פרובינציית וסטפאליה
היסטוריה מוקדמת > המהפכה של 1848–1849 בווסטפאליה

בווסטפאליה היו תגובות מגוונות מאוד לפרוץ המהפכה ב-1848. השמאל הדמוקרטי של "חוג Rhede" חגג את בואו של עידן חדש ב-Westphälisches Dampfboot, "אנשי אירופה, המשוחררים מהסיוט המעיק, כמעט עצרו את נשימתם". כתב העת הרמן, שפורסם בהאם תמך בהכנסתו של עידן לוח שנה חדש, במודל של לוח השנה המהפכני הצרפתי. השמאל גם פנה לצרפת עבור התוכנית הפוליטית שלהם וקרא ל"עושר, חינוך וחירות לכולם". היו גם דעות מנוגדות, כמו זו של מפקח בילפלד ואחר כך חבר האספה הלאומית הפרוסית, שדיבר על "אירוע מביש", שבו ציפה "הפלשתי הפשוט" "שחוקה תטאטא את כל האומללות ואי השוויון מהעולם". הוא חשש במקום זאת מ"התמוטטות כל הסדר" ומ"הפרעה כללית".
לאחר שנודע בווסטפאליה על מהפכת פברואר בפריז ומהפכת מרץ באזורים שונים של גרמניה, כולל ברלין ווינה, פרצו מרידות כפריות בחלקים של וסטפאליה, במיוחד באזור זאוארלנד, ויטגנשטיין ופאדרבורן. חלק מבנייני הממשל של ארמון בורכהאוזן באולסברג הותקפו והמסמכים בפנים נשרפו, כשאנשים שרו שירי חופש. אחוזות הותקפו במקומות אחרים, גם, למשל בדולמן. המרד הכפרי הזה הובס במהירות על ידי הצבא. באזורי וסטפאליה שבהם החלה התיעוש לתפוס אחיזה, כמו מחוז מארק, הותקפו כמה מפעלים. בערים דובר על מינוי ממשלה ליברלית ואת ניצחון המהפכה נחגג כמעט בכל מקום במצעדים ובדגלים שחורים-אדומים-זהב. עם זאת, הייתה גם תנועה אנטי-מהפכנית, במיוחד בחלקים הפרוסיים הישנים של המחוז. במחוז מארק, זה התרכז סביב התעשיין פרידריך הארקורט, שקידם את דעותיו ב-Arbeiterbriefen המפורסם שלו (מכתבי עובדים).
בבחירות לאספה הלאומית הפרוסית ולפרלמנט של פרנקפורט, הנטיות הפוליטיות של המועמדים לא היו הגורם המכריע. במקום זאת, המוניטין שלהם בקרב האנשים שיחק תפקיד מרכזי במינוי שלהם. בזאוארלנד, אם כן, השמרן יוזף פון רדוביץ, הליברל/אולטרה-מונטניסט יוהאן פרידריך זומר והדמוקרטי קרל יוהאן לודוויג דהאם. נבחרו כולם. הווסטפאלים המובילים באספה הלאומית הפרוסית כללו את הדמוקרטים בנדיקט ולדק ויודוקוס טמה. בדיונים חוקתיים בברלין, וולדק וזומר מילאו תפקידים בולטים משמאל וימין בהתאמה. בפרנקפורט, נציגיה של וסטפאליה כללו את גאורג פון וינקה, גוסטב הפקן, והבישוף לעתיד וילהלם פון קטלר.
במחוז עצמו הוקמו מועדונים פוליטיים וכתבי עת מכל כיוון. הספקטרום נע בין חוברות קתוליות וליברליות ועד ל-Neue Rheinische Zeitung הרדיקלי של קרל מרקס. מגוון הדעות הפוליטיות היה מגוון כמו הנוף התקשורתי. עם זאת, קבוצות שמרניות כללו בדרך כלל רק קצינים ופקידים פרוטסטנטים של השלטון המרכזי. חריג בולט היה הגישה השמרנית של אנשים כפריים במילייה הלותרנית הפיאטיסטית של מינדן-ראוונסברג. הרוב המכריע של הבורגנות הפעילה פוליטית הצטרף למועדונים חוקתיים או דמוקרטיים. הליברלים ייסדו ארגון גג של אגודות חוקתיות במחוזות ריינלנד ווסטפאליה בקונגרס בדורטמונד ביולי 1848. במחוז ארנסברג לבדו קמו עשרים ושמונה אגודות כאלה עד אוקטובר. בשני המחוזות האחרים, מספר האגודות היה נמוך בבירור ובמינסטר האגודה המקומית הייתה מפוצלת על ידי סכסוכים פנימיים. החברות הדמוקרטיות הצליחו להגיע להסכמה רק בקונגרס בספטמבר 1848. במינסטר היו לאגודה הדמוקרטית המקומית לפחות 350 חברים. לתנועת העבודה, בדמות ה-Allgemeine Deutsche Arbeiterverbrüderung (אחוות הפועלים הגרמנית הכללית) היה מעט מאוד ייצוג בווסטפאליה, בהשוואה לחבל הריין. בהאם הייתה אגודת עובדים חזקה, שמילאה תפקיד מוביל במחנה הדמוקרטי ושמרה במקביל על מגעים עם ה-Arbeiterverbrüderung. בסך הכל, מספר האגודות הדמוקרטיות והרפובליקניות נותר נמוך משמעותית מהליברליות. בחלקים הקתולים של וסטפאליה התפתחו בתקופה זו גם הארגונים הראשונים של הקתוליות הפוליטית. אגודות פיוס הוקמו במקומות רבים, אך התמקדו באגודה בבירת המחוז.
בעתירות קראו קבוצות עובדים ונציגי הקהילה לנציגיהם לדבר בשם דרישותיהם באסיפות הלאומיות. בחודשים הבאים, ההתרגשות הפוליטית ירדה בצורה ניכרת. באזורים קתולים, בחירתו של יוהאן, ארכידוכס אוסטריה לעוצר (Reichsverweser) של האימפריה הגרמנית החדשה על ידי הפרלמנט של פרנקפורט התקבלה בהתלהבות רבה וחגיגות פטריוטיות נערכו בווינטרברג ובמינסטר, למשל. עם זאת, התגובה לבחירות אלה הראתה שההבדל בין קתולים לפרוטסטנטים בווסטפאליה היה גדול כתמיד. באזורים הפרוסיים הישנים נתפסה החובה לכונן אחדות וחירות כנוטלת יותר מכל על פרוסיה, ואילו בווסטפאליה הקתולית נתפסה הקמת הפרלמנט של פרנקפורט כצעד לקראת מדינה מאוחדת בהנהגה קתולית. לפיכך, הסכסוך בין תומכי הפתרונות המועטים או הגדולים יותר לשאלה הגרמנית הצטלב בהשתייכות דתית.
רק תחילתה של מהפכת הנגד הגבירה באופן ניכר את ההתרגשות הפוליטית. בחלקים רבים של וסטפאליה גבר כוחם של הדמוקרטים, בעוד שחוסר שביעות הרצון של האנשים מליברלים מהוססים כמו יוהאן זומר היה מורגש. לנוכח האיום על הישגי המהפכה, הדמוקרטים והמורדים החוקתיים החליטו לשתף פעולה, והגיע לשיאו ב"קונגרס לעניין ולזכויות של האספה הלאומית הפרוסית ושל העם הפרוסי" במינסטר ב-1848. לאחר פירוק האספה הלאומית הפרוסית ב-5 בדצמבר 1848, מועמדים דמוקרטיים כמו יוהאן מתיאס גירזה הצליחו לזכות בבחירות ללשכה התחתונה של הלנדטאג של פרוסיה. סופה של המהפכה בווסטפאליה הגיע עם התבוסה המקיפה של מרד איזרלוהן (גר') ביוני 1849. כמה מהפכנים וסטפאלים, כמו טמה וולדק, היו נתונים מאוחר יותר לתביעות פוליטיות. בקיץ 1849, הדמוקרטים הווסטפאלים כבר החלו להגר לארצות הברית.