stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשימה סרעפתית

נשימה סרעפתית
נשימה סרעפתית או נשימת בטן היא נשימה שרובה נעשית בעזרת כיווץ הסרעפת ופחות על ידי הרחבת כלוב הצלעות שבבית החזה.
אוויר נכנס לריאות כאשר נפח בית החזה גדל ויוצר הפרש לחצים שלילי בין הנוזל שבין קרומי הצדר (pleura) לבין האוויר החיצון. הפרש הלחצים גורם לריאות להתרחב ולאוויר להיכנס לתוכן. את בית החזה מגדירות הצלעות והסרעפת ולכן נפח בית החזה יכול להשתנות עקב תנועת צלעות או סרעפת. אוויר יוצא מהריאות ללא מאמץ שרירי, כאשר בית החזה והריאות חוזרים לצורתם שלפני השאיפה הודות לאלסטיות שלהם.
שריר הסרעפת מהווה את הגבול התחתון של בית החזה. במצב מנוחה לסרעפת מבנה קמור, קרי היא בולטת בדמות חצי כדור לתוך כלוב הצלעות. כיווץ הסרעפת גורם להשטחה של המבנה הקמור ולהגדלת נפחו של בית החזה ובאותה עת, לדחיסה כלפי מטה של אברי הבטן הדוחפים את קיר הבטן הקדמי לכיוון קדימה. תנועה הנראית כ"הוצאת הבטן".
נשימה סרעפתית עמוקה יותר מנשימה צלעית (נשימה המדגישה הנעת צלעות לשם הגדלת נפח בית החזה). כמות גדולה יותר של אוויר מתחלפת בכל נשימה וחלקים גדולים יותר בריאות מתאווררים. היא נחשבת לבריאה יותר והדרכת השימוש בה נעשה דרך קבע לחולים הסובלים מתת-אוורור של הריאות ולחולים הנחשבים מועדים לפגיעה כזו, למשל לאחר ניתוח בהרדמה כללית.
נטייתם של אנשים להימנע משימוש בנשימה סרעפתית מוסברת לעיתים בהרגלים נרכשים, כגון חיקוי מבוגרים המורגלים בנשימה צלעית, הימנעות מנשימה סרעפתית הגורמת להבלטת בטן (המנוגדת לאידיאל היופי של תעשיות הדוגמנות והפרסום המודרנית הכוללת בטן "שטוחה") ואף הימצאות מתמשכת במצבי דחק המלווים בנשימות רדודות.
נשימה סרעפתית היא גם סוג של אימון נשימתי בו אנשים לומדים לנשום בעזרת כיווץ הסרעפת.
הערות שוליים

↑  קרומי האדר דבוקים האחד לריאות והשני לבית החזה, כך שלמעשה זהו הנוזל שבין הריאות לבית החזה
↑  הדרכה לקראת ניתוח - מידע כללי, אתר "מרכז רפואי מאיר"
פרוואן

| --- | --- |
כביש מעבר שלאנג במהלך החורף
כביש מעבר שלאנג במהלך החורף
 מדינה / טריטוריה:  אפגניסטן אפגניסטן
 מושל:  מוחמד אסים אסים
 בירת המחוז (והעיר הגדולה ביותר):  צ'אריכאר
 שפה רשמית:  דארי, פשטו
 שטח:  5,974 קמ"ר
 גובה:  1,906 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  2,000,000 (2015)
 קואורדינטות:  35°N 69°E﻿ / ﻿35°N 69°E﻿ / 35; 69 
 אזור זמן:  UTC+4:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פרוואן (בפרסית/דארי/פשטו: پروان) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז הוא מבין הגבוהים והקרים ביותר באפגניסטן והוא ממוקם במרכז רכס הינדו-כוש. עקב היציבות היחסית של המשטר האפגני במחוז, פליטים רבים מרחבי אפגניסטן עברו והועברו את מחוז פרוואן ואוכלוסייתו משוערת בין 664,500 איש (נכון לרישום משנת 2015) ליותר משני מיליון אזרחים. שטחו הכולל של המחוז הוא 5,974 קילומטרים רבועים. בירת המחוז והעיר הכי גדולה היא צ'אריכּאר.
גאוגרפיה

פרוואן הממוקם במרכז הינדו-כוש (מזרח-מרכז אפגניסטן) האסטרטגי הוא אחד המחוזות המפורסמים והנודעים ביותר של אפגניסטן. המחוז ממוקם 64 ק"מ מצפון לבירת המדינה קאבול.[דרושה הבהרה] פרוואן חולק גבולות עם מחוזות מיידאן ורדכ, באמיאן, בגלאן, פנג'שיר, כאפיסא ומחוז הבירה קאבול.
לפרוואן יש שטח של 75,000 דונם אדמה פורייה המבוססת לחקלאות. החקלאים מייצרים בשפע חיטה, תפוחי אדמה, תירס, שעועית, ענבים ופטל. המחוז ידוע בייצור ירקות מסוגים שונים הנשלחים לקאבול. רוב אנשי המחוז מתעסקים בין לבין בגידול משק חי. לחלק מקהילות החקלאית ישנה מומחיות בייצור רסק עגבניות, ייבוש עגבניות, בצל ופלפלים ובהמשך מכירתם בשוק הפתוח.
תעשייה

פרוואן הוא מחוז עשיר במשאבי טבע. ישנם מאגרי פחם עצומים ברבים מהעמקים, כמוהם גם מאגרי זהב. בנפת (יחידה שלטונית) סלנג יש עתודות טבעיות של אבנים מינרליות. הממשלה החלה בחיפושי עתודות הפחם בעבר; עם זאת, עבודות החפירה נעצרו מסיבה לא ידועה. סכינים בעבודת יד של פרוואן הם מוצר פופולרי מאוד. רוב האוכלוסייה מחוברת למקצוע שזירת שטיחים. אריגת בגדים ועור אחר היא מלאכת היד הבולטת ביותר של פרוואן. מוצרי הטקסטיל גם הם עוד מלאכת יד חשובה שתורמת לייצור התעשייתי של המדינה.
אוכלוסייה

האוכלוסייה המחוזית מורכבת מקבוצות אתניות של פשטונים, טג'יקים, אוזבקים, קיזילבאשים, קוצ'י, הזארה ועוד. המקצועות העיקריים הם ייצור חקלאי ובעלי חיים. רבים מעורבים גם עם ארגונים קטנים ותעשיות. לפרוואן מעל 1,000 פרויקטים של סיוע מחוזי באזור, בעלויות מתוכננות של מעל 22 מיליון דולר אמריקני. הדת העיקרית במחוז היא אסלאם סוני ואחריה אסלאם שיעי, רובו פלג אסמאעיליה. במחוז ישנם 196 מוסדות חינוך ו-30% מכלל האוכלוסייה יודעים אוריינות. ישנם 2 בתי חולים ו-59 קופות חולים. ל-28% מהאוכלוסייה יש זמינות לחשמל. רוב המים זמינים ממי נהר העוברים דרך ערוצים, בארות ומעיינות.
ביטחון

כוחות הטליבאן פעלו בכמה נפות במחוז, משם תכננו תקיפות על הבירה ונמל התעופה של נאט"ו בעיר בגרם, האחרון בשיתוף פעולה עם אל-קאעדה. LWJ שקל מחצית מהמחוזות שבשליטת הממשלה או לא נקבעו והחצי השני התמודד. 49 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 - פברואר 2019 (ממוצע של 0.8 תקריות בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות לחימה בין טליבאן לכוחות הביטחון האפגניים בכמה נפות במחוז בשנת 2018. הטליבאן תקף גם את כוחות הביטחון האפגניים והבינלאומיים בסמוך לבירה קאבול וביצע חסימות דרכים בכל הקשור לבחירות באוקטובר 2018. כוחות אפגניים וזרים ביצעו תקיפות אוויריות וגרמו לאבדות בקרב המורדים ואוכלוסיית האזרחים.
תועדו 41 נפגעים אזרחיים (20 הרוגים ו-21 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 6 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בירידה של 47% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות במרכזי אוכלוסין, ואחריהם פיגועי התאבדות מכוונים. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 - 28 בפברואר 2019 נעקרו 84 אנשים ממחוז פרוואן. באותה תקופה עקרו לתוך מחוז פרוואן 218 אנשים. השפעה נוספת על האוכלוסייה האזרחית כוללת את סגירת הכביש המהיר פרוואן-באמיאן עקב עימותים בין הטליבאן לכוחות הביטחון האפגניים.
חלוקה מנהלית

מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז פרוואן ואוכלוסייתן.
בגרם – 100,800
צ'אריכאר – 171,200
ע'ורבאנד – 94,100
ג'בל סרג' – 62,100
קוהי סאפי – 30,200
סלנג – 25,300
סעיד חל – 44,300
שק עלי – 24,000
שינווארי – 39,900
שורקי פרסא – 30,000
ראו גם

הינדו-כוש
מלחמת אפגניסטן (2001–2014)
נפות מחוז פרוואן
יקותיאל יהודה הלברשטאם

רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז-קלויזנבורג (מכונה ע"ש ספריו שפע חיים ודברי יציב; ד' בשבט ה'תרס"ה – ט' בתמוז ה'תשנ"ד, 10 בינואר 1905 – 18 ביוני 1994) היה האדמו"ר הראשון של חסידות צאנז-קלויזנבורג, חסידות שמקורה בחסידות צאנז. עמד בראש החסידות משנת 1946 ועד לפטירתו בשנת 1994. מייסד קריית צאנז בנתניה ובית חולים לניאדו. כיהן כרב וכראש ישיבה.
משנתו > תורה

הוא עמד בראשות הישיבות בארצות הברית ובהמשך בישראל. מדי שבוע הוא מסר 3 שיעורים בגמרא, 3 שיעורים ביורה דעה ושיעור לקבוצת בחורים בחושן משפט. הוא דיבר רבות על השאיפה לדעת את כל הש"ס, ואמר שעיקר החסידות היא ללמוד גמרא, ובתקופות מסוימות אף סירב שהבחורים ישתתפו בטיש. הוא לקח כחתנים לבנותיו את הבחורים ה"עילויים" מהישיבה, אף שלא היו בעלי ייחוס. הוא כתב תשובות רבות בארבעת חלקי השולחן ערוך אשר לימים יצאו בספרי "שו"ת דברי יציב".
הרב הלברשטאם יזם שני מפעלים לעידוד לימוד זה: מפעל הש"ס העולמי וכוללי אברכים שבהם הנהיג תוכנית של עשר שנות לימוד. הוא הטיף ללימוד בקיאות. הוא דרש למקד את הלימוד בצמידות לטקסט ויצא נגד ההפשטה וההמשגה בעולם הישיבות הליטאי. הוא ייעץ ללומדים לשמור את הקושיות שלהם לעתיד וטען שאלו יתבררו מאליהן מתוך המשך הלימוד.
הוא נהג למסור שיעור חומש עם פירוש רש"י מדי ליל שישי. השיעור החל בפרשנות הפסוקים ועבר לנושאי חסידות, השקפה ואקטואליה. שיעור זה משך אליו שומעים רבים.
בטיש בליל שבת ובהזדמנויות נוספות הוא נהג למסור פלפול למדני ארוך, כמנהג אדמו"רי גליציה.
משנתו > נושאים נוספים

רבי יקותיאל יהודה נהג להתפלל בשעות מאוחרות.
בעוד שטרם השואה היה אנטי-ציוני מובהק, הוא שינה את טעמו והפגין גישה פרגמטית כלפי מדינת ישראל. הוא אף כתב שההימנעות מעלייה לפני המלחמה הייתה טעות. לצד הפרגמטיות לא נטה בשום אופן לציונות, עם זאת הוא טען כי רעיונו של הרצל אמנם העלה מעט את ההתבוללות אך שיפר בהחלט את מצבו של העם היהודי בארץ ובעולם ונהג לשמור על שיח פתוח עם רבני הציונות הדתית. המפורסמים שהיה בקשר אישי אתם היו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב עדין אבן-ישראל (שטיינזלץ) (היה מהרבנים החרדים היחידים שתמכו ברעיון הוצאת תלמוד שטיינזלץ); את הקמת מוסדותיו וקהילתו בשטח המדינה ראה לא כאימוץ רעיונות התנועה, אלא כתיקון נזקיה וצמצום פגעיה.
הרב הלברשטאם התנגד בחריפות למסירת שטחים לערבים, ובעת פינוי סיני הספיד בדמעות ואמר שזהו יום אבל.
חיבוריו

בשל מנהג אדמור"י צאנז לא להדפיס ספרים בחייהם, נמנע מהדפסת ספריו במשך רוב חייו. בשלהי ימיו, לאחר שהפסיק לדרוש עקב חולשתו, נדפסו כמה מספריו.
רבים מספריו יצאו בשם שפע חיים. הסדרה כוללת כרכים של ליקוטי דברי תורה: 4 כרכי "דרשות חומש ורש"י שיעורים על חומש ורש"י (מהשנים: ה'תשמ"א, ה'תשמ"ב, ה'תשמ"ד, ה'תשמ"ה); 5 כרכי "רעוא דרעוין דרושים ודברי תורה בסעודות שבת ועוד על פרשיות השבוע (מבראשית עד קדושים); 6 כרכי "מכתבי תורה (במהדורה חדשה - 3 כרכים); 3 כרכי "חידושים ופלפולים; 2 על חנוכה, וכרך נוסף על תשרי. 2 כרכי מועדים, על חנוכה וראש השנה.
עץ חיים – על ט"ו בשבט
יציב פתגם – תמצית פלפולים ארבעה כרכים
שו"ת דברי יציב – שבעה כרכים
אוצרות דברי יציב – על הש"ס (שני כרכים, ברכות ושבת)
אמרי יציב – שיעורים שמסר לבנות בית ספר "בית חנה"
שפע טהרה – על הלכות נידה
מנחת יהודה וירושלים – שיחות
ישראל סבא – לקט עלונים שקובצו בספר
חוברות דברי תורה
חוברות באוצר החיים
דרך חיים – שיעורים שערך לבנות בית ספר "בית חנה" על דרך החסידות בכלל ודרך צדיקים בפרט (ונמסרו על ידי בתו)
הליכות חיים – חמישה כרכים הלכות והליכות ליום יום ושבת מועדי השנה
אות יציב  – על הלכות סת"ם מיוסד על הספר קסת הסופר, ביתר עילית ה'תש"ע
בית יציב  – על הלכות מזוזה, דירה חדשה, וספר תורה, ביתר עילית ה'תש"ע
רחוב "שפע חיים" בשכונת קריית צאנז בירושלים מנציח את זכרו.
חיים אישיים

ילדיו
רבי צבי אלימלך הלברשטאם - האדמו"ר מצאנז, בישראל.
רבי שמואל דוד הלברשטאם - האדמו"ר מצאנז בארצות הברית.
לאה - אלמנת רבי שלמה גולדמן מיוניון סיטי (בניו ג'רזי), אדמו"ר מזוועהיל-צאנז.
חיה מינדל - אשת הרב דב וייס, רבה של קריית צאנז בירושלים וראש ישיבת תורת חיים.
הינדא - אשת הרב אפרים פישל מוטצען, רבה של קריית הבעל שם טוב בהדר גנים, פתח תקווה.
יהודית - אשת רבי שאול יהודה פריזנט, רב ביוניון סיטי, האדמו"ר מצאנז-זוועהיל (לאחר פטירת רבי שלמה גולדמן).
אסתר באשא - אשת הרב אליעזר דוד שפירא, רב חסידי צאנז בעיר בני ברק וראש ישיבת תורה לשמה.
מתלמידיו

הרב שלום אייזנברגר שליט"א רב ומו"ץ קריית צאנז ירושלים - ומחבר סדרת הספרים "פרי שלום"
הרב יוסף מנחם דייטש, ראש רשת כוללי צאנז קלויזענבורג בארצות הברית
הרב מאיר הלברשטאם, האדמו"ר מטשאקווא, בני ברק
הרב אפרים פישל הרשקוביץ, אב בית דין האליין וחבר בד"צ צאנז קלויזענבורג בארצות הברית
הרב אשר וייס – ראש ישיבה ופוסק
הרב משה דב וולנר – הרב של אשקלון
הרב ישראל אריה זלמנוביץ, כיהן לאחר השואה כרב של מחנה העקורים ברגן-בלזן ולאחר מכן רבה של יבנה ועכו
הרב יוסף דוד טייטלבוים, האדמו"ר מסאסוב, קריית ישמח משה, גני תקוה
הרב שמואל אהרן פלדמן, אב בית הדין הרבני בתל אביב
הרב מנשה קליין, מחבר שו"ת משנה הלכות
אפרים רייך – איש עסקים ועסקן בולט בתחומי בריאות הנפש ותעסוקת הנשים בציבור החרדי
הרב יצחק שמואל שכטר, ראש הכוללים בקרית צאנז נתניה, ראש כולל מפעל הש"ס ומחבר שו"ת "ישיב יצחק"
הרב אליהו שמרלר, שהיה ראש ישיבת צאנז ומחבר סדרת הספרים "דברי אליהו"
מחותנו הרב חיים צבי שפירא, ראש ישיבת בעלזא בבני ברק וחבר בד"ץ בעלזא
לקריאה נוספת

יחזקאל פרנקל, לפיד האש, הוצאת מוסדות צאנז, 1997
הערות שוליים

↑  אמו חיה מינדל בת הרב מאיר משולם שפירא בן הרב שמואל שפירא מפשמישל בן הבני יששכר.
↑  מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, חלק ב', עמ' 499
↑  לקורות היהדות בטרנסילבניא, עמוד 141
↑  בערב שבת פרשת נשא, י"א בסיון ה'תש"ד
↑  בנו חיים צבי, מת כחודש לפני השחרור, בפסח ה'תש"ה. בנו בכורו, חנניה יום טוב ליפא מת לאחר המלחמה, בגרמניה, בשנת ה'תש"ו
↑  דרשה שמסר ביום הכיפורים תש"ו, סתיו 1945, במחנה העקורים פרנוואלד.
↑  בא האדמו"ר מקלויזנבורג, שערים, 1 במרץ 1956
הגיע האדמו"ר מקלויזנבורג, הַבֹּקֶר, 1 במרץ 1956
↑  האדמו"ר יקותיאל יהודה הלברשטאם מספר למה בחר להקים את בי"ח לניאדו, באתר צופר
↑  תיעוד וידאו מהגעתו לישראל - 1959
↑  ראה: י' אדלשטיין, "האדמו"ר מקלויזנבורג", א"ב יפה ואחרים (עורכים), ספר השנה של העיתונאים: תש"ך, תל אביב 1960, עמ' 215–217. ראה 'בסוד השיח החרדי', קימי קפלן, עמ' 139.
↑  תיק גל-14923/8 (עמ' 20-33), באתר ארכיון המדינה, ‏20 באוקטובר 1963
↑  בנימין קלוגר, "עבר והווה" תוספת להמודיע כ"ו בשבט ה'תש"פ
↑  השואה בהגותו של רבי יקותיאל יהודה הלברשטם מצאנז-קלויזנברג | תורת הר עציון, באתר etzion.org.il
↑  בן אוהבי, האדמו"ר מצאנז- קלויזנבורג: ממשבר לצמיחה. מכללת אורות ישראל, 2014.
↑  סיכון אישי במלחמה לטובת הכלל | בית המדרש | שיעורי תורה, באתר ישיבה
↑    יקי הפשטיין, ‏פנים אל מול פנים, בעיתון מקור ראשון, 24 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262244305171  GND: 132759144  ISNI: 0000 0001 1612 2799  LCCN: n80097466  VIAF: 28376449   WorldCat (עם VIAF): 28376449 
בצעירותו
עם האדמו"ר מצ'רנוביל רבי משולם זוסיא טברסקי
עם האדמו"ר מחסידות לעלוב הרב משה מרדכי בידרמן
עם הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, ראש ישיבת מרכז הרב (מימין)
האדמו"ר עם חסידיו ביציאה מביתו של הרב אלעזר מנחם מן שך
לוחית זיכרון לרב הלברשטאם ברח' יהודה הלוי בבני ברק
קבר האדמו"ר מצאנז בנתניה (על פי הוראתו בצוואתו לא נכתבו על המצבה תוארי כבוד)
קוגל

ערך זה עוסק בפשטידה מסורתית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

קוגל תפוח אדמה
 
 מאכלים
 סוג:  פודינג, מנה על בסיס תפוח אדמה, מנת פסטה, פשטידה 
 מטבח:  המטבח האשכנזי 
 מוצא:  מרכז אירופה 
 אופן הגשה:  חם 
 מרכיבים עיקריים:  ביצה, תפוח אדמה, אטריות 
 ברכתו:  מזונות (אטריות), שהכל (תפוח אדמה)
 
קוּגֶל (בהגיית יוצאי גליציה ופולין: קִיגֶל) היא פשטידה נפוצה בקרב יהודי אשכנז ומזרח אירופה הנעשית במיוחד לכבוד שבת. לקוגל גרסאות רבות מרכיבים שונים, בדרך כלל על בסיס תפוחי אדמה או אטריות. המכנה המשותף של כל הסוגים הוא המנהג לבשל את הקוגל בסיר, או תבנית ברזל, שניתן להניח על פלטת שבת.[דרוש מקור]
אטימולוגיה

מקור השם קוגל הוא במילה הגרמנית 'Kugel' שפירושה כדור, והוא נקרא כך על שם צורתו של הקוגל הנאפה בדרך כלל בתוך סיר עגול.
באטימולוגיה העממית מקובל שמקור השם הוא בשיבוש המילה העברית 'כעיגול'.
סוגי קוגל

את הקוגל מכינים בהרבה וריאציות ותיבולים. העיקריים שבהם הם:
קוגל אטריות (בשמו היידישאי 'לאָקשן קוגל') – מכיל אטריות, ביצים, סוכר ולעיתים גם קנמון ועוד תבלינים. גרסה מקומית של קוגל זה הוא הקוגל הירושלמי המתובל בפלפל שחור, כאשר אצל יוצאי פולין מקובלת גרסה מתוקה יותר.
קוגל תפוחי אדמה – בדרך כלל אפוי בתנור. אולם יש המשתמשים במושג קיגלאך (רבים של קוגל) ככינוי ללביבות תפוחי אדמה מטוגנות.
קוגל קמח (ביידיש: 'מעהל קוגל') – כופתאות בצק המתבשלות בתוך החמין.
קוגל תפוחי עץ – פשטידת תפוחי עץ, צימוקים וקינמון עם אטריות רחבות.
קוגל חלה (ביידיש 'חלה קוגל') – קוגל הנעשה משיירי חלות, ונהוג לאוכלו במועדים מסוימים, כמו שבועות או שבת פרשת יתרו וכדומה.
קוגלים שונים קיבלו כינויים בהתאם למועדים או לאירועים בהם הם נאכלו, כגון גמורא קוגל – "קוגל גמרא" הנאכל על ידי חתן ביום חתונתו.
הקוגל במנהגים ובפולקלור

הקוגל נחשב באופן מובהק למאכל של שבת. בין השאר, הטעם לכך היא שניתן להשאירו על גבי פלטת שבת מיום שישי. כיום מקובל בקהילות שונות לאכול את הקוגל בקידושא רבא לאחר תפילת שחרית בשבת בבית כנסת, מפני שהאוכלו יוצא ידי חובת קידוש במקום סעודה מבלי להתחייב בנטילת ידיים ובברכת המזון.
הקוגל מהווה מאכל מרכזי הנאכל במסגרת הטיש ביהדות החסידית. כך למשל מיוחסת לרבי מקומרנה האמרה ”מי שלא אוכל קוגל בשבת, יש לחשוש ליהדותו”.
אימרה חסידית נוספת מתארת את הקוגל כ”בוכה כלאה, יפה כרחל, טוב כיעקב ואדום כעשיו”.
מנהג חסידי נוסף הוא לאכול שני קוגלים בשבת ראש חודש, כנגד שני ספרי התורה המוצאים באותה שבת.
קיים מנהג לאכול בשבת זכור ארבעה סוגים של קוגל, בהתאם לראשי התיבות: "עמלק": עפל (ביידיש: תפוחי עץ), מעהל (ביידיש: קמח), לוקשן (ביידיש: אטריות) וקרטופל (ביידיש: תפוחי אדמה). ובכך לקיים את מצוות זכירת מעשי עמלק, או מחיית זכר עמלק על ידי אכילת הקוגלים.
מנהג נוסף הוא לאכול בשבת פרשת בלעם, כמה סוגי קוגל- לפי ראשי התיבות ביידיש, של השם בלעם: בולבעס, לוקשן,עפּל, מער. בהתאמה, מיידיש: תפוח אדמה, אטריות, תפוח, גזר.
ראו גם

חמין
חלה
לקריאה נוספת

Prof. Allan Nadler, Holy Kugel: The Sanctification of Ashkenazic Ethnic Food in Hasidism, in Leonard J. Greenspoon, Ronald A. Simkins & Gerald Shapiro, eds., Food & Judaism (Omaha: Creighton University Press, 2005)
הערות שוליים

↑  יחיאל גלאי, קוגל או קיגל? אביעד גליקמן תהה; ד"ר אבשלום קור פסק, באתר בחדרי חרדים, ‏25 ביוני 2020
↑  Kugiel po polsku
↑  האם צריך לברך המוציא וברכת המזון על קוגל, באתר חידוש
↑  שמיל הולנד, הרצאה של יד בן צבי על המטבח החסידי, 10 במאי 2012
פרוסות קוגל ירושלמי עטופות בניילון נצמד, שוק מחנה יהודה
מנת קוגל אטריות מתוק, עם גבינה וצימוקים
קוגל למכירה בבני ברק
קוד תיקון שגיאות

קוד תיקון שגיאות הוא קוד בעל מספר תכונות שמאפשרות לשלוח באמצעותו אוסף של נתונים דרך ערוץ תקשורת רועש, ולנטרל במידה מסוימת את השפעת רעשי הרקע על המידע המתקבל. קודי התיקון פועלים על ידי הגדלת ההבדל בין המילים השונות בקוד, וכך הקטנת הסיכוי שרעש חיצוני יגרום לקליטת מילה השונה מהמילה שנשלחה. כאשר ההבדל בין מילות הקוד גדול במיוחד ניתן אפילו לתקן שגיאות, כל עוד מספר השגיאות קטן מספיק.
מבוא לא פורמלי

המוטיבציה המקורית לבניית קודים לתיקון שגיאות הייתה לצורך תקשורת מעל ערוץ רועש. בעת שליחת מידע על פני תווך פיזי כלשהו (למשל, כבל), עלולות לקרות שגיאות כתוצאה מתופעות פיזיקליות כלשהן (למשל, ביט כלשהו עלול להחליף את ערכו, או להמחק). על בעיה זו ניסה להתגבר קלוד שאנון בשני מאמרים משנת 1948 בהם הוא הציג את המונח של קוד לתיקון שגיאות (יחד עם הנחת היסודות של תורת האינפורמציה). שאנון הציע לקודד את ההודעה בהודעה ארוכה יותר, כך שאם נשלח את ההודעה הארוכה לאורך התווך במקום את ההודעה המקורית, נוכל לפענח ממנה את ההודעה המקורית, גם אם התווך ישבש את ההודעה ששודרה. אם כך, קוד במובן זה נתון על ידי פונקציית קידוד ופונקציית פענוח. שאנון חשב על התווך (במונחים של שאנון: ערוץ או Channel) כעל אובייקט אקראי, המשבש כל ביט בהסתברות ידועה מראש, וחיפש קודים עבורם ההסתברות שהתווך ישבש את ההודעה כל כך עד שפונקציית הפענוח תכשל היא נמוכה.
שנתיים מאוחר יותר, ב-1950, הציג ריצ'רד המינג גישה אחרת להגדרת קודים מתקני שגיאות. המינג רצה שתמיד יהיה אפשר לפענח את מילת הקוד, בהינתן והתווך מוגבל בכמות הביטים שהוא משבש - כאילו היה התווך יריב זדוני בעל היכולת לשבש כמות כלשהי של הביטים המשודרים, במידה לבלבל את הצדדים המתקשרים כמה שאפשר. בגישה זו, במקום לנסות ולמזער את הסתברות השגיאה של המפענח, קוד במובן המינג מנסה להגדיל את המרחק בין כל שתי מילות קוד. בהכללה גסה, ניתן לחשוב על הגישה של המינג כגישת "המקרה הגרוע" (Worst Case) ועל הגישה של שאנון כגישת "המקרה הממוצע" (Average Case).
אינטואיציה עבור שני המובנים של קוד - המגיעה ממבט תאורטי יותר - היא שקוד לתיקון שגיאות מפזר את האינפורמציה של מילה על פני הרבה ביטים, כך שכל ביט נושא כמות קטנה יותר של מידע. באופן אינטואיטיבי, גם אם יימחקו כמה ביטים הנושאים אינפורמציה קטנה כל אחד מהם, עדיין המידע יהיה קריא, ואף אינפורמציה לא תאבד. אינטואיציה זו מסבירה אולי איך מצאו קודים לתיקון שגיאות הרבה שימושים ועניין רב גם מחוץ לתחום של תקשורת מחשבים, תופעה הנראית מפתיעה ממבט ראשון.
קודים במובן של המינג > הגדרה

במובן של המינג, אנחנו מתעלמים לחלוטין משלבי הקידוד והפענוח ופשוט חושבים על הקוד כעל אוסף של מילים. כך למשל התמונה של פונקציית הקידוד של קוד במובן שאנון היא קוד במובן של המינג. ובאופן פורמלי, אם  \Sigma  הוא אלפבית (קבוצה סופית של סימנים), קוד  C הוא תת-קבוצה של אוסף המילים באורך  n, כלומר  C\subseteq \Sigma ^{n}. אף על פי שגודל האלפבית אינו חייב להיות בינארי, עדיין המונח ביט משמש כשם לתו כללי ב- \Sigma . כדי למדוד את איכותו של הקוד, נעזרים בכמה פרמטרים של הקוד:
גודל הבלוק (block size) הוא בכמה ביטים נעזרנו לקידוד. תחת הסימונים מעלה זהו  n.
מימד הקוד (dimension) הוא כמה ביטים אפקטיביים של מידע קודדנו. כאינטואיציה לקראת ההגדרה, נחשוב למשל על קוד שגודלו הוא  |C|=|\Sigma |^{k} עבור איזשהו  k שלם, ניתן אז לזהות את הקוד עם אוסף כל המילים באורך  k (כקבוצות):  C\simeq \Sigma ^{k}, ולחשוב על הזיהוי הזה כפונקציית קידוד. לכן ניתן להגיד שהקוד מקודד  k ביטים באופן אפקטיבי. באופן מדויק יותר, יוגדר קצב הקוד כ-  k=\log _{|\Sigma |}|C|. פרמטר דומה הוא הקצב (rate):  R=k/n, המודד את היחס בין כמה ביטים אפקטיביים קודדנו, לעומת כמה ביטים נשלחו בפועל.
מרחק הקוד (distance) מודד כמה רחוקות מילות הקוד זו מזו. זהו מרחק המינג (Hamming Distance) המינימלי בין כל שתי מילות קוד. ובמדויק:  d=\min \nolimits _{x\neq y\in C}\Delta (x,y) כש- \Delta (x,y) הוא מרחק המינג בין  x ו- y, כלומר בכמה ביטים  x ו- y שונים זה מזה. באופן דומה לסימון עבור קצב, נהוג להגדיר גם מרחק יחסי:  \delta =d/n.
גודל האפלבית הוא גודל האלפבית מעליו הקוד מוגדר. נסמן את גודל האלפבית כ- q=|\Sigma |.
נהוג לקרוא לקוד בעל גודל בלוק  n, קצב  k, מרחק  d, וגודל אלפבית  q, קוד  \mathbf {[n,k,d]_{q}} .
קודים במובן של המינג > דוגמאות בסיסיות

קוד פשוט הוא חזרה על כל ביט מספר מסוים של פעמים. בעוד קוד זה יכול לזהות ולתקן שגיאות מול ערוץ במובן של שאנון, המבצע מחיקות אקראיות (שכן ההסתברות שכל החזרות ימחקו הוא קטן בהינתן מספר גדול מספיק של חזרות), מול ערוץ במובן של האמינג הוא גרוע למדי, שכן כדי להרוס את הקידוד, מספיק ליריב זדוני למחוק את כל החזרות של ביט בודד. עבור 3 חזרות הקוד הוא:  C=\{(x_{1},x_{1},x_{1},\ldots ,x_{k},x_{k},x_{k})\;\vert \;x_{1},\ldots ,x_{k}\in \Sigma \}. זהו קוד  [3k,k,3]_{|\Sigma |}.
קוד פשוט נוסף הוא הוספת ספרת ביקורת. מקרה פרטי מעניין שלו הוא הוספת ביט זוגיות - בהינתן מילה בינארית באורך  k נוסיף לה ביט נוסף שיגרום לXOR של כל הביטים להיות 0. כלומר הקוד הוא  C=\{(x_{1},\ldots ,x_{k+1})\in \{0,1\}^{k+1}\;\vert \;x_{1}\oplus \ldots \oplus x_{k+1}=0\}. זהו קוד  [k+1,k,2]_{2}.
קודים במובן של המינג > קודים ליניאריים

קודים מעניינים יותר יתקבלו אם נעניק לאלפבית מבנה כלשהו. בפרט, אם נחשוב על האלפבית כשדה סופי:  \Sigma =\mathbb {F} _{q}, יקבל  \Sigma ^{n} מבנה טבעי של מרחב וקטורי. קוד  C\subseteq \mathbb {F} _{q}^{n} נקרא קוד ליניארי אם הוא תת מרחב ליניארי של  \mathbb {F} _{q}^{n}. על אף שבמבט ראשוני נראה שהגדרה זו היא ספציפית למדי ומגבילה, רוב הקודים הטובים הידועים הם למעשה קודים ליניאריים. נשים לב לנקודות הבאות:
המימד של קוד ליניארי (כקוד) שווה למימד שלו כמרחב וקטורי.
מאחר שקוד ליניארי סגור תחת חיסור, ומאחר ומרחק המינג נשמר תחת חיסור, המרחק של קוד ליניארי שווה למשקל המינג (מספר הביטים שאינם אפס, או באופן שקול מרחק המינג ממילת האפס; מסומן ב- wt(\cdot )) המינימלי של מילת קוד שאינה מילת האפס:
אם כך, קוד ליניארי טוב הוא כזה שבו כל מילת קוד מזכירה את 0 מעט מאוד פעמים. דוגמה טבעית לאוסף כזה של אובייקטים הוא פולינומים. זהו הרעיון הבסיסי מאחורי קוד ריד-סולומון. אם נסמן את איברי השדה  \mathbb {F} _{q}=\{\alpha _{1},\ldots ,\alpha _{q}\}, ונבחר פרמטר  k, קוד ריד-סולומון יוגדר כך:
עובדה ידועה על פולינומים מעל שדות היא שכל פולינום ממעלה לכל היותר  k-1, יש לכל היותר  k-1 אפסים, ועל כן זהו קוד  [q,k,q-k+1]_{q}.
באופן דומה מוגדרים קודים ליניאריים טובים נוספים, כדוגמת קוד אדמר (אנ') (הבנוי מכל הפונקציות הליניאריות) או קוד ריד-מולר (אנ') (הבנוי מכל הפולינומים במספר משתנים וממעלה חסומה).
קודים במובן של שאנון > הגדרה

המודל עליו מסתכל שאנון בהגדרתו מורכב משלושה שלבים:
השולח בוחר הודעה באקראי, מקודד אותה בעזרת פונקציית קידוד כלשהי, ושולח את ההודעה המקודדת מעל ערוץ.
הערוץ משבש את ההודעה, בצורה אקראית כלשהי, המוגדרת על ידי הערוץ.
המקבל קורא את ההודעה שיצאה מהערוץ, ומנסה לפענח אותה בעזרת פונקציית פענוח כלשהי.
אם כן, קוד מוגדר על ידי זוג פונקציות  (E,D) כש E\colon {\mathcal {X}}^{k}\to {\mathcal {X}}^{n} היא פונקציית קידוד הלוקחת הודעה באורך  k מעל אלפבית  {\mathcal {X}}, ומחזירה הודעה באורך  n מעל אותו האלפבית, ו D\colon {\mathcal {Y}}^{\ast }\to {\mathcal {X}}^{k} היא פונקציית פענוח הלוקחת הודעה באורך כלשהו (שכן הערוץ עלול לשנות את אורך ההודעה) מעל אלפבית  {\mathcal {Y}} (שכן הערוץ עלול להוציא סימנים הלקוחים מאלפבית אחר) ומחזירה את ההערכה שלה למה הייתה המחרוזת המקורית שנשלחה. באופן דומה לקודים במובן המינג, קצב הקוד (rate) נתון על ידי  R=k/n.
ערוץ מוגדר על ידי אוסף התפלגויות הנתמכות מעל  {\mathcal {Y}}^{\ast }, אחת לכל הודעה אפשרית ב {\mathcal {X}}^{n}. בהינתן הודעה  x ב {\mathcal {X}}^{n}, הערוץ פולט הודעה ב {\mathcal {Y}}^{\ast } הנדגמת מההתפלגות של  x. בהינתן ערוץ, נרצה להגדיר את הקיבולת (Capacity) שלו, מדד של כמות המידע שהערוץ מסוגל להעביר מבלי לפגום בו. ישנן שתי דרכים להגדיר קיבולת:
הגדרה כקצב המקסימלי: נאמר שקצב מסוים  0\leq R\leq 1 הוא בר-השגה (achievable), אם קיימת משפחה אינסופית של קודים, שכל קוד בה הוא עם קצב לפחות  R, ובנוסף ההסתברות שפונקציית הקידוד מבצעת בו שגיאה הולך וקטן עד ששואף ל-0. אם כך, קיבולת הערוץ תוגדר על ידי הקצב המקסימלי שהוא בר-השגה:
הגדרה ככמות המידע שהערוץ משאיר: עבור פונקציית קידוד כלשהי  E, נסמן ב X_{E} את המשתנה המקרי שמתקבל מקידוד הודעה אקראית וב Y_{E} את פלט הערוץ על  X_{E}. עבור שני משתנים אקראיים בדידים  Z_{1},Z_{2} נסמן ב I(Z_{1};Z_{2}) את האינפורמציה ההדדית שלהם, מדד לכמות המידע ששניהם חולקים. קיבולת הערוץ תוגדר כך:
ממשפט הקידוד מעל ערוץ, שתי ההגדרות שלעיל שקולות.
קודים במובן של שאנון > דוגמאות לערוצים

הערוץ הסימטרי הבינארי (Binary Symmetric Channel), הנתון על ידי פרמטר  0\leq p<1/2 ומסומן  BSC_{p}, מבצע פעולת החלפה עבור כל ביט. כלומר, עבור כל ביט בנפרד ובאופן בלתי תלוי, מחליף אותו (ממיר 0 ב-1, ו1 ב0) בהסתברות  p.
ערוץ מחיקה בינארי (Binary Erasure Channel), הנתון על ידי פרמטר  0\leq p<1 ומסומן  BEC_{p}, מוחק כל ביט בהסתברות  p, וכותב במקומו סימן כלשהו המסמן את המחיקה. לרוב סימן זה מסומן ב ?.
ערוץ השמטה בינארי (Binary Deletion Channel), הנתון על ידי פרמטר  0\leq p<1, משמיט כל ביט בהסתברות  p. על כן, אורך הפלט של הערוץ אינו קבוע ובוודאי אינו בהכרח האורך של הקלט המקורי של הערוץ, מה שמקשה מאוד על האנליזה של ערוץ זה. הבעיה של לקבוע את הקיבולת של ערוץ זה היא בעיה פתוחה.