stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ישראל – סנט קיטס ונוויס
היסטוריה

שתי המדינות נהנו מקשרים חמים מאז הוקמו היחסים הדיפלומטיים, מספר חודשים לאחר הכרזת עצמאות המדינה ב-1983. הקהילה היהודית בסנט קיטס ונוויס קטנה מאוד, אך יש לה שורשים עתיקים מהמאה ה-17, בה הגיעו לראשונה לטריטוריה יהודים ממוצא פורטוגלי.
הסחר בין ישראל לסנט קיטס הסתכם בכ-150 אלף דולר בשנת 2011.
בשנת 2009 החרימו נציגי סנט קיטס ונוויס את נאומו של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגנות ישראל בוועידת האו"ם השנייה נגד גזענות בדרבן, דרום אפריקה, יחד עם 23 מדינות נוספות.
נציגויות דיפלומטיות

ישראל מיוצגת בסנט קיטס ונוויס באמצעות שגרירותה בניו יורק לאיים הקאריביים. כמו כן, לישראל יש גם קונסוליית כבוד בבאסטר.
ראו גם

יהדות האיים הקריביים
יואניס קפודיסטריאס

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1776 קורפו, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  27 בספטמבר 1831 (בגיל 55) נאפפליו, יוון 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, יוון 
 מקום קבורה:  Platytera Monastery 
 השכלה:  אוניברסיטת פדובה 
 מפלגה:  מפלגת הרוסית 
 פרסים והוקרה
 לגיון הכבוד (1819)  עיטור אנדריי הקדוש  מסדר הפיל  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  מסדר העיט השחור  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 
יואניס קפודיסטריאס, ציור שמן מאת ד' צוקוס
הרוזן יואניס אנטוניוס קפודיסטריאס (ביוונית: Ιωάννης Καποδίστριας;‏ 11 בפברואר 1776 – 9 באוקטובר 1831) היה דיפלומט רוסי יליד יוון ואחר כך המושל הראשון של מדינת יוון העצמאית.
רקעו המשפחתי וראשית דרכו

קפודיסטריאס נולד באי קורפו ("קרקירה" ביוונית) שבקבוצת האיים האיוניים, אשר נמצאו אותה עת בחזקת הרפובליקה של ונציה. הוא למד רפואה, פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת פדובה שבאיטליה. ב-1797, והוא בן 21, החל לעבוד כרופא באי הולדתו. אף שנולד והתחנך כבן אצולה, החזיק כל חייו בדעות ליברליות מוצקות והיה דמוקרט. התואר רוזן הוענק לאחד מאבות משפחת קפודיסטריה על ידי קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה, ונרשם מאוחר יותר, ב-1679, ב"ספר הזהב" (Libro d'Oro) של אצולת קורפו. קפודיסטריה היא עיר בחוף המזרחי של מפרץ ונציה, כיום קופר שבסלובניה. משפחת אמו, גונמי (Gonemi), הייתה רשומה ב"ספר הזהב" מאז 1606. ב-1802 ייסד קפודיסטריאס בקורפו את "האגודה הרפואית הלאומית", ארגון חשוב לקידום המדע והחברה, והיה חבר פעיל בה. ב-1799, כאשר נכבשה קורפו לזמן קצר על ידי צבאות רוסיה וצרפת, מונה למנהל הרפואי הראשי של בית החולים הצבאי.
מיניסטר הרפובליקה של שבעת האיים

לאחר שנתיים של מאבק לחירות, שהתלקח בעקבות המהפכה הצרפתית ועלייתו לשלטון של נפוליאון, הכירו רוסיה והאימפריה העות'מאנית בשבעת האיים האיוניים כמדינה עצמאית וחופשית. רפובליקת שבעת האיים, כפי שנקראה, נשלטה על ידי אציליה. קפודידסטריאס, שהחליף את אביו, נעשה אחד משני המיניסטרים של המדינה החדשה. כך, בגיל 25, החלה מעורבותו בפוליטיקה. הוא הצליח לשכנע את אוכלוסיית האי קפלוניה (Κεφαλονιά) להישאר מאוחדים וממושמעים, כדי למנוע את התערבותן של מדינות זרות, ובכושר שכנוע ואומץ לב הפיס ללא מאבק אלים את דעתה של אופוזיציה מהפכנית. באותה נחישות מפייסת כונן אוטוריטה בכל שבעת האיים. הוא הקשיב לרחשי לב העם, ויזם שינויים בעלי אופי דמוקרטי ב"חוקה הביזנטית" שנכפתה על ידי הברית הרוסית-עות'מאנית. כתוצאה מכך שיגרו אליו המעצמות הגדולות שליח, כדי לנזוף בו. ברם, כאשר נפגש השליח, ג'ורג' מוטסניגו (George Motsenigo), עם קפודיסטריאס, הוא התרשם עמוקות מסגולותיו המוסריות והפוליטיות. כשנערכו בחירות לסנאט החדש, נבחר קפודיסטריאס פה אחד למיניסטר הראשי של המדינה. בדצמבר 1803 אושרה בסנאט חוקה דמוקרטית וליברלית יותר. כמיניסטר המדינה היה אחראי על המגזר הציבורי, והעניק תשומת לב מיוחדת לחינוך.
דיפלומט בשירותה של רוסיה

ב-1809 הצטרף קפודיסטריאס לשירות הדיפלומטי של הצאר הרוסי אלכסנדר הראשון. משימתו החשובה הראשונה, בנובמבר 1813, הייתה עת נשלח כשגריר בלתי רשמי של רוסיה לשווייץ, כדי לסייע בחילוץ המדינה מהשליטה הצרפתית שכפה עליה נפוליאון. הוא הבטיח את האחדות, העצמאות והנייטרליות של השווייצרים, בערבותן הרשמית של המעצמות הגדולות, והיה שותף פעיל לניסוח ולאישור חוקה חדשה עבור 19 הקנטונים שהרכיבו את שווייץ. בקונגרס וינה, ב-1815, השתתף קפודיסטריאס כנציג הרוסי, והיווה משקל נגד להשפעתו הכבירה של הנציג האוסטרי, הנסיך מטרניך. הוא התעקש לשמור על אחדותה של המדינה הצרפתית תחת מונרך מבית בורבון, והשיג ערבויות בינלאומיות לחוקה ולנייטרליות של שווייץ, שהובטחו בהסכם בין המעצמות. לאחר הצלחות דיפלומטיות מזהירות אלה, מינה אלכסנדר הראשון את קפודיסטריאס לשר החוץ של רוסיה בשנת 1816, יחד עם הרוזן קרל רוברט נסלרודה.
קפודיסטריאס גילה תמיד עניין כן במולדתו, ובמיוחד במצבם של שבעת האיים, אשר בתוך כמה עשרות שנים עברו מהשפעה מהפכנית צרפתית להגנה רוסית ואחר כך לשליטה בריטית. תמיד ניסה למשוך את תשומת לבו של הצאר הרוסי לענייני יוון.
ב-1818 ביקר קפודיסטריאס באיי הולדתו, שנמצאו באותה עת בשליטה בריטית. ב-1819 יצא ללונדון כדי לדון עם הממשלה הבריטית בתלונות יושבי האיים, אך נענה על ידי הבריטים כי האיים אינם מעניינה של רוסיה. תמיכתו הפעילה של קפודיסטריאס במלחמת העצמאות היוונית נגד שלטון האימפריה העות'מאנית גברה והלכה, ובשל כך התפטר ב-1822 ממשרת שר החוץ הרוסי.
שובו ליוון

קפודיסטריאס פרש לז'נבה, שם זכה לכבוד רב והוענקה לו אזרחות כבוד של העיר על שירותיו לאחדותה של שווייץ ובמיוחד לאחדות הקנטונים. ב-1827 הוא למד לדעת, כי בשל היותו המדינאי יליד יוון המפורסם ביותר באירופה, בחרה בו האספה הלאומית היוונית שזה עתה קמה לראש המדינה שזה עתה זכתה לעצמאות, ולו התואר "קיברנטיס" (Κυβερνήτης – מושל, "קברניט").
לאחר שסייר במדינות אירופה כדי להשיג את תמיכתן בעניין היווני, נחת קפודיסטריאס בנַאפְפְּלִיוֹ בינואר 1828. הייתה זו הפעם הראשונה בה דרכה רגלו על אדמת יבשת יוון, והוא גילה לדעת כי המצב שם אינו מעודד. למרות שהלחימה נגד הטורקים עדיין נמשכה, גררו מחלוקות סיעתיות וחמולתיות את המדינה לשתי מלחמות אזרחים שהחריבו את הארץ. יוון הייתה מרוששת, והיוונים לא הצליחו להקים ממשלה לאומית מאוחדת.
מושל יוון

עם הגיעו ליוון החל ביישום תוכנית גדולה של רפורמות ומודרניזציה בכל התחומים. קפודיסטריאס שם קץ למלחמת האזרחים, איחד וארגן מחדש את הצבא, כך שהיה בכוחו להשיב ליוון שטחים שנכבשו על ידי הצבא העות'מאני במהלך מלחמות האזרחים; הוא הנהיג את שיטת ההסגר הרפואי (quarantine) המודרנית הראשונה ביוון, אשר בלמה - לראשונה מאז החלה מלחמת העצמאות - את התפשטותן של מגפות כמו טיפוס הבטן, כולרה ודיזנטריה. הוא נשא ונתן עם המעצמות הגדולות ועם האימפריה העות'מאנית על הגבולות ועל מידת עצמאותה של המדינה היוונית, וחתם על חוזה שלום שסיים את מלחמת העצמאות נגד הטורקים. הוא הנהיג את המטבע היוונית המודרנית הראשונה, הפניקס היווני, ארגן את מערכת המינהל המקומית, ובניסיון להעלות את רמת החיים של האוכלוסייה, הכניס לשימוש לראשונה ליוון את גידול תפוחי האדמה.
האופן שבו הנהיג קפודיסטריאס את גידול תפוחי האדמה מוסיף להיות גם בימינו אנקדוטה מפורסמת. לאחר שהזמין משלוח של תפוחי אדמה, פקד כי יש להציעם לכל המעוניין. ברם, האוכלוסייה התייחסה בשוויון נפש לתפוחי האדמה, ונדמה היה כי התוכנית כולה עומדת להיכשל. קפודיסטריאס, שידע את נפש בני עמו, ציווה לפרוק את מטען תפוחי האדמה לעיני הציבור ברציפי נַאפְפְּלִיוֹ, והעמיד שומרים חמורי-סבר לשמור עליו. עד מהרה נפוצו השמועות כי הסיבה לשמירה ההדוקה על תפוחי האדמה היא חשיבותם הרבה. האנשים נאספו כדי לצפות בתפוחי האדמה יקרי הערך, ולא חלף זמן רב והם ניסו לגנוב מהם. השומרים תודרכו מבעוד מועד להעלים עין ממעשים אלה, ועד מהרה "נגנבו" כל תפוחי האדמה ותוכניתו של קפודיסטריאס להנהיג את גידולם ביוון הצליחה.
קפודיסטריאס ניסה לקעקע את סמכותן של החמולות המסורתיות, אותן ראה כמורשת חסרת-תועלת של תקופה שחלפה. ברם, הוא המעיט בערך הכוח הצבאי והפוליטי של הקפטאני (καπεταναίοι – המפקדים, ראשי הכנופיות הלוחמות) שהנהיגו את המרד נגד טורקיה ב-1821, ושציפו ליטול חלק בהנהגת המדינה שלאחר המהפכה. כאשר המחלוקת בין הקפטאני של לקוניה והמושל הממונה על הפרובינציה הסלימה לכדי עימות מזוין, הוא הזעיק חיילים רוסים להשבת הסדר על כנו, משום שרבים מחיילי הצבא נשלטו על ידי הקפטאני שנטלו חלק במרד.
ההתנקשות בחייו

ב-1831 ציווה קפודיסטריאס לאסור את פטרוס מברומיכאליס, הביי של חצי האי מאני (Μάνη), אחד מהחלקים היותר פרועים ומרדניים של יוון. היה זה עלבון נורא למשפחת מברומיכאליס, וב-9 באוקטובר 1831 (27 בספטמבר על פי הלוח היוליאני) נרצח קפודיסטריאס על ידי אחיו של פטרוס, קונסטנטינוס, ובנו גאורגיוס על מדרגות כנסיית ספירידון הקדוש (Aγιος Σπυρίδων) בנַאפְפְּלִיוֹ. קפודיסטריאס השכים קום והחליט לבקר בכנסייה באותו יום ראשון חרף הפצרות משרתיו ושומרי ראשו להישאר בבית. כאשר הגיע לכנסייה הבחין במתנקשיו הממתינים בחוץ, אך המשיך לצעוד לעבר הכניסה. קונסטנטינוס וגאורגיוס התקרבו כדי לברכו, ולפתע שלף קונסטנטינוס את אקדחו וירה בו, אך החטיא; הכדור ננעץ בקיר הכנסייה וניתן עדיין לראותו שם. הוא שלף מיד את פגיונו ודקר את קפודיסטריאס בבטנו, בעוד גאורגיוס יורה בו בראשו. הגנרל פוטומאראס, שצפה ברצח מחלון ביתו, ושומר ראשו של קפודיסטריאס, ירו לעברו של קונסטנטינוס. הוא ניסה להימלט, אך ההמון הזועם תפסו והכה אותו למוות. גאורגיוס הצליח לחמוק ומצא מקלט בשגרירות צרפת, אך לאחר ימים אחדים הסגיר עצמו לרשויות המדינה, נידון למוות על ידי בית דין צבאי, והוצא להורג על ידי כיתת יורים.
יורשו של קפודיסטריאס בתפקיד מושל יוון היה אחיו הצעיר אבגוסטינוס, ששלט שישה חודשים בלבד, במהלכם שקעה המדינה לתוהו ובוהו. בעקבות כך כונסה ועידה בלונדון, הושלמה הקמתה של ממלכת יוון וראשות המדינה נמסרה לידי המלך אותון. בשל שלטון הטרור בצרפת המהפכנית, חששו בריטניה, צרפת ורוסיה באותה תקופה מפני תנועות ליברליות ורפובליקניות, ועל כן התעקשו כי לאחר מות קפודיסטריאס תיכון ביוון מונרכיה.
מורשתו

קפודיסטריאס זוכה לכבוד רב ביוון של ימינו. אוניברסיטת אתונה נקראת על שמו (Εθνικόν και Καποδιστριακόν Πανεπιστήμιον Αθηνών), המטבע בן 20 לפטה נושא את דיוקנו, וכך גם המטבע בן 20 הדרכמות לפני הנהגת האירו. התוכנית להקטנת מספר המחוזות העירוניים בשנות ה-90 נשאה אף היא את שמו. וכן על שמו נבנה נמל התעופה הבינלאומי קורפו יואניס קפודיסטריאס.
פסלו של קפודיסטריאס, בחזית אוניברסיטת אתונה הנקראת על שמו
ים ד'אורוויל

ים ד'אורוויל (באנגלית: D'Urville Sea) הוא ים שולי באוקיינוס הדרומי, מצפון לחוף של ארץ אדלי, שבמזרח אנטארקטיקה.
היסטוריה > מקור השם

ים זה נקרא על שמו של הקצין ומגלה הארצות הצרפתי ז'ול דומון ד'אורויל.
יחסי צרפת–קומורו

| יחסי צרפת–קומורו |
| --- | --- |
צרפת: קומורו


צרפת: קומורו
שטח (בקילומטר רבוע)
643,801: 2,235
אוכלוסייה
66,574,294: 870,688
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,030,904: 1,352
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,527: 1,553
משטר
רפובליקה נשיאותית למחצה: רפובליקה פדרלית

יחסי צרפת–קומורו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין האיחוד של איי קומורו. שתי המדינות חולקות גבול ימי (הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת) צרפת וקומורו נמצאות בסכסוך על האי מיוט שנמצא דה-פקטו ודה-יורה בריבונות צרפתית.
ייצוג

קומורו מיוצגת בצרפת באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה.
צרפת מיוצגת בקומורו באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה במורוני, בירת המדינה.
ים דייוויס

ים דייוויס הוא אזור של הים לאורך חופי מזרח אנטארקטיקה, בין מדף הקרח המערבי ממערב לו ומדף הקרח שקלטון ממזרחו. או בין 82° ל-96° מזרח. השם "ים דייוויס" מופיע ברוב הפרסומים הנחשבים לבני סמכא בתחום הגאוגרפיה, כגון המהדורה ה-10 משנת 2014 של "אטלס העולם" בהוצאת נשיונל ג'יאוגרפיק והמהדורה ה-12 משנת 2014 של "אטלס העולם" של טיימס.
לפי "האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה", משתרע ים דייוויס מ-87° מזרח עד 98° מזרח, והעומק המרבי שלו הוא 1,300 מ'. שטחו הנתון הוא 21,000 קמ"ר. מקורות מהימנים אחרים, כגון נשיונל ג'יאוגרפיק, מקצים לו שטח קטן בהרבה.
ים דייוויס שוטף את חופי ארץ הנסיכה אליזבת (שם רק חוף לאופולד ואסטריד), ארץ קייזר וילהלם השני, וארץ המלכה מרי, כולם חלקים של הטריטוריה האוסטרלית באנטארקטיקה.
כ-55 ק"מ מחוף ארץ המלכה מרי נמצא האי דריגאלסקי. תחנת מירני הרוסית נבנתה בשנת 1956 על חוף ארץ המלכה מרי. קרחון רוסקו זורם אל חלקו המזרחי של ים דייוויס. סמוך לחוף נמצאים סלע ביג'לו ואיי גיליס.
את ים דייוויס גילתה משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1911–1914) בראשות סר דאגלס מוסון, שכינה אותו על שם רב החובל של אוניית המשלחת, "אורורה", ג'ון קינג דייוויס, משנה למפקד המשלחת.
הערות שוליים

↑  לפי הערך על "ים דייוויס" באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554188805171  LCCN: sh96005683  NARA: 10038085  VIAF: 315136507   WorldCat (עם VIAF): 315136507
יחסי צרפת–קיריבטי

| יחסי צרפת–קיריבטי |
| --- | --- |
צרפת: קיריבטי


צרפת: קיריבטי
שטח (בקילומטר רבוע)
643,801: 811
אוכלוסייה
66,574,294: 135,012
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,030,904: 279
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,527: 2,067
משטר
רפובליקה נשיאותית למחצה ודמוקרטיה פרלמנטרית למחצה: רפובליקה

היחסים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין הרפובליקה של קיריבטי הם יחסים אשר משפיעים מאוד על קיריבטי כחלק מהיחסים של צרפת עם מדינות אוקיאניה. בין שתי המדינות מתקיימים יחסים דיפלומטים חלקיים. נציגות קיריבטית לא קיימת בצרפת, ושגרירות צרפת בסובה שבפיג'י מואמנת להיות גם שגרירות קיריבטי.
היסטוריה

בשנת 1995 קיריבטי השעתה את יחסיה עם צרפת כמחאה על ניסוי גרעיני שנעשה בפולינזיה הצרפתית.
צרפת מסייעת לקיריבטי בדרכים שונות, סיוע צרפתי אפשר את הקמת בית הספר הראשון בקיריבטי בתחילת שנות ה-2000 ואת מציאת הפוספט בקיריבטי.
הייצוא הצרפתי לקיריבטי בשנת 2002 היה בשווי 24 מיליון אירו.
קיריבטי מאפשרת לדייגים צרפתיים לדוג בטריטוריה שלה.
נשיא קיריבטי השתתף בביקור ממלכתי בפריז ביוני 2006 והשתתף בפסגה רבה-צדדית על "יחסי צרפת-אוקיאניה". מטרת הפסגה הייתה "חיזוק יחסי צרפת-האוקיינוס השקט, התדיינות ודיון על קשרי הביטחון, הפוליטיקה, הכלכלה והסביבה בין המדינות".
יעקב זילברמן

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1954 (בן 70) אסטנה, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן (מ-1998)
 מד כושר מרבי:  2560 (יולי 1997)
 מד כושר נוכחי:  2340 (אפריל 2021)
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל
 
יעקב זילברמן (ברוסית: Яков Зильберман;‏ נולד ב-26 במאי 1954 בצלינוגרד אז בברית המועצות, כיום בקזחסטן) הוא שחמטאי סובייטי-ישראלי בדרגת רב אמן.
נכון לאפריל 2021, מדורג במקום ה-87 בישראל לפי מד כושר.
ביוגרפיה

יעקב זילברמן נולד בצלינוגרד ולאחר מספר שנים עבר לאלמטי. בהיותו בברית המועצות הוא השתתף בתחרויות בתחום המדינה בלבד. בשנת 1989 יעקב זילברמן עלה לישראל.
הישגים באליפויות ישראל

1992 - מקום שישי
1994 - מקום חמישי
1996 - מקום רביעי
1998 - מקום תשיעי
2006 - מקום רביעי.
קבלת דרגות בינלאומיות

1991 - אמן בינלאומי
1998 - רב אמן.
יעקב זילברמן באולימפיאדת השחמט

בשנת 1992 השתתף זילברמן באולימפיאדת שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1992 | 2 עת | ישראל | 2485 | 2 מ-4 | 1+ 2= 1- | 50.0 | 11 קבוצתי |
הערות שוליים

↑  Zilberman, Yaacov - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יורגוס יאקומאקיס

יורגוס יאקומאקיס (ביוונית: Γιώργος Γιακουμάκης; נולד ב-9 בדצמבר 1994) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת החלוץ באטלנטה יונייטד ובנבחרת יוון.
קריירה

יאקומאקיס החל את הקריירה שלו בקבוצת אטסלניוס בשנת 2011. כעבור עונה, חתם בקבוצת פלאטניאס. בינואר 2014 הושאל לקבוצת אפיסקופי ובתום העונה חזר לפלאטניאס, והפך לבורג חשוב בקבוצה.
בדצמבר 2016 סיכם יאקומאקיס בא.א.ק. אתונה, לאחר שמועדונו פלאטניאס סגר עסקה עם מועדון הפאר היווני. יאקומאקיס חתם בא.א.ק. בקיץ 2017. יאקומאקיס שימש בא.א.ק. בעיקר כשחקן מחליף, אך זכה איתה באליפות יוון בעונתו הראשונה בקבוצה. בינואר 2019 הושאל ל-OFI כרתים.
קריירה בינלאומית

יאקומאקיס משחק בנחרת הצעירה של יוון (עד גיל 21) מאז מרץ 2015 וערך במדי שלוש הופעות, ולא הבקיע במדיה שערים.
ים גרינלנד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אוקיינוס הקרח הצפוני 
 סוג:  ים 
 ים של:  האוקיינוס הארקטי
 מידות
 שטח:  1,205,000 קמ"ר
 עומק מרבי:  4,800 מטר
 ‏עומק ממוצע:  1,450 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  גרינלנד 
 קואורדינטות:  76°40′08″N 8°10′14″W﻿ / ﻿76.668888888889°N 8.1705555555556°W﻿ / 76.668888888889; -8.1705555555556
 ים גרינלנד נמצא בסמוך לים הנורווגי
 
ים גרינלנד הוא ים הגובל באוקיינוס הארקטי המצוי בין גרינלנד, סבאלברד, יאן מאיין ואיסלנד. לעיתים הוא מסווג כחלק מהאוקיינוס הארקטי, ולעיתים הוא מסווג כחלק מהאוקיינוס האטלנטי. שטחו של ים גרינלנד הוא כ-1,205,000 קמ"ר.
בים גרינלנד זרמים ארקטיים הזורמים מצפון לדרום. חלקו הצפוני של ים גרינלנד מכוסה קרחונים ואינו נגיש לכלי שיט. זרם מזרח גרינלנד מביא קרח מצפון ומתפצל בסמוך לרכס המרכזי. סניפים של זרמים אטלנטיים חמים דוחפים את הקרח הצף צפונה. עונת הקרח נמשכת מאוקטובר עד אוגוסט שלאחר מכן, והקרח כולל קרח חבילות ארקטי (בעובי כמה מטרים), קרח ים (בעובי חצר) וקרח מים מתוקים בצורה של קרחונים מתנשאים. גאות והשפל, יחד עם מערכת הזרם המורכבת, מפרקים את דף הקרח וגורמים לערבוב של שכבות המים השונות.
עומקו הממוצע של ים גרינלנד הוא כ-1,450 מטרים. עומקה של הנקודה העמוקה ביותר בים גרינלנד היא 4,800 מטרים.
בים גרינלנד גדלים דגים רבים מסוג בקלה, מליחים, פוטית, וכן דולפינים, כלבי ים ולווייתנים.
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, [https://www.britannica.com/place/Greenland-Sea Greenland Sea
sea, Arctic Ocean], ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| גופי מים באוקיינוס הקרח הצפוני |
| --- | --- | --- |
| ימים | ים בופור • ים ברנץ • ים גוסטב אדולף • ים גרינלנד • ים וואנדל • ים לאפטב • הים הלבן • ים לינקולן • הים הנורווגי • ים סיביר המזרחי • ים פצ'ורה • ים צ'וקצ'י • ים קארה |  |
| מפרצים | מפרץ אוב • מפרץ אונגבה • מפרץ אונגה • מפרץ אמונדסן • מפרץ בות'יה • מפרץ ג'יימס • מפרץ דווינה • מפרץ הדסון • מפרץ מזן • מפרץ מלוויל • המפרץ הנורווגי • מפרץ קורוניישן • מפרץ קנדלאקשה |  |
| מצרי ים | מצר אוסטרי • מצר בארו • מצר ברינג • גרון הים הלבן • מצר ג'יימס רוס • מצר דה לונג • מצר דולפין ויוניון • מצר דיז • מצר דייוויס • מצר דמיטרי לאפטב • מצר דנמרק • מצר הדסון • מצר הינלופן • מצר וילקינס • מצר וילקיצקי • ויקונט מלוויל סאונד • מצר ויקטוריה • מצר טיימיר • מצר יבגנוב • מצר יוגורסקי • לארסן סאונד • לנקסטר סאונד • מצר מאליגין • מצר מטוצ'קין • מצר מקקלור • תעלת מקקלינטוק • מצר נארס • מצר הנסיך מוויילס • מצר סאניקוב • סטורפיורד • מצר סימפסון • מצר סמית' • תעלת פארי • תעלת פוקס • פיל סאונד • מצר פראם • פרינס ריג'נט אינלט • מצר פרנקלין • מצר קארה • אגן קיין • מצר קילדין • תעלת קנדי • תעלת רובסון |  |
| מעברים | המעבר הצפון-מזרחי • המעבר הצפון-מערבי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540807205171  BNE: XX6221479  GND: 4022114-3  LCCN: sh85057257  SUDOC: 03133850X  VIAF: 7569148574284224430001   WorldCat (עם VIAF): 7569148574284224430001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב זילברפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1878 ג'נג'ש, הונגריה 
 נרצח:  24 ביוני 1944 (בגיל 65) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 
הרב יעקב זילברפלד (בהונגרית: Silberfeld Jakab; ג'נג'ש, 11 בספטמבר 1878 – מחנה הריכוז אושוויץ, 24 ביוני? 1944) היה רב והרב הראשי של בקשצ'בה.
ביוגרפיה

יעקב זילברפלד היה בנם של ישראל זילברפלד ושל לאונורה וייס. בין השנים 1893 לבין 1903 היה תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. הוא קיבל תואר דוקטור במדעי הרוח בבודפשט ב-1902 וסמיכה לרבנות ב-1904. אז נבחר לרב של נירג'האזה. הוא עבר לאראנושמרוט (Aranyosmarót) ב-1907 ומאז 1913 כיהן כרב הראשי הניאולוגי של העיר בקשצ'בה (כ-2,500 יהודים – כשני שלישים ניאולוגים וכשליש אורתודוקסים).
בשנת 1944 גורשו יהודי העיר לאושוויץ. 300-250 מהם סווגו כבעלי יכולת עבודה במחנה בירקנאו הצמוד לאושוויץ. היתר, כ-1,900 יהודים מהעיר גברים, נשים וילדים נרצחו עוד ביום הגעתם בתאי הגזים לרבות הרב הניאולוגי יעקב זילברפלד והרב האורתודוקסי יצחק טיגרמן. הרב זילברפלד היה גם סופר תאולוגי בולט, בעל אוספים רבים של דרשות ומחקרי יהדות.
עבודותיו > מאמרים בכתב עת

מאמריו פורסמו בסקירה יהודית-הונגרית, סקירה יהודית, שוויון (Egyenlőség) עבר ועתיד, עיתון יום שבת (Szombati Újság) והמצפה.
עבודותיו > עבודותיו שפורסמו

תורת נדידת הנפש בספרות היהודית. בודפשט, 1902.
דרשת שבת. נאמרה ב-30 ביולי 1904. בג'נג'ש, בבית הכנסת של קהילת הסטטוס קוו אנטה. פורסם בבודפשט, 1904.
תולדות החברה קדישא בנירג'האזה (1856–1906), 1907.
קולות ללבבות. דרשות. נירג'האזה, 1908.
השופר. דרשת ראש השנה. ב-4 באוקטובר 1910 (5671) Aranyosmarót, 1910.
יאנוש ויטז וטולדי. בקשצ'בה, 1914. (הדפס מיוחד מ-בקשצ'בה וסביבתה)
אור נרות ודפנה. הספדי הלוויה, פרידות ותפילות . בקשצ'בה, 1917.
ממשה ועד ישוע. תגובה, לכתבו של הכומר סרבני "משה או ישו". לעבודת הדוקטורט. בקשצ'בה, 1918.
אמירה לבית יעקב. האידיאלים והביטויים העיקריים של החיים הדתיים של היהדות . בקשצ'בה, 1922.
דברי שלום ואמת זיכרונות IV. בקשצ'בה, 1924.
עמק הבכא. עמק הקינה: זכר ההרוגים היהודים במחוזות בקשצ'בה וכל מחוז בקש, בקשצ'בה, 1926.
חֲצוֹצְרָה. קריאות יהודיות, הרצאות, נאומים, תפילות 2. בקשצ'בה. 1928
חֲצוֹצְרָה. קריאות יהודיות, הרצאות, נאומים, תפילות 1. בקשצ'בה 1928
הילדה עזבה. כתב והספיד בהלוויה של אגיקה רוזנטל. דיומה, 1930.
היסטוריה של מדעי הדת היהודית. חלק א'. התנ"ך והתלמוד. בקשצ'בה, 1933.
נדידת הנפש ביהדות. בודפשט: הוצאת מכבי, 1999. (ספרי קבלה)
זרדים קפריסאים
קולם של אבלים
שני מסמכים בשפה העברית
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. יעקב זילברפלד
ספריית Arcanum
ארכיון דיגיטלי למדעי החברה ההונגריים
1942 מכתב בכתב ידו של ד"ר יעקב זילברפלד, הרב הראשי של בקשצ'בה
שואה: זה לא שינה אם גבר, אישה, צעיר או מבוגר, כולם מתים
קטעים מתולדות יהודי בקשצ'בה ב-1944 (3)
להילחם על השפה ההונגרית
ד"ר. זילברפלד יעקב
הספרות של גזה פטריק
קינגה פרוימוביץ': רבנים נאולוגיים (קהילתיים) וסטטוס קוו אנטה, המרכז לחקר היהדות של האקדמיה ההונגרית למדעים (עם רשימה של יצירותיו), 199–200.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a gyöngyösi izraelita hitközség születési akv. 65/1878. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268226805171  ISNI: 0000 0004 0245 9050  VIAF: 297710494   WorldCat (עם VIAF): 297710494
יער לאומי (ארצות הברית)

פריחת Camassia (סוג של יקינתוניים) והצד המערבי של רכס טיטון כפי שהם נראים מהיער הלאומי קאריבו-טארקגהי, איידהו
יער לאומי בארצות הברית (באנגלית: National forest (United States)) הוא יער וקרקע שעליה גדלים עצים, הנהנים מהגנה חוקתית. היערות הלאומיים מנוהלים על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית באמצעות שירות היערות, לפי הנחיות מטעם מחלקת החקלאות. ניהול הקרקעות הללו מתמקד בעיקר בהפקת חומר גלם מעצים, אדמות מרעה, מים, חיות בר ופנאי. ניתן לעשות ביערות הלאומיים שימוש מסחרי, ובניגוד לפארקים לאומיים הרשויות מעודדות את הפעילות הזאת בחלק מהמקרים. היערות הלאומיים נמצאים בקטגוריה VI של ניהול הקרקעות המוגנות של IUCN.
מערכת היערות הלאומיים הוקמה לאחר אישורו של חוק בדיקת הקרקעות המחודשת - 1891. חוק זה התקבל כתוצאה מלחץ פוליטי שהופעל על ידי בעלי קרקעות ואנשי עסקים מאזור לוס אנג'לס, שהיו מודאגים מהנזק שנגרם לקו פרשת המים של הרי סאן גבריאל כתוצאה מפעילות הכרייה והחקלאות. אבוט קינזי והיערן תאודור לוקנס היו הדוברים הראשיים של שדלנות זו.
השימוש בקרקע של היערות הלאומיים הוא עילה לעימותים רבים בין חברות לעיבוד עצים ותומכי איכות הסביבה. העימותים הללו מתרכזים סביב הגנה על מינים בסכנת הכחדה, כריתת יערות עתיקים, כריתת יתר, קנסות לא משמעותיים, חוקי כרייה מיושנים ובניית דרכים ביערות.
בארצות הברית יש 154 יערות לאומיים ו-20 ערבות לאומיות המשתרעים על פני שטח של כ-781,000 קמ"ר. הקרקעות הללו מהוות 8.5% מהשטח הכולל של ארצות הברית, השווה בקירוב לגודלה של מדינת טקסס. רק 13% מקרקעות היערות הלאומיים נמצאים ממזרח לנהר המיסיסיפי. באלסקה לבדה נמצאים 12% משטחי הקרקעות של היערות הלאומיים.
ישנם שני סוגים שונים של יערות לאומיים:
אלו הנמצאים ממזרח למישורים הגדולים הם בעיקר יערות שנרכשו או נשתלו מחדש, כלומר, הקרקע הייתה בבעלות פרטית ונרכשה על ידי הממשל על מנת ליצור יער לאומי חדש. במקרים הללו השטח של היער הרשום על גבי המפה לא מייצג את גבולותיו הממשיים של היער, כי אם את גודל השטח שנרכש. ברוב המקרים השטח הממשי שנרכש קטן מהשטח של היער כולו.
היערות הלאומיים שממערב למישורים הגדולים הם כאלה שתמיד היו ברשות הציבור. במקרים הללו, השטח של היערות כפי שהוא רשום במפות הוא השטח הממשי של היער.
ביערות הלאומיים יש אתרי סקי, אתרי מחנאות, אתרי מורשת, מונומנטים לאומיים, שבילים (שבילי הליכה, אופניים, טרקטורונים, רכיבה על סוסים, אופנועי שלג ועוד). תושבי ארצות הברית רשאים לחנות בכל מקום ביערות הלאומיים, בתנאי שאתר החנייה נמצא במרחק של 200 רגל לכל הפחות מכל דרך או שביל.
הערות שוליים

↑  USDA, US Forest Service, By the Numbers, fs.usda.gov.
↑  USDA, US Forest Service, Managing the Land, fs.usda.gov.
יחסי צרפת–קוסובו

| יחסי צרפת–קוסובו |
| --- | --- |
צרפת: קוסובו


צרפת: קוסובו
שטח (בקילומטר רבוע)
643,801: 10,887
אוכלוסייה
66,574,294: 1,682,095
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,030,904: 10,438
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,527: 6,206
משטר
רפובליקה נשיאותית למחצה: רפובליקה

יחסי צרפת–קוסובו מתייחסים ליחסים הבילטראליים בין צרפת לקוסובו. כאשר הכריזה קוסובו על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, צרפת הייתה אחת המדינות הראשונות שהודיעה רשמית על הכרה בקוסובו הריבונית. לצרפת יש שגרירות בפרישטינה. לקוסובו יש שגרירות בפריז. שתי המדינות נהנות מיחסים טובים וידידותיים מאוד.