stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בייבידול
היסטוריה

לא ברור מקור שמה של הכתונת, אולם פרסומה מקורו בסרט משנת 1956 "בייבי דול" בכיכובה של קרול בייקר. ייתכן שמקור שמה של הכתונת בסוג השמלות שלבשו בובות (באנגלית "Doll") של תינוקות (באנגלית "Baby") בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בעקבות הסרט משנת 1956 החל הבייבידול להיחשב כאביזר מיני מעורר. גזרות מיניות של הכתונת מבליטות את החזה ומציגות את הרגליים (בשל אורכה הקצר של הכתונת).
בייבידול נהפכה בשנות ה-90 למזוהה עם תרבות הגראנג' הנשי כאשר קאט ביילנד, סולנית להקת בייבס אין טוילנד, וקורטני לאב, סולנית להקת הול, החלו ללבוש בייבידולים לעיתים קרובות, שכן הבייבידול הייתה חלק מסגנון שיצרה ביילנד, שנקרא "קינדרהור". הסגנון נהפך למזוהה יותר בעקבות פריצתה של הול למיינסטרים וכן בשל נישואיה של קורטני לאב לסולן להקת נירוונה קורט קוביין, שני דברים שחיזקו את מעמדה של לאב כסלבריטאית בכלל ובסצנה האלטרנטיבית בפרט. באלבומה הראשון של הול, "Pretty On The Inside", יש שיר על שם הבגד.
ראו גם

פיג'מה
כתונת לילה
אוגוסט כריסטיאן, דוכס אנהלט-קתן

אוגוסט כריסטיאן, דוכס אנהלט-קתן (18 בנובמבר 1769 - 5 במאי 1812) היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר שלט בנסיכות אנהלט-קתן, ומשנת 1806 בדוכסות אנהלט-קתן.
ביוגרפיה

אוגוסט כריסטיאן נולד ב-18 בנובמבר 1769, והיה הבן הבכור של קרל גאורג, נסיך אנהלט-קתן ולואיזה שרלוטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתו של פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
לאחר מותו של אביו בשנת 1789, אוגוסט כריסטיאן ירש את נסיכות אנהלט-קתן. בנוסף הוא טיפח קריירה צבאית בשורות הצבא הפרוסי, והועלה שם לדרגת גנרל מיור.
ב-15 במאי 1803 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, וב-31 בינואר 1805 קיבל את תואר אביר מסדר הנשר השחור.
ב-9 בפברואר 1792 התחתן אוגוסט כריסטיאן בפרנקפורט עם פרדריקה מנסאו-אוזינגן, בתו של פרידריך אוגוסט, נסיך של נסאו-אוזינגן, אולם לא היו להם ילדים, ולאחר אחת עשרה שנות נישואים, הם התגרשו בשנת 1803.
ב-18 באפריל 1806 העניק לו נפוליאון התואר דוכס, יחד עם דודניו שליטי הנסיכויות האחרות של אנהלט.
ב-5 במאי 1812 מת אוגוסט כריסטיאן בקתן, ואחיינו בן העשר, לודוויג אוגוסט, דוכס אנהלט-קתן ירש את הדוכסות, תוך שלאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, שימש כעוצר עד מותו בשנת 1817, ולאחר מכן נכדו, לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו שימש כעוצר בשם לודוויג אוגוסט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 104232757  VIAF: 10278855   WorldCat (עם VIAF): 10278855
המשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022)

מדינות החברות בנאט"ו (כחול), מדינות המבקשות להצטרף לנאט"ו (סגול וכחול בהיר) וחברות ארגון האמנה לביטחון משותף בראשות רוסיה (אדום).
המשבר האוקראיני-רוסי היה עימות צבאי מתמשך בין רוסיה לאוקראינה שהחל בחלקים בחודשים מרץ ואפריל 2021, כאשר דבר זה מהווה המשך של המלחמה בדונבאס, וכן גם הסלמה בסכסוך האוקראיני-רוסי. המשבר גרם למתיחות בינלאומית, שמעורבים בה בין היתר - ארצות הברית, ברית נאט"ו, האיחוד האירופי ועוד.
במהלך 2021, במהלך חריג קירבה רוסיה כוחות צבא גדולים לגבול אוקראינה הקרוב לאזורי הסכסוך במזרח אוקראינה, הצעד גרם למתיחות בינלאומית ועורר דאגות לגבי פלישה אפשרית, רוסיה הכחישה כוונה זו. בפברואר 2022, הודיעה רוסיה על הכרה בעצמאותן של הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק, שהתבדלו מאוקראינה בחסות רוסיה. הכרה זו הובילה לעיצומים על רוסיה מצד מדינות המערב. ב-24 בפברואר 2022 החלה פלישת רוסיה לאוקראינה.
רקע

לרוסיה יש אינטרסים גאופוליטיים וכלכליים חשובים באזור אוקראינה. המשבר הרוסי-אוקראיני הוא המשך למאמץ של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, להקים את הגוש האירו-אסיאתי. העימות הצבאי החל בסוף פברואר 2014, על רקע הלחץ הרוסי על קייב שלא להיכנס להסכם סחר עם האיחוד האירופי, לאחר שהודח נשיא אוקראינה הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ' בתום סדרה של הפגנות, שנמשכו כשלושה חודשים, נגד החלטתו שלא לחתום על ההסכם. במקומו עלו לשלטון חוגים אוקראיניים פרו-מערביים ולאומניים.
השלב הראשון בעימות היה פלישתה של רוסיה לחצי האי קרים, לאחר פלישה והשתלטות מהירה הכריזה רוסיה במרץ על סיפוח חצי האי קרים שבאוקראינה לשטחה. הסיפוח החד-צדדי של שטח ממדינה ריבונית ללא הסכמת ממשלתה הביא בתגובה להטלת סנקציות כלכליות של רוב מדינות המערב כלפי רוסיה. אוקראינה טענה שמעשי רוסיה הם הפרת מזכר בודפשט, היות שזו פגיעה בריבונות ובשליטה הטריטוריאלית של אוקראינה.
בהמשך לתסיסה שלאחר אירועי יברומאידאן ובעקבות ההשתלטות הרוסית על חצי האי קרים, החלו תושבים רוסים במחוזות דונייצק ולוהנסק באוקראינה בהפרות סדר. רוסיה ניצלה את המצב, ועודדה אותם להתנתק מאוקראינה וחבירה לרוסיה או להקים מדינה עצמאית בשם נובורוסיה. הבדלנים זכו לתמיכה של רוסיה, לסיוע בנשק ואף בהשתתפות של "מתנדבים" רוסים בלחימה.
באפריל 2014, החלה לחימה בחבל דונבאס בין הצבא האוקראיני לבין מורדים שנתמכו בסיוע רוסי. באוגוסט, הצבא האוקראיני התקרב להחזרת השליטה בגבול רוסיה–אוקראינה וכיתור המורדים. בתגובה להידרדרות מצב כוחות הבדלנים, רוסיה נטשה את גישתה ההיברידית והחלה בפלישה קונבנציונלית של כוחותיה לאזור והדפה את האוקראינים. בפברואר 2015, למרות הסכמי מינסק, המשיכו קרבות ספורדיים בין הצבא האוקראיני לבין מורדים שנתמכו בסיוע רוסי. עד לספטמבר 2015 ארגון האומות המאוחדות הודיע על מספר משוער של כ-8,000 הרוגים כתוצאה מהמלחמה, ועימותים בין המורדים לממשל האוקראיני המשיכו בעצימות נמוכה עד 2021, כשהמורדים מסתייעים בתמיכה רוסית, בעוד אוקראינה מקבלת תמיכה גוברת מהאיחוד האירופי ומארצות הברית.
עם כישלון הסכמי מינסק, שני הצדדים ניסו לקבוע עובדות בשטח. בין השנים 2019–2021, רוסיה הנפיקה למעלה מ-650,000 דרכונים רוסיים לאוכלוסיית דונבאס, ממשלת אוקראינה ראתה בכך צעד לקראת סיפוח האזור. בספטמבר 2020, אישר זלנסקי את אסטרטגיית הביטחון הלאומית החדשה, המגדירה את החברות בנאט"ו כאחד היעדים מרכזיים של מדיניות ההגנה והחוץ של אוקראינה. המדינה קידמה את יוזמת פלטפורמת (אנ') להפעלת לחץ בינלאומי על רוסיה לבטול הכיבוש ולשילוב מחדש של חצי האי קרים. מצד שני – במאי 2021, רוסיה עידכנה את אסטרטגיית הביטחון הלאומית, בה נאמר כי עשויה להשתמש ב"שיטות כוחניות" כדי לסכל או למנוע פעולות לא ידידותיות המאיימות על ריבונותה ושלמותה הטריטוריאלית של הפדרציה הרוסית. במקביל, רוסיה החלה להפיץ בקביעות טענות בדבר "אופיו הנאצי" של משטר קייב והפשעים שם כביכול מבצעים בדונבס, דיברה על שיתוף פעולה במהלך כיבוש אוקראינה הסובייטית על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, וטענה כי אוקראינה היא שטחם ההיסטורי והידוק השת"פ של המערב אתה את יציבות העולם. אנליסטים תיארו את הרטוריקה כמוגזמת מאוד. נטען כי היא חלק ממאמץ עיצוב תודה להצדקת המלחמה והרעלת הבערות בשביל לבודד ולקעקע את אוקראינה, על מנת להקל על משימת התפקיד של רוסיה לשלוט בה. דומה למה שנעשה במהלך הכיבוש המוצלח של חצי האי קרים בשנת 2014.
ההסלמה בשנת 2021 > הגדלת הכוחות בסמוך לגבול

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בחודשים מרץ ואפריל 2021 העבירה רוסיה כ-100 אלף חיילים וציוד צבאי לקרבת הגבול בינה ובין אוקראינה – גיוס הכוח הגדול ביותר מאז סיפוח חצי האי קרים לרוסיה בשנת 2014. הצעד גרם למשבר בינלאומי ועורר דאגות לגבי פלישה אפשרית. צילומי לוויין הראו תנועות של שריון, טילים וכלי נשק כבדים אחרים. הכוחות הוסרו חלקית עד יוני אבל התשתיות הושארו במקום. ההסלמה ביחסי אוקראינה–רוסיה חודשה באוקטובר ובנובמבר 2021, הפעם בניין הכוח היה עם מספר רב יותר של חיילים ועם פריסות בחזיתות חדשות, כולל בלארוס בצפון וקרים בדרום.
באוקטובר, גורמים רשמיים בארצות הברית ובאירופה החלו לשים לב לתנועות מחודשות של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית באזור הגבול בין רוסיה ואוקראינה.
באפריל 2021, ביצעה אוקראינה הפעלה מבצעית ראשונה של מל"ט צבאי Bayraktar TB2. באוקטובר אישרה אוקראינה שנעשה שימוש במל"ט באזור דונבאס במהלך משימת אש נגד-סוללות באזור שבשליטת הבדלנים. כמעט במקביל לתקרית, הופיע דיווחים בכלי תקשורת רוסים על כיבוש הכפר סטרומארייבקה שבו חיים 37 אזרחים רוסים שקיבלו דרכונים ביוזמה רוסית, אוקראינה הכחישה את הדיווחים. בנאום בישיבת מועצת משרד ההגנה הרוסי ב-2 בנובמבר, ולדימיר פוטין אמר כי רוסיה עוקבת מקרוב אחר השימוש במל"טים "ליד גבולות רוסיה" ועליה לנתח היטב את המצב בהקשר זה.
לטענת משקיפי OSCE, מספר ההפרות של משטר הפסקת האש הוכפל ביחס לשנת 2020 (בתקופה שבין ערב 29 באוקטובר עד ערב 31 באוקטובר, משטר הפסקת האש במחוז דונצק הופר 988 פעמים ובלוהנסק – 471 פעמים). משקיפים של OSCE SMM דיווחו על תנועה מוגברת של ציוד צבאי של הכוחות המזוינים של אוקראינה, כמו גם ניסיונות חוזרים ונשנים לעמעם את האות של המל"טים שלה, המשמשים לניטור השטח. במקביל, הופיעו בתקשורת המערבית פרסומים לפיהם רוסיה שוב מושכת כוחות לגבול אוקראינה. תמונות לוויין של כלי רכב משוריינים רוסיים הובאו כראיה לכך.
פלישת רוסיה לאוקראינה

ב-24 בפברואר ב-6:00 (שעון מוסקבה) פוטין הורה לפתוח ב"מבצע צבאי מיוחד" של צבאו על אוקראינה. צבא רוסיה פלש לאוקראינה מכיוונים אחדים, בהם סמוך לחראקוב ומחצי האי קרים, וגם מאזור בלארוס. נורו טילים על תשתיות צבאיות ושדות תעופה, כולל באזור קייב ולבוב, והמרחב האווירי במדינה נסגר. נשיא אוקראינה זלנסקי הכריז על ממשל צבאי והורה לאזרחיו להישאר בבתיהם. בנוסף, הודיע שיחולק נשק לכל אזרח שירצה בכך.
ראו גם

המשבר הטאיוואני-סיני (2021-2022)
הזירה הדרום-מזרח אסייתית

הזירה הדרום מזרח אסייתית הייתה חלק מזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, שהתנהלה בשטחי בורמה, הודו, תאילנד, הודו-סין, מלאיה וסינגפור.
המערכה החלה ב-8 בדצמבר 1941, עם פלישת הצבא היפני הקיסרי לתאילנד ולמלאיה מבסיסים שנכבשו שנה קודם בהודו-סין, כחלק ממלחמת סין–יפן השנייה. הנחיתה באיסטמוס קרה (Kra) הקדימה במספר שעות את ההתקפה על פרל הארבור. המערכה הגיעה לסיומה ב-9 בספטמבר 1945 עם ניצחון לבעלות הברית וכניעת האימפריה היפנית.
הצלחות ראשונות ליפנים

בעלות הברית בדרום מזרח אסיה ספגו תבוסות קשות במהלך ששת חודשי הלחימה הראשונים. אוניית המערכה אה"מ פרינס אוף ויילס וסיירת המערכה "ריפאלס" טובעו מול חופי מלאיה ב-10 בדצמבר 1941. בעקבות הפלישה, כרתה ממשלת תאילנד ברית רשמית עם היפנים, ועברה לצידם ב-21 בדצמבר. ב-8 בדצמבר החל גם קרב הונג קונג, שנמשך כשבועיים, עד לכניעת הכוחות הבריטים ביום חג המולד, 25 בדצמבר. בינואר 1942, פלשו היפנים לבורמה ולאיי הודו המזרחית, וכבשו את מנילה ואת קואלה לומפור, ובפברואר נכבש האי סומטרה.
הצלחות ראשונות ליפנים > מלאיה וסינגפור

במהלך קרב מלאיה, נתקלו היפנים בהתנגדות קשה מצד כוחות הצבא ההודי, הדיוויזיה האוסטרלית השמינית ויחידות של הצבא הבריטי שנכחו במקום, אך העליונות בציוד ובכוח אש הכריעו את הקרב לטובת הצבא היפני הקיסרי. לאחר שנהדפו ממלאיה, נכנעו כוחות בעלות הברית, תחת פיקודו של לוטננט גנרל ארתור פרסיבל, לצבא היפני, ב-15 בפברואר 1942. כ-130,000 חיילים הפכו לשבויי מלחמה. הכניעה בסינגפור הייתה הכניעה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הצבא הבריטי.
הצלחות ראשונות ליפנים > הפשיטה באוקיינוס ההודי

ב-31 במרץ 1942, החלה הפשיטה באוקיינוס ההודי, שנמשכה עד 10 באפריל. הפשיטה, שנערכה על ידי שייטת נושאות המטוסים של הצי הקיסרי היפני, כוונה כנגד נתיבי שיט ובסיסי בעלות הברית באוקיינוס ההודי. לאחר כיבוש האי ג'אווה, יצאו כוחות הצי היפני לאוקיינוס ההודי על מנת להשמיד את כלי השיט של הצי המלכותי הבריטי ולסייע לפלישה לבורמה. הפלישה נחלה הצלחה חלקית, שכן הצי המלכותי לא הושמד, אך כלי השיט הבריטים נסוגו לציילון ולקניה, שכן הבסיסים הקדמיים שלהם לא יכלו עוד להגן על עצמם מהתקפות יפניות. מצבו של הצי המלכותי המשיך להדרדר עם הצבתם מחדש של הכלים הגדולים בגזרות אחרות, ולבסוף נותר ממנו רק כוח ליווי לשיירות ימיות. ממאי עד נובמבר 1942, שימש כוח זה בפלישה למדגסקר, שמטרתה הייתה למנוע מהיפנים להשתמש באי, שהיה בשליטת צרפת של וישי. באותה שנה, הפגיז הצי היפני את העיר מדרס שבדרום הודו. על אף שהנזק הראשוני היה קל, התפנו תושבי העיר, מפחד מהמשך ההפגזות ומפלישה אפשרית.
הצלחות ראשונות ליפנים > כיבוש איי אנדמן וניקובר

ב-23 במרץ 1942, פלשו היפנים לאיי אנדמן וניקובר, והחזיקו בהם עד סוף המלחמה. ב-29 בדצמבר 1943, הועברה השליטה הפוליטית באי לידי ממשלת הודו החופשית. ראש הממשלה, סובהאז צ'נדרה בוסה, ביקר בעיר הבירה פורט בלייר, והניף שם את דגל הודו. למרות זאת, שמרו היפנים על השליטה באי.
המערכה באוקיינוס ההודי 1942–1945

ההתנגדות ליפנים באוקיינוס ההודי התעוררה עם השימוש במוקשים ימיים ובצוללות. בשל הקושי של היפנים להסתגל ללוחמה זו, הצליחו ציי בעלות הברית לדחוק את הצי היפני מחופי בורמה, תוך שימוש בצוללות.
עם התמוטטות הקריגסמרינה בסוף 1943, התפנו כוחות הצי המלכותי הבריטי לפעול באוקיינוס ההודי, ולאחר מבצע אוברלורד התפנו גם כלי רכב אמפיביים, שהיו חשובים למבצעי הנחיתה ברחבי דרום אסיה. עם הגעת נושאות מטוסים בריטיות לאוקיינוס, החלו בשנת 1944 מבצעי תקיפת מטרות יפניות בדרום מזרח אסיה, כשמטרתן העיקרית היא פגיעה במתקני הנפט, בעיקר באינדונזיה. הפגיעה במתקנים אלה הסבה נזק כבד לצבא היפני, שכבר סבל ממחסור בנפט בעקבות האמברגו האמריקאי על יפן.
הערות שוליים

↑  אבדן "פרינץ אוף וויילס" ו"ריפלס" בקרב על סינגאפור, הצופה, 11 בדצמבר 1941
| זירות ומערכות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | המערכה בפולין • מתקפת הסאר • המלחמה המדומה • המערכה בנורווגיה • המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה • הקרב על בריטניה • המערכה בבלקן • מבצע ברברוסה • החזית המזרחית • הזירה האיטלקית • החזית המערבית |  |
| המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט | מלחמת סין–יפן השנייה • המערכה באוקיינוס השקט • המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט • הזירה הדרום-מזרח אסייתית • מבצע סערת אוגוסט |  |
| הים התיכון, המזרח התיכון וצפון אפריקה | הקרב על הים התיכון • המערכה בצפון אפריקה • המערכה במזרח התיכון • המערכה במזרח אפריקה • המלחמה האנגלו–עיראקית • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן |  |
| זירות ומערכות אחרות | המערכה באוקיינוס האטלנטי |  |
| מערכות שלא יצאו אל הפועל | מבצע טננבאום: כוונות לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין • מבצע ארי-הים: כוונות לכיבוש בריטניה • מבצע איקרוס: כוונות לכיבוש איסלנד • כוונות לכיבוש היישוב היהודי בארץ ישראל (התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש • תוכנית המבצר האחרון) • מבצע גרין: כוונות לכיבוש אירלנד • מבצע הרקולס: כוונות לכיבוש מלטה • מבצע פליקס: כוונות לכיבוש ספרד וגיברלטר • מבצע נפילה: כוונות לכיבוש יפן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556791505171  LCCN: sh2008113879
טוגולנד

טוגולנד הייתה פרוטקטורט של האימפריה הגרמנית במערב אפריקה בין השנים 1884–1914, והקיף את מה שהיא כיום מדינת טוגו ורוב מה שכיום הוא אזור וולטה בגאנה, כ-77,355 קמ"ר. בתקופה המכונה "המרוץ לאפריקה", המושבה הוקמה בשנת 1884 והורחבה בהדרגה לפנים הארץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 נכבשה המושבה במהירות על ידי כוחות בריטים וצרפתים במהלך כיבוש טוגולנד והועברה לשלטון צבאי. בשנת 1916 השטח חולק לאזורי מינהל נפרדים של בריטניה וצרפת, והחלוקה הפכה לרשמית בשנת 1922 עם הקמת טוגולנד הבריטית וטוגולנד הצרפתית.
היסטוריה

המושבה הוקמה לקראת סוף תקופת הקולוניזציה האירופית באפריקה המכונה בדרך כלל "המרוץ לאפריקה". שני אזורי חסות נפרדים הוקמו בשנת 1884. בפברואר 1884 נחטפו ראשי העיירה Aného על ידי חיילים גרמנים ונאלצו לחתום על אמנת הגנה. באזור לומה היה החוקר הגרמני, הרופא הרפואי, הקונסול הקיסרי והממונה על מערב אפריקה, גוסטב נכטיגל, הכוח המניע להקמת המושבות המערביות באפריקה של טוגולנד וכן קאמרון. מבסיסו על החזקה של האי הספרדי פרננדו פו במפרץ ביאפרה הוא נסע רבות ביבשת אפריקה. ב-5 ביולי 1884 חתם נכטיגאל על אמנה עם המפקד המקומי, Mlapa III, בו הכריז על פרוטקטורט גרמני על רצועת שטח לאורך חוף העבדים על מפרץ בנין. על ספינת התותחים הקטנה SMS Möwe הונף לראשונה דגל האימפריה ביבשת אפריקה. הקונסול היינריך לודוויג ראנדד הצעיר, סוכן תושב של חברת C. Goedelts באווירה, מונה כנציב הראשון עבור השטח.
בשנת 1899 גרמניה ובריטניה סחרו בשטחים באיי סמואה עבור איי שלמה הצפוניים והשליטה בטונגה, תוך שימוש באזור הנייטרלי של טוגולנד (ינדי) ובמשולש וולטה כקלפי מיקוח.
כלכלה וצמיחה

גרמניה הרחיבה בהדרגה את שליטתה בפנים הארץ. מנהלים ומתיישבים קולוניאליים הביאו גידול מדעי לגידולי הייצוא העיקריים במדינה (קקאו, קפה, כותנה. המספר הכולל של פקידים גרמנים במושבה היה 12 בלבד בשנת 1890. תשתית המושבה פותחה לאחת הרמות הגבוהות ביותר באפריקה. פקידי המושבות בנו כבישים וגשרים לכיוון רכסי ההרים בפנים הארץ וסללו שלושה קווי רכבת מהבירה, לומה: לאורך החוף עד Aného ב-1905, לעבר Palime (קפלימה המודרנית) ב-1907, ואת הקו הארוך ביותר, ה-Hinterlandbahn, לעבר אטקפאמה ב-1911 עד 1914, למעלה מ-1,000 ק"מ של כבישים הוקמו על ידי המשרד הקולוניאלי.
בשנת 1888 אורגנה יחידת שיטור עם 25 בני האוסה אשר שימשה לאכוף סמכות קולוניאלית בטוגו. היא הורחבה ל-144 שוטרים בשנת 1894, והיא ביצעה פעולות נגד קפנדו, ו"מספר עיירות במרכז טוגו שהתנגדו לממשלה הותקפו והושמדו עד היסוד, רכושם של התושבים הוחרם והם נקנסו בסכומים שנעו בין 200 מארק ל-1,110 מארק." במהלך שארית העשור אושרו 35 משלחות נוספות על ידי הממשלה הקולוניאלית.
בשנת 1895 מנתה הבירה לומה 31 גרמנים ו-2,084 ילידים. בשנת 1913 צמחה אוכלוסיית הילידים ל-7,042 נפשות יחד עם 194 גרמנים, כולל 33 נשים, ואילו במושבה כולה התגוררה 316 גרמנים, בהם 61 נשים ו-14 ילדים. בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה, לומה הפכה ל"עיירה היפה ביותר במערב אפריקה". מכיוון שהייתה אחת משתי המושבות התומכות בעצמה בגרמניה, טוגולנד הוכרה כקניין קטן אך יקר. זה נמשך עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
כיבוש המושבה ופירוקה

לאחר שקראו למושבה הגרמנית להיכנע ב-6 באוגוסט 1914, פלשו חיילים צרפתים ובריטים ללא התנגדות למחרת. אנשי צבא לא הוצבו בפרוטקטורט. המשטרה כללה מפקד וסגן מפקד, 10 סמלים גרמנים, סמל יליד אחד ו-660 שוטרים טוגולזיים שנפרסו ברחבי השטח. כוחות מדינות ההסכמה כבשו את לומה, והתקדמו לעבר תחנת רדיו חדשה וחזקה ליד קאמינה, מזרחית לאטקפאמה. המושבה נכנעה ב-26 באוגוסט 1914, לאחר שהטכנאים הגרמנים שבנו את מתקן הרדיו השמידו את התחנה בלילה של ה-24/25 באוגוסט. בשבועות שלפני ההרס נשלחו לקמרון הגרמנית, דרום-מערב אפריקה הגרמנית, מזרח אפריקה הגרמנית ו-47 אוניות בים הפתוח דיווחים על פעולות בעלות הברית וכן אזהרות מפני צרות ממשמשות ובאות. ב-27 בדצמבר 1916 הופרדה טוגולנד לאזורי מינהל צרפתיים ובריטיים. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה ניסתה צ'כוסלובקיה החדשה שהוקמה לרכוש את המושבה, אולם ללא הצלחה. לאחר אישור חוזה ורסאי, ב-20 ביולי 1922 הפכה טוגולנד רשמית למנדט מדרגה B של חבר הלאומים וחולקה לטוגולנד הצרפתית וטוגולנד הבריטית, שכיסו בהתאמה כשני שלישים ושליש מהשטח.
האזור הבריטי של המושבה הגרמנית לשעבר שולב בגאנה בשנת 1957 לאחר משאל עם במאי 1956, בו 58% מתושבי האזור הבריטי הצביעו להצטרף לגאנה עם עצמאותה, במקום להישאר תחת נאמנות האו"ם שנוהלה על ידי בריטניה.
האזור הנשלט על ידי צרפת הפך לרפובליקה של טוגו בשנת 1960 וכיום הוא מכונה טוגו. בשנת 1960 הזמינה המדינה החדשה את מושל גרמניה האחרון של טוגולנד, הדוכס אדולף פרידריך ממקלנבורג, לחגיגות העצמאות הרשמיות במדינה.
סמלים מתוכננים לטוגולנד

בשנת 1914 נעשתה סדרת טיוטות לסמלים ודגלים עבור המושבות הגרמניות. עם זאת, מלחמת העולם הראשונה פרצה לפני גמר התכנון והדגלים והסמלים מעולם לא היו בשימוש.
הצעה לדגל
הצעה לסמל
הערות שוליים

↑  "Rank Order – Area". CIA World Fact Book. נבדק ב-12 באפריל 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  David Owusu-Ansah. Historical Dictionary of Ghana (4 ed.). Rowman & Littlefield. p. xii.
↑  Laumann, "A Historiography of German Togoland", p. 195
↑  Washausen, Hamburg und die Kolonialpolitik, p. 79
↑  Paul M. Kennedy, "The Samoan Tangle: A Study in Anglo-German-American Relations, 1878–1900", Harper & Row, p 1974.
1 2  Amenumey, D. E. K. German Administration in Southern Togo. The Journal of African History 10, No. 4 (1969), pp. 623–639.
↑  "Togoland". Encyclopaedia Britannica.
↑  Haupt,Deutschlands Schutzgebiete, p. 82
↑  Amenumey, D. E. K. (1969). "German Administration in Southern Togo". The Journal of African History. 10 (4): 623–639. doi:10.1017/S0021853700009749. JSTOR 179902.
↑  Haupt, p. 81
↑  Haupt, p. 74
↑  German Samoa was self-sufficient after 1908
↑  Haupt, p. 79
↑  Haupt, p. 87
↑  Martin, Lawrence (2007). The treaties of peace, 1919–1923. Vol. 2. The Lawbook Exchange, Ltd. p. 15. ISBN 978-1-58477-708-3. נבדק ב-19 ביולי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Adolf Friedrich Herzog zu Mecklenburg; Der Spiegel April 20, 1960
| האימפריה הקולוניאלית הגרמנית 1871–1919 הקיסרות הגרמנית |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | מזרח אפריקה הגרמנית: טנגניקה, רואנדה-בורונדי, וויטולנד, משולש קיונגה דרום-מערב אפריקה הגרמנית: נמיביה מערב אפריקה הגרמנית: קמרון הגרמנית, טוגולנד |  |
| האוקיינוס השקט | גינאה החדשה הגרמנית: קייזר-ווילהמסלנד, ארכיפלג ביסמרק, איי שלמה הגרמנים, בוגנוויל, נאורו, איי מרשל הגרמנים, איי מריאנה, איי קרוליינה, מיקרונזיה, פלאו סמואה הגרמנית |  |
| סין | אזור הזיכיון במפרץ ג'יאוג'ואו, צ'ינגדאו, אזור ההשפעה בשאנדונג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 111162-0 
מפת טוגולנד בשנת 1885
חיילי אסקרי בטוגולנד, ג. 1911
אדריאנוס השישי

אדריאנוס השישי (בלטינית: Hadrianus VI; נולד כאדריאן פלוריץ דדל, בנו של פלוריץ בוינס, ב-2 במרץ 1459 באוטרכט – מת ב-14 בספטמבר 1523 ברומא) היה אפיפיור משנת 1522 ועד מותו. עיקר פעילותו של אדריאנוס הייתה בניסיון לערוך רפורמות (שלא צלחו) בכנסייה הקתולית על מנת לבלום את התפשטות הרפורמציה.
ביוגרפיה > לפני מינויו כאפיפיור

אדריאנוס השישי נולד וגדל באוטרכט, עיר שכיום נמצאת בהולנד ותושביה דיברו ניב של גרמנית אך אז הייתה חלק מן האימפריה הרומית הקדושה. במונחים מודרניים, אדריאנוס היה האפיפיור ה"הולנדי" הראשון (והאחרון עד כה); האפיפיור ה"גרמני" האחרון עד מינויו של בנדיקטוס ה-16 ב-2005; ולמעשה, הוא היה האפיפיור הלא-איטלקי האחרון עד מינויו של יוחנן פאולוס ה-2 בשנת 1978.
ד'אדל למד באוניברסיטת לובן (כיום בבלגיה) ומ-1491 לימד שם תאולוגיה, פילוסופיה ודיני הלכה קתוליים בין תלמידיו היה ארסמוס. ב-1507 הוא מונה למורו הפרטי של הנסיך קרל, לימים קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1515 הוא מונה כשליח דיפלומטי לספרד וב-1516 מינה אותו קרל כאינקוויזיטור הראשי של אראגון. שנה לאחר מכן מונה לחשמן על ידי האפיפיור ליאו העשירי. הוא המשיך לשמש כאינקוויזיטור ראשי עד למינויו לאפיפיור.
ביוגרפיה > עלייתו לכס האפיפיור

מותו של לאו העשירי בשנת 1521 הותיר את הותיקן במצב של פילוג בין פלגים שונים - בני משפחת מדיצ'י והחשמנים האיטלקים תמכו במועמדותו של ג'וליו ד'מדיצ'י בעוד שהחשמנים הצרפתים והספרדיים התנגדו למינויו. המחלוקת הסתיימה רק עם הצעת הפשרה - למנות את אדריאנוס (ג'וליו ד'מדיצ'י מונה לאפיפיור, קלמנס השביעי, עם מותו של אדריאנוס השישי).
כאמור, אדריאנוס ניסה במהלך תקופת כהונתו ליזום רפורמות, אשר היו אמורות להגן על הנצרות הקתולית מפני הרפורמציה מחד, והכיבושים של האימפריה העות'מאנית מאידך. ניסיונותיו לבטל של האינדולגנציות נחל כישלון, בשל התנגדות החשמנים. האיטלקים שטמו אותו גם בגלל אדישותו לאמנויות ואי עידודם של אמנים כנסייתיים. גם ניסיונותיו לאחד את אירופה אל מול העות'מאנים נחל כישלון חרוץ והוא מצא עצמו חלק מברית של הקיסרות הרומית הקדושה, אנגליה וונציה נגד צרפת. אך כישלונו החמור ביותר היה חוסר יכולתו להתמודד עם גל מרידות שהתפתחו בגרמניה בעקבות הרפורמציה.
אדריאנוס השישי מת זמן קצר יחסית לאחר שמונה, ועל פי סברות חלק מהחוקרים סבורים שהורעל. בשל חוסר הפופולריות שלו ושל הרפורמות שניסה להנהיג, מרבית מסמכיו הרשמיים ואגרותיו נעלמו (וככל הנראה הושמדו או הוטמנו) זמן קצר לאחר מותו.
בהתחלה נקבר אדריאנוס השישי בבזיליקת פטרוס הקדוש ולאחר מכן הועבר קברו לכנסייה הלאומית הגרמנית ברומא, סנטה מריה דל אנימה, שם ניתן עוד היום לראות את מצבתו בצד הימני של המזבח.
פטריארכיה

פטריארכיה (πατριάρχης - "שלטון האב"; בעברית: אַבְהָתָנוּת) היא "שלטון האב בתא המשפחתי". תנועת הפמיניזם הרחיבה את המושג לכל שיטה של ארגון חברתי בה הסמכויות מרוכזות בידיו של גבר. השליטה במוסדות החברתיים נמצאת, ברובה או כולה, בידיהם של גברים, המעבירים את השלטון ביניהם. הכוח נשאר ונשמר תמיד בידי הגברים, הזוכים לפריווילגיה חברתית על פני נשים בדת, בכלכלה, בפוליטיקה, בשפה ובתרבות, ועל נגזרותיהם כמו האומנות, המשפט, המדע, הרוחניות והאידאולוגיה. משפחה פטריארכית, כנגזר מכך, היא משפחה הנתונה למרות האב, אשר חלה על אשתו, ילדיו והרכוש המשותף. במובן הרחב זהו מוסד של שליטה ופריבילגיה גברית - שתלויה, בין השאר, בנחיתותן היחסית של נשים.
בשיח הפמיניסטי, נהוג להגדיר חברה פטריארכלית כחברה שבה שוררים יחסי-כוח לא שוויוניים בין גברים לנשים. אחת הביקורות המרכזיות רואה את הסיבה להיווצרות חברה פטריארכלית בעובדה שרוב המחברים בתחום הספרות לאורך ההיסטוריה היו גברים לבנים אירופאיים, בשל תת-הייצוג של נשים מחברות בעולם הספרותי. דוגמה נוספת לדומיננטיות של הפטריארכיה בחברה היא בעולם הרפואה, אשר לא כלל בעבר מספיק נשים בניסויים רפואיים מחקריים עבור פיתוח תרופות חדשות, לעומת משתתפים גברים. הבעייתיות היא, בהתאם לגישה זו, שמבחינה ביולוגית נשים סובלות מתופעות לוואי שונות מגברים, ובכל זאת הן לא זכו להשתתף בניסויים אלו. כתוצאה מכך, תרופות לא הותאמו לצרכים הרפואיים של נשים, ואף לא תמיד פותחו על מנת לטפל במחלות שבהן לוקות יותר נשים. ביקורת הפטריארכיה מזמינה נשים החיות בתוך תרבות סקסיסטית זו, לפתח מודעות גבוהה, במטרה למתוח ביקורת ולערער על ערכיה של תרבות זו.
פטריארכיה אינה מתבטאת רק ביחסי הכוח בין נשים לגברים, אלא גם בין גברים שונים. החוקרת ריווין קונל מצביעה על דפוסי גבריות שונים בחברה, אשר קיימת ביניהם היררכיה. לדוגמה, גבריות הומוסקסואלית בחברה, על פי טענת המאמר, נמצאת בסולם היררכי נמוך מגבריות הטרוסקסואלית. מבנה זה מוביל לחיזוק הדמות הגברית האגרסיבית כנורמטיבית. על פי קונל, הגבריות ההגמונית בחברה הפטריארכלית חותרת להשגת כבוד, יוקרה והזכות לשליטה ולפיקוד. כתוצאה מכך, יותר גברים משתמשים בכלי נשק, ומקרים רבים יותר של אלימות במשפחה קורים מצד הגבר כלפי האישה. לפיכך, לא רק נשים נפגעות מהמבנה הפטריארכלי בתרבות, אלא גם גברים אשר אינם מתנהלים על פי תפיסות אלה, מכיוון שהם לא זוכים להכרה והערכה חברתית מספקת, בהשוואה לגבריות ההגמונית, המאופיינת בדפוסים דומיננטיים ומנהיגותיים.
המינוח המתאר את אגד הנורמות הללו מכונה "המבנה". מכאן השימוש במילים כגון "אפליה מבנית" וכדומה מתאר את השלכות הפטריארכיה על החברה. האפיון של חברה כפטריארכלית הוא למעשה יישום של רעיונות העולים בתאוריה המרקסיסטית, תוך שהגורם המבחין באפליה המבנית אינו מעמד כלכלי-חברתי, אלא מגדרי.
בעת העתיקה

במשפט הרומי אבי המשפחה (לטינית: "פאטר-פאמיליאס") היה ראש המשפחה. תחת סמכות האב היו כל בני הבית, למעט בנות נשואות. בראשית התקופה הרומית כללה סמכות האב את הרשות למכור את בני המשפחה לעבדות, ואף להוציאם להורג. מאוחר יותר הצטמצם כוחו החוקי לענייני רכוש בלבד. כל רכוש שהיה שייך למשפחה או לאחד מבניה היה רכושו של אב המשפחה, ועל פי החוק רק הוא היה מורשה לקבוע את השימוש בו. הגוף הייצוגי המחוקק של רומא, הסנאט, הוקם כמועצת "האבות", פאטר (Pater), ומכאן גם שמם של בני מעמד זכויות-היתר, הפטריקים.