stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויטוריו אמדאו הראשון, נסיך קריניאנו
משפחתו

ב-7 בנובמבר 1714 התחתן ויטוריו אמדאו עם מריה ויטוריה מסבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה וז'אן בטיסט דה אלבר דה לינה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
ג'וזפה ויטוריו אמדאו, נסיך סבויה (1716)
אנה תרזה, נסיכת סבויה (1715–1787), התחתנה עם שארל דה רואן, נסיך סוביז
לואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו (1721–1778)
ויטוריו אמדאו, נסיך סבויה (1722)
בת (1729)
הקלר וקוך G36

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רובה סער
 נגזרות:  ראה גרסאות
 תכנון:  הקלר וקוך, 1990
 מדינה מייצרת:  גרמניה גרמניה
 יצרן:  הקלר וקוך 
 מעצב:  הקלר וקוך 
 תקופת השימוש:  1997–הווה (כ־27 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת קוסובו, מלחמת הסמים במקסיקו, המלחמה בדרום אוסטיה, מלחמת עיראק, מלחמת אפגניסטן, ההתקוממות בלוב 
 יחידות שיוצרו:  260,000 
 מידע טכני
 קליבר:  5.56x45 מ"מ נאט"ו
 פעולה:  רובה אוטומטי: גז, בריח מסתובב
 הזנה:  מחסנית
 כוונות:  רפלקס, כוונת טלסקופית
 אורך כולל:  999 מ"מ
 אורך קנה:  480 מ"מ (G36)
 משקל ריק:  כ-3.6 ק"ג
 קצב אש:  750 כדורים לדקה
 מהירות לוע:  920 מטר לשנייה
 טווח אפקטיבי:  200–800 מטר
 
ה-G36 הוא רובה סער שתוכנן בשנות ה-90 המוקדמות ומיוצר בגרמניה על ידי חברת הקלר וקוך. הוא הרובה הסטנדרטי של הצבא הגרמני והצבא הספרדי, בנוסף יש לו גרסאות רבות המשמשות לאכיפת חוק ולשימושים צבאיים אחרים.
כתוצאה מבעיות דיוק שנמצאו ברובה, החל הצבא הגרמני בבחינת חלופות ל-G36 כרובה הסדיר של הכוחות, ב-2022 נבחר ה-הקלר וקוך HK416 שנמצא כיום בתהליך החלפת ה-G36.
היסטוריה

הקלר וקוך התחילה לעצב את הרובה בשנת 1990, כשהצבא הגרמני ביקש מהם רובה סער חדש שיחליף את ה-G3 משנות החמישים. שתי חלופות אחרות ל-G3, ה-G11 וה-G41 נדחו בשנות השמונים.
בשביל פיתוח הרובה החברה שאלה את התכונות מרובים ישנים יותר והוסיפה תכונות חדשות. מערכת הירי דומה ל-M16, ומשתמשת בגז ובבריח מסתובב.
ה-G36 שימש בסיס לרובה ה-XM8 שפותח לתוכנית הנשק האישי בצבא ארצות הברית. הרובה לבסוף בוטל בשנת 2005.
גרסאות

G36K - גרסה מקוצרת הזהה ל-G36 הרגיל אך קצרה וקלה ממנו.
G36C - גרסה מקוצרת וקלה עוד יותר המצוידת גם במסילת פיקטיני.
MG36 - מקלע קל.
G36E - גרסה לייצוא. יש גם גרסאות ייצוא ל-G36C, ל-G36K ול-MG36.
SL8 - גרסה אזרחית חצי-אוטומטית.
משתמשות

אלבניה אלבניה - מספר מוגבל של רובים מדגם G36C, בשימוש כוחות מיוחדים.
אוסטרליה אוסטרליה - דגמי G36C.
בלגיה בלגיה
ברזיל ברזיל - דגמי G36K.
קנדה קנדה - בשימוש משטרת ויקטוריה.
קרואטיה קרואטיה - מספר מוגבל של רובים, בשימוש כוחות מיוחדים של צבא ומשטרה.
אסטוניה אסטוניה - מספר יחידות משתמשות במספר מועט של רובים.
פינלנד פינלנד
צרפת צרפת - בשימוש ה-GIGN וה-RAID (כוח קומנדו צרפתי).
גרמניה גרמניה - בשימוש סטנדרטי של הבונדסוור (דגמי G36 ,G36A1 ,G36A2 ,G36K G36C). נמצא גם בשימוש המשטרה הגרמנית.
גאורגיה גאורגיה - נמצא בשירות הצבא הגאורגי (יחידות מובחרות), ומשמר הנשיאות.
יוון יוון - נערכים מגעים להזמנה של 112,370 יחידות של דגם ה-G36.
איסלנד איסלנד - בשירות המשטרה האיסלנדית.
אינדונזיה אינדונזיה - בשירות הצבא האינדונזי והצי (דגמי G36C ו-G36K).
אירלנד אירלנד - בשירות הכוחות המיוחדים של אירלנד.
איטליה איטליה - בשירות הצבא האיטלקי והכוחות המיוחדים.
ירדן ירדן - דגם ה-G36C מופעל על ידי הכוחות המיוחדים הירדניים.
לטביה לטביה - דגם ה-G36KV, הוא הרובה הסטנדרטי של הצבא של לטביה והכוחות המיוחדים.
מלזיה מלזיה - בשימוש הצבא המלזי וכוחות המשטרה.
ליטא ליטא - הצבא הליטאי רכש את דגמי ה-G36V וה-G36KV ב-2007.
מקסיקו מקסיקו - בשימוש כוחות האכיפה השונים, לרבות הצבא המקסיקני, המשטרה והכוחות הפדרליים. ב-2009 יקבל הצבא המקסיקני מימון כדי להתחיל לעבוד על דגם ה-G36V.
הולנד הולנד - מספר כוחות משטרה.
נורווגיה נורווגיה - בשירות הצי הנורווגי.
הפיליפינים הפיליפינים - בשירות חיל הים והמשמר הנשיאותי.
פולין פולין - המשטרה הפולנית (דגמי G36C ו-G36K), כוחות מיוחדים (G36K, G36), כוחות הקומנדו של הצי (G36KV), משמר ההגנה של הממשלה (G36K, G36KV,G36C), אגרון ההגנה הפנימי (G36C) ולשכת החקירות (G36C).
פורטוגל פורטוגל - בשירות הצי הפורטוגלי, חיל האוויר והמשטרה הצבאית.
רומניה רומניה - דגם ה-G36KV נמצא בכמה כוחות קומנדו של הצבא הרומני.
סינגפור סינגפור - כוחות מיוחדים של סינגפור.
סלובקיה סלובקיה - דגם ה-G36KV וה-G36C נמצאים, במספרים קטנים, בשימוש במשטרה הסלובקית.
סלובניה סלובניה - במימוש מצומצם של כוחות הלחימה בטרור של סלובניה.
ספרד ספרד - ה-G36E נמצא בשירותי הכוחות הספרדיים השונים. 75,219 יחידות נרכשו והחלו להישלח החל משנת 1999, והסתיימו בשנת 2005. 60,000 יחידות בשימוש הצבא הספרדי. 7,559 יחידות בשימוש הצי. 7,660 יחידות בשימוש חיל האוויר הספרדי.
שוודיה שוודיה - בשירות הכוחות המיוחדים השוודיים.
תאילנד תאילנד - דגם ה-G36C בשירות הצי התאילנדי.
בריטניה בריטניה - בשירות הכוחות המיוחדים הבריטיים.
ארצות הברית ארצות הברית - בשירות כמה מחלקות משטרה, בכמה מדינות בארצות הברית ומספר כוחות צבא (בעיקר כוחות הנמצאים בפעילות בחו"ל).
האו"ם האו"ם - כוחות הביטחון של האו"ם (בעיקר דגם ה-Safety).
חיילי הצבא הגרמני המצוידים בהקלר וקוך G36
חייל לטבי מחזיק הקלר וקוך מדגם G36KV מצויד במטול רימונים
חיילים אמריקניים מפעילים את רובה ה-G36 בעת אימון בקוסובו
וינדונוס

וינדונוס (בלטינית: Vindonnus, מקלטית: "אור בהיר") היה אל במיתולוגיה הקלטית שמקדש לו היה ממוקם באסארויי (בסמוך לשאטיון-סיר-סן בבורגונדי שבצרפת של ימינו).
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית זוהה וינדונוס עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית.
באתר מקדש האל שהתגלה התגלו מנחות שהובאו לאל - חלקן עשויים עץ אלון וחלקן אבן. המנחות היו בצורת ידיים המביאות פירות או עוגה. מנחות אחרות שהתגלו היו בצורת חלקי גוף נגועים במחלה, בבקשה מהאל שירפא נגעים אלה. מרבית המנחות היו בצורת עיניים - דבר המעיד על האמונה ביכולת האל לרפא נגעי עיניים (ומסביר את שמו של האל).
לקריאה נוספת

Miranda Green, Dictionary of Celtic Myth and Legend, Thames and Hudson Ltd., London, 1997
Miranda Green, Celtic Myths,University of Texas Press, 1995
Miranda Green, The Celtic world, Routledge, 1996
הקלעים החופשיים

הקלעים החופשיים (בצרפתית: Francs-tireurs), היו כוח צבאי צרפתי בלתי סדיר, אשר הופעל במלחמת צרפת–פרוסיה. לעיתים שימש שם זה, בהשאלה, עבור ארגוני התנגדות לכיבוש הגרמני בצרפת, בשתי מלחמות העולם.
רקע

בשורת המלחמות, אשר היוו חלק מאירועי המהפכה הצרפתית, פעלו, לצד הגופים הצבאיים הסדירים, כוחות קלים של חיל רגלים, אשר פעלו מחוץ למסגרתם. אלה כונו בשם 'קלעים חופשיים'. בשנת 1867, בעת משבר לוקסמבורג, אליו נלווה חשש מפני מלחמה עם פרוסיה, התארגנו בצפון מזרח צרפת מועדוני קליעה אזרחיים. חבריהם של אלה, היוו גרעין לכוחות רגליים קלים, אשר נועדו להצטרף לכוחות המיליציה באזורי מגוריהם. לעת עתה הם התארגנו באופן רופף, ללא מדים, ובחרו לעצמם את קציניהם. כן התנגדו חברי אותם מועדונים לכל הניסיונות להכפיפם לפיקוד צבאי.
'הקלעים' במלחמת צרפת–פרוסיה

עם פרוץ מלחמת צרפת-פרוסיה, ביולי 1870, החל הפיקוד הצבאי הצרפתי בביצוע צעדים שונים שנועדו להכניס את 'הקלעים', אשר אבו לשמור על עצמאותם, תחת סמכותו. בספטמבר נכנע הקיסר נפוליאון השלישי ובראש הממשלה הרפובליקנית, אשר המשיכה במלחמה, עמד לאון גמבטה. לזמן מה עלו בקרב ממשלו של גמבטה הרהורים אודות מלחמת גרילה נרחבת, ובה יכולים 'הקלעים' למלא תפקיד חשוב. על פי אותן דעות, הצבא הסדיר הובס, בעיקר בשל אוזלת ידו של הפיקוד, בעוד החיילים עצמם לחמו היטב. במלחמה מבוזרת יותר, התלויה פחות בפיקוד הגבוה, יוכל כושרו של הלוחם הצרפתי לבוא יותר לידי ביטוי. כן נתמכו אותן דעות בכך שהצבא הגרמני, המסודר עד מאוד והמאורגן כהלכה למלחמה סדירה, עשוי, דווקא מסיבות אלה, להתגלות כפגיע לסוג לוחמה כזה. יתרה מזו, פגיעותו של הצבא הגרמני אמורה לגדול ככל שיעמיק בחדירתו לתחומי צרפת, שכן פריסתו תידלדל בהכרח. בכל זאת, נתנה הממשלה הצרפתית עדיפות ראשונה להקמת צבא סדיר גדול. בנוסף, החליטה הממשלה הצרפתית החדשה, ב-29 בספטמבר, להעמיד את 'הקלעים' תחת פיקוד הצבא, ותהליך הכפפתם הושלם עד לנובמבר 1870. 'הקלעים', אשר בשורותיהם התייצבו כ-75,000 לוחמים, גויסו לעיתים ליחידות הצבא השונות, אך לרוב הם הופעלו בקבוצות קטנות, שגודלן נע בין עשרות למאות לוחמים, בשיטות גרילה. רוב היחידות, אך לא כולן, היו מקומיות. בין הלוחמים הלא מקומיים היו גם מתנדבים זרים אשר הצטרפו למלחמה לצד צרפת ביוזמתו של ג'וזפה גריבלדי. ללוחמים לא היו מדים אחידים, ולחלקם לא היו מדים כלל.
כך, 'הקלעים' חיבלו בדרכים ובקווי תקשורת בהם השתמשו הגרמנים. כן תקפו 'הקלעים', בעיקר בלילה, סיורים ועמדות מבודדות של הגרמנים, ולעיתים נקטו נגדם בטרור אישי. כן שחררו ה'קלעים', במספר מקרים, שבויים שהולכו בשיירות רגליות. במספר מקומות, כמו סן-קנטן, 'הקלעים' הצליחו לעכב, לזמן מה, את כיבושם על ידי הגרמנים. במקומות אחרים, בעיקר כאלה שהיו קשים לגישה ולתנועות, הצליחו 'הקלעים' לגרום לגרמנים קשיים זמניים. מספר האבדות שגרמו ה'קלעים' לצבא הגרמני היה למעלה מאלף, ו'הקלעים' אכן אילצו את הגרמנים להקצות אחוז ניכר מצבאם - עד רבע ממצבת הכוחות שבצרפת - למשימות שמירה ואבטחה בעורף. הגרמנים, מצידם, הגיבו ביד קשה, העלו כפרים באש, והוציאו להורג בני ערובה. 'קלעים' שנתפסו לא נהנו מזכויות של שבויי מלחמה, ובכל מקרה, אמנות האג טרם נחתמו באותה תקופה.
מעבר לחוסר הביטחון הכללי, אשר השרו מבצעי 'הקלעים' על הצבא הגרמני, היו להם מספר הישגים נקודתיים. ב-27 באוקטובר כבשו 'הקלעים' את הכפר לה בורז'ה (בעבר, במאה ה-20, נמל התעופה של פריז), דבר שהיה לו משמעות מורלית בעת שהצרפתים הגנו על בירתם, אלא שהגרמנים חזרו וכבשו אותו לאחר ארבעה ימים. אחד המבצעים המוצלחים של 'הקלעים', ב-22 בינואר 1871, היה פיצוץ גשר מסילת הברזל בפונטנואה שעל המוזל (Fontenoy-sur-Moselle). אלא שבשלב זה, בו נכנעה פריז, לא הייתה לכך משמעות צבאית אמיתית.
בצבא הצרפתי לא התגלתה התלהבות באשר לפעילות 'הקלעים', בין היתר, כיוון שעצם קיומם טשטש את האבחנה בין אזרח לחייל, עם כל הבעיות המשמעתיות, המשפטיות ואף המבצעיות, הכרוכות בכך. ואכן, 'הקלעים', לפחות בחלקם, התגלו כבעלי משמעת לקויה, שלעיתים הגיעה למעשי גזל מן האוכלוסייה שבקרבה פעלו. כך, רבים מהם התייצבו ביחידותיהם ועזבו אותן כרצונם. הם לא הצליחו מעולם לנהל מאבק צבאי רצוף, ובעיקר, לא הצליחו לסחוף אחריהם למאבק את העם הצרפתי בכללו. הצרפתים, כמו הכובשים הגרמנים, העדיפו בדרך כלל את שימור המסגרת והמשמעת האזרחית בצרפת, אשר תופעת 'הקלעים' איימה לערער. כן נרתעו הצרפתים ממה שנראה להם כאיום להרוס את ארצם בצעדי עונשין גרמניים, ללא תוחלת אמיתית.
אחרית דבר

בשתי מלחמות העולם חזרו צרפת וגרמניה, יורשתה של פרוסיה, ונלחמו זו בזו, ובשתיהן נכבשה טריטוריה צרפתית נרחבת על ידי הגרמנים.
במלחמת העולם הראשונה הביאה ההתנסות הגרמנית בתופעת 'הקלעים', לידי נקיטת אמצעים חמורים כנגד כל גילוי של תופעת התנגדות צבאית, צרפתית או בלגית, אשר התגלתה לאחר נסיגת הצבאות הסדירים. הדבר התבטא, בין היתר, בצעדי עונשין, או מניעה, אכזריים, כולל הוצאות להורג בהיקף נרחב, הן של חשודים, הן של בני ערובה מקרב האוכלוסייה האזרחית. כן גרמו הגרמנים בתגובה להרס רב במקומות יישוב בשטחי הכיבוש. בפועל, רבים מאותם קלעים חופשיים, כפי שכינו אותם הגרמנים, היו חיילים סדירים בשלבי נסיגה.
הקלעים החופשיים היוו השראה לתנועת ההתנגדות לגרמנים שקמה בהמשך לכיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה. ביולי 1940, מעט לאחר תבוסת צרפת לגרמנים, הוכרז על הקמת תנועת 'הקלעים החופשיים והפרטיזנים' (בצרפתית: Francs-tireurs et partisans, FTP). זו הייתה חלק מתנועת המחתרת הצרפתית באותה מלחמה.
לקריאה נוספת

זאב לקויר, גרילה, הוצאת מערכות, 1979.
'קלע חופשי' בפעולה בהרי הווז' בעת מלחמת צרפת–פרוסיה
לכידתו של 'קלע חופשי', ציור של קארל יוהאן לש (Carl Johann Lasch).
ויטוריה סטובל

ויטוריה דה סטובל (בפורטוגזית: Vitória de Setúbal; בשמו הרשמי: מועדון כדורגל ויטוריה, Vitória Futebol Clube) הוא מועדון כדורגל פורטוגזי מהעיר סטובל המשחק בליגה הפורטוגלית השלישית. המועדון בתחילתו נוסד תחת השם "מועדון כדורגל בונפים" (שעל שמו נקרא אצטדיון הקבוצה כיום), אך החל משנת 1910 שמו נקרא כפי שהוא היום תחת המוטו בפורטוגזית :"A Vitória será nossa" (הניצחון שייך לנו).
הקבוצה זכתה בגביע הפורטוגלי 3 פעמים ובגביע הליגה הפורטוגזית פעם אחת.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-20 בנובמבר 1910 והעפילה לראשונה לליגה הבכירה בעונת 1934/1935. בין השנים 1964 ל-1974 הגיעה הקבוצה לשיאה כאשר היא זכתה בשני גביעים ב-1964/1965 וב-1966/1967. בזכייה הראשונה גברה הקבוצה על בנפיקה בגמר 3-1. לאחר שבעונה הבאה הגיעה לגמר פעם נוספת, אך הפסידה 1-0 לבראגה, הקבוצה זכתה בגביע שוב כשניצחה את אקדמיקה דה קוימברה 3-2 לאחר הארכה. בעקבות הזכיות בגביע, הקבוצה הורשתה להשתתף בגביע אירופה למחזיקות. בעונת 1965/1966 הקבוצה הוגרלה בסיבוב הראשון לשחק נגד קבוצת ארהוס הדנית, אך הודחה לאחר שהפסידה 4-2 במצטבר. בעונת 1968/1969, לאחר זכייתה השנייה בגביע, הקבוצה הודחה בסיבוב השני של הטורניר לאחר שהובסה על ידי באיירן מינכן 7-3 במצטבר.
ההישג המשמעותי ביותר בזירה האירופית היה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970 כאשר הדיחה את בסיבוב השני את ליברפול. בסיבוב הבא היא הודחה כשסיימה בהפסד 2-1 להרטה ברלין במצטבר. בעונת 1973/1974 סיימה הקבוצה במקום השלישי - מיקום השיא שלה, בפער של ארבע נקודות מהאלופה ספורטינג ליסבון. בשנות ה-80 הקבוצה ירד מגדולתה, ובילתה במשך כעשרים שנה בין הליגה הראשונה לליגה השנייה. בעונת 2004/2005 הקבוצה העפילה חזרה לליגה הבכירה. בנוסף, בעונה זו היא זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-1 על בנפיקה בגמר.
לאחר עונת 2019/2020 הקבוצה הייתה אמורה לרדת לליגת המשנה, אך בעקבות בעיות תקציביות היא התחילה לשחק בליגה השלישית בחשיבותה.
תארים

הגביע הפורטוגלי: 3
מחזיקת הגביע: 1964/1965, 1966/1967, 2004/2005
גביע הליגה הפורטוגלית: 1
2007/08
שחקני עבר מפורסמים

פורטוגל פאולו פריירה
פורטוגל ריקארדו קרבאליו
קמרון אמיל אמבמבה
ניגריה ראשידי יקיני
פורטוגל ז'ואאו מריו
פורטוגל אנדרה ז'ראלדש
וינד (להקה)

| --- | --- |

 מקום הקמה:  גרמניה המערבית 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  פוליגראם 
 פרסים והוקרה:  Goldene Stimmgabel (1985) 
 www.gruppewind.de
 
וינד (בגרמנית: Wind) היא להקה גרמנית.
היסטוריה

הלהקה הוקמה ב-1985 על ידי המלחינה האנה הלר (Hanne Haller), אליה הצטרפו שישה חברים נוספים, מאוחר יותר התחבר ללהקה הזמר ריינר הוגלמייר (Rainer Höglmeier) כסולן.
הלהקה ייצגה את גרמניה באירוויזיון 3 פעמים:
באירוויזיון 1985, הם הופיעו בתחרות עם השיר "Für alle". הם סיימו במקום השני.
באירוויזיון 1987, הם הופיעו בתחרות עם השיר "Laß die Sonne in dein Herz". הם סיימו במקום השני.
באירוויזיון 1992, הם הופיעו בתחרות עם השיר "Träume sind für alle da". הם סיימו במקום ה-16.
הלהקה הוציאה להיטים רבים ועד 1997 הוציאו יותר מ-15 סינגלים.
היא זכתה שלוש פעמים במצעד הלהיטים של ערוץ הטלוויזיה ZDF.
ב-1998 הם ניסו לייצג שוב את גרמניה באירוויזיון אך לא זכו בתחרות המקדימה.
לאחר שמספר חברים עזבו את הלהקה, מ-2010 משמשת הלהקה כשלישייה מוזיקלית.
חבל הרוהר

.
מיקומו של חבל הרוהר בגרמניה
מפת חבל הרוהר
בית הכנסת באסן, הגדול בגרמניה
חבל הרוהר (בגרמנית: Das Ruhrgebiet; מבוטא "חבל הרוּר") הוא אזור כפרי ועירוני במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. רוב חבל הרוהר נחשב לחלק מאזור נורדריין (צפון הריין); חלקיו המזרחיים נחשבים לחלק מאזור וסטפאליה. לאורך החבל זורם נהר הרוהר, יובל של הריין. שטחו של האזור: 4,500 קמ"ר.
חבל הרוהר היה ועודנו אזור תעשייתי חשוב, הגם שדגשיו עברו מייצור ברזל פלדה ופחם לתחומי תעשייה אחרים.
ערי החבל

האזור, השוכן במערב המדינה, רק כמה עשרות קילומטרים מהגבול עם הולנד, כולל בתחומו ערים רבות ומהווה את האזור המטרופוליטני הגדול ביותר בגרמניה, והרביעי בגודלו באירופה (אחרי מוסקבה, לונדון ופריז), עם 5.5 מיליון תושבים. מתוך 50 הערים הגדולות בגרמניה, 10 נמצאות בחבל הרוהר. ארבע ערי הרוהר החשובות והגדולות ביותר הן, לפי סדר גודלן:
דוֹרטמוּנד: העיר השמינית בגודלה בגרמניה. נוסדה בשנת 880. נחשבת לעיר הירוקה ביותר בחבל הרוהר: כמחצית משטחה מוקדש לפארקים וליערות.
אֶסֶן: העיר התשיעית בגודלה בגרמניה. באסן נמצא בית הכנסת הגדול בגרמניה; בית העירייה של אסן הוא הגבוה בגרמניה (106 מטרים). זוהי עיר תאומה של תל אביב מאז 1991.
דויסבורג: בתחומה נשפך נהר הרוהר אל הריין. נוסדה בשנת 883. גובלת מדרום בדיסלדורף. נמלה הענק של העיר, הקרוי דואיספּוֹרט (Duisport), הוא הנמל הפנימי (שוכן על גדות נהר) הגדול בעולם, והנמל השני בגודלו בגרמניה (אחרי נמל המבורג). דויסבורג היא מרכז תעשיית הפלדה של גרמניה; למעלה משליש מהפלדה בגרמניה מיוצרת בעיר זו. ב-1999 נחנך מחדש בית הכנסת בעיר, אשר נחרב על ידי הנאצים ב-1938.
בוכום: עד למהפכה התעשייתית הייתה עיירה קטנה; בין השנים 1850 ו-1890 גדלה אוכלוסייתה פי 10. בעיר הוקמו מכרות פחם רבים, אשר כולם נסגרו בין 1960 ו-1973. המכרות הוחלפו בתעשיית רכב ענפה; תולדות המכרות מוצגות ב"מוזיאון הכריה הגרמני", אשר נפתח בעיר. אוניברסיטת בוכום, אשר נוסדה ב-1965, הייתה הראשונה בחבל הרוהר.
המעבר בין הערים רציף והגבולות מטושטשים, כך שבמובנים מסוימים היחס אל האזור הוא כאל עיר אחת גדולה - זאת מבחינה רשמית ולא-רשמית כאחד. דוגמה רשמית: האוניברסיטאות באסן ובדואיסבורג אוחדו בשנת 2003 לאוניברסיטה משותפת.
חבל הרוהר בעבר ובהווה

בתור החבל התעשייתי ביותר בגרמניה סבל החבל רבות ממלחמות העולם: אחרי מלחמת העולם הראשונה, השתלטו הצרפתים על החבל על מנת לקבל פיצויים מגרמניה (לפירוט ראו רפובליקת ויימאר); במהלך מלחמת העולם השנייה סבל החבל מהפצצות כבדות ביותר של בעלות הברית, אשר הפכו אותו לעיי חורבות.
החבל נחשב, כאמור, לאזור תעשייתי ותיק, מהראשונים שקמו באירופה. עד לא מזמן שלטו באזור מפעלי תעשייה כבדה, רכב ומתכות. בנוסף, היו באזור מכרות פחם רבים. בשנים האחרונות עובר החבל "מיתוג מחדש" ומנסה לשנות את תדמיתו התעשייתית והאפורה. למעשה, רק 37% משטח החבל הם שטח בנוי. 40% מהווים שטח חקלאי ו-23% הם אגמים ויערות. זיהום האוויר, אשר היה נפוץ למדי בערי החבל בשנות ה־60 וה־70, נעלם כמעט כליל.
את מכרות הפחם והמפעלים הכבדים החליפו בשנים האחרונות מוסדות תרבות מהראשונים במעלה בגרמניה, כגון בתי אופרה, היכלי קונצרטים ופארקי שעשועים. ה-Deutschlandexpress בעיר גלזנקירכן (Gelsenkirchen) היה עד לשנת 2001 מתחם דגמי הרכבות הגדול בעולם (כיום המתחם הגדול בעולם נמצא אף הוא בגרמניה, בעיר המבורג). למרות שחבל הרוהר אינו מהווה יעד תיירותי אופייני, תיירים רבים המתעניינים בתולדות המהפכה התעשייתית מבקרים בהמוניהם במוזיאונים השונים בחבל ובכמה מפעלים ומכרות לשעבר, אשר נפתחו לציבור. בנוסף, קיים בחבל הרוהר מספר רב מאוד של טירות עתיקות ושל חורבות בעלות ערך היסטורי, אשר מושכות גם הן מספר ניכר של תיירים.
ויליאם בויד (שחקן)

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1895 הנדרייסבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  12 בספטמבר 1972 (בגיל 77) לגונה ביץ', ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1918 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם בויד (באנגלית: William Boyd; ‏ 5 ביוני 1895 - 12 בספטמבר 1972) היה שחקן קולנוע אמריקאי. בויד התפרסם בדמות הבוקר הצווחני "הופלונג קסידי" (Hopalong Cassidy), דמות שאותה גילם ב-66 סרטים החל משנת 1935. הוא הופיע כדמות זו על גיליון השער של טיים מגזין ב-27 בנובמבר 1950.
בזכות תרומתו הרבה לקולנוע האמריקאי זכה בויד למשבצת בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה

ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה (באיטלקית: Vittorio Amadeo III; ‏26 ביוני 1726 – 16 באוקטובר 1796), היה מלך סרדיניה בשנים 1773–1796.
ביוגרפיה

ויטוריו אמדאו נולד ב-26 ביוני 1726 בטורינו לקרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה ולפוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט.
ב-20 בפברואר 1773 מת אביו קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, וויטוריו אמדאו עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו לשלטון החל ויטוריו אמדאו לשפר את הביורוקרטיה במדינה ולייעל את הצבא. בנוסף, התחיל ויטוריו אמדאו לשפר את נמל ניצה, את הסכרים בארצה, ואת הכביש של קוטה בואילטה.
בפרוץ המהפכה הצרפתית נטל ויטוריו אמדאו תחת חסותו את רוזנויות ארטואה ופרובאנס, שהיו בשליטת בני משפחתו. בהמשך הצטרף לקואליציה הראשונה נגד צרפת. בשנת 1796 הנהיג נפוליאון צבא של 43,000 חיילים, ומולו ניצבו באיטליה הן הצבא האוסטרי והן הצבא של ממלכת סרדיניה, שהיו עדיפים עליו בכוח אדם ובנשק. כדי למנוע מיריביו לרכז את כוחם ולהתאחד לצבא אחד גדול הזדרז נפוליאון לאסור קרב על צבא סרדיניה במונדווי ב-28 באפריל והביס אותו. לאחר ניצחון הצבא הצרפתי כפה נפוליאון הסכם שלום על ממלכת סרדיניה, במסגרתו סופחו לצרפת שטחים שהיו בשליטתה, וחיל מצב צרפתי הוצב בתוך המדינה.
ב-16 באוקטובר 1796 מת ויטוריו אמדאו, ובנו קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-31 במאי 1750 התחתן ויטוריו אמדאו עם מריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה, ממנה היו לו 12 ילדים:
קרלו אמנואלה (1751–1819).
מריה אליזבטה קרלוטה (1752–1755).
מריה ג'וזפינה (1753–1810).
אמדאו אלסנדרו (1755–1755).
מריה תרזה (1756–1805).
מריה אנה (1757–1824).
ויטוריו אמנואלה (1759–1824).
מריה כריסטינה פרדיננדה (1760–1768).
מאוריציו ג'וזפה (1762–1799).
מריה קרולינה (1764–1782).
קרלו פליצ'ה (1765–1831).
ג'וזפה (1766–1802).
ויטוריה דה קונקיסטה

ויטוריה דה קונקיסטה (בפורטוגזית: Vitória da Conquista) היא עיר במדינת באהיה שבברזיל. העיר, המשמשת כמרכז אזורי לערים קטנות יותר השוכנות בסמוך לה, נמצאת על רמה בגובה של כ-1000 מטרים מעל פני הים ויחד איתן היא מהווה אזור לגידול הקפה וכן מתפתחת כמרכז עסקים מודרני.
ויטוריה דה קונקיסטה, הקרויה בקיצור בפי המקומיים, קונקיסטה, כדי להבדיל אותה עם העיר ויטוריה, בירת מדינת אספיריטו סאנטו, היא העיר השלישית בגודלה במדינת באהיה, לאחר בירת המדינה סלבדור ולאחר העיר פירה דה סנטנה.
היסטוריה

ויטוריה דה קונקיסטה הוקמה ב-1783 על ידי ז'ואאו גונוסלבס דה קוסטה שנשלח על ידי ז'וזה השני, מלך פורטוגל כדי לכבוש את אדמותיהם של הילידים ולהמיר את דתם לנצרות. הוא הקים את "אראיל דה קונקיסטה" (Arraial da Conquista, "עיר הכיבוש") במקום בו התנהל הקרב האחרון שלו ושם הוא בנה כנסייה לכבוד ניצחונו.
באותה תקופה הורה דה קוסטה על סלילתם של שתי דרכים ראשיות במדינת באהיה, אחת מויטורה דה קונקיסטה אל העיר אילאוס (Ilhéus) אשר על חוף הים והשנייה אל עבר נהר ז'קוויטינונה שבמדינת מינאס ז'ראיס. כיום, הדרך השנייה היא חלק מהכביש המהיר בין סלבדור לבין ריו דה ז'ניירו.
כלכלה

הענפים הכלכליים הראשיים של העיר הם מסחר, שירותים רפואיים וגידול קפה. בעיר שוכן הקמפוס הראשי של אוניברסיטת דרום-מערב באהיה. כלכלת העיר פורחת והיא מושכת אליה חברות גדולות בענפי תעשייה שונים. העיר משמשת כמרכז העסקים של דרום-מערב מדינת באהיה ושל חלקה הצפוני של מדינת מינאס ז'ראיס.
אקלים

ויטורה דה קונקיסטה שוכנת מבחינה אקלימית באזור סוואנה. האקלים בה מתאפיין ביובש ובטמפרטורות מתונות באופן יחסי הודות לגובה בו היא שוכנת. גובה פני הקרקע בעיר נע בין 857 ל-950 מטרים מעל פני הים. המשקעים בין החודשים אפריל לאוגוסט מתאפיינים בגשם ובערפל בעוד שהעונה הגשומה היא בין החודשים אוקטובר למרץ. עונת החורף היא בחודשים יולי עד אוקטובר והיא מאפיינת בכמות קטנה של משקעים ובאוויר קר ולח. האוויר הקר המגיע לרמה מהאוקיינוס גורם להיווצרותו של ערפל.
הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 17.8 מעלות צלזיוס ביולי ל-21.8 מעלות צלזיוס במרץ. כמות המשקעים הממוצעת נעה בין 17.9 מ"מ ביולי ל-127.8 מ"מ בדצמבר.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566954105171  GND: 10137718-6  LCCN: n82151497  MusicBrainz: 99cb4878-4bd7-4d0b-a696-a01a40f2cc4e  NKC: ge1083042  VIAF: 305127100   WorldCat (עם VIAF): 305127100
הראמיש

הראמיש קייטה פריירה סוארש (בפורטוגזית: Harramiz Quieta Ferreira Soares; נולד ב-3 באוגוסט 1990 בסאו טומה שבסאו טומה ופרינסיפה), הידוע בקיצור כהראמיש, הוא כדורגלן מסאו טומה ופרינסיפה המשחק כשחקן התקפה בנפטצ'י באקו מליגת העל האזרית.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה

הראמיש נולד בסאו טומה שבסאו טומה ופרינסיפה. הוא שיחק במחלקות הנוער של סיישל ושל ריאל ספורטינג קלובה, קבוצות מהליגות הנמוכות בפורטוגל. לאחר מכן החל הראמיש לשחק בקבוצות בוגרות מהליגות נמוכות בפורטוגל: או אלבאס, מיניירו אלז'וסטרלנסה ואוניאו מונטמור.
קריירת מועדונים > בנפיקה

בחודש יוני 2013 חתם הראמיש בבנפיקה ליסבון, ששילמה עבורו 15 אלף אירו. הוא החל לשחק בקבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון, בנפיקה ליסבון ב', שמשחקת בליגה הפורטוגלית השנייה. ב-10 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד טרופנסה במסגרת המחזור הראשון. ב-21 באוגוסט 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, שער בדקה ה-79 בתיקו 2-2 נגד ביירה מאר במסגרת המחזור השלישי בליגה.
קריירת מועדונים > ההשאלה לספורטינג פארנסה

ב-31 באוגוסט 2014 הושאל הראמיש לספורטינג פארנסה מהליגה הפורטוגלית השנייה לעונה אחת. ב-13 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-54 בניצחון 1-0 על פורטו ב', קבוצת המילואים של פורטו, במסגרת המחזור השישי בליגה. ב-4 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-65 בתיקו 2-2 נגד אוליביירנסה במסגרת המחזור ה-21 בליגה. הוא סיים את עונת 2014/2015 עם 33 הופעות ו-8 שערים, 6 מהם בחודש האחרון של העונה. השאלתו הוארכה גם לעונת 2015/2016.
קריירה בינלאומית

ב-5 בספטמבר 2015 ערך הראמיש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סאו טומה ופרינסיפה, כששיחק 90 דקות בהפסד 3-0 לנבחרת מרוקו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה

ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה (באיטלקית: Vittorio Amadeo II) ‏(14 במאי 1666 – 31 באוקטובר 1732) היה דוכס סבויה מ-1675, מלך סיציליה מ-1714 ומלך סרדיניה מ-1718 עד לשנת 1730.