stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכנסת האחת עשרה
הרכב פוליטי > גושים פוליטיים

| גוש | רשימות | מושבים בכנסת |
| --- | --- | --- |
| גוש הימין | הליכוד, התחיה-צומת, מפד"ל, מורשה, כ"ך, אומץ, תמ"י. | 55 מושבים |
| גוש השמאל | המערך, ר"צ, שינוי, חד"ש-הפנתרים השחורים. | 54 מושבים |
| גוש המרכז | יחד. | 3 מושבים |
| חרדים | ש"ס, אגודת ישראל. | 6 מושבים |
| ערבים | הרשימה המתקדמת לשלום. | 2 מושבים |
תוצאות הבחירות יצרו שוויון בין גוש הימין לגוש השמאל, ועל כן לא היה מנוס מהקמתה של ממשלת אחדות לאומית, שהתבססה על רוטציה בראשות הממשלה בין מנהיג מפלגת העבודה למנהיג הליכוד. עבודת הכנסת נפגעה כתוצאה מהעובדה ש-97 מחברי הכנסת – 81 מהם מהמערך ומהליכוד – נמנו עם הקואליציה, ועל מנת לאפשר לחברי האופוזיציה למלא את תפקידם כראוי הוכנסו שינויים בתקנון הכנסת, למשל, לגבי מספר חברי הכנסת הרשאים לבקש כינוס של הכנסת בזמן פגרה.
בבחירות לכנסת האחת-עשרה נבחרה לראשונה ש"ס, מפלגה חרדית ספרדית, ובניגוד למפלגות חדשות רבות אחרות היא הייתה למרכיב קבוע בכל הכנסות מאז ועד היום. כניסתו של מאיר כהנא לכנסת בראשות רשימת כך, לאחר שבשלוש מערכות הבחירות שקדמו לבחירות לכנסת זו לא עברה רשימה זו את אחוז החסימה, הובילה לכמה תיקוני חקיקה, שנועדו למנוע מרשימות המסיתות לגזענות להיבחר לכנסת בעתיד. באותם תיקונים נקבע גם שרשימות השוללות את אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל ואת היותה מדינתו של העם היהודי, לא יוכלו להתמודד בבחירות לכנסת. בצד השני של הקשת הפוליטית, הופיעה בכנסת האחת-עשרה מפלגה ערבית-יהודית רדיקלית חדשה – הרשימה המתקדמת לשלום. כמו כן, לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה, בדצמבר 1987, פרש עבד-אלוהאב דראושה ממפלגת העבודה והקים מפלגה חדשה, מד"ע.
הרכב פוליטי > ההרכב הקואליציוני

כחודש לאחר השבעת הכנסת ב-13 באוגוסט 1984, הרכיב שמעון פרס את ממשלתו, הממשלה ה-21, ממשלת אחדות לאומית בהשתתפות רבות מסיעות הבית מהצד השמאלי והימני של המפה הפוליטית. בממשלה היו חברים תחילה 97 חברים ולאחר מכן ירדו ל-96.
לאחר שנתיים בתפקיד ראש הממשלה, פינה שמעון פרס את כיסא ראש הממשלה לשר החוץ יצחק שמיר, על פי הסכם הרוטציה בין הליכוד למערך והוקמה הממשלה ה-22, בראשות יצחק שמיר, שקיבלה בתחילה אמון של 96 ח"כים ולאחר פרישת שינוי מהממשלה 93 ח"כים.
אירועים מרכזיים

אחד הנושאים הראשונים שהעסיקו את הממשלה ואת הכנסת היה משבר מניות הבנקים. כדי לרסן את האינפלציה התלת-ספרתית ולייצב את הכלכלה, נקט שר האוצר יצחק מודעי, בשיתוף פעולה מלא עם ראש הממשלה שמעון פרס, מדיניות כלכלית תקיפה, שאמנם שיפרה את מצב המשק, אך הביאה לעלייה בשיעור האבטלה. כמו כן, גרמה מדיניותו למשברים פיננסיים במגזרים רבים במשק. עם תוכנית הייצוב הכלכלי נולד גם חוק ההסדרים, שאיפשר למשרד האוצר לשנות בקלות, ללא דיון ציבורי רציני, חוקים רבים על מנת לבצע את התוכנית הכלכלית. אף שכבר אז הייתה התנגדות עזה לחוק ההסדרים, בשל הפגיעה שלו בפעולותיה של הכנסת כזרוע המחוקקת וכמפקחת על עבודת הממשלה, הפך חוק זה לבן לוויה קבוע לחוק התקציב השנתי. נקודת ציון נוספת מבחינה כלכלית בתקופת כהונתה של כנסת זו היה פרסום דוח ועדת בייסקי בנושא הרצת מניות הבנקים והמפולת של מניות אלו, שהתרחשו בתקופת הכנסת הקודמת.
בתחום הביטחוני, ב-1985 נתקבלה בממשלה החלטה להוציא את צה"ל מלבנון, למעט מאזור הביטחון בדרום, וננקטה פעילות נמרצת לשחרור השבויים הישראלים שהוחזקו בידי ארגוני הטרור.
במהלך כהונתה של כנסת זו תוקנה הפקודה למניעת טרור, ונאסרו מגעים שלא מטעם הממשלה עם אש"ף ועם ארגוני הטרור האחרים. התקפות טרור על אנשים בודדים, כמו רצח שני המטיילים ליד מנזר כרמיזן שבקרבת ירושלים ורצח הילד רמי חבה באלון-מורה, היו תכופות יותר.
נושאים רבים הקשורים לתהליך השלום, רובם שנויים במחלוקת, עלו לדיון בשנים אלו. החשובים שבהם היו הסכם לונדון, שנחתם על ידי שר החוץ שמעון פרס והמלך חוסיין באפריל 1987, ללא ידיעת ראש הממשלה יצחק שמיר, ועסק בנהלים למשא-ומתן לשלום; תוכנית רייגן לשלום במזרח התיכון; ההצעה להנהיג אוטונומיה חד-צדדית לפלסטינים בגדה המערבית וברצועת עזה והחזרת טאבה למצרים, לאחר שנקבע בבוררות שטאבה נכללת באזורים שעל ישראל להחזיר למצרים על-פי הסכם השלום בין שתי המדינות.
כמה מהנושאים הציבוריים המרכזיים בתקופת כהונתה של הכנסת האחת-עשרה היו למעשה ספיחים של פרשות שאירעו בתקופת כנסת הקודמת, למשל פרשת השב"כ, שפרצה בעקבות פרשת אוטובוס 300, ופרשת העמדתם לדין, מאסרם ושחרורם של רוב עצורי המחתרת היהודית. נוסף עליהם, נדונו בכנסת אירועים רבים, למשל, נפילתו של הנווט רון ארד בשבי ה"חזבאללה"; משפט דמיאניוק; תפיסתו של יונתן פולארד על ידי הרשויות בארצות הברית בחשד שריגל לטובת ישראל; פרשת מרדכי ואנונו, הישראלי שמכר לעיתון לונדוני מידע על תוכנית הגרעין של ישראל, נחטף והובא ארצה על ידי המוסד והועמד לדין. נושאים נוספים שהכנסת עסקה בהם היו בעיית הנשירה – הגירתם של יהודים שיצאו את ברית המועצות עם ויזות ישראליות לארצות המערב, המשבר במערכת הבריאות, לרבות סוגיית הרפואה השחורה ונושא השתלת האיברים, בעיית החינוך האפור ובריחת המוחות.
במהלך כהונת הכנסת האחת-עשרה ניסו המערך והליכוד להגיע להסכם על שינוי שיטת הבחירות ועל הנהגת שיטה מעורבת, כך שחלק מחברי הכנסת ייבחרו באזורי בחירה (בכל אזור בחירה ייבחרו 4–5 נציגים), וחלק מחברי הכנסת ימשיכו להיבחר בשיטת הייצוג היחסי, השיטה הנהוגה בישראל מאז הקמתה. אף שהושג הסכם עקרוני בנושא זה, הניסיון נכשל משום שמרכז הליכוד דחה את ההצעה.
לקראת סוף כהונת הכנסת פרצה ביהודה ושומרון התקוממות, אלימה ברובה, שנקראה האינתיפדה הראשונה, שהחלה ב-9 בדצמבר 1987, נחלשה באופן משמעותי לאחר מלחמת המפרץ ב-1991, ורשמית הסתיימה עם חתימתם של הסכמי אוסלו ב-1993. במהלכה התקוממו התושבים הפלסטינים ביהודה ושומרון ורצועת עזה כנגד השלטון הישראלי.
חקיקה > חוקי יסוד

חוק יסוד: מבקר המדינה – חוק יסוד אשר הסדיר את כלל ההלכות הכלליות והסדרת מעמדו של מבקר המדינה. חוק זה נחקק על מנת לאגד חוקים קודמים ולקבע את תפקידיו ואחריותו של מבקר המדינה, כמו גם את אחריותו רק בפני הכנסת ולא הממשלה.
חוק יסוד: הכנסת (תיקון מס' 9) – תיקון חוק היסוד כתוצאה מכניסת תנועת כ"ך בראשותו של הרב מאיר כהנא ומטרתו למנוע ממפלגות המוגדרות על פי החוק כגזעניות להתמודד בבחירות לכנסת.
חקיקה > חקיקה כלכלית

חוק יסודות התקציב, התשמ״ה–1985 – קבע את עקרונותיו של תקציב המדינה ואת אופן ניהולו.
חקיקה > חקיקה חברתית

חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד חוק שקבע את גיל הפרישה מהעבודה.
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה
חוק שכר מינימום – חוק שקבע את גובה שכר המינימום שיש לשלם לעובד.
חוק אזור סחר חופשי באילת – חוק שהעניק הקלות מס אחדות לתושבים ולעסקים באילת.
חקיקה > חקיקה פלילית

חוק איסור הכחשת שואה – חוק שאסר על אזרחי ישראל להכחיש את השואה.
חוק העונשין (תיקון מס' 20) חוש שקבע את העונשים במדינת ישראל.
פקודת מניעת טרור (תיקון מס' 2)
חברי הכנסת

חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הליכוד |  | יצחק שמיר, דוד לוי, יצחק מודעי, משה ארנס, אריאל שרון, משה נסים, יגאל כהן-אורגד, יורם ארידור, אברהם שריר, אליעזר שוסטק, אליהו בן-אלישר, משה קצב, פסח גרופר, דוד מגן, רוני מילוא, גדעון פת, מאיר שטרית, דב שילנסקי, יצחק זיגר, מיכאל דקל, מיכאל רייסר, גדעון גדות, אריאל וינשטיין, אהוד אולמרט, חיים קורפו, שרה דורון, מרים גלזר-תעסה, אמל נסראלדין, פנחס גולדשטיין, מאיר כהן-אבידב, חיים קופמן, יהושע מצא, דן תיכון, עובדיה עלי, דן מרידור, אוריאל לין, עוזי לנדאו, מיכאל איתן, בני שליטא, יגאל כהן, אליעזר קולס, יעקב שמאי, דוד מור |
| המערך |  | שמעון פרס, יצחק נבון, יצחק רבין, חיים בר-לב, אבא אבן, ישראל קיסר, גד יעקבי, שושנה ארבלי-אלמוזלינו, מרדכי גור, משה שחל, רפאל אדרי, שלמה הלל, אורה נמיר, אליהו שפייזר, עוזי ברעם, אריה נחמקין, אברהם כ"ץ-עוז, יעקב צור, יצחק פרץ, מנחם הכהן, נאוה ארד, יעקב ז'אק אמיר, מיכה חריש, שבח וייס, אמנון לין, עדיאל אמוראי, דוד ליבאי, דב בן-מאיר, חיים רמון, אפרים שלום, נחמן רז, עדנה סולודר, אהרן הראל, עבד אל-והאב דראושה, שמחה דיניץ, אהרן-רפאל נחמיאס, יעקב גיל, אברהם בייגה שוחט, אורי סבג, יצחק ארצי, עזר ויצמן, בנימין בן אליעזר, שלמה עמר |
| מפ"ם |  | ויקטור שם-טוב, אלעזר גרנות, יאיר צבן, אמירה סרטני, מוחמד ותד, חייקה גרוסמן, גדי יציב |
| התחיה |  | יובל נאמן, רפאל איתן, גאולה כהן, אליעזר ולדמן, גרשון שפט |
| רצ |  | שולמית אלוני, מרדכי בר-און, רן כהן, דדי צוקר, יוסי שריד |
| מפד"ל |  | יוסף בורג, זבולון המר, אבנר חי שאקי, דוד דנינו |
| חד"ש |  | מאיר וילנר, תופיק טובי, צ'רלי ביטון, תאופיק זיאד |
| ש"ס |  | יצחק חיים פרץ, רפאל פנחסי, יעקב יוסף, שמעון בן-שלמה |
| שינוי |  | אמנון רובינשטיין, מרדכי וירשובסקי, זיידאן עטשי |
| הרשימה המתקדמת לשלום |  | מוחמד מיעארי, מתי פלד |
| אגודת ישראל |  | אברהם יוסף שפירא, מנחם פרוש |
| מורשה |  | חיים דרוקמן, אברהם ורדיגר |
| תמ"י |  | אהרן אבוחצירא |
| כך |  | מאיר כהנא |
| אומץ |  | יגאל הורביץ |
חברי הכנסת > חילופי גברי

| תאריך | חבר הכנסת היוצא | חבר הכנסת המחליף | רשימה | סיבה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 בפברואר 1985 | יצחק זיגר | יעקב שמאי | הליכוד | נפטר |
| 26 בנובמבר 1986 | מרדכי בר-און | דדי צוקר | רצ | התפטרות |
| 15 במרץ 1988 | שמחה דיניץ | יעקב גיל | המערך | התפטרות (נבחר ליו"ר הסוכנות היהודית) |
| 15 במרץ 1988 | ויקטור שם-טוב | גדי יציב | מפ"ם | התפטרות |
| 10 במאי 1988 | אהרן הראל | אברהם בייגה שוחט | המערך | התפטרות (מונה ליו"ר רשות השידור) |
| 27 באוקטובר 1988 | מיכאל רייסר | דוד מור | הליכוד | נהרג בתאונת דרכים |
| 1 בנובמבר 1988 | עדיאל אמוראי | אורי סבג | המערך | התפטרות |
בעלי התפקידים

| התפקיד> נשיאות הכנסת | בעל התפקיד> נשיאות הכנסת | הערות> נשיאות הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושב ראש הכנסת |   שלמה הלל  |  |
| סגני יושב ראש הכנסת | מאיר כהן-אבידב, דב בן-מאיר, חייקה גרוסמן, אהרן-רפאל נחמיאס, אליעזר שוסטק, דן תיכון |  |
ראשי הוועדות הקבועות
| יושב ראש ועדת החוץ והביטחון | אבא אבן |  |
| יושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט | אליעזר קולס |  |
| יושבת ראש ועדת העבודה והרווחה | אורה נמיר |  |
| יושב ראש ועדת החינוך והתרבות | נחמן רז |  |
| יושב ראש ועדת הכלכלה | אליהו שפייזר |  |
| יושב ראש ועדת הכנסת | רפאל אדרי, מיכאל רייסר |  |
| יושב ראש ועדת הכספים | אברהם יוסף שפירא |  |
| יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה | מרים גלזר-תעסה |  |
| יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה | דוד ליבאי |  |
| יושב ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה | דב שילנסקי |  |
בעלי תפקידים פרלמנטריים אחרים
| ראש האופוזיציה | יובל נאמן | באותה העת לא הוגדר התפקיד בחוק באופן רשמי |

| יושב ראש הקואליציה | חיים קופמן |  |
בעלי תפקידים בכנסת
| מזכיר הכנסת | שמואל יעקובסון |  |
| קצין הכנסת | יצחק בן גל |  |
| היועץ המשפטי לכנסת | צבי ענבר |  |
ליגת העל הקולומביאנית

| --- | --- |

 שם מלא:  קטגוריה פרימרה A
 כינוי:  ליגה בטפליי
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  מנהלת הליגה הקולומביאנית
 מדינות:  קולומביה קולומביה
 קונפדרציה:  CONMEBOL
 קבוצות:  20
 מירב הזכיות:  אתלטיקו נסיונל (16)
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים)
 שמות קודמים:  ליגה פוסטובון, קופה מוסטאנג, ליגה אגילה
 אלופה נוכחית:  דפורטיבו קאלי (2021, פינאלסיון)
 מפעל גבוה:  קופה ליברטאדורס, קופה סודאמריקנה
 מפעל מקביל:  קופה קולומביה
 מפעל נמוך:  ליגת המשנה הקולומביאנית
 dimayor.com.co
סמלה הקודם של הליגה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ליגת העל הקולומביאנית (בספרדית: Categoría Primera A, "קטגוריה פרימרה A"; נקראת מסיבות מסחריות: Liga BetPlay Dimayor, "ליגה בט-פליי דימאיור") היא ליגת הכדורגל המקצוענית הבכירה של הכדורגל בקולומביה. הליגה נוסדה ב-1948. הנהלת הליגה נקראת דימאיור (Dimayor; ההתאחדות המקצוענית של מועדוני הכדורגל בקולומביה).
באפריל 2017 פרסמה הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל את דירוג הליגות הטובות לשנת 2016, כאשר הליגה הקולומביאנית רושמת את הישג השיא שלה בדירוג - מקום שני בעולם. נכון לאוגוסט 2021, פעילותה של קבוצת קוקוטה דפורטיבו ששיחקה בליגה הבכירה הופסקה, עקב קשיים כלכליים.
היסטוריה

הליגה הקולומביאנית נפתחה כ"תקופת הזהב" כפי שהיא כונתה (El Dorado) ב-1949 ומאחר ולא הייתה קשורה לחוקים של פיפ"א, משכה אליה כוכבים ענקיים בקנה מידה עולמי, כמו: אלפרדו די סטפנו, חוסה מנואל מורנו, גרינצ'ה ואדולפו פדרנרה. מיונאריוס מהבירה בוגוטה, נחשבה לאחת הקבוצות הטובות בעולם, זכתה בחמישה תוארי אליפות רצופים ובין היתר ניצחה את ריאל מדריד, במשחק שבו התגלה לאירופה הכישרון של די סטפנו ושבעקבותיו החליטה ריאל להעביר לשורותיה את הארגנטינאי.
הליגה הכילה תחילה 10 קבוצות, שכל אחת הייתה צריכה לשלם 1,000 פסו כדי להרשם לטורניר. חלוקת הקבוצות לפי ערים הייתה כזו: אחת מברנקייה, שתיים מבוגוטה, שתיים ממניסלס, שתיים ממדיין ושתיים מפריירה. הליגה כללה 252 שחקנים רשומים: 182 קולומביאנים, 13 ארגנטינאים, 8 פרואנים, 5 אורוגוואים, 2 צ'ילאנים, 2 אקוואדוריאנים, ספרדי ושחקן מהרפובליקה הדומיניקנית.
היסטוריה > השעיית הטורניר ב-1989

בשנת 1989 הושעתה הליגה מכל פעילות לאחר מקרה הירצחו שופט הכדורגל אלבארו אורטגה במשחק בין אינדפנדיינטה מדיין ואמריקה קאלי, על ידי אוהדים שזעמו עליו בעקבות שיפוטו. פעילות הליגה הופסקה, והוטל חרם מצד ההתאחדות הדרום אמריקאית על אצטדיון אטנאסיו חירארדוט במדיין.
מבנה הליגה, מספר הקבוצות והשיטה

הליגה ידעה מס' לא קטן של שינויים במספר הקבוצות. ב-1948 הליגה כללה 10 קבוצות, ומספרן גדל עד ל-18 קבוצות ב-1951. אחר כך המס' נע בין 12 ל-13 קבוצות עד ל-1966, שבה נקבע מס' הקבוצות ל-14.
ב-1988 נוספה לליגה קבוצת ספורטינג קלוב דה ברנקייה כקבוצה ה-15, כאשר לפני-כן הקבוצה שיחקה בליגה בין השנים 1950 ו-1953.
ב-1991 הוחלט על ידי דימאיור ליצור גם את אליפות הליגה השנייה של קולומביה בכדורגל הנקראת גם Categoria Primera B. בנוסף, הוחלט שבסיום כל עונה תהיה עולה אחת לליגה הבכירה ויורדת אחת לליגת המשנה.
קבוצת אנביגאדו הייתה הראשונה שזכתה באליפות הליגה השנייה ב-1992 ולכן העפילה לליגה הראשונה, שם שהתה עד לשנת 2006, אז ירדה שוב בחזרה לליגה השנייה. הקבוצה עלתה שוב לליגה הראשונה ב-2008. משנת 1992 עד 2006 כללה הליגה 16 קבוצות ששיחקו 2 סיבובים. שתי הקבוצות שסיימו במקום הראשון בכל סיבוב, נפגשו ל-2 משחקים שקבעו את אלופת קולומביה. משנת 2003 הוחלט להגדיל את הליגה ל-18 קבוצות וליצור שני טורנירים נפרדים ו-2 קבוצות אלופות בשנה. הליגה גדלה ל-20 קבוצות בשנת 2015, והספונסר הוחלף מפוסטובון לאגילה.
מבנה הליגה, מספר הקבוצות והשיטה > שיטת הליגה

טורניר אפרטורה - הטורניר הפותח את השנה ומשוחק מפברואר עד יוני. כל קבוצה משחקת 20 משחקים, כאשר המחזור המיוחד הוא מחזור ה"קלאסיקו", מחזור המפגיש משחקי דרבי (ספורט). שמונה הקבוצות הראשונות מעפילות לפלייאוף הנקרא קוואדרנגולרס (Cuadrangulares). הקבוצות שסיימו במקומות 1-2 הן ראשי שני הבתים ואיתן מוגרלות שש הקבוצות הנותרות. הקבוצות משחקות עוד 6 מחזורים במתכונת של בית-חוץ, כאשר הראשונה מכל בית מעפילה למשחק הגמר. משחק הגמר משוחק בשיטת בית-חוץ, ללא חוק שערי חוץ ובמקה של שוויון בסיכום שני המשחקים, האלופה תוכרע בדו-קרב פנדלים.
טורניר פינליססיון - הטורניר הסוגר את השנה ומשוחק מיולי ועד לדצמבר. לוח המשחקים נשאר זהה, רק הקבוצות הביתיות והאורחות מתחלפות ביניהן. אלופת הפינליססיון ואלופת האפרטורה משחקות בשנה שאחרי בקופה ליברטדורס של אמריקה (המקביל לליגת האלופות האירופאית) ותצטרפנה אליהן הקבוצות שסיימו הכי גבוה בטבלה המשוקללת של שני הטורנירים ושלא זכו באליפות. הקבוצות הבאות בטבלה ושלא משחקות בליברטדורס ובנוסף הקבוצה שסיימה הכי גבוה בקופה קולומביה ושלא העפילה לליברטדורס, ישחקו בקופה סודאמריקנה (מקביל לגביע אופ"א).
קופה סופרליגה אגילה - משחק אלוף האלופים או הסופרקאפ של קולומביה. לפני כל תחילת שנה, נפגשות אלופת האפרטורה והפינליססיון לצמד משחקים שבו מוכתרת מחזיקת הסופרליגה.
מבנה הליגה, מספר הקבוצות והשיטה > ירידה לליגת המשנה

בסוף כל שנה קלנדרית מחשבים את ממוצע הנקודות שהשיגו הקבוצות בשלוש השנים האחרונות. הקבוצות שסיימו במקומות 19 ו-20 בסיכום, יורדות ישירות לליגת המשנה.
הקבוצות המשחקות בליגה הבכירה לעונת 2020

| קבוצה | מיקום | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אליאנסה פטרולרה | ברנקברמחה | אצטדיון דניאל וייה ספאטה | 10,400 |
| אמריקה קאלי | קאלי | אצטדיון פסקואל גררו | 42,200 |
| אתלטיקו בוקרמנגה | בוקרמנגה | אצטדיון אלפונסו לופס | 28,000 |
| אתלטיקו וילה | נייבה | אצטדיון גיירמו פלסס אלסיד | 25,000 |
| אתלטיקו נאסיונל | מדיין | אצטדיון אטנאסיו חירארדוט | 48,700 |
| דפורטס קינדיו | ארמניה | אצטדיון סנטנריו | 20,716 |
| דפורטיבו פריירה | פריירה | אצטדיון הרנן רמירס וייגאס | 30,297 |
| דפורטס טולימה | איבגה | אצטדיון מנואל מוריו טורו | 28,200 |
| דפורטיבו קאלי | קאלי | אצטדיון פלמסקה | 55,500 |
| דפורטיבו פאסטו | פאסטו | אצטדיון דפרטמנטל ליברטד | 28,400 |
| אנביגאדו פוטבול קלוב | אנביגאדו | אצטדיון פולידפורטיבו סור | 14,000 |
| אינדפנדיינטה מדיין | מדיין | אצטדיון אטנאסיו חירארדוט | 48,700 |
| חגוארס קורדובה | מונטריה | אצטדיון חרגוואי | 8,000 |
| ג'וניור ברנקייה | ברנקייה | אצטדיון מטרופוליטאנו רוברטו מלנדס | 50,000 |
| לה אקידד סגורוס | בוגוטה | אצטדיון מטרופוליטנו דה טצ'ו | 10,000 |
| מיונאריוס | בוגוטה | אצטדיון אל קמפין | 40,000 |
| אונסה קלדס | מניסלס | אצטדיון פלוגרנדה | 43,680 |
| פטריוטאס בויאקה | טונחה | אצטדיון לה אינדפנדנסיה | 20,000 |
| אגילס דוראדס | ריונגרו | אצטדיון אלברטו גריסאלס | 14,000 |
| אינדפנדיינטה סנטה פה | בוגוטה | אצטדיון אל קמפין | 40,000 |
אלופות כל הזמנים בקולומביה > זכיות לפי קבוצות

| מועדון | זכיות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| אתלטיקו נסיונל | 16 | 11 | 1954, 1973, 1976, 1981, 1991, 1994, 1999, 2005 (אפרטורה), 2007 (אפרטורה), 2007 (קלאוסורה), 2011 (אפרטורה), 2013 (אפרטורה), 2013 (קלאוסורה), 2014 (אפרטורה), 2015 (קלאוסורה), 2017 (אפרטורה) |
| מיונאריוס | 15 | 10 | 1949, 1951, 1952, 1953, 1959, 1961, 1962, 1963, 1964, 1972, 1978, 1987, 1988, 2012 (קלאוסורה), 2017 (קלאוסורה) |
| אמריקה קאלי | 15 | 7 | 1979, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1990, 1992, 1996-97, 2000, 2001, 2002 (אפרטורה), 2008 (קלאוסורה), 2019 (קלאוסורה), 2020 (היה רק טורניר אחד בגלל הקורונה) |
| דפורטיבו קאלי | 10 | 14 | 1965, 1967, 1969, 1970, 1974, 1995-96, 1998, 2005 (קלאוסורה), 2015 (אפרטורה), 2021 (פינילאסיון) |
| ג'וניור ברנקייה | 9 | 10 | 1977, 1980, 1993, 1995, 2004 (קלאוסורה), 2010 (אפרטורה), 2011 (קלאוסורה), 2018 (קלאוסורה), 2019 (אפרטורה) |
| אינדפנדיינטה סנטה פה | 9 | 6 | 1948, 1958, 1960, 1966, 1971, 1975, 2012 (אפרטורה), 2014 (קלאוסורה), 2016 (קלאוסורה) |
| אינדפנדיינטה מדיין | 6 | 10 | 1955, 1957, 2002 (קלאוסורה), 2004 (אפרטורה), 2009 (קלאוסורה), 2016 (אפרטורה) |
| אונסה קלדס | 4 | 2 | 1950, 2003 (אפרטורה), 2009 (אפרטורה), 2010 (קלאוסורה) |
| דפורטס טולימה | 3 | 7 | 2003 (קלאוסורה), 2018 (אפרטורה), 2021 (אפרטורה) |
| דפורטיבו פאסטו | 1 | 3 | 2006 (אפרטורה) |
| דפורטס קינדיו | 1 | 2 | 1956 |
| קוקוטה דפורטיבו | 1 | 1 | 2006 (קלאוסורה) |
| בויאקה צ'יקו | 1 | — | 2008 (אפרטורה) |
| אוניון מגדלנה | 1 | — | 1968 |
אלופות כל הזמנים בקולומביה > הגביעים

גם הגביעים עברו מספר שינויים וצורות לאורך השנים
הגביע הרשמי של הדימיור
הגביע שנותנת הנהלת הדימיור ביחד עם גביע האליפות מאז 1948 ועד היום
גביעי האליפות של נותני החסות של הליגה ששונו לאורך השנים. הגביעים מוענקים לזוכה ביחד עם גביע הדימיור
גביע קופה מוסטאנג 1990 - 2009
גביע ליגה פוסטובון 2010 - 2014
גביע ליגה אגילה 2015 - כיום
שיאני השערים

להלן טבלת המבקיעים המובילים בתולדות הליגה הבכירה בלבד.
| דירוג | שחקן | שערים |
| --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה סרחיו גאלבן ריי | 224 |
| 2 | קולומביה איבן ואלנסיאנו | 217 |
| 3 | ארגנטינה הוגו הורסיו לונדרו | 211 |
| 4 | ארגנטינה אוסוולדו מרסיאל פלאווסינו | 204 |
| 5 | קולומביה חורחה רמירס גייגו | 201 |
| 6 | ארגנטינה עומאר לורנסו דבאני | 198 |
| 7 | קולומביה ויקטור אריסטיסאבאל | 187 |
| 8 | קולומביה ארנולדו איגואראן | 186 |
| 9 | קולומביה וילינגטון אורטיס | 184 |
| 10 | אורוגוואי חוסה עומאר ורדון | 184 |
נכון ל-28 בפברואר 2017
הערות שוליים

↑  IFFHS, 5.4.2017, THE STRONGEST NATIONAL LEAGUE IN THE WORLD 2016 : SPAIN SINCE 2010 !
↑  Simon Winter, 2.3.16, Back-Post El Dorado – when Colombia had the best league in the world
↑  Simon Willis, 26.9.12, Colombia reports Colombian soccer’s 30 years of hurt at the hands of drug traffickers
↑  RSSSF All-time Colombia champions
| כדורגל בקולומביה קולומביה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | מנהלת הליגה הקולומביאנית • קבוצות • אצטדיונים |  |
| תחרויות ליגה | הליגה הראשונה • ליגה שנייה |  |
| תחרויות גביע | הגביע הקולומביאני • הסופר קאפ הקולומביאני |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • עד גיל 20 • עד גיל 17 • נבחרת הנשים |  |
סיימון גרנס

סיימון גרנס (באנגלית: Simon Gerrans; נולד ב-16 במאי 1980) הוא לשעבר רוכב אופני כביש אוסטרלי. גרנס נחשב לאחד מגדולי הרוכבים האוסטרלים בכל הזמנים בתחום המרוצים החד-יומיים, הוא ניצח בשניים מתוך חמשת המונומנטים - לייז'–בסטון–לייז' ומילאנו - סן רמו. הוא גם ניצח בגרנד פרי מונטריאול ובגרנד פרי קוויבק והיה אלוף אוסטרליה פעמיים, גרנס ניצח את טור דאון אנדר 4 פעמים. והוא שיאן הניצחונות במרוץ. בתחום הגרנד טורס, גרנס ניצח קטע בוואלטה אספנייה, וארבעה קטעים בטור דה פראנס (ששניים מהם קבוצתיים, בנגד השעון) ושני קטעים בג'ירו ד'איטליה (אחד מהם קבוצתי, בנגד השעון).
ביוגרפיה

גרנס נולד במלבורן וגדל במנספילד. פיל אנדרסון, רוכב אופניים אוסטרלי לשעבר שהיה שכנו של גרנס, עודד אותו להיכנס לתחום.
ביוגרפיה > AG2R Prévoyance (2005–2007)

גרנס הצטרף לקבוצת AG2R Prévoyance הצרפתית בשנת 2005, לאחר שבשנת 2004 רכב בקבוצה כ"סטאז'ר". הוא סיים במקום השביעי בטור דאון אנדר, גרנס ניצח במרוץ החד יומי, "טור דה פיניסטרה". הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס ובגרנד טור באופן כללי, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הגיעה בקטע ה-17, כשסיים שלישי. גרנס ניצח גם באותה עונה את גרנד פרי אינדוסטריה-ארטיאנאטו. וניצח את הראלד סאן טור, לאחר שגם ניצח את הקטע השלישי במרוץ.
ב-2006, גרנס ניצח את טור דאון אנדר לאחר שגם ניצח את הקטע הראשון במרוץ. הוא השתתף שוב בטור דה פראנס, וסיים במקום ה-77. בסוף העונה, ניצח בפעם השנייה ברציפות את הראלד סאן טור. ב-2007, ניצח את גרנד פרי פלומלק-מוריבאן. הוא נבחר שוב לטור דה פראנס, וסיים במקום ה-94.
ביוגרפיה > קרדי אגריקול (2008)

ב-2008, עבר לקבוצת קרדי אגריקול הצרפתית לעונה אחת. הוא ניצח קטע אחד בקריטריום אינטרנשיונל. בטור דה פראנס, גרנס רשם את ההצלחה הראשונה שלו במרוץ, כשניצח את הקטע ה-15. הוא היה חלק מנבחרת אוסטרליה לאולימפיאדת בייג'ינג, וסיים במקום ה-37.
ביוגרפיה > סרוולו (2009)

ב-2009, עבר לקבוצת סרוולו השווייצרית. הוא פתח את העונה עם מקום שמיני בוואלטה או אלגארבה. גרנס התבלט לראשונה בקלאסיקות האביב, כשסיים בעשירייה הראשונה בלייז'–בסטון–לייז' (מקום 6), בלה פלש ואלון (מקום 8), ובמרוץ אמסטל גולד (מקום 7). גרנס ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה, ואף ניצח את הקטע ה-14. הוא ניצח את גרנד פרי קווסט-פראנס. גרנס ערך את הופעת הבכורה שלו באותה עונה גם בוואלטה אספנייה, וגם במרוץ הזה ניצח קטע, את הקטע ה-10. הוא סיים במקום ה-10 באליפות העולם.
ביוגרפיה > סקיי (2010–2011)

ב-2010, עבר לקבוצת סקיי הבריטית. בעונת 2010 לא צבר הישגים בולטים, אך ב-2011 עשה עונה הרבה יותר מוצלחת. כשסיים עשירי בוואלטה או אלגארבה, ובמקום השלישי במרוץ אמסטל גולד, 4 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר. הוא סיים במקום העשירי בקלאסיקה סן סבסטיאן וניצח את טור דנמרק, כשהוא מקדים את דניאלה בנאטי ומייקל מורקוב. הוא סיים שני בגרנד פרי קווסט צרפת-פלואה וחמישי בגראן פרמיו קיטה די פצ'יולי.
ביוגרפיה > סקיי (2010–2011) > ניצחון במילאנו - סן רמו

ב-2012, ניצח את אליפות אוסטרליה והפך לאלוף אוסטרליה בפעם הראשונה. הוא ניצח את טור דאון אנדר בפעם השנייה. אך ההישג הגדול בקריירה שלו הגיע ב-17 במרץ, כשניצח את המונומנט מילאנו - סן רמו, גובר על פביאן קנצ'לרה ועל וינצ'נצו ניבאלי. הוא נבחר לסגל אוסטרליה לאולימפיאדת לונדון, וסיים במקום ה-83. הוא סיים במקום השני בקלאסיקה סן סבסטיאן, כשרק לואיס לאון סנצ'ז מקדים אותו ב-7 שניות. סנצ'ז למעשה ניצח מתוך בריחת יחיד, גרנס ניצח את הספרינט מהפלוטון. גרנס ניצח בגרנד פרי קוויבק, לאחר שגבר על גרג ואן אוורמאט בספרינט הסיום. גרנס סיים רביעי בגרנד פרי מונטריאול.
ביוגרפיה > אוריקה גרין אדג' (2012–2017)

גרנס עבר לקבוצת אוריקה גרין אדג' האוסטרלית בשנת 2012, שנת הקמתה של הקבוצה. הוא ניצח את הקטע החמישי בטור דאון אנדר ואת הקטע השישי בוולטה אה קטלוניה. גרנס ניצח את הקטע הראשון בוואלטה אל פאייס ואסקו. הוא סיים שלישי במרוץ אמסטל גולד. בטור דה פראנס, רשם גרנס את אחת מההופעות הבולטות שלו במרוץ. ראשית, הוא ניצח את הקטע השלישי. למחרת, קבוצתו ניצחה את נגד השעון הקבוצתי, ועקב כך גרנס עבר להוביל את המרוץ ולבש את החולצה הצהובה יום אחד בלבד, עד שאיבד אותה ואת ההובלה לדריל אימפי, בן קבוצתו. גרנס גם השתתף בוואלטה אספנייה, אך לא התבלט ופרש לפני הקטע ה-14.
ביוגרפיה > אוריקה גרין אדג' (2012–2017) > ניצחון בלייז'–בסטון–לייז' ומדליית כסף באליפות העולם

עונת 2014 נחשבת לאחת האיכותיות בקריירה של גרנס, הוא ניצח את אליפות אוסטרליה בפעם השנייה ואת טור דאון אנדר בפעם השלישית, כשהוא גם מנצח את קטגוריית הנקודות במרוץ. הוא סיים שביעי בהראלד סאן טור ושלישי במרוץ אמסטל גולד, בפעם השנייה ברציפות. גרנס ניצח בפעם השנייה במונומנט, מנצח ספרינט מתוך דבוקה של ארבעה רוכבים בלייז'–בסטון–לייז'. בטור דה פראנס, סיים חמישי בשני קטעים אך פרש לפני הקטע ה-17. הוא סיים שלישי בקלאסיקת ואטנפול. גרנס ניצח את צמד המרוצים בקנדה, גרנד פרי קוויבק וגרנד פרי מונטריאול בהפרש של יומיים. הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם, כשמקדים אותו מיכל קוויאטקובסקי.
ב-2015, הוא התחרה שנית בג'ירו ד'איטליה וניצח עם קבוצתו את קטע נגד השעון הקבוצתי שהיה הקטע הראשון, גרנס היה ראשון הרוכבים שחצה את הקו מתוך קבוצתו, ולכן הפך למוביל המרוץ ולבש את החולצה הוורודה, הוא לבש אותה יום אחד בלבד, עד שאיבד אותה למייקל מת'יוס, בן קבוצתו, למחרת. גרנס פרש מהמרוץ לפני קטע 13, הוא השתתף גם בוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-114. הוא סיים במקום השישי באליפות העולם, כשהיה חלק מדבוקת הרוכבים שהגיעה אחרי פטר סאגאן, המנצח.
ב-2016, ניצח בפעם הרביעית את טור דאון אנדר, כשהוא מנצח גם שני קטעים ואת דירוג הנקודות במרוץ. הוא סיים חמישי במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה. הוא נבחר לטור דה פראנס אך פרש לפני הקטע ה-13, הוא השתתף גם בוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-86. ב-2017, הוא סיים שני באליפות אוסטרליה, כשמיילס סקוטסון מקדים אותו בספרינט בין 12 רוכבים. הוא סיים שני גם במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה וגם בטור נורווגיה, כשהוא מסיים שני גם בקטע האחרון במרוץ.