stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהנה פרנר
ביוגרפיה

יוהנה רומנה פרנר נולדה בשנת 1938 בוורשה שבפולין, לד"ר דוד פייגנברג, עורך דין ומפעילי הציונים הרוויזיוניסטים בפולין, ולדיאנה פייגנברג. אביה, שהיה מקורב לזאב ז'בוטינסקי, קרא לבתו על שם אשתו של ז'בוטינסקי. ב-1941, כשהייתה בת 3, עלתה המשפחה לארץ ישראל והתגוררה בתל אביב. על השפעת ימי ילדותה על חייה העידה לימים:
לאחר התיכון בתל אביב נסעה ללמוד קדם רפואה בקולג' ווסט-מרילנד (כיום קולג' מקדניאל), ליד בולטימור. בפרוץ מלחמת סיני קטעה פרנר את לימודיה בקולג' וחזרה לארץ במטרה להתגייס. היא עברה טירונות ומיד המשיכה במסלול פיקוד וסיימה קורס קצינות. לאחר שירותה הצבאי למדה באוניברסיטת תל אביב מדעי הטבע, ולאחר שהשלימה תואר שני ותעודת הוראה, החלה ללמד ביולוגיה בגימנסיה הרצליה. בשנת 1966 הצטרפה לצוות המורים של הטלוויזיה החינוכית שהחלה לשדר במרץ אותה שנה, והגישה שם שיעורי ביולוגיה מצולמים. לאחר מכן הייתה למפיקה באותה תחנה ובמשך עשרים שנה שימשה כמנהלת התוכניות של החינוכית. במסגרת זו הייתה אחראית ליצירת תוכניות מצליחות כמו "זהו זה!", "קרובים קרובים" ו"ערב חדש".
בתחילת שנות ה-90 עברה לשוק התקשורת המסחרית. היא נמנתה עם צוות ההקמה של רדיו קול הים האדום ובשנים 1994–2000 הייתה הממונה על שידורי הדרמה בשידורי קשת בערוץ 2, שם הייתה אחראית על יצירת הסדרות "בת ים ניו יורק", "שמש" "הפוך" ו"הבורגנים".
בשנת 2000 נמנתה עם קבוצת "ישראל 10" שזכתה במכרז על הפעלת ערוץ 10, ושימשה מנכ"לית הערוץ בשנתו הראשונה, יחד עם רוני אלגרנטי. לאחר מכן עברה לעבוד בחברת תקשורת שבבעלותה.
פרנר נפטרה בשנת 2005, בגיל 67, בתום התמודדות של שנתיים עם מחלת הסרטן שבה לקתה.
לאחר מותה ייסדו בני משפחתה בשיתוף עם אורי שנער קרן לקידום היצירה על שמה, "קרן יוהנה". הקרן מתמקדת בטיפוח יוצרים בטלוויזיה ובניו מדיה.
חיים אישיים

פרנר התגוררה בתל אביב. הייתה נשואה במשך כ-45 שנה לאמנון (נפטר ב-2011), אם לבן ובת, וסבתא לנכדים.
בתה, דפנה פרנר, הייתה בעבר מנהלת הפרוגרמינג והאסטרטגיה של ערוץ 10, וכיום היא אחראית התוכן והקריאייטיב בחברת הפקות.
הערות שוליים

1 2  יוהנה פרנר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  אורה גולן, ראיון עם יוהנה פרנר, אתר iwomen,‏ 28 בינואר 2002.
↑  ראו את השידור הראשון של הטלוויזיה החינוכית, באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
↑  יעל גאוני, ‏אורי שנער ומשפחת פרנר מקימים קרן לזכרה של יוהנה פרנר, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2005; לזכרה של יוהנה פרנר לטיפוח עתיד הטלוויזיה בישראל, נענע 10, 20 בנובמבר 2005; לי-אור אברבך, מלגות "קרן יוהנה פרנר" בראש פינה, 27 באוקטובר 2008.
↑  אמנון פרנר באתר "אבלים".
יחסי ישראל–קוסובו

| יחסי ישראל–קוסובו |
| --- | --- |
ישראל: קוסובו


ישראל: קוסובו
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 10,887
אוכלוסייה
10,023,983: 1,678,500
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 10,438
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,868: 6,219
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי ישראל–קוסובו הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת ישראל ורפובליקת קוסובו.
בספטמבר 2020 ישראל וקוסובו הסכימו על כינון יחסים דיפלומטיים גלויים והכרה ישראלית בקוסובו. עד אז נמנעה ישראל להכיר בקוסובו, חרף העובדה שהכרזת העצמאות, אשר התקיימה בשנת 2008, זכתה להכרה מצד מדינות רבות ברחבי העולם, לרבות ארצות הברית.
ב-4 בספטמבר 2020 במסגרת הסכם סרביה–קוסובו בתיווך נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, הודיעה מדינת ישראל על הכרתה בקוסובו כמדינה. בתמורה לכך, סוכם כי קוסובו תכיר בירושלים כבירת ישראל ותקים את שגרירותה בירושלים. בנוסף, שתי המדינות יכוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן. ב-1 בפברואר 2021 כוננו המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים. ב-14 במרץ 2021 מונתה אינס דמירי לשגרירת קוסובו הראשונה בישראל, ובתאריך 28 בדצמבר 2021 מונתה תמי זיו לשגרירת ישראל הראשונה בקוסובו.
ראו גם

שגרירות קוסובו בירושלים
יחסי אלבניה–ישראל
יהדות אלבניה
יהדות סרביה
הכרה בקוסובו
הסכמי אברהם
הסכם סרביה–קוסובו
יחסי ישראל–סרביה
סארין

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  Propan-2-yl methylphosphonofluoridate
 כתיב כימי:  C₄H₁₀FO₂P 
 מסה מולרית:  140.09 גרם/מול
 מראה:  נוזל חסר צבע ברור
 מספר CAS:  107-44-8
 צפיפות:  1.0887 (25°C)   1.102 (20°C) גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  נוזל נדיף
 מסיסות:  מסיס במים
 טמפרטורת היתוך:  -56 °C   217.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  158 °C   431.15 K
 LD50:  0.283 מיליגרם לקילוגרם
 NFPA 704:       1 ‏ 4 1 
 
סארין היא תרכובת אורגנית על בסיס זרחן בנוסחה CH3)2CHO]CH3P(O)F)]. זהו נוזל חסר צבע וריח המשמש כגז עצבים קטלני ביותר. הסארין מסווג כנשק להשמדה המונית בהחלטת האו"ם 687. ייצור ואגירה של סארין נאסרו באמנת הנשק הכימי בשנת 1993, שבה הוא מסווג כחומר מדרגה 1.
ייצור ומבנה

בצורתו הנוזלית לסארין צבע חום בהיר והוא חסר ריח. הוא מתאדה בקלות בטמפרטורת החדר ובעל "חיי מדף" קצרים של כמה שבועות עד חודשים.
הוא מיוצר מתגובה של מתילפוספוניל דיפלואוריד ואיזופרופנול.
הסארין הוא נשק כימי בינארי - שני החומרים מוחזקים במכלים נפרדים, ורק בעת השימוש הם מעורבבים ויוצרים את הסארין, דבר שמשפר את בטיחות האחסון ופותר את בעיית "חיי המדף" הקצרים.
השפעות ביולוגיות

השפעת הסארין על מערכת העצבים היא קטלנית - החומר חודר דרך מערכת הנשימה ואף דרך העור, ובדומה לרוב גזי העצבים פוגע במערכת העצבית של קורבנותיו. הוא מדכא את האנזים אצטילכולין אסטראז, כך שמעוכב פירוק הנוירוטרנסמיטור אצטילכולין ונפגעת יכולת מערכת העצבים לפקד על השרירים.
התסמינים הראשונים של חשיפה לסארין הם נזלת, כיווץ שרירי החזה והיצרות האישונים. לאחר מכן מופיעים קשיי נשימה, בחילה והפרשת רוק מוגברת. לבסוף מאבד הקורבן את השליטה על הסוגרים ועל שרירי השלד, כתוצאה מכך נגרמות עוויתות ומוות בחנק.
מספיקה חשיפה ל-0.01 מיליגרם סארין לקילו משקל גוף כדי לגרום מוות תוך דקה. עוצמתו, לפי הערכות, היא פי 500 מגז הציאניד. הזרקה מיידית של אטרופין או חומרים אחרים, המשמשים מעכבים תחרותיים לקולטנים של אצטילכולין, מהווה תרופה יעילה.
השפעות ביולוגיות > בדיקות אבחון

מחקרים מבוקרים בבני אדם הראו כי מינון של 0.5 מ"ג מהרעל גרם לדיכוי של 38% מכדוריות הדם האדומות ושל האנזים אצטילכולין אסטראז למשך כמה שעות מהחשיפה. ארבע שעות לאחר חשיפה, נוזל הפלסמה של שורדי מתקפת סארין הכיל רמות של 2–135 מיקרוגרם לליטר של תוצר פירוק סארין בגוף (isopropylmethylphosphonic acid).
היסטוריה

החומר התגלה בראשונה בשנת 1938 בגרמניה על ידי שני מדענים גרמנים שניסו ליצור חומרי הדברה חזקים יותר. סארין היה החזק מבין ארבעת גזי העצבים שיוצרו על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > שימוש בסארין כנשק

1950 - תחילת שנות החמישים: נאט"ו הגדירה את הסארין כנשק כימי רגיל. באותן שנים, הן בארצות הברית והן בברית המועצות ייצרו סארין למטרות צבאיות.
1953: רונלד מדיסון, כבן עשרים, טכנאי בחיל האוויר המלכותי של בריטניה במחוז דורהאם, מת בניסוי של סארין במתקן לניסויים של נשק כימי בווילטשייר. עשרה ימים לאחר מותו נערכה חקירה סודית. בשנת 2004 נפתחה החקירה מחדש ולאחר שימוע וחקירה של 64 ימים, קבע בית המשפט שמדיסון נהרג שלא כדין "ביישום של רעל עצבים בניסוי שאינו מבוקר".
1956: הופסק הייצור הרגיל של הסארין בארצות הברית. מלאי גדול של סארין זוקק מחדש עד לשנת 1970.
1988: במשך יומיים בחודש מרץ, העיר הכורדית חלבג'ה (כ 70,000 איש) בצפון עיראק הופצצה על ידי משטרו של סדאם חוסיין בפצצות מצרר ופצצות כימיות שכללו סארין. בהתקפות הכימיות מתו על פי ההערכה כ-5,000 בני אדם.
1993: אמנת הנשק הכימי של האו"ם נחתמה על ידי 162 מדינות חברות. האמנה אוסרת על ייצור ואגירה של נשק כימי מסוגים רבים כולל סארין. האמנה נכנסה לתוקף ב-29 באפריל 1997. האמנה קראה להשמדת כל מצבורי הנשק הכימי מהסוגים שצוינו עד שנת 2007.
1994: אנשי הכת הדתית אום שינריקיו ביפן, פיזרו סארין טהור במאטסומוטו, נאגנו. 8 בני אדם נהרגו ויותר מ-200 נפגעו.
1995: מתקפת הגז ברכבת התחתית של טוקיו - אנשי הכת אום שינריקיו ביפן פיזרו שוב סארין טהור, הפעם ברכבת התחתית של טוקיו. 13 בני אדם נהרגו, 50 נפגעו קשות, וכמעט 1,000 סבלו מבעיות ראייה זמניות.
1998: מגזין הטיים ורשת הטלוויזיה CNN פרסמו ידיעות ולפיהן בשנת 1970 מפציצים של חיל האוויר האמריקאי עסקו במבצע חשאי בשם "רוח גבית", במסגרתו הם ירו נשק המכיל סארין על חיילים אמריקאים שערקו בלאוס. רשת CNN ומגזין הטיים חזרו בהם לאחר פרסום הידיעות ופיטרו את האחראים.
2004: מורדים עיראקים פוצצו פגז 155 מ"מ שהכיל חלקים מקדימים מתהליך הפקת הסארין, ליד שיירה אמריקאית בעיראק. הפגז נועד לערבב את החומרים הכימיים תוך כדי מעופו ובכך ליצור את החומר הרעיל. הפגז התפוצץ, אך שחרר כמות קטנה של סארין. שני חיילים טופלו לאחר שלקו בסימפטומים מקדימים של הרעלה מסארין.
2012–2017: סוריה נחשדה על ידי ארצות הברית ומדינות נוספות בשימוש בסארין כנשק כימי במלחמת האזרחים בסוריה. בכירים בישראל טענו שסוריה ביצעה שימוש כזה כמה פעמים.
היסטוריה > בסוריה

מאז ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 מפתחת סוריה ארסנל נרחב של נשק כימי וביולוגי הכולל כמויות גדולות של סארין.
ב-2013 האו"ם נקרא לחקור דיווחים על כך שממשלת סוריה השתמשה בסארין במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה. פעילי אופוזיציה בסוריה פרסמו קטעי וידאו רבים, ובהם נראו אזרחים נפגעים עם סימפטומים של חשיפה לסארין, כאשר רבים מהקורבנות ילדים. עובדת השימוש בנשק הכימי על ידי משטרו של בשאר אל-אסד אושרה על ידי גורמים רשמיים צרפתיים. מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי הודיע שנעשה שימוש בסארין. גורמים בישראל אישרו שממשלת סוריה ביצעה כמה תקיפות בנשק כימי מאז פרוץ מלחמת האזרחים שם.
ב-23 באפריל 2013 סיפר ראש חטיבת המחקר באמ"ן, תת-אלוף איתי ברון, כי "בסוריה יש ארסנל עצום של נשק כימי. להערכתנו המשטר עשה ועושה שימוש בנשק כימי". לדבריו, "ההתפתחויות מטרידות, עצם השימוש בנשק כימי בלי תגובה הולמת מצד העולם, יכולה לאותת שזה לגיטימי". הייתה זו ההודעה הראשונה של גורם רשמי על השימוש בנשק כימי על ידי משטר בשאר אל-אסד. תת-אלוף ברון הסביר כי הערכה זו נעשתה על פי ניתוח תסמיני הנפגעים מהתקיפות.
ב-25 באפריל 2013 הבית הלבן אישר כי המודיעין האמריקני מאמין שממשלת סוריה השתמשה בסארין בהיקף קטן נגד כוחות המורדים במדינה, ושההערכה מתבססת על ראיות פיזיות.
משטרו של בשאר אל-אסד עשה שימוש בסארין בהתקפה על פרבר של דמשק ב-21 באוגוסט 2013. על פי דו"ח שהפיקה מחלקת המדינה של ארצות הברית עבור הבית הלבן, בהתקפה נהרגו 1,429 בני אדם, בהם 426 ילדים. דו"ח של האו"ם אישר כי בדמם של ההרוגים נמצאו עקבות סארין.
ב-4 באפריל 2017 כמאה בני אדם נהרגו ו-400 נפצעו במתקפה אווירית שכללה נשק כימי בעיירה ח'אן שייח'ון שבמחוז אידליב שבצפון-מערב סוריה, לפי דיווח של רשויות הרפואה במחוז שבשליטת האופוזיציה. לפי הארגון הסורי לזכויות אדם, מניין ההרוגים הוא 58, ולא ברור אם מטוסים סוריים או רוסיים הם שהפציצו את העיירה ח'אן שייח'ון, המוחזקת בידי המורדים. בסוכנות הידיעות הצרפתית דווח כי מטוסי צבא אסד המשיכו לתקוף את בית החולים שבו מטופלים נפגעי המתקפה. התקיפות גרמו לרבים להיחנק, וגורמים רפואיים בשטח דיווחו כי בתקיפה נעשה שימוש בגז הקטלני סארין.
ראו גם

נשק כימי
גז עצבים
הערות שוליים

↑  אחת מהצהרותיו של מזכיר המדינה ג'ון קרי
↑  חדשות nana10, בכיר באמ"ן: "אסד משתמש בגז העצבים סארין, צריך להיות מוטרדים", באתר nana10‏, 23 באפריל 2013
↑  דיווח באתר nrg
↑  רועי קייס, "מאות נהרגו בתקיפה כימית", דמשק מכחישה, באתר ynet, 21 באוגוסט 2013
↑  דוח האו"ם: עקבות סארין בדם הנפגעים ושרידי טילים, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2013
תנועת מאבק סוציאליסטי

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  הנהגה קולקטיבית
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 אפיון:  תנועה סוציאליסטית
 אידאולוגיות:  סוציאליזם, מרקסיזם, טרוצקיזם, אנטי-קפיטליזם, התאגדות מקצועית, אינטרנציונליזם, פמיניזם, אנטי-גזענות
 ארגונים בינלאומיים:  ISA
 
 socialism.org.il
 
תנועת מאבק סוציאליסטי (בערבית: حركة النضال الاشتراكي) היא תנועה סוציאליסטית הפעילה בישראל. התנועה פועלת לקידום שינוי סוציאליסטי של החברה ולחיזוק מאבקי עובדים, מאבקי שכונות ומאבקים חברתיים, והיא מתנגדת באופן עקרוני לשיטה הקפיטליסטית, לנאו-ליברליזם, להפרטה, להעסקה קבלנית, לקיצוצים בתקציבי הרווחה, לגזענות, לכיבוש ולהרס הסביבה.
התנועה מארחת כנס ציבורי שנתי תחת הכותרת "כנס סוציאליזם", שמכנס לדיון עשרות נציגים ונציגות מתנועות חברתיות ומוועדי עובדים לדיון באסטרטגיה ובטקטיקות לקידום המאבקים, ומקדם סדר-יום של מאבק בגזירות הכלכליות ושינוי סוציאליסטי של החברה.
תנועת מאבק סוציאליסטי שותפה באלטרנטיבה סוציאליסטית בינלאומית (ISA), המאגדת תנועות ומפלגות סוציאליסטיות בעשרות ארצות ברחבי העולם. היא כיום התנועה הטרוצקיסטית הגדולה בישראל.
השקפות פוליטיות > סוציאליזם דמוקרטי

"מאבק סוציאליסטי" תומכת בהלאמה של הבנקים, משאבי הטבע ותאגידי הענק במשק, והעברתם לניהול ובקרה ציבוריים ודמוקרטיים, כחלק ממעבר למה שהיא רואה כ"הרחבת הדמוקרטיה" לתחומי הכלכלה ותכנון דמוקרטי של המשק לרווחת כלל הציבור. התנועה מקדמת סוציאליזם דמוקרטי כחלופה הן לשיטה הקפיטליסטית והן למודל הסטליניסטי של הכלכלה המתוכננת הביורוקרטית בברית המועצות לשעבר.
השקפות פוליטיות > מהפכה חברתית

בעוד שהתנועה תומכת ברפורמות שמשפרות את תנאי המחיה של האנשים העובדים, היא מתנגדת לגישה רפורמיסטית כללית לשינוי חברתי. לתפיסתה, תנועות רחבות בחברה מסוגלות להביא לרפורמות משמעותיות, אולם היא מצביעה על ההתקפות על מדינת הרווחה בעשורים האחרונים וטוענת שבמסגרת השיטה הקפיטליסטית כל רפורמה חברתית ודמוקרטית עשויה לעמוד תחת מתקפה מצד כוחות ריאקציוניים, בייחוד בתקופות של משבר, בשל ההיגיון מונחה-הרווח של השיטה וכתוצאה מניסיונות לדכא תסיסה חברתית. כחלופה שתאפשר בסיס יציב לרפורמות מתמשכות, התנועה טוענת שיש להיאבק כדי לקחת את הכוח הפוליטי והכלכלי בחברה מידי בעלי ההון ולהעבירו לידי ציבור העובדים.
השקפות פוליטיות > העבודה המאורגנת

התנועה, הכוללת גם חברי ועדים ופעילי איגודים, מזהה את העבודה המאורגנת ככוח המכריע של העובדים להתגונן מפני ניצול, לשפר את תנאי העבודה והמחיה ולהיאבק לשינוי החברה, והיא תומכת בקידום התארגנויות עובדים במקום העבודה ובמישור הפוליטי. היא שמה דגש רב על הצורך במנגנונים דמוקרטיים בהסתדרות ובשאר ארגוני העובדים כדי להבטיח את קידום רצון העובדים והאינטרסים שלהם. היעדר דמוקרטיה בארגוני העובדים גורר לשיטתה תופעות של הנהגות שעושות יד-אחת עם המעבידים והממשלה. היא קוראת להיאבק לרפורמות דמוקרטיות בהסתדרות והייתה שותפה גם בתהליך הקמת ארגון העובדים הדמוקרטי כוח לעובדים.
השקפות פוליטיות > מפלגה של ציבור העובדים

התנועה קוראת להקמת מפלגה רחבה חדשה של ציבור העובדים והעובדות, שתלכד עובדים, צעירים, פעילים חברתיים ופעילי שלום במטרה להציב חלופה למפלגות הממסד התומכות בשיטה הקפיטליסטית. לקראת בחירות 2013 הצהירה התנועה כי היא "תומכת עקרונית בשילוב כוחות בין התנועות החברתיות המעוניינות להציג אלטרנטיבה למפלגות ההון הגדולות, לצורך הצגת רשימה חברתית לוחמת לצדק חברתי ושלום. רשימה כזו צריכה להיות מורכבת מנציגות ונציגים יהודים וערבים מחזית מאבקי העובדים והמאבקים החברתיים, כולל עובדות סוציאליות, רופאים, עובדי רכבת, נציגי עיתונאים מהשטח, פעילים ופעילות ממאבקי הדיור, השלום, ההתנגדות לגזענות ולכיבוש, זכויות נשים ועוד".
השקפות פוליטיות > מאבק בינלאומי

"מאבק סוציאליסטי" היא תנועה אינטרנציונליסטית הדוגלת בסולידריות חברתית בינלאומית. היא רואה בשיטה הקפיטליסטית שיטה גלובלית שחוסמת את האפשרות לפתור חלק גדול מהבעיות הכלכליות-חברתיות והבעיות הסביבתיות ברמה הארצית או האזורית בלבד, ולטענתה למעמד העובדים בכל מדינה יש אינטרס חיוני להתגבר על שסעים לאומיים ולחתור לשיתוף-פעולה במאבקים נגד ניצול ודיכוי ולמען שינוי חברתי, ובפרט במאבקים נגד ניצול ו"שוד משאבים" על ידי תאגידים רב-לאומיים ונגד תכתיבים והתערבויות מצד מעצמות אימפריאליסטיות. לדעתה השסעים והמתיחויות הלאומיים בחברה משרתים בסופו של דבר את האליטה השלטת בחברה במידה רבה ככלי לגיוס תמיכה לסדר נצלני ודכאני שפוגע באינטרסים של הרוב – התנועה מתנגדת ללאומנות ולגזענות ולכל תפיסה שוביניסטית של עליונות לאומית. כפועל יוצא מהשקפה זו, "מאבק סוציאליסטי" מסונפת לתנועת אלטרנטיבה סוציאליסטית בינלאומית, לוקחת חלק בקמפיינים בינלאומיים ומקדמת סולידריות עם מאבקיהם של עובדים וצעירים בשאר העולם, לרבות בשטחים וברחבי המזרח התיכון. התנועה תמכה בהתקוממויות ומהפכות "האביב הערבי".
השקפות פוליטיות > מאבק לשלום

התנועה, הכוללת פעילים יהודים וערבים, מתנגדת למה שהיא מגדירה כ"הפרד ומשול" בין אנשים עובדים ישראלים ופלסטינים ומתנגדת לגזענות, לכיבוש השטחים ולמפעל התנחלות, ורואה בסיומם תנאי יסודי לשלום, שיוכל להתבסס לטענתה רק על מימוש זכות קיום וזכות הגדרה עצמית שווה לשני העמים, שוויון זכויות מלא בכל התחומים ופיתוח הכלכלה והחברה לתועלת האנשים העובדים משני צדי השסע הלאומי. כמו כן, התנועה מתנגדת לטרור ולירי רקטות על אזרחי ישראל. התנועה תומכת בהקמת מדינה פלסטינית ריבונית, סוציאליסטית ודמוקרטית שבירתה מזרח ירושלים לצדה של ישראל סוציאליסטית ודמוקרטית, כחלק ממאבק למזרח תיכון סוציאליסטי ודמוקרטי. מאבק סוציאליסטי טוענת שממשלות ישראל ש"תוקפות כלכלית" את רוב הישראלים גם אינן מונעות מדאגה לשלום הציבור הרחב, אלא ממניעים לאומניים צרים שמביאים להעמקת הסכסוך הלאומי והמתיחות בין ישראל לשאר האזור. אחת הסיסמאות שלה נגד ממשלת נתניהו השנייה הייתה "ממשלה גזענית – סכנה ביטחונית".
המחאה והמאבקים החברתיים

התנועה הוקמה בשנת 1999, על רקע התסיסה החברתית שהתגברה בתקופת ממשלת נתניהו הראשונה ושכללה את השביתות הכלליות הראשונות בישראל ואת שביתת הסטודנטים הגדולה בסוף שנת 1998. התנועה הייתה מעורבת מאז בשורה של מאבקי עובדים, מחאות חברתיות, במאבקים לזכויות נשים וזכויות להט"ב ובמאבק לשלום.
בתחילת 2011, על רקע העלייה ביוקר המחיה והתפרצות מהפכות האביב הערבי, התנועה ארגנה ולקחה חלק בהפגנות מחאה נגד יוקר המחיה תחת סיסמאות כמו "המחירים בשמיים – ניאבק כמו במצרים". במהלך הקיץ באותה השנה הייתה התנועה מעורבת במחאת האוהלים. בחיפה, פעיליה לקחו חלק מוביל בהתארגנות "החזית החיפאית" וגם היו בין הנואמים בעצרות המרכזיות. ילד במאהל רוטשילד בתל אביב שהזדהה כפעיל התנועה והסביר את מטרות המחאה זכה לסיקור תקשורתי מיוחד במהלכה. התנועה קראה לחיזוק המחאה באמצעות שילוב כוחות של תנועת המחאה עם איגודי העובדים ובמיוחד לשביתה כללית כנגד יוקר המחיה הגבוה, ההעסקה הקבלנית וההפרטה.
בקיץ 2012 יצאה התנועה נגד קמפיין "השוויון בנטל" וטענה כי "מדובר בספין אחד גדול ומתוזמר להסחת הדעת מהמאבק החברתי ולהסטת הזעם מהטייקונים ומממשלת ההון לעבר האוכלוסיות העניות ביותר בארץ... זהו מסע הסתה מאורגן נגד חרדים וערבים, מיעוטים מודרים הנושאים בעיקר נטל העוני".
בתגובה לגזירות הכלכליות שמתוכננות על הציבור במסגרת תקציב המדינה לשנים 2013–2014, התנועה לקחה חלק מארגן בהפגנות המרכזיות תחת הסיסמה "איפה הכסף? אצל הטייקונים, טמבל", וקראה בין השאר להלאמת משאבי הגז ולביטול העברת תקציבים להתנחלויות. התנועה גינתה את יו"ר ההסתדרות, עופר עיני, על כך שלשיטתה הסכים בשתיקה לגזירות הכלכליות, וקראה לוועדי עובדים, לאיגודים, למרחבים ולהנהגת ההסתדרות לגייס לטובת המאבק בגזירות את הכוח של העבודה המאורגנת.
העבודה המאורגנת

התנועה פועלת לחיזוק העבודה המאורגנת ולוקחת חלק פעיל בתמיכה במאמצי התארגנות של עובדים במקום העבודה. חלק מחברי התנועה הם חברי ועדי עובדים ונציגים בארגוני עובדים שונים, בהם יו"ר ועד עיתונאי הארץ-TheMarker, אריאל גוטליב, יו״רית ועד המרצות במכללת ויצו בחיפה, וחברת מזכירות ארצית באיגוד העובדים הסוציאליים.
העבודה המאורגנת > ההסתדרות הכללית

התנועה תומכת בחיזוק הסתדרות העובדים, אך טוענת שההנהגות בראשות עמיר פרץ ועופר עיני "מכרו" באופן בלתי דמוקרטי מאבקי עובדים וטוענת שיש להיאבק כדי להפוך את ההסתדרות לדמוקרטית ולוחמנית יותר. התנועה פועלת לקידום אופוזיציה רחבה בהסתדרות שתפעל להחלפת ההנהגה.
לקראת הבחירות הפנימיות בהסתדרות ב-2012 חברה התנועה לעובדות סוציאליות מתנועת עתידנו ולפעילים מתנועת חד"ש בניסיון להקים רשימה אלטרנטיבית לרשימות "העוגנים" של עיני ו"הבית החברתי" של איתן כבל. התארגנות זו הספיקה לערוך הפגנה לתמיכה בשביתה הכללית שארגנה ההסתדרות נגד ההעסקה הקבלנית במשק, אך לבסוף היוזמה להצגת רשימה חדשה לא יצאה לפועל לאחר שחד"ש החליטה לחבור ל"בית החברתי".
העבודה המאורגנת > איגוד העובדים הסוציאליים

במהלך שביתת העובדים הסוציאליים ב-2011, התנועה הייתה מעורבת במחאה חריפה בשטח על ההסכם שהושג בין ההסתדרות למשרד האוצר. עובדת סוציאלית הפעילה בתנועה נבחרה ב-2013 כנציגה מטעם מחוז חיפה והצפון לוועידת איגוד העובדים הסוציאליים, ובהמשך למזכירות הארצית של האיגוד, וזאת לאחר שהתמודדה בבחירות למוסדות האיגוד, לצד עובדת סוציאלית נוספת הפעילה בתנועה, על בסיס תוכנית לרפורמות דמוקרטיות באיגוד, למאבק בייבוש תקציבי ובהפרטה, למאבק באפליית שירותי הרווחה ברשויות הערביות, ולהיערכות למאבק בתוכניות הקיצוצים ולמען הסכם שכר חדש.
העבודה המאורגנת > ארגון כוח לעובדים

התנועה הייתה שותפה בתהליך הקמת ארגון העובדים הדמוקרטי כוח לעובדים במהלך שנת 2007, לאחר שהייתה מעורבת במאבקי העובדים שהובילו להקמתו, ובהם התארגנויות מאבטחים, מאבק קלדניות דואר ישראל ומאבק מלצריות "קופי-טו-גו". פעיליה לקחו חלק בתקופות שונות גם בגופי ההנהגה של הארגון ופועלים כיום בשורותיו במקביל למעורבות בארגוני עובדים אחרים. בשנת 2011 ארגנה התנועה קמפיין סולידריות עם שביתת עובדי חיפה כימיקלים צפון.
העבודה המאורגנת > עובדי רכבת ישראל

בתחילת שנת 2012 ארגנה התנועה משמרות סולידריות עם מאבק עובדי רכבת ישראל וניצלה את קשריה הבינלאומיים כדי לגייס תמיכה ציבורית במאבק מאיגוד עובדי התחבורה בבריטניה. כשהנהגת עובדי הרכבת החליטה בהמשך השנה לעבור ל"כוח לעובדים" פעילי התנועה התגייסו לצד העובדים אך הזהירו כי "דרך הפעולה שנבחרה מביאה עימה סיכונים משמעותיים מאוד לעובדים, בעיקר לקראת העימות הבא מול הממשלה".
פעילות בחירות, מפלגת עובדים

התנועה קוראת להקמת מפלגה רחבה חדשה של האנשים העובדים שתציב אלטרנטיבה למפלגות הממסד ותשמש כדבריה קול למאבקי העובדים והמאבקים החברתיים והסביבתיים.
בתחילת דרכה תמכה התנועה סביב בחירות 1999 באופן ביקורתי במפלגת "עם אחד", ופעיליה אף פעלו תקופה קצרה במסגרת המפלגה כאופוזיציה להנהגת המפלגה בראשות עמיר פרץ.
בבחירות למועצת העיר תל אביב-יפו בשנת 2008, על רקע מעורבות במאבקי תושבים נגד פינויי משפחות בשכונת כפר שלם בדרום תל אביב ובשכונת עג'מי ביפו, לקחה התנועה חלק בקמפיין של רשימת עיר לכולנו, אך תמכה גם בהצבעה לרשימת יאפא, וביקרה בחריפות את התנהלותה של תנועת חד"ש שהביאה לטענתה לפיצול על בסיס לאומי בין שתי הרשימות.
לקראת בחירות 2013 קראה התנועה ל"שילוב כוחות בין התנועות החברתיות המעוניינות להציג אלטרנטיבה למפלגות ההון הגדולות, לצורך הצגת רשימה חברתית לוחמת לצדק חברתי ושלום. רשימה כזו צריכה להיות מורכבת מנציגות ונציגים יהודים וערבים מחזית מאבקי העובדים והמאבקים החברתיים, כולל עובדות סוציאליות, רופאים, עובדי רכבת, נציגי עיתונאים מהשטח, פעילים ופעילות ממאבקי הדיור, השלום, ההתנגדות לגזענות ולכיבוש, זכויות נשים ועוד". בהיעדר רשימה כזו, הביעה התנועה תמיכה ביקורתית בהצבעה לרשימת חד"ש כ"הצבעת מחאה נגד ממשלת נתניהו ונגד מפלגות הממסד הקפיטליסטיות והגזעניות", אך סייגה זאת וטענה כי "זו אינה השאלה המהותית. השאלה המהותית היא כיצד קמפיין הבחירות יתרום לחיזוק המאבקים בשטח, לרבות ההיערכות למאבק בגזירות הממשלה הבאה".
קמפיינים לשוויון ושלום > מאבק בגזענות

התנועה מקדמת מאבק משותף של עובדים יהודים וערבים ולוקחת חלק במחאות נגד גזענות. בין השאר, ב-2009 ארגנה התנועה בחיפה יחד עם מרכז מוסאווא הפגנה נגד פיטורים על רקע גזעני ברשת חנויות הבגדים "קרוקר". התנועה מתנגדת לתוכנית פראוור ולקחה חלק בפעולות מחאה נגד הרס כפרים בדואיים בנגב, ונגד פינוי משפחות ערביות-פלסטיניות מבתיהן באזורים שונים, ובעיקר במזרח ירושלים.
קמפיינים לשוויון ושלום > מאבק בסקסיזם

פעילות ופעילי התנועה היו בין המארגנים של אירועי מחאה נגד הטרדות מיניות ו"תרבות אונס" ב-2012–2013, ובהם משמרות מחאה נגד יחס סקסיסטי בבתי המשפט וצעדות שזכו לכותרת "צעדת השרמוטות" – שממנה הסתייגו בטענה כי "רוב הנשים יכולות להזדהות עם מאבק נגד תרבות האונס, אבל העובדה שהן ירגישו לא נוח להגדיר עצמן 'שרמוטות' אינה בעייתית ומוכרחה להילקח בחשבון, מבלי לוותר על המסר החד־משמעי והברור נגד האשמת הקורבן. המאבק בסקסיזם לא יכול להיות מאבק של נשים פמיניסטיות רדיקליות בלבד. כמו במחאה בהודו, הוא צריך לשאוף לכלול חלקים רחבים בחברה כולה".
קמפיינים לשוויון ושלום > מאבק לזכויות להט"ב

התנועה מעורבת במאבקים ובקמפיינים לקידום זכויות להט"ב. היא השתתפה בהפגנות המחאה שפרצו בעקבות הרצח בברנוער ב-2009, בין השאר תחת הסיסמה "ההומופובים בשלטון אחראים לאסון". התנועה הייתה ממארגני מצעד הגאווה הראשון בראשון לציון ב-2010, ולקחה חלק ב"מצעד הגאווה הרדיקלי" באותה השנה בתל אביב. בפברואר 2013, במסגרת מחאה בינלאומית בנושא, ארגנה התנועה, בתמיכת אגודת הלהט"ב, משמרת מחאה מול שגרירות רוסיה בתל אביב נגד חקיקה מפלה כלפי ציבור הלהט"ב ברוסיה.
קמפיינים לשוויון ושלום > פעילות שלום

התנועה לקחה חלק בין השאר במחאות נגד מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה ומבצע עמוד ענן, וכמו כן גם במחאה נגד אפשרות תקיפה באיראן בשנת 2012. התנועה משתתפת במחאות, הפגנות ועצרות בישראל ובתחומי הגדה המערבית למען שלום ונגד כיבוש השטחים, נגד ההתנחלויות והפקעת אדמות מתושבים פלסטינים.
ראו גם

סוציאליזם
העבודה המאורגנת בישראל
ארגוני שמאל בישראל
מרקסיזם
טרוצקיזם