stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרבן אלקיאר לארסן
ביוגרפיה > נבחרת דנמרק

הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק עד גיל 19 הגיעה באוקטובר 1975, בזמן ששיחק בנוער של פרדריקסברג BK, ובסך הכל כבש בה שישה שערים ב-11 הופעות. באליפות אירופה עד גיל 19 ב-1975 כבש שלושה שערים ב-3 משחקים. לאחר מכן עלה לנבחרת עד גיל 21 בה ערך את הופעת הבכורה ב-21 ביוני 1976. ברבע גמר אליפות אירופה עד גיל 21 ב-1978 אלקיאר כבש שלושער נגד בולגריה, אם כי דנמרק הודחה על פי כלל שערי חוץ. בסך הכל כבש בה תשעה שערים ב-9 הופעות.
אלקיאר הופיע לראשונה בנבחרת הבוגרת ב-22 ביוני 1977 כשהוא בן 19 ו-284 ימים, הופעה בה כבש צמד בניצחון 1–2 על פינלנד. ביחד עם מיכאל לאודרופ היווה את הכוח המניע מאחורי תור הזהב של הכדורגל הדני בשנות השמונים. הוא לקח תפקיד בולט ביורו 1984 עם שני שערים ב-4 משחקים, מה שעזר לו לסלול את דרכו לשחק בכדורגל האיטלקי. דנמרק שיחקה במהלך הטורניר בסגנון התקפי ואטרקטיבי, אך הודחה בחצי הגמר נגד ספרד. הנבחרות ניגשו לדו-קרב פנדלים לאחר שהמשחק נגמר בתוצאה 1–1 בהארכה, ואלקיאר החמיץ את הפנדל היחיד כשבעט מעל המשקוף ובכך ספרד המשיכה לגמר.
שנתיים אחר כך במונדיאל 1986 הרשים אלקיאר בכך שנבחר לחלוץ הדינמי והחזק ביותר בטורניר. במשחק הראשון של הנבחרת נגד סקוטלנד כבש את שער הניצחון ב-0–1 ובמשחק הבא היה שותף עם שלושער בניצחון 1–6 על אורוגוואי. דנמרק הודחה בשמינית הגמר עם הפסד 5–1 לספרד, אך הדבר לא מנע מאלקיאר לזכות בכדור הארד ולהיכלל בנבחרת המצטיינת של הטורניר.
אלקיאר עשה את משחקיו האחרונים ביורו 1988 ולאחר ההפסד 2–0 לגרמניה המערבית בשלב הבתים פרש מהקריירה הלאומית כשהוא בן 30 ו-227 ימים. בסך הכל ערך במדיה 69 הופעות בהן כבש 38 שערים, נתון המציב אותו כיום ככובש ה-5 הפורה ביותר בהיסטוריית הנבחרת.
בנובמבר 2006 ה-DBU (תאחדות הכדורגל הדנית) בחרה שמונה כדורגלנים ששיחקו בנבחרת דנמרק להתמודד על התואר "השחקן הדני הטוב בכל הזמנים". אלקיאר היה אחד מהם שלצידו היו שמות גדולים כמו מישל ובריאן לאודרופ, פטר שמייכל ויון דאל תומאסון. בסופו של דבר מישל לאודרופ נבחר ברוב קולות עם 58% מהם. ב-15 בנובמבר 2010 אלקיאר נכנס להיכל התהילה של הכדורגל הדני.
ביוגרפיה > אחרי הפרישה

לאחר הפרישה אלקיאר נכנס ב-1995 לתפקיד מאמן קבוצת סילקבורג מהליגה הדנית. בדצמבר 1996 עזב אותה והחל לעבוד בערוץ הספורט הטלוויזינוי TVS, תאגיד שהוקם לאחרונה בין תחנות טלוויזיה לאומיות אחרות כמו DR ו-TV2. התחנה לא זכתה להצלחה ונסגרה בתוך שנה מפתיחתה. בנוסף, אלקיאר עובד כמומחה ליגת האלופות של אופ"א עבור התחנה הדנית TV3+, לצד מישל לאודרופ והמארח פיטר גרונבורג. באוקטובר 2019 עבר ניתוח להסרת אבן מרה בבלגיה.
תארים

אליפות גרמניה: 1977/78
הגביע הגרמני (2): 1976/77, 1977/78
אליפות איטליה: 1984/85
כדורגלן השנה בדנמרק: 1984
מקום שני בכדור הזהב: 1985
מקום שלישי בכדור הזהב: 1984
כדור הארד בגביע העולם: 1986
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1986
נכנס להיכל התהילה של הכדורגל הדני
פרס מפעל חיים של ה-NBA

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  2017
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית
 
ביל ראסל, הזוכה הראשון בפרס מפעל חיים
פרס מפעל חיים של ה-NBA (באנגלית: NBA Lifetime Achievement Award) הוא פרס מפעל חיים המוענק מדי שנה על ידי ליגת ה-NBA לכדורסלן עבר, אשר הפגין מצוינות על מגרש הכדורסל ומחוצה לו.
הזוכה הראשון בפרס היה ביל ראסל אשר זכה לאורך הקריירה ב-11 אליפויות NBA, מתוכן שלוש כמאמן-שחקן. בשנת 2019 זכו יחדיו לארי בירד ומג'יק ג'ונסון, אשר הצטרפו לליגה באותה עונה (1979/1980) ונודעו ביריבות הגדולה ביניהם לאורך שנות ה-80.
רשימת הזוכים

| עונה | שחקן | שנים ב-NBA | קבוצות | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016/2017 | ביל ראסל | 1956–1969 | בוסטון סלטיקס |  |
| 2017/2018 | אוסקר רוברטסון | 1960–1974 | סינסינטי רויאלס, מילווקי באקס |  |
| 2018/2019 | לארי בירד | 1979–1992 | בוסטון סלטיקס |  |
| 2018/2019 | מג'יק ג'ונסון | 1979–1991, 1996 | לוס אנג'לס לייקרס |  |
הערות שוליים

1 2  ראסל זוכה בפרס מפעל חיים, באתר ה-NBA,‏ 15 ביוני 2017
1 2 3  בירד וג'ונסון זוכים בפרס מפעל חיים, באתר ה-NBA,‏ 15 במאי 2019
↑  רוברטסון זוכה בפרס מפעל חיים, באתר ה-NBA,‏ 15 ביוני 2018
| פרסי ליגת ה-NBA |
| --- | --- | --- |
| גביע האליפות | גביע לארי אובריאן |  |
| פרסים אישיים | MVP של העונה הסדירה • MVP של סדרת הגמר • MVP של סדרות הגמרים האזוריים • שחקן ההגנה של העונה • השחקן השישי של העונה • השחקן המשתפר של העונה • רוקי השנה • MVP של משחק האולסטאר • שחקן הקלאץ' של העונה • מאמן השנה • מנהל השנה |  |
| פרסים חברתיים | פרס האזרחות • פרס הספורטיביות • פרס השחקן הקבוצתי • פרס עזרה לקהילה • פרס לצדק חברתי |  |
| חמישיות העונה | חמישיית העונה • חמישיית ההגנה של העונה • חמישיית הרוקיז של העונה |  |
| הנצחות | קבוצת השנה ה-75 • קבוצת השנה ה-50 • קבוצת השנה ה-35 • קבוצת השנה ה-25 • פרס מפעל חיים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרס מנדלי מוכר ספרים

| --- | --- |
 תיאור:  פרס בתחום הספרות היידית
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  עיריית תל אביב-יפו 
 תקופת הפרס:  1975–הווה (כ־49 שנים) 
 נקרא על שם:  מנדלי מוכר ספרים 
 אתר רשמי
 
פרס מנדלי מוכר ספרים הוא פרס בתחום הספרות היידית המוענק על ידי עיריית תל אביב-יפו ליוצרים בשפת היידיש. הפרס מוענק מאז שנת תשל"ו להוקרת יצירתו הספרותית של מנדלי מוכר ספרים (שלום יעקב אברמוביץ'). בנוסף לכבוד הרב, זוכים מקבלי הפרס גם במענק כספי. משנת 2001 הוחלט כי יחולק רק פעם בשלוש שנים, ומאז 2010 מחולק הפרס רק פעם בארבע שנים.
זוכי הפרס

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
מקבלי הפרס
| שנה | זוכים | עבור |  |
| תשל"ו | בינם הלר,   אברהם קרפינוביץ' | על ספריו "ביחידות" ו“בגטו ווארשה בחודש ניסן“   על ספריו "ביים ווילנער דורכהויף" ו"א טאג פון מלחמה" |  |
| תש“ם | הרבעון הספרותי "די גאלדענע קייט"   העיתון "לעצטע נייעס" | עם הופעת גיליון ה-100 ועל תרומתו לספרות יידיש   במלאת 30 שנה להופעתו ועל תרומתו לקליטת העלייה של דוברי יידיש |  |
| תשמ“ג | משה יונגמן,   מרדכי צאנין | על הישגיו בשירה   על הישיגיו בספרות ביידיש ויצירתו "ארטאפאנוס חוזר הביתה" |  |
| תשמ“ז | יצחק בראט   אברהם ליס   יעקב צבי שרגל | עיתונאי ומסאי, על הישגיו בשדה העיתונות ביידיש   מבקר ספרותי ומסאי, על הישגיו בשדה הביקורת והמסות בספרות יידיש   משורר ומסאי, על הישגיו בשירה הארץ-ישראלית בשפת יידיש ובמסות |  |
| תש“ן | ישראל חיים בילצקי,   שלמה וורזוגר | על תרומתו החשובה לספרות בשתי הלשונות   על חלקו בהתפתחותה של הסיפורת ביידיש בישראל |  |
| תשנ“ז | צבי אייזנמן   רבקה בסמן בן-חיים   דוד שטוקפיש | על תרומתו לסיפורת בשפת יידיש   על שירתה הסגולית בשפת יידיש   משורר ומסאי, מסאי ועורך עיתון, על תרומתו לעיתונות ולפובליציסטיקה ביידיש |  |
| תשס“ד | ד“ר שלום לוריא | על מכלול יצירתו |  |
| תשע“א | יצחק לודן | על תרומתו הרבה לעינות היידיש ועל מפעל חייו בתחום המסאות והכתיבה הפובליציסטית ביידיש |  |
| תשע"ה | בני מר | על פועלו המתמשך והרבגוני |  |
| תשע"ט | אברהם נוברשטרן | "על פעילותו יוצאת הדופן המשלבת הישגים מחקריים ופעילות ציבורית בקידומה של היידיש ותרבותה" |  |
| תשפ"ג | נתן כהן | בזכות תרומתו הייחודית בחקר תרבות היידיש במזרח אירופה לפני השואה ובמהלכה |  |
הערות שוליים

↑  מיה סלע, עיריית ת"א החליטה כי הפרס לספרות יידיש יחולק מעתה רק פעם בארבע שנים, באתר הארץ, 23 ביוני 2010
↑  מיה סלע, פרס מנדלי מוכר ספרים לספרות      בלשון יידיש הוענק ליצחק לודן, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2010
↑  מיה סלע, פרס מנדלי מוכר ספרים יוענק לבני מר, באתר הארץ, 15 ביולי 2014
↑  גילי איזיקוביץ, הוכרזו זוכי פרס ביאליק: הסופרים סמי ברדוגו ושהם סמיט והמשורר אהרן שבתאי, באתר הארץ, 29 באפריל 2018
| פרסי עיריית תל אביב-יפו |
| --- | --- | --- |
| כללי | יקיר העיר תל אביב-יפו |  |
| אדריכלות | פרס רוקח לאדריכלות • פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף |  |
| חינוך וספורט | פרס דב הוז לספורט • פרס לעובדים בתחום החינוך העברי |  |
| עיתונות | פרס דוש לקריקטורה • פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה והאלקטרונית |  |
| מדעים | פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים • פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית • פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה |  |
| ספרות | פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ביאליק לספרות יפה ולחכמת ישראל • פרס איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית • פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס מנדלי מוכר ספרים לספרות בלשון יידיש |  |
| אמנות | פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול • פרס משה הלוי לאמנות הבימה • פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה • פרס אנגל ליצירה מוזיקלית ולמחקר המוזיקה העברית |  |
פסק דין באוורס נגד הארדוויק

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 תאריך טענות:  31 במרץ 1986
 תאריך החלטה:  30 ביוני 1986
 מראה מקום:  ‎478 U.S. 186; 106 S. Ct. 2841; 92 L. Ed. 2d 140; 1986 U.S. LEXIS 123; 54 U.S.L.W. 4919
 החלטות קודמות     החלטות מאוחרות:  התלונה נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי של המחוז הצפוני של ג'ורג'יה; בערעור על ההחלטה התלונה התקבלה (760 F.2d 1202 (11th Cir. 1985)); בקשה לדיון נוסף נדחתה (765 F.2d 1123, (11th Cir. 1985)); בקשה לצו לעיון חוזר בפני בית המשפט העליון התקבלה (474 (U.S. 943 (1985).   בעקבות פסק הדין תוקנה החלטת בית המשפט המחוזי (804 F.2d 622 (11th Cir. 1986))
 החלטה
 חוק מדינת ג'ורג'יה הקובע כי יחסי מין הומוסקסואלים הם מעשה פלילי אסור אינו סותר את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, שכן החוקה אינה מגינה על זכויות הומוסקסואלים לקיים יחסי מין.
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  וורן ברגר
 חברי המותב:  ויליאם ברנן, ביירון וייט, ת'ורגוד מרשל, הארי בלקמן, לואיס פרנקלין פאוול הבן, ויליאם רנקוויסט, ג'ון פול סטיבנס, סנדרה דיי אוקונור.
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  וייט
 דעות נוספות:  מצטרפים לדעת הרוב: ברגר, פאוול, רנקוויסט, אוקונור   דעת מיעוט: בלקמן   מצטרפים לדעת המיעוט: ברנן (בדעת יחיד מתנגדת), מרשל, סטיבנס (שניהם יחד בדעת יחיד מתנגדת)   דעת יחיד תומכת בדעת הרוב: ברגר, פאוול (כל אחד בדעת יחיד נפרדת)
 חוקים אליהם מתייחס בית המשפט
 התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית; סעיפים § 16-6-2 לחוק הפלילי של מדינת ג'ורג'יה משנת 1984
 היסטוריה מאוחרת
 פסק דין זה נהפך בהחלטת לורנס נגד טקסס בשנת 2003
 
פסק דין באוורס נגד הארדוויק (באנגלית: Bowers v. Hardwick; מראה מקום: 478 U.S. 186 ‏(1986)) הוא פסק דין משנת 1986 של בית המשפט העליון של ארצות הברית. פסק דין זה נחשב עד 2003 לאחד מפסקי הדין החשובים ביותר של בית המשפט העליון, בקובעו כי חוק מדינת ג'ורג'יה, הקובע כי מין אוראלי או מין אנאלי בין שני בוגרים הוא עבירה פלילית האסורה על פי חוק העונשין, אינו סותר את חוקת ארצות הברית. החוק לא כוון כלפי בעלי נטייה מינית מסוימת, אך בפועל היה בר-אכיפה רק כלפי הומוסקסואלים.  פסק הדין גם קבע כי החוקה אינה מגינה על זכותם של הומוסקסואלים לקיים יחסי מין, וכי מעשה זה נוגד את המוסר הציבורי בארצות הברית, ועל כן מותר לאוסרו בחוק. עד פסק דין זה הייתה בארצות הברית מגמה של הרחבת ההגנה על הזכות לפרטיות, שהתבטאה בשורה ארוכה של פסקי דין, בדומה למגמה העולמית בנושא, ופסק דין זה עצר אותה במשך כמעט שני עשורים: ההלכה שנקבעה בפסק הדין נותרה בתוקפה עד שנת 2003, אז נהפכה בפסק דין לורנס נגד טקסס.
רקע

באוגוסט 1982 הוגש למייקל הארדוויק (Michael Hardwick) צו להתייצבות למשפט בגין זריקת בקבוק בירה ברחוב (בפועל זרק הארדוויק את בקבוק הבירה לפח אשפה מול בר המשרת את הקהילה ההומוסקסואלית (gay bar) שבו הוא עובד, ולא ברור מי הגיש נגדו תלונה). בצו נרשם בטעות תאריך של יום שלישי בשבוע, ונכתב שהדיון יערך "ביום רביעי". הארדוויק לא הגיע לדיון ביום שלישי והוצא נגדו צו מעצר שנמסר לשוטר טוריק (Torrick) על מנת שיגישו להארדוויק. הארדוויק הגיע ביום רביעי לבית המשפט ושילם את הקנס, וצו המעצר בוטל, אולם לטוריק לא נמסרה הודעה על כך. לאחר מספר שבועות הגיע טוריק לביתו של הארדוויק למסור לו את צו המעצר (שבוטל). כשהגיע טוריק לדירה פתח לו את הדלת אורח של הארדוויק ששהה בסלון הדירה. טוריק נכנס לדירה וראה מבעד לדלת חדר השינה (שהייתה פתוחה) את הארדוויק וגבר נוסף מקיימים מין אוראלי. טוריק עצר את הארדוויק ואת שותפו ליחסי המין לפי סעיף בחוק מדינת ג'ורג'יה הקובע כי קיום יחסי מין הומוסקסואליים הוא עבירה פלילית.
התובע המחוזי בחר שלא להגיש כתב אישום במקרה זה, והורה לשחרר את הארדוויק, אך זה הגיש תביעה בבית המשפט הפדרלי נגד מייקל באוורס, התובע הכללי של מדינת ג'ורג'יה, בבקשה שבית המשפט יורה בצו הצהרתי כי חוק מדינת ג'ורג'יה בטל בשל היותו סותר את חוקת ארצות הברית. הגשת התביעה לא הייתה יוזמה של הארדוויק אלא של האגודה לזכויות האזרח בארצות הברית (ה-ACLU) שחיפשה "מקרה מבחן" במטרה לבטל את החוק. הארדוויק הסכים לבקשתם להגיש תביעה בשמו נגד התובע הכללי של המדינה.
הערכאה הנמוכה של בית המשפט הפדרלי קבעה כי החוק אכן סותר את החוקה ובטל, אולם ערכאת הערעור הפכה את הקביעה. בקשה לדיון נוסף בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית אושרה.
החלטת בית המשפט העליון

השאלה בבסיס פסק הדין הייתה בדבר ההגנה החוקתית על הזכות לפרטיות. בפסק דין גריסוולד נגד קונטיקט משנת 1965 נקבע כי פגיעה בזכות לפרטיות היא אסורה על פי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. מאז פסיקה זו דן בית המשפט בשאלה מהי "זכות מוגנת לפרטיות", מה היא כוללת ולמי היא ניתנת.
בפסק דין באוורס קבע בית המשפט כי הזכות לפרטיות אינה חלה על הומוסקסואלים הרוצים לקיים יחסי מין זה עם זה. בית המשפט קבע כי "הטענה כי 'זכותם של הומוסקסואלים לקיים יחסי מין מוגנת על ידי ההיסטוריה והמסורות של ארצות הברית' או 'נובעת ממהותה של החירות' היא טענה שקרית" ("To claim that a right to engage in such conduct is 'deeply rooted in this Nation's history and tradition' or 'implicit in the concept of ordered liberty' is, at best, facetious.")
את דעת הרוב כתב השופט וייט, והצטרפו לדעתו נשיא בית המשפט העליון ברגר והשופטים לואיס פאוול, ויליאם רנקוויסט, וסנדרה דיי אוקונור. השופטים ויליאם ברנן, ת'רגוד מרשל וג'ון פול סטיבנס כתבו דעות מיעוט מתנגדות. השופט בלקמן הצטרף לדעת המיעוט של מרשל וברנן.
החלטת בית המשפט העליון > דעתו של ברגר

נשיא בית המשפט העליון, השופט וורן ברגר, כתב בסיכום התמיכה הקצר שלו כי לכל אורך ההיסטוריה התנגד המוסר הציבורי להתרת יחסי מין הומוסקסואליים, ואף ציטט את ויליאם בלקסטון שאמר כי "פשע זה אינו ראוי אפילו שיתן לו שם" ("crime not fit to be named"). ברגר סיים דבריו במסקנה: "קביעה כי יחסי מין הומוסקסואליים הם זכות בסיסית מוגנת תשליך לפח למעלה מאלף שנות מוסריות" ("To hold that the act of homosexual sodomy is somehow protected as a fundamental right would be to cast aside millennia of moral teaching").
החלטת בית המשפט העליון > דעת המיעוט

השופט הארי בלקמן כתב בדעת המיעוט כי "רק עיוורות מכוונת תכסה על העובדה שאינטימיות מינית היא הבסיס ליחסים אנושיים, היא מרכזית לחיי משפחה ולטובת הקהילה ולהתפתחותה של אישיות האדם" ועל כן הוא מתנגד לקביעת בית המשפט כי הזכות לאינטימיות מינית אינה מוגנת.
השופט לואיס פאוול שקל להחליט בדעת מיעוט כי החוק בטל שכן הוא סותר את התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית אולם לבסוף החליט להצטרף לדעת הרוב. פאוול החליט כך כי סבר שהומוסקסואלים הם מיעוט מבוטל באוכלוסייה, ועל כן בפועל אין החוק פוגע כמעט באף אחד (וזאת מבלי לדעת שעוזרו האישי הוא הומוסקסואל). בנאומים שנשא מאוחר יותר הביע פאוול צער על הצטרפותו לדעת הרוב.
בעקבות פסק הדין

פסק דין באוורס ניתן בתקופה בה הוטחה ביקורת רבה בפסק דין רו נגד וייד (410 U.S. 113) משנת 1973, הקובע כי במסגרת הזכות לפרטיות של אישה מותר לה לעשות הפלה. בעקבות ביקורת זו חשש בית המשפט מהרחבת ההגנה על הזכות לפרטיות. גורם נוסף שהשפיע על החלטת בית המשפט היה הדעות שהיו נפוצות בציבור בתקופה זו בשל התפשטות מגפת האיידס.
על אף פסק הדין, ביטלו מספר מדינות בארצות הברית את החוקים האוסרים על קיום יחסי מין בין הומוסקסואלים. החוק של מדינת ג'ורג'יה עצמה בוטל לבסוף בשנת 1998 במסגרת פסק דין פאוול נגד המדינה שנידון בפני בית המשפט העליון של ג'ורג'יה בטענה כי הוא סותר את חוקת המדינה (270 Ga. 327 (1998.
פסק דין באוורס בוטל בשנת 2003 על ידי בית המשפט העליון בהחלטתו בלורנס נגד טקסס.
ראו גם

פסק דין לורנס נגד טקסס
פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס
זכויות להט"ב בארצות הברית
פרנק לומיס

פרנק פרמר לומיס ג'וניור (באנגלית: .Frank Farmer Loomis, Jr; ‏22 באוגוסט 1896 – 4 באפריל 1971) היה אתלט אמריקני אלוף אולימפי בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה

לומיס נולד בסיינט פול, מינסוטה. הוא למד בתיכון אורגון, במיניאפוליס.
לומיס זכה באליפות ארצות הברית בריצת 220 יארד משוכות בשנים 1917 ו-1918 ובריצת 440 יארד משוכות בשנת 1920. ג'ון נורטון קבע חודשיים לפני המשחקים האולימפיים באנטוורפן, במסגרת המבחנים האמריקאיים, שיא עולם בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 54.2 שניות והיה המועמד המוביל לזכייה. למרות זאת, לומיס זכה במדליית הזהב ושבר את שיא העולם בריצת ה-400 מטר משוכות והעמיד אותו על 54.0 שניות כשמתחרהו העיקרי מסיים שני בתוצאה של 54.6 שניות.
לומיס נפטר בטארפון ספרינגס, פלורידה.
ציר כיסופים

מפה של ציר כיסופים ואזור גוש קטיף
ציר כיסופים (נקרא גם: פרוזדור כיסופים) היה כביש ברצועת עזה, שחיבר בין כביש 242 ומעבר כיסופים בצד הישראלי של גדר המערכת ובין יישובי גוש קטיף שנמצאו בשטח רצועת עזה עד תוכנית ההתנתקות ב-2005. ציר זה היה עורק החיים של גוש קטיף והדרך הראשית בינו לבין השטחים שבתוך הקו הירוק.
מאחר שהייתה בו תנועה רבה, הוא היה יעד מועדף לפיגועי טרור מצד המחבלים הפלסטינים. רוב הפיגועים היו פיגועי ירי שנערכו בחסות בניינים מהעיר ח'אן יונס הסמוכה. הפיגוע הידוע ביותר שהתרחש בציר היה רצח טלי חטואל ובנותיה ב-2 במאי 2004. במהלך השנים נרצחו בציר כיסופים גם חיילים ששמרו על הציר או נעו בו. בתגובה לפיגועים תגבר צה"ל את האבטחה סביב הציר, בנה את גדר עוגן סביבו (2004) ואף הרס מבנים ששימשו לפיגועי טרור. לעיתים נחסם הציר לתנועה בעקבות פיגועים.
ב-2005 בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, יצאו כוחות צה"ל מכל חלקי רצועת עזה ופינו את הציר.
חיילים סוגרים את מעבר הגבול
מלבד הציר שכן במקום גשר מור אשר חיבר את כל האזור ופורק גם הוא במסגרת תוכנית ההתנתקות, כמו כן בצמוד לכביש הייתה ועודנה טחנת קמח בבעלות של פלסטיניים מקומיים.
ראו גם

מעבר קרני
ציר פילדלפי
מסדרון נצרים
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, הרמטכ"ל על הפיגוע בכיסופים: ההגנה הטובה ביותר - התקפה, באתר ynet, 3 במאי 2004
↑  צה"ל מתחיל היום בבנית גדר "טיפשה" לאורך פרוזדור כיסופים באורך כולל של כ-7 קילומטרים, באתר גלובס, 6 במאי 2004
↑  רוני סופר ואילן מרסיאנו, אחרי סגירת הרצועה: מעבר כיסופים פונה בכוח, באתר ynet, 14 ביולי 2005
↑  צה"ל מפרק הגשר שחיבר את מעבר כיסופים עם גוש קטיף, באתר וואלה, 8 בספטמבר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012752874405171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מכוניות עוברות בציר, אוגוסט 2005
פיוניר 11

| --- | --- |

הדמיה של פיוניר 11 מתקרבת לשבתאי
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  מרכז המחקר איימס
 יצרן:  TRW
 תאריך שיגור:  6 באפריל 1973, 02:11:00 UTC
 משגר:  אטלס-קנטאור
 אתר שיגור:  SLC-36A, קייפ קנוורל
 פיוניר 11
 משימה
 סוג משימה:  ביצוע יעף
 ביצוע יעף על:  צדק, שבתאי
 תאריך ביצוע היעף:  צדק: הושלם ב-1 בינואר 1975   שבתאי: הושלם ב-5 באוקטובר 1979
 מיקום נוכחי:  תווך בין-כוכבי
 מהירות:  כ-11.413 ק"מ/שנייה (2.408 AU בשנה)
 משך המשימה הכולל:  6 באפריל 1973 – 30 בספטמבר 1995 (22 שנים)
 מידע טכני
 משקל:  259 ק"ג
 כוח:  165 ואט
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  06421
 מאגר המידע הלאומי:  1973-019A
פיוניר 11 (באנגלית: Pioneer 11), הידועה גם כפיוניר G היא גשושית המחקר השנייה של NASA שנשלחה לחקור את צדק ואת מערכת השמש החיצונית, והראשונה לחקור את שבתאי ואת טבעותיו הראשיות. פיוניר 11 שוגרה ב-6 באפריל 1973. לבד משבתאי, הגשושית נשלחה לחקור גם את הקרינה הקוסמית, את רוח השמש ואת מאפייני חלקיקי האבק העפים ברחבי מערכת השמש.
בניגוד לפיוניר 10, פיוניר 11 ביקרה בצדק רק על-מנת להשתמש בו כמקלעת כבידתית שתשנה את מסלולה ותכוון אותו לשבתאי. לאחר שהגשושית עזבה את שבתאי היא השתמשה גם בו כמקלעת כבידתית כדי לעלות על נתיב בריחה ממערכת השמש.
ב-9 בספטמבר 2012 הייתה הגשושית במרחק של 86.005 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ והיא טסה במהירות של 11.376 ק"מ לשנייה או 40,953.6 קמ"ש, שהם 2.4 יחידות אסטרונומיות לשנה.
מבנה

אורכה של פיוניר 11 הוא 2.9 מטרים. יש לה 3 אנטנות: אחת בקוטר 2.74 מטרים, עליה מורכבת עוד אנטנה בעלת יכולות פחותות, בנוסף ישנה עוד אנטנה מתכווננת בעלת יכולות פחותות עוד יותר, המורכבת מתחת לאנטנה הראשונה. הגשושית מכילה שני מחוללים חשמליים המבוססים על דעיכת איזוטופים רדיואקטיביים, שהפיקו 144 ואט על צדק, אך עד שהגיעה הגשושית לשבתאי פחתה יעילותם עד ל-100 ואט.
לגשושית יש שלושה חיישנים למדידת מיקומה: אחד המתייחס לכוכב קאנופוס, ושניים המייחסים לשמש. כך ניתן לקבוע את מיקום הגשושית בייחס לשמש ולכדור הארץ וגם ביחס לקאנופוס בתור גיבוי. החיישנים שופרו בעזרת התוצאות שהביאה פיוניר 10. שלושה זוגות מנועים העניקו לגשושית יכולת להסתובב במהירות זוויתית של 4.8 סיבובים לדקה ולשנות מהירות וכיוון.
במקום מצלמת עדשה רגילה, פיוניר 11 סורקת את התמונות שורה אחר שורה. המערכת האחראית ליצירת התמונות בפיוניר 11 מצלמת פיקסל אחד בכל תמונה, ולאחר שנסרק כל האזור המבוקש, בעזרת ההתקדמות שלה והסיבוב סביב עצמה, התמונה מורכבת בבסיס שבכדור הארץ.
לפיוניר 11 יש גם כלים שונים למדידת השדות המגנטיים של הכוכבים ובניהם, מאפייני רוח השמש, מאפייני הקרינה הקוסמית, מאפייני חלקיקי האבק הבין-פלנטרי (תפוצה, גודל, שטף, מסה ומהירות) וגורמים שונים באטמוספירות של צדק ושבתאי.
הגעה לצדק

ב-4 בדצמבר 1974 הגיעה פיוניר 11 לנקודה הקרובה ביותר לצדק במסלולה, מרחק של כ-34,000 ק"מ ממנו. הגשושית צילמה תמונות של הכתם האדום הגדול, סיפקה תמונות ראשונות של אזורי הקטבים של צדק ומדדה את מסת קליסטו. לאחר מכן השתמשה פיוניר 11 בצדק כבמקלעת כבידתית ושינתה את מסלולה לכיוון שבתאי.
הגעה לצדק > תמונות של צדק שצילמה פיוניר 11

הכתם האדום הגדול
צילום מאזור הקוטב שמראה את המבנה המסובך של ענני האטמוספירה של צדק
מבט כללי על צדק
תמונה נוספת המציגה מבט כללי על צדק
הגעה לשבתאי

ב-1 בספטמבר 1979 הגיעה פיוניר 11 לנקודה הקרובה ביותר לשבתאי במסלולה, מרחק של כ-21,000 ק"מ ממנו.
באותו זמן היו הגשושיות וויאג'ר 1 וויאג'ר 2 בדרכן לשבתאי לאחר עזיבתן את צדק, לכן הוחלט להטיס את פיוניר 11 דרך מישור הטבעות של שבתאי באותה דרך בה אמורה לעבור וויאג'ר 1 על-מנת להכין את הדרך. לדעת מתכנני המשימה, עדיף היה לדעת על חלקיקים שיוכלו להזיק לגשושיות דרך פיוניר, הפחותה מבחינה טכנולוגית.
פיוניר 11 עברה קרוב מאוד, וכמעט שהתנגשה באחד הירחים הקטנים של שבתאי. אותו ירח זוהה באופן זמני כאפימתאוס, ירח שהתגלה בעזרת פיוניר רק 11 יום לפני כן. כאשר עברו במקום חלליות הוויאג'ר התברר כי ישנם שני ירחים דומים, אפימתאוס ויאנוס הנעים על אותו המסלול, כך שלא ברור איזה נצפה על ידי פיוניר.
לבד מאפימתאוס, גילו המכשירים של פיוניר 11 עוד ירח קטן וטבעת שלא היו ידועים קודם. הם גם מדדו את המגנטוספירה והשדה המגנטי של שבתאי. פיוניר 11 גילתה גם שפני השטח של טיטאן קרים מכדי להכיל חיים.
הגעה לשבתאי > תמונות של שבתאי שצילמה פיוניר 11

תמונה מתאריך 26/8/1979 בתמונה נראה גם ריאה.
תמונה מתאריך 1/9/1979.
תמונה מתאריך 1/9/1979.
תמונה מתאריך 3/9/1979. צולמה תוך כדי עזיבת פיוניר 11 את שבתאי.
האזורים החיצוניים של מערכת השמש

לאחר עזיבתה את שבתאי, עברה פיוניר 11 למסלול המתרחק ממישור המלקה, שם החלה לחקור את רוח השמש ואת הקרינה הקוסמית. בפברואר 1985 הצטמצמה אספקת החשמל בעקבות דעיכת האיזוטופים במחולל, עד כדי כך שמכשירי החשמל בגשושית לא יכלו לפעול ביחד והמפעילים נאלצו להפעילם לסירוגין. ב-30 בספטמבר 1995 פסקה פעולת המכשירים המדעיים בפיוניר 11 עקב ירידת רמת החשמל מתחת לסף היעילות. בסוף המשימה, ב-1995, הייתה פיוניר 11 במרחק 44.7 יחידות אסטרונומיות מהשמש, ליד קו הרוחב האקליפטי 24.6 צפון. כעת היא מתרחקת ממערכת השמש במהירות של 2.4 יחידות אסטרונומיות בשנה (בערך 11.6 ק"מ לשנייה). פיוניר 11 היא, נכון לעכשיו, הגשושית האיטית ביותר מבין אלו המתרחקות ממערכת השמש. פיוניר 11 מתקדמת לכיוון קבוצת הכוכבים נשר ותגיע אליה בעוד כ-4 מיליוני שנים.
ציר זמן

| תאריך | נקודת הציון ההיסטורית | המרחק של פיוניר 11 מכדור הארץ (ביחידות אסטרונומיות) |
| --- | --- | --- |
| 6 באפריל 1973 | שיגור |  |
| 19 באפריל 1974 | עוברת בבטחה את חגורת האסטרואידים. |  |
| 2 בדצמבר 1974 | הגעה לצדק. |  |
| 1 בספטמבר 1979 | הגעה לשבתאי. |  |
| פברואר 1985 | החשמל המיוצר בפיוניר 11 כבר לא מספיק להפעלת כל המכשירים. |  |
| 1990 | פיוניר 11 עוברת את מסלולו של פלוטו. |  |
| 30 בספטמבר 1995 | נפסקת הפעלת המשימות המדעיות כליל. |  |
| נובמבר 1995 | מתקבל השידור האחרון מפיוניר 11. |  |
| 1 באפריל 2011 |  | 82.972 |
| 9 בספטמבר 2012 |  | 86.005 |
הדיסקית של פיוניר

כמו פיוניר 10, כך גם פיוניר 11 נשאה דיסקית ועליה מקודד מסר מהאנושות, לתרבות אחרת שאולי תבחין ביום מן הימים בגשושית. המידע על הדיסקית כולל את מיקום מערכת השמש בגלקסיה על ידי פולסרים באזור ותיאור של המין האנושי.
ראו גם

האנומליה של פיוניר
מסלולי פיוניר 10 ו-11
מיקום משימות תוכנית וויאג'ר ותוכנית פיוניר ביחס למערכת השמש, נכון לינואר 2015
הדיסקית של פיוניר
פריפיאט (נהר)

| --- | --- |
נהר הפריפייט ליד מאזיר, בלארוס
נהר הפריפייט ליד מאזיר, בלארוס
 מידע כללי
 אורך:  775 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  448 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  114,300 קמ"ר
 מוצא:  ליד ווהלין
 גובה מוצא הנהר:  117 מטרים
 יובלים:  Pina, Stviga, Slovechna, Pieradoĺ, Skrypіca, Ubort, Mikaševicki, נהר הלאן, סלוץ', Pcič, Tsna River, Jasieĺda River, Veratsёnka, Wić, Naravlyanka, Little Turia, Braginka River, Vetlitsa, Zakovanka, Turaŭ-Algomelski-canal, Krushynnaya, Skolodina, Nienač, Smierdź, Buklёvka, Svіnavod, Mytva, Ipa, Turija River, נהר האוז', Styr River, הורין, Stokhid River, Salakucha, Tenetyska, Zhelon, Vyboy River, Vyzhivka, Tur, Upper Bobryk, Tremlya, Lower Bobryk 
 שפך:  דנייפר
 מדינות באגן הניקוז:  אוקראינה אוקראינה בלארוס בלארוס
 נהר פריפייט מנקז ממערב את רוב מימיו של הדנייפר המרכזי
 
פְּרִיפְּיַאט (בבלארוסית: Прыпяць; באוקראינית: Прип'ять) הוא נהר במזרח אירופה. אורכו כ-775 ק"מ ואגן הניקוז 114,300 קילומטר רבוע. הנהר זורם דרך אוקראינה, בלארוס ושוב אוקראינה ואז נשפך לנהר דנייפר. הנהר שופע דגה ולכן חשוב כלכלית. הוא אף משמש כעורק תחבורה לספינות.
לאורך הנהר נמצא האזור הגאוגרפי המכונה ביצות פינסק או ביצות פריפיאט.