUDOC: 064229289  VIAF: 218228111   WorldCat (עם VIAF): 218228111
מייסן

| --- | --- |
סמל מייסןסמל מייסן

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה פדרלית:  סקסוניה סקסוניה
 ראש העיר:  אולף ראשקה
 שטח:  30.90 קמ"ר
 גובה:  106 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  29,051 (31 בדצמבר 2023)
  ‑ צפיפות:  908 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  51°09′49″N 13°28′39″E﻿ / ﻿51.163611111111°N 13.4775°E﻿ / 51.163611111111; 13.4775 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.stadt-meissen.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימייסן(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימייסן(למפת סקסוניה רגילה) דרזדן לייפציג קמניץ צוויקאו פלאואן גרליץ פרייברג באוצן פרייטאל פולין צ'כיה בווריה תורינגיה סקסוניה-אנהלט ברנדנבורגמייסן(למפת סקסוניה מוגדלת) דרזדן לייפציג קמניץ צוויקאו פלאואן גרליץ פרייברג באוצן פרייטאל פולין צ'כיה בווריה תורינגיה סקסוניה-אנהלט ברנדנבורגמייסן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מַייסן (בגרמנית: Meißen, בפולנית: Miśnia, בצ'כית: Míšeň) היא עיר בת קרוב ל-30,000 תושבים במדינת סקסוניה שבגרמניה. העיר נחשבת כ"עריסתה של סקסוניה" ונודעת ברחבי העולם כמרכז לייצור חרסינה (פורצלן).
גאוגרפיה

מייסן שוכנת על גדות נהר האלבה במרכז מדינת סקסוניה שבדרום מזרח גרמניה. העיר נמצאת כ-25 קילומטר צפונית מערבית לדרזדן וכ-100 ק"מ מזרחית מלייפציג. בנוסף לנהר אלבה, זורם דרך העיר יובל שלו - הטרייביש (Triebisch). העיר נמצאת בגובה של כ-100 מטר מעל פני הים ושטחה הוא כ-31 קמ"ר.
היסטוריה

למייסן היסטוריה של למעלה מאלף שנה.
העיר צמחה במאה ה-10 מתוך יישוב סלאבי בשם "מיסני".
בשנת 929 נכבש האזור בידי המלך היינריך הראשון, מלך גרמניה שהקים במקום מצודה (במקום בו תבנה מאוחר יותר טירת ה"אלברכטסבורג") ממנה התפתחה העיר הגרמנית מייסן. בשנת 965 הוקמה רוזנות מייסן (Markgrafschaft Meißen) ולאחר שלוש שנים בישופות מייסן. בשנת 1089 קיבל היינריך הראשון מבית וטין (Wettin, לימים מלכי סקסוניה ופולין) את התואר רוזן מייסן, ומייסן הפכה למקום המושב של בית וטין.
מייסן המשיכה להתפתח במהלך מאות השנים הבאות לעיר שוק ומסחר פורחת עד שקיבלה מעמד רשמי וזכויות עיר בשנת 1332. בסביבות שנת 1250 החלה בניית הקתדרלה של מייסן. רוזנות מייסן התקיימה כישות עצמאית עד לשנת 1423 אז אוחדה עם דוכסות סקסוניה. בשנת 1470 הוחל בבניית טירת ה"אלברכטסבורג" במקום המצודה הישנה. הטירה נועדה להיות מקום המושב והמרכז המנהלי של האחים ארנסט ואלברכט מבית וטין. מקום המושב של בית וטין נשאר במייסן עד לשנת 1485, אז חולקו נחלות בית וטין בין האחים ארנסט ואלברכט. אזור מייסן נפל לידיו של אלברכט והוא שלט בו מדרזדן. אי לכך נותרה הטירה ללא שימוש עד שבשנת 1710, לאחר פיתוח שיטות עיבוד חרסינה בידי יוהאן פרידריך בטגר, הסב אותה המלך אוגוסט החזק למפעל ליצור חרסינה הראשון באירופה. בעקבות פתיחת המפעל החלה מייסן לצאת מן המיתון הכלכלי אליו נקלעה לאחר מלחמת שלושים השנים. תהליך זה נמשך במאות השנים הבאות וכיום מייסן היא אחד המרכזים הידועים בעולם ליצור חרסינה.
אתרים חשובים > האלברכטסבורג (Albrechtsburg)

טירת האלברכטסבורג שוכנת על גבעה שעל גדות נהר האלבה. הגבעה חולשת על האזור ועקב כך הוקמה עליה מצודה בשנת 929. מצודה זו היוותה את הגרעין ממנה צמחה העיר מייסן. המבנה הנוכחי של הטירה נבנה בשנים 1470–1500 במטרה לשמש כמקום המושב של האחים לבית וטין - ארנסט ואלברכט (שעל שמו קרויה הטירה החל משנת 1676). הטירה תוכננה בידי ארנולד פון וסטפאלן בסגנון גותי מאוחר. החל משנת 1710 שכן בטירה מפעל ליצור חרסינה. מפעל החרסינה גרם נזק למבנה הטירה, ולכן בשנת 1863 הועבר המפעל למבנה חלופי. לאחר העברת המפעל, נסגרה הטירה לשיפוצים ונפתחה מחדש בשנת 1881 כמוזיאון.
אתרים חשובים > הקתדרלה של מייסן

הקתדרלה של מייסן שוכנת על גבעה לצד האלברכטסבורג. בניית המבנה הנוכחי של הקתדרלה החלה בסביבות שנת 1250 רוב הבנייה הסתיימה עד לשנת 1400, אך המגדלים המערביים הושלמו רק בתחילת המאה ה-20. עד לשנת 1581 שימשה הקתדרלה כמקום המושב של בישופי מייסן (בשנה זו פורקה הבישופות עקב הרפורמציה הפרוטסטנטית). כמו כן שימשה הקתדרלה כמקום קבורה לבית וטין.
אתרים חשובים > מפעל ומוזיאון החרסינה

חרסינת מייסן עליה מוטבע סימן החרבות המוצלבות נחשבת כיוקרתית ביותר. תהליך ייצור החרסינה התגלה בשנת 1708 בידי הצורף יוהאן פרידריך בטגר שהיה אסיר באלברכטסבורג. בעקבות זאת הוקם בשנת 1710 מפעל החרסינה באלברכטסבורג. מפעל זה, שהיה הראשון מסוגו באירופה, היה בבעלות מלכי סקסוניה (כיום בבעלות מדינת סקסוניה) והניב הכנסות רבות לאוצר הסקסוני. בשנת 1863 עבר המפעל מהאלברכסטבורג למשכנו הנוכחי בעמק הטריביש. הכלים הראשונים שנוצרו היו בצבע חום-אדום ולא בצבע הלבן, כי לא השיגו מהסינים את הנוסחאות המדויקות של עירוב החומרים השונים המשמשים לייצור החרסינה. בשנת 1915/6 נפתח במקום מוזיאון החרסינה. במוזיאון מודגם תהליך יצור החרסינה וישנה תצוגה של מגוון יצירות חרסינה.
אתרים חשובים > בית הספר זנקט אפרה

בית הספר על שם הקדושה אפרה (Sankt Afra) הוא בית ספר תיכון פנימיתי המיועד לתלמידים מצטיינים. בית הספר נוסד בשנת 1543.
קהילה יהודית

יהודים התגוררו במייסן החל מתקופה מוקדמת ביותר. קיימות עדויות על יהודים במייסן לפני שנת 1000. הקהילה היהודית שכנה מחוץ לחומות העיר אך נתנה חלק בפעילות הכלכלית ובמסחר בעיר. בתקופת המלחמות ההוסיטיות הואשמו היהודים בלקיחת חלק במהומות ובשנת 1433 גורשו ממייסן. במהלך המאה ה-18 השתפר מצב היהודים בסקסוניה ובשלב מסוים חזרו יהודים גם למייסן. בשנת 1904 מנתה הקהילה היהודית 32 נפשות. רוב היהודים עזבו את מייסן ועברו לדרזדן לפני שנת 1933.
גלריית תמונות

מייסן, מוקפת כרמים
האלברכטסבורג. ברקע הקתדרלה של מייסן
הקתדרלה של מייסן
כיכר העיר ובית העירייה
במוזיאון החרסינה
פעמוני חרסינה באחת מכנסיות מייסן
ערים תאומות

צרפת ויטרי-סור-סיין (אנ'), צרפת
יפן אריטה, יפן
גרמניה פלבאך (אנ'), גרמניה
יוון קורפו, יוון
צ'כיה ליטומריץ (אנ'), צ'כיה
ארצות הברית פרובו, יוטה, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  מייסן ב-"Jewish Encyclopedia"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552738605171  BnF: cb11963851x (data)  GND: 4038474-3  LCCN: n82010188  MusicBrainz: 0a6568a1-07c0-4ec4-b3c5-1dc7e14ab42f  NDL: 00629265  NKC: ge135259  VIAF: 259369132   WorldCat (עם VIAF): 259369132
ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית

| --- | --- |

 גוף פרלמנטרי:  בית הנבחרים של ארצות הברית
 ייסוד הוועדה:  14 ביולי 1977
 יו"ר:  ריק קרופורד (המפלגה הרפובליקנית)
 חבר בכיר:  ג'ים היימס (המפלגה הדמוקרטית)
 תחומי שיפוט:  קהילת המודיעין האמריקאית
 חברים
 נכון ל:  הקונגרס ה-119 של ארצות הברית
 intelligence.house.gov
ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: United States House Permanent select Committee on Intelligence; בראשי תיבות: HPSCI) היא ועדה של בית הנבחרים של ארצות הברית, בראשותו של מייק טרנר מהמפלגה הרפובליקנית. זו הוועדה הראשית בבית הנבחרים האמריקני המופקדת על פיקוח של קהילת המודיעין האמריקאית, אף שהיא חולקת אחריות מסוימת עם ועדות אחרות בבית, ובהן ועדת שירותי החימוש, האחראית אף היא על מחלקת ההגנה והענפים השונים של צבא ארצות הברית. נכון לינואר 2021, חברים בוועדה כ-21 נציגים שמתוכם 13 דמוקרטים ו-8 רפובליקנים.
לוועדה קדמה הוועדה הנבחרת למודיעין בשנים 1975–1977. הוועדה הפכה לוועדה קבועה ב-14 ביולי 1977.
תחומי אחריות

הוועדה מפקחת על כל המחלקות והסוכנויות הבאות:
CIA
FBI
סוכנות הביון של משרד ההגנה
הסוכנות לביטחון לאומי
פיקוד המודיעין והאבטחה של צבא ארצות הברית
כוחות המודיעין של חיל הנחתים
משרד מודיעין הצי
המנהל לאכיפת הסמים
ראש המודיעין הלאומי
מחלקת האנרגיה
מחלקת המשפטים
מחלקת המסחר
מחלקת המדינה
המחלקה לביטחון המולדת
משרד הסיור הלאומי
היסטוריה

לפני הקמת הוועדה הקבועה בשנת 1977, הקים בית הנבחרים את "הוועדה הנבחרת למודיעין", המכונה בדרך כלל "ועדת פייק", שנקראה כך על שם היו"ר האחרון שלה, אוטיס ג'יי פייק מניו יורק. הוועדה הנבחרת הוקמה במקור בפברואר 1975 בראשותו של חבר הקונגרס לוסיין נדזי ממישיגן. לאחר התפטרותו של נדזי ביוני, הוקמה הוועדה מחדש עם פייק כיושב ראש ביולי 1975, כאשר המנדט שלה תוכנן לפוג ב-31 בינואר 1976. בראשותו של פייק, הוועדה חקרה פעילויות בלתי חוקיות לכאורה של סוכנות הביון המרכזית האמריקאית ושל ה-FBI.
הדו"ח הסופי של ועדת פייק מעולם לא פורסם רשמית, בגלל התנגדות הקונגרס. עם זאת, גרסאות לא מורשות לטיוטת הדו"ח הסופי הודלפו לעיתונות. כתב חדשות CBS, דניאל שור, נקרא להעיד בפני הקונגרס, אך סירב לגלות את מקורותיו. חלקים עיקריים מהדיווח פורסמו על ידי "The Village Voice", והעתק מלא של הטיוטה פורסם באנגליה.
במהלך שנות ה-80 פעלה הוועדה לחיזוק המעקב אחר ה-CIA וכן לחיזוק תפקיד הוועדה במימון סוכנויות הביון הנוספות.
בשנת 2017 הוטל על הוועדה לקבוע את מידת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. הוועדה בחנה גם את הטענות על האזנות סתר לנשיא דונלד טראמפ, כמו גם על קשרים בין פקידים רוסים לבין חברי הקמפיין לנשיאות של טראמפ. הוועדה קיימה בדיקה אינטנסיבית בשנים 2017–2018 עקב טענות לדליפות מידע מסווג על ידי חברי הוועדה ועובדיהם. במארס 2018 הסתיימה בפתאומיות חקירת ההתערבות הרוסית בבחירות 2016 על ידי חברי הוועדה הרפובליקנים למרות טענת חברי הדמוקרטים כי החקירה לא הושלמה ולא הצליחה לאסוף מידע רלוונטי. הרפובליקנים שבוועדה פרסמו טיוטה לדו"ח החקירה שלהם אשר סתר כמה ממצאים של קהילת המודיעין האמריקאית ונכתבה ללא הסכמתם של חברי הוועדה הדמוקרטים. במרץ 2018, לאחר חילוקי דעות מרים נוספים, טען חבר הוועדה הרפובליקני טום רוני כי הוועדה "איבדה את כל האמינות" והפכה ל"פורום פוליטי של אנשים המדליפים מידע כדי לבלוט בחדשות היום". ביולי 2018, האשים יושב ראש הוועדה, דווין נונס, את מחלקת המשפטים וה-FBI בשיבוש חקירת הוועדה בנושא קשרי טראמפ ורוסיה בתקווה להשתלטות דמוקרטית על הקונגרס בהמשך השנה.
עם שינוי הנהגת המפלגה בבית לקונגרס ארצות הברית ה-116 פתחה הוועדה בחקירת כספיו של טראמפ וקשריו לרוסיה בפברואר 2019. ביוני 2019, במהלך הדיונים על ההשלכות הביטחוניות הלאומיות של שינויי האקלים, הבית הלבן חסם את הגשת ההצהרה של הוועדה.
חברי הוועדה > הקונגרס ה-119

| רוב | מיעוט |
| --- | --- |
 ריק קרופורד, יו"ר הוועדה, ארקנסו  טרנט קלי, מיסיסיפי  דרין לאהוד, אילינוי  בריאן פיצפטריק, פנסילבניה  אוסטין סקוט, ג'ורג'יה  פרנץ' היל, ארקנסו  דן קרנשו, טקסס  רוני ג'קסון, טקסס  סקוט פרי, פנסילבניה  אן וגנר, מיזורי  בן קליין, וירג'יניה  גרג סטובי, פלורידה  קלודיה טני, ניו יורק  פט פאלון, טקסס  מייק ג'ונסון, לואיזיאנה:  ג'ים היימס, החבר הבכיר בוועדה, קונטיקט  אנדרה קרסון, אינדיאנה  חואקין קסטרו, טקסס  ראג'ה קרישנאמורת'י, אילינוי  ג'ייסון קרואו, קולורדו  אמי ברה, קליפורניה  סטייסי פלאסקיט, איי הבתולה של ארצות הברית  ג'וש גוטהיימר, ניו ג'רזי  ג'ימי גומז, קליפורניה  כריסי הולאהן, פנסילבניה  מייק קוויגלי, אילינוי  האקים ג'פריס, ניו יורק
חברי הוועדה > הקונגרס ה-118

| רוב | מיעוט |
| --- | --- |
 מייק טרנר, יו"ר הוועדה, אוהיו  בראד ונסטרופ, אוהיו  כריס סטיוארט, יוטה  ריק קרופורד, ארקנסו  אליס סטפניק, ניו יורק  טרנט קלי, מיסיסיפי  דרין לאהוד, אילינוי  בריאן פיצפטריק, פנסילבניה  מייק גלאגר, ויסקונסין  אוסטין סקוט, ג'ורג'יה  פרנץ' היל, ארקנסו  דן קרנשו, טקסס  מייקל וולץ, פלורידה  מייק גרסיה, קליפורניה  מייק ג'ונסון, לואיזיאנה:  ג'ים היימס, החבר הבכיר בוועדה, קונטיקט  אנדרה קרסון, אינדיאנה  חואקין קסטרו, טקסס  ראג'ה קרישנאמורת'י, אילינוי  ג'ייסון קרואו, קולורדו  אמי ברה, קליפורניה  סטייסי פלאסקיט, איי הבתולה של ארצות הברית  ג'וש גוטהיימר, ניו ג'רזי  ג'ימי גומז, קליפורניה  כריסי הולאהן, פנסילבניה  אביגייל ספנברגר, וירג'יניה  האקים ג'פריס, ניו יורק
חברי הוועדה > הקונגרס ה-117

| רוב | מיעוט |
| --- | --- |
 אדם שיף, יו"ר, קליפורניה  ג'ים היימס, קונטיקט  אנדרה קרסון, אינדיאנה  ג'קי ספיר, קליפורניה  מייק קוויגלי, אילינוי  אריק סוולוול, קליפורניה  חואקין קסטרו, טקסס  פיטר ולץ', ורמונט  שון פטריק מלוני, ניו יורק  ואל דמינגס, פלורידה  אריק סוולוול, קליפורניה  ראג'ה קרישנאמורת'י, אילינוי  ג'ים קופר, טנסי  ג'ייסון קרואו, קולורדו  ננסי פלוסי, קליפורניה:  מייק טרנר, החבר הבכיר, אוהיו  בראד ונסטרופ, אוהיו  כריס סטיוארט, יוטה  ריק קרופורד, ארקנסו  אליס סטפניק, ניו יורק  טרנט קלי, מיסיסיפי  מארקוויין מולין, אוקלהומה  דרין לאהוד, אילינוי  בריאן פיצפטריק, פנסילבניה  קווין מקארתי, קליפורניה
ראו גם

COINTELPRO
ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית
התאוריה הקינטית של הגזים

התאוריה הקינטית של הגזים היא תאוריה מדעית שמסבירה תכונות מקרוסקופיות של גזים כגון לחץ, טמפרטורה ונפח, תוך התחשבות במבנה המולקולרי ובהרכבם המיקרוסקופי של גזים. התאוריה קובעת כי הלחץ של גזים אינו נובע מדחייה סטטית בין המולקולות (כפי שסבר אייזק ניוטון), כי אם מהתנגשויות דינמיות בין המולקולות שיש להן מהירות ותנע.