stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי גריי
חייו

הנרי גריי נולד בלונדון לתומס ואן, ונשאר בבית בו נולד עד יום מותו בשנת 1861. אביו היה שליח המלכים ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי.
בשנת 1845 החל גריי את לימודיו בבית החולים סנט ג'ורג' בלונדון, שם תואר כעובד קפדני ושיטתי, וכאחד שלמד את האנטומיה בשיטה האיטית אך חסרת התחליף של ביצוע ניתוחים במו ידיו. עוד בהיותו סטודנט קיבל בשנת 1848 את הפרס התלת-שנתי של הקולג' המלכותי למנתחים על המאמר שכתב "המקור, החיבורים והחלוקה של העצבים של העין האנושית ונספחיה". את המאמר עיטר בניתוחים השוואתיים של העין של בעלי חוליות נוספים.
הוא נבחר לחבר בחברה המלכותית בגיל הצעיר 25, בשנת 1852. שנה לאחר מכן זכה בפרס אסטליי קופר על סך 300 גיני על מאמרו "על מבנה ושימושי הטחול".
גריי פרסם את המהדורה הראשונה של ספרו "האנטומיה של גריי" בשנת 1858. הספר כלל 750 עמודים ו-363 שרטוטים. חברו של גריי, הרופא ונדייק קרטר, שהיה בעל כישרון בציור ולפני כן מדגים אנטומיה בבית החולים על שם ג'ורג' הקדוש, צייר את השרטוטים שמהם בוצעו החריטות ששימשו לדפוס. 
שניהם ביצעו יחדיו את כל נתיחות הגופות, גריי הופקד על ההסברים המילוליים וקרטר אייר את האיברים השונים. כשסיימו את כל הדיסקציות יצא גריי לחופשה ללא תשלום במשך חצי שנה, כדי לטפל בהוצאת הספר לאור. המידות שנבחרו לספר היו 24 על 15 סנטימטר, בכרך יחיד - היו אלה מידות שאפשרו את נשיאת הספר בקלות יחסית, ומצד שני אפשרו עדיין איורים גדולים וברורים, שבמקום לכלול רק מספרים (ומקרא שהושם במקום אחר) כמקובל אז בספרים אחרים, הכילו את שמות האיברים וחצים מתאימים. האיורים האיכותיים והמפורטים של קרטר היו ייחודיים באותה תקופה ובזכותם זכה הספר להצלחה מידית.
גריי שימש בפרקי זמן שונים כמדגים אנטומיה, אוצר המוזיאון ומרצה לאנטומיה בבית החולים על שם ג'ורג' הקדוש והיה מועמד לתפקיד עוזר המנתח בשנת 1861. לרוע מזלו נדבק מאחיינו באבעבועות שחורות, והלך לעולמו ב-1861 בגיל 34, זמן קצר לאחר שהמהדורה השנייה של הספר ראתה אור, ב-1860. רבים אחרים המשיכו את עבודתו - המהדורה הבריטית ה-39 של הספר, שעדיין נושא את שמו, ראתה אור בשנת 2004.
הסוג הרביעי

| --- | --- |

מקום עלילת הסרט, העיר נום, אלסקה, ארצות הברית
 בימוי:  אולטנד אוסונסנמי 
 הופק בידי:  ג'ו קארנהאן, פול ברוקס 
 תסריט:  אולטנד אוסונסנמי 
 שחקנים ראשיים:  מילה יובוביץ' אולטנד אוסונסנמי אנצו צ'ילנטי Vladimir Kolev מיה מקקנה ברוס ולנטין גנב רפאל קולמן ויל פטון קורי ג'ונסון אליאס קוטיז האקים קאה קאזים Yulian Vergov 
 מוזיקה:  אטלי אורוורסון 
 צילום:  לורנזו סנאטורה 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Gold Circle Films 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2009 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט דרמה, סרט מתח, סרט אימה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   fourthkind
 www.thefourthkind.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסוג הרביעי (באנגלית: The Fourth Kind) הוא סרט קולנוע ומותחן אמריקאי משנת 2009, בכיכובה של השחקנית מילה יובוביץ', העוסק בחטיפת בני אדם על ידי רוחות/שדים וחוצנים. כמו כן הסרט מתיימר להיות מבוסס על אירועים אמיתיים אשר התרחשו בשנת 2000, בעיר נום באלסקה, ארצות הברית. הסרט זכה להצלחה מסחרית, בגורפו הכנסות של כ-47.5 מיליון דולר, לעומת תקציב מוערך של כ-10 מיליון דולר.[דרוש מקור]
עלילה

הפסיכולוגית ד"ר אביגיל "אבי" טיילר הופכת לאלמנה, בעקבות רצח בעלה בידי אלמוני לאחר שהחל את מחקרו אודות היעלמויות שונות בעיר נום אשר באלסקה, ארצות הברית. ד"ר אביגיל ממשיכה את מחקרו של בעלה, אך נחשפת לשורה של תופעות משונות אשר גורמות לה להאמין כי גורם חוצני נותן את השפעתו על העיר נום. במהלכה של העלילה עוברת ד"ר אביגיל חוויות אישיות הגורמות לפגיעות פיזיות ונפשיות לה ולשאר בני משפחתה, דבר המעלה את חשדם של אנשי החוק בדבר כל הקורה עם ד"ר אביגיל.
אמיתות הסרט

בכל הנוגע לאמיתות "הסוג הרביעי", שמועה שהסתובבה בעיקר ברשת גרסה כי יוצרי הסרט טוענים כי העלילה מקבילה לסיפורים אמיתיים אשר אירעו בעבר בעיר נום, למרות הסרטונים המאולתרים כאמיתיים והדמויות השונות המגולמות על ידי שחקנים עומדת הסברה לטשטוש הזהויות האמיתיות, וכי יש לגיטימציה לעידודה של תאוריית קשר נוספת כנגד ממשל ארצות הברית המסתיר את האירועים האמיתיים. במציאות, יוצרי הסרט מעולם לא טענו לאמיתות כלשהי של הדברים ואף הצהירו מפורשות כי מדובר בעלילה בדיונית לחלוטין.
צוות השחקנים

מילה יובוביץ' - בתפקיד ד"ר אביגיל "אבי" טיילר
אליאס קוטיז - בתפקיד ד"ר אבל קמפוס
ויל פאטון - בתפקיד שריף אוגוסט
קורי ג'ונסון - בתפקיד טומי פישר
האקים קאה קאזים - בתפקיד אווולוואה אודוסאמי
אנזו סילנטי - בתפקיד סקוט סטראזינסקי
אריק לורן - בתפקיד סגן השריף ראיין
רפאל קולמן - בתפקיד רוני טיילר
שארלוט מילשארד - בתפקיד ד"ר אביגיל האמיתית
מיה מקקנה ברוס - בתפקיד אשלי טיילר
הלן סמפל

| --- | --- |
פרופ׳ הלן צרציל סמפל, בשנת 1914
פרופ׳ הלן צרציל סמפל, בשנת 1914
 לידה:  8 בינואר 1863 לואיוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  8 במאי 1932 (בגיל 69) וסט פאלם ביץ', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, population geography, סביבתנות 
 מקום קבורה:  בית הקברות קייב היל 
 מקום לימודים:  מכללת ואסר 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת קלארק 
 פרסים והוקרה:  המדליה הגאוגרפית ע"ש קולום (1914) 
 
הלן צ'רצ'יל סמפל (באנגלית: Ellen Churchill Semple; ‏8 בינואר 1863 – 8 במאי 1932) הייתה גאוגרפית אמריקאית והנשיאה הראשונה של אגודת הגאוגרפים האמריקאים (AAG). היא תרמה באופן משמעותי לפיתוח מוקדם של מדע הגאוגרפיה בארצות הברית, במיוחד במחקריה על הגאוגרפיה האנושית. היא קשורה קשר הדוק בתחום האנתרופוגאוגרפיה והסביבתיות, וכן בהתפתחות הדיון סביב "דטרמיניזם סביבתי".
החיים המוקדמים

הלן סמפל נולדה בלואיוויל, קנטקי, הצעירה מבין חמשת הילדים של אלכסנדר בונר סמפל ואמרין פרייס. אביה היה בעל חנות קטנה, ואמה טיפלה בחינוך והחזקת הבית מרובה הילדים.
חינוך

החינוך המוקדם שניתן להלן סמפל על ידי אמה בסיוע מורים פרטיים. הלן סמפל יצאה בעקבות אחותה, פאטי סמפל, ללמוד במכללה לנשים במדינת ניו-יורק, והייתה הבוגרת הצעירה ביותר בכיתה. בלימודיה התרכזה בלימודי אנתרופולוגיה והיסטוריה, וסיימה ב-1882, בגיל 19, את התואר הראשון בהיסטוריה במכללת ווסאר (אנ') והמשיכה שם לתואר שני.
לאחר סיום לימודיה חזרה הלן סמפל ללואיוויל, שם לימדה גאוגרפיה בבית ספר פרטי בבעלות אחת מאחיותיה הגדולות והחלה את הקריירה שלה בגאוגרפיה תרבותית על ידי עריכת עבודת השטח הראשונה שתוביל למאמרה המשפיע ביותר "האנגלו-סקסים של הרי קנטקי". בתקופה זו החלה הלן סמפל לפתח את המבנה התאורטי שייקרא בסופו של דבר דטרמיניזם סביבתי – הרעיון שתרבות נקבעת על פי הסביבה שבה האנשים חיים.
בזמן לימודיה בקולג׳ לנשים, הלן סמפל פיתחה קשרי ידידות לכל החיים עם Stematz Yamakawa תלמידת הכיתה, שהייתה האישה היפנית הראשונה שקיבלה תואר אקדמי. עם שובה ליפן, נישאה Yamakawa למי שהיה נסיך, והפך לשר המלחמה היפני. הנסיכה החדשה ניצלה את מעמדה ואת כוחה כדי להעניק גישה להלן סמפל לעם היפני ולהיסטוריה שלו. מה שהפך את הלן סמפל לאחד החוקרים המערביים הראשונים שחקרו את החקלאות והחברה היפנית. היא כתבה את הממצאים שלה במאמר "השפעות התנאים גאוגרפיים על החקלאות היפנית", שפורסם בשנת 1912.
היא הרחיבה את התעניינותה האקדמית בגאוגרפיה בעת ביקורה בלונדון, שם נתקלה בספריו של פרידריך ראצל. היא נסעה לגרמניה לחפש את ראצל וללמוד אצלו באוניברסיטת לייפציג. באותם ימים – כאישה אסורה היה לה לקבל תעודת בגרות, אבל למרות זאת, הצליחה לקבל אישור להשתתף בהרצאותיו של ראצל. היא הייתה האישה היחידה בכיתה של חמש מאות תלמידים. היא המשיכה לעבוד עם ראצל והוציאה מספר מאמרים אקדמיים בכתבי עת אמריקאיים ואירופיים, אך מעולם לא קבלה תואר.
קריירה

אף על פי שסמפל הייתה ידועה בחוגי הגאוגרפיה של גרמניה, היא לא הייתה ידועה בגאוגרפיה האמריקאית. כשחזרה לארצות הברית, היא החלה לחקור, לכתוב ולפרסם מאמרים והחלה להשיג לעצמה שם בגאוגרפיה האמריקנית. המאמר שלה ב-1897 בכתב העת Journal of School Geography, "השפעת המחסום האפלצ'י על ההיסטוריה הקולוניאלית" היה הפרסום האקדמי הראשון שלה. במאמר זה, היא הראתה כי מחקר אנתרופולוגי אכן ניתן לבצע בתחום הגאוגרפיה.
פרסום ספרה הראשון פתח את הקריירה של סמפל. בשנת 1904, היא הפכה לאחד ארבעים ושמונה המייסדים של ״איגוד הגאוגרפים האמריקאים״ (AAG) תחת הנשיאות של ויליאם מוריס דייוויס. לימים (1921) התמנתה לאישה הראשונה כנשיאה של האגוד (אחת מתוך שש נשים שמילאו את התפקיד הנכבד עד היום). באותה שנה התמנתה גם לעורכת כתב העת ״Journal fo Geography״, תפקיד שהמשיכה בו עד 1910.
הלן סמפל הייתה חלוצה בגאוגרפיה האמריקנית ועזרה להרחיב את ההתמקדות של הדיסצפלינה מעבר לתכונות הפיזיות של כדור הארץ ולהביא לתחומי המקצוע אספקטים אנושיים של הגאוגרפיה. גישתה ותאוריה החדשניים, השפיעו על התפתחות הגאוגרפיה האנושית כתשתית משנה משמעותית שהשפיעה על מדעי החברה ומדעים נוספים כולל היסטוריה ואנתרופולוגיה.
הלן סמפל לימדה באוניברסיטת שיקגו מ 1906 עד 1920, אבל המשרה האקדמית הקבועה הראשונה הוצעה לה בשנת 1922 באוניברסיטת קלארק. היא הייתה האישה הראשונה כחברת סגל בהוראת סטודנטים לתואר שני בגאוגרפיה, אבל משכורתה הייתה תמיד נמוכה בהרבה מעמיתיה הגברים. היא גם הרצתה באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1912 ו-1922.
ספרה הראשון, ״ההיסטוריה האמריקאית ותנאיה הגאוגרפיים״ (1903) והשני ״השפעות הסביבה הגאוגרפית״ (1911), הפכו לספרי לימוד בשימוש נרחב בקרב תלמידי הגאוגרפיה וההיסטוריה בארצות הברית בתחילת המאה העשרים.
לאחר פרסום ספרה השני, ב-1911, נסעו סמפל וכמה חברים לטיול באסיה וביקרו ביפן, סין, הפיליפינים, אינדונזיה והודו. המסע סיפק לה כמות של מידע עבור מאמרים נוספים והרצאות לשנים הקרובות.
בשנת 1915 פיתחה סמפל את תשוקתה לגאוגרפיה של אזור הים התיכון ובילתה זמן ניכר בחקר ובכתיבה על חלק זה של העולם במשך שארית חייה.
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה

"האדם הוא תוצר של כדור הארץ." (הלן סמפל, 1911).
הלן סמפל הייתה דמות מפתח בתאוריה של דטרמיניזם סביבתי, יחד עם אלסוורת הנטינגטון וגריפית טיילור. בהשפעת עבודתו של צ'ארלס דרווין בהשראת המורה הרוחני פרידריך ראצל, חשבה הלן סמפל כי הפעילות האנושית נקבעת בעיקר על ידי הסביבה הפיזית.
אף על פי שכיום גישת הדטרמיניזם הסביבתי איבדה את משקלה והשפעתה בתאוריות חברתיות, היא הייתה מקובלת מאוד באקדמיה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. עם זאת, השפעתה של הלן סמפל נראית בעבודותיהם של כמה מהגאוגרפים המודרניים, כגון ג'ארד דיימונד.
בסדרה של ספרים ומאמרים היא העבירה היבטים מסוימים מעבודתו של הגאוגרף הגרמני פרידריך ראצל לקהילה דוברת האנגלית. תפיסה מקובלת בתחומי הגאוגרפיה מייחסת לעיתים קרובות להלן סמפל את ההפצה של רעיון הדטרמיניזם הסביבתי. בתאוריה זו מניחים שהסביבה הגאוגרפית הפיזית ולא התנאים החברתיים, היא שקובעת את התרבות. אולם עבודתה המאוחרת יותר של הלן סמפל הדגישה את המושג ״השפעות סביבתיות״ יותר מהמושג ״דטרמיניזם סביבתי״, באשר להשפעה על התרבות האנושית. שינוי סמנטי עדין זה, שיקף חוסר שביעות רצון אקדמית רחבה יותר מהמושג דטרמיניזם סביבתי לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בספרה ״השפעות הסביבה הגאוגרפית על האנתרופוגאוגרפיה של ראצל״ (1911) היא מתארת אנשים ונופים הקשורים בהם, וחילקה את העולם לסוגי סביבות שונות. כך לדוגמה נחקרו פרקים בנושאים האדם באזור הטרופי, האדם באזורים הרריים, האדם באקלימים הממוזגים ועוד.
הלן סמפל זיהתה ארבע דרכים עיקריות להשפעת הסביבה הפיזית:
1) השפעות פיזיות ישירות (אקלים, גובה)
2) השפעות נפשיות (תרבות, אמנות, דת)
3) פיתוח כלכלי וחברתי (משאבים ופרנסה)
4) תנועה של אנשים (מחסומים טבעיים, נתיבים, כגון הרים ונהרות).
סמפל משקפת גם דיונים וקונפליקטים בתוך הגאוגרפיה והתאוריה החברתית על נושאי הדטרמיניזם והגזע. ואכן, בכמה עבודות היא מאתגרת את הרעיונות הפופולריים של זמנה, על גזע כקובע הבדלים חברתיים ותרבותיים, ומציעה שהסביבה היא גורם חשוב יותר בהתפתחות התרבותית.
התאוריה של סמפל שימשה לעיתים למטרות שליליות: המפלגה הנאצית, למשל, ציינה את התאוריה שלה על הדטרמיניזם הסביבתי כראיה לנחיתות הגזע היהודי, ואמרה כי התאוריה שלה הוכיחה כי אנשים וחברות מסוימים מתורבתים יותר וטובים יותר מאחרים. טיעון כזה לא היה טיעון שתמכה בו הלן סמפל, אשר הדגישה את הרעיון של גיוון תרבותי הנובע מגיוון סביבתי, אך מעולם לא באופן היררכי.
התאוריה של סמפל על הדטרמיניזם הסביבתי ספגה ביקורת כי נראתה פשטנית מדי ולעיתים קרובות משכפלת את אותם נושאים שמופיעים בגישות הגזעניות, וממירה אותן רק במושגי "הטבע". עם זאת, עבודתה של סמפל זכתה לאחרונה לבחינה מחודשת של נושאים מרכזיים באקולוגיה פוליטית.
הלן סמפל ניהלה את עבודת המחקר שלה בקנטקי ובים התיכון, מחקר חדשני שהיה נדיר בגאוגרפיה באותה עת. היא רשמה הערות על יחסי אנוש והסביבה, תכונות תרבותיות של הנוף וערכה תצפיות מפורטות על מגורים, מבנים, פרנסה וחיי היומיום.
חיים מאוחרים

סמפל סבלה מהתקף לב בשנת 1929, שממנו לעולם לא התאוששה לחלוטין. לאחר שעבדה ממיטת בית החולים, ומאוחר יותר מביתה הסמוך לקמפוס האוניברסיטה, הוציאה סמפל את ספרה השלישי והאחרון, ״גאוגרפיה של אזור הים התיכון: הקשר להיסטוריה עתיקה״ בשנת 1931. הספר סקר את ההיסטוריה של העת העתיקה והנוף הים תיכוני, המתמקד באופן שבו הים התיכון, ההרים והמדבריות שסביבו הקימו את הציוויליזציה המערבית.
בעקבות מחלתה היא עברה מ-Worcester, מסצ 'וסטס (המיקום של אוניברסיטת קלארק) לאקלים חם יותר של בצפון קרוליינה בסוף 1931, בניסיון לשפר את בריאותה. רופאיה המליצו על אקלים מתון, ובגובה נמוך יותר, היא עברה למערב פאלם ביץ ', פלורידה.
היא מתה במערב פאלם ביץ' ב־8 במאי 1932 ונקברה בבית-הקברות "Cave Hill" בעיר הולדתה לואיוויל, קנטקי.
פרסים והכרה

בשנת 1914 קיבלה את המדליה מהחברה הגאוגרפית האמריקנית, "בהוקרה על תרומתה המכובדת למדע האנטרופוגאוגראפיה". היא הייתה נשיאת אגודת הגאוגרפים האמריקאים (כיום האגודה האמריקאית לגאוגרפים) ב-1921.
זכתה במדליית הזהב של הלן קלובר על ידי החברה הגאוגרפית של שיקגו, בהוקרה על מנהיגותה בגאוגרפיה האמריקאית.
בית הספר היסודי "סמפל" בעיר הולדתה, לואיוויל, נקרא לכבודה.
למרות טענתו של הגאוגרף התרבותי פרופ׳ קארל סאוהר, כי סמפל הייתה "רק שופר אמריקאי לאדונה הגרמני", הייתה הלן סמפל גאוגרפית פוריה, ששימשה את המקצוע היטב והצליחה מאוד, למרות מכשולים עצומים למגדרה בחצרות האקדמיה. היא בהחלט ראויה להכרה על תרומתה לקידום הגאוגרפיה.
פרסומים

Civilization Is at Bottom an Economic Fact. 1896
The Influence of the Appalachian Barrier Upon Colonial History. 1897
The Development of the Hanse Towns in Relation to Their Geographical Environment. 1899. Source: Journal of the American Geographical Society of New York, Vol. 31, No. 3 (1899), pp. 236–255
The Anglo-Saxons of the Kentucky Mountains: A Study in Anthropogeography. 1901
The Badlands of Tillydrone. 1902
American History and Its Geographic Conditions. 1903
The North-Shore Villages of the Lower St. Lawrence. 1904
The Influence of the Watering Hole Upon Hillhead Halls. 1904
Influences of Geographic Environment: On the Basis of Ratzel's System of Anthropo-Geography. 1911
Barrier Boundary of the Mediterranean Basin and Its Northern Breaches As Factors in History. 1915
Pirate Coasts of the Mediterranean Sea. 1916
Texts of the Ukraine "Peace": With Maps. 1918
The Ancient Piedmont Route of Northern Mesopotamia. 1919
The Barbarians of Balnagask 1920
Geographic Factors in the Ancient Mediterranean Grain Trade. 1921
The Influence of Geographic Conditions Upon Ancient Mediterranean Stock-Raising. 1922
The Templed Promontories of the Ancient Mediterranean. 1927
Ancient Mediterranean Agriculture. 1928
Ancient Mediterranean Pleasure Gardens. 1929
The Geography of the Mediterranean Region: Its Relation to Ancient History. 1931
הערות שוליים

↑  James, E. (1971). Notable American Women: Volume III. Cambridge, Massachusetts: The Bellnap Press of Harvard University Press. p. 260.
1 2  פרטים אישיים נוספים על הלן סטמפל וחייה באתר הזה
1 2  הסיפור לקוח מתוך הביוגרפיה של סמפל באתר מכללת וואסר
↑  Brown, N. Ellen Churchill Semple: The Anglo-Saxons of the Kentucky Mountains, 1901. Center for Spatially Integrated Social Science. Accessed 2015-3-12. [1]
↑  Edwards, Everett Eugene (July 1933). "Ellen Churchill Semple". Agricultural History. 7 (3): 150–152
↑  Keighren, I. M. Bringing geography to book: Ellen Semple and the reception of geographical knowledge. London: I.B. Tauris, 2010.
↑  Keighren, I. M. "Bringing geography to the book: charting the reception of Influences of geographic environment." Transactions of the Institute of British Geographers 31, no. 4 (2006): 525–40.
↑  Cresswell, T. (2013) Geographic Thought: A Critical Introduction. Wiley-Blackwell, Malden, MA.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278267505171  BnF: cb166517576 (data)  CiNii: DA04182602  GND: 1077256213  ISNI: 0000 0000 8385 1214  LCCN: n89606618  NDL: 00456093  NKC: zcu20191057997  NLA: 35489659  NTA: 067632262  RERO: 02-A000036347  SNAC: w6w12091  SUDOC: 059562862  Trove: 971522  VIAF: 56989194   WorldCat (עם VIAF): 56989194 
בניין המכללה לבנות ע״ש וואסר, בה למדה הלן סמפל, בזמן הקמתה 1862
כריכת הספר השני של הלן סמפל, בו היא מסבירה את התאוריה של הדטרמיניזם הסביבתי של פרדריך ראצל. 1911
הבניין הראשי של אוניברסיטת קלארק, שבו קבלה הלן סמפל מינוי אקדמי מלא, ולימדה בו עד 1931
הטמנת פתקים בכותל המערבי

הטמנת פתקים בכותל המערבי היא מנהג של בקשות כתובות המופנות לבורא עולם, ששמים אותן בחרכים בין אבני הכותל המערבי.
ילדה מניחה פתק בסדק בכותל המערבי בירושלים
היסטוריה

תחילת המנהג של הטמנת פתקים בכותל המערבי המכילים תפילות ובקשות כתובות לאלוהים בסדקי הכותל המערבי התרחשה בראשית המאה ה-18, ונובעת מהמסורת היהודית כי השכינה נמצאת בכותל המערבי. עם זאת, קיימת מחלוקת בשאלה האם מותר על פי ההלכה להכניס פתקי נייר אל סדקי הכותל.
בספר "מסעות ירושלים", שנדפס בשנת תרצ"א, מיוחס המנהג לרב חיים בן עטר, שהורה לאדם עני להניח פתק בין אבני הכותל, ובכך לזכות לפרנסה.
היסטוריה > כיום

כיום מוטמנים בכותל המערבי מאות אלפי פתקי תפילה או משאלות מדי שנה, על ידי מבקרים בכותל ועל ידי נציגים המקבלים בקשות דרך הקרן למורשת הכותל המערבי.
היסטוריה > שירותים מקוונים - שלח פתק לכותל

השירותים המקוונים מציעים למבקשים לשלוח את בקשתם בדואר אלקטרוני, פקס או הודעות טקסט ולאחר מכן בקשתם מודפסת ומונחת בכותל. נכון לניסן תשפ"ג, אפריל 2023 נשלחו למעלה מ-83 רבבות של פתקים.
הפתקים המונחים בכותל כתובים כמעט בכל שפה. אורכם של הפתקים משתנה ממילים ספורות לבקשות ארוכות מאוד. הם נכתבים על מגוון רחב של ניירות, כולל נייר צבעוני, נייר מחברת ועוד.
פינוי הפתקים

פעמיים בשנה - לקראת ראש השנה ולקראת חג הפסח - מפנים רב הכותל ועוזריו את הפתקים שנותרו בכותל, כדי לפנות מקום לפתקים חדשים. מלאכת הפינוי נעשית בעזרת מקלות עץ ולא מתכת, מחמת הזהירות שלא יפגעו אבני הכותל.
כדי לכבד את הפתקים וכדי למנוע בזיון של פתקים שנכתבו בהם דברים קדושים הפתקים נאספים ומועברים לגניזה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
אנשים בולטים שהניחו פתקים בכותל

המסורת של הטמנת פתקים בכותל לא אומצה על ידי הנצרות או דתות אחרות, אך עם זאת מספר אפיפיורים עלו לכותל והטמינו פתקים בין הסדקים. בין האפיפיורים שעלו היה יוחנן פאולוס השני בשנת 2000 ובנדיקטוס השישה עשר בשנת 2008. בפתק שנכתב על ידי יוחנן פאלוס השני נכתבו הדברים הבאים: ”אלוהי אבותינו, אתה בחרת באברהם ובצאצאיו להביא את שמך אל העמים. אנו נעצבים עמוקות על התנהגותם של אלה שלאורך ההיסטוריה גרמו סבל לילדיך אלה ומבקשים את מחילתך. ברצוננו להתחייב לאחווה אמיתית עם אנשי הברית. ירושלים, 26 במרץ 2000”.
מספר אישי ציבור אמריקניים עלו גם הם לכותל והטמינו שם פתקים, ביניהם הילרי קלינטון בשנת 2005 והסנאטור ברק אובמה בשנת 2008. הפתק שהטמין אובמה הודלף למעריב (צעד שספג ביקורת רבה הן בישראל והן בארצות הברית), ובעקבות הדליפה המשטרה חקרה את העניין.
ב-22 במאי 2017 הפך הנשיא האמריקאי דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית הראשון שביקר בכותל במהלך תקופת כהונתו, והטמין פתק בין אבני הכותל. גם סגנו של טראמפ, מייק פנס, ביקר בכותל ב-2018 והטמין בו פתק.
ראו גם

קוויטל
הערות שוליים

1 2  מצלמות הכותל, באתר הכותל המערבי, ירושלים
1 2 3  israel, בכפפות וכלי עץ: עשרות אלפי פתקים פונו מהכותל לפני חג הפסח - חג הפסח, באתר הכותל המערבי, ירושלים, ‏2023-04-02
↑  מהו מקור המנהג לשים פתקים בכותל? באתר הכול על ירושלים
↑  הרב שלמה אבינר, ‏הרב צבי יהודה הסתייג מהכנסת פתקים לתוך הכותל, באתר "סרוגים", 21 באוקטובר 2012
↑  הרב אליהו זייני, ‏הרב, האם לשים פתק בכותל זו עבודה זרה?, באתר "סרוגים", 17 במאי 2012
↑  Goldstein, M. (1931). Ma'asos Yerushalaim
↑  "Not in Yerushalayim? Send a Kvittel to the Kosel via Twitter". matzav.com. 22 ביולי 2009. נבדק ב-2010-01-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שלח פתק לכותל, באתר הכותל המערבי, ירושלים
↑  ערוץ 7, צפו: ניקיון פסח גם מהכותל-המערבי, באתר ערוץ 7, 10 באפריל 2019
↑  Hillary Clinton visits Western Wall, Haaretz.com (באנגלית)
↑  אבישי בן חיים ומיה בנגל, הפתק של אובמה, באתר nrg‏, 25 ביולי 2008
↑  בארה"ב המומים מפרסום הפתק של אובמה, באתר וואלה, 27 ביולי 2008
↑  מארק שון, המשטרה תחקור את "מעריב" על הוצאת הפתק של ברק אובמה מהכותל, באתר כלכליסט, 4 בספטמבר 2008
↑  כתבי חדשות 2, ‏היסטוריה: טראמפ הניח פתק בכותל, באתר ‏מאקו‏, 22 במאי 2017
↑  Eglash, Ruth; Johnson, Jenna. "Prospects of peace elusive as Pence wraps up visit to Middle East". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2021-02-16.
פתקים שהונחו בסדקי הכותל
אישה מניחה פתק תפילה בכותל
הנרי פילדינג

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1707 שרפאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 באוקטובר 1754 (בגיל 47) ליסבון, פורטוגל 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  British Cemetery 
 מקום לימודים:  איטון קולג', אוניברסיטת ליידן 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  סאטירה, רומן פיקרסקי, סיפור קצר 
 תקופת הפעילות:  מ-1728 
 בן או בת זוג:  Charlotte Craddock (28 בנובמבר 1734–?)  Mary Daniel (27 בנובמבר 1747–?) 
 צאצאים:  הנרייטה פילדינג, ויליאם פילדינג, אלן פילדינג 
 
הנרי פילדינג (באנגלית: Henry Fielding;‏ 22 באפריל 1707 – 8 באוקטובר 1754) היה סופר ומחזאי בריטי. ספרו הידוע ביותר הוא "קורות טום ג'ונס".
ביוגרפיה

פילדינג נולד ליד גלאסטונברי בסאמרסט, והתחנך באיטון קולג'. אחותו הצעירה, שרה, הייתה אף היא סופרת מצליחה. לאחר קשר רומנטי עם אישה צעירה, שהסתיימה בכך שפילדינג הסתבך עם החוק, הוא עבר ללונדון, ובה החל בקריירה הספרותית שלו.
ב-1728 נסע פילדינג לליידן ללמוד. כאשר חזר, הוא החל לכתוב לתיאטרון, וכמה מעבודותיו ביקרו את הממשלה בראשות רוברט וולפול. חוק רישוי התיאטרון של 1737 היה תוצאה ישירה של מחזותיו של פילדינג, והוא אולץ לפרוש מהתיאטרון ולפנות לקריירה במשפטים.
עם זאת, פילדינג המשיך לכתוב. הצלחתו הגדולה הראשונה הייתה "שאמלה", פרודיה על רומן המכתבים המלודרמטי של סמיואל ריצ'רדסון, "פמלה". לאחר מכן הוא פרסם את "ג'וזף אנדרוז" (1742), ספר העוסק לכאורה באחיה של פמלה, ג'וזף.
ספרו הידוע ביותר, "קורות טום ג'ונס" (1749), הוא רומן פיקרסקי מורכב בקפדנות המתאר כיצד אסופי עולה לגדולה.
אשתו הראשונה, שרלוט, שבהסתמך על דמותה הוא בנה את דמות הגיבורה ב"טום ג'ונס" (סופיה), מתה ב-1744. שלוש שנים לאחר מכן נישא פילדינג למשרתת לשעבר שלה, מארי, בהתעלם מדעת הקהל. הוא נעשה לשופט שלום במקביל לקריירה ספרותית מצליחה. הוא ייסד את כוח המשטרה הראשון בלונדון, ה-Bow Street Runners ב-1750. בהמשך הידרדרה בריאותו. הוא יצא את בריטניה בחיפוש אחר מרפא ומת בליסבון ב-1754.
יצירות

(רשימה בלתי מלאה)
The Tragedy of Tragedies; or, The Life and Death of Tom Thumb (מחזה, 1731)
An Apology for the Life of Mrs. Shamela Andrews (רומאן, 1741)
The Life of Jonathan Wild the Great (רומאן, 1743), טיפול בראש כנופיית הגנבים, ג'ונתן ויילד.
קורות טום ג'ונס (רומאן, 1749)
יצירות > בתרגום עברי

הנרי פילדינג, הרפתקאות ג'וזף אנדרוז; תורגם מאנגלית בידי אסתר כספי, תל אביב: עם עובד, תשכ"ה. (מהדורה ב' מחודשת: תל אביב: דביר ('מבחר תרגום'), תשנ"ט 1999) (Joseph Andrews)
הנרי פילדינג, קורות טום ג'ונס; תרגמה מאנגלית והוסיפה הערות: אסתר כספי; הקדים מבוא: א. א. מנדילוב; תשעה ציורים מאת ויליאם הוגארת, 2 כרכים, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשכ"ז. (התרגום זיכה אותה בפרס טשרניחובסקי לתרגום ספרות יפה לשנת תשכ"ט–1969) (The History of Tom Jones, a Foundling)
הנרי פילדינג, מסע מן העולם הזה אל הבא – פרק ראשון (מאנגלית: אלינוער ברגר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ז', 2016. (A Journey from this World to the Next)
הנרי פיספנן

| --- | --- |
פיספנן משמאל
פיספנן משמאל
 לידה:  17 במאי 1994 (בן 30)
 מוקד פעילות:  פינלנד פינלנד
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  מדובב ‏•‏‏ זמר-יוצר ‏•‏‏ מנחה
 סוגה:  אינדי רוק ‏•‏‏ אינדי פופ
 שפה מועדפת:  פינית, אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
הנרי פיספנן (בפינית: Henri Piispanen; נולד ב-1994) הוא זמר-יוצר, מדובב ומגיש טלוויזיה פיני. הוא זכה בקדם הפיני לאירוויזיון 2024, Uuden Musiikin Kilpailu 2024, ביחד עם הדי ג'יי Windows95man. שירם היה "No Rules!", והוא נבחר לייצג את פינלנד באירוויזיון 2024.
קריירה

פיספנן היה הסולן של להקת פאסה, והסולן והקלידן של להקת קונטיו פולאריס. כמו כן, במרוצת השנים דיבב כמה דמויות מתוכניות טלוויזיה ומסרטי קולנוע, דוגמת לואיס מ-Meet the Robinsons, הירו המדה מ-Big Hero 6, אדריאן אגרסט מ-Miraculous: Tales of Ladybug & Cat Noir, צ'ייס מ-PAW Patrol ולויד גארמדון מ-Ninjago. בשנת 2012 הגיש את התוכנית Summeri.‏
פיספנן היה הכותב הראשי של "No Rules!", שהיה אמור להיות מבוצע בקדם הפיני לאירוויזיון 2024 על ידי טמו קייסטרי, הידוע בשם הבמה שלו Windows95man, ללא זמר נוסף. עם זאת, קייסטרי הצהיר בריאיון כי הוא תר אחר זמר נוסף שיוכל לשיר את פזמון השיר, שמבחינה ווקאלית נחשב לקשה ולגבוה. לטענתו, רק פיספנן היה מסוגל לעשות זאת, בשל מנעדו הקולי הרחב. הצמד זכה באירוע, על-אף שהגיע למקום האחרון בהצבעות השופטים, ונבחר לייצג את פינלנד באירוויזיון 2024, שיתקיים במאלמה שבשוודיה.