מבצר נגויה
הערות שוליים

↑  שמות נוספים עבור מבצר זה הם:

א. ביפנית: 金鯱城 - Kin shachihoko-jō - בזכות שני קרפיוני הזהב, המקובעים לשני צדדיו של גג המצודה הראשית של מבצר נגויה (יוסבר בהרחבה בהמשך).

ב. ביפנית: 金城 - Kin-jō - בתרגום מיפנית: "מבצר הזהב". שם חלופי, הרומז על קרפיוני הזהב.

ג. ביפנית: 柳城 - Yanagi-jō - שמו הראשון והמקורי של מבצר נגויה. שם זה נקבע על ידי המושל הצבאי של פרובינציית סוּרוּגָה, אימאגאווה אוּג'יצ'יקָה.

ד. ביפנית: 亀屋城 - Kameya-jō.
הסבר למקור השם:
ד1. "צב ים" ביפנית מכונה "קאמֶה".
(קנג'י: 亀 - Kame, הירגנה: かめ - Kame, קטקנה: アカウミ ガメ - Akaumi-game).
בתרגום לאנגלית: Loggerhead sea turtle.
העיר נגויה היא עיר נמל, הבנויה לחופו של האוקיינוס השקט, בקרבת חצי האי "אַטסוּמי"
(ביפנית ובאנגלית: 渥美 半島 - Atsumi Hantō - Atsumi Peninsula).
חופו של חצי אי זה ידוע כאזור השרצה של צבי הים.
ד2. "בית" ביפנית מכונה "יָה" (קנג'י: 屋 - Ya).
ד3. מצירוף שתי המילים יחדיו, נקבל את המילה "קאמֵיָה", שפירושה מיפנית, בתרגום חופשי לעברית, הוא - "בית (הגידול/ההתיישבות/ההזדווגות/ההשרצה) של צבי הים".
ד4. בזכות צבי הים, ירש מבצר נגויה שם חליפי זה- "מבצר קאמֵיָה".
להתבוננות בתמונות העוסקות במיקומו של חצי האי "אַטסוּמי" ובחוף הים שלו- אנא פנה לפסקה: "גלריית התמונות, תמונות נוספות".

ה. ביפנית: 蓬左城 - Hōsa-jō. מקור שם זה נעוץ ב"ספריית הוֹסָה"
(ביפנית: 蓬左 文庫 - Hōsa bunko), הממוקמת במתחם "אוֹזוֹנֶה-אוֹשיטַאייַאשִיקי"
(ביפנית: 大曽根 御下屋敷 - Ōzone oshitayashiki), ברובע המזרחי של נגויה
(ביפנית: 東区 - Higashi-ku). מתחם זה היווה את מקום משכנם הראשון של בני שושלת אוֹוַארי, השייכת למשפחת טוֹקוּגַאווָה. היא הוקמה בידי טוֹקוּגַאווָה יוֹשינַאוֹ, הפיאודל הראשון של שושלת אוֹוַארי, כארכיון רשמי וכאוסף של ספריהם הראשונים של בני משפחת טוֹקוּגַאווָה ושושלת אוֹוַארי. בעלות על הספרייה הועברה ב-1950 ממשפחת טוֹקוּגַאווָה- לעיר נגויה.
כיום נמצאים בספריה כ-110,000 ספרים, כולל ספרות קלאסית ברמת חשיבות גבוהה, הכתובים הן בשפה היפנית, והן בשפה הסינית, כמו גם למעלה מ-2000 ציורים, השייכים למשפחת טוֹקוּגַאווָה ולשושלת אוֹוַארי.
ב-1978 הוכרזה הספרייה, על ידי העיר נגויה, כמוזיאון העירוני של משפחת טוֹקוּגַאווָה.
הספרייה נמצאת בסמיכות למוזיאון טוֹקוּגַאווָה לאמנות
(ביפנית: 徳川 美術館 - Tokugawa Bijutsukan) ולגן טוֹקוּגַאווָה
(ביפנית: 徳川 園 - Tokugawa-en).
שלושת המוסדות הללו משתפים פעולה זה עם זה, באופן הדוק.
יצוין כי השם "הוֹסָה" היה שם נוסף עבור העיר נגויה, במהלך תקופת אֶדוֹ (1603–1868).
↑  שמות מקובלים ביפנית לתיאור מבצר או טירה הם:
"שירוֹ" (ביפנית: 城 - Shiro), "ג'וֹ" (ביפנית: 城 - Jō) ו"ג'וֹקאקוּ" (ביפנית: 城郭 - Jōkaku).
↑  "ג'וֹראקוּדֶן" הוא שם המשמש לתיאור חדר ההארחה של השוֹגוּן. חדר זה הוא המפואר ביותר מבין כל חדרי ארמון ההוֹן-מארוּ, ומתאפיין בעיטורים עשירים על הקירות ועל התקרה, וכן בטרנסוֹם'"`UNIQ--ref-00000036-QINU`"', הניחן בגילופים מסובכים ובציורים עוצרי נשימה. חלק זה של הארמון הורחב, נוסף על ייעודו המקורי כחדר מגורים- גם לחדר לינה עבור השוֹגוּן, במסעו לעבר עיר הבירה. שם נוסף לחדר זה הוא "אוֹנַארי שוֹיין" (Onari Shoin).
↑  "אוֹ-יוּדוֹנוֹ-שוֹיין" פירושו, בהקשר של מבצר נגויה- "חדר רחצה". חדר רחצה זה כלל גם חדר סאונה הבנוי בסגנון הקרוי "קאמאיָה"'"`UNIQ--ref-00000039-QINU`"' ודוד חימום.
↑  בעתות קרב, חיילי האויב אשר נפלו אל תוך החפיר היבש, נהרגו או נפצעו לעיתים קרובות, בעוד שבנפלם לתוך חפיר מים- הם יכלו לשחות לעבר מקום מבטחים. היתרון בחפיר היבש, בהשוואה לחפיר המים, הוא שהאויב לא היה יכול להיעזר בסירות, על מנת להגיע לחומות המבצר. ככלל, חפירי "קאראבּוֹרי" מזוהים עם מבצרים מימי הביניים, ונבנו בקנה מידה רחב.
↑  למבצרים בכל רחבי יפן, אף כי פריסתם הגאוגרפית, צורת המבנים, מיקומם הגאוגרפי והטכניקות האדריכליות שונות וייחודיות לכל מבצר באשר הוא- כולם כאחד שומרים על מספר מאפיינים ארכיטקטוניים קבועים, המשותפים לכולם. בדומה לרובם המוחלט של המבצרים והטירות בכל רחבי יפן, מבצר נגויה כולל חלק נרחב מכלל האלמנטים הארכיטקטוניים, בהם נקטו מתכנני ובוני המבצרים השונים.
להלן רשימה של חלק נרחב מאלמנטים ארכיטקטוניים אלו:

א. "קוּרוּוָה" (ביפנית: (曲輪（そうぐるわ）- Kuruwa (sō guruwa) - אזור המוקף חפיר, חומת עפר או חומת אבן, וסביב המבצר נבנו מספר חפירים וחומות כאלו. בתקופת אֶדוֹ, המונח "קוּרוּוָה" הוחלף במונח "מארוּ". הקורווה המשמעותית ביותר, דהיינו האזור החשוב ביותר, עליו הגנו החומות והחפירים, הוא מתחם ה"הוֹן-מארוּ" (ביפנית: המצודה הפנימית - 本丸 - Honmaru), או בשמו השני: "הוֹן-קוּרוּוָה" (ביפנית: המתחם הפנימי - 本 曲輪 - Hon Kuruwa). אזורים נוספים שנבנו, ברוב המבצרים, הם מתחמי ה"ני-נוֹ-מארוּ" וה"סאן-נוֹ-מארוּ".

ב. "סוֹטוֹ-גוּרוּוָה" (ביפנית: 外郭 - Sotoguruwa - outer wall) - החומה החיצונית שהקיפה את המבצר, ונועדה לספק הגנה הן עבור המבצר, והן עבור הוסאלים הכפופים לפיאודל- שליט המבצר. מכלול חיצוני זה מכונה גם "גַאיקאקוּ" (ביפנית: 外郭 - Gaikaku). מכלול האמצעים המספקים מענה הגנתי למבצר מכונה "סוֹגָה-מָאֶה" (ביפנית: 総構 - Sōgamae - Total structure).

ג. חפירים, חומות עפר וחומות אבן:
חפירים: במבצר נגויה קיימים שני סוגי חפירים:

ג1. חפיר ימי (המבצר מוקף במעטפת ימית טבעתית, אשר מקשה על ההגעה של כוחות אויב אליו.

ג2. חפיר יבש, המכונה "קאראבּוֹרי" (ביפנית: 空堀 - Karabori - dry moat) - תעלה יבשה, הסובבת את מכלול מבני המבצר, ומספקת לו שכבת הגנה נוספת.

חומות: בנוסף לחפירים, נבנו חומות עפר ובוץ דחוס וחומות אבן בכל רחבי המבצר ומחוצה לו. חומות העפר הדחוס מכונות "דוֹי" (ביפנית: 土居 - Doi - earthen wall).

חומות הבוץ מכונות "דוֹבֶּיי" (ביפנית: 土塀 - Dobei). דוגמה אופיינית לשימוש בחומת בוץ במבצר נגויה, היא החומה ההקפית הסובבת את מתחם הני-נוֹ-מארוּ.

גדרות: בראש החומה, בחלקים ממבצר נגויה, נבנו גדרות בראש החומות, אשר הקשו עוד יותר את הכניסה אליו. גדרות כאלו מצויים, למשל, ב"גדר החרבות", שהיא כינוי לגשר המקשר בין המצודות הראשית והמשנית של המבצר. גדרות אלו הם למעשה ראשי חניתות, אשר נבנו על מרזבי החומות, ונטו כלפי מטה. ביפנית הם מכונים "טסוּרוּגיבֶּיי" (剣塀 - Tsurugibei).

ד. הכניסה הראשית למבצר מכונה "קוֹגוּצ'י" (ביפנית: 虎口 - Koguchi). שער ראשי, המכונה "אוֹטֶה-מוֹן" (ביפנית: 大手 門 - Ōtemon), או בשמו השני: "אוֹטֶה-גוּצ'י"
(ביפנית: 大手 口（おおてぐち) - Ōte guchi）נבנה בקדמת הכניסה הראשית, בעוד ששער "קאראמֵטֶה-אוּמָה-דאשי" (ביפנית: 搦手 馬出 - Karamete Umadashi) נבנה בצדה האחורי של הכניסה הראשית למבצר.
"קאראמֵטֶה-אוּמָה-דאשי" מורכב משתי מילים נפרדות:

ד1. קאראמֵטֶה, או ליתר דיוק "שער קאראמֵטֶה"
(ביפנית: 搦手門（からめてもん） - Karamete mon).

ד2. אוּמָה-דאשי (ביפנית: 馬出（うまだし）- umadashi): סוג של מחסום הגנתי, אשר נבנה בכניסה למבצר.

ה. במצודה הראשית, אשר מכונה "טֵנשוּ", או בשמה המלא "טֵנשוּקאקוּ"
(ביפנית: 天守閣 - Tenshukaku - castle tower) נראים סימנים של חרכי ירי נסתרים, המכונים "קאקוּשיזאמָה" (ביפנית: 隠狭間 - Kakushizama).
חרכי ירי נסתרים אלו הוסתרו על ידי דלת או סגר כלשהו ("פקק"), שהוסוואו כראוי, בהתאם לפני השטח של חומת המצודה הראשית. זאת, על מנת למנוע את איתורם או מעקב אפשרי אחריהם, כדי למצאם. בעת מתקפה על המבצר, חרכים אלו נפתחו ובאו לידי שימוש בידי חיל המצב שהגן על המבצר, באמצעים שונים.

ו. צריחים ומגדלי שמירה: מכונים "יאגוּרָה" (ביפנית: 櫓 - Yagura). זהו הלחם של שתי מילים יפניות: "מחסן" (ביפנית: 倉 - Kura) ו- "חץ/חצים" (矢 - Ya). משמעות שם המבנה היא, אם כן, "מחסן חצים".

במבצר נגויה קיים צריח פינתי, בצדה הפנימי, הצפון-מערבי, של החומה ההקפית של המבצר, והוא בנוי במתחם ה"אוֹ-פוּקַאי-מארוּ". צריח פינתי זה מכונה "אוֹ-פוּקַאי-מארוּ-סֵייהוֹקוּ-סוּמי-יאגוּרָה", ומכונה גם בשם "צריח קיוֹסוּ".
(ביפנית: 御深井 丸 西北 隅 櫓 （角櫓）、清洲 櫓 -
O Fukai Maru seihoku sumi yagura, Kiyosu yagura).
כמו כן, במתחם ההוֹן-מארוּ, קיימים שני צריחים פינתיים נוספים:
הצריח הראשון, בצידו הדרום-מזרחי, מכונה "צריח טאטסוּמי"
(ביפנית: 辰巳 隅 櫓 - Tatsumi sumi yagura - Tatsumi corner turret).
בניסוח פורמלי יותר, צריח זה מכונה "צריח טוֹנאן" (ביפנית: 東南 隅 櫓 - Tōnan sumi yagura).
הצריח השני בנוי בצידו הדרום-מערבי של מתחם ההוֹן-מארוּ
(ביפנית: 西南 隅 櫓 - Seinan sumi yagura).

בנוסף לצריחים אלו, נבנה במבצר נגויה "צריח טסוּקימי" (ביפנית: 月見 櫓 - Tsukimi yagura), שחובר ישירות למצודה הראשית של המבצר. נוסף על היותו מגדל שמירה נוסף, צריח זה היווה גם נקודת תצפית על הירח, זאת, כיוון ש"ירח" ביפנית היא המילה "טסוּקי" (ביפנית: 月 - Tsuki). "מסיבות תצפית על הירח" נערכו באופן מסורתי ב-15 באוגוסט, וב-13 בספטמבר- זאת, על פי לוח השנה השמשי היפני העתיק, גם אם בתאריכים אלו לא היה ניתן לראותו, בשל תנאי מזג אוויר (עננות, גשם).

צריח נוסף שנבנה, וממוקם במרכז המתחם הדרומי של הני-נוֹ-מארוּ, מכונה "צריח התוף".
(ביפנית: 太鼓 櫓（たいこやぐら）- Taiko yagura - drum turret).
מקורו של שם זה נעוץ בתוף, אשר היה ממוקם בתוך הצריח, ומטרתו הייתה ליידע את אנשי המקום אודות השעה (הזמן).
↑  למידע נוסף בנושא פילוג עומסים על מבנה, אנא הקש על קישור זה.
↑  מניפת מלחמה היא מניפה המיועדת לשימוש בלוחמה ואמנויות לחימה. מניפות אלו משמשות למטרות הגנה והתקפה באמנויות לחימה סיניות, יפניות וקוריאניות.
↑  "דרך קיסוֹ" היא שם רווח לדרכים הרריות, אשר קישרו את קיוֹטוֹ ואֶדוֹ, הנמצאות בהתאמה בין מחוז "מינוֹ" ובין מחוז "שינַאוֹ".
↑  סגנון זה הוא סוג אחד של סגנון ארכיטקטוני יפני, עבור מבנים המיועדים למגורים.
"סוּקי" (数寄 - Suki) ביפנית פירושו "טעם משובח"; כלומר המבנה בנוי בטוב טעם, תוך הקפדה על אלגנטיות ומתן עונג מרבי לשוכנים בו. במקורו, שימש סגנון זה לציון מבנים, בהם נערכו טקסי תה (ידועים בשמם היפני: "צַ'שיטסוּ"- בתרגום חופשי לעברית: "חדר תה" - 茶室 - chashitsu).
כיום, בהמשך למסורת העבר, נבנים גם מוסדות ציבוריים (נוסף על בתים פרטיים)- המבוססים על האסתטיקה של בתי התה. נוסף על כל אלו, מאופיין סגנון ארכיטקטוני זה בשימוש בחומרים טבעיים לצורך בניית המבנים.
↑  במבצרים אחרים ביפן, לא במבצר נגויה.
↑  מקור השם הוא יווני. שם הפרח ביוונית הוא χειμωνανθός - cheimonanthós. שם זה מורכב מהלחם של שתי מילים יווניות: Χειμώνα - Cheimóna - חורף, ו- ανθός - anthós - פרח. מכאן ניתן לכתוב: χειμώνα ανθός - cheimóna anthós, ולבסוף את שם הפרח המלא: χειμωνανθός - cheimonanthós, שפירושו בעברית: "פרח חורף".
↑  ציורים על דלתות הזזה ומסכים מכונים ביפנית "שוֹהֶקִי-גָה": 障壁画 - Shōheki-ga
↑  ה"טַאימֵנג'וֹ" שימש כאולם הקבלה עבור אורחים פרטיים בעלי משרות רמות דרג. לשם השריית אווירה נעימה ומרגיעה בחדר זה, קושטו קירותיו בציורים המתארים את חייהם של פשוטי העם.
↑  מסדרון זה קישר בין אולם הקבלה ("טַאימֵנג'וֹ")- ובין חדר משכנו של השוֹגוּן ("ג'וֹראקוּדֶן"), ולמעשה נבנה בנשימה אחת יחד עם הג'וֹראקוּדֶן, בשנת 1634.
↑  חדר זה מקושט בציורים של עצי שזיף, מכאן מקור שמו של חדר זה. חדר זה נבנה ב-1634 כחדר המתנה בתוך חדר הג'וֹראקוּדֵן, עבור אורחים נכבדים, בעלי מעמד רשמי גבוה.
↑  חדר זה נבנה מעץ אורן איכותי, שהובא לארמון מאזורים השוכנים בסביבת טירת קיוֹסוּ.
↑  "נאגֶשי" הוא אלמנט ארכיטקטוני יפני, אשר מטרתו היא חיבור עמודים אנכיים (שניים או אף יותר) הצמודים לקירות חדר- באמצעות קורות אופקיות, המוצמדות אף הן לקיר. שימוש נוסף באלמנט זה הוא כיסוי חלקם העליון של משקופים, המחברים בין שני עמודיה האנכיים של דלת. על כל פנים, מטרתו של ה"נאגֶשי" היא מעבר בין עמודים וחיבור ביניהם.
↑  ציור "הר-מים"
(בסינית, כולל תעתיק הכולל פּינין: 山水 - shān shuǐ ;
באנגלית (תרגום מסינית): mountain-water" painting").
הוא סגנון ציור סיני מסורתי, המערב או מציג נופים טבעיים, תוך שימוש במברשת ובדיו באופן נרחב יותר מאשר רוב סגנונות הציור האחרים. אלמנטים בולטים המופיעים בציורים אלו הם: הרים, נחלים ולעיתים קרובות גם מפלים.
↑  ציור "ציפור ופרח" הוא סוג ציור שמקורו בסין, ונקרא כך בעקבות אלמנטים אלו, המופיעים בציורים מסוג זה. על פי המסורת הסינית, ציורי "ציפור ופרח" מכילים לעיתים קרובות את האלמנטים הבאים:
פרחים או צמחים, ציפורים, דגים, חרקים, חיות מחמד (כלבים, חתולים) וכדומה
(בסינית מסורתית: 花,鳥,魚,蟲, בסינית מפושטת: 花,鸟,鱼,虫 ;
הגיית פּינין: huā, niǎo, yú, chóng ;
בעברית: פרחים, ציפורים, דגים וחרקים).
ציורים מסוג זה עוסקים, אם כך, במגוון רחב של נושאים, המערבים אלמנטי טבע בתוכם.
מוטיב ה"ציפור ופרח" החל להופיע באמנות היפנית בסביבות תקופת מוּרוֹמאצ'י, במאה ה-14, והתפתח כסגנון ציור בעל מוטיבים הייחודיים לו. סגנון ציור זה כלל גם הדפסים על בלוקי עץ, הנקראים "אוּקיוֹ-אֶה" (ביפנית: 浮世絵, באנגלית: ukiyo-e), ונודע גם בשם "קַאצ'וֹ-אֶה"
(ביפנית: 花鳥絵, באנגלית: kachō-e). תנועת "שין-האנגָה"'"`UNIQ--ref-000000E8-QINU`"', אשר פעלה ביפן בשנותיה הראשונות של המאה ה-20, יצרה מגוון עבודות הכוללות מוטיב זה, עם תחילת תקופת מייג'י.
↑  "עץ משמש יפני", או בשמו החליפי "עץ שזיף סיני"'"`UNIQ--ref-000000ED-QINU`"' מלבלב בעונת החורף הקרה.
כיוון שכך, הוא נחשב לאחד מ"שלושת חברי החורף"'"`UNIQ--ref-000000EE-QINU`"', יחד עם עץ האורן ועץ הבמבוק'"`UNIQ--ref-000000EF-QINU`"'.
כמו כן, עץ המשמש היפני נכלל ברשימת "ארבעת הג'נטלמנים"'"`UNIQ--ref-000000F0-QINU`"', שהם ארבעה פרחים "ג'נטלמניים" באמנות הסינית. נוסף על עץ המשמש היפני, נכללים ברשימה גם הפרחים:
סחלב (Orchid), חרצית (Chrysanthemum) ועץ הבמבוק (Bamboo).
לבסוף, נכלל עץ המשמש היפני גם ברשימת "פרחי ארבע העונות"'"`UNIQ--ref-000000F1-QINU`"', הכוללים את הסחלב (המלבלב באביב), הלוטוס (המלבלב בקיץ), החרצית (המלבלבת בסתיו) ועץ המשמש היפני (המלבלב בחורף).
כל הקבוצות הללו הן מוטיבים, אשר חוזרים על עצמם שוב ושוב באמנות הסינית האסתטית, בציור, בכתיבה וכמודל לעיצוב גנים.
הסיבה לשם "שלושת חברי החורף" נעוצה בעובדה, ששלושת הצמחים: עץ המשמש היפני, עץ האורן ועץ הבמבוק- אינם קמלים, גם בקפאון העמוק של החורף, בניגוד לאינספור צמחים אחרים.
כמכלול, שלושה צמחים אלו מייצגים עמידה איתנה, התמדה וחוסן.
באסכולת הקוֹנפוּציאַניזְם לצמחים אלו מוענקת חשיבות רבה, וכך הם מייצגים נאמנה את אידאל "הג'נטלמן המלומד".
↑  הפסיון הירוק הוא הציפור הלאומית של יפן.
באנגלית: green pheasant או Japanese green pheasant;
שם מדעי (לטיני): Phasianus versicolor.
↑  תמונה זו אינה חלק מהגלריה של ארמון ההוֹן-מארוּ. היא רק נועדה להמחיש כיצד נראה כס המלכות, עליו ישב השוֹגוּן, בציור המקורי, אשר תלוי בארמון ההוֹן-מארוּ.
↑  "גֶנקאן" הוא שם כולל לכניסה מסורתית, בסגנון יפני- לבית, לדירה או למבנה. מטרתו העיקרית של הגֶנקאן היא חליצת הנעליים לפני כניסה לבית או למבנה. בהקשר של ארמון ההוֹן-מארוּ, זהו אולם הכניסה לארמון, וחדר הקבלה עבור אורחים.
↑  "אוֹמוֹטֶה-שוֹיין" הוא האולם הראשי של ארמון ההוֹן-מארוּ, והוא נפתח למבקרים ב-2013.
"אוֹמוֹטֶה-שוֹיין" הוא מונח הקשור לסגנון ארכיטקטוני יפני.
המונח מורכב משתי מילים:
א. "שוֹיין" (ביפנית: 書院 - Shoin): מונח זה, במקורו (וגם בתרגומו המדוייק לעברית) שימש חדר לימוד ומקום להרצאות אודות כתבי הסוּטרָה'"`UNIQ--ref-000000FD-QINU`"' במקדש, אך מאוחר יותר תפקידו השתנה, והוא שימש רק חדר לימוד וחדר ציור. בתפקידו החדש, רופד חדר זה במחצלות "טאטאמי".
ב. "אוֹמוֹטֶה" (ביפנית: 表 - Omote).
בתרגום חופשי מיפנית: קידמה של חפץ מסוים; החלק החיצוני של חפץ או מקום כלשהו; משטח.
למונח זה ישנם מספר מובנים:
ב1. השטח המהווה קדמה של כניסה לחומה היקפית מבוצרת, כלומר המתחם הסגור המקיף מבצר כלשהו. "אוֹמוֹטֶה" כלול במושגים כגון: "אוֹמוֹטֶה-מוֹן"
(ביפנית: 表門 - omote-mon ; בתרגום חופשי לעברית: "שער קדמי").
ב2. בתקופות "מוֹמוֹיַאמָה" ו"אֶדוֹ", בבתי מעמד הלוחמים, החל מהדרגה הגבוהה ביותר (שוֹגוּן)- ועד ללוחמים בעלי דרגה בינונית, ה"אוֹמוֹטֶה" היווה את האזור הפורמלי של הבית, ושימש לטקסים, ענייני מנהל (אדמיניסטרציה) ממשלתית ומקום לקבלת אורחים. לרוב ה"אוֹמוֹטֶה" הייתה מרפסת כניסה, הקרויה "גֵנקַאן" (ביפנית: 玄関 - genkan), ואחד או יותר "שוֹיין" (ביפנית: 書院 - Shoin), אשר היוו חדרי קבלה עבור אורחים. ככלל, במגורי השוֹגוּן, הדַאימיוֹ (ביפנית: 大名 - Daimyō) ווסאלים בכירים, נאסר על נשים להיכנס לחדר ה"אוֹמוֹטֶה", והן הוגבלו לשטח ה"אוֹקוּ" (ביפנית: 奥 - Oku), שהוא המתחם הפנימי הפרטי עבור נשים, במגורים בעלי שטח גדול, השייכים ללוחמים בתקופת "אֶדוֹ". במגורים בעלי שטח גדול, ה"אוֹמוֹטֶה" וה"אוֹקוּ" הכילו, כל אחד בפני עצמו, יחידות מגורים שקושרו באמצעות מסדרונות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00955301  VIAF: 244329525   WorldCat (עם VIAF): 244329525 
טוֹקוּגַאווָה איאיאֶסוּ הורה על בניית המבצר
מבט אווירי של מבצר נגויה
אנדרטה ב"ני-נוֹ-מארוּ" לזכר אסון אאוֹמאטסוּבָּה, אשר התרחש בינואר 1868
שתי מצודות המבצר, הראשית והמשנית, וסביבותיהם של מבני ארמון הוֹן-מארוּ, בצילום משנת 1880
הצריח הדרום-מערבי, והחומות המקשרות בין שתי המצודות, לפני רעידת האדמה "נוֹבּי", אשר התרחשה בשנת 1891
הפצצה של מטוסי חיל האוויר האמריקאי במלחמת העולם השנייה, הרסה את מבצר נגויה ב-1945
ארמון ההוֹן-מארוּ בעת בנייתו מחדש, והמצודה הראשית של המבצר
נקודות ציון במבצר נגויה:

מספור בצבע אדום- חלקי המבצר הראשיים:

1. מתחם הני-נוֹ-מארוּ.

2. קאראמֵטֶה-אוּמָה-דאשי.

3. אוֹ-פוּקאי-מארוּ.

4. מתחם ההוֹן-מארוּ.

5. מתחם הנישי-נוֹ-מארוּ.

6. אוֹטֶה אוּמָה-דאשי.

7. מתחם הסאן-נוֹ-מארוּ.

מספור בצבע כחול- אתרים ראויים לציון:

1. שער "מַאסוּגַאטָה" המזרחי, השייך למתחם הני-נוֹ-מארוּ.

2. השער השני הגדול של הני-נוֹ-מארוּ.

3. השער המזרחי השני של מתחם ההוֹן-מארוּ.
הערה: המספור היה צריך להיכתב על יד הכניסה למתחם ההוֹן-מארוּ (מספר 2 אדום), אך הורחק ממנו מעט, בשל חוסר מקום בתרשים.

4. המצודות הראשית והמשנית של המבצר, המקושרות ביניהן באמצעות "גדר החרבות".

5. השער הקדמי השני.

6א. חורבות ושרידי שער ההוֹן-מארוּ הקדמי.

6ב. חורבות ושרידי ארמון ההוֹן-מארוּ ההרוס (לפני שחזורו).

שטחים ואזורים צבעוניים:

השטח הכתום:
"מיזוּ-הוֹרי"- חפירי מים, כלומר המבצר מבודד באמצעות שטח מימי הצמוד לגבולותיו. 

השטח הכחול:
"קאראבּוֹרי"- חפיר יבש.

הריבועים הסגולים הקטנים:
צריחים (מגדלי שמירה):

# בתוך מתחם ההוֹנמארוּ:
בצד ימין למטה (כיוון דרום-מזרח): צריח הטוֹנאן (הצריח הדרום-מזרחי).
 בצד שמאל למטה (כיוון דרום-מערב): הצריח הדרום מערבי.

# בתוך מתחם האוֹ-פוּקַאי-מארוּ:
בצד שמאל למעלה (כיוון צפון-מערב) הצריח הפינתי, הצפון מערבי, של מתחם ה"אוֹ-פוּקַאי-מארוּ".
שער נישי-נוֹ-מארוּ-אֶנוֹקידָה. כיום משמש כשער הכניסה הראשי למבצר
עץ אגוז המוסקט העתיק, המקדים את המבצר
השער הקדמי הראשון
ארמון ההוֹן-מארוּ - מבט מבפנים
הצריח הדרום מערבי
השער הקדמי השני
הצריח הדרום-מזרחי
השער המזרחי הראשון
אבן קיוֹמאסָה
חומת האבן, הבנויה בשיטת "שיפוע המאוורר", התומכת במצודה הראשית, ומקשה את הטיפוס עליה
"גדר החרבות" - הגשר המקשר בין שתי המצודות - הראשית והמשנית
המצודה המשנית, מבט מתוך "גדר החרבות"
"קין - שאצ'י" - אחד משני קרפיוני הזהב, המותקנים בשני קצותיה של המצודה הראשית
הדפס של שוֹסאיי איקֶיי, המתאר את אחד מקרפיוני הזהב של מבצר נגויה מוצג בתערוכת "מוֹטוֹ שוֹהֵייזאקָה", אשר נערכה בטוקיו בשנת 1872. בהדפס ניתן לראות מאמינים הנופלים ביראת כבוד, אל מול הפסל
עץ הקמליה, 2011
שער פוּמֵיי, 2011
תיאטרון ה-"נוֹ" של העיר נגויה. מיקומו במתחם הני-נוֹ-מארוּ במבצר נגויה
השער המזרחי השני, העתיק, של מתחם הני-נוֹ-מארוּ
שרידים של "שער אוּזוּמי" החרב
הגימנסיוּם המחוזי של מחוז אַייצ'י, כיום
חלקה המזרחי של חומת נאמבּאן
גן הנוי היבש, גן הני-נוֹ-מארוּ
דוגמה לחדר עם מחצלות "טטאמי" בבית יפני טיפוסי
בית התה המודרני, גן הני-נוֹ-מארוּ
הגן המזרחי של מתחם הני-נוֹ-מארוּ, כולל האגם הדרומי
התעלה הצפונית
האתר הארכאולוגי, בו מצויים שרידיו של בית התה "סוֹקֵטסוּ-תֵיי"
הוילה המלכותית של קַאטסוּרָה, הנמצאת בעיר קיוֹטוֹ, אשר מהווה דוגמה לסגנון ה-"סוּקייָה-זוּקוּרי"
דוגמה לכלי חרס, המשמש כצנצנת מים, המעוצב בסגנון הקדרות היפני "סֶטוֹ". הכלי מתוארך למאה ה-17 לספירה
תותח יפני מהמאה ה-16, הנקרא "אֹוזוּטסוּ" ("קנה גדול")
מחסן "נוֹגי"
דוגמה למבנה בעל גג "אירימוֹיָה" - ארכיטקטורת בנייה יפנית מסורתית, שמקורה בסין
הצריח הצפון-מערבי
המצודה הראשית על רקע חפיר "צוואר הקורמורן"
חפיר "צוואר הקורמורן", המפריד בין מתחם האוֹ-פוּקַאי-מארוּ (צד ימין) ובין מתחם ארמונות הנישי-נוֹ-מארוּ (צד שמאל)
איילים רועים בכר דשא, באחד החפירים היבשים
דוגמה לציור מסוג "הר-מים"
דוגמה לציור מסוג "ציפור ופרח"
שרטוט של גג "צ'ידוֹריהאפוּ"
שרטוטים של גגות "קאראהאפוּ"
"גֶנקאן" בבית יפני טיפוסי
דוגמה לטרנסוֹם יפני. הטרנסוֹם הוא הקורה האופקית, החוצצת בין הדלת- ובין החלון הנמצא מעליה, והמעוטר בגילופי עץ
דוגמה למוּליוֹן, אשר במקרה זה הוא הקורה האנכית, החוצצת בין שני חלקי החלון