stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיצורים לועיים

עיצורים לועיים (פַֿרִינְגֵיאלִיִּים) נהגים על ידי כיווץ הלוע שהוא החלק שבין הענבל למכסה הגרון. העיצורים האלה קיימים בשפות מעטות בלבד, אם כי הם נפוצים באחת השפות המדוברות ביותר בעולם - ערבית. העיצורים הלועיים היו נפוצים בעבר גם בעברית וכן בשאר שפות שמיות רבות אחרות, אולם חלקן איבדו אותם במשך הזמן.
לעיצורים הלועיים השפעה ניכרת על סביבתם. בשל המאמץ הנדרש כדי להגות אותם, הם גורמים לשינויים בתנועות הבאות לפניהם ואחריהם. התופעה הזאת ניכרת עדיין בעברית, גם אצל דוברים שכבר אינם הוגים את העיצורים הלועיים עצמם. כך למשל, במילה "אורח" נוספה תנועת a לפני העיצור ח' (תופעה המכונה "פתח גנובה"), ובצורת הנקבה "אורחת" שתי תנועות e הפכו לתנועות a (תופעה המכונה "הנמכת תנועה"). התופעות האלה ניכרות גם במלטזית, אף שגם בה רוב הדוברים כבר אינם הוגים את העיצורים הלועיים עצמם. בערבית, שבה העיצורים הלועיים נשמעים היטב, תופעות כאלה נפוצות מאוד, אם כי לא תמיד הן באות לידי ביטוי בכתיב. כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, הימני קולי והשמאלי אטום.
| לועי | קיצוניים> .לועי | קיצוניים> . |
| --- | --- | --- |
| חוכך | ‏ʕ | ‏ħ |
| מקורב | ‏ʕ |  |
העיצורים הלועיים:
עיצור לועי, סותם, אטום[ʡ] . עיצור זה נדיר מאוד ורק ניתן למצוא אותו בשפות מעטות בעולם.
עיצור לועי, סותם, קולי [ʡ̯] . עיצור זה נדיר מאוד ורק ניתן למצוא אותו בשפות מעטות בעולם.
עיצור לועי, חוכך, קולי [ʕ] . עיצור זה מיוצג על ידי האות ع בערבית. כך נהגית האות ע במבטא מזרחי של העברית וכך נהגה צירוף האותיות għ במלטזית הקדומה.
עיצור לועי, חוכך, אטום [ħ] . עיצור זה מיוצג על ידי האות ح בערבית. כך נהגית האות ח במבטא מזרחי של העברית וכך נהגית האות ħ במלטזית בפי חלק מהדוברים.
ראו גם

| צלילי שפות העולם> עיצורים.בסיסי החיתוך | צלילי שפות העולם> עיצורים.אופני החיתוך |
| --- | --- |
דו-שפתיים - שפתיים-שיניים - שיניים-שפתיים - לשוניים-שפתיים   שיניים - מכתשיים - בתר-מכתשיים - מכתשיים-חיכיים - כפופים   חיכיים - וילוניים - ענבליים - סדקיים - כיסוי-גרוניים - לועיים  בסיס חיתוך משני: מלועלעים - מוולנים - מחונככים - משופתתים: ריאתיים: אפיים - סותמים - חוככים - מקורבים   מקישים - רוטטים - צידיים - מחוככים  לא ריאתיים: מסודקים - מפונמים - מצוצים
תנועות
מיקום התנועות: גובה התנועות
אחוריות - כמעט-אחוריות - מרכזיות - כמעט-קדמיות - קדמיות: סגורות - כמעט-סגורות - חצי-סגורות - אמצעיות  חצי-פתוחות - כמעט-פתוחות - פתוחות
ראו גם: אלפבית פונטי בינלאומי – פורמנט
פירנצה (נפה)

נפת פירנצה (באיטלקית: Provincia di Firenze) היא נפה במחוז טוסקנה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 3,514 קמ"ר, ובשנת 2004 התגוררו בה 933,860 נפש. בירתה של הנפה בעיר פירנצה.
הנפה גובלת בנפת בולוניה ובנפת רוונה ובנפת פורלי-צ'זנה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון ובמזרח, בנפת ארצו במחוז טוסקנה בדרום-מזרח, בנפת סיינה במחוז טוסקנה בדרום, בנפת פיזה ובנפת לוקה ובנפת פיסטויה ובנפת פראטו במחוז טוסקנה במערב.
פירוט

צבא נסיכות בולגריה, בראשות אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, כובש את העיר פירוט, במהלך מלחמת בולגריה-סרביה
פּירוֹט (בסרבית: Пирот) היא עיר הממוקמת בדרום מזרח סרביה, ושוכנת 330 קילומטרים מהבירה בלגרד, 35 ק"מ מגבול בולגריה, 70 ק"מ מהעיר סופיה ומהווה את בירת מחוז פירוט.
אקלים וטופוגרפיה

הטמפרטורה השנתית הממוצעת המרבית בעיר היא 18.5oc והטמפרטורה השנתית הממוצעת המזערית היא 6oc. כמות המשקעים הממוצעת היא 505 מ"מ בשנה. תוואי השטח הוא הררי.
היסטוריה

התיישבות מאורגנת, מתועדת המקום במאה ה-2 לפנה"ס, בעת הממלכה התראקית. במאה ה-2, הייתה במקום עיר קטנה בשם טורס Turres ובמאה ה-4, מתועדת העיר לראשונה בכתב, במפת פויטינגר של האימפריה הרומית המערבית. במאה זו נכבשה מספר פעמים על ידי שבטים גותים ובהמשך במאה ה-5, על ידי ההונים. ההיסטוריון פרוקופיוס מציין, שיוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, הורה לשקם ולהרחיב את ביצורי העיר, אשר בשלהי המאה ה-6, הייתה נתונה בשליטה ביזנטית.
החל מסוף המאה ה-7, עברה העיר לשליטת האימפריה הבולגרית הראשונה ונותרה בשליטתה עד לתחילת המאה ה-11, עת חזרה לשליטת הביזנטית, עם קריסת האימפריה הבולגרית. בשנת 1182 נרשמה לראשונה שליטה סרבית על העיר, כאשר נכבשה על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וניהולה נמסר לדספוט מקומי. במאה ה-12, חזרה העיר לידיים בולגריות עם כיבושה על ידי צבאות האימפריה הבולגרית השנייה. ב-1282 עברה העיר עברה שוב לחזקת מממלכת סרביה, עת מלך בממלכה סטפן אורוש השני, מלך סרביה. ב-1386 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית, אשר התיר לישות סרבית וסלית, בראשית הדספוט סטפן לזרביץ(אנ') להתקיים במקום. הדספוטט המשיכה להתקיים עד לתחילת המאה ה-15.
בתקופה העות'מאנית, נקראה העיר שירקוי והיא שימשה כמוצב צבאי. בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שוחררה העיר והפכה שוב לחלק מנסיכות סרביה, תחת הנסיך מילאן הרביעי. העיר נכבשה על ידי צבאות בולגריה, במהלך מלחמת בולגריה-סרביה, הוחזרה לסרבים במסגרת הסכם בוקרשט (1886) ונפלה שוב לידי הבולגרים, במלחמת העולם הראשונה. כשהצטרפה בולגריה למדינות הציר, במלחמת העולם השנייה, נמסרה העיר פירוט לפיקדון לבולגרים, על ידי אדולף היטלר, תוך הסכמה להכיר בתביעותיה הטריטוריאליות לאחר המלחמה.
כלכלה

בסמיכות לעיר עובר עורק התחבורה הפאן אירופאי, מסדרון 10, שמחבר את אירופה עם אסיה. בנוסף עובר דרך העיר קו מסילת הברזל המחבר את הבלקן לטורקיה. פירוט נודעה בעבר, כמרכז מחלבות וייצור מוצרי חלב, עור, צמר, עץ ותעשיית בגדים. בראשית המאה ה-21 התפתחו גם מגזרים תעשייתיים נוספים, כגון מפעלים למוצרי גומי ומפעלי צמיגים ובראשית המאה ה-21 גם מפעלים לעיבוד בשר ומפעל טקסטיל, המעסיק כ-2000 עובדים.
הקהילה היהודית > תולדות הקהילה

ראשוני היהודים שהתיישבו בעיר, כבכל הבלקן היו הרומניוטים, אם כי עיקר התפתחות הקהילה היה בעת שהגיעו מגורשי ספרד ופורטוגל לשטחים הנתונים לשליטת האימפריה העות'מאנית ושם השתלבו בקהילה המקומית. בראשית המאה ה-19, התדרדר מצבה של הקהילה במקביל לנסיגת כוחה של האימפריה העות'מאנית והחלשותו של מנגנון הממשל שלה. היהודים עסקו במסחר זעיר, חלק לא מבוטל מהם חיו בעוני ובדלות. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), עברה העיר לשליטת נסיכות סרביה והאזור נתון היה למלחמות בלתי פוסקות, מצב שהביא לעזיבתם של חלק מבני הקהילה את העיר ודרדר עוד יותר את מצבם הכלכלי של הנשארים.
הקהילה היהודית > שואת יהודי פירוט

בחודש אפריל 1941, הועברה העיר על ידי גרמניה הנאצית, לחזקת ממלכת בולגריה ועל יהודי העיר הוחל החוק להגנת האומה, שהוא העתק של חוקי נירנברג. במאי 1941 נשלחו כל הגברים בגילאי 20–40 לעבודות כפייה. כל הקהילה היהודית בעיר פירוט מנתה 188 נפשות.
בתחילת חודש מרץ 1943, בצו המלך בוריס השלישי, הוחל בגירושם של יהודי תראקיה ומקדוניה וב-14 במרץ, נערכה אקציה בעיר וכל היהודים רוכזו בבית הספר המקומי. האקציה שביצעו שוטרים בולגרים, הייתה אכזרית במיוחד. היהודים הוכו, רכושם נבזז, הם נכלאו, ללא אספקת מזון ותנאים סניטריים ונשים נאנסו. יצוין כי רבים מתושבי העיר פירוט ואיכרי הסביבה, השתתפו במעשי הביזה.
ב-19 במרץ 1943, הובלו היהודים אל תחנת הרכבת, תוך זעקות שבר וקריאות "שמע ישראל", נדחסו לקרונות משא ונשלחו לכיוון מחנה טרבלינקה. במועד הגירוש, כבר הגיעו ידיעות על גורלם של היהודים בחלקי אירופה הכבושים על ידי הנאצים ועל כן, ידעו המגורשים והמגרשים, על הגורל הצפוי ליהודים.
הרכבות הובילו 158 מבני הקהילה לעיר לום, משם במעבורות משא דרך נהר הדנובה לווינה ומשם שוב ברכבות לקטוביץ שבפולין ודרכה לטרבלינקה. בנתיבן בתוך בולגריה חלפו הרכבות בשטחים בהם עבדו עובדי כפייה יהודים, אשר נדהמו מהמראות שראו, זעקות השבר ששמעו והבינו את משמעותן (לאדינו). חלקם רצו לעבר הרכבות וניסו להשליך את מעט המזון שהיה להם עצמם, אל עבר הקרונות. בנוסף, קבוצה של 30 מגורשים שנמלטו מהאקציה הראשונית, הסתתרו בעיר או ביישובים סמוכים, נעצרו תוך מספר ימים. הם צורפו לעצורי מקדוניה ונכלאו במחנה המעצר מונופול שבעיר סקופיה. שלושה יהודים שוחררו בשל היותם בעלי אזרחות זרה ו-27 הנותרים שולחו אל מותם במחנה טרבלינקה ביחד עם יהודי מקדוניה. מבין 185 המגורשים מהעיר פירוט לא ידוע על ניצולים.
הערות שוליים

↑  "תקציר ההיסטוריה של העיר פירוט", באתר המועצה הרשות המקומית פירוט (בסרבית).
↑  מינה רוזן (עורכת), ימי הסהר-פרקים בתולדות היהודים באימפריה העות'מאנית, המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, התשנ"ו-1996.
↑  חיים קשלס, דורות הראשונים, בתוך אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 59.
↑  חיים קשלס, תקופת המשטר הפאשיסטי, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 848.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמודים 96-85.
1 2  משה מוסק, "כפשע בינם לבין המוות - יהודי בולגריה", באתר "יד ושם".
↑  ג'ני לבל, שואת יהודי יוגוסלאביה - הקהילות במאקדוניה, פירוט וחבל קוסובו, פורסם ב"פעמים", 27, תשמ"ו 1986, עמ' 72–75. חוברת שהוקדשה לנושא יהדות ספרד והמזרח בתקופת השואה. באתר מה-יא"ה.
↑  חיים קשלס, תעודות ומסמכים, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 848.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559719605171  BnF: cb151184159 (data)  GND: 4403906-2  LCCN: n82126702  LNB: 000348343  NKC: ge328962  VIAF: 131375147   WorldCat (עם VIAF): 131375147
פסטיבל סולם יעקב

סמל הפסטיבל
פסטיבל סולם יעקב הוא פסטיבל מוזיקת פולק/קאנטרי דו-שנתי המתקיים בצפון מדינת ישראל.
הפסטיבל הוא במה לאמנים חובבים ומקצועיים, מהארץ ומחו"ל, השרים ומנגנים בז'אנרים אלו, ומזוהה מעל לכל עם הקהילה האנגלוסקסית בישראל. מאז ראשיתו הוא משמש מקום מפגש רב-משתתפים לקהילה זו, ושפתו הרשמית הייתה ונשארה אנגלית, למרות שבשנים האחרונות החלו להגיע אליו גם ישראלים שאינם אנגלוסקסים, במספרים גדלים והולכים.
בשל סוג המופעים, האווירה התרבותית והרכב הקהל זכה הפסטיבל לכינוי "המימונה" של העדה האנגלוסאקסית בארץ. כמו כן, זכה הפסטיבל לכינוי "פסטיבל וודסטוק הישראלי".
היסטוריה

הפסטיבל נערך לראשונה בקיבוץ מחניים בשנת 1978, כהמשך של מועדון פולק באותו שם שהתקיים בקיבוץ, באתר של בית כנסת עתיק. מייסדי הפסטיבל היו שלושה עולים מבריטניה: מנחם וינוגרד, מוריס כהן ויגאל סלע. מועדון הפולק שקדם לפסטיבל התבסס על הופעות אקוסטיות לחלוטין של אמנים צעירים מהגליל ואורחים מחו"ל. הופעות אלו זוכות להצלחה רבה והערכה מקצועית ניכרת ממיטב היוצרים בארץ ובעולם.
מדי פעם, מנחם ומוריס היו נוסעים לפאבים ולמועדוני פולק בתל אביב לתור אחר מוזיקאים שיסכימו להופיע במועדון. כך הגיעו ל"סולם יעקב" בשנות ה-70 שי טוחנר ("הפונדקאים" / "אמרלד" / "קאנטרי רודס"), דויד ברוזה הצעיר שטרם התפרסם, ואהוד נתן שהקים את הלהקה האירית "קטיפה שחורה
היסטוריה > כרונולוגיה

בין השנים 1978 – 1986 התקיים הפסטיבל בקיבוץ מחניים עצמו שם גרו מייסדי הפסטיבל.
בין השנים 1987 – 1992 התקיים הפסטיבל בחורשת טל, כשכמות הקהל עלתה בצורה משמעותית. באותה עת החלו להגיע גם אמנים מחו"ל.
בשנים 1993 – 1994 נערך הפסטיבל בגן השלושה (הסחנה).
בשנת 1995 הוא התקיים בשטח התיירות של קיבוץ האון.
בשנים 1996 – 1997 הוא נערך שוב בגן השלושה.
בשנים 1998 – 1999 נערך שוב בהאון.
בשנים 2000 – 2002 נערך הפסטיבל בכרי דשא שעל חוף הכנרת.
מאז שנת 2003 נערך הפסטיבל בגינוסר על חוף הכנרת.
משנת 2004 הוחל בקיום "מיני פסטיבל" חורפי, באותו מקום בחודש דצמבר לקהל מצומצם יותר.
בשנת 2019 הודיעו מפיקי הפסטיבל שלא יוכלו עוד להפיק את פסטיבל האביב שבגינוסר בעקבות הוצאות גבוהות וביוקרטיה גוברת.
להקות ואמנים שהשתתפו בפסטיבל > מישראל

רבות מהלהקות הישראליות שהופיעו בסולם יעקב מנגנות בסגנון המוזיקלי האירי, ושמותיהן של רבות מהן מבטאים זאת.
עם האמנים וההרכבים נמנים דויד ברוזה, שלמה בר, שי טוחנר, אהוד נתן, גבע אלון, "קטיפה שחורה", "הפונדקאים", "עשב כחול לבן", עדה ודיאן, "אמרלד", "אייריש קרים", "כחול", "הכנענים", "תנועת המרי הלהקה", "דרכים כפריות" ("Country Roads"), יונתן מילר, ג'וליאן שגרן, טד קופר, ליבי ו"הפלאשבק", סירל פורמן סופר, דייוויד דקלבאום, רון דקלבאום, יעל דקלבאום, דנה הלוי, "חמש תלתן", "ירוק עד", "עשב בר", אבנר שטראוס, אלי מרכוס, פול טראנק, יוסי פיין, מאיה איזקוביץ, אורי רונן והפולק סטונרס וג'יין בורדו.
להקות ואמנים שהשתתפו בפסטיבל > מחו"ל

להקת "Oige" מאירלנד
הזמר העממי טום פקסטון
הזמר העממי סול ברודי
להקת "Work o' The Weavers"
הגיטריסט וודי מן
נגן הבנג'ו "בנג'ר דן"
"דוקטור בנג'ו" פיטר וורניק
The Abrams Brothers
הערות שוליים

↑  Yehudit Vinegrad, www.facebook.com
פריזרן

פְּרִיזְרֶן (באלבנית: Prizreni; בסרבית קירילית: Призрен) היא עיר ורשות מקומית בדרום קוסובו ובירת מחוז פריזרן. החזקה על העיר נתונה במחלוקת בין הרפובליקה של קוסובו, אשר הכריזה על עצמאותה ב-2008 וזכתה להכרה בינלאומית חלקית, לבין סרביה, שלא הכירה בעצמאות קוסובו.
היסטוריה

העיר מאוזכרת בכתובים מתקופת האימפריה הביזנטית ובהמשך מתקופת הממלכה הבולגרית הראשונה אשר שלטה במקום. בהמשך נשלטה העיר על ידי הביזנטים והסרבים וב-1454 נכבשה על ידי כוחותיו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית. פריזרן הפכה לבירתו של סנג'ק עות'מאני אשר נשא את שמה ובהמשך לבירתו של איילט. לאחר רפורמת הווילאייטים נכללה פריזרן בשטחו של וילאייט קוסובה. ב-1877 נוסדה בעיר הליגה של פריזרן, התארגנות פוליטית לקידום האינטרסים האלבניים.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה פריזרן על ידי צבא סרביה וסופחה לממלכה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי כוחות מעצמות המרכז ועם תבוסתן הוכללה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה פריזרן על ידי צבא ממלכת איטליה וסופחה רשמית לאלבניה הכבושה. לאחר כניעת האיטלקים השתלטו הגרמנים על פריזרן. בהמשך, לאחר תום המלחמה, נכללה פריזרן בשטחי יוגוסלביה ולאחר התפרקותה, נכללה העיר בשטחי סרביה. במהלך מלחמת קוסובו נפגעה העיר והאוכלוסייה ממוצא אלבני אולצה לעזוב אותה. כמה עשרות מתושבי פריזרן נהרגו בלחימה.
ב-2004 התחוללו בעיר מהומות ובמהלכן הועלו באש כנסיות ונפגעו אזורי מגורים בהם התגוררו תושבים ממוצא סרבי. האירועים הובילו לנטישת העיר על ידי האוכלוסייה הסרבית. בפברואר 2008 הכריזה קוסובו על עצמאותה ופריזרן נכללה בשטחה.
הקהילה היהודית

במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לפריזרן פליטים יהודים, מרביתם מרחבי יוגוסלביה ומקצתם ממדינות כגון אוסטריה וצ'כוסלובקיה. במרץ 1942 עצרו הגרמנים את יהודי קוסובו באזור הנתון לשליטתם במטרה לגרשם למחנות ההשמדה. האיטלקים כלאו כ-120 פליטים יהודים אשר נמצאו בפריזרן ובפרישטינה וסירבו להסגירם לידי הגרמנים. לאחר לחץ גרמני כבד הוסגרו 50 מהכלואים והם הועברו לבלגרד ובהמשך נרצחו. שאר הכלואים הועברו על ידי האיטלקים לשטחי אלבניה ופוזרו בין יישובים שונים.
במהלך מלחמת קוסובו עזבו מרבית יהודי קוסובו את בתיהם מחמת הקרבות, ורק בפריזרן נותרה קהילה קטנה. בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 התגוררו בפריזרן שלוש משפחות יהודיות בנות 50 נפשות. הקהילה נתונה הייתה במצב כלכלי קשה, ונתמכה על ידי ארגון הג'וינט.
ערים תאומות

טורקיה בודרום, מחוז הים התיכון, טורקיה
הערות שוליים

↑  ‏Under Orders: War Crimes in Kosovo, 2001, עמודים 337 - 343, אוחזר ב-31 במאי 2014 (באנגלית)
↑  ג'ני לבל, שואת יהודי יוגוסלאביה - הקהילות במאקדוניה, פירוט וחבל קוסובו, פורסם ב"פעמים", 27, תשמ"ו 1986, עמ' 72–75. חוברת שהוקדשה לנושא יהדות ספרד והמזרח בתקופת השואה. באתר מה-יא"ה, אוחזר ב-31 במאי 2014.
↑  יהדות קוסובו, באתר הספרייה היהודית המקוונת, אוחזר ב-31 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537999205171  MusicBrainz: 38a299cd-4d08-4d09-9678-b846c5d663ae  NKC: ge408626  TDVİA: prizren
פוארטו מלדונדו

| --- | --- |

רחוב בפוארטו מלדונדו
 מדינה:  פרו פרו
 מחוז:  מדרה דה דיוס
 תאריך ייסוד:  10 ביולי 1902
 גובה:  183 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  85,024 (2017)
 קואורדינטות:  12°36′S 69°11′W﻿ / ﻿12.600°S 69.183°W﻿ / -12.600; -69.183
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פרו מוגדלת) לימה איקיטוס ארקיפה קוסקו צ'יקלאיו טרוחיו מאצ'ו פיצ'ו טאקנהאקוודור קולומביה ברזיל בוליביה צ'ילה האוקיינוס השקטפוארטו מלדונדו(למפת פרו רגילה) לימה איקיטוס ארקיפה קוסקו צ'יקלאיו טרוחיו מאצ'ו פיצ'ו טאקנהאקוודור קולומביה ברזיל בוליביה צ'ילה האוקיינוס השקטפוארטו מלדונדו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דרך עפר בפוארטו מלדונדו
פוארטו מלדונדו (בספרדית: Puerto Maldonado) היא עיר בדרום מזרח פרו, בקרבת הגבול עם ברזיל, 55 ק"מ מהגבול עם בוליביה במפגש הנהרות טמבופטה ומדרה דה דיוס בלב יער גשם טרופי. העיר נמצאת בגובה של 183 מטרים מעל גובה פני הים ואנשיה מתפרנסים בעיקר מתיירות, הפקת גומי וחיפוש זהב. חלק מיערות הגשם באזור זה ניטעו מחדש באופן מלאכותי לאחר שבעשורים קודמים כריתת עצים מסיבית לצורכי תעשייה דיללה את היערות באזור.
תחבורה באזור

טיסות לקוסקו ומלימה נוחתות וממריאות בנמל התעופה הבינ"ל של העיר, כמו כן נוחתות וממריאות מנמל זה טיסות מסחריות בינלאומיות בתדירות נמוכה. הכביש הראשי של העיר מחבר בין קוסקו לערים אחרות בפרו. התנועה בעיר עמוסה באופנועים ומכוניות אינן מחזה שכיח.
הערות שוליים

↑  Puerto Maldonado, Direct Flights International Pty Ltd
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007489580905171  LCCN: n2005040353  VIAF: 147957579   WorldCat (עם VIAF): 147957579 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של פרו ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרס ליאון קונסטנטינר

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  מוזיאון תל אביב לאמנות 
 תקופת הפרס:  1999–הווה (כ־25 שנים) 
 
פרס ליאון קונסטנטינר (באנגלית: The Constantiner Photography Award for an Israeli Artist) הוא פרס לצילום אמנותי המוענק מדי שנה על ידי מוזיאון תל אביב לצלם ישראלי אחד או יותר מאז שנת 1999. הזוכה מקבל סך 5,000 דולר אמריקאי, תערוכה מיצירותיו מוצגת במוזיאון והמוזיאון רוכש לפחות יצירה אחת משלו לאוסף הצילום הקבוע. הפרס מוענק בכנס הנאמנים הבינלאומי של המוזיאון. בחבר השופטים של הפרס יושבים התורם ליאון קונסטנטינר, מנכ"ל המוזיאון (בשנת 2022 מכהנת טניה כהן־עוזיאלי) ואוצרת הצילום במוזיאון (בשנת 2022 מכהנת רז סמירה).
בין הזוכים:
פסי גירש (1999)
דליה אמוץ, שמחה שירמן, אורי גרשט (2000)‏
ברי פרידלנדר, חנה סהר (2001)
לי ינור, גליה גור זאב (2002)‏
עדי נס (2003)‏
רלי אברהמי (2004)‏
פבל וולברג, ליאורה לאור ויגאל שם טוב (2005)
רועי קופר (2006)
מיכל חלבין (2007)
נעמי לשם (2008)‏
נעמי לשם (2009)
שרון יערי (2010)
עילית אזולאי (2011)
ליאת אלבלינג (2011)‏
אסף שחם (2012)
גלעד אופיר (2013)
הערות שוליים

|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
↑  צוות המוזיאון, באתר מוזיאון תל אביב לאמנות
↑  דברי הסבר לתמונה "סימני חיים"
↑  גליה גור-זאב - קורות חיים
↑  עדי נס זכה בפרס ליאון קונסטנטינר לצילום
↑  רלי אברהמי - קורות חיים
↑  אביטל בורג, חדשות האמנות: בצלאל תפתח מכינה בבניין הדואר בירושלים, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2009
↑  פרס קונסטנטינר לצילום לאמן ישראלי לשנת 2009 יוענק לנעמי לשם - מארב Ma'arav
↑  דניאל ראוכוורגר, עילית אזולאי וליאת אלבלינג זכו בפרס קונסטנטינר לצילום, באתר הארץ, 20 ביולי 2011
פרס לייבניץ

| --- | --- |
 תיאור:  פרס מדעי גרמני
 מדינה:  גרמניה 
 הגוף המעניק:  קרן המחקר הגרמנית 
 תקופת הפרס:  1985–הווה (כ־39 שנים) 
 נקרא על שם:  גוטפריד וילהלם לייבניץ 
 
דיוקן של גוטפריד וילהלם לייבניץ, מ-1700 לערך של הצייר כריסטוף ברנהרד פרנק
פרס גוטפריד וילהלם לייבניץ (בגרמנית: Der Gottfried-Wilhelm-Leibniz-Preis או בקיצור: Leibniz-Preis) הוא פרס המוענק מטעם קרן המחקר הגרמנית (DFG) ל"מדענים ואנשי אקדמיה בולטים בתחומם אשר השיגו הישגים יוצאי דופן בתחום המחקר שלהם." תוכנית הפרס נוסדה בשנת 1985 ומדי שנה מוענקים עד עשרה פרסים ליחידים או לקבוצות מחקר העובדים במוסד מחקר בגרמניה או במוסד מחקר גרמני מחוץ לתחומי המדינה.
הפרס נקרא על שם המתמטיקאי, הפילוסוף ואיש האשכולות הגרמני גוטפריד וילהלם לייבניץ. זהו אחד מפרסי המחקר הגדולים בגרמניה וסכום המענק המרבי לאדם בודד הוא 2.5 מיליון אירו. מטרת הפרס לשפר את תנאי עבודתם של מדענים ואקדמאים בולטים, להרחיב את הזדמנויות המחקר העומדות בפניהם, לשחררם מן הנטל של מטלות מינהליות ולסייע להם להעסיק עוזרי מחקר צעירים ואיכותיים.
בין זוכי הפרס לייבניץ נמצאים זוכה פרס נובל לכימיה בשנת 2014 שטפן הל (2008), גרד פאלטינגס (1996), סוונטה פבו (1992),  זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 2005 תאודור הנש (1989), זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1991 ארווין נהר (1987), ברט זקמן (1987) שותפו של נהר לפרס נובל בשנת 1991, יורגן הברמאס (1986), הארטמוט מישל (1986) וכריסטיאנה ניסליין-פולהרד (1986).
הערות שוליים

↑  Gottfried Wilhelm Leibniz Prize
↑  Gottfried Wilhelm Leibniz Prize - In Brief
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4258421-8  NKC: ph773563
פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לאמן ישראלי
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  בית האמנים בירושלים 
 תקופת הפרס:  1988–הווה (כ־36 שנים) 
 
"פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום" או "פרס ע”ש שושנה איש שלום" הוא פרס הניתן לאמן ישראלי מטעם אגודת הציירים והפסלים ובית האמנים בירושלים. הפרס, הנקרא על שמה של שושנה, רעייתו של מרדכי איש-שלום, חולק לראשונה בשנת 1988. לצידו מוענק "פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום".
רשימת הזוכים

1988 אילנה עפר
1989 מני סלמה
1990 יצחק מרשה
1991 דליה נאווי
1992 אורנה מילוא
1993 מיכאל מורגנשטרן
1994 אורי שכנר
1995 תמי בצלאלי
1996 ז'אק ז'אנו
1997 מארק ינאי
1998 לא חולק פרס
1999 רחל לוין
2000 סילביה בר-עם
2001 ליאורה וייז
2002 דבורה בן שאול
2003 נעמי בריקמן
2004 נחמיה בזובוב
2005 בוריס לקר
2006 לאה זרמבו, בנימין סיימון
2007 אלחנדרה אוקרט
2008 חיה אסתר
2009 ריקה שלו
2010 יונת עופר
2011 מידד אליהו
2012 נעמי טנהאוזר
2013 ורה גוטקינה
2014 רונן סימן טוב
2015 מאיה ישראל
2016 לנה זידל
2017 שוש ישראלי
2018 מקס אפשטיין
2019 נדיה עדינה רוז
2020 מתיה אורן
2021 מיכאל יחילביץ'
2022 יונתן רון
2023 נעה ארד יאירי
2024 יעל בוברמן-אטאס
פידו

| --- | --- |

צילום של פידו משנת 1860
 לידה:  1851 בערך
 מוות:  1865 ארצות הברית ספרינגפילד, אילינוי, ארצות הברית
 מין:  זכר
 זוויג:  זכר 
 בעלים:  אברהם לינקולן, נשיא ארצות הברית ה-16
 תקופת הפעילות:  ?–1865 
 
פידו (באנגלית: Fido;‏ 1851 בערך – 1865) היה כלבו המעורב של אברהם לינקולן, והיה בבעלות משפחתו במשך מספר שנים לפני בחירתו של לינקולן לנשיאות, ולאחר מכן הפך לחיית מחמד נשיאותית למרות שנשאר בספרינגפילד, אילינוי.
פידו היה המועדף ביותר על לינקולן ובניו הצעירים, ויליאם וטד, ידוע שפידו חיכה ללינקולן מחוץ למספרה ולפעמים היה נושא חבילה בפיו כשהלך עימו הביתה.
ביוגרפיה > בחירתו של לינוקלן לנשיאות

לאחר שנבחר לינקולן, פידו נרתע מההמונים שקיבלו את פני הנשיא הנבחר, הזיקוקים ותשומת הלב המוגברת סביב אדונו. בעת שפידו ראה את ההמולה בוושינגטון, לינקולן ואשתו, מרי, החליטו להשאיר את פידו בספרינגפילד, שם התגוררה המשפחה, ולא להביאו איתם אל הבית הלבן.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות ומותו

פידו טופל על ידי חבר המשפחה ג'ון רול. לינקולן נתן לרול ספה ישנה שהייתה אהובה על פידו, והשאיר הוראות לפיו מותר לפידו לנהל את הבית, לא לנזוף בו ולאפשר לו להסתובב סביב שולחן האוכל המשפחתי ולהאכיל אותו בשאריות הארוחה.
פידו נשאר בבעלות רול עד סוף חייו. עם הירצחו של לינקולן באפריל 1865, רול הביא את פידו להלווייתו של לינקולן.
באותה שנה פידו מת. בנו של רול דיווח לעיתון באילינוי כי פידו נדקר על ידי אדם שיכור בשם צ'רלי פלאנק.
הערות שוליים

1 2  editor, The death of Fido, the Lincoln family dog, SangamonLink, ‏2015-07-19 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Kate Kelly, Abraham Lincoln's Dog, Fido, America Comes Alive, ‏2020-08-18 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2015001601  VIAF: 313288485   WorldCat (עם VIAF): 313288485
פירמין שווגלר

פירמין שווגלר (בגרמנית: Pirmin Schwegler; נולד ב-7 במרץ 1987) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק כקשר בקבוצת וסטרן סידני וונדררס שמחקת בליגת העל האוסטרלית
קריירת מועדונים

שווגלר החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת לוצרן. בקיץ 2005, הוא הצטרף ליאנג בויז ברן. אחרי שנה אחת בלבד ביאנג בויס, הצטרף למועדון הגרמני באייר לברקוזן. ב-18 ביולי 2009, אחרי שלוש שנים בלברקוזן, שווגלר עבר למועדון היריב מהבונדסליגה, איינטרכט פרנקפורט. שווגלר, ששימש כקפטן הקבוצה במשך שלוש עונות, עזב את פרנקפורט לטובת הופנהיים, בה חתם על חוזה תלת-שנתי.
במאי 2017 חתם שווגלר בהנובר 96, העולה החדשה לבונדסליגה.
פוארטו מאדרו

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  בואנוס איירס
 תאריך ייסוד:  1996 
 על שם:  Eduardo Madero 
 שטח:  2.1 קמ"ר
 אוכלוסייה:  6,726 (2010)
 קואורדינטות:  34°36′43″S 58°21′53″W﻿ / ﻿34.611944444444°S 58.364722222222°W﻿ / -34.611944444444; -58.364722222222
 שכונות נוספות בבואנוס איירס
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
פוארטו מאדרו (בספרדית: Puerto Madero) היא אחת משכונות בואנוס איירס. השכונה שוכנת בקצה המזרחי של העיר. ממזרח ומצפון לה זורם ריו דה לה פלטה, ממערב לה הרבעים רטירו, סן ניקולאס, מונסראט, סן טלמו ולה בוקה ומדרום העיר אבז'אנדה שבפרובינציית בואנוס איירס. שטחה של השכונה היא כ-2.1 קמ"ר, ובשנת 2010 התגוררו בה כ-6,600 תושבים.