stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב אלייה
לקריאה נוספת

ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, הוצאת ספרים ע"ש מאגנס, תש"ן, עמ' 79–81.
Herm, Gerhard, The Celts. The People who Came out of the Darkness, pp. 7-13. St. Martin's Press (1977). ISBN 0-312-12705-7
Grant, The History of Rome, p. 44
Weir, William. 50 Battles That Changed the World: The Conflicts That Most Influenced the Course of History. Savage, Md: Barnes and Noble Books. ISBN 0-7607-6609-6.
Harriet I. Flower, The Cambridge Companion to the Roman Republic
קרל יוהאן תיסליוס

קרל יוהאן תיסליוס (בשוודית: Carl Johan Thyselius;‏ 8 ביוני 1811 – 11 בינואר 1891) היה פוליטיקאי שוודי שכיהן במגוון תפקידים כשר בממשלות שוודיה בין השנים 1856 – 1880 ובין השנים 1883 – 1884 כיהן כראש ממשלת שוודיה.
חייו

קרל יוהאן תיסליוס נולד בכפר אסטרהניניה שבחבל סדרמנלנד כבנם של הכומר ולימים הבישוף פהר תיסליוס ושל כריסטינה מרגרטה ברגסטן.
לאחר סיום לימודי המנהל באוניברסיטת אופסלה הוא השתלב בהצלחה בתפקידים ממשלתיים רמי מעלה. בין שאר התפקידים שמילא הוא שימש כיועץ משפטי לבית המשפט העליון בשנים 1856 – 1860, כשר לענייני הכנסייה בין השנים 1860 – 1863 וכשר לעניינים האזרחיים בין השנים 1875 – 1880. ב-1883, לאחר התפטרותו של ארביד פוסה מתפקיד ראש ממשלת שוודיה קיבל תיסליוס באי רצון את המינוי לתפקיד על פי בקשתו של המלך אוסקר השני למשך שנה אחת.
תיסליוס היה בן 72 שנים ו-5 ימים כאשר התמנה לתפקיד ראש הממשלה ולפיכך היה המבוגר ביותר מבין כל נושאי התפקיד בהיסטוריה של שוודיה. הוא היה הראשון בתפקיד שלא בא מקרב האצולה השוודית. קרל יוהאן תיסליוס מת ב-11 בינואר 1891 בסטוקהולם.
קרלוס מורה

קרלוס אנדריי מורה מונטויה (בספרדית: 	Carlos Andrei Mora Montoya; נולד ב-18 במרץ 2001 בסן חוסה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירת מועדונים

סוארס גדל במחלקת הנוער של אלחואלנסה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה.
קריירה בינלאומית

ב-30 במרץ 2022 ערך מורה אתת הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בניצחון 0–2 על נבחרת ארצות הברית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
תארים

אליפות קוסטה ריקה (1): אפרטורה 2020
ליגת CONCACAF ‏ (1): 2020
קרלוס מויה

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1976 (בן 48) פלמה דה מיורקה, ספרד
 מדינה:  ספרד ספרד
 מקום מגורים:  ז'נייבה, שווייץ
 בן או בת זוג:  פלאביה פנטה 
 מספר צאצאים:  3 
 גובה:  190
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוען:  1995–2010 (כ־15 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  13,443,970 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  314-575
 דירוג שיא:  1 (1999)
 זכיות בטורנירים:  1 (טורנירי גראנד סלאם)
 זוגות
 מאזן קריירה:  23-49
 דירוג שיא:  108 (2001)
 זכיות בטורנירים:  - (טורנירי גראנד סלאם)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 1
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  גמר (1997)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1998)
 וימבלדון:  סיבוב רביעי (2004)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  חצי גמר (1998)
 
קרלוס מויה (בספרדית: Carlos Moyá Llompart  ;‏ נולד ב-27 באוגוסט 1976) הוא טניסאי עבר ספרדי. אחד הטניסאים הספרדים הבולטים בשנות ה-90 ובתחילת המאה ה-21.
הוא זכה פעם אחת באליפות צרפת הפתוחה ובסך הכל ב-20 תחרויות מקצועניות ליחידים.
קריירה מקצוענית

קרלוס מויה החל לשחק טניס בגיל שש. בשנת 1995 הוא עבר לטניס מקצועי ובשנת 1996 זכה בתחרות הראשונה. במאי 1996 הוא ניצח את תומאס מוסטר ובכך הסתיים רצף של 38 ניצחונות על משטח חימר של הטניסאי האוסטרי.
בשנת 1998 קרלוס מויה זכה לראשונה בתחרות גראנד סלאם, אך לא הצליח בהמשך לשחזר הישג זה.
בשנת 2010 הוא פרש סופית בעקבות פציעה.
לאחר פרישתו מספורט תחרותי פעיל, כיום הוא עוסק באימון, ובין היתר מאמן את הטניסאי רפאל נדאל.
גמרים של תחרויות גראנד סלאם

| תוצאה | שנה | טורניר | פרטנר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סגן | 1997 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | ארצות הברית פיט סמפרס | 2–6, 3–6, 3–6 |
| זכייה | 1998 | אליפות צרפת הפתוחה | ספרד אלכס קורג'ה | 6–3, 7–5, 6–3 |
סיכום הופעות

| תחרות | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | יחס | ניצ'-הפס' |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אליפות אוסטרליה הפתוחה |  |  | סיבוב ראשון | גמר | סיבוב שני | סיבוב ראשון |  | רבע גמר | סיבוב שני | סיבוב שני |  | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | 0 / 13 | 13–13 |
| אליפות צרפת הפתוחה |  |  | סיבוב שני | סיבוב שני | זכייה | סיבוב רביעי | סיבוב ראשון | סיבוב שני | סיבוב שלישי | רבע גמר | רבע גמר | סיבוב רביעי | סיבוב שלישי | רבע גמר | סיבוב ראשון |  |  | 1 / 13 | 32–12 |
| אליפות וימבלדון |  |  | סיבוב ראשון | סיבוב שני | סיבוב שני | סיבוב שני | סיבוב ראשון | סיבוב שני |  |  | סיבוב רביעי |  |  | סיבוב ראשון |  |  |  | 0 / 8 | 7–8 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה |  |  | סיבוב שני | סיבוב ראשון | חצי גמר | סיבוב שני | סיבוב רביעי | סיבוב שלישי | סיבוב שני | סיבוב רביעי | סיבוב שלישי | סיבוב שני | סיבוב שלישי | רבע גמר | סיבוב שני |  |  | 0 / 13 | 26–13 |
| ניצ'-הפס' | 0–0 | 0–0 | 2–4 | 8–4 | 14–3 | 5–4 | 3–3 | 8–4 | 4–3 | 8–3 | 9–3 | 4–3 | 4–3 | 8–4 | 1–3 | 0–1 | 0–1 | 1 / 47 | 79–46 |
| תחרות סוף שנה |  |  |  | חצי גמר | גמר |  |  |  | חצי גמר | בית | בית |  |  |  |  |  |  | 0 / 5 | 10–9 |
סיכום קריירה
| תוארים | 0 | 1 | 1 | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 4 | 3 | 3 | 1 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 20 | 20 |
| גמרים | 0 | 1 | 3 | 6 | 4 | 1 | 2 | 2 | 6 | 5 | 5 | 2 | 2 | 3 | 2 | 0 | 0 | 44 | 44 |
| משטח קשה הפס' - ניצ' | 0–0 | 0–0 | 3–5 | 25–11 | 15–12 | 15–11 | 15–9 | 12–11 | 22–12 | 20–12 | 23–10 | 15–10 | 12–10 | 17–12 | 15–12 | 1–2 | 1–2 | 211–141 | 211–141 |
| דשא הפס' - ניצ' | 0–0 | 0–0 | 0–2 | 1–2 | 2–2 | 4–2 | 1–2 | 1–2 | 0–1 | 1–0 | 3–1 | 0–0 | 0–0 | 0–1 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 13–15 | 13–15 |
| משטח חימר הפס' - ניצ' | 0–0 | 11–7 | 36–16 | 27–12 | 32–10 | 19–10 | 16–8 | 18–8 | 34–7 | 37–10 | 33–8 | 16–10 | 18–11 | 25–10 | 13–11 | 1–2 | 1–3 | 337–143 | 337–143 |
| שטיח הפס' - ניצ' | 0–0 | 0–0 | 4–5 | 3–5 | 0–4 | 0–1 | 0–1 | 4–3 | 3–1 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 14–20 | 14–20 |
| סיכום הפס' - ניצ' | 0–0 | 11–7 | 43–28 | 56–30 | 49–28 | 38–24 | 32–20 | 35–24 | 59–21 | 58–22 | 59–19 | 31–20 | 30–21 | 42–23 | 28–23 | 2–4 | 2–5 | 575–319 | 575–319 |
| ניצ' % | – | 61% | 61% | 65% | 64% | 61% | 62% | 59% | 74% | 73% | 76% | 61% | 59% | 65% | 55% | 33% | 29% | 64.32% | 64.32% |
| דירוג סוף שנה | 347 | 61 | 28 | 7 | 5 | 22 | 41 | 19 | 5 | 7 | 5 | 31 | 43 | 17 | 42 | 446 | 516 |  |  |
קרל כריסטוף טראוגוט טאוכניץ

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1761 גרוסברדאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  14 בינואר 1836 (בגיל 74) לייפציג, ממלכת סקסוניה 
 מדינה:  גרמניה 
 
קרל כריסטוף טראוגוט טאוכניץ (בגרמנית: Karl Christoph Traugott Tauchnitz;‏ 29 באוקטובר 1761 – 14 בינואר 1836) היה מדפיס ומו"ל גרמני. אבי משפחת המו"לים והמדפיסים טאוכניץ.
ביוגרפיה

נולד בגרוסברדאו (גר'), מאז ינואר 2006 חלק מגרימה (אנ') ליד לייפציג שבגרמניה. למד את מלאכת הדפוס בלייפציג ועבד בבית דפוס בברלין.
ב-1796 הקים טאוכניץ בית דפוס קטן משלו בלייפציג, ובשנת 1798 פתח חנות ספרים להפצת ספרי הדפוס שלו.
ב-1809 החל להדפיס מהדורות של קלאסיקות יווניות ולטיניות במהדורות מדויקות וזולות, שנפוצו בכל אירופה. הוא התפרסם כמי שהנהיג פרס של דוקאט בתמורה לכל תיקון-טעות שנשלח אליו.
ב-1816 הציג לראשונה טכניקת הדפסה בסטריאוטיפ (גר') שאיפשרה לו להדפיס מהדורות של קלאסיקות מוזיקליות, כן נודעו מהדורות סטריאוטיפיות שלו של התנ"ך.
טאוכניץ ציווה בצוואתו 4.5 מיליון מארק לעיר לייפציג למטרות צדקה.
הפירמה שלו "קרל טאוכניץ" הייתה לאחד מעסקי המו"לות הגדולים מסוגם בגרמניה. בנו ואחיינו הרחיבו לאורך כל המאה ה-19 את הפעילות לכל רחבי אירופה. והתפרסמה בעיקר עם הדפסתה של "מהדורת טאוכניץ" בת למעלה מ-3,700 כרכים של יצירות אנגליות בשפת המקור, שהחלה לראות אור בשנת 1842 ביוזמת אחיינו כריסטיאן ברנהרד טאוכניץ.
קרל יוזף אברט

| --- | --- |

קרל יוזף אברט
 לידה:  21 בספטמבר 1835 וירצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  2 בדצמבר 1926 (בגיל 91) האלנזה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  בקטריולוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וירצבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת ציריך  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 צאצאים:  Anny Eberth 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בנושא טיפוס הבטן אצל בני-אדם
 
קרל יוזף אברט (בגרמנית: Karl Joseph Eberth;‏ 21 בספטמבר 1835, וירצבורג - 2 בדצמבר 1926, ברלין) היה רופא גרמני, מחלוצי הבקטריולוגיה.
חייו

קיבל את השכלתו באוניברסיטת וירצבורג וסיים שם גם את עבודת הדוקטורט שלו. בין השנים 1881-1865 היה פרופסור באוניברסיטת ציריך ובין 1911-1881 היה פרופסור באוניברסיטת האלה.
מחקריו הידועים הם בנושאים:
טיפוס הבטן אצל בני-אדם
אלח דם אצל ארנבות הבית
מחלת דמוית שחפת (פסאודוטוברקולוזיס) אצל חזירי-ים
כמו כן, תרם למחקר בתחומי הפתולוגיה והאנטומיה.
קפיטן עוצר

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  אלסנדרו רוסי (אנ')  מילנה גספרוני (אנ')
 תאריך כניסה לתפקיד:  1 באפריל 2024
 דרכי מינוי:  ממונה על ידי הפרלמנט של סן מרינו
 תחום שיפוט:  סן מרינו 
 מושב המשרה:  סן מרינו סן מרינו, סן מרינו
 משך כהונה קצוב:  0.5 שנה 
 ייסוד המשרה:  1243
 http://www.sanmarino.sm/on-line/en/home/institutions/captains-regent.html
 
הקפיטן העוצר של סן מרינו (באיטלקית: Capitani reggenti di San Marino) הוא שם המשרה בה מחזיקים שני ראשי המדינה של סן מרינו. הקפיטנים העוצרים נבחרים מדי שישה חודשים בפרלמנט של סן מרינו. לרוב ובאופן רשמי כהונתם של הקפיטנים העוצרים נמשכת שישה חודשים בלבד. מינוי הקפיטן העוצר מתרחש באופן מסורתי ב-1 באפריל וב-1 באוקטובר, כל שנה ושנה. התפקיד נוצר בשנת 1243 והמסורת נשמרה מאז ועד היום.
מנהג הדיארכיה בסן מרינו נגזר עוד מתקופת הקונסולים ברפובליקה הרומית.
היסטוריה

תפקיד הקפיטן העוצר נוצר בשנת 1243 כאשר תפקידם היה "ניהול הצדק בסן מרינו", תפקיד השקול לתפקיד שופט מודרני. באותה התקופה הם נקראו "קונסולים" כשם התפקיד ברומא העתיקה. הקונסול הראשון נבחר ב-12 בדצמבר 1243 על ידי "המועצה הגדולה והכללית" שהפכה לפרלמנט של סן מרינו, גם אז כהונתם הייתה כהונה של שישה חודשים בדיוק.
בסוף המאה השלוש עשרה המוסד החל להשתנות, אחד מהמנהיגים לקח את התואר "קפיטן" והשני את התואר "מגן", משנת 1317 המגן היה חייב להיות רקטור. בדרך כלל, אחד מהם היה שייך למעמד העליון כדי להבטיח שליטה חזקה ואדם עם המיומנויות הדרושות כדי לשלוט במדינה, ואחד ממעמד הפועלים, שמייצג את העם.
בשנת 1972 נחקק בסן מרינו חוק שמסיר את האיסור על נשים להתמודד למשרות ציבוריות. קפיטן עוצרת אישה נבחרה לראשונה לתפקיד ב-1 באפריל 1981. ב-1 באפריל 2017 נבחרו לראשונה שתי נשים לתפקיד הקפיטן העוצר של סן מרינו; ונסה ד'אמברסו ומימה זבולי. סן מרינו היא המדינה עם הכי הרבה ראשי מדינה נשים.
בחירה

הקפיטנים העוצרים נבחרים כל שישה חודשים על ידי הפרלמנט של סן מרינו, והם בדרך כלל שייכים למפלגות יריבות כדי שלא תהיה דעה אחת שתשתלט על העם כולו. הליך הבחירה הוסדר בשנת 1945, למרות שבאופן לא רשמי התהליך היה זהה למשך שלוש מאות שנים, מהמאה השבע עשרה.
אם זוג מועמדים לא מקבל מספר קולות מספק מחברי הפרלמנט אז ישנו סיבוב שני.
בחירה > תנאים למועמדות

אזרחות מלידה (דין הדם).
להיות מעל גיל 25.
להיות חבר בפרלמנט של סן מרינו (המועצה הגדולה והכללית).
פרק זמן של שלוש שנים מאז הכהונה הקודמת כקפיטן העוצר.
סמכות שלטונית

הקפיטן העוצר היא המשרה העליונה ביותר ברפובליקת סן מרינו. הקפיטנים העוצרים הם שליטי המדינה, תפקיד שהם מבצעים כגוף אחד, עם זכות וטו הדדית על ההחלטה של השני. הם זכאים לתואר "הוד רוממותו". עם זאת, סמכותם השלטונית היא קטנה למדי וכוחם הוא בעיקר סמלי, שכן חובתם העיקרית היא לייצג את המדינה בעולם ולהבטיח את הסדר החוקתי. הם מפקחים על הפרלמנט הסן מרינזי, על הממשלה, ועל מועצת השנים עשר אך אין להם זכות הצבעה והחלטה באף אחת מן הישויות.
הקפיטנים העוצרים הם מפרקי הפרלמנט כאשר זמן כהונתו נגמר או שהמפלגה הנבחרת לא מצליחה להקים קואליציה יציבה. הקפיטן העוצר תמיד יהיה זה שיפרסם את החוקים שאושרו בפרלמנט.
החל משנת 1499 אין אפשרות להעמיד לדין את הקפיטנים העוצרים בזמן כהונתם. הנוהל קובע כי חמישה עשר יום לאחר תום המנדט שלהם במדינה כל אזרח חופשי להגיש תביעה לבית הדין בסן מרינו על דברים לא חוקיים שעשו או תפקידים שלא מילאו כראוי למרות חובתם.
ראו גם

סן מרינו
היסטוריה של סן מרינו
הפרלמנט של סן מרינו
הערות שוליים

↑  "Captains Regent - Repubblica di San Marino, portale ufficiale", בדיקה אחרונה ב-21 באוקטובר 2017
↑  Women Captains Regent, בדיקה אחרונה ב-21 באוקטובר 2017
↑  Election of the Captains Regent, בדיקה אחרונה ב-21 באוקטובר 2017
כיסא הקפיטן העוצר של סן מרינו
קרב רדינג (871)

קרב רדינג (באנגלית: Battle of Reading) נערך ב-4 בינואר 871 ברדינג המשתייכת בימינו למחוז האנגלי של ברקשייר. קרב זה היה חלק מסדרת קרבות שנערכו במסגרת פלישת הוויקינגים הדנים לאי הבריטי, בפיקודם של בגסק והאלפדן רגנרסון, כנגד האנגלו-סקסונים של ממלכת וסקס, הממלכה האחרונה אשר עדיין לא נכבשה על ידם. הקרב והמערכה כולה מתוארים בכרוניקה האנגלו-סקסונית, ובתיעוד זה מופיע האזכור הכתוב המוקדם ביותר של רדינג.
בסוף שנת 870 יצאו הדנים מבסיסם במזרח אנגליה, הפליגו דרומה לאורך חופו המזרחי של האי הבריטי ונכנסו אל תוך התמזה. לאחר שהפליגו במעלה הנהר, תקפו הדנים בהפתעה את העיירה רדינג, כבשו אותה והקימו בסיס מבוצר, אשר היה מוגן משני צדדיו על ידי נהרות התמזה והקנט ועל ידי סוללות עפר מצידו המערבי. שלושה ימים לאחר הגעתם, נעה קבוצת דנים לעבר הכפר אנגלפילד, שם המתין להם כוח אנגלו-סקסוני מקומי בפיקודו של אתלוולף, רוזן מחוז ברקשייר מטעם ממלכת וסקס. בקרב שנערך במקום נהרגו מרבית הדנים והנותרים נמלטו בחזרה לרדינג.
ארבעה ימים לאחר הקרב באנגלפילד, הצטרף המלך אתלרד עם צבאו לאתלוולף, יחד עם אחיו אלפרד (אשר כונה לימים אלפרד הגדול), והכוח המאוחד צעד לעבר רדינג. הייתה זו ההתנסות הראשונה בקרב עבור אתלרד ואלפרד, והדנים היו ידועים בשימוש בטקטיקה הגנתית של ביצורים במטרה לגבות מחיר כבד מכל ניסיון לעקור אותם מעמדתם. ההסתערות הראשונה הפתיעה את הדנים, כאשר לוחמיהם אשר שהו מחוץ למבצר חוסלו או נהדפו לעבר שעריו. כאשר קרבה הלחימה אל המבצר, נפתח השער שבין סוללות העפר, הדנים הסתערו מתוכו והחל קרב אכזרי ועקוב מדם שאילץ את האנגלו-סקסונים לסגת. בין ההרוגים הרבים, משני הצדדים, היה גם אתלוולף, המפקד המנוסה ביותר שעמד לרשות הצבא האנגלו-סקסוני. הקרב המוצלח אפשר לדנים להמשיך בתוכניתם להתקדם אל תוך וסקס.
לאחר התבוסה ברדינג ארגנו אתלרד ואלפרד מחדש את צבאם וב-8 בינואר נחלו ניצחון בקרב אשדון. כתוצאה מכך נסוגו הדנים פעם נוספת בחזרה לרדינג, אך ב-22 בינואר הובסו האנגלו-סקסונים בקרב בסינג וב-22 במרץ בקרב מרטון. באפריל 871 מת אתלרד ואלפרד ירש את כסאו. לאחר קרב וילטון במאי 871 הגיע אלפרד להסכם עם הדנים ושילם להם כופר. בהתאם לתנאי ההסכם עזבו הדנים את רדינג עד סוף אותה שנה, אז הקימו בסיס בלונדון שבממלכת מרסיה כדי לבלות בו את החורף, ומרבית תקופת שלטונו בת 28 השנים של אלפרד הוקדשה להתמודדות מולם.
לקריאה נוספת

Longmate, Norman. Defending The Island: From Caesar to the Armada. Random House, 2011. ISBN 1446475751
Merkle, Benjamin R. The White Horse King: The Life of Alfred the Great. Thomas Nelson, 2009. ISBN 1418581038
הערות שוליים

1 2  Ford, David Nash. "Viking invasion of Reading". Royal Berkshire History. Nash Ford Publishing. 2003
1 2 3  Coates, Charles. The History and Antiquities of Reading. author, 1802. עמודים 1-2
↑  Merkle, עמודים 37-40
↑  Merkle, עמודים 40-42
↑  Longmate, Defending The Island: From Caesar to the Armada. Chapter 9: "Worthy king Alfred"
| פלישות הוויקינגים לאיים הבריטיים |
| --- | --- | --- |
| הצבא הוויקינגי הגדול (865 - 878) | אנגלפילד • רדינג • אשדון • בסינג • מרטון • וילטון • סינוויט • אדינגטון |  |
| דנלואו | בטינגטון • סטמפורד (894) • הולם • טטנהאל • טמפספורד • דרבי • סטמפורד (918) • קורברידג' • ברוננבורג • סטיינמור • מלדון • אלטון הראשון • יום סנט ברייס • פינהו • רינגמר |  |
| קנוט הגדול (1015 - 1016) | אסאנדון • ברנטפורד |  |
| האראלד הארדרדה (1066) | פולפורד • גשר סטמפורד |  |
קרל יוזף בגס

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1794 היינסברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  24 בנובמבר 1854 (בגיל 60) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  Carl Joseph Begas 
 מקום קבורה:  Alter Domfriedhof der St.-Hedwigs-Gemeinde 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 צאצאים:  אוסקר בגס, ריינהולד בגאס, קרל בגס, אדלברט בגס 
 
קרל יוזף בגס (בגרמנית: Carl Joseph Begas‏; 30 בספטמבר 1794 – 24 בנובמבר 1854), היה צייר גרמני. נחשב לאביה של שושלת אמנים המשתרעת על פני כמה דורות ועיצב את האמנות הגרמנית בין רומנטיקה לריאליזם.
קורות חייו

משפחת בגס הגיעה במקור מבלגיה. ניתן היה לזהות אותם באזור היינסברג מאז המאה ה -17. קרל יוזף בגס היה ילדם השלישי של עורך הדין פרנץ אנטון בגס ואשתו סוזן הופשטט. בגס בילה את ילדותו בבית סבו וסבתו ליד דרממן. כשהמשפחה עברה לקלן בשנת 1802, הוא קיבל את הכשרתו האמנותית הראשונה שם מהשרטט והצייר המיניאטורי פרנץ כץ (1782–1851) ומאוחר יותר בליציאום בבון עם קלמנס אוגוסט פיליפארט (1751–1825). בשנת 1813 החל את הכשרתו בפריז אצל אנטואן-ז'אן גרו ואצל יוהאן פיטר ווייר, שלימים הפך לאדריכל העיר קלן. כאן בשנת 1814 מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי. הבחין בו ותמך בו בעבודות ובמענקים.
בגס שהה בפריז עד 1821. בעבודתו הראשונה הוא עסק אך ורק בנושאים נוצריים. בציור "ישו בהר הזיתים" שרכש המלך עבור כנסיית חיל המצב בברלין, הוא שילב אלמנטים של בית הספר הצרפתי עם רישום קפדני של האמנים הגרמנים הוותיקים וההולנדים. כישרונו כצייר פורטרטים היה מפותח כבר בשלב מוקדם זה.
במסעו לאיטליה בין השנים 1822–1825, שהתאפשר באמצעות מלגה, הצטרף לקבוצת הציירים של תנועת הנצרתיים. באיטליה הוא התחיל גם לחתום על הציורים בשם הגרמני בגס במקום בגאסה.
בשנת 1825 התיישב לצמיתות בברלין והתחתן עם וילהלמין בוק, בתו של בונה הארמונות בברלין, יוהאן לודוויג בוק. ביתו והסטודיו של בגס היו במהרה מקום מפגש של החברה הגבוהה בברלין. בגס התקבל לאקדמיה לאמנויות בברלין במהלך המסע לאיטליה, ובשנת 1826 הוא מונה לפרופסור באקדמיה. הוא לימד עד מותו בשנת 1854.
בתחום ההיסטוריה וציור הז'אנר, כמו גם בציורי המזכרות והדיוקנאות שלו, בגס ידע כיצד לתאם בין ההשפעות השונות של לימודיו האמנותיים בפריז וברומא ובכך לתרום באופן חלוצי לפיתוח הציור הברלינאי בין רומנטיקה לריאליזם. בסביבות 1828, בהשפעת בית הספר לציור בדיסלדורף, הוא עבר שינוי סגנוני זמני ויצר יותר עבודות עם אזכורים ספרותיים או היסטוריים, כמו הציור של היינריך הרביעי בקנוסה (1836). אך בגס חזר לצייר דיוקנאות, בין היתר מסיבות כלכליות.
עם כינון פרס המסדר פור לה מריט הוזמן בגס בשנת 1843 לתאר את הזוכים במדליות, בהם הפסלים כריסטיאן דניאל ראוך ויוהאן גוטפריד שדו, הפילולוג יעקב גרים ואלכסנדר פון הומבולדט.
בשנת 1846 מינה פרידריך וילהלם הרביעי את בגס לצייר החצר המלכותית הפרוסית.
בגס נפטר בגיל 60 לאחר שחזר משהייה ברומא.
ארבעה בניו נכנסו למקצוע האמנות וקיבלו את הדחפים האמנותיים המוקדמים שלהם בסטודיו של אביהם: הפסלים ריינהולד בגס וקרל בגס הצעיר והציירים אוסקר בגס ואדלברט בגס. שלושה מהם – אוסקר, שהחליף את אביו כפורטרט וצייר ז'אנר, ריינהולד וקרל לימים עבדו גם בבית המלוכה הפרוסי ובמשפחת הוהנצולרן.
הערות שוליים

↑  . Begas, Karl (Joseph). In: Ulrich Thieme, Felix Becker (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 3: Bassano–Bickham. Wilhelm Engelmann, Leipzig 1909, S. 181
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Begas, Karl". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  Deutsche Biographie, Begas, Karl der Ältere - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810688712705606  BnF: cb149692932 (data)  GND: 119181304  ISNI: 0000 0000 6660 9821  LCCN: nr95029382  NTA: 069924716  RKD: 5941  SNAC: w68p7r6n  SUDOC: 233766766  ULAN: 500028462  VIAF: 216452770   WorldCat (עם VIAF): 216452770
קרל יוהאן שטיינהאוזר

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1813 ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 בדצמבר 1879 (בגיל 66) קרלסרוהה, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשי בקרלסרוהה 
 בן או בת זוג:  פאולינה שטיינהאוזר 
 
קרל יוהאן שטיינהאוזר (בגרמנית: Carl Steinhäuser;‏ 1813, ברמן – 1879, קרלסרוהה) היה פסל גרמני.
ביוגרפיה

שטיינהאוזר בנו הבכור של גלף עץ ופסל, למד בברמן רישום אצל סטיבן מסרר והמשיך בלימודי פיסול אצל כריסטיאן דניאל ראוך באקדמיה  לאמנות בברלין.
בין השנים 1835 ל-1863 למד ברומא אצל ברטל תורוואלסן. ואחר כך לימד אמנות  בקרלסרוהה.
בין תלמידיו הפסלים: קרל פרידריך מוסט, אוטו לסינג.
גלריה

מונומנט היינריך וילהלם אולברס בברמן
תבליט ארמיניוס ותוסנלדה
פסל יוהאן שמידט בבית עיריית ברמן
מוזיקאי עם כינור במכון פיבודי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור
רבי חנינא איש אונו

רבי חנינא איש אונו (לעיתים גם "חנניה איש אונו") היה תנא בדור השלישי, שהגיע מהעיר אונו הסמוכה ללוד.
במשנה נזכרת הלכה אחת שמסר, במשנה, מסכת גיטין, פרק ו', משנה ז': ”וזו הלכה העלה רבי חנינא איש אונו מבית האסורין, מקבל אני באומר לשלשה תנו גט לאשתי, שיאמרו לאחרים ויכתבו, מפני שעשאן בית דין”.
כמו כן, נזכר בתוספתא, כמעיד על הלכה אחת לפני רבן גמליאל ביבנה: ”שאין מעברין את השנה אלא ביהודה, ואם עיברוה בגליל מעוברת”.
רבי חלקיה

| --- | --- |
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  רביעי אמוראים
 רבותיו:  רבי סימון
 בני דורו:  רבי פנחס
 
רבי חלקיה היה אמורא ארץ ישראלי בדור הרביעי.
רבי חלקיה היה מבעלי האגדה, ובה עוסקים רוב מאמריו. מוזכר עשרות פעמים בתלמוד הירושלמי ובמדרשי האגדה, ופעם אחת בתלמוד הבבלי.
היה תלמידו של רבי סימון וחברו של רבי פנחס.
במדרש הוזכר חכם בשם רבי יצחק ברבי חלקיה, וייתכן שזהו בנו.
מאמרו כנגד הנוצרים:
אמר רבי אבין בשם רבי חלקיה: טפש לבם של שקרנין, שהן אומרים: יש לו בן לקב"ה. ומה עם בנו של אברהם כשראה שבא לשוחטו ולא יכול לראותו בצער, אלא מיד צווח אל תשלח ידך אל הנער, ואילו היה לו בן, היה מניחו, ולא היה הוא הופך את העולם ועושה אותו תהו ובהו, לפיכך שלמה אומר: יש אחד ואין שני גם בן ואח אין לו, ומפני חיבתן של ישראל קרא אותן בנים שנאמר בני בכורי ישראל
.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ג, עמוד ב'.
↑  ויקרא רבה פרשה ל, ג. במהדורת מרגליות: רבי יצחק בר חקולה.
↑  אגדת בראשית (בובר) פרק לא.
↑  קהלת ד ח.
↑  שמות ד כב.
| אמוראי ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| הדור הראשון (עד 250) | אבא כהן ברדלא • אבא יודן •  רבי אושעיא • רבי אפס • בר קפרא • רבי בנאה • רבן גמליאל ברבי • רבי הלל • רבי חייא • רבי חנינא בר חמא •  חזקיה • רבי זכאי דכבול • יהודה בן רבי חייא • רבי יהודה נשיאה • רבי יצחק מגדלאה • רבי יוסי בן פטרוס • רבי יוסי בן שאול • רבי יונתן בן אלעזר • רבי ינאי • רבי יהודה בן קנוסא • רבי ירמיה (הראשון) • רבי יהושע בן לוי • רבי יוסי בן זמרה • רב כהנא (הראשון) • לוי בר סיסי • רבי נחוניא דמן חוורן • רבי שמעון בן יהוצדק • רבי שבתי |  |
| הדור השני (עד 280) | אבא דמן יפו • רבי אבא בר אבינא • רבי אבא בר זבדא • רבי אבא בר אחא • רבי אלעזר בן פדת • אילפא • רבי אביתר • רבי אפטוריקי • בר פדא • רבן גמליאל הרביעי • זעירי • רבי חייא בר יוסף • רבי חנינא תורתייא • רבי יוחנן •  רבי יהושע אוניא •  רבי יהודה בר נחמני • רבי יאשיה (אמורא) • רבי יצחק נפחא • רבי יוסי בר חנינא • רבי יעקב בר אידי • רב יוסף בריה דרבי יהושע בן לוי • רב כהנא (השני) • רבי לוי • רבי מנחם • רבי מני בר פטיש • רבי סימון •  ריש לקיש • רבי שמעון בר אבא • רבי שמואל בר נחמני • רבי שמלאי • רבי שמעון בן אליקים • רבי שמעון חסידא • רבי תנחום • רבי תנחום בר חנילאי |  |
| הדור השלישי (עד 310) | רבי אמי • רבי אסי • רבי אבהו • רבי אבין • רבי אבדימי דמן חיפה • רבי אייבו • רבי אבא בר פפא • רב אושעיא • אמי ורדינאה • אבא בר קורייה • רבי אבא דמן עכו • רבי אבא הראשון • רבי אלכסנדרי • אבימי בר פפי • רבי אלעאי • רבי אבא מקרטיגנא • רבי אחא בר חנינא • רבי אבא בר ממל • רבי בנימין בר יפת • רבי חלבו • רבי חמא בר עוקבא • רבי חנינא בן עגיל • רבי חנינא בר פפא • רבי חנינא בן פזי • רב הושעיא • רבי זירא • רבי חייא בר אבא • רבי חנינא בר פפי • רב חנינא • רבי ירמיה (השני) • רבי יהודה נשיאה השני • רבי יוסי דמן יוקרת • רבי יודן בן ישמעאל • רבי יהודה בן פזי • רבי יצחק בר אבא • רבי יצחק • רבי יצחק עטושיא • רבי כרוספדאי • עולא • רבי עוירא • רבי ענני בר ששון • רבי פדת •  רבי פנחס בר חמא • רבי פרידא • רבה בר בר חנה • רבי שילא איש כפר תמרתא • רב שמואל בר יהודה • רב שמואל בר רב יצחק • תחליפא בר מערבא |  |
| הדור הרביעי (עד 340) | רבי אחא • רבי אבא בר זבינא • רבי אבא בר כהנא • רבי אבא בר פפי • רב אויא • אבימי בריה דרבי אבהו • אבימי בר טובי • רבי ברכיה • רבן גמליאל החמישי • אבא אושעיא איש טריא • רבי זריקא • חסא דאשתמוע • רבי חלקיה • רבי חזקיה • רבי ירמיה • רבי יונה • יצחק בן אלישיב • רבי יוסנא • רבי יהודה בר טיטס • רב יהודה בר שילא • רבי יהושע דסכנין • רבי יוסי צידוניא • יעקב איש כפר נבוריא |  |
| הדור החמישי (עד 380) | הלל נשיאה • רב חנניה • רבי יהודה בר שלום • רבי יוסי ברבי בון • רבי יוסי בר זבידא • רבי יונה בוצרייא • רבי יוסטא בר שונם • רבי מנא • רבי מתניא • רבי שמעון בר כרסנא |  |
| הדור השישי (עד 410) | רבי אבא (השלישי) • רבי יהודה נשיאה השלישי • רבי תנחומא • רבי שמואל בן רבי יוסי ברבי בון |  |
| לרשימת אמוראי בבל | לרשימת אמוראי בבל |  |
קפיטניה

קפיטניה (בפורטוגזית: Capitania; בספרדית: Capitanía-general) היא יחידה מנהלתית היסטורית שהייתה בשימוש באימפריות הספרדית והפורטוגזית באדמות שהיו נתונות לשלטונן הקולוניאלי.