stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף אדוארד שיגלי
ביוגרפיה

שיגלי סיים את לימודי תואר בהנדסת מכונות וחשמל באוניברסיטת פרדו ולימודי תואר שני באוניברסיטה של מישיגן, ובהמשך עבד באוניברסיטת קלמסון בשנים 1936-1954. בשנת 1956 הוא התמנה לפרופסור בהנדסת מכונות מאוניברסיטת מישיגן, שם הוא נשאר עד פרישתו ב-1978. במהלך הקריירה שלו היה חבר של באגודת מהנדסי המכונות בארצות הברית בשנת 1968. שיגלי היה בין מחברי הספר רב המכר אשר מקיף את מרבית תחום התכון המכני בהנדסת מכונות וניכר בתחומו.
במהלך חייו שיגלי חיבר או חיבר במשותף שמונה ספרים, ובהם התאוריה של מכונות ומנגנונים, ומכניקה יישומית של חומרים. הוא היה משנה למחבר הראשי של מדריך התקן הידוע של תכן מכני. הוא החל בכתיבת תכן מכני ככותב בודד, ספרו היווה דוגמה ושלד לספרים דומים בתחום. הוא תרם לכתיבת חמש המהדורות הראשונות של ספר זה, יחד עם המחברים לארי מיטשל וצ'ארלס מישקה.
פרסים

מדליית ורנר 1977
פרס תכון מכני 1985
ספרים

Applied Mechanics of Materials (1976)
Mechanical Engineering Design (McGraw-Hill Mechanical Engineering) by Joseph E. Shigley and Charles R. Mischke (1983)
Standard Handbook of Machine Design by Joseph Shigley, Charles Mischke and Thomas Brown
Theory of Machines and Mechanisms by John Uicker, Gordon Pennock and Joseph Shigley
Kinematic Analysis of Mechanisms, McGraw-Hill Series in Mechanical Engineering, 1969)
Simulation of mechanical systems (1967)
Analysis of mechanisms (1958)
Machine design (1956)
הערות שוליים

↑  חיפוש באתר גוגל ספרים מוצא 55 ספרים שהוא מוגדר כמחברם, חלקם תרגומים או מהדורות של ספריו העיקריים, אך עדיין נראה שיש יותר משמונה
↑  רשימת זוכי מדליית ורנר, באתר הרשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268022605171  BNE: XX1223275  ICCU: UBOV004060  ISNI: 0000 0001 0987 0166  LCCN: n79100409  LNB: 000188701  NKC: mzk2005286769  NLK: KAC199636518  NTA: 072705787  SUDOC: 076104141  VIAF: 72674684   WorldCat (עם VIAF): 72674684
ברוקלין קולג'

| --- | --- |


 מכללה
 תקופת הפעילות:  1930–הווה (כ־95 שנים) 
 בעלי תפקידים
 סגל:  2,412 (נכון ל־אוגוסט 2020) 
 סטודנטים
 :  17,094 
 מיקום
 מיקום:  2900 Bedford Ave, Brooklyn, NY, 11210 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°37′52″N 73°57′09″W﻿ / ﻿40.631111111111°N 73.9525°W﻿ / 40.631111111111; -73.9525
 www.brooklyn.edu
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיברוקלין קולג'(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיברוקלין קולג'
 
ברוקלין קולג' (באנגלית: Brooklyn College) הוא קולג' ציבורי בברוקלין, ניו יורק, שמשתייך לאוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY).
היסטוריה

הקולג' נוסד בשנת 1930 על ידי מועצת החינוך להשכלה גבוהה של ניו יורק. בעת הקמתו היה הקולג' שלוחה של האנטר קולג' והסיטי קולג' של ניו יורק, ולאחר הפיכתו לקולג' נפרד הפך לקולג' הציבורי הראשון לאמנויות חופשיות בניו-יורק. שטחו של הקמפוס הוא (110,000 מ"ר). ברוקלין קולג' מציע לסטודנטים תוכניות לימוד לתואר ראשון, תואר שני ותואר דוקטור. בשנת 2014 למדו בברוקלין קולג' 17,204 סטודנטים, ואחוז הקבלה אליו הוא מהנמוכים בארצות הברית (32%).
ברוקלין קולג' דורג כקמפוס היפה ביותר ובעשיריה הראשונה בקרב מוסדות להשכלה גבוהה בארצות הברית בשל הערך שמעניק לבוגריו, הגיוון התרבותי המאפיין את הסטודנטים שלו ובשל מיקומו, על ידי The Princeton Review ב-2003, ובין ה-50 המובילים ב-2009.
כמו כן, דורג ברוקלין קולג' על ידי מגזין פורבס במקום ה-301 בין כלל מוסדות ההשכלה בארצות הברית, ובמקום ה-43 על פי המגזין Washington Monthly.
מבנה הקולג'

בברוקלין קולג' יש חמישה בתי ספר:
בית הספר למנהל עסקים ע"ש מורי קופלמן
בית הספר לחינוך
בית הספר למדעי הרוח והחברה
בית הספר למדעי ההתנהגות ומדעי הטבע
בית הספר לאמנויות ותקשורת חזותית
בוגרים ידועים

בין בוגריו ניתן למנות את:
אלן גינסברג - משורר
פרנק מק'קורט - סופר, זוכה פרס פוליצר
ג'ימי סמיטס - שחקן
יצחק פרלמן - כנר ומנצח
מייקל קנינגהם - סופר, זוכה פרס פוליצר
אלברט שץ - מדען
ברני סנדרס - סנאטור
ברברה בוקסר - פוליטיקאית
שירלי צ'יזהולם - פוליטיקאית, האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לחברת קונגרס
סטנלי כהן - ביוכימאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
הערות שוליים

↑  Notable alumni of CUNY Brooklyn College, Edu rank
↑  Meet Bernie, האתר הרשמי של ברני סנדרס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259127305171  GND: 13762-5  ISNI: 0000 0001 0671 7844  LCCN: n79063589  MusicBrainz: 6f3c2160-8c46-4fe9-859d-dad8dcc8a0c5  SUDOC: 026472392  VIAF: 149468682   WorldCat (עם VIAF): 149468682 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלה פלדש

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1848 לוגוז', האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  18 בינואר 1945 (בגיל 96) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Weisz Béla 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  שר בלי תיק (18 באוגוסט 1917–8 במאי 1918)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (23 ביוני 1910–12 בספטמבר 1917)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (21 במאי 1906–21 במרץ 1910)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (16 באוקטובר 1917–16 בנובמבר 1918) 
 מפלגה:  Independence and '48 Party (Justh), Party of Independence and '48, מפלגת החוקה הלאומית 
 
בלה פלדש (במקור וייס, בהונגרית: Földes Béla; לוגוז', 25 בספטמבר 1848 – בודפשט, 18 בינואר 1945) היה כלכלן יהודי-הונגרי, סטטיסטיקאי, פרופסור באוניברסיטה, חבר פרלמנט, שר בממשלת הונגריה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, דמות בולטת בכלכלה ובסטטיסטיקה ההונגרית.
קורות חייו

בלה וייס סיים בית ספר תיכון בטימישוארה ובפשט, ואת לימודי המשפטים שלו באוניברסיטת וינה, אוניברסיטת פשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת לייפציג. הוא החל ללמוד כלכלה בשנתו הראשונה ובשנותיו בחו"ל הכיר גם חוגים סוציאל-דמוקרטיים. הוא קיבל את התעודה שלו במשפטים ובמדע המדינה באוניברסיטת פשט.
בשנת 1872 מונה לעוזר המשרד הסטטיסטי של המטרופולין, בסמכות של סגן המנהל. ב-1873 החליף את הפרופסור לכלכלה ומימון באקדמיה למסחר בפשט ובמקביל עמד בראש המחלקה לתולדות המסחר שהתארגנה באותה התקופה. ב-1874 הוסמך כמרצה פרטי (כלומר חיצוני ולא חלק מהסגל) באוניברסיטת בודפשט. ב-1876 הוא הפך לחבר נספח בלשכת המסחר והתעשייה של בודפשט וחבר במועצה הלאומית לסטטיסטיקה, כמו כן מונה גם למזכיר הקונגרס הסטטיסטי הבינלאומי ה-9.
ב-1879 (בגיל 29 בלבד) הוא נבחר לחבר בוועדה הלאומית לכלכלה וסטטיסטיקה של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1880 הוא הפך למרצה קבוע (בכיר) לכלכלה ומימון לאומיים באקדמיה למסחר של בודפשט וקיבל הסמכה של מרצה בכיר פרטי (לא חלק מהסגל) לסטטיסטיקה באוניברסיטת בודפשט. משנת 1882 עבד כפרופסור חבר יוצא דופן לסטטיסטיקה באוניברסיטה, ומשנת 1889 כפרופסור מן המניין. הוא עמד בראש מחלקת הסטטיסטיקה באוניברסיטה במשך עשר שנים. ב-1892 הועבר לעמוד בראש המחלקה לכלכלה וכספים לאומיים במקום דיולה קאוץ. מאוחר יותר, הוא היה דקאן הפקולטה למשפטים פעמיים, ובשנת 1917, רקטור האוניברסיטה.
ב-1885 הפך לחבר ב-Institut International de Statistique (הלישכה הסטטיסטית הבינלאומית)
ב-1891 ב-British Economic Association (האיגוד הכלכלי הבריטי).
ב-1893 נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים
ב-1901 חבר מן המניין
בין השנים 1906–1918 היה חבר באספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט)
מ-18 באוגוסט 1917 עד 8 במאי 1918 היה שר ללא תיק לכלכלת המעבר (ההתנתקות מהאימפריה האוסטרו-הונגרית)
הוא פרש מהחיים הציבוריים לאחר 1920, אך מחקריו ומאמריו המשיכו להתפרסם. בשנת 1923 נבחר לחבר הכבוד המקומי הראשון של החברה הסטטיסטית ההונגרית ובשנת 1933 נבחר לחבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים.
הוא מת ברעב בגטו בודפשט ב-18 בינואר 1945, יום שחרור העיר על ידי הצבא האדום.
עבודתו

עבודותיו הכלכליות מציגות אותו כאחד מהכלכלנים ההונגריים החשובים של האסכולה ההיסטורית הגרמנית. בשנים 1893–1894 הופיעה עבודתו היסודית, בשני הכרכים של כלכלה חברתית (I. Elements of Social Economics, II. תיאוריות יישומיות ומעשיות של כלכלה חברתית), שעוד לפני מלחמת העולם הראשונה הוצאו בעוד ארבע מהדורות, שעודכנו בינתיים. בנוסף לעבודתו התאורטית הוא ביצע פעולות מעשיות רבות. התעניינותו התרחבה גם לנושאים עכשוויים של סוציאל-דמוקרטיה.
הוא הכין חוות דעת ותזכירי מומחים, בין היתר, על :
מכסי התבואה של טירול (1877),
תעודות האשראי ההונגריות (1890),
ארגון מחדש של סטטיסטיקות תעבורת סחורות (1878), ו
מאוחר יותר סטטיסטיקה שיפוטית (1892).
לאחר חוזה ריאנון, על זכויות המיעוטים וסוגיות של סטטיסטיקת לאום הפכו למוקד תשומת ליבו.
הוא ערך את:
המאמרים הכלכליים של הלקסיקון הגדול של פאלאס,
מדור הכלכלה והסטטיסטיקה בעיתון "סקירת בודפשט" (Budapesti Szemle) בין השנים 1883 לבין 1886
הפרסום של MTA "Essays on National Economics and Statistics" מ-1882
מילון המסחר
ערך את סדרת הספרים "הספרייה הכלכלית ההונגרית" (Magyar Közgazdasági Könyvtár).
עבודותיו

A socialis kérdésről (Pest, 1870, Lugossy Béla néven)
A munkásmozgalom legújabb iránya (Budapest, 1873)
Bevezetés a gazdaság történetébe (Budapest, 1878)
Takarékpénztáraink reformja (Budapest, 1879). A Lloyd Társulat által kitüntetett pályanyertes dolgozat
A nemzetgazdaságtan és módszere s a társadalmi kutatás nehézségei (Budapest, 1880)
A gazdaság morphologiája (Budapest, 1881)
Adalékok a nemzetgazdaságtan történetéhez (Budapest, 1881)
A nemzetgazdaságtan és pénzügytan kézikönyve (Budapest, 1881; második, átdolgozott kiadása: Budapest, 1885)
Értekezések az angol és francia nemzetgazdaságtan köréből. Foville, Giffen, Cliffe-Leslie, Bagehot, Stanley, Jevons, Syme, Cairnes után fordította, átdolgozta és jegyzetekkel ellátta (Budapest, 1882)
Statisztikai tanulmányok a gabonaárak hullámzásairól a XIX. században és a gabonadrágaságok hatásairól. Eredeti adatok alapján (Budapest, 1882)
Adalékok a papirpénz történetéhez és statisztikájához (Budapest, 1882)
Papírvaluta és agio (Budapest, 1883; az MTA által a Dóra-díjjal kitüntetett pályamű.)
Városaink és a városi lakosság életviszonyai az utolsó népszámlálás alapján (Budapest, 1883)
Magyarország statisztikája összehasonlítva egyéb államokkal, különös tekintettel Ausztriára (Budapest, 1885)
A bűnügy statisztikája. Szociológiai tanulmányok (Budapest, 1889)
Társadalmi gazdaságtan, I. kötet. A társadalmi gazdaságtan elemei (Budapest, 1893)
Társadalmi gazdaságtan, II. kötet. A társadalmi gazdaságtan alkalmazott és gyakorlati tanai (Budapest, 1894)
A jegybankok nemesércz-politikája (Budapest, 1895)
A nemzetgazdaságtan és pénzügytan vezérfonala (a korábbi A nemzetgazdaságtan és pénzügytan kézikönyve c. munka átdolgozott kiadása. Budapest, 1900; további kiadása: Budapest, 1906)
Az államháztartástan (Budapest, 1900; második, átdolgozott kiadása: Budapest, 1912)
A szocializmus fejlődése napjainkig (Budapest, 1903)
A társadalomerkölcsi probléma (Budapest, 1903)
Statisztikai vizsgálódások a XIX. század gabonaárainak alakulásáról (Budapest, 1905)
Közgazdasági értekezések (I.: Budapest, 1909; II.: Budapest, 1914)
A szocializmus (I–II. Budapest, 1910)
A nemzetközi kereskedelem elméletéhez (Budapest, 1915)
Ricardo, különös tekintettel a háborús közgazdaság kérdéseire; Akadémia, Bp., 1919 (Értekezések a philosophiai és társadalmi tudományok köréből)
Finanzwissenschaft (Budapest, 1920)
Volkswirtschaftliche und sozialpolitische Untersuchungen (Jena, 1927)
A szociális igazság felé (Budapest, 1936)
עבודותיו ומאמריו פורסמו עד 1881 תחת השם בלה וייס.
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái III. (Fa–Gwóth). Budapest: Hornyánszky. 1894. (חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
לקסיקון יהודי-הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
"A magyar társadalom lexikonja" (PDF). Mtdaportal.extra.hu. 1930. נבדק ב-2014-09-21. (165. o.) (לקסיקון החברה ההונגרית)
Körmendi Gábor, Papi Bea (1991). Földes Béla (1848–1945) műveinek válogatott bibliográfiája. Budapest: KSH Könyvtár és Dokumentációs Szolgálat. p. 7–13. ISBN 963 7070 19 2. (ביבליוגרפיה של הביבליוגרפיה המובחרת של כתבי בלה פלדש)
הערות שוליים

↑  Magyarország a XX. században V. kötet. (Szerk. Kollega Tarsoly István)
↑  Közgazdasági Könyvtár. Magyar –. A M. T. akadémia nemzetgazdasági bizottságának megbízásából szerkeszti Földes Béla. I–IX. kötet.… | MAGYAR KÖNYVÉSZET 1712–1920 | Kézikönyvtár, www.arcanum.com (בהונגרית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810648809505606  BIBSYS: 7018276  BnF: cb129239071 (data)  CiNii: DA08511295  GND: 119338211  ISNI: 0000 0001 1006 1454  LCCN: n2005082079  NKC: uk2017969545  NTA: 067556280  SUDOC: 067039286  VcBA: 495/92984  VIAF: 113932510   WorldCat (עם VIAF): 113932510
בית הספר לאמנויות יפות

| --- | --- |

 מיקום
 קואורדינטות:  48°51′24″N 2°20′01″E﻿ / ﻿48.856666666667°N 2.3336111111111°E﻿ / 48.856666666667; 2.3336111111111
 he
 
Palais des études של בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, פריז
בית הספר לאמנויות יפות (בצרפתית: École des Beaux-Arts) הוא שם כולל שמתייחס למספר בתי ספר לאמנות המשפיעים בצרפת. המונח קשור לסגנון אדריכלות האמנויות היפות באדריכלות ובתכנון ערים ששגשג בצרפת ובמדינות אחרות במהלך סוף המאה ה-19 והרבע הראשון של המאה ה-20.
בית הספר לאמנויות יפות המפורסם והעתיק ביותר הוא בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז, הממוקם כעת על הגדה השמאלית של העיר מול מוזיאון הלובר, ברחוב בונפרט 14 (הרובע הששי של פריז). לבית הספר בכלל ולזו של פריז בפרט היסטוריה המשתרעת על פני יותר מ-350 שנה והוא הכשיר רבים מהאמנים הגדולים באירופה. סגנון האמנות יפה עוצב על פי התקופה הקלאסית (יוון ורומא) תוך שימור הצורות האידיאליות הללו והעביר את הסגנון לדורות הבאים.
היסטוריה

מקורותיה של אסכולת פריז חוזרים לשנת 1648, כאשר האקדמיה לאמנויות יפות נוסדה על ידי הקרדינל מאזארן כדי לחנך את התלמידים המוכשרים ביותר ברישום, בציור, בפיסול, בתחריט, באדריכלות ובאמצעים אמנותיים אחרים. לואי הארבעה עשר, מלך צרפת נודע כמי שבחר בוגרים מבית הספר לקשט את הדירות המלכותיות בארמון ורסאי ובשנת 1863, העניק נפוליאון השלישי לבית הספר עצמאות מהממשלה ושינה את השם ל-"L'École des Beaux-Arts". נשים התקבלו לבית הספר החל משנת 1897.
תוכנית הלימודים חולקה ל"אקדמיה לציור ולפיסול" ול"אקדמיה לאדריכלות". שתי התוכניות התמקדו באמנויות קלאסיות ובאדריכלות מהתרבות היוונית והרומית העתיקה. כל התלמידים נדרשו להוכיח את כישוריהם עם משימות ציור בסיסיות לפני שהתקדמו לרישום ולציור דמויות. זה הגיע לשיאו בתחרות על ה"פרס הגדול של רומא" (Grand Prix de Rome), שהעניק לזוכה מלגה מלאה ללימודים ברומא. שלושת הניסיונות להשגת הפרס נמשכו כמעט שלושה חודשים. רבים מהאמנים המפורסמים ביותר באירופה הוכשרו במקום, כולל תאודור ז'ריקו, אדגר דגה, אז'ן דלקרואה, ז'אן-אונורה פרגונאר, ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, גוסטב מורו, פייר-אוגוסט רנואר, ז'ורז' סרה, קסנדר (Adolphe Jean-Marie Mouron) ואלפרד סיסלי. עם זאת, אוגוסט רודן הגיש מועמדות בשלוש הזדמנויות, אך מועמדותו נדחתה. פול סזאן הגיש בקשה פעמיים, אך גם הוא נדחה. אמיל ברנאר הושעה בשל "טעויות" סגנוניות.
בנייני בית הספר בפריז הם ברובם יצירתו של האדריכל הצרפתי פליקס דובן, שהוזמן עבור הבניין הראשי ב-1830. עבודתו הסדירה מחדש את הקמפוס, ונמשכה עד 1861, והשלימה תוכנית אדריכלית לכיוון Quai Malaquais.
בית הספר בפריז הוא נותן השם והמייסד של תנועת אדריכלות האמנויות היפות בתחילת המאה ה-20. בית הספר שהיה ידוע בדרישה לשיעורי הכיתה ובקביעת הסטנדרטים הגבוהים ביותר לחינוך, משך אליו סטודנטים מרחבי העולם - כולל מארצות הברית, ומשם חזרו התלמידים לעצב מבנים שהשפיעו על ההיסטוריה של האדריכלות באמריקה, כולל הספרייה הציבורית של בוסטון, 1888–1895 (McKim, Mead & White), בית המשפט העליון של ארצות הברית, (Cass Gilbert, Cass Gilbert Jr., and John R. Rockart), וספריית העיר ניו יורק, 1897–1911 (Carrère and Hastings). בוגרי האדריכלות, במיוחד בצרפת, מקבלים את התואר "élève".
המחלקה לאדריכלות הופרדה מבית הספר לאחר שביתות הסטודנטים בסורבון במאי 1968. שם בית הספר שונה אז לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. כיום, מעל 500 סטודנטים לומדים ומשתמשים באוסף נרחב של האמנות הקלאסיתשל בית הספר יחד עם תוספות מודרניות לתוכנית הלימודים, כולל צילום והיפרמדיה.
מוסדות נוספים תחת השם

ENSA École Nationale des Beaux Arts de Dijon
ENSA École nationale des beaux arts de Bourges
ENSBA École nationale supérieure des beaux-arts de Lyon
École européenne supérieure d'art de Bretagne
ESADMM École supérieure d'art et de design Marseille-Méditerranée
ENSA École Nationale des Beaux Arts de Nancy
École nationale supérieure des Beaux-Arts (ENSBA), Paris
ESAD École supérieure d'art et design de Valence, Valence
EBABX École supérieure des beaux-arts de Bordeaux
מדריכים בולטים, פריז

מרינה אברמוביץ
פייר אלשינסקי
Mirra Alfassa
Louis-Jules André
Antoine Berjon
François Boisrond
כריסטיאן בולטנסקי
לאון בונה
גיום בנז'מן אמנד דושן דה בולון
Jean-Marc Bustamante
אלכסנדר קבנל
Pierre Carron
César
Jean-François Chevrier
Claude Closky
Jules Coutan
Richard Deacon
אמה-ז'ול דאלו
Lin Fengmian
Louis Girault
Fabrice Hybert
François Jouffroy
Victor Laloux
Paul Landowski
Jean-Paul Laurens
שארל לה ברן
Michel Marot
אנט מסג'ה
גוסטב מורו
Jean-Louis Pascal
Auguste Perret,
Emmanuel Pontremoli
Charles-Caïus Renoux
Paul Richer
לואיס סאליבן
Pan Yuliang
Raymond Legueult
Maurice Brianchon
בוגרים בולטים, פריז

היו מאות בוגרים בולטים נזכיר רק אחדים שיש עליהם ערכים העברית:
מארדירוס אלטוניאן
רודולפו אמאדו
אלכסנדר בוגן
פייר בונאר
ויליאם אדולף בוגרו
אנטואן בורדל
ז'אק-לואי דויד
ראו גם

האקדמיה לאמנויות היפות
אדריכלות האמנויות היפות
סלון (פריז)
הערות שוליים

↑  Caves, R. W. (2004). Encyclopedia of the City. Routledge. p. 202.
↑  Pierre Bourdieu (1998). The State Nobility: Elite Schools in the Field of Power. Stanford UP. pp. 133–35. ISBN 9780804733465.
↑  "Rodin, Famous Sculptor, Dead". The New York Times. 18 בנובמבר 1917. p. E3. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Riviere; Schnerb (10 ביולי 2001). Conversations with Cezanne. UC Press. p. 86. ISBN 0-520-22519-8. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Emile Bernard". Visual Arts Cork. נבדק ב-16 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Online catalogue. "Entrée des artistes"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0114494 
חצר בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, פריז
בית הספר סלואן לניהול ב-MIT

| --- | --- |

 בית ספר לעסקים
 על שם:  אלפרד סלואן 
 תקופת הפעילות:  1914–הווה (כ־111 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  David Schmittlein (15 באוקטובר 2007) 
 דקאן:  דייוויד שמטליין
 תלמידים
 :  817 (נכון ל־2020er) 
 מיקום
 מיקום:  קיימברידג'
 מדינה:  מסצ'וסטס, ארצות הברית
 קואורדינטות:  42°21′39″N 71°05′02″W﻿ / ﻿42.360732°N 71.083774°W﻿ / 42.360732; -71.083774
 https://mitsloan.mit.edu/
 he
 
בית הספר סלואן לניהול במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (ממותג כ-MIT סלואן או סלואן) הוא בית הספר לניהול של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטה פרטית בקיימברידג', מסצ'וסטס.
בית הספר סלואן מציע תוכניות לתואר ראשון, שני ודוקטורט, כמו גם תוכניות חינוך למנהלים. תוכניות התואר שלה הן מהסלקטיביות ביותר בעולם.
רעיונות משפיעים רבים בניהול ובפיננסים נהגו בבית הספר, בהם מודל בלאק ושולס, השערת ההילוך המקרי, המודל הבינומי לתימחור אופציות ותחום דינמיקת המערכת. בין חברי הסגל מספר רב של חתני פרס נובל בכלכלה וזוכים במדליית ג'ון בייטס קלארק.
היסטוריה

בית הספר החל את דרכו בשנת 1914 כתוכנית הלימודים במינהל ההנדסה ("קורס 15") במחלקה לכלכלה וסטטיסטיקה של MIT. היקף ועומק של התכנית גדלו עם ההתקדמות בתיאוריה ובפרקטיקה של הניהול.
תוכנית המציעה תואר שני בניהול הוקמה ב-1925. התוכנית הראשונה בעולם לחינוך באמצע הקריירה - תוכנית Sloan Fellows - נוצרה ב-1931 בחסות אלפרד פ. סלואן, בעצמו בוגר MIT משנת 1895, שהיה המנכ"ל של ג'נרל מוטורס וזוכה לתואר יוצר התאגיד המודרני. מענק מקרן אלפרד פ. סלואן הקים את בית הספר לניהול תעשייתי של MIT בשנת 1952 במטרה לחנך את "המנהל האידיאלי". בשנת 1964 שונה שמו של בית הספר לכבודו של סלואן כבית הספר לניהול על שם אלפרד פ. סלואן. בעשורים הבאים, בית הספר גדל עד כדי כך שבשנת 2000, הניהול הפך למגמה השנייה בגודלה לתואר ראשון ב-MIT. בשנת 2005 נפתחה מגמה לתואר ראשון בניהול ל-100 סטודנטים מדי שנה. בשנת 2014, בית הספר חגג 100 שנות חינוך לניהול ב-MIT.
תוכנית הלימודים

תוכנית הלימודים מתמקדת בלמידה פעילה, הדורשת מהסטודנטים ליישם את הידע שנלמד בכיתה על סיטואציות עסקיות מהעולם האמיתי. הקורסים מועברים בשיטת לימוד מבוססת תרחישים (case method), הרצאות, עבודות צוות ו-"מעבדות למידה פעילה" (Action Learning Labs) יישומיות. הרמה האקדמית של הקורסים נחשבת לתובענית ביותר בסטנדרטים של בתי ספר למנהל עסקים, עם דגש גדול יותר על חשיבה אנליטית וניתוח כמותי מאשר ברוב התוכניות האחרות.
הסמסטר הראשון, המכונה גם הליבה, נחשב לרוב לסמסטר הקשה ביותר. צינוי הקורסים ניתנים בסולם MIT הסטנדרטי בן חמש נקודות (עם אותיות). בתוכניות לתארים מתקדמים שלה, כל סמסטר עם ממוצע פחות מ-4.0 ('B') יביא לכך שהתלמיד לא יורשה לסיים את לימודיו. בניגוד לרוב בתי הספר לעסקים, MIT סלואן לא מציעה שום הצטיינות אקדמית בסיום הלימודים, בהתאם לנוהג בכל MIT. הפילוסופיה מאחורי זה היא שה'כבוד' הוא בלהיות בוגר MIT.
MIT סלואן משתפת פעולה באופן הדוק עם חלקים אחרים של MIT, בפרט בית הספר להנדסה, בית הספר למדעים והמחלקה לכלכלה. תוכנית מיוחדת לתואר משותף עם בית הספר להנדסה היא תוכנית Leaders for Global Operations (LGO), שבה התלמידים משלימים במקביל תואר MBA ותואר שני במדעים בהנדסה. תוכנית לימודים משותפת נוספת המיועדת לסטודנטים בעלי ניסיון רב יותר בתעשייה (ממוצע של 8 עד 10 שנים) היא תוכנית עיצוב וניהול מערכות (SDM), שבה סטודנטים משלימים תואר שני למדעים בהנדסה וניהול. בעוד שעמיתי סלואן מתמקדים בעיקר בקורסי ניהול, עמיתי LGO ו-SDM משלימים תערובת שווה יחסית של קורסי הנדסה וניהול.
MIT משתפת פעולה באופן נרחב גם עם אוניברסיטת הרווארד, וסטודנטים בכל מוסד נוהגים לעיתים קרובות ללמוד לתארים מקבילים במוסד האחר. סטודנטים ב-MIT סלואן יכולים להירשם בחופשיות לקורסים בבית הספר למנהל עסקים של הרווארד, ולהפך - מדובר בבתי הספר המובילים לניהול עסקים היחידים שיש להם הסכם כזה. כתוצאה מכך, נוצרו קורסים רבים בכל מוסד שמושכים באופן קבוע סטודנטים שנרשמו צולב. בית הספר סלואן של MIT ובית הספר קנדי למדיניות ציבורית מציעים תוכנית לימודים כפולה רשמית.
יצירתיות וחדשנות הן עקרונות מרכזיים בבית הספר. מסלול ה-MBA ביזמות וחדשנות כולל מעבדות למידה יישומית שמחברות סטודנטים עם חברות כדי ללמוד כיצד לפתור בעיות מורכבות הקשורות לטכנולוגיות מתעוררות. מעבדות למידה יישומית אלה כוללות: מעבדת יזמות, צוותי חדשנות ו-"מעבדת ניהול מערכות בר קיימא". מעבדת היזמות הגלובלית ו-"מעבדת אספקת הבריאות הגלובלית" שולחות סטודנטים לתואר שני לעבוד באתר עם סטארטאפים בחלקים שונים של העולם. מרכז Martin Trust ליזמות ב-MIT, אחד ממרכזי היזמות הבודדים של בתי ספר למנהל עסקים בעולם המתמקד בהייטק, מציע פעילויות יזמות רבות וחונכות לאורך כל השנה. תחרות היזמות השנתית MIT $100K היא אחת מתחרויות תוכניות העסקיות הגדולות בעולם, שעזרה להקים למעלה מ-130 חברות בשווי שוק של למעלה מ-15 מיליארד דולר.
בשנת 2016, תוכנית ה-MBA של בית הספר דורגה במקום השני בעולם עבור השפעה חברתית וסביבתית על ידי מגזין Corporate Knights.
חיים סטודנטיאליים

סטודנטים ובוגרי בית הספר סלואן מכנים את עצמם בחיבה "סלואוניס" (Sloanies). תרבות בית הספר סלואן דומה לתרבות הכללית של MIT, אך גם ייחודית לה. הסטודנטים לתואר שני מגיעים מיותר מ-60 מדינות בכל שנה. מעט יותר מחצי מהם מצפון אמריקה, ו-60% מחזיקים באזרחות אמריקאית. התואר הראשון הנפוץ ביותר בקרב סטודנטים לתואר שני הוא הנדסה. 46% מהסטודנטים הן נשים.
אירוע שבועי המתקיים עבור תלמידי ה-MBA הוא ה-"C-Function" שמשמעותה "פונקציה תרבותית" או "פונקציית צריכה". התלמידים יכולים ליהנות ממופעי בידור שארגנו קבוצות תרבותיות או מועדונים ספציפיים בקמפוס, כמו גם מסיבות עם נושאים שאינם תרבותיים. קבוצות של בוגרי MIT סלואן ברחבי העולם מארגנות אירועים דומים עבור חברי המועדון שלהם.
סטודנטים ב-MIT סלואן מנהלים למעלה מ-70 מועדונים פעילים. כמה מהמועדונים הפופולריים ביותר הם מועדון הנשים בניהול סלואן; מועדון היזמות והחדשנות; מועדון העיצוב; מועדון הפיננסים; מועדון הייעוץ הניהולי; מועדון הבידור, המדיה והספורט; מועדון ההון סיכון והפרייבט אקוויטי; מועדון ניהול המוצר; ומועדון הטכנולוגיה. מועדון העסקים של סלואן הוא המועדון העסקי הרשמי לתואר ראשון לכל תלמידי MIT.
במהלך שנת הלימודים מאורגנים מספר כנסים מקצועיים ואקדמיים על ידי בית הספר או בשיתוף עם בית הספר. נקודות השיא השנתיות כוללות את תחרות היזמות של MIT $100K, ועידת הון הסיכון והחדשנות של MIT, ועידת Sloan Women in Management Breaking the Mold, Symposium MIT Sloan CIO ו־MIT Sloan CFO Summit . הכנס שזוכה להדים הנרחבים ביותר הוא כנס MIT Sloan Sports Analytics, . הכנס מפגיש מנהלים, שחקנים ומאמנים מלמעלה מ-80 קבוצות ספורט מקצועיות יחד עם עיתונאים, חוקרים ותלמידים מלמעלה מ-170 בתי ספר שונים, עם התמקדות באנליזה של תחום הספורט.
כמו בשאר המכון, לסטודנטים של MIT סלואן מוקצה פרק זמן ממושך בין הסמסטרים השמור לפעילויות מיוחדות. במהלך חודש ינואר אין שיעורים רשמיים בבית הספר; במקום זאת, הם מוחלפים במה שמכונה תקופת הפעילות העצמאית (IAP) . במהלך IAP, התלמידים עוסקים בפעילויות שיהיה מאתגר להשתתף בהן לצד שיעורים רגילים, לרוב כולל תוכניות טיולים בינלאומיות. בנוסף, לתוכנית ה-MBA יש חופשה נוספת וקצרה יותר, הנקראת "תקופת החדשנות של סלואן" (SIP), שמטרתה התמקדות בפעילויות מנהיגות חווייתית אינטנסיבית מחוץ לכיתה.
בין החברות המגייסות את מרבית את בוגרי ה-MBA של בית הספר, אפל, גוגל, גולדמן זאקס, מקינזי אנד קומפני, נייקי ואמזון. לבית הספר יש למעלה מ-20,000 בוגרים ברחבי העולם ב-90 מדינות, עם יותר מ-20% שהם נשיאים או מנכ"לים. יותר מ-650 חברות הוקמו על ידי בוגרי בית הספר, כולל Akamai, E*Trade, Gartner, Genentech, HubSpot, Lotus Software, Teradyne, Zipcar ו־Okta .