stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גטו ביאליסטוק
הגטו > מרד גטו ביאליסטוק

כשכל התקוות להישרדות נמוגו במהלך השילוחים שהתרחשו באוגוסט 1943, תכננו חברי המחתרת בגטו מרד כנגד הגרמנים.
מרד גטו ביאליסטוק היה מרד מאורגן בנאצים - השני בגודלו לאחר מרד גטו ורשה. את הלוחמים חימש ועזר לארגן "הארגון הצבאי האנטי פשיסטי", ארגון מחתרתי שהוקם בגטו בשנת 1942 בידי קצינים לשעבר של כוחות הלאום הפולנים. הכוח הלוחם מנה קבוצה של כ-300 עד 500 אסירים, שבראשם עמדו מרדכי טננבוים, ממייסדי אי"ל, ועמיתו דניאל מושקוביץ. כמו במרד גטו ורשה שקדם לו, היה המרד בגטו ביאליסטוק חסר סיכויים להצלחה צבאית. עם זאת, הוא נתפס כדרך למות בלחימה ולא במחנות הגרמניים.
המרד החל עם ההכרזה הגרמנית על גירושים המוניים מהגטו בליל 16 באוגוסט 1943. המטרה העיקרית הייתה לשבור את המצור הגרמני ולאפשר למספר המרבי של אסירים להימלט לתוך יער קנישין השכן. קבוצת המורדים, חמושים במקלע אחד, 25 רובים, 100 אקדחים וכמה עשרות בקבוקי תבערה מלאים בחומצה, תקפה את הכוח הגרמני המכריע תוך סיכון חייהם.
על פי התוכנית, המורדים אמורים היו למשוך אחריהם את המוני האסירים ולפרוץ אל מחוץ לגטו, אך הגרמנים הצליחו לנתק את המוני האסירים מן הלוחמים, לחסום את דרך הנסיגה ולירות אש מקלעים מרוכזת על הלוחמים.
הקרבות נמשכו עוד כארבעה ימים בכיסים מבודדים של מתנגדים, אבל ההגנה נשברה כמעט מיד והמרד נכשל למעשה. הנאצים הציתו את כל האזור. מפקדי המאבק התאבדו בבונקרים שלהם לאחר שאזלה התחמושת. כ-150 לוחמים הצליחו לברוח ליערות המקיפים את ביאליסטוק, והם הצטרפו ליחידות הפרטיזנים של הארמייה קריובה וארגונים אחרים ושרדו את המלחמה (בהם הייתה חייקה גרוסמן).
העיר שוחררה מן הכיבוש הגרמני על ידי הצבא האדום בחודש אוגוסט 1944. ההערכה היא כי מתוך כמעט 60,000 יהודים שחיו בביאליסטוק לפני מלחמת העולם השנייה, רק מאות בודדים שרדו את השואה.
הגטו > מבנה פיסי

הגטו שכן בחלקו הצפון-מערבי של מרכז העיר ההיסטורי. גבולות הגטו היו רחוב ליפובה מדרום, רחוב פולסקה מצפון ושינקייביצ'ה ממזרח. הבונקר המרכזי היה ברחוב חמיילנה (ul. Chmielna) 7, כיום הרחוב נקרא Chiepla בעוד שהשם חמיילנה הועבר לרחוב אחר. בית החולים שכן ברחוב פבריצ'נה 27 (Fabryczna). ברחוב צ'נסטוחובה 7 שכן בית היתומים.
ארגון ושליטה

בראשון ה-29 ביוני 1941 יומיים לאחר שנכנסו הנאצים לביאליסטוק, המפקד הנאצי זימן את רב העיר גדליה רוזנמן וראש הקהילה המהנדס אפרים באראש והורה להם להקים יודנראט. היודנראט שהוקם כלל 24 חברים, מתוכם שתי נשים וכלל את: הרב רוזנמן, אפרים באראש, דוויד סובוטניק, יעקוב גולדברג, מר לימן שהיוו את הוועד המבצע, וגם מנדל קפלן, ד"ר מ. כצנלסון, ה. גליקסון, פסח קפלן, מרדכי חמיילניק, שמואל פוניאנסקי, הרב ברוך אלי הלפרין, הרב פנחס אייזנשטט, יעקב ליפשיץ, אבא פורמן, משה שוויף ויצחק מרקוס, אברהם טיקטין, צבי ויידר, פסח חמלניצקי ושמואל פולונסקי.
ליודנראט היה כפוף כוח משטרה משלו שכלל יותר ממאתיים שוטרים יהודים בפיקודו של איזק מרקוס, לשעבר מפקד יחידת לוחמי האש. מאוחר יותר מונה מייז'ה ברמן לעוזרו. המשטרה קיבלה מגנים מיוחדים לכובעים וללהקות הזרוע שלהם כדי לזהות אותם. הגטו חולק לארבעה מחוזות משטרה בפיקוד אחיד.
ליודנראט היו מספר מחלקות שעסקו בניהול השוטף של חיי היום-יום בגטו:
מחלקת צדקה
מחלקת בריאות ותברואה
דיור
כלכלה
תרבות
מרשם אוכלוסין
תעשייה
לאחר המלחמה

עקב הלחימה הכבדה שהתרחשה גטו ומסביב לו, לא נותרו כמעט שרידים. בנוסף, אף חלק מהתוואי של הרחובות שהיו בגטו השתנה גם הוא. כך למשל, רחוב צ'פלה (Ciepla) מתחבר אל רחוב אוגרודובה (Ogrodowa) אך בעבר בצומת הזה עמדו בתים. הרחוב עבר שינויים מהותיים. רחוב חמיילנה (Chmielna) רץ במקביל לרחב צ'ייפלה עד רחוב נובוגרודזקה (Nowogrodzka). לאחר המלחמה נבנו בתי שיכון נבנו במקום זה ורק חלק קטן של רחוב חמיילנה המקורי נשאר, עד רחוב פולסקה (Poleska). רחובות סמולנה (Smolna) וגורנה (Gorna), שם התרחשו הקרבות המרים ביותר של מרד ביאליסטוק, נעלמו לגמרי עם בנייתם של בנייני דירות.
לקריאה נוספת

נחמן בלומנטל, דרכו של יודנראט - תעודות מגטו ביאליסטוק, הוצאת יד ושם, 1962
הערות שוליים

↑  Der Bialystoker Yizkor Buch, the Bialystoker Center, New York 1982, p. 59
דוד רוזנטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1941 (בן 83 בערך) 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות, תלמוד ירושלמי 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  עוזיאל פוקס 
 
דוד רוזנטל (נולד ב-1941) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

דוד רוזנטל הוא בנו של חוקר התלמוד פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל. אחיו הוא חוקר התלמוד אברהם רוזנטל.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים, והגיש את עבודת הדוקטור שלו – מהדורה ביקורתית למשנה עבודה זרה בצירוף מבוא – בשנת 1980.
כיהן כפרופסור בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, עד לפרישתו בשנת תשס"ט.
תחום עיסוקו הוא חקר התלמוד הבבלי, נוסחו ועריכתו.
ממאמריו

"לישנא דכלה", תרביץ נב, ב (תשמ"ג), עמ' 273–308
"לתולדות רב פלטוי גאון ומקומו במסורת ההלכה", שנתון המשפט העברי יא–יב (תשמ"ד–תשמ"ו), עמ' 589–653
"עריכות קדומות המשוקעות בתלמוד הבבלי", מחקרי תלמוד א (תש"ן), עמ' 155–204
"מסורות ארץ-ישראליות ודרכן לבבל", קתדרה 92 (תשנ"ט), עמ' 7–48
"על הקיצור והשלמתו – פרק בעריכת התלמוד הבבלי", מחקרי תלמוד ג, ב (תשס"ה), עמ' 791–863
"על ברכות התפילין בארץ ישראל ובבבל", תרביץ עט, א (תש"ע–תשע"א), עמ' 63–86
ספריו

עבודת הדוקטור - משנה עבודה זרה - מהדורה ביקורתית בצירוף מבוא, ירושלים תשמ"א
אוסף הגניזה הקהירית בז'נבה – קטלוג ומחקרים, ירושלים תש"ע (בהשתתפות שולמית אליצור ואחרים)
ירושלמי נזיקין – יוצא לאור על פי כתב יד אסקוריאל בצירוף מבוא מאת אליעזר שמשון רוזנטל, קטעים מן הגניזה האיטלקית – מבואות, ירושלים תשס"ח
אסופת מאמרים בחקר התלמוד - ירושלים תשפ״ד
ספרים בעריכתו

מחקרי תלמוד – קובץ מחקרים בתלמוד ובתחומים גובלים, ירושלים תש"ן–תשס"ה (עם יעקב זוסמן)
שאול ליברמן, מחקרים בתורת ארץ ישראל, ירושלים תשנ"א
תלמוד בבלי, כתב יד פירנצה, ספריה הלאומית 7–9, I, II ,בצירוף הקדמה מאת דוד רוזנטל,‏ (4 כרכים), הוצאת מקור, ירושלים, תשל"ב
דוד רודרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1944 (בן 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קולומביה  הסיטי קולג' של ניו יורק 
 מעסיק:  אוניברסיטת פנסילבניה, בית המדרש לרבנים באמריקה, אוניברסיטת מרילנד, אוניברסיטת ייל, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ברלין (2011) 
 
דוד ב. רודרמן (באנגלית: David B. Ruderman; נולד ב-1944) הוא היסטוריון ורב רפורמי. פרופסור להיסטוריה, להיסטוריה של המדע ולתולדות עם ישראל, העוסק בעיקר ביחס שבין תורה ומדע בעת החדשה המוקדמת (בעיקר המאה ה-16 עד המאה ה-18 באיטליה ובמרחב ההשפעה האינטלקטואלי שלה בפרט ובאירופה בכלל). הוא מתמקד בעיקר בתהליכי המודרניזציה המוקדמים של היהדות ובמלומדים יהודים שניסו לבצע הרמוניזציה בין עולם המדע והתגליות החדשות לבין עולם האמונה הדתית והקבלה ובהם יוסף שלמה דלמדיגו, דוד ניטו, דוד גנז, טוביה כהן, אברהם בן חנניה יגל ועוד.
תולדות חייו

רודרמן נולד בעיר ניו יורק. התחנך בסיטי קולג' של ניו יורק (B.A., ‏1966), בבית המדרש לרבנים באמריקה, באוניברסיטת קולומביה (M.A.,‏ 1968) ובהיברו יוניון קולג' בניו יורק (1971). את לימודיו לתואר דוקטור בהיסטוריה יהודית עשה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים ב-1975.
לאחר תפקידי הוראה ומחקר באוניברסיטת מרילנד (1974–1983) ובאוניברסיטת ייל (1983–1994), התמנה לממונה הקתדרה על שם יוסף מאירהוף להיסטוריה יהודית מודרנית באוניברסיטת פנסילבניה, הוא גם ראש המכון ללימודים מתקדמים במדעי היהדות על שם אלה דריווף (Ella Darivoff Center for Advanced Judaic Studies). הוא מכהן כנשיא האקדמיה האמריקאית למחקר יהדות (American Academy for Jewish Research). הוא מכהן כמנהלו של המרכז למחקרי יהדות מתקדמים בפילדלפיה.
בשנת 1996 הוענק לרודרמן דוקטורט לשם כבוד מהיברו יוניון קולג'. בשנת 2001 זכה בפרס למפעל חיים בהיסטוריה מאת הקרן לתרבות יהודית (Foundation for Jewish Culture)‏.
מלמד גם באוניברסיטה העברית בירושלים.
לקריאה נוספת

מאמרים
"איגרת אורחות עולם" לאברהם פריצול בהקשר ההיסטורי, בתוך: הקונגרס העולמי למדעי היהדות 6, ב (תשל"ג) 169-178
האם הייתה 'השכלה' באנגליה - עיון מחדש, בתוך: ציון סב,ב (תשנ"ז) 109-131
מגמות ספרותיות ואמנותיות בחיבורו של אברהם בן חנניה יגל "ספר גיא חזיון", בתוך: תרביץ נז,ב (תשמח) 271-279
[ביקורת על] יוסף קפלן, "מנצרות ליהדות: חייו ופעלו של האנוס יצחק אורוביו די קאסטרו" (תשמג), בתוך: ציון מט,ג (תשמד) 306-313
עבודות אקדמיות
אברהם פריצול: חייו והגותו במסגרת החברה היהודית באיטליה בתקופת הרנסאנס, דיסרטציה, 1974
ספרים
אברהם בן חנניה יגל, ספר גיא חיזיון, מרכז זלמן שזר, 1997 - ההדיר והוסיף מבוא ופירושים
הערות שוליים

↑  1996 SAS Faculty Honors
↑  רשימת הזוכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007512897505171  PLWABN: 9810702312905606  BNE: XX983931  BnF: cb121349867 (data)  CiNii: DA02875674  GND: 137600437  ICCU: VEAV012019  ISNI: 0000 0001 1474 3145  LCCN: n81021862  NKC: zmp2013758795  NTA: 074577743  RERO: 02-A003769098  SUDOC: 085970549  VIAF: 68963828   WorldCat (עם VIAF): 68963828
דונדגובי

דונדגובי (במונגולית: Дундговь аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה.
האיימאג ממוקם בדרום המדינה, במרכז מדבר גובי, ומכאן פירוש שמו "מרכז גובי". בירת דונדגובי היא מנדלגובי.
סומים (תת מחוזות)

אדצג (Adaatsag)
ביינג'רגלן (Bayanjargalan)
דלגרחנגאי (Delgerhangay)
דלגרצוגט (Delgertsogt)
דרן (Deren)
ארדנדלאי (Erdenedalay)
גובי-אוגטל (Govĭ-Ugtaal)
גורוונסאיחן (Gurvansayhan)
חולד (Huld)
לוס (Luus)
אולזיט (Ölziyt)
אונדורשיל (Öndörshil)
סאיחן-אובו (Sayhan-Ovoo)
סאינצגן (Sayntsagaan)
צגנדלגר (Tsagaandelger)
ג'רג' טימאר (סופר)

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1929 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  24 בספטמבר 2003 (בגיל 74) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  צרפתית, גרמנית, הונגרית, ספרדית 
 פרסים והוקרה:  פרס מילאן (1996)  פרס אנדור גאבור (2001)  IBBY Hungary award (1989)  Pro Literatura (1998)  פרס מילאן (1998)  IBBY Hungary award (1991) 
 
ג'רג' טימאר (במקור (סבו) נוימן; בהונגרית: Timár György;‏ 23 ביוני 1929, בודפשט – 24 בספטמבר 2003, בודפשט) היה סופר, משורר, מבקר ספרותי, מתרגם ספרותי, עיתונאי, הומוריסטן יהודי-הונגרי עטור כ-10 פרסים.
ביוגרפיה

ג'רג' טימאר נולד במשפחה יהודית כבנם של לאסלו טימאר (נוימן) ושל אדית לִילָה הורבאט (הרשלר) (1907–2005). הוריו התגרשו ב-1933. בין 1947 לבין 1948, הוא היה עובד כתב העת "העם של קושוט" (Kossuth Népe). בין 1948 לבין 1949, עבד עבור "יום הונגרי" (Magyar Nap). בין 1950 לבין 1951 היה בשירות עבודה קומוניסטי. בין השנים 1952–1953, 1954–1959 ולאחר 1981 עבד כעיתונאי עצמאי. ב-1954 עבד כדרמטורג. משנת 1958, הוא היה עובד של כתב העת "חיים וספרות" (Élet és Irodalom). בין 1960 לבין 1981 היה מזכיר מועדון ה-PEN, ומ-1994 סגן הנשיא שלו. משנת 1981 עבד בלודאש מתי. משנת 1995 עבד ב"ידיעות הונגרי" (Magyar Hírlap) ובנפסבה.
יצירתו

הוא כתב שירים מחשבתיים-פילוסופיים, שבהם מעורבבים המסורת והמודרנה, המחויבות והדקונסטרוקציה. הוא תרגם את יצירותיהם של משוררים וסופרים צרפתים, בלגים, ספרדיים, דרום אמריקאים, טורקים וגרמנים. גם הפארודיות הספרותיות והתרגומים השנונים שלו של קומיקס ואסטריקס פופולריים ביותר.
כתביו

Kövesi Endre, Pál József, Timár György versei. Három fiatal költő; Szépirodalmi, Budapest, 1951
Az iszonyat naptára; Magvető, Budapest, 1961
Vallomás (rádiódráma, 1961)
Jerikó; Szépirodalmi, Budapest, 1968
Hármasoltár; Szépirodalmi, Budapest, 1974
Nevető lexikon. Abasári–Zsurló; ill. Hegedüs István; Gondolat, Budapest, 1974
Nem én írtam. Irodalmi karinthkatúrák; ill. Kaján Tibor; Szépirodalmi, Budapest, 1979
Ezt sem én írtam; Új irodalmi karinthkatúrák; ill. Kaján Tibor; Szépirodalmi, Budapest, 1983
Georges Timar: Heures fauves; előszó Jean Rousselot; Rougerie, Mortemart, 1983
Nevető lexikon. Abasári–Zsúrló; ill. Hegedüs István; 2. javított, bővített kiadás; Gondolat, Budapest, 1983
Válogatott agyrémeim; ill. Hegedüs István; Múzsák, Budapest, 1985
Ami gyorsabb a halálnál; Szépirodalmi, Budapest, 1986
Pártfogoltak (színmű, 1988)
A Duna titkai; Móra, Budapest, 1988
Nevető lexikon. Abasári–Zsúrló; ill. Hegedűs István; 3. javított, bővített kiadás; Tinódi, Budapest, 1989 (Lantos könyvek)
Szókon túli hang. Versek, 1974-1995; Belvárosi, Budapest, 1995
Fölmerült Atlantisz avagy A szerelem regénye; Orpheusz Könyvek, Budapest, 1996
Angyalaink alusznak; Fekete Sas, Budapest, 1998
Az iszonyat árnyéka. Versek; Múlt és Jövő, Budapest, 2000
Gyermek és kora. Önéletrajzi mozaik; Athenaeum 2000, Budapest, 2000
Nevető lexikon és agyrémszótár; ill. Kaján Tibor; javított, átdolgozott kiadás; Fekete Sas, Budapest, 2000
Este a hegyen. Válogatott és új versek; Fekete Sas, Budapest, 2002
Timár György–Fazakas István: Szleng-szó-szedet; Fekete Sas, Budapest, 2003
Társulati vacsora. Elbeszélések; utószó Del Medico Imre; Fekete Sas, Budapest, 2004
תרגומיו הספרותיים

אביב צהוב (שירים נבחרים, עם לאסלו אנדראש, 1958)
שירים נבחרים של אריך ארנדט (Erich Arendt) (שירים, 1959)
רנה ברז'אוול (René Barjavel): הנוסע הבלתי זהיר (רומן, 1971)
רובר גופן (Robert Goffin): השירה של חוט אריאדנה (מסות, 1972)
ז'ול ורן: האדם הנצחי (סיפור קצר, 1973)
איב בונפוי (Yves Bonnefoy): עדיין הקול הזה (שירים, 1973)
מאה ועשרים משוררים. תרגומים נבחרים של שירים; אירופה, בודפשט, 1977
דויד שיינרט (David Scheinert): שינוי צבעו של פייר בז'ו (רומן, 1979)
השירים של ברנר ורגפטיג (Bernard Vargaftig) (שירים, 1984)
ארוס על הסיין. שש מאות שנים של שירי זימה צרפתיים; כרך, טרנס., ב., הערות. טימאר ג'רג'; אירופה, בודפשט, 1984
ארוס על הסיין. שש מאות שנים של שירי זימה צרפתיים; כרך, טרנס., ב., הערות. ג'רג' טימאר; 2. מהדורה משופרת, מורחבת; אירופה, בודפשט, 1985
אז'ן יונסקו: הזמרת הקרחת ( עם ג'רג' גרה, 1986)
אריך קסטנר: עצרת החיות (רומן, 1990)
היינץ סובוטה (Heinz Sobota): סרסור הזונות ( גאבור רוואי, 1990)
Alphonse Allais : Angler in the Pickle, or the Blaireau Affair (1994)
ז'רארד באיו (Gérard Bayo): שירים נבחרים (1997)
József Attila : Complaint Tardive (1998)
Les platanes de la piscine Saint-Luc. Cahiers Bleus/Librairie Bleue : Poèmes de Hongrie (1998)
נאמור (Yves Namur): ספר שבעת השערים (1998)
פרסים והכרות

פרס אנדרה אדי (1977)
דרגת קצין במסדר לאופולד השני (1982)
פרס האיכות של הוצאות הספרים האירופיות (1984)
פרס קלוד סרנט (1985)
מדליית זיכרון PEN (1989)
פרס ספר השנה לילדים (1989, 1990)
פרס מילאן פישט (1996, 1998)
פרס פרו ספרות (1998)
פרס אנדור גאבור (2001)
מוצאו

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| ג'רג' טימאר    (בודפשט, 23 ביוני 1929 – בודפשט, 24 בספטמבר 2003) | אביו:     לאסלו טימאר  (עד 1916 נוימן )    (בודפשט, 17 בדצמבר 1899 -?)    דירקטור בחברת מניות | סבו מצד אבא:     ז'יגמונד טימאר (עד 1917 נוימן )  (מוראסומבט, 13 ביוני 1874- 15 ב-יולי 1944)    מנהל הבנק | סבא רבא של סבא מצד אבא: אדולף נוימן {Neumann) |
| ג'רג' טימאר    (בודפשט, 23 ביוני 1929 – בודפשט, 24 בספטמבר 2003) | אביו:     לאסלו טימאר  (עד 1916 נוימן )    (בודפשט, 17 בדצמבר 1899 -?)    דירקטור בחברת מניות | סבו מצד אבא:     ז'יגמונד טימאר (עד 1917 נוימן )  (מוראסומבט, 13 ביוני 1874- 15 ב-יולי 1944)    מנהל הבנק | סבתא רבתא של סבא מצד אבא:  אנה שנהייט (Schönheit) |
| ג'רג' טימאר    (בודפשט, 23 ביוני 1929 – בודפשט, 24 בספטמבר 2003) | אביו:     לאסלו טימאר  (עד 1916 נוימן )    (בודפשט, 17 בדצמבר 1899 -?)    דירקטור בחברת מניות | סבתו מצד אבא:     מלווין וייס  (וינה, 8 באוגוסט 1878– N.A) | סבא רבא של סבתא מצד אבא:  גוסטב וייס (מיאבה, 1850 - סומבטהיי, 22 בנובמבר 1902)  סוחר עצים |
| ג'רג' טימאר    (בודפשט, 23 ביוני 1929 – בודפשט, 24 בספטמבר 2003) | אביו:     לאסלו טימאר  (עד 1916 נוימן )    (בודפשט, 17 בדצמבר 1899 -?)    דירקטור בחברת מניות | סבתו מצד אבא:     מלווין וייס  (וינה, 8 באוגוסט 1878– N.A) | סבתא רבתא של סתבא מצד אבא:  ג'נט וכטל (Wachtel) |
| ג'רג' טימאר    (בודפשט, 23 ביוני 1929 – בודפשט, 24 בספטמבר 2003) | אמו:     אדית לילה הורבאט  (בודפשט, 25 בנובמבר 1907 – סנטאנדרה, 27 ב-ינואר 2005) | סבו מצד אמא:   ינה הורבאט  (עד 1892 הרשלר)  (בודפשט, 27 בינואר 1878 – בודפשט, 6 בדצמבר 1956)     סִיטוֹנַאי | סבא רבא של סבא מצד אמא: שאנדור הורבאט (עד 1892 הרשלר) (ניטרה, 1848–  בודפשט, 17 בספטמבר 1915) סוחר |
| ג'רג' טימאר    (בודפשט, 23 ביוני 1929 – בודפשט, 24 בספטמבר 2003) | אמו:     אדית לילה הורבאט  (בודפשט, 25 בנובמבר 1907 – סנטאנדרה, 27 ב-ינואר 2005) | סבו מצד אמא:   ינה הורבאט  (עד 1892 הרשלר)  (בודפשט, 27 בינואר 1878 – בודפשט, 6 בדצמבר 1956)     סִיטוֹנַאי | סבתא רבתא של סבא מצד אמא: ז'ופיה שנפלד (Schőnfeld)  (1850–בודפשט.17 בנובמבר 1919) |
| ג'רג' טימאר    (בודפשט, 23 ביוני 1929 – בודפשט, 24 בספטמבר 2003) | אמו:     אדית לילה הורבאט  (בודפשט, 25 בנובמבר 1907 – סנטאנדרה, 27 ב-ינואר 2005) | סבתו מצד אמא:     רוזה מנגולד (בודפשט, 10 בינואר 1886 –  בודפשט, 11 במרץ 1983) | סבא רבא של סבתא מצד אמא  מנו מנגולד (Mangold) |
| ג'רג' טימאר    (בודפשט, 23 ביוני 1929 – בודפשט, 24 בספטמבר 2003) | אמו:     אדית לילה הורבאט  (בודפשט, 25 בנובמבר 1907 – סנטאנדרה, 27 ב-ינואר 2005) | סבתו מצד אמא:     רוזה מנגולד (בודפשט, 10 בינואר 1886 –  בודפשט, 11 במרץ 1983) | סבתא רבתא של סבתא מצד אמא ז'ופיה וורמפלד (Wurmfeld) |
לקריאה נוספת

מי זה מי בספרות ההונגרית? Tárogató Könyvek, 2001 מסת"ב 963-8607-10-6
מי זה מי בספרות ההונגרית? הוצאת Könyvkuckó, בודפשט, 1999 מסת"ב 9-638157-91-7
פטר הרמן: מי זה מי 2002 CD-ROM, Biográf Kiadó מסת"ב 963-8477-64-4
עבודותיו של ג'רג' טימאר בספרייה האלקטרונית ההונגרית
ראו גם

תולדות הספרות ההונגרית (בהונגרית)
סופרים הונגרים בני זמננו 1945–1997
ג'רג' טימאר נפטר
הערות שוליים

↑  "Timár László házasságkötési bejegyzése a Budapest IV. kerületi (belvárosi) polgári házassági akv. 1000/1927. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-25.
↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 49786/1916. Forrás: MNL-OL 30807. mikrofilm 1014. kép 1. karton
↑  "Timár Zsigmond és Weisz Malvin halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi állami halotti akv. 275/276. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-25.
↑  "Weisz Gusztáv halotti bejegyzése a szombathelyi polgári halotti akv. 552/1902. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-25.
↑  "Horvát Jenő és Mangold Róza házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 130/1906. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268959805171  BnF: cb135256012 (data)  GND: 1209756323  ISNI: 0000 0001 0964 5612  LCCN: n84185511  RERO: 02-A006418270  SUDOC: 094469296  VIAF: 37075678   WorldCat (עם VIAF): 37075678 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'רג' טימאר (סופר)".
דמות גבעה

הסוס הלבן של אפינגטון
דמות גבעה (באנגלית: Hill figure) היא יצירת אמנות שנוצרה בעבר הרחוק ולה חיקויים מודרניים, אשר נחקקה על צדה של גבעה (לרוב גבעה תלולה) שניתן לראותה מרחוק.
כאשר הדמות נעשית על ידי חפירה ומילוי המחפורת באבן גיר, נקראת היצירה "דמות גיר" (Chalk figure).
דמויות גבעה נפוצות באנגליה.
היסטוריה

יצירת דמויות הגבעה החלה בתקופה הפרהיסטורית, וכללה דמויות אדם (ג'יגאנטוטומיה) ודמויות בעלי חיים (לרוב סוסים - לאוקיפוטומיה), וכן דמויות אבסטרקטיות.
הסיבה ליצירת הדמויות אינה ידועה, והיסטוריונים סבורים כי מדובר ביצירות שנוצרו לצרכים דתיים. דמויות מאוחרות ודמויות מודרניות נוצרו כיצירות אמנות, ואף כפרסומות.
הדמויות נוצרו על ידי חפירה רדודה של הדמות בצלע הגבעה. חפירה זו חשפה את אבן הגיר שמתחת לאדמת הגבעה, ויצרה ניגוד לצבע הירוק של הגבעה.
מאחר שהחפירה שיוצרת את הדמות רדודה, היא מתמלאת בעקבות סחף בוץ שנגרם מגשם, ויש לחדש את החפירה מעת לעת.
בין דמויות הגבעה הידועות ניתן למנות את ענק קרן אבאס, הסוס הלבן של אפינגטון, האיש האבוד של וילמינגטון, הסוס הלבן של צ'רהיל, הסוס הלבן של פוקסטון, הסוס הלבן של קילברן, הסוס הלבן של וסטברי והאיש הארוך של וילמינגטון.
ענק קרן אבאס
הסוס הלבן של צ'רהיל
הסוס הלבן של וסטברי
האיש הארוך של וילמינגטון
דוד רוזן

ערך זה עוסק בשופט. אם התכוונתם למייסד חברת סגה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1950 (בן 74 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת תל אביב במשפטים
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  נובמבר 1994 – הווה (כ־30 שנה)
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים) 
 תפקידים בולטים:  שופט בית משפט השלום בתל אביב  שופט בית משפט המחוזי בתל אביב  נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות
 
| --- | --- |
 לידה:  ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1971–1994 (כ־23 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 פרקליט פיקוד המרכז  הסנגור הצבאי הראשי  ראש המחלקה המשפטית במשרד נציב קבילות חיילים
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל
 
דוד רוזן (נולד בשנת 1950) הוא לשעבר נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות. קודם לכן היה שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב וראש המחלקה המשפטית במשרד נציב קבילות חיילים, בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה

רוזן נולד בכפר סבא ב-2 באפריל 1950, בנו של דב רוזן, קצין משטרה ולאחר מכן מפקד משטרת כפר סבא. למד בבית הספר היסודי "ברנר" ובתיכון כצנלסון, שניהם בכפר סבא. בילדותו חלה בשיתוק ילדים ונותר עם פגיעה ברגלו. היה חניך בתנועת הנוער "הנוער העובד" וחבר בגרעין "יעלון" שיועד לקיבוץ גרופית שבערבה, אולם עקב הפגיעה ברגלו לא גויס יחד עם שאר חברי הגרעין.
כדחוי שירות למד כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר ראשון ב-1971. התנדב לשירות בצה"ל והוצב אצל היועץ הכספי לרמטכ"ל. במקביל לשירות הצבאי למד משפטים באוניברסיטת תל אביב וסיים את לימודיו ב-1977. בשנים 1977–1979 התמחה בפרקליטות הצבאית הראשית ובפרקליטות מחוז המרכז. בשנת 1979 הוסמך כעורך דין והוצב בפרקליטות הצבאית כתובע צבאי ואחר כך כסנגור, וכפרקליט פיקוד המרכז. ביוני 1988 מונה לסנגור הצבאי הראשי. כסנגור הגן בין היתר על אל"ם יהודה מאיר, שהורשע במתן פקודה בלתי חוקית להכות עצירים בכפר ביתא ובכפר חווארה.
שירת בצה"ל עד 1994, ותפקידו האחרון היה ראש המחלקה המשפטית במשרד נציב קבילות חיילים, בדרגת אלוף-משנה.
מיד עם שחרורו מצה"ל, בנובמבר 1994, מונה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב.
במאי 2004 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי תל אביב.
ב-12 באוגוסט 2016 מונה לנציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, ונכנס לתפקידו ב-2 בינואר 2017. ב-30 בדצמבר 2021, פרש מתפקידו זה.
זכה באות אביר איכות השלטון 2016 בקטגוריית הרשות השופטת מטעם התנועה לאיכות השלטון.
נשוי לעידית, קלינאית תקשורת, ואב לשלושה בנים. מתגורר בהוד השרון.
פסקי דין בולטים

בבית משפט השלום:
זיכה את יעקב נאמן, שר המשפטים לשעבר, בהרכב של שלושה שופטים, מאשמת מסירת תצהיר כוזב לבית המשפט העליון ומתן עדות שקר
זיכה את אביגדור קהלני, שר המשטרה לשעבר, מאשמת הפרת אמונים ושיבוש הליכי חקירה
זיכה, מטעמי הגנה מן הצדק, את יגאל תומרקין מהתבטאויות נגד חרדים
הרשיע את יעקב נמרודי ואת הסופר אריה קרישק, בשיבוש הליכי משפט ב"פרשת נמרודי גימל", בדצמבר 2002 .
הרשיע את הנאשמים בפרשת דיסקונט השקעות
פסק דין הנדלמן: ב-2003 פסק שסעיף 236 ב1(ב) בפקודת מס הכנסה, האוסר על אדם להיקרא יועץ מס ולתת ייעוץ מס, עומד בסתירה לחוק יסוד: חופש העיסוק ובטל מעיקרו. זהו מקרה יחיד שבו בוטל סעיף חוק בבית משפט השלום, ובעקבותיו נחקק "חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס, התשס"ה-2005", שבו הודגשה החשיבות של הגבלת העיסוק בייעוץ מס למורשים בלבד
בבית המשפט המחוזי:
זיכה את הנאשמים בתיק הלבנת הון בבנק הפועלים. בפסק הדין כתב על המצב בו חומרי חקירה הועברו להגנה רק שנה לאחר הגשת כתב האישום: "התנהגות המדינה היא התנהגות נפסדת." בנוסף כתב השופט רוזן: "הצהרות המדינה ניתנו ללא צפייה של מי מהתובעים בקלטות ... המדינה הצהירה בבתי המשפט הצהרות בלתי מדויקות, בלשון המעטה ... מדובר בהתנהגות בלתי נסבלת." הנאשמים זוכו על בסיס הגנה מן הצדק ולגופו של עניין
בפרשת הולילנד הרשיע את אהוד אולמרט, אורי לופוליאנסקי ושמונה נאשמים נוספים. רוזן ישב כדן יחיד במה שהוגדר כ"פרשת השחיתות הגדולה בישראל" ועשה היסטוריה כששלח לראשונה ראש ממשלה למעצר ממושך בפועל. בפסיקתו עורר גל אהדה ארצי רבתי וסומן כאחד מהלוחמים הגדולים בשחיתות. (גם מורשע שלו לשעבר, הסופר אריה קרישק, מ"פרשת נמרודי", פרסם מאמר מטלטל בשבחו של רוזן); ערעורי הנידונים בעליון זכו למענה חלקי בלבד, כאשר בית הדין העליון משאיר את כמעט כל ההרשעות על כנן, אגב ביקורת מסוימת על השופט רוזן עצמו. בית המשפט העליון קיבל חלקית את ערעורו של אולמרט, וזיכה אותו מחמת הספק מקבלת שוחד בפרשת הולילנד, אך הותיר על כנה את הרשעתו בקבלת שוחד בפרשת הזרע. בעקבות הזיכוי הוקטן עונשו לשנה וחצי מאסר בפועל. בראשית 2018, עם שחרורו מהכלא פרסם אהוד אולמרט ספר אוטוביוגרפי בו תקף את רוזן
משפטים בולטים נוספים בהם שפט הם אלו נגד השופט דן כהן, אסי אבוטבול (שבמהלכו זכה רוזן לאבטחה), עמיר מולנר, דוד ואנונו מרשות המיסים, האחים פריניאן, אלי רייפמן, וממציא מדבקת הפלא, אריק קליין
לקריאה נוספת

אריאלה רינגל הופמן, "איש הסרגל", ידיעות אחרונות, 4 באפריל 2014
הערות שוליים

↑  עמנואל רוזן, העלאות בדרגה וחילופי תפקידים בפרקליטות הצבאית הראשית, מעריב, 10 ביוני 1988
↑  טובה צימוקי, השופט דוד רוזן מונה לנציב הביקורת על הפרקליטים, באתר ynet, 12 באוגוסט 2016
↑  מינוי נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, י"פ 7469 מ-20 במרץ 2017
↑  ציוץ של משרד המשפטים, באתר טוויטר
↑  אבירי איכות השלטון 2016, באתר התנועה לאיכות השלטון
↑  עינת ברקוביץ, ‏עומד למשפט, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2002
↑  עינת ברקוביץ, ‏עומד למשפט, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2002
משה גורלי, גם אם הנאשם אשם, הוא לא יישפט. בתקווה שהמשטרה והפרקליטות ילמדו את הלקח, באתר הארץ, 14 בפברואר 2004
↑  דיסקונט השקעות ובכיריה הורשעו ב-18 עבירות של מסירת פרטים מטעים בדוחות הכספיים של החברה, באתר של רשות ניירות ערך, 10 בפברואר 2002
פ (ת"א) 55672/99 מדינת ישראל נגד חברת השקעות דיסקונט בע"מ ואחרים, ניתן ב-13 במאי 2002
↑  עפ (ת"א) 70597/04 משה הנדלמן נגד מדינת ישראל, ניתן ב-1 בדצמבר 2005, פיסקה 20 לפסה"ד.
↑  ורד לוביץ', זוכו נאשמי הלבנת הון ב"פועלים": המדינה כשלה, באתר ynet, 22 באוגוסט 2010
↑  תפ (ת"א) 40279/08
↑  פ 10291-01-12 מדינת ישראל נגד הלל צ'רני ואחרים, ניתן ב-31 במרץ 2014