stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה המשוחררת
תוכניית הסרט > חלק א

1. כניסת הצבא הבריטי ירושלימה בהנהלת המפקד, הגנרל אלנבי. חנוכה תרע"ח (11 בדצמבר 1917); 2. חנוכה בית הספר העברי לבנות בירושלם, יום אחרי הכבוש; 3. חמישה עשר בשבט בירושלם (ראש השנה לאילנות); 4. שבי-גולה ראשונים אחרי הכיבוש על יד הכותל המערבי; 5. פתיחת ביתן "בצלאל" בנוכחות מושל העיר ונכבדי העדה העברית; 6. העבודה בבתי מלאכה לטוית צמר בירושלים מיסודו של הוועד הפועל הציוני; 7. האספה הכללית של מורי יהודה בירושלים ז' ניסן; 8. עבודת ירקות בירושלם על ידי הקבוצה המשותפת; 9. מקום המקדש והחג הערבי "נבי מוסא" בירושלם; 10. סביבות ירושלם מצד מזרח: הר הזיתים וכפר שלוח; 11. מערת כלבא שבוע, (קברות המלכים), בירושלם; 12. קבלת פני החילים היהודים מחזית ארץ-ישראל, עולי רגל ירושלימה לחג הפסח; תמונה עומדת: השבת ספרי התורות ליפו.
תוכניית הסרט > חלק ב

13. קבלת פני ועד הצירים לא"י בהנהלת הפרופ' ויצמן; 14. ועד הצירים על ידי הכותל המערבי; 15. ועד הצירים ב"בצלאל"; 16. ל"ג בעומר בירושלם; 17. קבלת פני משחרר הארץ, הגנרל אלנבי על ידי יהודי ירושלם, הרבנים, צירי הציונים והמכבים, י"ג סיון תרע"ח; 18. אספה המכוננת של צירי היהודים משטח הנכבש בא"י בנוכחות צירי הציונים וב"כ הממשלה האנגלית ביפו, ז' בתמוז תרע"ח
19. המתנדבים לגדוד העברי בירושלם; חלוקת מוניטין למתנדבים על ידי ב"ב ועד העיר; התהלוכה על ידי מגדל דוד; הפרידה על ידי הרכבת, כ"ד תמוז תרע"ח; 20. ט' באב על ידי הכותל המערבי; 21. הנחת אבן הפנה לאוניברסיתה העברית בירושלם על הר הצופים ט"ו מנחם אב תרע"ח; 22. נוסח ה|מגלה הנתונה באבן הפנה למשמרת לזיכרון עולם; 23. עיקרי נאומו של הפרופסור ויצמן בשעת הנחת אבן הפנה; 24. "הדסה". קבלת פני הוועדה המדיצינית מאמריקה וצירי הציונים האיטלקים י"י ועד העיר בירושלם; תמונה עומדת: מסירת הדגל להגדוד העברי ביפו.
תוכניית הסרט > חלק ג

25. מקוה ישראל: החצר, בית הספר, החרישה, שדרות ארזים וקבר קרל נטר; 26. באר יעקב: המושבה והקלפת השקדים; 27. ראשון-לציון: הבציר בכרמים, עבודה ביקב, המושבה ובית הכנסת; 28. נס-ציונה: מראה המושבה, בית הכנסת והשקאת הפרדס; 29. רחובות: העבודה ביקב, מראה המושבה, ושכונת התימנים; 30. גדרה: המושבה, תהלוכת בית הספר בלוית השומרים; 31. עקרון: העבודה והעבודה בגורן; 32. באר-טוביה: המושבה והעבודה בגורן; 33. החוה הלאומית בן שמן: כורות הדבורים ורדית הדבש, המחלבה, קציר התירים[?], השיבה מן העבודה; 34. החוה הלאומית חולדה: עבודה בחצר "בית-הרצל", אסף המשמש, החריש, הובלת התבואה, העבודה על הגורן; כריתת אקליפטוס בחורשת הרצל, הכורות, מנוחת שבת, שקיעת החמה; תמונה עומדת: התהלוכה בירושלים לכבוד שחרור הגליל, חגיגת ב' נובמבר בירושלים.
הערות שוליים

1 2  ראו: מעולם האמנות שלנו, הארץ, 30 בינואר 1919
↑   חיים ויצמן בראש ועד הצירים בארץ ישראל 1918, קטע מסרטו של יעקב בן דב "יהודה המשוחררת"
שנות העשרים הזהובות

שנות העשרים המוזהבות (באנגלית: Golden Twenties; בגרמנית: Goldene Zwanziger Jahre; ידועות גם בשם שנות העשרים המאושרות (בגרמנית: Glückliche Zwanziger Jahre), הייתה תקופת זמן של כחמש שנים בעשור השלישי, כלומר בשנות ה-20 של המאה ה-20 בגרמניה. העידן החל ב-1924 לאחר סיום ההיפר-אינפלציה בעקבות מלחמת העולם הראשונה והסתיים בקריסת וול סטריט 1929.
המונח הגרמני מיושם לעיתים קרובות על חוויית המדינה של צמיחה כלכלית בריאה, הרחבת ערכים ליברליים בחברה ופריצה במאמצים ניסיוניים ויצירתיים בתחום האמנות. לפני תקופה זו, רפובליקת ויימאר חוותה רמות שיא של אינפלציה של טריליון אחוז בין ינואר 1919 לבין נובמבר 1923. האינפלציה הייתה כה חמורה עד ששטרי כסף מודפסים שימשו לעיתים קרובות כדלק ביתי, ודרישות יומיומיות כמו מזון, סבון וחשמל עלו מריצה מלאה בשטרות. זה קרה רק עד שצעדי רפורמה כלכלית קיצונית שיזמה רפובליקת ויימאר, כמו הכנסת מטבע חדש, הרנטנמרק, שליטה פיסקלית הדוקה וצמצום המכשולים הבירוקרטיים הובילו לסביבה של יציבות ושגשוג כלכליים בגרמניה.
בארצות הברית נקראה התקופה המקבילה שנות העשרים הסוערות. בצרפת, זה הן היו ידועות בשם Les Années folles, "השנים המטורפות" או "השנים המשוגעות".
שנות העשרים הזהובות בגרמניה

שנות העשרים הזהובות בגרמניה מכונות לעיתים קרובות "זמן שאול", כלומר הזמן הזה של חקר האמנויות, מדעי הרוח, החופש והיציבות הפיננסית היה לא טיפוסי והסתיים במהרה. ארצות הברית הייתה המדינה היחידה שיצאה ממלחמת העולם הראשונה ללא חוב או פיצויים. גרמניה הייתה חייבת סכום עתק ונאלצה לקחת הלוואה מארצות הברית רק כדי לשרוד. לאיש לא היה רמז שתהיה קריסת שוק המניות עם השלכות עולמיות ושההתרסקות הזו תהרוס את גרמניה ותכין את הבמה להיטלר לעלות לשלטון. כך נוצר הביטוי של "זמן שאול". זה היה השקט שלפני הסערה.
גרמניה חלקה מגמות חברתיות דומות רבות עם צרפת ואמריקה בתקופה זו, כמו תספורת הנשים המפורסמת שנקראת "הקארה" או "גזרת הקארה", חקר אופנת לבוש, רקדני קברט והופעות, וריקוד ה"צ'ארלסטון".
תנועת האמנות המכונה אובייקטיביות חדשה (באנגלית: New Objectivity; בגרמנית: Neue Sachlichkeit) מקורה בגרמניה בתקופה זו.
קברט

ריקודי קברט היו הצורה הראשונה של "סטריפטיז". לקוחות ישבו לעיתים קרובות ליד שולחן במועדון לילה או בפאב וחיכו להתבדר בהופעות של נערות כמעט עירומות. אלה היו דומים מאוד להפקות של המולן רוז' בפריז, צרפת, בתקופה זו.
אניטה ברבר (Anita Berber) הייתה רקדנית קברט מפורסמת, אפילו ידועה לשמצה, בתקופה זו. ידוע שהיא רקדה עירומה על גבי שולחנות הלקוחות שלה, לעיתים קרובות תוך כדי הכאתם עם בקבוקי שמפניה.
דמויות בולטות בתקופה

מרלן דיטריך הייתה שחקנית וזמרת גרמנייה-אמריקאית.
תומאס מאן (6 ביוני 1875 - 12 באוגוסט 1955) היה סופר גרמני, של רומנים ושל סיפורים קצרים, מבקר חברתי, פילנתרופ, מסאי וחתן פרס נובל לספרות לשנת 1929. הוא התפרסם בתקופה זו בזכות כתיבת הרומן הר הקסמים (Der Zauberberg).
פריץ לאנג היה הבמאי של מטרופוליס, סרט דרמה מדע בדיוני אפוס גרמני משנת 1927. הסרט המפורסם הזה הוא איקוני בזכות האפקטים המיוחדים המתקדמים שלו ותיאור נושאים טכנולוגיים ומדעיים.
אניטה ברבר (10 ביוני 1899 - 10 בנובמבר 1928) הייתה רקדנית, שחקנית וסופרת גרמנייה שהייתה מושא לציור של אוטו דיקס. היא חיה בתקופת רפובליקת ויימאר.
אוטו דיקס (2 בדצמבר 1891 - 25 ביולי 1969) היה צייר והדפס גרמני שנודע בתיאורים הריאליסטיים הקשים שלו של חברת רפובליקת ויימאר ואכזריות המלחמה. יחד עם ג'ורג' גרוס, הוא נחשב באופן נרחב לאחד האמנים החשובים ביותר של מגמת האובייקטיביות החדשה (Neue Sachlichkeit).
ראו גם

ברלין של שנות ה-20 (אנ')
תרבות ויימאר (אנ')
שנות העשרים הסוערות, המקבילה בצפון אמריקה
כלכלת אירופה בין המלחמות (אנ')
הערות שוליים

1 2 3  "Weisse Maus Cabaret | Cabaret Berlin". www.cabaret-berlin.com. נבדק ב-2016-03-27.
מקדשי שעשועים כמו Haus Vaterland בברלין היו סמלים לחירויות החדשות של שנות ה-20
העדות

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  עמיחי גרינברג
 הופק בידי:  יואב רועה, עמיחי גרינברג, אורית זמיר
 תסריט:  עמיחי גרינברג
 עריכה:  גלעד ענבר
 שחקנים ראשיים:  אורי פפר רבקה גור חגית דסברג
 מוזיקה:  וולטר סיקן
 צילום:  משה משעלי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  FreibeuterFilm 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בינואר 2018
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  עברית, גרמנית, אנגלית, יידיש
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
העדוּת הוא סרט קולנוע ישראלי שעלה לאקרנים בשנת 2018 בבימויו של עמיחי גרינברג, עם אורי פפר, רבקה גור וחגית דסברג בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי עמיחי גרינברג בהשראת "טבח רכניץ" בו נרצחו 200 עובדי כפייה יהודים על ידי אזרחים אוסטרים בשלהי מלחמת העולם השנייה. העיירה רכניץ הוחלפה בסרט בעיירה פיקטיבית בשם לנסדורף.
הסרט זכה במקום ראשון בפסטיבל הסרטים בחיפה ובפסטיבל הסרטים היהודיים באטלנטה והיה מועמד לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה.
עמיחי גרינברג זכה בפרס על התסריט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בבייג'ינג.
תקציר העלילה

יואל הלברשטאם (אורי פפר) הוא היסטוריון בכיר במכון לחקר השואה בירושלים. הוא חוקר זמן רב ומנהל מאבק משפטי נגד שלטונות אוסטריה בעניין טבח של 200 עובדי כפייה יהודים שהיו במחנה ליד לנסדורף בליל ה-24/25 במרץ 1945. תושבי לנסדורף רוצים לבנות על שטח שלפי חשדו נמצא שם קבר אחים של הנרצחים. הוא אינו יכול להוכיח בוודאות את מקום הקבר והשלטונות לא מכירים ברצח 200 היהודים. הם מקציבים לו זמן למציאת העדויות.
יואל מרואיין לטלוויזיה הגרמנית ועניינו מתפרסם ומלחיץ את האוסטרים שרוצים להגיע לפשרה.
יואל מנהל את המאבק עם האוסטרים בגיבויה של מנהלת המכון, רינה (חגית דסברג) ובעזרת עוזר המחקר שלו מיקי (אורי יניב). הוא גרוש וגר עם אמו הקשישה פאניה (רבקה גור). בנו יונתן (דוד אדרי) גר עם אמו ויואל מכין אותו לקריאת ההפטרה בבר מצווה שלו. במעקב אחרי עדויות ניצולים הוא נתקל בעדות חסויה של אישה שהוא מזהה כאימו, פאניה הלברשטאם.
הוא מגיע לביתה של ניצולת השואה שושנה וינשטיין (מרים גבריאלי) שמסרה פעם עדות על פאניה ומסתבר לו שפאניה הלבררשטאם מתה בזרועותיה בגטו קרקוב. הוא מקבל אישור מרינה לפתוח את התיק החסוי ומסתבר לו שפאניה אמו היא בעצם גויה בשם סטפה באג'ק ש"נישאה" לאביו במחנה ההשמדה וניצלה ברגע האחרון מתאי הגזים. ממצא זה הורס את עולמו. הוא מפנה שאלה בנושא זה לרב (יצחק חזקיה) שעונה לו כי החיים חזקים מהכל ואין לפרסם זאת.
יואל מגלה זאת לאחותו החרדית מרים (אורנה רוטברג) ואומר לה כי הם צריכים להתגייר אבל היא פוקדת עליו לשמור את העניין בסוד כדי לא לגרום נזק לילדיה ונכדיה הרבים. יואל מסיר את זקנו ופיאותיו ואת הכיפה מראשו. הוא מגלה לאימו כי הוא יודע על סודה וכשהיא מתה, נערכת לה לווייה לפי כל חוקי היהדות.
האוסטרים מציעים פשרה - בניית מוזיאון לזכר עשרת הנרצחים שנמצאו במקום. יואל מסרב וממשיך לחקור. הוא מוצא את העד יהושע רוטנברג (שמואל עצמון) שהיה עובד כפייה בלנסדורף ומביא לו סידור ישן שבין דפיו נמצאים שמות 200 האסירים שנרצחו. בעזרת בת של ניצול שואה (אירית ברק) הוא מגיע לעד נוסף שמתאר לו את מקום קבר האחים ביחס לכנסייה הנמצאת שם. מתחילות החפירות אך לא נמצא דבר. יואל מגלה שהכנסייה נהרסה בהפצצה והוקמה כנסייה חדשה לא באותו המקום. הוא מתחיל לחפור שוב ביחס לכנסייה הישנה ובסוף רואים אותו ליד הדחפור והוא צועק שמצא משהו...
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אורי פפר | יואל הלברשטאם | חוקר שואה |
| רבקה גור | פאניה הלברשטאם | אמא של יואל |
| חגית דסברג | רינה | מנכלי"ת מכון לחקר השואה |
| אורי יניב | מיקי | חוקר שואה |
| מרים גבריאלי | שושנה וינשטיין | ניצולת שואה |
| שמואל עצמון | יהושע רוטנברג | ניצול שואה |
| דניאל אדרי | יונתן הלברשטאם | בנו של יואל |
| אורנה רוטברג | מרים | אחותו של יואל |
| יצחק חזקיה |  | רב |
| אירית ברק |  | בתו של ניצול שואה |
| אירנה פלורי | סילבי | מראיינת טלוויזיה |
הצד השני

| --- | --- |
 בימוי:  אורי זוהר
 הופק בידי:  אברהם דשא פשנל (מנהל הפקה: דני שלם)
 תסריט:  אברהם דשא פשנל ניסים עזיקרי אהרון אלמוג
 עריכה:  אנה גורית
 שחקנים ראשיים:  ראו למטה
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1968
 משך הקרנה:  15 דקות ו-18 שניות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצד השני הוא סרט קולנוע קצר ישראלי מ-1968 בבימויו של אורי זוהר, המספר על קבוצת אנשים התקועה על שפת מעבר החצייה באור אדום ושואפת לעבור לצד השני.
עלילה

הסרט הוא בעל אופי חדשני, בלתי קונבנציונלי לזמנו, בסגנון אוונגרדי.
הסרט מתאר ניסיון נואש ומתסכל של קבוצת הולכי רגל לחצות רחוב סואן בתל אביב, חרף "סירובם" העקשן של הרמזורים להתחלף מאור אדום לאור ירוק.
שחקנים

זאב רווח
מרדכי (פופיק) ארנון
ניסים עזיקרי
דבורה דותן
גבי עמרני
גברי בנאי
שייקה לוי
ישראל פוליאקוב
אמיר אוריין
שמעון בר
אושיק לוי
חנן גולדבלט
צבי שיסל
דודיק סמדר
רמי דנון
יגאל בורשטיין
ציפי שביט
שלמה וישינסקי
בועז דוידזון
אורי זוהר
אילן תורן
זכריה מנצור
אן טוכמאייר
אורנה שיק-בנאי
עליזה יצחקי
הפקה

הסרט הוסרט על גבי הסט של הסרט הישראלי "תעלת בלאומילך" בבימויו של אפרים קישון, שנבנה במיוחד באולפני הרצליה, ושעמד בפני התחלת ההפקה. אורי זוהר פנה לאפרים קישון בבקשה להשתמש בסט המוכן - המשחזר את רחוב אלנבי בתל אביב - והעומד בלא שימוש זמני, ביום צילומים אחד, ביום השבת, ואפרים קישון נענה ברצון לבקשתו.
הסרט ייצג את ישראל בקטגוריית הסרט הקצר בפסטיבל ברלין לקולנוע ב-1969.
הערות שוליים

↑  חגיגה לעיניים - סיפורו של הקולנוע הישראלי - פרק 2 | כאן 11 לשעבר רשות השידור, נבדק ב-2022-07-27
↑  "מרגו שלי" ו"הצד השני" יוצגו בפסטיבל ברלין, מעריב, 21 באפריל 1969
סירסי (DC קומיקס)

| --- | --- |

סירסי, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת Wonder Woman Vol.3 #4 מפברואר 2007, אמנות מאת טרי ורייצ'ל דודסון.
 סוג:  נבלת-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  גרסת תור הזהב של הקומיקס: Wonder Woman #37 (ספטמבר 1949) גרסת תור הכסף של הקומיקס: Showcase #21 (יולי 1959) לאחר המשבר בעולמות האינסופיים: Wonder Woman Vol.2 #17 (יוני 1988) לאחר פלאשפוינט: Men of War Vol.2 #2 (דצמבר 2011)
 הופעה אחרונה:  לאחר המשבר בעולמות האינסופיים: Amazons Attack #6 (אוקטובר 2007)
 יוצרים:  רוברט קניגר, הארי ג'. פיטר (תור הזהב) ג'ייק מילר, מייק סיקובסקי (תור הכסף) דן מישקין, דין קולן (תור הארד) ג'ורג' פרז (לאחר המשבר) אייבן ברנדון, טום דרניק (לאחר פלאשפוינט)
 מידע
 כינויים:  קסנדרה קולצ'יס, דונה מילטון, האורגת, וונדר וומן
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  אל למחצה
 מין:  נקבה
 מקצוע:  נבל-על, witch in a work of fiction
 כוחות:  מכשפת ברמה אלוהית, כוח בלתי יתואר, יופי על-טבעי, מניפולציה אנרגטית, אלמותיות, קול היפנוטי
 חברה בקבוצה:  לאחר המשבר בעולמות האינסופיים: כנופיית אי-צדק לאחר פלאשפוינט: ליגת אי-צדק אפל
 חברה לשעבר בקבוצה:  הקטה
 דמויות קשורות
 משפחה:  היפריון (אב), פרסאיס (אם), היפוליטה "ליטה" מילטון (בת)
 אויבים:  וונדר וומן
סירסי (באנגלית: Circe) היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Wonder Woman #37 מספטמבר 1949, ונוצרה על ידי הכותב רוברט קניגר והמאייר הארי ג'. פיטר. דמותה מבוססת על קירקה מהמיתולוגיה היוונית, שכלאה את אודיסיאוס באודיסיאה של הומרוס.
לפי סיפור המקור, סירסי היא מכשפה מרושעת ויפת-מראה בת אלפי שנים השומרת על מראה צעיר באמצעות שיקוי קסם. היא מקבלת כוחות קסם ומסוגלת להפוך גברים לבעלי חיים בהתאם לאישיותם. בשל פשעיה נגד בני התמותה, המלכה היפוליטה גירשה אותה למקום בשם סורקה, "אי כוכב בחלל החיצון, היכן שהיא לא תוכל לגרום נזק". בעקבות חזרתה לכדור הארץ, סירסי מנסה לחסל את וונדר וומן משום שלפי נבואתה של אורקל מימים קדומים, בתה של היפוליטה תהיה הדרך לתקן את מעשיה. בניגוד לאויבים השונים של וונדר וומן מתור הזהב, סירסי אינה מבקשת לכפר על עוונותיה כאשר מזימתה נכשלת, ובין השתיים מתפתחת טינה רבת-שנים. כפי שמתברר בחוברת Captain Marvel Adventures #66 של קפטן מארוול, אוגאר האלמותי העניק לסירסי אלמותיות לפני כשלושת אלפי שנים בעוד היא הייתה נסיכה יוונית בתקווה שהיא תינשא לו. אולם, מכיוון שהוא לא העניק לה נעורים נצחיים, היא הזדקנה ונהפכה למכוערת. לפיכך, היא חווה רגשות שנאה עבור גברים ששונאים את מראה והיא לומדת קסם כדי להפוך אותם לבעלי חיים. בכל תקופות הזמן בה הופיעה מחדש, מראה החיצוני היה שונה, לרבות שיערה. בתור הזהב היא הוצגה כזהובת שיער, בתור הכסף הוצגה כבעלת שיער עורב, בתור הארד היה זה שיער אדמוני, לאחר המשבר בעולמות האינסופיים בעלת שיער סגול ולאחר פלאשפוינט בעלת שיער אדום כדם וגוון עור חיוור.
דמותה של סירסי מופיעה בסדרות האנימציה "ליגת הצדק ללא גבולות" בדיבובה של רייצ'ל יורק (בפרק This Little Piggy), וב"ליגת הצדק בפעולה" בדיבובה של לורה פוסט בפרק Luthor in Paradise. הדמות הופיעה גם במשחק הרשת "יקום DC אונליין" בדיבובה של מישל פורבס.
היפוליטה (DC קומיקס)

| --- | --- |

היפוליטה, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת Wonder Woman Vol.5 #23 מיולי 2017, אמנות מאת ליאם שארפ ולורה מרטין.
 סוג:  גיבורת-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  גרסת תור הזהב של הקומיקס: All-Star Comics #8 (דצמבר 1941) גרסת תור הכסף של הקומיקס: Wonder Woman #98 (מאי 1958) לאחר המשבר בעולמות האינסופיים: Wonder Woman Vol.2 #1 (פברואר 1987) לאחר פלאשפוינט: Justice League Vol.2 #7 (מאי 2012)
 הופעה אחרונה:  לאחר המשבר בעולמות האינסופיים: Wonder Woman 614 (אוקטובר 2011)
 יוצרים:  ויליאם מולטון מרסטון, הארי ג'. פיטר
 גילום הדמות:  קלוריס ליצ'מן/קרולין ג'ונס/ביאטריס סטרייט ("אשת חיל") קוני נילסן ("וונדר וומן", "ליגת הצדק", "וונדר וומן 1984", "ליגת הצדק: גרסת סניידר")
 מידע
 כינויים:  וונדר וומן, שימ'טאר
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  אל למחצה
 מין:  נקבה
 מקצוע:  גיבור-על, סייף
 כוחות:  כוח, מהירות וסיבולת על-אנושיים, חושים מפותחים, אלמותיות
 חברה בקבוצה:  האמזונות של תמיסקירה
 חברה לשעבר בקבוצה:  לאחר המשבר בעולמות האינסופיים: חברת הצדק של אמריקה, ליגת הצדק של אמריקה, יחידת אול-סטאר
 אזרחות:  תמיסקירה (קומיקס) 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ארס (אב), אנטיופה (אחות), דיאנה ודונה טרוי (בנות), רוברט לונג (נכד), טרנס לונג (אחיין, מת)
 אויבים:  הרקולס (DC קומיקס), סירסי (DC קומיקס), Dark Angel 
 
היפוליטה (באנגלית: Hippolyta) היא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בתור הזהב של הקומיקס בחוברת All-Star Comics #8 מדצמבר 1941, ונוצרה על ידי הכותב ויליאם מולטון מרסטון והמאייר הארי ג'. פיטר. דמותה מבוססת על מלכת האמזונות היפוליטה מהמיתולוגיה היוונית.
היפוליטה היא מלכת האמזונות באי תמיסקירה, אמה של דיאנה ובמספר המשכויות גם אמה המאמצת של דונה טרוי. בסיפור המקור של הדמות, היא שכנה באמזוניה בימיה של יוון העתיקה, עד אשר הולכה שולל בידי הרקולס, שרדף אחריה וגבר עליה כשהיה תחת השפעתו של אל המלחמה מארס. היא הצליחה להביס אותו בעזרת אבנט קסום שלבשה, אך הוא תעתע בה כדי שתסיר את האבנט וגנב אותו. עקב כך, האמזונות איבדו את כוחות העל שלהן ואת תמיכתה של אפרודיטה. בסופו של דבר, מעשיהן נסלחו, אך הן אולצו לענוד צמידים שנועדו להזכיר להן שלא להתפתות למרמתם של גברים. כדי להשיב לעצמן את מעמדן, נגזר על האמזונות לעזוב את עולם האדם ולעבור אל האי פרדייז. במקום זה הן ביססו חברה ותרבות משלהן, בהיותן חופשיות מהרוע שבעולם האדם. הן יהיו אלמותיות כל עוד הן יישארו באי פרדייז והיפוליטה תשמור על האבנט הקסום שלה. מרבית ההיסטוריה שבסיפור המקור הורחבה ואף שוכתבה מחדש בתקופת העידן המודרני של הקומיקס.
דמותה של היפוליטה מופיעה בסדרת הטלוויזיה משנות ה-70 "אשת חיל" בגילומן של השחקניות קלוריס ליצ'מן, קרולין ג'ונס וביאטריס סטרייט. עיבוד קולנועי ראשון של הדמות היה בסרט היקום הקולנועי של DC "וונדר וומן" בגילומה של קוני נילסן, ששבה לגלם אותה ב"ליגת הצדק", "וונדר וומן 1984" ו"ליגת הצדק: גרסת סניידר".
ראו גם

היפוליטה (מארוול קומיקס) - גרסת הדמות בחברת מארוול קומיקס המתחרה
התנתקות (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  אירוע היסטורי אמיתי
 בימוי:  עמוס גיתאי
 הופק בידי:  עמוס גיתאי, לורן טרושו
 תסריט:  עמוס גיתאי, מארי ז'וסה סנסלמה
 עריכה:  איזבל אינגולד
 שחקנים ראשיים:  לירון לבו ז'ולייט בינוש
 מוזיקה:  סימון שטוקהאוזן
 צילום:  כריסטיאן ברגר
 מדינה:  ישראל ישראל צרפת צרפת
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בספטמבר 2007
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית עברית צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אביניון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
התנתקות (באנגלית: Disengagement) הוא סרט קולנוע, קופרודוקציה ישראלית, גרמנית, צרפתית משנת 2007 בבימויו של עמוס גיתאי, עם לירון לבו וז'ולייט בינוש בתפקידים הראשיים.
התסריט של עמוס גיתאי ומארי ז'וסה סנסלמה והעלילה מתרחשת בתקופת ההתנתקות עם כל המשמעויות הפוליטיות והנפשיות של המפונים.
זה הסרט השלישי בטרילוגיית הסרטים של גיתאי העוסקת בחציית גבולות, לאחר הארץ המובטחת (סרט) (2004) ואזור חופשי (2005).
הזמרת ברברה הנדריקס מופיעה בסרט בתפקיד קטן בו היא שרה את השיר על הארץ של גוסטב מהלר.
הצילומים נערכו בצרפת, גרמניה וישראל.
הסרט היה הבחירה הרשמית בפסטיבל הסרטים של ונציה וזכה בפרס על שם רוברטו רוסליני כן הוצג בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו.
תקציר העלילה

אולי (לירון לבו) הוא קצין משטרה שנוסע לאביניון כדי להשתתף בהלוויית אביו המאמץ. ברכבת הוא פוגש באישה פלסטינית בשם היאם (היאם עבאס) והם מתחילים בשיחה על לאומיות וזכויות עמים ונפרדים בנשיקה.
באביניון הוא נפגש באנה (ז'ולייט בינוש) שהיא בתו הביולוגית של האב המאמץ. ידידת המשפחה ברברה (ברברה הנדריקס) שרה ליד גופת המת.
לאחר הלווייה הם נפגשים עם פרנסואז (ז'אן מורו), עורכת הדין של המשפחה שבידה הצוואה של האב. ז'ולייט הייתה בצעירותה בקיבוץ שם נכנסה להיריון בלתי רצוי וילדה את דנה (דאנה איבגי). היא נטשה אותה שם וחזרה לצרפת אך האב המשיך בקשר אתה.
בצוואה נכתב כי אם ברצונה לרשת את חלקה היא צריכה לטוס לישראל, לפגוש את דנה ולתת לה את חלקה בצוואה. היא מגיעה לישראל יחד עם אולי ואז הם נפרדים כי אולי מתמנה למפקד יחידת שוטרים המתאמנים לקראת יום ההתנתקות. דני (עמוס גיתאי) מתנדב לקחת אותה לנווה דקלים ומשכנע את הקצין האחראי לתת להם להיכנס ליישוב למרות שהוכרז כאזור סגור.
אנה נפגשת בדנה שעובדת כמורה ביישוב והן מתחבקות, בוכות וכמעט אינן מדברות. למחרת מתבצע הפינוי בפיקודו של אולי. הוא מנסה לשכנע את רב נוה דקלים ישראל (ישראל קטורזה) לפתוח את השער וכשזה מסרב, פורצים את השער והודפים את ההמון לבית הכנסת שם מנסה הרב להרגיע ללא הצלחה ולבסוף הוא מתפנה משם כשספר התורה בידיו.
בסערת הפינוי מופרדת דנה מאנה. אנה מסתובבת חסרת אונים כשמעבר לגדר מוחים ערבים ובראשם יוסף (יוסף אבו ורדה) שפונה לאנה בערבית (שאינה מבינה) ומסביר לה שמקומם אינו שם.
לבסוף נפגשת אנה הבוכה וזועמת עם אולי ושניהם מתחבקים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| לירון לבו | אולי |  |
| ז'ולייט בינוש | אנה |  |
| ז'אן מורו | פרנסואז | עורכת דין |
| ברברה הנדריקס | ברברה |  |
| דאנה איבגי | דאנה | בתה של אנה |
| היאם עבאס | היאם |  |
| תומר רוסו | תומר | קצין משטרה |
| ישראל קטורזה | ישראל | רב נווה דקלים |
| יוסף אבו ורדה | יוסוף | מנהיג פלסטיני מקומי |
| אורי קלאוזנר | אורי | מראשי המתנחלים |
המרתף (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של שמעון ישראלי
 בימוי:  נתן גרוס
 הופק בידי:  נחום סלונים
 תסריט:  יעקב מלכין, שמעון ישראלי
 עריכה:  דני שיק
 שחקנים ראשיים:  שמעון ישראלי
 מוזיקה:  אדי הלפרן, שמעון ישראלי
 צילום:  יעקב יונילוביץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1963
 משך הקרנה:  60 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  250,000 ל"י
 הכנסות:  16,000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
המרתף הוא סרט קולנוע קולנוע ישראלי בשחור-לבן משנת 1963 בבימויו של נתן גרוס, עם שמעון ישראלי כשחקן יחיד.
הפקה

הסרט נוצר במשותף על ידי שמעון ישראלי ונתן גרוס, כאשר תחילה היה הרעיון של ישראלי לייצור סרט על נידון למוות הכלוא בבית כלא. אך אחר כך השניים החליטו לייצור סרט על טראומת השואה, המסתמך על חוויותיהם האישיות. צילומי הסרט החלו במרץ 1962, באולפני "חביב" בהרצליה, שישראלי משמש גם כמפיק יחד עם נחום סלונים. לצורך הפקת הסרט הקימו ישראלי וסלונים חברת הפקת בשם "סרטי שי" שגייסה 170,000 ל"י, בנוסף קיבלו הלוואה של 40,000 מ"המועצה לעידוד הסרט הישראלי" שליד משרד  המסחר והתעשייה.
זהרירה חריפאי מקריינת בסרט, חנה כהנא מופיעה בצילומים מאחור בעיקר של שיער ראשה ודודיק סמדר מופיע בצורת צל. התסריט נכתב על ידי שמעון ישראלי בסיוע יעקב מלכין. ישראלי גם כתב את המוזיקה שאותה תיזמר אדי הלפרן.
זהו הסרט הישראלי הראשון שדן בנושא שעד אז היה טאבו מוחלט בתרבות הישראלית, ולא רק בקולנוע - טראומת השואה.
העלילה מתוארת בפלשבק - שמעון ישראלי מופיע במונולוגים בשתי דמויות: אביו השען שלא מתרשם מהסכנה הנאצית והמורה פאוסט הזקן המדבר נגד מדיניות הנאצים ונתקל בהתנגדות של תלמידיו. בסרט משולבים יומנים נאציים של מצעדים נאציים ונאומים של היטלר ורודולף הס.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, נבחר לייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין ב-1963, וזכה ב"פרס הנוער" ובפרס כינור דוד. בישראל הסרט לא זכה להצלחה מסחרית ולמרות שנרכש להפצה בינלאומית, שמעון ישראלי נכנס לחובות כבדים בעקבות מימון הפקתו.
תקציר העלילה

תל אביב 1960, 15 שנים לאחר גמר מלחמת העולם השנייה והשואה, עמנואל שרף (שמעון ישראלי) הוא שומר באתר בנייה. בערב הוא מתיישב בחדרו ואוכל ארוחה דלה ובאותו זמן צפים הזכרונות.
ב-1938 הוא גורש לדכאו ושוחרר בסוף המלחמה. מי שהלשין עליו והסגיר אותו לנאצים היה שכנו האנס שהיה איש אס אס. כעת הוא יורד מהרכבת בתחנת ולדהיים כשעל הקטר כתוב: "Hitler Kaput".
הוא מתכוון להגיע לביתו שם מגורר כעת האנס ולגמור אתו את החשבון אף על פי שהוא יודע שהאנס נפצע ב-1943 ורגלו נקטעה. האנס מתגורר שם עם אשתו לוטי (חנה כהנא), גרמניה שהייתה חברתו של עמנואל.
האנס היה חבר טוב של עמנואל, עד שהתגייס לאס אס. הוא היה מאוהב בלוטי אך היא הייתה מאוהבת ביהודי עמנואל. זה הרגיז אותו והוא הלשין על עמנואל ומשפחתו ורק עמנואל שרד את השואה. אביו השען טען שהשיגעון של הנאצים יחלוף וכי לא נוטשים מהר ארץ מולדת.
עמנואל מגיע לבית, שומע נביחות כלב וממהר להיכנס למרתף. האנס מגיע למקום ונועל את המרתף. עמנואל נשאר שם עם זכרונותיו ומגלה תמונות וחפצים שהיו של משפחתו וכן חפצים נאציים כמו סכין, דגל ואותות של צלבי קרס.
הוא מוצא שם אקדח. הדלת נפתחת וצילו של האנס מתקרב ועמנואל הורג אותו. לאחר המלחמה שולחת לו לוטי מכתבים וכותבת שנישאה להאנס לאחר שגילתה שהיא בהריון מעמנואל וכי בנה הוא גם בנו אך עמנואל לא עונה לה.
לבסוף הוא חוזר למציאות ומפעיל את הפעמון המכני שתלוי על עמוד עץ שמטיל צל בצורה של גרדום.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| שמעון ישראלי | עמנואל שרף | שחקן יחיד |
| זהרירה חריפאי | קריינית |  |
| דודיק סמדר | האנס | מופיע בצלו |
| חנה כהנא | לוטי | חברה של עמנואל, דמותה מופיעה לרגע אחד |
הערות שוליים

↑  "המרתף" ־ עבודת צוות של במאי ושחקן, דבר, 26 באפריל 1963
1 2  <המרתף>-סרט של ש. ישראלי, הארץ, 14 במרץ 1962
↑  שמעון ישראלי שחקן יחיד בסרט, קול העם, 14 במרץ 1962
↑  יעקב בר-און, ‏"המרתף": הסרט הישראלי ששבר את טאבו השואה בחברה הישראלית, באתר מעריב אונליין, 12 באפריל 2018
↑  מה חדש בקולנוע - סגנון ישן ומהפכני, הארץ, 28 באפריל 1963
בועז עברון, בין הצללים, אתגר (כתב עת לשירה), 2 במאי 1963
↑  הסרט "המרתף" "צג את ישראל, קול העם, 5 במאי 1963
↑  המלצה ל"המרתף" לבני הנעורים, הַבֹּקֶר, 3 ביולי 1963
↑  סרט ישראלי יופץ בגרמניה, למרחב, 29 במרץ 1963
↑  תיקו של שמעון ישראלי, מעריב, 1 בפברואר 1965