stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מועדון לונדון
הערות שוליים

↑  אליהו חסין ופייננשל טיימס,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'‏דויטשה בנק פורש מראשות ועדת הבנקים הנושים של רוסיה, בגלל הסכמתו לתנאיה, באתר גלובס, 2 במרץ 1999
↑  שירות עתי"ם,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏ארה"ב ושוויץ מחקו שני שלישים מחובותיה של יוגוסלביה, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2002
↑  ברדלי מרטין, בלומברג,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏קים קונג, באתר גלובס, 22 בפברואר 2006
↑  נחום טרדאי,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏החוב החיצון הרוסי: 132.6 מיליארד ד', באתר גלובס, 28 בנובמבר 1996
↑  סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'‏זינוק בבורסת מוסקבה עקב חתימת הסדר חובות רוסיה, באתר גלובס, 8 באוקטובר 1997
↑  שירות "פייננשל טיימס", מוסקבה,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'‏רוסיה מבקשת מנושיה הבינלאומיים לדחות פרעון חובות בריה"מ לשעבר, באתר גלובס, 23 בנובמבר 1998
↑  שירות בלומברג,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'‏מועדיון לונדון סירב לפרוס מחדש את החוב הרוסי, באתר גלובס, 5 באוגוסט 1999
↑  אליהו חסין,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'‏הבנקים הנושים של רוסיה העדיפו מו"מ לפריסת 23 מיליארד דולר, באתר גלובס, 24 בינואר 1999
↑  מאת נחום טרדאי,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'‏הישג לרוסיה: הנושים המסחריים ימחקו 10.6 מיליארד דולר מחובה, באתר גלובס, 14 בפברואר 2000
↑  שרון קדמי,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'‏רוסיה: השוק התאושש כמעט לגמרי ממשבר 1998, באתר גלובס, 28 ביולי 2002
↑  בלומברג,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'רוסיה מזריקה נפט לעורקי הכלכלה, באתר TheMarker‏, 24 בספטמבר 2007
↑  אנדרו קריימר,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'פוטין מקדם רפורמות כלכליות - אך הצמיחה ברוסיה עדיין תלויה במחיר הנפט, באתר הארץ, 24 במרץ 2009
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'26 שנים אחרי התפרקות ברית המועצות: רוסיה סיימה לפרוע חובותיה מהתקופה הסובייטית, באתר TheMarker‏, 22 באוגוסט 2017
תקרית דווימה

תקרית דווימה היא תקרית גבול שהתרחשה ב-10 בספטמבר 1956 בסמוך לקו הירוק באזור חורבות דווימה, בשולי הר חברון. שישה מחיילי צה"ל נהרגו באותו היום, וכעבור ימים אחדים מת מפצעיו חייל נוסף.
יחידה של חיילי צה"ל, שמנתה 30 איש, כולם סטודנטים באוניברסיטה העברית, תרגלה קריאת מפות בתוך שטח ישראל. היחידה קיבלה הוראה להישאר במרחק 500 מטר מן הגבול, אך זזה קדימה למיקום נוח יותר במרחק 100 מטר מהגבול, והותקפה בידי כוח של "המשמר הלאומי" הירדני. 
הכוח הירדני ישב ברכס ששלט על השטח, ובשעות הצהריים תקף באש מרגמות ומקלעים את היחידה הישראלית, שהייתה מצוידת בנשק קל בלבד. היחידה הישראלית נסוגה, אך הותירה את חלליה בשטח.
לאחר חילופי הירי, גררו הירדנים אל שטח ירדן שישה מן החיילים הישראלים, הרוגים ופצועים, ושם הרגו את החיים והתעללו בכמה מן הגופות בכריתת אברי המין. מאוחר יותר באותו היום, פתחה יחידה של הלגיון הערבי באש על חיילי "המשמר הלאומי" הירדני ועל כפריים מקומיים, כדי לחלץ את שש הגופות, ובשעות הערב של אותו יום הוחזרו הגופות לישראל.
ירדן טענה כי הכוח הישראלי חצה את הגבול בסמוך לכפר אידנא, ולכן הכוח הירדני פתח באש. אולם ישראל הודיעה כי כתמי הדם בשטח וסימני הגרירה שנמצאו בכמה מן הגופות תומכים בגרסתה. מאוחר יותר הזימו חוקרי מנגנון המשקיפים את הגרסה הירדנית, וב-17 בספטמבר הטילה ועדת שביתת הנשק על ירדן את האחריות לתקרית.
למחרת התקרית הציע הרמטכ"ל משה דיין לראש הממשלה דוד בן-גוריון, שצה"ל יפוצץ בתגובה לתקרית חלקים מן הכפר אדנא לאחר פינוי התושבים. בן-גוריון הסכים, אך דיין לא הצליח לשכנע את שרי הממשלה לתמוך בהצעתו, ובמקום זאת אישרו הללו התקפה על מטרה צבאית בהרי חברון. 
לפיכך, בתגובה לתקיפה הירדנית, ערכה ישראל פעולת תגמול - מבצע יהונתן, שנערך ב-11 בספטמבר 1956 ובו פשט גדוד צנחנים על בניין המשטרה הירדנית בא-רהווה, בדרום הר חברון על כביש חברון-באר שבע ליד הקו הירוק, פוצץ את הבניין וגרם לכ-20 הרוגים ירדנים.
הערות שוליים

↑  הירדנים רצחו 6 חיילים ישראליים, דבר, 11 בספטמבר 1956
↑  מול הרי חברון מצאו מותם - גבריאל בקשט, מעריב, 24 בספטמבר 1956
1 2 3 4  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 419.
↑  חיילי צה"ל שנפלו באזור בית גוברין הובאו לקבורה, הצופה, 12 בספטמבר 1956
↑  זוהו החיילים שנרצחו בהרי חברון, מעריב, 11 בספטמבר 1956
1 2  ירדן גונתה על רצח ששת החיילים, דבר, 18 בספטמבר 1956
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 419–420.
↑  ש. שגב,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'תחנת המשטרה ברהווה אינה עונה ..., מעריב, 13 בספטמבר 1956
הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים

הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים היא ועדה ציבורית שהוקמה בהחלטת ממשלה, בראשות השופטת דליה דורנר במטרה לבחון את דרכי הטיפול בעבריינים וענישתם מתוך ראייה כוללת במטרה להביא לניצול מיטבי של ההוצאה הציבורית לצורך מניעת עבריינות. הוועדה הוקמה בשנת 2011 והגישה את הדוח באוקטובר 2015. המלצותיה התמקדו בהתוויית עקרונות ביחס לעמדה ממשלתית בדבר חקיקה של עבירות ועונשים; במחקר, מעקב ושקיפות של הענישה המוטלת בפועל; בתרומתם האפשרית של בתי משפט קהילתיים; בשחרור מוקדם ממאסר; באפשרות ריצוי מאסר בבתי מעבר; ובשימוש בעונש עבודות השירות כחלופה למאסרים קצרים.
הקמת הוועדה, חבריה ופעולתה

הוועדה הוקמה בהחלטת של הממשלה ה-32, ביוזמת השר, זאב בנימין בגין, ועל פי הצעה של השרים למשפטים ולביטחון פנים. בראשות הוועדה עמדה השופטת דליה דורנר, ובהמשך מונה פרופ' אורן גזל אייל כחבר ומרכז הוועדה. בין חברי הוועדה נמנו גם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה רז נזרי, ראש האגף לשיקום האסיר בשב"ס גונדר עפרה קלינגר (אשר מונתה לנציבת שירות בתי הסוהר עם סיום עבודת הוועדה), ראש המועצה הכלכלית במשרד ראש הממשלה, פרופ' יוג'ין קנדל, פרופ' מרדכי קרמניצר, המשנה לסניגור הציבורי הארצי, ד"ר חגית לרנאו, קרימינולוגים, ונציגים של משרדי האוצר, הרווחה, משטרת ישראל, ופרקליטות המדינה. הוועדה הגישה את המלצותיה באוקטובר 2015.
עמדת הוועדה בדבר השימוש בכליאה ומדיניות הענישה

הוועדה הקדישה חלק ניכר מהדוח לבחינת ההשפעות של עונש המאסר על רמת הפשיעה. בהסתמך על המחקרים בתחום קבעה הוועדה שכליאה היא ענישה פרמיטיבית, יקרה ובלתי יעילה בעליל, וכי אין טעם בניסיון לקדם את ההרתעה באמצעות הרחבת השימוש במאסרים או באמצעות שימוש במאסרים ממושכים יותר. כמו כן, הוועדה קבעה כי יש לתת עדיפות לשיקום עבריינים מחוץ לבתי הכלא שכן שיקום בקהילה באמצעות ענישה שנעה בין עבודות שירות לצווי מבחן ושירות למען הציבור צפוי להפיק תוצאות טובות יותר מאשר שימוש נרחב יותר במאסרים. מנגד, מאסר יכול להיות יעיל למניעת עבריינות כאשר מדובר בכליאת עבריינים מסוכנים, כאמצעי להרחקתם מהציבור. אולם שימוש יעיל במאסר ככלי למניעת עבירות חייב להבחין בין עבריינים שצפויים לחזור ולבצע עבירות לבין אלו שלא. המאסר עלול גם לעודד עבריינות בשל האפקט הקרימינוגני המתלווה אליו - המאסר מעודד נטייה לעבריינות בקרב מבצעי עבירות. הוועדה קבעה בהקשר זה כי הסיכוי של אסיר לשעבר לחזור ולבצע עבירות גדול יותר מהסיכוי של עבריין שנידון לעונש מחוץ לכותלי הכלא. בשל העלויות הגבוהות של עונש המאסר (כאשר העלות הישירה של חודש מאסר עמדה אז על 10,000 ש"ח לחודש, והעלות הכוללת המוערכת נכון לשנת 2020 עמדה על כ-18,855 ש"ח לחודש) והשפעתו הנמוכה ואף השלילית על העבריינות, הוועדה המליצה לפעול לצמצום השימוש במאסרים במקרים בהם המאסר אינו הכרחי להגבלת יכולת של עבריינים שהמסוכנות שלהם לחברה גבוהה, והרחבת השימוש בעונשים זולים יותר ויעילים יותר העומדים בעקרון ההלימה, ובכך להביא להקצאה יעילה ונכונה יותר של המשאבים המופנים לטובת הנושא.
המלצות הוועדה

הוועדה המליצה לממשלה להימנע מהחמרת הענישה בחקיקה כאשר מטרת ההחמרה היא השגת הרתעה או שיקום, וככלל להימנע מקביעת עונשים מזעריים (עונשי מינימום) לעבירות. עוד המליצה הוועדה על הקמת יחידה למחקר ומידע במשרד המשפטים אשר תעסוק בנושא אכיפת החוק, בדגש על מדיניות הענישה, השיקום וגזירת הדין. הדוח כלל גם המלצות בדבר הרחבת השימוש בבתי משפט קהילתיים וייעול עבודת ועדות השחרורים והרשות לשיקום האסיר. שתי המלצות נוספות בדוח התקבלו ברוב דעות של חברי הוועדה (כאשר המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ונציגי הפרקליטות, המשטרה ושב"ס התנגדו להן בדעת מיעוט). האחת: לאפשר לוועדות השחרורים להעביר אסירים שנה לפני שהם זכאים לשחרור מוקדם, לבתי מעבר שיפעלו כמעין הוסטלים שיקומיים מחוץ לבתי הסוהר, ויהוו מרכזים של שיקום ושילוב בחברה. השנייה, לאפשר לבתי משפט לגזור על נידונים עונש של עבודות שירות לתקופה של תשעה חודשים (במקום שישה חודשים לכל היותר כיום) ולהסמיך את נציב בתי הסוהר לקצר עונש זה בשליש, כפי שנהוג לגבי מאסרים אחרים. דעת המיעוט סברה שיש להאריך את תקופת עבודות השירות לתשעה חודשים אולם לא לאפשר את קיצור התקופה.
קבלת המלצות הדוח

בהובלת אגף התקציבים באוצר, החליטה הממשלה לאמץ את עיקרי המסקנות של דוח הוועדה. עם קבלת החלטת הממשלה החל תהליך של הקמת בתי משפט קהילתיים בכל מחוזות השיפוט בישראל. בנוסף, במשרד המשפטים הוקם צוות לבחינת חלופות לענישה. בית המשפט העליון, בהחלטתו בעתירה כנגד הצפיפות בבתי הסוהר, קבע כי ניתן לצמצם את הצפיפות גם תוך יישום המסקנות של דו"ח הוועדה, בקובעו כי "ניתן להפחית את שיעור הכליאה יחד עם הפחתת שיעור הפשיעה, בין היתר כיוון שהפחתת שיעור הכליאה מפחיתה את שיעור העבריינות החוזרת (רצידיביזם)". בית המשפט קבע "מסקנתה העיקרית של ועדה זו (ועדת דורנר) הייתה כי 'יש לפעול לצמצום השימוש במאסרים במקרים בהם המאסר אינו הכרחי להגבלת יכולת של עבריינים שהמסוכנות שלהם לחברה גבוהה, והרחבת השימוש בעונשים זולים יותר ויעילים יותר העומדים בעקרון ההלימה, ובכך להביא להקצאה יעילה ונכונה יותר של המשאבים המופנים לטובת הנושא' (שם, בעמ' ד'), ואין לי אלא להצטרף לאמור, גם בצו השכל הישר".
ראו גם

מאסר
רצידיביזם
הערות שוליים

↑  מזכירות הממשלה,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'הקמת ועדה ציבורית לבחינה של מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים, ‏23 אוקטובר 2011
↑  מזכירות הממשלה,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'הקמת ועדה ציבורית לבחינה של מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'(עמ' 3), ‏23 באוקטובר 2011
↑  מזכירות הממשלה,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'הוספת חבר לוועדה הציבורית לבחינה של מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים, ‏18 דצמבר 2011
↑  ניצן שפיר,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏דוח של הכנסת: שיקום אסירים בהוסטלים יחסוך למדינה מיליונים, באתר גלובס, 7 באוקטובר 2020
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'עידו באום,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'פרשנות: ההמלצות להקלה בענישה: אמירה אמיצה ואנטי-פופוליסטית, דווקא עכשיו, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2015
↑  חן מענית,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'‏הממשלה תנסה לצמצם את מספר האסירים הכלואים בישראל, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2016
↑  בג"ץ 1892/14 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' השר לביטחון פנים (13.6.2017)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412218705171
סיימון סטאלנהאג

| --- | --- |

סיימון סטאלנהאג, 2016
 לידה:  20 בינואר 1984 (בן 41) סטוקהולם, שוודיה 
 עיסוק:  מוזיקאי, צייר, סופר, מעצב, מאייר
 www.simonstalenhag.se
 
סיימון סטאלנהאג (נולד ב-20 בינואר 1984) הוא אמן, מוזיקאי ומעצב שוודי המתמחה ביצירות אמנות דיגיטלית רטרו-עתידניות המתמקדת בהיסטוריה אלטרנטיבית המתרחשת באזורים הכפריים של שוודיה. יצירות האמנות של סטאלנהאג היוו את הבסיס לסדרת הטלוויזיה המדע בדיונית של אמזון מ-2020, "עלילות מהלולאה", וכמו מקור השראה לסרט של נטפליקס "שלב החשמל" (אנ') שעלה לאקרנים ב-2025.
יצירות אומנות

סטאלנהאג גדל באזור כפרי בפאתי סטוקהולם שבשוודיה והחל לאייר את הנופים מקומיים עוד בגיל צעיר. סטאלנהאג שאב השראה רבה ביצירותיו מאמנים שונים, כולל לארס ג'ונסון(אנ'). בשלב מסוים סטאלנהאג גם התמקד ביצירת אמנות מדע בדיונית בהשראת אמני קונספט כמו ראלף מקווארי וסיד מיד. בתחילה יצירות האמנות בז'אנר המדע בדיוני היו פרויקט צד, בו הוא התנסה מבלי כל תכנון להתפתח לכיוון זה. מבחינה נושאית, יצירותיו משלבות לעיתים רבות סביבות מתקופת ילדותו בשוודיה יחד עם תמות מסרטי מדע בדיוני, וכתוצאה מכך נוצרים תמונות של נופים שוודיים סטריאוטיפיים נאו-עתידנים. יצירותיו של סטאלנהאג כוללות לעיתים רבות רובוטים ענקיים ומבנים עצומים לצד פריטים שוודיים נפוצים כמו רכבי וולוו וסאאב.
עם השנים סטאלנהאג בחר גם ליצור סיפור רקע ליצירותיו הכרוך במתקן תת-קרקעי ממשלתי.
בנוסף סטאלנהאג צייר בעבר גם 28 ציורים של דינוזאורים מסוגים שונים לתערוכות הפרהיסטוריות של המוזיאון להיסטוריה של הטבע בסטוקהולם לאחר שגילה עניין מחודש בדינוזאורים, אשר עניינו אותו במיוחד בילדותו, ויצר קשר עם המוזיאון על מנת לראות אם יוכל לקחת חלק בשיתוף פעולה עימם. בשנת 2016 יצר גם עבור ה"Resilience Centre" של אוניברסיטת סטוקהולם סדרת ציורים של תרחישים היפותטיים בהם מפלס האוקיינוס יעלה כתוצאה מההתחממות העולמית. בשנת 2016 יצר גם מספר יצירות אמנות לצורך קידום מכירות של משחק הווידאו המדע הבדיוני "No Man's Sky".
סטאלנהאג משתמש בטאבלט מסוג Wacom ובמחשב בתהליך היצירה של יצירותיו אשר נועד להידמות לציורי שמן. בתחילה הוא ניסה להשתמש במדיות פיזיות שונות, כולל צבעי גואש, כדי לנסות ליצור יצירות אמנות בסגנון מסורתי יותר. גם לאחר המעבר למיכשור דיגיטלי בתהליך היצירה, הוא הצהיר כי הוא משקיע "מאמצים רבים כדי לגרום למברשות הדיגיטליות להתנהג באופן טבעי". רוב יצירותיו מבוססת על תצלומים שהוא צילם, ואלו משמשים כבסיס ליצירת מספר סקיצות גסות לפני שהוא מתמקד ביצירת הסופית.
יצירות אומנות > ספרי אמנות

רוב יצירות האמנות של סטאלנהאג היו זמינות בתחילה באינטרנט, לפני ששוחררו מאוחר יותר למכירה בדפוס. בהמשך יצירותיו אוגדו לשני ספרי אמנות - "Tales from the Loop" (בשוודית: Ur Varselklotet) אשר יצא לשווקים ב-2014 ו-"Things from the Flood" (בשוודית: Flodskörden) אשר יצא לשווקים ב-2016. הנארטיב המשותף לשני הספרים הוא בנייה של מאיץ חלקיקים מאסיבי המכונה "הלולאה".
בספר האמנות השלישי של סטאלנהאג "The Electric State" הוא החל להתמקד יותר באזור מערב ארצות הברית. סטאלנהאג השתמש במימון המונים בקיקסטארטר על מנת לממן את ההדפסה וההפצה של ספרו השלישי. הנראטיב בספרו השלישי מתרכז בילדה ובת הלוויה הרובוטית שלה אשר חוצים את המדינה הבדיונית "פסיפיקה". הוצאת הספרים סיימון אנד שוסטר פרסמו את המהדורה הבריטית של הספר בספטמבר 2018, וחברת הוצאת הספרים Skybound Books פרסמו את מהדורה של הספר באמריקה הצפונית חודש שלאחר מכן. בשנת 2019 הספר היה אחד מתוך שישה מועמדים לפרס ארתור סי קלארק.
בסוף שנת 2020 פורסם שסטאלנהאג עובד על ספר האמנות הרביעי שלו "The Labyrinth" וכי גם הפעם ישתמש במימון המונים בקיקסטארטר על ממנת לממן את ההדפסה וההפצה של ספרו הרביעי.
עיבודים על בסיס יצירותיו

בשנת 2016 הושק קמפיין קיקסטארטר למימון משחק תפקידים שולחני בשם "Tales from the Loop" המבוסס על ספרו של סטאלנהאג בעל אותו השם. עלילת המשחק מתרחשת בשנות ה-80, בארצות הברית או בשוודיה, והשחקנים משחקים קבוצת בני נוער המתמודדים עם השפעות מאיץ החלקיקים "הלולאה". בשל ההתמקדות בנוסטלגיה ובגיבורים צעירים היו שהשוו את המשחק לסדרת הטלוויזיה הפופולרית דברים מוזרים.
סדרת טלוויזיה בשפה האנגלית, "עלילות מהלולאה", שהופקה עבור אמאזון פריים, עלתה לשידור בשלמותה ב-3 באפריל 2020 והתבססה על אלמנטים רבים מספריו של סטאלנהאג. העונה הראשונה כללה שמונה פרקים בני 50–57 דקות כל אחד.
הזכויות להפקת הסרט "שלב החשמל" (אנ') נמכרו בשנת 2017 לאחים רוסו, והוא יצא לשידור בתחילת 2025.
יצירות אחרות

כחלק מקמפיין מימון ההמונים לספר The Electric State סטאלנהאג הפיק אלבום מוזיקה אלקטרונית עם אותו השם. בשנת 2018, הוא הוציא את אלבומו השני, Music for DOS, המכיל מוזיקה שנוצרה באמצעות תוכנת הטראקר הוותיקה ליצירת מוזיקה אימפולס טראקר.
בנוסף, לאורך השנים סטאלנהאג היה מעורב גם בהפקת מגוון פרסומות, סרטים ומשחקי וידאו, כולל משחק הפלטפורמה "Ripple Dot Zero".
האחים רוסו

| --- | --- |
אנתוני (ימין) וג'ו (שמאל) רוסו בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2019
אנתוני (ימין) וג'ו (שמאל) רוסו בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2019
 לידה:  אוהיו קליבלנד, קויאהוגה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 עיסוק:  תסריטאים, במאים ומפיקים
 יצירות בולטות:  "קומיוניטי" (2009–2015; סדרת טלוויזיה) "קפטן אמריקה: חייל החורף" (2014) "הנוקמים: סוף המשחק"  (2019) "הכול בכל מקום בבת אחת" (2022)
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים לבימוי סדרת קומדיה (2004) 
 
אנתוני ג'יי. רוסו (באנגלית: Anthony J. Russo; נולד ב-3 בפברואר 1970) וג'וזף "ג'ו" וינסנט רוסו (Joseph "Joe" Vincent Russo; ‏19 ביולי 1971), הידועים בכינוי האחים רוסו (Russo brothers), הם צמד אחים תסריטאים, במאים ומפיקים אמריקאים.
את רוב יצירותיהם הם ביימו יחדיו, ומפעם לפעם הם עובדים כמפיקי קולנוע, תסריטאים, שחקנים ועורכים לחוד.
בין השאר, נוטה ג'ו רוסו לשחק בסרטי מארוול שאותם הוא מביים עם אחיו:
קפטן אמריקה: חייל החורף (2014) - גילם את ד"ר פיין, רופא אשר סייע לנטשה רומנוף כאשר נפצעה על ידי חייל החורף.
קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים (2016) - גילם את ד"ר ברוסרד, פסיכיאטר שהיה אמור לראיין את חייל החורף כאשר זה נכלא, אך נרצח במלונו על ידי ברון זמו.
הנוקמים: סוף המשחק (2019) - גילם אדם שאיבד את בעלו באירועי הנוקמים: מלחמת האינסוף, ובא לקבוצת התמיכה של סטיב רוג'רס.
עמק פנריר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  פנריר 
 גובה:  1,768 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אסגארד 
 קואורדינטות:  77°37′00″S 161°55′59″E﻿ / ﻿77.6167°S 161.933°E﻿ / -77.6167; 161.933
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק פנריר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק פנריר
 
עמק פנריר (באנגלית: Fenrir Valley) הוא עמק קטן בין קרחון הימדל וקרחון רון ברכס אסגארד שבאנטארקטיקה.
גובהו של העמק 1,768 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

שמו של העמק ניתן לו בהתייעצות משותפת של ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד בהתייעצות עם הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
בדומה לאתרים אחרים ברכס אסגארד, שם העמק מקורו במיתולוגיה הנורדית. פנריר היה זאב שנכבל על ידי טיר.
לקריאה נוספת

• James D. Muirhead, Giulia Airoldi, James D.L. White, Julie V. Rowland, ,  406 (2014) 187–197, PP 189, 193
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
| אתרים ברכס אסגארד |
| --- | --- | --- |
| הרים | אוטגארד • אובליסק • אודין • אוליבר • בול • גרנדל • דרבי • האריס • הארפ • הול • וולגר • לוקי • ליונס • מטרהורן • נוקס • פונדר • פנורמה • פריה • פרק • קולמן • ת'ור |  |
| רכסי הרים | אינלנד פורטס • גבעות מקדונלד • רכס פלינט |  |
| מצוקים | הות'ם |  |
| עמקים | טירול • יוטונהיים • ניבלונגן • פירס • פנריר |  |
| קרחונים | אלבריך • ביאוולף • חבר העמים • פאונטיין • קונרואו • קטספו • ריפיטר |  |
תנועת אולבני

אנדרטה באולבני המספרת את סיפורה של תנועת אולבני
תנועת אולבני (באנגלית: Albany Movement) הייתה קואליציה של ארגונים אפרו אמריקאים וארגוני זכויות אדם שהתגבשה למאבק נגד חוקי האפליה הגזעית בעיר אולבני שבג'ורג'יה. סייעו במאבק גם מרטין לותר קינג ופעילי ה-SCLC.
המאבק

בסתיו 1961 הגיעו שני פעילים של ה-SNCC (אנ') לאולבני בג'ורג'יה, עיר בעלת אוכלוסייה של כ-60,000 תושבים, מתוכם כ-40% מהם שחורים, על מנת לעורר את התושבים השחורים להשתתף בבחירות ובכך להתגבר על ההפרדה הגזעית. פעילותם בקרב צעירי העיר הצליחה לעורר צעירים רבים מבני המקום לפעולה וב-1 בנובמבר 1961, היום בו נכנסו לתוקף הוראות ועדת המסחר הבין-מדינתי (ICC) האוסרות הפרדה גזעית בתחבורה, הגיעו תשעה שחורים לתחנת אוטובוס באולבני לממש את זכותם. משהורו להם השוטרים לעזוב את המקום הם עזבו ועברו הגיש תלונה על אי מילוי ההוראות. לאחר אירוע זה התאספו חברי ארגונים שונים בעיר והקימו את תנועת אולבני. לנשיא התנועה נבחר ויליאם אנדרסן וסגנו היה סלייטר קינג. לאחר מספר ימים, שלושה צעירים שחורים נעצרו בתחנת הרכבת על כניסה לחדר האוכל בתחנה, ושני צעירים אחרים נעצרו על כניסה לחדר ההמתנה שיועד ללבנים. ב-25 בנובמבר 1961 אורגנה אספה המונית בכנסייה בפטיסטית בעיר והמקום היה דחוס מרוב משתתפים. ב-27 בנובמבר, בעת משפטם של העצורים, התקיימה הפגנה נגד המעצרים ונגד סילוק התלמידים שנעצרו מהלימודים באוניברסיטה. 400 איש חתמו על עצומה שקראה להשיב את התלמידים ללימודים. ראש העיר החל לנהל מגעים עם תנועת אולבני במטרה לסיים את העימות והצדדים היו קרובים להגעה להסכמות. אולם מספר פעילים נוספים הגיעו לאולבני וב-10 בדצמבר הם ארגנו מחאה של עשרה פעילים שנכנסו לאזור המופרד של התחנה ונעצרו. למחרת נעצרו 267 תלמידי תיכון ומכללות שהפגינו נגד המעצרים.
ארגון ה-SCLC הצטרף למאבק וגייס לצורך כך אלפי מפגינים שפתחו בהפגנות לא אלימות על כל האספקטים של ההפרדה הגזעית בעיר, כך נכנסו מפגינים אפרו-אמריקאיים אל ספריות ציבוריות, תחנות אוטובוס ומסעדות ללבנים בלבד והכריזו חרם על עסקים שקיימו מדיניות של אפליה והפרדה. המשטרה המקומית לא התרשמה מהאופי הלא-אלים של ההפגנות ונקטה יד קשה, מעצרים המוניים של מפגינים ופיזור העצורים בבתי מעצר וכלא ברחבי המחוז מנעו מהמפגינים מלהכתיב את סדר היום של המחאה. מרטין לותר קינג הגיע לאולבני ביום 15 בדצמבר 1961 על מנת להשקיף על האירועים אך נעצר למחרת היום. המעצרים ההמוניים קיבלו תהודה בינלאומית. קינג הובא בפני שופט ושוחרר עד למשפטו שנערך ביולי 1962. הוא קיבל קנס של 178 דולר או 45 ימים בכלא. קינג בחר לשבת בבית הכלא אך שוחרר שלושה ימים לאחר מכן.
התפוררות הקואליציה

לאחר שנה של הפגנות ומאבק ציבורי החלה הקואליציה להתפורר וההפגנות קיבלו אופי אלים, ניסיון של קינג להחזיר את המאבק לקווים של אי-אלימות העלו חרס וחוסר נכונות מצד הרשות המקומית להגיע להסכמה עם המפגינים הביאו לסיום המאבק ללא תוצאות מיידיות. אך בסתיו של 1962 נבחר נציג אפרו-אמריקאי למועצת העיר ושנה לאחר מכן בוטלו חוקי ההפרדה הגזעית בעיר.
ההיסטוריון הווארד זין, פרופסור להיסטוריה ולמדע המדינה, שהיה פעיל בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ובתנועה האנטי-מלחמתית בארצות הברית, כתב על האירועים באולבני: "תמיד חשבתי כי ניתוח האירועים לקה בשטחיות, טעות שנעשית לעיתים קרובות בהערכה של תנועות מחאה. תנועות חברתיות ניצבות מול "תבוסות" - אי היכולת להשיג תוצאות מידיות - אך במהלך המאבק הכוח של הסדר הישן המתחיל להישחק, התודעה של האנשים מתחילה להשתנות, המפגינים נסוגים לרגע אך לא מובסים ומוצאים כוח מחודש בליבם להיאבק בחזרה".
מרטין לותר קינג ציין מאוחר יותר על הלקח שנלמד מהמאבק באולבני:
”הטעות שלי היתה שהפגנתי כנגד הפרדה גזעית באופן כללי במקום כנגד פן אחד של התופעה. המחאה שלנו היתה מעורפלת כך שלא יכולנו להשיג דבר והאנשים נותרו עם ייאוש. היה טוב יותר אם היינו מרכזים את המאבק באינטגרציה באוטובוסים או בדלפקי המזון. ניצחון אחד היה יוצר סמל, מחזק את השורות ומעלה את המורל... כאשר תכננו את האסטרטגיה שלנו למאבק בבירמינגהם חודשים לאחר מכן ניתחנו את אירועי המאבק באולבני ולמדנו משגיאות שנעשו שם.”
הערות שוליים

↑  Susan M. Glisson, The Human Tradition in the Civil Rights Movement, Rowman & Littlefield, 2006, pages 181-184
↑  In Struggle: SNCC and the Black Awakening of the 1960s, page 58
1 2  Clayborne Carson, In Struggle: SNCC and the Black Awakening of the 1960s, page 59
↑  Susan M. Glisson, The Human Tradition in the Civil Rights Movement, Rowman & Littlefield, 2006, page 187
↑  ראו מאות כושים נעצרו באמריקה, חרות, 18 בדצמבר 1961
↑  תיעוד המאבק ותמונות Albany GA, Movement (Oct 1961-Aug 1962) באתר  Civil Rights Movement Veterans.  נקרא ביום 20.4.2013
↑  Howard Zinn. You Can't Be Neutral on a Moving Train: A Personal History of Our Times. Beacon Press, 2010 p. 54
↑  Wolfgang Mieder. "Making a Way Out of No Way": Martin Luther King's Sermonic Proverbial Rhetoric. Peter Lang, 2010 page 90
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007138479   WorldCat (עם LCCN): no2007-138479
תומאס קרלין

תומאס קרלין (באנגלית: Thomas Carlin;‏ 18 ביולי 1789 –  14 בפברואר 1852) היה חוואי, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש סיעתו של אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי השביעי בשנים 1838–1842 וכחבר בשני בתי האספה הכללית של אילינוי. הוא היה הדמוקרט הראשון באילינוי שנבחר כמועמד המפלגה למשרת המושל בוועידה מפלגתית מדינתית, וכן מושל אילינוי האחרון שלחם נגד האינדיאנים. תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן של חוסר עקביות, שכן היה לו ניסיון פיננסי מוגבל, והמדינה סבלה מתוצאות הלוואי של הפאניקה של 1837 (אנ'), והוא ניסה להעביר בבית המחוקקים המדינתי חוק לעבודות ציבוריות שעלותו הייתה גבוהה חרף התנגדות קודמיו.
ראשית חייו

תומאס קרלין נולד בשלביוויל, קנטקי (כיום פרבר של בירת המדינה פרנקפורט) לתואמס קרלין ולרעייתו, אליזבת אוונס. ב-1803 הוא עבר עם משפחתו לטריטוריית מיזורי. ב-1810 נפטר אביו, והותיר את אלמנתו לגדל שבעה ילדים, שמהם היה תומאס קרלין הבכור. ב-1812 הוא חצה את נהר מיזורי לטריטוריית אילינוי כדי לשרת כסייר רכוב במלחמת 1812, כולל במשלחתו של ניניאן אדוארדס, לימים מושל אילינוי, לפאוריה, ולאחר מכן הקים חווה באזור שהיה אז בתחומי מחוז מדיסון שבאילינוי.
ב-1814 נשא קרלין לאישה את רבקה יואיט, ילידת ג'ורג'יה. לזוג נולדו 13 ילדים, ששבעה מתוכם האריכו ימים לאחר אביהם. ב-1850 כללה המשפחה את חמותו בת ה-90 של קרלין, שלושה בנים ושתי בנות, וכן פועל חווה בן 21, אך לא עבדים.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, שב קרלין לחוותו במחוז גרין, אך המשיך להיות פעיל פוליטית. ב-1844 הוא התמודד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסיד לסנאטור לעתיד סטיבן דאגלס, שהחל אז את הקריירה הפוליטית הארצית שלו. שנתיים לאחר מכן הכריז קרלין על רצונו להתמודד שוב מול דאגלס, אך בסופו של דבר בחר לוותר על כוונתו. ב-1849 כיהן קרלין בבית הנבחרים של אילינוי בשארית תקופת כהונתו של ג'ייקוב פריי שהתפטר.
מותו והנצחתו

תומאס קרלין נפטר בביתו שבקארולטון ב-14 בפברואר 1852 והניח אחריו את רעייתו ואת שבעה מילדיהם. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
על שמו נקראה העיר קרלינוויל שבאילינוי. מדינת אילינוי הקימה שלט זיכרון היסטורי לכבודו של קרלין בקארולטון. האזור ההיסטורי של כיכר בית המשפט של קארולטון שוכן על קרקעות שבעבר היו בבעלותו של קרלין, אף על פי שרק שמונה בניינים באזור נבנו בימי חייו (בניין בית המשפט ההיסטורי נבנה ב-1891.