שושלת מינג
היסטוריה > שקיעת שושלת מינג

החל מסוף המאה ה-15 החלה תקופה של קיפאון ושקיעה של הממשל בסין. רוב קיסרי מינג פרשו מהחיים הציבוריים, והשלטון בפועל היה בידיהם של פקידי הממשל ולעיתים בידיהם של הסריסים. העניינים הסתבכו עקב סכסוך בין השרים, אירוע ששיחק לטובת הסריסים. מצב עניינים אומלל זה נמשך עד לסוף השושלת.
יורשיו של גֶ'נְגְטונְג נטו יותר ויותר להסתגר בארמון ולהעביר את ניהול האימפריה לסריסים. במיוחד זכור לשמצה קיסר מינג העשירי, גֶ'נְגְדֶה (שלט 1505–1521), שהתעניין בנשים בלבד, ביקר תכופות בבתי בושת, הקים הרמונות בסמוך לעיר האסורה וסירב לטפל בענייני המדינה. הסריס לְיוֹ גִ'ין (劉瑾‏; 1510-1451) שהיה ידוע בשחיתותו, ניהל את הממשל במקומו עד שהוצא להורג כשנתגלה שקשר להפיל את הקיסר ולהכתיר את אחיינו במקומו.
יורשו של גֶ'נְגְדֶה, אחיינו, הקיסר גְ'יָאגִ'ינְג (שלט 1521–1567), היה מכור למין כדודו וסירב לחלוטין לעסוק בניהול האימפריה כשהוא מעביר את הסמכות לסריסיו. בתקופת שלטונו הארוכה (45 שנים - התקופה השנייה באורכה בין קיסרי מינג) כמעט ונפלה הבירה עצמה לידי המונגולים. אלטן חאן, מנהיג המונגולים המזרחיים, הטיל מצור על בייג'ינג והקיסר נאלץ לתת זכויות מסחר מיוחדות לממלכה שאלטן חאן עמד בראשה על מנת להסיר את המצור. פשיטות המונגולים כנגד סין פסקו רק משעה שהמונגולים קיבלו על עצמם את הבודהיזם בנוסח טיבט (הלמאיזם).
ב-1556, בעת תקופת שלטונו של גְ'יָאגִ'ינְג, התחוללה רעידת האדמה בשאאנשי, שהייתה ככל הנראה רעידת האדמה הקטלנית ביותר בהיסטוריה ונהרגו בעטייה כ-800,000 איש.
במשך תקופת שלטונו הקצרה בת שש השנים ניסה קיסר מינג ה-12, לונְגְצִ'ינְג (שלט 1567–1572), לטפל בבעיות שהוריש לו אביו. הוא אישר את חידוש הסחר הימי ועקב כך הצליח לטפל בבעיה שהוריש לו אביו, פשיטות הפיראטים היפנים. בפועל היו מרבית הפיראטים סוחרים סיניים שעברו לשוד ימי כשנחסמה בפניהם בתקופת גְ'יָאגִ'ינְג האפשרות לסחור. הפיראטים פעלו לאורך כל החוף שהיווה חזית כל כך רחבה, שלא היה בידי הממשלה היכולת להגן עליה. כמעט מיד עם חידוש הסחר התמעטו מאוד תקיפות הפיראטים.
בנו של לונְגְצִ'ינְג עלה לשלטון כקיסר מינג ה-13, ואן-לי (שלט מ-1572 עד 1620). בעשר השנים הראשונות מתוך 48 שנות שלטונו (תקופת השלטון הארוכה ביותר בתולדות שושלת מינג) נעזר ואן-לי במדינאי גָ'אנְג ג'וּ'גֶ'נְג שהיה מנהלן מוכשר ודאג לשמור על אוצר המדינה. ממותו של ג'אנג החלה שקיעה מתמשכת בכלכלה ובמנהל בסין. כקודמיו סירב ואן-לי לעסוק בענייני המדינה, לא הסכים לראות את שריו או לקרוא את הדוחות שכתבו. גם הקיסר וגם סריסי החצר שדדו את אוצר המדינה (בין השאר בנה לעצמו ואן-לי את אחד הקברים המפוארים ביותר בין "קברי שושלת מינג"). כדי לממן את הוצאותיו הגדיל הקיסר את עול המיסים והתוצאה הייתה רעב שהתפשט מצפון סין עד לדרומה.
בין השנים 1592–1598 ניסו היפנים בהנהגתו של טויוטומי הידיושי להשתלט על קוריאה, בת בריתה של סין, כשמטרתם המוצהרת היא כיבוש סין. הצבא הסיני הביס את היפנים בפיונגיאנג, אך הובס בסיאול. את קוריאה הצילו הקוריאנים עצמם, בעיקר בסדרת קרבות ימיים בהם הביסו את הצי היפני. מלחמה זו דלדלה עוד יותר את משאביה הכספיים של האימפריה הסינית.
עד לשנת 1610 איבדה למעשה שושלת מינג שליטה על צפון מזרח סין. שבטי היורצ'ן שבעבר שלטו על צפון סין כשושלת ג'ין הרחיבו במהירות את כוחם דרומה עד שאנהאיגוואן, כלומר מול החומה הגדולה של סין.
שקיעת השושלת נמשכה עם קיסר מינג ה-15, טְייֵנְצִ'י (שלט 1620–1627). הקיסר שכנראה סבל מליקויי למידה היה אנאלפבית. כקודמיו העביר טְייֵנְצִ'י את כל הטיפול בענייני המדינה ל"מזכיר הגדול", הסריס וֵיי ג'ונְגְשְׂייֵן (魏忠賢‏; 1627-1568), אחד האנשים הידועים לשמצה ביותר בתולדות סין, שהיה למעשה רודן סין. תנועה שבבסיסה עמדו הפקידים המלומדים של אקדמיית דונגלין התריעה כנגד השחיתות שפשתה בשלטון בראשות וֵיי ג'ונְגְשְׂייֵן ואנשיה שילמו על כך בחייהם.
אחיו של טְייֵנְצִ'י עלה לשלטון כקיסר ה-16 והאחרון של שושלת מינג, הקיסר צ'ונְגְגֶ'ן (שלט 1627–1644). בניגוד לקודמיו ניסה קיסר זה לשלוט באימפריה בעצמו. כצעד ראשון הוא פיטר את וֵיי ג'ונְגְשְׂייֵן. הקיסר צ'ונְגְגֶ'ן היה חשדן כלפי מקורביו, פיתח סממנים של מחלת הרדיפה והוציא להורג כל אדם שחשד כי הוא עלול למרוד בו, כולל פקידים ומצביאים מוכשרים. הרעב הנמשך, המצב הכלכלי הירוד וחולשתו המופגנת של הקיסר גרמו לשורה של מרידות, בייחוד בשאנשי.