stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולא יהיה כקרח וכעדתו
חששות נוספים

בעל השאלתות מסביר שהמחלוקת יכולה להביא לידי האיסור של לא תשנא את אחיך בלבבך, ולכן לא רק הקטן צריך לכפוף עצמו מול הגדול, אלא גם הגדול יכוף עצמו לקטן כדי למנוע מחלוקת.
החפץ חיים מונה את האיסור 'ולא יהיה כקרח וכעדתו' כאחד הלאווים שעליהם יכול לעבור מי שמספר לשון הרע.
לקריאה נוספת

הרב יהודה שביב, איסור מחלוקת, שמעתין גיליון 100, תש"ן, עמ' 322 - 318
הרב אברהם יוסף אהרמן, הליכות עולם, קודש ישראל פרק כה, מחלוקת ריב שנאה, עמ' קכו-קלד.
ראו גם

מחלוקת קורח ועדתו
הערות שוליים

↑  סנהדרין כ עמוד א
↑  סנהדרין פרק יא סימן ח
↑  לאו קסו
↑  שער ג, נח
↑  לא תעשה קנז
↑  ספר המצוות, שורש ח'
1 2  ספר המצוות, לאו מ"ה
↑  יראים השלם, סי' שנז
↑  שורש ח
↑  שאילתא קלא
↑  פתיחה, לאוין יב
ויגפילד

| --- | --- |

סאני שארלוט קרלסון, 2013
 לידה:  11 באפריל 1970 (בת 54) סקאלסקור, דנמרק 
 שם לידה:  Sannie Charlotte Carlson 
 שם במה:  Whigfield 
 מוקד פעילות:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 סוגה:  מוזיקת פופ, יורודאנס 
 שפה מועדפת:  דנית 
 www.whigfield.eu
 פרופיל ב-IMDb
 
הופעתה של קרלסון עם השיר "Boys on Girls" בקדם האירוויזיון של דנמרק של שנת 2018
סאני שארלוט קרלסון (באנגלית: Sannie Charlotte Carlson; נולדה ב-11 באפריל 1970), אשר מוכרת בעיקר בשמות הבמה השונים בהם השתמשה לאורך השנים במהלך הקריירה המוזיקלית שלה, בהם ויגפילד, נאן, ו-סאני, היא זמרת-יוצרת, מפיקה מוזיקלית ושחקנית דנית. קרסלון ידועה בעיקר בזכות הסינגל שלה "Saturday Night", אשר הפך ללהיט בינלאומי בקיץ 1994.
קריירה

קרלסון, ילידת סקאלסקור, דנמרק, חיה בילדותה מספר שנים באפריקה, ולאחר מכן חזרה לדנמרק.
בתחילת דרכה עבדה קרלסון כדוגמנית. הקריירה המוזיקלית של קרלסון החלה לאחר שפגשה את המפיק האיטלקי לארי פיניגנולי, אשר חיפש באותה העת זמרות דוברות אנגלית. פיניגנולי בחר בקרלסון כאמנית אותה יהפוך לכוכבת יורודאנס. באותה התקופה היא החלה להופיע תחת השם "ויגפילד" כמחווה למורה לפסנתר שלה, אשר זה היה שם משפחתו. קרלסון זכתה ב-1994 להצלחה בינלאומית, לאחר שהסינגל שלה "Saturday Night" הגיע למקום הראשון במצעד הספרדי, הבריטי, הגרמני, השווייצרי, האירלנדי, והאיטלקי. הסינגל מכר בסך הכול מעל לשני מיליון עותקים ברחבי העולם. בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה סינגל הבכורה של קרלסון יצא במהלך 1995 אלבום הבכורה שלה, שהכיל בין היתר את הלהיט מהשנה הקודמת.
בנוסף לכך, הסינגל של קרלסון "Another Day" הגיע למקום השלישי במצעד האיטלקי. הסינגלים "Another Day" ו-"Think of You" כיכבו גם הם בצמרת המצעדים בבריטניה, שווייץ, נורווגיה, ובמולדתה של קרלסון, דנמרק.
במהלך אמצע שנות ה-90 זכתה קרלסון לפופולרית בעיקר בברזיל, קנדה, אוסטרליה, צרפת ובסקנדינביה, אך לא הצליחה להפוך פופולרית בארצות הברית.
לאחר שגרה בספרד במשך עשור, עברה לאיטליה בשנת 2004, שם היא כותבת ומפיקה מוזיקה עבור חברת ההפקה Off Limits.
ב-2018 התמודדה בתחרות הקדם האירוויזיון של דנמרק עם השיר "Boys on Girls", אך היא לא הצליחה לזכות בתחרות על מנת לייצג את דנמרק באירוויזיון 2018.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 לקחה חלק בפסטיבלים מיוחדים שנערכים ברחבי העולם בהם מופיעים להקות ואמנים שזכו להצלחה מסוימת בשנות ה-90.
לאורך השנים הפיקה בסך הכל חמישה אלבומי אולפן, ואלבום רמיקסים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1995: Whigfield
1997: Whigfield II
2000: Whigfield III
2002: Whigfield IV
2009: Up to the Boy
2012: W
דיסקוגרפיה > סינגלים

1994: Saturday Night
1994: Another Day
1995: Think of You
1995: Big Time
1995: Close to You
1995: Last Christmas / Big Time
1996: Sexy Eyes
1998: Sexy Eyes – Remixes
2004: Was a Time
2008: Right in the Night
2013: Saturday Night
הערות שוליים

↑  "The Million Sellers - Omnibus Press - Google Břker". Books.google.no. נבדק ב-2019-08-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139722118 (data)  GND: 134969529  ICCU: BCTV006906  ISNI: 0000 0003 6847 589X  LCCN: n2004070113  LNB: 000094769  MusicBrainz: b72bd66f-178f-4c86-b625-a077408140eb  NKC: mzk2003195180  SNAC: w6b85vfr  VIAF: 60937224   WorldCat (עם VIAF): 60937224
התקפת לח"י בחולון

כיכר השלושה בחולון
הבניין שהותקף ("בית המשקם")
לוחית זיכרון על "בית המשקם" - יעד ההתקפה של הלח"י
ב-6 בפברואר 1946 ביצע ארגון לח"י פעולת שוד נשק במחנה צבא בריטי בשכונת אגרובנק בחולון. לאחר הפעולה התפרעו חיילים בריטים בשכונה ורצחו שלושה אזרחים.
רקע היסטורי

על פי ההסכם עם תנועת המרי העברי היו פעולות של שוד נשק וכספים, פטורות מהצורך לקבלת אישור מהמפקדה המשותפת וכזאת הייתה התקפת לח"י בחולון.
בגבול שכונת אגרובנק היה מחנה בריטי קטן ובו מבנה תעשייתי בן שתי קומות, אשר שימש קודם להחרמתו על ידי הצבא הבריטי כמחסן ספרים של הוצאת אמנות. בקומה השנייה היו מגורי קצינים ובקומה הראשונה היה מחסן נשק וחדר אוכל. במחנה שרתו חיילים דרום-אפריקנים, רובם מאומת הבאסוטו, שגרו באוהלים. תצפיות העלו שיש במקום נשק רב וסיפקו ידיעות על מבנה המחנה וסידורי השמירה.
מפקד הפעולה היה יעקב בנאי ("מזל") וסגנו היה יעקב גרנק (דב). ביום הפעולה הגיעו המשתתפים לחורשה בשכונת זיכרון מאיר בפאתי בני ברק ושם הסביר בנאי על שולחן חול את תוכנית הפעולה, קבע אנשים לעמדות השונות ומינה אחראי לכל עמדה. חלק מהאנשים לבש מדים צבאיים בריטיים.
ההתקפה

הלוחמים התאספו בחשאיות בבנין בחולון סמוך למחנה שם חולק להם הנשק והוסעו למחנה במכונית משא מכוסה ברזנט. קרוב לעשרים לוחמים הגיעו למקום עם חשיכה ופרצו למחנה. הזקיף בשער נהרג ועוזרו נפצע קשה. חלק מהלוחמים פנו לקומה השנייה בה היו הקצינים שפתחו באש. קצין הרפואה של המחנה נורה ונהרג. החיילים התחילו להשיב אש, אך "דב" פרץ למחסן הנשק בעזרת רימונים. מייד החלו להעמיס את הנשק: 70 רובים, 24 תת מקלעים, 24 מקלעי ברן ו-4 מרגמות. הנשק הועמס על מכונית שהוחרמה במחנה ותוך ארבעים דקות נתנה הוראת נסיגה. הנסיגה הייתה ללא תקלות והנשק הוסתר במחסן תת-קרקעי ברעננה.
התפרעות החיילים

השוטרים והחיילים הבריטיים הגיעו למחנה לאחר שלוחמי לח"י עזבו. הם כינסו את חיילי המחנה והסיתו אותם נגד התושבים המקומיים. בהשפעת ההסתה יצאו קבוצות של חיילים באסוטים לשכונת אגרובנק והחלו לירות, לפרוץ לבתים, לתקוף עוברי אורח ולשדוד אותם. ההתפרעות נמשכה כארבע שעות. שלושה אזרחים נהרגו: בן ציון שנקר, מנהל בית החרושת לודז'יה, סגן ראש המועצה המקומית ואחיינו של אריה שנקר, שמואל פרלמן, בעל בית מלאכה והנער אליהו יהודאיוב שרכב על אופניים ונרצח בדקירות סכין. שבעה נפצעו.
הבריטים לא נקטו באמצעי ענישה נגד החיילים והסתפקו בהחלפתם בחיילים אחרים.
הועלתה טענה כלפי אנשי "ההגנה" בחולון, מדוע לא פעלו נגד הפורעים. עיתון "ההגנה" במחנה הצביע על שני נימוקים שהצדיקו את חוסר התגובה שלהם:
כניסתם של חברי "ההגנה" למערכה עם החיילים הבאסוטים הייתה עושה אותם שותפים למעשה הבלתי אחראי של "הפורשים" (לח"י).
עשרים דקות לאחר התקפת הפורשים הופיעו כוחות צבא ומשטרה בריטים וכניסת אנשי "ההגנה" למערכה הייתה גורמת לתוצאות טרגיות של מערכה בכוחות בלתי שקולים של ההגנה נגד כוחות רבים ומחומשים היטב של החיילים הבאסוטים, החיילים האנגלים והמשטרה גם יחד.
האירועים האלה כונו בעגה המקומית בשם "ליל הכושים".
הנצחה

בישיבת אבל ביום השלושים לרצח החליטה המועצה המקומית בחולון לקרוא את הכיכר בצומת הרחובות חנקין בסוקולוב בשכונת אגרובנק, בשם "כיכר השלושה". הכיכר נהרסה וכעת יש בפינה הצפונית-מזרחית של הצומת, שלט הנצחה לשלושת הנרצחים.
הבניין בו בוצעה ההתקפה הוקם לראשונה כבית הדפוס של הוצאת אמנות בניהולה של שושנה פרסיץ. הבריטים החרימו אותו וקבעו בו את מחסן הנשק ומגורי הקצינים. בשנים 1957–2010 פעל במקום מפעל של המשקם.
לקריאה נוספת

יעקב בנאי ("מזל"), חיילים אלמונים, הוצאת "יאיר", עמ' 380 - 388, 1987
נתן ילין-מור, לוחמי חרות ישראל, הוצאת שקמונה, 1974
ישראל מהרי"ק, אדום על חקי, הוצאת מערכות, 1967
ספר תולדות ההגנה: כרך ג' חלק שני, הוצאת עם עובד, 1973
דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי, חלק רביעי, הוצאת "הדר", 1973
מפראג לחולון, מאה שנים להולדת ד"ר חיים קוגל, הוצאת עיריית חולון, 1997
הערות שוליים

↑  הבניין קיים עד היום  ברחוב פרוג 6 בחולון. ברחוב אוסישקין 7 נשארו עמודי השער של המחנה.
ה'של"ו

ה'של"ו (5,336) ובקיצור של"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-5 בספטמבר 1575 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 24 באוגוסט 1576.
המולד של תשרי חל ביום שני, 11 שעות ו-309 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשה. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 16 במחזור העיבור ה-281. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 16 (סימנה יויאז) במחזור השמש ה-191.
שנה זו היא שנת 1,507 לחורבן הבית, ושנת 1,887 לשטרות.
אירועים

הדפסתו לראשנה של ספר יוסיפון, חיבור על תולדות עם ישראל בתקופת בית שני המהווה עיבוד של כתבי יוסף בן מתתיהו וזכה לתפוצה מרובה בחברה היהודית.
נפטרו

ד' באלול – רבי משה פרובינצאלו, פוסק הלכה וראש ישיבה במודינה ומנטובה. (נולד בה'רס"ג)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
זאב שיק

ערך זה עוסק במשורר. אם התכוונתם לדיפלומט, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1929 הונגריה 
 פטירה:  15 בדצמבר 1971 (בגיל 42) 
 שם לידה:  Schück Frigyes 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  שירה 
 
זאב שִיק (בהונגרית: Schück Frigyes;‏ 2 בספטמבר 1929 – 15 בדצמבר 1971, כ"ז בכסלו תשל"ב) היה משורר עברי ניצול השואה, שיצירתו עוסקת בשואה. ממייסדי קיבוץ להבות חביבה וחברו עד מותו.
ביוגרפיה

זאב (פרידייש) שיק נולד ב-1929, בנם של ברתה וחיים שיק. גדל במשפחה חרדית בעיר פּאפּה שבצפון-מערב הונגריה.
במלחמת העולם השנייה שהה במחנות אושוויץ, מאוטהאוזן ומחנה-המשנה שלו גונסקירכן. הוא שרד, אך כל משפחתו נספתה בשואה. הוא יצא בשאלה והפך לקומוניסט. עם שחרורו היה חולה בשחפת ושהה כארבע שנים בסנטוריום בהרי טאטרה. ב-1949 עלה לישראל והיה ממייסדי קיבוץ להבות חביבה.
נישא לחוה לבית טִיבּוֹר (ילידת 1939), ששרדה את השואה יחד עם אחותה התאומה במנזר בהונגריה, ואיבדה אף היא את כל משפחתה באושוויץ. ב-1966 היו השניים הורים לבן, אריק, ובסוף אותו עשור נולדה בתם נעמה.

בראשית שנות ה-60 כיהן כמרכז משק הקיבוץ.
הוא למד והכיר את ההיסטוריה של סביבתו של הקיבוץ (חרבת ג'למה), סייר בה ומצא עתיקות רבות, שהתווספו לאוסף הקיבוץ ושימשו חומר גלם למחקרים ארכאולוגיים.
שיק החל לפרסם את יצירתו בגיל מבוגר. זוועות המלחמה והשואה הן מוטיב מרכזי בשירתו.
בשנת תשכ"ח ראה אור בהוצאת ספרית פועלים ספר שיריו "לילה גדול", שבמרכזו חוויית השואה.
בשנת תשל"ב-1971 ראה אור באותה הוצאה ספר שיריו השני, "עין הזמן בחטאיה", המחולק לשני שערים: בשער הראשון, "היאך הפרחים שטים להיות קסדה", הוא מעמיד את עולמו כניצול השואה כנגד זה של בנו, יליד הארץ, כשיהיה חייל; בשער השני, "שער האש", הוא מביא זיכרונות מילדות ומהמחנות.
היה בכוונתו לפרסם ספר שירים שלישי בשם "המחברת הספרדית", אך נפטר בטרם הספיק, בנר שלישי של חנוכה תשל"ב, בן 42 במותו.

בשנת תשל"ח התפרסם הספר השלישי מפרי עטו, "יהלום", שנערך מעזבונו.
בנו אריק שיק הוא מנהל שיווק, ובתו ד"ר נעמה שי"ק – חוקרת השואה (הדיסרטציה שכתבה עוסקת בהתנסותן של נשים יהודיות במחנה אושוויץ-בירקנאו).
ספריו

לילה גדול: שירים, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ח.
עין הזמן בחטאיה: שירים, מרחביה: ספרית פועלים בשיתוף עם איגוד סופרי הקיבוץ הארצי, תשל"ב 1971.
לאחר מותו:
יהלום: שירים, תל אביב: ספרית פועלים בשיתוף עם קיבוץ להבות חביבה, תשל"ח. ("מעזבונו של צדיק")
הערות שוליים

↑  שמואל סולר, האחרונים לא ביישו ראשונים: קיבוץ להבות חביבה, על שם הצנחנית חביבה רייק שנהרגה ע"י הנאצים, חוגג את העשור הראשון לקיומו בסימן של התאוששות, מעריב, 20 באוקטובר 1960.
↑  ביקורות: משה דור, שירת השואה של זאב שיק, מעריב, 18 באוקטובר 1968; פינחס לנדר, 'ארבעה ספרי שירה', מאזנים כח, 2 (1969), 154–156.
↑  ביקורות: יותם ראובני, חיים על קו הקץ, דבר, 3 בדצמבר 1971; יעקב בסר, 'המצוקה באדם והזמן במצוקתו', מאזנים לד, 1–2 (1971/72), 80–81.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498536305171  ISNI: 0000 0000 3242 8010  LCCN: n80124938  VIAF: 6241457   WorldCat (עם VIAF): 6241457 
זאב שיק
וולאס וגרומיט בעולם של המצאות

| --- | --- |

 מבוסס על:  וולאס וגרומיט 
 סוגה:  מדע, המצאות, אנימציה, סטופ-מושן
 יוצרים:  ניק פארק 
 בימוי:  מרלין כרוסינאם
 מדבבים:  פיטר סאליס, אשלי ג'נסן, ג'ון ספרקס
 פסקול:  ג'וליאן נוט
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 תוכנית מקור:  וולאס וגרומיט
 הפקה
 מפיק:  פיטר לורד, ניק פארק, אליסון קירקהאם
 מפיקים בפועל:  מיילים באלאו
 חברת הפקה:  Aardman Animations HIT Entertainment HOT Animation, BBC
 הפצה:  BBC 
 אתר צילומים:  אולפני ארדמן אנימציות בבריסטול
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 תקופת שידור מקורית:  6 בנובמבר 2010 - 21 בדצמבר 2013 – 8 בדצמבר 2010 
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
וולאס וגרומיט בעולם של המצאות (באנגלית: Wallace and Gromit's World of Invention) היא תוכנית מדע באנימציית סטופ-מושן ששודרה בערוץ BBC One והופקה על ידי ארדמן אנימציות. ה-BBC אמר בהצהרה לעיתונות על הסדרה "יהיה אפשר לראות הומוריסטיות רבה של וולאס ואת כל החידושים, גאדג'טים, המצאות בעזרתו של גרומיט. הסדרה נועדה לעורר את כל החדשנות האפשרית ולהביא דור של מדענים צעירים".
פיטר סאליס חזר לדבב את וולאס. אשלי ג'נסן דיבב את כתב המדע של וולאס אשר מספר על המצאות שכשלו ונשארו על לוח השרטוט. ג'ון ספרקס דיבב קולות רקע וגם את הארכיונאי.
תקציר העלילה

וולאס מגיש תוכנית מדע בעזרתו של הבמאי, תסריטאי, צלם, מלהק, מפיק ועורך גרומיט. בכל פרק וולאס מציג המצאה אחרת, מדבר עם כתב ההמצאות ומחפש המצאות מעניינות מהעבר בעזרת ארכיונאי.
הפקה

הסדרה הוזמנה על ידי ג'יי האנט וג'ו כדור אחראי התוכן של ה-BBC One. על תפאורת הפלסטלינה ודמויות הפלסטלינה היה אחראי ניק פארק ששימש גם כמפיק הסדרה. את הסדרה ביימה מרלין כרוסינאם. את וולאס דיבב פיטר סאליס, את כתב המדע דיבבה אשלי ג'נסן ואת הארכיונאי דיבב ג'ון ספרקס. בכל שבוע שודר פרק אחד.
פינות התוכנית

ממציא השבוע
בכל שבוע מסביר וולאס על ממציא ועל המצאותיו.
לא יצא מלוח השרטוט
כתב המדע של התוכנית מסקר המצאה משונה שנשארה על לוח השרטוט.
משהוא משונה
וולאס נותן הצצה לדברים משונים.
ספירה לאחור
מכונה שמוציאה ממנה המצאה מיוחדת לקראת סוף הפרק.
DVD

ב-13 בדצמבר יצא DVD המכיל את כל 6 הפרקים בתוספת מאחורי הקלעים, מדריכים ליצירת דמויות הפלסטלינה והכנת המצאות.
הערות שוליים

↑  Rushton, Katherine (29 August 2009). "Wallace and Gromit to front science show". Broadcast. Retrieved 29 August 2009.
↑  "Wallace & Gromit: World of Invention - Movie Review". Common Sense Media. 2012-03-13. Retrieved 2013-06-10.
| וולאס וגרומיט |
| --- | --- | --- |
| ביצירתו של ניק פארק | ביצירתו של ניק פארק |  |
| סרטים קצרים | טיול לא מהעולם הזה (1989) • המכנסיים הלא מתאימים (1993) • הרפתקה מצמררת (1995) • וולאס וגרומיט: עניין של חיים ומוות (2008) |  |
| סרטים באורך מלא | וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005) • שון כבשון הסרט (2015) • שון כבשון הסרט: עף על החלל (2019) |  |
| סדרות | שון כבשון • טימי הטלה • וולאס וגרומיט בעולם של המצאות |  |
ויפלאש

ערך זה עוסק בדמות קומיקס. אם התכוונתם לסרט מ-2014, ראו .
| --- | --- |

ויפלאש, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Iron Man vs. Whiplash #1 מדצמבר 2009, אמנות מאת ברנדון פיטרסון.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  סקרלוטי: Tales of Suspense #97 (ינואר 1968) פורמן: Marvel Comics Presents #49 (מאי 1990) ואנקו: Iron Man vs. Whiplash #1 (דצמבר 2009)
 יוצרים:  סטן לי, ג'ין קולן (סקרלוטי) אריק לרסן (פורמן) מארק גוגנהיים, מרקו ג'ורג'ביק (ואנקו)
 מידע
 שם אמיתי:  מארק סקרלוטי ליאן פורמן אנטון ואנקו
 כינויים:  בלאקלאש (סקרלוטי)
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  ללא כוחות על בעל חליפת שריון חסינת כדורים וצמד שוטים חשמליים.
 חברוּת בקבוצה:  אדוני הרשע
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  צבא ת'נדרבולטס
 דמויות קשורות
 משפחה:  איגור ואנקו (אב, מת)
ויפלאש (באנגלית: Whiplash, בתרגום לעברית: "הצלפת שוט") הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס. ויפלאש המקורי הופיע לראשונה בחוברת Tales of Suspense #97 מינואר 1968, ונוצרה על ידי הכותב דייוויד מיצ'ליני והמאייר בוב לייטון.
ויפלאש הוא האלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות - מארק סקרלוטי, ליאן פורמן ואנטון ואנקו. סקרלוטי היה טכנאי חשמל מוכשר ביותר, שעבד בסניף "תעשיות סטארק" בסינסינטי ואשר חשק בחיי עושר. הוא בחר בקריירת פשע והחל לעבוד כמעצב נשק. הוא עיצב לעצמו חליפה בעלת שוט ממתכת ושימש כמתנקש עבור ארגון קרימינלי בשם "המאגיה", והתעמת מספר פעמים עם איירון מן. ליאן פורמן הייתה מוטאנטית שהשתמשה בכבלי אדמנטיום המחוברים לכפפות שבחליפתה ואשר שימשו אותה כשוטים.
ויפלאש השלישי, אנטון ואנקו, חולק בשם יחד עם דינאמו הארגמן, אם כי שתי הדמויות אינן קשורות אחת לשנייה. ואנקו הוא מדען צעיר מעיירה נידחת בלב רוסיה, שהותקף בידי אדם שגנב את חליפת איירון מן והרג מספר מאנשי העיירה, ביניהם את אביו, איגור ואנקו, כדי להפליל את טוני סטארק. באמצעות נשק מיוחד, ואנקו מצליח לפגוע במתחזה לפני שזה האחרון נמלט מהמקום, ושריון בית החזה שלו נופל. ואנקו נהפך לאובססיבי בניסיון לנקום את מות אביו, ובעזרת הטכנולוגיה שמצא בשריון בית החזה שהושאר מאחור הוא בונה חליפת שריון המצוידת בצמד שוטים חשמליים.
את דמותו של אנטון ואנקו בסרט הלייב אקשן "איירון מן 2" מגלם השחקן מיקי רורק.
הסוף (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  סרט מותחן, מדע בדיוני, מותחן, דרמה 
 כותבים:  עמר סמיר עאטף
 בימוי:  יאסר סאמי
 שחקנים:  Youssef El Sherif  Mohamed Lotfy  Ahmed Wafik  Sahar El-Sayegh  Nahed El Sebai  Amr Abdel Gelil 
 ארץ מקור:  מצרים 
 שפות:  ערבית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  30 
 הפקה
 מפיק:  Tamer Morsi 
 חברת הפקה:  Synergy Art Production 
 הפצה:  Synergy Art Production 
 שידור
 רשת שידור:  ON 
 תקופת שידור מקורית:  24 באפריל 2020 – 23 במאי 2020 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הסוף (ערבית: النهاية; אל־ניהאיה) היא סדרת טלוויזיה מצרית, בכיכובם של יוסף אל־שריף ועמר עבדל ג'ליל, בבימויו של יאסר סאמי ונכתב על ידי עמר סמיר עאטף.
העלילה מתרחשת בעולם עתידני בשנת 2120 שבה מדינת ישראל כבר חדלה מלהתקיים.
הסדרה גונתה על ידי משרד החוץ הישראלי בשל תוכן העלילה.
עלילת הסדרה

אירועי הסדרה מתרחשים בירושלים בשנה העתידית 2120, בעולם בו טכנולוגיה שולטת. העלילה סובבת סביב מהנדס שמנסה להתמודד עם השפעתה על העולם.
בסצנה בפרק הראשון של הסדרה מוצג מורה, המסביר לתלמידיו על "נפילת ישראל לאחר התפוררות ארצות הברית", ועל "מלחמת השחרור בירושלים" שכללה שימוש בנשק גרעיני, בה נלחמה ישראל נגד מדינה ערבית. המורה מסביר שהמלחמה "הסתיימה במהרה, וגרמה לחיסולה של מדינת ישראל תוך פחות ממאה שנה לאחר הקמתה, לבריחתם של מרבית היהודים בישראל ולחזרת היהודים" ל"מולדתם" – למדינות אירופה. אף ששם המדינה הערבית לא הוזכר, המבטא המצרי בין גיבורי הסדרה מעיד שמצרים היא השולטת על אדמות ארץ ישראל.
גיבור הסדרה הוא מהנדס בשם זיין (zein) שהמציא שיטה יעילה יותר לאחסון אנרגיה. גיבור הסרט נחטף בידי חברה מסתורית הרותמת את כישוריו לצרכיה. בזמן היעלמותו אישה בשם סבאח המאוהבת בו גונבת קובץ המכיל את התודעה שלו מחברת האנרגיה המקורית שעבד בה, ויוצרת רובוט הדומה לו בדיוק. הרובוט נפרד מאשתו של זיין, החושבת שבעלה האמיתי נפרד ממנה, והופך בהמשך לתוקפני ולמאיים על עתיד המין האנושי. עזיז, רובוט העוזר לבני האדם מנסה לעצור אותו, בסיוע כוחות הביטחון. במקביל זיין המקורי מנסה להבין את טיבו של המקום בו הוא מוחזק, ולאיזו מטרה הוא מנוצל, ומגלה מזימה בינלאומית בת מאות שנים.
אנשי "כוחות הביטחון" בסדרה עובדים בשירותן של חברות גדולות השולטות בעולם, ומורכבים מטיפוסים אופורטוניסטים למדי.
הסדרה מכילה רעיונות מדע בדיוני קלסיים רבים, בהם "קובץ תודעה" המאפשר לשכפל בני אדם, רובוטים אנדרואידים הזהים חיצונית לבני האדם ולומדים באופן סטטיסטי, משחקי וידאו במציאות מדומה באמצעות חיישן המחובר לראש בסגנון "מראה שחורה", ועוד.
בסדרה, כדור הארץ מחולק לחברות או קבוצות מגורים המכונות קונגלומרטים, והמטבע הומר לקוביות אנרגיה מלאות בנקודות, המכונות "EC"‏ (Energy Cubes)
שחקנים

יוסף אל-שריף
עמר עבדול ג'ליל
מוחמד לוטפי
שרה אדל
נאהד סיבאי
סייר אל-סיג
מוחמד אל-אמרוסי
אחמד וופיק
הערות שוליים

↑  البرومو الرسمي لمسلسل " النهاية " رمضان 2020
↑   צבי בראל, בסדרות הטלוויזיה של הרמדאן, יש מקום לנורמליזציה עם ישראל וגם להשמדתה, באתר הארץ, 1 במאי 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וינה האדומה

ויקטור-אדלר-הוף
וינה האדומה (בגרמנית: Rotes Wien) היה הכינוי של וינה, בירת אוסטריה בין השנים 1918 ל־1934, כאשר ראשות העיר הייתה לראשונה בידי השמאל הסוציאליסטי (המפלגה הסוציאליסטית האוסטרית).
מצב חברתי לאחר מלחמת העולם הראשונה

לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה וחתימת חוזה סן-ז'רמן בין האימפריה לבין בעלות הברית המנצחות, האימפריה התפרקה ושטחה התחלק בין מדינות עצמאיות. הרפובליקה האוסטרית הראשונה הוכרזה כרפובליקה ב־12 בנובמבר 1918 על חלקים מהרפובליקה הגרמנית-אוסטרית. הבחירות ל"קומינדרט" (פרלמנט העיר) ב -4 במאי 1919, היו הפעם הראשונה שהונהגו במקום בחירות שוויוניות לשני המינים. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית זכתה ברוב וג'ייקוב ראומן מטעמה נבחר לראש העיר הסוציאל-דמוקרטי הראשון, שאותו ירש בשנת 1923 על ידי קארל סייץ .
העיר עברה שינויים רבים בתקופות אלה. במהלך המלחמה התיישבו בעיר הבירה פליטים מגליציה האוסטרית (כיום אוקראינה המערבית), שנכבשה בחלקה על ידי הצבא הרוסי. בתום המלחמה, רבים מאנשי הצבא לשעבר הגיעו לשהות בווינה, לפחות באופן זמני, בעוד שחלק מפקידי הממשל לשעבר חזרו לארצות מולדתם. מעמד הביניים, שרבים מהם קנו אג"ח מלחמה שהיו חסר ערך כעת, הדרדרו לעוני על ידי היפר-אינפלציה. גבולות חדשים שהפרידו בין וינה לאזורים הסמוכים שהיוו מקורות מזון חשובים לווינה במשך מאות שנים הקשו על אספקת המזון. הדירות היו צפופות ומחלות כמו שחפת, שפעת ספרדית ועגבת השתוללו. באוסטריה החדשה, וינה נחשבה לבירה גדולה מדי למדינה הקטנה, ולעיתים קרובות כונתה "וסרקופף" ("ראש גדול") על ידי אנשים מאזורים אחרים במדינה.
מצד שני, אופטימיסטים ראו מגוון אפשרויות של עשייה חברתית ופוליטית נפתחים. אינטלקטואלים פרגמטיים כמו הנס קלזן, שניסחו את החוקה הרפובליקנית, וקארל בהלר מצאו הרבה מה לעשות. עבורם זו הייתה תקופת ההתעוררות, של גבולות חדשים ואופטימיות.
בווינה האדומה חיו מספר מרשים של אינטלקטואלים: אילונה דוקז'ינסקה קרל פולני, זיגמונד פרויד, אלפרד אדלר, קארל בהלר, ארתור שניצלר, קרל קראוס, לודוויג ויטגנשטיין, אדולף לוס, ארנולד שנברג ומדענים, אמנים, מוציאים לאור ואדריכלים רבים. אף שלא כולם סוציאליסטים, לא התנגדו לשלטון וראו בהתפתחות ובמודרניזציה של וינה.
קרל פולני כתב: "וינה השיגה את אחד הניצחונות התרבותיים המרהיבים ביותר בהיסטוריה המערבית ... עלייה מוסרית ואינטלקטואלית ומעמד פועלים תעשייתי מפותח, אשר מוגן על ידי מערכת וינה, עמד בפני ההשפעות המשפילות של התפרקות כלכלית קשה והשיג רמה שמעולם לא הושגה המוני העם בשום חברה תעשייתית."
ג'ון גונתר אפיין את התפאורה הכללית של וינה בין המלחמות: "חוסר השוויון בין וינה המרקסיסטית לבין האזור הכפרי הדתי היה המניע השולט בפוליטיקה האוסטרית עד עלייתו של היטלר. וינה הייתה סוציאליסטית, אנטי-דתית, וכעיר, עשירה למדי. העורף היה עני, מפגר, שמרני, קתולי, וקנאי ברמת החיים הגבוהה של וינה. "
פוליטיקה כללית

הקואליציה בממשלה הראשונה של הפדרציה החדשה קבעה בחוק יום עבודה בן 8 שעות, תוך שבוע בלבד מהכרזת הרפובליקה בנובמבר 1918. יתר על כן, מערכת עזרה למובטלים הוקמה ולשכת העובדים ("Arbeiterkammer", רשמית "Kammer für Arbeiter und Angestellte") הוקמה על ידי החוק כנציגות הרשמית של העובדים. ההתלהבות מרפורמות מסוג זה הפכה קטנה יותר ויותר בתוך המפלגה החברתית הנוצרית ככל שחלף הזמן מאז סיום מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1920 הקואליציה התפרקה ומאז ועד 1945 הסוציאל-דמוקרטים היו באופוזיציה ברמה הארצית או במחתרת אך המשיכו לשלוט בעיר וינה, שם הגיעו לרוב מוחלט בבחירות 1919. מטרתם הייתה להפוך את וינה לדוגמה נוצצת לפוליטיקה סוציאל-דמוקרטית. האמצעים שלהם באותה תקופה נחשבו למצטיינים או אפילו מרהיבים ונצפו באירופה כולה. השמרנים באוסטריה לא אהבו את המצב, אך לא ניתן היה לעשות דבר נגד הצלחתם של הסוציאל-דמוקרטים בבחירות בווינה. שתי המפלגות הגדולות הסכימו במהרה להפריד בין "וינה האדומה" לבין שאר המדינה. הפרלמנט הלאומי העביר את השינויים בחוקה כדי לאפשר זאת בשנת 1921 וב־1 בינואר 1922, וינה נוצרה כ"בונדסלנד" האוסטרי התשיעי.
לאחר 1934 העיר גונטר: "בווינה הסוציאליסטים ייצרו ממשל מדהים, מה שהפך אותה ככל הנראה לעירייה המצליחה ביותר בעולם. [...] הישגיהם של הסוציאליסטים בווינה היו התנועה החברתית המלהיבה ביותר של התקופה שלאחר המלחמה. בכל מדינה אירופאית. תוצאה: אנשי הדת הפציצו אותם מתוך קיומם."
דיור ציבורי

הממשלה העבירה עוד בתקופת האימפריה, בשנת 1917 חוק להגנת הדייר (Mieterschutzgesetz) שהוחל מיידית על וינה. למרות האינפלציה הגבוהה, החוק הורה על הקפאת דמי השכירות של דירות ברמה של שנת 1914. הדבר הפך את השיכונים הפרטיים החדשים ללא רווחיים. לאחר המלחמה, הביקוש לדירות במחיר סביר גבר ויצירת פרויקטים של דיור ציבורי וחברתי הפכה לדאגתם העיקרית של הסוציאליסטים בווינה.
בשנת 1919 העביר הפרלמנט הפדרלי את חוק דרישת הדיור (Wohnanforderungsgesetz) כדי לשפר את היעילות של מבני הדיור הקיימים. הביקוש הפרטי הנמוך לאדמות בנייה ועלויות הבנייה הנמוכות הוכיחו את עצמם לטובה בתכנון הדיור הציבורי הנרחב של הממשל.
משנת 1925 (השנה בה המטבע ה"שילינג" החזק החליף את ה"כתר") ועד שנת 1934, נבנו למעלה מ־60,000 דירות חדשות במבנים הנקראים Gemeindebau ("בניית קהילה") במסגרת תוכנית סוציאליסטית לבניית דיור חברתי. רחובות גדולים היו ממוקמים סביב חצרות ירוקות, למשל בקרל מרקס הוף ובג'ורג' וושינגטון הוף. דיירי הדירות החדשות נבחרו על בסיס מערכת דירוג שבה למשל אנשים עם מוגבליות הועדפו. ארבעים אחוז מעלויות הבנייה נלקחו מתמורת מס הדיור בווינה, והשאר מתמורת מס המותרות של וינה ומקרנות פדרליות. השימוש בכסף ציבורי לכיסוי עלויות הבנייה איפשר לשמור על דמי השכירות של דירות אלה נמוכים מאוד: עבור משק בית של עובד, שכר הדירה לקח 4 אחוזים מההכנסה של משק הבית; בבניינים פרטיים זה היה 30 אחוז. אם הדיירים חלו או לא מובטלים, ניתן היה לדחות את תשלומי שכר הדירה.