stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שהאזאם! 2: זעם האלים
צוות השחקנים והדמויות

זאקרי לוי – שהאזאם , אלופו של הקוסם והאלטר-אגו של בילי, שעם אמירת שמו, מקבל את חוכמתו של שלמה המלך, את עוצמתו של הרקולס, את הסיבולת של אטלס, את כוחו של זאוס, את האומץ של אכילס ואת מהירותו של מרקוריוס.
אשר אנג'ל – בילי בטסון, יתום מתבגר ובעייתי שנבחר להיות אלופו של הקוסם שהאזאם.
ג'ק דילן גרייזר – פרדריק "פרדי" פרימן, אחיו לבית האומנה של בילי הסובל מנכות פיזית ומעריץ ענקי של גיבורי-על. אדם ברודי מגלם את דמותו הבוגרת של פרדי כגיבור-על.
פיית' הרמן – דרלה דאדלי, אחותו הצעירה וטובת הלב של בילי. מייגן גוד מגלמת את דמותה הבוגרת של דרלה כגיבורת-העל "ליידי שהאזאם".
גרייס פולטון – מרי ברומפילד, אחותו הגדולה של בילי לבית האומנה, שמעוניינת להתקדם מבחינה אקדמית. פולטון מגלמת גם את דמותה הבוגרת של מרי כגיבורת-על.
איאן צ'ן – יוג'ין צ'וי, אחיו הצעיר של בילי לבית האומנה, שחקן וטכנאי אובססיבי. רוס באטלר מגלם את דמותו הבוגרת של יוג'ין כגיבור-על.
יובאן ארמנד – פדרו פנייה, אחיו הבכור של בילי לבית האומנה, ונער ביישן ורגיש שמתקשה להיפתח. די. ג'יי. קוטרונה מגלם את דמותו הבוגרת של פדרו כגיבור-על.
רייצ'ל זגלר – אנתיאה, בתו של אטלס ואחותה של הספרה.
לוסי לו - קליפסו, בתו של אטלס ואחותה של הספרה.
הלן מירן – הספרה, בתו של אטלס והאנטגוניסטית הראשית של הסרט.
קופר אנדרוז - ויקטור, אביו המאמץ של בילי ושאר אחיו.
מרתה מילאנס - רוזה, אימו המאמצת של בילי ושאר אחיו.
די. ג'יי. קורטונה - גיבור העל פדרו.
כמו כן, גל גדות מופיעה בסרט בתור וונדר וומן בהופעת אורח.
הפקה > פיתוח

פיתוחו של סרט המשך לסרט "שהאזאם" החל זמן קצר לאחר עלייתו של הסרט לאקרנים באפריל 2019, כשהוכרז על שובם של התסריטאי הנרי גיידן, הבמאי דייוויד פ. סנדברג והמפיק פיטר ספרן לפיתוח והפקת סרט ההמשך. עד אז, מישל בורת חתמה על חוזה לגילום דמותה של ליידי שהאזאם לסרט המשך אחד לפחות. ביוני, זאקרי לוי אישר את השתתפותו וחשף שכתיבת התסריט החלה והצילומים עתידים להתחיל באמצע שנת 2020. בדצמבר, אולפני האחים וורנר חשפו שסרט ההמשך יעלה לאקרנים ב-1 באפריל 2022, ואישרו את מעורבותם של סנדברג, לוי וגיידן, ושחלק גדול מאנשי צוות ההפקה של הסרט הראשון עתיד לחזור גם כן. באפריל 2020, נודע על החלטתם של אולפני האחים וורנר לדחות את תאריך עליית הסרט לאקרנים ל-4 בנובמבר 2022 בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית.
הפקה > קדם הפקה

במהלך כנס ה-DC FanDome הווירטואלי שנערך באוגוסט 2020, אושר באופן סופי שסנדברג ולוי ישובו להפקת סרט ההמשך, יחד עם אישור על שובם של אשר אנג'ל לגילום דמותו של בילי בטסון, של ג'ק דילן גרייזר לגילום דמותו של פרדריק "פרדי" פרימן ואדם ברודי כמקבילו הבוגר, של פיית' הרמן לגילום דמותה של דרלה דאדלי ומייגן גוד כמקבילתה הבוגרת, של גרייס פולטון לגילום דמותה של מרי ברומפילד, של איאן צ'אן לגילום דמותו של יוג'ין צ'וי ורוס באטלר כמקבילו הבוגר, ושל יובאן ארמנד לגילום דמותו של פדרו פנייה ודי ג'יי קוטרונה כמקבילו הבוגר. במהלך הכנס, אף נחשף כי שם הסרט יהיה "Shazam! Fury of the Gods" (בתרגום חופשי: "שהאזאם: זעם האלים"). בספטמבר 2020, לוי הצהיר כי הצילומים יתחילו בתחילת שנת 2021. באוקטובר 2020, הוחלט לדחות שוב את תאריך עליית הסרט לאקרנים, הפעם ל-2 ביוני 2023, ובנובמבר 2020, מארק סטרונג, שגילם את דמותו של ד"ר תדאוס סיוואנה בסרט הקודם, הצהיר כי הוא עדיין "מחכה לשמוע" על שובו לסרט ההמשך, ושתהליך ההפקה נמצא בהקפאה עד שיינתנו פרוטוקולי בטיחות למניעת ההידבקות במגפת הקורונה. בינואר 2021, גוד חשפה שצילומי הסרט עתידים להתחיל במאי 2021. בפברואר, נחשף ליהוקה של רייצ'ל זגלר ל"תפקיד מפתח" שטרם פורסם, ונחשף שהתסריטאי כריס מורגן יהיה שותף לכתיבת התסריט והיוצר ג'ף ג'ונס ישמש כמפיק-שותף. במרץ 2021, נודע על ליהוקה של הלן מירן לתפקיד האנטגוניסטית הראשית של הסרט, הספרה, שנוצרה במיוחד עבור הסרט, ונחשף שזגלר תגלם את אחותה. באפריל 2021, דווח על ליהוקה לגילום אחותה הנוספת של הספרה.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו באטלנטה, ג'ורג'יה, ב-27 במאי 2021. במקור, הצילומים התעתדו להתחיל באמצע שנת 2020, אך נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. הצילומים הושלמו באוגוסט 2021.
הפצה

הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-17 במרץ 2023, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-1 באפריל 2022, לפני שנדחה ל-4 בנובמבר 2022, ומאוחר יותר, נדחה שוב ל-2 ביוני 2023, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. הצצה ראשונה לסרט נחשפה במהלך כנס DC FanDome באוקטובר 2021. ב-10 במרץ 2022 הסרט נדחה שוב ל-16 בדצמבר 2022.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך הטקס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | הסרט הגרוע ביותר | "שהאזאם! 2: זעם האלים" | מועמדות |  |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | השחקנית הגרועה ביותר | הלן מירן | מועמדות |  |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | שחקנית המשנה הגרועה ביותר | לוסי לו | מועמדות |  |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | התסריט הגרוע ביותר | הנרי גיידן וכריס מורגן | מועמדות |  |
הזאבות

| --- | --- |

הזאבות, 2024
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 סוגה:  רוק
 www.hazeevot.com
 חברות
 יפעת בלסיאנו (שירה וגיטרה) חן יאיר (תופים) טליה ישי (גיטרת בס) אור זיגלבאום (גיטרה) נופר תום (סינתיסייזר, גיטרה)
 חברות לשעבר
 רוני שפר (תופים) מורן לחמי (גיטרת בס) ירדן דרבקין (גיטרת בס) שירן פרנקו (תופים) מורן סרנגה (גיטרה)
הזאבות
הזאבות בפסטיבל אינדינגב 2022
הזאבות היא להקת רוק ישראלית. הלהקה פועלת כקולקטיב נשי עצמאי המורכב מיפעת בלסיאנו (שירה וגיטרה), טליה ישי (בס), אור זיגלבאום (גיטרות), חן יאיר (תופים), נופר תום (סינתיסייזר). הלהקה משלבת נגניות נוספות בהופעות ובהקלטות.
את הטקסטים של הלהקה כותבת סולנית ההרכב יפעת בלסיאנו. התכנים עוסקים בזווית הנשית של מערכות יחסים, מיניות ויחסי כוחות.
שנים ראשונות

הרביעייה המקורית של הלהקה הכירה בשנות האלפיים בבית ספר תיכון בחולון והחלו לנגן ביחד.
את החזרות הראשונות שלהן הן קיימו בקונסרבטוריון השכונתי בחולון לאחר שעות הפעילות שלו, שם גם התרחשו הופעותיה הראשונות של הלהקה.
2012-הווה

בשנת 2012, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום הראשון שלה בהפקתו המוזיקלית של יהוא ירון.
ב-2015, נכנסה הלהקה חזרה לאולפן יחד עם המפיק נדב פרסר והקליטה את המיני-אלבום השני שיצא בחודש מאי של אותה שנה.
באוקטובר 2016 יצאו למסע הופעות ראשון באירופה, בין היתר לקחו חלק בפסטיבל Waves בווינה.
באוגוסט 2017, הודיעה נגנית הבס מורן לחמי שהיא עוזבת לניו יורק, והלהקה קיבלה לשורותיה את טליה ישי כנגנית גיטרת הבס החדשה שלהן.
במאי 2018 הצטרפה ללהקה המתופפת רוני שפר, ויחד יצאה הלהקה לטור שני באירופה שכלל הופעות בגרמניה, הולנד צרפת ובלגיה.
ב-2021 עברו חברות הלהקה להתגורר יחד בשכונת שפירא שבדרום ת"א, ובין היתר עבדו על אלבום בכורה מלא.
במהלך אותה שנה גייסה הלהקה 62,000 ש"ח בקמפיין הדסטארט על מנת לממן את הוצאות האלבום. במהלך הקמפיין הוציאה הלהקה את שיר הכסף ואת המערכון "סליחה על השאלה - הבת שלי זאבה" בהשתתפות הוריי חברות הלהקה.
האלבום "הארץ השטוחה" יצא בארבעה בפברואר 2020 בהפקתו המוזיקלית של אביחי טוכמן. את האלבום השיקו הזאבות במועדון "הבארבי" בתל אביב, ואירחו את סולן להקת טיפקס, הזמר קובי אוז.
במהלך תקופת הקורונה קיימו הזאבות ליין הופעות מחתרתי בשם "זאבות וידידות". הליין התקיים בסטודיו בו פעלו בשכונת שפירא בדרום ת"א, ובו התארחו מוזיקאים נוספים (בין היתר טדי נגוסה, ג'ני פנקין). בנוסף הוציאו הזאבות את הסשן "The Love Boat" שצולם על גבי יאכטה שיצאה מנמל חיפה, וכלל גרסאות לייב למספר שירים מתוך האלבום.
באוגוסט 2022 הוציאה הלהקה את השיר "המורה ליוגה", סינגל ראשון מתוך האלבום החדש. את הסינגל השיקו הזאבות במועדון הבארבי, ואירחו בה את הראפר טדי נגוסה. הלהקה שחררה גרסת לייב לשיר "זה בדם שלי" מתוך ההופעה.
באוקטובר 2022 הופיעו הזאבות בפעם השנייה בפסטיבל אינדינגב שבמצפה גבולות. בהופעה אירחו את הנגניות נופר תום (גיטרות) ודורין גל (סקסופון).
חודש לאחר מכן השתתפה הלהקה בפסטיבל "חשיפה בינלאומית למוזיקה" בהפקת "הצוללת הצהובה" בירושלים.
בדצמבר 2022 השיקו הזאבות פודקאסט עצמאי בשם "לשון הרע לה" הכולל שיחות של חברות ההרכב על נושאים שונים. במהלך שנת 2023 קיבל הפודקאסט בית חדש בתחנת הרדיו "הקצה", והחל להיות משודר דרך התחנה.
ביוני 2023 הוציאה הלהקה את "המחלקה לחזות העיר", סינגל נוסף מתוך האלבום החדש. כחודש לאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות בגרמניה וצ'כיה, בין היתר הופיעה בפסטיבל "וולדסטוק" (Waldstock) בעיר פגניץ (Pegnitz) ובפסטיבל "צבעי אוסטרובה" (Colours of Ostrava) באוסטרבה. הלהקה הוציאה באותה השנה את השיר "תוכניות מילוט", אשר יצא בליווי קליפ המתעד את סיבוב ההופעות האחרון שלה.
במהלך השנים 2023 ו-2024 יצאה הלהקה לחמישה סיבובי הופעות ברחבי אירופה, בין היתר הונגריה, גרמניה, צ'כיה, קרואטיה, בלגיה, צרפת ואיטליה, כמו כן הופיעה בפסטיבלים כמו Fusion Festival ו-Brückenfestival בגרמניה.
ביולי 2024 הוציאה הלהקה סינגל נוסף מתוך האלבום החדש, "זנב לאריות", אשר לווה בקליפ אנימציה שנוצר על ידי יוצרי הקומיקס "גלנדון ואיזבלה".
השפעות מוזיקליות

מושפעת בעיקר מהסאונד של שנות ה-90 ומנגנת חומרים מקוריים בעברית.
הלהקה מונה בין המשפיעים על המוזיקה שלהן את להקת פלסיבו, הפיקסיז, רדיוהד, דייוויד בואי, הביטלס, הקוקס, סוניק יות', הקילרז, ובלר.
דיסקוגרפיה > אדמות יבשות - EP ראשון

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | אדמות יבשות  | 3:36 |
| 2. | Imaginary Person  | 2:58 |
| 3. | אומרת לא  | 3:24 |
| 4. | תחזור  | 4:27 |
| 5. | Back home  | 3:25 |
| 6. | חצי קילו ארד  | 3:31 |
| משך כולל: | משך כולל: | 21:21 |
דיסקוגרפיה > הזאבות - EP שני

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Everyday  | 2:47 |
| 2. | בואו הביתה  | 3:01 |
| 3. | יורדת ועולה  | 3:11 |
| 4. | Touch me  | 2:45 |
| 5. | אני יודע שרצית  | 4:27 |
| משך כולל: | משך כולל: | 16:11 |
דיסקוגרפיה > הארץ השטוחה - אלבום

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | הארץ השטוחה  | 2:40 |
| 2. | מלכת הכיתה  | 3:54 |
| 3. | שעות שמחות  | 3:12 |
| 4. | אלמנה שחורה  | 3:20 |
| 5. | בוא  | 3:30 |
| 6. | כפיות טובה  | 3:44 |
| 7. | בלאק פריידי  | 3:30 |
| 8. | אבא של שירה  | 3:41 |
| 9. | אל תגיד לי אולי  | 2:26 |
| 10. | לאהוב את אנה  | 4:12 |
| משך כולל: | משך כולל: | 34:09 |
הערות שוליים

1 2 3  הלו, זה רדיו? - "ירושלים בדיסטורשן" - הזאבות, באתר צוללת צהובה, ‏16 במרץ 2016
↑  נועם ברדין, הזאבות צועקות את מה שאף אחד לא מעז לדבר עליו, באתר onlife, ‏15 במאי 2017
1 2  Log into Facebook, Facebook (באנגלית)
↑  לימור סימון, זאבות בין זאבים, באתר mynet חולון, ‏10 במרץ 2017 (ארכיון)
↑  Israelische Artists bei Waves Vienna 2016, OTS, 26 בספטמבר 2016, אוחזר 2 באוקטובר 2017
↑  הזאבות - פייסבוק, 25 באוגוסט 2017, אוחזר 2 באוקטובר 2017
↑  הזאבות צריכות אתכם עכשיו!!, נבדק ב-2022-12-07
↑  הזאבות $ שיר הכסף $, נבדק ב-2022-12-07
↑  סליחה על השאלה - הבת שלי זאבה, נבדק ב-2022-12-07
↑  👑👯 נחש הפקות מציגות: זאבות וידידות #1 👑👯, באתר www.facebook.com
↑  הזאבות ⚓️ הארץ השטוחה⚓️ Love Boat session, נבדק ב-2022-12-07
↑  הזאבות - המורה ליוגה🚨 HAZE'EVOT - The Yoga Teacher, נבדק ב-2022-12-07
↑  הזאבות X טדי נגוסה - זה בדם שלי, נבדק ב-2022-12-07
↑  לשון הרע לה ♥ עם הזאבות, באתר Spotify
↑  Haze'evot הזאבות - עמוד פייסבוק, אוחזר 1 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008523587405171  MusicBrainz: 8298d771-96dd-4f01-88b2-704f4f1999f1 
הזאבות בפסטיבל אינדינגב 2022
הזאבות, 2020
טבח נאנג'ינג

| חלק מהקרב על נאנג'ינג |
| --- | --- |

 תאריך:  13 בדצמבר 1937 – 2 בפברואר 1938 (52 ימים) 
 מקום:  נאנג'ינג 
 קואורדינטות:  32°03′00″N 118°46′00″E﻿ / ﻿32.05°N 118.76666666667°E﻿ / 32.05; 118.76666666667
 סוג:  אלימות מינית בזמן מלחמה, טבח, פשעי המלחמה של האימפריה היפנית 
 הרוגים:  300,000 
 מבצע:  הצבא היפני הקיסרי 
 he
 
אתר זיכרון לטבח
טבח נאנג'ינג (או נאנקינג), היה אירוע רצח ואונס המוניים אשר בוצע על ידי הצבא האימפריאלי היפני בעיר נאנג'ינג שבסין ובסביבתה, במהלך מלחמת סין–יפן השנייה. מעשי הטבח החלו ב-13 בדצמבר 1937, היום שבו נפלה נאנג'ינג בידי היפנים, ונמשכו כשישה שבועות. על פי הערכות שונות, באירועים נרצחו בין 150 אלף ל-300 אלף אזרחים וחיילים סיניים, וכ-20,000 נשים סיניות נאנסו.
יפן מעולם לא הודתה באופן רשמי בביצוע הטבח, והיפנים מקפידים לכנות את האירוע "תקרית נאנג'ינג". ביפן מתנהל מאז שנות ה-80 ויכוח ציבורי נוקב לגבי אחריותה לטבח, וכמה ראשי ממשלות הביעו התנצלות מסויגת לגבי הסבל שהסבה יפן לסין ולמדינות דרום-מזרח אסיה בעת הכיבוש היפני במלחמת העולם השנייה.
רקע

לאחר הפלישה היפנית למנצ'וריה ב-1931, פלש הצבא היפני, ביולי 1937, ממנצ'וריה לסין ובכך נפתחה מלחמת סין–יפן השנייה. היפנים העריכו כי ההתנגדות תהיה קלה וכי יוכלו לכבוש את סין כולה בתוך שלושה חודשים בלבד, אולם תוכניותיהם השתבשו לאחר שהסינים גילו התנגדות עיקשת באזור שנגחאי, שהייתה המטרה הראשונה של חיל הכיבוש היפני. רק לקראת אמצע נובמבר 1937 הצליחו היפנים לכבוש את שנגחאי, לאחר שנגרמו להם אבדות כבדות בקרבות פנים אל פנים. למטה הכללי בטוקיו דווח על מורל נמוך של החיילים היפנים בשטח. דווח אף על מעשי זוועה שעשו הסינים בשבויי מלחמה יפנים. בשל האבדות והמורל הנמוך החליט הפיקוד בטוקיו לא להרחיב את המלחמה לשאר סין. למרות זאת, ב-1 בדצמבר הורה הפיקוד היפני לצבאו לתקוף את נאנג'ינג, שהייתה הבירה של הרפובליקה הסינית, ושכנה כ-250 קילומטרים משנגחאי, במעלה נהר היאנגצה.
רקע > ההתקדמות לנאנג'ינג

בחודש נובמבר, לאחר שהתגברו על ההתנגדות בשנגחאי, החלו כ-50 אלף חיילים יפנים להתקדם לעבר נאנג'ינג שהייתה מאורגנת ומוגנת פחות משנגחאי. עם התקדמות הצבא היפני החלה האוכלוסייה הסינית להימלט כשהיא מותירה אחריה אדמה חרוכה ומציתה שדות, יערות, בסיסים, בתים, מחסנים וכל דבר שיכול היה להביא תועלת ליפנים.
ב-7 בדצמבר הורה הצבא היפני לכוחותיו להימנע מכל פעולה בלתי חוקית כלפי אזרחים סינים, כולל ביזה או ירי. החיילים היפנים הוזהרו מפני עונשים חמורים לכל מי שיפר את ההוראה. במהלך התקדמותם לעבר נאנג'ינג פזרו היפנים כרוזים בהם הודיעו כי לא יגלו רחמים כלפי מי שיעז להתנגד להם אך לא יפגעו באזרחים תמימים והם קראו לחיל המצב הסיני להיכנע ולפתוח את שערי העיר. משלא נענו הורה מפקד הכוח היפני לפתוח במתקפה.
ב-12 בדצמבר, יומיים לאחר תחילת המתקפה היפנית, הורה המפקד הסיני, גנרל טאנג שנג צ'י, לכוחותיו לסגת. הנסיגה התנהלה באי סדר מוחלט ותוך בהלה. היו חיילים סינים שפשטו את מדיהם ולבשו בגדים אזרחיים בניסיון להיטמע בתוך האוכלוסייה האזרחית. אחרים נורו בגבם על ידי חבריהם בעת מנוסתם. אלה שברחו מחוץ לעיר התרכזו על גדות הנהר יאנגצה, אך אז התברר שאין במקום סירות שיוכלו להעבירם לגדה השנייה או להבריחם במורד הנהר. היו שקפצו למים הקרים וטבעו. ב-13 בדצמבר 1937 נכנסו היפנים לעיר מוקפת החומה כשהם נתקלים בהתנגדות קלושה בלבד. הצבא הסיני הניח את נשקו וכ-90 אלף מחייליו נכנעו.
המשימה הראשונית של צבא הכיבוש היפני הייתה להבטיח את עצמו מפני רבבות החיילים הסינים שנכנעו. עבור היפנים, כניעה נחשבה לאקט בלתי מתקבל על הדעת של פחדנות ולשבירת הקוד של כבוד צבאי, ובכך מוסברת התייחסותם המשפילה כלפי שבויי המלחמה הסינים.
הטבח והאונס

רצח שבויי המלחמה הסינים החל לאחר שהם הובלו במשאיות למקומות מרוחקים בפרברי נאנג'ינג. קצינים יפנים עודדו את חייליהם הצעירים לדקור את השבויים, לחסלם בכידונים ואף לערוף את ראשיהם, כדי להעצים את סבלם ולחשל בכך את החיילים לקראת המשך המערכה בסין. היפנים גם דאגו לתעד באמצעות מצלמות קולנוע את הזוועות. בצילומים נראים חיילים יפנים מחייכים בשעה שהם כורתים את ראשי החיילים הסינים ומצטלמים איתם למזכרת. חלק מהשבויים נורו על ידי מכונות ירייה. אחרים נקשרו והוצתו חיים לאחר שנשפך עליהם דלק.
לאחר חיסול שבויי המלחמה, היפנים התפנו לטפל בנשים המקומיות והחלו לצוד אותן ללא הבחנה, זקנות, צעירות, נשים בהיריון וילדות. כ-20 אלף נשים נאנסו, חלקן עברו אונס קבוצתי, ואחר כך נדקרו למוות בכידונים. על פי עדויות, במקרים מסוימים הכריחו היפנים גברים לאנוס את בנותיהם ובנים לאנוס את אימהותיהם. בית הדין הבין-לאומי הצבאי למזרח הרחוק, שהוקם לאחר כניעת יפן (The International Military Tribunal for the Far East), או בקיצור IMTFE, קבע כי לפחות 20 אלף נשים סיניות נאנסו על ידי החיילים היפנים. בכל רחבי העיר נמשכו כל העת מעשי רצח כשהיפנים יורים אל תוך ההמון המבוהל.
מעשי הרצח לוו במעשי ביזה ושוד. אזרחים סינים שלא יכלו לשאת את הסבל עלו על גגות וקפצו אל מותם. אלפים נורו על גדות נהר יאנגצה, שהתמלא בגופות צפות. מעשים אלה נמשכו מאמצע חודש דצמבר 1937 ועד תחילת פברואר 1938, במשך כשישה שבועות. אלה שלא נורו במקום נלקחו אל מחוץ לעיר, שם נאלצו לכרות במו ידיהם בורות שלתוכם הושלכו אחר כך גופותיהם. הסינים טוענים כי בתום מעשי הרצח והזוועה פעלו היפנים להרגיע את האוכלוסייה המקומית באמצעות חלוקת אופיום וכי כ-50 אלף סינים התמכרו להרואין. נשים סיניות הפכו לשפחות מין של החיילים היפנים.
אזור הביטחון בנאנג'ינג

דיווחים על הנעשה בנאנג'ינג הופיעו בעיתונות היפנית וגם במערב, כולל בניו יורק טיימס, ובמגזינים Reader's Digest וטיים אך התקבלו בספקנות. את העדות המרכזית סיפקה קבוצה של כ-20 אזרחים זרים, אמריקנים ואירופאים, שכללה מיסיונרים, רופאים ואנשי עסקים שהתגוררה ברובע הזרים בעיר. מפקדי הצבא היפני הסכימו להכיר במתחם שהשתרע על שטח של כ-8 קמ"ר כאזור ביטחון שהוא מחוץ לתחום לחיילים היפנים. באזור הונפו דגלי הצלב האדום וזרמו אליו כ-300 אלף סינים שמצאו בו מקלט. כמעט כל מי שנותר מחוץ לשטח חוסל.
איש העסקים הגרמני יוהאן ראבה (John Rabe), שהניף את דגל צלב הקרס של גרמניה הנאצית, הציל בבניין שבו התגורר כ־600 סינים. המקום הפך למוזיאון שנפתח ב-2006. ראבה תיעד את הזוועות ביומן אישי שבו כתב בין השאר: "אם לא הייתי רואה זאת במו עיניי, לא הייתי מאמין". ראבה, ומיסיונרים אחרים שהיו עימו במקום, פנו מספר פעמים לקונסול היפני בנאנג'ינג ודרשו ממנו להפסיק את הטבח, אך לא זכו למענה.
הכומר ג'ון מקגי, שהיה ראש משלחת הצלב האדום בנאנג'ינג, טיפל במו ידיו בפצועים רבים בבית החולים של העיר, ותיעד את הפצועים במצלמת 16 מ"מ. הנתינים הזרים הצליחו להבריח את התמונות, את סרט הצילום ואת הידיעות אל מחוץ ליפן ולפרסמם בכלי תקשורת בארצות הברית, אך הם לא הצליחו לגרום להפעלת לחץ בין-לאומי על יפן או להביא להתערבות בין-לאומית להפסקת הטבח.
היקף הטבח

על היקף מעשי הרצח והאונס מתנהל ויכוח נוקב בין סין ליפן. היפנים טוענים כי היקף הנפגעים הגיע לכמה מאות לכל היותר, בעוד הסינים טוענים כי נרצחו כ-300 אלף אזרחים וחיילים. כמה חוקרים יפנים הגיעו למסקנה שמספר הנרצחים נע בין 100,000 ל-200,000. המספר 200,000 נקבע בפסק הדין של בית הדין הבין-לאומי בטוקיו, בנובמבר 1948. היכל הזיכרון בנאנג'ינג נוקב במספר 300,000. מספר זה מקובל בעולם בעיקר בעקבות ספרה של איריס צ'אנג "האונס של נאנג'ינג" (1997). צ'אנג (1968–2004), סופרת ועיתונאית אמריקאית, עמדה בראש קבוצת פעילים קטנה שלחמה נגד מה שכינתה "קשר השתיקה" האופף את הטבח והאונס ההמוניים בנאנג'ינג.
אנשי צבא יפנים שהועמדו לדין בבית הדין הבין-לאומי לפשעי מלחמה במזרח הרחוק, שהוקם על ידי בנות הברית לאחר המלחמה, טענו כי עיקר הקורבנות בנאנג'ינג היו חיילים, ושמעולם לא בוצעו מעשי זוועה באוכלוסייה אזרחית, אולם מספר רב של עדויות סותרות טענה זו.
הגורמים לטבח

היסטוריונים מעריכים כי ההתנגדות הסינית המפתיעה בשנגחאי הייתה טראומטית עבור הצבא היפני, שביקש לגמול לסינים, דבר המסביר את התנהגותו הברוטלית בעת כיבוש נאנג'ינג. היסטוריונים אחרים סבורים שהתנהגות הצבא היפני בנאנג'ינג מקורה בהוראות מגבוה, כמו הצו המלכותי שהוציא הקיסר הירוהיטו ב-5 באוגוסט 1937, לבקשת הצבא, המתיר לחיל הכיבוש היפני בסין לטפל בשבויי המלחמה הסינים שלא בהתאם למגבלות החוק הבין-לאומי. הצו המלכותי גם אסר להשתמש במונח "אסירים סינים".
בית הדין הצבאי הבינלאומי למזרח הרחוק

ב-3 במאי 1946 התכנס לראשונה בטוקיו בית הדין הבין-לאומי הצבאי למזרח הרחוק (באנגלית The International Military Tribunal for the Far East), או בקיצור IMTFE, כדי להעמיד לדין את מנהיגי יפן הקיסרית על ביצוע פשעים נגד השלום, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות, במהלך מלחמת העולם השנייה. בית הדין קיים סדרה של משפטים. הראשון שבהם נגד הקשר היפני לפתוח במלחמה, והשני נגד הטבח בנאנג'ינג. הדיונים המרכזיים התקיימו בטוקיו אך משפטים התנהלו גם במקומות אחרים בזירת האוקיינוס השקט. בית הדין הבין-לאומי נעל את דיוניו ב-12 בנובמבר 1948.
25 קציני צבא ופוליטיקאים הורשעו ב"פשעים נגד השלום". כשלוש מאות אלף יפנים הורשעו ב"פשעי מלחמה" וב"פשעים נגד האנושות". הפשעים שביצעו הכוחות ושלטונות הכיבוש היפניים בסין ובקוריאה לא נדונו במשפטים אלה. סין ניהלה לאחר המלחמה משפטים משלה שהסתיימו בהוצאה להורג של 149 נאשמים. הקיסר היפני הירוהיטו והנסיך אסקה, שהיה הקצין הבכיר ביותר בנאנג'ינג, לא הועמדו לדין. אחד החשודים בביצוע פשעים נגד השלום, נובוסוקה קישי, הפך אחר כך לראש ממשלת יפן.
הוויכוח הפנימי ביפן

ב-1972, לאחר שנים של שתיקה, התעורר ביפן ויכוח ציבורי אודות פשעי המלחמה היפנים, לאחר שהעיתון "אסהאי שימבון" (Asahi Shimbun) פרסם סדרה של מאמרים על הפשעים כלפי הסינים, כולל טבח נאנג'ינג. ב-29 בספטמבר 1972 פרסם ראש ממשלת יפן קקואיי טנאקה הצהרה שבה אמר כי "הצד היפני מודע היטב לכך שהוא נושא באחריות לנזקים כבדים שיפן גרמה בעבר לעם הסיני במהלך המלחמה".
טבח נאנג'ינג שב ועלה לכותרות ביפן ב-1982, לאחר שמשרד החינוך היפני מחק כל אזכור של הטבח מספרי הלימוד של בתי הספר התיכוניים, בטענה שאין הוכחה היסטורית מספקת לקיומו של האירוע. מחבר ספר הלימוד, פרופסור סבורו אינאגה (Saburō Ienaga), הגיש תביעה נגד משרד החינוך וזכה בתביעה ב-1997, אולם הוויכוח הציבורי נמשך כל העת.
מאז הנושא נמצא על סדר היום הציבורי ביפן. הוויכוח התלהט מחדש בעקבות סדרה של אירועים. בין השנים 2002–2006 ערך ראש ממשלת יפן ג'וניצ'ירו קואיזומי ביקורים במקדש יסוקוני, שבו מונצחים חיילים יפנים שנפלו במלחמת העולם השנייה, בהם 1,068 חיילים וקצינים שהורשעו לאחר המלחמה בביצוע פשעי מלחמה, בהם הטבח בנאנג'ינג. הביקורים עוררו גל מחאות בסין.
לקריאה נוספת

קובנר, רותם. "בניסיון להבין את ׳טבח נאנג'ינג׳: השאלות הגדולות". זמנים, 105 (2009): 76-91
ההיסטוריה של טבח נאנג'ינג, ערכו: ג'אנג שיין-וון, ג'אנג ליין-חונג, וואנג ויי-שינג; מאנגלית: עודד פלד, כנרת, זמורה, דביר, 2019
Chang, Iris. The Rape of Nanking: The Forgotten Holocaust of World War II. Hachette UK, 2014. ISBN 046502825X
Fogel, Joshua A. The Nanjing Massacre in History and Historiography. University of California Press, 2000. ISBN 0520220072
Rabe, John. The Good Man of Nanking: The Diaries of John Rabe. Knopf Doubleday Publishing Group, 2007. ISBN 0307428680
Yamamoto, Yamamoto. Nanking: Anatomy of an Atrocity. Greenwood Publishing Group, 2000. ISBN 0275969045
אזרחים סינים שנטבחו בהסווצ'ו
כתבה שפורסמה בעיתון בטוקיו על שני חיילים יפנים, טושיאקי מוקאי וטסויושי נודה, שהתחרו ביניהם מי יהיה הראשון שיהרוג מאה אנשים באמצעות חרב. העיתון גם ציין את התוצאה: 106-105 למוקאי.
חייל יפני עומד לצד גופות של קורבנות הטבח.
לאו רומן

לאונרדו "לאו" רומן ריקלמה (בספרדית: Leonardo "Leo" Román Riquelme; נולד ב-6 ביולי 2000) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת מיורקה מהלה ליגה.
קריירת מועדונים

רומן נולד באיביזה שבאיים הבלאריים, ושיחק במחלקות הנוער של מספר קבוצות מקומיות, בהן סנט ראפל, לפני שהצטרף למחלקת הנוער של פנייה דפורטיבה בשנת 2017. ב-31 באוגוסט 2018, לאחר סיום הכשרתו במחלקת הנוער, הוא חזר לסנט ראפל בהשאלה לעונה, ושובץ בסגל הקבוצה הבוגרת.
רומן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-3 בנובמבר 2018, כשפתח בהפסד 1-2 בחוץ מול פובלנסה. הוא חזר לפנייה דפורטיבה ביוני שלאחר מכן, ושובץ בסגל הבוגרים.
ב-6 באוגוסט 2020, חתם רומן על חוזה לארבע שנים במיורקה ושובץ תחילה בקבוצת המילואים, ששיחקה בליגה הרביעית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-16 בדצמבר 2021, כשפתח בניצחון 6-0 בחוץ מול יאנרה בגביע המלך של אותה עונה.
רומן שיחק את המשחק הראשון שלו עבור מיורקה נגד קבוצה מקצוענית ב-5 בינואר 2022, כששיחק 90 דקות מלאות בניצחון 2-1 על אייבר, גם כן בגביע המלך. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה שלושה ימים לאחר מכן, כשפתח בהפסד 0-2 בחוץ מול לבאנטה.
ב-12 ביולי 2022, חידש רומן את חוזהו במיורקה עד 2026. ב-28 ביוני 2023, הוא הושאל לריאל אוביידו מליגת המשנה לעונה.
חיים אישיים

אביו של רומן, ויסנטה, היה גם הוא שוער כדורגל, ובהמשך הפך למאמן. אחיו הבכור, אלכסנדרו, גם הוא משחק כשוער. אביו שיחק גם הוא בפנייה דפורטיבה ואימן אותו ואת אחיו בסנט ראפל.
הערות שוליים

1 2  ibiza, Una estirpe de buenos porteros, Diario de Ibiza, ‏2017-09-06 (בספרדית)
↑  Cadena SER, 2-1. El Sant Rafel tutea al Poblense, Cadena SER, ‏2018-11-04 (ב־European Spanish)
↑  Rafael Javier Domínguez Orta, El guardameta Leo Román regresa a la Peña Deportiva, Diario de Ibiza, ‏2019-06-26 (בספרדית)
↑  Leo Román firma hasta 2024, Diario de Mallorca, ‏2020-08-06 (בספרדית)
↑  Gabriel Forteza, El Mallorca arrolla en la segunda parte, Diario AS, ‏2021-12-16 (בספרדית)
↑  El Mallorca despierta a tiempo para pasar a octavos, MARCA, ‏2022-01-05 (בספרדית)
↑  El Levante se niega a que lo entierren vivo, MARCA, ‏2022-01-08 (בספרדית)
↑  Noticias, www.rcdmallorca.es (בספרדית)
↑  Leo Román, nuevo futbolista del Real Oviedo, www.realoviedo.es (בספרדית)
שרון ששון

| --- | --- |

ששון במדי הפועל ירושלים
 לידה:  16 במרץ 1978 (בן 46) גבעתיים שבישראל
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.06 מטרים
 מספר:  7
 קבוצות כשחקן
 1997–2002   2002–2004   2004–2005   2005–2007   2007–2010   2010–2011:  הפועל גליל עליון   עירוני נהריה   אורל גרייט   מכבי תל אביב   הפועל ירושלים   בני השרון
 הישגים כשחקן
 2 אליפויות מדינה (2006, 2007)   2 גביעי מדינה (2006, 2008)
שרון ששון (נולד ב-16 במרץ 1978 בגבעתיים) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
למד בתיכון עירוני ט' תל אביב. בעונת 1996–1997 זכה עם בית ספרו באליפות ליגת העל לתיכונים ונבחר לשחקן המצטיין. את דרכו בכדורסל החל ששון בקבוצת בני יהודה, בשנת 1998 עבר ששון לשחק בהפועל גליל עליון ושיחק שם חמש עונות עד שנת 2002. עד העונה החמישית היה בעיקר שחקן ספסל אולם בעונה האחרונה שיחק כבר יותר מ-30 דקות במשחק. ששון עבר לעירוני נהריה בה שיחק שתי עונות, בממוצע למעלה מעשרים דקות למשחק. נהריה שיחקה בעונה השנייה ביורוקאפ וששון התבלט בקבוצה ובסוף העונה הוצע לו חוזה בקבוצת אוראל גרייט הרוסית ששיחקה ביורוליג.
ששון שיחק עונה אחת ברוסיה עם ממוצעים של למעלה מ-30 דקות ו-17 נקודות למשחק. בסוף אותה עונה הוא שוחרר מהקבוצה והצטרף למכבי תל אביב כאשר חתם לשלוש שנים בקבוצה. ב-9 באוגוסט 2007 חתם בהפועל ירושלים עימה זכה בגביע המדינה לעונת 2007/8, תוך שהוא קולע בגמר 15 נקודות. ששון עזב את ירושלים לאחר שלוש שנים בשנת 2010 וחתם בבני השרון.
באוגוסט 2011 פרש מכדורסל.
ששון נשוי למאי, בתו של אבנר קופל.