stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגלקסיה הננסית קסיופאה

| --- | --- |
הגלקסיה הננסית קסיופאה בתמונה של טלסקופ החלל האבל
הגלקסיה הננסית קסיופאה בתמונה של טלסקופ החלל האבל
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  קסיופאה
 שמות נוספים:  אנדרומדה VII
 מגלה:  איגור קרצ'נצב וולנטינה קרצ'נצבה
 תאריך גילוי:  1999
 סוג:  אליפסואידית ננסית
 בהירות נראית:  11.8+
 סיווג מורפולוגי:  dSph
 עלייה ישרה:  23ʰ 26ᵐ 31.7ˢ
 נטייה:  ‏33″ ‏40′ ‏50°‏+
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  12.6-
 מרחק:  2,480,000  שנות אור 760,363.01  פארסק
 קוטר:  1,810 שנות אור
 מסה:  ‎5.7×107‎‏ ☉M
 הסחה לאדום:  309.4- ק"מ/שנייה
הגלקסיה הננסית קסיופאה או גלקסיית אנדרומדה VII היא גלקסיה אליפסואידית ננסית, שנמצאת בקבוצת הכוכבים קסיופאה צמוד לגבול עם קבוצת אנדרומדה במרחק של כ-2.5 מיליון שנות אור ממערכת השמש, והיא גלקסיית לוויין של גלקסיית אנדרומדה (M31). לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 11.8 והיא התגלתה בשנת 1999 יחד עם הגלקסיה הננסית האליפסואידית פגסוס (אנדרומדה VI) על ידי האסטרונומים איגור קרצ'נצב וולנטינה קרצ'נצבה בתמונות שצולמו במצפה הכוכבים פאלומר.
מאפיינים

הגלקסיה נמצאת כ-16 מעלות מצפון-מערב למרכזה של גלקסיית אנדרומדה, כ-4.5 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב λ באנדרומדה. גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-2.5 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-1,800 שנות אור. מסתה מוערכת בכ-‎5.7×107‎ מסות שמש, כ-100 מיליוניות ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא כ-‎9.5×106‎ מסות שמש, כשישית בלבד מהמסה הכוללת, ונראה שהיא מורכבת ברובה מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא פי 18 מיליון מעוצמת ההארה של השמש והמתכתיות של כוכבי הגלקסיה היא כ-4% בלבד מהמתכתיות של השמש, כך שכוכבי הגלקסיה הם זקנים יחסית לכוכבים של שביל החלב ושל גלקסיית אנדרומדה. הגלקסיה מקיפה את מרכזה של גלקסיית אנדרומדה במרחק שנע בין 510,000 שנות אור ל-900,000 שנות אור בזמן הקפה של כ-8 מיליארד שנים.
הערות שוליים

1 2 3 4  SIMBAD: Cassiopeia Dwarf Galaxy
↑  A. W. McConnachie: The Observed Properties of Dwarf Galaxies in and around the Local Group, The Astronomical Journal, Vol. 144, Iss. 1, article id. 4, p. 9 (2012)
1 2  J. S. Kalirai, R. L. Beaton, M. C. Geha, K. M. Gilbert, P. Guhathakurta, E. N. Kirby, S. R. Majewski, J. C. Ostheimer, R. J. Patterson & J. Wolf: The SPLASH Survey: Internal Kinematics, Chemical Abundances, and Masses of the Andromeda I, II, III, VII, X, and XIV Dwarf Spheroidal Galaxies, The Astrophysical Journal, Vol. 711, Iss. 2, p. 685 (2010)
↑  I. D. Karachentsev & V. E. Karachentseva: New probable companions to M 31 found on the POSS-II, Astronomy & Astrophysics, vol. 341, p. 355-6 (1999)
↑  A. W. McConnachie: The Observed Properties of Dwarf Galaxies in and around the Local Group, The Astronomical Journal, Vol. 144, Iss. 1, article id. 4, p. 23 (2012)
↑  L. L. Watkins, N. W. Evans & G. van de Ven: A census of orbital properties of the M31 satellites, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 430, Iss. 2, p. 9 (2013)
המינהל לביטחון המדינה (יוגוסלביה)

יוסיפ ברוז טיטו עם אנשי UDBA, שנת 1951.
המינהל לביטחון המדינה (בסרבית: Служба државне безбедности; בקרואטית: Služba državne sigurnosti; במקדונית: Служба за државна безбедност; בסלובנית: Služba državne varnosti), היה ארגון המשטרה החשאית ביוגוסלביה הקומוניסטית. הוא היה ידוע בעיקר בראשי התיבות UDBA, שמקורם בשמו המקורי של הארגון בשפה הסרבו-קרואטית: Uprava državne bezbednosti " ("מינהל ביטחון המדינה"). ראשי התיבות SDB (סרבית) או SDS (בקרואטית) שימשו רשמית לאחר שינוי שם הארגון ל"שירות ביטחון המדינה". בעשורים האחרונים לקיומו הורכב משמונה ארגוני משטרה חשאית עצמאיים למחצה – אחת לכל אחת משש הרפובליקות הפדרליות של יוגוסלביה ושתיים למחוזות האוטונומיים – שפעילותם תואמו על ידי המטה הפדרלי המרכזי בבירה, בלגרד.
אף על פי שהוא פעל באיפוק רב יותר מאשר סוכנויות המשטרה החשאית במדינות הקומוניסטיות של מזרח אירופה, ה-UDBA היה בכל זאת כלי שליטה שרבים חששו ממנו. נטען כי ה-UDBA היה אחראי ל"חיסול" עשרות אויבי מדינה בתוך יוגוסלביה ובעולם (הערכות טוענות לאחריות על כ-200 התנקשויות וחטיפות). על פי החשדות הארגון היה מעורב בחיסול מנהיגי האוסטאשה אנטה פאבליץ' ווייקוסלאב לובוריץ' (ארגנטינה ובספרד), לרצח הסופר הקרואטי ברונו בושיץ' והסופר הסרבי דראגישה קשיקוביץ', אם כי יש להבחין בין פושעי מלחמה לבין אלו שנרצחו או חוסלו מסיבות פוליטיות.
עם התפרקות יוגוסלביה, הרפובליקות הנפרדות המשיכו להקים סוכנויות משטרה חשאית משלהן, בעוד שירות ביטחון המדינה של יוגוסלביה שמר על שמו מתקופת ה-UDBA ופורק רק בשנת 2002, עת הוחלף על ידי סוכנות הביון והביטחון של סרביה.
משימות

UDBA היוותה חלק מרכזי בשירותי הביון היוגוסלביים מ-1946 עד 1991, והייתה אחראית בעיקר לביטחון הפנים של המדינה. לאחר 1946 ה-UDBA עבר שינויים ביטחוניים ומודיעיניים רבים והופקד על מאבק בכנופיות פשע; הגנה על הכלכלה; הקומינפורם ושאיפות בירוקרטיות. ב-1945 וב-1946, למשל, ה-UDBA אורגנה למחוזות. ב-1950, כאשר בוטלו היחידות המנהליות-טריטוריאליות, אורגנה UDBA מחדש. בתקופה זו הפעילות המודיעינית והביטחונית התרכזה פחות במודיעין ויותר בנושאי ביטחון פנים. הושם דגש על קולקטיביזם, אחווה, הרמוניה חברתית, נאמנות וסובלנות כלפי בעלי דעות שונות. חריגה ממערכת ערכים זו הפכה לבעיה מיידית עבור שירותי הביטחון.
מאוחר יותר הוקטן השימוש בכוח וכשהחל תהליך "ביזור כוח העם" עברו שירותי המודיעין והביטחון ארגון מחדש נוסף במטרה לבזר את הכוח ולהגביר את האפקטיביות. במליאת הוועד המרכזי ביולי 1966 האשימה ההנהגה הפוליטית את הארגון במניעת רפורמות לקראת ניהול עצמי. כתוצאה מכך, המינהל בוזר, צומצם כוח האדם שלו (במיוחד ברמה הפדרלית) והוקמו ועדות בקרה. הוצאו תקנות חדשות, המחזקות את היוזמה העצמאית של שירותי הביטחון הממשלתיים של שש הרפובליקות היוגוסלביות והפרובינציות האוטונומיות. הארגון נשלל מתפקידי ביצוע והופקד על זיהוי ומניעת פעולות עוינות. בהמשך הועבר הארגון לאחריות משרד הפנים וכבר לא היה גוף עצמאי.
הערות שוליים

↑  Spehnjak, Katarina: "Brionski plenum"- odjeci IV. sjednice CK SKJ iz srpnja 1966. godine u hrvatskoj političkoj javnosti, in: ČSP 3/1999, pp. 463-489.
↑  “Yugoslavia: Internal Security Capabilities. An Intelligence Assessment”, CIA (Directorate of Intelligence), October 1985: „Both the SDB, committed to the largely secret war against subversion, and the Milicija, charged with traditional police functions in preserving law and order, are formally organized on a decentralized basis, with authority widely dispersed among the six republics and two autonomous provinces.”
↑  Schindler, John (4 בפברואר 2010), Doctor of Espionage: The Victims of UDBA, Sarajevo: Slobodna Bosna, pp. 35–38 {{citation}}:  (עזרה)
↑  see the Act on abolishing of authority, LRS Off. Gazette no. 4/51
↑  Robionek, Bernd: State Security out of Control? The Influence of Yugoslavia's Political Leadership on Targeted Killings abroad (1967-84), in: OEZB Working Paper, March 2020.
↑  FNRJ Off. Gaz. No. 30/56
דלרון באקלי

דלרון סבסטיאן באקלי (באנגלית: Delron Sebastian Buckley, נולד ב-7 בדצמבר 1977 בדרבן שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק במאריטסבורג יונייטד מליגת העל הדרום אפריקאית בעמדת הקשר. באקלי העביר את רוב הקריירה שלו בליגת הבונדסליגה, ולזכותו 73 הופעות ועשרה שערים במדי נבחרת דרום אפריקה, עמה השתתף בשני מונדיאלים, שני טורנירים של גביע אפריקה לאומות ואולימפיאדת סידני (2000).
קריירת מועדונים

באקלי גדל במועדון בוצ'רפיל רוברס דרבן מעיר הולדתו. בגיל 17 חתם בבוכום הגרמנית, שם שיחק תחילה בקבוצת הנוער, ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך בעונת 1995/96, עת שיחקה בוכום בליגת הבונדסליגה השנייה. בוכום עלתה לבונדסליגה באותה עונה, ורק בעונת 1997/98 באקלי החל לשחק בבונדסליגה בקבוצה הבוגרת, ובעונת 1998/99 הפך לשחקן הרכב קבוע, בקבוצה שכללה את יילדיריי בשטורק, שטפן קונץ ומאוריציו גאודינו. באותה עונה, נשרו בוכום ובאקלי בחזרה אל הבונדסליגה השנייה, אך הצליחו להעפיל בחזרה תוך עונה אחת, אך נשרו שוב לאחר עונה אחת בבונדסליגה, ובעונת 2001/02 נמשכה הנדנדה ובוכום חזרה לבונדסליגה לאחר עונה אחת, כאשר חבריו של באקלי היו דריוש ווש, וחיד האשמיאן ותומאס כריסטיאנסן. בעונות 2002/03 ו-2003/04 התייצבה בוכום בבונדסליגה, ואת עונת 2003/04 סיימה הקבוצה במקום החמישי שהקנה לה מקום בגביע אופ"א, תוך כדי שבאקלי מציג יכולת גבוהה. עם זאת, באקלי עזב את המועדון בתום עונה זו לאחר תשע שנים בבוכום, בהן הבקיע 20 שערים ב-177 הופעות בקבוצה הבוגרת, וחתם בארמיניה בילפלד, שם שיתף פעולה עם פטריק אוומויילה ודטלף דאמאייר. באקלי שיחק בבילפלד בעונת 2004/05, והציג עונת שיא, בה הבקיע 15 שערי ליגה, וסייע לבילפלד להימנע מירידה. העונה המוצלחת בבילפלד גררה התעניינות ממועדונים גדולים יותר, ולקראת עונת 2005/06 נמכר באקלי מבילפלד לבורוסיה דורטמונד תמורת 425 אלף אירו.
עונתו הראשונה של באקלי בבורוסיה דורטמונד, 2005/06, לא הייתה עונה מוצלחת. באקלי שיחק 28 משחקים בעונה זו, ולא הצליח להבקיע ולו שער אחד, על אף ששיתף פעולה עם שחקני התקפה כאבי סמולארק, פלוריאן קרינגה ודוד אודונקור. את עונת 2006/27 החל באקלי בבורוסיה דורטמונד, אך הושאל לקראת סוף חלון ההעברות לפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. באקלי ובזל סיימו את העונה במקום השני, מרחק נקודה אחת מהאלופה, פ.צ. ציריך, כאשר באקלי מבקיע שער אחד ב-22 הופעות. בתום עונת ההשאלה, חזר באקלי לבורוסיה דורטמונד לשתי עונות נוספות. בעונת 2007/08, תחת המאמן תומאס דול, באקלי היה שחקן הרכב קבוע בבורוסיה דורטמונד, והבקיע שער אחד ב-31 הופעות, אך גם תרם ארבעה בישולים. באותה עונה, הגיע באקלי עם בורוסיה דורטמונד לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה דורטמונד 2-1 לבאיירן מינכן לאחר הארכה. באקלי נכנס במשחק זה כמחליף בדקה ה-79 במקום אנטוניו רוקאבינה. בעונת 2008/09, חתם בבורוסיה דורטמונד מאמן חדש, יורגן קלופ, ובאקלי נדחק אל קצה הספסל. באותה עונה ערך באקלי שלוש הופעות בלבד, ואף מצא את עצמו בקבוצת המילואים. בפגרת החורף של עונה זו, חתם באקלי במיינץ 05 מליגת הבונדסליגה השנייה, שם הופיע 11 פעמים וסייע לקבוצה להעפיל לבונדסליגה, אך לא נשאר בקבוצה לאחר מכן, ובתום חוזהו בבורוסיה דורטמונד, חתם בליגת העל הקפריסאית, באנורתוסיס פמגוסטה. באקלי שיחק עונה אחת במועדון הקפריסאי, ובתומה, חתם בקרלסרוהה, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. באקלי שיחק בקרלסרוהה שתי עונות, ובעונתו השנייה בקבוצה, הצליחו באקלי וקרלסרוהה להינצל מירידה אל הליגה הגרמנית השלישית. לאחר שתי עונות בקרלסרוהה, עזב באקלי את המועדון לאחר שצבר 34 הופעות והבקיע שני שערים.
החל משנת 2012 משחק באקלי במאריטסבורג יונייטד, ולראשונה בחייו, בגיל 35, שיחק בקבוצת בוגרים במדינת הולדתו, דרום אפריקה, לאחר שהעביר כמעט את כל הקריירה בגרמניה.
קריירה בינלאומית

באקלי ערך את הופעת הבכורה בנבחרת דרום אפריקה במשחק ידידות מול נבחרת זמביה במאי 1998. באקלי השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1998 ונכנס כמחליף בשני משחקים בשלב הבתים, שבסיומו הודחה דרום אפריקה מהטורניר. בשנת 2000 השתתף באקלי עם הנבחרת באולימפיאדת סידני (2000), ממנה הודחה דרום אפריקה בשלב הבתים.
בשנת 2002 השתתף באקלי עם נבחרת דרום אפריקה בגביע אפריקה לאומות 2002, בו הודחה דרום אפריקה ברבע הגמר, ובמונדיאל 2002, ממנו הודחה דרום אפריקה בשלב הבתים. במונדיאל זה, באקלי נכנס כמחליף בניצחון 1-0 על נבחרת סלובניה.
בשנת 2004 השתתף באקלי עם נבחרת דרום אפריקה בגביע אפריקה לאומות 2004, ממנו הודחה דרום אפריקה בשלב הבתים. זה היה הטורניר הגדול האחרון בו השתתף באקלי, שלמרות זאת, המשיך לשחק בנבחרת דרום אפריקה עד לשנת 2012, אז פרש מהנבחרת כשלזכותו 73 הופעות ועשרה שערים, והוא ממוקם במקום החמישי בטבלת שיאני ההופעות של הנבחרת, בצוותא עם ג'ון מושאו.
הצפירה

| --- | --- |


 מו"ל:  חיים זליג סלונימסקי 
 תאריכי הופעה:  1862–1931 (כ־69 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מערכת:  ורשה 
 
שער גיליון כ"ז באדר א' תרכ"ב
שלט רחוב על שם עיתון הצפירה בירושלים
"הצפירה" (מ-צפרא - בוקר) היה אחד העיתונים העבריים החשובים והפופולריים שיצאו לאור בתחום המושב, ונקרא בעולם היהודי כולו, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20. מצד אחד סיפק העיתון במה רצינית ליוצרים ואנשי הרוח החשובים של הציבוריות היהודית, ומצד שני היווה גורם חשוב של השפעה על התווית דעת הקהל בציבוריות היהודית.
השנים הראשונות של "הצפירה"

העיתון החל לצאת לאור בעיר ורשה שבפולין בשנת 1862 על ידי חיים זליג סלונימסקי, (חז"ס) שהיה גם עורכו הראשון של העיתון, והתמחה במתמטיקה, מדעי הטבע וטכנולוגיה. מטרתו העיקרית של העיתון הייתה לקדם את רעיונות ההשכלה בקרב הציבור היהודי. כותרת המשנה של העיתון מסבירה את המגמה הכללית שלו: "מכתב עתי משמיע חדשות בקרב עם ישרון מכל הדברים הנוגעים להם בענייני המדינה, דברי חכמה ומדע, ידיעות העולם והטבע". מנוחה גלבוע סבורה, שסלונימסקי הושפע מכתבי עת גרמניים שפרסמו מאמרים מדעיים בניסוח פופולרי והוציא עיתון, שאינו מסתכן בכתיבת מאמרים אידאולוגיים, לא נכנס לעובי הקורה שבין חסידים ומשכילים, לא מתעסק בפוליטיקה ומכריז במפורש שאינו מפרסם שירה. כך הבטיח לעצמו העורך מגמה מתונה שלא תפגע בקהל החסידים, בקהל המשכילים ובצנזורה הרוסית כאחד.
השבועון עמד במטרות שהציב סלונימסקי ופרסם בעיקר מאמרים מלווים ברישומים העוסקים במדע, ידיעות הכוללות פקודות ממשלה, שתורגמו בעיקר מהעיתונות הפולנית, ידיעות וקוריוזים מארצות שונות, חידות הנדסיות וכדומה. מחוץ לחז"ס המשתתף הבכיר והפורה ביותר בשנה הראשונה היה ש"י אברמוביץ, שלימים נודע בכינויו: מנדלי מוכר ספרים. מנדלי פרסם ב"הצפירה" חלקים מספרים שתרגם מגרמנית "תולדות הטבע" של הרולד אוטמר לנץ ו"חכמת הכעמיה". מקום זניח ניתן בעיתון גם לחכמת ישראל ואף פורסמו כמה פרקים שתורגמו מההיסטוריה של צבי גרץ.
לאחר 25 גליונות שיצאו – הודיע חז"ס על "עת האסף הצפירה", מאחר שהוא מונה לצנזור הספרים העבריים והוכרח לעבור לז'יטומיר. נעשו מספר ניסיונות לחדש את "הצפירה" בעריכה שונה וכנספח לעיתון "המליץ" – אך הם לא צלחו, ורק לאחר כעשר שנים, בשנת 1874, הצליח חז"ס להוציא שוב את העיתון בברלין. בין המשתתפים בעיתון: פרץ סמולנסקין, קלמן שולמן, ראובן אשר ברוידס, אברהם בר גוטלובר, יל"ג ואחרים. גם ב"הצפירה" המחודשת היו רובם של המאמרים בתחום המדעים, אך בהדרגה החלו גם להופיע מאמרים בחכמה והשכלה, כמה רשימות אקטואליות ואף מדור פוליטי בשם: "דברי הימים". בספטמבר 1875 חזרה ההוצאה לוורשה. חודשים ספורים לאחר מכן החלו להופיע בעיתון מאמריו של נחום סוקולוב.
תעמולה ציונית ב"הצפירה"

אל הקונגרס הציוני הראשון בא סוקולוב, לא כציר, אלא כעורך של עיתון "הצפירה", שבא לסקר את האירוע החשוב. סוקולוב כבר פרסם מספר מאמרים קודם לכן כנגד הרצל והציונות המדינית שלו, אך מן הקונגרס חזר ציוני. "סוקולוב בא, ראה ונוצח" היטיב ציטרון לתאר את המהפך שחל בגישתו של סוקולוב אל הציונות. מיד לאחר הקונגרס הפכה "הצפירה", שהייתה קודם נייטרלית בדעותיה ללא כל אידיאל מוצק – לעיתון בעל מצע אידיאי שיש לו כיוון ומורה דרך. בשנת 1899 החל סוקולוב לפרסם את המדור "למרנן ולרבנן" שהכיל כ-40 מאמרים בנושא התנועה הציונית למול היהדות. מטרתו של המדור הייתה לדבר על לבם של החרדים ולפקוח את עיניהם בהקשר הציוני והעולם היהודי המודרני.
לדברי החוקר והעיתונאי פרופ' גדעון קוץ, סוקולוב היה בין היוצרים החשובים של התעמולה וההסברה הציונית, ומהר מאוד הוא הבחין בכוחה של העיתונות לשמש כלי ראשון במעלה עבור מטרה זו. וכך הפך עורך "הצפירה" את העיתון לביטאונה של התנועה הציונית. לאבחנתו של קוץ מצטרפים גם חוקרים אחרים. אין אפשרות לטעות במטרה שהציב לעצמו סוקולוב לאחר הקונגרס הראשון, בו הכיר את הרצל; חלק משמעותי מן המאמרים שלו, ובמיוחד הפיליטונים שלו מעידים על ה"מחשבה חדא" הזו, כפי שהוא כינה אותה, האובססיה הזו שהשתלטה על חייו של סוקולוב, ושמה: הציונות המדינית. "מצמצם אני כל הויתי הרוחנית בנקודה האחת, בנקודת תחית לאומנו..." מתוודה "האורח לשבת", גיבור מדור הפיליטונים הפופולרי של סוקולוב: "משבת לשבת". כך הפכה "הצפירה" לאחת מן הפלטפורמות החשובות בתעמולה הציונית של בנימין זאב הרצל.
עורכים נוספים בהצפירה

ב-1906 פסקה "הצפירה" מלהופיע לתקופה של כשלוש שנים, עקב המצב הפנימי ברוסיה, וסוקולוב עבר לקלן כדי לכהן כמזכיר ההסתדרות הציונית ואף ערך את הביטאון שלה, "העולם". הצפירה התחדשה אמנם בשנת 1910, אך העריכה בפועל עברה כבר לידיים אחרות, על אף ששמו של סוקולוב המשיך להופיע כעורך והוא המשיך להיות משתתף פעיל בעיתון. משנת 1917 נהנה העיתון מתמיכת ההסתדרות הציונית.
עיתון "הצפירה" חדל להופיע סופית באוגוסט 1931 משום שלא נשא את עצמו מבחינה כלכלית. עורכו האחרון של העיתון היה יוסף הפטמן. במהלך השנים האחרונות לקיומו חלו מדי פעם הפסקות ארוכות יותר או פחות בתדירות הופעתו. הן בשל אירועים פוליטיים, והן מסיבות כלכליות.
עורכים נוספים של העיתון היו: דוד פרישמן, פישל לחובר, יצחק גרינבוים, עזריאל נתן פרנק, שמואל רוזנפלד ואחרים.
כותבים נוספים בעיתון היו: ש"י עגנון, דבורה בארון, אורי ניסן גנסין, יהודה שטיינבג, זלמן שניאור, יעקב פיכמן, שמואל פישר, ורבי יהודה אזנקוט ורבים אחרים.
ראו גם

המרכז הספרותי העברי בורשה
לקריאה נוספת

אורן סופר, אין לפלפל! עיתון 'הצפירה' והמודרניזציה של השיח החברתי הפוליטי, הוצאת מוסד ביאליק והאוניברסיטה העברית בירושלים, 2007.
מנוחה גלבוע, לקסיקון העיתונות העברית במאה השמונה עשרה והתשע עשרה, פרק "הצפירה", מוסד ביאליק, 1922, עמ' 167–181
גדעון קוץ, חדשות וקורות הימים, מחקרים בתולדות העיתונות העברית והתקשורת העברית והיהודית, הוצאת הספרייה הציונית ואוניברסיטת תל- אביב, 2013 (ראו במפתח).
גדעון קוץ, "המיזוג שנכשל: המליץ והצפירה בכפיפה אחת", קשר 44 (2013), אוניברסיטת תל אביב, עמ' 39–44
גדעון קוץ, "התנועה הציונית, העיתונות העברית ודגם 'האחריות הלאומית', עם וספר, (1998), חוב' י', 199–212
עוזי אלידע, "הצפירה – לידתו של השיח 'האובייקטיבי' בעיתונות העברית", קשר, 37, אביב-קיץ 2008, עמ' 139–141.
אלה באואר, "המרוץ אחר העיתון העברי היומי; כיצד הפך 'הצפירה' ליומון", קשר, (2002), 32, עמ' 87–96
שושנה שטיפטל, "נחום סוקולוב כעיתונאי וכעורך", קשר (1990) 8, עמ' 55–63
שושנה שטיפטל, דרכו של נחום סוקולוב מן הפוזיטיביזם היהודי-פולני אל התנועה הציונית, דיסרטציה, אוניברסיטת תל אביב, 1994
אליקים גצל קרסל, "נחום סוקולוב, דרכו ופעלו, בתוך: נחום סוקולוב, הצופה לבית ישראל, הספרייה הציונית, תשכ"א, עמ' 11–97
שמואל ליב ציטרון, רשימות לתולדות העיתונות העברית: 'הצפירה', העולם (1928–1939), כר' ט"ז - כר' י"ח, גל' מ"ט - ל"ג
תמימה אידלסון, "משבת לשבת: פיליטונים בשירות הציונות בעיתון הצפירה של נחום סוקולוב", גלעד, 23 (תשע"ג).
נחום סוקולוב " 'הצפירה' וה'מבקרים מטעם' ", בתוך במראות הקשת, הספרייה הציונית, ירושלים, 1960, עמ' 207–237.
אליעזר רפאל מלאכי, "מאה שנה ל'הצפירה' ", בצרון, (תשכ"ג), כר' מ"ז, חוב' א' (תשרי), עמ' 82–86.
שמואל פיינר, "כתב העת 'הצפירה' (1824) וראשית כינונה של קהיליית ההשכלה בגליציה", בתוך: נתן שיפריס, שמואל פיינר, חנן גפני (עורכים), מגלי טמירין - תנועת ההשכלה היהודית בגליציה: היסטוריה, ספרות, הגות וזיכרון, אוניברסיטת חיפה, 2022.
הערות שוליים

↑  מנוחה גלבוע, לקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה, פרק "הצפירה" עמ' 167 - 181, מוסד ביאליק, 1992
↑  אליקים גצל קרסל, נחום סוקולוב, דרכו ופעלו, הצופה לבית ישראל - נחום סוקולוב, עמ' 11 - 97
↑  שמואל ליב ציטרון, רשימות לתולדות העתונות העברית: "הצפירה". 19.4.1929, העולם, (1928–1930), כר' ט"ז - כר' י"ח, גל' מ"ט - ל"ג
↑  יעקב פיכמן, נחום סוקולוב, בתוך: רוחות מנגנות; סופרי פולין, עמ' 19, מוסד ביאליק, 1996
↑  דב סדן, פרקי קריאה וניתוח; שיעורים בסוגיה: מבוא לספרות בדורות האחרונים, עמ' 111, אוניברסיטת תל-אביב, תשט"ו
↑  פלוריאן סוקולוב, אבי, נחום סוקולוב, עמ' 55, הספרייה הציונית, 1970
↑  שושנה שטיפטל, דרכו של נחום סוקולוב מן הפוזיטיביזם היהודי-פולני אל התנועה הציונית, 153, אוניברסיטת תל-אביב, 1994
↑  יצחק גרינבוים, נחום סוקולוב, בתוך: פני הדור, עמ' 71, הספרייה הציונית, תשי"ח
↑  אלה באאור, המרוץ אחר העיתון העברי היומי,, קשר (2002) 32, עמ' 93
↑  שמואל ליב ציטרון, ראו לעיל, 27.12.1929
↑  גדעון קוץ, "נחום סוקולוב וה'פונקציה הרשמית' של העתונות העברית", קשר (1987), 2 בנובמבר, עמ' 66
↑  ראו במאמרים של קרסל, שטיפטל ובאואר למשל. פרטים לעיל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257158705171  PLWABN: 9810641949205606  LCCN: nr2001016404  VIAF: 183814909   WorldCat (עם VIAF): 183814909 
חיים זליג סלונימסקי, היוזם והעורך הראשון של הצפירה
נחום סוקולוב
חורבת אריסטובוליה

הכנסייה באתר
פפירוס נחל צאלים 69 - שטר נישואין מבוטל משנת 130 לספירה, אשר נערך לפי הכתוב באריסטובוליה.
חורבת אריסטובוליה היא חורבה הממוקמת כקילומטר אחד דרומית מזרחית לתל זיף שבדרום הר חברון, ובה שכנה לפי הסברה העיירה היהודית הקדומה אריסטובוליה (בארמית - ארשתובול) שבמחוז זיף.
החורבה נזכרת כבר במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, תחת השם ח'רבת אסטבל (הגרסה הערבית לשם היווני "אריסטובולוס").
לפי הסברה, כאן שכנה העיר "אריסטובוליה", הנזכרת בחיבור הנוצרי הקדום "חיי אותימיוס" מאת קירילוס מסקיתופוליס, המתאר נס שחולל הנזיר אותימיוס בעיירה "אריסטובוליה" במדבר זיף, כאשר ריפא את בנו של ראש העיירה.
העיירה נזכרת בשני שטרות שונים ממדבר יהודה, שלפי הסברה, מקורם במערת הסלע הסמוכה:
השטר הראשון (פפירוס נחל צאלים 69) הוא שטר נישואין מבוטל הכתוב ביוונית משנת 130 לספירה, שנערך לפי הכתוב באריסטובוליה, של כלה בשם "סלומה" לגבר מהכפר "יקים שבזיף" (שם יישוב זה, המזוהה עם העיר המקראית הקין, השתמר ככל הנראה באתר "נבי יקין", צפונית לתל זיף).
השטר השני הוא שטר "מחילת כתובה" בארמית, משנת 140 לספירה, 4 שנים לאחר דיכוי מרד בר כוכבא ("שנת ארבע לחורבן בית ישראל"), בו נזכר "אבשלם בר שמעון מן ארשתובול" (וכן נזכר היישוב "ענב העליונה", המזוהה עם ענב המקראית).
על סמך שמו של האתר, יש המציעים לייחס את הקמתו לתקופה החשמונאית, וככל הנראה לימיו של יהודה אריסטובולוס הראשון, כלומר, לשנת 104 לפני הספירה. אך מכיוון שבמקום לא נמצאו ממצאים מהתקופה החשמונאית מציע דורון שר אבי שאריסטובוליה החשמונאית שכנה בחורבת עין אבו חשבה שנמצאת קילומטר מזרחה.
בחורבה נמצאו שרידי כנסייה, עם עמודים, כותרות ופסיפסים.
הערות שוליים

1 2 3  ד' שר-אבי, "אריסטובוליה שבזיף", מחקרי יהודה ושומרון, טו (תשס"ו), עמ' 151–160.
↑  ד' עמית וח' אשל, "מרד בר כוכבא בדרום הר חברון", ארץ ישראל כו, תשנ"ו, עמ' 463–469.
↑  H.M. Cotton, Greek Documentary Texts, in:  H. M. Cotton & A.Yardeni, DJD27 - Aramaic, Hebrew and Greek Texts from Nahal Hever and other Sites, The Seiyal Collection II, Oxford, p. 255
↑  H.M. Cotton, Greek Documentary Texts, in:  H. M. Cotton & A.Yardeni, DJD27 - Aramaic, Hebrew and Greek Texts from Nahal Hever and other Sites, The Seiyal Collection II, Oxford, pp. 250-274
↑  אסתר אשל, חנן אשל ועדה ירדני, "שטר משנת ארבע לחורבן בית ישראל", קתדרה 132, תמוז תשס"ט, עמ' 5–24.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דב שפיר

| --- | --- |

אל"ם דב שפיר, ראש מספן כוח האדם, 1968
 לידה:  28 בדצמבר 1931 (בן 93) י"ח בטבת ה'תרצ"ב תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  ברל'ה
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1975 (כ־27 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד טרפדת  מפקד שייטת 13  ראש מחלקת כוח אדם בחיל הים  מפקד תחום הלוחמה הזעירה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות     מלחמת סיני     מלחמת ששת הימים     מלחמת ההתשה     מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 דירקטור בחברת טבע תעשיות פרמצבטיות, יו"ר הוועד הפועל ויו"ר ועדת הביקורת של החברה
 
דב שפיר (נולד ב-28 בדצמבר 1931) הוא קצין חיל הים, שירת בשייטת 13 ופיקד עליה במלחמת ששת הימים, ואחר כך היה ראש מספן כוח האדם. לאחר שחרורו מצה"ל נעשה דירקטור בחברת טבע תעשיות פרמצבטיות ומשקיע בשוק ההון, חבר במועצת המנהלים של מכללת אשקלון ובחבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה. תורם להקמת 'המרכז ללימודי אסטרטגיה ימית' ולשחזור של הספינה העתיקה ממעגן מיכאל.
משפחה ולימודים

אביו יעקב היה טכנאי טקסטיל שהגיע מלודז' לארץ ישראל בשנת 1918, והשתתף במפעל הטקסטיל שהוקם ברמת ישי. לאחר אי הצלחת המפעל חזר יעקב לפולין ונישא לפנינה (פסיה) ממשפחת שפירא. לזוג נולדו שני בנים ובת. הדוד שפירא, שהיה ממייסדי בני ברק, השיג משלטונות המנדט הבריטי אשרת עלייה במסגרת 'איחוד משפחות'. בשנת 1928 עלתה המשפחה, בשמה החדש 'שפירא', לארץ ישראל והתגוררה בתל אביב. חלק ממשפחת האב היו כבר בארץ ישראל. מרבית משפחת האם נשארה באירופה והושמדה בשואה.
ב-28 בדצמבר 1931 נולד למשפחת שפירא בן הזקונים שנקרא 'דב' על שם המגיד ממזריטש. ההורים, שלפי הגדרתו של שפיר היו 'דתיים מודרניים', ייעדו לבנם חינוך דתי. שנתיים ראשונות למד בבי"ס 'אליאנס' בשכונת נוה צדק וכאשר פרצו מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הועבר לבית הספר ביל"ו. מגיל 6 למד לשחות בים של תל אביב. והמשיך בברכת השחייה בגן הדסה בתל אביב. בעקבות ההפצצות על תל אביב במלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לגבעתיים.
שפיר למד בבני ברק. כאשר סיים את בית הספר היסודי וחגג בר מצווה ציפו הוריו שימשיך לימודיו בתיכון דתי, אך שפיר, שחבריו היו בתנועות הנוער העובד, דרש להירשם לתיכון חילוני, ועבר ללמוד בגימנסיה ריאלית בלפור בתל אביב. בתיכון היה חבר בתנועת הנוער השומר הצעיר ובגדנ"ע והשתתף מלחמת העצמאות.