stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה גור
תולדות חייו

גור נולד ב-1862 בפוהוסט שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי; כיום בבלארוס), לישעיה ראובן גרזובסקי, נצר למשפחת הרבנים מהרש"ק. למד ב"חדר" ובישיבה בעירו, וכן שלוש שנים בישיבת וולוז'ין, ועבר לווילנה כדי ללמוד ספרות. בווילנה התיידד עם משכילי וילנה והחליט לעלות לארץ ישראל. הוא למד בווילנה את מלאכת הצילום מתוך מטרה להתפרנס מהצילום בארץ ישראל, ובחודש סיוון תרמ"ז (1887) עלה ארצה.
בארץ עבד בתחילה בחקלאות ובהמשך בחנות ביפו. לאחר מכן החל לעבוד כמורה במזכרת בתיה, בה היה המורה הראשון לעברית. במזכרת בתיה הוא נשא לאישה את רחל, בתו של מרדכי ניימן, ממקימי המושבה. בתקופה זו ארגן יחד עם יודלביץ כינוס של המורים העבריים בארץ ישראל, שנחשב ליסוד להסתדרות המורים. גרזובסקי עבר לזכרון יעקב, בה הנהיג הוראת עברית בעברית בשנת תרנ"א (1891), ביחד עם המורה חיים ציפרין.
גרזובסקי ביחד עם דוד יודילוביץ ואליעזר בן-יהודה ערכו את עיתון הילדים העברי הראשון "עולם קטן" שיצא לאור ב־1892. העיתון יצא בשבעה עותקים במשך כעשרה חודשים.
לאחר תקופה קצרה עבר גרזובסקי ליפו, שבה לימד בבית הספר של ישראל בלקינד והיה למזכיר של אגודת בני משה. גרזובסקי האמין בחזון של הקמת בית ספר עברי שיכשיר דור עברי בארץ ישראל, ופעל עם חבריו למימוש רעיון זה. משנסגר בית הספר של בלקינד בשנת תרנ"ב, הוקמו בתי הספר של כי"ח ביפו, וגרזובסקי לימד בבית הספר לבנות. בתרנ"ו הוקמה במסגרת בית הספר של כי"ח מחלקה עליונה להכשרת מורים לעברית, אך הנהלת כי"ח הורתה לסוגרה בין השאר על רקע אי הסכמתה עם חזון בית הספר העברי. גרזובסקי וחבריו בחרו להמשיך ללמד את המחלקה העליונה ללא קבלת תשלום.
בית הספר ביפו היה למטרה לביקורת מצד החוגים הדתיים, וגרזובסקי, שנראה מחלל שבת בפרהסיה, היה למטרה ראשית לביקורת. מחלוקת גדולה פרצה סביב אופי החינוך בין אנשי בני משה ביפו ואליעזר בן-יהודה מצד אחד ליחיאל מיכל פינס ומשכילי היישוב הישן מהצד השני, וגרזובסקי היה מראשי הדוברים נגד היישוב הישן ובעד אליעזר בן-יהודה.
בהמשך שימש כמורה במקווה ישראל, ובשנת תרנ"ח (1898) נכח בפגישה ההיסטורית של בנימין זאב הרצל עם הקיסר וילהלם השני בעת שביקר בארץ, שהתקיימה בשער בית הספר.
בתרס"ו (1906) עבר לביירות, שם עבד בבנק אפ"ק. בשנת תרע"א (1911) שב לארץ ישראל, והיה מנהל סניף בנק אפ"ק ביפו, עד שנת תרפ"ט (1929). מתוקף תפקידו זה היה חבר בוועד אגודת נטעים. במסגרת עבודתו רכש קרקעות בתל אביב וחיפה למען היישוב היהודי.במהלך מלחמת העולם הראשונה גורש לדמשק.
יהודה גור נפטר ב-21 בינואר 1950, והובא למנוחות בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
משפחתו

היה אב לשלושה בנים (אסף, עמיהוד וישעיהו-שי) ולשתי בנות (הדסה סמואל ונחמה אורנשטיין). שלושת בניו פנו לעיסוק בחקלאות – מטעים, יערנות וגידול בהמות.
בנו אסף גור (1894–1982) היה אגרונום מומחה לגידול עצי פרי, שהיה מופקד על ענף המטעים בארץ מ-1929 ועד 1963 (כפקיד הראשי למטעים במחלקת החקלאות של ממשלת המנדט, ולאחר קום המדינה מנהל אגף המטעים במשרד החקלאות).
בנו ד"ר עמיהוד גור (1898–1982) היה יערן בעל שם עולמי, שכיהן במשך שנים רבות כמנהל מחלקת הייעור הממשלתית, עד למיזוגה עם מחלקת הייעור של קרן קיימת לישראל. נישא לשפרה, בתו של משה סמילנסקי. בנו ד"ר שי גור היה מנהל השירותים הווטרינריים של מדינת ישראל. נישא לצלה, בתו של טוביה זיסקינד מילר, מראשי עסקני התאחדות האיכרים. נפטר ב-1986 והיה לאחרון הנקברים בבית העלמין היהודי ביפו, אחרי שישה עשורים שבהם לא נקבר שם אדם.
בתו הדסה נישאה לאדווין סמואל (אנ'), בנו הבכור של הנציב העליון הבריטי הראשון, הרברט סמואל, והייתה יושבת ראש ויצו בישראל בין השנים 1933–1950 ובמקביל יו"ר מועצת ארגוני הנשים בארץ ישראל בין השנים 1936–1946.
פעילותו הספרותית

גור היה סופר, פובליציסט, עורך ומתרגם פורה. הוא פרסם מאמרים רבים בעיתונים במסגרת פולמוס החינוך וכמורה הוציא ספרי לימוד בעברית במקצועות שונים. ביחד עם ציפרין הוציא לאור ספר לימוד בעברית, בשם "בית הספר לבני ישראל", תרנ"א.
בשנת 1892 היה גרזובסקי שותף בהוצאת עיתון הילדים "עולם קטן" של אליעזר בן-יהודה ודוד יודילוביץ. העיתון יצא בשבעה עותקים במשך כעשרה חודשים.
בין חיבוריו: מילון עברי גדול בן 600 עמודים "מילון שימושי לשפה העברית", שיצא לאור בעשרות מהדורות, ספרים ומאות מאמרים, בכתבי עת ועיתונים שונים. עורך עיתון הילדים "עולם קטן", ועוד. מראשוני הוראת "עברית בעברית".
תרגם לעברית מסיפורי הנס כריסטיאן אנדרסן, מארק טוויין, צ'ארלס דיקנס וז'ול ורן, וכן את הספר "רובינזון קרוזו".
בשנת תרנ"ו (1896) הוציא לאור מילון כיס (עם יוסף קלוזנר). אחריו פרסם מילונים קטנים נוספים. ב-1920 פרסם, עם דוד ילין, מילון עברי מצויר. מ-1937 עסק ביצירת "מילון שימושי לשפה העברית", שמהדורה אחרונה ומורחבת שלו יצאה לאור ב-1947. בשנת 1939 יצאה לאור מהדורה ראשונה של ספרו "לכסיקון למלים זרות".
בשנת תש"ז (1947) זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל, על ה"מילון עברי".
מלון השפה העברית

מילון השפה שהוציא לאור בשנים תרצ"ה-תרצ"ז היה מפעל חייו, עליו עמל במשך שנים לא מעטות. המילון יצא לאור בסיוע ביאליק ורבניצקי שעברו בעיון רב על הגיליונות והעירו הערות בלשניות חשובות, שרובן התקבלו על ידי המחבר. במילון נאספו ובאו המילים אשר בספרות המקראית והתלמודית, המדרשית והפיוטית, הגאונית והקראית, השירית והפילוסופית, הפרשנית והמחקרית, הפלפולית והדרשנית, וגם המילים שבספרי הפוסקים והמקובלים; וכן גם המילים שבספרות החדשה. המילון מצטיין בצמצומו ובדיוקו. במבוא למילונו כתב גרזובסקי:
אופיו של המילון הזה הוא בעיקר יסודו שימושי ולא מדעי, עממי ולא מחקרי... הכללים שכללו חכמינו הקדמונים "כל יתר כנטול דמי" ו"כל המוסיף גורע", היו תמיד לנגד עיני המחבר בסדרו את הספר... גם ניסיון חדש עשה המחבר במלון הזה: הוא נתן בו את שימושי הלשון השונים: בפעלים - את אותיות ומילות השימוש, ובשמות - את הפעלים האופיים הבאים עמהם במקרא, וגם בזה הושקעה עבודה לא מעטה, מפני שאין בספרותנו ספר שימוש מיוחד במקצוע זה.
השקפתו החינוכית

גור האמין שיש לכונן תוכנית לימודים אחידה לכל התלמידים בארץ ישראל. תוכנית הלימודים נועדה לשיטתו לבנות דור עברי בהתאם לחזונו של אחד העם, ידידו. הוא התנגד לשינון, ותמך בבניית החשיבה.הוא האמין בתחיית השפה העברית והיה מארבע המשפחות הראשונות שהצטרפו ליוזמה של אליעזר בן-יהודה "דיבור עברי בירושלים", כלומר דיבור אך ורק בעברית בעת שהותם בירושלים.
מספריו

בית ספר עברי, ורשה: תושיה תרנ"ט.
ראשית למודי שפת עבר, ורשה: תושיה תרס"ב.
ארץ ישראל, ורשה: תושיה תרס"ג. כולל מפת ארץ ישראל.
חנכה: פרק מדברי ימי ישראל, ורשה: תושיה תרס"ד.
קיצור דבריו הימים לעם ישראל, ורשה: תושיה תרע"ג.
ילקוט אגדות: (מבחר אגדות ישראל) : ספר למוד ומקרא, ורשה תרפ"ד.
אחד העם ויחסו אל הדבור העברי, תל אביב תרפ"ז.
מלון השפה העברית מאת יהודה גרזובסקי. תל אביב, הוצאת דביר, תרצ"ה-תרצ"ז
הַמִִּלּוֹן הָעִבְרִי, מלון שמושי עם ציורים, יהודה גרזובסקי ודוד ילין, הוצאת דביר, תרע"ט
מלון שמושי לשפה העברית מאת יהודה גרזובסקי. תל אביב, הוצאת דביר, תרצ"ח
מילון כיס עברי-אידי, נכתב יחד עם מרים וולמן-שירטשק. תל אביב, הוצאת דביר, 1930
מלון לתלמיד ולעולה, מאת יהודה גרזובסקי, תל אביב, הוצאת דביר, תש"ט, 1948
לכסיקון למילים זרות מאת יהודה גרזובסקי, תל אביב, הוצאת דביר, תרצ״ט (1939), (מהדורה נוספת: מהדורה חמישית, תשי"ג, 1952)
מלון כיס עברי - צרפתי, (החלק העברי נעשה על ידי יהודה גור), תל אביב, הוצאת דביר, תשי"ג, 1953
מלון כיס עברי - גרמני, מאת יהודה גור, הוצאת דביר, תש"ל, 1969, (הודפס ב-10 מהדורות)
אמדן טבלאות מוצא יעד מתוך ספרות תנועה: סקר ספרות, חיפה, המכון לחקר התחבורה, הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, 1982
לקריאה נוספת

אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, פרק נב: ייסוד "קרן קימת" לשם גאולת הארץ, מזכרונות יהודה גור (גרזובסקי), תרמ"ט (1889), עמ' 579–580.
ש. שריה, במחיצתו של ר' יהודה גרזובסקי, ב"הבקר", 30 במרץ 1941.
ש. שפירא, המורה והמחנך העברי הראשון במקוה-ישראל, ב"דבר", 3 במרץ 1950.
ירמיהו יפה, יהודה גור (גרזובסקי) וביתו, ב"דבר", 11 בינואר 1951.
ראובן מירקין, 'המילונות העברית במאה העשרים: מחברת ראשונה – 1900–1920', לשוננו לעם נז, ג (תשס"ח), 151–207.
שלמה הרמתי, שלושה מורים ראשונים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ה 1984. ("עברית בעברית נוסח יהודה גראזובסקי, נוסח דוד ילין, נוסח יצחק אפשטיין")
שלמה הרמתי, המורים החלוצים, ירושלים: משרד הביטחון, 2000. 39-30.
א"ח אלחנני, יהודה גור (גרזובסקי); ירחמיאל ויינגרטן, דניאל פרסקי (בעריכת שמחה רז); עיבדה לעברית קלה: רחל ענבר, ירושלים: ברית עברית עולמית, תשל"א, 1970, (מחיי הלשון העברית, ג).
סמדר ברק, 'יהודה גור (גרזובסקי): קורותיו ופועלו', בתוך: אסופות ומבואות בלשון: כרך ז: סמדר ברק, רונית גדיש (עורכות), שפה קמה: לקט קטעים מן המדור לשוננו לעם – עיתון הארץ תרצ"ג–תש"ה (1932–1944), ירושלים: האקדמיה ללשון העברית, תשס"ט, עמ' 225–237. (האסופה כולה מוקדשת לזכרו של יהודה גור.
'גרזובסקי, יהודה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 144–145. (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > על המילון

א. אברונין, 'מלונות עברית כיצד?: הערות על "מלון עברי" לי. גור', החינוך, תש"ז (יצא גם כתדפיס נפרד: תל אביב תש"ח).
עמליה רוזנבלום, איך זה שבשנות ה-50 בישראל לא היו "הטרדות מיניות"?, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2017 - על ביטויי מיניות ומגדר בספר "לכסיקון למלים זרות"
לקריאה נוספת > ביבליוגרפיה

יוחנן פוגרבינסקי, 'יהודה גור-גרזובסקי ז"ל (ביבליוגרפיה של כתביו)', קריית ספר כח, יג (תשי"ב), 110–120.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "יהודה גור (גרזובסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 244.
↑  רחל אלבוים דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, כרך א', עמ' 156.
↑  רחל אלבוים דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, כרך א', עמודים 132–133.
↑  רחל אלבוים דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, כרך א', עמוד 135.
↑  רחל אלבוים דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, כרך א', עמ' 138.
↑  רחל אלבוים דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, כרך א', עמ' 140.
↑  רחל אלבוים דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, כרך א', עמ' 143.
↑  ב"אגודת נטעים", דבר, 2 ביוני 1927
↑  יהודה גור, האנציקלופדיה העברית, כרך י', עמ 464.
↑  יהודה גור מובא למנוחת־עולמים, מעריב, 22 בינואר 1950; יהודה גור – למנוחת עולמים, דבר, 23 בינואר 1950יהודה גור באתר GRAVEZ
↑  ארכיון אוסף יהודה גור (גרזובסקי)., בספרייה הלאומית
↑  י. לפיד, מדברים עליהם השבוע: הכל כתוב במילון..., מעריב, 2 בדצמבר 1960.
↑  כתב עתי"ם ויצחק בן חורין, לאחר 66 שנים – לוויה בבית העלמין היהודי ביפו: בכך מולאה בקשתו האחרונה של ד"ר שי גור, בנו של מחבר המילון העברי, מעריב, 3 ביוני 1986; חנה רם, היישוב היהודי ביפו בעת החדשה: מקהילה ספרדית למרכז ציוני, ירושלים: כרמל; ועד הקהילות הספרדיות לתל אביב יפו ומחוז המרכז, תשנ"ו 1996, עמ' צא.
↑  גבריאל צפרוני, מות הג'נטלמן הראשון ליהודה, מעריב, 24 בנובמבר 1978.
↑  רחל אלבוים דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, כרך א', עמ' 192.
↑  הספרייה הלאומית - "עיתונות הילדים בארץ ישראל" http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/digitallibrary/ChildrenHistoricPress/history/Pages/cadina.aspx
↑  פרס ביאליק תש"ז לג. שופמן ולי. גור., דבר, 3 בינואר 1947.
↑  גם שליחות, גם מקצוע, באתר הסתדרות המורים.
↑  רחל אלבוים דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, כרך א', עמ' 368.
↑  י. גרזובסקי, מפת ארץ ישראל לספר 'ארץ ישראל', תרס"ג 1903, באתר הספרייה הלאומית, אוסף אמיר כהנוביץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261997105171  PLWABN: 9810647362005606  BnF: cb12778598z (data)  GND: 119247380  ISNI: 0000 0001 1741 008X  LCCN: n88232281  NLA: 50414902  NSK: 000140158  NTA: 301113564  RERO: 02-A028863280  SELIBR: 57980  SUDOC: 25277325X  Trove: 1506804  VcBA: 495/42855  VIAF: 8193655   WorldCat (עם VIAF): 8193655
יוהאן פרידריך שרטר

| --- | --- |
 לידה:  1724 
 פטירה:  1811 (בגיל 87 בערך) 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  אבוב 
 צאצאים:  מריה הנרייטה שרטר, קורונה שרטר, יוהאן סמואל שרטר, יוהאן היינריך שרטר 
 
יוהאן פרידריך שרטר (בגרמנית: Johann Friedrich Schröter‏; 1724–1811) היה אבובן ומורה גרמני.
ביוגרפיה

שרטר נולד באיילנבורג ושירת כאבובן בגדוד של הרוזן בריהל. ב-1748 נשא אישה ובסביבות 1755 עקר עם משפחתו לוורשה ואחר, בסביבות 1763,  ללייפציג. אשתו מתה בשנת 1766, זמן קצר לאחר הולדת בתם הצעירה, מריה הנרייטה. שרטר הקדיש את חייו לטיפוח ילדיו המוזיקליים ולקידום כשרונותיהם. בתו, קורונה שרטר הייתה לזמרת ידועת שם ומלחינה. שני בניו, סמואל והיינריך היו האחד פסנתרן והשני כנר. בתו הצעירה, מריה הנרייטה הייתה גם היא זמרת. כל ילדיו של שרטר הופיעו בקונצרטים בלייפציג והחל בשנת 1771 לקח אותם לסיורי הופעות ממושכים בגרמניה, בהולנד ובאנגליה. שלושת הילדים הגדולים הופיעו שם בקונצרט ב-2 במאי 1772.
שישה דואטים של שרטר לכינור וצ'לו יצאו לאור באנגליה בלונדון בסביבות 1772, יצירותיו היחידות שיצאו לאור בדפוס. משפחת שרטר חזרה ללייפציג ב-1773 או 1774. שרטר כיהן בשנים 1779 עד 1786 כנגן חצר ומורה בהנאו ואחר בקאסל, שם פרש לגמלאות ונשאר עד מותו בשנת 1811.
ראו גם

יוהאן סמואל שרטר
מריה הנרייטה שרטר
הערות שוליים

↑  רונלד קיד, הערך "יוהאן פרידריך שרטר" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  קיד, שם
יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה

יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה (בגרמנית: Johann Friedrich III Herzog von Sachsen;‏ 16 בינואר 1538 – 21 באוקטובר 1565) היה דוכס סקסוניה בין השנים 1554–1565.
ביוגרפיה

יוהאן פרידריך נולד ב-16 בינואר 1538 בטורגאו שהשתייכה לנסיכות הבוחר מסקסוניה, ליוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולזיבילה מקלווה, בתם של יוהאן השלישי, דוכס קלווה ומריה מיוליך-ברג.
בשנת 1547 ויתר אביו יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין האחים; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי קיבל את אזור גותה. מכיוון שהיה קטין שימש אחיו יוהאן פרידריך השני כעוצר בשמו עד לבגרותו בשנת 1557. לאחר מכן הגיעו השניים להסכם שיוהאן פרידריך השני ימשיך לשלוט בדוכסות למשך 4 שנים נוספות, ובשנת 1561 הוארך ההסכם ל-4 שנים נוספות.
ב-21 באוקטובר 1565 מת יוהאן פרידריך בינה, ונחלותיו עברו ליוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה.
יבגני קושלב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1979 (בן 45) דונצק, ברה"מ 
 מדינה:  אוקראינה 
 
יבגני ולנינוביץ' קושלב (ברוסית: Евгений Валентинович Кошелев; נולד ב-20 ביולי 1979, בדונצק, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מנהל ספורטיבי ומתורגמן אוקראיני-רוסי, המכהן כמנהל קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג.
קריירה

בשנת 2001 סיים את לימודיו בפקולטה לפילולוגיה גרמנית של האוניברסיטה הלאומית של דונצק עם תואר בשפות וספרות אנגלית וצרפתית. בשנת 2004 קיבל תעודה מאוניברסיטת קיימברידג' בידע המקצועי של השפה האנגלית.
הוא החל את הקריירה שלו בעולם הכדורגל שלו בשנת 2004, בגיל 25, כשמונה לעוזר במחלקה ליחסים בינלאומיים של מועדון הכדורגל שחטאר דונצק. מאז 2006 עבד כעוזרו של מנהל האקדמיה לכדורגל בשחטאר וסיפק תמיכה מנהלית למנהל האקדמיה בניהול השוטף של עבודתה. הוא היה מעורב בניהול הלוגיסטי של המועדון והיה אחראי לארגון משחקי ליגת האלופות וגביע אופ"א עבור שחטאר. בשלב זה הוא פגש את המאמן הנק ואן סטי שהיה זקוק למתורגמן מקצועי. ההולנדי העריך מאוד את הפוטנציאל של קושלב והציע לו הצעה עסקית. יחד עם ואן סטי עבר יבגני לסנקט פטרבורג ושימש כמתורגמן שלו.
בשנת 2009, ביום הולדתו ה-30, מונה לסגן מנהל האקדמיה של זניט סנקט פטרבורג, הידע מבשפות וניסיון רב בתחום היחסים הבינלאומיים סייעו לו ליצור שיתוף פעולה הדוק עם המנהל הספורטיבי של לוקומוטיב אריק שטופלהאוס. לבסוף ביוני 2014 מונה למנהל הקבוצה ומאז אחראי לניהולה השוטף והתקין של הקבוצה בעיקר בתחום הלוגיסטי.
הערות שוליים

↑  קושלב, באתר Zenit-fk.ru
יום מרטין לותר קינג

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 סוג:  יום הולדת רשמי 
 סיבה:  מרטין לותר קינג 
 
מרטין לותר קינג, 1964
יום מרטין לותר קינג (באנגלית: Martin Luther King Day) הוא יום חג לאומי בארצות הברית, המציין את הולדתו של הכומר האפרו-אמריקאי מרטין לותר קינג ג'וניור. נחגג ביום שני השלישי בחודש ינואר, בסמוך ליום הולדתו האמיתי של קינג (15 בינואר). זהו אחד משלושת החגים הפדרליים המוקדשים לאדם יחיד (שני האחרים הם יום קולומבוס ויום הולדתו של וושינגטון, שהפך דה פקטו ליום הנשיאים).
קינג היה הדובר הראשי של התנועה לזכויות האזרח, אשר מחתה נגד אפליה על רקע גזעי במשפט הפדרלי והמדינתי, ודגל במאבק בלתי אלים. נרצח בשנת 1968. המערכה למען הכרה בחג פדרלי לכבודו של קינג החלה זמן קצר לאחר הרצח. נציג מדינת מישיגן בבית הנבחרים מטעם המפלגה הדמוקרטית, ג'ון קוניירס, הגיש הצעת חוק להכרה בחג לאומי, תוך הדגשת פעילותו של קינג למען ארגוני עובדים. מרכז קינג החל לגייס תמיכה ביוזמה בקרב הציבור בכללותו. במסגרת המערכה למען הכרה ביום חג מיוחד ביצע הזמר סטיבי וונדר בשנת 1980 את השיר Happy Birthday לכבודו של קינג ובשנת 1981 ארגן מסיבת עיתונאים גדולה לכבודו תחת הכותרת Rally for Peace. שישה מיליון חתימות נאספו על עצומה למען חקיקת חוק מתאים.
רונלד רייגן חתם על החוק שהכיר ביום חג זה ב-2 בנובמבר 1983, והוא נחוג לראשונה ב-20 בינואר 1986. תחילה, חלק מהמדינות הסתייגו מקיום החג לכבודו של קינג והשתמשו בכינויים אחרים או שילבו אותו בחגים אחרים. הפעם הראשונה שבה החג נחוג באופן רשמי בכל 50 המדינות הייתה בשנת 2000.
הגברת הראשונה של ארצות הברית מישל אובמה מחלקת מזון לעניים בבית תמחוי ביום מרטין לותר קינג 2010
נשיא ארצות הברית ברק אובמה מחלק מזון לעניים בבית תמחוי ביום מרטין לותר קינג 2010
רונלד רייגן חותם על הצו הנשיאותי לקביעת יום מרטין לותר קינג. לידו עומדת קורטה סקוט קינג
ראו גם

יום מנדלה
יוחנן הרסון

אין תמונה חופשית
יוחנן הרסון (1 בפברואר 1950 – 20 בפברואר 2022) היה צייר, פסל, שחקן ותפאורן ישראלי.
ביוגרפיה

הרסון נולד וגדל במונטריאול, קנדה. החל לצייר בגיל צעיר ובגיל 8 זכה בפרס יוקרתי לאמנות ילדים. כבר מגיל 12 החל לעבוד כשחקן. הוא שיחק באופרת סבון בטלוויזיה במשך חמש עונות רצופות והופיע במספר סרטים עלילתיים, דרמות טלוויזיה, ושיחק בהצגות תיאטרון.
בשנת 1967 הגיע לישראל על מנת ללמוד בבצלאל אך חזר לקנדה והחל ללמוד באוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול, דרמה ועיצוב. הוא סיים את לימודיו בשנת 1971. בשנת 1974 קיבל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים בספרות אנגלית ותיאטרון.
הרסון ייצר שטיחי קיר דקורטיביים, ושימש אמן והמנהל האומנותי של סטודיו ארט נובה בירושלים.
עבודותיו של הרסון מוצגות במוסדות ציבוריים ופרטיים שונים כמו: בנייני האומה בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, בית העיתונאים בירושלים, בנק מזרחי (ב-38 סניפים), סביוני הגן בתל אביב, לובי אפריקה ישראל (פרס העיצוב הטוב ביותר), תיאטרון רמת גן, קונסרבטוריון באור יהודה, מרכז היהלומים בתל אביב ועוד. כמו כן עבודותיו מוצגות בתערוכות באירופה ובצפון אמריקה.
שיחק בתפקיד אורח בסדרת המתח והמסתורין של מיקי בהגן "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" בפרק 'מוות בטוח' לצידם של נתן זהבי ודן תורג'מן.
בשנים 1996–1999 שיחק הרסון בסדרת טלוויזיה הישראלית כסף קטלני, בערוץ 2 את דמותו של מרסל הצרפתי.
בשנת 2007 הקים בצוותא עם מרלן פרר את גלריית GEBO בבית אמריקה בתל אביב. רפאל ברביבאי הצטרף אליהם כאוצר הגלריה. בדצמבר 2011 אצר תערוכה ייחודית "מבט גאה", שבאה לבחון, מהי "מיניות גברית הומוסקסואלית".
הרסון התגורר בתל אביב, היה גרוש ואב לשני ילדים. נפטר ב-20 בפברואר 2022 בגיל 72.
פרסים ומועמדויות

1980 - מקום שלישי בפסטיבל תיאטרון פרינג' בעכו על "מידות" - בימוי ועיצוב
1981 - מקום שני בפסטיבל תיאטרון פרינג' בעכו על "אדם לאדם" - הפקה, רעיון מקורי, עיצוב
מועמדות לפרס כינור דוד, על עיצוב "אדם לאדם"
1983 - מועמדות לפרס כינור דוד, על הצגת הילדים הטובה ביותר - "כיבוי אורות" - בימוי ועיצוב.
תערוכות

תערוכות יחיד:
1991 - גלריית וינדמיל, מינכן, גרמניה
1992 - גלריית ברהלר, האג, הולנד
1992 - בית האומן, ירושלים
1993 - גלריה עירונית, ירושלים.
1994 - גלריה בנדטי, סוהו, ניו יורק.
1995 - תערוכה נודדת בגלריות לאמנות ב: סוהו, שיקגו, מיאמי, ארצות הברית
1996 - גלריית הרמן, אסן, גרמניה.
1998 - גלריית ארט נובה, בית נקופה.
1998 - גלריית פדרמן-ליפשטדט, גרמניה.
תערוכות קבוצתיות:
1989 - בית האומן, ירושלים
1990 - ארט אקספו, לוס אנג'לס, ארצות הברית
1990 - ארט אקספו, ניו יורק, ארצות הברית
1991 - ארט אקספו, ניו יורק, ארצות הברית
1991 - אמנות המבורג, גרמניה
1992 - ארט אקספו, ניו יורק, ארצות הברית
1993 - פסטיבל האמנות השנתי, בוקה רטון, פלורידה, ארצות הברית
1993 - ארט אקספו, ניו יורק, ארצות הברית
1999 - גלריית נוכרבך-בילפילד, גרמניה
1999 - גלריית ננשטהואז בכר, אולבה, גרמניה
1999 - גלריית קיבוץ מחניים, "נופים"
1999 - מצפה חיים גלריית, "תל אביב מזכרית לי את ניו יורק".
הערות שוליים

↑  גיא משיח, מדוע המיניות הגברית ההומוסקסואלית היא כזה טאבו באמנות הישראלית ?, באתר TheMarker, ‏9 בדצמבר 2011
↑  רועי יולדוס רוזנצוייג, ‏מבט גאה: תערוכה חדשה על טהרת המין הגברי בתל אביב, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517016905171  VIAF: 308267741   WorldCat (עם VIAF): 308267741
טירן בקר

| טירן בקר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי-טירן
משפחה:: טירניים
סוג:: Machetornis 
מין:: טירן בקר
שם מדעי
 Machetornis rixosa ‏וייו, 1819
תחום תפוצה


טירן בקר על ראשה של קפיבארה.
טירן בקר (שם מדעי: Machetornis rixosa) הוא מין ממשפחת הטירניים של ציפור שיר קטנה החיה באמריקה הדרומית. זהו המין היחיד בסוגו.
מאפיינים

אורכו של הטירן עד 20 ס"מ ומשקלו 20-40 גרם. הוא בעל נוצות צהובות עם גוון אפור, זנב מפוצל ומקור שחור גדול. העיניים אדומות.
הטירן מצוי באמריקה מפנמה ואקוודור עד צפון ארגנטינה ובוליביה ומערבה עד ברזיל. הוא נפוץ בערבות טרופיות כמו הסראדו או בסמוך לנהרות ולביצות. רק לעיתים נדירות הם חיים ביערות סבוכים.
לטירנים אלה ישנו קשר טוב עם מיני יונקים גדולים כמו הקפיבארה הענקית. כשהאדם הגיע והביא סוסים ופרות גם הם שימשו את הטירן. יחסיו עם היונקים הדדיים והציפור מנקה את היונק ומעבירה ממנו חיידקים וחרקים בתמורה למזון ולתצפית על סביבתה.
הטירנים בונים קני גדולים או גונבים קנים של טירניים אחרים. הם מטילים 3-4 ביצים הבוקעות תוך 15 יום.
הערות שוליים

↑  טירן בקר באתר הרשימה האדומה של IUCN
יואל דה-מלאך

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1924 פירנצה, ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 פטירה:  22 בינואר 2006 (בגיל 81) ישראל ישראל
 ענף מדעי:  ביולוגיה, חקלאות
 עיסוק:  בוטנאי
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל לשנת 1986
 תרומות עיקריות
 חקר חקלאות מדברית
יואל דה-מלאך (5 באוגוסט 1924 – 22 בינואר 2006) היה חוקר חקלאות ובוטנאי ישראלי. על עבודתו בחקלאות ועל מפעל חייו בחקר המדבר הוענק לו פרס ישראל בשנת 1986 (תשמ"ו).
בשנת 1943 הצטרף לקיבוץ רביבים, שבאותה שנה שלח את נציגיו הראשונים מראשון לציון לנגב. במלחמת העצמאות היה בנגב, ועבר שם את ימי המלחמה הקשים. לאחר המלחמה החל לעסוק בבוטניקה, לזהות, לאסוף ולקטלג את צמחי המדבר בשיתוף עם חוקרים מהאוניברסיטה העברית. כמו כן, בשנות החמישים עסק בשחזור החקלאות הנבטית בשבטה ובעבדת לצד פרופסור מיכאל אבן ארי.
בראשית שנות השישים הקים תחנה לניסויים חקלאיים, ומאז, במשך למעלה משלושים שנה, עסק בחקר החקלאות המדברית, בהתאמת גידולים שונים לאקלים המדברי ולמים המליחים שהתגלו באזור.
בין השנים 1970–1972 היה מזכיר ראשון בשגרירות ישראל באיטליה ועסק בהסברה למען מתן היתר עלייה ליהדות ברית המועצות. לאחר השליחות חזר לקיבוץ רביבים, והמשיך בעבודת המחקר החקלאי שלו.
ביוגרפיה

דה-מלאך נולד בפירנצה שבאיטליה בשם ג'וליו דה-אנג'ליס. הוא גדל ברומא, במשפחה עם זיקה עמוקה ליהדות ולציונות. שורשי משפחתו של יואל דה-מלאך ( Giulio Lazzaro Enrico de Angelis) בארבע ערים איטלקיות. סבו מצד אביו מורצ'לי (Vercelli) שבפיימונטה. שאר אבות המשפחה היו יוצאי גטו רומא, צאצאי יהדות ספרד מליבורנו ויהדות פירנצה.
בשנת 1933, עוד בהיותו באיטליה, הצטרף כמו שאר תלמידי בית ספרו לתנועת הנוער הפשיסטית, "אופרה נציונלה באלילה" (Opera Nazionale Balilla). ב-18 ביולי 1938, התפרסם  כרוז מדיניות הגזע. בבת אחת פסקה האידיליה בה שהתה יהדות איטליה מאז איחוד איטליה בשנת 1870. אביו פוטר מעבודתו הממשלתית. דה-מלאך הפסיק את לימודיו ובהמשך חייו, למד רק באופן עצמאי. הוריו תכננו לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בעפולה אך לא היה בידם ההון הדרוש לקבלת סרטיפיקט. לפיכך הוחלט שיואל יעלה בגפו. הוריו ושתי אחיותיו נשארו באיטליה.
ב-1939 עלה דה-מלאך לארץ ישראל במסגרת "עליית הנוער". הוא הצטרף לחברת הנוער בקיבוץ גבעת ברנר ועבד בגן הירק. שנה אחר כך, כאשר איטליה הכריזה מלחמה על בריטניה, הופיעו שוטרים אנגלים בגבעת ברנר ועצרו את "נתיני ארץ האויב", האיטלקים, והחרימו ניירות וחפצים. בעלי נתינות איטלקית הועלו למשאיות והוסעו לירושלים. הפרופסורים, יוצאי איטליה, שהיו בין העצורים, החלו במתן הרצאות ובכלא הופעלה אוניברסיטה בזעיר אנפין. כעבור עשרה ימים שוחררו כולם. בנובמבר 1941 עברו יואל וחבריו להכשרה לאשדות יעקב.
באביב 1943 הצטרף לקבוצת "רביבים" במקום ההכשרה שלה בראשון לציון, בה שהו חברי הקבוצה משנת 1938. רק באוקטובר 1944 הוא יגיע למקום הקבוע של היישוב רביבים שבנגב. אופי החבורה היה לרוחם של דה-מלאך וחבריו וכך הוא קשר עימם את גורל חייו. בראשון לציון המשיך בגידול הירקות. מפעם לפעם היה בנגב, במקום החדש, שם נציגים מהחבורה עסקו בהכנות להתיישבות במקום. כשאך הגיע לאזור ספר המדבר ברביבים החל ללמוד את טבע המקום. כמות המשקעים הזעומה באזור, פחות מ-100 מ"מ לשנה, חידדה את בעיית ההשקיה, ויואל ניסה למצוא גידולים שיתאימו לאקלים זה.
בשנת 1947 ביקרה בקיבוץ ועדת אונסקו"פ - הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל. בזכות הביקור זכתה ההתיישבות היהודית בנגב לתהודה ציבורית חזקה. הסוכנות היהודית הודיעה לקיבוץ שיש לעשות את מיטב המאמצים להוכיח לוועדה "שכדי להפריח את הנגב נחוצה אוכלוסייה" יהודית באזור מהסוג המצוי ברביבים. למזלם של המתיישבים, בעקבות השיטפון שחל באותה שנה, פריחת הסייפנים ולבלוב השדות שבמקום הייתה מרהיבה. חברי המשלחת התרשמו עמוקות, ראש המשלחת הביע הערכה לחלוצים על הפכם מדבר לגן פורח. הביקור זכה להבלטה בעיתונות. יש הטוענים כי לביקור זה היה השפעה מכרעת בהחלטת ועדת אונסקו"פ לכלול את הנגב בתוך מדינת ישראל. דה-מלאך סבור כי דעה זו מעט מוגזמת.