stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפרדה ובולסלב פייטראשק

| --- | --- |

 מידע חסיד אומות העולם
 פטירה:  1 בינואר 1965 
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (10 בדצמבר 2006) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אלפרדה ובולסלב פייטראשק
 
אלפרדה ובולסלב פיאטרשק (ששניהם מתו ב-1 בינואר 1965 ב־Jabłonna Lacka) היו בעל ואישה פולנים אשר סיפקו מחסה למספר משפחות יהודיות המורכבות מ-18 אנשים במהלך הכיבוש הגרמני הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה. לאחר מותו הוענק להם תואר חסידי אומות העולם על ידי יד ושם בספטמבר 2007. המדליות והתעודה הוענקו על ידי סגן שגריר ישראל בפולין, יוסף לוי, לשני בני דודיהם שנותרו בחיים, צופיה פנפיל וג'ולנטה אוקליץ'-קוזארין מאולסטין. בנאומו אמר יוסף לוי. "יש לנו את מירב הכבוד לאלה שסיכנו את חייהם כדי להציל יהודים תחת איום מוות. החולצים לעולם לא ישכחו את המצילים".
גלויה ישנה מ-Ceranów, מחוז מסוביה, פולין
אלפרדה הייתה אישה משכילה שדיברה ארבע שפות, ביניהן גרמנית, מה שהועיל מאוד במהלך המלחמה כאשר נאלצה למנוע מהגרמנים הנאצים לערוך חיפוש ברכושם. בעלה גדל ברוח פטריוטית; אביו השתתף במרד ינואר בגיל 17, ואחיו מריאן מת כמתנדב במלחמת פולין-סובייטית. תאריכי הלידה שלהם אינם ידועים; רק הוכח שהם התחתנו ב-1920. לפי עדותה של קרובת משפחתם, ג'ולנטה אוקוליץ'-קוזארין, החלטתם להסתיר את היהודים הייתה מודעת.
במהלך המלחמה גרו אלפרדה ובולסלב פייטראשק, זוג חשוכי ילדים - שניהם בני 60 - בחווה בכפר צ'רנוב (בתמונה) במחוז סוקולוב שבמזרח מרכז פולין. במשך שנתיים, סביב החווה שלהם, הם אכסנו ועזרו לכמה משפחות יהודיות שכללו 18 נפשות. בני הזוג החביאו אותם ברפת שלהם, במרתפים ובמכלאות חזירים.
חילוץ קולקטיבי

כדי להאכיל את האנשים שהם הגנו עליהם, הסתמכו אלפרדה ובולסלב פיאטרשק על עזרתם של שכניהם ושאר תושבי הכפר. המחלצים והחולצים מעולם לא נבגדו, ורק אדם אחד לא שרד - ילד - שנחנק על ידי אמא שלו עם כרית כדי להפסיק את הבכי כשהסיירת הגרמנית הייתה בבית. "גם עכשיו, אני לא ממש מאמינה שזה היה סיפור אמיתי, בלי קשר לכמה שהוא מתועד היטב" - אמרה גרז'ינה פנפיל-רוגינסקה, בתה של זופיה פנפיל, כשהיא זוכרת את שיחת הטלפון של בנציון סלע מישראל - "הוא היה כל כך התרגש עד היום, מעל המיטה שלו, יש לו דיוקן של המושיע שלו. הוא שלח לי אותו בדוא"ל. רוגינסקה קיבלה טלפון גם משאול קופיטו המתגורר בוושינגטון, שהתוודה שהוא שתק במשך שנים רק בגלל שהוא צריך לשכוח את החוויה.
היהודים, שאכסנו על ידי בני הזוג פייטראשק בין השנים 1941–1943, הצליחו להימלט מהגטו בסוקולוב פודלסקי הסמוכה, ביתה של אוכלוסייה גדולה של יהודים לפני הפלישה. הגטו חוסל בסופו של דבר על ידי הנאצים, כשכל תושביו נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בין שניצלו הייתה כל משפחתו של בנציון סלע, כולל סבו וסבתו. משפחתו של סלע, לאחר המלחמה, רצתה להעניק לפיאטרשקים זהב וחפצי ערך אחרים, אך הפולנים סירבו לקבל את הזהב מכיוון שחשבו שמשפחת סלע יזדקקו לכך יותר.
לאחר המלחמה איבדו בני הזוג פיאטראסק את רוב החווה המשתרעת על פני 100 הקטרים בשל רפורמה של הקומוניסטית החדשה בפולין. בני הזוג נאלצו בסופו של דבר לעזוב את הכפר לאחר שהיו נתונים ליותר משתים עשרה תקיפות ושוד. גנבים מקומיים, שהיו מודעים לכך שבני הזוג העניקו מחסה ליהודים ברכושם, האמינו שיש שם חפצי ערך יהודיים, מבלי לדעת שפייטראשקס סירב לכל עזרה כספית מהחולצים. בולסלב פייטראשק נפצע מרימון יד באחת התקיפות. שניהם מתו בעוני מחפיר בשנת 1965.
הטקס בו הוענקו תוארי יד ושם לאלפרדה ולבולסלב פיאטרשק התקיים במהלך חנוכת פסטיבל התרבות היהודית באולשטין, שזכה לפופולריות רבה על ידי גאזטה וויבורצ'ה וכלי תקשורת פולניים אחרים.
הערות שוליים

↑  "Historia pomocy - Rodzina Pietraszków | Polscy Sprawiedliwi". sprawiedliwi.org.pl (בפולנית). נבדק ב-2019-08-22.
1 2 3  Alfreda i Boleslaw Pietraszkowie, Webpage of the Treblinka Concentration Camp Museum
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלפרדה ובולסלב פייטראשק".
אלסטר

ערך זה עוסק בפרובינציה באירלנד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
אלסטר (באנגלית: Ulster; באירית: Cúige Uladh) היא הצפונית שבארבע הפרובינציות של אירלנד.
אטימולוגיה

שם הפרובינציה באנגלית נגזר משמם של שבטים שישבו בימים קדומים בחבל זה – האולאדים (Uladh), ומהסיומת staðr, שמשמעותה בנורדית עתיקה ארץ או טריטוריה, כך שמשמעות השם היא "ארץ האולאדים". שמה האירי – Cúige Uladh – נגזר אף הוא משם השבטים (Cúige פירושו חמישית, זכר לימים שבהם היו קיימות חמש פרובינציות, כלומר פרובינציית האולאדים). שמה הלטיני של הפרובינציה הוא Ultonia.
גאוגרפיה

שטחה של אלסטר הוא 21,552 קילומטר רבוע, ואוכלוסייתה מונה 2.1 מיליון תושבים.
אלסטר מורכבת מתשעה מחוזות היסטוריים של אירלנד. שישה מהם, אנטרים, ארמה, דאון, פרמנה, לונדונדרי וטיירון מרכיבים את צפון אירלנד, ומהווים חלק מהממלכה המאוחדת, ושלושת האחרים, קאוואן, מחוז דניגול ומונאהן הם חלק מאירלנד. במחוזות אנטרים ודאון מתגוררים יותר ממחצית תושבי אלסטר, שכן בלפסט, העיר הגדולה באלסטר ובירת צפון אירלנד, שוכנת בשטחם.
אוניברסיטת אלסטר (UU) היא אוניברסיטה מרובת קמפוסים בצפון אירלנד שנוסדה בשנת 1984. האוניברסיטה כוללת שש פקולטות ומתגוררים בה כ־26,000 סטודנטים, מתוכם 2,000 בינלאומיים ממעל 80 מדינות שונות. הקמפוס הראשי בבלפסט מהווה את אחת ההתפתחויות העירוניות הגדולות בצפון אירלנד. ממוקם ברובע הקתדרלה, האזור האמנותי והתרבותי של העיר, הקמפוס עובר כעת תוכנית לפיתוח מחדש של 250 מיליון ליש"ט לשדרוג מתקני ההוראה והלמידה שלו.
יוניוניסטים (תומכי האיחוד עם בריטניה) רבים מכנים את צפון אירלנד בשם אלסטר, אף על פי שהיא כוללת רק חלק מאלסטר.
ראו גם

מחוזות צפון אירלנד
הערות שוליים

↑  Ulster University, THE WORLD UNIVERSITY RANKING
| מחוזות אירלנד |
| --- | --- | --- |
| לנסטר | דבלין (העיר דבלין • מחוז דן לירי-ראת'דאון • פינגל • דרום דבלין) • קילדייר • קרלו • קילקני • ליש • לונגפורד • לאות' • מית' • וסטמית' • אופאלי • וקספורד • ויקלו |  |
| מנסטר | קלייר • קורק • קרי • לימריק • טיפררי (צפון טיפררי • דרום טיפררי) • ווטרפורד |  |
| קונכט | גולוויי • ליטרים • מאיו • רוסקומון • סלייגו |  |
| אלסטר | באירלנד: קאוואן • דניגול • מונאהן; בצפון אירלנד: אנטרים • ארמה • דאון • פרמנה • לונדונדרי • טיירון |  |
| ראו גם | פרובינציות אירלנד • מחוזות צפון אירלנד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560831605171  BnF: cb11981288j (data)  GND: 4078510-5  LCCN: sh85139457  MusicBrainz: 7340c1ff-5c2b-4871-b557-efbaa557ee17  NKC: ge131212 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אירלנד ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלימלך רם

| --- | --- |

אלימלך רם, 1959
 לידה:  12 בפברואר 1929 תל אביב
 פטירה:  26 בינואר 2015 (בגיל 85)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  רשות השידור
אלימלך רם, 1970. בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
אלימלך רם (12 בפברואר 1929 – 26 בינואר 2015) היה עיתונאי ישראלי, מילא שורה של תפקידים ברשות השידור, בהם קריין חדשות, כתב מדיני, כתב בכנסת, שליח לארצות הברית וראש מחלקת החדשות.
ביוגרפיה

רם נולד ליהודית וברוך הוכברג בתל אביב. למד בבית הספר היסודי "תל-נורדוי" ובתיכון גימנסיה "שלווה". רם היה חבר בהשומר הצעיר. הוא היה חבר בארגון ההגנה במחוז תל אביב ועם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרף לחטיבת הנגב של הפלמ"ח, ושירת בגדוד השביעי של חטיבת הנגב כסמל קשר, ולחם במספר קרבות.
לאחר שהשתחרר בשנת 1949 מהצבא החל לשחק בתיאטרון הקאמרי, ושיחק בין השאר בהם יגיעו מחר ובעל עכברים ואנשים. בשנת 1953 הוא הצטרף לתיאטרון העממי של זיגמונט טורקוב ושיחק בהצגה "אני הנאשם" של יהושע בר יוסף.
בשנת 1952 הצטרף לקול ישראל והגיש תוכנית שבועית של השמעת שירים לבקשת המאזינים, הגיש תוכניות שירים של עמים שונים וערך והגיש את תוכנית הבידור "תיבת נח". בנוסף הוא הגיש בשנים 1957–1961 ירחון חודשי לענייני קליטת עלייה, בשם "מדרום ומים" ובשנים 1957–1958 ערך רם תוכנית בשם "אנשי גבורות" בה רואיינו אנשים בגיל הגבורות.
במהלך מבצע קדש שימש ככתב צבאי, ואחר כך המשיך ככתב, עורך ומנהל חטיבת החדשות של "קול ישראל". כמו כן הוא היה קריין ביומני גבע. ערך גם את תוכנית "מישוב ליישוב, נוף ואדם על מפת הארץ". ב-1956 הופיע בסרטו של נתן אקסלרוד, דן וסעדיה.
באוגוסט 1963 יצא רם ללונדון להשתלם בשידורי טלוויזיה. במלחמת ששת הימים הוא נלווה אל הצנחנים שכבשו את העיר העתיקה של ירושלים.
באמצע שנות ה-60 ניהל את המחלקה להסברה, חינוך ומדע בקול ישראל. בנובמבר 1968 נוסף לו גם תפקיד אחראי למערכת החדשות וענייני היום של "קול־ישראל" בתל אביב. בשנת 1969 נתמנה למנהל בפועל של מחלקת הרפורטז'ה וענייני היום בחטיבת חחדשות של הרדיו, ועזב את המחלקה להסברה, חינוך ומדע.
בשנת 1971 יצא מטעם הסוכנות היהודית לארצות הברית כדי לכהן כשליח עלייה מרכזי בוושינגטון. לאחר חזרתו לישראל בשנת 1974 הוא הצטרף לחטיבת החדשות בערוץ הראשון ושימש ככתב מדיני, כתב בכנסת ועורך "מבט לחדשות". טדי פרויס כתב על רם בדבר שהוא שואל שאלות ארוכות ותופס חלק גדול יחסית מזמן הראיון. לאחר מספר שנים שיבח אותו וכתב שהוא "נהיה למנחה מעולה".
בשנת 1977 זכה בפרס סביסלוצקי על כתיבה על נושאים פרלמנטריים. בין השנים 1982 ל-1986 שימש כשליח הרשות בארצות הברית. באוקטובר 1989 נבחר למנהל חטיבת החדשות של הערוץ הראשון בגוברו על המתמודד העיקרי מולו, ניסים משעל. רם סיקר את הסכמי אוסלו ואת תהליך השלום עם ירדן בארצות הברית.
יצא לגמלאות בשנת 1994 אולם המשיך לשמש ככתב בכנסת בערוץ 33 עד לשנת 1996. לאחר עזיבתו הצטרף למשרד הלובינג "פוליסי" ושימש כסגן נשיא של המשרד וכאחראי על הפעילות בכנסת. בשנת 1999 השיא משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל כהוקרה על סיקורו רב השנים את אירועי הכנסת. זכה בתואר יקיר העיר תל אביב יפו לשנת 2009.
אלימלך רם נפטר ב-26 בינואר 2015. רם הותיר אחריו אישה, ציפורה ושני בנים, פרופסור צבי רם, נוירוכירורג, ופרופסור חגי רם, מרצה למזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון.
ספרו

בקול רם, ידיעות ספרים, 2011.
הערות שוליים

↑  ברוך הוכברג ז"ל, מעריב, 15 באוקטובר 1980
↑  הכל על הקול, מעריב, 2 במאי 1980
↑  יצחק הירשברג, הם יגיעו מחר, קול העם, 24 בפברואר 1950
↑  בנימין בניאמו, על עכברים ואנשים, קול העם, 9 בנובמבר 1951
↑  ד"ר א. פוירשטיין, אני הנאשם בתיאטרון העממי, הצופה, 5 ביוני 1953
↑  התקליט הערבי בתכנית העברית, חרות, 24 בדצמבר 1952
↑  היום ברדיו, חרות, 22 באוקטובר 1953
היום ברדיו, חרות, 15 בינואר 1954
↑  מישה אפלבאום, מעריב, 1 באוגוסט 1954
↑  עדינה אלמוג, כאן תיבת נוח, חרות, 5 באוקטובר 1955
יום ג', הארץ, 10 באפריל 1958
יום ה', הארץ, 6 בפברואר 1959
↑  רדיו, מעריב, 19 ביוני 1957
שלמה בן נון, מדרום ומים הם באים, דבר, 6 במרץ 1959
משדר אחר על ישראל השנייה, דבר, 3 בפברואר 1961
↑  תוכניות נבחרות, למרחב, 24 במאי 1957
נשמע השבוע, דבר, 19 בספטמבר 1958
↑  בחברה ובמשפחה, הַבֹּקֶר, 30 באוגוסט 1963
↑  מינוי בקול ישראל, הצופה, 29 בנובמבר 1968
↑  מינויים חדשים ברשות השידור, על המשמר, 3 ביוני 1969
↑  יפורסם מכרז נוסף למישרת הממונה על הטלוויזיה, דבר, 15 בפברואר 1971
↑  טדי פרויס, אלימלך רם הולך לבוקרשט, דבר, 29 במאי 1975
טדי פרויס, בימים ההם בשבוע הזה, דבר, 23 בדצמבר 1976
טדי פרויס, הקרנות פסח כסעודת יום כיפור, דבר, 4 במאי 1978
↑  טדי פרויס, הטובה שבתכניות הטלוויזיה, דבר, 4 בינואר 1982
↑  אלה בר זיו, הבמאי הזוכה, דבר, 22 באפריל 1977
↑  הלך הדינר, הלך הקוקטייל, חדשות, 31 באוקטובר 1986
↑  אלימלך רם נבחר למנהל החדשות בטלוויזיה בהתנגדות הממונים עליו, מעריב, 26 באוקטובר 1989
↑   יום העצמאות | 1999, באתר כאן ארכיון, 20 באפריל 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513398805171  BnF: cb16636558s (data)  ISNI: 0000 0003 6171 0252  LCCN: no2012013298  VIAF: 223145862   WorldCat (עם VIAF): 223145862
אלסטיקה (להקה)

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  1992–2001 (כ־9 שנים)
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, פוסט-פאנק (Punk), אינדי רוק, פאנק רוק, new wave of new wave 
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, גפן רקורדס, Deceptive Records, וישיטה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
Elastica הייתה להקת רוק בריטית שהוקמה בלונדון בשנת 1992. הלהקה הושפעה ממוזיקת פאנק רוק, פוסט-פאנק ומוזיקת הגל החדש . הם ידועים בעיקר בזכות אלבומם Elastica משנת 1995 כולל להיטם המצליח ביותר בארצות הברית, "Connection". הם התפרקו בשנת 2001.
היסטוריה

באמצע 1992 החליטו חברת להקת סוויד לשעבר, ג'סטין פרישמן וג'סטין וולש להקים להקה. בסתיו אותה שנה נוספו הבסיסטית אנני הולנד והגיטריסטית דונה מתיוס. באוקטובר 1992. Elastica הוציאה באוקטובר 1993 את הסינגל הראשון שלהם, "Stutter". בשנת 1994 הוציאה Elastica שני סינגלים מובילים בבריטניה ("Line Up" ו-"Connection") והופיעו בתוכניות רדיו רבות. בנוסף, מערכת היחסים של פרישמן עם סולן Blur, דיימון אלברן עלתה לכותרות הצהובונים.
האלבום הראשון של Elastica, Elastica, יצא במרץ 1995, ונכנס למצעד האלבומים בבריטניה במקום הראשון; הוא הפך לאלבום הבכורה הנמכר ביותר מאז Oasis ' Definitely Maybe שיא זה הוחזק למעלה מעשר שנים, עד אלבום הבכורה של ארקטיק מאנקיז, Whatever People Say I Am, That's What I'm Not בשנת 2006.  הסינגל הרביעי שלהם "Waking Up" הגיע למקום 13 במצעד הסינגלים בבריטניה.
אמצע שנות ה -90 היו עדים ל"פלישה בריטית "נוספת באמריקה. "Stutter" ו-"Connection" זכו להשמעות רבות ברדיו באמריקה.
לאחר יציאתו של סינגל הפרידה "The Bitch Don't Work" בשנת 2001, הלהקה הודיעה על פרידה ידידותית.[דרוש מקור]
חברים

חברים קודמים
ג'סטין פרישמן - שירה וגיטרה (1992–2001)
ג'סטין וולש - תופים (1992–2001)
דונה מתיוס - גיטרה ושירה (1992–1998)
אנני הולנד - בס (1992–1995, 1999–2001)
דייוויד בוש - קלידים (1996–2001)
שילה צ'יפרפילד - בס (1996–1998)
פול ג'ונס - גיטרה (1998–2001)
שרון מיו - קלידים ושירה (1999–2001)
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1995 - Elastica (אנ')
2000 - The Menace (אנ')
הערות שוליים

↑  Erlewine, Stephen Thomas. "Elastica > Biography". AllMusic. נבדק ב-2 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Strong, Martin C. (2000). The Great Rock Discography (5th ed.). Edinburgh: Mojo Books. pp. 312–313. ISBN 1-84195-017-3.
↑  Bloch, Sam (1 בספטמבר 2003). "Artist Profile Elastica". Stylus Magazine. אורכב מ-המקור ב-26 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stuff events - Arctic Monkeys". Stuff.co.nz. נבדק ב-2 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13974791m (data)  GND: 10306021-2  ISNI: 0000 0001 0726 9772  LCCN: n97085596  MusicBrainz: 46693641-1e2e-4aae-80ed-6b28170de63a  NKC: xx0145445  VIAF: 150278532   WorldCat (עם VIAF): 150278532
אליהו טמלר

| --- | --- |

אליהו טמלר
 לידה:  25 באוגוסט 1919 רומניה רומניה
 נהרג:  30 באפריל 1948 (בגיל 28) ארץ ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1939
 מדינה:  ממלכת רומניה 
 כינוי:  יהושע (סנד)
 השתייכות:   אצ"ל
 תקופת הפעילות:  1939 – 1948 (אצ"ל)
 דרגה:  טוראי
 פעולות ומבצעים
 המערכה לשחרור יפו
 
אליהו טמלר (כונה "יהושע"; 25 באוגוסט 1919 – 30 באפריל 1948) היה לוחם ומפקד במחתרת האצ"ל. הוביל מספר רב של פעולות נגד הכובש הבריטי שכללו החרמות נשק וחבלה בתשתיות של השלטון העברי והבריטי בארץ. נהרג במערכה לשחרור יפו.
קורות חיים

אליהו אדי טמלר נולד ב-1919 בזאסטוונה שברומניה (בתחומי אוקראינה של ימינו) לאברהם וסבינה טמלר. למד בבית ספר עממי בעיר הולדתו ובגימנסיה בעיר השכנה צ'רנוביץ. אביו היה פעיל ציוני, מה שהביא את טמלר להצטרף לתנועת הנוער "חשמונאים".
ב-1939 עלה לארץ כמעפיל באניה פאריטה, שהפליגה מנמל קונסטנצה ב-12 ביולי כשעל סיפונה 857 פעילי תנועת בית"ר, ולאחר 42 ימי הפלגה קשים עגנה בחוף תל אביב. עם הגיעו הצטרף טמלר לפלוגות בית"ר שפעלו בארץ ובהמשך למחתרת אצ"ל והיה פעיל בשורותיו. ב-1942 נעצר על ידי הבריטים בחיפה ונשלח למחנה מעצר ליד מזרע משם שוחרר במרץ 1943. לאחר שחרורו מונה למפקד הפעילות המבצעית של האצ"ל במחוז פתח-תקוה ובהמשך במחוז תל אביב. במסגרת תפקידו זה תכנן והוציא לפועל מספר רב של פעולות כנגד השלטונות הבריטים ושלטונות הישוב:
החרמת משאית חומרי נפץ בדרך למחצבות מגדל צדק.
פיצוץ עמודי תקשורת באזור פתח תקווה (1945)
החרמת נשק ממחסני הצבא הבריטי בסרפנד.
התקפה על משרדי העלייה והמכס בחיפה (12 בפברואר 1944)
פיצוץ קווי נפט (מאי 1945)
החרמת חומרי נפץ ממחסני חברת סולל בונה (אוגוסט 1945)
התקפה על משטרת חיפה (29 בספטמבר 1945)
התקפה על תחנת הרכבת לוד במסגרת ליל הרכבות (1 בנובמבר 1945)
חבלה בבניין הבולשת הבריטית ביפו (27 בדצמבר 1945)
החרמת נשק במחנה בריטי ליד רחובות.
ב-2 באפריל 1946, כשחיכה לחוזרים מההתקפה על מתקני הרכבת בדרום, נתפס על ידי הבריטים כשהוא נושא נשק, נשפט לשבע שנות מאסר ונכלא בבית הסוהר המרכזי בירושלים. ב-20 בפברואר 1948 הצליח, יחד עם עוד 11 אסירים נוספים ממחתרות אצ"ל ולח"י, לחפור מנהרה ולברוח מהכלא. אחרי בריחתו זו מונה לתפקיד מרכזי במטה הארצי של האצ"ל. במסגרת זו פעל להוצאת נשק וחומרי נפץ ממחנות בריטים:
פעולה נגד הכפר קאקון (8 במרץ 1948)
החרמת פגזי מרגמה מרכבת בריטית כשחנתה ליד בנימינה (אפריל 1948)
החרמת נשק ממחנה 80 (6 באפריל 1948)
ב-25 באפריל 1948 היה טמלר בין מפקדי האצ"ל בפעולה לשחרור יפו. במהלך פעולה זו נפגע מפגז בריטי ונהרג. מנחם בגין, שהכירו מקרוב ספד לו: אליהו הלך - לא היה טוב ממנו בארגון. הובא לקבורה בחלקה הצבאית בבית הקברות נחלת יצחק.
ראו גם

בריחת 12 אסירי המחתרות מבית הסוהר המרכזי בירושלים
התקפת האצ"ל על יפו
לקריאה נוספת

משה בן-שאול, מעלות לוחמים - עשרים ושלשה פרקי לוחמים, הוצאת הדר, 1967, עמודים 202–217
בנימין עדות, אליהו טמלר, גונדר יהושע - ברית חיילי הארגון הצבאי הלאומי, "הוצאת אותפז"
הערות שוליים

↑  בפעולה זו התחפשו טמלר ואנשיו לצנחנים בריטים
↑  פעולה זו בוצעה כנגד יחידה בריטית שרוב חייליה היו יהודים וכשבמקביל מתקיימות שיחות תיאום בין המחתרות. אי לכך לא ניתן אישור מפקדי המחתרת לביצוע ובהתאם לכך נשפטו כל משתתפיה
↑  אצ"ל: התקפה על מתקני הרכבת, באתר "מכללת הרצוג"
↑  בהאסרו מסר את השם "אליהו סנד", שם שדבק בו גם לאחר שחרורו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517138705171  VIAF: 308263520   WorldCat (עם VIAF): 308263520
ארמון בומונט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה לשעבר, ארמון, בית אחוזה אנגלי 
 כתובת:  אוקספורד 
 מיקום:  אוקספורדשייר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1130
 תאריך פתיחה רשמי:  1130 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית 
 קואורדינטות:  51°45′18″N 1°15′46″W﻿ / ﻿51.755°N 1.2627°W﻿ / 51.755; -1.2627
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי ארמון בומונט(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי ארמון בומונט
 
שלט המציין את מיקומו ההיסטורי של הארמון
ארמון בומונט (באנגלית: Beaumont Palace) שבאוקספורד, אנגליה, נבנה על ידי מלך אנגליה הנרי הראשון בשנת 1130 כארמון מלכותי הקרוב לבקתת הציד ואחוזת הצייד שלו בוודסטוק שבאוקספורדשייר (אחוזה מהווה כיום חלק מארמון בלנהיים).
בשנת 1314, כאשר אדוארד השני, מלך אנגליה יצא להילחם בקרב בנוקבורן נשבע לפני הקרב למרים אם ישו שייסד מנזר כרמליתי אם ינצח בקרב. לאחר ניצחונו העניק המלך את הארמון למסדר הכרמליתי בשנת 1318 והוא נשאר בידיהם עד לפירוק המנזרים בתקופת הנרי השמיני - עת שהמנזר פורק תרתי משמע, ומאבניו נבנתה מכללת כריסט צ'רץ' ומכללת סנט ג'ונס.
כיום מצוי במקום בו עמד הארמון רחוב בומונט (Beaumont Street), שנסלל בשנות ה-20 של המאה ה-19.
אריקה פרנקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במאי 1954 (בת 70) גרמניה המזרחית ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 השתייכות:   בונדסוור
 תקופת הפעילות:  1990–2016 (כ־26 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרפואה
 תפקידים בשירות
 מפקדת האקדמיה הרפואית של הבונדסוור
 פעולות ומבצעים
 כוח הייצוב כוח קוסובו
 עיטורים
 מסדר ההצטיינות הבווארי 
 
אריקה פרנקה (בגרמנית: Erika Franke; נולדה ב-8 במאי 1954) היא גנרל חיל הרפואה בבונדסוור. אחת מחמש הנשים הראשונות שקיבלו דרגת גנרל בגרמניה, לצד ורנה פון ויימארן, גזינה קריגר, אלמוט נולטה וניקול שילינג.
ביוגרפיה

פרנקה נולדה ב-8 במאי 1954 בברלין המזרחית. היא למדה רפואה באוניברסיטת הומבולדט, וב-1978 קיבלה רישיון לעסוק ברפואה. ב-1984 החלה לעבוד בבית החולים של הפולקספוליציי בברלין. ב-13 במרץ 1986 קיבלה דוקטורט ברפואה. לאחר איחוד גרמניה מחדש התגייסה לבונדסוור כרופאת שטח בכירה. היא הפכה לסגנית ראש המכון המרכזי של השירות הרפואי של הבונדסוור. ב-1997 היא נשלחה לבלקן עם כוח הייצוב, ובשנת 2000 יצאה לשם שוב עם כוח קוסובו. ב-2001 היא הפכה לראש מחלקה במשרד הרפואי של הבונדסוור בבון, ואחר כך מונתה לסגנית ראש מחלקת הרפואה בפיקוד המבצעים של הבונדסוור בפוטסדאם. עד 31 במרץ 2006 עמדה בראש המכון לבטיחות תעסוקתית רפואית והגנת הסביבה של הכוחות המזוינים הגרמניים בברלין.
בין אפריל 2006 לספטמבר 2009 היא שימשה כרופאה ראשית בבית החולים הצבאי באולם. לאחר מכן מונתה לראש הסגל במשרד הרפואי של הבונדסוור. ב-1 ביולי 2013 היא הועלתה לדרגת גנרל חיל הרפואה - השנייה בהיסטוריה של גרמניה שהגיעה לדרגת גנרל, ומונתב למפקדת האקדמיה הרפואית של הבונדסוור. ב-12 במאי 2016 העבירה את הפיקוד על האקדמיה לגנרל גזינה קריגר, וב-1 ביוני של אותה שנה פרשה מהצבא.
אנטון צ'ופקוב

אנטון מיכאילוביץ' צ'ופקוב (ברוסית: Антон Михайлович Чупков; נולד ב-22 בפברואר 1997) הוא שחיין רוסי, הוא בעל מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים ברציפות אלוף העולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019), פעמיים ברציפות אלוף אירופה (גלאזגו 2018 ובודפשט 2021) ושיאן עולם בעבר (2019–2022) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה

צ'ופקוב נולד וגדל במוסקבה. הוא החל לשחות על מנת לחזק את בריאותו.
ביוגרפיה > 2016 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה צ'ופקוב במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.70 דקות, אחרי דמיטרי בלנדין מקזחסטן (2:07.46 דקות) וג'וש פרנוט מארצות הברית (2:07.53 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:31.30 דקות. הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 59.10 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2018 זכה צ'ופקוב בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה של-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש ובשאי אירופה חדש של 2:06.96 דקות, לפני יאסוהירו קוסקי (2:07.29 דקות) ואיפיי ווטנאבה (2:07.47 דקות), שניהם מיפן. כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אליפות ושיא אירופה חדש של 2:07.14 דקות ועלה ראשון לגמר. מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
ביוגרפיה > 2018 > אלוף ושיאן אירופה

באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכה צ'ופקוב ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אירופה חדש של 2:06.80 דקות, 13 מאיות השנייה איטי משיאו העולמי של איפיי ווטנאבה מיפן, לפני ג'יימס וילבי מבריטניה (2:08.39 דקות) ולוקה פיציני מאיטליה (2:08.54 דקות). מדליית כס, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.03 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:30.44 דקות ולפני גרמניה (3:33.52 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 59.06 שניות, אחרי אדם פיטי שקבע שיא עולם חדש של 57.10 שניות וג'יימס וילבי (58.64 שניות).
ביוגרפיה > 2019 > שיאן עולם

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 זכה צ'ופקוב במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:06.12 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של איפיי ווטנאבה (2:06.67 דקות), לפני מתיו וילסון מאוסטרליה (2:06.68 דקות) ואיפיי ווטנאבה (2:06.73 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.19 שניות.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים צ'ופקוב במקום 16 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.93 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 59.55 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 27.40 שניות (2017)
100 מטר חזה: 59.06 שניות (2018)
200 מטר חזה: 2:06.12 דקות (2019), שיא עולם בעבר
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 26.79 שניות (2018)
100 מטר חזה: 56.69 שניות (2018)
200 מטר חזה: 2:01.57 דקות (2018)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה
אפרים פישל הרשקוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוקטובר 1922 מוקצ'בו, אוקראינה 
 פטירה:  27 במאי 2017 (בגיל 94) ויליאמסבורג, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 במאי 2017 
 
הרב אפרים פישל הרשקוביץ (יום הכיפורים תרפ"ג אוקטובר 1922 - ב' סיוון תשע"ז מאי 2017) היה ידוע בתואר אב בית דין האליין (על שם העיר בה שימש כרב לאחר שנות השואה) ושימש חבר בד"צ צאנז קלויזענבורג בארצות הברית. נחשב פוסק חשוב וכבעל בקיאות בתורת הקבלה.
הרשקוביץ נולד במונקאץ', עיר השייכת כיום לאוקראינה. בצעירותו נחשב חסיד של האדמו"ר בעל החקל יצחק מספינקא, וקבע את בית מדרשו בבית המדרש של חסידות ספינקא במונקאץ'. לאחר השואה כיהן כרב בהאליין שבאוסטריה, ואחר כך עבר לניו יורק שם מונה על ידי רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם לשמש כרב בחסידות צאנז קלויזענבורג. ניתן לראות את 'הסכמותיו' למאות ספרים הלכתיים ותורניים, בזכות זאת נחשב גם ל"רב המסכים".
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הוקם בי"ד מיוחד לדון בשאלות של עגונות בו ישבו הרבנים יחזקאל ראטה וישראל חיים מנשה פרידמן איתו.
משנתו ההלכתית

למרות הנהוג כיום בחוגים רבים לפסוק לפי הספר משנה ברורה, הרב הרשקוביץ נוהג כפוסקים חסידיים רבים, ופוסק לפי שולחן ערוך הרב של רבי שניאור זלמן מלאדי, בעל התניא. בנוסף לכך הוא מסתמך רבות על הנפסק ב"שולחן הטהור" - קאמרנא.
מורה כי יש למעט בלבישת התפילין מפאת קדושתן, ולכן יש להורידן במהירות האפשרית לאחר התפילה, ועדיף להורידן מיד אחר תפילת שמונה עשרה. מסתמך רבות על מנהגי ישראל, בנימוק שהם יסודות היהדות. פוסק שאין לחייב נשים להתפלל את נוסח התפילה אפילו לכתחילה, מכיוון שכך היה נהוג בדורות הקודמים. סידור העירוב בשכונת וויליאמסבורג שבברוקלין בוצע בהכוונתו למול התנגדות של אנשי חסידות סאטמר לדבר, בעקבות פסיקתו שהעיר אינה נחשבת לרשות הרבים מהתורה. בעקבות כך סבל רדיפות מהמתנגדים לעירוב.
בנו חתנו ותלמידו

בנו, הרב יצחק הרשקוביץ, רב הצעיר של האליין.
חתנו הרב מאיר מאייעס מדייניה של חסידות בעלז בבורו פארק.
הרב ישראל חיים מנשה פרידמן אב בית הדין של חסידות סאטמר.
הערות שוליים

↑  הרב מנשה קליין, שו"ת משנה הלכות, חלק ד, סימן ב; הרב יצחק שמואל שכטר, שו"ת ישיב יצחק, חלק ו, אבן העזר סימן לג.
↑  Jewish News | Israel News - Hamodia.com, Hamodia (באנגלית)
↑  שלמה אבינר, ‏הגאון רבי אפרים פישל הרשקוביץ זצ"ל: רב ההסכמות ורב הסמכות/ הספד, באתר "סרוגים", 28 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477197005171  ISNI: 0000 0000 5257 906X  LCCN: no2002037950  VIAF: 19344225   WorldCat (עם VIAF): 19344225 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.