stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שודדי הזמן

| --- | --- |

 בימוי:  טרי גיליאם
 הופק בידי:  טרי גיליאם
 תסריט:  טרי גיליאם מייקל פיילין
 עריכה:  ג'וליאן דויל
 שחקנים ראשיים:  ג'ון קליז שון קונרי שלי דובאל קתרין הלמונד איאן הולם מייקל פיילין ראלף ריצ'רדסון פיטר ווהן דיוויד וורנר דייוויד רפפורט קני בייקר ג'ק פרביס מייק אדמונדס טייני רוס קרייג וורנוק
 מוזיקה:  מייק מורן
 צילום:  פיטר ביזיו
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  HandMade Films
 חברה מפיצה:  Embassy Pictures, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 ביולי 1981 6 בנובמבר 1981
 משך הקרנה:  116 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  הרפתקאות, פנטזיה, קומדיה
 מקום התרחשות:  האוקיינוס האטלנטי, יוון העתיקה, אנגליה 
 תקציב:  5,000,000$
 הכנסות:  48,400,000$
 הכנסות באתר מוג'ו:   timebandits
 סרט הבא:  ברזיל (1985)
 דף הסרט ב־IMDb
 
"שודדי הזמן" (באנגלית: Time Bandits) הוא סרט הרפתקאות פנטזיה בריטי משנת 1981 שנכתב, הופק ובוים על ידי טרי גיליאם. בסרט מככבים דייוויד רפפורט, שון קונרי, ג'ון קליז, שלי דובאל, ראלף ריצ'רדסון, קתרין הלמונד, איאן הולם, מייקל פיילין, פיטר ווהן ודייוויד וורנר. הסרט מספר את סיפורו של נער צעיר שנלקח להרפתקה בזמן עם חבורת גנבים ששודדים אוצרות מנקודות שונות בהיסטוריה.


בשנת 1979, גיליאם לא הצליח להקים את סרט המדע הבדיוני שתכנן, "ברזיל", לכן הוא החליט להפיק במקומו סרט לכל המשפחה. הוא כתב את התסריט בשיתוף עם חברו ממונטי פייתון, מייקל פיילין. הסרט צולם באנגליה, מרוקו וויילס, ויצא לבתי הקולנוע בבריטניה ב-2 ביולי 1981, וב-6 בנובמבר בארצות הברית. עם צאתו, הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות.


הסרט הגיע למקום הראשון בקופות סוף השבוע בארצות הברית ובקנדה, והצליח לגרוף סך של 36 מיליון דולר.


גיליאם התייחס ל"שודדי הזמן" כאל הראשון ב"טרילוגיית הדמיון" שלו, כאשר אחריו, יצאו הסרטים "ברזיל" (1985) ו"הרפתקאות הברון מינכהאוזן" (1988).
עלילת הסרט

קווין הוא ילד צעיר המוקסם מההיסטוריה, במיוחד זו של יוון העתיקה. לילה אחד, בזמן שקווין ישן, אביר לבוש שריון על סוס מתפרץ מארון הבגדים שלו. קווין מתחבא מתחת לשמיכות בזמן שהאביר רוכב ליער שבו היה קיר חדר השינה שלו; כשקווין מסתכל שוב, החדר חוזר לקדמותו והוא מוצא את אחת התמונות שלו על הקיר בדומה ליער שראה. למחרת בלילה הוא מכין תיק עם צידה ומצלמת פולארויד, אבל מופתע כששישה גמדים יוצאים מהארון. קווין מגלה שהחבורה גנבה מפה, ומחפשת יציאה מחדרו. הגמדים מגלים שקיר חדר השינה מוביל לפורטל לעולם אחר. קווין מהסס להצטרף אליהם, כשלפתע מגיח מאחוריהם ראש מרחף ומאיים, הישות העליונה, אשר דורש את החזרת המפה. קווין והגמדים מוצאים חלל ריק בקצה המסדרון.
הם נוחתים באיטליה במהלך קרב קסטיליונה. קווין לומד שרנדל הוא הגמד המוביל של החבורה, הכוללת גם את פידג'יט, סטרוטר, אוג, וולי וורמין. הם עבדו בעבר עבור הישות העליונה, בתיקון חורים במארג המרחב-זמן, אך הבינו את הפוטנציאל להשתמש במפה המזהה חורים אלה כדי לגנוב אוצר, ולברוח באמצעות מסע במרחב-זמן. בעזרתו של קווין, הם מבקרים בכמה מקומות במרחב-זמן, ופוגשים דמויות כמו נפוליאון בונפרטה ורובין הוד. קווין משתמש במצלמתו כדי לתעד את ביקוריהם. עם זאת, הם אינם מודעים לכך שהם במעקב של ישות מרושעת, המסוגלת לתמרן את המציאות ומנסה להשיג מהם את המפה.
קווין נפרד מהקבוצה ומגיע ליוון העתיקה, שם פוגש את המלך אגממנון. לאחר שקווין עוזר למלך להרוג מינוטאור, המלך מאמץ אותו. חבורת הגמדים מוצאים את קווין וחוטפים אותו, למורת רוחו, ונמלטים דרך חור נוסף, ומגיעים לאוניית הטיטאניק. הרשע מתמרן את הקבוצה ומעביר אותה לממלכתו, זמן האגדות. לאחר שהם מצליחים לשרוד מפגשים עם עוגים וענק, קווין והגמדים מאתרים את מבצר החושך, ומתפתים להיכנס למלכודת הרשע. הרשע לוקח את המפה ונועל את הקבוצה בכלוב מעל בור ללא תחתית. בעודו מסתכל על התמונות שלקח, קווין מוצא תמונה של המפה, והקבוצה מבינה שיש בור לידם. הם בורחים מהכלוב, וקווין מסיח את דעתם של רודפיהם בזמן שהאחרים עוברים דרך הבור.
הרשע מתעמת עם קווין ולוקח ממנו את המפה. הגמדים חוזרים עם לוחמים שונים ומכונות לחימה מכל רחבי הזמן, אך הרשע מביס את כולם ללא מאמץ. בזמן שקווין והגמדים מתכוננים להיכנע לרשע, הוא נבלע לפתע בלהבות; מתוך העשן מגיח אדם מבוגר, המתגלה כישות העליונה. הוא מגלה שהוא איפשר לגמדים לשאול את המפה שלו וכל ההרפתקה הייתה מבחן. הוא פוקד על הגמדים לאסוף את חתיכות הרוע המרוכז, ומזהיר שהם עלולים להיות קטלניים אם לא ייבלמו. לאחר שיחזור המפה, הוא מאפשר לגמדים להצטרף אליו. הישות העליונה נעלמת עם הגמדים, ומשאירה את קווין מאחור כשפיסת רוע אחרונה מתחילה להתפוגג.
קווין מתעורר בחדר השינה שלו ומגלה שהוא מלא עשן. לוחמי האש פורצים את הדלת ומחלצים אותו בזמן שהם מכבים שריפה בביתו. אחד הכבאים מגלה שהטוסטר אובן החדש של הוריו גרם לשריפה. כאשר קווין מתאושש, הוא מגלה שאחד הכבאים דומה לאגממנון ומגלה שעדיין יש לו את התמונות מההרפתקה שלו. הוריו של קווין מגלים סלע מעושן בטוסטר אובן. קווין מזהה אותו כחתיכת רוע, ומזהיר אותם לא לגעת בו, אבל הם מתעלמים ממנו, עושים זאת ומתפוצצים, משאירים רק את נעליהם. כאשר הכבאי אגממנון קורץ לילד לפני שהוא עוזב, קווין מתקרב לנעליים המעלות עשן, ונראה מלמעלה כשדמותו הולכת וקטנה, חושפת את כוכב הלכת ואז את החלל החיצון, לפני שהיא מגולגלת במפה על ידי הישות העליונה.
משתתפים

דייוויד רפפורט - רנדל
קני בייקר - פידג'יט
מלקולם דיקסון - סטרוטר
מייק אדמונדס - עוג
ג'ק פרביס - וולי
טייני רוס - ורמין
קרייג וורנוק - קווין
ג'ון קליז - רובין הוד
שון קונרי - אגממנון/כבאי
שלי דובאל - פאנסי
קתרין הלמונד - גברת עוג
איאן הולם - נפוליאון
מייקל פיילין - וינסנט
ראלף ריצ'רדסון - ישות עליונה
פיטר ווהן - וינסטון האוגר
דייוויד וורנר - רשע
דייוויד דקר - טרבור, אביו של קווין
שילה פירן - דיאן, אמו של קווין
ג'ים ברודבנט - מנחה שעשועון טלוויזיה
ג'ון יאנג - רג'ינלד
מירטל דבניש - בריל
טרנס ביילר - לוסיין
פרסטון לוקווד - נגי
צ'ארלס מקיאון - מנהל תיאטרון
דריק אוקונור - רדגרייב
ניל מקארתי - מריון
דרק דדמן - רוברט
ג'רולד וולס - בנסון
איאן מיור - הענק
טוני ג'יי (קול) - הישות העליונה
תגובות > הצלחה מסחרית

הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-6 בנובמבר 1981 והגיע למקום הראשון בקופות בסוף השבוע, עם הכנסות של $6,507,356 מ-821 בתי קולנוע. הסרט נשאר במקום הראשון במשך 4 שבועות וגרף 36 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה בתקציב של 5 מיליון דולר (2.2 מיליון ליש"ט), והיה הסרט ה-13 הרווחי ביותר של השנה בצפון אמריקה.
הסרט הופץ מחדש בארצות הברית ב-12 בנובמבר 1982 וגרף 6 מיליון דולר נוספים, והביא לסך הכנסות של 42.4 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה.
תגובות > ביקורת

באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג של 91% בהתבסס על 54 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.9 מתוך 10. הקונצנזוס קובע: "שודדי הזמן היא פנטזיית מסע בזמן יוצאת דופן מאת טרי גיליאם, המשתמשת בעיצוב תפאורה פנטסטי ואפקטים מיוחדים תוצרת בית כדי ליצור יקום חי ומקורי". באתר Metacritic הוא קיבל דירוג ממוצע משוקלל של 79 מתוך 100.
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. גארי ארנולד מהוושינגטון פוסט אמר כי מדובר ב"טוניקה קולנועית נפלאה, קלאסיקה חדשה ומפוארת במסורת של מסע בזמן והרפתקאות מהאגדות". דייוויד אנסן מניוזוויק החשיב אותו כ"מתוחכם וילדותי בעת ובעונה אחת, בהיגיון הקסום אך המגניב רגשית שלו". וינסנט קנבי מהניו יורק טיימס אמר כי מדובר ב"סרט עליז וחסר כבוד - חלקו אגדה, חלקו מדע בדיוני וחלקו קומדיה".
מבקרים אחרים העניקו לסרט פחות שבחים. רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס אמר: "אני בדרך כלל די בטוח אם ראיתי סרט טוב או לא. אבל התגובה שלי לשודדי הזמן הייתה מעורפלת. הייתה לי הערצה גדולה למה שהונח פיזית על המסך... אבל התאכזבתי מהדרך שבה טופלו הסצנות הדרמטיות ומהקצב המסחרר שערער את האלמנט החשוב ביותר בקומדיה, שהוא העיתוי". סיסקל מהשיקגו טריביון חשב שמדובר ב"אקסטרווגנזה לא אחידה של אפקטים מיוחדים... לצערי, יש פשוט יותר מדי ביקורים אצל אנשים מפורסמים".
תגובות > השפעת הסרט

גיליאם התייחס ל"שודדי הזמן" כאל הראשון ב"טרילוגיית הדמיון" שלו, כשאחריו הסרטים "ברזיל" (1985) ו"הרפתקאותיו של הברון מינכהאוזן" (1988). שלושת הסרטים עוסקים ב"טירוף של החברה המסודרת והמביכה שלנו וברצון לברוח ממנה בכל דרך אפשרית". כל שלושת הסרטים מתמקדים במאבקים אלה ובניסיונות להימלט מהם באמצעות הדמיון: "שודדי הזמן" דרך עיניו של ילד, "ברזיל" דרך עיניו של גבר בשנות השלושים לחייו, ו"מינכהאוזן" דרך עיניו של אדם מבוגר.
הסרט דורג במקום ה-22 ברשימת "50 סרטי הילדים הטובים ביותר" של מגזין אמפייר. הוא מופיע כאחד מ"עשרת סרטי המסע בזמן הטובים ביותר" של מגזין טיים.
מעצב המשחקים ריצ'רד גאריוט קיבל השראה מ"שודדי הזמן" בעת שיצר את המשחק Ultima II: The Revenge of the Enchantress (אנ') בשנת 1982, והצהיר כי הוא צפה בסרט כ-20 פעמים כדי ליצור עותק של מפת הזמן, שכן המשחק שלו יכלול מכניקה דומה של "דלתות זמן" ובתיבת המשחק אפילו הייתה מפת בד דומה.
סרט המשך

טרי גיליאם וצ'ארלס מקיאון כתבו תסריט ל"שודדי הזמן 2" ב-1996 ותכננו להחזיר את צוות השחקנים המקורי, למעט דייוויד רפפורט וטיני רוס שנפטרו. כשג'ק פרביס מת שנה לאחר מכן, סרט ההמשך נגנז.
סדרת טלוויזיה

ביולי 2018 הוכרז כי חברת אפל רכשה זכויות וסגרה עסקה עם Anonymous Content, Paramount Television Studios ו-MRC Television לפיתוח גרסת סדרת טלוויזיה לסרטו של טרי גיליאם, שגם היא נקראת "שודדי הזמן" (אנ'), שתופץ באפל TV+, כאשר גיליאם אמור לשמש רק כמפיק בפועל והתסריטאי הניו זילנדי טאיקה ואיטיטי יכתוב ויביים את הפיילוט.

הפקת הסדרה התבצעה בניו זילנד בסוף 2022 ובתחילת 2023.
הערות שוליים

↑  Terry Gilliam Says Sean Connery Was Originally Written Into ‘Time Bandits’ as a Joke, Yet “Saved My Ass” on Fantasy Film, The Hollywood reporter, ‏2 בנובמבר 2020
↑  Top Grossing Movies of 1981, The Numbers, ‏1981
↑  Time Bandits, Box Office Mojo, ‏1982
↑  Time Bandits, Metacritic
↑  Canby, Vincent, 'TIME BANDITS,' A LARK THROUGH THE EONS", The New York Times, ‏6 בנובמבר 1981
↑  Terry Gilliam, David Sterritt, Lucille Rhodes, Terry Gilliam: interviews, Jackson: University Press of Mississippi, 2004, Conversations with filmmakers series, ISBN 978-1-57806-623-0
↑  Petski, Denise, ‘Time Bandits’: Lisa Kudrow To Lead Cast Of Taika Waititi’s Apple Series, Deadline Hollywood., ‏28 בספטמבר 2022
↑  Taylor, Drew, Taika Waititi’s ‘Star Wars’ Movie Won’t Shoot This Year, TheWrap, ‏27 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7686761-4  SUDOC: 180393723  VIAF: 199747763   WorldCat (עם VIAF): 199747763
סוסים כחולים

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנץ מארק 
 תאריך יצירה:  1911 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  181.13 ס"מ 
 גובה:  105.73 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  1942.1 (מרכז ווקר לאמנות) 
 מיקום:  מרכז ווקר לאמנות
 
סוסים כחולים (בגרמנית: Die großen blauen Pferde, "הסוסים הכחולים הגדולים") הוא ציור משנת 1911 מאת הצייר והאמן הגרמני פרנץ מארק (1880–1916).
רקע

בשנת 1911 היה מארק ממייסדי קבוצת הפרש הכחול ("Der Blaue Reiter"), שהיוותה מוקד לאמנים גרמנים ואמנים גולים רוסים, בהם אוגוסט מאקה, וסילי קנדינסקי ואחרים. יצירותיהם היו בעלות חשיבות מכרעת להתפתחות זרם האקספרסיוניזם הגרמני.
ניתוח היצירה

היצירה מציגה שלושה סוסים כחולים בצבעים עזים, הנראים מביטים מטה, על רקע נוף של גבעות אדומות מתעגלות. הציור מאופיין בצבעים ראשוניים עזים. על פי אנציקלופדיה בריטניקה, "קווי המתאר המעוגלים והפשוטים בעוצמה של הסוסים מהדהדים את הקצב של הנוף ברקע, ויוצרים חיבור דינמי והרמוני בין בעלי החיים לסביבה". הקווים המעוקלים שבהם השתמש מארק כדי לתאר את הנושא נועדו להדגיש "תחושה של הרמוניה, שלווה ואיזון" בעולם חיות טהור מבחינה רוחנית; על ידי צפייה ביצירה, בני אדם רשאים להצטרף להרמוניה זו. מארק העניק משמעות רגשית או פסיכולוגית לצבעים ששילב ביצירותיו: כחול סימל גבריות ורוחניות, צהוב ייצג שמחת חיים נשית, ואדום ביטא אלימות וחומריות. לאורך הקריירה שלו השתמש מארק בכחול כדי לסמל את הרוחניות, והצבעים הבולטים בציוריו נחשבים לניסיון להתעלות מעבר לעולם החומרי ולשוות להם ממד רוחני או טרנסצנדנטי. הציור, שנעשה בצבעי שמן על בד, אינו חתום, ומידותיו (ללא המסגרת) הן 105.7 ס"מ על 181.1 ס"מ.
זוהי אחת היצירות המרכזיות הראשונות של מארק המתמקדות בבעלי חיים, ונחשבת לאחת החשובות בסדרת ציוריו העוסקת בסוסים. לעיתים קרובות נטען כי מארק ראה בבעלי חיים יצורים טהורים ויפים יותר מבני האדם, וכי ציוריו משקפים הבנה פנתאיסטית של האלוהי או של הרוחניות.
הצייר השווייצרי ז'אן בלואה ניאסטלה (1884–1942) עודד את מארק "ללכוד את תמציתו של בעל החיים". לדברי ההיסטוריונית לאמנות גבי לה קאבה, עבור מארק "התחושה שמעורר נושא הציור היא החשובה ביותר" – יותר מהדיוק הזואולוגי.
היסטוריית הרכישה

בשנת 1942 נרכש הציור "סוסים כחולים" על ידי מרכז האמנות ווקר (Walker Art Center) במיניאפוליס, מינסוטה, באמצעות קרן T. B. Walker וקרן הזיכרון על שם גילברט מ. ווקר. זהו הציור המודרניסטי החשוב הראשון שנכנס לאוסף המוזיאון.
השפעה תרבותית

הציור היווה השראה לכותרת ספר השירה "סוסים כחולים" (2014) מאת המשוררת האמריקאית מרי אוליבר.
הערות שוליים

1 2 3  "La Cava, Gabi. Review Article: The Expressionist Animal Painter Franz Marc (April 2004)". אורכב מ-המקור ב-16 באוקטובר 2012. נבדק ב-22 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Die Grossen Blauen Pferde (retrieved 18/06/2011) (אורכב 21.06.2012 בארכיון Wayback Machine)
נגע הצרעת

| --- | --- |
 מקרא:  פרשת תזריע פרשת מצורע
 משנה:  משנה, מסכת נגעים, פרק א'
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף ו', תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף ט"ו
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות טומאת צרעת, פרק א'
 שולחן ערוך:  אין
 
מרים מחוץ למחנה, נגועה בצרעת ציור מעשה ידי ג'יימס טיסו משנת 1896 לערך.
נגע הצרעת ביהדות הוא כתם המופיע על קירות הבית או על בגדי עור, צמר או פשתים, או על עור האדם. הרמב"ם מונה שש מצוות השייכות לנגע הצרעת – כולל שילוח אדם הנגוע מן המחנה.
לנגע הצרעת אין משמעות רפואית, ויש להבחין בינו לבין מחלת הצרעת הידועה בימינו. בספרות חז"ל, הצרעת היא בעלת משמעות רוחנית וסיבותיה הן כשלים מוסריים של האדם, לדוגמה, לשון הרע (מרים) או רהבתנות (עוזיהו).
צרעת העור בזמן הזה

המשמעות ההלכתית של הנגוע בצרעת כרוכה בהלכות טומאה וטהרה, הלכות שרובן אינן נוהגות בזמננו. הגם שאזכור האחרון בספרות ההלכה של נגע הצרעת נמצא בספרות הגאונים, יש סוברים כי שלושת סוגי נגעי עור אדם (השאת, הספחת והבהרת) מופיעה גם בזמן הזה. וכמו כן נגעי הראש והזקן (צרעת ה"נתק").
זיהוי הנגע

הרש"ר הירש, במאמר מפורט, מסביר שבניגוד לדעת חוקרי ההיסטוריה בעבר, נגע הצרעת שונה מאוד במהותה ממחלת הצרעת ולא ניתן לראות בה מחלה רפואית. מבחינה חיצונית גורמי הנגעים הם שונים: בעוד שמחלת הצרעת נגרמת על ידי החיידק Mycobacterium leprae, גרימת נגע הצרעת הוא מסר שמימי ללא כל שייכות לחכמת הרפואה. במקרא חוזר המושג צרעת על עצמו בחמישה סיפורים, שבכל אחד מהם הצרעת מופיעה באופן שונה: צרעת משה, צרעת מרים, צרעת נעמן, צרעת גיחזי וצרעת עוזיה.
דיני הצרעת

הלכות נגע הצרעת מפורטות במקרא בהרחבה בפרשת תזריע ובפרשת מצורע שבספר ויקרא. התורה מגדירה שם את צורות הנגעים, צבעיהם ושאר תנאיהם. כמו כן קובעת התורה, כי הסמכות לקבוע האם האדם נגוע בצרעת או לא, נתונה בלעדית לכהנים.
בתלמוד מובא כי אכילת דג עם בשר גם היא גורמת לצרעת.
דיני הצרעת > נגעי אדם

כך לשונו של המקרא, מתוך פרשת תזריע: ”אָדָם, כִּי יִהְיֶה בְעוֹר בְּשָׂרוֹ שְׂאֵת אוֹ סַפַּחַת אוֹ בַהֶרֶת... וְהוּבָא אֶל אַהֲרֹן הַכֹּהֵן אוֹ אֶל אַחַד מִבָּנָיו הַכֹּהֲנִים... נֶגַע צָרַעַת כִּי תִהְיֶה בְּאָדָם וְהוּבָא אֶל הַכֹּהֵן” (ספר ויקרא, פרק י"ג). לעומת זאת מה שמגדיר המקרא כ”בֹּהַק” (ספר ויקרא, פרק י"ג, ל"ט) הוא גוון שאיננו כלול בטווח הגוונים שמוגדרים כצרעת.
המשנה דנה בנגע הצרעת במסכת נגעים שבסדר טהרות. נקודת המוצא של המשנה, כפי משמעות לשון התורה, שהנגעים הם לבנים, אך יש כמה דרגות לובן בסוגי הנגעים השונים:
”מראות נגעים, שניים שהן ארבעה: בהרת עזה כשלג, שנייה לה כסיד ההיכל; והשאת כקרום ביצה, שנייה לה כצמר לבן, דברי רבי מאיר. וחכמים אומרים, שאת כצמר לבן, שנייה לה כקרום ביצה”.
הסבר הדברים:
בהרת: עזה כשלג – שהיא לבנה ביותר, ואין דרגת לובן למעלה ממנה.
שנייה לה – סיד ההיכל: לבנה כסיד הלבן שבקירות ההיכל (בבית המקדש) – שמלבנים אותו בכל שנה קודם הפסח. זו הדרגה השנייה בלובן הבהרת.
השאת: כצמר הלבן – לבנה כצמר נקי של כבש בן יומו.
שנייה לה: קרום ביצה – לבנה כקרום העוטף את חלבון הביצה, מתחת לקליפתה החיצונית של הביצה. זו הדרגה השנייה של הנגע המכונה שאת.
לעומת גוונים אלה, גון ה'בֹּהַק' טהור ואינו נחשב לצרעת. את גוון זה מתאר הרמב"ם כ"לובן חלוש למטה מקרום ביצה", והרא"ש מתאר אותו בפשטות כ"מראה לבן למטה מד' מראות".
לנגע הצרעת מאפיינים נוספים, המתבטאים בגודלו, במקום בגוף בו הוא נמצא (מקום גלוי או מוסתר, בראש ובזקן או בשאר הגוף, על רקע של עור בריא או על רקע של מכה או כווייה) ומצב התפתחותו (האם הוא מתרחב, האם צומח בו שיער לבן, האם הוא אחיד ורצוף או שיש במרכזו עור בריא).
דיני הצרעת > נגעי בגדים

צרעת עלולה להופיע גם על בגד, העשוי מצמר, מפשתן או מעור. סימניה הם כתם ירוק כהה או אדום כהה. אם הופיע נגע כזה, יש לסמן את גבולותיו ולבודקו לאחר שבוע. אם הנגע פשה (התפתח) מעבר לגודלו הראשוני, הבגד נחשב טמא ודינו שרפה. אם הנגע לא פשה, יש להמתין שבוע נוסף. לאחר מכן, אם הנגע לא סר מן הבגד, אף אם לא פשה, יש לשרוף את הבגד.
בגד מנוגע, בשלב ההסגר או לאחר שנקבע באופן החלטי כמנוגע וטרם נשרף, הוא אב הטומאה, המטמא אדם וכלים הנוגעים בו, ואף מטמא כמצורע את החפצים בבית הוא נמצא.
בהלכות אלו ישנם פרטי דינים נוספים, ומפורטים במסכת נגעים וברמב"ם בהלכות טומאת צרעת פרק י"ב.
צרעת הבגד אינה מופיעה מאז שחרב בית המקדש.[דרוש מקור]
דיני הצרעת > נגעי בתים

בארץ ישראל צרעת עלולה להיראות גם על קיר של בית. אם מופיע כתם אדום כהה או ירוק כהה והוא נראה שקוע ביחס לסביבותיו, יש להזעיק את הכהן שיבחן את הנגע. בראייה הראשונה אין הכהן פוסק שהנגע הוא צרעת הבתים, אלא סוגר את הבית למשך שבוע. אם התבהר הנגע, יש לקלוף אותו והבית טהור. אם הוא נשאר כשהיה, יש לסגור את הבית בשנית. בסוף השבוע השני בודק הכהן את הבית פעם נוספת; אם דהה הנגע, קולפו והבית טהור. אם נשאר כשהיה או פשה והתרחב, יש להוציא את האבנים שבהן הנגע, לתת במקומן אבנים אחרות ולטוח את הבית בטיח. לאחר מכן הבית ייסגר לשבוע נוסף. בסופו, אם שב הנגע אל האבנים החדשות, הבית כולו טמא ויש להחריבו, אך אם לא חזר, יש לנקוט בפעולות שמטרתן לטהר אותו סופית, בכללן הקרבת קורבנות.
"בית מוסגר" מטמא את כל מה שבתוכו. לאחר שהוחלט כ"בית המנוגע", הוא מטמא את כל הנוגע בו, אפילו מבחוץ, ואת כל הנכנס אליו.
גם בדינים אלו ישנם פרטים רבים נוספים, המפורטים במסכת נגעים וברמב"ם בהלכות טומאת צרעת פרקים י"ד–ט"ו–ט"ז.
כאשר הכהן בא ומטמא את הבית – הטומאה לא תחול למפרע. מסיבה זו, ניתן לדחות את ראיית הנגע במקרים מיוחדים, כמו בחגים או לחתן וכלה, וכל עוד הכהן לא בדק את הנגע – הבית נשאר בטהרתו.
דיני צרעת הבתים תקפים רק כאשר יש כהנים שיודעים להבחין בנגעים.
משמעותה הרוחנית של הצרעת

לתופעת נגע הצרעת יש משמעות רוחנית. כשמרים הצטרעה אמר על כך משה רבינו שהרי זו כיריקה מאביה שבשמיים, דהיינו נידוי מהשמיים, ולכך התורה האריכה בדיני צרעת באופן חריג ונדיר, עד שרוב הספיקות בדינים אלו ניתן לפשוט מתוך הכתובים עצמם, וכן אין הטומאה חלה אלא על ידי הוראת הכהן – שלוח האל.
הנגע המתואר במקרא הוא למעשה פגיעה בקשר בין האדם והחברה. חז"ל מבארים כי הנגעים באים על האדם כעונש על חטאים שונים, ביניהם לשון הרע:
אמר ריש לקיש: מאי דכתיב "זאת תהיה תורת המצורע"? זו תהיה תורתו של מוציא שם רע
הרמב"ם מתאר את השתלשלות הצרעת שראשיתה בקירות ביתו של המספר לשון הרע ואם לא חזר ממשיכה לבגדיו ולגופו:
וזה השינוי האמור בבגדים ובבתים שקראתו תורה צרעת בשותפות השם – אינו ממנהגו של עולם, אלא אות ופלא היה בישראל, כדי להזהירן מלשון הרע; שהמספר בלשון הרע משתנות קירות ביתו, אם חזר בו, יטהר הבית, ואם עמד ברשעו עד שהותץ הבית – משתנין כלי העור שבביתו, שהוא יושב ושוכב עליהן. אם חזר בו, יטהרו; ואם עמד ברשעו עד שיישרפו, משתנין הבגדים שעליו. אם חזר בו, יטהרו; ואם עמד ברשעו עד שיישרפו – משתנה עורו ויצטרע, ויהיה מובדל ומפורסם לבדו, עד שלא יתעסק בשיחת רשעים, שהיא הליצות ולשון הרע.
מקרי צרעת בתנ"ך

ישנם מספר מקרים בתנ"ך של אנשים שהפכו למצורעים, ומהם גם ניתן ללמוד על הסיבות לקבלת הצרעת.
מקרי צרעת בתנ"ך > צרעת משה

מקרה הצרעת הראשון בתנ"ך הוא צרעתו של משה. ה' נגלה אל משה במעמד הסנה ומצווה עליו להוציא את בני ישראל ממצרים. משה פונה אל ה' ושואל אותו מה עליו לעשות במקרה שבני ישראל לא יאמינו לו, וה' בתגובה נותן לו שלושה סימנים שהוא יוכל להראות לבני ישראל על מנת שהם יאמינו לו – הפיכת מטה משה לנחש, הפיכת ידו של משה למצורעת והפיכת מים מהיאור לדם.
מדרש במדבר רבה לומד מהמקרה סיבה לקבלת צרעת, ”הָאוֹמֵר דָּבָר לַחֲבֵרוֹ שֶׁאֵינוֹ בּוֹ”. משה אמר לה' שבני ישראל לא יאמינו לו ומאחר שבני ישראל כן האמינו לו הוא נענש בנגע הצרעת.
מקרי צרעת בתנ"ך > מרים הנביאה

מרים הנביאה נענשה על שדיברה סרה במשה אחיה. היא לקתה בצרעת. המקרא מספר:
"ותדבר מרים ואהרן במשה על אודות האישה הכושית אשר לקח כי אישה כושית לקח, ויאמרו הרק אך במשה דבר ה', הלא גם בנו דבר, וישמע ה'" (במדבר, יב, א–ב)
העם לא התקדם בהליכה במדבר, עד שיכלה מרים אף היא להמשיך בדרכה.
מקרי צרעת בתנ"ך > נעמן

בספר מלכים ב (פרק ה) מסופר על נעמן, שר צבא ארמי, שחלה בצרעת.
נערה ישראלית שנלקחה בשבי ושימשה כשפחה אצל אשת נעמן סיפרה לה על איש אלוהים מופלא שביכלתו לרפא צרעת. מלך ארם שלח מכתב למלך ישראל, בו דרש לרפא את נעמן מהצרעת. מלך ישראל נבהל וקרע את בגדיו, אך הנביא אלישע שמע על כך והסכים לקבלו.
נעמן הגיע אל פתח בית הנביא והתקבל על ידי שליח שהורה לו לטבול שבע פעמים בנהר הירדן, וכך יירפא. נעמן הופתע מתשובה זו וכעס:
"וַיִּקְצֹף נַעֲמָן, וַיֵּלַךְ; וַיֹּאמֶר הִנֵּה אָמַרְתִּי אֵלַי יֵצֵא יָצוֹא, וְעָמַד וְקָרָא בְּשֵׁם-יְהוָה אֱלֹהָיו, וְהֵנִיף יָדוֹ אֶל-הַמָּקוֹם, וְאָסַף הַמְּצֹרָע. הֲלֹא טוֹב אבנה (אֲמָנָה) וּפַרְפַּר נַהֲרוֹת דַּמֶּשֶׂק, מִכֹּל מֵימֵי יִשְׂרָאֵל--הֲלֹא-אֶרְחַץ בָּהֶם, וְטָהָרְתִּי; וַיִּפֶן, וַיֵּלֶךְ בְּחֵמָה" (מלכים ב, ה, יא–יב)
בסופו של דבר שכנעו אותו נעריו לנסות את דברי הנביא. הוא הסכים ואכן נרפא מהצרעת. נעמן חזר לנביא והודיע שהוא מכיר בה' כאלהים, ובכך נתקיימו דברי הנביא מתחילת הפרק:
"וַיָּשָׁב נעמן אֶל-אִישׁ הָאֱלֹהִים הוּא וְכָל-מַחֲנֵהוּ, וַיָּבֹא וַיַּעֲמֹד לְפָנָיו, וַיֹּאמֶר הִנֵּה-נָא יָדַעְתִּי כִּי אֵין אֱלֹהִים בְּכָל-הָאָרֶץ, כִּי אִם-בְּיִשְׂרָאֵל" (מלכים ב, ה, טו)
נעמן חשב שהנביא ירפא אותו בדרכי הריפוי הטבעי: יראה את הנגע, יאבחן את המחלה, יציע דרכים לריפוי ויתפלל לאלוקיו על הנגוע, כמו כל רופאי האליל. יש להניח שכבר חווה פעולות כאלה בארם, לפני שהגיע, בלית ברירה, לנביא מישראל. אלישע הנביא מציע, לעומת זאת, לטבול בירדן שבע פעמים, וזאת אף מבלי שראה אותו. הנביא יודע שדרך הריפוי היא נסית ולא טבעית, ולכן חשובה התפילה, חשובה ההכרה בא-ל. ברור גם מדוע קצף נעמן, שהרי מים יש לו בארם בכמות ובאיכות הרבה יותר טובים מן הזרם הדלוח של הירדן בקיץ. נעמן נרפא רק כשהגיע להכרה באלוהי ישראל, הכרה שבאה לידי ביטוי בביצוע מדויק של הפעולות כפי שאמר לו אלישע, גם אם פעולות אלו לא היו מובנות לו.
לאחר מכן ביקש נעמן להעניק לאלישע תגמול אך הנביא סירב בתוקף לקחת דבר. נערו של אלישע, גיחזי, חמד את הממון ואחרי שעזב נעמן רדף גיחזי אחריו וביקש ממנו דברים מספר. אלישע שם לב לכך וקילל את גיחזי שצרעת נעמן תדבק בו ובזרעו.
מקרי צרעת בתנ"ך > מצורעי שומרון

עוד מסופר בספר מלכים ב (פרק ז), כי בעת המצור הארמי על העיר שומרון שהו ארבעה מצורעים מחוץ לעיר, והם היו שותפים בהצלת התושבים ממוות ברעב. המצור הכבד שהעיר הייתה נתונה בו גרם לרעב נורא זה. אלישע הנביא ניבא ליהורם מלך ישראל, שהגיע אליו לדון בהשלכות המצור, כי למחרת יהיה בעיר שפע עצום של מזון והוא יימכר במחירים אפסיים. אכן, בלילה השמיע אלוהים למחנה ארם קול מרכבות וסוסים רבים, והם דימו שחיל מצרים וחיל החתים נחלצו לעזרת תושבי שומרון. עזבו הארמיים את המחנה שלהם וברחו לארצם, בהשאירם בו מזון ורכוש רב. ארבעת המצורעים הבחינו בדבר, סיפרו אותו לשומרי העיר, ולאחר בדיקה שנעשתה מטעמו של המלך, יצא העם ובזז את מחנה ארם הנטוש. החיטים והשעורים נמכרו בשקלים בודדים, כנבואת אלישע.
על פי דברי רבי יוחנן בתלמוד, ארבעת המצורעים הללו הם גיחזי ושלושת בניו.
מקרי צרעת בתנ"ך > עוזיהו המלך

מצורע נוסף שמסופר עליו בספר מלכים ב (טו, ה) הוא המלך עוזיהו. בספר דברי הימים ב (כו, טז) מסופר שעוזיהו ביקש להקטיר קטורת בבית המקדש, תפקיד השמור לכהנים. הכהנים ניסו למנוע ממנו לעשות זאת, ללא הועיל. כאשר המשיך המלך בניסיונו להקטיר את הקטורת, פרחה הצרעת במצחו והוא נשאר מצורע עד יום מותו. למרות שרשמית הוא נשאר המלך, עברה המלכות בפועל לבנו יותם.
מקרי צרעת בתנ"ך > המשיח

בספר ישעיהו מבואר שהמשיח יהיה מצורע, ומכתוב זה אמרו חז"ל ששמו של משיח הוא 'מצורע מבית רבי'.
ראו גם

צרעת
צרעת מרים
פרשת תזריע
פרשת מצורע
נגעי אדם
צרעת הבתים
גריס הקלקי
לקריאה נוספת

פרשת נגעי עור אדם עם פירוש וְטִהַר הַכֹּהֵן – פירוש על פרשה הראשונה של פרשת נגעים כולל תמונות צבעוניות, איגוד הכהנים, ברוקלין תשע"ה
בדד ישב (כחלק מסדרת "שיעורים בספר ויקרא") – הלכות הנגעים עם ביאור הפסקים בפרשות ‘תזריע’ ‘מצורע’ בפשט ודרש ע”פ חז”ל ראשונים וגדולי המפרשים ("פרטי הנגעים והלכותיהם מבוארים ומומחשים בעשרות תמונות מדויקות וצבעוניות"), הרב אליעזר בן שם, ביתר עילית, תשע"ט.