stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה ברויאר (משגיח)

| --- | --- |

הרב שלמה ברויאר
 לידה:  3 באוגוסט 1946  (בן 78) ו' באב ה'תש"ו ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 מקום פעילות:  ישיבת בית מתתיהו בני ברק
 השתייכות:  תנועת המוסר 
 תחומי עיסוק:  חינוך, מוסר
 רבותיו:  הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב גדליה אייזמן
 
הרב שְׁלֹמֹה בְּרוֹיֶאר (נולד ב-ו' באב ה'תש"ו, 3 באוגוסט 1946) הוא משגיח ישיבות בית מתתיהו ומאור יצחק שבמושב חמ"ד וישיבת יסודות התורה.
חייו

נולד בירושלים לשמחה ולפרופ' מרדכי ברויאר. גדל בשכונת רחביה בעיר.
למד בבית הספר חורב ואחר כך בישיבת קול תורה ובישיבת פוניבז'. נישא לחסיה, בתו של משגיח ישיבת קול תורה הרב גדליה אייזמן. מאז הוא מתגורר בשכונת בית וגן. מספר שנים לאחר נישואיו התמנה לר"מ בישיבת קול תורה לצעירים, ושימש בתפקיד זה במשך שנות ה-70 וה-80.
בשנת 1989, התמנה הרב ברויאר למשגיח רוחני בישיבת בית מתתיהו לצד הרב נפתלי קפלן והרב שלמה כהן, ולאחר פטירתו של הרב כהן בניסן תשנ"ח ועזיבת הרב קפלן הפך למשגיח יחיד.
הרב ברויאר משמש כמשגיח גם בישיבת יסודות התורה בתל אביב, ישיבה חרדית-ספרדית בראשות הרב ברוך צבי לב.
בנוסף, מוסר שיחות קבועות גם בישיבת מאור יצחק במושב חמ"ד, ישיבת בת של בית מתתיהו, ובישיבת יסודות התורה בתל אביב.
שיטתו המוסרית מתבססת על דרכו של חותנו הרב גדליה אייזמן.
במשך עשרות שנים מעביר הרב ברויאר שיעור שבועי בתלמוד בבלי, בסגנון העיון הישיבתי. השיעור מתקיים בבית כנסת בשכונת מגוריו.
ערך והוציא לאור את שיחות חותנו הרב אייזמן בסדרת הספרים "גידולי מוסר". השתתף בעריכת ספרי הרש"ר הירש על התורה. לאחר פטירת אביו החליפו בתפקיד יו"ר מוסד יצחק ברויאר.
הרב ברויאר משמש כשליח ציבור בתפילת כל נדרי ונעילה ביום כיפור בישיבת קול תורה.
משפחתו

הרב ברויאר הוא נכדו של יצחק ברויאר וצאצא לרש"ר הירש. נקרא על שם אבי-סבו, הרב שלמה ברויאר מפרנקפורט.
בנו הרב אברהם הוא מו"צ בביתר עילית מחבר ספרי הלכה ומוסר שיעורים בישיבת בית מתתיהו לבני הקיבוץ ושיעור ג'.
הערות שוליים

↑  על פי דברי הרב ברויאר בשיחה בישיבת בית מתתיהו ב-14 בספטמבר 2010, ו' בתשרי תשע"א
↑  מוסף שבת קודש, יתד נאמן, פרשת תולדות, תשע"ב, עמוד 10
↑  באתר הספרייה הלאומית
↑  באתר ישיבת שעלבים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010178319805171  VIAF: 27162982577086061695   WorldCat (עם VIAF): 27162982577086061695
תורשה

תּוֹרָשָׁה היא העברה של חומר תורשתי שמקודד למידע תורשתי, שיחידותיו קרויות גנים, מהורה לצאצאיו בתהליך הרבייה.
ענף המדע העוסק בתורשה ובהשפעתה על תכונותיהם של יצורים קרוי "גנטיקה".
הגנים קובעים את התכונות המשותפות לכל הפרטים בני אותו מין ואת התכונות הייחודיות לכל פרט ופרט באוכלוסיית המין. כל יצור חי נושא מטען גנטי העובר מדור לדור. למטען הגנטי הטמון בכל יצור יש קשר למבנה גופו, ליכולתו הפיזיולוגית ולהתנהגותו, ואלה קשורים קשר הדוק לנוף שהוא חי בו.
את המילה תורשה (בסמיכות: תּוֹרֶשֶׁת-) חידש הבלשן יצחק אפשטיין.
השפעת הסביבה

לסביבה ישנה השפעה על האופן שבו המידע התורשתי יבוא לידי ביטוי.
גמישות פנוטיפית היא תופעה ביולוגית נפוצה בה הגנוטיפ של תכונה מסוימת מבטא פנוטיפים שונים תחת תנאים סביבתיים שונים.
מבחינה נוירולוגית, הגנים האנושיים לא מסוגלים לתת פקודות גנטיות ייחודיות עבור כל אחד מאלף מיליארד תאי העצב שבגוף האדם. על כן ההתפתחות של תאי העצב במוח האדם ותכונותיהם הספציפיות מושפעת לא רק מהתורשה, אלא גם מהסביבה.
היסטוריה ומחקר

הראשון שעסק בתורשה כענף במדע היה גרגור מנדל. מנדל החל בניסויים מבוקרים בצמחים ובהם אפונה. גרגור מנדל גילה שבהכלאת זן אפונה צהוב עם זן ירוק כל הצאצאים ירוקים, ובהכלאה נוספת בין הצאצאים המיעוט יהיה צהוב והשאר ירוק. על פי ממצאים אלו קרא מנדל לתכונה הירוקה באפונים 'תכונה דומיננטית', והיא מסומנת באות G גדולה, ולתכונה הצהובה באפונה קרא 'תכונה רצסיבית', והיא מסומנת באות g קטנה. על-פי מחקריו יצר מנדל רשימת חוקים הנקראת "חוקי התורשה של מנדל". חוקים אלה היו השלב הראשון לביסוס מדע התורשה המהווה כיום חלק נרחב במדע, ודרכם נסללה בין השאר הדרך לשיבוט ולביוטכנולוגיה.
ראו גם

רבייה ביולוגית - מונחים
תורשתיות
תורשה מול סביבה
תורשה סביבה והתפתחות האדם
העברה אנכית
הערות שוליים

↑  דוד סמילנסקי, עם בני ארצי ועירי, הוועד הצבורי להוצאת כתביו שח דוד סמילנסקי ומסדה, עמ' 127, 1958
↑  רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558052805171  BnF: cb119757233 (data)  GND: 4187668-4  LCCN: sh85060367  NARA: 10636722  NKC: ph119692 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אספת הנבחרים

יצחק בן-צבי פותח בנאומו את אספת הנבחרים הרביעית, ספטמבר 1944
ההגעה לאספת הנבחרים הרביעית
צירי אספת הנבחרים השנייה ליהודי א"י
אספת הנבחרים הייתה אחד משלושת המוסדות הלאומיים שהוקמו בארץ ישראל בשנות ה-20, יחד עם הוועד הלאומי וכנסת ישראל. אספת הנבחרים, שהתכנסה בירושלים, פעלה כאספה לאומית ואפשרה לשאר המוסדות הלאומיים לפעול בהשראתה. היא הוקמה באפריל 1920 כגוף נבחר על פי מפתח פוליטי, כלומר על-פי מפלגות.
אספת הנבחרים נחשבה למוסד הלאומי העליון שבחר מתוכו את הוועד הלאומי. היא אומנם הוכרה רשמית על ידי הבריטים כמוסד המייצג את היישוב העברי, אך זאת, בתנאי שתפעל על-פי המתחייב בכתב המנדט בתוקף סמכותה. היא נחשבה בעיקר כבעלת אופי ייצוגי.
רקע היסטורי

היישוב היה מפולג בין פלגי ציונות שונים והשפעות עדתיות. לאורך השנים נעשו מספר ניסיונות לאגד את תושבי הארץ לגוף לאומי. בעידודו של מנחם אוסישקין התכנסה בשנת תרס"ג (1903) הכנסייה הארצישראלית בזכרון יעקב. בישיבתה הוחלט על הקמתה של "הסתדרות יהודי ארץ ישראל", אך הקמתה עוכבה סביב המחלוקת על תוכנית אוגנדה ולבסוף נגנזה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והצהרת בלפור ניסה היישוב היהודי בארץ להקים גוף שיהווה סמכות ייצוגית מול שלטון המנדט הבריטי. ביוזמתו של בצלאל יפה התכנסו נציגי היישוב והחליטו על הקמתה של אספה מכוננת לתכנון הגופים הנבחרים ודרך בחירתם.
האספה המכוננת הראשונה התכנסה ביפו, ב-2 בינואר-5 בינואר 1918 (תרע"ח) בהשתתפות 42 נציגים. האספה בחרה כיושב ראש את ד"ר יעקב טהון ודנה בנושאים שונים שהעיקריים בהם היו:
אישור התנדבות צעירים מבני היישוב לגדודים העבריים - אנשי מפלגת "הפועל הצעיר", יוסף שפרינצק וא. ד. גורדון היו ראשי המתנגדים, הם טענו כי יש לשמור על מאמצי היישוב בתחומי ההתיישבות והחקלאות לצד ראייה פציפיסטית כי אידאולוגיית ההתיישבות מנוגדת למלחמה אימפריאליסטית עקובה מדם. אנשי פועלי ציון היו בעד ההתנדבות. בדיון טענו משה סמילנסקי ואליהו גולומב כי הצטרפות לגדודים העבריים היא מפעל מדיני שמעלה את קרנו של היישוב בעיני שליטיה החדשים של הארץ ויש בו משום תרומה לחוסנו של היישוב.
הקמת מסגרת ארגונית שתכלול את כל היישוב בארץ ישראל - הוחלט על בחירת ועד מייצג, "הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל", שמטרתו לארגן בחירות ל"אספה מייסדת".
חידוש פעילותו של בית משפט השלום העברי
חינוך ותרבות - בעיקר דיונים על חידוש פעולתם של בתי ספר והקמת בתי ספר חדשים
מחלוקות מנעו את פעילותו הסדירה של הוועד הזמני. לאור כך כונסה באותה שנה אספה מכוננת שנייה, אך דיוניה הופסקו בגין דרישת הנשים לזכות בחירה והתנגדות הגופים הדתיים לכך. לאחריה הוקמה אספה מכוננת שלישית.
האספה המכוננת השלישית שנקראה גם "המועצה הארץ ישראלית" כללה נציגים מרחבי הארץ ולראשונה השתתפו בה יצחק בן-צבי ודוד בן-גוריון ששבו מחוץ לארץ. דיוני האספה הניבו תוכנית מפורטת להקמת מוסדות חינוך, בריאות וסעד. כמו כן הוחלט בה על הקמת ועד זמני לתכנון בחירות דמוקרטיות לאספת הנבחרים. שאלת זכות ההצבעה של הנשים העמידה את החלטות האספה בסכנה, אך הוכרעה לבסוף לקיום שוויון זכויות.
לאורך כשנתיים היה הוועד הזמני הגוף המוסכם להנהגת היישוב היהודי. הוא אומנם היה נטול סמכות מעשית ולא הוכר רשמית, אך היה שותף להחלטות בחיי היישוב והופקד על יישום החלטות ועידת סן רמו. בראש הוועד הזמני עמד ד"ר יעקב טהון.
הוועד הזמני קבע את ה-19 באפריל 1920 כיום הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה. בירושלים נערכו הבחירות במועד מאוחר יותר, אך האספה הוקמה והייתה לרשות מחוקקת של היישוב היהודי, בכפוף להגבלות שהטיל השלטון הבריטי על פעילותה.
בחירות לאספות הנבחרים והרכבן

במרוצת השנים נערכו ארבע מערכות בחירות לאספת הנבחרים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| האספה | תאריך התחלה | תאריך סיום | מספר צירים וסיעות | נשיא אספת הנבחרים | יו"ר הוועד הלאומי |
| אספת הנבחרים הראשונה | 19 באפריל 1920 | 6 בדצמבר 1925 | 314 צירים מ-20 סיעות | נשיאות: דוד ילין (יו"ר), יעקב טהון, יצחק בן-צבי |  |
| אספת הנבחרים השנייה | 6 בדצמבר 1925 | 5 בינואר 1931 | 221 צירים מ-26 סיעות | פנחס רוטנברג | דוד ילין (עד 1929), מחליפו יצחק בן-צבי |
| אספת הנבחרים השלישית | 5 בינואר 1931 | 1 באוגוסט 1944 | 71 צירים מ-12 סיעות | פנחס רוטנברג (1939–1940) | יצחק בן-צבי |
| אספת הנבחרים הרביעית | 1 באוגוסט 1944 | 13 בפברואר 1949 | 171 צירים מ-18 סיעות | יצחק בן-צבי | דוד רמז |
הבחירות היו ישירות וחשאיות. זכות הבחירה ניתנה לבני עשרים ומעלה וזכות ההתמודדות לבני 25 ומעלה. מדד הבחירה שונה בכל מערכת בחירות, כאשר לאספה הראשונה מנדט היה שווה ערך לשמונים קולות הצבעה ולאספה השלישית נדרשו 710 קולות למנדט. בחלק מהאספות נענתה דרישתן של מפלגות עדתיות ושוריינו מספר מושבים עבורן ללא קשר לתוצאות הבחירות.
גודלן של אספות הנבחרים ומידת השפעתן הפחותה על מהלך החיים בארץ הביא למספר מועט של התכנסויות כלליות. ימי דיונים מרוכזים נערכו אחת לתקופה ועיקר קבלת ההחלטות נעשתה בידי נציגיה הנבחרים של האספה בוועד הלאומי.
בחירות לאספות הנבחרים והרכבן > הרכב אספות הנבחרים

בארבע אספות הנבחרים ניכרו ארבעה גושי ייצוג של מפלגות: מפלגות פועלים, מפלגות דתיות, מפלגות עדתיות ומפלגות מקצועיות. מאוחר יותר החלו להיווצר מפלגות בעלות משנה אידאולוגית סדורה.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| אספה I | אספה II | אספה III | אספה IV |
|  אחדות העבודה – 70 נציגים  הסתדרות הספרדים – 54 נציגים  מפלגת החרדים – 53 נציגים  הפועל הצעיר – 41 נציגים  התאחדות האיכרים – 16 נציגים  מפלגת המתקדמים – 13 נציגים  תימנים – 12 נציגים  המזרחי – 9 נציגים  קבוצה בלי שם – 7 נציגים  מרכז בעלי מלאכה – 6 נציגים  אגודת נשים – 5 נציגות  עדת הבוכרים – 5 נציגים  הסתדרות הפקידים – 5 נציגים  הסתדרות צעירי ישראל – 4 נציגים  הסתדרות האזרח – 3 נציגים  הסתדרות המזרחי הצעיר – 2 נציגים  עדת הגורז'ים – 1 נציג  הסתדרות המכבי – 1 נציג |  אחדות העבודה – 54 נציגים  הפועל הצעיר – 30 נציגים  הספרדים - 19 נציגים  הרויזיוניסטים - 15 נציגים  התאחדות נשים עבריות - 13 נציגות  הגוש החקלאי - 9 נציגים  התאחדות הדמוקרטים - 9 נציגים  המזרחי - 7 נציגים  רשימת המרכז - 6 נציגים  אזרחים לאומיים - 6 נציגים  מעמד הפועלים - 6 נציגים  הפועל המזרחי - 6 נציגים  הפועל המזרחי המאוחד - 4 נציגים  רשימת עולי פולין - 4 נציגים  רשימת קיבוצי העמק - 2 נציגים  רשימה עירונית צפת - 2 נציגים  רשימת המרכז החקלאי - 1 נציג  התאחדות איכרי הגליל - 1 נציג  התאחדות איכרים מזרחיים - 1 נציג  רשימת הגרוזים - 1 נציג  נשים עבריות עממיות - 1 נציגה  רשימת גבעת הרמב"ם - 1 נציג  רשימת המזרחי הצעיר - 1 נציג  מרכז בעלי מלאכה - 1 נציג  רשימת תושבי בני ברק - 1 נציג |  מפא"י – 27 נציגים  הרויזיוניסטים – 11 נציגים  התאחדות הספרדים – 6 נציגים  המזרחי והפועל המזרחי – 5 נציגים  תומכי ז'בוטינסקי מעדות המזרח – 5 נציגים  הציונים הכלליים המאוחדים – 4 נציגים  העובדים בעדה הספרדית – 4 נציגים  התאחדות נשים עבריות – 3 נציגות  רשימת העדה התימנית – 3 נציגים  פועלי ציון שמאל – 1 נציג  רשימת פועלים ע"ש בורוכוב – 1 נציג  השומר הצעיר – 1 נציג |  מפא"י – 63 נציגים  חזית השמאל – 21 נציגים  עלייה חדשה – 18 נציגים  הפועל המזרחי – 17 נציגים  התנועה לאחדות העבודה – 16 נציגים  המזרחי – 8 נציגים  הסתדרות המכבי – 5 נציגים  המרכז הדמוקרטי – 4 נציגים  ויצו ונשים לשווי זכויות – 4 נציגות  העובד הציוני – 4 נציגים  התאחדות תימנים עצמאית – 4 נציגים  רשימה דמוקרטית עממית – 3 נציגים  האיחוד הדתי הבלתי-מפלגתי – 3 נציגים  הסוחר העברי – 2 נציגים  התאחדות התימנים – 2 נציגים  נשי תורה ועבודה – 1 נציגה  נשי מזרחי ובלתי מפלגתיות – 1 נציגה  תנועת העם למדינה עברית – 1 נציג |
להרכבו של הוועד הלאומי, ראו הוועד הלאומי: רקע והרכב הוועד הלאומי
פעילות אספות הנבחרים > אספת הנבחרים הראשונה

הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה נקבעו לא' אייר תר"פ, 19 באפריל 1920. מאורעות תר"פ הביאו לדחיית הבחירות בשמונה ימים בירושלים וביפו.
דרישת הוועד הזמני לכנס את האספה לאחר בחירתה נתקלה בהתנגדותם של הבריטים. לאחר הגעתו של הנציב העליון הרברט סמואל הועלו בקשות הכינוס בפניו ואושרו על ידו באוקטובר 1920, שישה חודשים לאחר מועד הבחירות.
בכינוסה הראשון של האספה, בכ"ה בתשרי ה'תרפ"א, הוקראו דברי ברכתם של מנהיגי ההסתדרות הציונית, הנציב העליון סמואל וראש עיריית ירושלים ראע'ב נשאשיבי. בכנס זה נבחרו ועדות העבודה של האספה והוקם הוועד הלאומי הראשון, בו כיהנו 38 חברים. תפקיד האספה הוגדר על ידה כ"המוסד העליון לסידור ענייניו הציבוריים והלאומיים של העם העברי בארץ ישראל ובאת כוחו היחידה כלפי פנים וכלפי חוץ".[דרוש מקור: לצטטה]
נהליה של אספת הנבחרים הוגדרו במושבה הראשון והובאו לאישור הנציב העליון.
לאחר המושב הראשון התכנסה מליאת אספת הנבחרים הראשונה פעמיים נוספות בלבד. בשנת 1922 דנה מליאת האספה בתוכן "חוקת הקהילות" שהציג הוועד הלאומי. כינוסה השלישי והאחרון נערך בשנת 1925 לצורך קביעת נוהלי הבחירות לאספה השנייה. חוקת הקהילות לא אושרה בתקופת האספה ומפלגות החרדים ו"המזרחי" לא השתתפו בדיוני המושב השני והשלישי עקב המשך המחלוקת על זכות הבחירה לנשים.
פעילות אספות הנבחרים > אספת הנבחרים השנייה

לפני הבחירות לאספת הנבחרים השנייה הועלה רף הקולות הנדרש לבחירה ונקבעו עשרה מחוזות בחירה ברחבי הארץ. שלושים רשימות התמודדו בבחירות אלו, מהן נבחרו נציגי 26 רשימות. הבחירות התקיימו במועדן, על אף אי ההסכמה בנוגע להשתתפות הנשים בהליך, לאור קשיי תפקודו של הוועד הלאומי בעיצומה של העלייה השלישית ובקרב אוכלוסייה גדלה שלא הייתה שותפה בהליכי בחירתו.
חלוקת העבודה בין הוועד הלאומי לבין ההנהלה הציונית טרם הוגדרה באופן ברור. נציגי ההנהלה הציונית המשיכו במסורתם ונשאו הרצאות בעניינים שונים בפני מליאת האספה.
הלורד פלומר כיהן כנציב הבריטי העליון עד 1928. שיתוף הפעולה עמו הניב הכרה של הממשל הבריטי במערכת החינוך העברית והשתתפותו בהוצאותיה. עבודות תשתית רבות התקיימו בשנים אלו וההתפתחויות הללו הביאו את ברל כצנלסון ליצירת "אוצר היישוב". חרף הפיתוח הכלכלי גיבש הלורד פלומר מספר גזירות, בהן הקמת חיל ספר ערבי בעבר הירדן וקביעת צו ההתאזרחות, בו הוגבלו זכויות היהודים.
אספת הנבחרים השנייה התכנסה בסמוך לבחירתה (1926) ובשנית בקיץ 1929.
פעילות אספות הנבחרים > אספת הנבחרים השלישית

הבחירות לאספת הנבחרים השלישית התאפיינו ב־12 מפלגות, מבין 16 מתמודדות איישו את 71 המושבים של האספה, ביניהם 15 מקומות משוריינים לעדות הספרדיות. כינוסה הראשון של האספה נערך בצל כתיבתו של הספר הלבן השני ובו הוכרע על שיטת העבודה הסוציאלית הנהוגה בארץ.
במושבה הראשון קצבה האספה את משך כהונתה לשלוש שנים. המצב הביטחוני בארץ (המרד הערבי הגדול) ופרוץ מלחמת העולם השנייה הביאו להארכה ממושכת של פרק זמן זה. האספה כיהנה 14 שנים והתכנסה במהלכן ל-18 מושבים. הוועד הלאומי הרחיב את פעילותו והוקמו בו תשע מחלקות, אשר לימים היוו בסיס למשרדי הממשלה במדינת ישראל.
פעילות אספות הנבחרים > אספת הנבחרים הרביעית

הבחירות לאספת הנבחרים הרביעית נערכו כתשע שנים לאחר מועדן. העיכובים נגרמו בשל קשיים טכניים של עדכון פנקס הבוחרים בצל העלייה המתמשכת והמאורעות הביטחוניים שאירעו בארץ. בבחירות אלו התמודדו 24 רשימות, מהן עברו 18 את אחוז החסימה.
הוועד הלאומי שנבחר קיים את פעילותן הסדירה של המחלקות הקבועות שבו, לצד פעילותו לקידום ההעפלה וראשית המאבק לסיום המנדט הבריטי על הארץ. התנגשויות הוועד הלאומי עם הממשל באו לשיאן עם מעצרם של בכירי היישוב במהלך "השבת השחורה".
באספת הנבחרים הרביעית הוקמו מחלקות חדשות בוועד הלאומי: המחלקה לטיפול בחייל והנוטר המשוחרר ומחלקת החוק.
שבעה מושבים כונסו במהלך כהונתה, האחרון שבהם בט"ו בשבט תש"ט, יום כינוסה של האספה המכוננת.
השפעות פוליטיות וחברתיות > יחסי פנים וחוץ

הממשל הבריטי – אספות הנבחרים הקפידו על הנהלים שנקבעו על ידי הנציב העליון. בעת ביקורו של וינסטון צ'רצ'יל בארץ ישראל, בתפקידו כשר המושבות, ניהלו עמו נציגי הוועד הלאומי דיונים וזכו להכרת הממשל בתפקידם. יחסי עבודה תקינים נשמרו עם הנציבים העליונים הבריטים.
ביטחון – אספת הנבחרים הראשונה נענתה בחיוב להצעת הבריטים ונטלה אחריות על הקמת הגדודים העבריים. בתקופת מאורעות תרפ"א, מאורעות תרפ"ט ומאורעות תרצ"ו העלה הוועד הלאומי את דרישות היישוב היהודי בפני הנציבים העליונים ובכירים בממשל הבריטי. בשנת 1940 הציע הוועד הלאומי את גיוס היישוב היהודי לשורות הצבא הבריטי.
מדיניות חוץ – הוועד הלאומי השתתף בפעולות תיאום ומחאה אל מול הוועדות השונות שפעלו בארץ: ועדות חלוקה, ועדות ממשלתיות של המנדט הבריטי וצוותי החקירה שחיברו את הספרים הלבנים. בשנת 1924 נפגשו נציגי הוועד עם המלך חוסיין בעבר הירדן.
נוהלי עבודת רשויות השלטון – נוהלי העבודה ותקנוני הבחירות של אספת הנבחרים והוועד הלאומי שונו מעת לעת, אך התפתחותם היוותה בסיס לשיטות הנהוגות במדינת ישראל, שנאלצה להתמודד בראשיתה עם גלי העלייה והאיום הביטחוני ואימצה את הנוהל הקיים. חוקת כנסת ישראל אושרה על ידי הנציב העליון בשנת 1928 וכללה הגדרות לדרכי פעולה ויחסי הגומלין בין אספת הנבחרים, הוועד הלאומי, מועצת הרבנות הראשית והקהילות המקומיות.
השפעות פוליטיות וחברתיות > המעבר למוסדות המדינה

מאוקטובר 1947 ועד יום פיזורה לא התכנס מושב כללי של אספת הנבחרים. מועצת העם נבחרה מתוכה על בסיס מפתח מפלגתי ושימשה כבת כוחה. חברי מועצת העם הם החתומים על מגילת העצמאות ולאחר קום המדינה שימשו כמועצת המדינה הזמנית.
הוועד הלאומי ומחלקותיו היוו בסיס להקמת הממשלה הזמנית.
ראו גם

הוועד הלאומי
לקריאה נוספת

ימימה רוזנטל, כרונולוגיה לתולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשל"ט-1979. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אל הקהל בארץ ישראל, דואר היום, 2 במרץ 1920
ד"ר א. צפרוני, הודעת הועד הזמני ליהודי ארץ ישראל, דואר היום, 19 במרץ 1920
↑  הד יפו, דואר היום, 22 באפריל 1920
טירת מוסא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה
 מיקום:  דיר אל-קמר 
 מדינה:  לבנון לבנון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1962–1969 (כ־7 שנים)
 יוצר:  מוסא עבד אל-כרים אל-מעמארי
 אדריכל:  Moussa Abdel Karim Al-Maamari 
 מידות
 שטח:  3,500 מ"ר
 
 קואורדינטות:  33°42′02″N 35°35′01″E﻿ / ﻿33.700515°N 35.583613°E﻿ / 33.700515; 35.583613
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןטירת מוסה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןטירת מוסה
 
מראה כללי של הטירה
טירת מוסא (בערבית: قلعة موسى או قصر موسى) היא טירה הממוקמת בין דיר אל-קמר לבית א-דין שבלבנון.
הטירה, המשתרעת על שטח של 3,500 מ"ר, נבנתה על ידי מוסא עבד אל-כרים אל-מעמארי (ער') ונפתחה לקהל הרחב בשנת 1969.
היסטוריה

טירת מוסא נבנתה על גבעה שבין דיר אל-קמר לבית א-דין שבלבנון, ועל אבניה נחרטו אמונותיו ורעיונותיו של בונה הטירה. הטירה נבנתה על ידי  מוסא עבד אל-כרים אל-מעמארי (ער') שנולד ב-27 ביולי 1931 בכפר אל-פאכהה (ער') שבבקעת הלבנון ומת ב-31 בינואר 2018 בכפר דיר אל-קמר.
מוסא מספר כי הרעיון החל להתגבש אצלו כשהיה בן 14, בהשראת ימי הביניים. לאחר שמוריו וחבריו לכיתה לעגו לו על רעיונו, מוסא עזב את בית הספר והלך ברגל לצידון שם עבד עם דודו על שיקום מבצר הים בצידון. מאוחר יותר, ב-1947, הטיל האמיר מוריס שיהאב, עליו ועל דודו, לשפץ טירות ולחפש תגליות ארכאולוגיות כדי שיוצגו במוזיאון הלאומי של ביירות. הוא המשיך לעבוד באותו תחום וצבר ניסיון רב בשיקום טירות. לאחר מכן עבר לעבוד בארמון בית א-דיין, שם שיקם את המוזיאון של האמיר בשיר שיהאב השני (אנ'). הוא פיקח על העבודה ובין היתר פיקח על הצגת אוסף הנשק, הבגדים והתכשיטים של האמיר והחרב שהוצעה לאמיר על ידי נפוליאון. המוזיאון נחנך בספטמבר 1951 תחת שלטונו של הנשיא לשעבר בשארה אל-ח'ורי, ורק לאחר מכן החל מוסא לעבוד על בניית הטירה שלו. אבן היסוד הונחה בשנת 1962, והמבנה הושלם בעזרת אשתו בשנת 1969.
הערות שוליים

↑  "The man who built his dream castle". BBC News (באנגלית). נבדק ב-2020-12-13.
1 2  "The Interesting Story Behind Moussa Castle" (באנגלית). 27 בפברואר 2018 – via the961.com. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טירת מוסא".
פיל ג'ונס

פיליפ אנתוני "פיל" ג'ונס (באנגלית: Philip Anthony "Phil" Jones; נולד ב-21 בפברואר 1992) הוא כדורגלן עבר אנגלי המזוהה עם מנצ'סטר יונייטד במדיה שיחק ברוב הקריירה.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ג'ונס הצטרף לקבוצת הנוער של בלקברן רוברס בשנת 2002, וחתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון לקראת עונת 2009/2010. הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת הגיעה ב-22 בספטמבר 2009, במשחק גביע הליגה מול נוטינגהאם פורסט, ועד לסיום אותה עונה צבר בסך הכל עשר הופעות. בעונה שלאחר מכן ג'ונס רשם 26 הופעות במדי בלקבורן, והפך לשחקן מפתח בקבוצה. הופעותיו המרשימות של ג'ונס בגילו הצעיר החלו למשוך עניין מקבוצות גדולות באנגליה, וב-13 ביוני 2011 אישר המועדון כי הושג הסכם על העברתו של ג'ונס למנצ'סטר יונייטד תמורת סכום של 16.5 מיליון ליש"ט.
ג'ונס חתם על חוזה לחמש שנים במנצ'סטר יונייטד, וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק מגן הקהילה מול היריבה העירונית מנצ'סטר סיטי, כשעלה כמחליף במחצית בניצחון 2–3. ג'ונס התאקלם בקבוצתו החדשה במהירות רבה והפך לשחקן הרכב במשחקים הבאים, כולל שלושה בישולים בניצחונות מול טוטנהאם וצ'לסי.
תארים

הליגה האירופית: 2016/2017
אליפות אנגליה: 2012/2013
גביע ה-FA‏: 2015/2016
מגן הקהילה: 2011, 2013
אליעזר הגדול בן יצחק

.
| --- | --- |
 לידה:  990 בערך
 פטירה:  1060 בערך
 תקופת הפעילות:  ?–1060 
 השתייכות:  חכמי מגנצא
 תחומי עיסוק:  פרשן תלמוד, פוסק
 רבותיו:  רבנו גרשום מאור הגולה, רבי שמעון בן יצחק, רבי יהודה בן מאיר הכהן
 תלמידיו:  רבי יצחק הלוי, רבי יצחק בן יהודה, רבי יצחק בן מנחם
 בני דורו:  רבי יהודה בן מאיר הכהן, רבי יעקב בר יקר
 
רבי אליעזר הגדול בן יצחק (בערך 990 - 1060) היה מגדולי חכמי אשכנז בתחילת המאה ה-11.
ביוגרפיה

היה בן למשפחת רבנים מיוחסת. אבי סבו היה רבי אבון הגדול ממגנצא, ואחיו של סבו היה רבי שמעון ממגנצא. התייתם בצעירותו וגדל בבית קרובו, רבי שמעון ממגנצא, מגדולי החכמים בדורו. כן למד אצל רבנו גרשום מאור הגולה, וראה בו כנראה את רבו המובהק. מקובל כי היה תלמידו של רבינו יהודה בן מאיר הכהן, אך לדעת אברהם גרוסמן סביר יותר שהיה חברו או תלמיד חבר שלו.
עמד בראש הישיבה במגנצא יחד עם חברו רבי יעקב בן יקר, רבו של רש"י. על תלמידיו נמנו רבי יצחק בן יהודה ורבי יצחק הלוי, גם הם רבותיו של רש"י. רש"י עצמו מביא מדבריו בפירושו למקרא ולתלמוד, אך נראה שלא למד אצלו. תלמידים אחרים שלו הם כנראה ר' יצחק בן מנחם (אחיו של ר' אליהו הזקן ומגדולי חכמי צרפת בסוף המאה ה-11), ואפשר שגם ר' משולם בן משה ממגנצא למד אצלו.
בדור של תלמידי תלמידיו ניתנו לו התארים "הגדול" ו"הגאון".
רבי מנחם די לונזאנו ייחס לו את החיבור "ארחות חיים", הנקרא גם "צוואת ר' אליעזר הגדול", ועמו הסכימו כמה מראשוני חכמת ישראל. יש שייחסו ספר זה לתנא ר' אליעזר הגדול, אך לדעת גרשם שלום וישעיהו תשבי לספר זה יש זיקה גדולה לספר הזוהר, ומכאן שייחוסו לר' אליעזר הגדול הוא מוטעה.
שמחה אסף פרסם קטעים מפירושו למסכת חולין.
נכדו הוא רבי קלונימוס בן יצחק הזקן, מחכמי אשכנז בסוף המאה ה-11, אביו של רבי שמואל החסיד, אביהם של רבי אברהם ראש ישיבת שפייר ורבי יהודה החסיד.
לקריאה נוספת

אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, ירושלים תשס"א3, עמ' 211 - 233.
הערות שוליים

↑  כאצל רבים מחכמי אשכנז בשם זה, לא ברור אם שמו הוא אליעזר או אלעזר. ראו א' גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, עמ' 211-212.
↑  על פי השערת א' גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, עמ' 212-214.
↑  ראו גם: שו"ת מהרש"ל, סימן כט. רבי אלעזר מוורמייזא (בעל הרוקח), פירושו לסידור, אז ישיר. (המקורות מובאים במאמרו של ירמיהו מלחי, ראשוני משפחת קלונימוס (הסב, האב והנכד) והגירתם מלוקה - למגנצה, שנתון "שאנן", כרך יא, תשס"ו )
↑  א' גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, עמ' 216–217.
↑  א' גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, עמ' 183, ועמ' 216. ההבנה שהיה תלמידו נסמכת על דברי ר' אלעזר מוורמייא ש"רבי' יהודה הכהן מסר לו לרבי' אלעזר הגדול". אך "מסר" משמעותו בלשונם של חסידי אשכנז מסירתה של תורת הסוד ולא בהכרח כפיפות של רב לתלמיד. גרוסמן תומך את השערתו בכך שהוא מתואר כ"בן גילו" של ר' יהודה, בכך שיצא נגד הוראה שלו בעניין אבלות, וכן בכך ששניהם השיבו יחד לקהל טרויש.
הרב נפתלי יעקב הכהן (אוצר הגדולים, ערך "רבינו אליעזר הגדול", ח"ב אות תשכט) מבקש לקיים את המסורת על לימודיו אצל רבי יהודה הכהן, וסובר שרבי יהודה הכהן הנזכר הוא רבי יהודה הכהן ליאונטין (הזקן).
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ע"ו, עמוד ב'
↑  א' גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, עמ' 220.
↑  א' גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, עמ' 219–220.
↑  תואר שמוזכר לראשונה אצל בני מכיר. יש שכתבו שגם רש"י כינה אותו כך, אך אין לכך מקור. ראו א' גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, עמ' 221, הערות 54 ו-55.
↑  רש"י, בפירושו לתהילים עו, יא: ”כך שמעתי משמו של רבי אלעזר הגאון ברבי יצחק, שהיה מביא המקרא הזה עדות לאותה משנה”.
↑  "שתי ידות", דף קכ"ב
↑  א' גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, עמ' 229 והספרות המובאת שם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307976405171  LCCN: nr94012790  NTA: 301882584  VIAF: 298098018   WorldCat (עם VIAF): 298098018
חמזה עלי אל-ח'טיב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  24 באוקטובר 1997 Al-Jiza, סוריה 
 פטירה:  25 במאי 2011 (בגיל 13) דרעא, סוריה 
 מדינה:  סוריה 
 
חמזה עלי אל-ח'טיב (בערבית: حمزة علي الخطيب; 24 באוקטובר 1997 – 25 במאי 2011) היה ילד סורי בן 13 אשר נעצר בידי כוחות צבא סוריה עקב השתתפותו בהפגנה נגד הממשלה, ב-29 באפריל 2011, שהתקיימה בעיר דרעא בשלבים הראשונים של המהומות בסוריה. כחודש לאחר מכן נמסרה לידי משפחתו גופתו החבולה ועליה סימני כוויות, שלושה פצעי ירי, וכן איבר מין כרות. המשפחה פרסמה בציבור תמונות של הגופה, וכן סרטון וידאו, מה שהוביל למחאות נרחבות בכל רחבי סוריה, ואף שימש זרז להתגברות המחאות ולהסלמת ההתקוממות העממית נגד משטרו של בשאר אל-אסד.
רקע

חמזה התגורר יחד עם הוריו בכפר אל-ג'יזה שבמחוז דרעא בסוריה. ב-29 באפריל 2011 הוא הצטרף אל בני משפחתו בעצרת המונית שהתקיימה בעיר דרעא, במטרה לשבור את המצור שהוטל מטעם צבא סוריה על המתקוממים בעיר. זמן קצר לאחר הגעת בני המשפחה לעצרת, ועקב נסיבות שאינן ברורות לחלוטין, פתחו כוחות צבא באש על המשתתפים בעצרת, ובמהומה שנוצרה, חמזה, יחד עם משתתפים נוספים, נעלם, ובני משפחתו לא היו מודעים בתחילה לגורלו. ב-25 במאי נמסרה גופתו לבני משפחתו בידי השלטונות.