stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיגדלודון

| אמיגדלודון |
| --- | --- |
 איור אפשרי של אמיגדלודון
תקופה
יורה תחתון 180–172 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
משפחה:: צטיוזאוריים
סוג:: אמיגדלודון
שם מדעי
 Amygdalodon ‏Cabrera, 1947

אמיגדלודון (שם מדעי: Amygdalodon; מילולית: "שן שקד", בהתבסס על מראה שיניו) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד פרימיטיבי שחי במשך היורה התחתון של אמריקה הדרומית. מאובניו התגלו בתצורת סרו קרנררו (אנ') שבצ'ובוט, ארגנטינה. זהו אחד מהדינוזאורים מהיורה הבודדים שהתגלו באמריקה הדרומית.
מאפיינים

האמיגדלודון היה לפי הערכות זאורופוד באורך של 12 מטרים, גובה של 4 מטרים בראשו ומשקלו הגיע ל-4 עד 5 טונות, קטן בהרבה מקרוביו המאוחרים כמו הטיטאנוזאורים. בשל משקלו הוא היה כנראה הולך על ארבע, בניגוד לפרוזאורופודים שיכלו להתרומם ולהתייצב בעזרת זנבם וגפיהם האחוריות.
שלדו של האמיגדלודון מורכב משרידים בודדים שכללו כמה חוליות, צלעות, ארבע שיניים שלמות ושלוש חלקיות, אגן ירכיים חלקי ועצמות כתף. הדינוזאור התגלה ב-1936, אך הוגדר למדע ב-1947 בידי החוקר אנחל קבררה (Ángel Cabrera). במקור סברו שהוא תרופוד הקרוב לפיאטניצקיזאורוס, שהתגלה בקרבת מקום.
כמה מדענים ראו בו זאורופוד בן לקבוצה הגדולה אאוזאורופודה, אך מחקרים חדשים רואים בו זאורופוד קדום יותר חסר מקור, הקרוב לסוג Isanosaurus מתאילנד.
ארוויד יאנסונס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוקטובר 1914 לייפאיה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 בנובמבר 1984 (בגיל 70) מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מוקד פעילות:  לטביה, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  אקדמית יאזפס ויטולס הלטבית למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  כינור 
 צאצאים:  מאריס יאנסונס 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור אות הכבוד  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  עיטור הידידות בין העמים  אמן העם של ברית המועצות  עיטור הדגל האדום של העמל  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארוויד יאנסונס (בלטבית: Arvīds Jansons ‏ 10 באוקטובר 1914 - 21 בנובמבר 1984) היה מנצח לטבי, אביו של המנצח מאריס יאנסונס.
יאנסונס למד נגינה בכינור משנת 1929 עד 1935 בקונסרבטוריון של עיר הולדתו לייפאיה, ואחר המשיך בלימודי הלחנה וניצוח אצל לאו בלך בקונסרבטוריון של ריגה (1940 - 1944), במקביל לעבודתו ככנר בבית האופרה של ריגה. ב-1944 התמנה למנצח האופרה של ריגה ואחר למנצח תזמורת הרדיו של לטביה (1947 - 1952). ב-1952 התמנה למנצח מחליף ולמנצח סיור של הפילהרמונית של לנינגרד לצד יבגני מראווינסקי וקורט זנדרלינג.
יאנסונס היה מנצח אורח ראשי של תזמורת האלה משנת 1965. הוא התמוטט ומת בשעת ניצוח על קונצרט עם תזמורת האלה. הוא קבור בבית הקברות וולקובו בסנקט פטרבורג.
הקלטות > חברת מלודיה

סזר פרנק: סימפוניה
פרנץ ליסט: פואמה סימפונית "טאסו", הפילהרמונית של לנינגרד
פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי: סוויטה מס' 1 והסימפוניה השלישית של צ'ייקובסקי, תזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה
מנואל דה פאיה: "האהבה הקסומה" עם אירינה ארקינפובה
הקלטות > חברת קפריס שוודיה

הילדינג רוזנברג: קונצ'רטו לכינור מס' 2, לאון שפירר, סטוקהולם
ארכיוני רדיו > בי.בי.סי.

דמיטרי שוסטקוביץ': הסימפוניה החמישית, צ'ייקובסקי: היפהפייה הנרדמת (1971)
גוסטב מאהלר: הסימפוניה החמישית (1984, ביצוע אחרון, ארכיון צליל של הספרייה הבריטית
ארווין אצל

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1935 טימישוארה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  24 באוגוסט 2006 (בגיל 71) וינה, אוסטריה 
 מוקד פעילות:  רומניה, הונגריה, אוסטריה
 תקופת הפעילות:  מ-1960
 
ארווין אצל (בהונגרית:Acél Ervin, ‏ 3 ביוני 1935 - 24 באוגוסט 2006) היה מנצח יהודי רומני והונגרי.
אצל ניהל את התזמורת הפילהרמונית של אוראדיה ברומניה ואת התזמורת הפילהרמונית של סגד בהונגריה. הוא הצטיין גם בפעילות פדגוגית כמורה לניצוח, בין השאר באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
קורות חייו

ארווין אצל נולד בשנת 1935 בעיר טימישוארה בחבל באנאט ברומניה כבנם של מור אצל, רופא שיניים, ומילינה לבית הרניק, טכנאית שיניים. הוא למד בבית הספר התיכון למוזיקה בעיר הולדתו, שבו למד פסנתר אצל לילי האוואש, ואחר כך בשנים 1957-1953 באקדמיה למוזיקה (הקונסרבטוריון) של בוקרשט אצל ויקטור יוסצ'אנו (תאוריה, סולפג') פאול קונסטנטינסקו (הרמוניה), סילביה קפצנה (פסנתר), אדריאנה סקלאריה וג'ורג'ה בריאזול (תולדות המוזיקה), קונסטנטין סילבסטרי (ניצוח תזמורתי) ויון ויקול (ניצוח מקהלות). בהמשך למד בשנים 1958–1960 בקונברסטוריון של קלוז' אצל אנטונין צ'ולן ואנטון רונאי (ניצוח) ואיזולדה ארדיי (תולדות המוזיקה).
אצל התחיל את הקריירה ב-4 באוקטובר 1960 כמנצח של התזמורת הפילהרמונית בבוטושאן, שם פעל שלוש שנים ב 1963-1960. בהמשך בשנים 1965–1992 היה המנצח והמנהל האמנותי של הפילהרמונית של אוראדיה.
בשנים 1963-1960 לימד פסנתר בבוטושאן. התמחה בהילוורסום בהולנד אצל ז'אן פורנה בשנים 1981–1983 כיהן כמנהל אמנותי של בית האופרה באיסטנבול.
בשנת 1989 בימי הקיץ יזם כיתות אמן לאמנות הניצוח באתר הקיט באילה פליקס ועם תלמידיו נמנו אנדראה רידרלי (איטליה), פול מרפי (אנגליה), גיום בולה ופרדריק רבמנג'ארה (צרפת), כריסטיאן ניאגו ופאול כריסטיאן סטאיקו (רומניה).
אחרי שנת 1992 עבד כמנצח של הפילהרמונית של סגד בהונגריה. אצל ערך סיורי הופעות ביוגוסלביה, ברית המועצות, איטליה, גרמניה, אוסטריה ומאוחר יותר בקוריאה הדרומית, יפן וטיוואן., בפסטיבל ג'ורנלה מוזיקלה בוויצ'נצה. ניצח אצל, בין השאר, על התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, על הפילהרמונית של וושינגטון, התזמורת הסימפונית קולומבוס בארצות הברית, ועל פילהרמוניקה הונגריקה וכו'.
תחת שרביטו נינגו ושרו אמנים כמו מריו דל מונקו, איגור אויסטרך, קטיה ריצ'רלי, מוניק האס, מגדה טליאפרו, אגנס בלצה, רוברט סוטנס, רוזה פיין, ריזרד בקסט, דמיטרי אלכסייב, סבסטיאן בנדה, טקייהירו היראי וכו'. אצל נמשך במיוחד על ידי הרפרטואר הבארוקי ועל ידי המוזיקה הקלאסית הווינאית, וניגן בין היתר יצירות של המלחינים האוסטרים שפעלו בעיר אוראדיה (נאג'וואראד) - מיכאל היידן וקרל דיטרס פון דיטרסדורף. מאוחר יותר הוא התמחה במויזקה של בלה ברטוק וזולטאן קודאי
אחרי 1996 לימד אמנות הניצוח באוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה של ווינה יחד עם לאופולד האגר.
ב-1999 חזר אצל לנצח כמנהל אמנותי של הפילהרמונית של אוראדיה ולימד בימי הקיץ יחד עם אלנה קאזלה בכיתות אמן במסגרת ה-Wiener Musikseminar. קזלה שימשה לו לעוזרת הוראה בשנים 1996–2006.
ארווין אצל נפטר בווינה בשנת 2006 אחרי מחלת ראות קשה. הוא הובא לקבורה בכפר קסגסרדאהיי (Kőszegszerdahely) בהונגריה, שבו התגורר בשנותיו האחרונות.
קורות חייו > חייו הפרטיים

ארווין אצל היה נשוי לאדריכלית ארז'בט אצל והיו להם בן אחד, אנדראש.
דיסקוגרפיה

תומאזו אלבינוני, ז'אן-מארי לקלייר, וולפגנג אמדאוס מוצרט: קטעים לכינור ולתזמורת (ECE-02949)
יוהאן סבסטיאן באך: (ST-ECE 03251/03252)- 3 קונצ'רטי לשני צ'מבלי ותזמורת - 2 קונצ'רטי לשלושה צ'מבלי ותזמורת
יוהאן סבסטיאן באך: 7 קונצ'רטי לצ'מבלו ולתזמורת (ECE-02832/02833/02834)
מקס ברוך; פאבלו סרסטה; הנריק וייניאבסקי: קטעים לכינור ולתזמורת (ECE-02955)
פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי: סרנדה לתזמורת מיתרים (ECE-02603)
גאורג פרידריך הנדל: קונצ'רטי גרוסי מס. 6, op. 6 (ECE-02734/02735/02736/02737)
גאורג פרידריך הנדל: (ST-ECE-02893) - קונצ'רטי מס.1, מס. 3 ומס.13 לעוגב ולתזמורת
מיכאל היידן: 2 סימפוניות (ECE-01193)
גאורג פרידריך הנדל: (ECE-02826) - סימפוניה בסי במול מז'ור
וולפגנג אמדאוס מוצרט: (ECE-02891) - קונצ'רטי מס.2 ומס. 3 לכינור ולתזמורת
וולפגנג אמדאוס מוצרט: - קונצ'רטי מס.1 ומס. 2 לחליל ולתזמורת
פרנץ שוברט: " (ST-ECE-03345) - סימפוניות מס. 1 ומס.4 "הטראגית"
מיכאל היידן -OLYMPIA OCD 404 סימפוניות מס.26, 29, 42, 52 ופסטורלו בדו מז'ור אופוס 91
מיכאל היידן -OLYMPIA OCD 405 - קונצ'רטי לכינור ולתזמורת מס.33 ו-54 עם הכנרים גאורגה איליה, אקתרינה בוטאר, אלכסנדרו יוסיף טורזו
מיכאל היידן OLYMPIA OCD 406 - קונצ'רטי לכינור מס. 53 בסי במול מז'ור ומנס. 55 בדו מז'ור
מיכאל היידן - OLYMPIA OCD 407 - סימופניות מס.10,11,20
OLYMPIA OCD 420 - קרל נילסן - עדן פרטוש, ז'אק איבר - קונצ'רטי לחליל ולתזמורת - סולן:נאום בוכמן
OLYMPIA OCD 268 - דמיטרי קבלבסקי - סימפוניה מס. 1 בדו דיאז מז'ור אופוס 18, הסימפוניה מס.2 בדו מינור אופוס 19
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין

אלפרד, נסיך ליכטנשטיין (בגרמנית: Alfred von Liechtenstein,‏ 11 ביולי 1842 - 8 באוקטובר 1907), היה נסיך גרמני מבית ליכטנשטיין וסבו של פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין.
ביוגרפיה

אלפרד נולד ב-11 ביולי 1842 בפראג, אוסטריה תחתית, לפרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין ולאווה ז'וזפינה יוליה פוטוצקה, בתם של אלפרד וויצ'ך פוטוצקי ויוזפינה מריה צ'רטוריסקה.
ב-26 באפריל 1865 התחתן אלפרד עם בת דודו הנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין, בתם של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, ממנו נולדו לה 10 ילדים.
לאחר שהשלים אלפרד תואר במשפטים בין השנים 1864–1866, הוא התגייס לצבא האוסטרי, והגיע בו לדרגת מיור. בשנת 1873 הצטרף אלפרד ללנדטאג מטעם דוכסות שטיריה, ובשנת 1879 עבר לרייכסראט, שם כיהן עד לשנת 1899. בשנת 1887 מת אביו פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין, ואלפרד ירש את נחלותיו.
בסוף חייו התגורר אלפרד באחוזותיו בשטיריה, וב-8 באוקטובר 1907 הוא מתה בטירת פרוינטל באוסטריה.
מכיוון שלגיסיו יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין לא היו ילדים, היה אמור לעבור השלטון לאחר מותם לבנו אלויס, נסיך ליכטנשטיין, אולם הוא ויתר על זכותו בשנת 1923, ומשום כך לאחר מות גיסו פרנץ בשנת 1938, עלה לשלטון נכדו פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין.
משפחתו

ב-26 באפריל 1865 התחתן אלפרד עם בת דודו הנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין, בתם של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
פרנציסקה, נסיכת ליכטנשטיין (1866–1939)
פרנץ, נסיך ליכטנשטיין (1868–1929)
יוליה, נסיכת ליכטנשטיין (1868)
אלויס, נסיך ליכטנשטיין (1869–1955), אביו של פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין.
מריה תרזה, נסיכת ליכטנשטיין (1871–1964)
יוהאן, נסיך ליכטנשטיין (1873–1959)
אלפרד רומן, נסיך ליכטנשטיין (1875–1930)
היינריך, נסיך ליכטנשטיין (1877–1915)
קרל אלויס, נסיך ליכטנשטיין (1878–1955)
גאורג, נסיך ליכטנשטיין (1880–1931)
אריה צודקביץ

אריה צודקביץ
אריה צודקביץ (1949 - 13 בפברואר 2006) היה ממייסדי מטה מאבק הנכים בישראל וממנהיגיו.
ביוגרפיה

צודקביץ חלה במחלת הפוליו בילדותו. מ-1972 היה חבר הנהלה בארגון נכי ישראל, ובהמשך כיהן כיו"ר הארגון, עד 1985. אחד ההישגים של הארגון בתקופת כהונתו היה הסכם הניידות, שהיווה אבן דרך בהכרה הממשלתית בזכויות הנכים.
ב-1979 היה בין מייסדי ארגון הגג של ארגוני הנכים. ב-1984 יזם את הקמת מפלגת נכים (פז); בבחירות לכנסת האחת עשרה קיבלה המפלגה כ-12 אלף קולות, אך לא עברה את אחוז החסימה.
בשנות ה-80 וה-90 המשיך בפעילותו למען זכויות הנכים, במקביל לעבודתו כעצמאי בתחום ארגון אירועים. ב-1990 הוביל הפגנת נכים לאורך 35 יום מול משרד האוצר בירושלים. בשנת 2000 יסד את מטה מאבק הנכים.
בחורף 2000–2001 היה ממובילי שביתת הנכים, שנמשכה 77 ימים והביאה לשינוי ביחס הממסד ולעירור התודעה הציבורית לציבור הנכים ומאבקם על זכויותיהם. צודקביץ שימש חבר בוועדה הציבורית שהוקמה בעקבות השביתה, בראשות שופט, לבדיקת צורכי הנכים.
ב-25 בנובמבר 2003 קיבל צודקביץ את פרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בתחום השירותים החברתיים בישראל, בטקס במעמד נשיא המדינה משה קצב.
מ-2005 כיהן כחבר דירקטוריון במוסד לביטוח לאומי, לאחר שמונה על ידי שר הרווחה דאז, זבולון אורלב.
צודקביץ הכיר את בת זוגו ויוי במהלך לימודיהם, והם נישאו ב-27 בינואר 1975. נולדו להם בן ובת. הם התגוררו בתל אביב.
נפטר ב-13 בפברואר 2006, לאחר אשפוז ממושך בבית החולים איכילוב כתוצאה מזיהום.
אנדרו ברק

אנדרו הוראס בֶרק (באנגלית: Andrew Horace Burke;‏ 15 במאי 1850 –  17 בנובמבר 1918) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הצפונית השני בשנים 1891–1893.
ראשית חייו

אנדרו ברק נולד בעיר ניו יורק. בגיל ארבע הוא התייתם מהוריו, וגדל באגודת העזרה לילדים (Children's Aid). כנער הוא מכר עיתונים, ולאחר מכן הוא אומץ על ידי משפחת חוואים ליד נובלסוויל שבאינדיאנה. ב-17 ביולי 1862, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, בגיל 12, הוא התגייס כמתופף צבאי לרגימנט של אינדיאנה. לאחר שובו לאינדיאנה, הוא סיים את חוק לימודיו, ולמד במשך שנתיים במה שהיה לימים אוניברסיטת דה פאו. ב-1880, לאחר שנשא לאישה את קרוליין קליבלנד, הוא עבר לקאסלטון שבטריטוריית דקוטה (כיום בתחומי דקוטה הצפונית), והיה למנהל חשבונות בחנות כלבו מקומית. לאחר מכן היה ברק קופאי בבנק הלאומי הראשון בקאסלטון, ולאחר מכן, במשך שש שנים הגזבר של מחוז קאס.
קריירה פוליטית

ב-1890 נבחר ברק מטעם המפלגה הרפובליקנית כמושל דקוטה הצפונית השני, וכיהן בתפקיד מ-7 בינואר 1891 ועד 3 בינואר 1893. במהלך תקופת כהונתו התברר שלדקוטה הצפונית לא היו חוקים לבחירת חבר האלקטורים. ברק זימן מושב מיוחד של בית המחוקקים המדינתי ב-1 ביוני 1891, ודאג לחקיקת החוק. המדינה השתתפה בבחירות לנשיאות של 1892, כאשר נבחר גרובר קליבלנד לתקופת כהונתו השנייה כנשיא ארצות הברית. בהתבסס על סך קולות המצביעים במדינה, שבה ניצח בהפרש קל מועמד המפלגה הפופוליסטית ג'יימס ויבר, נבחרו שני אלקטורים רפובליקנים ושני אלקטורים פופוליסטים. האלקטור הרפובליקני הצביע בעד הנשיא המכהן בנג'מין הריסון, ושני האלקטורים האחרים התפצלו בהצבעתם כשאחד הצביע בעד קליבלנד והשני לוויבר.
הקריירה הפוליטית של ברק הסתיימה כאשר הוא איבד את תמיכת חקלאי המדינה בעקבות הטלת וטו על הצעת חוק שהייתה אמורה לכפות על חברות הרכבת לחכור אתרים ליד מסילות הברזל לבניית מעליות לדגנים ומחסנים על פי תנאם שלא היו מקובלים על חברות הרכבות. בבחירות של 1892 הוא לא נבחר לתקופת כהונה נוספת ושב לחייו הפרטיים לאחר עיסוק בלתי מוצלח בעסקי הדגנים במינסוטה. הוא היה מפקח במשרד הקרקעות של ארצות הברית והתגורר בוושינגטון די. סי., בקולורדו ובניו מקסיקו.
מותו

אנדרו ברק נפטר ברוזוול, ניו מקסיקו ב-17 בנובמבר 1918. הוא נטמן בבית הקברות סאות' פארק שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1171-1172.
הערות שוליים

↑  "Masculine Mention". The Rockland Courier Gazette. Vol. 47, no. 42. October 25, 1892. p.5, col. 4 – via DigitalMaine Repository.
1 2  Lounsberry, Clement A. (1919). "XXVI: The State". Early history of North Dakota essential outlines of American history. Washington, D.C.: Liberty Press. pp. 425-426.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193128927  LCCN: n99032556  SNAC: w6fv2973  VIAF: 11637963   WorldCat (עם VIAF): 11637963
ארווידאס מצייאוסקאס

ארווידאס מצייאוסקאס (בליטאית: Arvydas Macijauskas; נולד ב-19 בינואר 1980) הוא כדורסלן עבר ליטאי.
קריירת מועדונים

מצייאוסקאס נולד בקלייפדה, בליטא הסובייטית שבברית המועצות) והחל את הקריירה בקבוצות מקומיות בעיר הולדתו. עקב כישרונו עבר בשנת 1999 לשחק בריטאס וילנה שאכלסה בין היתר כוכבים לעתיד כגון רמונאס שישקאוסקאס וארתוראס יבטוקאס.
זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ליטא ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים המבוקשים ביבשת, זאת לאחר שכיכב באליפות אירופה 2003 שנערכה בשוודיה, בה זכתה נבחרתו במדליית הזהב. בקיץ של שנה זו עבר לשחק בקבוצה הבסקית טאו ויטוריה.
בוויטוריה ביצר מצייאוסקאס את מעמדו כאחד הקלעים הטובים באירופה והראה את יכולתו לקלוע מכל מקום ומכל טווח. לשיאו הגיע בשנת 2005 כאשר התמודדה קבוצתו בחצי גמר הפיינל פור של היורוליג מול צסק"א מוסקבה מארחת הטורניר שעד לשלב זה הפסידה פעם אחת בלבד באותה עונה. מצייאוסקאס קלע 23 נקודות וקבוצתו חוללה הפתעה מרעישה בהדיחה את צסק"א לאחר ניצחון 85-78. במשחק הגמר התמודדה ויטוריה מול האלופה המכהנת מכבי תל אביב, והפסידה לה 90-78. מצייאוסקאס שנבחר לחמישיית העונה של היורוליג עבר לשחק בתום העונה בקבוצת ה-NBA ניו אורלינס הורנטס.
מצייאוסקאס לא השתלב בקבוצה בעונתו היחידה ב-NBA עד כה. מכיוון שהוא נמוך ואיטי יחסית לעמדתו ב-NBA ואינו מסוגל לשחק כתור רכז בצורה אפקטיבית, הוא שיחק 19 משחקים בלבד לעונת המשחקים 2005–2006. בסיום העונה החליט לחזור לשחק באירופה וחתם על חוזה עתק בשורות אולימפיאקוס. בראיון שהעניק לאחר עזיבתו את ה-NBA ביקר חריפות את הליגה, מאמנו ואת מיעוט ההזדמנויות שקיבל.
מצייאוסקאס היה ההחתמה המרכזית במסע הרכש הכבד של מאמנה הישראלי החדש של הקבוצה פיני גרשון אחרי שחתם על חוזה ל-4 עונות בשווי כולל המוערך בכ-9 מיליון אירו, אולם פציעה קשה בתחילת העונה שיבשה לשחקן ולמאמנו את התוכניות והוא חזר לפעילות רק בסיום העונה אך לרוע המזל הקבוצה הודחה ברבע הגמר היורוליג מול קבוצתו לשעבר טאו ויטוריה בנתי משחקיו היחידים של מצייאוסקאס ביורוליג לעונה זו, בסדרה של הטוב משלושה.
את עונת 2007/2008 פתח מצייאוסקאס בכושר מצוין ונכון ל-30 בנובמבר 2007 הוא הוביל את היורוליג בנק' למשחק ונק' מדד הצטיינות.
הנבחרת הלאומית

מצייאוסקאס החל לשחק בנבחרת הלאומית של ליטא בשנת 2002 ובמהרה הפך לשחקן חמישייה ולשותפו לקו האחורי של שארונאס יאסיקביצ'יוס, והשניים הובילו את נבחרת ליטא למדליית הזהב באליפות אירופה 2003 ולהשתתפות באולימפיאדת אתונה (2004) ואליפות העולם בכדורסל 2006.
הערות שוליים

↑  La vida es muy aburrida sin baloncesto
↑  Euroleague Preview: Final Four Favorites
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 9487154260367524480005   WorldCat (עם VIAF): 9487154260367524480005
אלפרד, נסיך מונטנואובו השני

אלפרד, נסיך מונטנואובו השני (בגרמנית: Alfred Fürst von Montenuovo; ‏16 בספטמבר 1854 - 6 בספטמבר 1927), היה אחד האישים הבכירים בחצרו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה

אלפרד נולד ב-16 בספטמבר 1854 בווינה, לוילהלם אלברכט, נסיך מונטנואובו הראשון ויוליאנה, רוזנת בתיאני, בתם של יאנוש, רוזן בתיאני ומריה, רוזנת אסתרהזי דה גלאנטה. אביו היה בנה של מארי לואיז, דוכסית פארמה מנישואיה השניים עם אדם אלברט פון נייפרג, שהיו נישואים מורגנטיים.
בצעירותו התחנך אלפרד בסמינר הקתולי בזלצבורג, ולאחר סיום לימודיו החל לעבוד בחצר הקיסרית. בשנת 1895 מת אביו וילהלם אלברכט, נסיך מונטנואובו הראשון, ואלפרד ירש את תאריו. בשנת 1896 מונה אלפרד למנהל משק הבית של אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, אחיינו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואחיו הצעיר של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה. בשנת 1898 מונה אלפרד על ידי הקיסר לתפקיד משנה לשר הטקס הקיסרי, ובשנת 1900 קיבל את עיטור אביר מסדר גיזת הזהב.
בשנת 1909 מת רודולף, נסיך ליכטנשטיין, ואלפרד מונה במקומו לשר הטקס הקיסרי. בתוקף תפקידו מינה אלפרד בהסכמת הקיסר את גוסטב מאהלר, לתפקיד מנצח אופרת החצר המלכותית. כמו כן, אלפרד אשר היה אויב מושבע של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, ניצח על שלל השפלות קטנוניות כנגד פרנץ פרדיננד ואשתו סופיה, דוכסית הוהנברג, ובמקביל דאג לשמירה קפדנית של פרוטוקול הטקסים, וגרם לכך שאסור היה כמעט להכיר בקיומה של סופיה. בני אצולה רבים לא יכלו לארח אותה בטירותיהם, ונאסר עליה להשתתף באירועים רשמיים לצד בעלה. לאחר רצח בני הזוג בסרייבו ביוני 1914 דאג אלפרד שגם במותם לא יימלטו בני הזוג מכללי החצר הנוקשים; ארונו של פרנץ פרדיננד היה גדול באופן ניכר מארונה של סופיה, והוצב על כן גבוה יותר. לקציני צבא נאסר להצדיע כאשר עברו על פניהם המרכבות שנשאו את הארונות. פרנץ פרדיננד ידע שלסופיה לא יינתן להיקבר בקריפטה הקיסרית בווינה לצדו, ולפיכך שניהם ביקשו לפני מותם להיקבר באחת המצודות האהובות עליהם בעיר ארסטטן בדרום אוסטריה. כמו כן דאג אלפרד גם להשפלת שלושת היתומים שלהם. הוא דאג שייאסר עליהם להשתתף בלוויה, ואף ניסה לאלץ אותם לשלם את העלות שלה מכספי הירושה שלהם.
בשנת 1917 החליף קרל הראשון, קיסר אוסטריה את אלפרד בקרל, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט, וב-6 בספטמבר 1927 מת אלפרד בווינה, ונקבר באחוזת משפחתו בהונגריה.
משפחתו

ב-30 באוקטובר 1879 התחתן אלפרד עם פרנצסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, בתם של פרדיננד בונבנטורה, נסיך קינסקי וצ'יניץ וטטאו השביעי ומריה יוזפה, נסיכת ליכטנשטיין, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
יוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו (1880–1961), התחתנה עם דיוניס מריה דרסקוביץ', רוזן טראסקוטיאן, ולאחריו התחתנה עם קרל, נסיך אטינגן-אטינגן ואטינגן-ואלרשטיין
מריה, נסיכת מונטנואובו (1881–1954), התחתנה עם פרנץ מריה, רוזן לדבור-ויכלן
פרדיננד, נסיך מונטנואובו השלישי (1888–1951), התחתן עם הברונית אילונה זולימאסי דה לוס ואגרוואר
פרנציסקה, נסיכת מונטנואובו (1893–1972), התחתנה עם הנסיך מריה לאופולד פון לובקוביץ
הערות שוליים

↑  סיריל פולס, מלחמת העולם הראשונה, הוצאת מערכות, 1981. עמ' 23.
↑  מקס הייסטינגס, פורענות: 1914, אירופה יוצאת למלחמה, הוצאת מודן, 2014. עמ' 28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130117145  ISNI: 0000 0000 1629 9220  SNAC: w6df6t1p  SUDOC: 16672453X  VIAF: 35553831   WorldCat (עם VIAF): 35553831
אנומלור שחור

| אנומלור שחור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי אנומלור
משפחה:: אנומלוריים
סוג:: אנומלור
מין:: אנומלור שחור
שם מדעי
 Anomalurus pusillus ‏תומאס, 1887
תחום תפוצה


אנומלור שחור (שם מדעי: Anomalurus pusillus) הוא מין של מכרסם ממשפחת האנומלוריים החי באפריקה המשוונית.
מאפיינים

מכרסם זה הוא המין הקטן ביותר מסוגו. אורך הגוף והראש הוא 18.5 עד 24.5 סנטימטרים, בתוספת הזנב שאורכו 14 עד 20 סנטימטרים. משקלו של האנומלור הוא 160 עד 300 גרמים. האנומלור בעל פרווה בצבע שחור בחלקו העליון, ואילו החלק התחתון הוא בצבע צהוב. הוא שוכן בעצים ביערות הגשם של אפריקה המשוונית, במדינות רואנדה, אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גבון, הרפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית וקמרון.
האנומלור ניזון בעיקר מאגוזים, זרעים, עלים וחרקים, וחי בקבוצות הכוללות עד 100 פרטים. הטורפים של האנומלור הם נחשים, עופות דורסים ויונקים טורפים קטנים, כמו למשל לינסנג אפריקני.
האנומלור נמצא במצב שימור "ללא חשש" על פי הרשימה האדומה של IUCN, בזכות תפוצתו הרחבה ונוכחותו באזורים מוגנים רבים.
הערות שוליים

↑  אנומלור שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Cassola, F, Anomalurus pusillus, IUCN Red List of Threatened Species, ‏2016
אנריקה, רוזן פורטוגל

אנריקה, רוזן פורטוגל (בפורטוגזית: Henrique de Borgonha, conde de Portucale, בצרפתית: Henri de Bourgogne (comte de Portugal); בערך 1066 – 12 במאי 1112), רוזן פורטוגל, היה החבר הראשון בבית בורגונדיה הקאפטינגי ששלט בפורטוגל ואביו של המלך הראשון של המדינה, אפונסו אנריקש.
ביוגרפיה > יחסי משפחה

הרוזן אנריקה נולד בשנת 1066 לערך בדיז'ון, דוכסות בורגונדי, והיה בנו הצעיר של אנרי מבורגונדי, בנו השני של רובר הראשון, דוכס בורגונדי. שני אחיו הגדולים, איג הראשון ואודו, ירשו את הדוכסות. שמה של אמו לא ידוע, ויש כמה השערות בדבר.
אחת מדודותיו מצד אביו הייתה קונסטנס מבורגונדי, אשתו של אלפונסו השישי, מלך לאון, ואחד מדודיו הגדולים היה איג, אב המנזר של קלוני, אחד האישים המשפיעים והנערצים ביותר בתקופתו. משפחתו של הרוזן אנרי הייתה חזקה מאוד ושלטה בערים רבות בצרפת כגון שאלון, אוסר, אוטן, נבר, דיז'ון, מקון וסמור.
ביוגרפיה > רקונקיסטה

לאחר תבוסת הכוחות הנוצרים בקרב סגרחס באוקטובר 1086, בחודשים הראשונים של השנה שלאחר מכן, המלך אלפונסו השישי פנה בבקשה לסיוע מהנוצרים בצד השני של הפירנאים. אצילים וחיילים צרפתים רבים נענו לקריאה, כולל רמון מבורגונדי, אחיו של אנרי, הדוכס אודו, ורמון מסנט ז'יל. לא כולם הגיעו באותו זמן לחצי האי האיברי וסביר להניח שרמון מבורגונדי הגיע בשנת 1091. למרות שכמה מחברים טוענים שהרוזן אנרי הגיע עם המשלחת אשר הגיעה בשנת 1087, למרות ש"הראיות התיעודיות כאן הרבה יותר קלות", נוכחותו מאושרת רק משנת 1096 כאשר הוא מופיע מאשר את החזית של גימארייש וקונסטנטים דה פאנואיאס.
שלושה מהאצילים הצרפתים הללו התחתנו עם בנותיו של המלך אלפונסו השישי: רמון מבורגונדי התחתן עם האינפנטה אורקה, לימים אורקה, מלכת לאון; רמון מסן ז'יל התחתן עם אלווירה; ואנרי מבורגונדי התחתן עם תרסה מלאון, בתם הלא חוקית של המלך ושל פילגשו חימנה מוניוס.
ביוגרפיה > הסכם עם בן דודו רמון מבורגונדי

בין השנים 1096 ו-1105, הרוזן רמון, שראה שהשפעתו ב-curia regis הולכת ופוחתת, הגיע להסכם עם בן דודו אנרי מבורגונדי. גם לידת בנו היחיד של המלך אלפונסו, סנצ'ו אלפונסס, נתפסה כאיום על ידי שני בני הדודים. הם הסכימו לחלוק את השלטון, את האוצר המלכותי, ולתמוך זה בזה. על פי הסכם זה, שנחתם עם ברכות קרובם, אב המנזר מקלוני, הבטיח רמון לבן דודו בשבועה למסור לו את ממלכת טולדו ושליש מאוצר המלוכה לאחר מותו של המלך אלפונסו השישי. אם הוא לא היה יכול למסור את טולדו, הוא היה נותן לו את גליסיה. אנרי, בתורו, הבטיח לעזור לרמון "להשיג את כל השליטה של המלך אלפונסו ושני שלישים מאוצר המלוכה".
היסטוריונים שמתארכים את ההסכם קרוב יותר לשנת 1096 משערים שהידיעות על הסכם זה היו יכולות להגיע אל המלך, שכדי להתנגד ליוזמתם של שני חתניו, מינה את אנרי למושל האזור המשתרע על פלומין מיינו בטאגום (מנהר Minho לגדות הטחו). עד אז, אזור זה נשלט על ידי הרוזן רמון שראה את כוחו מוגבל לגליסיה בלבד, ובכך ביטל את תנאי ההסכם.
עם זאת, היסטוריונים אחרים הראו כי ההסכם לא היה יכול להיעשות לפני 1103, מספר שנים לאחר ששני הרוזנים קיבלו את התואר בהתאמה, מה שמרמז כי הברית ביניהם חייבת לגבור על היריבות ההיפותטית ביניהם.
ביוגרפיה > לאחר מותו של אלפונסו השישי

לאחר מותו של רמון, המלכה אורקה (אחותה למחצה של תרסה) נישאה לאלפונסו הלוחם מסיבות פוליטיות ואסטרטגיות. אנרי ניצל את הסכסוכים המשפחתיים ואת התסיסה הפוליטית כדי לשרת את שני הצדדים ולהגדיל את תחומיו עלחשבון הזוג המלכותי המתקוטט.
אנרי נלכד במצור באסטורגה על ידי מלך אראגון, שהיה באותה העת במלחמה עם אורקה, ואנרי החזיק בעיר בעזרת גיסתו. אנרי מת ב-22 במאי 1112, מפצעים שנגרמו במהלך המצור. שרידיו הועברו, בעקבות פקודותיו הקודמות, לבראגה שם נקבר בקפלה בקתדרלת בראגה, שאת הבניין שלה קידם. לאחר מותו שלטה אלמנתו לבדה.
ביוגרפיה > מורשת

הרוזן אנריקה היה מנהיגה של קבוצת ג'נטלמנים, נזירים ואנשי דת ממוצא צרפתי שהשפיעו רבות בחצי האי האיברי, קידם רפורמות רבות והנהיג כמה מוסדות מהצד השני של הפירנאים, כמו מנהגי קלוני והמנהגים של פולחן רומי. הם תפסו עמדות כנסייתיות ופוליטיות רלוונטיות שעוררו תגובה חזקה במהלך השנים האחרונות של שלטונו של המלך אלפונסו השישי.