לוויינים ישראליים
פרויקטי לוויינים שבוטלו

פרויקט אביר היה הניסיון הראשון של חברת רפאל בתחילת שנות ה-80 לפתח לוויין צילום במשקל כ-240 ק"ג אך הפרויקט בוטל בשל בחירת משרד הביטחון בלוויין אופק בפיתוח היריבה תע"א שנבנה במפעל מבת, ובוצעה העברת הידע הטכנולוגי ממיזם אביר לשימוש המפתחים של לוויין אופק.
פרויקט DIAMANT-דוד בשיתוף סוכנויות החלל של ישראל וגרמניה בתחילת שנות ה-90 היה הניסיון הראשון של חברת אל-אופ בפיתוח מצלמה מולטי ספקטרלית לשימוש מדעי ומחקרי ללוויין שהייתה אמורה לבנות חברת OHB הגרמנית. אף שהפרויקט לא התממש לשיגור בפועל, שיתוף הפעולה איפשר מכירת מצלמה ללוויין המדעי הדרום קוריאני KOMPSAT-2 ששוגר ב-2006 וכן ללווייני המדע ונוס הישראלי-צרפתי ששוגר ב-2017 ושלום הישראלי-איטלקי שישוגר בעתיד. כיום חברת OHB הגרמנית משתפת פעולה עם תע"א וגופים ישראליים נוספים בפיתוח נחתת חלל המיועדת לנחות על הירח על בסיס הגשושית בראשית.
טלסקופ החלל טאווקס מתוצרת אל-אופ במיזם משותף עם סוכנות החלל הישראלית שפיתוחו החל כבר בשנות ה-90, יועד להיות מורכב על לוויין התקשורת ההודי GSAT-4 בשיתוף פעולה עם משרד המדע והטכנולוגיה וסוכנות החלל ההודית, (לאחר שנשללה אפשרות לשגר אותו על לוויין ייעודי ישראלי או כשיתוף פעולה עם פרויקט טלסקופ החלל SRG שתכננה לבנות ברית המועצות ולאחר מכן רוסיה). בשל בעיות משקל ופעולת המשגר ההודי הוחלט לבטל את שיתוף הפעולה והטלסקופ הושב ארצה ב-2010 והוחלט שלא לשגרו כלל. הפיתוח מאחורי הטלסקופ סייע לאל-אופ בפרויקט טלסקופ החלל העתידי ללוויין ULTRASAT[דרוש מקור].
ללוויין טכסאט המדעי שפותח בטכניון, תוכננה ב-1997 גרסת ייצוא מסחרית בשיתוף התעשייה האווירית וחברת אל-אופ כלוויין צילום בשווי 8 מיליון דולר לכל לוויין (או יכולת לשווק את מטעד הצילום בנפרד להרכבה על לוויינים אחרים) שנועדה לאפשר עד 100 לווייני צילום בפריסה גלובלית, תקשורת עם הלוויין דרך האינטרנט, 40-20 תחנות קליטת שידורים קרקעיים ועוד.
LENS (קיצור של Lunar Experimental Nano Satellite) הוא מיזם של סטודנטי הטכניון מ-2005 לבנות ננו לוויין לחקר הירח ש"ירכב" על גבי הגשושית ההודית "צ'אנדריאן 1" (שוגרה לירח ב-22 באוקטובר 2008) או במשימת חלל אחרת לירח ושם יתרחק מהגשושית 50 ק"מ ומשימתו למדוד ולמפות את שדה כוח הכבידה של הירח ושינויים בו באמצעות מדידתו בקרני לייזר מהגשושית לפני הירח ולננו לוויין הסמוך וכן לשאת מצלמה שתצלם את החללית שנשאה אותו. הננו לוויין נועד להיות בגודל 30X25X20 ס"מ ומשקל עד 10 ק"ג. הפרויקט הזה לא נבחר לבסוף להצטרף לניסויים שנשאה "צאנדריאן 1".
ב-2006 עמותת INSA‏ (Israel Nano Satellite Assosiation) החלה את בניית הלוויין הזעיר הישראלי הראשון "אינקליין 1" (ע"ש ד"ר מרסל קליין), הלוויין נבנה ותוכנן בשיתוף פעולה של מהנדסים ותלמידי תיכון. הוא נועד לשרת את קהילת חובבי הרדיו ולהכיל מספר ניסויים מדעיים. הלוויין תוכנן לשיגור כבר ב-2011 אך שיגורו נדחה מספר פעמים ולבסוף הוחלט שלא ישוגר. גודלו של הלוויין 10X10X34.5 ס"מ, משקלו 3.4 ק"ג והוא יועד לשיגור לגובה 650 ק"מ. תוחלת פעולתו הייתה צפויה לכשלוש שנים. הלוויין מוצג במפעל מב"ת חלל.
הסוכנות לחקר החלל הישראלית (סל"ה) התמודדה בתחרות של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א לבניית חללית לחקר ומיפוי כוכב נוגה והציעה חללית המבוססת על לוויין המכ"ם טכסאר שיועדה לשיגור ב-2015. הגשושית כונתה MuSAR. בפועל נאס"א בחרה במימון תוכניות מחקר אחרות ולא בהצעה הזאת[דרוש מקור].
על פי הסכם שנחתם ב-26 במאי 2011, נועד לקום בעיר טומסק בסיביר, רוסיה, מיזם ישראלי-רוסי בשם (Russian Israeli Nanosatellite Initiatives) ר"ת RINI לבניית ננו לוויינים. את הננו לוויינים תכננו לפתח בשיתוף פעולה תעשיות החלל האזרחיות והאקדמיות של שתי המדינות. מהצד הישראלי ייצגו את המיזם החברות Astelion ו-SPACECIALIST. אך המיזם לא מומש[דרוש מקור]. חברת SPACECIALIST מציינת[דרושה הבהרה] שיתופי פעולה בינלאומיים אחרים בתחום פיתוח הננו לוויינים.