stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזמן הירוק

ערך זה עוסק בשבועון. אם התכוונתם לתוכנית טלוויזיה, ראו .
| --- | --- |

 סוג:  שבועון
 תדירות:  שבועון
 סוגה:  עיתון הקיבוצים, אדמה, חברה וקהילה
 פורמט:  עיתון מודפס ואתר אינטרנט
 מו"ל:  כנס מדיה
 מייסד:  תנועת הקיבוץ הארצי ועיתון על המשמר
 בעלים:  כנס מדיה
 עורך ראשי:  יעקב לזר
 מנכ"ל:  פרמה זילברמן
 תאריכי הופעה:  מרץ 1979 – הווה (כ־45 שנים)
 שפה:  עברית
 תפוצה:  40000
 מדינה:  ישראל
 https://kenes-media.com/
 
הזמן הירוק הוא שבועון העוסק בעולם הקיבוצים ויוצא לאור על ידי חברת "כנס מדיה". בשנת 2020 נחתם הסכם בין התנועה הקיבוצית לבין חברת "כנס-מדיה" על כניסה לשותפות בשבועון "הזמן הירוק".
היסטוריה

השבועון החל דרכו במרץ 1979 בשם "הדף הירוק" כחלק המוקדש לנעשה בתנועה הקיבוצית בתוך העיתון היומי "על המשמר". הוא הופיע פעם בשבועיים, בדרך כלל בימי ד' בשבוע. לאחר מכן (אפריל 1982) הפך למוסף של על המשמר. עד לאיחודה עם התק"ם, שימש "הדף הירוק" כשבועון של תנועת הקיבוץ הארצי. "הדף הירוק" היה במשך רוב שנותיו הראשונות מוסף דו-שבועי ואחר כך שבועי של תנועת הקיבוץ הארצי שצורף לעל המשמר. לאחר ש"על המשמר" נסגר במרץ 1995, המשיך להופיע בהוצאת הקיבוץ הארצי וכעבור זמן מה החל לצאת לאור ברשת המקומונים של מעריב.
במהלך השנים היו כמה ניסיונות לאחד את הדף הירוק עם "עיתון הקיבוץ" (שהיה מזוהה עם התק"ם) שיוצא כיום בהוצאת ידיעות אחרונות. כבר בדצמבר 1989 הוקם צוות משותף לשתי התנועות הקיבוציות לבחינת העניין והוחלט על איחוד העיתונים. אולם עקב מערכת הבחירות ב-1992 שבה התמודדו העבודה ומפ"ם ברשימות נפרדות נזנחה ההחלטה. באמצע שנות ה-90 הפך העיתון לחלק מרשת מקומוני "מעריב". בשנת 2007, אחרי שתנועות הקיבוץ הארצי והתק"ם התאחדו ליצירת התנועה הקיבוצית, הוחלט בשנית לאחד את שני העיתונים. מתנגדי ההצעה הביעו חשש שעיתון אחד יהיה שופר של ההנהגה ויחשוש לבקר אותה בעוד שמצד שני טענו שיש לאחד כוחות כדי לזכות בהד ציבורי ותפוצה רחבה יותר ושעבודה עם ידיעות אחרונות עדיפה ממעריב שקטן ממנו. באפריל 2014 יצאה התנועה הקיבוצית כנגד המשך הפצתו של העיתון במקביל לידיעות הקיבוץ ובניגוד להחלטת התנועה הקיבוצית.
ב-2007 הופץ "הדף הירוק" ב-25 אלף עותקים, כ-20 אלף מהם חולקו חינם בקיבוצים וכחמשת אלפים נמכרו בתשלום למוסדות וגופים חיצוניים.
משנת 2019 מופץ העיתון ב-40 אלף עותקים על ידי חברת "כנס מדיה" לה הוא שייך.
במרץ 2011 רכשה אי די בי חברה לאחזקות, שהייתה אז בשליטת נוחי דנקנר את קבוצת מעריב, כולל השבועון הזמן הירוק תמורת 147 מיליון ש"ח. בתקופת שליטתה בעיתון, הזרימה קבוצת אי די בי על פי ההערכות מעל 300 מיליון שקלים כהשקעה, אך בספטמבר 2012, ללא חובות העסק וללא בית הדפוס, לשלמה בן צבי (שהחזיק בעיתון "מקור ראשון") תמורת 85 מיליון שקלים בלבד. במהלך המחצית השנייה של 2014 העביר בן צבי את השליטה במעריב לידי אלי עזור ואת אתר nrg לידי שלדון אדלסון. בידי משפחתו של בן צבי נותרה השליטה ב-11 השבועונים והירחונים אשר במקור היו שייכים לקבוצת מעריב. כתבי העת יוצאים לאור על ידי חברת "תכלת תקשורת" בניהולו של עקיבא גולדבלום, אחיו של בן-צבי, ובשליטתה של שרה ג'ו, אשתו. בשנת 2018 נקלעה חברת "תכלת תקשורת" לקשיים, ומכרה את השבועון לחברת "כנס מדיה" מקבוצת "כנס תערוכות".
עורכי העיתון

החל משנת 2006, ערכה את העיתון אורית פראג מקיבוץ דפנה. במרץ 2011 החליף אותה בתפקיד העורך יעקב לזר.
ראו גם

קו למושב
הערות שוליים

↑  יעקב לזר, אורית פראג, חילופי עורכים ב'זמן הירוק' - דברי פתיחה ודברי סיום, הזמן הירוק, 3 במרץ 2011
↑  אביבה לורי, אפקט דלומי, באתר הארץ, 10 ביולי 2002
↑  תהל פרוש, ולוולה נגד "הדף הירוק", באתר הארץ, 27 במאי 2008
↑  עופר נוימן, הזמן הירוק - תגובה רשמית של התנועה הקיבוצית (ארכיון)
↑  לי-אור אברבך, ‏דנקנר: "'מעריב' יהיה ציוני ופטריוטי; לא ישרת מטרות עסקיות או פוליטיות", באתר גלובס, 21 במרץ 2011
↑  נתי טוקר, דנקנר מוכר את "מעריב" לבן צבי ב-85 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 7 בספטמבר 2012
↑  דוד אברהם‏, מורשת בן צבי חיה ובועטת, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2014
↑  ניצן צבי כהן, ‏הזמן לשלם, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 באפריל 2018
↑  הזמן הירוק באתר כנס מדיה
↑  הזמן הירוק
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
הדרבי של ניו יורק (כדורסל)

דיאנג'לו ראסל (בלבן) מהנטס זורק מעל טים הארדוויי הבן מהניקס במשחק קדם עונה בברקליס סנטר, 2018
הדרבי של ניו יורק היא יריבות כדורסל ב-NBA בין הברוקלין נטס לניו יורק ניקס. שתי הקבוצות משחקות בבית האטלנטי שבאזור המזרחי. הניקס הוקמו ב-1946 כאחד מהמועדונים המקוריים של ה-NBA, והם משחקים את משחקי הבית שלהם במדיסון סקוור גארדן שבמידטאון מנהטן מאז 1968. הנטס הוקמו בשנת 1967 בליגת ה-ABA, שפורקה מאז, והצטרפו ל-NBA ב-1976. אולמם הביתי הוא הברקליס סנטר שבברוקלין מאז 2012, אך הם שיחקו באזור המטרופולין של ניו יורק כל שנות קיומם.
הנטס מובילים בסדרת כל הזמנים בין הקבוצות עם יתרון 112–110, אולם הניקס הם הקבוצה המצליחה יותר מבין הקבוצות בניו יורק, לאחר שזכו בשתי אליפויות ליגה ושמונה אליפויות אזוריות (בעוד שהנטס זכו רק בשתי אליפויות אזוריות).
הקבוצות

היריבות החלה בשנת 1976 כאשר הנטס הצטרפו ל-NBA כחלק מהמיזוג של ה-ABA וה-NBA. באותה תקופה, הקבוצה הייתה ידועה בשם ניו יורק נטס ושיחקה בנסאו קולוסיאום שבפרוורי לונג איילנד. הקבוצה שינתה את שמה לניו ג'רזי נטס בעונה שלאחר מכן, ושיחקה בניוארק. היריבות הפכה לדרבי עירוני כאשר הנטס עברו לברוקלין ב-2012.
כשהנטס שיחקו בניו ג'רזי כונתה היריבות בשמות כגון Turnpike Classic (קלאסיקת כביש האגרה), The Function at the Junction (הפונקציה בצומת) ו-The War Between the States (המלחמה בין המדינות).
לאחר המעבר של הנטס לברוקלין כונתה היריבות בשמות הקרב על ניו יורק (The Battle of New York) וקרב הרבעים (Battle of the Boroughs). שתי הקבוצות נפגשו בפלייאוף ה-NBA שלוש פעמים בתולדותיהן, כשהסדרה האחרונה הייתה בסיבוב הראשון ב-2004. הניקס ניצחו בשני המפגשים הראשונים, והנטס באחרון.
היסטוריה > 1966–1977

היריבות בין המועדונים החלה עם הקמת הנטס ב-1966 כחברה מייסדת בליגת ה-ABA בשם "ניו יורק אמריקנס".
עם העברתם ל-NBA מה-ABA עקב מיזוג הליגות ב-1976 נתבעו הניו יורק נטס על "פלישה" לטריטוריית הניקס בנסאו קולוסיאום, ונאלצו לשלם להם דמי פלישה של 4.8 מיליון דולר. קנס זה, יחד עם דמי ההרחבה של ה-NBA, הפכו את המשך העסקתו של כוכב העל ג'וליוס ארווינג לבלתי אפשרי מבחינה כלכלית עבור הנטס, שהיו אלופי ה-ABA ב-1976, והם נאלצו למכור אותו לפילדלפיה 76'. צעד זה הוביל את הקבוצה לתקופה של בינוניות שלקח לה שנים להתאושש ממנה.
כשהנטס החליטו לחזור למדינת ניו ג'רזי ב-1977 שוב ניסו הניקס להכשיל את המהלך ואיימו לחסום אותו בשל הפגיעה בזכויות הטריטוריאליות הבלעדיות שלהם בניו ג'רזי. הנטס הגיבו בתביעה נגד הניקס בטענה שמעשיהם מפרים את חוקי ההגבלים העסקיים. התביעה הוסדרה בין הקבוצות לאחר התערבות הליגה ומדינת ניו ג'רזי, והנטס הסכימו לשלם עוד 4 מיליון דולר לניקס עבור זכויות המעבר.
היסטוריה > 1977–2012

בין 1977 ל-2012 שיחקו הנטס במדינת ניו ג'רזי בתור ניו ג'רזי נטס. במהלך אותה תקופה נטתה התקשורת לסקר יותר את הניקס, ללא קשר להצלחת הקבוצה. במשחקים בין הקבוצות בניו ג'רזי האולם היה לרוב מחולק באופן שווה בין אוהדי שתי הקבוצות, בין השאר מפני ששתי הקבוצות הופרדו רק על ידי נהר ההדסון ושמחירי הכרטיסים בניו ג'רזי היו זולים יותר מאשר במדיסון סקוור גארדן.
השנים המוצלחות ביותר של הנטס בתקופה זו היו בתחילת שנות ה-80 ותחילת שנות ה-2000, בעוד שההצלחה הגדולה ביותר של הניקס התרחשה בעיקר מסוף שנות ה-80 עד סוף שנות ה-90. הקבוצות נפגשו בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-NBA ב-1983 וב-1994, כאשר הניקס ניצחו בקלות את הנטס בשני המקרים.
היריבות החלה להתחמם בתחילת שנות ה-2000, עם הטרייד של סטפון מרבורי שנשלח לפיניקס סאנס עבור ג'ייסון קיד ב-2001 שהפך את הנטס לקבוצה החזקה ביותר באזור המזרחי. עם החתמתו הבטיח קיד שהנטס לא ינגנו עוד כינור שני לניקס.
היריבות שוב עלתה מדרגה כשסטפון מרבורי, הרכז יליד ניו יורק שהועבר מהנטס בטרייד על קיד, הועבר לניקס ב-2004. למרבורי ולקיד הייתה יריבות משלהם, כאשר היה קונצנזוס שקיד הוא הרכז הטוב בליגה, אך מרבורי טען שהתואר מגיע לו. בינואר 2005 מצאו את עצמם שני הכוכבים בשני הצדדים של יריבות עזה, וקבוצותיהם רצו להוכיח את עליונותן באזור המטרופולין של ניו יורק. כמה משחקני הניקס הרחיקו לכת ואמרו שהם רצו להתמודד בפלייאוף מול ניו ג'רזי, שזכתה באליפות המזרח פעמיים ברציפות. רצונות הניקס אכן התממשו, והנטס הביסו את הניקס בסיבוב הראשון של פלייאוף 2004 בסוויפ 4–0. הסדרה כללה יריקה מתוקשרת מאוד בין טים תומאס מהניקס לקניון מרטין מהנטס.
היסטוריה > 2012–הווה

ב-2010 רכש מיכאיל פרוכורוב את הנטס והחל לתקוף את הניקס ובעליהם. הוא הצהיר שהוא רוצה "להפוך את אוהדי הניקס לאוהדי נטס", וכי הוא שמח שהנטס גרמו לניקס "לשלם יותר מדי" עבור כרמלו אנתוני (על ידי הגדלת ההצעות שלהם במרוץ לרכישתו מדנוור נאגטס).
שני הצדדים החלו לשווק באגרסיביות ברחבי מנהטן וברוקלין, ולעיתים קרובות מכריזים שהם "הקבוצה הבלעדית של הרובע" עם שלטי חוצות המציגים את כוכבי העל החדשים שנרכשו על ידי הניקס והנטס, כרמלו אנתוני ודרן ויליאמס (בהתאמה). אחד המהלכים הראשונים בתקופת בעלותו של פרוכורוב על הנטס ב-2010 היה רכישת שלט חוצות בגודל 571.5 על 251.5 סנטימטרים בו מופיעים הוא עצמו, הבעלים-השותף של הנטס ג'יי-זי והמילים "Blueprint for Greatness" ("תוכנית לתהילה") בצד של בניין ברחוב 34 והשדרה השמינית מול מדיסון סקוור גארדן, ביתם של הניקס. הניקס הגיבו לדחיפה השיווקית של הנטס בפרסומת בטלוויזיה שבה נכתב: "אתה יכול ללכת כמונו, אתה יכול לדבר כמונו, אבל לעולם לא תהיה כמונו". פרוכורוב הגיב: "אני חושב שהיינו רוצים יותר להיות כמו הלייקרס [שזכו אז ב-16 אליפויות, בניגוד לשתי האליפויות של הניקס]". נשיא רובע ברוקלין (אנ') מרטי מרקוביץ' כינה בלעג את הניקס "מנהטן ניקס" וטען שכל תושב ברוקלין שתומך בניקס מבצע "בגידה".
שיאו של ה"טראש טוק" בין שתי הקבוצות, כשפרוכורוב כינה את בעלי הניקס ג'יימס דולן "האיש הקטן ההוא", גרם לנציב ה-NBA דייוויד סטרן לארגן פגישה בין דולן ופרוכורוב כדי להפחית את המתיחות בין השניים.
המתיחות בין שתי המועדונים התלקחה מחדש ב-2019, כאשר הנטס החתימו את קיירי אירווינג וקווין דוראנט כשחקנים חופשיים, שני שחקנים מבוקשים מאוד על ידי הניקס.
השוואות

כלי תקשורת ציינו את הדמיון של היריבות הזו לאלו של קבוצות אחרות בעיר ניו יורק, כמו יריבות ה-MLB בין הניו יורק יאנקיז מהליגה האמריקאית לניו יורק מטס מהליגה הלאומית. הרבעים ברוקלין ומנהטן יוצגו בעבר גם ביריבות בין ברוקלין דודג'רס (כיום לוס אנג'לס דודג'רס) וניו יורק ג'איינטס (כיום סן פרנסיסקו ג'איינטס). יריבות ה-NHL בין ניו יורק איילנדרס לניו יורק ריינג'רס חלקה גם את היריבות בין הרבעים בין 2015 ל-2020, כשהאיילנדרס שיחקו בברקליס סנטר, אולמה הביתי של ברוקלין נטס. הדרבי של נהר ההדסון ב-MLS דומה לדרבי בכדורסל מבחינת היותו יריבות עירונית בניו יורק. עם זאת, ניו יורק סיטי משחקת בברונקס וניו יורק רד בולס משחקת בהריסון, ניו ג'רזי, לא בברוקלין או לונג איילנד.
ראו גם

הדרבי של לוס אנג'לס (כדורסל)
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הפילדלפיה 76'
היריבות בין הגולדן סטייט ווריורס לבין הקליבלנד קאבלירס
הערות שוליים

↑  לארי פיין (27 בנובמבר 2012). "NBA: Nets win first battle of New York in OT". שיקגו טריביון. נבדק ב-2024-01-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Battle Of The Boroughs IV: Can The Nets Even The Season Series?". The Gothamist. נבדק ב-2024-01-25.
↑  ג'ונתן מופי (31 באוקטובר 2012). "Nets, Knicks Ignite Crosstown Rivalry". הניו יורק טיימס. אורכב מ-המקור ב-29 בספטמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  סם גולדפר, ‏Nets, Seeking to Move to Jersey, Sue Knicks Over Effort to Block It, New York Times, 7 ביולי 1977
↑  סם גולדפר, ‏Nets Will Move To New Jersey; Cost: $4 Million, New York Times, 27 ביולי 1977
↑  אוהם יונגמינסוק (17 בדצמבר 2002). "Rivalry? It's History, Says The Nets' Kidd". ניו יורק דיילי ניוז. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mailbag: Ranking NBA's best point guards, ESPN, ‏23 בדצמבר 2002
↑  דייוויד קולדוול, ‏Marbury's Selection for Top Point Guard? Himself, New York Times, 1 בינואר 2005
↑  Nets Sweep Knicks Out of the Playoffs, basketball.realgm.com
↑  "Thomas: K-Mart's act is phony". ESPN. 22 באפריל 2004. נבדק ב-2024-01-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  כריס שרידאן, 'We will turn Knicks fans into Nets fans', ESPN, ‏19 במאי 2010
↑  Mikhail Prokhorov: Happy to Make Knicks Overpay for 'Melo, SLAM, ‏21 בפברואר 2011
↑  Knicks/Nets Billboard Rivalry Continues to Rage, SLAM, ‏26 באוקטובר 2010
↑  Nets' Huge Billboard Over MSG Gets Under Knicks' Skin, Gothamist, ‏6 בנובמבר 2017
↑  Knicks-Nets ad feud continues, ESPN, ‏30 בנובמבר 2011
↑  ראובן בלאו (26 בנובמבר 2012). "Brooklyn Borough President Marty Markowitz says locals committing 'treason' cheering for Knicks over Nets". ניו יורק דיילי ניוז. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  רויס יאנג (20 באוגוסט 2012). "Mikhail Prokhorov calls James Dolan 'that little man'". CBS Sports. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Report: League met with Knicks and Nets owners to tone down rivalry". CBS Sports. 27 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  הפרטים מאחורי הקלעים: דוראנט וקיירי התלבטו בין הנטס לניקס, קרי "הושפל", באתר וואלה, 1 ביולי 2019
↑  ג'ורג' וסי, ‏A Rivalry to Add to the City's Rich History, New York Times, 25 בנובמבר 2012
קורטני לי (במדי הנטס, באדום) שומר על טרייסי מקגריידי במהלך משחק במדיסון סקוור גארדן ב-2010.
הלילה הארוך

| --- | --- |

 בימוי:  ריץ' רגסדייל
 הופק בידי:  ואסילי ברנהרדט דמון הילין ראיין ר. ג'ונסון מרטין ספרוק
 תסריט:  רוברט שפ מארק יאנג
 שחקנים ראשיים:  סקאוט טיילור-קומפטון נולן ג'רארד פאנק ג'ף פאהי דבורה קארה אונגר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  ספרופלר פיקצ'רס אדירונדק מדיה גרופ אל רייד פרודקשנס הילין אנטרטיינמנט
 חברה מפיצה:  וול גו USA
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 בפברואר 2022
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה על-טבעי
 דף הסרט ב־IMDb
 
"הלילה הארוך" (באנגלית: The Long Night; מוכר כ-The Coven) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי. ביים אותו ריץ' רגסדייל, לפי תסריט שנכתב על ידי רוברט שפ ומארק יאנג ולפי הפקה שנעשתה על ידי ואסילי ברנהרדט, דמון הילין, ראיין ר. ג'ונסון ומרטין ספרוק. בסרט מככבים סקאוט טיילור-קומפטון, נולן ג'רארד פאנק, ג'ף פאהי ודבורה קארה אונגר.
את "הלילה הארוך" העלו לאקרנים ב-4 בפברואר 2022, לאחר שהוא צולם במשך מספר חודשים קודם לכן, בהפצת וול גו USA אנטרטיינמנט.
עלילה

הסרט מתחיל בגרייס (סקאוט טיילור-קומפטון), שמקבלת שיחת טלפון מאדם שמתקשר משיחה חסויה. בהמשך לכך, מגיח ג'ק (נולן ג'רארד פאנק) לסלון ומבהיל אותה. השניים מדברים וקובעים ללכת לביתו של האדם החסוי, כיוון שהוא הציע לעזור לגרייס לגלות מידע על משפחתה, שלטענתו "יעניין" אותה. בהמשך לכך, השניים נוסעים לביתו של האדם ומגלים שהוא אינו נוכח. ג'ק מנסה למצוא ויסקי במטבח של אותו האדם וגרייס מחליטה לצאת לריצה במהלכה היא חווה תרחישים מוזרים. באותה העת, חווה ג'ק תרחישים דומים גם כן.
לקרת סוף הסרט, נותר ג'ק לבדו, כשהוא מוקף בחברי הכת, הדוקרים אותו שוב ושוב. גרייס בורחת לתוך היער ולבסוף מגיעה לבקתה בה היא מוצאת את ג'ק כבול בשלשלאות. היא מנשקת אותו וכאשר היא מסתובבת, היא מבחינה בחברי הכת. המאסטרית (דבורה קארה אונגר), מסירה את המסכה שלה ומתוודה בפניה על כל אשר עברה. לבסוף, נרצחים כולם בזה אחר זה, עד שגרייס וג'ק נותרים היחידים. גרייס מתקרבת אליו, מנשקת אותו ולבסוף דוקרת אותו למוות ומותירה אותו להתבוסס בדמו.
בסוף הסרט, ניתן לראות את גרייס פוסעת לעבר העולם החיצון, כשבכוונתה לשחרר את הרוע שנכנס בה בעקבות הטקס שקיימה המאסטרית רגע לפני שמתה.
צוות השחקנים

סקאוט טיילור-קומפטון – גרייס
נולן ג'רארד פאנק – ג'ק
ג'ף פאהי – ויין
דבורה קארה אונגר – המאסטרית
אריקה סטסיולוויצ'וט – מאסטר (פלשבק)
סקוט דניאל – חבר בכת
וונדי אוטס – חברה בכת
קווין ראגסדייל – וייד
ג'סטין פייטסל – חבר בכת
בובי דייוויס – חבר בכת
ראס גלדן – חבר בכת
הערות שוליים

1 2  The Long Night (2022) | ScreenRant, screenrant.com
↑  The Coven, 2022-02-04, נבדק ב-2022-02-04
1 2 3 4 5 6  The Long Night, Well Go USA Entertainment (באנגלית)
המטבח הבלארוסי

חביתיות תפוחי אדמה
המטבח הבלארוסי (בבלארוסית: Беларуская кухня, Biełaruskaja Kuchnia) קרוב באופיו למטבחים של המדינות הקרובות גאוגרפית לבלארוס ובראשם המטבחים הסלאביים והבלטיים. המטבח הבלארוסי מתאפיין בשימוש נרחב בתפוחי אדמה הזמינים לאור האקלים הקר והיבש של בלארוס, כמו גם שימוש במגוון של דגנים ופטריות.
סלטים

מרכיבים נפוצים בסלט הבלארוסי כוללים שילובים של בשר מבושל או עוף, תפוחי אדמה, סלק, גזר, דג מלוח, גבינה החתוכה לקוביות, אפונת ים, תירס, שימורי דגים, "אצבעות סרטן", בצל ופטריות, המתובלים בנדיבות עם מיונז או שמן חמניות. סלט אופייני הוא "בייליה וז'ה", סלט (הקרוי על שמו של יער בשם זה), המשלב בשר עוף מבושל עם פטריות בצל מטוגן ומלפפון חמוץ מעורבב עם מיונז וביצים.
מוצרי חלב

מוצרי החלב העיקריים כוללים סוג של גבינה לבנה טרייה (בלארוסית: тварог, tvaroh) ושמנת חמוצה (בלארוסית: смятана, śmiatana), המשמשת בבישול וגם בתור קישוט. חמאה חמוצה ממחוז דסיזנה לשעבר יוצאה לאנגליה עד מלחמת העולם הראשונה.
הלילה השנים עשר (סרט, 1986)

| --- | --- |
 מבוסס על:  המחזה "הלילה השנים עשר" מאת שייקספיר
 בימוי:  ניל ארמפילד
 תסריט:  ניל ארמפילד 
 שחקנים ראשיים:  ג'יליאן ג'ונס איבר קאנטס פיטר קאמינס
 מוזיקה:  אלן ג'ון 
 מדינה:  אוסטרליה
 הקרנת בכורה:  1986
 משך הקרנה:  122 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הלילה השנים עשר (באנגלית: Twelfth Night) הוא סרט אוסטרלי משנת 1986 המבוסס על המחזה באותו שם מאת ויליאם שייקספיר, בבימויו של ניל ארמפילד, ובכיכובם של ג'יליאן ג'ונס, איבר קאנס ופיטר קאמינס.
צוות השחקנים

ג'יליאן ג'ונס – ויולה וסבסטיאן
איבר קאנטס – אורסינו
ג'קי פיליפס – הרוזנת אוליביה
פיטר קאמינס – מלווליו
קרי ווקר – פסטה
ג'פרי ראש – סר אנדרו אגיצ'יק
ג'ון ווד – סר טובי בלץ'
טרייסי הארווי – מריה
הפקה

ניל ארמפילד ביים הפקה בימתית של המחזה עבור להקת התיאטרון לייטהאוס בדרום אוסטרליה. חלק מהשחקנים שהשתתפו בהצגה גילמו שוב את תפקידיהם בסרט בהם ג'קי פיליפס, פיטר קאמינגס, ג'ון ווד וג'פרי ראש. שחקנים נוספים בסרט היו איבר קאנטס וטרייסי הארווי. הצילומים החלו ב-5 באוגוסט 1985 בתיאטרון באלמיין ביז'ו.
הערות שוליים

↑  David Stratton, The Avocado Plantation: Boom and Bust in the Australian Film Industry, Pan MacMillan, 1990 p194
↑  "Facts and Figures", Cinema Papers, September 1985 p46
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ה'תקי"א

ה'תקי"א (5,511) ובקיצור תקי"א – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-1 באוקטובר 1750, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 19 בספטמבר 1751.
המולד של תשרי חל ביום חמישי, 4 שעות ו-1034 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 1 במחזור העיבור ה-291. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 23 (סימנה כגיגא) במחזור השמש ה-197.
שנה זו היא שנת 1,682 לחורבן הבית, ושנת 2,062 לשטרות.
אירועים

פרוץ הפולמוס בין רבי יעקב עמדין (היעב"ץ) ורבי יהונתן אייבשיץ על שבתאותו של האחרון, בעקבות קמעות שכתב.
נולדו

רבי רפאל מבערשיד, תלמידו המפורסם של רבי פנחס מקוריץ
י"ט באדר – ג'יימס מדיסון, הנשיא הרביעי של ארצות הברית (נפטר ב-ה'תקצ"ו)
נפטרו

י"ב בניסן – רבי יהודה מילר, אב"ד דייץ (אנ') ומדינת קלן ומגדולי הפוסקים ביהדות גרמניה בדורו. (נולד בז' בכסלו ה'תכ"א)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הדרבי של צפון לונדון

ז'ילברטו סילבה (שמאל) ולדלי קינג (ימין) ששימשו בתפקיד הקפטנים של ארסנל וטוטנהאם (בהתאמה) בדרבי שנערך בווייט הארט ליין ב-21 באפריל 2007. המשחק הסתיים בתיקו 2 - 2
הדרבי של צפון לונדון (באנגלית: The North London derby) הוא שמו של דרבי הכדורגל הנערך בין שני מועדוני כדורגל מצפון לונדון – ארסנל (התותחנים) וטוטנהאם הוטספר (הספרס). המונח מתאר בדרך כלל רק את המשחקים בין שני המועדונים, אך לעיתים משמש גם לתיאור היריבות הכללית ביניהם.
היסטוריה

המשחק הראשון בין שני המועדונים היה משחק ידידות שנערך ב-19 בנובמבר 1887, כאשר המועדון ארסנל עדיין היה בפלאמסטיד (אז חלק ממחוז קנט וכיום חלק מלונדון רבתי) והיה ידוע בשם רויאל ארסנל. המשחק הסתיים רבע שעה לפני המועד החוקי "בעקבות החשיכה" כאשר שחקני טוטנהאם מובילים בתוצאה 2 - 1. משחק הליגה הראשון בין שני המועדונים נערך במסגרת הליגה הראשונה ב-4 בדצמבר 1909, והסתיים בניצחון 1 - 0 לטובת ארסנל.
היריבות העזה בין שני המועדונים החלה רק ב-1913, לאחר שהנהלת ארסנל העבירה את משחקי הבית ממאנור גראונד לאצטדיון ארסנל, השוכן במרחק של כשישה קילומטרים מאצטדיון ווייט הארט ליין ששימש את טוטנהאם; מהלך זה הפך את ארסנל למועדון שכן לטוטנהאם, וכתוצאה מכך נוצרה יריבות מקומית. שני המועדונים התמודדו לראשונה כמועדונים מצפון לונדון במשחק ידידות שנערך ב-22 באוגוסט 1914 בווייט הארט ליין; המשחק הסתיים בניצחון ארסנל בתוצאה 5 - 1‏, למרות שדווקא טוטנהאם היה אז בליגה הראשונה וארסנל בשנייה. שני המועדונים נפגשו באופן סדיר במסגרת ליגת לונדון הלא-רשמית שהתקיימה בזמן מלחמת העולם הראשונה.
היריבות התגברה ב-1919 כאשר הוחלט להרחיב את הליגה הראשונה בשתי קבוצות. הנהלת הליגה כינסה נציגים מטעם כל המועדונים כדי לבחור את המצטרפים החדשים. צ'לסי שסיימה במקום ה-19 הייתה אמורה לרדת לליגה השנייה, אך קיבלה את אחד המקומות. המקום השני היה אמור להינתן לטוטנהאם (מקום 20) או לבארנסלי שסיימה במקום ה-3 בליגה השנייה. אולם, ארסנל וארבעה מועדונים נוספים רצו גם כן לקבל את המקום, למרות המיקום ה-6 של ארסנל.
תוצאת ההצבעה הייתה 18 קולות לטובת ארסנל ושמונה לטובת טוטנהאם, כאשר עמדת ארסנל זוכה לתמיכתו של נשיא הליגה ויושב-ראש ליברפול ג'ון מק'קנה. לאחר מכן הושמעו טענות על כך שיושב-ראש ארסנל הנרי נוריס עמד מאחורי קנוניה על מנת להבטיח את הכנסת ארסנל לליגה, אך טענות אלה לא הוכחו. ההחלטה גרמה לזעם רב בקרב טוטנהאם והאוהדים, אם כי 11 שנים קודם לכן טוטנהאם היה למועדון שצורף לליגה למרות שסיים רק במקום השביעי בעונת 1907/1908 של הליגה הדרומית, על חשבון המועדון קווינס פארק ריינג'רס שביקש גם כן להתקבל לליגה ואף עזב את הליגה הדרומית לאור הציפייה להתקבל.
למרות זאת הצליחו שחקני טוטנהאם לחזור לליגה הראשונה לאחר הזכייה באליפות הליגה השנייה בעונת 1919/1920. הדרבי הרשמי הראשון לאחר המעבר של ארסנל לצפון לונדון ופרשת הצירוף לליגה נערך במסגרת הליגה הראשונה בוויט הארט ליין ב-15 בינואר 1921, והסתיים בניצחון של טוטנהאם. המשחקים הראשונים בין המועדונים התאפיינו במרירות. אחד המשחקים הידועים נערך בספטמבר 1922 והיה כה אלים עד שהתאחדות הכדורגל נאלצה לאיים על שני המועדונים במספר משחקים ללא קהל.
בין 1928 ל-1933 ובין 1935 ל-1950 לא נערכו משחקי דרבי כיוון שמועדון הכדורגל טוטנהאם שיחק בליגה השנייה, וכתוצאה מכך המתיחות בין שני המועדונים פחתה במקצת. מערכת היחסים בין ארסנל לטוטנהאם השתפרה במקצת לאחר מלחמת העולם השנייה, בעיקר כיוון שהנהלת טוטנהאם התירה לארסנל לשחק בווייט הארט ליין בעקבות החרמת אצטדיון הייבורי לצורכי המלחמה.
החל מ-1950 הייתה עונה אחת בלבד (1977/1978) שבה שני המועדונים לא שיחקו באותה ליגה; לאורך השנים היו מספר משחקי דרבי ידועים שתוצאתם הייתה חשובה במאבק על האליפות או הגביעים השונים. בדומה ליריבויות אחרות בתחום הספורט גם במקרה זה יש לעיתים שמחה לאיד ורגשות עזים בין מחנות האוהדים, ושחקנים העוברים בין שני המועדונים נתקלים בדרך כלל בתגובה צוננת על ידי אוהדיהם לשעבר.
סטטיסטיקות

בין 1909 ל-2 בדצמבר 2018 נערכו 172 משחקי דרבי בליגה, מתוכם 70 הסתיימו בניצחון של ארסנל ו-55 בניצחון של טוטנהאם. מספר השערים הגבוה ביותר בדרבי אחד הובקע בניצחון 5 - 4 של ארסנל בוויט הארט ליין ב-13 בנובמבר 2004. הפער הגדול ביותר היה 6 - 0 לטובת ארסנל ב-6 במרץ 1935, אם כי שני משחקים הסתיימו בניצחון של טוטנהאם בתוצאה 5 - 0 (25 בדצמבר 1911 ו-4 באפריל 1983).
הארי קיין הוא מלך השערים של טוטנהאם במשחקי הדרבי, עם 11 שערים. מלכי השערים של ארסנל הם עמנואל אדבאיור, איאן סנדרלנד ורובר פירס עם שמונה שערים לכל אחד. דייוויד אולירי מארסנל הוא השחקן שהשתתף יותר מכל אחד אחר במשחקי דרבי (35), ואילו גארי מבוט וסטיב פרימן חולקים את השיא של טוטנהאם עם 31 משחקי דרבי.
טרי דייסון הוא השחקן היחיד של טוטנהאם שהבקיע שלושער במשחק דרבי רשמי, ועשה זאת בניצחון 4 - 3 ב-26 באוגוסט 1961. שחקני ארסנל שעשו זאת הם טד דרייק (20 באוקטובר 1934) ואלן סנדרלנד (23 בדצמבר 1978).
סטטיסטיקות > סיכום התוצאות

נכון ל-15 בינואר 2023 (הספירה החלה ב-1909)
|  | משחקים | ניצחון של ארסנל | תיקו | ניצחון של טוטנהאם | שערים - ארסנל | שערים - טוטנהאם |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ליגה | 172 | 70 | 47 | 55 | 265 | 232 |
| גביע ה-FA‏ | 6 | 4 | 0 | 2 | 9 | 5 |
| גביע הליגה | 14 | 7 | 3 | 4 | 21 | 19 |
| מגן הצדקה | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| סך הכל | 193 | 81 | 51 | 61 | 295 | 256 |