פיט (נהר, קליפורניה)
סכרים

החלק התחתון של הנהר פיט הוא אחד מהנהרות שמהם מייצרים חשמל מאנרגיה הידרואלקטרית המשמעותיים ביותר בקליפורניה, לא רק בגלל ספיקתו הרב-שנתית העקבית, אלא בגלל הירידה התלולה שלו: ב-80 קילומטרים שהנהר עובר בין פול ריבר מילס לאגם שסטה, יש הפרש גובה של 670 מטרים, או שיפוע של 8 מטרים לקילומטר, וזה די משמעותי עבור נהר בגודלו. בגלל הספיקה האמינה, אין צורך במאגרים גדולים כדי לווסת שחרור מים לייצור חשמל, בניגוד לתחנות כוח הידרואלקטריות גדולות אחרות בקליפורניה. כושר הייצור המשולב של תחנות כוח בנהר ויובליו הוא כ-770 מגה וואט. נכון לשנת 2004, הייצור השנתי מתחנות כוח ראשיות עמד על כ-2.64 מיליארד קוט"ש. כולל תחנות כוח על יובלים, גדל סך הייצור ל-3.67 מיליארד קוט"ש, או כ-13% מכלל ייצור האנרגיה ההידרואלקטרית של קליפורניה.
הסכר הראשון על הנהר פיט הוא סכר פיט 3 (Pit 3 Dam), היוצר את אגם בריטון (Lake Britton) ליד ברני (אנ'), כ-24 קילומטרים במורד הזרם מפול ריבר מילס. המים מופנים דרך מנהרה באורך 4,900 מטרים לתחנת כוח פיט 3, הממוקמת בקצה העליון של מאגר פיט 4, שנוצר על ידי סכר פיט 4. פיט 4 הוא סכר הטיה קטן בהרבה, המעביר את המים דרך מנהרה מתחת להר צ'וק (Chalk Mountain) לתחנת כוח פיט 4 במאגר פיט 5. כמו פיט 4, גם סכר פיט 5 הוא סכר הטיה קטן עם מאגר מינימלי. מכאן, המים מופנים למאגר ויסות (Tunnel Reservoir, מאגר מנהרות) ולאחר מכן דרך מנהרה העוקפת את נהר פיט המכונה "ביג בנד" (Big Bend, "העיקול הגדול") והעיירה המכונה באותו שם (ביג בנד (אנ')), כדי להזין את תחנת הכוח פיט 5. הסכרים ותחנות הכוח הללו פועלים ברישיון תחת הוועדה הפדרלית הרגולטורית לאנרגיה בתור "מיזם פיט 3, 4 ו-5" ("Pit 3, 4, and 5 Project"), ומופעלים על ידי חברת החשמל והגז הפסיפית (PG&E).
מתחת לתחנת כוח פיט 5 נבנו על הנהר שני סכרי קשת כבידה גדולים יותר מבטון, פיט 6 ופיט 7. סכרים אלו משחררים מים ישירות מהבסיס כדי לייצר חשמל, במקום להסיט את המים דרך מנהרות ארוכות. המאגרים המשולבים מציפים כמעט 16 קילומטרים מנהר הפיט. תעלת הטיה מהנהר מקלאוד, יובל של הנהר פיט, מגדילה את הספיקה עבור שני הסכרים. המים מוטים מהנהר מקלאוד באגם מקלאוד, כ-32 קילומטרים דרומית להר שסטה, דרך מנהרה אל מאגר קניון איירון (Iron Canyon Reservoir), ולאחר מכן דרך מנהרה נוספת אל תחנת הכוח ג'יימס ב. בלאק (James B. Black Powerhouse), הנשפכת אל הנהר פיט בקצה העליון של מאגר פיט 6. מתקנים אלה ידועים ביחד בשם המיזם ההידרואלקטרי מקלאוד-פיט (McCloud-Pit Hydroelectric Project) וגם הם מופעלים על ידי PG&E.
48 הקילומטרים האחרונים של הנהר פיט מוצפים על ידי אגם שסטה, שנוצר על ידי סכר שסטה על הנהר סקרמנטו כ-5 קילומטרים מעבר למה שהיה בעבר מפגש הנהרות פיט וסקרמנטו. בניית סכר שסטה הסתיימה ב-1945, והוא מרכיב מרכזי במיזם העמק המרכזי של לשכת הטיוב של ארצות הברית, מקור עיקרי למי השקיה בעמק המרכזי. האגם מציף גם חלקים משני יובלים של הנהר פיט, הנהר מקלאוד והנחל סקאוו.
ישנן גם סכרים הידרואלקטריים רבים על יובלי הנהר פיט, כגון הנהר פול והאט קריק. המיזם ההידרואלקטרי של האט קריק, המורכב משתי תחנות כוח בנחל האט קריק התחתון שנבנו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי Red River Lumber Co, נחשב מועמד לרישום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. מתקני האט קריק נרכשו על ידי PG&E ב-1945.
לפני שנחקקו תקנות הגנת הסביבה בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, ההטיות נטלו עד 95 אחוז מהספיקה בקיץ של הנהר פיט, וכתוצאה מכך התייבשו קטעים משמעותיים בין פול ריבר מילס וביג בנד. PG&E נדרשת כעת לשמור על זרימה בסיסית בנהר בכל עת, מה שהוביל להפחתת ייצור החשמל ההידרואלקטרי, אך שיפר מאוד את בית הגידול של חיות הבר והדגה בקטעים אלה של הפיט.