stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שינייד מתיוס
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 |  | The Afternoon Play | שנטל יוז | בפרק "Viva Las Blackpool" |
| 2004 | הוא ידע שהוא צודק | He Knew He Was Right | מרי |  |
| 2005–2011 | אידיאלי | Ideal | ג'ני | סדרת טלוויזיה |
| 2006 |  | Terry Pratchett's Hogfather | ויולט פיית השיניים |  |
| 2007 | משפט ועונש | Trial and Retribution XIII: Curriculum Vitae | רייצ'ל ברנס |  |
| 2007 |  | Half Broken Things | סטף |  |
| 2007 |  | Who Gets the Dog? | קלייר אוונס |  |
| 2008 |  | In Love with Barbara | ברברה קרטלנד הצעירה |  |
| 2013 | מראה שחורה | Black Mirror | שרה | בפרק "מיד אשוב" |
| 2013 |  | Way to Go | דבי |  |
| 2014 |  | The Smoke | ג'וליה טולי |  |
| 2015 | בתוך מס' 9 | Inside No. 9 | שרה נאטר | בפרק ""The Trial of Elizabeth Gadge" |
| 2015 |  | Toast of London | וריטי מאפ | בפרק "Man of Sex" |
| 2017 |  | Chewing Gum | אמה | סדרת טלוויזיה |
| 2019 | הכתר | The Crown | מרשה ויליאמס | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2022–2023 |  | Hullraisers | פאולה | תפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים |
| 2023 | תעלומת הבלש החובב (אנ') | Murder Is Easy | מיס הונוריה ויינפליט | 2 פרקים |
תפקידים ברדיו

2010: "I Love Stephen Fry" – קלואי
2012: "Diary of a Nobody" – שרה
2015: "All These Women" – ג'ן
הערות שוליים

1 2  "TV role for city actress". Coventry Evening Telegraph. 2005-01-19. נבדק ב-2010-12-28.
↑  "EIGENGRAU". bushtheatre.co.uk.
↑  Bradshaw, Peter (9 בנובמבר 2017). "Kaleidoscope review – Toby Jones glows in a nightmarishly gloomy thriller". The Guardian. Guardian News and Media. נבדק ב-11 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1208843206  ISNI: 0000 0000 4778 3621  LCCN: n2008084068  VIAF: 1949217   WorldCat (עם VIAF): 1949217
עבד א-סלאם אל-מג'אלי

עבד א-סלאם אל-מג'אלי (בערבית: عبد السلام المجالي; אפריל 1925 – 3 בינואר 2023) היה פוליטיקאי ירדני ששימש כראש ממשלת ירדן. במהלך כהונתו הראשונה כראש ממשלה (1993–1995) נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן.
ביוגרפיה

עבד א-סלאם אל-מג'אלי נולד בשנת 1925 בכרכ שבדרום עבר הירדן. משפחתו, משפחת אל-מג'אלי, הייתה אחת המשפחות החשובות בעיר שחבריה התברגו בצמרת הפוליטיקה הירדנית. אל-מג'אלי למד רפואה באוניברסיטת דמשק וקיבל תואר ברפואה בשנת 1949. לאחר מכן המשיך להתמחות ברפואה בקולג' המלכותי לרופאים שבלונדון, וסיים את לימודיו בשנת 1953. הוא קיבל משרות ייצוגיות בארצות הברית ובטורקיה. אל-מג'אלי שימש כקצין הרפואה הראשי בצבא ירדן בשנים 1960–1969. בשנת 1969 התמנה לשר הבריאות בממלכה, בתפקיד זה כיהן שנתיים. הוא גם כיהן כשר היועץ לראש הממשלה (1970–1971, 1976–1979) וכן כשר החינוך (1976–1979). בשנת 1971 התמנה אל-מג'אלי לנשיא אוניברסיטת ירדן, בתפקיד כיהן משנת 1971 עד 1976, ופעם נוספת בשנים 1980–1989. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 החל לשמש כיועץ למלך חוסיין.
באוקטובר 1991 אל-מג'אלי נבחר בידי חוסיין לעמוד בראש המשלחת הירדנית לועידת מדריד, אליה יצאה משלחת ירדנית-פלסטינית משותפת. בעקבות החלטות הוועידה אל-מג'אלי נסע בראש המשלחת הירדנית לוושינגטון, שם דנו עם המשלחת הישראלית בראשות אליקים רובינשטיין על הסכם שלום עתידי. בעקבות סיום כהונתו של זיד בן שאכר כראש ממשלה, אל-מג'אלי נקרא להחליפו. במקומו מונה לראש המשלחת פאיז א-טראונה. הוא החל את כהונתו כראש ממשלה ב-30 במאי 1993. הבחירות הכלליות בממלכה בשנת 1989 הביאו להתחזקות של ארגונים אסלאמיסטיים שונים בממלכה, ובראשם תנועת האחים המוסלמים. כדי למנוע הישנות של תופעה זו, חוקק חוסיין באוגוסט 1993 חוק שנועד לשנות את שיטת הבחירה כדי להדיר את רגליהם של האסלאמיסטיים. אל-מג'אלי נבחר לראשות הממשלה כיוון שחוסיין תפס אותו כאדם חזק שיוכל להתמודד עם הביקורת על שינוי חוק הבחירה. אל-מג'אלי אכן הצליח בהתמודדות זו, ובבחירות שנערכו בנובמבר 1993 נחלש כוחם של האסלאמיסטיים והתחזק כוחם של המתונים והנאמנים לבית המלוכה. אחת התוצאות של מהלך זה הייתה התאפשרות להתקדמות נוספת במשא-ומתן עם ישראל. בזמן כהונתו הראשונה אל-מג'אלי שימש גם כשר החוץ וכשר הביטחון של הממלכה.
כהונתו הראשונה של אל-מג'אלי כראש הממשלה נמשכה כשנתיים, שבמהלכן נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן. לאחר הסכמי אוסלו בין ישראל לאש"ף, אל-מג'אלי נכח בפגישה חשאית של שמעון פרס עם המלך חוסיין בעמאן ב-3 בנובמבר 1993, שבה הציע פרס התקדמות עם ירדן לעבר הסכם שלום. בעקבות התהדקות השיחות אל-מג'אלי מונה בידי חוסיין לאחר משומרי הסוד באשר להסכם השלום המתגבש. ב-20 ביולי 1994 נועד אל-מג'אלי עם פרס בשנית, הפעם על גדות ים המלח, כאשר הסכם השלום כבר היה בשלבי חתימה. כראש ממשלה, אל-מג'אלי חתם על הסכם השלום יחד עם יצחק רבין ונשיא ארצות הברית ביל קלינטון ששימש כעד. ההסכם נחתם ב-26 באוקטובר 1994 במעבר ערבה הסמוך לאילת. אל-מג'אלי סיים את כהונתו הראשונה כראש ממשלה ב-5 בינואר 1995, לאחר שהגיש את התפטרותו. החליפו יומיים לאחר מכן זיד בן שאכר.
אל-מג'אלי מונה לראש הממשלה בשנית ב-19 במרץ 1997, כשהוא מחליף את עבד אל-כרים אל-כבאריתי. במהלך כהונה זו שימש גם כשר הביטחון. כהונתו השנייה של אל-מג'אלי ארכה כשנה וחצי, עד ל-20 באוגוסט 1998. ממשלתו השנייה של אל-מג'אלי התפטרה בעקבות שערורייה שהתפרסמה לגבי הזיהום במי השתייה שסופקו לבירה עמאן. הוא הוחלף בידי פאיז א-טראונה. לאחר תום כהונתו, התמנה אל-מג'אלי לסנאט הירדני.
נכון ל-2013, אל-מג'אלי כיהן כחבר ועד בארגון האסלאמי העולמי למדעים (Islamic World Academy of Science).
אל-מג'אלי היה נשוי עד לפטירתו, אב לשלושה.
הערות שוליים

↑  Mr Nadhmi S
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 440
↑  יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 288
1 2  http://www.ecssr.ac.ae/ECSSR/print/prf.jsp?lang=en&prfId=/Profile/Profiles_1989.xml
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 453
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 454
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 459
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 464
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 498
↑  http://www.ias-worldwide.org/profiles/prof42.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300312805171  BnF: cb166068491 (data)  CiNii: DA15857868  GND: 132288133  ISNI: 0000 0000 9314 955X  LCCN: n2004055059  SUDOC: 119007312  VIAF: 15927288   WorldCat (עם VIAF): 15927288
מילטון הימלפרב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוקטובר 1918 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בינואר 2006 (בגיל 87) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  הסיטי קולג' של ניו יורק 
 מעסיק:  אוניברסיטת ייל, בית המדרש לרבנים באמריקה 
 
מילטון הימלפרב (אנגלית: Milton Himmelfarb‏; 21 באוקטובר 1918 – 4 בינואר 2006) היה הוגה דעות יהודי-אמריקאי נאו-שמרני.
קריירה

הימלפרב נולד בברוקלין לברטה ומקס הימלפרב, שהיגרו מרוסיה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה. אחותו הצעירה, גרטרוד הימלפרב, הייתה להיסטוריונית, בעלה, אירווינג קריסטול היה אף הוא הוגה דעות נאו-שמרני חשוב ובנם, אחיינו של הימלפרב, ויליאם קריסטול הוא עורך ופרשן פוליטי. כולם חברי קבוצת "האינטלקטואלים של ניו יורק".
בשנת 1938 סיים הימלפרב את סיטי קולג' של ניו יורק וקיבל תואר בספרות עברית מבית המדרש לרבנים באמריקה. בין השנים 1942–1982 עבד כחוקר בוועד היהודי-אמריקני והיה לראש מחלקת המחקר והמידע. כמו כן שימש כחבר סגל בבית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת ובבית המדרש לרבנים באמריקה ומרצה אורח באוניברסיטת ייל.
החל מ-1959 ערך את הפרסום "The American Jewish Yearbook" (ספר השנה של יהודי ארצות הברית).
אחד ממאמריו החשובים ומכי הגלים ביותר היה "No Hitler, No Holocaust" ("ללא היטלר לא הייתה השואה") שפורסם במרץ 1984 בכתב העת "קומנטרי" (שהימלפרב היה בו חבר מערכת וכותב קבוע) ובו הדגיש הימלפרב את החשיבות הקריטית שהייתה לאישיותו של היטלר במקום ובזמן כגורם מכריע להתחוללות השואה. מאמר חשוב נוסף שלו היה "On Leo Strauss" ("על לאו שטראוס") שפורסם בקומנטרי באוגוסט 1974 ובו העלה על נס את תרומתו של לאו שטראוס ושל אוניברסיטת שיקגו לליברליזם.
אסופות מאמרים שכתב

Jews and Gentiles, Encounter Books, 2007
The Jews of Modernity, Basic Books, 1973 ISBN 0-465-03674-0
Jews in Unsecular America: Essays, Eerdmans Publishing Co., 1987 ISBN 0-8028-0206-0
Zero Population Growth—For Whom? Differential Fertility and Minority Group Survival, Greenwood Press, 1978 ISBN 0-313-20041-6
רותי בורנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1970 (בת 54) חולון 
 מדינה:  ישראל 
 בן זוג:  יוסי מדמוני
 פרופיל ב-IMDb
 
רותי בורנשטיין (נולדה ב-9 ביוני 1970) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

ילידת חולון, בת לכנר והמוזיקאי שלמה בורנשטיין ולאנט בורנשטיין, רופאת ילדים.
בוגרת החוג לאומנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. למדה בלט קלסי ומודרני בבת דור, במרכז ביכורי העיתים ובבית הספר של רינה שיינפלד, ותיאטרון תנועה אצל נאווה צוקרמן.
חברת אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי, ותיאטרון הקאמרי בין השנים 1997–2001. שיחקה במחזות
ויאמר וילך" (95) ו"ויישתחו וירא" (98) המבוססות על טקסטים מקראיים, שתיהן זוכות פרס היצירה בטקס האוסקר של התיאטרון הישראלי, והופיעו בעשרות פסטיבלים בינלאומיים בין השאר בניו יורק, סן פרנסיסקו, אנגליה, גרמניה, דנמרק ואוסטרליה. שחקנית בלהקת הבית של תיאטרון החאן בין השנים 2001–2005, בלהקת הבית של תיאטרון הרצליה בין השנים 2005–2007. מ-2010 חברה באנסמבל תיאטרון תמונע.
מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על משחקה בסדרה 30 ש"ח לשעה לשנת 2012; השתתפה בסדרה להרוג את הסבתא, של Yes, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2015.
בתיאטרון זכתה בפרס הראשון בפסטיבל תיאטרון קצר 2006 עם ההצגה "לגעת בכוכבים" בבימוי אלינור אגם, בה גילמה את התפקיד הראשי של שרה טובול - גמדה.
חיים אישיים

רותי בורנשטיין נשואה לבמאי הקולנוע והטלוויזיה יוסי מדמוני.
תיאטרון

שחקנית באנסמבל עיתים של רנה ירושלמי ותיאטרון הקאמרי בשנים 1997–2001 בהצגות:
| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | ויאמר וילך | תפקידים שונים | עיבוד של רנה ירושלמי לטקסטים מקראיים | רנה ירושלמי |
| 1998 | וישתחו וירא | תפקידים שונים | עיבוד של רנה ירושלמי לטקסטים מקראיים | רנה ירושלמי |
שחקנית תיאטרון החאן בשנים 2001–2005 בהצגות:
| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | מילה של אהבה | נעמי | מיקי גורביץ' | מיקי גורביץ' |
| 2003 | חיל פרשים אנו | רותי | מיקי גורביץ' | מיקי גורביץ' |
| 2004 | הקמצן (הצגת השנה 2004) | אליז | מולייר | מיקי גורביץ' |
| 2004 | האשליה | מליבאה | פייר קורניי | יוסי יזרעאלי |
| 2005 | החטא | סיגל - סוניה | עיבוד של בן לוין ל"החטא ועונשו" מאת דוסטויבסקי | בן לוין |
שחקנית בתיאטרון הרצליה בשנים 2005–2007 בהצגות:
| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | אהבה וזעם | שרה | ג'ורג' פ. ווקר | גדליה בסר |
| 2007 | גשם שחור | מארחת יפנית | אופירה הניג | אופירה הניג |
פסטיבל תיאטרון קצר:
| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | שרה טובול גמדה, זוכת פסטיבל תיאטרון קצר 2006 | שרה, גמדה, תפקיד ראשי | עודד סמו | אלינור אגם |
שחקנית באנסמבל תיאטרון תמונע בין השנים 2013 ו 2016 בהצגות:
| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | פנים אחרות | טוני | עיבוד של אנה בניאל לסיפור מאת ש"י עגנון | אנה בניאל |
| 2015 | אנה ואנה | אנה | יהושוע סובול | יהושוע סובול |
| 2018 | אהבת חינם | טליה -ראשי | שרון שטרק | שרון שטרק |
| 2019 | אדיפוס טריפטיכון | אישה יולדת | סופוקלס עיבוד | אריאל וולף |
פילמוגרפיה

| שנה | סדרה/סרט | תפקיד | במאי / תסריטאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 (שני פרקים) | החנות שיש בה הכל | רותי בכר | בימוי איתן צור, תסריט עוזי וייל | סדרת טלוויזיה |
| 2019 | מתיר עגונות | יפה שפירא | בימוי תמר קיי ,דוד אופק |  |
| 2015 | להרוג את הסבתא | מוריה | בימוי דוד אופק וליאור שפר, תסריט יוסי מדמוני | סדרת טלוויזיה |
| 2015 | רק אדם | גילת | בימוי ותסריט לילי שפי |  |
| 2013 | שטיסל | עדי לוי | בימוי אלון זינגמן תסריט אורי אלון ויונתן אינדורסקי | סדרת טלוויזיה |
| 2012–2014 | 30 ש"ח לשעה | אסנת, תפקיד ראשי | בימוי דוד אופק ושרי עזוז, תסריט יוסי מדמוני | סדרת טלוויזיה |
| 2011 | בוקר טוב אדון פידלמן | קלאריס, זונה | בימוי יוסי מדמוני, תסריט ארז קו-אל | סרט |
| 2008 | חמישה גברים וחתונה | לילך | בימוי ותסריט ערן קולירין | סדרת טלוויזיה |
| 2007–2008 | האי | פנינה "פני" בן-עמי | תסריט גיורא חמיצר, בימוי עופר ויצמן | סדרת טלוויזיה |
| 2007 | מסכים | טלי | בימוי דוד אופק, חגי לוי, אורי סיון ועוזי וייל | סדרת טלוויזיה |
| 2006 | אולי הפעם | שולי | בימוי עופר ויצמן | סדרת טלוויזיה |
| 2006 | אגדת דשא | אלה | בימוי עופר ויצמן | סדרת טלוויזיה |
| 2005 | חדר מלחמה | גלית | תסריטאי ויוצר יאיר לפיד | סדרת טלוויזיה |
| 2004 | פרנקו וספקטור | מרגלית, פרקליטה | בימוי עמליה מרגולין ויוסף פיצ'חדזה, תסריט עמית ליאור | סדרת טלוויזיה |
| 2003 | אנה | אנה, תפקיד ראשי | בימוי ותסריט קרן מיכאל | סדרת טלוויזיה |
| 2001 | טייק אוויי | אורית הרוח | בימוי ותסריט יוסי מדמוני ודוד אופק | סדרת טלוויזיה |
אחמד עוואד בן מובארכ

אחמד עוואד בן מובארכ (בערבית: أحمد عوض بن مبارك; נולד ב-1968) הוא פוליטיקאי תימני המכהן כראש ממשלת תימן מאז 5 בפברואר 2024. היה בעבר שגריר תימן בארצות הברית, שגריר תימן באו"ם, ושר החוץ.
ביוגרפיה

מובארכ נולד בשנת 1968 בעדן שבתימן. אביו היה סוחר.
הוא קיבל תואר דוקטור במנהל עסקים מאוניברסיטת בגדאד. היה פרופסור באוניברסיטת צנעא, שם הוא עמד בראש המרכז למנהל עסקים, המנוהל בשיתוף פעולה על ידי אוניברסיטת צנעא ובית הספר לניהול מאסטריכט בהולנד (MSM). הוא צורף כפרופסור לתוכנית ה-MBA המשותפת הנערכת על ידי MSM ואוניברסיטת צנעא.
באוניברסיטת המדע והטכנולוגיה בצנעא, הוא שימש כראש מחלקות טכנולוגיות מידע אדמיניסטרטיביות וניהול שיווק וייצור, וכן היה מנהל אבטחת איכות ופיתוח מ-2007 עד 2009.
בעבר שימש כיועץ לפרויקטים בינלאומיים רבים בתימן בחינוך, תעסוקה ופיתוח בינלאומי. הוא גם חבר בוועד המנהל של הקרן לפיתוח מנהיגי נוער ועמד בראש יועצים מנהליים רבים, מפגשי הכשרה וסדנאות עבור מספר עמותות ציבוריות ופרטיות בתימן, בחריין, בורונדי, אתיופיה, רומניה, הולנד, צרפת וגרמניה.
קריירה פוליטית

במרץ 2013, בן מובארכ נבחר למזכ"ל ועידת הדיאלוג הלאומי לפיוס (אנ'), המורכבת מנציגי כל המפלגות הפוליטיות והקבוצות האזרחיות המופקדות על ביצוע רפורמות. הוועדה פורקה בינואר 2014 לאחר שאישרה מערכת פוליטית פדרלית במדינה. לאחר מכן מונה למנהל לשכת נשיא תימן.
בשנת 2014, לאחר שממשלת תימן הנתמכת על ידי ערב הסעודית הפציצה את צפון המדינה, החות'ים, שמולדתם המסורתית נמצאת בצפון, ליד הגבול הסעודי, הפגינו בבירה צנעא. מפגינים חמושים השתלטו על אזורי ממשלה. התקוממות זו הובילה להתפטרותו של ראש הממשלה מוחמד בסינדוואה. בן מובארכ הועלה לדרגת הרמטכ"ל ומונה ב-7 באוקטובר 2014 לראש הממשלה על ידי הנשיא עבד רבו מנסור האדי למרות התנגדות החות'ים, בטענה להיעדר הסכם רשמי לפתרון הסכסוך. ב-9 באוקטובר, יומיים לאחר מכן, בלחץ המורדים, הוא הגיש את התפטרותו וח'אלד בחאח (אנ') מונה במקומו.
ב-17 בינואר 2015 נחטף בן מובארכ על ידי חמושים הנאמנים לנשיא לשעבר עלי עבדאללה סאלח בצנעא. החות'ים ופקידי ממשל הגיעו להסכם ב-21 בינואר לסיום עימות צבאי ופוליטי, שעל פי הדיווחים היה אמור לכלול את שחרורו של בן מובארכ, אך ההסכם קרס במהירות כאשר הנשיא עבד רבו מנסור האדי ושריו פרשו תחת לחץ המורדים. לפי הדיווחים הוא שוחרר בנפת שבוה ב-27 בינואר, עשרה ימים לאחר חטיפתו.
ב-3 באוגוסט 2015 מונה לשגריר תימן בארצות הברית. ב-2018 מונה כשגריר באו"ם.
ב-5 בפברואר 2024 מינתה מועצת המנהיגות הנשיאותית התימנית המוכרת בינלאומית את בן מובארכ לראש ממשלת תימן, במקום מעין עבד אל-מאלכ סעיד.
הערות שוליים

1 2  Profile: Yemeni new PM Ahmed Awad bin Mubarak (אורכב 14.10.2014 בארכיון Wayback Machine)
↑  KUNA: Yemeni Pres. assigns bin Mubarak to form new gov't - Politics - 07/10/2014, kuna.net.kw
↑  "Yemeni Pres. assigns bin Mubarak to form new gov't". ארכיון מ-16 באוקטובר 2014. נבדק ב-9 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yemen rebels reject new prime minister". ארכיון מ-8 באוקטובר 2014. נבדק ב-8 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   לפחות 67 הרוגים בשני פיגועים בתימן, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2014
↑  "Yemen president's chief of staff abducted by gunmen". The Washington Times. 17 בינואר 2015. ארכיון מ-21 בינואר 2015. נבדק ב-22 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yemen's President, Cabinet resign". CNN. 23 בינואר 2015. ארכיון מ-23 בינואר 2015. נבדק ב-22 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Houthis free top aide to Yemen president". Al Jazeera. 27 בינואר 2015. ארכיון מ-7 בספטמבר 2020. נבדק ב-27 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yemen's Ambassador to the United States: Who Is Ahmed Awad bin Mubarak?". All Gov. ארכיון מ-1 באפריל 2023. נבדק ב-6 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yemen government names top diplomat as new premier". France 24. 6 בפברואר 2024. ארכיון מ-5 בפברואר 2024. נבדק ב-6 בפברואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yemen's presidential council sacks the prime minister". Associated Press News. 6 בפברואר 2024. ארכיון מ-6 בפברואר 2024. נבדק ב-6 בפברואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
גן פרסי

המסורת והסגנון של גנים פרסיים (פרסית: باغ ایرانی) השפיעה על עיצוב גני נוי בכל העולם. דוגמאות להשפעות אלו הן גני אלהמברה מתקופת אל-אנדלוס בספרד של ימינו, והטאג' מהאל מתקופה האימפריה המוגולית בהודו. בשנת 2011 הכריז אונסק"ו על תשעה גנים באיראן כאתר מורשת עולמית קולקטיבי בשם "הגן הפרסי". הגנים נמצאים בערים שיראז, אספהאן, בחשאהר, מאהאן, יזד, מהריז ובירג'אנד. בנימוקי ההכרזה נאמר כי ”הם מדגימים את המגוון של עיצובי גנים פרסיים שהתפתחו והותאמו לתנאי אקלים שונים תוך שמירה על עקרונות שמקורם בתקופת כורש הגדול במאה ה-6 לפנה"ס”.
היסטוריה

לגנים יש חלק מרכזי בתרבות המגורים האיראנית, והיה להם תפקיד דתי בחברות הקדם-אסלאמיות שהתגוררו באזור שבו שוכנת כיום איראן. בכתובות עילמיות ואשוריות מופיעות התייחסויות לגנים קדושים שזכו למעמד דומה של מקדשים. בתקופת הממלכה האחמנית היה נהוג להמחיש אלמנטים מהמיתולוגיה הפרסית באמצעות אדריכלות. המתחם והגן בפסארגאדה, שנבנו במאה ה-6 לפנה"ס, מייצגים את המגמה הזו, ובהם מופיעים עיקרי היסודות של הגנים הפרסיים.
לאחר כיבוש פרס על ידי אלכסנדר הגדול נקלטו אלמנטים של הגנים הפרסיים בתרבות ההלניסטית. בתקופת האימפריה הסאסאנית, ובעקבות השפעת הזורואסטריות, הפך תפקידם של המים בגן הפרסי ליותר משמעותי מאמצעי קיומי גרידא. הערבים שמו דגש על האלמנטים האסתטיים של הגן, ובנו את גניהם מחוץ לערים ובתוכן. הגנים שמחוץ לערים היו בעיקר אתרי נופש, ואלו שבתוכן שימשו כנספח למרכזים השלטוניים. המונגולים קישטו את גניהם בסגנון ששם דגש על היבטים אלו של גן הנוי, ובאמצעות התפשטותם ברחבי אסיה סייעו להפיץ את סגנון הגן הפרסי. בתקופת האימפריה הספווית ובתקופת השושלת הקאג'ארית נוצרו קשרים משמעותיים בין איראן של ימינו לבין המערב, ולקשרים אלה הייתה השפעה בעיקר על בחירת הצמחים והפרחים שנשתלו בגנים.
תיאור

הגנים הפרסיים הראשונים היו חלקת אדמה עם צמחי נוי. במשך השנים חלו שינויים רבים במסורת עיצובם, עד להתהוותו של מבנה מוגדר ומורכב. הגן הפרסי מאורגן בצורה מוגדרת הן בחלקו הפנימי והן בחלקו החיצוני. עקרונות העיצוב העיקריים של הגנים הפרסיים הם חלוקת הגן לארבעה חלקים ריבועיים (צ'אהאר באג, תרגום: ארבעת הגנים) המופרדים על ידי שני צירים מאונכים זה לזה (צ'אהאר טאגי), שימוש בזוויות ישרות בחלוקת הגן לחלקיו השונים, והקמת חומות שיתחמו את גבולות הגן. ארבעת החלקים של הגן הפרסי מסמלים את חלקיו של גן עדן וכן את השמים, ארץ, מים וצמחים, שהם ארבעה יסודות חשובים בזורואסטריות.
לגאומטריה של הגן הפרסי יש תפקיד מיתי, והיא מייצגת את הסדר הקוסמי של גן עדן וכדור הארץ. חשיבותה של הסימטריה באה לידי ביטוי בכך שמכל נקודת תצפית בגן ניתן יהיה לצפות במראה סימטרי. לגן הפרסי ישנה קדושה הנובעת מחשיבות המים והצמחים באקלים הצחיח של פרס, ולאור אקלים זה המערכת האקולוגית המתקיימת בגן הפרסי מלאכותית באופן מלא. החלקים הפיזיים של הגן הם הסביבה שבה הוא נבנה, הכניסות, החומות, הצ'אהאר באג, מים וצמחים, צירי התנועה בגן, ואלמנטים אדריכליים כגון ביתנים.
המים משמשים בחלקים שונים של הגן כגון בבריכה הניצבת בצומת בין שני צירי התנועה הראשיים, מזרקות, תעלות ונחלים מלאכותיים. כיוון שהאזור אינו משופע בגשמים נוצר קושי באספקת מים לגן, אך קושי זה נפתר על ידי המצאת הקאנאטות, ככל הנראה בתקופת שלטונה של הממלכה האחמנית במאה ה-6 לפנה"ס. קאנאטה היא תעלה תת-קרקעית שמובילה מים מפסגות ההרים המושלגים של פרס עד למקום שבו הם נדרשים. המים זורמים מהקאנאטה אל בריכת הגן, וממנה מתפצלים נתיבי מים נוספים אל חלקי הגן האחרים ואל היישוב שליד הגן.
סביבת הגן הצחיחה מדגישה את חשיבותו כמייצג של הטבע. חומות הגן נועדו להגן על תכולתו מפני אבק ורוח ולהפריד באופן ברור בין שתי הסביבות. בחומות משובצות כניסות מפוארות שנועדו להדגיש את חשיבותן מלבד קביעת גבול בין שני אזורים פיזיים. צמחיית הגן הפרסי מורכבת מעצים נשירים או ירוקי עד, פרחים, ושיחים. העצים נבחרים כך שיפחיתו את קצב אידוי המים ויספקו צל במידה הדרושה.
בחלק מן הגנים נעשתה: "האבקת קירות" כדי למשוך דבורים ולגדל צמחים.
הגנים > באג-א אכברייה

באע'-י אכבריה (בפרסית: باغ اکبریه) הוקם בתקופת זאנד ובתקופת קאג'אר, במרחק כ-5 קילומטרים ממרכז העיר בירג'אנד. בראשית קיומו שימש הגן כמקום מנוחה, וחלק מהמבנים שלו הפכו במשך השנים לבנייני ממשל. הצמחייה שנשתלה בגן כללה מינים מקומיים, והמין אוחסנו במאגרים כיוון שלעיתים קרובות הבצורת קטעה את האספקה הסדירה. יסודות הגן נבנו מחומר קרמי שמנע סחיפת הקרקע ואת חלחול המים. המים נכנסו מהמאגרים החיצוניים לתוך אגן במרכז הגן, שהתפצל לשני חלקים שמכל אחד מהם התפצלו תעלות שהובילו את מי ההשקיה לצמחיית הגן. המבנים הבולטים בגן זה הם שער הכניסה הראשי, הדיוואן קהאנה והפביליון עם אולם המראות. הגן ייחודי בכך שבמקום עצי ארז יש בו עצי אורן לאורך השדרה הראשית, וזאת בנוסף לצמחים אקזוטיים אחרים.
הגנים > באג-א אראם

באע'-י ארם (בפרסית: باغ ارم) הוקם בתקופת השושלת הסלג'וקית במאה ה-11. בתקופת השלטון האינג'ואידי קצר הימים (בערך 1335 עד 1357) שימש הגן כמקום מושבו של המושל האזורי. לא ידוע בוודאות על שימוש משמעותי כלשהו בגן במאות השנים שלאחר מכן, עד שבתקופת קאג'אר שימש הגן פעם נוספת כמשכן הממשלה. בין 1966 ל-1971 הולאם ושופץ הגן על ידי הממשלה, וב-3 באוגוסט 1974 הוא הוכרז כאזור מוגן.
גן זה, הממוקם בשיראז, משתרע על פני 127 דונם. האקלים המקומי מאופיין בלחות גבוהה. הגן נבנה בצורה מלבנית על מדרון הפונה לכיוון מזרח, והכיווניות של הגן עצמו היא ממזרח למערב. המבנה העיקרי בגן הוא הפביליון והבריכה שנבנו בתקופת קאג'אר. לפביליון יש מרפסת עמודים עם חרכי אור בחזיתו, ושלוש קומות שבראשן גג עם גמלונים. החזיתות בשתי הכניסות המקוריות בצדו הצפוני של הגן השתמרו עד היום, העשויות מלבנים ומאריחים צבועים. חומת האבן המקורית של הגן הוחלפה בגדר מברזל. הבלוודרה של הגן שימשה את הפקולטה המקומית למשפטים עד שנות ה-80. אספקת המים של הגן התבססה בעבר על אחד מיובליו של נחל שנוצר כתוצאה מהפשרת שלגים, וכן על מערכת המים של שיראז. מערכת זו אינה קיימת עוד, וכיום צמחי הגן מושקים ממים שנשאבים משתי בארות. צמחיית הגן כוללת פרחים, שיחים, צמחים מטפסים, ועצי פרי ועצי נוי.
הגנים > באג-א דוולת-אבאד

באע'-י דוולת-אבאד (בפרסית: باغ دولت‌آباد) משתרע על פני 8 הקטאר ושוכן בעיר יזד. הגן הוקם בתקופת שושלת זנד, אך תוך זמן קצר הוזנח ושוקם רק בתקופת שושלת קאג'אר ששלטה בפרס לאחר שושלת זנד. עבודות השיקום הראשונות בוצעו בגן החל מ-1935 על ידי משרד השימור העירוני של יזד. במשך השנים השתמר המבנה המקורי של הגן, למעט הצד הצפוני שנפתח אל רחוב דולאת-אבאד. הגן בנוי בצורת מלבן ומשתרע לאורך ציר מכיוון מזרח לכיוון דרום, ובין ערוגות הפרחים השונות הנמצאות בו מפרידים נחלים קטנים. מלבד בית גידול עבור עצי נוי ועצי פרי שימש הגן גם את הממשלה המקומית, שהקימה בו בתי קיץ וחורף רשמיים. מקור המים הנוכחי של הגן הוא באר מקומית, ובעבר ניזונו הצמחים ממערכת הקאנאט של דולאת-אבאד, שהזרימה מים לאגן מרכזי דרך תעלה שעברה מאחורי בית הקיץ. מהאגן המרכזי התפצלו שתי תעלות, שאחת שימשה את המטבח של בית הקיץ והשנייה עברה דרך מערכות של אגנים, גלגל מים, בריכות וכדומה.
הגנים > באג-א עבאס-אבאד

באע'-י עבאס-אבאד (בפרסית: باغ عباس‌آباد) הוקם במאה ה-17 כחלק מתוכנית הפיתוח של הכפר אשראף, שנועדה להפוך את הכפר לאתר נופש עבור השאה. הגן נחרב כמעט לחלוטין בתקופת שושלת זנד ובתקופת מלחמת האזרחים בין השליטים האפגניים, שהתחוללו בין שלהי המאה ה-16 לתחילת המאה ה-17. מתחם הגן, המשתרע על פני כ-420 הקטאר, שוכן ליד יער בצפון איראן והוא דוגמה ליכולתם של אדריכלי הגנים הפרסיים להסתגל גם לסביבה גשומה ועשירה בצמחייה שאינה אופיינית בדרך כלל באיראן.
המאפיינים החזותיים העיקריים בגן הם הארמון, טחנת מים, מגדלי הלבנים, סכר, שבילים מרוצפים ותעלות. אספקת המים לגן מגיעה מנחל שמזין אגן שנוצר באופן מלאכותי על ידי הסכר. מאגן הניקוז זורמים המים דרך מערכת של צינורות חרס או תעלות פתוחות, מגיעים לאגן נוסף שהוא נקודת המוצא של מערכת ההשקיה של הגן. נקודת המוצא של המים היא מתחם צ'אהאר באג שנמצא בנקודה גבוהה יחסית, כך שהפרשי הגובה מנוצלים לצורך הגברת עוצמת הזרימה. מערכת ההשקיה של הגן בולטת בהשוואה למערכות בגנים פרסיים אחרים מבחינת התכנון שלה, שמתבטא במערכת מורכבת של תעלות תת-קרקעיות ותעלות פתוחות, צינורות, סכר, ומבנים נוספים המשמשים לבקרת הזרימה.
הגנים > באג-א פהלוואן-פור

באע'-י פהלוואן-פור (בפרסית: باغ پهلوان‌پور) הוקם בתקופת קאג'אר, וסגנונו הושפע בין היתר גם מתרבות המערב. הגן משתרע על פני 3.5 הקטאר בדרום-מזרח העיר מהריז שבמחוז יזד, ומורכב משני חלקים: גן אמנותי וגן של פשוטי העם. באזור הגן יש זמינות גבוהה של מים, כך שהצמחייה שלו עשירה. בגן יש מבנה שהיה אמור לשמש את המלומדים האזוריים, אך הרעיון ננטש והמבנה הפך לפביליון רגיל. מערכת ההשקיה של גן זה מבוססת אף היא על קאנאט. המים זורמים בתחילה דרך אחת מטחנות המים של הגן, מתנקזים לתוך אגן, זורמים דרך מרזבים, עוברים דרך הציר הראשי של הגן, חולפים על פני טחנת מים נוספת, ומשם מתפצלים ומשקים את החלקים השונים של הגן. המבנים השונים בגן מחולקים לשתי קבוצות שאחת מיועדת למגורי קיץ והשנייה למגורי חורף. המעבר של המים דרך שתי טחנות המים מאפשר לנצל אותם לצורך ייצור אנרגיה הידרואלקטרית.