stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום הסובלנות הבין-לאומי

יום הסובלנות הבין-לאומי חל ב-16 בנובמבר. היום נוסד בשנת 1995 על ידי ארגון אונסק"ו המייצג את האומות המאוחדות. יום הסובלנות הבינלאומי מדגיש את חשיבות ההתייחסות בסובלנות כלפי האחר והשונה והסכנות שבחוסר סובלנות ויחס מפלה ולא שוויוני. יום זה נועד כדי להדגיש את החשיבות שבסובלנות ואת הסכנות שבחוסר סובלנות יחס מפלה ולא שוויוני. המטרות החינוכיות של יום הסובלנות בבתי הספר הן: קבלת השונה בלי קשר לפיזיות, גיל, מגדר, דת, תרבות ושפה.
ראו גם

סובלנות
הערות שוליים

↑  International Day for Tolerance, אתר UNESCO
↑  חומרי למידה ליום הסובלנות הבינלאומי, באתר משרד החינוך, המזכירות הפדגוגית
↑  יום הסובלנות העולמי מצוין בכל שנה בתאריך 16 בנובמבר, באתר בין הצלצולים - הסתדרות המורים
↑  Declaration of Principles on Tolerance, UNESCO
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טירת וישגראד

| --- | --- |

תצלום אוויר של הטירה
 היסטוריה
 עשוי מ:  אבן
 נבנה:  1246-1251
 ננטש:  1685-1686
 אתר ארכאולוגי
 מצב:  משופץ
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 מיקום:  וישגראד, הונגריה
 קואורדינטות:  47°47′37″N 18°58′50″E﻿ / ﻿47.79361111°N 18.98055556°E﻿ / 47.79361111; 18.98055556
 he
 
ציור מאת קארוי מארקו האב (אנ'): הטירה בווישגראד (הונגריה)
טירת וישגראד (בהונגרית: Visegrádi vár) היא מבצר שנמצא מעל עיקול הדנובה, בעיר וישגראד. המבצר משתרע מפסגת הסלע הגבוהה של הרי וישגראד (אנ') ועד לגדות הדנובה. בימי הביניים היה לה תפקיד ייצוגי חשוב, שכן הטירה הייתה אחת הארמונות המפוארים ביותר של מלכי הונגריה, וגם חשיבותו המדינית והצבאית לא הייתה מבוטלת. על תפקידו המדיני והצבאי שמר עד סוף המאה ה-17. הוא מורכב משני חלקים: הטירה התחתונה והמצודה. חלקים מסוימים של הטירה התחתונה ממוקמים ממש ליד כביש 11. אל המצודה ניתן לעלות בכביש מספר 116 או ברגל.
היסטוריה

במהלך ההיסטוריה, העמים באזור בנו כמה מבצרים כדי לשמור על הדרך העוברת בערוץ בשליטתם. בשנים 1241–1242, במהלך פלישת הטטרים, נחרבה הטירה שהייתה שם והמלך בלה הרביעי בנה את מגדל המגורים המשושה ועבה הקירות, שהמסורת העממית קראה לימים מגדל שלמה. בזמן שהמלך בנה על גדות הדנובה, אשתו, המלכה מריה לסקרינה, חיזקה את פסגת הסלע הגבוהה עם הכסף שהתקבל ממכירת תכשיטיה. שני חלקי הטירה הושלמו על ידי החומה העוברת לאורך צלע הגבעה התלולה, שקצהו הגיע עד לארמון שעל גדת הדנובה. בתקופת מלחמת האזרחים, בתחילת המאה ה-14, היא נכבשה על ידי הכוחות המזוינים של מאתה צ'אק, והמלך קארוי הראשון, שאיחד את המדינה, שחרר אותה על ידי מצור. בתקופה שלאחר מכן, בנה המלך את הארמון ליד נהר הדנובה, שסיפק מגורים נוחים יותר, כך שרק חיל המצב התמקם בטירה. בתקופת שלטונו של זיגיסמונד מלוקסמבורג, הכתר נשמר במגדל המחומש בטירה העליונה, אך בשנת 1440 הצליחה הקורטיזנית אילונה קוטנר לגנוב אותו בהוראת המלכה אליזבת האלמנה. זמן קצר לאחר כיבוש בודה במאה ה-16, צבאות טורקיה סבבו גם סביב וישגראד, המצור הראשון עליה התרחש ב-1544, כאשר מגדל שלמה (גר') ניזוק קשות. במאה וחצי שלאחר מכן, הארמון ההולך ונחרב החליף כמה בעלים. ההרס הסופי שלה קרה במצור העות'מאני של 1685, אך חיילי האויב נסוגו ממנה במהרה כדי להגן על טירת בודה שהייתה חשובה יותר אסטרטגית.
במאות הבאות, מזג האוויר וההריסות בידי אנשים, כילו ביסודיות את המבנים של מתחם הטירה וגם של ארמון המלוכה לשעבר. למרות שנערכו חפירות גם קודם לכן, רק בשנות ה-60 של המאה ה-20 החל השיקום של טירת וישגראד, ששימשה כסצנה חשובה בהיסטוריה ההונגרית.
החל משנת 2017, הטירה שופצה כחלק מתוכנית ה"הטירה הלאומית (הו')".
תערוכות

ניתן לבקר במספר תערוכות במצודה. בין השאר מוצגת תערוכה על תולדות הטירה, מערכת המצודה משוחזרת על פי דגם, העתק של הכתר הקדוש ותולדות שימורו, פנאופטיקון ותערוכת ציד-דיג-חקלאות.
גלריה

טירת וישגראד
ציור של טירת וישגראד מאת מרקו פרנץ
תצלום אוויר של הטירה
הטירה מלמטה
טירת וישגראד מנגימארוש
לקריאה נוספת

תולדות הטירה בארכיון (בהונגרית)
וישגראד - מוזיאונים, מונומנטים (בהונגרית)
ספרייה קטנה של נופים-עידן-מוזיאונים (11.) Visegrád, הארמון המלכותי (עורך: Ágnes Körber) 1981 מסת"ב 9635550006
טירת הרלך

מבט על הטירה מכיוון צפון-מזרח
טירת הרלך (בוולשית: Castell Harlech; באנגלית: Harlech Castle) השוכנת בעיירה הרלך במחוז גוויניד' שבויילס, היא טירה קונצנטרית, השוכנת בראש צוק בקרבת הים האירי. המאפיין האדריכלי הבולט ביותר בטירה הוא שער הכניסה הגדול שלה. הטירה נבנתה על ידי המלך אדוארד הראשון בזמן שהיה במסע לכיבושה של ויילס, והיא הייתה יעד למספר התקפות ומצורים בזמן ששימשה כחלק ממערך הביצורים באזור. המצור בן שבע השנים על הטירה הונצח בשיר בשם "אנשי הרלך" (Men of Harlech).
מבנה הטירה

בניית הטירה החלה ב-1283 כחלק מהמערכה השנייה של אדוארד לכיבוש ויילס, והיא הייתה חלק מ"טירות טבעת הברזל" של טירות מסביב לסנודוניה. בדומה לטירות רבות באזור זה של ויילס, תוכננה הרלך על ידי ג'יימס מסנט ג'ורג'. בניית הטירה נמשכה כשבע שנים ועלותה הייתה כ-8,190 לירות שטרלינג. בשיאה של הבנייה בשנת 1286, מנה כוח העבודה 546 עובדים כלליים, 115 חוצבים, 30 נפחים, 22 נגרים ו-227 סתתים. לאחר סיום הבנייה מונה ג'יימס למפקדה וכיהן בתפקיד משך שלוש שנים.
החפירים החיצוניים של הרלך נחצבו בסלע. הטירה היא טירה קונצנטרית, קרי, שהיא ערוכה במעגלים, וכל קו ביצורים מקיף את קודמו. החומות החיצוניות נמוכות וצרות בהשוואה לחומות הפנימיות הגדולות, ואין קבועים בהן צריחים שיסייעו בהגנתן. צורתו של החלק הפנימי היא כשל ריבוע, ובכל אחת מפינותיו ניצב מגדל. בנייני המגורים, כולל האולם הגדול, נבנו בצמוד לחלק הפנימי של החומה הפנימית. בגלל הצוקים המקיפים את הטירה, נקודת התורפה שלה היא בצידה המזרחי, ומסיבה זו יש בצד זה בית שער גדול שמשני צידיו מגדלים, הערוכים בצורת האות D. חלקים נוספים במערכת ההגנה הזו הם סדרת דלתות, סבכה התלויה מעל השער שאותה ניתן להוריד כדי לחסום את המעבר וחרכי ירי. בצד הפנימי של בית השער קבועים חלונות גדולים המעידים על ייעודו המשני כבית מגורים.
הרלך ידועה גם בשל מאפיין חריג שלה הידוע בשם "הדרך מהים" (Way from the sea). צבאו של אדוארד היה נתון פעמים רבות לסכנת תקיפה קרקעית, אך הייתה לו עליונות ימית מוחלטת. רוב הטירות שלו כללו שערים כפולים שאפשרו אספקה דרך הים, ובהרלך יש גרם מדרגות מבוצר היורד כ-60 מטר אל המקום בו שכן הים בזמן הבנייה. מאז תקופת הבנייה הים נסוג בכמה קילומטרים. תוכניתו של ג'יימס הוכיחה את עצמה כמוצלחת; כאשר הטירה הייתה נתונה במצור בשנת 1294 במהלך מערכת מאדוג אפ ל'ואלין, היה גרם המדרגות לנתיב אספקה אל הטירה. עוד עוצבה הטירה כך שחומתה תתחבר לחומות העיר, דבר שהיה מקובל באזור.
היסטוריה

הטירה הושמה במצור בשנת 1294 במהלך מרד מאדוג אפ ל'ואלין, ושוב בין 1400 ל-1404. בסיומו של מצור זה היא נפלה בידיו של אווין גלינדור (Owain Glyndŵr), לאחר שכמעט כל חיל המצב שהיה בטירה גווע ברעב. גלינדור הפך את הטירה לביתו הפרטי ולמפקדה הראשית של כוחותיו, והחזיק בה במשך ארבע שנים. את הפרלמנט השני שלו הוא כינס בהרלך באוגוסט 1405. בשנת 1409 נפלה הטירה בידיו של הנסיך הנרי לאחר שכוח בן 1,000 חיילים בפיקודו של ג'ון טאלבוט צר עליה משך שמונה חודשים. בתקופה זו נלקחו בשבי אשתו, שתיים מבנותיו וארבעה מנכדיו של גלינדור, ומאוחר יותר הם נכלאו ומתו בכלאם.
במלחמות השושנים שהתרחשו בחלק הראשון של תקופת שלטונו של אדוארד הרביעי (1461–1470) הוחזקה הרלך על ידי מפקד ולשי כמבצר לנקסטרי, ובעקבות תבוסתו של בית לנקסטר בקרב טאוטון הייתה הטירה למעוזו האחרון של אדוארד. סר ריצ'רד טאנסטול הגיע לתגבר את הכוחות הלנקסטריים בחלק האחרון של המצור ב-1465. יושבי הטירה נכנעו לבסוף לכוחות בית יורק בשנת 1468; הטירה הצליחה לעמוד במצור בן שבע שנים בזכות נתיב האספקה הימי. מצור זה הוא הארוך ביותר שידוע עליו בהיסטוריה של האיים הבריטיים.
בזמן מלחמת האזרחים האנגלית הייתה הטירה המבצר המלוכני האחרון שהחזיק מעמד נגד תומכי הפרלמנט. הכניעה התרחשה ב-16 במרץ 1647 לאחר למעלה משנה מאז לכידתו של המלך צ'ארלס הראשון, וסימנה את סוף השלב הראשון של המלחמה.
כיום טירת הרלך היא חלק מאתר המורשת העולמית "טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד'" שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1986. הטירה פתוחה למבקרים ונמצאת באחריותה של ארגון Cadw הוולשי שאחראי לטיפול באתרים בעלי חשיבות תרבותית.
גלריה

השער הראשי של הטירה
החלק הפנימי של הטירה
מבט על הטירה מעבר לים
הערות שוליים

↑  AJ Taylor (1974). The Kings Works in Wales. HMSO. p. 1029. ISBN 0-1167-0556-6.
↑  Marc Morris. Castle, p117
↑  UNESCO, ICOMOS World Heritage List No 374, Retrieved on 2007-05-09
↑  R.R. Davies, The Revolt of Owain Glyn Dŵr (Oxford: University Press, 1995), pp. 115f
↑  Bert S. Hall, Weapons and Warfare in Renaissance Europe by (The Johns Hopkins University Press, 2001) - page 212.
| דגל בריטניה סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | ארמון בלנהיים • קתדרלת קנטרברי, כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין • באת' • נוף המכרות בקורנוול ובמערב דבון • מפעלי עמק דרוונט •  הטירה והקתדרלה בדרהאם • גבולות האימפריה הרומית: חומת אדריאנוס • עמק איירונברידג' • דורסט וחוף דבון המזרחי • גני קיו • סולטייר • סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים • הפארק המלכותי סטאדלי ומנזר פאונטיינז • מצודת לונדון • ארמון וסטמינסטר, מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט • גריניץ' הימית • אזור האגמים האנגלי • מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): באת' |  |
|  סקוטלנד | אדינבורו העתיקה והחדשה • לב אורקני הנאוליתית: סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס • ניו לנארק • סנט קילדה • גבולות האימפריה הרומית: חומת אנטונינוס • גשר פורת' • פלואו קאנטרי |  |
|  ויילס | טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד' (טירת בומריס, טירת הרלך, טירת קרנארבון וטירת קונווי) • הנוף התעשייתי בבלנאבון • אמת פונטקיסילטה • נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס |  |
|  צפון אירלנד | סוללת הענק • יישובי הכנסייה המוראבית (עם עוד שלוש מדינות): גרייסהיל |  |
| טריטוריות מעבר לים | העיר ההיסטורית בסנט ג'ורג'ס והביצורים הסמוכים בברמודה • האי הנדרסון בפיטקרן • איי גוף ואינאקססיבל בטריסטן דה קונה • מערת גורהם בגיברלטר |  |
| אתרי מורשת עולמית לשעבר | ליברפול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315945396   WorldCat (עם VIAF): 315945396
יוליה אנה פשילבסקה

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1959 (בת 64) בידגושץ'-פולין פולין
 מדינה:  הרפובליקה העממית הפולנית, פולין 
 השכלה:  אוניברסיטת פוזנן
 תפקידים בולטים:  שופטת בית המשפט החוקתי של פולין  
 פעילויות נוספות:  נשיאת בית המשפט החוקתי של פולין   
 בן או בת זוג:  אנדז'יי פשילבסקי 
 פרסים והוקרה:  פרס של הארגון היהודי הלוחם של פולין
 
יוליה אנה פשילבסקה  (בפולנית: Julia Anna Przyłębska; נולדה ב-16 בנובמבר 1959) היא משפטנית פולנית, שופטת בית המשפט החוקתי של פולין מאז 2015, ונשיאת בית המשפט החוקתי של פולין מאז 2016.
ביוגרפיה

יוליה פשילבסקה נולדה ב-16 בנובמבר 1959 בבידגושץ' שבפולין בשם יוליה אנה זמוג'ינסקה (בפולנית: Julia Anna Żmudzińska). מקור שם המשפחה הוא הצורה הפולנית זמוג' (Żmudź) .
קריירה

בשנת 1982 סיימה פשילבסקה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת פוזנן.
היא כיהנה כשגרירת פולין בגרמניה בין השנים 1998–2001 ובין השנים 2003–2006. מאז 2015 היא שופטת בית המשפט החוקתי של פולין.
באוגוסט 2016 נבחרה לתפקיד נשיאת הבית המשפט החוקתי של פולין.
משפחתה

יוליה פשילבסקה נשואה (משנת 1990) לאנדז'יי פשילבסקי.
פרסים שקיבלה

יוליה פשילבסקה קיבלה את פרס הארגון היהודי הלוחם של פולין (בפולנית:  Stowarzyszenie Żydów Kombatantów i Poszkodowanych w II Wojnie Światowej)
יהדות קרואטיה

כתובה נוסח יהדות קרואטיה, משנת 1825
ההיסטוריה של היהודים בקרואטיה מתוארכת לפחות למאה ה-3, אם כי מעט ידוע על הקהילה עד למאות ה-10 וה-15.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה כ-20,000 נפשות, שרובן נרצחו במהלך השואה שהתרחשה בשטחה של מדינת הבובות הנאצית מדינת קרואטיה העצמאית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, מחצית מהניצולים בחרו לעלות בישראל, בעוד שעל פי הערכות כ-2,500 יהודים המשיכו להתגורר בקרואטיה. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, התגוררו בקרואטיה 509 יהודים, אולם ההערכה היא שמספר זה אינו כולל את אלה שנולדו מנישואין מעורבים או את אלה שנשואים ללא יהודים (יותר מ-80 אחוזים מיהודי זאגרב משתייכים לקטגוריה זו).
בשנת 2024 אומדים את מספר היהודים כ-2000.
בקרואטיה פועלים שמונה בתי כנסת וארגונים נלווים, הממוקמים בזאגרב, רייקה, אוסייק, ספליט, דוברובניק, צ'אקובץ, דארובאר, סלבונסקי ברוד. קהילת זאגרב היא הגדולה והפעילה ביותר.
בזאגרב פועלות שלוש קהילות, שהגדולה והפעילה שבהם, היא קהילת בית חב"ד. היא נוסדה בשנת 2005 עם הגעתם של שליח חב"ד הרב פינחס זקלס ורעייתו למקום. בשנת 2017 הם חנכו בית כנסת של קבע במבנה גדול עם מקווה וגן ילדים במקום.
בספטמבר 2024 החליטה ממשלת קרואטיה להכריז על בתי העלמין היהודיים כאתרי מורשת תרבותית מוגנת.
ראו גם

שואת יהודי קרואטיה
יהדות יוגוסלביה
יחסי ישראל–קרואטיה
הערות שוליים

↑  "Židovi u Zagrebu » Židovska vjerska zajednica "Bet Israel" u Zagrebu". Bet-israel.com. נבדק ב-2016-05-01.
1 2  בשורה ליוצאי קרואטיה: בתי קברות יהודיים יוכרו כאתרי מורשת תרבותית | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-09-25
↑  "The Jewish guide to Croatia". LikeCroatia. נבדק ב-2016-05-01.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות ובנושא קרואטיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יום הלשון הרומנית

חגיגות יום הלשון הרומנית בגן טיטן, בבוקרשט
ב-19 בפברואר 2013 אושרה ברומניה הצעת חוק שקבעה את היום 31 באוגוסט כיום הלשון הרומנית (ברומנית: Ziua Limbii Române), אותו יום המשמש לחגיגת הלשון שלנו (ברומנית: Limba Noastră), חג מקביל הנחוג ברפובליקת מולדובה. החוק אושר על ידי נשיא רומניה, טראיאן בססקו, ביום 13 במרץ ופורסם רשמית כעבור שישה ימים.
הצעת החוק הוגשה כבר ב-2011, כש-166 חברי פרלמנט של רומניה, מסיעות שונות, חתמו על ההצעה.
על פי החוק יום הלשון הרומנית יצוין על ידי הרשויות והמוסדות הציבוריים, כולל נציגויות דיפלומטיות ומוסדות תרבותיים של רומניה, הנמצאים מחוץ לרומניה, על ידי ארגון תוכניות ומופעים תרבותיים-חינוכיים.
ראו גם

יום הלשון העברית
יהדות קלוז'

בית הכנסת של הקהילה הניאולוגית, בעיר קלוז'.
הקהילה היהודית של קלוז'-נאפוקה (בעבר קלוז' או בשם ההונגרי קולוז'וואר או בשם היהודי קלויזענבורג) נוצרה במחצית הראשונה של המאה ה-19. יהודים החלו לפקוד את העיר בראשית המאה ה-16, אך בגלל איסור מגורי יהודים במקום לא נוצרה קהילה.
ב-13 בספטמבר 1600 ציווה הגנרל ג'ורג'ו בסטה על שחיטת היהודים, הסרבים והרומנים שהיו בקלוז'.
בדין וחשבון של המועצה העירונית מ-1835 מוזכרים 61 יהודים ו-48 יהודיות. שינוי חקיקה משנת 1840 אפשר מגורי יהודים בעיר והקהילה גדלה במהירות - ב-1846 נמנו 56 משפחות יהודיות. בית התפילה היהודי הישן ששכן ברחוב Kül-Magyar (כעת רחוב Aurel Vlaicu) כבר לא הכיל את כל המתפללים והקהילה עברה לבניית בית כנסת עשוי מאבן, בסגנון קלאסי, ברחוב Paris. מבנה זה יחד עם המבנים הסמוכים, בית הרב, בית המלמד ובית המוהל והמקווה, יצרו מרכז יהודי מקומי.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה, שנוצר בעקבות הקונגרס של יהודי הונגריה בשנת 1868, יהדות קלוז' צידדה במחנה האורתודוקסי, אך כעבור זמן לא רב הופיעו בקיעים גם בקהילה זו. בשנת 1875 החסידים (שכונו "הספרדים" על שם נוסח תפילתם) הקימו לעצמם בית כנסת נפרד בשם בית אברהם ברחוב Malom (כעת נקרא G. Bariţiu) ובשנת 1881 הבורגנים והאינטלקטואלים היהודים המקומיים הקימו קהילת סטטוס קוו, שמאוחר יותר הייתה לקהילה נאולוגית ובראשה עמד וילמוש פישר. בית הכנסת הניאולוגי בקלוז' נבנה על ידי האדריכל איזידור הגנר ונחנך ב-4 בספטמבר 1887.
הקהילה האורתודוקסית הקימה את בית הספר היהודי הראשון ב-1875, בית ספר לבנים, וב-1908 הקימה בית ספר לבנות. בית הספר הניאולוגי הראשון הוקם ב-1904.
לפי המפקד של 1910 היו בקלוז' 7,046 בני הדת היהודית וב-1930 התפקדו 13,504. בדצמבר 1927, במסגרת פרעות הסטודנטים באורדיה נפגעו מוסדות יהודיים בעיר. כך תוארו הפרעות בדואר היום:
העיר התפרסמה בעולם החסידי היהודי בין היתר הודות לחסידות צאנז-קלויזנבורג, שנוסדה בה בשנת 1927, על ידי הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, ששימש כרב הקהילה החסידית בעיר.
בעיר פעל בית חולים יהודי שהחל משנת 1919 בראשו עמד אדה גולדברגר.
ב-1941, לפני שואת יהודי צפון טרנסילבניה, היו בקלוז' 16,763 יהודים. כאשר העיר עברה לשליטת הונגריה השלטונות גירשו כל היהודים שלא היו יכולים להוכיח קיום אזרחות הונגרית למחנה ריכוז. יתר היהודים רוכזו בגטו קולוז'וואר. בהמשך גם הם הועברו למחנה ריכוז ורובם לא חזרו משם.
כיום קיימת בקלוז' קהילה יהודית קטנה המפעילה בית כנסת, מסעדה כשרה ובית חב"ד בראשות הרב דובער אורגד.
נולדו כאן
ד"ר אלדאר רני (במקור רוזנפלד, בהונגרית: Rényi Aladár; קלוז', 9 בספטמבר 1885 – ???, 15 במאי 1944)  היה מלחין ועורך דין יהודי-הונגרי.
לקריאה נוספת

Evreii din România în texte istoriografice (יהודי רומניה בטקסטים היסטוריוגרפיים) אנטולוגיה בהוצאת הספר - בוקרשט 2004. (ברומנית)
קולוז'ואר (קלויזנבורג), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 365-368. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  Evreii din România în texte istoriografice (יהודי רומניה בטקסטים היסטוריוגרפיים) אנטולוגיה בהוצאת הספר - בוקרשט 2004, ע' 395.
↑  פרטי הפרעות ברומניה, דואר היום, 22 בדצמבר 1927
↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 151116/1908. Forrás: MNL-OL 30803. mikrofilm 762. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1908. év 33. oldal 20. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest IV. kerületi (belváros) polgári halotti akv. 197/1948. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-01-11.
↑  A halálozás bíróilag lett megállapítva. Budapesti Központi járásbíróság Pk.I. 582/943/1946/4. sz. jogerős végzése.
יום העבודה

ערך זה עוסק בחג חילוני פדרלי בארצות הברית ובקנדה. אם התכוונתם ליום העבודה הבינלאומי, ראו .
| --- | --- |

תהלוכת יום העבודה, כיכר יוניון, ניו יורק, 1882
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 סוג:  חג ציבורי 
 
יום העבודה (באנגלית: Labor Day) הוא חג חילוני פדרלי בארצות הברית ובקנדה. החג נחוג מדי שנה ביום שני הראשון של חודש ספטמבר.
מקור החג

מקורו של החג במאבק של תנועת העבודה בקנדה בשנות ה-70 של המאה ה-19 במטרה להנהיג יום עבודה בן 8 שעות. תוצאותיו של מאבק זה בחקיקת חוק איגודי המסחר (Trade Union Act) משנת 1872. הצלחת המאבק ותמיכת הפועלים בתנועת המאבק באה לידי ביטוי בהפגנות ועצרות שנערכו מדי שנה. בשנת 1882 נכח באחת העצרות השנתיות שנערכה בעיר טורונטו מנהיג הפועלים האמריקאי פיטר מקגוויר (אנ'). בשובו לניו יורק ארגן מקגוויר מצעד דומה ב-5 בספטמבר באותה שנה.
בשנת 1894, במהלך הפגנת עובדים (שלימים כונתה שביתת פולמן) נהרגו מספר עובדים בעקבות ירי של חיילי צבא ארצות הברית ושירות המרשלים של ארצות הברית לעבר הפועלים השובתים. על מנת להרגיע את הרוחות, הורה נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד על חקיקה ההופכת את יום העבודה לחג לאומי. חוק זה עבר במהירות בקונגרס ארצות הברית, בהליך מזורז והתקבל פה אחד על ידי חברי שני בתי הקונגרס. החוק נחתם על ידי הנשיא וקיבל תוקף שישה ימים לאחר אירועי השביתה.
כל חמישים מדינות ארצות הברית הפכו את יום העבודה לחג מדינתי.
בראשיתו שימש החג לצורך תהלוכות פועלים שנועדו להראות את כוחם של איגודי הפועלים. לימים הפך החג לחג חילוני המסמל את תום הקיץ, ונחוג בעיקר במפגשי חברים בהם צולים בשר (ברביקיו) או בפיקניקים משפחתיים.
מסורתית, נהוג שלא ללבוש בגדים בצבע לבן לאחר יום העבודה עד הקיץ הבא, אך יש המטילים ספק במסורת זו.
ראו גם

אחד במאי
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של יום העבודה, באתר PBS (הקישור אינו פעיל, 7 בספטמבר 2020)
↑  Benjamin, Kathy (29 באוגוסט 2019). "Why Can't You Wear White After Labor Day?". Mental Floss (באנגלית). נבדק ב-7 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| חגים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| חגים פדרליים | חג המולד • יום קולומבוס • יום העצמאות • יום העבודה • יום מרטין לותר קינג • יום הזיכרון • ראש השנה האזרחית • חג ההודיה • יום החיילים המשוחררים • יום הולדתו של וושינגטון (יום הנשיאים) • יום הולדתו של ג'פרסון |  |
| חגים לאומיים במדינות ארצות הברית (והמדינות בהן הם נחגגים) | יום אינדיאנה (אינדיאנה) • יום אלבמה (אלבמה) • יום אלסקה (אלסקה) • יום ג'ורג'יה (ג'ורג'יה) • יום ג'פרסון דייוויס (אלבמה, פלורידה) • יום הדגל (פלורידה, פנסילבניה) • יום הולדתו של לינקולן (קליפורניה, קונטיקט, אילינוי, מונטנה, ניו ג'רזי, ניו יורק, אינדיאנה, וירג'יניה המערבית) • יום המשפחה (נבדה) • יום הארווי מילק (קליפורניה) • יום וירג'יניה המערבית (וירג'יניה המערבית) • יום טרומן (מיזורי) • ערב חג המולד (קנטקי, קרוליינה הצפונית) • יום מיזורי (מיזורי) • יום מרילנד (מרילנד) • יום נבדה (נבדה) • יום סיווארד (אלסקה) • יום קמהמה (הוואי) • יום קרב בנינגטון (ורמונט) • יום רוזה פארקס (קליפורניה) • יום רונלד רייגן (קליפורניה) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10665370
יוליה, נסיכת באטנברג

יוליה, נסיכת באטנברג (בגרמנית: Julia von Battenberg;‏ 24 בנובמבר 1825 – 19 בספטמבר 1895) הייתה אשתו של אלכסנדר, נסיך הסן, בנו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ומקים בית באטנברג.
ביוגרפיה

יוליה נולדה ב-24 בנובמבר 1825 בוורשה שהשתייכה לפולין הקונגרסאית, להנס מוריץ האוקה ולסופיה לפונטיין, בתם של פרנץ לאופולד לפונטיין ומריה תרזה קורנלי. אביה של יוליה נלחם בלגיונות הפולניים של נפוליאון באוסטריה, איטליה, גרמניה ומלחמת חצי האי. לאחר שירותו בצבא הפולני מאז 1790, וצבא דוכסות ורשה בין השנים 1809–1814, הוא נכנס לשורות הצבא של פולין הקונגרסאית, הפך לגנרל מפורסם בשנת 1828, וקיבל תואר פולני של אצולה. בהכירו את יכולותיו, מינה אותו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה לסגן שר המלחמה של פולין, והעלה אותו ואת משפחתו ב- שנת 1829 לדרגת רוזנים. במהלך מרד נובמבר בשנת 1830 הצליח המשנה למלך קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה להימלט, אך אביה של יוליה נורה למוות בידי צוערים ברחוב בוורשה. אמה מתה מהלם זמן קצר לאחר מכן, והילדים גודלו על ידי משפחת הצאר.
יוליה מונתה לשמש כבת לווייתה של מריה, נסיכת הסן, ובמהלך תפקידה התאהב בה אחיה של מריה - אלכסנדר, נסיך הסן, ועל אף שניקולאי הראשון, קיסר רוסיה אסר עליהם את הנישואים. חזר אלכסנדר לרוסיה ולקח עמו את יוליה בניגוד לדעתו של ניקולאי הראשון, והשניים התחתנו בברסלאו בנישואים מורגנטיים ב-28 באוקטובר 1851. בעקבות בריחתם בניגוד לדעת הצאר, הורחק אלכסנדר מתפקידיו בצבא הרוסי.
לכבוד נישואיהם העניק אחיו של אלכסנדר - לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן, ליוליה את התואר "רוזנת באטנברג", ובשנת 1858 נתן לה את התואר "הנסיכה מבאטנברג", וכעבור שישה חודשים מנישואיהם ילדה את בתה הבכורה. לודוויג השלישי סייע לאלכסנדר לחדש את הקריירה הצבאית שלו בצבא האוסטרי, וילדיו נולדו כל אחד בעיר אחרת ברחבי האימפריה האוסטרית, במקום שירותו של אלכסנדר.
ב-12 במאי 1875 המירה יוליה את דתה ללותרנית, וב-19 בספטמבר 1895 היא מתה בביתה ביוגנהיים.
משפחתה

ב-28 באוקטובר 1851 התחתנה יוליה עם אלכסנדר, נסיך הסן, וקיבלה את התואר "נסיכת בטנברג". לבני הזוג היו 5 ילדים:
מריה, נסיכת בטנברג (1852–1923), התחתנה עם גוסטב, נסיך ארבאך-שנברג
לודוויג פון באטנברג (1854–1923), התחתן עם ויקטוריה, נסיכת הסן, והיה אביהם של אליס, נסיכת באטנברג - אמו של פיליפ, דוכס אדינבורו, לואיז, נסיכת באטנברג - אשתו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ולואי מאונטבאטן
אלכסנדר פון באטנברג (1857–1893), כיהן כנסיך בולגריה בין השנים 1879–1886
היינריך פון באטנברג (1858–1896), התחתן עם ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת, והיה אביה של ויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג - אשתו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד
פרנץ יוזף פון באטנברג (1861–1924)
הערות שוליים

↑  באטנברג הייתה עיירה קטנה בצפון הדוכסות, ועל פי דברי בתם, ביקרו שם הזוג רק פעם אחת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810567652205606  GND: 103615114X  ISNI: 0000 0004 1024 5087  VIAF: 304746429   WorldCat (עם VIAF): 304746429
חסידות זווהיל

| --- | --- |
האדמו"ר רבי שלמה גולדמן (הרביעי) מזווהיל
האדמו"ר רבי שלמה גולדמן (הרביעי) מזווהיל
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  יהדות
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקום ייסוד:  זוויאהל 
 תאריך ייסוד:  המאה ה־18 
 מייסד:  משה גולדמן 
 
האדמו"ר רבי גדליה משה (הראשון) מזוויהל
האדמו"ר רבי יעקב ישראל מזווהיל-מז'יבוז'
האדמו"ר רבי שלמה גולדמן (השמיני) מזווהיל
האדמו"ר רבי גדליה משה (הנוכחי) מקהילת זווהיל בהדלקת נר ראשון של חנוכה ה'תשע"ז
האדמו"רים רבי שלמה גולדמן מזוויהל צאנז (מימין), רבי יצחק אהרן מזווהיל-מז'יבוז' (במרכז) ורבי יצחק אשר טברסקי מטולנא (משמאל)
חסידות זווהיל (נכתב גם זוויהל או זוועהיל, נהגה: זְוִויל) היא חצר חסידית שתחילתה בעיר זוויאהל בשלהי המאה ה-18. בתקופת חלוקת פולין נקראה באימפריה הרוסית ובברית המועצות בשם "נובוהרד-וולינסקי". באוקראינה שלאחר הפיכתה לעצמאית הוחזר השם המקורי, "זוויאהל" (באוקראינית: Звягель), כשבפי היהודים נקראה תמיד "זווהיל" או "זוויהל".
היסטוריה > גזע זליחוב

בנו השני של רבי יחיאל מיכל האדמו"ר השני מזוויהל, רבי יצחק שלמה מזליחוב, כיהן אף הוא כאדמו"ר. נולד בשנת תקע"ג. היה חתנו של רבי משה מקוז'ניץ. עסק במסחר ואחר פטירת אביו החל לשמש כאדמו"ר בזוויהל, במגנישוב ובזליחוב. נפטר בכ"ט בחשוון תרל"ב (1872).
בנו של רבי יצחק שלמה, רבי משה אליקים גולדברג מילא את מקומו. היה חתנו של רבי יהושע אשר מפוריסוב. כסבו רבי יחיאל מיכל היה גם הוא מקרב את פשוטי העם. נפטר בכ"ב בחשוון.[דרושה הבהרה]
בנו של רבי משה אליקים, רבי יהושע אשר מילא את מקום אביו. המשיך במסורת אבותיו בקירוב אנשים פשוטים. נפטר בכ"ב בתשרי.[דרושה הבהרה] אחיו רבי ישראל חיים מסטוצק שימש כמו"צ בזליחוב ולאחר מכן כרב במודז'יץ ובסטוצק (אנ'). היה תלמידם של רבי יצחק מנישכיז ושל רבי אברהם מטריסק. נפטר בד' באלול תרפ"ד (1924).
בנו של רבי יהושע אשר, רבי אברהם שלמה מילא את מקומו בזליחוב. נרצח על ידי הנאצים בעודו עטוף בטלית ובקיטל. אחיו של רבי אברהם שלמה שימשו אף הם כאדמו"רים. רבי אלימלך בריקא הסמוכה לזליחוב ורבי יעקב בלאסקרוב. רבי אליעזר חיים, בן דודם רבי ישראל חיים, מילא את מקום אביו בסטוצק.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 57
יעקב שלמה לוי. יסודי עולם, תולדות חיי האדמו"ר רבי שלמה זי"ע וכל שושלת האדמורי"ם מזוועהיל, ירושלים תשע"ה, שני חלקים
יום הסרטן הבין-לאומי

יום המודעות לסרטן הבין־לאומי (באנגלית: World Cancer Day) הוא מועד בין־לאומי המצוין בכל שנה ב-4 בפברואר, בעקבות יוזמה של האיגוד הבין-לאומי למלחמה בסרטן. מטרתו לאחד את העולם סביב העלאת המודעות למחלת הסרטן, עידוד הזיהוי והמניעה של המחלה והמלחמה בסרטן.