stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מישל לגראן

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1932 הרובע העשרים של פריז, צרפת 
 פטירה:  26 בינואר 2019 (בגיל 86) American Hospital of Paris, צרפת 
 שם לידה:  Michel Jean Legrand 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, צרפת 
 תקופת הפעילות:  1952–2019 (כ־67 שנים) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  ג'אז, קטע כלי 
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, RCA רקורדס, וורנר רקורדס, יונייטד ארטיסטס רקורדס, פיליפס רקורדס, בל רקורדס, מרקורי רקורדס 
 בן או בת זוג:  Macha Méril (18 בספטמבר 2014–26 בינואר 2019) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Eugénie Angot 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (23 במאי 2005)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (1984)  מפקד בלגיון הכבוד (דצמבר 2015)  פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (1970)  פרס גלובוס הזהב  האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה  עיטור אות הכבוד הארמני 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל לגראן ב-2008
מישל לגראן (בצרפתית: Michel Legrand; ‏24 בפברואר 1932 – 26 בינואר 2019) היה מלחין, מעבד, מנצח ופסנתרן צרפתי. כתב את המוזיקה לסרטים "העלמות מרושפור", "מטריות שרבורג", "מעבר לחצות", ולסדרות מזיכיון "היה היה": "החלל", "החיים", "ממציאים" ו"מגלי ארצות". חיבר יותר מ-200 פרטיטורות לסרטי קולנוע וטלוויזיה וכמה מחזות זמר.
זכה בשלושה פרסי אוסקר (מתוך 13 מועמדויות) וחמישה פרסי גראמי והיה מועמד לפרס אמי.
ביוגרפיה

לגראן, נולד בפריז, צרפת. היה בן 22 כשאלבומו הראשון, I Love Paris, היה לאחד האלבומים האינסטרומנטליים הנמכרים ביותר שיצאו בזמן מן הזמנים. היה פסנתרן וירטואוז, ג'אז וקלאסי, מעבד מוכשר ומנצח מצליח, שהופיע עם תזמורות בכל העולם.
בראשית שנות ה-50 היה אחד האירופאים הראשונים שעבדו עם נגני הג'אז החדשניים דיזי גילספי, מיילס דייוויס, ג'ון קולטריין, סטן גץ וביל אוונס.
במהלך תקופות שונות של עבודה יוצרת, ניצח על תזמורות בסנקט פטרבורג, ונקובר, מונטריאול, אטלנטה ודנוור. הוא הקליט יותר מ-100 אלבומים עם כוכבי מוזיקה בינלאומיים בסוגות שונות, מן הג'אז ועד המוזיקה הקלאסית. בין השאר עבד עם הזמרים פרנק סינטרה, שרה ווהן, ג'ק ג'ונס, רג'ינה ולאסקז, אלה פיצג'רלד, פרי קומו, קירי טה קאנאווה, ג'וני מאתיס וברברה סטרייסנד.
אחותו, כריסטיאן לגראן, הייתה חברה בסווינגל סינגרס.
בשנת 2014 ביקר בישראל וערך קונצרט בהיכל התרבות.
נפטר בפריז ב-26 בינואר 2019.
מוזיקה לסרטים

לגראן מוכר ביותר כמלחין חדשני לסרטים, שחיבר מוזיקה ליותר מ-200 סרטים, משל הבמאים ז'ן לוק גודאר, ריצ'רד ברוקס, ג'וזף לוסי (לסרט המקשר), ג'ון סטרג'ס (תחנת זברה אינה עונה), קלוד ללוש, קלינט איסטווד ורבים אחרים. אחרי ששיריו הופיעו בסרטיו של ז'אק דמי, "מטריות שרבורג" ו"העלמות מרושפור", יצאו ללגראן מוניטין בעולם כולו. "מטריות שרבורג" היה סרט מוזיקלי מושר מראשית ועד אחרית, כולל הדיאלוגים, תפיסה מהפכנית שהקנתה לו למעשה צביון של אופרה מצולמת.
הוליווד לא איחרה לגלות עניין בלגראן בעקבות "מטריות שרבורג" והמטירה עליו הזמנות לחבר מוזיקה לסרטים. הוא החל לעבוד עם הוליווד והמשיך בכך שנים רבות. חילק את זמנו בין ארצות הברית לצרפת.
פרסים

לגראן זכה בשלושה פרסי אוסקר (מתוך 13 מועמדויות) ובחמישה פרסי גראמי, והיה מועמד לפרס אמי. להלן חלק מן הפרסים והמועמדויות שהוענקו ליצירותיו של לגראן:
פרסים > מועמדויות לפרס האקדמיה

פרטיטורה מקורית בעיקרה: "מטריות שרבורג" (1965)
פרטיטורה מקורית לסרט קולנוע שאינו מחזמר: "פרשת תומאס קראון" (1968)
פרטיטורה לסרט מוזיקלי, מקור או עיבוד: "העלמות מרושפור" (1968)
פרטיטורה דרמטית מקורית: "הקיץ של 42'" (1971) (זכה)
פרטיטורת שירים מקורית או מעובדת: "ינטל" (1983)
שיר מקורי:
"אחכה לך" מתוך "מטריות שרבורג" (1965)
"The Windmills of Your Mind" (זכה) מתוך "פרשת תומאס קראון" (1968)
"What Are You Doing the Rest of Your Life?" מתוך "הסוף המאושר" (1969)
"קטעי חלומות" מתוך Pieces of Dreams משנת (1970)
"How do You Keep the Music Playing?" מתוך "חברות טובות" (1982)
"Papa, Can You Hear Me?" ו"The Way He Makes Me Feel" שניהם מתוך "ינטל"
פרדיננד רוזנטל

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1839 ה'תקצ"ט קאפושוואר, הונגריה 
 פטירה:  5 במרץ 1921 (בגיל 81) ה'תרפ"א ווינה
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מקום פעילות:  ביטום, ברסלאו
 תקופת הפעילות:  ? – 5 במרץ 1921 
 צאצאים:  Käthe Rosenthal 
 
הרב שרגא פיש 'פרדיננד' רוזנטל (Ferdinand Rosenthal,‏ 10 בנובמבר 1839 קאפושוואר – 5 במרץ 1921 ברסלאו) היה רבה האורתודוקסי של ברסלאו (ורוצלב בשמה המודרני).
ביוגרפיה

נולד בקאפושוואר שבהונגריה למשפחת רבנים, בנם של וולף ורלה רוזנטל. למד בישיבות שונות אצל המהר"ם שיק ואברהם שמואל בנימין סופר ובאוניברסיטאות לייפציג וברלין והשלים תואר דוקטור בתחום ההיסטוריה של עם ישראל.
נישא לקתרינה, בתו של הרמן הירש אוסטרליץ מווינה. בשנת 1867 התמנה לרב בבוטן (ביטום בפולין המודרנית) שבשלזיה. בתקופת רבנותו בבוטן נפטרה אשתו, בגיל 31. בשנת 1887 התמנה לרבה של ברסלאו וכיהן בתפקידו עד מותו, בשנת 1921.
ילדיו: נפתלי, רחה ויוהנה. חתנו היה שמואל צבי מרגליות.
יצירותיו

ספר המכבים הראשון, לייפציג, 1867
גזירות הקיסר וה-"senatus consultum" ב"יוספוס פלביוס", ברסלאו, 1879
ארבעה ספרים אפוקריפיים מתקופתו ובית מדרשו של רבי עקיבא, לייפציג, 1885
מהדורה של ספר הישר, מאת רבנו תם
לקריאה נוספת

Jüdische Persönlichkeiten in und aus Breslau, עמ' 37-38.
אלישע וישליצקי

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1954 כ"ז באדר ב' ה'תשי"ד קבוצת יבנה 
 פטירה:  2 בינואר 2019 (בגיל 64) כ"ה בטבת ה'תשע"ט ירושלים 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  מדרשיית נעם  ישיבת מרכז הרב 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 בינואר 2019 
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב יהושע צוקרמן,
 תלמידיו:  הרב חיים זק"ש, הרב אופיר פריד, הרב אלעד אלטמן, הרב אלישיב עמי ברלין, הרב ליאור לביא, הרב דניאל ברק ווינט
 צאצאים:  הרב אלעד וישליצקי
 
הרב אלישע וישליצקי (כ"ז באדר ב' ה'תשי"ד, 2 במרץ 1954 – כ"ה בטבת ה'תשע"ט, 2 בינואר 2019) היה רב דתי לאומי, ממייסדי בית המדרש "מהו"ת", ממייסדי הגרעינים התורנים ומחבר ספרים. לימד בישיבת מרכז הרב.
ביוגרפיה

נולד בקבוצת יבנה לשלמה-סלומון, יליד אושוויינצ'ים, ובלהה-ברטה לבית אוקס, ילידת ברלין. בהיותו ילד עברה המשפחה לשכונת קריית שמואל בחיפה. למד במדרשית נעם ובישיבת מרכז הרב, והיה מתלמידיהם של הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב יהושע צוקרמן. מספר שנים עסק בהדרכה רוחנית וחברתית של שיעור א' בישיבת מרכז הרב.
הרב וישליצקי היה שותף מרכזי בתנועת "מהות", שנועדה להעשיר מורים ואנשי חינוך בלימודי יהדות, וכן בארגון קרן קהילות להעצמת גרעינים תורניים בישראל. היה ממייסדי תנועת אל עמי. העביר שיעורי אמונה רבים, אותם הקפיד לכנות "לימוד משותף", בין השאר בישיבת מרכז הרב. נודע בשל נסיעותיו התכופות ברחבי ישראל להעברת שיעורים, לימוד משותף וייעוץ לארגונים ולפרטים.
במשך כשמונה שנים העביר הרב וישליצקי פינה שבועית בתחנת הרדיו האינטרנטית של ערוץ 7, ובה עסק בסוגיות אקטואליות מזווית רוחנית.
היה נשוי לחיה והתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. אחד מבניו, יהודה, קיבל צל"ש רמטכ"ל על חלקו בתקרית הנגמ"ש במבצע צוק איתן. גיסו הוא הרב שלמה יוסף וייצן. בתו, הודיה, נשואה לרב ליאור לביא (אחיה של ציפי חוטובלי), מכותבי בשביל הנשמה ור"מ אמונה ב'ישיבת רמות' בירושלים.
בשנת ה'תשע"ט לקה בליבו ואושפז במחלקה לטיפול נמרץ, שם שהה עד לפטירתו בכ"ה בטבת ה'תשע"ט. בהלווייתו, שיצאה מישיבת מכון מאיר ועברה דרך ישיבת מרכז הרב, השתתפו אלפים. הוא נטמן בחלקת הנביאים של בית העלמין בהר הזיתים.
הנצחה

ב-16 ביולי 2020 נקרא רחוב בשדרות על שמו של הרב וישליצקי.
ב- 1 במרץ 2023 נקרא רחוב בקרית מלאכי על שמו של הרב וישליצקי.
בב' באייר ה'תשפ"ג החליטה עיריית ירושלים לקרוא רחוב על שמו.
ישיבת דרכי אלישע בראש העין נקראת על שמו. מנוהלת על ידי תלמידו הרב שמואל קאופמן.
משנתו

הרב וישליצקי הדגיש בשיעוריו את חשיבות תיקון המידות. לשיטתו, זו הנקודה שצריך האדם להדגיש בהתקדמותו הרוחנית והדתית. הוא הרבה לומר שהתואר "דתי" צריך להינתן למי שמקיים את כל התורה, כלומר גם – ואולי אף בעיקר – את המצוות שבין אדם לחברו.
גילה יחס חם לעיירות שבדרום הארץ ובצפונה, שכינה "העיירות הטבעיות", כיוון שבהן נמצאים לדבריו "האנשים הטבעיים", שאינם משועבדים ל"חיצוניות החיים" ולתרבות המערב. את הערים שבגוש דן כינה "עיירות פיתוח", בנימוק שתושביהן צריכים לפתח את נפשם ולהשתחרר מתרבות אירופה וארצות הברית.
בעקבות הרשעתו של נשיא המדינה לשעבר משה קצב, נמנה הרב וישליצקי עם עשרות רבנים ששלחו מכתב תמיכה לקצב. בשיעור שנתן באותו שבוע הוא הסביר את מניעיו וביקר בחריפות את התנהלות אמצעי התקשורת הישראלים.
מתלמידיו

הרב אופיר פריד - ר"מ אמונה בישיבת מרכז הרב.
הרב חיים זק"ש - ר"מ בישיבה קטנה מורשה וראש כולל הדרן, יועץ זוגי (לשעבר ר"מ בישיבת נתיבות ישראל וישיבת ההסדר ראשון לציון).
הרב אלישיב עמי ברלין - ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים.
הרב דניאל ברק ווינט - ראש מכון גמרא סדורה.
הרב שמואל קאופמן - מנהל ישיבת דרכי אלישע בראש העין.
מפרסומיו

הרב וישליצקי חיבר כמה ספרים העוסקים בעיקר בבעיות השעה ובתיקון הנפש הפרטית והכללית, מתוך גישה של אמונה והעצמת כוחות הנפש.
ואם בגבורות – כוחות הנפש בתחומי הגבורה וההתגברות, הוצאת מרחבים, ירושלים, תשנ"ה
שלום לציון – על ההתמודדות למען ירושלים, בעבר, בהווה ובעתיד, הוצאת אל עמי, ירושלים, תשנ"ו
אל עצמי – על בגרות והתבגרות, הוצאת מדרשת הרובע, ירושלים, תשנ"ז
תהלתי יספרו – מסע אמוני אל הנפש, הוצאת מדרשת הרובע, ירושלים, תשנ"ז
מדור לדרור – בין פסח לביכורים, שנת היובל למדינת ישראל, הוצאת אור האמונה שעל יד תנועת אל עמי, ירושלים, תשנ"ח
תשובה לחיים – פרקי התבוננות על החיים ועל הנפש לאור חודשי אלול ותשרי, הוצאת אור האמונה שעל ידי תנועת אל עמי, ירושלים, תשנ"ט
לחיות בעקב – ניסיון לגעת באמונה ובנפש בתקופת עקבות המשיח, לאור הנבואה ובמיוחד ספרי תרי עשר, מכון "אור האמונה", תשס"א
השחרור העליון – ליבון עצמיות האדם וחירותו משעבודי החיצוניות, להבנת משמעות קיומנו בחבלי משיח, ספריית בית אל, ירושלים, תשס"ח
ירושלים מאירת העצמיות – כוחות הנפש לאורה של עיר הקודש והמקדש בחבלי משיח, הוצאת שלמי אריאל, קריית ארבע, תשס"ט
ספרים שנכתבו משיעוריו לאחר פטירתו:
למועד הזה – שיחות הכנה למועדים בחבלי משיח
עבודת החסיד – העין הטובה הנדרשת לעובד ד' בתקופת חבלי משיח
ואת רוחי אתן בקרבכם – שיחות הרב אלישע וישילצקי, הוצאת ישיבת ההסדר גבוהה קריית גת, קריית גת, תשפ"ב.
לבי ער – קובץ מאמרים שכתב על חמש מגילות.
כדבר אלישע – סדרה בת חמישה כרכים עם דברי תורה של הרב על פרשת השבוע שוכתב לאחר פטירתו משיחותיו במכון מאיר במהלך השנים. לוקט, שוכתב, נערך ויצא לאור בניהולו של תלמידו הרב אלישיב ברלין, ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים בעזרת תלמידיה. הסדרה יצאה לאור בהוצאת מכון מים חיים בשנים תש"פ–תשפ"ב.
הערות שוליים

↑  הרב אלישע וישליצקי הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 2 בינואר 2019
↑  סמל יהודה ווישְליצְקי, באתר www.gvura.org
↑  אמיר בוחבוט‏, "חששתי שאם נאחר יהיו חטופים": צל"ש ללוחם מהקרב בשג'אעיה, באתר וואלה, 24 בינואר 2015
↑  הרב וישליצקי מאושפז בטיפול נמרץ, באתר ערוץ 7, י"ד בתשרי ה'תשע"ט
↑  הרב אלישע וישליצקי זצ"ל מובא למנוחות, באתר "סרוגים", 2 בינואר 2019
↑  ארבע שנים לאחר פטירתו: רחוב בירושלים ע"ש הרב אלישע וישליצקי, באתר ערוץ 7, ב' באייר התשפ"ג
↑  הרב שמואל קאופמן ינהל את ישיבת דרכי אלישע בראש העין, באתר www.inn.co.il
↑  עידן יוסף, חותם מכתב הרבנים: התקשורת היא כוח דמיוני שאין מאחוריו כלום, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בפברואר 2011 
 אלישע וישליצקי, ‏"להיקהל ולעמוד על הנפש - ולא לבער אש במושבות", באתר "ערוץ מאיר", (החל מ-01:19:20)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310694605171  ISNI: 0000 0003 6972 6312  LCCN: nr96025932  VIAF: 78677802   WorldCat (עם VIAF): 78677802 
הרב וישליצקי בטקס הכנסת ספר תורה בישיבת מרכז הרב, תשע"ה
רחוב הרצל (חיפה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  בנימין זאב הרצל
 אורך:  1.4 ק"מ
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  חיפה חיפה
 שכונה:  הדר הכרמל
 
 קואורדינטות:  32°48′30″N 35°00′01″E﻿ / ﻿32.8083°N 35.00017°E﻿ / 32.8083; 35.00017
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב הרצל הוא רחוב מסחרי ראשי בשכונת הדר הכרמל בעיר חיפה, הקרוי על שמו של בנימין זאב הרצל. הרחוב, שאורכו כ-1,400 מטרים, מתחיל ברחוב שבתאי לוי ומסתיים כהמשך לרחוב גדוד 22.
היסטוריה

אדמת השכונה העברית הראשונה בחיפה, שכונת הרצליה, נרכשה בשנת 1907 על ידי "אגודת אחים", שבראשה עמדו אנשי הציבור שבתי לוי ומשה גוטל לוין. בשנת 1913, קם בקרבתה בניין הטכניקום (לימים "הטכניון").
בשנת 1918 נמנו באזור שממזרח לשכונת הרצליה (בו הוקמה הדר הכרמל) עשרה בתים בלבד, ולאחר כשנתיים נוספו מספר בתים לאורך רחוב הרצל, שהייתה אז דרך לא סלולה. ברחוב הרצל עצמו עמדו בסך הכל שלושה בתים, והוא עדיין לא היה כביש סלול. הבית הראשון היה שייך לאליהו אורבך, רופא כללי יוצא גרמניה, שהיה חוקר תנ"ך ומיילד. הבית השני היה שייך לשמואל איצקוביץ'. הבית השלישי היה שייך ליהודי עולה מרוסיה, מר סליצן, שהיה מחולק לשני חלקים, כל אחד בן שתי קומות ושתי דירות. בבית זה גר הצייר הרמן שטרוק. שכונת הדר הכרמל הוקמה כ"עיר גנים" על פי תכנונו של ריכרד קאופמן 
הרחוב הראשי נקרא על שמו של בנימין זאב הרצל, אשר בספרו "אלטנוילנד" תיאר את חיפה כ"עיר העתיד", מרכזה הכלכלי של היישוב היהודי.
בשנת 1925 היו בהדר הכרמל כבר 2,500 תושבים שגרו ב-145 בתים ועוד 90 צריפים. השכונה הייתה למרכזה של חיפה העברית שרחוב הרצל בליבה. בשנה זו החלה סלילת הרחוב והקמת תשתיות של מים וביוב על ידי חברת "סולל בונה".
ביולי 1949 הותקן הרמזור הראשון בישראל בצומת הרחובות הרצל, ביאליק ובלפור. הרמזור היה בתחילתו מתקן פנסים תלוי על חוט ובהמשך שודרג. עיתון "הארץ" כינה אותו "מנגנון אור אוטומטי לכיוון התנועה", ורק שנתיים אחר כך האקדמיה ללשון העברית יצרה את המילה רמזור. בינואר 1957 נחנך בצומת גם מעבר תת-קרקעי להולכי רגל. המעבר שופץ ב-2010 לאחר שנים של הזנחה.
עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 היה רחוב הרצל הרחוב המסחרי הראשי בחיפה. בעקבות מעבר המסחר לקניונים מחוץ לאזור והזדקנות האוכלסיה בסביבתו, המסחר ברחוב ירד מגדולתו.
באוגוסט 2013 החל לפעול הקו הירוק של המטרונית, העובר בחלק משטחו של רחוב הרצל.
בעשור השני של המאה ה-21 עבר הרחוב שדורג, חידוש תשתיות, ריצוף, שתילת עצים חדשים והתקנת ריהוט רחוב במטרה למשוך עסקים וצעירים לאזור.
במאי 2018 אושרה תוכנית לחיבור קצה רחוב הרצל וכביש נחל גיבורים באמצעות רמפה חדשה.
מבנים ואתרים ברחוב

בית הקרנות, רח' הרצל 18–20.
בית השעון, רח' הרצל 27.
המרכז המסחרי החדש, רח' הרצל 29.
קולנוע אורה, רח' הרצל 41.
בית הכנסת הגדול של חיפה, רח' הרצל 60 - כיום מקום מושבה של המועצה הדתית חיפה.
מגדל חיפה (בראשיתו היה קרוי "מגדל חיים"), רח' הרצל 63 - מבנה בעל צורה ייחודית, בו שוכנים בית מלון, משרדים וקליניקות.
בית הלל יפה, רח' הרצל 32 - ביתו של ד"ר הלל יפה, מראשוני הרופאים ביישוב היהודי בארץ ישראל וממנהיגיו. בשנת 1921 התיישב בחיפה ובנה את אחד מבתי המגורים הראשונים של הדר הכרמל.
בית דוניה, רח' הרצל 44 - ביתם של גיטה וטוביה דוניה, מראשוני המתיישבים בהדר הכרמל. היה זה הבניין הראשון ממזרח לטכניון בשנת 1920 ושימש למסחר ולמשרדים. הבניין נבנה על ידי טוביה דוניה, מהנדס ומייסדי בית החרושת "עתיד" (לימים בית חרושת "שמן"). גיטה לבית ויצמן, הייתה ממייסדות החינוך המוזיקלי וממקימות "המכון למוזיקה דוניה ויצמן" - הקונסרבטוריון הראשון בחיפה.
בית ספר כל ישראל חברים, רח' הרצל 77 - הבניין הוקם בשנת 1936 על ידי רשת "כל ישראל חברים" (אליאנס) ובמימון ועד הדר הכרמל, על אדמת פיק"א. המטרה הייתה לשכן בו מוסד חינוכי שהוקם בחיפה בשנת 1884 שפעל בעיר התחתית. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים בנימין אוראל ויחזקאל זוהר בסגנון הבינלאומי וזכה בתחרות אדריכלית.
חלק ממתחם סניף הדר של בית הספר הריאלי.
הערות שוליים

1 2  עמירם אורן, סיבוב בחיפה, מחוף הים לעיר התחתית, טיפוס להדר ומרכז הכרמל, באתר עמירם במשעולי ישראל, ‏8 בינואר 2017
↑  רוזנבליט, צסי, מברלין עד גניגר : תולדות חיים : ב, באתר מט"ח, המרכז לטכנולוגיה חינוכית, ‏תשל"ח
1 2   נילי גולד, צומת הרחובות שהשפיע כל כך על הסופרים החיפאים, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2013
↑  התפתחותה של הדר הכרמל בחיפה, הארץ, 23 בדצמבר 1925
1 2  מנגנון אור אוטומטי בחיפה לכיוון התנועה, הארץ, 8 ביולי 1949
↑  הופעל רמזור שני, דבר, 6 ביוני 1951
↑  מנהרת חיפה נחנכה, למרחב, 15 בינואר 1957
↑  פאדי עיאדאת, המעבר המוזנח להולכי רגל בחיפה הפך לגלריית אמנות, באתר הארץ, 21 באפריל 2010
↑  דוד שליט, ‏ה-Main Street איבד את מקומו לטובת הקניונים הממוזגים - העיריות רוצות להחזיר את "הנשמה של העיר", באתר גלובס, 20 ביוני 2009
שני שילה, לא הוד ולא הדר, באתר הארץ, 14 בפברואר 2008
↑  אמיר זוהר, חיפה, חיפה, עיר בלי עתיד?, באתר הארץ, 14 במאי 2008
שלומית לן, ‏חיפה, בדרך לתחתית, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2005
↑   דניאל שמיל, שר התחבורה: "הפריפריה נמצאת בגוש דן", באתר TheMarker‏, 16 באוגוסט 2013
↑   חיים לוי, רחביה של הצפון מנסה למשוך משקיעים מבחוץ, באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2014
↑  יגאל חי, הושלם אישור החיבור בין רחוב הרצל לכביש נחל הגיבורים, באתר כלבו – חיפה והצפון, 28 במאי 2018
אהרן קופלנד

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1900 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בדצמבר 1990 (בגיל 90) סליפי הולו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Aaron Copland 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון פונטנבלו, התיכון לבנים ובנות, התיכון לבנים 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית, סימפוניה, בלט 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1925)  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1981)  פרס פוליצר למוזיקה (1945)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1970)  פרס מרכז קנדי (1979)  פרס איש המוזיקה צ'ארלס לוטון (1970)  פרס אוסקר לפסקול דרמטי או קומדי מקורי הטוב ביותר (1949)  מלגת גוגנהיים (1926)  מדליית הזהב של הקונגרס  תוכנית פולברייט  מדליון הנדל  מדליית החירות הנשיאותית  המדליה הלאומית לאומנויות  פרס רומא  Laurel Leaf Award  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 www.aaroncopland.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אהרן קופלנד (אנגלית: Aaron Copland; ‏14 בנובמבר 1900 – 2 בדצמבר 1990) היה מלחין ופסנתרן יהודי-אמריקאי.
קופלנד יצר בכתיבתו סגנון אמריקאי מובהק ועל כך הוצמד לו הכינוי "דיקן המלחינים האמריקאים". במוזיקה שלו הצליח קופלנד להגיע לאיזון קשה להשגה בין המוזיקה המודרנית וסגנונות עממיים אמריקאים. באמצעות הרמוניות משתנות לאיטן ברבות מיצירותיו יוצר קופלנד תיאורים אימפרסיוניסטים של הנוף האמריקאי רחב הידיים, והוא משלב בכתיבתו גם מוטיבים אמריקאים עממיים. בתזמור שלו עשה קופלנד שימוש בכלי הקשה, שינויי משקל, ריבוי-מקצבים, אקורדים מרובי צלילים ושורות טונים. לצד עבודתו כמלחין, עסק קופלנד בהוראה, נשא הרצאות בנושאי מוזיקה, כתב ספרים ומאמרים והופיע כמנצח. בדרך כלל, אך לא תמיד, ניצח על יצירותיו הוא.
יצירתו המפורסמת ביותר היא "אביב בהרי האפלצ'ים", שנכתב ללהקת המחול של מרתה גרהם. יצירה נוספת למחול היא סוויטה בשם "רודיאו".
יצירות ידועות נוספות הן "תרועה לאדם הפשוט", שאחרי כן שולבה גם בסימפוניה השלישית שחיבר. כמו כן, כתב יצירות למקהלה - בהן An Immorality, I Bought Me a Cat ועוד.
חייו

קופלנד נולד בברוקלין, ניו יורק, למשפחה יהודית-ליטאית. לפני שהיגר לארצות הברית, בתקופת שהותו באנגליה, שינה אביו של קופלנד את שמו מ"קפלן" ל"קופלנד", בעל הצליל האנגלי יותר. הוריו של אהרון קופלנד, בעלי חנות בברוקלין, לא עודדו את בנם ולא חשפו אותו ישירות למוזיקה, אך הוא נמשך אליה ובגיל חמש-עשרה גילה את שאיפתו להיות למלחין. את השכלתו המוזיקלית רכש אצל לאופולד וולפסון ורובין גולדמרק (שלימד גם את ג'ורג' גרשווין), ואצל נדיה בולאנז'ה בבית הספר למוזיקה "פונטנבלו" בפריז, בשנים 1921–1924. קופלנד קיבל מלגת גוגנהיים בשנת 1925 ושוב ב-1926.
קופלנד התייצב לצד המפלגה הקומוניסטית האמריקאית בבחירות לנשיאות של 1936, וכתוצאה מכך הוזמן לחקירה ב-FBI בתקופת המקארתיזם של שנות ה-50 והוכנס לרשימה השחורה. בגלל האקלים הפוליטי של תקופה זו, הוסרה יצירתו "דיוקן לינקולן" מקונצרט טקס ההשבעה של הנשיא אייזנהאואר בשנת 1953. באותה שנה זומן קופלנד אל הקונגרס להעיד, כי מעולם לא היה קומוניסט. נרעשים מן ההאשמות, רוממו רבים מחברי הקהיליה המוזיקלית את המוזיקה של קופלנד כאות לפטריוטיות שלו. החקירות חדלו בשנת 1955 ונחתמו בשנת 1975. מעולם לא הוכחה חברותו של קופלנד במפלגה הקומוניסטית.
קופלנד השפיע רבות על סגנון ההלחנה של ידידו ובן-חסותו, ליאונרד ברנשטיין. ברנשטיין נחשב לגדול המנצחים על יצירותיו של קופלנד. להקת הרוק המתקדם הבריטית אמרסון, לייק ופאלמר הקליטה שני שירים המבוססים על יצירות קופלנד: "תרועה לאיש הפשוט" ו-Hoe-Down. באחדות מהקלטותיהם ל"תרועה לאיש הפשוט" משולב גם סיום הפרק השני של הסימפוניה השלישית מאת קופלנד.
קופלנד יצר בכתיבתו סגנון אמריקאי מובהק ועל כך הוצמד לו הכינוי "דיקן המלחינים האמריקאים". במוזיקה שלו הצליח קופלנד להגיע לאיזון קשה להשגה בין המוזיקה המודרנית וסגנונות עממיים אמריקאים. באמצעות הרמוניות משתנות לאיטן ברבות מיצירותיו יוצר קופלנד תיאורים אימפרסיוניסטים של הנוף האמריקאי רחב הידיים, והוא משלב בכתיבתו גם מוטיבים אמריקאים עממיים. בתזמור שלו עשה קופלנד שימוש בכלי הקשה, שינויי משקל, ריבוי-מקצבים, אקורדים מרובי צלילים ושורות טונים. לצד עבודתו כמלחין, עסק קופלנד בהוראה, נשא הרצאות בנושאי מוזיקה, כתב ספרים ומאמרים והופיע כמנצח. בדרך כלל, אך לא תמיד, ניצח על יצירותיו הוא.
ההומוסקסואליות של קופלנד תועדה בביוגרפיה של הווארד פולאק, "אהרון קופלנד:חייו ויצירתו של איש לא-פשוט".
ב-1964 העניק לו הנשיא לינדון ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית, וב-1986 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס; שני עיטורי הכבוד האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
קופלנד מת ממחלת אלצהיימר וכשל בדרכי הנשימה בנורת' טאריטאון, ניו יורק (כיום סליפי הולואו), ב-2 בדצמבר 1990.
ביבליוגרפיה

Copland, Aaron (2002). What to Listen For in Music (Revised ed.). New York: Signet Classics. ISBN 978-0451528674. (הספר בקטלוג ULI)
Copland, Aaron (2006). Music and Imagination (New ed.). Cambridge: Harvard University Press. ISBN 978-0674589155. (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת

Roger Kamien, Music: an Appreciation, McGraw-Hill, 1984. (הספר בקטלוג ULI)
Elizabeth Bergman Crist, Music for the Common Man: Aaron Copland During the Depression and War, Oxford University Press, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
Judith Tick, Carol Oja, Aaron Copland and his World, Princeton University Press, 2018. (הספר בקטלוג ULI)
Sally Bick, Unsettled Scores: Politics, Hollywood, and the Film Music of Aaron Copland and Hanns Eisler, University of Illinois Press, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
Arthur Berger, Aaron Copland, Oxford University Press, 1953. (הספר בקטלוג ULI)
Howard Pollack, Aaron Copland: the Life and Work of an Uncommon Man, Holt, 1999. (הספר בקטלוג ULI)
Paula Musegades, Aaron Copland's Hollywood Film Scores, University of Rochester Press, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
Matthew Mugmon, Aaron Copland and the American Legacy of Gustav Mahler, University of Rochester Press, 2019. (הספר בקטלוג ULI)
Marta Robertson, Aaron Copland: a Guide to Research, Routledge, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
Nadine Hubbs, The Queer Composition of America's Sound: Gay Modernists, American Music, and National Identity, University of California Press, 2004. (הספר בקטלוג ULI)
ג'ון ויליאמס (מלחין)

| --- | --- |

ג'ון ויליאמס, 2011
 לידה:  8 בפברואר 1932 (בן 93) ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  John Towner Williams 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, Glendale High School, אקדמיה מוזיקלה קיג'אנה, תיכון נורת' הוליווד, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, האקדמיה למוזיקה ע"ש הרב אלפרט של  UCLA 
 סוגה:  פסקול, מוזיקה תזמורתית
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, סקסופון בריטון, קלרינט בס, צ'מבלו, בס 
 חברת תקליטים:  סוני קלאסיקל, פוקס המאה ה-20 רקורדס, פיליפס רקורדס, MCA רקורדס, Philips Classics Records, קולומביה רקורדס 
 בן או בת זוג:  ברברה רואיק 
 צאצאים:  ג'וזף ויליאמס 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות (2009)  פרס מכון הסרטים האמריקאי על מפעל חיים (2016)  Honorary Knight Commander of the Order of the British Empire (2022)  פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית (2007)  קצין מסדר האמנויות והספרות (19 באפריל 2016)  פרס גלובוס הזהב  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1976)  פרס גראמי להלחנה אינסטרומנטלית (2015)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (1970)  פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (1974)  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (2020)  פרס מרכז קנדי  פרס סאטורן למוזיקה הטובה ביותר  Classic Brit Awards 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ג'ון טאונר ויליאמס (באנגלית: John Towner Williams; נולד ב־8 בפברואר 1932) הוא מנצח ומלחין סרטים אמריקאי, שנודע בשיתוף הפעולה עם סטיבן ספילברג וג'ורג' לוקאס. ויליאמס הוא אחד ממלחיני הפסקול הבולטים ביותר ובין יצירותיו הידועות נמנות נעימות הנושא של "סופרמן", "מלתעות", סרטי "אינדיאנה ג'ונס", סרטי "מלחמת הכוכבים", "פארק היורה", סרטי "הארי פוטר", ו״רשימת שינדלר״. על לחניו זכה חמש פעמים בפרס אוסקר מתוך 54 מועמדויות לפרס, נכון ל-2024.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ג'ון ויליאמס נולד בפלוראק פארק שבניו יורק. ב-1948 עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס, שם התקבל לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. שם גם למד הלחנה באופן פרטי אצל מריו קסטלנואובו-טדסקו, אשר לימד גם מלחין סרטים ידוע נוסף, ג'רי גולדסמית'.
ב-1952 נשר מהלימודים לטובת גיוס לצבא. ויליאמס שירת בחיל האוויר האמריקני, בתור מנצח ומעבד ללהקות חיל האוויר. לאחר שחרורו, ב-1954, שב לניו יורק, שם החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד, ועבד כפסנתרן ג'אז. בתחילת שנות ה-60 היה למעבד ומנהיג להקה, אשר הופיעה בסדרה של אלבומים פופולריים של הזמר הגדול בשעתו, פרנקי ליין.
כעבור זמן שב ויליאמס ללוס-אנג'לס, שם החל לעבוד באולפני סרטים. הוא עבד כחבר תזמורת עם כמה מגדולי מלחיני הסרטים של אז, כמו ברנרד הרמן ואלפרד ניומן. בנוסף שימש כפסנתרן בפסקוליהם של ג'רי גולדסמית' ואלמר ברנשטיין.