stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחיקם סטולר
ביוגרפיה

אחיקם סטולר נולד בשנת 1952 בישראל. ב-1970 סיים את לימודיו התיכוניים בכפר הנוער "אלוני יצחק" הושכן במועצה אזורית מנשה. באותה שנה, עם סיום לימודיו התיכוניים התגייס לצבא הגנה לישראל ושירת שם עד שנת 1973. בין השנים 1973–1974 היה קצין הביטחון של ועדת אגרנט.
בשנת 1978 סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1980 סיים בהצטיינות לימודי מוסמך אוניברסיטה בכימיה באותה האוניברסיטה. בשנים 1980–1983 שימש כראש המעבדות הניידות לזירת העבירה של המחלקה לזיהוי פלילי במשטרת ישראל. ב-1986 סיים את לימודיו במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בחודש נובמבר 1987 הוסמך כעורך דין.
משנת 1988 עד ל-2002 עבד כעורך דין עצמאי. בשנת 1991 קיבל תואר דוקטור לכימיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. משנת 1997 משמש משמש כמרצה מן החוץ בחוג לקרימינולוגיה ובפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים ובמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט סטולר מרצה בחוג "ראיות מדעיות". נוסף על כך, סטולר לימד במרכז הבינתחומי הרצליה וגם כיום הוא מלמד במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
בחודש דצמבר 2002 מונה לכהונת שופט בבתי משפט השלום במחוז תל אביב. ביוני 2007 מונה לכהונת שופט בית המשפט המחוזי מרכז. בדצמבר 2016 מונה לכהונת שופט בכיר.
במרץ 2019 מונה לכהונת סגן נשיא של בית המשפט המחוזי מרכז לוד. בשנת 2020 בהגיעו לגיל שבעים פרש מכס השיפוט.
הערות שוליים

↑  שיעור בחוג "ראיות מדעיות"
1 2 3 4  אחיקם סטולר, באתר הרשות השופטת
סמואל בומנדיל

| --- | --- |

בומנדיל, 2024
 לידה:  1978 (בן 46 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין חינוך של עוצבת געש  קצין חינוך של פיקוד הצפון  מפקד חוות השומר  ראש מערך החינוך  מדריך ראשי במכללה לביטחון לאומי  קצין חינוך ראשי
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
סמואל בומנדיל (נולד ב-1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשרת כקצין חינוך ראשי. קודם לכן שימש מדריך ראשי במכללה לביטחון לאומי וראש מערך החינוך.
ביוגרפיה

בומנדיל התגייס לצה"ל בשנת 1997 למערך מגל בהמשך עבר קורס קצינים. במהלך שירותו שימש קצין חינוך של עוצבת געש, קצין חינוך של פיקוד הצפון. בשנים 2014 - 2016 שימש כמפקד יחידת "הנוער והקהילה". בשנת 2016 הועלה לדרגת סגן אלוף ומונה למפקד חוות השומר. בשנת 2017 זכה במקום ה-3 בפרס הרמטכ"ל לכתיבה צבאית. בשנים 2018–2019 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי וסיים כחניך מצטיין. לאחר מכן הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מערך החינוך בחיל החינוך, והיה שותף להקמת מערך קציני המורשת. בשנת 2021 מונה למדריך ראשי במכללה לביטחון לאומי.
ב-10 בספטמבר 2024 מונה בומנדיל לקצין החינוך והנוער הראשי, והוא הראשון בתפקיד שצמח בחיל החינוך.
בומנדיל מרבה לכתוב על סוגיות של רוח לחימה, מוראל, ושדה הקרב הפוסט-מודרני. מאמריו התפרסמו בבמות צבאיות (כדוגמת מערכות ובין הקטבים) ואזרחיות.
בומנדיל מתגורר בגליל, נשוי ואב לחמישה ילדים. יש לו תואר ראשון בפסיכולוגיה ובכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

1 2 3  קורות חייו של קצין החינוך והנוער הראשי, תת-אלוף סמואל בומנדיל, באתר צה"ל
↑  חגי עינב, החיילים בגולן יכירו כל נ"צ – וכל פרח וציפור, באתר ynet, 2 באוגוסט 2010
↑   תא"ל סמואל בומנדיל נכנס לתפקיד קצין החינוך והנוער הראשי, באתר צה"ל, 11 בספטמבר 2024
↑  יריב פלג, "המשימה שלנו היא האדם", באתר ישראל היום, 12 באוקטובר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת קפריסין בכדורסל

| --- | --- |
קפריסין
 מידע כללי
 הצטרפות:  1972
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (10 באוגוסט 2024):  82       ‎+5‏
  - ניקוד פיב"א:  118.9
 מאמן:  כריסטופורוס ליבאדיוטיס
 
 משחק בינלאומי ראשון
 בולגריה בולגריה 90 - 45 קפריסין קפריסין דמשק, סוריה; 17 באפריל 1982
 הניצחון הכי גדול
 מונקו מונקו 40 -108 קפריסין קפריסין סראוואלה, סן מרינו; 1 ביוני 2001
 ההפסד הכי גדול
 צ'כיה צ'כיה 135 - 60 קפריסין קפריסין פריוידזה, סלובקיה; 22 ביוני 1993
 
נבחרת קפריסין בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קפריסין. הדירוג הנוכחי של נבחרת קפריסין ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-82 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, עלייה של 5 מקומות לעומת דירוג קודם.
הנבחרת מעולם לא העפילה לטורניר אליפות אירופה בכדורסל או לכל טורניר משמעותי אחר.
כל אליפויות אירופה

| אליפות אירופה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
יוגוסלביה 1975: לא נרשמה
בלגיה 1977: לא נרשמה
איטליה 1979: לא נרשמה
צ'כוסלובקיה 1981: לא נרשמה
צרפת 1983: לא העפילה
גרמניה המערבית 1985: לא העפילה
יוון 1987: לא העפילה
יוגוסלביה 1989: לא נרשמה
איטליה 1991: לא נרשמה
גרמניה 1993: לא העפילה
יוון 1995: לא העפילה
ספרד 1997: לא העפילה
צרפת 1999: לא העפילה
טורקיה 2001: לא העפילה
שוודיה 2003: לא העפילה
סרביה ומונטנגרו 2005: דרג ב
ספרד 2007: דרג ב
פולין 2009: דרג ב
ליטא 2011: דרג ב
סלובניה 2013: לא העפילה
צרפתקרואטיהגרמניהלטביה 2015: לא נרשמה
פינלנדישראלרומניהטורקיה 2017: לא העפילה
צ'כיהגאורגיהאיטליהגרמניה 2022: לא העפילה
| קפריסיןפינלנדפוליןלטביה 2025 | העפילה כמארחת |  |  |  |
סך הכל:
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
ז'ואן קפדבילה

ז'ואן קפדבילה מנדס (בקטלאנית: Joan Capdevila Méndez; נולד ב-3 בפברואר 1978) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלוני ששיחק בעמדת המגן השמאלי. קפדבילה שיחק 7 שנים במדי דפורטיבו לה קורוניה ו-4 שנים במדי ויאריאל, ולזכותו 60 הופעות במדי נבחרת ספרד.
קריירה

קפדבילה, יליד טרגה, החל לשחק במחלקת הנוער של אספניול. את משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת של המועדון הקטאלוני ערך בעונת 1998-1999, בתיקו 2-2 בחוץ מול קבוצת אתלטיק בילבאו. בעונה שלאחר מכן הצטרף לאתלטיקו מדריד. אחרי ירידת הליגה של אתלטיקו מדריד, חתם קפדבילה במועדון הגליסיאני דפורטיבו לה קורוניה בקיץ שנת 2000. בלה קורוניה הוא תיפקד כמגן שמאלי, תחילה כמחליף לאנריקה רומרו, ומאוחר יותר כשחקן הרכב ראשון. בעונת 2007-2008, הוא עבר לויאריאל ושיחק בכל משחקי הליגה למעט 2, למען המועדון שסיים את העונה במקום השני.
ב-21 ביולי 2011 חתם קאפדבילה בבנפיקה ליסבון לשנתיים, אך ביולי 2012 חתם באספניול. ביולי 2014 חתם בקבוצת נורת' איסט יונייטד מליגת העל ההודית.
ב-21 בינואר 2015 חתם בלירסה הבלגית. לאחר שהחמיץ חצי שנה עקב פציעה בברך, חתם קפדבילה ב-1 ביוני 2016 בסנטה קולומה מליגת העל האנדורית.
ב-5 ביולי 2017 הודיע על פרישה מכדורגל.
קפדבילה שיחק לראשונה בנבחרת ב-16 באוקטובר 2002 (תיקו 0-0 עם פרגוואי), והוא כבש את השער הראשון שלו בנבחרת ספרד בטורניר המוקדמות ליורו 2008, נגד שוודיה ב-17 בנובמבר 2007, במשחק שהסתיים בתוצאה 3-0 לספרד. קפדבילה היה שותף לזכיית נבחרתו ביורו 2008 ובמונדיאל 2010.
תארים

גביע המלך הספרדי - 2001/2002
הסופרקאפ הספרדי - 2000, 2002
זכייה ביורו - 2008
מקום 3 בגביע הקונפדרציות - 2009
זכייה במונדיאל - 2010
מערות מורבעאת

מערות מורבעאת
מפת סימון שבילים של מרחב נחל דרגה
השילוט למערות
פתח מערת המפולת
פתח הכניסה
צילום מעומק המערה
תעלת ניקוז קדומה בפתח המערה
מערות מורבעאת (בערבית "מערות הריבועים") הן שלוש מערות קרסטיות בעלות פתחים מרובעים, השוכנות ברום מצוקי נחל דרגה בצפון מדבר יהודה. בראשית שנות ה-50 נתגלו בהן ממצאים מתקופות שונות, ובעיקר מימי מרד בר כוכבא, שהצביעו כי המערות היו מערות מפלט בתקופת מרד בר כוכבא. איגרות שנתגלו מימי המרד, שהיו חתומות בידי בר כוכבא עצמו, היוו מקור ראשון והוכחה לקיומו.
מיקום ומבנה

מערות מורבעאת שוכנות בקניון משאש, בחלקו התיכון של נחל דרגה. הן נוצרו על ידי חלחול מי גשמים בשכבות סלעי הגיר, דבר שגרם להמסה וליצירת החללים הגדולים. הפתחים המרובעים נוצרו בהמשך, עם שבירת חלל הסלע בכוח הכבידה בזוויות של 90 מעלות, בהתאם לשכבות הסלע. צורת שבירה זו אופיינית למערות קרסטיות בהן פסקו תהליכי ההמסה וחלל המערה התייבש. במערה פעילה (כמו מערת שורק) פעולת השבירה היא עגולה ורכה.
חקר מערות מורבעאת

בשנת 1950 מצאו בדואים תושבי האזור בני שבט תעמרה חפצים וכלים עתיקים בעומק מערות מורבעאת. היה זה אך שנים ספורות לאחר גילוי מגילות מדבר יהודה בקומראן שעורר עניין רב בעולם האקדמי. העניין הגדול גם בשוק העתיקות היווה תמריץ ליושבי המדבר לאתר ממצאים נוספים, בתקווה לתגמול הגון. במשך כמעט 20 שנה התגלו עוד ועוד ממצאים ותגליות מימי קדם במערות מדבר יהודה, עד כי בשנת 1965 כבר היו בידי החוקרים כ-1,200 איגרות ומסמכים מתקופות שונות, שנתגלו בהן.
לאחר שממצאים ואיגרות מימי מרד בר כוכבא החלו לצוץ בשוק העתיקות, הוזעקו למקום הארכאולוגים ג'רלד לנקסטר הרדינג, הממונה על עתיקות ירדן, והאב רולאן דה ווֹ מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים, שניהל את החפירות במערות ובסביבתן בשנים 1951–1953. הוא חשף ממצאים במערות ובסביבתן, שלימדו על מגורים בהן החל מהתקופה הכלכוליתית עד לתקופה הערבית. הממצאים המשמעותיים ביותר היו חפצים (כמו תפילין) ואיגרות שנכתבו על גבי קלף ופפירוס מימי מרד בר כוכבא, וכן בריכת איגום למי שתייה ליד המערות, שהותקנה בידי המסתתרים במטרה לחסוך את מאמץ הירידה לתוך תוואי הנחל.
התעודות, שהיו ברובן מנהליות (בניגוד לרוב התעודות מקומראן, שהיו דתיות), הועברו בתום בדיקתן למוזיאון רוקפלר בירושלים, ושכנו שם עד מלחמת ששת הימים ב-1967. לאחר איחוד ירושלים, הועברו התעודות למוזיאון ישראל ונחקרו לראשונה בידי מומחים ישראלים. הארכאולוג יגאל ידין עמל על פענוח הטקסטים ועל קטלוגם, והעלה את ממצאיו על הכתב, בספר "המגילות הגנוזות במדבר יהודה".
גישה

מערות מורבעאת שוכנות ברום המצוק המזרחי של קניון משאש, והגישה אליהן אפשרית בטיפוס דרך שביל מסומן ובו יתדות אחיזה. הכניסה אפשרית למערה אחת בלבד; הכניסה למערה השנייה אסורה בשל מפולות אבנים, ואל המערה השלישית לא ניתן להגיע כלל. המערה הנגישה עמוקה מאוד, ומגיעה לכ-50 מטרים. בשל כך חובה להצטייד בפנס בעת הכניסה אליה.
ראו גם

נחל דרגה
מגילות מדבר יהודה
מרד בר כוכבא
מערת האיגרות
כפר ברו
לקריאה נוספת

יגאל ידין, המגילות הגנוזות ממדבר יהודה, הוצאת שוקן 1959
יגאל ידין, החיפושים אחר בר-כוכבא: פרשת התגליות במערות מדבר יהודה ואיגרותיו של מנהיג המרד נגד רומא, הוצאת מעריב 1977
מגילות: מחקרים במגילות מדבר יהודה, שנתון בהוצאת אוניברסיטת חיפה
חנן אשל, מגן ברושי וטימותי א"ג ג'אל, "ארבע תעודות מוואדי מורבעאת ושאלת השתלטותם של המורדים על ירושלים במהלך מרד בר־כוכבא", בתוך: חנן אשל ודוד עמית (עורכים), מערות המפלט מתקופת מרד בר-כוכבא, תל אביב תשנ"ט, עמ' 233–239.
P. Benoit, J. T. Milik and R. de Vaux, DJD II - Les grottes de Murabba'at, Oxford, 1961.
הערות שוליים

↑  Oldest woven basket in the world found in Israel, dates back 10,000 years, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  De-Vaux, R., Discoveries in the Judaean Desert II, Oxford 1961, p.35-36, fig.12.9, PL.IX.26. 106
↑  גיא שטיבל, "ציוד צבאי מימי מרד בר כוכבא במערות מדבר יהודה", בתוך: מערות המפלט מתקופת מרד בר כוכבא - קובץ שני, עורכים: רועי פורת וחנן אשל, 2010, עמ' 328–329.
אי הדנובה

| --- | --- |
אי הדנובה, מפריד בין תעלת הדנובה החדשה (משמאל) לבין דנובה (מימין).
אי הדנובה, מפריד בין תעלת הדנובה החדשה (משמאל) לבין דנובה (מימין).
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  דנובה 
 קואורדינטות:  48°13′44″N 16°24′32″E﻿ / ﻿48.229°N 16.40884°E﻿ / 48.229; 16.40884
 שטח:  3.9 קילומטר רבוע
 אורך:  21.1 קילומטר
 רוחב:  0.25 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  אוסטריה 
  (למפת וינה מוגדלת) אי הדנובה(למפת וינה רגילה) אי הדנובה he
 
קופה קגרנה עם מגדלור וגשר פונטון
חלק מחוף נודיסטים
אי הדנובה (בגרמנית: Donauinsel) הוא אי ארוך וצר במרכז וינה, בירת אוסטריה, השוכן בין הדנובה ובין הערוץ שנחפר במקביל ומכונה "דנובה החדשה". האי הוא באורך 21.1 קילומטרים וברוחב 70 עד 210 מטרים.
מקום בילוי ופסטיבל

רוב המבקרים מכירים את האי כאזור בילוי עם ברים, מסעדות ומועדוני לילה. יש בו גם הזדמנויות ספורטיביות מגלגיליות, רכיבה על אופניים ושחייה ועד לשייט בקאנו. יש חוף אחד, שכונה "הקופה קגרנה" כרמז הומוריסטי לקופקבנה של ריו דה ז'ניירו – "קגרן" הוא החלק של רובע ה-22 בווינה ליד אותו חוף. בחלקים הדרומיים והצפוניים של האי ישנם חופי נודיסטים נרחבים.
פסטיבל אי הדנובה הוא פסטיבל שנתי בינלאומי באוויר הפתוח, והאירוע הגדול ביותר מסוג זה באירופה, עם למעלה מ -3 מיליון מבקרים. הפסטיבל מתקיים בסוף יוני (שישי עד ראשון) – ב-2008 (5–7 בספטמבר) לא התקיים, משום שאוסטריה ושווייץ אירחו את אליפות אירופה בכדורגל. ב-23 בספטמבר 2008, מדונה נתנה שם את הקונצרט הראשון שלה באוסטריה מול 57,000 צופים.
הגנה מפני שיטפונות

המטרה העיקרית של האי היא להיות חלק ממערכת ההגנה מתוחכמת של וינה מפני שיטפונות. כאשר נהר הדנובה חצה את העיר (לפני הרחבות עיקריות: עבר בקרבת מקום), הנושא היה דאגה מתמדת במשך מאות שנים.
הערות שוליים

↑  Flood control on the Danube – Facts and figures
↑  "Billboard Boxscore". Billboard. New York City: Nielsen Business Media, Inc. 2008-10-04. ISSN 0006-2510. נבדק ב-2008-10-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539749605171  GND: 4510574-1  LCCN: sh2001005485  MusicBrainz: 20516373-e040-4778-9518-e6d4f33b9ee2  VIAF: 239188899   WorldCat (עם VIAF): 239188899
סן מרינו

ערך זה עוסק במדינה באירופה. אם התכוונתם לבירתה של המדינה, ראו .
הרפובליקה המרוממת של סן מרינו (באיטלקית: Serenissima Repubblica di San Marino) שוכנת בהרי האפנינים והיא המדינה החמישית הקטנה בעולם בשטחה (אחרי קריית הוותיקן, מונקו והאיים נאורו וטובאלו) ובאוכלוסייה (אחרי קריית הוותיקן, טובאלו, נאורו והאי פלאו). סן מרינו, השוכנת כולה בתוך גבולות איטליה, היא אחת מבין 45 מדינות בעולם להן אין גישה לים. היא אחת מבין שש המדינות הזעירות באירופה ואוכלוסייתה היא הקטנה ביותר מבין חברות מועצת אירופה.
סן מרינו מתיימרת להיות הרפובליקה העתיקה בעולם. לפי הטענה, היא הוקמה ב-3 בספטמבר 301 לספירה על ידי מרינוס הקדוש, סתת אבן נוצרי, מראב (כיום אי בקרואטיה) שנמלט מהקיסר הרומי דיוקלטיאנוס על רקע רדיפה דתית. חוקת המדינה, שנכתבה בשנת 1600, היא החוקה הכתובה העתיקה ביותר בעולם שעדיין בתוקף. סן מרינו היא הישות המדינית היחידה אשר המשפט הרומי (האזרחי) עדיין תקף בה, לעומת שאר מדינות אירופה בהן הוא חל בעבר אך תוקפו פג בעקבות חקיקת מערכות חוקים (קודקסים) מתקדמות יותר.
היסטוריה

לפי המסורת, נוסדה סן מרינו על ידי מרינוס הקדוש, סתת אבן נוצרי אשר התיישב במקום בשנת 301, והעניק למדינה ולבירתה את שמן. תאריך זה הוא תאריך הייסוד המסורתי של המדינה, ועל כן היא טוענת לתואר הרפובליקה (הקיימת) העתיקה בעולם. החקיקה הקדומה ביותר במדינה היא משנת 1263, ובשנת 1291 הכיר הכס הקדוש בעצמאותה של סן מרינו. מאז שמרה המדינה על קשרים הדוקים עם הוותיקן אולם סירבה לכל ניסיון להכפיפה למדינת האפיפיור.
בשנת 1600 אומצה חוקה בסן מרינו. המדינה הוכרה על ידי צרפת הנפוליאונית ב-1797 ועל ידי שאר ארצות אירופה בקונגרס וינה בשנת 1815.
לאורך היסטוריה של מאות שנים נכבשה סן מרינו פעמים ספורות בלבד ואף זאת לתקופות קצרות בלבד, בשנים 1503, 1739 ובשנת 1944 בעת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1988 הצטרפה כחברה מלאה במועצת אירופה, ובשנת 1992 התקבלה כחברה באומות המאוחדות. אף על פי שהיא מדינה עצמאית, נסמכת סן מרינו כמעט לחלוטין על איטליה המקיפה אותה.
פוליטיקה

המועצה הגדולה והכללית (Consiglio Grande e Generale) המשמשת כפרלמנט, נבחרת ברוב קולות מדי חמש שנים ובה שישים חברים. המועצה בוחרת מקרבה שני אנשים שינהלו את המדינה למשך שישה חודשים, הנקראים קפיטאני רג'נטי, או מושלים. שני אלה והקבינט, המכונה "אספת המדינה" (Congresso di Stato) הם הרשות המבצעת של המדינה. מועצת השנים-עשר (Consiglio dei XII) משמשת כערכאה השיפוטית העליונה בסן מרינו. כל מוסדות המדינה החשובים שוכנים בפאלאצו פובליקו בכיכר החירות בעיר סן מרינו. מבחינה מנהלית מחולקת המדינה לתשע ערים המכונות קסטלי.
פוליטיקה > יחסי חוץ

למרות גודלה הזעיר, סן מרינו שומרת על יחסים דיפלומטיים רשמיים עם 108 מדינות. כ-5 מדינות מחזיקות שגרירות או קונסולית כבוד בסן מרינו בעוד שמדינות אחרות רבות מיוצגת בסן מרינו על ידי שגרירותן ברומא, בירת איטליה. לסן מרינו נציגויות דיפלומטיות במדינות רבות. סן מרינו חברה בארגונים רבים כגון האו"ם, ארגון התיירות העולמי, ארגון הבריאות העולמי, מועצת אירופה, אונסק"ו ועוד.
משאל העם שנערך ב-20 באוקטובר 2013 בסן מרינו על הגשת מועמדות להצטרפות לאיחוד האירופי נכשל, כשהרבה סן מרינזים לא ניצלו את זכות הצבעתם.
כלכלה

בסן מרינו כ-18,500 עובדים וכ-500 מובטלים. כלכלת סן מרינו מבוססת על תיירות (כ-2.2 מיליון תיירים לשנה), חקלאות (גידולי שדה, גפנים) ומחצבות.
סן מרינו מייבאת מוצרי צריכה ומזון ומייצאת אבני בניין, אבני גיר, יין, מוצרי מאפה, טקסטיל וקרמיקה.
המטבע המקומי הוא האירו, אשר החליף את הלירה הסן-מרינזית שהייתה בעלת שווי זהה ללירה איטלקית. סן מרינו אינה חברה באיחוד האירופי, אך בעקבות הסכם עמה, היא רשאית להנפיק מטבעות אירו בעיצוב מקומי.
צבא וביטחון

הכוחות המזוינים של סן מרינו נחשבים לכוחות הצבאיים הקטנים בעולם, הם מבצעים תפקידים טקסיים, סיור בגבולות, שמירה על מבני ממשלה וסיוע למשטרה בתיקים פליליים גדולים. ההגנה הלאומית במקרה של מעצמה עולמית תוקפנית היא באחריות הכוחות המזוינים של איטליה, כפי שנקבע בהסדר.
תחבורה

קווי התחבורה הציבורית העיקריים במדינה כוללים אוטובוסים, שדה תעופה (ממוקם ליד דומניאנו), מנחת מסוקים (ממוקם בבורגו מג'ורה) והרכבל של סן מרינו. בעבר היה קו רכבת בין רימיני שבאיטליה לסן מרינו - אשר חלק קטן ממנו נשמר (קו הרכבת הופצץ במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חיל האוויר הבריטי אשר סבר בטעות כי הקו משמש את כוחות גרמניה הנאצית, ולא שוקם).
גאוגרפיה

סן מרינו ממוקמת בתוך איטליה על המורדות המזרחיים של האפנינים, בין שני המחוזות אמיליה-רומאניה ומארקה. מבחינה טופוגרפית היא הררית ושטחה הוא סלעי. הנקודה הגבוהה ביותר במדינה היא הר טיטאנו בגובה 755 מטר מעל פני הים. שטח גופי המים במדינה הוא זניח.
סן מרינו מחולקת מבחינה מנהלית ל-9 קסטלי, בכל קסטלו כמה ערים שאחת מהן נושאת את שם הקסטלו ובה יושב השלטון המקומי אשר כולל ראש-קסטלו ומועצה בת 7 עד 9 חברים.
סן מרינו היא המדינה השלישית הקטנה באירופה אחרי קריית הוותיקן ומונקו.
אקלימה הוא ים תיכוני צפוני: חורף קר, קיץ חם ושתי עונות מעבר. המרכז המטאורולוגי של סן מרינו מספק תחזיות מזג אוויר מקומיות.
מפת סן מרינו
דמוגרפיה

בסן מרינו חיים 34,055 תושבים (2022) והם נוצרים קתולים, כולל 1,000 זרים שרובם ממוצא איטלקי ומספר קטן של יהודים. הנוצרים היו אלה שיסדו את המדינה כאשר בנו שם את המנזר ואז את העיר. מחוץ לסן מרינו מתגוררים 5,000 סן-מרינאים, רובם המכריע באיטליה. השפה המדוברת היא איטלקית וכן ניב איטלקי הקרוי אמיליאנו רומניולו (על שם המחוז השכן, אמיליה רומאניה). מרבית התושבים הם איטלקים, החיים בעיירות קטנות. בכפרים התושבים מגדלים דגנים, גפנים, עצי פרי וירקות לצריכה עצמית.
על פי נתוני ארגון הבריאות העולמי משנת 1990, סן מרינו היא המדינה בעלת היחס הגבוה ביותר בעולם של מספר רופאים למספר תושבים.
ספורט

באולימפיאדת טוקיו 2020, הצטרפה למדינות שזכו במדליות אולימפיות, אחרי שאלסנדרה פרילי זכתה בארד בירי צלפים בסגנון טראפ.
בספטמבר 2024 ניצחה לראשונה נבחרת הכדורגל של סן מרינו במשחק רשמי. זאת לאחר למעלה ממאתיים משחקים. הנבחרת נחשבת לחלשה באירופה ואחת החלשות בעולם.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  קידומת טלפון בחיוג מאיטליה היא 0549.
↑  San Marino rejects EU accession, באתר פוליטיקו
↑   קו הרכבת שהוביל לסן מרינו, סרטון  באתר יוטיוב
↑  דליה טסלר (ע), אנציקלופדית ידיעות אחרונות, כרך 11, ירושלים: הוצאת יבנה, עמ' 118
↑  נתוני צפיפות רופאים לאוכלוסייה לפי מדינות, באתר ארגון הבריאות העולמי.
↑  אליסף דעואל, למי קראתם נמושה? האולימפיאדה המדהימה של סן מרינו, באתר ynet, 31 ביולי 2021
↑  כבר לא הכי גרועים בעולם: צפו בניצחון הרשמי הראשון של סן מרינו, באתר וואלה, 5 בספטמבר 2024
| מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן 1 • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה 2 • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • גאורגיה 1 • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • הרפובליקה הצ'כית • ותיקן • טורקיה 1 • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת •  קזחסטן 1 • קפריסין 2 • קרואטיה • רומניה • רוסיה 1 • שוודיה • שווייץ |  |
| חבלי ארץ "לא מוכרים" | אבחזיה • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה • קוסובו • צפון קפריסין 2 |  |
| שטחים תלויים | אולנד • אקרוטירי ודקליה 2 • איי פארו • גיברלטר • גגאוזיה • גרנזי • יאן מאיין • ג'רזי • האי מאן • סבאלברד |  |
| הערות | 1 חלק משטח המדינה נמצא באסיה. 2 מבחינה גאוגרפית נמצאת באסיה, אך נחשבת חלק מאירופה מסיבות היסטוריות. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557298305171  BNE: XX452103  BnF: cb11976101c (data)  GND: 4051524-2  HDS: 003370  KulturNav: b55efcb8-29a7-455d-9f3f-41f5d41e7c73  LCCN: n81117285  MusicBrainz: d4dd44b6-fa46-30f5-b331-ce9e88d06242  NARA: 10044713  NDL: 00570170  NKC: ge130734  NLG: 149905  NSK: 000571499  RERO: 02-A000143713  SELIBR: 164711  SUDOC: 176537562  UKPARL: oRD85RDV  VcBA: 497/11294  VIAF: 314808075   WorldCat (עם VIAF): 314808075 
הרכבל של סן מרינו
רובע הדאחייה

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ביירות
 שטח:  1,563 הקטאר 
 קואורדינטות:  33°51′N 35°31′E﻿ / ﻿33.85°N 35.51°E﻿ / 33.85; 35.51
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןרובע הדאחייה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןרובע הדאחייה
 
גבולות רובע הדאחייה
הדאחִיֶיה (בערבית: الضاحية الجنوبية, בתעתיק מדויק: אלצ'אחיה אלג'נוביה, בתרגום לעברית: הפרוור הדרומי) הוא פרוור שיעי (מתואלי) השוכן בחלק הדרומי-מערבי של ביירות, בירת לבנון. רוב תושבי הפרוור שיעים, אך יש בו גם מיעוט סוני ונוצרי. הפרוור הוא מעוז של ארגון הטרור השיעי חזבאללה.
אטימולוגיה

לאורך השנים קמו מדרום לעיר ביירות מספר יישובים, וכאשר הם התפתחו, התרחבו ורוב התושבים בהם היו שיעים, החלו להתייחס לכלל האזור כאל "הפרוור הדרומי" של ביירות (الضاحية الجنوبية), אף שאינו בגבולות העיר.
אטימולוגיה > כינויי הפרוור

לאורך השנים ניתנו לפרוור כינויים שונים. המנהיג השיעי הלבנוני מוסא א-סַדר כינה אותו "פרוור המקופחים" ("ضاحية المحرومين"), בפי אנשי השמאל הלבנוני הוא נקרא "פרוור העוני" או "פרוור האומללות" ("ضاحية البؤس"), וחזבאללה משתמש בכינוי "פרוור המדוכאים" ("ضاحية المستضعفين").
מיקום וגאוגרפיה

בתוך הפרוור, בחלקו הדרום-מערבי, נמצא נמל התעופה הבין-לאומי על שם רפיק אל-חרירי. שני הכבישים שמובילים אל שדה התעופה מצפון – כביש 51, על שם חאפז אל-אסד, והכביש המהיר על שם האימאם ח'ומייני – עוברים בפרוור.
מיקום וגאוגרפיה > שכונות בדאחייה

חארת חריכ
בורג' אל-בראג'נה (אנ') – שכונה הנמצאת בין שדה התעופה לבין שכונת חארת חריכ. רוב התושבים שיעים. השכונה כוללת גם מחנה פליטים פלסטינים – "מחנה בורג' אל-בראג'נה" (مخيم برج البراجنة).
מוסיטבה (ער') – שכונה שיעית, מצפון לדאחייה, גבוהה יחסית (כ-120 מטרים מעל פני הים) שבה נמצאת האוניברסיטה הלבנונית הבין-לאומית (אנ'). לעיתים, חלקה הדרומי (وطى المصيطبة) נכלל בדאחייה.
א-ליילכּי (ער') – שכונה שיעית בין שדה התעופה לאוניברסיטה הלבנונית.
ע'וביירי (ער') – שכונה שיעית סמוכה (מצפון) לשכונת בורג' אל-בראג'נה.
אל-אוזאעי (ער') – שכונה שיעית על חוף הים, צפונית לשדה התעופה, מערבית למועדון הגולף הלבנוני (אנ').
חי א-סלם (ער') – שכונה שיעית מזרחית לשדה התעופה, דרומית לשכונת א-ליילכּי.
הגבולות המדויקים של השכונות בדאחייה עשויים להשתנות בשל שינויים פוליטיים ומנהליים.
מיקום וגאוגרפיה > שיוך מחוזי

החלק הצפוני של הדאחייה נמצא במחוז ביירות. רוב שטח הדאחייה נמצא במחוז הר לבנון.
על אף החלוקה המנהלית, הדאחייה נתפסת כיחידה תרבותית וחברתית אחת וכחלק מהמרחב העירוני של ביירות, ללא קשר לגבולות המחוזיים, בעיקר משום שהדאחייה התפתחה כהרחבה של ביירות דרומה.
היסטוריה

האזכור ההיסטורי הקדום ביותר של האזור נכלל בספרו של ההיסטוריון סאלח בן יחיא א-תנוח'י (صالح بن يحيى التنوخي; נפטר ב-1453). הוא כתב על סירובם של תושבי הכפר "אל-בורג'", הידוע היום כ"בורג' אל-בראג'נה", לשלם מס קרקע לשליט דרוזי.
בשנת 1975 הגיע לדאחייה מייסד התנועה האסלאמית השיעית בלבנון, מוסא א-סַדר, והקים בה את מפקדתו.
היסטוריה > מלחמת לבנון השנייה

לאחר שמסקנות תרגיל "שילוב זרועות" שקיים צה"ל קבעו כי יכולת הפגיעה של צה"ל במשגרי הרקטות קצרות הטווח מוגבלת, הוביל ראש אגף המבצעים של צה"ל, גדי איזנקוט, תפיסה לפגיעה במרכז העצבים של ארגון חזבאללה בדאחייה בביירות כמרכיב מרכזי ליצירת הרתעה אל מול חזבאללה. במהלך מלחמת לבנון השנייה, ב-13 ביולי 2006, מטוסי חיל האוויר הישראלי הנחיתו כרוזים ברחבי הדאחייה, שהזהירו את התושבים להתפנות מבתיהם לפני סדרה של הפצצות שהחריבו את הרובע, אך לא עלה בידי כל התושבים לעזוב, ומלבד תושבים שהפכו ל"פליטים" בצפון העיר, רבים נשארו בבתיהם והיו עדים להפצצות.
הרובע שימש מטרה קבועה עבור המטוסים והספינות של צה"ל לאורך כל תקופת הלחימה. האודיטוריום של חזבאללה נהרס, וכן מפקדותיו שהיו ממוקמות ברובע, זאת על פי מקורות ערביים ובין-לאומיים. תחנת הטלוויזיה אל-מנאר אף היא הייתה יעד לתקיפה: בהפצצות נפגעו אולפני התחנה בפרוור הדרומי של ביירות מספר פעמים, דבר שהביא להפסקת השידורים לכשתי דקות בלבד ולא פגע ביכולת התחנה להמשיך לשדר, ככל הנראה מאולפנים חלופיים.
מספר שעות לאחר הפסקת האש ב-14 באוגוסט 2006, חזבאללה התחייב לשקם את בתיהם של תושבי הרובע, ובאותו זמן העביר לתושבים דמי שכירות לתקופת הביניים עד שייבנו בתיהם. ב-22 בספטמבר 2006 מנהיג חזבאללה ערך כנס ענק בדאחייה, ובו הכריז על "ניצחון אלוהי" מול ישראל. נסראללה ציין כי בידי ארגונו 20,000 רקטות, ומתח ביקורת על ממשלת לבנון וטען שעליה לקבל אחריות ולהרכיב ממשלת אחדות.
על פי ארגון "ג'יהאד אל-בינאא" ("ג'יהאד הבנייה"), האחראי על השיקום, העבודות בפרוור החלו ב-25 במאי 2007, יום השנה ליציאת כוחות צה"ל מלבנון.
נראה כי תקיפת הדאחייה הייתה נדבך חשוב בפעולות ההתקפיות של צה"ל במערכה, והשפיעה עמוקות על חזבאללה.