stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ססואולו
כלכלה > תיירות

ענף מרכזי נוסף בכלכלה של ססואולו הוא התיירות, המשלבת טבע עם אתרים היסטוריים וארכיטקטורה.
בהיבט הטבע ניתן לציין את:
שביל סצ'יה מסאסולו לפסקאלה שעבר פיתוח מחדש בשנת 2002 והפך יעד לרוכבי אופניים, חובבי ריצה והליכה רגלית. מסלול הטיול מאפשר ליהנות מהטבע הנפרס לצד נהר הסצ'יה.
המעיינות התרמיים של סלווארולה, שנמצאים בתוך הכפר בעל אותו השם, והם מהחשובים באיטליה. הם היו ידועים מאז ימי הרומאים ופקדה אותם מטילדה די קנוסה עצמה.
מבחינת ארכיטקטורה ואתרים ניתן לציין את:
כנסיית סן ג'ורג'יו, שנמצאת בפיאצה מרטירי פרטיג'אני, והיא מקום הפולחן העיקרי בעיר.
הכנסייה והמנזר של סן ג'וזפה שנבנתה ב-1640 על חורבותיה של כנסייה שנהרסה.
ארמון הדוכס של ססואולו נבנה ב-1634 ותוכנן על ידי האדריכל ברתולומאו אבנציני (Bartolomeo Avanzini).
הכנסייה של סן פרנצ'סקו ברוקה נבנתה בשנים 1650–1653 גם היא בעיצובו של ברתולומאו אבנציני.
הטירה של מונטיגיביו, שנבנתה במקור בשנת 920 והושמדה בשנת 1325 ו-1501, רק כדי להבנות מחדש בשנת 1636.
סן מיקאלה דה מוצ'אטי או בקיצור סן מיקאלה הוא כפר קטן בו גרים כ־1,600 איש והוא מרוחק 6 ק"מ מססואולו אך נחשב לחלק ממנה. במקור, על פי מסמך משנת 888, השטח היה חלק מחלקות אדמה שנמכרו על ידי דונה ברטה מפיאנצה, לאורך מאות השנים סן מיקאלה היה נתון לשליטתם של כמה לורדים: הראשונים היו מבית קסטלאראנו, ואחריהם גונזאגה, רודגליה, עיריית רג'יו והדוכסים ד'אסטה. לבסוף, ב־1 בינואר 1816 הוא הפך לחלק מססואולו. בסן מיקאלה קיימת כנסייה עם מזבח המתאר את המלאך מיכאל, בית קברות מקומי והיקב היחיד באזור הפעיל מאז שנות השישים.
בית הקברות המונומנטלי של סן פרוספרו, שנבנה על ידי האדריכל ג'ובאני לוטי במקום בו נקברו קורבנות המגפה של שנת 1630, החל לשמש לקבורה בשנת 1801. לאחר מכן הוא היה נתון מספר פעמים לעבודות הרחבה עד שהגיע לגודלו הנוכחי בשנת 1924. לבית הקברות צורת "פעמון" וחוצה אותו שדרה מרכזית וארוכה, שבתחתיתה יש כנסייה קטנה.
פיאצה גריוואלדי המכונה פיאצה פיקולה שהחלה להיבנות ב-1517 על ידי אלסנדרו פיו, בה ניתן למצוא גם את מגדל השעון, ואת האנדרטה לזכר חללי מלחמת העולם הראשונה שנבנתה ב-1921.ארמון הדוכס של ססואולו
תחבורה

סאסואולו נחצית על ידי הכביש המחוזי 467, המחבר אותה לעיירות הסמוכות פיוראנו מודנה ומרנאלו ולעיר רג'ו אמיליה בנוסף מגיע אליה הכביש הארצי 724, המחבר אותה למודנה.
תחבורה > נמל תעופה

שדה התעופה של ססואולו (איט') נחנך בשנת 1982 ומשמש בעיקר לתעופה ספורטיבית. נמל התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר לססואולו הוא נמל התעופה גוליילמו מרקוני (אנ') שבבולוניה, שמרוחק כ-40 ק"מ מססואולו.
תחבורה > רכבת

אל האזור העירוני של ססואולו מגיעים שני קווי רכבת המחברים את ססואולו עם רג'יו אמיליה ומודנה: רכבת רג'יו אמיליה-ססואולו, מסתיימת בתחנת ססואולו רדיצ'י, ורכבת מודנה-ססואולו, לה יש שתי תחנות, קוואטרופונטי וססואולו.
לפני שהושלמה בשנת 1928 הרכבת החשמלית, השתמשו תושבי ססואלו במה שהם כינו בניבם "אל טריין דל קוק" או "רכבת הדחיפה", מכיוון שהגיעה למודנה בזכות שיפוע האזור ובעזרת עגלה מלאה חצץ, ששימשה כדחיפה ראשונית. כך מדווח במסמך מיום 7 בפברואר 1926, שפורסם במגזין השבועי " קוריירה דל אפנינו".
ספורט > כדורגל

הספורט הפופולרי ביותר בססואולו הוא כדורגל ומועדון הכדורגל הבכיר של העיר הוא ססואולו קלצ'יו, שהוקם בשנת 1920. המועדון שיחק בליגה האיטלקית הבכירה הסרייה א' במשך עשור בין עונת 2013/2014 לעונת 2023/2024 וכיום משחק בסרייה ב'.
בעונת 2016/2017 השתתפה ססואולו לראשונה בליגה האירופית לאחר שסיימה את עונת 2015/2016 במקום השישי בליגה. סאסולו היא אחת ממספר מצומצם של מועדונים יחד עם אמפולי, לגנונו, פרו פטריה, קארפי וקסאלה. מעיר שאינה עיר בירה מחוזית ששיחקו בליגה הבכירה באיטליה והיא השלישית אי פעם מבין הקבוצות הללו שהעפילה למפעלים האירופים. הקבוצה כבר לא מארחת את משחקיה בעיר, לאחר שעברה תחילה לאצטדיון אלברטו ברגליה במודנה, שהיה הבית הזמני של ססואולו החל משנת 2008 בעת ששיחקה בסרייה ב'. והיום היא משחקת באצטדיון מפיי - צ'יטה דל טריקולורה (לשעבר סטאדיו ג'יגליו) ברג'ו אמיליה.
הקבוצה השנייה בחשיבותה בעירייה, פי.סי.אס סן מיקאלה ססואולו, המייצגת את סן מיקאלה די מוצ'אטי ומשחקת בליגה החמישית באיטליה.
ספורט > כדורעף

ססואולו וולי קבוצת כדורעף הנשים של ססואולו שיחקה בסרייה א'1 עד עונת 2008/2009, אך לאחר מכן הודיע המועדון על פרישה מפעילות תחרותית בגלל בעיות כלכליות. אקדמית הנוער של ססואולו לכדורעף משחקת בסרייה א'2 ואף זכתה בגביע א'2 של איטליה בשנת 2018. כדורעף הגברים מיוצג על ידי המועדון וירטוס ססואולו, שבשנות השבעים והשמונים שיחק בסריה א'1 וזכה בגביע האיטלקי בעונת 1980/1981. מועדון זה הפסיק את פעילותו באופן סופי בשנת 2002. מועדון כדורעף נוסף בשם ססואולו איי.אס.די משחק בליגה השלישית של איטליה.
ספורט > אופניים

ב־26 במאי 1999, השלב ה-12 בג'ירו ד'איטליה הסתיים בססואולו עם ניצחונו של מריו צ'יפוליני.
ספורט > מתקני ספורט

אצטדיון אנצו ריצ'י, שימש את ססואולו קלצ'יו עד העלייה לסרייה ב' ב־27 באפריל 2008.
פאלאפגנלי, אולם מקורה המשמש לכדורעף, ממוקם במתחם בית הספר.
מסלול אתלטיקה, שנמצא במתחם בית הספר, נחנך בשנת 2001 ונמצא בבעלות חברת דלתא אתלטיקה ססואולו.
אנשים ראויים לציון

פיירנג'לו ברטולי (1942–2002), זמר.
אנדראה ברטוליני (נולד ב-1973), נהג מכוניות מרוץ.
קטרינה קאזלי (נולדה ב-1946), זמרת.[דרושה הבהרה]
פבריציו ג'יוואנארדי (יליד 1966), נהג מכוניות מרוץ.
ג'וזפה מדיצ'י (1907–2000), פוליטיקאי.
אנדראה מונטרמיני (נולד ב-1964), נהג מכוניות מרוץ.
ליאו מורנדי (1923–2009), ממציא, קרמיסט.
פיליפו "נק" נביאני (נולד ב-1972), זמר-יוצר.
גרציאנו פטוצ'י (נולד ב-1955), פוליטיקאי.
קמילו רויני (נולד ב-1931), קרדינל.
אלסנדרו קונטי (נולד ב-1980), זמר, אמן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Dalle origini ai Pio - Sassuolonline, web.archive.org, ‏3 במרץ 2008
↑  Maurizio Toscano, Giuseppe Romagnoli, Atlante dei siti fortificati della provincia di Viterbo, Italia (X-XV secolo). Fonti e metodi per la ricostruzione della rete insediativa bassomedievale, X, Universitat Politàcnica de València, 2020-10-01 doi: 10.4995/fortmed2020.2020.11545
↑  Sassuolo romana - Sassuolonline, web.archive.org, ‏31 ביולי 2016
↑  MARA MINIATI, SALVO D'AGOSTINO, ARCANGELO ROSSI (a cura di), Enrico Fermi e l'Enciclopedia Italiana, Roma, Istituto della Enciclopedia Italiana, 2001, 191 pp., ill., Nuncius 17, 2002, עמ' 723–724 doi: 10.1163/182539102x00315
↑  Girolamo Tiraboschi, Dizionario topografico-storico degli stati Estensi. Opera postuma, tipogr. Camerale, 1825. (באיטלקית)
↑  Statistica Generale degli Statiestensi, 1849. (באיטלקית)
↑  Attilio Zuccagni-Orlandini, Corografia fisica, storica e statistica dell'Italia e delle sue isole corredata di un atlante, 1845. (באיטלקית)
↑  Seicento e Settecento - Sassuolonline, web.archive.org, ‏28 בדצמבר 2016
1 2 3  Dall'Ottocento ad oggi - Sassuolonline, web.archive.org, ‏2016-12-14
↑  Clima Sassuolo: temperatura, medie climatiche, pioggia Sassuolo. Grafico pioggia e grafico temperatura Sassuolo - Climate-Data.org, it.climate-data.org
↑  Statistiche demografiche ISTAT, demo.istat.it
↑  Comunita' religiose e luoghi di culto della provincia di Modena, Visit Modena (באיטלקית)
↑  Statistiche demografiche ISTAT, demo.istat.it
↑  Paola Benincà, Dialetti d’Italia e dialetti d’Europa, Quaderns d’Italià 8, 2003-11-03, עמ' 11 doi: 10.5565/rev/qdi.132
↑  "(in Italian) IL CASTELLO DI MONTEGIBBIO - www.sassuoloturismo.it". אורכב מ-המקור ב-2017-01-09.
↑  Al trein dal cocc - Sassuolonline, web.archive.org, ‏20 בדצמבר 2016
↑  Sassuolo e l'Europa: solo due non capoluoghi di provincia ce l'hanno fatta - TUTTOmercatoWEB.com, www.tuttomercatoweb.com (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545631805171  GND: 4405021-5  ICCU: RAVV003300  LCCN: n78051287  MusicBrainz: 95c7e23f-7346-4460-9b88-ede7f1925f64  VIAF: 262574898   WorldCat (עם VIAF): 262574898 
דיוקנו של בורסו ד'אסטה שצויר בידי בלטאסארה ד'אסטה. בורסו הפך את המצודה העתיקה של ססואולו למעון נופש מפואר.
דיוקן של פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, מאת דייגו ולסקז, 1638. היצירה נשמרת כיום בגלריית אסטנזה במודנה.
נוף של סן מיקאלה די מוצ'אטי עם נהר הסצ'יה ברקע.
כנסיית סן גורג'יו
תחנת הרכבת בססואולו 1990
קבוצת הכדורגל של ססואולו נגד נאפולי ספטמבר 2014
שביית שני חיילי צה"ל בלבנון (1986)

ישיבת פיקוד בדרום לבנון לאחר החטיפה. נוכחים: מפקד פיקוד צפון אלוף אורי אור (יושב מימין קרוב), שר הביטחון רב-אלוף יצחק רבין (במרכז מימין), מתאם פעולות ישראל בלבנון אורי לוברני (במרכז משמאל), מפקד אוגדה 91 אילן בירן (יושב משמאל)
שר הביטחון יצחק רבין יחד עם מפקד יק"ל דני רוטשילד בסיור בדרום לבנון בעקבות החטיפה.
שביית שני חיילי צה"ל בלבנון או מבצע "צינור חשמל" הוא מאורע ב-17 בפברואר 1986 בו חיילי חטיבת גבעתי, יוסף פינק ורחמים אלשייך, חיילים סדירים בישיבת קרני שומרון, נשבו בקרב לאחר שמחבלי חזבאללה הניחו מארב לסיור של צה"ל. בדיעבד התברר שאחד החיילים נהרג במהלך הקרב, וחברו מת מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
לאחר שנים נוספות של משא ומתן, ב-21 ביולי 1996, הוחזרו גופות שני החיילים לישראל, במסגרת עסקה בתיווך גרמני, בה העבירה ישראל לחזבאללה 40 עצירים לבנונים מכלא אל-ח'יאם ואת גופותיהם של 123 מחבלים שבהן החזיקה. גופות שני החיילים הוטסו תחילה לגרמניה ולאחר זיהוין שם הובאו לישראל.
שביית החיילים

בצהרי יום שביית החיילים נעה צפונית לעיירה בינת ג'ביל שיירה בת שלושה כלי רכב ובהם חיילי צה"ל וצד"ל. הם היו בעלי לוחיות זיהוי לבנוניות שבשימוש צד"ל. במכונית השלישית, נהוגה בידי חיילי צד"ל, ישבו פינק ואלשייך כמאבטחים.
השיירה חלפה ליד הכפר בית יהון, השוכן כ-6 קילומטרים מצפון לבינת ג'בייל, ואז אירעה ההיתקלות.
המכונית הראשונה עברה עיקול בכביש. כאשר התקרבה אליו המכונית השנייה, שנסעה במרחק של 100–150 מטר מהראשונה, הופעל מטען צד רב עוצמה שהטיל את הרכב למרחק מטרים אחדים. שני חיילי צד"ל שהיו ברכב נהרגו במקום. קצין צה"ל שישב עימם לא נפגע.
חיילי צד"ל שנסעו בשיירה החלו להשיב אש, ובזמן חילופי האש נחטפו שני חיילי צה"ל. שני החיילים ניהלו קרב עם המחבלים, אך נפגעו, נשבו על ידם ונלקחו מזירת הקרב במכוניות שהכין החזבאללה. בדיעבד התברר שאחד החיילים נהרג במהלך הקרב וחברו נפטר מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
המארב כלל מטען צד וחוליה מזוינת בנשק קל. המחבלים הכינו במקום רכב מילוט מסוג מרצדס ותכננו היטב את נתיבי המילוט. הפעולה בוצעה במהירות רבה, ונמשכה דקות ספורות.
תחנות השידור בלבנון מסרו שמאות חיילי צה"ל בטנקים ונגמ"שים ומסוקי תקיפה סרקו 15 כפרים שיעים בנפת צור, מצפון לרצועת הביטחון. במהלך הסריקות, נתפסו שני מחבלים הקשורים לפיגוע.
לאחר החטיפה

למחרת המארב הציג החזבאללה בטלוויזיה תמונות של שני אנשים חבושים מכף רגל ועד ראש, שלטענתו היו שני החיילים - כאמור, כאשר שניהם כבר לא היו בין החיים. הארגון הודיע כי אם לא ייענו דרישותיו, שיפרסם למחרת, יומת אחד מהם. למחרת הוצגו חפציהם האישיים של שני החיילים בשידור טלוויזיה של רשת CBS מדמשק.
במרוצת השנים הגיע לישראל מידע לא ברור על גורל החיילים. לאחר חטיפת עבד אל-כרים עובייד ב-1989 נודע מפיו כי שני החיילים כנראה אינם בין החיים. דבר מותם התברר סופית רק ב-19 בספטמבר 1991, בסיוע של שליח מטעם האו"ם. היה זה לאחר שישראל הסכימה במשא ומתן לשחרר 91 מחבלים מכלא אל-חיאם תמורת קבלת ידיעה על גורלם. אז הוכרזו שני החיילים כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
לאחר שנים נוספות של משא ומתן, ב-21 ביולי 1996, הוחזרו גופות שני החיילים לישראל, במסגרת עסקה בתיווך גרמני, בה העבירה ישראל לחזבאללה 40 עצירים לבנונים מכלא אל-ח'יאם ואת גופותיהם של 123 מחבלים שבהן החזיקה. גופות שני החיילים הוטסו תחילה לגרמניה, ולאחר זיהוין שם הובאו לישראל.
יוסף פינק נקבר בעירו רעננה. רחמים אלשייך נטמן לבקשת משפחתו בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
לימים הופק אודות פרשת שביים ומותם של שני החיילים סרט התעודה "רב"ט יוסי פינק קיבל מספר מוות".
בחשון תש"ע הוכנס ספר תורה לזכרו של יוסף פינק לישיבת ההסדר קרני שומרון, הישיבה בה למד יחד עם רחמים אלשייך לפני הגיוס.
ראו גם

שביית שמונת חיילי הנח"ל בלבנון
רצועת הביטחון
הלחימה בדרום לבנון (1985–2000)
הערות שוליים

1 2  מחצית העצירים שוחררו בתמורה לשחרור 19 אנשי צבא דרום לבנון, שנחטפו על ידי החזבאללה.
↑  כוחות גדולים בטנקים בנגמ"שים ובמסוקים מחפשים את הנעדרים, מעריב, 18 בפברואר 1986
↑    מאיה פולק, ‏איך החיים היו נראים אם עדיין היינו בלבנון?, בעיתון מקור ראשון, 9 במאי 2020.
↑  במה לצפות הערב, באתר ynet, 5 במאי 2003
קברו של יוסי פינק, בחלקה הצבאית של בית הקברות הישן ברעננה
ריטאס וילנה

שני אולמות הבית של המועדון הצמודים זה לזה
לייטובוס ריטאס וילנה הוא מועדון כדורסל ליטאי מעיר הבירה וילנה, המתמודד בליגת העל הליטאית, בליגת האלופות בכדורסל.
היסטוריה

ריטאס וילנה נוסד בשנת 1964 בשם סטאטיבה וילנה. המועדון החל לשחק בליגה המחוזית השנייה של ברית המועצות, תוך מספר שנים עלה לליגה הבכירה של ברית המועצות. מאז, נדד המועדון בין הליגה הראשונה לליגה השנייה. לאחר התפרקות ברית המועצות המועדון החל לשחק בליגה הליטאית הראשונה, המועדון השני בחשיבותו בליטא אחרי ז'לגיריס קובנה.
בשנת 1997 הקבוצה התפרקה ובמקומה הוקם מועדון חדש בשם לייטובוס ריטאס וילנה (על שמו של היומון הליטאי Lietuvos Rytas שרכש אותה). החל משנת 2000, המועדון נחשב לאחד המועדונים הבכירים בליטא ובאירופה. בעונת 2001/02 הודחה ברבע גמר גביע ספורטה על ידי קבוצת הפועל ירושלים. ובעונת 2003/04 הודחה שוב ברבע הגמר גביע יול"ב על ידי הפועל ירושלים. המועדון הגיע פעמיים לגמר גביע יול"ב. ב-2005, כשניצח את מקדוניקוס היוונית, הפך המועדון למחזיק גביע יול"ב הליטאי הראשון. לאחר שתי עונות המועדון העפיל פעם נוספת לגמר, אך הפסיד לריאל מדריד הספרדית.
בראשית עונת 2006/2007, אימן את המועדון המאמן הישראלי שרון דרוקר, שפוטר כעבור חודשים בודדים בעקבות סכסוך עם הבעלים.
בשנת 2009 זכה המועדון ביורוקאפ לאחר שניצח את חימקי מוסקבה בגמר ובכך הפך למועדון הראשון שזכה בטורניר זה פעמיים.
בנוסף להישגיו באירופה המועדון זכה בשש אליפויות ליטא ושלושה גביעים. כמו כן, זכה המועדון שלוש פעמים בליגה הבלטית.
במאי 2020 הקבוצה עברה לשחק בליגת האלופות בכדורסל של פיב"א וסיימה במקום אחרון בבית המוקדם.
בשנת 2022 זכתה הקבוצה באליפות ליטא אחרי 11 שנים.
סגל השחקנים > אולמות הבית של המועדון

במשחקי הליגה הליטאית הקבוצה מארחת בלייטובוס ריטאס ארנה המכיל 1,700 מקומות ישיבה (2,000 כולל עמידה). ובצמוד אליו ניצב סימנס ארנה, המשמש את הקבוצה למשחקים בינלאומיים ומכיל 11,000 מקומות.
תארים והישגים

הליגה הליטאית :
אליפות (7): 2000, 2002, 2006, 2009, 2010, 2022, 2024
מקום שני: 1999, 2001, 2003, 2004, 2005, 2007 ,2008, 2012
הגביע הליטאי :
זכייה (5): 1998, 2009, 2010, 2016, 2019
גמר: 2007, 2008, 2018, 2020
הליגה הבלטית :
אליפות (3): 2006, 2007, 2009
גמר: 2005, 2008, 2012
הליגה המאוחדת של VTB :
חצי גמר: 2012
גביע יול"ב/יורוקאפ :
זכייה (2): 2005, 2009
גמר: 2007
חצי גמר: 2012
רבע גמר: 2004
גביע ספורטה :
רבע גמר: 2002
לזר קגנוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1893 (יוליאני) Dibrova, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 ביולי 1991 (בגיל 97) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 תפקיד:  First Deputy Premier of the Soviet Union (5 במרץ 1953–29 ביוני 1957)  First Secretary of the Communist Party of Ukraine (3 במרץ 1947–26 בדצמבר 1947)  חבר פרלמנט באספה המכוננת הרוסית של 1918  חבר הסובייט העליון  member of the Supreme Soviet of the Byelorussian SSR of the 1st convocation 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (1911-1912)   המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (1912-1961)
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין (5 בנובמבר 1943)  עיטור לנין (21 בנובמבר 1943)  מדליית הפטיש והמגל (5 בנובמבר 1943)  עיטור לנין (15 במרץ 1935)  גיבור העמל הסוציאליסטי (5 בנובמבר 1943)  עיטור הדגל האדום של העמל (17 בינואר 1936)  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור לנין  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין 
 חתימה:   
 
לזר מויסביץ' קגנוביץ' ( גם כהנוביץ', רוסית: Ла́зарь Моисе́евич Кагано́вич; אלעזר, 22 בנובמבר 1893 – 25 ביולי 1991), היה פוליטיקאי סובייטי יהודי, עמית וחבר נאמן לדרכו של יוסיף סטלין ושר בכיר בממשלה.
חייו ותחילת דרכו

אליעזר (לזר) קגנוביץ' נולד ב-1893 בכפר קאבאני, ליד רדומישל במחוז קייב של האימפריה הרוסית למשה בן הירש קגנוביץ' ולהניה בת יוסף דובינסקי. במשפחתו היו 13 ילדים, 6 מהם נפטרו בילדותם. אביו היה סוחר בבהמות, הוא פשט את הרגל בגלל עסקות כושלות. לזר עזב את הלימודים בגיל 14 והחל לעבוד כשולייה של סנדלר ואחרי זה סבל בטחנת קמח. מעולם לא השלים השכלה פורמלית. היה לחבר המפלגה הבולשביקית ב-1911 בעקבות אחיו מיכאל. ב-1915 נעצר ונשלח חזרה לקאבאני, ובמאי 1917 הנהיג את המיליציה הבולשביקית בסראטוב. באוגוסט 1917 היה בראשות ועידת הפולסקי של המפלגה הבולשביקית בבלארוס, ובמהפכת אוקטובר הוא עמד בראש ההפיכה בהומל. בין 1925 ל-1928 ושוב בין מרץ 1947 לדצמבר אותה שנה שימש כמזכיר ראשון של המפלגה הקומוניסטית באוקראינה. בשנות ה-30 של המאה ה-20, ביחד עם ויאצ'סלב מולוטוב, לקח חלק בתוכנית החומש הסובייטית ובקולקטיביזציה, שהביאו לרעב הגדול (הולודומור) ולמותם ברעב של מיליוני אוקראינים. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה בין חברי הקבינט הסובייטי שחתמו על ההוראות לטבח יער קאטין.
תפקודו כקומיסר ותרומתו לניצחון על גרמניה הנאצית

קגנוביץ' נחשב בצמרת הסובייטית כמארגן מעולה וככזה מילא תפקידים רבים. בין 1944-1935 הוא היה הקומיסר העממי לתחבורה ובו-זמנית מילא בין 1937-1942 תפקידים נוספים, ביניהם הקומיסר העממי לתעשייה הכבדה, לתעשיית הדלק, ועוד.
בפרוץ מבצע ברברוסה, מערכת הרכבות הסובייטית הייתה צריכה לספק רבבות קרונות וקטרים לפינוי למזרח של מפעלי תעשייה על מיליוני עובדיהם עם משפחותיהם, זאת במקביל למילוי צורכי הצבא ותיקון מסילות וגשרים שנפגעו קשה בהתקפות חיל האוויר הגרמני. במציאות מורכבת זו, בעיקר במחצית השנה הראשונה למלחמה, ולמרות מחסור בקרונות וקטרים, הקומיסריאט לתחבורה בראשותו של קגנוביץ' עמד במשימה.
אחד הגורמים המרכזיים בעמידת הצבא האדום מול כוחות גרמניה הנאצית היה פינוי התעשייה הצבאית מהשטחים שהגרמנים כבשו עד שלהי 1941. כ-80% מתעשייה זו היו ממוקמים בשטחי ברית המועצות אותם כבשו הנאצים והחלק הגדול פונה. פעולות אלו נזקפות במידה רבה לזכותו של קגנוביץ': מאוקראינה פונו 419 מפעלי תעשייה, תחנות חשמל ועוד, ביניהם מפעלים ענקיים בהם עבדו אלפי פועלים; הפינוי הקיף גם מפעלי תעשייה מאזורי מוסקבה ולנינגרד. בסך הכל פונו בחודשי יולי-נובמבר 1941, 1523 מפעלי תעשייה, מהם 1360 מפעלי תעשייה צבאית. אותם מפעלים הועברו מזרחה, ברובם לאזורי הוולגה, להרי אורל, לסיביר ולאסיה התיכונה.
היקף הפינוי של הציוד והאנשים הצריך כ-5 מיליון קרונות רכבת. כ-12 מיליון אנשים פונו עד סוף 1941, מספר הכולל גם מאות אלפי מפונים ממוסקבה ומלנינגרד. בזכות הפינוי, הספיקו יהודים רבים לעזוב את השטח בטרם נכבש על ידי הנאצים, וכך להינצל מציפורני מכונת ההשמדה הנאצית.
קגנוביץ' היה חבר הפוליטביורו היהודי שמילא את התפקידים הבכירים ביותר בעת שלטונו של סטלין.
סוף דרכו בהנהגה הסובייטית

ב-1949 פרץ גל של אנטישמיות נגד היהודים בברית המועצות, והנ.ק.ו.ד. החל לרדוף פעילים יהודיים בכל הדרגים. גם קגנוביץ' נפגע מגל זה, הגם שנותר עדיין חבר בפוליטביורו הסובייטי. הנ.ק.ו.ד. שקל לחקור אותו, אך סטלין סירב לכך.
לאחר מותו של סטלין היה קגנוביץ' חבר בצמרת המפלגה הקומוניסטית, אך כשנבחר חרושצ'וב למזכיר הכללי ב-1957, הואשם קגנוביץ' בחברות בקבוצה אנטי-מפלגתית והודח מתפקידיו הבכירים. לאחר הדחתו הוא נשלח לעיר אסבסט לנהל שם תשלובת מפעלים להפקת אזבסט. בשנת 1961 הופסקה בהוראת חרושצ'ב חברותו של קגנוביץ' במפלגה הקומוניסטית.
קגנוביץ' שב למוסקבה רק אחרי הדחתו של חרושצ'ב מהנהגת ברית המועצות. הוא התגורר בבית יוקרה וקיבל גמלה מכובדת בהתאם למעמדו בימי סטלין. הוא נפטר בגיל 97, חמישה חודשים לפני התפרקות ברית המועצות ב-1991.
ב-1987 יצא בארצות הברית ספר מאת סטיוארט קהאן, שטען כי הוא אחיינו של קגנוביץ' וראיין אותו מספר פעמים. סטיוארט קהאן האשים את דודו-לכאורה ברעב באוקראינה, בשותפות להטיהורים הגדולים של ראשי הצבא והמפלגה ב-1937 ובתכנון הפתרון הסופי ליהודים ומשפט הרופאים. בני משפחת קגנוביץ' כפרו בכל האישומים הללו, וטענו שקהאן אינו קשור למשפחתם ומעולם לא ראיין את לזר.
משפחתו

לזר קגנוביץ' היה נשוי למריה פריבורוטסקי (1894 - 1961). לזוג הייתה בת ביולוגית אחת - מאיה (1923 - 2001) ובן מאומץ יורי (1931 - 1976). הבת מאיה הוציאה לאור בשנת 1997 ספר זיכרונות של לזר קגנוביץ'. היא מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים. לבן המאומץ יורי היו 2 ילדים.
ארבעת האחים של לזר קגנוביץ' עסקו בפעילות מהפכנית בתקופת השלטון הצארי ולאחר מהפכה קומוניסטית מלאו תפקידים בכירים בברית המועצות:
מיכאל קגנוביץ' (1888 - 1941) - שר התעשיות הביטחוניות ולאחר מכן שר התעשייה האווירית של ברית המועצות. התאבד מחשש להיעצר על ידי הנ.ק.ו.ד.
יולי קגנוביץ' (1892 - 1962) - פקיד בכיר במשרד התעשייה והמסחר, שגריר ברית המועצות במונגוליה.
ישראל קגנוביץ' (1884 - 1973 ) - שר תעשיית החלב והבשר.
אהרון קגנוביץ' (1886 - 1963) - שר תעשיית ההנעלה.
לזר קגנוביץ'
רוד לייבר

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1938 (בן 86) רוקהאמפטון, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 מקום מגורים:  סן דייגו 
 גובה:  1.75 מטרים
 יד חובטת:  שמאליות 
 פעילות כמקצוען:  1963–1979 (כ־16 שנים) 
 סה"כ פרסים שצבר:  1,565,413 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  576–146 
 זוגות
 מאזן קריירה:  238–77 
 
רוד לייבר (באנגלית: Rod Laver; נולד ב-9 באוגוסט 1938) הוא טניסאי עבר אוסטרלי. הטניסאי היחיד בהיסטוריה של הענף שהשלים פעמיים את ה"גראנד סלאם". נחשב לאחד מהטניסאים הטובים ביותר בכל הזמנים.
קריירה

נולד כ"רודני ג'ורג' לייבר" ברוקהמפטון שבקווינסלנד, אוסטרליה. בגיל צעיר עזב את לימודיו בחיפוש אחר קריירה כטניסאי. בראשית הקריירה שלו, שחקני טניס הרוויחו סכומים קטנים שהספיקו להם למחייתם, אך לא הרבה מעבר לכך. ב-1960 זכה לייבר לניצחונו הראשון בטורניר גראנד סלאם כשניצח באליפות אוסטרליה הפתוחה. שנה לאחר מכן, הוא כבר זכה בטורניר ווימבלדון וב-1962 זכה ב"גראנד סלאם" והיה לטניסאי השני בהיסטוריה הזוכה בהישג זה (הראשון היה דון בדג').
ב-1963 פנה לייבר לקריירה מקצוענית ובכך נמנעה ממנו ההשתתפות בטורנירים הגדולים של הטניס. ההשתתפות באותם טורנירים הייתה פתוחה רק לטניסאים חובבים. הסיבה העיקרית לכך הייתה שמארגני הטורנירים התנגדו לשלם למנצחים סכומי כסף גדולים. בשנת 1968, שבה החל "העידן הפתוח" שבו הותר למקצוענים לקחת חלק בטורנירים החשובים, חזר לייבר לנצח בווימבלדון כשהוא כבר בן 30.
ב-1969 הצליח לייבר לחזור שוב על זכייה ב"גראנד סלאם" ובכך הפך לטניסאי היחיד שהצליח לזכות פעמיים בתואר הגראנד סלאם, הישג שעד היום (2024) איש לא הצליח לחזור עליו. במשך הקריירה הארוכה שלו שהשתרעה על פני למעלה מעשרים שנה, הוא ניצח 11 טורנירי גראנד סלאם ומספר תארים זה מציב אותו בין הבכירים בהיסטוריה (יחד עם ביורן בורג) כשמקדימים אותו רוג'ר פדרר (20 תארים), רפאל נדאל (22 תארים), נובאק ג'וקוביץ' (23 תארים), פיט סמפראס (14 תארים) ו- רוי אמרסון (12 תארים). לייבר היה גם הטניסאי הראשון בהיסטוריה שהצליח לצבור יותר ממיליון דולר בפרסים בימי חייו. רבים טוענים כי לו היה מתאפשר ללייבר להתמודד בטורנירי הגראנד סלאם בשנים 1963–1967, הוא היה שובר את כל שיאי הזכיות בטורנירים השונים. בשנת 1973 אושר לטניסאים מקצוענים לייצג את מדינותיהם גם בגביע דייוויס ולייבר היה שותף לניצחונה של אוסטרליה על ארצות הברית בגמר, לאחר חמש שנות שליטה אמריקאית במפעל זה. הוא פרש מהסבב המקצועני בסיום עונת 1975 כשהוא בן 37.
אחרי הפרישה

בשנת 1998 סבל לייבר משבץ. האירוע קרה בעת שרואיין על ידי ערוץ הטלוויזיה ESPN לתוכנית על גדולי הספורטאים של המאה ה-20. הוא הצליח להשתקם מאירוע זה, בין היתר, על ידי אימוני טניס.
בשנת 2000 הוסב שמו של המגרש המרכזי במלבורן פארק - קומפלקס הספורט בו מתקיימת אליפות אוסטרליה הפתוחה, לאצטדיון רוד לייבר.
בשנת 2003 הוציא הדואר האוסטרלי שני בולים עליהם הונצחו דמויותיהם של רוד לייבר ושל כוכבת הטניס האוסטרלית מרגרט קורט.
בשנת 2017 נוסד "גביע לייבר" - מפעל שנתי שנקרא על שמו, בו מיטב הטניסאים האירופים משחקים נגד מיטב הטניסאים משאר העולם. לייבר נוכח בטורנירים כאורח כבוד ומעניק את הגביע בסיומו.
מאפיינים

לייבר חבט ביד שמאל. המהירות והזריזות שאפיינו את משחקו מצאו ביטוי בכינוי שקיבל - "Rocket" . למעשה, לא היו ללייבר נקודות חולשה. לא בצד הפיזי ולא בצד המנטלי. הוא היה חזק גם במשחק הרשת שלו וגם במשחק מהקו האחורי והוא הצטיין בכל סוגי המשטחים. הוא נקט בדרך כלל בטקטיקה של "Serve and Volley" שבה מיד אחרי ההגשה, מתקדם הטניסאי לכיוון הרשת על מנת לנסות לסיים את הנקודה בהנחתה. לייבר היה זה שגם הביא לשימוש נרחב במכת כף היד Top-spin שעד לזמנו רוב הטניסאים לא נהגו להשתמש בה ולאחר הצלחתו, השימוש בה הפך לנרחב מאוד.
יאנגבלאד

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1997 (בן 27) דונקסטר, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  דומיניק ריצ׳ארד האריסון
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 מקום לימודים:  Ackworth School, בית הספר לאומנויות 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, היפ הופ, פופ פאנק
 כלי נגינה:  גיטרה בס, יוקולילי, מערכת תופים, גיטרה, פסנתר, משולש 
 חברת תקליטים:  גפן רקורדס, אינטרסקופ רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  מרשמלו, מאט שוורץ, משין גאן קלי, טראוויס בארקר, הלסי
 בן או בת זוג:  הלסי (2018–2019) Jesse Jo Stark (2021–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס המוזיקה של MTV אירופה לאמן האלטרנטיבי הטוב ביותר (2021) 
 yungbludofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דומיניק האריסון (באנגלית: Dominic Harrison; נולד ב-5 באוגוסט 1997), הידוע בשם הבמה יאנגבלאד (Yungblud), הוא זמר-יוצר, מוזיקאי ושחקן אנגלי.