stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסן ב"ק
ביוגרפיה

ב"ק נולד בברדיצ'ב ועלה לארץ עם אביו ישראל ב"ק לארץ ישראל בהיותו נער. יחד עם משפחתו התגורר בעיר צפת ועזר לאביו בבית הדפוס המשפחתי. בראשית שנות העשרים לחייו עמד בראש המשק החקלאי שהקים אביו בג'רמק שבהר מירון. במשק זה נולד בנו בכורו ובברית המילה של בנו השתתפו משה מונטיפיורי (שהתכבד לשמש סנדק) ואשתו יהודית שסיירו באותה העת בארץ. באמצע שנת 1839 הפך המצב הביטחוני בג'רמק לקשה מנשוא והמשק נעזב. גם  רעידת האדמה שפקדה את צפת והאזור ב-1837 תרמה לעזיבתם את האזור.
ב-1839 עבר ניסן ב"ק, כמו אביו ישראל ב"ק, לגור בירושלים. בירושלים הצטרפו השנים לחוגי החסידים. הוא בלט כעסקן בחוגי החסידים הירושלמים ושמש נציגו של האדמו"ר מרוז'ין בירושלים.
הוא יזם את הקמת השכונה 'קריה נאמנה' שליד שער שכם, צפונית לחומת העיר העתיקה. שמה הראשון של השכונה היה 'אהלי משה ויהודית' על שם משה מונטיפיורי ואשתו יהודית. לימים נקראה השכונה בפי תושבי ירושלים 'בתי ניסן ב"ק'. שכונה זאת הייתה השכונה הראשונה בירושלים שנבנתה על ידי חסידים ולא על ידי הפרושים.
מפעל ירושלמי נוסף בו היה מעורב ניסן ב"ק ולימים נקרא על שמו הוא בית הכנסת תפארת ישראל ברובע היהודי שבעיר העתיקה. ניסן ב"ק היה הרוח החיה בהקמת בית הכנסת זה והיה גבאי ראשי בבית הכנסת עד למותו. עקב כך נקרא בית הכנסת 'תפארת ישראל' בפי תושבי ירושלים 'נישה"ס שול' כלומר בית הכנסת של ניסן.
כמו כן, פעל להפצת ההשכלה בירושלים אך עם זאת היה יהודי שומר תורה ומצוות. כמו כן, הוא פעל במסגרת אגודת 'עזרת נדחים' שלחמה במיסיון שבירושלים וסייעה להקמת כפר התימנים בשילוח שליד הכפר סילואן.
לקריאה נוספת

"חסיד של ארץ ישראל" - חייו ופועלו של ר' ניסן ב"ק, הוצאת שערים לחקר ירושלים ומדרשת ראשית ירושלים
פאפו גומס

אלחנדרו דריו גומס (בספרדית: Alejandro Darío Gómez, נהגה: [aleˈxandɾo ðaˈɾi.o ˈɣomes] נולד ב-15 בפברואר 1988 בבואנוס איירס, ארגנטינה), הידוע גם בשם פאפו גומס (Papu), הוא כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי בעיקר בסרייה א' ובנבחרת ארגנטינה. באוקטובר 2023 הוא הושעה מכדורגל לשנתיים לאחר שנכשל בבדיקת סמים.
קריירת מועדונים

גומס החל את קריירת המועדונים שלו במולדתו עם ארסנל דה סרנדי, לפני שהצטרף לסן לורנסו בשנת 2009. בשנה שלאחר מכן הוא הוחתם על ידי המועדון האיטלקי קטניה, שיחק שם שלוש שנים ובשנת 2013 חתם בשורות הקבוצה האוקראינית מטאליסט חרקוב, באוקראינה שיחק גומס עונה אחת לפני שחזר לאיטליה וחתם בשורות אטאלנטה, בה שיחק 6.5 עונות מתוכן 3.5 עונות גם שימש כקפטן הקבוצה. בינואר 2021 לאחר סכסוך עם מאמן הקבוצה, עבר גומס למועדון הספרדי סביליה מהליגה הספרדית הבכירה. ולאחר 2.5 עונות בספרד חזר לאיטליה וחתם בשורות מונצה.
קריירת מועדונים > ארסנל דה סרנדי

גומס החל את קריירת הנוער שלו ב-2003 בשורות הקבוצה הארגנטינאית ארסנל דה סרנדי. כשנתיים לאחר מכן ב-2005 הוא נקרא לראשונה לקבוצה הבוגרת אך לא זכה להופיע בה באופן קבוע, בעונת האפרטורה של 2006, החל גומס לקבל דקות יותר משמעותיות ואף כבש שני שערים ב-15 הופעות, כאשר ארסנל סיימה את העונה במקום החמישי.
ב־30 בנובמבר 2007, כבש גומס את שני השערים החשובים ביותר בקריירה שלו עד לאותה נקודה, במסגרת המשחק הראשון בחוץ בגמר הקופה סודאמריקאנה, נגד קלוב אמריקה המקסיקנית, והעניק לארסנל יתרון 2–3 יקר לקראת משחק הגומלין, ארסנל הפסידה בגומלין בבית בתוצאה 1–2 אך זכתה בגביע בזכות שערי חוץ.
קריירת מועדונים > סן לורנסו

ב-2009 החתימה סן לורנסו דה אלמרגו את גומס תמורת סכום של שני מיליון דולר, מחצית משווי השוק המשוער שלו, לקראת עונת הקלאוסורה של 2009. הביצועים המרשימים שלו, הכוללים שמונה שערים ב-48 הופעות, משכו את תשומת ליבם של סקאוטים מרחבי אירופה מה שהוביל ביולי 2010 למעברו של גומס לקבוצת קטניה מהליגה האיטלקית הבכירה, תמורת שלושה מיליון אירו.
קריירת מועדונים > קטניה

ב-31 ביולי 2010 ערך גומס את הופעת הבכורה שלו במדי קטניה כשהופיע בהרכב הפותח במשחק ידידות נגד הראקליס סלוניקי היוונית, שהסתיים בניצחון 0–1. גומס השתלב בצורה טובה בקבוצה והפך לחלק בלתי נפרד מהרנסס שחווה המועדון בשלוש העונות הבאות.
אל פאפו תרם ארבעה שערים וחמישה בישולים בכל אחת משתי העונות הראשונות שלו. אך הפריצה הגדולה שלו הגיעה במהלך עונת 2012/2013, אז יכולות עשיית המשחק והיכולת ההתקפית שלו הפכו למנוע של הקבוצה, והצעידו את המועדון לשיאי ניצחונות ונקודות "הרוזאצורי" סיימו את העונה במקום השמיני, והשוו את המיקום הגבוה ביותר שלהם אותו השיגו בעונת 1964/1965, אך היו חסרות להם 5 נקודות כדי להרוויח מקום בליגה האירופית. וגומס שהוביל את הקבוצה להישגי השיא הללו תואר כשחקן הטוב ביותר בתולדות המועדון. גומס סיים את העונה עם שמונה שערים ב-36 הופעות, שני רק לגונסאלו ברחסיו, בנוסף תרם גומס גם שבעה בישולים, מה שהפך אותו לשחקן שהיה מעורב בהכי הרבה שערים באותה עונה עבור קטניה.
במהלך הקיץ מכרה קטניה את גומס למטאליסט חרקוב האוקראינית והחליפה אותו בסבסטיאן לטו שהגיע בהעברה חופשית מפנאתינייקוס.
קריירת מועדונים > מטאליסט חרקוב

גומס דחה הצעות ממספר מועדונים גדולים, ביניהם אתלטיקו מדריד, פיורנטינה ואינטר מילאנו, וביקש העברה למועדון פחות מפורסם מטאליסט חרקוב מהליגה האוקראינית תוך שהוא מסביר את מעברו במחויבות המועדון לצמיחה וההזדמנות לשחק בליגת האלופות. חרקוב שילמה עבורו לקטניה שבעה מיליון אירו, וב־2 באוגוסט 2013 הוא חתם על חוזה לארבע שנים, חוזה שכלל סעיף שחרור על סך 12 מיליון אירו.
עם זאת, כבר מההתחלה העניינים לא הסתדרו בצורה טובה, כשבועיים לאחר המעבר אופ"א הרחיקה את חרקוב מליגת האלופות בגלל מעורבותו של המועדון בהטיית משחקים בשנת 2008. פאפו לא הצליח להתאקלם בקבוצה בעקבות קשיי שפה ותרבות, והאיכות הירודה של הליגה לטענתו ובדצמבר של אותה שנה בפגרת החורף ביקש גומס להשתחרר מהחוזה שלו, לפיכך הוא ביקש העברה חזרה לסרייה A בחלון ההעברות של ינואר, רצוי לפיורנטינה, ואף הסכים להפחתת שכר משמעותית כדי להשיג זאת. עם זאת, בקשתו לא התקבלה, והוא נשאר בחרקוב עד סוף העונה, שיחק ב־23 משחקים, הבקיע שלושה שערים ובישל ארבעה, וסייע לחרקוב לסיים במקום השלישי בליגה.
גומס סירב לחזור לאוקראינה בעונה שלאחר מכן בגלל האקלים הפוליטי ההפכפך והאלימות ששררו באוקראינה באותה תקופה. הוא הצהיר "זה מצב נורא, מאוד לא יציב, מכיוון שכולנו עצובים וחיים בפאניקה. . . אין לי שום כוונה לחזור. . . אני אשאר בבואנוס איירס . . . עד שיהיו ערבויות לביטחוני, אני לא יכול לחשוף את משפחתי לסכנות האלה." שחקנים רבים, בעיקר זרים, עזבו גם כן את הליגה מאותה סיבה, כולל שלושה מחבריו לקבוצה של גומס, ושישה מהאלופה שחטאר דונייצק. כתוצאה מכך, הליגה האוקראינית חוותה צניחה במספר הזרים מ -170 ל -60 במהלך השנתיים הבאות.
קריירת מועדונים > אטאלנטה

לאחר עזיבתו של ג'אקומו בונוונטורה למילאן ב-1 בספטמבר 2014, החתימה אטאלנטה את גומס עוד באותו יום על חוזה לשלוש שנים, בשעות האחרונות של חלון ההעברות באיטליה. העונה הראשונה של גומס במדי אטאלנטה הייתה מכובדת, והוא תרם שלושה שערים ושני בישולים ב-24 הופעות, אך ברמה הקבוצתית אטאלנטה חוותה עונה לא טובה ובסיומה הייתה רחוקה רק מקום אחד ושלוש נקודות מקליארי, שירדה לסרייה ב'.
בעונה שלאחר מכן, הוביל פאפו את המועדון גם בשערים וגם בבישולים עם שבעה ושישה, בהתאמה, כשהוא מציג מחדש את היכולת שהפגין בעונתו האחרונה בקטניה, ולמרות המשך העדר תמיכה התקפית הוביל את אטלנטה למקום ה-13 בליגה. הופעותיו צדו את עינם של כמה מועדונים גדולים, מה שדחף את המועדון מברגמו להאריך את חוזהו בשלוש עונות נוספות עד יוני 2020, ב־4 בפברואר 2016.
במהלך עונת 2016/2017, המשיך גומס להשתפר וחווה עונת שיא מבחינה אישית, הוא היה מעורב ישירות ב-26 מתוך 62 שערי הקבוצה כשכבש שיא אישי של 16 שערים ובישל עוד עשרה, והוביל את הקבוצה למקום הרביעי בניגוד לכל התחזיות ולמקום בליגה האירופית. ועל כן בסוף העונה האריכה אטאלנטה את חוזהו בשנתיים נוספות עד יולי 2022 כמו כן בעקבות פרישתו של כריסטיאן ריימונדי, קיבל פאפו את סרט הקפטן של הקבוצה.
את עונת 2017/2018 סיימה אטלאנטה במקום השביעי, שהבטיח לה מקום בסיבוב המוקדמות השני של הליגה האירופית ומיצבה את עצמה כקבוצה שיכולה להתמודד בצמרת, תוך שגומס בעונתו הראשונה כקפטן, כובש שישה שערים ומבשל עוד עשרה.
עונת 2018/2019 הייתה עונה היסטורית עבור גומס ועבור אטאלנטה. כקפטן עזר גומס להוביל את אטאלנטה לסיים במקום השלישי בסרייה א', מקום המקנה את הזכות להשתתפות היסטורית עבור אטאלנטה בליגת האלופות של אופ"א, ברמה האישית גומס כבש שבעה שערים ואף סיים כמלך הבישולים של הליגה, עם 11 (בצוותא עם דריס מרטנס מנאפולי). בנוסף הגיעה אטאלנטה גם לגמר הגביע האיטלקי, שם הפסידה ללאציו בתוצאה 0–2.
בעונת 2019/2020 המשיך גומס להטביע את חותמו, כאשר סיים שוב כמלך הבישולים של הליגה עם 16 בישולים וכבש בעצמו עוד שבעה, תוך שהוא מוביל את אטלאנטה לעונת השיא שלה. הקבוצה סיימה אמנם שוב במקום השלישי, אך שברה את שיאי הניצחונות, הנקודות והשערים שלה והבטיחה שנה שנייה ברציפות את המקום בליגת האלופות.
את העונה בליגת האלופות פתחה אטלאנטה בצורה רעה, כשהפסידה את כל שלושת משחקיה בסיבוב הראשון של שלב הבתים והייתה קרובה להדחה, אך בזכות תיקו ושני ניצחונות בסיבוב השני הצליחה אטלאנטה להעפיל לשמינית הגמר בהנהגתו של הקפטן גומס שגם כבש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון הביתי על דינמו זאגרב הקרואטית. בשלב שמינית הגמר השיגה אטלאנטה ניצחון כפול על קבוצת ולנסיה הספרדית תוך שהיא מציגה צמד משחקים מלהיבים ומרובי שערים ועלתה לרבע הגמר מול פריס סן ז'רמן לה הפסידה, פאפו סיים קמפיין מוצלח עם שער ושני בישולים בתשע הופעות.
גומס פתח מצוין את עונת 2020/2021 והוא כבש 4 שערים ב-10 הופעות. ב-1 בדצמבר בהפסקת המחצית במשחק בין אטלאנטה למיטיולן במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות התפתח ויכוח סוער בין גומס למאמן אטאלנטה ג'אן פיירו גספריני בנוגע למיקומו על המגרש. וגומס לא שב למגרש בתחילת המחצית השנייה, במשחק הבא נגד אייאקס היחסים כבר התערערו לחלוטין. ואף על פי שגומס פתר את הבעיות עם נשיא המועדון הוא הצהיר כי לא ניתן לאחות את הקרע עם המאמן גספריני . ב-16 בדצמבר ערך גומס את הופעתו האחרונה במועדון במשחק הליגה נגד יובנטוס. ב-26 בינואר 2021, אחרי שש וחצי שנים באטאלנטה, עזב גומס את המועדון.
קריירת מועדונים > סביליה

ב-26 בינואר 2021 חתם גומס בסביליה לשלוש שנים וחצי, תמורת שלושה מיליון אירו לעונה. אטאלנטה קיבלה תמורתו חמישה וחצי מיליון אירו, ועוד שלושה מיליון בעתיד. ב-2 בפברואר ערך גומס את הופעת הבכורה שלו במדי סביליה במשחק רבע גמר גביע המלך נגד אלמריה. את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, ערך גומס ב-6 בפברואר 2021 במשחק נגד חטאפה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. בסך הכל בעונתו הראשונה כבש גומס 3 שערים ב-23 הופעות במדי הקבוצה בכל המסגרות. בעונה המלאה הראשונה שלו בקבוצה עונת 2021/2022 הפך גומס לשחקן משמעותי, והוא סיים אותה עם 6 שערים ב-40 הופעות בכל המסגרות. ב-1 בספטמבר 2023 שוחרר מהקבוצה.
קריירת מועדונים > מונצה

ב-29 בספטמבר 2023 חזר גומס לאיטליה וחתם במונצה. ב- 20 באוקטובר 2023 הושעה גומס לשנתיים מפעילות בעקבות כישלון בבדיקת סמים.
קריירה בינלאומית

גומס מחזיק באזרחות כפולה ארגנטינאית ואיטלקית, לאחר שקיבל אזרחות איטלקית ב־14 במאי 2016, בזכות אשתו שהיא אזרחית איטלקית, אך הוא מייצג את נבחרת ארגנטינה.
בשנת 2007 זומן גומס לייצג את נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 באליפות אמריקה הדרומית לנוער בפרגוואי. בהמשך אותה שנה הוא היה חלק מהסגל של ארגנטינה שזכה בגביע העולם עד גיל 20 של פיפ"א שנערך בקנדה.
לאחר ששיחק בארגנטינה רק ברמת הנוער, האמינו כי אזרחותו הכפולה והחיים באיטליה יגרמו לו לבחור לייצג את הנבחרת האיטלקית, וגומס אף הביע עניין לייצג אותה. אך פיפ"א קבעה שהוא אינו רשאי לייצג את איטליה כיוון שלא החזיק באזרחות איטלקית כשייצג לראשונה את ארגנטינה וכיוון שאין לו שורשים איטלקיים (מה שהיה מאפשר לו לעקוף דרישה זו).
ב-19 במאי 2017 קיבל גומס לראשונה זימון לנבחרת ארגנטינה על ידי המאמן החדש חורחה סמפאולי, לקראת משחקי הידידות של ארגנטינה מול הנבחרות של ברזיל וסינגפור שנערכו ביוני של אותה שנה. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך גומס במשחק נגד סינגפור שהתקיים ב-13 ביוני 2017, משחק שהסתיים בתוצאה 0–6 לטובת ארגנטינה. גומס גם כבש את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, ואף בישל שער נוסף לפדריקו פאסיו באותו משחק. באותה שנה ערך גומס שלוש הופעות נוספות בנבחרת.
גומס לא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018 שנערך ברוסיה, אולם באוקטובר 2020, לאחר שתי עונות מוצלחות במדי אטאלנטה, בסרייה א' ובליגת האלופות, הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מוקדמות מונדיאל 2022. לאחר שלא זכה לדקות בשלושת המשחקים הראשונים של נבחרת ארגנטינה נגד הנבחרות של אקוודור, בוליביה ופראגוואי, ערך בכורה מחודשת במדים הלאומיים ב-17 בנובמבר 2020, כששותף כמחליף בניצחון 0–2 על פרו.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה שזכתה בטורניר מונדיאל 2022.
סגנון משחק

סגנון המשחק של גומס מאופיין במרכז כובד נמוך וזריזות רגליים, הוא נחשב לשחקן יצירתי ודינאמי הידוע בכישורי הכדרור שלו. יש לו יכולת מסירה טובה והוא שולט בשתי הרגליים. אף על פי שההתמחות שלו היא יצירת מצבים עבור חבריו לקבוצה הוא גם נחשב שחקן התקפה רב תכליתי, והוא מסוגל לשחק בכמה עמדות התקפיות, ואף תופקד כחלוץ מרכזי או כ-9 מדומה בכמה הזדמנויות, אם כי בדרך כלל הוא משחק בתור חלוץ שני, או בתור פליימייקר באגף שמאל עמדה שמאפשרת לו לקחת את המגינים של הקבוצה היריבה באחד על האחד, לחתוך למרכז ולבעוט ברגלו הימנית החזקה. בעונות האחרונות הוא מוצב לעיתים קרובות מאחורי החלוץ מה שמאפשר לו גמישות להסתובב במגרש ולהחליף עמדות. גומס נחשב גם לבועט טוב של בעיטות חופשיות ולא פעם הוא בועט את הפנדלים עבור קבוצתו. בנוסף ליכולת המשחק שלו ניחן גומס גם בכושר מנהיגות ועל כן הוא משמש כקפטן של אטאלנטה החל מעונת 2017.
סטטיסטיקות קריירה > מועדונים

מעודכן ל-9 באוקטובר 2023
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | בינלאומי> הופעות | בינלאומי> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארסנל דה סרנדי | 2005/2006 | ליגת העל הארגנטינאית | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 5 | 0 |
| ארסנל דה סרנדי | 2006/2007 | ליגת העל הארגנטינאית | 22 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 24 | 2 |
| ארסנל דה סרנדי | 2007/2008 | ליגת העל הארגנטינאית | 32 | 2 | 0 | 0 | 14 | 3 | 46 | 5 |
| ארסנל דה סרנדי | 2008/2009 | ליגת העל הארגנטינאית | 18 | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 18 | 8 |
| ארסנל דה סרנדי | סה"כ | סה"כ | 77 | 12 | 0 | 0 | 16 | 3 | 93 | 15 |
| סן לורנסו | 2008/2009 | ליגת העל הארגנטינאית | 16 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 16 | 1 |
| סן לורנסו | 2009/2010 | ליגת העל הארגנטינאית | 32 | 7 | 0 | 0 | 10 | 1 | 42 | 8 |
| סן לורנסו | סה"כ | סה"כ | 48 | 8 | 0 | 0 | 10 | 1 | 58 | 9 |
| קטניה | 2010/2011 | סרייה א' | 36 | 4 | 1 | 0 | 0 | 0 | 37 | 4 |
| קטניה | 2011/2012 | סרייה א' | 34 | 4 | 1 | 1 | 0 | 0 | 35 | 5 |
| קטניה | 2012/2013 | סרייה א' | 36 | 8 | 3 | 1 | 0 | 0 | 39 | 9 |
| קטניה | סה"כ | סה"כ | 106 | 16 | 5 | 2 | 0 | 0 | 111 | 18 |
| מטאליסט חרקוב | 2013/2014 | ליגת העל האוקראינית | 23 | 3 | 1 | 1 | 0 | 0 | 24 | 4 |
| מטאליסט חרקוב | סה"כ | סה"כ | 23 | 3 | 1 | 1 | 0 | 0 | 24 | 4 |
| אטאלנטה | 2014/2015 | סרייה א' | 24 | 3 | 1 | 0 | 0 | 0 | 25 | 3 |
| אטאלנטה | 2015/2016 | סרייה א' | 34 | 7 | 2 | 0 | 0 | 0 | 36 | 7 |
| אטאלנטה | 2016/2017 | סרייה א' | 37 | 16 | 2 | 0 | 0 | 0 | 39 | 16 |
| אטאלנטה | 2017/2018 | סרייה א' | 33 | 6 | 4 | 1 | 7 | 2 | 44 | 9 |
| אטאלנטה | 2018/2019 | סרייה א' | 35 | 7 | 5 | 2 | 6 | 2 | 46 | 11 |
| אטאלנטה | 2019/2020 | סרייה א' | 36 | 7 | 1 | 0 | 9 | 1 | 46 | 8 |
| אטאלנטה | 2020/2021 | סרייה א' | 10 | 4 | 0 | 0 | 6 | 1 | 16 | 5 |
| אטאלנטה | סה"כ | סה"כ | 209 | 50 | 15 | 3 | 28 | 6 | 252 | 59 |
| סביליה | 2020/2021 | לה ליגה | 18 | 3 | 3 | 0 | 2 | 0 | 23 | 3 |
| סביליה | 2021/2022 | לה ליגה | 29 | 5 | 4 | 1 | 7 | 0 | 40 | 6 |
| סביליה | 2022/2023 | לה ליגה | 19 | 1 | 0 | 0 | 8 | 0 | 27 | 1 |
| סביליה | סה"כ | סה"כ | 66 | 9 | 7 | 1 | 17 | 0 | 90 | 10 |
| מונצה | 2023/2024 | סרייה א' | 2 | 0 | 0 | 0 | - | - | 2 | 0 |
| מונצה | סה"כ | סה"כ | 2 | 0 | 0 | 0 | - | - | 2 | 0 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 531 | 98 | 28 | 7 | 71 | 10 | 628 | 115 |
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת

מעודכן ל-18 בדצמבר 2022
| ארגנטינה> שנה | ארגנטינה> הופעות | ארגנטינה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 2017 | 4 | 1 |
| 2020 | 1 | 0 |
| 2021 | 6 | 2 |
| 2022 | 6 | 0 |
| סה"כ | 17 | 3 |
תארים > מועדונים

ארסנל דה סרנדי
קופה סודמריקנה: 2007
אליפות סורוגה בנק (אנ'): 2008
סביליה
הליגה האירופית: 2022/2023
תארים > נבחרות

נבחרת ארגנטינה עד גיל 20
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2007
ארגנטינה
קופה אמריקה: 2021
גביע העולם: 2022
תארים > אישיים

מלך הבישולים של הסרייה א' 2018/2019, 2019/2020
שחקן החודש בסרייה א': יוני 2020, ספטמבר 2020
שחקן השנה של ה־Atalanta BC News לשנת 2020
פסוקו של יום

"פסוקו של יום" הייתה פינה יומית קצרה בערוץ הראשון, שסיימה יום שידורים בהקראת פסוקים נבחרים מהתנ"ך או מהמדרש והאגדה.
פתיח הפינה
לפינה הטלוויזיונית קדמה מסורת בת יותר מ-24 שנים של קריאת פרקי תנ"ך ברדיו בישראל, שהחלה ב-1945 ב"קול ירושלים" (השידורים העבריים בתחנת הרדיו המנדטורית), ולאחר קום המדינה נמשכה במסגרת שידורי "קול ישראל".
בקיץ 1968 החלו שידוריה של הטלוויזיה הישראלית, ובחודש נובמבר 1969 הורחבו שעות השידור היומיות והטלוויזיה עברה לשידורים יומיים. כבר באותו חודש הוחל בשידורי הפינה "פסוקו של יום", ביוזמתו של בנימין צביאלי, מנהל המחלקה למורשת ישראל ברשות השידור. הוא הראשון שקרא את הפסוקים, ומזכירת המחלקה, לאה, העבירה את האצבע המורה (אחר כך צורפו הקריינים יעקב בנאי, משה חובב, בצלאל לוי, משה ניסן ומרדכי פרימן). לאחר פרישתו של צביאלי בשנות ה-80 החליף אותו בתפקיד מרדכי פרימן. ב־2012 הורדה הפינה מלוח השידורים.
הפינה שודרה מידי לילה לקראת סיום השידורים הרגילים, במתכונת קבועה שלא השתנתה במשך יותר משלושים שנה: על המסך נראו הפסוקים כתובים בגופנים מסורתיים, והקריין (לפי תור: בנימין צביאלי, יעקב בנאי, משה חובב, משה ניסן, בצלאל לוי, מרדכי פרימן, ובסוף שנות ה-70 ובמהלך 1971 הקריא גם ישראל לנצ'נר). בעוד ה"אצבע" מעיטורי ספר תורה, הצביעה על הכתוב והוליכה את קצב ההקראה מילה במילה. קטע מוזיקלי קצר בהלחנתו של צבי בן-פורת, בסגנון ניגון טעמי המקרא, פתח וסיים את הפינה.
בסיום הפינה, לסיום יום השידורים, נשמעה קריינות בקולו של מלאכי חזקיה: ”כאן נסתיימו שידורי הטלויזיה הישראלית לערב זה, לילה טוב מירושלים” על רקע קו הרקיע של ירושלים, ובסופה נשמע המנון המדינה על רקע תמונתם של דגלי ישראל מתנופפים ברוח.
בשנות השמונים והתשעים הופקו לפינה מספר תוכניות בת, כמו "פסוקו של מקום" ו"אגדה של מקום", שהציגו אתרים בארץ ופסוקים ואגדות הקשורים אליהם.
בפולקלור

הפינה מהווה חלק מהפולקלור הישראלי, והיא נזכרת במגוון רחב של הקשרים הנעים מכובד-ראש ועד זלזול.
הפינה גם הייתה מטרה לחצי לעג. שידורה בשעת לילה מאוחרת מעורר אסוציאציה של עייפות ושינה, הפורמט הקבוע והבלתי משתנה נראה מיושן, והתוכן המסורתי העתיק עִם מילים שאינן שגורות ביום-יום – כל אלה היוו חומרים של הומור, הן בשיח היומיומי והן בכתיבה סאטירית.
חזרה למסך

במסגרת מבצע הערוץ הראשון להחזרת תוכניות ישנות לחודשיים בסוף 2016, צולמו 30 פרקים חדשים בהגשת מאור כהן, המוקדשים להיסטוריה של רשות השידור. הפרקים החדשים נכתבו על ידי גיל סלוביק ואסף וול מחברת "המתכנה" ובוימו בידי הבמאית טלי רייף.
בתרבות

בפרק "המפלצות" מתוך "זהו זה!" הופיע בתחילת הפרק פרק כביכול של "פסוקו של יום" ואחרי כן פרק מתוכנית פיקטיבית בשם "פסוקו של המן", בשני הקטעים מקריין יעקב בנאי.
פרודיה נוספת הייתה בתוכנית "סיבה למסיבה" שבה מקריא שלמה ניצן טקסט, כביכול מהמקורות, שכתוב על פני דגל שמחת תורה.
בסרט "שלאגר" מקריא ירון לונדון כביכול קטע מהתכנית, כאשר אחד מאנשי ההפקה מחזיק  יד ענקית.
בתוכנית "הקומדי סטור" במסגרת הפינה "חיים שכאלה" (שהיא עצמה פרודיה על תוכנית בעלת שם דומה) מראיין המנחה (צביקה הדר) את היד עצמה (בדיבובה של אסף אשתר).
מנגינת פתיח התוכנית מופיעה בשירו של חנן בן ארי, "חולם כמו יוסף".
הערות שוליים

↑  יהושע משולח, פסוקו של יום בעידן החלל: 25 שנה לקריאת פרקי תנ"ך ברדיו, דבר, 16 באוקטובר 1970.
↑  לדוגמה ליחס האחרון ראו: נחום ברנע, תשדיר השירות של אלוהים, דבר, 3 במרץ 1978 (נדפס שוב בספרו יורים ובוכים, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, תשמ"א 1981, עמ' 63).
↑   כל הפרקים באתר רשות השידור
רפאל יצחק ישראל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1809 רודוס, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1902 (בגיל 93 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1902 
 
הרב רפאל יצחק ישראל (ה'תקס"ט – ז' בתמוז ה'תרס"ב, 1809 – 1902) היה רבה של רודוס בין השנים ה'תרי"ג – ה'תרמ"ב ואב בית הדין הספרדי בירושלים.
ביוגרפיה

רפאל יצחק ישראל נולד ברודוס, אביו היה הרב דוד ישראל. אשתו הייתה ציפורה ריינה בת הרב מיכאל יעקב ישראל, רבה הראשי של רודוס. בשנת ה'ת"ר (1840) התרחשה עלילת הדם ברודוס, חמיו, הרב מיכאל יעקב ישראל נעצר נחקר ועונה והואשם ברצח הנער הנוצרי. לבסוף שוחרר וזוכה מהאשמת שווא. בשנת ה'תרי"ג (1853) עלה הרב מיכאל יעקב ישראל לארץ ישראל, ומינה את הרב רפאל יצחק ישראל לרב הראשי של רודוס. בה'תרכ"א (1861) הדפיס באיזמיר את ספרו של הרב חיים שלמה טארסה "חיים שנים". בעקבות רעידת אדמה, שפקדה את האי, הוא יצא למסע גיוס כספים באירופה. בה'תרמ"ב (1881) עלה לארץ ישראל, ומונה לאב בית דין הספרדי בירושלים. בבית הדין ישבו גם הרב יוסף נסים בורלא, הרב יעקב שמעון מטאלון, הרב אברהם בן הרב שלמה מבורך והרב יחיאל בר אדון.
בשנת ה'תרמ"ג (1883) הדפיס באיזמיר את ספרו "בית היין" – דרשות. בשנת ה'תר"ן (1900) הדפיס בירושלים את חיבורו "קול קורא". פסיקותיו ומאמריו הובאו בספרים רבים בהם: "פתחי תשובה" לרב חזקיה שם טוב, "מטה לחם" לרב רפאל חיים פרנג'י, בספרי הרב חיים פלאג'י, ובנו הרב אברהם פלאג'י ובספרים "כבוד יעקב", "שערי רחמים", "וישב יוסף", ובנוסף פורסמו חידושי תורתו בכתבי עת תורניים, ובהם תורה מציון, והמאסף.
הרב רפאל יצחק ישראל נפטר ביום ז' בתמוז ה'תרנ"ב (1902).
משפחתו

אשתו – ציפורה ריינה, בתו של הרב מיכאל יעקב ישראל.
אשתו – אסתר, בתו של הרב יעקב ענתיבי. (נפטרה בג' בחשוון ה'תרס"ז)
בנו – הרב חזקיהו משה דוד ישראל, נפטר בי"ז ככסלו ה'תרע"ח. נקבר בהר הזיתים.
בתו – אסתר מזל-טוב פרנקו, הייתה נשואה לרב חיים רחמים יוסף פרנקו רבה של היישוב היהודי בחברון.
הערות שוליים

↑  סימן מה, באתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑  ירושלם, באתר עיתונות יהודית היסטורית
שלמה פרידריך

שלמה פרידריך, 1960
שלמה זלמן פרידריך (רימנוב, פולין, ו' בניסן תרפ"א, 14 באפריל 1921 - פריז, צרפת, י"ג בטבת תשל"ט, 13 בינואר 1979) היה איש ציבור, מפקד בית"ר צרפת וחבר תנועת החרות. במלחמת העולם השנייה הציל יהודים ולאחריה היה צייד נאצים. לדברי שמעון פרס הוא היה "אדריכל היחסים של ישראל וצרפת".
קורות חיים > שנות המלחמה

שלמה זלמן פרידריך נולד ברימנוב שבפולין ב-1921, לשמואל ורוזה פרידריך. עם הגעת הגרמנים לעיר ב-8 בספטמבר 1939, גורש שלמה עם יהודי העיר לתחום הסובייטי של פולין. שלמה הגיע עד לעיר טומסק שבסיביר, שם עבד במנסרה. ב-1941, כשכבשה גרמניה אדמות סובייטיות, שוחרר שלמה יחד עם האזרחים הפולנים האחרים ממחנות העבודה. יחד עם עוד יהודים רבים, רצה שלמה להתגייס לצבא השחרור הפולני, אך לא התקבל, מפאת היותו יהודי. שלמה נדד מעיר לעיר במשך חודשים, עד אשר השתקע בסמרקנד שבאוזבקיסטן. שם עבד, יחד עם עוד פליטים יהודים מפולין במפעל כותנה. בהוראת השלטונות, הומר המפעל למפעל לייצור סוכר, והחלו בשתילת סלק. אלא שהמכונות לייצור הסוכר טרם הגיעו, והסלק עמד להתקלקל. אז הגה שלמה פתרון פשוט, והוא להשתמש בסלק לייצור משקים אלכוהוליים, שהיה פשוט בהרבה מייצור סוכר. הרעיון אפשר לו להתעשר, להעסיק יהודים מחוסרי פרנסה רבים, ולהתגייס לטובת הקהילה היהודית. ב-1944 נבחר לעמוד בראש הקהילה המקומית.
קורות חיים > פעילות לטובת תנועת בית"ר

בינואר 1945, קיבל פנייה מתנועת בית"ר, והגיע אליו פרץ לסקר, על מנת לבקש ממנו לגייס את אנשי בית"ר שבאוזבקיסטן למאבק בארץ ישראל. פרידריך החל לעבור בערים, השיג אשרות יציאה, לעיתים בדרכים לא חוקיות. יום אחד הוזמן לשיחה עם מפקד בנ.ק.ו.ד, והתבקש לתת הסבר על פעילותו. פרידריך הכחיש את המיוחס לו, ובד בבד שפך את ליבו בפני המפקד על הדיכוי שעובר העם היהודי ועל שאיפתו להקים מחדש את מולדתו. המפקד פרץ בבכי ושחרר את פרידריך ואף סייע לו: הוא נתן לו 300 אשרות יציאה שניתנו לאזרחים פולנים שהלכו לעולמם לפני שהספיקו לצאת, ואפשר לו לתת אותן לאזרחים חיים. בהמשך השיג רכבות שיסיעו את אותם אנשים לפולין, 50,000 במספר.
ביוני 1946, יצא פרידריך עצמו לפולין, והתייצב בפני פרץ לסקר וביקש להמשיך את מסעו לארץ ישראל. לסקר פקד עליו להישאר, ולמלא משימה בברית המועצות: פרידריך התחפש לקצין סובייטי, נסע ליקטרינבורג, ופקד על הקצין המקומי לספק לו כמה עשרות מתנדבים לבניית כיכר בוורוצלב. הפקודה אמנם התמיהה את הקצין, אך הוא נתן לשלמה 45 יהודים ציונים, כמובן לא במקרה. לאחר מכן נסע ללבוב ושחרר שם, עדיין במדי קצין, כתריסר יהודים שנעצרו. מיד לאחר מכן השתתף בתנועת הבריחה, אך הנ.ק.ו.ד חיפש אחריו. בספטמבר 1946, בהיותו בוורוצלב אצל אחותו ששרדה את השואה, ביקר אצלו קצין משטרה שייעץ לו לעזוב, כי הנ.ק.ו.ד מתכנן מעצר. פרידריך ברח לאוסטריה.
לאחר מכן הגיע פרידריך לצרפת ושם התמנה לנציב בית"ר צרפת. במסגרת זו עסק בגיוס צעירים מצרפת ומבלגיה לשורות האצ"ל. לאחר מכן נשלח מטעם בית"ר לאמריקה הדרומית, ועסק בלכידת פושעים נאצים.
קורות חיים > פעילות פוליטית

בשנות ה-50 שב לפריז, ושם הגה, יזם והקים, את "הוועד למען ברית ישראל צרפת", והיה למזכירו הכללי. בנוסף, כיהן כמזכיר הכללי של הליגה האירופית למאבק באנטישמיות, כראש הוועד הבינלאומי למלחמה בפאן ערביות וכנציגה המדיני של תנועת חרות באירופה. מתוקף תפקידים אלה, עסק פרידריך בפעילות מדינית ענפה, בפרט בצרפת, והיה בעל קשרים הדוקים עם פוליטיקאים בכירים בצרפת, ביניהם ז'אק סוסטל, פייר קניג, ועוד.
השתתף במאבק נגד החרם הערבי על מדינת ישראל, שניסה להפעיל לחץ על פוליטיקאים צרפתים. למשל, על פי בקשתו של שגריר ישראל בצרפת, יעקב צור (טשרנוביץ), התערב באופן ישיר למאמץ הישראלי לסיים במהירות את החרם של חברת המכוניות הצרפתית רנו על ישראל בעקבות לחץ ערבי. בנוסף, פעל לקליטת ישראל לשוק האירופי המשותף, למען חקיקת חוק בצרפת ובמדינות נוספות שימנע ליישם התיישנות על פשעים של נאצים, בהסתמך על החלטה של האו"ם ושל בית המשפט הבין-לאומי שהתיישנות לא חלה על פשעים נגד האנושות, ולמען יהודי ברית המועצות וצפון אפריקה.
ב-1960 חשף פרידריך כי הפושע הנאצי מרטין בורמן שהיה מוחזק כמת מ-1945 חי תחת זהות בדויה בברזיל או בפרגוואי. לימים התבררה ידיעה זו כלא נכונה, והוכח מבדיקות DNA כי בורמן אכן מת ב-1945.
ב-1964 ריכז את פעילויות המבצע להעלאת עצמותיו של זאב ז'בוטינסקי על אדמת אירופה בכלל ובצרפת בפרט. ארונו של זאב ז'בוטינסקי, שנקבר בניו יורק, עבר דרך צרפת בדרכו לישראל, וטקס רב רושם בהשתתפות פוליטיקאים צרפתים נערך בפריז לכבוד המאורע.
על פעילויותיו המדיניות, ללא מעמד ותואר רשמי, זכה פרידריך לכינוי "שגריר הצללים".