stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדמונד אלנבי
לקריאה נוספת

בשורה אשר השמיע שר הצבא אלנבי, את יושבי ירושלם ממעלות מגדל דוד, בערבית, אנגלית, צרפתית, איטלית, יונית ורוסית. ירושלים, ועד הקהילה, תרע"ט, 1919
ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והמעבדה התפיסתית באגף המבצעים, 2012
ערן דולב, אלונקה על גב גמל, תל אביב: מערכות והוצאת מודן, 2017
ג'יין גודול

| --- | --- |
גודול, 2018
גודול, 2018
 לידה:  3 באפריל 1934 (בת 90) המפסטד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Valerie Jane Morris-Goodall 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה, אתולוגיה, פרימטולוגיה
 מקום לימודים:  קולג' ניונהאם, אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט הינד 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית (4 בינואר 2025)  קצין במסדר אורנז'-נסאו (20 באפריל 2023)  מדליית הכסף של החברה הזואולוגית של לונדון  תואר אקדמי לשם כבוד (אפריל 2024)  פרס קוסמוס הבין-לאומי (2017)  פרס קטלוניה הבין-לאומי (2015)  מדליית הנשיא (האקדמיה הבריטית) (2014)  פרס ג'יילס (2014)  פרס ג'נסיס  קצינה בלגיון הכבוד (17 בינואר 2006)  פרס נירנברג (2004)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2004)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2003)  פרס נסיכת אסטוריאס למחקר טכני ומדעי (2003)  מדלייה לזכר האקסלי (2002)  פרס טיילר להישג סביבתי (1997)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (1996)  מדליית האברד (1995)  מדליית אדינבורו (1991)  פרס קיוטו למדעים בסיסיים (1990)  Gold Medal of the Society of Woman Geographers (1990)  גרגור מנדל (1987)  פרס ג'יי. פול גטי למנהיגות שימור (1984) 
 בן או בת זוג:  הוגו ואן לוויק (1964–1974)  Derek Bryceson (1975–אוקטובר 1980) 
 צאצאים:  Hugo Eric Louis van Lawick 
 janegoodall.org
 תרומות עיקריות
 חקר פרימטים ובמיוחד שימפנזים
 חתימה:   
 
דיים ג'יין מוריס גודול (באנגלית: Dame Valerie Jane Morris Goodall; נולדה ב-3 באפריל 1934) או בתוארה הרשמי הקודם: הברונית ג'יין ואן לוביק-גודול היא פרימטולוגית, אתולוגית ואנתרופולוגית בריטית, הידועה בעיקר בזכות למעלה מחמישים וחמש שנות מחקר וחיים יחד עם שימפנזים מצויים כדי להבין את דפוסי חיי החברה שלהם והיחסים החברתיים שבין השימפנזים, וכן חקר היבטים שונים של חיי השימפנזים, במסגרת תפקידה כמנהלת "מכון ג'יין גודול" בפארק הלאומי גומבה שבטנזניה.
חייה

גודול נולדה בלונדון, בירת אנגליה, בתם הראשונה של מורטימור הרברט מוריס גודול וונה ג'וזף. אחותה, ג'ודי, נולדה בשנת 1938 כשהייתה בת ארבע. לאחר שהוריהן התגרשו עברו גודול ואחותה עם אמן לבורנמות'. היא התעניינה בבעלי חיים מאז נעוריה. האנתרופולוג לואיס ליקי הבחין בחיבתה לבעלי חיים ובחוש הסקרנות שלה במשך טיולה לקניה, בין 1957 ל-1958 שבו שהה גם ליקי, והעסיק אותה כמזכירתו. בעקבות עבודתה עם ליקי, החלה לעבוד וללמוד על שימפנזים מצויים בפארק הלאומי גומבה שבטנזניה, ביולי 1960. ליקי גם סייע לגודול לחזור לאנגליה ולקבל תואר דוקטור באתולוגיה מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1964.
גודול נישאה פעמיים; בשנת 1964 נישאה לצלם חיות הבר הוגו ואן לוויק (van Lawick), אך הם התגרשו בשנת 1974. מנישואים אלה נולד בנה, ב-1967. ג'יין נישאה בשנית, לדרק ברייסון (Bryceson), חבר הפרלמנט של טנזניה, באמצע שנות השבעים, נישואין שהתקיימו עד למותו מסרטן בשנת 1980.
ג'יין גודול קיבלה מדליות, עיטורים, תעודות הוקרה ופרסים רבים על תמיכתה בשימפנזים ומחקרה עליהם. בין השאר, היא קיבלה את 'מדליית הכבוד של טנזניה', פרס קיוטו היוקרתי מיפן, 'מדליית בנג'מין פרנקלין במדעי החיים' ועוד פרסים רבים. בחודש אפריל 2003, המזכיר הכללי של האו"ם, קופי אנאן, הכריז על דוקטור גודול כ"שליחת השלום ברחבי העולם".
הישגים מקצועיים

מחקריה הארוכים והמקיפים של ג'יין גודול על השימפנזים הועילו למדע בהבנת היחסים החברתיים שבין שימפנזה אחד למשנהו ובין הלהקה כולה, וכן בהבנת תהליכי הלמידה והחשיבה המפותחים של השימפנזים, וכך גם הבנת פעולותיהם של השימפנזים, ומנהגיהם בתוך הלהקה. בנוסף, גודול עזרה למיון השימפנזים ולהבדלתם מהבונובו (שימפנזה ננסית), והכללת שניהם, יחד עם הגורילות כהומינידים.
ג'יין גודול הייתה שונה מחוקרי חיות רבים אחרים בזמנה בכך שלמדה על בעלי החיים לא בדרך תאורטית, אלא בדרך מעשית. היא יצאה אל הטבע, לצפות בשימפנזים בסביבתם הטבעית, מתוך אמונה ששם היא תוכל ללמוד עליהם בצורה הטובה ביותר, וכך גם תוכל ליצור איתם קשר אמין יותר. בנוסף, גודול גם קראה בשמות לשימפנזים שאותם חקרה, וזאת בניגוד לגישה הרווחת לפיה יש ליצור ריחוק מסוים בין החוקר לבין מושא המחקר, בעל החיים, כדי לא ליצור קרבה רגשית. עם הזמן, חוקרים ומדענים רבים הלכו בדרכה של גודול, וחקרו בעלי חיים לא בדרך תאורטית, אלא בפועל, על ידי צפייה בהם והבנת אורחות חייהם.
אחת מתרומותיה הגדולות ביותר של גודול לפרימטולוגיה (חקר פרימטים) היא התגלית שהשימפנזים משתמשים בכלים למטרות שונות, ואף מתאימים אותם לצרכיהם. גודול גילתה שהשימפנזים דוחפים מקלות לתוך חורי נמלים וטרמיטים. החרקים עולים על המקל, ואז השימפנזה מושך את המקל ואוכל את החרקים. יתר על כן, השימפנזים עשויים להתאים ענף לתפקיד על ידי קיצוצו לאורך הנכון ותלישת העלים מעליו. לפני תגלית זו היה ידוע על בעלי-חיים המשתמשים בכלים בטבע, אך היה מקובל לחשוב שרק בני אדם מייצרים כלים. גילוי נוסף היא העובדה שבעת שעמום, שימפנזים יכולים לשתף פעולה כדי לצוד קופים קטנים.
ג'יין גודול ציינה כי שימפנזים מסוימים עשויים "לרקוד" עם תחילת גשם כבד או כאשר הם עוברים ליד מפל מים. היא משערת כי התנהגויות "אלמנטליות" (כלומר, הקשורות לארבעת היסודות; במקרה זה, ליסוד המים) אלה הן למעשה "מבשרות הטקסים הדתיים" כלומר סימנים להתנהגות דתית בבעלי חיים.
גודול תמכה במספר יוזמות חברתיות והומניטריות, ואף שירתה כשליחת האומות המאוחדות לשלום בשנת 2002. בעקבות פעולותיה אלה, הוכרזה כאצילה על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, בטקס רשמי בארמון בקינגהאם בשנת 2004. בנוסף, לגודול פינות במספר סדרות טלוויזיה וכן היא כותבת טור במגזין חיות הבר של ה-BBC.
בשנת 2008 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. ב-4 בינואר 2025 הוענקה לה, לצד אישים אחרים, מדליית החירות הנשיאותית בידי הנשיא ג'ו ביידן.
פעילות למען זכויות בעלי-חיים

גודול מכהנת כנשיאת הארגון "Advocates for Animals", עמותה לזכויות בעלי-חיים הפועלת בסקוטלנד. הארגון פועל נגד ניסויים בבעלי-חיים, תעשיית הפרוות, גני חיות, השימוש בבעלי-חיים לצורכי בידור, והפגיעה בבעלי-חיים בחקלאות תעשייתית.
מכון ג'יין גודול

בשנת 1977 הקימה גודול את "מכון ג'יין גודול" בטנזניה, מכון שתמך בפארק הלאומי גומבה ובמאמצם להגן על שימפנזים ועל סביבתם הטבעית, יערות הגשם. עם 19 שלוחות מסביב לעולם, המכון הוכר בפעילותו החדשנית עבור שימור קהילות השימפנזים והפעלת תוכניות ללימוד נוער על שימפנזים ועל חיות בסכנת הכחדה בכלל, באפריקה, שהתרחבה בהמשך ל-87 מדינות. גודול מקדישה את זמנה לתמיכה, למחקר, להבנת השימפנזים ולפעילות הגנה עליהם ברחבי העולם, שכוללת הרצאות ומחקרים במדינות רבות.
ביקורת

צייר הקומיקס האמריקאי גארי לארסון הציג במדור הקריקטורות שלו זוג שימפנזים מטפחים זה את זה. הנקבה מוצאת שערה אנושית על גופו של השימפנז האחר, ושואלת אותו "עשית עוד קצת 'מחקר' עם גודול?". מכון המחקר של גודול כעס על הפרסום, ועורכי דינה שלחו מכתב ללארסון, שבו טענו שהציור משמיץ ואכזרי, ואם לא תתפרסם התנצלות מאת לארסון, גודול תתבע אותו. לבסוף, התברר כי המכתב לא נשלח על דעתה של גודול (שכלל לא ראתה את הקריקטורה), והיא פיטרה את המזכירה שהייתה אחראית לו. כל הרווחים ממכירת הקומיקס הופנו אל מכון המחקר של גודול, והיא כתבה הקדמה משעשעת לספרו של לארסון ובו סיפרה את הסיפור במלואו.
מדענים רבים יוצאים נגד גישתה של גודול בחקר בעלי חיים. הם טוענים שלפני יציאה אל הטבע כדי לצפות בבעלי החיים צריך לחקור אותם מהפן התאורטי. כמו כן יש מדענים שמבקרים את גישתה, הטוענת שיש ליצור קרבה רגשית בין הנחקר לחוקר, גישה היוצרת נקודת מבט לא-נייטרלית לדעתם.
פרסומים

גודול הוציאה ספרים וסרטים רבים, רובם על חוויית חייה עם השימפנזים. חלק גדול מהסרטים עליה הופקו על ידי ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
ספרים

החברים שלי, השימפנזים, וושינגטון, בהפקת נשיונל ג'יאוגרפיק (1970), תורגם לעברית כאני והשימפנזים הוצאת עם עובד (1973)
הרוצחים התמימים (יחד עם הוגו ואן לוויק), לונדון, (1971), יצא לאור בעברית ב-1981 בהוצאת מסדה
השימפנזים של גומבה, התפרסם גם ביפנית ורוסית. (1971)
דרך החלון, לונדון, (1986)
קרבת משפחה אכזרית (עם מיכאל ניצ'ולס), ניו יורק, (1990)
סיבה לתקווה ספיריטואל נסיעה (עם פיליפ בארמאן), ניו יורק.
40 שנים בגומבה, ניו יורק (2000)
אפריקה שבעה מדם, ניו יורק, (2000)
מעבר לתמימות: אוטוביוגרפיה במכתבים, ניו יורק, (2001)
יחסי אמון: מה אנחנו חייבים לעשות לבעלי החיים שאנחנו אוהבים, (עם מארק באקופף), סן פרנסיסקו, (2002)
מעטים מספריה של גודול תורגמו לעברית.
סרטים

גברת גודול ושימפנזי־הבר, נשיונל ג'יאוגרפיק (1965)
בין השימפנזים, נשיונל ג'יאוגרפיק, (1984)
אנשי היער, (1988)
התרעת שימפנזים, הפקה עצמית, (1990)
שימפנזים, הם או אנחנו, (1990)
החיים והאגדה של ג'יין גודול, נשיונל ג'יאוגרפיק, (1990)
יומן שימפנזים, BBC, (1996).
ג'יין גודול: מדוע?, נשיונל ג'יאוגרפיק, (2000)
ראו גם

דיאן פוסי
לקריאה נוספת

דייוויד קאומן, מפעל החיים של ג'ין גודול, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 149, אוקטובר 2010
טוני גרבר, ג'יין גודול: הסיפור האמיתי, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 233, אוקטובר 2017
איסבל סנצ'ז וגארה, ג'יין גודול (קטנות-גדולות), יפו: הוצאת צלטנר, 2019. תרגום: אבירמה גולן. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  גודול י () "רוחניות פרימטית" אנציקלופדיה של דת וטבע. בעריכת ב'טיילור. תומרס, ניו יורק. עמ '. 1303-1306
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
↑  פטימה חוסיין, Hillary Clinton, George Soros and Denzel Washington received the highest US civilian honor, באתר AP‏, 4 בינואר 2025 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261954605171  PLWABN: 9810604428905606  BIBSYS: 90217340  BNE: XX961777  BnF: cb11927603n (data)  CANTIC: a11396398  CiNii: DA00656625  GND: 119004453  ISNI: 0000 0001 2146 9834  LCCN: n50039798  LNB: 000161772  MusicBrainz: ba2c5b59-d300-492f-90be-49af20dffb29  NDL: 00467331  NKC: jn19990002776  NLA: 35710792  NLG: 84881  NLK: KAC200100173  NSK: 000254974  NTA: 072350075  SNAC: w6tj99pw  SUDOC: 027176355  TePapa: 64979  Trove: 1052763  VIAF: 108443470   WorldCat (עם VIAF): 108443470 
שימפנזה ננסי משתמש במקל לשם הוצאת טרמיטים, מתגליותיה של גודול (בשימפנזים מצויים)
ג'יין גודול, 2015
ג'יין גודול בפעילות עם ילדים במים מתוקים
הארייט ברוקס

| --- | --- |
תמונה מטקס סיום הלימודים, 1898
תמונה מטקס סיום הלימודים, 1898
 לידה:  2 ביולי 1876 אקסטר, קנדה 
 פטירה:  17 באפריל 1933 (בגיל 56) מונטריאול, קנדה 
 ענף מדעי:  פיזיקה גרעינית
 מקום מגורים:  קנדה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מקגיל  מכללת ברין מאר  קולג' ניונהאם, אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  ארנסט רתרפורד 
 מוסדות:  קולג' ברנרד 
 תרומות עיקריות
 חקר טרנסמוטציות גרעיניות ורדיואקטיביות, גילוי רתיעה אטומית
 
הארייט ברוקס (באנגלית: Harriet Brooks ‏ 2 ביולי 1876 – 17 באפריל 1933) הייתה פיזיקאית הגרעין הקנדית הראשונה. ניסוייה היוו את התשתית לפיתוח הפיזיקה הגרעינית. היא נודעת במיוחד בזכות מחקרה בנושא טרנסמוטציות גרעיניות (אנ') ורדיואקטיביוּת. טרנסמוטציות גרעיניות הן שינוי של אטומים, במספר הפרוטונים או הנייטרונים, עקב ריאקציה גרעינית או דעיכה גרעינית. בנוסף לכך היא גילתה את הרתיעה האטומית (אנ'). ארנסט רתרפורד, אשר הנחה אותה בעבודת הגמר לתואר שני, החשיב אותה כבעלת יכולת וכישרון הדומים למארי קירי. היא נאלצה להתפטר מהאקדמיה עקב נישואיה ב-1907. כך, אף על פי שהקריירה המדעית שלה נמשכה רק 13 שנים, היא תרמה תרומות משמעותיות לפיזיקה הגרעינית.
ביוגרפיה

ברוקס נולדה באקסטר, באונטריו בקנדה בשנת 1876. היא סיימה תואר ראשון במתמטיקה ופילוסופיה טבעית (נושא אשר קדם למדעי הטבע) באוניברסיטת מקגיל בשנת 1898.
ברוקס הייתה תלמידת התואר השני הראשונה אשר הנחה ארנסט רתרפורד, והאישה הראשונה שסיימה תואר שני באוניברסיטת מקגיל. היא עבדה בהנחייתו של רתרפורד לאחר השלמת התואר הראשון, במהלך התואר השני, בו חקרה חשמל ומגנטיות, ולאחר סיום התואר השני.
לאחר סיום התואר השני ב-1901, ברוקס עברה לקיימברידג', אנגליה כדי לעבוד עם ג' ג' תומפסון במעבדת קוונדיש המפורסמת. שם חישבה את זמן מחצית החיים של פליטת תוריום (מה שמאוחר יותר התגלה כרדון-220).
ב-1903, לאחר שסיימה לעבוד באנגליה, היא חזרה למקגיל ועבדה עם רתרפורד כעוזרת מחקר. היא הבחינה בפליטה מתוריום שהייתה שונה מאוד מקרינת האלפא והבטא שבה הבחינו חוקרים עד אז. ברוקס שיערה כי הפליטה יכולה להיות מוסטת ממסלולה על ידי רוח. על ידי שימוש בשיטת דיפוזיה, היא הסיקה שהפליטה היא גז רדיואקטיבי אשר המסה האטומית שלו נמוכה משמעותית מהמסה האטומית של תוריום, היסוד-ההורה. רעיון חדש זה אשר אותו הגתה ברוקס הוא מרכזי להתפתחות הפיזיקה הגרעינית, והיווה את הבסיס להשערתם של רתרפורד ופרדריק סודי (אשר זכו שניהם בנובל על מחקר בתחום זה) כי מקורה של רדיואקטיביות הוא בהתפרקות אטומים.
ברוקס הייתה אחת מהאנשים הראשונים שגילו את היסוד רדון. היא הייתה הראשונה אשר ניסתה לקבוע את זמן מחצית החיים שלו ואחד מהאנשים הראשונים אשר חקרו את המסה האטומית שלו.
ב-1904 ברוקס התמנתה לסגל ההוראה בברנרד קולג' בניו יורק (פקולטה לנשים אשר הוקמה ב-1889).
ב-1906 היא התארסה, ועקב כך היא נאלצה לעזוב את האקדמיה. זאת מכיוון שלפי החוק דאז באוניברסיטאות, כל אישה שנישאה הייתה חייבת להתפטר מעבודתה. הדיקן התעקש שעליה להתפטר, באומרו "טובת המכללה וכבוד מקומה של האישה בבית, דורשים שנישואיך יהוו את התפטרותך".
במכתב ההתפטרות שלה לדיקן, ברוקס מחתה על אי-הצדק:
אני חושבת שזוהי חובתי למקצוע שלי ולמגדר שלי להראות שלאישה יש את הזכות לעסוק במקצועה, ולא ניתן לאלץ אותה לעזוב אותו רק מפני שהיא מתחתנת. אני לא יכולה להעלות על דעתי כיצד מכללות לנשים, אשר מעודדות נשים לעסוק במקצועות, יכולות להתקיים כאשר הן מתכחשות לעיקרון זה.
לאחר שעזבה את ברנרד קולג' ב-1906, היא עברה למכון קירי בפריז, שם עבדה תחת הנחייתה של מארי קירי, וחקרה את הרתיעה האטומית בעזרת סדרת הדעיכה של רדיום.
בשנת 1907 ברוקס נישאה לפרנק פיטצ'ר. לאחר מכן חייה את המשך חייה במונטריאול, קנדה. היא מתה בגיל 56 מ'מחלת דם'. סביר כי מחלת הדם הייתה לוקמיה, עקב הרדיואקטיביות שהיא הייתה חשופה לה בעת עבודת המחקר שלה, בדומה לחלוצי פיזיקה גרעינית רבים. זאת מפני שסכנות הרדיואקטיביות עדיין לא היו ידועות ולכן לא היה שימוש בביגוד מגן בשנים האלו בעבודה עם חומרים רדיואקטיביים, מה שהוביל רבים מהם למוות ממחלות הקשורות לקרינה.
בהספד שפורסם בניו יורק טיימס לאחר מותה, ב-18 באפריל 1933, נכתב כי היא גילתה את הרתיעה האטומית. ברוקס נחשבת כאחת הנשים המשפיעות בתחום הפיזיקה הגרעינית, ושנייה למארי קירי בלבד, וזאת בגלל תרומותיה הרבות, ואף על פי שאפילו לא הספיקה לסיים את הדוקטורט. היא חברה בהיכל התהילה הקנדי של המדע וההנדסה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Ingrid Birker, Remembering Harriet Brooks: Canada’s first female nuclear physicist, ‏8 במרץ 2011 (ארכיון)
1 2 3 4  Elizabeth Shearly, Harriet Brooks, pioneering Canadian nuclear physicist, ‏13 בינואר 2015 (ארכיון)
1 2  CWP at UCLA, Harriet Brooks
1 2 3 4  Canada Science and Technology Museum, Hall of Fame: Harriet Brooks Pitcher 1876-1933 (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90673986  BnF: cb13510394n (data)  GND: 119153912  ISNI: 0000 0000 7372 844X  LCCN: no92011747  NDL: 00713903  SUDOC: 133056082  VIAF: 15573516   WorldCat (עם VIAF): 15573516
המרכז לחקר החברה האזרחית והפילנתרופיה בישראל

המרכז לחקר החברה האזרחית והפילנתרופיה בישראל הוא מכון מחקר אקדמי באוניברסיטה העברית בירושלים, אשר הוקם ב-2006 על ידי פרופ׳ הלל שמיד בשיתוף הג'וינט. המכון מהווה חלק מבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה. מטרות המכון הן לחקור את תחומי החברה האזרחית, היזמות החברתית ההתנדבות והפילנתרופיה, וקשריהם עם הממשלה והמגזר העסקי. ראש המכון היא פרופ' מיכל אלמוג בר. משרדי המכון ממוקמים בקמפוס הר הצופים.
הארגון משתף פעולה עם ארגונים רבים, ובהם: מרכז טאוב, אוניברסיטת טקסס באוסטין, שיתופים, המשרד לשוויון חברתי ומשרד הרווחה.
הערות שוליים

↑  מי אנחנו, באתר civilsociety.huji.ac.il
↑  שותפים ותומכים, באתר civilsociety.huji.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310946905171
האוניברסיטה הפדרלית של קרים

| --- | --- |


 מוסד להשכלה גבוהה
 על שם:  ולדימיר ורנדסקי 
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־11 שנים) 
 תלמידים
 :  35,000 
 מיקום
 מיקום:  רוסיה/אוקראינה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  44°56′12″N 34°08′03″E﻿ / ﻿44.936528°N 34.134089°E﻿ / 44.936528; 34.134089
 cfuv.ru
 he
 
האוניברסיטה הפדרלית של קרים (או בשם הרשמי: האוניברסיטה הפדרלית של קרים על שם ו.א. ורנדסקי, Кры́мский федера́льный университе́т и́мени В. И. Верна́дского) היא אוניברסיטה פדרלית רוסית בעיר סימפרופול שבחצי האי קרים. האוניברסיטה הוקמה בשנת 2014, ממיזוג שמונה אקדמיות ומכוני מחקר, שבע מכללות ומרכזי לימוד ולה 11 סניפים ברחבי קרים ושבעה ארגונים מדעיים מסונפים. זהו המוסד להשכלה גבוהה הגדול ביותר ברפובליקת קרים ואחת מעשר אוניברסיטאות פדרליות ברוסיה.
האוניברסיטה נקראת על שם האקדמאי ולדימיר איוואנוביץ' ורנדסקי.
היסטוריה

הרעיון להקים אוניברסיטה פדרלית חדשה עלה ב-31 במרץ 2014 ביוזמת ראש הממשלה דמיטרי מדבדב בישיבת הממשלה שנערכה בסימפרופול. ב-10 באפריל, בראיון לעיתון איזווסטיה, שר החינוך והמדע של רוסיה דמיטרי ליוואנוב דיווח כי אוניברסיטה פדרלית תוקם "על בסיס אוניברסיטת ורנדסקי טבריצ'סקי".
האוניברסיטה הוקמה ב-4 באוגוסט 2014 מתוך מיזוג:
האוניברסיטה הלאומית טבריצ'סקי על שם ורנדסקי (כולל מכללת האוניברסיטה, ספריית המחקר והמרכז לטכנולוגיות מחשב)
האקדמיה הלאומית לשימור ובניית אתרים
השלוחה הדרומית של האוניברסיטה האגרוטכנולוגית של קרים (כולל מכללת בחצ'יסאראי לבנייה, אדריכלות ועיצוב, המכללה האגרו-תעשייתית של קרים, המכללה האגררית של פריבז'ני, בית הספר הטכני של קרים למדידת מים ומיכון חקלאי)
האקדמיה ההומניטרית והפדגוגית (ביאלטה, כולל מכון יבפטוריה למדעי החברה, המכון לחינוך וניהול פדגוגי והמכללה לכלכלה ומדעי הרוח)
המכון הכלכלי של קרים
מכון קרים לטכנולוגיות מידע והדפסה (כולל המחלקה להכשרת מומחים זוטרים)
האוניברסיטה לרפואה של קרים (כולל המכללה לרפואה)
המרכז המדעי של קרים
המחלקה לסייסמולוגיה, המכון לגיאופיזיקה
המרכז המדעי והמתודולוגי של קרים לניהול חינוך
סניף קרים של המכון למדעי המזרח
המכון הראשי למחקר ועיצוב טריטוריאלי "KRYMNIIPROEKT"
תחנת הניסוי בקרים של המרכז המדעי הלאומי "המכון לרפואה וטרינרית ניסיונית וקלינית"
תחנת מחקר לחקר הרים ויערות
מספר הסטודנטים באוניברסיטה הוא 34,355 אנשים. המספר הכולל של עובדי האוניברסיטה הוא 6,567 איש, כולל צוות ההוראה - 2,851 איש.
גלריה

הגן הבוטני בשטחי האוניברסיטה.
קמפוס אקדמיית טבריד והמכון לטכנולוגיה ופיזיקה.
בניית הקמפוסים החדשים לאוניברסיטה.
הערות שוליים

↑  Крымский федеральный университет прошёл госаккредитацию // רי"א נובוסטי, 27.03.2015
1 2  Изотов И. ВУЗ на вырост. В Крыму создадут федеральный университет // רוסיסקאיה גאזטה — Столичный выпуск. — № 6454 (182).
↑  В Крыму появится федеральный университет // Интерфакс, 31.03.2014
↑  Павел Панов «РАН хочет заниматься оказанием ритуальных услуг» // Известия, 10.04.2014
↑  Россия создаст в Крыму федеральный университет // Корреспондент.нет, 10.04.2014
↑  Распоряжение Правительства Российской Федерации от 4 августа 2014 г. № 1465-р
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396797705171  GND: 1119338263  LCCN: nb2015021245  SUDOC: 248222120  VIAF: 7328147967371384200003   WorldCat (עם VIAF): 7328147967371384200003
הספרייה הרפואית על שם ברמן

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1919 
 קואורדינטות:  31°45′51″N 35°09′01″E﻿ / ﻿31.764083333333°N 35.150138888889°E﻿ / 31.764083333333; 35.150138888889
 https://libraries.huji.ac.il/medicine
  (למפת ירושלים מוגדלת) הספרייה הרפואית על שם ברמן(למפת ירושלים רגילה) הספרייה הרפואית על שם ברמן(למפת הרי ירושלים רגילה) הספרייה הרפואית על שם ברמן(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הספרייה הרפואית על שם ברמן
 
הספרייה הרפואית ע"ש ברמן היא ספרייה אקדמית, הנמצאת בקמפוס עין כרם של האוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי הדסה עין כרם בירושלים. הספרייה משרתת את הקהילה האקדמית בקמפוס עין כרם, הכוללת חוקרים, מרצים וסטודנטים מתחומי מדעי הרפואה וכן את בתי החולים המסונפים:
היסטוריה

הספרייה הרפואית נוסדה בשנת 1919 בסיועו של ד"ר יוליוס ירחע (1882-1963), רופא יהודי-אמריקני, יועץ בתחום רפואת הנשים במרכז הרפואי בית ישראל בניו יורק. ירחע ליקט ספרות רפואית במטרה לייסד בסופו של דבר רשת ספריות רפואיות בארץ ישראל.
ירחע הוא אחיו של המהנדס ישעיהו ירחע, ממייסדי רעננה. בשנים הראשונות שימשה הספרייה כספרייה מרכזית, בעלת שלוחות ברחבי הארץ. הספרייה נקראה על שמו של יוליוס בשנת 1930.
בשנת 1966 היא צורפה לקמפוס הפקולטה לרפואה בעין כרם והפכה להיות "הספרייה הרפואית הלאומית".
בשנת 1975 עברה הספרייה למשכנה הנוכחי, שנבנה בתרומתם של מוריאל ופיליפ ברמן מאלאנטאון שבפנסילבניה, ארצות הברית. משנת 2003 הספרייה הרפואית נמצאת תחת רשות הספריות של האוניברסיטה העברית.
הארכיון ע"ש אבא חושי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  personal archive 
 על שם:  אבא חושי 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1970
 תאריך פתיחה רשמי:  1970 
 
 קואורדינטות:  32°45′44″N 35°01′08″E﻿ / ﻿32.762359°N 35.018803°E﻿ / 32.762359; 35.018803
 אתר רשמי
  (למפת חיפה מוגדלת) הארכיון ע"ש אבא חושי(למפת חיפה רגילה) הארכיון ע"ש אבא חושי(למפת הגליל המערבי רגילה) הארכיון ע"ש אבא חושי(למפת הגליל המערבי מוגדלת) הארכיון ע"ש אבא חושי
 
אבא חושי וברקע ארובות בתי הזיקוק ('הלבניות'). תמונה מן הארכיון
אבא חושי ומשה דיין בתערוכת הפרחים ה-9 הבינלאומית בחיפה, 29.4.1960
דוד בן-גוריון בביקור במפעל סולתם, 1960 מתוך תמונות הארכיון
הארכיון ע"ש אבא חושי בספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה, מכיל מסמכים משנת 1919 ועד לשנות השבעים של המאה ה-20, אשר הצטברו לאורך תקופת פעילותו של אבא חושי בישראל כחלוץ, איש ציבור, חבר מפלגה, מזכיר מועצת פועלי חיפה וראש עיריית חיפה בין השנים 1951–1969. בנוסף, קיימים בו חומרים אשר נאספו לאחר מותו וקשורים למפעל חייו.
לצד האוסף הפרטי של אבא חושי, מכיל ארכיון מסמכים היסטורי זה גם אוספים אישיים כגון: אוסף השופט דב טובבין, אוסף רב החובל זאב הים שהיה מחלוצי הימאות העברית בעת החדשה, אוסף מרים כץ, נחמן טננבוים ועוד. בנוסף כולל הארכיון אוספים של מוסדות, מוסדות ציבור, ארגונים ומפעלים ובהם: בית שפינוזה, מועצת פועלי חיפה (מפ"ח), מפלגת העבודה, המשמרת הצעירה בסניף מפלגת העבודה בחיפה רבתי, בית הספר עממי א', בית הספר הריאלי העברי בחיפה, חברת  גב-ים ועיריית צפת.
חלק לא מבוטל מבין המסמכים כולל נאומים, פתקאות, הרצאות ומאמרי עיתונות שכתב אבא חושי בעצמו. חלק אחר עוסק בביטחון, תעשייה, תרבות, חינוך, בנייה ותכנון העיר, ספנות וים, שביתות, איגודים מקצועיים, זכויות עובדים, יחסים עם האוכלוסייה הערבית והדרוזית, יחסים בינלאומיים וכו'.
הארכיון משרת את קהילת החוקרים והסטודנטים של אוניברסיטת חיפה, מוסדות אקדמיה ומחקר אחרים, וקהל רחב בארץ ובעולם.
היסטוריה

הארכיון הוקם בשנת 1970 בין כותלי אוניברסיטת חיפה, במסגרת הפקולטה למדעי הרוח, כתוצאה מיוזמה משותפת של עיריית חיפה, אוניברסיטת חיפה, ומשפחתו של אבא חושי וזאת כדי לאפשר לציבור הלומדים והמתעניינים ללמוד על תולדות חיפה בעבר הרחוק והקרוב, מתוך נקודות גישה שונות ובמגוון תחומים.
על מנת להציל מכיליון חומר ארכיוני רב ומתוך מטרה לאפשר שימוש בחומר המצוי בין כתליו, הוחלט להרחיב את הארכיון כך שיכלול גם חומר ארכיוני הנוגע לתולדות יישובי צפון הארץ.
חלק מן הארכיון הועבר לעיריית חיפה, ובשנת 2005 החלק שנותר באוניברסיטה הושב לספריית יונס וסוראיה נזריאן, והוא שוכן בחדר הספרים הנדירים בספרייה.
שימור ודיגיטציה

בשנת 2006 החלה הספרייה ביישום פרויקט הכולל מחשוב, ארגון ושימור הארכיון: ארגון ומיון החומרים בתיקים בהתאם לפרמטרים של נושא ושנה, קטלוג הפריטים וכן, בניית אגרון (תזאורוס) ונקודות גישה מגוונות למסמכים. כל זאת במקביל לטיפול פיסי בחומר וקביעת נוהלי שימור ועיון ראויים. כחלק מפרויקט הנגשת החומרים מתבצעת סריקה שוטפת של כל חומרי הארכיון. עד כה נסרקו קרוב ל-150 תיקים. רוב האלבומים והתמונות מתוך אוספי הארכיון קוטלגו ונסרקו גם כן. כל החומרים הסרוקים מוצגים בגלריה הדיגיטלית באתר הספרייה. החומר נגיש לכל דורש.
גלריית תמונות

מקצת מחפציו האישים של אבא חושי המוצגים בארכיון
דניאלה דוויק

דניאלה דוויק (Daniela Dueck) (נולדה ב-1965) היא היסטוריונית של העת העתיקה,פרופסור מן המנין במחלקה ללימודים קלאסיים ובמחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן. מאז אוקטובר 2022 היא דקנית הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בר-אילן. תחומי מחקרה העיקריים הם כתיבה גאוגרפית ותפיסות גאוגרפיות ביוון וברומא העתיקות, פרגמנטים של יצירות יווניות ורומיות ומפגשי תרבויות בעולם העתיק.
ביוגרפיה אקדמית

דניאלה דוויק למדה את שלושת תאריה האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים. היא סיימה את לימודי התואר הראשון בחוגים להיסטוריה ולתולדות האמנות. את התואר השני למדה בחוג להיסטוריה וכתבה תיזה שכותרתה "הודו בעיני היוונים עד אלכסנדר הגדול" בהנחיית פרופ' דוד אשרי. את עבודת הדוקטורט, בהנחייתו של פרופ' יוסף גייגר, כתבה בנושא "הגאוגרפיה של סטרבו כיצירה אוגוסטאית". עם סיום התואר השני החלה ללמד באוניברסיטת בר-אילן כמתרגלת במחלקה להיסטוריה כללית. מאוחר יותר עברה ללמד גם במחלקה ללימודים קלאסיים וכיום היא נמנית עם הסגל האקדמי הבכיר בשתי המחלקות.
מחקריה

מאז כתיבת התיזה לתואר השני דניאלה דוויק עוסקת בגאוגרפיה עתיקה, יוונית ורומית, על היבטיה השונים, הן הטקסטואליים והן התרבותיים וההיסטוריים. עניין אקדמי זה מתחבר גם לשאלת המסורת הגאוגרפית והתמסורת הטקסטואלית שבחלקה השתמרה בצורה של פרגמנטים כציטוטים ספרותיים.
מחקרה עוסק בנושאים הבאים:
(1) סטרבו וכתיבה גאוגרפית.
(2) פרגמנטים גאוגרפיים.
(3) תפוצה של ידע גאוגרפי שלא בכתב ולא באמצעות טקסטים.
(4) ציטוטי שירה כעדות למסורת טקסטואלית וסגנונית.
(5) נושאים שונים הנוגעים לתרבות העולם העתיק של יוון ורומא.