stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזומה

| --- | --- |

 בימוי:  מאקוטו שינקאי
 תסריט:  מאקוטו שינקאי
 מוזיקה:  ראדווימפס, Kazuma Jinnouchi 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  CoMix Wave Films 
 חברה מפיצה:  Eurozoom, InterCom, טוהו, קראנצ'ירול 
 הקרנת בכורה:  11 בנובמבר 2022 
 משך הקרנה:  122 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט מסע, סיפור התבגרות, אנימה פנטזיה, סרט אנימה 
 suzume-tojimari-movie.jp
 דף הסרט ב־IMDb
 
סוזומה (ביפנית: すずめの戸締まり) הוא סרט הרפתקאות פנטזיה יפני מונפש משנת 2022 שנכתב ובוים על ידי מאקוטו שינקאי, ואשר הופק על ידי CoMix Wave Film. ננוקה הארה והוקוטו מטסומורה מדבבים את הדמויות הראשיות בסרט. הסרט נוצר בהשראת רעידת האדמה והצונאמי של טוהוקו משנת 2011 ומתמקד בתלמידת תיכון אשר גרה בעיירה שקטה באזור קיושו אשר יחד עם ידידה סותה מונאקאטה מנסה למנוע סדרת אסונות במיקומים שונים ברחבי יפן.
ההפקה של הסרט החלה בתחילת 2020, וההפקה של הסרט הושלמה באופן רשמי באוקטובר 2022. לפני יציאת הסרט לאקרנים יצאה לשווקים סדרת מאנגה המובססת על הסרט אשר נוצרה על ידי דנקי אמאשימה, וכמו גם רומן שמבוסס על הסרט.
הסרט הוקרן לראשונה ב-IMAX ביפן ב-7 בנובמבר 2022, ויצא לאקרנים ברחבי יפן ב-11 בנובמבר 2022. במהלך שנת 2023 הסרט הופץ על ידי קראנצ'יאול, Sony Pictures Releasing, ו-Wild Bunch International. הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-13 באפריל 2023. הסרט גרף מעל ל-301.2 מיליון דולרים ברחבי העולם, והפך לסרט היפני השני ברשימת הסרטים היפנים הרווחיים ביותר של שנת 2022 ולסרט היפני הרביעי ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר ביפן בכל הזמנים.
דמויות

סוזומה איוואטו – גיבורת הסרט. סוזומה היא תלמידת תיכון בת 17 המתגוררת עם דודתה טאמאקי בעיירה שקטה במחוז מיאזאקי, הממוקמת באי קיושו. אימה נפטרה כאשר סוזומה הייתה בת 4 מהצונאמי שאירע בעקבות רעידת האדמה של 2011. בעקבות האסון סוזומה אומצה על ידי דודתה. בתחילת הסרט סוזומה פתחה בטעות דלת קסם אשר משחררת את הדאיג'ין ובעקבות כך היא כמעט גורמת לאסון בעיר הולדתה, והיא נאלצת כעת לצאת למסע ברחבי יפן במטרה למנוע סדרת אסונות במיקומים שונים ברחבי המדינה.
סותה מונאקטה – בחור צעיר אשר אחראי על איתור דלתות קסם ברחבי יפן אותם הוא חייב לנעול בזמן על מנת למנוע אסונות טבע איומים. סותה הוא סטודנט באוניברסיטה אשר שואף להיות מורה. לאחר המפגש עם סוזומה הדאיג'ין מטיל עליו קללה שהופכת אותו לכיסא. סותה מתלווה אל סוזומה במסעה בעקבות דלתות הקסם ובעקבות הדאיג'ין, בתקווה שהוא יוכל להסיר את הקללה שהפכה אותו לכיסא.
דאיג'ין – חתול לבן מסתורי שמסוגל לדבר בשפה אנושית. הדאיג'ין הוא אחד מ"אבני המפתח" אשר מונעות מאסונות איומים להתרחש ביפן. סוזומה שחררה אותו בטעות בתחילת הסרט ויש לו תפקיד מהותי בסרט בהובלת סוזומה למציאת דלתות הקסם השונות.
טאמאקי איוואטו – דודתה של סוזומה ואחותו הצעירה של טסובאמה. טאמאקי היא רווקה בת 40. בגיל 28, עקב מות אחותה, היא אימצה את סוזומה. עובדת בקואופרטיב דיג.
מינורו אוקאבה – קולגה של טאמאקי אשר עובד גם הוא בקואופרטיב הדיג המקומי.
רומי נינומיה – אם חד הורית שגרה בקובה ומגדלת לבדה תאומים צעירים. רומי הפכה לידידה של סוזומה לאחר שהיא נתנה לה טרמפ במכוניתה ביום גשום.
צ'יקה אמאבה – נערה בת 17 ממחוז אהימה. צ'יקה הפכה לידידה של סזומה לאחר שהם נפגשו במקרה לאורך הדרך. צ'יקה עובדת בפונדק בבעלות משפחתית. סוזומה שוהה באופן זמני בביתה של צ'יקה, וצ'יקה נותנת לה בגדים אחרים.
טסובאמה איוואטו – אמה של סוזומה ואחותה הגדולה של טאמאקי. הייתה אחות בבית החולים והיא הייתה בעלת כישרון בנגרות. מתה בהיותה בת 34 בצונאמי כאשר סוזומה הייתה בת 4. טסובאמה בנתה עבור סוזומה כיסא צהוב קטן כמתנה לרגל יום הולדתה הרביעי של סוזומה. הכיסא אבד בתחילה בצונאמי. לאחר שסוזומה מצאה את הכיסא, היה חסר לכיסא רגל. בעקבות כך הכיסא הפך למזכרת בעלת חשיבות סנטימטלית רבה עבור סוזומה.
טומויה סריזאווה – חברו של סותה. טומויה הוא סטודנט באוניברסיטת ריקו השואף גם הוא להיות מורה. טומויה בוחר לסייע לסוזוקה ולסותה במהלך מסעותיהם. בתחילה, דודתה של סוזומה חשבה בטעות שטומויה חטף את סוזומה.
היטסוג'ירו מונאקטה – סבו של סותה המאושפז בבית חולים בטוקיו. מונאקאטה היא זה שהצליח לנעוץ את אבן המפתח המזרחית (סדאג'ין) בדלת הקסם של טוקיוף רך במהלך האירוע הוא איבד את זרועו הימנית.
מדבבים

ננוקה הארה (משמאל) והוקוטו מטסומורה (ימין) דיבבו את קולותיהם של הדמויות סוזומה וסותה
| דמות | מדבבים> בגרסה היפנית | מדבבים> בגרסה האנגלית |
| --- | --- | --- |
| סוזומה איוואטו | ננוקה הארה אקארי מיורה (סוזמה כילדה צעירה) | ניקול סאקורה בנט הטריק (סוזמה כילדה צעירה) |
| סותה מונאקטה | הוקוטו מטסומורה | ג'וש קיטון |
| טאמאקי איוואטו | ארי פוקאטסו | ג'ניפר סאן בל |
| מינורו אוקאבה | שוטה סומטאני | רוג'ר קרייג סמית' |
| רומי נינומיה | סאירי איטו | אמנדה סי מילר |
| צ'יקה אמאבה | קוטונה האנאסה | רוזלי צ'יאנג |
| טסובאמה איוואטו | קאנה האנזאווה | אלגרה קלארק |
| טומויה סריזאווה | ריאונוסוקה קאמיקי | ג'ו זיג'ה |
| דאיג'ין | אן יאמאנה | לנה ג'וזפין מראנו |
| היטסוג'ירו מונאקטה | מאטסומוטו האקו ה-2 | קאם קלארק |
פרסים ומועמדויות

| פרס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרס גלובוס הזהב | סרט הטוב ביותר - הנפשה | סוזומה | מועמדות |
| פרס סאטורן | סרט האנימציה הטוב ביותר | סוזומה | מועמדות |
| פרס אנני | סרט האנימציה הטוב ביותר | סוזומה | מועמדות |
| פרס אנני | האפקטים המונפשים הטובים ביותר בסרט אנימציה | יושיטאקה טאקוצ'י והירויוקי סשיטה | מועמדות |
| פרס אנני | הנפשת הדמות הטובה ביותר בסרט אנימציה | קניצ'י צוצ'יה | מועמדות |
| פרס אנני | המוזיקה הטובה ביותר בסרט אנימציה | קאזומה ג'ינוצ'י ו-RADWIMPS | מועמדות |
| פרס אנני | הסטוריבורד הטוב ביותר בסרט אנימציה | מאקוטו שינקאי | מועמדות |
| פרס אנני | הדיבוב הטוב ביותר בסרט אנימציה | הוקוטו מטסומורה | מועמדות |
| פרס אנני | הכתיבה הטובה ביותר בסרט אנימציה | מאקוטו שינקאי | מועמדות |
| פרס סטלייט | הסרט הטוב ביותר - אנימציה או מדיה מעורבת | סוזומה | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Horton, Adrian (2024-01-08). "Golden Globes 2024: the full list of winners". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-02-15.
↑  Patrick Hipes, ‘Avatar: The Way Of Water’, ‘Oppenheimer’, ‘Star Trek’ Series Lead Nominations For Genre-Focused Saturn Awards, Deadline, ‏2023-12-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Patrick Hipes, Annie Awards: ‘Spider-Man: Across The Spider-Verse’ Takes Best Feature And Tops Winners List; ‘Blue Eye Samurai’ Dominates TV, Deadline, ‏2024-02-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Matt Neglia, The 2023 Satellite Award (IPA) Winners, Next Best Picture, ‏2024-03-04 (באנגלית אמריקאית)
| מאקוטו שינקאי |
| --- | --- | --- |
| סרטים באורך מלא שביים | מעבר לעננים, המקום המובטח (2004) • חמישה סנטימטרים לשנייה (2007) • הילדים שרודפים אחרי כוכבים (2011) • גן המילים (2013) • השם שלך (2016) • ילדת מזג האוויר (2019) • סוזומה (2022) |  |
| סרטים קצרים שביים | She and Her Cat‏ ‏(1999)‏ • Voices of a Distant Star‏ (2002)‏ • A Gathering of Cats‏ (2008)‏ • דארקה נו מנאזאשי‏ (2013) |  |
| משחקי וידאו שביים | Bittersweet Fools‏ (2001)‏ • Wind: A Breath of Heart‏ (2002)‏ • Haru no Ashioto‏ (2004)‏ • Ef: A Fairy Tale of the Two‏ (2006) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1170582345893561655   WorldCat (עם VIAF): 1170582345893561655 
העתק של הכיסא המוצג בסרט, אשר הוצג בשינג'וקו
עבר הדני

ערך זה עוסק בסופר וחוקר ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באפריל 1899 האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 באפריל 1972 (בגיל 73) 
 מדינה:  ישראל 
 
עבר הדני (אהרן פלדמן; כ"ב בניסן תרנ"ט, 2 באפריל 1899 – כ"ד בניסן תשל"ב, 8 באפריל 1972) היה חלוץ, מומחה לחקלאות, חוקר תולדות היישוב, משורר, מחזאי וסופר עברי ויידי, עורך ומתרגם.
ביוגרפיה

עבר הדני, הוא אהרן פלדמן, נולד בעיירה זדויז'ה ליד העיר פינסק שבאימפריה הרוסית (בימינו בבלארוס). הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1913 בתקופת העלייה השנייה, על מנת ללמוד בגימנסיה הרצליה בתל אביב. מורו ללימודים עבריים בגימנסיה הרצליה, החוקר הנודע ד"ר אברהם צפרוני, השפיע עליו רבות מרוחו וידיעותיו וניבא לו עתיד של סופר.
בקיץ 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שיבושי הדואר וסגירת הבנקים, נמצא כנער צעיר, כמו רבים מחבריו, ללא קשר עם משפחתו וללא תמיכתה הכלכלית. הוא עבר את תלאות המלחמה, הרעב, המחסור, מכת הארבה וגירוש תל אביב בקושי רב. בשלהי המלחמה התנדב עם חבריו לגדוד העברי הארצישראלי. אחר כך היה חלוץ ומורה בכפר גלעדי ומחניים.
בראשית שנות העשרים נסע להולנד ללמוד חקלאות. ב-1926 חזר לארץ והחל לעבוד בייעוץ ובעריכה של ספרות חקלאית ביישוב. לאחר הקמת המדינה עבד במשרד החקלאות.
נפטר ב-8 באפריל 1972, והובא למנוחות בבית העלמין בחולון.
יצירתו

עבר הדני היה חוקר תולדות היישוב בארץ ישראל והתמחה בחקלאות המודרנית בה, במקביל היה משורר, מחזאי וסופר פורה. רוב ספריו עסקו בהיבטים של תולדות היישוב ובמיוחד בהתיישבות החקלאית לסוגיה ולצורותיה וארגוניה. ספרו הנודע צריף העץ שראה אור בתר"ץ 1930, ביטא רכיבים מתודעתם ואורח חייהם של אנשי "השומר" חברי קיבוץ כפר גלעדי. עבר הדני הכיר את חברי הקיבוץ מקרוב כאשר חי ועבד כמורה ביישוב במחצית השנייה של שנות העשרים. צריף העץ (בערבית: תחשיבה) היה המבנה הראשון שהוקם בכפר גלעדי, כאשר נוסד ב-1916, ושימש כביתם של החלוצים ומשק החי שלהם. עבר הדני מתאר בספרו את חיי היומיום הרצופים בתלאות וקשיים; את הנפשות הפועלות, התרבות והרגשות העמוקים של חברי הקיבוץ; וגם את התפתחותו החומרית האופיינית ליישובי החלוצים באותן שנים. תחילה נוסף לצריף בנין אבן אחד, ואחר 'אל בית-האבן היחידי כבר נוספו ארבעה בתים העומדים זה מול זה ופותחים "רחוב". אל הבתים הוציאו קודם כל מבית-האבן את הילדים ואת התינוקות - בית לתינוקות, בית לילדים ובית לגן ולבית-ספר. ולבית הרביעי נכנסו המורים לגור ושנים-שלושה מהנשואים'.
עבר הדני טען שהמרץ לכתוב ולערוך ספרים רבים נשאב אצלו מן התכנים והרעיונות של הציונות וההתיישבות, ומדמויות מופת: מנהיגים ומפקדים, חיילים ופועלים פשוטים, שאותן הכיר מקרוב והעריץ. כך במחקריו על ארגונים ואגודות שבהם נהג כהיסטוריון; וכך ביצירתו הספרותית שבה נהג לתאר בפרוטרוט דמויות ואתרים ללא אזכור שם או מקום. בהקדמה לספרו השלושה הסביר:
מספריו (מבחר) > ספרים מפרי עטו

כתבי א. עבר-הדני, א-ז, תל אביב: הוצאת י’ צ’צ’יק, 1968
שמעון לוחם בארבה, (מצֻיר בידי נחום גוטמן), תל אביב : הוצאת דביר, תרצ"ח
מלחמה בארבה, מעֻבד בידי אלחנן אינדלמן, מצֻיר על ידי אריה הס, ניו יורק: משרד החינוך היהודי לדור, 1971
ארֻבות גבהות: רומן, תל אביב: הוצאת מצפה, תרצ"ה
אדם קטן: רומן, תל אביב: מצפה, תרצ"ה
המפעל בערבה: ספור, תל אביב: מצפה, תרצ"א
צריף העץ: ספור מחיי השדה בארץ, ירושלים: מצפה, 1930
השלשה: רומן, תל אביב: מצפה, תרצ"ה
ברוח ובחיל: שרשרת חוליות ומעשים בקורות היישוב מגירוש ספרד <1492> עד הזמן הזה, תל אביב: הוצאת י’ שרברק, תשי"ב
חדרה: תרנ"א-תשי"א 1891–1951: שישים שנות קורותיה, תל אביב: הוצאת מסדה וחברת מייסדי חדרה, תשי"א
עם במלחמתו: שלושים שנות מלחמתנו מגאליפולי עד החי"ל, תל אביב: י’ שרברק, תש"ח, תש"י 1949
יד לעמוס: נכתב ליום השנה של קרב תל א-ריש, ט ניסן תש"ט / החוברת נכתבה מפי המשתתפים בקרבות, תל אביב: דפוס שהם, תש"ט
תערוכת הספר העברי תש"ט: בחסותו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון: (סיכום), ירושלים: חמו"ל, תש"ט
איש ציוני: יצחק ליב גולדברג, י"ב שבט תר"ך - ט"ו אלול תרצ"ה <1935-<1860, ירושלים: הקורטוריון של קרן י"ל ורחל גולדברג, תש"ח
החיל העברי בשתי מלחמות-העולם, תל אביב: הוצאת אוצר החייל, תש"ח 1947
צור תעודה: מחזה היסטורי - ישובי, תל אביב: הוצאת מ’ ניומן, תש"ה
תולדות אגודת הכורמים: ליובל הששים תרס"ו-תשכ"ו... ולייסוד מושבות הגפן תרמ"ב, תל אביב: אגודת הכורמים הקואופרטיבית של יקבי ראשון-לציון וזכרון יעקב, תשכ"ו
משמר הירדן: מושבת-הספר שנפלה, תרמ"ד-תש"ח - 1884–1948: מפי מייסדיה, בניה ולוחמיה, תל אביב: דפוס ישראל, תשכ"ה
אשר נשמה באפם: סיפורים, תל אביב: מסדה, תשכ"ג
ההתיישבות בגליל התחתון: חמישים שנות קורותיה, בהשתתפות חברי מערכת הספר, רמת גן: מסדה והתאחדות האכרים בגליל התחתון, 1955
אין פרייע שעה'ן: נאוועלן און דערציילונגען, אהרן פעלדמאן, ניו יורק: הוצאת צוזאמען, 1935
דורך טעג און נעכט, ניו יורק: צוזאמען, 1927
מספריו (מבחר) > ספרים שערך

השומר, תל אביב: הוצאת אמנות, תרצ"א
פעמי הגאולה: ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917, אריה צנציפר רפאלי, מבוא: יוסף קלוזנר, תל אביב: הוצאת נ’ טברסקי, תשי"ב-1951
50 שנות אגודת פרדס : 50 שנות פרדסנות עברית - תר"ס-תש"י, 1950-1900, הקדמה מאת משה סמילנסקי, על הכריכה: ספר היובל של אגודת פרדס, תל אביב: הוצאת היובל של אגודת פרדס, תש"י
אגודת פרדס בת 70: תר"ס-תש"ל, תל אביב יפו: אגודת פרדס, תש"ל
אהרן א’ איזנברג: קורותיו, כתביו ותקופתו היישובית, בצירוף הקדמה מאת משה סמילנסקי, תל אביב: מסדה, תש"ז, 1946
עיר יזרעאל - עפולה: בת כ"ה תרפ"ה-תש"י/1925-1950, עפולה: המועצה המקומית, תש"י
הזנת בהמות הבית, בהשתתפות ד"ר פרוינד, תל אביב: מ’ שטיגלברג, תרצ"ט
מאפרוח יומם עד למטילה, מאת י' ברקמן, תל אביב: הוצאת המשק, תש"ג
גידול תפוחי-אדמה, מאת יוסף אטינגר וא. זלינגר, תל אביב: המשק, תש"ד
מלחמת האירים לעצמאותם, מאת אפרים שברצמאן, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תש"ז, תשט"ז 1955
מנחמיה בת שישים: תרס"ב-תשכ"ב 1902–1962, מנחמיה: יובל, תשכ"ג
(עם א' עמיר, א' קם, י' לווה [ועוד]), חקלאות והתיישבות בישראל: בעשור למדינה, ירושלים: משרד החקלאות, הסוכנות היהודית - המחלקה להתיישבות, תשי"ח
בנימינה - פנינת השומרון: הכפר ע"ש הנדיב הידוע תרפ"ב-תשי"ג 1922–1953, בנימינה: המועצה המקומית, תשי"ד
מאה שנות שמירה בישראל, ערוך על-פי מקורות וכתבי שומרים, תל אביב: י' צ'צ'יק, 1954
מספריו (מבחר) > ספרים שתרגם

מדעי החיים, מאת ה. ג. ולס, ג’וליאן הכסלי, ג.פ. ולס ; תרגום מאנגלית על ידי ש. בס, ראובן גרוסמן, עבר הדני [=אהרן פלדמן] וב. קרופניק [=קרוא], עריכת הסגנון בידי אשר ברש, תל אביב: מצפה, תרצ"ב-תרצ"ד
הערות שוליים

↑  עבר הדני, צריף העץ, ירושלים ותל אביב : הוצאת מצפה, 1930, עמ' 119.
↑  השלושה, עמ' 5
↑  לספר הסרוק באתר הספריה הלאומית לחצו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306819705171  GND: 1044235101  ISNI: 0000 0000 6693 7905  LCCN: no91006508  NTA: 130877611  SUDOC: 23783314X  VIAF: 9407699   WorldCat (עם VIAF): 9407699 
לוחית זיכרון על ביתו של אהרון עבר-הדני ברח' חיסין 21 בתל אביב
צריף העץ, בערבית: "תחשיבה", במרכז קיבוץ כפר גלעדי 1918 - על שמו נקרא הספר צריף העץ
"השומרים" (1937, מערכה ב') בתיאטרון הבימה. תפאורה מאת אריה ארוך.
בכרמי ראשון לציון בשנות העשרים
בפרדס בקיבוץ גן שמואל בשנות השלושים
המושבה משמר הירדן בשלהי המאה ה-19
נחיל ארבה על שיח צבר ברחובות בעשור השני של המאה ה-20
לסה פר

לֵסֵה-פֵר (בצרפתית: Laissez-faire) היא מערכת כלכלית שבה מתבצעות בחופשיות עסקאות בין צדדים פרטיים, ללא התערבות ממשלתית, כמו רגולציה, סדרי עדיפויות, תעריפים וסובסידיות. המונח מופיע בפעם הראשונה אצל הפיסיוקרטים במאה השמונה עשרה כקריאה כנגד התערבות ממשלתית בסחר, ומשמש היום שם נרדף לכלכלת שוק.
המדיניות הכלכלית של לסה פר מנוגדת למדיניות הכלכלית האטטיסטית.
מקור השם הוא קיצור המונח הצרפתי laissez faire, laissez passer שמשמעותו "תנו לעשות, תנו לעבור".
תאוריה

אסכולת הלסה פר מחזיקה בתפישת עולם קפיטליסטית או שוק חופשי טהורה, שלפיה המדיניות הטובה ביותר היא להסיר כל מגבלה על חופש הפעולה הכלכלי, משום שזה יסלק את אי-היעילות בהליכים כלכליים באופן יעיל ומהיר יותר מאשר גוף מחוקק או מפקח. הרעיון הבסיסי של הלסה פר הוא שככל שההתערבות הממשלתית בהחלטות כלכליות של הפרט כמו תמחור, ייצור והפצת טובין ושירותים תהיה מצומצמת יותר, כן ייטב.
ראו גם

האסכולה האוסטרית
קפיטליזם
ליברליזם קלאסי
ליברטריאניזם
אנרכו-קפיטליזם
איין ראנד ואובייקטיביזם
אטטיזם
דיריגיזם
דרוויניזם כלכלי
הטבלה הכלכלית
הערות שוליים

↑  בהצעת מינוח האקדמיה ללשון העברית: שֵׁב וְהַנַּח. ראו איך אומרים בעברית?.
אבטליה

אבטליה הוא שמו של בית הספר העברי הראשון בחיפה, שהקימו פנחס כהן ואשתו, בשנים 1907–1908, תוך העברת הבעלות אל חברת "עזרה" ב-1911. בית הספר התמזג עם בית הספר הריאלי לכשהוקם בהדר הכרמל בשנת 1913. מיקום "אבטליה" השתנה במהלך התקופה ועבר מספר אתרים.
רקע

בעשורים האחרונים של המאה ה-19, התרחשו תהליכים שהביאו לגידולה המואץ של חיפה, מעיירה מנמנמת של כמה אלפי תושבים, לעיר תוססת. לתמורות אלה היו מספר גורמים, ביניהם הקמת המושבה הטמפלרית, שיצרה את תשתית המודרניזציה בעיר. בעקבות התהליכים, זרמו לעיר תושבים נוספים, נוצרים קתולים ופרוטסטנטים, מוסלמים וגם יהודים.
כל קהילה ניהלה את חיי הדת, התרבות והחינוך לעצמה. בחינוך היהודי התקיימו מסגרות החינוך של "היישוב הישן" - בעיקר לתלמודי-תורה. לצידם פעל בית הספר שהקימה רשת "אליאנס", שעל פי שיטת הקולוניאליזם הצרפתי, שפת הלימוד בו הייתה צרפתית.
כשהגיעו העליות הראשונות לארץ, משפחות יהודיות ציוניות היגרו ממזרח אירופה, ובמקביל גם מטורקיה, מצפון אפריקה ומסוריה, והגיעו לחיפה. חלקן חיפש פתרונות לחינוך כללי לילדיהם. ארבע משפחות יהודיות מרוסיה הקימו בחיפה את בית החרושת לשמן וסבון "עתיד", שנתן תעסוקה לעולים, והיווה מוקד לחיים חברתיים יהודיים בעיר.
העולים שחיפשו חינוך לילדיהם פנו תחילה לבית הספר במושבה הגרמנית של הטמפלרים הנוצרים, אך הוא לא מצא חן בעיניהם, ובאופן דומה, גם החינוך בשפה הצרפתית בבית הספר "אליאנס", לא נראה כפתרון מתאים עבורם. על כן פנו אל מר אלתר דרויאנוב, שבאותה העת, לאחר עלייתו לארץ, שימש כפקיד בבית החרושת לשמן "עתיד", שיסייע להם למצוא מורה לילדיהם. דרויאנוב פנה למחנך העברי יצחק אפשטיין, והוא המליץ על צעיר מהמושבה מטולה, שסיים את חוק לימודיו ב"מקווה ישראל", פנחס כהן, כאדם ערכי, מוכשר ומשכיל שמתאים להקים בית ספר עברי לילדיהם בחיפה.
הקמת בית הספר

ב-1907 או 1908 הגיע פנחס כהן לחיפה עם אשתו מרים רפאלקס, וביחד הקימו מוסד לימודי קטן שקראו לו בשם "אבטליה" (מקור השם: אב הטלאים). זה היה בית הספר העברי הראשון בעיר, לא רק בשמו אלא גם בשפת הלימוד ובתוכן הלימודים. בזמן הקמתו כלל בית הספר שמונה תלמידים בני גילים שונים.
בתחילה לא נקבע מיקום קבע לבית הספר והתלמידים היו נודדים בין בתי המשפחות, ובימים חמים ויפים היו לומדים בחוץ מתחת לעץ. בינתיים הצטרפו תלמידים נוספים, כולל בניו של מנהל בנק אפ"ק שנפתח בעיר ב-1909, ומקום הלימודים הראשוני נקבע להיות רפת עזובה בחצר יק"א.
שנה מאוחר יותר, נמצא מקום לימודים מתאים יותר - בעיר התחתית. בבניין ערבי גדול ומסוגנן, שהיה שייך למשפחת שאלח, התפנתה הקומה העליונה, שכללה פרוזדור ארוך ומספר חדרים לצידיו. שני חדרים הוקצו לבית הספר, וחדרים אחרים הוקצו למגורים למשפחת פנחס ולמרים כהן, המורים של בית הספר.
בגלל הפרש הגילים הגדול, בכל חדר התכנסו שתי כיתות גיל, וכך היו ארבע כיתות שלמדו בשני חדרים. בשנתיים הבאות המשיך בית הספר לגדול ובשנת 1911 מנה כבר כמה עשרות תלמידים.
על רוחו העברית ואופיו הלאומי של בית הספר "אבטליה" אפשר ללמוד מסיפורו של פרופ' זאב וילנאי - פעם בא לבקר בחיפה ראש הרבנים של טורקיה, ותלמידי בית הספר אבטליה יצאו לברך אותו בקבלת הפנים שאורגנה על ידי תושבי העיר היהודים. תלמידי בית הספר הניפו את הדגל הלאומי, דבר שהכעיס אנשים מבוגרים שחששו מהפגנה לאומית כה בולטת. אלה ביקשו מהתלמידים להוריד את הדגל. תלמידי בית הספר, ראו בכך פגיעה ברוח העבריות והלאומיות שהם התחנכו בה, והעדיפו לעזוב את הטקס, מאשר להוריד את הדגל.
החלפת הבעלות

כאמור בית הספר גדל והפך מוסד של עשרות תלמידים כבר ב-1911, הגידול הביא לצורך במשאבים נוספים לתפעול ולפיתוח בית הספר, ואלה לא נמצאו.
באותה העת פעלה בארץ חברת "עזרה" - חברה יהודית גרמנית פילנתרופית לא ציונית. החברה הרחיבה את רשת בתי הספר שלה בארץ. משנודע לה מצבו הכלכלי של בית הספר, היא פנתה "לאבטליה" בהצעה להתמזג עם בית ספר עירוני יהודי שהם עמדו להקים בחיפה. ההצעה התקבלה, ובית הספר "אבטליה" עבר לבעלות ולחסות של חברת "עזרה".
המיזוג עם בית הספר הריאלי 1913

חברת "עזרה", כחלק מהמוסדות הקולוניאליים הגרמניים, דגלה בסדר יום חינוכי שאינו לאומי ועברי, והחלטות שהתקבלו בברלין תמכו בהוראה בשפה הגרמנית, ולא בשפה העברית. זאת כדי להכין את תלמידי בתי הספר שלה ללימודים אקדמיים, שהיו אמורים להתפתח בחיפה בטכניקום (הטכניון). לכן יצאה הוראה ללמד מקצועות מסוימים בבתי הספר של רשת "עזרה" בגרמנית - בעיקר מדעים, היסטוריה וגאוגרפיה.
באותם הימים, הגרמנית נחשבה כשפת המדע, והחלטות לגבי הקמתו של הטכניקום, והקמת בית ספר לידו, התנהלו בברלין בקורטריון של הטכניקום. ב-15 בדצמבר 1913, התכנס הוועד הפועל הציוני המצומצם, והחליט על הקמת בית ספר עברי ליד הטכניון - בית הספר הריאלי. ד"ר ארתור בירם אושר כמנהל של בית הספר, וכן אושרו מספר מורים, וביניהם גם פנחס כהן, שהיה באותה העת בהשתלמות בברלין.
במקביל, בארץ התפתחה תסיסה על רקע ההחלטה שהתקבלה שקבעה שלימודים יערכו בגרמנית בבתי הספר של "עזרה", והתפתח מרד של תלמידים והוריהם ביפו ובירושלים בבתי הספר של "עזרה".
בחיפה, בחנוכה תרע"ד (בסוף דצמבר 1913) עזבו כל תלמידי בית הספר "אבטליה" שנוהל על ידי "עזרה" את בניין בית הספר, והתכנסו בבית הכנסת "הדרת קודש", והפכו אותו למקום לימוד בשפה העברית. למעשה, באקט זה נוצר בית הספר הריאלי. הם שהו זמנית בבית הכנסת עד שעברו באביב לבניין הקבע שנבנה בהדר באותה העת.
כך למעשה בית הספר "אבטליה" שהקימו כמה שנים קודם פנחס כהן ואשתו, התמזג עם הקמת בית הספר הריאלי העברי בחיפה - כאשר מטרתם הלאומית והעבריות, היו הערכים המרכזיים שעליהם התבסס החינוך.
הערות שוליים

↑  ארנון סופר וברוך קיפניס, אטלס חיפה והכרמל, 1980, אוניברסיטת חיפה, עמ 50
↑  אלכס כרמל, התיישבות הגרמנים בארץ ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית, יד בן צבי, 1976
1 2 3  שרה הלפרין, ד"ר א. בירם ובית הספר הריאלי, דרכים חדשות ומסלול קבוע, ירושלים: הוצאת ספרים ראובן מס, 1970, עמ 69-70
↑  זאב וילנאי, חיפה מלפני המלחמה העולמית, דבר, 19 באוגוסט 1936 (מתוך ספרו "חיפה בעבר ובהווה")
↑  שרה הלפרין, ד"ר א. בירם ובית הספר הריאלי, דרכים חדשות ומסלול קבוע, ירושלים: הוצאת ספרים ראובן מס, 1970, עמ' 78
פנחס כהן מייסד בית הספר "אבטליה", עם שקנאי בגן החיות שהקים על הכרמל.
מבנה בית הספר בעיר התחתית, 1914
בית הספר הריאלי בחיפה, 1921 בזמן ביקור של הרברט סמואל
בניין הטכניקום (הטכניון) בזמן בניינתו 1913
ממשלת קליפורניה

אחוזת סטנפורד היא מרכז הקבלה הרשמי של ממשלת קליפורניה ואחד ממקומות העבודה של מושל קליפורניה
מחלקת השירותים הכלליים של קליפורניה
מחלקת שירותי הבריאות של קליפורניה
הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה
ממשלת קליפורניה (באנגלית: Government of California) היא המבנה השלטוני של מדינת קליפורניה בארצות הברית כפי שנקבע בחוקת קליפורניה (אנ'). קליפורניה משתמשת במערכת הפרדת הרשויות כדי לבנות את ממשלתה. היא מורכבת משלוש זרועות: הזרוע המבצעת, המורכבת ממושל קליפורניה ומשאר נושאי התפקידים הנבחרים על פי החוקה או הממונים והמשרדים; הזרוע המחוקקת, המורכבת מבית המחוקקים של מדינת קליפורניה (אנ'), הכוללת את האספה המדינתית של קליפורניה והסנאט (אנ'); והזרוע השופטת, המורכבת מבית המשפט העליון של קליפורניה וערכאות נמוכות יותר. ישנו גם ממשל מקומי, המורכב ממחוזות, ערים, נפות מיוחדות (אנ') ונפות בתי ספר (אנ'), וכן ישויות ומשרדים ממשלתיים הפועלים באופן עצמאי על בסיס חוקתי, סטטוטורי (אנ') או המשפט המקובל. המדינה מאפשרת גם השתתפות ישירה של ציבור הבוחרים על ידי יוזמה אזרחית, משאל עם, Recall election ואשרור.
הרשות המבצעת

כל נושאי המשרה נבחרים בנפרד לכהונה מקבילה של ארבע שנים, וכל נושא משרה יכול להיבחר לתפקיד מקסימום פעמיים. למושל הסמכויות והאחריות: לחתום או להטיל וטו על חוקים שהתקבלו על ידי בית המחוקקים, לרבות וטו חלקי; למנות שופטים, בכפוף לאשרור ציבור הבוחרים; להציע את תקציב המדינה; לשאת את הנאום השנתי על מצב המדינה (אנ') השנתי; לפקד על המיליציה של המדינה; ולהעניק חנינה לכל פשע, למעט מקרים הכרוכים בהליך הדחה על ידי בית המחוקקים. סגן המושל הוא נשיא הסנאט של קליפורניה ומתפקד כמושל כאשר המושל אינו מסוגל לבצע את תפקידו, לרבות בכל פעם שהמושל עוזב את המדינה. המושל וסגן המושל משמשים גם כחברים אוטומטית מתוקף תפקידם בדירקטוריון של אוניברסיטת קליפורניה ובחבר הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה (אנ'). הפעילות הרגולטורית מתפרסמת ב- California Regulatory Notice Register והכללים והתקנות הכלליים והקבועים נרשמים ב"קוד התקנות של קליפורניה" (California Code of Regulations).
הרשות המבצעת > הסוכנויות של המדינה

ממשלת המדינה מאורגנת במחלקות רבות, שרובן קובצו יחד למספר סוכנויות ענק ברמת הקבינט מאז ניהולו של המושל פט בראון (אנ') (משל בשנים 1959–1967). סוכנויות אלו מכונות לעיתים באופן לא פורמלי כסוכנויות-על, במיוחד על ידי פקידי ממשל, כדי להבדיל בינן לבין השימוש הכללי במונח "סוכנות ממשלתית". כשבראון נכנס לתפקיד, הוא נחרד לגלות שעל פי החוק בקליפורניה, כ-360 מועצות, ועדות וסוכנויות דיווחו כולם ישירות למושל, והציע את תוכנית "סוכנות-העל" שלו (אז מאויתת במקף) בפברואר 1961 לכפות סדר בכאוס זה. בראון מינה את המזכירים של ארבע סוכנויות העל הראשונות (מתוך שמונה שתוכננו אז) בספטמבר 1961. נכון ל-2022, הסוכנויות ברמת הממשלה (סוכנויות-על) הן:
סוכנות העסקים, שירותי הצרכנים והדיור של קליפורניה (BCSH)
סוכנות התפעול של ממשלת קליפורניה (CalGovOps)
הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה (Cal/EPA)
סוכנות הבריאות ושירותי האנוש של קליפורניה (CHHS)
סוכנות פיתוח העבודה וכוח העבודה של קליפורניה (LWDA)
סוכנות משאבי הטבע של קליפורניה (CNRA)
סוכנות התחבורה של מדינת קליפורניה (CalSTA)
נושאי המשרה הנבחרים באופן עצמאי מנהלים מחלקות נפרדות שאינן מקובצות בתוך סוכנויות העל, וישנן מחלקות נוספות ברמת הממשלה:
מחלקת תיקונים ושיקום (CDCR)
מחלקת החינוך (CDE)
מחלקת הכספים (DOF)
מחלקת המזון והחקלאות (CDFA)
מחלקת הביטוח (CDI)
מחלקת המשפטים (DOJ)
מחלקת הצבא
הרשות המבצעת > ישויות עצמאיות

ישנם מספר ישויות ומשרדים ממשלתיים של המדינה שאמורים להיות בלתי תלויים בשליטה ישירה של הרשות המבצעת, המחוקקת או המשפטית של ממשלת המדינה, כמו גם כל ממשל מקומי. רוב (אך לא כול) מנהלי הישויות הללו ממונים בדרך כלל על ידי המושל ומאושרים על ידי הסנאט של המדינה. למרות עצמאותם, המושל יכול להשפיע עליהם לאורך זמן על ידי המתנה עד שהמנהלים המכהנים יגיעו לסוף כהונתם ומינוי מנהלים חדשים התומכים באג'נדה של המושל.
דוגמאות כוללות את:
חברי הדירקטוריון של אוניברסיטת קליפורניה
מועצת הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה
מועצת הנגידים של המכללות הקהילתיות בקליפורניה
נציבות השירותים הציבוריים של קליפורניה
מבקר מדינת קליפורניה
ועדת מנהגים פוליטיים הוגנים