stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסר הראל
במודיעין של מדינת ישראל

עם הכרזת המדינה הוענקה להלפרין דרגת סגן-אלוף, שהייתה אז דרגה בכירה ביותר, דרגה אחת מתחת לאלוף (דרגת אלוף-משנה נוספה רק בשנת 1950 ודרגת תת-אלוף נוספה רק לאחר מלחמת ששת הימים), והוא הועמד בראש שירות הביטחון, ה"שין בית", שהיה זרוע של צה"ל (לימים הפך השירות לארגון עצמאי שלא במסגרת צה"ל ושמו "שירות הביטחון הכללי", השב"כ).
הלפרין היה צריך לבנות את השירות מן היסוד ולקבוע את עקרונותיו, ארגונו ודרכי פעולתו. לדבריו, הכלל הבסיסי שקבע היה כי עובדי הארגון חייבים להיות עובדי מדינה לכל דבר, בדירוג, במשכורת ובתנאים הסוציאליים, ללא הטבות מיוחדות וזכויות יתר, הנהוגות לגבי אנשי השירותים החשאיים במדינות בלתי דמוקרטיות. עיקרון אחר שנקבע על ידי הלפרין היה כי עובדי הארגון חייבים להיות בעלי רמה מוסרית גבוהה ללא עבר פלילי וללא נטיות הרפתקניות (כלל שלא ננקט באותה עת במודיעין הצבאי, ובגין כך נגרמו פרשות אברי אלעד ומרדכי קידר).
כן החליט הלפרין להפיל את כל המחיצות המפלגתיות והפוליטיות שמלפני קום המדינה ולהעסיק בשירות, ללא הבחנה, אנשי הגנה, פלמ"ח, אצ"ל ולח"י לשעבר. כך הועסקו במסגרת השב"כ ולאחר מכן במסגרת "המוסד" אנשים כיצחק שמיר, בעברו מפקד הלח"י ולימים ראש ממשלת ישראל. ראייה רחבה זו של המערכת הפוליטית, ומתן לגיטימציה לאנשי הימין, הייתה בתקופה שבה שררה מדיניות, כפי שביטא אותה בן-גוריון, "בלי חרות ומק"י" ובה ראו רבים את אנשי הימין הפוליטי כמוקצים, והעסקתם במוסדות הממשלתיים לא הייתה מקובלת.
במהלך מלחמת העצמאות עסק השירות רק בביטחון פנים. לאחר המלחמה הוקמה בו גם מחלקה לריגול נגדי ונמסר לו גם הטיפול בנושאים מודיעיניים הקשורים בערביי ישראל.
בתקופה זו חלה התקרבות בינו לבין ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון. חלק גדול מהמידע שמסר לו הלפרין סביב שנת 1951, עסק בנושא חתרנות נגד המדינה, אולם לצד הדיווחים בעלי האופי הממלכתי, סיפק גם מידע בעל אופי מפלגתי, שכלל המלצות למהלכים מצד מפא"י ומצד בן-גוריון עצמו כלפי מפלגתו, ודיווחים על המתרחש בתוך מפלגות האופוזיציה.
בשנת 1951 הוקם המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים (הידוע בכינוי "המוסד") ובראשו עמד ראובן שילוח. בספטמבר 1952 התפטר שילוח מתפקידו והציע לדוד בן-גוריון למנות את איסר הלפרין במקומו.
פרישה

בפרשת המדענים הגרמנים במצרים, גרס הראל שהסכנה מוחשית והפעיל את המוסד באירופה לפגיעה במדענים והרתעתם מעבודה במצרים. לאחר ששני סוכני מוסד נעצרו בשווייץ על איומים כלפי בתו של אחד המדענים, הורה ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, על הפסקת פעילות המוסד נגד המדענים. במקום זאת פתח הראל במסע תעמולה נגד גרמניה המערבית, במטרה ללחוץ עליה להביא את המדענים לשוב לגרמניה. בן-גוריון, לעומת זאת, על סמך הערכת אמ"ן סבר שהסכנה אינה כה גדולה ולא כדאי בגללה לפגוע ביחסים עם גרמניה שסיפקה לישראל סיוע בהלוואות ובנשק. בפגישה ביניהם לקראת סוף מרץ 1963 דחה בן-גוריון את הערכתו של הראל וזה הודיע על התפטרותו. בעיתונות נטען שהראל חשש שבן-גוריון ינטרל את החלטת הכנסת והצהרת גולדה מאיר נגד הגרמנים. על פי אחד מהתיאורים, הראל התפטר לאחר שבן-גוריון הוכיח אותו על שטען שממשלת גרמניה המערבית רצתה בפעילות המדענים הגרמנים במצרים, כי היא עצמה לא יכלה לפתח נשק להשמדה המונית בגרמניה. על פי טענות אחדות, נבעה התפטרותו מהתנגדותו להוראה שקיבל מבן-גוריון לחדול מן הפעילות נגד המדענים הגרמנים במצרים. יש אומרים כי הסכסוך האמיתי אשר הביא לשנים של יחסים עכורים ולהשמצות הדדיות היה עם ראש אמ"ן, האלוף מאיר עמית.
באיסר הראל תמכו אנשי מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון, אנשי מפ"ם וגם כמה מראשי מפא"י ובהם שרת החוץ גולדה מאיר. לעומת זאת, אנשי רפ"י תמכו בנחרצות בבן-גוריון.
גרסה אחרת מדברת על כך שפרס הגיע להסכם חשאי עם שטראוס, שר ההגנה הגרמני, שגרמניה תעביר לישראל את כל המידע על המדענים ולכן "המוסד" לא יצטרך לטפל בזה יותר. איסר הראל התנגד. הוא ראה במדענים הגרמנים את אחד האיומים הגדולים ביותר על מדינת ישראל, ובהסכם של פרס ראה ניסיון למדר אותו מפעילות בנושא. אחרי שההתנגדות שלו לא התקבלה התפטר הראל מראשות "המוסד".
בראייה היסטורית התברר כי עמדתו של דוד בן-גוריון, שהתבססה על דו"ח אמ"ן, הייתה הנכונה, ולא זו של הראל ו"המוסד": נשק השמדה המונית לא נמצא בידי המצרים בשתי המלחמות בינה לבין מדינת ישראל שהתחוללו לאחר מכן, מלחמת ששת הימים בשנת 1967 ומלחמת יום הכיפורים בשנת 1973.
פעילותו הציבורית

לאחר משבר המדענים, התפטר במפתיע בן-גוריון מראשות הממשלה, ב-16 ביוני 1963, ובמקומו התמנה לוי אשכול.
בחודש ספטמבר 1965, על רקע הפילוג במפא"י והקמת רפ"י, מפלגה המתחרה במפא"י ומונהגת על ידי בן-גוריון (ובהשתתפות אישים בעלי תדמית "ביטחונית", כשמעון פרס ומשה דיין) הזמין ראש הממשלה לוי אשכול את הראל להיות לו ליועץ לענייני מודיעין וביטחון. זאב שרף היה שותפו לתפקיד עד סוף אוקטובר אותה שנה. כוונת אשכול הייתה לגייס לצדו, במאבקו בדוד בן-גוריון, אדם רב מוניטין שהיה "בר פלוגתא" לדוד בן-גוריון. כשנתברר הדבר להראל הוא פרש מתפקיד זה ב-28 ביוני 1966 וטען שעשה זאת משום שלא ניתנו לו סמכויות של ממש.
בדצמבר 1966 יצא הראל בדרישה כי מזכירות מפא"י תדון במניעים שהביאו אותו להתפטר מתפקיד היועץ. דרישתו זו נדחתה ואז יצא בקריאה להעביר את ראש הממשלה אשכול ואת ראש המוסד עמית מתפקידיהם, בטענה כי היו מעורבים במעשים חמורים ואינם ראויים יותר למלא את תפקידיהם. בחודש אפריל 1967, במהלך משפט שנערך בצרפת בקשר לפרשת בן ברקה, בו הועמדו לדין אנשים מן העולם התחתון של צרפת באשמת חטיפתו ורציחתו של מהדי בן ברקה, מנהיג אופוזיציה מרוקני, הועלתה הטענה כי אנשי השירותים החשאיים של צרפת ביחד עם אנשי המוסד הם האחראים למעשה. נרמז בעיתונות על כך שדרישתו של הראל להדיח את אשכול נבעה מטענתו של הראל כי ראש המוסד מאיר עמית הטעה את אשכול והוציא ממנו במרמה אישור להשתתפות המוסד בחטיפת ורצח בן ברקה, ולדרישתו שנדחתה כי עמית יתפטר מתפקידו.
בשנת 1969 לאחר שרפ"י חברה בשנית למפא"י במסגרת המערך, נותר דוד בן-גוריון, שסירב להתפייס עם לוי אשכול, מחוץ למערך וחסידיו הקימו את הרשימה הממלכתית שהורכבה מאנשי רפ"י שלא הצטרפו למערך ומאישים אחרים. הראל התפייס עם דוד בן-גוריון, הצטרף לרשימה הממלכתית ונבחר מטעמה כחבר הכנסת בכנסת ה-7, שבה כיהן בשנים 1969–1974. בכנסת שימש הראל כחבר בוועדת הכנסת והיה פעיל בחוגי התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בין השנים 1971–1985 פרסם עשרה ספרים, מהם שני ספרים עלילתיים ושמונה ספרי זיכרונות על פעילותו רבת השנים והעלילה בשירותי המודיעין של מדינת ישראל.
איסר הראל נפטר ב-18 בפברואר 2003 (ט"ז באדר א' ה'תשס"ג), בגיל 91, והובא לקבורה בבית הקברות ירקון.
מורשתו

הראל הוא אחד האחראים העיקריים לתדמיתם של שירותי הביטחון הישראלים בעולם כשירותים רבי עוצמה. בספרו "הממונה" כותב מיכאל בר-זוהר: "פחות מחמש שנים מהיום בו נתוודע לדוד בן-גוריון, החזיק בידו עוצמה אדירה, שכמוה לא הוענקה לאיש לפניו וגם לא לאיש אחריו בתולדות מדינת ישראל".
רחובות שנקראו על שמו של הראל קיימים בערים פתח תקווה, נתניה והרצליה.
ספריו

התרמית הגדולה, הוצאת שקמונה 1971.
ג'יהאד, תל אביב: כראל, 1972.
הבית ברחוב גריבלדי, ספריית מעריב 1975; מהדורה מעודכנת זמורה ביתן, תש"ן 1990.
אנטומיה של בגידה: "האדם השלישי" והמפולת במצרים; ירושלים: הוצאת עידנים 1980.
משבר המדענים הגרמניים, "1962-1963", ספרית מעריב 1982.
קם איש על אחיו: הניתוח המוסמך והממצה של "פרשת לבון", ירושלים: הוצאת כתר 1982.
מבצע יוסלה, הוצאת עידנים 1983.
האמת על רצח קסטנר: טרור יהודי במדינת ישראל, ירושלים: הוצאת עידנים תשמ"ו 1985.
ריגול סובייטי: קומוניזם בארץ ישראל, תל אביב: הוצאת עידנים, תשמ"ז 1987.
ביטחון ודמוקרטיה, תל אביב: הוצאת עידנים, תשמ"ט 1989.
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זוהר, הממונה - איסר הראל ועלילות שירותי הביטחון, ירושלים: ויידנפלד וניקולסון, 1970.
יוסי מלמן ודן רביב, מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין, תל אביב: ידיעות ספרים, 2012, מסת"ב 9789655454826.
יוסי מלמן ודן רביב, מרגלים לא מושלמים, תל אביב: מעריב, 1990.
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: נלחמים נגד הציידים ונסיקה של ענף ההדרים, באתר ישראל היום, 13 באוקטובר 2022
↑  בר-זוהר, עמ' 1
↑  בר-זוהר, עמ' 1–2
↑  התיאור המלא מהספר
↑  בר-זוהר, עמ' 6–8
↑  בר-זוהר, עמ' 9–13
↑  בר-זוהר, עמ' 14–16
↑  בר-זוהר, עמ' 16
↑  בר-זוהר, עמ' 17–19
↑  בר-זוהר, עמ' 25
↑  בר-זוהר, עמ' 26
↑  בר-זוהר, עמ' 37–38
↑  בר-זוהר, עמ' 28–31
↑  מלמן ורביב (2012), עמ' 51
↑  מלמן ורביב (2012), עמ' 56
↑  מלמן ורביב (2012), עמ' 57
↑  בר-זוהר, עמ' 58
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ב, פרק יד, עמ' 927–928.
↑  איסר הראל – יועץ כללי לראש הממשלה, למרחב, 14 בספטמבר 1965
↑   יוסי מלמן, מתברר שהשב"כ ריגל אחרי הכנענים, באתר הארץ, 11 במרץ 2021
↑  מלמן ורביב (2012), עמ' 64–65
↑  החזרת ה"ממונה" לתפקידו-ריהבליטציה להערוכתיו המדיניות בפרשת המדענים, הצופה, 16 בספטמבר 1965
↑  התפטר הממונה על שירותי הבטחון, הצופה, 1 באפריל 1963
↑  חיפוי והסחה, קול העם, 2 באפריל 1963
↑  Germany and Israel: Moral Debt and National Interest, page 67
↑  מינוי מבורך, למרחב, 16 בספטמבר 1965
↑  נחיק נבות, תבל ומלואה
↑  איסר הראל הממונהל לשעבר נמתמנה ל"יועץ כללי", על המשמר, 15 בספטמבר 1965; המשך
↑  איסר הראל – יועץ כללי לראש הממשלה, הצופה, 14 בספטמבר 1965
↑  איסר הראל התפטר - הפעם סופית, מעריב, 29 ביוני 1966
↑  רפאל בשן, איסר הראל מסביר את מניעי התפטרותו, מעריב, 8 ביולי 1966
↑  איסר הראל באתר GRAVEZ
↑  בר-זוהר, עמ' 85
↑  אביגדור פלדמן, כל אנשי הראל, כותרת ראשית, 9 בספטמבר 1987
↑  ביקורת: מרדכי בר-און, על ספרו של איסר הראל, עיונים בתקומת ישראל 1, ‏1991, עמ' 557–562
↑  נחום ברנע, עליית הממונה ונפילתו, דבר, 15 בפברואר 1971; המשך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262315905171  PLWABN: 9810570105905606  BNE: XX1272352  CiNii: DA10045366  GND: 121190412  ISNI: 0000 0001 0655 1063  LCCN: n83001537  LNB: 000263357  NDL: 00442461  NKC: jn20020320009  NTA: 072515201  SELIBR: 339331  SNAC: w6dz7w0m  SUDOC: 192441159  VIAF: 78823770   WorldCat (עם VIAF): 78823770 
רבקה הראל, אשתו של איסר הראל, שנייה מימין. קיצונית משמאל מלכה ברוורמן, האישה הראשונה שכיהנה כסגנית ראש המוסד
איסר הראל
שלט רחוב על שמו של איסר הראל בשכונת "כוכב הצפון" בנתניה
Viasat

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מוטו:  בידור בתנאים שלך
 תקופת הפעילות:  2004 – 13 באפריל 2021 (כ־17 שנים) 
 חברת אם:  Modern Times Group
 מיקום המטה:  שוודיה 
 משרד ראשי:  לונדון, הממלכה המאוחדת
 ענפי תעשייה:  טלוויזיה רב-ערוצית, וידאו על פי דרישה, הפעלת ערוצי טלוויזיה
 מנכ"ל:  הנס לפאנן
 עובדים:  מעל 100 (נכון ל-2015)
  
 www.viasat.se
 
Viasat היא חברת טלוויזיה לוויינית שמפעילה ערוצי טלוויזיה שונים. החברה נמצאת בבעלות התאגיד השוודי Modern Times Group, או בקיצור MTG. מטה החברה הוא בלונדון, אם כי קהל היעד שלה הוא ארצות סקנדינביה והארצות הבלטיות. המתחרה העיקרית של החברה היא Canal Digital.
שידורי Viasat

את שידורי החברה ניתן לקלוט בשידורי הלוויין באמצעות כל מקלט DVB-S עם NDS VideoGuard. המתחרה העיקרית של Viasat היא Canal Digital.
ל-Viasat אין פלטפורמת שידור מחוץ לסקנדינביה והמדינות הבלטיות. לכן היא צריכה להשתמש במפיץ מצד שלישי על מנת להעביר את שידוריה מחוץ למזרח אירופה ומרכזה.
בחודש מאי 2016 הודיע תאגיד MTG על השקת ערוץ טלוויזיה העוסק בספורט בטכנולוגיית Ultra HD, שיהיה ערוץ הטלוויזיה הראשון באזור סקנדינביה המשדר בטכנולוגיה זו וערוץ הספורט הראשון שמשדר באיכות השידור מסוג זה. הערוץ ישדר אירועי ספורט נבחרים, ויושק בסתיו בדנמרק, נורווגיה, פינלנד ושוודיה. כמו כן יושק ממיר תומך, על מנת לאפשר את שידורי הערוץ.
מוצרים רבים מופצים תחת מותג TV3
ערוצים המשודרים במדינות השונות > המדינות הנורדיות > ערוצים חינמיים

TV3 דנמרק
TV3 נורווגיה (HD)
TV3 שוודיה
TV3+ דנמרק
TV3 Puls
TV6 נורווגיה
TV6 שוודיה
TV8 שוודיה
TV10 שוודיה
Viasat 4 (ב-HD)
ערוצים המשודרים במדינות השונות > המדינות הנורדיות > Viasat Film

ערוצים אלו מועברים בתשלום:
Viasat Film Action
Viasat Film Family
Viasat Film Classic
Viasat Film Nordic
ערוצים המשודרים במדינות השונות > המדינות הנורדיות > ערוצים בתשלום

Viasat Series
Viasat Explore
Viasat History
Viasat Nature
Viasat Sport שוודיה
Viasat Sport נורווגיה (ב-HD)
Viasat Fotboll (שוודיה, HD)
Viasat Motor (שוודיה ונורווגיה)
Viasat Premier League (שוודיה)
Viasat Hockey (נורווגיה, שוודיה ופינלנד)
Viasat Golf
TV3 Sport 1 (דנמרק)
TV3 Sport 2 (דנמרק)
ערוצים המשודרים במדינות השונות > המדינות הבלטיות

TV3 אסטוניה
TV6 אסטוניה
TV3 לטביה
3+ לטביה
TV6 לטביה
LNT לטביה
Kanāls 2 לטביה
TV3 ליטא
TV6 ליטא
ערוצים המשודרים במדינות השונות > אחרים

TV1000 Action East
TV1000 East
TV1000 Russkoe Kino
Viasat Explorer
Viasat History
Viasat Nature East
Viasat Sport Baltic
Viasat Golf
Viasat Motor
Viasat Premier League HD
ערוצים המשודרים במדינות השונות > מזרח אירופה ומרכזה > ערוצים בחינם

Viasat 3 הונגריה
Viasat 6 הונגריה
ערוצים המשודרים במדינות השונות > מזרח אירופה ומרכזה > ערוצים בתשלום

TV 1000 Action
TV 1000 Balkan
Viasat History
Viasat Explorer
Viasat Nature
ערוצים המשודרים במדינות השונות > ערוצים ייעודיים על פי מדינה > דנמרק

DR1
DR2
DR3 (ב-HD)
DR K
DR Ramasjang
DR Ultra
TV 2 דנמרק
TV 2 Charlie
TV 2 Film
TV 2 News
TV 2 Zulu
Kanal 4
Kanal 5
24 Nordjyske
MTV דנמרק
ערוצים המשודרים במדינות השונות > ערוצים ייעודיים על פי מדינה > נורווגיה

NRK1
NRK2
NRK3/NRK Super
TV 2 Norge
TV 2 Filmkanalen
TV 2 Nyheter
TV 2 Sport
TV3 נורווגיה
TVNorge
FEM
MAX
VOX
MTV נורווגיה
ערוצים המשודרים במדינות השונות > ערוצים ייעודיים על פי מדינה > ליטא

Lietuvos Rytas TV
LRT Televizija
LRT Lituanica
LNK
TV1
BTV
Sport1
ערוצים המשודרים במדינות השונות > ערוצים ייעודיים על פי מדינה > סלובקיה

RTVS
ערוצים המשודרים במדינות השונות > ערוצים ייעודיים על פי מדינה > שוודיה

SVT1 (ב-HD)
SVT2 (ב-HD)
SVT24 (חולק זמן שידור עם Barnkanalen)
SVT Barnkanalen (חולק זמן שידור עם SVT24)
Kunskapskanalen
TV4
Sjuan
TV4 Film
TV4 Fakta
TV4 Science fiction
TV4 Sport
TV4 Komedi
TV4 Guld
TV4 News
Kanal 5
Kanal 9
TV11
MTV שוודיה
Nickelodeon שוודיה
Comedy Central שוודיה
הערות שוליים

↑  MTG משיקה את ערוץ הטלוויזיה הנורדי הראשון ב-UHD, באתר ADVANCED TELEVISON, ‏13-05-2016
| ערוצי טלוויזיה בשוודיה |
| --- | --- | --- |
| SVT | SVT1 • SVT2 • SVT24 • SVT Barnkanalen • Kunskapskanalen • SVT World |  |
| MTG | TV3 • TV6 • TV8 • TV10 • Viasat Film • Viasat Film Family • Viasat Film Action • Viasat Film Comedy • Viasat Film Hits • Viasat Series • Viasat Sport • Viasat Fotboll • Viasat Motor • Viasat Hockey • Viasat Golf • Viasat Nature • Viasat Explore • Viasat History • Viasat Ticket |  |
| TV4 | TV4 • Sjuan • TV12 • TV4 Film • TV4 Fakta XL • TV4 Sport • TV4 Guld • TV4 Komedi • C More Entertainment |  |
| Discovery | Kanal 5 • Kanal 9 • Kanal 11 • יורוספורט 1 • יורוספורט 2 • TLC • Animal Planet Nordic |  |
| Viacom | MTV • קומדי סנטרל • ניקלודיאון • ניק ג'וניור • Nicktoons |  |
| שירותי טלוויזיה | Viasat • Canal Digital • Boxer TV Access • Com Hem • Tele2 • Tele2Vision • Telia Digital-tv • UPC |  |
צלחת לווין של חברת Viasat
דני גולד

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בן 63 בערך) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל   האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה
 עיטורים
   פרס ביטחון ישראל  4 פרסי מפקד חיל האוויר
 תפקידים אזרחיים
 ראש המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית
 
ראש מפא״ת במשרד הביטחון, תא״ל (מיל׳) ד״ר דניאל גולד, בטקס מסירת מערכת ההתרעה האווירית "טל שמיים" ממנהלת "חומה" במפא״ת שבמשרד הביטחון לחיל-האוויר עם מפקד חיל האוויר, אלוף עמיקם נורקין וראש הסוכנות האמריקאית להגנה מטילים (MDA) אדמירל ג׳ון היל.
ד"ר דניאל (דני) גולד (נולד בשנת 1962) הוא ראש מפא"ת ותת-אלוף במילואים בצה"ל. בנוסף, ממלא את תפקיד ראש המרכז הטכנולוגי הלאומי למלחמה בקורונה במשרד הביטחון.
ביוגרפיה וקריירה

דני גולד נולד וגדל בתל אביב. הוריו, אביבה ואברהם, היו ניצולי השואה שעלו לישראל מהונגריה. הוא סיים את לימודי הנדסת האלקטרוניקה במסגרת העתודה האקדמית ובשנת 1983 החל לשרת בחיל האוויר, וביצע תפקידים במערכי האלקטרוניקה, החימוש, והלוחמה האלקטרונית. אחר כך שירת במפא"ת במגוון תפקידים, בהם ראש מחלקת מערכות אלקטרוניקה ולוחמה אלקטרונית וראש היחידה למחקר ופיתוח.
בין היתר היה גולד אמון על פיתוח מערכת היירוט כיפת ברזל, וחתר לפיתוחה המהיר אף טרם אישור הפרויקט (מבקר המדינה מתח ביקורת על כך). על פועלו זכה בספטמבר 2012 בפרס ביטחון ישראל. בנוסף לכך זכה 4 פעמים בפרס מפקד חיל האוויר. בשנת 2014 סיים את שירותו בצה"ל בדרגת תת-אלוף, והקים את חברת "גולד מו"פ טכנולוגיה ויזמות".
בדו"ח מבקר המדינה משנת 2009 נכתב כי גולד שכיהן כראש מו"פ במפא"ת הנחה את רפאל להתחיל לפתח את כיפת ברזל מבלי שנקבעו הדרישות או שהתקבלו הזמנות ממערכת הביטחון ולמעשה קבע למדינה, בניגוד להוראות משרד הביטחון 20.02, את הפתרון של רפאל מבלי שנבחנו חלופות אחרות באופן מסודר. הפרויקט תוקצב בדיעבד לאחר שפיתוחו כבר החל.
באפריל 2016 מונה על ידי שר הביטחון משה יעלון לראש מפא"ת, ונכנס לתפקידו ביוני 2016.
במרץ 2020 הקים את המרכז הטכנולוגי הלאומי למלחמה בנגיף הקורונה, בהובלת מפא"ת תוך רתימת התעשייה הביטחונית, התעשייה האזרחית, צה"ל, חברות הזנק וגורמי אקדמיה בשיתוף פעולה של משרד הבריאות, בתי החולים, קופות החולים המועצה לביטחון לאומי, המוסד וגורמים נוספים, למציאת פתרונות בנושא הנגיף בתחומים מגוונים. הצוותים שהוקמו הביאו ליישום מספר רב של טכנולוגיות.
ביוני 2014 הוענק לו תואר עמית כבוד מהמרכז האקדמי רופין.
לגולד שני תוארי דוקטור מאוניברסיטת תל אביב – בהנדסת אלקטרוניקה ובמנהל עסקים (התמחות בניהול טכנולוגיה). ב-2015 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
חיים אישיים

גולד נשוי ואב לשתיים.
הערות שוליים

↑  ד"ר דני גולד מונה לראש מפא"ת, באתר ישראל היום, 30 ביוני 2016
↑  יוסי מלמן, פרשנות: כיפת ברזל - כישלון ידוע מראש, באתר הארץ, 2 במרץ 2009
↑  שיר אהרון ברם ומיכל ויסברוד, ‏מפתחי "כיפת ברזל" זכו בפרס בטחון ישראל, באתר חיל האוויר הישראלי, 3 בספטמבר 2012.
↑  יהודה קונפורטס, "השילוב של הטכנולוגיה וההון האנושי הבטיח את הצלחת כיפת ברזל", באתר "אנשים ומחשבים", 22 באפריל 2015
↑  סטלה קורין ליבר, ‏כך קטל לינדנשטראוס את כיפת ברזל בדוח המבקר ב-2009, באתר גלובס, 13 ביולי 2014
↑  תא"ל במיל' דני גולד מונה לראש מפא"ת, באתר ynet, 21 באפריל 2016
↑   אורה קורן, המינוי הבכיר הראשון של ליברמן: תא"ל (במיל') ד"ר דני גולד מונה לראש מפא"ת, באתר TheMarker‏, 30 ביוני 2016
↑  David M. Halbfinger, Israeli Army’s Idea Lab Aims at a New Target: Saving Lives, New York Times, May 7, 2020
↑  אודי עציון, ראש צוות החירום במשרד הביטחון: "נספק מכונות הנשמה בזמן קצר", באתר כלכליסט, 29 במרץ 2020
↑  מקבלי אותות כבוד של המרכז האקדמי רופין
↑  דני גולד, מפתח כיפת ברזל, בראיון מיוחד לפורבס: "אני חש סיפוק גדול
↑  איתי בלומנטל, ממציא כיפת ברזל ידליק משואה: הכרה בהישג, באתר ynet, 8 במרץ 2015
|  חברי פורום מטכ"ל |
| --- | --- | --- |
| הרמטכ"ל | רב-אלוף הרצי הלוי |  |
| סגן הרמטכ"ל | אלוף אמיר ברעם |  |
| ראשי אגפים | ראש אגף המודיעין: אלוף שלומי בינדר • ראש אגף המבצעים: אלוף עודד בסיוק • ראש אגף כוח האדם: אלוף דדו בר כליפא • ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה: אלוף מישל ינקו • ראש אגף התכנון: אלוף אייל הראל • ראש אגף התקשוב וההגנה בסייבר: אלוף אביעד דגן • ראש אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי: אלוף אליעזר טולדנו |  |
| מפקדי זרועות | מפקד זרוע היבשה: אלוף נדב לוטן • מפקד חיל האוויר: אלוף תומר בר • מפקד חיל הים: אלוף דוד סער סלמה |  |
| מפקדי פיקודים | מפקד פיקוד הצפון: אלוף אורי גורדין • מפקד פיקוד המרכז: אלוף אבי בלוט • מפקד פיקוד הדרום: אלוף ירון פינקלמן • מפקד פיקוד העורף: אלוף רפי מילוא |  |
| קציני מטה נוספים | נשיאת בית הדין הצבאי לערעורים: אלוף אורלי מרקמן • מפקד המכללות הצבאיות ומפקד מפקדת העומק: אלוף נמרוד אלוני • מפקד הגיס המטכ"לי ופיקוד ההכשרות והאימונים: אלוף דוד זיני  • מפקד הגיס הצפוני ומערך התמרון: אלוף דן גולדפוס •  מתאם פעולות הממשלה בשטחים: אלוף רסאן עליאן • הפרקליטה הצבאית הראשית: אלוף יפעת תומר-ירושלמי • דובר צה"ל: תת-אלוף דניאל הגרי • היועץ הכספי לרמטכ"ל: תת-אלוף גיל פנחס • המזכיר הצבאי של ראש הממשלה: אלוף רומן גופמן • המזכיר הצבאי של שר הביטחון: תת-אלוף גיא מרקיזנו • המזכיר הצבאי של נשיא המדינה: תת-אלוף נעמה רוזן גרימברג • עוזר הרמטכ"ל: אלוף-משנה חיים בן-מויאל |  |
| אזרחים | מנכ"ל משרד הביטחון (ממלא מקום): איתמר גרף • ראש מפא"ת: תת-אלוף (מיל') דני גולד • מבקר צה"ל: תת-אלוף (מיל') עופר שריג • מבקר מערכת הביטחון: תת-אלוף (מיל') יאיר וולנסקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417181305171  VIAF: 1601152744565127850001   WorldCat (עם VIAF): 1601152744565127850001
אמנון ותמר

ערך זה עוסק בפרח. אם התכוונתם לסיפור המקראי, ראו .
| אמנון ותמר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: סיגליים
סוג:: סיגל
מין:: סיגל ססגוני
שם מדעי
 Viola tricolor ‏נאונבורג ובטלר, 2007
אמנון ותמר הוא שמו הנפוץ של המין סֶגֶל שְׁלָשׁ-גּוֹנִי (שם מדעי: Viola tricolor) או סיגל ססגוני, צמח בעל פרחים ממשפחת הסיגליים, שתורבת כפרח גינה ונוי. אמנון ותמר הוא ליתר דיוק מכלוא של V. altaica × V. lutea subsp. sudetica × V. tricolor.
תכונות

אמנון ותמר הוא צמח נוי הפורח בחורף. הוא צמח חד-שנתי הגדל לגובה 10–20 ס"מ ומוצאו באזורים הקרים של אירופה, שם הוא צמח רב-שנתי. לפרח חמישה עלי כותרת רכים במרקם קטיפה, בגודל של סנטימטרים ספורים ועד 12 ס"מ, כאשר ישנם צמחים בעלי פרחים גדולים וצמחים עם פרחים קטנים.
פרחי האמנון ותמר מופיעים בשלל צבעים. הם נוחים לגידול ומשתמשים בהם לעיתים קרובות למטרות נוי באזורים עירוניים. הפרי הוא הלקט תלת קשוותי רב זרעי. הריבוי נעשה באמצעות זרעים או על ידי חלוקה של הצמח.
שמו העברי של הפרח

הפרח זכה ברוסית לכינוי "איוואן דה מריה" (Иван-да-марья), וסופרה עליו אגדת עם על אח ואחות אשר נפרדו בילדותם, ובבגרותם התאהבו מבלי לדעת את קרבתם; משנודע להם שהם אחים, הם מתו מחובקים זה בזו והפכו לפרח אמנון ותמר. באופן דומה, באנגלית ניתן לפרח הכינוי העממי "ג'ק וג'יל". כאשר שאול טשרניחובסקי תרגם את אגדת העם הרוסית לעברית הוא השתמש בשמותיהם של אמנון ותמר (בסיפור התנ"כי היו השניים אחים, ואמנון אנס את תמר). בנוסף שמותיהם דומים פונולוגית לשמות הרוסיים. בתרגומו לאגדת העם הוא כתב: ”וַיְהִי אַמְנוֹן – פֶּרַח-שָׂדֶה / תְּכֵלֶת כֵּהָה עֵין עָלֵהוּ, / וַאֲחוֹתוֹ תָמָר הָיְתָה / עַיִן צְהֻבָּה עַל חָזֵהוּ”.
בעברית נקרא הפרח בתחילה "סגל". עם זאת, הצעתו של טשרניחובסקי לשינוי שם הפרח גברה על הצעות אחרות שהועלו, כמו הצעתו של יוסף קלויזנר "קטיפנית", בשל רכות הפרח, והצעת ועד הלשון העברית "שרעפת", בהשפעת הצרפתית.
יש הטוענים כי ספרו של אברהם מאפו "אהבת ציון", שגיבוריו הם אמנון ותמר, תרם גם הוא ליצירת הצירוף "אמנון ותמר" ככינוי לזוג אוהבים ולהשתרשות השם "אמנון ותמר" כשם לפרח.
ראו גם

מעשה אמנון ותמר
לקריאה נוספת

עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הביטחון ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. כרך 12 בעריכת יצחק ארנון, עמוד 215.
הערות שוליים

↑  Viola × wittrockiana Gams, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  מוטי רוזן, אמנון ותמר, טבע הדברים, 191 (2011-09), עמ' 16.
1 2 3  מרדכי רוזן, אטימולוגיה, 1999, עמ' 269.
↑  איתי אילוז, פרח החודש ינואר: אמנון ותמר, 1 בינואר 2009, אתר חפצים.
↑  אַמְנוֹן וְתָמָר (משירי הפרחים), בפרויקט בן-יהודה.
↑  אהבת ציון, בפרויקט בן-יהודה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560643805171  LCCN: sh85097484
חביב אל-עאדלי

חביב אל-עאדלי (בערבית: حبيب إبراهيم العادلي, בתעתיק מדויק: חביב אִבראהים אלעאדלי; נולד ב-1 במרץ 1938) כיהן כשר הפנים של מצרים בין השנים 1997–2011.
אל-עאדלי סיים את לימודיו באקדמיה המשטרתית של מצרים בשנת 1961. שירת בתפקידים שונים במשטרה ובמשרד החוץ. ב-1993 מונה לעוזר שר הפנים וב-1997, לאחר טבח התיירים בלוקסור, החליף את גנרל חסן אל-אלפי בתפקיד שר הפנים. במסגרת תפקידו היה אחראי על שירותי הביטחון של מצרים.
נטען כי אל-עאדלי היה מעורב באופן אישי בארגון מכונית תופת שהתפוצצה בכנסייה קופטית באלכסנדריה ב־1 בינואר 2011 שבה נהרגו 24 איש.
ב-31 בינואר 2011, בעקבות ההתקוממות העממית נגד שלטונו של חוסני מובארכ, הוחלפו חלק משרי הממשלה ובהם אל-עאדלי שהוחלף במחמוד וַ֫גְדִי. לאחר התפטרות מובארכ נעצר אל-עאדלי והואשם בשחיתות ובירי באש חיה לעבר המפגינים בכיכר תחריר. נכסיו של אל-עאדלי שהוערכו בכ-1.2 מיליארד דולר הוקפאו. ב-5 במאי הוא הורשע בעבירות הונאה והלבנת הון ונידון ל-12 שנות מאסר. ב-3 באוגוסט נפתח משפטו ביחד עם מובארכ, שני בניו של מובארכ וקציני משטרה נוספים שהואשמו ברצח בכוונה תחילה ובהרג מפגינים. חביב הורשע, אך התקבלה בקשת ההגנה למשפט חוזר.
הערות שוליים

↑  Guirguis, Max (2018). "The Coptic Christian Minority in Contemporary Egypt since the Arab Spring". The Journal for Interdisciplinary Middle Eastern Studies. 3: 37–71. doi:10.26351/JIMES/3/2.
↑  מה חדש? תקציר ידיעות מהמזה"ת 31.1.2011, באתר ממרי
↑  ניר יהב‏, מצרים: 12 שנות מאסר לשר הפנים השנוא, באתר וואלה, 5 במאי 2011
↑  Court in Egypt orders retrial for Mubarak after appeal באתר BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421775305171  LCCN: n2011210780  VIAF: 180823135   WorldCat (עם VIAF): 180823135