stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנדרינית
אוצר מילים

בהשוואה לשפות סיניות אחרות, קיימות במנדרינית הרבה יותר מילים המורכבות מיותר מהברה אחת. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שהמנדרינית עברה שינויים פונולוגיים רבים בהרבה בהשוואה לגרסאות הדרומיות של סינית, ונאלצה עקב כך להתמודד עם הומופונים רבים (מילים השונות במשמעות אך זהות בהגייה), כשהפתרון היה בדרך כלל יצירת מילים חדשות על ידי הרכבה. בסינית עתיקה, לעומת זאת, כמעט כל המילים היו חד הברתיות.
כינויי הגוף במנדרינית הם ווֹ (我/wǒ) "אני", נִי (你/nǐ) "אתה" או (妳) "את", טַה (他/tā) "הוא" או (她) "היא", עם סיומת -מֶן (們/们/men) לצורת רבים. הניבים המנדריניים עקביים למדי בנושא זה, אך ניבים אחרים לאו דווקא, כך למשל בשפת ווּ "אתה" הוא דווקא נוֹנג (儂/侬). כינויי גוף נוספים הם: נִין (您/nín), שהוא צורת גוף שני נימוסית; ודְזַאן-מֶן (咱們/咱们/zánmen), שהוא צורת "אנחנו" הכוללת גם את המאזין.
הניבים המנדריניים גם חולקים מיליות אופן (מודוס) ואספקט, כגון -לֶה (了), -גֶ'ה (著/着) וגווֹ (過/过). שפות סיניות אחרות נוטות להשתמש במיליות אחרות בתפקידים אלה (כגון 紧 ו-咗 בקנטונזית).
בשל הקרבה היחסית של צפון סין למרכז אסיה, קיימות במנדרינית מספר מילים שאולות משפות אלטאיות, כגון הוּטוֹנג (胡同) - "סמטה". השפות הסיניות של דרום סין, לעומת זאת, שואלות מילים משפות טאי ושפות אוסטרונזיות.
אוצר מילים > אימוץ מילים זרות

בשל מיעוט ההברות בסינית, על פי רוב מתקשים דוברי המנדרינית בהגיית מילים בשפות העשירות בקובצי עיצורים, כמו העברית ומרבית השפות האירופיות. בנוסף, לא ניתן לתעתק באופן ישיר לכתב הסיני הברות שאינן תואמות לפונולוגיה של ההברות הסיניות. קיימת שיטה אחידה לתעתוק של מילים זרות, אך פעמים רבות התוצאה היא מגושמת למדי. כך למשל "תל אביב" מתועתקת כ"טֶה-לַא-וֵי-פֿוּ" (特拉维夫/tèlāwéifū). שימושה העיקרי הוא לפיכך בתעתוק שמות ולא מושגים.
לסימנים הסינים המופיעים בתעתיקים של שמות זרים יש כמעט תמיד משמעות משל עצמם, אלא שבתעתוק הם מעוקרים ממשמעות זו. כך למשל, הסימנים שמשמשים בשם "ישראל" - אי-以 סֶה-色 ולְיֵה-列, משמעותם, בדרך כלל "על ידי", "צבע" ו"סידור בשורות". עם זאת קיימים מספר סימנים המשמשים בתעתיקים בלבד (כגון קַה 咖 ופֵיי 啡 המרכיבות את המילה הסינית ל"קפה").
בשל הסרבול של הכנסת מילים זרות לשפה, מקובל יותר לטבוע מילים חדשות מתוך המנדרינית מאשר לאמץ מילים זרות. כך למשל, המילה "טלפון" הושאלה בשנות העשרים כ"טֵה-לוּ-פֶֿנְג", אך מאוחר יותר הוחלפה בצירוף דְיֵן-חְווַה (電話/电话), שפירושו המילולי "דיבור חשמלי". מאידך המילה הסינית למיקרופון נותרה "מַי-קֵה-פֶֿנג" (麦克风/Màikèfēng) (אף כי "חְווַה-טונְגּ" 話筒/话筒 "צינור דיבור" תופסת אט אט את מקומה). כתוצאה מכך נפקד ממנדרינית מקומם של מילים לועזיות בינלאומיות כביכול השאובות מן הלטינית והיוונית.
במהלך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, בשל הקרבה הרבה בין הכתב הסיני לכתב הקאנג'י היפני, שאלה המנדרינית מילים רבות מיפנית, כשאלו הושאלו במקור מלשונות אירופיות.
ראו גם

זה סינית בשבילי
התפלגות גאוגרפית של מנדרינית ושפות סיניות נוספות
מקלחת יער

"מקלחת יער" בפולין
מקלחת יער (ביפנית : 森林浴, 森林, שינרין יוקו), אשר נקראת גם תרפיית יער, היא פעילות הכרוכה בביקור בסביבה טבעית, ובמיוחד ביערות, לתועלת הבריאותית הכללית של האדם, הן הפיזית והן הנפשית. מקור הנוהג ביפן, אך עם השנים הנוהג צבר פופולריות גם ברחבי העולם, כאשר מדינות מסוימות, כמו בין היתר קוריאה הדרומית ופינלנד, אף החלו לשלב את הנוהג בתוכניות בריאות ציבוריות.
הנוהג כרוך בדרך כלל בהליכה איטית באזורים מיוערים, ובהשמת דגש על ההפעלה של כל החושים על מנת להתחבר לטבע - במסגרת פעילויות כמו האזנה לציפורים ורשרוש העלים, נגיעה במרקם קליפות העצים, הרחת ניחוח הפרחים והעצים, צפייה בנוף, ועוד, ללא הסחות הדעת של חיי היומיום. אנשים רבים משלבים באותה ההזדמנות גם תרגילי מיינדפולנס, כמו מדיטציה או נשימות עמוקות. בניגוד לטיולי הליכה, בהם מושם דגש על הגעה ליעד מסוים, נוהג זה שם דגש רב יותר על תנועה איטית בסביבת היער באופן המאפשר התמקדות בספיגת אווירת היער.
משרד החקלאות, היערות והדייג היפני החל לקדם את הנוהג בשם הזה לראשונה בשנת 1982 במסגרת יוזמה שנועדה לעודד את הציבור לבלות זמן רב יותר בטבע. יוזמה זו באה בתגובה לתהליכי העיור והתיעוש הגוברים ביפן, אשר תרמו לעלייה ברמות הלחץ ולבעיות בריאות שונות, וכמו גם כדרך לעודד את שימור הטבע ביפן. הנוהג נוצר גם בהשראת המסורות התרבותיות העתיקות של יפן, לרבות השינטואיזם והבודהיזם, אשר מדגישים את חשיבות הטבע וההרמוניה בין בני האדם לטבע.
מחקרים מדעיים שבדקו את היתרונות של הנוהג מצאו שלנוהג ישנם השפעות חיוביות משמעותיות על הבריאות הכללית, ושהנוהג מסוגל לסייע בהורדת רמות הקורטיזול בגוף, ולהפחית תסמינים של חרדה ודיכאון. בנוסף, נמצא שהנוהג מסייע לחזק את המערכת החיסונית על ידי הגברת הפעילות של תאי הרג טבעי המסייעים לגוף להילחם בזיהומים ומחלות. יתרונות נוספים כוללים שיפור בריאות הלב וכלי הדם, לחץ דם נמוך יותר ושיפור בתפקוד הקוגניטיבי.
ראו גם

טיפול בטבע
פעילות פנאי בחיק הטבע
מיינדפולנס
הערות שוליים

↑  Forest Bathing Guide: What It Is And Its Benefits at Foresttherapyuhub.com, Forest Therapy Hub (באנגלית בריטית)
↑  עומר ירדני, "הקשר שלנו עם הטבע": הסדנה להפחתת לחצים בין העצים שביער, באתר חדשות 13, 14 ביולי 2023
↑  Kamioka, Hiroharu; Tsutani, Kiichiro; Mutoh, Yoshiteru; Honda, Takuya; Shiozawa, Nobuyoshi; Okada, Shinpei; Park, Sang-Jun; Kitayuguchi, Jun; Kamada, Masamitsu; Okuizumi, Hiroyasu; Handa, Shuichi (26 ביולי 2012). "A systematic review of randomized controlled trials on curative and health enhancement effects of forest therapy". Psychology Research and Behavior Management. 5: 85–95. doi:10.2147/PRBM.S32402. PMC 3414249. PMID 22888281. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  sal. "Aromatherapy and shinrin-yoku". salvatorebattaglia.com.au (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-06-21.
↑  Li, Dr Qing (2018-04-05). Shinrin-Yoku: The Art and Science of Forest Bathing (באנגלית). Penguin UK. ISBN 978-0-241-34696-9.
1 2 3  Miyazaki, Yoshifumi (2018-06-12). Shinrin Yoku: The Japanese Art of Forest Bathing (באנגלית). Timber Press. ISBN 978-1-60469-879-4.
↑  "Forest bathing: what it is and where to do it". Travel (באנגלית). 2019-10-18. אורכב מ-המקור ב-28 בפברואר 2021. נבדק ב-2023-06-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ideno, Yuki; Hayashi, Kunihiko; Abe, Yukina; Ueda, Kayo; Iso, Hiroyasu; Noda, Mitsuhiko; Lee, Jung-Su; Suzuki, Shosuke (2017-08-16). "Blood pressure-lowering effect of Shinrin-yoku (Forest bathing): a systematic review and meta-analysis". BMC Complementary and Alternative Medicine. 17 (1): 409. doi:10.1186/s12906-017-1912-z. ISSN 1472-6882. PMC 5559777. PMID 28814305.
↑  Antonelli, Michele; Donelli, Davide; Carlone, Lucrezia; Maggini, Valentina; Firenzuoli, Fabio; Bedeschi, Emanuela (2022-08-03). "Effects of forest bathing (shinrin-yoku) on individual well-being: an umbrella review". International Journal of Environmental Health Research (באנגלית). 32 (8): 1842–1867. Bibcode:2022IJEHR..32.1842A. doi:10.1080/09603123.2021.1919293. ISSN 0960-3123. PMID 33910423. S2CID 233446922.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01007876  NKC: ph1016204
מחנה שמשון

סמל מחנה שמשון
טקס השלמת תהליך הקמת אגד טנ"א ארצי, טקס הכפפת גדודי טנ"א הצפוניים (703 ו-651) לאגד טנ"א (טכנולוגיה ואחזקה) ארצי. הטקס נערך במחנה שמשון, במסגרתו הועבר הפיקוד מאל"ם חיים רבן אשר סיים את תפקיד לאחר שנתיים מרובות עשייה כמפקד אגד 651 לאל"ם ליאור פרי. כיום האגד הארצי מונה 5 גדודים: גולן/גליל, העמקים, המרכז, הנגב והערבה., אוגוסט 2018
מחנה שמשון בתחילת הכניסה הצפונית של דרך נוף יער בית קשת
מחנה שמשון הוא מחנה של חיל הטכנולוגיה והאחזקה בצה"ל, הממוקם בסמוך למחלף גולני. במחנה שכנו יחידות שונות ובהן יחש"מ שמשון  אשר בשנת 2017 הוסב שמו ל-"גדוד העמקים 651".
המחנה נקרא על שמו של רס"ר אנדג'קו שמשון מנשר, אשר נפל בעת מילוי תפקידו בשנת 1975.
המחנה שוכן בקצה דרך נוף יער בית קשת.
היסטוריה

יחש"מ שמשון הוקם לאחר מלחמת העצמאות בסדנת בת גלים שבחיפה, ולאחר מכן הוקמה סדנה נוספת במחנה כורדני מדרום לעכו. יחש"מ שמשון סייע לכוחות צה"ל במלחמת סיני ב-1956. בשנת 1974 הועתק המחנה למיקומו הנוכחי בסמוך לצומת גולני.
לאחר מלחמת יום הכיפורים מוקם יחש"מ 703 והסדנאות הקדמיות אל-על, נפח וצנובר, מועברים לפיקוד יחש"ם 703 "הגליל והגולן".
אנשי היחש"מ סייעו לכוחות הלוחמים במלחמת לבנון הראשונה. בשנת 1999 הוקמה סדנת האופטרוניקה הנותנת מענה טכנולוגי הכולל פתרונות גילוי ואיכון לכל פיקוד הצפון.
בשנת 2003 הושלם איחוד יחש"ם 651 עם יחש"ם 703 וכונה לאחר האיחוד 'היחש"ם הקדמי', במסגרת האיחוד אוחדו סדנאות עבודה שונות ונפתחו סדנאות חדשות.
בשנת 2017 הופכים היחש"מים ובתוכן יחש"ם שמשון לגוף משותף בעל חמישה גדודים במסגרת שינוי ארגוני בפיקוד צפון ויחש"מ שמשון משנה את שמו ל'גדוד העמקים 651'.
ביאורים

↑  יחש"מ - יחידת חימוש מרחבית.
הערות שוליים

↑  רס"ר אנדג'קו שמשון, באתר יזכור של קריית טבעון.
↑  גדוד אחזקה העמקים 651 (שמשון), באתר חיל חימוש.
מינאמוטו נו יושיצונה

| --- | --- |

יושיצונה מאת קיקוצ'י יוסאי
 לידה:  1159 Heian-kyō, יפן 
 התאבד:  15 ביוני 1189 (בגיל 30 בערך) Takadachi Gikeidō, שוגונות קמקורה 
 שם לידה:  牛若丸 
 מדינה:  יפן 
 מקום קבורה:  Hanganmori 
 תפקיד:  Kebiishi (1184)  Saemonnojō (1184) 
 בן או בת זוג:  Sato Gozen  Shizuka Gozen  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה   Warabihime 
 חתימה:  
 
יושיצונה ובנקיי צופים בפריחת הדובדבן, מאת יושיטושי
מינאמוטו נו יוֹשיצְוֹנֵה (Minamoto no Yoshitsune 源 義経‏; 1159 - 15 ביוני 1189) היה גנרל משבט מינאמוטו ביפן של סוף תקופת הייאן ותחילת תקופת קמקורה. יושיצונה היה בנו התשיעי של מינאמוטו נו יושיטומו. אחיו הבוגר של יושיצונה, מינאמוטו נו יוריטומו, ייסד את שוגונות קמקורה והיה לשוגון הראשון בהיסטוריה של יפן. שמו של יושיצונה בילדותו היה אוֹשׁיוָואקָמַארוּ (牛若丸).
ביוגרפיה

יושיצונה נולד בסוף שנת 1159, במהלך מרד הייג'י, בו נהרגו אביו ושני אחיו הבוגרים. המנצחים במרד חסו על חייו והוא נמסר לטיפול במקדש קוּראמה, השוכן בהרים הסובבים את הבירה קיוטו, בעוד יוריטומו הוגלה לפרובינציית איזוּ (כיום חלק ממחוזות שיזואוקה וטוקיו). בסופו של דבר, הושם יושיצונה תחת חסותו של פוג'יווארה נו הידֶהירה, ראש הענף הצפוני של בית פוג'יווארה, בעיר הירָאִיזוּמי שבמחוז איוואטה של ימינו, בצפון מזרח יפן.
בהיותו סיף מוכשר, הוא ניצח את הלוחם האגדי בּנְקֵיי בדו-קרב, ומאז ואילך, היה בנקיי ליד ימינו של יושיצונה, עד מותם המשותף בקרב נהר קוֹרוֹמוֹ.
בשנת 1180 שמע יושיצונה כי יוריטומו, שהיה באותה עת ראש שבט מינאמוטו, הקים צבא לבקשתו של הנסיך מוצ'יהיטו, על מנת להילחם בשבט טאירה אשר נטל לעצמו את כוחו של הקיסר. יושיצונה הצטרף במהרה ליוריטומו יחד עם מינאמוטו נו נוריורי (שלושת האחים מעולם נפגשו עד אז), לשלושת הקרבות האחרונים של מלחמת גֶנְפֵּיי, בה הושמד שבט טאירה.
יושיצונה ניצח והרג את בן דודו מינאמוטו נו יושינאקה בקרב אָוַואזוּ בחודש הראשון של שנת 1184, ובחודש לאחר מכן הביס את צבא טאירה בקרב איצ'י נו טאני (כיום העיר קובה). בשנת 1185 יושיצונה הביס את טאירה פעם נוספת בקרב יָשימָה (באי שיקוקו) והשמיד אותם סופית בקרב דאן נוֹ אוּרה (כיום במחוז ימאגוצ'י).
לאחר מלחמת גנפיי הצטרף יושיצונה לקיסר גו-שירקאווה כנגד אחיו יוריטומו. הוא נאלץ לנוס חזרה לאיוואטה, אך בסופו של דבר נבגד על ידי בנו של הידהירה, פוג'יווארה נו יאסוהירה, ונאלץ לבצע ספוקו יחד עם אשתו ובתו. יושיצונה מקודש במקדש השינטו שירהאטה ג'ינג'ה (Shirahata Jinja), שבעיר פוג'יסאווה.
בשל היותו הדמות המרכזית בחלק השלישי של האפוס הקלאסי עלילות הייקה, יושיצונה נחשב כדמות פופולרית בספרות היפנית ובתרבותה בכלל. המושג היפני "סימפתיה לגיבור טראגי" (hougan biiki 判官贔屓) נגזר מהתואר Hougan (שופט) אותו קיבל יושיצונה מהחצר הקיסרית.
אמנות מסורתית

בנוסף ל"עלילות הייקה" ו"קורות יושיצונה", המתאר את חייו של יושיצונה לאחר מלחמת גנפיי, יש מגוון רחב של יצירות ספרותיות ודרמות העוסקות בו, אשר יוצרות יחד מחזור ספרותי הנקרא "עולמו של יושיצונה".
באמנות החזותית, יושיצונה מתואר לרוב כנער יפה תואר, זאת בניגוד להערכות המודרניות לגבי מראהו. דמותו אף מופיעה במספר משחקים המיועדים לקונסולות משחקים, בעיקר יפניים, ומגוון סרטי אנימה וסיפורי מאנגה.
ראו גם

שבט מינאמוטו
סיווה גנג'י
תקופת הייאן
מיז-אנ-סצנה

שוט מתוך האזרח קיין של אורסון ולס. הקומפוזיציה, התפאורה, האביזרים, הצבת הדמויות, התלבושות, והתאורה מביעים את התחרותיות ואת האיבה בין שתי הדמויות.
מיז-אנ-סצנה או מיזנסצנה (בצרפתית: Mise-en-scène מילולית: "להציב על הבמה" או "להניח בתוך הסצנה") הוא ביטוי המתאר אמצעי מבע חזותיים-עיצוביים בתיאטרון ובקולנוע. הביטוי מתאר את ארגון התנועות והמרכיבים החזותיים במרחב נתון; בימוי הפעולה והדרך בה היא מצולמת.
בחקר הקולנוע

בקולנוע, המושג מיז-אנ-סצנה נחשב לאחד מארבעת אמצעי המבע העיקריים (יחד עם הצילום, העריכה והסאונד). המושג כולל בתוכו את כל האלמנטים המופיעים לפני המצלמה ואת אופן הארגון שלהם בתוך סצנה, בהם: קומפוזיציה, תפאורה, אביזרים, שחקנים, תלבושות, תאורה וצבע. האלמנטים השונים של המיז-אנ-סצנה הקולנועית עוזרים לבטא משמעות ואת חזון היוצרים (בהקשר הזה, הבמאי והמעצבים האמנותיים), על ידי יצירת תחושת זמן ומרחב, אפיון עולמן הפנימי של הדמיות ויצירת אווירה.
חוקר הקולנוע לואיס ג'אנטי מנה 15 מאפיינים של מיז-אנ-סצנה:
הדומיננטה. לאן נמשכת העין קודם, ולמה?
התאורה. מהו מפתח התאורה במיזנסצנה?
מרחק המצלמה מהשוט. איזה סוג שוט מאפיין את המיזנסצנה?
זווית. באיזו זווית עומדת המצלמה אל הדמות?
צבע. מהו הצבע הבולט ומהם היחסים בין הצבעים במיזנסצנה?
חומרי צילום. אילו עדשות, פילטרים וסרטי צילום?
קונטרסטים משניים. לאן נעה העין לאחר שהתמקדה בדומיננטה?
צפיפות. כמה מידע דחוס אל תוך הפריים?
קומפוזיציה. כיצד מתארגנים המרכיבים השונים של המיזנסצנה זה ביחס לזה?
צורה. האם הצורה פתוחה או סגורה?
מסגור. האם המסגור הדוק או רופף?
עומק. כמה מישורים קיימים במיזנסצנה ומה היחסים בניהם?
הצבת הדמויות. היכן ממוקמות הדמויות בפריים?
הדמויות ביחס למצלמה. באילו זוויות מביטה המצלמה בדמויות?
תבניות סמיכות. מהם המרחקים בין הדמויות?
מבקר הקולנוע הצרפתי הנודע אנדרה באזאן תיאר את האסתטיקה של המיז-אנ-סצנה כמי שמבליטה תנועה כוריאוגרפית בתוך הסצנה, לצד העריכה.
לקריאות נוספות

לואיס ג'אנטי להבין סרטים - מבוא לאומנות הקולנוע הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2000.
אילן אבישר אמנות הסרט: הטכניקה והפוטיקה של המבע הקולנועי הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. 1995.
הערות שוליים

↑  Bordwell, David; Thompson, Kristin (2003). Film Art: An Introduction, 7th ed. New York: McGraw–Hill. ISBN 0-07-248455-1.
↑  Pramaggiore, Maria, and Tom Wallis. Film: A Critical Introduction. Boston: Laurence King, 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549330605171  BnF: cb13163005f (data)  LCCN: sh99005746 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תקופת התחייה

ערך זה עוסק בתקופה בספרות העברית. אם התכוונתם לתקופה בהיסטוריה של אירופה, ראו .
תקופת התחייה הוא כינוי לתקופה בת כשבעים שנה בספרות העברית - מראשית שנות השמונים של המאה ה-19 ועד להקמת מדינת ישראל. בלב תקופת התחייה עמדה התמורה המודרנית בחיי היהודים במזרח אירופה, לצד חיבת ציון והציונות, העליות לארץ ישראל ויישובה. תקופה זו נחשבת לאביב של הספרות העברית החדשה.
נסיבות היסטוריות

בשלהי שנות השבעים של המאה ה-19 תנועת ההשכלה הייתה בירידה. רעיונותיה למאבק לשוויון זכויות בקרב העמים והניסיונות לגיבוש סוציאליזם עברי, והמלחמה לתיקונים בדת, הלכו והתפוגגו. פרעות סופות הנגב נגד היהודים ברוסיה בתחילת שנות השמונים הביאו להתפכחות. ובאין רוח חיים לתנועת ההשכלה, לא נותר מהספרות העברית החדשה כי אם מליצה ריקה במאספים ספרותיים.
מששקעה שמשה של תנועת ההשכלה, זרחה שמשה של תנועת התחייה. סופרים גילו כי חיבת ציון היה הרעיון הגנוז בספרות העברית החדשה, שרוב סופריה קודם לכן לא השכילו להבין את תכליתה. העלייה הראשונה, הקמת המושבות הראשונות בא"י, הקמת ההסתדרות הציונות, תחיית הלשון העברית, הפיחו עוז בספרות העברית, עד שבמהרה אי-אפשר היה עוד להבחין בין סיבה ומסובב. רבים מהסופרים נרתמו לדחוף את תנועת התחייה להתארגנות פוליטית ומעשית.
המודרניזציה של חיי היהודים, עד כדי יציאה של חלק מהעם אל מחוץ לתחומי הדת והמסורת; ההתלבטות בין בית המדרש לבין האוניברסיטה, אהבת תורה ומדע של תלמידי חכמים משכילים ושל מלומדים יהודים מומחים בתחומם,  הכמיהה לטבע, ייסוד ספרות ועיתונות ביידיש ותיאטרון יהודי, ההכרה הלאומית החילונית גם מעבר לחוגי הציונות, כל אלו הביאו להרחבת התחומים בהם הספרות העברית עסקה, ולפלורליזם ספרותי.
באותה תקופה הייתה פולין חלק מרוסיה מבחינה מדינית, ומבחינה תרבותית יחידה בפני עצמה. בסמיכות לשאיפות לעצמאות לאומית של העם הפולני, יהודי פולין התעוררו להכרה לאומית חדשה. שלושה סופרים ממשכילי פולין - דוד פרישמן, י. ל. פרץ, ונחום סוקולוב - בביקורת חריפה נגד ספרות ההשכלה, ביצירה ספרותית עצמית חדשה, ובייסוד מאספים המתאימים לרוח התחייה (כגון "האסיף", "ספר השנה", "לוח אחיאסף") הצליחו תוך שנים ספורות להביא לשינוי טעם, לעבור ולהעביר את הספרות העברית מתקופה לתקופה.
כתב נחום סוקולוב: "פרישמן היה כיצחק ליבוּש פּרץ, כמוני, ועוד אחרים, נושא ונשוא של תקופת המעבר מן ההשכלה אל התחייה. שורשינו כולנו היו בתקופה ידועה, במדרגות ונטיות שונות, ברחוב היהודים, בבית המדרש הישן, ששאפו אחרי כן להשכלה, שספגו את הספרות העברית, תינוקות של בית-הספרות, שלמדו מעצמם, שהחלו לכתוב כשהם עדיין בחיתוליהם, ושהתאמצו אחרי-כן, במידה פחות או יותר מוצלחת, להשתחרר מן הטשטוש והערפליות של אותה תקופה קודמת, ולעבור, איש לפי יכולתו וטעמו העיקרי, אל מה שהלך הלוך והתרקם בחיי האומה ובספרותה ושאר צורות יצירתה".
ויעקב פיכמן כתב: "פולין שימשה, איפוא, בספרות הצעירה יסוד משחרר, כמו בתקופת הצמיחה של החסידות. היא פוצצה את הקליפה – ערערה את המבוצר, המנודבך, בלבלה כל סגנון שבכתב בבקשה צינורות החיוּת הנסתרת בדברים משוללי שיגרה, משוללי קביעות: כל זה שאודסה המנדלאית בנתה עליו, נשענה עליו. החסידות לא הייתה עוד דוגמה לצורה, לנוסח, כי אם רוח עוקרת, מסערת, מחדשת".
פואמות מרכזיות בתקופת התחייה

| היוצר | שם הפואמה | שנת הוצאתה לאור | בכתב-עת ספרותי/עיתון/ספר |
| --- | --- | --- | --- |
| חיים נחמן ביאליק | הַמַּתְמִיד | תרנ"ח, תרס"ב | השילוח כרך ג, חוברת ג-ה; בספרו "שירים" |
| חיים נחמן ביאליק | מֵתֵי מִדְבָּר | תרס"ב | השילוח, כרך ט, חוברת מט-נד |
| שאול טשרניחובסקי | בְּרִית מִילָה (אידיליה מחיי היהודים בטַבְרִיָּה) | תרס"ב | ספר-השנה, שנה שלישית |
| שאול טשרניחובסקי | לְבִיבוֹת (או "לביבות מבושלות") | תרס"ג | השילוח, כרך יא, טבת-סיון |
| חיים נחמן ביאליק | בְּעִיר הַהֲרֵגָה (או "משא נמירוב") | תרס"ד | הזמן, מס' 86 |
| חיים נחמן ביאליק | הַבְּרֵכָה | תרס"ו | השילוח כרך טו, חוברת ד-ו |
| שאול טשרניחובסקי | כְּחֹם הַיּוֹם (אידיליה) | תרס"ו | השילוח כרך טו, חוברת ד-ו |
| חיים נחמן ביאליק | מְגִלַּת הָאֵשׁ (מאגדות החורבן) | תרס"ו | השילוח כרך טו, חוברת ד-ו |
| דוד שמעוני | בַּיַּעַר בְּחֶדֶרָה (אידיליה) | תרע"ד | הפועל הצעיר, שנה שביעית, מס' 22-20 |
| יעקב פיכמן | רוּת | תרפ"א | התקופה, ספר שנים-עשר, תמוז-אלול |
| דוד שמעוני | יוֹבֵל הָעֶגְלוֹנִים (אידיליה) | תרפ"ב | הפועל הצעיר, שנה חמש-עשרה, מס' 23-22 |
| אורי צבי גרינברג | אימה גדולה וירח (עשר פואמות) | תרפ"ה | ספרו בהוצאת הדים, תל אביב |
| יצחק למדן | מַסָּדָה: פואימה | תרפ"ז | ספרו בהוצאת הדים, תל אביב |
| יעקב פיכמן | יְמֵי שֶׁמֶשׁ: פואימות | תרצ"ד | ספרו בהוצאת שטיבל |
| דוד שמעוני | מַצֵּבָה: אִידִילְיָה | תרצ"ו | כנסת דברי סופרים לזכר ח. נ. ביאליק |
| דוד שמעוני | ספר האידיליות | תש"ד | ספרו בהוצאת מסדה, תל אביב |
ראו גם

המרכז הספרותי העברי בוורשה
התנועה הרומנטית
השילוח
התקופה
המהלך החדש בספרות העברית
התלוש בספרות העברית
תחיית הלשון העברית
דוד פרישמן
חיים נחמן ביאליק
מרדכי רבינזון
לקריאה נוספת

יעקב פיכמן, אמת בניין: סופרי אודיסה, ירושלים: מוסד ביאליק, 1951.
יעקב פיכמן, רוחות מנגנות: סופרי פולין, ירושלים: מוסד ביאליק, 1952.
פישל לחובר, שירה ומחשבה: מסות ומאמרים, תל אביב: דביר, תשי"ג 1953
מרדכי רבינזון, ספרותנו החדשה: תולדות ספרותנו העברית החדשה, וילנה: הוצאת רוזנקרנץ ושריפטזטצר, תרע"ג.
מרדכי רבינזון, דיוקנאות מסופרי הדור: מסות, ירושלים: דפוס הסולל, תרצ"ב.
צבי לוז, משוואת שיר: מסות על שירה ופרשנות השוואתית, תקופת התחיה, הוצאת עקד, 1981.
גרשון שקד, הסיפורת העברית 1880–1980, כרכים א'-ה', הוצאת הקיבוץ המאוחד וכתר, 1977–1998
גרשון שקד, ‏'ספרות עם פינה משלה' – הערות אחדות ליחסים שבין ספרות לחברה בסיפורת העברית ה'ריאליסטית' בין שתי מלחמות-עולם בארץ-ישראל, קתדרה 28, יוני 1983, עמ' 132-119 (קטע מעובד מתוך כרך ב', פרסום מוקדם)
גרשון שקד, המחזה העברי ההיסטורי בתקופת התחייה, מוסד ביאליק, ירושלים, 1970.
בנימין הרשב, שירת התחייה העברית – אנתולוגיה היסטורית-ביקורתית, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תש"ס 2000
בנימין הרשב, לשון בימי המהפכה - המהפכה היהודית המודרנית ותחיית הלשון העברית. ירושלים: כרמל, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת תל אביב, תשס"ח, 2008
יפה ברלוביץ, להמציא ארץ, להמציא עם: תשתיות ספרות ותרבות ביצירה של העלייה הראשונה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשנ"ו, 292 עמ'
ביאורים

↑  ובמיוחד בפסגת ספרות ההשכלה, הרומן האידילי "אהבת ציון" מאת אברהם מאפו.
↑  למשל משה ליב לילינבלום, אחד העם, זלמן אפשטיין, ומאוחר יותר נחום סוקולוב.
↑  אף אחד מהם לא היה ציוני, למעט סוקולוב שנהיה ציוני בהמשך הדרך, מה שמלמד שלא הייתה בהכרח חפיפה בין ספרות התחייה לבין הציונות. לפרץ הייתה נפש חסידית, לסוקולוב נפש רבנית של חכם מערבי, לפרישמן נפש של שירת יופי פנימי מעודן.
↑  אליהם הצטרפו מאספים מתחרים שנוסדו בעקבות הצלחת "האסיף", כגון "כנסת ישראל"
, "אוצר הספרות", "כנסת הגדולה", מה שהרחיב את הספרות העברית החדשה באופן משמעותי.
↑  לדברי סוקולוב, הספרות העברית החדשה נוצרה בשנים תר“ם-תרמ”ה, "האסיף" היה המאסף הספרותי הראשון שמצא מסילות אל העם (עשרת-אלפים חתומים). משנוסדו עוד מאספים מצליחים, הספרות הלכה והתרחבה, והייתה זו התחלה של ספרות חיה ולשון חיה.
↑  משוררי אודסה סברו שהשיר הלירי מטען קל, "קינוח סעודה", ומשאת נפשם הייתה פואמה כבדת-תוכן ומשקל ופאתוס, כגון שירי העלילה של יל"ג. סופרי וורשה הסתייגו מכובד ו"חומר", שמא יערבבו את הקולות ויעכירו אותם. משאת נפשם הייתה שירה לירית צרופה, קול נקי וזך. עיין הסיפור "מסירות נפש" מאת י. ל. פרץ.
↑  שם התגוררו בתקופות שונות המשוררים מרדכי צבי מאנה ושאול טשרניחובסקי.
↑  במוסקבה נוסדה הוצאת הספרים המשפיעה "שטיבל".
↑  שבעיקר יצאו לפועל מהעלייה השנייה ואילך
↑  עיקר הפואמה פורסם בשנת תרנ"ח, אליה צירף ביאליק מאוחר יותר כמחצית משירו "מבני העניים", והמיזוג התפרסם בשנת תרס"ב.
הערות שוליים

↑  יעל צור, מתיה קם, תקופת התחייה, באתר "תרבות•il"
1 2 3  שלום קרמר, בבית גידולו של דוד פרישמן: פרקים ראשונים במונוגרפיה, מאזנים לג מס' 5, תשרי-חשוון תשל"ב, עמ' 348-343
↑  נחום סוקולוב, "דוד פרישמן"
1 2  יעקב פיכמן, "נוסח פולין".
↑  רחל כצנלסון, בן ארצו, דבר, עמ' 3 בדצמבר 1936
↑  ביקורת: אבנר הולצמן, ‏הספרות, המציאות ומשאלות הלב, קתדרה 87, אפריל 1998, עמ' 183-175
"האסיף" שנת תרמ"ה (1885)
חוג הסופרים היהודים באודסה (1916). מימין לשמאל: שמעון פרוג, חיים נחמן ביאליק, מנדלי מוכר ספרים, ש. אנ-סקי ויהושע חנא רבניצקי
תוכן חוברת ט' של הירחון הספרותי מעברות, א"י 1920
היסטוריה של עם ישראל
מיקרואורגניזמים המשמשים בהכנת מזון ומשקאות

משחר ההיסטוריה שימשו מיקרואורגניזמים לצרכים שונים בתעשיות המזון והמשקאות. להלן רשימת מיקרואורגניזמים המשמשים לייצור מוצרי מזון.
ההתפשטות הגרמנית מזרחה

ערך זה עוסק במושג המודרני. אם התכוונתם להתפשטות הגרמנית מזרחה בשיא ימי הביניים (Ostsiedlung), ראו .
טור של פולנים שגורשו על ידי חיילי הוורמאכט, אחרי הפלישה הגרמנית ב-1939
ההתפשטות הגרמנית מזרחה (בגרמנית: Drang nach Osten, דְרָאנְג נָאך אוֹסְטְן, "הדחף מזרחה") הוא מושג מהמאה ה-19 המבטא את רעיון התפשטות העם הגרמני לאדמות העמים הסלאבים. הרעיון הפך למוטו של התנועה הלאומית הגרמנית בסוף המאה ה-19. הרעיון משלב התיישבות גרמנית במרכז ומזרח אירופה בימי הביניים (בייחוד במאות ה-12 וה-13), משלחות צבאיות כמו מסעי הצלב הצפוניים ומדיניות הגרמניזציה של המדינות הגרמניות המודרניות, כמו אלו ששיקפו את תפיסת מרחב המחיה של הנאציזם.
בפולין, נעשה שימוש במונח "התפשטות מזרחה" בתיאור תוכנית הגרמניזציה של פולין, ואילו בגרמניה הסיסמה הייתה חלק מהסכמה רחבה יותר על רעיון העליונות הגרמנית.
הרעיון היה מרכיב ליבה בבסיס הלאומיות הגרמנית והאידאולוגיה הנאצית. בהתאם לכך אמר אדולף היטלר ב-7 בפברואר 1945 "מזרחה, אך ורק ותמיד מזרחה, שומה על עורקי גזענו להתפשט. זה הכיוון שהטבע עצמו קבע להתפשטות העמים הגרמניים".
מקור המונח

הפעם הראשונה בה נשמע המונח הזה מיוחסת לעיתונאי הפולני ג'וליאן קלאצקא מ-1849, אם כי לא ידוע באופן מוחלט האם אכן הוא זה שהמציא את המונח מאחר שהשתמש בו בעת ציטוט. מכיוון שהמונח משמש אך ורק בצורתו הגרמנית, ישנה הסכמה כי מקורו הוא גרמני.
רקע

רעיון ההתפשטות מזרחה קשור להתפשטות דומה שהתרחשה בימי הביניים. קולוניזציה זו שהתרחשה מיוחסת להתפשטות התרבות, השפה המדינות וההתיישבות הגרמנית בצפון ומזרח אירופה שיושבו על ידי סלאבים והעמים הבלטים.
הגידול באוכלוסייה בימי הביניים הביא לתנועת אוכלוסייה מהריין, פלנדריה וסקסוניה לאזורים פחות מאוכלסים בפולין. רוב ההתיישבות הזו התרחשה על חשבונם של העמים הפגאניים והסלאבים כחלק ממסעות הצלב הצפוניים. שורשי מדינת פרוסיה היו טמונים בעיקר בתנועות האלו.
אחרי חלוקת פולין בידי פרוסיה, אוסטריה והאימפריה הרוסית בסוף המאה ה-18 פרוסיה השתלטה על חלק גדול ממערב פולין. הפרוסים, ובהמשך הגרמנים, עסקו בגרמניזציה של שטחי פולין. רוסיה ושוודיה לעומתם כבשו בסופו של דבר את האדמות שכבשו האבירים הטבטונים באסטוניה וליבוניה.
בשיח הגרמני

המונח הפך למרכזי בתוכניותיה של התנועה הלאומית הגרמנית ב-1891, וזכתה לתנופה מחודשת עם עליית הנאצים ובעת משבר הסודטים, כשהצ'כים בחבל תוארו כ"מכשול סלאבי נגד הדחף מזרחה."
למרות מדיניות ההתפשטות מזרחה, לאורך השנים היה גם תהליך הפוך, שכונה "הבריחה מהמזרח", במהלכו בני המעמדות הנמוכים במזרח נמשכו לאזורים המתועשים של מערב גרמניה והיגרו לשם.
בשיח הגרמני > התפשטות מערבה

לאומנים גרמנים קראו, בעיקר אחרי מלחמת העולם הראשונה ל"התפשטות מערבה", אחרי שחבלי ארץ נרחבים כמו פוזנן, פרוסיה המערבית ושלזיה עילית נמסרו לידי מדינת פולין החדשה.
עם התפתחות הרומנטיקה כחלק מהתנועות הלאומיות במאה ה-19 החלו אינטלקטואלים פולנים ורוסים להתייחס להתפשטות מזרחה הגרמנית בשמה המקורי. האימפריה הגרמנית והאוסטרו-הונגרית ניסו באותן שנים להתרחב מזרחה, גרמניה על ידי השפעה בשנים בהן האימפריה העות'מאנית הלכה ונחלשה, ואוסטרו-הונגריה על ידי השתלטות על שטחים בבלקן (כמו בוסניה והרצגובינה).