stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיג'ו סוג 36

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיג'ו
 שנות ייצור:  1901–1902
 יחידות שיוצרו:  111
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  פיג'ו סוג 33
 מודל אחריו:  Peugeot Type 63 (אנ')
 מרכב:  rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  2,600 מ"מ
 רוחב:  1,450 מ"מ
 משקל:  600 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,550 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, 642 סמ"ק  המפיק 5 כ"ס, 8 כ"ס
פיג'ו סוג 36 (בצרפתית: Peugeot Type 36) היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" (אנ'), 3 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1901–1902.
מאפיינים

יוצרו 111 יחידות.
3 מושבים (2+1).
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
מוט היגוי - מימין.
4 גלגלים סימטריים.
זמן המתנה ממוצע ללקוח של 10 חודשים לאחר ביצוע ההזמנה.
תמונות

"פיג'ו סוג 36"
"פיג'ו סוג 36"
"פיג'ו סוג 36"
"פיג'ו סוג 36"
"פיג'ו סוג 36"
"פיג'ו סוג 36"
ראו גם

פיג'ו
פיג'ו סוג 1
פיג'ו סוג 10
פיג'ו סוג 15
פיג'ו סוג 27
פיג'ו סוג 1525
פיג'ו סוג 156
וילם יוהאן קולף

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1911 ליידן, הולנד 
 פטירה:  11 בפברואר 2009 (בגיל 97) מחוז דלאוור, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  רפואה פנימית, השתלת כליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חרונינגן  אוניברסיטת ליידן 
 מוסדות:  אוניברסיטת יוטה 
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (29 בפברואר 2012)  Russ Prize (2003)  פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (2002)  פרס יפן (1986)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1985)  מדלית ג'ון סקוט (1983)  מדליית וילהלם אקסנר (1980)  פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו  פרס הארווי (1972)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1966) 
 בן או בת זוג:  Janke Cornelia Kolff-Huidekoper 
 
וילם יוהאן "פים" קולף (הולנדית: Willem Johan "Pim" Kolff; ‏14 בפברואר 1911 - 11 בפברואר 2009) היה רופא אמריקאי ממוצא הולנדי, מחלוצי הדיאליזה ופיתוח איברים מלאכותיים.
ביוגרפיה

קולף נולד בליידן שבהולנד. למד רפואה באוניברסיטה בעירו והתמחה ברפואה פנימית באוניברסיטת חרונינגן. שם, בהשפעת מפגש עם חולה צעיר שגסס עקב אי-ספיקת כליות, החל לעסוק במחקר אודות פיתוח כליה מלאכותית. ב-1940 הקים את בנק הדם הראשון באירופה.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל קולף בשורות המחתרת ההולנדית נגד הגרמנים. במקביל פיתח את הכליה המלאכותית המתפקדת הראשונה. ב-1943 טיפל בדיאליזה בחולה הראשון ופתח את הפתח לטיפולי דיאליזה בחולי אי ספיקת כליות בעולם כולו. ב-1945 הציל טיפול הדיאליזה שלו את חייה של חולה שלקתה באי ספיקת כליות חריפה. ב-1946 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת חרונינגן על מחקר בתחום הדיאליזה.
לאחר המלחמה החל קולף לתרום את מכונות הדיאליזה שפיתח למוסדות בארצו ומחוץ לה כדי להפיץ את הידע אודות הטכנולוגיה החדשה. המכונה שתרם לבית החולים מאונט סיני בניו יורק שימשה ב-1948 לביצוע טיפול הדיאליזה הראשון בארצות הברית.
ב-1950 עבר קולף לארצות הברית ולימים התאזרח בה. עבד בקליבלנד קליניק, שם היה שותף לפיתוח מכונת לב-ריאה ושיפר את מכונת הדיאליזה שלו. בבריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל בבוסטון פיתח את הכליה המלאכותית הראשונה להשתלה, כלית קולף-בריגהאם. ב-1967 מונה לראש מחלקת האיברים המלאכותיים והמכון להנדסה רפואית באוניברסיטת יוטה. שם היה שותף עם אחד מתלמידיו, רוברט ג'ארוויק, בפיתוח הלב המלאכותי הראשון, שהושתל לראשונה בחולה ב-1982.
ב-1976 התמנה קולף לחבר האקדמיה ההולנדית המלכותית לאמנויות ומדעים.
קולף מת בפנסילבניה שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-98.
השפעה והכרה

קולף נחשב לאבי האיברים המלאכותיים ולאחד מהרופאים הידועים ביותר במאה ה-20. הוענקו לו 12 תוארי דוקטור לשם כבוד ממוסדות בכל רחבי העולם והוא זכה ב-120 פרסים, לרבות פרס הארווי, פרס יפן ואות אלברט לסקר למחקר קליני רפואי. ב-1990 נכלל ברשימת 100 האנשים החשובים ביותר במאה ה-20 של המגזין לייף. בשנת 2003 היה מועמד לקבלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
הערות שוליים

↑  תיאור המקרה, מתוך הספר Replacement of Renal Function by Dialysis: A Text Book of Dialysis, באתר Google Books.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302521505171  PLWABN: 9810551854705606  BIBSYS: 90926155  BnF: cb145743166 (data)  GND: 122633326  ISNI: 0000 0000 5889 6648  LCCN: n85273081  NDL: 00469746  NKC: nlk20010099511  NTA: 068316690  SELIBR: 314608  SNAC: w6zg827b  SUDOC: 079443222  VIAF: 84830502   WorldCat (עם VIAF): 84830502
סימקה אריאן

| --- | --- |

Simca Ariane
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Simca Miramas (ארגנטינה)
 יצרן:  סימקה (Simca Société Industrielle de Mécanique et Carrosserie Automobile)  Metalmecánica SAIC (בארגנטינה)
 שנות ייצור:  1963 – 1957 (צרפת)  1967 – 1965 (ארגנטינה)
 יחידות שיוצרו:  166,363
 הרכבה:  צרפת צרפת  ארגנטינה ארגנטינה
 מודל קודם:  סימקה ואדאט
 מודל אחריו:  סימקה 1300/1500
 סיווג:  מכונית משפחתית גדולה
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  4,520 מ"מ
 רוחב:  1,755 מ"מ
 גובה:  1,434 מ"מ
 משקל:  1,010–1,185 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,692 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 8 שסתומים, 1,290 סמ"ק המפיק 62 כ"ס, יחס דחיסה 8.5:1 (מנוע אורכי, הורכב בדגם "Ariane 4")  V8 צילינדרים, 2,351 סמ"ק (מנוע פורד מסוג "Ford flathead V8 engine" (אנ'), הורכב בדגם "Ariane 8")
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות (דגם "Ariane 8")  תמסורת ידנית – 4 מהירויות (דגם "Ariane 4")
 מהירות מרבית:  126 קמ"ש (מנוע 1.3 ליטר)
סימקה אריאן (בצרפתית: Simca Ariane) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סימקה, שיוצרה בין השנים 1957–1963 בצרפת.
נוסף על כך, דגם "סימקה אריאן" יוצר בין השנים 1965–1967 בארגנטינה.
"סימקה אריאן"

יוצרו 166,363 יחידות.
4 דלתות.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
קיבולת מכל דלק – 60 ליטר (דגם מנוע 1.3 ליטר).
בארגנטינה יוצרו 507 יחידות (בין השנים 1965–1967) על ידי "Metalmecánica SAIC". הדגם היה קרוי "Simca Miramas", יוצר ברמות גימור: "Std" ,"Lujo".
"סימקה אריאן" > דגמים

"Ariane 4" – בדגם הורכב מנוע 4 צילינדרים.
"Ariane 8" – בדגם הורכב מנוע V8 צילינדרים.
גלריה

"סימקה אריאן", שנת 1960
"סימקה אריאן", דגם "Ariane 4"
"סימקה אריאן"
"סימקה אריאן"
"סימקה אריאן"
"סימקה אריאן"
"סימקה אריאן", שנת 1962
"סימקה אריאן"
ראו גם

סימקה
הערות שוליים

↑  "סימקה אריאן" philseed.com/simariane
↑  "סימקה אריאן" ritzsite.nl/Ariane/Ariane
↑  "סימקה אריאן" שנת 1963 – מפרט carfolio.com/simca-ariane
↑  "סימקה אריאן" simcariane.de
יונדאי ריינה

| --- | --- |

Hyundai Reina, שנת 2018
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Beijing Hyundai (אנ')
 שנות ייצור:  2017 – הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 חברת אם:  יונדאי מוטור
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 פלטפורמה:  Hyundai-Kia small automobile platforms (אנ') פלטפורמה Hyundai-Kia PB
 אורך:  4,375 מ"מ
 רוחב:  1,700 מ"מ
 גובה:  1,400 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,570 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,353 סמ"ק המפיק 94 כ"ס ב-6,000 סל"ד, מנוע "יונדאי" מסדרה "Hyundai Kappa engine" (אנ'), סוג מנוע "Kappa II MPi"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
יונדאי ריינה (בסינית: 北京现代汽车 瑞纳, באנגלית: Hyundai Reina) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית בייג'ינג יונדאי (אנ') אשר בבעלות (שותפות של "Joint venture" (אנ')) של יונדאי מוטור ו-BAIC Motor Corporation Limited (אנ') אשר  מיוצרת בסין משנת 2017 (מודל 2018).
מאפיינים

4 דלתות – סדאן
5 נוסעים
מנוע קדמי-רוחבי / הנעה קדמית
קיבולת מכל דלק – 43 ליטר
צבעים: לבן, כחול, אדום, כתום, מוכסף.
תמונות

"יונדאי ריינה"
"יונדאי ריינה"
ראו גם

יונדאי מוטור
הערות שוליים

↑  "יונדאי ריינה" topgear.com.ph/news/car-news/hyundai-reina
↑  יונדאי מוטור מוציאה את הריינה החדשה מהמפעל הסיני החדש בסין Lee, Seung-hoon (2017-09-20). "Hyundai Motor rolls out All New Reina from new Chinese factory Amid woes in China". Maeil Business Newspaper. Retrieved 2019-01-30.
↑  "יונדאי ריינה" carnewschina.com/2017/07/03/new-hyundai-reina-sedan-china
↑  "יונדאי ריינה" car.info/en-se/hyundai/reina
↑  "יונדאי ריינה" autoindustriya.com/auto-industry-news/is-hyundai-ph-launching-the-beijing-made-reina-sedan
↑  "יונדאי ריינה" ph.priceprice.com/Hyundai-Reina
הולדן FB

| --- | --- |

Holden FB, דגם "Special"
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ג'נרל מוטורס-הולדן (General Motor Holden)
 שנות ייצור:  1961–1960
 יחידות שיוצרו:  147,747
 הרכבה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מודל קודם:  הולדן FC
 מודל אחריו:  Holden EK (אנ')
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 אורך:  4,610 מ"מ
 רוחב:  1,703 מ"מ
 גובה:  1,521 מ"מ
 משקל:  1,112 ק"ג (ריק, דגם סדאן 4 דלתות)
 בסיס גלגלים:  2,667 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2,262 סמ"ק, יחס דחיסה 7.25:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
הולדן FB (באנגלית : Holden FB) היא מכונית משפחתית גדולה, בתצורת סדאן, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האוסטרלית, ג'נרל מוטורס-הולדן (General Motor Holden) חברת בת של קונצרן ג'נרל מוטורס האמריקאית, בין השנים 1961–1960.
"הולדן FB"

יוצרו 147,747 יחידות
דגם "הולדן FB" יוצר מינואר 1960 - מאי 1961
מנוע קדמי - 2.3 ליטר
מנוע בנזין
סוג הנעה : הנעה אחורית
מערכת חשמל - 12 וולט
קיבולת מכל דלק - 43.2 ליטר
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 20.4 שניות (דגם סדאן 4 דלתות, מנוע 2.3 ליטר המשודך לתיבת הילוכים ידנית - 3 מהירויות)
מחיר היחידה עמד על 1,107 לירה שטרלינג אוסטרלית (לדגם סדאן בסיסי, שנת 1960, אוסטרליה)
"הולדן FB" > רמות גימור

"Standard"
"Special"
דגמים

סדאן - 4 דלתות
סטיישן - 5 דלתות
מסחרית
טנדר מסוג "Utility"
תמונות

"הולדן FB" דגם "Special", שנת 1960
"הולדן FB" דגם "Standard"
"הולדן FB" דגם "Special"
"הולדן FB" דגם "Special"
"הולדן FB" - מבט ללוח מחוונים
"הולדן FB", שנת 1960 - מסחרית
"הולדן FB" - מסחרית, מבט ללוח מחוונים
"הולדן FB" - מסחרית
"הולדן FB" דגם "Special" - סטיישן
"הולדן FB" דגם "Special" - סטיישן
"הולדן FB" - מסחרית
"הולדן FB" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
ראו גם

הולדן FJ
הולדן אפולו
הולדן HX
הולדן HZ
הערות שוליים

↑  מכוניות "הולדן" - ברושור uniquecarsandparts.com.au/brochures
↑  "הולדן FB" uniquecarsandparts.com.au/car_info_holden_fb
↑  "הולדן FB" - מפרט uniquecarsandparts.com.au/holden_FB_technical_specifications
↑  "הולדן FB" - תמונה motoring.com.au/holden/fb/car-news
פיאט 515

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1931–1935
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  פיאט 514
 מודל אחריו:  פיאט 1500 (1935)
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  3,915 מ"מ (דגם "515")  3,970 מ"מ (דגם "515L")
 רוחב:  1,710 מ"מ (דגם "515")  1,730 מ"מ (דגם "515L")
 גובה:  1,700 מ"מ (דגם "515")  1,769 מ"מ (דגם "515L")
 משקל:  1,145 ק"ג (דגם "515")
 בסיס גלגלים:  2,580 מ"מ (דגם "515")  2,870 מ"מ (דגם "515L")
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,438 סמ"ק
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  77 קמ"ש (דגם "515")  75 קמ"ש (דגם "515L")
פיאט 515 (באיטלקית: Fiat 515) היא מכונית משפחתית, בתצורת טורפדו, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1931–1935 באיטליה.
ממאפייני "פיאט 515"

יוצרו 3,405 יחידות.
4 דלתות (דגם "סדאן"), דלתות אחוריות "דלתות התאבדות".
מנוע 4 צילינדרים, בטור, 1,438 סמ"ק, נלקח מדגם פיאט 514.
הנעה אחורית.
מערכת היגוי: משמאל.
בלמים: 4 בלמים הידראוליים (חידוש לתקופה).
בלם החניה (בלם יד) היה על פיר ההנעה. פיר ההנעה הוא מכשיר המעביר את האנרגיה שמייצר המנוע לגלגלי ההנעה. מחבר את תיבת ההילוכים לדיפרנציאל. פיר ההנעה בדרך כלל מורכב מפיר עם מפרקים אוניברסליים. הוא משמש למכוניות עם מנוע קדמי והנעה אחורית.
דגמים

4 דלתות – סדאן (טורפדו).
4 דלתות – לנדולט (טורפדו).
תצורות

"515".
"515L" – בסיס גלגלים ארוך.
ראו גם

פיאט 514
פיאט 521
פיאט 522
פיאט 524
פיאט 527
הערות שוליים

↑  סגנון גוף הטורפדו היה סוג של גוף רכב ששימש בתחילת המאה ה-20 עד אמצע שנות ה-30
↑  Fiat Personenwagen, by Fred Steiningen, 1994. ISBN 3-923448-37-6
↑  "דלתות התאבדות" - ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון התנועה של הרכב
↑  פיאט 515 בתצורה 4 דלתות סדאן כולל תמונה bonhams.com/auctions/13162/lot/284
↑  פיאט 515 - לנדולט car.info/en-se/fiat/515/515-landaulette-14-m4-1931
כיבוש וול סטריט

| --- | --- |

ההפגנה שנערכה ב-30 בספטמבר 2011
 חלק מתנועת אוקיופיי
 
 תאריכי המאבק:  17 בספטמבר 2011 – 2012
 מקום:  ניו יורק
 קואורדינטות:  40°42′33″N 74°00′40″W﻿ / ﻿40.709166666667°N 74.011111111111°W﻿ / 40.709166666667; -74.011111111111
 עילה:  אי השוויון הכלכלי ואי השוויון החברתי בארצות הברית.
 מטרה:  השגת צדק כלכלי וחברתי והפחתת מידת השחיתות וההשפעה של תאגידים ובעלי הון על הממשל האמריקני.
 שיטת המאבק:  הפגנות, מחאה אלימה, אקטיביזם מקוון
  (למפת מנהטן מוגדלת) כיבוש וול סטריט(למפת מנהטן רגילה) כיבוש וול סטריט(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהכיבוש וול סטריט(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהכיבוש וול סטריט
 
כיבוש וול סטריט (באנגלית: Occupy Wall Street, מתורגם גם: לכבוש את וול סטריט) הייתה סדרת הפגנות ופעולות מחאה שהחלה בארצות הברית ב-17 בספטמבר 2011 ונמשכה עד שנת 2012, שהתבטאה בעיקר בהפגנות אזרחיות מאורגנות בעיר ניו יורק. ההפגנות התרכזו בעיקר בפארק זוקוטי שבניו יורק, הנמצא בבעלות פרטית ובשל כך נמנע הצורך לבקש רשות להפגין מהעירייה, וכן השוטרים לא יכלו לפזר את האנשים בכוח.
המחאה יוצאת, בין השאר, נגד אי-השוויון החברתי והכלכלי בארצות הברית, השחיתות וההתנהלות חסרת האחריות לטענתם של וול סטריט, וכן על כוחם הרב של הלוביסטים במשרדי הממשלה והשפעתם על החלטות מדיניות וכלכליות.
מאז החלה המחאה ב-7 באוקטובר 2011 התפשטה המחאה האמריקנית נגד וול סטריט למקומות שונים ברחבי ארצות הברית, בהם וושינגטון, לוס אנג'לס, בוסטון, סיאטל, פילדלפיה, שיקגו, יוסטון, מיאמי, פורטלנד, דנוור, קנזס סיטי, אוסטין, אן ארבור, קליבלנד, דאלאס ומיניאפוליס.
המחאה שאבה את השראתה מן ההתקוממויות האזרחיות בעולם הערבי באותה התקופה, ובעיקר מאירועי כיכר תחריר במצרים, וכן מן המחאה האזרחית שהתרחשה בספרד.
המחאה החלה במקור על ידי קבוצת פעילים של ארגון "אדבסטרס" (Adbusters). אף על פי כן, ההפגנות עצמן מתנהלות ללא מארגנים ומפעילים.
רקע > מניעים

במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 החל לגבור בהדרגה עול המיסוי על מעמד הביניים בארצות הברית, בעוד הקלות משמעותיות ניתנו לחברות הענק ובעלי ההון בארצות הברית. מס ההכנסה לעשירים ירד מ-91% בזמנו של רייגן, ל-35% בתחילת שנות ה-2000. בעקבות המיתון שהחל בתחילת המאה ה-21, בעקבות הכלכלה הנחלשת ורמות האבטלה הגואות בארצות הברית, הממשל האמריקני חיפש דרך להעלות הכנסות ולהפחית בהוצאות. משימה זו הייתה קשה במיוחד בשל התערבותם של לוביסטים מטעם החברות הגדולות שמנעו את העלאת מס החברות, כך שפועל בוצע קיצוץ נרחב בתקציבים הציבוריים לחינוך, בריאות, תשתיות ושירותים חברתיים. במקביל גדל אי-שוויון הכלכלי, לפי נתוני הממשל מ־2010, 5% ממשקי הבית העשירים ביותר בארצות הברית הרוויחו 25% מסך ההכנסה – שיעור הזהה לששת העשירונים התחתונים יחדיו, ששכרם הראלי היה בירידה מתמדת. והאחוז הבודד העשיר ביותר, המאיון העליון, צבר עושר וכוח בלתי פרופורציונלי (מכאן סיסמת המחאה "אנחנו ה-99%"). מאז מחאת "כיבוש וול סטריט" המשיך אי השוויון בארצות הברית לעלות וב-2017, המאיון העליון היה עשיר פי שניים מ-90% מהאמריקאים יחד.
רקע > האירועים שהובילו לקיום המחאה

באמצע 2011 יזמה הקבוצה הקנדית "אדבסטרס", אשר בבעלותה מגזין על שמה המתנגד לצרכנות-יתר, הפגנה שקטה בוול סטריט במחאה נגד הממשל האמריקאי ומדיניותו הכלכלית הנוכחית, וכשלונו למנוע את המשבר העולמי, וכן חוסר נכונותו לערוך שינויים מהותיים אשר יביאו לסופו. בנוסף לקבוצה הקנדית, הוקמה קבוצה בשם New Yorkers Against Cuts Cuts (NYAB). האקטיביסט, האנרכיסט והאנתרופולוג דייוויד גרייבר וכמה ממקורביו השתתפו באספה הכללית של NYAB, אך מאוכזבים מכך שהאירוע המתוכנן של הקבוצה נועד להיות רק צעדת מחאה קצרה בוול סטריט, גרייבר וקבוצתו הקטנה יצרו אספה כללית משלהם שבסופו של דבר התפתחה ל"אספה הכללית של ניו יורק". הקבוצה החלה לקיים פגישות שבועיות כדי לדון ולתכנן את תנועת המחאה, להקים קבוצות עבודה ולהחליט האם יש לתנועה מנהיגים או לא. קבוצת האינטרנט אנונימוס יצרה סרטון המעודד את תומכיה להשתתף בהפגנות. תנועת "יום הזעם האמריקני", קבוצה שהתארגנה להפגנה נגד "ההשפעה התאגידית שמשחיתה את המפלגות הפוליטיות שלנו, את הבחירות שלנו ואת מוסדות השלטון", הצטרפה גם היא לתנועה. המחאה עצמה החלה ב-17 בספטמבר 2011; דף פייסבוק להפגנות החל יומיים לאחר מכן ב-19 בספטמבר ובו סרטון יוטיוב של אירועים קודמים. באמצע אוקטובר כבר היו בפייסבוק 125 דפים הקשורים ל"כיבוש וול סטריט".
המחאה > כרונולוגיה

17 בספטמבר (היום ה-1) - היום הראשון של המחאה. בהפגנה שנערכה ביום זה השתתפו כ-1,000 מפגינים. השוטרים של משטרת ניו יורק מונעים מהמפגינים הקמת אוהלים.
20 בספטמבר (היום ה-4) - המשטרה עצרה מפגינים במסכה.
24 בספטמבר (היום ה-8) - משטרת ניו יורק מבצעת לפחות 80 מעצרים. המעצרים מבוצעים לאחר שהמפגינים החלו לצעוד צפונה ולשבש את התנועה ברחובות העיר. זמן קצר לאחר המעצרים, החלו להתפרסם באינטרנט קטעי וידאו מההפגנה בהם קטע וידאו שזכה להתייחסות רבה במדיה בו נראה שוטר שמרסס קבוצת מפגינות צעירות בגז מדמיע.
26 בספטמבר (היום ה-10) - בעליו של פארק זוקוטי הכניס לתוקף תקנות חדשות המגבילות נוכחות המונית של אנשים באזור הפארק, בניסיון להעביר את ההפגנות למוקד אחר.
28 בספטמבר (היום ה-12) - הנהלת איגוד עובדי התחבורה האמריקני (Transport Workers Union of America) מקבלת החלטה להצטרף לתנועת המחאה. מפכ"ל המשטרה קלי מצהיר בפומבי כי משטרת ניו יורק לא יכולה למנוע מהמפגינים להתאסף בפארק זוקוטי משום שהפארק הוא בבעלות פרטית, ועל כן ישנו היתר לאפשר גישה אליו במשך 24 שעות ביממה.
30 בספטמבר (היום ה-14) - מעל ל-1,000 מפגינים, בהם נציגי ארגוני עובדים שונים, מקיימים צעדה שקטה לעבר מפקדת משטרת ניו יורק, כדי למחות התגובה החריפה של כוחות המשטרה בשבוע הקודם.
1 באוקטובר (היום ה-15) - מעל ל-5,000 מפגינים צועדים לכיוון גשר ברוקלין. כוחות משטרה מצליחים לסכל את התקדמות המפגינים ועוצרים כ-700 מפגינים.
3 באוקטובר (היום ה-17) - מאות מפגינים בניו יורק מתלבשים כזומבים ומתקדמים לעבר וול סטריט עם איפור מלא.
5 באוקטובר (היום ה-19) - המפגינים, אשר כעת כללו בסביבות 5,000 עד 15,000 אנשים, צועדים מכיכר פולי שבמנהטן לעבר פארק זוקוטי.
6 באוקטובר (היום ה-20) - כ-5,000 מפגינים בפורטלנד שבאורגון. בנוסף, מספר הפגנות נערכות בלוס אנג'לס, סן פרנסיסקו, קליפורניה, טמפה, פלורידה, יוסטון ואוסטין שבטקסס.
8 באוקטובר (היום ה-22) - מפגינים פורצים למוזיאון החלל בוושינגטון, תוקפים שומר ומרססים בגז פלפל שומר אחר. ההפגנה התרחשה בעקבות תערוכת מל"טים שנערכה במקום, כנגד השימוש של צבא ארצות הברית במל"טים נושאי פצצות בזמן לחימה.
11 באוקטובר (היום ה-25) - נערך "מצעד המליונרים" בהשתתפות אלפי מפגינים אשר הפגינו מול בתי הבעלים של ג'יי-פי מורגן וניוז קורפ, וכן מיליארדרים נוספים
15 באוקטובר (היום ה-29) - אלפי מפגינים צעדו במנהטן לעבר תחנת גיוס של הצבא האמריקני אשר בכיכר טיימס סקוור כמחאה על המשאבים הרבים שמופנים למלחמות במקום לרווחת אזרחי ארצות הברית.
16 באוקטובר (היום ה-30) - הנשיא האמריקני ברק אובמה מביע את תמיכתו במאבק המפגינים. במקביל הבית הלבן מפרסם הצהרה לפיה אובמה הוא תומך באינטרסים של 99% מהאוכלוסייה האמריקנית (התייחסות למעמד הביניים והעניים בארצות הברית).
15 בנובמבר (היום ה-60) - במהלך הלילה משטרת ניו יורק מפנה את כל המפגינים מפארק זוקוטי.
17 בנובמבר (היום ה-62) - מעל ל-30,000 מפגינים צועדים ברחובות ניו יורק. המוני מפגינים מתאספים בפארק סוקטי, ביוניון סקוור, בכיכר פולי, בגשר ברוקלין ובמקומות אחרים ברחבי העיר.
9 בדצמבר (היום ה-84) - כוחות משטרה מפנים מאהל מחאה בבוסטון ועוצרים עשרות מפגינים.
המחאה > דרישות המפגינים

דרישות המחאה אינן מגובשות, ואין ארגון רשמי אשר מגדיר אותן. אחת הקריאות המרכזיות מופנית לנשיא אובמה בדרישה להסדיר את התנהלותה של הממשלה במישור הכלכלי ולהכיר בהתרפסותם של מקבלי ההחלטות אל מול החברות השונות והלוביסטים הפועלים בשמן. דרישות נוספות הן העלאת המיסוי לעשירון העליון, העלאת המיסוי לחברות הגדולות, הפסקת מתן הסיוע המאסיבי לחברות הגדולות שנכנסו לקשיים, תמיכה באיגודים ומתן שירותים בריאותיים לנזקקים. מן המדינות השונות המשתתפות בהפגנות נשמעות דרישות מקומיות, כמו השקעה בתשתיות ובחינוך כמו כן ישנם המוחים כנגד הסיוע הביטחוני של ארצות הברית למדינת ישראל. לקראת אמצע אוקטובר החלה המחאה לתפוס תאוצה בוושינגטון ולקבל גוונים פוליטיים יותר. ביקורת רבה מופנית כלפי אובמה, כאשר הטענה היא שהוא הבטיח שינוי אך נכשל במימושו ונכנע לדרישות הימין הכלכלי במדינה. כשנשאל אחד מבכירי אדבסטרס מדוע התעוררה יותר משלוש שנים לאחר נפילתן של החברות הגדולות, ובעיקר ליהמן ברדרס, ענה:
when the financial meltdown happened, there was a feeling that, 'Wow, things are going to change. Obama is going to pass all kinds of laws, and we are going to have a different kind of banking system, and we are going to take these financial fraudsters and bring them to justice.' There was a feeling like, 'Hey, we just elected a guy who may actually do this.' In a way, there wasn't this desperate edge. Among the young people there was a very positive feeling. And then slowly this feeling that he's a bit of a gutless wonder slowly crept in, and now we're despondent again.
בינן ובין עצמן, קבוצות המחאה השונות מנסות לגבש דרישות ספציפיות מהממשל, אך מפגינים רבים מתנגדים לכך וטוענים ש"אין למסד את הרוח האותנטית של ההפגנה".
המחאה > אלימות מצד שוטרים

במקרים שונים נטען כי במהלך הניסיונות לפיזור ההפגנות ברחבי העיר השתמשה המשטרה בכוח רב שלא לצורך. תקרית מסוימת אחת שקיבלה כותרות רבות התרחשה ב-24 בספטמבר, כאשר במהלכה ריסס שוטר בגז מדמיע מספר מפגינות ללא התגרות מצידן. התקרית צולמה במלואה על ידי אחד המשתתפים ופורסמה ברשתות החברתיות השונות, ורבים ברשת וברחוב יצאו בדרישה לאסור את השוטר האשם. תקריות נוספות צולמו ועלו לרשת, וטענות רבות עלו באשר להתנהלותה של המשטרה. ב-12 באוקטובר נערך עימות גדול בין מפגינים ורשויות החוק בבוסטון, ונעצרו כ-100 בני אדם, ועימותים רבים נוספים התרחשו במהלך חודש אוקטובר. תקרית נוספת שצולמה במלואה וקיבלה פרסום רב ארעה ב-14 באוקטובר, כאשר אחד המפגינים, ללא התגרות נראית לעין, הותקף על ידי שוטר והוכה בפניו.
באוקלנד ב-25 באוקטובר אירע עימות אלים נוסף כאשר המשטרה ניסתה לפזר את המפגינים שניסו "לכבוש" מחדש את הכיכר שמול בית העירייה, שפונה שעות לפני כן בעזרת גז מדמיע. אחד המפגינים, סקוט אולסן בן ה-24, שהשתתף במלחמת עיראק בעת שרותו בחיל הנחתים, נפצע קשה ופונה לטיפול נמרץ עם שבר בגולגולת.
המחאה > סיקור תקשורתי

בתחילת המחאה התקשורת האמריקאית כמעט ולא סיקרה את ההפגנות. מארגניה נתקלו בזלזול וההתקהלויות זכו לשם 'קרקס'. הרמן קיין, המתמודד על ראשות המפלגה הרפובליקנית, אמר בריאיון לוול סטריט ג'ורנל:
הנשיא אובמה, בנאום לזכרו של מרטין לותר קינג, אמר ש"המנהיג לזכויות אדם (לותר קינג) היה רוצה שנבקר את התנהלותו הלא-אחראית של וול סטריט, אך מבלי ליצור דמוניזציה של אלה שעובדים שם".
כחמישה ימים לתוך המחאה יצא קית' אולברמן[דרושה הבהרה] בגינוי כנגד התקשורת על התעלמותה מההתרחשויות, והייתה נטייה להשוות את הסיקור המאסיבי שקיבלה תנועת מסיבת התה הימנית לסיקור המועט שקיבלה מחאת כיבוש וול סטריט. סיקורה הנרחב של המחאה החל עם ההתקלויות האלימות של המפגינים עם המשטרה. הנשיא לשעבר ביל קלינטון נאם ב-11 באוקטובר בשיקגו והתייחס להפגנות ולדיונים בנושא הכלכלי שנוצרו בעקבותיהן בחיוב רב. זוכה פרס נובל בכלכלה פול קרוגמן הצהיר כי הוא תומך במחאה אך סירב לשאת דברים בהפגנות. בתוכנית הרדיו שלו קרא גלן בק למפגינים "מסוכנים ואלימים".
ב-13 באוקטובר פרסמה סוכנות הידיעות רויטרס כי ייתכן שהמיליארדר ג'ורג' סורוס, המזוהה עם השמאל האמריקני, תורם למימון ההפגנות. סורוס הכחיש את הדבר והצהיר כי הוא תומך אידאולוגית בלבד, וביקורת רבה הוטחה בסוכנות הידיעות על פרסום הכתבה.
המחאה > דיכוי המחאה

לאחר חודשים רבים של מחאה חברתית רחבה, היא גוועה כמעט לחלוטין, לאחר שדוכאה באלימות, לעיתים קשה, כנגד מפגינים בניו יורק ובערים נוספות ברחבי ארצות הברית. הדיכוי כלל, בין היתר, מעצרים המוניים, פיזור מאהלי מחאה בצווים עירוניים ואלימות נגד מפגינים, כולל ירי מאש חיה וריסוס גז פלפל על מפגינים עצורים. בדצמבר 2013 פרסומו בתקשורת האמריקאית מסמכים של ה-FBI שנחשפו כי ה-FBI הגדיר את מחאת "כיבוש וול סטריט" כאיום טרור, ותכנן לדכא אותה ברמה אסטרטגית כלל-ארצית, תוך שיתוף פעולה עם אוניברסיטאות, עם בנקים ותאגידים פרטיים. כל זאת, אף שה-FBI היה מודע לכך שמארגני המחאה "קראו במפורש להפגנות לא אלימות ולא עודדו כל שימוש באלימות", כפי שציין בעצמו במסמכיו. ה-FBI הפעיל מעקב שיטתי אחר פעילי המחאה, תוך גיוס רשת ענפה של גופים שונים - רשויות אוכפות חוק, גופים ציבוריים וחברות פרטיות.
תגובות בעולם

האייתולה ח'אמנאי, מנהיג איראן, הגדיר את ההפגנות כ"נפילת הקפיטליזם של אמריקה". התקשורת בסין קראה לממשלת ארצות הברית, אשר לטענתה "פונה בביקורת למדינות זרות כל אימתי שקמים עליהן אזרחיה", להשליט "קודם כל סדר בביתה". ראש ממשלת יוון, יורגוס פפנדראו, הצהיר על תמיכתו במפגינים ורואה בהם "חלק ממאבק גלובלי לשינוי סדר העדיפויות הכלכלי המעודד חוסר השוויון". נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס הכריז על סולידריות על התנועה וגינה את ה"דיכוי האלים" שלה.
באנגליה החלו להתארגן קבוצות דומות, המרכזית בהן היא "כיבוש לונדון", המוחות גם הן על המדיניות הכלכלית של מדינתן בפרט והאיחוד האירופי בכלל.
קבוצה של מאה סופרים בעלי השפעה, ביניהם סלמאן רושדי, וניל גיימן, וכן זוכי פרס הפוליצר מייקל קנינגהאם וג'ניפר איגן, חתמו על עצומה התומכת בתנועת כיבוש וול סטריט ושלוחותיה בכל העולם.
מייסד ויקיליקס, ג'וליאן אסאנג', נאם בלונדון מול כ-500 מפגינים ב-15 באוקטובר ואמר ש"מערכת הבנקים בלונדון פועלת על כסף מושחת", והוסיף ש"ויקיליקס תחל בקמפיין נגד מוסדות פיננסיים בחודשים הקרובים".
ראו גם

תנועת אוקיופיי
משבר האשראי העולמי
משבר הסאבפריים
תנועת מסיבת התה
המחאה החברתית בישראל 2011