stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוזה וול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1909 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 ביולי 2009  (בגיל 100 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
רוזה וול (1909 - 14 ביולי 2009) הייתה סופרת ילדים ונוער ישראלית.
חייה

וול נולדה באוסטריה וערב מלחמת העולם השנייה עלתה לארץ ישראל. וול כתבה את ספריה באנגלית, ואלה תורגמו לעברית וראו אור בשנות ה-50. ספריה כוללים שילוב אגדות ופנטזיה בחיי היום-יום.
בספרה "אותיות מספרות", וול מתארת ילדה חולה בשם מרים שהגיעה לישראל מאירופה לאחר שכל משפחתה נספתה. היא מתקשה ללמוד עברית ומקבלת ספר. אותיות הספר קוראות לה, ומספרות לה אגדות לפי סדר האלף-בית. בספר "היער השאנן" מסופר על רות, ילדה שמתקשה להתמודד עם לידתו של מיכאל, אחיה התינוק, שתשומת לב הוריה וסבה האהוב מופנית כעת אליו. רות מקבלת ארנב (בתרגום: שפן) שוקולד, אשר מתעורר לחיים ומספר לה את קורותיו של שחריה, ארנב שאהב לפגוע באחרים, ועל הצרות וההרפתקאות שנקלע אליהן בשל כך. וול משלבת בסיפור המסגרת כמה סיפורים קצרים כמו גרסה היתולית של היפהפייה הנמה שנרדמת לפני מבחנים, ובו אמירה על חשיבות ההשכלה בחיים המודרניים, ועל "העץ הבודד" שבו חולמי החלומות הרוצים לזכור את חלומותיהם נאלצים לסבול כאב ובדידות. דרך סיפורי הארנב, רות לומדת לאהוב את אחיה הקטן ולעזור לחבריה.
ספרה "מצנפת החכמה" תורגם לסינית.
ספריה

אותיות מספרות (תרגם: פנחס לנדר (אלעד); ציורים: לאה גרונדיג), הוצאת דביר, 1948.
עלילות רות ויוחנן (ציורים: יצחק פרנקל), הוצאת דביר, 1951.
מצנפת החכמה; מחרזת אגדות (ציורים: י. ל. שוורין), הוצאת דביר, 1954.
היער השאנן (תרגם: ש. מנדל; ציורים: דן לבקוביץ), תל אביב: הוצאת "תרומה", 1957.
הארץ היפה (ציורים: רות שלוס), תל אביב: הוצאת "מדע וחיים", 1958.
משלי סין הקדומה.
הערות שוליים

↑  תרבות ואמנות, דבר, 15 ביוני 1956
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526028205171  GND: 1276177429  LCCN: no2013097812  VIAF: 305280216   WorldCat (עם VIAF): 305280216
קרב פראג (1648)

קרב פראג (1648) היה הקרב האחרון במלחמת שלושים השנים, והסתיים ללא הכרעה ברורה.
הקרב

ב-25 ביולי 1648 הגיעו הכוחות השוודים בפיקודו של הנס כריסטוף פון קניגסמארק לפראג, עליה הגן גנרל-פלדמרשל רודולף פון קולורדו, שלחם במצור על מנטובה ובקרב ליצן תחת פיקודו של אלברכט פון ולנשטיין. עד מהרה כבשו השוודים את מצודת פראג, אך כשניסו לחצות את נהר הולטאבה ולהשתלט על העיר העתיקה, הדפו אותם כוחותיו של פון קולורדו מגשר קארל.
בהמשך הגיע טור תגבורת שוודי בפיקודו של קרל גוסטב, נסיך שוודיה, והצטרפו להתקפות על העיר, אולם כל המתקפות נהדפו בכישרון על ידי פון קולורדו. ב-1 בנובמבר הגיעה לקרל גוסטב הודעה על חתימת הסכם השלום, ובעקבות כך עזבו הכוחות השוודים את העיר, תוך שהם נוטלים עמם חלק ניכר מאוצרות הטירה.
פרשת ההצבעות הכפולות

פרשת ההצבעות הכפולות היא כינוי לאירוע שהתרחש בכנסת השש עשרה במהלך הצבעה במליאת הכנסת על אישור חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל ב-2003, כשהסתבר שמספר חברי הכנסת הצביעו גם במקום חברי כנסת אחרים.
האירועים

ב-28 במאי 2003 דנה הכנסת בהצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004), התשס"ג-2003. הצעת חוק זו, שיזם שר האוצר בנימין נתניהו, כללה תיקוני חקיקה רבים, במתכונת של חוק ההסדרים, במטרה לקצץ בהוצאות המדינה עקב המשבר הכלכלי ששרר בישראל באותה תקופה. הדיון בקריאה השנייה של הצעת החוק נמשך זמן רב, עקב פיליבסטר שערכו סיעות האופוזיציה, וההצבעות נגררו לשעות הלילה. בסופו של דבר אישרה הכנסת את החוק, ודחתה את כל ההסתייגויות שהגישו חברי הכנסת מהאופוזיציה.
זמן קצר לאחר אישור החוק, טען חבר הכנסת יעקב ליצמן כי ראה חבר כנסת מצביע במקומה של חברת הכנסת ענבל גבריאלי, שלא נכחה בהצבעה. ליצמן סירב להגיש תלונה במשטרה או בוועדת האתיקה, ואף לגלות במי מדובר, אך עד מהרה נפוצו שמועות שמדובר ביותר מחבר כנסת אחד שהצביע שלא ממקומו.
החקירה

בעקבות התפתחויות אלה, הקים יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, ועדת בדיקה שכללה את קצין הכנסת, יצחק שד"ר, ואת היועצת המשפטית לכנסת, אנה שניידר. בבדיקה הושוו צילומי הטלוויזיה מהמליאה עם מערכת ההצבעות האלקטרונית, והממצאים העלו חשד כי חמישה מחברי הכנסת הצביעו פעמיים (יחיאל חזן, מיכאל גורלובסקי, ואסל טאהא, סגן השר יעקב אדרי והשר אברהם פורז), וכי שלושה אחרים הצביעו לא ממקומם (אלי בן-מנחם, מיכאל איתן ואלי אפללו).
חבר הכנסת גורלובסקי הודה, מיוזמתו, כי הצביע גם במקומו של חבר הכנסת גלעד ארדן. ועדת האתיקה החליטה להשעותו מדיוני המליאה והוועדות לתקופה של 4 חודשים וחצי.
במקביל, הורה היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, על פתיחת חקירה משטרתית. חוקרי המשטרה גבו עדויות מחמשת חברי הכנסת החשודים, מיושב ראש הכנסת, ומחבר הכנסת ליצמן. ליצמן סירב בתחילה לגלות מי היה חבר הכנסת שאותו ראה מצביע במקום חברת הכנסת גבריאלי, אך לאחר שנועץ ברבנים, העיד בסופו של דבר בפני החוקרים כי היה זה חבר הכנסת חזן.
שלושה מחברי הכנסת שנחקרו לא הועמדו לדין בסופו של דבר. השר פורז הודה כי הצביע גם במקומו של השר ישראל כץ, אך טען כי עשה זאת בשוגג וכי ביקש מיושב ראש הכנסת לבטל את הצבעתו מיד לאחר שעשה זאת, והיא אכן בוטלה מיידית. חבר הכנסת טאהא נראה במצלמות הטלוויזיה כשהוא רוכן לעבר לחצני ההצבעה של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אך לא נקלטה הצבעה כפולה במערכת. היועץ המשפטי לממשלה החליט לסגור את התיק נגדם מחוסר אשמה. לגבי סגן השר אדרי, שנראה כשהוא מצביע גם במקומו של חבר הכנסת אהוד יתום, החליט היועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק מחוסר ראיות מספיקות.
לעומתם, כנגד חבר הכנסת חזן עמדה עדותו של חבר הכנסת ליצמן, ואילו כנגד חבר הכנסת גורלובסקי עמדה הודאתו הוא. ב-3 בדצמבר הודיע היועץ המשפטי לממשלה כי החליט להגיש כתבי אישום נגד השניים, בעבירות של זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים.
הסרת החסינות

ב-22 בדצמבר דנה ועדת הכנסת בבקשת היועץ המשפטי לממשלה להסיר את חסינותו של חבר הכנסת חזן. חזן עצמו ביקש מהוועדה שתאשר את הבקשה כדי שיוכל להיאבק על חפותו, אך חברי כנסת טענו כי מאחורי הקלעים פעל חזן לסיכול המהלך. הבקשה להסרת החסינות נדחתה ברוב של 8 מול 7. למחרת דחתה הוועדה גם את הבקשה להסיר את חסינותו של גורלובסקי, ברוב של 11 מול 5.
התנועה לאיכות השלטון עתרה לבג"ץ נגד החלטות ועדת הכנסת. במהלך הדיונים הודיע חזן לבית המשפט כי ייזום דיון מחודש בוועדת הכנסת, וב-26 בינואר 2004 הוסרה חסינותו. העתירה כנגד אי הסרת חסינותו של גורלובסקי נותרה בעינה. עמדת המדינה הייתה כי מאחר שגורלובסקי כבר נענש על ידי ועדת האתיקה, החלטת ועדת הכנסת עומדת במתחם הסבירות, ועל כן אל לו לבג"ץ להתערב בהחלטה זו. ב-23 במרץ 2005 קיבל הרכב מורחב של 7 שופטים את עתירתה של התנועה לאיכות השלטון, בהחלטה שנתקבלה פה אחד. בפסק הדין נפסק כי שיקול הדעת של ועדת הכנסת בדיון על הסרת חסינות מוגבל רק לבחינת שיקוליו של היועץ המשפטי לממשלה, ומאחר שהוועדה שקלה שיקולים אחרים שאינם בסמכותה, החלטתה בטלה. בעקבות פסיקת בג"ץ, התכנסה ועדת הכנסת לדון פעם נוספת בהסרת החסינות, אך גם הפעם דחתה את הבקשה, ברוב של 10 מול 6. התנועה לאיכות השלטון עתרה בשנית לבג"ץ, והיועץ המשפטי לממשלה הודיע כי לא יגן הפעם על החלטת ועדת הכנסת. בינתיים, תוקן חוק החסינות, כך שליועץ המשפטי לממשלה הסמכות להגיש כתב אישום כנגד חבר כנסת, שרשאי בתורו להגיש בעקבות כך בקשה לקבלת חסינות מוועדת הכנסת, ועל כן העתירה התייתרה ונדחתה.
ההליכים הפליליים > יחיאל חזן

מרגע שנחשפה הפרשה ובמהלך כל משפטו טען חזן לחפותו. ב-26 באפריל 2006, זמן קצר לאחר שהסתיימה כהונתו של חזן בכנסת, הרשיע אותו בית משפט השלום בירושלים בעבירות בהן הואשם. בית המשפט פסק שגרסתו של ליצמן אמינה מגרסתו של חזן, תוך שהוא מסתמך על כך שבניגוד לעמדתו הנחרצת בבית המשפט, במספר ראיונות בתקשורת לא שלל חזן באופן מוחלט את האפשרות שהצביע במקומה של חברת הכנסת גבריאלי. בית המשפט גם שלל את טענותיו של חזן, לפיהן ייתכן ואירעה תקלה במערכת ההצבעה, שבשלה נרשמה בטעות הצבעתה של גבריאלי, ופסק, על סמך עדויות מומחים, כי תקלה כזו אינה אפשרית.
ב-20 ביוני נגזרו על חזן 4 חודשי מאסר בפועל, שהומרו בעבודות שירות, ועוד שני חודשי מאסר על תנאי. בית המשפט פסק כי "פגיעה במעשה ההצבעה על ידי הטיית תוצאותיה במירמה, היא פגיעה בציפור נפשו של בית המחוקקים, והפרה ממשית של אמון הציבור בו", אך מנגד התחשב בעברו הנקי של חזן, ובמחיר הציבורי הכבד ששילם מאז נחשפה הפרשה.
חזן ערער על פסק הדין לבית המשפט המחוזי. ב-17 בינואר 2007 דחה בית המשפט את ערעורו, ופסק שאין מקום להתערב בפסק דינו של בית משפט השלום, לא לגבי הכרעת הדין ולא לגבי גזר הדין. ב-18 ביוני אותה שנה, דחה בית המשפט העליון את בקשת רשות הערעור שלו על החלטת בית המשפט המחוזי חזן ביקש מבית המשפט העליון לקיים משפט חוזר בהרשעתו, ובקשתו נדחתה.
תקרית נוספת שליוותה את משפטו של חזן אירעה בנובמבר 2005. חזן צולם כשהוא נכנס למחסן שבו אוחסנו חלקים ממערכת ההצבעה שבה השתמשו בליל ההצבעות הכפולות. מאוחר יותר התברר כי 4 ממערכות ההצבעה נעלמו. חזן מסר מספר גרסאות לנסיבות הימצאותו במחסן. בתחילה טען כי סגן מזכיר הכנסת אישר לו להיכנס למחסן, כדי שיוכל לבדוק את מערכות ההצבעה לצורכי משפטו, וכי הניח את המערכות בפינת המחסן, ולכן לא נמצאו. מאוחר יותר טען כי כלל לא היה במחסן. לאחר שהתברר לו כי מצלמות האבטחה תיעדו אותו נכנס למחסן, הודיע כי לקח רק את ה"פאנל" של מערכות ההצבעה, אך את ה"מוח" השאיר במחסן. לבסוף, החזיר חזן את המערכות ליושב ראש הכנסת. בעקבות אירועים אלה, נפתחה נגד חזן חקירה נוספת, בחשד לשיבוש הליכי משפט. ב-28 בדצמבר המליצה המשטרה על הגשת כתב אישום, אך היועץ המשפטי לכנסת החליט לסגור את התיק מחוסר עניין לציבור.
ההליכים הפליליים > מיכאל גורלובסקי

בשל התמשכות הליכי הסרת החסינות, החל משפטו של גורלובסקי מאוחר יותר. כתב האישום נגדו הוגש ב-30 באפריל 2006, ימים ספורים לאחר הכרעת הדין במשפטו של חזן וזמן קצר לאחר שחדל מלכהן כחבר הכנסת.
במסגרת עסקת טיעון, הודה גורלובסקי בעבירה של הפרת אמונים, ויתר סעיפי האישום (זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות ומרמה) נמחקו.
כאשר ניתן פסק הדין, ב-12 בינואר 2007, היווה גזר דינו של חזן נקודת מוצא לקביעת עונשו של גורלובסקי. בית המשפט פסק כי יש מקום להקל עם גורלובסקי, בהשוואה לחזן, משום שבניגוד אליו הודה באשמתו ונטל אחריות למעשיו ומשום שכבר נענש על ידי ועדת האתיקה. בית המשפט גזר עליו שני חודשי עבודות שירות בפועל ועוד שניים על תנאי.
השלכות הפרשה

הכנסת ה-16 סבלה מתדמית ירודה[דרוש מקור], ופרשת ההצבעות הכפולות הייתה לאחד מסממניה. לא רק על עצם הפרשה נמתחה ביקורת, אלא גם על האירועים שנלוו לה - ההחלטה שלא להסיר את חסינותו של חבר הכנסת גורלובסקי, השתלשלות העניינים בעקבות פסיקת בג"ץ בעניין ולקיחת פאנל מערכת ההצבעה על ידי חבר הכנסת חזן.
חברי הכנסת היו ערים לביקורת, ופעלו במספר מישורים למזעור הנזקים, הן במישור הנורמטיבי - באמצעות הקמת ועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת ותיקון חוק החסינות והן במישור הטכני - באמצעות החלפת מערכת ההצבעה.
חברי הכנסת חזן וגורלובסקי לא הצליחו להתברג במקומות ריאליים בבחירות המקדימות שנערכו במרכז הליכוד לקראת הבחירות לכנסת ה-17 ונותרו מחוץ לכנסת.
השלכות הפרשה > הקמת ועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת

זמן קצר לאחר חשיפת הפרשה, ב-6 ביולי 2003, החליט יושב ראש הכנסת ריבלין על הקמת ועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת, וב-24 באוגוסט מינה את חבריה, בראשות השופט בדימוס יצחק זמיר. הוועדה הגישה את המלצותיה בראשית 2007, וועדת הכנסת דנה ביישומן הן בכנסת ה-17 והן בכנסת ה-18.
השלכות הפרשה > תיקון חוק החסינות

ב-25 ביולי 2005 תיקנה הכנסת את חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, לפי הצעת ועדת הכנסת. עד לאישורו של התיקון, היה על היועץ המשפטי לממשלה לפנות לוועדת הכנסת בבקשה להסיר את חסינותו של חבר הכנסת, לשם הגשת כתב אישום. התיקון הפך, למעשה, את נטל ההוכחה. כיום, רשאי היועץ המשפטי לממשלה להגיש את כתב האישום ולחבר הכנסת הנאשם ניתנים 30 ימים שבהם הוא רשאי לבקש מוועדת הכנסת להעניק לו חסינות.
החוק החדש גם מפרט את רשימת העילות שבהתקיימן רשאי חבר הכנסת לפנות לוועדת הכנסת:
העבירה נעברה בעת מילוי תפקידו או לשם מילוי תפקידו ולכן הוא נהנה מחסינות מהותית.
כתב האישום הוגש שלא בתום לב או תוך אפליה.
הכנסת עצמה כבר נקטה אמצעים נגד חבר הכנסת, ואי ניהול הליך פלילי, בהתחשב בחומרת העבירה, מהותה או נסיבותיה לא יפגע פגיעה ניכרת באינטרס הציבורי.
ייגרם נזק של ממש בשל ניהול ההליך הפלילי, לתפקוד הכנסת או ועדה מוועדותיה או לייצוג ציבור הבוחרים, ואי ניהול הליך כאמור, בהתחשב בחומרת העבירה, מהותה או נסיבותיה, לא יפגע פגיעה ניכרת באינטרס הציבורי.
השלכות הפרשה > החלפת מערכת ההצבעה

ב-22 ביולי החליטה ועדת הכנסת על החלפת מערכת ההצבעות במערכת ביומטרית, המופעלת באמצעות טביעת אצבע.
השלכות הפרשה > תוקפו של חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל

מיד לאחר שנמסרו ממצאי ועדת הבדיקה ליושב ראש הכנסת, אסף חבר הכנסת דוד אזולאי 50 חתימות של חברי כנסת בדרישה לקיים הצבעה חוזרת. ריבלין סירב לעשות כן, משום שההליך אינו מעוגן בתקנון הכנסת ומשום שלא היה בכך כדי לשנות את תוצאות ההצבעה.
ב-31 ביולי 2003, דחה בג"ץ עתירה שהגיש חבר הכנסת ליצמן, שדרש להורות על בטלותו של חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל. בפסק הדין, כתב הנשיא אהרן ברק, כי ההצבעה הפסולה פגעה בערכי היסוד של המשטר הדמוקרטי, כמו עקרון הייצוג והשוויון, וכי חברי הכנסת הפרו את חובת הנאמנות שלהם. עם זאת, מאחר שלהצבעתם לא הייתה השפעה על הרוב הנדרש לאישור החוק, לא נפגע עקרון הכרעת הרוב, ולכן אין צורך בהתערבות דרסטית כמו ביטול החוק, ויש להסתפק בהליכים נגד חברי הכנסת המעורבים בדבר.
התפתחויות נוספות

בנובמבר 2008 פרסם העיתון "ידיעות אחרונות" צילומי וידאו בהם נראה גם חבר הכנסת רוני בר-און כשהוא מצביע במקומה של חברת הכנסת גבריאלי. בר-און טען כי להבדיל מחברי הכנסת האחרים, שהצביעו במקום חברי כנסת שלא נכחו במליאה, הצביע הוא ברשותה של חברת הכנסת גבריאלי, שנכחה במקום אך לא הספיקה להצביע. בעקבות הפרסום, פנה חבר הכנסת צבי הנדל ליועץ המשפטי לממשלה בדרישה להורות על חקירת המקרה.
בפברואר 2009 הודיע היועץ המשפטי לממשלה כי אין תשתית ראייתית לפתיחת חקירה פלילית נגד בר-און, וכי ממצאיו יועברו לוועדת האתיקה של הכנסת. לפנייתו של היועץ המשפטי לממשלה הצטרפו קובלנות מטעם הפורום המשפטי למען ארץ ישראל ואזרח נוסף. ביולי אותה שנה קיבלה ועדת האתיקה את החלטתה בעניין. הוועדה הודיעה כי היא רואה בחומרה רבה את התנהלותו של בר-און במהלך ההצבעות ובעת חקירתו במשטרה, וכן כי כהונתו כיושב ראש ועדת הכנסת שדנה בענייניהם של חזן וגורלובסקי הציבה אותו בניגוד עניינים. עם זאת, החליטה הוועדה להסתפק בעונש של נזיפה חמורה, בשל חלוף הזמן מהאירועים ובשל העובדה שכיום החומרה שבהצבעה כפולה ברורה לכל, ואין צורך בענישה הרתעתית.
הערות שוליים

↑  נועם שרביט, ח"כ ליצמן חשף: יחיאל חזן הצביע במקום ענבל גבריאלי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 ביולי 2003
↑  ועדת הכנסת לא הסירה חסינות ח"כ חזן, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2003
↑  בג"ץ 11298/03 התנועה למען איכות השלטון בישראל נ' ועדת הכנסת
↑  בג"ץ 5372/05 התנועה לאיכות השלטון בישראל נ' ועדת הכנסת ואח'
↑  ת"פ (י-ם) 4324/04 מדינת ישראל נ' חזן יחיאל, ניתן ב-19 ביוני 2006, באתר "נבו"
↑  רע"פ 1915/07 יחיאל חזן נ' מדינת ישראל, ניתן ב־18 ביוני 2007.
↑  מ"ח 10344/08 יחיאל חזן נ' מדינת ישראל, ניתן ב־10 בדצמבר 2009
↑  ח"כ חזן השיב את הציוד שהכחיש כי לקח, באתר וואלה, 15 בנובמבר 2005
↑  עמית סגל, ‏חשיפה: עבירות הח"כים מול המצלמה, באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2010
↑  אמנון מרנדה, צפו: ההצבעה הכפולה של רוני בר-און, באתר ynet, 17 בנובמבר 2008
↑  עדי שמחוביץ‏, מזוז: אין בסיס ראייתי נגד השר בר-און, באתר וואלה, 16 בפברואר 2009
↑  החלטת ועדת הכנסת מס' 6/18 בעניין חבר הכנסת רוני בר-און, מיום 14.7.2009
רועי הרמן

רועי הרמן (נולד ב-21 ביוני 2000 בהרצליה שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל תל אביב.
קריירת מועדונים

הרמן גדל במחלקות הנוער של הפועל הרצליה, מכבי פתח תקווה והפועל רעננה. ב-6 ביוני 2020 ערך הרמן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל רעננה, בהפסד 2-0 להפועל כפר סבא במסגרת ליגת העל הישראלית לעונת 2019/2020. בעונה זו, בה ירדה הפועל רעננה לליגה הלאומית, הוא ערך חמש הופעות ליגה. בעונת 2020/2021 ערך הרמן 24 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת הליגה הלאומית, בהן הבקיע שני שערים.
ב-24 באוגוסט 2021 הושאל הרמן למשך עונה אחת לבית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית. ב-29 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 להפועל באר שבע במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-22 בדצמבר הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון, בהפסד 3-1 להפועל באר שבע במסגרת המחזור ה-14 בליגה. בסך הכל ערך הרמן 25 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-7 ביוני 2022 חתם הרמן על חוזה לשלוש שנים בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית..
ב-27 ביוני 2024 חזר לישראל וחתם בהפועל תל אביב.
הערות שוליים

↑  אופיר סער‏, בית"ר ירושלים: רועי הרמן חתם, דור אלו עשוי להצטרף אליו, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2021
↑  רשמי: רועי הרמן חתם בבוטב פלובדיב הבולגרית, באתר ONE‏, 7 ביוני 2022
↑  הדר יעקבי, ‏רכש שלישי לדגו: רועי הרמן חתם בהפועל ת"א, באתר ערוץ הספורט, 27 ביוני 2024
רואנוק (וירג'יניה)

רואנוק (באנגלית: Roanoke) היא עיר עצמאית במדינת וירג'יניה בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר רואנוק בחלקה הדרום-מערבי של וירג'יניה. בעיר מתגוררים כ-100,000 תושבים (נכון ל-2020), ובמטרופולין של העיר מתגוררים 308,707 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה

רואנוק נוסדה כעיירה ב-1852 תחת השם "ביג ליק". תוך זמן קצר נוסדה מסילת רכבת שעברה בה והעלתה מעט את חשיבותה.
כעבור 20 שנה החלו עבודות להקמת קו רכבת חדש באזור. אחד המהנדסים שעבד על הקמת הקו החדש, פרדריק קימבל, בחר בביג ליק כנקודת ההצטלבות עם המסילה הישנה יותר. הפיכתה של ביג ליק לצומת רכבות העלתה מאוד את חשיבותה והתושבים רצו לשנות את שמה לקימבל על שם המהנדס. קימבל סירב והציע במקום זאת לקרוא לעיירה רואנוק על שם הנהר העובר בה, והשם אכן שונה ב-1882. חשיבותה עלתה באופן משמעותי תוך זמן קצר מאוד וכבר ב-1884 היא קיבלה מעמד של עיר עצמאית. בהמשך היא הפכה לצומת רכבות אזורי חשוב.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 הרכבות אמנם הפסיקו לפקוד את העיר, אך כלכלתה כבר לא הסתמכה עליהן באופן משמעותי.
כלכלה

כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תעשייה, ויש מפעלים רבים באזורי הפרוורים שלה. חברת הרכבות נורפוק אנד וסטרן, שבסיסה היה ברואנוק, אוחדה לתוך חברת הרכבות נורפוק סאות'רן (Norfolk Southern Railway), שעדיין יש לה מרכזי משנה בעיר.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה האזורי רואנוק-בלאקסבורג, הנמצא במרחק של 6 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר.
בעיר עוברת שלוחה 581 של הכביש הבין-מדינתי 81, העובר בקרבת העיר ומקשר בין המדינות ניו יורק וטנסי.
ערים תאומות

ברזיל פלוריאנופוליס, ברזיל
קניה קיסומו, קניה
הרפובליקה העממית של סין ליג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין
רוסיה פסקוב, רוסיה
צרפת סן-לו, צרפת
קוריאה הדרומית וונג'ו, קוריאה הדרומית
פולין אופולה, פולין
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
| דגל וירג'יניה מדינת וירג'יניה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | ריצ'מונד |  |
| אזורים גאוגרפיים | הרי אלגני • הרי הבלו רידג' • מפרץ צ'ספיק • הרי קמברלנד • המפטון רודס • עמק טנסי • טריי-סיטיס • חצי האי וירג'יניה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | וירג'יניה ביץ' • נורפוק • צ'ספיק • ריצ'מונד • ניופורט ניוז • אלכסנדריה • האמפטון • רואנוק • פורטסמות' • סאפוק • לינצ'בורג • הריסונבורג • שארלוטסוויל • דנוויל • מנסאס • פטרסבורג • פרדריקסבורג • וינצ'סטר • סיילם • סטאונטון |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות וירג'יניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552618005171  GND: 4339063-8  ISNI: 0000 0004 0391 0819  LCCN: n79116470  MusicBrainz: 1bdbf088-fecd-4c76-a1f0-54a5b8010972  NARA: 10045900  NKC: ge1069920  VIAF: 146266259   WorldCat (עם VIAF): 146266259
קרב א-זלאקה

קרב א-זלאקה (בערבית: الزلاقة, בספרדית ובמקורות נוצריים מכונה הקרב Batalla de Sagrajas – קרב סגראחאס) נערך ב-23 באוקטובר 1086 בין מנהיג המוראביטון יוסוף בן תאשפין ואלפונסו השישי, מלך לאון.
יוסוף בן תאשפין נענה לקריאתם של שלושה ממנהיגי אל-אנדלוס (עבד השלישי אל-מועתמיד ואחרים) וחצה את מצר גיברלטר לאנדלוסיה עם 7,000 לוחמים מהמוראביטון. הוא הצעיד את צבאו לצפונה של אל-אנדלוס עד שהגיע אל א-זלאקה. צבא המוראביטון תוגבר מלוחמים מכל מקום באל-אנדלוס וצבאו גדל לכדי 30,000 איש.
אלפונסו השישי מקסטיליה הגיע לשדה הקרב עם כ-60,000 לוחמים. שני המנהיגים החליפו ביניהם מסרים לפני הקרב. יוסוף בן תאשפין הציע אחת משלוש האפשרויות לאויבו: להתאסלם, לשלם מס גולגולת (בערבית ג'יזיה) או להילחם.
אלפונסו השישי בחר להילחם במוראביטון. הקרב החל ביום שישי עם שחר בהתקפה של הקסטליאנים. יוסוף בן תאשפין חילק את צבאו לשלוש דיוויזיות. הדיוויזיה הראשונה בפיקודו של עבד השלישי אל-מועתמיד כללה 15,000 לוחמים, הדיוויזיה השנייה בפיקודו של יוסוף בן תאשפין כללה 11,000 לוחמים, והדיוויזיה השלישית כללה 4,000 לוחמים שחורים מאפריקה נושאים חרבות הודיות ורומחים ארוכים. הדיוויזיה בפיקודו של עבד השלישי אל-מועתמיד נלחמה בכוחותיו של אלפונסו עד אחר הצהריים, ואז הצטרפו לקרב יוסוף בן תאשפין והדיוויזיה שלו וכיתרו את אלפונסו השישי ולוחמיו. כוחותיו של אלפונסו נתקפו בעתה והחלו לסגת, אז הורה יוסוף בן תאשפין לדיוויזיה השלישית מצבאו לתקוף ולסיים את הקרב.
על פי מקורות מתקופה זו, אבדותיו של אלפונסו היו עצומות (יותר מ-59,500 מתים). רק 100 אבירים הצליחו לשוב לקסטיליה. אלפונסו השישי שרד בקרב, אך איבד את רגלו. שדה הקרב מכונה א-זלאקה (מערבית "מדרון חלקלק") משום שהלוחמים החליקו במשך כל הקרב בשל הכמויות האדירות של הדם שנשפך באותו יום. מספרי הלוחמים והאבדות המופעים במקורות מתקופה זו כנראה מוגזמים מאוד. הצבא של קסטיליה כלל כנראה כ-14,000 איש, כולל כ-2,000 אבירים רכובים. לפחות מחצית מצבא זה אבד. המלך הפצוע ורוב האצילים שרדו את המפלה, אף שחלקם נהרגו, כולל הרוזנים רודריגו מוניוז וְולָה אוֹוְוגוּס.
גם בצד השני היו אבדות כבדות, בייחוד אצל המוסלמים המקומיים בפיקודם של דאוד איבן עיסה, שמחנהו נבזז בשעות הראשונות של הקרב, ושל אל-מותאוואקיל איבן אל-אפטז מושל בדחוס. מושל סביליה אל-מועתמיד נפצע בקרב הראשון אך הגבורה שהפגין שמשה דוגמה ללוחמיו והם התלכדו סביבו ברגעים הקשים של ההתקפה הקסטליאנית הראשונית בפיקודו של אלוואר פאנייז. בין ההרוגים היה האימאם הפופולרי של קורדובה, אבו אל-עבאס אחמד איבן רומיילה.
נאמר כי בן תאשפין נרתע מהטבח, ובנוסף הוא נאלץ לחזור בטרם עת לאפריקה בשל מות יורשו המיועד, כך שקסטיליה כמעט שלא איבדה שטחים אל אף שרוב צבאה הושמד.
בשני הצבאות היו לוחמים יהודים וקיים מקור הנוקב במספר של 40,000 לוחמים יהודים בשני הצבאות.
הערות שוליים

↑  תחת ממשלות אלמוראווידים ואלמוהדים, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405860505171  LCCN: sh2017003659  TDVİA: zellaka-savasi
רוזה גרנה קליאס

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1932 (בת 91) בסאו רוקה, ברזיל 
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 השכלה:  אוניברסיטת סאו פאולו 
 
רוזה גרנה קליאס (בפורטוגזית: Rosa Grena Kliass‏; 15 באוקטובר 1932) היא אדריכלית נוף יהודיה-ברזילאית, הנחשבת לאחת החשובות בתולדות תכנון הנוף הברזילאי המודרני והעכשווי.
קורות חיים

קליאס היא בת להורים יהודים. אביה, ז'וזה אלמביק, יליד שצ'רצוב, פולין, היגר לברזיל בשנת 1930 ואמה, סוניה אלמביק לבית גרויסמן, ילידת בלץ, בסרביה, היגרה לברזיל בשנת 1931. הזוג נישא בשנת 1932 והתגורר בסאו רוקה, במדינת סאו פאולו.
בין העבודות המשמעותיות ביותר שלה ניתן למצוא את פיתוחו מחדש של עמק אנאנגאבאו ועיצוב הנוף של פארק דה ג'ובנטוד, שניהם בעיר סאו פאולו.
נולדה בסאו רוקה (אנ') בלב מדינת סאו פאולו, בשנת 1932. היא סיימה את לימודיה בפקולטה לארכיטקטורה ואורבניזם באוניברסיטת סאו פאולו (FAUUSP) בשנת 1955, ואת לימודיה לתואר מאסטר באותה פקולטה (FAU), בשנת 1989.
היא הושפעה מאוד מהפרופסור שלה רוברטו קואליו קרדוסו בבחירתה בתכנון נוף כתחום התמחות, וזכתה במספר פרסים בתחום זה. היא גם שמשה כיועצת למספר רשויות מדינה וחיברה מספר כתבים מקצועיים, שפורסמו ברחבי העולם.
גם לפעילותה התאורטית יש חשיבות, בהיותה מחברת הספר "הפארקים והגנים של סאו פאולו" שהתפתח מתוך נושא עבודת המחקר שעשתה במסגרת לימודיה לתואר מאסטר, עליו הגנה בשנת 1989 באוניברסיטה של סאו פאולו (FAUUSP). היא המייסדת והנשיאה לשעבר של האיגוד הברזילאי לאדריכלי נוף (ABAP) שנוסד בשנת 1975.
עבור רוזה גילוי ייעודה כאדריכלית נוף, היה תוצאה של מפגש של הרגע האחרון ואהבה ממבט ראשון.
בשנה האחרונה בפקולטה לארכיטקטורה, נפתחה קתדרה חדשה שנקראה עיצוב נוף. כך הגיע אלינו רוברטו קואליו קרדוסו. אמריקאי בן למשפחה פורטוגזית, אשר הגיע מאוניברסיטת ברקלי והפך לפרופסור שלנו. אני ומירנדה (מגנולי) הפכנו להיות תלמידותיו ומיד הבנו שזוהי המשימה שלנו" סיפרה רוזה בראיון שהתקיים עמה במועצה הברזילאית לארכיטקטורה ואורבניזם (CAU/BR) בשנת 2014. בגיל 82, מודה רוזה שהבחירה שעשתה בפקולטה לארכיטקטורה ואורבניזם, באוניברסיטת סאו פאולו, בשנות ה-50 "היא עד היום תעלומה גדולה"
ב־13 בספטמבר 2019 הייתה רוזה לאישה הראשונה שזכתה בעדי הזהב ממכון האדריכלים של ברזיל.
עבודות עיקריות

תכנון נוף ראשוני של העיר קוריטיבה, פרנה (1965)
שטחי נופש ירוקים עבור עיריית סאו פאולו (1968)
סקר שטחים ירוקים ושטחים פתוחים בעיר סלבדור, באהיה (1976)
תכנון נוף של עיריית סאו לואיס, מארניאו (2003)
עיצוב נוף של שדרות פאוליסטה, סאו פאולו (1973)
פיתוח מחדש של עמק אנאנגאבה ", סאו פאולו (1981)
פארק הלפלד, ג'ואיז דה פורה, מינאס ז'ראיס - (1979)
פארק מריאנו פרוקופיו, Parque Mariano Procópio מינאס ז'ראיס (1979)
פארק דו אבאטה Parque do Abaeté - סלבדור, באהיה (1992)
פארק הפסלים - סלבדור, באהיה (1996)
פארק מגורים - בלם, פארה (1998)
תחנת דוקאס - בלם, פארה (1998)
פליז לוסיטניה, פורטה דו קסטלו, בלם, פארה (1998)
חצרות המוזיאון לאמנות קדושה - בלם, פארה (1998)
פארק הנוער - סאו פאולו - (2003)
הערות שוליים

1 2  "Rosa Grena Kliass". Arquitetas Invisíveis. נבדק ב-13 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Entrevista: Rosa Grena Kliass". Projeto Design. אורכב מ-המקור ב-2020-03-27. נבדק ב-26 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Romullo Baratto (ed.). "Rosa Kliass, primeira mulher a receber o Colar de Ouro do IAB". Instituto de Arquitetos do Brasil. נבדק ב-13 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1019385839  ISNI: 0000 0000 3586 5320  LCCN: n2006219434  SUDOC: 137617593  ULAN: 500229960  VIAF: 43742886   WorldCat (עם VIAF): 43742886