stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זרוע היבשה
הערות שוליים

↑  אלוף טל יבחון רה־ארגון כוחות היבשה והמטכ"ל, דבר, 9 באוגוסט 1977
↑  שחר הלווינג ולי-טל תייר, קיצור תולדות הזרוע, ביטאון ביבשה, גיליון 5, אפריל 2008, באתר זרוע היבשה
↑  עם דחיית תכנית טל דנים בתכנית אדם, מעריב, 15 בדצמבר 1978
↑  אמיר אורן, על טל ועל מחר, דבר, 30 בנובמבר 1979
↑  אמיר אורן, צה"ל בלבנון / הספד-ביניים - ועכשיו, מלחמת־הסחה, כותרת ראשית, 17 במאי 1983
↑  טלי זלינגר, מפח"ש להילוך גבוה, דבר, 8 באוגוסט 1983
↑  יואב זיתון, הכרעה בדמות חיסול נסראללה: "במלחמה הבאה התמרון היבשתי יהיה עמוק ומהיר יותר", באתר ynet, 28 בפברואר 2018
↑  מהפכת זרוע היבשה - כך ייראו החטיבות החדשניות של צה"ל, באתר צה"ל, 28 בפברואר 2018,

שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  מיכאל אוריה, מערכת אתר צה"ל, המבנה החדש של החטיבות הלוחמות - נחשף לראשונה, באתר צה"ל, 12 באוגוסט 2018.
↑  יואב זיתון, רשת גילוי בלתי נראית ושדה תעופה "חטיבתי". כך נערך צה"ל למלחמה הבאה בצפון, באתר ynet, 12 באוגוסט 2018
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  כל מה שהשתנה בזרוע היבשה ב-4 השנים האחרונות, באתר צה"ל
↑  יואב זיתון, ניסוי לא מוצלח: צה"ל מוותר על המדים המנומרים, באתר ynet, 12 בפברואר 2019.
↑   מדים טקטיים יחולקו ללוחמי זרוע היבשה, באתר צה"ל, 5 בינואר 2023.
↑   עלמה סברוב, מדי הלחימה הטקטיים נכנסו לגולני, באתר צה"ל, 20 ביוני 2023.
|  זרוע היבשה של צבא הגנה לישראל  |
| --- | --- | --- |
| מטה זרוע היבשה | חטיבת התכנון • חטיבת היבשה • חטיבת כוח אדם (חטכ"א) • החטיבה הטכנולוגית ליבשה (חט"ל) |  |
| חילות השדה | חיל הרגלים (חי"ר) • חיל השריון (חש"ן) • חיל ההנדסה הקרבית (חה"ן) • חיל התותחנים (חת"ם) • חיל הגנת הגבולות |  |
| מרכז אימונים | המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י) • בית הספר לקליעה, צליפה ולוחמה בטרור (מתקן אדם) • בית הספר למפקדי כיתות ומקצועות חיל הרגלים (ביסלמ"ח) |  |
| אקדמיות צבאיות | בית הספר לקצינים ע"ש רא"ל חיים לסקוב (בה"ד 1) • המרכז להכשרת פיקוד קרבי  (המלפ"ק) • בית-הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי (בי"ס לפו"ש ומטמ"צ) |  |
| חילות ויחידות לשעבר | חיל האיסוף הקרבי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303868705171 
מדים של לוחם בזרוע היבשה, 2025
שר הביטחון, ראשי מז"י ומפח"ש לדורותיהם (שנת 2003).
עומדים: עמוס מלכא, איל בן ראובן (רמ"ט), יפתח רון-טל, אורי שגיא, אמיר דרורי. יושבים: משה ארנס, עמנואל סקל, זאב ליבנה.
נשק קל של צה"ל: רוס"ר M4A1 פלאטופ, רוס"ר בולפאפ תבור X-95, מקלע נגב, רובה צלפים רמינגטון M24, מקלע כבד 0.5 מדגם M2-HQCB בראונינג.
רכב קרבי משוריין של זרוע היבשה (בכיוון השעון): נגמ"ש מרכבה, דחפור D9 משוריין, משגר רקטות M-270 MLRS המנתץ, טנק מרכבה סימן 4מ.
כוחות חטיבה 188 בתרגיל. הרכבים בקובץ: משאית ריאו עגור, דחפור D9L, נגמ"ש אכזרית, נגמ"ש M-113, טנק מרכבה סימן 3ד ב"ז.
שלמה שוורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1934 (בן 91 בערך) בוקובינה 
 מקום לימודים:  מכון אבני 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  זאב בן-צבי 
 shlomoart.wordpress.com
 
שלמה שוורץ (נולד ב-1934) הוא צייר ישראלי בעל סטודיו בהרצליה.
ביוגרפיה

שוורץ, יליד בוקובינה, עבר את השואה בטרנסניסטריה ועלה לישראל ב-1948, לאחר שהות של שנה וחצי במחנות העקורים בקפריסין, שם למד אמנות אצל הפסל זאב בן-צבי. בהגיעו לארץ התקבל אצל הצייר אהרון אבני לסטודיו.
בפתיחת מכון אבני נמנה עם התלמידים במחזור הראשון. מוריו היו זהרה שץ, מרסל ינקו, אביגדור סטימצקי, יחזקאל שטרייכמן ומשה מוקדי.
שוורץ הציג מאות תערוכות ברחבי הארץ ובעולם ועבודותיו נמצאות במוזיאונים ובאוספים פרטיים רבים כמו: רצפטו בקרונברג, גרמניה, ג'ואיש הריטג', מוזיאון ניו יורק, אוניברסיטת מיאמי, מוזיאון יד ושם בירושלים, חברת אל על ועוד.
הוענקו לו הפרסים: פרס עידוד לאמנים צעירים מטעם אגודת הציירים בתל אביב (1955), ברלין המזרחית - הדפס אמנותי (1973), מונקו (2004).
הערות שוליים

↑  ארגון אמני הרצליה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007384875905171  LCCN: no2019135891  VIAF: 12150940078626601378   WorldCat (עם VIAF): 12150940078626601378 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כתובים

ערך זה עוסק בספרי התנ"ך. אם התכוונתם לכתב עת ספרותי, ראו .
בחלק כתובים של התנ"ך מונים על פי המסורה אחד-עשר ספרים, והם: תהילים, משלי, איוב, שיר השירים, רות, איכה, קהלת, אסתר, דניאל, עזרא ונחמיה, ודברי הימים. סדר זה מבוסס על מסורת כתבי היד של יהודי אשכנז, ומשמש ברוב הדפוסים של התנ"ך. אצל בעלי המסורה בטבריה ויהודי ספרד היה סדר אחר לספרי הכתובים, ובגמרא מוזכר סדר שלישי לספרים אלו.
בין ספרים אלה ישנן שתי תת-קבוצות מיוחדות, שהן:
ספרי אמ"ת: תהילים, משלי, איוב (הקבוצה קרויה בראשי לתיבות לשלושת הספרים בסדר הפוך). ספרים אלה נחשבים ספרי "שירה", דבר הבא לידי ביטוי בכתבי יד של המסורה הן במערכת הטעמים המיוחדת להם (טעמי אמ"ת), והן בצורתם השירית.
חמש מגילות: שיר השירים, רות, איכה, קהלת, אסתר. קבוצה מיוחדת זו מופיעה כחלק ממסורת בני אשכנז (במנהגיהם הליטורגיים ובכתבי היד שלהם), ועומדת בבסיסו של חיבורי מדרש רבה על ספרי כתובים אלה דווקא. הם נקראים בציבור בבתי הכנסת במועדים חגיגיים שונים, ונכתבים על קלף ארוך מגולגל שהוא בעצם "מגילה". בכתבי היד של המסורה, ובמסורת יהדות ספרד והמזרח – אין זכר להיותם קבוצה.
שלושת הספרים דניאל, עזרא-נחמיה, ודברי הימים אינם נחשבים לקבוצה מיוחדת, למרות המרכיבים המשותפים שלהם: כולם נכתבו על פי המסורת התלמודית בתקופה מאוחרת; כולם דנים בתוכנם על התקופות המאוחרות הנזכרות שבמקרא; עזרא הוא המשך ברור של דברי הימים; בדניאל ובעזרא-נחמיה מצויים הקטעים המשמעותיים היחידים במקרא הכתובים בארמית.
החלוקה של 24 ספרי התנ"ך לתורה, נביאים, וכתובים מוזכרת בתלמוד-ב"ב יד', ובמדרשים רבים-שמ"ר מא, דב"ר יד' וכו'. והם מדורגים ברמת סמכותם האלוהית: התורה מפי הגבורה ניתנה, הנביאים בנבואה נאמרו, והכתובים ברוח הקודש נכתבו.
ישנם ספרים, למשל דניאל, עזרא-נחמיה, ודברי הימים שמבחינת תוכנם מתאימים להיכלל במסגרת ספרי נביאים, אבל לא מבחינת זמן חיבורם. הרמב"ם כותב על הסיבה להכללתם בכתובים במורה נבוכים ח"ב מ"ה כי כוח ההשראה לכתיבת ספרים אלו היה אחיד, ברוח הקודש, ולכן נכללו במסגרת אחת. לעומת זאת, ספרי הנביאים, אשר נכתבו בכוח נבואי, שייכים למסגרת אחרת. בספרי מקרא נוצריים רבים, דניאל אכן נכלל בספרי הנבואה והיתר נכללים בספרים ההיסטוריים, בעקבות החלוקה בתרגום השבעים.
הערות שוליים

↑  מורה נבוכים חלק ב, פרק מה.
| ספרי התנ"ך |
| --- | --- | --- |
| תורה | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| נביאים | יהושע • שופטים • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • ישעיהו • ירמיהו • יחזקאל • תרי עשר (הושע ⁃ יואל ⁃ עמוס ⁃ עובדיה ⁃ יונה ⁃ מיכה ⁃ נחום ⁃ חבקוק ⁃ צפניה ⁃ חגי ⁃ זכריה ⁃ מלאכי) |  |
| כתובים | תהילים • משלי • איוב • שיר השירים • רות • איכה • קהלת • אסתר • דניאל • עזרא ונחמיה • דברי הימים (א' וב') |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286787605171  BnF: cb12064947s (data)  GND: 4163709-4  SUDOC: 02891161X  VIAF: 183876829   WorldCat (עם VIAF): 183876829
סנט'אנטיוכו

| --- | --- |
סמל סנט'אנטיוכוסמל סנט'אנטיוכו
הגשר לאי על פני הלגונה
הגשר לאי על פני הלגונה
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  סרדיניה סרדיניה
 נפה:  קרבוניה-איגלסיאס
 בירת העיר:  סנט'אנטיוכו 
 שטח:  115.59 קמ"ר
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  10,645 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  101.59 נפש לקמ"ר (2001)
 קואורדינטות:  39°04′N 08°27′E﻿ / ﻿39.067°N 8.450°E﻿ / 39.067; 8.450
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.comune.santantioco.ca.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןסנט'אנטיוכו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןסנט'אנטיוכו(למפת סרדיניה רגילה) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון סנט'אנטיוכו(למפת סרדיניה מוגדלת) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון סנט'אנטיוכו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סנט'אנטיוכו (Sant'Antioco) הוא שמם של אי ושל עיר בנפת קרבוניה איגלסיס, בדרום-מערב סרדיניה שבאיטליה. העיר נמצאת 87 ק"מ מערבית לקליארי, באזור המכונה בשם "סולסיס" (Sulcis). בתקופה הפיניקית היה באי ישוב עתיק בשם סלכי (בפיניקית: 𐤎𐤋𐤊𐤉), הנחשב לעיר השנייה בעתיקותה בסרדיניה.
גאוגרפיה

העיר והאי מחוברים אל האי סרדיניה במעבר יבשתי אשר אורכו כ-3 ק"מ ובבסיסו היה גשר רומאי. המעבר היבשתי בנוי היום לרוחב "מיצר-ים" לגונה על בסיס איים אשר המצויים במפרץ "פלמס" (Golfo di Palmas). האי בנוי מסלעים געשיים.
ליד האי יש אי נוסף בשם סנט פייטרו (אנ') ובו העיירה קרלופורטה (אנ'). בעיר[דרושה הבהרה] התיישבו תושבי ג'נובה אשר היגרו לתוניסיה ושבו לסרדיניה. מנהגיהם וניב שפתם הוא מג'נובה.
היסטוריה

האי היה מיושב כבר בעידן הפרהיסטוריה וראשית ההיסטוריה - (protostorica) - לפי הממצאים שהתגלו במערה הטבעית ב"טפיי" (Tapei - Calasetta) ובשלוש מערות מלאכותיות ב"איס פרויניס" (Is Pruinis) ובאתרי קבורה.
באי נמצאו מצבות של ענקים (le tombe di giganti) באתרים Su niu de su crobu ו-Monte Noccus. לפי מפקד שנעשה בשנת 1849, נמצאו באי 27 אתרים נוראגים.
במחצית השנייה של המאה ה-7 לפנה"ס הגיעו לאי הפיניקים הקרתחדשתים, והקימו את העיר (וכן את כרלי). הם הקימו במקום נמל חשוב ומרכז מסחרי (Emporio). היא הייתה מקום התיישבות חשוב למהגרים השמים. בעיר היו שני מושלים שכונו שופטים (sufeti) - מונח מהשפות שמיות המקביל למונח שופט המקראי. בעיר הפיניקית נמצאו כתובות פיניקיות כגון כתובת דו־לשונית פיניקית־לטינית העוסקת בבניית מקדש (אנ') וכתובת נדר פיניקית, והיא נזכרת בכתובת פיניקית ממקדש צד אדיר באנטס (אנ').
במקום מרכזי בעיר נבנה מתחם שהוקדש לאלים: תנת, בעל חמון, בעל ואדיר. היה זה המרכז הפיניקי החשוב ביותר באי. מרכז העיר הוגבה ובוצר להגנה.
הרומאים כבשו את העיר במהלך המלחמה הפונית הראשונה בשנת 258 לפנה"ס. הכיבוש הושלם בשנת 238 לפנה"ס והאי סרדיניה הוכרז כפרובינקיה בשנת 277 לפנה"ס. הרומאיים חיברו את האי ליבשה בגשר שעבר מעל המצר-הים. הם גם שיפרו את מבנה הנמל. הסחורה ששווקה ממנו הייתה בעיקר עופרות כסף שנחצבו ממכרות ב"מטלּה" (Metalla) ליד איגליס.
במאות הראשונות לאחר הספירה הגיעו לעיר קבוצות ניכרות של נוצרים. דתם הייתה אסורה והקבורה בוצעה בקטקומבות. עמם הייתה גם אוכלוסייה יהודית. השטח שבו נמצאו הקטקומבות שייך לכנסייה שבמקום. עיקר הממצאים הם מהמאה ה-5.
גילוי הקטקומבות

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים. (4.9.2022)
הקטקומבות סנט'אנטיוכו התגלו בשנת 1894 בעיירה. התגלו שתי קטקומבות נוצריות ושתיים עבריות. אשר לקטקומבות העבריות, אלו הן הממצאים העתיקים ביותר באי. באחת הקטקומבות העבריות נמצאו כתובות וציורים המעידים על דתם של אלו שנקברו בהם.
הארכאולוג טרמלי (Taramelli) פרסם בשנת 1922 דו"ח על הממצאים בקטקומבות אשר בעיר בולסי הקדומה. עיקרם היו נוצריות ורק לאחר מכן התגלו העבריות. הן לא נבנו למטרה זו מראש, כמו ברומא העתיקה עם רחוב ראשי קארדו ודקומנוס (decumanus) החוצה אותו כפי שנמצאו ברומא.
הן בנויות על בסיס ארבעה נקרופוליס, אתרי קבורה פניקי מהמאה ה-1 לפנה"ס קיימים. אלה הורחבו והותאמו לקטקומבות. השימוש בהן החל כבר במאה ה-2, שופרו במאה ה-3 והיו בשימוש מאסיבי מהמאה ה-5 עד המאה ה-8. באותו אזור של בית קברות התגלה בית קברות מיוחד לילדים המכונה tophet - אתר מקודש קרתגי.[דרוש מקור] ממצאים ייחודיים נמצאו במערה המכונה tomba dell’affresco“. חלק גדול מהם במוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי ובמוזיאון בסנ'אנטיוכו.
הקטקומבות בנויות בצורה מלבנים, המחולקים במחציתם על ידי קיר המגיע למחצית מגובה האולם. בין הממצאים שיש עליו תבליט של מנגן בחמת חלילים מהתקופה הביזנטית המאוחרת. נמצאו גם ציורים על פני בקבוקי זכוכית בגובה של 35 ס"מ ו-39 ס"מ, האופייניים לעם הסרדי אך ממוצא רומאי וכן מנורות אחדות וכתובות.
שתי הקטקומבות הידועות הן: S. Antioco ו-S. Rosa .
צפונית מהאזור התגלו שתי קטקומבות עם כתובות האפייניות לקבורה יהודית.
קטקומבה קטנה התגלתה מתחת לכיכר פרוקיה (Piazza Parrocchia) מימין לכנסייה. שם נמצא ציור של המנורה בעלת שבע זרועות וכן הכתובת : "“Beronice in pace iuvenis moritur, vir bonus in pace bonus”,
“salom”. התיארוך הוא מהמאה ה-4.
בקטקומבה אחרת, צפונית מהקודמת, "של ברוניקה" (di Beronice), נמצאו שלוש מנורות מעוצבות בצורת שעון חול, כתובות עבריות, ביניהן "שלום", ".. משכבו בשלום", "ישראל".
בקטקומבה נוספת נמצאו כתובות, חלקן בעבריות וחלקן בלטינית, החלק העברי כולל מילים אלה: "שלום על ישראל" ו"אמן אמן". החלק הלטיני כולל משפט זה "Iud(a)... onti / T(v/a)anoroplusm enusanoroLX" . מועדה המשוער של הכתובת היא המאה ה-3.
גילוי הקטקומבות > מראות הקטקומבות

דגם הכפר הפיניקי שקדם להסבה לקטקומבה
היפוגאום (לטינית Hypogeum או Hypogaeum) - מבנה תת-קרקעי: קבר או מקדש.
קטקומבה בתהליך חפירה
תופת

תופת הוא אתר קבורה של ילדים, תינוקות ו-עוברים בתוך כדי חרס קטנים. באתר יש כ-3,000 כדי חרס קטנים בהם קבורים ילדים ותינוקות. האתר הוא אתר קבורה פיניקי. בעבר יוחס לפיניקים ולבני קרתגו פולחן שכלל הקרבת תינוקות וילדים. נטען כי הילדים והתינוקות הקבורים בכדים בתופת הוקרבו במסגרת אותו פולחן. היום הטענה הזו שנויה במחלוקת.
הערות שוליים

1 2  KAI 301
↑  פאוסניאס, תאוריה של יוון, 10.17.9 (ראו במקור היווני וכן בתרגום לאנגלית)
↑  KAI 172
↑  CIS I 147; ראו נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 136-137
↑  בסיור מודרך בתופת בו השתתפתי בספטמבר 2023 אמר המדריך, שמחקרים באוניברסיטת סאסארי שוללים את הטענה שמדובר בפולחן הקרבת ילדים. לדבריו רוב הילדים והתינוקות הקבורים שם מתו מוות טבעי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11947813x (data)  GND: 4505446-0  SUDOC: 027436349  VIAF: 234324326   WorldCat (עם VIAF): 234324326 
ארון תצוגה במוזיאון המקומי
כתובת פיניקית מהעיר העוסקת בבניית מקדש (אנ')
בית הקברות הפיניקי בסנט'אנטיוכו
קטקומבה עברית - שיחזור
אתר הקבורה תופת בסן אנטכין בסרדיניה. ילדים קבורים בתוך כדי חרס.
מייקל שאנון

| --- | --- |

מייקל שאנון, 2015
 לידה:  7 באוגוסט 1974 (בן 50) לקסינגטון, קנטקי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ף (2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל קורבט שאנון (באנגלית: Michael Corbett Shannon; נולד ב־7 באוגוסט 1974) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאי. מועמד שני פרסי אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2008 על משחקו בסרט "חלון פנורמי" ובשנת 2016 בעבור תפקידו בסרט "יצורים ליליים".
ביוגרפיה

שאנון נולד בלקסינגטון, קנטקי, לדונלד סאתרלין שאנון, פרופסור לחשבונאות באוניברסיטת דה פול (אנ'), ולג'רלדין היין, עורכת דין. סבו מצד אביו היה האנטומולוג ריימונד קורבט שאנון (אנ').
לאחר שהוריו של שאנון התגרשו, הוא העביר את זמנו עם אמו בלקסינגטון, קנטקי, ובשיקגו, אילינוי, עם אביו. הוא למד בבית הספר התיכון "ניו טרייר" בווינטקה (אנ'), אילינוי, במשך שנתיים לפני שעבר בכיתה י"א לבית ספר תיכון בקנטקי. שאנון חזר לשיקגו בכיתה י"ב ולמד בתיכון אוונסטון טאון, משם נשר לאחר סמסטר.
קריירה

שאנון הופיע על הבמות בשיקגו, שם עזר בהקמת תיאטרון הסחלב אדום (אנ') ולאחר מכן שיחק בתיאטרון סטפנוולף (אנ'). שאנון קיבל את תפקידו של פיטר אוונס במחזה "Bag" ב-1996 שהוצג בתיאטרון גייט (אנ') בלונדון וכיכב בעיבוד הקולנועי ב-2006.,פרי עיטו של טרייסי לטס.
את קריירת הקולנוע שלו החל שאנון בשנת 1993 בתפקיד קטן בקומדיה "לקום אתמול בבוקר". ב־1996 הופיע שאנון בתפקיד משני במותחן האקשן "תגובת שרשרת". בשנת 2000 שיחק שאנון בסרט המלחמה של ג'ואל שומאכר "טייגרלנד" ובקומדיה האפלה "ססיל בי דימנטד".
שנת 2001 הייתה שנת הפריצה של שאנון עם תפקידים משמעותיים בדרמת המלחמה הרומנטית של מייקל ביי "פרל הארבור", בה גילם שאנון את דמותו המשעשעת של סמל גוז ווד, ובמותחן המסתורין של קמרון קרואו "ונילה סקיי".
בשנת 2002 הגדיל שאנון את מעמדו בהוליווד בעקבות תפקידו הדרמטי בדרמה המוזיקלית "8 מייל" שמבוססת על חייו של הראפר "אמינם".
בשנת 2003 השתתף שאנון בסרט ההמשך לקומדיית הפעולה של מייקל ביי "בחורים רעים 2".
בשנת 2006 השתתף שאנון בדרמת האסונות של אוליבר סטון "מגדלי התאומים" ובקומדיית הפשע "בואו נלך לכלא". ב־2007 הופיע שאנון בדרמת המתח המוערכת של סידני לומט "לפני שהשטן ידע", כמו כן הופיע במותחן האימה "באג" ובדרמת הספורט הקומית "לשחק עם המזל".
בשנת 2008 כיכב שאנון בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית של סם מנדס "חלון פנורמי", בסרט גילם שאנון את ג'ון גיבינס, אדם ששוחרר  מאשפוז פסיכיאטרי, בנה של הלן גיבינס – חברתם של גיבורי הסרט פרנק (לאונרדו דיקפריו) ואפריל ווילר (קייט וינסלט). על תפקידו בסרט קיבל שאנון מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, מועמדות אותה הפסיד להית' לדג'ר המנוח.
בשנים 2010–2014 שיחק בסדרת הפשע "אימפריית הפשע" מבית HBO בתור הסוכן הפדרלי נלסון ואן אלדן (אנ').
בשנת 2012 גילם את הרוצח הסדרתי ריצ'רד קוקלינסקי בסרט "אייסמן" אותו ביים אריאל ורומן הישראלי. בשנת 2013 שאנון גילם את דמותו של גנרל זוד, אויבו העיקרי של סופרמן בשובר הקופות של זאק סניידר "איש הפלדה".
בשנת 2015 גילם את מר גרין בסרט הקומי "הלילה שלפני" וגילם את דיין ולס בסרט הדרמה "לאהוב אותה".
שנת 2016 הייתה שנה פוריה עבור שאנון, כאשר זה שיחק בסרט המתח הפסיכולוגי של טום פורד "יצורים ליליים" שם גילם את הבלש רוברטו "בובי" אנדס ואף קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בהמשך השנה שיחק במותחן "ספיישל חצות" של הבמאי ג'ף ניקולס, השתתף בסרט הדרמה "Wolves" וגם גילם את אלביס פרסלי בסרט "אלביס וניקסון". באותה שנה חזר לתיאטרון וגילם את ג'יימס במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין או'ניל לצדם של גבריאל ביירן וג'סיקה לאנג; אשר הוצג בתיאטרון אמריקן איירליינס (אנ') בברודוויי. שאנון היה מועמד לפרס טוני עבור משחקו במחזה.
באוגוסט 2024, יצא לאור הסרט "The End", סרט מוזיקלי פוסט-אפוקליפטי בבימויו של ג'ושוע אופנהיימר, המתרחש בבונקר תת-קרקעי שבו קבוצה של אנשים עשירים מתחבאת במשך 20 שנה. טילדה סווינטון ושאנון הם השחקנים הראשיים בסרט, המשחקים זוג הורים שמסתירים את האמת מבנם, שנולד וגדל בבונקר ואינו מכיר חיים מחוץ לו.
חיים אישיים

ב-2018 נישא שאנון לשחקנית קייט ארינגטון, איתה יצא מאז 2002. יש להם שתי בנות, סילביה ומריון, ילידות 2008 ו-2011. הם מתגוררים בשכונת רד הוק (אנ'), ברוקלין, ניו יורק.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Overexposed | בחור צעיר | סרט טלוויזיה של ABC |
| 1992 | Angel Street | פטריק מאליגן | סרט טלוויזיה של CBS |
| 1998, 1999 | מהדורה מוקדמת | מארלי / מר אנדרוז | 2 פרקים |
| 1999 | Turks | בחור #1 | פרק: "Pilot" |
| 2005 | חוק וסדר: מדור מיוחד | אייברי שואו | פרק: "Quarry" |
| 2009 | Delocated | מארק | פרק: "Sick of It!" |
| 2010–2014 | אימפריית הפשע | נלסון ואן אלדן (אנ') | תפקיד ראשי (5 עונות); 56 פרקים |
| 2017–2020 | At Home with Amy Sedaris | דמויות שונות | 3 פרקים |
| 2018 | וייקו | גארי נויזנר | מיני-סדרה גם מפיק בפועל |
| 2018 | פרנהייט 451 | קפטן ביטי | סרט טלוויזיה של HBO |
| 2018 | המתופפת הקטנה | מרטין קורץ | מיני-סדרה |
| 2018 | חדר 104 | ניית'ן | פרק: "Swipe Right" |
| 2021 | תשעה זרים מושלמים | נפוליאון מרקוני | מיני-סדרה |
| 2021–2023 | The Playboy Interviews | טנסי ויליאמס | פודקאסט; 3 פרקים |
| 2022 | שדונת | בחור לא מגולח | דיבוב; 6 פרקים |
| 2022–2023 | George & Tammy | ג'ורג' ג'ונס | מיני-סדרה מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי במיני סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2023) |
| 2023 | Waco: The Aftermath | גארי נויזנר | מיני-סדרה גם מפיק בפועל |
| 2023 | The Space Within | ד"ר לסטר פאג'ט | פודקאסט; 8 פרקים |
הערות שוליים

↑  Oscar Nominations: Complete List, Variety
↑  Peter Debruge, ‘The End’ Review: Tilda Swinton and Michael Shannon Took Shelter, but 20 Years Underground Starts to Get Tedious, Variety, ‏2024-09-01 (באנגלית אמריקאית)
| פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה |
| --- | --- | --- |
| דרמה (1996–2005) | ארמין מילר-שטאל (1996) ‏•‏‏ ברט ריינולדס (1997) ‏•‏‏ דונלד סאת'רלנד (1998) ‏•‏‏ הארי לניקס (1999) ‏•‏‏ ברוס גרינווד (2000) ‏•‏‏ בן קינגסלי (2001) ‏•‏‏ דניס הייסברט (2002) ‏•‏‏ דג'ימון הונסו (2003) ‏•‏‏ כריסטופר ווקן (2004) ‏•‏‏ דני יוסטון (2005) |  |
| מוזיקלי או קומדיה (1996–2005) | קובה גודינג ג'וניור (1996) ‏•‏‏ רופרט אוורט (1997) ‏•‏‏ ביל מארי (1998) ‏•‏‏ ויליאם ה. מייסי (1999) ‏•‏‏ וילם דפו (2000) ‏•‏‏ ג'ים ברודבנט (2001) ‏•‏‏ מייקל קונסטנטין (2002) ‏•‏‏ יוג'ין לוי (2003) ‏•‏‏ תומאס היידן צ'רץ' (2004) ‏•‏‏ ואל קילמר (2005) |  |
| סרט קולנוע (2006–הווה) | לאונרדו דיקפריו (2006) ‏•‏‏ קייסי אפלק / טום וילקינסון (2007) ‏•‏‏ מייקל שאנון (2008) ‏•‏‏ כריסטוף ואלץ (2009) ‏•‏‏ כריסטיאן בייל (2010) ‏•‏‏ אלברט ברוקס (2011) ‏•‏‏ חאווייר ברדם (2012) ‏•‏‏ ג'ארד לטו (2013) ‏•‏‏ ג'יי קיי סימונס (2014) ‏•‏‏ כריסטיאן בייל (2015) ‏•‏‏ ג'ף ברידג'ס (2016) ‏•‏‏ סם רוקוול (2017) ‏•‏‏ ריצ'רד אי. גרנט (2018) ‏•‏‏ וילם דפו (2019) ‏•‏‏ צ'דוויק בוזמן (2020) ‏•‏‏ קודי סמית-מקפי (2021) ‏•‏‏ קי הוי קואן (2022) ‏•‏‏ מארק ראפלו (2023) ‏•‏‏ גאי פירס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444452305171  PLWABN: 9810612561905606  BIBSYS: 12067722  BNE: XX4894282  BnF: cb165182298 (data)  GND: 140812385  ISNI: 0000 0001 2032 3913  LCCN: no2006031203  NKC: xx0205081  NLK: KAC2020P1747  NTA: 344365743  SUDOC: 128762500  VIAF: 107563738   WorldCat (עם VIAF): 107563738
יעקב אלאמשאטי

רבי יעקב אלאמשאטי (לעיתים: אמושט, אמישטי), היה מראשוני מצרים במאה ה-13, מבית מדרשו של הרמב"ם. התפרסם בפירושו למשנה תורה לרמב"ם כ'פירוש קדמון ממצרים'.
קורותיו

רבי יעקב היה בן למשפחת אלאמשאטי שהייתה משפחה מיוחסת מבני קהילת ארץ ישראל בפוסטאט. החוקרים העלו מספר השערות על מוצא המשפחה. החוקרים החדשים נוטים לשייך את המשפחה לקהילת ארץ ישראל בדמשק. רבי יעקב בירב העיד על רבי יעקב אלאמשאטי שהיה "תלמיד מובהק מהרמב"ם, והיה לומד הלכה מפיו". אולם יש שהציעו שהיה תלמיד של רבי אברהם בן הרמב"ם. כמו כן תיעד מנהג שנהגו בבית הכנסת של הרמב"ם. הוא כינה את הרמב"ם בתואר "הגאון". עסק גם בחישובי לוח השנה, ואת חישוביו העתיק רבי עובדיה דיין מצרים במאה הארבע עשרה.
פירושו לרמב"ם

רבי יעקב כתב פירוש לחיבור 'משנה תורה' להרמב"ם. לעת עתה ידוע שכתב פירוש להלכות שבת, עירובין והלכות מילה. המטרה המרכזית של הפירוש הייתה לבאר מושגים. והמטרה המשנית הייתה לציין את מקורותיו של הרמב"ם. בפירושו הוא מרחיב בענייני חשבון והנדסה. בפירושו הוא מביא מפירושי רב האי גאון, רבינו חננאל, רי"ף, רש"י, רבי זכאי ממצרים, רבינו יהונתן מלוניל, ועוד.
רבי דוד הנגיד (השני) כתב את הגהותיו לרמב"ם על בסיס החיבור של רבי יעקב אלאמשאטי. החיבור היה מצוי בכתבי יד, וכמה מהפוסקים הזכירו אותו, כדוגמת רבי סעדיה אלעדני (שחלקים רבים מפירושו העתיק מרבי יעקב), המבי"ט, ורבי יעקב בירב. יצוין שלעומת אלו שהתייחסו לפירושו בכבוד רב, הרלב"ח כתב עליו שהוא אינו בר סמכא, וכי מצא מספר פעמים שפירושיו לא מכוונים להלכה.
הפירוש נדפס באופן חלקי במהדורת פרנקל, תחת הכותרת 'פירוש קדמון ממצרים'.
בשנת תשפ"ב, פירושו להלכות שבת ועירובין נדפס בשלמות על ידי יהודה זייבלד בהוצאת מכון בית אהרן וישראל.
לקריאה נוספת

מבוא לספר גנוזות הרמב"ם ובית מדרשו עמ' א-טו, מכון בית אהרן וישראל, תשפ"ב.
הערות שוליים

↑  ראו: גנוזות הרמב"ם ובית מדרשו, עמ' א.
1 2  שו"ת מהר"י בירב סימן נה.
↑  ראו: גנוזות הרמב"ם ובית מדרשו עמ' ד.
↑  ראו: תשובות ר"י הנגיד סימן ח בתוך: 'קבץ על יד' יג, עמ' צא הערה 97.
↑  ראו: 'הלכות קידוש החודש לרמב"ם עם ד' פירושים', הקדמה פרק ג.
↑  ראו: גנוזות הרמב"ם ובית מדרשו עמ' ח.
↑  שו"ת המבי"ט ח"א סימן ע, וחלק ב סימן קכד.
↑  ראו שו"ת מהרלב"ח סימן קה (ב).
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יעקב אלאמשאטי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים