האוס (סדרת טלוויזיה)
תגובות לסדרה > ביקורות

הסדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות כבר מתחילת שידוריה; היא נחשבה לאחת הסדרות הבולטות בלוח השידורים של פוקס, שבו היו תוכניות אחדות שנחשבו לכושלות. המבקר דייוויד באינקאלי מהניו יורק דיילי ניוז שיבח את הרמה הגבוהה של המשחק ושל התסריט. ג'ון לאונרד מהמגזין ניו יורק כינה את הסדרה "רפואה טלוויזיונית בצורתה הבסיסית והמשביעת רצון ביותר". בריאן לורי מהמגזין וראייטי התרשם פחות, וטען כי הסדרה מסתמכת על סיפור שגרתי המוצג בצורה טובה מאוד. טים גודמן מהסן פרנסיסקו כרוניקל תיאר את הסדרה כבינונית וכבלתי מקורית. העיתון The A.V. Club, ציין לחיוב את הסדרה, בטענה כי מדובר באחת הקומדיות האפלות ביותר מאז יציאת הסדרה Profit בשנת 1996.
דמותו של גרגורי האוס וביצועיו של לורי במהלך גילומה זכו גם כן לביקורות חיוביות. טום שיילס מהוושינגטון פוסט כינה אותו "הדמות הראשית החדשה המחשמלת ביותר שהופיעה על מסך הטלוויזיה מזה שנים". רוב אואן מהפיטסבורג פוסט-גאזט כינה אותו "בלתי סימפתי באופן מרתק". המבקרים השונים השוו את דמותו של האוס לבלשים בדיוניים אחרים כגון שרלוק הולמס, הרקול פוארו ואדריאן מונק, נרו וולף, ופרי קוקס, שהוא רופא חם-מזג מהסדרה סקראבס. טים גודמן מהסן פרנסיסקו כרוניקל כינה את הדמות "פלא שיש לחזות בו" ו"הסיבה היחידה לצפות בסדרה". גבריאל דונלי מהדיילי מייל טען כי לורי היה המועמד האידיאלי לגילום דמותו של האוס בשל אישיותו המורכבת. המבקרים התייחסו בחיוב גם לדמויות המשניות המקוריות של הסדרה, בהם טום שיילס שכינה אותם "אנסמבל ממדרגה ראשונה". עיתונים כגון USA Today טענו כי ביצועיו של לאונרד במהלך גילום דמותו של דוקטור וילסון ראויים לפרס אמי. דייוויד ביאנקאלי מהדיילי ניוז טען כי אדלשטיין הרוויחה בזכות ניסיונה הרב את התפקיד המשמעותי שלה בסדרה.
התגובות לשינויים המשמעותיים שחלו בעונה הרביעית היו מעורבות. אלן ספינוול מהסטאר לדג'ר כתב "העבודה הרבה והעצומה של בחינות הקבלה לתפקיד העניקו לכותבי הסדרה הזדמנות להעניק לה חיות חדשה ולאמץ במלואה את הגאונות הקומית של לורי". מרי מק'נמרה מהלוס אנג'לס טיימס חלקה עליו וטענה כי "צוות השחקנים רק גדל, קווי העלילה הפכו למפוזרים ולא שווים עד לרמה שבה הצופה חש כי יש לפניו חבורת שחקנים שנאלצים לעמוד ביחד כדי לצפות בלורי מושך אחריו את הסדרה בכוח רצונו בלבד". רוברט ביאנקו מה-USA Today שיבח את פרק הסיום של העונה, וכתב עליו "תראו מה קורה כשמדברים על לשמור את הטוב ביותר לסוף. בעזרת שעתיים נפלאות ושוברות לב... המפיקים הצילו עונה שנראתה מפוזרת, צפופה וככל הנראה יותר מדי אמביציוזית".
בעונה החמישית נמתחו על הסדרה יותר ביקורות שליליות. א.א. ג'יל מהסאנדיי טיימס טענה כי הסדרה איבדה חוש ההומור שלה. מורין ראיין מהשיקגו טריביון כתבה כי "האוס הייתה אחת התוכניות הטובות ביותר בטלוויזיה, אך היא פשוט ירדה מהפסים". מרי מקנמרה מהלוס אנג'לס טיימס טענה כי הוספת דמותו של הבלש המשטרתי לוקאס דגלאס הייתה טובה מאוד בפרקים הראשונים של העונה, אך ראיין חלקה עליה וטען כי מדובר בהפרעה בלתי רצויה וב"עלוב נפש מעצבן".
גם בישראל זכתה הסדרה לתשומת לב רבה ולהתייחסויות להיבטים אחדים שלה. פרופ' פיני הלפרן, מנהל מחלקת רפואת חירום בבית החולים איכילוב, מתח ביקורת על אופן הצגת ההליכים הרפואיים בסדרה. הוא טען כי העובדה שהאוס ורופאים נוספים מתמקדים בחולה אחד אינה מתיישבת עם המציאות בבתי חולים רבים בישראל, שבה רופא מטפל בכ-50 חולים במקביל, כשבמדינות אחרות המצב אינו בהכרח טוב יותר. הוא גם מתח ביקורת על אופן הצגת הטיפול בפרכוסים בסדרה, שהשתנה לצורה המקובלת בעולם הרפואה עם התקדמות הפרקים. לדבריו:
האוס היא אחת הסדרות הלא-ריאליסטיות ביותר שיש היום. היא מציגה רופאים שעושים הכול בעצמם - החל מבדיקות דם עד ללקיחת ביופסיות, ניתוחים שונים, אפילו את הנתיחה לאחר המוות, וכל זה בקצב שיא - בזמן של פרק אחד... כל מה שהרופא צריך נמצא בידו כבאורח פלא, כאילו לא לוקח לאחות דקה-שתיים למצוא את הפריט ולהוציא אותו מהאריזה. בדיקות מעבדה נלקחות והתשובות חוזרות תוך דקות. חולה מקבל טיפול, ולטוב או לרע מגיב תוך דקות ספורות. לדוגמה, תוך שניות כבר ידוע אם הזיהום הגיב לאנטיביוטיקה.
מאידך, דוקטור גיורא ורבר משירותי בריאות כללית טען כי למרות חוסר הדיוקים, יש חשיבות בכך שהסדרות הרפואיות גורמות למודעות מוגברת לנושאי בריאות בקרב הציבור, ואף מעניקות להם ידע שעשוי לאתגר את הרופאים. ביקורת נוספת טענה כי:
[האוס] היא סוג של סאטירה על המתרחש בבתי החולים. אף פציינט בעולם לא היה רוצה שיהיה לו רופא ג'אנקי ומיזנטרופ כמו ד"ר גרגורי האוס, שהדבר היחיד שטוב בו היא העובדה שהוא מצליח לפתור כל מקרה רפואי, מה שמשותף להרבה רופאים בטלוויזיה ולאפס רופאים במציאות.
בהקשר להיבט זה, ידוע לפחות על מקרה אחד בגרמניה על רופא אשר הצליח להציל חיים של פציינט על ידי לקיחת דוגמה מהאוס ובשל כך ניצלו חייו. כמו כן, התוודה הרופא שהוא משתמש בהאוס כדוגמה לתלמידיו.
ביחס להיבטים האמנותיים של הסדרה כתבה אריאנה מלמד מאתר ynet כי:
דוקטור האוס, גרגורי האוס, הוא האיש שהייתם חרדים להפקיד בידיו את מלאכת הדיאגנוזה של המחלה המיסתורית שלכם – אבל מה לעשות שאין לכם ברירה... הדיאלוגים שנונים ומהירים כי ככה כותבים לטלוויזיה ב–2005, אבל לא מדובר בשנינות לשמה, לא כזאת שאחריה מתבקשות מחיאות כפיים לתסריטאים, אלא בדיאלוגים שמעמיקים את הדמות הראשית מפרק לפרק, ומפתחים תלות של אמפתיה בינה לבין הצופים... האוס הוא סוג של גאון בעייתי ביותר, וזה – ולא הגאונות – הופך אותו לדמות אנושית כל כך... אין בסדרה הזאת תקינות פוליטית, התנחמדות לצופים או שמץ של נסיון לצבוע את היחסים בין רופאים לבין חולים בוורוד.