stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנשי המסתורין

| --- | --- |

 מבוסס על:  Flaming Carrot Comics 
 בימוי:  Kinka Usher 
 הופק בידי:  לורנס גורדון, לויד לוין, מייק ריצ'רדסון 
 תסריט:  Bob Burden 
 עריכה:  קונרד באף ה-IV 
 מוזיקה:  סטפן ורבק 
 צילום:  סטיבן בורום 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 ביולי 1999 
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיית פעולה, סרט גיבורי-על, סרט פרודיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   mysterymen
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנשי המסתורין (באנגלית: Mystery Men) הוא סרט גיבורי-על קומי אמריקאי משנת 1999 בבימויו של קינן אייבורי ויינס, המבוסס באופן רופף על דמויות מהקומיקס של בוב בורדן. הסרט עוקב אחר קבוצה של גיבורי-על לא שגרתיים ולא יוצלחים שמנסים להציל את העיר שלהם. כאשר קפטן מדהים, גיבור-העל הראשי, נלכד בידי הנבל קזנובה פרנקנשטיין, הקבוצה המוזרה מוצאת עצמה כתקוותה היחידה של העיר.
בכיכובם של בן סטילר, האנק אזריה, וויליאם ה. מייסי., גרג קינאר, קלייר פורלני, קל מיטשל, פול רובנס, ג'יין גארופלו, ווס סטודי, ג'פרי ראש, לנה אולין, אדי איזארד וטום וייטס.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, אך היה כישלון קופתי שהרוויח קצת יותר מ-33 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 68 מיליון דולר.
תקציר העלילה

הסרט מתמקד בקבוצה של גיבורים שוליים, בהם סופרמנים עם כוחות יוצאי דופן כמו המרולל, שמתמחה בזריקת מזלגות, והקיקיונר, שמסוגל להפוך לבלתי נראה רק כשהוא לבדו. כשהגיבור הראשי קפטן מדהים (גרג קיניר) נחטף על ידי הנבל המטורף קזנובה פרנקנשטיין (ג'פרי ראש), צוות "אנשי המסתורין" חייב להתגבר על חוסר הניסיון שלהם ולהתאגד כדי להציל את העיר ולהוכיח את עצמם כגיבורים.
צוות השחקנים הראשי

בן סטילר בתפקיד רוי / המרולל
ויליאם ה. מייסי בתפקיד אדי / הקיקיונר
האנק אזריה בתפקיד ג'פרי / משליך המזלגות
ג'נין גרופלו בתפקיד קרול / המרשעת
קלייר פורלני בתפקיד מוניקה
גרג קיניר בתפקיד קפטן מדהים
ג'פרי ראש בתפקיד קזנובה פרנקנשטיין
ביקורות

הסרט אנשי המסתורין קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. עם זאת, לאורך השנים, הסרט הפך לסרט פולחן בזכות ההומור הייחודי, השנינות והליהוק הייחודי של הדמויות. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 61%, וב-Metacritic, ציון של 65 מתוך 100.
הבחירות לנשיאות טג'יקיסטן 2020

הבחירות לנשיאות טג'יקיסטן 2020 נערכו בטג'יקיסטן ב-11 באוקטובר 2020. התוצאה הייתה ניצחון חמישי ברציפות של אמומאלי רחמון הרואה עצמו כמכהן לטווח הארוך מהמפלגה הדמוקרטית העממית, שנבחר מחדש עם למעלה מ-90% מהקולות.
מערכת בחירות

נשיא טג'יקיסטן נבחר לתקופת כהונה של שבע שנים באמצעות השיטה הדו-סיבובית; אם אף מועמד אינו מקבל יותר מ-50% מכלל הקולות, מתקיים סיבוב שני בין 15 ל-31 יום לאחר מכן בין שני המועמדים שקיבלו את מירב הקולות. כדי לאמת את התוצאה, שיעור ההצבעה חייב לעלות על 50%; אם ההצבעה יורדת מתחת לסף, ייערכו בחירות חדשות.
המועמדים נדרשים לאסוף ולהגיש חתימות מ-5% מהמצביעים הרשומים על מנת להתמודד בבחירות.
מועמדים

בשלטון מאז 1992, הנשיא המכהן אמומאלי רחמון יכול היה לחפש קדנציה חדשה בתפקיד. ההשערה הייתה שבנו רוסטם אמומאלי או חבר אחר קרוב שלו היו יכולים לרוץ אם לא היה עושה זאת. שום בחירות בטג'יקיסטן לא נשפטו כחופשיות והוגנות מאז עצמאותה מברית המועצות, טג'יקיסטן מתוארת על ידי התקשורת הבינלאומית כמדינה סמכותנית.
בשנת 2019 ביקש רופא בדימוס בשם קוובאטאלי מורודוב לאתגר את רחמון והציע לו כי "הרשויות יבטלו מגבלות שמקשות על התמודדות לנשיאות".
בשנת 2019 אמר שרופדין גדייב, מנהיג תנועת האופוזיציה האסורה קבוצה 24, כי הוא נחטף ברוסיה והובא לטג'יקיסטן. הוא דיווח כי שוביו אמרו לו שרוסטם אמומאלי ישתתף בבחירות 2020.
ב-3 בספטמבר 2020, פרומוז אירגשב, עורך דין בן 30 ממזרח גורנו-בדאקשאן האוטונומי במזרח טג'יקיסטן (GBAO), הודיע על כוונתו להתמודד לנשיאות באמצעות סרטון יוטיוב. הוא קישר את החלטתו לרוץ לעדים להתעללות במשטרה בחורוג וב-GBAO באופן נרחב יותר.
לאחר ספקולציות לגבי השאלה אם רוסתם, בנו של רחמון הנשיא, יעמוד בתור המועמד לנשיאות, רחמון מונה כ-מועמד על ידי מפלגתו באירוע קונגרס של המפלגה ב-3 בספטמבר 2020. בעבר הוא גם היה מועמד מטעם הקונגרס של התאחדות האיגודים המקצועיים העצמאיים וב-26 באוגוסט מטעם איגוד הנוער של טג'יקיסטן.
ב-14 בספטמבר הודיעה ועדת הבחירות המרכזית (CEC) כי חמישה גברים נרשמו כמועמדים לבחירות: רוסטם לטיפודה (המפלגה האגררית), עבדוחלים גאפורוב (המפלגה הסוציאליסטית), מירוג' עבדולייב (המפלגה הקומוניסטית), רוסטם רחמצודה (מפלגת רפורמה כלכלית), ורחמון עצמו (המפלגה הדמוקרטית העממית). מועמדותו של אירגשב נדחתה על ידי ה-CEC מכיוון שהוא לא הגיש את רישומו עד המועד האחרון. כל המועמדים שאושרו תומכים בדרך כלל בעמדות פרו-ממשלתיות.
התנהגות

לפני הבחירות, ב-6 באוקטובר, דווח על הפגנות בבירה דושנבה. אחד המפגינים אמר כי "פעולות מחאה ועצרות של מי שאינם מרוצים מתוצאות הבחירות לנשיאות בטג'יקיסטן אינן אפשריות", בהתייחס להפגנות המתמשכות בבלארוס ובקירגיזסטן העלולות לזלוג לטג'יקיסטן.
תוצאות

תוצאות ברורות, הנשיא המכהן רחמון זכה בבחירות חוזרות, לכאורה עם למעלה מ-90% מהקולות. בדיוק כמו בבחירות קודמות, נראה כי התבצעה הונאת בחירות שלא הייתה דמוקרטית.
| מועמד | מועמד | מפלגה | הצבעות | % |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אמומאלי רחמון | המפלגה הדמוקרטית העממית | 3,853,987 | 92.08 |
|  | רוסטם לטיפודה | המפלגה האגררית | 128,182 | 3.06 |
|  | רוסטם רחמצודה | מפלגת רפורמה כלכלית | 90,918 | 2.17 |
|  | עבדוחלים גאפורוב | המפלגה הסוציאליסטית | 63,082 | 1.51 |
|  | מירוג' עבדולייב | המפלגה הקומוניסטית | 49,535 | 1.18 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 4,185,704 | 100.00 |

| הצבעות חוקיות | הצבעות חוקיות | הצבעות חוקיות | 4,185,704 | 98.75 |
| הצבעות ריקות/לא חוקיות | הצבעות ריקות/לא חוקיות | הצבעות ריקות/לא חוקיות | 53,135 | 1.25 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 4,238,839 | 100.00 |
| מצביעים רשומים / אחוזי הצבעה | מצביעים רשומים / אחוזי הצבעה | מצביעים רשומים / אחוזי הצבעה | 4,961,188 | 85.44 |
מקור: CEC, Adam Carr
הערות שוליים

1 2 3  Catherine Putz (29 בינואר 2019). "Tajikistan 2020: What to Watch as Tajikistan Approaches an Election Year". The Diplomat. נבדק ב-30 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tajikistan". Freedom House. 2018. נבדק ב-30 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Luxmoore, Matthew (7 בנובמבר 2019). "Its Media Muzzled, Tajikistan Prepares To Extend Ruling Family's Grip On Power". RFE/RL. נבדק ב-24 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Elections in Tajikistan: November 6 Presidential Elections: Frequently Asked Questions IFES
1 2  Elections in Tajikistan: November 6 Presidential Elections: Frequently Asked Questions IFES
↑  Catherine Putz (9 בינואר 2020). "Security at the Core of Senior US Diplomat's Visit to Tajikistan". The Diplomat. נבדק ב-30 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tajik Activist Says He Was Pressed To Back President's Son In 2020 Election". Radio Free Europe. 7 במרץ 2019. נבדק ב-30 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tajikistan's Ruling Party Officially Nominates President Rahmon To Run For Sixth Term". Radio Free Europe. 3 בספטמבר 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tajikistan: President Rahmon confirms new run for office". EurasiaNet. 26 באוגוסט 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tajik President Rahmon, Four Other Men Registered As Presidential Candidates". Radio Free Europe. 14 בספטמבר 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Field Set for Tajik Election, No Surprises". The Diplomat. 15 בספטמבר 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Эксперт оценил риск протестов после президентских выборов в Таджикистане RIA Novosti, 6 October 2020
הבחורים מוויה פניספרנה

הבחורים מוויה פניספרנה. משמאל לימין: אוסקר ד'אגוסטינו, אמיליו סגרה, אדוארדו אמלדי, פרנקו רזטי ואנריקו פרמי
הבחורים מוויה פניספרנה (מאיטלקית: I ragazzi di Via Panisperna) היו קבוצת מדענים צעירים ברומא, בהנהגת אנריקו פרמי. מקור כינויה של הקבוצה בשם הרחוב בו שכן המכון לפיזיקה בספיינצה – אוניברסיטת רומא. הרחוב עצמו קרוי על שם המנזר מהמאה ה-14 סן לורנצו אין פניספרנה, השוכן כיום ברחוב.
הרוח החיה מאחורי הקבוצה היה סנאטור אורסו מריו קורבינו (Orso Mario Corbino), פיזיקאי, שר לחינוך ציבורי לשעבר, ומנהל מכון הפיזיקה בוויה פניספרנה. לקורבינו היה חלום להחיות את הפיזיקה באיטליה, שמאז התגליות הגדולות של אמדאו אבוגדרו ואלסנדרו וולטה כמעט ונעלמה. לשם כך מינה את אנריקו פרמי בסוף 1926 לראשות הקתדרה הראשונה של פיזיקה עיונית באיטליה. קורבינו פגש בפרמי לראשונה ב-1922, כשהאחרון קיבל תואר דוקטור בהיותו בן עשרים, והתרשם ממנו מאוד.  משנת 1929 הקדישו פרמי וקורבינו את מאמציהם להפיכת המכון למרכז מחקר מודרני.
תחילה הביא פרמי למכון לפיזיקה פרנקו רזטי (Franco Rasetti) שאותו הכיר מלימודיו באוניברסיטת פיזה ואליהם הצטרפו אדוארדו אמלדי (Edoardo Amaldi), אוסקר ד'אגוסטינו (Oscar D'Agostino), אטורה מאיורנה (Ettore Majorana), ברונו פונטקורבו (Bruno Pontecorvo) ואמיליו סגרה (Emilio Segrè). כולם היו פיזיקאים, למעט ד'אגוסטינו, שהיה כימאי.
הגרסה הראשונה של מעבדת המחקר שלהם הוקדשה בעיקר לספקטרוסקופיה אטומית ומולקולרית; אחר כך הם פנו למחקרים ניסיוניים של גרעין האטום. בין כיווני המחקר: הפגזת חומרים שונים בנייטרונים, אותם השיגו על ידי הקרנת בריליום בקרינת אלפא שנפלטו מרדון, שהוא גז רדיואקטיבי ביותר ההופך למספר יסודות מלאכותיים יציבים רדיואקטיביים אפשריים. בחלק התאורטי איפשרו עבודותיהם של פרמי ומאיורנה את הבנת המבנה של גרעין האטום והכוחות הפועלים בו, הידועים כ"כוחות מאיורנה". בשנים 1933 ו-1934 הם פרסמו את התאוריה הבסיסית של קרינת בטא.
ב-22 באוקטובר 1934 הצליחה הקבוצה לגלות שמהירותם של נייטרונים המסוננים דרך פרפין יורדת והנייטרונים האיטיים יעילים הרבה יותר מהנייטרונים המהירים ביצירת תגובות גרעיניות מסוימות, תגלית שפתחה את הדרך לפיתוח הכור הגרעיני ומאוחר יותר לפיתוח פצצת האטום. על תגלית זו זכה אנריקו פרמי בפרס נובל לפיזיקה ארבע שנים אחר כך.
מ-1935 ואילך החל הקבוצה להתפזר, ורוב חבריה היגרו. היו לכך כמה סיבות: הפשיזם, חוקי הגזע באיטליה, האיום של מלחמת העולם השנייה הקרבה, ומותו ב-1937 של קורבינו, הרוח החיה מאחורי הקבוצה, בגיל 61. סגרה עבר ב-1936 ללמד בפלרמו בסיציליה וב-1938 לא הורשה לחזור מביקור בארצות הברית בשל מוצאו היהודי. פונטקורבו עבר לפריז ועבד עם פרדריק ז'וליו-קירי. גם הוא כסגרה לא הורשה לחזור לאיטליה בשל מוצאו היהודי. מאיורנה נעלם בנסיבות מסתוריות בעת הפלגה מפלרמו לנאפולי במרץ 1938 לאחר שמשך סכום כסף גדול מהבנק. אנריקו פרמי אומנם לא היה יהודי אך אשתו, לאורה קאפון, הייתה יהודייה. לכן, כאשר נסע ב-1938 לסטוקהולם, לקבלת פרס נובל, החליט לא לחזור לאיטליה והמשיך משם לארצות הברית. פרנקו רזטי עבר לארצות הברית אחרי המלחמה, ורק אדוארדו אמלדי נותר באיטליה, ובתקופת השיקום של הפיזיקה האיטלקית אחרי תום מלחמת העולם תרם רבות לייסוד CERN.
סיפור הקבוצה מופיע בסרט משנת 1989 "I ragazzi di via Panisperna" של הבמאי ג'אני אמליו (Gianni Amelio).
הבניין בוויה פניספרנה כלול כיום בקומפלקס על גבעת וימינאליס, המכיל גם את משרד הפנים האיטלקי. נכון ל-2008 יש כוונה שהבניין יארח את המרכז למחקר ומוזיאון הפיזיקה על שם אנריקו פרמי.
לקריאה נוספת

אמיליו סגרה, מקרני רנטגן ועד קווארקים, הוצאת כתר, 1986, עמ' 204-198.
בדיקה רקטאלית

איור המדגים חתך צד של בדיקה רקטאלית בגבר, כולל מיקום בלוטת הערמונית, פי הטבעת ושלפוחית השתן
בדיקה רקטאלית היא בדיקה רפואית פולשנית של החלחולת הנערכת על ידי רופא או איש צוות רפואי אחר.
ההליך

בדיקה רקטאלית במישוש (בלטינית: palpatio per anum; ובר"ת PPA) היא בדיקה רפואית פשוטה באופן יחסי. המטופל חושף את פלג גופו התחתון ונמצא בתנוחה שבה ניתן לגשת לפי הטבעת (בדרך כלל, בשכיבה על הצד, בכריעה על שולחן הבדיקה, בהתכופפות על שולחן הבדיקה, או בשכיבה ורגליו מפוסקות ומורמות).
אם המטופל שוכב על צידו, הרופא יבקש בדרך כלל מן המטופל לקפל את רגליו כלפי החזה. הרופא מפסק את העכוז, ותחילה בודק באופן חיצוני את אזור פי הטבעת וחיץ הנקביים לסימני מחלה, כגון טחורים, גידולים, או פריחה עורית. לאחר הרגעת המטופל הרופא מחדיר אצבע עטויה בכפפה ומרוחה במשחה לתוך החלחולת, דרך פי הטבעת, וממשש בתוך החלחולת כחמש שניות עד דקה שלמה.
שימושי הבדיקה

ניתן להשתמש בבדיקה רקטאלית למטרות הבאות:
אבחון גידולים באזור פי הטבעת והחלחולת;
אבחון הפרעות בבלוטת הערמונית, בעיקר גידולים והתרחבות שפירה של הבלוטה, אולם בבדיקה רקטאלית לא ניתן בדרך כלל לאבחן את רוב הגידולים בבלוטת הערמונית הנמצאים בשלבים מוקדמים;
אבחון דלקת התוספתן או מצבים אחרים של בטן חריפה;
הערכת מצב פי הטבעת, מידע העשוי לסייע במקרי אי שליטה בסוגרים, מחלות עצביות, או פגיעה טראומטית בעמוד השדרה;
למישוש איברי רבייה אצל נשים;
לדגימת צואה במקרי עצירות;
כבדיקה מקדימה לקולונוסקופיה;
להערכת מצב טחורים;
כדי לפסול מומים מולדים בפי הטבעת אצל ילודים.
פעמים רבות משלבים את הבדיקה הרקטאלית עם בדיקת דם סמוי בצואה העשויה להצביע על דימומים במערכת העיכול כתוצאה מכיב, או גידול. בדיקה רקטאלית אינה מספקת כדי לפסול אפשרות של סרטן המעי הגס כיוון שבדיקה זו סוקרת רק כ-10% מכלל שטח המעי הגס, אולם היא מהווה חלק חשוב מבדיקה גופנית כללית כיוון שגידולים רבים ומחלות אחרות עלולות להתבטא בממצאים העולים בבדיקה רקטאלית.
ברפואה וטרינרית

בדיקה רקטאלית משמשת כלי אבחוני חשוב ברפואה וטרינרית. בבדיקת כלבים ניתן להעריך באמצעותה את מצב בלוטת הערמונית (בדומה לבני אדם), את שלפוחית השתן, בלוטות לימפה, ובלוטות פי הטבעת. בסוסים היא חלק בלתי נפרד מבדיקה גופנית של סוס לאבחון כאבי בטן (קוליק), ומצבי מחלה אחרים. בדיקה רקטאלית בסוסים נושאת סיכון קטן של גרימת קרע בפי הטבעת, מצב מסכן חיים בסוסים. בבקר בדיקה רקטאלית היא בדיקה שגרתית ומשמשת אחת השיטות לאבחון הריון.
אנשי הלורד צ'מברלין

תיאטרון הגלוב (המשוחזר) בלונדון
שרטוט פנים תיאטרון מתקופה
אנשי הלורד צ'מברלין הייתה להקת התיאטרון שוויליאם שייקספיר שימש בה כשחקן, כמחזאי וכמנהל עסקי. הקבוצה נוסדה ב-1594 ופעלה בעת שלטון אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה בחסותו של הנרי קארי, הברון הראשון מהאדסון (Henry Carey, first Baron Hunsdon), ששימש כלורד צ'מברלין (תפקיד בכיר בחצר המלוכה, ששימש בין היתר גם כצנזור המלכותי) ובנו ג'ורג' (George Carey, the second Baron Hunsdon). לאחר עלייתו לשלטון של המלך ג'יימס הראשון, נטל הוא אישית חסות על הלהקה שנקראה משנת 1603 אנשי המלך.
תולדות הלהקה

מנהל הלהקה היה השחקן ריצ'רד ברבייג' שגילם כשחקן ראשי את דמויותיהם של המלט, מקבת', המלך ליר, אותלו ועוד. הבעלות על הלהקה התחלקה בין ברבייג' לשחקן ויליאם קמפ, שגילם תפקידי ליצן (הוא עזב את הלהקה ב-1599 והוחלף ברוברט ארמין הגמד). שייקספיר עצמו שיחק בתפקידים קטנים בלבד, למשל רוח הרפאים ב"המלט", אך נכנס כשותף בבעלות על הלהקה ב-1595.
הלהקה הופיעה מאז הווסדה בתיאטרון שורדיץ', על סמך חוזה של משפחת ברבייג' משנת 1576. ב-1598, כאשר עמד תוקף החוזה שחתם ברבייג' עם בעל הקרקע לפוג נאלצה הלהקה להופיע בתיאטרון קרטיין הקטן הסמוך ונקלעה עקב כך לקשיים כספיים. עקב כך נאלצה הלהקה למכור את הזכויות על ארבעה ממחזותיה, פעולה שלהקות תיאטרון לא עשו בדרך כלל. המחזות ריצ'רד השלישי, ריצ'רד השני, הנרי הרביעי, חלק ראשון ועמל אהבה לשווא נמכרו למוציא לאור שפרסם אותם במהדורת קוורטו כספרונים.
החל מדצמבר 1598 החזיקה הלהקה בבעלותה את תיאטרון הגלוב בדרום לונדון, עד שזה עלה באש ב-1613, אז עברה להציג בתיאטרון בלקפריירס, סמוך לחומת הסיטי של לונדון. שמו של תיאטרון "גלוב" לאמור גלובוס-העולם נבע מהמוטו של הלהקה Totus mundus agit histrionem (לטינית: כל העולם במה). בשנים 1599–1600 החלה הלהקה להתמודד עם תחרות בדמות תיאטרוני "הילדים של קתדרלת סנט פול" ו"ילדי הקפלה של בלקפריירס". להקות תיאטרון שעל אף שהורכבו מנערים הציגו מחזות למבוגרים וזכו להצלחה. שייקספיר מזכיר את התחרות העזה בתמונה מתוך המלט שנכתב אז. להקת שחקנים מקצועית נודדת ומגיעה עד לטירתו של המלט באלסינור:
המלט: איך יוצא שהם נודדים? היה עדיף להם מקום של קבע, הן  מבחינת המוניטין הן מבחינת הרווחים.

רוזנקרנץ: אני חושב שההתדרדרות שלהם נובעת מהחידושים האחרונים. [...] הם מצידם ממשיכים כרגיל. אבל יש, אדון, להקה של ילדים, גוזלים שצורחים חזק יותר על כל נושא ועניין ומקבלים על זה תשואות אימתניות. אלה האופנה האחרונה [...]

המלט:  והילדים לוקחים את הקופה?

רוזנקרנץ: לוקחים, מעלתך, לוקחים כל תיאטרון, לוקחים בקלות גם את הרקולס על כל מה שהוא סוחב על הגב. (רמז לגלובוס-גלוב אותו נושא הרקולס על גבו)
בשנות שלטונו שלג'יימס הראשון, שהיה חובב התיאטרון ופטרונו, הופיעה הלהקה גם בארמון המלוכה באופן קבוע. עם זאת לא זנחה הלהקה את הקהל הלונדוני העממי שהיה בסיס צופים יציב ואת מסעות ההופעות הנודדים לערים כגון אוקספורד, לסטר, דובר ומרלבורו. בשנים 1605–1611 הרוויחה הלהקה סכומי כסף גדולים, מעל ל-100 לירות שטרלינג בעונת החגים לבדה בכל שנה מהופעות בחצר המלך. מצד שני, המחזות שכתב שייקספיר במהלך תקופת שיא זו, הצריכו צוות שחקנים גדול מאוד באופן יחסי לתקופה והפקות מורכבות.
המעבר לתיאטרון בלקפריירס, שלמרות ששכן סמוך לחומות הסיטי ניצב על "קרקע עצמאית", כלומר לא כפוף לגחמותיה של מועצת העיר, איפשר צמיחה נוספת. מבנה התיאטרון היה אולם סגור, לא עוד החלל הפתוח של ה"גלוב", החשוף לפגעי מזג האוויר וקטטות שיכורים מזדמנות. כך יכלו להגיע לצפות בהצגות מבקרים אריסטוקרטים שישבו במקומות מסומנים ושילמו 2 שילינג לכרטיס לעומת התשלום של כמה פני בודדים ב"גלוב". המעבר לבלקפריירס היה הדרגתי החל מ-1608 ובאופן מלא לאחר שריפת ה"גלוב" ב-1613‏. 
הלהקה פעלה עד לסגירת כל התיאטרונים בממלכה בשנת 1642.
ראו גם

אנשי האדמירל
לקריאה נוספת

סטיבן גרינבלט, להיות או לא להיות שייקספיר, תרגמה מאנגלית: מיכל קירזנר אפלבוים, ספרי עליית הגג, 2010.
אברהם עוז, ‏היצירה השקספירית, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006
ביל ברייסון, שייקספיר: העולם כבמה, תרגם מאנגלית: גיא הרלינג. הוצאת מודן, 2008.
הערות שוליים

↑  גרינבלט, עמוד 390
↑  גרינבלט, עמוד 392
↑  גרינבלט, עמוד 489 - 491
↑  גרינבלט, עמוד 492 - 493
הגלריה העירונית לאמנות מודרנית, רומא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות מודרנית
 כתובת:  Via Francesco Crispi 24, רומא
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  עיריית רומא
 מייסדים:  עיריית רומא 
 מבקרים בשנה:  14,104 (נכון ל־2020)
 מנהל:  קלאודיו פריזי פרסיצ'ה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1883
 תאריך פתיחה רשמי:  1995
 מידות
 שטח:  600 מ"ר (נכון ל־2015) 
 קואורדינטות:  41°54′14″N 12°29′09″E﻿ / ﻿41.903840871805°N 12.485766122644°E﻿ / 41.903840871805; 12.485766122644
 אתר רשמי
 he
 
הגלריה העירונית לאמנות מודרנית ועכשווית (באיטלקית: Galleria Comunale d'Arte Moderna) היא מוזיאון לאמנות מודרנית ברומא.
היסטוריה

בשנת 1883 רכשה עיריית רומא 40 צבעי מים, עבור הצייר האיטלקי אתורה רוזלר פרנץ, וכמה יצירות היסטוריות וגנריות בתערוכה עולמית. בעשורים שלאחר מכן, מאז רכשה העירייה יצירות אחרות למטרות שונות, החל להתפתח הרעיון לבנות גלריה עירונית לאמנות מודרנית ועכשווית.
בשנת 1925, כאשר האוסף מנה כמאתיים יצירות המורכבות מציורים, פסלים ועבודות גרפיקה, הוא הוצג לקהל בארמון קפרלי בגבעת הקפיטולין ונקרא בשם Galleriad'Arte Moderna (גלריה לאמנות מודרנית). האוסף המשיך לגדול ובשנת 1931 נחתם הסכם חדש, שכלל מספר תרומות ובעיקר 70 עבודות שרכשה העירייה.
בשנת 1938 נסגרה הגלריה באופן זמני למרות שהעירייה המשיכה ברכישותיה.
בשנת 1963 היא נפתחה מחדש בארמון התערוכות שהיה פתוח לקהל עד 1972, עת נסגרה שוב, לאור הצורך בשיקום הארמון, והעבודות הוצבו במחסני ארמון בראשי ובכמה חדרים ששייכים לעירייה. כשליש מהעבודות שימשו לקישוט משרדים. בהמתנה למשכנם הסופי, חלק מהאוספים הועברו למנזר העתיק של הכרמלים היחפים של סנט ג'וזף ברחוב Capo le Case, שם הם שוב מוצגים לקהל מאז 1995.
בינתיים בשנת 1999 נחנך האתר החדש והשני של הגלריה בבניין הקודם של Peroni.
לאחר תקופת סגירה בעקבות עבודות שיפוץ, המוזיאון נפתח מחדש בנובמבר 2011.
אוספים

האוסף כולל יצירות המייצגות את המשמעותיות ביותר רגעים של אמנות איטלקית מסוף המאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה. עדכון המלאי של כל האוסף שנערך בין השנים 1991 ל-1994 העריך למעלה מ-4,000 יצירות. בין האמנים המציגים נמנים ג'ורג'ו דה קיריקו, ג'ורג'ו מורנדי ואחרים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  History of the museum, Galleria d'Arte Moderna
|  רומא |
| --- | --- | --- |
| רובעי רומא | אסקווילינו • בורגו • צ'ליו • טסטאצ'יו • טרסטוורה • טרווי • לודוויזי • מונטי • רגולה • ריפה • סאלוסטיאנו • סן סבא • פראטי • סנט'אאוסטאקיו • סנטאנג'לו • פאריונה • פונטה • פיניה • קאסטרו פרטוריו • קולונה • קמפו מרציו • קמפיטלי |  |
| אתרים מרכזיים | קולוסיאום • מזרקת טרווי • כיכר ונציה • פיאצה דל פופולו • פיאצה נאבונה • פורום רומאנום • המדרגות הספרדיות • הפנתאון |  |
| כנסיות | הבזיליקות הפטריארכליות • בזיליקת סנטה מריה מג'ורה • בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו • סנטה מריה דל פופולו • סנטה מריה סופרה מינרווה • בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות • סנטה מריה דיי מיראקולי וסנטה מריה אין מונטסאנטו |  |
| מוזיאונים | ארמון ברבריני • גלריה בורגזה • הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית • הגלריה העירונית לאמנות מודרנית • המוזיאון היהודי של רומא • המוזיאון לתרבות הרומית • מוזיאוני הוותיקן • מוזיאון השואה • המוזיאונים הקפיטוליניים • קיוסטרו דל ברמנטה • MAXXI |  |
| הוותיקן | בזיליקת פטרוס הקדוש • הקפלה הסיסטינית • טירת סנטאנג'לו |  |
| שבע גבעות רומא | גבעת האוונטין • גבעת אסקווילינו • גבעת וימינאליס • גבעת הפאלאטיום • גבעת הקווירינאליס • גבעת הקפיטולין • גבעת קאיליוס |  |
| אחר | נהר הטיבר • יהדות רומא • אי הטיבר • כביש הטבעת של רומא • ספיינצה – אוניברסיטת רומא |  |
פורטל רומא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb131717231 (data)  LCCN: nr95013389  RERO: 02-A012391223  SUDOC: 035211245  VcBA: 494/61860   WorldCat (עם LCCN): nr95-013389 
תערוכת פסלים בגלריה העירונית לאמנות מודרנית
בונדיבוגיו

| --- | --- |
 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 אזור:  אזור מערב
 בירת המחוז:  בונדיבוגיו
 על שם:  בונדיבוגיו 
 שטח:  848.2 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  261,700 (2012)
  ‑ צפיפות:  308.5 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  0°50′00″N 30°15′00″E﻿ / ﻿0.83333333333333°N 30.25°E﻿ / 0.83333333333333; 30.25 
 אזור זמן:  UTC +3
 www.bundibugyo.go.ug
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז בונדיבוגיו (באנגלית, בסוואהילי: Bundibugyo) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המערבי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, בונדיבוגיו.
מיקום

המחוז גובל באגם אלברט מצפון, במחוז נטרוקו מצפון מזרח, במחוז קיבלה ממזרח, במחוז קאבארול מדרום וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ממערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא בונדיבוגיו.
המחוז ייחודי באוגנדה ובמזרח אפריקה כולה, בכך שהוא היחיד השייך מבחינה ביוגאוגרפית לאזור אגן הקונגו המאופיין ביער גשם טרופי. עם זאת, המחוז שייך לאגן הניקוז של נהר הנילוס, כאשר נהר סמליקי (אנ') – בחלקו נהר הגבול בין קונגו ואוגנדה – נמנה מבין אחד מיובליו החשובים של הנילוס הלבן. היחוד הגאוגרפי נוצר מבידודו של המחוז משאר המדינה על ידי הרי הרוונזורי הגבוהים.
במחוז ממוקם הגן הלאומי סמליקי, שבתוכו גם נמצאים מעיינות חמים הקשורים מבחינה גאולוגית לשבר הסורי-אפריקאי. בגלל בידודו היחסי מבחינה גאוגרפית ותחבורתית של המחוז משאר המדינה, התיירות אינה מפותחת. כן פעילות של מורדים בעבר והתפרצות מחלת האבולה בבונדיבוגיו בשנת 2007 עדיין נקשרת למחוז למרות היותו בטוח יחסית.
הזכות המלכותית לחסד

במסורת האנגלית והבריטית, הזכות המלכותית לחסד (באנגלית: Royal prerogative of mercy) היא אחת מהסמכויות המלכותיות ההיסטוריות של המלוכה הבריטית, לפיה ניתן להעניק חנינות מלכותיות לאנשים שהורשעו. הזכות המלכותית לחסד שימשה במקור כדי לאפשר למלוכה לסגת, או לספק חלופות לעונשי המוות. הגליה למושבות עונשין שימשה כחלופה לזכות ולעונש לפחות מ-1617. כיום, הזכות המלכותית לחסד משמשת כשינוי כל עונש או משפט, אך איננה מבטלת הרשעה.
באופן רשמי, הזכות המלכותית לחסד ניתנת בידי מלך או מלכת בריטניה. בעבר, הזכות המלכותית לחסד בתחומי ממלכות חבר העמים הבריטי, ניתנה בידי המושל הכללי של אותו אזור, כלומר לשרי הממשלה שמייעצים למלוכה הבריטית. באופן ספציפי, הזכות הועברה ללורד צ'נסלור באנגליה ובוויילס, לשרים הסקוטים בסקוטלנד ולקבינטים הפדרליים והמחוזיים בקנדה, בגין עבירות פדרליות ומחוזיות.
במקרה של דרק בנטלי (אנ'), בית המשפט מצא כי כוח הזכות המלכותית לחסד הוא "ככל הנראה" לגמרי עניין של מדיניות, ולכן אינו מוצדק.
הערות שוליים

↑  Acts of the Privy Council of England, Colonial Series, Vol. I, 1613-1680, p.12. (1908)
↑  "The Governor-General - The Royal Prerogative of Mercy". Te Kawana Tianara o Aotearoa. ארכיון מ-2019-04-11. נבדק ב-17 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Royal Prerogative of Mercy - Fact Sheet". Parole Board of Canada. 4 בנובמבר 2008. ארכיון מ-2016-10-03. נבדק ב-2021-03-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Magrath, Paul (8 ביולי 1993). "Law Report: Court recommends Bentley pardon: Regina v Secretary of State for the Home Department, ex parte Bentley - Queen's Bench Divisional Court (Lord Justice Watkins, Lord Justice Neill and Mr Justice Tuckey)". The Independent. London. ארכיון מ-2015-09-25. נבדק ב-24 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
הטור של טורקיה

| --- | --- |

פודיום במרוץ בשנת 2019, פליקס גרוסשארטנר (במרכז) שסיים ראשון, ולריו קונטי (משמאל) שסיים שני, ומהרווי קודוס (מימין) שסיים שלישי
 מדינות:  טורקיה טורקיה
 סוג:  מרוץ קטעים
 חודש:  אפריל
 משך:  6 ימים
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1963
 מרוצים עד כה:  59
 מוביל במספר הניצחונות:  2 ניצחונות  טורקיה ריפאט חאליסקאן   טורקיה ארדינך דוגאן   טורקיה עלי חורילמאז   טורקיה מרט מוטולו   איראן ח'אדר מיזבאני
 מנצח אחרון:  פרנק ואן דן ברוק הולנד
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
אחורי הדבוקה לאחר סיום אחד הקטעים במהדורה של 2019
הטור של טורקיה (באנגלית: Presidential Cycling Tour of Turkey) הוא מרוץ אופניים בקטעים שמתקיים החל משנת 1963 בטורקיה. המרוץ הפך להיות אחד ממרוצי ה-UCI World Tour בשנת 2017, אך בשנת 2020 ירד המרוץ לדרג ה-UCI ProSeries, המשני למרוצים.
חולצות

חולצת טורקיז - 
לובש אותה הרוכב המוביל בדירוג הכללי.
החולצה הירוקה -
לובש אותה הרוכב המוביל  בקטגוריית המאיצים.
החולצה האדומה -
לובש אותה הרוכב המוביל בקטגוריית המטפסים.