stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל טלוויזיה 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1962
 תאריך פתיחה רשמי:  1963 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 אדריכל:  Vladimir Vasilkovsky 
 סגנון אדריכלי:  מגדל תקשורת 
 מידות
 גובה:  326 מ' 1,070 רגל 
 
 קואורדינטות:  59°58′36″N 30°19′15″E﻿ / ﻿59.976666666667°N 30.320833333333°E﻿ / 59.976666666667; 30.320833333333
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג(למפת סנקט פטרבורג רגילה) מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג
 
מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג (רוסית: Санкт-петербургская телебашня) הוא מגדל פלדה לשידורי רדיו וטלוויזיה בבעלות הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (RTRS)‏ שנבנה בסנקט פטרבורג בשנים 1956–1962 עבור שידורי הרדיו והטלוויזיה של לנינגרד ומחוז לנינגרד. הוא ממוקם באי אפטקרסקי בכתובת: רחוב האקדמאי פאבלוב 3. זה היה המבנה ההנדסי הגבוה ביותר בעיר במשך 55 שנה, עד 2017.
היסטוריה ומאפייני המגדל

צו להקים מגדל טלוויזיה למרכז טלוויזיה חדש בלנינגרד הוענק על ידי מועצת השרים של ברית המועצות 26 בינואר 1952. תכנון המגדל פותחה על ידי המכון "Ukr NII Proekt StalKonstruktsiya", מבני המתכת עבורו, נעשו במפעל בדנייפרופטרובסק. המבנה כולו מרותך במלואו, ללא חיבורי ברגים. בגובה של כ-200 מטר יש מה שמכונה "זכוכית" עם שלוש קומות של שטחי משרדים, שם מותקנות שתי מעליות מהירות, המותקנות ב"מוט" - צינור אנכי לאורך הציר הסימטרי של המגדל.
התקנת המגדל בוצעה בשנים 1956 עד 1962. שידורי טלוויזיה מהמגדל החלו ב-23 בפברואר 1963. באותה תקופה, המגדל היה הבניין הגבוה ביותר באירופה - מטרים ספורים מעל מגדל אייפל. רדיוס הכיסוי לשידור ממנו הוא כמאה ק"מ.
בתחילה, המגדל היה בגובה 301.5 מטר (גובה הפלטפורמה העליונה למעט אנטנת הטלוויזיה שהותקנה עליו), לאחר שהוחלפה האנטנה באנטנה מודרנית יותר באוגוסט 1986, גובהו היה 310 מטר (ואילו גובהו של מגדל אייפל עלה ל-324 מטר לאחר התקנת אנטנה חדשה עליו בשנת 2000). מבצע נוסף לשדרוג האנטנה במגדל הטלוויזיה בסנקט פטרבורג בוצע ב-17 בדצמבר 2001 וב־28 ביוני 2011, הוחלפה אנטנה זו באנטנה רחבת פס חדשה בטווח DMV, המספקת שידור רחב יותר.‏ כתוצאה מכך גובה המגדל (כולל מתחם האנטנה) היה 312.8 מטר. כל ההחלפות נעשו באמצעות מסוק. נכון לרבעון הראשון של 2019 משודרים 19 ערוצי טלוויזיה אנלוגיים, שני מרבבים של שידורי טלוויזיה דיגיטליים יבשתיים המורכבים מעשרים ערוצים פדרליים ו-3 תחנות רדיו, וכן 27 תחנות רדיו FM ממגדל הטלוויזיה.
בעבר, היה ממוקם בצמוד אצטדיון מגדל הטלוויזיה, אשר שימש לרוב לקונצרטים ופסטיבלים (כיום המקום הזה הוא אזור מגורים). בסוף 2002 הותקנה במגדל הטלוויזיה תאורה אמנותית - כמתנה מאת דד מורוז לרגל 300 שנה לעיר. ביוני 2008, ביום פסגת ראשי חבר המדינות ופתיחת הפורום הכלכלי הבינלאומי ה-12 בעיר, הותקנה תאורה אדריכלית ואמנותית חדשה.
ב-10 במאי 2017, גובהו של גורד השחקים מרכז לאחטה שנמצא בבנייה עלה על גובה מגדל הטלוויזיה והגיע לגובה 327.6 מטר ועקף אותו בדרך להפוך למגדל הגבוה בעיר. השיא הקודם נמשך בסך הכל 55 שנה.
צילומי מגדל טלוויזיה

מראה אנכי של מגדל הטלוויזיה
מראה מהמגדל לכיוון קתדרלת איסק הקדוש
מראה אל גדת הארמון
מגדל הטלוויזיה בלילה
מגדל הטלוויזיה מואר בזרקור
"הזכוכית"
"הזכוכית" בצבעי הטריקולור הרוסי
צריח מגדל הטלוויזיה
האנטנה הראשית
ראו גם

מגדל הטלוויזיה של ברלין
מגדל אוסטנקינו
הערות שוליים

↑  Радиостанция «Мёд» — флагман отечественного мощного УКВ вещания
↑  Ю. А. Ракин (главный инженер филиала ФГУП РТРС — «Санкт-Петербургский региональный центр»). Радио Санкт-Петербурга: этапы большого пути // Электросвязь, № 5/2003
1 2 3  "История Филиала «РТРС» «Санкт-Петербургский Региональный центр»". אורכב מ-המקור ב-2012-04-07. נבדק ב-2006-10-24.
↑  Перечень изготовленных металлоконструкций ОАО «Днепропетровский завод металлоконструкций им. И. В. Бабушкина» для уникальных, зрелищных и гражданских сооружений (אורכב 06.06.2009 בארכיון Wayback Machine)
↑  Ленинградскому радиотелевизионному передающему центру — 45 лет (интервью с главным инженером ЛРТПЦ В. А. Батуриным 22 февраля 2008 г.).
↑  Интерактивная карта расчётных зон обслуживания передатчиков 35 и 45 ТВК ЛРТПЦ.
↑  Ленинградскому радиотелевизионному передающему центру — 45 лет (интервью с главным инженером ЛРТПЦ В. А. Батуриным 22 февраля 2008 г.)
↑  Официальный сайт Эйфелевой башни
↑  Установка антенны на петербургскую телебашню прошла успешно
↑  "На телебашне установлена новая художественная подсветка. 6 июня 2008 года". אורכב מ-המקור ב-2015-04-08. נבדק ב-2015-04-03.
↑  Скайскрепер-сити. Лахта-центр
מירוץ המלכה האדומה (סיפור)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1949 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Astounding Science Fiction, גיליון ינואר 1949
 
מירוץ המלכה האדומה (באנגלית: The Red Queen's Race) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב על ידי אייזק אסימוב בשנת 1949 ותורגם לעברית בשנת 2014 בקובץ כתבי אייזק אסימוב חלק 3. שם הסיפור הוא אזכור לקטע מהספר אליס מבעד למראה.
עלילה

הסיפור מסופר בגוף ראשון על ידי סוכן מלשכת המודיעין האמריקאי שאינו מוזכר בשמו. הסוכן חוקר את מותו של פרופסור לפיזיקה גרעינית בשם אלמר טיווד שנמצא מת בלב תחנת כוח אטומי מרוקנת. כשהחקירה מתקדמת, מגלה הסוכן כי טיווד פיתח דרך לשלוח חפצים אחורה בזמן. הפרופסור תכנן לשפר את העולם על ידי הענקת ידע מדעי מתקדם ליוון ההלניסטית.
הסוכנים ומפקדם מבינים כי השינויים בהיסטוריה עשויים, באמצעות אפקט הפרפר, לגרום להשלכות שונות ומשונות, עד להכחדת מין האדם.
בסופו של דבר מתגלה כי ידידו של טייווד שינה את המידע ששלח הפרופסור כך שיתאים לידע שהיה ליוון ההלניסטית בכל מקרה, וכי מאחר שהחפץ נשלח לעבר העולם כבר השתנה בעקבות המעשה. תיק החקירה נסגר תחת הכותרת "?".
הסיפור נקרא על שם הקטע באליס מבעד למראה, בו המלכה האדומה אומרת לאליס שעליה לרוץ מהר ולו רק כדי להישאר במקום. כך גם בסיפור הספר נשלח לעבר רק כדי לתת את המידע שכבר ניתן והוביל לעולם בו הספר נשלח לעבר.
ראו גם

פרדוקס הסבא
הקפטן

| --- | --- |

 מבוסס על:  וילי הרולד
 בימוי:  רוברט שוונטקה (אנ')
 הופק בידי:  פרידר שלאייך (גר') איירין פון אלברטי (גר')
 תסריט:  רוברט שוונטקה (אנ')
 שחקנים ראשיים:  מקס הובאכר
 מוזיקה:  מרטין טודשארו (אנ')
 צילום:  פלוריאן בלהאוס (אנ')
 מדינה:  גרמניה צרפת פולין
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בספטמבר 2017 (קנדה) 15 במרץ 2018 (גרמניה) 27 ביולי 2018 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  דרמה היסטורית
 מקום התרחשות:  גרמניה 
 תקציב:  5.8 מיליון אירו
 הכנסות:  1.19 מיליון דולר
 פרסים:  20 זכיות ו-21 מועמדויות (ראו פרסים)
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקפטן (בגרמנית: Der Hauptmann; באנגלית: The Captain) הוא סרט דרמה היסטורי גרמני שחור-לבן בבימויו של רוברט שוונטקה (אנ') ובכיכובו של מקס הובאכר אשר יצא לאקרנים ב-2017. עלילתו מבוססת על סיפורו האמיתי של פושע המלחמה וילי הרולד, אשר התפרסם לאחר שבשלהי מלחמת העולם השנייה גנב את זהותו של קצין לופטוואפה בדרגת קפטן והורה על הוצאתם להורג של מאות עריקים.
ליהוק

| --- | --- |
 מקס הובאכר – גפרייטר \ האופטמן וילי הרולד – חייל זוטר ואופורטוניסט, אשר ערק מהצבא הגרמני בשלהי מלחמת העולם השנייה, ויצא בשן ועין לאחר שנמלט מידיהם של לוכדי עריקים אשר ביקשו להוציאו להורג. לאחר שהוא נתקל במקרה במדים של קצין בכיר בדרגת קפטן, גונב הרולד את זהותו ומגיע למחנה מעצר גרמני, בו הוא מנצח על טבח המוני של יותר ממאה אסירים.  מילאן פשל (אנ') – גפרייטר ריינהרד פרייטאג – החייל הראשון שמצטרף לצבאו הפרטי של וילי הרולד. טיפוס חששן ונמוך קומה המאבד את מוסריותו לאורך מסע הקטל לתוכו נקלע.  פרדריק לו (אנ') – גפרייטר קיפינסקי – אחד העריקים בכנופייתו של הרולד. טיפוס אכזרי וקשוח המתעלל באסירי המחנה להנאתו, ומשמש בתור השרירים של הקפטן.  סשה אלכסנדר גרסק (גר') – האופטמן זיכנר – המפקד המקומי של המשטרה הצבאית. נתקל בהרולד במהלך פטרול ומנסה לעצרו, אך מתרשם מהצגתו המוצלחת, ומביא אותו למחנה המקומי בתור אורח כבוד.  אלכסנדר פהלינג – האופטמן יונקר – מפקד הוורמאכט המקומי. בתחילת הסרט נראה בעודו רודף אחר הרולד בניסיון להורגו, אולם לאחר שהלה מוצא את מדי הקפטן, לא מצליח יונקר לזהותו, ואף מבקש את עזרתו בפינוי מחנה המעצר.  ברנד הולשר (גר') – שטורמאבטיילונג-פיהרר קארל שוטה – מפקד המשמר של מחנה המעצר, אדם אימתני ונלהב הנופל בקסמו של הרולד באופן מידי. שוטה מנצל את סמכותו של הקפטן בכדי להתגבר על כל המכשולים הבירוקרטים הכרוכים בהוצאתם להורג של אסירי המחנה.:  מרקו דירליך (גר') – ברוקהוף – חייל בשורות השטורמאבטיילונג המשמש כיד ימינו של שוטה. אמון על חפירת השוחות עבור קבירת גופות המוצאים להורג. לאחר הטבח נתקף בהתפרצות זעם כנגד כמה מהאסירים אשר סירבו לעבוד תחתיו, ורוצח אותם.  ולדמר קובוס (אנ') – הנסן – מפקד הגזרה הפנימית של המחנה מטעם הפולקסגריכטסהוף, רשות בתי הדין. מביע את התנגדותו כלפי הוצאתם להורג של אסירי המחנה ללא משפט חוקי, ומנסה למנוע מהרולד לעשות בהם כרצונו.  סמואל פינזי (אנ') – רוג'ר – אחד האסירים עליהם חס הרולד בשל כישרונותיו כקומיקאי ובדרן.  בריטה המלשטיין (גר') – גרדה שוטה – אשתו של קארל, מפקד המשמר.  אלכסנדר הורבה (גר') – בעל הפונדק – בעל הפונדק אליו מגיעים הרולד ופרייטאג בתחילת דרכם.  היימון מריה בוטינגר (גר') – דוקטור קרמר – השופט במשפטו של הרולד.  הנדריק ארנסט – קונטר-אדמירל וייאר – התובע במשפטו של הרולד.
פרסים

| --- | --- |
 פסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן (2017) זוכה פרס חבר השופטים עבור הצילום הטוב ביותר – פלוריאן בלהאוס  מועמד עבור פרס צדף הזהב לסרט הטוב ביותר – רוברט שוונטקה  פסטיבל הקולנוע האירופאי (צר') (2017) זוכה פרס עשרים דקות של נועזות – רוברט שוונטקה  זוכה פרס התקשורת – רוברט שוונטקה  זוכה פרס חבר השופטים הצעיר – רוברט שוונטקה  מועמד עבור פרס הסרט הטוב ביותר של חץ הקריסטל – רוברט שוונטקה  ארגון מבקרי הקולנוע של סנט לואיס (אנ') (2018) מועמד עבור פרס הסרט הזר הטוב ביותר – רוברט שוונטקה  פסטיבל הסרטים הבינלאומי בוילנה (אנ') (2018) זוכה פרס מבקרי הקולנוע הבינלאומי עבור הבימוי הטוב ביותר – רוברט שוונטקה  זוכה פרס מבקרי הקולנוע הבינלאומי עבור הסרט הטוב ביותר – רוברט שוונטקה  פסטיבל הסרטים הבינלאומי בארי (אנ') (2018) זוכה פרס הבמאי הטוב ביותר – רוברט שוונטקה  זוכה פרס השחקן הטוב ביותר – מקס הובאכר  פרס הסרט הבווארי (אנ') (2018) זוכה פרס השחקן הצעיר הטוב ביותר – מקס הובאכר  פרס הסרט הגרמני (אנ') (2018) זוכה פרס עריכת הסאונד הטובה ביותר – מיכל זרנקי  מועמד עבור פרס העריכה הטובה ביותר – מיכל זרנקי  מועמד עבור פרס הפסקול הטוב ביותר – מרטין טודשארו  מועמד עבור פרס הסרט הטוב ביותר – פרידר שלאייך ואיירין פון אלברטי  מועמד עבור פרס שחקן המשנה הטוב ביותר – אלכסנדר פהלינג  פרס המשחק הגרמני (גר') (2018) מועמד עבור פרס שחקן המשנה הטוב ביותר – ברנד הולשר  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע (2018) זוכה פרס הפסקול הטוב ביותר – מרטין טודשארו  פסטיבל הסרטים של טרוורס סיטי (אנ') (2018) זוכה פרס סטנלי קובריק עבור קולנוע אמיץ וחדשני בתחום הבדיון – רוברט שוונטקה:  פרס הפסקול הגרמני (גר') (2019) מועמד עבור פרס הפסקול הקולנועי הטוב ביותר – מרטין טודשארו  פרסי סינאופוריה (2019) זוכה פרס השחקן הטוב ביותר – מקס הובאכר  זוכה פרס שחקן המשנה הטוב ביותר – אלכסנדר פהלינג  זוכה פרס שחקן המשנה הטוב ביותר – פרדריק לו  זוכה פרס העריכה הטובה ביותר – מיכל זרנקי  זוכה פרס הקהל עבור עשרת הטובים של השנה – רוברט שוונטקה  זוכה פרס המובחר עבור עשרת הטובים של השנה – רוברט שוונטקה  זוכה פרס האפקטים הטובים ביותר – אנדרה בנדוכי אלבס, אריק דבולדר, מרטין סטיר ופאולו ברנקו  זוכה פרס הסרט הטוב ביותר – אווה פוסזקזינסקה, פרידר שלייך, איריין פון אלברטי, פאולו ברנקו, פיוטר דזייקול, רוברט שוונטקה  מועמד עבור פרס הבמאי הטוב ביותר – רוברט שוונטקה  מועמד עבור פרס שחקן המשנה הטוב ביותר – מילאן פשל  מועמד עבור פרס המכלול הטוב ביותר – היימון מריה בוטינגר, בלרים דסטני, אלכסנדר פהלינג, סמואל פינזי, ברנד הולשר, מקס הובאכר, ולדמר קובוס, וולפראם קוך, פרדריק לו, מילאן פשל  מועמד עבור פרס התסריט הטוב ביותר – רוברט שוונטקה  מועמד עבור פרס הסינמטוגרפיה הטובה ביותר – פלוריאן בלהאוס  מועמד עבור פרס הפסקול המקורי הטוב ביותר – מרטין טודשארו  מועמד עבור פרס האיפור הטוב ביותר – דורין קינדלר  מועמד עבור פרס עיצוב ההפקה הטוב ביותר – יורק קוטנר, אלוורה תאלר, הרלד תורזר  מועמד עבור פרס עיצוב התחפושות הטוב ביותר – מגדלנה רוטקיויקס  מועמד עבור פרס השחקן הבינלאומי הטוב ביותר – מקס הובאכר  מועמד עבור פרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר – פאולו ברנקו, פיוטר דזייקול, מרסל גריב, אווה פוסזקזינסקה, פרידר שלייך, רוברט שוונטקה  מועמד עבור פרס הפוסטר הטוב ביותר
הפקה > בימוי

כאשר נשאל שוונטקה בראיון לדויטשה ולה כיצד הגיע לביים את הסרט, ענה כי חיפש סיפור העוסק באנשי המפתח השלישיים, הרביעיים והחמישיים של המלחמה, דהיינו לאו דווקא בכירי הצמרת הנאצית וחברי המעגל הפנימי של אדולף היטלר. לדבריו, ”זה מדהים שיש רק שני סרטים גרמנים המוצגים מנקודת מבטם של המבצעים” וציין שאחד מהם הוא מוות הוא המקצוע שלי (אנ') מ-1977, ”זה באמת משונה שאנחנו התרבות היחידה שלא סיפרה שום דבר דרך נקודת המבט האישית שלה”.
כמו כן הוסיף כי רצה לביים סרט מודרני שבאופן ברור צולם בימינו, אולם כזה אשר יסתכל לאחור דרך הדעות הקדומות והפילטרים שמעוותים את ראייתנו, ולפיכך ייחשב ליצירה מופשטת. אף על פי שהעלילה מתרחשת בזמן מלחמת העולם השנייה ב-1945, לדעת שוונטקה עוסק הסרט גם באופן כללי במצבו של העולם.
בנוגע לדמותו של וילי הרולד התייחס שוונטקה באומרו, ”הדבר העיקרי שתרם לכל העניין הוא שהיו אלו השבועיים האחרונים של המלחמה, בהם היה חוסר רציני של כוח אדם וכל מיני אנשים קודמו בדרגות, אך כמובן שזה קשור בצורה מסוימת גם למדים עצמם. המדים העניקו לו ביטחון, והוא היה יכול להתחבא מאחוריהם”.
לאחר שסיים שוונטקה את מחקריו בפרופילאות פושעי מלחמה ומשפטיהם כהכנה לקראת כתיבת הסרט, החליט שהצגתו של הרולד כסוציופת או פסיכופת לא תתרום מאומה, מאחר שלא הייתה זו אשמתו, אלא אשמת המערכת כולה; ”רצינו לעשות סרט שעוסק באלימות ללא יציאה אחורית. הוא אמור להטריד, לא לנחם. אין כאן תהליך טיהור או הזדהות מוסרית. כל צופה צריך לשאול את עצמו: "מה אני הייתי עושה?"; כולנו מקווים שהיינו קמים ואומרים: "אסור לעשות את זה!"; זה הרבה יותר חשוב עבורי שאנשים ידונו על המתרחש בסרט מאשר שיאהבו אותו”.
שוונטקה החליט לצלם את הסרט בשחור-לבן. הוא ציטט את מייקל פאוול, אשר ייעץ למרטין סקורסזה לפני שצילם את סרטו השור הזועם מ-1980, ”אינך יכול לעשות סרט בצבע עם כל כך הרבה דם”, ואכן, ההתמקדות במעשי הטבח שבסרט היא יותר על הטובחים מאשר על הנטבחים.
הפקה > מימון

הפקת הסרט נעשתה על ידי פרידר שלאייך (גר') מחברת פילמגלרי 451 (גר'), פאולו ברנקו (אנ') מסרטי אלפמה, ופיוטר דזייקול ואווה אווה פוסזקזינסקה מסרטי אופוס. הסרט קיבל מענק התחלתי בסך מאה אלף אירו ומענק פיתוח בסך ארבעים אלף אירו מידי קרן קולנוע גרמנית-פולנית. קרן יוריאימג'ס (אנ') תרמה ארבע מאות אלף אירו נוספים.
מהצד הגרמני, קיבל הסרט תמיכה כלכלית עבור כתיבת התסריט מידי הענף למימון של קרן הקולנוע הגרמנית (גר') בסך שבע מאות עשרים ושלוש אלף אירו. הוועדה הפדרלית לתרבות ומדיה (גר') תרמה ארבע מאות וחמישים אלף אירו נוספים. הסוכנות הלאומית למימון קולנוע (גר') בגרמניה תרמה שלוש מאות וארבעים ותשע אלף אירו, יחד עם חברת הקולנוע באדן-ורטמברג, אשר תרמה מאה ושישים אלף אירו. חברת ההפקה מיטלדויטש מדינפורדרונג הוסיפה שלוש מאות וחמישים אלף אירו, וגוף המימון מדינבורד ברלין-ברנדנבורג (אנ') תרם כמאה אלף אירו. בסך הכל נאמד התקציב הסופי של הסרט בכ-5.8 מיליון אירו.
הפקה > צילום

הצילומים החלו ב-10 בפברואר 2017, והתרחשו בערים ורוצלב וזגוז'לץ שבפולין, וכן בשדה התעופה של העיר מירוסלאבייץ, עד ה-10 באפריל אותה שנה. מספר ימי צילומים התקיימו גם בעיר גרליץ שבגרמניה, ובאזורים הסובבים אותה, כגון העיירות שופסטאל וקוניגשיין.
הסרט צולם בסדר כרונולוגי על ידי הצלם פלוריאן בלהאוס. כל הסצנות צולמו בשחור-לבן למעט אחת; לאחר שהרולד ואנשיו עוזבים את המחנה ההרוס, מופיע הכיתוב, "עמוד לבנים מהשער הוא כל מה שנותר ממחנה עבודה מספר שתיים. כל השאר הפך לשדה", ואחריו מוצג שוט קצר בצבע של השדה המוזכר.
אחד ממקומות הצילום העיקריים היה בפולין, שם נבנו הצריפים של מחנה העבודה, אשר פוצץ מאוחר יותר על מנת להעניק גוון ריאליסטי יותר להפצצות המתוארות של חיל האוויר הבריטי. האפקטים המיוחדים הופקו על ידי חברת מקוויז'ן, המתמחה ביצירת אפקטים ויזואליים ממוחשבים.
הפקה > פסקול

הפסקול הולחן בידי מרטין טודשארו, ומשלב צלילים אינדסטריאליים יחד עם מנגינות שונות שהתפרסמו בתקופת הרייך השלישי. בתחילת חודש אפריל 2018 יצא אלבום הסרט הכולל שמונה עשרה שירים.
| "הקפטן"> מס' | "הקפטן"> שם | "הקפטן"> כותב(ים) | "הקפטן"> משך | "הקפטן">  | "הקפטן">  | "הקפטן">  | "הקפטן">  | "הקפטן">  | "הקפטן">  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שרוט  | מרטין טודשארו | 02:13 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | מפוזר  | מרטין טודשארו | 02:30 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | קפוא  | מרטין טודשארו | 01:56 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | טנקים  | מרטין טודשארו | 03:05 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | חיה  | מרטין טודשארו | 01:37 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | בוץ  | מרטין טודשארו | 02:47 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | יופי חולני  | מרטין טודשארו | 03:46 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | צלילים עיליים חלק א'  | מרטין טודשארו | 04:34 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | רעש  | מרטין טודשארו | 02:57 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | רעב כזאב  | מרטין טודשארו | 04:18 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | השקט נעלם  | מרטין טודשארו | 03:30 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | מטה  | מרטין טודשארו | 02:56 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | תשקר לי  | מרטין טודשארו | 02:51 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | צלילים עיליים חלק ב'  | מרטין טודשארו | 03:35 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | רשע משותף  | מרטין טודשארו | 04:07 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | מכונה  | מרטין טודשארו | 03:12 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | קולות מחוברים  | מרטין טודשארו | 02:57 |  |  |  |  |  |  |
| 18. | חזרה קפואה  | מרטין טודשארו | 03:22 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 55:13 |  |  |  |  |  |  |
הפצה

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-7 בספטמבר 2017, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. מאוחר יותר באותו החודש הוקרן הסרט גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, בו היה מועמד לפרס צדף הזהב עבור הסרט הטוב ביותר. בדצמבר אותה שנה הופיע הסרט בפסטיבל הקולנוע האירופאי.
הטריילר הראשון של הסרט יצא בינואר 2018. ב-22 אותו החודש הוצג, בהקרנת הבכורה הגרמנית הראשונה שלו, כסרט שפתח את פסטיבל הסרטים מקס אופולס (גר') בזארבריקן. הסרט הופץ בבתי הקולנוע בגרמניה ב-15 במרץ, ובארצות הברית ב-27 ביולי.
הפצה > הגבלת גיל

בגרמניה דורג הסרט כ-FSK 16, דהיינו הצפייה בו הותרה רק מגיל שש עשרה ומעלה; בהצהרת הפתיחה נכתב, ”בסרט קיימת אטמוספירה טעונה רגשית המציגה פשעי מלחמה מחרידים. ההתמקדות העלילתית היא במבצעי הפשעים עצמם, ולפיכך אין בנמצא התנגדות משמעותית לאותם מעשים סדיסטים. בשל רמת התפתחותם הפסיכולוגית, אנשים צעירים בגילאי שש עשרה ומעלה מסוגלים להכיל את האירועים המתוארים בהקשר ההיסטורי שלהם, ולשמור על מרחק רגשי הולם. כמו כן, אירועי האלימות המדוברים מתרחשים בתוך מסגרת אשר אינה יוצרת תהודה מתמשכת בקרב בני שש עשרה ומעלה. תצורת הסרט, הכוללת מעין משחק תיאטרלי ושימוש בצילום שחור-לבן, מציעה הזדמנויות נוספות לשמירה על פער רגשי”.
ביקורת

הסרט זכה לביקורות חיוביות אשר שיבחו את כתיבתו תוך מתן דגש על הצד המאיים והכאוטי שהופיע בדמותו של קפטן הרולד והטבח שהתחולל במחנה העצורים. מספר השוואות נעשו בינו לבין סרטי מלחמה אחרים, כגון רשימת שינדלר מ-1993 והנפילה מ-2004.
אתר האינטרנט עגבניות רקובות העניק לסרט ציון חיובי של 83% מתוך סיכום של חמישים ושלוש ביקורות, עם ציון ממוצע של כ-7.60 נקודות. הקונצנזוס הכללי שהביע צוות המבקרים של האתר מסר כי, ”הקפטן מעלה מספר נקודות משכנעות ומצמררות בנוגע לצדו האפל של טבע האדם, וחושף כיצד נטיות מסוימות כמעט ולעולם אינן משתנות”.
ביקורת > עיתונים

אפריל וולף מהוילג' ווייס טענה כי הסרט הוא למעשה מחקר פסיכולוגי אחר שורשי הפשיזם בלבו עתיר הפחד של האדם. לדבריה, חזונו של רוברט שוונטקה עבור וילי הרולד, אשר מאוחר יותר קיבל את הכינוי ”המוציא להורג מאמסלנד”, הוא מצמרר אך משעשע בעת ובעונה אחת. תחילה נראה הרולד בעיניה כאדם תמים בעל מראה ילדותי, אולם מהרגע בו הוא לובש את מדי הקפטן מתחילים תווי גופו והתנהגותו לשדר סימנים מאיימים יותר. כמו כן קיימה וולף השוואה בין הסרט ובין ניסוי הכלא של סטנפורד, והתייחסה להתפרקות המסגרת המוסרית של האדם אל מול צורות שונות של סמכות.
פיטר ברדשאו מהגרדיאן תיאר את הסרט כסיוט גרמני הקורס אל תוך אימת המציאות הקלסטרופובית של התבוסה המתקרבת והבלתי נמנעת במלחמה. הוא הצביע על הדמיון בין הקפטן לתוף הפח מ-1979 ולמות באביב (גר') מ-2015, והציע כי הרעיון לצלם את הסרט בשחור-לבן אולי הגיע מרשימת שינדלר מ-1993. כמו כן שיבח את הופעתו של הובאכר, אולם ציין כי אף על פי שלדעתו מרבית הדמויות בסרט הבחינו בהצגתו של הרולד, בכל זאת החליטו להתעלם מכך עבור קידום מטרותיהן האישיות.
ונדי אייד מהאובזרבר העניקה לסרט ביקורת חיובית וכינתה אותו דרמת מלחמה מצוינת, יצירה אשר ”הצליחה ללכוד את הרגע בו נושכים הכאוס והפחד את המציאות עד שהיא מתפוררת בידי דחפיהם הבסיסיים והפראיים ביותר של האדם”; בנוגע לדמותו של הרולד אמרה כי אם בגדיו של האדם הם אלו שיוצרים אותו, הרי שבמקרה שלו הם יצרו מפלצת.
רוברט אבל מהלוס אנג'לס טיימס כתב ביקורת אמביוולנטית במקצת על הקפטן. לטענתו הסיפור עליו הוא מבוסס מכוער מדי מכדי להיות מהדהד, וזאת על אף הסינמטוגרפיה עוצרת הנשימה שלו וסגנון הצילום הנועז המאפיין אותו, אשר מזכיר סרטי מלחמה אפיים מהעבר.
פיטר קיאו מהבוסטון גלוב טען כי האנרכיה והכאוס הנחשפים בסרט עשויים לספק הצצה לקראת מה ארמגדון עשוי לטמון בחובו, ”השתוללות אנרכיסטית, הוצאות להורג כלאחר יד, וטרור חסר מעצורים, כל זאת עוד בטרם האויב הופיע”; לדבריו, שוונטקה מדגים בסרט באיזו קלות יכולה החברה להחליק לתוך המלכודת הפשיסטית ולקחת תחת חסותה זוועות ופשעי מלחמה; לדעתו, מעמיד הסרט פנים שהוא יצירה רצינית העוסקת בבנאליות של הרשע, אך בחלקים מסוימים, זה בדיוק מה שהוא.
מייקל פיליפס מהשיקגו טריביון תיאר את הקפטן כמעין קומדיה שחורה בה הומור גרדום מתפזר כמו ענן אבק מעל הסרט, אשר מתחיל עם דמות אחת, וילי הרולד, אליו מצטרפות דמויות נוספות המסייעות לו במערבולת רחבה יותר של טבח. לטענתו של פיליפס, הסרט מוצג דרך שתי נקודות מבט; הראשונה היא של הרולד, שחקן אשר מגלם שחקן, אדם בעל ראייה חודרת וקרה כקרח, והשנייה של פרייטאג, יד ימינו, אשר מצפונו רועד תחת מסכת הזוועות אליה נקלע.
ג'יי. אר. ג'ונס מהשיקגו רידר (אנ') כתב כי אף על פי שהסרט צולם בשחור-לבן, העלילה הנראית לעין היא שחורה לחלוטין, ולמעט תחושות הכעס שחש וילי הרולד כלפי הנסיגה הגרמנית, אותן הוא משקף בפעולותיו, היא מעניקה מבט מוגבל מאוד לתוך דמותו האכזרית וקרת הרוח. לדבריו, הסצנות המוקדמות בהן מתחיל הרולד לתפוש את הכוח הקסום הגלום בבגדי הקפטן החדשים שמצא הן נקודת השיא של הסרט.
ביקורת > מגזינים

פיליפ דה סמליין מטיים אאוט כינה את הסרט ”חזון מהגיהנום המשלב אלמנטים של קומדיה שחורה כאספלט”; לדבריו, הסרט הוא אלגוריה מהפנטת, מערערת וגאונית של הדרך בה משחית הכוח את האדם. לטענתו מדובר במעין סאטירה העוסקת באובססיה הנאצית עם אסדרה ודייקנות כתירוץ למתן לגיטימציה למעשי הזוועה שהתרחשו במהלך המלחמה, המעלה בסופה נקודה חשובה: כאשר נגמרו להם האנשים לרצוח, הם החלו לרצוח אחד את השני.
ניק ג'ונסטון מוואניהלנד תיאר את הקפטן כסרט אימה אמיתי, בו ניתן לראות את מסכת השפיות, או ליתר דיוק, את מדי השפיות, ומה קורה כאשר הם מקבלים את הסמכות החוקית "להחליק" ולתת לבעליהם לעשות כרצונם. לדבריו, וילי הרולד הוא אביון אשר מצליח להתלבש בבגדי מלוכה הודות לצירופי מקרים ונסיבות אקראיות לחלוטין, ובדומה לאדם אשר מעולם לא היה בשליטה עד כה, הוא מעניק חופש לפנטזיות האלימות ביותר שלו. כמו כן כתב כי לאורך הצפייה ניתן להרגיש את הדי הסרט סאלו או מאה ועשרים ימי סדום מ-1975, וכי ישנם גם מספר סנטימנטים המזכירים את הנפילה מ-2004, בהתייחס לצורך שנוצר אצל בני אדם להיתלות בסמכות או במבנה היררכי של כוח בכל פעם בה מציאותם מתחילה לאבד את יציבותה.
ביקורת > אתרי אינטרנט

באתר האינטרנט של מבקר הקולנוע המנוח רוג'ר אברט, טען גלן קני כי שוונטקה ביקש להציג כיצד אדם קטן, אולי הקטן ביותר, מסוגל לעלות לעמדה רבת כוח כאשר הוא מקבל את הסמכות המתאימה, בין אם בכוונה ובין אם במקרה.
דומיניק גריפין מספקטרום קולטור כתב כי הקפטן הוא הלכה למעשה מותחן פסיכולוגי היוצר בצופים בו מתח רב כנגד ימיה האחרונים של גרמניה הנאצית. לדבריו, רמז הסרט תחילה על כוונתו להציג כיצד משחית הכוח את האדם שבידיו הוא נמצא. אולם לבסוף התגלתה דמותו של וילי הרולד כאחת המחפשת הרבה יותר מהישרדות ותו לא, ולטענתו של גריפין, רצה הרולד לחיות את הפנטזיה הנהדרת ביותר שיוכל להגשים.
דיוק היסטורי

עלילת הסרט מבוססת על מעלליו של פושע המלחמה וילי הרולד ועוקבת אחריהם באופן קרוב. וילי הרולד בן ה-19 דאז, הופרד מיחידתו ב-3 באפריל 1945 ומצא מדים של קצין לופטוואפה בין הערים גרונאו (אנ') ובאד בנת'היים (אנ'). לאחר שהציג את עצמו כקפטן, הצליח לאסוף חיילים מפוזרים נוספים, חלקם עריקים, ביניהם ריינהרד פרייטאג, וצעד יחד עם צבאו הקטן בעל שלושים החיילים לעבר אמסלנד.
כאשר הגיעה הקבוצה למחנה העבודה אשנדורפרמור ב-11 באפריל, לקח הרולד את השליטה במקום לידיו בטענה כי, ”הפיהרר העניק לי, באופן אישי, סמכות בלתי מוגבלת”, ופתח במסכת של טירוף. תוך שמונה ימים מהגעתו, יותר ממאה אסירים הוצאו להורג לפקודתו, את חלקם אף הרג בעצמו. לאחר מכן ציווה על אנשיו לסייר באזורים הסמוכים למחנה ולצוד אחר עריקים.
ב-18 וב-19 באפריל נחרב המחנה בהפצצות של חיל האוויר הבריטי אשר הרגו עשרים ושלושה אסירים נוספים, אך הרסו חלק מתאי המעצר ואיפשרו לאסירים רבים להימלט. מספר הנרצחים הסופי מהמחנה וסביבתו אינו ידוע בוודאות, אולם הוא נאמד על כ-162 אנשים. בשל כך קיבל הרולד את הכינוי "המוציא להורג מאמסלנד".
הרולד המשיך במסעו לאורך החזית יחד עם חייליו הנותרים ומפעם לפעם נהג להוציא להורג קורבנות נוספים באשמת חבלה ופגיעה בצבא הגרמני. פשעיו נחשפו והוא נעצר מעט לפני תום המלחמה, אולם בית המשפט הצבאי בגרמניה שחרר אותו. לאחר המלחמה נתפש במקרה על ידי הכוחות הבריטים. משפטו החל באוגוסט 1946, ובנובמבר אותה שנה הוא הוצא להורג בבית הסוהר וולפנבוטל (גר') יחד עם חמישה משותפיו לפשע.
ראו גם

הנפילה
וילי הרולד