stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד מגיד
חיבוריו

בצעירותו, שימש דוד מגיד אחד ממזכיריו של שמואל יוסף פין וסייע לו בהדפסת חיבוריו 'האוצר' (1903-1884) ו'כנסת ישראל' (1900-1886)- ביוגרפיה של מלומדים וסופרים יהודיים. דוד מגיד פרסם מאמרים רבים בכתבי עת יהודיים, וכן תרם ערכים לאנציקלופדיה הרוסית (Yevreiskaya Entziklopedia). הוא ערך לדפוס (1897) את החיבור 'צמח דוד' מאת דוד בן מרדכי כוכיזוב, וערך גם את 'לוח התחיה'. שם העט העברי של דוד מגיד היה 'צפוני מערבי'. פרסומיו העבריים כוללים גם את תולדות מרק אנטוקולסקי ('הפרופיסור מרדכי בן מתתיהו אנטוקולסקי :קצור תולדותיו ופרשת עבודתו בשדה מלאכת המחשבת עד היום הזה', ורשה 1897), ומונוגרפיה על מרדכי אהרן גינצבורג. עבודה ביבליוגרפית שלו -רשימת פרסומיו של א. הרכבי - הושלמה ופורסמה בעזרתו של אברהם פוזנסקי (1909). פרסומיו בשפה הרוסית עסקו בעיקרי האמונה היהודית ובליטורגיה, והיסטוריה של יהדות הקווקז. הוא הכין מהדורה רב-לשונית של התנ"ך עם כ40 שפות ודיאלקטים שונים. עבודה אחרת שלו עניינה זכרונותיו על חיי אביו ועל משכילי וילנה הראשונים, נתפרסמה ביידיש ב'פון נאענטן עבר' (1937). הוא גם השלים והוציא לאור את חיבורו של אביו 'תולדות משפחות גינצבורג' (1899).
דיאן סטרפילד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוגוסט 1964 (בת 60) רדינג, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בריסטול 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 www.dianesetterfield.com
 
דיאן סטרפילד (באנגלית: Diane Setterfield; נולדה ב-22 באוגוסט 1964) היא סופרת בריטית, שספרה הראשון, "הסיפור השלושה-עשר", הגיע לראש רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. הספר כתוב במסורת הרומן הגותי ויש בו הדים לספרי האחיות ברונטה, ג'יין אייר ואנקת גבהים.
לפני שהחלה בכתיבה, למדה סטרפילד ספרות צרפתית באוניברסיטת בריסטול ולימדה במספר רב של בתי ספר ובאופן פרטי. בסוף שנות ה-90 פרשה מעבודת ההוראה והתמסרה לכתיבה. היא מתגוררת בצפון יורקשייר באנגליה, יחד עם בעלה וארבעה חתולים ועובדת על ספרה השני.
הערות שוליים

↑  Lucy Moore |, Exclusive interview with Diane Setterfield, www.femalefirst.co.uk (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301515605171  PLWABN: 9810533257005606  BIBSYS: 7037398  BNE: XX1799912  BnF: cb155056388 (data)  CANTIC: a11829242  GND: 132679469  ISNI: 0000 0001 1673 4533  LCCN: n2006028714  LNB: 000113907  NDL: 01138422  NKC: mzk2007394884  NLA: 41484193  NLK: KAC200701808  NSK: 000457250  NTA: 296676500  RERO: 02-A013052793  SUDOC: 11330000X  VIAF: 75019685   WorldCat (עם VIAF): 75019685 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיאן פולינגסטאד

| --- | --- |
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולורדו  אוניברסיטת אאוגסבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת דרום קרולינה  אוניברסיטת קנטקי 
 
דיאן ר. פולינגסטאד (נולדה ביולי 1948) היא פסיכולוגית וסופרת אמריקאית, המהכנת כפרופסור לפסיכולוגיה ומנהלת המרכז לחקר אלימות נגד נשים באוניברסיטת קנטקי. פולינגסטאד היא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת דרום קרוליינה.
הערות שוליים

↑  "Diane Follingstad". נבדק ב-30 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Endowed Chairs". uky.edu. אורכב מ-המקור ב-14 באוקטובר 2016. נבדק ב-30 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Follingstad". uky.edu. אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2016. נבדק ב-30 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Diane Follingstad". sc.edu. נבדק ב-30 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CV" (PDF). uky.edu. אורכב מ-המקור (PDF) ב-14 באוקטובר 2016. נבדק ב-30 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1139794019  ISNI: 0000 0000 4514 4412  LCCN: n2002093130  VIAF: 1833741   WorldCat (עם VIAF): 1833741 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דיאן פולינגסטאד".
הדיוויזיה ה-56 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 באוגוסט 1939   10 בספטמבר 1944 – אוקטובר 1943   24 במרץ 1945
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-56 (בגרמנית: 56. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד קרל קריבל. במהלך המערכה בפולין הוחזקה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה השישית בבלגיה, שם נשארה לאחר מכן כחיל כיבוש. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-53 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובאוקטובר 1943 פורקה הדיוויזיה, לאחר ספגה אבדות כבדות.
היסטוריה > הקמה שנייה

ב-10 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש בפרוסיה המזרחית, והועמדה תחת פיקוד אדמונד בלאורוק. הדיוויזיה הוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר השלישית. הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים שהתנהלו בפרוסיה המזרחית, וב-24 במרץ 1945 הושמדה הדיוויזיה.
מפקדים

| שם | כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| קרל קריבל | 26 באוגוסט 1939 - 1 באוגוסט 1940 |  |
| פאול פון האזה | 1 באוגוסט 1940 - 15 בנובמבר 1940 |  |
| קרל פון אובן | 15 בנובמבר 1940 - 28 בינואר 1943 |  |
| אוטו-יואכים לידקה | 28 בינואר 1943 - 20 בפברואר 1943 |  |
| וינצנץ מילר | 1 בספטמבר 1943 - אוקטובר 1943 |  |
| אדמונד בלאורוק | 10 בספטמבר 1943 - 24 במרץ 1945 | הקמה שנייה |
הדיוויזיה ה-52 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1939 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-52 (בגרמנית: 52. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הדיוויזיה ה-52

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד קרל-אדולף הולידט. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה ה-12. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-53 במסגרת הארמייה השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה כחלק מהקורפוסים ה-12, ה-43, וה-13 לסירוגין במסגרת הארמייה הרביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ולאחר שספגה אבדות כבדות בקרב סמולנסק השני פורקה הדיוויזיה ב-1 בנובמבר 1943.
היסטוריה > דיוויזיית ההדרכה ה-52

ב-10 בדצמבר 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית ההדרכה ה-52, והועמדה תחת פיקוד קבוצת ארמיות מרכז.
היסטוריה > דיוויזיית האבטחה ה-52

ב-12 באפריל 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-52, והיא המשיכה לפעול בבלארוסיה. ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה בקובל, ובאוגוסט אותה שנה לחמה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית בקורלנד. לאחר מכן לחמה הארמייה בכיס קורלנד כחלק מהארמייה ה-18 עד סוף המלחמה.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
קרל-אדולף הולידט: 1 בספטמבר 1939 - 8 בספטמבר 1939
הנס-יירגן פון ארנים: 8 בספטמבר 1939 - 5 באוקטובר 1940
לותר רנדוליץ: 10 באוקטובר 1940 - 1 בנובמבר 1942
רודולף פשל: 1 בנובמבר 1942 - 1 בנובמבר 1943
אלברט נויגר: 10 בדצמבר 1943 - 5 בספטמבר 1944
אלברכט דיגן פון מונטטון: 5 בספטמבר 1944 - 8 במאי 1945
האיגוד הבין-לאומי לחוקרי ג'נוסייד

לוגו האיגוד
האיגוד הבין-לאומי לחוקרי ג'נוסייד (באנגלית: International Association of Genocide Scholars) הוא ארגון שמטרתו לקדם את המחקר וההוראה של נושא השמדת העם, ולקדם מדיניות למניעת רצח עם. האיגוד הוקם בשנת 1994.
האיגוד מוציא לאור כתב עת הנקראGenocide Studies and Prevention: An International Journal בשיתוף עם הוצאת אוניברסיטת טורונטו. מדי שנתיים מקיים הארגון כנס חוקרים בין-לאומי.
בשנת 1997 הכיר הארגון באופן רשמי בשואת הארמנים. בשנת 2007 הכיר הארגון גם ברצח העם היווני-פונטי וברצח העם האשורי שהתרחשו באימפריה העות'מאנית בין השנים 1914 ל-1923. בשנת 2005 קרא הארגון לאו"ם לשלוח כוח התערבות כדי לעצור את רצח העם בדארפור.
דוד מג'אר

| --- | --- |
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 פטירה:  17 במרץ 1800 כ' באדר ה'תק"ס 
 השכלה:  ישיבת המקובלים בית אל 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 במרץ 1800 
 בני דורו:  רבי ישראל חיים יוסף אליקים
 חיבוריו:  חסדי דוד
 
רבי דוד מג'אר ( - ירושלים, כ' באדר ה'תק"ס), היה מקובל ומחבר ספרי קבלה, מחכמי ישיבת המקובלים בית אל.
תולדותיו

אביו היה ר' אליעזר משה, שחי באחרית ימיו בירושלים. שמו של רבי דוד נזכר בשנת תקי"ח בין חכמי ישיבת המקובלים בית אל. היה שליח ציבור בישיבה זו בימי מהרי"ט אלגזי.
רבי יעקב שאלתיאל ניניו מציין שיש בידו סידור עם כוונות שסודר על פיו. הרב ניניו גם הוציא לאור את חיבורו המפורסם של רבי דוד מג'אר, חסדי דוד, שהוא "קיצור חכמת האמת", ובנוי מ-120 סעיפים. הרב מנחם מנכין היילפרין צירף חיבור זה למהדורת הספר עץ חיים שהוציא. הרב יצחק גינצבורג פירש חיבור זה בסדרת שיעורים (שלאחר מכן יצאה לאור במספר כרכים), ולדבריו "חסדי דוד הוא הקיצור המוסמך, המתומצת והמדויק ביותר שנכתב על ידי אחד מגדולי תלמידי האריז"ל".
נפטר בכ' באדר ה'תק"ס.
בתו נישאה לרבי יחיאל יעקב אליקים, בנו של רבי ישראל חיים יוסף אליקים, מחבר "שם יוסף" על הרמב"ם.
הערות שוליים

↑  נפטר בכ"ד בסיון תקי"ד ונטמן בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, ראו כאן
↑  חסדי דוד הנאמנים, באתר "גל עיני"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011065411505171  VIAF: 2283165138999400560008   WorldCat (עם VIAF): 2283165138999400560008
הדיוויזיה ה-52 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  6 במרץ 1915 – 23 בינואר 1919 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
דיוויזיית הרגלים ה-52 (בגרמנית: 52. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-6 במרץ 1915, מיחידות שנלקחו מדיוויזיות אחרות או שהוקמו לאחרונה. הדיוויזיה הייתה מעורבת בתחילה, עם שני רגימנטים חי"ר מהדוכסות הגדולה של באדן, רגימנט חי"ר אחד מסקסוניה הפרוסית, ויחידות תמיכה מפרוסיה ובאדן (פרשים, ארטילריה, הנדסה ויחידות שירות ותמיכה). בעוד שרגימנטים החי"ר וגדוד הפרשים הדיוויזיוני היו יחידות צבא סדירות, שאר הדיוויזיה הורכבה מיחידות מילואים ומיחידות שהוקמו במהלך המלחמה. רגימנט הרגלים ה-66 של מגדבורג נלקח מדיוויזיית הרגלים ה-7, ורגימנטים הרגלים ה-169 וה-170 נלקחו מדיוויזיית הרגלים ה-29 של באדן. דיוויזיית הרגלים ה-52 הפכה לבאדנית יותר ככל שהמלחמה התקדמה, כאשר רגימנט הרגלים ה-66 של מגדבורג, הרגימנט מסקסוניה הפרוסית, הוחלף ב-6 באפריל 1917 ברגימנט הרגלים ה-111 של באדן "המרקיז לודוויג וילהלם".
זמן קצר לאחר הקמתה, נכנסה הדיוויזיה לקו מול הצבא הבריטי ליד אראס, צרפת, בחזית המערבית. בשנת 1916, הדיוויזיה לחמה בקרב על הסום. הדיוויזיה נשארה בחזית המערבית במשך המלחמה, למרות שעברה לגזרות שונות. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב השני על האן. באביב 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השלישי על האן. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית איפר, ובסוף המלחמה לחמה הדיוויזיה נגד מתקפת מז-ארגון האמריקנית, שהייתה חלק ממתקפת מאה הימים. המודיעין של מדינות ההסכמה דירג אותה לאחת מהדיוויזיות הגרמניות הטובות ביותר.
מפקדים

קרל פון בוריס (3 במרץ 1915 - 25 באוקטובר 1918)
אויגן גליק (25 באוקטובר 1918 - 12 בדצמבר 1918)
וילהלם ריבנטרופ (12 בדצמבר 1918 - 23 בינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הדיוויזיה ה-55 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1908 1916 1920 – 1915 1919 1945 (כ־7 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-55 של הצבא הבריטי (מערב לנקשייר) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה > הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, התנדבו רוב אנשי הדיוויזיה לשירות מעבר לים. אלה שלא התנדבו שימשו להקמת יחידות מילואים חדשות, וב-31 באוגוסט 1914 שימשו אלה ליצירת דיוויזיית מערב לנקשייר ה-2. במקום להיות פרוסה כמערך שלם, דיוויזיית מערב לנקשייר התפרקה במהלך 1914 ו-1915, מכיוון שחייליה נשלחו כתגבורות לחזית המערבית. כאשר אחרוני המתנדבים יצאו לשירות מעבר לים, שארית הדיוויזיה אוחדה עם דיוויזיית מערב לנקשייר ה-2, ודיוויזיית מערב לנקשייר חדלה להתקיים.
בשנת 1916 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת כדיוויזיה ה-55 (מערב לנקשייר) והוקצו מחדש ליחידותיה המקוריות. במהלך הקרב על הסום, הדיוויזיה נלחמה במספר פעולות בגווילמונט, גינשי ומורבל. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בפילקם וברכס דרך מנין, במהלך קרב פשנדל, וצברה מוניטין מצוין. בסוף 1917, הדיוויזיה לחמה בקרב קמברה. לקראת סוף הקרב, מתקפת נגד גרמנית גדולה אילצה את הדיוויזיה לסגת לאחור יותר מ-1 מייל (1.6 ק"מ). הוקמה ועדת חקירה לבחון אובדן שטח זה ואת התנהלות הדיוויזיה. החקירה העלתה ממצאים שהתגלו שנויים במחלוקת עם חיילים מהתקופה והיסטוריונים מודרניים. בשנת 1918, הדיוויזיה התמודדה עם מתקפת האביב הגרמנית, וניהלה הגנה על ז'יבנשי במהלך הקרב על אסטייר. לאחר שהמתקפה הגרמנית נעצרה, הצטרפה הדיוויזיה למתקפת מאה הימים, מתקפת השיא של המלחמה. הדיוויזיה ספגה כמעט 36,000 נפגעים, עם 6,520 הרוגים, במשך יותר משנתיים של לחימה. לאחר סיום פעולות האיבה, הדיוויזיה שוחררה אט אט ולבסוף התפרקה בשנת 1919. בשנת 1920 עברה הדיוויזיה רפורמה באנגליה. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > בין המלחמות

בשנת 1920 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי. היא הוצבה במחוז לנקשייר לאורך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, והייתה לא ממומן ולא מאוישת. בסוף שנות ה-30, הדיוויזיה צומצמה משלוש לשתי חטיבות חי"ר וויתרה על יחידות תותחים ותמיכה אחרות כדי להפוך ךדיוויזיה ממונעת, הדיוויזיה הממונעת ה-55 (מערב לנקשייר). זה היה חלק משינוי דוקטרינה של הצבא הבריטי שנועד להגביר את הניידות בשדה הקרב. בעקבות הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה, בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-59 (סטפורדשייר).
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הדיוויזיה ה-55 נשארה בבריטניה, בתפקיד הגנתי, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנת 1940, בעקבות הקרב על צרפת, נזנח רעיון הדיוויזיה הממונעת. הדיוויזיה השיגה את חטיבת הרגלים השלישית שלה, והפכה לדיוויזיית הרגלים ה-55 (מערב לנקשייר). היא נשארה בתוך הממלכה המאוחדת, כיחידת הכשרה לפעולות עתידיות כמו גם הכשרת מחליפים ליחידות קרביות, והוקצתה לתפקידים נגד פלישה. עד 1944, הדיוויזיה התרוקנה מרבים מיחידותיה. שארית הדיוויזיה שימשה במבצע פורטיטיוד, מאמץ הטעיה שתמך בפלישה של בעלות הברית לצרפת. בתום המלחמה שוחררה הדיוויזיה ולא הוקמה מחדש.
סמל הדיוויזיה במלחמת העולם הראשונה
דניס דגר

| --- | --- |

Dennis Dagger
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Dennis Specialist Vehicles (אנ')
 שנות ייצור:  1998–2001
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 משקל:  12.5 טון מטען
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, המפיק 250 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 5 מהירויות מתוצרת "Allison 2000" (אנ')
דניס דגר (באנגלית: Dennis Dagger) היא כבאית  מתוצרת יצרנית כבאיות ורכבים ייעודיים לשדות תעופה Dennis Specialist Vehicles (אנ') הבריטית אשר יוצרה משנת 1998–2001.
סך הכול יוצרו 13 יחידות.
מטה ומפעל החברה ממוקם ב"Guildford" (אנ') במחוז סארי בבריטניה.
דגמים

EU06 UFL
EU06 UFm
מאפיינים

צוות: 6 כבאים
הנעה: 4x2
גוף הרכב  מרותך מסגרת אלומיניום, בנייה עם מתקן בנוי עבור משתנה של גובה המערכת
3  לוקרים בכל צד, סגורים על ידי תריס גלילה מאלומיניום
משאבה אחורית
כושר מטען: 12.5 טון ציוד
מכל בקיבולת של 1,800 ליטר מים
גלגלי הצינור: 2 גלילים צינור כל אחד באורך של 54 מטר
מערכת חשמל: 24 וולט
מכל דלק - 130 ליטר
בלמים: מעצורי אוויר (מעצורים קדמיים - דיסק)
ABS
מתלים: קדמי חצי הפוך - קפיץ עלים. סליל אחורי ממוקם על ידי נגרר עלים
ראו גם

דניס לולין
דניס סברה
דניס סוג N
לקריאה נוספת

"דניס דגר" - תמונות
הערות שוליים

↑  אלכסנדר-דניס alexander-dennis
↑  "דניס דגר" There May Be a Castle - תוצאות Google Books
↑  "דניס דגר" snipview.com/q/Dennis_Dagger
↑  "דניס דגר" flickr.com/photos
↑  "דניס דגר" ecfrs.co.uk/appliances/dennis_dagger
↑  "דניס דגר" - נתונים טכניים revolvy
דאון

ערך זה עוסק בכלי טיס חסר מנוע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דָּאוֹן הוא כלי טיס כבד מן האוויר שאין בו אמצעי הנעה. דהיינו, כלי דאייה.
המראת הדאון נעשית באמצעות גרירה של מטוס, כלי רכב או גלישה לאוויר מאזור גבוה במישור משופע לעבר עמק. יש דְאונים מודרניים שבהם מותקן מנוע מדחף או מנוע סילון קטן הנשלף מגוף המטוס לזמן קצר. מנוע זה מאפשר המראה עצמית וכן תמיכה בטיסות ארוכות במיוחד. בשל העומס הנמוך יחסית של שטחי הכנפיים, ההיגוי מתבצע ישירות ממצערות המותקנות בתא הטייס באמצעות כבלי פלדה דקים וללא מערכת הגברה הידראולית. טכניקה זו מאפשרת הקטנה נוספת במשקל העצמי ביחס של הדאון, הנמוך מזה של מטוס בגודל דומה. כיום משמשים הדאונים ככלי טיס ספורטיביים בלבד ולצורכי הנאה ובילוי.
דאון מעל האלפים הצרפתיים
דאון מדגם רולדן שניידר LS-4 בהמראה ממנחת מגידו
אטימולוגיה

מקורו של השם העברי "דאון" הוא בשורש המקראי והאוגריתי ד־א־י/ה, שמשמעותו מעוף ציפור ללא משק כנפיים. המילה היא חידוש לשוני של עדיה חורון במסגרת מאמציו יחד עם ערי ז'בוטינסקי לייסד תעופה עברית.
היסטוריית הדְאונים

תיעוד טיסות הקדם-מודרניות המוקדמות קשה ברוב המקרים לאימות, ולכן לא ניתן לדעת אם כלי טיס מהתקופה היה דאון, עפיפון או מצנח, ובאיזו מידה היה ניתן לשלוט בו. לעיתים קרובות האירוע תועד זמן רב אחרי שלכאורה נערך. תיעוד מהמאה ה-17 מראה על ניסיון טיסה מהמאה ה-9 ליד קורדובה, ספרד, אשר הסתיים בפציעת גב של הטייס. הנזיר אילמר ממאלסברי (Eilmer of Malmesbury) תיעד את ויליאם ממאלסברי (William of Malmesbury), נזיר והיסטוריון, לאחר שהשני דאה מגג המנזר שלו שבמאלמסברי, אנגליה, בין 1000 ל-1,010 לספירה, כ־200 מטר עד שהתרסק ושבר את רגליו. לפי התיעודים הללו, בשני הניסיונות ניסו להשתמש בכנפיים מנוצות ובשניהם הכישלון יוחס להיעדר הזנב. הזארפן אהמט צ'לבי היה מדען בן האימפריה העות'מאנית של ראשית המאה ה-17, אשר המסורת הטורקית מספרת כי הקדים את האחים מונגולפייה והאחים רייט בחקר התעופה, והצליח באמצעות כנפיים מלאכותיות, שהכין מכנפי נשר, לבצע מעוף ארוך טווח באמצעות כוח שריריו בלבד, ומבלי להיעזר במנוע.
היסטוריית הדְאונים > המאה ה-19

כלי הטיס הכבד מהאוויר הראשון שנשא אדם, היה מבוסס על עקרון מדעי ונבנה על ידי ג'ורג' קיילי אשר בנה סדרה של דאונים שהצליחו לעוף לזמן קצר בשנת 1849. לאחר מכן בנו דאונים חלוצים בתחום התעופה, ובהם ג'יין מריה לבריס (Jean Marie Le Bris), ג'ון ג' מונטגומרי (אנגלית: John J. Montgomery), אוטו ליליינטל (בשנת 1891 פיתח את הדרוויצר גלייטר שהוגדר ככלי טיס למטרת גלישה אווירית, בשנת 1893 פיתח את הליליינטל נורמל-זגל-אפראט שהיה כלי טיס למטרת גלישה אווירית, בשנת 1895 פיתח את הליליינטל בי-פלאן שהיה כלי טיס בתצורת דאון דו-כנפי למטרת גלישה אווירית), פרסי פילצ'ר (אנגלית: Percy Pilcher), אוקטאב צ'אנאט (אנגלית: Octave Chanute) ואוגוסט מור הרינג (אנגלית: Augustus Moore Herring). בנו אוטו ליליינטל היה הראשון שהצליח לבצע טיסות מוצלחות חוזרות ונשנות (למעלה מאלפיים), והוא היה הראשון שהשתמש באוויר עולה כדי להאריך את משך הטיסה. דניאל מאלוני (אנגלית: Daniel Maloney), חלוץ בתחום התעופה, היה הראשון שהדגים טיסה מבוקרת בגובה רב תוך שימוש בכנפיים שתכנן מונטגומרי.
האחים רייט פיתחו בתחילת דרכם סדרה של שלושה דאונים מאוישים לאחר שביצעו ניסויים ראשוניים על עפיפון, הדבר הוביל אותם לפיתוח הטיסה הממונעת.
היסטוריית הדְאונים > פיתוח הכנף הגמישה לדאוני הרחיפה

דאוני המראה רגליים הוטסו כבר בשנים 1920 על ידי ליליינטל. אולם החידושים שהובילו לדאוני רחיפה פותחו בשנת 1951 כאשר פרנסיס רוג'אלו (אנגלית: Francis Rogallo), מהנדס אווירונאוטיקה, וגרטרוד רוג'אלו (אנגלית: Gertrude Rogallo) הגישו בקשה לפטנט, כנף גמישה בעלת משנה קשיח. סוכנות החלל האמריקנית נאס"א בחנה דגמים שונים של הכנף אותה תכננו הזוג רוג'אלו בשנת 1957 כדי להשתמש בה כחלק מקפסולות החלל. צ'ארלס ריצ'רד ופול ביקל פיתחו רעיון לייצור כנף שפשוט לבנות, בנויה לטיסה איטית ולנחיתה רכה. בין השנים 1960–1962 ברי היל פאלמר (אנגלית: Barry Hill Palmer) השתמש ברעיון זה כדי לבנות דאוני המראה רגליים.
שימוש בזרמי אוויר חם

דאונים כאמור הם מעין מטוסים נטולי מנוע, שמתבססים על העיקרון שיפורט כאן בהמשך כדי להתרומם ולדאות באוויר. תהליך זה קורה עקב קיומם של זרמי אוויר חם, שקצב עלייתם אל גבי חוץ מכדור הארץ גדול מקצב הירידה של חלקיקי הדאון. אופן הפעולה של הדאון פשוט ביותר: תחילה הוא ממריא בספירלה על ידי מנוע מעלה אל השמיים, וברגע שהוא מגיע לגובה מספק המנוע מפסיק לעבוד והדאון מרחף באיטיות מרובה כקצב התקדמותו כלפי מטה. כל זה עד שהדאון פוגש זרם אוויר חם נוסף, שמעלה אותו בחזרה למעלה שוב. לשם כך הטייס חייב לדעת את האזור בו הדאון מרחף טוב במיוחד כדי לדעת איפה בדיוק נמצאים זרמי האוויר החמים - אופן טיסה זה נקרא "תרמית" (מהמילה תרמיקה שהיא אוויר חם שכלוא על הקרקע, משתחרר ועולה מעלה מפאת הפרשי לחצים. הדאון משתמש בזה בדומה לציפורים).
סוגי דאונים

דאונים פותחו משנת 1920 לצורכי הנאה ובילויי. כאשר טייסים הבינו כיצד להשתמש באוויר עולה, דאונים פותחו כדי לאפשר טיסות ארוכות יותר ללא עצירות ביניים. הדבר הוביל לספורט הנקרא דאיה. דאונים נבנו בעיקר מעץ ומתכת אולם כיום לרוב משתמשים בחומרים מרוכבים חזקים שמקטינים את משקלו העצמי של הדאון ובכך משפרים את ביצועיו. הדאונים מתאפיינים בשטח כנפיים ומוטת כנפיים גדולה יחסית לגודל הגוף וזאת במטרה לייצר עילוי מספיק במהירות הנמוכה שבה גולש הדאון. הטסה מיומנת של דאון מאפשרת נסיקה איטית באמצעות זיהוי ו"רכיבה" על זרמי אוויר חם העולים כלפי מעלה (המכונים "תרמיקות"). רכיבה על זרמי אוויר חם מאפשרת דאייה למשך שעות רבות ולמרחקים ארוכים.
סוגי דאונים > דאוני רחיפה

דאוני הרחיפה מסוגלים להמריא על ידי ריצה של הטייס בעודו מחובר אליהם, ומסוגלים לנחות באיטיות תוך שימוש ברגליו של הטייס כבולמים.
במקור וגם ברוב דאוני הרחיפה כיום הטייס מחובר למרכז הכנף הגמישה ושולט בניווט תוך תמרון משקלו.
קיימים דאונים בעלי מבנה קשיח ומשטחי שליטה המשמשים לשליטה ולעיתים קרובות הטייס מטייס מוקף במעטה קשיח. אלו נותנים את הביצועים הטובים ביותר ואלו גם היקרים ביותר.
סוגי דאונים > דאונים צבאיים

דאונים צבאיים (אנ') שימשו בעיקר במלחמת העולם השנייה בשביל לשאת חיילים וציוד כבד לאזורי הלחימה. דאונים אלה נגררו לאוויר ורוב הדרך ליעד שלהם על ידי מטוסי תובלה צבאיים, למשל C-47 דקוטה, או על ידי מפציצים שנדחקו לפעילות משנית. מרגע שחרורם באזור המטרה, הם החלו בתהליכי נחיתה קרוב כל האפשר למטרה. יתרונם על גבי צנחנים הוא שהציוד הכבד היה יכול לנחות ושהחיילים התאספו במהירות לאחר הנחיתה ולא היו מפוזרים על גבי שטח נרחב. הדאונים היו מתוכננים לשימוש חד פעמי ולכן נבנו מחומרים שכיחים וזולים כמו עץ, למרות זאת היו מספר דאונים שנאספו ונעשה בהם שימוש חוזר. במהלך השנים נזנחו הדאונים לטובת המטוסים, עקב יכולת התמרון והשליטה הנמוכים בדאונים, בשל היות הדאונים קלים לאיתור בעזרת מכ"ם, בשל היותם פגיעים ליירוט מטוסים ונ"מ, בשל התאונות הרבות שבהן הם היו מעורבים, וכן עקב השיפורים בתחום התעופה הממונעת אשר הגדילו את קיבולת המטוס ואת יעילותו וכתוצאה מכך המטוס היה הבחירה המועדפת של גורמים צבאיים.
סוגי דאונים > דאוני מחקר

אפילו לאחר פיתוח כלי הטיס הממונעים דאונים נבנו עבור צורכי מחקר, שבו חוסר המנוע מפחית עלויות פיתוח, מצמצם את מורכבות הבנייה ומקצר את אורכה. השימוש בדאונים לצורכי מחקר נעשה בעיקר במחקרים בנושא אווירודינמיקה בהם נדרשים שינויים רבים בשלדת כלי הטיס ולכן דאונים הם מועדפים.
סוגי דאונים > מטוס נייר

מטוס נייר הוא מטוס צעצוע העשוי מנייר מקופל. מטוס נייר הוא כנראה הצורה הנפוצה ביותר של אוריגמי (האמנות היפנית של קיפולי נייר). ביפנית קרוי מטוס הנייר 紙飛行機 (קאמי היקוקי; קאמי=נייר, היקוקי=מטוס). עפיפון מטוס הנייר נפוץ בשל היותו אחת הצורות של אוריגמי שמתלמד יכול לרכוש בהן מיומנות בקלות. שישה צעדים בלבד נדרשים על מנת לייצר נכון מטוס נייר בסיסי. המושג "מטוס נייר" כיום כולל גם מטוסים העשויים מקרטון.
סוגי דאונים > דגמי דאונים

דגמי דאונים הם לרוב קטנים יחסית לגודלו של דאון אולם קיימים גם גדלים בגודל מלא, חלקם ניתנים להטסה וחלקם לא, הם מבוססים על דאונים קיימים אולם ישנם דגמים דמיוניים. דגמי הדאונים בדומה לדאונים רגילים משתמשים בחומרים קלים כמו: עץ בלזה, פיברגלס ופוליאסטר. דגמים גדולים המיועדים לטיסה הם לרוב נשלטים על ידי שלט רחוק בטכנולוגיית גלי רדיו כאשר הטייס נמצא על הקרקע ושולט בכלי הטיס. אלה יכולים להישאר באוויר לאורך זמן על ידי שימוש בכוח העילוי הנוצר מזרמי אוויר חם.
ראו גם

תעופה
הערות שוליים

1 2  יהושע פורת, שלח ועט בידו – חייו של יונתן רטוש, ראם, 1989, עמ' 127
↑  ערי ז'בוטינסקי, אור הירח גונט הרהורים, חרות, 19 באוגוסט 1949
↑  Il Grande Libro Degli Esperimenti. משכל. 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4180683-9  NDL: 00562642  NKC: ph127390 
דאון משנת 1921
אוטו ליליינטל בטיסה
דאון רחיפה המבוסס על הכנף הגמישה.
דאון צבאי
ה'י'

ה'י' (5010)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-9 בספטמבר 1249 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 28 באוגוסט 1250. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
אירועים

רבי משה מקוצי מפרסם את ספרו, ספר מצוות גדול (סמ"ג).
נולדו

מנחם רקנאטי, מקובל ופוסק איטלקי.
הריטב"א, מגדולי ראשוני ספרד.
נפטרו

רבי יצחק מווינה, מחבר הספר אור זרוע.