stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממשלת פלנסבורג
רקע

ב-30 באפריל 1945 התאבד אדולף היטלר, הפיהרר של גרמניה הנאצית, בבונקר שלו בברלין ביחד עם אשתו הטרייה אווה בראון. יום לפני התאבדותו, הוא הכתיב למזכירתו טראודל יונגה את "צוואתו הפוליטית", ובה כתב בין היתר:
”לפני מותי אני מצווה לגרש את רייכסמרשל לשעבר הרמן גרינג מהמפלגה, ולמנוע ממנו כל הזכויות מהן הוא עשוי ליהנות מכוח הצו של 29 ביוני 1941, וגם מכוח האמירה שלי ברייכסטאג ב-1 בספטמבר 1939. אני ממנה במקומו את גרוס אדמירל דניץ לנשיא הרייך, המפקד העליון של הכוחות המזוינים”
”לפני מותי אני מגרש את הרייכספהירר אס אס לשעבר, ושר הפנים, היינריך הימלר, מהמפלגה ומכל משרדי המדינה. במקומו אני ממנה את הגאולייטר קרל האנקה כראש הרייך-אס אס וראש המשטרה הגרמנית, ואת הגאולייטר פאול גיסלר כשר הפנים של הרייך”
”גרינג והימלר, מלבד חוסר נאמנותם כלפיי, עשו נזק בלתי הפיך למדינה ולעם כולו במשא ומתן חשאי עם האויב, שאותו ניהלו ללא ידיעתי ונגד רצוני, וניסיון בלתי חוקי לתפוס את שלטון המדינה לעצמם”
”על מנת לתת לעם הגרמני ממשלה המורכבת מאנשים מכובדים - ממשלה שתעמוד בהתחייבותה להמשיך את המלחמה בכל האמצעים - אני ממנה את חברי הממשלה החדשים כמנהיגי האומה: נשיא הרייך: דניץ. הקנצלר של הרייך: ד"ר גבלס. שר המפלגה: בורמן. שר החוץ: זייס-אינקווארט”.
בצוואה זו נישל היטלר את רייכסמרשל הרמן גרינג, שהיה אמור להיות יורשו, מכל תפקידיו, ופיצל בחזרה את משרת ה"פיהרר ורייכסקנצלר" לשני התפקידים אותם חיבר יחד עבור עצמו בשנת 1934 - משרד נשיא הרייך, אליו מינה את גרוס אדמירל קרל דניץ, המפקד העליון של הקריגסמרינה (הצי הגרמני); ומשרד הרייכסקנצלר (ראש הממשלה), אליו מינה את שר התעמולה יוזף גבלס. כן מינה את מרטין בורמן לשר המפלגה, ואת ארתור זייס-אינקווארט לשר החוץ במקום יואכים פון ריבנטרופ. היטלר הדיח בכיר נאצי נוסף, רייכספיהרר האס אס ושר הפנים היינריך הימלר, מכל תפקידיו, פיצל את תפקידיו ומינה תחתיו את הגאולייטר קרל האנקה לראש האס אס וראש המשטרה הגרמנית, ואת הגאולייטר פאול גיסלר לשר הפנים.
לאחר הכניעה

למרות הכניעה, התנהל באירופה קרב גדול אחד - הקרב על פראג. קרב נוסף, בהיקף קטן יותר, היה ההתקוממות הגאורגית בטסל.
למרות הכניעה ללא תנאי, בחרה ממשלת פלנסבורג שלא להתפזר, בתקווה שיינתן לה לנהל את גרמניה לאחר הכניעה. במקום זאת, דניץ השתכן באוניית הנוסעים "פאטריה", ומשם ניהל את ממשלתו, שלמעשה לא שלטה על דבר. הממשלה התכנסה מדי יום באחת הכיתות של בית הספר הימי בפלנסבורג ל"ישיבות קבינט" חסרות תכלית. לשרי ממשלת פלנסבורג היו רכבי שרד ושומרים גרמניים חמושים, והייתה להם תחנת רדיו ששידרה הוראות של דניץ. מדי פעם הגיעו קצינים של בעלות הברית לבקר בפאטריה והתארחו שם על ידי הממשלה.
ב-20 במאי תקף העיתון הרוסי "פראבדה" את יחס המערב כלפי ממשלת פלנסבורג, בצטטו אמירה בפרלמנט הבריטי שהתייחסה לממשלת זו כ"האדמיניסטרציה של דניץ", וקריאות שונות להשתמש בממשלת דניץ לניהול גרמניה הכבושה. "פראבדה" טען שמאחרי דיבורים אלו יש מזימה לשתף פעולה עם גרמניה כנגד ברית המועצות, באופן דומה לזה שהיה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ב-23 במאי הושם קץ לממשלת פלנסבורג, כאשר מזכירו האישי של הגנרל אמריקאי דווייט אייזנהאואר, לוול רוקס, כינס את הממשלה, הודיע על סיום כהונתה ואסר את חבריה, שהועברו למשמורת יחד עם שאר בכירי השלטון הנאצי שנאסרו.
היינריך הימלר שברח עוד לפני כן, נתפס, והתאבד בבליעת ציאניד במחנה שבויים בריטי ב-23 במאי 1945. ופרנץ זלטה מת בבית חולים במהלך מאסרו לפני שהועמד לדין. בניגוד לחבריו, יוליוס דורפמולר לא נעצר, אלא מונה על ידי הבריטים לטפל בשיקום מערכות התחבורה בגרמניה, אך הוא מת מסרטן לאחר פחות מחודשיים, ב-5 ביולי 1945.
חברי הממשלה אחרים נידונו במשפטי נירנברג: הרברט בקה התאבד בתאו באפריל 1947 בעת שהמתין למשפטו. אחרים נידונו לעונשים שונים: קרל דניץ ולוץ שוורין פון קרוזיק ל-10 שנות מאסר כל אחד. אלברט שפר ל-20 שנות מאסר. אלפרד רוזנברג נידון למוות והוצא להורג בתלייה ב-16 באוקטובר 1946. וילהלם שטוקארט נידון לתקופת מעצרו ושוחרר בתום משפטו בשנת 1949.
הערות שוליים

↑  מכתב ההתאבדות של היטלר, בוויקיטקסט האנגלי.
↑  התאבד ב-24 ביוני 1945
↑  Marshall Dill, Germany: a modern history, University of Michigan Press, 1970, page 421
↑  Marshall Dill, Germany: a modern history, University of Michigan Press, 1970, page 422
↑  Gregor Dallas, 1945, Yale University Press, 2006, page 489
↑  Anthony Glees, Reinventing Germany, Berg Publishers, 1996, page 22, this source mentions three of the minsters
1 2  Alfred M. De Zayas, Nemesis at Potsdam, Taylor & Francis, 1979, page 202, note 19
↑  קץ המלחמה באירופה, הצופה, 8 במאי 1945
↑  נתרום תרומה לעבודת השלום, דבר, 8 במאי 1945
↑  טקס הכניעה הסופית נערך בברלין ־־ במיפקדת זיוקוב, משמר, 10 במאי 1945.

דבר, אריה חשביה, התפוררותו של הרייך, מאי 1945
↑  Richard Orme Wilberforce, Reflections on My Life, Roundtuit Publishing, 2003, page 145
↑  בשלזביג הולשטיין שולטים עוד הגרמנים, משמר, 13 במאי 1945
↑  Dollinger, Hans. The Decline and Fall of Nazi Germany and Imperial Japan, Library of Congress Catalogue Card # 67-27047, Page 239
↑  Mark Turley, From Nuremberg to Nineveh, Lulu.com, 2008, page 4
↑  על האניה "פאטריה" הקיץ הקץ על ממשלת דניץ, הצופה, 25 במאי 1945
מונטגומרי (שני משמאל) מקבל את המשלחת הגרמנית בראשות פון פרידבורג (מחזיק מסמך). מימין-אדמירל גרהרד וגנר; גנרל הנס קינצל. 3 במאי 1945
מעמד הכניעה בריימס. מימין - פון פרידבורג, במרכז - גנרל אלפרד יודל, משמאל - מיור וילהלם אוקסניוס, 7 במאי 1945
וילהלם קייטל חותם על הכניעה האחרונה, ברלין, 8 במאי 1945
תחילת המעצר של ממשלת פלנסבורג בבית הספר לספורט במורוויק על ידי הצבא הבריטי
שלושה מחברי ממשלת פלנסבורג, הגנרל אלפרד יודל, אלברט שפר והאדמירל קרל דניץ, לאחר מעצרם בידי בעלות הברית
טום זאקי

זאקי במאי 2014
טום זאקי (באנגלית: Tom Szaky, נולד ב-1982) הוא מייסד ומנכ"ל חברת טרהסייקל (Terracycle), המייצרת מוצרי צריכה העשויים פסולת ואף ארוזים בפסולת.
שנים ראשונות

טום זאקי נולד בבודפשט שבהונגריה ב-1982 והיגר עם משפחתו לקנדה ב-1987 . בגיל 14 החל לעסוק בעיצוב אתרי אינטרנט, מיזם שהתפתח לשלושה עובדים ומספר פרסי עיצוב קנדיים. בשנת 2001 החל זאקי ללמוד באוניברסיטת פרינסטון והקים את חברת טרהסייקל. לאחר שנה הוא נשר מהלימודים על מנת להתמקד בפיתוח החברה.
טרהסייקל

התפישה העסקית של זאקי מחברת בין הידידותי לסביבה לרווחי, ככזאת החברה היא אחד מסיפורי ההצלחה של המגזר הרביעי. בין פריצות הדרך שנעשו במסגרת החברה ניתן למנות את מסחור הוורמיקומפוסט (קומפוסט תולעים) ששווק כדשן נוזלי בבקבוקי משקה משומשים תחת התווית "קקי של תולעים". המוצר הפך לאחד ממוצרי הדשן המובילים בנישה הירוקה; הפצה בכל הרשתות המובילות בצפון אמריקה, מתוך תפישה עסקית שמוצר ירוק צריך להמכר במחיר תחרותי ביחס למקבילות "הרגילות" ולבסס פלח שוק משמעותי; ויצירת מודל אחריות תאגידית ייחודי: איסוף אריזות הממומן על ידי היצרנים.
בשנת 2009 יצא לאור ספרו "מהפכה בבקבוק" (Revolution in a bottle), המספר את סיפורה של חברת טרהסייקל. זאקי היה נשוי בעבר לפסנתרנית סויאן ליי (soyeon lee) וכיום הוא נשוי למעצבת התכשיטים הישראלית אביגיל אדם.
טום טאלי

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1908 דורנגו, קולרדו
 פטירה:  27 באפריל 1982 (בגיל 73) ניו פורט ביץ', מחוז אורנג', קליפורניה
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1932–1973 (כ־41 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס קיין טאלי (באנגלית: Thomas Kane Tully;‏ 21 באוגוסט 1908 - 27 באפריל 1982) היה שחקן קולנוע אמריקאי אשר היה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1954 על תפקידו בסרט "המרד על הקיין".
ביוגרפיה

טאלי נולד בעיר דורנגו שבדרום מערב קולרדו, שירת בצי האמריקאי ועבד בצעירותו ככתב בעיתון ה"דנבר פוסט" לפני שנכנס לתחום המשחק.
החל את דרכו כשחקן על במות תיאטרון לפני שבתחילת שנות ה-40 ערך את הופעתיו הראשונות בהוליווד לצידה ג'ינג'ר רוג'רס בסרט "אני אפגוש אותך" של הבמאי ויליאם דייטרל ובסרטים "יעד טוקיו", "מרדף בצפון" של ראול וולש, "דם על הירח" של רוברט וייז, ו"ליידי באגם" בבימויו ובכיכובו של רוברט מונטגומרי. ב-1950 שיחק בדרמה של אוטו פרמינגר בתפקיד נהג המונית ג'יגס אביה של מורגן טיילור והחל את תפקידו בתור המפקח גראב בסדרת הדרמה המשטרתית של ויליאם אשר ודון סיגל "מסדר זיהוי".
ב-1954 הועמד טאלי לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדרמה של אדוארד דמיטריק "המרד על הקיין" בתפקיד לוטננט קומנדר ויליאם דה- פריס מפקד "אניית קיין" בתחילת הסרט. את תפקידו המוערך האחרון עשה טאלי במותחן הפשע של דון סיגל "מצוד" לצידו של קלינט איסטווד בתור בשריף מק'ראה.
טאלי נישא פעמיים במהלך חייו לפרנסיס מק'יו במשך 15 שנים עד למותה ולאידה ג'ונסון במשך 28 שנים עד למותו של טאלי.
טאלי נפטר ב-27 באפריל 1982 ממחלת הסרטן בניו פורט ביץ' שבקליפורניה. על שמו של טאלי כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פילמוגרפיה

יעד טוקיו (1943)
מרדף בצפון (1943)
אני אפגוש אותך (1944)
הוירג'נאי (1946)
ליידי באגם (1947)
דם על הירח (1948)
סקודה הו קודה היי (1948)
כלת יוני (1948)
כאשר המדרכה נגמרת (1950)
טומהוק (1951)
נקודת מפנה (1952)
המרד על הקיין (1954)
חייל העתיד (1955)
אהביני או עזביני (1955)
נקודת מפנה (1952)
פרדריק הצפוני (1958)
השאפתנים (1964)
מצוד (1968)
צ'ארלי וואריק (1971)
טאישי ברנדון נוזאווה

טאישי ברנדון נוזאווה (ביפנית: 野澤 大志 ブランドン; נולד ב-25 בדצמבר 2002 באוקינאווה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת השוער בקבוצת טוקיו מליגת העל היפנית.
קריירת מועדונים

נוזאווה גדל במחלקות הנוער של נגאטה דרגון, ריוקיו וטוקיו. בין השנים 2021–2022 הושאל מטוקיו לאיווטה גרולה מוריוקה, וערך במדיה 36 הופעות במסגרת ליגת המשנה היפנית והליגה היפנית השלישית.
בעונת 2023 החל לשחק במדי טוקיו במסגרת ליגת העל היפנית.
קריירה בין-לאומית

נוזאווה בסגל נבחרת יפן לטורניר גביע אסיה 2023, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של יפן לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
תארים

גביע הליגה היפנית (1): 2023
הערות שוליים

↑  🔹𝗦𝗔𝗠𝗨𝗥𝗔𝗜 𝗕𝗟𝗨𝗘🔹⚽メンバー発表⚽ בחשבון הטוויטר הרשמי של התאחדות הכדורגל היפנית, 1 בינואר 2024 (ביפנית)
↑  U-23日本代表 メンバー・スケジュール（7.11-8.11 フランス） 第33回オリンピック競技大会（2024／パリ） באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל היפנית, 3 ביולי 2024 (ביפנית)
| נבחרת יפן – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 מאקאווה •  2 סוגאווארה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 מוריטה •  6 אנדו •  7 מיטומה •  8 מינאמינו •  9 אואדה •  10 דואן •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 נקמורה •  14 ג'. איטו • 15 מצ'ידה • 16 מאיקומה • 17 הטאטה • 18 אסאנו • 19 נקאיאמה • 20 קובו • 21 ה. איטו • 22 טומיאסו • 23 סוזוקי • 24 וטאטנבה • 25 מאדה • 26 סאנו • מאמן: מוריאסו |  1 מאקאווה •  2 סוגאווארה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 מוריטה •  6 אנדו •  7 מיטומה •  8 מינאמינו •  9 אואדה •  10 דואן •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 נקמורה •  14 ג'. איטו • 15 מצ'ידה • 16 מאיקומה • 17 הטאטה • 18 אסאנו • 19 נקאיאמה • 20 קובו • 21 ה. איטו • 22 טומיאסו • 23 סוזוקי • 24 וטאטנבה • 25 מאדה • 26 סאנו • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוקובו •  2 האנדה •  3 נישיו •  4 סקינה •  5 קימורה •  6 קוואסאקי •  7 ימאמוטו •  8 פוג'יטה •  9 פוג'יו •  10 סאיטו •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 אראקי •  14 מיטו • 15 טאקאי • 16 אוהאטה • 17 הירקאווה • 18 סאטו • מאמן: אויווה |  1 קוקובו •  2 האנדה •  3 נישיו •  4 סקינה •  5 קימורה •  6 קוואסאקי •  7 ימאמוטו •  8 פוג'יטה •  9 פוג'יו •  10 סאיטו •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 אראקי •  14 מיטו • 15 טאקאי • 16 אוהאטה • 17 הירקאווה • 18 סאטו • מאמן: אויווה | יפן |
טיון ווטקינס

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1970 (בת 54) אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 שם לידה:  טיון טניס ווטקינס
 שם במה:  T-Boz 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 סוגה:  R&B • פופ • היפ-הופ • נשמה
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  אריסטה רקורדס, אפיק רקורדס 
 www.boz-bizz.com
 פרופיל ב-IMDb
 
טיון טניס ווטקינס (נולדה ב-26 באפריל 1970, אשר ידועה גם בשם הבמה שלה טי-בוז, היא זמרת, כותבת שירים, שחקנית ומפיקה בפועל אמריקאית. התפרסמה בזכות חברותה בלהקת הבנות TLC. במסגרת עבודתה עם הלהקה זכתה ווטקינס ב-4 פרסי גראמי.
ראשית חייה

ווטקינס נולדה בדה מוין, שבאיווה, שבארצות הברית, להורים אפריקאים-אמריקאים ואירים ילידי אמריקה. כשהייתה בת 9 היא עברה ביחד עם משפחתה לאטלנטה, שבג'ורג'יה.
קריירה > TLC

בתחילת שנות ה-90 אחת מחברות הלהקה לשעבר קריסטל ג'ונס ערכה אודישנים באטלנטה על מנת להרכיב להקת בנות חדשה ו-ווטקינס הייתה בין הנבחנות. היא צוותה ביחד לליסה לופז והשלושה יצרו את להקת TLC. מאוחר יותר ג'ונס פרשה מהלהקה וג'ונס החולפה ברוזונדה ת'ומאס. מנהלת הלהקה הייתה פרי ריד שהייתה אשתו של מהפיק המוזיקלי אנטוניו אל. איי ריד שגם ניהל את החברה בה היו חתומות בנות הלהקה לה פייס רקורדס. בשנת 1992 הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלהן ולימים הפכו ללהקת הבנות המצליחה ביותר בהיסטוריה אחריי הספייס גירלז עם מכירות של 65 מיליון אלבומים ושירים. במסגרת הלהקה ווטקינס זכתה ב-4 פרסי גראמי, פרס AMA, ו-4 פרסי VMA.
בשנת 2002 הלהקה התפרקה לאחר מותה של חברת הלהקה ליסה לופז אך בשנת 2017 ווטקינס ות'ומאס התאחדו מחדש והוציאו אלבום חמישי ללהקה אך לאחר מכן התפרקו שוב. בין שירי הלהקה ניתן למנות את השירים "Waterfalls", אשר זכה להצלחה אדירה והפך לאחד מהשירים המזוהים והמצליחים של שנות ה-90, "No Scrubs", אשר הפך גם ללהיט ענק ולימים הוכתר כהשיר ה-344 המצליח ביותר בתולדות ארצות הברית, "Unpretty", שהפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר של שנות ה-90 בארצות הברית ועוד.
קריירה > קריירת סולו

בנוסף לעבודתה עם TLC ווטקינס גם הוציאה שיר סולו משלה בשם "Touch Myself" אשר שימש לפסקול הסרט "נמלטים" והשיר "My Getaway" אשר שימש לפסקול הסרט רגרטס בפריס: הסרט. בנוסף היא גם התארחה בשיר "Ghetto Love" של הראפרית דה בראט, בשיר "Changes" של הלקת Society of Soul, בשיר "He Say She Say" של הזמר קית' שוויאט, בשיר "Different Times" של הזמר רפאל סאדיק ובשיר "Be Somebody" של הזמרת פולה קול. בינואר 2013 הוציאה שוב שיר סולו משלה בשם "Champion", שיר צדקה שכל הכנסותיו נועדו לעזור לאנשים הסובלים ממחלות דם. ב-2017 הוציאה שיר נוסף בשם "Dreams" שהיה חלק מספר השמע שלה "A Sick Life".
טלוויזיה וקולנוע

ב-1998 ווטקינס עשתה את הופעת הבכורה שלה בקלנוע בסרט "בלי". בנוסף באותה שנה עשתה גם את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה כאשר הופיעה בפרק האחרון של קומדייתה המצבים "Living Single". בשנת 2006 היא שימשה כמפיקה בפועל של הסרט החברים מאטלנטה בכיכובו של הראפר טי. איי. באותה שנה היא השתתפה בקליפ לשיר "It's Good" של צמד הראפרים YoungBloodZ. בשנת 2008 היא השתתפה בתוכנית המציאות עקרות הבית האמיתיות של אטלנטה בתור חברה של הזמרת קנדי בארוס. בשנת 2009 היא שיחקה תפקיד משנה בסרט בלאק דיינמייט.
ב-1 בינואר 2013 שודרה מיני תוכנית בת 4 פרקים בשם "Totally T-Boz" העוסקת בחייה של ווטקינס, בניסיון שלה ליצור אלבום סולו, ההתאחות שלה עם חברת הלהקה השנייה והחיים שלה עם הבת שלה.
ב-2016 השתתפה בתוכנית קרב הליפסינק עם חברת הלהקה השנייה והשחקנית זואי סלדנה כנגד השחקן זאכרי קווינטו עם השיר "No Scrubs".
בנובמבר 2016 היא השתתפה במשך חודשיים באופרת הסבון ימי חיינו ומאוחר יותר בשנת 2017 היא חזרה שוב לסדרה ושיחקה בה גם בשנת 2018. בנוסף ווטקינס גם לקחה חלק בתחום הדיבוב כאשר דובבה דמות בגרסת הסרט לסדרה טרוליות.
טלוויזיה וקולנוע > עבודות אחרות

ווטקינס פרסמה ספר שירה חצי-אוטוביוגרפי בשם "Thoughts" ב-3 בנובמבר 2009. בשנת 2005 פתחה ווטקינס והסטייליסטית טרה בריוויץ' בוטיק לילדים בשם "הארון של צ'ייס" (על שם הבת שלה צ'ייס) אך הוא נסגר לאחר שנה בלבד.
חיים אישיים

בילדותה אובחנה ווטקינס כחולה באנמיה חרמשית, מה שגרם לה לשהות זמן רב בבתי חולים מגיל 7. ווטקינס חשפה את מחלתה לראשונה בשנת 1996 ולימים הפכה לאחת מדוברות האיגוד למחלות תאי המגל באמריקה. בשנת 2002 אושפזה ווטקינס בבית חולים בעקבות החמרה של המחלה. כיום היא משמשת כאחת מיושבות הראש של ארגון הזכויות בתחום הבריאות בארצות הברית.
באוגוסט 2000 התחתנה ווטקינס עם הראפר מאק 10. לזוג יש בת בשם צ'יינס אשר נולדה באוקטובר שנה לאחר מכן. ביוני 2004 היא הגישה בקשת גירושין ממאק ואף צו הרחקה נגדו אך בשנת 2012 היא עזבה את אטלנטה לטובת קליפורניה על מנת שבתה תהיה יותר קרובה למאק. באוקטובר 2009 חשפה לראשונה ווטקינס כי היא נלחמה בגידול במוח במשך 3 שנים. במרץ 2006 אובחנה שהיא סובלת מנוירומה אקוסטית בגודל ענבים על עצב הווסטיבולרי שלה שהשפיע על שיווי המשקל, המשקל, השמיעה, הראייה ותנועת הפנים שלה. רופאים רבים סירבו להסיר את הגידול עקב סיבוכיה הקשורים לתאי המגל, וניסו למצוא פתרונות חלופיים. 3 שנים לאחר מכן ווטקינס החליטה בכל זאת לעבור את הניתוח.
ב-3 ביולי 1995 כל חברות TLC הגישו בקשה לפשיטת רגל כולל ווטקינס עצמה שעשתה זאת עקב ההוצאות הרפואיות שלה אך בעיקר בגלל העובדה כי לטענת חברות הלהקה חברות התקליטים בה היו חתומות באותה תקופה לה-פייס ואריסטה רקורדס פגעו בהן כלכלית. כאשר הן החזירו את ההשקעה של לה-פייס, אריסטה ופרי ריד המנהלת שלהן לשעבר לקחו כסף על עלויות ההקלטות, הייצור וההפצה הם המשיכו לגבות מהן כסף על דברים כמו נסיעות, טיסות, אוכל, ביגוד, מלונות, קידום, קליפים ועוד לטענתן באופן אירוני ככל שהאלבומים שלהן הצליחו יותר כך הן הפסידו יותר כסף. בנוסף היה להן צורך לשלם גם למנהלים, עורכי דין, מפיקים ומיסים מה שהותיר לכל אחת מחברות הלהקה פחות מ-50 אלף דולר בשנה. בנוסף הן קיבלו 56 סנט על כל אלבום שהן מכרו, סכום שלטענתן היה נמוך מדי, במיוחד בהשוואה למה שאמנים אחרים קיבלו. בפברואר 2011 הגישה ווטקינס שוב בקשה לפשיטת רגל וכך גם באוקטובר אותה שנה. על פי תוכנית הטלוויזיה Broke & Famous נאמר כי ווטקינס הוציאה 9,000 דולר כל חודש ו-770 אלף דולר עבור הבית בו גרה כאשר הכנסתה החודשית הממוצעת עמדה על 11 אלף דולר בלבד. בנוסף היו השערות כי מצבה הכלכלי של ווטקינס נגרם כתוצאה מהטיפולים הרפואיים שלה גם על האנמיה החרמשית וגם על הגידול במוח.
ביוני 2016 ווטקינס אימצה ילד בן 10 חודשים בשם צ'אנס.
מכשול טבעי

מכשול טבעי הוא מונח הקשור לגאוגרפיה ולאסטרטגיה צבאית. המכשול הטבעי הוא גורם בשטח המציב קושי משמעותי לצליחתו.
טריטוריות מוגנות בדרך כלל, לפחות מאחד מצידיהן, על ידי מכשולים טבעיים. מכשול יכול להיות נהר, גיא עמוק, רכס הרים או מצוק. כח צבאי המתכוון לכבוש את הטריטוריה צריך להתגבר על המכשול ועל ידי כך חושף עצמו לפגיעה. כמו כן מעכב המכשול כניסת מהגרים לתחומי הטריטוריה. צליחת נהר, למשל אורכת זמן רב, מקשה על התקדמות הכח ומאיטה אותו.
בעבר, ערים בצורות בנו את חומתן בקרבת מכשול טבעי, אך במרחק-מה המאפשר תצפית ופגיעה בכח מתקרב. בחזית בה לא קיים מכשול טבעי, הוקמו ביצורים חזקים או מכשולים מלאכותיים (כגון חפיר).
המכשול הטבעי הוא לעיתים גם גבול טבעי: הגבול בין ישראל לירדן, למשל, עובר לאורך נהר הירדן. מעלה הנהר ריו אורוגוואי משמש גבול בין ארגנטינה לברזיל ומורד הנהר משמש גבול בין ארגנטינה לאורוגוואי.
קיימים גם מכשולים טבעיים רחבי-ידיים כגון מדבר או אזור קפוא. שטחים אלה מגנים על טריטוריות מפלישה מכיוון מסוים ומאפשרים הפניית תשומת-הלב וכח האדם לטיפול בחזית מוגנת-פחות. כך למשל ערבות הקרח של סיביר ברוסיה, המגינות עליה ממזרח.
בגנטיקה של אוכלוסיות משתמשים במושג על מנת להסביר את השונות בין מאגרי גנים של אוכלוסיות נפרדות של אותו המין המופרדות זו מזו באמצעות מכשול גאוגרפי.
הערות שוליים

↑  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, הוצאת דביר, 2011 עמ' 43
מעצר בית (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  דרמה קומית
 יוצרים:  סמיון סלפאקוב 
 כותבים:  סמיון סלפאקוב מקסים טוכאנין
 בימוי:  פיוטר בוסלוב 
 שחקנים:  פאבל דרביאנקו אלכסנדר רובאק
 פסקול:  כמה כסף צריך כדי להיות מאושר, בביצוע סמיון סלפאקוב («Сколько денег нужно, чтобы стать счастливым»)
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  12 
 הפקה
 מפיק:  סמיון סלפאקוב אלכסנדר דולריין ארתור ג'אניבקיאן ויאצ'סלב דוסמוחמטוב
 מפיקים בפועל:  אנדריי לוין טיימוראז בדזייב
 חברת הפקה:  Comedy Club Production
 הפצה:  Premier Studios
 עורכים:  רוסלן גבדרחמאנוב
 צלמים:  סרגיי קוזלוב 
 מוזיקה:  לודוביק בורס 
 אורך פרק:  שעה
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ THT
 פורמט (תמונה):  16:9
 פורמט (קול):  Dolby Digital
 תקופת שידור מקורית:  16 באוגוסט 2018 – 25 באוקטובר 2018 
 קישורים חיצוניים
 http://domashnij-arest.tnt-online.ru
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מעצר בית (ברוסית: Домашний арест) היא סדרת דרמה קומית-סאטירית רוסית. הסדרה עוקבת אחר ראש עיר מושחת שנאלץ להסתדר בדירה משותפת בעקבות מעצר בית שהוטל עליו.
הסדרה זכתה לשבחים ופרסים רבים. בין השאר, התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה העניקה לו את פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בשמונה קטגוריות שונות, בטקס שנערך במרץ 2019, כולל פרס הסדרה הקומית הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, בימוי העריכה הטוב ביותר, הליהוק הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (לפאבל דרביאנקו), שחקן המשנה הטוב ביותר (טימופיי טריבונצב), השחקנית הטובה ביותר (אלבינה טיחאנובה). פאבל דרביאנקו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, שנערך בינואר 2020.
הסדרה שודרה בשירות הסטרימינג "Premier", באמצעות אתר האינטרנט מבית ערוץ THT, החל מה-16 באוגוסט 2018.
תקציר עלילת הסדרה

ארקדי אניקייב, ראש עיר של העיר סינאוזיורסק, עיר קטנה בתוככי רוסיה, נעצר על ידי שירותי החקירה הפדרליים בעוון שוחד. עד לתחילת משפטו בית המשפט העירוני גוזר עליו מאסר בית אך לא באחוזתו המפוארת אלא בבית ילדותו עד לתחילת ההליכים המשפטיים. אלא, שבדירת ילדותו מתגורר שותפו לדירה מהילדות שהיה מתעלל בו כשהיה קטן. עכשיו הוא כבר לא הדמות הבכירה ומוצא עצמו מתמודד עם מגורים בדירה משותפת.
הפקה

לתפקיד ראש העיר נבחנו פאבל דרביאנקו ופיודור בונדרצ'וק, כשלבסוף לוהק דרביאנקו לתפקיד, שנועד להיות קומי בעיקרו.
צילומי הסדרה החלו בסוף 2016 ונמשכו 205 יום. צילומי חוץ נערכו בירוסלבל, כאשר את צילומי הדירה המשותפת ביצעו בעיר פודולסק ובמוסקבה.
הערות שוליים

↑  Camera! Action!: Что происходит в российском кино // tvkinoradio.ru, 14 декабря 2016
↑  Светлана Ходченкова замерзла во время съемок в Ярославле // Актуальные новости, 13 февраля 2017
↑  ТНТ посадил Павла Деревянко под «Домашний арест» // ТРК «Елец», 8 августа 2018
↑  Стартует комедийный сериал «Домашний арест» с Павлом Деревянко, Олесей Судзиловской и другими звездами // «Вокруг ТВ», 14 августа 2018
מכרם דבוב

מכרם דבוב (בערבית: مكرم دبوب; נולד ב-30 בדצמבר 1972 בתוניס שבתוניסיה) הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן נבחרת פלסטין.
קריירת מועדונים

דבוב שיחק במועדונים אספראנסה דה תוניס ואספראנסה דה ז'רז'יס מליגת העל התוניסאית.
קריירה כמאמן

בשנת 2008 שימש דבוב כמאמן הזמני של אספראנסה דה ז'רז'יס למשחק אחד.
בין השנים 2010–2021 שימש כמאמן השוערים של נבחרת פלסטין.
ב-1 במאי 2021 מונה למאמן נבחרת פלסטין.
מכשור רפואי

ערכת שטח של רופא עם מכשור רפואי מהמאה ה-18
מכשור רפואי במרחב הציבורי - עמדת החייאה חכמה עם דפיברילטור בתל אביב
מכשור רפואי הוא שם כולל למוצרים טכנולוגיים המשמשים לטיפול רפואי במטופלים, לשם אבחון, טיפול או ניתוח. השפעת המכשור הרפואי היא בעיקרה פיזית, בניגוד לתרופות שהשפעתן כימית.
המכשור הרפואי כולל מוצרים רבים, כגון מכשירי דימות רפואי, מדי חום, מכשירי רנטגן, אולטרסאונד, הרדמה, אנדוסקופיה, מערכות ממוחשבות שונות ועוד .
על מנת לאפשר שימוש מעשי בבתי חולים של מכשיר רפואי שפותח, עליו לזכות קודם כל באישור מנהל התרופות והמזון האמריקני (ה-FDA) בארצות הברית, ובאירופה, בתקן ה-CE, לאחר שהמכשירים עוברים בדיקות רבות המוכיחות את יעילותו. מחקר ופיתוח נרחב בתחום המכשור הרפואי מתקיים בארצות הברית, באירופה ובישראל. אחוז משמעותי מהפרויקטים בחממות הטכנולוגיות בישראל מתמקדים בפיתוח מכשירים רפואיים.
בין החברות הגדולות והמובילות בעולם בפיתוח מכשור רפואי ניתן לציין את סימנס, ג'נרל אלקטריק, פיליפס, ג'ונסון אנד ג'ונסון, בוסטון סיינטיפיק, מדטרוניק ואולימפוס.
מכשור רפואי הוא אחד התחומים החשובים ברפואה. מבחינה משפטית בישראל הנושא הוסדר בחוק ציוד רפואי.
אלקטרוניקה רפואית

אלקטרוניקה רפואית כוללת את שלל האבזרים והכלים האלקטרוניים המשמשים את הרפואה.
ישנם שלושה סוגים של אלקטרוניקה רפואית:
כלים המשמשים את הרופא באבחון מצב בריאותו של הנבדק.
כלים למתן טיפול רפואי.
כלים המשמשים את החולה להתגברות על בעיה רפואית שהוא סובל ממנה.
ראו גם

הנדסה ביו רפואית
מיכל זמיר

| --- | --- |

מיכל זמיר, 2006
 לידה:  28 בספטמבר 1964 (בת 60) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  ירון לונדון 
 
מיכל זמיר (נולדה ב-28 בספטמבר 1964) היא סופרת, עורכת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה

זמיר נולדה בצהלה, בת לרינה ולצבי זמיר, לימים ראש המוסד. שירתה בצה"ל כפקידה במכללה לפיקוד ולמטה. למדה באוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון בספרות עברית ופילוסופיה כללית ותואר שני בחוג לספרות עברית. נושא התזה שלה היה "שיח האהבה כשיח הפוליטי ביצירתו של י.י. זינגר" והיא נערכה בהדרכתו של פרופסור דוד רוסקיס מהסמינר התאולוגי היהודי. היא לימדה מספר שנים ספרות יידיש באוניברסיטת תל אביב.
הייתה בעלת טור "עשר תחנות תרבות" בעיתון "מעריב", כתבה ביקורות ספרים במוסף הספרים של העיתון "הארץ". עבדה כמגיהה, עובדת כעורכת בהוצאות שונות והעבירה סדנאות כתיבה. שניים מספריה תורגמו לגרמנית בתרגומה של רות אחלמה.
זמיר גרושה ואם לבת, בת-זוגו של העיתונאי ומנחה הטלוויזיה ירון לונדון. אחיה, דני זמיר, הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לחקלאות ברחובות.
ספריה > 12 פגישות

(תל אביב: כתום, 2004)
הספר 12 פגישות הוא נובלה ארוטית. על רקע נישואיה המתפרקים פורשת לילי, אישה נאה בת ארבעים, רצף של עלילות מיניות באוזני הפסיכיאטר שלה, אליו היא משתוקקת בכל גופה ומאודה. מעשה הסיפר הפתייני חושף את גישתה הטוטאלית של לילי ליחסי מין כשיקוף של כל הרוחני שבאדם.
ספריה > ספינת הבנות

ספינת הבנות (תל אביב: חרגול, תשס"ה 2005): פקידה בשירות חובה בפו"ם, המכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה של צה"ל, מתארת את שתי שנות שירותה הצבאי, מזווית ראייתן של החיילות בנות-בלי-שם המשמנות בגופן את מכונת המלחמה הישראלית. היא לכודה בלבו של הכיעור הצה"לי, כשהיא נקרעת בין הרצון לשרת ולציית לבין תשוקתה התמימה לאהבה ויופי.
תורגם לגרמנית:
Das Mädchenschiff : Roman / Deutsch von Ruth Achlama (Hamburg : Marebuchverlag, 2007