stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסטמאנאאיאר
היסטוריה

היישוב המוקדם ביותר באיים התקיים בתקופת תחילת ההתיישבות באיסלנד כולה, שהתרחשה בסביבות 870, וייתכן שאף קודם לכן. לפי החיבור ההיסטורי האיסלנדי לאנדנאומאבוק (Landnámabók), מקור שמם של האיים הוא באירוע שהתרחש בתקופת ההתיישבות: אינגולפר ארנארסון (המתיישב הנורדי הראשון באיסלנד) הרג שם את רוצחי אחיו למחצה — עבדים אירים. עבדים מאירלנד כונו על ידי המתיישבים הנורדים באיסלנד "אנשי המערב" (Vestmenn). אף כי אירלנד שוכנת דרומית-מזרחית לאיסלנד, האירים הם עם מערבי — יחסית לארצות המוצא של הנורדים.
ב-20 ביוני 1627 השתלט על האיים צי עות'מאני בן 15 אוניות בפיקודו של מוראט ראיס (הצעיר) (אנ'), שלווה בסוחרי עבדים מאלג'יריה. הפולשים שהו במקום עד 16 ביולי 1627 ובתקופה זו שבו 242 מ-500 תושבי האיים ומאוחר יותר מכרו אותם לעבדים בחופי אפריקה. אחד מהשבויים, הכומר אולפיר אגילסון (Ólafur Egilsson), הצליח לשוב לבסוף לאיסלנד והעלה את סיפורו על הכתב.
בעוד שפריצתו של סירטסיי מהים הייתה אירוע בעל חשיבות מדעית, להתפרצות הגעשית שארעה בהיימאיי הנושב ב-1973, הייתה השפעה מכרעת על חיי התושבים בו והיא כמעט גרמה לנטישת האי לחלוטין. עם תחילת ההתפרצות, פונו כל תושבי האי לפי תוכניות קיימות, בשל הלבה שהתקדמה לעבר חלקה המזרחי של העיר ובשל הסכנה שנשקפה לאי כולו מפליטת האפר הגעשי. הפינוי החל בדרך הים חצי שעה לאחר תחילת ההתפרצות ונעשה גם בדרך האוויר שכן שדה התעופה הקטן במרכזו של האי לא כוסה באפר. בתוך שש שעות פונו כמעט כל 5,200 תושביו של האי. בתי העיר המזרחיים שהיו סמוכים לסדק כוסו בלבה והתמוטטו, ואחרים עלו באש. רוחות מזרחיות נשאו את האפר לכל חלקי האי, ובתוך כשבוע כיסתה שכבת טפרה בעובי של כ-5 מטר את רוב שטח האי. לבה החלה זורמת לתוך הנמל הקטן בצפונו של האי, דבר שנודעה לו משמעות מרחיקת לכת על כלכלת איסלנד כולה, שכן האיים היו אחראיים לרבע מהיקפו של ענף הדייג במדינה. פעילות געשית תת-ימית פגעה בכבל החשמל ובצינור המים שחיבר את היימאיי לאיסלנד, והלבה גרמה להרס ולנזק למפעלי הדגים באי. שטח של 2.2 קמ"ר נוסף להיימאיי, ועובי שדה הלבה הטרייה הגיע ל-40 מטר בממוצע, ועד לעובי של 100 מטר במספר מקומות. למרות הנזק הקשה לרכוש, ידוע על מקרה מוות בודד שנגרם באופן ישיר על ידי האירוע.
ההתפרצות הסתיימה במחצית 1973, ועד אמצע 1974 שבה מחצית מהאוכלוסייה המקורית להיימאיי. במרץ 1975 כבר שבו 80% מהתושבים המקוריים אל האי. לאירוע היו מספר תוצאות חיוביות. באופן פרדוקסלי איכותו של הנמל השתפרה שכן השטח החדש שנוסף לאי שיפר את מיגונו, מסלולי שדה התעופה הוארכו אגב שימוש בטפרה שנפלטה במהלך ההתפרצות, ועד סוף שנות ה-70 הוקמו באי ארבעה מפעלים להפקת אנרגיה מהלבה החמה. האי שוקם אגב השקעה כספית בהיקף נרחב, ומשך זמן רב נערכו פעולות מקיפות לצינון הלבה באמצעות התזת מי ים.
האיים כיום

בשנת 2007 התגוררו בתחומי עיריית וסטמאנאאיאר המקיפה את כל הארכיפלג 4,044 איש, כולם בהיימאיי, בעוד שיתר האיים אינם נושבים ובדרך כלל אינם נגישים. כלכלת האי נסמכת על בעיקר על הדיג שהיקפו השנתי כשני מיליון טונות ועל התיירות. במידה פחותה עוסקים תושבי האי גם בצייד תוכי ים ובחוואות. האי מחובר ליתר איסלנד בקשר אווירי המופעל משדה התעופה המקומי על ידי חברת פליגפיילג איסלנדס ועל ידי מטוסים פרטיים וטיסות שכר מקומיות, ובנוסף פועל קו מעבורת המחבר את נמל וסטמאנאאיאר לת'ורלאוקסהן (Þorlákshöfn) בדרום-מערבה של איסלנד.
למרות גודלו, האי ידוע בנופיו ובשבילי ההליכה שחוצים אותו, וכן במיליוני הציפורים שמתגוררות בו דרך קבע או חולפות דרכו. מושבת תוכי הים באיים מונה כשני מיליון פריטים, והיא נחשבת לגדולה בעולם. במקום מגרש גולף ומדי שנה מתקיים בו פסטיבל ת'יואוהאוטיד' (Þjóðhátíð) בסוף השבוע הראשון של חודש אוגוסט. בפסטיבל משתתפים כ-10,000 איש, שרובם מגיעים לאי מרחבי איסלנד.
הערות שוליים

↑  Geology
↑  המומר ההולנדי יאן יאנסזון (Jan Janszoon)
↑  Turkish Invasion
↑  The Harbor
↑  The Festival
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560998105171  GND: 4431384-6  LCCN: sh95008262  MusicBrainz: 3bfece77-c56a-4016-97fd-57a47483e048  VIAF: 50152139967411100005   WorldCat (עם VIAF): 50152139967411100005 
המערכת הגעשית של איסלנד
עטיפת ספרו של אולפיר אגילסון
מפת האי היימאיי: השטחים שנוספו לאי באפור ושחור, ומשמאל להם קו הסדק והר הגעש החדש אלדפל. העיר וסטמאנאאיאר מצוינת בלבן, ובחום חלקה המזרחי שכוסה בלבה
העיירה וסטמאנאאיאר על האי היימאיי ברקע. מימין הר הגעש החדש אלדפל ומשמאל שרידי קו הסדק בצבעים כהים. השטח בתחתית התמונה מימין נוסף לאי במהלך האירוע
האי אטליד'אי
זבד הודי קטן

| זבד הודי קטן |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: גחניים
סוג:: Viverricula 
מין:: זבד הודי קטן
שם מדעי
 Viverricula indica ‏סנט-אילר, 1803
תחום תפוצה


זבד הודי קטן (שם מדעי: Viverricula indica) הוא מין יחיד בסוגו של זבד ממשפחת הגחניים החי בטבע בדרום-מזרח אסיה והודו. הוא קרוב לזבד ההודי הענק אך קטן ממנו ומשויך לסוג נפרד.
מאפיינים

אורכו של הזבד 21-23 ס"מ ומשקלו 2-4 ק"ג, כשאורך הזנב 15-17 ס"מ. הוא בעל פרווה קצרה בצבע חום-חיוור או חום-צהבהב ויש לו פסים דקים לאורך הגב, וזנבו מפוספס בטבעות שחורות-לבנות. הרגליים שחורות והראש בעל חוטם מחודד ו"מסיכה" מסביב לעיניים. הוא בעל שיניים חדות, עיניים גדולות ואוזניים קטנות ומעוגלות עם כתם חום עליהם.
מיון

תת-המינים הם:
V. i. pallida
V. i. bengalensis
V. i. deserti
V. i. thai
V. i. muriavensis
V. i. mayori
V. i. wellsi
V. i. baptistae
אקולוגיה

הזבד נפוץ מאוד באסיה והוא נפוץ במדינות דרום-מזרח אסיה וגם בהודו במדינות: דרום מרכז סין, הונג קונג, רוב הודו, לאוס, מינמאר, תאילנד, וייטנאם, קמבודיה וסרי לנקה ובעבר היה גם בנפאל, בהוטן, בנגלדש, מלזיה, ג'אווה והאי באלי וסינגפור.
זבד זה הוכנס לאי מדגסקר ופוגע בחיי הבר האנדמיים שם.
הם חיים במגוון יערות וגם באזורי הרים וסלעים שונים. הם מינים קרקעיים היוצאים בלילה וצדים חולדות, עכברים, עופות, נחשים, פירות, שורשים ואף נבלות.
הוא יצור מוגן ומצב השימור שלו הוא ללא חשש, אף שהוא ניצוד במדינת אסאם לצורך תרופות ועורות.
הערות שוליים

↑  זבד הודי קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| גחניים |
| --- | --- | --- |
| זבד דקל אוסטוני (סוג ומין יחיד) | זבד דקל אוסטוני |   |
| זבד לוטראי (סוג ומין יחיד) | זבד לוטראי |   |
| זבד דקל הוסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל הוסי |   |
| זבד דקל מפוספס (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מפוספס |   |
| בינטורונג (סוג ומין יחיד) | בינטורונג |   |
| זבד דקל קטן-שיניים (סוג ומין יחיד) | זבד דקל קטן-שיניים |   |
| זבד דקל סולאווסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל סולאווסי |   |
| זבד דקל מסיכתי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מסיכתי |   |
| גחן דקלים | גחן דקלים אסייתי  • גחן דקלים חום  • גחן דקלים זהוב |   |
| זבד אפריקאי (סוג ומין יחיד) | זבד אפריקאי |   |
| גחן | גחן אבסיניקה • גחן אנגולי • גחן בורלון • גחן מצוייץ • גחן מצוי • גחן ג'ונסטון  • גחן פנתרי • גחן פארדין  • גחן מיימי • גחן מלכותי  • גחן סרוולניה • גחן האוסה  • גחן הכף • גחן ענק |  |
| לינסנג | לינסנג אפריקני • לינסנג לייטוני |  |
| זבד הודי | זבד הודי ענק • זבד הודי מלברי  • זבד מנומר ענק • זבד מלאי |  |
| זבד הודי קטן (סוג ומין יחיד) | זבד הודי קטן |  |
חצובה

חצובה קטנה של מצלמה ללא ציוד נלווה. חצובה זו היא במבנה של תלת-רגל
חצובה (או "כנַה") היא מכשיר המיצב מכשיר שני במקום שהוגדר מראש. החצובה יכולה לאפשר, בדרך כלל, גם כיוון זוויתי של המכשיר המקובע בשתי זוויות - צידוד והגבהה. חצובות נמצאות בשימוש נפוץ לאחיזת ציוד אופטי (מצלמות, טלסקופים, מדי מרחק, מדי מהירות וכיוצא בזה), כלי ירייה (בעיקר מקלעים ורובי צלפים), צלחות לקליטת שידורי לוויין ועמודים זמניים לתבניות יציקת בטון לתקרה.
לחצובות יש, על פי רוב, שלושה חלקים. חלק אחד (לרוב החלק העליון), שמתחבר אל המכשיר המקובע, חלק אמצעי שמכיל צירים ועזרי כוונון של החצובה עצמה וחלק שלישי (לרוב החלק התחתון) המקשר בין החצובה ובין המצע שעליה היא עומדת. מצע זה יכול להיות הקרקע, חלק מכלי רכב, חלק מקונסטרוקציה של בניין וכיוצא בזה. כאשר המצע שעליו עומדת החצובה הוא הקרקע, החלק התחתון שלה הוא על פי רוב במבנה של תלת-רגל.
חצובה לצילום

השימוש בחצובה לצילום נעשה לרוב, כשזמן החשיפה לאור ארוך יחסית והתמונה תהיה מטושטשת אם המצלמה תזוז בזמן הצילום, או כאשר מצלמים עם עדשה ארוכת מוקד (מעל 300 מ"מ) וכל תזוזה קטנה תטשטש את התמונה, כאשר רוצים לבצע צילום עצמי, או כאשר יש צורך בדיוק גבוה מאוד, (מדי מרחק ומדי מהירות) וכאשר רוצים לצלם סרט ווידאו ללא תזוזות מיותרות. בדרך כלל במצלמות חצובה היא בעלת שלוש רגליים טלסקופיות המשמשות לקיבוע המצלמה.
חצובה בכלי ירייה

כדי להגביר את הדיוק של כלי ירייה מחלקתיים (שהמפעיל אותם נדרש לניידות מועטה) נהוג לחבר להם מתחת למתפסים חצובה אותה אפשר להשעין על הקרקע. לחצובה מספר מטרות:
הגברת הדיוק של כלי הירייה על ידי מתן נקודת משען יציבה לקנה.
ספיגת הרתע הגבוה של כלי הירייה.
הקטנת העומס ועייפות היורה, שנאלץ להחזיק את כלי הירייה למשך פרקי זמן ארוכים.
כלי הנשק הטיפוסיים שבדרך כלל מותקנים עליהם חצובות הם מקלעים ורובי צלפים. החצובה של מקלעים קלים ורובי צלפים היא דו-רגלית (bipod) ומאפשרת ניידות עם הנשק למטרת החלפת עמדות והסתערות עם הנשק בעת הצורך. מקלעים כבדים יותר (כגון ה-M2 Browning מק"כ) כוללים חצובה כבדה תלת-רגלית (tripod) המאפשרת לתפעל את הנשק כהלכה.
זאב הברזל

זאב הברזל מופיע בחלומו של הדוכס גדימינאס
זאב הברזל (בליטאית: Geležinis Vilkas) הוא דמות מיתית מהפולקלור הליטאי. הדמות מופיעה באגדה מימי הביניים העוסקת בייסוד וילנה והדוכסות הגדולה של ליטא. האגדה הפכה לפופולרית בליטא במהלך עידן התנועה הרומנטית, וכיום משמש זאב הברזל כאחד מסמליה של ליטא המודרנית.
האגדה

האגדה המקורית מופיעה בספר "דברי הימים הליטאיים" שמהדורתו הראשונה נחתמה ב-1420. על פי האגדה, גדימינאס - הדוכס הגדול של ליטא, יצא לצוד במרחק של עשרה קילומטרים מבירתו דאז טרקאי. הדוכס צד שור בר גדול, אולם כבר היה מאוחר מכדי לחזור לטרקאי. לפיכך, הוא החליט לישון בלילה בעמק Šventaragis, המקום בו נשפך הנהר וילניה לנהר נריס. כאשר ישן, הוא חלם על זאב ברזל שעומד על גבעה סמוכה ומיילל "כביכול היו מאות זאבים מייללים בתוכו". כשהתעורר, קרא גדימינאס לקריוויס (איש דת פגאני) ליזדייקה, וביקש שיסביר לו מה פשר החלום. ליזדייקה טען שמשמעות החלום היא שעליו לבנות במקום עיר חדשה, שתהפוך לעיר הבירה החדשה של ליטא. גדימינאס נשמע להנחיה, ובנה במקום את העיר וילנה על שם נהר הווילניה.
חימנסיה לה פלאטה

קלוב דה חימנסיה אי אסגרימה לה פלאטה (בספרדית: Club de Gimnasia y Esgrima La Plata, מועדון ההתעמלות והסיף לה פלאטה) הוא מועדון כדורגל מהעיר לה פלאטה שבארגנטינה. המועדון משחק במסגרת ליגת העל הארגנטינאית, והוא השתתף ב-90 מעונותיה.
למועדון יריבות עתיקה עם המועדון השני בעיר, אסטודיאנטס דה לה פלאטה, ומשחק הדרבי ביניהם מכונה "אל קלאסיקו פלאטנסה". המשחק הרשמי הראשון בין הקבוצות נערך ב-27 באוגוסט 1916, במסגרת ליגת העל, והוא הסתיים בתוצאה 1-0 לחימנסיה.
תארים והישגים

אליפות הליגה השנייה בכדורגל הארגנטינאי בשנת 1915
אליפות ליגת העל הארגנטינאית בשנת 1929 (עידן חובבני).
זכייה ב-קופה סנטנריו בשנת 1994
סגנות הליגה בשנים: 1924 (חובבנים), קלאוסורה 1995, קלאוסורה 1996, אפרטורה 1998, קלאוסורה 2002, אפרטורה 2005
אליפות הליגה השנייה בכדורגל הארגנטינאי בשנים 1944, 1947 ו- 1952.
שחקנים בולטים

רוברטו סוסה
פדרו טרוגליו
גיז'רמו בארוס שלוטו
לוקאס ליכט
הערות שוליים

↑  בצירוף העידן החובבני והעידן המקצועני; מקום שמיני בטבלה ההיסטורית מבחינה זו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2013064304  VIAF: 305361972   WorldCat (עם VIAF): 305361972 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ארגנטינאי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיילי סער

ערך זה עוסק בחיילי סער ממלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם לחיילי סער ממלחמת הכוכבים, ראו .
הסתערות של חיילי סער במלחמת העולם הראשונה.
חיילי סער (בגרמנית: Stoßtruppen, "חיילי הלם") היו יחידות של חיילי עילית שהוקמו בשלהי מלחמת העולם הראשונה על ידי הצבא הגרמני, ואומנו להשתמש ב"טקטיקת הוטייה" לכיבוש חפירות.
היסטוריה

רעיון השימוש בחיילי סער עלה עוד במרץ 1915 כשהוקם כוח שנקרא "פלוגת הסער של קלזו" תחת פיקודו של רב-סרן קלזו (Calsow) מהארמייה ה-8. משרד המלחמה הגרמני הורה על הקמת הפלוגה שכללה שתי פלוגות הנדסה קרבית וסוללת תותחי 37 מ"מ. בנוסף נעשה שימוש באפודי מגן להגנה. עם זאת, השימוש בפלוגה לא היה השימוש שיועד לה, והיא הוצבה בתפקיד הגנתי בצרפת. ביוני 1915 גרם השימוש המוטעה בכוח לאובדן כמחצית מלוחמיו.
היסטוריה > גדוד ההסתערות של רוהר

ב-8 בספטמבר 1915 מונה למפקד הכוח קפטן וילי רוהר, מפקד לשעבר על גדוד משמר הרובאים. הפלוגה תוגברה במחלקת מקלעים וכן במחלקת להביורים. רוהר, שהבין שניידות היא הגנה טובה יותר משריון, ויתר על אפודי המגן. ההגנה היחידה על החיילים שהשתמש בה הייתה קסדה. הטקטיקה של רוהר הייתה להשתמש בחיילי סער בסדר גודל של כיתה לפשיטה על חפירות בסיוע של ארטילריה ונשקים כבדים. כדי לטהר את החפירות נעשה שימוש ברימוני יד. השימוש הראשון בטקטיקה היה על עמדה צרפתית באוקטובר 1915 והוא נחל הצלחה.
החל מדצמבר 1915 החלה פלוגת הסער לאמן חיילים וקצינים מיחידות גרמניות אחרות בטקטיקת ההסתערות החדשה. במשך הזמן גם ציוד הפלוגה השתנה בהתאם לדרישות הטקטיקה: נעשה שימוש בהנעלה קלה יותר, טלאי עור הולבשו על המרפקים והברכיים של החיילים המסתערים, החיילים חומשו בתת־מקלע החדש MP18 ועוד. בעת אימון היחידות האחרות הפלוגה השתתפה גם בפשיטות על חפירות ובהתקפות על יעדים מוגבלים.
ההתקפה הגדולה הראשונה של פלוגת הסער הייתה בקרב ורדן. ב-1 באפריל 1916 שונה שם הכוח ל"גדוד ההסתערות של רוהר" והכוח הוגדל.
היסטוריה > השימוש בטקטיקה בסוף המלחמה

פרישת האימפריה הרוסית מהמלחמה אפשרה לגרמניה להעתיק את כוחותיה מהחזית המזרחית לזו המערבית. כוחות אלו אומנו על ידי הכוח של רוהר ב"טקטיקת הוטייה" לכיבוש חפירות.
ב-21 במרץ 1918 שיגרה גרמניה את המתקפה האחרונה שלה על מדינות ההסכמה - מתקפת האביב. במתקפת האביב נעשה שימוש נרחב בטקטיקה החדשה נגד מדינות ההסכמה, ולראשונה זה 4 שנים נשברה מלחמת החפירות. עם זאת, המתקפה הגרמנית נבלמה ביולי, ומדינות ההסכמה החלו במתקפה משלהן שהובילה לתבוסת גרמניה במלחמה וחתימת הסכם הכניעה ב-11 בנובמבר 1918.
"טקטיקת הוטייה"

שיטות כיבוש החפירות שקדמו ל-1918 כללו בדרך כלל הפגזה ארטילרית שלאחריה באה התקפה מסיבית של חיל הרגלים. הגנרל הגרמני אוסקר פון הוטייה הציע גישה חדשה לכיבוש חפירות על פי הצעדים הבאים:
הרעשה ארטילרית קצרה שבה משולבים פגזים כבדים ופגזים המכילים גזים כדי לנטרל את קווי האויב הקדמיים, אך לא להרוס אותם.
תחת ההפגזה יזחלו חיילי סער לעבר קווי האויב כדי לכבוש נקודות הגנה חלשות. אלו ינסו להימנע מלחימה ככל האפשר וינסו לכבוש נקודות ארטילריה חזקות ומפקדות של האויב.
לאחר סיום עבודת חיילי הסער, יחידות חי"ר גרמניות, בחיפוי מקלעים, מרגמות ולהביורים, יתקדמו ויכבשו נקודות שחיילי הסער לא הצליחו לכבוש. הארטילריה תסייע להם לעשות זאת.
הכנעת כיסי התנגדות אחרונים על ידי חי"ר רגיל.
ראו גם

אס אה, פלוגות הסער הנאציות
צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה (1914–1918)
רייכסווהר (צבא גרמניה בשנים 1919–1935)
ורמאכט (צבא גרמניה הנאצית בשנים 1935–1945)
חייל סער גרמני חמוש ב-MP18, צרפת, אביב 1918
ז'מבול ז'באיולי

ז'מבול ז'באיולי על בול של דואר קזחסטן משנת 1996
ז'מבול ז'באיולי או ז'מבול ז'באייב (בקזחית: Жамбыл Жабайұлы, ברוסית: Джамбул Джабаев, ‏28 בפברואר 1846 - 22 ביוני 1945) היה "אקין", זמר-יוצר ומלחין מסורתי קזחי. היה חתן פרס המדינה (באותו זמן ע"ש סטלין) של ברית המועצות (1941).
היה שר כשמלווה עצמו ב"דומברה", רציטטיבים מלודיים הקרויים "טרמה". ז'מבול ז'באיולי זכר מספר עצום של מנגינות עממיות והשתמש בהן בשיריו. ראה עצמו מבטא מאוויי עמו: "אני בז חד-מבט, אני משורר ארצי, ז'מבול שלכם".
שיריו הליריים, הטקסיים או הסטיריים הוקדשו לעם המדוכא, לגבורי העם והיללו את רוח הצדק. שירתו התאפיינה במוזיקליות, שפה אפוריסטית, צבעונית, עשירה במטפורות והשוואות.
הרקע המשפחתי, נעוריו והתחלת הקריירה כ"אקין"

ז'מבול ז'באיולי נולד בשנת 1846 ביורט משפחתי של זוג משבט שיראשטי, מקונפדרציית השבטים של "הז'וז הישן" (אולי ז'וז - Ұлы жүз). אביו היה נווד עני בשם ז'באי ואמו נקראה אולדן. מקום הולדתו של ז'מבול היה בנפה (ברוסית - "ראיון") מויימקום של ימינו,באזור ז'טיסו ("שבעה נהרות", ברוסית "סמירצ'יה", בטורקסטן, בדרום מזרחה של קזחסטן של היום (אזור אלמטי), שבשנות מנעוריו עבר לשליטת האימפריה הרוסית.
כנער למד את אמנות האלתור אצל ה"אקין" המפורסם סויומבאי-אקיפ. בשנות השבעים של המאה ה-19
נסע עם אקינים צעירים אחרים לקירגיזסטן על מנת להשתלם אצל הזמר- המאלתר שוז', בן לשבטי הקזחים מן המרכז. למד לבצע, בין השאר, אפוסים (דסטאן כמו "אלף לילה ולילה", "שאהנאמה",, לילה ומג'נון,"קיז-ז'יבק", "אדיגה", כמו כן על גבורי העם הקזחי כדוגמת "אוטגן באטיר" או "סוראנשי באטיר". סוגה אהובה עליו הייתה השירים בגנות המנהיגים והעשירים המקומיים המושחתים, הקמצנים, העצלנים והיהירים ובגנות פקידים של הממסד הקיסרי הרוסי.
פעילותו לפני 1917

אחרי זכייתו בתחרות בשנת 1881 מול האקין היריב קולממבט, עד שנת 1912 ניצח ז'מבול ז'באיולי אקינים רבים אחרים, כמו סארבאס, דוס-מהמבט ושאשובאי, בתחרויות השירה, הקרויות "אייטיס". על ידי ניצחונות אלו שמו הלך לפניו בכל אזור "שבעת הנהרות" ואף עד לקירגיזסטן. שיריו הידועים נמנו "גורל העני", "הכלב של קאדר ביי", "שיר הלב הזועם".
זכו לפרסום מיוחד שירי-סיפור שלו, כמו "צוואה","שיר קיץ", "תחרות".
ז'באיולי אילתר בצורות מגוונות :הרהורים ("טולגאו"), התפלספויות פואטיות (ארנאו סוז}, שירי הלל (מקטאו) ושפת שיריו עתירת מילים ודימויים.
חייו ופעילותו אחרי המפכה הבולשביקית

אחרי ניצחון המהפכה הבולשביקית בקזחסטן, כשהאמן היה כבן 70, הזדהה עם רוח הריאליזם הסוציאליסטי וגויסה יוקרתו לתעמולת המשטר לטובת קידום השינויים הפוליטיים והמדיניות של סטלין. ז'מבול ז'באיולי, בשמו בגרסה הרוסית ז'באייב או ג'באייב, הודה על עצמו בספר האוטוביוגרפיה שלו כי הרגיש אז שנולד מחדש. שר באסיפות פוליטיות ובחגיגות של האיכרים ורועי הצאן. השתתף באירועים חשובים של הרפובליקה של קזחסטן שהוקמה על ידי הבולשביקים: בחנוכת קווים אוויריים, חגיגות המאה למותו של פושקין, הקונגרס של מגדלי בעלי החיים וכו'. שיריו תורגמו לרוסית (על ידי פ. קוזנצוב, ק. אלטאיסקי, מ. טרלובסקי ואחרים) ולשפות רבות של עמי ברית המועצות החדשה שקמה על חורבות האימפריה הרוסית. התגייסות הזמר העממי לשירות המדינה הסובייטית עוררה התלהבות בקרב אינטלקטואלים מערביים כמו רומן רולאן, מרטין אנדרסן נקסה
בשנת 1919, בגיל 73 ,זכה בתחרות האקינים בחבל ז'טיסו (סֶמירֶצ'יה). בשנת 1934 זכה בפרס הגדול במפגש הראשון של אמני הזמר והשירה של קזחסטן. במאי 1936 השתתף בפסטיבל עשרת הימים של הספרות המוזיקה הקזחית במוסקבה ונפגש עם נשיא הפדרציה הרוסית, מיכאיל קלינין. בהמשך ביקר ז'מבול ז'באייב עוד מספר פעמים במוסקבה ופעם אחרת עשה סיור בקווקז. דקלם שיר בכנס הסופרים הגאורגים לרגל מלאות 750 שנה לכתיבת הפואמה של שותא רוסתוולי, "עוטה עור הנמר".
.
חייו ופעילותו אחרי המפכה הבולשביקית > מחלוקת על אמיתות שירים מתורגמים לרוסית בתקופה הסטליניסטית

אחרי מותו של סטלין ועוד יותר אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי נפוצו טענות כי לפחות חלק משיריו בתקופה הסובייטית שיוחסו לו חוברו ישירות ברוסית על ידי כמה משוררי סתרים, ,כביכול מתרגמים, בשרות המפלגה הקומוניסטית. שירים כאלה היללו את "החיים החדשים", את המהפכה ומנהיגיה ("לקונגרס הבולשביקים" ,"לקונגרס העשירי","נאום החבר ז'מבול ז'באייב בפתיחת מליאת הסובייט העליון הראשון של קזחסטן הסובייטי", "שיר לסטלין","לנין", המנון לאוקטובר", "העסקן" ,"אגדה על האמת הבולשביקית" וכו').
הפרשה מוזכרת בזכרונותיו של דמיטרי שוסטקוביץ'
הסופר אנדריי אלדן-סמיונוב (1908–1985) שהיה אסיר בגולאג טען שהתבקש על ידי המפלגה בקזחסטן למצוא "אקין" קזחי ולייחס לו שירים פוליטיים עממיים.
 עיתונאי קזחי בשם ארבול קורנמבייב טען שז'מבול נתגלה רק בשנת 1936 על ידי משורר בשם אבדילדה טז'יבאייב קיבל משימה מהמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בקזחסטן, לבון מירזאיאן, למצוא אקין דומה לאקין הדגסטני סוליימן סטלסקי. בעקבות זאת טז'יבאייב פרסם שיר בכותרת "ארצי" (Туған елім) תחת השם של ז'מבול והוא תורגם לרוסית על ידי פאבל קוזנצוב ופורסם ב"פראבדה". בהמשך קבוצה של "מזכירים" - משוררים קזחים צעירים (טאיר ז'ארוקוב, בין 1938–1942, גארי אורמאנוב בין השנים 1942–1945), אליה הצטרף בין השנים 1941–1943 המשורר הרוסי מרק טרלובסקי, - כתבו שירים בשם ז'מבול. גם מתרגמים אחרים של שירי ז'מבול לרוסית, כמו ק. אלטאיסקי, ד. סנגין, אי. סלבינבקי, א. רום, א. גלובה וט. סטרשנב, נחשדים בדיעבד כי המציאו שירים שהוצגו כתרגומים. צאצאי ז'מבול איימו בתביעה את העיתונאי קורנמבייב.
שנותיו האחרונות

בשנת 1938 נבחר ז'באיולי לחבר בסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של קזחסטן. כמו כן היה חבר באיגוד הסופרים. בעת מלחמת העולם השנייה הופיע בין השאר, תחת שמו, פואמה בצורת "טולגאו" לכבוד גבורי המצור על לנינגרד "תושבי לנינגרד, ילדיי!" (1941) והשיר "בשעה שסטלין קורא לנו" (1941).
ז'מבול ז'באיולי חי שנים רבות בכפר הנמצא 70 ק"מ מערבית מאלמטי ו-10 ק"מ מרחק מהכביש המהיר הנוכחי שבין אלמטי ובין בישקק.
האקין נפטר באלמה אטה (כעת - אלמטי) 8 חדשים לפני יום הולדתו המאה. נקבר בכפרו, בגינה שהוא עצמו טיפח ועל קברו נבנה מבנה מאוזולאום בעל כיפה.
מבחר שירים

Шағым ("שאגים") - תלונה
Жаныс ақынга ("ז'אניס אקינגה") - לאקין ז'אניס
Қуғын - ("קוגין") - מעקב
Кедей күйі("קדיי קואי") גורל העני
Өсиет - ("אסייט") צוואה
Зілді бүйрық ("זילדי בויריק") - הצו השחור
שיר הלב הזועם
Қәдірбайдың төбеті ("קדירבאידין טבטי") הכלב של קדירבאי
גרסאות של האפוסים Өтеген батыр ("אטגן באטיר") ו"סוראנשי באטיר"
מעשיות:
החאן והאקין
מעשיה על קמצן
מתקופת השלטון הקומוניסטי:
Менің Өмірім ("מנין אמירים") - חיי
Өмір жыры ("אמיר ז'ירי") שיר על החיים*אלאטאו
Совет Одағы ("סובייט אודאגי") - ברית המועצות
Москваға ("מוסקבאגה") - למוסקבה
Ленинградтық өрендерім ("לנינגרדיק ארנדרים") תושבי לנינגרד, ילדיי!
Алғадай туралы әрбір ой ("אלגדאי טוראלי ארביר אוי") - למות הבן
ספרים

"אוטוביוגרפיה"
פרסים ומחוות כבוד

1941 - פרס סטלין, דרגה ב, על מפעל חייו
העיטור לנין
עיטור הדגל האדום של עבודה
עיטור הכבוד
הנצחה

בין השנים 1938–1997 העיר טאראז (או אולייה אטא) נקראה לכבודו "ז'מבול"
עד היום המחוז שמרכזו העיר טאראז נקרא על שמו מחוז ז'אמבול
ביתו בכפר, שבו בילה את שנותיו האחרונות, הפך בשנת 1947 למוזיאון.
ב-1949 הוקם פרס על שמו ליצירות ספרות.
הונפקו בולים עם דיוקנו על ידי הדואר הסובייטי, הקזחי וכו'
התזמורת הפילהרמונית הממלכתית באלמטי נקראת על שמו
בערים אלמטי וטאראז (ז'מבול לשעבר) (1961), גם בעיר סנט פטרסבורג (2003) ברוסיה הוקמו פסלים של האמן
ב-1953 הופק סרט על חייו "ז'מבול" עם השחקן איימנוב שאקן בתפקיד ג'מבול
רחובות בסנט פטרסבורג, קייב וערים אחרות בחבר העמים נקראים לפי שמו.
יצירות מלחינים לפי שירים שלו

הילדה ז'ריה (רומניה) - קנטטה למקהלה "אודה לחוק הסטליניסטי"
דרגוש אלכסנדרסקו (רומניה) - קנטטה לזמר בס סולן, מקהלה ותזמורת (1949)
טריוויה

בשנת 1937 פורסמה בתרגום רוסי שיר ההלל "שיר על הבאטיר יז'וב, בגרסה רוסית אחרת "ה"נרקום" (קומיסר העם) יז'וב. השיר הולחן על ידי מ. שפרניק. אולם ב-1938 הודח כבר יז'וב מתפקידו כקומיסר העם לעיניני פנים, ב-1939 נעצר כ"אויב העם" ובשנת 1940 הוצא להורג בפקודת סטלין.
לקריאה נוספת

.M. Sokolov- Russian Folklore (New York, 1950), 726-43
A. Kekilbaev - Jambyl´s Time: Life of a Century ,Almaty, 1996
הערות שוליים

↑  אתר הספרות הקזחית
↑  ראו centralasia travel באתר תיירות על העיר טאראז ברשת
↑  האנציקלופדיה הקצרה לספרות
↑  באתר טאפיר
↑  ויטלי גוזביץ' על גומיליוב
↑  דברי העיתונאי ארבול קורנמבייב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281778705171  PLWABN: 9810628621305606  BnF: cb162343075 (data)  GND: 123500273  ISNI: 0000 0000 3816 4909  LCCN: no90003503  NKC: js20020805398  NTA: 203707516  SUDOC: 240934814  VIAF: 35365822   WorldCat (עם VIAF): 35365822
טבלת אזניים

טבלת אזניים (בלטינית: Tabula ansata, טבולה אנסטה, מילולית: "לוח בעל אזניים") הוא לוח מלבני עם שני משולשים צמודים לשני קודקודיו, אשר שימש בדרך כלל לכתובות הקדשה או זיכרון והיה נפוץ בתקופת האימפריה הרומית.
טבלאות אוזניים מוצגות בתבליט מצעד הניצחון הרומאי בשער טיטוס. (התבליט מוצג בבית התפוצות)
הערות שוליים

↑  מונחים בארכאולוגיה ובתולדות ההתיישבות, כותר 2000, עמ' 11
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חותנת בהפרעה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  רוברט לוקטיק 
 הופק בידי:  פולה ויינסטיין, כריס בנדר
 תסריט:  אניה קוצ'וף 
 עריכה:  סקוט היל, קווין טנט
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר לופז ג'יין פונדה מייקל ורטן
 מוזיקה:  דייוויד ניומן 
 צילום:  ראסל קרפנטר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  ניו ליין סינמה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 במאי 2005
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 תקציב:  43 מיליון דולר
 הכנסות:  154.7 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   monsterinlaw
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חותנת בהפרעה (באנגלית: Monster-in-Law) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2005 בבימויו של רוברט לוקטיק, עם ג'ניפר לופז, ג'יין פונדה ומייקל ורטן בתפקידים הראשיים.
זה סרט השיבה לקולנוע של פונדה למסך לאחר 15 שנות היעדרות ובו היא משחקת את חמותה המפלצתית של ג'ניפר לופז.
הסרט קיבל ביקורות שליליות אבל היה שובר קופות.
תקציר העלילה

שרלוט "צ'ארלי" קנטליני (ג'ניפר לופז) גרה בלוס אנג'לס ושואפת להיות מעצבת אופנה אבל בינתיים היא מתפרנסת מעבודות זמניות כמוליכת כלבים ומלצרית בחברת קייטרינג.
היא מתהלכת עם הכלבים בחוף ופוגשת שם את ד"ר קווין פילדס (מייקל ורטן), רופא כירורג נאה ורווק מבוקש. הם מחליפים מבטים ונפגשים במקרה שוב באירוע בו היא עובדת כמלצרית. הם מתחילים לצאת והקשר ביניהם מתהדק למרות שחברתו הקודמת של קווין, פיונה (מונה מזור), אומרת לה מתוך קנאה, שהוא גיי.
קווין הוא בנה היחיד של ויולה (ג'יין פונדה), מראיינת טלוויזיה מפורסמת שנאלצת לעזוב את תפקידה לאחר שלושים שנה לטובת מראיינת צעירה ונאה שלדעתה אינה מתאימה לתפקיד ובראיון הפרידה היא מתנפלת עליה ומאושפזת במוסד פסיכיאטרי מלווה בעוזרתה הנאמנה רובי (ונדה סייקס).
ביום שחרורה היא מזדעזעת מהעובדה שבנה עומד להתחתן עם אישה ללא מקצוע או השכלה שמתפרנסת מהולכת כלבים והיא עושה הכל כדי למנוע זאת.
היא מתחילה לחקור על עברה של צ'ארלי ואפילו תולשת ממנה "במקרה" שערה כדי לבדוק במאגר DNA אך לא מוצאת דבר. קווין נתון בתווך בין אימו לצ'ארלי אך עומד על דעתו להתחתן. העימות בין שתי הנשים מתגבר עד להחלפת סטירות אחת עם השנייה.
לבסוף נקבע תאריך לחתונה וחמותה גרטרוד (אליין סטריץ') מגיעה למרות שלא הוזמנה ומטיחה בפניה האשמות בפומבי וגם רובי הנאמנה מצליחה לשכנע אותה להפסיק את הריב עם צ'ארלי והיא נכנעת ומשתתפת בטקס החתונה.