stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם אידלסון

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1865 וקשנה, ליטא 
 פטירה:  8 בדצמבר 1921 (בגיל 56) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  האוניברסיטה הקיסרית של מוסקבה 
 
מערכת "ראזסווייט" בסנקט פטרבורג, 1912. יושבים (מימין): מקס (מרדכי) סולובייצ'יק (סוליאלי), אברהם אידלסון, זאב ז'בוטינסקי; עומדים: ארנולד זיידמן, אלכסנדר גולדשטיין, שלמה גפשטיין.
אברהם אידלסון (ברוסית: Абрам Давидович Идельсон, אברהם דוידוביץ אידלסון; 1865 – 1921) היה מנהיג ציוני, עיתונאי ועורך עיתונים יהודיים-ציוניים מרכזיים ברוסיה.
קורות חיים

אברהם בן דוד אידלסון נולד ב-1865 בליטא למשפחה יהודית מסורתית. קיבל חינוך מסורתי. למד באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1887 הצטרף לאגודת בני ציון, וכעבור שנתיים הצטרף לאגודת בני משה. היה חבר בוועד המרכזי של חברת מפיצי ההשכלה, יחד עם הסופר ד"ר י. ל. קצנלסון (בוקי בן יגלי) ואחרים.
בשנת 1904 נוסד העיתון הציוני "ראזסווייט" ('השחר') על ידי קבוצת מנהיגים ציוניים ובהם ד"ר יחיאל צ'לנוב. על עריכת העיתון הופקד אידלסון. בשנת 1905 נקרא לעמוד בראש המערכת של הירחון "יברייסקאיה ז'יזן", שהיה הביטאון המרכזי של ציוני רוסיה בשפה הרוסית. כמו כן ערך את השבועון "כרוניקה יברייסקוי ז'יזני". עיתונים אלו שימשו במה למנהיגים והוגי דעות ציוניים ובהם זאב ז'בוטינסקי, שהיה חבר מערכת בשני העיתונים.
בשנת 1906 היה ממנסחי תוכנית הלסינגפורס (הלסינקי) לפעולה הציונית בגולה.
בשנת 1918, תקופה קצרה לאחר המהפכה הבולשביקית, התכנסו בפטרבורג כמה מבכירי התנועה הציונית ברוסיה, בהם אברהם אידלסון, והחליטו לייסד עיתון יומי והוצאת ספרים בארץ ישראל – לימים עיתון הארץ.
נפטר בשנת 1921.
על שמו רחוב במרכז תל אביב, וכן בשכונת רמות בירושלים.
לקריאה נוספת

'אידלסון, אברהם', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 40. (הספר בקטלוג ULI)
שלט רחוב בתל אביב עם שמו של אברהם אידלסון
אוליבר טוויסט (סרט, 1912)

| --- | --- |
 מבוסס על:  אוליבר טוויסט מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  תומאס בנטלי 
 הופק בידי:  ססיל הפוורת 
 תסריט:  תומאס בנטלי
 שחקנים ראשיים:  אייבי מיליי אלמה טיילור הארי רויסון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Hepworth Company
 חברה מפיצה:  Hepworth Company
 הקרנת בכורה:  ספטמבר 1912
 שפת הסרט:  סרט אילם (כתוביות באנגלית)
 סוגה:  סרט אילם, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אוליבר טוויסט (באנגלית: Oliver Twist) הוא סרט אילם בריטי משנת 1912 בבימויו של תומאס בנטלי ובכיכובם של אייבי מיליי, אלמה טיילור והארי רויסטון. הסרט הוא עיבוד לספרו של צ'ארלס דיקנס "אוליבר טוויסט" שיצא לאור ב-1838. זהו סרט הבכורה של בנטלי שהיה בהמשך לאחד הבמאים הבריטים המובילים. הסרט היה הראשון בסדרה של סרטים שהיו עיבודים לספרי דיקנס שאותם ביים בנטלי.
צוות השחקנים

אייבי מיליי – אוליבר טוויסט
אלמה טיילור – ננסי
ג'ון מקמהון – פייגין
הארי רויסטון – ביל סייקס
פלורה מוריס – רוז מיילי
מר ריבארי – מר בראונלו
וילי וסט – ארטפול דודג'ר
לקריאה נוספת

Giddings, Robert & Sheen, Erica. From Page To Screen: Adaptations of the Classic Novel . Manchester University Press, 5 May 2000
Mee, John. The Cambridge Introduction to Charles Dickens. Cambridge University Press, 2010.
הערות שוליים

↑  Oliver Twist (1912), BFI
↑  Timeline of Greatest Film Milestones and Turning Points in Film History
אוליבר טוויסט (סרט, 1933)

| --- | --- |

 מבוסס על:  אוליבר טוויסט מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  ויליאם ג'. קוואן 
 הופק בידי:  איי אי צ'דוויק
 תסריט:  אליזבת מיהן
 עריכה:  קארל פירסון 
 שחקנים ראשיים:  אירווינג פיצ'ל דיקי מור דוריס לויד ויליאם "סטייג'" בויד
 מוזיקה:  מישה בקליניקוף 
 צילום:  ג'. רוי האנט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Monogram Pictures 
 הקרנת בכורה:  28 בפברואר 1933
 משך הקרנה:  80 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אוליבר טוויסט (באנגלית: Oliver Twist) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 1933 שביים ויליאם ג'. קוואן. זהו העיבוד הקולנועי הראשון שאינו סרט אילם של הספר "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס. בתפקידים הראשיים מככבים אירווינג פיצ'ל בתפקיד פייגין, דיקי מור בתפקיד אוליבר, דוריס לויד בתפקיד ננסי ואת ביל סייקס מגלם ויליאם סטייג' בויד.
הסרט הופק באולפני "מונוגרם פיקצ'רס" בתקציב נמוך ביותר. הסרט לא זכה להצלחה רבה ולא הוקרן במשך שנים רבות, עד לשנות השמונים של המאה העשרים שהחלו לשדר אותו בטלוויזיה.
תקציר העלילה

הסרט מגולל את סיפורו של ילד יתום בשנות השלושים של המאה ה-19 בלונדון. אחרי שעבר התעללות בבית המחסה לעניים הוא נקלע לתוך כנופיה של גנבים.
תקציר העלילה > ההבדלים בין הסרט לרומן

אף על פי שבני הזוג סוארברי ונוח קלייפול מופיעים ברשימת השחקנים, כל העלילה העוסקת בסוארברי הושמטה מהסרט. כמו גם מונקס, אחיו למחצה של אוליבר.
בגרסה זו רוז מיילי היא בתו של בראונלו, וניסיון השוד של סייקס הוא גם בביתו של בראונלו. ייתכן שהגרסה הראשונה של הסרט כללה גם את נוח קלייפול ואת משפחת סוארברי.
צוות השחקנים

דיק מור – אוליבר טוויסט
אירווינג פיצ'ל – פייגין
ויליאם "סטייג'" בויד – ביל סייקס
דוריס לויד – ננסי סייקס
אלק ב. פרנסיס – מר בראונלו
ברברה קנט – רוז מיילי
סוני ריי – ארטפול דודג'ר
ג'ורג' ק. ארתור – טובי קרקיט
ג'ורג' נאש – צ'ארלס בייטס
קלייד קוק – צ'יפטינג
ליונל בלמור – מר באמבל
טמפה פיגוט – גברת קורני
נלסון מק'דואל – סוארברי
וירג'יניה סייל – גברת סוארברי
הארי הולמן – גרימוויג
אוניית מטען כללי

אוניית מטען כללי Namibia
אוניית מטען כללי (באנגלית: general cargo ship) היא אונייה שמובילה מטענים יבשים, בעלי נפח שאינו אחיד ושלא ניתן לאחסנו במכולות, כגון: קורות ברזל, מכונות חקלאיות ומטענים הארוזים בתיבות או על גבי משטחים.
משך הפריקה והטעינה של אוניית מטען כללי גדול לאין שיעור מזה של אוניית מכולות. האנייה מחולקת למחסנים לאורכה ולרוחבה. פריקת וטעינת המטענים נעשית על ידי מנופי האנייה, שהם גם סימן ההיכר שלה.
בעבר אוניות המטען הכללי הובילו כמעט את כל סוגי המטען, כולל מכוניות, פחם ותבואות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אובה ביין

אובה ביין (בגרמנית: Uwe Bein, נולד ב-26 בספטמבר 1960 בהרינגן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר, ונודע במסירותיו המדויקות. ביין זכה עם נבחרת מערב גרמניה במונדיאל 1990.
קריירת מועדונים

ביין החל את קריירת הבוגרים בשנת 1979 בקיקרז אופנבך, עמה שיחק בליגת הבונדסליגה השנייה, וסייע לה לעלות לליגת הבונדסליגה בשנת 1983, אך ירד עם הקבוצה בחזרה לליגת המשנה בתום עונה אחת, בה ספגה הקבוצה 106 שערים ב-34 משחקים. לאחר ירידת הליגה, ביין עזב את הקבוצה לאחר חמש עונות, בהן כבש 72 שערים ב-153 הופעות.
בקיץ 1984 חתם ביין בפ.צ. קלן, שם שיחק שלוש עונות, בהן הבקיע 17 שערים ב-64 הופעות. ביין סייע לקבוצה להעפיל לגמר גביע אופ"א בשנת 1986, בו הפסידה הקבוצה 5-1 לריאל מדריד בסנטיאגו ברנבאו, וניצחה בגומלין בתוצאה 2-0 שלא הספיקה, כשביין מבקיע את השער הראשון.
בשנת 1987 חתם בהמבורג, שם שיחק שתי עונות וכבש 22 שערים ב-52 הופעות. בשנת 1989 עבר לאיינטרכט פרנקפורט, שם שיחק חמש עונות ברציפות, והבקיע 38 שערים ב-150 הופעות. בתקופה זו, פרנקפורט סיימה בכל העונות לפחות במקום החמישי, אך לא זכתה באליפויות, כשביין מהווה חוליה חשובה במשחק ההתקפי של הקבוצה.
בשנת 1994 הצטרף ביין לחברו לנבחרת גרמניה, גידו בוכוואלד, וחתם בקבוצה היפנית אוראווה רד דיימונדס מהעיר סאיטאמה מליגת העל היפנית שזה עתה הוקמה. בקבוצה זו שיחק שלוש עונות, בהן הבקיע 25 שערים ב-68 הופעות. בשנת 1997 עבר למועדון VFB גיסן מהליגות הגרמניות האזוריות, במדיו פרש ממשחק פעיל בשנת 1998.
קריירה בינלאומית

לביין 17 הופעות בנבחרות, תחילה במדי גרמניה המערבית ואחר כך במדי גרמניה, בהן כבש שלושה שערים. ביין השתתף במונדיאל 1990 וזכה עם נבחרת גרמניה המערבית בטורניר, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה. ביין לא זומן על ידי המאמן ברטי פוגטס ליורו 1992, ובשנת 1993 פרש מהנבחרת.
קריירת אימון

ביין אימן בשנת 2005 במשך חצי עונה את קיקרז אופנבך.
אובדן מעקב

בענף הניסויים הקליניים, אובדן מעקב (באנגלית: Lost to follow-up) מתייחס לחולים שהשתתפו באופן פעיל בניסוי קליני, אך הקשר עמם נותק עקב טעות במערכת המעקב, או עקב כך שהפכו לבלתי נגישים בנקודה כלשהי במהלך הניסוי. חולים אלה יכולים ללכת לאיבוד מסיבות רבות: ייתכן שבחרו לסגת מהניסוי הקליני מסיבותיהם-שלהם, מבלי ליידע כראוי את החוקר הקשור לניסוי הקליני, הם התרחקו מאתר המחקר המסוים במהלך הניסוי הקליני, או שחלו ואינם מסוגלים לתקשר. לעיתים הם נעדרים, נכנסו לכלא או נפטרו. מטא-אנליזות של אובדן מעקב מצאו שאובדן מעקב ממוצע במחקר קליני עומד על 6%.
תופעות לוואי

חולים, מטופלים או מקבלי טיפולים וחיסונים נסיוניים שהולכים לאיבוד במעקב, במהלך ניסוי קליני, מביאים להשפעות שליליות רבות על תוצאות הניסוי ועל חברת התרופות המממנת את הניסוי הקליני. חולים שאבדו מהמעקב מובילים לתוצאות מחקר לא שלמות, אשר בתורן יכולות להטות את תוצאת המחקר וכן את התרופות לגביהן נעשה המחקר. מחסור בתוצאות מלאות מוביל לבדיקה מוגברת של התרופה המסוימת מטעם ה-FDA, כמו גם בדיקה של חברת התרופות המממנת את המחקר הקליני. תוצאות מחקר מוטות מובילות גם לבדיקת עמידתם של הניסוי והחברה בתקני חוק ביטוח הבריאות (HIPAA) (אנ').
מלבד נתוני מחקר חלקיים ובעיות רגולטוריות, אובדן מעקב אחר חולים יכול להוביל לבעיות בהתקדמותו של כל מחקר קליני. לשיעורי שימור נמוכים של נבדקים במעקב ולשיעורים גבוהים של אובדן מעקב אחר המטופל ישנן תופעות לוואי רבות, כולל תקופות ניסוי קליניות ארוכות יותר והוצאות כספיות רבות יותר מכיוון שייתכן שיהיה צורך להקדיש משאבים נוספים למאמצי גיוס הנבדקים.
פתרונות

נכון לעכשיו אין תקנים המבטאים את התהליך או את השיטות שניתן להשתמש בהם כדי לנסות להגיע לחולים שאבדו מהמעקב. ה-FDA הוציא הנחיה (אם כי לא תקן מחייב) לגבי שיקום התקשורת עם חולים שאבדו מהמעקב. בהנחיה נכתב: "נבדק אינו מחויב למסור את הסיבות שלו לנסיגה בטרם עת ממעקב הקשור למחקר רפואי, אך על החוקר לעשות מאמץ סביר לוודא את הסיבות לכך, תוך כיבוד מלא של זכויות הנבדק." ישנה ציפייה מרופאים הקשורים למחקר קליני לעשות מאמץ באופן אישי כדי ליצור קשר עם מטופלים שאבדו מהמעקב. בכך חברות התרופות לא רק מחפשות את טובת המטופלים שנרשמים לניסויים במחקר הקליני, אלא גם מגנות על תוצאות הנתונים של הניסויים הקליניים שלהן.
איסוף המידע מהמעקב חשוב הן לחולים והן לרופאים הקשורים למחלקות המחקר והרגולציה, כמו ה-FDA. המידע אמור להינתן על ידי המטופל, אך כאשר הדבר אינו אפשרי, יש לפתח דרכים נאותות להשגת מידע מהמטופלים ואודותיהם, וליישם תהליכים נאותים לגבי הטיפול במידע זה על מנת להגן על החולים ועל תקינות תוצאות המחקר.
הערות שוליים

↑  Cleland, John G. F.; Torp‐Pedersen, Christian; Coletta, Alison P.; Lammiman, Michael J. (2004). "A method to reduce loss to follow-up in clinical trials: informed, withdrawal of consent". European Journal of Heart Failure. 6 (1): 1–2. doi:10.1016/j.eheart.2003.12.001. ISSN 1879-0844.
↑  למשל Potential impact on estimated treatment effects of information lost to follow-up in randomised controlled trials (LOST-IT): systematic review. להשוואה, אובדן המעקב במחקר של פייזר בעת פיתוח חיסון נגד COVID-19 עמד על פחות מ-0.4% (סה״כ 166 מתוך 37,796), וזאת במחקר בין-לאומי על עשרות אלפי אנשים שתוכנן ובוצע בלוח זמנים אינטנסיבי. מעל 99.6% מהנבדקים השלימו את הניסוי.
↑  Akl, Elie A; Briel, Matthias; You, John J; Lamontagne, Francois; Gangji, Azim; Cukierman-Yaffe, Tali; Alshurafa, Mohamad; Sun, Xin; Nerenberg, Kara A; Johnston, Bradley C; Vera, Claudio (2009-06-11). "LOST to follow-up Information in Trials (LOST-IT): a protocol on the potential impact". Trials. 10: 40. doi:10.1186/1745-6215-10-40. ISSN 1745-6215. PMC 2706244. PMID 19519891.
↑  (PDF). International Council for Harmonisation of Technical Requirements for Pharmaceuticals for Human Use.
אבוליה

אַבּוּלְיָה (לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: רִפְיוֹן הָרָצוֹן; בלועזית: Abulia או Aboulia; ביוונית: αβουλία – אי רצון), הוא מונח המתאר מצב נוירופסיכיאטרי פתולוגי של שיתוק כוח הרצון, איבוד המוטיבציה ואיבוד היכולת ליזום פעולות מונחות מטרה, לקבוע מטרות ולהחליט החלטות. המונח היפרבוליה (Hyperbulia) מציין את המצב ההפוך של אבוליה.
מבחינה פילוסופית ישנו הבדל גדול בין תרגום המונח ל"רפיון הרצון" לבין תרגומו ל"אי רצון". רפיון הרצון הוא מצב מוכר ברפואה במקרים של הפרעות פסיכולוגיות כגון דיכאון סכיזופרניה דמנציה ועוד, שבהם נחלש כח הרצון. היעלמות מוחלטת של כח רצון היא רעיון מופשט שלמעשה לא יכול להיות קיים אצל בן אנוש בצורה מוחלטת. אי רצון מוחלט פירושו היעלמות החוויה והזהות, וגם אם נראה שהוא יכול להתקיים לרגעים מסוימים מצב תמידי שלו לא אפשרי. ישנה היחלשות בכוח הרצון או עיוותים שלו אך לא יתקיים מצב של חוסר רצון מוחלט.
לאיבוד הרצון והתשוקה קיים גם היבט חיובי בהשקפות שונות בבודהיזם ודתות קרובות, המוזכרת כדרך המביאה את האדם למצב של נירוונה.
היסטוריה של המונח

המונח הופיע לראשונה בספרות הפסיכיאטרית ב-1847 לערך, אז הוגדר כ"היעדר של רצון, סוג של אי-שפיות, שבו התסמין הוא דומיננטי". הפסיכולוג הצרפתי תאודול ריבו תיאר מצב זה במחצית השנייה של המאה ה-19, כ"מחלה טהורה של רצון, בהּ היכולת של הפרט לעשות מעשה – בוטלה, והוא או היא צומצמו לפרט של 'שכל טהור'". נוירופסיכולוגים רבים באותה תקופה הסכימו על הרעיון של אבוליה, אך הייתה מחלוקת לגבי השאלה אם הפרעה זו נגרמת בשל ליקוי בקוגניציה, כתוצאה של תפקוד לקוי במערכת ספציפית בתוך המוח האחראית על המוטיבציה. בתחילת המאה העשרים היו שהשתמשו במונח זה בהקשר משפחתי, כגון בטענות של הורים כלפי ילדיהם הבוגרים או הסטודנטים באשר ל"אבוליה" שלהם. למרות זאת, המונח הנוירופסיכיאטרי של הפרעות הרצון לא היה בשימוש רב בתקופה זו, ועד סוף מלחמת העולם הראשונה הוא לא הופיע בסיווגים פסיכיאטרים.
לפי ספר הלימוד הנוירופסיכאטרי האמריקני, החל שימוש מחודש במונח זה בסוף המאה ה-20. ב-1984 השתמש בו אחד מחלוצי הנוירולוגיה, צ'ארלס מילר פישר (אנ'), כתיאור לבעיות של ספונטניות (רצון חופשי) כתוצאה מבעיות מוחיות; הוא הדגים זאת במקרה הקיצוני של אילמות אקינטית (אנ') (Akinetic mutism – אילמות של חוסר תנועה).
ראו גם

אבוליציה
אדישות
דיכאון
מוטיבציה
לקריאה נוספת

C. Edward Coffey ,Thomas W. McAllister ,Jonathan M. Silver, Guide to Neuropsychiatric Therapeutics, USA 2007, 2 page
אוליבר סאקס, יקיצות (מילון מונחים בסופו), הוצאת זמורה ביתן, 1987, עמ' 279.
Stuart C. Yudofsky ,Robert E. Hales, The American Psychiatric Publishing Textbook of Neuropsychiatry (הוצאה חמישית) American Psychiatric Publishing 2008, page 164
Marit, R. S., & Wilkosz, P. A. (2005). Disorders of diminished motivation. [Article]. Journal of Head Trauma Rehabilitation, 20(4), 377-388
הערות שוליים

↑  לפי ארתור ס. ריבר בלקסיקון למונחי הפסיכולוגיה, ח"ב עמ' 2: "המונח מיוחד למקרים פתולוגיים באמת".
↑  אם כי שם מדובר על הליכה בדרך כזו מתוך בחירה
1 2 3  תרגום מילולי-חופשי מתוך C. Edward Coffey ,Thomas W. McAllister ,Jonathan M. Silver, Guide to Neuropsychiatric Therapeutics, USA 2007, 2 page
↑  Stuart C. Yudofsky,Robert E. Hales, The American Psychiatric Publishing Textbook of Neuropsychiatry (5th ed.) American Psychiatric Publishing 2008, page 164
אוניית מחפר

דרך העבודה של אוניית מחפר
אוניית מחפר (dredger) היא אונייה המצוידת במחפר ומשמשת להעמקת נתיבי שיט בנמלים, בשפכי נהרות ובתעלות, על ידי חפירה וסילוק חלק מהקרקעית באמצעים מכניים. אוניות מחפר משמשות גם להשבת חול על חופים שבלו בעקבות בליה חופית.
גרסה מותאמת של אוניית מחפר משמשת לדייג צדפות וסרטנים.
אוניות מחפר ידועות בנזק הרב שהן גורמות למערכות אקולוגיות ימיות, בין השאר על ידי שחרור רעלים הקבורים בקרקעית הים אל תוך מי הים, עליית עכירות המים בעקבות פעילות המחפר גורמת לשינויים בלתי-הפיכים במחזור החיים של מינים שונים ועוד.
אברהם אטיק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1944
 פטירה:  29 בינואר 2015 (בגיל 70)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ?–2015 
 
הרב אברהם דוד אטיק (ט"ז באייר תש"ד, 9 במאי 1944 - ליל י' בשבט תשע"ה, 29 בינואר 2015) היה ראש ישיבה חרדי-ירושלמי.
ביוגרפיה

נולד בעיר העתיקה להרב שלמה צבי, חסיד קרלין, ולחיה לאה לבית וינגרטן. היה מחברי השיעור הראשון בישיבת בריסק, והיה לתלמידו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק. נישא ללאה בתו של הרב אפרים פישל גרובער. לאחר נישואיו החל לכהן כראש הישיבה הירושלמית "לפלגות ראובן", לצד דוד אשתו הרב חיים אורי פריינד. בהמשך היה ר"מ בישיבת טשיבין ובהמשך ראש ישיבת סאטמר במונסי.
באמצע שנות ה-80 חזר לישראל וכיהן כר"מ בישיבה הירושלמית "אבן יהושע" של הרב משה ברלין. בשנת תש"ן פרש עם חלק מהצוות ופתח את "ישיבת באר שלמה" ברחוב ירמיהו ובהמשך בבניין ישיבת בית התלמוד בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. באמצע שנות ה-2000 נסגרה הישיבה והוא החל לכהן כראש כולל במאה שערים. התגורר בבתי נייטין.
היה מפורסם במיוחד בשיעורים למדניים עמוקים בסוגיות הגמרא שנאמרו מתוך התלהבות רבה. היה ידוע לאיש חביב חם ופשוט למרות גאונותו המפורסמת.
היה פעיל במערכות נגד חפירת קברים, ונאם והשתתף בהפגנות רבות. נהג לנסוע פעמים רבות לשבתות במירון ולומר שם את כל ספר תהילים.
בשנת תשע"ה חלה. במהלך מחלתו הוסיפו לשמו את השם "חיים". נפטר בליל י' בשבט תשע"ה, 29 בינואר 2015.
הרב אטיק השתייך לקהילת קהל חסידי ירושלים. אחיו היה הרב מנדל אטיק. גיסו (חתן חמיו) הוא הרב חיים רבינוביץ האדמו"ר ממשכנות הרועים. היו לו ארבעה בנים ושתי בנות. אחד מבניו הוא חתנו של הרב מנדל סבוביץ', רב קהל חרדים בית יחזקאל וראש ישיבת אור ישראל איסר. בתו אלטע ריבה היא אשתו של רבי פנחס בידרמן, האדמו"ר מלעלוב ניקלשבורג.
ספריו

בשנת תשע"ו הוציאו תלמידיו סדרת ספרים משיעוריו:
שיעורי מרן הגאון רבי אברהם אטיק זצוקללה"ה - על מסכתות נדרים, גיטין, פסחים, סוכה, בבא מציעא, בבא בתרא, קידושין, כתובות, בבא קמא. חמישה כרכים.
הערות שוליים

↑  נפטר בחנוכה התשפ"ג. ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012098475405171  VIAF: 240167265478272610008   WorldCat (עם VIAF): 240167265478272610008
אהרן בן מאיר

| --- | --- |
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 פטירה:  המאה ה-10
 השתייכות:  גאונים
 תחומי עיסוק:  הלוח העברי
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה
 חיבוריו:  "ארבעה שערים" (בגרסה שלו)
 
רבי אהרן בן מאיר הכהן (~ד'תר"כ (859) - ~ד'תר"צ (929)) היה ראש ישיבת גאון יעקב בארץ ישראל, ככל הנראה בטבריה, בחציה הראשון של המאה ה-10, תקופת הגאונים. התפרסם כחולק בעניין סוד העיבור נגד רב סעדיה גאון וראש הגולה דוד בן זכאי.
יחוס משפחתו

הגם שרבי אהרן התייחס ככהן, מצד אמו התייחס לשושלת הנשיאות של הלל הזקן, הרב אהרן בן מאיר השתייך למשפחה של כהנים שמיוחסים לתנא רבי אלעזר בן עזריה. מבין יוצאי חלציו נמנה אביתר הכהן מחבר מגילת אביתר. בגניזת קהיר נתגלה כתב יד שבו כותב צאצא רבי אהרן - רבי מצליח הכהן גאון - את ייחוס המשפחה אליו;
עזרנו בש יו עושה שמים וארץ
מן מצליח הכהן ראש ישיבת גאון יעקב
החוסה בשם אלהיו [מ]גן הוא לכל החוסים ב[ו]
ביר שלמה הכהן ראש ישיבת גאון יעקב
בן אליהו הכהן ראש ישיבת גאון יעקב
נין שלמה הכהן ראש ישיבת גאון יעקב
גזע יהוסף הכהן בית [ד]ין כהן צדק
נכד אהרן הכהן הראש קדוש יו זקל
שאו אחינו אנשי גאולתנו אוהבי ישיבתינו כלל הקהל הקדוש
הדרים בע[יר] דמסים הנדיבים ואנשי המעשה הזקינים
והישישים והבחורים ויתר עם אלהינו בפרט וב[כלל]
פעילותו הציבורית

דוד בן זכאי שימש ראש הגולה בתקופה רגישה בארץ ישראל, בה המאבק בין הקראים לבין החכמים המסורתיים היה בעיצומו, ובעקבות כך נסע בן-מאיר לבגדאד כדי להשיג את תמיכת הח'ליפים ששלטו באזור. ליהודי בגדאד הייתה השפעה בחצר הח'ליפה אל-מקתדר, ועל כן בן-מאיר פנה אליהם כדי שיעזרו לו במאבקו נגד הקראים. בתקופה בה הגיע בן-מאיר לבגדאד התחוללה מחלוקת קשה בין החכמים המקומיים לראש הגולה דוד בן זכאי בנוגע למינוי גאון מחליף לרב יהודה גאון - החכמים תמכו ברב מבשר ובן-זכאי בחר ברב כהן-צדק. בן-מאיר התערב במחלוקת וצידד בחכמים, וכך יצר ידידות, זמנית, בינו לבין חכמי בגדאד.
המחלוקת על קביעת לוח השנה

יחסים טובים אלה לא האריכו ימים, ופרצה מחלוקת בין בן מאיר לחכמי בבל (ביניהם חכמי בגדאד) על אודות קביעת לוח השנה וקביעת המועדים. המחלוקת נסבה אודות שנת ד'תרפ"ב; לפי בן מאיר הייתה זו שנה חסרה ולפי חכמי בבל הייתה זו שנה שלמה. המחלוקת נסבה סביב הכלל של דחיית מולד זקן, שלפיו ראש השנה נדחה ביום אחד כאשר מולד הלבנה חל אחרי חצות היום. המולד של שנת ד'תרפ"ד חל 237 חלקים לאחר חצות היום, ולכן היה צריך לדחות את ראש השנה בשנה זו, וגם כן לדחות את ראש השנה בשנה הקודמת (ד'תרפ"ג) כדי שהיא לא תהיה ארוכה מדי (דחיית ג"ט ר"ד). לעומת זאת, בן מאיר טען שמסורת בידו שיש להוסיף 642 חלקים להגדרת "מולד זקן", ולכן אין לדחות את ראש השנה בשנת ד'תרפ"ד שבה המולד חל רק 237 חלקים לאחר חצות היום. ההבדל בהגדרת "מולד זקן" לא היה רלוונטי בעשרות השנים שקדמו אל זמנו של בן מאיר, עד לשנת ד'תרפ"ב שבה נוצר פער בשאלה האם יש לדחות את ראש השנה או לא.
בן מאיר הורה לתלמידיו לחגוג את המועדים כפי הוראתו, ואילו חכמי בבל, ובראשם ראש הגולה דוד בן זכאי ורב סעדיה גאון כתבו לו כי טעות בידו. כתוצאה מכך פסח נחגג בארץ ישראל ביום ראשון, ובבבל ביום שלישי. בתגובה לטענת חכמי בבל, קבע בן מאיר כי הסמכות לקבוע מועדים ולעבר את השנה נתונה לחכמי ארץ ישראל בלבד, ועל כן פסיקתו מוסמכת יותר משל בן זכאי ורס"ג. בעקבות המצב שנוצר, בו יהודים באזורים שונים חגגו מועדים בזמנים שונים, הזדעזעו חכמי בבל מהפילוג וניסו לשכנע את בן מאיר לחזור בו והפיצו בקהילות שונות מכתבים המזהירים שלא לנהוג כשיטת בן מאיר, וכן רב סעדיה גאון פרסם את "ספר המועדים" נגד שיטתו, אך בן מאיר התעקש ואף פרסם את לוח "ארבעה שערים" (של חכמי בבל) בגרסה שלו. מצב בלתי-אפשרי זה הוביל את רב מבשר ותומכיו, שבתחילה צידדו בשיטת בן מאיר, לעבור לצד של רב סעדיה גאון וחכמי בבל.
חליפות המכתבים בין הצדדים הניצים לא פסקו, וחכמי בבל כתבו לבן מאיר וניסו לפייסו לחזור בו ("נעשינו חרפה בגויים וקלסה בין המינים"; "אבלים נזופים בבכי תמרורים ואנחה", ועוד), אך בן מאיר לא חזר בו והשיב להם במכתב כי "אף אילו נהרגנו ואלף כמותנו, לא נשנה מנהג אבותינו ולא נחליף חוק... יש הרשות לחבורת ארץ ישראל על חכמי בני הגולה, ואין לבני הגולה רשות על בני ארץ ישראל..." בהמשך מכתבו זה טוען בן מאיר כי רב סעדיה גאון אשם במחלוקת שפרצה.
לא ידוע אימתי פסקה המחלוקת. בשנת ד'תרפ"ד לפי שתי הדעות פסח חל באותו יום וכן ברוב השנים שאחר כך. אין מידע מפורש על השנים ד'תרפ"ז וד'תרפ"ח שבהן שוב הייתה המחלוקת רלוונטית.
לקריאה נוספת

מרדכי מרגליות (עורך), הערך "ר' אהרן בן-מאיר", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך א, עמ' 25-22.
אברהם אילון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באפריל 1928 י"ב בניסן תרפ"ח תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  דצמבר 2010 (בגיל 82)
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 לוחם בחטיבת גבעתי במלחמת העצמאות מפקד חוות הגדנ"ע בבאר אורה ראש המחלקה להיסטוריה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 
אברהם אילון (2 באפריל 1928 - דצמבר 2010) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ראש המחלקה להיסטוריה במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

אברהם אילון נולד בתל אביב ב-2 באפריל 1928, בן להודה ולדוד לנטשנר, ומכאן נגזר כינויו "לנטש". למד בגימנסיה הרצליה ובמקביל הדריך בגדנ"ע. התגייס לחי"ש והשתתף בהגנת תל אביב. לחם במסגרת הפלוגה המסייעת של גדוד 51 של חטיבת גבעתי, ונפצע במבצע מכבי. לאחר מלחמת העצמאות עבר קורס קצינים והמשיך כמדריך בו. מונה למפקד חוות הגדנ"ע בבאר אורה.
בעקבות תאונת צניחה ולימודים באוניברסיטה העברית בירושלים עבר לעסוק בכתיבת היסטוריה צבאית, במסגרת הוצאת "מערכות". בשנת 1964 מונה לראש ענף היסטוריה בדרגת סגן-אלוף. במשך שנים אחדות הוביל את כתיבת ההיסטוריה של מלחמת ששת הימים, אך מחקר זה פורסם רק בשנת 2017.
במלחמת יום הכיפורים ליווה את סגן הרמטכ"ל, האלוף ישראל טל, ורשם בדקדקנות את האירועים במוצב הפיקוד העליון. הטקסט המלא של מחברותיו אלה מוצג באתר האינטרנט של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון. בתחילת המלחמה נעדר בנו, סגן צבי אילון, שהיה קצין תצפית קדמי במוצב החרמון. לאחר כיבושו מחדש של החרמון חקר אילון את אחד השבויים הסורים, וזה הוביל אותו אל גופת בנו. בעקבות זאת עסק אילון באיתורם של נעדרי צה"ל נוספים. היה עוזר הנספח הצבאי בארצות הברית ואחר הדריך במכללה לביטחון לאומי.
נפטר בדצמבר 2010 ונקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
ספריו

מחבר:
המערכה נגד מצרים בתש"ח, מטכ"ל/קצין חינוך ראשי, 1957
חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1959.
חטיבת גבעתי מול הפולש המצרי, הוצאת מערכות, 1963.
מחבר ועורך:
סופת אש במדבר - המערכה בזירה המצרית במלחמת ששת הימים, מודן הוצאה לאור, 2017.
לכבוש את ההר - המערכה בזירה הירדנית במלחמת ששת הימים, מודן הוצאה לאור, 2017.
להסיר את האיום - המערכה בזירה הסורית במלחמת ששת הימים, מודן הוצאה לאור, 2017.
משברי ים - הזירה הימית במלחמת ששת הימים, מודן הוצאה לאור, 2017.
עורך:
אורחות-שריון, הוצאת מערכות, 1957.
הערות שוליים

↑  "מחברות לנטש", תערוכה באתר של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308086405171  ISNI: 0000 0003 7504 3358  LCCN: n82247571  MusicBrainz: 19b60ce3-1f6b-4890-8132-ab636bba18d1  VIAF: 97172892   WorldCat (עם VIAF): 97172892
אוניית הפילוסופים

אוניית הפילוסופים (ברוסית: Философский пароход) הוא כינוי לשתי ספינות שבהן גורשו אנשי רוח, רופאים וסופרים מרוסיה הסובייטית, שהשלטון הסובייטי הגדירם כמתנגדי משטר . הגירוש בוצע לפי הנחיית ולדימיר לנין במהלך סוף שנת 1922.  בשתי הספינות הגרמניות הוגלו יותר מ-160 אינטלקטואלים ובני משפחותיהם במהלך ספטמבר ונובמבר 1922. הם הועברו מפטרוגרד אל שצ'צ'ין (שהייתה אז בשטח גרמניה). אינטלקטואלים נוספים הוגלו במהלך 1922 ברכבת לריגה, ובספינה מאודסה לאיסטנבול.
אוניית הפילוסופים בדרכה לגרמניה