stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דויד אלאבה
הערות שוליים

↑  https://playbyplay.sport5.co.il/?GameID=121815&FLNum=20]
| נבחרת אוסטריה – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 אלמר •  2 גריקס •  3 דראגוביץ' •  4 הינטראגר •  5 פוקס •  6 אילזנקר •  7 ארנאוטוביץ' •  8 אלאבה •  9 אוקוטיה •  10 יונוזוביץ' •   11 הרניק •  12 לינדנר • 13 זוטנר •  14 באומגרטלינגר • 15 פרודל • 16 וימר • 17 קליין • 18 שופף • 19 הינטרזיר • 20 זביצר • 21 יאנקו • 22 יאנצ'ר • 23 אוזקאן • מאמן: קולר |  1 אלמר •  2 גריקס •  3 דראגוביץ' •  4 הינטראגר •  5 פוקס •  6 אילזנקר •  7 ארנאוטוביץ' •  8 אלאבה •  9 אוקוטיה •  10 יונוזוביץ' •   11 הרניק •  12 לינדנר • 13 זוטנר •  14 באומגרטלינגר • 15 פרודל • 16 וימר • 17 קליין • 18 שופף • 19 הינטרזיר • 20 זביצר • 21 יאנקו • 22 יאנצ'ר • 23 אוזקאן • מאמן: קולר | אוסטריה |
| נבחרת אוסטריה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 א. שלאגר •  2 אולמר •  3 דראגוביץ' •  4 הינטראגר •  5 פוש •  6 אילזנקר •  7 ארנאוטוביץ' •  8 אלאבה •  9 זביצר •  10 גריליץ' •   11 גרגוריץ' •  12 פרבאן • 13 בכמן •  14 באומגרטלינגר • 15 לינהארט • 16 טרימל • 17 שאוב • 18 שופף • 19 באומגרטנר • 20 אוניסיוו • 21 ליינר • 22 לצארו • 23 ק. שלאגר • 24 ליימר • 25 קלדזיץ' • 26 פרידל • מאמן: פודה |  1 א. שלאגר •  2 אולמר •  3 דראגוביץ' •  4 הינטראגר •  5 פוש •  6 אילזנקר •  7 ארנאוטוביץ' •  8 אלאבה •  9 זביצר •  10 גריליץ' •   11 גרגוריץ' •  12 פרבאן • 13 בכמן •  14 באומגרטלינגר • 15 לינהארט • 16 טרימל • 17 שאוב • 18 שופף • 19 באומגרטנר • 20 אוניסיוו • 21 ליינר • 22 לצארו • 23 ק. שלאגר • 24 ליימר • 25 קלדזיץ' • 26 פרידל • מאמן: פודה | אוסטריה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1147910200  VIAF: 3286151304654749460007   WorldCat (עם VIAF): 3286151304654749460007
דינה שניידרמן

| --- | --- |
 לידה:  1931 אודסה, ברה"מ 
 פטירה:  9 באוגוסט 2016 (בגיל 85 בערך) אופסלה, שוודיה 
 מוקד פעילות:  שוודיה, בולגריה 
 כלי נגינה:  כינור 
 בן או בת זוג:  אמיל קמילארוב 
 
דינה שניידרמן (ברוסית: Дина Шнайдерман ‏ 1930 או 1931 באודסה שבברית המועצות – 9 באוגוסט 2016 באופסלה שבשוודיה) הייתה כנרת אוקראינית-שוודית ממוצא יהודי.
קורות חיים

שניידרמן הייתה תלמידתו של דוד אויסטרך במוסקבה. לאחר נישואיה למורה לכינור הבולגרי אמיל קמילארוב (1928–2007), עקרה שניידרמן לבולגריה. הזוג עזב את בולגריה בשנות ה-80 ועבר לאופסלה שבשוודיה, שם נשארו עד סוף ימיהם.
שניידרמן הייתה כנרת סולנית ומורה למוזיקה והרבתה לצאת למסעות קונצרטים באירופה, באמריקה ובמזרח אסיה, לעיתים קרובות עם אמיל קמילארוב כ"דואו דשקה". היא ניגנה בכינור "איל קאנונה גוארנריוס" פעמים אחדות, האחרונה בהן בשנת 1996 בקונצרט באופסלה.
שניידרמן זכתה בפרסים ראשונים בתחרויות כינור בברלין ובז'נבה. כמה מלחינים בני זמננו, בהם דמיטרי קבלבסקי, פאנשו ולאדיגרוב, דימיטר כריסטוב ואחרים כתבו והקדישו לה יצירות מוזיקליות.
בשנת 2002 הוענקה לשניידרמן מדליית איליס קוורום בזהב על "עבודתה ארוכת-הימים והחשובה בעולם המוזיקה השוודי". כמו כן, בשנת 1997 קיבלה שניידרמן תואר דוקטור לשם כבוד מן האוניברסיטה והאקדמיה למוזיקה של סופיה, בולגריה.
בשנת 2011 יזמה דינה שניידרמן את הקמתו של פסטיבל המוזיקה הבינלאומי להנצחת זכרו של פרופ' אמיל קמילארוב בסופיה, בולגריה, המעלה קונצרטים של יצירות מאת מלחינים ידועי-שם לצד תחרות רב-לאומית לכישרונות צעירים בכינור. הפסטיבל מתקיים מדי שנה, למשך שבוע החל ב-22 באוקטובר.
דינה שניידרמן נפטרה ב-9 באוגוסט 2016 באופסלה.
הערות שוליים

↑  "Dina Schneidermann" אופסלה,  Nya Tidning, ‏ 23 בספטמבר 2016
↑  Emil Kamilarov and Dina Schneiderman - Together for 55 Years סטנדרט ניוז, המהדורה הבינלאומית, אמיל קמילארוב ודינה שניידרמן - יחד במשך 55 שנים 17 ביוני 2005
↑  Violinists who have played the Cannone in concert or on recording כנרים שניגנו ב"קאנונה"
↑  https://web.archive.org/web/20120329082748/http://www.sweden.gov.se/content/1/c6/07/37/30/e38e4b3a.pdf משרד התרבות השוודי, ממשלת שוודיה, 2 בינואר 2002
↑  >http://mc.government.bg/contestsc.php?c=977&l=2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810676237305606  BnF: cb13839393d (data)  ISNI: 0000 0001 3074 6362  MusicBrainz: 8558f8db-9ed3-4544-8393-6a7e703c6c9b  VIAF: 299943299   WorldCat (עם VIAF): 299943299 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דינה שניידרמן".
דורקתריום

| דורקתריום |
| --- | --- |
שלד של דורקתריום  איור אפשרי של דורקתריום
תקופה
מיוקן-פליוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: איילוניים
סוג:: דורקתריום
מינים
 Dorcatherium nauii  Dorcatherium majus  Dorcatherium minus  Dorcatherium minimus  Dorcatherium nagrii
שם מדעי
 Dorcatherium ‏קאופ, 1833

דורקתריום (שם מדעי: Dorcatherium; מילולית: "בהמת צבי") הוא סוג נכחד של פרסתן קטן עד בינוני ממשפחת האיילוניים, שחי במשך המיוקן עד הפליוקן. המאובנים שלו התגלו באירופה (בין השאר בספרד וצרפת), בדרום אסיה מהודו (סמוך למורדות ההימלאיה) עד ערב הסעודית וגם במזרח אפריקה. הוא סווג בידי החוקר קאופ ב-1833.
מאפיינים

סוג קדום זה היה קרוב יחסית לאיילון המים האפריקני והיה בעל מבנה שיניים מותאם לאכילת עלים, אך לא לצמחייה קשיחה כמו עשבים ובכל זאת היה בעל כותרים גבוהים, אשר מעידים על התאמה מסוימת לתזונה צמחונית. ליונק זה היו רגליים דקות ושרירי רגליים אחוריות חזקות כשל ארנבת. כמו מרבית האיילונים הוא היה חסר קרניים ובמקומם היה בעל ניבים ארוכות, איתם נלחמו הזכרים על נקבות.
ניתוח השוואתי המבוסס על בסיס מבנה שיניו ודימויי המוח (על פי נפח הגולגולת המשוער), מראה שגודל היונק הקדום הגיע מ-4 קילוגרם ל-41 קילוגרם, בהתאם למינים.
מינים

Dorcatherium nauii
Dorcatherium majus
Dorcatherium minus
Dorcatherium minimus
Dorcatherium nagrii
דוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן

דוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן (בגרמנית: Sachsen-Hildbourghausen; נהגה "זקסן-הילדבורגהאוזן") הוא שמה של דוכסות גרמנית קטנה, שנוצרה על ידי פיצול דוכסות סקסוניה-גותה ב-1680, והתקיימה עד לשינויים שחלו בשנת 1826, בעקבות מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
היסטוריה > בית וטין

בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה. בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. לאחר מותו של פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בנו של יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה הדוכסות בין אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1640 נתן וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר את חלק מנחלתו לאחיו הצעיר ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, שירש בשנת 1672 את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מותו בשנת 1675 שלטו בניו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.
היסטוריה > דוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן

ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן בחר את מקום מגוריו בהילדבורגהאוזן, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן. בשנת 1699 מת אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו ליוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד, אולם חלק מהנחלה הועבר לארנסט השלישי. הדוכסים השונים פיארו מאוד את הדוכסות, ובנו בה מבנים מפוארים, אולם בעקבות כך הידרדר המצב הפיננסי של הדוכסות, ובשנת 1769 מונתה שרלוטה אמליה, נסיכת הסן-פיליפסטאל לעוצרת הדוכסות, ולממונה על ענייני הכספים.
בשנת 1806 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1818 הייתה הדוכסות מהמדינות הראשונות בגרמניה שהעניקו חוקה לתושבים.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה בשנת 1826, לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, העביר פרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן את אזור הילדבורגהאוזן לברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ובתמורה קיבל פרידריך את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג.
שליטי סקסוניה-הילדבורגהאוזן

ארנסט (1680–1715)
ארנסט פרידריך הראשון (1715–1724)
ארנסט פרידריך השני (1724–1745)
ארנסט פרידריך השלישי (1745–1780)
פרידריך (1780–1826)
ארמון הילדבורגהאוזן, מקום מושבם של דוכסי סקסוניה-הילדבורגהאוזן
דוכסות סקסוניה-זאלפלד

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  זאלפלד
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  חלוקת הדוכסות בין יורשי ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה
 תאריך:  1680
 פירוק:  איחוד דוכסויות סקסוניה-קובורג וסקסוניה-זאלפלד לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד
 תאריך:  1735
 ישות קודמת:   דוכסות סקסוניה-גותה
 ישות יורשת:   דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד
 
דוכסות סקסוניה-זאלפלד (גרמנית: Sachsen-Saalfeld, נהגה "זקסן-זאלפלד") הוא שמה של דוכסות גרמנית בתורינגיה, שהתקיימה במשך תקופה קצרה, והתאחדה עם דוכסות סקסוניה-קובורג ליצירת דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
היסטוריה

בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה. בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. לאחר מותו של פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בנו של יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה הדוכסות בין אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1640 נתן וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר את חלק מנחלתו לאחיו הצעיר ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, שירש בשנת 1672 את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מותו בשנת 1675 שלטו בניו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד. יוהאן ארנסט הקים את חצרו בזאלפלד, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-זאלפלד. בשנת 1699 מת אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו לדוכסות סקסוניה-זאלפלד, והנחלה נקראה מעתה דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
לאחר מכן

לאחר מותו של יוהאן ארנסט הרביעי בשנת 1729, שלטו בניו כריסטיאן ארנסט השני ופרנץ יוזיאס במשותף; כריסטיאן ארנסט ישב בזאלפלד, ופרנץ יוזיאס ישב בקובורג. בשנת 1745 מת כריסטיאן ארנסט, ופרנץ יוזיאס שלט לבדו על הדוכסות. בשנת 1747 העביר פרנץ יוזיאס את חוק העדפת הבן הבכור, ובכך שמר על אחדות הדוכסות.
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו לאחייניתו של הדוכס האחרון, אך כיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.
שליטי סקסוניה-זאלפלד

יוהאן ארנסט הרביעי (1680–1729)
כריסטיאן ארנסט השני (1729–1735)
ארמון זאלפלד, מקום מושבם של דוכסי סקסוניה-קובורג-זאלפלד
גומר בן יפת

| --- | --- |
 אב:  יפת בן נח 
 צאצאים:  ריפת, תגרמה, אשכנז (דמות מקראית) 
 
גֹּמֶר הוא דמות מקראית, בנו הבכור של יפת ונכדו של נח.
"וְאֵלֶּה תּוֹלְדֹת בְּנֵי נֹחַ שֵׁם חָם וָיָפֶת וַיִּוָּלְדוּ לָהֶם בָּנִים אַחַר הַמַּבּוּל: בְּנֵי יֶפֶת גֹּמֶר וּמָגוֹג וּמָדַי וְיָוָן וְתֻבָל וּמֶשֶׁךְ וְתִירָס"
השמות המוזכרים בפסוקים אלו הפכו ברבות הימים לשמות עמים וארצות. לדברי חז"ל, "גומר - זה גרממיא", וכן נראה מתוך נבואת יחזקאל ”גֹּמֶר וְכָל אֲגַפֶּיהָ בֵּית תּוֹגַרְמָה יַרְכְּתֵי צָפוֹן וְאֶת כָּל אֲגַפָּיו עַמִּים רַבִּים אִתָּךְ” (יחזקאל, ל"ח, ו').
השם "גומר" גם מתייחס לעם הנקרא ה"גימירי" על ידי האשורים או "קימירי" על ידי היוונים.[דרוש מקור] הגימירי הופיעו לראשונה בקצווי גבולות ממלכת אשור זמן קצר לאחר גלות עשרת השבטים.
צאצאי גומר

בני גומר היו אשכנז, וריפת ותוגרמה.
על פי המסורת, הארמנים הם צאצאיהם של אשכנז ותוגרמה, בני גומר.[דרוש מקור] ראוי לזכור שבעבר הייתה ארמניה גדולה יותר, ושטחה כלל חלקים מטורקיה של ימינו. רבים סבורים שמקורו של השם טורקיה הוא תוגרמה.[דרוש מקור]
על פי מסורת האגדה הבריטית, אשר הייתה נפוצה בימי הביניים ועד התקופה האליזבתנית, הבריטים הקדומים הם צאצאיו של גומֶר בן יפת. בספרה "התנ"ך והחרב" סוקרת ברברה טוכמן את מקור האגדה, מצטטת את ההיסטוריון האליזבתני ויליאם קמדן (1586) ואומרת: הוא פסל את ברוטוס ופסק לטובתו של גומֶר, שלדבריו "נתן גם מקור וגם שם לגומריים שלימים נקראו קימבּרים או קימֵרים... הבריטים או הקימֵרים שלנו הם זרעו הנאמן והאמיתי של גומֶר. זו דעתי באשר למוצא הבריטים; ליתר דיוק, זו השערתי".
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף י'
↑  ברברה ו. טוכמן, התנ"ך והחרב: אנגליה וארץ ישראל (1956), תרגם אהרן אמיר, הוצאת זמורה ביתן, 1987. פרק א', עמ' 15-19.
| צאצאי נח לפי ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| שם ובניו | עילם • אשור • ארפכשד • לוד • ארם • עוץ • חול • גתר • מש • שלח |  |
| חם ובניו | כוש • מצרים • פוט • כנען • סבא • חוילה • סבתה • רעמה • סבתכא • נמרוד • לודים • ענמים • להבים • נפתוחים • פתרוסים • כסלוחים • יבוסי • אמורי • גרגשי • חיוי • ערקי • סיני • ארוודי • צמרי • חמתי |  |
| יפת ובניו | גומר • מגוג • תירס • יוון • תובל • משך • מדי • ריפת • אשכנז • תוגרמה • אלישה • תרשיש • כתים • דדנים |  |
גמבוזיים

| גמבוזיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: גמבוזאים
משפחה:: גמבוזיים
שם מדעי
 Poeciliidae ‏בונפרטה, 1831

דגי Limia nigrofasciata
פלטי הכתמים
גמבוזיים (שם מדעי: Poeciliidae; קרויים גם משריצי חיים) היא משפחה של דגים מסדרת הגמבוזאים.
במשפחה ישנם 3 תת-משפחות:
Poeciliinae
Aplocheilichthyinae
Procatopodinae
מינים ממשפחה זו נמנים עם דגי הנוי הנפוצים ביותר, בעיקר משום שהם קטנים, פעילים מאוד, צבעיהם מרהיבים, עמידותם בשינויי טמפרטורות וקשיות מים שונה, חוסר רגישותם לטעויות המגדל המתחיל ואופן רבייתם הקל יחסית – כל נקבה מסוגלת להשריץ כ-10 פעמים בשנה, כשבכל השרצה בין 30 ל-120 דגיגונים. אצל הגמבוזיים ישנה דו צורתיות זוויגית בולטת וקל להבחין בין הזכרים לנקבות בעיקר בגלל שלזכרי הגמבוזיים איבר הנקרא "גונופודיום" שהוא מעין צינורית המשמשת להחדרת הזרע לנקבה.
מיני גמבוזיים נפוצים

גמבוזיה מצויה, זהו מין בצבע אפרפר, הידוע כטורף זחלי יתושים ועל כן מגדלים אותו בעיקר בבריכות נוי.
גופי, הססגוני ביותר מבין משריצי החיים, והקל ביותר לגידול.
סייפן מצוי,
מולי, מין זה ידוע כמסתגל במהירות למעבר בין מים מתוקים למלוחים.
פלאטי, בעבר נחשב כבן כלאיים של סייפן,
קיימים מינים נוספים, כאשר לכל מין תת-מינים לרוב.
מזון

מרבית הגמבוזיים הם אוכלי כל וניזונים הן ממזון מן הצומח כגון צמחי מים ואצות והן ממזון מן החי כגון זחלי יתושים ותולעים אדומות, סרטנונים זעירים הם חלק חשוב בתפריט שלהם, המוליים ידועים כאוכלי ירק וניזונים הרבה מהירוקת הגדלה על סלעים במים ועל דפנות האקווריום.
רבייה

הגמבוזיים מכונים גם "משריצי חיים" משום שהנקבות משריצות דגיגים עצמאיים ולא מטילות ביצים כיתר משפחות הדגים.
צורת הרבייה היא שמייחדת משפחה זו. לאחר שהנקבה נענית לחיזור הזכר, הוא מחדיר את הגונופודיום שלו לפתח הביב של הנקבה שם יתפתחו הביצים שבתוכן הדגיגים. הדגיגים יושרצו כ-35 ימים לאחר ההפריה ויהיו דגים עצמאיים לכל דבר, הם ימצאו את מזונם לבד ואף יאלצו להסתתר מהוריהם הרעבתניים העלולים לאוכלם. מהפריה אחת שכזו יכולים להתפתח עד 6 הריונות.
גידול והרבעה באקווריום

הגמבוזיים הם דגים חזקים המסוגלים לשרוד גם בתנאים שאינם אופטימליים, אולם, כמובן, הם יתפתחו ויראו טוב יותר באקווריומים גדולים ואיכות מים טובה וישמחו לכפית מלח על כל עשרה ליטרים של מי אקווריום. רוב בני משפחת הגמבוזיים ידידותיים ושלווים מאוד ולכן ניתן לשלבם עם מגוון דגים, כל עוד שלומם של הגמבוזיים מובטח והדיירים האחרים אינם תוקפנים בעצמם. הרבעת הגמבוזיים קלה מאוד ולמעשה, כמעט ואין סיכוי להשיג נקבה שאינה כבר מופרית. הגמבוזיים אינם זקוקים לשינויים מיוחדים כדי לעורר את "יצר האהבה" אבל חשוב לשמור על הדגיגים שלהם לכשיושרצו. שתי שיטות נפוצות לשמירה על הדגיגים: הראשונה, שימת האם בתא השרצה כאשר היא נראית כבר ככורעת להשריץ (מראה נפוח ונקודה שחורה בולטת ליד הביב, ולעיתים גם את עיניהם של השרצים בסמוך להשרצה). תא ההשרצה הוא קופסה שקופה שבה משריצה נקבה את הדגיגים, הם נופלים בכעין מדרון המצוי בה לחלק אחר של התא, שאליו הנקבה אינה יכולה להגיע וכך נשמרים מרעבונה. הדרך השנייה היא לגדל את האם באקווריום עמוס בצמחים צפופים בהם יוכלו להסתתר מפניה.
הדגיגים הצעירים אינם זקוקים למזון ביומיים הראשונים לחייהם שכן הם נולדים עם שק חלמון המחובר לגופם. את הדגיגים הצעירים ניתן להאכיל בחלמון ביצה מפורר, במזון יבש מיוחד לשרצים ובארטמיה שהיא סרטנים קטנים שזה עתה בקעו.
דוכסות סקסוניה-צייץ

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  צייץ
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  פיצול נסיכות הבוחר מסקסוניה
 תאריך:  1657
 פירוק:  מותו של מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ ללא יורשים זכרים
 תאריך:  1718
 ישות קודמת:   נסיכות הבוחר מסקסוניה
 ישות יורשת:   נסיכות הבוחר מסקסוניה
 
דוכסות סקסוניה-צייץ (בגרמנית: Sachsen-Zeitz, נהגה "זקסן-צייץ") הוא שמה של דוכסות גרמנית קטנה, שנוצרה על ידי פיצול נסיכות הבוחר מסקסוניה, והתקיימה עד לשנת 1718.
היסטוריה > הקמת הדוכסות

בשנת 1652 ציווה יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה שבניו הצעירים גם יירשו חלק מנחולותיו. לאחר מותו של יוהאן גאורג בשנת 1656, הסכימו בניו ב-22 באפריל 1657 על אופן החלוקה; בנו הבכור יוהאן גאורג קיבל את נסיכות הבוחר מסקסוניה, בנו אוגוסט קיבל את דוכסות סקסוניה-וייסנפלס, בנו כריסטיאן קיבל את דוכסות סקסוניה-מרזבורג, ובנו הצעיר מוריץ קיבל את אזור בישופות נוימבורג לשעבר, שהפך לדוכסות סקסוניה-צייץ.
בשנת 1681 מת מוריץ, ובמקומו עלה לשלטון בנו מוריץ וילהלם.
היסטוריה > פירוק הדוכסות

לאחר מותו של מוריץ וילהלם בשנת 1718 ללא יורשים זכרים, מכיוון שלא היו לו בנים, ואחיו כריסטיאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-צייץ הוסמך לכמורה, חזרה הנחלה לנסיכות הבוחר מסקסוניה.
שליטי סקסוניה-צייץ

מוריץ (1657–1681)
מוריץ וילהלם (1681–1718)
ארמון מוריצבורג, מקום מושבם של דוכסי סקסוניה-צייץ
המכון הפולני בישראל

| --- | --- |


סמל המכון הפולני על קיר בסניף תל אביב
 מידע כללי
 סוג:  נציגות דיפלומטית, אגודה תרבותית 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  2000 
 קואורדינטות:  32°03′48″N 34°46′09″E﻿ / ﻿32.06333333°N 34.76916667°E﻿ / 32.06333333; 34.76916667
 www.polishinstitute.org.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) המכון הפולני בישראל(למפת תל אביב רגילה) המכון הפולני בישראל(למפת גוש דן רגילה) המכון הפולני בישראל(למפת גוש דן מוגדלת) המכון הפולני בישראל  he המכון הפולני בישראלhe המכון הפולני בישראלמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המכון הפולני בישראל (בפולנית Instytut Polski w Izraelu) הוא סניף המכון הפולני (פול') הפועל לקידום התרבות הפולנית בארץ. המכון שוכן בבית פסגות בשדרות רוטשילד 3 בתל אביב.
המכון הפולני בישראל
המכון הפולני בישראל נוסד בחודש יוני 2000, והיה לסניף המכון הפולני הראשון שקם מחוץ לאירופה. הוא שכן בבית אסיה ובחודש ספטמבר 2012 עבר למשכנו הנוכחי בשדרות רוטשילד. מטרתו של המכון היא להפיץ את תרבות פולין בארץ, ולקדם את יחסי התרבות, המדע והאמנות בין שתי המדינות. אגב כך מבקש המכון להתגבר על דעות קדומות ולהילחם בסטריאוטיפים הדדיים בשתי המדינות. המכון מקיים פעילויות ואירועים שונים המכוונים בראש וראשונה עבור ילידי הארץ, ובין היתר קורסים ללימוד השפה הפולנית, השתלמויות מורים ומדריכים המלווים את מסעות בני הנוער לפולין, כנסים, סמינרים וסיורים מקצועיים בפולין, קורסים והשתלמויות אודות תולדות פולין ותרבותה, יחסי פולנים ויהודים, תולדות יהדות פולין ועוד. בספריית המכון כ-6,000 כותרים, רובם המכריע בפולנית, ומיעוטם כולל ספרות פולנית מתורגמת לעברית ולאנגלית.
עם המיזמים הבולטים שארגן המכון נמנים "שנת פולין בישראל" בשנים 2008–2009 ושבוע האוכל הפולני שהתקיים בחודש נובמבר 2013 ואשר במסגרתו התקיימו מעל 40 אירועים בתל אביב, ירושלים וחיפה.
המכון תומך בהוצאת ספרים של סופרים ישראלים בהקשר לפולין (למשל ספר ילדים "היה שם ארמון" על השואה בפולין).
המכון הפלסטיני לחקר מדיניות כלכלית

| --- | --- |

 מדינה:  הרשות הפלסטינית 
 מטה הארגון:  רמאללה 
 תקופת הפעילות:  1 ביוני 1994 – הווה (30 שנה) 
 www.mas.ps/arabic.php
 קואורדינטות:  31°53′19″N 35°12′04″E﻿ / ﻿31.8885538°N 35.2012269°E﻿ / 31.8885538; 35.2012269
 he
 
המכון הפלסטיני לחקר מדיניות כלכלית הוא מכון חשיבה פלסטיני אשר הוקם במאי 1994 בירושלים ומנהל הראשון היה הכלכלן הפלסטיני רדוואן שבן. מטרת המכון היא לקיים מחקר כלכלי יישומי ולספק ייעוץ מקצועי וניתוח של מדיניות כדי לקדם את הפיתוח הכלכלי ברשות הפלסטינית.
המכון מפרסם מסמכי עמדה בנושאים שונים הקשורים לכלכלה, מדיניות ולחברה. כמו כן מקיים המכון מדי שנה כנס מרכזי.
דורסיים

| דורסיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
משפחה:: דורסיים
שם מדעי
 Doradidae ‏בליקר, 1858

דּוֹרָסִיִּים או שפמנונים מדברים (שם מדעי: Doradidae) היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים. הם מכונים "מדברים" עקב יכולתם ליצור קולות של דיבור על ידי חיכוך הסנפירים בעמוד השדרה ולרטוט אותו.
מאפיינים

דגים אלה החיים בנהרות אמריקה הדרומית מחופי האוקיינוס השקט הצפוני עד לריו דה לה פלטה אך בעיקר בנהר האמזונאס והאורינוקו ובעוד כמה נהרות טרופיים.
אורכם של שפמנונים אלה 3.5 ס"מ אצל בני הסוג Physopyxis עד לאורך 120 ס"מ ולמשקל 20 ק"ג אצל המין Oxydoras niger. בניגוד לרב השפמנונים הם בעלי שורה של עוקצים ושריונים על גבם וצידיהם אשר מגוננים עליהם מפני טורפים.
דגים אלה ניזונים מסחופת, פלנקטון ומיצורים קטנים ומסננים את החול על קרקעית הים. רבים ממינים אלו מגודלים בבתים כדגי נוי באקווריום.
סוגים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Acanthodoras  Agamyxis  Amblydoras  Anadoras  סוג ומין יחיד Anduzedoras oxyrhynchus  סוג ומין יחיד Astrodoras asterifrons  סוג ומין יחיד Centrochir crocodili  Centrodoras  סוג ומין יחיד Doraops zuloagai  Doras  סוג ומין יחיד Franciscodoras marmoratus  Hassar  Hemidoras  סוג ומין יחיד Hypodoras forficulatus  סוג ומין יחיד Kalyptodoras bahiensis  Leptodoras  סוג ומין יחיד Lithodoras dorsalis |  Megalodoras  סוג ומין יחיד Merodoras nheco  Nemadoras  Opsodoras  סוג ומין יחיד Orinocodoras eigenmanni  Ossancora  Oxydoras  Physopyxis  Platydoras  Pterodoras  Rhinodoras  Rhynchodoras  Scorpiodoras  Tenellus  Trachydoras  סוג ומין יחיד Wertheimeria maculata |  |
המכון הצרפתי לעירוניות

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מוסד חינוכי
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°50′15″N 2°35′14″E﻿ / ﻿48.83753056°N 2.58718889°E﻿ / 48.83753056; 2.58718889
  (למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוהמכון הצרפתי לעירוניות(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוהמכון הצרפתי לעירוניות
 
המכון הצרפתי לעירוניות (IFU) הוא מכון מחקר ולימוד אקדמי המתמחה בתכנון עירוני ומכשיר גם תלמידים בתחום של "תכנון אזורי" לתואר שני. המכון ממוקם בקמפוס אוניברסיטת מארן לה ואלה - מזרח פריז על יד פריז, צרפת. בנוסף המכון מכשיר תלמידים גם לתואר שלישי. המכון הוקם בשנת 1969 תחת המחלקה לתכנון במרכז הניסויים של אוניברסיטת ואנסן וכמה עשורים לאחר הקמתו של המכון לתכנון עירוני של פריז שהוקם בשנת ה1919 על ידי המרצים "מישל שואי, פרנסואה קוקרי, ופייר מרלן" בעקבות תביעתם של 431 סטודנטים באוניברסיטה שלמדו תכנון ערים להקים מחלקה עצמאית ללמוד הנושא. בשנת 1985 קיבל המכון מעמד רשמי ולאחר שבשנת 1980 עבר מבניין האוניברסיטה השמינית של פריז בסן דני אל הקמפוס הנוכחי במטרה לפתח את העיר החדשה מארן לה ואלה שהוקמה ממזרח לפריז. במהלך שנת 2014 מתוכנן לעבור המכון לתכנון עירוני של פריז אל המתחם ולהיות מחלקה תחתיו ותחת המשרד לאיכות הסביבה הצרפתי.