stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרינה הרצליה
ביקורת > איכות הסביבה

מחקר שערך פרופ' דב צביאלי, ראש תוכנית המוסמך בניהול משאבי ים במרכז האקדמי רופין, מצא שמאז הקמת המרינה נגרם הרס לרצועת החוף, עקב עצירת החול המגיע מהים מכיוון דרום. ההרס מתבטא בצמצום רוחב החוף החולי המשתרע בין קו המים לבין צוקי הכורכר שמצפון למרינה, עד כדי גלים המתנפצים ישירות לצוקים. דבר זה גורם לכרסום בצוקים ולהתמוטטותם, כפי שקרה באפולוניה.
כדי לפתור את בעיית סחף החול והרס רצועת החוף מצפון למרינה, ביוני 2020, הצביעו חברי מליאת הוועדה המקומית של הרצליה בעד תוכנית להקמת שבעה שוברי גלים חדשים לאורך חופי הרצליה. לתוכנית מתנגדים הטוענים ששוברי הגלים יפגעו במערכת האקולוגית, וכי הם יגרמו נזק לפעילות השייט והגלישה בחופי העיר. תוכנית זו בוצעה לאחר שנים של מחקר שבוצע על ידי המכון הישראלי לחקר הנדסה ימית.
גלריה

המגדלור בקצה שובר הגלים הראשי
הכניסה אל המעגן
שובר הגלים הראשי
המספנה
סירות במרינה לעת שקיעה
בניין הנהלת המרינה ופסל העיט מעשה ידיה של הפסלת אילנה גור
סופר־דבורה סימן 3 של חיל הים הישראלי עוגנת במרינה
לקריאה נוספת

מרדכי נאור, סיפורי הרצליה - 50 פרשיות בתולדות הרצליה, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2013, הפרק "המרינה", עמ' 204–206.
הערות שוליים

↑  שירות גלובס, ‏צפו: מלון יוקרה חדש שנבנה על אי מלאכותי בהרצליה, באתר גלובס, 15 במאי 2015
↑  תוכנית מתאר ארצית חלקית לחופים - חוף הים התיכון - תוכנית תמא/ 13/ ים - תיכון - אושרה בממשלה ב-31 ביולי 1983
↑  יואב יצחק, מרכז ענק לבניית המרינה הרצליה יפורסם על ידי מינהל המקרקעין ביום ו, מעריב, 11 בפברואר 1988
↑  אורי גינוסר, קבוצת נייטי קירש זכתה במיכרז המרינה בהרצליה, מעריב, 1 ביוני 1988
↑  יואב יצחק, שוקי פורר קיבל אופציה לרכוש 1% מפרויקט המרינה בהרצליה, מעריב, 21 ביוני 1988
אסתר גולדברשט, המרינה בהרצליה, מעריב, 24 בנובמבר 1989
↑  אסתר גולדברשט, 500 מליון דולר על הגלים, מעריב, 15 ביוני 1990
↑  אזורים וקנדאל מכרו 220 חדרים במרינה-הרצליה ב-44 מיליון ד', באתר גלובס, 16 ביוני 1997
↑  הרצליה: עופר ומבני גזית מכרו 61 דירות ב-17.3 מיליון דולר, באתר גלובס, 1 בספטמבר 1997
↑  אריה אבנרי, מושחת מעל החוק, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 במאי 2015
↑  איתמר לוין, ‏עיריית הרצליה: זיסר ניצל קשריו עם לנדאו כדי להפר מיכרז המרינה, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2000
↑  איתמר לוין, ‏ביהמ"ש: השימוש למגורים בדירות במרינה בהרצליה אינו חוקי; יש להשכירן מדי שנה, באתר גלובס, 12 בדצמבר 1999
↑  איתמר לוין, ‏עיריית הרצליה: זיסר ניצל קשריו עם לנדאו כדי להפר מיכרז המרינה, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2000
↑  יצחק דנון, ‏ראש עיריית הרצליה: תביעת יזמי המרינה היא סחטנות נקלית להסרת תביעת העירייה נגדם, באתר גלובס, 23 באפריל 2001
↑  מירי ריילי, עיריית הרצליה תובעת מזיסר ולנדאו 10 מיליון שקל על רשלנות בפרשת המרינה, באתר הארץ, 28 ביוני 2001
↑  מירי ריילי, ביהמ"ש: מוטי זיסר אינו נושא באחריות אישית להפרת ההסכמים במרינה בהרצליה, באתר הארץ, 27 במאי 2003
↑  רותם שטרקמן, אלסינט - פתיחת קניון ארנה בהרצליה פיתוח תרמה בינתיים לגידול בהוצאות, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2003
↑  גל ניסים, ‏הרצליה: נחנך כביש עוקף מרינה, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2003
↑  ניר פפאי, מרינה הרצליה: ההשלכות האפשריות של פסק הדין על המאבק לשמירה על חופי ארצנו
↑  שלומית צור, משרד התיירות לרוכשי הדירות במרינה בהרצליה: הסבו הדירות למלון, באתר TheMarker‏, 31 בינואר 2010
↑  דליה טל, ‏פעם היה כאן חוף, באתר גלובס, 1 במאי 2000
↑  הזורעים במרינה בדמעה יקצורו, גיל דורון, אתר מט"ח
↑  רועי הדרי, האם שבעה שוברי גלים חדשים ישנו לתמיד את חופי הים של הרצליה? הסיפור המלא, באתר צומת השרון - הרצליה, 5 ביוני 2020
↑   צפריר רינת, חשש לפגיעה בחופים: התוכנית להקמת שוברי גלים בהרצליה עומדת לעלות מדרגה, באתר הארץ, 4 ביוני 2020
↑  אריה אברמזון ורועי הדרי, מאות מפגינים מול בניין העירייה נגד התוכנית להקמת שוברי גלים חדשים בהרצליה. צפו, באתר צומת השרון - הרצליה, 16 ביוני 2020
תבנית:תחבורה בישראל
תבנית:בקרת זהויות
ז'אן פיאז'ה

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1896 נשאטל, שווייץ 
 פטירה:  16 בספטמבר 1980 (בגיל 84) ז'נבה, שווייץ 
 שם לידה:  Jean William Fritz Piaget 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, ביולוגיה, לוגיקה, פסיכולוגיה קוגניטיבית, פסיכולוגיה התפתחותית, פילוסופיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דה רואה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נשאטל 
 מנחה לדוקטורט:  Otto Fuhrmann 
 מוסדות:  אוניברסיטת נשאטל (1925–1929)  אוניברסיטת לוזאן (1938–1951)  משרד החינוך הבינלאומי (1929–1967)  אוניברסיטת ז'נבה (1929–1971)  אוניברסיטת ציריך  סורבון 
 תלמידי דוקטורט:  Michelangelo Flückiger, Guy Cellérier, סימור פאפרט, Bernhard-Hardi Fischer, Bärbel Inhelder, Gérald Noelting, Gérard Vergnaud 
 פרסים והוקרה:  פרס בלצן (1979)  פרס א. ל. תורנדייק (1976)  פרס ארסמוס (1972)  Award for Distinguished Contributions to Developmental Psychology (1971)  פרס האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה לתרומות מדעיות נכבדות לפסיכולוגיה (1969)  Honorary Fellow of the British Psychological Society 
 בן או בת זוג:  Valentine Piaget (1923–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 
פסל של ז'אן פיאז'ה
ז'אן פיאז'ה, בשמו בלידה ז'אן-ויליאם-פריץ פיאז'ה (בצרפתית: Jean Piaget או Jean-William-Fritz Piaget‏; 9 באוגוסט 1896 נשאטל – 16 בספטמבר 1980 ז'נבה) היה פסיכולוג שווייצרי שתרם רבות להתפתחות הפסיכולוגיה ההתפתחותית והפסיכולוגיה הקוגניטיבית.
תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית שלו והשקפותיו האפיסטמולוגיות נקראות כיום "אפיסטמולוגיה גנטית". בשנת 1955 הקים את "המרכז הבין-לאומי לאפיסטמולוגיה גנטית" בז'נבה וניהל אותו עד מותו בשנת 1980. המרכז הפיק שיתופי פעולה רבים, ולכן נחשב בספרות המדעית כ"מפעלו של פיאז'ה". פיאז'ה גם פיתח את שיטת הניסוי הנשען על הצגת חידות לאנשים וניתוח הסיבות לשגיאות בתשובותיהם.
התאוריה שלו על התפתחות הילד היא בבחינת חומר חובה לכל סטודנט לחינוך במדינות רבות, כולל בישראל. בעקבות הגותו, מחנכים ממשיכים לשלב אסטרטגיות קונסטרוקטיביסטיות בתחום החינוך.
בדיסציפלינות העכשוויות (בעשרות השנים האחרונות) מחקריו לא היו מתקבלים כיוון שעשה אותם על מעט מאוד ילדים, בעיקר ילדיו שלו.
ביוגרפיה

פיאז'ה נולד בשנת 1896 בעיר נשאטל, במשפחה פרוטסטנטית דוברת צרפתית. אביו היה ארתור פיאז'ה, בלשן מומחה בשפות רומאניות והיסטוריון של הרפורמציה, פרופסור באוניברסיטת נשאטל, בה כיהן כרקטור הראשון שלה. אימו הייתה רבקה סוזן לבית ג'קסון, בת למשפחת תעשיינים צרפתים בעלת שורשים אנגליים (אבותיה התיישבו בצרפת במאה ה-18) וקשרים משפחתיים עם משפחת פז'ו.
בגיל 10 כבר חיבר פיאז'ה מאמר מדעי ראשון (כדי להוכיח לספרן האוניברסיטה שהוא ראוי לקבל זכות שאילת ספרים). בגיל 22 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת נשאטל. בתחילת דרכו עסק כזואולוג בחקר רכיכות, וכפילוסוף בתחום האפיסטמולוגיה (הפילוסופיה של ההכרה).
כאשר שינה את תחום התעניינותו לפסיכולוגיה התפתחותית, הוא חקר את התפתחותה של התודעה אצל הפרט, בהתאם לגילו הביולוגי. פיאז'ה התחיל את מחקרו הפסיכולוגי בניתוח שגיאות בפתרונות שעשו ילדים בתגובה למבחני מנת משכל. כאשר נולדו לו ילדים משלו, הוא ערך עליהם תצפיות מדעיות ואלו היוו בסיס לרעיונות תאורטיים רבים שהעלה בתחום זה.
במרבית מחקריו הוא עסק בחקר התפתחות כלי המחשבה. במהלך חייו עסק בפסיכולוגיה התפתחותית-קוגניטיבית (פסיכולוגיה התפתחותית של דרכי המחשבה המודעת) והרבה לחקור את תקופת הילדות – החל מהלידה ועד ההתבגרות. פיאז'ה הרבה לעסוק גם בתחום האפיסטמולוגיה (הפילוסופיה של ההכרה) – בעיקר בדרכי רכישת הידע אצל בני האדם כפרטים.
בנוסף לכך, פיאז'ה עסק רבות בחינוך והשפיע רבות על העשייה החינוכית בעולם. הוא ייחס חשיבות רבה לחינוך ילדים וכמנהל "הלשכה הבין-לאומית לחינוך" הוא הצהיר כי "רק החינוך מסוגל להציל את החברה שלנו מהתמוטטות אפשרית, בין אם היא אלימה או הדרגתית". ב-1955 ייסד בז'נבה מרכז ל"אפיסטמולוגיה גנטית", מונח שהטביע ושתיאר את התפתחותם של מבני החשיבה אצל הילד.
פיאז'ה נבחר על ידי המגזין "טיים" כאחד ממאה האנשים שעיצבו את המאה ה-20. ספרו הידוע ביותר, "תפיסת העולם של הילד", נמכר במיליוני עותקים, ונחשב עד היום לספר יסוד בתחום. לדברי הפסיכולוג הגרמני ארנסט פון גלזרספלד, ז'אן פיאז'ה היה "חלוצה הגדול של התאוריה הקונסטרוקטיביסטית של הידיעה". עם זאת, רעיונותיו לא הפכו פופולריים עד שנות השישים של המאה העשרים. בסוף המאה ה-20, פיאז'ה היה מבין הפסיכולוגים המצוטטים ביותר באותה תקופה, שני רק לפרדריק סקינר.
ספרי פיאז'ה שתורגמו לעברית

תפיסת העולם של הילד, תרגם אליהו פורת, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ז 1966.
שש מסות על ההתפתחות הנפשית, תרגם אליהו פורת, מרחביה ספרית פועלים, תשכ"ט 1969.
השפיטה המוסרית של הילד, תרגם י' מאיר, ערך יעקב לוי, תל אביב.
הפסיכולוגיה של הילד, תרגם יונה שטרנברג, תל אביב תשל"ב 1972.
הסטרוקטוריאליזם, תרגם ג"מ קרוי, תל אביב תשל"ב 1972.
ראו גם

תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה
לב ויגוצקי
ראובן פוירשטיין
תוכנית CASE
עקרונות עיצוב אוניברסליים ללמידה
לקריאה נוספת

יהודה פריד, ז'אן פיאז'ה – פסיכולוגיה ומתודה, בסדרת אוניברסיטה משודרת בהוצאת משרד הביטחון, 1984.
יוסף גלנץ, פרויד ופיאז’ה – עימות לאור היבטים כלליים, יהודיים וישראליים, "החינוך", רבעון לדברי פדגוגיה ופסיכולוגיה, 5, 1977.
הערות שוליים

↑  פיאז'ה – אחד ממאה האישים שהשפיעו על המאה ה-20, בגיליון TIME בקטגוריית מדענים
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266562305171  PLWABN: 9810616547005606  BIBSYS: 90052766  BNC: 000041116  BNE: XX4578567  BnF: cb119196137 (data)  CANTIC: a10459820  CiNii: DA00403222  GND: 118594133  HDS: 009056  ICCU: CFIV018480  ISNI: 0000 0001 2095 9583  LCCN: n78093533  LNB: 000006830  MGP: 108845  NDL: 00452755  NKC: jn20000701408  NLA: 35422041  NLG: 73606  NLK: KAC201506222  NSK: 000099555  NTA: 068324421  RERO: 02-A003691372  SELIBR: 253123  SNAC: w6pc3h05  SUDOC: 027071170  Trove: 946979  ULAN: 500324013  VcBA: 495/110233  VIAF: 39382513   WorldCat (עם VIAF): 39382513 
ז'אן פיאז'ה ואשתו ולנטין, 1932
פיאז'ה, 1925
עזרא הסופר

.
| --- | --- |
איור משנת 1553
איור משנת 1553
 לידה:  בבל
 פטירה:  440 לפנה"ס יהודה, ישראל 
 מדינה:  הממלכה האחמנית 
 מקום פעילות:  מסופוטמיה, פחוות יהודה
 תקופת הפעילות:  ? – 421 לפני הספירה 
 רבותיו:  ברוך בן נריה
 תלמידיו:  שמעון הצדיק
 חיבוריו:  ספר עזרא, רוב דברי הימים (לפי התלמוד הבבלי)
 אב:  שריה 
 
 תפקידים נוספים:  כהן 
 
דמותו של עזרא או ירמיהו, על ציור מהמאה ה-3
עֶזְרָא הַסּוֹפֵר בן שריה (חי במאה ה-5 לפנה"ס) היה ממנהיגי היהודים בימי שיבת ציון ובתחילת תקופת בית שני. כינויו "הסופר" מתאר את בקיאותו בתורה ואת פעולותיו בלימוד התורה והעתקתה. דעה נוספת מסבירה שזה כינוי לפקיד גבוה בממלכת פרס. [דרוש מקור]
בשנה השביעית למלכות ארתחשסתא מלך פרס (457 לפנה"ס), כ-129 שנה לאחר חורבן בית ראשון, עלה עזרא מבבל לירושלים כממונה מטעם המלך, בראש חבורה של עולים יהודים. הוא הגיע לארץ יהודה עם כתב זכויות ("נשתוון") שניתן לו מטעם מלך פרס והביא עמו מענק של כסף וזהב מהמלך עבור בית המקדש ותרומות של יהודי פרס שהועלו באישור המלך, בנוסף לתקציב קבוע של המלך עבור בית המקדש.
על עזרא נאמר בתוספתא כי ראויה הייתה התורה להינתן על ידיו, אלא שבא משה רבנו וקדמו. עזרא הסופר נפטר בט' בטבת, ומאחר שיום זה סמוך לעשרה בטבת, יום האבל לציון תחילת המצור הבבלי על ירושלים, צירפו את האבל על מותו של עזרא אליו.
על פי ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים (המאה ה-1 לספירה), עזרא נפטר בשיבה טובה "ונקבר בכבוד רב בירושלים". לפי מסורות עממיות נקבר עזרא בעיראק, בקבר עזרא הסופר והאתר שימש מוקד עלייה לרגל.
על שמו רחובות בישראל, תנועת הנוער הדתית עזרא וכן היישוב בית עזרא.
מעמדו וסמכויותיו

עזרא היה "שליח המלך", כלומר הממונה מטעמו על היהודים שישבו באחשדרפנות עבר הנהר (ממערב לנהר פרת), ובכלל זה מחוץ למחוז יהודה (פחוות "יהוד") גופא. מתוקף תפקידו הוא היה שופט עליון שביכולתו לגזור קנסות, עונשי מאסר, גלות, ואפילו עונש מוות. בסמכותו היה מינוי שופטים ודיינים שיסייעו להשליט את חוקי התורה ("חוקי האבות") שהוכרו כחוקי המלך. ככלל, סמכותו של עזרא מוגדרת כסמכות אוטונומית דתית ולא כתפקיד פוליטי. עזרא לא היה פחה, לא היו לו לא סמכויות ביצוע ולא כוח כפייה (צבא), אך היו לו סמכויות להורות את התורה ולהשליטה בעם.
פעולותיו

עזרא פעל לחיזוק לימוד התורה וקיומה, והנחיל לעם את ההכרה שעבודת הקב"ה מתבצעת בידי כל יחיד בדומה לעבודת הקב"ה על ידי הכהנים בבית המקדש. בפעולותיו נקט עזרא בעיקר גישה של הסברה, שכנוע ותיקון תקנות, אותה העדיף על פני כפייה שרירותית. עזרא רצה לשמר את הטוהר הדתי והאתני של התא המשפחתי כבסיס לנאמנות לה'. עזרא ראה בישראל "זרע קודש" החייב להיבדל מ"עמי הארצות", וחשש מהתבוללות מפני שלא כל היהודים נצרפו בכור הגלות. לעזרא היה חשוב להדגיש כי היוזמה שלא לבוא בברית הנישואין עם הנוכרים הייתה של השרים וכי הוא נענה ליוזמה זו. לפי חלק מהמפרשים עזרא חתם על "האמנה" בשם עזריה. ייתכן גם שלא חתם מפני שרק ראשי העם חתמו על האמנה, כנציגי העם, ולא המנהיגים הרוחניים שהם אלה שדרשו את חתימת האמנה, כנציגי האלוהים.
מיד בהגיעו לארץ ישראל, בשנה השביעית למלכות ארתחשסתא, הגיעו אליו חלק מהשרים וסיפרו כי נפוצים נישואי תערובת עם העמים השכנים, בעיקר בקרב עשירי העם. עזרא שראה בנישואי תערובת חטא חמור שעלול לגרום לעונש גלות וסכנת התבוללות דתית ולאומית, הגיב בזיעזוע, קרע את בגדיו, מרט את שערות ראשו וצם. קהל גדול שהתאסף סביבו בכה וקרא לגרש את הנשים הנוכריות. עזרא השביע את הכהנים והלוים לסייע לו וכינס את העם לאספה מיוחדת ואיים להחרים את רכושו של מי שיעדר מהאספה. באספה השביע עזרא את העם להיפרד מהנשים הנוכריות (אפשרות גיורן של הנשים הנוכריות לא הוזכרה כלל), והוחלט להקים בית דין מיוחד לגירוש הנשים הנוכריות. בבירור שערך בית הדין התגלה פגם ביחוסם של 113 איש.
פרשנים וחוקרים מייחסים לו את הצבת החיץ בין היהודים לבין העמים האחרים שישבו בארץ או מטעמים אחרים:
החלפת הכתב העברי העתיק בכתב האשורי המרובע.
החלפת שמות החודשים העבריים (אביב, זיו, ירח איתנים, בול, וכו') בשמות החודשים המוכרים לנו כיום, שהם למעשה שמות אשוריים-בבליים.[דרוש מקור]
כדי לחזק את קריאת התורה, כינס עזרא את כל העם לאספה מיוחדת בראש השנה. באספה עמד עזרא על מגדל עץ, וקרא בתורה לאוזני כל העם. לצידו עמדו 13 ממנהיגי העם והלויים וכנראה הסבירו לעם את פירוש הקריאה.
בין פעולותיו העיקריות לחיזוק לימוד התורה נמנות התקנות הבאות:
הנהגת טעמי המקרא.
תקנה לקרוא בתורה בראש השנה (לדעת חלק מהמפרשים).
העמדת מתורגמן ליד הקורא בתורה, כדי שיסביר את הפירוש לשומעים.
קריאת התורה בימי שני וחמישי (בנוסף ליום שבת)
לצידו פעלו תלמידיו שכונו "סופרים". הסופרים היו ביישובי יהודה העתיקו ספרי תורה למדו את העם תורה ותקנו תקנות.
פעולותיו > שינוי הכתב העברי

שינוי הכתב העברי על ידי עזרא הסופר גרר משמעויות רבות בתחום הרוחני ובתחום והפוליטי. הכתב העברי הקדום נחשב אז לכתב קדוש מפאת היותו שפת התורה, ושינוי כתב זה גרר שינוי מעמד השפה, משפה הנחשבת שפה קדושה לשפה אשר משתמשים בה ביום יום.
הכתב העברי הקדום נחשב לקדוש באותה תקופה, לכן כל דבר אשר נכתב בו נחשב לקדוש גם הוא. דבר זה גרם לכך שכתובות חסרות כל מעמד רוחני הפכו לבעלות מעמד דתי. זאת נטען בדברי הרמב"ם על שינוי הכתב. ניתן לראות כי המטבעות היו כתובים בכתב העברי, מה שסימל את שינוייה של מעמד השפה, מאחר שמטבעות הם דבר חולין אשר משמש את העם לשימושם היומיומי, ולא לדברי קדושה, כמו שהיה נהוג לכך לפני.
הכתב העברי הקדום העניק סמכות וחזות חיצונית של מסמך רשמי לחיבורים, במיוחד לספרי התורה. רק בתקופות מאוחרות יותר ניתן למצוא תפיסות שליליות על הכתב העברי, כאשר העיקרית בהם היא המחלוקת הדתית סביב כתב התורה: על שינוי כתב המקור שלה, ועל סיבות לשינוי.
יש המסבירים כי המניע של עזרא בשינוי הכתב בו נכתבת התורה מן הכתב העברי העתיק לכתב אשורי הוא משום שהכתב אשורי היה נהוג בממלכת בבל שם התרכזה עיקר הנוכחות היהודית בתקופתו (אף לאחר שיבת ציון), עזרא חשש כי הבדלי השפה יביאו לנתק של העם שבגלות עם התורה והמקורות, וכן נתק בין העם שבארץ ישראל לאלו שבגלות. מגמה זו ניכרת גם בשינוי שמות החודשים העבריים שהיו נהוגים בתקופה מוקדמות יותר (שמות מספריים, כשניסן הוא החודש הראשון, ואדר הוא החודש השנים עשר) לשמות בבליים, שנעשה בתקופה זו.
פעולותיו > תקנות עזרא

עזרא נחשב החוליה המקשרת בין תורה שבכתב לתורה שבעל-פה. חז"ל מונים עשר תקנות שנתקנו לעם ישראל על ידי עזרא, והן:
קריאת התורה בימים שני וחמישי, וכן בתפילת מנחה של שבת. הקריאה בימי שני וחמישי נועדה למנוע מצב של שלושה ימים רצופים בלא קריאה בתורה, והקריאה במנחה בשבת נועדה לאלו שלא יכולים להגיע לקריאה בימי החול.
קריאת פרשיות התוכחה, המכילות את הקללות המגיעות לישראל אם יפרו את התורה, בזמנים קבועים: את הכתובות בספר ויקרא לפני חג השבועות ואת הכתובות בספר דברים לפני ראש השנה, על מנת שתכלה שנה וקללותיה. תקנה זאת מתאימה יותר לסדר קריאת פרשת השבוע במסורת הבבלית ולא למסורת הארץ ישראלית של סיום התורה כל שלוש שנים.
ישיבת בתי הדין בימי שני וחמישי, שהיו ימי השוק בהם מתכנסים בני הכפרים בעיירות הגדולות.
כיבוס הבגדים בימי חמישי, כדי שביום שישי יהיו פנויים להכנות האחרות לשבת.
אכילת שום בערבי שבת, כי השום מרבה את הזרע.
השכמת האישה בבוקר לאפות, כדי שיהיה לחם מצוי בבית עבור העניים.
לבישת סינר על ידי הנשים משום צניעות.
שתהא אישה חופפת וטובלת (חפיפה (הלכה)).
מעבר רוכלים ממקום למקום ומכירת תכשיטי נשים כדי שהנשים תמצאנה חן בעיני בעליהן. תקנה זאת מונעת מסוחרי המקום למנוע תחרות מצד רוכלים אשר אינם כפופים למסי המקום.
טבילת עזרא - חיוב טבילת בעל קרי לפני לימוד תורה ותפילה.
מספר עליותיו לארץ

ישנה מחלוקת בשאלה האם עזרא עלה מבבל יחד עם זרובבל ויהושע, ונמצא שעלה פעמיים מבבל: לאחר הכרזת כורש עלה לארץ יחד עם זרובבל, כעבור זמן קצר חזר לבבל, ועשרים וארבע שנים לאחר עלייתו הראשונה, בימי ארתחשסתא, עלה שנית לארץ. או שעלה פעם אחת בלבד בימי ארתחשסתא כפי שמסופר בספר עזרא.
המחלוקת נעוצה בשאלה האם המאורע המתואר בספר נחמיה פרק ח, שבו עזרא מקריא את התורה לעם ישראל, אירע סמוך לעליית נחמיה ובניית חומת ירושלים, או שתיאור זה הוא חלק מ'ספר היחס' שמתאר את עליית זרובבל וצוטט בפרק ז של ספר נחמיה.
לכל הדעות בשנים שבין עליית זרובבל לעליית עזרא, שהה עזרא בבבל, וחז"ל בארו שסיבת שהותו בבבל הייתה מאחר שרצה להמשיך בלימוד התורה מפי ברוך בן נריה שהיה "אדם גדול וישיש ואפילו בגלקטיקא (=באלונקה) לא יכול להטען". בכך משמש עזרא הסופר חוליה מקשרת במסירת התורה בין הדורות שכן ברוך בן נריה היה תלמידו של ירמיהו הנביא.
משפחתו

עזרא היה בנו של שריה הכהן שהיה בן למשפחת הכהנים בני צדוק, שנהרג על ידי נבוכדנצר בזמן חורבן בית ראשון. אחיו של עזרא היה יהוצדק אביו של יהושע הכהן הגדול בתחילת תקופת שיבת ציון.
לפי התלמוד, רבי אלעזר בן עזריה היה דור עשירי לעזרא, וזו הייתה אחת הסיבות למינויו לנשיאות.
תאריך פטירתו

בסליחה לעשרה בטבת "אזכרה מצוק", שנכתבה בידי רבי יוסף אבן אביתור, ונהוגה בנוסח אשכנז, נאמר שעזרא נפטר בט' בטבת. תאריך זה מופיע גם בהלכות גדולות ובכלבו ובמפרשי השולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"פ, סעיף ב'. בכל המקורות הללו נחשבת פטירת עזרא כאחת הסיבות לצום תשעה בטבת. לעומת זאת, במספר סליחות ספרדיות ובספרים אחרים, כמו ספר היוחסין של אברהם זכות, כתוב שעזרא הסופר נפטר בי' בטבת. לפי יוסף בן מתתיהו נקבר עזרא הסופר בירושלים, אך קיימת גם מסורת עממית לפיה קבר עזרא הסופר נמצא בבצרה שבעיראק, ושימש אתר עליה לרגל ליהודי עיראק ואף למוסלמים כיום.
ראו גם

מלאכי
שיבת ציון
הכנסת הגדולה
אלפבית עברי
ספר עזרא
קללת עזרא הסופר
נחמיה
לקריאה נוספת

עדין שטיינזלץ, ‏דמויות מן המקרא, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980, פרק י"ג - "עזרא ומתן התורה"
דניאל פרידמן, הרצחת וגם ירשת - משפט, מוסר וחברה בסיפורי המקרא, הוצאת דביר, 2000, הפרק "גירוש הנשים הנוכריות - המהפכה המשפטית של עזרא", עמ' 392-382.
יאיר וייץ, "אנחנו כורתים אמנה - מי ומתי", אסיף ד (תשע"ז), תנ"ך ומחשבה עמ' 364–401.
הערות שוליים

↑  יעקב ליוור, יהודי ארץ ישראל בתקופה הפרסית, עליית עזרא הסופר; בתוך: יואל רפל (עורך), תולדות ארץ־ישראל, כרך א, שער שלישי - תקופת המקרא, עמ' 217.
↑  על פי המסורת היהודית, היה זה בשנת ג'תי"ד, 347 לפנה"ס, כשנה לאחר חנוכת בית המקדש השני - תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ג', עמוד ב'; על אי ההתאמה הכרונולוגית, ראו: השנים החסרות.
↑  ספר עזרא, פרק ז.
↑  סנהדרין ד.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 11, פרק ה, פסקה ה, סעיף 158.
↑  מסעות בזמן: ממדינת מקדש לעם הספר - מדריך למורה, תל אביב: מטח: המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 2008
↑  קראו בכותר - מסעות בזמן: ממדינת מקדש לעם הספר - מדריך למורה, באתר school.kotar.cet.ac.il
↑  רבי עזריה מן האדומים, בספרו מאור עיניים, פרק ט', עמ' 144 פירש את דברי הירונימוס (342 - 420) המצוטטים בהערות בהמשך (לגבי החלפת הכתב), כך: "שלא יתערבו היהודים עם השומרונים", אולם שד"ל (במכתבו לרפאל קירכהיים, מודפס בספרו של קרכהיים: כרמי שומרון, עמ' 109-110) מדייק בניסוח הלטיני, ומבאר שהכוונה היא: "שלא יתערבו כתבי הקודש של היהודים עם כתבי הקודש של השומרונים"
↑
הירונימוס בעיבוד ללטינית של ספרו היווני של אוסביוס (263? – 339) "כרוניקות" ”[...] Hujus tempore Esdras sacrae Scripturac Hebraeo rum scriba litteratus ao noscebatur quem ajunt omites Divinas Scriptures recoluisse Judaeisquc de integro tradidisse novis characteribus [...]” (אוסביוס, Chronicle, ‏"The Hebrew Chronicle", (הנוסח הארמני עם התרגום ללטינית). פסקה 41 (בתרגום לאנגלית על ידי Robert Bedrosian‏). (במטרה להבדיל בין היהודים לבין השומרונים ["עמי הארצות"] שהשתמשו בכתב הקודם).
הירונימוס, בהקדמתו לספר שמואל בתרגום הוולגטה שלו: "Helmeted Introduction". (תרגום לאנגלית באתר Christian Classics Ethereal Library).
↑  עבאדי י׳ ע׳ ופרופ' זיסו ב׳, ויהי ככלות משה לכתוב את דברי התורה הזאת על ספר עד תומם, באתר הפקולטה למדעי היהדות, אוניברסיטת בר אילן, ‏תשע"ח
↑  שלמה נאה, על כתב התורה בדברי חז"ל: המסורת על החלפת הכתב בידי עזרא, לשוננו ע', תשס"ח, עמ' 125-143
↑  אררט נ׳, עזרא ה"סופר" בספרות הבתר-מקראית, לשוננו י"ח, מוסד ביאליק, ירושלים, תשל"ג, עמ' 85-101 (מידע בקטלוג רמב"י)
↑  מדוע שמות החודשים העבריים הם פרסיים, באתר תבונות
↑  ”אמר רבי חנינה: "שמות חדשים עלו בידם מבבל"” (תלמוד ירושלמי, מסכת ראש השנה,  פרק א', הלכה ב' (דפוס וילנא: דף ו', עמוד א'))
↑  על פי תלמוד בבלי ברכות כ"ב; בבא קמא פ"ב
↑  מגילה לא:
↑  כתובות ג.
↑  תלמוד ירושלמי מסכת שביעית פרק ו הלכה א. מיוחס לרש"י נחמיה ז, ה-ו. ראו בהרחבה בשו"ת דברי חכמים סימן קב
↑  שיר השירים רבה ה, א. רלב"ג ספר נחמיה סוף פרק ז.
↑  מדרש שיר השירים רבה, פרשה ה', ה'
↑  בעבר סברו שנמחברה הוא רבי יוסף טוב עלם, אך הדבר הוכח כלא נכון. ראו אזכרה מצוק – גלגולה של סליחה לי' בטבת, מתוך אתר 'שיתופיוט', בארכיון האינטרנט; אבי שמידמן, "סליחות לעשרה בטבת מפרי עטו של יוסף אבן אביתור", קבץ על יד כג (תשע"ה), עמ' 4–5.
↑  הלכות תשעה באב
↑  סימן ס"ג
↑  "שעה עליון" ו"ישוב בשמים"
↑  אברהם זכות, ספר יוחסין, קראקא, ש"מ (1580), דף י"ד, ב, באתר היברובוקס
↑  חיים סיימונס, "סיבות לתענית תשעה בטבת", סיני 106 (1990), עמ' קלט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306355805171  GND: 118682415  LCCN: n89102427  VIAF: 3264741   WorldCat (עם VIAF): 3264741 
עזרא הסופר קורא בתורה לפני העם. תחריט מעשה ידי גוסטב דורה.
קבר עזרא הסופר, בבצרה שבעיראק.
הומניזם

הומניזם (או אֱנוֹשָׁנוּת) היא גישה פילוסופית  מרכזית ומרובת ענפים, המבוססת על לראות את האדם כאדם ומדגישה את היותו סוכן מרכזי, המשפיע על הסביבה שלו כאדם יחיד וכקבוצה אנושית. מקורה ההיסטורי של הגישה בזרם חברתי באיטליה בתקופת הרנסאנס, הידוע כ"הומניזם של הרנסאנס". בעקבות עידן הנאורות המושג כיום מתייחס למגוון השיטות, האמונות והדעות המשלבות את השדה האנושי עם חשיבה ביקורתית, ומעדיפות חקירה שיטתית ותבוניות על פני חשיבה דוגמטית ואמונות תפלות.
אטימולוגיה

קיימת הבחנה שורשית בין נשוא הערך שהוא המובן האידאולוגי של הומניזם, לבין המובן שמעודד לימוד וחקר שפות, תרבויות, וספרים קלאסיים, כגון הבחנה בין מקצועות ריאליים להומניסטיים בבתי הספר ובאוניברסיטאות.
המילה humanista היא שם עצם, שהתחיל להיות נפוץ בתקופת הרנסאנס כהגדרה לקבוצת החברים בגילדת המורים שלימדו huntanac artcs (אמנויות האדם).
הומניסט הוא אדם המחזיק בגישה כללית הומניסטית אשר במרכזה האדם כמטרה וכ"סוכנות" פעילה, כלומר אדם תבוני, ואולם הומניסט הוא תמיד בן תרבות מסוימת דרכה הוא מפרש את ערכיו ההומניסטיים: הומניסט צרפתי, הומניסט ישראלי וכו'. לרוב, נעשה שימוש ב"הומניסט" כדי לתאר את מי שמלא באהבה ובכבוד לבני האדם, המביע התחשבות, וסובלנות כלפיהם ודואג לזכויותיהם. ואולם יש להבחין בין הומניסט לבין "הומני" – אדם המגלה רגישות, רחמים או אמפתיה לכל אדם או בע"ח ללא קשר להשקפת עולמו הרחבה. בנוסף גם מי שעוסק בהומניסטיקה וקרוב למדעי הרוח והחברה מכונה הומניסט (הוראת המילה ניכרת לפי ההקשר). המילונאי ראובן אלקלעי הציע את חידושו אֱנוֹשַׁאי (תחת הומניסט). בשנת 2022, האקדמיה ללשון העברית קבעה את המונח אֱנוֹשָׁנוּת תמורת הומניזם.