stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סלמה שטרן
ביוגרפיה

סלמה שטרן גדלה במשפחה יהודית מהמעמד הבינוני-גבוה. אביה היה רופא. בשנת 1901 עברה המשפחה לבאדן-באדן.
בשנת 1904 היא הייתה הילדה הראשונה שלמדה בגימנסיה "גרוסרצוגליך באדישס", בית ספר תיכון לבנים, בו סיימה את לימודיה בשנת 1908.
היא למדה היסטוריה, פילוסופיה ופילולוגיה באוניברסיטת היידלברג, אך עזבה לאחר שלושה סמסטרים, וסיימה את לימודיה באוניברסיטת מינכן בשנת 1913.
בשנת 1914 עברה לפרנקפורט לגור עם אמה ואחותה, והחלה קריירה כהיסטוריונית באופן עצמאי בהתמחות בהיסטוריה גרמנית-יהודית.
זמן קצר לאחר הקמת בית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין בשנת 1919, נענתה שטרן להזמנה להצטרף לצוות המחקר של המוסד.  שם החלה לעבוד על שני הכרכים הראשונים של "Der preussische Staat und die Juden" (המדינה הפרוסית והיהודים), מחקר על יהדות פרוסיה תחת פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, שפורסם בשנת 1925.
בשנת 1927 קיבלה שטרן את הדוקטורט, והתחתנה עם מנהל ומייסד האקדמיה, ההיסטוריון אויגן טויבלר.  כשלוש שנים לאחר עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1936 עברו בני הזוג לאנגליה, אך חזרו לגרמניה הנאצית כעבור שנה.
בשנת 1938 היה אחד הכרכים מוכן לפרסום על ידי הוצאת שוקן, אך בשל מדיניות הרדיפה של הנאצים כלפי יהודי גרמניה הנאצית, נשרף כל המלאי, כולל כתב היד המקורי  ומסמכים רבים במהלך ליל הבדולח. שטרן לא הורשתה לבקר בספריות ציבוריות או בארכיונים, אך קיבלה עזרה מכמה חוקרים לסיים את עבודתה. בהקדמה "Der preussische Staat und die Juden" מזכיר כי עותק אחד העוסק ביהודים תחת פרידריך הגדול, ניצל על ידי עובדת אנונימית של  ההוצאה לאור שוקן, שהגיעה לדירתם בשרלוטנבורג בסוף נובמבר 1938.
במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה בשנת 1941 ברחו שטרן וטויבלר לארצות הברית, וחצו את האוקיינוס האטלנטי באוניה האחרונה לפני שהיטלר הכריז מלחמה על ארצות הברית. הנאצים אישרו לה לקחת עמה את העותק היחיד ששרד. תחילה התגוררו בני הזוג בניו יורק. בין השנים 1947–1955 היא הייתה אחראית על הארכיונים היהודים-אמריקאים בהיברו יוניון קולג'.  שטרן הפכה לאלמנה בשנת 1953. לבני הזוג לא היו ילדים. בשנת 1955 פרשה ועסקה בהקמת מכון ליאו בק.
בשנת 1960 עברה שטרן לבזל, שווייץ, שם התגוררה אחותה. בין השנים 1961 - 1972 פרסמה את "Der preußische Staat und die Juden" (המדינה הפרוסית והיהודים).
היא נפטרה בבזל ב-17 באוגוסט 1981.
המדינה הפרוסית והיהודים

חיבורה הידוע ביותר של שטרן היא "Der preussische Staat und die Juden" (בתרגום חופשי: "המדינה הפרוסית והיהודים"), שראה אור בשבעה כרכים בין השנים 1925 – 1975. החיבור מבוסס על מחקרה על מדיניות השלטון הפרוסי כלפי היהודים החל משנת 1640, עבור למלכותו של פרידריך וילהלם הראשון, ועד למותו וסוף שלטונו של פרידריך הגדול בשנת 1786. שטרן סקרה את התהליכים ההיסטוריים הכלכליים – חברתיים שהתרחשו בשנים אלו, וכיצד אלו כוננו את הטמעתה של יהדות פרוסיה במדינה בתחילת המאה ה-19 בתהליך האמנציפציה. מחקריה זכו לתשומת לב עולמית ונחשבים עד היום לחשובים ביותר אודות יהדות פרוסיה.
הערות שוליים

↑  G.P.Z. (2006). "To Our Readers" (PDF). American Jewish Archives Journal. 58 (1&2): vii–x.
↑  Freidenreich, Harriet Pass (21 ביוני 2002). Female, Jewish, and Educated: The Lives of Central European University Women. Indiana University Press. ISBN 0253109272 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  In 1921, there were 63 full-time and 45 part-time students enrolled in the "Hochschule".
↑  The Court Jew A Contribution To The History Of The Period Of Absolutism In Central Europe by Selma Stern
↑  "Selma Stern-Täubler Is Dead; A Specialist on German Jews". The New York Times. 19 באוגוסט 1981. נבדק ב-4 במאי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Guide to the Papers of Selma Stern-Taeubler (1890-1981)". Leo Baeck Institute. נבדק ב-3 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Der preussische Staat und die Juden, Band 1;Band 3 von Selma Stern
↑  Aue-Ben-David, Irene, The Making of a “Classic” of German-Jewish Historiography—Selma Stern's “Der preussische Staat und die Juden”, Oxford Academic, ‏02 July 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268688305171  BnF: cb127484862 (data)  CiNii: DA01670075  GND: 119368161  HDS: 025580  ISNI: 0000 0001 0915 8726  LCCN: n84074423  NKC: jo20201065012  NTA: 071799702  SNAC: w6pz93w0  SUDOC: 059771496  VIAF: 73978312   WorldCat (עם VIAF): 73978312
אנה וילניצה

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1978 (בת 46) רייקה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 מדינה:  קרואטיה קרואטיה
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה וילניצה (בקרואטית: Ana Vilenica; נולדה ב-16 ביולי 1978) היא שחקנית קרואטית.
ביוגרפיה

וילניצה נולדה ברייקה.
ב-2003 שיחקה בסרט הבוסני "Gori vatra" המתרחש בתקופה שלאחר מלחמת בוסניה.
באירוויזיון 2003 הגישה את הניקוד של בוסניה והרצגובינה.
ב-2003 ו-2004 הנחתה את התחרות לבחירת נציג בוסניה והרציגובינה לאירוויזיון.
ב-2004 שיחקה בהפקה של ערוץ הולמרק "La Femme Musketeer" אודות לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שצולמה בקרואטיה.
ב-2006 שיחקה בסרט הילדים "Duh u mocvari".
ב-2007 הפיקה וביימה את הסרט הקצר "The Window", באותה שנה גילמה מזכירה בסרט הבריטי "Outlanders".
בין 2007 - 2008 שיחקה בסדרה ההיסטורית "Ponos Ratkajevih".
בין 2009–2010 שיחקה את התפקיד הראשי באופרת הסבון "Dolina sunca", שם היא גילמה אלמנה העוברת לגור בזגרב ומגלה שלבעלה היו חיים כפולים.
ב-2010 התמודדה ב-"Zvijezde pjevaju" הגרסה הקרואטית של רוקדים עם כוכבים.
ב-2012 שיחקה ב-"Lea i Darija", סרט ביוגרפי על לאה דויטש.
אינגה בריק

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1936 (בת 88) מנהיים, גרמניה הנאצית 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוגה:  מוזיקת שלאגר 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס 
 בן או בת זוג:  Michael Pfleghar (?–העשור של 1960) Klaus Überall (1970–1975) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אינגה בריק (בגרמנית: Inge Brück; נולדה ב-12 באוקטובר 1936) היא זמרת ושחקנית גרמנייה.
ביוגרפיה

בריק נולדה במנהיים, היא החלה את הקריירה שלה בתחום המוזיקה כשהופיעה במקהלתו של מלחין הג'אז ארווין להן (Erwin Lehn), שם היא התגלתה על ידי נגן הפסנתר הורסט ינקובסקי (Horst Jankowski) והוא סידר לה להופיע בטלוויזיה לצד האנס-יואכים קולנקאמפף, מה שהוביל אותה לחתימת חוזה עם חברת הקלטות.
ב-1957 יצא שירה "Peter, komm heut' abend zum Hafen" שהיווה גרסה גרמנית לשיר אמריקאי ודורג במקום השביעי במצעד הפזמונים של גרמניה.
בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים הופיעה במספר סרטים וסדרות בטלוויזיה, היא גם הופיעה במספר מחזות זמר.
ב-1966 זכתה בפסטיבל מוזיקה בינלאומי בברזיל ובעקבות כך נבחרה על ידי "NDR", רשת הטלוויזיה הציבורית הגרמנית לייצג את גרמניה באירוויזיון שנה לאחר מכן.
באירוויזיון 1967 ביצעה את השיר "Anouschka" וסיימה במקום ה-8.
לאחר האירוויזיון החליטה להתמקד יותר במשחק מאשר בשירה, ב-1970 שיחקה את התפקיד הראשי בסדרת הפשע "Miss Molly Mill".
מאז שנות השבעים שרה בעיקר שירים נוצריים עם תוכן דתי.
היא נישאה והתגרשה פעמיים.
עובדיה דרוויש

עובדיה דרוויש (נולד ב-24 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בבני סכנין.
קריירה

דרוויש התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הילדים של מכבי תל אביב, מכבי הרצליה ומכבי פתח תקווה. בגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל רמת גן. ב-8 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-3 נגד הפועל נצרת עילית. עד לסיום העונה רשם 6 הופעות בליגה ועונה לאחר מכן רשם 5.
בקיץ 2018 הושאל להכח עמידר רמת גן מליגה א' דרום. ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד מכבי יפו. בסיום העונה חזר להפועל רמת גן. ב-1 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפועל בניצחון 2-3 נגד הפועל אום אל-פחם.
עונה לאחר מכן הושאל להפועל ראשון לציון ובעונה שאחריה הושאל להפועל רמת השרון.
ב-30 ביוני 2022 חתם בבני סכנין.
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏בן הרוש טרם קיבל תשובה, דרוויש חתם בסכנין, באתר ONE‏, 30 ביוני 2022
קריסטין קספרסן

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1969 (בת 55) אוסלו, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 בן או בת זוג:  Hans Fahlén (2003–2009) 
 צאצאים:  Filip Lamprecht 
 קישורים חיצוניים
 www.kristinkaspersen.se
 
קריסטין קספרסן (בשוודית: Kristin Kaspersen; נולדה ב-30 בספטמבר 1969) היא מנחת טלוויזיה שוודית.
ביוגרפיה

קספרסן נולדה באוסלו לאם שוודית, הזמרת והשחקנית ליל-באבס ואב נורווגי, היא גדלה בסטוקהולם עם אמה וביקרה לעיתים קרובות בנורווגיה את אביה, בגיל אחת עשרה הופיעה במחזה בילבי ולאחר מכן שיחקה במספר מחזות זמר נוספים, לאחר סיום לימודיה בתיכון היא עבדה בין היתר כמלצרית, ברמנית ודיילת.
בתחילת שנות התשעים היא החלה לשמש תקופה כמגישת מזג האוויר בערוץ TV3 הנורווגי, היא הנחתה תקופה את תוכנית הבידור "Söndagsöppet" שמסגרתה ראיינה ידוענים כמו טום ג'ונס. ב-1995 ארגנה אירוע של ארגון "The Non-Violence Project" העוסק במניעת אלימות בקרב צעירים.
ב-2002 הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן ובאותה שנה מסרה את תוצאות הניקוד השוודי באירוויזיון.
מ-2003 ועד 2004 הנחתה את הגרסה השוודית של המבצר. מ-2007 היא נמנית מבין מגישות התוכנית "Nyhetsmorgon", תוכנית הבוקר הגדולה בשוודיה.
ב-2010 היא הגישה סיקור עבור ערוץ TV4 לחתונתה של ויקטוריה, נסיכת שוודיה.
בנוסף לטלוויזיה היא משמשת ככתבת קבועה במגזין סגנון החיים "חיי משפחה" (Family Living).
מריה סיבילה מריאן

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1647 פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  13 בינואר 1717 (בגיל 69) אמסטרדם, הרפובליקה ההולנדית 
 ענף מדעי:  אנטומולוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה, הולנד.
 בן או בת זוג:  Johann Andreas Graff 
 צאצאים:  Johanna Helena Herolt, Dorothea Maria Graff 
 תרומות עיקריות
 חקר מחזור גלגול הפרפרים ואיור מדעי.
 
מריה סיבילה מריאן (גרמנית: Maria Sibylla Merian; 2 באפריל 1647 –  13 בינואר 1717) הייתה מאיירת, חוקרת טבע, ואנטומולוגית גרמנייה. נחשבת כאחת האנטומולוגיות הראשונות באירופה שצפתה ותיעדה את מחזור החיים של חרקים חיים. היא ידועה גם בעיקר בזכות תצפיותיה על הצמחים ובעלי החיים של סורינאם וחקר שלבי המטמורפוזה של חרקים. בימי חייה פרסמה את תצפיותיה על צמחים וחרקים בחמישה ספרים. מריאן נחשבת פורצת דרך גם בכך שהפליגה מאירופה לסורינאם בליווי בתה בלבד, לצורך מחקר.
קורות חיים

מריה סיבילה מריאן נולדה בפרנקפורט למתיו מריאן (הזקן), שהיה צייר, חרט ומוציא לאור השווייצרי. אמה, יוהנה סיבילה היין, הייתה אשתו השנייה של אביה. אביה נפטר ב־1650 ושנה לאחר מכן, אמה התחתנה עם צייר הטבע יאקוב מראל. מראל עודד את מריאן לצייר ולרשום. מריאן למדה ציור תחת חסותו של מראל בבית המשפחה בפרנקפורט. היא אספה חרקים וחיות קטנות נוספות לאיורים של מראל. בגיל 13 ציירה את הדימויים הראשונים של חרקים וצמחים, ואף החלה את אוסף הזחלים שלה. היא חקרה את הפיכתם של זחלים לפרפרים ותיארה את חקירותיה.
קורות חיים > נירנברג

במאי 1665 נישאה מריאן לתלמיד של מראל, יוהאן אנדריאס גראף מנירנברג. בינואר 1668 ילדה מריאן את יוהנה הלנה, והמשפחה עברה לנירנברג בשנת 1670, עיר הולדתו של גראף. היא המשיכה לאסוף, לגדל ולתעד חרקים והחלה ללמד ציור ורקמה נשים צעירות ממשפחות עשירות. היא הראשונה שהכינה דוגמאות רקמה המיועדות לנשים.
ב־1675 נכללה מריאן באוסף ביוגרפיות של אמנים גרמנים והולנדים, Teutsche Academie (אנ'), שערך יואכים פון סנדררט. מעבר לרישום היא עסקה גם בתחריט. ספרה הראשון ,"ספר הפרחים החדש", היה ספר מודלים לרקמה וציור של פרחים עבור תלמידותיה. בשנת 1678, היא ילדה את הבת השנייה דורותיאה מריה, שלימים עסקה גם היא בציור.
בשנת 1679 היא פרסמה את עבודת המחקר הראשונה על חרקים, Metamorphosis insectorum Surinamensium, שכללה שלושה ספרים המתארים מטמורפוזה של חרקים שכללו את מעגל החיים של החרק, סביבת החיים והתזונה שלו.
קורות חיים > הולנד

בשנות השלושים המאוחרות לחייה הצטרפה מריאן לקבוצה פרוטסטנטית, Labadists, וחזרה עם לחיות עם אמה, יחד עם שתי בנותיה בפרנקפורט. בעלה ניסה לשכנע אותה לחזור לחיות איתו בנירנברג, אך היא לא חזרה והוא הגיש בקשה לגירושים. בגיל 38 מריאן עברה לגור עם משפחתה בטירת וולתה בפריסלד הולנד. בעלי הטירה אפשרו למאמינים מקבוצת ה- Labadists לחיות בטירה. בטירת וולתה היו דגימות של פרפרים מסורינם שהיו גדולים וצבעוניים יותר מהפרפרים שראתה באירופה. הם סיקרנו מאוד את מיראן והיא קיוותה לנסוע לקולניות ההולנדיות לתעד זוחלים. מריאן ובנותיה עברו לאמסטרדם והיא התפרנסה מרישום של אובייקטים עבור משפחות עשירות.
הבוטנאי ההולנדי, קספר קומאליין, וחוקרי טבע אחרים סייעו למריאן להגשים את תוכניתה ולנסוע לסורינם. ביולי 1699 היא הפליגה לסורינם עם בנותיה. לא היו לה את המשאבים למסע ולכן היא מכרה את חלק מעבודותיה ולקחה הלוואה מניקולס וויטסן, שהיה ראש עיריית אמסטרדם, איש עסקים ובעל אוסף חרקים ופרפרים. הנסיעה של נשים לבדן לחקור ולצייר חרקים וצמחים הייתה מאוד יוצאת דופן באותה התקופה.
קורות חיים > סורינאם והולנד

מריאן הגיעה לסורינאם בספטמבר 1699 ושהתה שם במשך שנתיים. היא ציירה חרקים, ציפורים, זוחלים ודו-חי, וצמחים מקומיים ותיעדה את השמות המקומיים של הצמחים ואת השימושים בהם. במהלך שהותה היא תיעדה וחקרה 60 סוגי צמחים ו- 90 מינים של חיות. היא המשיכה בתיעוד של פרפראים ותארה ברישום וטקסט את כל שלבי ההתפתחות שלהם. לאחר כשנתיים המשפחה חזרה לאמסטרדם כשמריאן חשה שבריאותה מתערערת. עם חזרתה היא פרסמה את "מטמורפוזה של חרקים בסורינאם". ספר זה חשף בפעם הראשונה את המגוון המדהים של יער הגשם. הספר היה גדול ממדים והציג את החרקים בגודל מלא עם הסברים על כל שלב בהתפתחות. חדשנותו של הספר הייתה באיורים המדויקים שלא היה להם, עד אז, תקדים בעולם המדעי[דרוש מקור][מפני ש...].
ב־1701 מריאן נאלצה לחזוק לרפובליקה ההולנדית לאחר שחלתה במלריה. שם, היא פתחה חנות ומכרה דגימות ותחריטים צמחים ובעלי חיים מסורינם. בשנת 1705, היא פרסמה ספר Metamorphosis Insectorum Surinamensium על חרקים של סורינאם.
1715 מריאן סבלה משבץ מוחי. אף על פי שהייתה משותקת חלקית היא המשיכה בעבודתה. מריה סיביליה מריאן נפטרה באמסטרדם ב-13 בינואר 1717 ונקברה כעבור ארבעה ימים.
היחס לעבודותיה לאחר מותה

לאחר מותה של מריה סיבילה, רכש רוברט ארסקין [Robert Erskine] הרופא הסקוטי של הצאר הרוסי פיוטר הגדול ממשפחתה את היומן שכתבה מ-1660 ועד 1713,הוא שמר אותו לעצמו ורק לאחר מותו היה יכול הצאר לעיין בו. 50 מציורי המים של מריה סיבילה, כנראה כולם משנותיה בנירנברג תלויים כיום בטירת רוזנבורג [Rosenborg] בדנמרק. האוסף נמצא ברשות משפחת המלוכה הדנית מאז 1696. לפחות שני אוספים שלה הוצגו באנגליה כמה שנים לפני מותה. חלקים מהאוספים היוו בסיס לאוסף של המוזיאון הבריטי, חלק נוסף נרכש על ידי משפחת המלוכה הבריטית.
במאה שלאחר מותה של מריה סיבילה היא הייתה אחת מהאמנים המועתקים ביותר. במאה שלאחריה נטורליסטים מקצועיים וחובבניים בכוונה להרוס, התחילו להציג ציורים שבהם צבעו לא נכון חלקים בהעתקי הפלטות שלה, הם הטילו ספק באמינות העבודה שלה וככה הרסו את שמה הטוב, עד שכמעט נשכחה. במאתים השנה האחרונות יש תחייה בהכרה והוקרה האירופאית במחקריה. בין 1974 ו-1982 יצאו לאור 3 סדרות ספרים הכוללים את יצירותיה. דמותה מופיעה כעת על כסף גרמני.
משנות העשרה של חייה דרך שנים של מחקרי חרקים וחיות, מחקרים בעלי ערך רב, ומסעותיה לדרום אמריקה חייה היו מערבולת של פעילות. ספריה מקוריים לחלוטין, ואף על פי שסגנון אמנותה היה בסגנון של דירר [Durer] ביצירותיו שלו אף פעם לא הייתה גישה מדעית. יצירותיה שימשו כדוגמה לאיור לדורות של מדענים[דרוש מקור]. אל לנו לשכוח שהאשה רבת הכישרונות וההרפתקנית הזו התפרנסה כמורה לאמנות ורקמה.
ב-2022 עבודותיה הוצגו בביאנלה ה-59 של ונציה.
יצירותיה

"Blumenbuch. Volume 1." 1675
"Blumenbuch. Volume 2." 1677
"Neues Blumenbuch. Volume 3." 1680
"Der Raupen wunderbare Verwandlung und sonderbare Blumennahrung." Volume 1, 1679
"Der Raupen wunderbare Verwandlung und sonderbare Blumennahrung." Volume 2, 1683
"Metamorphosis insectorum Surinamensium." 1705
לקריאה נוספת

אשה בגן מאת רות אלמוג, הוצאת זמורה ביתן, 2012, עמ' 175–219
הערות שוליים

↑  Books essay: naturalist and artist Maria Sibylla Merian was a woman in a man’s world, www.theartnewspaper.com
1 2  Maria Sibylla Merian, Botanical Art & Artists (באנגלית)
↑  GrrlScientist, Maria Sibylla Merian: artist whose passion for insects changed science | GrrlScientist, the Guardian, ‏2013-04-02 (באנגלית)
↑  "Maria Sibylla Merian | Life, Facts, & Works". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2018-09-29.
1 2 3  Kim Todd, Maria Sibylla Merian (1647-1717): an early investigator of parasitoids and phenotypic plasticity, Terrestrial Arthropod Reviews 4, 2011-06-01, עמ' 131–144 doi: 10.1163/187498311X567794
1 2 3 4  Sharon D. Valiant, ART, SCIENCE,NEEDLEWORK The Work of Maria Sibylla Merian, PIECEWORK ,All This By Hand II number 2, Interweave, March/April 1994, עמ' 34-45
↑  Merian, Maria Sibylla – The “Teutsche Academie” on Sandrart.net, ta.sandrart.net (באנגלית)
1 2  Sheffield, Suzanne Le-May, 1967-, Women and science : social impact and interaction, Santa Barbara, Calif.: ABC-CLIO, 2004, עמ' 22-24
↑  Wulf, Andrea (2016-01-19). "The Woman Who Made Science Beautiful". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-09-29.
↑  Kay Etheridge, Maria Sibylla Merian and the metamorphosis of natural history, Endeavour 35, 2011-03, עמ' 16–22 doi: 10.1016/j.endeavour.2010.10.002
1 2  William T. Stearn, Maria Sibylla Merian (1647-1717) as a Botanical Artist, Taxon 31, 1982, עמ' 529–534 doi: 10.2307/1220684
1 2 3  Kay Etheridge, Maria Sibylla Merian and the metamorphosis of natural history, Endeavour 35, 2011-03, עמ' 16–22 doi: 10.1016/j.endeavour.2010.10.002
1 2  Davis, Natalie Zemon, 1928-, Women on the margins : three seventeenth-century lives, Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1995, עמ' 170
↑  Arsenale See on Google Maps, Biennale Arte 2022 | Maria Sibylla Merian, La Biennale di Venezia, ‏2022-04-14 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592456505171  PLWABN: 9810546473105606  BIBSYS: 97040075  BNE: XX1300627  BnF: cb11915660s (data)  BPN: 17208050  CANTIC: a10334725  CiNii: DA05239920  DSI: 8  GND: 118581082  HDS: 019097  ICCU: MILV084366  ISNI: 0000 0001 2103 6369  LCCN: n80115855  LNB: 000225430  NDL: 00869582  NKC: xx0032637  NLA: 35859409  NLK: KAC2018O9857  NSK: 000335496  NTA: 068634560  RERO: 02-A003585328  RKD: 55357  SELIBR: 195769  SIKART: 4022932  SNAC: w67b44w8  SUDOC: 032431546  Trove: 1119433  ULAN: 500009826  VcBA: 495/367223  VIAF: 106967757   WorldCat (עם VIAF): 106967757
פול דרולד

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1846 פריז, צרפת 
 פטירה:  30 בינואר 1914 (בגיל 67) ניס, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה, תיכון הוש, תיכון לואי הגדול, הפקולטה למשפטים בפריז 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 צאצאים:  Paul Langély 
 פרסים והוקרה:  פרס ז'אן ריינו (1894)  פרס מונטיון (1873)  אביר בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
ציור משנת 1877 של פול דרולד
פול דרולד (בצרפתית: Paul Déroulède‏; 2 בספטמבר 1846 - 30 בינואר 1914) היה סופר, משורר, מחזאי, איש צבא ומדינאי צרפתי.
שלמה סבירסקי

| --- | --- |

 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 מוסדות:  מרכז אדוה  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  ברברה סבירסקי 
 צאצאים:  איתי סבירסקי 
 
שלמה סבירסקי הוא ד"ר לסוציולוגיה, פעיל חברתי וסופר ישראלי והמנהל האקדמי של מרכז אדוה וממייסדיו.
מחקריו

שלמה סבירסקי היה בין מובילי הגישה המעמדית הנאו-מרקסיסטית, שהתפתחה באוניברסיטת חיפה, ובאה לידי ביטוי בכתב העת הסוציולוגי הביקורתי הראשון שראה אור בישראל, "מחברות למחקר וביקורת". כתב העת יצא לאור בשנים 1984-1978 ועורכיו היו סבירסקי, דבורה ברנשטיין, הנרי רוזנפלד ודבורה קלקין-פישמן. הם עסקו בהתהוותו של מעמד בינוני חדש אשכנזי ולצידו מעמד פועלים מזרחי. בעבודות מאוחרות שלהם הם דנו בקבוצות מקופחות אחרות כמו נשים וערבים.
סבירסקי ועמיתיו טענו שנוצרו שני מעמדות שונים ושהתגבשה חלוקת עבודה עדתית שלפיה השליטה על ההון ותגמוליו מרוכזת בידי האוכלוסייה האשכנזית ואילו מהאוכלוסייה המזרחית נשללה שליטה זו. טיעון זה היה בניגוד לגישה הפונקציונלית-סטרוקטורלית, ששלטה באותם זמנים בסוציולוגיה הישראלית (הקרויה גם הגישה המערכתית), מבית מדרשו של שמואל נח אייזנשטדט שטענה שאי-שילוב העולים היה בגלל אי-התאמה תרבותית ותכונות תרבותיות שהביאו מארצות מוצאם. גישתו של סבירסקי התבססה על התובנה המרקסיסטית שעל פיה המודרניזציה אינה תהליך שבו המערב המתועש והמפותח מנחיל את השיטה הקפיטליסטית לארצות הנחשלות, אלא המערב מתפתח תוך כדי ניחשול ארצות אחרות. בישום הגישה לישראל סבירסקי הראה, לטענתו, כי הכינון של המזרחי כחלש ופריפריאלי הוא זה שבונה את האשכנזי כחזק.
גישה זו פיתח סבירסקי בספרו החשוב ביותר לא נחשלים אלא מנוחשלים: מזרחים ואשכנזים בישראל - ניתוח סוציולוגי ושיחות עם פעילים ופעילות שראה אור בהוצאת מחברות למחקר וביקורת בשנת 1981.
פועלו

בשנות ה-80 היה סבירסקי בין מייסדי עמותת הל"ה למען החינוך בשכונות ובעירות-פתוח, הפועלת לקידום מעורבות הורים במערכת החינוך ככלי לשיפור רמת הלימודים בשכונות ובעיירות הפיתוח, כמנוף לצמצום פערים ולמוביליות חברתית-כלכלית. בין השאר הקימה העמותה את רשת בתי הספר קדמה בשנת 1993. בשנת 2014, זכה בית ספר תיכון קדמה בירושלים בפרס החינוך ארצי לבתי ספר על יסודיים מצטיינים.
מאז 1991, סבירסקי משמש כמנהל אקדמי של מרכז אדוה. הוא תומך במדיניות סוציאליסטית רחבה, במעורבות ממשלתית עמוקה, ומתנגד באופן עקבי לרפורמות הליברליות במשרד האוצר. פרסומיו על אודות אי השוויון החברתי בישראל מתפרסמים אחת לכמה חודשים באמצעי התקשורת ומעוררים פולמוס ציבורי נרחב. סבירסקי היה שותף בהקמת מפעלים חברתיים רבים, כמו למשל, בית הספר קדמה. הוא מרצה במכללה החברתית כלכלית.
כאות הוקרה על עבודתו במרכז אדוה זכה שלמה סבירסקי בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה לשנת 2005.
סבירסקי נשוי לברברה סבירסקי, סוציולוגית ופמיניסטית ישראלית, ואביו של עו"ד איתי סבירסקי, פעיל חברתי בולט וממנהיגי תנועת הסרבנים לשירות בשטחים.
כתביו

מי עבד במה, עבור מי, ותמורת מה? הפיתוח הכלכלי של ישראל והתהוות חלוקת העבודה העדתית (עם דבורה ברנשטיין), מחברות למחקר ולביקורת, מאי 1980.
לא נחשלים אלא מנוחשלים: מזרחים ואשכנזים בישראל, ניתוח סוציולוגי ושיחות עם פעילים ופעילות. מחברות למחקר ולבקורת, 1981.
החינוך בישראל מחוז המסלולים הנפרדים. תל אביב, 1990.
זרעים של אי שוויון. ברירות, 1995.
שווים ושווים פחות. הד החינוך. דצמבר 1999.
תקציב המדינה: מה עושים עם הכסף שלנו?. תל אביב: הוצאת מפה, 2004.
מחיר היוהרה: הכיבוש - המחיר שישראל משלמת (1967-2005). הוצאת מפה, 2005
סבירסקי, שלמה ואתי קונור-אטיאס. תמונת מצב חברתית - 2004. מרכז אדוה, 2004.
סבירסקי שלמה ואחרים. נשים בשוק העבודה של מדינת הרווחה בישראל. מרכז אדוה, 2001.
סבירסקי שלמה, קונור אתי, יחזקאל ירון. תמונת מצב חברתית - 1999. מרכז אדוה, 1999.
הערות על תוכנית הממשלה להגברת הצמיחה 1998. תל אביב, מרכז אדוה, 1997.
סבירסקי שלמה, סן-זנגי מירב, סבירסקי ברברה. הקיצוצים בתקציב 1998: הערות להחלטות הממשלה מיום 8.9.97. מרכז אדוה, 1997.
סבירסקי שלמה, סן-זנגי מירב, סבירסקי ברברה, מבט על תקציב משרד הבריאות 1990-1997. מרכז אדוה, 1996.
סבירסקי שלמה, סן-זנגי מירב, דגן עדי. מבט על תקציב משרד החינוך 1990-1996. מרכז אדוה, 1996.
סבירסקי שלמה ופאפה אילן ליקטו. האינתיפאדה - מבט מבפנים. ספרי מפרש, 1992.
סבירסקי שלמה, שושן מנחם. עירות הפתוח לקראת מחר שונה. יתד, 1985.
קמפוס, חברה ומדינה: על תודעה פוליטית חברתית של סטודנטים בישראל. מפרש, 1992. (מפרש, 7).
סבירסקי שלמה, עידן אשר, רפאל בן-שושן. על שוויון ועל מלחמה. יתד, 1982.
הערות שוליים

↑  יוסף אלגזי, בלי אולם ספורט ובלי הסקה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2002
↑  פרס חינוך ארצי לבתי ספר על סודיים מצטיינים באתר משרד החינוך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268491205171  BIBSYS: 9026983  BnF: cb150219678 (data)  CiNii: DA05034418  GND: 1141184958  ISNI: 0000 0000 8378 1527  LCCN: n88194749  NTA: 240202139  SUDOC: 108075729  VIAF: 44581674   WorldCat (עם VIAF): 44581674
סרז' קלרספלד

| --- | --- |

קלרספלד, 2015
 לידה:  17 בספטמבר 1935 (בן 89) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  צרפת צרפת
 השכלה:  המכון למדע המדינה פריז 
 בן או בת זוג:  ביאטה קלרספלד 
 צאצאים:  ארנו קלרספלד, לידה קלרספלד 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (20 ביולי 2015)  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי (19 במאי 2018)  פרס פטרארקה (2015)  צלב גדול של לגיון הכבוד (13 ביולי 2022)  Zellidja Bourse 
 קישורים חיצוניים
 www.klarsfeldfoundation.org
 
סרז' קלרספלד (ברומנית: Serge Klarsfeld; נולד ב-17 בספטמבר 1935) הוא צרפתי יליד רומניה, צייד נאצים שעוסק בתיעוד השואה במטרה לבסס את התיעוד ולאפשר העמדה לדין של פושעי מלחמה. מאז שנות השישים הוא עשה מאמצים בולטים להנציח את הקורבנות היהודים של שואת יהודי צרפת. קלרספלד הוא תומך נלהב בישראל.
ביוגרפיה

סרז' קלרספלד נולד בבוקרשט למשפחה יהודית. המשפחה עברה לצרפת לפני שהתחילה מלחמת העולם השנייה. בשנת 1943 נעצר אביו על ידי האס אס בניס במהלך פשיטה, שעליה הורה אלויס ברונר. האב גורש לאושוויץ ולא שרד. סרז' הצעיר טופל בבית יתומים יהודים שהופעל על ידי אוז"ה. אמו ואחותו שרדו גם הן את המלחמה בצרפת של וישי, בסיוע תנועת ההתנגדות הצרפתית החל מסוף שנת 1943.
קרלספלד עזר בהקמתו והוביל את הארגון: "Association des fils et filles des déportés juifs de France" או FFDJF (ארגון בניהם ובנותיהם של מגורשי יהודים מצרפת). זהו אחד הארגונים, שתיעדו את מקרי הגירוש של היהודים ואיתר בכירים נאצים וצרפתים משתפי פעולה כדי להעמידם לדין. בין אלה שאיתר היו פושעים כמו קלאוס ברבי, רנה בוסקה, ז'אן לגוואי, מוריס פאפון ופול טובייה, שהיו מעורבים ברצח מאות אלפי יהודים במלחמת העולם השנייה. בני הזוג קלרספלד היו בין אלה שהגישו תיקים עשרות שנים אחרי המלחמה, לעיתים בסוף שנות התשעים, נגד פקידים נאצים ומשתפי פעולה  בגין פשעים נגד האנושות.
בשנים שלפני 1989, התפרקות ברית המועצות, סרג' קלרספלד ואשתו ביאטה מחו לעיתים קרובות על תמיכת הגוש המזרחי באש"ף ובאנטי ציונות.
הכרה על עבודתם כללה את אות לגיון הכבוד הצרפתי בשנת 1984. בשנת 1986 עובד סיפורם לסרט טלוויזיה אמריקאי בכיכובם של טום קונטי, פארה פוסט וג'רלדין פייג'. בשנת 2008 הופק סרט טלוויזיה צרפתי המספר את סיפורם של בני הזוג.
ב-1 בינואר 2014 שודרגו דרגות לגיון הכבוד של בני הזוג ל-"Grand officier".
ב-26 באוקטובר 2015, מינה אונסק"ו את בני הזוג ל"שגרירי כבוד ושליחים מיוחדים לחינוך בנושא השואה ומניעת רצח עם".
נישואין ומשפחה

בשנת 1963 נישא לביאטה. בני הזוג התיישבו בפריז. בנם, ארנו קרלספלד (נולד ב-1965), הפך לעורך דין המתמחה בזכויות האדם ועבד אצל ניקולא סרקוזי בזמן שהיה שר הפנים.