stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנג'אדה
הקמת הארגון

הארגון נוסד על ידי אנשי האופוזיציה למופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני, עם תום מלחמת העולם השנייה ב-1945 והיה הכח המאורגן הראשון של הערבים בארץ ישראל בתקופה זו.
הארגון הוקם בהשראת ארגון אל-נג'אדה הלבנוני, כמענה לארגונים הצבאיים שהקים היישוב היהודי.
הוא הוקם באוקטובר 1945 על בסיס מועדון הספורט האסלאמי וחברי הצופים האורתודוקסים ביפו, ומרכזו נותר בעיר עד לכיבושה בידי ההגנה והאצ"ל במאי 1948.
מקים הארגון והעומד בראשו היה עורך הדין מוחמד נימר אל-הווארי, יליד נצרת ממוצא בדואי, שימש כמורה בחברון, ולאחר מכן כעורך־דין בנצרת וביפו. הוא היה אלמוני בציבור הפלסטיני, לא נמנה עם המשפחות המובילות בקרבן, ומעמדו היה לצנינים בעיניהן.
מלבד אל-הווארי, בראש הארגון עמדו גם המורים רשאד אל-דבאע' ורשאד ערפה, קצין הצבא בדימוס כאט'ם אל-חוסייני, ועורכי הדין סעיד זין א-דין ואמין עקל.
רוב ההנהגה הבכירה השתייכה למעמד הבינוני. רובם המכריע של חבריה לא השתייכו למשפחות האעיאן העירוניות. רוב בולט של חברי ההנהגה היו מוסלמים. מקצת המנהיגים לא היו פלסטינים.
כדי לקבל את אישור שלטונות המנדט הבריטי, הסתיר הארגון את מטרותיו הצבאיות והציג את יעדיו כטיפוח נוער ופעילות צופית וספורטיבית. תקנון הארגון קבע כי "העובדה שצעירים ערבים אינם עוסקים בפעילות ספורטיבית גורעת רכיב חשוב של תחייה לאומית", וכי הערביות "זקוקה לאנשים בעלי מחשבה בריאה היכולה לצמוח רק בגוף בריא", ועל כן הוחלט על הקמתו של הארגון, במטרה לסייע ל"איחוד שורות האומה הערבית, הפצת עקרונות מוסר, מדעים וספורט בקרב הנוער, כדי לקשור את גורל פלסטין בגורל הארצות הערביות האחרות". הארגון הדגיש כי הוא נמצא מחוץ למחלוקות הפנימיות בחברה הפלסטינית. באספות הארגון הועלתה הסיסמה "ארץ הערבים לערבים". במצע הארגון נאמר כי הציונות היא "הפשע הגדול ביותר שידעה ההיסטוריה" וכי "כל מקימיה, חבריה ותומכיה שותפים לפשע הזה".
מקור השם "נג'אדה" בארגון לבנוני, אך אופן הפעולה שלו הושפע מן המודל שהציב היישוב היהודי: תנועות הנוער הציונות, הגדנ"ע וההגנה, שהיו מוכרות היטב לציבור הערבי בארץ ישראל.
לשורות הארגון התקבלו נערים מגיל 16 ומעלה, ומטרתו המוצהרת הייתה נטיעת משמעת ורגש לאומי בנוער הערבי ומאבק בשאיפות העצמאות היהודיות בארץ ישראל.
בכנס היסוד של סניף הארגון בחיפה בתחילת פברואר 1946 נאמר כי "פלוגות אל-נג'אדה נוסדו כדי להיות כוח מגן מפני הארגונים הצבאיים היהודיים" וכי "משימתם הראשונה תהיה להדוף את התוקפנות היהודית משתתחיל את פעולותיה", וכי הפלוגות גם תפקחנה על יישום ההחרמה של סחורות מתוצרת של יהודים.
על רקע הרגשות הלאומיים הגואים בקרב ערביי ארץ ישראל גדל הארגון במהירות רבה, ותוך מספר חודשים התרחבו פעולותיו לכל חלקי הארץ.
ביולי 1946 הגיע מספר חברי הארגון ל-1,600 עד 2,000 איש (לפי מקורות יהודיים) או לכ-3,000 איש (לפי העיתונות הערבית).
ביולי 1946 ערך הארגון מצעד ביפו בהשתתפות כ-2,000 פעילים ובנוכחות מנהיגים בולטים ובראשם ג'מאל אל-חוסייני.
במחצית השנייה של שנת 1946 הקים הארגון 26 סניפים ברחבי הארץ.
לפי דוח מודיעין של ה"הגנה" מדצמבר 1946, מקורות המימון של הארגון היו תרומות חודשיות שהוטלו על סוחרים גדולים, תרומות לא קבועות של מתנדבים (הנוצרים תרמו לרוב בכפייה), דמי חברות ומיסים של חברי הארגון, והכנסות ממסיבות שערך הארגון מדי פעם.
עמדות הארגון וקשריו עם מוסדות היישוב

אל-הווארי נמנה עם תומכי המלך עבדאללה הראשון, אשר סייע לו לעמוד לזמן-מה בלחצי המפלגה החוסיינית.
למרות שמטרותיו המוצהרות של הארגון היו מניעת עצמאות מדינית מן היהודים בארץ ישראל, הוא היה מתון ממפלגת החוסיינים. הוא שיתף פעולה עם שלטונות המנדט הבריטי, ומנהיגיו נשאו ונתנו עם אנשי היישוב על הרגעת הרוחות בעקבות אירועים אלימים כמו הרצח בגן הוואי.
מנהיג הארגון, אל-הווארי, עמד בקשרים עם הש"י ונפגש מספר פעמים עם ראש המחלקה הערבית בסוכנות היהודית, ג'וש פלמון, לצורך תיאום עמדות. ישנם מסמכים המציעים שאל-הווארי אף הופעל על ידי פלמון ועזרא דנין החל מ-1945 כמשקל נגד למפלגה החוסיינית[דרוש מקור].
מאבק מול מפלגת החוסיינים

עם עליית כוחו של הנג'אדה ניסו החוסיינים לבלום את התפתחותו של הארגון. ביולי-אוגוסט 1946 פתחו החוסיינים באמצעות עיתוניהם במסע הכפשה של ארגון אל-נג'אדה ושל העומד בראשו, אל-הווארי, והאשימו אותם כזורעי פלגנות. בתגובה לכך הגיבו מנהיגי אל-נג'אדה בעיתון "אל-דפאע" בהצהרת אמונים למאבק פטריוטי "ביעילות", ללא "הוללות" או "תעמולה תועלתנית", "על פי יסודות מדעיים, מודרניים ודמוקרטיים, וכארגון ממושמע לאל" ולגוף המנהיג את הפלסטינים – המוסד הערבי העליון.
עקב נהירת אלפי בני נוער לשורותיו של אל-נג'אדה, בספטמבר 1946 הקימו החוסיינים מחדש ארגון נוער מתחרה, שפעל לזמן קצר במהלך המרד הערבי בשנות ה-30, בשם "אל-פותווה" ("הנעורים"). בראשו העמידו את כאמל עריקאת (אנ'), לשעבר קצין בולשת במשטרת ירושלים הבריטית.
כוחות הנג'אדה היו דומיננטיים בשפלת הנגב ובערים הערביות בגליל ובמישור החוף, ואילו אל-פותווה שלט בירושלים ובערי שדרת ההר.
בשנים 1946–1947 הפעילו החוסיינים לחץ על אל-הווארי שיסכים למיזוג שני הארגונים, וארגנו פרובוקציות, כדוגמת הרצח בגן הוואי כדי לגרום לאנשי הנג'אדה להקצין ולחבור אליהם.
אל-הווארי סיפר שג'מאל אל-חוסייני אף איים על חייו אם לא יעמיד את אל-נג'אדה תחת מרותה של המפלגה הערבית הפלסטינית של החוסיינים. אל-הווארי מצדו הסכים להכניס את ארגונו למסגרת אחת עם התנועה החדשה שארגנו החוסיינים, אך בתנאי שהארגון החדש לא יהיה תחת השפעה של מפלגה פוליטית, ושתהיה למסגרת הזאת חוקה ברורה. אולם אל-הווארי וארגונו לא יכלו להתחרות במנגנונים של המחנה החוסייני, ונכנעו לדרישותיו.
ביוני 1947 אוחדו שני הארגונים תחת שליטתם של החוסיינים. הארגון המאוחד נקרא "ארגון הנוער הערבי" (מנט'מת א-שבאב אל-ערבי) ובראשו הועמד מחמוד לביב, קצין צבא מצרי לשעבר, שהיה מקורב ל"אחים המוסלמים". הווארי ועריקאת מונו לסגניו וסמכותו של הווארי עוקרה. הארגון המאוחד מנה כ-10,000 איש, עשירית מהם לוחמים לשעבר, אך בקרב הציבור היהודי כונה גם הארגון המאוחד "הנג'אדה".
לביב הנהיג את הארגון המשותף עד אוגוסט 1948. הארגון השתתף במאבק הצבאי על הארץ באותה שנה, אך מלבד השתתפות דלה בקרבות ביפו ובחיפה, לא היו לו הישגים כלשהם.
הנג'אדה במלחמת העצמאות

אל-הווארי היה אחראי על הביטחון הציבורי ביפו מטעם הוועד הערבי העליון, ואף על פי כן התייחסו אליו אנשי הוועד בחשד. עם הגיעו של חסן סלאמה ליפו איבד אל-הווארי את השליטה באירועים.
מפקדות הנג'אדה היו יעד בולט לפעילות המחתרות היהודית בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות
ב-4 בינואר 1948 בתחילת מלחמת העצמאות, פוצץ הלח"י מכוניות תופת בבית הסראייה - מפקדת הנג'אדה ביפו, הפיצוץ הרס את הבניין וגרם לעשרות הרוגים.
למחרת, ב-5 בינואר, פוצצה ההגנה את מלון סמירמיס בשכונת קטמון ששימש מרכז הנג'אדה בירושלים, תוך פגיעה ניכרת גם באזרחים.
ב-1 בפברואר של אותה שנה, ארגון הלח"י הוציא להורג את חיה זיידנברג, צעירה יהודייה שהייתה אהובתו של אחד ממפקדי הנג'אדה ביפו, דאוד יסמיני.
ב-3 בפברואר אירע פיצוץ תחמושת בבית הנג'אדה בחיפה.
ב-14 באפריל פוצץ בית הנג'אדה בטבריה
ב-21 באפריל, במסגרת מהלך הפתיחה של הקרב על חיפה נכבש בית הנג'אדה שחלש על גשר רושמיה, בקרבות קשים שהתחוללו על הגנת המקום נפגעו כ-30 לוחמי ההגנה.
ב-10 במאי 1948 במהלך הקרב על צפת התחוללו קרבות סביב בית הנג'אדה בעיר.
עם חדירת צבא ההצלה לארץ, התגברות הפעילות של צבא מלחמת הקודש ופלישת צבאות ערב, ירדה חשיבותה של הנג'אדה ככוח ערבי לוחם, והוא התפרק סופית באוגוסט 1948.
ראו גם

אל-פותווה
לקריאה נוספת

דני הדרי, חומת מגן - שמונים שנה לארגון ההגנה, הוצאת העמותה לחקר כוח המגן על שם ישראל גלילי, 2002, עמ' 318.
מוחמד נימר אל הווארי, סוד התבוסה, נצרת, 1955. (בערבית)
הערות שוליים

↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 68, הערה 38: "בהיסטוריוגרפיה הישראלית מקובל לקרוא לו "ארגון ההצלה". המובן המילולי של "אל-נג'אדה" הוא האנשים הממהרים לעזור לאנשים במצוקה, והתואר "נג'אד" הוא תואר המשלים את התכונות במֻרוּאַה – התכונות הטובות – בתרבות הערבית הקדומה".
1 2  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 68.
1 2 3 4 5  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 69.
↑  אברהם סלע, הערבים הפלסטינים במלחמת 1948, בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה? (עורכים: משה מעוז וב"ז קדר), משרד הביטחון 1996, עמ' 137.
1 2  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 69–70.
↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 70.
1 2  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 71.
↑  נג'אדה הצטרפה ל"ארגון" הערבי, דבר, 15 ביוני 1947
שלט הנצחה בכניסה לבית הנג'אדה בשכונת חליסה שברחוב הגיבורים בחיפה
עין עוז

| --- | --- |

הבריכה הגדולה
 שם נוסף:  עין מוּחַ'יבָּר
 מיקום המעיין
 מחוז:  בנימין
 אזור:  גוש שילה
 קואורדינטות:  32°03′29″N 35°15′56″E﻿ / ﻿32.0581311°N 35.2656766°E﻿ / 32.0581311; 35.2656766
 נתוני המעיין
 סוג זרימה:  מעיין איתן
 סוג נביעה:  מעיין שכבה
 גישה למעיין
 נגישות לציבור:  פתוח
 דרך גישה:  כביש עפר מכביש 60 אחרי הפניה לגבעת הראל, מסומנת בסימון שבילים בצבע ירוק.
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) עין עוז(למפת דרום השומרון רגילה) עין עוז(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין עוז(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין עוז
עין עוז (עין מוּחַ'יבָּר) הוא מעיין שכבה הנמצא בנחל שילה עליון, מתחת למאחז גבעת הרא"ה. המעיין נובע במערה מכוסה שערות שולמית, שגובה המים בה מגיע לחצי מטר. מהמערה נשפך המעיין אל בריכה גדולה המחולקת לשני מעגלים, הגדולה בעומק 1.70 מטר (למבוגרים) והקטנה בעומק מטר (לילדים).
ב-2005 שופץ המעיין לזכר הראל עוז בן-נון שנרצח יחד עם חברו שניאור שלמה ליבמן על ידי מחבלים במהלך סיור ביטחוני על יד יצהר. לצדו הוקמו שולחנות פיקניק ופחי אשפה, והוצבו שלטי הדרכה.
סמוך למעיין קיימים מערת התלתן, בור כבשן, בור מים עתיק, ומצפה נוף. מעל המעיין עצי תות ותאנים, ניטעו עצי שקד רבים.
גלריית תמונות

הבריכה הגדולה
שילוט במעיין
לקריאה נוספת

משה קוסטה, אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד, ספריית בית אל, 2008
מפת טיולים וסימון שבילים 7: השרון והשומרון. בהוצאת "הוועדה לשבילי ישראל".
הערות שוליים

↑  "ההר הטוב הזה: מסלולים ואתרים בדרום השומרון" מאת דניאל אלדד ויוסף ירושלמי, הוצאת בית אל ירושלים תשס"ט 2009, עמוד 174
↑
| אתרים בבנימין |
| --- | --- | --- |
| עמק שילה | בור הציפורים באחיה • בור יישוב הדעת • בור עדי-עד • בור קידה • המזבח בגבעת הראל • ואדי רשאש • חניון הגדודים העבריים • מעיין הגבורה • מצפור קידה • נחל שילה • עין א-דהרה • עין דח"ש • עין עוז • קובת א-נג'מה • שילה הקדומה •  תצפית הר כוכב |  |
| מערב בנימין | גבעת ההליסטון • גבעת היקבים • הכוורת • המצודה הבריטית בנוה צוף • חורבת פצה • שמורת עיינות נטוף (ואדי זרקא) • ואדי חרמיה • חובלתא • חורבת תיבנה • יער אום צפא • לטרון • מחצבות נטוף • מעיין דולב • מעיין הקשת • מעיין חרשה • מעיין טלמון • מעיין עטרת • חורבת טרפין • מערת עאבוד • מערת שוקבא • נבי סמואל • עין אגוז • עין בובין (מעיין דני) • עין מזור • עין ריא • עינות ענר • פארק קנדה • שמורת אלוני שמואל • שמורת דלבים (ובכללה ואדי דילב) • תצפית גג הארץ • מבצר ארטבה |  |
| גב ההר | סנה ובוצץ • בור מגרון • הר בעל חצור • ואדי שיבן • חורבת ניסיה • יקב פסגות • מעיין הכרמים • נחל מכמש • עין ביתין • קבר בני ישראל |  |
| מדבר בנימין | בקעת סמיא • מערת הנמרים • חורבת אל-קיליה • טאריק אבו ג'ורג' (דרך יריחו-בית אל) • נחל ייטב (עוג'א) • שמורת נחל פרת • מוזיאון השומרוני הטוב |  |
| מעיינות השומרון |
| --- | --- | --- |
| צפון ומרכז השומרון | מעיין הגבורה • עין עוז • מעיין כפיר (עין אל-כבירה) • בריכת ישמעאל • עין מח'נה (מעיין עמשא) • מעיין עטרת • עין קנה • מעיין אייל |  |
| מזרח השומרון ובקעת הירדן | חמאם אל-מליח • עין סמיה • עינות פצאל • עין סוכות • עין מצב • עין ברווז (עין גבול) |  |
| דרום השומרון ובנימין | עינות זרקא (נחל נטוף) • עין בובין (מעיין דני) • מעיין הקשת (מעיין מאיר) • מעיין טלמון • עיינות ענר • עין אגוז |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מור אלדר

| --- | --- |

מור אלדר, ישראל, 2023
 לידה:  13 באוקטובר 1973 (בת 51)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון עירוני ה' (תל אביב)  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
מור אלדר (נולדה ב-13 באוקטובר 1973) היא מנהלת תוכן בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
נעוריה ותחילת דרכה

אלדר נולדה במהלך מלחמת יום הכיפורים, בת לאם אמנית וליוסף אלדר, איש צבא קבע, תת-אלוף במילואים וקצין חינוך ראשי. עד גיל 10 התגוררה עם משפחתה בראשון לציון. בגיל 10 הוריה התגרשו והיא עברה עם אמה ואחיותיה ליבנה. בגיל 15 עברה המשפחה לתל אביב שם התגוררה עד 2020. בוגרת בהצטיינות של תיכון עירוני ה' בתל אביב.
התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר בתור קצינת מגדל. השתחררה בדרגת סגן.
השכלה

בעלת תואר BA, בוגרת בהצטיינות במסלול דו חוגי של קולנוע ותקשורת באוניברסיטת תל אביב.
קריירה

ב-1998 החלה לעבוד ברשת בתי קולנוע לב שם הקימה את מחלקת האירועים במקביל להיותה עוזרת מנהלת ההפצה של הרשת. ב-2000 הצטרפה ל-Yes הטלוויזיה בלוויין עם עלייתה לאוויר, בתור מנהלת רכש תוכן, תפקיד שמילאה במשך 3 שנים. ב-2003 הצטרפה למפיק מרק רוזנבאום ב"טרנספקס הפקות" בתור מפיצת סרטים ישראלים לחו"ל ומפיקת פוסט. ב-2005 חזרה לבתי קולנוע לב בתור מנהלת הפצה ושיווק. ב-2008 הקימה וניהלה את סינמטק חולון.
ב-2009 חזרה לYes הטלוויזיה בלוויין, בתור מנהלת עולם הסרטים ועורכת אחראית סרטי מקור.
באותן שנים שימשה מספר פעמים כלקטורית בקרן הקולנוע הישראלי במסלולים השונים ולימדה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה קורס העוסק בהפצת סרטים לקולנוע במסלול הפקה יוזמת. כמו כן, שימשה כשופטת בשלל מסגרות ביניהם פסטיבל הקולנוע ירושלים והפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל-אביב של אוניברסיטת ת"א.
ב-2022 מונתה אלדר למנהלת חממות בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה הכוללת את החממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים וחממת סדרות.
חיים אישיים

מתגוררת בפרדס חנה-כרכור.
הערות שולליים

↑  בקרוב: סינמטק בחולון, באתר הארץ, 13 בפברואר 2008
↑  סינמטק חדש ייפתח בחולון, אתר הבמה, 12/02/2008
↑  ליאור ליברובסקי, בקיץ הקרוב ייפתח סינמטק בחולון, באתר ביזפורטל, 12 בפברואר 2008
↑  אופיר בר-זהר, מור אלדר מונתה למנהלת ערוצי הסרטים של yes, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2009
↑  אופיר בר-זהר‏, מור אלדר מונתה לתפקיד מנהלת ערוצי הסרטים של yes, באתר וואלה, 25 בינואר 2009
↑  מור אלדר מונתה למנהלת החדשה של חממות סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, אתר בית הספר סם שפיגל, נובמבר 2022
הפארק הלאומי קומודו

פרט של Polycarpa aurata מהתת-מערכה מיתרני זנב
אלמוג רך בפארק
הפארק הלאומי קומודו (באינדונזית: Taman Nasional Komodo) הוא פארק לאומי השוכן בסמוך לאיי סונדה הקטנים (אנ') שבאינדונזיה. הפארק כולל בשטחו את האיים קומודו, רינצ'א (אנ') ופאדאר (אנ'), וכ-26 איים קטנים יותר, ובסך הכול הוא משתרע על פני שטח של 1,817 קילומטרים רבועים, מהם 603 קמ"ר ביבשה. הפארק הוקם ב-1980 על מנת להגן על אוכלוסיית דרקוני הקומודו המקומית. לאחר מכן שונה ייעודו כך שיגן על מינים נוספים של בעלי חיים החיים בתחומיו, כולל מינים ימיים. האיים באתר נוצרו כתוצאה מפעילות געשית שהתרחשה בתקופת האאוקן. בגבולות הפארק מתגוררים כ-4,000 תושבים. ב-1991 הכריז אונסק"ו על הפארק ועל סביבתו כאתר מורשת עולמית (לפני כן, ב-1977, הכיר הארגון באי קומודו כשמורה ביוספרית). ובשנת 2011, לאחר תהליך בחירה שנמשך ארבע שנים, נבחר הפארק לאחד משבעת פלאי עולם הטבע.
גאוגרפיה ואקלים

קומודו הוא אי מוארך השוכן בין האיים סומבאווה(אנ') ופלורס, לאורכו של אזור הפחתה טקטוני, המשתרע בין סומטרה לבין מערב גינאה החדשה. קומודו הוא האי הגדול ביותר בארכיפלג, ובסך הכל הוא משתרע על פני שטח של 340 קמ"ר. בשל מוצאו הגעשי, הטופוגרפיה שלו מאופיינת באזורים תלולים ומחוספסים, וקבוצת גבעות בגובה של עד 600 מטרים הפונות מכיוון צפון לדרום חולשת על נופו. קו החוף של האי אינו רציף, והוא כולל מספר מפרצים המופרדים זה מזה באמצעות צוקים שחלק ממדרונותיהם תלול.
האי פאדאר הוא אי צר וקטן השוכן מזרחית לקומודו, וגובהו עד 300 מטרים. מזרחית לפאדאר נמצא האי רינצ'ה המשתרע על פני 200 קמ"ר והוא האי השני בגודלו בפארק. הנקודה הבולטת ביותר בדרום רינצ'ה היא המסיב דורו אורה שגובהו 667 מטרים, וצפונית לו נמצאת פסגת דורו ראג'ה שגובהה 351 מטרים. גם קו החוף של פאדאר איננו רציף. דרומית-מזרחית לרינצ'ה נמצא האי הקטן גילי מוטאנג.
הימים המקיפים את האיים מתאפיינים ברמת יצרנות גבוהה, בשל כמות החמצן הרבה המגיעה מזרמי הגאות ושפל החזקים העוברים דרכם לכיוון מערב. בחלק זה של האתר יש מספר הרים ימיים, ומספר מצעי דשא ים השוכנים צפונית לרינצ'ה. במערב ובצפון האתר נמצאות קבוצות של שוניות אלמוגים רגישות, כאשר השוניות היציבות ביותר נמצאות בסמוך לחוף הצפון-מזרחי של האי קומודו ובסמוך לחופים הדרום-מערביים של רינצ'ה ושל פאדאר.
האקלים בפארק מאופיין ביובש רב ובכמות משקעים הנעה בין 800 ל-1,000 מילימטרים בשנה. עונת המונסון נמשכת בין החודשים נובמבר למרץ, ובמהלכה נמדדות כמויות המשקעים הגדולות ביותר, הלחות הגבוהה ביותר, הרוחות החזקות ביותר והטמפרטורות הנמוכות ביותר. המגמה ההפוכה מתרחשת בין החודשים אפריל לאוקטובר, אז מגיעה הטמפרטורה הממוצעת ביום עד ל-40°C. הטמפרטורה הממוצעת הכוללת היא בין 17°C ל-34°C.
המערכת האקולוגית > הפאונה היבשתית

הביוטה של האתר מאופיינת במינים רבים של יונקים אסייתיים, ובעופות וזוחלים שמקורם באוסטרלאסיה. האתר מפורסם בשל היותו בית גידול עבור אוכלוסייה של דרקוני קומודו, שהוא הלטאה הגדולה ביותר על-פני כדור הארץ. האוכלוסייה על האי קומודו מונה כ-2,200 פרטים. קודם לכן נמדדה בכל איי האתר אוכלוסייה בגודל כולל של כ-5,700 דרקוני קומודו. מלבד דרקון הקומודו-חיים באתר מספר מינים נוספים של זוחלים, בהם 12 מיני נחשים ותשעה מיני חומטיים וחרדון דואה ידוע מהאי רינצ'א. ביערות העננים של האיים גדלים גם מספר מינים של דו-חיים.
האתר שוכן באזור הזואו-גאוגרפי וולאסי (Wallacea), ומאופיין במעט מינים יבשתיים. בין אלה נמנים מספר מיני עטלפים, עכבר קומודו האנדמי ומקוק סרטנים. בין המינים המוחדרים הניצודים על ידי הדרקון קומודו ניתן למנות את חזיר הבר ואת אייל טימור. כמו כן, בשטחי האתר תועדו למעלה מ-70 מינים של עופות.
המערכת האקולוגית > הפאונה הימית

הפאונה בחלקו הימי של האתר עשירה יותר בהשוואה לזו של האיים עצמם. המצרים שבאתר שוכנים על נתיבי נדידה של לווייתנים. השטח הימי מהווה כ-60% משטחי הפארק, והוא מגוון מאוד מבחינה ביולוגית. האזור הימי מגוון מאוד גם מבחינה טופוגרפית, שביחד עם המים העשירים בנוטריינטים מסייע לשגשוג המערכת האקולוגית המקומית. בין בעלי החיים הימיים הגדלים בשטחי האתר ניתן למנות מינים של צורבים, סרטנאים, רכיכות (כמו מיני ספוגיים וחשופיות ים), זוחלים ימיים, 16 מינים של לווייתנאים, עשרה מינים של דולפינים וכרישאים, דוגמת הכריש הלווייתני.
המערכת האקולוגית > הצומח היבשתי

המגוון הביולוגי של הפלורה המקומית נמוך באופן יחסי, וכולל מעט יותר מ-100 מינים. כיוון שהפארק ממוקם בצד המזרחי של אזור וולאסי, הביוטה שלו כוללת מאפיינים של מזרח אסיה ושל אוסטרלאסיה. הצמחייה האופיינית לכ-70% משטחי הפארק היא סוואנת דשא-עץ יבשה, ורוב המינים שבה הם קסרופיטיים. בפארק יש גם אזורים אחדים של יער גשם טרופי, יערות שלכת (נפוצים בעיקר למרגלות גבעות ובקרקעיות עמקים) וכן מנגרובה.
הצמחייה הגדלה בגובה של מעל 500 מטרים היא דמוית יער עננים. היא נעדרת כמעט לחלוטין מן האי קומודו, אך באזורים שבהם היא נפוצה היא משמרת מספר מינים אנדמיים. מבחינה חזותית מאופיינת הצמחייה בסלעים מכוסי אזובית, ראטאן וחורשות במבוק. שלושת הסוגים העיקריים של צמחים ימיים הגדלים ליד החוף הם מנגרובה (בעיקר במפרצים המוגנים בשלושת האיים הגדולים), דשא ים ואצות אדומיות ממשפחת ה-Corallinaceae.
המערכת האקולוגית > הצומח הימי

שוניות האלמוגים שבאתר היו מגוונות בעבר, אך במשך השנים הן נפגעו באופן קשה בשל הפרעות אנתרופוגניות - בידי אדם. שונות. בסקר שנערך ב-1998 נבדקו 185 אתרים על ידי ה-TNC, והתברר כי רק ב-19% מתוכם יש אלמוגים חיים. האזורים האלה שימשו בית גידול עבור למעלה מ-1,000 מינים של דגים ו-200 מינים של אלמוגים בוני שוניות (סדרת האלמוגאים). באזורים שבהם זרמי הים חזקים ביותר השוניות בנויות משברי אלמוגים, ורק מינים בודדים מסוגלים לעמוד בפני עוצמת הזרם.
ניהול הפארק

החל מ-1995 זוכות רשויות הפארק לתמיכה של ארגון הצדקה האמריקני "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy). בשנת 2000 נכנסה לתוקף תוכנית ניהול חדשה בשיתוף עם הארגון, על מנת להתמודד עם בעיות של ניצול יתר של משאבים טבעיים ימיים ויבשתיים. עיקר הבעיות בחלקים הימיים של האתר נובעות מקהילות הדייגים ומפעילויות מסחריות של גורמי חוץ. אולם, התקנות וההגבלות על ניצול משאבים משפיעות בעיקר על תושבי האזור, התלויים במשאבי הפארק לפרנסתם. מתן אמצעי מחיה חלופיים היא חלק מהאסטרטגיה הכללית של הנהלת הפארק. ניצול המשאבים הטבעיים הביא למספר מקרים של תקיפת בני אדם על ידי דרקוני קומודו, וששה מהם הסתיימו במוות. שכיחותם של מקרים אלה עלתה בתחילת המאה ה-21, וארבעה מהם נרשמו בשנים 2000, 2005, 2007 ו-2009.
מנהלת הפארק נמצאת בלבואן באג'ו באי פלורס (אינדונזיה). לכל נשיא אינדונזי היה עניין בנעשה בפארק.
הצלילה היא אחת הפעילויות הפופולריות בפארק בשל המגוון הימי הנרחב שלו. אתר צלילה מפורסם בקומודו הוא ה"חוף הורוד", פיתוח תיירות אקולוגית, המבוססת בעיקר על המשאבים הימיים של האזור, היא הדרך העיקרית להשגת עצמאות כלכלית לפארק. על מנת להשיג זאת, הוקמה יוזמה משותפת (Joint venture) בין ה-TNC (החברה לשימור הטבע) לבין חברת זיכיון, שקיבלה גם זכויות ניהול בפארק. יוזמה זו ספגה ביקורת על ידי גורמים אחדים באזור ומחוץ לו, בין השאר בשל הטענה שהיא לא מתנהלת בשקיפות מספיקה ואינה מתייעצת עם תושבי האזור בהחלטות רלוונטיות לגביהם.
הערות שוליים

↑  בשנת 1999 שמע כותב הערה זו כי כוחות הביטחון של אינדונסיה ירו למות בדייג שהעז לדוג בשימוש במטען נפץ, דבר הפוגע באלמוגים. ברור בעניין זה, מצא אזכור לתלונה של "הוועדה האינדונזית לזכויות האדם" בעניין ירי ב-13 דייגים בגלל פשעים דומים.
↑  מאנגלית: PINK BEACH, שמו המקובל, ולעומתה במאלאית/אינדונזית: PANTAI MERAH, "(ה)חוף (ה)אדום".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012403694605171  GND: 4813835-6  LCCN: sh2018002545  VIAF: 242316950   WorldCat (עם VIAF): 242316950
רותי זוארץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1974 (בת 51 בערך) נתניה
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  משוררת, עיתונאית
 מעסיק:  מעריב, ישראל היום, סטימצקי
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  שירה
 יצירות בולטות:  אכולות
 
רותי זוארץ היא עיתונאית, סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

זוארץ נולדה בנתניה בשנת 1974, היא גדלה בנתניה. מגיל 13 התחילה בכתיבה עיתונאית ככתבת נוער במעריב לנוער ומשם המשיכה לכתיבה במקומונים, כגון ידיעות תל אביב, ובתקשורת ארצית כגון פנאי פלוס, ובוסף זמנים מודרניים של ידיעות אחרונות, כמו כן, היא יסדה מדורי ברנז'ה טלוויזוני. במשך 30 שנה המשיכה לכתוב בנושאי תרבות ומדיה במעריב בגלובס ובישראל היום. בנוסף היא לקטורית בהוצאה כנרת זמורה ביתן, ובתיאטרון הבימה ומנהלת מדיה בסטימצקי. נכון ל-2024 יצאו לה ארבעה ספרים.
ספריה

ב-2008 יצא בזמורה ביתן, הרומן של זוארץ בשם "אכולות" שעסק בהפרעות אכילה, מהם היא סובלת, בהוצאת זמורה ביתן. ספרה הבא היה ספר שירה "יותר מכל" ב-2014 בהוצאת עמדה, ב-2018 יצא ספרה השלישי גירת הגמל ב-2018. באותה ההוצאה. וב-2024, יצא הספר "רותילנד", אף הוא בהוצאת עמדה.
הערות שוליים

↑  רותי זוארץ, היה או לא היה, באתר ynet, 5 בפברואר 2003
↑  "ראו הוזהרתם" רותי זוארץ, ריאיון עם ארז מירנץ למעריב, המגזין.
↑  רותי זוארץ, ‏יורה לכל הכיוונים, באתר גלובס, 29 בינואר 2007
↑  כתבות של רותי זוארץ בישראל היום
↑  אכולות באתר סימניה
↑  בילי מוסקונה-לרמן. אנורקסיה זה הסרטן של הנפש: רותי זוארץ בספר חדש. מעריב, סופשבוע, 25 ביולי 2008
↑  מעיין קרת. דיני מזונות. הארץ, מוסף ספרים, גל' 807 (י"ב באב תשס"ח, 13 באוגוסט 2008), עמ' 6.
↑  יהורם גלילי. "גירת הגמל" – ספר שירים חדש לסופרת והמשוררת רותי זוארץ. אפריל 5, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 21971460   WorldCat (עם VIAF): 21971460 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ספר קדושה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  רמב"ם 
 סדרה
 סדרת ספרים:  משנה תורה
 ספר קודם:  ספר נשים
 הספר הבא:  ספר הפלאה
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  58960
 
ספר קדושה הוא הספר החמישי מתוך ארבעה עשר הספרים הכלולים במשנה תורה, שהוא הקודקס ההלכתי שכתב הרמב"ם.
ספר קדושה עוסק במצוות שיש בהם פרישות מהנאות העולם, כאשר ה'קדושה' מתבטאת בשני מישורים: בחיי הנישואין וטהרת המשפחה (תחום הכלול בהלכות איסורי ביאה שבספר) ובכשרות המזון (תחום הכלול בהלכות מאכלות אסורות ובהלכות שחיטה שבספר).
הרמב"ם מגדיר את נושאי הספר: ”ספר חמישי. אכלול בו מצוות של ביאות אסורות, ומצוות של מאכלות אסורות, לפי שבשני עניינים האלו קידשנו המקום והבדילנו מן האומות בעריות ובמאכלות אסורות, ובשניהם נאמר "ואבדיל אתכם מן העמים", "אשר הבדלתי אתכם מן העמים". וקראתי שם ספר זה ספר קדושה.”