stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשים דעתן קלה
מקור הביטוי

הביטוי מופיע בתלמוד בבלי בשני מקומות:
במסכת שבת הוזכר הביטוי על ידי רבי שמעון בן יוחאי כהסבר לכך שלא גילה לאשתו את מקום מחבואו כשברח מפני הרומאים, מחשש שאשתו לא תעמוד בפני העינויים ותגלה את מקום המסתור:
...ענה [רבי] שמעון [ואמר]. כל מה שתקנו (= הרומאים) לא תקנו אלא לצורך עצמן... הלך יהודה בן גריס וסיפר דברים ונשמעו למלכות. אמרו... שמעון שגינה יהרג. אזל איהו ובריה וטשו בי מדרשא (= הלך הוא ובנו והסתתרו בבית המדרש). כל יומא הוה מייתיא להו דביתהו ריפתא וכרכי (= כל יום הייתה מביאה להם אשתו כיכר לחם ואוכלים). בדתקיף גזרתא [אמר] ליה לבריה. ידענא דנשים דעתן קלה עליהן. דילמא מצערי לן ומיגליא לן. אזלו ואיטשו במערתא (= כאשר הגזירה התחזקה, אמר לו, לבנו: אני יודע שנשים דעתן קלה עליהם, אולי יצערו אותה ותגלה להם. הלכו והתחבאו במערה)...
במסכת קידושין, מופיע הביטוי פעם נוספת, בשם 'תנא דבי אליהו', כהסבר לדברי המשנה האוסרת לאיש להתייחד אפילו עם כמה נשים, בניגוד לאישה שמותר לה להתייחד עם כמה גברים ובביאור הדבר נאמר:
"לא יתייחד איש". מאי [טעמא] (= מה הטעם?). תנא דבי אליהו. הואיל ונשים דעתן קלה עליהן.
רש"י פירש כי ”מפני שדעתן קלה ושתיהן נוחות להתפתות ולא תירא זו מחבירתה שאף היא תעשה כמותה”.
דין זה אף נפסק בשולחן ערוך, אמנם נחלקו האם הוא נאמר גם כשישנם שלוש נשים או רק בשתי נשים בלבד.
פרשנות

על פי פשוטו, וכפי שעלה מההקשר הנזכר במסכת שבת, הביטוי 'נשים דעתן קלה', נאמר ביחס לכך שכוחן של נשים לעמוד מפני לחצים וייסורים הוא מועט, ולכך חשש רבי שמעון בר יוחאי שמא תגלה אשתו את מקום מוחבאו אף שיודעת היא שבכך תחרוץ את גורלו למיתה.
יש שכתבו בפירוש הביטוי, שהכוונה שדעתן של הנשים היא קלה - להזזה, וגם לאחר שהסכימו בדעתן לדבר מה, ניתן יותר בקלות לשכנע אותה לשנות את עמדתה, בניגוד לגברים שלאחר שהחליטו קשה יותר לשנות את דעתם. כך גם כותב אברהם וינרוט בספרו פמינזים ויהדות: ”נראה כי האמירה "נשים דעתן קלה" אינה עוסקת באינטלגנציה הנשית אלא בתכונה המוגדרת כ"דעת" שהיא נחישות ההחלטה, והיא הדבקות העיקשת ביישום רעיוני עקרוני מופשט. משמעות הדבר היא, כי נשים ניחנו בגמישות רבה יותר מזו של הגברים, ואין בהם אותה מידה של "דעתנות" הרואה דברים כעקרונות מופשטים המחייבים עקשנות, נחישות חסרת פשרות וקשיות עורף לשם יישומם.”
בינה יתירה

יש מי שהעיר שלכאורה ביטוי זה סותר ביטוי אחר של חז"ל שמייחס חשיבות להבנתה ודעתה של האישה. במסכת נדה סובר רבי כי האישה מחיובת במצוות בגיל 12, בניגוד לגברים שזמן חיובם הוא בגיל 13, בביאור ההבדל, אומר רב חסדא שהדבר נלמד מהפסוק ”"ויבן ה' [אלהים] את הצלע" - מלמד שנתן הקב"ה בינה יתירה באשה יותר מבאיש”.
כבר בראשונים העירו על סתירה זו, וביאור באופנים שונים:
בריטב"א כתב לבאר בקצרה ”פירוש שממהרת להבין. דאי לא, אמרינן נשים דעתן קלה”. היינו שאף שדעתן קלה, אבל היא ממהרת לקבל דעת זו קודם שמקבלים הגברים את דעתן.
במהר"ל כתב שבענייני העולם ובדברים השייכים לעסקי הבית, אכן דעת האישה מרובה יותר, אך בעניינים שכליים, דעתה קלה מדעת האיש.
הסבר נוסף מופיע בספר עיון יעקב על העין יעקב, לדעתו הפסוק ממנו למדו חז"ל שבינה יתירה ניתנה באשה נאמר קודם חטא עץ הדעת, אך לאחר החטא כמאמר חז"ל 'אין אדם חוטא עד שנכנס בו רוח שטות', נלחקה ממנה בינה יתירה זו, ונתקללה ב'והוא ימשול בך'. ולכך גם היום קודם שיש בהם יצר הרע הן מקדימות להגיע לדעת, אך לאחר שמגיעות לדעת נפסקת מהן הבינה יתירה.
רבי ברוך הלוי אפשטיין בספרו תורה תמימה מיישב באריכות סתירה זו:
ולהשוות המאמר נשים דעתן קלות עם המאמר בנדה מ"ה ב' בינה יתירה נתן הקב"ה באשה יותר מבאיש, אשר לכאורה סותרים המאמרים זל"ז, כי האחד מורה על קלות כשרון דעתה והשני על יתרון כשרונה.
אך באמת הבאור פשוט, כי כישרונות דעת ובינה שונים הן, הדעת יונח על המושכלות הראשונות שתופס מוח כל איש תיכף לשמיעה, והבינה הוא הרעיון הבא לאחר התפיסה העיונית ביישוב עמוק ובזמן מרובה, ובכח רעיון כזה להבין דבר מתוך דבר ולהמציא חריצות ושכל דק, ולכן אף על פי שהנשים יש להן כח בבינה יתירה אבל דעתן בתפיסת דבר במושכל ראשון קלה היא בלא יסוד נאמן ולזה הסכימו בעלי הגיון...
מעשה ב'ברוריה'

במסכת עבודה זרה, מובא שהתנא רבי מאיר היגר לבבל, ועל פי אחד הטעמים בתלמוד הדבר אירע מחמת 'מעשה דברוריה' - אשתו של התנא רבי מאיר. אמנם בתלמוד לא מפורט מה הוא אותו מעשה שאירע עם ברוריה אשתו. אך רש"י בפירושו לתלמוד מרחיב אודות סיפר המעשה: ברוריה אשתו של רבי מאיר ליגלגה על דברי חז"ל שנשים דעתן קלה. רבי מאיר ששמע אותה מזלזת, אמר לה שיבוא יום והיא תסכים עם דברי חז"ל, הוא ציווה לאחד מתלמידיו שינסה לפתות אותה 'לדבר עבירה' - לקיים עמו יחסי אישות. ואכן תלמיד זה הפציר בה ברוריה במשך כמה ימים, עד שלבסוף הסכימה. לאחר שנודע לה, שרבי מאיר עשה כן לנוסתה תלתה את עצמה ומתה. לאחר מעשה זה, שגרם לרבי מאיר בושה גדולה הוא נאלץ לרדת לבבל.
מקורה של אגדה זו המובאת בדברי רש"י - ונזכרת רק כ-900 שנה ויותר לאחר מותה - אינו ידוע, ויש שביארו את המעשה באופנים שונים על מנת למתן את הרושם שעולה מקריאת הדברים כפשוטן.
אמנם רבים פיקפקו בנכונותה של האגדה, מכמה טעמים:
החוקר הרב איתם הנקין כתב שלדעתו אין אמת היסטורית במעשה, שבאופן חריג אין לו מקור קדום יותר מבפירושו של רש"י, וככל הנראה לא נכתב על ידי רש"י אלא השתרבב לפירוש באחד מהדורות המאוחרים יותר מהערת שוליים של תלמיד, שמצא את האגדה במקור לא מבוסס וכתבה בצד הגיליון. חוקרים רבים אחרים הציעו הצעות שונות לגבי נסיבות היווצרותה של האגדה וסיבותיה.
הרב יעקב עדס כתב אף הוא בשם הרב יוסף שלום אלישיב שמעשה ברוריה לא היה ולא נברא, ומסיק שתלמיד טועה הכניס הדברים בדברי רש"י. אמנם המהר"ץ חיות סבור כי בידי רש"י היו ספרי מדרשים רבים שנעלמו מעיינינו ברבות השנים, ומשם כנראה מקור דברי רש"י למעשה דברוריה.
ראו גם

מעמד האישה ביהדות
לקריאה נוספת

אברהם וינרוט, חכמתן בניתן ודעתן של נשים מתוך 'פמניזם ונשים' באתר דעת
ביאורים

↑  בכתב היד: ר'
↑  בכתב היד: ואמ'
↑  בכתב היד: אמ'
↑  בכתב היד: טע'
הערות שוליים

↑  "לא יתיחד איש אחד עם שתי נשים, אבל אשה אחת מתיחדת עם שני אנשים". (משנה, מסכת קידושין, פרק ד', משנה י"ב, על פי כתב יד קאופמן
↑  הרב זמיר כהן באתר הידברות מעמד האישה בהלכה - נשים דעתן קלה.
↑  כך מפרש גם בפירוש יפה תואר על מדרש רבה, בראשית יח א. ראו שם ביאור נוסף ביישוב הסתירה.
↑  מהר"ל בספר חידושי אגדות על מסכת נידה מה ב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף י"ח, עמוד ב'
↑  פירוש רש"י על תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף י"ח, עמוד ב'.
↑  איתם הנקין, ‏תעלומת 'מעשה דברוריא' – הצעת פתרון, אקדמות כ"א, אלול תשס"ח, עמ' 140–159
↑  דניאל בויארין, "אגדת ברוריה", הבשר שברוח – שיח המיניות בתלמוד, עם עובד, 1999, עמ' 183–197
↑  Tal Ilan, Integrating Women into Second Temple History, Tübingen, 1999, עמ' 189-194
↑  עמרם טרופר, כחומר ביד היוצר: מעשי חכמים בספרות חז"ל, מרכז שז"ר, 2011, עמ' 195-207
↑  איתמר דרורי, מעשה ברוריה, אנציקלופדיה של הסיפור היהודי ג, תשעג, עמ' 115-153
↑  הרב יעקב עדס, דברי יעקב – בתשובות הגרי"ש (ירושלים תשע"ג), עמ' רס"ג.
בן פרג'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בן 50 בערך) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  3 
 
בן פרג' (נולד ב-1975) הוא מגיש רדיו, צלם, מורה לצילום וקומיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה, בן בכור לדליה ועזרא פרג' ממשפחת הצלמים פרג' המפורסמת. אחיו הוא השחקן והיוצר קובי פרג'.
שירת כצלם צבאי בעיתון במחנה, ועם שחרורו שימש כצלם בעיתונות ואף ערך תערוכות צילום ברחבי הארץ. הוא בוגר המדרשה לצילום ויצו צרפת ת"א, והיה גם תלמידו של היוצר עוזי חיטמן, תחתיו למד שירה. ב-1994 היה שותף יחד עם אביו עזרא בהקמת העסק המשפחתי בפתח תקווה שמציע כיום חנות וסטודיו, ומעבדת צילום מקצועית וסטודיו לצילום.
בשנת 2005 החל להגיש פינת מוזיקת עולם קבועה בתוכנית הולך בחצות בגלי צה"ל בהגשת עומר בן-רובי, וגילם דמויות קומיות בתוכניות של ערן זרחוביץ' ושרון טייכר בגלי צה"ל וברדיו תל אביב ובהן המוביל יוסי תכלת, דורון מזר ואיש הפודטארק פנחס בודגוב.
בשנים האחרונות מגיש בחמישי ובשבת בצהריים יחד עם אחיו קובי את "בן וקובי פרג' בגל"צ", שם הוא מגלם דמויות שונות ובהן של הזמר מירו קובני, היועץ הביטחוני יחזקאל ביצור ויחצן המועדונים רמי ג'ואן. עם איש התקשורת שחר אמאנו מגיש פרג' את "ציפורי לילה – עכשיו הזמן במזרחית" בימי שני בחצות.
פרג', המתגורר בפתח תקווה, נשוי להילה שבחון פרג' ולהם שלושה ילדים.
עקמת

| --- | --- |

צילום רנטגן של עקמת חמורה
 תחום:  אורתופדיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D012600
 סיווגים
 ICD-11:  FA70.1 
 
עקמת (בלועזית: סקוליוזיס (Scoliosis)) היא עיוות בעמוד השדרה, כאשר החוליות המרכיבות אותו סוטות לצד ביחס לקו האמצע, בזווית של 10 מעלות ומעלה. עיוות זה יכול להתבטא למשל באי-תאימוּת בגובה של צמד הכתפיים או המותניים.
העיוות מתחיל להופיע, בדרך כלל, בתקופת הילדות או בגיל ההתבגרות, כאשר צמיחת השלד מואצת, ועלול להחמיר עם הזמן.
מסיבה בלתי ידועה, מספר רב יותר של בנות סובלות מעקמת - יחס של כ-7:1 מול הבנים, בעקמת משמעותית של 20 מעלות ומעלה.
רוב הסובלים מן התופעה לא מודעים לעקמת בגבם, אפילו בעקמת של מעל 30 מעלות. רוב מקרי העקמת מתגלים במקרה.
תסמינים

התסמינים של העקמת הם:
תנוחה נטויה לצד מסוים
התעייפות מהירה או כאבי גב בעמידה ממושכת
גובה מותניים וכתפיים לא שווה
גודל או מיקום לא סימטרי של החזה אצל נשים
מרחק לא שווה בין הזרועות לגוף
בגדים ש"לא יושבים טוב", קווי הבגד עומדים באלכסון
בליטות לא שוות של הצלעות
קושי בהתכופפות.
גורמים

על אף שסיבות רבות קושרות לעקמת, רוב מקרי העקמת ובמיוחד אלה המוצאים ביטוי רק לאחר גיל 10, נגרמים מסיבות לא ברורות. ידוע כי בעקמת האידיופתית הנפוצה ישנה השפעה תורשתית ברורה, אך בחדירות לא-מלאה, כלומר הגנים לא מוצאים ביטוי אצל כל נשא. ישנם מקרי עקמת הנגרמים כתוצאה מתסמונת אהלרס-דנלוס.
בניגוד לדעות רווחות, העקמת אינה נגרמת מיציבה לא תקינה, פעילות גופנית לא מאוזנת או ישיבה שפופה.
אבחון

אדם החושד בקיומה של עקמת בגבו עליו לפנות לרופא לבדיקות גופניות.
במשך הבדיקות הגופניות יש לבחון:
את העור, לכתמים אנורמליים המצביעים על מחלת הנוירופיברומטוזיס.
את כף הרגל, לעוויתות מבניות.
את גובהם של שקעי עצמות הכסל בעת העמידה.
את סדר הגודל של העיוות בעמידה ובכיפוף קדימה.
גובה בלתי שווה של הכתפיים והשדיים.
גובה לא שווה של הזרועות מן הרצפה בעת כיפוף קדימה.
יש צורך גם בצילום רנטגן או CT כדי לאמוד את המיקום, רמת המורכבות, הכיוון וסדר הגודל של העיוות. שיטה אחת לאומדן העקמומיות היא חישוב זווית קוב (Cobb), אשר מעריכה את העיוות מהצד העליון של החוליה העליונה ביותר המעורבת בעקמת עד לצד התחתון של החוליה התחתונה ביותר המעורבת.
טיפול

הטיפול בעקמת תלוי במידת חומרתה, ולעיתים במידת בגרות השלד. האפשרויות המקובלות לטיפול הן, לפי סדר עולה של חומרת מצב:
מעקב רפואי
פיזיותרפיה
מחוך אורתופדי - משמש למנוע מהעיוות להחמיר בשנות ההתפתחות של שלד צעיר.
ניתוח, כגון חיבור חוליות.
ראו גם

עקשת (גיבנת)
חישוב זווית קוב
מדעים קוגניטיביים

המדעים הקוגניטיביים (גם מדעי הקוגניציה, מדעי הקוגניציה והמוח או מדע ההכרה) עוסקים בחקר הקוגניציה, כלומר בחקר כל התהליכים המעורבים ברכישת ידע, עיבודו, ייצוגו ויישומו.
תיאור כללי

המחקר במדעים הקוגניטיביים עוסק בנושאים רבים, ביניהם תפיסה, חשיבה, למידה, שפה, כישורים מוטוריים, המוח והאינטליגנציה. אופי המחקר הוא רב-תחומי, כלומר משתמש בידע ובשיטות שמקורם בתחומים שונים. התחומים העיקריים התורמים ידע ושיטות למדעים הקוגניטיביים הם: פסיכולוגיה (בייחוד פסיכולוגיה קוגניטיבית ונוירופסיכולוגיה), בלשנות (מודרנית, להבדיל מהבלשנות המסורתית), ביולוגיה (בעיקר נוירוביולוגיה), מדעי המחשב (בעיקר אינטליגנציה מלאכותית – כאשר התחומים העיקריים הם חישוב סימבולי ורשתות עצביות), פילוסופיה (בעיקר פילוסופיה אנליטית) ומתמטיקה. דגש רב ניתן ליצירת מודלים מתמטיים וסימולציות ממוחשבות, פעמים רבות תוך השוואת ביצועי המודלים להתנהגות אנושית אמיתית, כפי שהיא מתבטאת במחקרים התנהגותיים, ושיפור המודלים בהתאם.
למדעים הקוגניטיביים הישגים רבים, ביניהם העלאת מודלים של הטיות קוגניטיביות אנושיות, ותפיסת סיכון, ההשפעה על חקר ההתנהגות הפיננסית, הנחקרת בכלכלה, וגם תרמו להתפתחותן של תאוריות בפילוסופיה של המתמטיקה, וכן בתחום של בינה מלאכותית ושכנוע.
המונח "קוגניטיבי"

המונח "קוגניטיבי" במדעים הקוגניטיביים, משמש לתיאור כל סוג של תהליך או מבנה מנטלי שניתן לחקור במונחים מדויקים. המשגה זו היא רחבה מאוד, ושונה מהשימוש במונח בתחום הפסיכולוגיה האנליטית, שם הוא מתייחס לחוקים פורמליים וסמנטיקה מותנית. עם זאת, השקפה זו דומה להשקפה היסטורית של המדעים הקוגניטיביים על טבעה של הקוגניציה – סמלית ולוגית.
מקור המילים "קוגניטיבי", "קוגניציה" הוא במילה הלטינית קוגנוסְקרה (cognoscere) שמשמעותה "לדעת, להכיר".
היסטוריה

העיסוק בקוגניציה מופיע כבר בכתביהם של הפילוסופים היווניים (לדוגמה, בדיאלוג מנון של אפלטון), ונמשך לאורך ההיסטוריה, בכתביהם של רנה דקארט, דייוויד יום, עמנואל קאנט, ברוך שפינוזה, מלבראנש, לייבניץ, ג'ון לוק ורבים אחרים. כל אלו תרמו רבות לגילוי הפילוסופי של מושג הנפש, אך סט הכלים איתו עבדו היה שונה לחלוטין במהותו מסט הכלים שבשימוש המדענים הקוגניטיביים בימינו.
בתקופה המודרנית החלה התפתחות מדעי הקוגניציה עם צמיחת ענף הקיברנטיקה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. החוקרים בתחום זה, ובראשם וורן מק'אלוג ווולטר פיטס, ביקשו למצוא את העקרונות הבסיסיים העומדים מאחורי הנפש. הם אלו שפיתחו את הגרסאות הראשוניות ביותר של מה שמוכר היום בשם רשת עצבית מלאכותית – מודל חישובי שמבנהו דומה לזה של רשתות עצביות ביולוגיות.
מבשר נוסף של המדעים הקוגניטיביים היה פיתוחה של תאוריית החישוביות והמחשב הדיגיטלי בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. אלן טיורינג וג'ון פון נוימן היו האבות המייסדים בתחומים אלו. המחשב המודרני, או מכונת פון נוימן, יהווה מעתה והלאה כלי עיקרי במדעי הקוגניציה, הן כמטאפורה או מודל לנפש, והן ככלי לפיתוח ומחקר.
בשנת 1959 פרסם נועם חומסקי סקירה על הספר 'התנהגות מילולית' (Verbal Behavior) של פרדריק סקינר. בזמנו, הפרדיגמה הביהביוריסטית של סקינר שלטה בכיפת הפסיכולוגיה. רוב הפסיכולוגים התמקדו בקשרים הפונקציונליים בין הגירוי לבין התגובה, מבלי להניח ייצוגים פנימיים. חומסקי טען שכדי להסביר שפה, אנו צריכים תאוריה כדוגמת הדקדוק הגנרטיבי, שלא זו בלבד שמניחה ייצוגים פנימיים, אלא אף מאפיינת אותם.
בשנות ה-70 ותחילת ה-80, חוקרים רבים בתחום המדעים הקוגניטיביים בחנו את האפשרות של בינה מלאכותית. חוקרים כדוגמת מרווין מינסקי, כתבו תוכנות מחשב שונות בשפות מחשב כגון LISP, בניסיון לאפיין באופן רשמי את הצעדים שבני האדם עוברים במהלך תהליכים קוגניטיביים שונים, כגון קבלת החלטות ופתירת בעיות. כל זאת נעשה בתקווה לנסות להבין טוב יותר את החשיבה האנושית, וכן בניסיון ליצור 'מוחות מלאכותיים'. גישה זו ידועה בתור "בינה מלאכותית סמלית" (Symbolic AI).
בסופו של דבר, החוקרים הבינו כי גישת הבינה המלאכותית הסמלית מוגבלת מדי ביכולותיה לתאר את מגוון היכולות הקוגניטיביות של המין האנושי, בצורה יעילה ושמישה. בשנות ה-80 המאוחרות ובשנות ה-90 עלו לשיח המדעי פרדיגמות מחקריות כדוגמת רשתות נוירונים וקונקציוניזם (Connectionism, חיבוריות) המיוחסות בעיקר לחוקרים ג'יימס מקללנד ודייוויד רומלהרט. לפי גישה מחקרית זו, הקוגניציה יכולה להיות מתוארת כסט של חיבורים סבוכים, המהווים רשת רבת-רבדים. ביקורות לגישה זו טענו כי ישנן תופעות מסוימות המוסברות באופן טוב יותר על ידי מודלים סימבוליים (השייכים ל-Symbolic AI), וכן שבמרבית המקרים מודלים קונקשניסטים שכאלה כה מסובכים ומורכבים, עד כדי איבוד יכולתם ההסברית. שני המודלים – המודל הקונקשניסטי והמודל הסימבולי שולבו לכדי מודל אחד, שמאפשר לנצל את יתרונות שתי הגישות להסבר הבעיה.
עקרונות > רמות הניתוח

עניין מרכזי בחקר המדעים הקוגניטיביים הוא שלא ניתן ללמוד באופן מלא על הקוגניציה על ידי חקירה של רמה אחת בלבד. דוגמה פשוטה לכך ניתן למצוא בתהליך של שינון מספר טלפון, וההיזכרות בו לאחר מכן. כדי להבין את התהליך הזה, אפשרות אחת תהיה לחקור את התהליך בהתבוננות בלבד: הנבדק בניסוי יתבקש לשנן מספר טלפון, ולאחר זמן מה להיזכר בו, כאשר מידת הדיוק בביצועים נבדקת. אפשרות שנייה תהיה למדוד את ירי הנוירונים בעת ניסיון הנבדק להיזכר במספר הטלפון. הבעיה היא שאף לא אחת מן השיטות הללו כשלעצמה תוכל להסביר את התהליך של זכירה והיזכרות במספר טלפון. אפילו אם הטכנולוגיה למיפוי של נוירונים בודדים בזמן אמת הייתה קיימת, והיינו יודעים היכן בדיוק הנוירון ירה, עדיין היה זה בלתי אפשרי להבין מכך כיצד ירי מסוים של נוירונים מיתרגם להתנהגות מסוימת. לכן, מה שצריך כאן הוא היכולת לשלב בין שתי הרמות המתייחסות אל אותה ההתנהגות/תהליך. יכולת זו מסופקת על ידי חקר הרמה הפונקציונלית של התהליך. חקר אודות תופעה מסוימת ברמות שונות של ניתוח מביא לידי הבנה טובה יותר של התהליך המתרחש במוח שמביא לידי אותה התנהגות נצפית. מאר נתן לכך תיאור מפורסם, של שלוש רמות הניתוח:
1. הרמה החישובית – בה מפורטים כל מטרות החישוב (אפיון היכולת).
2. הרמה האלגוריתמית – בה מובאים הייצוגים של הקלט והפלט, והאלגוריתם שמביא מן הקלט אל הפלט (האופן בה היכולת מושגת).
3. רמת המימוש בחומרה – האופן בו האלגוריתם ממומש.
עקרונות > רב תחומיות

המדעים הקוגניטיביים משלבים בתוכם ענפים מדעיים רבים, התורמים לפיתוח ולהבנה, כדוגמת: פסיכולוגיה, מדעי המוח, בלשנות, פילוסופיה, מדעי המחשב, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה וביולוגיה. יש אף כאלו המטילים ספק בקיומו של מדע 'קוגניטיבי' אחיד, ומעדיפים להתייחס לתחום ברבים: מדעי הקוגניציה.
רבים מהמדענים הקוגניטיביים דוגלים בגישה הפונקציונליסטית. גישה זו גורסת כי מצבים נפשיים מאופיינים רק באופן בהם הם מאורגנים פונקציונלית, כלומר: מה שמשנה הוא המבנה הפונקציונלי, מערך הקשרים הסיבתיים, בין יחידות העיבוד השונות. המצבים הנפשיים אינם מוגדרים על ידי המצב הפיזיקאלי שמממש אותם (לא על ידי נוירון בודד, אלא על ידי הקשרים ביניהם). במילים אחרות: כל מכונה המממשת את הפונקציה המתאימה נחשבת כחווה את אותו ה'מצב הנפשי', על אף שהמימושים יכולים להיות שונים עד מאוד. לפי גרסאות מסוימות של הפונקציונליזם, אפילו למערכות לא אנושיות, כמו מינים אחרים של בעלי חיים או מחשבים מתקדמים, בעקרון, יש מצבים נפשיים.
עקרונות > מהי קוגניציה

המונח 'קוגניציה' "משמש לתיאור כל סוג של פעולה מנטלית או מבנה שניתן ללמידה במונחים מדויקים" (לייקוף ומארק ג'ונסון, 1999). המשגה זו רחבה מאוד, ואין לבלבלה עם האופן בו קבוצות מסוימות כגון הפילוסופים האנליטיים משתמשים במונח 'קוגניציה' (אצלם המונח מתייחס רק לחוקים פורמליים ותנאי אמת מסוימים).
הפירוש הראשון לערך 'קוגניציה' במילון האנגלי של אוקספורד מתייג באופן גס את המונח בתור משהו שקשור "לפעולה או לתהליך של ידיעה". הפירוש הראשון, משנת 1586 הצביע על כך שהשימוש הראשון במילה זו היה בהקשר של דיונים אודות תאוריות אפלטוניות על ידע. על כל פנים, הרוב המוחלט מסכים כי המדעים הקוגניטיביים אינם עוסקים בתחום כה מוצק וברור כמו הידע לפי אפלטון.
טווח הקוגניציה

המדעים הקוגניטיביים הם שדה מחקרי גדול, המכסה נושאים רבים הקשורים לקוגניציה. ברם, לא כל נושא שקשור באופן כלשהו לפעולת הנפש ולאינטליגנציה נמצא תחת זכוכית המגדלת המחקרית. גורמים חברתיים ותרבותיים, רגש, מודעות, אינטליגנציה בבע"ח, כמו גם גישות השוואתיות ואבולוציוניות בפסיכולוגיה במרבית המקרים לא מקבלים את הבמה שלהם בשיח המחקרי בקוגניציה (לרוב הדבר נובע מוויכוחים פילוסופיים בנושא). נושא נוסף שמדעי הקוגניציה נוטים להימנע מלעסוק בו הוא קיומה של הקואליה, ורק אולי מזכירים אותו כעניין פילוסופי פתוח. למרות כל זאת, ישנם חברים בקהילת המדעים הקוגניטיביים שטוענים כי כל אלו הם נושאים חיוניים בשיח הקוגניטיבי, ומצביעים על החשיבות של חקירתם.
להלן מספר נושאים מרכזיים במדעי הקוגניציה. זוהי אינה רשימה מקיפה, אלא רשימה שנועדה להביא את מגוון ההתנהגויות והתופעות הקוגניטיביות הנחקרות.
טווח הקוגניציה > בינה מלאכותית

בינה מלאכותית (Atrificial Intelligence, AI) מעגנת בתוכה את חקר התופעות הקוגניטיביות במכונות. אחת המטרות המרכזיות ב-AI היא לממש יכולות קוגניטיביות אנושיות במכונות. משתמשים גם במחשבים כדי לחקור תופעות קוגניטיביות. מודלים חישוביים נעזרים בסימולציות על מנת לחקור את המבנה של האינטליגנציה האנושית.
ישנו ויכוח בנוגע לשאלה האם הקוגניציה מאורגנת כמערך עצום של יחידות קטנות (נוירונים), או שהיא מורכבת ממבנים ברמה גבוהה יותר, כגון סמלים, סכמות, תוכניות וחוקים. הגישה הראשונה משתמשת בקונקשניזם כדי לחקור את הקוגניציה, בעוד שהגישה השנייה משתמשת יותר בחישובים סימבוליים.
טווח הקוגניציה > קשב

קשב הוא בחירה של מידע חשוב מתוך כלל הגירויים הסביבתיים שחושינו קולטים. בכל רגע נתון המוח האנושי מופצץ במיליוני גירויים מן הסביבה, ועל כן כדי להתנהל – חייבת להיות דרך להחליט את מה מבין שלל המידע הזה יש לעבד. לפעמים מדמים את הקשב לזרקור, במובן שניתן להפנות את הקשב (או: להאיר בזרקור) רק לכמות מוגבלת של מידע (או: אזור מוגבל). ניסויים שממצאיהם תומכים במטאפורת הזרקור הזו כוללים את ניסוי ההאזנה הדיכוטית (1957, Cherry) בו הנבדק שמע דברים שונים בכל אוזן, ומחקרים של עיוורון קשבי (Inattentional blindness, Mack&Rock, 1998). במשימת ההאזנה הדיכוטומית מושמעים לנבדק בכל אוזן שני דברים שונים, ונאמר לו להקשיב רק לערוץ מידע אחד (אוזן ימין או לחלופין אוזן שמאל). בסוף הניסוי, הנבדק נשאל אודות הערוץ שלא היה קשוב. התוצאות הראו כי הנבדקים לא מסוגלים לדווח על מה שנאמר באוזן שלא הפנו אליה את הקשב.
טווח הקוגניציה > ידע ועיבוד של שפה

היכולת ללמוד ולהבין שפה היא תהליך מורכב ביותר. השפה נרכשת במהלך השנים הראשונות לחיים, וכל בני האדם בתנאי חיים נורמליים מסוגלים לרכוש שפה באופן מקצועי. המטרה העיקרית בתאוריה הבלשנית היא לגלות את אותם היסודות המופשטים שיש לשפה כדי שתוכל להילמד באופן טבעי שכזה. כמה מן השאלות במחקר אודות האופן בה המוח מעבד את השפה כוללות: (1) עד לאיזו רמה ידע לשוני הוא מולד/נרכש? (2) מדוע למבוגרים קשה יותר ללמוד שפה שנייה מאשר ילדים הלומדים את שפתם הראשונה? ו-(3) כיצד אנשים מצליחים להבין משפטים חדשים, שלא שמעו מעולם קודם לכן?
המחקר על עיבוד השפה משתרע על פני תחומים שונים: החל מניתוח תבניות קוליות של דיבור, ועד לחקר משמעות המילים, ומשפטים שלמים. הבלשנות לרוב מחלקת את עיבוד השפה למחלקות: אורתוגרפיה, פונולוגיה, פונטיקה, מורפולוגיה, תחביר, סמנטיקה ופרגמטיקה. ניתן ללמוד רבות על היבטים שונים בשפה מהמחלקות הללו, ומן הקשרים שביניהן.
חקר השפה במדעי הקוגניציה קרוב מאוד לזה שבענף הבלשנות. בעבר, בלשנות נלמדה כחלק מחקר האנושות, יחד עם היסטוריה, אומנות וספרות. במהלך חמישים השנים האחרונות, יותר ויותר החלו לחקור את הידע ואת השימוש בשפה כתופעה קוגניטיבית, כאשר הבעיה המרכזית הייתה כיצד ידע של שפה יכול להירכש, וממה הוא בעצם מורכב. בלשנים גילו שעל אף שאנשים משתמשים בחוקים מורכבים ביותר על מנת להפיק שפה תקינה, הם אינם מודעים לחוקים הללו. לכן על הבלשנים לפנות לשיטות לא ישירות על מנת לגלות את אותם החוקים החלים על השפה, אם אותם חוקים אכן קיימים. על כל פנים, אם הדיבור אכן מבוקר על ידי חוקים, נראה כי הם אינם מגיעים כלל למודעות שלנו.
טווח הקוגניציה > למידה והתפתחות מנטלית

למידה והתפתחות הם תהליכים בהם אנו רוכשים ידע ומידע עם הזמן. תינוקות נולדים עם מעט ידע או ללא ידע בכלל (תלוי כיצד מגדירים 'ידע'), ועם זאת מהר מאוד הם רוכשים את היכולת להשתמש בידע, ללכת, ולזהות אנשים ואובייקטים. המטרה במחקרים על ידע והתפתחות היא להסביר את המנגנונים שמאחורי התהליכים הללו.
שאלה גדולה במדעי הקוגניציה היא האם יכולות מסוימות הן מולדות או נרכשות. ויכוח זה נקרא לרוב בשם מולדות מול למידה (Nature versus nurture). הגישה הנייטיביסטית טוענת כי תכונות מסוימות הן מולדות באורגניזם, והן נקבעות על ידי המרכיבים הגנטיים שלו. הגישה האמפיריציסטית לעומת זאת, טוענת כי אותן תכונות מסוימות נקבעות ונלמדות מהסביבה.
על אף שברור כי הן גורמים גנטיים והן סביבתיים נחוצים לילד כדי להתפתח באופן נורמלי, ישנו עדיין ויכוח בנוגע לדרך בה מידע גנטי משפיע על ההתפתחות הקוגניטיבית. בתחום רכישת השפה, למשל, חלקים (כמו סטיבן פינקר) טוענים כי מידע מסוים, שכולל חוקים דקדוקיים אוניברסליים, חייבים להיות מעוגנים בגנים, בעוד שאחרים (כמו ג'פרי אלמן ועמיתיו בRethinking Innateness) גורסים כי הטענות של פינקר אינן מציאותיות מבחינה ביולוגית. הם טוענים כי גנים קובעים את הארכיטקטורה של מערכת למידה, אך "עובדות" מסוימות על האופן בו הדקדוק עובד יכולות להילמד רק כתוצאה מניסיון.
טווח הקוגניציה > זיכרון

הזיכרון מאפשר לנו לאחסן מידע לשם שליפה עתידית. לרוב מתייחסים לזיכרון כבעל יכולות אחסון לטווח קצר ולטווח ארוך. זיכרון לטווח ארוך מאפשר לנו לשמור מידע לתקופות ארוכות (ימים, שבועות, שנים). טרם ידוע לנו על מגבלות הקיבולת של הזיכרון לטווח הארוך. הזיכרון לטווח הקצר, מאפשר לנו לשמור על המידע לזמן קצר (סדר גודל של שניות או דקות).
כמו כן, ישנה חלוקה מקובלת לזיכרון דקלרטיבי ולזיכרון פרוצדורלי. זיכרון דקלרטיבי מתחלק לזיכרון סמנטי ולזיכרון אפיזודי, ומתייחס לזיכרון שלנו לעובדות ולידע ספציפי, משמעויות מסוימות, וחוויות מסוימות (למשל: 'מי היה ראש הממשלה הראשון?', או 'מה אכלתי אתמול לארוחת בוקר?'). זיכרון פרוצדורלי מתייחס ללמידה של מיומנויות מוטוריות שונות (למשל, לרכוב על אופניים) ומיומנויות קוגניטיביות (למשל, לקרוא). זיכרון זה מכונה לרוב בשם זיכרון אימפליציטי.
מדענים קוגניטיביים חוקרים את הזיכרון ממש כשם שהפסיכולוגים חוקרים אותו, אך הראשונים מתמקדים יותר בקשרים בין הזיכרון לקוגניציה, ובאיך שהזיכרון יכול להעלות תהליכים קוגניטיביים שונים. אחת הדוגמאות לכך היא השאלה המחקרית 'מהם התהליכים המנטליים שאותם עובר האדם כדי לשלוף זיכרון ישן שנשכח?' או, 'מה מבדיל בין התהליך הקוגניטיבי המופעל בעת זיהוי (recognition) דבר שנלמד בעבר (למשל, שואלים אותי האם ראיתי בעבר את המילה שמוצגת לפניי), לעומת היזכרות (למשל, אומרים לי לכתוב את כל המילים שראיתי ביום הקודם)?'.
טווח הקוגניציה > תפיסה ופעולה

תפיסה היא היכולת לקלוט מידע דרך החושים, ולעבד אותו באופן מסוים. ראיה ושמיעה הם שני חושים עיקריים המאפשרים לנו לחוות את הסביבה שלנו. כמה שאלות בתפיסה הראייתית, למשל, כוללות: (1) כיצד אנו מסוגלים לזהות אובייקטים? (2) איך (ומדוע) החוויה הוויזואלית שלנו של הסביבה רציפה, על אף שבכל פעם אנו קולטים רק חלקים קטנים שלה?
כלי אחד במחקר התפיסה הראייתית הוא התבוננות באופן בו אנשים מעבדים אשליות אופטיות. אחת הדוגמאות הנפוצות לכך היא קוביית נקר, שניתן לתפוס אותה בשני אופנים שונים.
המחקר של חוש המישוש, חוש הריח וחוש הטעם גם הם נופלים תחת הקטגוריה של 'תפיסה'.
המונח 'פעולה' מתייחס לפלט של המערכת. בבני האדם – הדבר מתבטא בפעולות מוטוריות. תכנון מרחבי ותנועה, הפקת דיבור ותנועות מוטוריות מורכבות הן כולן היבטים של פעולה.
שיטות מחקר

שיטות רבות נהוגות במחקר הקוגניטיבי. הואיל ומדעי הקוגניציה הוא כה רב תחומי, גם המחקר כולל תחומים רבים, ומשלב שיטות מחקר מענפי הפסיכולוגיה, מדעי המוח, ותאוריית המערכות.