stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדל השארד
רקע > תכנון

בשנת 1998 החליטו היזם הלונדוני אירווין סלר ושותפיו, לפתח מחדש את מגדלי סאות'וורק, שנבנו באתר בו הוקם המגדל בשנות ה-70 של המאה ה-20, בעקבות מדיניות חדשה של ממשלת בריטניה, המעודדת פיתוח של בניינים גבוהים בצמתי תחבורה מרכזיים (האתר צמוד לתחנת הרכבת הראשית תחנת גשר לונדון. סלר טס לברלין באביב 2000 כדי לפגוש את האדריכל האיטלקי רנצו פיאנו לארוחת צהריים. לדברי סלר, פיאנו דיבר על הזלזול שלו בבניינים גבוהים קונבנציונליים במהלך הארוחה, לפני שעבר על תפריט המסעדה ושרטט פסל דמוי צריח שמגיח מנהר התמזה. הוא נתן לו את השם "רסיס הזכוכית" (או "שבר של זכוכית"), בשל צורתו כפירמידה מחודדת.
ביולי 2002, סגן ראש הממשלה דאז, ג'ון פרסקוט, הורה על חקירה תכנונית לאחר שתוכניות הפיתוח של "מגדל השארד" זכו להתנגדות של הוועדה לארכיטקטורה והסביבה הבנויה ומספר גופי מורשת, כולל קרן הפארקים המלכותיים והמורשת האנגלית. הבירור התקיים באפריל ומאי 2003, וב-19 בנובמבר 2003 הודיעה לשכת סגן ראש הממשלה כי התוכנית אושרה.
בספטמבר 2007 החלו ההכנות להריסת מגדלי סאות'וורק שעמדו במקום. בנובמבר 2007, קבלן הבניין, חברת "מייס", קיבלה את החוזה לבניית המגדל במחיר קבוע של לא יותר מ-350 מיליון פאונד. עם זאת, מחיר זה עלה לכמעט 435 מיליון ליש"ט באוקטובר 2008, ואחר כך עלה שוב מספר פעמים במהלך הבנייה.
באפריל 2008, ההריסה של מגדלי סאות'וורק הייתה בעיצומה, ועד אוקטובר, הבניין הצטמצם באופן משמעותי בגובהו, ולא נראה עוד על קו הרקיע. ההריסה הסתיימה בתחילת 2009, והחלה הכנת האתר להקמת השארד.
רקע > מימון

גיוס המימון לפרויקט נקלע לקשיים לקראת סוף שנת 2007, לאחר שחוסר הוודאות שהתגבר בשווקים הפיננסיים העולמיים עורר חששות לגבי כדאיות בניית המגדל, והמשקיעים המקוריים של הפרויקט יצאו ממנו. עם זאת, בינואר 2008, היזם הודיע כי השיג מימון מקונסורציום של משקיעים קטארים, ששילמו 150 מיליון ליש"ט כדי להבטיח 80% מהבעלות על הפרויקט. הקונסורציום כלל את הבנק הלאומי של קטר, הבנק האיסלמי של קטר, חברת הנדל"ן של רשות ההשקעות של קטר ומשקיעים קטארים פרטיים. הם הבטיחו לספק את נתח המימון הראשון, שיאפשר להתחיל בבניית המגדל. בשנת 2009, ממשלת קטר איחדה את הבעלות שלה על הפרויקט, באמצעות רכישת המניות של המשקיעים הקטארים הפרטיים.
ארכיטקטורה

רנצו פיאנו, אדריכל הפרויקט, עיצב את המגדל כפסל דמוי צריח המגיח מנהר התמזה. הוא קיבל השראה מקווי הרכבת הסמוכים לאתר בתחנת גשר לונדון, מצריחי לונדון שתוארו על ידי הצייר הוונציאני קנאלטו בן המאה ה-18, ומתרני ספינות מפרש. העיצוב של פיאנו ספג לביקורת מארגון המורשת האנגלית, שטען שהבניין יהיה "רסיס זכוכית בלב לונדון ההיסטורית". פיאנו ראה בצורתו הדקה, דמוית הצריח, של המגדל תוספת חיובית לקו הרקיע של לונדון, כשהוא מזכיר את צריחי הכנסייה המוצגים בתחריטים היסטוריים של העיר, והאמין שנוכחותו תהיה עדינה הרבה יותר ממה שטענו המתנגדים לפרויקט. הוא הציע שימוש מתוחכם בזיגוג, עם חזיתות אקספרסיביות של זגוגיות זוויתיות שנועדו לשקף את אור השמש ואת השמיים שמעל, כך שמראה המבנה ישתנה בהתאם למזג האוויר ולעונות השנה. הבניין כולל 11,000 זגוגיות, עם שטח פנים כולל של 602,779 רגל רבוע (56,000 מ"ר).
המגדל תוכנן מתוך מחשבה על יעילות אנרגטית. הוא מצויד במפעל חום וכוח משולב (CHP), הפועל על גז טבעי מהרשת הלאומית. הדלק הופך ביעילות לחשמל, וחום מוחזר מהמנוע כדי לספק מים חמים לבניין.
לאחר הרס מרכז הסחר העולמי בניו יורק בפיגועי הטרור ב-11 בספטמבר 2001, החלו אדריכלים ומהנדסי מבנים ברחבי העולם להעריך מחדש את התכנון של מבנים גבוהים. העיצובים הקונספטואליים המוקדמים של המגדל היו בין הראשונים בבריטניה שתוקנו בעקבות פרסום דו"ח המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה של ארצות הברית (NIST) על קריסת ה-WTC. הבניין מתוכנן לשמור על יציבותו בתנאים מכבידים מאוד, עם רצפות הבטון ומרוכבים מתוחים, העמודים הנושאים עומס והצורה המחודדת המעניקים לו טווח נדנוד של 400 מילימטרים (16 אינץ').
בשנת 2014, המגדל זכה במקום הראשון בטקס פרסי גורדי השחקים של אמפוריס, בקטגוריות בניינים מעל 100 מטר שהושלמו ב-12 החודשים הקודמים. שופטי אמפוריס כינו את הבניין כ"גורד שחקים שמוכר מיד ושכבר נחשב לסמל החדש של לונדון".
שימושים

המגדל משלב, משרדים, בית מלון, מרפאה, מסעדות ודירות מגורים. אכלוס הפרויקט ומכירת הדירות בפרויקט נמשך שנים רבות. ביולי 2017 דווח כי כל עשר דירות היוקרה שבין הקומה ה-53 לקומה ה-65 של המגדל עדיין ריקות. בקומה ה-16 של הבניין שוכנים אולפני רשת אל-ג'זירה שבבעלות קטר.
שימושים > חלוקת הקומות

קומת קרקע - כניסות למלון, מסעדה ולמצפה בראש המגדל
קומות 1–2 - לובי של המשרדים במגדל
קומות 3–33 - משרדים
קומות 34–52 - מלון "שנגרי-לה"
קומות 53–65 - מגורים
קומות 66–67 - קומות טכניות
קומות 68–72 - מצפה הפתוח בתשלום לקהל הרחב בשם "The View from The Shard" (אנ')
קומות 73–95 - קומות לא מאוכלסות, קדקוד הבניין שמביא אותו לגובה של מעל 300 מטר.
תמונות

פברואר 2010
יולי 2010
ספטמבר 2010
נובמבר 2010
ינואר 2011
אפריל 2011
אוגוסט 2011
אוקטובר 2011
אפריל 2012
מאי 2012
ינואר 2013
אוגוסט 2013 (הבנייה הושלמה)
ספטמבר 2022
ראו גם

גורדי שחקים בלונדון
ראו גם > מבנים דומים

מלון ריוגיונג
פירמידת טרנסאמריקה
הערות שוליים

↑  סטיב רוז, הגרדיאן, לונדון מביטה במראה: האדריכל שתכנן את מגדל השארד לא מתנצל, באתר הארץ, 25 ביוני 2012
↑  שירות גלובס, ‏תקוות גדולות: אין קונים לגורד השחקים "שראד" בקטאר, באתר גלובס, 10 ביולי 2012
↑  הגרדיאן, מגדל השארד בלונדון: עשירי קטאר למעלה, קרנות גידור למטה, באתר TheMarker‏, 29 ביוני 2012
↑   האקונומיסט, תכנון מפוזר: קו הרקיע של לונדון משתנה, באתר TheMarker‏, 28 בפברואר 2014
↑  ג'ולי קולאו, קטאר קונה את לונדון, פיסה אחר פיסה, באתר הארץ, 24 ביוני 2010
↑  גורד שחקים חדש בלונדון, באתר הארץ, 28 במרץ 2002
↑  אהרון רוזן, ‏מגדלים פורחים בלונדון: "אנדרטאות לחמדנות בריטית לכסף זר", באתר גלובס, 17 ביולי 2018
↑   הגרדיאן, מדוע הדירות בפרויקט היוקרה השאפתני של לונדון עומדות ריקות?, באתר TheMarker‏, 5 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394673605171  GND: 1045328480  LCCN: sh2016000852  VIAF: 305441807   WorldCat (עם VIAF): 305441807
מגלן חד-זנב

| מגלן חד-זנב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
תת־משפחה:: מגלנים
סוג:: Cercibis
מין:: מגלן חד-זנב
שם מדעי
 Cercibis oxycerca ‏שפיקס, 1825
תחום תפוצה


מגלן חד-זנב (שם מדעי: Cercibis oxycerca) הוא מין יחיד בסוגו מתת-משפחת המגלנים שבמשפחת הכפניים. הוא חי באמריקה הדרומית ודומה למין מגלן לוחש החי באותם אזורים.
המגלן חי במדינות הבאות: ונצואלה, מזרח קולומביה, דרום מערב גיאנה, צפון ברזיל וסורינאם. הוא חי בביצות, גדות נהרות ויערות גשם.
אורך המגלן 75-86 ס"מ. הזכרים גדולים מעט יותר מהנקבות. המגלן שחור עם פנים אדומות, מקור אדמדם ודבלול עור צהוב על הצוואר. למגלן זה, כפי שמעיד שמו, יש זנב מחודד וארוך, הנוטה מתחת לכנפיו.
הוא מחטט בין העשבים בבית גידולו וצד חרקים גדולים, חלזונות, שלשולים, דו-חיים וזוחלים קטנים שהוא מטריד בהליכתו. לעיתים הוא עושה זאת בקבוצות.
הערות שוליים

↑  מגלן חד-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
מוריץ סטילר

| --- | --- |
מוריץ סטילר, 1927
מוריץ סטילר, 1927
 לידה:  17 ביולי 1883 הלסינגפורס, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 בנובמבר 1928 (בגיל 45) סטוקהולם, שוודיה 
 מקום קבורה:  החלקה היהודית בבית הקברות הצפוני בסטוקהולם 
 שם לידה:  Mowscha Stiller 
 מדינה:  שוודיה
 תקופת הפעילות:  1912–1927 (כ־15 שנים) 
 עיסוק:  שחקן, תסריטאי, במאי
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
מוריץ סטילר וגרטה גרבו בדרכם לארצות הברית, קיץ 1925
מוריץ סטילר בסט הצילומים של סרטו "הפליטים" (De Landsflyktige), 1921
מוריץ (משה) סטילר (Mauritz Stiller;‏ 17 ביולי 1883, הלסינגפורס, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית – 18 בנובמבר 1928, סטוקהולם, שוודיה) היה שחקן, תסריטאי ובמאי יהודי, יליד פינלנד, מחלוצי הראינוע השוודי. בשנים 1912–1927 ביים 51 סרטים והופיע כשחקן בשמונה הפקות. נודע כמי שגילה וקידם את השחקנית גרטה גרבו.
קורות חייו ופועלו

מוריץ (משה) סטילר נולד בפינלנד למשפחה יהודית שמוצאה בפולין וברוסיה. בילדותו התייתם מהוריו וגדל אצל ידידי המשפחה. אין ידיעות ברורות על לימודיו. בגיל 16 החל את דרכו כשחקן בתיאטרון השוודי בהלסינקי (אנ') ובהמשך פעל כבמאי. סטילר עבר לשוודיה מפינלנד כדי להימלט מהגיוס הכפוי לצבא רוסיה הצארית. ב-1910, אחרי סגירת "התיאטרון האינטימי" של סטרינברג בסטוקהולם (Strindbergs Intima Teater), השתמש סטילר במבנה להעלאת מחזות בבימויו ושינה את שמו ל-Lilla Teatern (כונה גם Lillan) – "התיאטרון הקטן".
ב-1912 נשכר על ידי קרל מגנוסון (אנ') לכתוב ולביים סרטים קצרים לצד ויקטור שיוסטרום (Victor Sjöström) ‏(שוודית). לשניהם מיוחסת פריצת הדרך של הראינוע השוודי.
הסרטים שבחר לביים נגעו בתחומים שונים – מריאליזם חברתי ועד עלילות היסטוריות ורומנטיות. ראויות לציון הגירסות החדשניות והפיוטיות שלו לרומנים האפיים של סלמה לגרלף. סרטו מ-1924, "אגדת יסטה ברלינג" (אנ'), שנעשה לפי ספרה של לגרלף מ-1891 והופק בכיכובה של גרטה גוסטפסון בת התשע-עשרה, הקנה לו מוניטין בינלאומיים.
סטילר הגיע ב-1925 לארצות הברית עם גרטה גרבו בת טיפוחיו בהזמנת לואי ב. מאייר, ממקימי חברת הסרטים מטרו גולדווין מאייר. הוא הספיק לביים שלושה סרטים והשתתף בבימוי סרטים נוספים, אך לא מצא את דרכו בשיטת האולפנים ההוליוודית, שלא איפשרה לו שליטה מלאה בהפקה. אחרי מחלוקות עם ראשי מג"מ וחברת סרטי פרמאונט חזר ב-1928 לשוודיה ונפטר באותה שנה.
סטילר לא הקים משפחה. הוא נקבר בחלקה היהודית בבית הקברות הצפוני (אנ') בסטוקהולם.
ב-1960 הונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד (1713 Vine Street). כתיב שמו שובש (Maurice Diller) והטעות תוקנה רק ב-1988. אנדרטה לזכרו הוקמה בעיר קריסטנסטאד (אנ'), שבה פעל אולפן הסרטים השוודי הראשון (Svenska Biografteatern), ובה התחיל סטילר את דרכו בראינוע.
הערות שוליים

↑  פינלנד וחלקים נרחבים של פולין נכללו עד 1918 בתחומי האימפריה הרוסית
↑  סטילר קיבל אזרחות שוודית רק ב-1921
↑  "
ויקטור שיוסטרום, מוריץ סטילר ותור הזהב של הראינוע השוודי" באתר מוזיאון הסרטים האוסטרי (באנגלית)
↑  קברו של מוריץ סטילר בסטוקהולם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268662905171  PLWABN: 9810556548505606  BIBSYS: 90854958  BNE: XX1169446  BnF: cb144823293 (data)  GND: 124994504  ISNI: 0000 0000 6633 9788  LCCN: n80063110  LNB: 000320964  NTA: 132528304  RERO: 02-A016255011  SELIBR: 273227  SUDOC: 069039283  ULAN: 500331435  VcBA: 495/260144  VIAF: 2697326   WorldCat (עם VIAF): 2697326
מחנה יהודה (פתח תקווה)

| --- | --- |
הכניסה לשכונת מחנה יהודה בפתח תקווה
הכניסה לשכונת מחנה יהודה בפתח תקווה
 מידע
 עיר:  פתח תקווה
 תאריך ייסוד:  1913
 מייסדים:  המשרד הארצישראלי
 אוכלוסייה:  11,000
 קואורדינטות:  32°04′54″N 34°53′45″E﻿ / ﻿32.081555555556°N 34.895944444444°E﻿ / 32.081555555556; 34.895944444444
 שכונות נוספות בפתח תקווה
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מחנה יהודה(למפת גוש דן רגילה) מחנה יהודה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה יהודה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה יהודה  he מחנה יהודהhe מחנה יהודהמפת  __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva)  __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council), __ גני תקווה (in English: Ganei Tikva), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono) מדרום-מערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ תל אביב (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אנדרטת מייסדי מחנה יהודה בפתח תקווה ברחוב מנחם רצון
מחנה יהודה היא שכונה בפתח תקווה.
היסטוריה

השכונה נוסדה בשנת 1912 או 1913 (בהתחלה נקראה השכונה 'נחלת יהודה') על ידי המשרד הארצישראלי כמושב עצמאי עבור עולים שהגיעו מתימן. על שנת היווסדות השכונה מתנהל ויכוח בין תושבי השכונה הוותיקים שטוענים שזה היה בשנת 1912, ובין תושבי הדר גנים שהוקמה באותה שנה. לדברי תושבי הדר גנים שכונתם הוקמה ראשונה, ולכן קבעו את 1913 כשנה שבה נוסדה 'נחלת יהודה'. העולים הגיעו עוד טרם סיום הקמת הבתים ושוכנו בסוכות ורפתות עד הקמת הבתים. חלק מהמשפחות זכו להיכנס לבתים, ואף סדרו גינות לפני הבתים והשאר התגוררו בצריפים. ביוני 1913 סודר משאבת יד לבאר במרכז המושב. המשך הבנייה התעכבה בגלל מלחמת העולם הראשונה. באמצע שנות ה-20 קבלו המתיישבים במושב חלקה של כמה מאות דונמים שנרכשו מערבי על ידי חברת גאולה והקרן הקיימת.
באר המים למושב נחפרה בשנת 1921.
בשנת 1930 המליצה ממשלת המנדט על איחוד מחנה יהודה, כפר גנים ועין גנים עם פתח תקווה למועצה מקומית אחת. בשנת 1937 צורפה כשכונה לעיר פתח תקווה. בגלל עוניים של תושבי השכונה נתנה להם הנחה של 35% בארנונה. בשנת 1943 הגיע מספר הנפשות בשכונה לכ-1000, רובם במשפחות עניות שהתגוררו בצריפים קטנים.
השכונה מצויה מדרום למרכז העיר ובסמוך אליו. מדרום לשכונה נמצאות השכונות שעריה ואחדות וממזרחה עין-גנים.
בעבר התאפיינה השכונה באוכלוסייה דתית מיוצאי תימן. עם השנים החליפו בתים משותפים את מקומם של הבתים הפרטיים שאפיינו את השכונה בתחילת דרכה. במקביל אוכלוסיית השכונה הלכה והתגוונה.
ראו גם

הפועל מחנה יהודה - קבוצת הכדורגל המקומית
הערות שוליים

↑  שכונת מחנה יהודה, פתח תקווה
↑  שונות - ג, הפועל הצעיר, 18 ביולי 1913
↑  השבוע - מפתח תקווה, הפועל הצעיר, 13 ביוני 1913
↑  לשאלת המתיישבים במושב מחנה יהודה, דואר היום, 28 באוגוסט 1927
↑  שומרי החומות, דבר, 6 באוגוסט 1930
↑  פתח תקווה, הצופה, 1 באוגוסט 1939
↑  במועצת עיריית פתח תקווה, דבר, 1 ביולי 1937
↑  מנחם בן יוסף, מחנה יהודה נאבקת על קיומה, משמר, 10 באוקטובר 1943
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498792105171  LCCN: no00100977  VIAF: 125764389   WorldCat (עם VIAF): 125764389
מוצרי דגים

ציור של טבע דומם עם אנשובי (1972)
מוצרי דגים נצרכים כמזון בכל העולם. עם מאכלי ים אחרים, הם מספקים את המקור העיקרי בעולם לחלבון באיכות גבוהה, 14-16 אחוז מהחלבון מן החי הנצרך ברחבי העולם. למעלה ממיליארד אנשים מסתמכים על דגים כמקור העיקרי שלהם לחלבון מן החי.
דגים ויצורי ים אחרים מעובדים גם למזון ולמוצרים שאינם מזון.
חי או טרי הוא לרוב צורת הדגים המועדפת ובמחיר הגבוה ביותר, ומייצגת את הנתח הגדול ביותר של דגים לצריכה אנושית ישירה, 45 אחוזים ב-2016, ואחריו קפואים (31 אחוזים), מוכנים ומשומרים (12 אחוזים) ומרפאים. (מיובש, מלוח, במי מלח, מותסס מעושן) (12 אחוז). הקפאה מייצגת את השיטה העיקרית לעיבוד דגים למאכל אדם; הוא היווה 56 אחוז מסך הדגים המעובדים למאכל אדם ו-27 אחוזים מכלל ייצור הדגים בשנת 2016. שיפורים משמעותיים בעיבוד כמו גם בקירור, ייצור קרח ותחבורה אפשרו הפקה, מסחור והפצה גדולה של דגים במגוון רחב יותר של צורות בעשורים האחרונים. עם זאת, מדינות מתפתחות עדיין משתמשות בעיקר בדגים בצורה חיה או טרייה (53 אחוז מהדגים המיועדים למאכל אדם ב-2016), זמן קצר לאחר הנחיתה או הקציר מחקלאות ימית. אובדן או בזבוז בין השגת הדגים לצריכתם ירדה, אך עדיין מהווה כ-27 אחוזים מהדגים ששווקו.
היסטוריה

ברומא העתיקה, גארום, סוג של תבלין רוטב דגים, היה פופולרי בקרב החברה הרומית.
דמויי כריש ותריסנאים המכוסים בשיניים זעירות שימשו בעבר באותו אופן כמו נייר זכוכית בעידן המודרני. עורות אלה משמשים כעורות. עור רייסקין משמש לייצור של ידיות של קטאנות - חרבות יפניות מסורתיות. כמה מינים אחרים של דגים משמשים גם לעורות דגים, וחומר זה פופולרי יותר ויותר בקרב מותגי יוקרה כמו פראדה, דיור, פנדי, וגם מעצבים מתפתחים. כך, ניתן כיום לנעול נעליים מעור סלמון, ז'קט מעור פרקה או תיק יד מעור דגי זאב או בקלה. לאחר שיזוף העור, הוא אינו מסריח והוא חזק יותר מעורות מסורתיים אחרים בעובי דומה.
בשרם של דגים רבים מוערך בעיקר כמקור מזון; ישנם מינים רבים של דגים אכילים, ודגים רבים מייצרים ביצי דגים למאכל. חיות ים אחרות הנלקחות כמזון כוללים פירות ים, סרטנים ומלפפוני ים. צמחי ים כגון קומבו משמשים בחלק מהמטבחים האזוריים.
מוצרי דגים מעובדים

סורימי מתייחס למוצר מזון יפני שנועד לחקות בשר של לובסטר וסרטנים או מאכלי ים. הוא עשוי בדרך כלל מדגים עם בשר לבן שנטחנו לעיסה ומשיג מרקם גומי בבישול.
דבק דגים נעשה על ידי הרתחת העור, העצמות ושלפוחית האוויר של הדגים.
שמן דגים משמש לאכילה ומכיל חומצות שומן אומגה 3, חומצה איקוספנטאנואית (EPA) וחומצה דוקוסהקסאנואית (DHA),
תחליב דגים הוא תחליב דשן המופק משאריות נוזלים של דגים המעובדים לשמן דגים וקמח דגים באופן תעשייתי.
מנת דגים עשויה הן מדגים שלמים והן מהעצמות והפסולת מדגים מעובדים. זוהי אבקה חומה או עוגה המתקבלת על ידי לחיצה על כל הדג או גזרי הדג כדי להסיר את שמן הדגים. היא משמשת כתוסף עתיר חלבון במזון לחקלאות ימית.
רוטב דגים הוא קונדימנט שמקורו בדגים שהותססו. - מרכיב חיוני בקארי ורטבים רבים.
איסינגלס הוא חומר המתקבל משלפוחית האוויר של דגים (במיוחד חדקניים), הוא משמש להבהרת יין ובירה.
טאטאמי איוואשי הוא מוצר מזון מעובד יפני העשוי מסרדינים לתינוקות מונחים ומיובשים כשהם שזורים בשכבה אחת ליצירת יריעה גדולה דמוית מחצלת.
מוצרים מעובדים אחרים

פנינים, דר ואָבָּלוֹנִי (אנ') מוערכים בזכות הברק שלהם. השיטות המסורתיות של שליית פנינים כמעט נכחדו.
סוסוני ים, כוכבי ים, קיפודי ים ומלפפוני ים משמשים ברפואה הסינית.
חלק מפיגמנט הספיה עשוי מהפרשות דיו של דיונון.
תוצרי לוואי

חומר מנצנץ המצוי על קשקשי דגים, המתקבל לרוב מהרינג ואחד ממוצרי לוואי רבים של עיבוד דגים מסחריים, יכולים לשמש גם להשפעות של פנינה, בעיקר בלק, אך כיום נעשה בו שימוש נדיר בשל עלותו הגבוהה. פתיתי אוקסיכלוריד משמשים במקום זאת כתחליף.
הערות שוליים

↑  In brief, The State of World Fisheries and Aquaculture, 2018 (PDF). FAO. 2018.
↑  "Styles of Ray Skin Wrapping on Handle".
↑  "Technical information about fish leather". אורכב מ-המקור ב-2012-05-11. נבדק ב-2012-07-04.
↑  Adams, Cecil. 31 March 2000. "Does lipstick contain fish scales?". Accessed 24 January 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000112014  NKC: ph847649
מחנה יהודה (ירושלים)

| --- | --- |

 מידע
 עיר:   ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  יוסף נבון, יוהנס פרוטיגר, שלום קונסטרום 
 קואורדינטות:  31°47′05″N 35°12′39″E﻿ / ﻿31.78472222°N 35.21083333°E﻿ / 31.78472222; 35.21083333
 he
 
מחנה יהודה במרחב העירוני, מפה בריטית 1927
שכונת מחנה יהודה, 2018
מחנה יהודה היא שכונה יהודית במרכז ירושלים, והיחידה בגוש הנחלאות השוכנת מצפון לרחוב יפו.
היסטוריה

השכונה נוסדה בשנת 1887 (תרמ"ז) ונקראה על שם יהודה נבון, אחיו הבכור של אחד ממקימי השכונה, יוסף נבון, שמת בדמי ימיו. מאחר ששוק מחנה יהודה הסמוך נטל את שם השכונה, סוברים רבים בטעות כי הוא מהווה חלק ממנה, ולא היא: גבולות השכונה הם: רחוב יפו מדרום, רחוב יוסף נבון ממערב, רחוב דוד ילין מצפון ורחוב יוסף בן מתתיהו ממזרח.
שכונת מחנה יהודה הוקמה ביוזמת שלושה עסקנים: יעקב פרוטיגר, מנהל בנק פרוטיגר ומיסיונר לשעבר; היזם היהודי שלום קונסטרום; והעסקן יוסף נבון. השלושה היו שותפים בכמה פרויקטים עסקיים בירושלים, בהם גם הקמת שכונת 'סוכת שלום' הסמוכה למחנה יהודה.
אחד המבנים הבולטים בשכונת מחנה יהודה הוא בית הכנסת 'זהרי חמה' שנבנה על ידי ר' שמואל לעווי, ושוכן בדרומה, על רחוב יפו. בית הכנסת ידוע בשל שעון השמש הענק הקבוע בחזיתו.
מוסדות מפורסמים בשכונה זו הם ישיבת שפת אמת בה קבורים גם שניים מאדמו"רי גור וישיבת מאור עיניים. הרב שמחה בונים אלתר, אדמו"ר גור, היה גר בשכונה ברחוב אלפנדרי.
ראו גם

שוק מחנה יהודה
מחניודה
לקריאה נוספת

בנימין קלוגר, מחנה יהודה ושכנותיה השכונות שעשו את ירושלים החדשה, בהוצאת "המודיע" תש"פ
הערות שוליים

↑  נירית שלו כליפא, נחלאות בלב עיר, הוצאת יד בן צבי ירושלים 2003, עמ' 120-124
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493933105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגלן הפונה

| מגלן הפונה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
סוג:: מגלן בוהק
מין:: מגלן הפונה
שם מדעי
 Plegadis ridgwayi ‏אלן, 1876
תחום תפוצה


מגלן הפונה (שם מדעי: Plegadis ridgwayi) הוא מין של מגלן החי בדרומה של אמריקה הדרומית בביצות וערבות עשב גבוהות בארגנטינה, צ'ילה, בוליביה ופרו בגובה 3,100 עד 4,800 מטר, כשלעיתים נדירות הוא מצוי עד לגובה פני הים.
המגלן תואר בידי ג'ואל אלן (אנ') ב-1876 והוא שויך לסוג מגלן בוהק, לצד המגלן החום, החי בישראל. הוא נקרא על שם ערבות הפונה (אנ'), שלמורדות הרי האנדים בהם הוא חי. השם המדעי ניתן לכבוד החוקר האמריקאי רוברט ריג'ווי (אנ')
מגלן זה מגיע לאורך 56 ס"מ בממוצע והוא בעל נוצות סגולות-כהות עם גוון ירוק בכנפיים, צוואר קצר ועבה יחסית ומקור אפור ורוד הכפוף מטה. המגלן הוא אוכל כל לרבות דגים, חרקים, פירות, סרטנים וביצים.
מין זה נפוץ יחסית ואיננו בסכנת הכחדה והוא אף מגודל בשביה בידי שבט האורו למטרות בשר. הוא מתרבה למורדות האנדים בחבורות קטנות או זוגות, כשהזכר בעת החיזור קורא קריאות רמות לזוגתו. הנקבה מטילה על הקרקע 2 ביצים ושני ההורים מטפלים בהם.
הערות שוליים

↑  מגלן הפונה באתר הרשימה האדומה של IUCN
מוראד מגמאדוב

מוראד מגמאדוב (ברוסית: Мурад Магомедов; נולד ב-25 בספטמבר 1973) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הבלם וכיום עוזר מאמן מכבי פתח תקווה. מגמאדוב התאזרח כישראלי, והוא השחקן הזר בעל מספר ההופעות הגבוה ביותר בליגת העל הישראלית.
קריירה

מגמאדוב נולד במחצ'קלה בירת דאגסטן שבברית המועצות לשעבר (כיום רפובליקת דאגסטן ברוסיה), והוא משתייך לקבוצה האתנית של הקומיקים-המוסלמים. מגמאדוב ייצג את נבחרת רוסיה עד גיל 20, ושיחק ב-1993 בגביע העולם לנבחרות עד גיל 20 ורשם 4 הופעות בודדות, עובדה זו מנעה ממנו לשחק במדי נבחרת ישראל. בשנת 1995 הגיע לישראל והצטרף למכבי פתח תקווה.
מגמאדוב הוא השחקן שספג הכי הרבה כרטיסים אדומים בתולדות הליגה הבכירה בישראל, עם 13 כרטיסים אדומים שנשלפו לחובתו.
ב-7 במאי 2011 פרש מגמאדוב ממשחק פעיל בגיל 38 במשחק במסגרת ליגת העל בין מכבי פתח תקווה לבין הפועל באר שבע, שהסתיים בתיקו 1–1. מגמאדוב מונה לעוזר המאמן של הקבוצה, תחת המאמן הראשי מרקו בלבול. ב-16 באפריל 2012 חזר מפרישתו במשחק ההפסד 0–1 להפועל באר שבע, לאחר שמכבי פתח תקווה נקלעה לתחתית הטבלה. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית ומגמאדוב חזר לסגל הקבוצה. בתום עונת 2012/2013, לאחר שמכבי פתח תקווה העפילה בחזרה לליגת העל, הודיע מגמאדוב פעם נוספת על פרישה, וקיבל תפקיד במחלקת הנוער של המועדון.
בנוסף לתפקידו במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה, הצטרף מגמאדוב לסגל קבוצת מכבי עמישב פתח תקווה מליגה א'. ב-2016 הצטרף לקבוצת עירוני בית דגן מליגה ב' וכבש שער בהופעת הבכורה שלו נגד הפועל פרדסיה.
בינואר 2019 מונה מגמאדוב למאמנה של מכבי פתח תקווה, לאחר פיטוריו של אלישע לוי. לאחר כשבועיים סיים את תפקידו כמאמן לאחר שהודה כי לדעתו יש למנות לתפקיד זה מאמן מנוסה יותר.
תארים

שחקן
סגנות ליגת העל: 2004/2005
סגנות גביע המדינה: 2000/2001
גביע הטוטו: 1999/ 2000, 2003/ 2004
סגנות: 2010/2011
אליפות ליגת המשנה: 2012/2023
עוזר מאמן
גביע המדינה: 2023/2024
סגנות:  2019/2020
סגנות אלוף האלופים: 2024
אליפות ליגת המשנה: 2019/2020, 2022/2023
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג, אובארוב, טרטיאק ומגאמדוב קיבלו אזרחות, באתר הארץ, 3 ביוני 2003
↑  אורי קופר, קסם זר: כך השתנה הכדורגל הישראלי, באתר ynet, 30 באוקטובר 2019
↑  מוסף פתיחת העונה של מעריב, אוגוסט 2011
מוריץ לויט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוגוסט 1863 פוזנן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  1 באפריל 1936 (בגיל 72) ברלין, גרמניה הנאצית 
 מקצוע נוסף:  עסקן שחמט
 מדינה:  גרמניה
 הערות:  יהודי
 
ד"ר מוריץ לויט (בגרמנית: Moritz Lewitt;‏ 12 באוגוסט 1863, פוזנן – 1 באפריל 1936, ברלין) היה שחמטאי יהודי-גרמני.
קורות חיים

לויט חי בברלין ובמשך שנים ארוכות היה נשיא מועדון השחמט הגרמני הוותיק ביותר, Berliner Schachgesellschaft שנוסד בשנת 1827. כאשר נבחר מחדש בשנת 1904 המועדון היה גם הגדול ביותר בגרמניה עם למעלה מ-150 חברים.
לויט שיחק בתחרויות רבות בברלין ובמקומות אחרים. הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין 1891 (ניצח: הורציו קארו), הגיע רביעי בתחרות דרזדן 1892 (ניצח: פול ליפקה), הגיע שלישי בתחרות קיל 1893 (ניצח: הוגו זוכטינג), חלק מקום 7–8 בתחרות ברלין 1893 (ניצח: שמעון אלאפין), חלק מקום 3–5 בתחרות לייפציג 1894 (ניצח: נורמן ון לנף).
לויט הגיע שני, אחרי הורציו קארו, וחלק מקום 5–6 (ניצח: תיאודור פון שווה) בשתי תחרויות שנערכו בברלין בשנת 1894, הגיע למקום ה-13 בתחרות מינכן 1900 (ניצח: רודולף סוידרסקי), חלק מקום שני, אחרי אוסיפ ברנשטיין בתחרות ברלין 1902, חלק מקום 3–4 בתחרות קובורג 1904 (ניצח: הנס פארני).
בשנת 1904 ניצח לויט בתחרות ברלין, בהקדימו את רודולף שפילמן, חלק מקום ראשון עם הורציו קארו בתחרות ברלין 1905 (אך הפסיד בדו-קרב בשלב הפלייאוף +3 -4 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) וחלק מקום 7–8 בתחרות ברלין 1913 (ניצח: אריק קוהן).
אטיוד שחיבר

אטיוד  משנת 1933, הלבן נוסע וזוכה.
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "?"]
[Site "?"]
[Date "????.??.??"]
[Round "?"]
[White "New game"]
[Black "?"]
[Result "*"]
[SetUp "1"]
[FEN "8/8/1b5P/kP6/8/5K2/1P6/8 w - - 0 1"]
[PlyCount "19"]
1. Ke4 Bd8 2. b6 {אם 2. מה5 רז5 3. ח7 רג1 4. מד5 ר:ב2 5. מג5 רו6 6. ב6 מא6 7. מג6 רה5 ושחור חילץ תיקו}
Ka6 3. Ke5 Bg5 4. h7 Bc1 5. Kd6 Bxb2 6. Kc7 Be5+ 7. Kc6 Bg7 8.
b7 Ka7 9. Kc7 Be5+ 10. Kc8 *
הערות שוליים

↑  https://www.arves.org/arves/index.php/en/halloffame/689-lewitt-moritz-1863-1936
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90191210  GND: 115789688X  ISNI: 0000 0000 1923 0931  NTA: 088042200  RERO: 02-A003518360  VIAF: 45293306   WorldCat (עם VIAF): 45293306 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.