stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כללי הגישה הדומסטית בכלכלה הפוליטית הבין-לאומית
מקרי בוחן היסטוריים > הפוליטיקה הדומסטית בסדר המוניטרי הבינלאומי: תקן הזהב > המקרה של גרמניה

מחויבותה של גרמניה לתקן הזהב הייתה אף היא נמוכה מסיבות פוליטיות דומסטיות. בעיית הפעולה הקולקטיבית בולטת במיוחד בגרמניה, שכן סקטור התעשייה וסקטור הבנקאות היו מרוויחים רבות אם המחויבות לתקן הזהב הייתה מלאה, אך בעלי הכוח הפוליטי היו דווקא בעלי הקרקעות הפרוסים – היונקרים. בגרמניה היה קשר הדוק בין התעשייה למערכת הבנקאות, שנתנה מימון לתעשיות המתפתחות. עם זאת, התעשייה לא הייתה תחרותית בעולם, ולכן העדיפה לקבל הגנה מהמדינה. ליונקרים היה כח פוליטי רב בהרבה מגודלם באוכלוסייה, והם היו מקושרים דווקא לחקלאים עצמם. מאחר שהחקלאות הגרמנית לא הייתה תחרותית בעולם, הם לחצו לפרוטקציוניזם ואכן הצליחו בקידומו.
מקרי בוחן היסטוריים > המשבר הכלכלי של 1873–1896

דוגמה זו מבוססת על מאמרו של גורביץ' (Gourevitch)‏ בנושא סחר בינלאומי וקואליציות דומסטיות כפי שבא לידי ביטוי במשבר הכלכלי של 1873–1896. גורביץ' טוען כי בשנות המיתון הללו נקטו גרמניה, בריטניה, צרפת וארצות הברית במדיניות מכס שנבעה מאינטרסים דומסטיים של קבוצות שונות. גורביץ' מציע ארבעה הסברים שונים (הסבר כלכלי, הסבר פוליטי, הסבר הבוחן את המערכת הבינלאומית והסבר אידאולוגי), וכך מראה שדווקא ההסבר הכלכלי והפוליטי הדומסטי, הבוחן קבוצות אינטרס וחלוקת כוח פוליטי, הוא ההסבר המשמעותי ביותר, לצד ההסברים האחרים.
בגרמניה, שהייתה מאוד חקלאית בשנים אלו, החקלאות לא הייתה תחרותית ולכן ביקשה הגנות מהמדינה. גם התעשייה התפתחה באיטיות ובפיגור מסוים מבריטניה, ולכן ביקשה אף היא הגנות. יחד עם זאת, כל סקטור ביקש הגנה לעצמו והתנגד להגנה על הסקטור האחר. היו סקטורים שהתנגדו לפרוטקציוניזם, כמו תעשיינים קטנים בעלי יתרון יחסי, אך הם היו נטולי כוח פוליטי. בסופו של דבר ניתנה הגנה הן לחקלאים (באמצעות היונקרים) והן לתעשייה – "קואליציית השיפון והפלדה", בעיקר בזכות מנהיגותו של ביסמרק.
בצרפת המערכת הפוליטית הייתה מאוד שונה מבגרמניה, אך הכוחות הכלכליים-חברתיים פעלו בה בצורה די דומה והשיגו תוצאה דומה. התעשייה הצרפתית לא הייתה תחרותית ברמה בינלאומית, וסקטור החקלאות, שהיה שונה לחלוטין במבנהו מהסקטור המקביל בגרמניה, נפגע קשות מהמיתון הכלכלי העולמי. על כן, מסיבות מעט שונות מאשר בגרמניה, שני הסקטורים הללו ביקשו הגנות מהמדינה. החל משנות ה-80 של המאה ה-19 החלה צרפת להעלות מכסים, תחילה בעיקר על התעשייה אך לאחר מכן גם על החקלאות. הקואליציה בצרפת בין התעשיינים לחקלאים נוצרה מעצמהּ בתהליך ממושך ללא התערבות המדינה. ואכן, זו הייתה קואליציה די רופפת.
בבריטניה, חרף המיתון הכלכלי, נכשלו הניסיונות מצד סקטורים מסוימים להעלות את המכסים. מבחינה כלכלית, בריטניה לא הייתה זקוקה לפרוטקציוניזם שכן הייתה תחרותית יותר בכל סקטור. אחת הסיבות לכך הייתה האימפריה הבריטית שאפשרה אספקת חומרי גלם, מזון וכוח עבודה שהזינו את הכלכלה הבריטית. בנוסף, לאריסטוקרטיה בעלת הקרקעות היה כוח פוליטי רב ואינטרס מובהק בהימנעות מפרוטקציוניזם.
בארצות הברית הייתה המדיניות שונה מאשר במעצמות אירופה. בארצות הברית הוטל מכס גבוה על התעשייה ומכס נמוך בהרבה על החקלאות. הסיבה העיקרית לכך היא כלכלית גרידא (בשונה מהמצב באירופה, שם ההסבר הפוליטי משמעותי יותר): בארצות הברית החקלאות הייתה תחרותית מאוד ולא הייתה זקוקה להגנות (לפחות עד לאחר מלחמת העולם הראשונה), בעוד התעשייה הייתה פחות תחרותית וזקוקה להגנות. על בסיס זה היה קונפליקט בין הסקטורים, שכן הסקטור החקלאי היה פגיע ותנודתי וחש כי גם לו מגיעה הגנה מצד המדינה. ישנם גורמים דומסטיים שונים המסבירים את המדיניות האמריקאית בימי המשבר. כך למשל, לתעשיינים היה כוח פוליטי רב באופן יחסי, בין היתר בשל היותם קבוצה קטנה ומאורגנת יותר מהעובדים ומהצרכנים (ראו בעיית הפעולה הקולקטיבית לעיל), אשר הייתה דומיננטית מאוד בשתי המפלגות השולטות. במקרה של ארצות הברית, גם למבנה המוסדי ושיטת הבחירות הייתה השפעה על קבלת ההחלטות בהקשר זה.
מקרי בוחן היסטוריים > מכס סמוט-האוולי

במהלך השפל הכלכלי הגדול של שנות ה-30 עבר בארצות הברית חוק פרוטקציוניסטי שקבע את מכס "סמוט-הולי" (Smoot-Hawley), אשר העלה באופן חסר תקדים את המכס הממוצע במדינה על אלפי מוצרים לכ-60%. ההסבר העיקרי לכך שחוק זה עבר בקונגרס חרף הקואליציה מוטת הייצוא במדינה מחייב בחינה של המצב הדומסטי.
המערכת המוסדית של ארצות הברית היא גורם חשוב בהבנת הדינמיקה הדומסטית. מערכת הבחירות האזורית יוצרת תמריץ לנציגים הנבחרים לייצג אינטרסים ספציפיים וצרים, בהתאם לאזור הבחירה שלהם, ולהביא לקונגרס את האינטרסים של קבוצות המתחרות בייבוא. כשאינטרסים אלו מוצגים בקונגרס, נטייתו היא ליצור הגנה למספר תעשיות, וכך עולה הפרוטקציוניזם. כך קרה בהקשר של חוק סמוט-הולי, כאשר ההצעה המקורית של היוזמים הייתה ליצור הגנה על תוצרת חקלאית. ליוזמה זו הצטרפו מחוקקים נוספים שהוסיפו עוד ועוד סקטורים, עד שבסופו של דבר כלל החוק החדש מעל 20,000 מוצרים שזכו למכס גבוה.
על פי ההסבר של שַטשניידר (Schattschneider), הקואליציה בעד פרוטקציוניזם הציעה מידה מועטה של הגנה למגוון של סקטורים, וכך הצליחה ליצור את קבוצת הלחץ שנדרשה כדי לקדם את הנושא בקונגרס. הקואליציה התגבשה בין היתר בזכות שיתופם של סקטורים רבים שאינם מתחרים זה בזה. שטשניידר מדגיש כך את חשיבותן הרבה של קבוצות אינטרס בארצות הברית. לעומתו, טוען פסטור (Pastor) כי הגורם המשמעותי המסביר את מכס סמוט-האוולי הוא ההסבר הפוליטי-מפלגתי. לדבריו, עלייתו של הנשיא הרפובליקני הובר לצד קיומו של רוב רפובליקני בסנאט יצרו את התנאים המתאימים להעלאת מכסים, בייחוד בסקטור התעשייתי, שהמפלגה הרפובליקנית שאפה לקדם.
על פי אייכנגרין (Eichengreen), מכס סמוט-הולי הוא תוצר של הקשיים שעמם התמודדה החקלאות האמריקנית. בשנות מלחמת העולם הראשונה קצרו החקלאים האמריקנים רווחים גבוהים כתוצאה מהמחירים הגבוהים בשוק. אך בשנות ה-20 התקשו החקלאים לעמוד בתחרות הגוברת בעולם, שכן המחירים הלכו וירדו כתוצאה מהתאוששות החקלאות באירופה. הסקטור החקלאי לא זכה כמעט להגנות ביחס לסקטור התעשייתי, בעיקר בשל שגשוגו בשנות המלחמה. במקביל, החקלאים האמריקאים נהנו מייצוג יתר הן בקונגרס והן בסנאט (בשל מערכת הבחירות שתוארה לעיל) והאינטרסים שלהם באו לידי ביטוי בצורה בולטת בוושינגטון. ההסברים למכס סמוט-הולי הם שונים זה מזה אך ככלל, ישנה הסכמה רחבה שגורמים דומסטיים הם הסיבה המרכזית לקביעת המכס.
ביקורת וסיכום

לסיכומו של דבר, רבות נכתב על אודות הכלכלה הפוליטית של המסחר הבינלאומי, אך ככלל ניתן להבחין בשני זרמים עיקריים במחקר. שטשניידר ואחרים התמקדו בקבוצות אינטרס המשפיעות על תהליכי קבלת החלטות. הנחות היסוד של גישה זו מתיישבות עם מודל ענפי הייצור שלעיל, שלפיו ייתכן מצב שבו בעלי הון ועובדים בסקטורים שונים יתחרו זה בזה סביב נושא מדיניות הסחר. מאמרו של גורביץ' שהוצג לעיל מתבסס על גישה זו גם כן. לעומת זאת, רוגובסקי ואחרים התמקדו בחתך המעמדי בכך שהציבו את גורמי הייצור זה מול זה. על פי גישה זו, המתיישבת עם מודל גורמי הייצור, בעלי ההון מתחרים בעובדים בשאלת מדיניות הסחר. יש חוקרים שעשו את האבחנה בין בעלי הון מסוגים שונים ובין עובדים מסוגים שונים ובכל זאת הסיקו כי סוגיית המעמד היא מרכזית בוויכוחים על מדיניות סחר. בשתי הגישות האלו, הגורם המעצב את העדפות הצדדים הוא השינוי בהכנסות הצפוי כתוצאה משינוי מדיניות סחר. אך ההסכמה הכללית בקרב החוקרים היא שלחצים דומסטיים מתעשייה, עבודה וכו' משחקים תפקיד מרכזי בעיצוב המדיניות.
ואולם, ישנה גם ביקורת על גישות אלו ועל כוחן ההסברי. ראשית, גישות אלו לא מסבירות את המכניזם המביא את האינטרסים של קבוצות שונות לחלחל כלפי מעלה ולהשפיע ברמת המדינה. שנית, ריבוי של קבוצות אינטרס עשוי להביא פוליטיקאים דווקא לבחור בדרך המועדפת עליהם תוך התחמקות מהלחץ של קבוצה מסוימת. כלומר, במצב של ריבוי קבוצות לפוליטיקאים מתאפשר לתמרן בהתאם לאינטרסים הפוליטיים האישיים שלהם. כמו כן, ישנם חוקרים הגורסים כי להעדפות של מקבלי ההחלטות עצמם ישנו משקל משמעותי יותר בקביעת מדיניות הסחר מאשר קבוצות אינטרס, יהיה כוחן אשר יהיה.
ניתן להתבונן בכלכלה הפוליטית הבינלאומית בכלל ובתחום המסחר הבינלאומי בפרט מפרספקטיבות שונות. יש המדגישות את המערכת הכלכלית הבינלאומית, יש המדגישות אידאולוגיות, יש השמות דגש על היחסים הבינלאומיים ויש המתמקדות בתפקידן של המדינות ומוסדותיהן. בערך זה הוצגה הגישה הדומסטית, המסבירה בדרכים שונות את השפעתן של קבוצות שונות במדינות על קבלת החלטות וקביעת מדיניות מסחרית.
ביבליוגרפיה

אולסון, מנסור.  עלייתן ונפילתן של אומות. תל אביב: עם עובד, 1989.
Broz, Lawrence. "The Domestic Politics of International Monetary Order: The Gold Standard." In Jeffry A. Frieden and David A. Lake (eds.) International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition. Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000, pp.199-219.
Eichengreen, Barry. "The Political Economy of the Smoot-Hawley Tariff." In Jeffry A. Frieden and David A. Lake (eds.) International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition. Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000, pp. 37-46.
Frieden, Jeffry A. and Lake, David A. International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition. Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000.
Gourevitch, P. A. "International Trade, Domestic Coalitions and Liberty: Comparative Responses to the Crisis of 1873-1896." In Jeffry A. Frieden and David A. Lake (eds.) International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition. Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000, pp. 90-108.
Hiscox, Michael J. International Trade and Political Conflict: Commerce, Coalition and Mobility. Princeton NJ.: Princeton University Press, 2002.
Milner, Helen V. "International Trade." In Walter Carlsnaes, Thomas Risse and Beth A. Simmons (eds.) Handbook of International Relations. London: Sage, 2002, pp. 448-461.
Oatley, Thomas. International Political Economy: Interests and Institutions in the Global Economy, 3rd Edition. New York: Pearson Longman, 2008.
Olson, Mancur. The Logic of Collective Action: Public Goods and the Theory of Groups. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1965.
Pastor, Robert A. Congress and the Politics of U.S Foreign Economic Policy, 1929-1976. Berkeley CA.: University of California Press, 1980.
Rogowski, Ronald. "Commerce and Coalitions: How Trade Affects Domestic Political Alignments." In Jeffry A. Frieden and David A. Lake (eds.) International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition. Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000, pp. 318-326.
Schattschneider, Eric E. Politics and People: The Ordeal of Self-Government in America. New York: Arno Press, 1974.
הערות שוליים

↑  Thomas Oatley, International Political Economy: Interests and Institutions in the Global Economy, 3rd Edition (New York: Pearson Longman, 2008), 2, pp. 5-11.
↑  שם, עמ' 12.
↑  Jeffry A. Frieden and David A. Lake, International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition (Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000), p. 5.
↑  Ronald Rogowski, "Commerce and Coalitions: How Trade Affects Domestic Political Alignments," in Jeffry A. Frieden and David A. Lake (eds.) International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition (Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000), pp. 318-326.
↑  שם, עמ' 318–319.
↑  Oatley, International Political Economy, pp. 72-73.
↑  שם, עמ' 74–75.
↑  שם, עמ' 75, 77.
↑  שם, עמ' 78.
↑  שם.
↑  שם, עמ' 78–79.
↑  מתוך: שם, עמ' 81.
↑  Mancur Olson, The Logic of Collective Action: Public Goods and the Theory of Groups (Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1965), pp. 1-2.
↑  Oatley, International Political Economy, pp. 81-82.
↑  מנסור אולסון, עלייתן ונפילתן של אומות (תל אביב: עם עובד, 1989), עמ' 29–30.
↑  Olson, The Logic of Collective Action, pp. 22-23.
↑  Oatley, International Political Economy, pp. 82-83.
↑  Lawrence Broz, "The Domestic Politics of International Monetary Order: The Gold Standard," in Jeffry A. Frieden and David A. Lake (eds.) International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition (Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000), pp. 199-219.
↑  Peter Alexis Gourevitch, "International Trade, Domestic Coalitions and Liberty: Comparative Responses to the Crisis of 1873-1896," in Jeffry A. Frieden and David A. Lake (eds.) International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition (Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000), pp. 90-108.
↑  Oatley, International Political Economy, pp. 84-85.
↑  Barry Eichengreen, "The Political Economy of the Smoot-Hawley Tariff," in Jeffry A. Frieden and David A. Lake (eds.) International Political Economy: Perspectives on Global Power and Wealth, 4th Edition (Belmont Ca.: Thompson Wadsworth, 2000), pp. 37-38; Elmer Eric Schattschneider, Politics and People: The Ordeal of Self-Government in America (New York: Arno Press, 1974), pp. 3-9.
↑  Eichengreen, "The Political Economy of the Smoot-Hawley Tariff," pp. 39-40; Robert A. Pastor, Congress and the Politics of U.S Foreign Economic Policy, 1929-1976 (Berkeley CA.: University of California Press, 1980), pp. 187-191, 346.
↑  Eichengreen, "The Political Economy of the Smoot-Hawley Tariff," pp. 40-41.
↑  Michael J. Hiscox, International Trade and Political Conflict: Commerce, Coalition and Mobility (Princeton NJ.: Princeton University Press, 2002), p. 3.
↑  Helen V. Milner, "International Trade," in Walter Carlsnaes, Thomas Risse and Beth A. Simmons (eds.) Handbook of International Relations (London : Sage, 2002), pp. 451-452.
כפתור לייק

כפתור "אהבתי" המשמש ברשת החברתית פייסבוק.
כפתור "לייק", הידוע בשם "אהבתי" (בעיקר ברשת החברתית פייסבוק), או כפתור המלצה (באנגלית: Like) הוא תכונה בתוכנת תקשורת כמו ברשתות חברתיות, פורומים באינטרנט, אתרי חדשות ובלוגים בהם המשתמש יכול לבטא שהוא אוהב, נהנה או תומך בתוכן מסוים. שירותי אינטרנט הכוללים לחצנים מציגים בדרך כלל את מספר המשתמשים שאהבו כל תוכן, ועשויים להציג רשימה מלאה או חלקית שלהם. זו אלטרנטיבה כמותית לשיטות אחרות להבעת תגובה לתוכן, כמו כתיבת תגובה במילים. אתרים מסוימים כוללים גם כפתור "לא אהבתי" (המוכר גם בשמו האנגלי דיסלייק; Dislike), כך שהמשתמש יכול להצביע בעד, נגד או באופן נייטרלי. אתרים אחרים כוללים מערכות הצבעה מורכבות יותר כמו דף דירוג, למשל חמישה כוכבים או כפתורי תגובה כדי להציג מגוון רחב יותר של רגש לתוכן.
יישום השימוש בלייק > Vimeo

כפתור הלייק הראשון נוצר בשנת 2005 ב־Vimeo, עם צוות הכולל את אנדרו פילה, ג'ייק לודוויק, קונל שאה וזך קליין. הוא נועד להיות אלטרנטיבה סתמית יותר ל"מועדפים", והיה בהשראה מרובה של "דיגים" (Diggs) מהאתר Digg.com.
יישום השימוש בלייק > FriendFeed

כפתור ה־Like הוכרז לראשונה כמאפיין של FriendFeed ב־30 באוקטובר 2007 והפופולרי בקרב אותה קהילה. בהמשך שולב המאפיין בפייסבוק לפני שנרכשה FriendFeed על ידי פייסבוק ב־10 באוגוסט 2009.
יישום השימוש בלייק > פייסבוק

כפתור ה"לייק" בפייסבוק מעוצב כיד שנותנת "אגודלים למעלה" (thumbs up). במקור נידון היה שזה כוכב או סימן פלוס, ובמהלך הפיתוח התכונה נקראה "מדהים" (awesome) במקום "לייק". הוא הוצג ב־9 בפברואר 2009. במהלך מאי 2016, פייסבוק הציגה תגובות (ריאקציות - reactions) – דרך חדשה להביע רגשות של אנשים לפוסטים בפייסבוק. כמה מהתגובות כללו "אהבה" (Love), "חה־חה" (Haha), "וואו" (Wow), "עצוב" (Sad) או "כועס" (Angry).
יישום השימוש בלייק > YouTube

בשנת 2010, כחלק מתכנון מחדש רחב יותר של השירות, YouTube עברה ממערכת דירוג מבוססת כוכבים לכפתורי "אהבתי" / "לא אהבתי". תחת המערכת הקודמת, המשתמשים יכלו לדרג סרטונים בקנה מידה של 1 עד 5 כוכבים; צוות YouTube טען כי שינוי זה מבטא שימוש נפוץ במערכת, מכיוון שלא השתמשו בדירוגים 2, 3, ו־4 כוכבים לעיתים קרובות כל כך.
בשנת 2012, YouTube ניסתה לתקופה קצרה החלפת לחצני "אהבתי" ו"לא אהבתי" בכפתור 1+, כמו זה שהיה ב־Google+.
בשנת 2019, לאחר התגובה החריפה על הסרטון YouTube Rewind 2018 שהופק על ידי החברה וקיבל סימני "לא אהבתי" רבים, YouTube הודיעה כי שוקלת אפשרויות להילחם בסימוני "לא אהבתי" המוניים. אותו הסרטון הוא הסרטון הכי "לא אהוב" ברשת, תואר שהוענק בעבר לסרטון השיר Baby של ג'סטין ביבר. בשנת 2021, יוטיוב החלה להסתיר את מספר ה״לא אהבתי״ (דיסלייקים).
יישום השימוש בלייק > גוגל+

ב־גוגל+ היה כפתור דומה בשם 1+ (עגה אינטרנטית שמהווה חיבה או הסכמה), שהוצג ביוני 2011. באוגוסט 2011, כפתור 1+ הפך גם לסמל שיתוף.
יישום השימוש בלייק > Reddit

ב־Reddit (מערכת של לוח מודעות מקוון) קיימת מערכת שנקראת Upvote. המשתמשים יכולים להצביע בעד (Upvote a post) או נגד (Downvote) ובנוסף לכך גם להגיב לפוסטים. כמות ה־Upvotes שפוסט מסוים מקבל, משפיעה על חשיפתו ומיקומו בתוך ה־Subreddit שבו הוא נפתח. ההצבעות תורמות ל"קארמה" של המפרסמים והמגיבים ("קארמה" - שמו של Reddit לדירוג הכללי של המשתמש).
יישום השימוש בלייק > טוויטר

לצד "מחדש", משתמשי טוויטר יכלו "לחבב" פוסטים שהועלו בשירות, ומסומנים על ידי סמל כוכב זהב (). בנובמבר 2015, כדי להקל על בלבול המשתמשים ולהתאים יותר את הפונקציה לרשתות חברתיות אחרות, שונה שם הפונקציה "חביב" ל"לייק", וכפתורו שונה מסמל כוכב ללב ().
יישום השימוש בלייק > VK

כפתורי לייק ב־VK עבור פוסטים, תגובות, מדיה ואתרים חיצוניים פועלים בצורה שונה מפייסבוק. תוכן אהוב לא נדחף אוטומטית אל קיר המשתמש, אלא נשמר בבחירות המועדפות (הפרטיות) במקום.
היבטים משפטיים > ישראל

כאשר פרסום באינטרנט מהווה לשון הרע, הרי לחיצה על כפתור לייק בהקשר לפרסום, אינה מהווה לשון הרע.
בית הדין לעבודה פסק ב-2016 כי אין די בסימון לייק כדי להדיח בעל תפקיד. יו"ר ועד שכירי אגד הודח מהוועד בטענה שחתר נגד ההסתדרות כאשר עשה לייק לפרסום שהופץ בפייסבוק. בית הדין הורה על ביטול ההדחה.
היבטים משפטיים > ארצות הברית

בית משפט פדרלי בארצות הברית פסק ב-2013 כי לחיצה על כפתור לייק בפייסבוק היא סוג של ביטוי, וככזו מוגנת על ידי החוקה האמריקאית. "לחיצה על כפתור הלייק הוא ביטוי לכך שאנו אוהבים את מושא הלייק, מה שמוגדר כהצהרה עצמאית". הפסיקה היא בעקבות תביעה של שוטר שפוטר בטענה שעשה לייק למתמודד למשרת השריף.
היבטים משפטיים > שווייץ

בשנת 2017 נקנס אדם ב-4,000 פרנק שווייצרי (כ־14,293 שקלים, נכון לספטמבר 2019) על ידי בית משפט אזורי בשווייץ על שאהב (על ידי סימון לייק) הודעות משמיצות בפייסבוק שנכתבו על ידי אנשים אחרים שמתחו ביקורת על אקטיביסט. לטענת בית המשפט, הנאשם "אישר בבירור את התוכן הבלתי־ראוי והפך אותו לשלו".
היבטים משפטיים > קנדה

בשנת 2023 בית משפט בקנדה קבע כי סמליל אגודל מורם יכול להיחשב כהסכמה משפטית.
ראו גם

מערכות המלצה
הערות שוליים

↑  Dedić, N. and Stanier, C. (2017) “Towards Differentiating Business Intelligence, Big Data, Data Analytics and Knowledge Discovery“. Lecture Notes in Business Information Processing (LNBIP). Springer International Publishing. Volume 285.
↑  How Vimeo became hipster YouTube, Fortune (באנגלית)
↑  Taylor, Bret (2007-10-30). "I like it, I like it". FriendFeed Blog. נבדק ב-2014-10-21.
↑  Kincaid, Jason (2009-08-10). "Facebook Acquires FriendFeed (Updated)". TechCrunch. נבדק ב-2014-10-21.
↑  Kincaid, Jason (2009-02-09). "Facebook Activates "Like" Button; FriendFeed Tires Of Sincere Flattery". TechCrunch. נבדק ב-2014-01-30.
↑  Lowensohn, Josh (31 במרץ 2010). "YouTube's big redesign goes live to everyone". CNET. נבדק ב-9 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Siegler, M.G. (22 בספטמבר 2009). "YouTube Comes To A 5-Star Realization: Its Ratings Are Useless". TechCrunch. נבדק ב-9 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Google+ replacing ability to dislike a YouTube video?". Geek.com. נבדק ב-9 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סוף לשיימינג: יוטיוב החלה להסתיר את ספירת הדיסלייקים, באתר כלכליסט, 11 בנובמבר 2021
↑  Siegler, M.G. (31 במאי 2011). "Whoops Redux: Looks Like Partner Just Leaked Google's +1 Button For Websites Launch". TechCrunch. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Newman, Jared (24 באוגוסט 2011). "Google +1 Now Links to Google+ Profiles: Let the War on Facebook's 'Like' Button Begin". PC World. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yes, Reddit's r/The_Donald was infiltrated by anti-Clinton Russian trolls". 11 באפריל 2018. נבדק ב-25 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How to Build Reddit Karma Quickly - Online Business Realm". 12 בפברואר 2018. נבדק ב-25 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Twitter officially kills off favorites and replaces them with likes". The Verge. Vox Media. נבדק ב-4 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  רע"א 1239/19 יואל שאול וגלית שאול נ' חברת ניידלי תקשורת בע"מ והיועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב־8 בינואר 2020
שיתוף בפייסבוק עלול להיות לשון הרע, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בינואר 2020
↑   טלי חרותי-סובר, בית הדין לענייני עבודה להסתדרות: לייק בפייסבוק אינו סיבה להדחת חבר ועד, באתר TheMarker‏, 21 בספטמבר 2016
↑  רפאל קאהאן, בית משפט אמריקאי קבע: הלייק מוגן על ידי החוקה, באתר כלכליסט, 19 בספטמבר 2013
↑  Man fined by Swiss court for 'liking' defamatory comments on Facebook - The Guardian / AFP, 20 May 2017
↑   הניו יורק טיימס, בית משפט בקנדה קבע כי סמליל אגודל מורם יכול להיחשב כהסכמה משפטית, באתר הארץ, 9 ביולי 2023
1+, כפתור "אהבתי" של Google+ (גרסה ישנה)
לנוקס ברקלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במאי 1903 אוקספורד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  26 בדצמבר 1989 (בגיל 86) St Charles' Hospital, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Church of St Peter and St Paul, Yattendon 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  דרגון סקול, בית ספר גרשם, מרטון קולג', בית הספר סנט ג'ורג' 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Elizabeth Freda Bernstein (1946–?) 
 צאצאים:  Michael Berkeley, Julian Lennox Berkeley, Nicholas Eadnoth Berkeley 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor  מדליית ולטר וילסון קובלט 
 פרופיל ב-IMDb
 
לנוקס ברקלי (אנגלית: Sir Lennox Randal Francis Berkeley;‏ 12 במאי 1903 - 26 בדצמבר 1989), היה מלחין אנגלי.
חייו

ברקלי נולד באוקספורד, אנגליה ורכש את השכלתו בבית הספר גרישם ובמרטון קולג', אוקספורד. בשנת 1927 נסע לפריז ללמוד מוזיקה אצל נדיה בולאנז'ה והתוודע אל פרנסיס פולנק, איגור סטרווינסקי, דריוס מיו, ארתור הונגר ואלבר רוסל. ההשפעה הצרפתית תמשיך לתת אותותיה במוזיקה שלו. הוא עבד בשביל ה-BBC בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן היה לנשיא האגודה לזכויות המבצעים. בשנת 1974 ניתן לו תואר אבירות. ברקלי החזיק בקתדרת פרופסור לקומפוזיציה באקדמיה המלכותית למוזיקה משנת 1946 עד 1968 ובין תלמידיו שם היו ריצ'רד רודני בנט, דייוויד בדפורד וג'ון טאוורנר. לנוקס ברקלי קיים יחסי ריעות ממושכים עם בנג'מין בריטן, גם הוא מבוגרי בית הספר גרישאם, והשניים שיתפו פעולה במספר יצירות. בשנים הבאות אימץ את הסריאליזם, שציין מעבר לסגנון קודר ומהורהר יותר.
בנו, מייקל ברקלי, גם הוא מלחין.
אירועים חשובים בקריירה

1926 - החל ללמוד אצל נאדיה בולאנז'ה.
1936 - פגש את בריטן בפסטיבל ISCM בברצלונה.
1946 - התמנה לפרופסור לקומפוזיציה באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
1954 - ביצוע בכורה של האופרה הראשונה שלו, "נלסון", בסדלר'ס ולס.
1974 - תואר אבירות על שירותים למוזיקה.
1977-1983 - נשיא פסטיבל צ'לטנהם
יצירות עיקריות

סרנדה לכלי קשת (1939)
דיברטימנטו (1943; תזמורת)
ארבע פואמות לתרזה הקדושה מאווילה (1947; קונטראלטו, כלי קשת)
שלישייה לקרן, כינור ופסנתר (1953)
"הזמנה לסעודה" (1954; אופרה)
מיסה ברוויס (1960; מקהלה, עוגב)
הקלטות נבחרות

A Dinner Engagement - Chandos CHAN10219
Missa Brevis - Naxos 8.557277
Serenade for Strings - Chandos CHAN 9981
מארק בולאן

| --- | --- |

מארק בולאן ב-1973
 לידה:  30 בספטמבר 1947 סטוק ניוינגטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 בספטמבר 1977 (בגיל 29) ברנס, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Mark Feld 
 שם במה:  Marc Bolan 
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1967–1977 (כ־10 שנים) 
 סוגה:  רוק 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  EMI 
 בן או בת זוג:  גלוריה ג'ונס 
 צאצאים:  Rolan Bolan 
 www.marc-bolan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מארק בולאן (באנגלית: Marc Bolan; נולד בשם Mark Feld - מארק פלד; 30 בספטמבר 1947 – 16 בספטמבר 1977) היה זמר, פזמונאי וגיטריסט בריטי ממוצא יהודי. עיקר השפעתו נבעה מהלהיטים שהקליט, הסגנון האופנתי שהוביל והופעותיו על גבי במה עם להקתו טי רקס בתחילת שנות ה-70. בולאן היה ממובילי סגנון הגלאם רוק באותה עת.
ביוגרפיה

נולד לאב יהודי-אשכנזי סיימון פלד, ולאם נוצרייה-אנגלייה, פיליס, במזרח העיר לונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת. ובגיל צעיר עבר עם משפחתו להתגורר בווימבלדון. אביו עבד כנהג משאית, ובולאן הצעיר התחבר למוזיקת הרוק'נ'רול, ובמיוחד למוזיקאים האמריקאים צ'אק ברי וג'ין וינסנט. במקביל הושפע מסגנון המוד שהחל להופיע בלונדון באותה העת ונהג לשוטט רבות ולשבת בברים שבאזור הסוהו. הודות לכך, הופיע את הופעתו הפומבית הראשונה בפרק בסדרת טלוויזיה.
בגיל תשע קיבל בולאן את הגיטרה הראשונה שלו והחל לנגן מייד. בגיל 14 נשר מבית הספר, ובעקבות זאת נרשם לסוכנות דוגמנות ודגמן חליפות גברים בקטלוגי אופנה ועל גבי כרזות פרסום.
בגיל 17, החליט בולאן להשקיע את מירב מרצו בקידום הקריירה בתעשיית המוזיקה. בראשית הדרך בחר לנגן שירים בסגנון הפולק, שנשמעו קרוב מאוד למוזיקה שיצרו בוב דילן ודונובן. כדי להתאים את הופעתו לשיריו, שינה את שמו לטובי טיילר.
בראשית שנת 1967, לאחר ששינה את שמו שוב והפעם לשם שילווה אותו עד לסיום הקריירה שלו: מארק בולאן, הצטרף ללהקת John's Children שסגנונה היה בעל מאפיינים פאנקיסטים. יחד עם הלהקה הוציא לראשונה סינגל לו כתב את השיר Desdemona, שנאסר להשמעה ברשת הבי.בי.סי. בעקבות השורה בשיר: "lift up your skirt and fly".
עם התפרקות הלהקה עזב בולאן לפריז, צרפת, שם על פי דבריו, ליווה קוסם שלימד אותו מסודות אומנות החושים. באותה העת פנה לסגנון נאו-רומנטי, וכתב שירים שהופיעו מאוחר יותר באלבום הבכורה של להקת טי רקס.