stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלקטריק זו
אודות

הלהקה הוקמה בשנת 2011 על ידי גל דוידסון שכותב את מרבית השירים ומשמש כסולן וגיטריסט וביחד עם יובל גסר, בסיסט הלהקה ואמיר סטיינברג על התופים. באותה שנה לפני צאת האלבום הופיעו בפסטיבל האינדינגב.
בשנת 2013 הקליטו את אלבומם הראשון Diamonds In The Sand בגרסת הופעה חיה באולפני רדיו קול הקמפוס במסגרת התוכנית "סתימה זמנית" ותחת הלייבל של תחנת הרדיו. את המילים לשירים באלבום כתבו אלון כץ וגל דוידסון. האלבום הוקלט על טייפ סלילים ובשימוש מכשירים אנלוגים משנות ה-60 וה-70. בשנת 2014 יצא האלבום בגרסת ויניל תחת הלייבל הגרמני ישראלי Altura Libre Music. לאחר צאת האלבום מחדש הופיעה שוב הלהקה בפסטיבל האינדינגב ויצאה לסיבוב הופעות בגרמניה
לאחר אלבום הבכורה הפסיקה הלהקה את פעילותה עד שגל דוידסון חזר לעבוד על אלבום חדש. הלהקה עברה שינויים גדולים עם עזיבתם של יובל גסר ואמיר סטיינברג. במקומם הצטרפו איתי מנבר כמתופף, רון אפרתי כבסיסט ותומר צוק כקלידן, כלי שלא היה קודם חלק מהלהקה.
בשנת 2018 הוציאה הלהקה המחודשת את אלבומה השני, Me And My Machine Against The World, אלבום אשר יצא בהפקה עצמאית ללא שיתוף אף לייבל.
בשנת 2019 הוציאו את אלבומם השלישי, Childhood Memories.
בשנת 2020 הוציאו את האלבום Coconut. הם מופיעים עם האלבום בישראל ובפסטיבלים באירופה.
חברי הלהקה

גל דוידסון - גיטרה ושירה
רון אפרתי - גיטרה בס וקולות ליווי
איתן דרבקין - קלידים
איתמר וינשטיין - תופים
חברי הלהקה > חברי להקה לשעבר

אמיר סטיינברג - תופים
יובל גסר - גיטרה בס
תומר צוק - קלידים
איתי מנבר - תופים
אוריה מאדר - תופים
דיסקוגרפיה

2013: Diamonds In The Sand
2014: Diamonds In The Sand (גרסת ויניל)
2018: Me And My Machine Against The World
2019: Childhood Memories
2020: Coconut
הערות שוליים

↑  רדיו סול, "Electric Zoo "Sunshine, רדיו סול
↑  מוכנים לרוקנרול? צפו בקליפ של Electric Zoo, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406272705171
אנואר אל-ע'אזי

אנואר אל-ע'אזי (בהולנדית: Anwar El Ghazi; נולד ב-3 במאי 1995) הוא כדורגלן הולנדי ממוצא מרוקאי, המשחק בעמדת הקשר.
קריירה

אל-ע'אזי החל את הקריירה שלו בכדורגל במחלקת הנוער של מועדון BVV Barendrecht (אנ'), ובהמשך הצטרף לאקדמיית הנוער של פיינורד למשך שתי עונות. אחר כך הצטרף לקבוצת ספרטאן לפני שעבר לספרטה רוטרדם.
בשנת 2013 הצטרף לאקדמיה לנוער אייאקס.
במהלך עונת 2014 שיחק בקבוצת אייאקס הבוגרת. באחד ממשחקי קדם העונה, כבש שמונה שערים ב־150 דקות, והפך למלך השערים של אייאקס בקדם העונה.
ב־31 בינואר 2017 עבר אל-ע'אזי לליל, תמורת שמונה מיליון אירו.
ב־22 באוגוסט 2018 חתם באסטון וילה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב־25 באוגוסט 2018 במשחק נגד רדינג, שהסתיים בתיקו 1–1.
ב־27 במאי 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו באסטון וילה במשחק נגד דרבי קאונטי, שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–2.
בינואר 2022 הושאל לאברטון, במדיה ערך 2 הופעות בלבד.
ב-31 באוגוסט 2022 חזר להולנד וחתם בפ.ס.וו. איינדהובן.
ב-22 בספטמבר 2023 חתם במיינץ 05. ב-17 באוקטובר 2023 מיינץ 05 הודיעו שאל גאזי מושעה מכל פעילות בקבוצה בעקבות פרסומים שהפיץ ברשתות החברתיות, התומכות בארגון הטרור חמאס במהלך מלחמת חרבות ברזל. בהמשך חזר לקבוצה לאחר שהתנצל. לאחר מכן פרסם פוסט נוסף בסגנון דומה דבר שהביא לשחרורו מהקבוצה.
קריירה > נבחרת לאומית

כבעל אזרחות כפולה, היה אל-ע'אזי זכאי לייצג את נבחרת הולנד או את נבחרת מרוקו, אך בחר לייצג את הולנד. אל-ע'אזי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הנוער במשחק ידידות נגד אוסטריה ב־15 באוקטובר 2012.
הערות שוליים

↑  מערכת ספורט היום, אנואר אל גאזי שוחרר סופית ממיינץ ותקף: "אובדן הפרנסה הוא כלום בהשוואה לגיהינום של החפים מפשע בעזה", באתר ישראל היום, 4 בנובמבר 2023
↑  ynet ספורט, אחרי שהתבטא שוב נגד ישראל: מיינץ שיחררה את אנואר אל גאזי, באתר ynet, 3 בנובמבר 2023
אנואר תוהאמי

אנואר מוחמד תוהאמי (בערבית: أنور محمد التهامي; נולד ב-15 בינואר 1995) הוא כדורגלן מרוקאי יליד ספרד, המשחק בעמדת הקשר בריאל ואיאדוליד ובנבחרת מרוקו.
קריירה

תוהאמי נולד בעיר סאוטה, מובלעת ספרדית בצפון אפריקה הממוקמת בקצה הצפוני של המגרב במרוקו לחוף הים התיכון ומצר גיברלטר.
הוא החל לשחק כדורגל באקדמיית הנוער של ריאל ואיאדוליד, ובגיל 17 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה באותו זמן בליגה הרביעית.
ב-15 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של המועדון, כשעלה כמחליף בדקה ה-77 במשחק גביע המלך נגד ז'ירונה, בו ניצחה קבוצתו בבית 2–0. את הופעת הבכורה שלו בליגה עשה ב-1 במאי 2016, כשעלה כמחליף בתיקו 1–1 עם דפורטיבו לוגו.
בעונת 2017/2018 הפך לשחקן הרכב, וסייע לקבוצה לעלות ללה ליגה. את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה עשה תוהאמי ב-17 באוגוסט 2018, בתיקו 0–0 עם ז'ירונה.
ב-13 בינואר 2020 הושאל לחצי עונה לפנאתינאיקוס, ובספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת לאפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
קריירה > קריירת נבחרות

תוהאמי נולד בספרד, אך הוריו הם ממוצא מרוקאי, והוא בחר לייצג את נבחרת מרוקו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-6 בספטמבר 2019, בתיקו 1–1 במשחק ידידות עם בורקינה פאסו.
הערות שוליים

↑  El Valladolid pasa de ronda con solvencia (Valladolid goes through with soundness); Marca, 15 October 2014
↑  Reparto de puntos 'in extremis' (Share of points 'in extremis'); Marca, 1 May 2016
↑  Anuar amplía su compromiso con el Pucela hasta 2020 (Anuar renews his link with Pucela until 2020); Diario AS, 10 November 2017
↑  "Ni VAR ni puntería" [Neither VAR nor aim] (בספרדית). Marca. 17 באוגוסט 2018. נבדק ב-20 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Παναθηναϊκός: Ανακοινώθηκε και πήγε Κορωπί ο Ανουάρ". www.sport24.gr. 13 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Anuar, cedido al APOEL de Nicosia" [Anuar, loaned to APOEL Nicosia] (בספרדית). Real Valladolid. 7 בספטמבר 2020. נבדק ב-9 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Morocco vs. Burkina Faso - 6 September 2019 - Soccerway". ca.soccerway.com.
אנט קואמבה מטונדו

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־70 של המאה ה־20 ברזוויל, הרפובליקה של קונגו 
 מדינה:  הרפובליקה של קונגו 
 
אנט קואמבה מטונדו (בצרפתית: Annette Kouamba Matondo) היא עיתונאית ובמאית קולנוע מהרפובליקה של קונגו. היא יצרה שני סרטים תיעודיים, De quoi avons-nous peur? (ממה יש לנו לפחד?) ו-On n'oublie pas, on pardonne (לא נשכח, נסלח).
רקע

מטונדו התחילה את דרכה בקולנוע בעת שעבדה כעיתונאית, וקיבלה הזמנה להגיש פרויקט במסגרת "Talents of Congo" בניהולו של רופין מבו.
סרטה הראשון, On n'oublie pas, on pardonne משנת 2010, עוסק ב"מקרה ההיעלמויות מהחוף", דרך עדשה של עבודתה של היוצרת, אמנית ושחקנית הקונגולזית, סילבי דיקלוס פומו. המקרה אירע בשנת 1999, כשבמסגרת מאמצים לכונן את השלום שלאחר מלחמת האזרחים, הנשיא דני סאסו נגווסו הכריז על פיוס לאומי, חתם על הסכם עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ועם הנציב העליון של האו"ם למען פליטים, על פיהם יחזרו לביתם פליטים (UNHR) אשר נמלטו לקינשאסה במהלך המלחמה. תחת פיקוח UNHR, שבו הפליטים הראשונים, כ-1500 גברים נשים וילדים, דרך "מעבר החוף", מעבורת נהר בין ברזוויל וקינשאסה. ברגע שהגיעו לברזוויל, כל הפליטים נעצרו, ושוגרו למחנות או למגורי הנשיא. מאז, כל זכר למעל ל-300 מהפליטים נמחק. הדיווחים של עדים מספרים סיפורים שונים - לפי דיווח אחד, הם הוכנסו למכולות בעודם חיים ונזרקו לנהר. מאוחר יותר, נערך משפט בעניין ההיעלמות, אך לא עלה ממנו כל מידע חדש, ואיש לא נשא באחריות. לאכזבת המשפחות, כל הנאשמים במקרה זוכו.
המקרה הטרגי נבחן לצד תיאור דיוקן של פומו, ובעיקר דרך כתיבתה. היוצרת בודקת מה התפקיד של כתיבה - כדי לזכור, כי יש לאנשים נטייה לשכוח? כדי למצוא מפלט מן המציאות לעולם טוב יותר?
הסרט הוקרן בבכורתו בפסטיבל FESPACO בבורקינה פאסו, זכה בפרס הקהל בפסטיבל סינה סוד דה קוז ב-2011, והוקרן גם בפסטיבל הסרטים האפריאים לוקסור (LAFF) בצרפת, במצרים, בקונגו, ועוד.
סרטה השני, De quoi avons-nous peur?, עוסק בצנזורה, ובמיוחד צנזורה עצמית של עיתונאים.
היא עובדת על סרטה השלישי, Au-delà de la souffrance (מעבר לסבל).
קואמבה היא העורכת הראשית של כתב העת La Nouvelle République. יש לה בת אחת, אותה היא אמצה.
הערות שוליים

↑  Annette Kouamba Matondo: On n'oublie pas, on pardonne/We don't Forget, We Forgive, Beti Ellerson, African Women in Cinema
↑  Annette Kouamba Matondo: The Duty of Memory and the Case of the Beach Disappearances, Beti Ellerson, African Women in Cinema, 20 June 2012
↑  Annette Kouamba Matondo,  Luxor African Film Festival
↑  Congo : Annette Kouamba Matondo, caméra au poing, Jeune Afrique, 30 juillet 2014
אנואר אל-ח'טיב

| --- | --- |

 לידה:  1917 
 פטירה:  1993 (בגיל 76 בערך) 
 
אנואר אל-ח'טיב (בערבית: أنور الخطيب, בתעתיק מדויק: אנור אלח'טיב) היה פוליטיקאי פלסטיני ששימש כראש עיריית ירושלים המזרחית, כשר בממשלת ירדן, כמושל ירושלים ב-1967, ובתפקידו האחרון שימש כחבר המשלחת הפלסטינית לוועידת מדריד.
ביוגרפיה

אל-ח'טיב נולד בחברון לקראת סוף התקופה העות'מאנית. הוא היה בן למשפחה מיוחסת בחברון וירושלים, ששמה "ח'טיב", שמשמעו הדרשן במסגד שנותן את דרשת יום השישי. הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כעורך דין בשירות המועצה המוסלמית העליונה. לאחר מכן עמד בראש ועדה של עיריית ירושלים, ובשנים 1949–1950, שימש כראש עיריית מזרח ירושלים. אך הוחלף לאחר שנדרש מישהו מנוסה יותר בפוליטיקה השבטית הפלסטינית בעיר. כיוון שירדן לא סיפחה רשמית את הגדה המערבית עד 24 באפריל 1950, ח'טיב ירש כראש העירייה את הסמכויות האזרחיות של ממשלת המנדט בירושלים. הוא היה לנאמן של המלך עבדאללה הראשון, אחר כך איש אמונו של המלך חוסיין וקיבל תפקידים מנהליים שונים, כולל תפקיד שר, בממשלת ירדן. בשנים 1957–1959 שימש כשגריר ירדן במצרים. בימי כהונתו קשר קשרים אישיים טובים עם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ועם ראשי השלטון שם.
בשנת 1959 מונה למושל מחוז ירושלים, בעל סמכויות נרחבות בכל שטח הגדה המערבית. במסגרת תפקיד זה הקים בניין משרדים ברחוב צלאח א-דין, שאחר כך הוחרם על ידי ממשלת ישראל, לשמש כבניין משרד המשפטים. הוא שימש בתפקיד עד 9 ביוני 1967, אז מונה האלוף חיים הרצוג למושל מטעם הממשל הצבאי הישראלי, הוא הובהל אל מלון אמבסדור במזרח העיר כדי להיפגש עם הרצוג, מיד לאחר שמונה לתפקיד. בין השאר ביקש אז אל-ח'טיב לאפשר לבני משפחתו הרבים, שנשארו בשטחים, וכן לבני משפחותיהם של אנשי צבא, בעיקר קצינים, להצטרף לבני משפחותיהם בירדן. האלוף הרצוג נתן את הסכמתו ולשם כך אף הועמדו לרשות העוזבים אוטובוסים מיוחדים. מדינת ישראל ניצלה מהלך זה לעודד הגירה מרצון של התושבים לירדן במהלך השבועות הבאים. אל-ח'טיב שמר על קשרי ידידות עם הרצוג, שאף הזמין אותו לביקור במשכן הנשיא, בעת ששימש כנשיא מדינת ישראל.
לאחר סיפוח מזרח ירושלים לישראל ב–27 ביוני 1967 קרוב משפחתו, רווחי אל-ח'טיב, שהיה ראש העירייה באותה עת, סירב לשתף פעולה עם ישראל. אנואר אל-ח'טיב עצמו חבר לקבוצה של ראשי דת מוסלמיים בירושלים שהצהירו בפומבי שהם לא מכירים בסיפוח ובסמכות ישראל בשטח שסופח, בעקבות כך, ב-30 ביולי 1967 הוא גורש לצפת, באשמת "הסתה לחתרנות" נגד ישראל והוכנס למעקב משטרתי עם פקודות להתייצב במשטרה כל יום. עם זאת אחיו עבדל חי אל־ח'טיב שהיה מנכבדי חברון, בחר לשתף פעולה עם ישראל והשתתף באותה עת במשלחת של רצון טוב, שארגן מוחמד עלי אל-ג'עברי, שערכה ביקור אצל ראש עיריית באר שבע אליהו נאוי.
בצפת התארח במלון פסגה ובמפגש עם עיתונאים ישראלים אמר שהוא מוכן לשיתוף פעולה עם ישראל. בתקופה זו נמסרה לו תעודת זהות ישראלית והוא קיבל מעמד של תושב ישראל. לאחר חודשיים הותר לו לחזור לירושלים. אחר כך הוא המשיך לשמש כנציג לא רשמי של ירדן בגדה, ועמד בראש מוסדות שונים ואף עסק בעניינים מוניציפליים במזרח העיר. במקביל במשך השנים שמר על קשרים טובים עם שלטונות ישראל. הוא שימש איש קשר מרכזי במגעים עם הווקף בירושלים. הוא גם נהג להתראיין בקביעות לתקשורת הישראלית.
אל-ח'טיב נפטר מהתקף לב במזרח ירושלים, בשנת 1993.
לאחר מותו, בני משפחתו המשיכו לגור בדירת השרד שקיבל כמושל ירושלים בשכונת בית חנינא, עד שבעל הבית החליט לפנות אותם ב-2008.
הערות שוליים

↑  שפי גבאי, התרגיל הירדני: שני פלשתינים ממזרח ירושלים במשלחת למדריד, מעריב, 27 באוקטובר 1991
גיא בכור, יוסי ורטר (ניריורק), יורם בינור, שירות ’חדשות" (בריטניה), במשלחת איש ממסד אש"ף יליד ירושלים, חדשות, 27 באוקטובר 1991
↑  דני רובינשטיין, קינת אנואר אל־ח'טיב, דבר, 20 בפברואר 1975
↑  היום יפוצץ המוקש ליד שער שכם, דבר, 23 באוגוסט 1949
1 2 3  יוסף צוריאל, אנואר אל־ח'טיב יוצא מן המקרר הפוליטי, מעריב, 13 באוגוסט 1972
↑  בית הממשל הצבאי יוקם בהר הצופים, דבר, 19 בדצמבר 1968
↑  אמיר גילת, הנשיא הרצוג מאשר: עזרתי לערבים לעזוב את יו"ש מרצונם, מעריב, 10 בנובמבר 1991
עוזי בנזימן, מחלקים את ירושלים, באתר הארץ, 6 ביולי 2008
↑  מיכל סלע, הרצוג: עם אישים מהשטחים, כותרת ראשית, 8 בינואר 1986
↑  עוזי בנזימן, מדוע באמת סופחה מזרח ירושלים: בחזרה להחלטה הדרמטית ששינתה את פני המזרח התיכון, באתר הארץ, 17 במאי 2017
↑  ראשי דת מוסלמיים החליטו שלא להכיר באיחוד ירושלים, למרחב, 26 ביולי 1967
↑  אנואר אל-ח'טיב הורשה לשוב מגלותו, על המשמר, 29 בספטמבר 1967
↑  שלמה גבעון, אבות הערים של ערי האבות רוצים ביחסי שכנות טובה, מעריב, 23 ביולי 1967
↑  בישבו במלון "פיסגה" בצפת... אנואר אל־ח'טיב כבר מוכן לשיתוף פעולה עם ישראל, היום (עיתון ישראלי), 2 באוגוסט 1967
↑  תעודת־זהות ישראלית לאנואר אל־ח'טיב, דבר, 15 בספטמבר 1967
↑  אל־ח'טיב זכה בחנינה וחזר אתמול לירושלים, למרחב, 29 בספטמבר 1967
בוטלה הגליית אל־ח'טיב, דבר, 29 בספטמבר 1967
↑  יוסף צוק, ירדן לתומכיה בשטחים: לדבר עם ישראל, חדשות, 19 בדצמבר 1984
↑  אמנון רז, ירושלים המזרחית - כמו בעל לשתי נשים, חדשות, 30 במאי 1984
↑  יוסף צוריאל, השר ששון וראשי המוסלמים בבירה דנו בסדרי־הבטחון על הר־הבית, מעריב, 1 בספטמבר 1969
אורן כהן, הושג הסכם להקפאת החפירות, חדשות, 22 ביולי 1988
↑  עמוס אילון, כתב "הארץ; "להשכיב תמסח חי", חדשות, 6 ביוני 1986
בועז אפלבאום, על משדרי הטלוויזיה של שישי־שבת, חדשות, 10 במאי 1987
↑  גיא ליברמן, משפחת המושל הירדני האחרון בירושלים תיאלץ לפנות את הדירה ששכרו במזרח העיר, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2008
| ירושלים ראשי עיריית ירושלים (החל מ-1878) |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | יוסף אל-ח'אלידי (1878–1879) • סלים אל-חוסייני (1882–1897) • פיידי אל-עלמי (1906–1909) • חוסיין אל-חוסייני (1909–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | עארף א-דג'אני (1917–1918) • מוסא כאזם אל-חוסייני (1918–1920) • ראע'ב נשאשיבי (1920–1934) • חוסיין אל-ח'אלידי (1934–1937) • דניאל אוסטר (1937–1938) • מוסטפא אל-ח'אלידי (1938–1944) • דניאל אוסטר (1944–1945) • ועדה מנדטורית (1945–1949) |  |
| ירדן ראשי העיר המזרחית | אנואר אל-ח'טיב (1948–1950) • עארף אל-עארף (1950–1951) • חנא עטאללה (1951–1952) • עומר וואעארי (1952–1955) • ועדה עירונית (1955–1957) • רוחי אל-ח'טיב (1957–1967) |  |
| ישראל ראשי העיר המערבית | דניאל אוסטר (1949–1950) • שלמה זלמן שרגאי (1951–1952) • יצחק קריב (1952–1955) • גרשון אגרון (1955–1959) • מרדכי איש-שלום (1959–1965) • טדי קולק (1965–1967) |  |
| ישראל ראשי עיריית ירושלים המאוחדת | טדי קולק (1967–1993) • אהוד אולמרט (1993–2003) • אורי לופוליאנסקי (2003–2008) • ניר ברקת (2008–2018) • משה ליאון (2018 ואילך) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007391242805171  ISNI: 0000 0000 7210 2357  LCCN: nr91004067  RERO: 02-A013495720  SUDOC: 235095222  VIAF: 101360190   WorldCat (עם VIAF): 101360190
אנדרה אלבז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1934 (בן 90) אל-ג'דידה, מרוקו 
 פרסים והוקרה:  פרס זיכרון השואה (1998) 
 
אנדרה אלבז (בצרפתית: André Elbaz;‏ נולד ב-26 באפריל 1934 באל-ג'דידה) הוא צייר ויוצר סרטים יהודי מרוקאי.
קורות חיים

אלבז למד ציור ותיאטרון ברבט ופריז. עד לגיל 21 הוא עסק בעיקר בתיאטרון. בהמשך הוא פיתח שיטה לטיפול פסיכיאטרי שהתבססה על ציור ותיאטרון.
בשנת 1961 התקיימה תערוכת ציורים שלו בקזבלנקה ובעקבות הצלחתה הוא מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות של העיר.
בשנת 1976 אנדרה אלבז הציג את הציורים של במוזיאון תל אביב.
במקביל לקריירה כצייר, אנדרה אלבז יצר מספר סרטים קצרים. סרטו משנת 1971 על מרד ורשה משלב את ציוריו עם מלל של אלי ויזל ונעים קטן. בשנת 1985 ציוריו בנושא השואה הוצגו ביד ושם.
בשנת 1990 התקיימה תערוכה המוקדשת לאנדרה אלבז במרכז ז'ורז' פומפידו.
אנואה השפלה

| אנואה השפלה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
שבט:: בקר
סוג:: תאו
תת־סוג:: אנואה
מין:: אנואה השפלה
שם מדעי
 Bubalus depressicornis ‏סמית, 1827

אנואה בגן חיות באינדונזיה
אנואה השפלה (שם מדעי: Bubalus depressicornis) הוא מין של תאו, האנדמי לאינדונזיה וחי רק באי סולאווסי בשטח של 5,000 קמ"ר.
מאפיינים

לאנואה השפלה פרווה בצבע חום בהיר-שחור, מספר נקודות לבנות על הלחיים, רצועה לבנה בתחתית הצוואר, הרגליים לבנות ולעיתים שחורות עם נקודות לבנות, זוג קרניים בצורת V ובאורך של 30 ס"מ לזכרים, ו-25 ס"מ לנקבות. אנואה השפלה גדול יותר מאנואה ההרים, גובהו בכתפיים 70–106 ס"מ, אורך ראשו וגופו 160–180 ס"מ, זנבו ארוך יותר ומגיע עד 40 ס"מ, משקלם של הזכרים עד 300 ק"ג, ושל הנקבות עד 150 ק"ג, הזכרים גבוהים וכהים יותר מהנקבות.
כפי ששמו מרמז הוא חי בעיקר ביערות גשם הנמצאים באזורים נמוכים, אנואות השפלה נמצאו גם באזורים גבוהים, ביצות, ובעבר אף באזור החוף.
אנואה השפלה הוא בעל חיים יחידאי הפעיל בשעות הבוקר, הצהריים והערב. כמו שאר התאואים הוא מבלה את זמנו בהתפלשות במים או בבוץ. בשאר היום הוא ינוח בצמחייה צפופה או במקומות מסתור אחרים. הזכרים טריטוריאליים ויסמנו את שטחם על ידי שתן או שפשוף הראש בעצים וצמחים אחרים. ההריון נמשך 275–315 ימים ובסופם נולד עגל אחד עם פרווה בהירה המתכהה בחלוף הזמן. העגל נגמל אחרי 6–9 חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנתיים עד שלוש. תזונתם כוללת צמחי מים, שרכים, דשאים, ג'ינג'ר, דקלים, ופירות שנפלו מעצים, כמו כן, לעיתים קרובות הם מלקקים מלח. אנואות רועים לפעמים עם בבירוסות.
מצבו של אנואה השפלה הוא "סכנת הכחדה" בשל אובדן בית גידול הכולל בירוא יערות ויבוש ביצות, לצורך שטחי מרעה או חקלאות, וציד למכירת בשרו או למטרות שונות ברפואה הסינית, קיימים שמורות מוגנות אולם אין בהם אכיפה רצינית על הציד וייתכן כי בקרוב מצבם יהיה "נכחד בטבע". האוכלוסייה העולמית מוערכת בכ-5,000 פרטים. תוחלת חייו של אנואה השפלה כ-20 שנים.
ראו גם

אנואה ההרים
תאו הפיליפינים
סאולה
הערות שוליים

↑  אנואה השפלה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אלקילציה

אלקילציה (בעברית: אִלְקוּל) היא תגובה כימית שבה עוברת קבוצה אלקילית ממולקולה אחת לאחרת. הקבוצה האלקילית יכולה לעבור כאלקיל שהוא קרבוקטיון, כרדיקל חופשי, כקרבואניון או כקרבן. מפני שהקבוצה האלקילית היא הקבוצה השכיחה ביותר בכימיה האורגנית, תגובות אלקילציה נפוצות ביותר.
בזיקוק נפט, אלקילציה מכוונת בעיקר לתגובות של איזובוטאן ואלקנים על מנת לשדרגו.
ברפואה, אלקילציה של DNA משמשת בכימותרפיה על מנת לגרום לנזק בבסיסי ה-DNA של תאים סרטניים.
אלקילצית פרידל-קראפטס במולקולת בנזן
חומרי אלקילציה

חומרי האלקילציה מחולקים על פי אפיונם הנוקלאופילי או האלקטרופילי.
חומרי אלקילציה > חומרי אלקילציה נוקלאופילים

חומרי אלקילציה נוקלאופילים גורמים לתוצאות דומות הנגרמות על ידי יון אלקיל שלילי (קרבואניון). בין הדוגמאות הם שימוש של תרכובות שונות כגון תרכובת גריניאר ותרכובות אורגנומתכתיות שונות.
חומרי אלקילציה > חומרי אלקילציה אלקטרופילים

חומרי אלקילציה אלקטרופילים גורמים לתוצאות דומות הנגרמות על ידי יון אלקיל חיובי (קרבוקטיון). בין הדוגמאות הם שימוש של אלקיל הלידים עם חומצת לואיס המשמשת כזרז לתגובת אלקילציה עם חומרים ארומטיים בתגובת פרידל-קראפטס. אלקיל הלידים יכולים להגיב ישירות עם אמינים כדי ליצור קשרי C-N.
החומרים האלקטרופילים רעילים ביותר בדרך עקב יכולתם לגרום אלקילציה לDNA ויש ללבוש ציוד מגן רב על מנת להימנע מכל מגע איתם. מפני שהם רעילים, משתמשים בהם בכימותרפיה על מנת לייצר תרופות נגד סרטן, ובתעשייה הנשק משתמשים בהם כנשק כימי כגון גז חרדל. DNA שעבר אלקילציה לא יכול להיפתח ולהסגר בצורה נכונה, ולא נקרא על ידי אנזימים ולכן לרוב עובר תא עם DNA כזה תהליך של אפופטוזה. אולם, לפעמים במקרה של מוטציות עלול התא להתפתח כתא סרטני, ובכך תופעה זו מסבירה את הסיכויים הגדולים לסרטן לאחר חשיפה לגז החרדל.
כוהלים ופנולים יכולים לעבור אלקילציה לקבלת אלקיל אתרים:
את החומצה שנוצרת (H-X) ניתן להסיר על ידי בסיס או במקרה שהחומצה עלולה להזיק, ניתן לבצע דה-פרוטונציה (הוצאת פרוטון) והפיכתו לאלקוקסיד, ולאחר מכן הוספת השייר האלקילי.
ישנה בעיה באלקילציה של אמינים. כאשר אמין עובר אלקילציה, הוא הופך ליותר נוקלאופילי. לכן, כאשר רכיב אלקילציה אלקטרופילי מגיב עם אמין ראשוני, הוא יעבור אלקילציה עד לקבלת אמין רבעוני, ולכן תגובה זו אינה תמיד רצויה.
בביולוגיה

מתילציה היא תגובת האלקילציה הנפוצה ביותר, אשר מעבירה קבוצת מתיל למולקולה אחרת. ההבדל העיקרי בין מתילציה לאלקילציה הוא שמתילציה מתייחסת להעברת קבוצת מתיל בעלת פחמן אחד בלבד, ואילו אלקילציה מתייחסת להעברת קבוצות ארוכות יותר. מתילציה נפוצה מאוד בתפקוד אנזימים המושפעים על ידי ויטמין B12, שבהם קבוצת המתיל נקשרת לקובלט.
תרכובות אלקטרופיליות עלולות לבצע אלקילציה לנוקלאופילים רבים בגוף. רעילותם, היותם גורם מסרטן, ושימושם להריגת תאים סרטניים על ידי אלקילצית ה-DNA הן דוגמאות נפוצות.
זיקוק נפט

בתהליך זיקוק נפט רגיל, איזובוטאן עובר אלקילציה עם אלקנים קלים (בעיקר תערובת של פרופן ובוּטֶן) בנוכחות זרז חומצי, בדרך כלל חומצה גופרתית או חומצה הידרופלואורית.
ראו גם

כימיה אורגנית
אלקיל
תגובה כימית
הערות שוליים

↑  אִלְקוּל במילון כימיה אורגנית (תשנ"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00560349 
7-מתיל גואנין, גואנין שעבר מתילציה
אסעיד בלכלאם

אסעיד בלכלאם (בערבית: إسعيد بلكلام; נולד ב-1 בינואר 1989) הוא כדורגלן אלג'ירי המשחק בקבילייה בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

בלכלאם התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבילייה ובשנת 2008 עלה לקבוצה הבוגרת. ב-18 ביולי 2010 הבקיע את שער הניצחון עבור קבוצתו נגד איסמעילי.
ביוני 2013 חתם בגרנדה הספרדית ל-5 שנים, אליה עבר בחינם לאחר שהחוזה שלו בקבילייה הסתיים. ב-12 באוגוסט 2013 הושאל לווטפורד עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בתום העונה. ב-28 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בווטפורד בניצחון 0–2 נגד בורנמות'. ביוני 2014 ווטפורד מימשה את הזכות ורכשה את כרטיס השחקן שלו.
במהלך הקיץ הושאל לטרבזונספור. ב-19 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד מרסין אידמניורדו שהיה גם שער הבכורה שלו בקבוצה אירופית. בתום העונה חזר לווטפורד שעלתה לפרמייר ליג וכעבור חודש הושאל לטרבזונספור מליגת העל הטורקית עד לסיום העונה.
ב-6 בספטמבר 2016 חתם באורליאן עד סיום העונה.
את עונת 2017/2018 התחיל כשחקן חופשי ובינואר 2018 חזר לקבילייה.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, בלכלאם שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אלג'יריה. בשנת 2010 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחק נגד לוב אך לא שותף בו. ב-9 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד לוב במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2013. ב-31 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד ארמניה. בלכלאם נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 והיה שותף להעפלה שלה לשמינית הגמר.
אנואה ההרים

| אנואה ההרים |
| --- | --- |
 אנואה ההרים
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
שבט:: בקר
סוג:: תאו
תת־סוג:: אנואה
מין:: אנואה ההרים
שם מדעי
 Bubalus quarlesi ‏אוונס, 1910

אנואה ההרים (שם מדעי: Bubalus quarlesi) הוא מין של תאו קטן בתת-סוג אנואה האנדמי לאינדונזיה וחי באי סולאווסי ובאי השכן בוטון.
מאפיינים

אנואה ההרים הוא מין תאו קטן הדומה לאנטילופה; גובהו בכתפיים: 75-70 ס"מ, אורך ראשו וגופו: 153-122 ס"מ, אורך זנבו: 27-24 ס"מ, ומשקלו פחות מ-150 ק"ג. לזכרים ולנקבות זוג קרניים קצרות וישרות באורך של 10–15 ס"מ, הצומחות מעט בזווית לאחורה; בשונה מאנואה השפלה קרניו אינם צומחות בצורת V. לאנואה ההרים פרווה ארוכה וצמרירית יותר מאנואה השפלה, בצבע חום כהה-שחור, ומספר מצומצם של נקודות לבנות על הרגלים. לזכרים פרווה כהה יותר משל הנקבות.
בית גידולו כולל יערות גשם טרופיים ואזורים בעלי צמחייה סבוכה ומקורות מים זמינים, בגובה של 2,300 מטר מעל הים בהם הפרעת האדם נמוכה.
האנואה חי בזוג או לבדו ופעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הצהריים המאוחרות; בשאר היום הוא ינוח ויעלה גרה מתחת לגזעי עצים שנפלו, סלעים, ובחללי שורשים של עצים. לעיתים קרובות מין זה מתפלש במים או בבוץ. ההיריון נמשך 275–315 ימים לאחריהם נולד עגל אחד בצבע חום בהיר המשתנה לכהה עם הזמן. העגל נגמל בגיל שישה עד שבעה חודשים, ומגיע לבגרות בגיל שנתיים עד שלוש. תזונתו של האנואה כוללת עשבים, עלים, וטחבים. האנואות משתמשים בקרניהם כדי לפלס דרך בצמחייה או לחפור באדמה. הזכרים אינם טריטוריאליים אך ישתמשו בקרניים להצגת דומיננטיות על ידי דקירה עם חודו של הקרן בגוף היריב, או לקרבות על ידי ניסיון לפצוע את היריב בבטן וגוף.
החל משנת 1980 האוכלוסייה נמצאת בירידה, וכיום מצבו של אנואה ההרים בדומה לאנואה השפלה מוגדר ב"סכנת הכחדה" (EN) על ידי IUCN בשל ציד לבשרו ואובדן בית גידול למטרות עצים או להתיישבות אנושית. ארגון השימור העולמי העריך כי יש כיום 2,500 פרטים ורובם נמצאים באזורים מוגנים. אף על פי שהאנואה נחשב מוגן בחוק האינדונזי משנת 1931 האכיפה מנוהלת באופן גרוע, ומלבד זאת תועדו מספר מקרים בהם ירו חיילים אינדונזים באנואות ככל הנראה בשל תוקפנותם של אלו כאשר הם מבוהלים.
תוחלת חייו של האנואה 20–25 שנים.
ראו גם

אנואה השפלה
הערות שוליים

↑  אנואה ההרים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532389305171
אנדוני אדוריס

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1971 (בן 53) סן סבסטיאן, ספרד 
 מסעדות:  מוגאריץ
 www.mugaritz.com
 
אנדוני לואיס אדוריס (בספרדית: Andoni Luis Aduriz; נולד ב-13 ביוני 1971) הוא שף ספרדי.
ביוגרפיה

אדוריס, יליד סן סבסטיאן, התלמד במסעדת זוברואה שבאויארצון אצל השף הילאריו ארבלאיץ ואצל לואיס ניישל בברצלונה ב-1991; התלמד במסעדת ארזאק של חואן-מארי ארזאק ב-1992, אצל אראמביד פרנון בלה פירינה בסאן ז’ואן לוס-דוניבאני לואיצונה ב-1992. התלמד במסעדת אקלארה של פדרו סוביחאנה בסן סבסטיאן ב-1992. התלמד במסעדת אל בולי של פראן אדריה ברוסאס בשנים 1993 ו-1994 והתלמד אצל מרטין בראסאטגי בלאסארטה ב-1995.
ב-1998 פתח אנדוני את מסעדת מוגאריץ בארנטריה, דרומית לפאסאי. ב-2001 בחרו בו Premio Bidasoa (‏25 עיתונאי האוכל המובילים בספרד) לשף הצעיר הטוב ביותר. ב-2001 בחרה בו האקדמיה הספרדית לגסטרונומיה נבחר לשף השנה. ב-2003 בחר Canal Cucina  במוגאריץ למסעדה הטובה ביותר. המסעדה מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן האדום (2011).
במסעדה 50 מקומות ועובדים בה 35 אנשים.