stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עופר בלוך
ביוגרפיה

עופר בלוך נולד וגדל בתל אביב. ב-1977 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון כמ"פ טנקים. הוא השתחרר בדרגת רב-סרן. ב-1986 סיים את לימודי התואר הראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובהמשך סיים תואר MBA בבית הספר למוסמכים במנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי שבאוניברסיטת תל אביב.
מיד עם סיום הלימודים, הצטרף ככלכלן לתשלובת החלב בקונצרן תנובה. ב-1996 מונה לסמנכ"ל השיווק בתשלובת החלב בקונצרן וב-1999 נבחר לכהן כמנכ"ל תשלובת החלב בקונצרן – תפקיד בו כיהן עד ל-2003. במהלך כהונתו, גיבש בלוך את הסכם שיתוף הפעולה עם יופלה הצרפתית והיה אחראי על השקת המותג בישראל, הנחשבת להצלחה שיווקית. בנוסף, בתקופתו של בלוך הוכנס המותג קרלו בתחום מעדני החלב והמותג "פיראוס" בתחום הגבינות המלוחות.
עם פרישתו מתנובה, מונה בלוך לנשיא ומנכ"ל חברת Yes הטלוויזיה בלוויין. בתקופתו של עופר בלוך כמנכ"ל, צמחה החברה, בין השאר בתחרות מול חברת הכבלים HOT, תוך ייצוב מצבה הפיננסי. בין השנים 2001 ועד 2006, במקביל לתפקידיו בתנובה ובחברת הלווין YES, כיהן בלוך כיו"ר איגוד המפרסמים. במסגרת תפקידו זה הוביל בלוך מהלכים רבים, ביניהם, ניסוח האמנה להגינות ולאחריות בפרסום של המפרסמים בישראל, אימוץ מדריך האתיקה בפרסומות וסלילת הדרך להענקת התו האתי למפרסמים והידוק הקשר עם החברים באיגוד.
ב-2006 מונה לנשיא ומנכ"ל חברת ציוד ההשקיה נטפים וכיהן בתפקידו עד 2009. במהלך כהונתו, התמודדה "נטפים" עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי והחברה הפועלת בתחום טכנולוגיית ההשקיה בטפטוף, נאלצה לבטל כמעט לחלוטין את תוכניותיה האסטרטגיות, תוך פיטורי 150 עובדים.
ב-2009 מונה למנכ"ל חברת התקשורת לידקום. לאחר ארבעה חודשים, בעקבות משבר כספי אליו נקלעה החברה, הודיע בלוך על התפטרותו מהתפקיד. באותה השנה מונה למנכ"ל חברת נייר חדרה בע"מ, תפקיד בו כיהן 5 שנים, עד ל-2014. המהלך האחרון של בלוך בנייר חדרה היה מאבק מתוקשר וסוער עם ועד העובדים של המפעל; הוא הוביל קיצוץ רוחבי בשכרם של המנהלים והעובדים, וכאשר הגיע לעובדים המאוגדים נאלץ להיאבק מולם עד שיסכימו גם כן לקצץ בשכרם. הסיבה לקיצוץ היה משבר בעסקי הנייר של החברה, שעברו להפסד.
בתקופת כהונתו כמנכ"ל חברת נייר חדרה בע"מ שימש גם יו"ר דירקטוריון בחברות הבת של החברה.
במרץ 2015 בחר דירקטוריון חברת החשמל בעופר בלוך למנכ"ל החדש של החברה וביוני נכנס לתפקידו.
בפברואר 2022, בלוך נבחר לכהן כמנכ"ל חברת שופרסל. והוא נכנס לתפקידו ב-9 במאי.
ביולי 2022 התקבלה החלטה בדירקטוריון שופרסל להדיח את בלוך מניהול החברה
בלוך מתגורר בהרצליה, הוא נשוי לשלי ואב לשניים.
ביוגרפיה > כהונות בחברות ארגונים ודירקטוריונים

במקביל לתפקידי הניהול שמילא, עופר בלוך כיהן כחבר במספר חברות, ארגונים ודירקטוריונים:
בין 2003 ל-2007 כיהן כחבר באקדמיה הישראלית לקולנוע.
בין 2001 ל-2006 כיהן כיו"ר איגוד המפרסמים בישראל.
בין 2009 ל-2012 כיהן כדירקטור מטעם הציבור בפורטל האינטרנט וואלה עד למחיקתו מהמסחר.
בין 2013 ל-2015 כיהן כדירקטור בחברת עוף טוב בע"מ.
מ-2015 מכהן כיו"ר לא פעיל ב"פיתוח שאן" – משקי עמק בית שאן בע"מ.
בנוסף הוא פעיל בארגונים שונים שאינם למטרות רווח (מלכ"ר).
הערות שוליים

↑  ורד שרון-ריבלין, ‏עופר בלוך, מנכ"ל תשלובת חלב תנובה, יפרוש בסוף השנה, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2003.
↑  שירה ספיר, ‏המחליף של אברכהן: עופר בלוך נבחר למנכ"ל החדש של שופרסל, באתר גלובס, 9 בפברואר 2022
גולן חזני, דירקטוריון שופרסל בחר בעופר בלוך למנכ"ל הבא של החברה, באתר כלכליסט, 9 בפברואר 2022
↑  גולן חזני, דירקטוריון שופרסל אישר הדחת המנכ"ל עופר בלוך, באתר כלכליסט, 7 ביולי 2022
סנורי סטורלוסון

| --- | --- |

 לידה:  1179 Hvammur, איסלנד 
 פטירה:  23 בספטמבר 1241 (בגיל 62 בערך) Reykholt, איסלנד 
 מדינה:  איסלנד 
 שפות היצירה:  נורדית עתיקה, איסלנדית 
 יצירות בולטות:  אדה פרוזאית, מחזור העולם 
 בן או בת זוג:  Hallveig Ormsdóttir 
 צאצאים:  Órækja Snorrason, Jón murtur Snorrason, Þórdís Snorradóttir, Hallbera Snorradóttir 
 
סנורי סטורלוסון (באיסלנדית: Snorri Sturluson;‏ 1178[דרושה הבהרה] – 23 בספטמבר 1241) היה סופר ומדינאי איסלנדי. מיוחסות לו יצירות מרכזיות בספרות האיסלנדית העתיקה.
ביוגרפיה

סנורי נולד במערב איסלנד כבן הזקונים למשפחה מכובדת, שהעמידה מספר רב של מלומדים, כמרים ובישופים, שהצליחו לצבור ממון רב הודות לקשריהם עם הכנסייה. בהיותו בגיל ארבע התייתם מאביו, סטורלה תורדארסון (Sturla Þórðarson), ונשלח לעיר אודי שבדרום איסלנד, אל ביתו של יון לופטסון (Jón Loftsson), שהיה מנהיג רב עוצמה באיסלנד ואף מקורב לחצר המלכות הנורווגית מצד משפחת אמו. באודי (Oddi) למד סנורי בבית ספר שבו רכשו השכלה בניהם של נכבדים רבים. הוא זכה לחינוך אריסטוקרטי שנתמזגו בו מיטב הידע האירופי של זמנו עם המסורות הנורדיות.
סנורי התעניין מאוד בשירה הסקלאדית, המסורת הפואטית העתיקה של איסלנד, ורצה לשמרה. מכיוון ששירה זו הכילה מטפורות רבות מהמיתולוגיה הנורדית, לא היה ניתן להבינה ללא רקע מעמיק בסיפורי המיתולוגיה. לפיכך, כתב סנורי את האדה הפרוזאית, מסה שנועדה לשמר את סיפורי המיתולוגיה עבור הדורות הבאים תוך כדי יישובם עם המסורת הנוצרית והיוונית-קלאסית.
סנורי נישא להרדיס, בת למשפחה אמידה, בשנת 1199, אך כעבור שבע שנים נפרדו דרכיהם. בשנת 1215 הוא נתמנה לדובר החוק האיסלנדי – המשרה הרמה ביותר בהיררכיה החילונית האיסלנדית באותם ימים. בשנת 1218 הפליג לממלכת נורווגיה ושהה שם בחסותו של המלך הצעיר הוקון הרביעי עד שנת 1220. במשך שהותו שם עסק בשירה סקאלדית, אך שיריו שהוקדשו למנהיגים נורווגיים אבדו. עם שובו לאיסלנד החל בכתיבת ההיסטוריה של מלכי נורווגיה. בשנים 1222–1232 החזיק פעם נוספת במשרת דובר החוק האיסלנדי. בשנת 1235 פרצה מלחמת אזרחים באיסלנד וסנורי עזב בשל כך לנורווגיה בשנת 1237. הוא חזר למולדתו כעבור שנתיים, לאחר שהסתכסך עם המלך הנורווגי, אך זה רדף אחריו וביקש להשיבו לנורווגיה או להורגו. בשנת 1241 נרצח סטורלוסון באמבטיית המים התרמיים שמחוץ לביתו בידי שני רוצחים שכירים.
בין חיבוריו:
אדה פרוזאית
מחזור העולם
עונת 1939/1940 בפוטבול ליג

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  26 באוגוסט 1939 – 2 בספטמבר 1940 (שנה)
 מספר משתתפות:  22
 מספר משחקים:  33
 מלך השערים:  (4) טומי לאוטון (אברטון)
 → 1938/19391946/1947 ←
 
עונת 1939/1940 הייתה העונה ה-48 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-26 באוגוסט 1939 והופסקה ב-3 בספטמבר 1939 בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. בלקברן רוברס ושפילד יונייטד היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
תחרויות הליגה הופסקו לאחר 3 מחזורים.
כדורגלנים מצטיינים

טומי לאוטון מאברטון כבש 4 שערים  ב-3 משחקים.
סק"א מינסק

סק"א מינסק (מועדון הספורט הצבאי מינסק; בבלארוסית: Гандбольны клуб СКА-Мінск) היא קבוצת כדוריד מהעיר מינסק שבבלארוס והיא משחקת בליגה הבלארוסית בכדוריד.
הקבוצה נוסדה בשנת 1976 ומאז היא קבוצת פאר שמשחקת ברמות הגבוהות באירופה.
תארים

ליגת האלופות (3): 1987, 1989, 1990
גביע המחזיקות: 1983, 1988
הסופרקאפ האירופי: 1989
גביע האתגר: 2013
ליגת העל הסובייטית בכדוריד/ליגת העל הבלארוסית בכדוריד (16): 1981, 1984, 1985, 1986, 1988, 1989, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002
הגביע הסובייטי/הגביע הבלארוסי (12) — 1980, 1981, 1982, 1998, 1999, 2000, 2001, 2006, 2012, 2019, 2022, 2023
סם בן שטרית

| --- | --- |

סם בן-שטרית
 לידה:  1938 (בן 86 בערך) מרוקו 
 מדינה:  ישראל 
 
סם בן-שטרית (נולד ב-1938 במרוקו) הוא מורה, ופעיל חברתי ישראלי, מייסד ויו"ר הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו. שימש במספר מקרים כמתווך בין ממשלת ישראל לארמון המלוכה במרוקו, בהם אירוע העלאת עצמות 22 מעפילי הספינה אגוז לקבורה בישראל, במסגרת המבצע הסודי "איילת השחר".
קצין צה"ל במיל'. בוגר החוג לחינוך מהאוניברסיטה העברית. מחבר הספר "חזון והגשמה" ו"40 שנות עשייה". הוא מרבה לכתוב מאמרי-דעה והגות בעיתונים שונים, בהם "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הארץ", וכן "דבר" ו"חדשות" לפני שנסגרו. סם בן שטרית כונה "עוקר הרים" על ידי העיתונאית ורד בן ישראל בראיון עם עימו ב"חדשות" ב־1989.
ביוגרפיה

בן שטרית נולד בתלשינת שבמרוקו ועלה לארץ ב-1963. יום לפני עלייתו נשא לאשה את אנט.
בירושלים שימש כיושב ראש ועד שכונות קטמון ח'-ט', היה העורך של הביטאון "מבית ומחוץ" (עד שנת 1970), למד לתואר בוגר בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד כמורה לתלמוד ולעברית. במשך כ-30 שנה עבד באגודה לתרבות הדיור.
ב-1979 ייסד את הוועד הציבורי לחגיגות המימונה בישראל וכיהן כיו"ר ועד זה. הוועד הציבורי החליף את תנועת "ברית יוצאי מרוקו", שארגנה במקור את חגיגות המימונה, אך הייתה מזוהה עם מפלגת מפא"י וההסתדרות. ואילו בן שטרית היה פעיל הליכוד ומקורב למנחם בגין, וביקש להקים ארגון חדש עבור ארגון המימונה.
ב-27 בנובמבר 1979 פרסם בעיתון מעריב מאמר פובליציסטי בשם "מצוקה הכצעקתה?". בן שטרית תבע במאמרו מיוצאי צפון אפריקה להקצות את מירב משאביהם בעיצוב דרכם ועתידם של ילדיהם, למען יהיו מסוגלים להתמודד בחברה ההישגית והתחרותית הישראלית. במאמרו הוא עודד הפניית מאמצים לסיוע עצמי בטרם מפנים אצבע מאשימה כלפי הזולת וכלפי הממסד. לגרסתו, כל אדם זכאי לסיוע, אך בתנאי שהנזקק מסייע גם הוא לעצמו ונוטל חלק בשיקומו. בנוסף, בן שטרית כפר בקיום אפליה עדתית מכוונת או מוסווית במדינת ישראל; לדבריו, אף אם אפליה זו קיימת, מן החוכמה להתעלם ממנה, כדי שלא להחליש את המוטיבציה להתמודדות והתקדמות בקרב אלה שהמוטיבציה ממילא חלשה אצלם.
בעקבות מאמר זה, פנו אליו כארבעים אנשי רוח מיוצאי צפון אפריקה, כדי לייסד ולהקים "תנועת ביחד", התנועה לאחדות ישראל. הוא ייסד את התנועה ב-1979, ועמד בראשה עד פרישתו ממנה בשנת 1993.
ב-1980 ניסח פנייה מנומקת לממשלת ישראל להכרה ממלכתית ב-44 מעפילי אגוז שטבעו בדרכם לארץ ישראל ב-10 בינואר 1961. הממשלה קבעה את יום טביעתם כ"יום לאומי למחתרת ולהעפלה מצפון אפריקה", ומאז בכל שנה מתקיימת אזכרה מרכזית בהר הרצל. ב-1981 ייסד בן שטרית את המועצה הציבורית להנצחת מעפילי אגוז. משנת 1983, יזם בן שטרית ותרם לאיתור מקום קבורתם של 22 מעפילי אגוז שנקברו באל-חוסימה (מרוקו). הוא פעל בנושא זה כשליחם של המשפחות השכולות ושל ראשי ממשלות ישראל יצחק רבין, שמעון פרס ויצחק שמיר, אצל מלך מרוקו חסן השני, בעשרות שליחויות. בשנת 1986 הסכים מלך מרוקו כי עצמות טבועי "אגוז" יועברו לישראל. עצמותיהם של 22 מהנספים הועלו לקבורה ממלכתית בהר הרצל בירושלים ב-14 בדצמבר 1992.
משנת 1980 היה מעורב בהפקתם של 38 סרטים בשיתוף רשתות הטלוויזיה, הדנים ביהדות מרוקו, ערכיה ותרבותה.
בן שטרית פעיל גם בתחום המאבק בהתבוללות. בשנת 1980 יזם וניסח את "האמנה לאחדות עם ישראל", עליה חתמו ראשי מדינת ישראל, הרבנים הראשיים, נציגי תפוצות הגולה ואזרחים ישראלים נוספים. הוא יזם את "ספר הזהב לאחדות עם ישראל", שעוסק במאבק בהתבוללות בתפוצות[דרוש מקור].
בשנת 1986 השתתף במשלחת של חברי כנסת יוצאי מרוקו, שערכו ביקור רשמי במרוקו, כאורחי המלך חסן.
ב-1992 יזם וייסד עם הנדבן שלמה אזולאי ממרוקו את הקמת בית הכנסת "בית אליהו" בבלמונטה שבפורטוגל. זהו בית הכנסת הראשון ליהודים האנוסים, מאז שהאינקוויזיציה פיקחה עליהם, לפני 500 שנה.
בן שטרית הוא יו"ר הוועד הציבורי להנצחת המלך חסן השני, אותו ייסד ב-1999[דרוש מקור]. נשיא המדינה שמעון פרס כיהן כנשיא כבוד של הוועד.
באוקטובר 2020, פעל להסרת שמו של אהוד ברק מספר הזהב של יהדות מרוקו, עקב תמיכתו במחאה נגד בנימין נתניהו. שבוע אחר כך חזר בו מההחלטה.
ביוגרפיה > פעילותו בפדרציה העולמית של יהודי מרוקו

ב-2001 ייסד בן שטרית את הפדרציה העולמית של יהודי מרוקו, והוא מכהן כנשיא הפדרציה עד היום.
במסגרת הפדרציה פועל בן שטרית לאיסוף תרומות והענקתם במסגרת "קרן מלגות" לסטודנטים מעוטי-יכולת מכלל קהילות ישראל (משנת 2004), הנחלת מורשת יהדות מרוקו בארץ ובתפוצות והדגשת חלקה ותרומתה בתקומת העם והמדינה, בכלי התקשורת ובהרצאות שונות. ב-2001 יזם את "ספר הזהב ליהדות מרוקו" כספר הרשמה והזדהות; נרשמו בו ראשי מדינה, ראשי מדינות ידידותיות, נבחרי עם, ראשי וחברי קהילות בתפוצות ונדיבי ואזרחים ישראלים אחרים. רבים הנציחו ומנציחים ב"ספר הזהב" את יקיריהם שהלכו לעולמם. בן שטרית גם יזם ב-2001 את "מדליון המעברה" ותעודת הצדעה ליוצאי המעברות, בחסות ראש הממשלה אריאל שרון.
קשריו ההדוקים עם נשיאי ישראל, ראשי ממשלות ושרים, וכן קשריו המסועפים עם שלטונות מרוקו וראשי הקהילות היהודיות, סייעו להתפתחות הפדרציה, כפי שסייעו למוסדות שעמד בראשם: תנועת ביחד, המועצה להנצחת מעפילי "אגוז" ועוד.
פעולות נוספות שיזם בן שטרית במסגרת הפדרציה העולמית של יהודי מרוקו, כוללות את "יום הצדעה ליהדות מרוקו" ו"פסטיבל יהדות מרוקו", המתקיימים כל שנה[דרוש מקור] בעיר אחרת בישראל (משנת 2003).
לקריאה נוספת

שמואל שגב, "הקשר המרוקני"
שמואל שגב, "מבצע יכין", הוצאת משרד הביטחון
הערות שוליים

↑  דידי יזרעאלי, סוף מסע "אגוז" - עכשיו יהיה מ׳ שיאמר קדיש על קברם, חדשות, 1 באוקטובר 1986
↑  ורד בן ישראל, עוקר הרים, חדשות, 25 באפריל 1989
↑  יוסף צוריאל, בעיות אין-ספור בקטמון ט', מעריב, 3 באפריל 1967
↑  המימונה תשנה את אופייה, מעריב, 30 ביולי 1980
אלעזר שטורם, "הדרמה התחילה רק עכשיו", מעריב, 7 באפריל 1988
↑  הוקם ארגון "ברית יוצאי מרוקו ", למרחב, 25 במרץ 1968
↑  שפי גבאי, חגיגות "מימונה" בירושלים שמוזמנים להשתתף יוצאי ארצות אחרות, דבר, 21 באפריל 1968
↑   אמיר בן פורת, כך זכיתי להיות נושא הכלים של המימונה הראשונה, באתר הארץ, 13 באפריל 2016
↑  מנחם בגין – "יקיר־ביחד" ונתתי שלום בארץ, חדשות, 4 באפריל 1991
↑  שוקי שדה, שיטת המימונה, באתר הארץ, 16 באפריל 2009
↑  ורד בן ישראל, עוקר הרים, חדשות, 25 באפריל 1989
↑  ברוך מאירי, מיזוג עדות בתנועת " ביחד", מעריב, 8 בפברואר 1984
↑  החלטה מס' 300 מ-28.12.1980
↑  ברוך מאירי, פרס ביקש - וחסן מלך מרוקו הסכים כי עצמות טבועי "אגוז" יועברו ארצה, מעריב, 3 באוקטובר 1986
↑  דוד גולן, משלחת הח״כים למרוקו התבקשה לא להתבלט, חדשות, 23 ביולי 1986
↑   ניר גונטז', למה הסרתם את השם של אהוד ברק מספר הזהב של יהדות מרוקו? "הוא מעודד חוליגנים ואנרכיסטים שעושים צרכים בחצרות", באתר הארץ, 14 באוקטובר 2020
↑   ניר גונטז', סם בן שטרית: לא נסיר בשלב זה את שמו של אהוד ברק מספר הזהב, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2020
בן שטרית באזכרה הממלכתית השנתית לטבועי "אגוז" בהר הרצל בירושלים, 2005
בן שטרית בתפילת אשכבה ראשונה לטבועי "אגוז", 1983
בן-שטרית ומשלחת אישים מישראל וממרוקו בטקס הענקת מגילת הוקרה לחסן השני, מלך מרוקו בארמונו בקזבלנקה, 1987
סרג'נט שרייבר

שרייבר עם נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי בבית הלבן, אוגוסט 1961
שרייבר משוחח עם הנשיא לינדון ג'ונסון בחדר הסגלגל, 1968
הנשיא הארי טרומן בחדר הסגלגל עם חברי הוועידה הארצית למניעת עבריינות נוער. שרייבר נראב מכופף לשמאלו של טרומן, 1948
שרייבר בנפאל, 1964
חתימתו של שרייבר
רוברט סרג'נט "סרג'" שרייבר ג'וניור (באנגלית: .Robert Sargent "Sarge" Shriver Jr; ‏ 9 בנובמבר 1915 – 18 בינואר 2011) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שגריר ארצות הברית בצרפת בשנים 1968–1970, הראש הראשון של חיל השלום ומועמדה של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972, כעמיתו למרוץ של הסנאטור ג'ורג' מקגוורן מדקוטה הדרומית.
שרייבר היה בעלה של יוניס קנדי, אחותו של נשיא ארצות הברית ה-35 ג'ון פיצג'רלד קנדי.
ביוגרפיה > ילדות והשכלה

סרג'נט שרייבר נולד ב-9 בנובמבר 1915 בעיר וסטמינסטר שבמחוז קארול במרילנד. הוא בנם הצעיר של רוברט סרג'נט שרייבר האב (1878–1942) ואשתו הילדה (1883–1977), שגם היא נולדה עם שם המשפחה "שרייבר" (הם היו בני דודים מדרגה שנייה). אחיו הבכור של סרג'נט היה תומאס הרברט שרייבר (1911–1989). שרייבר היה צאצאו של דייוויד שרייבר, שחתם על חוקת מרילנד ועל חוק הזכויות באמנת החוקה של מרילנד בשנת 1776. את שנות התיכון שלו עשה בבית הספר קנטרברי השוכן בעיירה ניו מילפורד שבקונטיקט, שם למד במלגה מלאה. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1934, בילה שרייבר את הקיץ בגרמניה במסגרת תוכנית עולמית המציעה מגורים וחינוך בינלאומי לתלמידי תיכון. סרג'נט חזר בסתיו 1934 לארצות הברית כדי להתקבל לאוניברסיטת ייל. הוא קיבל את התואר הראשון שלו ב-1938. לאחר מכן הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל וב-1941 היה לבוגר אוניברסיטה במשפטים.
ביוגרפיה > שירות צבאי

לפני התערבותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, היה שרייבר חבר-מייסד של "הוועד הראשון של אמריקה", ארגון שהחל לפעול ב-1940 על ידי קבוצה של סטודנטים למשפטים מאוניברסיטת ייל, ביניהם ג'רלד פורד ופוטר סטיוארט (שעתידים להיות נשיא ארצות הברית ושופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בהתאמה). מטרת הארגון הייתה להרחיק את ארצות הברית מהמלחמה באירופה. אף על פי כן, שרייבר התגייס לצי ארצות הברית לפני המתקפה על פרל הארבור, ואמר שחובתו לשרת את ארצו גם אם הוא לא מסכים עם מדיניותה. הוא שירת בצי 1941–1945, בעיקר בדרום האוקיינוס השקט, על סיפון אוניית מערכה USS דרום דקוטה (BB-57), והגיע לדרגת לוטננט. הוא קיבל את העיטור הצבאי לב הארגמן בעקבות פציעתו במהלך הקרב הימי על גוודלקנל.
על השתתפותו במלחמת העולם השנייה הוא עוטר במדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > משפחה

הוא פגש את יוניס קנדי, אחותו של ג'ון קנדי, בעת מסיבה בניו יורק. כעבור זמן קצר ביקש ממנו אב המשפחה, ג'וזף קנדי, לעיין ביומניו של בנו הבכור, ג'וזף קנדי ג'וניור, שנהרג בהתרסקות מטוס במהלך משימה צבאית במלחמת העולם השנייה. שרייבר נשכר מאוחר יותר על ידי משפחת קנדי לנהל את Merchandise Mart, עסק משפחתי הנמצא בשיקגו שבאילינוי.
לאחר שבע שנות חיזור, נשא שרייבר לאישה את יוניס קנדי ב-23 במאי 1953, בקתדרלת פטריק הקדוש שבניו יורק. היא הייתה בתם השלישית של ג'וזף ורוז קנדי. ליוניס וסרג'נט נולדו חמישה ילדים, רובם אנשי ציבור:
בובי שרייבר (נולד ב-28 באפריל 1954) - ראש עיריית סנטה מוניקה ממאי עד דצמבר 2010.
מריה שרייבר (נולדה ב-6 בנובמבר 1955) - עיתונאית וסופרת אמריקאית, זוכת פרס אמי וגרושתו של מושל קליפורניה לשעבר ארנולד שוורצנגר.
טימות'י פרי שרייבר (נולד ב-29 באוגוסט 1959) - יושב ראש ספיישל אולימפיקס.
מארק קנדי שרייבר (נולד ב-17 בפברואר 1964) - חבר בבית העליון של בית המחוקקים של מרילנד.
אנתוני פול קנדי שרייבר (נולד ב-20 ביולי 1965) - פעיל עבור אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
שרייבר עסק לזמן מה בעריכת דין במחוז קולומביה, אילינוי, ניו יורק, ובבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנות החמישים מונה שרייבר לנשיא המועצה לחינוך של שיקגו.
בזמן שגיסו, ג'ון פיצג'רלד קנדי היה נשיא ארצות הברית, שרייבר ייסד יחד איתו את חיל השלום והיה למנהלו הראשון.
לאחר רצח קנדי המשיך שרייבר לשמש כמנהל חיל השלום ושימש כעוזר מיוחד לנשיא לינדון ג'ונסון. תחת ממשלו של ג'ונסון, הוא ייסד את משרד הזדמנות כלכלית עם ויליאם ב' מולינס וכיהן כמנהל הראשון של המשרד. שרייבר ידוע כ"אדריכל" של המלחמה בעוני, חלק מהתוכנית החברתית "החברה הגדולה". שרייבר ייסד מספר רב של תוכניות וארגונים חברתיים, כולל ה-VISTA, Head Start וכו'. הוא היה פעיל בספיישל אולימפיקס, ארגון בינלאומי שנוסד על ידי רעייתו.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > שגריר ארצות הברית בצרפת

שריבר כיהן כשגריר ארצות הברית בצרפת מ-1968 עד 1970.
ב-7 במאי 1968 הושבע שרייבר לתפקיד שגריר ארצות הברית בצרפת. תפקידו בפריז לא היה צפוי להיות קל. נשיא צרפת שארל דה גול כונן יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין ב-1964, הוא נסוג מהארגון הצבאי נאט"ו ב-1966, גינה בגלוי את מלחמת וייטנאם ב-1967. עם בואו לפריז נתקל שרייבר במשבר פנימי חמור הכולל שביתות ארציות והפגנות סטודנטים
על אף הצלחתו כשגריר ושביעות רצונם של בני משפחתו מהחיים בפריז, מחשבותיו ושאיפותיו של שרייבר מעולם לא היו רחוקות מהזירה הפוליטית בארצות הברית. התכתבותו עם חברים ועמיתים במפלגה הדמוקרטית נגעה באפשרויות פוליטיות שונות, כולל מינוי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות 1968, מועמדות לתפקיד שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות וריצה למושלות מרילנד.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > הבחירות לנשיאות 1972

שרייבר היה המועמד הדמוקרטי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית ב-1972. במקור, המועמד הדמוקרטי לנשיאות, ג'ורג' מקגוורן בחר בתומאס איגלטון להיות עמיתו למרוץ, בערך בסביבות 2 לפנות בוקר. לאחר מכן התברר שאיגלטון עבר טיפול בנזעי חשמל נגד דיכאון, עובדה שהוסתרה ממקגוורן. אף על פי שרוב הציבור אמר שהתיק הרפואי של איגלטון לא ישפיע על הצבעתם, מקגוורן חשש שזה יפגע במסע הבחירות שלו. אף על פי שהצהיר על תמיכה באיגלטון, החליט לבסוף לדרוש ממנו להתפטר.
לאחר שבוע בו שישה אנשים סירבו להחליף את איגלטון, סרג'נט שרייבר, הסכים. לאחר בחירתו של שרייבר התמיכה במקגוורן צנחה מ-41% ל-24%.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > הבחירות לנשיאות 1976

שרייבר ניסה להתמודד ללא הצלחה למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בבחירות 1976. מועמדותו הייתה קצרת מועד והוא חזר לחייו הפרטיים לאחר שזכה בבחירות המקדימות ב-304,399 (1.92% מהקולות).
ביוגרפיה > לאחר החיים הפוליטיים

הוא הקים יחד עם מספר משפטנים משרד עורכי דין בשם "פריד, פרנק, האריס, שרייבר וג'ייקובסון". המשרד נוסד בוושינגטון הבירה. כעורך דין, הוא התמחה במשפט בינלאומי פומבי ובענייני חוץ החל מ-1971. הוא פרש מהשותפות בחברה ב-1986.
ב-1981 מונה שרייבר לחבר במועצת אוניברסיטת רוקפלר.
בשנת 1984 הוא נבחר לנשיא ספיישל אולימפיקס על ידי מועצת מנהלים של הארגון. שש שנים מאוחר יותר, בשנת 1990, הוא מונה ליו"ר מועצת המנהלים של ספיישל אולימפיקס. הוא היה משקיע בבולטימור אוריולס, בשנים 1989–1993.
ביוגרפיה > מחלתו ומותו

שרייבר אובחן כחולה במחלת אלצהיימר ב-2003. בשנת 2004 פרסמה בתו, מריה שרייבר, ספר ילדים בשם "מה קורה לסבא", שמטרתו להסביר את מחלת אלצהיימר לילדים. הספר נועד לסייע להסביר לילדים מה קורה לסבים ולסבתות שחולים באלצהיימר. ביולי 2007, חתנו של שרייבר, מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר, אמר כי מחלת אלצהיימר של שרייבר בשלב כה מתקדם עד כדי כך ש"היום הוא אפילו לא מכיר את אשתו". מריה שרייבר דנה במצבו המחמיר של אביה בסרט טלוויזיה של HBO המציג את נקודת המבט האישית שלה כבת לחולה אלצהיימר, ומתוודה שהיא לומדת כל הזמן מילדיה איך להתמודד עם המחלה, כולל תיאור רגע שבו החליטה להפסיק לנסות לתקן את הזיותיו השונות של אביה.
ב-11 באוגוסט 2009 נפטרה אשתו של שרייבר מזה 56 שנים, יוניס קנדי שרייבר, בת 88 במותה. הוא השתתף בהלווייתה שנערכה בסנטרביל שבמסצ'וסטס. שבועיים לאחר מכן, ב-29 באוגוסט 2009, הוא השתתף גם בהלוויה של אחיה טד קנדי בבוסטון.
שרייבר נפטר ב-18 בינואר 2011, בבית החולים סבורבן שבבתזדה, מרילנד, בגיל 95. משפחתו של שרייבר פרסמה הצהרה שקראה לו "איש של אהבה ענקית, אנרגיה, התלהבות ומחויבות". נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, פרסם גם הוא הודעה שבה כינה את שרייבר "אחד האורות הבוהקים של הדור הגדול". אהרון ס' ויליאמס, מנהל חיל השלום, אמר בהצהרה: "כל קהילת חיל השלום עצובה מאוד לאור מותו של סרג'נט שרייבר". עוד ציין, כי שרייבר "שימש כמייסד, ידיד ומנחה, דוגמה ומופת במשך 50 השנים האחרונות". הוא נקבר יחד עם אשתו יוניס בבית הקברות סנט פרנסיס חאווייר.
ראו גם

משפחת קנדי
הערות שוליים

↑  The Kennedy Family and the Story of Mental Retardation, עמוד 61
↑  When Sargent Shriver Ran for Vice-President, באתר טיים מגזין
↑  A Muscular Idealism, באתר הניו יורק טיימס
↑  Sargent Shriver, founding director of Peace Corps, dies at 95, באתר וושינגטון פוסט
↑  Diplomacy: The Liveliest Ambassador, באתר טיים מגזין
1 2  R. Sargent Shriver, באתר הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי
↑  What's Happening to Grandpa?
↑  Terminator gunning to save lives
↑  Grandpa, Do You Know Who I Am?, באתר הרשמי של HBO
↑  לקראת שידור: סבא, אתה יודע מי אני?
↑  מתה יוניס קנדי שרייבר, אחותו של הנשיא קנדי, באתר ynet, 11 באוגוסט 2009
↑  אביגיל איזנבך‏, תם עידן בארה"ב: הסנטור קנדי הלך לעולמו, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2009
1 2  Sargent Shriver, Peace Corps Founder and VP Candidate, Dies, באתר ABC
↑  Sargent Shriver is dead at age 95, באתר CNN
↑  "Peace Corps Mourns the Loss of Founder and Visionary Father, Sargent Shriver", באתר הרשמי של חיל השלום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274625905171  BnF: cb15031760h (data)  GND: 129467413  ISNI: 0000 0000 8396 2678  LCCN: n85185740  NARA: 10569728  NKC: uk2011652347  NTA: 071668861  SNAC: w6553bpb  SUDOC: 088872580  VIAF: 77394309   WorldCat (עם VIAF): 77394309
עטאללה סאלחי

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1950 (בן 74) Rudsar
 מדינה:  איראן איראן
 מספר צאצאים:  2
 השתייכות:  צבא הרפובליקה האסלאמית של איראן
 תקופת הפעילות:  1968–2019 (כ־51 שנים)
 דרגה:  רב-אלוף
 תפקידים בשירות
 המפקד העליון השלישי של צבא איראן, צבא הרפובליקה האסלאמית של איראן
 → מוחמד סלימי עבדול רחים מוסאווי ← 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת איראן–עיראק  העימות בין אירן ו-PJAK הכורדים
עטאללה סאלחי (בפרסית: عطاءالله صالحی; נולד ב-9 במרץ 1950) היה המפקד העליון השלישי של צבא הרפובליקה האסלאמית של איראן, בין השנים מ-2005 עד 2017. בשנת 1971 הוא סיים את האקדמיה הצבאית של הצבא האיראני, בדרגת סגן-משנה בחיל התותחנים של כוחות היבשה של הצבא האירני וזאת עוד לפני המהפכה האסלאמית.
כמפקד העליון של הצבא, החזיק בסמכות המבצעית הישירה על מפקדי כוחות היבשה, חיל האוויר, הצי וההגנה האווירית של הצבא האיראני, והיה חבר במועצה העליונה לביטחון לאומי של איראן.
מציטוטיו

האויב יצא מדעתו, בהתחשב בהיסטוריה של האויב המטורף, עלינו להיות מוכנים תמיד.
האומה האיראנית תדע שאנו נייצר את המשחתת הגדולה ביותר ואת הצוללות המתקדמות ביותר באזור. ייצור המוני של מטוסי קרב, שדגימותיהם נחשפו בשנה שעברה (2008). תוכניות לייצור כלי שיט וצוללות יהיו על סדר היום שלנו בשנה החדשה (האירנית) (החלה ב-20 במרץ).
ישראל לעולם לא תוכל להפוך את האיום שלה למבצעי.
ראו גם

מלחמת איראן–עיראק
הערות שוליים

↑  "Commander: Iran Mulling Military Buildup in High Seas". Fars News. 12 באפריל 2009. אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2012. נבדק ב-17 בפברואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Iran tests new weapons to prepare for 'insane enemy'". WorldTribune.com. 2006-08-20. נבדק ב-2013-02-17.
↑  Iran to start construction of 6k-ton destroyer: Rear Admiral Rastegari, Mehr News Agency, ‏2020-04-03 (באנגלית)
↑  Callum Paton, Iran Is Building Nuclear Submarines Despite Tensions, Newsweek, ‏2017-09-27 (באנגלית)
↑  Iran to Launch New Destroyers – Politics news – Tasnim News Agency, Tasnim News Agency (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, רמטכ"ל צבא איראן: ישראל לא תצליח לממש איומיה, באתר nrg‏, 18 באפריל 2009
סרגוסה (כדורסל)

סרגוסה היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר סרגוסה, המשחקת בליגה הספרדית הרביעית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1981 במטרה להגיע לליגה הבכירה ולייצג את העיר. בשנת 1984 היא זכתה בגביע המלך הספרדי בכדורסל ובשנת 1990 שחזרה את ההישג. בעונת 1990/1991 היא שיחקה בבגביע אירופה למחזיקות גביע והפסידה במשחק הגמר.
במשך 12 עונות היא שיחקה בליגה הספרדית הבכירה ופעמיים סיימה במקום השלישי.
בשנת 2001 קבוצת בוגרים של המועדון החלה לשחק בליגת חובבים.