stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה
רקע היסטורי > ההצבעה על פיזור הכנסת

בתחילת דצמבר 1998 התקרבה ההצבעה בקריאה שנייה ולשלישית על החוק לפיזור הכנסת. ניסיונות של נתניהו (בסיוע נמרץ של שרון) לגייס את תמיכתו של דוד לוי וסיעתו גשר נכשלו.
נתניהו מצא את עצמו בבוקר של ההצבעה שאמורה הייתה להתקיים ב־7 בדצמבר במצב בעייתי במיוחד. האגף הימני הקיצוני בליכוד, כמו גם מפלגת מולדת סירבו להצביע בעדו אלא אם יכריז על בטלותו של הסכמי אוסלו ויקרע את הסכם ואי מעל בימת הכנסת. לעומת זאת, ניסיון לפנות לחברי הכנסת הערביים תוך הבטחה לקיום ההסכם כלשונו נכשל, בין השאר בעקבות הכרזתו של נתניהו (לאחר דיוני התקציב שבהם זכה לתמיכתם) כי לעולם לא יבסס את הישרדות הקואליציה שלו עליהם. ניסיונו של נתניהו לפנות לשני הקצוות של המפה הפוליטית תוך נתינת הבטחות סותרות לחלוטין חרץ למעשה את גורל הממשלה.
במצב זה בחר נתניהו לנקוט בטכניקה של הכרזה על ההצבעה כהצבעת אי אמון, הכרזה שמביאה אוטומטית לדחיית ההצבעה לשבוע לאחר מכן, ובשל ביקורו של ביל קלינטון בישראל ובעזה בשבוע שלאחר מכן, לדחיה בשבועיים. למעשה פרק הזמן שחלף ובמיוחד ביקורו של קלינטון החמירו את מצבו של נתניהו: אף על פי שביטול הסעיפים הקוראים להשמדת ישראל באמנה הפלסטינית בזמן הביקור היה אמור להיחשב להישג של נתניהו (שסירב לקבל את הביטול שלכאורה נעשה ב־1996), הרי למעשה תוצאות הביקור היו קרע חריף בינו לבין קלינטון (שסירב להידבר עמו עד סוף הקדנציה) והחמרה במצב היחסים בינו לבין שר הביטחון (שראה בהצגתו של נתניהו את הרשות הפלסטינית כלא מטפלת בטרור עלבון אישי כלפיו וזלזול בשיתוף הפעולה שלו איתה לאחר הסכמי ואי).
ניסיונות של נתניהו לגייס תמיכה בשבועיים הללו נכשלו ברובם. הבטחה לקליינר כי ישריין לו מקום ברשימת הליכוד לכנסת הבאה נכשלה בשל חוסר אמון, ניסיון לגייס את תמיכת ישראל בעלייה על ידי הבטחות למימוש הבטחותיו המקוריות לעולים נכשל אף הוא בעיקר בעקבות תמיכתו הסמויה של נתניהו בהקמת ישראל ביתנו, והניסיון לגיוס מפלגת מולדת נכשל בשל ההבטחות הסותרות ב־7 בדצמבר. ההצלחה היחידה שנרשמה לנתניהו הייתה השגת התנגדות המפד"ל להצעת פיזור הכנסת.
לקראת ההצבעה שנערכה לבסוף ב־21 בדצמבר החליט נתניהו לבצע פניה אישית, בשידור חי, לאהוד ברק להקים ממשלת אחדות, כנראה מתוך הנחה כי ברק יתקשה לסרב להצעה המשודרת. נתניהו אכן פנה לברק בהצעה זו, אולם ברק דחה אותה על הסף תוך שהוא תוקף את נתניהו בנושא אמינותו. כישלון ניסיון זה, שרק פגע בתדמיתו של ראש הממשלה, גרם לכך שנתניהו הסיר את התנגדותו לפיזור הכנסת ואכן הוחלט על כך.
רקע היסטורי > הקמת מפלגת המרכז

ראשיתה של מפלגת המרכז במאי 1998, כאשר רוני מילוא הודיע על פרישתו מראשות עירית תל אביב ומהליכוד ועל הקמת מפלגה חדשה בשם "עתיד". מפלגה זו, למרות תמיכה מסוימת שזכתה לה בציבור, הוקפאה למעשה עד למשבר הקדמת הבחירות בדצמבר.
בדצמבר החליט אמנון ליפקין-שחק, הרמטכ"ל הפורש, להיכנס לפוליטיקה, לאחר סדרת עימותים ארוכה עם נתניהו שתחילתה עוד במהומות מנהרת הכותל בספטמבר 1996. למרות מכבש לחצים כבד שהופעל על שחק על ידי בכירים במפלגת העבודה ומשפחת רבין, החליט שחק שלא להצטרף למפלגת העבודה ובמקום זאת חבר למילוא ולמרידור. ב־6 בינואר הודיע שחק על כוונתו להתמודד על ראשות הממשלה בשידור חי. הודעה זו לא נחלה הצלחה רבה (למרות טביעת הסיסמה "נתניהו מסוכן לישראל, נתניהו צריך ללכת") אולם הסתירה את ההתרחקות של כמה מתומכיו (ובראשם שמעון שבס) מתמיכה בו. ניסיון של שחק לנצל את המומנטום שנוצר בעקבות כניסתו למירוץ נכשל כישלון חרוץ בסיבוב שניסה לערוך בשוק התקווה: במהלך הסיבוב הותקף שחק הן מילולית והן פיזית על ידי תומכי ליכוד זועמים וחולץ בקושי על ידי תומכיו.
דן מרידור, שהצטרף עוד קודם לכן למילוא, החליט לנסות להעביר למפלגת המרכז עוד מספר בכירים. הניסיונות התמקדו בלימור לבנת שהייתה מסוכסכת עם נתניהו על רקע תהליך קבלת ההחלטות ובאיציק מרדכי שהיה בלתי מרוצה מהתחזקות השפעתו של שרון ומהקו הימני הניצי של הממשלה לאחר הסכמי וואי. ב־10 בינואר 1999 החליטה לבנת להישאר בליכוד לאחר שיחה ארוכה עם נתניהו בה הובטחו לה הבטחות לא מעטות. לגבי מרדכי, ניסה נתניהו שתי טכניקות במקביל, מצד אחד ניסה לשכנעו להישאר בליכוד תוך הבטחה להמשך תפקידו כשר ביטחון ומצד שני ניסה לפתות אנשים שונים להיכנס לתפקיד זה.
בתחילת ינואר היה נראה כי מפלגת המרכז לא ממריאה. סכסוכים פנימיים בין חברי ההנהגה הבכירה הקשו על גיבוש מצע המפלגה ועל איוש התפקידים. לעומת זאת, איציק מרדכי הלך והתקרב להשתלבות בתנועה ולבסוף הוחלט על איוש התפקידים לפי סקר. ב־23 בינואר, לאחר שנודע לנתניהו על החלטתו של מרדכי לפרוש מהליכוד, הוא החליט לפטרו. מכתב הפיטורים נשלח על ידי שליח לכינוס של ראשי מפלגת המרכז בביתו של שחק ונמסר אישית למרדכי כדקה לפני תחילת מהדורות החדשות. פיטורי מרדכי ציינו למעשה את תחילת דרכה של מפלגת המרכז.
במהלך חודשי ינואר-פברואר נדמה היה כי תנועת המרכז תהיה המנצחת הגדולה של הבחירות. מרדכי הוביל בבטחה על פני נתניהו ואילו התנועה עצמה נועדה לזכות במנדטים רבים. אולם מצב זה לא ארך זמן רב ובתחילת מרץ החלה התדרדרות ממושכת בסקרים שנמשכה עד ליום הבחירות. ב־14-17 במרץ נבחרו מועמדי הסיעה לכנסת (למעט הרביעייה הפותחת) על ידי הרביעייה. בתכנון המקורי נושא זה היה אמור להיות פשוט יחסית, אולם במהירות רבה התברר כנושא למחלוקת עזה. חלק נכבד מהמועמדים שלא נבחרו למקומות ריאליים עזבו את המפלגה ואילו מרבית המועמדים שכן נבחרו נחשבו לשמאלנים (כמו אורי סביר, מיוזמי הסכמי אוסלו) וסייעו לליכוד להציג את המפלגה כמפלגה המשתייכת למחנה השמאל.
במקביל להתדרדרות המשמעותית בתמיכה במרדכי (שנבעה בעיקר מ"החזרה הביתה" של מצביעי הליכוד) החלה בתחילת מאי להיסדק התמיכה הפנימית במועמדותו של מרדכי, דוגמאות משמעותיות לכך הייתה רמיזתו של מילוא ב־7 במאי כי מרדכי ישקול להסיר את מועמדותו למען ניצחון ברק ופגישה של שאר ראשי המרכז בו דובר על פרישתם מהמפלגה של מרידור ומילוא ב־12 במאי.
רקע היסטורי > מתחים עדתיים

באוקטובר 1997 צולם נתניהו בשעה שלחש לרב יצחק כדורי "אנשי השמאל שכחו מה זה להיות יהודים. הם חושבים שאת הביטחון שלנו ישימו בידי הערבים. הערבים ידאגו לנו". לחישה זו עוררה סערה גדולה, במיוחד מכיוון שנתניהו הציג את עצמו כנציג "האליטות החדשות" הלוחם כנגד "האליטות הישנות" השמאליות, האשכנזיות והחילוניות.
ב־15 בפברואר 1999 בחרה מפלגת העבודה בפריימריס את מועמדיה לכנסת. על המקום ה־19, השמור לעולה חדש התמודדו שלושה - ח"כ אדיסו מאסלה, סופה לנדבר וסווטלנה אלכסדרוב. ב־70% מהקולות הוביל מסאלה בבטחה בשל הצבעה המונית של עולים מאתיופיה למענו, אולם חברי העבודה הדרוזיים שהעדיפו את קידומו של סאלח טריף בעקבות בחירת אישה לתפקיד, הביאו את לנדבר למקום הראשון. מסאלה החליט לנצל את מסיבת העיתונאים להצגת התוצאות שנערכה בזמן החדשות, עלה לבמה ותקף בחריפות את ברק וצמרת המפלגה. גם נאדיה חילו שלא הצליחה להיבחר במקום ריאלי ניצלה את ההזדמנות לטעון לקיפוח על רקע היותה אישה ערביה. לאירוע זה הייתה השפעה משמעותית אך זמנית על קולות הבוחרים. והוא נוצל בהמשך על ידי הליכוד לטענות על גזענות ואפליה בעבודה.
ב־30 באפריל נערך כנס של אמני ישראל בקיבוץ שפיים, ברק השתתף בכינוס (למרות התנגדות הצוות המקצועי של מערכת הבחירות) והתקבל בחום רב. אחת הנואמות הראשונות בכנס הייתה תיקי דיין שתקפה את תומכי נתניהו וכינתה אותם "אספסוף מהשוק", ברק שעלה לבמה הרבה יותר מאוחר, לא הגיב וצולם צוחק (ללא קשר לדברי דיין). חוסר התייחסותו של ברק הוצגה על ידי הליכוד כתמיכה בדבריה של דיין ונוצלה במהירות על ידו מתוך כוונה ליצור אפקט הדומה לזה של אמירת הצ'חצ'חים של דודו טופז בבחירות 1981. אנשי הליכוד חילקו מדבקות של "אני אספסוף גאה", התעוררו לפעילות לאחר התרדמה בשל הסכסוכים העמוקים בצמרת ובתשדירי הבחירות הוצמד צחוקו של ברק לדברי דיין. ביומיים הראשונים נראה כי אכן תהיה לאמירה אפקט הדומה לזה שבבחירות 1981, אולם לאחר מכן ביקר נתניהו בשוק התקווה ונשמע שם מאשים את השמאל בהשתייכות לאליטות המתנשאות ובשנאת חצי מהעם (מזרחיים, חרדים ואתיופים). ברק המשיך לעלות בסקרים ואילו נתניהו הוסיף לרדת בהם.
רקע היסטורי > שהיית צה"ל בלבנון

מאז נסיגת צה"ל מרוב שטח לבנון לרצועת הביטחון בשנת 1985 שררה אחדות כמעט מלאה בנושא שהייתו שם. מצב זה השתנה מהותית בעקבות אסון המסוקים בראשית 1997, אשר עורר ויכוח ציבורי בנושא. למרות הקמת תנועת ארבע אמהות אשר היוותה גורם לחץ וקבלת החלטה 425 על ידי הממשלה בראשית 1998 הרי עד למערכת הבחירות דובר כמעט אך ורק על יציאה מלבנון בהסכם שלום בלבד. ב־23 בפברואר אירעה היתקלות קשה באזור הביטחון ובה נהרגו שלושה קצינים מסיירת צנחנים. התקלות זו הביאה את ברק, מספר ימים לאחר מכן, להודיע על התחייבות ליציאה מלבנון תוך שנה מהיבחרו, עדיף תוך משא ומתן עם סוריה. תגובתו של נתניהו הייתה האשמת ממשלת לבנון באי מוכנות לשאת ולתת על הנסיגה.
רקע היסטורי > המאבק על הקול הרוסי

בעקבות ההתרחקות בין ישראל בעלייה לבין נתניהו, החליט נתניהו להקים מפלגת עולים שתהיה נאמנה לו. מפלגת ישראל ביתנו הוקמה בינואר 1999 על ידי אביגדור ליברמן בתור מפלגת לוויין של הליכוד.
ב־21 במרץ יצא נתניהו לסיור ברוסיה, בו ניסה כנראה לגייס קולות של עולי רוסיה לתמיכה בו. לפני הביקור ניסה נתניהו (שבאופן חריג נסע בלי אשתו) לארגן מטוס של עולים. ניסיון זה נכשל בשל התנגדות השלטונות המקומיים ולשכת הקשר ליהודי ברית המועצות, "נתיב". כמו כן ניסיון של נתניהו לגייס את תמיכת חסידי חב"ד על ידי העברת ספריית שניאורסון או חלקה לישראל נכשל אף הוא בשל החוקים האוסרים על הוצאת אוצרות היסטוריים. הביקור הביא לתוצאה ההפוכה מהמקווה כאשר יולי אדלשטיין, שר הקליטה, תקף את נתניהו עם שובו ארצה על בעיות הקליטה ואילו בתקשורת התפרסמו ידיעות על בקשה ישראלית להימנע מלחץ על רוסיה בנושא הטילים האיראניים עד לאחר הבחירות.
ב־30 בנובמבר 1998 החליט ראש נתיב, יעקב קדמי, להתפטר בשל אי מוכנותו של נתניהו להיפגש איתו (בין השאר בעקבות דו"ח מבקר המדינה). נתניהו שחשש מההשפעה השלילית של התפטרות כזאת על התמיכה בו במגזר הרוסי הצליח לשכנעו לחזור בו אולם לאחר שהבטחותיו של נתניהו לא קוימו ודבר קיומו של המכתב נחשף החליט קדמי להתפטר מתפקידו ב־17 באפריל 1999 (לאחר שנפוצו שמועות על פיטוריו הקרבים). לאחר ההתפטרות תקף קדמי את נתניהו בחריפות ובכך סייע לברק אצל העולים.
בסוף מרץ החליטה ישראל בעליה להתמקד בנושא משרד הפנים שנמצא על ידה כמפריע ביותר לציבור העולים, בשל בעיות של נישואים והכרה כיהודים של עולים חדשים. הסיסמה שנבחרה "אם.וה.דה פַּד ש"ס קוֹנטרוֹל? נְייֶט. אֶם.ווֶה.דֶה. פַּד נאש קונטרול" ("משרד הפנים בשליטת ש"ס? לא. משרד הפנים בשליטה שלנו"). סיסמה זו (שקוצרה לרוב ל"נאש קונטרול") הייתה סיסמת הבחירות המובילה של המפלגה וזכתה להצלחה רבה.
בנוסף על פעולות אלו, פעל ברק להפצה המונית של הגרסה הרוסית לביוגרפיה שלו ("חייל מספר 1") בחינם. למרות ניסיונות של הליכוד לטעון כי ההפצה היא תעמולת בחירות אסורה, סירבה ועדת הבחירות המרכזית להתערב בכך והשופט אליהו מצא שעמד בראשה אף אמר כי הוא מעדיף שיופצו ספרים ולא קמיעות (כמו של ש"ס). ב־4 במאי כמעט גרם הספר מפלה לברק לאחר שאנשי הליכוד גילו שבגרסה הרוסית שברשותם דיבר ברק ב־1967 על מזרח ירושלים שלא כחלק ממדינת ישראל, אולם במהרה התברר כי הגרסה שהייתה בידי אנשי הליכוד זויפה (לא ברור על ידי מי) ואנשי ברק אף הגישו תלונה במשטרה על כך. באותה תקופה שודר גם תשדיר פרסומת של ברק בערוץ לוויין רוסי הנקלט בישראל, נתניהו הפעיל את לבנת שהייתה שרת התקשורת והצליח לבטל את השידור.
לתהליכים הנ"ל וכן להצגת משפט דרעי כמצביע על שחיתות ש"ס ומאבקו של ברק בה, הייתה השפעה משמעותית ביותר על מעמדו של ברק בציבור הרוסי, והתמיכה בו עלתה מ־20% בינואר ל־40% באפריל. נתניהו פיטר את זאב שהיה אחראי על המגזר ולאחר מכן החזיר אותו פורמלית (כל הסמכויות הועברו למעשה לציפי לבני). אף על פי שבתחילת מאי פורסמה בעיתון וסטי כתבה שפיארה את השתתפותו של נתניהו במבצע סבנה, רמזה שהיריבות בין נתניהו לברק (שלכאורה הקשתה על המבצע) החלה שם ואף ציינה שנתניהו הרג את אחת המחבלות (טענה כוזבת: האשה שרדה את האירוע), ההידרדרות של נתניהו בסקרים נמשכה.
רקע היסטורי > משפט דרעי

אריה דרעי, יו"ר ש"ס דאז, היה מהאישים הפוליטיים המשפיעים ביותר בישראל מאז אמצע שנות השמונים. ב־17 במרץ הורשע דרעי ב"תיק האישי", נידון ל־4 שנות מאסר ולקנס כספי ניכר. באופן חריג ביותר, הוקרא פסק הדין בשידור חי ברדיו.
התגובות במערכת הפוליטית היו מהוססות ברובן – נתניהו ניסה לעודד את דרעי ולקוות כי הוא יזוכה בערעור, במפלגת המרכז נחלקו הדעות בין מרדכי ושחק (שתמכו בדרעי) לבין מרידור ומילוא (ששמחו לתקוף אותו). תחילה ניסה ברק להימנע מתגובה משמעותית לפסק הדין, אולם לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין יצא במתקפה חריפה על שתיקת הפוליטיקאים (אותה כינה שתיקת הכבשים) נאלץ ברק להכריז חרם פוליטי על דרעי. לתגובות אלו הייתה השפעה משמעותית על המשך מערכת הבחירות, אולם בעוד נתניהו הגדיל את הרוב הגדול ממילא בקרב מצביעי ש"ס, והגיע למצב בו מועצת חכמי התורה של ש"ס תמכה בו, הרי תמיכתו בדרעי ובעקיפין בש"ס הביאה לירידת משמעותית בכוחו במגזר הרוסי ולעליית כוחו של ברק.
מפלגת שינוי, שהחלה בזמן זה להתאושש ממצבה העגום בסקרים בזכות הכתרתו של העיתונאי טומי לפיד כראש התנועה, נהנתה מהשפעת גזר הדין. גזר הדין סייע לה רבות במתקפותיה כנגד החרדים ובמידה רבה מאוד הפך אותה ממפלגה המתנדנדת על סף אחוז החסימה למפלגה משמעותית.
אולם ההשפעה הדרמטית ביותר של המשפט הייתה על תנועת ש"ס עצמה. בעוד שבבחירות 1996 היו הקמיעות של הרב יצחק כדורי ההנעה החזקה ביותר של הצבעת ש"ס, הרי בבחירות אלו הייתה תמיכת משפחת כדורי קלושה ואף מוטלת בספק בשל סכסוכים עם המנגנון של ש"ס, מצב שהביא להרדמה יחסית של מערכת הבחירות של התנועה. משפט דרעי הביא להתעוררות דרמטית של מנגנון הבחירות של ש"ס, תוך ניצול פסק הדין להצגת מערכת המשפט כמתנכלת לאריה דרעי אישית, לתנועת ש"ס ולציבור הספרדי בכלל. גם מסיבת עיתונאים שערך הרב עובדיה יוסף, מנהיג ש"ס, ובה סילק את העיתונאי ניצן חן שלא מצא חן בעיניו תוך הצהרה "תצא בחוץ" סייעה להבהרת המסרים של התנועה.
ההיערכות לבחירות > הסכמי עודפים

הסכמי העודפים על פי חוק בדר-עופר שנחתמו:
ישראל אחת - מרצ
הליכוד - המפד"ל
חד"ש - רע"מ
יהדות התורה - מפלגת ש"ס
ישראל בעלייה - האיחוד הלאומי
ישראל ביתנו - עם אחד
פנינה רוזנבלום - כח לגמלאים
שינוי - הירוקים
מפלגת המרכז - הדרך השלישית
תוצאות הבחירות > ראש הממשלה

בבחירות הישירות לראשות הממשלה התקבלו התוצאות הבאות:
| מועמד> שם | מועמד> מפלגה | מועמד> מפלגה | קולות> מס' | קולות> אחוז | קולות> אחוז |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אהוד ברק | ישראל אחת |  | 1,791,020 | 56.1% |  |
| בנימין נתניהו | הליכוד |  | 1,402,474 | 43.9% |  |
| קולות פסולים | קולות פסולים | קולות פסולים | 179,458 | 179,458 | 179,458 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 3,372,952 | 100% | 100% |
לאחר הבחירות

לאחר מדגמי הטלוויזיה שבהם התברר הכישלון של נתניהו, כינס נתניהו מסיבת עיתונאים בה בירך את ברק על ניצחונו והכריז על פרישתו מהחיים הפוליטיים. המוני ישראלים תומכי שמאל נהרו לכיכר רבין בפרץ של שמחה ספונטנית. בנאום הניצחון הודיע ברק כי יהיה ראש ממשלה של כ-ו-ל-ם וזאת בניגוד לטענותיו של נתניהו. כדי ליצור רושם של אחדות וקרבה לדתיים, שברובם תמכו ביריבו, הרבה ברק להשתמש ברטוריקה יהודית ופתח את נאום ניצחונו במילים:"הנני העני ממעש", הלקוחות מתפילת שליח הציבור ביום הכיפורים. הוא סירב להיענות לקריאות הנאספים שדרשו: "רק לא ש"ס".
תוצאות הבחירות היוו מכה קשה לשתי המפלגות הגדולות – "ישראל אחת" (העבודה + גשר + מימד) והליכוד שירדו משמעותית לעומת הבחירות הקודמות. לעומת זאת ש"ס הגיעה לשיא, תוך שהיא הופכת למפלגה השלישית בגודלה, בעוד שהמפד"ל ירדה משמעותית ויהדות התורה שמרה על כוחה. בש"ס ייחסו את הניצחון להזדהות הציבור עם רגשות הקיפוח והרדיפה שהתבטאו במשפט דרעי.
מפלגת מרצ, שהתחזקה במנדט אחד בלבד, הרגישה שמפלגת שינוי - ההפתעה של הבחירות - נושפת בעורפה, כאשר המפלגה הליברלית של טומי לפיד ואברהם פורז זכתה ב-6 מנדטים, כאשר רק חודשים ספורים לפני כן התנדנדה על סף הכניסה לכנסת. ברק שכנע את מרצ להצטרף לקואליציה תמורת תיק החינוך והפצרותיו שהוא יזדקק לתמיכתם בנושא תהליך השלום עם הסורים והפלסטינים. זאת למרות הצהרתו של שריד בהיוודע תוצאות המדגם שלא יישב עם ש"ס ("read my lips"). שינוי עמדה במילתה ולא הצטרפה לקואליציה וביצרה את כוחה באופוזיציה.
מיד לאחר הבחירות הצליח אהוד ברק להקים ממשלה רחבה יחסית עם מפלגות רבות: מפלגת המרכז, יהדות התורה, מרצ, ש"ס, ישראל בעליה (שאכן קיבלה את משרד הפנים אך לא הצליחה להשיג שינוי מהותי בו) והמפד"ל. אולם עד מהרה התגלו קשיים ניכרים בקואליציה, ב־5 בספטמבר 1999 פרשה יהדות התורה מהקואליציה וזאת בשל פרשת העברת המשחן (חלק מטורבינה של חברת החשמל), ואחריה פרשה מרצ בגלל מאבק על סגן שר החינוך מש"ס. החל במרץ 2000 הקואליציה התפוררה והתפרקה כמעט לחלוטין ביולי 2000 בשל ועידת קמפ דייוויד.
מתוך הבטחותיו הרבות של ברק לפני הבחירות - שגשוג כלכלי, מתן תשובה לעוני ו"לזקנה במסדרון בית החולים", שלום עם הפלסטינים ועם סוריה, ביטחון אישי ונסיגה מלבנון התממשו בפועל שתיים - הכלכלה צמחה (בעיקר בזכות התיירות וההיי טק) וצה"ל נסוג מלבנון במאי 2000. לעומת זאת תהליך השלום עם הסורים שנערך בתחילת 2000 נכשל, הפלסטינים פתחו באינתיפאדה השנייה בסוף ספטמבר 2000 ואפילו ערביי ישראל פתחו במהומות. בניגוד בולט לקמפיין החברתי שניהל, כראש ממשלה התמקד ברק בעיקר בנושאים המדיניים. הוא זנח קווים אדומים שהצהיר עליהם והסכים לחלוקת ירושלים ולמתווה קלינטון.
בדו"ח מבקר המדינה לשנת 2000 אשר בחן את מערכת הבחירות בלטו הפרות משמעותיות של חוק מימון מפלגות על ידי ישראל אחת. המבקר חשף שורה של עמותות קש אשר נועדו לגיוס תרומות בלתי חוקיות למימון קמפיין הבחירות של ברק. בתגובה לכך המבקר קנס את המפלגה וחקירה פלילית נפתחה בנושא, אך נסגרה ב-2006 ללא הגשה של כתבי אישום.
בסופו של דבר, למרות ניצחונו הגדול בבחירות, תוך פחות משנתיים מיום הבחירות נאלץ אהוד ברק להתפטר מתפקידו ולהוביל את ישראל לבחירות חדשות. בבחירות אלה נבחר אריאל שרון לראשות הממשלה והקים את ממשלת ישראל העשרים ותשע.
במהלך כהונת הכנסת התאחדו סיעות: האיחוד הלאומי וישראל ביתנו לסיעת איחוד לאומי-ישראל ביתנו. סיעה זו הייתה שותפה קואליציונית בממשלה ה-29.
כמחאה על האיחוד, פרש חבר הכנסת מיכאל קליינר מהסיעה המאוחדת והקים סיעה בשם חרות - התנועה הלאומית.
לקריאה נוספת

חנן קריסטל ואילן כפיר, הצל"ש השישי - בחירות 99' - הסיפור המלא, כתר הוצאה לאור, 1999.
אשר אריאן ומיכל שמיר, הבחירות בישראל - 1999, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2001.
הערות שוליים

↑  בפעם השנייה בתולדות מדינת ישראל, כמובא בערך הבחירות לכנסת.
↑   נתניהו לרב כדורי: "אנשי השמאל שכחו מה זה להיות יהודים", סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:46)
↑   תשדיר ישראל בעלייה בחירות 1999 - משרד הפנים בידינו, סרטון  באתר יוטיוב
↑  דובר משרד המשפטים, החלטת היועץ המשפטי לממשלה בפרשת עמותות אהוד ברק, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 באוקטובר 2003
↑  פעיל ישראל אחת חשוד שפצע אנושות פעיל ליכוד ביהוד, באתר הארץ, ‏16 במאי 1999
↑  הודעה בדבר התקשרויות בין רשימות מועמדים לכנסת החמש עשרה, ילקוט הפרסומים 4755, 19 במאי 1999, עמ' 3305
↑  הכנסת החמש־עשרה, באתר הכנסת
לקסוס LFA

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לקסוס
 שנות ייצור:  2010 - 2012
 הרכבה:  יפן יפן
 חברת אם:  טויוטה
 סיווג:  מכונית על
 מרכב:  2 דלתות (קופה)
 פלטפורמה:  2 מושבים קופה, 2 מושבים רודסטר
 אורך:  4,505 מ"מ
 רוחב:  1,895 מ"מ
 גובה:  1,220 מ"מ
 משקל:  1,480-1,580 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,605 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  582 כ"ס, 4800 סמ"ק, V10
 הילוכים:  6 הילוכים רובוטית
 מהירות מרבית:  325 קמ"ש (100-0 ב-3.7 ש')
 קשר:  ניסאן GTR
לקסוס LFA היא מכונית על יפנית מתוצרת לקסוס. 500 יחידות של הדגם יוצרו בין דצמבר 2010 לדצמבר 2012.
נתונים טכניים

ל-LFA יש מנוע 10 צילינדרים קדמי בתצורת V בנפח 4.8 ליטר, מגיעה ל-560 כ"ס, גוף פולימרי מחוזק בסיבי פחמן, תיבת שישה הילוכים רובוטית והנעה אחורית. והיא מאיצה מעמידה ל-100 קמ"ש בתוך 3.7 שניות.
מעמד ה-LFA

ה-LFA נחשבת לאחת ממכונית העל הסדרתיות היקרות בעולם כאשר מחירה הוא 375 אלף דולר (1.4 מיליון שקלים לפני מיסים) ובהשוואה ללמבורגיני אוונטאדור שעולה 255 אלף יורו (1.2 מיליון שקלים לפני מיסים). ה-LFA היא המכונית הכי מהירה של לקסוס והמכונית הסדרתית הכי מהירה בנורבורגרינג[דרוש מקור]  כאשר גרסת נורבורגרינג של ה-LFA מגיעה ל-562 כ"ס לעומת 552 בדגם הרגיל, ומחירה 445 אלף דולר (1.7 מיליון שקלים לפני מיסים) לעומת הדגם הרגיל שעולה 375 אלף דולר.
Random Access Memories (10th Anniversary Edition)

Random Access Memories (10th Anniversary Edition) הוא אלבום האוסף השלישי של צמד המוזיקה האלקטרונית הצרפתי דאפט פאנק. זוהי הוצאה מחודשת לרגל יום השנה של אלבום האולפן האחרון של הצמד, Random Access Memories, המכיל דיסק נוסף עם 10 דקות של תוכן בונוס, כולל דמואים ויציאות שלא פורסמו.
המהדורה המחודשת שוחררה ב-12 במאי 2023.
קידום והפצה

ב-22 בפברואר 2021, דאפט פאנק הודיעו שהם נפרדו. בדיוק שנתיים לאחר מכן, ב-22 בפברואר 2023, הצמד הודיע על מהדורת יום השנה העשירי של Random Access Memories שתשוחרר, המכילה דיסק בונוס של דמואים ויציאות שלא פורסמו. זו הייתה השנה השנייה ברציפות שהצמד הכריז על הוצאה חדשה ביום השנה לפרידתם, כאשר ב-22 בפברואר 2022, הוכרז על שחרור 25 שנה לאלבומם Homework, כולל אלבום רמיקס חדש.
תומא בנגלטר, במהלך קידום פרויקט הסולו שלו Mythologies, אמר כי דאפט פאנק רצו לא "לקלקל את הנרטיב" בזמן שהם היו פעילים, אבל הרגישו נוח יותר לחשוף חלקים מתהליך היצירה שלהם עכשיו כש"הסיפור הסתיים".
ההוצאה המחודשת כוללת את הגרסה של "Touch" בה נעשה שימוש בסרטון המודיע על פירוקו של דאפט פאנק. גרסת Dolby Atmos של המהדורה המחודשת שוחררה גם היא באותו יום של ההוצאה המחודשת, הכוללת את 13 רצועות האלבום המקוריות ואת הרמיקס "The Writing of Fragments of Time" בפורמט.
הסינגל הראשון מההוצאה המחודשת, "The Writing of Fragments of Time", בהשתתפות טוד אדוארדס, שוחרר ב-22 במרץ, יחד עם קליפ בבימויו של המנהל הקריאטיבי של דאפט פאנק, סדריק הרבט. "GLBTM (Studio Outtakes)" יצא לאור ב-6 באפריל, וכלל הקלטות אולפן שלא היו בשימוש קודם לכן על ידי צ'ילי גונזלס ומוזיקאים אחרים עבור "Give Life Back to Music".
סינגל נוסף, "Infinity Repeating (2013 Demo)", כולל את ג'וליאן קזבלנקס והווידז. השיר והקליפ הנלווה לו בבימויו של וורן פו הושמעו לראשונה ב-11 במאי במרכז ז'ורז' פומפידו בפריז, צרפת. קזבלנקס התייחס לשיר בראיונות בשנת 2014. הקליפ, השיר ודיסק הבונוס של ההוצאה המחודשת מבוססים כולם על לולאת אינסוף. דאפט פאנק כינו את השיר "השיר האחרון שלהם אי פעם" בהודעה לעיתונות.
שבוע לפני יציאת המהדורה המחודשת, הקואורדינטות והתאריך של 11 במאי 2023 הופיעו בהדמיות ספוטיפיי לשירים ספציפיים מהאלבום המקורי, והקניטו אירוע עולמי שהתרחש בעשר ערים: ברלין, בואנוס איירס, לונדון, מקסיקו סיטי, ניו יורק, פריז, סנטה מוניקה, סאו פאולו, סידני וטוקיו. מאוחר יותר באותו שבוע, נחשף כי סנאפצ'ט שיתפה פעולה עם צוות הקריאייטיב של דאפט פאנק כדי לקדם את המהדורה המחודשת באמצעות מסנני מציאות רבודה ועדשות. משתמשים ברחבי העולם יכלו להשתמש באפליקציה כדי לקבל גישה מוקדמת לשיר "Horizon", כאשר המשתתפים בעשר הערים זכו להשתתף ב"חפש את המטמון" במיקום גאוגרפי. המשתתפים במקומות יכלו להשתמש במסנן סנאפצ'ט כדי למצוא מונוליתים מנגנים קטעים מהקליפ "Infinity Repeating".
שחרור המהדורה המחודשת הביא לכך שהאלבום הופיע מחדש בראש מצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד ובטופ 10 הראשונים בבילבורד 200.
קידום והפצה > Memory Tapes

לרגל ההוצאה המחודשת לרגל חגיגות ה-10, הוציאה הלהקה סדרת וידאו במהלך השנה בשם Memory Tapes. אורחי הסדרה כוללים את ג'וליאן קזבלנקס, צ'ילי גונזלס, פנדה בר, די ג'יי פאלקון, טוד אדוארדס, פארל ויליאמס, נייל רוג'רס, פול ויליאמס וכריס קאסוול. הסרטונים צולמו באולפני Gang בפריז ובאולפני Henson בלוס אנג'לס וכוללים קטעים מאחורי הקלעים של הקלטת Random Access Memories.
הסדרה, המורכבת משמונה פרקים, מציגה רבים ממשתפי הפעולה של האלבום המהרהרים בסטטוס של הצמד, במוזיקה ובפיצול. ג'וליאן קזבלנקס מדבר על יצירת השירים "Instant Crush" ו-"Infinity Repeating", ואומר שהוא חושב שהאחרון הוא שיר מתאים "לסיים את דאפט פאנק לנצח", תוך שהוא גם מתבדח שהרעיון הוא "דרמטי", ולא מאמין שהצמד יישאר מפוצל לצמיתות. צ'ילי גונזלס כינה את עבודת הצמד על האלבום "רמות התכנון של סטנלי קובריק" כאשר דיבר על סולו הפסנתר שלו בשיר "Within".
משתפי הפעולה די ג'יי פאלקון וטוד אדוארדס דיברו גם הם על הפיצול של הצמד, כאשר פאלקון שיבח במיוחד את הבחירה לסיים את דאפט פאנק עם השיר והקליפ לשיר Infinity Repeating. אדוארדס הביע צער על כך שדאפט פאנק לא הופיעו בסיבוב הופעות ל-Random Access Memories, אך ציין כי לא היה המום כאשר הם נפרדו, ואמר כי השניים "כבר הלכו לכיוונים שונים, מבחינה מוזיקלית".
פארל ויליאמס חשף בפרק שלו שהוא לא ציפה שהגרסאות המוגמרות של "Get Lucky" או "Lose Yourself to Dance" יכללו את השירה שלו, בהנחה ששני השירים יושרו על ידי אמנים אחרים. ויליאמס אמר שהוא היה כל כך מרוכז במהלך פגישות הכתיבה וההקלטה שהוא שכח איך החומר נשמע, בגלל משך הזמן בין הפגישות וחוסר הגישה לחומר. הפרק שלו מכיל קטעים של תגובתו של ויליאמס לשמיעת שני השירים המוגמרים בפעם הראשונה. נייל רוג'רס תיאר את חוויית העבודה עם הצמד כמשנה חיים, ואמר כי "החיים היו בכיוון אחד לפני Random Access Memories, ושונים לחלוטין אחרי". רוג'רס כינה את השפעת האלבום חוויה לימודית וסיפר כיצד האלבום הוביל אותו לשתף פעולה עם אמנים צעירים מתרבויות שונות.
קרדיטים > הוצאה מחודשת בפיקוח

תומא בנגלטר
גי-מנואל דה הומם-קריסטו
פלוריאן לגאטה
סדריק הרבט
קרדיטים > אמנים נבחרים

דאפט פאנק - שירה (רצועות 1, 2, 4, 6-9, 12), סינתיסייזר מודולרי (רצועות 1, 3, 7, 10, 12, 13), סינתיסייזר (רצועות 2, 5, 8, 9, 15), כלי מקלדת (רצועות 3, 4, 5, 11), גיטרה (רצועה 5), הפקה, קונספט, ניהול אמנותי
פנדה בר - שירה (רצועה 12)
ג'וליאן קזבלנקס - שירה (רצועות 5, 17), גיטרה מובילה (רצועה 5) וקופרודוקציה (רצועות 5, 17)
טוד אדוארדס - שירה וקופרודוקציה (רצועה 11)
די ג'יי פאלקון - סינתיסייזר מודולרי וקופרודוקציה (רצועה 13)
צ'ילי גונזלס - כלי מקלדת (רצועה 1), פסנתר (רצועה 4)
ג'ורג'ו מורודר - קול (רצועה 3)
נייל רוג'רס - גיטרה (רצועות 1, 6, 8)
הווידז - מכשור נוסף (רצועה 17)
פול ויליאמס - שירה ומילים (רצועה 7), מילים (רצועה 9)
פארל ויליאמס - שירה (רצועות 6, 8)
קרדיטים > הפקה

בוב לודוויג - מאסטרינג
Chab (אנטואן שאברט) - מאסטרינג (אלבום והוצאה מחודשת)
פאול האן - הנהלה
סדריק הרבט - מנהל קריאייטיב, עטיפת האלבום
וורן פו - עטיפה, איורים
מיק גוזאוסקי - טכנאי הקלטה, מיקסינג
פיטר פרנקו - טכנאי הקלטות
פלוריאן לגאטה - טכנאי הקלטות, מאסטרינג (הוצאה מחודשת)
דניאל לרנר - מהנדס אודיו דיגיטלי