stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאב דורמן
הערות שוליים

↑  נעם בן זאב ואור קשתי, יו"ר הפילהרמונית זאב דורמן יהיה ראש בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת תל אביב, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441303005171  LCCN: no2004112503  VIAF: 68652291   WorldCat (עם VIAF): 68652291
יצחק מן (עורך)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1890 תר"ן האימפריה האוסטרו-הונגרית פשמישל, גליציה, אוסטריה
 פטירה:  28 במרץ 1956 (בגיל 66 בערך) ט"ז בניסן תשט"ז ישראל ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 שם עט:  י' אבירפי 
 תחום כתיבה:  סופר, עורך ומתרגם
 תקופת הפעילות:  1926–1956 (כ־30 שנה)
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (תש"ח)
 
יצחק מָן (1890, תר"ן, פשמישל, גליציה, אוסטריה – 28 במרץ 1956, ט"ז בניסן תשט"ז, ירושלים) היה סופר, עורך ומתרגם עברי, עורך ההוצאות הספרותיות של הקק"ל מ-1926 ועד מותו.
חתן פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת לשנת תש"ח עבור תרגום "הקפיטל" מאת קרל מרקס.
ביוגרפיה

יצחק מן נולד ב-1890 בעיירה פשמישל שבגליציה, אוסטריה, בנם של מינדל לבית אייכנבאום וניסֶן מן. אביו היה שו"ב וחסיד.
מנעוריו נתפס להשכלה ולציונות. בשנת 1905 או 1908 ייסד מן עם חבריו לבית המדרש את אגודת הנוער "עבריה" בעירו. האגודה נוסדה במטרה להפיץ את ידיעת השפה והספרות העברית בקרב הנוער היהודי. היא הייתה סניף של הסתדרות בשם זה, ואחת הראשונות מסוגה בגליציה. פעילותה של האגודה הייתה ענפה ומוצלחת: חברי הקימו ספרייה עברית וקיימו הרצאות, מסיבות ודיונים.
לאחר שעבר בחינת בגרות אקסטרנית למד באוניברסיטת וינה מדעי הרוח ומדעי הטבע: פילוסופיה, לשון וספרות יוונית, מתמטיקה ופיזיקה. במהלך לימודיו בווינה היה חבר באגודת הסטודנטים הציונים "תיאודור הרצל".
בשנת 1920 קיבל תואר דוקטור.
נישא לד"ר מעכה (מאשה) מן, רופאה, חברתו מנעוריו, והיה אב לשני בנים: עמנואל (נולד ב-1915) ורפאל (נולד ב-1928).
במשך כמה שנים עבד בהולנד, ובשנת 1924 עלה לארץ ביחד עם אשתו ובנם הבכור והתיישב בירושלים. כעבור שנתיים, ב-1926, החל לעבוד בלשכה הראשית של קרן קיימת לישראל ושימש כעורך ראשי של הוצאותיה הספרותיות במשך שלושים שנה, עד יום מותו. בין היתר ערך את הספרייה "לנוער" שהוציאה הקק"ל, שבמסגרתה ראו אור עשרות מונוגרפיות על התנועה הציונית.
במקביל עסק בעבודה ספרותית מחוץ לקק"ל, ושלח ידו בתרגום ספרי יסוד מהפילוסופיה היוונית, הספרות הסוציאליסטית-מרקסיסטית, פסיכולוגיה וחינוך.
תרגם את "על בריאת העולם" לפילון האלכסנדרוני (בעריכת משה שוובה) ואת מאמרות הרקליטוס, ספרו הפילוסופי של הרברט מרקוזה "שיטת "הגל", "על האישיות בהיסטוריה" לגיאורגי פלכאנוב, "הקפיטל" מאת קרל מרקס (כרך א' תורגם עם צבי וויסלבסקי, ואת כרך ב' תרגם לבדו), "אנטי-דיהרינג (הפיכת המדע בידי מר אויגן דיהרינג)" (אנ') לפרידריך אנגלס, את "לקראת פסיכולוגיה דיאלקטית-מאטריאליסטית" לאוטו פניכל ואת כרך א' של "מכתבים לאם" מאת וילהלם שטקל (את שניהם תרגם ביחד עם שמואל גולן, האחרון בעריכת צבי זהר) את "אני מאמין בחינוך" מאת ג'ון דיואי וכן את "כאז כן אתה" לסומרסט מוהם.
בשנת 1948 זכה (לצד צבי וויסלבסקי) בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת עבור תרגומם ל"קפיטל".
ערך פרסומים שונים ופרסם מאמרים בעיתונות.
כתב את ההקדמה לספר היזכור לעיירתו פשמישל, שהופיע לאחר מותו, בשנת תשכ"ד 1964.
מן התגורר בבית שבנה בשכונת תלפיות בירושלים, והיה חבר ועד השכונה. כן כיהן כראש בית הכנסת של השכונה, ונהג לעבור לפני התיבה בו לעיתים קרובות.
מן נפטר בעקבות התקף לב אור ליום א' דחוה"מ פסח, ט"ז בניסן תשט"ז, בביתו שבירושלים, בשנה ה-66 לחייו.
הניח את אלמנתו, ד"ר מעכה (מאשה) מן, את בנו הבכור עמנואל ואת אשתו וילדיו, וכן אחות וגיס.
משפחתו

אחיו יעקב מן (1888–1940) היה רב, מורה והיסטוריון, מהדור הראשון של חוקרי הגניזה הקהירית.
אלמנתו נישאה שנים אחדות לאחר מותו לידידו וגיסו ישעיהו זנה.
בנו הצעיר של יצחק מן, רפאל, נהרג בנעוריו, בעת שעלה על מוקש באזור קיסריה בשנת 1943.

בנו הבכור, עמנואל, נישא לחיה ליפשיץ והיה אב לבנים. נפטר בירושלים ב-2008.

נכדו ד"ר רפי מן הוא עיתונאי לשעבר, וכיום חוקר תקשורת והיסטוריון. נכד נוסף הוא איזי מן, הקרוי על שמו. הוא שדרן, עורך ומגיש תוכניות ברשת ב' של קול ישראל וסופר.
ספריו

לאחר מותו:
צבי זהר, זבולון פורן, אברהם שלונסקי (עורכים), האדם והחברה: מסות, ירושלים: ניר, תשי"ז. (ספר זיכרון; הופיע שנה לאחר מותו, ורובו כולל קטעים מדבריו)
ספריו > בעריכתו

יצחק מן (ערך והתקין לדפוס), מן הגולה אל הגאולה: מוקדש למפעל הנוער השנתי למען הקרן הקימת לישראל, ירושלים: הקרן הקימת לישראל – מועצת הנוער ליד הוועד הארצי, תש"י.
ג[צל] קרסל, אדמה לעם; ערך והתקין לדפוס: יצחק מן, ירושלים: הקרן הקימת לישראל, תשי"א.
יצחק מן וברוך שראל (ערכו והתקינו לדפוס), יד לשואה ולמרד, ירושלים: הלשכה הראשית של הקרן הקיימת לישראל, תשי"ג.
יצחק מן וברוך שראל (ערכו והתקינו לדפוס), יצירת אדמה, ירושלים: הלשכה הראשית של הקרן הקיימת לישראל ('תיק למדריך'), תשי"ד. (ראה אור בתרגום לאנגלית ב-1956)
יצחק מן (עורך), מועדים וזמנים: בכורים: סדרת ילקוטים ואוספי חומר לחג השבועות, חוברת ו’, מהדורה שנייה מורחבת, ירושלים: הלשכה הראשית של הקרן הקיימת לישראל, תשי"ד.
יצחק מן (עורך), הרמן שטרוק: האדם והאמן, תל אביב: דביר, 1954. (הרמן שטרוק: "לדמותו, מדבריו, מתחריטיו ורישומיו")
יצחק מן (עורך), הנגב: פרקי לימוד וקריאה, ירושלים: הקרן הקימת לישראל: מחלקת הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית ('ספרית אדמה'), תשט"ו.
Isaac Mann and Baruch Sarel (Eds.), Creating Soil; translated by Fayge Cohen, Jerusalem: Keren Kayemeth Leisrael, 1956.
ספריו > בתרגומו

כתבי פילון האלכסנדרוני: מתורגמים מיוונית לעברית, כרך א: על בריאת העולם; תרגם: יצחק מן; ערך בצירוף מבוא והוספות: משה שובה, ירושלים: י’ יונוביץ (ספריה פילוסופית), תרצ"א.
ג"ו פלכאנוב, על האישיות בהיסטוריה ; עברית: י’ אבירפי, מרחביה: ספרית פועלים ('דורון'), 1944.
ג. וו. פלכאנוב, כתבים נבחרים: א. עיונים פילוסופיים; ב. מסות בספרות ובאמנות; עברית: ח[נה] הוכרברג, י’ אבירפי, נ[חמיה] רבן, מרחביה: ספרית פועלים ('מענית'), 1953.
מארכס-אנגלס, כתבים נבחרים , כרך ב: פ. אנגלס: אנטי-דיהרינג (הפיכת המדע בידי מר אויגן דיהרינג); ציונים לאנטי-דיהרינג; פרקים מדיאלקטיקה בטבע; חלקה של העבודה באינוש הקוף; חקר הטבע בעולם הרוחות, מרחביה: ספרית פועלים ('לכל'), 1943. (מן תרגם את "אנטי-דיהרינג", בשם העט י' אבירפי.)
מהדורה עברית ב ערוכה מחדש: כרך ג: אנטי-דיהרינג (הפיכת המדע בידי מר אויגן דיהרינג); תרגם: יצחק מן (אבירפי), מרחביה: ספרית פועלים ('מענית'), 1959.
וילהלם שטקל, מכתבים לאם; עברית: ש[מואל] גולן, י[צחק] מן; ערך והתאים לקורא העברי: צ[בי] זהר, 2 כרכים, מרחביה: ספרית פועלים ('שבילי חינוך'), 1945–1948. (כרך א; כרך ב תורגם על ידי ריקל לב.)
ג’ון דיוי, אני מאמין בחינוך; עברית: יצחק מן, מרחביה: ספרית פועלים ('שבילי חינוך'), 1946. (הספר הראשון מתוך "מקורות למחשבת החינוך")
קארל מארקס, הקאפיטאל: ביקורת הכלכלה המדינית , מרחביה: ספרית פועלים בסיוע הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל, 1947. (ביסודו של הנוסח העברי הונח התרגום מאת צבי וויסלבסקי; יצחק מן השלים את הנוסח) (ספר ראשון בלבד)
מהדורה מלאה: כרך א: תהליך הייצור של ההון; התרגום מאת צבי וויסלבסקי, 1953; כרך ב: תהליך הסיבוב של ההון; תרגם: יצחק מן, 1954.
מהדורה חדשה: הקפיטל: ביקורת הכלכלה המדינית; הנוסח העברי: צבי וויסלבסקי; השלים את הנוסח, ערכו והתקינו: יצחק מן; הקדמה למהדורה העברית החדשה 2011 מאת יפתח גולדמן, בני ברק: ספרית פועלים; הקיבוץ המאוחד, 2011.
ה[רברט] מארקוזה, שיטת הגל; עברית: י’ מן, מרחביה: ספרית פועלים ('לכל'), 1951.
ו"ו סומרסט מוהם, כאז כן עתה; עברית: יצחק מן, ירושלים: מסדה, תשי"א.
מאמרות הראקלייטוס האפל איש אפסוס; נספחים מכתבו של קארל מארקס אל פרידריך אנגלס על ספר הראקלייטוס האפל מאת פרדינאנד לאסאל, וכן הערות וו"אי לנין מן העזבון הפילוסופי; תרגם, ביאר והקדים מבוא: יצחק מן, מרחביה: ספרית פועלים ('טקסטים'), 1951.
אלפרד לנברג, הנגב הרחוק; תרגם מכתב-יד: י’ מאן, תל אביב: עם עובד, תשי"ג. (מהדורה ב: תשט"ו)
אוטו פניכל, לקראת פסיכולוגיה דיאלקטית-מאטריאליסטית, עברית: ש[מואל] גולן, י[צחק] מן, תל אביב: ספרית פועלים ('פרקי אופקים'), 1954.
לקריאה נוספת

יוסף קלוזנר, 'אחד מן הפוחתים והולכים', בתוך: האדם והחברה (ירושלים תשי"ז).
גרסה מקוצרת: יוסף קלוזנר, 'ד"ר יצחק מן', בתוך: אריה מנצ'ר (עורך), ספר פשמישל, תל אביב: ארגון יוצאי פשמישל בישראל, תשכ"ד 1964, עמ' 331–332. (ספר יזכור לקהילת פשמישל, בספריית העיר ניו יורק; המאמר בתרגום אנגלי באתר JewishGen)
הערות שוליים

↑  רפי מן, בעקבות סבא: מסע לפשמישל, בבלוג שלו "הערות שוליים להיסטוריה", 21 באוקטובר 2011.
↑  יוסף אלטבאואר, 'על "העבריה"', בתוך: אריה מנצ'ר (עורך), ספר פשמישל, תל אביב: ארגון יוצאי פשמישל בישראל, תשכ"ד 1964, עמ' 103.
↑  עוד על האגודה ראו: אלטבאואר, 'על "העבריה"', עמ' 103–105.
↑  פרס צ'רניחובסקי למתרגמי ה"קאפיטאל", על המשמר, 16 בינואר 1948.
↑  ד"ר יצחק מן ז"ל, דבר, מודעת אבל, 29 במרץ 1956.
↑  דב ניצני (קנופף), 'פרופסור ד"ר יעקב מאן (מאנן)', בתוך: אריה מנצ'ר (עורך), ספר פשמישל, תל אביב: ארגון יוצאי פשמישל בישראל, תשכ"ד 1964, עמ' 330.
↑  יצאו לאור: ג. פלכאנוב: כתבים נבחרים, על המשמר, 10 באפריל 1953; ד. הן, עם "כתבים נבחרים" לפלכאנוב, על המשמר, 23 בינואר 1953, המשך.
↑  ראו: עם צאת התרגום העברי של "אנטי-דיהרינג" לפ. אנגלס: מתוך פתח־דבר של בית־ההוצאה; מדברי מבוא המתרגם, י. אבירפי, משמר, 29 באוקטובר 1943; י. צור, "אנטי-דיהרינג" בעברית, משמר, 7 בינואר 1944.
↑  א. ד., יצא לאור: "מכתבים לאם", משמר, טור 1, 24 באוגוסט 1945.
↑  ספרים חדשים: אני מאמין בחינוך, משמר, 30 באוקטובר 1946.
↑  יצחק מן., ה"קאפיטאל" ותרגומו העברי, משמר, 19 בספטמבר 1947, המשך.
↑  ד"ר יצחק מן, קארל מארקס: הקאפיטאל: בעיות תרגום "הקאפיטאל", על המשמר, 6 ביוני 1954.
↑  אתי, התפתחותו של הנגב הרחוק (עם הופעת מהדורה ב' לספרו של ד"ר א. לנברג), דבר, 12 באוגוסט 1955.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311631405171  PLWABN: 9811305249705606  GND: 1165167182  ISNI: 0000 0000 7057 4852  VIAF: 97247561   WorldCat (עם VIAF): 97247561
צבי אורליאנסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1973 (בן 52 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 
צבי אורליאנסקי (נולד ב-1973) הוא צ'לן ישראלי, חבר בטריו מיתרים אראטו ובקאמרטה הישראלית ירושלים.
ביוגרפיה > לימודים

צבי אורליאנסקי סיים בהצטיינות את בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ליד אוניברסיטת תל אביב. בין מוריו היו עוזי ויזל, הלל צרי. הוא המשיך בלימודיו בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון, ארצות הברית. בהמשך השתלם, בין השאר, אצל ברנרד גרינהאוס משלישיית בוזאר ואצל דייוויד סויר מרביעיית גוארנרי.
ביוגרפיה > קריירת נגינה

אורליאנסקי הופיע עם תזמורות שונות בארץ, בין השאר התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית חיפה, בפסטיבלים שונים באירופה וברסיטלים בישראל, אירופה, אוסטרליה וארצות הברית. הוא צ'לן ראשי בקאמרטה הישראלית ירושלים.
אורליאנסקי מנגן גם מוזיקה קאמרית, כחבר בטריו מיתרים אראטו.
אורליאנסקי הוא בנה של זמרת הסופרן אווה בן-צבי.
פרסים ואותות הוקרה

תחרות פרס קלרמונט
מלגת לימודים מקרן התרבות אמריקה-ישראל
מלגה מהקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד
הערות שוליים

↑  חברי תזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים, באתר הקאמרטה הישראלית ירושלים
יוסף יהודה לייב בלוך

| --- | --- |

הרב יוסף יהודה לייב בלוך  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 בפברואר 1860 כ"א בשבט תר"ך ראסייני, ליטא 
 פטירה:  10 בנובמבר 1929 (בגיל 69) ז' בחשוון תר"ץ
 מקום פעילות:  טלז
 תקופת הפעילות:  ? – 10 בנובמבר 1929 
 השתייכות:  תנועת המוסר, רבני ליטא
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, תלמוד, הלכה, אמונה, השקפה, מוסר
 רבותיו:  הסבא מקלם, הנצי"ב, הרב חיים הלוי סולובייצ'יק, הרב אליעזר גורדון
 תלמידיו:  בניו, הרבנים זלמן שמואל בלוך, אברהם יצחק בלוך ואליהו מאיר בלוך
 חיבוריו:  "שיעורי דעת", "שיעורי הלכה", סדרת "משעורי רבנו" הכוללת את סדרות המשנה "שעור דעת" ו"שעור הלכה", שיעורים שלו בגמרא מצויים ב"משעורי רבותינו"
 
הרב יוסף יהודה לייב בלוך (לפעמים: בלאך; כ"א בשבט תר"ך, 1860 – ז' בחשוון תר"ץ, 10 בנובמבר 1929) היה רב העיר טלז וראש ישיבת טלז, מאנשי תנועת המוסר.
תולדות חייו

נולד ברוסיין. בצעירותו למד בישיבת קלם ובישיבת וולוז'ין. נשא את בתו של הרב אליעזר גורדון, ראש ישיבת טלז. החל משנת תרמ"ב (1882) החל לעסוק בניהול ובהשגחה בישיבה. בשנת תרמ"ד (1884) החל למסור שיעור יומי קבוע. עיסוקו העיקרי לאורך כל חייו היה בלימוד תלמידי ישיבתו, ותוך כדי כך גם פיתח את גישתו הפילוסופית-מוסרית הייחודית.
השפעתו על הישיבה ועל העיר הייתה רבה. כך מתאר בוגר הישיבה ולימים נושא נכדתו, הרב מרדכי גיפטר:
עיקר מעמסת העבודה בענייני הנהלת הישיבה הייתה מוטלת על הגאון ר' יוסף ליב, שהיה מטבעו מחונן בכשרונות גדולים בהנהגה, והיה ליד ימינו של חותנו הגאון ר' אליעזר ז"ל... יש לציין את ימי הישיבה הללו (הימים שאחרי מלחמת העולם הראשונה). לתקופה חדשה בחיי ישיבת טלז. יצא טבעו של הגאון ר' יוסף לייב כאחד מגדולי ראשי הישיבה שבדור וכאחד ממנהיגי הדור המיוחדים, שאליו פנו בכל ענייני הכלל. בין רבני ליטא היה הוא היחיד ומיוחד בכוח ההנהגה הנפלאה, ביושר שכלו ובתקיפות דעתו.
הרב בלוך דגל בתנועת המוסר, ובגינו הוכנס לימוד המוסר לישיבת טלז. בלחצו, למרות התנגדותו של חותנו ראש הישיבה, הובא לישיבה בשנת תרנ"ד (1894) הרב יהודה ליב חסמן לשמש כמשגיח, פעולה שעוררה התנגדויות ומאבקים שלא פסקו בישיבה שנים רבות.
בהמשך עזב הרב בלוך את הישיבה לתקופה מסוימת, ושימש ברבנות בוורנה (במחוז טלז) ושאדובה (במחוז פוניבז'). בשנת תר"ע (1910), עם פטירת רבי אליעזר גורדון, נענה להזמנה לשוב לישיבה ולעמוד בראשה וברבנות העיר. בתפקיד זה שימש כ-20 שנה עד פטירתו בתחילת שנת תר"ץ (סוף שנת 1929).
משנתו

היה מיוחד בין גדולי התורה בזה שהיה רב כוחו באגדה. הוא כבש לעצמו דרך מקורית בהבנת יסודי הדת והאמונה והיה מרצה בעניינים אלה שיעורים עמוקים. מעת שנעשה לראש הישיבה לא היה צורך ב"משגיח" שישמש כרב בענייני היראה וטהרת המידות. ההלכה והאגדה היו אצלו לחטיבה אחת...
קובץ שיעוריו – "שיעורי דעת" כולל מאמרים בנושאים כמו: היחס בין טבע לנסים, יחסי האדם והאלוהים, תשוקה ועוד.
השקפתו של הרב בלוך הייתה נגד הציונות ופורסם מכתב שלו נגד הספר אורות. אך עם זאת שיגר מכתב לרב צבי יהודה הכהן קוק ובו משבח את התוכנית להקמת ישיבת מרכז הרב בירושלים.
מוסדות חינוך שהקים

במהלך תקופת כהונתו כראש ישיבה וכרבה של העיר, דחף בלוך להקים רשת של מוסדות חינוך מטעם רשת "יבנה" בעיר ובכל האזור:
"מכינה לישיבה" – נוסדה בשנת 1920, והיו בה ארבע כיתות ברמת קושי עולה. ראש המכינה היה חתנו הרב חיים מרדכי קאטץ. במכינה לימדו גם שני מורים לימודי חול.
"בתי חינוך" נפרדים לבנים ולבנות – נוסדו בשנת תר"ף (1920).
"כולל לרבנים" – הוקם בשנת 1929 ונועד להכשרת 12 אברכים לרבנות. גם בראשותו עמד הרב קאטץ.
"יבנה" – בית מדרש למורים ו"פדגוגיון עברי" בית מדרש למורות. בית המדרש למורים נוסד בשנת תרפ"ו (1926) וכלל 30 תלמידים ובית המדרש למורות נוסד בשנת תר"ץ (1930) וכלל 25 תלמידות. לשני המוסדות הייתה הכרה רשמית מהשלטונות. בראש בית המדרש למורים עמד בתחילה גיסו הרב יצחק אייזיק הירשוביץ ולאחר מכן הרב אברהם מרדכי וסלר ובית המדרש למורות היה כפוף ישירות להנהלת בית המדרש למורים.
"גימנסיה עברית לבנות" – נוסדה בשנת תרפ"ז (1927) וכללה בשיאה 150 תלמידות. מנהלת המוסד הראשונה הייתה ד"ר הניה שרשבסקי.
צאצאיו

הרב בלוך היה נשוי לבתו של רבי אליעזר גורדון, ולאחר פטירתה נשא את טויבע פרידא (דודתו של הרב פתחיה מנקין).
בנו הרב אברהם יצחק בלוך – שימש אף הוא כראש ישיבת טלז. בין חתניו בן דודו הרב ברוך סורוצקין והרב אייזיק אוזבנד
בנו הרב זלמן שמואל בלוך – דיין בטלז והמנהל הרוחני בישיבת טלז. בין חתניו: הרב פסח שטיין, הרב מרדכי גיפטר והרב עקיבא הכרמי
בנו הרב אליהו מאיר בלוך – ר"מ בישיבת טלז, ולאחר השואה ראש ישיבת טלז בקליבלנד
בתו, שרה מרים, נישאה לרב אבנר אוקולינסקי – ראש ישיבה ומנהל המכינה בישיבת טלז
בתו, פרל לאה, נישאה לרב חיים מרדכי קאטץ – ראש ישיבת טלז בקליבלנד
בתו, פרומה רייזל, נישאה לרב אברהם מרדכי וסלר – מנהל בית המדרש לרבנים 'יבנה'.
חיבוריו

שיעורי דעת – שני כרכים המכילים ארבעה חלקים). מהדורה ראשונה יצאה לאור בשלושה כרכים כשהראשון בהוצאת נצח ופ' פלהיים תל אביב וניו יורק תש"ט והאחרים יצאו לאור בתשי"ג ותשט"ז, כשהוצאה זו הוציאה גם מהדורה בתשל"ח שבסיסה הוא דפוס צילום של המהדורה הראשונה עם הוספות. ישיבת טלז בקליבלנד הוציאה את הספר בתשכ"ד בשני כרכים. הוצאת פלדהיים בירושלים הוציאה מהדורה בתשל"ו (1975) שבסיסה הוא דפוס צילום של הראשונה בשני כרכים במקום שלושה עם תיקונים קלים, שינויי שמות של כמה שיעורים והוספת מפתחות. בתשמ"ט הדפיסה הוצאת פלדהיים מהדורה מתוקנת הכוללת ארבעה חלקים בשני כרכים, ובתשס"א, תשס"ד ותש"ע הדפיסה שוב את החיבור.
שעורי הלכה – יצא לאור בהוצאת "נצח", תל אביב תשי"ח כשהוצאה זו הדפיסה דפוס צילום בתוספת מפתחות בבני ברק תשנ"ה.
סדרת משעורי רבנו כוללות את סדרות המשנה שעור הלכה על מונחים הלכתיים ושעור דעת במוסר והשקפה:
שעור הלכה – שיעורי בענייני נזיקין, ועוד.
שעור דעת – שיעורי מוסר בענייני תורה ואמונה
סדרת משעורי רבותינו על מסכתות הש"ס שבה שיעורים של הרב בלוך ושל הרב חיים רבינוביץ' שכיהן לצדו כראש ישיבת טלז:
שעורי רבותינו על מסכת בבא בתרא, קליבלנד תשט"ו
שעורי רבותינו על מסכת בבא קמא, קליבלנד תש"ח
שעורי רבותינו על מסכת יבמות, קליבלנד תשי"ב
שעורי רבותינו על מסכת קידושין, קליבלנד תש"ז
כן נמצאים שיעורים ודברי תורה של הרב בלוך בספרים וקבצים תורניים שונים כגון: ספר 'כצאן יוסף, ספר חמדת צבי, ועוד.
לקריאה נוספת

יעקב אלטמן, וראשו מגיע השמימה: הרב יוסף יהודה ליב בלוך – תורתו ואישיותו (הקשרים פנימיים), ירושלים, תשס"ב
אהרן סורסקי, מרביצי תורה ומוסר: בישיבות נוסח ליטא, מתקופת וואלוז’ין ועד ימינו, בני ברק, תשל"ו, כרך שני
דב כץ, תנועת המוסר: תולדותיה, אישיה ושיטותיה, "ביתן הספר: אברהם ציוני", תל אביב, תש"י
יצחק אלפרוביץ (עורך), ספר טלז (ליטא) : מצבת זיכרון לקהילה קדושה, "ארגון יוצאי טלז בישראל", תל אביב, תשמ"ד
משה פאלוך, פרשנות, תורת משפט ומטפיזיקה במשנתו של הרב יוסף לייב בלוך, עבודת דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן, תשע"ט
הערות שוליים

↑  ראו על כך בערך על ישיבת טלז.
↑  כנראה בעקבות המאבקים הממושכים על לימוד המוסר.
↑  בנימין מפתח תקווה, תולדות ושורשים - עצי משפחה: רבי צבי הירש פשדמייסקי אב"ד ליז'ובא, באתר תולדות ושורשים - עצי משפחה, ‏יום חמישי, 16 בפברואר 2012
↑  החלק השלישי הוא שיעוריו של בנו, רבי אליהו מאיר בלוך. וכן נמצאים בספר שיעורים של בנו, הרב אברהם יצחק בלוך וחתנו, הרב חיים מרדכי קאטץ.
↑  לפי המופיע ברשומות של הקטלוג המקוון של אוניברסיטת בר-אילן פרטי הדפסת תש"ע זהים למהדורת תשל"ו, אף שברשומה של מהדורת תשמ"ט כתוב שהיא מהדורה מתוקנת.
↑  עבודת מחקר לתואר שני בטורו קולג'.
↑  סדרה בת ארבעה כרכים.
↑  סדרה בת חמישה כרכים.
↑  הספר נמצא בספריית העיר ניו יורק והועלה לאתר הספרייה כחלק ממיזם של העלה לרשת של ספרי הזיכרון לקהילות היהודיות הקיימים בספרייה. ראו כאן.
↑  פרשנות, תורת משפט ומטפיסיקה במשנתו של הרב יוסף לייב בלוך – ספריית אסיף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502534705171  GND: 1089813082  ISNI: 0000 0001 1078 7722  LCCN: nr94015674  VIAF: 97186359   WorldCat (עם VIAF): 97186359
רפי בן-משה

| --- | --- |

רפי בן משה, יוני 2018
 לידה:  31 באוקטובר 1928 ירושלים, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 פטירה:  7 בינואר 2020 (בגיל 91) ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1951–2020 (כ־69 שנים)
 בן או בת זוג:  עדנה פלידל 
 צאצאים:  בועז בן משה 
 פרופיל ב-IMDb
 
רפי בן משה  (31 באוקטובר 1928 – 7 בינואר 2020) היה מלחין בזמר העברי, מעבד מוזיקלי, מפיק ומנהל מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה

רפי בן משה נולד ב-1928 בירושלים לשלמה וציפורה וגדל בשכונת תלפיות. אביו היה מוזיקלי מאוד (ניגן על בללייקה) וגנן במקצועו. רפי החל לנגן בגיל 12, כאשר קנו לו אקורדיון.
למד בגימנסיה רחביה. בגיל 16 בשנת 1944 עבר ללמוד בבית הספר החקלאי כדורי אותו סיים בשנת 1946 (בוגר מחזור י'). כמו רבים מחבריו בבית הספר כדורי, הצטרף לארגון "ההגנה". ב-1948 נמנה עם מייסדי קיבוץ יפתח בגליל העליון. לאחר כשנתיים ב-1951 עזב את הקיבוץ והחל ללמוד באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב. מאוחר יותר השלים תואר שני במוזיקולוגיה מאוניברסיטת תל אביב (נושא התזה שלו היה: 'חווית הניגון בחסידות חב"ד').
קריירה מוזיקלית

בשנות ה-50 ניהל מוזיקלית הצגות בתיאטרון האוהל וביניהן "דרך הטבק" (1953), "החייל טנקה" (1959) ו"הידועה בציבור" (1960). בשנת 1961 הצטרף ללהקת גייסות השריון כמנהל מוזיקלי ומעבד וכתב לה מספר שירים, חלקם הפכו ללהיטים בזמר העברי, במקביל שימש מנהל מוזיקלי של להקת פיקוד דרום. בין השנים 1963–1978 שימש בתפקיד יועץ מוזיקלי של קצין חינוך ראשי. לאורך השנים הפיק וניהל מוזיקלית הצגות תיאטרון ומופעי מוזיקה רבים.
ב-1967 הלחין את השיר "בלדה לעליזה מזרחי" שיר הנושא של הסרט "עליזה מזרחי".
בשנים 1987–1989 שימש רפי בן-משה כמנהל המרכז לקליטת אמנים עולים מיסודם של משרד החינוך והתרבות, משרד הקליטה הסוכנות היהודית. מרכז זה הקים, תמך וליווה גופי תרבות שקלטו אמנים עולים חדשים וביניהם תזמורת סימפונט רעננה, תזמורת האופרה הקאמרית אשדוד, תיאטרון גשר ועוד.
רפי היה נשוי לשחקנית עדנה פלידל, שנפטרה ב-1993, ולהם שני ילדים: אפרת בן משה, ובועז בן משה.
נפטר ב-7 בינואר 2020.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון‏, המלחין והמוזיקאי רפי בן משה הלך לעולמו בגיל 91, באתר וואלה, 8 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300424805171  LCCN: nr91035011  MusicBrainz: 2dd6d5cb-3df0-4f77-b1f5-6728d7e3326c  VIAF: 82403910   WorldCat (עם VIAF): 82403910 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל כהן (מנצח)

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1984 (בן 40) נתניה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  כינור
 www.danielcohen.de
 
דניאל כהן (נולד ב-18 בפברואר 1984) הוא מנצח ישראלי המשמש כמנצח הבית של דויטשה אופר ברלין וכמנהל מוזיקלי של בית האופרה בדרמשטאדט שבגרמניה.
ביוגרפיה

דניאל כהן נולד וגדל בנתניה. אביו נולד בבגדאד. סבו מצד אמו, היה כנר בטרנסילבניה. כהן למד לנגן בפסנתר ואחר כך בכינור. בגיל 14 התקבל ללימודים בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה על ידי נעם שריף. למד כינור באקדמיה, בהדרכת חיים טאוב. בגיל 19 סיים את לימודיו באקדמיה, בהצטיינות, במקביל למד ניצוח באופן פרטי אצל יבגני צירלין. אחר כך למד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון כתלמידם של קולין דייוויס, קולין מטרס וג'ורג הרסט.
הוא ניצח על דון קישוט של מאסנה בבית האופרה בקליארי ועל קלמנצה די טיטו של מוצרט בבית האופרה הקנדי בטורונטו. בשנים 2013/14 הוא התמחה בתוכנית על שם גוסטאבו דודאמל בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס להתמחות בניצוח וחינוך מוזיקלי.
כמנצח אורח ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, האופרה הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית ירושלים, אנסמבל המאה ה-21, התזמורת הקאמר-פילהרמונית של גראץ, התזמורת הסימפונית של מילווקי, התזמורת הפילהרמונית של טמפרה, התזמורת הקאמרית של לוזאן, תזמורת הארנה של ורונה, האנסמבל הקאמרי של התזמורת הסימפונית של לונדון ונגני מוצרט הלונדונים.
ב-2013 ניצח כהן על פרויקט המלחינים של אקדמיית פסטיבל לוצרן, שם עבד בהדרכתו של פייר בולז. הוא הוביל את אנסמבל סולני תל אביב ושימש ככנר ואסיסטנט של דניאל בארנבוים בתזמורת דיוואן מזרח-מערב.
כהן הוא המנהל המוזיקלי של תזמורת "עדן סינפוניה" בלונדון ובמקביל הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית של ג'רזי.
כמו כן הוא הקים את "אנסמבל גרופיוס" בשיתוף עם השחקן והבמאי איתי טיראן ושם הוא שימש כמנהל אמנותי.
כהן נתמך במשך לימודיו על ידי קרן התרבות אמריקה-ישראל.
גילעד הוכמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1982 (בן 42) הרצליה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 www.giladhochman.com
 פרופיל ב-IMDb
 
גילעד הוכמן (נולד ב-26 ביולי 1982 בהרצליה) הוא מלחין ישראלי.
ביוגרפיה

גילעד הוכמן הוא צעיר הזוכים בפרס ראש הממשלה לקומפיזיטורים והזוכה בפרס וושינגטון בארצות הברית לשנת 2017.
הוכמן החל בלימודי הנגינה בפסנתר בגיל שש ולהלחין בגיל תשע. בגיל 18 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון העירוני הרצליה, בהדרכתם של ד"ר איליה חפץ וד"ר מרק שבינר. 
בהמשך סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב בהדרכתו של גיל שוחט וכיום מתגורר בברלין, גרמניה.
עבודתו של הוכמן כוללת יצירות רבות לתזמורות, למקהלות, לאנסמבלים קאמריים ולנגנים סולניים שמוזמנות ומנוגנות תדירות בישראל, ברוסיה, בארצות הברית ובמרכזי מוזיקה ברחבי אירופה. יצירתו הושמעה בקונצרטי רטרוספקטיבה בגרמניה ובעשרות סדרות קונצרטים, פסטיבלים ואקדמיות למוזיקה ברחבי העולם. בחודש אוקטובר 2015 יצירתו "מציאות תלויה" הייתה ליצירה התזמורתית הראשונה פרי עטו של מלחין ישראלי המנוגנת בפני חברי ונשיא הבונדסטאג הגרמני. היצירה הוזמנה לציון 50 שנות יחסים דיפלומטיים בין ישראל וגרמניה ונוגנה על ידי הסינפונייטה הישראלית באר שבע ותזמורת פילהרמוניה של האומות, תחת שרביטו של יוסטוס פראנץ. במרץ 2017 ראה אור אלבומו החמישי הכולל את "נדודים" למנדולינה ולתזמורת כלי קשת בנגינת אלון שריאל והתזמורת הקאמרית של ברלין.
שפתו המוזיקלית המגוונת של הוכמן ניזונה, בין היתר, ממסורות יהודיות, עממיות וקלאסיקה מערבית ומבקשת ליצור איזון בין מבע רגשי לשכלתני ולמזג בין מסורת לחדשנות.
רשימת יצירות (חלקית)

יצירות לתזמורת / עם כלי סולו
מציאות תלויה לתזמורת (2015)
נדודים - פנטסיה קונצ'רטנטה למנדולינה ולתזמורת כלי קשת (2014)
קול קורא לתזמורת (2006) מבוסס על שיר מאת נאוה סמל
קול לכינור ולאנסמבל גדול (2004) מבוסס על שיר מאת ג'יימס ג'ויס
קונצ'רטינו לחליל ולתזמורת כלי קשת (2003)
באושר ועושר לתזמורת (2003)
יצירות לאנסמבל קאמרי
Closer לשני סקסופונים (2022)
תפילה ללא מילים לנבל ולסקסופון (2018)
אפיזודה לילית לשקוהאצ'י ולכינור בארוק (2014)
Shedun Fini לשלישיית קלרינט, צ'לו ופסנתר (2012) - מחווה לסימפוניה בסי מינור מאתר פרנץ שוברט
מסע לסקסופון ולפסנתר (2008)
מעורער קמעה - מונודרמה לשלישיית כינור, קלרינט וצ'לו (2006)
זכרונות חטופים לשלישיית מיתרים (2004)
חורף לחליל ולויברפון (2003)
יצירות קוליות
שים שלום לחזן ולמקהלה (2017)
נהר הדממה לסופרן, תיאורבו וכלי הקשה (2016)
רוחות לילה לסופרן ולפסנתר (2015)
מעבר לשבעה אגמים למקהלה (2014)
שימבורסקה לאנסמבל נשים (2013)
את שאהבה נפשי לצ'לו ולמקהלה (2009)
על סף תהום לאנסמבל קולי (2008)
ליאור לסופרן ולאנסמבל (2006)
שביעיית הבריאה לסופרן ולאנסמבל (2003)
יצירות לכלי סולו
שברים לויולה (2023)
על נהרות אלה לחלילית (2022)
אודה לזמן לפסנתר (2021)
שתי אפיזודות למנדולינה (2008)
עקדה לויולה (2006)
וריאציות לכינור (2003)
רפסודיה לצ'לו (2003)
מונולוג לסקסופון (2003)