stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונק (סדרת טלוויזיה)
שחקנים ודמויות > דמויות משנה

סטנלי קאמל בתור ד"ר צ'ארלס קרוגר (עונות 1–6): הפסיכיאטר הראשון של מונק. בעונה השביעית נאמר שהוא מת מהתקף לב לאחר מותו של השחקן ב-8 באפריל 2008.
קיין ריצ'וט (פרק פיילוט ועונות 2–3) ומקס מורו (עונה 1) בתור בנג'י פלמינג: בנה של שרונה.
סטלינה רוסיץ' (עונות 1–2) ומלורה הארדין (עונות 3–8) בתור טרודי מונק: עיתונאית לשעבר ואשתו המנוחה של מונק. המאמצים של מונק לפתור את הרצח שלה מהווים את קו העלילה הכולל של הסדרה.
ג'ארד פול בתפקיד קווין דורפמן (עונות 2–5 ו-7): רואה חשבון ושכנו הפטפטן והדברן של מונק מלמעלה.
טים באגלי בתפקיד הרולד קרנשו (עונות 3 ו-5–8): מטופל נוסף של ד"ר קרוגר עם הפרעה טורדנית כפייתית שמפתח יריבות עם מונק עקב הקומפולסיות הבלתי תואמות שלהם.
אמי קלארק בתפקיד ג'ולי טיגר (עונות 3–8): בתה של נטלי שגדלה לכבד את מונק ורואה בו דמות אב.
הקטור אליזונדו בתור ד"ר נוון בל (עונות 7–8): הפסיכיאטר השני של מונק המחליף את ד"ר קרוגר.
שחקנים ודמויות > הופעות אורח

הסדרה משופעת בהופעות אורח, שהבולטות שבהן היו של ברוק אדמס (אשתו במציאות של טוני שלהוב), ג'ייסון אלכסנדר, ג'ון טורטורו, ג'יימס ברולין, ברוק ברק, גארי קול, אליס קופר, טים קארי, טים דיילי, פולי דרייפר, צ'ארלס דרנינג, כרמן אלקטרה, קורן (להקה), האווי מנדל, אנדרו מקארת'י, מלקולם מקדואל, לורי מטקאלף, לארי מילר, אלפרד מולינה, קווין נילון, וילי נלסון, ג'אדג' ריינולד, אנדי ריכטר, שרה סילברמן, סנופ דוג, סטנלי טוצ'י, סטיבן ובר, וירג'יניה מדסן, אליזבת' פרקינס, קרייג טי. נלסון ואלונה טל.
נעימת הנושא

בעונה הראשונה, נעימת הנושא הייתה קטע ג'אז אינסטרומנטלי, שנכתב על ידי ג'ף בייל ובוצע על ידי הגיטריסט גראנט גייסמן. נעימת הנושא זכתה בפרס אמי על היותה נעימת הנושא הטובה ביותר של סדרה לשנת 2003. החל מהעונה השנייה נעימת הנושא הוחלפה לשיר בשם "זה ג'ונגל שם בחוץ" (במקור: "It's A Jungle Out There"), בביצועו של רנדי ניומן. ניומן והשיר שכתב זכו בפרס אמי על נעימת הנושא הטובה ביותר של סדרה לשנת 2004.

סוגיית החלפת נעימות הנושא זכתה לאזכור, בסוג של הומור עצמי, בפרק "מר מונק וכוכב הטלוויזיה", שעסק בשחקן שמגלם בלש בסדרת טלוויזיה, כאשר במהלך הפרק מספר דמויות מציינות שהייתה מחלוקת לגבי החלפת נעימת הנושא של אותה סדרה. בין הדמויות הייתה גם המעריצה האובססיבית מארסי מייבן, שגולמה על ידי שרה סילברמן. בסוף הפרק היא מפצירה במונק להבטיח לה, שהוא לעולם לא ישנה את נעימת הנושא, אם אי פעם הוא יקבל סדרה משלו. כשמונק נעתר ומבטיח לה (רק כדי שיוכל לחזור למיטה), מושמעת ברקע נעימת הנושא המקורית של הסדרה.
בפרק "מר מונק והראפר", בעונה השישית, הופיע בתפקיד אורח סנופ דוג, וביצע גרסת כיסוי בסגנון היפ הופ ל"זה ג'ונגל שם בחוץ".
פרסים ומועמדויות

נכון לשנת 2009, טוני שלהוב היה מועמד לפרס אמי שבע פעמים ברציפות, עבור כל אחת משבע העונות הראשונות של הסדרה.
פרסים ומועמדויות > פרסים בהם זכתה הסדרה

פרס אמי:
השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית - טוני שלהוב (2006, 2005, 2003)
נעימת הנושא הטובה ביותר - ג'ף ביל (2003)
נעימת הנושא הטובה ביותר - רנדי ניומן (2004)
השחקן האורח הטוב ביותר בסדרה קומית - ג'ון טורטורו (2004)
השחקן האורח הטוב ביותר בסדרה קומית - סטנלי טוצ'י (2007)
פרס גלובוס הזהב:
השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה קומית או מוזיקלית - טוני שלהוב (2003)
פרס גילדת שחקני המסך:
השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית - טוני שלהוב (2005, 2004)
פרסים ומועמדויות > פרסים להם הייתה הסדרה מועמדת

פרס אמי:
השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית - טוני שלהוב (2003-2009) 7 מועמדויות
הליהוק הטוב ביותר לסדרה קומית (2004)
הבמאי הטוב ביותר של סדרה קומית - רנדל זיסק (2005)
השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרה קומית - לורי מטקאלף (2006)
השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרה קומית - שרה סילברמן (2008)
השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרה קומית - ג'ינה רולנדס (2009)
פרס גלובוס הזהב:
סדרת הטלוויזיה הקומית או מוזיקלית הטובה ביותר (2004)
השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה קומית או מוזיקלית - טוני שלהוב (2009, 2007, 2003-2005) 5 מועמדויות
השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה קומית או מוזיקלית - ביטי שראם (2004)
פרס גילדת שחקני המסך:
השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית - טוני שלהוב (2007-2008, 2003-2005) 5 מועמדויות
טריוויה

התפקיד הראשי בסדרה הוצע תחילה למייקל ריצ'רדס (קריימר מ"סיינפלד"). רק לאחר שזה דחה את ההצעה, הוצע התפקיד לטוני שלהוב.
הרעיון לסדרה נהגה על ידי רשת ABC, אולם היא ויתרה על הסדרה והעבירה את הפקתה לרשת הכבלים USA, אשר נמצאת בבעלותה.
למרות שהסדרה ממוקמת בסן פרנסיסקו, רובה המכריע מצולם במקומות אחרים. פרק הפיילוט צולם בוונקובר, בעוד ששאר פרקי העונה הראשונה צולמו בטורונטו. רוב הפרקים בעונות 2–5 צולמו בלוס אנג'לס.
בפרק הראשון של העונה השלישית, "מר מונק כובש את מנהטן", מצוין כי גילו של מונק הוא 45. מן הפרק השמיני בעונה החמישית, "מר מונק פוגש את אביו", ניתן להסיק שגילו של מונק הוא 47. בפרק התשיעי של העונה השמינית והאחרונה מונק חוגג את יום הולדתו ה-50.
למונק יש אח בשם אמברוז (אותו מגלם ג'ון טורטורו), שסובל אף הוא מחרדות ומסרב במשך שנים לצאת מביתו, ואח חורג בשם ג'ק ג'וניור (הנקרא על שם אביו של מונק) אותו מגלם סטיב זן.
אשתו במציאות של טוני שלהוב, השחקנית ברוק אדמס (אנ'), שיחקה בתפקידי אורח בשלושה מפרקי הסדרה ("מר מונק והמטוס", "מר מונק והילד" ו"מר מונק מבקר בחווה"), ואחיו במציאות, מייקל שלהוב, שיחק בתפקידי אורח בשני פרקים של הסדרה ("מר מונק והסבתא הנעדרת" ו"מר מונק דופק את הראש").
הבדל בולט אחד בין שתי העוזרות של מונק הוא, ששרונה קוראת למונק בשמו הפרטי, אדריאן, בעוד שנטלי קוראת לו מר מונק.
ב-5 בספטמבר 2008 שודר בארצות הברית הפרק ה-100 בסדרה. בפרק מיוחד זה עומד מונק במרכזה של תוכנית תחקירים, שמלווה אותו בעודו פותר את מקרה הרצח ה-100 שלו, כאשר ברקע נערכים ראיונות עם בני משפחתו, חבריו ודמויות מעברו, לרבות פושעים שיושבים בכלא בגללו. בפרק זה מצוין כי מונק הוא בן 49.
את העונה השמינית והאחרונה ליוותה מעין סדרת בת, ששודרה במקביל באתר האינטרנט של ערוץ USA, ונקראה "מונק הקטן" ("Little Monk"). הסדרה עקבה אחר מעלליו של מונק בתקופת ילדותו. בחלק מפרקי הסדרה הטלוויזיונית שולבו קטעים קצרים מתוך סדרת הרשת, במטרה למשוך את הצופים לצפות בפרקים המלאים
ספין אוף, סרטים וסדרת ספרים > סדרת ספרים

מאז 2006, במהלך שידור העונה הרביעית, לי גולדברג, כותב הסדרה, הפיק סדרה של רומנים המבוססים על סדרת הטלוויזיה המקורית. כל הרומנים מסופרים על ידי נטלי טיגר, העוזרת השנייה של מונק. לרוב, הרומנים נשארים נאמנים לסדרת הטלוויזיה, עם שינויים קלים. ב-31 בדצמבר 2012 יצא הרומן האחרון שנכתב על ידי לי גולדברג. לאחר שגולדברג עזב את הסדרה, היי קונרד כתב עוד ארבעה ספרים.
ספין אוף, סרטים וסדרת ספרים > מונק הצעיר

ב-21 באוגוסט 2009 רשת USA העלתה סדרה מקוונת בת 10 פרקים בשם "מונק הצעיר" במקביל לעונה האחרונה של מונק. הסדרה עסקה באדריאן ואמברוז מונק במהלך שנות חטיבת הביניים שלהם.
ספין אוף, סרטים וסדרת ספרים > סרט טלוויזיה שלא יצא לפועל

ב-17 בפברואר 2012, אנדי ברקמן הודיע כי הושלם תסריט לסרט טלוויזיה בשם "Mr. Monk For Mayor" .הרעיון נדחה מסיבות תקציביות.
ספין אוף, סרטים וסדרת ספרים > סרטון קצר בזמן הקורונה

ב-11 במאי 2020, פיקוק, הוציאה סרטון בן 41⁄2 דקות של מונק, שכותרתו "Mr. Monk Shelters in Place", שעוקב אחר מונק במהלך מגפת הקורונה, ומראה איך הוא מסתדר בתקופה זו. טוני שלהוב שיחק בתפקיד הראשי, כמו גם חברי הצוות הראשיים המקוריים: ג'ייסון גריי-סטנפורד, טד לוין וטריילור הווארד.
ספין אוף, סרטים וסדרת ספרים > סרט

פיקוק הזמינה סרט המשך של מונק, בשם "התיק האחרון של מר מונק: הסרט" (אנ'). את התסריט כתב אנדי ברקמן. בתפקיד הראשי שיחק טוני שלהוב ויחד איתו שיחקו חברי הצוות המקוריים: ג'ייסון גריי-סטנפורד, טד לוין, טריילור הווארד, הקטור אליזונדו ומלורה הארדין כטרודי. הסרט הוקרן לראשונה ב-8 בדצמבר 2023.
הערות שוליים

↑  Ryan, Joal (9 באפריל 2008). "'Monk' Psychiatrist Dies". E! Online. E! Entertainment Television. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Keller, Richard (8 ביולי 2008). "Tony Shalhoub and Hector Elizondo talk about season seven of Monk". TV Squad. נבדק ב-6 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dr. Neven Bell". USA Network. אורכב מ-המקור ב-10 בדצמבר 2010. נבדק ב-2008-07-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Emmy Award-Winner Hector Elizondo to Appear in Monk". Monk TV Series News. USA Network. אורכב מ-המקור ב-13 במאי 2008. נבדק ב-6 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שחר אורן, הם מוכרים גם ילדים: "מונק" מגיעה גם לרשת, nrg, ‏22.8.2009
↑  Lee Goldberg. "Books:Monk". אורכב מ-המקור ב-3 בפברואר 2011. נבדק ב-6 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Canel, Seba (5 ביוני 2012). "Monk - Rumor: No TV Movie?! (Spoilers)". Spoilertv.com. נבדק ב-2013-01-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Barsanti, Sam (11 במאי 2020). "Adrian Monk is back and more miserable than ever in Peacock's first At-Home Variety Show short". news.avclub.com. נבדק ב-2020-05-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise; Andreeva, Nellie (15 במרץ 2023). "'Monk' Returns as Peacock Orders Followup Movie Starring Tony Shalhoub & Original Series Cast". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-15 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lee Lenker, Maureen (9 באוקטובר 2023). "Detective Monk and friends return in first look at Mr. Monk's Last Case: A Monk Movie". Entertainment Weekly (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-9 באוקטובר 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
צוות השחקנים של "מונק" חותם חתימות בבסיס חיל האוויר אדוארדס. משמאל לימין: ג'ייסון גריי-סטנפורד, טריילור הווארד וטוני שלהוב .
1705 בצרפת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1704   1703  1702 |  דגל צרפת | 1705  בצרפת |  »»»  1706   1707   1708 |
כל ערכי השנים בצרפת • אירועים בולטים בעולם ב-1705 היסטוריה של צרפת • פורטל צרפת • לוח שנה של שנת 1705
שנת 1705 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 718 שנות לאום.
מנהיגים

מלך - לואי הארבעה עשר
אירועים

16 באוגוסט - ניצחון צרפתי טקטי בקרב קסאנו נגד ממלכת הבסבורג ופרוסיה במלחמת הירושה הספרדית.
נפטרו

(קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1705)
נינון דה לנקלו, סופרת, פטרונית אמנויות (נולדה ב-1620)
נינון דה לנקלו
טחנת הרוח במשכנות שאננים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טחנת רוח, מוזיאון 
 על שם:  משה מונטיפיורי 
 כתובת:  רח' ימין משה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  משה מונטיפיורי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1858
 תאריך פתיחה רשמי:  1858 
 
 קואורדינטות:  31°46′17″N 35°13′27″E﻿ / ﻿31.771475°N 35.224175°E﻿ / 31.771475; 35.224175
  (למפת ירושלים מוגדלת) טחנת הרוח במשכנות שאננים(למפת ירושלים רגילה) טחנת הרוח במשכנות שאננים(למפת הרי ירושלים רגילה) טחנת הרוח במשכנות שאננים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) טחנת הרוח במשכנות שאננים
 
מנגנון הכנפיים מסתובב באמצעות השבשבת
מבט על מנגנון הסיבוב של מתקן הכנפיים (ניתן להקליק על התמונה לתקריב)
טחנת הרוח, כפי שנראתה בתקופה שבין שנות השבעים ל-2011
טחנת הרוח בפעולה
טחנת הרוח במשכנות שאננים שוכנת בכניסה לשכונת משכנות שאננים בירושלים, והיא המבנה הראשון שנבנה בה ב-1858. במקור שימש המבנה כטחנת קמח למשך כשני עשורים, אז הופסקה הטחינה. כיום משמש המבנה כאתר תיירות פופולרי וממוקם בו מוזיאון קטן לתולדות יוזם הטחנה, סר משה מונטיפיורי. רחבת האבן סביב הטחנה מהווה נקודת תצפית על שכונות משכנות שאננים וימין משה, על גיא בן הינום ועל העיר העתיקה.
מהקמתה ועד מלחמת העצמאות

הטחנה היא טחנת קמח בגובה כ-18 מטרים, בעלת גוף מגדלי עגול מאבן ירושלמית וכיפת עץ בתצורת קרון ("דגם קנט"), המסתובב בראשה לכיוון הרוח באמצעות מנגנון שבשבת ונושא ארבע כנפיים עשויות עץ.
הטחנה נבנתה בשנת 1858 ביוזמתו של משה מונטיפיורי, מעט לפני הקמתה של משכנות שאננים שהייתה השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות העיר העתיקה. הטחנה, הממוקמת בפינה הצפון-מערבית של המגרש עליו נבנתה השכונה, הוקמה על מנת לספק למתיישבי השכונה מקור פרנסה, ולספק לעניי ירושלים קמח במחיר זול. היא תוכננה על ידי חברת הולמן (Holman) מקנטרברי, שביססה אותה על טחנת רוח ברמסגייט, עיר מגוריו של מונטיפיורי, ושלחה מהנדס מטעמה לפקח על עבודת ההקמה והתקנת ציוד הטחינה. המגדל הוקם מאבן מקומית אך הציוד הובא באניה מאנגליה והובל לירושלים מנמל יפו על גבי גמלים. באנגליה ובספרות הנוסעים כונתה הטחנה Jaffa Gate Windmill ("טחנת הרוח שער יפו").
למרות הציטוט הפופולרי של דברי אברהם משה לונץ כי הטחנה פעלה זמן קצר בלבד, וסבלה מבעיות שונות (מחסור ברוח, מיכון יקר ועדין, קלקולים וכו'), היא עבדה כמעט שני עשורים שלמים, מ-1858 ועד 1876. בעל הזיכיון להפעלת הטחנה היה יצחק פ"ח רוזנטל.
שותפיו להפעלת הטחנה היו בני משפחת וולפנזון, זאב וולפנזון ואחיו יהושוע, את התבואה לטחינה רכשו מערביי הסביבה, הטחנה סבלה אז מבעיות של מחסור ברוח לסיבוב הכנפיים ומציוד שהתכלה, בעיה נוספת הייתה מחסור בגרגרי חיטה לטחינה, כיוון שהערביים מגדלי החיטה העדיפו לספק את מרכולתם לתחנות ערביות ולא ליהודים הטחנה פעלה בניהולם בשנים 1860-1885, שאז הרים ידיים זאב וולפנזון ומכר את הטחנה ובנה במקומה טחנה מונעת בכוחות בעלי חיים באזור הסראייה בעיר העתיקה עד מותו.
נוסף למשפחה של זאב וולפנזון הייתה עוד טחנת קמח נוספת תת-קרקעית ברובע חברון בעיר העתיקה ברובע המוסלמי, מתחת לבית קהילת רייסין, אולם עם קשתות מתקופת הצלבנים, עם חלונות ואורווה לבעלי החיים בחצר, בטחנה הופעלו שלושה זוגות רייחים בהפעלה לאורך כול שעות היממה בעזרת בעלי חיים פרדות וגמלים, שבה נטחנו חיטה, שעורה ועדשים.
את הטחנה הקמח הזאת ניהלה בעיקר אשתו של זאב, רבקה שכונתה באבע, את הסחורה סיפקו ערביי הסביבה שזאב דיבר בשפתם, עד אשר עברו לנהל את טחנת הרוח של מונטיפיורי, בנו בן ציון ואשתו רחל וולפנזון עברו לנהל את טחנת רייסין, טחנה זאת גדלה וצמחה והפכה לאחת הגדולות בירושלים ובמרתפיה שמרו היהודים בירושלים את הקמח שיועד להכנת מצות, כיום בשטחה של הטחנה ממוקם אולם השמחות של חסידי רייסין .
לאחר שהטחנה פסקה לטחון, נזנח המבנה ועמד נטוש עד שנות השלושים, אז שופץ ביוזמת ממשלת המנדט והאגודה למען ירושלים.
במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות בתחילת שנת 1948 בנו לוחמי ההגנה עמדה יצוקה מבטון על ראש מגדל הטחנה, העמדה חלשה על התנועה בדרך חברון שמעל גיא בן הינום במזרח ועל אזור מלון המלך דוד ותחנת הרכבת במערב. בשל מיקומה האסטרטגי הורה הנציב העליון הבריטי אלן קנינגהם לפוצץ את העמדה, בכך נגרם נזק רב לראש מגדל הטחנה. כאשר התקרב ה-14 במאי יום עזיבת הבריטים, הנציב העליון היה אמור לנסוע מארמון הנציב עד לעטרות משם לטוס לחיפה ומשם לעזוב את הארץ דרך הים. הנציב חשש מהעמדה שיכולה לצלוף עליו ולכן ניתנה הוראה לפוצץ אותה. החבלן שהגיע לא רצה להרוס את כל הטחנה היפה ולכן שם מעט מידי חומר נפץ, מה שלא גרם לעמדה יותר מדי נזק. לאחר יום הגיע עוד חבלן לפוצץ שוב וכך נהרסה עמדת ההגנה. אנשי המושבה האמריקאים צילמו את האירוע.
הטחנה נותרה ללא כיפה בראשה עד מלחמת ששת הימים.
לאחר איחוד ירושלים

לאחר איחוד ירושלים שוקמה הטחנה ובראשה הותקנה כיפה מתכתית וכנפיים דקורטיביות, קטנות בהרבה מן הכנפיים המקוריות.
בראשית שנות השמונים של המאה ה-20 בוצע שיפוץ של הטחנה, והוקם בתוך המבנה מוזיאון לתולדות חייו של משה מונטיפיורי. במבנה אבן קטן הממוקם בקרבת הטחנה הוצבה המרכבה אשר שימשה את מונטיפיורי במסעותיו באירופה, מרוקו, רוסיה ועוד אך מעולם לא השתמש בה בארץ ישראל, בשל תנאי הדרכים הרעועים. בשנת 1986 הוצתה כרכרת העץ על ידי אלמוני, וכמעט ולא נותר ממנה זכר. מאוחר יותר שוחזרה הכרכרה ונבנתה מחדש, תוך שימוש בחישורי הברזל המקוריים שלה, שהיו השריד היחיד ממנה שלא נשרף, והיא מוצגת כיום באותו מבנה אבן - מוגנת מפני הציבור באמצעות לוח זכוכית.
החזרת כנפי הטחנה ומנגנון הטחינה

ב-25 ביולי 2012, ביוזמת קרן ירושלים ובכספי תרומות מהולנד, פורקו כיפת הטחנה והכנפיים המחוברות אליה והוחלפו במתקן בעל יכולת סיבוב לפי כיוון הרוח וכנפיים הזהות לאלה שהותקנו בטחנה על ידי מונטפיורי. פנים הטחנה שופץ ובקומה השנייה הותקנו אבני ריחיים הפועלות בכוח הרוח, שהחלו לעבוד במהלך חודש אוגוסט. במסגרת פרויקט זה שוחזרה טחנת הרוח בהתאם למראה שהיה לה בשנת הקמתה. לשם כך נוצר קשר עם בן למשפחת הולמן, שבנתה את הציוד לטחנה ב-1857, והתוכניות המקוריות אותרו בספרייה הלאומית בלונדון. ומסתבר שהכיפה המקורית, כפי שהוקמה על ידי משה מונטיפיורי ב-1857, הייתה לבנה, בעלת כנפיים ענקיות מקדימה ומדחף קטן מאחור שנועד לכוון את הכנפיים על פי כיוון הרוח.
השנים האחרונות

בין 2012 ל-2018, לאחר השיפוץ והחלפת המנגנון ואבני הריחיים, הטחנה הייתה פתוחה חלקית ולסירוגין. החל מ-2018 היא מופעלת על ידי יקבי ירושלים – אגודה חקלאית שיתופית.
הערות שוליים

↑  אברהם משה לונץ, 'משה וירושלים', ירושלים, ב, תרמ"ז, עמ' 125
↑  שאול ספיר, ‏מקנטרברי לירושלים, סיפורה של טחנת הרוח, קתדרה 81, ספטמבר 1996, עמ' 35–60
↑  לאחר שהבריטים פוצצו את בניין בית הספר של ימין משה שחלש על דרך חברון, מספר אריה שור: "עמדה מבוצרת יפה ויצוקה בבטון נבנתה על ראש מגדל טחנת הרוח וגם אותה פוצצו האנגלים". רחל ינאית, יצחק אברהמי, ירח עציון, ההגנה בירושלים, ספר שני תש"ז-תש"ח, הוצאת ארגון חברי ההגנה בירושלים, ירושלים תשל"ה עמ' 37.
↑  הרוח שוב נושבת בטחנה המפורסמת בירושלים. וידאו של התחנה פועלת, בדף הפייסבוק של תוכנית המורשת של משרד ראש הממשלה.
קנית פסים

| קנית פסים |
| --- | --- |
 קנית פסים, שמורת אוטמור, בריטניה   שירה של זכר 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: קניתיים
סוג:: קנית
מין:: קנית פסים
שם מדעי
 Acrocephalus schoenobaenus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של קנית פסים   מקייצת   חולפת   חורפת

קָנִית פַּסִּים (שם מדעי: Acrocephalus schoenobaenus) היא ציפור שיר בינונית בסוג קנית. צבעה חום, גבה וכנפיה מפוספסים, ויש לה פס-גבה מודגש ובולט. זהו מין נודד, המקייץ ומקנן באירופה והמערב הפלארקטי וחוצה את הסהרה בנדידה לאזורי החריפה שלו באפריקה. השירה של הזכר מאופיינת במקטעים רנדומליים פטפטנים המלווים בחיקויים של מינים אחרים. כמו רוב קרוביה, קנית הפסים היא אוכלת חרקים.
בישראל היא חולפת מצויה, בעיקר בבתי גידול לחים.
טקסונומיה ואטימולוגיה

קנית הפסים תוארה על ידי חוקר הטבע השוודי קארל לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של ה-Systema Naturae שלו תחת השם המדעי Motacilla schoenobaenus. המין מוצב כיום תחת הסוג קנית, שתואר על-ידי יוהאן אנדראס נאומן ובנו יוהאן פרידריך נאומן.. אורניתולוגים בריטיים לא הפרידו בין מין זה לבין המין קנית אירופית עד המאה ה-18.
שם הסוג Acrocephalus מיוונית עתיקה, akros, "הגבוה ביותר", ו-kephale, "ראש". ייתכן שנאומן ונאומן חשבו ש-akros פירושו "חד, שפיצי". שם המין הספציפי schoenobaenus גם הוא מיוונית עתיקה, מהמילים "skhoinos" - קנה, ו-"baino" - לדרוך. זהו תרגום לשם שוודי ישן של המין, Sävstigare.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא מוכרים תת-מינים שונים.
תיאור

זוהי קנית בגודל בינוני, אורכה 11.5–13 ס"מ ומשקלה כ-12 גרם. יש לה גב וכנפיים חומים מפוספסים, וחלקיה התחתונים בהירים. השת בגוון חום חם ללא פספוס, והוא מנוגד לכנפיים העמומות יותר. המצח שטוח, הכיפה מפוספסת בשחור והמקור חזק ומחודד. יש לה פס-גבה לבן בולט. רגליה אפרפרות.
הניצוי של הזוויגים זהה, אם כי ניתן להבדיל ביניהם במהלך טיבוע על-ידי הימצאותו של כתם דגירה או ביב בולט. הפרט המבוגר ביותר שתועד בטבע היה ציפור שנתפסה בטיבוע בפינלנד בגיל עשר שנים וחודש. תוחלת החיים הממוצעת היא כשנתיים.
השירה מגוונת, מהירה ופטפטנית, עם קטעים רכים יותר ומעט חיקויים, לרוב של מיני קניות נוספים. היא מורכבת ממספר קטעים רנדומליים, כך שהיא לעולם לא חוזרת על עצמה. הזכרים בעלי הרפרטואר העשיר ביותר זוכים להזדווג עם מספר רב יותר של נקבות.
קנית הפסים דומה לזמירון, השייך גם הוא לסוג קנית, וכמוה גם הוא חובב של בתי גידול לחים וחישות קנים. הזמירון נוטה לשוטט על הקרקע יותר מאשר קנית הפסים, פס-הגבה שלו הולך ומתרחב לכיוון העורף, והכיפה כהה ואחידה יותר. בנוסף, לקנית הפסים יש חישוף אברות ארוך במידה ניכרת מזה של הזמירון.
תפוצה ובית גידול

היא מקננת ברחבי אירופה ומערב ומרכז אסיה, והיא נודדת. לאחר אכילה ואגירת מזון בתום הקינון, היא חולפת במהירות מעל לדרום אירופה והסהרה החל מאוגוסט ועד ספטמבר בדרכה לאתרי החריפה שבאפריקה. מחקרים מניגריה ואוגנדה מלמדים כי קניות הפסים שבות לאותם אתרי חריפה מדי חורף, שנה אחרי שנה.
כלל האוכלוסייה של קנית הפסים מעבירה את החורף באפריקה שמדרום לסהרה, מסנגל במערב ועד לאתיופיה במזרח, ודרומה עד לכף התקווה הטובה שבדרום אפריקה ולצפון נמיביה. המסלולים שעברו פרטים בנדידה דרומה ושטחי החריפה שלהם, תואמים את אתרי הקינון וטריטוריות הקיץ שלהם. קניות שטובעו בבריטניה והולנד נמצאו מאוחר יותר מדרום-מערב איבריה ועד איטליה; ציפורים משוודיה נמצאו במרכז אירופה ובאיטליה; בעוד שפרטים מפינלנד נמצאו בצפון-מזרח איטליה ומלטה מזרחה לאזור הים האגאי. קניות פסים מאזור ברית המועצות לשעבר נודדות דרך מזרח הים התיכון והמזרח התיכון.
אובדן שטחי ביצות המשמשים כתחנות אכילה בנדידה, יחד עם התרחבות מדבר הסהרה, מהווים איומים על אוכלוסיית קנית הפסים. פרטים שעוזבים את אפריקה בסוף פברואר, אוגרים שומן בשטחי ביצות לפני וכנראה שגם אחרי חציית הסהרה, ומגיעים לאירופה החל מחודש מרץ.
בניגוד לשאר בני סוגה, תפוצת קנית הפסים נמתחת מהקוטב הצפוני ועד לקווי הרוחב האמצעיים. היא הסתגלה לתנאים קרירים, מעוננים ולחים. למרות שהיא נמצאת לעיתים קרובות באזורי ביצות, היא יכולה לקנן במרחק של 500 מטרים ויותר מהמים. במהלך עונת הקינון, היא נמצאת בחישות קנים, לעיתים קרובות עם שיחים, תעלות ובתי גידול המרוחקים ממים, כולל משוכות שיחים, כיסי סרפד וגידולי שדה. בשטחי החריפה האפריקאיים היא מצויה בבתי גידול כמו חישות קנים בשטחי ביצות, המכילים פפירוס, עשב, וצמחי כריך ופוקה גבוהים. ניתן למצוא אותה בגבהים של 1,800–2,400 מטר מעל פני הים באתיופיה.
התנהגות > קינון

זכרים מתחילים לשיר כמה שעות בלבד לאחר שהגיעו לטריטוריית הקינון שלהם. השירה מבוצעת מנקודה חשופה כמו קנה או שיח, או מנקודה מוסתרת. בנוסף, הזכר מבצע מעופי ראווה: הוא ממריא תוך כדי שירה, עולה לגובה של כ-2–5 מטרים, מבצע סיבוב מעוף קצר, ולאחר מכן יורד בצניחה איטית, לעיתים קרובות כשהכנפיים מורמות בצורת V. תפקיד השירה הוא למשוך בת-זוג, יותר מאשר להרחיק זכרים אחרים; והיא מופסקת ברגע שנמצאה בת-זוג. הקריאות מתוארות כ"צ'ירר" או "קרר", והן חוזרות על עצמן ויוצרות קריאת אזהרה מטרטרות.
מחקרים מצאו שזכרים המגיעים מוקדם תופסים את טריטוריות הקינון הטובות ביותר. מחקר בנוטינגהמשייר, אנגליה, הראה כי שליש מהזכרים שחזרו קיננו בטווח של 50 מטר או פחות מאתר הקינון הקודם שלהם, ורק כ-14% קיננו במרחק של יותר מ-400 מטר. מחקר נוסף שנערך בנהר נידה שבפולין הראה כי זכרים בודדים נוטים להראות את השינויים הגדולים ביותר במיקום הטריטוריה בשתי עונות הקינון הראשונות. נראה כי הדבר נגרם כתוצאה מהגעה מוקדמת הולכת וגוברת לשטחי הקינון בשנים הראשונות. בשל כך, הם מוצאים יותר שטחים פוטנציאליים שנותרו פנויים על ידי בני מינם טרם הגעתם, מה שגורם להם לעבור לטריטוריות איכותיות יותר.
הזוגות מונוגמיים לרוב, אך לא תמיד. הזכרים לא תמיד נאמנים לזוגתם, וחלק מהזכרים מתיישבים בטריטוריה חדשה ומחדשים את ההתנהגות הטריטוריאלית בזמן שהנקבה דוגרת על התטולה הראשונה. בדרך כלל כאשר הזכר מזדווג בהצלחה עם נקבה אחרת, הוא ייקח חלק בגידול שני המחזורים השונים.
במקרים בהם ההטלה או הבקיעה מקדימים, לעיתים קרובות תעזוב הנקבה את הזכר, אשר יחזור לשיר ולחפש נקבה אחרת. תועדו מקרים של רביית כלאיים עם קנית אירופית.
גודל טריטוריית הקינון עליה הזכר מגן הוא בין 1,000 ל-2,000 מטרים רבועים; במחקר שנערך על 68 טריטוריות, בזאנסטאט, הולנד, נמדד גודל ממוצע של 1,064 מטרים רבועים בשנה אחת, ו-904 בשנה העוקבת. הקן, שנבנה על ידי הנקבה, ממוקם בצמחייה על הקרקע או עד לגובה של 50 ס"מ. לקן צורת כוס בעלת שכבה חיצונית של עשבים, גבעולים ועלים, בתוספת קורי עכבישים, עם שכבה עבה ועדינה יותר בפנים הכוללת פרחי קנה, שיער בעלי חיים ופלומת צמחים. הוא ארוג סביב גבעולים אנכיים של צמחים. התטולה מכילה 3 עד 5 ביצים בצבע ירקרק-צהוב מנומר בחום, בגודל של 18 על 13 מ"מ ובמשקל של כ-1.6 גרם כל אחת. הדגירה מתבצעת על-ידי הנקבה ונמשכת 14 ימים; והגוזלים בוקעים ערומים ועיוורים. שני ההורים משתתפים בגידול הגוזלים, והם פורחים מהקן בגיל 13–14 יום. גם לאחר הפריחה מהקן, הפרחונים הצעירים ממשיכים לדרוש מזון מהוריהם במשך שבוע עד שבועיים לאחר שלמדו לעוף.
התנהגות > תזונה

התזונה של קנית הפסים מורכבת ממגוון רחב של פרוקי-רגליים, כולל מיני בריומאים, שפיריות, חגבים, חרקים, ארינמלים, עשים, חיפושיות וזבובים. בנוסף, היא מכילה גם חומר צמחי, כולל פירות סמבוק ופטל שחור. בשטחי החריפה התזונה כוללת בנוסף גם ימשושים ופרחים ופירות של סלוודורה פרסית.
בסוף יולי, לפני הנדידה, נראה שקניות פסים מחפשות אתרים עם מספר רב של כנימות קנים ונשארים בהם זמן רב יותר מאשר במקומות אחרים; מחקרי טיבוע מראים כי פרטים מסוימים עשויים לעבור מרחקים ניכרים (למשל מדרום אנגליה לצפון צרפת) בחיפוש אחר מזון לפני תחילת נדידתן בפועל. בפורטוגל, אספקת הכנימות מסתיימת מוקדם מדי מכדי שקניות הפסים יוכלו לנצל אותה, כך שקניות רבות אינן עוצרות שם וכבר אגרו שומן רב כשהן עוברות דרכה. פרטים המצליחים לצבור את מאגרי השומן הכבדים ביותר לפני הנדידה מסוגלים לעוף ללא עצירה מאפריקה לדרום בריטניה, או מאוגנדה לעיראק, למשל. חלקם מכפילים את משקלם הרגיל בעת ה"תדלוק" שלפני הנדידה. קניות רזות יותר נאלצות לעשות את המסע בכמה מקטעים קצרים יותר.
קניות פסים ניזונות בצמחייה נמוכה ועבותה, בעיקר קנים וסמריים, אך גם בשדות חקלאיים ומסביב לשיחים. מחקר שנערך באטנבורו, נוטינגהאמשייר שבאנגליה, מצא כי בתי הגידול המשמשים לחיפוש מזון במהלך עונת הקינון היו מורכבים מ-47% שטחי ביצות, בעיקר עשבי מתקה (Glyceria), 26% שיחים, 21% צמחי שדה ו-6% חורש. טכניקות האכילה כוללות ליקוט חרקים מהצמחייה בישיבה ולפעמים גם בריחוף; וקפיצות-תפיסה, כאשר הציפור תופסת חרקים מעופפים כשהיא עפה בין עמדות. קניות פסים נוטות לדלג בין גבעולי צמחים וללקט חרקים מתחת לעלים; הן מנצלות את הטמפרטורות הנמוכות בשעות בין הערביים ועלות השחר, אשר הופכות את הטרף שלהן לפחות נייד.
סטטוס

לקנית הפסים טווח תפוצה נרחב המוערך בכ-10 מיליון קמ"ר, ואוכלוסייה גדולה המוערכת בכ-7,650,000–12,900,000 פרטים בוגרים רק באירופה. האוכלוסייה האירופית מהווה כ-60% מזו העולמית, כך שאומדן ראשוני של כלל האוכלוסייה העולמית של המין עומד על 12,750,000–21,500,000 פרטים בוגרים. מחקר שערכה הקרן הבריטית לאורניתולוגיה הראה כי תנודות באוכלוסיית קנית הפסים נגרמות כתוצאה משיעור הישרדות של בוגרים, המושפע משינויים בכמויות המשקעים באתרי החריפה. שינויים באוכלוסייה העולמית טרם נמדדו, וקנית הפסים מוגדרת ברמת סיכון של "ללא חשש" על-ידי BirdLife International.