stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקסימיליאן ספל
קורות חיים > פעילות מוקדמת

מקסימיליאן ספל נולד בנובמבר 1916 בעיר הומנא(אנ') שבצ'כוסלובקיה, תחת השם מקסימיליאן שפיגל, ולמד בבית ספר מקצועי בעיר. בין השנים 1938–1940 למד ספל עיצוב פנים בבית הספר למגורים בפראג, אך לימודיו נפסקו עם פרוץ השואה. עם כניסת הגרמנים לצ'כוסלובקיה, החל ספל לעבוד במחלקה היהודית של פראג. שם, בין היתר, תכנן מצבות עבור בית הקברות היהודי בפראג. בהמשך נשלח ספל לגטו טרזיינשטט, ועיצב את השטרות ששומשו בגטו והונפקו על ידי השלטון הנאצי על מנת להטעות מבקרים בינלאומיים שהגיעו לגטו כדי לבדוק את תנאי החיים בו. משם, נשלח ספל למחנה הריכוז וולוקוב-זוסן. לאחר סוף המלחמה חזר ספל לפראג, וסיים לימודי אדריכלות באקדמיה לאומנות בפראג. במהלך לימודיו, עבד ספל במשרדי אדריכלות שונים ועסק בתכנון תשתיות תחבורה בפראג, בתכנון אנדרטה לשואה בקולין וכן בתכנון בתי ספר ומבני מגורים.
ספל סיים את לימודיו בשנת 1948, ובשנת 1949 עלה לישראל. עם עלייתו החל ספל לעבוד במחלקה הטכנית של משרד הבריאות, שם תכנן מספר מוסדות רפואיים, וכן תכנן מפעל חבלים בתל אביב.
קורות חיים > לימודים ועבודה בצפון אמריקה

בשנת 1950 נסע ספל לארצות הברית, ולמד תואר שני באדריכלות ותכנון עירוני באוניברסיטת פנסילבניה. עם סיום לימודיו החל ספל לעבוד ברכבת הלאומית הקנדית, שם היה שותף בתכנון בתי מלון שהרשות הקימה בקרבת התחנות עבור נוסעי הרכבת. באמצע שנות החמישים עבד ספל במשרד האדריכלים Eliasoph & Berkowitz, והיה שותף בתכנון מרכזי קניות במונטריאול וסביבתה, וכן בתכנון מבני מגורים ומבני משרדים במשרד Townley & Matteson.
בסוף שנות החמישים עבר ספל לניו יורק, שם עבד במשרד האדריכלים Harrison & Abramovitz. בניו יורק, היה ספל שותף לתכנון גורד השחקים Corning Glass Works, בתכנון תאורת הלובי של בניין Daily News Building(אנ'), וכן בתכנון פרויקט המגורים Morningside Gardens(אנ'). כמו כן תכנן ספל בניין משרדים ממשלתי עבור שירותי המכס בארצות הברית.
בראשית שנות השישים השתתף ספל בתכנון מלון במנילה ובתכנון מרכז הקניות וולט וויטמן(אנ') בלונג איילנד, ומרכזי קניות נוספים בלונג איילנד ובריצ'מונד. בהמשך אותו עשור היה ספל מעורב בתכנון דירות בדאלאס. בשנת 1963, לאחר סיום העבודה בדאלאס, יצא ספל לסבב השתלמות בנושא ארכיטקטורה מסביב לעולם, במהלכו עשה מספר עבודות תכנון עצמאיות, ביניהן תכנון מבנה משרדים בטריפולי. בשנים 1964–1965 לימד ספל במכון הטכנולוגי של ניו יורק(אנ') קורסים בנושאי אדריכלות, תכנון עירוני, שרטוט ופרספקטיבה. בשנת 1966 החל ספל לעבוד בחברת הדיור הציבורי United Housing Foundation(אנ'), והשתתף בפרויקט הדיור הציבורי "קו אופ סיטי" בברונקס(אנ'), עבורו תכנן את תחנת הכוח וביצע תחקיר טופוגרפי. ביולי 1968 החל ספל לעבוד במשרד האדריכלים Francisco & Jacobus, בו השתתף בתכנון סניף הפדרל ריזרב בריצ'מונד ובתכנון מספר מרכזי אחסון ולוגיסטיקה. בשנת 1970 לימד ספל בPratt Institute(אנ') מספר קורסים בנושא תולדות האדריכלות.
קורות חיים > תקופה שנייה בישראל

בשנת 1974 עלה ספל לישראל בשנית, ובהמלצת ראש עיריית ירושלים טדי קולק החל לעבוד כאדריכל הסניף בסניף ירושלים של חברת שיכון עובדים. במסגרת זו, תכנן ספל את הפביליון שסביב העתק פעמון הדרור שבגן הפעמון בירושלים, היה מעורב בתכנון מועדון נעמת שברחוב שלום עליכם בטלביה, תכנן פרויקטי דיור ציבורי בשכונות תלפיות מזרח, גילה ופת בירושלים ובשכונת גבעת שרת בבית שמש. בנוסף היה מעורב בתכנון שיכונים בבית הכרם וקריית מנחם.
נפטר במאי 2006 בירושלים.
גלריה

מלון הרכבת המלכה אליזבת במונטריאול, שספל השתתף בתכנונו
חלק מפרויקט המגורים Morningside Gardens בניו יורק, בו ספל השתתף במסגרת עבודתו במשרד Harrison & Abramovitz.
מרכז וולט וויטמן בלונג איילנד, שספל השתתף בשרטוט תוכניותיו ועיצובו, במסגרת המשרד WELTON BECKET F.A.I.A ARCHITECT
הלובי של בניין הדיילי ניוז, בו ספל תכנן את התאורה
העתק פעמון הדרור בגן הפעמון שבירושלים; ספל עיצב את הפביליון שסביב הפעמון.
מקסימיליאן ליבנוויין

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1869 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 ביולי 1926 (בגיל 57) מינכן, רפובליקת ויימאר 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 
מקסימיליאן אלברט יוזף ליבנוויין (בגרמנית: Maximilian Albert Josef Liebenwein‏; 11 באפריל 1869 – 17 ביולי 1926) היה צייר, גרפיקאי ומאייר ספרים אוסטרי-גרמני, בסגנון האימפרסיוניסטי והאר נובו. הוא בילה זמן משמעותי בווינה, במינכן ובורגאוזן, ולקח חלק פעיל בקהילה האמנותית במקומות אלה. הוא היה חבר חשוב בתנועת "הזצסיון הווינאי", הפך לסגן נשיא שלה והציג עם הקבוצה פעמים רבות.
ראשית חייו

ליבנוויין נולד בווינה, בנם השני של יוזף קלזנץ ליבנוויין (1835–1906) ומגדלנה (לבית קונדראט). אביו היה סוחר, ניהל מכבסה ומכר בגדים בווינה ולילינפלד. כילד, ליבנוויין בילה בשתי הערים. אמו הייתה בתו של יוזף קונדראט, המשרת האישי ושומר והיערות של הקיסר פרנץ יוזף, ודודו היה הפתולוג הנס קונדרט. סבו החזיק בספריה גדולה ובאוסף מדעי הטבע, ועזר להגביר את התעניינותו של ליבנוויין הצעיר בשירה, אגדות וטבע.
בהתחלה אביו של ליבנוויין לא תמך בשאיפותיו האמנותיות, אך דודו עזר לו לפלס את דרכו. בשנת 1887 נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, אך הוא לא נהנה מלימודיו שם. הוא פנה לחקר חיות בטירגארטן שנברון ובחקר גופות בפיקוחו של דודו. יוליוס ויקטור ברגר, המורה של ליבנוויין, גילה כלפיו חמלה, אך הוא עזב את האקדמיה בשנת 1891.
בסתיו 1892 השתתף בבית ספר מיוחד לציור היסטורי, בהדרכת מתיאס פון טרנקוואלד. אביו של ליבנוויין שבר את רגלו ונזקק לעזרה בעסק המשפחתי, ולכן ליבנוויין לא יכול היה להשתתף בשיעורים באופן קבוע. זו הייתה נקודת מחלוקת בין פון טרנקוואלד וליבנוויין, והוא עזב את בית הספר המיוחד במרץ 1893, ובילה כמה חודשים כ"רוכב וצייד "באחוזת לילינפלד.
בשנת 1894 הוא נסע בעקבות חברו פרדיננד אנדרי ונרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה והשתתף בשיעורי הציור של קספר ריטר. הוא עדיין לא היה מרוצה מלימודיו, אבל פגש את היינריך פון ציגל בתחילת 1895 והחל להשתתף בשיעורים שלו בנושא ציור בעלי חיים. ליבנוויין לקח את ציגל כמורה, ועימו עבר למינכן. ליבנוויין בילה ארבעה סמסטרים באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, ונשאר שם עד 1897.
צייר במינכן ובבורגאוזן

משנת 1897, חי ליבנוויין כצייר עצמאי במינכן, וכן ניהל שיעורי ציור. במהלך ביקור אצל חברו הצייר, ולטר זיגלר, הם ראו את בורגהאוזן ואת טירת בורגהאוזן מימי הביניים. העיירה בורגאוזן מימי הביניים וטירתה הרשימו אותם, והפכו למסגרת רעיונית מתאימה לנושאים הרומנטיים-אבירים של רבים מיצירותיו של ליבנוויין.
במהלך הקיץ 1897 ו-1898 שהה ליבנוויין בטירה. בשנת 1899 הקים ליבנוויין את מגוריו ואת הסטודיו שלו במגדל הגדול ביותר של הטירה, שאותו ארגן מחדש. בתוך שלושה ימים בשנת 1899 ציירו ליבנוויין וחברו אפריז בתוך המגדל, כדי שהכלה לעתיד של ליבנוויין תראה אותו בביקורה הראשון. היצירה מכסה שלושה צדדים של חדר ומשקפת נושאים מימי הביניים.
בתקופה זו גילה ליבנוויין את זיקתו לארט נובו. בשנת 1896, כמה מהאיורים שלו הופיעו במגזין "אר נובו"
בשנת 1900 הוא זכה בתחרות שערך לודוויג סטולוורק על עיצובים לאלבום מסחרי של חברת סטולוורק.
עם הזצסיון בווינה

ליבנוויין הציג עם קבוצת הזצסיון בווינה באביב 1900. עבודותיו שהוצגו כללו את פרסיבל (1899) וכמה ציורי בעלי חיים. בעקבות התערוכה הוא הפך לחבר מלא בקבוצה, והיה לסגן נשיא שלה עד 1912. הוא היה חבר פעיל עד מותו. ליבנוויין המשיך לחיות במגדל של טירת בורגאוזן, והתחתן עם אנה אסיגמן מווינה, במאי 1901. שם נולד בנו הראשון הנס גיאורג בשנת 1902 (נפטר 1977). המשפחה התיידדה עם קולומן מוזר, שהיה בוועדה שהזמינה את ליבנוויין להציג עם הזצסיון בווינה. תמציות מיומני המסע שלו מטיולו בשנת 1900 לבוסניה, יחד עם איורים שלו, פורסמו במגזין וור סקרום בשנת 1902. ליבנוויין לא הצטרף לגוסטב קלימט כשזה התנתק מהזצסיון ב-1905, אף שהוזמן להצטרף.
ליבנוויין הצטרף לאגודת האמנים הגרמנים בויימאר בשנת 1904. לאחר מות אביו בשנת 1906, בילה זמן מה בווינה, ובאותה שנה ערך נסיעות לבריסל ולונדון.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה

ליבנוויין חזר לווינה בשנים 09–1908, וניהל בית ספר לציור עד 1913, אם כי הוא עדיין בילה בקיץ בבורגאוזן. בשנת 1910 עיטר אולם של תערוכת הצייד הבינלאומית הראשונה בווינה בציורים מונומנטליים, והוצג לקיסר פרנץ יוזף הראשון בתערוכה.
בנו השני, וולפגנג פרדיננד, נולד בשנת 1911. ליבנוויין התנדב לשירות צבאי בשנת 1914 והוא גויס ביוני 1915. אשתו אנה נפטרה מסרטן השד באותה שנה, בבית מרפא בגומדן, בזמן שהיה בחזית המזרחית. ליבנוויין שימש כקצין חימוש בגייס השמיני. הוא היה עם הצבא בפולין, רוסיה, ובוקובינה, והפיק ציורים רבים ב עשרות ספרי שרטוטים. הוא לקה בשבץ מוחי בדצמבר 1917, ועזב את הצבא בדצמבר 1918.
וינה שלאחר המלחמה לא הציעה הזדמנויות רבות לאמנים, וליבנוויין חזר לבורגאוזן. בשנים 1919–1925 יצר מחזור ארוך המתאר את חייה של מריה הבתולה במנזר האחיות הפרנציסקניות בוקלברוק. בשנת 1924 קיבל ליבנוויין את מדליית הכסף של העיר זלצבורג על ציוריו.
בפברואר 1926 לקה ליבנוויין בשבץ נוסף בבורגאוזן, ונפטר ביולי 1926 במינכן. הוא נקבר בבורגאוזן.
סגנון

ליבנוויין עבד בעיקר בצבעי שמן ובטמפרה. הוא צייר מחזורי אגדות, במיוחד מהמיתולוגיה היוונית וסיפורי ימי הביניים של רומנטיקה אבירית, כמו גם תמונות דתיות, כולל תמונות מריה וחיי הקדושים.
מורו ציגל התפרסם במוטיבים החייתיים ובאימפרסיוניזם שלו. ליבנוויין קיבל את השפעתו אבל התעלה עליה, ועבר מציורי שמן אימפרסיוניסטיים בעיקר לטמפוה לאחר שהציג עם הזצסיון בווינה. כן שמר על התעניינותו באמנות גרפית. למרות זאת הוא צייר בעלי חיים רבים והפגין חיבה מיוחדת לחתולים ולסוסים. ליבנוויין יצר מספר עיצובים של איורים לספרים. הוא שמר על הומור בעבודתו, כמו גם יכולת טכנית מצוינת וידע מעמיק בנושאים שלו.
הערות שוליים

↑  Sonja Menches, Nähere Betrachtungen zu Leben und Werk von Maximilian Liebenwein (1869-1926) im Zeitraum 1895 - 1914, 2007
↑  Gesellschaft für Christliche Kunst, Die Christliche Kunst; Monatsschrift für alle Gebiete der christlichen Kunst und Kunstwissenschaft, München Gesellschaft für Christliche Kunst
↑  Gesellschaft Für Vervielfältigende Kunst, 25, Die Graphischen Künste, 1902 doi: 10.11588/DIGLIT.4252
↑  Beutin & Günther GbR, Stadtmuseum Burghausen (Burghausen) Ausstellung: Maximilian Liebenwein - Ein Jugendstilmaler zwischen München und Wien, www.kunst-und-kultur.de (ב־)
↑  Bavarian Palace Administration | Palaces | Burghausen Castle, www.schloesser.bayern.de
↑  "Maximilian Liebenwein (1869-1926): Ein Maler zwischen Impressionismus und Jugendstil"
↑  "Maximilian Liebenwein, Ein Maler zwischen Impressionismus und Jugendstil"
↑  Gesellschaft Für Vervielfältigende Kunst, 39, Die Graphischen Künste, 1916 doi: 10.11588/DIGLIT.3627
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605521205171  BnF: cb159066909 (data)  GND: 128493062  ISNI: 0000 0000 7101 9332  LCCN: nr2006016006  NKC: xx0102725  NTA: 270136568  RKD: 49925  SUDOC: 077644743  ULAN: 500111488  VIAF: 28124629   WorldCat (עם VIAF): 28124629 
מקסימיליאן ליבנוויין, פאלאס אתנה
מקסימיליאן ליבנוויין, ילדת האווזים, איור לספר, 1902
מקסימילאן ליבנוויין, תותח שדה גרמני
מיץ עגבניות

| --- | --- |

 סוג:  רכיב קולינרי 
 מוצא:  ארצות הברית 
 
מיץ עגבניות הוא מיץ העשוי מעגבניות. המשמש בדרך כלל למשקה, או רכיב עיקרי בקוקטיילים כגון בלאדי מרי. בקנדה, מיץ העגבניות אינו מפוסטר ואינו מרוכז.
המיץ עשוי גם להכיל חומצת לימון, מלח ולעיתים גם סוכר או תחליף סוכר.
היסטוריה

מיץ העגבניות נוצר לראשונה על ידי לואי פרין בשנת 1917 במלון פרנץ' ליק ספרינגס בדרום אינדיאנה. כאשר נגמר ללואי מיץ התפוזים, הוא חיפש תחליף מהיר. הוא שילב עגבניות סחוטות, סוכר ורוטב מיוחד. מיד המיץ זכה להצלחה רבה והיה נפוץ בעיקר אצל אנשי עסקים בשיקגו אשר הפיצו את המיץ כ"קוקטייל מיץ העגבניות". לאחר חצי שנה, המיץ נהיה מפורסם בכל רחבי אינדיאנה ויותר ויותר אנשים החלו להפיק ולמכור אותו.
הפקת המיץ

לאחר שהמיץ נהיה מפורסם, יצרנים מסחריים רבים שהפיקו את מיץ העגבניות החלו להוסיף מלח למיץ. אך לעיתים קרובות, הם גם הוסיפו אבקת בצל, אבקת שום ותבלינים אחרים. בארצות הברית, מיץ העגבניות היה מיוצר בייצור המוני החל משנות העשרים, והיה נפוץ בעיקר בארוחות הבוקר. בארצות הברית, המיץ היה עשוי ברובו מרסק עגבניות. לעומת זאת, בקנדה המיץ היה עשוי מעגבניות בשלות ללא כל תוספת תעשייתית.
שימושים

במקסיקו, מיץ העגבניות מעורב בדרך כלל עם בירה, שם הוא הבסיס עבור הקוקטיילים בלאדי מרי ועוד. בארצות הברית, מיץ העגבניות נמכר כמיץ עגבניות צונן בעיקר במסעדות גורמה. מיץ העגבניות משמש לעיתים קרובות לבסיס של אריזות עגבניות משומרות המחליפות את פירה העגבניות. הסיבה העיקרית לכך היא בשל בעיות התעריף הגבוהה של הירקות לעומת הרטבים. על פי המגזין האנגלי "Cook's Illustrated", צורה זאת נתפסת כטעימה וטרייה בעיני הקהל.
שימושים > ערך תזונתי

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 מים:  94.75 ג'
 קלוריות:  16 קק"ל
 חלבונים:  0.79 ג'
 פחמימות:  3.47 ג'
 שומן:  0.25 ג'
 כולסטרול:  0 מ"ג
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין B6:  0.111 מ"ג
  ‑ ויטמין C:  12.6 מ"ג
 ברזל:  0.57 מ"ג
 סידן:  33 מ"ג
 מגנזיום:  10 מ"ג
 זרחן:  17 מ"ג
 אשלגן:  191 מ"ג
 נתרן:  115 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  2.4 ג'
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
מיץ העגבניות מכיל ברובו מים, כ-94.75 ג' מים. הוא בעל 0.79 ג' חלבונים, 3.47 ג' פחמימות ו-0.25 ג' שומן. מיץ העגבניות בעל 16 קלוריות בלבד. במיץ ישנם 0.111 מ"ג ויטמין B6 ו-12.6 מ"ג ויטמין C. המיץ מכיל בנוסף, 0.57 מ"ג ברזל, 33 מ"ג סידן, 10 מ"ג מגנזיום, 17 מ"ג זרחן, 191 מ"ג אשלגן, 115 מ"ג נתרן ו-2.4 ג' של סיבים תזונתיים.
הערות שוליים

1 2  Legislative Services Branch, Consolidated federal laws of canada, Food and Drug Regulations, laws.justice.gc.ca (באנגלית)
↑  History | French Lick Springs Hotel | French Lick Resort, www.frenchlick.com (באנגלית)
↑  Kathleen Morgan Drowne, Patrick Huber, The 1920's, Greenwood Publishing Group, 2004. (באנגלית)
↑  "Heinz deal to save hundreds of jobs at Ontario plant | CBC News". CBC (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-02-09.
↑  "Taste of the '60s: The Way Things Were | Washingtonian". Washingtonian (באנגלית אמריקאית). 2013-11-14. נבדק ב-2018-02-09.
↑  Crushed Tomatoes, www.cooksillustrated.com
| מיצים |
| --- | --- | --- |
| מיצי פירות | מיץ אוכמניות • מיץ אשכוליות • מיץ חמוציות • לימונדה • לימונענע • מיץ ענבים • מיץ פטל • מיץ רימונים • מיץ תפוזים • מיץ תפוחים • מיץ אננס |  |
| מיצי ירקות | מיץ גזר • מיץ מלפפונים • מיץ עגבניות |  |
| שונות | אוטיי • סיידר • עשב חיטה • צום מיצים • שייק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4322578-0 
מיץ העגבניות לצד בלאדי מרי
מיקאו אוסואי

| --- | --- |

מיקאו אוסואי
 לידה:  15 באוגוסט 1865 גיפו, יפן 
 פטירה:  9 במרץ 1926 (בגיל 60) פוקויאמה, יפן 
 מדינה:  יפן 
 השקפה דתית:  בודהיזם 
 
מיקאו אוסואי (ביפנית: 臼井甕男; ‏15 באוגוסט 1865 - 9 במרץ 1926) היה מפתח שיטת הריפוי רייקי כפי שהיא מוכרת היום. על פי המסורת של הרייקי, הרייקי היא שיטת ריפוי עתיקת יומין והיא התגלתה מחדש על ידי אוסואי במאה ה-20 על ידי מדיטציה, צום, ולימודי הסוטרות של הבודהיזם.
אוסואי התחנך מגיל 4 במנזר טנדאי בודהיסט.
במשך חייו למד ותירגל בודהיזם, זן, אמנויות לחימה, רפואה סינית, שפות, תאולוגיה ועוד.
התחיל ללמד את דרכו הרוחנית להארה בסביבות 1914. שיטתו הפכה לשיטת טיפול עם הצטרפותו של צ'וג'ירו הייאשי לחוג תלמידיו. עד היום נזקפת לזכותו פיתוחה (או גילויה מחדש) של שיטת הריפוי המוכרת בשם רייקי. מיקאו אוסואי נפטר משבץ ב- 9 במרץ 1926.
מרלן שארל

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1944 (בת 80) Winsen, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 www.marlene-charell.de
 פרופיל ב-IMDb
 
מרלן שארל (בגרמנית: Marlene Charell; נולדה ב-27 ביולי 1944) היא רקדנית, זמרת ומנחה גרמנייה.
שארל גדלה בהמבורג ולמדה ריקוד מגיל צעיר ובגיל שש השתתפה במופע אקרובטיקה בקרקס, ב-1966 היא החלה להופיע כרקדנית במופעים בקזינו בלאס וגאס ומגזין וראייטי נתן לה את הכינוי "מיס רגליים ארוכות".
ב-1972 היא החלה להופיע בתוכנית ב-BBC.
ב-1983 הנחתה את תחרות האירוויזיון שנערך באותה שנה במינכן.
ב-2006 ו-2007 הנחתה את פסטיבל המוזיקה השווייצרית שנערך בציריך, בנוסף היא עוסקת בצדקה ועובדת עם ארגון "SOS Children's Villages" העוסק בזכויות הילד.
ב-1971 נישאה לשחקן רוגר פפיני ולהם בת אחת.
מיק טיילור

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1949 (בן 75) ולין גרדן סיטי, הממלכה המאוחדת 
 שם במה:  Little Mick 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 סוגה:  בלוז רוק, הארד רוק, בלוז, רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, כלי הקשה, כלי מקלדת, גיטרה בס, גיטרת סלייד 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, וירג'ין רקורדס, CBS רקורדס, EMI, דקה רקורדס, אטלנטיק רקורדס, רולינג סטונז רקורדס 
 בן או בת זוג:  Rose Millar  Susan McMinamin 
 צאצאים:  Chloe Taylor, Emma Taylor 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל קווין "מיק" טיילור (באנגלית: Michael Kevin "Mick" Taylor; נולד ב־17 בינואר 1949) הוא מוזיקאי אנגלי, הידוע בעיקר בזכות היותו גיטריסט בלהקות הרוק "John Mayall's Bluesbreakers" (בשנים 1966–1969) ו"הרולינג סטונז" (בשנים 1969–1974). טיילור ניגן עם הרולינג סטונז בכמה מאלבומיהם הטובים ביותר ועזב את הלהקה, ככל הנראה, בשל חיכוכים עם קית' ריצ'רדס ועל הקרדיט לכמה משיריה של הלהקה, שנגזל ממנו שלא בצדק, לדעתו. אחרי תקופת חברותו בלהקה שימש טיילור נגן אורח ונגן אולפן עם מספר מוזיקאים בולטים, ובהם בוב דילן וג'ק ברוס, ואף הוציא מספר אלבומי סולו.
ב-4 ביוני 2014 התארח בהופעה ההיסטורית של הסטונז בתל אביב, וניגן בשיר "Midnight Rambler".
טיילור גרוש ואב לשתי בנות.
מרמדיוק ויויל

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1815 לייברן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 ביוני 1896 (בגיל 80) בורנמות', הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  טריניטי קולג' 
 מקצוע נוסף:  פוליטיקאי 
 מדינה:  בריטניה
 הערות:  חבר פרלמנט
 
מרמדיוק ויויל (באנגלית: Marmaduke Wyvill; 22 בדצמבר 1815 –  25 ביוני 1896) היה שחמטאי אנגלי.
חייו

בשנת 1845 נישא ויויל ללאורה, בתו של סר צ'ארלס איבטסון וכך הפך לבעלים של דנטון הול, אחוזה בת כ-10,000 דונם. בשנת 1847 נבחר ויויל כחבר פרלמנט ושמר על כסאו עד שנת 1866, בהפסקות קצרות.
ויויל העפיל לגמר התחרות הבינלאומית הראשונה שהתקיימה בלונדון, בשנת 1851 אך הפסיד בגמר לאדולף אנדרסן 4.5-2.5.
מבנה ויויל בשחמט מתייחס לתצורת רגלים שבה ללבן אין רגלי בטור ב', יש לו רגלים ב-ג3 וב-ג4 ורגלי ב-ד4 או ב-ד5 (יש הגורסים כי רגלי שחור צריך להיות ב-ג5). הרגלי ב-ג4 מהווה חולשה ללבן משום שאין רגלי אחר שיכול להגן עליו.
מריה קינסקי, רוזנת וכיניץ וטטאו

מריה קינסקי, רוזנת וכיניץ וטטאו (בגרמנית: Gräfin Kinsky von Wchinitz und Tettau;‏ 14 באפריל 1940 – 21 באוגוסט 2021) הייתה רעייתו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין.
חיים

מריה נולדה ב-14 באפריל 1940 בפראג, שהשתייכה אז לפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה אשר היה בפועל חלק מגרמניה הנאצית. אביה היה פרדיננד קרל קינסקי, רוזן וכיניץ וטטאו ואמה הייתה הנרייטה קרולינה, רוזנת לדבור-ויכלן. ב-1945, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה נמלטו בני משפחתה מפראג והשתקעו בגרמניה. מריה התחנכה בבאדן-וירטמברג. היא בילתה תקופות בבריטניה ובצרפת, ולמדה אנגלית וצרפתית. היא עבדה כגרפיקאית עבור חברת הדפסה בעיר דכאו. ב-30 ביולי 1967 היא התחתנה עם בן דוד מדרגה שנייה שלה הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין. הנישואים נערכו בקתדרלת סנט פלורנטין שבעיר ואדוץ. ב-1989 נפטר אביו של הנס, פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין והנס ירש ממנו את השלטון בליכטנשטיין.
משפחתה

מנישואיה להנס אדם יש למריה ארבעה ילדים:
אלויס, נסיך הכתר של ליכטנשטיין (נולד ב-1968)
מקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1969)
קונסטנטין, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1972)
טטיאנה, נסיכת ליכטנשטיין (נולדה ב-1973)
תואר

מריה ירשה את התואר ”רוזנת וכיניץ וטטאו”. לאחר נישואיה היא קיבלה את התואר ”הוד מעלתה נסיכת ליכטנשטיין”.
נפטרה ב-21 באוגוסט 2021.
מריה קליגל

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1952 (בת 71) דילנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של נורדריין-וסטפאליה (1999) 
 www.maria-kliegel.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה קליגל (בגרמנית: Maria Kliegel;‏ נולדה ב-14 בנובמבר 1952) היא צ'לנית גרמניה, ילידת דלינבורג. מגיל 19 הייתה תלמידתו של יאנוש סטארקר.
קריירה מקצועית

מריה קליגל זכתה בפרס ראשון ב"תחרות הקולג' האמריקאי", בפרס ראשון ב"תחרות המוזיקה הגרמנית" ובקונקורס אלדו פאריזוט וכמו כן הייתה זוכת הגראן פרי בתחרות הצ'לו הבינלאומית השנייה על שם מסטיסלב רוסטרופוביץ' ב-1981.
המלחין הרוסי אלפרד שניטקה הכיר בפרשנותה כהקלטה התקנית למוזיקה שלו כאשר הקליטה את הקונצ'רטו הראשון שלו לצ'לו ותזמורת בשנת 1990. היא מרבה להקליט לחברת נקסוס, בין השאר קונצ'רטי ויצירות אחרות לצ'לו מאת בטהובן, בלוך, ברהמס, ברוך, ארנסט פון דוהנאני, דבוז'אק, אלגר, לאלו, סן-סנס, שוסטקוביץ', שומאן, ג'ון טאוורנר וצ'ייקובסקי. כמו כן הקליטה מספר רב של יצירות מוזיקה קאמרית מאת ברהמס, שופן, קודאי, מנדלסון ושוברט. תוכניתה להקליט את מכלול יצירותיו של בטהובן לצ'לו ופסנתר, את הקונצ'רטי לצ'לו של היידן ואת הסוויטות לצ'לו סולו של באך.
בעבר ניגנה בסטרדיוואריוס, שנודע כ"אקס-ז'נדרון", על שם הצ'לן הצרפתי המפורסם מוריס ז'נדרון. כיום היא מנגנת בצ'לו שבנה קארלו טונוני מוונציה בסביבות 1730.
מאז 1987 מלמדת קליגל כיתת אמן בבית הספר הגובה למוזיקה בקלן.
הערות שוליים

↑  Interview Internet Cello Society, Tim Finholt, 2000  טים פינהולט, אגודת הצ'לו האינטרנטית] 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007354027805171  PLWABN: 9810668250805606  BnF: cb14010272b (data)  CiNii: DA12610858  GND: 124040977  ISNI: 0000 0000 8413 6925  LCCN: n79044361  MusicBrainz: b8079656-af91-4aa7-a2a3-d59e7343b69c  NKC: xx0042370  NTA: 126187096  SNAC: w6pp6jwg  SUDOC: 157651541  VIAF: 116969142   WorldCat (עם VIAF): 116969142 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרטין-מרייטה X-24

X-24 היה מטוס ניסוי של ארצות הברית, שפותח במשותף על ידי חיל האוויר האמריקאי וסוכנות החלל האמריקנית נאס"א. מטוס זה בחן תצורות שונות של גוף עילוי, והמידע שהופק מטיסות הניסוי שלו שימש את מתכנני מעבורת החלל של ארצות הברית. תוכנית הניסויים של X-24 התקיימה בין השנים 1963 ל-1974. במסגרת התוכנית נבנו מספר דגמים של מטוס ניסוי זה, על ידי חברת מרטין מרייטה.
X-24A > תכנון ופיתוח

מטוס הניסוי X-24 היה חוליה נוספת בשורת מחקרים של סוכנות החלל האמריקנית ושל חיל האוויר האמריקני, שבחנו תצורות אווירודינמיות חדשניות שיוכלו לשמש בעתיד מטוסי חלל ומעבורות חלל. התצורה של גוף עילוי מאפשרת יצירת חלק ניכר מהעילוי באמצעות הגוף עצמו, ולא בסיוע כנפיים בעלות שטח גדול. תצורה זו מאפשרת למטוסי חלל לשוב מהחלל כדאונים מהירים, ולנחות בסוף הגלישה על מסלול, בניגוד לאופן החזרה המקובל אז של חלליות, שהשתמשו במצנחים ונחתו בים. טיסות הניסוי של גופי עילוי שימשו גם להוכחת היכולת של טייסים לשלוט בטיסתם של גופים ללא כנפיים.
X-24A > תוכנית ניסויי הטיסה

X-24A הוטס 28 פעמים, וטיסותיו תרמו רבות להוכחת הקונספט של חזרת מעבורת חלל מהחלל וטיסה מבוקרת שלה באטמוספירה, עד לנחיתה. 10 טיסות היו בלתי ממונעות ו-18 ממונעות. מטוס ניסוי זה סבל מבעיות שונות של יציבות, וחברת מרטין-מרייטה בנתה את הדגם B, שכלל תצורה שונה לחלוטין של כנף, וגחון שטוח. כל טיסות מטוס הניסוי X-24 לדגמיו השונים התבצעו על ידי הטלתו מתחת לכנפו של מפציץ אמריקני מדגם B-52 בשימוש נאס"א וחיל האוויר של ארצות הברית. מטוסי הניסוי לא היו מסוגלים להמריא בכוחות עצמם.
X-24B

X-24 היה גוף עילוי שהתבסס על קודמיו, במיוחד על התכן של X-24A, אך עם יחס משופר של עילוי לגרר. על מנת לחסוך בתקציב הפרויקט, נמסר מטוס ניסוי X-24A למפעל מרטין-מרייטה, שם עבר הסבה עמוקה שהביאה אותו לתצורת  X-24B. הטיסה הראשונה של דגם זה התבצעה ב-1 באוגוסט 1973.
X-24B > תוכנית ניסויי הטיסה

X-24B הוכיח כי ניתן לקיים טיסה נשלטת של גוף עילוי בלתי ממונע המושלך מגובה רב. בין היעדים של טיסות הניסוי היו גם נחיתות דיוק על מסלול סלול בבסיס חיל האוויר אדוארדס (בניגוד לרוב הנחיתות של מטוסי הניסוי שבוצעו על משטח עצום ממדים שהיה בעבר קרקעית של אגם). נחיתות אלה היו חיוניות לתוכנית מעבורת החלל.
בסך הכל בוצעו 36 טיסות ניסוי של X-24B, מתוכן 12 טיסות בלתי ממונעות ו-24 ממונעות.
X24C

הצעות אחדות לבניית מטוס ניסוי נוסף ומתקדם יותר מסדרת X-24 נבחנו, כולל הצעת "מפעל הבואשים" של לוקהיד, למטוס שיוכל להגיע למהירות של 8 מאך. לאחר בחינת התועלת שבהמשך הפיתוח, ולאור התקדמות העבודה על מעבורת החלל הוחלט שלא לבנות את גרסה C של מטוס הניסוי.
ראו גם

מטוסי ה-X
מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק

מרגרטה הראשונה (בדנית: Margrete Valdemarsdatter, בנורווגית: Margrete Valdemarsdotter, בשוודית: Margareta Valdemarsdotter, באיסלנדית: Margrét Valdimarsdóttir; ‏ מרץ 1353 – 28 באוקטובר 1412) הייתה מלכת דנמרק, נורווגיה ושוודיה ומייסדת איחוד קאלמאר, שאיחד את ארצות סקנדינביה למשך תקופה של יותר ממאה שנים. היא כיהנה כמלכה מושלת בדנמרק. תוארה בדנמרק נגזר מזה של אביה, ולדמר הרביעי. בנורווגיה ובשוודיה היא הייתה מלכה מתוקף נישואיה להוקון השישי, מלך נורווגיה.
שמה

בדנמרק היא ידועה כמרגרטה הראשונה כדי להבדיל אותה ממרגרטה השנייה שהייתה מלכת דנמרק בשנים 1972-2024. לדנמרק לא הייתה מסורת שאפשרה לנשים לשלוט ולכן כשבנה אולף השני נפטר בשנת 1387 היא נקראה הגבירה הכול יכולה של ממלכת דנמרק.