stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישות

ישות היא מה שהובנה כעומד בפני עצמו, כקטגוריה נפרדת מאחרות (אשר יכולות לחפוף לה אפילו באופן דומה מאוד או זהה), ישות אינה בהכרח חומרית. כך למעשה המונח "ישות" משמש לתיאור פרקטי של דבר מסוים אשר לפי שעה יש לתארו כפי עצמו. ניתן לראות בישות כמערכת הכוללת בתוכה תת-מערכות (כמו בצורה של קטגוריה ותתי קטגוריה).
בתחום הפילוסופיה ובמיוחד בתורת היש, מתייחסים למערכות כאלו כאל אובייקטים מופשטים. במחצית הראשונה של המאה ה-20, עסק הפילוסוף מרטין היידגר בשאלה: "מהי ישות?" (גרמנית: Sein), וטען כי הישות מתפרשת לאדם מתוך מערך ה"ישים" (גרמנית: Seiend) שהוא מכיר.
נהוג להשתמש במילה "ישות" כאשר רוצים להתייחס למשהו אנושי, לבעל-חיים, לצורת חיים אחרת כגון צמחים או פטריות, לדומם, או אפילו לאמונה כלשהי, או יצורים בלתי מושגים כגון רוחות רפאים. באופן זה, אפשר לראות במילה זו כמילה המתארת בעצם כמעט כל דבר קונקרטי שקיים, שהוא ישנו, או בהשאלה לדבר הקיים רק ברוח ובדמיון.
בתחום המשפטים, נוהגים להתייחס להפשטות ופיקציות משפטיות כישויות. ישות היא אדם או ארגון המסוגל לשאת זכויות וחובות חוקיות. באופן כללי, הכוונה היא ל"ישות משפטית" (כגון ישות עסקית, או ישות תאגידית) או "אישיות משפטית".
בלשון המתנגדים לקיומה של מדינת ישראל, אלה מכנים אותה בכינוי הישות הציונית, המבטא הכרה בקיומה דה פאקטו אך שלילת הלגיטימיות שלה.
ראו גם

מודל ישויות קשרים
הערות שוליים

↑  Mentally constructed
↑  היידגר, מרטין, באתר www.lib.cet.ac.il
↑  entity, LII / Legal Information Institute (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb180199693 (data)  GND: 4629260-3 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב וארנה

קרב וארנה התרחש ב-10 בנובמבר 1444 ליד העיר וארנה, כיום במחוז וארנה, אשר במזרח בולגריה. במהלך קרב זה הביסה האימפריה העות'מאנית בהנהגתו של הסולטאן מוראט השני את צבאות פולין והונגריה תחת הנהגתם של ולדיסלב השלישי מלך פולין שהיה גם מלך הונגריה (תחת השם אולאסלו הראשון), ושאף נהרג בקרב, ויאנוש הוניאדי ההונגרי.
רקע

אחרי מבצע כושל נגד בלגרד ב-1442/1441 חתם הסולטאן העות'מאני מוראט השני הסכם הפסקת אש למשך 10 שנים עם הונגריה. לאחר שחתם גם על הסכם שלום עם נסיכות קאראמאן באסיה הקטנה באוגוסט 1444, הוא ויתר על כתרו לטובת בנו בן ה-12, מהמט השני.
חרף הסכם השלום, הונגריה שיתפה פעולה עם ונציה ועם האפיפיור אאוגניוס הרביעי בארגון צבא צלבני חדש. לאור מידע זה, נקרא מוראט לשוב לכתר על ידי בנו. בתחילה, מוראט סירב, באומרו שאינו סולטאן עוד, אך בנו סתם את הגולל על טיעוניו, בכותבו לו: "אם אתה הסולטאן, הנהג את צבאותיך; אבל אם אני הוא הסולטאן, הרי שאני מצווה עליך לבוא ולהנהיג את צבאותי". למוראט לא הייתה ברירה, אלא לשוב לכתר.
הכנות

הצד הנוצרי, שסבל מנחיתות מספרית, היה מורכב בעיקר מכוחות הונגרים ופולנים, עם תגבורות מצומצמות של צ'כים, גרמנים, בוסנים, קרואטים, סרבים, בולגרים, ולאכים, ורותנים. בנוסף להם נלחמו לצד הנוצרים אבירים שנשלחו מטעם מדינת האפיפיור.
ההונגרים סבלו מהיעדר ציוד ומחוסר איזון טקטי, עקב חוסר תמיכה מספקת של האצולה ההונגרית במערכה. בנוסף לכך, תגבורות שהבטיחה קונסטנטינופול לא מומשו.
לצבא ההונגרי כמעט ולא היה חיל רגלים, למעט כ-300 שכירי חרב צ'כים וכמאה מערכי עגלות מלחמה מבוצרים (ואגנבורג- Wagenburg). שאר הכוח הנוצרי היה מורכב מפרשים, חלקם שכירי חרב וחלקם בני אצולה, עם נוכחות גם של נושאי דגלים (של האצולה ושל הכנסיות).
לפי התוכנית, היו אמורות ספינות הקרב של ונציה וג'נובה לחסום את הדרדנלים, בשעה שהצבא ההונגרי יגיע לווארנה. שם יועמס על אוניות צי הכס הקדוש ויפליג באמצעותן לעבר קונסטנטינופול, מתוך מטרה לדחוק, בסופו של דבר, את הכוחות עות'מאנים מאירופה.
ההתקדמות ההונגרית הייתה מהירה: הם עקפו את מצודות העות'מאנים והצטרפו אליהם בולגרים מווידין, אורייחובו וניקופול (פרוז'ין, בנו של איבן שישמן, השתתף אף הוא במסע הקרב). ב-10 באוקטובר הצטרפו לכוחות גם כ-4,000 פרשים ולאכים תחת פיקודו של מירצ'ה השני, אחד מבניו של ולאד דראקול.
פריסת הכוחות

ב-9 בנובמבר קרב הצבא העות'מאני, שמנה 40,000-60,000 לוחמים, לווארנה מכיוון מערב, כשהוא לוכד את הכוחות הנוצריים בין הים השחור ממזרח, אגם וארנה מדרום ומורדותיה המיוערים של רמת פרנגה מצפון. חלק ממפקדי הכוחות הציעו להשתמש בוואגנבורג כמגן עד להגעת הצי האפיפיורי, אולם ולדיסלב השלישי ויאנוש הוניאדי, מפקדי צבאות פולין והונגריה, דחו את הטקטיקה ההגנתית. הוניאדי אף הכריז: "נסיגה היא בלתי אפשרית, וכניעה היא בלתי נתפשת, הבה ונילחם באומץ וכבוד".
בבוקר 10 בנובמבר נפרש הצבא הנוצרי, שמנה כ-20,000 לוחמים, בין אגם וארנה לרמת פרנגה, בחזית שנמתחה לאורך 3.5 ק"מ מצפון לדרום. האמצע הנוצרי הורכב מ-3,500 לוחמים פולנים והונגרים כשהוולאכים משמשים כעתודה, האגף הימני, ובו כ-6,500 לוחמים, הורכב מגרמנים, בוסנים, קרואטים ופרשי האפיפיור. האגף השמאלי הורכב מכ-5,000 לוחמים רומנים, בולגרים, ואצילים הונגרים. כ-600 רותנים נותרו במגמה אחורית כשהם מאיישים את הוואגנבורג ומצוידים במרגמות.
האמצע העות'מאני הורכב מיניצ'רים, האגף הימני מנה בעיקר סיפאהים מדרום הבלקן, ואילו האגף השמאלי היה מורכב מפרשים קלים וסיפאהים מאנטליה, כשאליהם מצטרפים שכירי חרב ערבים וקשתים, שמוקמו על רמת פרנגה.
מהלך הקרב

הקרב החל כשפרשים קלים עות'מאנים וערבים התקיפו את האגף הימני של המערך הנוצרי. הנוצרים הגיבו ושלחו רגמים וחיל רגלים מצויד ברובים שהצליחו לבלום את ההתקפה, ואף החלו במרדף בלתי-מסודר בעקבות העות'מאנים הנסוגים אולם נתקלו במארב של פרשים אנטלים ופרשי גמלים ערבים שהכו בהם מן האגף. המהלך העות'מאני שבר את האגף הימני הנוצרי, שהחל לנוס על נפשו לכיוון דרום, אל מצודת גאלאטה, אולם נקטל ברובו, בביצות שבקרבת אגם וארנה. רק הגדוד הקרואטי, הצליח לסגת באופן מסודר אל הוואגנבורג.
האמצע הנוצרי בראשות המלך ולדיסלב ויאנוש הוניאדי, לעומת זאת, תקף והביס את הערבים והפרשים האנטלים. גדוד הפרשים הוולאכי אפילו הצליח לפרוץ אל המחנה המבוצר של העות'מאנים, ולאחר שסיים לבזוז אותו, נטש את שדה המערכה.
האגף השמאלי של הנוצרים, הותקף בינתיים על ידי פרשים עות'מאנים, והתקשה לבלמם. הוניאדי החליט לצאת עם פרשיו על מנת לסייע ולהניס את התוקפים, תוך שהוא מייעץ למלך הפולני לחכות לשובו.
באותה שעה, נראה היה שהצבא הנוצרי עומד בפני ניצחון מזהיר, והסולטאן כמעט שנטש את שדה הקרב. אולם אז, כשהוא מתעלם מעצתו של הוניאדי, הסתער המלך הצעיר, בראש 500 אבירים, על האמצע העות'מאני וניסה ללכוד את הסולטאן מוראט השני. ולדיסלב הוקף בידי היניצ'רים ונהרג. חיל הפרשים הפולני איבד את רוחו, ונמחץ על ידי העות'מאנים.
הוניאדי, ששב בינתיים מן המרדף אחר האגף הימני הנסוג של הטורקים, ניסה בכל כוחו לחלץ את גופת המלך הפולני, אולם כל שיכול היה לעשות הוא לארגן נסיגה של מה שנותר מצבאו. הנוצרים איבדו כ-11,000 חיילים בשעה שהעות'מאנים ספגו לפחות 8,000 אבדות.
סיכום

על אף הניצחון העות'מאני, הצליח הצבא הנוצרי לגרום נזק פיזי ומוראלי ניכר, בייחוד לאור יחסי הכוחות לפני הקרב. אבדות העות'מאנים היו כה כבדות, שנדרשו למוראט השני שלושה ימים עד שהבין כי ניצח. עם זאת, ניצחון העות'מאנים בקרב וארנה, יחד עם ניצחונם בקרב קוסובו השני ב-1448, הרתיע את מדינות אירופה משליחת כוחות צבאיים משמעותיים לעזרת הביזנטים במהלך המצור וכיבוש קונסטנטינופול ב-1453.
מבחינת ההונגרים, הותיר אותם מותו של ולדיסלב השלישי ללא מלך. יורש העצר היה לסלו החמישי, ילד בן ארבע, והמדינה נשלטה בפועל על ידי עוצרים.
אוניברסיטת ליל

| --- | --- |


 אוניברסיטה בצרפת
 תקופת הפעילות:  1559–הווה (כ־466 שנים) 
 מייסדים:  פליפה השני, מלך ספרד 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Régis Bordet 
 סגל:  8,000 (נכון ל־2022) 
 סטודנטים
 :  71,429 (נכון ל־2021) 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  50°37′54″N 3°04′31″E﻿ / ﻿50.631722222222°N 3.0751944444444°E﻿ / 50.631722222222; 3.0751944444444
 www.univ-lille.fr
  (למפת ליל מוגדלת) אוניברסיטת ליל(למפת ליל רגילה) אוניברסיטת ליל he
 
אוניברסיטת ליל (בצרפתית: Université de Lille, לעיתים מקוצרת ל-ULille, UDL או univ-lille) היא אוניברסיטה ציבורית למחקר הממוקמת בעיר ליל, שבחבל או-דה-פראנס, צרפת. האוניברסיטה נוסדה כתוצאה ממיזוג של שלוש אוניברסיטאות – אוניברסיטת ליל 1 למדעים ולטכנולוגיה, אוניברסיטת ליל 2 לבריאות ולמשפט, ו-אוניברסיטת שארל דה גול – ליל 3 בשנת 2018. שורשיה מגיעים עד אוניברסיטת דואה, שהוקמה בשנת 1559. עם יותר מ-80,000 סטודנטים, זוהי אחת האוניברסיטאות הגדולות בצרפת ואחת מהגדולות בעולם דובר הצרפתית.
מאז 2017, האוניברסיטה נהנית ממעמד של Université d’Excellence (אוניברסיטת מצוינות) וזוכה למימון של 500 מיליון אירו, אשר מיועד לפיתוחה בתחומי החינוך, המחקר, הפיתוח הבינלאומי והמעורבות החברתית.
האוניברסיטה מפעילה 66 מעבדות מחקר, מסיימים בה מדי שנה כ-350 עבודות דוקטורט, והיא מפרסמת כ-3,000 מאמרים מדעיים בשנה. היא מקיימת שיתופי פעולה עם מוסדות מחקר בולטים כגון מכון פסטר של ליל, המרכז הרפואי האוניברסיטאי CHU Lille, וכן עם גופים כמו המרכז הלאומי למחקר מדעי, INSERM, INRA ו-INRIA. בנוסף, היא משתפת פעולה עם בתי ספר, ביניהם École Centrale de Lille, École des Mines-Télécom de Lille-Douai (IMT Lille Douai) ו-Sciences Po Lille.
עד 2019, הייתה האוניברסיטה המוסד המרכזי בקהילת האוניברסיטאות והמוסדות של Lille Nord de France (COMUE). היא ממשיכה להפעיל את המכללה האירופית לדוקטורט, המאגדת אוניברסיטאות ומוסדות אקדמיים אחרים בחבל או-דה-פראנס.
בתי ספר וחטיבות

האוניברסיטה כוללת 15 פקולטות ומחלקות אקדמיות, המאורגנות בשישה תחומי ידע עיקריים:
אומנויות, ספרות ושפות
משפטים, כלכלה וניהול;
בריאות
מדעי הרוח והחברה
ספורט
מדע וטכנולוגיה
אוניברסיטת ליל מפעילה חמישה קמפוסים עיקריים בערים שונות במטרופולין האירופי של ליל, וכן שלוחות בערים אראס, גראבלין, ואלנסיין, אוטרו ווימרו.
בתי ספר וחטיבות > קמפוס Cité Scientifique

הקמפוס המדעי והטכנולוגי של האוניברסיטה ממוקם בעיר Villeneuve-d’Ascq, משתרע על שטח של 150 הקטאר וכולל למעלה מ-100 מבנים. בקמפוס נמצאות מרבית מחלקות הפקולטה למדעים ולטכנולוגיה (ביולוגיה, כימיה, מתמטיקה, פיזיקה, מדעי המחשב, הנדסת חשמל, מכניקה ומדעי כדור הארץ). בנוסף, הוא כולל בתי ספר להנדסה כמו École Centrale de Lille, École nationale supérieure de chimie de Lille ו-IMT Lille Douai. (הספרייה המדעית האולטרה מודרנית של אוניברסיטת ליל עם חללי תצוגה וחדרי ישיבות); והקמפוס צמוד לפארק המדע האירופי של "הוט-בורן".
הפקולטה למדע וטכנולוגיה
הפקולטה לכלכלה, מדעי החברה ולימודים גאוגרפיים (FASEST)
פוליטק ליל (בית ספר להנדסה)
מכון טכנולוגי
בתי ספר וחטיבות > קמפוס Cité Scientifique > קמפוס Santé

קמפוס הבריאות ממוקם בין הערים ליל ולוס (Loos) ומשתרע על שטח של 350 הקטאר, מה שהופך אותו למרכז הרפואי-אוניברסיטאי הגדול באירופה. הוא כולל את הפקולטות לרפואה, רוקחות ורפואת שיניים, וכן את הפקולטה להנדסה ולניהול בריאות (ILIS).
הפקולטה לרפואה
הפקולטה לרוקחות
הפקולטה לכירורגית שיניים
הפקולטה להנדסה וניהול בריאות (ILIS)
בתי ספר וחטיבות > קמפוס Pont de Bois

זהו הקמפוס המוקדש למדעי הרוח, מדעי החברה, אמנויות, ספרות ושפות. הוא ממוקם בוילנב-ד'אסק.
הפקולטה למדעי הרוח (FHUMA)
הפקולטה לשפות, תרבויות וחברות (FLCS)
הפקולטה לפסיכולוגיה ומדעי החינוך (PSYSEF)
בית הספר לארכיטקטורה, עיצוב ופיתוח נוף של ליל
מכון למוזיקאים המתערבים בבתי ספר (CFMI)
בתי ספר וחטיבות > קמפוס Lille-Ronchin

קמפוס זה, הפרוש בין העיר ליל, רובע Moulins והקומונה Ronchin, מתמקד במשפטים, מנהל עסקים, עיתונאות וספורט. הוא כולל את המטה הראשי של האוניברסיטה, הממוקם במרכז ליל.
הפקולטה למדעי הספורט והחינוך הגופני (STAPS)
הפקולטה למשפטים; מדעי המדינה והחברה
מדעים פו ליל
École supérieure de journalisme de Lille
המכון למינהל עסקים (IAE Lille) (העיר העתיקה של ליל ומולנס)
בתי ספר וחטיבות > קמפוס Roubaix – Tourcoing

קמפוס זה ממוקם בערים רובה וטורקואן, והוא כולל מוסדות המתמחים בניהול שיווק והפצה, שפות זרות מיושמות, טכנולוגיה ואמנויות טקסטיל.
המכון לניהול שיווק והפצה (IMMD)
UFR של שפות זרות יישומיות (LEA)
המכון הטכנולוגי (Tourcoing ו-Robaix)
École nationale supérieure des arts et industries textiles
מחקר

אוניברסיטת ליל היא חברה ב-CURIF – Coordination des Universités de Recherche Intensive Françaises, ארגון המאגד את האוניברסיטאות המחקריות המובילות בצרפת.
סגל ובוגרים בולטים > בוגרים וחברי סגל בולטים

האוניברסיטה הייתה ביתם של אישים רבים שהשפיעו בתחומים שונים:
לואי פסטר – הדקאן הראשון של הפקולטה למדעים
רנה קאסן – חתן פרס נובל לשלום (1968)
פוסטן-ארקאנז' טואדרה – נשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית (משנת 2016)
בנוסף, מספר חוקרים של האוניברסיטה זכו במדליית הזהב של CNRS, הפרס המדעי הגבוה ביותר בצרפת, ביניהם:
אמיל בורל (1954)
אנרי קרטן (1976)
ז'אק לה גוף (1991)
פייר בורדייה (1993)
בין הבוגרים והמרצים הבולטים של האוניברסיטה ניתן למצוא גם את:
אלבר קאמי – סופר ופילוסוף
אלבר קלמט – ממציא חיסון BCG
ז'וזף בוסינסק – מתמטיקאי וחוקר הידרודינמיקה
אייריס מיטנאר – מיס יוניברס 2016
פול פיינלבה – מתמטיקאי וראש ממשלת צרפת
הערות שוליים

↑  France, Université de Lille. "Découvrir l'Université de Lille". www.univ-lille.fr (בצרפתית). נבדק ב-2018-02-08.
↑  "Les trois universités lilloises fusionnent". Le Monde.fr (בצרפתית). נבדק ב-2018-02-08.
↑  "Une organisation démocratique". www.univ-lille.fr. נבדק ב-12 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LILLIAD Learning Center Innovation". נבדק ב-18 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Parc Scientifique Européen de la Haute-Borne". נבדק ב-18 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurasanté". נבדק ב-18 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CURIF". www.curif.org. נבדק ב-2019-03-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396373605171  BnF: cb12491013k (data)  CANTIC: a11494311  ISNI: 0000 0001 2242 6780  LCCN: n81021981  NKC: ko2007396902  SUDOC: 223446556  VIAF: 124258654   WorldCat (עם VIAF): 124258654
התרסקות מטוס חיל האוויר של הפיליפינים (2021)

| --- | --- |

המטוס שהיה מעורב בתאונה, כארבעה חודשים לפני התקרית
 תאריך:  4 ביולי 2021
 מיקום:  פטיקול 
 גורם:  בחקירה
 קואורדינטות:  06°03′09″N 121°01′39″E﻿ / ﻿6.05250°N 121.02750°E﻿ / 6.05250; 121.02750
 הרוגים:  49
 פצועים:  50 
 ניצולים:  54
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  לוקהיד C-130 הרקולס
 מספר זנב:  5125
 מוצא:  נמל התעופה לומביה (אנ'), קגאיאן דה אורו, הפיליפינים
 יעד:  נמל התעופה ג'ולו (אנ'), סולו (אנ'), הפיליפינים
 מפעיל:  חיל האוויר הפיליפינים (אנ')
 נוסעים:  96
 אנשי צוות:  8
 
התרסקות מטוס חיל האוויר של הפיליפינים היא תאונה אווירית, שהתרחשה ב-4 ביולי 2021, כאשר מטוס מסוג לוקהיד C-130 הרקולס של חיל האוויר של הפיליפינים (אנ') (PAF) התרסק לאחר ניסיון נחיתה בנמל התעופה ג'ולו (אנ'), שבסולו (אנ'), הפיליפינים. בתאונה נספו 50 נוסעים, מתוכם 47 שהיו על המטוס, ושלושה נוספים שהיו על הקרקע. זו היא תאונת התעופה הקטלנית ביותר בתולדות צבא הפיליפינים.
התאונה

ב-4 ביולי 2021, המריא המטוס מנמל התעופה בבסיס חיל האוויר וילאמור בפסאי (אנ') ומשם פנה לכיוון נמל התעופה לומביה (אנ'), שבקגאיאן דה אורו, אסף נוסעים נוספים, ופנה לכיוון נמל התעופה ג'ולו, שבסולו. בשעה 11:30 בבוקר התרסק המטוס בעת שניסה לנחות בנמל התעופה ג'ולו. המטוס עבר את מסלול ההמראה, התרסק במחצבה באזור מיושב בעיריית פטיקול הסמוכה, ועלה באש עם ההתרסקות.
בזמן ההתרסקות היו 96 נוסעים על המטוס, כולל 3 טייסים, 5 אנשי צוות נוספים ו-84 אנשי צבא הפיליפינים. על המטוס היו גם חמישה כלי רכב צבאיים. החיילים נועדו לתגבר את אוגדת הרגלים ה-11 שבסיסו בג'ולו.
47 נוסעים ושלושה אזרחים שהיו על הקרקע מתו במקום, בעוד ש-49 נוסעים ו-4 אזרחים שהיו על הקרקע נפצעו. ההתרסקות היא תאונת התעופה הצבאית הקטלנית הגדולה בהיסטוריה של צבא הפיליפינים, כשמטוס מסוג דאגלס C-47 דקוטה של חיל האוויר של הפיליפינים התרסק בשנת 1971, בתאונה אז נהרגו 40 איש.
הצבא שלל את האפשרות שההתרסקות נגרמה כתוצאה מהתקפה כנגד המטוס.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מטוס צבאי התרסק בפיליפינים, 45 נהרגו, באתר ynet, 5 ביולי 2021
↑  Jamaine Punzalan, ABS-CBN News, 'Worst crash of military aircraft:' Philippines mourns dozens killed in Sulu plane crash, ABS-CBN News, ‏5 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  In Pictures: Philippine military’s worst air disaster kills 50, www.aljazeera.com (באנגלית)
↑  Military rules out attack on cargo plane in Sulu crash, GMA News Online (באנגלית)
התחנה המרכזית של באר שבע

| --- | --- |

החזית של התחנה המרכזית המחודשת בבאר שבע, 2013
 תקופת הפעילות:  4 ביולי 1968 – הווה (56 שנים)
 מיקום:  צפונית-מזרחית לעיר העתיקה
 שירות אוטובוסים:  העיר באר שבע ויישובי הסביבה. קווי שירות בינעירוניים לתל אביב-יפו, ירושלים, אשקלון, אשדוד, ראשון לציון, רחובות, קריית גת, קריית מלאכי, יבנה, אופקים, נתיבות, שדרות, אילת, דימונה, ערד, מצפה רמון, ירוחם ועוד.
 קואורדינטות:  31°14′33″N 34°47′48″E﻿ / ﻿31.2425°N 34.79666667°E﻿ / 31.2425; 34.79666667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) התחנה המרכזית של באר שבע (למפת באר שבע רגילה) התחנה המרכזית של באר שבע (למפת צפון הנגב רגילה) התחנה המרכזית של באר שבע (למפת צפון הנגב מוגדלת) התחנה המרכזית של באר שבע   he התחנה המרכזית של באר שבעhe התחנה המרכזית של באר שבעמפת  __ באר שבע [‌למפה דינמית של צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון ממזרח: __ עומר, __ תל שבע מדרום: __ שגב שלום, __ מועצה אזורית מרחבים tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סמליל החברה אשר הפעילה את התחבורה הציבורית בבאר שבע
בתוך התחנה המרכזית בבאר שבע, 2013
עתיקות ששולבו ברצפת המבנה, בכניסה לתחנה המרכזית, 2013
רציפי התחנה המרכזית בבאר שבע, 2013
התחנה המרכזית של באר שבע היא מסוף האוטובוסים המרכזי של העיר ושל חלקה הדרומי של ישראל. התחנה שוכנת בשדרות דוד חכם, בחלקו הדרומי של המרכז האזרחי של העיר, סמוך ממזרח לקניון הנגב וממערב לתחנת הרכבת באר שבע מרכז.
במסוף פועלות חברות האוטובוסים אגד, מטרופולין, קווים, דן בדרום ודן באר שבע (שהחליפה את מטרודן), המספקות שירותי תחבורה ציבורית עירונית ובין-עירונית.
היסטוריה

כבר בשנת 1950 הוקצה שטח בתוכנית המתאר של העיר לתחנה מרכזית שלידה תחנת רכבת. בינתיים, פעל שירות האוטובוסים הבין-עירוני אל באר שבע וממנה מרציף בודד ברחוב ההסתדרות בעיר העתיקה, בשטח הנמצא בכיכר רבין שבמדרחוב. לאחר מגעים בין העירייה וחברת אש"ד, החליטה אש"ד במאי 1957 שלא להקים את התחנה, מפני שהעירייה דרשה אחוז גבוה לטעמה מהתגמולים מהחנויות בתחנה. בינואר 1960 הושגה הסכמה להקמת תחנה מרכזית, הודות לשילובה של חברת גב-ים כשותף שלישי בנוסף לאגד ולעירייה, שיהיה אחראי על הקמת החלק המסחרי.
ב-1962, עם התפתחותה וגידולה של העיר, הוחלט, לאחר עיכובים שונים, על הקמת מבנה ייעודי, אשר ישמש כמרכז התחבורה הציבורית של העיר. התחנה המרכזית נבנתה צפונית-מזרחית לעיר העתיקה החל מאמצע 1964 ונחנכה בשנת 1968. המבנה, בתכנונם המשותף של נחום שני, אברהם יסקי ואמנון אלכסנדרוני, הוקם מבטון חשוף בסגנון הברוטליזם והצטיין בפונקציונליות. השטח הבנוי הקיף 4,000 מ"ר וכלל, מעבר ל-16 הרציפים הבין-עירוניים המפולשים, מתחם מסחר והסעדה. כן הותקנו בתחנה שלושה חדרי מקלט ששימשו כמועדון לנהגי אגד.
לאחר סיום מלחמת ששת הימים, נחנכו שני רציפים נוספים - האחד לעזה והאחר לחברון. מדרום לרציפים הוכשר מגרש חניה גדול לאוטובוסים, ובצידו המזרחי של המבנה מוקמו רציפי קווי האוטובוס העירוניים. כל הקווים הבין-עירוניים בעיר הופעלו על ידי קואופרטיב אגד, ושירותי התחבורה העירונית הופעלו על ידי "החברה העירונית באר שבע" ולאחר מכן על ידי "שירותי תחבורה ציבורית באר שבע", שהוקמו על ידי עיריית באר שבע.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו פועלות בתחנה חברות האוטובוסים אגד תעבורה ומטרופולין, במקביל, בשנת 2000, נחנכה תחנת הרכבת באר שבע מרכז סמוך ממזרח לתחנה.
בינואר 2005, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בבאר-שבע תוכנית של קואופרטיב אגד וחברת הנכסים שלה, "נצבא", לבנות תחנה חדשה, בהשקעה של 20 מיליון דולר. על פי התוכנית היו כל המבנים הקיימים של התחנה לההרס, במקומם הייתה אומרה לבנות תחנה חדשה, הכוללת גם אלפי מ"ר של נדל"ן מסחרי ומשרדים. התוכנית לא יצאה לפועל, במקומה הוחלט בשנת 2009 על שיפוץ המבנה הקיים, שיפוץ שהסתיים בשנת 2013. לאחר השיפוץ התחנה המרכזית קיבלה את השם "טרמינל באר-שבע". המבנה המשופץ משתרע על שטח של 10,000 מ"ר, ממוזג, וכולל חנויות ומסעדות.
ב-18 באוקטובר 2015, בעיצומו של גל טרור ערבי נגד אזרחי ישראל היהודים, בוצע פיגוע דקירה וירי בתוך מתחם התחנה. מחבל ערבי חמוש באקדח וסכין, נכנס לתחנה, ירה בחייל צה"ל ורצח אותו, חטף את נשקו האישי שהיה ממוקם מאחורה ובהמשך החל בירי לכל עבר ופגע באזרחים נוספים. בסך הכל פצע 11 בני אדם בנוסף לחייל שנרצח, חלקם נפצעו קשה. בנוסף נפצע אנושות ובהמשך מת מפצעיו מהגר עבודה אריתראי שנחשד על ידי איש ביטחון כמחבל ונורה, ובהמשך הוכה על ידי ההמון. המחבל נהרג לאחר קרב יריות מול שוטרים ולוחמי יס"מ.
ב-2016 עם פירוקה של חברת מטרודן, החלה חברת דן באר שבע להפעיל את התחבורה הציבורית העירונית.
ב-6 באוקטובר 2024 התרחש פיגוע נוסף בתחנה. מחבל בדואי, תושב חורה, חמוש באקדח וסכין, נכנס לתחנה, ירה למוות באישה ופצע 24 נוספים.
שרידים ארכאולוגיים

סמוך למועד תחילת הבנייה של מבנה התחנה החדשה, חפרו אנשי רשות העתיקות חפירת הצלה באתר, וגילו את שרידיה של עיר ביזנטית שהתקיימה במאות ה-5 וה-6. השרידים המשתרעים על-פני שטח גדול בהרבה מזה של התחנה נחפרו ונחקרו. עם הקמת המבנה החדש של "טרמינל באר שבע" הוצבה בכניסה למבנה רצפת זכוכית שקופה מחוסמת, בגודל של כ-9 מ"ר, המאפשרת לעוברים ושבים להתבונן בעתיקות מלמעלה. החפירות הארכאולוגיות, בשנות השישים, התעכבו בשל מחסור בתקציב ברשות העתיקות. לכן קואופרטיב אגד נאלץ לתרום כסף רב לזירוז החפירות. חלק מהממצאים הארכאולוגיים אבד.
פריסת הקווים בתחנה

קוי השירות בתחנה המרכזית משרתים את העיר באר שבע ויישובי הסביבה. בנוסף לכך, ישנם קווי שירות בינעירוניים לתל אביב-יפו, לירושלים, לאשקלון, לאשדוד, לראשון לציון, לרחובות, ל עפולה, לקריית גת, לקריית מלאכי, ליבנה, לאופקים, לנתיבות, לשדרות, לאילת, לדימונה, לערד, למצפה רמון, לירוחם ועוד.
קווים עירוניים המופעלים ע״י דן באר שבע יוצאים מרציפים חיצוניים בחזית התחנה. שאר הקווים יוצאים מרציפים הנמצאים בתוך מבנה התחנה.
| מפעילה | אשכול הפעלה |
| --- | --- |
דן באר שבע: קווים עירוניים בבאר שבע
מטרופולין: קווים פרברים ואזוריים לכפרי האזור, יישובי הנגב, בסיסי הנגב, וקווים בינעירוניים, לאשדוד, תל אביב והמרכז
דן בדרום: שירות לצפון הנגב, למועצה אזורית אשכול, לאשקלון, נתיבות ואופקים
אלקטרה - אפיקים: שירות להתנחלויות בהר חברון וקריית ארבע
קווים: שירות למודיעין
אגד: שירות בינעירוני לדימונה, אילת, ים המלח, ירושלים, עפולה, וכרמיאל
הערות שוליים

↑  תכניות העתיד של באר שבע, מעריב, 5 ביוני 1950
↑  בוטלה תכנית תחנה בבאר שבע, מעריב, 3 ביולי 1957
↑  שלמה גבעון, סוף סוף תזכה באר-שבע בתחנת אוטובוסים מרכזית, מעריב, 17 בספטמבר 1962
↑  "אגד" מילא את התקוות שתלו בו, דבר, 15 באפריל 1964
↑  נפתחה תחנת אוטובוסים חדשה בבאר־שבע, למרחב, 5 ביולי 1968
↑  מיכאל יעקובסון, תחנה סופית: האם ישראל מוכנה לוותר על התחנות המרכזיות?, באתר Xnet‏, 14 בפברואר 2013
↑  אהרן פריאל, במיקלטים בבאר שבע, מעריב, 2 במאי 1974
↑  שירות גלובס, ‏חברת ההסעות "מטרופולין" זכתה במכרז של משרד התחבורה להפעלת תחבורה ציבורית בבאר-שבע, באתר גלובס, 1 באוקטובר 2003
↑  תחנת רכבת חדשה: באר שבע מרכז, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2000
↑
↑  גדי גולן, ‏תיבנה תחנה מרכזית חדשה בבאר-שבע: המקומית אישרה לנצבא לבנות אלפי מ"ר ב-20 מיליון דולר, באתר גלובס, 19 בינואר 2005
↑  קשת רוזנבלום, "הנוסעים מתבקשים לעלות לתחנה החדשה בבאר שבע", באתר הארץ, 5 באוקטובר 2012
↑   עומר כרמון, "אנשים נמחצים בתחנה הזאת, מי שלא דוחף - לא עולה לאוטובוס", באתר TheMarker‏, 25 בנובמבר 2021
↑  אלמוג בן זכרי, עידו אפרתי, פיגוע בבאר שבע: חייל נרצח ו-10 נפצעו מירי בתחנה המרכזית, מבקש מקלט הוכה למוות בשוגג, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2015
↑  נתי יפת, ‏200 עובדי דן באר שבע מתאגדים בהסתדרות, באתר גלובס, 30 בנובמבר 2016
↑  פלד ארבלי, אלון חכמון, אבי אשכנזי, ‏שירה חיה סוסליק נפלה בפיגוע בב"ש: אירוע הירי דקה אחר הדקה, באתר מעריב אונליין, 6 באוקטובר 2024
↑  ניר חסון, עיר ביזנטית לרגליה של התחנה המרכזית בבאר שבע, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2011
↑  כתבנו בבאר שבע, מאת יצחק שתיל, אדר תשנ"א, מרץ 1991, עמ׳ 76 עד 79.
לילות מוסקבה

לילות מוסקבה (ברוסית: Подмосковные вечера) הוא אחד השירים הרוסיים המפורסמים ביותר בתקופת שלאחר מלחמת העולם השנייה והידועים ביותר בעולם. השיר הושמע לראשונה בשנת 1955.
השיר נכתב על ידי המלחין וסילי סולוביוב-סדוי והמשורר מיכאיל מטוסובסקי. השם המקורי היה "לילות לנינגרד". מכיוון ששיר שולב בסרט תעודה על מחוז מוסקבה, מחברי השיר הסכימו לשנות את שמו ולהתאים את המלל. השיר הוצע לביצוע למארק ברנס אך הוא סירב. לאחר השמעה ראשונה של השיר ברקע של סרט השיר הושמע גם ברדיו אך לא היו תגובות מיוחדות ולא היה ברור מה יהיה עתיד השיר.
השיר החל להיות פופולרי לאחר שהושמע במסגרת תחרות שירה של פסטיבל הנוער והסטודנטים השישי שנערך במוסקבה. השיר נקלט ומאז הפך להיות ללהיט. המבצע המפורסם ביותר של השיר הוא השחקן והזמר הרוסי ולדימיר טרושין (Влади́мир Тр́ошин) בשנת 1958 המנגינה הושמעה בהופעה של ואן קלייברן וזכתה להצלחה אדירה. השיר תורגם לשפות רבות. בשנת 1965 צולם סרט מצויר במהלכו השיר מושמע ברוסית, צרפתית, גרמנית וספרדית. תחילת המנגינה הייתה במשך שנים אות של אחד תחנות הרדיו הפופולריות של ברית המועצות.
| רוסית | עברית | תעתיק לטיני |
| --- | --- | --- |
|   Не слышны в саду даже шорохи,  Всё здесь замерло до утра.  Eсли б знали вы, как мне дороги,  Подмосковные вечера.   Речка движется и не движется  Вся из лунного серебра,  Песня слышится и не слышится  В эти тихие вечера.  Что ж ты, милая, смотришь искоса  Низко голову наклоня.  Трудно высказать и не высказать -  Всё, что на сердце у меня.   А рассвет уже всё заметнее  Так, пожалуйста, будь добра,  Не забудь и ты эти летние  Подмосковные вечера.  |   הגנים נמים, אין שומעים איוושה  רחובות עד שחר נדמו  התוכלו לדעת כמה לי יקרו  הגנים תחת שמי מוסקבה.  הנהר זורם, נע וגם לא זע  חוף מכסיף באור לבנה  שיר עתיק נשמע ואינו נשמע  בגנים תחת שמי מוסקבה.  מה את, יקרה שלי, מסתכלת בחשדנות  תוך הטיית ראשך כה נמוך.   קשה לבטא ולהביע את  כל מה שעל לבי.  שחר כבר עלה  כבר שומעים ציפור ראשונה.  יקרה שלי, אל נא תשכחי  קיץ זה תחת שמי מוסקבה.  |   Ne slishni v sadu dazhe shorochi,   Vse zdesj zamerlo do utra.   Esli b znali vi kak mne dorogi -   Podmoskovnie vechera.   Rechka dvizhetsja i ne dvizhetsja,   Vsja iz lunnogo serebra.   Pesnja slishitsja i ne slishiysja   V eti letnia vechera.   Shto zh ti milaja smotrish iskosja,   Ticho golovu naklonja.   Trudno viskazatj i ne viskazatj -   Vse shto na serdce u menja.   A rassvet uzhe vse zametnee   Tak pozhalusta budj dobra   Ne zabudj i ti eti letnie   Podmoskovnie vechera.!   |