stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם בן הרמב"ם
תולדות חייו > הנגידות במצרים

אחרי מות אביו ששימש כ"ראש היהודים" (ראס אל-יהוד) – נבחר רבי אברהם לשמש אחריו כמנהיג פוליטי של יהודי מצרים וכנציגם הרשמי אל מול השלטון המוסלמי. למעמדו זה היו מתנגדים חשובים בקהילה, במיוחד מבין הנאמנים למסורת ארץ ישראל, שמחו נגד השינויים שניסה לכפות בבתי הכנסת של הקהילה. עם הזמן מעמדו התחזק והתייצב, והחל משנת 1218 מתחילים להשתמש בכינוי "נגיד".
מראשית כהונתו הנהיג ראב"ם שינויים במנהגי התפילה של הקהילה, והוא עצמו מספר כי בתחילת הנהגתו איחד את מנהג שני בתי הכנסת בפוסטאט, ולמשל לאחר שאביו הרמב"ם ניסה לבטל את מנהג קריאת התורה במחזור של 3 שנים ללא הצלחה, הוא ביטל זאת שוב. בתשובות לבני תימן הוא מציין עוד שני מנהגים שנהגו בפוסטאט (או מצרים בכלל) והוא ביטלם:
"בשעה שעלינו לראשות" ביטל שינוי נוסח בברכת "מעריב ערבים".
ביטול אמירת "ברכות השחר" בבית הכנסת.
שינויים אלו שביצע ראב"ם בשנותיו הראשונות עוררו התנגדות קשה. בין ראשי מתנגדיו עמדו משפחת "בני השישי", צאצאי משה הלוי בן נתנאל "השישי", מועד ישיבת ארץ ישראל. שני בניו כיהנו במשרת הנגיד לפני הרמב"ם ובימיו, והגנו על הנאמנות המוחלטת למנהגי ארץ ישראל. התנגדות זאת נמשכה לפחות עד שנת 1211, בה חתמו מתפללי בית הכנסת על "כתב אמנה" שמצהיר על נאמנות למנהגי בית הכנסת והתנגדות לשינויים.
בזמן מסוים בין השנים 1232-1237 התחדש המאבק נגד ראב"ם, כאשר "בני השישי" פנו בתלונה לסולטאן כנגד כפיית מנהגי החסידות החדשים ושינוי מנהגי התפילה הארץ ישראליים המיוחדים. התלונה והשלכותיה תוארו במכתב בן הזמן, שנמצא בגניזה ובו מסופר על רבי אברהם:
אז כתב ה"ראש" זיכרון דברים בכתב ערבי לאמור: "הריני מצהיר... שהתנדבתי בעבודת האל ובהוספת כריעות והשתחוויות ותפילה של רשות בביתי, ביני לבין עצמי. לא חייבתי שום אדם לעשותן, ולא כפיתי עליהם שום שינוי בבתי הכנסת שלהם"

והוא זימן אליו את היהודים... ואמר לכל אחד מהם: "האם חייבתי אותך לקבל את התילה שלי או כפיתי עליך שום שינוי בבית הכנסת שלך?" והוא אמר "לא". והוא החתים בזה את הקהילה, קרוב למאתיים איש.
לפי המכתב, מקורבי ראב"ם יעצו לו להחרים בבית הכנסת בשבת את מגישי התלונה על מלשינות, אך הוא החרים אותם בתירוץ אחר. לדברי מחבר המכתב, זיכרון הדברים והעדות שאנשי הקהילה חתמו עליה הם עדות שקר, והוא הוכיח למקורבי ראב"ם, רבי חננאל בן שמואל ורבי פרחיה בן נסים, שאכן נכפו שינויים על בית הכנסת של הירושלמים.
באותה תקופה (1234) התגונן ראב"ם בפני האשמות דומות מפי "הנשיא" (כלומר, בן למשפחת ראש הגולה) הודיה בן ישי, ששהה באלכסנדריה. בה התקיים מנין פרטי של חסידי מצרים, תלמידי ראב"ם.
בימיו התבסס מוסד הנגידות בהנהגת הקהילה היהודית במצרים ואגפיה, והוא הפך לירושה משפחתית של בית הרמב"ם (לאחר מאבקים קשים בימי בנו רבי דוד) דור אחר דור עד לבן-נינו של ר' אברהם בראשית המאה ה-15, הנגיד ר' דוד הנגיד (השני) שהיגר לחלב ונפטר לא לפני שנת ה'קע"ה (1415).
תולדות חייו > הפולמוסים על הרמב"ם

עוד בחייו של הרמב"ם, בימי הפולמוסים סביב חיבורו ההלכתי, "משנה תורה", ובייחוד סביב ספרו הפילוסופי "מורה נבוכים", עמד אברהם לימינו של אביו. בהגנה על תורתו של אביו המשיך ר' אברהם ביתר שאת לאחר מותו של הרמב"ם כאשר לא היה עוד בנמצא מי שיגיב להתקפות, יפרש את הדברים ויישב את הסתירות לכאורה שנמצאו בה. פעילות זו באה לידי ביטוי באיגרות וכן בחיבורים שלמים שכתב ר' אברהם בהמשך חייו, כמו ספרו "מלחמות השם" המהווה כתב הגנה על תורת אביו במורה נבוכים. כמו כן, במאה ה-19 פורסמו תשובותיו להשגות על משנה תורה ועל ספר המצוות, בספרים שנקראו "ברכת אברהם" ו"מעשה ניסים" על שם המוציאים לאור.
הפולמוס הראשון הונע מהשגותיו של רבי דניאל הבבלי, ששלח באדר ד'תתקע"ג (כאשר ראב"ם כבן 27 בלבד) שתי חוברות של השגות על ספר המצוות ועל משנה תורה אל ראב"ם. לפי דברי ראב"ם בתשובתו, שנשלחה בחודש אב באותה שנה, מסתבר כי השגותיו של רבי דניאל הופצו ברבים ונתפסו בעיני רבים כקושיות שאין עליהן תשובה, וכמערערות באופן יסודי את מפעלו ההלכתי של הרמב"ם. כמה שנים אחר כך כתב רבי דניאל פירוש למגילת קהלת, בה כתב דברים שנתפסו בעיני מעריצי הרמב"ם כדברים לא ראויים כנגדו וכנגד הגאונים. למרות בקשת רבי יוסף בן עקנין ואחרים, ראב"ם נמנע מלהחרים את רבי דניאל, כיוון שהוא נוגע בדבר, אך הוא מספר כי ראש הגולה רבי דוד ממוסול נידה אותו, והוא בסופו של דבר חזר מדעתו.
בשנת 1232 פרץ פולמוס הרמב"ם הגדול בפרובאנס. רמב"ן, שניסה לפשר בין הצדדים, הציע כי יכריזו במשותף על איסור ללמוד את מורה הנבוכים ברבים, ובראש החותמים על האיסור יעמוד ראב"ם. ניסיון הפשרה נכשל, הצדדים השונים החרימו זה את זה, והדברים הגיעו עד להלשנה לנוצרים ושריפת כתבי הרמב"ם. בעקבות הפולמוס חיבר ראב"ם באותה שנה את ספרו "מלחמות השם".
תולדות חייו > משפחתו

רבי אברהם התחתן ככל הנראה בגיל מאוחר, בהתאם למה שהוא כותב בכמה מקומות שנישואין מפריעים ללימוד תורה ועליה בחסידות. נשא לאשה את בתו של רבי חננאל בן שמואל, ובהיותו בגיל 36 נולד בנו הנגיד רבי דוד מימוני. אחריו נולד לו בן נוסף, רבי עובדיה מימוני.
הגותו

רבי אברהם מיזג בתורתו את המיסטיקה היהודית עם הרציונליות המיימוניסטית, כאשר יחסו לתורת אביו נותר מאוד שמרני. אחד מהמאמרים החשובים המבטא את גישתו הרציונלית הוא על אגדות חז"ל. אחת העובדות המפליאות היא כי למרות אדיקותו לדברי אביו במורה הנבוכים ובאגרותיו, בכל זאת נטה רבי אברהם אחר המיסטיקה. לדעת החוקרים היה זה בעקבות עלייתם של הסופים (כת מיסטית סגפנית באסלאם) במצרים, מקום מושבו. בכתביו ניכרת מגמתו החסידית סגפנית מיסטית, כשעובדה זו אינה סותרת לדעתו את השקפות אביו. הוא אף הנהיג קבוצה של חסידים שנהגו במנהגי פולחן ברוח הסופיות, ומכונים במחקר בשם חסידי מצרים.
כמנהיג יהודי מצרים, רבי אברהם הוסיף לתפילה כריעות והשתחוויות ותקנות חסידיות נוספות. הוא גם התאמץ לשנות את מנהגי ארץ ישראל שנהגו בבית הכנסת הירושלמי בפוסטאט. לפי תפיסתו הוא לא חידש דבר אלא החיה את דרך עבודת האלוהים היהודית המקורית. מנהגי התפילה של ראב"ם נהגו בבית הכנסת הפרטי בביתו, וכן בבית כנסת של תלמידיו באלכסנדריה ואולי במקומות נוספים. הנהגות אלו החלו סביב שנת 1215, לפי מכתב תלמידיו לשלטונות מצרים זמן קצר לאחר מותו.
כתביו

בחמישים ואחת שנותיו, כתב רבי אברהם מספר רב של חיבורים בהיקף גדול, חלקם מקוריים וחלקם כתבי הגנה על כתביו של אביו. החיבור הגדול שבהם, ספר "המספיק לעובדי השם" נכתב כמעין אנציקלופדיה יהודית בת עשרה כרכים ובהם למעלה מ-2,500 דפים ונחשבה על פי עדויות מן התקופה, לחיבור הגדול ביותר שנכתב מאז ומעולם בערבית יהודית. כרוב כתביו, גם ספר זה אבד במהלך השנים ונותרו ממנו שרידים מעטים בלבד.
חיבור חשוב נוסף הוא פירושו לתורה בערבית, בו הוא גם מצטט פירושים רבים של אחרים, בהם הגאונים רס"ג, רב האי ורב שמואל בר חפני, וכן ראב"ע, רש"י ופירושים מאביו ומסבו, רבי מימון. מפירוש זה שרד החלק על ספר בראשית והחלק על ספר שמות (נדפס בלונדון תשי"ח).
שרידים מכתביו שלא נדפסו מצויים בכתבי יד.
כתביו > חיבורים עצמאיים

המספיק לעובדי השם
כתאב אלחאוץ - פירוש לתורה (הגיע לידינו רק על בראשית ושמות)
פירוש לש"ס בהיקף לא ידוע
תשובות רבינו אברהם בן הרמב"ם - תשובות בעיקר בהלכה אך גם באגדה, פירושים לתלמוד, ענייני דעות ומידות והנהגות חסידיות
"מעשה של ירושלמי" - משלים על חומרת השבועה
מאמר על דרשות חז"ל
כתביו > חיבורים הנוגעים לתורת הרמב"ם

מלחמות השם - תשובות למשיגים על המורה נבוכים
מעשה ניסים - תשובות להשגות על ספר המצוות פריז תרכ"ז
ברכת אברהם - תשובות על שאלות או השגות של ר' דניאל הבבלי על ספר יד החזקה (גם "משנה תורה") פריז תר"ך
תוספות והערות לגיליוני הרמב"ם על הש"ס ולפירוש המשנה
לקריאה נוספת

מבוא מקיף לתולדות חייו של ראב"ם במהדורת הרב ראובן מרגליות לספר מלחמות השם, מוסד הרב קוק.
מבוא לספר מעשה ניסים נדפס בפריז בשנת תרכ"ז
כרמיאל כהן, בשלום ובמישור - מידות ודעות בפירוש התורה של רבי אברהם בן הרמב"ם, ירושלים תשנ"ט
רוברטו ארביב, הסוד בגבולות התבונה במשנתו של רבי אברהם בן הרמב״ם, הוצאת אדרה, 2023
תאוריית שימור ההערכה העצמית

תאוריית שימור ההערכה העצמית (באנגלית: Self-evaluation maintenance theory) היא תאוריה בפסיכולוגיה חברתית המתבססת על ההנחה שלאדם יש צורך להגן על ההערכה העצמית או להעלותה. הנחת יסוד של התאוריה היא שיחסינו עם הזולת משפיעים השפעה של ממש על הערכתנו העצמית. טסר הבחין בין המצבים שבהם אנו נהנים מהצלחתו של אדם הקרוב לנו לבין המקרים שבהם הצלחתו פוגעת בנו. התהליך הראשון נקרא השתקפות, ובו ההערכה העצמית עולה בעקבות השתקפות הצלחתו של הזולת על מושג העצמי. בתהליך השני, הצלחתו של אדם אחר תעורר השוואה לא מחמיאה, ובעקבותיה תחול ירידה בהערכה העצמית.
לפי התאוריה מידת הרלוונטיות היא שקובעת אם יתרחש תהליך השתקפות או תהליך ההשוואה. אם הצלחתו של אדם אחר היא בתחום רלוונטי מאוד, התהליך המרכזי יהיה תהליך ההשוואה. אם הביצוע הוא בתחום שאינו רלוונטי, תהליך ההשתקפות יהיה מרכזי יותר, והצלחתו של הזולת תביא להעלאה בהערכה העצמית. לדוגמה, שני חברים שמנסים להתקבל לקבוצת כדורגל, האחד מתקבל והשני נדחה. העוצמה שבה יתרחש כל אחד משני התהליכים מושפעת לפי התאוריה משני משתנים: מידת הקרבה לאחר ואיכות הביצוע של האחר. ככל שהקרבה רבה יותר, כך תגבר השפעתם של שני התהליכים (תהליך ההשתקפות ותהליך ההשוואה).
טסר דן בדרכים שבהן אנו עשויים להתמודד עם פגיעה כזו בהערכה העצמית. לדידו, ניתן לעשות זאת באמצעות שינוי של כל אחד משלושת המשתנים המשפיעים על התהליך: הקרבה לאחר, להשפיע על ביצועי האחר או שלנו, או להגדיר מחדש את הרלוונטיות.
ראו גם

תאוריית ההשוואה החברתית
האדרה עצמית
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Abraham Tesser, Toward a Self-Evaluation Maintenance Model of Social Behavior, Elsevier, 1988, עמ' 181–227
ביאורים

↑  קרבה מתייחס לקרבה פסיכולוגית בין שני אנשים, כך שחברים או בני משפחה קרובים זה לזה יותר מזרים, אנשים שיש להם מאפיינים משותפים רבים קרובים יותר מאנשים בעלי מאפיינים מועטים, וכדומה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
All Born Screaming

All Born Screaming (בעברית: כולם נולדים צועקים) הוא אלבומה השמיני של הזמרת האמריקאית סנט וינסנט. האלבום יצא ב-26 באפריל 2024 דרך חברת התקליטים וירג'ין.
כתיבה והפקה

האלבום הוקלט באולפן המפורסם אלקטריק ליידי, באולפנו של סטיב אלביני ובאולפנה הפרטי של סנט וינסנט בלוס אנג'לס. קלארק תיארה את האלבום כ"פופ פוסט-אפוקליפטי", ואמרה ששירים רבים בו נוגעים בנושאים כמו גן עדן וגיהנום.
באלבום השתתפו, בין היתר, דייב גרוהל, מתופף הפו פייטרס החדש ג'וש פריס, נייל רוג'רס וקייט לה בון.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי | 26 בינואר 2025 | אלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר | זכייה |  |
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סנט וינסנט.
| All Born Screaming> מס' | All Born Screaming> שם | All Born Screaming> משך | All Born Screaming>  | All Born Screaming>  | All Born Screaming>  | All Born Screaming>  | All Born Screaming>  | All Born Screaming>  | All Born Screaming>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hell is Near  | 4:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Reckless  | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Broken Man  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Flea  | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Big Time Nothing  | 2:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Violent Times  | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | The Power's Out  | 4:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Sweetest Fruit  | 3:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | So Many Planets  | 3:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | All Born Screaming (בהשתתפות קייט לה בון)   | 6:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 41:14 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 86  |
הערות שוליים

↑  
Harrison, Ian (2024). "St. Vincent All Born Screaming Exclusive: "It's darker and harder and more close to the bone."". נבדק ב-29 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shulter, Ali. "Nile Rodgers is working on new music with St. Vincent". נבדק ב-29 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  Rosalie Cabison, Billboard 200™, Billboard, ‏11 במאי 2024 (באנגלית אמריקאית)
פייר בורדייה

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1930 דנגן, הפירנאים האטלנטיים, צרפת 
 פטירה:  23 בינואר 2002 (בגיל 71) הרובע השנים-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Pierre Félix Bourdieu 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר, תיכון לואי הגדול, תיכון לואי בארתו 
 מנחה לדוקטורט:  ז'ורז' קנגילם 
 מוסדות:  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה  הפקולטה לאמנויות של פריז  קולז' דה פראנס  אוניברסיטת ליל למדע וטכנולוגיה 
 מונחה לדוקטורט:  Pascale Casanova, Sandrine Garcia, ג'זל ספירו, Nathalie Heinich, Anne-Marié Waser, Marcel Fournier, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 תחומי עניין:  סוציולוגיה 
 עיסוק:  פילוסוף, סוציולוג, חוקר 
 הושפע מ:  בשלאר, סארטר, דורקהיים, אליאס, מרקס, הוסרל, לוי-שטראוס, ובר, ויטגנשטיין, מרלו-פונטי, אלתוסר, פוקו,  פנופסקי,  ארון, מוס,  סטרוסון
 השפיע על:  אנטנאס מוקוס, אנתוני גידנס
 מדינה:  צרפת 
 יצירות ידועות:  Distinction, Les Héritiers, Reproduction in Education, Society, and Culture 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי (1993) מדלייה לזכר האקסלי (2000) דוקטור לשם כבוד (1999) פרס ליסנקו (1998) פרס ארנסט בלוך (1997) מדליית גתה (1988) 
 בן או בת זוג:  Marie-Claire Bourdieu 
 צאצאים:  Laurent Bourdieu, Jérôme Bourdieu, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
פייר בורדייה (בצרפתית: Pierre Bourdieu; ‏1 באוגוסט 1930 – 23 בינואר 2002) היה סוציולוג צרפתי מרכזי במחצית השנייה של המאה ה-20. תחומי מחקרו וחשיבתו המרכזיים התרכזו בניתוח של העשייה האמנותית בהקשר חברתי של יחסי כוח ותועלתנות חברתית. בורדייה הפך לשחקן מרכזי בחיים האינטלקטואליים בצרפת לקראת סוף חייו, בשל פעילותו ומעורבותו הציבורית.
ביוגרפיה

בורדייה נולד בדנגן (Denguin) בפרובינציית בֵּאַרן (Béarn) (כיום במחוז הפירנאים האטלנטיים) בדרום צרפת. הוא היה בן יחיד להוריו. אמו באה ממשפחת איכרים "מיוחסת", יחסית לאביו, שהיה עובד אדמה שהפך לדוור ובהמשך התמנה למנהל משרד הדואר.
ביוגרפיה > לימודים

בורדייה למד בפנימייה בעיר פו שבמחוז ילדותו והיה תלמיד מצטיין. הישגיו משכו את תשומת לבו של אחד ממוריו, שהיה בוגר האקול נורמל סופרייר. הוא המליץ לבורדייה להרשם למכינה (khâgne) בפריז לקראת קבלה לאחד מ"בתי הספר הגדולים" של צרפת.
לימים כתב בורדייה על חוויית הלימודים בפּו, שהביאה אותו לאמץ השקפה ריאליסטית ולוחמנית בנוגע ליחסים החברתיים; בפנימייה חש את ההבדל החברתי בינו לבין בני העיר ה"בורגנים", וכן חווה את הנתק שבין העולם האלים, המניפולטיבי והמחוספס של הפנימייה לעולם של הכיתה והמורים, שם שולטים ערכים מנוגדים בתכלית, של תגליות אינטלקטואליות ויחסים קסומים כביכול. בפנימייה למד לדבוק בחומרה בכללי בית הספר כדי להצליח ולהצטיין. מאידך, בית הספר היה "המקום שבו הוא [בורדייה] למד על בשרו שהחזית השלווה והמסודרת לכאורה של העולם נשענת על יסודות מוסתרים של עולם רווי מאבקים ומעשי אלימות. כאן נוצר ההאביטוס הלוחמני שלו, לרבות ספקנותו, חשדנותו וביקורתיותו כלפי מראית העין של המוסדות הרשמיים, לרבות התנגדותו ומרדנותו הכרונית כלפי כל מה שקשור לאליטות ולמשרתים אותן".
בזכות הישגיו בבית הספר, הצליח בורדייה להתקבל למוסד הפריזאי היוקרתי, האקול נורמל סופרייר שברחוב אוּלְם, שם למד פילוסופיה. יחד עמו למדו גם הפילוסופים ז'אק דרידה ומישל סר, וההיסטוריון עמנואל לֵה רוּאָה לאדוּרי, ושם הכיר והתיידד עם הפילוסוף מישל פוקו. בעוד האקלים האינטלקטואלי נשלט באותה תקופה על ידי הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית ודמות "האינטלקטואל הטוטאלי" שהשליט ז'אן-פול סארטר, פנה בורדייה ללימודי לוגיקה והיסטוריה של הפילוסופיה והמדע, אותם למד אצל גסטון בשלאר (Bachelard) וז'ורז' קנגילם (Canguilhem). על מורים אלו כתב בורדייה: "מחברים אלו, שהיו שוליים ולזמן-מה נשלטים ומוסתרים מעין הכלל על ידי ברק השולטים, הציעו מפלט עבור מי שמסיבות שונות ביקשו להסתייג מן הדימוי הקוסם, אך גם מעורר ההתנגדות, של האינטלקטואל הטוטאלי הנוכח בכל חזיתות החשיבה."
ביוגרפיה > ראשית הקריירה האקדמית

לאחר שהשלים את בחינת ההסמכה בפילוסופיה וסיים את לימודיו ב"אקול נורמל סופרייר" ב-1954, עבד בורדייה כמורה בתיכון במשך שנה. בשנת 1955 זומן לשירות צבאי, ובזמן מלחמת העצמאות האלג'יראית, בשנים 1958 - 1960, נשלח לשרת באלג'יר. תוך כדי שירותו בצבא הצרפתי, לימד פילוסופיה בפקולטה למדעי הרוח באלג'יר, והחל במקביל לערוך מחקר על ההוויה האלג'יראית. בורדייה נטש במהרה את העמדה הפילוסופית שאליה הוכשר ב"אקול נורמל", ועבר למחקר אמפירי - סטטיסטי - אתנוגרפי. הפניית הגב לפילוסופיה הצרפתית נבעה מתחושתו של בורדייה שהפילוסופים פועלים ביהירות בלתי נסבלת מתוך עולם של עצמם, מוגנים ומשוחררים מכל ידע ממשי על אודות המציאויות החברתיות שבעניינן הם כה שמחים לחרוץ משפט. זאת אף על פי שבציבוריות הצרפתית הם נהנים ממעמד רם ומיחס של חרדת קודש.
ביוגרפיה > בית הספר ללימודים גבוהים

לאחר שובו לפריז מאלג'יריה, נשכר בורדייה על ידי רמון ארון לשמש כעוזר הוראה לשיעורו בסורבון על הקלאסיקות של התאוריה הסוציולוגית. למרות עבודת השטח האנתרופולוגית התובענית, רבת השנים ורבת הסכנות שערך באלג'ריה, בחר בורדייה להפנות עורף לאנתרופולוגיה, הפעם בשל הרתיעה שעוררו בו האינטלקטואליזם המופשט והסגנון הספרותי של האנתרופולוגיה נוסח לוי שטראוס, שהיה אז האנתרופולוג הדומיננטי של צרפת. משנת 1964 קיבל בורדייה משרת ניהול ב"בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה" (École des Hautes Études en Sciences Sociales). באותה שנה החלה שותפותו עם החוקר ז'אן-קלוד פאסרון (Passeron), ויחד הם פרסמו את ספרם היורשים (1964, Les Héritiers: les étudiants et la culture).
החל משנת 1965, עם פרסום ספרו על השימוש החברתי בצילום - אמנות ביניים (Un Art Moyen: Essais sur les usages sociaux de la photographie), שאחריו פרסם את אהבת האמנות (L'amour de l'Art) ערך בורדייה סדרת מחקרים אודות הפרקטיקות התרבותיות החדשות. בניגוד למחקרים בסוציולוגיה של האמנות שראו באמנות מתחם אוטונומי בעל מימד אמנציפטורי, [דרושה הבהרה] עבור בורדייה האמנות אינה אלא "שדה", אחד מני המוסדות החברתיים הרבים שבהם מתארגן הידע. עבורו, האמנות אינה צופנת בחובה כל יסוד אוטופי, אלא מהווה שדה חברתי אשר מכונן על ידי מניפולציות דכאניות מוסתרות היטב. בורדייה גורס, בהשפעת העמדה המרקסיסטית, כי המוסדות התרבותיים המובהקים כדוגמת הדת, המדע והאמנות, באשר הם מתיימרים לייצג תובנות וערכים אוניברסליים, משרתים בפועל אינטרסים פרטיקולאריים-מעמדיים; הם ממלאים פונקציה אידאולוגית, הווה אומר, הם עשויים למסך את התודעה, לשקף את המציאות הכלכלית השוררת באורח מסולף. בניסוחו של מרקס, ביכולתם לעצב 'תודעה כוזבת' ביחס להוויה החברתית הקיימת.
עם זאת, כבר בחיבוריו המוקדמים של בורדייה בולט אופייה הכפול של הגותו ביחסה למרקסיזם. מצד אחד, אמנם ניכרים היטב מקורותיה המרקסיסטיים, שעה שהוא חושף את ממדה האידאולוגי של הבנת האמנות ואת היבטה המעמדי של האידאולוגיה. מצד אחר, נראה כי מה שמכונה אצלו 'הון סימבולי' או 'הון תרבותי' מעקר למעשה את פונקציית 'מבנה העל' ממעמדה הקלאסי כתלויה במבנה החברתי-כלכלי הקיים, ומקנה לה יתר עצמאות. משמעותי לא פחות הוא ערעור ההבחנה בין ה'גבוה' וה'נמוך' בתרבות, שממנו משתמע כי בורדייה מעתיק את הערכתה של היצירה מתחום מרכיביה וארגונה הפנימיים אל תחום הלגיטימציה החברתית שלה.
ב-1968 ייסד בורדייה את "המרכז לסוציולוגיה אירופאית" (Centre de Sociologie Européenne), מרכז מחקר שניהל עד מותו. ב-1975 הוא ייסד את כתב העת הבין תחומי "מחקרים במדעי החברה" (Actes de la recherche en sciences sociales), בעזרתו הוא ביקש לשנות את הקנונים המקובלים של הסוציולוגיה תוך הדגשת המדעיות שלה.
ביוגרפיה > קולז' דה פראנס

מ-1981 ועד מותו החזיק בקתדרה לסוציולוגיה בקולז' דה פראנס היוקרתי, המשרה הגבוהה ביותר במערכת האוניברסיטאות הצרפתית. בשנת 1993 היה לסוציולוג הראשון לו הוענקה מדליית הזהב של המכון הלאומי למחקר מדעי (CNRS). בשנת 1997 זכה בפרס ארנסט בלוך.
בורדייה ביקש תמיד לחבר את הרעיונות התאורטיים שלו עם מחקר אמפירי אשר מבוסס בחיים היומיומיים, וניתן לראות את עבודתו גם כסוציולוגיה תרבותית.
בהספד שנכתב עליו ב"גארדיאן" נאמר ש"הוא היה, לדעת רבים, האינטלקטואל המוביל בצרפת של היום [...] הוגה ברמה של פוקו, בארת ולאקאן". יצירתו תורגמה ליותר מעשרים שפות והשפיעה על תחומים רבים במדעי הרוח והחברה. כמה מספריו נחשבים כקלאסיקות בסוציולוגיה אך גם באנתרופולוגיה, חינוך ולימודי תרבות. ספרו "ביקורת חברתית על שיפוטי טעם" נבחר כאחד מעשרת הספרים החשובים ביותר בסוציולוגיה במאה ה-20 על ידי האגודה הבינלאומית לסוציולוגיה.
בצרפת, בורדייה לא נחשב כאקדמאי היושב במגדל השן או כפרופסור מנותק, אלא כאקטיביסט שפעל למען אלה שחשב שהחברה פוגעת בהם. ציטוט נוסף מ"הגארדיאן": "סרט דוקומנטרי על פייר בורדייה - "סוציולוגיה היא ספורט מלחמתי" - היה לשובר קופות מפתיע בפריז. אפילו שם הסרט הדגיש את האקטיביזם הפוליטי של בורדייה, שהלך בדרכם של אמיל זולא וז'אן-פול סארטר בחיי הציבור הצרפתיים, ונלחם בפוליטיקאים כי הוא חשב שזה תפקידו של אדם כמוהו".
מ-1962 ועד מותו הוא היה נשוי למרי-קלייר בריזרד, ולהם שלושה ילדים, ג'רום, לורן ועמנואל - ד"ר לפילוסופיה ובמאי סרטים.
בורדייה הלך לעולמו בפריז בשנת 2002.
תרומתו התאורטית של בורדייה

תחומי מחקרו וחשיבתו המרכזיים של בורדייה התרכזו כאמור בניתוח של העשייה האמנותית בהקשר חברתי של יחסי כוח ותועלתנות חברתית. בניגוד לעיסוק האקדמי באמנות, בורדייה רואה את הן את עבודתם היצירתית של יוצרים ואמנים הן את הצריכה האמנותית והתרבותית של תוצרי עבודה זו, כבעלות משמעות חברתית וקשורות לאינטרסים, לכוח, מאבקים להכרה וללגיטימציה ולסטטוס ויוקרה.
ניתן לחלק את עבודתו של בורדייה לשתי חטיבות - הראשונה עוסקת בדפוסים היררכיים של צריכה תרבותית ומאורגנת סביב המושג הון תרבותי, והשנייה בוחנת את תחום הייצור התרבותי אותו בורדייה מגדיר כשדה הייצור התרבותי.
מושגים מרכזיים > דפוסי צריכה תרבותית

המושגים שבהם משתמש בורדייה בתחום זה של עבודתו לקוחים לרוב מהעולם הכלכלי –
הון תרבותי – צורה של ידע ויכולת קוגניטיבית נרכשת, אשר מאפשרים לאדם לאהוד, להעריך ולפענח יצירות אמנות ומוצרי תרבות המזוהים באופן ממוסד כבעלי ערך "גבוה". ידע ויכולת קוגניטיבית אלה מקנים טעמים, בקיאות, מיומנות וכישורים המאפשרים היכרות והנאה מיצירות ומוצרים אלה.
הון חברתי – קשרים חברתיים, שייכות טבעית לכאורה ומובנת מאליה לשכבות חברתיות שנהנות מלגיטימיות, מיתרונות חברתיים ומדומיננטיות בחברה או בחלק ממנה.
הון סימבולי  - יוקרה חברתית.
הון כלכלי - משאבים חומריים (כסף, נכסים; הון במובן השגור).
בעבודות מוקדמות שבהן חקר את תחום החינוך, בורדייה מצא כי ההון התרבותי, שיסודותיו נרכשים כבר בשלב מוקדם של החִברות, מהווה גורם מרכזי בתהליכי השעתוק החברתי ושימור ההיררכיה המעמדית, ובכך ערער על ההנחה המונחת בבסיס מערכות החינוך המודרניות לגבי יכולתן להעניק שוויון הזדמנויות לכל. טענה נוספת היא קיומו של מתאם גבוה בין הון תרבותי להון כלכלי, כאשר ההון התרבותי נוטה להסתיר את מקורות ההון הכלכלי מהם צמח. בורדייה משתמש במילה אלכימיה כדי להסביר את המעבר מהון כלכלי לתרבותי – התהליכים מסתוריים, מעורפלים אך הקשר ברור ומובהק.
במחקריו מפתח בורדייה את מושג ההביטוס ומשתמש בו על מנת לנתח את הזיקה בין מבנים חברתיים לפעולתו של האדם הפרטי. הנחת היסוד שלו היא שהפעולה האנושית אינה מקרית אלא היא תוצר של הבנייה חברתית, וכי היא מהווה חלק ממודל פעולה תרבותי שלם. ההביטוס הוא מכלול ההרגלים והפרקטיקות התרבותיות של אדם בחיי היומיום, כאשר אלו ממקמים אותו ב"שדות" החברתיים השונים שבהם הוא מהווה "שחקן". ההביטוס הוא סוג של חוקיות מופנמת, הטמעת מערכת התיווך התרבותית באדם מרגע לידתו ובמהלך חייו, עד שהיא הופכת לבסיס הכרת המציאות שלו ומחוללת בכך את כל פעולותיו. מערכת זו היא מערכת כללים המוטבעת באדם באופן גופני, דרך מצבים ספציפיים, ולעולם אינה מערכת חוקים אובייקטיבית של מבנה המתקיים במנותק מהאנשים הפועלים לפיו. אין משמעות לחוקיות כללית ואובייקטיבית ללא הפעולה הממשית עצמה, טוען בורדייה, כשם שאין משמעות לפעולה בודדת המנותקת מהמערכת הסובבת אותה.
יש לציין כי מושג ההביטוס מוגדר גם-כן ביחס לשדות ודיסציפלינות, ולא רק ביחס לפרטים: "הביטוס", טוען בורדייה, "הנו בעת ובעונה אחת הן "מקצוע", אוצר של טכניקות ושל אסמכתות, והן מכלול של "אמונות" [...] כל התכונות הללו נובעות מן ההיסטוריה...הייחודית של הדיסציפלינה, ממיקומה...בהיררכיה של הדיסציפלינות: תכונות אלו מהוות בעת ובעונה אחת הן תנאי מוקדם, המאפשר לשדה לתפקד – והן תוצר של תפקודו".
ספריו של בורדייה > ספרים שתורגמו לעברית

שאלות בסוציולוגיה, 2005 [1980]. תרגום מצרפתית: אבנר להב וניצה בן-ארי, תל אביב: הוצאת רסלינג.
על הטלוויזיה, 1999 [1996]. תרגום מצרפתית: נרי גבריאל-סבניה, תל אביב: הוצאת בבל.
השליטה הגברית, 2007 [1998]. תרגום מצרפתית: אבנר להב, תל אביב: הוצאת רסלינג.
סקיצה לאנליזה עצמית, 2007 [2004]. תרגום מצרפתית: נעם ברוך, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, ספריית קו אדום.
ספריו של בורדייה > מאמרים מתורגמים

"הבית הקבילי", בתוך: תרבות אדריכלית: מקום, ייצוג, גוף, עורכות: רחל קלוש וטלי חתוקה, תל אביב: רסלינג, 2005, עמ' 267–285.
ספריו של בורדייה > ספרים בלועזית

Les Héritiers: les étudiants et la culture, Les Éditions des Minuit, 1964, engl. The Inheritors: French Students and Their Relations to Culture, University of Chicago Press 1979
Un Art Moyen: Essais sur les usages sociaux de la photographie, Minuit, 1965, engl. Photography: A Middle-Brow Art, Stanford University Press 1996
L'Amour de l'Art: Les musées et leur public, Minuit, 1966, engl. The Love of Art: European Art Museums and Their Public, Stanford University Press 1991
La Reproduction: Éléments pour une théorie du système d'enseignement, Minuit, 1970
La Distinction: Critique sociale du jugement, Minuit, 1979, engl. Distinction: A Social Critique of the Judgement of Taste, Harvard University Press 1987
La Noblesse d'État: Grandes écoles et esprit de corps, Minuit, 1989
Le Sens pratique, Minuit 1980, engl. Practical Reason: On the Theory of Action, Stanford University Press 1998
Homo Academicus, (French Edition), Minuit, Paris, 1984. (English Edition) Polity press 1990
Choses Dites, (1987), engl. In Other Words: Essays toward a Reflective Sociology, Stanford, 1990
Les Régles de l'Art (1992), engl. Rules of Art: Genesis and Structure of the Literary Field, Stanford University Press 1996
Contre-Feux 2: Pour un mouvement social européen, Raisons d'agir, 2001, engl. Counterfire: Against the Tyranny of the Market, Verso Books 2003
Pascalian meditations (2000) ; translated by Richard Nice, First published in France as: Meditations pascaliennes, c1997, Editions du Seuil--Verso t.p
ראו גם

פילוסופיה קונטיננטלית
סטרוקטורליזם
הון תרבותי
הביטוס
אלימות סמלית
שדה