stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וליוס רוזנוולד
פילנתרופיה

רוזנוולד ביקש לעצמו עשייה משמעותית עם ההון העצום שצבר. הוא הושפע עמוקות משיעורי המוסר של הרב אמיל ג'. הירש משיקגו והתחיל ליישם את ניסיונו העסקי בתחום הפילנתרופיה, בהתחלה בתמיכה בארגוני רווחה יהודיים.
בשנת 1910 רוזנוולד קרא את ספרו של בוקר וושינגטון "לגדול מתוך העבדות" ונסע לפגוש את וושינגטון בטסקיגי, אלבמה. רוזנוולד הזדעזע מתנאי החיים של האפרו-אמריקאים בדרום, וכתב "האימה שבאפליה גזעית פוגשת את היהודי בעוצמה רבה יותר מאשר לבנים אחרים, בשל מאות שנים של רדיפה שממנה סבלו, ועדיין סובלים, היהודים".
רוזנוולד תרם מיד כסף לרכישת נעליים לסטודנטים נזקקים, אבל בתוך שנתיים כבר יסד קרן שהקימה בתי ספר לשחורים בכל רחבי הדרום. במשך עשרים שנה הוא מימן יותר מ 5,300 בתי ספר כאלה, וברבים מהם גם בנה בתי מגורים למורים כתמיכה נוספת בבית הספר.
בנוסף, רוזנוולד בנה דיור ציבורי לאוכלוסייה האפרו-אמריקאית בשיקגו. הוא הורה שחלק מנכסיו חייב להיות מושכר לבעלי עסק אפרו-אמריקאים. בדרום ארצות הברית הוא הקים חנויות באזורים שבהם עסקים סירבו לתת שירות לאפרו-אמריקאים.
הפעיל האפרו-אמריקאי דו בויז כתב עליו "הוא היה יותר מנדבן. הוא היה מבקר נוקב אך עדין של הדמוקרטיה הגזענית שלנו".
בשנת 1917 ייסד את "קרן רוזנוולד", ותרם באמצעותה למעלה מ-70 מיליון דולר למטרות חינוך. הכסף בקרן אזל בשנת 1948 והוא הפסיק להתקיים. במהלך פעילותו הקרן נתן מלגות למאות אנשים בתחום התרבות והמדע. עם מקבלי המלגה נמנים גורדון פארקס, אליזבת' קטלט, קתרין מארי דאנהם, מאיה אנג'לו, הלן אוקטביה דיקנס ורבים נוספים.
מימן את הקמת מוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו והיה פטרונו של אלוף השחמט שמואל רשבסקי.
מותו

נפטר באילינוי בשנת 1932. היה נשוי לאוגוסטה נוסבאום, ממנה היו לו חמישה ילדים.
על שמו נקרא מושב ורדון בחבל לכיש (פירוש השם "רוזנוולד" הוא יער ורדים).
לקריאה נוספת

Diner, Hasia R. Julius Rosenwald: Repairing the World (New Haven: Yale University Press, 2017).
Ascoli, Peter M. Julius Rosenwald: The Man Who Built Sears, Roebuck and Advanced the Cause of Black Education in the American South (Indiana University Press, 2006), the major biography.
Brinkmann, Tobias, "Sundays at Sinai: A Jewish Congregation in Chicago" (2012), on Rosenwald's Jewish philanthropy.
Burton, Charles Wesley and Laura Dancy Burton, The North Star: Julius Rosenwald's Impact Upon Black America (2008)
Embree, Edwin R. Investment in People? The Story of the Julius Rosenwald Fund. 1949.
Emmet, Boris, and John E Jeuck. Catalogs and Counters: A History of Sears, Roebuck and Company (1950), a scholarly history
Werner, M. R. Julius Rosenwald: The Life of a Practical Humanitarian. 2nd ed. 1939.
הערות שוליים

↑  רשימת שמות ישובים, ילקוט הפרסומים 829, 13 במרץ 1961, עמ' 956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301566005171  GND: 132524589  ISNI: 0000 0000 6687 1969  LCCN: n84168464  NARA: 10569344  NTA: 316189464  SNAC: w6621p92  SUDOC: 090339002  VIAF: 40539073   WorldCat (עם VIAF): 40539073
מבצע יכין

מבצע יכין, שנקרא גם עליה ג', היה מבצע להעלאת יהודי מרוקו. המבצע החל ב-כ בכסלו תשכ"ב, 28 בנובמבר 1961 ונמשך עד שנת 1964, ובמסגרתו עלו למדינת ישראל כ-80 אלף יהודים.
מבצע זה התבצע מתוך הסכם חשאי עם חסן השני מלך מרוקו, שהרשה ליהודים לעזוב את מרוקו, בתנאי שיעדם המוצהר אינו ישראל והגוף שמטפל בהגירה אינו גוף ציוני. ארגון ההגירה שנבחר היה היא"ס (H.I.A.S. – Hebrew Sheltering and Immigrant Society). ממשלת ישראל שילמה 50 דולר עבור יציאתו של כל עולה.
רקע

התארגנות ציונית החלה במרוקו כבר בשנת 1900, והחל בשנת 1921 השתתפו נציגי יהדות מרוקו בקונגרסים הציוניים. עד שנת 1956 עת קיבלה מרוקו עצמאות מצרפת.
עם פרוץ המאבק על עצמאות מרוקו התעוררה בישראל דאגה לשלום יהודיה. התקרבות מרוקו אל העולם הערבי ואל הליגה הערבית גרמה לשינוי ביחסה ליהודים, והאנטישמיות בה גברה. מדינת ישראל, הרואה עצמה אחראית ליהודים בתפוצות, עמדה בפני האתגר של התמודדות עם המציאות החדשה במרוקו והצורך להכשיר את יהודיה לקחת את גורלם בידיהם ולהתכונן לבאות.
האנשים שעבדו והעבירו את יהודי מרוקו לישראל "המסגרת"

הפעילים היו צעירים מיהודי מרוקו, מגויסים מקרב תנועות הנוער החלוציות ובוגריהן. אחרי שבוגרי התנועות מהערים החשובות במרוקו נשבעו אמונים למדינת ישראל ועם ישראל על דגל ישראל ועליו ספר  תנ"ך ואקדח, החלו ההתארגנויות הראשונות לעליה. הצעירים קיבלו הרצאות בחיק הטבע, וכך הוקם הגרעין הראשון של השומר הצעיר, גרעין "סוללים" שתכנן עלייה ישר לאחד הקיבוצים בארץ ישראל.
תנועות הנוער החלוציות היו הבסיס ממנו נשאבו אותם חברים רגישים ומסורים ביותר שעסקו בעליה הבלתי לגלית ב"מקהלה" (הכינוי לארגון שטיפל בעליה הבלתי לגלית) ובמשימות סודיות נוספות. כאשר שלטונות מרוקו החליטו להקשות על היהודים לצאת את מרוקו וצמצמו כמעט לאפס את מתן הדרכונים ליהודים נכנסו לפעולה הארגונים היהודיים והחלו להנפיק דרכונים מזויפים והוקם מערך של צעירים שדאגו להעביר בבטחה את העולים עד לחוף הים שם המתינו להם סירות אשר הובילו אותם לאוניות קטנות שעגנו בגיברלטר או בספרד, משם הפליגו לארץ ישראל. כך הועברו 250 ילדים לישראל במסגרת עליית הנוער. אחר כך בקשו הורי הילדים להצטרף לבניהם בישראל. ההוראות היו להיפטר ככל האפשר מרכושם מבלי לעורר חשד בקרב שכניהם המוסלמים, ולעזוב את מרוקו עם מזוודה אחת בלבד.
כרוז "המסגרת"

בחודש יולי 1954 הוטלה על המוסד הישראלי, בשיתוף עם מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, המשימה להקים במרוקו מחתרת יהודית להגנה עצמית. את הכשרת המגויסים בישראל ארגן שלמה חביליו שעמד בראש משלחת של כ-20 שליחים, ופיקד על הפעילות עד 1961. ראשוני השליחים של "המוסד" הגיעו למרוקו בחודש אוקטובר 1955. בחודש נובמבר 1955 הוקמו בקזבלנקה החוליות הראשונות של הארגון להגנה עצמית - "גונן". בחודש ינואר 1956 הוקמה "המסגרת" כשם צופן למחתרת היהודית במרוקו. לצד השליחים הישראלים פעלו ב"מסגרת" מגויסים מיהודי מרוקו – צעירים שגויסו מקרב תנועות הנוער החלוציות ובוגריהן. צעירים אלה, כמו מפקדיהם הישראלים, היו נתונים עקב פעילותם בסכנה מתמדת. עם קבלת העצמאות הופסקה העלייה הרשמית ממרוקו והיהודים יכלו לצאת רק בדרכים בלתי לגאליות. אלפי יהודים יצאו באופן זה, עד טביעתה הטראגית של אוניית המעפילים "אגוז" ב-13 בינואר 1961.
לאחר טביעת "אגוז" הופצו כ- 10,000 כרוזי מחאה במרוקו במבצע "בזק", שנעשה בתכנון "המסגרת" ובהדרכת אנשיה. במבצע זה השתתפו רבים מחברי תנועות הנוער הציוניות במרוקו. בכרוז נכתב:
לאחינו היהודים במרוקו ארבעים וארבעה מאחינו בעלי דחף עז לחיות בארץ הקודש, מלאי תקוות לעתיד טוב יותר נעלמו במצולות ים. רק מעטים זכו להיקבר לפי מנהגינו, כאשר היתר נעלמו במעמקי הים. משפחותיהם, כל העם היהודי מבכים את אובדנם. תקווה עתיקת יומין מזה 2000 שנים, דוחפת את היהודים לעזוב בכל דרך אפשרית ובכל האמצעים העומדים לרשותם, לכיוון ציון וירושלים. אבדה כל אפשרות למצוא ביטחון במרוקו העצמאית. קיימת אפשרות, שארמון בית המלוכה אינו מעורב בגל האנטי יהודי המתפתח ברגעים אלה. אנחנו יודעים שהאנטישמיות נוגדת את עקרונות האסלאם. אבל, ישנם גורמים שהחליטו בסוד לרדוף אותנו ולהעליב אותנו. על כל אלה לדעת, שסופם יהיה מר מעמלק והמן עד היטלר ואייכמן. הדרך היא ארוכה, מאלה שהוכו על ידי הגורל. אנחנו לא לבד! כל קהילות ישראל ברחבי העולם, מבכים את המתים ונלחמים למען זכויותינו וחירויותינו. ראו נא! את עוצמת תגובת העיתונות בעולם כולו ובארגונים היהודים והלא יהודים בבתי המחוקקים. מחר יום השלושים לאבל, הבה נתאחדה בשתים עשרה בצהריים, במשך שתי דקות דומייה, לזכרם של החללים. זו הפגנתנו הראשונה! אל תאבדו את אומץ לבכם! הישארו חזקים ונועזים! הקרב למען זכויותינו וחירויותינו ממשיך!
כמה ממפיצי הכרוזים נתפסו בשעת מעשה ונאסרו, ובעקבותיהם נאסרו גם רבים מפעילי "המסגרת", נחקרו ועונו באכזריות על ידי כוחות הביטחון המקומיים. שניים מהם, רפי ועקנין ומרסל רוימי, מתו בעקבות העינויים הקשים והוכתרו להרוגי מלכות. המבצע, חרף תוצאותיו הקשות, העלה מחדש את נושא העלייה לארץ ישראל על סדר היום של יהדות מרוקו, העלה את קרנה של המדינה ורוח אחרת, של כבוד עצמי גאווה וביטחון החלה לנשוב בקרב יהודי מרוקו.
ראו גם

מבצע מוראל
יהודית יחזקאלי גלילי אשת סוד
הערות שוליים

↑  מזיכרונותיו של דן כנפו פעיל עליה במרוקו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010744129305171
גרג ולש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ינואר 1966 (בן 58) סידני, אוסטרליה 
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה 
 בן או בת זוג:  Sian Welch 
 www.gregwelch.com
 ספורט
 ענף ספורט:  טריאתלון 
 
גרגורי ("גרג") ולש (באנגלית: Gregory ("Greg") John Welch; נולד ב-1 בינואר 1964[דרוש מקור]) הוא טריאתלט אוסטרלי.
ביוגרפיה

גרג ולש נולד בקמפסי (Campsie), סידני, אוסטרליה. הוא ניצח ב"גרנד סלאם" של הטריאתלטיקה, שכולל את אליפות העולם בטריאתלון (ITU Triathlon World Championships)‏ (1990), אליפות העולם באיש הברזל (1994), אליפות העולם בדואתלון ITU Duathlon World Championships ‏ (1993) ואליפות העולם של המסלול הארוך בטריאתלון (1994).
ולש אובחן כלוקה בטכיקרדיה חדרית, והוא עבר תשעה ניתוחי לב פתוח משנת 2001 לשנת 2003, שבגינן נאלץ לפרוש מספורט תחרותי. הוא עדיין פעיל בטריאתלון בשל עבודתו כיועץ, מאמן ופרשן באיגוד הטריאתלון הבינלאומי (World Triathlon Corporation).
גרג ולש הוא אביר מסדר אוסטרליה (OAM).‏
הערות שוליים

↑  סר ולש, ironman.com ‏ 28 בינואר 2004
הגביע הרוסי בקטרגל

ערך זה עוסק בטורניר קטרגל. אם התכוונתם לענפים אחרים, ראו .
| --- | --- |

 ענף:  קטרגל
 תאריך ייסוד:  1992
 מספר מתמודדים:  32 
 מדינות משתתפות:  רוסיה רוסיה
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  נורילסק ניקל (זכייה ראשונה)
 הכי הרבה זכיות:  דינמו מוסקבה (9 זכיות)
 https://amfr.ru/league/rucup
 
הגביע הרוסי בקטרגל הוא טורניר גביע לאומי הנערך מאז 1992. בשנת 1991 נערך גביע ברית המועצות. שיאנית הזכיות היא דינמו מוסקבה שזכתה בגביע תשע פעמים. הטורניר מאורגן על ידי התאחדות הקטרגל הרוסית.
סטטיסטיקה

| מועדון | זכיות | שנות זכייה | סגנות | שנות סגנות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דינמו (מוסקבה) | 9 | 2003, 2004, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015 | 4 | 2005, 2007, 2012, 2017 |
| דינה (מוסקבה) | 8 | 1992, 1993, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2017 | 3 | 1994, 2001, 2002 |
| גזפרום-יוגרה (יוגורסק) | 4 | 2012, 2016, 2018, 2019 | 3 | 1996, 2014, 2020 |
| ספרטק (מוסקבה) | 2 | 2002 | 0 | – |
| אלפא (יקטרינבורג) | 1 | 2001 | 0 | – |
| GKI-גזפרום (מוסקבה) | 1 | 2000 | 1 | 1997 |
| ספרטק-שצ'לקובו (מחוז מוסקבה) | 1 | 2005 | 1 | 2004 |
| VIZ-סינארה (יקטרינבורג) | 1 | 2007 | 4 | 1998, 2003, 2008, 2009 |
| נורילסק ניקל (נורילסק) | 1 | 2020 | 3 | 2000, 2015, 2018 |
| טיומן (טיומן) | 0 | – | 3 | 2010, 2013, 2019 |
| ספרטק-נובורוס (מוסקבה) | 0 | – | 1 | 1995 |
| סיביריאק (נובוסיבירסק) | 0 | – | 1 | 2016 |
| LEG (רוסטוב על הדון) | 0 | – | 1 | 1993 |
| TRASKO (מוסקבה) | 0 | – | 1 | 1992 |
| מינקאס (מוסקבה) | 1 | 1994 | 1 | 1999 |
| מכניזטור (דנייפרופטרובסק) | 1 | 1991 | 0 | – |
| ולאולוגיה (קישינב) | 0 | – | 1 | 1991 |
ראו גם

ליגת העל הרוסית בקטרגל
הנרי ולס

הנרי הורשיו ולס (באנגלית: Henry Horatio Wells;‏ 17 בספטמבר 1823 –  12 בפברואר 1900) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממישיגן, ואיש צבא האיחוד, שכיהן כמושל וירג'יניה הזמני במהלך תקופת השיקום בשנים 1868–1869. כרפובליקני רדיקלי, שתויג גם כ"ציקלונאי" (Carpetbagger), הובס ולס בבחירות של 1869 על ידי גילברט קרלטון ווקר שהחליפו בתפקיד. ולס שימש גם כתובע הפדרלי של וירג'יניה ומאוחר יותר במחוז קולומביה.
ראשית חייו

הנרי ולס נולד ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק, וגדל בדטרויט שבמישיגן. הוא למד באקדמיית רומאו, ולאחר מכן למד משפטים בקריאה עצמית בהדרכתו של תאודור רומיין.
ב-1848 נשא ולס לאישה את מילסנט האנט מדטרויט, לשניים נולדו בן ובת עד לפטירתה לאחר שילדה בת שנפטרה בגיל צעיר ב-1852. ב-1854 הוא נישא בשנית לפיבי היגבי, ולשניים נולדה בת אחת.
ב-1846 התקבל ולס ללשכת עורכי הדין של מישיגן. במסגרת עבודתו בעריכת דין במגזר הפרטי הוא הגן על אנשים שהואשמו בסיוע לעבדים נמלטים. ולס הצטרף לשורות המפלגה הרפובליקנית, ונבחר ב-1854 לבית הנבחרים של מישיגן. הוא כיהן בו תקופת כהונה אחת בשנים 1855–1856, וקידם את חוק היובש, חינוך חינם, ביטול העבדות, והרחבת הזכויות האזרחיות והפוליטיות של האפרו-אמריקאים.
קריירה צבאית

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השתייכות:  צבא האיחוד
 תקופת הפעילות:  1862–1865 (כ־3 שנים)
 דרגה:   קולונל
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט הרגלים ה-26 של מישיגן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים האמריקאית
במלחמת האזרחים האמריקאית הוצב ולס כמייג'ור ברגימנט הרגלים ה-26 של מישיגן, ועד מהרה קודם לדרגת לוטננט קולונל. יחידתו הוצבה באלכסנדריה, וירג'יניה כדי להחזיק בעיר שהייתה בשטח שבשליטת ארמיית וירג'יניה (אנ') של צבא האיחוד. כמפקד המשטרה הצבאית החל מפברואר 1863, וכקולונל החל מ-30 במרץ 1864, הוביל ולס את פעולות השיטור הצבאי באלכסנדריה, ועד מהרה פיקח על אכיפת החוק בשטחים שבשליטת האיחוד שמדרום לפוטומק.
פרנסיס הריסון פיירפונט, שסייע בהקמתה של וירג'יניה המערבית כמדינה נפרדת ב-1861, מונה כמושל וירג'יניה בשטחי המדינה שהיו בשליטת האיחוד, וקבע את מטהו באלכסנדריה. עמיתו, ג'ון קרטיס אנדרווד (אנ'), תומך ביטול העבדות, היה לשופט של המחוז הפדרלי שהוצב באלכסנדריה.
לאחר רצח לינקולן באפריל 1865, היה ולס בעל חלק חשוב ברדיפתו ובתפיסתו של הרוצח, ג'ון וילקס בות' באסם במחוז קרוליין שבווירג'יניה. ולס חקר את ד"ר סמואל מאד, שהוביל לעדות המכריעה. הוא גם היה קשור להליכים בפני השופט אנדרווד שבהם הואשם ג'פרסון דייוויס שנלכד בבגידה, אם כי תהליכי האישום לא הושלמו. במאי 1865 קודם ולס לדרגת ייצוג של בריגדיר גנרל.
ב-9 במאי 1865 נעצר מושל וירג'יניה מטעם הקונפדרציה ויליאם סמית', והנשיא אנדרו ג'ונסון מינה את פיירפונט כמושל וירג'יניה הזמני. פיירפונט עבר למושב ממשלת המדינה בריצ'מונד, אך לא זכה לפופולריות. ב-1864 כינס פיירפונט ועידת חוקה באלכסנדריה שביטלה את העבדות. חוקה זו הייתה זמנית והורחבה לכלל שטחי המדינה, ללא הסעיפים שנגעו לעבדות שבחוקת 1850, עד לאישור חוקה חדשה.
קריירה מאוחרת

ולס שאף לקבל תפקיד שיפוט פדרלי, אך הדבר לא עלה בידו. כמי ששימש כפרקליט יחד עם הנרי וייז (שהתנגד לזכות ההצבעה לשחורים) בדיון משפטי שהתקיים באפריל 1870 בו הוחלט על זהות ראש עיריית ריצ'מונד הנבחר, היה ולס בין 300 הנוכחים בישיבת בית המשפט לעתירות בריצ'מונד ב-27 באפריל. יציע שהיה עמוס יתר על המידה באנשים התמוטט, כמו כל רצפת אולם בית המשפט, כאשר שניהם קרסו אל אולם בית הנבחרים של וירג'יניה. כ-60 איש נהרגו, ויותר מ-100 נפצעו קשה. ולס סבל מכמה צלעות שבורות.
באותה שנה מינה הנשיא גרנט את ולס כתובע של בית המשפט הפדרלי המחוזי של וירג'יניה. ב-28 במאי אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי, והוא שימש בתפקיד עד 1872.
לאחר מכן עבר ולס לוושינגטון די. סי. והמשיך שם את עיסוקו בעריכת דין יחד עם בנו, הנרי האנט ולס, שהיה סגנו כתובע הפדרלי, אך נפטר בראשית 1894. ב-1878 סייע ולס להקים את לשכת עורכי הדין של ארצות הברית.
מותו

ב-1895 פרש ולס לאחר שרעייתו נפטרה ב-1893 ובריאותו החלה להתרופף. בנקודת זמן מסוימת הוא נסע להוואי, וככל הנראה ליווה ידיד בטיול סביב לעולם.
הנרי ולס נפטר בביתה של בתו בפלמירה שבמדינית ניו יורק ב-12 בפברואר 1900. הוא נטמן לצד רעייתו בבית הקברות רוק קריק שבוושינגטון.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1647
הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית (2021)

הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית 2021 תוכננו להתקיים ב-22 במאי 2021. חודשיים מאוחר יותר, ב-31 ביולי 2021, היו צפויות להתקיים גם הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית. בסוף אפריל 2021, הן נדחו למועד שאינו ידוע.
הבחירות היו צפויות להתקיים הן ביהודה ושומרון והן ברצועת עזה תחת פיקוח בינלאומי, אך לא הובהר אם ישראל תאפשר את קיומן במזרח ירושלים.
רקע

בעשור האחרון פורסמו כמה פעמים צווי בחירות למוסדות השונים ברשות הפלסטינית אולם כולם בוטלו בטיעונים שונים.
הבחירות לנשיאות ולפרלמנט לרשות הפלסטינית נדחו מספר פעמים בגלל עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה החל מ-17 ביולי 2010.
באוקטובר 2011 העביר מחמוד עבאס הצעה לחמאס לבחירות כלליות נוספות, בהצעתו הציע שייערכו בתחילת 2012. בנובמבר 2011 הוסכם מראש על תאריך בחירות ב-4 במאי 2012. עם זאת, עקב ריב נוסף, לא ניתן היה לקיים את הבחירות במועד זה.
ב-20 בדצמבר 2013 קרא חמאס לרשות הפלסטינית להקים ממשלת אחדות לאומית בת שישה חודשים שתקיים לבסוף את הבחירות הכלליות המתעכבות זמן רב. בעקבות שדרוג מעמדה באו"ם של מדינת פלסטין למדינת צופה שאינה חברה, הוצע כי הבחירות הכלליות למדינה יתקיימו בשנת 2013, בהתאם לשיחות האחדות בין פת"ח וחמאס. באפריל 2014 הושג הסכם בין פת"ח לחמאס להקמת ממשלת אחדות שהתקיימה ב-2 ביוני 2014 ולבחירות כלליות שיתקיימו תוך 6 חודשים מההסכם.
ב-11 בנובמבר 2019 אמר עבאס כי לא יהיו בחירות אלא אם כן הן יכללו את מזרח ירושלים ורצועת עזה. ב-26 בנובמבר 2019 אישר חמאס כי סיכם עם ועדת הבחירות המרכזית הפלסטינית להשתתף בבחירות וכי חמאס לא יקבל את הדרת ירושלים בשום פנים ואופן. עבאס הודיע בתחילת דצמבר כי הבחירות יתקיימו בעוד מספר חודשים. ב-10 בדצמבר 2019 ביקשה הרשות הפלסטינית מישראל לאפשר לתושבי מזרח ירושלים להצביע בבחירות המתוכננות, בקשה שלטענת גורמים ישראליים תעבור לדון בקבינט הביטחוני.
ב-15 בינואר 2021 קבע עבאס לראשונה באופן רשמי תאריך לבחירות לפרלמנט ולנשיאות הפלסטיניים. לפי הצו הנשיאותי עליו חתם, ב-22 במאי 2021 יתקיימו הבחירות לפרלמנט, וחודשיים מאוחר יותר, ב-31 ביולי 2021, צפויות להתקיים הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית. ארגון חמאס בירך על פרסום הצו הנשיאותי, וקרא ליצור אווירה שתאפשר בחירות חופשיות והוגנות.
ב-30 באפריל 2021 הודיע עבאס רשמית על דחיית הבחירות למועד לא ידוע, בנימוק שאין לקיים את הבחירות כל עוד לא ניתן לקיימן גם במזרח ירושלים. בחמאס האשימו את עבאס בכניעה לישראל וטענו כי הוא מפחד להפסיד בבחירות.
מערכת הבחירות

ב-31 במרץ 2021 הוגשו הרשימות לבחירות לפרלמנט. 36 רשימות נרשמו לבחירות ב-22 במאי. ב-1 במאי הייתה צריכה להתפרסם החלטתה הסופית של ועדת הבחירות הפלסטינית המרכזית לגבי הרשימות שיורשו להשתתף בבחירות לפרלמנט ברשות. ב-1 במאי גם תוכננה להתחיל תעמולת בחירות.
לצד הרשימות הרשמיות של פת"ח וחמאס, הוגשו עוד שתי רשימות של בכירים בפת"ח שהתפצלו מהרשימה הרשמית של הפת"ח שבראשות אבו מאזן: רשימת מחנה אסיר העולם מרוואן ברגותי ונאסר אל-קידווה אחיינו של יאסר ערפאת, ורשימת מחנה מוחמד דחלאן, יריבו של אבו מאזן ששהה באבו דאבי במשך כעשור. דחלאן וברגותי עצמם לא שולבו ברשימות אלא אנשים מטעמם. כמו כן הוגשה רשימה בראשות ראש הממשלה הפלסטיני לשעבר סלאם פיאד.
כשני מיליון פלסטינים היו בעלי זכות הצבעה ביהודה ושומרון, ברצועת עזה ובמזרח ירושלים.
ראו גם

עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה
הערות שוליים

1 2  אליאור לוי, לראשונה מ-2006: אבו מאזן הכריז על בחירות לפרלמנט ולנשיאות ברשות הפלסטינית, באתר ynet, 15 בינואר 2021
↑  א‏, אבו מאזן הכריז על דחיית הבחירות: לא נקיים אותן בלי ירושלים, באתר וואלה, 29 באפריל 2021
↑  Hamas vows to boycott Palestinian elections, web.archive.org, ‏14 בפברואר 2011
↑  Abbas: No elections without Gaza, Jerusalem; ‘martyrs’ are not terrorists, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית)
↑  Abbas says he will announce first Palestinian elections since 2006, Haaretz.com (באנגלית)
↑  Hamas agrees to the plan for holding Palestinian elections, Middle East Monitor, ‏27 בנובמבר 2019 (באנגלית בריטית)
↑  Palestinians ask Israel to let East Jerusalem residents vote in PA election, Haaretz.com (באנגלית)
↑  חמאס בירך על הכרזת הבחירות לנשיאות ולפרלמנט ברשות הפלסטינית, באתר ynet, 15 בינואר 2021
↑  שחר קליימן, הבחירות ברשות הפלשתינית: אבו מאזן הודיע רשמית על דחייה, באתר ישראל היום, 30 באפריל 2021
↑    אסף גבור, ‏בחמאס זועמים: "אין שום הצדקה לדחיית הבחירות", בעיתון מקור ראשון, 27 באפריל 2021
↑  אלמנת האחראי לרצח התינוקת שלהבת פס ומחבלים עם דם על הידיים ברשימתו של אבו מאזן לבחירות ברשות, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  פתח מפוצל, חמאס מלוכד: לקראת הבחירות לפרלמנט הפלסטיני, באתר ynet, 31 במרץ 2021
↑   יוסי מלמן, אבו-מאזן הפתיע כשהכריז על בחירות, וישראל במלכוד, באתר הארץ, 4 במרץ 2021
| בחירות ברשות הפלסטינית |
| --- | --- | --- |
| בחירות לנשיאות | 1996 • 2005 • 2021 (לא התקיימו) |  |
| בחירות למועצה המחוקקת | 1996 • 2006 • 2021 (לא התקיימו) |  |
| בחירות לרשויות מקומיות | 2004–05 • 2012 • 2017 • 2021–22 |  |
הבחירות הכלליות באוגנדה 2006

הבחירות הכלליות התקיימו באוגנדה ב־23 בפברואר 2006. הם היו הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות מאז שהשתלט הנשיא יוורי מוסווני על אוגנדה בשנת 1986, ובעקבות משאל העם שנערך בשנה הקודמת על ביטול האיסור על התמודדות מפלגות בפוליטיקה של אוגנדה.
מוסווני התמודד לבחירות בפעם השלישית והפעם כמועמד של התנועה להתנגדות הלאומית (NRM). יריבו העיקרי היה המנהיג של קיזה בסיג'ה. בסיג'ה נעצר ב־14 בנובמבר 2005 באשמת בגידה ואונס. פרשת הבגידה כללה את קשריו לכאורה לקבוצות המורדים צבא ההתנגדות של האל והגאולה העממית (אנ') פרשת האונס התייחסה לאירוע בנובמבר 1997 שלכאורה היה מעורב בבתו של חבר של בסיג'ה. המעצר הוביל להפגנות והתפרעויות בקמפלה ובעיירות ברחבי אוגנדה. המפגינים הפרו-בסיג'איים האמינו כי ההאשמות בוצעו כדי למנוע מבסיג'ה לאתגר את מוסווני.
תוצאת הבחירות לנשיאות הייתה ניצחון של מוסווני שקיבל 59% מהקולות, בסיג'ה קיבל 37%. בבחירות לפרלמנט ה-NRM זכה ב-213 מתוך 319 המושבים.
מפלגות

מנהיג פורום הצדק (אנ') מוחמד קיביריג'ה מיאנג'ה (אנ') והמפלגה השמרנית (אנ') החליטו שלא להתמודד לנשיאות.
התנהגות

הבחירות נפגעו ממחלוקת, כאשר הממשלה הואשמה בהפחדת מפלגות האופוזיציה, אשר כלל את מעצרו של בסיג'ה.
תוצאות > נשיא

| מועמד | מפלגה | קולות |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| יוורי מוסווני | התנועה להתנגדות הלאומית | 4,109,449 | 59.26 |
| קיזה בסיג'ה | הפורום לשינוי דמוקרטי | 2,592,954 | 37.39 |
| ג'ון סבבאנה קיזיטו (אנ') | המפלגה הדמוקרטית (אנ') | 109,583 | 1.58 |
| עבד בווניקה (אנ') | עצמאי | 65,874 | 0.95 |
| מיריה אובוטה (אנ') | קונגרס העם באוגנדה (אנ') | 57,071 | 0.82 |
| הצבעות לא חוקיות/ריקות | - | 295,525 | - |
| סך הכול | - | 7,230,456 | 100 |
| אחוז הצבעה | - | 10,450,788 | 69.19 |
מקור: מאגר הבחירות באפריקה
תוצאות > פרלמנט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| מפלגה | מפלגה | נבחרים לפי מחוז | נבחרים לפי מחוז | נבחרים לפי מחוז | נבחרות | נבחרות | מיוחד | סך הכול  מקומות ישיבה |  |
| מפלגה | מפלגה | קולות |  % | מקומות ישיבה |  % | מקומות ישיבה | מיוחד | סך הכול  מקומות ישיבה |  |

|  | התנועה להתנגדות הלאומית |  |  | 141 |  | 58 | 14 | 213 |  |
|  | הפורום לשינוי דמוקרטי |  |  | 27 |  | 10 | 0 | 37 |  |
|  | קונגרס העם באוגנדה |  |  | 9 |  | 0 | 0 | 9 |  |
|  | המפלגה הדמוקרטית |  |  | 8 |  | 0 | 0 | 8 |  |
|  | המפלגה השמרנית (אנ') |  |  | 1 |  | 0 | 0 | 1 |  |
|  | פורום הצדק (אנ') |  |  | 1 |  | 0 | 0 | 1 |  |
|  | עצמאיים |  |  | 28 |  | 11 | 1 | 40 |  |
|  | נציגי כוח ההגנה העממי באוגנדה (אנ') | - | - | - | - | - | 10 | 10 |  |
| סך הכול | סך הכול |  |  | 215 |  | 79 | 25 | 319 |  |
| מצביעים רשומים/אחוז ההצבעה | מצביעים רשומים/אחוז ההצבעה | 10,450,788 | 68 | - |  | - | - | - |  |
| מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU |  |
הערות שוליים

↑  In Hope and Fear: Uganda's Presidential and Parliamentary Polls Human Rights Watch, February 2006
| פוליטיקה של אוגנדה |
| --- | --- | --- |
| ממשל | חוקה • נשיא • ראש הממשלה • הפרלמנט • האספה הלאומית • מפלגות אוגנדה • יחסי החוץ של אוגנדה • מחוזות אוגנדה |  |
| בחירות ומשאלי עם באוגנדה | בחירות ומשאלי עם באוגנדה |  |
| בחירות לנשיאות | 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות פרלמנטריות | 1958 • 1961 • 1962 • 1980 • 1989 • 1994 • 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות למועצות המקומיות | 1964 • 1989 • 1998 • 1998 • 2002 • 2006 • 2018 |  |
| משאלי עם | 2000 • 2005 |  |
אינו לפיק פון וירן

אינו לפיק פון וירן (באסטונית: Aino Lepik von Wirén; נולדה ב-28 באוקטובר 1961) היא דיפלומטית ומשפטנית אסטונית המכהנת כשגרירת אסטוניה באירלנד.
ביוגרפיה

לפיק פון וירן נולדה בסטוקהולם למשפחה אסטונית שנאלצה לעזוב את אסטוניה כשזו הפכה לחלק מברית המועצות. אביה, קליו לפיק, לחם בשורות הוואפן אס אס במהלך מלחמת העולם השנייה, ונמלט לשוודיה בשלבים האחרונים של המלחמה.
בשנת 1987 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת סטוקהולם. לאחר מכן למדה באוניברסיטת סארי.
בשנים 1987–1990 הייתה עורכת דין בבית המשפט לעניינים מינהליים בארברו. בשנים 1990–1992 הייתה תובעת במשרד התובע הכללי בסטוקהולם, ובמקביל הייתה שרת המשפטים בממשלתה האחרונה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה.
בשנים 1993–1994 הייתה היועצת המשפטית של ממשלת אסטוניה, ובשנים 1997–1999 הייתה ראש לשכת זכויות האדם במחלקה המשפטית במשרד החוץ ומנכ"לית המחלקה. בשנים 1994–1999 הייתה נציגת אסטוניה בוועידת מועצת אירופה.
מ-25 במרץ 1999 עד 8 באוגוסט 2003 הייתה מזכירת המדינה של אסטוניה.
בשנים 2003–2006 הייתה שגרירת אסטוניה בפורטוגל, בשנים 2007–2010 הייתה שגרירת אסטוניה בישראל ובשנים 2010–2014 הייתה שגרירת אסטוניה בממלכה המאוחדת. מאז 2018 היא שגרירת אסטוניה באירלנד.
בשנים 1995–2020 הייתה חברת מפלגת המולדת.
הערות שוליים

↑  Riigisekretär Aino Lepik von Wiren elu ette ei planeeri, Eesti Päevaleht
↑  Eesti suursaadik Ühendkuningriigis andis üle volikirja | Välisministeerium, vm.ee (באסטונית)
↑  Ambassador – Dublin, dublin.mfa.ee
↑  ERR, Isamaast astus välja mitu tuntud diplomaati, ERR, ‏2020-12-30 (באסטונית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1113123389  VIAF: 4354147373417641580003   WorldCat (עם VIAF): 4354147373417641580003
האגודה הישראלית לתקשורת

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  המכללה האקדמית עמק יזרעאל 
 מייסדים:  דן כספי 
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־29 שנים) 
 isca.org.il
 
האגודה הישראלית לתקשורת (Israel Communication Association) היא הארגון המקצועי של חוקרי התקשורת בישראל.