stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולמר (אי)
לקריאה נוספת

• Kelly M. BRUNT, Emile A. OKAL, Douglas R. MacAYEAL, , Journal of Glaciology, Vol. 57, No. 205 2011, DOI: https://doi.org/10.3189/002214311798043681
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
↑  צו מתן השמות האנטארקטיים הרשמי של ממשלת ניו זילנד
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג מרשל |
| --- | --- | --- |
| איים | אור • בנטון • גריינדר • האנה • האצ'ינסון • וולמר • מאדן • פשבישבסקי • קרוננווט • קרמר • ת'ואוד |  |
וויצ'ך ריכלביץ'

| --- | --- |
ווייצ'ך ריכלביץ' בהיותו סטודנט
ווייצ'ך ריכלביץ' בהיותו סטודנט
 לידה:  3 באפריל 1903 פוליןפולין, Mielnikowce ליד ברסלב (כיום באוקראינה)
 פטירה:  8 בדצמבר 1964  (בגיל 61) בריטניהבריטניה, לונדון
 מדינה:  הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נורת' שין 
 ידוע בשל:  הצלת אלפי יהודים בתקופת השואה על ידי הנפקת מסמכים כוזבים
 השכלה:  אוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה (1926)  בית הספר לכלכלה בוורשה (1931) 
 תקופת הפעילות:  1939–1941 (כשנתיים)
 מקצוע:  דיפלומט
 מעסיק:  משרד החוץ של פולין 
 תפקיד:  פקיד בכיר בקונסוליה הפולנית באיסטנבול
 בת זוג:  יאנינה
 פרסים והוקרה:  מועמד לאות חסיד אומות העולם של "יד ושם"
 
וויצ'ך ריכלביץ' (בפולנית: Wojciech Rychlewicz;‏ 3 באפריל 1903, מיילניקובצה ליד נמירוב [כיום באוקראינה] - 8 בדצמבר 1964, לונדון) היה דיפלומט פולני. בשנים 1938–1941 עמד בראש הקונסוליה הכללית של הרפובליקה הפולנית באיסטנבול. בתקופת השואה במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה מעורב בהנפקת מסמכים כוזבים לפליטים יהודיים מפולין, מה שאיפשר להם להגר לדרום אמריקה ולארץ ישראל.
ביוגרפיה

ריכלביץ' נולד ב-1903 במשפחה אמידה להורים משכילים. כשהחלה מלחמת האזרחים ברוסיה לאחר מהפכת אוקטובר ועליית הבולשביקים לשלטון, הוא עבר עם משפחתו ללטביה, שם שהה עד 1919. כשהבולשביקים תקפו גם שם, נמלט לוורשה, ובגיל 16 הצטרף לצבא הפולני. בהיותו כבן 16–17 לחם בשלב הראשון של המלחמה הפולנית-סובייטית. ב-1920 התיישב בווילנה והשלים את לימודיו התיכוניים. את בחינות הבגרות עבר באוקטובר 1923. בשנים 1924–1926 למד הנדסת מים באוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה, ובשנים 1926–1931 למד בבית הספר לכלכלה בוורשה (אנ').
מינויו כנספח לקונסול הכללי של פולין באיסטנבול ב-1936 היה קשור כנראה לשירות במודיעין הצבאי הפולני. הערפל סביב קורות חייו בשנים שלאחר לימודיו באוניברסיטה מאשש סברה זו. ב-1937 הוא מונה לעמוד בראש הקונסוליה, אם כי לא מונה רשמית כקונסול הכללי. הוא מילא את התפקיד עד 1941, ואז החליט להתגייס שוב לצבא הפולני. הוא הפליג מנמל מרסין לארץ ישראל בשליחות צבא פולין. נכדתו, אנה ויטי, לא יודעת מה הניע אותו לחזור לצבא ומה בדיוק עשה בארץ ישראל. לדבריה, "המשפחה נהגה לומר שהוא פשוט נגרר תמיד אחרי סבתא שלי, והיא הייתה מנהלת בית הספר בעין כרם בפלשתינה".
ב-1946, לאחר שהות קצרה בווינה שבמהלכה טיפל בפליטים פולנים, עברו ריכלביץ' ואשתו ללונדון, שם עסק במלונאות. ב-1964, בגיל 61, נפטר ונקבר בבריטניה.
מועמדות לאות חסידי אומות הועלם

מוסד "יד ושם" הודיע כי התקבלה פנייה בעניין הענקת אות חסיד אומות העולם לוויצ'ך ריכלביץ', והנושא נמצא בבדיקת העובדות ההיסטוריות, בבדיקות ארכיוניות לאיתור חומרים שיכולים לסייע, ובבדיקות נוספות.
הערות שוליים

1 2 3 4  אלדד בק, המציל מאיסטנבול: הקונסול הפולני שהציל יהודים בשואה, באתר ישראל היום, ‏11.12.2020
↑  Bartłomiej P. Wróblewski, K! Arkonia, Archiwum Korporacyjne, ‏14.2.2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 7387161211469840070002   WorldCat (עם VIAF): 7387161211469840070002 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וויצ'ך ריכלביץ'".
וילסון אודובר

וילסון סרז' אריק אודובר (בצרפתית: Wilson Serge Eric Odobert; נולד ב-28 בנובמבר 2004 במו שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת טוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים

אודובר גדל במחלקות הנוער של USF טרילפור ופריז סן-ז'רמן.
ב-15 ביולי 2022 חתם אודובר על חוזה לשלוש שנים בטרואה מליגת העל הצרפתית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-2 למונפלייה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. ב-28 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על אנז'ה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 32 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-12 באוגוסט 2023 חתם אודובר על חוזה לחמש שנים בברנלי מהפרמייר ליג. ב-30 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 1-0 על נוטינגהאם פורסט בגביע הליגה.
ב-16 באוגוסט 2024 חתם אודובר לחמש שנים בטוטנהאם הוטספר.
קריירה בינלאומית

אודובר נכלל בסגל נבחרת צרפת עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, וערך שלוש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.
הערות שוליים

↑  Wilson Odobert signe son premier contrat pro à l'ESTAC ! באתר הרשמי של טרואה, 15 ביולי 2022 (בצרפתית)
↑  Burnley sign France Under-20 forward Odobert באתר BBC, ‏ 12 באוגוסט 2023 (באנגלית)
ז'אן ז'וזף רוזה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביולי 1902 Chevrier, צרפת 
 פטירה:  10 באפריל 1945 (בגיל 42) ברגן-בלזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  כומר קתולי, לוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (19 במרץ 1987) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ז'אן ז'וזף רוזה
 
ז'אן ז'וזף רוזה (בצרפתית: Jean Joseph Rosay; ‏1902, שברייה – אפריל 1945, ברגן-בלזן) היה כומר קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הגרמנים.
קורות חיים

רוזה הוסמך לכמורה בשנת 1926 ושירת במספר קהילות באזור מזרח צרפת, ליד הגבול עם שווייץ.
קורות חיים > פעילותו בתקופת השואה

רוזה, בשיתוף עם חבריו הכמרים מריוס ז'וליבה וז'ילבר פרנו, היה בין מפיציו של עיתון מחתרתי בשם "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien), עיתון שפייר שאייה יזם את הוצאתו לאור. רוזה גייס מאמינים וחילונים בקהילתו להתנגדות לשלטון הנאצי בצרפת. קהילתו הפכה למקום מקלט לנרדפי הנאצים ולמקום מעבר לאלה מהנרדפים שביקשו לעבור את הגבול לשווייץ. מאות נרדפים, יהודים ולא-יהודים, נעזרו ברשת המחתרתית שאת הקמתה יזם רוזה ושבה היו חברים קתולים ופרוטסטנטים כאחד. בין המבקשים להימלט היו צעירים רבים שביקשו לברוח משירות החובה של הצרפתים בגרמניה הנאצית (אנ'), אליו גויסו בכפייה למעלה מ-100,000 צעירים צרפתים בשנות מלחמת העולם השנייה.
ב-11 בפברואר 1944, בשעה 2 בבוקר, נעצר רוזה על ידי הגסטפו עם חברים נוספים במחתרת, בהם ז'וזף לנסון, ז'ורז' פרו (Georges Perrod) ופרנסואה פרילה (François Périllat). העצורים הועברו למעצר באנמאס (אנ'). משם הועברו במרץ למחנה הריכוז קומפיין ובאפריל הועברו לאושוויץ. לדברי אסירים ששרדו, רוזה ניסה לסייע לאסירים והתעמת עם קאפואים ואף עם אנשי אס-אס כדי להגן על אסירים.
בינואר 1945 הועבר רוזה לגרוס-רוזן. לפי עדויות של אסירים ברכבת הגירוש, רוזה ביצע את טקס הקומוניון, האוכריסט (אנ') (חלק מטקס המיסה), עבור אסירים אחרים, בעת הנסיעה. בפברואר גורש רוזה לדורה-מיטלבאו ובאפריל הועבר לברגן-בלזן, שם נספה באותו החודש, ימים מעטים לפני שהגיעו למקום כוחות הצבא הבריטי ושחררו את אסירי המחנה. פרילה ולנסון נספו אף הם.
הנצחה

בשנת 1987 הוכר רוזה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. לוח זיכרון להנצחתו נמצא בכנסייה בעיירה דובן (צר'), בה שירת ככומר בין השנים 1934–1941.
ויליאם שוונק גילברט

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1836 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 נהרג:  29 במאי 1911 (בגיל 74) Grim's Dyke, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  William Schwenck Gilbert 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  לונדון 
 מקום לימודים:  קינגס קולג' לונדון, Great Ealing School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Lucy Agnes Turner (6 באוגוסט 1867–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 חתימה:   
 
סר ויליאם שוונק גילברט
ויליאם שוונק גילברט (באנגלית: William Schwenck Gilbert;‏ 18 בנובמבר 1836 – 29 במאי 1911) היה לבריתן אנגלי שנודע בעיקר באופרטות שחיבר עם המלחין ארתור סאליבן.
חייו

גילברט עבד תחילה כפקיד במשרד החינוך, לאחר מכן כעורך דין. עסקיו כעורך דין לא עלו יפה וכדי להגדיל את הכנסתו החל בכתיבה. משנת 1861 החל לחבר קומדיות עממיות, שירים הומוריסטים ועבד גם כמבקר תיאטרון.
המפנה בחייו קרה בשנת 1871, עת פגש את המלחין ארתור סאליבן. עבודתם המשותפת נמשכה 25 שנה, ובמשך תקופה זו חיברו 14 אופרות קומיות (אופרטות) שרובן מצליחות ופופולריות עד היום בעיקר בארצות דוברות אנגלית. יש בהן מידה גדושה של סאטירה חברתית ושפע רמזים ו"עקיצות". ההומור בהן עשיר וכן רמת החריזה. גם עם המלחין פרדריק קליי הייתה לגילברט שפה משותפת, ויחד הם כתבו מספר יצירות, ובהן "הנסיכה טוטו".
ההצלחות הביאו לשניים ולאמרגנם עושר כלכלי, ובשנת 1881 נבנה בלונדון תיאטרון סאבוי כדי להעלות במיוחד את האופרטות שלהם. יחסיהם של גילברט וסאליבן ידעו עליות ומורדות בגלל חילוקי דעות אומנותיים וכספיים. יצירתם האחרונה הייתה "הדוכס הגדול" (1896), אשר נכשלה.
בשנת 1907 קיבל גילברט תואר סר.
בשנת 1911, בגיל 74, טבע גילברט באגם באחוזתו, כאשר חש להציל אישה צעירה מטביעה.
בשנת 1999 הופק הסרט "טופסי-טרווי" בבימויו של מייק לי. הסרט מתאר את יחסיהם המורכבים של גילברט וסאליבן בזמן הפקת האופרטה המפורסמת ביותר שלהם – "המיקדו" (1885).
הנצחה

קרחון גילברט באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של ויליאם שוונק גילברט.
הערות שוליים

↑  now, web.archive.org, ‏2008-06-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272467105171  PLWABN: 9810548500705606  BIBSYS: 90142945  BNE: XX1154683  BnF: cb12214615n (data)  CANTIC: a10092560  CiNii: DA01451617  GND: 118717448  ICCU: UFIV085560  ISNI: 0000 0001 2277 3651  LCCN: n80045872  LNB: 000103702  MusicBrainz: 949a471b-49a3-4d72-8054-37f3174b0a6a  NDL: 00770930  NKC: jn20030924017  NLA: 36232788  NTA: 068798288  RERO: 02-A003296169  RKD: 31636  SELIBR: 188228  SNAC: w68s4p2x  SUDOC: 030804930  Trove: 1233962  ULAN: 500017776  VcBA: 495/128277  VIAF: 22191447   WorldCat (עם VIAF): 22191447 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וילסון אדוארדו

וילסון ברונו נבאל דה קוסטה אדוארדו (בפורטוגזית: Wilson Bruno Naval da Costa Eduardo; נולד ב-8 ביולי 1990) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת החלוץ באלברקה.
אחיו, הוא הכדורגלן ז'ואאו מריו.
קריירת מועדונים

אדוארדו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של וילאר, ממנה עבר לפורטו ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון. בקיץ 2010 הושאל לריאל מהליגה השלישית ובמהלך העונה הושאל לפורטימוננסה מהליגה השנייה, בה היה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל הפורטוגלית אחרי היעדרות של 20 שנה.
בעונת 2010/2011 הושאל לביירה-מאר. ב-29 באוגוסט 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הפורטוגלית בניצחון 1–2 נגד אקדמיקה. בשנתיים שלאחר מכן הושאל לאולהאננסה ואקדמיקה בהתאמה. במדי האחרונה רשם שני בישולים בניצחון 0–2 נגד אתלטיקו מדריד במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-18 באוגוסט 2013, אדוארדו ערך את הופעת הבכורה שלו בספורטינג ליסבון בניצחון 1–5 נגד ארוקה.
ב-20 ביולי 2014 עזב את פורטוגל וחתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית. ב-13 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–2 נגד איסטרה 1961. ב-30 בינואר 2015 הושאל לדן האג מליגת העל ההולנדית.
ב-31 באוגוסט 2015 שוחרר מספורטינג וחתם בבראגה. שבועיים וחצי לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד סלובן ליברץ. ב-6 באוקטובר 2018 הורחק בסיום משחק הליגה נגד ריו אבה.
ב-16 ביולי 2020, אדוארדו חתם באל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-16 באוגוסט 2021 הצטרף לאלניהספור מליגת העל הטורקית.
קריירה בין-לאומית

בצעירותו, אדוארדו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל. בשנת 2013 זומן לסגל נבחרת אנגולה, אך דחה את ההצעה.
בשנת 2019 החליט לייצג את אנגולה וב-22 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד בוטסואנה בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. אדוארדו השתתף עם הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019.
תארים

ליגת העל הקרואטית: 2014/2015
הגביע הקרואטי: 2014/2015
הגביע הפורטוגלי: 2015/2016
גביע הליגה הפורטוגלי: 2019/2020
ז'ארנל יוז

ז'ארנל יוז (באנגלית: Zharnel Hughes; נולד ב-13 ביולי 1995, באנגווילה) הוא אצן בריטי. זוכה מדליית ארד באליפות העולם (בודפשט 2023), אלוף אירופה (ברלין 2018) ושיאן הממלכה המאוחדת בריצת 100 מטר ושיאן הממלכה המאוחדת בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה

ז'ארנל יוז נולד בהוואלי, אנגווילה. אמו, ממוצא ג'מייקני, עבדה כאם בית ואביו עבד כנהג מונית. יוז החל להתחרות בגיל 10. בהיותו נער הוא התאמן בהדרכתו של גלן מילס(אנ'), מאמנם של יוסיין בולט ויוהאן בלייק. כנער הצטיין וזכה באליפויות בינלאומיות רבות. בשנת 2014 דורג במקום הראשון בעולם לנוער עד גיל 20 בריצת 200 מטר (20.32 שניות).
ביוגרפיה > 2015

מכיוון שאנגווילה אינה מוכרת כמדינה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, הוא לא יכל לייצג אותה באולימפיאדה. אך כאזרח של הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים יכל יוז לייצג את בריטניה וכך עשה מיוני 2015.
במסגרת תחרות ליגת היהלום שנערכה בלונדון, קבע יוז בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 20.05 שניות, תוצאת השנה באירופה באותה העת. באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג הוא סיים חמישי בריצת 200 מטר בשיא איש חדש של 20.02 שניות.
ביוגרפיה > 2016

בשנת 2016 סבל מקרע בברך. למרות להתנגדות רופאיו, הוא התחרה באליפות בריטניה שנערכה ביוני אותה שנה וסיים במקום רביעי בריצת 200 מטר. באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם ביולי אותה שנה הוא לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות ולכן לא השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 סיים יוז במקום 24 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.85 שניות.
ביוגרפיה > 2018 > אלוף אירופה

במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט אוסטרליה באפריל 2018 זכה יוז במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר. בריצת 200 מטר הוא פסל למרות שחצה ראשון את קו הסיום. בתחרות שנערכה ביוני קבע בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 9.91 שניות והפך לבריטי השני הכי מהיר אי פעם, אחרי לינפורד כריסטי. באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט זכה יוז בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בשיא אליפות חדש של 9.95 שניות בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.80 שניות.
ביוגרפיה > 2023 > שיאן בריטניה

בתחרות שנערכה בניו יורק ב-25 ביוני 2023 זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא לאומי חדש ובתוצאת השנה בעולם של 9.83 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן 30 השנים של לינפורד כריסטי (9.87 שניות) הוא הקדים את אקים בלייק מג'מייקה (9.93 שניות) ואת כריסטיאן קולמן מארצות הברית (10.02 שניות).
חודש לאחר מכן, במסגרת ליגת היהלום שנערכה בלונדון ב-23 ביולי הוא זכה במדליית ארד בריצת 200 מטר בשיא לאומי חדש של 19.73 שניות, אחרי נואה ליילס מארצות הברית שקבע שיא תחרות ואת תוצאת השנה בעולם של 19.47 שניות ולטסיל טבוגו מבוטסואנה שקבע שיא אפריקה חדש של  19.50 שניות. הוא שיפר את שיאו בן 30 השנים של ג'ון רג'יס (19.94 שניות).
ביוגרפיה > 2023 > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט הוא זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.88 שניות, אחרי נואה ליילס, שקבע שיא אישי חדש של 9.83 שניות, ולטסיל טבוגו מבוטסואנה (9.88 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.02 שניות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 9.83 שניות (2023), שיא בריטניה
ריצת 200 מטר: 19.73 שניות (2023), שיא בריטניה
שיאים אישיים > אולם

ריצת 60 מטר: 6.45 שניות (2023)
הפלישות היפניות לקוריאה (1592–1598)

הפלישות היפניות לקוריאה, הידועות בכינוין מלחמת אימג'ין (בקוריאנית: 임진왜란; בהנג'ה: 壬辰倭亂) ומלחמת צ'ונגיו (정유재란), כללו שתי פלישות צבאיות נפרדות אך קשורות: פלישה ראשונית ב-1592, שביתת נשק קצרה ב-1596, ופלישה שנייה ב-1597. הסכסוך הסתיים ב-1598 עם נסיגת הכוחות היפניים מחצי האי הקוריאני לאחר קיפאון צבאי במחוזות הדרומיים של קוריאה.
הפלישות הושקו על ידי טויוטומי הידיושי במטרה לכבוש את חצי האי הקוריאני וסין עצמה, שנשלטו על ידי שושלות ג'וסון ומינג, בהתאמה. יפן הצליחה במהירות לכבוש חלקים נרחבים מחצי האי הקוריאני, אך תרומת התגבורת על ידי המינג, כמו גם שיבוש ציי האספקה היפניים לאורך החופים המערביים והדרומיים על ידי צי ג'וסון (אנ'), אילצו את הכוחות היפנים לסגת מפיונגיאנג והמחוזות הצפוניים. לאחר מכן, כאשר צבאות צדיקים (אנ') (מיליציות אזרחיות של ג'וסון) ניהלו מלחמת גרילה נגד הכוחות היפניים הכובשים וקשיי אספקה שהפריעו לשני הצדדים, אף אחד מהכוחות לא הצליח לצאת למתקפה מוצלחת או להשיג שטח נוסף, מה שהביא לקיפאון צבאי. השלב הראשון של הפלישה הסתיים ב-1596, ואחריו בסופו של דבר משא ומתן לשלום לא מוצלח בין יפן למינג. בשנת 1597, יפן חידשה את המתקפה שלה בפלישה לקוריאה בפעם השנייה.
דפוס הפלישה השנייה שיקף במידה רבה את זו של הראשונה. ליפנים היו הצלחות ראשוניות ביבשה, כשכבשו כמה ערים ומבצרים, רק כדי שיעצרו ויאלצו לסגת לאזורי החוף הדרומיים של חצי האי. עם זאת, הכוחות הרודפים את מינג וג'וסון לא הצליחו לעקור את היפנים מעמדות אלה, שם שני הצדדים שוב ננעלו בקיפאון צבאי של עשרה חודשים.
עם מותו של טויוטומי הידיושי ב-1598, התקדמות מוגבלת ביבשה והמשך הפרעה של קווי האספקה על ידי צי ג'וסון, הכוחות היפנים בקוריאה קיבלו הוראה לסגת חזרה ליפן על ידי מועצת השלטון החדשה של חמשת הזקנים (אנ'). משא ומתן סופי לשלום בין הצדדים התרחש לאחר מכן, ונמשך מספר שנים, והביא בסופו של דבר לנורמליזציה של היחסים.
סקירה

בשנת 1592, עם צבא של כ-158,000 חיילים, פתח טויוטומי הידיושי את מה שבסופו של דבר יהיה הראשון מבין שתי פלישות לקוריאה, במטרה לכבוש את ג'וסון ובסופו של דבר את מינג. בתחילה, הכוחות היפניים ראו הצלחה עצומה ביבשה, כשכבשו הן את הנסונג, בירת קוריאה והן את פיונגיאנג, והשלימו את הכיבוש של חלקים גדולים מחצי האי הקוריאני תוך שלושה חודשים. הכוחות היפנים, מאומנים היטב, בטוחים בעצמם ומנוסים לאחר הקרבות והעימותים הרבים של תקופת סנגוקו, החזיקו בדרך כלל בשדה ברוב ההתקשרויות היבשתיות. אולם הצלחה זו ביבשה הוגבלה על ידי הקמפיינים הימיים של הצי הקוריאני שימשיכו לפשוט על ציי האספקה היפניים במימי החוף שלו, והפריעו להתקדמות היפנית כאשר קווי האספקה הופסקו לאורך החוף המערבי של קוריאה ותגבורת הצי היפנית נהדפה. מגמות אלו, למעט כמה יוצאי דופן בשני הצדדים, התקיימו לאורך רוב הסכסוך.
תחת שלטונו של הקיסר ואן-לי, מינג פירשה במהירות את הפלישות היפניות כאתגר ואיום על מערכת היובלים הסינית (אנ') הקיסרית. האינטרס של המינג היה גם להשאיר את המלחמה מוגבלת לחצי האי הקוריאני ומחוץ לשטחו. הם נכנסו לעימות על ידי שיגור תגבורת לתקיפה מצפון. בהתקשרויות שלאחר מכן, רוב צבא ג'וסון התמקד בהגנה על המחוזות הצפוניים מפני התקפות יפניות, תוך תמיכה בקמפיינים של צבא מינג לכיבוש מחדש של שטחים שנכבשו על ידי היפנים. כתוצאה מכך, היה זה השילוב של מסעות היבשה בהובלת מינג ולוחמה ימית בהובלת ג'וסון, אשר אילץ בסופו של דבר את הצבא היפני לסגת מפיונגיאנג דרומה, שם המשיכו היפנים לכבוש את הנסונג ואת האזורים הדרומיים, למעט הדרום-מערבי, מחוז ג'אולה (אנ'). צבאות מינג וג'וסון הרודפים אחריו ניסו להתקדם יותר לדרום, אך נעצרו על ידי הצבא היפני בקרב ביוקג'גוואן. לאחר מכן, הצבאות היפניים פתחו במתקפת נגד בניסיון לכבוש מחדש את המחוזות הצפוניים אך נהדפו על ידי צבא ג'וסון המגן במבצר האנגג'ו (אנ'). בנוסף, צבאותיו של ג'וסון בהנהגת אזרחים ניהלו באופן פעיל מלחמת גרילה נגד הכוחות היפנים בדרום, מה שהחליש את האחיזה היפנית בערים שכבשו. לאחר מכן, עם קשיי אספקה שהפריעו לשני הצדדים, לא היפנים ולא הכוחות המשולבים של מינג וג'וסון הצליחו לצאת למתקפה מוצלחת או לזכות בשטח נוסף, וכתוצאה מכך לקיפאון צבאי באזורים שבין הנסונג לקסונג. המלחמה נמשכה באופן זה במשך חמש שנים, ואחריה הגיעה הפסקה קצרה בין 1596 ל-1597, שבמהלכה ניהלו יפן והמינג בשיחות שלום שלא צלחו בסופו של דבר.
בשנת 1597, יפן חידשה את המתקפה שלה בפלישה לקוריאה בפעם השנייה. דפוס הפלישה השנייה שיקף במידה רבה את זו של הראשונה. ליפנים היו הצלחות ראשוניות ביבשה, אך תרומתם של כוחות מינג, כמו גם השיבוש של צי ג'וסון בציי האספקה היפניים, הביאו לנסיגה של הכוחות היפניים לעבר אזורי החוף של חצי האי. אולם הכוחות הרודפים אחרי מינג וג'וסון לא הצליחו לסלק את היפנים ממבצריהם ומעמדותיהם המתבצרות באזורי החוף הדרומיים, שם ננעלו שני הצדדים בקיפאון צבאי בן עשרה חודשים.
עם מותו של טויוטומי הידיושי בספטמבר 1598, התקדמות מוגבלת ביבשה והמשך הפרעה של קווי האספקה לאורך החופים המערביים והדרומיים על ידי צי ג'וסון, הכוחות היפנים הנותרים בקוריאה קיבלו הוראה לסגת חזרה ליפן על ידי מועצת החמישה המנהלת החדשה, המורכבת מחמישה זקנים. משא ומתן סופי לשלום בין הצדדים התרחש לאחר מכן ונמשך מספר שנים, והביא בסופו של דבר לנורמליזציה של היחסים.
לקריאה נוספת > מקורות ראשוניים

Li, Guang-tao (|李光濤), The research of the Imjin Japanese crisis of Korea (朝鮮壬辰倭亂研究), Central research academy (中央研究院) TTSearch 5.1.1(16)(הקישור אינו פעיל).
The annals of King Seonjo (宣祖實錄)
中興誌 (Chūkō-shi)
趙慶男, 亂中雜錄
Qian Shizheng, The records of the eastern expedition (征東實紀)
Song Yingchang, The letter collections of the restoration management. (經略復國要編)
Han, Woo-keun. The History of Korea. Trans. Kyung-shik Lee. Ed. Grafton K. Mintz. Seoul: Eul-Yoo, 1970.
Lee, Ki-baik. A New History of Korea. Trans. Edward W. Wagner and Edward J. Schultz. Seoul: Ilchokak, 1984.
Nahm, Andrew C. Introduction to Korean History and Culture. Seoul: Hollym, 1993.
Sansome, George. A History of Japan. Stanford: Stanford UP, 1961.
Yi, Sun-sin. Nanjung ilgi: War Diary of Admiral Yi Sun-sin. Trans. Tae-hung Ha. Ed. Pow-key Sohn. Seoul: Yonsei UP, 1977.
הערות שוליים

↑  Lee, Kenneth B (1997). Korea and East Asia: The Story of a Phoenix. Greenwood Publishing Group. p. 108. ISBN 978-0275958237. Thus the Korea–Japan War of 1592–1598 came to a conclusion, with the Japanese totally defeated and in full-scale retreat. The Korean victory did not come easily.
↑  Turnbull, Stephen (2008). The Samurai Invasion of Korea 1592–98. Osprey Publishing Ltd. p. 85. ISBN 9781846032547. OCLC 244583893.
↑  Zhang Tingyu. "322: Japan" . History of Ming  (בסינית). 前後七載，喪師數十萬，糜餉數百萬，中朝與朝鮮迄無勝算
↑  Perez, Louis (2013). Japan at War: An Encyclopedia. Santa Barbara. ABC-CLIO. p. 141. ISBN 978-1598847413.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546084905171  GND: 4730994-5  LCCN: sh85073031  NDL: 00561027  NKC: ph381203  NLK: KSH1998036981
ASCA

| --- | --- |

תיאור הטלסקופ
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  מכון החלל ומדעי אווירונאוטיקה, נאס"א
 תאריך שיגור:  20 בפברואר 1993 
 משגר:  M-3S
 אתר שיגור:  מרכז החלל אוצ'ינורה
 משימה
 סוג משימה:  טלסקופ חלל
 לוויין של:  כדור הארץ
 אפואפסיד:  615 ק"מ
 פריאפסיד:  524 ק"מ
 זמן הקפה:  96.09 דקות
 משך המשימה הכולל:  20 בפברואר 1993 – 2 במרץ 2001 (8 שנים) 
 מידע טכני
 משקל:  420 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  22521
 מאגר המידע הלאומי:  1993-011A
 
ASCA (Advanced Satellite for Cosmology and Astrophysics, ידוע גם כ- ( ASTRO-D)) היה הטלסקופ הרביעי של יפן שפעל בתחום קרני רנטגן והיה טלסקופ חלל השני ששוגר כמשימה משותפת של יפן וארצות הברית.
הלוויין פעל תוך העברת נתונים כ-7 שנים. הקשר איתו אבד בשנת 2000 במהלך סערה גאומגנטית. הוא נכנס לאטמוספירה ונשרף בשנת 2001.
משימה

הטלסקופ שוגר ב-20 בפברואר 1993 ממרכז החלל אוצ'ינורה בעזרת משגר M-3C. הלוויין פעל בגובה של כ-550 ק"מ.
על המכשיר הותקנו 4 מכשירים:
2 טלסקופים עם ספקטרומטר שמבוססים על גז. הם היו בעלי רגישות בתחום kEv ‏ 10 - 0.7. המכשירים נבנו באוניברסיטת טוקיו.
2 טלסקופים עם ספקטרומטר שמבוססים על CCD. הם היו בעלי רגישות בתחום kEv ‏ 10 - 0.4. המכשירים נבנו באוניברסיטת אוסקה בשיתוף פעולה עם מדעני המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
חלק משמעותי של הפרויקט מומן על ידי נאס"א. בתמורה מדענים אמריקאים קיבלו כ-40% מזמן פעילות. כ-10% ניתנו למדעני סוכנות החלל האירופית. היתר היה ברשות מדענים יפניים.
בתקופת פעילות הלוויין בוצעו כ-3,000 תצפיות על גרמי שמיים שונים. על בסיס תצפיות אלו פורסמו כ-1,000 מאמרים מדעיים.
הפלגת הרקולס

| --- | --- |
 

אח"י מזנק (ק-32) ברציף נמל אילת ואח"י מבטח (ק-28) עוגנת בחוף הצפוני באילת, 1957.
 מטרה:  אבטחת השיט בזירת הים האדום.
 תוצאה:  היערכות שתי פריגטות באילת.
 תאריכים:  12 בנובמבר 1956 - 16 ינואר 1957
 משך ההפלגה:  65 ימים
 צי:  חיל הים של ישראל
 כלי שיט משתתפים:  הפריגטות אח"י מזנק (ק-32), אח"י מבטח (ק-28) ואח"י משגב (ק-30)
 נתיב ההפלגה
 נמל מוצא:  חיפה
 נמל יעד:  אילת
 אורך הנתיב:  כ-12,500 מייל
 נקודות ציון:  פלרמו בסיציליה, דקר בסנגל, קייפטאון, ביירה במוזמביק, וג'יבוטי בשלטון צרפתי, שארם א-שייח' .
 צוות
 קברניטים:  סא"ל דוד מימון - מפקד אח"י מזנק (ק-32) רס"ן יהודה בן-רון - מפקד אח"י מבטח (ק-28) רס"ן יצחק גזית - מפקד אח"י משגב (ק-30)
 צוות:  קצינים ובעלי דרגות אחרות מחציתם אנשי מילואים
 מארחים:  הקהילה היהודית של קייפטאון.
הפלגת הרקולס  היה השם שניתן למבצע הקפת יבשת אפריקה על ידי שתי פריגטות של חיל הים הישראלי, מזירת הים התיכון לזירת הים האדום במסלול של כ-13,000 מייל ימי (כ-24,000 קילומטרים). הפריגטות אח"י מזנק (ק-32) ואח"י מבטח (ק-28) הפליגו מחיפה לשארם א-שייח', זו אחר זו, מסביב ליבשת אפריקה. משך המבצע היה כחודשיים, מ-12 בנובמבר 1956, כאשר יצאה אח"י מזנק (ק-32) מחיפה, עד 16 ינואר 1957, כאשר אח"י משגב (ק-30) חזרה לחיפה.
מטרת ההפלגה

היערכות כלי שיט בים האדום לאבטחת שייט חופשי לאילת.
ניסיון עבר

הפריגטות ערכו הפלגות ארוכות בים התיכון. בשנת 1954 ערכו את הפלגת 'מבצע תיכון' בו ביקרו במספר נמלים ושהו זמן רב מחוץ לישראל.

הפריגטה אח"י משגב (ק-30) בפיקוד אדוארד שרון, ביצעה הפלגת אימון לקורס חובלים מחזור ד' את מבצע משווה. הפריגטה יצאה ב-15 פברואר 1955 מנמל חיפה וחזרה ב-2 יוני 1955. במהלך הפלגתה בים התיכון נקלעה לסערה עזה ועברה אותה בלי נזקים. תדלקה בגיברלטר המשיכה לפריטאון בסיירה לאון חצתה את קו המשווה והגיעה לנמל קייפטאון, הקיפה את קצה יבשת אפריקה ונכנסה ללורנצו מרקס במוזמביק שהייתה אז בשלטון פורטוגל. במהלך 108 ימי המסע עברה הפריגטה 18,000 מיל ימי, חצתה פעמיים את קו המשווה ונכנסה ל-11 נמלים. הניסיון שנרכש נתן ביטחון ביכולת הפריגטות לצאת להפלגת הרקולס.