stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין - סיפור חייו של מרטין לותר קינג

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תמר ורטה-זהבי
 איורים:  דייוויד הול
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  תש"ע / יוני 2010
 מספר עמודים:  107
 עורך:  דלית לב
הספר "מרטין – סיפור חייו של מרטין לותר קינג" הוא הספר הראשון מתוך סדרת ספרים לנוער, שכתבה המחברת תמר ורטה-זהבי על מנהיגים ומשנתם - מנהיגים שפעלו בארצם למען שלום ושוויון. הספר אוייר על ידי המאייר דייוויד הול, ויצא לאור בשנת 2010 בהוצאת "עם עובד".
שני ספרים נוספים שכתבה תמר ורטה-זהבי היו: גנדי : סיפור חייו של מהטמה (מוהנדס) גנדי (יצא לאור בשנת 2011); מנדלה: סיפור חייו של נלסון מנדלה (יצא לאור בשנת 2014).
הספר נחשב ספר עלילתי, והשתלשלות האירועים שבו, מועברת על ידי הסופרת בצורה שתגרום לקורא להזדהות עם הגיבור, בדרך של הצגת סיטואציות, המעמידות בפני הקורא את השאלה, כיצד הוא היה פועל.
הספר מתאר את עולמו של מרטין לותר קינג, ואת הקשיים בהם נתקל תוך כדי המאבק המתמשך להשגת צדק ושוויון בין הלבנים לשחורים. עלילת הסיפור מתרחשת במאה ה-20 במדינת ג'ורג'יה, שבדרום ארצות הברית. באותה תקופה, לא ניתנו זכויות אדם בסיסיות לשחורים (אפרו-אמריקאים), בארצות הברית, יתרה מכך, היה קיפוח וחוסר שוויון עמוק.
עלילה

סיפור העלילה, מתמקד במספר נקודות ציון חשובות בחייו של מרטין. תחילת העלילה, היא תיאור ילדותו של מרטין לותר קינג, המקיפה את סדרת ההתרחשויות השונות, אשר הפכו את קינג לוחם למען שוויון זכויות לשחורים בארצות הברית.
הקריאה בספר מובילה את הקורא לאורך התרחשויות, שעברו על מרטין הילד: הנסיעה באוטובוס הציבורי, יחד עם אמו לעיר הגדולה לקנות מכונית משטרה. באותו הזמן הוא מבין, שאין לו רשות לשבת בכל מקום שיבחר לשבת, אלא רק במושבים מאחור. מרטין נאלץ לעמוד כל הדרך, הואיל וכל ספסלי האוטובוס מאחור תפוסים, בעוד שהמושבים בקדמת האוטובוס פנויים ושמורים ללבנים; סטירת הלחי הראשונה, שהוא - מרטין הילד הקטן, קיבל מהאשה הלבנה בחנות הכלבו. בשתי אפיזודות אלה שצוינו, הוא כבר חווה את האפליה כנגד השחורים. במשך הזמן, האפליה הזו הולכת ומתחזקת ומרטין מאבד את חברו הטוב. באפיזודה זו, הוא מחליט שהמצב אינו יכול להימשך, והוא מבטיח - "בעוד כמה שנים נשב זה לצד זה, לבנים ושחורים".
עוברות השנים, והסופרת מתארת בפני הקורא את פגישתו עם קורטה, אשתו. ומספרת על אהבת האמת ששררה ביניהם, אהבה שהשפיעה מאוד על חייו. למרטין וקורטה נולדו ילדים, בעוד מרטין ממשיך להילחם להשגת שוויון זכויות במדינות הדרום בפרט ובארצות הברית בכלל. מרטין יוצא למאבקים רבים וסוחף אחריו תומכים רבים - לבנים ושחורים, שעומדים לצדו ונאבקים איתו על ביטול ההפרדה הגזעית כמו מקומות ישיבה שוויוניים באוטובוס, ברזי מים, או אפשרות לאכול בכל מסעדה או מזנון שיחפצו וכו׳. תומכים רבים שהצטרפו אליו מוצאים את מותם בעת ההפגנות והמאבקים שארגן ביניהם גם הנשיא ג'ון קנדי. הסיום של הספר הוא האירוע הגרוע מהכל - מרטין נורה על ידי מתנקש בגיל 39. הוא הותיר מאחוריו אישה, ארבעה ילדים וחלום ילדות שהתגשם.
ביקורות

נכתבו על הספר שבחים וביקורות רבים. הספר נגע בילדים ובמבוגרים כאחד, הערכים השזורים בו והאיורים בשחור-לבן הם אלו ההופכים אותו למיוחד ומעניין.
אחד המבקרים כתב על הספר, כי לא ידע ולא הכיר את שמו של מרטין לותר קינג. אולם לאחר שקרא את הספר הוא הפך למעריץ שלו. לדבריו, מרטין לותר קינג הוא אדם אמיץ, חזק ואדם שמאמין בצדק. כל שורה העבירה בקורא צמרמורת, ויש לומר תודה למרטין לותר קינג על השוויוניות ועל הישגיו. זהו ספר שכל אחד חייב לקרוא אותו.
"סיפורו של מרטין, ילד שחור שחי במציאות שלא מאפשרת לו לחיות כילד. לפני שקראתי את הספר לא היה לי מושג מי הוא ומה הוא עשה בחייו (הקצרים למדי) ועכשיו, אחרי קריאת הספר אני מוריד בפניו את הכובע. מרטין לותר קינג הוא אדם אמיץ, חזק ואיתן שמאמין בצדק ובדרך שלו. כל שורה ושורה בספר העבירה בי צמרמורת. אנחנו פשוט צריכים להגיד תודה על מה שיש לנו. והאמת? שיש לנו הרבה. ספר חובה לכל אחד ואחד."
דמויות

מרטין לותר קינג (הבן)- הדמות הראשית בספר, מוביל המאבק לשוויון.
קורטה- אשתו של מרטין ואם ילדיו.
מרטין לותר קינג (האב)- אביו של מרטין, כומר בכנסייה.
אלברטה ויליאם קינג- אם מרטין הבן ואשת מרטין האב.
ג'ון קנדי- מועמד לנשיאות ארצות הברית וחבר טוב של מרטין הבן.
יולנדה קינג- הבת הבכורה של מרטין וקורטה.
מרטין לותר קינג השלישי- הבן השני של מרטין וקורטה.
ברניס קינג- הבת השלישית של מרטין וקורטה.
דקסטר קינג- הבן הרביעי של מרטין וקורטה.
ראו גם

התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח
הערות שוליים

1 2  מרטין, באתר עם עובד- הוצאת ספרים
1 2  איילת קליין כהן, תמר ורטה-זהבי מראיינת את גנדי, מנדלה וקינג, באתר nrg‏, 23 ביוני 2016
↑  דינה ציונית, שלמה זיס וצוות החינוך החברתי במטח בשיתוף הקרן לקידום מקצועי, תמר ורטה-זהבי – מרטין לותר קינג, באתר בין הצלצולים, חינוך חברתי וכישורי חיים
↑  קריאה לחופש, באתר מרמלדה (ארכיון)
↑  ביקורות ספרים על הספר מרטין - סיפורו של מרטין לותר קינג, באתר סימניה
1 2  לידור, ביקורת ספרותית על מרטין - סיפורו של מרטין לותר קינג מאת תמר ורטה-זהבי, באתר סימניה
סמואל מקמילן

סמואל ג'יימס רנוויק מקמילן (באנגלית: Samuel James Renwick McMillan‏; 22 בפברואר 1826 – 3 באוקטובר 1897) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי רפובליקני אמריקאי. הוא כיהן בבית המשפט המחוזי של מינסוטה, בית המשפט העליון של מינסוטה וכחבר הסנאט של ארצות הברית ממינסוטה.
ביוגרפיה

מקמילן נולד בבראוניסוויל, פנסילבניה ב-22 בפברואר 1826. הוריו תומאס לונג וג'יין מקמילן (לבית גורמלי) היו ממוצא סקוטי ואירי. הוא למד באוניברסיטת פיטסבורג (שנודעה אז בתור האוניברסיטה המערבית של פנסילבניה) בפיטסבורג, פנסילבניה ולמד משפטים אצל אדווין מ. סטנטון, וסיים את לימודיו ב-1846. בשנת 1850 הוא התחתן עם הרייט באטלר. מקמילן ואשתו עברו לטריטוריית מינסוטה ב-1852, בתחילה התיישבו בסטילווטר ואחר כך עברו לסיינט פול.
כאשר מינסוטה הפכה למדינה ב-1858, מקמילן מונה לשופט הראשון של בית המשפט המחוזי החדש שהוקם במינסוטה. במהלך מלחמת דקוטה ב-1862, שירת מקמילן כלוטננט משנה ביחידת מיליציה שנקראה "משמר הגבול של סטילווטר", שהייתה פעילה לפרק זמן קצר בלבד. בשנת 1864 הוא מונה לבית המשפט העליון של מינסוטה כאחד משני שופטים חדשים, שהחליפו את השופטים צ'ארלס יוג'ין פלנדרו ואייזק אטווטר שהתפטרו באותה העת. בשנת 1874 הוא קודם לתפקיד נשיא בית המשפט העליון, במקום כריסטופר ג'. ריפלי, שגם הוא התפטר. בשנת 1875, בחר בו בית המחוקקים של מינסוטה לכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית. הוא כיהן בקונגרסים ה-44, ה-45, ה-46, ה-47, ה-48 וה-49 מ-4 במרץ 1875 ועד 3 במרץ 1887.
מקמילן לא עמד לבחירה מחדש ב-1886 וחזר לעסוק בעריכת דין לאחר תום כהונתו. הוא מת בסיינט פול, מינסוטה ב-3 באוקטובר 1897 ונקבר בבית הקברות אוקלנד בסיינט פול, מינסוטה.
הערות שוליים

1 2  "Sergeant Albert Walter McMillan, E Troop, 7th Cavalry – Conspicuous Gallantry". Army at Wounded Knee. 29 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Proceedings in Memory of Chief Justice McMillan" (PDF). Minnesota State Law Library. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-01-05.
1 2  סמואל מקמילן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008175899  SNAC: w6kd22hj  US Congress: M000570  VIAF: 31827120   WorldCat (עם VIAF): 31827120
מת'יו באטלר

מת'יו קלברייט באטלר (באנגלית: Matthew Calbraith Butler‏; 8 במרץ 1836 – 14 באפריל 1909) היה חייל, עורך דין, פוליטיקאי ובעל עבדים מקרוליינה הדרומית. הוא שירת כגנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית שלוש קדנציות בתקופת השיקום, וכגנרל בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

באטלר נולד ב-8 במרץ 1836 ב-Eagle's Crag ליד גרינוויל, קרוליינה הדרומית, למשפחה גדולה ובולטת של פוליטיקאים ואנשי צבא. סבו היה חבר הקונגרס האמריקאי ויליאם באטלר. אמו, ג'יין טווידי פרי מרוד איילנד, הייתה אחותם של קומודור אוליבר הזארד פרי ומת'יו פרי, שעל שמו נקרא מת'יו קלברייט באטלר. אביו, ויליאם באטלר הבן, היה חבר קונגרס החל משנת 1841.
דודו אנדרו באטלר היה חבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית ודודו פירס מייסון באטלר היה מושל קרוליינה הדרומית. אחד מבני דודיו הראשונים של מת'יו באטלר היה חבר הקונגרס פרסטון ברוקס, שתקף את הסנאטור צ'ארלס סאמנר ב-1856 במליאת הסנאט האמריקני עם מקל הליכה. הוא אמר שזה מאחר שסאמנר העליב את הסנאטור אנדרו באטלר, שבביתו התגורר מת'יו בצעירותו. שניים מבני דודיו הראשונים של באטלר היו ג'יימס בונהאם (נהרג בקרב אלמו) וגנרל הקונפדרציה מילדג' לוק בונהאם.
ב-1848 באטלר נסע עם אביו לארקנסו אך חזר ב-1851 לגור עם דודו, שהתגורר באדג'פילד, קרוליינה הדרומית. הוא קיבל את השכלתו הראשונית באקדמיית אדג'פילד בעיר, ולאחר מכן למד בקולג' קרוליינה הדרומית, שם היה חבר באחוות דלתא קפא אפסילון, וסיים את לימודיו ב-1856. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין במדינה ב-1857, והחל לעסוק כעורך דין באדג'פילד. הוא נבחר כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית ב-1860, אך התפטר ב-1861 כשהחלה מלחמת האזרחים האמריקנית.
ביוגרפיה > נישואים ומשפחה

ב-25 בפברואר 1858, באטלר התחתן עם מריה קלהון פיקנס. היא הייתה בתו של פרנסיס וילקינסון פיקנס, שנבחר כמושל המדינה.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, באטלר שירת בחיל הפרשים בארמיית צפון וירג'יניה של הקונפדרציה, שירת בלגיון המפטון, והשיג דרגת קפטן ב-12 ביוני 1861, ולאחר מכן הועלה לדרגת מייג'ור ב-21 ביולי 1861. כאשר גדוד הפרשים של הלגיון אוחד עם הגדוד הרביעי של קרוליינה הדרומית והפך לרגימנט הפרשים ה-2 של קרוליינה הדרומית ב-22 באוגוסט 1862, באטלר נבחר לקולונל שלו. באטלר השתתף בפעולות גדולות רבות עם לגיון המפטון ורגימנט הפרשים השני של קרוליינה הדרומית, ואף איבד את רגלו הימנית מירי רובה בקרב ברנדי סטיישן. הוא הגיע לדרגת בריגדיר גנרל בפברואר 1864 וכונה "גנרל באטלר" בתקופה שלאחר המלחמה.
באטלר הוביל חטיבה בדיוויזיה של וייד המפטון בקורפוס הפרשים. כשהמפטון קיבל את הפיקוד על הקורפוס הזה, באטלר הפך למפקד דיוויזיה. בסוף המלחמה, הוא עבר לקרוליינות יחד עם לוטננט גנרל המפטון, והוביל דיוויזיה בקרב בנטונוויל. הגנרל באטלר נפצע שוב באותו קרב.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

באטלר, שנהרס כלכלית כתוצאה מהמלחמה, חידש את הקריירה שלו כעורך דין באדג'פילד. הוא נבחר לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית החל משנת 1866. הוא הפך לחבר המפלגה הדמוקרטית והתמודד ללא הצלחה לתפקיד סגן המושל בשנת 1870 במהלך תקופת השיקום. לאחר מכן, הוא היה חבר במפלגת רפורמת האיחוד התומכת בשחורים.
ביולי 1876, באטלר ייצג שני חקלאים לבנים בבית המשפט בתלונתם על כך שנמנע מהם לעבור חופשי ברחוב הראשי של המבורג, קרוליינה הדרומית, כאשר הסניף המקומי של מיליציית השחורים, חלק מהמיליציה הלאומית, צעד בעד יום העצמאות. בבית המשפט, באטלר דרש מחברי המיליציה להפקיד אצלו את נשקם, אך הם סירבו. מאות חברי מיליציה לבנים הגיעו לעיר ותקפו את בית הנשק, שבו המיליציה מצאה מקלט. הם הרגו שני אנשים משוחררים ברחוב, כולל את השוטר המקומי, ומאוחר יותר רצחו חמישה אנשים משוחררים שלקחו כשבויים. גבר לבן אחד נהרג בירי מוקדם.
ב-1877, לאחר שהכוחות הפדרליים הוצאו מהמדינה במסגרת פשרה דמוקרטית לאומית, הסתיימה תקופת השיקום. המפלגה הדמוקרטית השיגה את השליטה במדינה בבחירות של 1876. בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית בחר בבאטלר למושב הסנאט של ארצות הברית. במהלך הדיונים בסנאט על בחירתו, באטלר הואשם על ידי המנהיג האפרו-אמריקאי של אדג'פילד, הריסון נ. בואי, באיומים להרוג אותו ואנשים מקומיים אחרים. באטלר כיהן בסנאט האמריקני במשך שלוש קדנציות, מ-1877 עד 1895, אך הפסיד בניסיונו להיבחר מחדש בבית המחוקקים של קרוליינה הדרומית לבנג'מין טילמן, שנהנה מפופולריות לאחר שכיהן כמושל. בשנת 1890 בעת שכיהן בסנאט, הציג באטלר הצעת חוק למתן סיוע פדרלי לאפרו-אמריקאים שיהגרו לאפריקה כדי לקדם הפרדה, מה שעורר דיון לאומי.
בעת כהונתו בסנאט, באטלר כיהן בוועדות הסנאט ליחסי חוץ, טריטוריות, ענייני הצבא, ענייני הצי, מסחר בין-מדינתי, שירות אזרחי והדחה.
באטלר עסק בעריכת דין בוושינגטון הבירה, עד 1898, אז מונה לגנרל של מתנדבים אמריקאים במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. הוא היה אחד מקומץ קציני הקונפדרציה לשעבר (יחד עם פיציו לי, תומאס ל. רוסר וג'וזף וילר) ששירתו בצבא ארצות הברית במהלך אותה מלחמה. לאחר הניצחון האמריקאי באותה שנה, הוא פיקח על פינוי החיילים הספרדים מקובה. הוא שוחרר בכבוד מצבא ארצות הברית ב-15 באפריל 1899. בשנת 1899 הצטרף גנרל באטלר למפקדת פנסילבניה של המסדר הצבאי של מלחמות החוץ.
בשנת 1903, באטלר נבחר לסגן נשיא החברה ההיסטורית הדרומית. בשנת 1904 עבר למקסיקו, שם כיהן כנשיא חברת כרייה. לאחר שהיה אלמן במשך שנים מאז מות אשתו מריה, בשנת 1906 הוא התחתן עם נני ויטמן.
הם חזרו לוושינגטון הבירה. באטלר מת שם ב-14 באפריל 1909 בעודו בפרישה חלקית. גופתו הוחזרה לאדג'פילד, קרוליינה הדרומית, שם נקבר בבית הקברות וילו ברוק בעיר.
הערות שוליים

↑  Weil, Julie Zauzmer (10 בינואר 2022). "More than 1,800 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post. נבדק ב-5 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה) Database at "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-13, נבדק ב-2024-04-29
↑  Ehren K. Foley, "Sites of Violence: Hamburg Massacre" (אורכב 16.10.2014 בארכיון Wayback Machine), South Carolina during Reconstruction website, 2010-2012, accessed 27 October 2014
↑  "Butler, Matthew Calbraith".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no94003296  NARA: 200062146  SNAC: w6xp7kmv  US Congress: B001184  VIAF: 48802010   WorldCat (עם VIAF): 48802010 
תמונה מימי המלחמה של באטלר
עבדות בסין

עבד סיני, בערך שנת 1900
עבדות בסין היא תופעה רבת שנים שהשפיעה על מיליוני אנשים במדינה זו, וממשיכה להשפיע גם במאה ה-21. ב-2007 נודעה "שערוריית העבדים הסינים", בה תוארה עבדותם של אלפי סינים, ובהם ילדים, שנחטפו והוכרחו לעבוד במפעלי לבנים. עבדות בסין כוללת גם שעבוד מקומי וקיבוץ נדבות בכפייה,, וכן ניצול מיני של נשים וילדים.
היסטוריה

בזמן שושלת שאנג, כ-5% מהאוכלוסייה שועבדו. בזמן שושלת צ'ין, עבדים גברים הוכרחו לעבוד על פרויקטים כמו צבא הטרקוטה. חלק מהעבדים היו אנשים שהורשעו בפשעים כמו אונס ועונשם היו עיקור כפוי ושיעבוד. הקיסר ואנג מאנג אסר על עבדות, אבל איסור זה בוטל לאחר מותו. בזמן שושלת טאנג, היה מחסור בנשים באוכולוסייה, שגרם לסחר בנשים עם הקוריאנים. בזמן שושלת מינג נאסרה העבדות, אך למרות זאת היא המשיכה בפועל. בזמן שושלת צ'ינג גברה תחילה העבדות בסין, אך ננקטו צעדים למלחמה בעבדות.
הערות שוליים

1 2  "2.9 million trapped in modern-day slavery in China, 30 million worldwide". South China Morning Post. South China Morning Post Publishers Ltd. 17 באוקטובר 2013. נבדק ב-7 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "China's child slaves: 'It would be easier to escape if we were allowed shoes' – video". The Guardian. Guardian News and Media Limited. 19 בספטמבר 2013. נבדק ב-7 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Smith, Alexander (17 באוקטובר 2013). "30 million people still live in slavery, human rights group says". NBC News. נבדק ב-7 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Encyclopaedia Britannica, inc (2003). The New Encyclopaedia Britannica, Volume 27. Encyclopaedia Britannica. p. 289. ISBN 0-85229-961-3. נבדק ב-2011-01-11.
| עבדות |
| --- | --- | --- |
| עבדות מודרנית | סחר בבני אדם • שימוש צבאי בילדים ובנערים • גיוס חובה • סחר בילדים •  סחר במין • תיירות מין • עבדות מין • חטיפת נשים • עבדות חוב בדרום מזרח אסיה |  |
| היסטוריה | צמיתות • שוק עבדים • תמיכה בעבדות • עבדות בתנ"ך • עבד עברי • ביוון העתיקה • ברומא העתיקה • ספינת עבדים •  עבדות בסין • עבדות ברוסיה • עבדות באימפריה העות'מאנית • סחר העבדים הערבי • עבדות באסלאם • עבדות באפריקה • סחר העבדים האטלנטי • עבדות בברזיל • עבדות בקובה • עבדות בארצות הברית • מדינת קונגו החופשית |  |
| התנגדות לעבדות | התנועה לביטול העבדות • ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות• חוק סחר העבדים 1807 • מרד העבדים בהאיטי • מסילת הרכבת המחתרתית • חוק העבד הנמלט 1850 • מלחמת האזרחים האמריקנית • התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית • ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם • האגודה לביטול סחר העבדים |  |
| עבדות בתרבות | אוהל הדוד תום • שורשים • הרפתקאותיו של האקלברי פין • 12 שנים של עבדות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007466433105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנקלין אלמור

פרנקלין הארפר אלמור (באנגלית: Franklin Harper Elmore‏; 15 באוקטובר 1799 – 29 במאי 1850) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

אלמור נולד ב-15 באוקטובר 1799 במחוז לורנס, קרוליינה הדרומית, והיה בנו של ג'ון ארצ'ר אלמור, הוא סיים את לימודיו בקולג' קרוליינה הדרומית בקולומביה ב-1819, למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1821 והחל לעסוק בכך בוולטרבורו.
הוא כיהן כתובע מחוזי עבור המחוז הדרומי מ-1822 עד 1836, קולונל במטה מושל המדינה מ-1824 עד 1826, ונבחר כדמוקרטי בעד זכויות המדינות לקונגרס ה-24 כדי למלא את המקום שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של ג'יימס ה. המונד. אלמור נבחר מחדש לקונגרס ה-25 וכיהן מ-10 בדצמבר 1836 ועד 4 במרץ 1839. מ-1839 עד 1850, הוא כיהן כנשיא הבנק של קרוליינה הדרומית; הוא התנגד למינויו של הנשיא ג'יימס פולק כשגריר בבריטניה.
אלמור מונה כדמוקרטי לחבר הסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד שהתפנה בשל מותו של ג'ון קלהון וכיהן מ-11 באפריל 1850 ועד מותו. הוא מת בוושינגטון די. סי. ב-29 במאי 1850 ונקבר בחצר הכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה בקולומביה.
מרי אלן וילסון

| --- | --- |

 לידה:  מרץ 1864 הל'ס קיטצ'ן, ארצות הברית 
 פטירה:  30 באוקטובר 1956 (בגיל 92) 
 
מרי אלן וילסון (באנגלית: Mary Ellen Wilson; מרץ 1864 – 30 באוקטובר 1956), הידועה גם בשם מרי אלן מקורמק, הייתה אמריקאית אשר מקרה ההתעללות שעברה כילדה הוביל לייסודה של העמותה למניעת אכזריות כלפי ילדים בניו יורק, ותרם להתפתחות התנועה לזכויות הילד בארצות הברית. בגיל שמונה עברה מרי אלן התעללות קשה בידי הוריה האומנים, פרנסיס ומרי קונולי. המקרה שלה היה האירוע הראשון שנרשם בארצות הברית כמקרה התעללות בילדים.
ילדות מוקדמת

מרי אלן נולדה במרץ 1864 לפרנסיס ותומאס וילסון, בשכונת העוני "הלז קיצ'ן" בניו יורק. לאחר פטירתו של תומאס, נאלצה פרנסיס לצאת מביתה כדי להתפרנס, ולכן, היא הפקידה את בתה הפעוטה בידי שכנה בשם מרי סקור, כדי שתטפל בה – מנהג נפוץ בזמנו. כאשר מצבה הכלכלי של פרנסיס וילסון החמיר, היא החלה להחמיץ ביקורים אצל בתה, וחדלה לשלם לסקור עבור הטיפול במרי אלן. סקור, בתורה, הפקידה את הילדה בת השנתיים בידי מחלקת הצדקות הציבוריות של העיר ניו יורק.
המחלקה העבירה את מרי אלן לטיפולם של תומאס ומרי מקורמק. הם עשו זאת ללא המסמכים המשפטיים הנדרשים, וללא רישום נאות בספריהם. על פי עדותה של מרי קונולי במשפט שנערך מאוחר יותר, טען תומאס, שהוא אביה הביולוגי של מרי אלן, אך הזוג לא דיווח על הקשרים הקיימים בינם לבין הילדה. מחלקת הסעד העבירה את מרי אלן לידיו של מקורמק על פי חוזה התקשרות משעבד לתקופה מוגדרת. הזוג מקורמק נדרשו לדווח למחלקה על מצבה של הילדה מדי שנה, אך על פי העדות בבית המשפט, דיווח כזה התרחש רק פעם או פעמיים במשך השנים שמרי אלן הייתה תחת השגחתם.
חקירת התעללות

זמן קצר לאחר שהועברה מרי אלן לטיפולם של הזוג מקורמק, נפטר תומאס מקורמק, ומרי נישאה לפרנסיס קונולי. המשפחה התגוררה בדירתו של פרנסיס ברחוב 41 מערב במנהטן. השכנים של המשפחה בכתובת זו היו עדים לראשונה ליחס המתעלל של ההורים האומנים למרי אלן. מרי קונולי הטילה עליה עבודות קשות, הכתה אותה לעיתים תכופות, גרמה לה במזיד כוויות בתנור וחתכים מסכין, ואף נהגה לנעול אותה בארון.
כאשר העתיקה המשפחה את ביתה לכתובת חדשה, ביקשה אחת השכנות המודאגות מרחוב 41 מאטה אנג'ל וילר, מיסיונרית מתודיסטית ואקטיביסטית שהייתה פעילה בשכונה, לבדוק את שלום הילדה. באמתלה שהיא מעוניינת שמרי קונולי תעזור לטפל בשכנה נכה, הצליחה וילר להיכנס לדירה ולראות מה מצבה של מרי אלן. וילר הבחינה אצל מרי אלן בסימנים המעידים על התעללות פיזית חמורה: חבורות, תת-תזונה, והזנחה — הילדה נראתה כבת חמש בלבד, על אף שלמעשה הייתה בת תשע. יש לשער שהיה זה עקב העובדה שהייתה כלואה מזה שנים בבית, ללא כל אפשרות לצאת ולראות אור יום. וילר החלה לבדוק אופציות משפטיות לטיפול במקרה במטרה להגן על הילדה. כאשר פניותיה לרשויות המקומיות העלו חרס, ביקשה וילר את עזרתו המשפטית של פעיל למען זכויות בעלי חיים, מייסד החברה האמריקאית למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים, הנרי ברג (Henry Bergh). בסיוע עדויות מהשכנים של הזוג קונולי, הצליחו וילר וברג להוציא את מרי אלן מביתה, ולהביא את מרי קונולי למשפט.
המשפט של מרי קונולי

בשנת 1874 הגיש עורך הדין של העמותה למען החיות את התיק של מרי אלן לבית המשפט המחוזי של ניו יורק. מרי אלן הייתה בת עשר בעת המשפט.
ההתעללויות המכוונות וההזנחות שסבלה מרי אלן מידי הוריה האומנים, על פי רישום בית המשפט, כללו:
הכאות קשות ותכופות
מחסור במזון
שינה על הרצפה
אי אספקה של ביגוד חם בחורף
נעילה בחדר חשוך לתקופות ארוכות
כליאה בבית, למעט יציאה מדי פעם בלילות לחצר הבניין
מרי אלן עצמה העידה בבית המשפט בעניין ההתעללות ואמרה, בין היתר:
אמי ואבי שניהם מתים. אני לא יודעת בת כמה אני. אין לי זכרונות מהתקופה שבה לא חייתי עם הזוג קונולי. אמא הייתה נוהגת להרביץ ולהצליף לי כמעט כל יום. היא הייתה מצליפה בי בשוט עור. השוט היה משאיר עלי סימנים כחולים ושחורים. עכשיו יש לי חבורות כאלה על הראש שלי, שאמא עשתה לי, וגם חתך בצד השמאלי של המצח שלי, שם חתכה אותי עם מספריים. לא זכור לי שאי פעם קיבלתי נשיקה—אמא מעולם לא נשקה אותי. היא אף פעם לא החזיקה אותי בחיקה או ליטפה אותי. לא העזתי לדבר עם אף אחד, כי אם הייתי מדברת הייתי חוטפת הצלפות. אני לא יודעת על מה הוצלפתי—אמא לא הייתה אומרת לי כלום כשהייתה מצליפה בי. אני לא רוצה לחזור לחיות עם אמא, כי היא מכה אותי כל כך. לא זכור לי שאי פעם יצאתי לרחוב.
מרי קונולי נידונה לשנה בכלא. באותה שנה הוקמה האגודה למניעת התאכזרות לילדים בניו יורק, ארגון שהיה הראשון מסוגו.
המשך חייה ומותה

בעקבות הרשעתה של מרי קונולי, הועברה מרי אלן תחילה למוסד לעבריינים צעירים של העירייה, עד שאטה וילר וקרובי משפחתה זכו במשמורת על הילדה, והיא עברה לחיות עם אמה של וילר. מכיוון שבמשך שנים לא הלכה יותר מכמה צעדים רצופים, ולא עלתה או ירדה במדרגות, היה מצבה הגופני כה ירוד, עד שהייתה זקוקה לסיוע בהליכה, ונאלצה ללמוד להתנייד מחדש.
ב-1888, בגיל 24, נישאה מרי אלן ללואיס שאט. נולדו להם שתי בנות; לבת הבכורה קראה מרי אלן אטה, על שם אטה וילר, ולשנייה קראה פלורנס. לשאט היו שלושה ילדים מנישואים קודמים, והזוג גם אימץ ילדה יתומה. מרי אלן נפטרה ב-1956, בגיל 92.
לקריאה נוספת

Out of the Darkness: The Story of Mary Ellen Wilson, 1999, Dolphin Moon Publishing Authors: Eric A. Shelman & Stephen Lazoritz, M.D.
Case #1: The Mary Ellen Wilson Files, 2012, Dolphin Moon Publishing, Authors: Eric A. Shelman & Stephen Lazoritz, M.D. (This book previously released as "The Mary Ellen Wilson Child Abuse Case and the Beginning of Children's Rights in America.)
הערות שוליים

1 2 3  Case Shined First Light on Abuse of Children, Howard Markel, The New York Times, December 14, 2009.
1 2 3 4  "How One Girl's Plight Started the Child-Protection Movement". American Humane Association.
↑  Regoli, Hewitt, DeLisi, Robert M., John D., Matt (2014). Delinquency in Society (9th ed.). Burlington, MA: Jones & Bartlett Learning. pp. 7–8. ISBN 978-1-4496-4549-6.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  "The mission of humanity. Continuation of the proceedings instituted by Mr. Bergh on behalf of the child, Mary Ellen Wilson" (PDF). New York Times. 11 באפריל 1874. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mary Ellen Wilson: drawing attention to child abuse in the 19th Century".
↑  Out of the Darkness: The Story of Mary Ellen Wilson, Eric A. Shelman & Stephen Lazoritz, M.D., 1999, Dolphin Moon Publishing.
↑  "Mr. Bergh Enlarging His Sphere". New York Times. 10 באפריל 1874. It appears from proceedings had in Supreme Court, Chambers, yesterday, in the case of a child named Mary Ellen, that Mr. Bergh does not confine the humane impulses of his heart to smoothing the pathway of the brute creation toward the grave or elsewhere, but that he embraces within the sphere of his kindly efforts the human species also. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121231828  ISNI: 0000 0000 4716 4388  LCCN: n99052635  VIAF: 62398835   WorldCat (עם VIAF): 62398835
פרנק גארי

פרנק בויד גארי (באנגלית: Frank Boyd Gary‏; 9 במרץ 1860 – 7 בדצמבר 1922) היה חבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

גארי נולד ב-9 במרץ 1860 בקוקסברי, קרוליינה הדרומית, הוא למד בבית הספר הקהילתי קוקסברי וביוניון קולג' (סקנקטדי, ניו יורק). הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע באבוויל, קרוליינה הדרומית ב-1881. בין השנים 1890–1900 הוא היה חבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, וכיהן כיושב ראש בית הנבחרים בין השנים 1895–1900. הוא היה ציר לוועידה החוקתית של המדינה ב-1895 וחבר בבית הנבחרים של המדינה שוב ב-1906.
גארי נבחר כדמוקרט לסנאט האמריקני כדי למלא את התפקיד שהתפנה בשל מותו של אסברי לטימר וכיהן מ-6 במרץ 1908 עד 3 במרץ 1909; הוא לא הועמד לבחירה מחדש ב-1908, ולאחר כהונתו בסנאט הוא שוב נבחר לחבר בבית הנבחרים של המדינה ב-1910. הוא נבחר לשופט של המחוז השיפוטי השמיני ב-1912 וכיהן עד מותו בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית ב-7 בדצמבר 1922; הוא נקבר בבית הקברות לונג קני, אבוויל, קרוליינה הדרומית.
פרנק ב. גארי מונה גם כשופט מיוחד במחוז לקסינגטון במשפטו של ג'יימס ה. טילמן (סגן מושל קרוליינה הדרומית ואחיינו של הסנאטור "פיצ'פורק" בן טילמן) ב-1903 בגין רצח נרסיסו גנר גונזלס (העורך המייסד של The State, העיתון של קולומביה, קרוליינה הדרומית).
נטען כי גארי היה "תומך טילמן" (Tillmanite), אם כי אין ראיות חותכות שהפגין נטייה פוליטית במהלך המשפט. עם זאת, המושבעים נחשבו למוטים ומפלגתיים, במיוחד לאור העובדה שטילמן ירה בגונזלס באור יום לעיני עדים רבים. טילמן זוכה לכאורה על בסיס טענת הגנה עצמית, אך סביר יותר שהמושבעים האמינו שהוא פעל בצדק. גונזלס ניהל מסע תקשורתי עז נגד טילמן בעיתון המקומי, מה שתרם להפסדו של טילמן בבחירות למשרת מושל קרוליינה הדרומית בשנת 1902.
פטריק ג'וזף סאליבן

פטריק ג'וזף סאליבן (באנגלית: Patrick Joseph Sullivan‏; 17 במרץ 1864 – 8 באפריל 1935) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא היה ראש עיריית קספר, ויומינג, מ-1897 עד 1898 והיה חבר רפובליקני בסנאט של ארצות הברית מוויומינג מ-1929 עד 1930.