stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוער הגבעות

קצין לצד נערי גבעות מהמאחז גבעת רונן, פברואר 2022
נוער הגבעות הוא כינוי לצעירים יהודים, דתיים לרוב, המתגוררים במאחזים או במבנים בודדים מאולתרים ביהודה ושומרון, מתוך אידאולוגיה של אקטיביזם ימני רדיקלי. בציבור הדתי-לאומי קיימת מחלוקת בדבר היחס הרצוי כלפי נוער הגבעות. חלק מנערי הגבעות מעורבים במקרי אלימות כלפי פלסטינים, 308 אירועים בשנת 2021, פיגועים של טרור יהודי לפי מערכת הביטחון הישראלית.
נערי גבעות בבית ספר יסודי במוערג'את, בקעת הירדן. ספטמבר 2024
"נערי הגבעות" מתאפיינים לרוב בגידול פאות רחבות וארוכות, ובכיפות סרוגות גדולות. רבים מהם רואים את עצמם כממשיכי דרכם של החלוצים ועוסקים ברעיית צאן או בעבודת אדמה. על פי הערכות משנת 2021 היו כ-400 נערי גבעות, שפרושים בכ־80 חוות וגבעות ברחבי יהודה ושומרון.
מקור השם

השם "נוער הגבעות" מתייחס לגבעות ביהודה ושומרון שאליהן התייחס אריאל שרון בהכרזה שנשא במרכז הליכוד ב-16 בנובמבר 1998: "רוצו ותפסו גבעות. תפסו גבעה ועוד גבעה. תפסו את ראש הגבעות. כל מי שנמצא שם צריך לזוז, צריך לרוץ, צריך לתפוס כמה שיותר גבעות, להרחיב את השטח. כל מה שנתפוס יהיה בידיים שלנו. כל מה שלא נתפוס יהיה בידיים שלהם." ההכרזה נועדה לסכל את שיחות השלום, ובמיוחד לחבל בהסכם ואי שנחתם באותה עת בין בנימין נתניהו לבין הרשות הפלסטינית.
מתנחלים צעירים רבים נענו להכרזתו של שרון והקימו מאחזים על הגבעות בשיטת "יצירת עובדות בשטח".
מאפיינים

המינוח "נוער הגבעות" מתייחס לקבוצות רבות של צעירים, חלקם בני נוער אך רובם בגיל 20 ומעלה, שחלקן שונות זו מזו במידה רבה.
חלק מהצעירים הם בני הדור השני בהתנחלויות הוותיקות שהולכים בדרכי הוריהם, כלומר מיישבים שטחים נוספים ביהודה ושומרון. אחרים הם צעירים דתיים, מהערים הגדולות. חלק מן הנערים משתייך למסגרות לימוד רשמיות, רשמיות למחצה או אלטרנטיביות, בתוך זרם החינוך הממלכתי דתי. לעיתים מסגרות אלו הן בעלות אופי שיקומי בלבד ולעיתים מיישמות גם תוכן חקלאי-התיישבותי.
נערי גבעות רבים קרובים לחסידות החדשה. פעמים רבות ההתיישבות שלהם במקומות נידחים נובעת גם מהרצון לחיות באופן טבעי תוך גידול ואכילת מזון אורגני, רעיית צאן וכדומה. הם רואים את עצמם כחלוצים וכממשיכי דרכם של היהודים מתקופת המקרא שהתגוררו בממלכת ישראל.
נוער הגבעות מורכב ממספר תתי-זרמים. לאחר ההתנתקות מגוש קטיף התאגדו רוב נוער הגבעות סביב תנועת "נוער למען ארץ ישראל". בהמשך הקבוצה התפלגה למספר זרמים: תנועת נחלה בראשות דניאלה וייס והרב משה לוינגר, ותנועת "גרעיני הערים העבריות" בראשות מאיר ברטלר. עם השנים חדלה הפעילות של שתי התנועות בבניית הגבעות, ותנועת נחלה הסבה את פעילותה בעיקר לארגוני מחאה ציבוריים. במקביל, התחברו נערי הגבעות לתנועות אחרות, כגון תנועת אר"י ישאג בראשות הרב אברהם סגרון ותנועת דרך חיים בראשות הרב יצחק גינזבורג.
רבים מהם אימצו לעצמם מראה הכולל כיפות צמר גדולות, לבישת הציצית מעל הבגד ופאות עבותות ומסולסלות (גוזמבות).
בדיון של ועדת החינוך של הכנסת בשנת 2016 טען נציג משרד החינוך כי רוב נערי הגבעות הם נוער בסיכון, אשר האידאולוגיה היא בשבילם כיסוי וטריגר להוצאת כעסים. לפי ד"ר סער הראל, מנהל אגף חינוך ונוער במשרד החינוך, נערי הגבעות מגיעים מכל הארץ ולא רק מיהודה ושומרון, רובם מהחינוך הממלכתי-דתי, כ-20% מהחינוך החרדי ומיעוטם מהחינוך הממלכתי.
מחקר משנת 2018 מחלק את נוער הגבעות לשתי קבוצות עיקריות: "אידיאליסטים", שהגיעו עם השקפה אידאולוגית מוצקה, כהגשמה של האידיאלים שעליהם חונכו, ובדרך כלל מקיימים קשרים טובים יותר עם הוריהם; ו"אינדיבידואליסטים", שהתגלגלו לגבעות מסיבות אישיות. בקרב הסוג השני יש מי שבעקבות החיים בגבעה מצאו משמעות והתקדמו בגיבוש זהותם, ויש מי שנמצאים במשבר אישי ולא מצאו את מקומם גם בגבעה.
אידאולוגיה

מצוות יישוב ארץ ישראל ובמיוחד באזורי יהודה ושומרון, כדי לקבוע עובדות בשטח, היא מרכיב חשוב באידאולוגיה של נוער הגבעות. רבים מהם רואים ביישוב ארץ ישראל ובהקמת מאחזים חדשים יסוד מרכזי בקיום רצונו של האל ובהחשת הגאולה.
רבים מהצעירים הקרויים "נוער הגבעות" מתגוררים בבקתות עץ או אוהלים. אצל חלקם הדבר נובע מתפיסה של נוחות, חזרה לפשטות ומהירות בנייה. במקרים אחרים הדבר נובע מחוסר אמצעים לאחר שכוחות הביטחון הורסים את המבנים שבהם הם גרים. מסיבה זו הם גרים לעיתים גם ללא קורת גג.
רבים מהם מחזיקים בעמדות ימין רדיקלי ושואפים להקים מחדש את מלכות ישראל על פי התורה. חלקם מעורבים בהתנגדות אקטיבית לפינויי מאחזים ביהודה ושומרון ורבים מבני הדור הקודם אף השתתפו בפעולות המחאה כנגד תוכנית ההתנתקות.
לקראת ראש השנה תשפ"א, פרסם העיתונאי שחר גליק רשימה שהופצה לדבריו בקרב אנשי נוער הגבעות, שבה מופיע סיכום של פעולות תג מחיר שבוצעו לכאורה על ידיהם במהלך שנת ה'תש"פ, בהן הצתת עשרות כלי רכב, פגיעה באלפי עצים, תקיפת ערבים וכדומה. גליק הדגיש שמדובר ב"הודעת גאווה" לא רשמית ושהמשטרה סירבה לספק נתונים על אמיתות המספרים.
מעורבות בפלילים של נערי גבעות > תוכנית שיקום

ב-2020 הוקמה תחת הגדוד גדוד לביאי הבקעה (גדוד 47) של חטיבת הבקעה יחידת גששים בשם "יחידת סְפָר המדבר" המורכבת בעיקר מ"נערי גבעות" לשעבר במטרה לשקמם. היחידה מורכבת מחיילים המתגוררים בחוות ומאחזים בצפון מדבר יהודה ובקעת הירדן, שנמצאו לא מתאימים לשרת במסגרות לוחמות רגילות. עם זאת, דווחו מקרים רבים של אלימות, ההתעללות קשה וביזה מצד חיילי היחידה כלפי תושבים פלסטינים. בדצמבר 2023 הוחלט להפסיק את הפעילות המבצעית של היחידה לאחר ששמה של היחידה עלה לכותרות, בין היתר בשל הריגת יובל קסטלמן על ידי אביעד פריג'ה, ששירת ביחידה בשירותו הסדיר. גרעין של יוצאי היחידה היה בסיס להקמת יחידה חדשה עם אופי פעילות דומה ברמת הגולן - פלס"ר הגולן.
באוגוסט 2023 מינתה החטיבה היהודית בשב"כ פרויקטור ייעודי שיגייס ראשי מועצות ורבנים שיש להם השפעה על נוער הגבעות, במטרה להרחיק צעירים ממעשים אלימים נגד פלסטינים.
עיצומים בינלאומיים

במאי 2024 הטילה בריטניה עיצומים על נוער הגבעות בשל הקמת מאחזים בלתי חוקיים בגדה המערבית מתוך מטרה לגירוש פלסטינים מהשטחים
באוקטובר 2024 הטיל משרד האוצר האמריקני עיצומים על נוער הגבעות שכוללים הקפאת נכסים ואיסור על בנקים להעביר כספים למי שקשור בנוער הגבעות. בהודעה מוגדר נוער הגבעות כקבוצה של מתנחלים קיצוניים המעורבים בפעולות תג מחיר, מעשי הרג, תקיפה, הצתה והפחדה. כדוגמאות מייצגות מציינת ההודעה את ההתקפה על אל-מוע'ייר באפריל 2024 בה הרגו נערי הגבעות תושב, הציתו בתים ועסקו בביזה וכן התקפה על תורמוס עיא ביוני 2023 בה השתתפו מאות נערי גבעות ובמהלכה הוצתו שדות, מכוניות ובתים ונרצח תושב אחד ושני נפצע.
ראו גם

פרשת מותו של אהוביה סנדק
טרור יהודי בישראל
יחסי לאוס–תאילנד

| יחסי לאוס–תאילנד |
| --- | --- |
לאוס: תאילנד


לאוס: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
236,800: 513,120
אוכלוסייה
7,830,459: 71,639,646
תמ"ג (במיליוני דולרים)
15,843: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,023: 7,188

יחסי לאוס–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין לאוס לבין תאילנד, שניהלו קשרים הדדיים מאז תקופת ממלכות לאן קסאן וממלכת איוטהאיה במאה ה-15. שתי המדינות חולקות גבול משותף ויש ביניהן קווי דמיון לשוניים ותרבותיים. האזור הצפוני-מזרחי של תאילנד, איסאן, הוא בעל קשר לשוני חזק ללאוס תושבי איסאן, שליש מהאוכלוסייה התאילנדית, מדברת בשפת איסאן, ניב לאי. היחסים הדיפלומטיים התמקדו בנהר המקונג, במטרה להפוך אותו ל"נהר של שלום וידידות אמיתיים", כפי שנאמר במפורש בהצהרות של שני ראשי הממשלה של שני הצדדים בשנת 1976.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נוסדו ב-1950, ושיתופי פעולה בין המדינות נוצרו לאחר תום המלחמה הקרה.
היסטוריה > שנות ה-80

בשנת 1980 הביא אירוע  ירי חי בין סירות סיור, סגרה תאילנד את גבולה עם לאוס. סכסוכי גבול משמעותיים יותר ועימותים צבאיים בין המדינות התרחשו בשנת 1984 ו-1987 בפרובינציית סיינבולי. סכסוכים אלו מקורם בתביעות על משאבי היערות על בסיס מפות מימי ראשית הפרוטקטורט הצרפתי.
בשנת 1988 פתח ראש ממשלת תאילנד, צ'אטיצ'אי צ'ונבהאן, את שוק אינדו-סין, בצעד שהוביל לגל של מחוות רצון טוב ומיזמים עסקיים בין לאוס לתאילנד.
שתי סוגיות פוליטיות בין לאוס לתאילנד עיכבו את ההתקרבות ביניהן במהלך שנות השמונים. אחד מהם היה זרם של מהגרים ופליטים מלאוס, שתאילנד ראתה כקבוצות מיעוט בלתי רצויות וסירבו לקבל אותם כמהגרים. סוגיה קשורה נבעה מהימצאותן של קבוצות התנגדות שהשתמשו במחנות מהגרים כבסיסים. אחת מהן היוותה כמחצית מאלו המתגוררים במחנות והסיכוי שיגרשו אותם היה קטן יותר, בין השאר בגלל חשש לפיגועים ותקווה לאוטונומיה לאומית. תאילנד הודיעה רשמית על עמדתה ביולי 1992.
האיום בשיבת הכוחות הווייטנאמים יצר הרתעה בפני הצבא התאילנדי, שהעדיף לשמור על לאוס כמדינת חיץ ולא להתמודד עם גבול ישיר עם וייטנאם.
בדצמבר 2009 פינו חיילים תאילנדים יותר מ-4,000 מבקשי מקלט וגירשו אותם ללאוס. פעולה זו ספגה ביקורת מצד ארגון Human Rights Watch ומחלקת המדינה האמריקאית.
סיוע חיצוני

באוקטובר 2011 ממשלת לאוס העבירה לתאילנד 1.5 מיליון באט כמחוות הזדהות עם קורבנות ההצפות בתאילנד.
בשנת 2012 ממשלת תאילנד הסכימה להעניק הלוואות ללאוס לפרויקטים בתחום התשתיות.
טבלת גידוד

טבלות גידוד בראש הנקרה
טבלת גידוד באזור ראש הנקרה לא הרחק מחוף אכזיב
טבלת גידוד היא משטח סלעי, באזור הכרית שגלי הים כרסמו בו עד לגובה פני הים הממוצע. טבלאות שטוחות אלה נוצרו בתהליך גידוד, ובו נשחק הסלע על ידי תהליכים פיזיקליים שונים, הכוללים בליה פיזית, על ידי פירורי סלעים קשים המוסעים על ידי גלי ים, והמסה כימית בזמן השפל.
במקומות אחדים הגידוד נעצר בגובה פני הים בזכות הגנתם של חלזונות קבועי מקום הגרים בצברים. קונכייתם הדבוקה לסלע קשה ממנו ולכן עוצרת את הכרסום, כך שמהסלע נותרה טבלה שטוחה.
קו חוף שעוצב משמעותית על ידי גידוד קרוי "חוף מגודד". "חוף מגודד" הוא תופעה נדירה בעולם, אך בארץ, לאורך חופי הים התיכון של הכרמל והגליל יש טבלאות גידוד רבות.
טבלאות הגידוד עשירות במערכות צומח ימיות, אצות, רכיכות, סרטנים ודגים. בין מיני הדגים זוהה דקר הסלעים, מין טורף אופייני לחוף הסלעי. על פני טבלאות הגידוד ישנה פעילות רבה של עופות ים.
טבלאות גידוד בישראל

בעבר הניחו שטבלאות הגידוד בחופי ישראל הן תוצאה של תהליך בלייה בו גלים שהתנפצו אל בסיס המצוק העשוי סלע כורכר הביאו לשחיקתו ובסופו תהליך להתמוטטותו ול"נסיגה" של קו המצוק. העובדה שטבלאות סלע מצויות בצד מזרח בו עוצמת מפץ הגלים נמוכה, והחוזק המכני הגבוה יחסית של סלעי הכורכר, מעידים שעיצוב החוף הסלעי מושפע ברובו מתהליכי בלייה מכניים פיזיקליים בהשפעת גידול גבישי מלח. הערכת קצב הבליה שנעשתה במתקנים שנחצבו בתקופות שונות נמצא שקצב היווצרות הצנירים עומד על כ־10 ס"מ לאלף שנים. קצב זה אינו מספק על מנת להסביר את התפתחות טבלאות הסלע המגיעות לעשרות מטרים. חתכים טופוגרפיים בטבלאות הסלע מראים שקיימים לרוחבן הבדלי גובה, מעין מדרגות שגובהן מגיע ל-10 ס"מ. במקומות אחרים נראים סימני חציבה ברורים. המסקנה היא, שהטבלאות עשויות להיות תוצר של חציבות סלעי הכורכר ששימשו לצורך בניה של אתרים לאורך מישור החוף. הקדמונים חצבו את הסלעים עד למפלס פני הים, העמיסו אותם קרוב לוודאי על סירות או רפסודות, והובילו אותם לאתרי בניה.
לאחר שהסתיימה החציבה, ונותרה טבלת סלע, מתפתחת במקום אוכלוסייה מגוונת של אצות ובעלי חיים. זמן קצר לאחר שנוצרת הטבלה מתפתחת מושבה של צינורן בונה (Dendropoma petraeum) ממשפחת הוורמטידים. הצינורנים יוצרים כרכוב בחזית הפונה לים. כתוצאה מכך, נוצרת על פני משטח הטבלה מעין בריכה המכוסה במים. כיסוי זה קיים גם בים שקט וגם בשעת שפל. ניתן לשער ששמירת הטבלה במצב של הצפה מדכאת אפשרות בלייה כתוצאה מהתייבשות וגידול גבישי מלח.
הכוונה בישראל היא להכריז על טבלאות הגידוד אל מול חופי הים התיכון כשמורות טבע ימיות.
נמר ערפילי מצוי

| נמר ערפילי מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: נמר ערפילי
מין:: נמר ערפילי מצוי
שם מדעי
 Neofelis nebulosa ‏גריפית', 1821
תחום תפוצה


נמר ערפילי מצוי או נמרון (שם מדעי: Neofelis nebulosa) הוא מין בסוג נמר ערפילי. הוא חתול בגודל בינוני החי בדרום סין, מזרח הרי ההימלאיה ורוב דרום-מזרח אסיה.
בשל מראהו ומבנה גופו, היווה הנמר הערפילי המצוי חידה למדענים במשך תקופה עד שסווג בבירור. השם המדעי בא מהשילוב של המילים Neo, משמע "חדש", ו–Felis, "חתול קטן". המשמעות היא "סוג חדש של חתול קטן".
תיאור

ניביו של הנמר הערפילי ארוכים וכוח נשיכתו ביחס לגודל גופו הוא הגדול ביותר בכל משפחת החתוליים' יחד עם היגואר. אורכו 60–110 ס"מ ומשקלו בין 15 ל-23 קילוגרם. על פרוותו טבועות אליפסות בצבע שזוף עד חום בהיר שצורתן דומה לעננים, ומכאן שמו.
מיון

לנמר הערפילי המצוי שלושה תת-מינים:
נמר ערפילי הודו-סין (N. n. nebulosa)
נמר ערפילי נפאלי (N. n. macrosceloides)
נמר ערפילי טאיוואני (N. n. brachyura) - נכחד
הערות שוליים

↑  נמר ערפילי מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  מחקר השוואתי-כוח נשיכה, באתר גלובס
| חתוליים |
| --- | --- | --- |
| חתולים קטנים | חתולים קטנים |  |
| חתול | חתול חולות • חתול ביצות • חתול שחור-רגל • חתול מדבר סיני • חתול בר (חתול הבית) |   |
| חתול פאלאס (סוג ומין יחיד) | חתול פאלאס |   |
| חתול זהוב | חתול זהוב אסייתי • חתול זהוב בורנאי |   |
| חתול נמרי | חתול נמרי בנגלי • חתול דגים נמרי • חתול נמרי שטוח-ראש • חתול נמרי כהה • חתול נמרי סונדי |   |
| שונר | שונר צפוני • שונר קנדי • שונר איברי • שונר מצוי |   |
| קרקל | קרקל • חתול זהוב אפריקני |   |
| סרוואל (סוג ומין יחיד) | סרוואל |   |
| נמרון | אוצלוט • מרגיי • נמרון מנוקד • חתול קולוקולו • נמרון הפנטנל • נמרון הפמפס • נמרון ג'ופרי • חתול קודקוד • נמרון האנדים • נמרון דרומי |   |
| פומה | פומת ההרים • יגוארונדי |   |
| חתול שיש (סוג ומין יחיד) | חתול שיש |   |
| חתולים גדולים | חתולים גדולים |   |
| נמר ערפילי | נמר ערפילי מצוי • נמר ערפילי בורנאי |  |
| ברדלס (סוג ומין יחיד) | ברדלס |  |
| פנתר | אריה • טיגריס • נמר • יגואר • נמר השלג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283918405171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חמציציים

| חמציציים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי הפרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: חמציצאים
משפחה:: חמציציים
שם מדעי
 Oxalidaceae ‏בראון, 1818
החמציציים (שם מדעי: .Oxalidaceae R.Br) היא משפחת צמחים עשבוניים חד-שנתיים ורב-שנתיים, ולעיתים רחוקות בני-שיח, שיחים, מטפסים ועצים (מינים מהסוג Averrboa) בעלי מוהל חמוץ מסדרת החמציצאים. המשפחה מונה 5 סוגים ו-667 מינים, רובם, 566 מינים, משויכים לסוג המגוון ביותר במשפחה - הסוג חמציץ (.Oxalis L) ולסוג הקטן יותר (81 מינים) - בְּיוּפִיטוֹן (Biophytum). הנציגים היחידים של משפחה זו בישראל הם חמציץ נטוי וחמציץ קטן, שניהם מינים גרים ופולשים הגדלים בבתי גידול מופרעים ומופרים בעיקר בקרבת האדם, אך גם בבתי גידול טבעיים. הראשון, מוצאו מדרום אפריקה, הפך למין פולש נפוץ ברחבי העולם, כולל בישראל, והשני מוצאו מהמזרח הרחוק. בישראל מיני חמציץ אחדים שמשמשים לגינון ונוי, למשל חמציץ משולש (Oxalis triangularis) מאמריקה הדרומית וחמציץ סגול (Oxalis violaceae) מאמריקה הצפונית.
מיני בְּיוּפִיטוֹן (Biophytum) השייכים למשפחת החמציציים בעלי עלים מנוצים שרגישים מאוד למגע מגיבים עליו בתנועת סגירה.
קרמבולה זהובה (Averrhoa carambola) הוא עץ פרי רחב-עלים נשיר מותנה בעל פרי בצורת כוכב, שנמכר בישראל. אף הוא ממשפחת החמציציים. בסוג Averrhoa ישנם 5 מינים שמוצאם מווייטנאם עד גינאה החדשה.
"קרמבולה זהובה (Averrhoa carambola) הוא עץ פרי רחב-עלים נשיר מותנה בעל פרי בצורת כוכב, שנמכר בישראל. אף הוא ממשפחת החמציציים. בסוג Averrhoa ישנם 5 מינים שמוצאם מווייטנאם עד גינאה החדשה.
המשפחה קרויה על שם הסוג נפוץ חמציץ והתפתחה לפני 50 מיליון שנה בתקופת האאוקן.
מאפיינים

העלים ערוכים בשושנת או פזורים לסירוגין על הגבעול או בקצה הגבעול.
הלוואים קטנים או חסרים (בישראל), והפטוטרת קיימת.
העלים מורכבים, מנוצים או מאוצבעים או תלתניים. העלעלים תמימים יושבים ללא פטוטרית, דמויי לב הפוך או מפורצים בקודקודם ודמויי יתד בבסיסם. במינים אחדים העלים מתקפלים לעת ערב ונפרשים בשעות האור.
התפרחות חיקיות או אמיריות, מסוג מְסֻיֶּמֶת אשכול או שהפרחים יחידים.
הפרחים נכונים, בעלי עטיף כפול, דו-מיניים, בעלי שחלה עילית. בעלי 5 איברים בכל דּוּר. עלי הגביע עלי הכותרת והאבקנים מאוחים מתחת לשחלה כל אחד לחוד ועולים ישר ממצעית הפרח (ת).
עלי גביע 5, מפורדים, לפעמים מאוחים בבסיסם ומשתיירים.
עלי כותרת 5 מפורדים, לפעמים מאוחים בבסיסם ואפשר לתלוש ממנה עלה עלה בנפרד, בלי לגרור אחריו את האחרים. צבעם צהוב או צהוב-כתום. עלי הכותרת שזורים בפקעית ובפרח פתוח הם נסגרים בשעות החשיכה ונפרשים בשעות האור.
האבקנים 10 (פי 2 מעלי הכותרת), ערוכים בשני דורים. הזירים מפורדים או מאוחים בקרבת בסיסם. המאבקים בני 2 לשכות, נפתחות באמצעות סדקי אורך כלפי פנים הפרח.
לעיתים מצוי צופן בבסיס האבקנים. במצעית הפרחים אין טבעת בולטת והיא לא מפרישה צוף מתחת או סביב לשחלה.
השחלה עילית בעלת 5 עלי שחלה מאוחים, 5 מגורות שבכל אחת מהן 1 או הרבה ביציות, השליה זוויתית. הביצית הפוכה, אַנְאַטְרוֹפִּית (anatropous) - כלומר, הקודקוד של גוף הביצית מופנה אחורה בכיוון לבסיס העוקץ שלו. עמודי השחלה 5, חופשיים על פי רוב.
הפרי הלקט מצולע (בישראל) יבש נפתח בסדקי אורך (בקשוות) או לעיתים רחוקות בשרני ודמוי ענבה.
הזרעים קטנים ורבים, 1 עד 10 בכל מגורה, בעלי אנדוספרם רב ובשרני ובעלי תוספת אלסטית לבנה (אריל) המסייעת לזריקת הזרעים למרחק בעת ההבשלה. תוספת זו נאספת על ידי נמלים המסייעות בכך להפצת הזרעים.
תמונות

חמציץ נטוי על חומת אבן
הערות שוליים

↑  .Oxalidaceae R.Br, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Oxalidaceae R.Br, WFO: World Flora Online. Published on the Internet
↑  Averrhoa carambola L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2 3 4 5 6  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 272
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 380-381
1 2 3 4  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 217-218
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532279905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרמבולה
חמציץ משולש בעציץ בירושלים
עלים ובצלצול של חמציץ משולש
היסטוריה של אסיה

שילוב תמונות לוויין של יבשת אסיה
את ההיסטוריה של אסיה ניתן לראות כהיסטוריה קולקטיבית של מספר אזורי חוף היקפיים, מזרח אסיה, דרום אסיה והמזרח התיכון המקושרים ביניהם על ידי הערבה האירו-אסייתית.
פרהיסטוריה

הפרהיסטוריה של אסיה עתיקה יותר מכל יבשת אחרת פרט לאפריקה. בני אדם יישבו לראשונה את אסיה בתקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני כ-1.8 מיליון שנה, כאשר נדדו אליה מאפריקה בני-אדם קדמונים מן המינים הומו ארקטוס והומו גאורגיקוס, שהיו ציידים-לקטים והותירו אחריהם כלי אבן מן התרבות האולדובאית והתרבות האשלית. בין האתרים הארכאולוגיים הידועים מתקופה זאת: דמניסי בגאורגיה, עובידיה וגשר בנות יעקב בישראל, וסנגיראן באינדונזיה. במהלך התקופה הפלאוליתית התפתחו באסיה, ככל הנראה, מיני אדם אנדמיים, האדם הדניסובי הידוע רק ממרכז אסיה והומו פלורסיינסיס באינדונזיה. אוכלוסיות האדם הניאנדרטלי והאדם המודרני יישבו את מערב אסיה בערך החל מ-100 אלף שנים לפני זמננו, מאירופה ואפריקה בהתאמה. במקביל, טיפוסי אדם אחרים, שאינם ידועים במידה מספקת במחקר, יישבו את מזרח אסיה. אוכלוסיות האדם המודרני התפשטו במערב ודרום אסיה עוד בתקופה הפלאוליתית התיכונה וביתר שאת במהלך התקופה הפלאוליתית העליונה. דרום-מזרח אסיה שימשה כקרש קפיצה ליישוב אוסטרליה לפני יותר מ-40,000 שנה, וקבוצות בצפון-מזרח היבשת יישבו לראשונה את אמריקה לפני כ-15,000 שנה.
אסיה היא היבשת בה התרחשה לראשונה המהפכה הנאוליתית של המעבר לחקלאות, באזורי הסהר הפורה, החל מכ-11,500 שנה לפני זמננו, וכאלפיים שנה לאחר מכן גם בעמקי הנהרות בסין. אורח החיים החדש, שהתבסס על ביות צמחים ובעלי חיים, התפשט מאסיה לאירופה ולאפריקה בתהליך ממושך.
בערך בשנת 3,000 לפנה"ס, גילו בני האדם דרך להפיק ארד (ברונזה - סגסוגת של נחושת ובדיל). בני האדם בדרום מערב אסיה בערך בשנת 1200 לפנה"ס, למדו כיצד להכין כלי ברזל.
העת העתיקה (3500 לפנה"ס עד 476 לספירה) > תיאור גאוגרפי-היסטורי

החופים ההיקפיים של היבשת היו בית לכמה מהתרבויות העתיקות ביותר הידועות למדע, כאשר בכל אחד מהאזורים הללו התפתחו ציוויליזציות לאורך עמקי נהרות פוריים. הציוויליזציות במסופוטמיה, נהר האינדוס, וסין חלקו קווי דמיון רבים וסביר להניח שהן החליפו ביניהן מידע (כגון ידע מתמטי) וטכנולוגיות (גלגל). המצאה אחרת, הכתב, התפתחה ככל הנקרא באופן בלעדי באזור זה. ערים, מדינות ואז אימפריות התפתחו בעקבות האירועים השונים שקרו באזור זה.
אזור הערבה היה מיושב במשך שנים רבות על ידי נוודים, ומהערבות המרכזיות הם יכלו להגיע לכל מקום ביבשת. התפשטות האוכלוסייה הקדומה ביותר מאזור הערבה הידועה לחוקרים היא זו של תושבי הערבה ההודו-אירופאית, שהפיצו את שפתם למזרח התיכון, הודו, ולאזורים הטוקאריים שעל גבול סין. החלק הצפוני של היבשת, המכסה את סיביר, היה בלתי נגיש עבור הנוודים בגלל היערות הצפופים והטונדרה. אזורים אלה היו דלילים ביותר מבחינת צפיפות האוכלוסין.
מרכז אסיה והאזורים ההיקפיים היו נפרדים זה מזה בגלל ההרים והמדבריות. הרי הקווקז, וההימלאיה, מדבר קאראקום ומדבר גובי יצרו מחסומים טבעיים שפרשי הנוודים יכלו לעבור, אך בקושי רב. בעוד שמבחינה טכנולוגית ותרבותית יושבי הערים היו יותר מתקדמים, יכולתם הצבאית הייתה מוגבלת כאשר רצו להתגונן נגד גדודי הפרשים שהגיעו מההרים. אולם, לתושבי השפלה לא היו מספיק שטחי מרעה פתוחים שהיו דרושים כדי לתמוך בכוחות הרכובים על סוסים. לפיכך, הנוודים שכבשו את המדינות בסין, הודו והמזרח התיכון נאלצו להסתגל במהרה לתנאים החברתיים המקומיים.
העת העתיקה (3500 לפנה"ס עד 476 לספירה) > אסיה כערש התרבות

אסיה מבחינה רבה היא ערש התרבות האנושית. הציוויליזציות הקדומות במסופוטמיה, סין והודו קמו לפני 4,000 שנה ויותר. כמו כן, אסיה היא גם מולדתם של כל הדתות הגדולות: ההינדואיזם, הבודהיזם, דת השינטו, וכמובן היהדות, הנצרות והאסלאם.
העת העתיקה (3500 לפנה"ס עד 476 לספירה) > סין

מתארכים את תחילת ההיסטוריה הסינית לתקופת שלושת המלכים וחמשת הקיסרים - 2800 לפנה"ס. לתקופה זו מאפיינים מיתולוגיים מובהקים. למלכים ולקיסרים תכונות מיסטיות והם מתוארים כשליטים נבונים ובעלי מוסר למופת. אחד מהם, הקיסר הצהוב נחשב לאבי בני ההאן.
שושלות השלטון בסין פיתחו לאורך השנים שיטות בירוקרטיה שלטונית שהעניקו לסינים יתרון משמעותי על העמים השבטיים שחיו מסביבם. פיתוח אידאולוגיה למדינה, המבוססת על משנתו הפילוסופית של קונפוציוס (המאה ה-6 לפנה"ס), יחד עם פיתוח מערכת כתב זמינה לכל (המאה ה-2 לפנה"ס) חיזקו עוד יותר את התרבות הסינית. מבחינה פוליטית, סין נעה בתנועה מתמדת בין איחוד ופירוד ולעיתים גם נכבשה על ידי כוחות זרים אשר מרביתם התמזגו לתוך תרבותה והפכו לחלק בלתי נפרד ממנה.
העת העתיקה (3500 לפנה"ס עד 476 לספירה) > הודו

התרבות הקדומה ביותר בתת-היבשת ההודית, הייתה תרבות המגררה בצפון מערב הודו. מידע שנתגלה לאחרונה, הנתמך בידי תמונות לוויין ומחקרים ימיים, מציע כי תרבות זו פרחה כבר מהאלף התשיעי לפנה"ס.
כמה אלפי שנים לאחר נפילתה של תרבות המגררה, פרחה בשטח שהיום שייך לפקיסטן ולהודו, תרבות בשם עמק האינדוס (2800 לפנה"ס עד 1700 לפנה"ס), התרבות פרחה לאורך נהר האינדוס ונהר הגהאגר-האקרה.
התרבות הוודית היא התרבות המשתקפת בוודות, שהן מבין הטקסטים העתיקים ביותר הידועים לנו, שנוסחו בעל-פה בסנסקריט וודי. היא ארכה כ-1000 שנה, מבערך 1500 לפנה"ס עד 500 לפנה"ס. 500 השנים הראשונות של התקופה הזו מקבילות להודו של תקופת הברונזה, ו-500 השנים הבאות להודו של תקופת הברזל. רוב החוקרים כיום חושבים שהיא הייתה הגירה של עמים הודו-אריאנים לתוך הודו בתחילת התקופה, בעיקר לאזורים הצפון-מערביים של תת-היבשת ההודית.
במהלך השנים, עם העיור, יצירת המעמדות והרצון להגנה ושמירה על הקיים, התגבשו בתת-היבשת ההודית מספר ממלכות גדולות, מספרן השתנה במרוצת השנים כתוצאה מאיחודים פיצולים והשתלטויות, גודלן השתנה כתוצאה מחוזק/חולשה והשינוי המספרי אולם ברוב התקופה מספרן היה גבוה מ-10 ונמוך מ-20.
במאה הרביעית לספירה, מלכי מאגאדהה (בצפון מזרח הודו, אזור ביהר של היום) השתלטו על שטח המקביל לשטחה של מדינת אוטר פרדש דהיום ומאוחר יותר על רוב שטחי צפון הודו, ליצירת ממלכת גופטה. בתקופה זו, הידועה כתור הזהב ההודי, הכלכלה שגשגה ובעקבותיה פרחו התרבות, המדעהונים הלבנים (ההונים ההפתליטים) בשנת 530.
העת העתיקה (3500 לפנה"ס עד 476 לספירה) > יפן

מקורותיה ההיסטוריים של התרבות היפנית לוטים בערפל, ומשתרגים היטב באגדות הרבות שצמחו במרוצת השנים ב"ממלכת האלים". לפי המסורת, ה-11 בפברואר 660 לפנה"ס, הוא התאריך הרשמי (לפי ספירת הנוצרים) שבו נוסדה יפן על ידי הקיסר גִ'ימוּ טֶנוֹ. "עובדה" זו מופיעה בגרסאות הקדומות ביותר של תיעוד היסטורי כלשהו ביפן בתעודות שנכתבו בין המאה ה-6 למאה ה-8, לאחר אימוץ מערכת הכתב הסיני על ידי היפנים.
בתקופת קופון, התפתחה ביפן חברה בעלת מעמדות מובהקים, אשר הושתתה על ערכים צבאיים, ואשר חייליה אומנו בטכניקות המתקדמות ביותר שיובאו מאסיה, וצוידו בכלי נשק מודרניים דוגמת שריונות וחרבות. קשרי התרבות ליבשת היו חזקים באותה התקופה, ועדויות לכך נמצאות בזהויות המתגלות בממצאים הארכאולוגיים מאותה תקופה ביפן ובקוריאה. אבן דרך היסטורית חשובה נוספת מתקופת קופון היא אימוצו הרשמי של הכתב הסיני בשנת 405 לערך.
העת העתיקה (3500 לפנה"ס עד 476 לספירה) > המזרח התיכון

אחת הקדומות שבציוויליזציות המזרח-תיכוניות נוסדה במסופוטמיה בסביבות 3500 לפני הספירה. שומרים, בבלים, אשורים ואחרים יסדו אף הם ישויות מדיניות חשובות. תקופה קצרה אחר כך התפתחה ציוויליזציה מתקדמת יותר על גדות נהר הנילוס, מצרים העתיקה.
משנת 500 לפנה"ס ואילך היה האזור נתון לשליטתן של מספר אימפריות: תחילה האימפריה הפרסית של האחמנים, שהחזיקה במרבית שטחי המזרח התיכון, מרכז אסיה ואפריקה הצפונית.
אלכסנדר הגדול מלך מוקדון יצא להילחם בשנת 334 לפנה"ס באימפריה הפרסית, כוחותיו של אלכסנדר נחלו הצלחות מזהירות כנגד הפרסים ועד שנת 331 לפנה"ס אלכסנדר הצליח לכבוש את כל האימפריה הפרסית. לאחר מותו של אלכסנדר פרצה מלחמות הדיאדוכים בין מצבאיו ובסופה חולקו שטחי הכיבוש החדשים: סלאוקוס הראשון קיבל את השליטה על אסיה הקטנה סוריה ופרס ותלמי הראשון קיבל את השליטה על מצרים, צפון אפריקה וארץ ישראל.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה)

במהלך ימי הביניים מבחינה מדעית ותרבותית, אירופה פיגרה בהרבה בהשוואה לאסיה. אבק השרפה, היה בשימוש נרחב כבר במאה ה-11 באסיה, ולעומת זאת לאירופה הוא הגיע כמה מאות שנים מאוחר יותר. כמו אבק השרפה כך גם הנייר, הדפוס ועוד.
ימי הביניים (476 לספירה עד 1492 לספירה) > האימפריה המוסלמית

הח'ליפה האסלאמית ומדינות אסלאמיות אחרות החלו להשתלט על המזרח התיכון, הקווקז ומרכז אסיה החל מהמאה ה-7, ומאוחר יותר הגיעו להודו ואינדונזיה. מסעות הצלב התחוללו בין סוף המאה ה-11 למאה ה-13, והיוו ניסיון של הנוצרים האירופאים לכבוש מחדש את ארץ הקודש מידי המוסלמים.