stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלישת חייזרים
וריאציות > חדירת חייזרים

זוהי וריאציה מוכרת על נושא הפלישה החייזרית. בתרחיש זה הפולשים נוטלים לרוב צורה אנושית ויכולים לנוע בחופשיות בתוך החברה האנושית, אפילו עד כדי תפקידי פיקוד והנהגה. מטרת הסתננות זו עשויה להיות השתלטות על העולם כולו (כפי שמתואר בסרט "פלישת חוטפי הגופות") או כשליחים מתקדמים שנועדו "לרכך" את כדור הארץ לקראת פלישה בקנה מידה מלא על ידי צבאה הקונבנציונלי של החייזרים ("הגל הראשון"). סוג זה של פלישה שיקף את הפחדים הרווחים של הציבור האמריקני במהלך המלחמה הקרה, במיוחד את הפחד מהסתננות של סוכנים קומוניסטיים.
וריאציות > פלישה חייזרית מועילה

נושא זה נחקר לעיתים רחוקות בספרות הפולשים מבצעים קולוניזים של הכוכב במאמץ להפיץ את תרבותם ולתרבת את תושביו ה"ברברים" המקומיים או לעקוב בסתר ולעזור לבני האדם להציל את עצמם. הנושא הראשון חולק מאפיינים רבים עם ספרות כיבוש עוין, אך הפולשים נוטים להתייחס אל העמים הכבושים כתלמידים או כשווים ולא כנבדלים ועבדים. הנושא השני של משקיף סודי הוא נושא פטרנליסטי/מטפח. בספרות זו, החייזרים מתערבים בענייני האדם כדי למנוע מהם להשמיד את עצמם, כפי שמתואר בדמותם של קלאאטו וגורט בסרט "אולטימטום לאדמה", המזהירים את מנהיגי כדור הארץ לנטוש את דרכיהם הלוחמניות ולהצטרף לציוויליזציות חלליות אחרות, אחרת הם ישמידו את עצמם או יושמדו על ידי האיחוד הבין-כוכבי שלהם. דוגמאות נוספות לפלישה חייזרית מועילה כוללות את הסרט "הקלטות קווסטור" של ג'ין רודנברי (1974) ואת פרק "משימה: ארץ" בסדרת "מסע בין כוכבים" (1968); את ספרו שלארתור סי. קלארק "קץ הילדות" והסרט המפגש משנת 2016.
וריאציות > פלישה על ידי בני אדם

מוטיב דומה מציג את בני האדם בתפקיד ה"חייזרים" הפולשים, כאשר בני האדם הם אלו הפולשים או תוקפים חיים חוצניים. דוגמאות לכך כוללות את הסיפור הקצר "הזקיף" (1954) (בו ה"חייזרים" המתוארים הם בסוף, בני אדם), משחק הווידאו "פנטזי סטאר II"(1989),[9] "רשימות מן המאדים" של ריי ברדבורי, האימפריום של האדם ביקום של "וורהאמר 40,000", הספר "פולשים מן הארץ" של רוברט סילברברג, את ספרו של אורסון סקוט קארד "המשחק של אנדר", והסרטים "הקרב על הכוכב" (2007), "פלאנט 51" (2009), "אווטאר" (2009) ו"דרושות אמהות במאדים" (2011).
היתכנות

סת' שוסטק אסטרונום במכון לחיפוש אחר אינטליגנציה חוצנית (SETI), מאמין כי פלישת חייזרים לכדור הארץ אינה סבירה מסיבות רבות. הוא מאמין שכל משאב שניתן למצוא על פני כדור הארץ, יכול להימצא על כוכב הבית שלהם או שקל יותר לאתר אותו או ליצור אותו בעצמם. הוא גם מאמין שאם יצורים חוצניים אכן יצרו קשר עם כדור הארץ, זה יקרה קודם כל באמצעות רובוטים ולא על ידי החייזרים עצמם. דייוויד מוריסון, מנהל תחום החלל במרכז המחקר איימס של נאס"א, טוען כי המפגש הראשון יהיה בצורת תקשורת רדיו ולא ביקור פיזי.
ראו גם

מושבת חלל
אות ה-!Wow
הערות שוליים

↑  Rowan, Karen (2010-04-29). "Stephen Hawking warning: What would an alien invasion be like?". The Christian Science Monitor. ISSN 0882-7729. נבדק ב-2021-04-30.
1 2  Flynn, John L. (2005). War of the Worlds: From Wells to Spielberg. Galactic Books. pp. 18–19. ISBN 0-9769400-0-0.
↑  Batchelor, John (1985). H.G. Wells. Cambridge University Press. p. 28. ISBN 0-521-27804-X.
↑  Gerrold, David (2005).  Glenn Yeffeth (ed.). "War of the Worlds". War of the Worlds: Fresh Perspectives on the H.G. Wells Classic. BenBalla: 202–205. ISBN 978-1-932100-55-6.
↑  Edison's Conquest of Mars, "Foreword" by Robert Godwin, Apogee Books 2005
↑  Urbanski, Heather (2007). Plagues, Apocalypses and Bug-Eyed Monsters. McFarland. pp. 156–8. ISBN 978-0-7864-2916-5.
↑  Peter, Lev (2006-11-06). Transforming the screen, 1950-1959. History of the American cinema. Vol. 7. University of California Press. p. 177. ISBN 0-520-24966-6. Invasion films were common in the 1950s featuring a variety of aliens portrayed as superior to earthlings both in intelligence and technology. In these films, aliens represent what some Americans feared about the Soviets. Invaders, friends or enemies, and often with the help of robots, either come to warn earthlings or destroy them with superior technology. Sometimes, the invaders use the strategy of infiltration, taking over the minds of the people, making slaves of them or appropriating their bodies, thus making war unnecessary. In some instances, the aliens already had a similar appearance - in Star Trek, while officially made contact with Humanity in 2063, (and were not "invaders" - some were shipwreck survivors, others time-travelers, accompanied by at least one Human, from a future where their respective worlds were allies) no fewer than six Vulcans had spent some time on Earth, passing as Human simply by using hair or skullcaps to conceal their pointed ears.
↑  Parrinder, Patrick (2001). "Estranged Invaders: The War of the Worlds". Learning from Other Worlds: Estrangement, Cognition, and the Politics of Science Fiction. Duke University Press. p. 143. ISBN 0-8223-2773-2.
↑  Kasavin, Greg (15 ביולי 2005). "The Greatest Games of All Time: Phantasy Star II". GameSpot. נבדק ב-2010-09-13. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Wayback Machine". 2010-07-05. אורכב מ-המקור ב-2010-07-05. נבדק ב-2024-04-05.
בסיפורו של הנרי סלסאר מ-1958 הנציג מונוס, רובוט חייזר מזהיר שכדור הארץ ייהרס אם אנשיו לא ילמדו לחיות בשלום.
דייוויד ג'. סקאל

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1952 גרפילד הייטס, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בינואר 2024 (בגיל 71) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוהיו 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 www.monstershow.net
 
דייוויד ג'. סקאל (באנגלית: David J. Skal; ‏21 ביוני 1952 –  1 בינואר 2024) היה היסטוריון אמריקאי חוקר תרבות שידוע בשל כתביו העוסקים בסרטי אימה ובספרות אימה.
ראשית חייו

סקאל, יליד   בגרפילד הייטס, אוהיו, למד עיתונאות באוניברסיטת אוהיו, ובעת לימודיו עבד כמבקר קולנוע וכמשנה לעורך בעיתון האוניברסיטה. ב-1974 סיים את לימודיו לתואר ראשון. לאחר שסיים את לימודיו, הוא מצא התמחות בעזרת הקרן הלאומית לאמנויות (National Endowment for the Arts) והיה למנהל השיווק של חברת הבמה של הרטפורד (Hartford Stage Company). לאחר מכן עבד ב-American Conservatory Theater בסן פרנסיסקו ובארגון Theatre Communications Group בניו יורק. במהלך שות ה-80 חיבר סקאל שלושה ספרי מדע בדיוני: Scavengers‏ (1980), When We Were Good‏ (1981), ו-Antibodies‏ (1988).
ספרי עיון

ספר העיון הראשון שכתב סקאל היה Hollywood Gothic: The Tangled Web of Dracula from Novel to Stage to Screen‏ (1990; "גותיות הוליוודית: הרשת הסבוכה של דרקולה, מספר למחזה לסרט"). הספר דן בעיבודים השונים לספרו של ברם סטוקר "דרקולה" (1897), והמקום שתופסת דמות הערפד בתרבות הפופולרית. חלק גדול מהספר מוקדש למאמצים שהקדישה אלמנתו של סטוקר פלורנס להגנה על זכויות היוצרים של בעלה. הספר אף כולל את הניתוח המחקרי המעמיק הראשון שנעשה לגרסה הקולנועית של "דרקולה" משנת 1931 בשפה הספרדית. קתלין קווין מהניו יורק טיימס שיבחה את הספר Holywood Gothic, וכתבה: "סקאל מתחקה אחר הערפד הפופולרי ביותר של טרנסילבניה בהרבה שנינות ובכישורים בלשיים מעולים". קנת' טוראן מלוס אנג'לס טיימס תיאר את הספר "שנון ומקיף" ואף הוסיף הערה עוקצנית המתייחסת למועד הפצתו של הספר בחנויות כשכתב ש"ניתן היה להשתקע בספר הרבה אחרי שכל אותם מבקרי ה'תעלול-או-ממתק' כבר הלכו לדרכם". ב-2004 כתב דייוויד קולטון מה-USA Today כי הספר "הפך לאחד מספרי החובה בתחום" ו"[העלה] את הסטנדרטים במחקר יצירות האימה".
ב-1993 הוציא סקאל לאור את ספר העיון השני שלו, The Monster Show: A Cultural History of Horror ("מופע המפלצות: היסטוריה תרבותית של האימה"). בספר זה מנתח סקאל את תולדות סרטי האימה, ומותח קווי דמיון בין הסרטים לבין משברי התרבות בתקופת עשייתם או הפצתם, למשל מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, הסערה הציבורית סביב התרופה הפגומה תלידומיד ומגפת האיידס. מ.ל. לייק מהסיאטל פוסט-אינטליג'נסר ‏(Seattle Post-Intelligencer) תיאר את הספר כ"חוויה אינטלקטואלית מושלמת בעבור חובבי התחום לסוף שבוע של הלווין". סטפן ז'מיאנוביץ (Stefan Dziemianowicz) מהוושינגטון פוסט סבר שכמה מהטיעונים שהציג סקאל היו "קלושים למדי", אך הוסיף כי הספר כמכלול "מגיש הוכחה משכנעת לכך שכדי להבין תרבות לעומקה, עליך להכיר את פחדיה".
ב-1995 יצא לאור הספר Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סקאל יחד עם אליאס סבאדה. הספר Dark Carnival היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא שנכתבה על חייו של טוד בראונינג, שנודע בעיקר בתור הבמאי של הסרטים "פריקס" (1932), "דרקולה" (1931) בכיכובו של בלה לוגוסי וכן כמה סרטים בכיכובו של לון צ'ייני. מרטין פ. נורדן כתב על הספר בכתב העת האקדמי Journal of Popular Film & Television כי הוא מציג "ניתוח מעמיק ומרתק של אחד מבמאי סרטי הפולחן הראשונים של אמריקה". סטיבן א. אלפורד מהיוסטון כרוניקל (Houston Chronicle) כתב כי "הספר Dark Carnival מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחד מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה".
ספרים בולטים אחרים שפרסם סקאל הם V Is for Vampire: The A to Z Guide to Everything Undead ("ע' זה ערפד: המדריך השלם מא' ועד ת' לכל האל-מתים"; 1996), Screams of Reason: Mad Science and Modern Culture ("צעקות של היגיון: מדע מטורף והתרבות המודרנית"; 1998), Death Makes a Holiday: A Cultural History of Halloween ("המוות חוגג לו חג: היסטוריה תרבותית של ליל כל הקדושים"; 2002) ו-Claude Rains: An Actor's Voice ("קלוד ריינס: קולו של שחקן"; 2008). סקאל אף היה שותף לעריכה של "המהדורה הביקורתית של נורטון" (של חברת ההוצאה W. W. Norton & Company) שנכתבה ב-1997 על ספרו של ברם סטוקר "דרקולה". כמו כן הוא קיבץ מגוון סיפורי ערפדים לכדי אנתולוגיה בשם Vampires: Encounters with the Undead ("ערפדים: מפגשים עם האל-מת") שיצאה לאור בשנת 2001.
פעילות נוספת

סקאל הופיע במספר תוכניות "ספיישל" בטלוויזיה, למשל במיני-סדרה The 100 Scariest Movie Moments ‏("100 הרגעים המפחידים ביותר בקולנוע") וב-The Perfect Scary Movie ("סרט האימה המושלם"). הוא תרם לכמה מארזי DVD קטעי תעודה הכלולים בתוספות המיוחדות, וכן רצועות פרשנות בערוץ השמע, למשל בסרטים "דרקולה" (1931), "פרנקנשטיין" (1931), "הרואה ואינו נראה" (1933), "פריקס" (1932), "כלתו של פרנקנשטיין" (1935), "האדם-זאב" ‏(1941), "אבוט וקוסטלו פוגשים את פרנקנשטיין" (1948), "היצור מהלגונה הכחולה" (1954) ו"אלים ומפלצות" (1998).
סקאל אף הופיע בסרט התיעודי Wrangler: Anatomy of an Icon ("ורנגלר: אנטומיה של אייקון תרבותי"; 2008), שבו הוא דן מנקודת מבט של מבקר תרבות הומו, בהשפעה התרבותית שהותיר כוכב סרטי הפורנוגרפיה ההומו ג'ק ורנגלר.
הערות שוליים

1 2  "David J. Skal". Contemporary Authors Online. Gale. September 27, 2005. Retrieved from GaleNet on October 25, 2008.
↑  James Craig Holte. Dracula in the Dark. Greenwood Publishing, 1997. 42.
↑  Kathleen Quinn. "Fangs for the memory". New York Times. December 30, 1990. A15.
↑  Kenneth Turan. "Hollywood Gothic by David J. Skal". Los Angeles Times. October 28, 1990. Book Review, 6.
↑  David Colton. "Horror historians: They can get carried away". USA Today. October 29, 2004. E10.
↑  M.L. Lyke. "Grave matters: fascination with monsters is undying". Seattle Post-Intelligencer. October 30, 1993. C1.
↑  Stefan Dziemianowicz. "The thrill of the chill". The Washington Post. May 30, 1993. WBK8.
↑  Gary Houston. "Inside the macabre mind of filmmaker Tod Browning". Chicago Tribune. October 29, 1995. Books, 9.
↑  Martin F. Norden. "Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre". Journal of Popular Film & Television. Winter 1997. Vol. 24, Iss. 4. 187.
↑  Steven E. Alford. "Filming Hollywood's nightmares". Houston Chronicle. November 5, 1995. 23.
↑  Interview with David J. Skal
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452686905171  PLWABN: 9810615376205606  BIBSYS: 90673881  BnF: cb11924966n (data)  CiNii: DA14175727  GND: 1020346450  ICCU: CAGV018053  ISNI: 0000 0001 2279 8306  LCCN: n81121238  NDL: 00559851  NKC: jo2013799944  NLA: 36546372  NTA: 096776161  RERO: 02-A003836352  SUDOC: 027140903  VIAF: 51696001   WorldCat (עם VIAF): 51696001
דאטה (מסע בין כוכבים)

| --- | --- |
לוטננט-קומנדר דאטה, מתוך "מסע בין כוכבים: הדור הבא"
לוטננט-קומנדר דאטה, מתוך "מסע בין כוכבים: הדור הבא"
 שם סרט:  "מסע בין כוכבים: דורות" "מסע בין כוכבים: המפגש" "מסע בין כוכבים: המרד" "מסע בין כוכבים: נמסיס"
 תוכנית טלוויזיה:  "מסע בין כוכבים: הדור הבא" "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" "מסע בין כוכבים: פיקארד"
 הופעה ראשונה:  פרק הבכורה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 1987.
 הופעה אחרונה:  פרק הסיום של "מסע בין כוכבים: פיקארד", 2020.
 מספר הופעות:  176 פרקים של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" פרק אחד של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" ארבעה סרטי קולנוע שני פרקים של "מסע בין כוכבים: פיקארד"
 יוצרים:  ג'ין רודנברי, נוניאן סונג 
 גילום הדמות:  ברנט ספיינר
 מידע
 גזע:  אנדרואיד
 מין:  זכר
 מקצוע:  קצין בצי הכוכבים
 שיוך:  צי הכוכבים
 אזרחות:  פדרציית הכוכבים המאוחדת
 תאריך פטירה:  2379 (גוף) 2399 (תודעה)
 סיבת המוות:  הקריב על עצמו על מנת להציל את חייו של קפטן ז'אן-לוק פיקארד
 דמויות קשורות
 משפחה:  ד"ר נוניאן סונג - אביו (אנושי) ג'וליאנה סונג - אימו (אנושית, בהמשך הוחלפה על ידי אנדרואידית) לור - אחיו (אנדרואיד) B-4 - אחיו (אנדרואיד) אלטן איניגו סונג - אחיו (אנושי) לאל - ביתו (אנדרואידית) צאצאים נוספים - מספר אנדרואידים שנוצרו על ידי אלטן איניגו סונג וברוס מדוקס
 חברים:  ג'ורדי לה פורג' ספוט - חתולת המחמד שלו
 
לוטננט-קומנדר דאטה (באנגלית: Data, נהגה לרוב דֵיְטָה) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המגולם על ידי השחקן ברנט ספיינר. הוא מופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", וכן בסרטי הקולנוע: "מסע בין כוכבים: דורות", "מסע בין כוכבים: המפגש", "מסע בין כוכבים: המרד", "מסע בין כוכבים: נמסיס" ובסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד".
דאטה עוצב ונבנה על ידי ד"ר נוניאן סונג, והוא אנדרואיד תבוני, המשמש כקצין השני וכקצין המבצעים הראשי על סיפון ספינות החלל אנטרפרייז-D ואנטרפרייז-E. המוח הפוזיטרוני שלו מאפשר לו יכולות חישוביות מרשימות. דאטה חווה קשיים מתמשכים בשנים הראשונות של חייו בהבנת ההיבטים השונים של ההתנהגות האנושית ולא היה מסוגל לחוש רגש או להבין מוזרויות אנושיות מסוימות, אשר היוו עבורו השראה לשאוף לאנושיות משל עצמו. מטרה זו הובילה אותו להתקין לעצמו "שבב רגש", שנוצר גם כן על ידי סונג, אל תוך הרשת הפוזיטרונית שבראשו. על אף כי חתירתו של דאטה לאנושיות ורצונו לחוש רגש אנושי היא נקודת עלילה משמעותית (ומקור להומור) לאורך כל הסדרה, הוא ללא הרף מפגין חוכמה, רגישות וסקרנות.
דאטה, במובנים רבים, הוא ממשיך דרכו של ספוק (לנרד נימוי) מהסדרה המקורית "מסע בין כוכבים", בכך שדמותו מציעה נקודת מבט של "אאוטסיידר" על האנושות.
פיתוח הדמות

ג'ין רודנברי סיפר לברנט ספיינר כי במהלך הסדרה, דאטה נהיה "יותר ויותר כמו אדם עד לסוף התוכנית, והוא יהיה קרוב מאוד, אבל עדיין לא ממש שם. זה היה הרעיון וזה היה האופן שבו הכותבים לקחו אותו". ספיינר הרגיש שדאטה הוצג כבעל מאפיינים נוסח צ'ארלי צ'פלין, של ליצן עצוב, טרגי. כדי להיכנס לתפקידו כדאטה, ספיינר השתמש בדמותו של "רובי הרובוט" מהסרט "הטיסה לחלל" (Forbidden Planet) כמודל לחיקוי. בהתייחסו למראה החיצוני של דאטה, דמוי הלבקן, הוא אמר: "ביליתי יותר שעות ביום עם איפור מאשר בלי איפור", עד כדי כך שהוא אפילו כינה זאת דרך של שיטת משחק. ספיינר גם גילם את דמותו של לור, אחיו המניפולטיבי של דאטה (תפקיד שהיה לו הרבה יותר קל לשחק, מפני שהדמות הייתה "יותר כמוני"), וכן את יוצרו של דאטה, ד"ר נוניאן סונג. בנוסף, הוא גילם לראשונה בסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס" דמות של אנדרואיד נוסף מבית היוצר של סונג - B-4. ספיינר אמר שהסצנה האהובה עליו ביותר בהשתתפות דאטה היא מתוך הפרק "Descent", כאשר דאטה משחק פוקר בהולודק עם הולוגרמה של הפיזיקאי המפורסם סטיבן הוקינג, בגילום של סטיבן הוקינג עצמו.
ספיינר שב לגלם את דמותו של דאטה בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", בפרק סיום הסדרה "These Are the Voyages...‎", בתפקיד קולי אוף-סקרין בלבד (רק קולו נשמע, אך דמותו אינה נראית). ספיינר הרגיש שהוא הזדקן מדי מכדי לגלם את דאטה, אשר הוצג בצורה הטובה ביותר כדמות צעירה. עם זאת, לאחר שהשתכנע כי יש בנמצא כלים טובים מספיק כדי להציג אותו כאדם צעיר, הוא הסכים להשתתף בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד" (2020), אך הודיע לאחר העונה הראשונה כי הייתה זו הפעם האחרונה שבה גילם את דמותו של דאטה.
ספוט

ספוט (באנגלית: Spot; מילולית: כתם) היא חתולת המחמד של דאטה ודמות חוזרת בתוכנית. ספוט מופיעה במספר פרקים בארבע העונות האחרונות של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", הראשון שבהם הוא "Data's Day". כמו כן, ספוט מופיעה גם ב-"מסע בין כוכבים: דורות" וב-"מסע בין כוכבים: נמסיס".
למרות שמה, ספוט איננה חתולת טאבי. במקור, ספוט הופיעה כחתול סומלי זכר, אך מאוחר יותר הופיעה כחתולת בית כתומה מנומרת, אשר בסופו של דבר אף המליטה גורים (הפרק "Genesis").
דאטה יצר במאגרי הזיכרון של האנטרפרייז מספר מאות של וריאציות על תוספות מזון חתולים עבור ספוט, ואף כתב שיר הלל לכבודה - "Ode to Spot". תקלה במחשב אשר מתרחשת בשלב מאוחר בסדרה (בפרק "A Fistful of Datas"), גורמת למספר משכפלי מזון בספינה לייצר את תוספות המזון של ספוט בלבד, ולהחליף חלקים ממחזות מפורסמים בטקסטים מתוך שיר ההלל לחתול, שכתב דאטה.
בפרק "Genesis", וירוס מורפו-גנטי גורם לספוט לעבור מוטציה, ולהפוך באופן זמני לזוחל דמוי איגואנה.
ספוט ידועה לשמצה כלא ידידותית לרוב האנשים שאינם דאטה. קומנדר ויליאם רייקר נשרט בעת שניסה להאכיל את ספוט (בפרק "Timescape"). ג'ורדי לה פורג' השאיל אותה לצורך החוויה של טיפול בחתול, אבל היא הפילה אגרטל וקנקן תה וגרמה נזק לרהיטיו ("Force of Nature"). כאשר דאטה ביקש מוורף לשמור על ספוט, וורף התגלה להיות אלרגי אליה והתעטש בפניה, דבר אשר הכעיס אותה (הפרק "Phantasms"). עם זאת, היא מסתדרת עם לוטננט רג'ינלד בארקלי, כך שכאשר דאטה נאלץ לעזוב לצורך משימה, באותו הזמן שבו ספוט הייתה צפויה להמליט, הוא שכנע את בארקלי שיטפל בה (הפרק "Genesis"). לאחר מותו של דאטה, ספוט מוזכרת בסצנה שנמחקה מ-"מסע בין כוכבים: נמסיס", בה נמסר כי וורף מטפל בה כעת, על סיפון האנטרפרייז-E.
תגובות

כמו ספוק, דאטה הפך לסמל מין ומכתבי המעריצים של ספיינר באו בעיקר מנשים. הוא תיאר את המכתבים כמו "דואר רומנטי" שממש היה "נכתב עבור דאטה; הוא באמת אישיות נגישה".
מהנדסי רובוטיקה מתייחסים אל דאטה (כמו גם ל-"דרואידים" מסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים") כאל הפנים המפורסמות של תחום עיסוקם בתפיסתו של הציבור הרחב. ב-9 באפריל 2008, דאטה הוכנס אל ה-Robot Hall of Fame אשר באוניברסיטת קרנגי מלון, במהלך טקס שהתקיים ב-Carnegie Science Center, פיטסבורג, פנסילבניה.
The Beat Fleet, להקת היפ הופ קרואטית, כתבה שיר בשם "Data" לאלבומם "Galerija Tutnplok" המוקדש כולו לדאטה. הוצאתו לאור של האלבום הזה התבצע במקביל לשידורים חוזרים של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בטלוויזיה הקרואטית. בשנת 2005, הרכב מוזיקלי בשם "The Futuristic Sex Robotz" הוציא לאור שיר בשם "The Positronic Pimp" על דאטה.
לקריאה נוספת

Lois H. Gresh & Robert Weinberg, Chapter 6, "Data" in The Computers of Star Trek. New York: Basic Books (1999): 105–125
Esther Rashkin, Data Learns to Dance: "Star Trek" and the Quest to Be Human, American Imago, Vol. 68, No. 2, Independent Voices in Psychoanalysis (Summer 2011), pp. 321-346, in JSTOR
שירת ברנדט (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט, עיצוב נורמן רוקוול
 מבוסס על:  רומן של פרנץ ורפל
 בימוי:  הנרי קינג 
 הופק בידי:  ויליאם פרלברג 
 תסריט:  ג'ורג' סיטון
 עריכה:  ברברה מקליין 
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר ג'ונס וינסנט פרייס גלדיס קופר לי ג'יי. קוב צ'ארלס ביקפורד
 מוזיקה:  אלפרד ניומן 
 צילום:  ארתור סי. מילר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בדצמבר 1943
 משך הקרנה:  155 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה
 מקום התרחשות:  צרפת 
 תקציב:  1,600,000‏$
 הכנסות:  5,000,000‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
 
שירת ברנדט (באנגלית: The Song of Bernadette) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1943 בבימויו של הנרי קינג, עם ג'ניפר ג'ונס בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן "שירת ברנדט" משנת 1941 של פרנץ ורפל. ורפל שהה מספר שבועות בעיר לורד, במסגרת מסע בריחתו מהנאצים והגסטפו בדרך לארצות הברית. הוא שמע על סיפורה של ברנדט מפי האנשים שהסתירו אותו ואת אשתו, ונדר שאם יגיע בשלום לארצות הברית, הוא יניח את כל עיסוקיו האחרים ויכתוב רומן על ברנדט, וכך עשה. הרומן, שתורגם לאנגלית ב-1942, הפך מיד לרב-מכר ולסרט קולנוע שובר קופות.
הספר מספר את סיפורה של הנערה ברנדט סובירו מהעיירה לורד, שבשנת 1858 התגלתה לה במערה מריה הקדושה, ובאותו מקום פרץ מעיין שמימיו הם בעלי סגולות ריפוי ומשמש עד היום כמקום קדוש ואתר צליינות עולמי שמליוני חולים ונכים נוהרים אליו לבקש מזור למחלתם.
לתפקיד הראשי נבחרה ג'ניפר ג'ונס, שהושאלה לשם כך על ידי דייוויד או. סלזניק לאולפני פוקס המאה ה-20.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר: השחקנית הטובה ביותר (ג'ניפר ג'ונס), הצילום הטוב ביותר, העיצוב האמנותי הטוב ביותר, ופסקול המוזיקה הטוב ביותר (אלפרד ניומן). כן היה מועמד עוד לשמונה פרסים.
הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב: פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע, פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה ופרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
בתחילת הסרט נכתב: "לאלה המאמינים באלוהים – אין צורך בהסברים, לאלה שאינם מאמינים באלוהים – אין שום הסבר אפשרי".
תקציר העלילה

ברנדט סובירו (ג'ניפר ג'ונס) היא נערה בת 14 חולנית וחולמנית. היא גרה בעיירה לורד שבפירנאים, לא רחוק מגבול ספרד. אביה מובטל ועובד בעבודות קשות מזדמנות, ואמה כובסת.
היא לומדת בבית ספר כנסייתי, אך לא מרוכזת בלימודים, ומורתה, האחות מרי תרז וודוז (גלדיס קופר), נוזפת בה לאחר שאינה יודעת מה זה השילוש הקדוש.
ב-11 בפברואר 1858 יוצאת ברנדט עם אחותה וחברה נוספת לקושש עצים להסקה. בשלב מסוים מתרחקות ממנה הבנות והיא נשארת לבדה מול מערת מספייה, שם היא חווה התגלות של עלמה מקושטת המציגה את עצמה כהעיבור ללא חטא. היא מספרת זאת לחברותיה, שאינן מאמינות לה. השמועה מתפשטת בעיירה, אך התובע המלכותי ויטאל דוטור (וינסנט פרייס), הרופא ד"ר דוזו (לי ג'יי. קוב), האב דומיניק פיראמל (צ'ארלס ביקפורד) וראש העיירה לא מאמינים לה וחושבים שהדבר מסוכן.
העלמה מבטיחה לברנדט שבמקום ינבע מעיין, וברנדט הולכת לשם עם כל אנשי לורד, חופרת במערה ומוציאה רק אדמה לחה. כולם חוזרים באכזבה, אך לפתע מתחיל לנבוע שם מעיין. אחד התושבים שהיה כבד ראייה שוטף את פניו, וראייתו משתפרת מיד. הוא רץ לעיר ומפיץ את השמועה. ד"ר דוזו מטפל בתינוק במצב קשה. הוא מתייאש מהטיפול ומזמין כומר, אך האם חוטפת את התינוק, רצה למעיין וטובלת בו את התינוק, שמתעורר לחיים.
השמועה נפוצה בכל צרפת. התובע דוטור מוציא צו סגירה למערה, על אף שראש העיר מקבל זאת בחוסר רצון בגלל חזונו לשגשוג כלכלי בעזרת תיירים ומכירת מים קדושים.
אזרחים שלא נשמעו לצו וביקרו במעיין, נעצרים ובתוכם האומנת של בנם של הקיסר נפוליאון השלישי ואשתו אז'ני. האומנת משלמת את הקנס שלה ושל האזרחים ולוקחת בקבוק ממי המעיין, שניתן לנסיך הקטן, וחומו יורד. הקיסר והקיסרית משוכנעים שזה נס, אבל הרופא חושב שהנסיך לא היה חולה כל כך מקודם.
בצו קיסרי נפתחת שוב המערה. מוקמת ועדה לקביעה אמינות הפרשה.
האב פיראמל משכנע את ברנדט להפוך לנזירה, והיא מגיעה למנזר בעיר נוורס, שם היא פוגשת שוב את האחות ווזו, האחראית על הנזירות החדשות. ווזו מתעבת את ברנדט ולא מאמינה לה. היא מתרעמת על העובדה שדווקא לה, למרות סבלה, לא הייתה התגלות אלא רק לברנדט המפונקת שלא סבלה מימיה. היא מתעללת בברנדט ונותנת לה את העבודות הקשות ביותר כגון כביסה וניקוי הרצפות. כאשר היא מבחינה שברנדט צולעת היא מפרשת זאת כניסיון לעשות מעצמה מסכנה כדי שירחמו עליה.
צליעתה של ברנדט מתגברת, רופא מוזעק למנזר וקובע כי לברנדט יש גוש בברך, וכי היא סובלת משחפת עצמות מתקדמת ומצבה חמור. האחות ווזו נמלאת בייסורי מצפון, מבקשת סליחה מישו ומטפלת בברנדט במסירות.
על ערש דווי של ברנדט מגיע האב פיראמל (במציאות הוא מת לפניה), ברנדט חווה התגלות נוספת, והיא אומרת: "אני אוהבת אותך, מריה הקדושה, התפללי עליי", ומתה.
סטורם ריד

| --- | --- |

סטורם ריד (2020)
 לידה:  1 ביולי 2003 (בת 21) אטלנטה, ג'ורג'יהארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 פרופיל ב-IMDb
 
סטורם ריד (באנגלית: Storm Reid; נולדה ב-1 ביולי 2003) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית. מוכרת בשל גילום דמותה של אמילי בסרט "12 שנים של עבדות" ובשל הופעתה בתור מג מוריי בסרט "קמט בזמן".
קורות חיים

ריד נולדה ב-1 ביולי 2003 באטלנטה, ג'ורג'יה לרודני ורובין סימפסון ריד. היא הצעירה מבין ארבעה אחים: האח הבכור ג'וש; ושתי אחיות, אימאן ופריז. מגיל צעיר שאפה ריד להיות שחקנית, ובגיל 9 היא ומשפחתה עברו ללוס אנג'לס לקידום קריירת המשחק שלה.