stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כל סיפור הוא חתול פתאום
עלילה > שוכני הקברים

גיבורי הספר הם המתים, אלה שהלכו לעולמם ונקברו כדת וכדין, ועכשיו הם מנהלים ביניהם שיחות, מספרים על חייהם עד מותם וקשובים מאוד לקרובי משפחותיהם החיים, הבאים לבקר, אם לעיתים מזומנות ואם לעיתים רחוקות מאוד, וחלקם גם הם גיבורי הספר. משיחות החיים עלי אדמות הם לומדים על המתרחש בארץ ובעולם, אם בעולם הקטן והפנימי של בני משפחתם, ואם בעולם הגדול והרחוק. אין בכוחם לתקשר עם המבקרים, הם יכולים רק להקשיב ולחלוק את הרשמים, השמחות, הכעסים והאכזבות, עם שכניהם בקברים הסמוכים.
גם בעולם זה שלאחר החיים, ניכרים פערי הדורות, בין המתים הוותיקים לבין החדשים, בין אלה שהלכו לעולמם בזקנה ושיבה לאלה שמצאו את מותם בגיל צעיר, אם בחולי, אם בתאונה ואם בידי עצמם. דבר אחד ברור לכולם - המוות מצפה לכל ואין מנוס ממנו. אבל כל אחד מהם מתייחס באופן שונה למותו הוא. "אכן, רוב הטמונים כאן לא נערכו לקראת יום מותם, עד מותם לא האמינו בו."(עמ' 11)
מעל הקברים משוטטים גם החתולים, אורחים קבועים, מדלגים בין הקברים, משתרעים על המצבות, אך לוויה בשעת ערב מאפילה מפתיעה אותם - "מה פתאום לוויה בשעה כזאת, שעת החתולים, ולא בשעה משעות הגיהנום שבין שתים-עשרה לשלוש, שהרי זאת נקמת הנמקים מתחת לאבן, השולחים יד למרוט בבגדי=החיים=אחריהם, לקונן, להקניט, לרגוז, להעיר." (עמ' 12)
קלרה אליאש רוטנת מקברה בעברית עילגת ובעלה יוסף פוסק פסוקים מקברו המרוחק מעט לפי דרישתה המפורשת "חמישים שנה הייתי אתו, זה מספיק - " הודיעה לילדיהם, אלדדיקו וסימה הנבוכים כשעלו לקבר בעלה והיא דחתה את החלקה הצמודה לשלו שדאגו לקנות בשבילה.(עמ' 14)
בלוויה הלילית, לאחר שכיסו את הקבר, נשמע לפתע שיר עליז, מצטלצל בחדווה, מתוך הקבר: "אבא'לה בוא ללונה פארק" וכולם מזדעזעים, בודקים, של מי זה, למי נפל טלפון לקבר, ומתברר שלאחד הקברנים, ודורשים מהם לפתוח מיד ולהעלות אותו משם, ומתעורר ויכוח - מהו חילול כבוד המת, לפתוח קבר או להשאיר בתוכו טלפון מזמר? ומיד מתעורר דיון בין הקבורים הוותיקים, זה מהרהר בקרוביו ואלה נזכרים בדוסטויבסקי, שדרש לעכב את קבורתו בשלושה ימים כדי שלא יטמנוהו חי, בגלל האפילפסיה שסבל ממנה, אבל הנפטרת החדשה לא מתה מאפילפסיה, מאשר רופא משורה שתיים. היום כבר לא מתים מאפילפסיה.
ואכן, דונה דוריטה הגיעה לשיבה טובה, כל חברותיה, כל שכניה כבר מתו ורק היא תישאר? אומנם כיחידה ומיוחדת ראתה את עצמה, אבל בכל זאת... והמתים מקבריהם מתדיינים ביניהם, אם הנפטרת הייתה עשירה, כי אם לא, על מה רבו שם הקרובים בחושך. ומדיבור לדיבור מתחילה המתה הטרייה, דונה דוריטה, לגלות ולהבין מה טיבו של משכנה החדש ומתוודעת אל שכניה החדשים בעברית-ארגנטינאית מסורסת.(עמ' 21)
שוכני הקברים מדברים על ספטמבר, שבו קורים דברים נוראים, וממשיכים לחודשים אחרים בשנה, אם בעברם הם, כשהיו בחיים, ואם בהיסטוריה הרחוקה, ששר-שלום בקיא בה. השיחה עוברת לחגי ישראל, וסלינה הביישנית מתעוררת לספר, איך חסכה למשפחתה את השבעה - הכינה להם את כל הסדר, בישלה וצחצחה את הכוס של אליהו וישבה לנוח, וכשבאו ומצאו אותה, כבר לא היה מה לעשות, אבל שבעה לא ישבו, בגלל החג. דונה דוריטה תמהה על כך. מנהגי האבלות ביהדות זרים לה.(עמ' 37)
עלילה > המשפחות

אוריאנה היא בתה השלישית של דוריטה. שמה המקורי של אוריאנה היה אריאדנֶה, לזכר פקעת החוטים שאם אביה נתנה לאמה להתיר, כדי לראות אם היא ראויה להיות לאשת בנה. אבל אריאדנה שנאה את שמה, ששום ילד לא הכיר ולא ידע לבטא, ושינתה אותו לאוריאנה, ורק אמה המשיכה לקרוא לה בשם שנתנה לה בלידתה.(עמ' 26)
דוריטה לא הצטיינה באמהות, הייתה חסרת סבלנות לבנותיה, לא התעניינה בחייהן ולא ניסתה לענות לשאלותיהן. רק עם בנה מנואל הסתדרה. דונה דוריטה ערכה את חייה לפי הטלנובלות, מהן למדה איך להתנהג ועל פיהן ניסתה לחנך את בנותיה, "אישה לא צריכה לחשוב מה נוח, לא נוח, אישה צריכה לחשוב מה עושה אותה יפה."(עמ' 39) לפני הביקור בקבר אמה מנסה אוריאנה לצפות בערוץ ויוה, "כדי להתפלש קצת בהווי מוכר", אך נמלטת משם כל עוד רוחה בה.
אוריאנה אוהבת לקרוא, מאז ילדותה, ועדיף ספרים עבים, כמו מובי דיק.(עמ' 30–31)
היא נשואה לאלסר, המקדיש את חייו למסעות אל מקומות אקזוטיים וחפירת מינרלים באדמותיהם. במשך השנים נפרדו דרכיהם, ואם כי הם ממשיכים לכאורה לחיות תחת אותה קורת גג, כשאלסר חוזר לתקופה קצרה ממסעותיו. אלסר הוא גבר קשוח, חסר סבלנות, בוטה, מזלזל באשתו המפונקת. דבר אינו מחבר ביניהם, מלבד תפקידה של אוריאנה, להכין כרטיס יפה ומפורט לכל מינרל שאלסר מביא עמו ממסעותיו ועורם במרתף בארגזים. אוריאנה נהנית לפתוח את הארגזים ולשכשך באצבעותיה באבנים, וגם לבחור לה אבנים מתאימות לתכשיטים מקוריים, אך מעבר לכך, היא מרחיקה עצמה מחיי בעלה ההרפתקן. בנם היחיד נסחף בילדותו אל ההרפתקנות של אביו ורחק מאמו הדואגת, ואת בתו תות, שהביא בגיל שנתיים אל אמו שתגדל אותה, לקח כעבור חמש שנים ומאז אין עוד קשר בין אוריאנה לנכדתה האהובה. היא מסתפקת בחיי תפנוקים בביתה היפה, מתענגת על חתול הצ'ינצ'ילה הפלומתי שלה ועל ממתקים ועוגות המעבים את גזרתה ומכבידים את צעדיה, בהתרסה כלפי בעלה השרירי וקל הרגליים והטפותיו לתזונה בריאה ולפעילות גופנית. להתמכרות זו לחיי תענוגות ותפנוקים שמה קץ פגישה מקרית עם צעיר יפה-תואר, שמשיכתה הפתאומית אליו מביאה אותה לעשיית שינוי חד באורחות חייה, בציפייה חסרת תקווה למשהו שלא יקרה.
אביה של אוריאנה, אדורנו, עזב את משפחתו, נסע לקוסטה ריקה לחיות שם את החיים שתמיד רצה, על החוף, עם יאכטה ישנה וכלב גדול, הרחק ממפיות התחרה ופסלוני החרסינה. בנו מנואל בא בעקבותיו והתיישב שם, ואחריו בא גם בנם של אלסר ואוריאנה, אביעד, והוליד בת עם אינדיאנית צעירה ופראית. במשך שש שנים מסרבת דוריטה להשיב למכתביו גדושי התיאורים, עד שהיא נשברת ומתחילה לכתוב לו על צרותיה, התקלות בבית ובבריאות, ומשקרת על יחסיה עם הבנות והנכדים, כי איך לא תשקר? את עלבונותיה היא מסכמת בחשבונות הירושה, מי יקבל מה וכמה בבוא יומה. היא המשיכה לכתוב אליו גם אחרי מותו, כי בנה מנואל, שנסע אליו וגר עמו בשנותיו האחרונות, לא סיפר לה שמת.(עמ' 39–42)
במסעו האחרון לקוסטה ריקה נתקל אלסר בצרות שבהן הסתבך בנו אביעד עם דודו מנואל, והבעיות מחריפות והולכות, עד שהסיפור מגיע אל אוריאנה והיא מחליטה לטוס לקוסטה ריקה בעצמה כדי להציל את אביעד ואת נכדתה תות. נטייתו הקבועה של אלסר לחפש הרפתקאות בכל מחיר מוליכה אותו אל הרפתקה אחרונה, ובסופו של דבר חוזרת אוריאנה הביתה עם בנה המתוסבך ועם בעלה בארון בבטן המטוס. תות נשארת בקוסטה-ריקה.
"כל סיפור הוא חתול פתאום" זכה בפרס גפן לשנת 2014.
הערות שוליים

↑  זוכה פרס גפן לשנת 2014
אדולף שיפר

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1873 אפאטין, סרביה 
 פטירה:  13 במאי 1950 (בגיל 76) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 
אדולף שיפר (בהונגרית: Schiffer Adolf;‏ אפאטין, 14 באוגוסט 1873 – בודפשט, 13 במאי 1950) היה אמן צ'לו ומלחין יהודי-הונגרי ממוצא צ'כי. אחיו של הצייר ארתור שיפר. שיפר התבלט בין מורי הצ'לו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט לאורך כשלושה עשורים.
ביוגרפיה

אדולף שיפר נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל שיפר ושל תרזיה פישר. בתחילת דרכו עבד כמנהל חשבונות, תוך כדי לימוד נגינה בצ'לו. הוא הצליח להגיע לרמה מספקת להירשם ולהתקבל לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם לימד אותו המלחין, הצ'לן והמורה המצוין דויד פופר, שלימים לקח אותו תחת חסותו. שיפר שימש כעוזרו של פופר, ולאחר פרישתו של זה קיבל לידיו את משרת תפקידו של כמורה לצ'לו באקדמיה, בה החזיק עד פרישתו שלו ב-1939. תלמידו הידוע ביותר היה יאנוש סטארקר, שהיה גם האחרון, אבל סטארקר לקח ממנו שיעורים פרטיים גם לאחר ששיפר פרש. פאל אברהם, מלחין האופרטות והמוזיקה לסרטים, ורה דנש, גאבור רייטה, מתיאש שייבר ולאסלו וארגה כולם היו תלמידיו של שיפר וכולם היו יהודים, שעל פי רוב היגרו לאחר מכן מהונגריה.
בכותבו על שיטות ההוראה של שיפר, סטארקר ציין כי "הוא לא השתמש בשיטה. הוא סיפק חומר, תיקן שגיאות מוזיקליות, השמיע קטעים כדי להבהיר את הצעותיו, ותיקן תנועות לא טבעיות ולא רצויות שלא התאימו למוזיקה".
ב-24 במרץ 1920, בבודפשט, נשא לאישה את ארז'בט פהר, שהייתה צעירה ממנו בשמונה שנים, בתם של דניאל פהר ושל רוזה מאניוקי.
שיפר היה המייסד של רביעיית המיתרים קמן-שיפר. הוא השתמש בקשת טאבס (אנ') שנחשב ל"טורט האנגלי" (אנ'). הקשת עברה אחריו ליאנוש סטארקר, ושמו של שיפר חרוט על ראש הכסף של טורט.
עבודתו העיקרית

המתודולוגיה של הנגינה בצ'לו (דברי הקדמה יאנוש סטארקר, עורך אקוש פאסטור; הוצאת אתניאום 2000, בודפשט, 2001)
ראו גם

מי זה מי? מילון בני זמננו. בודפשט, 1937, Beta Literary Co.
ספר המוזיקה ההונגרית. עורך אימרה מולנאר. בודפשט, 1936, אדן הוואש.
לקריאה נוספת

אדולף שיפר. המוזיאון הספרותי פטפי
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
לקסיקון מוזיקלי ברוקהאוז-רימן. אד. דאלהאוס, קארל ואגנברכט, הנס היינריך. המהדורה ההונגרית. אנטל בורונקאי. בודפשט, הוצאת מוזיקה, 1985-1983.
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VI. ker. állami halotti akv. 583/1950. folyószáma alatt.
↑  Ognjen Kraus (1998, p. 244)
↑  "Strings Magazine: No 141, Aug/Sep 2006". אורכב מ-המקור ב-2007-07-12. נבדק ב-2014-09-26.
↑  Indiana University News Release
↑  "Web bio of Gabor Rejto". אורכב מ-המקור ב-2013-12-09. נבדק ב-2014-09-26.
1 2  Starker: The world of music according to Starker
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. V. ker. állami házassági akv. 178./1920. folyószáma alatt.
↑  OSZK
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2056 8435  MusicBrainz: 55ad4dac-1e88-4f78-9143-011d32a32296  NKC: mzk2011640184  VIAF: 171531189   WorldCat (עם VIAF): 171531189
קסר אל-חייר אל-ע'רבי

קסר אל-חייר אל-ע'רבי
דגם של המצודה במוזיאון הלאומי של דמשק
תצ"א של צבא הלבנט הצרפתי במסגרת הסקר הארכאולוגי של אנטואן פואדבאר שזיהה בטעות את האתר כמחנה צבא רומי
קסר אל-חייר אל-ע'רבּי (בערבית: قصر الحير الغربي, תעתיק מדויק: קצר אלחיר אלע'רבי - "ארמון הציד המערבי") הוא ארמון עתיק ששימש גם כמצודה, השוכן 60 ק"מ דרומית-מערבית לתדמור, במדבר הסורי על דרך דמשק בסוריה. ארמון זה הוא ארמון תאום לקסר אל-חייר א-שרקי ("ארמון הציד המזרחי"). שני הארמונות נבנו על ידי הח'ליף השאם אבן עבד אל-מלכ מבית אומיה. הארמון נבנה בשנת 727 לפי הלוח האזרחי, שנת 109 להיג'רה, בסגנון האדריכלות האומיית.
מתחם המצודה

הארמון נבנה בחלקו התחתון מאבן גיר מסותתת בגובה 2 מטר. המשך הבנייה לגובה נעשה בלבני בוץ מיובשות. מבנה המצודה הוא מרובע, אורך הצלעות הוא 70 מטר. פתח הכניסה לארמון היה מעוטר. פתח זה הועבר בשנת 1940 אל המוזיאון הלאומי של דמשק והוצב בחזית הכניסה של המוזיאון. הפתח מעוצב כמגדלים חצי גליליים המותקנים משני צידי עמודי הפתח. המגדלים מעוטרים בצורות גאומטריות בסגנון האדריכלות הפרסי, ביזנטי וערבי. הכניסה לארמון הובילה לאכסדרה מקורה שהקיפה חצר מרכזית מרובעת. המבנה כלל שתי קומות, כנראה דומות בפריסתן. כל קומה חולקה לשישה אגפים נפרדים. כל אגף כלל מספר חדרים, אולם ושירותים. בכניסה לכל אגף נמצא חלון קמור עם קשת מקושתת בסטוקו. נחלק הפנימי עוטר בפסלים, ציורים ותגליפים, שהועברו למוזיאון בדמשק. העלייה לקומה השנייה נעשתה דרך שני גרמי מדרגות. שלוש מהפינות החיצוניות של מבנה הארמון עוצבו כמגדלים עגולים, ואילו הפינה הצפונית-מערבית היא מגדל מרובע בעיצוב ביזנטי. בין כל שתי פינות נמצא זוג מגדלים חצי עגולים.
המצודה הייתה חלק ממתחם שכלל גם גינה, אגם, טחנה, ח'אן, חמאם וכן תעלת מים תת-קרקעית שהובילה מים מסכר חרבקה (Harbaqa Dam), ששכן 16 ק"מ דרומית-מערבית לארמון. הסכר במקורו היה סכר רומי מהמאה השנייה לספירה. השליטים האומיים התגאו ביכולתם להפוך אזור מדברי לגן שופע. הגינה נבנתה בצורת מלבן שגודלו 1,050 מטר על 442 מטר וכוללת בתוכה שרידי תעלת המים. הח'אן שוכן 10 ק"מ צפונית-מערבית למצודה. הוא בעל צורה מרובעת, כשאורך כל צלע הוא 55 מטר. הוא עשוי מלבני בוץ והוא כולל חצר מרכזית. החמאם שוכן גם הוא צפונית-מערבית למצודה. הוא מורכב משני חלקים: חדר האדים עם 3 תאים, ובריכת מים קרים בעלת 4 תאים.
המצודה סייעה לח'ליף לפקח ולשלוט על תנועת שבטי המדבר באזור ואף היוותה מחסום ונקודת הגנה בעת הצורך. בנוסף לכך, שימשה גם כבסיס למשחקי ציד. לאחר סיום שלטון בית אומיה, היא שימשה גם את השושלת האיובית ואת הממלוכים. המצודה ניטשה סופית לאחר הפלישה המונגולית, במחצית השנייה של המאה ה-13.
חלק גדול מהמצודה נהרס עם השנים. באתר נשארו המאגר לאיסוף מים מסכר חרבקה, מתקן רחצה והח'אן.
משולם אליעזר לייפר

הרב משולם אליעזר לייפר (נולד ב-23 בינואר 1979) הוא האדמו"ר הרביעי והנוכחי מחסידות פיטסבורג.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית ב-23 בינואר 1979 לרבי מרדכי ישכר בער לייפר, האדמו"ר השלישי מפיטסבורג, ולמרים אביבה.
בשנת ה'תשמ"ג עלה לארץ עם הוריו. תחילה התגוררו בקריית יערים. בה'תשמ"ז 1987, עברו לגור באשדוד, שם למד בתלמוד תורה בעלז. בנעוריו למד בישיבות חוג חתם סופר, גאון יעקב, דאראג, ונזר התורה.
באב ה'תשנ"ט נישא לבתו של הרב שלמה גשטטנר, מנישואין אילו נולד בנו הבכור, יקותיאל יהודה. לאחר שהתגרש, התחתן שנית עם בתו של רבי ניסן רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף-ירושלים.
רבי משולם שימש כעורך תורני במכון "יד איתמר" להוצאת ספרי חסידות פיטסבורג, במסגרת זו ערך והוציא לאור את ספרי אביו וסבו, נודע גם כלמדן ובקי גם בספרי המוסר של גדולי ראשי הישיבות הליטאים, וכבעל חוש מוזיקלי.
לאורך השנים הקים ארגוני חסד למשפחות הקהילה. בשנת ה'תשע"ב, מינהו אביו לראש ישיבת פיטסבורג, וכן הורה לו למסור שיעורים בפרקי אבות ובאור החיים, לקהל לומדים מגוון מכלל האוכלוסייה.
לאחר פטירת אביו בי"ז בתשרי ה'תשפ"א מונה על פי צוואתו, למלא את מקומו כאדמו"ר מפיטסבורג.
משפחתו

בנו, יקותיאל יהודה, נשוי לבת האדמו"ר רבי משה יעקב הורוביץ מספינקא מונסי, חתן האדמו"ר רבי שמואל יעקב קאהן מתולדות אברהם יצחק.
בנו, הרב זוסיא, נשוי לבת האדמו"ר רבי ישראל קאפף מלעלוב ברנוביץ'.
בתו, נשואה ליחזקאל ארנסטר, נכד הרב אליעזר ארנסטר רב קריית מאור חיים צפת.
בתו, נשואה לאהרן, בן הרב יונה זאב ויינברג.
בנו יצחק אייזיק נשוי לנכדת הרב מרדכי אוירבך.
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, האדמו"ר מפיטסבורג אירס את בתו עם הבנש"ק מויז'ניץ, באתר בחדרי חרדים, 25 בינואר 2022
↑  משה ויסברג, אחד יחיד ומיוחד: המונים חגגו בשמחת החתונה הגדולה לבת הרבי מפיטסבורג, באתר בחדרי חרדים, 12 בספטמבר 2024
↑  משה ויסברג, תיעוד ענק ומסכם: שמחת החתונה הגדולה לבן הרבי מפיטסבורג, באתר בחדרי חרדים, 5 במרץ 2025
| שושלת נדבורנה |
| --- | --- | --- |
| אדמו"רי שושלת נדבורנה בעבר | רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן • רבי אהרן אריה לייב מפרמישלאן • רבי מאיר מפרמישלאן • רבי יצחק מקאליש • רבי שלמה מפרמישלאן • רבי ישכר בער לייפר (נדבורנה) • רבי אהרן אריה לייב לייפר (נדבורנה) • רבי מרדכי לייפר  • רבי ישכר בער לייפר (סאטמר) • רבי מאיר רוזנבוים (קרעטשניף) • רבי איתמר רוזנבוים • רבי אליעזר זאב רוזנבוים (קרעטשניף) • רבי שלמה איזקסון • רבי מאיר לייפר • רבי יוסף לייפר (פיטסבורג) • רבי חיים מרדכי רוזנבוים • רבי אברהם אבא לייפר • רבי אהרן יחיאל לייפר • רבי דוד משה רוזנבוים (רחובות) • רבי אליעזר זאב רוזנבוים (ראחוב) • רבי ישכר בער רוזנבוים • רבי יצחק אייזיק רוזנבוים • רבי מאיר איזקסון • רבי צבי הירש רוזנבוים • רבי ישראל רוזנבוים • רבי אשר ישעיה רוזנבוים (חדרה) • רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים • רבי נתן דוד רוזנבוים • רבי ישראל ניסן רוזנבוים • רבי יצחק אייזיק רוזנבוים (קליבלנד) • רבי מרדכי ישכר בער לייפר • רבי מאיר רוזנבוים (קראקאס) • רבי שמואל שמעלקא לייפר |  |
| אדמו"רי שושלת נדבורנה כיום | רבי אליעזר זאב רוזנבוים (נדבורנה) • רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים • רבי מאיר רוזנבוים (פרמישלאן) • רבי דוד משה רוזנבוים (קריית גת) • רבי יחזקאל שרגא רוזנבוים (טערבישאן) • רבי שלום אליעזר זאב רוזנבוים • רבי חיים מרדכי רוזנבוים (טשרנוביץ) • רבי ניסן חיים רוזנבוים • רבי זיידא אליעזר זאב רוזנבוים • רבי אשר ישעיה רוזנבוים (זוטשקא) • רבי מאיר יצחק אייזיק רוזנבוים • רבי אשר ישעיה רוזנבוים (ביתר עילית) • רבי יוסף נפתלי רוזנבוים • רבי ישכר בער לייפר • רבי משה מאיר לייפר • רבי משולם אליעזר לייפר • רבי אורי לייב הכהן רוזנבוים • רבי יחיאל מאיר רוזנבוים • רבי חיים לייפר • רבי ברוך פנחס לייפר • רבי דוד צבי רוזנבוים • רבי משה רוזנבוים • רבי זונדל ישכר דב רוזנבוים • רבי יהודה רוזנבוים • רבי גדליה משה רוזנבוים • רבי שלמה רוזנבוים • רבי מרדכי רוזנבוים (ירושלים) • רבי מאיר לייפר (דינוב) |  |
| ענפים בשושלת | חסידות נדבורנה באניא • חסידות ביטשקוב • חסידות בישטינא • חסידות זוטשקא • חסידות חוסט • חסידות טמשוואר • חסידות טערבישאן • חסידות טשערנוביץ' • חסידות לינסק • חסידות מז'יבוז' • חסידות מיאלען • חסידות נדבורנה • חסידות סטניסלב • חסידות סטרוז'ניץ • חסידות פיטסבורג • חסידות פרמישלאן • חסידות קאליש • חסידות קליבלנד • חסידות קרעטשניף • חסידות ראחוב |  |
הוגו סלוס

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1866 צ'סקה ליפה, צ'כיה 
 פטירה:  4 בפברואר 1929 (בגיל 62) העיר החדשה, צ'כיה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסני 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה שבאוניברסיטה הגרמנית בפראג 
 שפות היצירה:  גרמנית, צ'כית 
 
הוגו סלוס (בגרמנית: Hugo Salus;‏ 3 באוגוסט 1866, צ'סקה ליפה, צ'כיה – 4 בפברואר 1929, פראג) היה רופא, סופר ומשורר.
ביוגרפיה

סלוס למד רפואה בפראג ועסק שם בגינקולוגיה מ- 1895 ואילך. מלבד הפעילויות המקצועיות שלו כרופא הוא פרסם כמה ספרי שירה וסיפורים קצרים והיה אחד ממקדמי הספרות הגרמנית בפראג בזמנו. היה סופר פורה ובמהרה נעשה הפוסק בטעם הספרותי בפראג ולמשורר הבוהמי הכותב בגרמנית המכובד ביותר בזמנו. כמו כן היה חבר ומדריך רוחני לריינר מריה רילקה. לשירתו הייתה השפעה מסוימת על סגנונו של רילקה בתחילת כתיבתו
כמה מחבריו היהודים האינטלקטואלים ראו בו כמתבולל "טהור" ולוחם מיליטנטי עבור ליברליזם גרמני והתבוללות יהודית. הקשר שלו לציונות היה לא יותר מאשר אימוץ אופנה חדשה.
פיטר מיילו (Peter Mailloux) הביוגרף של פרנץ קפקא אומר עליו ועל יריבו פרידריך אדלר: "יהדותם התבטאה רק בשם". הפילוסוף, אמיל אוטיץ (Emil Utitz) הגדיר זאת קצת אחרת: "שניהם יהודים מוכרים, אבל חשו עצמם כנציגים אותנטיים של כל הגרמנים בבוהמיה ואלה שרחוקים משם. גרמנים אלה לא מצאו עניין רב בפראג בכלל וביהודים שבה לא גילו שום עניין. סלוס ואדלר היו ליברלים מהסוג הישן. קאהן מציין שסלוס השתמש באמרות יהודיות בשירתו, מחזותיו ולעיתים גם בפרוזה שלו.
בחוג שלו הסתובבו סופרים צעירים כמו פרנץ קפקא, מקס ברוד, פרנץ ורפל, אגון ארווין קיש, אוסקר באום ואחרים. חלק מיצירותיו אוירו על ידי היינריך פוגלר (Heinrich Vogeler) וארנולד שנברג הלחין שניים משיריו.
מבחר מיצירותיו > שירה

Gedichte. 1898
Neue Gedichte. 1899
Ehefrühling. 1900
Reigen. 1900
Christa. Ein Evangelium der Schönheit. 1902
Ernte. 1903
Neue Garben. 1904
Die Blumenschale. 1908
Glockenklang. 1911
Das neue Buch. 1919
Klarer Klang. 1922
Helle Träume. 1924
Die Harfe Gottes. 1928
מבחר מיצירותיו > פרוזה

Novellen des Lyrikers. 1903
Das blaue Fenster. 1906
Trostbüchlein für Kinderlose. 1909
Andersen-Kalender 1910 (12 Fairy tales)
Schwache Helden. 1910
Die Hochzeitsnacht. Die schwarzen Fahen. 1913
Seelen und Sinne. 1913
Nachdenkliche Geschichten. 1914
Der Heimatstein und andere Erzählungen. 1915
Sommerabend. 1916
Die schöne Barbara. 1919
Freund Kafkus. 1919
Der Beschau. Eine Ghettogeschichte. 1920
Der Jungfernpreis. 1921
Vergangenheit. 1921
מבחר מיצירותיו > תיאטרון

Susanna im Bade. 1901
Römische Komödie. 1909
לקריאה נוספת

Binder, Hartmut: Hugo Salus. Geburtshelfer und Poet dazu. In: Salfellner, Harald: Mit Feder und Skalpell. Grenzgänger zwischen Literatur und Medizin.Diss. Prag: Vitalis, 2014.
Wertheimer, Paul: Hugo Salus, Prague 1902.
Tinkl, Lotte: Neuromantische Elemente bei Hugo Salus und Franz Herold, Diss. Vienna, 1949.
Franzel, Emil, 'Hugo Salus. Ein Stück versunkenes Prag,' in Sudetendeutscher Kulturalmanach, 7 (1969).
Kletzander, Hermann, Hugo Salus und der Jugendstil, Diss. Salzburg 1977.
Abret, Helga, 'Hugo Salus und Jaroslav Vrchlický. Das Verhältnis beider Dichter an Hand einiger unveröffentlichter Salus-Briefe,' in Österreich in Geschichte und Literatur, 24 (1980), pp. 28–34.
Theopold, Wilhelm, Doktor und Poet dazu. Dichterärzte aus fünf Jahrhunderten, 2nd impression, Mainz 1987, ISBN 3-87409-032-9.
Jeremy Adler & Richard Fardon, 'An Oriental in the West: The Life of Franz Baermann Steiner,’ in Franz Baermann Steiner Selected Writings, vol.1, Taboo, truth, and religion, (eds. Jeremy Adler, Richard Fardon), Berghahn Books, 1999
Lothar Kahn, Donald D. Hook, Between two worlds: a cultural history of German-Jewish writers, Iowa State University Press, 1993
Natalie Berger, Where cultures meet: the story of the Jews of Czechoslovakia, Beth Hatefutsoth, Nahum Goldmann Museum of the Jewish Diaspora, 1990
Marek Nekula, Walter Koschmal, Juden zwischen Deutschen und Tschechen: sprachliche und kulturelle Identitäten in Böhmen 1800-1945, Volume 104 of Veröffentlichungen des Collegium Carolinum, Collegium Carolinum München, Oldenbourg Wissenschaftsverlag, 2006
Peter Mailloux, A Hesitation Before Birth:The Life of Franz Kafka, University of Delaware Pres,1989
Livia Rothkirchen, The Jews of Bohemia and Moravia: facing the Holocaust, University of Nebraska Press, 2005
הערות שוליים

1 2  Mailloux, 1989, p. 121
1 2 3  Kahn, 1993, p. 182
↑  Adler, 1999, p. 32
↑  Berger, 1990, p. 216
↑  Nekula, Koschmal, 2006, p. 176
↑   Prague Territories: National Conflict and Cultural Innovation in Franz Kafka Scott Spector
↑  Rothkirchen, 2005, p. 23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308227205171  BnF: cb171266642 (data)  GND: 119222140  ISNI: 0000 0000 8390 7425  LCCN: n87896783  MusicBrainz: 97df96c5-d03b-48ff-abad-6bfd36444774  NKC: jk01110358  NTA: 069857822  VIAF: 67271086   WorldCat (עם VIAF): 67271086
World Wide Web

טים ברנרס-לי, נחשב להוגה הראשי של ה-World Wide Web
World Wide Web (בעברית: רשת כלל־עולמית, ובמינוח האקדמיה ללשון העברית: "המארג הכלל־עולמי"), או בראשי התיבות WWW, הוא מרחב של מסמכי היפרטקסט מקושרים המכונים דפי אינטרנט או דפי Web (ובמינוח שקבעה האקדמיה ללשון העברית: "דף המארג"), והוא כולל משאבים אלקטרוניים אחרים כמו תמונות, קובצי וידאו וצליל ותוכניות. הווב נגיש דרך האינטרנט.
הקישור בין הדפים מתקיים באמצעות היפרטקסט – טקסט שבחירה בו מובילה את המשתמש לדף אינטרנט אחר. דפי אינטרנט וההיפרטקסט נקראים באמצעות תוכנת דפדפן, שקוראת את דפי האינטרנט משרתי אינטרנט ומציגה אותם על המסך. מכלול של דפי אינטרנט שנוצרו על ידי גורם אחד, קשורים לאותו נושא ושמורים תחת שם דומיין אחד נקראים אתר אינטרנט.
קצב הגידול המהיר להפליא של הטכנולוגיה החדשה נבע מאימוץ שלה כמעט בצורה מידית על ידי המגזר המסחרי והפרטי, לצורכי פרסום ומסחר, חינוך, פורנוגרפיה, ועוד.
לאחר תקופת קליטה קצרה, אומצה הטכנולוגיה החדשה גם על ידי תעשיית מערכות המידע בארגונים, שחיפשו דרך לחזור למחשוב מרכזי החוסך בעלויות תחזוקה של מערכות מחשוב מבוזרות, מבלי לאבד את יתרונות המחשוב המבוזר כגון עיבוד מקומי ויכולות גרפיות.
היסטוריה של WWW

רשת ה-WWW הומצאה ב-Conseil Européen pour la Recherche Nucléaire) CERN) – המרכז האירופאי לחקר הגרעין.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 פותחו רשתות תקשורת מיתוג מנות על ידי הצבא האמריקאי, אלה איפשרו לשדר "חבילות" מידע נפרדות בערוצים פנויים, דבר אשר היווה הלכה למעשה את הבסיס לאינטרנט המודרני. ניתן לומר כי בסופו של דבר, האינטרנט, בגרסתו הראשונה ה-ARPANET נוסד בשנת 1969 על ידי הסוכנות האמריקאית לפיתוח פרויקטים Advanced Research Projects Agency (ARPA)‎. למרות האמור לעיל, למעשה רק במחצית הראשונה של שנות ה-90 הפך האינטרנט לנחלת הציבור כולו, וזאת בזכות התפשטות ה-WWW.
הכל החל משני חוקרים: האנגלי טים ברנרס-לי (Tim Berners-Lee), המפורסם יותר, והבלגי רוברט קאילאיו(אנ'), אשר עבדו במעבדת המחקר צרפתית שווייצרית CERN – המרכז האירופאי לחקר הגרעין. זהו ארגון מחקר בינלאומי אשר עסק במידע הכתוב בשפות רבות, דבר אשר הווה מגבלה לרשת האינטרנט דאז, שהייתה אז בעלת אוריינטציה אנגלית.
שני החוקרים פיתחו את הקוד של WWW שהתבסס על טכנולוגיית היפרטקסט.
בשנת 1989 הציע ברנרס-לי מערכת היפרטקסט גלובלית שבה יוכלו אנשים לחלוק מידע ולקשר מסמכים כך שתיווצר רשת קורים (Web) בינלאומית של מידע מקושר באמצעות קישורי-על. לשם כך פיתח בסביבת NeXTStep שפה מיוחדת, HTML, שכללה תחביר אחיד לקישורים בין מסמכי הרשת (URL/URI), תוכנת שרת ותוכנת לקוח (דפדפן), שהשתמשו בפרוטוקול HTTP.
העבודה על הפרויקט החלה באוקטובר 1990, בדצמבר כבר שימשה המערכת באופן פנימי ב-CERN. במהלך שנת 1991 הם הציעו את הרעיון לאחראי עליהם במעבדת CERN, אם כי כשלו במאמצים לשכנעו ולכן פתחו קבוצת דיון – תחום שאז היה המפותח ביותר באינטרנט – ודרכה הצליחו לצבור אוהדים ברחבי העולם.
קאלילאיו אמר לאתר האינטרנט SILICON.COM: "הציבור באינטרנט מאמין שהוא שולט ברשת... הוא מאוד נחוש ויש לו דעות מוזרות לגבי כיצד האינטרנט צריך לפעול. יש שם אנשים חיוביים. בזכותם האינטרנט הפך למה שהוא היום".
ב-6 באוגוסט 1991 נפתח שירות ה-WWW הפנימי של CERN לכלל רשת האינטרנט. אתר ה-WWW הראשון באינטרנט היה info.cern.ch. שנתיים לאחר מכן, כבר היו קיימים 2 מיליון שרתי אינטרנט עם יותר מ-600 אתרי WWW. בשנת 1995 היו קיימים כ־100 אלף אתרי WWW ובשנת 1997 היו כבר כמיליון אתרי WWW.
רשת ה-WWW התפתחה באופן נרחב ובעשור הראשון של המאה ה-21 הייתה השימוש הנפוץ ביותר באינטרנט לאחר הדואר האלקטרוני. WWW היא הדרך האחידה הנפוצה ביותר כיום לפרסום וחיפוש נתונים, אם כי בזמנו היא התקבלה ברגשות מעורבים. עם הזמן אף הפכה WWW, בטעות, למזוהה עם מה שמכונה "רשת האינטרנט" (למעשה WWW היא רק אחד מהשירותים השונים הרצים על גבי האינטרנט).
ברנרס-לי ו-CERN לא רשמו פטנטים על המצאות אלו, ולכן ניתן להשתמש בהם באופן חופשי, בלי לשלם תמלוגים.
כמות המידע ברשת ה-WWW אינה ניתנת לכימות, מאחר שבכל יום נוסף יותר מידע מאשר כל מנועי החיפוש יחד מסוגלים למפתח (index). לפי הערכות חוקרים, הפער בין כמות המידע הממופתחת לבין כמות המידע הכוללת ברשת, הולך ועולה מדי יום ביחס לא-ליניארי.
כלל הדפים הממופתחים קרוי הרשת הממופתחת (indexable Web) או הרשת שעל פני השטח (Surface Web). לפי סטטיסטיקה שבוצעה בסוף שנת 2005 על דפים ב-75 שפות בארבעת מנועי החיפוש המובילים, ההערכה היא שהיו אז יותר מ-11.5 מיליארד דפי WWW.
המצאת ה-WWW שינתה ללא הכר את פני הכלכלה, החינוך והתרבות בעולם.
אופן הפעולה של WWW

מבחינה טכנית, המחשבים שמשתתפים ברשת זו חולקים פרוטוקול תקשורת בשם HTTP. בפרוטוקול תקשורת זה, המחשב שמריץ את תוכנת הלקוח שולח בקשה (HTTP Request), לדוגמה URL, והמחשב שמריץ את תוכנת השרת מחזיר טקסט (HTTP Response). הפורמט של טקסט זה קרוי HTML המבוסס על שפת תגיות. הבחירה בפורמט זה לרשת החדשה נעשה ממספר שיקולים, והעיקרי בהם שהוא אינו פורמט קנייני, ושהוא מבוסס טקסט, אך מסוגל להעביר גם גרפיקה. למעשה, חלק מהגרפיקה המוצגת למשתמש בכל דף אינה נמצאת בדף עצמו אלא נוצרת במחשב המשתמש, על ידי תוכנת הדפדפן, המבצעת את הוראות התצוגה הכתובות בתגיות ה-HTML.