stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אושרת אינגדשט
ביוגרפיה

אינגדשט נולדה, גדלה והתחנכה באשדוד למשפחה ממוצא אתיופי. אחותה הגדולה היא הזמרת איילה אינגדשט. בילדותה למדה באולפנה עד סיום היסודי. בנעוריה למדה במגמת התיאטרון של בית הספר למדעים ואומנויות מקיף ד'.
בשנת 2008 השתתפה באודישנים לכוכב נולד 6, אך לא עברה לשלבים הבאים. בשנת 2010 החלה את לימודיה בסטודיו של יורם לוינשטיין וסיימה בתור בוגרת הסטודיו בשנת 2013.
בשנת 2010 זכתה בפרס "תחום התיאטרון" מחגיגות ה-54 לעיר אשדוד.
אינגדשט גם שיחקה במספר תפקידים אורחים בסדרות: "בנות הזהב" (2011) בתפקיד קופאית, "המשרד" 2 (2012)", ו"ישראל" (2013) בתפקיד מזל. בשנת 2012 שיחקה במחזמר לילדים "פיטר פן" לצד הראל סקעת, ישראל קטורזה ועוד, ובמחזמר "המצעד - פסטיבל ישראל" לצד רוני דלומי, חני נחמיאס ועוד.
בסוף שנת 2013 השתתפה אינגדשט בהצגת "השבועה" שעלתה בהבימה שם שיחקה בתפקיד ראשי את לילית, לצד רן דנקר ולאה גלפנשטיין, תפקיד זה הכניס אותה לרשימת המועמדים לפרס התיאטרון 2014 בקטגוריית השחקנית המבטיחה של השנה. באותה שנה שיחקה גם במספר הצגות מתוך לימודיה בסטודיו של יורם לוינשטיין בהצגה "דרפור" ו"הצ'ק בדרך", והשתתפה בתחרות שירי אהוד מנור וזכתה למקום השלישי מבין בוגרי שנה ג'.
באוגוסט 2014 השתתפה אינגדשט בתפקיד ראשי את אמל בהצגה "אלוהים מחכה בתחנה", שהוצגה גם בצרפת וגרמניה, ההצגה מוצגת גם היום.
בשנים 2014–2018 שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרת הנעורים "שכונה" שיצר גיורא חמיצר, שם משחקת את לילוש, ובנוסף גם מבצעת את שיר הפתיחה "לא זזים".
החל מסוף נובמבר 2014 החלה לשחק בהצגה "אבא גוריו" בתיאטרון הבימה שם שיחקה לצד שחקנים מוכרים כמו יעקב כהן, כפיר אזולאי ודניאל סבג.
החל מדצמבר 2014 משחקת תפקיד קטן בסדרה "בתולות" בתפקיד שרה, העוזרת של עוזי.
באפריל 2015 פורסם כי אינגדשט מועמדת לפרס "השחקנית המבטיחה של השנה" על משחקה ב"אלוהים מחכה בתחנה" בתיאטרון הבימה, בפרס התיאטרון הישראלי 2015.
בחנוכה 2015 השתתפה במופע ה"היי סקול פסטיגל". מאפריל 2016 החלה לשחק בהבימה בהצגה "קוריולנוס" שביים עירד רובינשטיין.
במאי 2016 החלה לשחק בהצגה "יחסים מסוכנים" (שהועלתה כבר בסוף 2015) שביים אילן רונן.
בחנוכה 2016 השתתפה בתפקיד ראשי במופע "היי סקול פסטיגל 2 הגמר הגדול", עם דניאל מורשת, נוה צור, אליאנה תדהר, תובל שפיר, שירן סנדל ונוספים.
בשנת 2017 שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגות: 1984 ואין סוף. באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בעונה 3 של הסדרה "שנות ה-80" ברשת, בתור הידידה העולה מאתיופיה של שלום, ושיחקה בסדרה "נופלות על הרגליים" שיצרה איילת מנחמי לקשת.
בשנת 2018 החלה לגלם בתיאטרון הבימה את דבי במחזמר "מיקה שלי", המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום, בבימויו של משה קפטן. באותה שנה גם החלה לגלם בהפקה משותפת של תיאטרון הבימה והתיאטרון הקאמרי מספר תפקידים במחזה "הילד חולם", מאת חנוך לוין, בבימויו של עמרי ניצן, וכן שיחקה בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים".
בחנוכה 2020 לקחה חלק במופע "MY פסטיגל", במסגרת חגיגות ה-40 למופע הוזמנו כוכבי העבר של המופע להשתתף לצד הכוכבים העכשוויים, אינגדשט לקחה חלק בשני פסטיגלים רצופים וזה היה הפסטיגל השלישי שלה.
בשנת 2022 יצא לאקרנים הסרט "אמריקה" בו גילמה את איריס. על תפקידה בסרט זה קיבלה מועמדות לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
הערות שוליים

↑  חגגו 54 לאשדוד עם פרסי אשדוד לאמנים ויוצרים(הקישור אינו פעיל, 19.11.2020)
↑   מיכאל הנדלזלץ, "אלוהים מחכה בתחנה": טרוריזם-בום, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2014
↑  איתי טיראן, נתן דטנר וענת וקסמן בין המועמדים לפרס התיאטרון הישראלי, באתר ‏מאקו‏, 28 באפריל 2015
עקרבים בארץ ישראל

נבו יריחו - העקרב הלאומי של ישראל והגדול בעקרבי ישראל
פנחס אמִתַּי, מצטלם עם עקרבחול אמִתַּי, עקרב הקרוי על שמו
עקצן צהוב - העקרב הארסי ביותר בישראל
עקרב מואר באור אולטרה סגול בחולות ניצנים
בארץ ישראל חיים כ-21 מיני עקרבאים, מגוון גדול יחסית לשטחה הקטן. 21 מינים אלו שייכים לשלוש משפחות שונות, והם נפוצים בכל בתי הגידול היבשתיים, מהר חרמון ועד אילת, כשמחצית מהם חיים במדבר. הצבעים הבולטים ביותר אצל עקרבים אלו הם שחור, חום וצהוב, ככל הנראה עקב ההתאמה לסביבה בה הם חיים. ב-2018 יצא לאור מדריך שדה לעקרבי ישראל הראשון.
היחס לעקרבים בישראל מצד האדם הוא מורכב והיה נתון לשינויים לאורך השנים. בכל שנה, כמאות אנשים נעקצים מעקרבים, חלקם מגיעים למצב קשה, ובשל כך העקרבים זוכים ליחס ציבורי גרוע.
פנחס אמתי היה אנטומולוג (חוקר פרוקי-רגליים) שהתמחה בחקר העכבישנים, ותרם רבות אודות חקר העקרבים בישראל. ב-1955 התפרסם מאמרו הראשון על עקרבים כפולי עוקץ, וב-1959 התפרסם מאמרו על תגלית דרכי הרבייה אצל עקרבים בפעם הראשונה במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עקב הצורך בפיתוח חיסון פסיבי נגד עקיצות עקרבים, פיתח אמיתי מכשיר חשמלי שכונה "מחלבת העקרבים" ואִפשר הפקת ארס עקרב לשם פיתוח תרכיב החיסון. עקרבים שונים נקראים בעברית בשמות שהעניק להם אמיתי, בניהם: עב-יד כושי, נבו יריחו, קטלן דו-גוני. אמיתי אף זכה לעקרב הקרוי על שמו - עקרבחול אמִתַּי.
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הכחדה ומאמצי שימור

כיום, ישנם גורמים שונים המאיימים על העקרבים בישראל כשהעיקריים בהם הם הרס בית הגידול, הרעלות ואיסופים מהטבע לצורכי מסחר בלתי חוקי. נבו יריחו לדוגמה, בגלל גודלו המרשים ומזגו הנוח, הוא מין בולט שנאסף לצורך מסחר בלתי חוקי, דבר הפוגע באוכלוסייה המקומית.
כמו כן, העקרבים בישראל אינם מוגדרים כ"ערך טבע מוגן", ועל כן אינם זוכים להגנות הנלוות. עם זאת, הם נחשבים מוגנים בתחומי שמורות הטבע והגנים הלאומיים בישראל.
יחסי גומלין עם האדם

מתוך 20 מיני העקרבים החיים בארץ ישראל, מתוכם כ-3 נחשבים למסוכנים לאדם: עקצן צהוב, קטלן דו-גוני וקטלן עב-צבתות. הסיכון מתייחס לאדם בוגר ושאינו סובל מרגישויות. בדומה לכל פגיעה מבעל חיים ארסי, גופם של ילדים ובעלי רגישויות (אלרגיות לארס או לארס מסוג מסוים) עלול להגיב באופן חמור יותר עד קיצוני. עקב כך, כל שנה מגיעים כ-270 ילדים לבתי החולים עקב עקיצת עקרב.
ב-2018, פעוט כבן שנה מהפזורה הבדואית נהרג עקב עקיצת עקרב.
עם זאת, עם השנים הפכו העקרבים למוקדי עניין, וכיום גם נערכים סיורים סביבם לקהל הרחב. בנוסף, ב-2018 נערך קמפיין לבחירת העקרב הלאומי של ישראל, במסגרתו נבחר העקרב נבו יריחו.
יחסי גומלין עם האדם > בתרבות

פטרוגליף המציג נחשים, עקרבים ולטאה ברכס הר כרכום
מזל עקרב בפסיפס בבית הכנסת בבית אלפא
סמל יחידת הבלנ"מ
עקרבים בארץ ישראל

משפחת העקצניים
קטלן עב-צבתות (Androctonus crassicauda crassicauda) - נפוץ כמעט בכל הארץ.
שחרן יהודה (Hottentotta judaicus) - נפוץ בבחבל הים תיכוני של ישראל, דרומה עד דרום הר חברון.
קטלן דו גוני (Androctonus bicolor) - נפוץ בשפלת החוף, נגב, בקעת הירדן.
קטלן עברי (Androctonus amoreuxi hebraeus) - נפוץ בשפלת החוף, נגב, ים המלח ועין גדי.
עקצן צהוב (Leiurus hebraeus) - העקרב הארסי ביותר בישראל ונמנה עם העקרבים הארסיים בעולם. נפוץ בכל הארץ, למעט בכרמל, בחולות שפלת החוף והעמקים.
בותוס ישראלי (Buthus occitanus israelis) - נפוץ מאזור נתניה ודרומה לאורך שפלת החוף, ועד מרכז הנגב ודרום מדבר יהודה.
עקרבון נגבי (Orthochirus scrobiculosus negebensis) - נפוץ בערבה, נגב ודרום מדבר יהודה.
עקרב נמלים הירדן (Birulatus israelensis) - אורכו כשני ס"מ והוא הקטן בעקרבי ישראל. נפוץ בעמק הירדן. במסגרת מחקר ישראלי, התגלה כי הוא חי בקיני נמלת הקציר השחורה ומקיים עימה ועם מין של דמויי-עקרב יחסי גומלין. מכאן נובע שמו.
שִׂיאוֹן שחור קו (Mesobuthus nigrocinctus; מזובותוס מרושת, נקרא בעבר מזובותוס חרמוני) - נפוץ באזור הר חרמון (מכאן גם השם "שִׂיאוֹן").
חד-צלע כרמלי (Compsobuthus carmelitis) - נפוץ בגליל מערבי ובכרמל.
חד-צלע חלק (Compsobuthus levyi) - נפוץ במזרח הארץ ודרומה.
חד-צלע גדול (Compsobuthus longipalpis) - נפוץ בעין גדי.
חד-צלע מגובשש (Compsobuthus schmiedeknechti) - נפוץ במרכז הארץ וצפונה.
עקרבחול ניצני (Buthacus nitzani) - נפוץ בדרום שפלת החוף, חולות מערב הנגב, ואזור נחל צין.
עקרבחול יוטבתה (Buthacus yotvatensis) - נפוץ בדרום הערבה.
עקרבחול הערבה (Buthacus arava) - נפוץ בדרום הערבה.
עקרבחול אמיתי (Buthacus amitaii) - קרוי על שמו של האנטומולוג פנחס אמתי. נפוץ בהר הנגב.
משפחת העבידיים
עביד שחום (Scorpio maurus fuscus) - נפוץ בבחבל הים תיכוני של ישראל, ובבקעת הירדן.
עביד צהוב (Scorpio maurus palmatus) נפוץ בערבה, נגב ודרום מדבר יהודה.
משפחת הנבואיים
נבו יריחו (Nebo hierichonticus) - העקרב הלאומי של ישראל והגדול בעקרבי ישראל. נפוץ בכל הארץ למעט שפלת החוף.
מבחר תמונות

עקרב מואר באור אולטרה-סגול
ולדות בסמוך להולדתם
עקרב ברחוב
עקרב ברחוב
עקצנים צהובים בגן החיות התנ"כי בירושלים
הערות שוליים

↑  אורן אוסטר, הכירו את עקרבי ישראל, באתר מדע גדול, בקטנה, ‏2018-09-14
↑  העקרב - המראה אמנם מאיים, אבל הוא חשוב לנו מאוד, באתר רשות הטבע והגנים, ‏16 בספטמבר 2024
↑  יהל פרג', ‏היו כאן לפנינו וישארו כאן אחרינו: מדריך חדש לעקרבים בישראל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 1 באוגוסט 2018
↑  חדש - מדריך שדה לעקרבי ישראל, באתר פורטל חקלאות טבע וסביבה
↑  אטילה שומפלבי, איתי גל, שני ילדים נעקצו על-ידי עקרבים: מהם התסמינים ואיך מטפלים?, באתר ynet, 27 בספטמבר 2023
↑  אילנה קוריאל, תרגיל עוקץ: מסע בעקבות עקרבי הנגב, באתר ynet, 6 בספטמבר 2023
↑  טרגדיה בנגב: בן שנה מת מעקיצת עקרב, באתר ישראל היום, ‏8 באפריל 2018
↑  בסיור עקרבים כבר הייתם? קיבוצי הערבה הדרומית מציגים - מהשקיעה ועד הזריחה, באתר mynetkibbutz, ‏2022-06-30
↑  חוקרים ישראלים זיהו יחסי גומלין מפתיעים בין נמלים, עקרבים וזוט-עקרבים, באתר ynet, 24 בינואר 2024
| החי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| קבוצות טקסנומיות | יונקים • זוחלים (נחשים ארסיים) • עופות • דו-חיים • חרקים (פרפרים, דבורים, נמלים, תנשמיתיים) • רכיכות לא ימיות • עכבישנים (עקרבים • עכבישים • עכשובאים) |  |
| קבוצות לא טקסנומיות | החי בים התיכון • החי במפרץ אילת • החי בכנרת • חולייתנים בעלי דם קר של מים מתוקים • בעלי חיים שנכחדו • בעלי חיים אנדמיים • בעלי חיים פולשים • בעלי חיים בתנ"ך |  |
| אירועים ותופעות | חזירי הבר בחיפה • היעלים במצפה רמון • הכרישים בחדרה • אסון העטלפים בחדרה • רותי (צבועה) • חומיבבה (נמרה) • אסון הרעלת הדיות |  |
| מוסדות ומפגש עם האדם | חקר החי • צפרות • רשות הטבע והגנים • חי-בר • החברה להגנת הטבע • אגודת חובבי הפרפרים בישראל • בית החולים לחיות בר • למען חיות הבר • המרכז הארצי להצלת צבי ים • חוות בולוטין • עמותת ע.ט.ל.ף • עמותת כרישים בישראל |  |
קטלן עב-צבתות
קטלן דו-גוני
עביד צהוב (צולם בסמוך לשדה בוקר)
פרפרניים

| פרפרניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: פרפרניים
שם מדעי
 Faboideae ‏רוד, 1968
תחום תפוצה

פרפרניים (שם מדעי: Faboideae. שמות מקובלים נוספים: Papilionaceae או Papilionoideae), תת-משפחה במשפחת הקטניות (Fabaceae), הכוללת צמחים עשבוניים, שיחים ועצים. קיימים כ-300 מינים הגדלים בר בארץ ישראל.
בעבר, רבים ראו בקטניות (Fabaceae) משפחה אחת המחולקת לשלוש תת-משפחות, בשל מאפיינים משותפים כמו פרי דמוי תרמיל (קטנית), שחלה עילית המורכבת מעלי שחלה אחד, ושיליה הפונה לצד האחורי של הפרח. עם זאת, בשל הבדלים בולטים במבנה הפרח, היו שהחשיבו את הקטניות כסדרה נפרדת המורכבת משלוש משפחות: הפרפרניים, המימוסיים (Mimosoideae), הקסאלפיניים (Caesalpinioideae) ולא כתת-משפחות. לדוגמה, המימוסיים נחשבים למשפחה הפרימיטיבית ביותר מבין השלוש. בעקבות גישות מודרניות בסיווג צמחים, המבוססות על מחקרים גנטיים ומולקולריים, קובצו שלוש התת-משפחות הללו יחד למשפחת הקטניות במסגרת מסמך APG II משנת 2003. עם זאת, בספרות הבוטנית, במיוחד בכתבים ישנים, עדיין ניתן למצוא התייחסות אליהן כמשפחות נפרדות.
מבט חצוי של פרח פרפרני: עלה מהמשוט ועלה מהסירה הוסרו על מנת להציג האבקנים.
תורמוס ההרים, מין אנדמי לישראל.
אחירותם החורש.
ארבע כנפות
מאפיינים

תת-משפחת הפרפרניים כוללת צמחים עשבוניים או שיחים או עצים או לפעמים מטפסים. העלים על פי רוב מורכבים-מנוצים או תלתניים (מורכבים משלושה עלעלים), או מאוצבעים. לעיתים רחוקות יותר העלים פשוטים. לחלק מהמינים העלים בעלי קנוקנת פשוטה או מסועפת - איבר ארוך ודק הנוטה להסתלסל סביב ענפים, אופייני לצמחים מטפסים). הלוואים על פי רוב קיימים.
הפרחים של הפרפרניים קיבלו את שמם בשל צורתם המזכירה פרפר, אך שמות חלקי העלים של הכותרת מזכירים סירה בעלת מפרש. הפרחים דו-מיניים, אינם נכונים, הפרח מורכב מגביע צינורי בעל חמש אונות וכותרת בעלת חמישה עלי כותרת. הגביע בעל 5 אונות או שיניים, לעיתים רחוקות 4. עלי הגביע יכולים להיות מפורדים או מאוחים.
הכותרת הפרפרנית בנויה מחמישה עלים:
העלה העליון והחיצוני ביותר נקרא "מפרש" (banner, standard) והוא בדרך כלל הגדול ביותר.
שני העלים הצדדיים מכונים "משוטים" (wings).
שני העלים התחתונים מאוחים ויוצרים את "הסירה" (keel), המכסה את האבקנים ועמוד השחלה.
הסוגים והמינים בתת-משפחת הפרפרניים נבדלים בצורת הפרח הפרפרני שלהם, שנובעת מהבדלים בגודל, במבנה ובצבע של עלי הכותרת, כולל הציפורן (claw), שהיא החלק התחתון והצר של עלה כותרת והאוזנית (auricle), שהיא התוספת לאונה של עלה הכותרת.
במיני משפחת הפרפרניים, מספר האבקנים הוא 9 או 10. הם מופיעים במבנה monadelphous, שבו האבקנים מאוחדים למבנה דמוי נדן שאינו סגור לחלוטין ומשאיר פתח בחלקו העליון, או במבנה diadelphous, שבו הם מחולקים לשני צרורות של חמישה אבקנים כל אחד (5+5), או תשעה מאוחדים ואחד חופשי (9+1). לעיתים רחוקות מופיעה חלוקה לשני צרורות של ארבעה וחמישה אבקנים ואחד נוסף חופשי, כמו במינים מסוימים בסוג הסיסם.
המאבקים זקופים, קטנים, ונפתחים דרך חריצים קצרים בקודקודם.
השחלה עילית ומורכבת מעלי שחלה אחד. במרכז צינור האבקנים עולה עמוד השחלה, הממוקם בגובה המאפשר האבקה יעילה באמצעות חרקים מעופפים.
הפרי הוא תרמיל (קטנית) בעל מגורה אחת המכילה זרעים. הוא בנוי כאילו עלה אחד המקופל לאורכו ומאוחה בשוליו, ונפתח בדרך כלל לשתי קשוות לאורך שני תפרים: תפר הבטן, שאליו מחוברים הזרעים, ותפר הגב שמולו. לעיתים רחוקות הפרי בן שתי מגורות עם מחיצה חלקית מתפר הגב. עם זאת, ישנם מינים שבהם הפרי הוא מפרקת (תרמיל המתחלק לפרקי רוחב חד-זרעיים) או תרמיל שאינו נפתח כלל. במקרים מסוימים, הפרי מצטמצם בגודלו ובמספר זרעיו והופך לאגוזית (פרי יבש וחד-זרעי שאינו נפתח).
בשימוש האדם

הפרפרניים היו בשימוש כמקור מזון במשך אלפי שנים, ושימשו הן למזון אדם (כגון חמצה, לוביה, חילבה) והן למספוא בהמות (אספסת, תלתן). קיימים מספר רב של מינים מתורבתים, כגון האפונה המתוקה. חלקם מגודלים באופן מסחרי בחקלאות מאות בשנים (אספסת הייתה גידול חקלאי מרכזי כבר במאה ה-17).
טקסונומיה

על פי מערכת המיון של קרונקוויסט, הפרפרניים הם משפחה בפני עצמה, אך לפי שיטות מיון גנטיות ניכר קשר הדוק ביניהם לבין משפחות נוספות, ואלו קובצו יחדיו למשפחת הקטניות במסמך APG II משנת 2003. אולם הם עדיין מופיעים בספרות לעיתים קרובות כמשפחה, ולא תת-משפחה.
טקסונומיה > סוגים עיקריים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארבע כנפות (Tetragonolobus)  צחנן (Anagyris)  לוטונית (Lotononis)  תורמוס (Lupinus)  צלען (Gonocytisus)  קרוטלריה (Crotalaria)  רוביניה (Robinia)  קרקש (Colutea)  אחירותם (Spartium)  שלחופן (Tripodion)  עדשה (Lens)  חרטום (Rhynchosia)  ארבע-כנפות (Tetragonolobus)  שרעול (Bituminaria)  שוש (Glycyrrhiza)  ניל (Indigofera)  קסטנוספרמון (Castanospermum)  רותם (Retama)  ויסטריה (wisteria) |  כספסף (Argyrolobium)  קידה (Calicotome)  רתמה (Genista)  אכסף (Cytisopsis)  גרגרנית (Trigonella)  לוטוס (סוג) (Lotus)  לוביה (Vigna)  כתרון (Securigera + Coronilla)  כליינית (Hymenocarpos)  ססבניה (Sesbania)  קדד (Astragalus)  אחילוטוס (Dorycnium)  אספסת (Medicago)  סיסם (Dalbergia)  טפרוסיה (Tephrosia)  זנב-עקרב (Scorpiurus)  שברק (Ononis)  צער העיזים (Galega) |  כף עוף (Ornithopus)  חמצה (Cicer)  טופח (Lathyrus)  פקטורובסקיה (Factorovskya)  הגה (Alhagi)  פרסה (Hippocrepis)  משנצת (Hedysarum)  בקיה (Vicia)  דבשה (Melilotus)  כרבולת (Onobrychis)  אפון (Pisum)  תלתן (Trifolium)  שעועית (Phaseolus)  שרעול (Bituminaria)  Abrus  Acosmium  Aeschynomene  Afgekia  Eminia |  Canavalia  Candolleodendron  Caracallae  Caragana  Carrissoa  Carstienses  Sellocharis  Cascaronia  Hardenbergia  Harleyodendron  Hebestigma  Hedysarum  Herpyza  Arachis  Neorudolphia  Paracalyx  Nephrodesmus  Nesphostylis |
הערות שוליים

↑  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 424-449
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 219
מתקן לסבון נוזלי

מתקן ידני לסבון נוזלי
מתקן לסבון נוזלי (דיספנסר) הוא מכשיר שבזמן לחיצה או הפעלה מתאימה, מוציא סבון (בדרך כלל בכמויות קטנות חד פעמיות). הוא יכול להיות מופעל ידנית באמצעות ידית או יכול להיות אוטומטי. מתקנים לסבון נמצאים לעיתים קרובות בשירותים ציבוריים .
עיצוב > מכשירי סבון ידניים

העיצוב של מתקן סבון ידני נקבע בדרך כלל על ידי סוג הסבון המגיע בצורת נוזל, אבקה או קצף.
עיצוב > מכשירי סבון ידניים > סבון נוזלי

עבור סבון נוזלי, המתקן הוא בדרך כלל בבקבוק לחיץ או במשאבה. מכשירי הסבון הפופולריים ביותר מסוג זה הם בקבוקי משאבת פלסטיק, רבים מהם חד פעמיים.
ויליאם קוויק רשם פטנט על סבון נוזלי ב-22 באוגוסט 1865. תאגיד Minnetonka הציג את הסבון הנוזלי המודרני הראשון ב-1980, ורכש את כל היצע משאבות הפלסטיק המשמשות במכשירים שלהם, כדי לעכב את כניסת התחרות לשוק.
עיצוב > מכשירי סבון ידניים > סבון נוזלי > חלקים ממתקן הסבון הנוזלי

מַפעִיל – זהו החלק העליון של המשאבה הנלחץ כלפי מטה כדי להוציא את הנוזל החוצה
סגירת מעגל – סגירה היא הבקבוק שמוצמד לצוואר הבקבוק. יש לו משטח חלק או מצולע
אטם חיצוני – עשוי מפלסטיק או גומי, מתאים בתוך הסגר ומונע דליפה
משאבה – המשאבה הראשית השומרת על שאר הרכיבים במקום הנכון ושולחת נוזל למפעיל מהצינורית.
צינור טבילה – זהו הצינור הנראה לעין המוביל נוזל מתחתית הבקבוק עד למשאבה
רכיבי פנים – יש מגוון רכיבים כולל קפיץ, כדור, ובוכנה שעוזרים להזיז את הנוזל ליציאה
עיצוב > מכשירי סבון ידניים > סבון נוזלי > הפעלה

משאבת המתקן דומה למכשיר יניקת אוויר השואב נוזלים כלפי מעלה לידיו של המשתמש כנגד כוח הכבידה. כאשר המשתמש לוחץ על המפעיל, הבוכנה דוחסת את הקפיץ ולחץ אוויר כלפי מעלה מושך את הכדור כלפי מעלה, יחד עם הסבון הנוזלי לתוך צינור הטבילה ואז מגיע ליציאה. כאשר המשתמש משחרר את המפעיל, הקפיץ מחזיר את הבוכנה והמפעיל למצב הרגיל והכדור חוזר למצבו הקודם כדי לעצור את זרימת הנוזל חזרה לבקבוק.
כאשר המשתמש לוחץ שוב על הבקבוק, הנוזל במארז נשאב משם ומשתחרר אל מחוץ למפעיל. במהלך תהליך זה, המשאבה מתמלאת שוב חזרה הקפיץ, והתהליך ממשיך.
עיצוב > מכשירי סבון ידניים > סבון יבש

יש מכשירי סבון שלוקחים חפיסות סבון מוצקות, אותן מגררים, משטחים, או טוחנים לפתיתים או לאבקה תוך כדי הוצאתם. בערך 40 גרם (1.4 ounce) משקל טרי של סבון שווה ל 1 liter (0.22 גלונים; 0.26 גלון) של סבון נוזלי, מספק סבון עבור עד 400 שטיפות ידיים.
מטחנות סבון כנ"ל נפוצות בחדרי רחצה ציבוריים בגרמניה. קיימות גם פומפיות סבון במיוחד במיוחד לשימוש ביתי; מתקנים אלו יכולים להיות צמודי קיר, או עומדים (כמו מטחנת פלפלים) ועמידים למים לשימוש במקלחת. חלק מהפומפיות מיועדות לסבון במידות מיוחדות, אחרות יקבלו מגוון רחב של סבון רגילים.
מתקנים לאבקת סבון, כגון בוראקס, מגיעים לעיתים קרובות צורה של קופסת מתכת עם מנוף משוקלל; כשלוחצים על הידית, משתחרר חופן סבון. סבון טחון משמש גם לשטיפת כביסה.
עיצוב > מכשירי סבון ידניים > סבון קצף

למכשירי סבון קצף יש משאבות קצף כפולות שבשימוש, הן דוחסות אוויר וגם סבון, אשר מוזרקים יחד דרך פתחים קטנים כדי ליצור קצף. ניתן למצוא אותם מתקנים ידניים ואוטומטיים כאחד.
מתקנים ידניים של סבון קצף מורכבים לרוב מכפתור גדול שסוחט את הקצף מתוך שפופרת. מכשירי סבון נוזלי רבים פועלים כך גם כן. כמה מתקנים פועלים עם ידית הנמשכת קדימה וסוחטת את הסבון החוצה.
לרוב מכשירי סבון קצף ידניים יש את הסבון בשקית במתקן בצורה נוזלית, כאשר המשאבה נלחצת, הסבון הנוזלי נדחף דרך פיית קצף קטנה המקציפה את הסבון.
עיצוב > מכשירי סבון אוטומטיים

מתקן סבון אוטומטי הוא מתקן המוציא סבון ללא-מגע (הן סבון נוזלי והן סבון מקציף), אך בדרך כלל ניתן להשתמש בו עבור נוזלים אחרים כגון חומרי חיטוי ידיים, שמפו או קרם ידיים. מתקנים אוטומטיים מופעלים לרוב על ידי סוללות. למכשירים ללא-מגע לנוזלים ולסבון/לחיטוי ידיים יש מיועדים לרוב עבור חדרי ניתוח וחדרי טיפול.
עיצוב > מכשירי סבון אוטומטיים > מַנגָנוֹן

העיצוב נטול המגע מפיץ את הנוזל כאשר חיישן מזהה תנועה מתחת לזרבובית. בחדרי ניתוח הרכיבים האלקטרוניים של מתקן הסבון האוטומטי מאותתים (צליל, אורות וכו') כדי להצביע למשתמשים האם שטפו ידיים במשך פרק הזמן הנכון או לא.
ראו גם

שטיפת ידיים
סבון כלים
הערות שוליים

↑  "The History of Soaps and Detergents".
1 2 3  "Trockenseifenspender SoapPlaner". SoapPlaner (בגרמנית).
1 2  Morwood, Peter. "Trockenseifenspender (dry soap dispenser)" (באנגלית).
↑  John Brownlee (12 בינואר 2011). "Bar soap dispenser will double as cheese grater in a pinch". Geek.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Soap Grater Looks Practical". Cool Things. 11 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Soap Flakes - Soap Bar Dispensers". The Green Head - Finds Cool New Stuff! (באנגלית).
↑  "How To Make Classic DIY Laundry Detergent With NO Grating!". Farming My Backyard. 10 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
מתקן לטחינת סבון יבש
עטלף חשוף-גב בולמר

| עטלף חשוף-גב בולמר> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: Aproteles 
מין:: עטלף חשוף-גב בולמר
שם מדעי
 Aproteles bulmerae
תחום תפוצה


עטלף חשוף-גב בולמר או עטלף פירות בולמר (שם מדעי: Aproteles bulmerae) הוא סוג של עטלף גדול ונדיר במשפחת עטלפי הפירות, שאנדמי לגינאה החדשה ומהווה מין יחיד בסוגו. המין ידוע בהיעדרם של השיניים החותכות שלו, ביכולתו לטוס ולרחף אחורנית ובהיותו מין העטלף הגדול ביותר ששוכן במערות. עטלף בולמר מסומן על ידי הברית להכחדה אפסית כמין שצפוי להיכחד בעתיד הקרוב והוא אחד מ-35 מיני העטלפים שיש עדיפות עליונה לשימורם בארגון שימור העטלפים הבינלאומי; האוכלוסייה העולמית שלו עומדת על פחות מ-200 פרטים והוא ככל הנראה סוג העטלף הנדיר ביותר בעולם לצד קוף-מעופף פיג'יאני ואוזנן פפואני.
מיון ואטימולוגיה

עטלף בולמר תואר מדעית לראשונה בשנת 1977 והוא אחד ממיני העטלפים הנדירים בעולם. הוא מסווג בתוך תת-משפחת עטלפי הרפיה שבמשפחת עטלפי הפירות, לצד הסוגים: עטלף הרפיה (2 מינים) ועטלף חשוף-גב (14 מינים). עטלף בולמר מהווה מין יחיד בסוגו והוא חולק דמיון רב עם בני הסוג האחרון.
משמעות השם המדעי של המין (אפרוטלס בולמרי) הוא ״חזית חסרה של בולמר״; החלק הראשון של השם המדעי נועד לציין את העדר החותכות; החלק השני הוא מחווה לארכאולוגית סוזן בולמר שביצעה חפירות באתר שבו נמצאו המאובנים הראשונים של המין.
תיאור ואנטומיה

עטלף בולמר מתאפיין בגוף גוצי וכבד, בראש מסיבי וחסון דמוי-צבוע, ובלוע רחב ומעוגל עם שפתיים שמכוסות בגבשושיות. אוזניו ארוכות ודקות, אפו רחב ובעל נחיריים צינוריים ועיניו הגדולות מותאמות במיוחד לראיית לילה. קרומי הכנף שלו מתחברים סמוך לעמוד השדרה ונותנים רושם של גב חשוף; השוקיים והאמות חשופים אף הם. עטלף בולמר מסווג כטקסון מונוטיפי בעיקר בגלל העדרם המוחלט של החותכות הקדמיות, כאשר סך הכול יש לו 24 שיניים. זנבו קצר אך בולט וכנף הזנב מצומצת יחסית.
עטלף בולמר הוא עטלף פירות גדול למדי: אורך ראשו וגופו לפחות 242 מ״מ, אורך הזרוע כ-160 מ״מ ואורך זנבו 32 מ״מ; משקלו מעל חצי ק״ג (סביבות 600 גרם) ומוטת כנפיו מגיעה למטר. הנקבות כנראה גדולות מן הזכרים. עטלף בולמר מבולבל לעיתים קרובות עם המין עטלף חשוף-גב מולוקני שחולק איתו את מקומות המסתור לעיתים קרובות; הוא נבדל מהאחרון בהיותו גדול יותר, בראשו המסיבי ובשערו הדק.
לעטלף חשוף הגב פרווה קצרה, עבה וצמרירית. צבעה הכללי חדגוני, ונע בין חום אפרורי כהה לחום ביסטר, חום-שחרחר או אפילו שחור מפויח לחלוטין. צבע זה מטשטש את ההבדלים בין הפרווה לבין הכנפיים, הרגליים והאוזניים שצבען שחור מבריק. עם זאת, הפרווה עשויה להיות לעיתים גם בצבע בהיר יותר דוגמת חום בהיר ששזור בשיער כסוף ובז׳. החלק התחתון של הכנפיים לבנבן.
תפוצה וביולוגיה

עטלף בולמר אנדמי לאי גינאה החדשה, בה הוא מצוי ככל הנראה רק בשטחה של פפואה. בתחילה הוא נחשב כאנדמי להרי הכוכבים בצפון הפרובינציה המערבית של פפואה, אולם בהמשך התגלו בהדרגה ראיות לקיומם של מושבות קטנות נוספות בפרובינציית הרמות המזרחיות, בפרובינציית המפרץ בפרובינציית צ׳ימבו, בפרובינציית סנדאון ובחלקים הדרומיים של הפרובינציה המערבית.
בית הגידול של המין הוא תצורות קרסט-גיר ענקיות בתוך יער עננים ויער גשם ממוזג צפוף, לרוב באזורים הרריים גבוהים של הקורדילריה הניו-גינאית ברום 2,400-1,800 מטר מעל פני הים שבהם יש נוכחות גבוהה של אפיפיטים, שרכים, טחב וכרי דשא תת-אלפינים. בהתחשב בבית הגידול הבלתי נגיש, יש סבירות גבוהה לקיומם של מושבות קטנות רבות לאורך הקורילדיה הניו-גינאית.
אין כמעט מידע על האקולוגיה של המין. הוא ניזון ככל הנראה מפירות (בפרט תאנים) ופעיל בשעות הלילה; אין לו יכולת לבצע איכון-הד והוא משתמש בחוש הראייה המצוין שלו כדי לאתר מזון ולהימנע ממכשולים. קרומי הכנף שמשתרעים על פני הגב מאפשרים לו לבצע תמרונים חדים באוויר או לעוף באיטיות רבה, והוא ידוע ביכולתו לטוס ולרחף אחורנית - תכונה נדירה אצל עטלפים. הבוגרים מפיצים ריח מושק חזק שמשחק ככל הנראה תפקיד בעונת הרבייה.
את שעות היום, עטלף בולמר מבלה בשינה במערות ארוכות ובולענים ענקיים שנמצאים בתוך תצורות קרסט - בדרך כלל בתוך מושבות גדולות של אלפי פרטים. הידלדלות האוכלוסייה בעקבות ציד אינטנסיבי, גרמה לכך שהמושבות היום קטנות ואינן עולות על 200 פרטים. המיקום הלא שגרתי מגן על עטלף בולמר מפני הטורפת העיקרית שלו - תנשמת מפויחת גדולה. עטלף בולמר ההיריון נמשך ככל הנראה 5 חודשים ולאחריהם הנקבה ממליטה גור יחיד שנגמל בתום 5–6 חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנתיים.
מצב

עטלף בולמר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), לאור העובדה שהאוכלוסייה שלו קטנה מ-250 בוגרים, טווח תפוצה שלו מצומצם ביותר שקטן מ-10 קמ״ר וכולל 4–5 אוכלוסיות קטנות ומבודדות, ובנוסף יש תנודות חדות בגודל האוכלוסייה כתוצאה איומים שונים.