stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצוות התלויות בארץ
מתנות כהונה ולוייה

ביכורים – את ראשית הפירות והתבואה יש להביא לבית המקדש לכהנים.
הפרשת חלה – תרומה של 1/24 מהבצק של הלחם ונתינתו לכהנים.
תרומה גדולה – הפרשת חלק ראשוני מהתוצרת לכהנים.
מעשר ראשון – הפרשת עשרה אחוז מהנותר לאחר תרומה גדולה ללויים.
תרומת מעשר – חיוב המוטל על הלוי להפריש לכהן עשירית מהמעשר שקיבל מהישראל.
מצוות אלו נועדו לתמוך במנהיגות הדתית והרוחנית בירושלים ובשאר הארץ (תרומות ומעשרות). אותה מנהיגות רוחנית של שבט לוי שלא קיבלה חלק ונחלה בארץ ולכן מנועה מעבודה חקלאית.
מתנות עניים

מקורן של המצוות במקרא מוזכר פעמים רבות כך למשל בספר דברים פרק כד:
כִּי תִקְצֹר קְצִירְךָ בְשָׂדֶךָ וְשָׁכַחְתָּ עֹמֶר בַּשָּׂדֶה לֹא תָשׁוּב לְקַחְתּוֹ לַגֵּר לַיָּתוֹם וְלָאַלְמָנָה יִהְיֶה לְמַעַן יְבָרֶכְךָ ה' אֱלֹהֶיךָ בְּכֹל מַעֲשֵׂה יָדֶיךָ. כִּי תַחְבֹּט זֵיתְךָ לֹא תְפַאֵר אַחֲרֶיךָ לַגֵּר לַיָּתוֹם וְלָאַלְמָנָה יִהְיֶה. כִּי תִבְצֹר כַּרְמְךָ לֹא תְעוֹלֵל אַחֲרֶיךָ לַגֵּר לַיָּתוֹם וְלָאַלְמָנָה יִהְיֶה.
לקט – עזיבת שתי שיבולים הנופלות בשעת הקציר לעניים.
שכחה – עזיבת עומר שנשכח בשדה ועזיבת קמה שנשכחה מלהקצר לעניים.
פאה – אי קצירת אלומות השיבולים בקצה השדה ועזיבתן לעניים.
פרט – עזיבת ענבים בודדים הנושרים בשעת הבציר לעניים.
עוללות – עזיבת אשכולות קטנים של ענבים על הגפן.
מעשר עני – הפרשת עשירית מהתוצרת החקלאית בשנה השלישית והשישית למחזור השמיטה לעניים.
כפי שנראה מצוות אלו הן סוציאליות במהותן, ומטרתן המוצהרת היא פריסת רשת ביטחון כלכלית לשכבות החלשות, בלי לגרום לעניים לחזר על הפתחים ולהתבזות בבקשת צדקה. כפי המסופר במגילת רות על רות המואביה (שהייתה גם גיורת וגם אלמנה): "וַתֵּלֶךְ וַתָּבוֹא וַתְּלַקֵּט בַּשָּׂדֶה אַחֲרֵי הַקֹּצְרִים וַיִּקֶר מִקְרֶהָ חֶלְקַת הַשָּׂדֶה לְבֹעַז אֲשֶׁר מִמִּשְׁפַּחַת אֱלִימֶלֶךְ:" (פרק ב' ג').
על פי המתואר בפסוקים, בתקופה המקראית כל שנה שביעית, כל התוצרת החקלאית הייתה נעזבת לטובת העניים, פעמיים נוספות בכל מחזור של שבע שנים, בשנים השלישית והשישית, עשירית מהתבואה הייתה ניתנת להם, ובכל יתר הזמן היו נהוגות מצוות הלקט, פאה ושכחה, שהיו משאירות מעט מהתוצרת של החקלאים לעניים מבלי לפגוע בהם. כך הייתה פרושה רשת ביטחון של הקהילה לטובת החלשים. מעין מוסד לביטוח לאומי עתיק.
יש הרואים במצוות הנתינה לעניים, עידוד לעבודה, מכיוון שהעניים אינם מקבלים מן המוכן, אלא צריכים להתאמץ לבוא לשדה וללקט אחר הלוקטים או לחפש את השכחה והפאה, ולפי רוב מאמציהם ישאו פרי, וגם מכיוון שהם יוצאים אל השדה ומתחככים בעובדים, נפתחים בפניהם שערים להיכנס אל מעגל עבודה יצרני.
ראו גם

יציאה מארץ ישראל (הלכה)
חובת הגוף
קדושת ארץ ישראל
הערות שוליים

↑  על פי משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות תרומות, פרק א', הלכה ז'
↑  ספר דברים, פרק כ"ד, פסוק י"ד, ספר שמות, פרק כ"ג, ספר ויקרא, פרק י"ט.
| מצוות התלויות בארץ |
| --- | --- | --- |
| מתנות כהונה | ביכורים • תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה |  |
| מתנות לוייה | מעשר ראשון |  |
| מתנות עניים | לקט • שכחה • פאה • פרט • עוללות • מעשר עני |  |
| שמיטה ויובל | שמיטה • שמיטת קרקעות • שמיטת כספים • שנת היובל • שדה אחוזה |  |
| מצוות הקשורות לקדושה | מעשר שני • כלאיים • כלאי הכרם • כלאי זרעים • ערלה • נטע רבעי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533618105171 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
לאונרדו (צבי הנינג'ה)

| --- | --- |
לאונרדו, כפי שהופיע על עטיפת החוברת TMNT Micro-Series #4: Leonardo בהוצאת IDW Publishing מאפריל 2012. אמנות מאת רוס קמפבל
לאונרדו, כפי שהופיע על עטיפת החוברת TMNT Micro-Series #4: Leonardo בהוצאת IDW Publishing מאפריל 2012. אמנות מאת רוס קמפבל
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מיראז' סטודיו (1984–1995, 2001–2010) אימג' קומיקס (1996–1999) IDW Publishing (2011 ואילך)
 הופעה ראשונה:  מיראז': Teenage Mutant Ninja Turtles #1 (מאי 1984) IDW: Teenage Mutant Ninja Turtles #1 (אוגוסט 2011)
 יוצרים:  קווין איסטמן ופיטר ליירד
 גילום הדמות:  Gabe Khouth, ניקולס קאנטו, ג'וני נוקסוויל, מייקל סינטרניקלאס, Jason Griffith, Dan Green, ג'ייסון ביגס, פיט פלוסזק, מארק קאסו, Michael Dobson, ג'יימס ארנולד טיילור, דייוויד פורמן, בריאן טוצ'י, סת' גרין 
 מידע
 כינויים:  ליאו
 מקום לידה:  ניו יורק
 גזע:  מוטאנט (מוטציה - צב)
 מין:  זכר
 מקצוע:  לוחם נינג'ה
 כוחות:  ללא כוחות על כוח על-אנושי, קלות-תנועה, כושר ואתלטיות ברמה אולימפית, שריון חסין כדורים ונשק
 כלי נשק:  שתי חרבות יפניות, לרוב מסוג נינג'אטו אך לעיתים קטאנה
 חברה בקבוצה:  צבי הנינג'ה (מנהיג)
 חברה לשעבר בקבוצה:  שבט הרגל (כשטוף-מוח)
 סגנון לחימה:  מיומנות גבוהה בנינג'יטסו, בושידו, צ'י קונג, איאיידו וקנדו, סייף אמן, שליטה מלאה בחרבות נינג'אטו
 מקום מגורים:  ניו יורק
 דמויות קשורות
 משפחה:  טאנג שן והמאטו יושי (הורים) רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו (אחים)
 אויבים:  שבט הרגל
 
לאונרדו (באנגלית: Leonardo), הידוע גם בכינויו ליאו (Leo), הוא דמות בדיונית של גיבור-על צב-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותו של לאונרדו הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
לאונרדו הוא בנם הבכור של טאנג שן והמאטו יושי, אחיהם הגדול של רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו. הוא נינג'ה הלוחם בפשע בניו יורק, וחבר בצוות "צבי הנינג'ה" לו הוא משמש כמנהיג. הוא הרציני, האחראי והמיומן ביותר מבין כל אחיו, והוא חי לפי קוד הבושידו לו הוא רוכש כבוד רב, כשהוא מקדיש את מרבית זמנו לאימוני אמנויות לחימה והעשרת ידעו. לאונרדו משתמש בשתי חרבות נינג'אטו כנשקו, ועוטה על עיניו בנדנה כחולה (במקור, בהרצה של מיראז', הייתה זו אדומה). הוא קרוי על שמו של אמן הרנסאנס ואיש האשכולות לאונרדו דה וינצ'י.
את דמותו של לאונרדו בטרילוגיית סרטי הלייב אקשן משנות ה-90 דיבב בריאן טוצ'י, כשהבובה שלו הופעלה בראשון בידי דייוויד פורמן ובשני ובשלישי בידי מארק קאסו. בסרט ההנפשה ממוחשבת מ-2007, דיבב את דמותו ג'יימס ארנולד טיילור. בסדרת האתחול בלכידת תנועה מהעשור השני, בראשון פיט פלוסזק גילם בעוד ג'וני נוקסוויל דיבב ובשני פלוסזק עשה את שניהם. בסדרת הטלוויזיה מ-1987 קאם קלארק דיבב את דמותו, בסדרה מ-1997 גייב הוות' גילם בעוד מייקל דובסון דיבב, בסדרה מ-2003 מייקל סינטרניקלאס ובסדרה מ-2012 תחילה ג'ייסון ביגס ולאחר מכן סת' גרין.
ביוגרפיה בדיונית > מיראז' סטודיו

לאונרדו הוא האח הבכור מבין הצבים ומתואר גם כאח הרציני, המיומן והממושמע ביותר. פעמים רבות נראה כי לאונרדו הוא מנהיגם של הצבים בשטח מכיוון שהוא מדריך אותם ומטיף להם משמעת, אך לאונרדו לא מחשיב עצמו כמנהיג.
בחוברת Leonardo #1 יוצא לאונרדו לריצה על גגות העיר ניו יורק ושם נתקל במארב של שבט הרגל, כנופיית פשע מרכזית וגדולה בניו יורק. לאונרדו נלחם בהם בקרב קשה עד שבסופו הוא מאבד את הכרתו ונזרק לחלון ביתה של אפריל או'ניל, כאשר במקביל מגיעים רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו, ספלינטר, קייסי ג'ונס לזירת העימות של לאונרדו וממשיכים להיאבק מול כוחות שבט הרגל. בסופו של דבר, נשרף הבניין עליו התעמתו הכוחות ורבים נפגעים. כתוצאה מהשריפה בורחים הצבים, קייסי ואפריל לבית החווה של אפריל אשר בנורת'המפטון, מסצ'וסטס. במהלך תקופת שהותם של הצבים, ספלינטר, אפריל וקייסי בנורת'המפטון מתאוששים אילו מפצעיהם, ולאונרדו מאבד את אמונו אצל ספלינטר.
במהלך קשת הסיפור "השיבה לניו יורק" מתנהל עימות אלים וקשה בין לאונרדו לאחיו רפאל כאשר רפאל דורש לחזור לניו יורק ולהילחם בשבט הרגל ומנהיגו שרדר בעוד לאונרדו מציע להישאר בנורת'המפטון. בתגובה רפאל מאשים את לאונרדו בפחדנות והשניים מתחילים להיאבק אחד בשני כאשר רפאל מכה בחוזקה את לאונרדו הזורק אותו בתגובה לעבר קיר אסם. יחד עם מיכלאנג'לו ודונטלו הם חוזרים לניו יורק ויוצאים לתקוף את שבט הרגל, במקביל רפאל רוצה להוכיח ללאונרדו כי אינו פוחד ויוצא להילחם בשרדר בכוחות עצמו. בדרכו אל שרדר הוכה רפאל קשות על ידי עוזרו של שרדר אך ניצל על ידי לאונרדו. לאחר שלאונרדו מציל את רפאל מתפתח בין השניים דו-שיח בו רפאל מצווה עליו לוותר על תפקידו כמנהיגם ויוצא להילחם לבדו בשרדר. במהלך הקרב בין רפאל לשרדר רפאל נפצע קשות אך לאונרדו מגיע למקום והורג את שרדר.
בכרך השני של סדרת הקומיקס מתחילים הצבים לחיות במקומות נפרדים כאשר לאונרדו עובר לגור במאורת ביוב נפרדת, במהלך שהותו במאורת הביוב הנפרדת רפאל נהיה רגוע ונינוח יותר מבדרך כלל. מאוחר יותר, במהלך מאורעות הכרך הרביעי וכאשר הצבים בשנות השלושים לחייהם, ממשיך לאונרדו להנהיג את הצבים והסכסוך שלו עם רפאל נרגע.
ביוגרפיה בדיונית > אימג' קומיקס

הקומיקס בפרסום אימג' קומיקס היווה ככרך השלישי של הרצת מיראז' סטודיו, אשר נתנו לאימג' את המושכות לזמן מה. לאחר שלקחו לעצם מיראז' את המושכות בחזרה, הודיעו אלה כי כל מאורעות הכרך השלישי לא התקיימו מעולם.
באירועי הכרך השלישי הופכת דמותו של לאונרדו לאפלה במיוחד, ובהמשך אף מאבד את ידו לאחר שהותקף על ידי יצור על-טבעי. עד תום אירועי הכרך השלישי, השתמש לאונרדו בסכין נשלפת בתור יד.
אזכורים במדיות אחרות > סרטי קולנוע

בטרילוגית סרטי הלייב אקשן המקורית לאונרדו תואר כרגיש, צנוע ומעט אגואיסט. לאונרדו גולם על ידי דוד פורמן ודובב על ידי בריאן טוצ'י. בגרסה העברית שדובבה לסרט הראשון דובב על ידי דן תורן.
בסרט האנימציה מ-2007 לאונרדו נשלח על ידי ספלינטר לחדד את כישורי המנהיגות שלו, אפריל מוצאת אותו ביערות צפון אמריקה ומשכנעת אותו לחזור לניו יורק בטענה שרשע חדש מגיע לעיר. בסרט זה דובב לאונרדו על ידי ארנולד טיילור. דובב בגרסה העברית על ידי מולי שולמן.
לאונרדו מופיע בסרט האתחול מ-2014 בבימויו של ג'ונתן ליבסמן והפקתו של מייקל ביי. את לאונרדו מגלם פיט פלוסזק ואילו ג'וני נוקסוויל מדבב אותו. בגרסה העברית של הסרט השני מדבב אותו דן שצברג.
לאונרדו מופיע בסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים" הוא מתואר כמנהיג החבורה שהוא לא נסבל על ידי השאר כשהוא מדבר, וכן בגרסה הזאת הוא מתאהב באפריל, והם הופכים לזוג בסוף הסרט. מדובב על ידי ניקולס קאנטו, ובגרסה העברית על ידי נועם טל.
אזכורים במדיות אחרות > בסדרות הטלוויזיה

בצבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 1987) לאונרדו מתואר כמנהיג הצבים, כלוחם מוסרי שמאמין בטוב ואפילו די "מרובע". בשיר הפתיחה הוא מוצג באופן מפורש כ"לאונרדו מנהיג הצבים". במספר פרקים הוא חווה משבר מנהיגות ויוצא למסע חיפוש עצמי, אך חוזר להנהיג את אחיו הצבים כאשר הם לא מסתדרים בלעדיו. מדובב בגרסה העברית על ידי עידו מוסרי.
סדרת הלייב אקשן מ-1997 התמקדה בעיקר ביריבות בין לאונרדו לרפאל. נשקיו בסדרה הם זוג חרבות נינג'אטו שיכולות להיפתח לזוג להבים. בגרסה העברית מדובב על ידי רנן רום וניר רון.
בצבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 2003) לאונרדו מתואר כלוחם הרציני והמיומן ביותר מבין הצבים. הוא מנהיג הצבים בקרב, דבר שלעיתים גורר עימותים עם רפאל חם המזג המכנה אותו בסרקזם "fearless leader" ("מנהיג עשוי ללא חת"). בתחילת הסדרה לאונרדו מצליח להרשים את אורוקו "שרדר" סאקי שמציע לו להצטרף אליו "להילחם ברשע". לאונרדו מספר על כך למאסטר ספלינטר שמגלה לצבים את האמת על שרדר. לאונרדו נלחם בידיים חשופות מול הון, הבריון של שרדר, החמוש בחרב קטאנה ומביס אותו. הוא זוכה באמון האוטרינים, גזע חייזרי שנלחם בשרדר. כמו בקומיקס, גם בסדרה לאונרדו מתעמת עם שבט הרגל ונפצע קשות. לוקח לו זמן להחלים ולהחזיר את הביטחון העצמי והוא אף מצליח לערוף לשרדר את הראש בדו-קרב במפקדה של שרדר. בהמשך מתגלה ששרדר הוא אוטרן בעצמו ושלאונרדו ערף רק את ראש הרובוט אותו מפעיל שרדר מתוך הקרביים. לאונרדו מנסה לראות את הטוב בכל אחד ומפתח יחסי אהבה-יריבות עם קראי, בתו המאומצת של שרדר. בעונות מאוחרות יותר של הסדרה לאונרדו נהייה יותר תוקפני וקשה עם עצמו. בעונה הרביעית לאונרדו מתאמן תחת הסנסאיי העתיק שאימן את המאטו יושי, דבר שמחזק את יכולותיו וכישורי הלחימה שלו. בעונות הרביעית והחמישית לאונרדו נפצע וחווה משברים אישיים אך לא מצליח להביס את שרדר וקראי. בגרסה העברית מדובב על ידי גיל נתנזון.
בצבי הנינג'ה (סדרת הטלוויזיה, 2012) לאונרדו מתואר כמי שקיבל את המנהיגות מספלינטר. במהלך הסדרה הוא מנהל יחסי אהבה-שנאה לקראי ובהמשך היא הופכת להיות בת ברית שלו, לאחר שהיא גילתה שספלינטר הוא אביה. בסוף העונה הרביעית, לאחר שספלינטר נרצח על ידי שרדר שהפך להיות מוטנט, לאונרדו הופך להיות המדריך החדש ואף זוכה להשמיד את שרדר ולערוף את ראשו. בגרסה העברית מדובב על ידי יהונתן מגון.
בסדרה "עלייתם של צבי הנינג'ה" משנת 2018, לאונרדו מוצג לראשונה שהוא לא מנהיג את קבוצת הצבים. בפרק הראשון נהרסו חרבות הקטאנה שלו והוא החליף אותם בחרב נודאצ'י רוחנית. כמו כן, הוא מוצג כמישהו שחובב אתגרים והרפתקאות, ומוביל את הצבים להרפתקאות מסוכנות. בסוף העונה השנייה בסדרה הוא מונה במקומו של רפאל למנהיג החדש. וכן חרבות הקטאנה שלו שבו, לאחר שהם נהפכו בעזרת כוח רוחני מאתי חפירה קטנים. בסדרה הזאת לאונרדו הוא צב מזן צבגון אדום-אוזן. מדובב על ידי עידו מוסרי.
ב"סיפורם של צבי הנינג'ה" שיצא ב-2024 וממשיך את עלילת הסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים", לאונרדו מוצג כחנון וכמנהיג הצבים, שהעלילה של הסדרה מתרחשת דרך עלילון שיצר. מדובב על ידי עידו מוסרי.
תמונות של לאונרדו במדיות השונות

צבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 1987)
צבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 2003)
צבי הנינג'ה (סרט, 2007)
צבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 2012)
פאנצר סימן 4

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק בינוני
 מדינה מייצרת:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 יצרן:  פרידריך קרופ AG 
 שנת ייצור:  1937
 תקופת השימוש:  1939–1945 (כ־6 שנים) 
 דגם קודם:  פאנצר סימן 3
 דגם עוקב:  פנתר
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  8,500
 מידע טכני
 אורך:  7.02 מטר (כולל תותח)
 רוחב:  2.88 מטר
 גובה:  2.68 מטר
 משקל:  25 טונות (מוכן לקרב)
 מהירות:  38 קמ"ש בכביש, 20 קמ"ש בשטח
 טווח פעולה:  210 ק"מ
 מנוע:  בנזין, מייבאך 300 כוח סוס
 שריון:  בין 10 ל-80 מ"מ
 צוות:  5
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח טנק 75 מ"מ (תותח 7.5 ס"מ KwK 40)
 חימוש משני:  2 מקלעים מסוג MG34
 
פאנצר סימן 4 (בגרמנית: Panzerkampfwagen IV) הוא טנק בינוני מתוצרת גרמניה הנאצית. טנק זה היה ל"סוס העבודה" של חיל השריון של הצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה, ומ-1942 היווה את עמוד השדרה של עוצבות השריון של כוחות הוורמאכט עד סיומה של המלחמה. הדור הרביעי לטנק הפאנצר היה לטנק הגרמני היחיד שייצורו נמשך לכל אורכה של המלחמה. בסך הכול יוצרו בשנים 1937–1945 למעלה מ-8,500 יחידות מסוג זה. שלדת הפאנצר 4 שימשה גם כבסיס לייצור כלי רכב משוריינים נוספים, כגון משחיתי טנקים, רכבי נ"מ ותותחים מתנייעים.
טנקי הפאנצר סימן 4 הוכחו כאמינים ויעילים, והשתתפו בכל הקרבות של מלחמת העולם השנייה (הן בחזית המזרחית והן בחזית המערבית). ייעודו המקורי היה לספק אש מסייעת לטנקי הפאנצר סימן 3 ולחיילי הרגלים, אולם לאחר הפלישה לברית המועצות וההיתקלויות עם טנקי T-34 הסובייטיים העדיפים, השתנה תפקידו העיקרי ללוחמה בטנקים.
הטנק יוצא לבעלות בריתה של גרמניה הנאצית במהלך המלחמה, בהן פינלנד, רומניה, הונגריה, בולגריה וקרואטיה. לאחר המלחמה רכשה סוריה מספר טנקי פאנצר 4, ואלו השתתפו בקרבות במלחמה על המים ובמלחמת ששת הימים.
פיתוח

הדרישות לציודן של עוצבות השריון הגרמניות לשנים הבאות הוגדרו על ידי קבוצת חשיבה שבמרכזה עמד היינץ גודריאן, ממקימי חיל השריון בצבא הגרמני בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. בהתבסס במידה מסוימת על המחקר שנערך בתחנת הניסיונות בקאזאן, הוחלט שכוחות השריון זקוקים לשני סוגי טנקים עיקריים, תחת השמות המוסווים "ZW" ו-"BW", זאת מאחר שחוזה ורסאי אסר על גרמניה לייצר טנקים. על פי המתווה של גודריאן, ה-ZW, או Zugführerwagen (מגרמנית: רכב מפקד מחלקה), אמור היה להיות טנק קל חמוש בתותח בקוטר 37 מ"מ ושני מקלעים, ויועד להיות הטנק העיקרי של דיוויזיות הפאנצר. ה-BW, או BattalionFührerwagen (רכב מפקד גדוד), היה אמור להיות טנק סיוע בינוני לצד ה-ZW, חמוש בתותח בעל קליבר גדול, ומותאם לירי פגזים נפיצים על כוחות חי"ר ונ"ט ועמדות מבוצרות של האויב. גודריאן תכנן ששני סוגי הטנקים יכללו חמישה אנשי צוות: תותחן, טען ומפקד בצריח הטנק (המפקד ימוקם מעל התותחן ולו יהיה צריחון בעל שדה ראייה היקפי), נהג וקשר בתובה. כל טנק יצויד במערכת קשר פנימית המאפשרת תקשורת בין חברי הצוות, ומערכת קשר חיצונית שתאפשר למפקד כוח השריון לתקשר עם הטנקים שבפיקודו.
כפי שנקבע בדיוני הוועדה שנערכו ב-11 בינואר 1934 במשרד החימוש הגרמני בנוגע להקצאת כלי רכב משוריינים ליחידות הפאנצר ברייכסווהר, שתוכנן להתרחב ולכלול 63 דיוויזיות, כל גדוד פאנצר יורכב מארבע פלוגות. שלוש מתוכן מצוידות בטנקי ZW (שייכנס לייצור בתור הפאנצר סימן 3) החמושים בתותח 37 מילימטר, והרביעית תפעל כפלוגה מסייעת המצוידת בטנקי BW. עוד הוסכם בוועדה על מפרט סופי לטנק סיוע בינוני, והוצא מכרז לתעשייה הגרמנית.
לפי הגדרות אלו נדרש טנק אשר יהיה חמוש בתותח קצר קנה בקוטר 75 מ"מ המותאם לירי פגזים נפיצים לטווחים קצרים. משקל הטנק יהיה מוגבל ל-24 טון כדי לאפשר תנועה על גשרים סטנדרטים באירופה. לא נדרשה יכולת התמודדות מול שריון אויב. שלוש חברות ניגשו למכרז: קרופ (Krupp), ריינמטאל (Rheinmetall), ומאן (MAN). בשנים 1936-1935, לאחר סדרת ניסויים, נבחר הדגם של חברת קרופ, ה-(K)‏VK 2001. הטנק אושר לייצור במפעל של קרופ במגדבורג תחת השם הרשמי (Panzerkampfwagen IV (7.5 cm) (Vskfz.622.
פיתוח > תיאור

הצריח מורכב במרכז הטנק. צורתו צורת יהלום, ואגפיו משופעים שיפוע קל מאוד. משני אגפיו נמצאים פתחי כניסה ויציאה. כיפת המפקד בולטת מעל צדו השמאלי-אחורי של הצריח. גוף הטנק מוגבה במידה ניכרת מעל מערכת הזחלים. הוא רחב יותר במרכז, והולך וצר כלפי החזית ולאחור. בחלקו הקדמי של גג התובה, מתחת לתותח, ישנם שני פתחי כניסה-יציאה, לנהג ולמקלען חרטום. חלקו הקדמי של הגוף בנוי בצורת שתי מדרגות. המדרגה התחתונה נוטה בשיפוע קל לפנים. חזית המדרגה כמעט-ניצבת. המדרגה העליונה ניצבת. בצדה השמאלי של המדרגה העליונה פתח ראייה לנהג, ובצדה הימני מקלע החרטום. בדרך כלל מורכבות על המדרגה התחתונה או על שתי המדרגות חוליות רזרביות לזחלים.
כל חיבורי לוחות השריון בטנק רותכו. לוחות השריון היו מפלדת כרום מוליבדן מאיכות גבוהה שנוצקו בכבשן חשמלי. שתי מחיצות חילקו את חלל התובה לשלושה תאים: נהיגה, לחימה ומנוע. תא הנהיגה הקדמי הכיל את הממסרה וכמו כן מושבים לנהג ולקשר שתפקד גם כמקלען חרטום. מתחת לתא הלחימה שוכנו שלושה מכלי דלק. בצריח ישבו המפקד, התותחן והטען. בחלקו האחורי של הטנק שכן המנוע מתוצרת מייבאך. בגג תא המנוע היו פתחי הרדיאטור, המנוע והאוורור.
דגמים > הדגמים הראשונים: A עד E

ב-1937 יוצרו 35 טנקי פאנצר סימן 4 דגם A ‏(Panzer IV Ausführung A), סדרת הייצור הראשונה. משקל הטנק המוכן לקרב עמד על 17.3 טון, והוא הונע על ידי מנוע בנזין "HL 108 TR" של חברת מייבאך, 12 צילינדרים המפיק 250 כוחות סוס אשר שכן בירכתי מרכב הטנק. המנוע אפשר לטנק להשיג מהירות מרבית של 30 קמ"ש. הטנק נשא שלושה מכלי דלק פנימיים עם קיבולת כוללת של 453 ליטרים. צריכת הדלק עמדה על 318 ליטרים ל-100 קילומטרים על כביש ו-500 ליטרים ל-100 ק"מ בשטח, וטווח הפעולה נע בין 90 ל-140 קילומטרים בהתאם. מיגון הטנק נע בין 14.5 מ"מ בחזית, צד התובה ועורפה, ו-20 מ"מ בצריח. חימושו העיקרי של הפאנצר 4 A היה תותח 7.5 ס"מ KwK 37 (אנ') (ר"ת בגרמנית של Kampfwagenkanone - תותח (ב)רכב קרבי) L/24 קצר קנה, שיועד לירות פגזים נפיצים ועקב כך היה בעל מהירות לוע נמוכה של 325 מטרים לשנייה. עם תחמושת סטנדרטית, התותח יכול היה לחדור כ-41 מ"מ של פלדה במרחק של 100 מטרים ו-38 מ"מ מ-500 מטרים. תחמושת חדשה מסוג מטען חלול הייתה בעלת יכולת חדירה טובה יותר של 70 מ"מ, אך זאת לא הייתה זמינה ללחימה ב-1940. מקלע MG34 בקוטר 7.92 מ"מ הותקן במקביל לתותח הראשי, ומקלע נוסף הותקן בחזית התובה ושימש את הקַשָׁר.
דגם B שנכנס לייצור ב-1937 כלל מספר שיפורים, הבולט בהם הוא התקנתו של מנוע חזק יותר - המייבאך HL 120TR המפיק 300 כ"ס בקירוב, יחד עם תמסורת חדשה. עובי השריון בלוח התובה הקדמי הועלה ל-30 מ"מ, והמקלע בתובה הוסר והוחלף בחריץ ראייה. צריחון מפקד חדש הוצג. אף שתוספת השריון והציוד העלו מעט את משקלו של הפאנצר 4 B ל-17.7 טון, תוספת הכוח אפשרה לטנק להשיג מהירות מקסימלית של 39 קמ"ש. כ-42 יחידות מדגם B הושלמו, ואלו הוחלפו בפס הייצור על ידי דגם C. בדגם זה השריון בצריח עובה ל-30 מ"מ, וכתוצאה מכך משקל הטנק עלה ל-20 טון, כל זאת מבלי לפגוע בביצועי הטנק. לאחר יצור 40 הטנקים הראשונים מדגם C, החל משלדה מספר 80341 הוחלף המנוע בדגם משופר, ה-HL 120TRM (שיישאר המנוע הסטנדרטי לטנקי הפאנצר 4 עד סיומה של המלחמה). בסך הכול כ-134 יחידות מדגם C הושלמו עד אוגוסט 1939.
בספטמבר 1939 החל ייצורו של דגם D; שינויים בדגם זה כללו זחלים רחבים יותר, החזרתו של מקלע התובה מדגם MG34, ועיבוי שריון התובה בצדדים ובעורף ל-20 מ"מ. מגן התותח הפנימי בדגמים B, A ו-C נמצא פגיע לרסיסים וקליעים, וזה הוחלף במגן תותח חיצוני. כ-45 טנקים מדגם D יוצרו לפני הפלישה הגרמנית לפולין, ומספר כולל של 229 הושלמו עם סיומה של סדרת הייצור הרביעית במאי 1941.
סדרת הייצור חמישית, דגם E, הופיעה לראשונה בספטמבר 1940. בדגם זה עובי השריון בלוח הקדמי התחתון הועלה ל-50 מ"מ, בעוד לוחות שריון בעובי 30 ו-20 מ"מ נוספו לחלקה העליון של התובה ולצדדים בהתאמה. משקלו של הטנק עלה ל-21 טון. בנוסף, בדגם זה הוצג צריחון מפקד חדש. שינויים אלו הוכנסו גם בדגמי ייצור קודמים שהוחזרו למפעלים. כ-223 יחידות מדגם E יוצרו עד מאי 1941.
ייצור

בתחילה, הפאנצר 4 תוכנן להיכנס לייצור מוגבל, כשחברת קרופ היא היצרנית הבודדת שלו. עם תחילת מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939 היו בצבא הגרמני 211 טנקי פאנצר 4. עם תום המערכה בפולין הואץ קצב הייצור של הטנק מ-13 כלים בממוצע לחודש ב-1939 ל-20 במחצית הראשונה של 1940. ב-20 באוגוסט 1940 הורה היטלר לתת עדיפות לייצור הפאנצר 4 (וכך גם הפאנצר 3) על מנת לצייד את דיוויזיות השריון. שנה לאחר מכן עמד קצב היצור על 40 יחידות בחודש, ובסך הכול הושלמו 480 טנקים ב-1941 למרות דרישה לספק כ-2,160 יחידות מהטנק ל-36 דיוויזיות השריון הגרמניות המתוכננות.
באפריל 1941 הצטרפו שתי חברות נוספות לייצור הפאנצר 4 (בנוסף לחברת קרופ) - שטייר דיימלר פוך שמפעלה הוקם בזנקט ולנטיין שבאוסטריה ופומאג (גר') שמפעלה שכן בפלאואן שבסקסוניה. ב-1942 הושלמו 994 טנקים, מתוכם 571 בקרופ, 186 בשטייר דיימלר פוך ו-237 בפומאג. ב-9 במרץ 1943 הגיש גנרל-אוברסט היינץ גודריאן, המפקח הכללי על גייסות השריון, דיווח על מצבם ופיתוחם של כוחות השריון הגרמניים במטה של הפיהרר, בו הוא הצהיר כי ציודן של עוצבות השריון בשלב זה של המלחמה תלוי לחלוטין בטנקי הפאנצר 4, ובשל סיבה זו יש להמשיך בייצורו של הטנק גם ב-1944 במהירות מרבית, עד אשר הפאנצר סימן 5 'פנתר' יהיה זמין בכמויות גדולות. לפיכך, באפריל 1943 קיבלה התעשייה את ההוראות הנדרשות, על אף ניסיונות מתמשכים להסיט את ייצור הפאנצר 4 למשחיתי טנקים התואמים יותר את הלוחמה ההגנתית של השנים 1945-1943.
בדצמבר 1943 הוסב המפעל של קרופ לייצור תותח הסער שטורמגשיץ 4, וכך גם פומאג, שמאביב 1944 החלה לייצר את משחית הטנקים יאגדפנצר 4; כתוצאה הפכה שטייר דיימלר פוך ליצרנית הבלעדית של הפאנצר 4. ב-7 באוקטובר 1944, הפצצה אווירית כבדה שכוונה כנגד מפעלי הטנקים של גרמניה הסבה נזק כבד למפעל של שטייר דיימלר פוך. לבסוף, עם קריסתה של התעשייה הגרמנית, רק כ-55 טנקי פאנצר 4 הושלמו בחודש מרץ 1945, ומספר זהה באפריל. בסך הכול יוצרו למעלה מ-8,500 טנקי פאנצר 4.
טבלת ייצור הפאנצר 4 לפי דגמים:
| דגם | יצרן | תאריך | כמות שלדות שיוצרו | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| A | קרופ | אוקטובר 1937 - מרץ 1938 | 35 |  |
| B | קרופ | אפריל - ספטמבר 1938 | 42 |  |
| C | קרופ | ספטמבר 1938 - אוגוסט 1939 | 140 | 134 שלדות הושלמו כפאנצר 4 |
| D | קרופ | אוקטובר 1939 - מאי 1941 | 248 | 229 שלדות הושלמו כפאנצר 4 |
| E | קרופ | ספטמבר 1940 - אפריל 1941 | 223 |  |
| F1 | קרופ, פומאג, שטייר דיימלר פוך | אפריל 1941 - מרץ 1942 | 462 |  |
| F2 | קרופ, פומאג, שטייר דיימלר פוך | מרץ - יולי 1942 | 175 | 25 הוסבו מדגם F1 |
| G | קרופ, פומאג, שטייר דיימלר פוך | מאי 1942 - יוני 1943 | 1,750 | 1,687 שלדות הושלמו כפאנצר 4 |
| H | קרופ, פומאג, שטייר דיימלר פוך | אפריל 1943 - יולי 1944 | 3,935 | 3,774 שלדות הושלמו כפאנצר 4 |
| J | ‏שטייר דיימלר פוך | יוני 1944 - מרץ 1945 | 1,758 |  |
|  סה"כ | כל החברות | 1937 - 1945 | 8,768 |  |
שירות מבצעי > המערכה בפולין, צרפת ואפריקה (1939 - 1942)

בעת הפלישה הגרמנית לפולין ב-1 בספטמבר 1939, היו בצבא הגרמני 211 טנקי פאנצר סימן 4 שהיוו פחות מעשרה אחוז מכוח השריון הגרמני, כשעיקר העול בלחימה בפולין נפל על 1,445 טנקי פאנצר סימן 1 ו-1,223 פאנצר סימן 2. הם הופעלו הן במסגרת של פלוגות סיוע כבדות עצמאיות והן בדרג המחלקתי בשיתוף עם גדודי טנקים רגילים. במהלך הקרבות בפולין הושמדו כליל 19 טנקי פאנצר סימן 4, מרביתם מאש תותחי נ"ט ורובי נ"ט; כ-50 טנקים נדרשו לתיקונים מקיפים עקב נזק בקרב או תקלות מכניות. המערכה בפולין הוכיחה את נחיצותו הטקטית של פאנצר סימן 4 כטנק סיוע בקרב כוחות השריון הגרמנים, אשר סייע בהבקעת מערכי הנ"ט הפולניים, שהיוו סכנה גדולה יותר לטנקים הגרמנים, מאשר השריון הפולני.
המערכה על צרפת במאי-יוני 1940 הייתה המערכה הצבאית הראשונה בה נערכו קרבות שריון בשריון בקנה מידה גדול, ובה נעשה שימוש בדיוויזיות שריון על ידי שני הצדדים. מתוך 2,439 הטנקים שפרסה גרמניה לקראת המערכה על צרפת במאי 1940, 278 היו פאנצר סימן 4. בעוד תותח ה-75 מ"מ הקצר של הפאנצר סימן 4 הוכח כאפקטיבי נגד טנקי הרנו R-35 והH-39 הוצ'קיס הקלים, הוא לא הצליח לחדור את שריונם העבה של הטנק הצרפתי שאר B1 והטנק הבריטי מטילדה סימן 2. בזכות עדיפות טקטית ושימוש נרחב במכשירי קשר הצליחו הגרמנים להביס את הטנקים הצרפתים והבריטים. בנוסף, לצרפתים היו מעט דיוויזיות שריון, ומרבית הטנקים שלהם חולקו בין דיוויזיות החי"ר למשימות סיוע. בחודשיים של הלחימה בצרפת (מאי-יוני 1940) הושמדו כליל (כלומר ללא יכולת לתקנם בסדנאות השדה) 97 טנקי פאנצר סימן 4.
המערכה המשמעותית הבאה בה נטל פאנצר סימן 4 חלק הייתה בצפון אפריקה ב-1941 כחלק מקורפוס אפריקה, שם הייתה לו השפעה מועטה מאוד על הלחימה, לפחות עד אשר הגיעו דגמי F2 עם הקנה הארוך ב-1942. אלה (אשר נקראו על ידי החיילים כ'פאנצר סימן 4 SPEZIAL', כלומר מיוחד) השתתפו לראשונה במבצע ונציה (אנ') - מתקפת המנע של רומל כנגד הארמייה השמינית הבריטית בלוב במאי 1942. תותח ה-L/43 של הפאנצר סימן 4 F2 היה מסוגל לחדור את השריון החזיתי של כל הטנקים האמריקאים והבריטים בזירה ממרחק מרבי של 1,500 מטרים, ואף 2,000 מטרים כנגד טנקים קלים יותר. כ-37 טנקי F2 נוספים נשלחו לצפון אפריקה בין החודשים יולי-אוקטובר 1942, אולם מספר זה היה זעום לעומת 318 טנקי השרמן ו-426 מדגם לי/גרנט שעמדו לרשות הבריטים באוקטובר 1942.