stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gloomhaven
מהלך המשחק

Gloomhaven הוא משחק קמפיין פנטזיה אסטרטגי, בו שחקנים משתפים פעולה במטרה לנצח בתרחישים שונים המייצגים קרבות. ישנם 95 תרחישיים שונים, רמת הקושי של תרחיש משתנה ביחס למספר השחקנים. הקמפיין מתאפיין בפורמט לגאסי, כאשר השחקנים מדביקים מדבקות על הלוח כדי לציין נתונים שונים, ובנוסף יש קלפים ומעטפות חתומות אשר השחקנים פותחים כשהם מגיעים לשלבים מסוימים במשחק.
אף על פי שהמשחק הושווה לא מעט למבוכים ודרקונים ומשחקי Dungeon crawler אחרים, המשחק עצמו משתמש במכניקה שדומה יותר למשחקי יורוגיים המודרניים.
במהלך כל תרחיש, דמויות ומפלצות נעות על מפה המורכבת מאריחי משושה המייצגים לרוב צינוקים ומרתפים. בתחילת כל תור השחקנים בוחרים איש איש מידו שני קלפים לשחק באותו התור, לכל אחד מהקלפים יש חלק עליון וחלק תחתון, השחקנים צריכים לבחור קלף אחד בשביל לשחק את חלקו העליון ואת הקלף השני בשביל לשחק את חלקו התחתון. כל קלף מכיל פעולות שונות כמו, תנועה, ריפוי, תקיפה וכדומה. לעומת משחקים רבים המשתמשים בקוביות כדי לקבוע את הנתונים האקראיים של המפלצות, במשחק ישנה חבילת קלפים שעל פיה נקבעים נתוניהם של המפלצות באותו תור. לאחר מספר תרחישים, כאשר הקמפיין מתקדם, דמויות יכולות להשתדרג ולקבל יכולות חדשות, קלפים טובים יותר וכדומה.
פיתוח ויציאה לאור

Gloomhaven נוצר על ידי אייזק צ'יילדרס והעיצוב הוויזואלי נעשה על ידי אלכסנדר אליכב, ג'וש מק'דואל ואלווארו נבוט. צ'יילדרס התחיל לפתח את המשחק ב-2013, והתמקדה במטרה להוציא את המשחק ב-2015. את ההשראה למשחק הוא מייחס לסרטים ומשחקים שונים כגון: Final Fantasy, דיאבלו, ווילו, המבוך ובעיקר מבוכים ודרקונים.
המשחק נמכר תחילה דרך קמפיין קיקסטארטר משנת 2015 שגייס 386,104 דולר מ-4,904 תומכים. לאחר קבלת ביקורות חיוביות מאוד זמן קצר לאחר שחרור המשחק, קמפיין שני של קיקסטארטר הושק ב-4 באפריל 2017 שגייס כ-4 מיליון דולר מלמעלה מ-40,000 תומכים. המשחק שוחרר זמן קצר לאחר מכן לחנויות במחיר מומלץ של כ־140 דולר.
פיתוח ויציאה לאור > הרחבות ומהדורות נוספות

Gloomhaven: Forgotten Circles (מעגלים נשכחים), ההרחבה הראשונה של המשחק, שוחררה במהלך 2019. ההרחבה כללה דמות חדשה עם מקצוע משלה, 20 תרחישים חדשים המתמקדים בעיקר בספורהּ של הדמות החדשה, וחפצים ומפלצות נוספים. סיפור הקמפיין של ההרחבה מתרחש לאחר הקמפיין של Gloomhaven.
Gloomhaven: Jaws of the Lion (מלתעות האריה), היא גרסה מוקטנת של המשחק המקורי ששוחררה ביולי 2020 כמוצר בלעדי של טארגט, ורק לאחר זמן מה הגיעה לחנויות נוספות. הגרסה הזו של המשחק עוצבה בצורה נגישה יותר עבור קהל רחב יותר. הסיפור מתרחש לפני הקמפיין של המשחק המקורי, ובה השחקנים חוקרים מקרים של העלמויות בעיר. המשחק כולל 25 תרחישים חדשים, חמישה מהם מהווים בסיס התחלתי שנועד להקל על שחקנים חדשים להבין את המשחק. רוב רכיבי המשחק תואמים לרכיבים במשחק המקורי.
אסמודי ו-Flaming Fowl Studios שחררו מהדורה דיגיטלית של Gloomhaven עבור ווינדוס ב-17 ביולי 2019, ועבור macOS ב-25 בנובמבר 2021. תחילה המשחק שוחרר ב-Early access, וכלל רק חלק מן הדמויות, ויכולת לשחק ביחידות בלבד על מפות שנוצרו באקראיות. החל משנת 2021, אסמודי ו-Flaming Fowl הוסיפו תמיכה מלאה לכל 17 הדמויות ול-95 התרחישים ממשחק המקור, יחד עם תמיכה במשחק מרובה משתתפים.
במהלך האירוע Gloomhaven: Grand Festival ב־BackerKit שגייס מעל 5 מיליון דולר, הוצגו:
Gloomhaven: Buttons and Bugs, משחק מינאטורות עבור שחקן יחיד ששוחרר באפריל 2024.
Gloomhaven: Second Edition, גרסה מוגהת ומשודרגת של המשחק המקורי שעתידה להשתחרר במרס 2025.
ספר משחק תפקידים.
Zen Studios שחררו שולחן פינבול של Gloomhaven ב-7 בדצמבר 2023.
ביקורת

Gloomhaven זכה לשבחים רבים ממבקרים, ואף שבר שיא בכך שהגיע למקום ראשון ברשימת המשחקים בעלי הדירוג הגבוה ביותר באתר משחקי הקופסה BoardGameGeek משנת 2017 ועד פברואר 2023. בנוסף, המשחק זכה בשישה פרסי "Golden Geek" באתר. אתר המשחקים Geek & Sundry שיבח את המשחק ותיאר אותו כבעל "עיצוב למופת". IGN הכתירו אותו כאחד ממשחקי הפנטזיה הטובים ביותר אי פעם. Ars Technica באופן דומה שיבחו את האסטרטגיה, המכניקה ואת המשחק ביחיד. Games Radar העניקו למשחק חמישה כוכבים וכינו אותו כ"Dungeon crawler השולחני האולטימטיבי", ו-Board Games Land תיארו את המשחק כ"יצירת מופת אמיתית". המשחק זכה גם להצלחה מסחרית, ונמכרו כבר כ-200,000 עותקים נכון למאי 2020.
ביקורת > פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Cardboard Republic Laurels | המשחק החלוצי הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2017 | Golden Geek Award | המשחק הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2017 | Golden Geek Award | משחק האסטרטגיה הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2017 | Golden Geek Award | המשחק השיתופי הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2017 | Golden Geek Award | המשחק היוזמתי ביותר | זכייה |  |
| 2017 | Golden Geek Award | המשחק הטוב ביותר עבור שחקן יחיד | זכייה |  |
| 2017 | Golden Geek Award | המשחק התמטי הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2017 | International Gamers Award | אסטרטגיה כללית: מרובה משתתפים | מועמדות |  |
| 2018 | Origins Award | משחק השנה | זכייה |  |
| 2018 | Origins Game Fair | משחק הקופסה הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2018 | Scelto dai Goblin | משחק השנה | זכייה |  |
| 2018 | SXSW Gaming Awards | משחק השנה | זכייה |  |
| 2021 | Golden Geek Award | אפליקציית משחק הקופסה הטובה ביותר | זכייה |  |
המשך

בשנת 2020, Frosthaven הושק כמשחק המשך עצמאי שנמכר תחילה בקמפיין קיקסטארטר. הקמפיין גייס קרוב ל-13 מיליון דולר, עם למעלה מ-83,000 תומכים, מה שהפך אותו לקמפיין הממומן ביותר עבור משחק בפלטפורמה, עד שמשחק התפקידים של הקוסמיר עקף אותו באוגוסט 2024. המשחק מתרחש במוצב צפוני קטן שהשחקנים כשכירי חרב נאבקים להגן עליו.
למשחק יצא הדפסה שנייה במהלך הקמפיין ב-BackerKit.
מיכאל צ'רניאבסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במרץ 1899 קייב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  7 ביוני 1983 (בגיל 84) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1917–1950 (כ־33 שנים)
 דרגה:   גנרל-לייטננט
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 2 עיטוי לנין  3 עיטורי הדגל האדום   עיטור קוטוזוב מדרגה ראשונה   עיטור קוטוזוב מדרגה שנייה   עיטור סובורוב מדרגה שנייה   2 עיטורי הכוכב האדום   ומדליות שונות
 
מיכאל לבוביץ' צ'רניאבסקי (ברוסית: Михаил Львович Чернявский; ‏26 במרץ 1899 – 7 ביוני 1983) היה גנרל יהודי-סובייטי בחיל השריון של הצבא האדום.
ביוגרפיה

נולד בעיר קייב באימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) במשפחה יהודית מסורתית. ב-1917 התנדב לשירות בהמשמרת האדומה בקייב. בפברואר 1919 התנדב לצבא האדום, הוצב לשרת ביחידת השריוניות של הדיוויזיה האוקראינית הראשונה בפיקודו של ניקולאי שצ'ורס. השתתף בלחימה נגד צבאו של סמיון פטליורה. בסוף 1919 נשלח לקורס קציני הנדסה. בהמשך לחם נגד הצבא הלבן במזרח רוסיה. בתום המלחמה נשאר לשרת בצבא. בשנים 1924–1928 למד באקדמיה צבאית על שם פרונזה במוסקבה. לאחר סיום הלימודים שירת בתפקידי פיקוד שונים ביחידות טנקים. בשנים 1932–1934 פיקד על חטיבה ממוכנת. ב־1934–1937 שירת במפקדת חיל השריון של הצבא האדום במוסקבה. בשנים 1937–1940 פיקד על בית הספר לקציני שריון. בתחילת 1941 מונה למפקד קורפוס (גיס) הממוכן ה-1. במעמד המינוי הועלה לדרגת גנרל-מיור.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941 – לחם עם הגיס שלו באזור פסקוב ולנינגרד. הקורפוס שלו ספג אבדות רבות ובאוגוסט 1941 פורק. צ'רניאבסקי עבר למפקדת חיל השריון הסובייטי, בה מונה לאחראי על הכשרות של קציני ומפקדי שריון. ביוני 1943 הועלה לדרגת גנרל-לייטננט ומונה לאחראי על ניהול הקמת יחידות שריון חשות והכשרת לוחמי שריון בצבא האדום. במרץ 1944 מונה לקצין שריון ראשי של החזית הבלטית השנייה. בינואר 1945 מונה לקצין שריון ראשי של החזית הבלארוסית השנייה. ניהל את הפעלת כוחות שריון של החזית במבצע פרוסיה המזרחית ובמתקפת פומרניה המזרחית.
לאחר סיום המלחמה שירת בקבוצת הכוחות הצפונית. ב־1946 שב למוסקבה, שם מונה לאחראי על כל בתי הספר לקצינים של חיל השריון הסובייטי. בשנת 1950 סיים את שירותו הצבאי. התגורר בעיר מוסקבה, שם נפטר ב-7 ביוני 1983.
ערן סיקורל

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1974 (בן 50) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מספר צאצאים:  2
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  ערן-סיקורל-Eran-Cicurel-107030559376543
 טוויטר (X):  erancicurel, EranCicurel
 טלגרם:  KanOlami
 
ערן מור סיקוּרל (נולד ב-9 בספטמבר 1974) הוא עיתונאי ישראלי איטלקי, מגיש התוכנית "השעה הבינלאומית" ברדיו כאן ב', עורך חדשות החוץ של תחום הרדיו בתאגיד השידור הישראלי כאן.
ביוגרפיה

ערן סיקורל נולד בחיפה וגדל ביבנה. למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי, בוגר בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן ביחסים בינלאומיים (2011).
בשנת 1993 התגייס לנח"ל ושירת כחובש קרבי, כבן גרעין בקיבוץ מצר וכשליח השומר הצעיר לערד. לאחר לימודי משחק בבית צבי, החל בלימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית. במהלכם החל לערוך ולהגיש תוכניות ברדיו הר הצופים, ביניהן ייסד תוכנית לקהילה הגאה, "החוג לגאווה". נוסף לכך, היה חבר בוועד תא "העשירון האחר". הוא הצטרף לקול ישראל ב-2002, ושימש קריין במוקד התנועה ברשת ב'.
בשנת 2003 החל לשמש כתב בדסק החוץ של קול ישראל תחת גדעון רמז, ובשנת 2004 התמנה לכתב לענייני חינוך של קול ישראל. בשנת 2006 מונה לעורך חדשות החוץ של רשת ב', תפקיד בו הוא משמש גם בכאן ב'. סיקורל סיקר את כל אירועי החוץ המרכזיים מאז, בהם אסון הצונאמי, בחירות בארצות הברית ורעידת האדמה ביפן. הוא חשף את דבר שירותה של הישראלית ג'יל רוזנברג במחתרת הכורדית בסוריה ואת פרשת היעלמותו של מיכאל פלקוב יועצו לשעבר של אביגדור ליברמן. על עבודתו זכה בפרס קול ישראל לכתב המצטיין על שם אילן רועה.
מאז שנת 2007 שימש סיקורל כתב חוץ בערוץ 1, עורך בחדר החדשות של קול ישראל, עורך יומן החוץ היומי ברשת ב' של קול ישראל - התוכנית "השעה הבינלאומית", ועורך יומני חדשות ומגיש לצד אורן נהרי. מאז שנת 2015 הגיש את "השעה הבינלאומית" בקול ישראל. בשנת 2017, עם סגירת רשות השידור, עבר לשמש ככתב ועורך בדסק החוץ של חטיבת החדשות המאוחדת בתאגיד השידור הישראלי, כשתפקידיו העיקריים הם עורך חדשות החוץ ברדיו, ומגיש יומן החוץ היומי של כאן ב'.
בשנת 2020 הוא פרסם לראשונה פרטי מידע על תוכנית פרגוואי משנת 1969.
חיים אישיים

סיקורל חי עם בן זוגו מאז שנת 1999 ונשוי מאז שנת 2002, אז שינה את שמו הרשמי לערן מור-סיקורל. לזוג שני ילדים. בשנת 2013 הובילו בני הזוג מאבק שבעקבותיו התאפשר לבני זוג חד-מיניים לבחור מי מהם יקבל את נקודות הזיכוי ממס בגין כל ילד גם אם אינו ילדו הביולוגי.
הערות שוליים

↑  עידן יוסף, מי מתנכל לערן סיקורל?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 ביוני 2007
↑  rotter.net, פרשת ישראל ביתנו: לאן נעלם היועץ לשעבר של ליברמן החשוד בהלבנת כספים? - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
↑  עמרי נחמיאס‏, הזוג הגאה שיזם את הטבות המס: "הישג מרשים", באתר וואלה, 2 בדצמבר 2013
גרי אקשטיין

| --- | --- |

גרי אקשטיין, 2006 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 באוגוסט 1948 י"ג באב ה'תש"ח רחובות, ישראל 
 פטירה:  20 בספטמבר 2021 (בגיל 73) י"ד בתשרי ה'תשפ"ב חולון, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1964–2021 (כ־57 שנים)
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית
 http://www.2all.co.il/web/Sites/gary/DEFAULT.asp
 
גרשון (גרי) אקשטיין (18 באוגוסט 1948 – 20 בספטמבר 2021) היה גיטריסט, מוזיקאי, זמר, מפיק ומלחין ישראלי.
ראשית חייו

אקשטיין נולד ברחובות, גדל והתבגר בחולון. בגיל 16 החל לנגן בגיטרה. בשנות השישים היה שותף במספר להקות: "כובשי הקצב", "המטפסים", "להקת תל אביב", להקת "מטריות", להקת "הכוכבים הכחולים" ולהקת "הנסיכים".
קריירה מוזיקלית > שנות ה-70

אקשטיין הקים את להקת "האצבעות" (שאחד מחבריה היה משה לוי, קלידן צעיר מבת-ים, שהפך ממעריץ לחבר בהרכב), ולצד קטעי רית'ם אנד בלוז, רוק כבד, וקטעים של ג'ימי הנדריקס, יצר וניגן גם חומר מקורי שהופיע אחר כך באלבומו הראשון.
ב-1975 עם התפרקות "האצבעות", הקים אקשטיין שלישייה בשם "קליידוסקופ" עם יוסי מנחם בבס ויעקב אגת בתופים.
בתחילת 1976 הגיעה הלהקה לראשונה לאולפן הקלטות ("טריטון") להקלטת 2 שירים שאקשטיין כתב והלחין: "היה לי טוב" ו"יש לנו זמן". שני השירים יצאו בתקליטון שדרים באמצע השנה, ומתוך תחושה כי עבר זמנן של 'להקות הקצב', צוין רק שמו של אקשטיין כסולן, במקום שמה של הלהקה. השירים שלוו בנגינת גיטרה חזקה וכבדה מהרגיל, הושמעו במידה מועטה.
במרץ 1977 יצא לרדיו הלהיט הראשון של אקשטיין – "קפטן ג'ק". בעקבות הצלחתו של השיר, הושלם אלבום הבכורה של אקשטיין – "מחזור א' תשל"ז", שיצא באוקטובר אותה שנה בחברת התקליטים "קוליפון" (שהתמחתה בעיקר במוזיקה מזרחית, וגם הפיצה את אלבומיו של צביקה פיק). עוד באותה שנה הוא ניגן בהקלטות של צביקה פיק לאלבומו "שירי משוררים" וכן בתקליט השדרים הראשון של זוהר ארגוב – "ילדה חיכיתי שנים". ההקלטות עם שני הזמרים נערכו באולפני "קוליפון" ביפו, שם החל אקשטיין להתמקצע גם כטכנאי קול והצטרף ללהקת חברי ארצי.[דרוש מקור]
במהלך 1978 ליווה את צביקה פיק בהקלטת אלבומו של האחרון – "מוסיקה". באוגוסט אותה שנה הופיע אקשטיין בפסטיבל המוזיקה הגדול ביותר עד אז "פסטיבל הפופ בנואיבה-נביעות". הוא שימש גם כנגן בלהקת הליווי של שלום חנוך, וגם כסולן, וגרסתו החיה ומלאת העוצמה ל"בלוז בית הקפה" תועדה באלבום הפסטיבל. בסוף אותה שנה יצא אלבומה היחיד של להקת הרוק הנתנייתית "גן עדן", בה שימש אקשטיין כטכנאי ההקלטה ובהמשך גם היה חבר בה.
ב-1979 הוציא את אלבומו השני, "גרי אקשטיין" שכלל את הלהיטים: "בוגי איתי הלילה","היה לי טוב", "היום זה היום", "שן כוכב" (שניהם מתוך מחזמר הרוק "טרמפ למוות") "אני הולך לבית שאן", "רוח סתיו" ו"קפטן ג'ק" (שנכלל גם באלבומו הראשון), האלבום ניתן למצוא שיר אחד באנגלית "Have you even seen the morning", ורצועה אינסטרומנטלית קסומה לסיום – "בוקר". באותה שנה הקליט דואט עם שלמה ארצי, "פתאום כשלא באת" וניגן בתקליטו של ארצי "דרכים", כולל סולו הגיטרה בשיר "צוותא". באותה שנה ניגן אקשטיין בהופעות ובהקלטות האלבום "המראה" של צביקה פיק, בתקליט "והילד הזה הוא אני" שכתב יהודה אטלס והלחין אבנר קנר, עיבד את השיר "הלילה האחרון" לעוזי פוקס, השתתף בהקלטות אלבומו הראשון של בני אלבז "ריקוד האהבה", ניגן סולו גיטרה מרשים ב"בלדה על אבשלום" של ג'קי אלקיים, ו"עייפה קצת" שביצעה עדנה לב, וכן הקליט את אלבום הבכורה של איתן מסורי "המון דברים" והשתתף בכתיבת מחזה הרוק "טרמפ למוות" – סיפור חייהן ומותן של 2 צעירות חרדיות, עטור פניני הרוק כשהוא מלחין ומעבד שירים למילים של עידן סובול אותם גם ביצע (בצוותא עם מני בגר) תוך שהוא מציג נגינת גיטרה וירטואוזית.
קריירה מוזיקלית > שנות ה-90

ב-1991 עיבד והפיק מוזיקלית (ביחד עם נפתלי אלטר), ניגן בגיטרות ובכלי הקשה בשני שירים חדשים שהתווספו למהדורה המחודשת של האלבום "קצת שקט" (יצא בשם "קצת שקט+") של אושיק לוי: "דע מאיפה באת" ו"מה ששלי – שלה".
בשנת 1993 הוציא את האלבום האינסטרומנטלי "בלי מילים", ובו בעיקר עיבודים אינסטרומנטליים לקלאסיקות ישראליות כ"בשדה תלתן", "עיר לבנה", "שיר השוק", "חורשת האקליפטוס", "לילה בחוף אכזיב", "הסלע האדום", "שיר הקטר", "החליל", "עין גדי", "פראג" של שלום חנוך, ושניים שכתב והלחין אקשטיין: "בלי מילים" ו"טרזן". עוד באותה שנה לאלבומו של בני אמדורסקי, "במצב של לתת", אקשטיין הלחין את "שהכל יעבור ממול" ו"מגיע לנו קצת לנוח", השתתף בעיבוד ובהפקה עם אסף ובני אמדורסקי, ניגן בתופים, גיטרות וקלידים וגם הקליט ובישל באולפנו הביתי.
בסוף 1993, בעקבות המגעים לשלום עם אש"ף, הקליט אקשטיין שיר שלום בהפקת חברו מלהקת קליידוסקופ, יעקב אגת: "כל יום" (מילים: גרי אקשטיין ויעקב אגת, לחן: גרי אקשטיין). אקשטיין ניגן בכל הכלים ואגת השתתף בקולות רקע ובתכנות תופים.
לקדם אירוויזיון 1995 כתב הלחין ועיבד את השיר "נשקיני נא", שביצע יעקב נווה.
ב-1998 באלבום המחווה "עבודה עברית" ירמי קפלן חידש את שירו של אקשטיין "רוח סתיו" ואקשטיין עצמו השתתף בהקלטה בנגינת גיטרה ובקולות.
קריירה מוזיקלית > במאה ה-21

לאחר כמעט עשור בו לקח פסק זמן מהפקת אלבומי מוזיקה, הוציא אקשטיין בשנת 2002 את גרסתו לשיר "נשקיני נא". ב-2003 פתח דף יוצר באתר האינטרנט "במה חדשה", בו הוא משתף שירים חדשים מקוריים שלו. עוד באותה שנה הוציאה חברת "הד ארצי" דיסק כפול ובו שירים משלושת אלבומיו הראשונים, וכן קטעי בונוס. ב-2005 הוציא את הסינגל "מה עובר עלייך", עם המוזיקאי ואיש הסאונד ראובן חיון (לחן של אקשטיין למילים של חיון). השניים גם העלו מופע משותף ביחד עם להקת "אינזים".
במאי 2006 הוציא את אלבומו התשיעי, "גרי אקשטיין 9" שכלל 9 שירים חדשים ועוד 7 קטעי בונוס, ביניהם: גרסאות בעברית ל- “She” של שארל אזנבור ו- “La Belle Dame Sans Regret” של סטינג, ביצועים לשירים שכתב לאחרים ולעצמו (“מסתובב ושר”, “שד”, “נשקינינא”, “סוזי”), דואטים עם להקת “אינזים”, (“מה עובר עלייך”) ונתן כהן, (“מוכרחים להיות שמח”), ובונוס – הקלטות של להקת “Phoenix” (הנסיכים) ממאי 1971 במינכן, גרמניה, שלא ראו אור מעולם. גרי אקשטיין ודייוויד חטב ניגנו עיבדו והפיקו מוזיקלית את שירי האלבום.
ביולי 2012 פרסם אלבום דיגיטלי באתר האינטרנט שלו בעל השם האירוני "אירוע מוחי". אקשטיין הפיק מוזיקלית את שירי האלבום (ביחד עם יאיר סתוי). עוד השתתפו בהקלטות: אלון הילל בתופים ואלון נדל בבס. ביולי 2020, העלה לאתר בנדקמפ את האלבום היחיד של להקתו "סרט", שכשל מסחרית עם צאתו ב-1983. עם העלתו אמר: "הבאתי שם כמה מהסולואים הכי טובים שלי".
פרסים והוקרה

בשנת 2009 נערך לכבודו ערב הוקרה עם מיטב שיריו, בהשתתפות אמנים רבים וידועים
בשנת 2015 הוענק לו תואר יקיר העיר חולון
בשנת 2021 זכה בפרס אקו"ם על "תרומתו ליצירה ולתרבות הישראלית"
חיים אישיים

אקשטיין היה נשוי לאורנה ולהם שתי בנות.
ב-2008 לקה אקשטיין באירוע מוחי שהגביל את התנועות המוטוריות שלו, אך לא פגע בזיכרון שלו. הוא החל בתהליך שיקום. ב-20 בספטמבר 2021 נפטר אקשטיין ממחלת כליות קשה שעמה התמודד בשנותיו האחרונות.
דיסקוגרפיה

"מחזור א' תשלז" (1977)
"גרי אקשטיין" (1979)
"לא לשידור" (1981)
"פטה מורגנה" (1981) – חידושים לשירים עבריים
"גדליהו והמיסטוק" (1982) – אלבום ילדים
"עבודת יד" (1986)
"בלי מילים" (1993) – אינסטרומנטלי
"גרי אקשטיין \ לא לשידור (הוצאה מחודשת)" (2003)
"גרי אקשטיין 9" (2006)
"אירוע מוחי" (2012)
הערות שוליים

↑  ילדה חיכיתי שנים, ביוטיוב
↑  יואב קוטנר, תקליטים ישראלים, מעריב, 15 בנובמבר 1979
↑  יוסי חרסונסקי, רוק בתל־אביב, מעריב, 9 באפריל 1980
↑  גרי אקשטיין - איה ודן, קדם אירוויזיון 1981, בערוץ היוטיוב "כאן מוזיקה" של כאן 11
↑  יעקב בר-און, גרי אקשטיין - חזרה למקורות, דבר, 23 בדצמבר 1981
↑  איתמר זהר, האם מזי כהן היא מלכת הדואטים בישראל?, באתר הארץ, 4 ביוני 2018
↑  גידי אביבי, ביקורת - הפרט האחרון - 'דרך המשי' - תקליט חדש של יהודית רביץ, כותרת ראשית, 19 בספטמבר 1984
↑  יוסי חרסונסקי, אריק סיני: תקוות עצובות, מעריב, 26 בספטמבר 1985
↑  תקליט בעבודה - נסים גרמה בשירים ישראלים חדשים וישנים, חדשות, 18 בספטמבר 1986
↑  איציק יושע, בקר ישיר שמר, חדשות, 28 באוקטובר 1986
↑  שרון מולדבי, תקליטים - חשיבה בעירבון מוגבל, חדשות, 25 במרץ 1987
↑  בועז כהן, רותי הדר, בעבודה - אמנים עושים שלום, חדשות, 5 באפריל 1990
↑  בועז כהן, במקום הכי נמוך בעולם, חדשות, 5 באפריל 1990
↑  חדשותרבות, הדודאים חוזרים, חדשות, 31 בינואר 1990
↑  דף האלבום "קצת שקט+", באתר discogs.com
↑  עמית שהם, תקליטים / אהבה מודחקת - "בלי מילים", חדשות, 20 באפריל 1993
↑  בחזרה לבית שאן, באתר הארץ, 25 ביוני 2003
↑  יואב קוטנר, ‏חיים ובועטים, באתר גלובס, 8 ביוני 2006
↑  בן שלו, גרי אקשטיין לא מוותר, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2012
↑   בן שלו, רק מעטים שמעו את האלבום של להקת "סרט". עכשיו הוא סוף סוף זמין, באתר הארץ, 12 ביולי 2020
↑  שלומית שרביט ואילת יגיל, גרי אקשטיין רוצה לחזור לגיטרה, באתר ynet, 7 בינואר 2010
↑  הכירו את יקירי העיר חולון לשנת 2015, באתר hcity
↑  רן בוקר, פרסי אקו"ם: חנן בן ארי "מחבר השנה" עם השיר המושמע ביותר; מפעל חיים למירית שם אור ואתי אנקרי, באתר ynet, 20 ביולי 2021
↑   ניצן פינקו, הזמר והגיטריסט גרי אקשטיין מת בגיל 73, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309583505171  MusicBrainz: c29ef96e-de11-4d26-9143-72c7cf72fb41  VIAF: 97400971   WorldCat (עם VIAF): 97400971
רפלקס בבינסקי

רֶפְלֶקְס בָּבִּינְסְקִי (באנגלית: Babinski reflex) הוא תופעה נוירולוגית השכיחה בעיקר אצל תינוקות שבה כף הרגל מגיבה לליטוף במתיחת הבוהן כלפי מעלה.
תיאור ופירוט

רֶפְלֶקְס בָּבִּינְסְקִי מתאר תופעה תקינה אצל תינוקות בני שנה שבה גירוי כף הרגל גורם לתנועה בלתי רצונית שבה האצבעות (ובפרט הבוהן) נמתחות כלפי מעלה. אצל בוגרים מצב תקין אמור לגרום לתופעה הפוכה בדיוק: גירוי כף הרגל יגרום לפלקסיה (כיפוף - Flexion) של אצבעות כלפי פנים כף הרגל. רפלקס בבינסקי נחשב תקין אצל תינוקות קטנים, אך הוא אינו תקין אצל ילדים מעל גיל שנתיים או אצל מבוגרים. שינוי מהמצבים התקינים והנורמליים השייכים לחתכי הגילים הנ"ל עלול להעיד על בעיה פתולוגית (מחלתית). נזק למערכת העצבים המוטורית (המוח ומוח השדרה). רפלקס בבינסקי משמש כסימפטום להפרעות אורגניות אצל מבוגרים. המסלול הקורטיקו-ספינלי (CST) הוא מסלול  המחבר בין קליפת המוח הגדול למוח השדרה, ותפקידו לשלוט על תנועות הגוף. מכיוון שהמסלול הקורטיקוספינלי עדיין אינו בשל בתינוקות קטנים, רפלקס בבינסקי קיים. אך ככל שהילד גדל, מסלול זה מבשיל, ורפלקס בבינסקי נעלם עד גיל שנתיים.
מצבים רפואיים שעלולים לגרום להופעת רפלקס בבינסקי אצל מבוגרים: ALS -ניוון הנוירונים המוטוריים התחתונים, דלקת קרום המוח, טרשת נפוצה, מחלות ניווניות של מערכת העצבים כמו מחלת אלצהיימר, שבץ מוחי.
אטימולוגיה

רפלקס זה קרוי על שם ד"ר ז'וזף בבינסקי (Joseph Francois Felix Babinski), נוירולוג צרפתי ידוע מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, משום שהוא מהראשונים שתיארו רפלקס זה ועסקו בו בהרחבה. המאמר הראשון והמקיף בעניין זה נכתב על ידו ב-22 בפברואר 1896.
ראו גם

בדיקה נוירולוגית (ראה הערכת רפלקסים פתולוגיים)
לקריאה נוספת

יחיאל קלר/ עירית לינור/ מישל סלון/ שמואל אליס, מבוא לפסיכולוגיה, חטיבה שלישית, יח' 9-7 עמ' 9.
The Babinski sign--a reappraisal, Kumar SP, Ramasubramanian D (אנגלית)
הערות שוליים

↑  על פי ארתור ס. ריבר, לקסיקון למונחי הפסיכולוגיה, כתר, ת"א 1992
↑  What Is the Babinski Sign?, Cleveland Clinic (באנגלית)
↑  Van Gijn J : Babinski sign, the first hundred years. J Neurol 1996; 243 : 675-683.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
רפלקס בבינסקי בכף רגל של מבוגר. מצב לא תקין.
כלת הרוח

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 צייר:  אוסקר קוקושקה 
 תאריך יצירה:  1913 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  220.2 ס״מ  221 ס״מ 
 גובה:  180.4 ס״מ  181 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אקספרסיוניזם 
 מספר יצירה:  1745 (מוזיאון האמנות של בזל) 
 מיקום:  מוזיאון האמנות של בזל
 
כלת הרוח (בגרמנית: Die Windsbraut) או הסערה היא יצירת אמנות משנת 1913–1914 מאת האמן האוסטרי אוסקר קוקושקה. היצירה, שצוירה בצבעי שמן על בד, מוצגת כיום במוזיאון האמנות של בזל. זוהי יצירתו המפורסמת ביותר של קוקושקה, והיא מציגה דיוקן עצמי של האמן שוכב לצד אהובתו אלמה מאהלר. היצירה נמכרה מיד עם השלמתה והיא נחשבת לאחת היצירות החשובות באקספרסיוניזם האוסטרי. סגנון המכחול האקספרסיבי והצבעוניות העזה מבטאים את עוצמת הרגשות שאפיינה את מערכת היחסים בין קוקושקה ומאהלר.
תיאור היצירה

בשנת 1913, קוקושקה מדד את מיטתה של אהובתו אלמה מאהלר, גזר בד בגודל זהה והחל לצייר את מה שהפך ליצירתו החשובה ביותר. באותה שנה צייר מאות דיוקנאות של אלמה – עירומה, ישנה, חושנית ומפתה. היצירה הסופית מתארת את אלמה ישנה בשלווה לצד קוקושקה, שנראה ער ומביט בחלל. הרקע הסוער של היצירה משקף את מערכת היחסים הסוערת בין השניים.
הכותרת המקורית של היצירה הייתה "טריסטן ואיזולדה". השם "כלת הרוח" ניתן בהשראת המשורר גאורג טראקל, שביקר באופן קבוע בסטודיו של קוקושקה וכתב שירים בהשפעת היצירה. אחד משיריו המפורסמים, "הלילה" (Die Nacht), הושפע מהציור.
אלמה מאהלר, אלמנתו של המלחין גוסטב מאהלר, הייתה דמות מרכזית בחיי התרבות של וינה. מערכת היחסים בינה לבין קוקושקה הסתיימה ב-1914, אירוע שהשפיע עמוקות על האמן וסגנונו האמנותי. לאחר הפרידה, קוקושקה התגייס לצבא במלחמת העולם הראשונה, שם נפצע קשה.
ביבליוגרפיה

Johnson, Ken. Modernity Met With Hope and Despair, The New York Times, July 30, 2009
Grosenick, Uta; Wolf, Norbert. Expressionism, p. 62. Taschen, 2004.
המשפחה (אגון שילה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אגון שילה 
 תאריך יצירה:  1918 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  160.8 ס״מ 
 גובה:  150 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  4277 (מוזיאון בלוורדה) 
 מיקום:  מוזיאון בלוורדה
 
המשפחה (בגרמנית: Die Familie) היא אחת מיצירות השמן האחרונות של הצייר האוסטרי אגון שילה, אשר נוצרה זמן קצר לפני מותו משפעת ספרדית ב-31 באוקטובר 1918. הציור, שמידותיו 152.5 ס"מ × 162.5 ס"מ, מוצג בגלריית בלוודר בווינה.
בתחילה נקרא הציור "זוג כורע" (בגרמנית: Kauerndes Menschenpaar), והוא תיאר את האמן ואישה, שניהם יישובים עירומים בתנוחת כריעה עם ברכיים מורמות. גוון עורה של האישה ורדרד בהיר, בעוד גוון עורו של הגבר כהה יותר על רקע כהה אף יותר. הדמויות מסודרות בהרכב פירמידלי מוצק: האישה יושבת על הרצפה, מבטה מופנה שמאלה אל הריק, וזרועותיה לצדי גופה. היא נשענת בין רגליו של הגבר, היושב מעט מוגבה על מיטה או ספה, מתבונן ברוגע בצופה. זרועו השמאלית כפופה ונחה על ברכו השמאלית, וידו הימנית מוצבת על חזהו קרוב לצווארון השמאלי.
הכרזה לתערוכה ה-49 של הזצסיון הווינאי ב-1918 בעיצוב שילה
דמות האישה ושינויים בציור

הדוגמנית לדמות האישה אינו אשתו של שילה, אדית (לבית הארמס), וייתכן כי מדובר במאהבתו לשעבר, ואלי נויזיל. אדית הייתה בהיריון עם ילדם הראשון בזמן יצירת הציור. בשלב מאוחר יותר, שילה צייר מחדש אזור שבו הייתה מונחת במקור זר פרחים בין רגלי האישה, והחליף אותו בדמות תינוק עטוף בשמיכה, שלפי ההשערות מבוסס על אחיינו, טוני. חלקים מסוימים בציור נותרו בלתי גמורים, כולל ידו השמאלית של הגבר.
תהליך היצירה והצגת הציור

חובותיו הקלות של שילה בצבא האוסטרו-הונגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה אפשרו לו להמשיך ליצור ולהציג את יצירותיו. הציור הוצג בתערוכה ה-49 של הזצסיון הווינאי בשנת 1918, תערוכה ששילה אף עיצב את הכרזה שלה. בתערוכה הוצגו 19 מציוריו ו-24 רישומיו. לאחר מותו של גוסטב קלימט בפברואר 1918, נחשב שילה לאחד הציירים המובילים בווינה.
גורלו של שילה והציור

אדית שילה נפטרה משפעת הספרדית ב-28 באוקטובר 1918, בהיותה בחודש השישי להריונה. העובר לא שרד, ושלושה ימים לאחר מכן, ב-31 באוקטובר, גם שילה נפטר מהמחלה.
הציור נרכש על ידי גלריית בלוודר בשנת 1948 מהאמן האוסטרי הנס בלר, אשר התגורר באותה עת בארצות הברית.