stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גליל ים
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

מיד לאחר הקמת המדינה, הערים הסמוכות הרצליה ורמת השרון החלו להתרחב לכיוון הקיבוץ. שטח השיפוט של הרצליה הוגדל פי שלושה, וכלל שטחים הצמודים לקיבוץ ממזרח ומצפון. בהם הוקמו שכונת מגורים ואולפני הרצליה. רמת השרון התרחבה דרומה ומערבה, אך גם הקיבוץ קיבל שטחים נוספים לעיבוד חקלאי בסמוך. בנוסף הוקמה מעברת גלילות מדרום מערב לקיבוץ, במקום בו שכן הכפר הערבי "אג'ליל". אחר כך הוקמו באזור זה מחנות גלילות והוא סופח לרמת השרון. כך שהקיבוץ הוקף בשטח עירוני תוך שנים ספורות.
בשנת 1950 עבר לגור בקיבוץ, ד"ר פאול רייך, רופא ילדים, שביקש להשתקע בקיבוץ. רייך לפני בואו לקיבוץ, אסף פרפרים מכל העולם בעת ששימש כרופא על אוניה וביקר בארצות רבות. הוא שימר בביתו את אוסף הפרפרים, שהיה הגדול במזרח התיכון. האוסף הוצג מספר פעמים לציבור הרחב. לאחר מותו ב-1960 הועבר אוסף הפרפרים למבנה ארכיון הקיבוץ, ובהמשך נתרם לאוניברסיטת תל אביב.
הקיבוץ קיבל תחילה מעמד של מועצה מקומית עצמאית, אך בסוף 1963 סופח לשטח מועצה אזורית חוף השרון.
בשנים שלאחר הקמת המדינה הוקם בקיבוץ אולפן עברית בו למדו אלפי עולים חדשים, בית ספר ו"חברת נוער", מסגרת בה נקלטו בקיבוץ כל 4 שנים קבוצה של בני נוער בכתה ט'.
בשנות ה-80 נקלע הקיבוץ לחובות, בדומה לקיבוצים רבים אחרים במשבר הקיבוצים.
בשנת 2009 אושרה הקמת בניית שכונה מגורים חדשה בתחומו של הקיבוץ, שבה 52 יחידות דיור.
היסטוריה > פרויקט הבנייה בשטחי הקיבוץ

בשנת 1991, נרקם הסכם בין הקיבוץ מינהל מקרקעי ישראל, עיריית הרצליה, מועצת רמת־השרון וחברת נתיבי איילון, לשנות את ייעודם של מאות דונמים של קרקע חקלאית שברשות הקיבוץ לקרקע לבנייה, ולמכור אותה ליזם פרטי לצורך בנייה למגורים. היוזמה לעסקה הייתה עקב הצורך להפקיע חלק מקרקעות הקיבוץ לשם סלילת המשך נתיבי איילון, הרחבת רצועת מסילת החוף והקמת בית קברות ומכון טיהור שפכים להרצליה. ההסכם נועד לעקוף את ההליכי הפקעה והפיצוי, ולחסוך את הזמן והכסף הכרוך בהם. בשנת 1997 החליט הקיבוץ שחלק מהכנסות המיזם יעברו למטה הסדר חובות הקיבוצים, במסגרת הסעיף לסיוע ההדדי בהסדר המשלים לחובות הקיבוצים.
עם זאת מימוש ההסכם התעכב במשך כ-25 שנים, עקב מספר גורמים: סכסוך עם מינהל מקרקעי ישראל על היקף הבנייה ושטח הקרקע שיקבל הקיבוץ במסגרת המיזם. עיכובים והתנגדויות במהלך אישור תוכנית הבנייה, סכסוך בין הרצליה ורמת השרון על שטח השיפוט של המיזם, ותביעה של קבוצת יוצאי הקיבוץ לחלק מההכנסות, כולל השחקן ששי קשת, שהוריו היו ממייסדי הקיבוץ אך הוא עזב אותו מיד לאחר השירות הצבאי. חלק מחברי קבוצה זו, זכו לקבל חלק מההכנסות.
עיכוב משמעותי נוסף בקידום המיזם נגרם בעקבות בג"ץ הקרקעות, שהוגש על ידי ארגון הקשת הדמוקרטית המזרחית נגד החלטה של מינהל מקרקעי ישראל שנתנה הרשאה לקיבוצים ומושבים לשינוי יעוד של קרקע חקלאית. החלטת המינהל התקבלה לאחר שנחתם ההסכם עם קיבוץ גליל-ים, אך העתירה הביאה לביטול ההחלטה, בנובמבר 2002, ולפתיחת ההסכם עם הקיבוץ. החלטת בג"ץ ניתנה זמן קצר לאחר שהוועדה המקומית לתכנון ובנייה של הרצליה אישרה את השלב הראשון של התוכנית.
בספטמבר 2008, חתם לבסוף הקיבוץ על הסכם עם מינהל מקרקעי ישראל, בו צומצם משמעותית היקף הבנייה שהובטח לקיבוץ תמורת הקרקעות, לכ-700 דירות בלבד בשטח שמצפון לקיבוץ, מתוך המיזם שבו ייבנו יותר מ-4,000 דירות וכן שטחים מסחריים שינוהל על ידי המינהל. המשך קידום התוכנית נעשה במסגרת הוועדה לדיור לאומי, לאחר שעתירה שהוגשה נגדו לבג"ץ נדחתה.
במאי 2014, זכתה חברת אפריקה ישראל מגורים במכרז לבניית 270 דירות לשכירות ארוכת טווח בשכונת גליל ים של הרצליה. בדצמבר 2015, נחתם "הסכם גג" בין משרדי האוצר והשיכון, רשות מקרקעי ישראל ועיריית הרצליה, שכלל בין היתר מימון הקמת התשתיות ומבני הציבור בשכונה. ביוני 2016, פרסמה רשות מקרקעי ישראל מכרז במסגרת תוכנית "מחיר למשתכן", לבניית 1,468 דירות בשכונה.
כלכלה

בעת הקמת הקיבוץ הקרקע החקלאית שעמדה לרשותו הייתה בשטח מצומצם, ונוסף על המשק החקלאי (שכלל לול ורפת), הקים מספר מפעלי מלאכה, כולל בית אריגה בשם "גיזה", נגריה, מכבסה לעבודות-חוץ ומתפרה. בנוסף עסק הקיבוץ בדיג, אך ספינת הדיג שהפעיל טבעה במאי 1945 מול חופי העיירה הערבית אל־מג'דל, כל אנשי הצוות ניצלו בסיוע תושבי המקום, והקיבוץ לא חזר לעסוק בדיג.
בשנת 1947 הוקם בקיבוץ מפעל טקסטיל בשם "תנחום", על שם תנחום כהן, נדבן ציוני מארצות הברית, שהיו לו עסקים בענף הטקסטיל וביקש להקים מפעל לפיתוח הענף בארץ ישראל, כולל סדנא להכשרת עובדים. קיבוץ גליל-ים נבחר כמיקום למפעל, מאחר שלחברים היה כבר ניסיון בתעשיית הטקסטיל. המפעל הורחב בשנת 1951, אך בשנת 1955 נסגר, בעקבות תחרות וגם בעקבות לחץ של התנועה הקיבוצית לסגור אותו (עקב כך שהיה מבוסס בעיקר על עבודה שכירה). בשנת 1962 רכש הקיבוץ את מפעל "מדגל" למדי מים, מפעל שפעל בתל אביב ובעליו ביקש למכור אותו, והקיבוץ העביר אותו למבנה ששימש קודם את מפעל "תנחום". המפעל הוקם על בסיס ידע שנרכש ממפעל בשווייץ. התחרות העזה בתחום מדי המים מצד מפעל "ארד" של הקיבוצים דליה ורמות מנשה גרם ל"מדגל" להפסדים שבעקבותיהם בשנות ה-70 נסגר המפעל. על בסיס המבנה הקיים, הוקם באותן שנים מפעל לייצור מוצרי פלסטיק בהזרקה, שהתבסס על קבלנות משנה. בשנת 1973 הוקם במפעל קו ייצור לברזים מפלסטיק, שעשה חיל, הגיע לייצוא שנתי של מיליוני דולר, והיה לענף מרכזי של הקיבוץ. בשנת 2015 מוזג מפעל "מדגל" עם חברת פלסאון תעשיות של קיבוץ מעגן מיכאל.
אחרי הקמת המדינה קיבלה גליל ים השלמה למשבצת הקרקע הקטנה שהייתה לה, לפיתוח ענף החקלאות. ענפי החקלאות שהוקמו בקרקע זו כללו את ענפי המספוא, הפלחה, תפוחי אדמה, בוטנים, בטטות, תירס, פרדס, אבוקדו, אפרסמון, בננות ומשתלת פרחים. בשנות ה-2000, עם צמצום שטחי החקלאות של הקיבוץ לטובת פיתוח עירוני, סלילת כבישים ותשתיות, צומצם המשק החקלאי של הקיבוץ במידה ניכרת.
גלריה

הכניסה אל בית הקברות של היישוב
מראה בבית הקברות
שדות גליל-ים
אולם חדר האוכל
חדר האוכל
חדר האוכל
מגדל המים בקיבוץ
מבנה מגורים ותיק בקיבוץ
גליל-ים במבט מצפון-מערב
תחנת הרכבת בני ברק – רמת החייל

#invoke:תבנית מידע
תחנת הרכבת בני ברק – רמת החייל  (שבראשיתה נקראה "תחנת הרכבת תל אביב צפון") היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את בני ברק, רמת גן ואזור התעשייה רמת החייל בתל אביב. התחנה ממוקמת בבני ברק, על גבול תל אביב ורמת גן, בסמוך לקניון איילון ואצטדיון רמת גן. התחנה, על מסילת הירקון, מהווה תחנת ביניים בקו אשקלון – הרצליה.
היסטוריה

עם קום מדינת ישראל לא היה קישור מסילתי מתל אביב צפונה אלא לכיוון לוד בלבד, דבר שמנע שירות רכבות בין תל אביב לצפון הארץ ובפרט לחיפה. המסילה הקרובה ביותר לצפון תל אביב הייתה מסילת הירקון שהסתעפה מהמסילה המזרחית ליד ראש העין והגיעה עד פתח תקווה. מסילה זו הוארכה בשנת 1949 בשבעה קילומטר נוספים לכיוון מערב לאורך נחל הירקון ובסופה נבנתה תחנת רכבת שנקראה "תל אביב צפון", להבדילה מתחנת הרכבת תל אביב דרום ששכנה אז מול בית הדר. התחנה נחנכה ב-20 בספטמבר 1949 יחד עם קו הנוסעים תל אביב - חיפה, שעבר אז ממזרח לשרון וגוש דן.
עם חנוכת מסילת החוף במאי 1953 חוברה מסילת הירקון למסילת החוף בצומת תל ברוך ותחנת תל אביב צפון המשיכה להיות התחנה הסופית בקו חיפה - תל אביב ותחנת ביניים בקו חיפה - ירושלים. כאשר נחנכה תחנת הרכבת תל אביב מרכז בנובמבר 1954, רק מספר רכבות בודדות שנסעו בקו חיפה – ירושלים המשיכו לעצור בתחנת תל אביב צפון. שם התחנה שונה לתחנת בני ברק, כיוון שנמצאה בשטח העיר בני ברק, אף שבקרב הציבור נותרה זמן מה מוכרת כתחנת תל אביב צפון. בתחנה נבנה מסוף מטען גדול עבור רכבות משא, כיוון שהיא סמוכה לאזור תעשייה, ועם חנוכת מסילת איילון בשנות ה-90 הופסק לחלוטין שירות הנוסעים בתחנה זו.
ב-3 ביוני 2000 נחנך קו הנוסעים תל אביב – ראש העין, כאשר במסגרת העבודות על הקו שודרגה מסילת הירקון ונבנתה מחדש "תחנת הרכבת בני ברק" שהיוותה תחנת ביניים בקו זה. בשנת 2006, בקרבת התחנה, נחנך גשר מבצע קדש מעל נחל הירקון ומסילת הרכבת. מעבר הולכי הרגל על המסילה לכיוון בני ברק נחסם והוחלף במדרגות לולייניות ממתכת שהוצבו בגשר.
בשנת 2016 השם "רמת החייל" הוסף לשם התחנה, והחלו עבודות על גשר כפול שייקשר את אזור התעסוקה של בני ברק ותחנת הרכבת עם הגדה הצפונית של הירקון ואזור התעסוקה ברמת החייל. הגשר המיועד להולכי רגל ורוכבי אופניים נחנך בתחילת 2018, אך בספטמבר 2019, עיריית בני ברק חסמה אותו, עקב עבודות פיתוח המתבצעות במקום.
ב-19 בנובמבר 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
ב-25 בדצמבר 2021 החל לפעול בתחנה קו נוסעים חשמלי מהרצליה לאשקלון במקום קו הנוסעים שפעל מהרצליה ועד באר שבע מרכז דרך קו הנגב המערבי.
מבנה התחנה

בתחנה קיימים רציף אי אחד, רציף צד אחד צמוד לאולם הנוסעים, ושלוש מסילות המשרתות אותם. התחנה היא תחנת ביניים והתנועה ממנה אפשרית בשני הכיוונים.
שירות הרכבות בתחנה

תחנה זו משמשת כתחנה ביניים בקו אשקלון - הרצליה. בשעות השיא עוצרות בתחנה ארבע רכבות בשעה לכל כיוון; ארבע לכיוון הרצליה, שתיים לאשקלון, אחת לאשדוד עד הלום ואחת לראשון לציון משה דיין. בשעות השפל עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה בכל כיוון.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת אשקלון — הרצליה (קו השרון - אשקלון)  אשקלון • אשדוד – עד הלום • יבנה – מערב • ראשון לציון – משה דיין • בת ים – קוממיות • בת ים – יוספטל • חולון – וולפסון • צומת חולון • תל אביב – ההגנה • תל אביב – השלום • תל אביב – סבידור מרכז • תל אביב האוניברסיטה - אקספו • בני ברק – רמת החייל • פתח תקווה – קריית אריה • פתח תקווה – סגולה • ראש העין – צפון • כפר סבא – נורדאו • הוד השרון – סוקולוב • רעננה – דרום • רעננה – מערב • הרצליה |  |
קווי אוטובוס העוברים בתחנה

| קו | מפעיל | מסלול | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 4 | דן | קאנטרי בני ברק - רכבת בני ברק - קניון איילון - הירקון - קריית הרצוג - פרדס כץ - רבי עקיבא - חזון איש - קריית ויזניץ - קהילות יעקב | ♿ |
| 9 | דן | רכבת בני ברק - קניון איילון - מגדלי ב.ס.ר - תחנת רק"ל בן-גוריון - מכון מור - דרך ז'בוטינסקי - רבי עקיבא - חזון איש - קהילות יעקב | ♿ |
| 81 | דן | רכבת בני ברק - תל אביב-יפו, ראול ולנברג - אזור תעשייה עבר הירקון - נווה שרת - ראול ולנברג - רכבת בני ברק | ♿🔄 |
| 524 | מטרופולין | רכבת בני ברק - תל אביב-יפו, ראול ולנברג - אזור תעשייה עבר הירקון - דבורה הנביאה - משה סנה - בית עלמין קריית שאול - מחלף הכפר הירוק - רמת השרון, סוקולוב - הרצליה, בן-גוריון - דרך ירושלים - רעננה, דרך ירושלים - בית לוינשטין - קריית שרת - לב הפארק | ♿ |
מתחם תפעולי ומסוף מטענים

בצמוד לתחנה נמצא מתחם תפעולי ומסוף מטענים המשמש לדיור רכבות וציוד הנדסי נייד, לטעינה ופריקה של מטענים. המתחם כולל מספר רב של מסילות ועקלתונים ויוצאים ממנו שלוחות לממגורות רמיד ולהעמסת אשפה.
שלוחת מסילת הרכבת לממגורות רמיד
מבט אל המתחם ממזרח
רכבת הזבל במסוף מטענים.
מתחם עריכה, דיור ומסוף מטענים בתחנת בני ברק, מבט מהגשר
הערות שוליים

↑  תחנת הרכבת החדשה בצפון תל־אביב תושלם עוד החודש, הארץ, 12 בספטמבר 1949
↑  נחנך קו הרכבת לאורך השפלה, מעריב, 20 בספטמבר 1949
↑  שרון קדמי, נתיבי איילון מציגה: 180 מיליון שקל הושקעו בגשר - ולא נשאר כסף למדרגות, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2006
↑  יונתן בייסקי ועזרי עמרם , ‏לעלות ברגל, במדרגות לולייניות תלולות, לגובה של 10 מטרים - זהו המכשול שעומד בפני כל מי שרוצה להגיע לתחנת הרכבת , באתר ‏מאקו‏, 5 במרץ 2014
↑  מירב מורן, ‏תחנת רכבת מפוארת שהוקמה במיקום אידאלי, איך יכול להיות שעוברים בה רק קומץ נוסעים ביום?, באתר גלובס, 22 באוגוסט 2016
↑  נסיעת המבחן של הרכבת החשמלית בטבעת השרון, בעמוד הפייסבוק של שבתשתיות, 19 בנובמבר 2021
↑  שיפור השירות בתחנות אשדוד, משה דיין, בני ברק, פ, באתר רכבת ישראל
התחנה ביום חנוכתה בשם "תל אביב הצפון", 20 בספטמבר 1949
נוסעי הרכבת יוצאים מהתחנה בדרכם להלווית הרב חיים קניבסקי, 2022
החטופים במלחמת חרבות ברזל

| חלק מטבח שבעה באוקטובר, מלחמת חרבות ברזל |
| --- | --- |

תמונותיהם של גברים, נשים, ילדים ותינוק שחלקם עדיין נמצאים בשבי חמאס, לצד הכיתוב "החזירו אותם הביתה" (פרסום של מטה משפחות החטופים והנעדרים)
 תאריך:  7 באוקטובר 2023
 תאריך עברי:  כ"ב בתשרי, שמחת תורה ה'תשפ"ד
 מקום:  עוטף עזה והיישובים בו
 מטרה:  פיגוע מיקוח
 סוג:  פשע מלחמה, חטיפה, שבייה 
 חטופים:  251 נחטפו, 145 שוחררו בחיים, 48 גופות חולצו; 58 נותרו חטופים, מתוכם 34 נהרגו וגופותיהם מוחזקות בשבי
 מבצע:  פלסטינים חדר המבצעים המשותף חמאס חמאס  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני  נוספים
 מניע:  טרור פלסטיני, ג'יהאדיזם
 
 
החטופים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל הם 251 אזרחים וחיילים, ישראלים ותושבים זרים, שנחטפו במהלך מתקפת הפתע שביצע חמאס בבוקר שמחת תורה ה'תשפ"ד, 7 באוקטובר 2023. המתקפה החלה כאשר אלפי מחבלים פלסטינים פלשו לישראל מרצועת עזה ותקפו יישובים רבים במערב הנגב, כמו גם אלפי משתתפים בפסטיבל המוזיקה "נובה". המחבלים חטפו 251 אנשים וגופות מישראל אל שטח הרצועה. רוב החטופים היו אזרחים, לרבות נשים, ילדים וקשישים, וכן כמה עשרות עובדים זרים. רק מיעוטם היו חיילי צה"ל, שנחטפו מהבסיסים הסמוכים לגבול. במהלך המתקפה ביצעו המחבלים פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות; מעשי התעללות, אונס וטבח בהיקף חסר תקדים. בעקבות אירועים אלה, הכריזה ישראל על פתיחת מלחמת חרבות ברזל.
בנוסף לחטופים במתקפת הפתע, החזיק חמאס מזה שנים בארבעה ישראלים: האזרחים אברה מנגיסטו והישאם א-סייד, וגופותיהם של חיילי צה"ל הדר גולדין ואורון שאול שנהרגו במבצע צוק איתן ב-2014. בסך הכול, לאחר המתקפה החזיק חמאס ב-255 חטופים מישראל – חיים ומתים.
בנובמבר 2023 הגיעו ישראל וחמאס להסכם הפסקת אש ושחרור 80 נשים וילדים שנחטפו במתקפת הטרור תמורת נשים וילדים פלסטינים הכלואים בישראל. במקביל, שחרר חמאס 24 מהעובדים הזרים שנחטפו. עד ינואר 2025 חולצו על ידי צה"ל עוד 8 חטופים חיים ו-40 גופות. בעסקת שחרור החטופים השנייה שנחתמה בינואר 2025, שוחררו עוד 28 חטופים בחיים, ו-8 חטופים חללים. לפיכך, בהתייחס לחטופי המלחמה, נותרו 58 חטופים בידי חמאס, מהם 34 שנקבע מותם. לצדם ישנו עוד חטוף אחד מהעבר שנקבע מותו - הדר גולדין (לאחר חילוץ גופתו של אורון שאול, יממה לפני כניסת העסקה השנייה לתוקף, ושחרורם בחיים של אברה מנגיסטו והישאם א-סייד בעסקת החטופים השנייה).
תכנון וביצוע החטיפה

ממסמכים שפורסמו בכלי תקשורת אמריקאים עולה כי תוכנית המתקפה של חמאס כללה חטיפה מאורגנת של אזרחים. התוכניות היו מפורטות ביותר, ובין היתר נתפסה תוכנית של חמאס לכיבוש קיבוץ סעד, שבה פורטו מבני חינוך ומבנים של בני עקיבא מהם תכננו המחבלים לחטוף אזרחים. בחקירת כוחות הביטחון סיפר אחד המחבלים כי הנהגת חמאס הבטיחה דירה ומענק בסך עשרת אלפים דולר למי שיביא חטוף מעוטף עזה.
במסמך שנמצא על גופו של אחד המחבלים לאחר האירוע מופיעות הנחיות שניתנו למחבלים לגבי אופן ביצוע החטיפה. בין השאר נכתב שעל החוטפים ליצור כאוס ופחד באמצעות כפיתה וכיסוי עיני השבויים, שימוש במכות חשמל והוצאה להורג של כל אדם שעלול להוות איום או הסחת דעת. החוטפים הודרכו להשתמש בשבויים כמגן אנושי במידת הצורך. כמו כן, בדומה לארגון הטרור דאעש, נכתב בהנחיות כי המחבלים נדרשים לתעד את מעשיהם בשידור חי, ובעת תקיפות צה"ל להוציא להורג את השבויים.
ביום המתקפה, החל בשעה 06:29, פשטו מחבלי חמאס על יישובים רבים באזור עוטף עזה וביצעו מעשי טבח בנחל עוז, בחולית, בניר עוז, בנתיב העשרה, בנירים, בבארי, בכפר עזה, בשדרות ובאופקים. הם ביצעו טבח המוני במסיבת טבע ליד רעים – פיגוע הטרור הגדול בתולדות מדינת ישראל, שבו נרצחו 364 בני אדם. מכל המקומות הללו חטפו המחבלים אזרחים, לעיתים משפחות שלמות, ובהם גברים, נשים, זקנים, ילדים ותינוקות, ולקחו אותם לשבי ברצועת עזה.
בעקבות מחבלי חמאס פלשו לישראל אזרחים עזתים רבים, חמושים ולא חמושים. גם הם רצחו וחטפו ישראלים. הם גם בזזו בתים ורכוש של אזרחים ישראלים. נילי מרגלית, ששוחררה משבי חמאס ב-30 בנובמבר, סיפרה שאזרחים עזתיים חטפו אותה יחד עם אישה נוספת. לאחר שהגיעו לרצועת עזה החוטפים העבירו אותן לידי אנשי חמאס לאחר משא ומתן, ככל הנראה על כסף.
החטופים > החטופים שעדיין בשבי

נכון למרץ 2025, נשארו בשבי 58 חטופים, מתוכם נקבע מותם של 34. אין מידע ודאי גלוי לגבי מצבם של 24 החטופים האחרים, מתוכם יש ארבעה חיילים. לא נותרו חטופות חיות בעזה, אך נותרו גופותיהן של שלוש נשים. חמישה מהחטופים שנשארו בשבי אינם ישראלים: 3 אזרחי תאילנד (שניים מהם הוכרזו כמתים), אחד מנפאל ואחד מטנזניה (הוכרז כחלל). במהלך חודשי המלחמה השונים, צה"ל הודיע לחלק מן המשפחות כי הגיעו אותות חיים מיקיריהם.
מצב החטופים בשבי > תיעוד החטופים בשבי

לאורך כל תקופת החזקת החטופים בשבי, פרסמו חמאס והג'יהאד האסלאמי סרטונים המציגים חטופים ישראלים. לרוב נראו החטופים מתחננים לעסקת חילופין ולסיוע מהציבור והממשלה.
ב־16 באוקטובר 2023 פרסם חמאס סרטון שבו נראית החטופה מייה שם מבקשת שיחלצו אותה מן השבי. מייה שוחררה ב־30 בנובמבר. ב־30 באוקטובר פרסם החמאס סרטון נוסף שבו נראות שלוש חטופות מדברות למצלמה, כאשר אחת מהן מטיחה האשמות בראש הממשלה בנימין נתניהו. שלושתן שוחררו במהלך חודש נובמבר. ב־9 בנובמבר פרסם הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני סרטון שבו נראים חנה קציר (בת 77) ויגיל יעקב (בן 12). כעבור שבועיים טען הג'יהאד האסלאמי כי קציר "מתה מסיבוכים רפואיים", אך ב־24 בנובמבר היא שוחררה בחיים. יגיל יעקב שוחרר עם אחיו אור ב־27 בנובמבר.
ב־13 בנובמבר 2023 פרסם חמאס סרטון מתחילת המלחמה שבו נראית החיילת החטופה נועה מרציאנו כשהיא מדברת בשבי, ובסוף הסרטון נראית גופתה. למחרת הודיע צה"ל כי היא נרצחה בידי מחבל חמאס בתוך בית החולים שיפא. ב־17 בנובמבר דווח כי גופתה חולצה בידי צה"ל במהלך סריקות סמוך לבית החולים שיפא.
ב־30 בנובמבר פורסם סרטון של ירדן ביבס בעת שחמאס מבשר לו כי אשתו וילדיו מתו בשבי – טענה שלא אומתה באותו הזמן (אך בדיעבד, לאחר השבתו ארצה של ירדן, בפברואר 2025, והשבת גופותיהם של אשתו וילדיו, התברר כי אכן נרצחו במהלך השבי). כן פורסמו סרטונים של חיים פרי, יורם מצגר, ועמירם קופר (18 בדצמבר), ואלעד קציר וגדי מוזס (19 בדצמבר). בהמשך פורסמו סרטונים נוספים שבהם נראו בין היתר איתי סבירסקי, יוסי שרעבי ונועה ארגמני (14 בינואר 2024), דורון שטיינברכר, קרינה ארייב ודניאלה גלבוע (26 בינואר), הרש גולדברג-פולין (24 באפריל), קית' סגל ועמרי מירן (27 באפריל), נדב פופלוול (11 במאי), וסשה טרופנוב (28 במאי, ושוב ב-13 בנובמבר). לקראת סוף 2024 פרסמו חמאס סרטונים נוספים שבהם נראו עידן אלכסנדר (30 בנובמבר) ומתן צנגאוקר (7 בדצמבר). ב-4 בינואר 2025 פרסם חמאס סרטון ובו נראית לירי אלבג. ב-23 בפברואר 2025, פרסם חמאס סרטון של גיא גלבוע דלאל ואביתר דוד, כשהם צופים בפעימה השמינית בעסקת החטופים השנייה. ב-1 במרץ 2025 פרסם חמאס סרטון מרגע הפרידה של יאיר הורן מאחיו איתן, שנותר בשבי. ב-7 במרץ 2025 פרסם חמאס סרטון של מתן אנגרסט.
שחרור וחילוץ חטופים > שחרור וחילוץ חטופים חיים

מייד עם פרוץ המלחמה החלו שיחות לשחרור החטופים. השיחות התקיימו בין ישראל לחמאס באמצעות גורמים בינלאומיים כמו ארצות הברית, קטר ומצרים. בהמשך קטר פעלה למצב את עצמה כמתווכת עיקרית לשחרור החטופים. במקביל, נציגי ממשלת תאילנד נפגשו ישירות עם נציגי חמאס באיראן, כדי לשחרר את אזרחיהם החטופים.
ב־20 באוקטובר שוחררו יהודית ונטלי רענן, אם ובתה בעלות אזרחות אמריקאית, שהגיעו משיקגו לביקור אצל משפחתן בנחל עוז. שמונה מקרובי משפחתן נותרו בשבי. ב־22 באוקטובר, בתיווך מצרים, שוחררו שתי ישראליות מבוגרות, יוכבד ליפשיץ ונורית קופר, שנחטפו במהלך הטבח בניר עוז. בני זוגן נשארו בידי חמאס.
מבצע ראשית האור: בלילה שבין 29 ל־30 באוקטובר שחררו צה"ל ושב"כ את החיילת החטופה טוראית אורי מגידיש, ששירתה כתצפיתנית. מגידיש הוחזקה לבדה בדירת מגורים במחנה הפליטים שאטי, לא הרחק מבית החולים שיפא.
ב־7 בדצמבר 2023 ניסה צה"ל לחלץ את סהר ברוך, אך הוא נהרג במהלך ניסיון החילוץ וגופתו נשארה בידי חמאס. במהלך המבצע נפצעו שני לוחמים. חמאס פרסם סרטון שבו טען כי סהר ברוך נהרג מאש צה"ל. דובר צה"ל התייחס להצהרה זו כאל טרור פסיכולוגי.
מבצע יד זהב: בליל 12 בפברואר 2024 חילצו שב"כ וימ"מ שני חטופים שנחטפו מניר יצחק, פרננדו סימון מרמן ולואיס הר, לאחר פשיטה על מבנה ברפיח
מבצע ארנון: ב-8 ביוני 2024 חולצו ארבעה חטופים בפעולה של צה"ל, שב"כ וימ"מ במחנה הפליטים נוסייראת שברצועת עזה: נועה ארגמני, אנדריי קוזולוב, שלומי זיו ואלמוג מאיר ג'אן.
חילוץ פרחאן קאדי: ב-27 באוגוסט חולץ החטוף פרחאן קאדי ממנהרה בדרום הרצועה על ידי שב"כ וצה"ל.
שחרור וחילוץ חטופים > עסקות לשחרור חטופים > עסקת החטופים הראשונה (נובמבר 2023)

ראש ממשל חמאס בעזה, יחיא סנוואר, פרסם ב־28 באוקטובר כי הוא מוכן לשחרר את כל החטופים בתמורה לשחרור כל האסירים הביטחוניים הכלואים בישראל שמספרם כ־6,000. דובר צה"ל הגיב שמדובר בטרור פסיכולוגי שישראל לא תשתף עימו פעולה.
ב־22 בנובמבר הסכימו ישראל וחמאס על הפסקת אש שבמסגרתה עסקה לשחרור חטופים, נשים וילדים עד גיל 19 – בתמורה לשחרור נשים וילדים עד גיל 19, פלסטינים האסורים בישראל. העסקה החלה להתממש ב־24 בנובמבר, ועד 30 בנובמבר שוחררו במסגרתה 80 ישראלים, כנגד שחרור 240 אסירים פלסטינים שחלקם ריצו מאסרים באשמת פעילות טרור (שלושה אסירים פלסטינים עבור כל חטוף). האסירים שישראל שחררה היו מקרב הקטינים והנשים שהיא מחזיקה במאסר, בתנאי שלא הורשעו ברצח. בין האסירים לא היו רוצחים. בנלווה לעסקה, אך בלי שישראל שחררה תמורתם עצורים, שוחררו 23 תאילנדים ופיליפיני אחד. כמו כן שוחרר, ב־27 בנובמבר 2023, רוני קריבוי, שנחטף מהטבח במסיבה ליד רעים, כמחווה לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שכן קריבוי מחזיק באזרחות רוסית. הפסקת האש הסתיימה ב-1 בדצמבר לאחר כישלון המגעים להמשכתה, כשחמאס הודיע שאינו מסוגל לאתר 10 נשים חטופות להמשך העסקה, והחל לשגר רקטות לשטח ישראל.
שחרור וחילוץ חטופים > עסקות לשחרור חטופים > מהלכים לקידום עסקת חטופים נוספת

בלחץ ארצות הברית חזרה ישראל לשולחן המשא ומתן לשחרור חטופים. באפריל היה ידוע לצה"ל שנשארו בעזה לא יותר ממאה חטופים חיים. היה ניסיון להגיע לעסקה לשחרור 40 חטופים בקטגוריית נשים, קשישים וחולים: 5 חיילות, 7 נשים, 15 גברים מבוגרים ו-13 צעירים פצועים וחולים. חמאס אמר שאינו יכול להתחייב ל-40 חטופים חיים בקטגוריה זאת, והציע 40 חטופים מקטגוריות שונות. הוול סטריט ג'ורנל הביע חשש שרוב החטופים מתו מהתקפות צה"ל או ממחלות ופציעות, ושחלק מהם משמשים מגן אנושי לבכירי חמאס.
קושי להגיע לעסקת חטופים נוספת נגרם, בין היתר, מחילוקי דעות בנוגע לסיום המלחמה. ישראל דרשה הפסקת אש זמנית שלאחריה צה"ל יוכל לחזור להילחם ברצועת עזה, ואילו חמאס דרש הפסקת אש קבועה ויציאת צה"ל מרצועת עזה.
בנובמבר 2024, במענה לעתירה לבג"ץ מטעם משפחות החטופים, הצהירה הממשלה שלא כל פרטי המתווים לעסקאות שבויים ונעדרים מובאים לדיון בפני הקבינט המדיני-ביטחוני, וכי בידי ראש הממשלה בנימין נתניהו יש סמכויות כמעט מוחלטות בנושא המשא ומתן על העסקה: הוא דן לבדו עם הצוות, נותן הוראות ומקבל עדכונים. הוא זה שמחליט מתי יעודכן הקבינט המדיני-ביטחוני ומה מספיק חשוב כדי שיובא לדיון ולהחלטתו.
בתקשורת התקיים דיון ער מדוע לא התגבשה עסקה נוספת במהלך שנת 2024. בינואר 2025 טען השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, לקראת גיבוש עסקה נוספת לשחרור חטופים, כי "בשנה האחרונה, באמצעות כוחנו הפוליטי, הצלחנו למנוע מהעסקה הזו לצאת לפועל, פעם אחר פעם". ג'ון קירבי טען שהעסקה לא הושגה במהלך שנת 2024 בגלל חמאס, ולא בגלל בן גביר. לעומת זאת, הרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט טען כי ראה בעיניו שבן גביר טרפד עסקה. במשפחות החטופים ראו בדבריו של בן גביר לקיחת אחריות על מותם של החטופים שהיו צפויים להשתחרר בהסכמים מוקדמים יותר.
שחרור וחילוץ חטופים > עסקות לשחרור חטופים > עסקת החטופים השנייה (ינואר 2025)

במהלך ינואר 2025, התגבשה עסקת חטופים נוספת. מתווה העסקה כולל הפסקת אש בת שישה שבועות (42 ימים), שבמסגרתה ישוחררו 33 חטופים, חיים ומתים, ובתוכם כל הנשים החטופות, משפחת ביבס, מבוגרים מעל גיל 50, והיתר חטופים אשר הוגדרו כ"הומניטרים". בכל שבוע ישוחררו לפחות 3 חטופים, כאשר החיים ישוחררו לפני המתים. ביום האחרון של הפסקת האש ישוחררו כל החטופים (מכלל 33 החטופים בשלב הזה) שלא שוחררו קודם לכן.
העסקה השנייה יצאה לדרך ב-19 בינואר, ובפעימה הראשונה באותו היום שוחררו 3 חטופות: אמילי תהילה דמארי, ודורון שטיינברכר שנחטפו מכפר עזה, ורומי גונן, שנחטפה מרכבו של בן שמעוני בכביש 232, בעת שברחה מהטבח בפסטיבל נובה.
בפעימה השנייה ב-25 בינואר, שוחררו דניאלה גלבוע, נעמה לוי, קרינה ארייב ולירי אלבג תצפיתניות שנחטפו ממוצב נחל עוז.
בפעימה השלישית ב-30 בינואר שוחררו אגם ברגר, התצפיתנית האחרונה שנשארה בשבי, אשר נחטפה ממוצב נחל עוז, ארבל יהוד וגדי מוזס אשר נחטפו מניר עוז, וכן שוחררו בפעימה זו חמישה מהחטופים התאילנדים, שלא במסגרת העסקה עצמה אלא בנוסף.
בפעימה הרביעית ב-1 בפברואר שוחררו קית' סיגל, אשר נחטף מכפר עזה, וירדן ביבס ועופר קלדרון אשר נחטפו מניר עוז.
בפעימה החמישית ב-8 בפברואר שוחררו אוהד בן עמי ואלי שרעבי, אשר נחטפו מבארי, ואור לוי אשר נחטף ממסיבת הנובה.
בפעימה השישית ב-15 בפברואר שוחררו סשה טרופנוב, שגיא דקל חן ויאיר הורן אשר נחטפו מניר עוז.
בפעימה השביעית ב-20 בפברואר נמסרו למראית עין גופותיהם של ארבעה חללים, אך בהמשך התבררה זהותם של שלושה חללים בלבד, שנחטפו מניר עוז: עודד ליפשיץ, וילדי משפחת ביבס, כפיר ואריאל. הגופה הרביעית שנטען על ידי חמאס שזאת גופתה של שירי ביבס, לא זוהתה, לא כשירי ולא כגופה של אף חטוף או חטופה אחרים.
בפעימה השמינית ב-22 בפברואר נמסרה בפועל גופתה של שירי ביבס, ובנוסף שוחררו שישה חטופים חיים: שלושה חטופים אשר נחטפו ממסיבת הנובה: אליה כהן, עומר ונקרט, ועומר שם טוב, חטוף אחד אשר נחטף מבארי, טל שוהם, ושני חטופים מלפני המלחמה: אברה מנגיסטו והישאם א-סייד.
בפעימה התשיעית בלילה שבין 26-27 בפברואר, נמסרו גופותיהם של ארבעה חטופים: איציק אלגרט ואוהד יהלומי אשר נחטפו מניר עוז, צחי עידן אשר נחטף מנחל עוז, ושלמה מנצור אשר נחטף מכיסופים (והיה החטוף המבוגר ביותר). בפעימה זו הושלם רשמית שלב א' של העסקה.
שלב א' של העסקה תם לאחר שהסתיימה השבתם של 30 חטופים בחיים (מהם שניים מלפני המלחמה, ועוד חמישה חטופים תאילנדים שהושבו בנוסף ל-33 שנקבעו מראש, ולא "נגבתה עבורם" תמורה בשחרור מחבלים) ועוד שמונה חטופים שגופתם הושבה לישראל.