stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שם ערבי
הערות שוליים

↑  'אגדת אבו נימר הנמר האחרון שנראה בארץ ישראל, ‏20 באפריל 2012
הטוגרא של הסולטאן מהמוט השני: מהמוט השני בן עבד אל-חאמיד [ה]מנצח לעד. מהמוט הוא האיסם של הסולטאן, בן עבד-אל חאמיד הוא הנסב שלו, ומנצח לעד (מט'פר דאימאן) הוא הלקב
תמי טסקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1983 (בת 41) 
 מדינה:  ישראל 
 
תמי טסקר (נולדה ב-19 בינואר 1983) היא דוגמנית ושחקנית טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

טסקר נולדה בקיבוץ גבעת חיים, לעזה ועברי, שעלה מבריטניה.
ב-1997 זכתה בתחרות "סופר מודל". ב-2003 זכתה במקום הראשון בתחרות דוגמנות של ערוץ האופנה (FASHION TV MODEL AWARDS) שהתקיימה במונטה קרלו.
היא דגמנה במילאנו, בפריז ובניו יורק ובארץ דגמנה בין היתר למגזין בלייזר, ב-2009 הופיעה בקמפיין למי עדן.
בטלוויזיה היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "השועלים", "החברים של נאור" ו"יחפים".
שפות אינואיטיות

| --- | --- |
 קבוצה אתנית:  אינואיטים
 תפוצה גאוגרפית:  אלסקה, צפון קנדה, נונאוויק, נונטיסאווט, גרינלנד
 סיווג שפה:  שפות אסקימו-אלאוט (אנ')שפות אינואיטיות
 צורה קדומה:  פרוטו-אינואיטית
 מזהים
 קוד גלוטולוג:  inui1246
 
השפות האינואיטיות הן קבוצה קרובה של שפות אמריקניות ילידיות שבדרך כלל מדוברות על פני האזור הארקטי של צפון אמריקה ובמידה מסוימת באזור התת-ארקטי בלברדור. האינואיטים חיים בעיקר בשלוש מדינות: גרינלנד, קנדה (במיוחד באזור נונאציאווט של לברדור, אזור נונאוויק של קוויבק, נונאווט, והטריטוריות הצפון-מערביות), וארצות הברית (במיוחד בחוף של אלסקה).
מינוח

השפה המסורתית של האינואיטים היא מערכת של דיאלקטים קרובים זה לזה, שאינם מובנים בקלות מקצה אחד של עולם האינואיט אל האחר, ויש אנשים שאינם רואים בה שפה אחת אלא קבוצה של שפות. עם זאת, אין קריטריונים ברורים לחלוקת שפת האינואיטים לשפות ספציפיות, משום שהיא יוצרת רצף ניבים. כל קבוצה של אינואיטים מבינה את שכנותיה, וסביר להניח שגם את שכנותיה של שכנותיה; אבל ממרחק מסוים, ההבנה ההדדית יורדת לרמה נמוכה מאוד.
כתוצאה מכך, אינואיטים במקומות שונים משתמשים במילים שונות עבור הדיאלקטים שלהם ועבור קבוצת השפות כולה, והעמימות הזאת הועברה גם לשפות אחרות, דבר היוצר בלבול רב בקשר להגדרות שאמורות לחול עליהם.
היסטוריה

הצורות המוקדמות של השפות האינואיטיות דוברו על ידי אנשי תול, שהחליפו את תרבות דורסט, שהתיישבה בעבר באזור הארקטי של אמריקה בתחילת האלף ה-2 לספירה. בסביבות שנת 1300 הגיעו האינואיטים ושפתם למערב גרינלנד, ולבסוף למזרח גרינלנד. בערך באותו הזמן נעלמו מושבות הויקינגים בדרום גרינלנד. האמונה הרווחת היא שבמהלך מאות השנים של הגירה מזרחה, שפות האינואיט השתנו משפות היופיק המדוברות במערב אלסקה ובצ'וקוטקה.
עד 1902 הייתה קיימת מובלעת אפשרית של תרבות דורסט, הסאשרמיוט (אנ'). באי סאות'המפטון. כמעט שום דבר לא ידוע על שפתם, אך העדויות המעטות מספרות על "הדיאלקט המוזר" שלהן. הדבר מעיד על כך שהם דיברו גם בשפה אסקימו-אלאוטית, אך שונה לחלוטין מהצורות המדוברות בקנדה כיום.
סיווג וחלוקה גאוגרפית > אלסקה

אינופיאק או אינופיאט (אנ')
אינופיאק של חצי האי סיוורד
ניב מצר ברינג
תת-ניב דיומד
תת-ניב ויילס
תת-ניב קינג איילנד
ניב קוויארק
תת-ניב טלר
תת-ניב פיש ריבר
אינופיאטון או אינופיאק צפון אלסקנית
ניב מַלִימִיאוּטוּן
תת-ניב נהר קובוק
תת-ניב קוצביו
ניב המפנה הצפוני
תת-ניב המפנה הצפוני נפוץ
תת-ניב פוינט הופ
תת-ניב פוינט בארו
תת-ניב מעבר אנקטובוק
תת-ניב אומרמיאוטון (אנ')
סיווג וחלוקה גאוגרפית > קנדה וצפון גרינלנד

אינוויאלוכטון (אנ') (מערב קנדה)
ניב איגלולינגמיאוט או קיכיקטלוק אואננגני או ניב צפון באפין (צפון באפין)
ניב אאיווילינגמיאוטוט או אאיוויליך (מפרץ הדסון)
ניב כִּיוַלִּירְמִיאוּטוּט או כִּיוַלִּיק (אזור כיווליק, נונאווט)
ניב נַאצִילִינְגְמִיאוּטוּט או נציליק (אנ') (אזור נאטיליק, נונאווט)
תת-ניב נַאצִילִיק
תת-ניב ארוויליגייואק
תת-ניב אוטכוהיכסאליך (אנ')
ניב אינואינאקטון (אנ') (נונאווט, הטריטוריות הצפון-מערביות)
תת-ניב כאנגיריוארמיאוטון (אנ')
תת-ניב קופרמיין
תת-ניב בת'רסט
תת-ניב קיימברדייג'
ניב סִיגְלִיטוּן (אנ') (הטריטוריות הצפון-מערביות)
אינוקטיטוט (מזרח קנדה)
ניב אינוטיטוט או נונאציאוומיאוטוט (אזור נונאציאווט של חצי האי לברדור)
ניב נונאווימיאוטיטוט (נונאוויק)
ניב קיכיקטלוק ניגיאני או ניב דרום באפין (דרום באפין)
ניב אִינוּכְּטוּן (צפון גרינלנד)
סיווג וחלוקה גאוגרפית > גרינלנד

גרינלנדית
ניב כַּלׇשִׂיסוּט או גרינלנדית מערבית (מערב גרינלנד)
ניב טוּנוּמִיסוּט או גרינלנדית מזרחית (מזרח גרינלנד)
פונולוגיה ופונטיקה

תפוצת ניבים אינואיטיים
שער ריק

שער ריק בהוקי קרח
המישיגן וולברינס בניסיון להבקיע שער ריק נגד פריס סטייט בולדוגס
שער ריק (באנגלית: Empty net goal, בקיצור EN או ENG) מתרחש במספר ענפי ספורט קבוצתיים כאשר קבוצה מבקיעה שער לרשת ללא שוער נוכח.
הוקי קרח

בהוקי קרח יתרחש שער ריק בשני מקרים:
בדקות האחרונות של המשחק, אם קבוצה נמצאת בטווח של שני שערים, היא לרוב תוציא את השוער ותותיר את השער חסר הגנה על מנת להכניס שחקן התקפי נוסף על מנת להעלות את סיכוייה להשוות את התוצאה. עם זאת, אם הקבוצה המובילה תשיג שליטה בדסקית היא לרוב תחבוט לכיוון הרשת הריקה ותנסה להבקיע שער. פחות נפוץ שקבוצה תחבוט מהאזור שלה לעבר שער ריק במטרה לגרום לאייסינג אם החובט מחטיא את השער. בנסיבות מסוימות קבוצה עשויה גם להוציא את השוער שלה כשהיא ביתרון של שני שחקנים, גם אם לא מדובר בסוף המשחק, על מנת להשיג יתרון של שישה תוקפים על שלושה ולהגדיל את סיכוייה להבקיע.
במקרה של עונש מושהה, לעיתים הקבוצה שלא עברה עבירה תוציא את השוער שלה ותכניס שחקן התקפה נוסף. שערים ריקים שהובקעו במקרה זה הם שערים עצמיים מקריים מכיוון שהשריקה תישרק אם הקבוצה שנענשת תיגע בדסקית. שער עצמי מובקע בדרך כלל כאשר חלוץ מהקבוצה שלא עברה עבירה מוסר אחורה למגן שאינו בעמדתו, והדסקית גולשת לתוך שער הקבוצה עצמה, או כאשר שחקנים מהקבוצה שלא נענשת נלחצים באזור הקבוצה והם חובטים בטעות לשער. שער זה נזקף לזכות השחקן האחרון בקבוצה המבקיעה שנגע בדסקית.
הוקי קרח > סטטיסטיקת השוער

שערים ריקים יחויבו מהשוער שהיה בעבר בשער כשערי חובה ריקים (באנגלית: Empty net goals against, בקיצור EN, ENG או ENA). שערים ריקים אינם נחשבים שערי חובה לשוער לצורך חישוב הממוצע או אחוז ההצלה שלהם, אלא הם נמצאים במעקב נפרד. עם זאת, ניתן לזקוף לזכות שוער הפסד כתוצאה משער ריק (לדוגמה, אם קבוצה מפגרת בשער אחד, מוציאה את השוער שלה, סופגת שער ריק, לאחר מכן מבקיעה שער נוסף אך לא מספיקה להבקיע שער להשוות לפני תום הזמן; מאחר שאף שוער לא היה על הקרח בשער הניצחון, ההפסד מוצמד לשוער האחרון שהיה על הקרח). במקרה יוצא דופן, השוער אדם וילקוקס, בהופעתו הבודדת ב-NHL במדי באפלו סייברס, לא ספג שער אך נזקף לזכותו הפסד בשל התרחיש הנ"ל.
כדורגל

שער ריק יכול להתרחש בכדורגל במצב בו קבוצה זקוקה לשער על מנת להשוות את התוצאה או לנצח ולכן שולחת את השוער שלה להתקפה של קבוצתו במהלך מצב נייח, בעיקר בעיטת קרן. במקרה זה, אם הקבוצה המגנה חוטפת את הכדור היא עשויה לכבוש לשער הריק.
דוגמאות לשערים ריקים בכדורגל כוללות את צ'אבי אלונסו במדי ליברפול נגד לוטון טאון בגביע ה-FA ב-2006, סון יונג-מין במדי קוריאה הדרומית נגד גרמניה במונדיאל 2018 וגונסאלו מרטינס במדי ריבר פלייט מול בוקה ג'וניורס במשחק השני של גמר גביע ליברטדורס 2018 באצטדיון סנטיאגו ברנבאו.
כדוריד

עם שינויים בחוקה במהלך העשור השני של המאה ה-21, גם בכדוריד ניתן להוציא את השוער. בניגוד לדוגמאות הכדורגל וההוקי קרח, מקרה זה אינו נעשה רק לקראת סיום המשחק בניסיון לכבוש שער, שכן איבוד הכדור וחוסר היכולת להחזיר את השוער במהירות בזמן מביאה כמעט תמיד לשער ריק בענף זה.
הערות שוליים

↑  Buffalo Sabres: Adam Wilcox gets loss without allowing a goal, ‏7 באפריל 2018 (ארכיון)
↑  Liverpool fan won £25k after Xabi Alonso's iconic goal v Luton, OneFootball
↑  לא להאמין: גרמניה הודחה מהמונדיאל בשלב הבתים, באתר ynet, 27 ביוני 2018
↑  ריבר פלייט ניצחה את בוקה ג'וניורס 1:3 בהארכה וזכתה בגביע ליברטדורס, באתר וואלה, 10 בדצמבר 2018
סימון אדווינסון מבקיע שער ריק לטובת גרנד רפידס גריפינס
שרמן דאגלס

| --- | --- |
 לידה:  15 בספטמבר 1966 (בן 58) וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.83 מטרים
 מספר:  4, 11, 20
 מכללה:  אוניברסיטת סירקיוז
 דראפט:  בחירה מספר 28, 1989 מיאמי היט
 קבוצות כשחקן
 1989–1992 1992–1995 1995–1997 1997–1998 1998–1999 1999–2001:  מיאמי היט בוסטון סלטיקס מילווקי באקס ניו ג'רזי נטס לוס אנג'לס קליפרס ניו ג'רזי נטס
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA‏ (1990)
שרמן דאגלס (באנגלית: Sherman Douglas; נולד ב-15 בספטמבר 1966) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1989–2001. ממוצעיו הכוללים לאורך 12 עונותיו בליגה הם 11.0 נקודות, 5.9 אסיסטים ו-2.2 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות

דאגלס נולד בוושינגטון די. סי., ובין השנים 1985–1989 למד באוניברסיטת סירקיוז. בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל אותה – לצדם של רוני סייקלי ודריק קולמן – לגמר טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה. במשחק הגמר עצמו הפסידה סירקיוז בתוצאה 73–74 מול אוניברסיטת אינדיאנה, חרף משחק מצוין של דאגלס אשר קלע 20 נקודות ומסר 7 אסיסטים. בעונת 1988/1989 הגיעה הקבוצה לשלב רבע גמר הטורניר (NCAA Elite Eight), בו הודחה על ידי אוניברסיטת אילינוי. בשלוש עונותיו האחרונות בסירקיוז קלע דאגלס 17.2 נקודות בממוצע למשחק, ובכל אחת מהעונות הוביל את שחקני מחוז "Big-East" בממוצע אסיסטים למשחק (8.1). בסיום עונתו האחרונה נבחר לחמישיית העונה של המחוז בפעם השלישית ברציפות, וכן לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1989 נבחר דאגלס בבחירה ה-28 על ידי מיאמי היט, לקראת העונה השנייה של המועדון. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצדם של הרוקי גלן רייס ושחקן השנה השנייה וחברו מסירקיוז, רוני סייקלי. לאורך אותה עונה העמיד ממוצעים של 14.3 נקודות ו-7.6 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונה העוקבת הציג יכולת מצוינת עם 18.5 נקודות ו-8.5 אסיסטים בממוצע למשחק, אשר בדיעבד היו שיאי הקריירה שלו. ב-27 בדצמבר 1990 קלע שיא קריירה של 42 נקודות במשחק מול דנוור נאגטס.
בינואר 1992, לאחר מעט יותר משנתיים עם ההיט, הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס בתמורה לבראיין שו. ב-3 באפריל 1994 מסר שיא קריירה של 22 אסיסטים במשחק מול פילדלפיה 76'. ב-3 וחצי עונותיו בבוסטון פתח במרבית המשחקים, ותרם 11.1 נקודות ו-6.8 אסיסטים למשחק.
בנובמבר 1995 הועבר בטרייד למילווקי באקס, בתמורה לטוד דיי ואלטון ליסטר. עד לסיום עונת 1996/1997 קלע דאגלס 10.5 נקודות למשחק כרכז הפותח של הבאקס.
בקיץ 1997 הועבר לקליבלנד קאבלירס בטרייד משולש, במסגרתו טרל ברנדון וטיירון היל (מקליבלנד) נשלחו למילווקי, וין בייקר (ממילווקי) נשלח לסיאטל סופרסוניקס, ושון קמפ (מסיאטל) נשלח לקליבלנד. כחודש לאחר מכן, בטרם שיחק עם הקאבלירס, הועבר בטרייד נוסף לדנוור נאגטס, ממנה שוחרר מידית. לאחר מכן חתם על חוזה לעונה אחת בניו ג'רזי נטס. לאורך אותה עונה שימש כמחליפו מהספסל של סם קאסל, אולם בשל פציעה של קאסל לקראת הפלייאוף תפס דאגלס את מקומו בחמישייה, ובשלושת משחקי הפלייאוף (בהם הפסידו מול שיקגו) אף הוביל את קלעי קבוצתו עם 18.3 נקודות למשחק.
בעונת 1998/1999 שיחק עבור לוס אנג'לס קליפרס, ובשתי העונות הבאות חזר לשחק בניו ג'רזי. בסיום עונת 2000/2001 פרש דאגלס ממשחק, בגיל 34.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של דאגלס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין סירקיוז לאינדיאנה, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין סירקיוז לאילינוי, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של דאגלס, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1989, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין מיאמי לדנוור, באתר basketball-reference.com
↑  דאגלס נשלח בטרייד לבוסטון, באתר לוס אנג'לס טיימס, 11 בינואר 1992
↑  סטטיסטיקות המשחק בין בוסטון לפילדלפיה, באתר basketball-reference.com
↑  דאגלס נשלח בטרייד למילווקי, באתר deseret.com,‏ 27 בנובמבר 1995
↑  קמפ נשלח בטרייד לקליבלנד בטרייד משולש, באתר וושינגטון פוסט, 26 בספטמבר 1997
↑  סטטיסטיקות הסדרה בין הנטס לבולס, באתר basketball-reference.com
תל אבו הוריירה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  התרבות הנאטופית, Pre-Pottery Neolithic B, Pre-Pottery Neolithic A 
 מאורעות:  חפירה ארכאולוגית  חפירה ארכאולוגית 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  אנדרו מור 
 מצב:  flooded 
 מיקום
 מדינה:  סוריה סוריה
 קואורדינטות:  35°52′00″N 38°24′00″E﻿ / ﻿35.8667°N 38.4°E﻿ / 35.8667; 38.4
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתל אבו הוריירה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתל אבו הוריירה
 
תל אַבּוּ הוּרֵיירָה (בערבית: تل أبو هريرة) הוא אתר ארכאולוגי פרהיסטורי בסוריה, מיישובי הקבע הראשונים בהם התפתחה החקלאות.
האתר ממוקם על מישור בסמוך לגדה הדרומית של נהר הפרת. באתר שני שלבי יישוב נפרדים, כאשר ביניהם שלב בו היה היישוב נטוש. האתר נחקר בשנים 1972–1973 בניסיון להציל את ממצאיו לפני הצפתו על ידי אגם אסד, מאגר אשר נוצר עם בנין סכר טבקה. כמות ניכרת של חומר חולצה מהאתר ונחקרה במשך מספר עשורים. בשנת 1983 פורסם דו"ח ראשוני ובשנת 2000 פורסם דו"ח סופי.
יישוב אפיפלאוליתי הוקם באתר לקראת 11,500 לפני זמננו, סביר להניח שעל ידי התרבות הנאטופית באחת מההתפשטויות הנאטופיות צפונה ממולדתם בדרום הלבנט. היישוב הורכב מבקתות עגולות עשויות עץ ואכלס, לכל היותר, מספר מאות מתיישבים. בתקופה זאת שימשו הציד, הדיג וליקוט צמחי בר כאופני הפקת מזון. בבתים נמצאו אזורי אחסון למזון. צבאים, ערודים, כבשים, בקר, ארנבות, שועלים ועופות נאכלו. נקצרו שני סוגים של שיפון ושני זנים של חיטת בר עתיקה (Triticum boeoticum; Triticum dicoccoides). נמצאו עדויות לגידול שיפון החל מ־10,000 לפני זמננו. הוצע כי אקלים יבש בתקופת הדריאס הצעיר גרם לפיחות בכמויות דגני הבר. הקיצוץ במקורות המזון הוביל את יושבי אבו הוריירה לגידול עצמאי של הדגניים, בניסיון להבטיח את אספקתם.
אחר תקופה בה עמד האתר נטוש, יישוב נאוליתי הוקם על גבי הכפר האפיפלאוליתי. היישוב החדש היה גדול, לכל היותר, פי עשרה מהיישוב האפיפלאוליתי, והיה אחד היישובים הגדולים במזרח התיכון בתקופתו. בתי לבנים נבנו, ותל הורם משרידי היישוב הישן. מגוון רחב יותר של צמחים בויתו, ובחינה של שלדי אדם מלמדת על מספר מומים גופניים. מקור המומים הוא, כפי הנראה, עבודה חקלאית קשה ובמיוחד טחינת התבואה. גם בעלי חיים שולבו במערכת הכלכלית, וטופלו בעדריהם. הקדרות נכנסה לאתר סביב ל־7,000 לפני זמננו, והאריגה אף מוקדם יותר. סמוך לכך ננטש האתר.
תודרנית לבנה

| תודרנית לבנה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: תודרנית
מין:: תודרנית לבנה
שם מדעי
 Arabidopsis thaliana ‏Heynhold, 1842
תחום תפוצה


תודרנית לבנה (שם מדעי: Arabidopsis thaliana) הוא צמח בעל פרחים ממשפחת המצליבים (משפחתם של הכרוב והחרדל). הצמח  נפוץ באירופה וצפון אפריקה עד למזרח אסיה ותת היבשת ההודית.
התודרנית הלבנה היא הצמח הנחקר ביותר בגנטיקה ובביולוגיה ההתפתחותית, והיא מהווה אורגניזם מודל; בהקשרים מדעיים נהוג להשתמש בשם המדעי שלה, ארבידופסיס. לתודרנית מספר תכונות שבזכותן נוח לעבוד עמה במחקרים גנטיים: היא בעלת מחזור חיים וזמני נביטה וצמיחה מהירים; ניתן בקלות להצליב בין זנים שונים של הצמח כדי לחקור דפוסי תורשה של גנים; וזנים שונים של תודרנית נבדלים זה מזה באופן בולט לעין (גובה הצמח, גודל וצורת העלים, הטמפרטורה המיטבית לגידול). בנוסף, מתפרש הגנום של התודרנית על פני חמישה כרומוזומים וגודלו כ-125 מיליון זוגות נוקלאוטידים, מספר קטן ביחס לצמחים אחרים. זהו הגנום הצמחי הראשון שרוצף במלואו, בשנת 2000. מדענים מעריכים כי הגנום של התודרנית הלבנה מכיל כ-26,000 גנים, בדומה לגנום האדם. על אף שכאמור צמח זה נחקר שנים ארוכות, תפקידם של רוב הגנים טרם נודע.
התודרנית הלבנה נחקרה רבות בהקשר של פוטוטרופיזם - צמיחה לכיוון האור. מחקרים בצמח זה חשפו את מנגנוני התגובה של שורשי הצמח לאור אדום ותת-אדום.
תל אביב: חולות שהיו לכרך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  נתן דונביץ'
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת שוקן
 תאריך הוצאה:  1959
 מספר עמודים:  245
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001871928
תל אביב: חולות שהיו לכרך הוא ספרו של נתן דונביץ' שיצא לאור בשנת 1959 במלאת יובל שנים להקמת העיר תל אביב.
הספר, שיצא לאור בהוצאת שוקן, מורכב מסיפורים ומאנקדוטות מההיסטוריה של העיר מימיה הראשונים ועד לכתיבת הספר, וכן מ"כתבות צבע" עיתונאיות שקובצו מהמדור אותו כתב דונביץ' בעיתון "הארץ" על דמויות ואישים הפועלים בעיר בתקופה בה נכתב הספר. בספר 248 עמודים, והוא מחולק ל-16 פרקים ובהם עשרות תמונות.
התמונות הרבות המלוות את הספר הן צילומים בשחור לבן המתארים את תולדות העיר, מצילומיו הראשונים של אברהם סוסקין ועד לצילומים בני התקופה בה נכתב הספר.
חציו הראשון של הספר מתעד את תולדות העיר מיום הקמתה, דרך ימיה הראשונים של אחוזת בית, גירוש תל אביב, פריחת העיר בימי העלייה החמישית ועד להקמת מדינת ישראל. הספר מתעד את התהליכים שעברה העיר, וכולל מידע ביוגרפי רב לגבי מקימי העיר ובוניה, התפתחותה האורבנית והתהליכים ההיסטוריים אותם עברה העיר בארבעת העשורים הראשונים לקיומה. דמויות כחיים חיסין, מאיר דיזנגוף וישראל רוקח מתוארות באופן אוהד, בריבוי פרטים ואנקדוטות, ושפע של פרטים ביוגרפיים, אותם קיבץ הסופר מהדמויות הפועלות, שרבות מהן היו עוד בחיים, ויכלו לספר מכלי ראשון את סיפורן.
חציו השני של הספר נותן תמונה צבעונית ומשעשעת לעיתים של העיר בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר לא הייתה עוד "תל אביב הקטנה", אך גם לא הכרך רווי גורדי השחקים שהפכה להיות. באותו הרגע בו בשדרות רוטשילד "לא נותר אפילו סוס אחד, וטנדרים, משאיות ותלת אופנים תפסו את מקומם". העיר שתיאורה עולה מן הספר אינה מקום אידילי. בעיות רבות כזיהום מי הים, העוני והדלות בשכונת מחלול, והזנות בשטח הגדול ביפו, כמו גם אנקדוטות מחיי הפשע, אותם סיקר דונביץ' כעיתונאי, מתוארות ללא כחל ושרק. אך העיר מתוארת באהבה, על מגוון הדמויות הקטנות והגדולות של תושביה, החל בראש העיר באותם הימים, חיים לבנון וכלה ב"תופס הנחשים אבו ריאש". שוק הכרמל, וכיכר מגן-דוד מתוארים כ"לב ההומה" של העיר. חיי התרבות מתוארים בהרחבה, כך תיאטרון הבימה בו עוד כיכבה חנה רובינא, או רביעיית מועדון התיאטרון בה שר ינקלה בן סירא, וטקס בחירת מלכת היופי לשנת 1957, בו קיבלה הזוכה, קורינה ברזאלי בנוסף לפרחים גם את "אלבום בן-גוריון".
רשימת פרקי הספר

"בראשית, וגם קצת שמות" - על הקמת העיר וחלוקת המגרשים.
"חיתולים של חולות" - על ימיה הראשונים של העיר.
"עיר רפאים" - על העיר בימי גירוש תל אביב.
"מתחילים לראות עיר" - על העיר בימי העלייה השלישית.
"עיר שוקקת על שמריה" - על העיר בימי העלייה הרביעית.
"לידתו של הכרך" - על העיר מימי העלייה החמישית ועד למלחמת העצמאות.
"הבית הראשון והבאים אחריו" - על הבית הראשון של תל אביב ברח' יהודה הלוי 25, ומבט על נווה צדק, שכונת התקווה ואזור התחנה המרכזית.
"הגבול המערבי" - תיאור שכונותיה המערביות של תל אביב, וחוף הים.
"הלב ההומה" - תיאור אזור כיכר מגן-דוד.
"המלך מת - יחי המלך" - תיאור רחוב הרצל והמרכז החדש של העיר - רחוב דיזנגוף.
"בין ניאון לניאון" - תיאור חיי הלילה של תל אביב.
"גם העירייה גדלה" - תיאור דמויות ומעשים בעיריית תל אביב.
"עצורים ועזובים" - אנקדוטות מחיי הפשע של תל אביב.
"עיר שנעשתה פרבר" - תיאור החיים ביפו בעת כתיבת הספר.
"מותר להציץ?" - דמויות מעניינות של תושבי תל אביב.
"גם הם תושבי הכרך" - תיאור גן החיות של תל אביב.
תומאס זנדקילר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בן 62 בערך) מינסטר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 
תומאס זנדקילר (בגרמנית: Thomas Sandkühler; נולד ב-1962 במינסטר) הוא היסטוריון גרמני.
חייו

זנדקילר למד הוראת היסטוריה, לימודים גרמניים (Germanistik) ופדגוגיה באוניברסיטת בוכום ובאוניברסיטת פרייבורג, שם קיבל תעודת הוראה ב-1988. לאחר מכן הרצה באוניברסיטת בילפלד ושם קיבל את תואר הדוקטור בזכות הדיסרטציה שהגיש על רצח היהודים במזרח גליציה בין השנים 1941–1944, בתקופת השואה, לאחר מבצע ברברוסה.
מ-1944 עד 2002 היה יועץ מדעי בפקולטה להיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת בילפלד. מ-1997 עד 1999 היה מנהל צוות המחקר הגרמני שהשתתף בוועדת ברז'ייה שהתכנסה בברן לשם חקר התנהלותה של שווייץ במלחמת העולם השנייה. ב-2002 היה זנדקילר עמית מחקר במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
ב-2003 וב-2004 עבר בחינות הוראה ולימד בגימנסיה את מקצועות הגרמנית וההיסטוריה. מ-2009 הוא יושב בראש הקתדרה לדידקטיקה היסטורית (Geschichtsdidaktik) באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
בין השנים 2015 ו-2019 היה זנדקילר יו"ר ועדה פדרלית גרמנית לדידקטיקה ועורך כתב העת לדידקטיקה בחינוך Zeitschrift für Geschichtsdidaktik. הוא היה חבר אגודת ההיסטוריונים הגרמנים ( Verbandes der Historiker und Historikerinnen Deutschlands), המונה כ-3,000 היסטוריונים והיה חבר ועדת המערכת של סדרת ספרים על היסטוריה תרבותית בשם Beiträge zur Geschichtskultur.
זנדקילר הוא חבר בחבר הנאמנים של קרן הזיכרון של אתרי ההנצחה ויימאר-בוכנוואלד ודורה-מיטלבאו, חבר האגודה להיסטוריה של ברלין וחבר הוועדה המייעצת של מוזיאון ברלין-קרלסהורסט (המוזיאון הגרמני-רוסי).
זנדקילר הוא מחברם של מספר ספרים בנושא הנאציזם והשואה, כמו גם בנושא תיאוריה של ההיסטוריה ותיאוריה של הדידקטיקה. הוא חוקר דידקטיקה ומחקר ההיסטוריה של עיצוב אתרי זיכרון. הוא כתב ביוגרפיה של אדולף היטלר לנוער. הביוגרפיה זכתה בפרס אמיס הגרמני לספרות עיון (Emys Sachbuchpreis) והופיעה בתרגום לסינית, יפנית והונגרית.
ב-2016 פרסם עם האגודה לתולדות ברלין (Verein für die Geschichte Berlins) ספר תיעודי על לשכת קנצלר הרייך ובו כמאה תצלומים שלא היו ידועים עד אז.
פרסומים (רשימה חלקית)

תומאס זנדקילר, מדיניות כלפי יהודים ורצח יהודים בדיסטריקט גליציה, 1942-1941, יד ושם
„Endlösung“ in Galizien. Der Judenmord in Ostpolen und die Rettungsinitiativen von Berthold Beitz. 1941–1944. Dietz Nachfolger, Bonn 1996, ISBN 3-8012-5022-9 (Dissertation Bielefeld 1994, 592 Seiten mit Illustrationen, Inhaltsverzeichnis).
mit Horst-Walter Blanke, Friedrich Jaeger (Hrsg.): Dimensionen der Historik. Geschichtstheorie, Wissenschaftsgeschichte und Geschichtskultur heute (Festschrift Jörn Rüsen zum 60. Geburtstag). Böhlau, Köln / Weimar / Wien 1998, ISBN 3-412-03898-9 (Inhaltsverzeichnis).
mit Benedikt Hauser u. a.: Die Schweiz und die Goldtransaktionen im Zweiten Weltkrieg (= Veröffentlichungen der Unabhängigen Expertenkommission: Schweiz – Zweiter Weltkrieg, Band 16). Chronos, Zürich 1998; 2., erweiterte Ausgabe 2002, ISBN 3-0340-0616-0.
Die Schweiz und die deutschen Lösegelderpressungen in den besetzten Niederlanden. Vermögensentziehung, Freikauf, Austausch 1940–1945 (= Veröffentlichungen der Unabhängigen Expertenkommission: Schweiz – Zweiter Weltkrieg, Bd. 24). Zürich 2002.
(Hrsg.): Europäische Integration. Deutsche Hegemonialpolitik gegenüber Westeuropa 1920–1960 (= Beiträge zur Geschichte des Nationalsozialismus, Bd. 18). Wallstein, Göttingen 2002.
Historisches Lernen denken. Gespräche mit Geschichtsdidaktikern der Jahrgänge 1928–1947. Mit einer Dokumentation zum Historikertag 1976. Wallstein, Göttingen 2014.
Adolf H. Lebensweg eines Diktators. Hanser, München 2015, ISBN 978-3-446-24635-5.
Die Reichskanzlei in der Wilhelmstraße 1871–1945 und Adolf Hitlers „Führerwohnung“: Geschichte eines vergessenen Ortes. In: Susanne Kähler, Wolfgang Krogel (Hrsg.): Der Bär von Berlin. Jahrbuch des Vereins für die Geschichte Berlins. 65. Jahrgang, Berlin 2016, S. 101–138.
(Hrsg.): Rolf Schörken: Demokratie lernen. Beiträge zur Geschichts - und Politikdidaktik (= Beiträge zur Geschichtskultur, Bd. 38). Böhlau, Köln / Wien 2017, ISBN 978-3-412-22464-6.
mit Charlotte Bühl-Gramer u. a. (Hrsg.): Geschichtsunterricht im 21. Jahrhundert. Eine geschichtsdidaktische Standortbestimmung (= Beihefte zur Zeitschrift für Geschichtsdidaktik, Bd. 17). Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 2018, ISBN 978-3-8471-0891-7, Lizenzausgabe in der Schriftenreihe der Bundeszentrale für politische Bildung, Bd. 10294, Bundeszentrale für politische Bildung, Bonn 2019.
mit Horst-Walter Blanke (Hrsg.): Historisierung der Historik. Jörn Rüsen zum 80. Geburtstag (= Beiträge zur Geschichtskultur, Bd. 39). Böhlau, Köln / Wien 2018, ISBN 978-3-412-50407-6.
Das Fußvolk der „Endlösung“. Nichtdeutsche Täter und die europäische Dimension des Völkermords. wbg Academic, Darmstadt 2020, ISBN 978-3-534-272570.
mit Markus Bernhardt u. a. (Hrsg.): Sprache(n) des Geschichtsunterrichts. Sprachliche Vielfalt und Historisches Lernen (= Beihefte zur Zeitschrift für Geschichtsdidaktik, Bd. 21). Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 2020, ISBN 978-3-8471-1205-1
mit Angelika Epple, Jürgen Zimmerer (Hrsg.): Geschichtskultur durch Restitution? Ein Kunst-Historikerstreit (= Beiträge zur Geschichtskultur, Bd. 40). Böhlau, Köln/ Wien 2021, ISBN 978-3-412-51860-8
הערות שוליים

↑  Ein Zombie für die Mittelstufe, in: FAZ vom 25. November 2015, S. 10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267572405171  PLWABN: 9810704207505606  BIBSYS: 1006818  BnF: cb135449717 (data)  GND: 141997966  ISNI: 0000 0001 1036 3129  LCCN: n96118247  NKC: ola2016922751  NTA: 240669053  SUDOC: 069631999  VIAF: 5095553   WorldCat (עם VIAF): 5095553
שירות ההגירה הפדרלי של רוסיה

| --- | --- |
 דגל

מטה
  סמל
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 משרד אחראי:  ממשלת רוסיה
 סוכנות אם:  ממשלת רוסיה 
 סוכנות בת:  שירות ביקורת ההגירה
 תאריך הקמה:  19 ביולי 2004
 סוכנות קודמת:  שירות הוויזה והדרכונים
 תאריך פירוק:  5 באפריל 2016
 סוכנות מחליפה:  המינהל הראשי לענייני הגירה
 מטה מרכזי:  רחוב ז'יטנאיה 16,מוסקבה
 עובדים:  42,000 (2016)
 www.fms.gov.ru
 
שירות ההגירה הפדרלי (ברוסית: Федеральная миграционная служба, בקיצור ФМС России) הייתה סוכנות פדרלית של ממשלת רוסיה האחראית לאכיפת חוקי ההגירה, מתן ויזה ואשרות עבודה ושהייה ומאבק בהגירה לא חוקית.
השירות הורכב בשיאו מ-89 משרדים אזוריים וערב פירוקו העסיק 42,000 איש.