stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ ויקטוריוס (1895)

| --- | --- |

אה"מ ויקטוריוס
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  מג'סטיק
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת צ'טהאם 
 תחילת הבנייה:  28 במאי 1894
 הושקה:  19 באוקטובר 1895
 תקופת הפעילות:  4 בנובמבר 1896 – 28 במרץ 1920 (23 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-9 באפריל 1923
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  16,320 טון
 אורך:  128 מטר
 רוחב:  23 מטר
 שוקע:  8.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  16 קשרים
 גודל הצוות:  672 איש
 טווח שיוט:  13,000 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 10,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 229 מ"מ, שריון סיפון – 64–114 מ"מ, ברבטות – 356 מ"מ, מגדל הניווט – 356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 12 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 16 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 12 תותחים 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)), 5 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ ויקטוריוס הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי מסדרת מג'סטיק. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) וסוללה משנית של 12 תותחי 6 אינץ' (152 מילימטרים), ויכלה להגיע למהירות מרבית של 16 קשרים (30 קמ"ש). היא שירתה בעיקר במים הביתיים, והשתתפה בסקירת הצי לרגל יובל היהלום למלכה ויקטוריה ב-1897. היא שירתה זמן קצר בים התיכון ב-1898 לפני שהועברה לתחנת סין מאוחר יותר באותה שנה; ויקטוריוס נשארה במימי מזרח אסיה עד שנת 1900, אז שבה לים התיכון.
לאחר שחזרה לבריטניה ב-1904, ויקטוריוס שימשה כאוניית הדגל של סגן מפקד צי התעלה. היא נשארה בשירות פעיל עם הצי ביחידות שונות עד 1908, אז עברה מודרניזציה ולאחר מכן הוכנסה למילואים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היא גויסה עם שלוש מאחיותיה בשייטת אוניות המערכה התשיעית, אם כי בינואר 1915 היא שוב הוצאה משירות הקו הקדמי. בספטמבר הוסרו התותחים העיקריים שלה כדי לחמש זוג מוניטורים. ויקטוריוס שימשה לאחר מכן כספינת תיקון. לאחר תום המלחמה שונה שמה לאינדוס II; התוכניות להשתמש בה כספינת נמל בוטלו, ובאפריל 1923 היא נמכרה לגרוטאות.
תכנון

ויקטוריוס הייתה באורך כולל של 421 רגל (128 מטרים), רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 27 רגל (8.2 מטרים). הדחק האונייה היה עד 16,060 טונות ארוכות (16,320 טונות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שני מנועי קיטור תלת דרגתיים של 3 צילינדרים, המונעים על ידי שמונה דוודי צינורות אש גליליים על בסיס פחם. עד 1907–1908, היא הונעה מחדש עם דגמים המופעלים על ידי נפט. המנועים שלה סיפקו מהירות מרבית של 16 קשרים (30 קמ"ש) במהירות של 10,000 כוחות סוס (7,500 קילוואט). האונייה נחשבה לאוניית ים טובה עם גלגול קל ויכולת הפלגה טובה, למרות שסבלה מצריכת דלק גבוהה. היה לה צוות של 672 קצינים ומלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי BL‏ 12 אינץ' (305 מ"מ) Mk VIII בצריחים עם תותחים, אחד מקדימה ואחד מאחורה. הצריחים הונחו על ברבטות בצורת אגס; לשש מאחיותיה היה אותו סידור, אבל לאחיותיה סיזאר ואילוסטריוס ולכל סדרות אוניות המערכה הבריטיות העתידיות היו ברבטות עגולות. ויקטוריוס גם נשאה סוללה משנית של 12 תותחים QF‏ 6 אינץ' (152 מ"מ)/40 קליבר. הם היו רכובים בקזמטים בשני סיפוני תותחים באמצע האונייה. היא גם נשאה 16 תותחי QF‏ 12 פאונד ו-12 תותחי QF‏ 2 פאונד להגנה מפני סירות טורפדו. היא הייתה מצוידת גם בחמישה צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ), שארבעה מהם היו שקועים בגוף האונייה, כשהאחרון היה במשגר מותקן על הסיפון.
לוויקטוריוס ולשאר האוניות בסדרה שלה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מ"מ) מפלדת הארווי, שאיפשר הגנה שווה עם עלות נמוכה יותר במשקל בהשוואה לסוגי שריון קודמים. זה איפשר לוויקטוריוס ולאחיותיה חגורת שריון עמוקה וקלה יותר מאשר אוניות מערכה קודמות ללא אובדן הגנה. הברבטים לסוללה הראשית היו מוגנים עם שריון בעובי 14 אינץ' (356 מילימטרים), ולמגדל הניווט היה אותו עובי פלדה בצדדים. הסיפון המשוריין של האונייה היה בעובי 2.5–4.5 אינץ' (64–114 מילימטרים).
היסטוריית שירות

ויקטוריוס הונחה במספנת צ'טם ב-28 במאי 1894, הושקה ב-19 באוקטובר 1895 - ולאחר מכן החלו עבודות האבזור. היא נכנסה לשירות בצי המלכותי כשנה לאחר מכן, ב-4 בנובמבר 1896, לשירות בעתודת הצי במספנת צ'טם. ב-8 ביוני 1897 היא נכנסה לשירות מלא בצי הים התיכון. לפני שעזבה את בריטניה, היא נכחה בסקירת הצי בספיטהד לרגל יובל היהלום של המלכה ויקטוריה ב-26 ביוני 1897. היא עברה לים התיכון שם החליפה את אוניית המערכה אנסון. בפברואר 1898 הוצאה ויקטוריוס מצי הים התיכון לשירות בתחנת סין. ב-16 בפברואר היא עלתה על שרטון כשנכנסה לנמל בפורט סעיד בדרך לסין. כמה גוררות ניסו לשחרר אותה אך לא הצליחו; נדרשו מחפרני משאבה כדי להעביר את המשקעים מסביב לגוף כדי לשחרר אותה. היא שוחררה בהצלחה ב-18 בפברואר.
בשנת 1900, היא חזרה לים התיכון ועברה שיפוץ במלטה. בפיקודו של קפטן צ'ארלס הנרי קרוס, היא השתתפה בתמרונים משולבים מול קפלוניה ומוראה בסוף ספטמבר ותחילת אוקטובר 1902. לאחר השירות בים התיכון, ויקטוריוס הושבתה בצ'טם ב-8 באוגוסט 1903 והחלה שם שיפוץ שנמשך עד פברואר 1904. ויקטוריוס הוצבה מחדש בדבונפורט ב-2 בפברואר 1904 כדי לשמש כאוניית הדגל של סגן מפקד צי התעלה. ב-14 ביולי 1904 סירת הטורפדו TB 113 נגחה אותה לעבר חמואזה, וגרמה לה נזק קל. לאחר ארגון מחדש ב-1 בינואר 1905, צי התעלה הפך לצי האטלנטי החדש, וויקטוריוס הפכה ליחידה של הצי האטלנטי.
קפטן רוברט פלקון סקוט, חוקר אנטארקטיקה, שימש כקפטן שלה, ושימש כקפטן הדגל של אדמירל משנה ג'ורג' אגרטון שעל סיפונה, לתקופה ב-1906. שירות הצי האטלנטי שלה הסתיים כשהיא הושבתה בדבונפורט ב-31 בדצמבר 1906. ב-1 בינואר 1907 ויקטוריוס הופעלה מחדש לשרת בנור כחלק מפלגת נור של צי הבית החדש. היא עברה שיפוץ בצ'טם ב-1908 שבו הוסבה לשריפת מזוט והותקנו עליה בקרת אש ורדיו של הסוללה הראשית. היא צומצמה לצוות שלדי, בשירות מילואים, במרץ 1909. ויקטוריוס הועבר לפלגת דבונפורט, צי הבית, בינואר 1911, ולצי השלישי, במאי 1912. היא נפגעה בירכתיים שלה בהתנגשות עם אוניית האחות שלה מג'סטיק בערפל ב-14 ביולי 1912 והחלה בשיפוץ קצר בצ'טם בדצמבר 1913.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

ביולי 1914 החל הצי המלכותי בגיוס זהירות כשהמלחמה החלה להיראות קרובה. כחלק מכך, ויקטוריוס ואחיותיה האוניות הניבאל, מארס ומגניפיסנט, הקימו את שייטת אוניות המערכה התשיעית ב-27 ביולי 1914, שהוצבה בהאמבר כדי להגן על החוף הבריטי; ויקטוריוס נשארה שם כספינת שמירה לאחר ששייטת אוניות המערכה התשיעית פורקה ב-7 באוגוסט 1914. בדצמבר 1914 היא עברה לטיין כדי לשמש שם כספינת שמירה. ב-4 בינואר 1915 ויקטוריוס הושבתה באלסוויק. אוניות הסדרה מג'סטיק היו עד אז אוניות המערכה הוותיקות והפחות יעילות בשירות בצי המלכותי; ויקטוריוס הוצבה על הטיין פברואר עד ספטמבר 1915 ותותחי ה-12 אינץ' (305 מ"מ) שלה הוסרו לשימוש על גבי המוניטורים החדשים מסדרת לורד קלייב, פרינס רופרט וגנרל וולף. בין ספטמבר 1915 לפברואר 1916, פאלמרס המירה אותה לספינת תיקון בג'ארו.
ויקטוריוס שהוסבה הוזמנה כספינת תיקון ב-22 בפברואר 1916 והגיעה לסקפה פלו כדי להחליף את ספינת הסוחר קריבאן שהוסבה, שאבדה בספטמבר 1915, כספינת תיקון של ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול"). ויקטוריוס ביצעה את התפקיד הזה שם עד מרץ 1920 אז שונה שמה לאינדוס II והועברה לדבונפורט לצורך שיפוץ כדי להכין אותה לשירות כספינת תיקון. היא הגיעה לדבונפורט ב-28 במרץ 1920 והשתלמה למעמד טיפול ואחזקה בזמן שחיכתה לתחילת השיפוץ שלה. אולם תוכניות השיפוץ בוטלו; החלו עבודות להסבתה לספינת מחסן נמל, אך באפריל 1922, הסבה זו בוטלה לפני השלמתה והיא הוכנסה לרשימת הפירוק באותו חודש. אינדוס II נמכרה לגריטה ב-19 בדצמבר 1922, אך המכירה בוטלה ב-1 במרץ 1923. היא נמכרה שוב ב-9 באפריל 1923 ונגררה מדבונפורט לדובר כדי לגרוט אותה.
תרשים של אה"מ ויקטוריוס
ויקטוריוס בלב ים בערך 1903
אוקאז

הצו של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה להקמת האקדמיה הרוסית למדעים
צו נשיאות הסובייט העליון להקמת הקג"ב
אוקאז (רוסית: Указ) הוא הוראה, הצהרה או פקודה המונפקת על ידי ראש מדינה (נשיא או מונרך) במדינות הסלאביות.
המונח

המונח אוקאז נמצא בשימוש באבחזיה, בולגריה, בלארוס, בשטחים הדוברים רוסית במולדובה, טרנסניסטריה, קזחסטן, קירגיזסטן רוסיה, סרביה, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, דרום אוסטיה, אוקראינה.
היסטוריה > רוסיה וברית המועצות

ברוסיה האוקאז מילא תמיד תפקיד משמעותי במערכת החוק והמשפט. באימפריה הרוסית היה הצהרה של הצאר, הממשלה, או ההנהגה הדתית (פטריארך) שהיה לה תוקף של חוק. דוגמה לאוקאז היא אוקאז אמס, שאסר שימוש פומבי בשפה האוקראינית.
לאחר המהפכה הרוסית, הצהרה ממשלתית בעלת משמעות רחבה נקראה דֶקְרֶט (декрет, מהמקור הלטיני: decretum), שמשמעותה צו ממש. הוראות ספציפיות יותר נקראו אוקאז. בהתאם לחוקת ברית המועצות משנת 1936, הנפקת האוקאזים חודשה.
לפי סעיף 90 בחוקת הפדרציה הרוסית, אוקאז הוא צו נשיאותי בעל תוקף של חוק המונפק על ידי נשיא רוסיה, אם כי לאוקאז אין יכולת לשנות את הוראותיהם של חוקים קיימים, ובעת הצורך הצווים ניתנים לביטול באמצעות חוקים שמועברים בפרלמנט של רוסיה ובבית המשפט החוקתי של רוסיה.
היסטוריה > בולגריה

נסיך בולגריה ומלך בולגריה היו מנפיקים צווים ("אוקאז") ולהם סמכות כשל חוק. ברפובליקה העממית של בולגריה האוקאז הונפק על ידי נשיאות האספה הלאומית ומועצת המדינה ולאחר הנפקתם היה צורך באשרורם בישיבת האספה הלאומית.
ברפובליקת בולגריה הנוכחית נשיא בולגריה מנפיק את האוקאז (בהתאם לסעיף 102 בחוקת בולגריה), צווים היכולים להכיל הוראות לפיזור הפרלמנט, הממשלה או מינוי ממשלה חדשה וראש ממשלה חדש.
היסטוריה > סרביה ויוגוסלביה

האוקאז בסרביה היה מונפק כצו מלכותי בענייני מדינה. בממלכת סרביה המלך היה מנפיק צווים ומפרסמם בפומבי כחוקים לכל דבר.
האוקאז נותר חלק חשוב בהנפקת צווים גם לאחר הקמת ממלכת יוגוסלביה והמשיכו לשמש כצווים חשובים גם בעת הקמתן של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וסרביה ומונטנגרו. אלה כללו צווים מעת ראש המדינה למינוי ראשי ממשלה, פיזור הממשלה, צווי חנינה ומינויים מיניסטריאליים.
ברפובליקת סרביה הנשיא מנפיק צווים (אוקאז) למינוי שגרירים, צווי חנינה, מינוי ראש ממשלה והגשת מועמדים כנציגיו לבוסניה והרצגובינה ואחרים.
איגוד לשימור כלי רכב צבאיים

איגוד לשימור כלי רכב צבאיים (באנגלית: MVPA - Military Vehicle Preservation Association) הוא איגוד אמריקני ללא כוונות רווח הפועל לשימור כלי רכב צבאיים, תרבות מוטורית והיסטוריה צבאית.
אודות

האיגוד לשימור כלי רכב צבאיים קם בשנת 1976 כדי לתת מענה לאלפי חובבי תחום שימור הרכב והאספנות, במטרה לספק להם מקור ידע בשיקום כלי רכב, מכירה וקנייה של חלפים, הפצת ידע על היסטוריית התובלה הצבאית וחינוך לבטיחות.
לאיגוד 8,000 חברים רשומים פעילים בארצות הברית ו-110 מדינות אחרות. האיגוד פועל בשיטת סניפים אזוריים, ומשמש גם כארגון-גג למועדוני רכב צבאי במדינות שונות בעולם.
האיגוד מוציא לאור שני ירחונים - "Supply Line", שמשמש גם כלוח קנייה ומכירה, ומגזין עם כתבות תוכן בשם "Army Motors". כתבי העת מופצים לחברי האיגוד. בנוסף מארגן האיגוד מפגשים שנתיים גדולים, בהם מוצגים כלי רכב צבאיים, נערכות תחרויות שונות ומשוחזרים קרבות צבאיים היסטריים.
מדינת ישראל אינה חברה באיגוד כסניף, ואין בה סניף רשמי, יחד עם זאת ישנם מספר ישראלים אספני כלי רכב צבאיים החברים באיגוד בפרטים עצמאיים, מרביתם חברי מועדון החמש, וזאת למרות העניין הרב בתחום שימור כלי רכב צבאיים בישראל. יודגש כי בארץ ישנו קושי באספנות כלי רכב צבאיים מפני שצה"ל ומשרד הביטחון אינם מוכרים "רכבי שטח חומים" לאזרחים וכלים אלו נגרטים בסוף ימיהם המבצעיים.
אה"מ טיטניה

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סימן זיהוי:  (F32)
 סוג אונייה:  אונייה תומכת צוללות 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  בריטניה בריטניה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Clyde Shipbuilding Co (גלאזגו, סקוטלנד)
 הושקה:  מרץ 1915
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1915 – 1949 (כ־33 שנים)
 אחריתה:  הוצאה מכלל שימוש ופורקה בספטמבר 1949
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 מידות
 הֶדְחֶק:  5,330 טון
 אורך:  335 רגל, (102.1 מטר)
 רוחב:  46 רגל, (14.02 מטר)
 נתונים טכניים
 מהירות:  12.5 קשר, (26.9 קמ"ש)
 גודל הצוות:  249 מלחים (כולל קצינים)
 
אה"מ טיטניה (באנגלית: HMS Titania) הייתה אונייה תומכת צוללות אשר פעלה בשרות הצי המלכותי הבריטי בין השנים 1915–1949, ונטלה חלק במאמץ המלחמתי ב-מלחמת העולם הראשונה, ובמלחמת העולם השנייה.
משנת 1919 "אה"מ טיטניה" הייתה חלק מ"משט הרביעי" ("4th Flotilla"). מאוקטובר 1919 ועד מרץ 1928 הפליגה להונג קונג.
משנת 1930 "אה"מ טיטניה" הייתה חלק מ"משט השלישי" ("3th Flotilla"), משנת 1936 "אה"מ טיטניה" הייתה חלק מ"משט השישי" ("6th Flotilla"), ומשנת 1945 "אה"מ טיטניה" הייתה חלק מ"משט החמישי" ("5th Flotilla").
במהלך שנות פעילותה פיקדו על האונייה 23 רבי חובלים. מפקדה הראשון Capt. Stanley L. Willis, RN פיקד על האונייה בין ה-21 באוקטובר 1915 ל-אוקטובר 1918.
אניות התומכות בצוללות

הצוללות הן קטנות לעומת רוב כלי השיט של האוקיינוסים, ובדרך כלל אין להן יכולת לשאת כמויות גדולות של מזון, דלק, טורפדו ואספקה אחרת, ולא לשאת מערך מלא של ציוד תחזוקה וכוח אדם. אניות התמיכה בצוללות נושאות את כל הציוד הדרוש לצוללת, וכדי לחדש ומספקת את השירותים האלה בעת עגינה בנמל ליד האזור שבו הצוללות פועלות, או חוברות לצוללות בלב ים.
סוג של אניות תמיכה בצוללות קרוי: "Submarine tender" (אנ') או "Depot Ship"
ראו גם

אוניית הוד מלכותה
הערות שוליים

↑  "טיטניה HMS" hebrideanconnections.com/boats
↑  "טיטניה HMS" clydeships.co.uk/view.php?&ref=4428&vessel=TITANIA
↑  "טיטניה HMS" שנת 1926 gwulo.com/atom
↑  "טיטניה HMS" בשנים 1917–1918 בדרום אפריקה samilitaryhistory.org/vol051gh
↑  "טיטניה HMS" -history.net/OWShips-WW1-50-HMS_Titania
↑  קפיטן Stanley L. Willis dreadnoughtproject.org/tfs/index.php/Stanley_Lyte_Willis
↑  אוניות התומכות בצוללות ("Depot Ship") uboat.net/allies/warships
אה"מ ונראבל (1899)

| --- | --- |
אה"מ ונראבל במלטה, 1915
אה"מ ונראבל במלטה, 1915
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת לונדון
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת צ'טהאם 
 תחילת הבנייה:  2 בינואר 1899
 הושקה:  2 בנובמבר 1899
 תקופת הפעילות:  12 בנובמבר 1902 – סוף דצמבר 1918
 אחריתה:  נגרטה ב-1922
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 14,700 טון, מקסימלי: 16,000 טון
 אורך:  131.6 מטר
 רוחב:  22.9 מטר
 שוקע:  7.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  714 איש
 טווח שיוט:  10,280 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  20 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 15,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 229 מ"מ, שריון סיפון – 25–64 מ"מ, צריחי תותחים ראשיים – 254 מ"מ, קזמטים – 152 מ"מ, ברבטות – 305 מ"מ, מחיצות הגנה – 229–305 מ"מ, מגדל הניווט – 356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 12 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 16 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 6 תותחים 3 ליטראות (1.9 אינץ', 47 מ"מ), 4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ "ונראבל" הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי, הראשונה בסדרת האוניות מדגם "לונדון", שנבנתה בסוף המאה ה-19. יש הרואים את אוניות הסדרה כתת-סדרה של סדרת פורמידבל, אך עם הגנת שריון שונה. שדרית האונייה הונחה בינואר 1899, האונייה הושקה בנובמבר אותה שנה, והיא הוכנסה לשירות בנובמבר 1902. "ונראבל" שירתה בצי הים התיכון עד 1908 ולאחר מכן הועברה לצי התעלה. לאחר שיפוץ גדול ב-1909 הוצבה בצי האטלנטי ובצי מימי המולדת.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, היא השתתפה בפעולות הגנתיות והתקפיות עם צי התעלה, והפגיזה עמדות גרמניות בבלגיה עד מאי 1915. לאחר מכן הועברה לים התיכון, היא ראתה שירות במערכת הדרדנלים באמצע 1915, ולאחר מכן בים האדריאטי עד 1916. בדצמבר 1916, היא חזרה לאנגליה והוסבה לאוניית בסיס ב-1918. היא נמכרה ב-1921 ונגרטה ב-1922.
תכנון

חמש אוניות הסדרה הוזמנו בשנת 1898 בתגובה לבנייה ימית מוגברת עבור הצי הרוסי הקיסרי. העיצוב לסדרת לונדון הוכן ב-1898; זה היה חזרה וירטואלית על סדרת פורמידבל הקודמת, אם כי עם עדכון משמעותי לתוכנית ההגנה על השריון הקדמי. במקום מחיצה רוחבית מסורתית עבור הקצה הקדמי של חגורת השריון הראשית, החגורה נישאה קדימה והצטמצמה בהדרגה בעובי. גם שריון הסיפון חוזק.
ונראבל הייתה באורך 400 רגל (120 מטרים) בין הניצבים ואורך כולל של 431 רגל 9 אינץ' (131.60 מטרים). הייתה להם רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 26 רגל (7.9 מטרים). הדחק האונייה היה 14,500 טונות ארוכות (14,700 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 15,700 טונות ארוכות (16,000 טונות) במעמס מלא. לאונייה היה גובה מטאצנטרי של 4.46 רגל (1.36 מטרים). הצוות שלה מנה 714 קצינים ומלחים. אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 3 צילינדרים שהניעו שני מדחפים הפוכים פנימה. קיטור למנועים סופק על ידי עשרים דוודי בלוויל. הדוודים של כל אונייה חולקו לשלושה חדרי דוודים והם חולקו לשתי ארובות הממוקמות באמצע האונייה. לאוניות הסדרה הייתה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש) מ-15,000 כוחות סוס (11,000 קילוואט). האוניות נשאו 900 טונות ארוכות (910 טונות) של פחם עבור הדוודים, אם כי הקיבולת המרבית שלהם הייתה 2,000 טונות ארוכות (2,000 טונות); זה העניק להן טווח שיוט של 5,550 מיילים ימיים (10,280 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
הסוללה הראשית של סדרת לונדון כללה ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)/ 40 קליבר Mark IX מותקנים בצריחי תותחים לפני ומאחורי המבנה העילי. החימוש המשני שלהם כלל שנים עשר תותחי 6 אינץ' (152 מילימטרים)/ 45 קליבר Mark VII שהותקנו בקזמטים בדפנות הגוף. הגנה מפני סירות טורפדו ניתנה על ידי 16 תותחי ירי מהיר (QF) 12 פאונד (3 אינץ', 76 מ"מ) 12 cwt, שמונה מהם הותקנו במבנה העילי המרכזי ושמונת התותחים הנותרים הוצבו על הסיפון הראשי מקדימה ומאחורה וירו דרך חרכי ירי לא משוריינות בגוף האונייה. כל אחד משני צמרות הלחימה סופק עם שלושה תותחי הוצ'קיס QF 3 פאונד 47 מ"מ (1.9 אינץ'). מקובל באוניות מערכה של התקופה, הן צוידו גם בארבע צינורות טורפדו 18 אינץ' (457.2 מ"מ) שקועים בגוף; אלה הונחו על צד הרוחב, שניים לצד כל ברבטה.
לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים); המחיצות הרוחביות בקצה האחורי של החגורה היו בעובי 9–12 אינץ' (229–305 מילימטרים). חזיתות הצריחים הראשיים שלהן היו מוגנים על ידי לוחות שריון בעובי 8 אינץ' (203 מילימטרים), על גבי ברבטות בעובי 12 אינץ', ותותחי הקזמטים היו מוגנים עם שריון בעובי 6 אינץ' של פלדת קרופ. במגדל הניווט היו דפנות בעובי 14 אינץ' (356 מילימטרים). האוניות הותקנו בשלושה סיפונים משוריינים, בעובי שנע בין 1–2.5 אינץ' (25–64 מילימטרים) כל אחד.
היסטוריית שירות > לפני מלחמת העולם הראשונה

ונראבל הונחה במספנת צ'טם ב-2 בינואר 1899, הושקה ב-2 בנובמבר 1899 והושלמה בנובמבר 1902. לאחר עיכובים רבים עקב קשיים עם קבלני המכונות שלה, היא נכנסה לשירות ב-12 בנובמבר 1902 תחת פיקודו של קפטן ג'ורג' אדווין פאטי לשירות כאוניית הדגל של סגן המפקד, אדמירל משנה, צי הים התיכון. היא עזבה את צ'טם ב-20 בנובמבר, עצרה בשירנס כדי להתאים מצפנים, והגיעה לים התיכון בחודש שלאחר מכן. בשנת 1903, ניתן לה מערכת בקרת אש ניסיונית להערכה. במהלך שירותה בים התיכון, היא עלתה על שרטון מחוץ לנמל אלג'יר, ספגה נזק קל לגוף, ועברה שיפוץ במלטה בשנים 1906–1907. ב-12 באוגוסט 1907 היא הוחלפה כאוניית דגל על ידי אוניית המערכה פרינס אוף ויילס, ושירותה בים התיכון הסתיים ב-6 בינואר 1908, כאשר היא הושבתה במספנת צ'טם.
ונראבל הופעלה מחדש ב-7 בינואר 1908 לשירות צי התעלה. היא הושבתה בצ'טם לשיפוץ מקיף בפברואר 1909, שבמהלכו הוסרו תותחי ה-3 פאונד שלה והותקן מד טווח על התורן הקדמי שלה. השיפוץ הושלם, והיא הופעלה מחדש ב-19 באוקטובר 1909 לשירות בצי האטלנטי. ב-13 במאי 1912 היא עברה לצי הבית השני בנור, ונכנסה למילואים עם צוות שלדי כחלק שייטת אוניות המערכה החמישית. ב-1913 הוסרו הרשתות נגד טורפדו שלה וזוג זרקורים הותקן על הגשר הקדמי שלה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, שייטת אוניות המערכה החמישית הוקצתה לצי התעלה ובסיסה בפורטלנד. כשחזרה לשירות מלא, סיירה ונראבל בתעלת למאנש, וב-25 באוגוסט 1914 חיפתה על תנועת גדוד הנחתים של פורטסמות' לאוסטנדה, בלגיה, באוקטובר 1914, ונראבל צורפה לסיירת דובר לצורך הגזות ותמיכה בכוחות מדינות ההסכמה הנלחמים בחזית. היא הפגיזה עמדות גרמניות לאורך החוף הבלגי בין וסטנדה ללומברדסייד מ-26 עד 30 באוקטובר 1914 במהלך מתקפה גרמנית על הגנות בלגיות בקרב על האיזר; היא גם שימשה כאוניית הדגל של המפקד העליון, סיירת דובר, אדמירל משנה סר הוראס הוד, בין 27 ל-29 באוקטובר. ב-27, תותחי השדה הגרמניים הוזזו קרוב לחוף, מה שאילץ את רוב כלי השיט הקלים לסגת, אם כי ונראבל המשוריינת בכבדות נשארה בעמדה עד שדיווחים על צוללת גרמנית באזור הניעו את הוד לסגת לדנקרק. ונראבל חזרה לעמדה ב-28 באוקטובר, יחד עם סירת התותחים באסטנד ושלושה מוניטורים, כדי להקהות מתקפה גרמנית נוספת. מאוחר יותר באותו יום, היא עלתה על שרטון על גדת חול לא ידועה, אך הייתה באותה עת מחוץ לטווח התותחים הגרמניים והצליחה להשתחרר בעזרת בריליאנט בשעת הגאות. עד סוף החודש, ההצפות מהסכרים שנפתחו סביב ניופורט חסמו את ההתקדמות הגרמנית, והסיטו את ההתקפות הגרמניות יותר פנימה, מחוץ לטווח התותחים של ונראבל. התותחים הגרמנים לאורך החוף הוסתרו עד כה, מה שהקשה בהרבה על השמדתם בירי ימי, ובעקבות כך חזרה וראבל לבסיסה.
ב-3 בנובמבר היא נותקה כדי לתמוך בסיורי החוף המזרחי במהלך הפשיטה הגרמנית על ירמות', למרות שלא ראתה פעולה עם ספינות מלחמה גרמניות. ב-14 בנובמבר, שייטת אוניות המערכה החמישית הועברה לשירנס בגלל חשש שפלישה גרמנית לבריטניה הגדולה עומדת בפתח. השייטת חזרה לפורטלנד ב-30 בדצמבר 1914. ונראבל, יחד עם אוניית האספקה אקסלנט ובליווי משחתות ושולות מוקשים, הפגיזה שוב עמדות גרמניות ליד וסטנדה ב-11 במרץ 1915. ההפגזה נועדה להסיט את תשומת הלב הגרמנית במהלך המתקפה הבריטית בקרב נוב שאפל. היא חזרה שוב ב-10 במאי בניסיון לדכא את הארטילריה הגרמנית שהפגיזה את דנקרק, אך אש נגד-סוללות גרמנית מנעה מונראבל להטיל עוגן או להשיג הצלחה כלשהי.
ב-12 במאי 1915, נצטוותה ונראבל להפליג לדרדנלים להחליף את אוניית המערכה קווין אליזבת במערכת הדרדנלים. היא יצאה לים התיכון עם אוניית המערכה אקסמות'; הבריטים קיוו לנצל את הניסיון שצברו שני צוותי האוניות בהפגזת עמדות חוף בבלגיה. מ-14 באוגוסט 1915 עד 21 באוגוסט 1915, היא תמכה בהתקפות של מדינות ההסכמה על עמדות עות'מאניות במפרץ סובלה. עד 21 באוגוסט, תנאי מזג האוויר החמירו משמעותית, מה שמנע מהאוניות את היכולת לצפות במטרות. באוקטובר, ונראבל הגיעה לגיברלטר לשיפוץ. כשהיא יצאה מהשיפוץ בדצמבר 1915, היא עברה לים האדריאטי כדי לתגבר את הצי האיטלקי נגד הצי האוסטרו-הונגרי, ושירתה שם עד דצמבר 1916.
לאחר מכן חזרה ונראבל לבריטניה, והגיעה למספנת פורטסמות' ב-19 בדצמבר 1916, שם היא הושבתה. בפברואר ובמרץ 1918 היא שוחזרה שם כספינת בסיס, והיא עברה לפורטלנד ב-27 במרץ 1918 כדי לשמש כספינת בסיס לספינות מכמורת ומקשות. היא צורפה לסיורים הצפוניים עד אוגוסט 1918, ולאחר מכן לסיורים הדרומיים מספטמבר עד דצמבר 1918. ונראבל הושבתה לטיפול ואחזקה בפורטלנד בסוף דצמבר 1918. היא הוכנסה לרשימת הפירוק שם במאי 1919 ולרשימת המכירה ב-4 בפברואר 1920. היא נמכרה לגריטה לחברת Stanlee Shipbreaking Company ב-4 ביוני 1920. היא נמכרה מחדש לחברת Slough Trading, ואז שוב נמכרה לחברה גרמנית באמצע 1922. היא נגררה לגרמניה לצורך גריטה בהמשך השנה.
תרשים של סדרת פורמידבל; סדרת לונדון הייתה זהה במראה
אזקיאל נדואסל

אזקיאל אליאג'ים נדואסל (בצרפתית: Ezechiel Aliadjim N'Douassel; נולד ב-22 באפריל 1988) הוא כדורגלן צ'אדי המשחק בעמדת החלוץ בבהאינגקארה ובנבחרת צ'אד.
קריית מועדונים

נדואסל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת טורבילון, וכשהיה בן 19 הצטרף לאוראן מליגת העל האלג'יראית, בה לא מצא את מקומו ולכן עזב לבלידה. כבר בהופעת הבכורה שלו בקבוצה הבקיע צמד שהעניק לקבוצתו ניצחון 2–1. בעונת הבכורה שלו הבקיע 5 שערים ב-16 הופעות. בסך הכל שיחק שנתיים וחצי במועדון, וכבש 12 שערי ליגה ב-29 הופעות במדי הקבוצה.
ב-9 בינואר 2011 חתם בקלאב אפריקן מליגת העל התוניסאית. בקיץ 2012 חתם בטרק גרוזני מליגת העל הרוסית. נדואסל לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ובקיץ 2013 הושאל לקוניאספור מליגת העל הטורקית. גם בקוניאספור נדואסל לא מצא את מקומו ובינואר 2014 חזר לקלאב אפריקן. לקראת עונת 2014/2015 לא הצליח נדואסל למצוא קבוצה, ובינואר 2015 חזר לאלג'יריה וחתם בחוסיין דיי עד לסיום העונה. בקיץ 2015 חזר לתוניסיה וחתם בספייקסן במדיה כבש תשעה שערים ב-26 הופעות בליגה.
ב-4 בספטמבר 2016 הגיע נדואסל לישראל וחתם לשלוש שנים בעירוני קריית שמונה. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף וכבש את שערו הראשון בישראל בתיקו 3-3 מול הפועל תל אביב. נדוסאל ערך 15 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה, בהן כבש ארבעה שערים, וב-1 בפברואר 2017 שוחרר מהמועדון חתם בהפועל תל אביב עד לסוף העונה. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעות הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל כפר סבא שהסתיים בתיקו 0–0. במשחקו השני, שנערך ב-12 בפברואר, כבש נדוסאל את שערו היחיד במועדון, בניצחון 2–0 על מועדון ספורט אשדוד. בסך הכל שותף נדוסאל בחמישה משחקים בהפועל תל אביב, וב-15 במרץ 2017 שוחרר מהקבוצה לאחר עבירות משמעת.
ב-7 באוגוסט 2017 חתם בפרסיב באנדונג האינדונזית.
ב-22 בדצמבר 2019, נדואסל חתם בבהאינגקארה.
קריית מועדונים > נבחרת לאומית

נדואסל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'אד ב-8 בפברואר 2005, במשחק נגד גינאה המשוונית. ב-6 במרץ 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3–2 על הרפובליקה המרכז אפריקאית. נדואסל משמש כקפטן הנבחרת.
הערות שוליים

↑  תומר לוי, ‏חלוץ נבחרת צ'אד איזקאל נדואסל חתם בק"ש, באתר ערוץ הספורט, 4 בספטמבר 2016
↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב: אזקיאל אנדואסל חתם עד תום העונה, באתר וואלה, 1 בפברואר 2017
↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב: אזקיאל אנדואסל שוחרר, באתר וואלה, 15 במרץ 2017
↑  העברות בעולם, 10.8: "מונאקו ופ.ס.ז' סגרו את עסקת קיליאן אמבפה", באתר וואלה, 10 באוגוסט 2017
אזקיאל קבזה דה בקה

אזקיאל קבזה דה בקה (באנגלית: Ezequiel Cabeza De Baca; 1 בנובמבר 1864 – 18 בפברואר 1917) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל השני של מדינת ניו מקסיקו. בקה היה ההיספני ויליד ניו מקסיקו הראשון בתפקיד. בקה הוא צאצא של המתיישבים הספרדים בארצות הברית.
שנותיו הראשונות

בקה נולדה בעיר לאס וגאס, טריטוריית ניו מקסיקו, ב-1 בנובמבר 1864. בצעירותו, למד במכללה הישועית המקומית, כיום אוניברסיטת ריג'יס. במרוצת השנים עבד בקה במסילות ברזל בעיר הולדתו. ב-14 בדצמבר 1889 נישא באקה למרגריטה, ובשנת 1891, החל לעבוד במקומון הספרדי  La Voz del Pueblo, שם הכיר את אנטוניו לוסרו, שלימים מונה למזכיר המדינה הראשון של ניו מקסיקו.