stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל האלבנית
היסטוריה

הכדורגל הגיע לאלבניה על ידי כומר אנגלי-מלטזי בשם גאט רוטר, שביקר במכללה הסבריינית בשקודרה ב-1908. מועדון הכדורגל הראשון היה אינדיפנדנסה, שמקורה בשקודרה והוקמה ב-1912 על ידי פאלוקה ניקה. המשחק הראשון באורך מלא (90 דקות ו-2 מחציות של 45 דקות) הרשמי שהתקיים ותועד היה באוקטובר 1913 בין אינדיפנדנסה שקודרה לבין קבוצת חיל הים האוסטרו-הונגרי הכובש באותה תקופה באלבניה. המשחק נחשב גם למשחק הבינלאומי הראשון שהתקיים באלבניה, והסתיים בתוצאה 2-1 לקבוצת חיל הים.
ב-2012 נמצא תיעוד לטורניר שנקרא "טורניר הכדורגל פייר פיר" ("Fier Fair Football Tournament") והתקיים באלבניה ב-1911 (19 שנים לפני היווסדות הליגה האלבנית הראשונה). טורניר זה התקיים ברהיג'ה, פייר שבאלבניה, שהייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית, ובה השתתפו הקבוצות טירנה, אלבסאני, קאווג'ה, בראטי, פקיני, וולורה, פיירי ולושנג'ה. טירנה זכתה בטורניר זה לאחר שניצחה 6-1 את פקיני בגמר. טורניר זה לא מוכר עד היום על ידי אופ"א או ההתאחדות האלבנית, שלא ארגנה את הטורניר וטוענת שהטורניר הרשמי הראשון שהתקיים באלבניה הוא טורניר הליגה ב-1930, בו זכתה קיי אף טירנה.
בזמן מלחמת העולם השנייה התקיימו 3 עונות בשנים 1939, 1940 ו-1942, כל זאת בזמן השעיית פעילותה של ההתאחדות האלבנית. הליגות היו כמעט במתכונת זהה לליגות שהתקיימו לפני כן, אך בגלל שלא אורגנו על ידי ההתאחדות האלבנית היא מסרבת עד היום להכיר בהן. הקבוצות שזכו באליפויות בשנים אלו, סופרות את האליפויות הנ"ל במניין האליפויות שלהם, בעוד ההתאחדות משמיטה עונות אלו שלא אורגנו על ידה. מאז תום מלחמת העולם השנייה ועד היום, התקיימה ליגה סדירה.
פורמט

הליגה כוללת 10 מועדונים, והקבוצות פוגשות אחת את השנייה ארבע פעמים לסך הכל 36 משחקים בעונה אחת. בסוף העונה 2 הקבוצות במקומות התשיעי והעשירי יורדות לליגה המשנה האלבנית, ה"קטגוריה א-פארה", ו-2 הקבוצות במקומות הראשונים בליגה השנייה עולות במקומן. הקבוצה שסיימה במקום השמיני בליגה משחקת בפלייאוף הישרדות אל מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגה השנייה. דירוג הקבוצות בטבלה נקבע לפי: נקודות, משחקים בין הקבוצות בעונה, הפרש שערים ולבסוף שערים שהובקעו בעונה.
הקבוצות בליגה

להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל האלבנית בעונת 2024/2025:
| קבוצה | עיר | אצטדיון | מספר מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| אגנאטיה | רוגוז'ין | אגנאטיה ארנה | 2,200 |
| אלבסאני | אלבסן | אלבסן ארנה | 12,800 |
| ביליס | באלש | אצטדיון אדוש מוצ'ה | 5,200 |
| דינמו סיטי | טירנה | אצטדיון דינמו, טירנה | 10,000 |
| וולאזניה | שקודרה | אצטדיון לורו בוריצ'י | 16,000 |
| טאוטה | דורס | אצטדיון ניקו דובאנה | 12,040 |
| לאצ'י | לאץ' | אצטדיון לאצ'י | 8,000 |
| סקנדרבו קורצ'ה | קורצ'ה | אצטדיון סקנדרבו | 5,700 |
| פרטיזני | טירנה | ארנה אה דמאווה | 4,500 |
| קיי אף טירנה | טירנה | אצטדיון סלמאן סטרמאסי | 9,500 |
אלופות הליגה לפי עונות

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע האלבני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אליפויות לפי קבוצה

| # | קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קיי אף טירנה (אס קיי טירנה/17 ננטורי) | 26 | 14 | 1930, 1931, 1932, 1934, 1936, 1937, 1964/1965, 1965/1966, 1968, 1969/1970, 1981/1982, 1984/1985, 1987/1988, 1988/1989, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1998/1999, 1999/2000, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005, 2006/2007, 2008/2009, 2019/2020, 2021/2022 |
| 2 | דינמו טירנה | 18 | 9 | 1950, 1951, 1952, 1953, 1955, 1956, 1960, 1966/1967, 1972/1973, 1974/1975, 1975/1976, 1976/1977, 1979/1980, 1985/1986, 1989/1990, 2001/2002, 2007/2008, 2009/2010 |
| 3 | פרטיזן טירנה (פרטיזני) | 17 | 22 | 1947, 1948, 1949, 1954, 1957, 1958, 1959, 1961, 1962/1963, 1963/1964, 1970/1971, 1978/1979, 1980/1981, 1986/1987, 1992/1993, 2018/2019, 2022/2023 |
| 4 | וולאזניה שקודרה | 9 | 12 | 1945, 1946, 1971/1972, 1973/1974, 1977/1978, 1982/1983, 1991/1992, 1997/1998, 2000/2001 |
| 5 | סקנדרבו קורצ'ה | 8 | 3 | 1933, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2017/2018 |
| 8 | טאוטה דורס | 2 | 6 | 1993/1994, 2020/2021 |
| 6 | לאבינוטי אלבסן (אלבסני) | 2 | 1 | 1983/1984, 2005/2006 |
| 7 | קיי אס פלמורטרי | 1 | 7 | 1990/1991 |
| 9 | אף קיי קוקסי | 1 | 6 | 2016/2017 |
| 10 | ק.פ. אגנאטיה | 1 | - | 2023/2024 |
| 11 | בסה קביה | - | 2 |  |
| 12 | קיי אף לופטטרי | - | 1 |  |
| 12 | קיי אף טומורי | - | 1 |  |
| 12 | לאצ'י | - | 1 |  |
הערות שוליים

↑  שטח אלבניה בשליטת גרמניה הנאצית. תחרויות אלו לא מוכרות על ידי ההתאחדות האלבנית
| ליגות הכדורגל העליונות של אירופה (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | הפוטבול ליג (אנגליה) • ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
איוואן צ'רניאחובסקי

| --- | --- |

איוואן דאנילוביץ' צ'רניאחובסקי
 לידה:  29 ביוני 1906 אוקסנינה, נפת אומן, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 נהרג:  18 בפברואר 1945 (בגיל 38) מלזאק, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיה הצבאית לכוחות שריון 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1924–1945 (כ־21 שנים)
 דרגה:   גנרל של ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הטנקים ה-28   מפקד דיוויזיית הרובאים ה-241   מפקד קורפוס הטנקים ה-18   מפקד הארמייה ה-60   מפקד החזית הבלארוסית השלישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 עיטור לנין  4 עיטורי הדגל האדום  2 עיטורי סובורוב  עיטור קוטוזוב   עיטור בוגדן חמלניצקי   2 גיבור ברית המועצות
 הנצחה
 העיר צ'רניאחובסק במחוז קלינינגרד נקראה על שמו
 
איוואן דאנילוביץ' צ'רניאחובסקי (ברוסית: Иван Данилович Черняховский;‏ 29 ביוני 1906 - 18 בפברואר 1945) היה גנרל, מפקד קבוצת ארמיות והחזית הבלארוסית השלישית בצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה. הנהיג את צבאו במתקפה סוחפת דרך בלארוס וליטא אל תוך פרוסיה המזרחית, שם נהרג בפברואר 1945 מפגיעת רסיס של פגז, בטרם מלאו לו ארבעים, חודשים ספורים לפני תום המלחמה, וחמישה ימים לפני שעמד להתמנות למרשל. עוטר פעמיים כגיבור ברית המועצות.
בעולם המערבי היה מקובל שמוצאו ממשפחה יהודית, וכך האמינו גם רבים במזרח, אך לא נמצא תיעוד אמין על תולדות משפחתו וילדותו המעיד על כך.
קורות חיים > שנות ילדותו

לפי הגרסה הרשמית נולד צ'רניאחובסקי ב-1906 בכפר אוקסנינו אשר בנפת אומן באימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). צאצאיו טוענים ששנת הלידה האמיתית הייתה 1907, והוא הוסיף שנה לגילו כדי להתקבל לבית הספר של חיל הרגלים באודסה. בהצהרתו בטופס ההרשמה למפלגה הקומוניסטית רשם את שנת לידתו כ-1906, את מקום לידתו - כעיירה אומן,  ואת עיסוקו של האב - כקוון ברכבת. מידע זה לא היה מדויק – אביו אמנם עבד תקופה קצרה בתחנת אומן, אחרי שהגיע לאזור מהכפר באגוה שבנפת צ'רקאסי, אך עבר לעיסוק "לא פרולטרי" כמנהל המשק בחווה באוקסנינו. ב-1915 עברה המשפחה, בעקבות בעל החווה, לכפר ורבובו שליד העיירה ופריאנקה בחבל פודולסק. בשנת 1919 השתוללו בחלק זה של אוקראינה קרבות ופוגרומים, ובה בעת פשתה גם מגפת הכולירה, ובה (לפי הגרסה הרשמית) נפטרו שני ההורים. הנער היתום איוון הפסיק את לימודיו בבית הספר היסודי לאחר ארבע שנות לימוד בלבד. תחילה עבד כרועה בקר. אחר כך הצטרף לכנופיית נערים חסרי-בית, ומצבו הידרדר עד כדי כך שניסה להתאבד על פסי הרכבת בתחנת ופריאנקה. הוא ניצל על ידי שכן וידיד המשפחה, עובד התחנה, שטיפל בו וגם סידר לו עבודה ברכבת. הוא השתקם והצליח להשתלב בחברת בני גילו בכפר. על תקופה זו של חייו מיעט לספר אפילו לאשתו וילדיו.
קורות חיים > לפני המלחמה

בראשית 1924 נסע לעיר נובורוסיסק, שם מצא עבודה במפעל מלט. בסוף השנה, בהמלצת תא ה'קומסומול' במפעל, התקבל לבית הספר הצבאי של חיל הרגלים באודסה. בשנת לימודיו שם התבלט באינטליגנציה ובכוח הרצון העז שלו. אחר שנה עבר לבית הספר של חיל התותחנים בקייב. בסוף 1928, לאחר סיום לימודיו שם, מונה למפקד מחלקה ומפקד סוללה באגד ארטילרי. ב-1931 התקבל לאקדמיה הצבאית היוקרתית במוסקבה. עם סיום לימודיו בהצטיינות, ב-1936, התמנה סגן צ'רניאחובסקי כראש מטה גדודי. בתפקידו זה הרשים את מפקד החטיבה הממוכנת השמינית, סמיון מויסייביץ' קריבושיין, שהמליץ על העלאתו המהירה לדרגת סרן ומינויו כמפקד גדוד טנקים. אך לפני שקיבל מינוי זה במאי 1937 עמדה הקריירה הצבאית שלו בסכנה: באותם ימים היו בעיצומם הטיהורים הגדולים בצבא (בין המוצאים להורג ביוני אותה שנה היה גם המצביא הנערץ עליו, יונה יקיר). הלשינו על צ'רניאחובסקי (ולא בפעם הראשונה) שהסתיר את מוצאו החברתי. בזכות הידידים שרכש באקדמיה (בהם בניהם של קלימנט וורושילוב ולזר קגנוביץ'), הצליח, בסיועה של אישיות רמת דרג, להיחלץ בנזיפה בלבד. מאז התחילה עלייתו המטאורית בפיקוד. במאי 1938 הועלה לדרגת רב-סרן והתמנה כמפקד רגימנט הטנקים הקלים של החטיבה, וב-1940  - כסגנו של קריבושיין בפיקוד על האוגדה המשוריינת השנייה. במרץ 1941 התמנה סגן-אלוף צ'רניאחובסקי למפקד דיוויזיית השריון ה-28 החדשה שהוצבה במחוז הצבאי הבלטי.
קורות חיים > קרבות הבלימה

בסוף יוני 1941, בשבוע הראשון שלאחר תחילת מבצע ברברוסה ופלישת הגרמנים לברית המועצות, ניהלה הדיוויזיה שבפיקודו, בנחיתות מספרית וחומרית קשה, קרב בלימה עיקש במבואות ריגה. ב-29 ביוני הדף מתקפה כבדה של דיוויזיית הפאנצר ה-8 של הוורמאכט, וכשאזל הדלק במכלי הטנקים שלו ציווה לקבור את הטנקים ולהפכם לתאי ביצורים, וכך החזיק מעמד עוד ימים אחדים ונתן שהות לצבא לנסיגה מסודרת. כמעט כל 85 הטנקים של הדיוויזיה נהרסו, ורוב חייליה נהרגו או נפצעו. שרידי הדיוויזיה אורגנו מחדש כדיוויזיית הרגלים ה-241, אותה המשיך להנהיג בחודשים הקשים שבאו לאחר מכן, בסדרת פעולות השהיה וקרבות מאסף נואשים בקרב על לנינגרד. באמצע יולי התמקמה הדיוויזיה מזרחה לנובגורוד, הצליחה לכבוש אותה בחזרה ב-14 באוגוסט 1941, ועמדה בקרב הגנה קשה מול התקפת הנגד הגרמנית. ב-16 בינואר 1942 עוטר צ'רניאחובסקי בעיטור הדגל האדום על הגנת נובגורוד. ב-5 במאי 1942 עוטר שנית בעיטור זה על תרומתו בכיתור הארמייה ה-16 של גנרל-אוברסט ארנסט בוש באזור דמיאנסק.
למרות שחייו היו תלויים על חוט השערה מספר פעמים בחזית, ארבה לו סכנה לא פחותה גם בעורף: סטלין, שחיפש שעירים לעזאזל להתמוטטות החזית המערבית של ברית-המועצות תחת מתקפת הבזק הגרמנית, הטיל את האשמה על הפיקוד הגבוה של החזית. עשרה ממפקדיה הגבוהים הואשמו ב"פחדנות", "ניהול כושל", "נטישת עמדות קרביות" וכדומה. חמישה מהם נדונו למוות – ובראשם מפקד החזית דמיטרי פאבלוב שהוצא להורג ב-22 ביולי. האחרים נדונו לתקופות מאסר ארוכות. צ'רניאחובסקי ניצל מגורל דומה בזכות עמיתיו שהעידו לזכותו למרות הלחץ שהופעל עליהם.
תהילתו כמפקד החלה למשוך תשומת-לב בדרגים הגבוהים. בין פטרוניו היו סגן המפקד העליון - מרשל ז'וקוב, וראש המטה הכללי - מרשל וסילבסקי. ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל-מיור, ומונה למפקד קורפוס הטנקים ה-18. בקרבות סביב וורונז' בהם נטל הקורפוס חלק, נפצע צ'רניאחובסקי כשהציץ דרך חרך הטנק, כאשר החליף מפקד בריגדה שנהרג. הוא סירב להתאשפז והמשיך בפיקוד. באותו חודש מונה למפקד הארמייה ה-60. ב-25 בינואר 1943 שחררו אנשיו את וורונז', וצ'רניאחובסקי קיבל בפעם השלישית את עיטור הדגל האדום. בתחילת פברואר אורגנה הארמייה מחדש והועברה לגזרת קורסק. בחזית זו הסופר איליה אהרנבורג, כתב המלחמה המשפיע ביותר, פגש אותו לראשונה והתרשם מאוד מרוח הלחימה וההבנה הצבאית שלו מחד, ומהאהבה והידע בספרות ושירה שמצא בו. ב-8 בפברואר 1943 כבש בחזרה את קורסק, וכעבור זמן קצר הועלה לדרגת גנרל-לייטננט.
קורות חיים > מקייב עד קניגסברג

כאשר נכנסה שוב לקרב, מנתה הארמייה ה-60 שבפיקודו כמעט מאה אלף איש ויותר מ-100 טנקי T34/85. ב-17 באוקטובר 1943 הוביל צ'רניאחובסקי ראש חץ מעבר לנהר הדנייפר והיה הראשון לפרוץ את קווי הגרמנים בקרב דנייפר ולאחר קרב קשה שחררה הארמייה את העיר קייב ב-6 בנובמבר 1943. על מבצע זה הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות. להתקפת הנגד בדצמבר גייסו הגרמנים כוחות גדולים מאוד בפיקודו של פלדמרשל אריך פון מאנשטיין. לאחר קרבות מרים בינואר ובפברואר הצליח הצבא שבפיקודו של צ'רניאחובסקי לבלום סופית את המתקפה הגרמנית. במרץ 1944 הועלה צ'רניאחובסקי לדרגת גנרל פולקובניק. באפריל, עם הארגון מחדש של החזית המערבית למתקפת-הקיץ, מונה צ'רניאחובסקי למפקד החזית הבלארוסית השלישית, וכך הפך למפקד החזית הצעיר ביותר בצבא האדום (בגיל 37). לאחר חודשיים הועלה לדרגת גנרל של ארמייה.
החזית הבלארוסית השלישית מנתה בשיאה כ-40 אוגדות, ויותר מ-375,000 איש. במסגרת "מבצע בגרטיון" היה תפקידה להיות זרוע המלקחיים הימנית מצפון למינסק כאשר החזית הבלארוסית הראשונה של רוקוסובסקי נעה מדרום לעיר. ההתקפה, שהחלה ב-23 ביוני 1944, משמשת דוגמת מופת לאסטרטגיית הכיתור הסובייטית שצ'רניאחובסקי היה אחד ממפתחיה. ב-2 ביולי נסגרה הצבת על חמש הדיוויזיות הגרמניות שהתבצרו במינסק, והן נכנעו למחרת. כך שוחררה בלארוס וחוסל המעוז הנאצי האחרון על אדמת ברית המועצות.
כוחותיו המשיכו בהתקדמות לתוך ליטא. באמצע יולי כבשו את וילנה, וב-1 באוגוסט 1944 – גם את קובנה, גרודנו וברסט-ליטובסק. כך נפרצה הדרך לכיבוש פרוסיה המזרחית. על תפקודו במבצע זה הוענק לו בשנית תואר גיבור ברית המועצות. בינואר 1945 פרצו הכוחות בפיקודו לתוך פרוסיה המזרחית, במבצע פרוסיה המזרחית, כבשו את העיר אינסטרבורג, והחלו להתקדם לעבר העיר קניגסברג. ב-18 בפברואר 1945, בעת סיורו בחזית ליד העיר מלזאק, נפצע אנושות מפגיעת רסיס של פגז ומת מפצעיו באותו היום – פחות משבוע לפני שהיו אמורים להעניק לו את דרגת מרשל ברית המועצות.
איוואן צ'רניאחובסקי עוטר בעיטורים רבים במהלך שרותו הצבאי: עיטור לנין, 4 עיטורי הדגל האדום, 2 עיטורי סובורוב, עיטור קוטוזוב ועיטור בוגדן חמלניצקי. כמו כן הוענק לו פעמיים התואר גיבור ברית המועצות.
הנצחתו

צ'רניאחובסקי היה הגיבור הסובייטי האולטימטיבי – אדם עתיר מעלות, שעלה משפל המדרגה לרום הפיסגה, אסטרטג מעולה, מצביא אמיץ לב שנלחם כתף אל כתף עם אנשיו בקו האש והיה אהוב ונערץ על חייליו. בהיוודע מותו בעולם, שלח ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, מברק תנחומים אישי לסטלין. צ'רניאחובסקי נקבר קבורת גיבור בטקס מרשים בכיכר במרכז וילנה, שם הוקם פסל מונומנטלי לזכרו, מעשה ידיו של הפסל המהולל ניקולאי טומסקי, ושמה של העיר שכבש בפרוסיה המזרחית, אינסטרבורג, הוחלף לצ'רניאחובסק. בראשית שנות ה-90, בדרישת שלטונות ליטא העצמאית שרצו לסלק כל סממן סובייטי, הועתק הפסל מווילנה לעיר וורונז' שברוסיה, עליה הגנו כוחותיו ב-1942. מחשש למעשי השחתה מצד גורמים לאומניים, הועתק גם קברו לבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
בשנת 2013 נחנך בעיר סמולנסק ברחוב צ'רניאחובסקי לוח זיכרון פרי יצירתו של הפסל היהודי פטר פישמן.
סוגיית יהדותו

ללווייתו של צ'רניאחובסקי באו אלפי יהודים מווילנה ומקובנה – הם האמינו, בלב שלם, שהיה יהודי. לכך תרמו לא רק שם משפחתו, שהיה נפוץ מאוד ביהדות אוקראינה, וקריאתו הנרגשת לחייליו, במשותף עם ידידו איליה ארנבורג, לנקמה בגרמנים, אלא גם יחסו האנושי החריג ועזרתו לקהילה היהודית בווילנה (בתיווכו של הרופא הראשי במטהו, יוסף רבלסקי). האמונה ביהדותו הייתה נפוצה בעולם כבר קודם לכן. אחרי כיבוש וילנה כתב עליו באנגליה העיתונאי דוד אברבנאל: "גנרל צ'רניאחובסקי מדגיש בגלוי את מוצאו היהודי והוא מודע בהחלט לכבוד המיוחד שבעובדה שהוא, יהודי, נבחר על ידי הממשלה הסובייטית להנחית על הנאצים את המהלומות הקטלניות ביותר". בכתבה בעיתון של יהודי שווייץ נטען, אפילו, שהיה שומר מסורת והמשיך להניח תפילין אפילו בחזית (סיפור אבסורדי זה, על מי שהיה אתאיסט מנעוריו, צוטט בכרוז  אנטישמי שהופץ בצבא הגרמני עם פלישת צבאו לגרמניה). במערב המשיכו במשך שנים רבות לקבל כעובדה את מוצאו היהודי, למרות שמוסקבה הכחישה זאת. מאידך, גם שם האמינו בכך רבים, וסמוך למותו הרים אנדריי גרומיקו, אז שגריר ברית המועצות בארצות הברית, כוס לכבוד "הגיבור הסובייטי הגדול, בן העם היהודי", צ'רניאחובסקי.
הביוגרפיה הרוסית הראשונה שלו, ב-1971, ניסתה "לטהר" את משפחת צ'רניאחובסקי על ידי סיפור מפוקפק ביותר לפיו שם זה נכפה עליהם על ידי בעל החווה. המחבר, א.שריפוב, ציטט כמה מסמכים מתיקו האישי בארכיון המרכזי של משרד ההגנה הרוסי. מסמכים אלו פורסמו ב-2005, אך שאר התיק נשאר חסוי ומוגדר כסודי ביותר. אחרי זאת התעורר שוב העניין בצ'רניאחובסקי ונכתבו כמה ביוגרפיות שלו, המגלות גם כמה מהאפיזודות שהועלמו על ידי שריפוב. המחלוקת בשאלת יהדותו של צ'רניאחובסקי נמשכה שנים רבות. ב-2013 פורסמו תוצאות מחקר מקיף שהעלה כי הוריו היו רשומים כפרבוסלאבים, וכי למרות ממצאים וסיפורים רבים שיכולים להתפרש כתומכים בטענה למוצאו היהודי, אין בכל אלה כדי להוכיח את הטענה.
לקריאה נוספת

שאול קובובי, גנרל יהודי שידע להפתיע: מאה שנה להולדתו של הגנרל צ'רניאחובסקי, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2006
Dan Amir ,Boris Morozov &Aleksander A. Maslov: Skeletons in the Closet? On the Chernyakhovsky Controversy. Journal of Slavic Military Studies, Vol. 26, 2013. no.1, Pages 81-113. Published online: 28 Feb 20/13
A. Sharipov: General Chernyakhovsky  (translated from the Russian, Progress 1980.
D. Abarbanel: Scourge of the "Supermen". Liberal Judaism, August 1944
לולירוק

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 יוצרים:  דוד מישל, Jean-Louis Vandestoc 
 ארץ מקור:  צרפת 
 שפות:  צרפתית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  52 
 הפקה
 חברת הפקה:  Banijay Kids & Family 
 הפצה:  Zodiak Media, נטפליקס 
 שידור
 רשת שידור:  France 3 
 תקופת שידור מקורית:  18 באוקטובר 2014 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 www.lolirock.fr
 דף התוכנית ב-IMDb
 
לולירוק (בצרפתית: LoliRock) היא סדרת אנימציה צרפתית שנוצרה על ידי ז'אן לואי ודויד. בשנת 2014 שודרה העונה הראשונה בצרפת. במאי 2016 התפרסמה הסדרה בנטפליקס. ב-13 בפברואר 2017 שודרה העונה השנייה.
ב-2025 הוכרז שמתכוננת עונה 3.
העונה הראשונה

אייריס (בצרפתית איריס), הדמות הראשית, היא נערה בת 15 שאוהבת לשיר, אך בכל פעם שהיא שרה משהו מוזר קורה. בפרק הראשון, טליה (בצרפתית טליה) ואוריאנה, נסיכות ממימד אחר, מנסות למצוא את הנסיכה של הממלכה הקסומה ממנה הן באות, הנקראת "אפידיה"(אפידיה מחולקת למחוזות. טליה היא הנסיכה של קסריס, ואוריאנה של וולטה, שני מחוזות באפידיה) על מנת לנצח את גרמור, אדם מרושע שהשתלט על הממלכה. נת'נייל החבר הכי טוב של אייריס (שבו היא גם מאוהבת) ממליץ לה ללכת לאודישנים ללהקת רוק. אייריס הולכת להיבחן, אך כשהיא באמצע לשיר הקסם של השירה שלה משחרר כוח חזק וממוטט אותו.
היא בורחת מהאולם במבוכה ונתפסת על ידי התאומים המרושעים, מפיסטו ופרקסינה, שעובדים אצל גרמור, שנשלחו לחסל אותה. הנסיכות מצילות אותה ומסבירות לה על זהותה ועל אפידיה.
במשך העונה הנסיכות אוספות "אבני אורקל" שפותחות כישוף שיעזור להן לנצח את גרמור, כדי להשיג אבן הן צריכות לעזור למישהו.
בפרקים האחרונים הן פוגשות עוד 2 נסיכות (קריסה ולינה) שמצטרפות למספר פרקים בעונה השנייה.
העונה השנייה

בעונה זו מצטרפות לינה (שהיא באה מבוראליס) וקריסה (שהיא באה מקליקס) לפרקים. הן לא חלק מהלהקה, אך הן עוזרות לאסוף את אבני האורקל יחד עם אייריס, אוריאנה וטליה. עם זאת, גם גרמור והתאומים ממשיכים להתחזק, ובסוף העונה אייריס צריכה לקבל את המציאות, ולדחות את נת'נייל שהציע לה חברות אחרי שנים שהם בילו יחד ולעזוב. אחרי שהיא מקבלת את אבן האורקל האחרונה התאומים גונבים אותה ומעייפים אותה ליער הוולטני, שם הם מערימים על הנסיכות. בשביל להשיג אותה והן נאלצות להתמודד בקרב קשה נגד גרמור.
אחרי שהן מנצחות, מתברר שמפיסטו מת, כשהציל את אחותו ממוות מתחת לסלעים מתמוטטים. ביינס הנמר מופיע ונותן לפרקסינה, הרעבה לנקמה על מות אחיה, את המסכה של גרמור. היא מחליטה לנסות לנקום בקרוביה של אייריס כדי לגרום לה לסבול כמוה. אייריס חוזרת לכדור הארץ והופכת לחברה של נת'נייל.
בפרק 17 חזר לב, לאחר שהיו שני פרקים בעונה השנייה שבהם הוא הופיע. הפרקים מתמקדים בו ובאייריס, ונקראים "עצור בשם הלב! חלק א" ו"עצור בשם הלב! חלק ב". לב ואיריס גילו עד כמה היה אכפת להם אחד מהשני. למרות זאת, איריס הופכת בסופו של דבר לבת זוג של נת'נייל.
ביל פיץ'

| --- | --- |
 לידה:  19 במאי 1934 דבנפורט, איווה, ארצות הברית
 פטירה:  2 בפברואר 2022 (בגיל 87) Conroe, ארצות הברית 
 עמדה:  מאמן
 גובה:  1.88 מטרים
 מכללה:  קו קולג'
 היכל התהילה:  נבחר ב-2019, כמאמן
 קבוצות כמאמן
 1958–1962   1962–1967   1967–1968   1968–1970   1970–1979   1979–1983   1983–1988   1989–1992   1994–1998:  קו קולג'   אוניברסיטת דקוטה הצפונית   באולינג גרין סטייט   אוניברסיטת מינסוטה   קליבלנד קאבלירס   בוסטון סלטיקס   יוסטון רוקטס   ניו ג'רזי נטס   לוס אנג'לס קליפרס
 הישגים כמאמן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1981)   פעמיים מאמן השנה ב-NBA‏ (1976, 1980)   אחד מ-10 המאמנים הגדולים בתולדות ה-NBA
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1973–1979:  קליבלנד קאבלירס
 
ויליאם צ'ארלס "ביל" פיץ' (באנגלית: William Charles "Bill" Fitch;‏ 19 במאי 1934 – 2 בפברואר 2022) היה מאמן כדורסל אמריקאי, אשר שימש כמאמן ראשי בליגת ה-NBA במשך 25 עונות. בעונת 1980/1981 הוביל את בוסטון סלטיקס לאליפות ה-NBA, ובשנת 1996 נבחר לאחד מ-עשרת המאמנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פיץ' נולד בעיר דבנפורט שבאיווה, ושירת בחיל הנחתים האמריקאי כמדריך אימונים. בין השנים 1950–1954 למד בקו קולג', מכללה פרטית הממוקמת בסידר רפידס, איווה, ובשנת 1956 החל לשמש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קרייטון שבאומהה, נברסקה. בשנת 1958 חזר לקו קולג' בה מונה למאמן הראשי, ועד שנת 1970 המשיך לאמן בליגת המכללות האמריקאית, כמאמן קבוצות אוניברסיטת דקוטה הצפונית, אוניברסיטת המדינה של באולינג גרין ואוניברסיטת מינסוטה.
ביוגרפיה > קליבלנד קאבלירס

לקראת עונת 1970/1971 מונה למאמנה הראשי של קבוצת ה-NBA החדשה קליבלנד קאבלירס, ונשאר בתפקיד זה במשך 9 העונות הראשונות של המועדון. הקאבלירס הפסידו בכל 15 המשחקים הראשונים בעונתם הראשונה, וב-5 העונות הראשונות לא הצליחו להעפיל לפלייאוף כשניצחו 33.9% בלבד ממשחקיהם. בעונת 1975/1976 הדריך פיץ' את הקאבלירס למאזן השני בטיבו באזור המזרחי, 49-33, ולהעפלה ראשונה לפלייאוף ה-NBA. הקבוצה, שהובלה על ידי הקלעים אוסטין קאר ובינגו סמית', הסמול פורוורד קמפי ראסל והסנטר ג'ים צ'ונס, התמודדה בסיבוב הראשון מול וושינגטון בולטס, ולאחר שישה משחקים צמודים גברה עליה בתוצאה 85–87 במשחק השביעי והמכריע והעפילה לגמר המזרח. בשל המאבק ההירואי של קבוצתם מול וושינגטון, מכנים אוהדי הקאבלירס את סדרת פלייאוף זו בשם "הנס של ריצ'פילד", על שם מיקום האולם של הקאבלירס. בגמר המזרח הפסידה קליבלנד לבוסטון סלטיקס של דייב קאונס, ג'ון האבליצ'ק וג'ו ג'ו וייט בתוצאה 2–4. בסיום העונה זכה פיץ' בפרס מאמן השנה ב-NBA. בשתי העונות הבאות הודחה קליבלנד בסיבוב הראשון של הפלייאוף, ובסיום עונת 1978/1979, אותו סיימו הקאבלירס עם מאזן ניצחונות שלילי 30–52, עזב פיץ' את הקבוצה.
ביוגרפיה > בוסטון סלטיקס

בעונת 1979/1980 מונה למאמן בוסטון סלטיקס, אליה הצטרף באותה עונה כוכב המכללות לארי בירד שזכה בתואר רוקי השנה. בירד קלע 21.3 נקודות למשחק והוביל את הסלטיקס לשיפור של 32 ניצחונות לעומת העונה הקודמת, ולמאזן העונה הסדירה הטוב בליגה - 21–61. בפלייאוף 1980 הגיעה בוסטון לגמר המזרח, בו הפסידה לפילדלפיה 76' של ג'וליוס אירווינג בתוצאה 1–4. בעונת 1980/1981 הצטרפו לסלטיקס רוברט פאריש וקווין מקהייל, אשר יצרו עם בירד קו קדמי דומיננטי במיוחד שזכה לכינוי "שלושת הגדולים" ("The Big Three"), והוביל את בוסטון לאליפות ה-NBA תחת הדרכתו של פיץ'. בשתי העונות הבאות הודחו הסלטיקס בסיבוב השני של הפלייאוף, ובסיום עונת 1982/1983 פוטר פיץ' מאימון הקבוצה.
ביוגרפיה > יוסטון רוקטס

בשנת 1983 מונה פיץ' למאמן קבוצת יוסטון רוקטס, בה שיחק הרוקי רלף סמפסון. בעונתו השנייה צירפו הרוקטס את הרוקי האקים אולאג'ואן, שיצר לצד סמפסון את "תאומי המגדל" ("The Twin Tower") - צמד סנטרים גבוהים וצעירים שהיו מהטובים ב-NBA בעמדה שלהם, ושיחקו זה לצד זה. בעונת 1985/1986 הוביל פיץ' את יוסטון לגמר ה-NBA בפעם השנייה בתולדותיה, אך קבוצתו הפסידה לסלטיקס בתוצאה 2–4. בסוף עונת 1987/1988 פוטר מאימון הרוקטס לאחר 5 עונות בקבוצה.
ביוגרפיה > שלהי קריירת האימון

בעונות 1990 עד 1992 אימן את ניו ג'רזי נטס של דריק קולמן ודראז'ן פטרוביץ', ובמהלך התקופה השתתפה הקבוצה בסדרת פלייאוף אחת (1992). בעונות 1995 עד 1998 הדריך את לוס אנג'לס קליפרס, שרשמה תחתיו מאזן מצטבר של 99 ניצחונות ו-229 הפסדים (30.2%) ולא העפילה לפלייאוף.
מאזן הניצחונות המצטבר של פיץ' לאורך הקריירה עומד על 944 ניצחונות ו-1,106 הפסדים בעונה הסדירה (46.0%), וכן 55 ניצחונות ו-54 הפסדים בשלב הפלייאוף (50.5%).‏ 2,050 המשחקים שאימן פיץ' בעונה הסדירה מציבים אותו במקום השלישי בתולדות ה-NBA (אחרי לני וילקינס ודון נלסון).
פיץ' נפטר ב-2 בפברואר 2022.
הערות שוליים

↑  עשרת המאמנים הגדולים בתולדות ה-NBA, במדור ההיסטוריה של אתר ה-NBA
↑  ההכרזה על מחזור היכל התהילה 2019, באתר הרשמי, 6 באפריל 2019
↑  True tales from the camp fires, באתר ESPN
↑  סטטיסטיקות האימון של פיץ' ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  טבלה מתמיינת של כל המאמנים בתולדות ה-NBA, באתר basketball-reference.com
ג'יימס ואן אלן

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1914 הר פלסנט, ארצות הברית 
 פטירה:  9 באוגוסט 2006 (בגיל 91) איווה סיטי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה 
 מקום לימודים:  Iowa Wesleyan University (1935)  אוניברסיטת איווה (1939)  Mount Pleasant Community High School 
 מוסדות:  מכון קרנגי למדע (1939–1942)  אוניברסיטת איווה (1951–1985)  המעבדה לפיזיקה יישומית 
 תלמידי דוקטורט:  George H. Ludwig, Robert Ellis 
 פרסים והוקרה:  פרס קאיפר (1994)  פרס וניבר בוש (1991)  מדליית נבאדה (1990)  פרס קראפורד למדעי כדור הארץ (1989)  המדליה הלאומית למדעים (1987)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (1987)  פרס פיליפ אבלסון של האגודה האמריקאית לקידום המדע (1985)  היכל התהילה הבנילאומי של החלל (1984)  מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1978)  מדליית ויליאם בואי (1977)  John Adam Fleming Medal (1963)  מדליית אליוט קרסון (1961)  פרס לזכר ריצ'טמייר (1960)  איש השנה של המגזין "טיים" (1960)  מלגת גוגנהיים (1946)  Honorary Member of the American Polar Society 
 מספר צאצאים:  5 
 
ג'יימס אלפרד ואן אלן (באנגלית: James Alfred Van Allen; ‏7 בספטמבר 1914 – 9 באוגוסט 2006) היה מדען חלל אמריקאי באוניברסיטת איווה. הוא היה גורם מרכזי בביסוס תחום המחקר המגנטוספירי בחלל.
חגורות ואן אלן נקראות על שמו, בעקבות גילויין באמצעות גלאי גייגר-מולר בלוויינים של 1958 (אקספלורר 1, אקספלורר 3 ו-פיוניר 3) במהלך השנה הגיאופיזית הבינלאומית. ואן אלן הוביל את הקהילה המדעית בהצבת מכשירי מחקר מדעיים על לווייני חלל.