stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחשי מים (קלימט)
אודות היצירה

היצירה השנייה נעשתה על קנבס באמצעות צבעי שמן. קלימט החל את עבודתו על הציור ב-1904, והוא סיים כנראה בשנת 1906 או 1907. ג'ני שטיינר, בתו של תעשיין מפורסם מווינה, הזמינה את הציור ורכשה אותו. זוהי היצירה האחרונה של קלימט שכללה נימפות מים, לאחר "מים זזים" (1898), "רפואה" (1901), "דג זהב" (1902) ו"נחשי מים מספר 1" (1904).
היצירה מתארת ארבע נימפות מים; שתיים מהן מופיעות בחזית הציור בעירום מלא, ולשתיים האחרות ניתן לראות רק את הראש בקצה הימני העליון של הציור. הנימפה הקרובה לצופה מסתכלת ישירות אליו ושיער ערוותה גלוי לעין. המבט הישיר מזכיר את יצירתו של אדואר מאנה, "אולימפיה". על פניו מדובר בייצוג קונבנציונלי של נימפות, מה שהיה מקובל באמנות עד כה. אולם, קלימט כנראה רצה להציג יחסים לסביים בין הנימפות. מכיוון שיחסים חד-מיניים לא היו מקובלים בזמנו הדרך היחידה של קלימט לתאר זאת היא על ידי שילוב דמויות מיתולוגיות. קלימט חזר על מוטיב לסבי גם ביצירתו "נשים חברות" (1917).
בעלת הציור המקורית, ג'ני שטיינר, הייתה יהודיה, וב-1938 נאלצה לברוח מוינה לפורטוגל עקב רדיפות הנאצים. לאחר בריחתה החרימו הנאצים את היצירה המדוברת, והיא ניתנה לחבר המפלגה גוסטב יוקיקאי, שהיה ככל הנראה אחד מבניו הלא חוקיים של קלימט. יוקיקאי המשיך להחזיק בציור גם לאחר המלחמה, ובמותו בשנת 1961 הוריש אותו לאשתו, אורסולה. כל אותה תקופה הציור נחשב ליצירה אבודה.
בשנת 2012 רצתה אורסולה למכור את היצירה במכירה פומבית בסותבי'ס. אולם, מפני שהיצירה נחשבה לגנובה אורסולה הייתה צריכה להגיע להסדר עם יורשיה של ג'ני שטיינר. בהסכם שנעשה על ידי הצדדים הוחלט לחלק את הזכויות ביצירה למחצית עבור כל אחד מהם. באותה שנה הציור גם נמכר בסכום של 112 מיליון דולר לסוחר אמנות בשם איבס בוריאיר. יורשיה של ג'ני שטיינר תרמו את חלקם לקרן חדשה על שמו של גוסטב קלימט.
בשנת 2013 בוריאיר פנה למיליארדר הרוסי דמיטרי ריבולובלב לשם מכירת היצירה. אף על פי שבוריאיר היה הבעלים של הציור, הוא אמר לריבולובלב שצד שלישי מחזיק אותו והוא אינו בעליו. בוריאיר דרש סכום של מעל 180 מיליון דולר תמורת היצירה, וכך עשה רווח של כ-75 מיליון דולר מהעסקה. מאוחר יותר, מעשיו של בוריאיר התגלו, ונודע כי הוא עשה זאת לעוד מספר אוספי אמנות. ריבולובלב ורבים אחרים הגישו תביעה כנגדו, ועד היום היא מתנהלת בבתי המשפט.
בשנת 2015 ריבולובלב מכר את היצירה לאספן אנונימי, ככל הנראה לאחד מנסיכות קטר, בסכום של 170 מיליון דולר. היצירה לא מוצגת לציבור, ורבים סבורים כי היא שוב נחשבת כיצירה אבודה.
ראו גם

דנאה - ציור מעשה ידי קלימט משנת 1907
לקריאה נוספת

Florman, Lisa (June 1990). "Gustav Klimt and the precedent of Ancient Greece". Art Bulletin. 72: 310–326.
Marlowe-Storkovich, Tina (2003-01-01). "Medicine" by Gustav Klimt". Artibus et Historiae. IRSA s.c. 24 (47): 231–252.
גיל אלדמע

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1928 גבעתיים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  28 בספטמבר 2014  (בגיל 86) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 צאצאים:  אביב אלדמע 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2004)  פרס אקו"ם  יקיר רמת גן 
 
גיל אַלדֶמַע (17 בספטמבר 1928, ג' בתשרי תרפ"ט – 28 בספטמבר 2014, ד' בתשרי תשע"ה) היה מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי, מבכירי המעבדים בזמר העברי. עיבודיו הקוליים מהווים בסיס לפעילותן של חבורות זמר ומקהלות בישראל. חתן פרס ישראל לזמר עברי (ה'תשס"ד).
ראשית חייו

גיל אלדמע נולד בשכונת בורוכוב (לימים גבעתיים), לזהבה ואברהם אלדמע (אייזנשטיין). אחיו הם רן אלדמע ודיצה תירוש. אביו היה אמן ומורה לאמנות בגימנסיה הרצליה, פעיל בארגון "ההגנה" בימי המנדט הבריטי (בביתו אוחסן סליק) וממייסדי שכונת בורוכוב. הוא עִברת את שם משפחתו ל"אלדמע", שבארץ ישראל לא ידעו יותר דמע.דרוש מקור
משפחת אלדמע הייתה שוחרת תרבות, וביתה בבורוכוב שימש מרכז למפגש אמנים מאז "חבר'ה טראסק" בשנות ה-20 של המאה ה-20, שקיימו גם מופעים בחצר הבית.
כישרונו המוזיקלי של גיל התגלה בגיל צעיר: הוא למד לנגן בפסנתר מגיל 6, הלחין ואלתר הרמוניות מקוריות. למד בגימנסיה הרצליה, ניגן בתזמורת שלה, ונטל חלק פעיל בחיי המוזיקה שלה. את לימודי תורת המוזיקה השלים בקונסרבטוריון של מנשה רבינא, ומורו להרמוניה היה המלחין פאול בן-חיים.
בשנת 1945 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת הנוער העובד בדפנה. במלחמת העצמאות שירת כאלחוטן בחטיבת יפתח. במהלך שירותו עלה על מוקש באזור כוכב הירדן ונפצע קשה. בעקבות הפציעה נקטעה רגלו הימנית מעל הברך.
אחרי מלחמת העצמאות, למד באקדמיה למוזיקה בירושלים. בהמשך נסע לתקופת השתלמות בבית הספר מאנס למוזיקה בניו יורק, שם שהה שלוש שנים, ובאותה תקופה הכיר את רעייתו, ויקי.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אחרי סיום לימודיו באקדמיה, החל לשמש מורה בכפר הנוער "הדסים". שם הכיר את המשורר מיכאל קשטן, ששימש מורה למקרא ולספרות, ויחד יצרו שירים רבים שהפכו לריקודי עם, בהם "אנה הלך דודך", "כי תנעם", "שבולים" ו"ויניקהו".
אחרי שובו עם ויקי מארצות הברית, החל עבודתו במחלקת המוזיקה של קול ישראל, במסגרתה ערך תוכניות זמר רבות. בשנות ה-70 הפיק גם תוכניות זמר עברי לטלוויזיה הישראלית. תוך כדי כך, ארגן קבוצת זמרים יודעי קריאת תווים ששרה במקהלה הקלאסית מקהלת רינת וממנה יצר גוף שירה בשם חבורת רננים, שביצע והקליט שורה ארוכה של שירים עבריים אותם עיבד אלדמע.
הוא טיפח את הפצת הזמר העברי בכל שכבות הציבור, וניהל מועדוני זמר, שאחד מהם הפעיל יחד עם אחיו רן, במסגרת הנצחת אביהם אברהם אלדמע, אשר פעל בגבעתיים במשך 30 שנה ונקרא בשם "ברון יחדיו".
חלק גדול מעיבודיו אלה כונסו בספר "מניפה קולית" (מודן, 2000). ב-2001 זכה בפרס לנדאו בתחום המוזיקה הישראלית. ב-2004 זכה בפרס ישראל בתחום הזמר העברי בשנת ה'תשס"ד, יחד עם יהורם גאון.
בשנת 2010 העביר אל הספרייה הלאומית את ארכיונו וכתביו, הכוללים יצירות ועיבודים.
רשימת יצירות > תווים

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רשימת יצירות > ספרים

ספר השירים לתלמיד, מילים, תווים ודברי רקע, (עריכה: גיל אלדמע ביחד עם נתן שחר), מהדורה ב', חלק א' - ב', (2 כרכים), מפעלי תרבות וחינוך, בתאום עם הפיקוח על החינוך המוזיקלי, (הספרייה למוזיקה על שם ניסימוב), תל אביב, 1966.
למנצח שיר מזמור - שירון לחייל, בעריכת: גיל אלדמע, יוסי גמזו, שלמה קפלן, הוצאת מרכז לתרבות וחינוך, 1967.
משפחת הפלמ"ח - ילקוט עלילות וזמר, ליקטו, ערכו, פירשו, ביארו, הקדימו הקדמות, סימן באחרית דבר ופה ושם כתבו שיר, חיים גורי, חיים חפר, סייע בידם...עמיקם גורביץ, רשם את הדמויות: אריה נבון, המנגינות: גיל אלדמע, ארגון יוצאי הפלמ"ח, הוצאת ידיעות אחרונות, ירושלים, 1977.
ציוניוני הדרך - שירים שהיו ועודם תש"ח - תשל"ח, בעריכה גיל אלדמע, גלעד בן-שך, אמנון שילוני, הוצאת רשות השידור, הקיבוץ המאוחד, 1979, (מהדורה עשירית - 1981).
שלא ייגמר לעולם: מבחר מנגינות, הלחין: דוד זהבי, בעריכת: גיל אלדמע, יהודה אורן, הנרי קלאוזנר, איורים מתוך רשומי הצייר אהרון גלעדי, הוצאת הקיבוץ המאוחד - מפעלי תרבות וחינוך, הספרייה המוזיקלית ע"ש ניסימוב, תל אביב, 1981, (כולל אוטוביוגרפיה של זהבי, ודברים עליו מאת אליהו הכהן ואחרים).
מחברת מזמרת, עריכה ביחד עם אסתר לנואל, ציורים: יהודית צרפתי, רות צרפתי, הוצאת מסדה, 1981.
מן המצר: שירים מן הגיטאות והמחנות ושירי מרד, עורכים: ארנסט הורביץ, שלמה אבן שושן, עיבוד גיל אלדמע, (סדרת ספרים ע"ש יצחק צוקרמן), הוצאת בית לוחמי הגטאות ע"ש יצחק כצנלסון, 1987.
חלק מן הערכים על שירי ה"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.
לילה לילה משירי המלחין מרדכי זעירא, (מילות השירים מפי משוררים שונים), הספרייה למוזיקה ע"ש ניסימוב, מספר 391, מו"ל: מפעלי תרבות וחינוך, תל אביב, 1998.
מניפה קולית: עיבודים למקהלה, הוצאת מודן, 2000.
ספר השירים לתלמיד, (מילים, תווים ודברי רקע), (חלק א'), עריכה ביחד עם ד"ר נתן שחר, הוצאת מודן, 2001.
ספר השירים לתלמיד, (חלק ב'), עריכה ביחד עם ד"ר נתן שחר, הוצאת הספרייה למוזיקה, 2001.
זמרת חסידים - מקהלה, הוצאת הספרייה למוזיקה.
אשירה לידידי, הוצאת הספרייה למוזיקה.
שיר אחד מקהלה, ביחד עם חיים חפר וסשה ארגוב, הוצאת הספרייה למוזיקה.
רשימת יצירות > דיסקוגרפיה

מנהג חדש, מילים: חיים נחמן ביאליק, מלחין: ינון נאמן, עיבוד: גיל אלדמע, תשכ"ח, 1966.
רבותי ההיסטוריה חוזרת - שירי לוחמים (תווים), מלקט: אברהם סלמאן, עורכת: אופירה בר-אילן, עורך: גיל אלדמע, מו"ל: סובר, תל אביב, (סובר -רה"ח), 1972.
זמרת חסידים, הרכב מקהלה נגן חסידי, הזמריה (9 תשל"ה), 1975, עיבוד: גיל אלדמע, מו"ל: הוצאת מרכז לתרבות ולחינוך, 1975.
יפים הלילות בשיר, שירון מועדון הזמר בקעת בית שאן לתוכנית הטלוויזיה "לשיר בעמק", שרה שרון, עמוס פורת, עיבוד: גיל אלדמע, מפיק: אבי יואלי, מו"ל: מועצה אזורית בקעת בית שאן, מחלקה לתרבות, 1982.
ברינה יקצורו: מועדון הזמר עם שרהל'ה שרון, ליקוט ועריכה: גיל אלדמע, עמוס פורת, שרהל'ה שרון (חג המוזיקה שפיים תשמ"ג, 1982), הוצאה לאור והפקות ברית התנועה הקיבוצית, קיבוץ שפיים, והתזמורת הקאמרית הקיבוצית, 2012.
ליל גליל (תווים), עורך: גיל אלדמע, (ליל גליל - תוכנית הטלוויזיה ליום העצמאות תשמ"ה (1985), שלומי: מועצה אזורית מטה אשר, מועצה מקומית שלומי, תשמ"ה.
"שירי גיל ואל דמע עם גיל אלדמע", היוצרים: אלדמע גיל, נחומי הרציון, האי אילנה, מועדון הזמר האזורי בני שמעון, מו"ל: בני שמעון, מועצה אזורית בני שמעון, מחלקת תרבות, תשנ"ב, 1992.
זמרי לי: מן המקור אל המקהלה: משירי יהדות תימן למקהלה, ביחד עם אבנר בהט ואוה פיטליק, (ליום עיון בבית התפוצות), בית התפוצות - המרכז למוזיקה יהודית ע"ש פהר, 1996.
הגיל והשיר, מועדון הזמר האזורי בני שמעון, יוצר: נחומי הר-ציון, עיבוד גיל אלדמע, סדרה: מועדון הזמר האזורי בני שמעון מספר 127, תשנ"ט, 1998.
"משירי גיל אלדמע – אשירה לידידי", 2004.
שיר ארץ, נתן יהונתן, סשה ארגוב, מעבד מוזיקלי גיל אלדמע, כנס מקהלות ארצי, הסתדרות הכללית של העובדים בארץ-ישראל והמרכז לתרבות ולחינוך - המדור למוזיקה.
מחברת מזמרת, יוצרת: אסתר לנואל, מעבד: גיל אלדמע, שיר ילדים, הוצאת מסדה, גבעתיים.
רשימת יצירות > מחזמר

הצרצר והנמלים - מחזה מוזיקלי בשלוש מערכות (תווים). מלחין סשה ארגוב, מעבד משה זורמן, בני רוזנברג (כתב את הספר "הצרצר והנמלים" - מחזה לבני הנעורים הוצאת מחלקת החינוך הבינקיבוצית), דן אלמגור, מעבד שותף אייל באט, נתן יהונתן, מעבד שותף אריה לבנון, מעבד שותף גיל אלדמע, מחבר השירים: גרשון פלוטקין, מו"ל: מכללת לוינסקי לחינוך, רמת-אביב.
פרסים

1984 – פרס אקו"ם
1986 – פרס ההסתדרות למוזיקה ע"ש יהודה שרת
2001 – פרס לנדאו בתחום המוזיקה הישראלית
2004 (תשס"ד) – פרס ישראל לזמר עברי
2006 – יקיר העיר רמת גן
חיים אישיים

לאחר מותה של חברתו הטובה נעמי שמר, פרסם אלדמע שכתבה לו כי הלחן לשיר "ירושלים של זהב" הושפע משיר עם בסקי ששמעה.
אלדמע נפטר ב-28 בספטמבר 2014 ברמת גן ונקבר בבית הקברות גבעת השלושה. בנו אביב אלדמע הוא מבכירי מעצבי הפסקול לטלוויזיה ולקולנוע בישראל.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "זהבה אלדמע", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4260.
↑  לימים מורה לספורט (רן אלדמע באתר אלבום המשפחות – עדת ראשון-לציון).
↑  אלדמע גיל, באתר palmach.org.il
↑  ארכיון גיל אלדמע: המלחין והמעבד גיל אלדמע העביר את ארכיונו וכתביו לספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית; מרב יודילוביץ', גיל אלדמע תורם את ארכיונו לספרייה הלאומית, באתר ynet, 14 בדצמבר 2010.
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך אלדמע גיל, (2115 עיבודים (תווים), הקלטות, מכתבים וחומר ארכיוני על צורותיו השונות)
↑  ביבליוגרפיה של ספרי תווים [דרושה הבהרה]
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך גיל אלדמע, "אונטער די חורבות פון פוילין", (מתחת לחורבות), (תווים), שאול ברזובסקי, איציק מאנגר, גיל אלדמע, "המכון למוזיקה" - תל אביב, 1983, 1995, (עבודה ביידיש), פריט מספר 1725
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך: מאיר נוי
↑  גיל אלדמע, באתר סימניה
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך: אלדמע גיל
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך: גיל אלדמע, "הצרצר והנמלים", מחזה מוזיקלי בשלוש מערכות, (תווים) פריט 1089, (נושא ישן : בעל חיים נמלה, נושא ישן : בעל חיים צרצר, נושא ישן : הרכב מקהלה, נושא ישן : הרכב פסנתר, נושא ישן :הרכה קול פסנתר, נושא ישן : מחזה ילדים הצרצר והנמלים, נושא ישן : מחזה מוזיקלי הצרצר והנמלים)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257392005171  BIBSYS: 1602157056082  BnF: cb14749561h (data)  GND: 135038448  ISNI: 0000 0000 7149 2154  LCCN: n82214001  LNB: 000048946  MusicBrainz: bd7fc995-3049-41fa-8ada-457c80cd0bab  NKC: xx0066424  VIAF: 77674472   WorldCat (עם VIAF): 77674472
מאר דל פלאטה

| --- | --- |
פוטומונטאז' של העיר
פוטומונטאז' של העיר
 מדינה / טריטוריה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  בואנוס איירס (פרובינציה) בואנוס איירס
 תאריך ייסוד:  10 בפברואר 1874
 שטח:  79.48 קמ"ר
 גובה:  38 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  593,337 (2010)
  ‑ צפיפות:  6,816 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  38°00′S 57°33′W﻿ / ﻿38°S 57.55°W﻿ / -38; -57.55 
 אזור זמן:  UTC -3
 http://www.mardelplata.gov.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט מאר דל פלאטה(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט מאר דל פלאטה(למפת בואנוס איירס רגילה) לה פלאטה באיה בלנקה סן ניקולאס טנדיל סנטה פה אנטרה ריוס אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי ריו נגרו ל ה  פ מ פ ה  קורדובהמאר דל פלאטה(למפת בואנוס איירס מוגדלת) לה פלאטה באיה בלנקה סן ניקולאס טנדיל סנטה פה אנטרה ריוס אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי ריו נגרו ל ה  פ מ פ ה  קורדובהמאר דל פלאטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סירות דיג בנמל מאר דל פלאטה
חוף רחצה במאר דל פלאטה
מאר דל פלאטה (בספרדית: Mar del Plata; מילולית: "ים הכסף") היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה. היא שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי, כ-400 ק"מ דרומית לבירה, בואנוס איירס. העיר משמשת כמרכז דיג ונחשבת לאחד מאתרי הנופש הגדולים במדינה. בשנת 2010 התגוררו בה כ-614 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השביעית בגודלה בארגנטינה.
היסטוריה

האזור היה מיושב גם לפני הגעת הספרדים. יש הטוענים כי פרדיננד מגלן היה האירופאי הראשון שהגיע לאזור, כשעבר במקום במסעו ב-1519, אך הראשון שהגעתו למקום מתועדת הוא סיר פרנסיס דרייק, ב-1578. הוא כינה את המקום "קייפ לובוס" (שילוב של אנגלית וספרדית, שפירושו "כף הזאבים", על שם מושבת אריות הים הגדולה שראה שם (בספרדית: זאבי ים)). הראשונים שהגיעו למקום בדרך היבשה היו הספרדים, ב-1581, אך המקום נותר בלתי מיושב.
ב-1746 הקימו הספרדים, בהוראת המלך, את המסדר הישועי "נואסטרה סניורה דל פילאר דה לוס פואלצ'ס", ליד לגונה דה לוס פאדרס ("אגם האבות") הסמוכה למאר דל פלאטה של ימינו. המסדר ננטש ב-1751, לאחר שהותקף בידי הילידים.
ב-1856 הגיע לאזור היזם הפורטוגלי ז'וזה קואליו דה מיירלס, שהקים מפעל לבשר מומלח. לראשונה החלה להתבסס במקום אוכלוסייה יציבה, בעיר שנקראה פוארטו דה לה לגונה דה לוס פאדרס ("הנמל של אגם האבות"). ב-1860 הגיע יזם נוסף, פטריסיו פראלטה ראמוס, שרכש אדמות באזור. ראמוס נחשב למייסדה של מאר דל פלאטה.
ב-10 בפברואר 1874 הוקמה מאר דל פלאטה באופן רשמי. ב-1886 חוברה העיר לרשת הרכבות, וב-1888 נפתח בה מלון הפאר בריסטול. עם הרכבת הגיעו מהגרים רבים, בעיקר איטלקים, ספרדים וצרפתים. המהגרים האיטלקים הם שפיתחו את הדיג, בשלהי המאה ה-19, אך הנמל נחנך רק ב-1916.
פיתוחה של העיר כיעד תיירותי החל בשנות ה-30 של המאה ה-20. בתחילה הייתה יעד לעשירים, שנפגעו פחות מהשפל הכלכלי הגדול, אך בשנות ה-50, תחת שלטון פרון, הפכה העיר נגישה גם למעמד הביניים ולמעמדות נמוכים יותר. התיירות המשגשגת האיצה את פיתוחה של העיר, ובשנות ה-60 שיעור הבניה למ"ר בעיר היה הגבוה בעולם. בשנות ה-70 וה-80 נחלשה התיירות, אך ענף הדיג התחזק.
ב-1978 הייתה העיר אחת מחמש הערים שבהן נערך המונדיאל. מאחר שאין בעיר קבוצות כדורגל בכירות, האצטדיון, שבו כ-43 אלף מקומות, עומד בדרך כלל בשיממונו.
ב-1982 שימש הנמל את ספינות חיל הים הארגנטינאי שיצאו להילחם במלחמת פוקלנד.
בנובמבר 2005 אירחה מאר דל פלאטה את ועידת האמריקות הרביעית, שזכורה בעיקר משום ששימשה זירת התגוששות בין נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, ונשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס בנושא ההצעה להקים אזור סחר חופשי באמריקה.
כלכלה

התעשייה הבולטת במאר דל פלאטה היא תעשיית הדיג. בנוסף, יש בעיר מפעלי אריזה ומוצרי טלקומוניקציה.
לתיירות חלק חשוב בכלכלת העיר. חופי מאר דל פלאטה מושכים אליה כ-6 מיליון תיירים בשנה. מלבד חוף הים, משופעת העיר במוזיאונים, ויש בה מבנים רבים הבנויים בהשפעת סגנון האר דקו. מושבת אריות הים שראה פרנסיס דרייק עדיין חיה באזור, וניתן לצפות בבעלי חיים אלה שוחים באין מפריע בנמל.
מדי שנה נערכים בעיר מספר פסטיבלים בנושאים שונים: תיאטרון, קולנוע, אמנות, אופנה, ואפילו דיג.
ערים תאומות

איטליה סן בנדטו דל טרונטו, איטליה
ארצות הברית פורט לודרדייל, פלורידה, ארצות הברית
מרוקו אגאדיר, מרוקו
ניר דבורי

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1972 (בן 53) אילון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 מעסיק:  חדשות 12 
 סוג כתב:  כתב צבאי
 תחום סיקור:  צבא וביטחון
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  NirDvoriNews
 טוויטר (X):  ndvori
 
ניר דבורי (נולד ב-30 בינואר 1972) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש ראש הדסק לענייני צבא וביטחון של חברת החדשות של קשת 12.
ביוגרפיה

דבורי נולד למשפחת חקלאים מקיבוץ אילון. עם גיוסו לצה"ל התנדב למסלול הלוחמים ביחידה 669, אך לא סיים את מסלול ההכשרה בעקבות ויכוח עם מפקדו.
הוא בוגר בית הספר לעיתונאים "כותרת" בתל אביב. בשנת 2002 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, ועבד במשך שלוש שנים כתחקירן של "אולפן שישי". ב-2005 עבר לתפקיד כתב צבאי. אחת מחשיפותיו זיכתה אותו בעמדת שמירה על שמו בבסיס הקריה, לאחר שחשף את מחדלי השמירה בבסיס.
ב-2014, בתום מבצע צוק איתן, פרסם העיתון "גלובס" סקר שערך עבורו מכון TRI, בו נמצא דבורי כ"כתב שתפקודו נתפס כמוצלח ביותר" במהלך הדיווחים על המבצע.
בחודש יוני 2021 הועברה ביקורת על השתתפותו בפרסומת לחברת התעשייה הביטחונית "CyberBee", בה השקיע, ונטען כי השתתפותו בפרסומת נוגדת את האתיקה העיתונאית.
באוגוסט 2023 מונה לראש הדסק לענייני צבא וביטחון של חברת החדשות.
ב-7 באוקטובר 2023 היה הראשון שדיווח על מתקפת הפתע של חמאס. המתקפה החלה בשעה 06:29 בבוקר, והוא פרץ לשידור בשעה 06:45, כרבע שעה לאחר תחילת המתקפה.
חיים אישיים

דבורי נשוי לשגית ואב לשלושה. הוא מתגורר ברמת גן.
הערות שוליים

1 2 3   אתם שאלתם - כתבנו ניר דבורי ענה בפייסבוק, באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2010
↑  ניר דבורי בראיון, פרק 11 בעונה 2, אינטימי עם רפי רשף, 28 במרץ 2024
↑  לי-אור אברבך, ‏"צוק איתן" בטלוויזיה: רוני דניאל הכוכב, "מכה בכנף" ליונית לוי, באתר גלובס, 7 באוגוסט 2014
↑  איתמר ב"ז, החלטורה של ניר דבורי, באתר העין השביעית, 6 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304635605171  VIAF: 297623673   WorldCat (עם VIAF): 297623673 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליאור נרקיס

| --- | --- |

נרקיס, 2020
 לידה:  8 בנובמבר 1976 (בן 48) חולון, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 סוגה:  פופ  דאנס  מוזיקה מזרחית מוזיקה ים תיכונית מוזיקת דיכאון (בעבר)
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  אבירון הפקות הד ארצי אי ג'י הפקות בייס רקורדס מיכאלי הפקות
 שיתופי פעולה בולטים:  שלומי שבת, עומר אדם, דודו אהרון, משה פרץ אייל גולן
 מספר צאצאים:  3
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאור נרקיס (נולד ב-8 בנובמבר 1976) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

נרקיס נולד וגדל בחולון כבן זקונים לדוד וחנה נרקיס (במקור, נרגיס). נרקיס החל לשיר בגיל 16. בשנת 1994 הוציא את אלבומו הראשון, "תפילת חיי", שהיה אלבום עם לחנים טורקיים, וכלל בעיקר שירים בסגנון טורקי. מתוך האלבום התבלט השיר המצליח שהיה להיט גדול באותה תקופה, "כמו פרפר".
בשנת 1995, כעבור שנה הוציא נרקיס את אלבומו השני, שנחשב לטורקי שבתקליטיו, "העולם כמו גלגל". בין הכותבים לאלבום היו מהפזמונאים הבולטים בזמר הטורקי בישראל, כמייק לוק, ארלט ספדיה, מרטין גל וכן הזמרת ליאת בנאי והזמר חיים אל שממנו שאב נרקיס השראה רבה. שניים משירי האלבום נכתבו על ידי נרקיס עצמו, "טיילתי ברחובות" ו"אהבת אמת". האלבום, שנחל כישלון יחסי, כלל את הלהיט "מה קרה לליבה", וכן מספר שירים נוספים ובולטים, כמו "העולם כמו גלגל", "מוכרת אהבה" ו"נשבע, לא משקר" שמופיע באלבום גם בגרסה אינסטרומנטלית.
את שירותו הצבאי החל כנהג תובלה בין היתר ביחידת המחשוב המובילה של חיל האוויר 180, ומשם עבר לשרת בלהקת חינוך בחיל האוויר. במהלך שירותו הצבאי הוציא נרקיס את האלבום "את הוא הכוכב" שיצא לאור בשנת 1997, שנחל הצלחה מועטה, בעיקר בזכות הלהיט "ילדונת" - קאבר לשיר שביצע במקור דורון מירן שזכה להשמעות רבות. במהלך שירותו הצבאי היה נרקיס שותף, יחד עם חברו לילדות תמיר צור, להקמת צוות ההווי המזרחי הראשון.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1998 הוציא נרקיס את האלבום "סימנים", שכלל להיטים רבים, ביניהם השיר "מיתר", דואט עם הזמר תמיר גל. להיט נוסף מתוך האלבום היה השיר "לא מנסה".
ביוגרפיה > פריצת הדרך והצלחה מסחרית

לאחר צאת אלבומו "סימנים", ביצע נרקיס מהפך בסגנון שירתו, כאשר עבר ממוזיקה טורקית למוזיקה ים תיכונית קלילה. הדואט הראשון שפתח לו את הדלתות בכלי התקשורת בסגנון החדש של הזמר היה עם הזמרת לימור שפירא שנקרא "סגרנו מעגל", שכתב דורון דוידסקו והלחין אלי ניסמן ששימש כמנהל האומנותי של נרקיס באותה תקופה. לאחר כשנתיים השלים את המהפך, כשהחל לשיר בעיקר מוזיקה קצבית, ומוזיקה שקטה. בשנת 1999 הוציא את האלבום "חי לאהבה", שכלל בעיקר מחרוזות ללהיטים מזרחיים מוכרים.
בשנת 2000 הוציא את האלבום "רק איתך", שכלל להיט ענק "לכל אחד יש", דואט עם שלומי שבת שגם כתב את הלחן למילים של עוזי חיטמן. השיר, שנבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג', היה להצלחה הגדולה ביותר של נרקיס, ואיתו הוא פרץ גם את גבולות המדינה והחל להופיע מחוץ לישראל. האלבום הגיע למאה אלף עותקים בזמן מהיר מאד.
בשנת 2001 הוציא נרקיס את האלבום "זה מהלב", שכלל את הלהיטים "תגידי" ו"דוקטור". בשנת 2002 השתתף נרקיס בפסטיגל, שבו הגיע למקום השני עם השיר "החיים כמו סרט".
בשנת 2003 ייצג נרקיס את ישראל באירוויזיון 2003 שנערכה בריגה, בירת לטביה. נרקיס שר בתחרות את השיר "מילים לאהבה", שכתב יוסי גיספן הלחין יוני רועה, ועיבד יהודה (יוג'י) גבאי. השיר הגיע למקום ה-19 בתחרות. השיר נבחר על ידי השופטים מתוך ארבעה שירים שאותם הציג נרקיס בקדם-אירוויזיון פרטי שנערך בירושלים, לאחר שוועדה מיוחדת שהקימה רשות השידור בחרה בו לייצג את ישראל בתחרות. כל ארבעת השירים נכללו באלבום "מילים לאהבה" שיצא באותה שנה.
ב-2004 יצא הדואט "אותך לצידי" עם חיים משה במסגרת האלבום "שניים סוכר 2".
בשנת 2005 חזר נרקיס לשיר לאחר הפסקה בת שנתיים, והוציא את האלבום "חתול רחוב". מאלבום זה הצליח השיר "תגלי לי", שכתבו והלחינו הצמד "נערי רפול". באותה שנה גם נחקר בחשד להשתמטות ממס.
בשנת 2006 הוציא נרקיס את האלבום "מילים שלא אמרת", שבו שילב מוזיקת פופ עדכנית עם מוזיקה ים תיכונית בשילוב טורקי.
בשנת 2008 הוציא נרקיס את האלבום "סהרורי" שכלל את הלהיט "המלכה שלי", שהלחין נרקיס למילים של יוסי גיספן.
בסוף 2008 הוציא נרקיס סינגל ראשון לקראת אלבומו הבא, "אתן לך שנים". ב-2009 יצא הסינגל "מתוקה", שכתבו והלחינו משה פרץ ודודו אהרון. כעבור חודשיים יצא סינגל נוסף בשם "העיניים שלי". באוקטובר 2009 הוציא סינגל בשם "ערב טוב", שהפך ללהיט גדול באותה תקופה. בסוף 2009 הוציא את הסינגל "שפוי בשבילך". באותו זמן הופיע נרקיס פעם ראשונה בהיכל התרבות בתל אביב. המופע תועד על דיסק ו-DVD בשם "ליאור נרקיס בהיכל התרבות" בתחילת חודש מרץ הוציא סינגל נוסף בשם "קפה או סרט" שכתב יוסי גיספן והלחין עדי לאון.
ביוגרפיה > בעשור השני של המאה ה-21

במאי 2010 הוציא נרקיס בדואט עם אייל גולן את השיר "אני מבטיח", שכתב יוסי גיספן והלחין נרקיס. ביולי 2010 הוציא את הסינגל "נשמה" שכתב והלחין דודו אהרון. באוגוסט של אותה שנה יצא אלבומו "ערב טוב" אחרי שבועיים הגיע האלבום למעמד אלבום זהב על מכירות 20 אלף עותקים. לאחר צאת האלבום הופיע נרקיס פעם ראשונה בחייו באמפי קיסריה. המופע תועד על דיסק כפול בשום "ליאור נרקיס בקיסריה" ותועד על DVD. הזמר המצרי עמרו מוסטפא טען שאחד משירי האלבום "אתן לך שניים" שהוא הלחין את השיר והוא הוקלט ללא אישורו. נרקיס אמר שבאקו"ם רשום הלחן בטעות כ"ערבי בלתי ידוע" ואמר שישמח לתקן את הרישום שאכן הוא מלחין השיר. בנוסף אמר שעוד יותר ישמח אם עמרו מוסטפא יסכים לכתוב לו שיר מקורי.
ב-6 באוגוסט 2012 הוציא נרקיס את האלבום ה-13 במספר "אם תרצי" שכלל להיטים כמו "אם תרצי", "מיליון כוכבים", "לב שאוהב" ו"איך קרה". בעקבות יציאת הדיסק יצאה לסיבוב הופעות.
ב-18 במרץ 2014 כעבור שנתיים מאז צאת אלבומו "אם תרצי" הוציא את אלבומו ה-14 במספר, "יהלום", הכולל 14 שירים, ביניהם הדואט עם משה פרץ "מול כל העולם" ולהיטי הרדיו "יהלום" ו"נדירה". יתרה מכך, הופיע נרקיס באותה שנה בדרמה יומית "זגורי אימפריה" מבית הוט בתפקיד עצמו, ואף הקליט את שיר הנושא של הסדרה "אני עף אלייך".
ב-17 באוגוסט 2014 יצא הדואט עם עומר אדם "מהפכה של שמחה" שנכתב על ידי דורון מדלי ללחן אחראים מדלי וינון יהל שגם היה חתום על ההפקה המוזיקלית.
ב-9 בינואר 2015 יצא סינגל ראשון מתוך אלבומו הבא שנקרא "ענני" שיר הודיה ותפילה שכתב והלחין אופיר כהן, לעיבוד והפקה מוזיקלית של יעקב למאי.
ב-31 במרץ 2015 הוציא סינגל שני מתוך האלבום הבא "יום שעובר" את השיר כתב אותו צ'ולי זכאי והלחין שי ראובני. השיר "יום שעובר" מתוכו הגיע למקום השישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-2 ביולי 2015 הוציא את הסינגל השלישי "ריחות של אלכוהול" מתוך אלבומו ה-15 הבא, שכתב והלחין גילי זכאי עם עיבוד והפקה מוזיקלית של תמיר צור.
ב-7 ביוני 2016 הוציא נרקיס את אלבומו ה-15 במספר "עשינו היסטוריה" הכולל 20 שירים, בהם השירים "ריחות של אלכוהול", "צביקה" (בסגנון דיסקו רטרו), "6000 מייל", "אם רק אפשר" עם רותם כהן, וחידוש ל"גנבים" שביצע במקור דורי בן זאב. שלל מוזיקאים לקחו חלק בעיבודי השירים: תמיר צור, יעקב למאי, 'הנרי', ינון יהל, אסף צרויה, אבי גוטמן, נאור סינואני, לורן בנגמין פלד, ואבירם טוייזר.
ב-22 בנובמבר 2016 הוציא דואט בסגנון – פופ מזרחי עם עומרי סגל בשם "אחת כמוך" שהפך לאחד הלהיטים של החורף.
ב-4 בינואר 2017 הוציא בלדה רומנטית בשם "עכשיו" למילים (ביחד עם עציון מוסאי) לחן ועיבוד של ראובני. ב-11 בפברואר 2017 הוציא שיר בשם ביוטי. ב-2 באפריל 2017 הוציא דואט עם דודו אהרון בשם "חגיגה בישראל".
ב-3 ביוני 2018 הוציא את השיר מהרסת. ב-23 ביולי 2018 הוציא את השיר מסיבת רווקים בשיתוף פעולה עם איתי לוי ו־Vivo.
בינואר 2019 הוציא את "עולם יפה וחדש" שכתב במשותף עם אבי אוחיון, הלחין במשותף עם מתן דרור, אבי אוחיון, ותמיר צור, לעיבוד והפקה מוזיקלית של מתן דרור ותמיר צור. מדובר בשיר פופ דאנס, בו מאוזכר שלמה ארצי באחד מבתי השיר. בדצמבר 2019 הוציא ביצוע מחודש לשירה של להקת כנסיית השכל - "היינו עושים אהבה" בעיבוד והפקה מוזיקלית של תומר בירן. חברי הלהקה ניגנו בהקלטה, ואף משתתפים בקליפ שהופק לשיר.