stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חתול זהוב
הערות שוליים

↑  Sunquist, Mel; Sunquist, Fiona (2002). Wild cats of the World. Chicago: University of Chicago Press. p. 49. ISBN 0-226-77999-8
↑  . E. Johnson; et al. (1999). "Molecular genetic characterisation of two insular Asian cat species, Bornean bay cat and Iriomote cat". In S.P. Wasser. Evolutionary theory and processes: Modern perspectives, Essays in honour of Eviator Nevo. Dordrecht: Kluwer Academic Publishing. pp. 223–248
↑  Johnson, W. E., Eizirik, E., Pecon-Slattery, J., Murphy, W. J., Antunes, A., Teeling, E., O'Brien, S. J. (2006) The late miocene radiation of modern felidae: A genetic assessment. Science 311: 73-77
| חתוליים |
| --- | --- | --- |
| חתולים קטנים | חתולים קטנים |  |
| חתול | חתול חולות • חתול ביצות • חתול שחור-רגל • חתול מדבר סיני • חתול בר (חתול הבית) |   |
| חתול פאלאס (סוג ומין יחיד) | חתול פאלאס |   |
| חתול זהוב | חתול זהוב אסייתי • חתול זהוב בורנאי |   |
| חתול נמרי | חתול נמרי בנגלי • חתול דגים נמרי • חתול נמרי שטוח-ראש • חתול נמרי כהה • חתול נמרי סונדי |   |
| שונר | שונר צפוני • שונר קנדי • שונר איברי • שונר מצוי |   |
| קרקל | קרקל • חתול זהוב אפריקני |   |
| סרוואל (סוג ומין יחיד) | סרוואל |   |
| נמרון | אוצלוט • מרגיי • נמרון מנוקד • חתול קולוקולו • נמרון הפנטנל • נמרון הפמפס • נמרון ג'ופרי • חתול קודקוד • נמרון האנדים • נמרון דרומי |   |
| פומה | פומת ההרים • יגוארונדי |   |
| חתול שיש (סוג ומין יחיד) | חתול שיש |   |
| חתולים גדולים | חתולים גדולים |   |
| נמר ערפילי | נמר ערפילי מצוי • נמר ערפילי בורנאי |  |
| ברדלס (סוג ומין יחיד) | ברדלס |  |
| פנתר | אריה • טיגריס • נמר • יגואר • נמר השלג |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ידית בהלה

ידיות בהלה על דלתות בבית ספר
ידית בהלה היא מנגנון לפתיחת דלת המאפשר את פתיחתה באמצעות דחיפה של מוט. ידיות בהלה פותחו כאמצעי למניעת תדחוקת קהל בשעת חירום, אך משמשות לעיתים כמנגנון פתיחת הדלת העיקרי בבניינים מסחריים רבים.
המנגנון מורכב ממוט מתכת אשר מקובע אופקית לכנף דלת, הנפתחת לכיוון היציאה. לחיצה על המוט פותחת את הדלת, ומאפשרת לנמלטים לצאת במהירות מהמבנה. המנגנון בנוי כך שגם במצב של דוחק שאינו מאפשר הפעלתו הישירה, ייווצר עליו לחץ שיגרום לדלת להיפתח.
תקני בטיחות אש מחייבים לעיתים קרובות כי במקומות מסחריים ואחרים בהם פינוי המוני עשוי להיות מואט על ידי מנגנונים אחרים לפתיחת דלתות יהיו הדלתות מצוידות בידיות בהלה.
לפעמים מותקנות ידיות בהלה על דלתות המיועדות לשימוש רק בשעת חירום. על מנת למנוע פתיחה של דלתות כאלו באמצעות ידית הבהלה, מחוברות דלתות אלו למערכות אזעקה המתריעות על פתיחתן.
בבניינים רבים מתפקדות ידיות בהלה כמנגנון העיקרי לפתיחת דלתות גם בנסיבות רגילות. הן עשויות להיות מותקנות גם כאשר הדבר לא נדרש בתקנות, כיוון שהן הופכות את פתיחת הדלתות מהירה וקלה יותר בהשוואה לידיות רגילות.
הפטנט על ידית הבהלה נרשם ב-13 באוגוסט 1892 בבריטניה על ידי רוברט אלכסנדר בריגס, לאחר חקיקה שחייבה מספר מינימלי של יציאות חירום הנפתחות כלפי חוץ במקומות בילוי ציבוריים שהתקבלה בעקבות אסון אולם ויקטוריה.
ראו גם

ידית דלת
דלת אש
חתול זהוב אפריקני

| חתול זהוב אפריקני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: קרקל
מין:: חתול זהוב אפריקני
שם מדעי
 Profelis aurata ‏טמינק, 1827
תחום תפוצה


פרווה של חתול זהוב אפריקני
חתול זהוב אפריקני (שם מדעי: Caracal aurata) הוא מין של טורף ממשפחת החתוליים המצוי ביערות אפריקה שמדרום לסהרה. למרות השם וצבע הפרווה הוא אינו קרוב לחתולים הזהובים של דרום מזרח אסיה והודו אלא דווקא לקרקל, אשר כיום נחשב לקרובו לסוג.
ממדים

החתול הזהוב הוא טיפוס גדול בין החתולים הקטנים ושוקל כפליים מחתול בית. אורכו של חתול זה 61–101 ס"מ, גובהו 38–55 ס"מ ומשקלו 5–16 ק"ג. הזכרים גדולים מעט מהנקבות. לחתול זה פרווה זהובה שנתנה לו את שמו, שיכולה להיות גם בצבעים כהים יותר עד חום כהה והוא גם מנומר בכתמים שחורים. הזנב ארוך ומגיע לאורך 16–46 ס"מ. כמו לרוב החתולים יש לו ניבים חדים המותאמים להריגת הטרף וטפרים נשלפים בין הכפות. הוא בעל אוזניים ארוכות ועיניים זוהרות בחושך בצבע ירוק. כמו כן יש לו שפם ארוך העוזר לו למצוא את דרכו באפילה.
אקולוגיה

החתול הזהוב חי בטבע ביערות מערב אפריקה מסנגל במערב לקניה במזרח ומהרפובליקה המרכז-אפריקאית בצפון לאנגולה בדרום. הוא מצוי ביערות גשם טרופיים עד גובה 3,000 מ' והוא מעדיף בתי גידול הקרובים לנהר. הוא מצוי גם ביערות קטנים יותר כמו יער עננים או יערות במבוק אבל לא במישורים פתוחים.
החתול הוא צייד הניזון ממיני טרף קטנים כמו דוחיים, זוחלים כולל נחשים שונים, עופות, אבל בעיקר יונקים כמו שפניים, קופים צעירים, סנאיים ושאר מכרסמים, ואף עופרים של צביונים ואנטילופות או חזירי יערות צעירים ובאזורים מסוימים גם חיות בית קטנות. הוא תוקף את קורבנו מהמארב ונועץ בו את שיניו החדות בגרונו וכך הורגו. החתולים צדים את טרפם בעיקר בלילה.
כמו רוב החתולים הוא חי בבדידות משאר קרוביו ונפגש עם הנקבה רק לצורכי רבייה. היא ממליטה גור או שניים שמתבגרים תוך 6–7 שבועות. הם יכולים לחיות בשבי עד 18 שנה, אך לא ידוע מה המצב בטבע.
החתול ניצוד בטבע על ידי ציידים לשם פרוותו ובשרו וגם היערות שבהם הוא חי נכרתים ועל כן הם בסכנת הכחדה בטבע.[דרושה הבהרה]
יגואר B99

| --- | --- |

Jaguar B99
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  יגואר
 שנות ייצור:  2011 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout Front-engine, four-wheel-drive layout (דגם "B99 GT")
 אורך:  4,500 מ"מ
 רוחב:  1,950 מ"מ 2,000 מ"מ (דגם B99 GT)
 גובה:  1,350 מ"מ 1,300 מ"מ (דגם B99 GT)
 בסיס גלגלים:  2,880 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע הנעה היברידית, הכוללת 2 מנועים חשמליים, 1,400 סמ"ק (כל מנוע) המפתחים 204 כ"ס  2 מנועים חשמליים 1,400 סמ"ק, (כל מנוע) המפתחים 985 כ"ס, הנעה כפולה 4x4 (דגם "B99 GT")
 מעצב:  Michael Vernon Robinson (עבור קבוצת "Bertone") Adrian Griffiths
יגואר B99 (באנגלית: Jaguar B99) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית סלון, בעלת הנעה היברידית, 4 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב המהודר יגואר הבריטית בשנת 2011.
דגמי "יגואר B99" הוצגו לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה (Geneva Motor Show) בשנת 2011.
יוצרו 4 יחידות.
דגמי "יגואר B99"

יגואר B99
יגואר B99 GT (מכונית מרוץ)
תמונות

"יגואר B99" (דלתות אחוריות "דלתות התאבדות")
"יגואר B99" (דלתות אחוריות "דלתות התאבדות")
"יגואר B99"
"יגואר B99"
"יגואר B99"  - מבט לתא הנהג
"יגואר B99"  - מבט ללוח הבקרה
"יגואר B99"  - מבט למושב האחורי
"יגואר B99"
לוגו "יגואר B99"
ראו גם

יגואר
יגואר R קופה
יגואר C-X16
מכונית קונספט
לקריאה נוספת

"יגואר B99" - תמונות
הערות שוליים

↑  דגמי יגואר שנות 2000 - עידן חדש jaguarheritage.com/t/history_2000
↑  "יגואר B99" motorbox.com/auto/magazine/auto-novita/bertone-jaguar-b-99
↑  "יגואר B99" קונספט, עיצוב "ברטונה" בתערוכת המכוניות בז'נבה 2011 evo.co.uk/jaguar/11605/geneva-2011-bertone-jaguar-b99-concept
↑  "יגואר B99" theawesomer.com/jaguar-b99-concept
↑  "יגואר B99" topgear.com/car-news/geneva-motor-show/stunning-jag-concept-car
יאן קולאר

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1793 מושובצה
 פטירה:  24 בינואר 1852 (בגיל 58) וינה
 מדינה:  סלובקיה
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסני 
 השכלה:  אוניברסיטת פרידריך שילר 
 מעסיק:  אוניברסיטת וינה 
 תפקיד:  פרופסור 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 חתימה:   
 
יאן קולאר (בסלובקית: Ján Kollár;‏ 29 ביולי 1793, מושובצה - 24 בינואר 1852, וינה) היה משורר, פוליטיקאי, ארכאולוג וסופר סלובקי. הוגה דעות מרכזי של אידאולוגיית הפאן-סלאביזם.
ביוגרפיה

יאן קולאר נולד בשנת 1793 גדל והתחנך בכפר מושובצה שבסלובקיה. עבד זמנית בתור מורה כדי לקבל מלגה ללימודים. בשנת 1849 קיבל תואר פרופסור בארכאולוגיה באוניברסיטת וינה. במהלך שנות חייו כתב קולאר 26 יצירות ספרותיות וחיבר 86 שירים.
ב-16 באוגוסט 1863 נשרף ביתו בשריפה והדבר היחיד שנשאר היה אסם.
הנצחה

1984 - על שמו קרוי האסטרואיד 20,991 Jánkollár
יגואר (קבוצת מרוצים)

קבוצת המרוצים של יגואר היא החטיבה ספורטיבית של יצרן הרכב הבריטי יגואר. החל מעונת 2016/2017 מתחרה הקבוצה באליפות הפורמולה אי. בעבר לקחה חלק באליפות הפורמולה 1. בסוף עונת 2004 נמכרה הקבוצה לדיטריך מאטשיץ, ששינה את שמה לרד בול.
פורמולה 1

קבוצת סטיוארט גרנד פרי הוקמה בשנת 1996 על ידי ג'קי סטיוארט ובנו פול. הקבוצה התחרתה במשך 3 עונות באליפות הפורמולה 1, במהלכן השיגו נהגי הקבוצה ניצחון בודד. בשנת 1999 נרכשה הקבצה על ידי חברת פורד, שהחליטה להשתמש בקבוצה על מנת לקדם את מותג היוקרה יגואר, שהיה בבעלותה. למרות המיתוג הקבוצה המשיכה לעשות שימוש במנועים מתוצרת קוסוורת' ויגואר לא הייתה מעורבת בתכנון ובניית מכוניות הקבוצה.
וולפגנג ריזלה, ששימש כראש חטיבת היוקרה של פורד, מונה למנהל הקבוצה הראשון. הקבוצה החתימה את אדי אירווין, נהגה לשעבר של קבוצת פרארי שסיים את עונת 1999 במקום השני. ג'וני הרברט, נהגה של קבוצת סטיוארט, המשיך להתחרות עבור הקבוצה החדשה. בעונת הבכורה השיגה הקבוצה רק 4 נקודות. בעקבות כך עזב ריזלה את התפקיד ובמקומו מונה בובי ראהל. התוצאות לא השתפרו במהלך עונת 2001. במהלך העונה הצטרף להנהלת הקבוצה ניקי לאודה ונעשה ניסיון לצרף את אדריאן ניואי, לשעבר המנהל הטכני של קבוצת מקלארן. לאחר שלא הצליח לצרף את ניואי גייס לאודה את גונתר שטיינר לתפקיד מנהל ההנדסה בקבוצה. חילוקי דעות בין ראהל ולאודה הובילו להתפטרותו של מנהל הקבוצה בסיום העונה.
חוסר הצלחה המשיך גם תחת ניהולו של לאודה. חוסר הצלחה והעליות הגבוהות של תפעול הקבוצה העלו בפני הנהלת חברת פורד שאלות לגבי המשך קיומה של הקבוצה. התקציב לעונת 2003 קוצץ בצורה משמעותית, לאודה פוטר יחד עם 70 אנשי צוות נוספים והוגדרה מסגרת זמן של שנתיים בהן תנתן לקבוצה אפשרות להוכיח שיפור בתוצאות. מארק ובר, שהצטרף לקבוצה לקראת העונה, השיג נקודות בשבעה מרוצים שונים במהלך העונה. את העונה סיימה הקבוצה עם 18 נקודות.
למרות שהקבוצה השיגה נקודות בחמידה מרוצים בעונת 2004 החליטה פורד באופן סופי כי ההשקעה בקבוצה יקרה לעומת התועלת למותג והעמידה את הקוצה למכירה. דיטריך מאטשיץ הבעלים של חברת משקאות האנרגיה רד בול רכש את הקבוצה בנובמבר אותה שנה ושינה את שמה לרד בול רייסינג.
פורמולה אי

בדצמבר 2015 הכריזה הקבוצה על כוונתה לשוב לתחרויות כחלק מאליפות הפורמולה אי. תשעה חודשים לאחר מכן החתימה הקבוצה את אדם קרול ומיטש אוונס
מרוצים > פורמולה 1

| שנה | נהגים | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | נקודות | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 |  | אוסטרליה | ברזיל | סן מרינו | בריטניה | ספרד | גרמניה | מונקו | קנדה | צרפת | אוסטריה | גרמניה | הונגריה | בלגיה | איטליה | ארצות הברית | יפן | מלזיה |  | 4 | 9 |
| 2000 | בריטניה אדי אירווין | פרש | פרש | 7 | 13 | 11 | פרש | 4 | 13 | 13 |  | 10 | 8 | 10 | פרש | 7 | 8 | 6 |  | 4 | 9 |
| 2000 | ברזיל לוצ'יאנו בורטי |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 11 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 | 9 |
| 2000 | בריטניה ג'וני הרברט | פרש | פרש | 10 | 12 | 13 | 11 | 9 | פרש | פרש | 7 | פרש | פרש | 8 | פרש | 11 | 7 | פרש |  | 4 | 9 |
| 2001 |  | אוסטרליה | מלזיה | ברזיל | סן מרינו | ספרד | אוסטריה | מונקו | קנדה | גרמניה | צרפת | בריטניה | גרמניה | הונגריה | בלגיה | איטליה | ארצות הברית | יפן |  | 9 | 8 |
| 2001 | בריטניה אדי אירווין | 11 | פרש | פרש | פרש | פרש | 7 | 3 | פרש | 7 | פרש | 9 | פרש | פרש | פרש | פרש | 5 | פרש |  | 9 | 8 |
| 2001 | ברזיל לוצ'יאנו בורטי | 8 | 10 | פרש | 11 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 | 8 |
| 2001 | ספרד פדרו דה לה רוסה |  |  |  |  | פרש | פרש | פרש | 6 | 8 | 14 | 12 | פרש | 11 | פרש | 5 | 12 | פרש |  | 9 | 8 |
| 2002 |  | אוסטרליה | מלזיה | ברזיל | סן מרינו | ספרד | אוסטריה | מונקו | קנדה | גרמניה | בריטניה | צרפת | גרמניה | הונגריה | בלגיה | איטליה | ארצות הברית | יפן |  | 8 | 7 |
| 2002 | בריטניה אדי אירווין | 4 | פרש | 7 | פרש | פרש | פרש | 9 | פרש | פרש | פרש | פרש | פרש | פרש | 6 | 3 | 10 | 9 |  | 8 | 7 |
| 2002 | ספרד פדרו דה לה רוסה | 8 | 10 | 8 | פרש | פרש | פרש | 10 | פרש | 11 | 11 | 9 | פרש | 13 | פרש | פרש | פרש | פרש |  | 8 | 7 |
| 2003 |  | אוסטרליה | מלזיה | ברזיל | סן מרינו | ספרד | אוסטריה | מונקו | קנדה | גרמניה | צרפת | בריטניה | גרמניה | הונגריה | איטליה | ארצות הברית | יפן |  |  | 18 | 7 |
| 2003 | אוסטרליה מארק ובר | פרש | פרש | 9† | פרש | 7 | 7 | פרש | 7 | 6 | 6 | 14 | 11† | 6 | 7 | פרש | 11 |  |  | 18 | 7 |
| 2003 | ברזיל אנטוניו פיצוניה | 13 | פרש | פרש | 14 | פרש | 9 | פרש | 10† | 10 | 10 | פרש |  |  |  |  |  |  |  | 18 | 7 |
| 2003 | בריטניה ג'סטין וילסון |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | פרש | פרש | 8 | 13 |  |  |  | 18 | 7 |
| 2004 |  | אוסטרליה | מלזיה | בחריין | סן מרינו | ספרד | מונקו | גרמניה | קנדה | ארצות הברית | צרפת | בריטניה | גרמניה | הונגריה | בלגיה | איטליה | הרפובליקה העממית של סין | יפן | ברזיל | 10 | 7 |
| 2004 | אוסטרליה מארק ובר | פרש | פרש | 8 | 13 | 12 | פרש | 7 | פרש | פרש | 9 | 8 | 6 | 10 | פרש | 9 | 10 | פרש | פרש | 10 | 7 |
| 2004 | אוסטריה כריסטיאן קליין | 11 | 10 | 14 | 14 | פרש | פרש | 12 | 9 | פרש | 11 | 14 | 10 | 13 | 6 | 13 | פרש | 12 | 14 | 10 | 7 |
הערות שוליים

↑  Red Bull confirms Jaguar buy-out, crash.net
↑  Jaguar Returns To Racing, 15 Deceember 2015
↑  Evans to partner Carroll at Jaguar, Motorsport.com, 2 Sptember 2016
מארק ובר בגרנד פרי ארצות הברית (2004)
חביבאללה ח'אן, אמיר אפגניסטן

חַבְיִבָּאלָלָה חָ'אן (בפשטו/דארי: حبیب‌الله خان; 3 ביוני 1872 – 20 בפברואר 1919) לבית שושלת ברכזאי היה אמיר אפגניסטן בין השנים 1901–1919. בתקופת שלטונו של חביבאללה הייתה אפגניסטן מדינת חסות בריטית ולמרות דרישות של פלגים רבים בחצר המלוכה, חביבאללה התנגד להילחם נגד הבריטים על עצמאות אפגנית. מדיניותו הביאה בסופו של דבר להפיכה במסגרתה התנקשות פוליטית סיימה את שלטונו של חביבאללה.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

חביבאללה נולד בסמרקנד, אמירות בוכרה (כיום באוזבקיסטן) שהייתה ביחסים קרובים עם אמירות אפגניסטן. חביבאללה היה הבן הבכור של עבד א-רחמן ח'אן לבית שושלת ברכזאי אשר שלטה באמירות אפגניסטן מאז אמצע המאה ה-19 כאשר החליפה את האימפריה הדוראנית. בשנת 1879, המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה הפכה את האמירות האפגנית למדינת חסות של האימפריה הבריטית. בריטניה הייתה במאבק כוחות על מרכז אסיה נגד האימפריה הרוסית (ראו המשחק הגדול) שבאותה התקופה הפכה את בוכרה למדינת חסות שלה.
בשנת 1880 נפטר איוב ח'אן, אמיר אפגניסטן ועבד א-רחמן ירש אותו, מכאן שחביבאללה הפך ליורש העצר האפגני לפי ירושת הבכור. עבד א-רחמן שלט ביד ברזל על אפגניסטן והביא להסדר שלטוני ולקביעת הגבול עם הראג' הבריטי; קו דוראנד (כיום משמש כגבול הבינלאומי בין אפגניסטן לפקיסטן). במותו של עבד א-רחמן בשנת 1901 ירש אותו חביבאללה והמשיך במדיניות של שימור הסדר האזרחי שאביו בנה לפניו.
ביוגרפיה > אמיר אפגניסטן

עם עלייתו לשלטון, חביבאללה החל באופן מיידי ברפורמות ומודרניזציה נחוצה לארצו, כולל פיתוח רשת חשמל בערים הגדולות, הבאת מכוניות ממונעות וחידושים רפואיים מאירופה. ההשפעה הבריטית על אפגניסטן כללה שליטה מלאה של הפרלמנט הבריטי על יחסי החוץ של אפגניסטן. כאשר החלה מלחמת העולם הראשונה, שר המלחמה של האימפריה העות'מאנית, אנוור פאשה, שכנע את הפאדישאה מהמט החמישי, שפעל בנוסף לתפקידו השלטוני כח'ליפה, לקרוא לכל המוסלמים מרחבי העולם לצאת בג'יהאד (מלחמה קדושה) נגד מדינות ההסכמה.
חביבאללה מצדו היה משוכנע כי המשך הפיתוח והמודרניזציה של אפגניסטן תלוי בסיוע כלכלי של מדינות מערביות חזקות כמו בריטניה, על כן הוא שמר על הנייטרליות של מדינתו לאחר פרוץ המלחמה וגם לאחר קריאתו של הח'ליפה ופלגים פרו-מלחמתיים בחצר המלוכה שלו. במהלך המלחמה הגיעה משלחת צבאית מהקיסרות הגרמנית שפעלה לשכנע את חביבאללה לשתף פעולה עם מעצמות המרכז נגד הבריטים. האמיר נותר בדעתו וסירב להצטרף למלחמה למרות המאמצים. בשנת 1917 המהפכה הרוסית הכפולה הביאה לנפילת שלטון האימפריה הרוסית. חביבאללה בתגובה קרא לצבאו לתמוך בבוכרים ובעמים המוסלמים של מרכז אסיה שהחלו להילחם לעצמאות.
רבים בחצר המלוכה של חביבאללה בפרט ובאפגניסטן בכלל, ראו את הנייטרליות של האמיר כבגידה באסלאם. הפיכה אורגנה נגד חביבאללה שמטרתה הייתה להסדיר את אחיו של האמיר, נאסר-אללה ח'אן, בתפקיד האמיר. ב-20 בפברואר 1919, חביבאללה נרצח בעת מסע ציד. בנו החביב, אמאנואלה ח'אן, שפיקד על המוצב הצבאי בבירה קאבול, לקח כוח על הבירה והסדיר את שלטונו בסדרת פעולות צבאיות נגד המהפכנים ונגד דודו נאסר-אללה, ששלט בסופו של דבר לשמונה ימים בלבד. אמאנואלה עצמו התנגד לבריטים ובתוך פחות משלושה חודשים לשלטונו החלה המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית שהסתיימה בעצמאותה המלאה של אפגניסטן.
ילדיו

לחביבאללה היו 20 ילדים:
איניאתולה חאן, מלך אפגניסטן
הנסיך היאטוללה חאן אזאד אלדולה
אמאנואלה ח'אן, מלך אפגניסטן
מוחמד איוב ח'אן
מוחמד כביר ח'אן
הידיידאללה ח'אן
עבדול מג'יד ח'אן סיראג'
אחמד עלי ח'אן סיראג'
עבדול כארים ח'אן סיראג'
מוחמד אמין ח'אן
סמד ח'אן
עבדול גאפור ח'אן סיראג'
עבדאללה ח'אן סיראג'
עבדול וואהיד ח'אן סיראג'
ד"ר מוחמד עזיז סיראג'
עבדול פתאח חאן
גולאם היידר ח'אן
גולאם מוחמד ח'אן
עבדול וואסי ח'אן
אסדאללה ח'אן סיראג'
ראו גם

המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה
היסטוריה של אפגניסטן
אמאנואלה ח'אן, מלך אפגניסטן
לקריאה נוספת

Nationalism in Afghanistan: Colonial Knowledge, Education, Symbols, and the Junket Tour of Amanullah Khan, 1901-1929
חביבאללה בחברת חיילים בצבא האפגני.
חביבאללה בתקופת שלטונו
טוטם (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  מרסל סארמינטו
 הופק בידי:  אדם הנדריקס   ג'ון ה. לאנג   גרג גילראת'   ויליאם דיי פרנק
 תסריט:  איוון דיקסון
 עריכה:  פיליפ בלכפורד
 שחקנים ראשיים:  קאריס דורסי   אנה אוריילי   ג'יימס טאפר   ליה מקיו   בריידן למאסטרס   לורנס פרסמן
 מוזיקה:  ג'וסף באור
 צילום:  הארי ליפניק
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  בלאמהאוס הפקות   סינמקס
 חברה מפיצה:  Divide/Conquer   Gunpowder & Sky   Seer Capital
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  31 באוקטובר 2017
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה • פסיכולוגי • על-טבעי
 דף הסרט ב־IMDb
 
"טוטם" (באנגלית: Totem) הוא סרט אימה-פסיכולוגי ועל-טבעי אמריקאי, אשר בוים על ידי מרסל סארמינטו. תסריטו נכתב על ידי איוון דיקסון. בין שחקניו הראשיים של הסרט ניתן למנות את קאריס דורסי, אנה אוריילי וג'יימס טאפר.
הסרט יצא לאקרנים ב-31 באוקטובר 2017, על ידי בלאמהאוס הפקות וסינמקס.
שחקנים

קאריס דורסי - קלי
אנה אוריילי - רובין
ג'יימס טאפר - ג'יימס
ליה מקיו - אבי
בריידן למאסטרס - טוד
לורנס פרסמן - ברנרד
הפקה

שלב הצילומים של הסרט החלו כבר בנובמבר 2015, תחת בימויו של מרסל סארמינטו. שלב צילומים נוסף, התקיים בדצמבר 2016, והוא יצא לאחר כמה חודשים בארצות הברית, ב-31 באוקטובר 2017.
הערות שוליים

↑  Totem, נבדק ב-2018-10-06
↑  Exclusive: First Look at Director Marcel Sarmiento's Totem - Dread Central, www.dreadcentral.com (באנגלית)
↑  Knight, Jacob (2017-10-16). "BMD Exclusive Clip: TOTEM Definitely Doesn't Save The Cat". Birth.Movies.Death. (באנגלית). נבדק ב-2018-10-06.
↑  Marcel Sarmiento on Instagram: “The pecking order defined #setlife”, Instagram (באנגלית)
↑  "Watch a hair-raising clip from horror film 'Totem'". EW.com (באנגלית). נבדק ב-2018-10-06.
↑  New 'Totem' Images Creep Their Way Online - Bloody Disgusting, bloody-disgusting.com (באנגלית)
חוזה פריז (1898)

ג'ון היי, מזכיר המדינה של ארצות הברית, חותם על המזכר המאשרר את חוזה פריז, 10 בדצמבר 1898
חוזה פריז (באנגלית: (1898) Treaty of Paris, בספרדית: (1898) Tratado de París, בפיליפינית: Kasunduan sa Paris ng 1898) היה הסכם שלום אשר נחתם בשנת 1898, במסגרתו איבדה ספרד כמעט את כל קולוניות האימפריה שלה, כאשר קובה, פוארטו ריקו והפיליפינים נמסרו לארצות הברית. העברת הפיליפינים לוותה בתשלום של 20 מיליון דולרים מארצות הברית לספרד. החוזה נחתם ב-10 בדצמבר 1898 וסיים את מלחמת ארצות הברית–ספרד. ההסכם נכנס לתוקף ב-1 באפריל 1899, כאשר הוחלפו מסמכי האשרור בין הצדדים.
חוזה פריז סימן את סופה של האימפריה הספרדית (לאחר שנותרו בידיה רק שטחים בצפון אפריקה ומספר איים במפרץ גינאה שבמערב אפריקה), ואת תחילת עלייתה של ארצות הברית כמעצמה. תומכים רבים של המלחמה התנגדו להסכם השלום, שהפך לנושא מרכזי במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1900. המועמד הדמוקרטי לנשיאות, ויליאם ג'נינגס ברייאן, היה נגד החוזה, מכיוון שהתנגד לאימפריאליזם, בעוד הנשיא הרפובליקני ויליאם מקינלי, שתמך בו, נבחר לכהונה נוספת.
רקע

מלחמת ארצות הברית–ספרד החלה ב-25 באפריל 1898 בשל סדרה של סכסוכים שהלכו והדרדרו בין שתי המדינות, והסתיימה עם החתימה על חוזה פריז ב-10 בדצמבר. כתוצאה מהחוזה איבדה ספרד את השליטה על שארית שטחי האימפריה שלה.
לאחר שהשיגו מדינות אמריקה הלטינית עצמאות, נעשו ניסיונות דומים גם בקובה בשנים 1868–1878, 1879-1880 ושוב במהלך העשור של 1890, בהנהגת חוסה מארטי, אשר נהרג ב-19 במאי 1895.
ההתנגדות לשלטון הספרדים החלה באותה תקופה גם בפיליפינים, כאשר הקריאה הראשונה למרד הונהגה על ידי אנדרס בוניפסיו באוגוסט 1897, שהוחלף על ידי אמיליו אגינלדו. בוניפאסיו קרא תיגר על מנהיגותו של אגינלדו, נעצר על ידו והוצא להורג ב-10 במאי 1897. בדצמבר של אותה שנה נשא ונתן אגינלדו עם השלטונות על הסכם הפסקת אש במסגרתו קיבלו מנהיגי המהפכנים חנינה והוגלו להונג קונג.
המלחמה בין ארצות הברית לספרד זכתה לתמיכה רחבה בשל אהדת הציבור האמריקאי למאבקה של קובה לעצמאות, יחד עם התגברות האינטרסים הכלכליים האמריקאיים במדינות שמעבר לים. לארצות הברית היה עניין מיוחד בתעשיית הסוכר המתפתחת של קובה. צבא ארצות הברית אף שלח דוחות שקריים אודות המתרחש בפיליפינים במטרה להותיר על כנה את התמיכה הציבורית במעורבות האמריקאית מעבר לים. ארצות הברית נשענה על עקרונות אמונת "הייעוד הגלוי" על מנת להצדיק את כניסתה למלחמה וטענה שאלה גורלה וחובתה של אמריקה להשתלט על שטחים אלה.
ב-16 בספטמבר הוציא נשיא ארצות הברית, ויליאם מקינלי, הוראות סודיות עבור שליחיו, כאשר קרבה מלחמת ארצות הברית–ספרד לסיומה. הוראות אלה היוו דרישות מקדימות טרם חתימת הסכם שלום, ובמסגרתן נדרשה ספרד לפנות את קובה ולהסיר טענות לריבונות ספרדית במקום, לוותר על פוארטו ריקו ואיים נוספים באיי הודו המערביים ובאיי מריאנה לטובת ארצות הברית ולאפשר השתלטות צבאית אמריקאית על הפיליפינים. בהוראות ששלח, הדגיש מקינלי את מחויבותה של ארצות הברית כלפי הפיליפינים ואת הדאגה לאינטרסים המסחריים האמריקאיים במקום.
אישור ההסכם בסנאט האמריקאי

בסנאט היו באותה תקופה ארבע אסכולות בנוגע לאימפריאליזם האמריקאי, אשר השפיעו על הדיון לאשרור ההסכם. כללית, תמכו הרפובליקנים בהסכם, כאשר אלה שהתנגדו לו ביקשו לבטלו או להוציא ממנו את התנאי של רכישת הפיליפינים. בנוסף, תמכו גם דמוקרטים בהתפשטות הטריטוריאלית של ארצות הברית, ובעיקר נציגים מאזור דרום ארצות הברית. מיעוט בקרב הדמוקרטים העדיף גם כן את ההסכם על בסיס סיום המלחמה והענקת עצמאות לקובה ולפיליפינים. במהלך הדיון בסנאט לאשרור ההסכם היו הסנאטורים ג'ורג' פריסבי הואר (George Frisbie Hoar) וג'ורג' גרהאם וסט (George Graham Vest) למתנגדיו החריפים:
הסכם זה יהפוך אותנו לאימפריה וולגרית ובנאלית, השולטת בנתינים מגזעים אחרים ובמדינות וסאליות, בה מעמד אחד נידון לנצח לשלוט והמעמדות האחרים חייבים לציית.
כמה מתנגדים ציינו כי ההסכם יגרום לארצות הברית להפוך לאימפריה ולהפר בזאת את האמונות הבסיסיות ביותר של החוקה האמריקאית. הם טענו כי לסנאט ואף לנשיא אין זכות להעביר חוקים לשליטה על עמים אחרים, אשר אינם מיוצגים בבית הנבחרים.
נציגים אחרים, אשר תמכו בחוזה טענו:
נניח שהחוזה יידחה על ידינו. מצב המלחמה יימשך. אנחנו נתכחש לנשיא. נבחרנו כאנשים המסוגלים לקחת על עצמם את התפקיד של אחד הכוחות החזקים בעולם!
ההשגחה העליונה העניקה לארצות הברית את התפקיד של הרחבת הציוויליזציה הנוצרית. אנו באים כמלאכי השרת, לא כעריצים.
תומכי החוזה טענו כי החוקה חלה רק על אזרחי ארצות הברית. רעיון זה אומץ מאוחר יותר על ידי בית המשפט העליון בפסיקותיו, כשעלו שאלות בנושא מעמדם וזכויותיהם של התושבים בטריטוריות שנכבשו במלחמה.
בעוד הדיון נמשך, עתרו אנדרו קרנגי והנשיא הקודם גרובר קליבלנד לבית הנבחרים בדרישה לדחות את החוזה. העותרים התייחסו בנוקשות לכל מדיניות אימפריאליסטית מסוג זה, והשתייכו לליגה האנטי-אימפריאליסטית האמריקאית, יחד עם אנשים נודעים אחרים כגון מארק טוויין וסמואל גומפרס.
החוזה השנוי במחלוקת אושר לבסוף ב-6 בפברואר 1899 ברוב של 57 לעומת 27, קול אחד בלבד מעבר לרוב הדרוש של שני-שלישים. רק שני רפובליקנים הצביעו נגד האשרור, ג'ורג' פריסבי הואר ממסצ'וסטס ויוג'ין פריור הייל ממיין. לסנאטור נלסון אולדריץ', אשר התנגד לכניסת ארצות הברית למלחמה אך תמך בנשיא כאשר החלה, היה חלק חשוב בהבטחת הרוב הדרוש של שני-שלישים לאשרור חוזה פריז.
תנאי החוזה

חוזה פריז קבע כי קובה תזכה בעצמאות מספרד, אך הקונגרס וידא כי תישאר תחת שלטון אמריקאי עקיף באמצעות השימוש בתיקון פלאט. בפרוטרוט, ספרד תוותר על כל דרישותיה לריבונות, ועם עזיבתה, יעבור האי לחזקתה של ארצות הברית, אשר תקבל עליה ותמלא את כל החובות, העשויות לנבוע מעובדת הכיבוש בהתאם לחוק הבינלאומי.
בנוסף, קבע החוזה כי ספרד תמסור את פוארטו ריקו, יחד עם איים נוספים בים הקריבי, לידי ארצות הברית, כמו גם את גואם ואיי מריאנה, אשר היו חלק מטריטוריית איי הודו המזרחית הספרדיים.
החוזה קבע שספרד תמסור לידי ארצות הברית את ארכיפלג הפיליפינים וכללו את האיים שהיו בתוך קו מוגדר.
בהתאם לחוזה, נקבע כי ספרד:
תוותר על זכויותיה באשר לקובה (ראו תיקון טלר ותיקון פלאט).
תמסור את פוארטו ריקו ותוותר על איי הודו המערבית שבחזקתה.
תמסור את האי גואם לידי ארצות הברית.
תמסור את איי הפיליפינים לידי ארצות הברית, תמורת תשלום של 20 מיליון דולרים.
פרטים נוספים בנוגע למסירת הפיליפינים הוסדרו מאוחר יותר באמצעות חוזה וושינגטון בשנת 1900. קו הגבול עם שטח החסות הבריטי של צפון בורנאו הוסדר לאחר ועידה בין ארצות הברית לבריטניה ב-1930.