stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארמייה ה-33 (ברית המועצות)
מפקדים

דמיטרי אונופריאנקו (יולי 1941 - אוקטובר 1941)
מיכאיל יפרמוב (אוקטובר 1941 - אפריל 1942)
קיריל מרצקוב (מאי 1942 - יוני 1942)
מיכאיל חוזין (יוני 1942 - אוקטובר 1942)
וסילי גורדוב (אוקטובר 1942 - מרץ 1944)
וסילי קריוצ'נקין (אפריל 1944 - יולי 1944)
סטפן מורוזוב (יולי 1944 - ספטמבר 1944)
ויאצ'סלב צבטייב (אוקטובר 1944 - מאי 1945)
הארמייה ה-38 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1947 (כ־6 שנים)
 מקים היחידה:  המטה הכללי
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:    גנרל-לייטננט
 מפקדים
 
הארמייה ה-38 (ברוסית: армия ‏я‏-38) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה באוגוסט 1941 על בסיס היחידות שהיו בגזרת החזית הדרום-מערבית. יחידות הארמייה התרכזו בקו ההגנה עד גדות הדנייפר באזור צ'רקסי. הם לקחו חלק בקרב קייב ונסוגו מזרחה. ביולי 1942 הארמייה ה-38 הועברה לגזרת חזית הדרום ובהמשך חזית סטלינגרד. ב-23 ביולי 1942 יחידות שלה הועברו להארמייה ה-21 ומפקדתה הייתה בסיס להקמת ארמיית הטנקים הראשונה.
באוגוסט 1942 הארמייה ה-38 הוקמה מחדש על בסיס היחידות שהיו בחזית בריאנסק. היא החלה בלחימה בקרבת וורונז' ובהמשך בקרב חרקוב השלישי. בקיץ 1943 היא לקחה חלק פעיל בקרב קורסק. בספטמבר 1943 יחידות הארמייה ה-38 נכנסו לשטח אוקראינה ולקחו חלק בשחרורה. הם הגיעו לחלקים המערביים של אוקראינה והשתתפו במבצע לבוב-סנדומייז'. בהמשך הם נכנסו לשטח צ'כוסלובקיה וסיימו את המלחמה בקרב על פראג.
לאחר סיום המלחמה הארמייה ה-38 התמקמה באוקראינה והמטה שלה היה באיוונו-פרנקיבסק. לאחר התפרקות ברית המועצות היא נכללה בכוחות המזוינים של אוקראינה.
מפקדים

דמיטרי ריאבישב (יולי 1941 - אוגוסט 1941)
ניקולאי פקלנקו (אוגוסט 1941 - ספטמבר 1941)
ויקטור ציגנוב (ספטמבר 1941 - דצמבר 1941)
אלכסיי מסלוב (דצמבר 1941 - פברואר 1942)
גבריל שרסטיוק (פברואר 1942 - מרץ 1942)
קיריל מוסקלנקו (מרץ 1942 - יולי 1942)
ניקאנדר צ'ביסוב (אוגוסט 1942 - אוקטובר 1943)
קיריל מוסקלנקו (אוקטובר 1943–1945)
הארמייה ה-36 (רוסיה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות (1941-45) רוסיה רוסיה (1998-כיום)
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום (1941-45)  כוחות היבשה הרוסיים (1998-כיום)
 סוג:  ארמייה
 בסיס האם:  אולן אודה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–הווה (כ־83 שנים)
 מקים היחידה:  סטאבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הארמייה ה-36 (ברוסית: армия ‏я‏-36) היא ארמייה רב-זרועית של כוחות היבשה הרוסיים.
היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941. היא הופקדה על שמירת הגבול של ברית המועצות באזור מחוז צ'יטה. לקראת סוף 1941 רוב היחידות שלה עברו מערבה לחזית עם ורמאכט.
במהלך קיץ 1945 היא עברה תגבור משמעותי לקראת השתתפותה במבצע סערת אוגוסט שהחלה באוגוסט. היא נכללה בכוחות של חזית עבר הבאיקל. במהלך המבצע היא כבשה כמה ערים במונגוליה הפנימית.
במהלך אוקטובר 1945 הארמייה ה-35 פורקה.
בשנת 1998 היא הוקמה מחדש והמטה שלה ממקום באולן אודה.
מפקדים

סרגיי פומנקו (יולי 1941 - יוני 1945)
אלכסנדר לוצ'ינסקי (יוני 1945 - ספטמבר 1945)
הארמייה ה-29 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–הווה (כ־83 שנים)
 מקים היחידה:  סטאבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-29 (ברוסית: армия ‏я‏-29) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941. לאחר הקמתה, הארמייה ה-29 הועברה לגזרת החזית המערבית. היא השתתפה בקרב סמולנסק. לאחר הקרב היא הועברה לחזית קלינין והשתתפה בהגנת קלינין ורז'ב. בעקבות פירוק ארמייה ה-31 יחידות שלה תגברו ארמייה ה-29.
בתחילת 1943 יחידותיה הועברו לארמייה החמישית וארמייה ה-20 והמטה שלה היה בסיס להקמת ארמיית הטנקים הראשונה.
בשנת 1968 הארמייה ה-29 הוקמה מחדש. היא הוצבה בגבול עם סין העממית לאור המתיחות באזור. מטה שלה היה ממוקם בעיר אולן-אודה. בשנת 1988 הארמייה פורקה.
בשנת 2010 הארמייה ה-29 הוקמה מחדש כחלק של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. המטה של ממוקם בעיר צ'יטה.
מפקדים

איוואן מסלניקוב (יולי 1941 - דצמבר 1941)
וסילי שבצוב (דצמבר 1941 - ספטמבר 1942)
יבגני ז'ורבליוב (ספטמבר 1942 - ינואר 1943)
הבלוג של החיים שלי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ג'סיקה ברודי
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2011
 מספר עמודים:  348
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003451597
 
הבלוג של החיים שלי (באנגלית: My Life Undecided) הוא ספר משנת 2011 שנכתב בידי ג'סיקה ברודי, העוסק בנערה בגיל ההתבגרות בעלת קשיים חברתיים ונפשיים שפותחת בלוג ומספרת בו על הקשיים היומיומיים שלה.
תקציר העלילה

עלילת הספר מתמקדת בנערה בשם ברוקלין פירס, המכונה ברוקס, אשר לה קשיים חברתיים ונפשיים, כמו בחירת בן זוג לנשף מבין שני בנים, מריבות נמשכות עם חברה טובה ועוד. בנוסף, יש לה בעיה מיוחדת - כל החלטה שלה גרועה ובסופה מסתבכת או שמסתיימת בכך שמשהו נהרס.
ברוקס ושיין, חברתה הטובה ביותר, ערכו מסיבה בבית של הוריה של ברוקס. בזמן שההורים שלה היו בחופשה הבית שלהם נשרף, ולאחר מכן לקחו אותן לתחנת המשטרה ושיין הבטיחה לה שהן ביחד בזה. אחרי 7 שעות בתחנה שחררו את ברוקס. ההורים שלה באו לקחת אותה ואמהּ הענישה אותה בריתוק. כשהיא חזרה הביתה היא ניסתה להשיג בטלפון את שיין והיא לא ענתה לה. וביום שני אמור להיות משפט. בבית-המשפט אמרו לה שהיא צריכה לעבוד 200 שעות בעבודות שירות בבית אבות, למחרת ברוקס הבינה שהיא "איבדה" את חברתה בעקבות השרפה, והלכה להתבודד בספריה. היא מחליטה לכתוב בלוג שהאנשים יחליטו בשבילה החלטות והיא תלך לפיהם. בהתחלה היא הלכה לפי ההחלטות שלהם, ויותר מאוחר התחרטה מהבחירות שלהם והיא הבינה שהיא עשתה טעות והיא שילמה על כך. בעבודות שירות שלה היא פגשה את גברת מודי שאף אחד לא באה לבקר אותה, וכדי שהיא לא תרגיש בודדה היא הקריאה לה את הספר: "סיפור לבחירתכם".לבסוף היא מתפייסת עם שיין, ולאחר מכן שיין, ברוקס והחבר של שיין נסעו בלימוזינה למועדון, ברוקס הבינה ששיין שיקרה אותה. ברוקס קפצה מהאוטו והלכה לחבר שלה במועדון אחר, שבגדה בו בעקבות ההיצמדות שלה לשיין. היא עמדה במרכז המסעדה והתוודה בקול רם על האהבה שלה כלפיו והם השלימו, ונהפכו לחברים טובים.
האנה סנל

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1723 (יוליאני) ווסטר, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 בפברואר 1792 (בגיל 68) בית החולים בת'לם, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית האבות המלכותי צ'לסי 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 השתייכות:  חיל הנחתים המלכותי 
 
האנה סנל (באנגלית: Hannah Snell;‏ 23 באפריל 1723 – 8 בפברואר 1792) הייתה אישה בריטית, שהתחפשה לגבר והפכה לחיילת בצבא הבריטי.
ביוגרפיה

האנה סנל נולדה בווסטר, אנגליה ב-23 באפריל 1723. תושבים מקומיים טוענים שהיא שיחקה חיילת עוד בילדותה. בשנת 1740 היא עברה להתגורר בלונדון והתחתנה עם ג'יימס סאמס, ימאי הולנדי ב-18 בינואר 1744.
היא ילדה בת, סוזאנה, שמתה שנה לאחר מכן. סנל לוותה חליפת גבר מגיסה ג'יימס גריי, קיבלה את שמו והחלה לחפש את סאמס, שנטש אותה בזמן שהייתה בהריון עם ילדם. בהמשך נודע לה כי בעלה הוצא להורג בגין רצח. על פי דיווחה, לאחר מות בתה, ב-23 בנובמבר 1745, כשהיא מחופשת לגבר, היא הצטרפה לגדוד של ג'ון גיז, הגדוד השישי של חיל הרגלים, בצבא הדוכס מקמברלנד נגד צ'ארלס אדוארד סטיוארט.
היא עזבה ועברה לפורטסמות' והצטרפה לחיל הנחתים המלכותי. היא עלתה על הספינה "סוואלואו" בפורטסמות' והפליגה לליסבון. היחידה שלה עמדה לפלוש למאוריציוס, אך ההתקפה הופסקה. יחידתה הפליגה לבסוף להודו.
באוגוסט 1748, היחידה שלה נשלחה למסע לכבוש את המושבה הצרפתית פונדיצ'רי בהודו. מאוחר יותר היא לחמה גם בקרב בדוויקוטייל ביוני 1749. היא נפצעה ברגליים אחת עשרה פעמים.
באחד הקרבות היא נורתה במפשעה, וכדי להימנע מחשיפת מינה, הורתה לאישה מקומית להוציא את הכדור במקום להיות מטופלת על ידי המנתח הגדודי.
בשנת 1750 הוחזרה היחידה שלה לבריטניה ומפורטסמות' יצאה לכיוון לונדון, שם חשפה את מינה בפני חבריה לספינה ב-2 ביוני. היא עתרה לדוכס קמברלנד, מפקד הצבא בבקשת קצבה. היא מכרה את סיפורה גם למו"ל הלונדוני רוברט ווקר, שפרסם את סיפורה, "החייל הנשי", בשתי מהדורות שונות. היא גם החלה להופיע על הבמה עם מדיה הצבאיים כשהיא מציגה תרגילים צבאיים ושרה שירים. שלושה ציירים ציירו את דיוקנה במדים למגזין ג'נטלמן. היא שוחררה בכבוד והצבא הכיר רשמית בשירותה הצבאי של סנל בנובמבר, והעניק לה קצבה בשנת 1750 (הוגדל בשנת 1785), דבר נדיר באותם ימים.
האנה סנל מוזכרת ביומן של ג'יימס וודפורד, 21 במאי 1778 בגיל 60, ומכרה כפתורים, ביריות, שרוכים וכו'. . . ג'יימס נתן לה 2 שילינג ו-6 פני, או חצי כתר.
סנל פרשה לוופינג והייתה לבעלת פאב בשם "הלוחם הנשי" אך הוא נסגר. באמצע שנות ה-50 של המאה ה-18 היא התגוררה בניוברי בברקשייר. בשנת 1759 היא התחתנה עם ריצ'רד איילס, איתו נולדו לה שני ילדים. בשנת 1772, נישאה לריצ'רד הבגוד, גם בברקשייר, והשניים עברו לאזור המידלנדס. בשנת 1785 התגוררה עם בנה ג'ורג' ספנס איילס שהיה פקיד, ברחוב צ'רץ' בסטוק ניוינגטון.
בשנת 1791, מצבה הנפשי החמיר לפתע. היא אושפזה בבית החולים בת'לם ב-20 באוגוסט ונפטרה ב-8 בפברואר 1792. היא קבורה בחלקת הקבורה של בית האבות המלכותי צ'לסי.
אזכורים תרבותיים

המחזאית שירלי ג'י כתבה שתי דרמטציות בדיוניות מחייה של סנל: מחזה לרדיו, "נגד הרוח" משנת 1988 ומחזה לבמה, "לוחמת" משנת 1989.
האנה סנל מוזכרת בסרט "האביב של מיס ברודי" משנת 1969 כאישה שהייתה מוכנה "לשרת, לסבול ולהקריב".
הערות שוליים

↑  Creighton, Margaret S.; Norling, Lisa (1996). Iron Men, Wooden Women: Gender and Seafaring in the Atlantic World, 1700-1920. Baltimore, Md: Johns Hopkins University Press. p. 38. ISBN 0801851599. נבדק ב-19 בנובמבר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  https://www.worcesternews.co.uk/news/16214445.blue-plaque-britains-most-famous-female-soldier-hannah-snell-was-a-worcester-girl/
↑  Margaret Creighton and, Lisa Norling (1996). Iron Men, Wooden Women: Gender and Seafaring in the Atlantic World, 1700-1920. Baltimore: The Johns Hopkins University Press. p. 11.
1 2  The Female Soldier; Or, The Surprising Life and Adventures of Hannah Snell. Ams Pr Inc. 1989. ISBN 0404702570.
↑  Pennington, Reina (2003). Amazons to Fighter Pilots - A Biographical Dictionary of Military Women (Volume Two). Westport, Connecticut: Greenwood Press. p. 404. ISBN 0-313-32708-4.
↑  Druett, Joan (2000). She Captains: Heroines and Hellions of the Sea. New York: Simon & Schuster. p. 106. ISBN 0684856905.
↑  https://collection.nam.ac.uk/detail.php?acc=1963-05-63-1
↑  http://projectbritain.com/moneyold.htm
↑  https://historicengland.org.uk/research/inclusive-heritage/lgbtq-heritage-project/trans-and-gender-crossing-histories/
↑  Bradley, B.G. "'Warrior' a feast for senses and mind". The Mining Journal. נבדק ב-11 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341924905171  GND: 124240763  ISNI: 0000 0000 5472 7126  LCCN: nr89011633  NTA: 074495798  VIAF: 74780095   WorldCat (עם VIAF): 74780095 
תמונה ממאמר "מגזין ג'נטלמן" על סנל. חריטת עץ, 1750.
הארמייה ה-37 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1947 (כ־6 שנים)
 מקים היחידה:  סטאבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-37 (ברוסית: армия ‏я‏-37) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941 על בסיס היחידות שנסוגו מזרחה ויחידות שהיו בעתודה. תוך זמן קצר הארמייה הוצבה בקו ההגנה מערבית לקייב. במהלך קרב קייב היא ספגה אבדות קשות, רק יחידות קטנות וללא ציוד כבד הצליחו לצאת מהמצור. ב-25 בספטמבר הארמייה ה-37 פורקה.
בנובמבר 1941 הארמייה ה-37 הוקמה מחדש על בסיס היחידות שהיו בחזית הדרום. המטרה הייתה להקים יחידה שתוביל מתקפת נגד לכיוון רוסטוב על דון. מתקפת נגד זו הצליחה, ארמיית הפאנצר הראשונה ספגה אבדות קשות. ביחד עם כוחות הארמייה ה-9 והארמייה ה-56 רוסטוב על דון שוחררה. בהמשך הארמייה ה-37 לחמה בפאתי הקווקז. במהלך ינואר 1943 היא שחררה את הערים קיסלובודסק, פיאטיגורסק וצ'רקסק.
בספטמבר 1943 הארמייה ה-37 הועברה לגזרת חזית הערבה. היא נכנסה לשטח אוקראינה ועברה את נהר הדנייפר באזור קריבוי רוג. בינואר 1944 היא הועברה לפיקוד החזית האוקראינית השלישית והמשיכה בהתקדמות מעברה. היא השתתפה בשחרור אודסה וטירספול. יחידות הארמייה לקחו חלק פעיל במבצע יאשי-קישינב ונכנסו לשטח בולגריה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הארמייה ה-37 הייתה מוצבת בשטח בולגריה עד פירוקה בשנת 1947.
בשנת 1998 היא הוקמה מחדש והמטה שלה ממקום באולן אודה.
מפקדים

אנדריי ולאסוב (יולי 1941 - ספטמבר 1941)
אנטון לופאטין (אוקטובר 1941 - יוני 1942)
פיוטר קוזלוב (יוני 1942 - מאי 1943)
קונסטנטין קורוטייב (מאי 1943 - יולי 1943)
אלכסיי פילאטוב (יולי 1943 - אוגוסט 1943)
אלכסנדר ריז'וב (אוגוסט 1943)
מיכאיל שירוקוב (אוגוסט 1943 - אוקטובר 1944)
סרגיי ביריוזוב (אוקטובר 1944–1946)
הארמייה ה-34 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1943 (כשנתיים)
 מקים היחידה:  סטאבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-34 (ברוסית: армия ‏я‏-34) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941. ב-18 ביולי 1941 יחידות הארמייה החלו להתארגן בקו ההגנה מערבית למוסקבה. יחידות הארמייה ה-34 התארגנו על הקו מזרחית לעיר סטאראיה רוסה. ב-11 באוגוסט ארמייה ה-34 החלה במתקפה נגד יחידות של הקורפוס העשירי. לצבא האדום היה יתרון בכוח אדם של פי 3-4 על פני יחידות ורמאכט. ב-18 באוגוסט 1941 וילהלם פון לב החליט להעביר לגזרה תגבורות משמעותיות. דיוויזיית הפאנצר אס אס השלישית הצליחה לא רק לעצור את המתקפה הסובייטית, אך גם לכתר את החלק המשמעותי של ארמייה ה-34. במהלך זה ארמייה ה-34 איבדה חלק משמעותי של כוח האדם שלה, 74 מ-83 טנקים ו-628 מ-748 תותחים. לאור הכישלון, מפקד החזית הצפון-מערבית הורד בדרגה ונשפט ל-5 שנות מאסר.
בספטמבר 1941 קווי ההגנה של הארמייה ה-27 נפרצו וכתוצאה מכך כותרו יחידות שלה וגם יחידות של הארמייה ה-11 וארמייה ה-34. מפקד ארמייה ה-34 הוצא להורג. בסוף ספטמבר 1941 קו החזית בגזרת הארמייה התייצב.
במהלך שנת 1942 יחידות הארמייה ה-34 ניסו מספר מתקפות במסגרת מבצע דמיאנסק אך ללא הצלחה. במהלך שנת 1943 היו מספר ניסיונות לשחרר את העיר סטאראיה רוסה אך ללא הצלחה. ב-20 בנובמבר 1943 הוחלט להעביר יחידות הארמייה לטובת ארמיית ההלם הראשונה. מפקדת הארמייה ה-34 בהמשך הייתה בסיס למפקדת הארמייה הרביעית.
מפקדים

ניקולאי פרונין (יולי 1941 - אוגוסט 1941)
קוזמה קצ'אנוב (אוגוסט 1941 - ספטמבר 1941) - הוצא להורג.
פיוטר אלפרייב (ספטמבר 1941 - דצמבר 1941)
ניקולאי ברזרין (דצמבר 1941 - אוקטובר 1942)
אנטון לופטין (אוקטובר 1942 - מרץ 1943)
פאבל קורוצ'קין (מרץ 1943 - יוני 1943)
איוואן סובטניקוב (יוני 1943 - נובמבר 1943)
הארמייה ה-31 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1945 (כ־4 שנים)
 מקים היחידה:  סטאבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-31 (ברוסית: армия ‏я‏-31) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941. לאחר הקמתה, הארמייה ה-31 הועברה לגזרת החזית המערבית. היא השתתפה בקרבות באזור רז'ב. במהלך הקרבות היא כותרה והחלה בנסיגה לא מאורגנת מזרחה. כתוצאה מאיבוד שליטה, יחידות שלה הועברו לארמייה ה-29 וארמייה ה-31 פורקה.
ב-17 באוקטובר 1941 הארמייה ה-31 הוקמה מחדש ושולבה בגזרת חזית קלינין. היא החלה במתקפה וב-16 בדצמבר 1941 הצליחה לשחרר את העיר קלינין. במהלך שנת 1942 היא השתתפה בקרבות סביב העיר רז'ב כולל קרב רז'ב השני. במהלך שנת 1943 היא השתתפה במתקפות סובייטיות כולל שחרור סמולנסק ביחד עם יחידות הארמייה החמישית ו-הארמייה ה-68. בשנת 1944 היא נכנסה לשטח בלארוס ושחררה את העיר ויטבסק.
בשנת 1945 היא השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית. בתחילת אפריל הארמייה ה-31 הועברה לעתודה ותוך זמן קצר העוברה להחזית האוקראינית הראשונה ובמסגרת זו השתתפה בקרב על פראג.
בספטמבר 1945 הארמייה ה-31 פורקה.
מפקדים

וסילי דלמטוב (יולי 1941 - אוקטובר 1941)
וסילי יושקביץ (אוקטובר 1941 - מרץ 1942)
ולדימיר ווסטרוחוב (מרץ 1942 - אפריל 1942)
ויטלי פולנוב (אפריל 1942 - מרץ 1943)
ולדימיר גלוזדובסקי (פברואר 1943 - מאי 1944)
וסילי גלגולב (מאי 1944 - דצמבר 1944)
פיוטר שפרנוב (דצמבר 1944 - מאי 1945)
האג'י גיראי הראשון

קרים באמצע המאה ה-15
טרק טמגה - הסמל ההראלדי שעל גבי חותם השושלת גיראי שעמדה בראש ח'אנות הטטרים של קרים
האג'י גיראי הראשון (בטטרית של קרים: I Hacı Geray‏ או Melek Hacı Geray האג'י גיראי המלאך", ‏ באותיות ערביות: ۱خاجى كراى, ‏ בטורקית: I. Hacı Giray, ‏ נולד אולי ב-1396 - מת ב- 1466)
היה ח'אן טטרי, המייסד והמנהיג הראשון של החאנות קרים ("קירים יורטו") בשנים 1456- 1426 ובשנים 1466-1456, מייסד השושלת גיראי מקרים. כונה גם האג'י דוולט גיראי או דוולט האג'י גיראי, כמו כן "א-סולטאן האג'י גיראי אבן גיאת' א-דין".
התחלות הטטרים של קרים

בשנת 1238 פלשו המונגולים בראשות באטו ח'אן וזרעו הרס בחצי האי קרים. בהמשך נכללה קרים באימפריה המונגולית מיסודו של באטו ח'אן, שאימצה בהמשך צביון טורקי-טטרי ונקראה בשמות שונים: ה"אולוס של ג'וצ'ה", הח'אנות קפצ'ק או ו בפי הרוסים, "אורדת הזהב". בירת אימפריה זו הייתה בסראי הישנה (סראי-וולגה או סראי-באטו) ואחר כך בסראי החדשה (או סראי בֶּרֶקֶה). 
בצומת המאות ה-15-14 קרים עצמה הייתה ל"אולוס", במובן של "פרובינקיה" באורדת הזהב, בראשות ממלא מקום של מלך ועיר הבירה שלה הייתה "קרים הישנה" (אסקי קירים, כיום סטארי קרים).
אחד הבנים של הח'אן ג'וצ'ה, טקה טימור (Töke Timur) פיקד על טומן שהשתתף בכיבוש קרים, שהושלם עם כיבושה של העיר סודאק שעל החוף הדרום-מזרחי. צאצאיו של טקה טימור אימצו יחד עם כלל תושבי אורדת הזהב את דת האסלאם בימי הח'אן אוזבק במחצית הראשונה של המאה ה-14. עד למאה ה-14 כמה התלכדויות של שבטים טטרים - שירין, בארין, ארגין, קפצ'ק ואחרים נהגו באופן מחזורי לנדוד עם עדריהם ושהות איתם בחורפים בחצי האי קרים הידוע באקלימו הנוח.
מוצאו של האג'י גיראי

מקורותיו של האג'י גיראי אינם ברורים.
מה שיוצא די בוודאות ממקורות שונים הוא שהיה "עצם לבנה " ( ak süyek - אק סוייק), כלומר נצר של ג'ינגיס חאן.לפי אחת מגרסאות אילן היוחסין שלו, דור 11 לצאצאיו של ג'ינגיס חאן, דרך נכד של זה, טקה טימור, אחד מבניו הצעירים של ג'וצ'ה ח'אן.
היו השערות שקישרו אותו ייחוס ישיר לח'אן טוכטמיש המפורסם. כך למשל, הפנקס הגנאלוגי הנמצא במנזר סטארושבסקי המציין כי היה כביכול בנו של דוולט ברדי, שהיה כביכול בנו של ג'אבר ברדי וצאצא של טוכטמיש. בשנת 1395 טוכטמיש היה פליט בליטא כאורחו של הדוכס הגדול ויטאוטאס הגדול שבעזרתו ניסה לחזור להנהגת אורדת הזהב, אך הובס בקרב וורסקלה ב-1399 על ידי יריביו הנתמכים בידי טימור לנג: טימור קוטלוג חאן והאמיר ידיגה. גם דוולט ברדי עצמו גלה בליטא וזכה לאירוח הדוכס הגדול. כרוניקנים פולנים אחדים כתבו שהאג'י גיראי נולד בטראקאי, בליטא, וסברו גם הם שהיה בנו או נכדו של טוכטמיש. גם בתעודה שנכתבה על ידי נכד, שנקרא גם הוא האג'י גיראי, משנת 1529, מצוין כי משפחתם יוצאת חלציו של טוכטמיש. קרים עצמה נקראה תכופות על ידי הטטרים נוגאי "ארץ טוכטמיש".
אולם ההשערה הסבירה ביותר, המבוססת, בין היתר, על הכרוניקות של אבולגאזי בהדור ח'אן (מאה ה-17) בספרו "שג'רה אי טורק
("הגנאלוגיה של הטורקים"), כמו כן מואיז אל אקסב ועבד אל גאפר קירימי, האג'י גיראי היה בנו של גיאת' א-דין או גיאסאדין ( غیاث الدین, שם שמשמעותו בערבית "הגנת הדת"), בן של טאש טימור או באש טימור, שנמצא עם טוכטמיש בקרבה רחוקה. 
אכן על מטבעות שהנפיק האג'י גיראי עצמו, שמו מופיע כ"א-סולטאן האג'י קריי אבן גיאת'-א-דין 
,
אותו באש טימור או טאש טימור היה נסיך טטרי שהגיע מאורדת הזהב ושלט לזמן מה בחצי האי קרים, שבה אף הנפיק מטבעות -דרהם- של עצמו בשנים 1395-1394.
מוצאו של האג'י גיראי > היווצרות הישות המדינית הטטרית בקרים

במחצית הראשונה של המאה ה-15 שבטים טטרים, ביניהם שירין, בארין, הונגוראט, מנסור ואחרים, שהיגרו מערבה לאורך חוף הים השחור ובקרים, סייעו למנהיגים כמו דוולט ברדי ואולוג מוחמד בנסיונותיהם לשלוט על חלקים ממה שהייתה פעם אורדת הזהב המאוחדת. חלקם עברו מנוודות מלאה ואורח חיים של התיישבות חצי-קבועה בערבות דרום רוסיה ודרום אוקראינה, שנודעו אז כ"דשט-אי-קפצ'ק". והתחילו לקראת שלהי המאה ה-14 והתחלת המאה ה-15 למרוד בח'אנים מסראי.
דוולט ברדי, דוד של האג'י גיראי, וכמוהו נצר לשושלת של ג'ינגיס חאן, גורש מסראי והתיישב בסביבות שנת 1426 בחצי האי קרים. הוא היה טוען קבוע לכתר אורדת הזהב ובימיו ועדיין אחרי מותו קרים נותר מבחינה פורמלית בחסות אורדת הזהב. והפכה לעצמאית בשנות ה-1430-1440, ובאופן סופי, ככל הנראה, בשנת 1449, תחת מנהיגותו של האג'י גיראי.
מוצאו של האג'י גיראי > ילדותו וצעירותו של האג'י גיראי

אחיין של דוולט ברדי, האג'י גיראי, נולד והתחנך כולל באימונים צבאיים בטראקאי, שהייתה בזמנו בירת הדוכסות הגדולה של ליטא ושבה מצא מקלט אביו, ג'יאת'-א-דין ח'אן. לפי מסורת מקומית, האב, ג'ית'אדין, נמסר בנעוריו על ידי הסב, טאש טימור, לחניכות אצל אחד מאנשי השבט גיראי, בשם דוולט גלדי. הילד של גיאת'-א-דין, קיבל את השם האג'י גיראי, לכבוד אותו מנטור של אביו שממש בשעת לידתו חזר מעלייה לרגל למכה - האג' - ונקרא אז האג' דוולט גלדי גיראי. 
כאמור לעיל, דמויות טטריות רבות מצאו באותה תקופה מקלט בליטא החצי-פאגאנית, ביניהן החאן המודח טוכטמיש ושלשה-עשר בניו, דוולט ברדי עצמו, אולוג מוחמד, ואף מרזה טקייה, מראשי השבט שירין.
עלייתו של האג'י גיראי לשלטון והקמת הח'אנות העצמאית של קרים - 1449

האג'י גיראי הופיע בזירה של קרים, כמנהיג של הטטרים המקומיים, - "טטרים של פרקופ"-, לפי מקורות שונים, בסביבות שנת 1420, 1428 או 1434. דמותו מוזכרת כמשתתף, בתמיכת ליטא, במאבקים הפנימיים לשלטון באורדת הזהב ובקרים עצמה.
ככל הנראה נאבק אף בדודו דוולט ברדי. בסביבות 1428 בעזרתו של ויטאוטאס הגדול, הגיע לקרים בראש 16,000 לוחמים נוגאי. בשלב מסוים נאלץ להימלט לדוכסות הגדולה, בלידא,בה היה לאורחו ובן חסותו של הדוכס הגדול החדש, זיגימאנטס קיישטוטאיטיס (זיגמונט קיישטוטוביץ') (1440-1432).
תעודה ראשונה המזכירה את שמו באה משנת 1443 ומתייחסת למלחמתו נגד מגיני המושבה הג'נובזית בקאפה.
בערך בשנת 1440, כעדות הכרוניקה של מאצ'יי סטריקובסקי
 האריסטוקרטיה הטטרית מקרים - ראשי השבטים פרקופ, בארין, ארגין ושירין, ובמיוחד ראש שבט שירין, טקינה מרזה, היריב המסורתי של צאצאי האמיר ידיגה (אדיגו או ידיקו) פנו לדוכס הגדול קזימיר יגיילו (1492-1440), ובקשו ממנו לתמוך בהעלאתו של האג'י גיראי לשלטון בקרים. ואכן חזר האג'י גיראי לקרים בליווי תגבורות ליטאיות בפיקוד המרשל רדזיוויל. 
לפי מומחים, המטבעות הראשונים שהנפיק האג'י גיראי - מטבעות כסף "סיקה" (sikke)
 הוצאו לאור לא לפני שנת 1441.
מקורות ג'נובזים אחרי 1441 מציינים הימצאותו של האג'י גיראי בראש מדינה עצמאית של הטטרים המקומיים, שלא הכירה יותר בסוזרניות הח'אן סעיד אחמד מסראי.
יש מחשיבים את שנת 1449 כשנת הקמת הח'אנות מקרים העצמאית מפני שזו שנת הכרזתו של האג'י גיראי הראשון כ"אולוג ח'אן"
, הוא ייסד שושלת חדשה שהנהיגה את קרים למעמה מ-300 שנה, עד שנת 1783, אם כי כמעט רוב הזמן בחסות האימפריה העות'מאנית. לח'אן האג'י גיראי מייחסים גם את הנהגת סמל המדינה החדשה:"טרק טמגה" (taraq tamğa) בעל שלוש השיניים, ה"טרידנט" או ה"מסרק" של בית גיראי, שנמצא על החותם הרשמי שלו ונראה כנגזר מה"מאזניים" שעל דגל אורדת הזהב.
בירתו הראשונה הייתה המרכז המסורתי אסקי קירים (קרים הישנה), שנודעה גם תחת השם סולהט. לפי מקורות אחדים בסביבות שנת 1449 ולפי דיפלומה מלכותית - יארליק, שהוציא ב-8 במרץ 1453, העביר גיראי את בירתו הרשמית (orda-i muazzam saray) ובנה ארמונו בכפר סאלאצ'יק (Salaçıq), כיום סטארוסיליה, במרחק קילומטרים אחדים צפון מן העיר בחצ'יסראי של היום, בעמק המצוי מערבה מהצוקים שעליהם ניצב המבצר קירק ייר (Kırk Yer) או צ'ופוט קאלה ("מבצר היהודים"). לא רחוק דרומה מקירק ייר, על גדת הנחל צ'ורוקסו, הקים האג'י גיראי הראשון את העיר בחצ'יסראי - "הארמון שבגנים". יש סבורים כי העברת הבירה מקרים הישנה לקירק ייר נועדה לשחרר את האג'י גיראי מההשפעה הרבה מדי של שבט שירין שנחלתו נמצאה באזור המזרחי. מאוחר יותר, אחד מצאצאיו, סהיב גיראי הראשון, יעביר את הבירה לבחצ'יסראי.
בהתחלתה, הח'אנות של קרים בהנהגת האג'י גיראי הראשון כללה את הערבות מצפון לחוף של הים השחור והים אזוב, ה"דשט אי קפצ'ק", לרבות החלק התחתי של נהר הדנייפר, וחלק גדול מקרים, פרט לערי הנמל, החוף הדרומי ואזור בדרום-מערב, שנשלטו עדיין על ידי הג'נובזים ועל ידי המדינה הביזנטית של תאודור ממנגופ, ופרט לחצי האי טאמאן. 
הח'אנות הונהגה על ידי הח'אן בתאום עם ארבעה "קאראץ' ביי", הבאים של ארבעה שבטים ראשיים - שירין, בארין, ארגין וקפצ'ק
 שעמדו בראש הדיוואן, לפי המסורות הקדומות של הח'אנים המונגולים וממרכז אסיה.