stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כפיר סויסה
ביוגרפיה

סויסה הוא בוגר תואר ראשון במינהל ומדיניות ציבורית ממכללת ספיר בשדרות.
בשנים 2005–2009 היה מנהל תפעול בחברת "שמרז שירותים טכנולוגיים".
ב-2014 מונה למנכ"ל קבוצת הכדורסל מכבי עירוני קריית גת, ושימש בתפקיד עד 2018. תחת ניהולו, העפילה הקבוצה לליגת העל ושיחקה בה שתי עונות. בעונתה האחרונה זכתה הקבוצה בגביע הליגה הלאומית, סיימה כאלופת הליגה הסדירה והפסידה בסדרת גמר הפלייאוף להפועל באר שבע. עונה זו התאפיינה במשבר כלכלי קשה שפקד את הקבוצה עקב הפסקת התמיכה מהרשות המקומית, ובסיום אותה עונה הופסקה פעילותה. בנוסף היה חבר דירקטוריון במנהלת ליגת העל בכדורסל.
משנת 2018 ועד ינואר 2023 היה חבר במועצת העיר קריית גת מטעם סיעת "קריית גת מנצחת" שזכתה בשני מנדטים בראשותו ויושב ראש ועדת הביקורת של המועצה. בין השנים 2020–2021 שימש ראש המטה של יושב ראש הקואליציה בכנסת מיקי זוהר, וניהל את צוות הלשכה ועבודת יו"ר הקואליציה מול ועדות הכנסת השונות, שרים וחברי כנסת. בנובמבר 2021 מונה לדירקטוריון קרן קיימת לישראל (קק"ל) וכיהן גם כיו״ר ועדת המפ"ק (מנהל פיתוח הקרקע) בקק"ל. באותו החודש מונה למנכ"ל הליכוד העולמי, תפקיד בו כיהן עד 2022.
בינואר 2023 מינה שר התרבות והספורט, מיקי זוהר, את סויסה למנכ"ל משרדו.
ביוני 2023 הודיע על סיום תפקידו לטובת התמודדות לראשות העיר קריית גת בבחירות לרשויות המקומיות. סויסה זכה לתמיכת הוועדה המוניציפלית של הליכוד. ראש העירייה המכהן אבירם דהרי עתר לבית הדין של התנועה וזה קבע על קיום בחירות מקדימות בסניף הליכוד המקומי. בבחירות המקדימות ניצח דהרי ברוב של 54%, וזכה בתמיכת הליכוד למועמדותו.
בסיבוב הראשון זכה סויסה ל-33.3% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול ראש העיר המכהן אבירם דהרי, שזכה ל-33.8% מהקולות. לקראת הסיבוב השני שהתקיים ב-10 במרץ, חבר ליגאל וינברגר שזכה ל-11.4% מהקולות ודהרי חבר ליריבו יקיר שינדלר שזכה ל-21.6% מהקולות. בסיבוב השני נבחר סויסה לראשות העיר.
חיים אישיים

סויסה נשוי ואב לשלושה. מתגורר בקריית גת.
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, אושר בממשלה: כפיר סויסה מנכ"ל משרד התרבות והספורט, באתר ישראל היום, 15 בינואר 2023
↑   דרמה בקריית גת: הליכוד הסיר את תמיכתו מראש העיר דהרי, באתר וואלה, 25 ביולי 2023
↑    עטרה גרמן, ‏מתפקדי הליכוד יכריעו: ראש העיר הוותיק או יריבו הצעיר, בעיתון מקור ראשון, 10 באוגוסט 2023
↑  https://twitter.com/Likud_News/status/1691558185620976113, Twitter
↑  קריית גת: כפיר סויסה הביס את אבירם דהרי שכיהן 20 שנה כראש עיר, באתר ערוץ 7, 11 במרץ 2024
בית הקברות הצבאי בכפר ורבורג

| --- | --- |

חלקת מלחמת העצמאות בבית הקברות
 פרטי בית הקברות
 מספר קבורים:  218 
 
 קואורדינטות:  31°43′27″N 34°43′33″E﻿ / ﻿31.724042°N 34.725745°E﻿ / 31.724042; 34.725745
  (למפת השפלה מוגדלת) בית הקברות הצבאי בכפר ורבורג(למפת השפלה רגילה) בית הקברות הצבאי בכפר ורבורג(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הקברות הצבאי בכפר ורבורג(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הקברות הצבאי בכפר ורבורג
 
מצבת האחים גובר בבית הקברות
בית הקברות הצבאי בכפר ורבורג הוא בית קברות צבאי אזורי השוכן בתחומי מושב כפר ורבורג בתחומי המועצה האזורית באר טוביה. מרבית חללי צה"ל הקבורים בו נפלו בקרבות בחזית הדרום במלחמת העצמאות. טמונים בו 218 חללים.
בית הקברות

לאחר הקמת המדינה התמקמה מפקדת חזית הדרום בכפר ורבורג, שנמצא אז בקו החזית עם הצבא המצרי שפלש לארץ ישראל מדרום. בעקבות זאת הוחלט לקבור בבית הקברות של המושב חללים של צה"ל שנפלו בקרבות בחזית זו, והחלקה שבה נקברו הוכרזה בהמשך כבית קברות צבאי. מעבר פתוח קיים בינו לבין בית הקברות האזרחי, הצמוד אליו.
במרכז בית הקברות ובחלקה הדרומית בו נקברו 153 חיילים שנפלו בקרבות מלחמת העצמאות. בחלקה הצפונית בבית הקברות נקברו חיילי צה"ל מבני יישובי האזור שנפלו מאז תום מלחמת העצמאות. לצד שתי החלקות נבנתה בבית הקברות רחבת טקס ובה קיר זיכרון מסורתי.
בית הקברות תוכנן על ידי האדריכל אשר חירם. לימים הוצבו בו לוחות זיכרון המספרים את סיפור הקרבות בחזית הדרום במלחמת העצמאות.
החללים

חללי מלחמת העצמאות הטמונים באתר נפלו בקרבות חזית הדרום מאוקטובר 1948 ואילך – במהלך מבצע יואב לפריצת הדרך לנגב, כיבוש באר שבע ומבצע חורב. הם נקברו בתשעה קברי אחים.
לצד קברי האחים נטמנו בצמוד זה לזה האחים אפרים וצבי גוּבֶּר, בניהם של מרדכי גובר ורבקה גובר ("אם הבנים"), מוותיקי המושב. הם נפלו במלחמה בהפרש של ארבעה חדשים זה מזה. על קבריהם הוקמה מצבה משותפת.
זוג אחים נוסף שנקבר במקום הם משה ליכטר ויוסף יאירי-לייכטר, שנפלו ב-1948 וב-1952, בהתאמה.
בחלקת מלחמת העצמאות נקבר גם עזרא רביע, לוחם האצ"ל, שנהרג ב-3 באפריל 1946 בהתקפת האצ"ל על תחנת רכבת בין יבנא לאיסדוד. הבריטים מצאו את גופתו והוא הובא לקבורה תחילה כאלמוני בכפר ורבורג. לימים הוקמה על קברו מצבה צבאית הנושאת את סמל האצ"ל במקום סמל צה"ל.
בקרבת בית הקברות ניצבת אנדרטה לזכר בני המושב שנפלו במערכות ישראל, גם היא בתכנונו של אשר חירם.
ראו גם

בית הקברות הצבאי בבאר טוביה
הערות שוליים

↑  הנתיון מעודכן לחודש נובמבר 2024.
FMA IA 58 פוקרה

צמד מטוסי פוקרה של חיל האוויר הארגנטינאי
מטוס פוקרה של חיל האוויר הארגנטינאי
IA‏ 58 פוקרה (IA 58 Pucará, קצ'ואה: מבצר) הוא מטוס תקיפה המיוצר על ידי חברת FMA‏ (Fábrica Militar de Aviones, תעשייה אווירית צבאית) בארגנטינה. המטוס נועד למשימות תקיפה, אמנעה, וסיוע, וכן למשימה ייעודית של לוחמה בעצימות נמוכה. הפוקרה בנוי ממתכת, בעל כנף נמוכה, כן נסע מתכנס, ומונע על ידי שני מנועי טורבו-פרופ. למטוס צוות של שניים ויכולת המראה ממסלולי המראה מאולתרים בעת הצורך. הפוקרה נטל חלק מבצעי במלחמת פוקלנד ובמלחמת האזרחים בסרי לנקה.
תכנון

באוגוסט 1966 החלה התעשייה האווירית של ארגנטינה, הדירקטוריון הלאומי למחקר וייצור אווירונאוטי בארגנטינה (Dirección Nacional de Fabricación e Investigación Aeronáutica‏, DINFIA), בפיתוח מטוס לדיכוי מרידות שזכה לסימול AX-2. זאת, על פי דרישת חיל האוויר הארגנטינאי. התכנון שנבחר היה של מטוס בעל כנף נמוכה, בעל שני מנועי טורבו-פרופ מותקנים בבתי מנוע על הכנפיים, ובעל הגה כיוון בצורת T. כדי לבחון את התכנון נבנה דגם בגודל מלא, ללא מנועים, שהוטס כדאון. הדגם הוטס לראשונה ב-26 בדצמבר 1967. טיסת המבחן של הדאון לא הראתה קשיים מיוחדים, ולכן החלה בניית אב טיפוס בספטמבר 1968. המטוס נקרא בתחילה FMA‏ (שמה של DINFIA‏ הוחלף ל-Fábrica Militar de Aviones‏, FMA‏, מוקדם יותר באותה שנה) IA‏ 58 דלפין, אך לאחר מכן הוחלף השם לפוקרה. אב הטיפוס הונע בשני מנועים מתוצרת גארט, מדגם TPE331I/U-303, שסיפקו דחף של 904 כוח סוס כל אחד.
טיסת הבכורה התקיימה ב-20 באוגוסט 1969. אב טיפוס שני, בעל מנועי טורבומקה אסטזו XVUG (בעלי דחף של 978 כוח סוס), המריא ב-6 בספטמבר 1978. גם אב הטיפוס הראשון צויד במנועים אלה, והם נבחרו כמנועי המטוסים. הדגם הסדרתי הראשון המריא ב-8 בנובמבר 1974, ואספקת המטוסים החלה ב-1975.
מאפיינים

הפוקרה הוא מטוס קונבנציונלי, הבנוי מאלומיניום (בעיקר סגסוגת דוראלומין). הכנפיים ישרות ואינן משוכות לאחור, בעלות דיהדרל (הטייה מעלה לאורך מוטת הכנף) של 7 מעלות בחלקן החיצוני ומדפים בשפת הזרימה. מושבי הטייסים מסודרים בטנדם, זה מאחורי זה, על כיסאות מפלט מתוצרת מרטין בייקר, וממשק טייס בשני התאים לניהוג המטוס. תא הטייס מוגן על ידי לוחות שריון, כהגנה מפני אש מהקרקע. גם בתי המנועים מוגנים באורח דומה.
זוג מנועי המטוס הם מתוצרת טורבומקה אסטזו. כל אחד מהם מסובב מדחף בעל שלושה להבים, היכולים לשמש גם כמעצור אוויר. המטוס תוכנן ליכולת המראה ונחיתה קצרה בשדות מאולתרים מדשא ומאפרת המטוס כלל כני נסע מתכנסים בתצורה של שלושה גלגלים: כן נסע בחרטום ושני כני נסע המתכנסים לתוך בתי המנוע. לחץ האוויר בצמיגים נמוך, כדי להקל תנועה על מסלול לא סלול, וכני הנסע עצמם גבוהים כדי שהחימוש התלוי על כנפי המטוס לא ייפגע. כדי לסייע להמראה קצרה ניתן להתאים למטוס רקטות JATO, המגבירות את דחף המטוס בעת ההמראה. מטען הדלק מאוחסן במטוס בארבעה מכלים: שניים בגוף, בעלי קיבולת של 800 ליטר ביחד, ושני מכלי דלק נאטמים מעצמם בכנפיים, בעלי קיבולת של 460 ליטר יחד. מערכות המדפים והבלמים הן הידראוליות, ללא שימוש במערכות פנאומטיות.
לפוקרה שני תותחים בקוטר 20 מ"מ מתוצרת היספנו סואיזה, המותקנים בגחון המטוס, מתחת לתא הטייס. לכל תותח 270 פגזים. בנוסף מותקנים בצידי הגוף, מעט מאחורי תא הטייס, ארבעה מקלעים מתוצרת בראונינג בקוטר 7.62 מ"מ, עם 900 כדורים לכל אחד. למטוס שלוש נקודות נשיאת חימוש, אחת על גחון המטוס ואחת על כל כנף, שעליהן ניתן לשאת פצצות, רקטות או מכלי דלק. נקודת נשיאת החימוש שעל הגוף יכולה לשאת עד 100 ק"ג, וכל אחת מנקודות המטען על הכנפיים עד 500 ק"ג, אם כי המטוס מוגבל לנשיאת חימוש במשקל 1,620 ק"ג לכל היותר. כינון החימוש נעשה על ידי כוונת רפלקטור.
היסטוריה מבצעית

כאמור, המטוסים הראשונים סופקו לחיל האוויר הארגנטינאי במאי 1975. הטייסת הראשונה שהצטיידה במטוסים הייתה טייסת הסיור והתקיפה מס' 2 (2° Escuadron de Exploration y Ataque), השייכת לחטיבה האווירית השלישית (III Brigada Aérea). הטייסת מוצבת בעיר רקונקיסטה בצפון מזרח ארגנטינה. פעילותם המבצעית הראשונה הייתה בסוף 1976, כאשר כמה מטוסי פוקרה יצאו למשימות דיכוי מרידות נגד חמושים מהארגון הקומוניסטי הצבא המהפכני העממי (Ejército Revolucionario del Pueblo, ‏ERP) במחוז טוקומן, כחלק ממבצע רחב היקף נגד הארגון.
היסטוריה מבצעית > מלחמת פוקלנד

באפריל 1982, עם הפלישה הארגנטינאית לאיים, היו ברשות חיל האוויר הארגנטינאי 60 מטוסי פוקרה. מטוסי הקרב של חיל האוויר, A-4 סקייהוק ונשר לא היו יכולים לפעול מהמסלול הקצר בעיירה סטנלי. הפוקרה היה למעשה מטוס הלחימה היחיד שניתן היה להפעיל מן האיים עצמם, ולפיכך הועברו חלקם לאיים לקראת הגעת כוח המשימה הבריטי. מטוסי הפוקרה שנותרו ביבשת הוצבו בבסיסים בפוארטו סנטה קרוז ובקומודורו ריוודויה, בחוף הדרום מזרחי של ארגנטינה הסמוך ביותר לאיים. מבסיסים אלה, כך קיוו הארגנטינאים, ניתן יהיה לתגבר בקלות את האיים אם יהיה צורך, וכן ניתן יהיה לבצע סיורים לאורך החוף.
מטוסי הפוקרה שהשתתפו במלחמה נשאו פצצות רגילות, ללא הנחיה. כמו כן נשאו רקטות בקוטר 2.75 אינץ' ופוד מקלעים בקוטר 7.62 מ"מ. המטוסים הופעלו משדה התעופה בסטנלי, מגוס גרין ומהאי פֶּבֶּל (Pebble Island), בסמוך לחופו הצפוני של האי המערבי. המשימות שביצעו מטוסי הפוקרה היו משימות סיור ותקיפה קלה.
שלושה מטוסי פוקרה הושמדו בתקיפה של מטוסי הרייר ימי על סטנלי, ב-1 במאי. שישה מטוסים נוספים הושמדו בפשיטה של יחידת SAS על האי פבל, ב-15 במאי. ב-21 במאי הופל מטוס פוקרה נוסף על ידי טיל סטינגר שנורה על ידי אנשי SAS (ההפלה הראשונה לטיל זה), ובאותו יום הופל מטוס נוסף על ידי מטוס הרייר ימי, בירי תותחים. למרות האבדות הוכיחו עצמם מטוסי הפוקרה כמטוסים קשוחים ועמידים לנזקים: טייס ההרייר דיווח שהמטוס הארגנטינאי ספג לא פחות מ-20 פגיעות לפני שהחל לצלול לקרקע. המטוס שהופל היה אחד מתוך זוג מטוסים ארגנטינאיים שתקפו עמדת תצפית בריטית. בן זוגו הצליח להימלט ממטוסי הקרב הבריטיים.
שני מטוסי פוקרה הפילו מסוק וסטלנד סקאוט בריטי ב-28 במאי, בעת שהיה במשימת חילוץ נפגעים לאחר הקרב בגוס גרין. זה היה הניצחון האווירי היחיד של הארגנטינאים במהלך המלחמה. אחד ממטוסי הפוקרה שהשתתף בקרב התרסק בדרכו חזרה לסטנלי. גופת הטייס לא נמצאה עד 1986, ואז נקברה בטקס צבאי מלא בפורט דרווין בנוכחות משפחתו - האזרחים הארגנטינאיים הראשונים שהורשו להגיע לאיים לאחר המלחמה. באותו יום במלחמה, 28 במאי, הפילו חיילי גדוד 2 של הצנחנים מטוס פוקרה באש מנשק קל. המטוס הארגנטינאי תקף את הצנחנים שהיו במהלך קרב גוס גרין ברקטות, והופל על ידם. טייס המטוס צנח ונלכד על ידי הבריטים.
לאחר המלחמה לכדו הבריטים באיים 11 מטוסי פוקרה, ארבעה מהם במצב כשיר לטיסה. שישה מתוכם הועברו לבריטניה, שם הם מוצגים במוזיאונים שונים.
היסטוריה מבצעית > מלחמת האזרחים בסרי לנקה

מטוסי פוקרה הופעלו במשימות מבצעיות במהלך מלחמת האזרחים בסרי לנקה, בין 1993 ל-1999. שלושה מהם הושמדו במהלך הלחימה. ביולי 1995 הופל מטוס פוקרה על ידי מורדים טמילים במהלך קרבות עזים ליד ג'אפנה. הטייס נהרג.
היסטוריה מבצעית > שדרוגים

במאי 1982, במהלך מלחמת פוקלנד, ניסה חיל האוויר הארגנטינאי להתאים את מטוסי הפוקרה לנשיאת טילי טורפדו. הניסוי נעשה בשיתוף הצי הארגנטינאי, ובמהלכו הותאם אבטיפוס שסמלו AX-04, לנשיאת טורפדות. נעשו כמה ניסויי טיסה, אך המלחמה הסתיימה לפני שניתן היה להעריך את ההיתכנות הטכנית של הפרויקט.
ב-2007 הותקן במטוס פוקרה מנוע המונע בדלק ביולוגי המופק מסויה. הפרויקט בוצע במימון המשרד למדע, טכנולוגיה ויזמות יצרנית (Secretaría de Ciencia Tecnología e Innovación Productiva de la Nación) של ממשלת ארגנטינה. בכך הייתה ארגנטינה למדינה השנייה בעולם שהפעילה מטוס בדלק מסוג זה, ומטרתו לצמצם את תלותו של חיל האוויר הארגנטינאי בדלק מאובנים.
בינואר 2017 נמסר מטוס ראשון מסדרה חדשה משודרגת בעלת מנוע חדש ומערכות אויוניקה משופרות.
גרסאות

AX-02 דלפין - אב טיפוס
AX-04 - אב טיפוס לדגם נושא טורפדו
IA-58A פוקרה - דגם הייצור העיקרי
IA-58B פוקרה בראבו - דגם משופר, עם גוף משופר. נושא שני תותחי DEFA‏ 30 מ"מ במקום תותחי 20 מ"מ בדגם A, וכן אוויוניקה משופרת. אב טיפוס ראשון המריא ב-15 במאי 1979.
IA-58C פוקרה צ'ארלי - דגם חד מושבי, המיישם לקחים שנלמדו במלחמת פוקלנד, עם יכולות משופרות נגד אוניות ונגד מסוקים. תא הטייס הקדמי הוסר, והותקן תותח 30 מ"מ נוסף על החימוש הקיים. נוספה גם יכולת לנשיאת טילי אוויר ים מסוג מרטין פסקדור. מיגון המטוס חוזק, והאוויוניקה שופרה. מטוס אחד הוסב לגרסה זו, וביצע את טיסת הבכורה ב-30 בדצמבר 1985, אך התוכניות להסבת מטוסים נוספים בוטלה ב-1988.
IA-58D פוקרה דלתה - מודרניזציה של מטוסי IA-8A קיימים, הכוללת שדרוג מערכות האוויוניקה והתקנת מנועים משופרים מתוצרת פראט אנד ויטני מדגם PT6A2, בעלי דחף של 950 כ"ס.
IA-66 - התאמה נוספת של הדגם הבסיסי, IA-58A, על ידי התאמת שני מנועים מתוצרת גארט (Garrett), מדגם TPE331-11-601W, בעלי דחף של 1,000 כ"ס. אב טיפוס יחיד שהוסב מהדגם הבסיסי המריא לטיסת בכורה ב-1980.
מפעילים

ארגנטינה ארגנטינה
חיל האוויר הארגנטינאי
אורוגוואי אורוגוואי
חיל האוויר של אורוגוואי
סרי לנקה סרי לנקה
חיל האוויר של סרי לנקה
קולומביה
חיל האוויר של קולומביה
יוסף מלמד

יוסף מלמד (1939 – 12 ביולי 2018) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש מועצת ראש העין.
ביוגרפיה

יוסף מלמד נולד בתימן ב־1939, ועלה לארץ ב־1950 במהלך מבצע מרבד הקסמים.
מלמד למד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בלוד.
מלמד ניהל את בית הספר יסודי התורה בראש העין במשך שבע שנים.
באוקטובר 1970 מונה לראש מועצת ראש העין כשהוא מחליף את שלום מנצורה. מלמד נבחר על ידי קואליציה של אגודת ישראל והמערך, והוסכם על והסכם רוטציה על ראשות הרשות. במאי 1972 הודח מראשות מועצת ראש העין ומנצורה שב לראשות המועצה. בפברואר 1974 שב מלמד לתפקיד.
בבחירות לכנסת התשיעית ב־1977 הוצב מלמד במקום החמישי ברשימת אגודת ישראל לכנסת. הרשימה קיבלה רק ארבעה מושבים. מלמד טען כי הובטחה לו רוטציה במסגרתה יפנה אחד מחברי הכנסת את מקומו עבורו, אך חבר הכנסת שלמה יעקב גרוס הכחיש. בתקופה זו נחשב מקורב לאנשי צעירי אגודת ישראל ושלמה לורנץ.
בבחירות לראשות מועצת ראש העין ב־1978, שהתקיימו ללראשונה בחירות ישירות לראשות המועצה, זכה מלמד ב־2,653 קול (45.5%).
לקראת הבחירות לכנסת העשירית ב־1981 קיבל מלמד התחייבות מאגודת ישראל להסכם רוטציה כנציג עדות המזרח, אם הרשימה תקבל ארבעה מושבים. לא נקבע מי יתפטר, מלבד שהנהלת אגודת ישראל התחייבה למנחם פרוש ושלמה לורנץ כי יכהנו כהונה שלמה. שני חברי הכנסת האחרים, אברהם יוסף שפירא ושמואל הלפרט סירבו שניהם להתפטר וטנו כי על האחר לעשות זאת.
בבחירות לראשות מועצת ראש העין ב־1983 קיבל מלמד 1,417 קולות (22.38%), והפסיד בסיבוב שני ליגאל יוסף.
מלמד נפטר ב־12 ביולי 2018.
האשמות בפלילים

ב־1979 הגישה משטרת ישראל כתב אישום נגד מלמד בחשד שקבלן מקומי ביצע עבורו עבודות במחיר נמוך בתמורה לעבודות מטעם המועצה. ב־1980 נעצר בחשד לניסיון להפחדת והדחת עדים במשפט זה. התיק נסגר בידי פרליטות מחוז המרכז בינואר 1981.
בספטמבר 1985 נעצר בחשד למירמה בהיתר בנייה.
חיים אישיים

בנו, מיכאל מלמד, כיהן כסגן ראש עיריית ראש העין.
הערות שוליים

↑  מרכדי אלקן, יוסף מלמד: "עשו לי טובה", מעריב, 8 בנובמבר 1985
1 2 3  מרדכי אלקן, "זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו - מדיחים ראש מועצה"..., מעריב, 18 באוקטובר 1970
↑  מרדכי אלקן, הסכם להדחת ראש מועצת ראש העין, מעריב, 5 באוקטובר 1970
↑  מרדכי אלקן, "הפיכת חצר" במועצת ראש־העין, מעריב, 17 במאי 1972
↑  יוסף מלמד ראש מועצת ראש העין, מעריב, 15 בפברואר 1974
↑  רשימת המועמדים לכנסת התשיעית, ילקוט הפרסומים 2319, עמ' 1321, כ"א באייר תשל"ז, 5 במאי 1977
↑  אריה דיין, זה באידיש, אבל תירגמו לי, כותרת ראשית, 20 ביולי 1983
↑  יהושע ביצור, מרדכי אלקן ויורם בר, ח"כ גרוס: אין הסכם רוטציה עם ראש מועצת ראש העין, מעריב, 23 באוגוסט 1979
↑  אגו"י – בעד החוק הנורווגי, כל העיר, 22 בדצמבר 1981
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות המועצה המקומית ראש־העין, ילקוט הפרסומים 2493, עמ' 492, י"ח בכסלו תשל"ט, 18 בדצמבר 1978
↑  יעקב ריבלין, הנצחה בכביש 6: הרומני שכיהן 20 שנה בכנסת, באתר בחדרי חרדים, 20 באוקטובר 2016
↑  אבי בטלהיים, משבר חדש ב"אגודה": יוסף מלמד תובע מהלפרט לפנות מקומו בכנסת, מעריב, 13 בינואר 1983
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות המועצה המקומית ראש־העין, ילקוט הפרסומים 2995, עמ' 760, א' בטבת התשמ"ד, 7 בדצמבר 1983
↑  הלך לעולמו הרב יוסף מלמד, ראש המועצה הרביעי של ראש העין, באתר mynet‏ ראש העין, 12 ביולי 2018
↑  אהרן דולב, ראש העין: כמה עשרות עבריינים אלימים מטילים מוראם על 13 אלף אנשי עמל שוחרי שלווה, מעריב, 22 באוגוסט 1980
↑  שעיה סגל, נסגר תיק החקירה נגד ראש מועצת ראש העין, מעריב, 26 בינואר 1981
↑  איה אורנשטיין, מי שהיה ראש מועצת ראש־העין חשוד במירמה, מעריב, 23 בספטמבר 1985
| ראשי מועצת ועיריית ראש העין |
| --- | --- | --- |
| ראשי מועצה | משה זכריה • שלמה צפר • שלום מנצורה • יוסף מלמד • יגאל יוסף |  |
| ראשי עירייה | יגאל יוסף • משה סיני • שלום בן-משה • רז שגיא |  |
מאיר דלויה

ערך זה עוסק במרים משקולות ישראלי. אם התכוונתם לרב מרוקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1956 ישראל 
 פטירה:  27 בינואר 2024  (בגיל 67) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 גובה:  1.56 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  הרמת משקולות
 :  52 ק"ג
 הישגים
 שיאים אישיים:  הנפה ― 95.0 ק"ג דחיקה ― 122.5 ק"ג
 
מאיר דלויה (7 בפברואר 1956 ― 27 בינואר 2024) היה מרים משקולות ישראלי אשר ייצג את ישראל באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984.
קריירה

באליפות העולם בשנת 1981 שנערכה בליל שבצרפת, דלויה סיים במקום השמיני לאחר שהרים 212.5 ק"ג בשקלול הדחיקה וההנפה. בשנה שלאחר מכן, הוא סיים במקום ה-11 באליפות העולם שנערכה בליובליאנה שבסלובניה לאחר שהרים 217.5 ק"ג.
דלויה ייצג את ישראל באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984 והתחרה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג. הוא סיים במקום התשיעי מתוך 20 מתחרים לאחר שהרים 215.0 ק"ג בשקלול הדחיקה וההנפה. בהנפה הוא הרים 95.0 ק"ג: בניסיון הראשון הניף בהצלחה 90.0 ק"ג, בשני הניף בהצלחה 95.0 ק"ג ובשלישי נכשל ב-97.5 ק"ג. בדחיקה נרשם לו הישג של 120.0 ק"ג אותו הצליח להרים בניסיון הראשון ואחר כך נכשל פעמיים בניסיונותיו לדחוק 125.0 ק"ג.
דלויה נפטר ב-27 בינואר 2024.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות באתר sports-reference.com
↑  אגודת מכבי תל אביב, הודעה על פטירתו של מאיר דלויה, באתר אינסטגרם, ינואר 2024
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)  |
| --- | --- | --- |
|  איגרוף | יהודה בן חיים • שלמה ניאזוב |  |
|  אתלטיקה | מאיה בן-צור • אריה גמליאל • מארק הנדלסמן • שם טוב סבג  • יהודה צדוק  • זהבה שמואלי |  |
|  ג'ודו | אדי קואז • משה פונטי |  |
|  הרמת משקולות | מאיר דלויה |  |
|  התעמלות מכשירים | ננסי גולדשמידט • יעקב לוי • יוחנן מויאל • לימור פרידמן |  |
|  התעמלות אמנותית | ליאת חנינוביץ |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף |  |
|  סיף | שלומי איל • נילי דרורי • יצחק חטואל • לידיה חטואל |  |
|  קיאק | אבירם מזרחי |  |
|  קליעה | גרי ארמיסט • יאיר דוידוביץ • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | יורם כוכבי • אייל שטיגמן • הדר רובינשטיין |  |
|  שיט | יהודה אטדגי • אלדד אמיר • יואל סלע • שמשון ברוקמן • איתן פרידלנדר |  |
בתול דאר חליל

בתול דאר חליל (נולדה ב-23 במאי 2004) היא כדורגלנית ערבייה-ישראלית, המשחקת בעמדת הכנף בהפועל קטמון ירושלים מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

דאר חליל החלה לשחק כדורגל בשכונה בשפרעם, ולאחר טורניר בבית הספר בו השתתפה הבינה שהיא אוהבת כדורגל, ובגיל 9 החלה לשחק בבנות סכנין, שם שיחקה במשך 3 שנים (2014/15-2016/17), בתחילה כבלמית ולאחר מכן כחלוצה. בעונות 2017/18-2019/20 שיחקה בקבוצת הנערות של איחוד בנות מג'דל כרום.
בעונת 2020/21 החלה לשחק במכבי כישרונות חדרה, בקבוצת הנערות ובקבוצת הבוגרות במקביל, כשהיא צוברת 14 הופעות ושער אחד בליגת העל. בעונה זו הבקיעה 48 שערים במדי קבוצת הנערות.
בעונת 2021/22 עברה דאר חליל לבנות נתניה, כשבמהלך העונה צברה 22 הופעות בליגת העל והבקיעה שער אחד, ובמקביל שיחקה גם בקבוצת הנערות. בסיום העונה סיימו בנות נתניה במקום התשיעי והאחרון בליגת העל ונשרו לליגה הלאומית.
בעונת 2022/23 הצטרפה דאר חליל לאלופת ליגת העל, מ.ס. קריית גת, וב-26 משחקי ליגה הבקיעה 6 שערים. בנוסף רשמה שתי הופעות במוקדמות ליגת האלופות, שער אחד בגביע המדינה, שער אחד בגביע אתנה, ו-17 שערים במדי קבוצת הנערות. בסיום העונה זכתה הקבוצה באליפות ובגביע אתנה, ודאר חליל הייתה מועמדת לפרס תגלית העונה של ליגת העל.
לקראת עונת 2023/24, חתמה דאר חליל בהפועל קטמון ירושלים. ב-19 משחקי ליגה צברה שני שערים ושני בישולים. בנוסף רשמה שתי הופעות בגביע המדינה, ו-5 הופעות בגביע אתנה, בהן כבשה 6 שערים ובישלה שניים. הקבוצה סיימה את העונה במקום השני בליגת העל, הגיעה לחצי גמר גביע המדינה, וזכתה בגביע אתנה, כאשר דאר חליל מבקיעה את הפנדל המכריע במשחק הגמר.
בנבחרת ישראל

דאר חליל הופיעה 5 פעמים במדי נבחרת ישראל עד גיל 19, כאשר הופעת הבכורה שלה התקיימה ב-8 בנובמבר 2022, בהפסד 5:0 מול גרמניה, במסגרת מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 19. את שער הבכורה שלה בנבחרת כבשה דאר חליל ב-7 באפריל 2023, בניצחון על גיאורגיה 0–4 במסגרת שלב ב' של מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 19.
הופעת הבכורה שלה במדי הנבחרת הלאומית נערכה ב-26 בספטמבר 2023, בניצחון 5-0 על אסטוניה. עד ליום 5 דצמבר 2023 צברה 3 הופעות במדי הנבחרת הבוגרת.
תארים > מ.ס. קריית גת

אליפות: 2022/23
גביע אתנה: 2022/23
תארים > הפועל קטמון ירושלים

גביע אתנה: 2023/24
הערות שוליים

↑  כתבת וידאו על בתול דאר חליל בדף הפייסבוק כדורגל נשים, באתר www.facebook.com, ‏21 בדצמבר 2022
↑  מעל כולן: סנטנה שוערת העונה, וורקו התגלית, באתר ONE‏, 18 במאי 2023
↑  איתי קאשי, ‏בתול דאר חליל הצטרפה להפועל י-ם נשים, באתר ערוץ הספורט, 13 ביולי 2023
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל – שחקן נבחרת, באתר www.football.org.il
↑  UEFA.com, Estonia-Israel | UEFA Women's Nations League 2023/24, UEFA.com (באנגלית)
ג' באלול

ג' באלול הוא היום השלישי בחודש השנים עשר 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלישי בחודש השישי 
למניין החודשים מניסן. ג' באלול לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בהז" ואף פעם אין בו קריאת התורה.
אירועים היסטוריים ביום זה

ה'תרנ"ג – לוח אחיאסף, האלמנך העברי הראשון, יוצא לאור לראשונה בעריכת בן אביגדור
ה'תרס"ג פרסום ראשון (בהמשכים) של "הפרוטוקולים של זקני ציון" בעיתון רוסי
ה'תרס"ח – מתכנסת ועידת צ'רנוביץ, הוועידה הראשונה לשפה היידית, בצ'רנוביץ בירת דוכסות בוקובינה
ה'תש"ד – המשלוח האחרון של יהודי צרפת למחנות ההשמדה בגרמניה
ה'תשי"ח – חידון התנ"ך הבינלאומי הראשון נערך בירושלים, הזוכה הוא עמוס חכם
ה'תשכ"א – הבחירות לכנסת החמישית, בהן זוכה מפא"י בראשות דוד בן-גוריון
ה'תשנ"ג – נחתם הראשון בהסכמי אוסלו שבין מדינת ישראל ובין אש"ף – הארגון לשחרור פלסטין
ה'תשנ"ז – אסון השייטת בו נהרגו 12 לוחמי הקומנדו הימי בלבנון
נולדו

ה'תקל"ט – הרב נחום טרייביטש, הרב הכולל של מוראביה ומחבר הספר "שלום ירושלים" על תלמוד ירושלמי (נפטר כ"ו בתמוז ה'תר"ב)
ה'תר"י – הרב יהונתן אליאשברג, רבן של פומפיאן, מריאמפולה ווולקוביסק, מעסקני חובבי ציון (נפטר בה'תרנ"ט).
ה'תרמ"ד – שמואל יבנאלי (ורשבסקי) מפעילי תנועת הפועלים בארץ חקר את תולדות יהדות תימן, ושליחותו אליה ב–1911 עוררה גל של עליה משם (נפטר בה'תשכ"א)
ה'תר"ן – יצחק שדה, אלוף בצה"ל וממנהיגי ההגנה (נפטר בה'תשי"ב)
ה'תרס"ה – נחמה ליבוביץ, פרופסור, מורה ופרשנית לתנ"ך (נפטרה בה'תשנ"ז)
ה'תש"ך – אבי קושניר, שחקן ומנחה ישראלי
נפטרו

ה'תק"ך (בקירוב) – רבי כליפא בן מלכא מאספי ואגאדיר, רב, מקובל, בלשן ופייטן מיהדות מרוקו.
ה'תר"ח – רבי ישכר בער לייפר, אדמו"ר, מייסד חסידות נדבורנה.
ה'תרכ"ד – רבי משולם זוסיא השיל, האדמו"ר הרביעי מזינקוב
ה'תרצ"ה – הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי לארץ ישראל, מייסד הרבנות הראשית לישראל וישיבת מרכז הרב ומגדולי התורה ואישי הרוח ביהדות בדורות האחרונים. (נולד ב-ה'תרכ"ה)
ה'תש"ג – הרב יצחק ישעיה הלברשטאם האדמו"ר מטשכויב, בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
ה'תש"ג – הרב משה פרידמן, האדמו"ר מבויאן-קראקא
ה'תשל"א – יהושע ברטונוב מבכירי שחקני התיאטרון הישראלי מ-1922 ב-"הבימה" בה גילם עשרות תפקידים, חתן פרס ישראל
ה'תשנ"ד – אליהו לנקין, מפקד אלטלנה וחבר הכנסת (נולד ה'תרע"ה)
ה'תשס"ד – משה שמיר, סופר וחבר הכנסת (נולד ה'תרפ"א)
ה'תשע"ו – הרב שאר ישוב כהן, רב דתי לאומי, רבה האשכנזי של חיפה
ה'תשע"ז – הרב דוד פרץ, רבה הספרדי של טבריה (נולד ב ה'תרצ"ג)
ה'תשפ"א – הרב אברהם יהושע צוקרמן, מרבני ישיבת הר המור
ב' באלול – ד' באלול
אלול
ברית ערי הנזה

נתיבי הסחר העיקריים של ברית ערי הנזה
בית העירייה בברמן
שכונת הנזה בברגן
בְּרִית עָרֵי הָנזֶה (בגרמנית: Hanse) בתחילתה זו הייתה ברית של קבוצות סוחרים (גילדות) אשר התאגדו כדי להתגונן מפני פיראטים. בשלב שני זו הייתה התארגנות של ערי מדינה בצפון גרמניה ובאגן הים הבלטי, אשר התאגדו מסוף המאה ה-12, בעיקר מטעמים של הגנה על דרכי המסחר והשגת זכויות יתר באזורים איתם סחרו.