stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גילה אדרי
ביוגרפיה

גילה אדרי נולדה ליוסף ואליס אדרי, במשפחה בת 10 ילדים מיוצאי מרוקו וגדלה בעכו . דב זעירא, בעל חברת התקליטים "התקליט חיפה", חיפש זמרת צעירה במטרה ליצור כוכבת בסגנון הפופ, שזכה להצלחה באותן שנים בעולם המערבי. הוא פנה לגילה אדרי בהמלצת אפי נצר, לאחר שזו בלטה בתחרות זמר לחובבים. בשנת 1964, כשהייתה בת 17, הפיק זעירא תקליטונים ובהם שירים אחדים בביצועה של אדרי, "את אהבתי", "למה?" ו"עוד דקה אחת". בהמשך הוא הפיק את אלבום הבכורה של אדרי, ששיר הנושא שלו, "הנשיקה הראשונה" (שהלחין אילן נובקוביץ' למילים של אברהם בן זאב) הפך ללהיט. אחד הנגנים בתקליט זה היה קובי אושרת (שבאותה עת נקרא יעקב ונטורה). אחיה, מישל אדרי, היה מתופף
שני להיטים נוספים בביצועה היו "בובה של קש" – גרסה עברית, מאת גלעד בן-ש"ך, לשירו של סרז' גינסבורג "Poupée de cire, poupée de son", ו"פאף דרקון הפלא", גרסה עברית, מאת אירה ארמון, לשיר "Puff, the Magic Dragon".
בשנת 1968 נישאה לאפרים לאופר, כדורגלן מצטיין בשנות ה-60 בהפועל חיפה. את בעלה הכירה כשהייתה בגיל 14, כששירת בצה"ל ב"גולני". בני הזוג השתקעו בקריית מוצקין וגילה הקדישה את זמנה למשפחה והפסיקה להופיע, למעט באירועים של עובדי נמל חיפה, בו עבד בעלה. לאופר שימש בשנות ה-80 מזכיר ועד עובדי נמל חיפה.
גילה אדרי נפטרה בפתאומיות בגיל 65, ב-22 ביולי 2013, לאחר שאושפזה בבית החולים בשל חום. נקברה בבית העלמין תל רגב בחיפה.
הותירה את בעלה, שלושה ילדים (בן ושתי בנות) ונכדים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

הנשיקה הראשונה (1965)
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

את אהבתי (1964)
יקירי (1965)
שיר הרוק (1966)
כל ילדה היא פרח (1966)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

כמו פעם (2013)
הערות שוליים

1 2  צבי אלגת, הנשיקה הסינתטית, מעריב, 18 בפברואר 1966.
| גילה אדרי |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: הנשיקה הראשונה
מיני-אלבומים: את אהבתי • יקירי • שיר הרוק • כל ילדה היא פרח
אלבום אוסף: כמו פעם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462426505171  VIAF: 308261969   WorldCat (עם VIAF): 308261969 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרוקטוז

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  (3S,4R,5R)-1,3,4,5,6-Pentahydroxyhexan-2-one
 כתיב כימי:  C₆H₁₂O₆ 
 מסה מולרית:  180.156 גרם/מול
 מספר CAS:  57-48-7
 צפיפות:  1.694 גרם/סמ"ק
 טמפרטורת היתוך:  103 °C   376.15 K
 LD50:  15,000 מ"ג לק"ג
 
פרוקטוז
אלפא-D-פרוקטוז
בטא-D-פרוקטוז
בטא-L-פרוקטוז
פֿרוקטוז (Fructose), הקרוי גם סוכר פירות, הוא חד-סוכר, שמצוי בסוגי מזון רבים. השם הכימי הרשמי של התרכובת הוא Levulose. פרוקטוז מהווה אחד מסוכרי הדם החשובים, יחד עם גלוקוז וגלקטוז. סוגי המזון הבאים מכילים כמות ניכרת של פרוקטוז (בדרך כלל יחד עם גלוקוז וסוכרוז):
דבש – מכיל כ-40% פרוקטוז.
פירות עץ
ענבים
מלון
ירקות שורש
בצלים
בנוסף, פרוקטוז נגזר במהלך העיכול בגוף מסוכרוז, שהוא דו-סוכר המורכב מגלוקוז ומפרוקטוז. בתא פרוקטוז מפורק כחלק מתהליך הגליקוליזה לקבלת מולקולת ה-ATP עתירת האנרגיה. לחלופין, התא מכיל אנזימים אשר יכולים להפוך פרוקטוז לגלוקוז ולאחר מכן לאגור את הגלוקוז בצורת גליקוגן.
האינדקס הגליקמי (GI) של פרוקטוז (32) נמוך בהשוואה לסוכרוז, בזכות המסלול המטבולי הארוך שהוא עובר בשלב פירוקו בכבד. פרוקטוז גם מתוק יותר מסוכרוז בכ-15-80%. לכן, יש הממליצים על פרוקטוז לחולי סוכרת. מנגד, במחקרים שנעשו על מכרסמים נמצא כי תזונה עתירת-פרוקטוז מובילה לעמידות לאינסולין וכן קשורה במספר פתולוגיות נוספות (להלן, השלכות בריאותיות), ומכאן שאינו מומלץ לחולי סוכרת.
מבנה מולקולרי

פרוקטוז הוא חד-סוכר, בעל נוסחה כימית הזהה לגלוקוז ( C_{6}H_{12}O_{6}), אך בעל מבנה שונה ממנו – גלוקוז ופרוקטוז הם איזומרים. בעוד גלוקוז בעל קבוצת אלדהיד על פחמן 1 ולכן הוא אלדוז, פרוקטוז הוא קטוז כיוון שהוא מכיל קבוצת קטון. השינוי במבנה הוא שגורם לכך שפרוקטוז מתוק יותר מגלוקוז. פרוקטוז שייך למשפחת ההקסוזות (Hexose) – סוכרים בעלי 6 פחמנים, כמו בגלוקוז קיימות 4 צורות סטריאואיזומריות של פרוקטוז – שילובים של אלפא ובטא, D ו-L. בתמיסה מתקיים שיווי משקל בין בצורה הפתוחה ל-2 צורות טבעתיות: צורה מחומשת (fructofuranose) הנוצרת מתגובת קבוצת הOH שעל פחמן 5 עם הפחמן הקרבונילי (מספר 2) וטבעת משושה (fructopyranose) הנוצרת מתגובה של OH שעל פחמן 6 עם פחמן 2. בתמיסה יהיו כ 70% מהמולקולות בטבעת משושה ו-22% כטבעת מחומשת.
בדו סוכרים הוא נמצא לרוב במבנה של טבעת מחומש (פוראנוז).
השלכות בריאותיות

על מנת לעבור בזרם הדם, נזקק פרוקטוז לגלוקוז. המעבר נעשה דרך מסלול ה-GLUT. לכן, בהיעדר גלוקוז, פרוקטוז אינו נספג היטב, ועודפיו מועברים אל המעי, שם בין השאר הוא עשוי לתרום להיווצרות גז ולהתייבשות. מכך עלולות להיווצר תופעות שליליות נוספות, כגון כאבי בטן, שלשולים ואף טחורים, הכול כתלות במזון נוסף שנצרך על ידי הגוף.
פרוקטוז נקשר לא מעט גם להשמנת יתר ורמות LDL וטריגליצרידים גבוהות מן הרגיל.
תת ספיגה של פרוקטוז היא הפרעת עיכול נפוצה אשר משפיעה על עד כ-30% מהאוכלוסייה במדינות המערב, ישנן השערות ששכיחות התופעה במדינות אסיה נמוכה יותר אך עדיין יחסית גבוהה, עד כ-10%.
הערות שוליים

↑  IS Hwang, H Ho, BB Hoffman and GM Reaven, Fructose-induced insulin resistance and hypertension in rats, Hypertension, Vol 10, 512-516.
↑  AW Thorburn, LH Storlien, AB Jenkins, S Khouri and EW Kraegen, Fructose-induced in vivo insulin resistance and elevated plasma triglyceride levels in rats, American Journal of Clinical Nutrition, Vol 49, 1155-1163.
↑  ראו למשל: Stanhope KL, et al., Consuming fructose-sweetened, not glucose-sweetened, beverages increases visceral adiposity and lipids and decreases insulin sensitivity in overweight/obese humans, Journal of Clinical Investigaion, 2009 May;119(5):1322-34.
↑  ד"ר דינה ראלט (PhD),‏ פרוקטוז וסירופ התירס, כדאי להיזהר..., 27 בספטמבר 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552997205171  BnF: cb12426795f (data)  GND: 4155521-1  LCCN: sh85052102  LNB: 000352928  NDL: 01214659  NKC: ph355396 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הצורות האיזומריות של פרוקטוז
גז מדמיע

| --- | --- |

 שם סיסטמטי:  2-chlorobenzalmalononitrile
 שמות נוספים:  CS, o-chlorobenzylidene malononitrile
 כתיב כימי:  C10H5ClN2
 מסה מולרית:  188.6 גרם/מול
 מראה:  אבקה גבישית לבנה
 מספר CAS:  2698-41-1
 צפיפות:  1.04 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 טמפרטורת היתוך:  93 °C   366.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  310 °C   583.15 K
 NFPA 704:       1 ‏ 2 0 
גז מדמיע הוא כל גז או תרסיס, שגורם למתח נפשי לזמן קצר, באמצעות גירוי העיניים או מערכת הנשימה.
הגז מגרה את הרקמות הריריות של העין, האף, הפה והריאות. גורם בכי, עיטוש, שיעול, כאב בעיניים, עיוורון זמני וקשיי נשימה. גז מדמיע משמש כנשק אל-הרג לפיזור הפגנות או התפרעויות.
CS

הגז המדמיע, הנפוץ בשימוש כוחות משטרה או ביטחון במדינות רבות, הוא גז מסוג CS. הוא מיועד בעיקר לפיזור הפגנות והפרות סדר. החומר פותח על ידי שני כימאים אמריקאים: Ben Corson ו-Roger Stoughton בשנת 1928 והשם CS מקורו באותיות הראשונות של שמות משפחתם. כבר במאמר המקורי בו דווחה סינתזת החומר ציינו החוקרים כי "לכמה מהדי-נייטרלים יש השפעה של גזים מדמיעים וגורמי עיטוש, הם בלתי מזיקים במצב רטוב אך הטיפול באבקה יבשה נורא". CS מסיס בממסים אורגנים כמתילן כלוריד (עד 39% משקלי) ואצטון (עד 42% משקלי) אך מסיסותו במים נמוכה מאוד – 0.0002M.
השפעת CS נובעת, כנראה, משחרור אטומי כלור או חומצת מימן כלורי HCl, כאשר החומר נספח לרקמה רירית.
CS > ייצור

CS מיוצר מכלורובנזנאלדהיד ClC6H4CHO ומאלוניטריל H2C(CN)2 בנוכחות בסיס חלש כפירידין כמודגם באיור.
באופן ידידותי יותר לסביבה ניתן לייצר את החומר גם ללא ממס אורגני באמצעות חימום במיקרוגל של תמיסה מיימית של המגיבים.
CS > פיזור החומר

גז CS הוא למעשה ארוסול המורכב מנוזל נדיף בו מומסת התרכובת 2-chlorobenzalmalononitrile, חומר מוצק בטמפרטורת החדר החומר הפעיל מתגבש לאחר התנדפות הממס. בהשתלטות ה-FBI על מתחם בקרבת וייקו נעשה שימוש בדיכלורומתאן CH2Cl2 כממס.
דרכים נוספות לפיזור החומר באוויר כוללות התזת חומר מותך, כאבקה דקה (בצורה זו נקרא החומר CS2) או כגז חם.
ניתן להפעיל אותו בכמה דרכים:
מטול M203 המחובר לנשק קל שבאמצעותו ניתן לירות פצצות גז לטווח של כ-100 - 200 מטר (נפוץ בעיקר בצבא).
מטול רימונים מסוג "פדרל" - פועל בפני עצמו (אינו מחובר לנשק קל) וניתן לירות באמצעותו פצצות גז בדומה למטול.גז מדמיע מפוזר מרחפן על מפגינים בביתא, ספטמבר 2021
"רינגו" הוא נשק דומה לפדרל אך בשונה מן המטול - קצב האש גדול יותר, מכיוון שניתן לטעון 6 פצצות ביחד בתוף מיוחד.
מרסס גז מדמיע - מכל שבו דחוס גז, אשר המפעיל יכול לשחרר אותו בקצב שהוא בוחר (נפוץ בעיקר במשטרה).
רימון יד - נזרק באופן ידני, מתאים לטווח קרוב.
מדוכה - אמצעי המתחבר לנשק קל, שבאמצעותו ניתן לירות רימוני יד לטווחים גדולים יותר.
פיזור ממסוקים.
פיזור באמצעות רחפנים - אמצעי בו הוחל להשתמש כנגד הפגנות על גבול עזה בשנת 2018 ובגדה בשנת 2021.
CS > רעילות

אף על פי שבחומר נעשה שימוש נרחב ונחשב בדרך כלל אמצעי בטוח ולא קטלני לפיזור הפגנות, יש בשאיפתו סיכון רב (עד מוות) לאנשים הלוקים במחלות בדרכי הנשימה (כמו אסתמה) והשלכות חמורות לנשים הרות. כמו כן, קיימות עדויות על פגיעה ממשית שנגרמה לריאות של אנשים בריאים לחלוטין ואף על מקרי מוות, כתוצאה משאיפת כמות רבה מהחומר, בעיקר כאשר החשיפה לו התרחשה בחלל סגור. כך, למשל, נגרמו פגיעות קשות לנצורים בהשתלטות ה-FBI על מתחם וייקו.
CS > רעילות > בדיקות רעילות על חיות מעבדה

קשה לקבוע רמות חשיפה בטוחות בבני אדם על סמך ניסויים בחיות מעבדה. זאת משום, שאופי הפגיעה משתנה בהתאם לדרך אותה עוברת הטיפה בדרכי הנשימה ולמהירות זרימת האוויר (הנקבעים מהאורך והקוטר של קנה הנשימה והסימפונות) ובשטח האפיתל ביחס לגודל הגוף. כך שהרגישות לחומר תשתנה בין מכרסמים, כלבים, קופים או בני אדם באופן שאי אפשר לחזות על סמך חישובים של כמות חומר ביחס למסת הגוף המקובלים בטוקסיקולוגיה. ברוב החומרים אחרים הנשאפים כאירוסול נשמרת מכפלה קבועה של ריכוז החומר באוויר c וזמן החשיפה t הגורמת לאותו שיעור תמותה. בניגוד לכלל זה, ב-CS שאיפת אותה כמות חומר בריכוז קטן לאורך זמן ממושך פוגעת יותר מחשיפה לריכוז גבוה באוויר לזמן קצר. בניסוי בחולדות נמצאה תמותה של 50% לאחר 18 דקות חשיפה לריכוז של 4,000 מ"ג למטר מעוקב אוויר (c x t =70,000) לעומת זאת בריכוז CS של 40 מ"ג למטר מעוקב אוויר נדרשו רק 600 דקות (c x t =24,000) לקבלת אותו אחוז תמותה.
קצב התמותה עלה באופן מעריכי ולא ליניארי עם זמן החשיפה והכמות הנשאפת. חשיפת קופים לריכוזים גבוהים (2,850 מ"ג למ"ק אוויר) של CS למשך 10 דקות גרמה נזק משמעותי לריאות: בצקת, אמפיזמה ודלקת סמפונות. בריכוז של 300 מ"ג למ"ק נגרמו רק שיעול ונזלת בזמני חשיפה של עד 30 דקות. כלבים מתים כמה שעות לאחר חשיפה לריכוזי CS גבוהים מבצקת ושטפי דם בריאות, וצמיקת ריאה (atelectasis). נצפו שינויים ברעילות בהתאם לטכניקת הפיזור של החומר.
החשיפות הנמוכות ביותר (ריכוז כפול זמן c x t) שגרמו מוות בחיות מסוכמות בטבלה:
| מין בעל החיים | אופן הפיזור | ריכוז (מ"ג במטר מעוקב אוויר) | זמן חשיפה בדקות | c x t |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קוף | רימון גז | 1950 | 32 | 62,400 |
| קוף | CS מותך | 469 | 24 | 11,246 |
| קוף | אבקה | 1700 | 25 | 42,500 |
| כלב | רימון גז | 2595 | 5 | 12,975 |
| כלב | CS מותך | 508 | 36 | 18,276 |
| כלב | אבקה | 2400 | 28 | 67,200 |
| חולדה | רימון גז | 600 | 15 | 900 |
בדם CS מתפרק במהירות ולא נמצאו השפעות לחשיפה כרונית לחומר בחיות מעבדה.
CS > רעילות > רעילות לבני אדם

בשל הדמיון באנטומיה ובפיזיולוגיה של מערכת הנשימה סביר שהרמה המסוכנת לאדם קרובה לזו שנמדדה בקופים.
סימני חשיפה ל-CS כוללים גרוי בעיניים, דמעות, עווית העפעף (blepharospasm), תחושת צריבה באף ובגרון, ריור, תחושת התכווצות בחזה וחנק, עיטוש ושיעול ותחושות שרפה או דקירה בעור. בריכוזים גבוהים יותר עשוי CS לגרות את הקיבה ולגרום הקאות ושלשול.
ריכוז הסף לזיהוי החומר באוויר בחוש הריח הוא 4 מיקרוגרם למטר מעוקב; בריכוז 0.5 מ"ג למטר מעוקב אנשים יעזבו את השטח, ריכוז של 1 מ"ג למ"ק יגרום דמעות וריכוזים שמעל 10 מ"ג למ"ק ירתיעו גם כוחות מנוסים. הריכוז הנחשב למזיק בריאותית ל-50% מהנחשפים הם כ-10–20 מ"ג למ"ק לדקת חשיפה. פוטנציאל הגירוי של CS מושפע מתנאי הסביבה - עליה בחום ובלחות היחסית מחמירה את הפגיעה. אנשים מגלים סבילות גבוהה יותר כאשר הריכוז עולה בהדרגה. ריכוז של 1.5 מ"ג למ"ק נסבל במשך 90 דקות כאשר מגיעים לריכוז הזה בהדרגה לאורך 30 דקות.
בשנת 2002 דווח על אירוע הרעלת CS של תשעה נחתים אמריקנים במהלך אימון המדמה מלחמה - מצב בו ממילא אסור לירות גז מדמיע לפי הסכמים בינלאומיים. כשתי יממות של אימון גופני מפרך לאחר שאיפת הגז, החיילים החלו להראות סימני הרעלה. החיילים אושפזו וסבלו מקשיי נשימה, יריקת דם (hemoptysis) וחוסר חמצן. ארבעה מהחיילים נזקקו לטיפול נמרץ וכולם החלימו בתוך 3 ימים מהופעת הסימנים.
חשיפת נשים הרות ל-CS עשויה לגרום הפלה.
CS > ביקורת על השימוש ב-CS

מאז 1969 נכלל "גז מדמיע" בקטגוריה של "נשק כימי" האסור לשימוש צבאי, בהתאם לאמנת ז'נבה, כך שהשימוש בו הותר ליישומים משטרתיים בלבד של שמירה על הסדר. כך למשל, לאחר פיזור CS ממסוקים לפיזור התקהלות בבגדאד בשנת 2005, הואשמה חברת האבטחה בלקווטר בהפרת אמנת הנשק הכימי (CWC). החברה טענה להגנתה, כי השימוש בחומר לא היה בנסיבות מלחמתיות.
מתנגדי השימוש בחומר טוענים, כי בשל סכנת ההרעלה, יש להוציאו משימוש לחלוטין. ריכוז החומר הדרוש לפגיעה ממשית (אלפי מ"ג למ"ק אוויר) אמנם גבוה בהרבה מהריכוז המרתיע שיגרום לאנשים לעזוב את השטח (מיליגרמים בודדים למ"ק) אבל רימון הגז יוצר ענן בקוטר 6–9 מטרים ובו הריכוז נע בין 2,000 ל-5,000 מ"ג למ"ק. מכאן, שאנשים שיימצאו קרוב לנקודת הפגיעה עלולים להיחשף לריכוזים גבוהים של הגז. אם הגז יפוזר בחלל סגור, עלול הריכוז המקומי שלו להיות אף גבוה יותר ומסוכן.
בשנת 2003 נערך מחקר בקרב תלמידי תיכון פלסטינים, באזור רמאללה, על השפעה הבריאותית הנפשית, כולל מחלות פסיכוסומטיות (מחלות גופניות כתוצאה ממצוקה נפשית) של חשיפה לאירועים אלימים ומשפילים. המחקר נערך בעזרת דיווח סובייקטיבי בשאלון ובדק, בין השאר, את הקשר בין הבריאות לבין היחשפות לאירועים שבהם נורה גז מדמיע. על פי ממצאי המחקר, 60% מהתלמידים (עירוניים, כפריים וממחנות פליטים) נחשפו לאירועים בהם נורה גז מדמיע (72% מהבנים ו50% מהבנות). במחנות הפליטים דיווחו 84% מהנערים על חשיפה לאירועים אלימים שבהם נורה גז מדמיע בשנה שקדמה לעריכת הסקר. נמצא מתאם מובהק בין מחלות פסיכוסומטיות לחשיפה לאירועים בהם נעשה שימוש בגז מדמיע (עליה של כ-40% אצל מי שנחשפו לאירועים אלימים בעלי מאפיין זה). היחשפות לאירוע בו נורה גז מדמיע, נתגלתה במחקר זה כמזיקה יותר, מבחינה נפשית, מאשר היחשפות לאירוע בו נהרג אדם, אך מזיקה פחות מהיחשפות לאירוע הטרדה מינית או חיפוש גופני.
ה-FBI הואשם, כי השימוש ב-CS בעת ביצוע ההשתלטות על המתחם של כת הדיווידים במהלך המצור בווייקו, גרמה לפגיעה נרחבת בחפים מפשע, כולל בילדים.
שימוש בגז מדמיע במחנה מעצר לפליטים בהונג קונג בשנות ה-90 גרם כוויות ל-96 אנשים: כאלו שהיו קרובים לנקודת פיצוץ רימון הגז, כאלו שנכוו ממגע עם המכל החם עצמו וכמה שסבלו מכוויה כימית עקב ספיגת הCS בבגדים.
CS > ביקורת על השימוש ב-CS > פגיעה בבלתי-מעורבים

לאחר שפוזר הגז הוא נע באוויר עם כיוון הרוח ויכול לפגוע באזרחים המרוחקים ממוקד העימות. בדיקת יעילות השימוש בגז מדמיע בסכסוכים ממושכים העלתה כי יעילותו יורדת עם הזמן משום שהמשתתפים בהפרות הסדר מפתחים אמצעי התגוננות (כגון כיסוי הפנים במטליות רטובות או שימוש במסכות גז) ורוכשים מיומנות בהתמודדות עם הגז ודווקא האוכלוסייה הנפגעת אקראית כשאינה מוכנה לכך סובלת מפגיעה קשה יותר. כך למשל בעימות בצפון אירלנד נמצא כי שימוש נרחב באמצעי זה חיזק את ההתנגדות לבריטים בקרב האוכלוסייה והסלים את האלימות. בעימותים מול מפגינים פלסטינים התלוננו מתנחלים על פגיעה מגז מדמיע המופעל נגד פלסטינים בקרבתם.
תרסיס פלפל

תרסיס פלפל הוא סוג של גז מדמיע המצוי גם בשימוש אזרחי, המופק משרף צמח הפלפלת. הוא חלש מבחינת השפעתו מהגז המצוי בשימוש כוחות משטרה וביטחון. הוא משמש בעיקר כנגד תוקפים בודדים, לעיתים בצורה של ספריי, ולעיתים הוא מגיע בצורה של אקדח על מנת להרתיע את התוקף.
החומר הפעיל בגז מדמיע זה הוא בדרך כלל רעלן עצבים טבעי, כמו הקפסאיצין, המופק מפלפלים חריפים.
דרכי התגוננות

ההתגוננות הטובה ביותר נגד גז מדמיע היא בעזרת מסכת גז או מסכת סינון אוויר. בזמן הפגנה, מפגינים יכולים להשתמש בציוד פשוט כמו צעיף רטוב או פריטי ביגוד המכסים את הפה והאף, וכן משקפי מגן או משקפי צלילה. יש ללבוש בגדים ארוכים, על מנת לכסות את העור ככל האפשר, וכן להימנע מעדשות מגע או איפור. יש לנסות לעבור למקום גבוה, כי חלקיקי גז מדמיע שוקעים למטה.
פעילים בהפגנות בארצות הברית, צ'כיה, ונצואלה וטורקיה דיווחו כי על פי ניסיונם אפשר לצמצם את השפעת הגז המדמיע על ידי בליעת תרופה נגד צרבת מדוללת במים.
במהלך המחאות בהונג קונג (2019–2020) והמחאות בצ'ילה (2019–2020), מונו צוותים של מפגינים לטיפול בתקיפת גז מדמיע. חברי הצוות צוידו בבגדי מגן וכפפות חסינות חום, ולעיתים כיסו את הידיים והרגליים בניילון נצמד כדי למנוע גירוי בעור. בזמן תקיפת גז מדמיע, חברי הצוות מאתרים את מכלי הגז וזורקים אותם בחזרה לעבר השוטרים, או מכבים אותם במים. כמו כן הם מצוידים בתמיסת מלח המיועדת לשטיפת עיניהם של הנפגעים.
הטיפול באדם שנפגע מגז מדמיע דומה לטיפול בכוויה, ולא קיימת תרופה לריפוי פגיעות מסוג זה. אופן הטיפול הנפוץ הוא שאיפת אוויר צח, הסרת בגדים המזוהמים בגז, הימנעות משימוש במגבות משותפות והסרת עדשות מגע.
הערות שוליים

1 2 3  Howard Hu et al, Tear Gas—Harassing Agent or Toxic Chemical Weapon? JAMA. 1989;262:660-663
↑  Humane & Experimental Toxicology June 1996 15: 461-465, PJ Anderson, Acute effects of the potent lacrimator o-chlorobenzylidene malononitrile (CS) tear gas
↑  Ben B. Corson, Roger W. Stoughton, REACTIONS OF ALPHA, BETA-UNSATURATED DINITRILES, J. Am. Chem. Soc., 1928, 50 (10), pp 2825–2837
1 2 3 4   Uwe Heinric Possible lethal effects of CS tear gas on Branch Davidians during the Branch Davidians during the FBI raid on the Mount Carmel compound FBI raid on the Mount Carmel compound near Waco, Texas near Waco, Texas April 19, 1993
↑  Kari Blaho-Owens, Crowd-Control Agents, from: Clinical Forensic Medicine: A Physician’s Guide, 2nd EditionEdited by: M. M. Stark, Humana Press Inc., Totowa, NJ
↑  משה נוסבאום, ‏פיתוח נגד מפגינים: רחפן גז מדמיע, באתר ‏מאקו‏, 21 במרץ 2018
↑   יהושע בריינר, המשטרה החלה להשתמש ברחפנים להטלת רימוני גז מדמיע נגד מפגינים, באתר הארץ, 28 באפריל 2021
↑  חשיפה של החולדות לריכוז CS של 4,000 מ"ג למטר מעוקב אוויר ל-5, 10 ו-20 דקות הביאה לתמותה של 3%, 27% ו-83% בהתאמה
↑  Keller, William C. ; Elves, Robert G. ; Bonnin, John C; Assessment of CS (o-Chlorobenzylidene Malononitrile) Environmental Toxicity at Eglin AFB, Florida
↑  THOMAS Richard J. et al.,Acute pulmonary effects from o-chlorobenzylidenemalonitrile Tear Gas: A unique exposure outcome unmasked by strenuous exercise after a military training event, Military medicine 167:136–139, 2002Richard J. Thomas, Philip A. Smith, Dominic A. Rascona, James D. Louthan, Bart Gumpert, Acute pulmonary effects from o-chlorobenzylidenemalonitrile "tear gas": a unique exposure outcome unmasked by strenuous exercise after a military training event, Military Medicine 167, 2002-02, עמ' 136–139
↑  The 2008 Chemical Weapons Convention Review Conference
↑  File/Humiliation%20Rita%20etc%202007.pdf Rita Giacaman et al, Humiliation: the invisible trauma of war for Palestinian youth, Public Health (2007) 121, 563–57
↑  A. M. B. Zekri et al. Acute mass burns caused by o-chlorobenzylidene malononitrile (CS) tear gas Burns Volume 21, Issue 8, December 1995, Pages 586-589
↑  Sjef Orbons, Non-Lethality in Reality. A Defence Technology Assessment of its Political and Military Potential
↑  עוזי ברוך, הגז המדמיע שהורס את השבת, באתר ערוץ 7, 12 במאי 2013
גז מדמיע בנבי סאלח
רימון גז מדמיע עשוי גומי, נקרא גם רימון מנתר.
חיילים עם מטולים לירי רימוני גז מדמיע, ליד גדר ההפרדה בניעלין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4241795-8 
סינתזת CS
רימון גז מדמיע מתפוצץ
ירי גז מדמיע באמצעות מטול. ביתא 2021
שימוש בגז מדמיע נגד מפגינים בצרפת ב-2007
מפגין בנעלין מיידה רימון גז חזרה אל החיילים באמצעות קלע
גז מדמיע נורה אל עבר מפגינים במהלך המחאות בהונג קונג (2014)
הדגמת שימוש בתרסיס גז פלפל
דוד בונפלד

דוד בונפלד (נולד במרוקו ב־1953) כיהן כראש עיריית באר שבע בשנים 1997–1998, ובמשך שנים ארוכות כסגן ראש העיר. הוא איש מפלגת הליכוד ומפלגת "צח" העצמאית. כיהן מ-2011 כיושב ראש הוועדה הקרואה ביישוב ערערה, עד הבחירות אשר התקיימו ב-2013, בהן התמודד על מקום במועצת עיריית באר שבע.
ביוגרפיה

משפחתו של בונפלד עלתה ממרוקו לישראל כשהיה בן שלוש ויושבה במעברת חצרים שבבאר שבע. לאחר מכן עברו להתגורר בשכונה ד' צפון - אזור הנחשב כסמל לעוני בעיר.
עם תום שרותו בצה"ל, החל לעבוד כמחסנאי בחברת רסקו ולאחר מכן התקדם בסולם הדרגות בחברה. בהמשך עזב את רסקו. ב-1985 סיים לימודי תעודה במנהל עסקים, מונה למנהל המחוז הדרומי של חברת "המשקם", וכן לחבר הנהלת מועדון הכדורגל בית"ר באר שבע. במקביל פתח סוכנות לביטוח.
בשנת 1989 נבחר לחבר מועצת העיר מטעם הליכוד. ב־1993, עם פרישת יצחק רגר מהליכוד והקמת "צח" כמפלגה עצמאית, הצטרף גם הוא לתנועה. ב־1996 מונה לסגן ראש העיר. עם פטירתו של רגר, בשנת 1997, מונה לכהן כראש עיריית באר שבע.
בשנת 1998 התמודד בבחירות מול יעקב טרנר, איש חיל האוויר ומשטרת ישראל, שניהל את מוזיאון חיל האוויר בחצרים. בונפלד הפסיד, כשקיבל כ-40 אחוז מהקולות מול 59 אחוז בהם זכה טרנר.
בשנת 2001 כיהן כיועץ ראש הממשלה אריק שרון לענייני חברה ורווחה.
בבחירות של 2003 חבר בונפלד לטרנר ברשימתו "באר שבע 1", והתמודד כסגנו. בונפלד המשיך בקשר עם טרנר ונכנס עמו למועצה גם בשנת 2008. בונפלד כיהן כסגן ראש העיר, במקביל לבעלותו על סוכנות הביטוח וכהונה כיו"ר תאגיד המים "מי שבע". כיהן כיו"ר דירקטוריונים שונים. הוא נחשב לאחד ממקורביו של הרב אלעזר אבוחצירא.
ב-2011 מונה על ידי הממשלה לשמש כראש מועצת היישוב הבדואי ערערה. במסגרת תפקידו פעל לקידום תוכניות בנייה והרחבה של היישוב.
בשנת 2013 התמודד בבחירות על ראשות עיריית באר שבע.
דוד בונפלד מונה בשנת 2014, ליו"ר הוועדה המרחבית לתכנון ובנייה במשרד הפנים. בשל כך, ומחשש לניגוד אינטרסים, חייב היה להתפטר מחברותו במועצה המקומית. בדברי הפרידה ברך דוד בונפלד את ראש העיר וחברי המועצה, והבטיח להמשיך ללוות ולשרת את תושבי באר שבע בכול נושא שיחפצו. בדבריו אמר:"אין ספק כי המועצה המקומית נחשבת כבית השני שלי, הבעתי את מלוא יכולותיי למען העיר שאני מאוד אוהב".
תפקידו החדש כולל אחריות רבה על הרשויות הבדואיות שבהם מתוכננים תהליכי בנייה רבים ופיתוח מואץ בשנים הקרובות.
בונפלד נשוי אב לשלושה. בנו, אלעד, היה כדורגלן מועדון הפועל באר שבע במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים 5238, 17 בנובמבר 2003, עמודים 388-390
↑  ילקוט הפרסומים 5874, 3 בדצמבר 2008, עמודים 655-659
↑  משה פריאל, נחנך אולם קבלת קהל של מי שבע באופקים, באתר nrg‏, 19 בדצמבר 2010
↑  איך הפך נינו של ה"באבא סאלי" לרב השווה 1.3 מיליארד שקל, באתר פורבס ישראל, 11 ביוני 2012
↑  משה פריאל, דוד בונפלד מונה לראש מועצת ערערה, באתר nrg‏, 2 במאי 2011
↑  אורי בינדר, ערערה מתרחבת: הופקדה התוכנית לשכונה חדשה, באתר nrg‏, 27 בפברואר 2012
↑  שי פאוזנר, המדינה מקדמת מגורי בדואים: תוקם שכונה חדשה בערערה, באתר כלכליסט, 24 בספטמבר 2012
↑  גור מוטולה, אוהדי ב"ש לעירייה: "התערבו בניהול המועדון", באתר ynet, 31 במאי 2004
| ראשי עיריית באר שבע |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית החל מ-1844 האימפריה העות'מאנית   (1900–1917) | חג' עלי אל-עטאונה (1900–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי   (1917–1948) | חג' עלי אל-עטאונה (מ-1917) • שייח' חמיד אל-צופי (1922) • שייח' פריח אבו מדין (1922–1924) • חג' חוסין אבוכף (1924–1927) • אבו עאטף • תאג' אל-דין שעת' • שפיק מושתהא |  |
| ישראל מדינת ישראל | מיכאל הנגבי (מושל צבאי) (מ-1948) • דוד טוביהו (מ-1950) • זאב זריזי (מ-1961) • מתתיהו אדלר (יו"ר ועדה קרואה) (1963) • אליהו נאוי (מ-1963) • משה זילברמן (מ-1986) • יצחק רגר (מ-1989) • דוד בונפלד (מ-1997) • יעקב טרנר (מ-1998) • רוביק דנילוביץ' (מ-2008) |  |
אורגנו

ערך זה עוסק במין של צמח מסוג אזובית במשפחת השפתניים; צמח תבלין. אם התכוונתם לענף בכימיה, ראו .
| אזובית פשוטה |
| --- | --- |
 פרחי אורגנו
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: אזובית
מין:: אזובית פשוטה
שם מדעי
 Origanum vulgare ‏לינאוס, 1753
אוֹרֵגָנוֹ (שם מדעי: Origanum vulgare), או בשמו העברי אֲזוֹבִית פְּשוּטָה הוא שיח רב-שנתי ממשפחת השפתניים. עלי האורגנו משמשים לתיבול ונפוצים מאוד במטבח הים-תיכוני בכלל והאיטלקי בפרט.
כמה זני אורגנו נפוצים באזור הים התיכון, וכולם מוגדרים כתבלין. צמח זה מושפע מאוד מתנאי אקלים, והקרקע בה הוא גדל. שלושה זנים עיקריים הנמצאים בשימוש נפוצים באירופה, בעיקר ביוון, בטורקיה, באיטליה ובחצי-האי הבלקני ובמערב אסיה.
מקור השם

מקור השם origanum בשפה היוונית. orus=הר ו-ganus=שמחה, היינו: "שמחת ההר". ככל הנראה, היה השיח נפוץ על ההרים והגבעות. כבר בקרב היוונים והרומאים, זכה האורגנו למקום של כבוד כצמח מרפא מוביל (המילה vulgaris משמעה: נפוץ, עממי). היוונים נהגו לעטר את ראשי הזוגות הנישאים בענפי אורגנו כנגד עין הרע ולמזל טוב.
בימי הביניים ייחסו לצמח סגולות נוספות והשתמשו בו להגנה מפני כישוף.
אורגנו כתבלין

עוד בתקופה העתיקה, ביוון וברומא השתמשו באורגנו לתיבול מאכלים שונים. טעם האורגנו ארומטי, חם וקצת מריר. האורגנו משתנה בעוצמתו: איכות טובה היא חזקה ומרדימה את הלשון, אך אורגנו שהסתגל לאקלים קר יותר הוא בעל טעם מתון יותר.
ביחד עם ריחן (בזיליקום), האורגנו הוא מאפיין בולט של המטבח האיטלקי, בו הוא נחשב להכרחי, בכל הקשור לרוטבי עגבניות, ירקות מטוגנים ובשר על הגריל.
אורגנו יכול להתווסף לכבישת זיתים וצלפים, ובשונה מרוב צמחי התיבול האיטלקיים, מתאים גם למאכלים חריפים, הנפוצים בדרום איטליה.
במטבח הצרפתי משמש האורגנו אחד המרכיבים בתערובת התבלינים הרב דה פרובאנס, ויש לו חשיבות גם במטבח הספרדי והיווני.
אורגנו כתבלין > מאכלים שכיחים עם אורגנו

המנה המזוהה ביותר עם אורגנו היא הפיצה, הפופולרית בדרום איטליה כבר מאות שנים. בעבר השתמשו בבזיליקום וכיום משתמשים באורגנו. בנוסף הוא נפוץ ביותר ברוטבי פסטות שונים.
האורגנו המקסיקני בעל טעם חזק במיוחד, פופולרי במקסיקו ובדרום ארצות הברית. משתמשים בו לתיבול מאכלי צ'ילי ומנות מקסיקניות אחרות. לשימוש זה הוא מעורב עם סוגים שונים של פלפלי צ'ילי, פפריקה, כמון, שום מיובש ובצל.
אורגנו כצמח מרפא

בימי קדם נעשה בצמח שימוש נרחב לריפוי פצעים וחבלות וכן לריפוי של מחלות דרכי העיכול, מערכת הנשימה, כאבי שיניים, בעיות לב ולהרגעה. היוונים הקדמונים השתמשו באורגנו להכנת רטיות לטיפול בפצעים ובכאבי שרירים. הרפואה הסינית המסורתית משתמשת באורגנו להקלה על חום, הקאות, שלשול, צהבת וגירוד בעור.