stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלינו לשבח
חשיבות התפילה

על פי הקבלה יש כוונות מיוחדות לתפילה זו ובכוחה לגרש את הקליפות ולהוריד למטה את העולמות העליונים. האר"י הפליג בשבח תפילה זו, ובהשפעתו התקבלה אמירתה לאחר שלוש התפילות. על פי קבלה אין להסיר בתפילת שחרית את התפילין רק לאחר אמירת עלינו לשבח. בספר יסוד ושורש העבודה כותב הדרכה לאמירת עלינו לשבח, איך להתרגש ולשמוח בכל קטע.
בספר הרקח כתב ש"יש לומר עלינו באימה וביראה כי כל צבא השמים שומעים והקב"ה עומד עם פמליא של מעלה וכולם עונים ואומרים אשרי העם שככה לו וכו'".
המשנה ברורה פסק שמי שנמצא בבית כנסת בשעה שאומרים עלינו לשבח, חייב לומר עמם אף שכבר התפלל.
בתרבות

בספרו "הבת היחידה", ממחיש הסופר אברהם ב. יהושע את הקונפליקט הזהותי בו שרויה גיבורת הסיפור, רקלה, נערה יהודיה בת 12 החיה באיטליה. לקראת טקס הבת מצווה לומדת רקלה את תפילת "עלינו לשבח", והיא חשה חוסר נוחות כאשר היא מדקלמת תפילה זו, היוצאת נגד "גויי הארצות", באוזני סבה הקתולי ובאוזני מורתה הקתולית. עקב כך היא מבקשת מהרב אזולאי שיחליף תפילה זו בקטע אחר, שאינו פוגעני, והרב מחליף לתהילים י"ג.
עלינו לשבח - אהרלה סמט באלבום אהר'לע, לחן של פינקי ובר.
עלינו לשבח - משולם גרינברגר.
כורעים - לוי כהן.
לקריאה נוספת

שלמה ויסבליט, על עיקרי אמונה ועל צנזורה בתפילת "עלינו לשבח" שבמוסף לראש-השנה וליום הכיפורים, "מחקרי חג", 3 (תשנ"ב), הוצאת בית ברל.
באבקום

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  עימאד תלחמי
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 משרד ראשי:  תפן, ישראל
 מוצרים עיקריים:  שירות מיקור חוץ בתחום השירות, הדיגיטל, מוקדי מכירות, תמיכה טכנית, BACK OFFICE‏, טכנולוגיות מתקדמות בתחום השירות, QA ו-AI למגוון לקוחות
 יו"ר:  עימאד תלחמי
 מנכ"ל:  אליק קנטור
 עובדים:  3,000
  
 babcomcenters.com/
 
נציגה של באבקום (ראשונה משמאל) עובדת כמוקדנית מטעם ועדת הבחירות המרכזית לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021).
חברת באבקום (בערבית: بابكم) היא חברה המספקת שירות מיקור חוץ בתחום השירות, הדיגיטל, מוקדי מכירות, תמיכה טכנית, בק אופיס, טכנולוגיות מתקדמות בתחום השירות, QA ו-AI.
היסטוריה

בשנת 2008 הגה עימאד תלחמי בשיתוף עם דב לאוטמן, את החזון להקים מיזם גדול בגליל שיספק שרותי Call Centers ושירותים אחרים. עימאד בחר לקרוא לחברה שהקים בשם "באבקום" 'צמד מילים עם "צליל של הייטק"' שמשמעותו בשפה הערבית – הדלת ("באב") שלכם ("קום").
החברה סיפקה בתחילה שירותי מיקור חוץ בתחום שירות לקוחות טלפוני, לקוחה הראשון שלה היה סלקום. לאחר מכן החברה התפתחה וסיפקה גם שירותים נוספים כגון תמיכה טכנית, שירותי backoffice, מכירות ושירותים דיגיטליים, ובהמשך אף פתחה החברה חטיבה נוספת, הייטק אופריישן, שמתמקדת בתפעול עבור חברות בהיטק ושירותי AI. החברה מפתחת ומייצגת טכנולוגיות מתקדמות בתחום השירות והתמיכה הטכנית. כיום החברה פועלת באמצעות שתי חברות-בנות: אחת שמיועדת לפיתוח תוכנה והשנייה מהווה מיקור חוץ לפעילות עסקית כגון שירות לקוחות. כיום (2020) החברה מעסיקה כ-3,000 עובדים ערבים ויהודים, מהם כ-80% נשים. החברה פרוסה על 12 אתרים ברחבי הארץ מצפון ועד דרום. בשנת 2011 רכשה חברת מטריקס 50.1% ממניות באבקום.
פרסים

במהלך שנות פעילותה של באבקום, זכתה החברה בהכרה מקצועית בשלל תחרויות בארץ ומחוצה לה כגון: אות הגיוון בעסקים ע"ש דב לאוטמן, תעודת 5 כוכבי יופי של המועצה לישראל יפה, תחרות מצוינות בניהול משאבי אנוש של המרכז הישראלי לניהול (המי"ל), תחרות מצוינות במשאבי אנוש מטעם העמותה לניהול, פיתוח וחקר משאבי האנוש בישראל. ההכרה הבינלאומית המשמעותית ביותר הגיעה בשנת 2018 כאשר בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הארוורד בארצות הברית, פרסם חקר מקרה (Case Study) אודות חזון החברה, הגיוון התעסוקתי בקרב העובדים והמנהלים והתרבות הארגונית שלה.
הערות שוליים

1 2  אודות באבקום באתר החברה
↑  תמר קובלנץ ושמוליק שלח, ‏לקראת אקזיט ראשון בתחום המחשוב במגזר הערבי, באתר גלובס, 13 באפריל 2011
↑  אקזיט במגזר הערבי: מטריקס רכשה את מחצית באבקום תמורת 15 מיליון שקלים באתר אנשים ומחשבים, 14 באפריל 2011
↑  אודות האות באתר הפורום הישראלי לגיוון בתעסוקה
↑  באתר המועצה לישראל יפה
↑  באתר המי"ל
דובוני גומי

.
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  סוכריות יין, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוצא:  גרמניה 
 תאריך יצירה:  1922 
 מרכיבים עיקריים:  ג'לטין, סוכר 
 
גומונים וסוכריות גומי אחרות
Gummibärchen מגרמניה
דובוני גומי (באנגלית: Gummy bears, מגרמנית: Gummibärchen) הן סוכריות גומי שאורכן כ-2 ס"מ וצורתן כצורת דוב צעצוע.
היסטוריה

מקורן של סוכריות אלה בגרמניה שם הם נקראו Gummibär (בגרמנית: "דב גומי") או Gummibärchen (בגרמנית: "דובוני גומי"). ממתקים אלה יוצרו לראשונה על ידי חברת האריבו מבון בשנת 1922, והפכו פופולריים בשנות ה-60 של המאה ה-20. בעקבות הצלחת דובי הגומי, החלה החברה לייצר חיות גומי נוספות. חברת טרולי החלה בשנת 1981 לייצר את "תולעי הגומי" שהפכו אף יותר פופולריות מהדובונים .
הגומונים מיוצרים בטעמים שונים ובצבעים שונים: פטל (אדום), אננס (לבן), תפוז (כתום), תות (ירוק) ולימון (צהוב).
סוכריות גומי פופולריות ביותר בארצות הברית, אולם שיא פופולריותן הגיע לאחר הפקת סדרת ההנפשה של חברת וולט דיסני – "הגומונים".
ראו גם

דגים שוודיים (ממתק)
דרך בורמה (ישראל)

| --- | --- |

קטע מדרך בורמה, מתחת לבית מאיר
 מידע כללי
 על שם:  דרך בורמה 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1948
 מיקום
 ערים ראשיות:  מועצה אזורית מטה יהודה 
 
 קואורדינטות:  31°48′49″N 34°58′20″E﻿ / ﻿31.81361111°N 34.97222222°E﻿ / 31.81361111; 34.97222222
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) דרך בורמה(למפת השפלה רגילה) דרך בורמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דרך בורמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דרך בורמה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שלט במשלט 21 המציג את תוואי הדרך
לוחמים מעלים שקי קמח ב"דרך בורמה" בקטע שעדיין לא היה עביר לתנועת משאיות
דחפור של חיל המהנדסים פורץ את דרך בורמה
אמבולנס נגרר על ידי טרקטור במעלה דרך בורמה בשנת 1948
שלט המורה על דרך בורמה
שיירה בדרך בורמה ("כביש 7") בשנת 1948
רכס שיירות ושמאלה לו קטע מדרך בורמה, ליד היישוב בית מאיר
קטע מדרך בורמה (חופף לשביל ישראל) ליד היישוב בית מאיר
מראה במשלט 16
משלט 21 על רכס שיירות, מימינו כביש 1, ומשמאלה לו דרך בורמה
משלט 21
דמויות תש"ח לצד דרך הגבורה
דרך בּוּרְמָה הישרְאלית היא דרך עוקפת ששימשה מַעבר לכוחות צבא ישראלים ואספקה מאזור קיבוץ חולדה לירושלים במהלך מלחמת העצמאות.
דרך בורמה נסללה כדרך עפר במהלך מלחמת העצמאות, מאחר שהכביש מהשפלה לירושלים נחסם בלטרון ובשער הגיא. הדרך כונתה על שם דרך בורמה ההיסטורית המקורית, שהייתה ציר אספקה בין בורמה לסין במלחמת סין–יפן השנייה.
דרך בורמה התחילה ממזרח לכפר דיר מוחיסין (היום מושב בקוע), שעל כביש מסמיה–לטרון (היום כביש 3) ועברה בסמוך לכפרים בית ג'יז ובית סוסין (היו ממוקמים צפונית לקיבוץ הראל). הדרך התפתלה ועלתה לרכס ממזרח לבית סוסין ואחר כך ירדה וחצתה את כביש הר-טוב–שער הגיא (היום כביש 38 מצומת שמשון לשער הגיא), שם עלתה לבית מחסיר (היום בית מאיר) ושמורת המסרק. משם המשיכה לסאריס (היום שורש ושואבה), שם התחברה לכביש לירושלים. יש מקורות בהם נקראת הדרך בשם "דרך 7" או "כביש 7" (ראו תמונה) וזאת על שם חטיבה 7 שהייתה אחראית על מרחב הלחימה של הדרך.
המצור על ירושלים

במהלך החלק הראשון של מלחמת העצמאות (מ-29 בנובמבר 1947 עד 15 במאי 1948) הצליחו הכוחות הערבים המקומיים להשתלט על גבעות שחלשו על כביש הגישה לירושלים מ"באב אל וואד" (שער הגיא) ועד הקסטל וירו על כלי רכב ישראלים שניסו לעבור בכביש, שהיה עורק התחבורה היחיד שקישר את ירושלים ומישור החוף. למעשה, הם הטילו מצור על היישוב היהודי בירושלים. 244 מתוך 245 שיירות הגיעו ליעדן מתוך כלל השיירות לירושלים (שיירת חולדה נפלה). למרות ההצלחה לכאורה, השיירות ספגו אבדות כבדות והרבה מהנשק והמזון שיועד לנצורי ירושלים לא הגיע לייעדו. במהלך מבצעי נחשון, הראל ומכבי נתפסו הכפרים הערביים בתווך שבין שער הגיא וירושלים והדרך נפתחה לכל ארכה. תחנת המשטרה בלטרון אוישה בתקופה זו על ידי כוחות בריטיים.
אור ל-15 במאי 1948 נטשו הבריטים את תחנת המשטרה בלטרון וזו נתפסה על ידי כוחות חטיבת הראל של הפלמ"ח. לאחר שהועברה שיירת אספקה נסוגו כוחות הפלמ"ח ושבו ועלו למשטרה בלילה הבא. אולם בליל ה-18 במאי נתפסה המשטרה על ידי כוחות הלגיון הערבי, שפלשו מירדן. מנקודה זו ואילך נכשלו כל ניסיונות הצד הישראלי לתפיסת התחנה, ששולטת על הציר לירושלים.
הצורך ההולך וגובר באספקה חדשה של ציוד לחימה ומזון לחלקים היהודים של ירושלים, יחד עם חשש גדול שירושלים כולה תיפול לידי הלגיון הירדני, בעוד "פקק לטרון" מנע אפשרות להעביר ציוד ונשק לעיר, העלו צורך דחוף בדרך נסתרת עוקפת.
השימוש בדרך

שיירת המשאיות הראשונה עברה בדרך ב-10 ביוני 1948 ובכך למעשה ביטלה את חשיבותו של "פקק לטרון" ושחררה את ירושלים מהמצור. יממה לאחר מכן נכנסה לתוקפה ההפוגה הראשונה. לפי ההסכם נמנעו פעולות סלילה של דרכים חדשות וכמו כן נאסרה הובלת תחמושת לירושלים. ב-14 ביוני אישר האו"ם את קיומה של דרך בורמה ולמחרת נערך טקס רשמי וחגיגי לכבוד פתיחת דרך בורמה. אולם נציגי האו"ם לא ידעו שהדרך אינה מגיעה רק עד שער הגיא אלא עוקפת את שער הגיא וממשיכה עד בית מחסיר. לפיכך, התאפשרה הובלת מזון דרך נקודת הביקורת של האו"ם בשער הגיא ללא מפריע והובלת תחמושת נעשתה בדרך שעקפה את שער הגיא והתחברה אל הכביש הראשי בבית מחסיר.
באוקטובר 1948 נכבש הרכס שמדרום לדרך בורמה, במבצע ההר, דבר שאיפשר את סלילת "כביש הגבורה" (בתוואי כביש 44 מצומת נחשון לצומת שמשון וכביש 38 עד שער הגיא), דרך זו שימשה ככביש הראשי לירושלים עד 1967.
למעשה שימשה דרך בורמה באופן פעיל כחצי שנה בלבד.
שם הדרך

חטיבת הראל קראה לדרך "דרך הראל" או "דרך הגברושים" (על שם גבריאל רפפורט שפיקד על פעולת הפריצה של הדרך). חטיבה שבע ביקשה לקרוא לה "דרך שבע" על שם החטיבה ולכבודו של שלמה שמיר, המח"ט שגילה אותה (לשיטתם). שם נוסף היה "דרך הג'יפים". אולם העיתונאי קנת בילבי נתן לה את הכינוי "דרך בורמה", על שם הדרך שנפרצה במזרח אסיה בתקופת מלחמת העולם השנייה בידי צבאות ארצות הברית ובריטניה, שעקפה את האזור שבשליטת היפנים, ושימשה להעברת אספקה לצבא סין.
מפעל השילוח

במקביל ל"דרך בורמה" הוקם "מפעל השילוח" (קו צינורות עם שתי תחנות שאיבה, שעקף את לטרון מבריכה ליד חולדה ועד שער הגיא), שאיפשר הזרמת מים לירושלים הנצורה, ואשר תוכנן על ידי מהנדס המים שמחה בלאס ובוצע על ידי חברת "מקורות". הצינורות ששימשו לצורך המפעל נרכשו על ידי בלאס בסוף 1945 בארצות הברית ובאין קונה (הרכישה לא אושרה על ידי המוסדות) שילם בנק אנגלו-פלשתינה (בנק לאומי) בעד הצינורות והם היו משועבדים לו. מספר ימים ארכה ההתדיינות בין הגורמים השונים (הבנק, האוצר, עיריית ירושלים וחברת "מקורות") על התשלום בעד הצינורות, עד שהם שוחררו מן השיעבוד וניתן היה להתחיל בעבודה.
דיווח והנצחה

לאחר פריצת המצור דיווחו עיתונים רבים ברחבי העולם על יצירתה של "דרך בורמה הישראלית" אשר הצליחה לפרוץ את המצור על ירושלים.
פריצת הדרך לירושלים הונצחה באנדרטת ה"רְמָחִים" שהוקמה בדרך העולה משער הגיא וכן באנדרטת "דרך הגבורה" סמוך ליער חולדה (יער הרצל).
בתרבות ובספרות בקולנוע ובקומיקס

נתן אלתרמן פרסם בטור השביעי, ב-10 בדצמבר 1948 את השיר "דבר מבקיעי הדרך".
בשבועון "דבר לילדים" הופיע בשנת 1967 הסיפור המצויר בהמשכים "דרך בורמה", מאת מרדכי אלון.
בשבועון "הארץ שלנו" ב-1972 הופיע חלקו השני של סיפור הקומיקס "יוסקה מאיור" מאת דב זיגלמן וגיורא רוטמן שמגיע לשיאו בתיאור גילוי "דרך בורמה".
הסופר יהודה סלוא סלוצקי פרסם את הסיפור "איש הפלמ"ח" סיפור דמיוני העוסק בגילוי "דרך בורמה " בעזרת שמשון הגיבור. הסיפור הופיע לראשונה ב’דבר לילדים’ כרך כ’ חוברת 41 ב־28 ביוני 1950, רק שנתיים לאחר האירועים האמיתיים.
הסיפור הופיע שוב בקובץ הסיפורים של סלוא ‘חלומו של דרור’. אייר אורי אליעז, תל אביב: הוצאת מסדה, 1963.
גילוי דרך בורמה תואר בסרט ההוליוודי "הטל צל ענק" מ-1966 על האלוף מיקי מרקוס בכיכובם של קירק דאגלס, ג'ון ויין, יול ברינר ופרנק סינטרה. בסרט מתואר כיצד הדרך מתגלה בידי האלוף מרקוס.
שבילי טיול

הוועדה לשבילי ישראל של החברה להגנת הטבע סימנה את דרך בורמה כנתיב הליכה ארוך. אורכו של המסלול, המסומן בצבע אדום, הוא 18 ק"מ, אותם ניתן לבצע ביום הליכה של כ-10 שעות או לחלקו ליומיים (עם עצירת לילה במסילת ציון). חלק ניכר מן השביל חופף לשביל ישראל. הטיול מומלץ לעונות הסתיו והאביב, כשבקיץ חם מידי לעשותו ובחורף תנאי האדמה אינם מאפשרים זאת. בנוסף, ניתן לעשות את המסלול ברכיבה על אופניים, אופנועי שטח או סוסים.
לקריאה נוספת

מנחם תלמי, הנתיב החדש, מחלקת התרבות של צה"ל, 1948 (ספריית כיס לחיל העברי)
שמחה בלאס, מי מריבה ומעש, מסדה, 1973
אריה יצחקי, דרך בורמה, הוצאת "תמוז", תל אביב, 1988
אריה יצחקי, לטרון, ירושלים 1982, עמודים 269–282
שלמה שמיר, בכל מחיר - לירושלים, הוצאת מערכות, תל אביב, 1994
אורי מילשטיין, תולדות מלחמת העצמאות, כרך רביעי: ממשבר להכרעה
יהודה ואלך, לא על מגש של כסף, הוצאת כרטא ומשרד הביטחון
רפי מן, לא יעלה על הדעת – ציטוטים, ביטויים, כינויים ומטבעות לשון, הד ארצי הוצאה לאור, 1998, הערך "דרך בורמה", עמ' 77
הערות שוליים

↑  שלמה שמיר, בכל מחיר - לירושלים, הוצאת מערכות, תל אביב, 1994, עמ' 417–418
↑  דייויד סלע, נפרצה דרך בורמה לירושלים הנצורה, באתר ישראל היום, 15 ביוני 2018
↑  כיום יש בנקודת הדרכה בדרך בורמה לוח ציון מיוחד למשה אשד כאחד ממגלי דרך בורמה שהוצב בידי קק"ל ב-2010. ראו סרטון יוטיוב המתאר את הקמת לוח הציון ואת תיאור גילוי הדרך
↑  ישראל זמיר, לכבות את השמש, אסטרולוג, 2004, עמ' 111–113
↑  תמיר בן דוד (2016-08-30), פריצת דרך בורמה, נבדק ב-2018-06-12
↑  שלמה שמיר, בכל מחיר - לירושלים, הוצאת מערכות, תל אביב, 1994, עמ' 422–427
↑  סימוכין לנ"ל: ג'רוזלם פוסט - Convoy of heroes " 13.5.1988 " - ריאיון עם גיבורי תש"ח במפגש של שתי חטיבות 'הראל' : תש"ח/ששת הימים. "הדף הירוק " "הפלמ"חניק שפרץ את "דרך בורמה " - כתבתה של אורית פראג 17.5.2001 ארכיון יגאל אלון וארכיון "ההגנה" - ריאיון עם אברהם שוטלנד על ידי איזה שדה 31.1.2004 "ספר לוחמי גדוד "הפורצים" (הגדוד הרביעי בחטיבת 'הראל' עמ' 134 - כיצד נפרצה 'דרך בורמה' מפי אברהם חן - שוטלנד 2004 יומן עין חרוד: ריאיון עם אברהם שוטלנד 3.5.1987
↑  שם עמ' 452, בפקודת יום של הרמטכ"ל יעקב דורי לפתיחת כביש הגבורה לירושלים ביום 10 בדצמבר 1948:"...חיל התחבורה, חיל המהנדסים, חיל התותחנים והמרגמות,..."
↑  ישראל 50, בעמוד על יוני 1948
↑  עדי שורץ, עינת וילף, מלחמת זכות השיבה, 2018, עמ' 38.
↑  דרך בורמה, באתר "יקום תרבות". הסיפור הופיע ב-14 חלקים בגיליונות 37–51 של "דבר לילדים", בין 23 במאי ו-29 באוגוסט 1967.
↑  יוסקה מאיור החלק השני – מאת דב זיגלמן וגיורא רוטמן, באתר "יקום תרבות".
↑  ‘איש הפלמ”ח’ מאת יהודה סלוא – סיפור לרגל יום ירושלים ומלאת שבעים שנה לגילוי ‘דרך בורמה’, באתר "יקום תרבות"
↑  ראו גילוי דרך בורמה -הגרסה ההוליוודית :הטל צל ענק, באתר "המולטי יקום של אלי אשד"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465871905171
שער שכם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער העיר, מבנה אדריכלי, אטרקציה תיירותית 
 על שם:  שכם
 כתובת:  העיר העתיקה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1537
 תאריך פתיחה רשמי:  1537 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 
 קואורדינטות:  31°46′54″N 35°13′50″E﻿ / ﻿31.781639°N 35.2305°E﻿ / 31.781639; 35.2305
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) שער שכם(למפת ירושלים העתיקה רגילה) שער שכם(למפת ירושלים רגילה) שער שכם(למפת ירושלים מוגדלת) שער שכם he 
 
שער שכם (2014)
גלויה מהעשור הראשון של המאה העשרים המציגה את שער שכם. מתוך אוסף הגלויות, הספרייה הלאומית
שלושת השמות: שער שכם, באב אל-עאמוד ושער דמשק
מפת מידבא: שער שכם ועמוד סימון הדרכים ברחבה שמולו בין החומות
שער שכם (1900)
שער שכם, 1967, בנו רותנברג, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
שער שכם (בערבית: باب العامود, תעתיק: "באב אל-עאמוד") נחשב לשער היפה והמפואר בשערי חומת ירושלים העות'מאנית. השער נבנה בתקופה העות'מאנית בהוראת הסולטאן סולימאן המפואר בשנת 1538.
השער נקרא בעברית "שער שכם" משום שממנו יצאה הדרך צפונה, לעבר שכם. ברוב השפות האחרות הוא נקרא "שער דמשק" (Damascus Gate), מאותה סיבה: הדרך צפונה הובילה בהמשך לעבר העיר דמשק. בערבית הוא נקרא "באב אל-עאמוד" (שער העמוד) על שם העמוד הרומי שניצב בעבר בכיכר השער. יש סברה ש"שער אפרים" הנזכר במקורות שונים היה בתקופת שיבת ציון ובתקופת הבית השני במקום שבו נמצא כיום שער שכם.
בסמוך לשער (בין חומות העיר העתיקה) שוכן מוזיאון הכיכר הרומית, וממזרח לו (מחוץ לחומות) נמצאת מערת צדקיהו. אל השער מובילות מעלות הדר והדס, שתי לוחמות מג"ב, שהגנו על המקום ונפלו על משמרתן.
היסטוריה > מבנים קודמים

שער שכם העות'מאני נבנה על גבי חורבות קדומות. מתחתיו נמצאים רבדים אחדים של מבנים קדומים.
ברובד התחתון נמצאים שרידי מגדל שער מהמאה ה-1 לפנה"ס שבנה המלך הורדוס בתקופת בית שני. מעליהם, שרידי שער ניצחון, שעמד בגבולה הצפוני של ירושלים בתקופה הרומית, כאשר העיר נקראה איליה קפיטולינה. העיר הרומית נבנתה לפי החלטתו של הקיסר הרומי אדריאנוס במאה ה-2. השער הרומי וחלק ניכר מהכיכר נחשפו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתקופת המנדט הבריטי. הוא כלל שלושה פתחים, מהם נותר שלם רק המזרחי שבהם. המסדרון שמאחוריו מוליך אל חלקו הפנימי של מגדל השער המזרחי, אחד משני המגדלים שניצבים משני צדי השער. המגדל השתמר למלוא גובהו, 12 מטרים, ורק תקרתו היא תוספת מאוחרת. גרם המדרגות שהוליך לראש המגדל השתמר בצורתו המקורית (וכיום מוביל לטיילת החומות).
במאות ה-7 עד ה-10, בתקופה הערבית הקדומה, חלו שינויים במבני השער ובאזור שלידו. חלק מן הפתחים נסתמו, המגדלים הפכו לבתי בד לתעשיית השמן, חדרי המדרגות הפכו לבורות מים, ונבנו בורות מים גדולים לפני השער מבחוץ. במאה ה-12, בתקופה הצלבנית, נסתם השער, ושער אחר חדש נבנה במפלס גבוה יותר צפונה ממנו. בכיכר שממול השער בין החומות נבנו בתים ורחוב. בתים אלו שופצו במאות ה-13 עד ה-15 בתקופה הממלוכית, וכן נוספו מבני קמרונות בהמשך הרחוב דרומה.
היסטוריה > השער העות'מאני

בשנת 1538, בתקופה העות'מאנית, נבנה השער הנוכחי, כחלק מהחומה העות'מאנית, כאמור על גבי השער הרומי שחלק ממנו נהרס. המגדלים הרומיים שימשו כיסודות למגדלים העות'מאניים, ובחדרים הצלבניים-ממלוכיים נבנו קירות עבים, אשר שימשו כיסודות לשער העות'מאני. מבנה השער מפותל, כמו בשערים קדומים רבים, כאשר על הנכנסים נכפית הליכה מפותלת, פנייה שמאלה וימינה, וזאת על מנת למנוע מאויב המסתער על השער להיכנס במהירות אל תוך העיר.
היסטוריה > במאה ה-20

במאה ה-20 נחפר אזור השער בשנים 1934–1937.
במהלך דצמבר 1947 אצ"ל הוציא לפועל 2 פיגועי טרור באזור השער:
ב-13 בדצמבר 1947, נהרגו 10 אנשים ו-50 נפצעו לאחר שאנשי האצ"ל הטילו שתי פצצות אל תור ההמון ליד השער שכם. שתי הפצצות, שהורכבו בתור פחי נפט ושמשקלן נאמד ב-50 ק"ג, הוטלו מתוך שתי מכוניות שחורות, שבהן נסעו 4 אנשים, לבושים כערבים. הפצצות פיזרו רסיסי ברזל על הכיכר שלפני השער, ששימשה כתחנת האוטובוסים הראשית ליישובי האזור, מספר אוטובוסים נפגעו, תחנת הדלק במקום עלתה באש, שני מחסנים קטנים בקרבת מקום התמוטטו ובית הקפה הערבי שמול השער נהרס כמעט כליל.
ב-29 בדצמבר 1947, 2 שוטרים בריטים ו-36 אזרחים נהרגו מפצצה שנזרקה על ידי פעיל אצ"ל מתוך מונית.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בתקופת השלטון הירדנית, נבנה גשר מעל לשרידים הקדומים, ונערכו חפירות ארכאולוגיות בשנים 1964–1967. חפירות ארכאולוגיות נערכו שוב במתחם השער בשנים 1980–1984, וכן יושמה אז תוכנית לשימורו.
היסטוריה > במאה ה-21

בתחילת המאה ה-21 נבנתה כניסה חדשה דמוית אמפיתיאטרון על ידי החברה לפיתוח מזרח ירושלים בחזית השער. הכניסה כוללת מערכות של מדרגות לכניסה וליציאה מהעיר העתיקה וכ-500 מקומות ישיבה מול השער. בשנת 2011 סיימה הרשות לפיתוח ירושלים, בשיתוף עם רשות העתיקות ובמימון משרד ראש הממשלה, מיזם כולל לשיקום שער שכם, ובמסגרתו שוחזר הכתר המפואר שבראש השער שניצב עד לפני 460 שנה.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים כולל תחנה מול שער שכם.
במסגרת גל הטרור הפלסטיני (2015–2016) שער שכם הפך למוקד טרור שהתרכזו בו פיגועים רבים. במהלך גל הטרור נעשו בסביבתו 11 פיגועים וניסיונות לפיגועים, שבהן נרצחה ישראלית (שוטרת מג"ב הדר כהן) ובנוסף נפצעו 7 ישראלים. מרבית המחבלים חוסלו בידי כוחות הביטחון שבמקום.
כמו כן, ביוני 2017, ביצעו 3 מחבלים פלסטיניים פיגוע משולב בו נפצעו 5 בני אדם, בהם שוטרת מג"ב הדס מלכא שנפצעה אנוש, ומאוחר יותר מתה מפצעיה.
בשנת 2020 נקרא שם רחבת שער שכם והמדרגות העולות ממנה "מעלות הדר והדס", על שם הדר כהן והדס מלכא שנרצחו בפגועי גל הטרור הפלסטיני (2015–2016)
בחודש רמדאן 2021 פרצו מהומות בשער שכם, לאחר שהמשטרה חסמה את המדרגות, עליהן נוהגים תושבי מזרח העיר להתכנס בלילות רמדאן. עשרות מתפרעים ערבים התעמתו עם המשטרה במשך מספר לילות, פגעו ביהודים שעברו במקום והזיקו לרכוש.
באוקטובר 2021 החלו שוב מהומות בשער שכם.
קילומטר האפס הראשון בארץ

בכיכר שכנה בעבר "רחבה פנימית" בין החומות מול השער. בעבר ניצב בעת העתיקה עמוד ניצחון רומי, המופיע במפת מידבא, ובגללו נקרא השער בערבית "באב אל-עאמוד". בשל העמוד הזה היה מקובל במחקר שמשער שכם מדדו את המרחק אל ערים אחרות (אבן מיל) ובגלל הסיבה ששער זה פונה אל כיוון הצפון. דעה אחרת היא שנקודת האפס הייתה במרכז הדרכים האימפריאליות שנמצאת במפגש הרחובות הראשים של ירושלים (הקרדו והשוק - רחוב דוד של היום)
לאחר מכן בתקופת "המנדט הבריטי" נקבעה נקודת המדידה בשער יפו הסמוך.
חשיבותו כיום

השער משמש בעיקר כשער המקשר בין העיר העתיקה ושכונות מזרח ירושלים שמחוצה לה, והוא פתוח לשימוש הולכי רגל בלבד. בימי שישי עוברים בשער אלפי פלסטינים בדרכם מרחבי יהודה ושומרון אל תפילות במסגד אל-אקצא שעל הר הבית. בשבתות ובחגים, עוברים בשער יהודים רבים בדרכם אל הכותל, וכן בליל שבת בחזרתם מתפילת ערבית בכותל.
דימויו של שער שכם הופיע בשטר של 50 לירות (עוצב ב-1973), שהנפיק בנק ישראל והילך בשנים 1978-1984, וכן הופיע דימויו בשטר של 5 שקלים (עוצב ב-1978) שהילך בשנים 1980-1986.
ראו גם

אבן מיל
קילומטר אפס
מוזיאון הכיכר הרומית
שער יפו
לקריאה נוספת

מאיר בן-דוב, אדם ואבן בירושלים, מודן הוצאה לאור, 1989.
Geva H. and Bahat D., Architectural and Chronological Aspects of the Ancient Damascus Gate Area, Israel Exploration Journal 48, 1998, pp. 229-230
הערות שוליים

↑  פרופ' בן ציון לוריא, דברי סנבלט אל מול החומה הנבנית, באתר תנך (המכללה האקדמית הרצוג)
↑  יורי ילון, "מותיר בנו גאווה": לוחמות מג"ב שנרצחו בשער שכם הונצחו במקום, באתר ישראל היום, ‏16.11.2020
↑  הבריטים יירו, הארץ, 16 בדצמבר 1947
↑  פצצת־חבית בשער שכס, הַבֹּקֶר, 30 בדצמבר 1947
↑  35 ערבים בהרגו בהתפוצצות בשער שכם, הארץ, 31 בדצמבר 1947
הנער כהן ישוחרר נעצר לאחר הטלת הפצצה ליד שער שכם, המשקיף, 21 בינואר 1948
↑  ראו: אלי שילר, שיקום שער שכם, ירושלים כעיר שחוברה לה יחדיו, אריאל, 45-44, (עורך: אלי שילר), ירושלים 1986, עמ' 151-148.
↑  חזקי ברוך, מעלות הדר והדס ז"ל בשער שכם שבבירה נחנכו בטקס מרגש. "מסר ואמירה בנוגע לערכים ראויים"., באתר ערוץ 7, 15 בנובמבר 2020
↑  יום חמישי ברציפות: מהומות בשער שכם בירושלים, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  שלומית וקסלר-בדולח, הקרדו המערבי של איליה קפיטולינה, הדקומנוס ונקודת ההתחלה של הדרכים האימפריאליות, ירושלים וארץ ישראל 10-11, 2018, עמ' 211-230
1 2  ראו: דימוי שער שכם.
| אתרי העיר העתיקה של ירושלים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 : 
שערי ירושלים
 שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • השער החדש • שער יפו • שער ציון • שער האשפות • שער הרחמים • שערי חולדה: 
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285542305171  BNE: XX4914855  BnF: cb12191006s (data)  GND: 4727513-3  LCCN: sh00001892  SUDOC: 03051021X  VIAF: 8150323642009970764   WorldCat (עם VIAF): 8150323642009970764 
מעלות הדר והדס המנציחות את לוחמות מג"ב שנפלו על משמרתן בשער שכם
אחמד טיבי

ערך זה עוסק בחבר הכנסת מטעם מפלגת תע"ל. אם התכוונתם לרופא ילדים וגנטיקאי קנדי ממוצא פלסטיני, ראו .
אחמד טיבי (בערבית: أحمد كامل أحمد الطيبي; שם מרובע: אחמד כאמל אחמד א-טיבי; נולד ב-19 בדצמבר 1958) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי מוסלמי, המכהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת תע"ל החל משנת 1999; היה יועצו לענייני ישראל של יו"ר אש"ף יאסר ערפאת. בעבר שימש כסגן יושב ראש הכנסת. רופא נשים במקצועו.
ביוגרפיה

טיבי נולד בטייבה כילד השני מבין שבעה, להייפא לבית תאג'י, ילידת רמלה, ולכאמל טיבי, יליד יפו. בשנת 1983 סיים בהצטיינות לימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים ובדצמבר 1986 הוסמך לרופא. החל התמחות בגינקולוגיה בהדסה הר הצופים, אך פוטר לפני סיום ההתמחות בשנת 1987 בעקבות תקרית שבה הטיח את תיקו בראשו של מאבטח בכניסה לבית החולים והלה נפצע.