stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילניים

| לילניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: לילניים
סוג:: לילן
שם מדעי
 Nycteridae ‏סנט-אילר וקיווייה, 1795

לֵּילָנִיִּים (שם מדעי: Nycteridae) הם משפחת עטלפים מתת-סדרת עטלפים קטנים והם חיים ברחבי העולם הישן ברחבי דרום אסיה, דרום-מזרח אסיה ואפריקה.
הם יוצאים מהמערות בהם הם שוכנים בלילות, ומכאן שמם. אלו עטלפים קטני גוף אך בעלי אוזניים גדולות העוזרות להם לשמוע רחשים של טרפם - חרקים שונים בלילות. הם בעלי אף דמוי עלה המזכיר את הפרספיים, אך האף חתוך במרכזו וקטן יותר. הם מפיקים מפיהם גלי קול כדי למצוא את דרכם באמצעות איכון הד, בנוסף על שמיעתם המעולה.
במשפחה סוג יחיד, לילן (Nycteris). בישראל מצוי מין אחד - לילן מצרי (Nycteris thebaica).
מינים

Nycteris arge
Nycteris aurita
Nycteris gambiensis
Nycteris grandis
Nycteris hispida
Nycteris intermedia
Nycteris javanica
Nycteris macrotis
Nycteris vinsoni
Nycteris madagascariensis
Nycteris major
Nycteris nana
לילן מצרי (Nycteris thebaica)
Nycteris tragata
Nycteris parisii
Nycteris woodi
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
מגדלי אבסולוט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, בניין מגורים 
 מיקום:  אונטריו 
 מדינה:  קנדה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2012
 תאריך פתיחה רשמי:  2012 
 אדריכל:  MAD Studio 
 מידות
 קומות:  56 
 קואורדינטות:  43°35′41″N 79°38′07″W﻿ / ﻿43.5946°N 79.6354°W﻿ / 43.5946; -79.6354
 www.absoluteworld.ca
  (למפת טורונטו מוגדלת) מגדלי אבסולוט(למפת טורונטו רגילה) מגדלי אבסולוט he
 
מגדלי אבסולוט וורלד (באנגלית: Absolute World Towers) הם שני גורדי שחקים בעיר מיסיסוגה שבקנדה, המפורסמים בשל קימוריהם, תוצאה של תכנונם המיוחד. המגדלים תוכננו על ידי האדריכל הסיני מא יאנסונג. הם הפכו לאחד מסמליה של העיר וב-2012, השנה בה הושלמו, הוכרזו כבניינים הגבוהים הטובים באמריקה על ידי המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית.
תכנון ובנייה > מיקום ותכנון

בעיר מיסיסוגה, פרבר של טורונטו, בצמוד לצומת המהווה מפגש בין שני רחובות ראשיים – רחוב הורונטריו ודרך ברנהמת'ורפ – מצויה חלקת אדמה רחבת ידיים התחומה מכיוון צפון בשדרת אבסולוט. גוש בניינים זה נקרא "אבסולוט סיני סנטר" ומצויים בו חמישה מגדלי מגורים ושלושה מבנים נמוכים לשימושים מגוונים ובכלל זה מבנה מלבני ברחוב הורונטריו המשמש כמרכז מסחרי. בשנים 2004 עד 2008 נבנו בגוש שלושה מגדלים חסרי מעוף – A2, A1 ו-Absolute Vision, גובהם 87, 97 ו-112 מטרים בהתאמה. ב-2005 החברה היזמית, "קבוצת סיטיזן פיתוח" (יחד עם "בתי פרנברוק"), הכריזה על תחרות לבחירת אדריכל לתכנון מגדל רביעי. המועמדים התבקשו להציע סקיצות רעיוניות לתכנון, 92 הצעות מרחבי העולם התקבלו, מהן 6 סקיצות הגיעו לגמר והוצגו בפני הציבור ונציגיו וכן בפני אנשי מקצוע מתחום האדריכלות ואחרים מתחום השיווק. בתחרות ניצח האדריכל הסיני מא יאנסונג.
התוכנית של יאנסונג ומשרד האדריכלים שבראשו עמד – MAD סטודיו – הייתה לבנות מגדל שקומותיו בצורת אליפסה ואינן מוצבות בדיוק אחת על גבי השנייה, אלא שבכל קומה מתקיים סיבוב של מעלה, שתיים או יותר (עד 8 מעלות), כאשר התוצאה המתקבלת היא של מגדל מתפתל, הדומה במקצת לטורסו המתפתל, גורד שחקים השוכן במאלמו, שוודיה. לפי התכנון, בקומות הגבוהות - אך לא הגבוהות ביותר - ה"קפיצה" גדולה יותר, קרי הסיבובים חדים יותר וזאת על מנת ליצור קימורים למגדל. כך למשל, בקומות 9 עד 24 בכל קומה קפיצה בת 3 מעלות, אך בקומות 25 עד 38 בכל קומה קפיצה בת 8 מעלות. מגדל אבסולוט וורלד 1 כולל 55 קומות, וכתובתו היא שדרת אבסולוט 60. בנייתו הושלמה ב-2011 והוא מתנשא לגובה של 176 מטרים. המגדל עשוי בטון ופלדה, קירותיו החיצוניים עשויים זכוכית ואלומיניום בדגש כחול וכל קומה מוקפת מרפסת צרה המקיפה את כל שטחה ומחולקת למרפסות פרטיות באמצעות חוצצים שלא מבטיחים פרטיות לדיירים. ליבת הבניין כוללת שטחי שירות ובכלל זה שש מעליות וחדר מדרגות כפול. הליבה זהה בכל הקומות ופרט לכך כל קומה שונה מזו המצויה מעליה או מתחתיה. בקומה טיפוסית 8 דירות בנות 3 חדרים, אם כי ישנן דירות בגדלים מגוונים. המגדל כולל חניון תת-קרקעי בן 6 קומות וכן שטחים לשימוש הדיירים, בכלל זה מועדון ספורט.
תכנון ובנייה > המגדל השני והשותפים להקמתם

המגדל זכה להצלחה מסחרית רבה (הדירות "נחטפו" עוד בטרם נבנה) והיזם החליט להקים מגדל נוסף, דומה מאוד, אבל אינו זהה בדיוק (בקשה של יאנסונג) וכולל 49 קומות; מגדל אבסולוט וורלד 2 והחמישי בגוש הבניינים. כתובתו היא שדרת אבסולוט 50 והוא מתנשא לגובה של 158 מטרים. הוא הושלם ב-2012. המגדלים נבנו על ידי "קבוצת דומינוס", משרד "בורקה אדריכלים" היה השותף המקומי לתכנונם ומשרד המהנדסים "זיגמונד, סאודק ושות'" הוא האחראי לקונסטרוקציה המורכבת. צמד המגדלים היו הגבוהים ביותר במיסיסוגה עד שנת 2023, במהלכה נדחקו למקומות 3 ו-4 בשל השלמתם של שניים מהמגדלים במיזם M City Condominiums.
גלריה

מרילין מונרו
תרשים פשטני של הצבת הקומות במגדל 1
המגדלים במבט מלמטה
המגדלים בלילה
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מגדל סקסי ממש כמו מרילין מונרו, באתר כלכליסט, 18 ביוני 2012
↑  נועם דביר, מגרד את השחקים, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2011
↑  56 קומות לפי ספירה הכוללת את קומת הקרקע כנהוג באמריקה הצפונית
↑  המגדלים ידועים גם כמגדלי מרילין מונרו, בשל הקימורים המאפיינים אותם.
מאקי (מלחמת העולם השנייה)

חברי המאקי
מאקי (מצרפתית Maquis) היו קבוצות של לוחמי גרילה של תנועת ההתנגדות הצרפתית במלחמת העולם השנייה.
קבוצות אלו היו בתחילה צרפתים שנמלטו להרים כדי לא להתגייס למשטר צרפת של וישי לעבודות כפייה שישרתו את הכובש הגרמני. תוך כדי המאמצים לא להיתפס ולהישלח לעבודות כפייה בגרמניה על ידי השלטונות, הם החלו להתארגן, בהתחלה במאמץ להישאר חופשיים, ובהמשך החלו להיות פעילים כקבוצות הלוחמות ומתנגדות למשטר וישי ולגרמנים.
השם מאקי (Maquis) לקוח משמהּ של צורת פני השטח שבו התחבאו קבוצות אלה: חורש ים תיכוני גבוה יחסית, תצורה צפופה של עצים קטנים מרובי גזעים יחד עם שיחים גבוהים ונמוכים.
למברטו גארדלי

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1915 ונציה, איטליה 
 פטירה:  17 ביולי 1998 (בגיל 82) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה, שוודיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד של בודפשט (1992) 
 פרופיל ב-IMDb
 
למברטו גארדלי (באיטלקית: Lamberto Gardelli;‏ 8 בנובמבר 1915, ונציה - 17 ביולי 1998, מינכן) היה מנצח איטלקי.
חייו

גארדלי נחשב למומחה ביצירותיו של ורדי והקליט כמה מן האופרות שלו בשנות ה-60' וה-70', בייחוד רבות מן האופרות המוקדמות, הנשכחות, שקדמו לריגולטו ב-1852. אופרות אלה הן "אלזירה", ,אטילה", "סטיפליו", "אי מזנאדיירי", "ארנאני", "אוברטו" ו"Un giorno di regno" וכן יצירות מאוחרות יותר ונודעות מהן, כמו "כוחו של גורל".
כמו כן הקליט גארדלי את "פדורה" של ג'ורדאנו עם מגדה אוליברו והדריך כמה זמרות סופרן נודעות, בהן לוצ'יה אליברטי וסילביה סאס, עמה הקליט את "סטיפליו".
גארדלי כיהן כמנצח ראשי של תזמורת הרדיו של מינכן והתזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק.
הערות שוליים

↑  Kerman, Joseph, "Performers & Instruments: I Lombardi in San Diego (March 1980).  19th-Century Music, 3 (3): pp. 259-264.
↑  Budden, Julian, Review of Stiffelio (1981).  Musical Times, 122 (1660): p. 393.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: היינץ ואלברג | מנצחים ראשיים, תזמורת הרדיו של מינכן 1982-1985  | הבא: ג'וזפה פאטאנה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרברט בלומסטדט | מנצחים ראשיים, התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק 1986-1988  | הבא: לייף זגרסטאם |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274315305171  PLWABN: 9810639541405606  BNE: XX857549  BnF: cb13894303n (data)  CiNii: DA08454125  GND: 122126033  ISNI: 0000 0000 8181 8787  LCCN: n82153071  LNB: 000104277  MusicBrainz: f9d9dd23-7b6e-4644-ae74-163247af2c67  NKC: xx0072933  NTA: 070242011  SNAC: w6323191  SUDOC: 078999960  VIAF: 113890438   WorldCat (עם VIAF): 113890438
לילנגני

| --- | --- |
מטבעות הלילנגני
מטבעות הלילנגני
 משתמשים:  אסוואטיני אסוואטיני
 ISO 4217:  SZL
 לשון רבים:  אמלנגני (emalangeni)
 יחידות משנה
 1/100:  סנט
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  10, 20, 50, 100 ו-200 לילנגני
 מטבעות בשימוש:  1, 2, 5, 10, 20 ו-50 סנט 1, 2 ו-5 לילנגני
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של אסוואטיני
לילנגני (בסוואזית ובאנגלית: Lilangeni; סימון לפי תקן ISO 4217: SZL) הוא ההילך החוקי של מדינת אסוואטיני שבדרום אפריקה. והוא מחולק ליחידות משנה של 100 סנט.
היסטוריה

הלילנגני (ברבים: אמלנגני) הוצג לראשונה בשנת 1974 בשווה לראנד הדרום אפריקאי, אליו הוא נותר קשור בשער חליפין קבוע של אחד לאחד.
שטרות

ב- 6 בספטמבר 1974 הציגה הרשות המוניטרית של סווזילנד שטרות בערכים של 1, 2, 5 ו-10 אמלנגני, ובשנת 1978 התווסף אליהם השטר של 20 אמלנגני. בשנת 1981 הבנק המרכזי של סווזילנד (כיום אסוואטיני) השתלט על ייצור שטרות הנייר, והדפיס שטרות מיוחדים לציון 60 שנות מלוכה של המלך סובהוזה השני (אנ'). בין 1982 ל-1985 הדפיס הבנק שטרות חדשים בערכים של 2, 5, 10 ו-20 אמלנגני. וב-1990 הדפיס הבנק גם שטר של 50 אמלנגיני. שטרות ה-2 וה-5 אמלנגני הוחלפו במטבעות ב-1995. שטר ה-100 אמלנגני נכנס למחזור בשנת 1996 ואחריו ב-1998 נכנס למחזור גם שטר ה-200 אמלנגני. כאשר שטרות ה-200 אמלנגני מציינים את יום השנה ה-30 לעצמאותה של אסוואטיני. ב-5 בספטמבר 2008 הוציא הבנק המרכזי של סווזילנד שטרות של 100 ו-200 אמלנגני לציון יום הולדתו ה-40 של המלך מסוואטי השלישי ולציון 40 שנות עצמאות. וב -1 בנובמבר 2010 הוציא הבנק המרכזי של סווזילנד סדרת שטרות חדשה עם תכונות אבטחה משופרות.
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור SZL |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
הערות שוליים

↑  Swaziland new 100- and 200-lilangeni notes (B229a and B230a) confirmed – BanknoteNews (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שטר של לילנגני אחד, 1974 בחזית דיוקנו של המלך סובהוזה (Sobhuza) השני.משני צידיו הפיל והאריה המופיעים גם בסמל המדינה. במרכז השטר - המוטיב המרכזי של דגל אסוואטיני. 

בגב השטר - נשותיו של המלך רוקדות.
לילנד ה. הרטוול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באוקטובר 1939 (בן 84) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  תיכון גלנדייל  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  תיכון הרברט הובר 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון  אוניברסיטת המדינה של אריזונה  אוניברסיטת קליפורניה באירוויין 
 פרסים והוקרה:  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1998)  מדליית איגוד התורשה של אמריקה (1994)  פרס לאופולד גריפואל (2000)  Komen Brinker Award for Scientific Distinction (1998)  הרצאת קית' ר' פורטר (1995)  פרס דיקסון במדעים (1996)  פרס רוזנסטיל (1992)  פרס אלפרד סלואן (1991)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2001)  פרס מסרי (2000)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1992)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (1995)  מדליית מנדל (2001) 
 
לילנד הריסון (לי) הרטוול (באנגלית: Leland Harrison (Lee) Hartwell, נולד ב-30 באוקטובר 1939 בלוס אנג'לס, קליפורניה) הוא המנהל לשעבר של המרכז לחקר הסרטן של פרד האצ'ינסון בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית. הוא חלק את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2001 עם פול נרס וטים האנט "על גילוי משפחת חלבוני הציקלין וקינאזות תלויות ציקלין, מולקולות מרכזיות בוויסות מחזור התא".
בנוסף על פרס נובל, הרטוול הוא זוכה פרס לסקר (1998) ופרס מאסרי (2000). החל משנת 1987 הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
חינוך

הרטוול למד בתיכון גלנדייל בגלנדייל שבקליפורניה ולאחר מכן קיבל את התואר הראשון שלו במדעים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה ב-1961. ב-1964 קיבל את הדוקטורט בביולוגיה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנים 1965–1968 עבד באוניברסיטת קליפורניה שבאירווין כפרופסור. הוא עבר לאוניברסיטת וושינגטון ב-1968. בסדרת ניסויים מ-1970 עד 1971 גילה הרטוול את הגנים של מחזור חלוקת התא (CDC) בשמרי האפייה.
החל משנת 2002 מוענק אחת לשנתיים "פרס לי הרטוול" למדענים שמחקרם על שמרים השפיע רבות על הביולוגיה. בפרס זה זכו בין השאר רנדי שקמן (2012) וסוזן לינדקוויסט (2012)
מאיר ליון

| --- | --- |

 לידה:  1750 
 פטירה:  1797 (בגיל 47 בערך) 
 מוקד פעילות:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 סוג קול:  טנור 
 
מאיר ליון (באנגלית: Myer Lyon; נודע גם בשם הבמה שלו: מייקל לאוני; באנגלית: Michael Leoni; ‏~‏1750 – ה' בחשון ה'תקנ"ז, 6 בנובמבר 1796) היה חזן בית הכנסת הגדול בלונדון שהתפרסם גם כזמר אופרה טנור בלונדון ובדבלין. התפרסם כמנטור של אחיינו הטנור היהודי המפורסם ג'ון ברהאם (אנ'). בהמשך הקריירה שלו שב לבתי הכנסת.
הלחן שלו לפיוט "יגדל" המבוסס על מקורות עממיים סלאבים וספרדים, מפורסם בקהילות היהודיות האשכנזיות באירופה ובארצות הברית.
הוא נפטר ונקבר בקינגסטון בירת ג'מייקה.
לקריאה נוספת

חיים הריס, תולדות הנגינה והחזנות בישראל, ניו יורק: בצרון, 1950, עמ' 387
מאקיאיולי

המאקיאיולי (מאיטלקית: Macchiaioli) הייתה קבוצה של ציירים איטלקים אשר פעלו באזור פירנצה במחצית השנייה של המאה ה-19. הם התאפיינו בכך ששברו את המוסכמות המקובלות באקדמיות לציור באיטליה. הם הדגישו את הרעננות שבטבע וניסו לתפוס את הצל, האור והצבעים הטבעיים, בעיקר בעזרת פרקטיקה של ציור ב"כתמים" של צבע. רבות מהפרקטיקות שלהם נהיו מקובלות אחר כך באמנות כחלק מזרם אימפרסיוניזם. בין החברים המפורסים בקבוצה היו הציירים סילבסטרו לגה, סרפינו דה טיבולי, סטפנו אוסי, ג'ובאני פאטורי וטלמאקו סיניוריני.
אודות

הקבוצה הורכבה מציירים צעירים, אשר רבים מהם השתתפו במלחמות למען עצמאות איטליה בשנת 1848. בסוף שנות החמישים היו נפגשים באופן קבוע בבית הקפה מיכאלאנג'ולו (Caffè Michelangiolo) שבפירנצה.
השם 'מאקיאיולי' הוענק לקבוצה בשנת 1862, ככינוי גנאי תחילה אולם אחר כך אומץ על ידם, ופירושו "המכתימים" (משמעות "מאקיה" (macchia) באיטלקית הוא כתם). הקבוצה הושפעה מאסכולת ברביזון. הם קיבלו תמיכה מדייגו מרטלי (Diego Martelli), אספן ומבקר אמנות בן זמנם. הקבוצה לא זכתה להרבה הצלחה בתקופתה, אולם כיום רבים רואים בהם תנועה אומנותית חשובה, וממבשרי האימפרסיוניזם.
למדא

ערך זה עוסק באות באלפבית היווני. אם התכוונתם לאי בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה ראו למדא; אם התכוונתם לסמל בינלאומי של להט"ב, ראו .
.
| Λ λ למדא |
| --- | --- |

אלפבית יווני
Α α אלפא: Β β בטא
Γ γ גמא: Δ δ דלתא
Ε ε אפסילון: Ζ ζ זטא
Η η אטא: Θ θ תטא
Ι ι יוטא: Κ κ קפא
Λ λ למדא: Μ μ מו
Ν ν נו: Ξ ξ קסי
Ο ο אומיקרון: Π π פאי
Ρ ρ רו: Σ σ ς סיגמא
Τ τ טאו: Υ υ אופסילון
Φ φ פי: Χ χ כי
Ψ ψ פסי: Ω ω אומגה
אותיות או ליגטורות שאינן בשימוש
 דיגמא:  סטיגמא
 הטא:  סאן
 קופא:  סאמפי
 שו: 
לַמְדַא (לעיתים נכתב: "לַמְבְּדַא"; ביוונית: Λάμ(β)δα) היא האות ה-11 באלפבית היווני. בספרות יווניות היא שקולה למספר 30. אות גדולה: Λ, אות קטנה: λ. נהגית כלמ"ד (/l/ ‏:IPA).
שימושים באות Λ

בפיזיקת חלקיקים האות מסמלת את אחד הסוגים של חלקיקי באריון.
האות שימשה לעיטור מגני הלוחמים בצבא ספרטה (מלשון לאקדמון – חבל הארץ שבו נמצאת ספרטה).
שימושים באות λ

האות משמשת כסמל יחידת נפח השקולה למיקרוליטר או למילימטר מעוקב.
האות מסמלת בפיזיקה אורך גל. כמו כן, נהוג לסמן בה כופלי לגראנז'.
כמו כן, בפיזיקה האות מסמנת צפיפות אורכית של מטען חשמלי.
האות מסמלת את קבוע הדעיכה של חומר רדיואקטיבי.
במדעי המחשב התאורטיים: תחשיב למדא
בשפת התכנות scheme האות מציינת פרוצדורות.
בשפות תכנות: פונקציות למדא הוא כינוי לפונקציות אנונימיות
בביולוגיה: בקטריופאג' למדא, אינטרפרון למדא.
בתורת ההסתברות, האות מסמנת ממוצע הסתברותי בהתפלגות פואסונית.
באסטרונומיה, לציון הכוכב ה-11 בבהירותו במערכת כוכבים.
במתמטיקה אפשרי ליצג פונקציות בעזרת למדא בצורה:  \lambda n\in A.\varphi (n)=\{n\in A|<n,\varphi (n)>\}
בתרבות הפופולרית

בסדרה סטארגייט SG-1, האות למדא גדולה משמשת לסימון כדור הארץ
סמל סדרת משחקי המחשב המפורסמת Half Life
גלי המוח הנחקרים בסדרה "השמיניה" נקראים "גלי למדא"
בסדרה 'שבעת הפלאים' מאת פיטר לרנג'יס לארבעה נערים הנקראים 'הנבחרים' יש את סמן הלמדא על העורף שמסמל שיש להם את הכוח והמחלה ג'י-7-דבליו.
לוריס שלוח אפור

| לוריס שלוח אפור |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: טרום קופים
משפחה:: לוריסיים
סוג:: לוריס שלוח
מין:: לוריס שלוח אפור
שם מדעי
 Loris lydekkerianus ‏קבררה, 1908
תחום תפוצה


לוריס שלוח אפור (שם מדעי: Loris lydekkerianus; מכונה גם לוריס דק אפור) הוא מין של טרום-קוף קטן ולילי מתת-סדרת בעלי אף לח, המצוי בתת-היבשת ההודית. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1908 וקרוי על שמו של הזואולוג ריצ'רד לידאקר. מין זה משויך לסוג לוריס שלוח לצד קרובו הנדיר יותר לוריס שלוח אדום, ובעבר נחשב לתת-מין שלו; השניים חופפים באזורים מסוימים. יש לו ארבעה תת-מינים מתוכם שנים חיים בהודו ושניים בסרי לנקה.
תיאור ואנטומיה

הלוריס האפור הוא פרימט בעל מבע פנים סקרני, עם עיניים גדולות ועגולות הממוקמות בקדמת הפנים בדומה לינשופים. החוטם שלו מחודד ובולט היטב על רקע הפנים, ואוזניו קטנות ועגלגלות. יש לו רגליים וגפיים מוארכים ודקים המקילים עליו לתפוס בו-זמנית במספר ענפים רחוקים זה מזה. למרות שבדרך כלל המראה הכללי של פרוותו נע בין אפור כהה לאפרפר (אשר גם הקנה לו את שמו), לעיתים הוא עשוי להיות כסוף, אדמוני או חולי מעט, וכל אחד מתת-המינים שלו בעל צבע שונה במקצת. הפרווה מורכבת משילוב של שערות אפורות, חומות ולבנות, כאשר הגחון, המפשעה, פנים הרגליים, החזה, הגרון והסנטר בצבע צהבהב קרמי עד לבן. הלחיים והפנים בצבע לבן, והמצח אפור-חום.
העיניים של הלוריס האפור מוקפות בטבעות חומות-שחרחרות, וקו לבן משתרע כלפי מטה לאורך האף ומפריד בין העיניים. הטבעות הגדולות הללו שמקנות לו מראה ממושקף, הובילו לכינוי שלו "לוריס" אשר פירושו הוא ליצן. האף, האוזניים וכפות הידיים והרגליים קירחים משיער וצבעם ורדרד. המראה הכללי של הלוריס האפור משתנה באופן משמעותי בהתאם להתפתחותו. קופיפים בני 4–8 שבועות בעלי ראש גדול ביחס לגודל הגוף. לקטינים מגיל 2 עד 3 חודשים, יש מראה כללי עשיר יותר בצבע משל הבוגרים, בעוד שמגיל 4 חודשים ואילך הקופיף יגיע לגודלו המלא ופרוותו תקבל את דפוסי הצבע של הבוגרים. לנקבת הלוריס יש ארבע פטמות אשר שימושיות במיוחד בעת לידת תאומים.
הלוריס האפור שוכן באזורי העצים, והוא נוהג לאחוזר בענפים הדקים כדי לנוע. הידיים הזעירות שלו מאפשרות לו לאחוז בגבעולים דקים במיוחד, ורשת כלי הדם המפותחת שבקרסוליים ובפרקי הידיים מאפשרת לו לאחוז בחוזקה בענף במשך מספר ימי ללא כל עיוותי שריר. בדומה לשאר הלוריסים, למין זה יש טופר מיוחד דמוי מסמר המשמש לטיפוח וסירוק הפרווה. הניבים והחותכות התחתונות של הלוריס משמשים אף הם לטיפוח. שיניים אלו, אשר מסודרים כמו מסרק מותאמות גם עבור אכילת חרקים ושרף עצים. שערות זעירות על משטח הלשון של הלוריס גורמות לה לשמש בתור מברשת לניקוי חלקיקי מזון שנתקעו בין השיניים.
הלוריס הוא פרימט זעיר למדי: משקל הזכר נע בין 1.8 ל-2.9 ק"ג (תלוי בתת-המין), ואילו משקל הנקבה נע בין 1.8 ל-2.7 ק"ג. אורכו הממוצע של הזכר: 24.1 ס"מ, ואורכה הממוצע של הנקבה: 23.4 ס"מ. הזנב נעדר אצל מין זה. תת-המינים נבדלים בגודל ובצבע.
תת-מינים

ללוריס האפור יש ארבעה תת-מינים:
לוריס מאיסורי (L. l. lydekkerianus; על שם העיר מאיסור בקרנאטקה) – בעל צבע גוף אפור, משקפיים כהות צרות וביניהן פס לבן רחב. תת-מין זה בעל מסת גוף גדולה למדי יחסית לאחרים, עם זכרים במשקל של 2.6 ק"ג ונקבות במשקל 2.7 ק"ג. ממדי גופו האחרים גדולים אף הם מהאחרים.
לוריס מלבארי (L. l. malabaricus; על שם הימצאותו במלבר) – בעל צבע גוף אדמדם, משקפיים כהות רחבות ופס לבן צר שמפריד ביניהן. הן הזכרים והן הנקבות שוקלים 1.8 ק"ג.
לוריס צפוני (L. l. nordicus) – עשוי להיות בצבע אפור כהה מאוד הנוטה לשחרחר.
לוריס הרמה (L. l. Grandis) – אוזניים קצרות ופנים דמויות לב.
תפוצה ובית גידול

הלוריס האפור אנדמי לתת-היבשת ההודית. תפוצתו משתרעת על פני דרום ומזרח הודו בתחומי המדינות: קרנאטקה, אנדרה פרדש, קרלה וטמיל נאדו, והוא מצוי גם בחלק הצפוני והמרכזי של סרי לנקה. התפוצה לפי תת-מינים היא כדלהלן: לוריס מאיסורי נפוץ בקרנטקה, אנדרה פרדש וטאמיל נאדו; הלוריס המלבארי נפוץ לאורך מעברי ההרים והחוף המערבי של קרלה, קרנטקה וטמיל נאדו; הלוריס הצפוני מאכלס את צפון סרי לנקה, ולוריס הרמה חי במרכז סרי לנקה.
הלוריס האפור מאכלס מגוון רחב של בתי גידול, כולל: יערות יבשים, יערות רטובים, יערות גשם, יערות-שיח ויערות על גבולות יישובים. בתוך בתי גידול הללו, הסביבה האידיאלית עבורו היא צפיפות גבוהה של עצים, בעיקר כאלו המכילים ענפים אלכסוניים ואופקים אשר מושלמים לטיפוס ולשיחור מזון. הלוריסים מאכלסים הן אזורים גבוהים והן באזורים נמוכים. העדפות בית הגידול משתנות בין תת-המינים: הלוריס המאיסורי מעדיף ג'ונגלים של שיח בגבהים של עד 1,000 מטר מעל פני הים, הלוריס המלבארי מעדיף יערות רטובים בין מעברי ההרים של הרי גהט המערביים בגבהים של עד 1,200 מטר, הלוריס הצפוני חי באזור היבש של האי סרי לנקה, ולוריס הרמה חי באזורים גשומים יותר בגובה ממוצע של 900 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי המחייה שלהן 10–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 500–4,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

הלוריסים האפורים הם בעלי חיים פעילי לילה. בעוד שמיני הלוריס האיטי או הפוטו בודדים כמעט לחלוטין, מיני הלוריס השלוח ייחודיים באינטראקציות החברתיות המפותחות שלהם. במהלך היום הלוריסים הללו כמעט תמיד ישנים בקבוצות חברתיות של 2–7 פרטים שלרוב מורכבים מנקבה בוגרת. צאצאיה ומספר קטן של זכרים מבוגרים. המיקום וההרכב של קבוצות השינה הללו קבוע בדרך כלל. אתרי השינה נמצאים לרוב במיקום מרכזי בטווח הביתי של הנקבה בקבוצה – בדרך כלל בקקטוסים או בענפים צפופים. הלוריסים אשר ישנים יחדיו יוצרים "כדור שינה" גדול על ידי שהם מסבכים את אבריהם אחד בשני. בשעת הדמדומים, אחד מחברי הקבוצה מעיר את חבריו כשכל חברי הקבוצה מבצעים יחדיו טיפוח המתרחש בין כל הגילים וכל המינים. באופן כללי, אינטראקציות חברתיות נעשות בין זכרים בוגרים לנקבות, כמו גם בין מבוגרים צעירים, אך רק לעיתים נדירות בין מבוגרים מאותו המין. במהלך שיחור המזון בלילה הלוריסים פעילים לרוב בגפם, אם כי נצפו גם זוגות שיחור. על פי מחקרים הלוריס השלוח האפור מבלה כמחצית מזמנו בחברת לוריסים אחרים. כ-45% מזמני הפעילות מורכבים מישיבה, עמידה על המשמר, מנוחה, ושאר הזמן מנוצל להליכה, שיחור מזון עם אחוז קטן לטיפוח. למשפחת הלוריסים יש דפוס תנועה איטי וזהיר ולחלוטין לא קופצני; עם זאת, הלוריסים השלוחים הם המינים היחידים במשפחה אשר נצפו גם כשהם נעים במהירות. המין לוריס שלוח אדום נצפה גם כשהוא מבצע קפיצות קצרות, אך סוגי תנועה כגון זה נדירים יחסית. המהירות האיטית של הלוריס והתנועות השקטות אמורות להגן על המינים מפני זיהוי על ידי טורפים המסתמכים על רמזים חזותיים או קוליים. מסיבה זו, תנועות איטיות במיוחד יהיו בשימוש גדול יותר אצל הלוריס על פני שטח פתוח ובין כתמי יער רציפים. האסטרטגיה של התנועה האיטית מסייעת גם בליקוט המזון; החרקים אשר אינם מזהים תנועה מהירה לכיוונם נותרים במקומם בנוחות עד שידו של הלוריס צמודה אליהם ואז מגיעה החטיפה המהירה בפתאומיות.
טווח השטח הביתי של הזכרים הבוגרים הוא 2.36–3.6 דונם, כשאזור הליבה בגודל של 0.37 דונם. הטווח של הנקבות הבוגרות הוא 1.12–1.52 דונם וגודל אזור הליבה הוא 0.15 דונם. לזכרים צעירים יש טווח ביתי ממוצע של 1.17 דונם. עד גיל 10 חודשים הלוריסים הצעירים נשארים בשטח של אימם. השטח של הזכרים והנקבות חופף – לרוב באזור השוליים, בעוד שאזור הליבה משמש באופן בלעדי ללוריס שהשטח שלו. מכיוון ששטחו של זכר גדול יותר הוא עשוי לחפוף למספר שטחים של נקבות. צפיפות האוכלוסייה הממוצעת ללוריס היא 2.4 פרטים לקילומטר.
בניגוד לרוב בני משפחת הלוריסים, מיני הלוריס השלוח הם מינים חברותיים יחסית. הלוריס האפור מבצע שיחות חברותיות רמות לאורך כל הלילה עם בני מינו. קולות ה"לואוד" משמשים במהלך הרבייה, במהלך הטיפול בגור וגם כאשר מזוהים טורפים פוטנציאלים. זכרים אשר מחפשים נקבות מיוחמות מבצעים קולות חזקים ותכופים, ותחרות בין זכרים יריבים מורכבת מנהמות שריקות. נקבות משמיעות קולות מסוימים על מנת להבריח מחזרים לא רצויים. גורי הלוריס ישמיעו קול "זיק" הנשמע כ-30 דקות לפני עלות השחר כדי לאותת לאם את מיקומם המדויק. תקשורת כימית באמצעות שתן משמשת אף היא כאמצעי חשוב לתקשורת בין הלוריסים. המין מבצע השתנה קצבית לאורך ענפים כסוג של סימון טריטוריאלי, ומריחת שתן על הפרווה נצפתה כתגובה ללחץ.
אקולוגיה > תזונה וטורפים

הלוריס האפור כקרובו הוא אוכל חרקים כמעט באופן בלעדי, ולמעלה ממחצית תזונתו מורכבת מנמליים וטרמיטים. הלוריסים צורכים גם מגוון גדול של פרוקי-רגליים אחרים, כולל חיפושיות, עכבישאים, רכיכות, ומדי פעם גם חולייתנים קטנים. פריטי טרף רבים מקרב החרקים הנאכלים על ידי הלוריס מכילים כימיקלים רעילים. צריכת חרקים רעילים מלווה באופן קבוע בהתנהגות חזותית הכוללת התעטשות, ניעור הראש, מציצת הידיים והרגליים ו"כיבוס" הפרווה בשתן. לעיתים נדירות הלוריסים אוכלים עץ מסטיק על ידי גירוד פני השטח של שרף העצים הקשיח וחשיפת השרף הרך שתחתיו. בשבי, הלוריסים צורכים מלבד חרקים גם יונקים קטנים ולטאות. הלוריס מזהה את טרפו בעיקר על ידי מבט וריח. התנהגות הציד הנפוצה כרוכה בזיהוי ויזואלי או חוש ריח, קיפול האוזן, רחרוח מודגש ותנועה איטית וקפדנית. לרוב, יד אחת לופתת את הענף בעוד שהיד השנייה נשלחת באיטיות לעבר הטרף בטרם תתבצע החטיפה המהירה על ידי פרץ תנועה פתאומי. לעיתים הלוריסים יתפסו את הטרף ישירות עם הפה. פרט אחד נצפה שוב ושוב כשהוא מאפשר לטרמיטים לטפס על ענף המצופה ברוק שלו בטרם ילקק אותם. טרף גדול יחסית נאכל לאחר שהראש והכנפיים מוסרים בדרך כלל. הלוריס נמצא בתדירות גבוהה ביותר ליד עצים הנגועים בחגבים ובנמלים – ולצפיפות האוכלוסייה יש קשר עמוק עם צפיפות החרקים.
התגובה של לוריס השלוח האפור להימצאות טורפים בסביבתו לא נחקרה באופן נרחב. עם זאת, המין נצפה מגיב לטורפים פוטנציאליים על ידי פליטת קולות רמים, בריחה מהאזור, או שמירה על מרחק גדול מן האיום. הכוס הנקוד ( Athene brama) צוין כטורף פוטנציאלי עבור המין; למרות שדורס זה קטן מדי עבור לוריס בוגר, הוא מהווה איום עבור גורי הלוריס ולמשמע קריאותיו של הינשוף הלוריסים מחביאים את גוריהם במקום מוצנע ובטוח. חתולי בית הם טורפים מזדמנים של הלוריסים, וככל הנראה גם מיני זבד הודי.