סולם ריכטר – מידת רעש, מידת אדם (ספר)
תמצית תוכן הספר > פרק שנים עשר: נשות ריכטר (עמ' 181–191)

"רק מעטים אהבו אותי, אבל המעטים האלה אינם דומים יותר ללילה מאשר ליום". צ'ארלס ריכטר"
העמוד האחרון של מכתבו של ריכטר משנת 1949 לד"ר מוריארטי, מודפס על מכונת כתיבה אחרת מקודמיו, וככל הנראה התווסף רק לאחר "דחיפה" מפורשת, התמודדות עם עניינים הקשורים למין: "חלק מההתנהגות המינית שלי", כתב, "נשלטת על ידי פחד – הפחד להתמודד עם מצב שעלול לעלות על הדעת להתקיים, אבל אני לא יכול להאמין שהוא נכון במידה חשובה כלשהי. יכול להיות שהתחתנתי עם ליליאן לא משום שהייתה חשובה לי, אלא בגלל שהייתי צריך אישה והיא רצתה אותי; שמעולם לא אהבתי אותה באמת; שבסופו של דבר, עשר שנים לאחר מכן, התאהבתי באמת ובתמים במרגרט, שלא אכפת לה ברצינות ממני ... סוֹף פָּסוּק. הפעל סרט אחורה".
מרגרט! "רק אדם בודד בשם זה מופיע בעבר במכתב, ואת מרגרט ההיא כבר פגשנו. זה נראה מאוד מסוכסך עם כל שאר הביטויים שלו לרגשות נאותות של אחים: דאגה, חובה, מטרד מדי פעם – להניח שהוא חש מידה חזקה של רומנטיקה, אהבה רומנטית כלפי אחותו שלו? מרגרט אחרת אכן מופיעה במסמכים של ריכטר: מרגרט מרפי, חברה בקבוצת גלסי (הנודיסטית). אוּלָם מוקדם יותר במכתב לרופא שלו הוא מתייחס למרגרט, מציין אותה במפורש כאחותו, מה שנראה שמשאיר מעט מקום לספק למי החלק המאוחר יותר של המכתב מתייחס. אפשר היה לחשוב שאם מרגרט השנייה הייתה שונה מהראשונה, ריכטר היה מקפיד לציין זאת", כך הָאף.
אז אנו עומדים בפני השאלה: האם הוא יכול היה להתאהב באחותו שלו? ידוע שהתופעה קיימת. "החוויות המשותפות של ילדות ואסוציאציות הדדיות... עלולות ליצור קשר חזק וסימפתי, אהבה, ערבוב משותף של רגשות ארוטיים בין אחים, אשר אנחנו חייבים להכיר כסוג של גילוי עריות". אין ספק שהילדות המשותפת של צ'ארלס ומרגרט הייתה סרוגה באופן חזק, הרבה יותר מאשר רוב היחסים בין אח צעיר ואחות בוגרת יותר. הוא כינה אותה ביומנו משנת 1927 כ"סוג האישה שלי". הוא לא הזכיר ולוּ ברמז לעמיתיו הקרובים, את יחסו הקרוב במיוחד לאחותו. לאחר מותה של מרגרט ב-1979, ריכטר נעזר בעמית כדי לפנות את החפצים שלה מחוץ לדירתה, ולַבָּחוּר לא היה ידוע כלל לפני כן, על קיומה. כך גם לגבי ברוס וולפורט, אחיינה של ליליאן, שהירבה לבלות בביתם של הריכטרים. הוא נזכר שפגש את מרגרט פעם או פַּעֲמַיִם בלבד. "הנושא לא עלה", אמר. זכור גם שריכטר הלך בעצם בעקבות מרגרט לסטנפורד.
מכתבו של ריכטר משנת 1949 מצביע על כך שהוא התאהב במרגרט עשר שנים לאחר נישואיו לליליאן, בסביבות 1937, זמן לא רב לאחר שמרגרט חזרה הביתה מארקנסו. הוא המשיך וכתב, "יש מקרים שבהם הלוואי שיכולתי להיות מאוהב בליליאן במקום במרגרט."
אבל איזו מרגרט? והאם התחושות היו הדדיות? אפשר לחפש בשירים של מרגרט ריכטר רמזים אפשריים. אחד משנת 1937 מציע שהייתה מאוהבת במישהו, והָאף מצטטת ממנו. השיר הוקלד על כרטיס לבן קטן ללא תאריך או מידע אחר. אם לשפוט מהניירות שריכטר החזיק אצלו, השיר נכתב ככל הנראה סביב אותו זמן, וכשהופכים את העמוד הראשון, מוצאים כתובת בכתב יד: "צ'ארלס, ממרגרט". אפשר אולי להתווכח על משמעות השיר, אבל הטון שלו לא משכנע לחלוטין את הקורא שמדובר באחות. בסיפורו המורכב והאניגמטי של חייו, שום דבר אינו כה חידתי כמו עומק הקשר בינו לבין אחותו. מצד אחד בלתי מתקבל על הדעת, מצד שני, אולי לא. ואם מעיזים לחשוב שזה מתקבל על הדעת, מגיעים לפרשנות אפשרית נוספת שאליה התייחס ריכטר כשכתב על "האהבה המרה ההיא". המסמכים של ריכטר אינם כוללים שום התכתבות אישית עם מרגרט, אבל דבר אחד ברור: היא מעולם לא התחתנה. הָאף מוסיפה עוד פרטים שמעלים תהיות, וגם מכתבים לנשים אחרות בעלות נופך רומנטי, או לפחות בעלוֹת תכנים דו משמעיים, בחלקם תוך ציון שמן של הנשים. לא ברור אם כולן או חלקם שמות אמתיים, ובכמה נשים מדובר.