stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאוריית הציפיות

תאוריית הציפיות היא תאוריה שפותחה על ידי ויקטור ורום ב-1964 על מנת לתאר הנעה לעבודה. תאוריה זו מניחה כי האדם רציונלי, ופונקציונליסטי, כלומר- שמטרותיו הן אך ורק רווח אישי, שאותו יקבל בתמורה למעשיו, ואין הוא מעוניין בתוצאות הישירות של המעשה. התאוריה מסבירה את ההנעה כנובעת מתהליך שבו העובד בוחן באופן סובייקטיבי את הסיכויים הקשורים בהצלחה במשימה והתוצאה הצפויה מכך.
'ניבוי' זה של מה שיקרה אם יתאמץ מוביל להחלטה האם כדאי לו להתאמץ. תורת הציפיות מתארת שתי תוצאות המעניינות את העובד. תוצאה אחת (משנית, ביניים) נוגעת לרמת הביצוע הנדרשת. תוצאה שנייה, סופית, נוגעת למה יושג עקב הביצוע. העובד שואל את עצמו שלוש שאלות ביחס לשתי תוצאות אלו:
התועלת של מאמץ כלשהו של האדם. לדוגמה: תוצאת עבודה הנעשית בחריצות עשויה להיות העלאה בשכר.
הערך אשר קיים עבור אותו אדם לתוצאת המעשה. למשל, מידת הערך שמייחס העובד לקידומו בעבודה. כלומר באיזה מידה העובד נותן חשיבות ומעריך את תגמולים שהארגון מעניק לו. כל אדם מעריך באופן שונה תגמולים חומריים ואחרים שהוא מקבל. בהתאם לצרכים שלו הוא נותן ערך שונה לכל סוג של תגמול אותו מציע המעסיק. אם המעסיק דואג לתת תגמולים שיש להם ערך בעיניו הסובייקטיביות של העובד, כך תגדל רמת ההנעה שלו בעבודה. לדוגמה, לא יהיה מופרך להניח שלשכר גבוה יש ערך גבוה בעיני רוב העובדים, ולכן נצפה ששכר גבוה יגרום למוטיבציה גבוהה.
ציפייה - ההסתברות הסובייקטיבית שלפיה מאמץ יביא לרמת ביצוע גבוהה. לדוגמה, עובד יכול לצפות שאם ישקיע מאמץ בעבודתו, תגדל רמת התפוקה שלו. מידת הסבירות שאכן נקבל את אותם תגמולים שיש להם ערך בעינינו בעקבות ההשקעה שהשקענו. כלומר, באיזה מידה אני מעריך שבעקבות מאמצים שאני משקיע מחכה לי "הגזר" המיוחל, כמו במקרה של איש מכירות, שמצפה שאם נפח המכירות יגדל הוא יזכה לבונוס הולם.
באופן זה מתקבלת המשוואה: תועלת X ערך X ציפייה = מוטיבציה
חוקרים מסוימים טוענים כי מדובר בחיבור ולא בכפל.
לנוסחה בסיסית זו נוסף יחס אחר, שהוא היחס בין המאמץ לבין הביצוע בפועל, וזאת מכיוון שהמאמץ עצמו אינו בא לידי ביטוי במציאות אלא באיכות הביצוע. לדוגמה: פועל מסוים, המעוניין לקבל קידום על ידי שיפור התפוקה שלו, צריך להתחשב באיזו מידה ישפר את התפוקה אם יתאמץ יותר.
גורם זה הוא ההופך את האדם לרציונליסט, כלומר- אין המאמץ להשגת מטרה חשוב, אלא רק המטרה עצמה.
היחס השני אשר מתווסף הוא היחס שבין הביצוע, לתוצאה שיקבל. לדוגמה, פועל אשר מגדיל את התפוקה על מנת לקבל קידום, מתחשב בהשפעה האפשרית של העלאת התפוקה על קידומו.
גורם זה הופך את האדם לפונקציונלי, כלומר – אין האדם מעוניין בתפוקה עצמה, שהיא תוצר מאמצו, אלא רק בגמול או בסנקציה שהיא תוביל.
בכך מורכבת הצפייה היחס בין המאמץ לביצוע, ובין הביצוע לתוצאה.
על פי התאוריה ידיעת הגורמים הללו אינה קבועה והיא משתנה עם הזמן והניסיון.
התשובות לשאלות אלו הן במונחים של הסתברות והן סובייקטיביות, כלומר שונות מעובד לעובד. המאמץ (F) שישקיע העובד הוא מכפלה של שלוש ההסתברויות הללו.
תחריט

"מלנכוליה" (1514) תחריט מאת אלברכט דירר.
תחריט הוא טכניקה של דפוס שקע. בשפות זרות, כדוגמת האנגלית, משמש המונח "תחריט" (Engraving) גם לתיאור עיטורים החרוטים על גבי עצמים וחומרים שונים, בדומה לתבליט שטוח.
ההיסטוריה של התחריט

במשך אלפי שנים שימש התחריט כשיטה לעיטור חפצי־נוי, כגון תכשיטים וחפצי מתכת אחרים. הניסיון של צורפים וחרשי מתכת בעיצוב אמנותי הוביל אמנים לפיתוח טכניקות חריתה מדויקות יותר. השימוש בתחריט על לוחות נחושת החל בגרמניה ובאיטליה במחצית המאה ה-15. למעשה, לרבים מאמני התחריט המוקדמים היה ניסיון בצורפות. תקופת השיא של התחריט הייתה בין השנים 1470 ל-1530, שבהן פעלו אמנים כגון אלברכט דירר, לוקס ואן ליידן (Lucas van Leiden) ואחרים.
לאחר תקופה זו החלה טכניקת התצריב לדחוק את מקומו של התחריט, בעיקר בשל העובדה כי לימוד טכניקה זו הוא פשוט יותר. אמנים רבים, כדוגמת רמברנדט, שילבו ביצירותיהם את שתי הטכניקות.
טכניקת יצירת תחריט מודפס

התחריט נוצר על ידי חריתה של דימוי על גבי לוח הדפסה. לוח ההדפסה המסורתי עשוי בדרך כלל מנחושת. החריתה נעשית בעזרת מכשיר חד הנקרא חֶרֶט (Burin), שבעזרתו חורצים את לוח ההדפסה. בתהליך ההדפסה נמרח צבע מיוחד על לוח ההדפסה. בתהליך של ניקוי מוסר הצבע כך שנשאר רק הצבע שבין החריצים. בעזרת מכבש דפוס מצמידים נייר אל לוח ההדפסה, כך שהצבע שבתוך חריצי הלוח מועבר אל גיליון הנייר.
ישנם כמה סוגים שונים של חרטים המשמשים ליצירת הדימוי המודפס. ישנם חרטים שחודם הוא בעל זווית נטוייה (angle tint tool). חרטים אלו יוצרים קו מעוקל מעט, אך בעל חדות. חרטים אחרים, המכונים "פלורנטינים" (Florentine), הם בעלי חוד ישר ומחורץ היכול לייצר מספר קווים בחריצה אחת. כלי זה משמש למילוי אזורים גדולים.
למרות אופיו הקווי והשטוח של הדימוי המופק בתהליך ההדפסה, ניתן להגיע לגוונים שונים של הצבע המודפס. דבר זה נעשה על ידי גילופו של לוח ההדפסה בגבהים שונים. שקע עמוק משמעו יותר צבע, כלומר הדפסה כהה יותר, ואילו שקע רדוד יותר יוצר גוון בהיר יותר. נפח נהוג ליצור על ידי שימוש ברשתות של קווים שתי וערב, המאפשרות להגיע לרמות כהות שונות.
חרטים מודרניים עובדים על עץ, שאינו מצריך שימוש בכימיקלים, במיוחד עצי פרי רכים כגון זית. לשם כך יש מגוון של כלים שיוצרים חיתוכים שונים ומאפשרים את כל גוני האפור בין הלבן לשחור.
ראו גם

חיתוך עץ
פיתוח עץ
סגרפיטו
תצורת קאפ קופנהגן

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תצורת קאפ קופנהגן | תצורת קאפ קופנהגן | טווח סטרטיגרפי: נאוגן | טווח סטרטיגרפי: נאוגן | סוּג | תצורה |
| מקום | מקום | מדינה | גרינלנד |  |  |
תצורת קאפ קופנהגן היא תצורה גאולוגית בצפון גרינלנד. היא משמרת מאובנים מתקופת הנאוגן.
בתצורת קאפ קופנהגן, בשכבות חרסית וקוורץ, זוהו קטעים מיקרוסקופיים, באורך מיליוניות מילימטרים, של דנ"א מלפני שני מיליון שנה. המקטעים מעידים על קיומה של טייגה בגרינלנד לפני כשני מיליון שנה, בה חיו מסטודונים ואיילים. הקטעים נמצאו במשקעים שנשמרו בקפאת-עד.
הערות שוליים

↑  יוגב ישראלי, מלפני 2 מיליון שנה: התגלה ה-DNA הקדום ביותר, באתר ynet, 8 בדצמבר 2022
↑  DNA reveals that mastodons roamed a forested Greenland two million years ago בתור Nature, ‏7 בדצמבר 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תצורת קאפ קופנהגן".
תומאס טלפורד

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1757 אסקדייל, סקוטלנד
 פטירה:  2 בספטמבר 1834 (בגיל 77) לונדון, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 מקצוע:  מהנדס
 פרסים והוקרה:  Scottish Engineering Hall of Fame (2011) 
 
תומאס טלפורד (באנגלית: Thomas Telford; ‏9 באוגוסט 1757 - 2 בספטמבר 1834) היה מהנדס אזרחי סקוטי.
טלפוד היה מהמהנדסים החשובים של ראשית המאה ה-19 בבריטניה, הוא תכנן מספר רב של פרויקטים בעיקר בתחומי התחבורה, בהם גשרים ותעלות. בשנותיו הראשונות פעל בעיקר במחוז שרופשייר וצפון ויילס ובהמשך פעל ברחבי סקוטלנד. טלפורד נבחר לנשיא הראשון של מוסד המהנדסים האזרחיים (ICE), תפקיד בו כיהן במשך 14 שנים עד מותו. מספר רחובות, מוסדות ובמבנים קרויים על שמו, בהם מכללת טלפורד באדינבורו והעיירה טלפורד בשרופשייר.
ביוגרפיה

טלפורד נולד ב-9 באוגוסט 1757 בחווה באסקדייל שבמחוז דמפרישייר, דרום סקוטלנד. אביו ג'ון טלפורד היה רועה צאן ומת זמן קצר לאחר הולדתו, תומאס גדל בעוני על ידי אמו ג'נט ג'קסון. בגיל 14 הוא התלמד כסתת אבן, הוא עבד זמן מה באדינבורו ובשנת 1782 עבר ללונדון, שם הכיר את האדריכלים רוברט אדם וסר ויליאם צ'יימברס ולקח חלק בבניית תוספות בית סאמרסט. שנתיים לאחר מכן מצא טלפורד עבודה במספנת פורטסמות', שם הרחיב את כישרונותיו בתכנון וניהול של פרויקטי בנייה.
בשנת 1787, בעזרת פטרונו ויליאם פולטני, התקבל לעבוד כמהנדס מחוז שרופשייר. הפרויקטים שלו כללו שיפוץ של טירת שרוסברי, בית הכלא של העיירה, כנסיית סנט מרי מגדלנה, ברידג'נורת' וכנסיית סנט מייקל, במדלי. הוא נקרא לייעץ לגבי גג דולף בכנסיית סנט צ'אד שרוסברי ב-1788, והזהיר שהכנסייה נמצאת בסכנת קריסה מיידית; המוניטין שלו גדל משמעותית לאחר שקרסה 3 ימים לאחר מכן מה שהוכיח כי צדק.
בשנת 1790 תכנן טלפורד גשר על כביש לונדון-הוליהד (כביש A5) מעל נהר סוורן במונטפורד, בהמשך תכנן עוד כ-40 גשרים ברחבי שרופשייר. המוניטין של טלפורד בשרופשייר הוביל למינויו בשנת 1793 לניהול התכנון והבנייה של תעלת אלסמיר, המחברת את מפעלי הברזל ומכרות הפחם של רקסהאם דרך העיירה אלסמיר שבצפון-מערב שרופשייר, עם צ'סטר, תוך שימוש בתעלת צ'סטר הקיימת ובהמשך הדרך בנהר המרזי.
אחד המבנים המוכרים ביותר שתכנן היה אמת פונטקיסילטה מעל נהר הדי בעמק ל'אנגול'ן, שם השתמש טלפורד בשיטת בנייה חדשה המורכבת משקתות עשויות לוחות ברזל יצוק ומקובעות בבנייה. מתארך למעל 1,000 רגל (300 מטרים) עם גובה של 126 רגל (38 מטרים) מעל קרקעית העמק, אמת המים של פונטסיסילטה מורכבת מתשע עשרה קשתות, כל אחת עם 45 רגל (14 מטרים) קשתות. בהיותו חלוץ בשימוש בברזל יצוק עבור מבנים בקנה מידה גדול, טלפורד נאלץ להמציא טכניקות חדשות, כמו שימוש בסוכר רותח ועופרת כחומר איטום על חיבורי הברזל. מהנדס התעלות הבולט וויליאם ג'סופ פיקח על הפרויקט, אך הוא השאיר את הביצוע המפורט של הפרויקט בידיו של טלפורד. אמת המים הוגדרה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2009.
יצירות אחרות של טלפורד כוללות את רציפי סנט קתרין (1824–1828) בקרבת גשר מצודת לונדון במרכז לונדון, שם עבד עם האדריכל פיליפ הארדוויק, תעלת הספינות של גלוסטר וברקלי (היום ידועה בשם תעלת גלוסטר ושארפנס), מעל גשר ליד גלוסטר, מנהרת הרקאסל השנייה על תעלת טרנט ומרסי (1827), ותעלת צומת בירמינגהם וליברפול (היום חלק מתעלת שרופשייר) - התחילה במאי 1826 אך הושלמה רק לאחר מותו בינואר 1835. בעת בנייתו בשנת 1829 גשר גלטון היה הארוך ביותר בעולם. טלפורד תכנן גם את תעלת מקלספילד שהושלם על ידי ויליאם קרוסלי, הוא גם בנה את נמל וייטסטיבל בקנט בשנת 1832, עם מערכת ייחודית לשטיפת בוץ באמצעות מאגר גאות ושפל.
בשנת 1820, טלפורד מונה לנשיא הראשון של מוסד המהנדסים האזרחיים שהוקם לאחרונה, תפקיד בו כיהן עד מותו.
פרויקטים עיקריים

אמת פונטקיסילטה
גשר מנאי
גשר ווטרלו, בטווס-אי-קוייד
רציפי סנט קתרין, לונדון
הגשר התלוי בקונווי
התעלה הקלדונית
אמת צ'ירק
תעלת מקלספיילד
לקריאה נוספת

Samuel Smiles, The Life of Thomas Telford, Seattle, USA: The World Wide School, 1997 (אורכב 26.09.2006 בארכיון Wayback Machine)
הערות שוליים

↑  Waterston, Charles D; Macmillan Shearer, A (ביולי 2006). Former Fellows of the Royal Society of Edinburgh 1783–2002: Biographical Index (PDF). Vol. II. Edinburgh: The Royal Society of Edinburgh. ISBN 978-0-902198-84-5. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 באוקטובר 2006. נבדק ב-25 בספטמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Pontcysyllte Aqueduct and Canal". UNESCO – World Heritage List. UNESCO. נבדק ב-17 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "History of the Macclesfield Canal". www.penninewaterways.co.uk. נבדק ב-17 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
Watson, Garth (1988). The Civils. London: Thomas Telford Ltd. p. 251. ISBN 0-7277-0392-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437226205171  BIBSYS: 90142345  CiNii: DA03869123  GND: 118867725  ISNI: 0000 0000 8114 5973  LCCN: n50008225  NDL: 00458447  NLA: 35542920  NLK: KAC2018P7715  NTA: 072777214  RERO: 02-A013107131  RKD: 313841  SELIBR: 280030  SNAC: w6p56gkf  SUDOC: 244791740  Trove: 990262  ULAN: 500026120  VIAF: 35254198   WorldCat (עם VIAF): 35254198 
רישום מוקדם של גשר מנאי.
שמן תירס

בקבוק פלסטיק של 5 ליטר שמן תירס
שמן תירס הוא שמן המופק מנבט תירס.
שימושים > בישול

השימוש העיקרי שלו הוא בבישול, ובגלל שנקודת העשן שלו גבוהה, הופך שמן התירס לשמן טיגון חשוב. בנוסף הוא מרכיב מרכזי במרגרינות מסוימות.
שמן תירס הוא בדרך כלל זול יחסית לסוגים אחרים של שמנים צמחיים.
שימושים > שימוש בתעשייה

שמן תירס הוא גם חומר גלם המשמש לביודיזל. שימושים תעשייתיים אחרים לשמן תירס כוללים סבון, משחה, צבע, ציפוי נגד חלודה למשטחי מתכת, טקסטיל, ניטרוגליצרין וקוטלי חרקים.
בנוסף, הוא משמש לעיתים כנישא למולקולות תרופה בהכנות תרופות.
כמות השמן

בושל אחד של תירס (כ35 ליטר) מכיל 700 מיליליטר שמן תירס (2.8% מהמשקל). אגרונומי תירס פתחו זנים בעלי אחוז שמן גבוה, אולם זנים אלו נוטים להראות תשואות שדה נמוכות, ולכן הם לא מקובלים באופן אוניברסלי על ידי המגדלים.
תחרותיות (רגש)

אצן במרוץ בגרמניה. תחרויות ספורט מעודדות תחרותיות גבוהה מצד המתמודדים.
המושג תחרותיות מתייחס ליצר הניצחון וההישגיות המלווה את האדם בהימצאו בתחרות.
מספר צורות גילויה של התשוקה להיות ראשון במעלה הן כמספר הדרכים שהחברה מזמנת לאדם לשם כך.
לכן, אין זה משנה באיזה סוג של תחרות מדובר. כלומר, הן תחרות מעולם הספורט והן התמודדות על תפקיד נחשק בעולם העבודה ילוו בתחרותיות. שכן, תחרותיות היא אותו זרז לשאיפה לנצח.
תחרותיות במשחק

המשחק היא אחת הפעולות שבה התחרותיות יכולה לבוא לידי ביטוי באופן המביא לידי התרתה של מתיחות מחוץ למהלכם הרגיל של החיים.
התחרותיות במשחק מתוחמת במסגרת של הסכם הדדי, המגדיר את גבולותיו של הזמן והמקום, היא נערכת לפי כללים מסוימים וצורה מסוימת.
בהינתן כל אלו ניתן לבחור בכל פעילות שהיא, שכן עבור תכלית המשחק אין חשיבות לטיבו של המעשה הספציפי והתועלת המכוונת בו.
ראו גם

אלפי קון
לקריאה נוספת

Alfie Kohn, "No Contest: The Case Against Competition". Boston: Houghton Mifflin, 1986 / 1992
הערות שוליים

1 2 3 4  יוהאן הויזינגה (1966). האדם המשחק. ירושלים: מוסד ביאליק.
↑  Haidar, J.I., 2012. "Impact of Business Regulatory Reforms on Economic Growth," Journal of the Japanese and International Economies, Elsevier, vol. 26(3), pages 285–307, September 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb123945334 (data)  GND: 4065837-5  NKC: ph121800
שרון לוקהרט

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בת 60 בערך) נורווד, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכללה למרכז אמנות העיצוב  מכון האמנות של סן פרנסיסקו 
 תחום יצירה:  קולנוע, צילום, מיצב
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2001) 
 
שרון לוקהרט (באנגלית: Sharon Lockhart; נולדה ב-1964) היא צלמת ואמנית וידאו אמריקאית, העוסקת ביצירתה בנושאים חברתיים.
ביוגרפיה

נולדה בנורווד, מסצ'וסטס בשנת 1964. בשנת 1991 קיבלה תואר ראשון מהמכון לאמנות של סן פרנסיסקו. בשנת 1993 השלימה תואר שני במרכז לאמנות של הקולג' לעיצוב בפסדינה.
היא פרופסור חבר בבית הספר לאמנות ועיצוב של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
לוקהרט חיה ועובדת בלוס אנג'לס.
יצירתה

יצירתה של לוקהרט כוללת בעיקר סרטי וידאו, צילומים ומיצבם, שבהם היא עוסקת בנושאים חברתיים וכן בסוגיות חזותיות ואמנותיות. לרוב היא עובדת על הפרויקטים שלה לפרקי זמן ממושכים כדי לבנות מערכות יחסים משמעותיות עם הדמויות המתועדות. כמו כן, היוצרת מבצעת מחקר רב טרם תחילת היצירה.
בתחילת דרכה כיוצרת, לוקהרט הבינה כי ביכולתה להשתמש במדיום הקולנועי כדי לחקור נושאים שהם לכאורה "לא ראויים לציון", שקטים, שוליים וסמויים מן העין. היא משתמשת במצלמה סטטית וכך שמה דגש על הדמויות והחללים שבהם הן פועלות. היא מניעה את הדמויות בפריים באמצעות כוריאוגרפיה שהיא בונה, כשתנועות המצלמה הופכות למשניות לעומת תנועת הדמויות.
יצירתה > שרון לוקהרט ונועה אשכול

פרויקט משותף של לוקהרט עם קרן נועה אשכול שהוצג בין השנים 2011–2012 במרכז לאמנות עכשווית בתל אביב. לוקהרט הגיעה לתל אביב בשנת 2008 במסגרת יוזמה בשם "שותפות תל אביב לוס אנג'לס", של הפדרציה היהודית של לוס אנג'לס.
במהלך ביצוע מחקר בישראל נחשפה לוקהרט ליצירתה של האמנית נועה אשכול (שנפטרה בשנת 2007) בתחום הכוריאוגרפיה והטקסטיל והמשיכה את מחקרה בארכיוני קרן אשכול, וכן בחנה רקדנים שפעלו בהתאם לפרקטיקה של אשכול. שיתוף פעולה זה הניב שני מיצבים קולנועיים, סדרת צילומים ותערוכה בשני חלקים שהוצגה במרכז לאמנות עכשווית ובמוזיאון ישראל.
יצירתה > נבחרת כדורסל הבנות של גושוגאוקה

לוקהרט הוזמנה לטוקיו לשהות אמן בשנת 1996, במהלכה נהגה לצפות באימוני קבוצת כדורסל לבנות של חטיבת ביניים. היא יצרה סרט בשישה חלקים שמתעד את תנועתן של השחקניות, בכוריאוגרפיה שיצרה. המצלמה בסרט סטטית ואילו השחקניות נכנסות ויוצאות מן הפריים בתנועה מתמדת.
ביצירה שמה לוקהרט דגש על כוחה של הקבוצה והיכולת לשיתוף פעולה בין הנערות. היא מעלה שאלות אודות הישגיות נשית כחלק מאורח חיים שיתופי וקבוצתי. דרך חוסר התמקדות בקהל האוהדים והמאמן, היא מבטלת את ערכי התחרותיות ובמקומה שמה דגש על סולידריות ושיתופי פעולה.
בין השנים 2019–2020 הוצגה התערוכה בישראל, במוזיאון חיפה לאמנות.
יצירתה > סקירה קטנה

היצירה "סקירה קטנה" (Little Review) הוצגה בביאנלה בוונציה. ההשראה ליצירה הייתה גישתו של יאנוש קורצ'אק לזכויות הילד ושמה מתכתב עם שמו של עיתון הילדים שייסד (מאלי פשגלונד) שנכתב כולו על ידי ילדים.
בזמן ששהתה בפולין ליצירת סרטה ""פודבורסקה", החלה לבקר במרכז טיפולי לנערות וילדות בסיכון. לוקהרט החלה תהליך מחקר שנמשך כארבע שנים, במהלכו צילמה סרטים ותמונות בשיתוף עם הנערות. לאורך התהליך המשותף שאפה לוקהרט להעצים את הצעירות ולסייע להן למצוא קול אישי ולהבין כי יש להן חשיבות והשפעה, גם במקום שבו אין להן שליטה על חייהן והן נתונות לסמכותם של אחרים. היא העבירה סדנאות לנערות בנושאים כגון פמיניזם, מיינדפולנס, טיפול בתנועה, אימפרוביזציה, מחול וכתיבה יצירתית כדי לתרום לצמיחתן האישית.
כחלק מן התהליך המשותף הנערות גם קראו בעיתון "סקירה קטנה" של קורצ'אק ומצאו בו עניין רב על אף השנים הרבות שחלפו מאז צאתו, שכן הן יכלו להזדהות עם נושאים רבים שעליהם סיפרו הילדים בכתבות השונות.
לאורך הסרט היוצרת אינה מתארת את סיפור הרקע של הנערות והגורמים שהביאו אותן למוסד, ובמקום זאת מתמקדת בתהליך החיובי שאותו הן עוברות. זאת כדי לפרק דעות קדומות, למנוע חשיבה סטריאוטיפית עליהן ולגרום לצופים להימנע משיפוטיות כלפיהן.
יצירתה > גאות כפולה

סרט משנת 2009 שמתמקד בדייגת צדפות בחוף במיין, במועד שבו הגאות מתרחשת פעמיים במהלך היום- בזריחה ובשעת השקיעה. לוקהרט בחרה להתמקד במקצוע מסורתי, שאינו נמצא במרכז תשומת הלב של החברה, וכן באופן שבו מלאכתה של הדייגת מושפעת מכוחות הטבע תלויה בהם.
בדומה לסרטים נוספים שלה, לוקהרט בחרה גם בסרט זה במצלמה נייחת. הצופים בסרט נדרשים לשים לב לפרטים הקטנים ולמקד את מבטם לפרק זמן ממושך, שמוצב לנגד הסחות הדעת הרבות שהחיים של היום מזמנים. הנוף הפתוח והקנוני של אמריקה שבחרה היוצרת להציג מתייחס גם לציורי הנוף מן המאה ה-19 של ציירים אמריקאים כגון וינסלו הומר, ג'ורג' אינס ומרטין ג'ונסון הייד.
בתהליך יצירת הסרט חקרה לוקהרט אודות הנופים במיין וכן הדיג המסורתי במקום, כאשר אחד ממקורות ההשראה לסרט הוא איתני הטבע ומשמעותם במלאכת הדיג.
היוצרת גם הקנתה חשיבות רבה לסאונד ולאופן שבו הוא מגשר בין הנראה למה שאינו נראה בפריים. דרך הקולות היא ממחישה את החיים השוקקים ביער, שאינו בהכרח נראה לעין אולם מהווה חלק מעולם הסרט.
יצירתה > הפסקת צהריים

בסרט "הפסקת צהריים" (Lunch Break) משנת 2008 מתמקדת לוקהרט בפועלים במספנה גדולה במיין בזמן הפסקת הצהריים. בניגוד לסרטים אחרים של היוצרת, בסרט זה המצלמה נמצאת בתנועה והיא נעה במורד מסדרון ארוך במספנה, כאשר השוט מוצג בהילוך איטי קיצוני. הסרט מוצג כולו בשוט רציף אחד בתנועה.
לוקהרט ביצעה תחקיר ממושך טרם צילום הסרט, שנמשך כשנה אחת, במהלכו שאפה להכיר לעומק את הפועלים ואת שגרת היום יום של המספנה. היא נפגשה עם חשמלאים, רתכים, מכונאים ופועלים נוספים במפעל מתוך מטרה להכיר אותם מקרוב ולהימנע מייצוג סטריאוטיפי ומרוחק שלהם. היא קיבלה גישה לצילום במקום דרך קשרים שפיתחה במהלך התחקיר עם כמה מארגוני העובדים של המספנה, שסייעו לה בהשגת האישורים הנדרשים. כמו כן כחלק מן התחקיר קראה אודות חוקי עבודה אמריקאיים לצד ספרות ושירה מאת פועלים.
היא בחרה להתמקד בפרטים הקטנים של היום יום, ודרכו להעלות דיון בנושאים חברתיים, כגון דעיכתו של מעמד הפועלים והתעשייה האמריקאית המסורתית למול עליית הקפיטליזם העולמי במאה ה-21.
הבחירה של לוקהרט להתמקד דווקא בהפסקת הצהריים ולא בעבודה עצמה הייתה מכוונת, ונועדה להצביע על השינויים שעוברים על התעשייה ועולם התעסוקה האמריקאי. מספנת BIW, שנוסדה בשנת 1884, היא אחד ממקומות התעסוקה הגדולים במדינת מיין, ובעת יצירת הסרט הייתה בין הארגונים היחידים במדינה שעדיין דגלה בהפסקת צהריים אחידה ומשותפת לכלל עובדי המפעל.
כמו כן, במהלך ההפסקה יכלה להתמקד בפרטים כאינדיבידואלים ולהציג את המנהגים וההעדפות האישיים שלהם בזמנם הפנוי, במנותק מן העבודה. האפשרות להתעכב על הפרטים הקטנים בשגרת הפועלים מתחדדת דרך השימוש בהילוך איטי, הצופים נדרשים לתת דעתם על הפרטים הקטנים הללו, שבשגרה היו יכולים לחמוק מן העין ומתשומת הלב.
תערוכות

בין תערוכות היחיד שאותן הציגה לוקהרט: המרכז לאמנות עכשווית בווילנה (2019), מוזיאון בררדו לאמנות, ליסבון (2017), מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (2012), מוזיאון ישראל, ירושלים (2011), המוזיאון לאמנות מודרנית של סן פרנסיסקו (2011), מרכז ווקר לאמנות, מיניאפוליס (2006), המוזיאון לאמנות עכשווית, שיקגו (2001).
יצירותיה נכללו בתערוכות קבוצתיות בביאנלה של ליברפול (2014), מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית (2004), התערוכה התלת שנתית הבינלאומית לאמנות עכשווית בקליבלנד (2018), וכן הציגה בביאנלה של ונציה.
פרסים

בין הפרסים בהם זכתה לוקהרט:
2015: פרס אלפרט לאמנויות
2015: ציון לשבח, פסטיבל מרסיי לקולנוע תיעודי
2015: אזכור מיוחד כיוצרת הטובה ביותר, פסטיבל סרטי האוונגרד באתונה.
2008: מלגת קרן LEF
2007: מלגת מכון רדקליף, אוניברסיטת הרווארד
2001: מלגת גוגנהיים בתחום הקולנוע
2000: מלגת קרן רוקפלר לקולנוע, וידאו ומולטימדיה
1999: מלגת DAAD לשהות אמן, ברלין
1996: מלגה של מועצת תרבות אסיה, שהות אמן, איבאראקי, יפן
1995: מלגת קונסטלהאוס לשהות אמן, שטוטגרט, גרמניה
1994: מלגת "Art Matters"
הערות שוליים

1 2  Sharon Lockhart, The Guggenheim Foundation
1 2  Sharon Lockhart, CalArts School of Art
↑  קטלוג התערוכה שרון לוקהרט ונועה אשכול, המרכז לאמנות עכשווית, 2011
1 2  שרון לוקהרט: נבחרת כדורסל בנות של גושוגאוקה, באתר מוזיאון חיפה לאמנות, ‏2019
1 2 3  Jakub Gawkowski, Sharon Lockhart's Little Review - Giving Voice and Power to Young Women, Krytyka Polityczna and European Alternatives, 2017
↑  Double Tide, 2009, האתר הרשמי של שרון לוקהרט
1 2  Scott MacDonald, Cine-Surveillance: 3 Avant-Docs Interviews with Amie Siegel, Sharon Lockhart, Jane Gillooly, Film Quarterly 66, University of California Press, 2013, עמ' 28-40
↑  Sharon Lockhart: Lunch Break, San Francisco Museum of Modern Art, ‏2011
↑  Sharon Lockhart: Lunch Break, Mildred Lane Kemper Art Museum, 2010
↑  Edward Bacal, Sharon Lockhart and Steve McQueen: Inside the Frame of Structural Film, cineACTION 91, 2013
↑  One-Person Exhibitions, האתר הרשמי של שרון לוקהרט
↑  Group Exhibitions, האתר של שרון לוקהרט
↑  Sharon Lockhart, Gladstone Gallery
↑  Sharon Lockhart, Guggenheim Memorial Foundation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496258105171  PLWABN: 9810636840005606  BIBSYS: 1035361  BNE: XX1760361  BnF: cb14445740m (data)  CANTIC: a10475175  CiNii: DA10090123  GND: 122287150  ISNI: 0000 0000 7825 9865  LCCN: nr98025091  NTA: 189070005  PIC: 19424  RERO: 02-A017495207  RKD: 132499  SUDOC: 116422610  ULAN: 500114649  VIAF: 17443620   WorldCat (עם VIAF): 17443620
תצורת מוצא

תצורת מוצא היא תצורה גאולוגית בחבורת יהודה. התצורה נחשבת לשכבה החשובה בהרי יהודה שכן היא בנויה משכבות חוואר צהבהב האטום למים. ממנה נובעים מעיינות רבים בהרי ירושלים. מבחינים בה היטב מכביש 1 בקטע מתחת לקריית יערים (קריית טלז-סטון).
התצורה נמצאת מעל תצורת בית מאיר. עוביה המשוער כ-16 מטר ולעיתים עשירה במאובנים. הוא יוצרת טרסה של קרקע טרה רוסה ורנדזינה - תלוי במסלע הקרוב. הטרסות האלה מהוות את השטחים הפוריים של הרי יהודה הן בשל שפע המים והן בשל טיבה של האדמה.
מחשופים משכבה זו מצויים באזור נס הרים, מבשרת ירושלים ובמדרונות המערביים של הרי ירושלים, כמו בשמורת המסרק.
לקריאה נוספת

ספי בן-יוסף, מדריך ישראל - יהודה, הוצאת כתר ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור
הערות שוליים

↑  מקור: מדריך ישראל
תוכי חום-ראש

| תוכי חום-ראש |
| --- | --- |
 תוכי חום-ראש
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: תוכי גדל ראש
מין:: תוכי חום-ראש
שם מדעי
 Poicephalus cryptoxanthus ‏(Peters, 1854)

תוכי חום-ראש (שם מדעי: Poicephalus cryptoxanthus) הוא מין עוף הנמנה עם משפחת התוכיים, ונפוץ בדרום-מזרח אפריקה. לתוכי חום-ראש תפוצה רחבה ואוכלוסייתו נחשבת יציבה על אף ציד לא חוקי למטרת גידולו כתוכי מחמד, זאת בשל מזגו הנוח והשקט ההופך אותו לנפוץ בשבי האדם.
תיאור

תוכי בצבע ירוק, פלג גופו התחתון בצבע ירוק בוהק וכנפיו בצבע ירוק כהה. פנים כנפיו בצבע צהוב. צווארו בצבע חום-אפור וראשו חום. זנבו בצבע זית-חום. עינו בצבע ירקרק-צהוב או צהוב. רגליו בצבע אפור. החלק העליון של המקור בצבע אפור כהה והתחתון בהיר. ישנם פריטים בעלי מספר נוצות צהובות בראש בצוואר ובכנפיים.
גודלו 22–25 ס"מ, אורך כנפיו 14–17 ס"מ, ומשקלו 115–150 גרם.
מידע טקסונומי

המין תואר לראשונה ב-1854 על ידי החוקר הגרמני ויליאם פיטרס. מקור שמו המדעי מיוונית,kryptos שמשמעו חבוי ו-xanthos שמשמעו צהוב, מאחר שהחלק הפנימי של כנפי התוכי בצבע צהוב.
מידע טקסונומי > תת-מינים

לתוכי חום-ראש מוכרים 3 תת-מינים הנבדלים זה מזה בצבעם ובגודלם:
P. cryptoxanthus cryptoxanthus - נפוץ ממערב דרום אפריקה, דרום מוזמביק ודרום-מזרח זימבבואה.
P. cryptoxanthus tanganyikae - לתת-מין זה צבעים בהירים יותר, יותר ירוק ופחות חום. נפוץ בצפון מוזמביק, דרום מלאווי, מזרח טנזניה ואזורי החופים בקניה.
P. cryptoxanthus zanzibaricus - -נפוץ באיים זנזיבר ופמבה. ישנה מחלוקת בין חוקרים האם אכן מדובר בתת-מין נפרד.
התנהגות

בטבע נצפה באזורי סוואנה, אזורים מיוערים ובמטעים. בדרך-כלל בלהקות של 4–12 פריטים, לעיתים בלהקות גדולות יותר של עד כ-40 פריטים. תזונתו מורכבת מזרעים, פירות, אגוזים וניצני עלים, לעיתים נדירות ניזון מזחלי חרקים. מין זה נחשב מזיק לחקלאות שכן פושט על שדות ומטעים.
התנהגות > רבייה

עונת הרבייה משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי: בין אפריל לאוקטובר בדרום אפריקה, מאי במלאווי, יולי עד ספטמבר במוזמביק, ספטמבר-אוקטובר בזנזיבר.
מקנן בחורים בעצים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים, עליהם היא שומרת למשך של 26–30 יום בזמן שהזכר מביא מזון. הגוזלים בוקעים עירומים ובעלי עיניים חומות. הגוזלים עוזבים את הקן לאחר כ-50–54 יום ונשארים בסביבתו למשך כ-28 יום נוספים בטרם נעשים עצמאיים.
גלריה

תוכי חום-ראש, הפארק הלאומי קרוגר
תוכי חום-ראש בשבי.
תוכי חום-ראש ניזון מפירות.
תוכי חום-ראש בדרום אפריקה.
איור של תוכי חום-ראש.