stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ננגה-אבוקו
הערות שוליים

↑  Troisième recensement général de la population et de l'habitat (3e RGPH, 2005), Bureau central des recensements et des études de population du Cameroun (BUCREP), 2010.
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 147787785  VIAF: 9769148574334224430008   WorldCat (עם VIAF): 9769148574334224430008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפט קריין-מילמן

משפט קריין-מילמן הוא משפט באנליזה פונקציונלית העוסק בתכונות של קבוצות קמורות במרחב וקטורי טופולוגי. ממקרה פרטי של המשפט נובע שכל מצולע קמור נקבע על ידי הקודקודים שלו - כלומר מספיק לדעת את קודקודי המצולע כדי לקבוע את צורתו באופן יחיד. תוצאת המשפט אינה נכונה כאשר לא מגבילים את המצולע להיות קמור, כיוון שניתן לצייר מספר מצולעים שונים (לא קמורים) שיש להם אותם קודקודים. המשפט הוכח על ידי מארק קריין ודוד מילמן.
תיאור המשפט

באופן פורמלי: אם X מרחב וקטורי טופולוגי (האוסדורף) קמור מקומית, ו-K היא תת-קבוצה קמורה וקומפקטית של X, אז K הוא הסגור של הקמור של קבוצת הנקודות הקיצוניות שלו:
כאשר עבור קבוצה קמורה A, נקודה קיצונית היא נקודה בקבוצה שאיננה נמצאת ב"אמצע" בין שתי נקודות בקבוצה A, או באופן פורמלי:  x\in A נקודה קיצונית אם לכל  0<\lambda <1,a,b\in A מתקיים  x\neq \lambda a+(1-\lambda b).
כיוון אחד של המשפט הוא ברור - אוסף הנקודות הקיצוניות של K הוא תת-קבוצה של K. K קמורה ולכן הקמור שלו מוכל ב-K. K קומפקטית, ובפרט סגורה, ולכן הסגור של הקמור מוכל ב-K. הכיוון המעניין הוא הכיוון ההפוך - משפט קריין-מילמן טוען שלכל קבוצה קומפקטית קמורה K יש מספיק נקודות קיצוניות כדי שניתן יהיה לשחזר אותה מתוכן.
המשפט המקורי (בגרסה מעט פחות כללית מהגרסה הזו) הוכח על ידי מרק קריין ודוד מילמן. מינקובסקי הראה לפניהם שבכל מרחב מממד סופי K הוא הקמור של הנקודות הקיצוניות שלו. קריין ומילמן הראו שכדי להרחיב את התוצאה למרחבים אינסופיים יש להוסיף את הסגור.
הוכחת המשפט

כמו שנאמר למעלה ההכלה  \supset  ברורה. נותר להוכיח את הכיוון השני.
ראשית נראה שיש ל-K נקודות קיצוניות. נגדיר פאה של K להיות תת-קבוצה קמורה  K_{1}\neq \emptyset  המקיימת  tx+(1-t)y\in K_{1}\Rightarrow x,y\in K_{1}\forall x,y\in K,t\in (0,1), כלומר כל צירוף קמור הנמצא ב- K_{1} נוצר על ידי איברים מ  K_{1}. נשים לב שמההגדרה, נקודה קיצונית היא פאה המכילה נקודה אחת. יהי  \Omega אוסף הפאות של K. נשים לב כי  \Omega \neq \emptyset  כיוון ש-K היא פאה של עצמה. חיתוך של סדרה יורדת של פאות הוא פאה (החיתוך לא ריק מקומפקטיות) ולכן מהלמה של צורן יש פאה מינימלית  K_{1}. נראה כי  K_{1} מכילה נקודה אחת. אחרת, ממשפט האן-בנך נקבל שקיים פונקציונל ליניארי רציף ממשי  \phi  על X שאינו קבוע על  K_{1}. הקבוצה  K_{0}:=\{x\in K_{1}|\phi (x)=\max _{y\in K_{1}}\phi (y)\}היא פאה של  K_{1}ולכן של  Kהמוכלת ממש ב- K_{1}, בסתירה להנחה.
כעת נראה את ההכלה  \subset . יהי  K'=Cl(conv(ext(K)) נניח בשלילה כי  K\setminus K'\neq \emptyset . ממסקנה ממשפט האן בנך קיים פונקציונל ליניארי ממשי רציף  \phi  כך שמתקיים  \sup _{x\in K'}\phi (x)<\sup _{x\in K}\phi (x). נגדיר קבוצה  K_{1}:=\{y\in K|\phi (y)=\sup _{x\in K}\phi (x)\}. מתקיים  K_{1}\cap K'=\emptyset אבל  K_{1} פאה סגורה (ולכן קומפקטית) של K ומהחלק הראשון נקבל ש  ext(K_{1}) אינו ריק. אבל אז  {\ce {ext(K_{1})\subset ext(K)\subset K'}}, בסתירה להנחה.
תוצאות נוספות

למשפט קריין מילמן יש את הבעיה שהסגור של הנק' הקיצוניות עלול להיות הרבה יותר גדול מהנק' הקיצוניות לכן יש עניין במשפט של גוסטב שוקת (Choquet) שטוען שבמקרים מאוד כלליים, ניתן לבנות מידת רדון המקיימת, בין השאר כי התומך שלה הוא נק' הקיצון של K. תוצאה ממשפט זה היא, למשל, משפט הפירוק הארגודי.
למשפט קריין מילמן יש משפט "הפוך", משפט מילמן: נניח ש X תת-קבוצה קומפקטית קמורה של מרחב קמור מקומית ו  Z\subset Xכך ש  X=Cl(conv(Z)). אז הנק' הקיצוניות של X מוכלות בסגור של Z.
לקריאה נוספת

רוברט פלס, הרצאות על תורת שוקת ,הוצאת ספרינגר 2001.
וויס בנימין, ליינדרשטראוס יורם, פזי אמנון, אנליזה פונקציונלית, האוניברסיטה העברית 1980.
סהלה בנת סהיל

סהלה בנת סהיל (בערבית: سهلة بنت سهيل) הייתה אחת מהסחאבה של הנביא מוחמד. היא הייתה נשואה לאבו חוד'יפה בן עותבה, וביחד הם אימצו את סאלם מולא אבי חד'יפה (ער')
הערות שוליים

↑  Burton, John, 1929-, The collection of the Qurʼān, 1st pbk. ed, Cambridge: Cambridge University Press, 1979, ©1977
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משרד המודיעין הצבאי (אוסטריה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  אוסטריה 
 סוכנות אם:  משרד ההגנה הפדרלי 
 תאריך הקמה:  1985 
 מטה מרכזי:  וינה 
 אתר רשמי
 
Heeresnachrichtenamt (משרד המודיעין הצבאי) הייתה סוכנות מודיעין של כוחות הצבא האוסטרים. המשרד חוקר מידע על פעולות צבאיות ופרויקטים זרים ומבצע ניתוח נתונים של מודיעין שנאסף. השירות מפעיל סניפים בלינץ, גראץ וקלגנפורט.
היסטוריה

המודיעין הצבאי האוסטרי הוקם לראשונה לאחר שנת 1850 כלשכת הראיות. במהלך מלחמת העולם הראשונה מחלקת המודיעין של משטרת המדינה האוסטרית (StaPo) עסקה בתפקידי איסוף מודיעין ולאחר מכן תפקידי אלה נלקחו על ידי ענף אוסטריה של האבווהר. לאחר 1955 הכוחות המזוינים האוסטרים הוקמו מחדש ובהם גם סוכנות מודיעין צבאית חדשה.
הסוכנות הנוכחית פועלת מאז 1985.
הערות שוליים

↑  IIHA; International Intelligence History Association (2002). The journal of intelligence history. LIT Verlag Münster. p. 25. ISBN 3-8258-0646-4.
↑  http://www.bundesheer.at/organisation/beitraege/n_dienste/index.shtml
משרד המזון והחקלאות של הרייך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 תחום שיפוט:  הרייך הגרמני 
 תאריך הקמה:  1919 
 תאריך פירוק:  1945 
 מטה מרכזי:  וילהלמשטראסה 
 קואורדינטות:  52°30′55″N 13°22′52″E﻿ / ﻿52.515305555556°N 13.381111111111°E﻿ / 52.515305555556; 13.381111111111
 he
 
משרד המזון והחקלאות של הרייך (בגרמנית: Reichsministerium für Ernährung und Landwirtschaft) היה משרד ממשלתי של גרמניה בתקופת רפובליקת ויימאר בין השנים 1919 ל-1933 ובמהלך תקופת גרמניה הנאצית בין 1933 ל-1945.
בינואר 1935 המשרד אוחד עם משרד החקלאות והייעור הפרוסי (שהוקם ב-1879). ב-1938 שונה שמו של המשרד "משרד המזון והחקלאות של פרוסיה והרייך". לאחר כניעת גרמניה הנאצית ופיצול גרמניה, הוקם בגרמניה המערבית משרד החקלאות והמזון הגרמני, שמשמש את גרמניה המאוחדת עד היום.
היסטוריה

במרץ 1919, הוקם "משרד המזון של הרייך" שאוחד בספטמבר של אותה שנה עם משרד הכלכלה של הרייך, במרץ 1920 פוצל והוקם כמשרדי עצמאי מחדש לאחר הפוטש של קאפ. באותה שנה עבר המשרד לרחוב וילהלמשטראסה 72 שבברלין. מ-1924 הושאלו מהבניין ארבעה ציורים של אוגוסט ובר אך לאחר מלחמת העולם השנייה הציורים לא נמצאו.
לאחר שהנאצים תפסו את השלטון בינואר 1930, אלפרד הוגנברג מונה לעמוד בראשות המשרד, אך הוא אולץ להתפטר ביוני 1933. הוגנברג הוחלף על ידי בכיר המפלגה הנאצית, ריכרד ולטר דרה. כחלק מתהליך האחדה דרה פעל להקמת התאגיד הנאצי רייכסנהרשטאד (אנ'), אשר ויסת את ייצור המזון. דרה הוביל קמפיין מול בעלי אדמות גדולים שייפרדו מכמה מאדמותיהם כדי ליצור משקים חדשים, כמו כן הוא קידם את חוק הרייכסרבהוף (אנ'). הוא גם הסב את מרבית המשקים הקטנים במדינה לאחוזות משפחתיות שהיו אמורות לעבור מאב לבן מכוח דיני הורשה עתיקים. אמנם זה הגן על חקלאים קטנים מפני עיקול ובעיות כלכליות מודרניות רבות אחרות, אך הוא גם קשר אותם ואת צאצאיהם לאדמה באופן נצחי.
בינואר 1935 המשרד אוחד עם משרד החקלאות והייעור הפרוסי (שהוקם ב-1879). ב-1938 שונה שמו של המשרד "משרד המזון והחקלאות של פרוסיה והרייך". לאחר כניעת גרמניה הנאצית ופיצול גרמניה, הוקם בגרמניה המערבית משרד החקלאות והמזון הגרמני, שמשמש את גרמניה המאוחדת עד היום.
הערות שוליים

↑  Hans Kehrl: Krisenmanager im Dritten Reich.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596897705171  GND: 35231-7  LCCN: n81144219  VIAF: 168657977   WorldCat (עם VIAF): 168657977 
דרה נואם בעצרת "רייכסנהרשטאד" בגוסלאר תחת הסיסמה "דם ואדמה", 1937
משרד המדע, התרבות והספורט

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  1993, לאחר מכן שוב ב-1999 ופעם נוספת ב-2006
 תאריך פירוק:  1996, בשנית ב-2003 ובפעם האחרונה ב-2009
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 שמות קודמים:  משרד המדע והאמנויות
 
משרד המדע, התרבות והספורט הוא משרד ממשלתי שפעל בישראל בשנים 1993–1996, 1999–2003 ובשנים 2006–2009. כיום מפוצלות סמכויותיו בין משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל ומשרד התרבות והספורט.
היסטוריה

בשנת 1982 הוקם משרד המדע כדי לייצר תפקיד עבור יובל נאמן מהתחייה, שהיה פיזיקאי. במשך שנים עסק משרד החינוך גם בנושאי תרבות וספורט. במהלך כהונת הממשלה ה-25, נדרשה שרת החינוך שולמית אלוני להתפטר מתפקידה, כדי לשמור על שלמות הקואליציה עם מפלגת ש"ס, והיא הועברה למשרד המדע והטכנולוגיה, אליה הועברו תחומי התרבות והספורט ממשרד החינוך. שם המשרד שונה למשרד המדע והאמנויות. לאחר הקמת ממשלת ישראל העשרים ושבע, בשנת 1996, מונה זאב בנימין בגין לשר המדע וסמכויות התרבות והספורט הושבו למשרד החינוך. בשנת 1999, לאחר הקמת הממשלה ה-28 בראשות אהוד ברק, נמסר משרד המדע והטכנולוגיה למתן וילנאי. המשרד קיבל חזרה את סמכויות התרבות והספורט ושמו שונה ל"משרד המדע, התרבות והספורט".
במהלך הקמת הממשלה ה-31 פוצלו תיקי התרבות והספורט מתיק החינוך, והועברו למשרד המדע והטכנולוגיה. בממשלה זו כיהן אופיר פינס-פז כשר המדע התרבות והספורט, עד להתפטרותו בעקבות כניסת סיעת ישראל ביתנו לקואליציה. לאחר מכן שימשה יולי תמיר כממלאת מקום שר המדע התרבות והספורט, ואחריה מונה לתפקיד ראלב מג'אדלה. בממשלה ה-32, שבראשותו של בנימין נתניהו, במסגרת המאמצים לייצר משרדים עבור כמה שיותר שרים, פוצל המשרד לשני משרדים עצמאיים: משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל ומשרד התרבות והספורט.
מנכ"לי המשרד

| מספר | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | צבי ינאי | 1993 | 1997 |
| 2 | נחמן שי | 1999 | 2000 |
| 3 | אריה שומר | 2001 | 2002 |
| 4 | דוד לפלר | 2002 | 2003 |
| 5 | איתן ברושי | 2006 | 2007 |
| 6 | יואב רוזן | 2007 | 2008 |
| 7 | גל דאי | 2008 | 2009 |
| 8 | שר-שלום ג'רבי | 2009 | 2009 |
| משרדי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- |
| משרדים נוכחיים | משרד ראש הממשלה • משרד האוצר • משרד האנרגיה והתשתיות • משרד הביטחון • המשרד לביטחון לאומי • משרד הבינוי והשיכון • משרד הבריאות • המשרד להגנת הסביבה • משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות • משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה • משרד החוץ • משרד החינוך • משרד החקלאות וביטחון המזון • משרד ירושלים ומסורת ישראל • משרד הכלכלה והתעשייה •  משרד המורשת • משרד המשפטים • משרד הנגב, הגליל והחוסן הלאומי • המשרד לעניינים אסטרטגיים • משרד העבודה • משרד העלייה והקליטה • משרד הפנים • משרד הרווחה והביטחון החברתי • המשרד לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה • המשרד לשירותי דת • המשרד לשיתוף פעולה אזורי • משרד התחבורה והבטיחות בדרכים • משרד התיירות • משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות • משרד התקשורת • משרד התרבות והספורט |  |
| משרדים בעבר | המשרד להגנת העורף • המשרד לחיזוק וקידום קהילתי • המשרד לקידום מעמד האישה • משרד האספקה והקיצוב • משרד הדיגיטל הלאומי • משרד ההסברה • משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה • משרד החינוך, התרבות והספורט • משרד הכלכלה והתכנון • משרד המדע, התרבות והספורט • משרד המודיעין • משרד המיעוטים • משרד הפיתוח • משרד משאבי המים •  משרד ראש הממשלה החלופי |  |
סהל בן סעד

סהל אבן סעד (בערבית: سهل بن سعد) היה בן אחד מהצחאבה הבולטים ביותר, אחד מהאנצאר, ובין המוסלמים הראשונים.
הוא נפטר בשנת 91 להיג'רה.
הערות שוליים

↑  "Hazrat Sahl ibn Sa'd r.a". Aal-e-Qutub Aal-e-Syed Abdullah Shah Ghazi (באנגלית אמריקאית). 2018-07-03. נבדק ב-2018-09-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 90052914   WorldCat (עם VIAF): 90052914 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ננדו הפונה

| ננדו הפונה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
על־סדרה:: עופות קדומים חסרי שיניים
סדרה:: ננדאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ראיים
סוג:: ננדו
מין:: ננדו הפונה
שם מדעי
 Rhea pennata ‏ד'אורביני, 1834
תחום תפוצה


ננדו הפונה (שם מדעי: Rhea pennata; מכונה גם ננדו קטן וננדו דרווין) הוא מין של עוף בלתי־מעופף, הקטן מבין שני המינים בסוג ריאה. הוא מצוי באלטיפלנו ובפטגוניה שבדרום אמריקה, במדינות ארגנטינה, צ'ילה, בוליביה ופרו.
הננדו מכונה "ñandú petiso" (ננדו קטן) או "ñandú del norte" (ננדו צפוני) בארגנטינה, שם נמצאת רוב אוכלוסייתו. מקור שמו של הסוג, ננדו, הוא בגוארני; בה משמעותו עכביש. ייתכן כי הוא כונה כך בגלל הרגלו להנמיך ולפרוש את כנפיו בעת ריצה.
תיאור

גובהו כ־90 עד 100 ס"מ, ואורכו הוא כ־92 עד 100 ס"מ; משקלו הוא כ־15 עד 28.6 ק"ג. ככל המינים בסדרה, לננדו ראש קטן ומקור קצר, בעוד רגליו וצווארו ארוכים. כנפיו ארוכות יותר משל שאר מיני העופות בעל־סדרת העופות המפותחים חסרי השיניים, ומאפשרות לו לרוץ מהר יחסית; הוא עשוי להגיע למהירות של 60 קמ"ש, מה שמאפשר לו לברוח בקלות מטורפים. על רגליו יש טפרים חדים, שמשמשים להגנה עצמית.
נוצותיו חומות ומנוקדות בלבן. צבעי גופה של הנקבה דהויים יותר, ויש לה פחות כתמים לבנים על גבה. נוצותיהם של ננדו צעירים חומות, ולא מוכתמות בלבן; נוצותיהם מתחלפות 3–4 שנים לאחר היוולדם.
התנהגות

ננדו הפונה הוא עוף חברתי, ומורכבות קבוצות שלו שכוללות 3–50 פרטים ממגדרים שונים ובגילאים שונים. למרות זאת, הננדו שומרים מרחק מסוים זה מזה, ואם ננדו אחד מתקרב לאחר יותר מדי, הננדו שהתקרבו אליו יפתח בתצוגת הרתעה, שכוללת הטלת הראש קדימה ושריקה.
תזונתו של ננדו הפונה מורכבת בעיקר מחומרים צמחיים, בין השאר שורשים, פירות, זרעים ועלים; אך הוא ניזון לעיתים גם מבעלי חיים קטנים, כמו לטאות, חיפושיות וחגבים. הננדו כמעט ולא שותה, מכיוון שאת רוב הנוזלים הדרושים לו הוא מקבל ממזונו.
רבייה

עונת הרבייה של הננדו אינה קבועה. הזכרים פוליגמיים, ולכל זכר יכולות להיות 2–12 נקבות. הם מתחרים על טריטוריות בעזרת מעופים קצרים, ולאחר מכן הם מחזרים אחרי הנקבות, על ידי ריצה עם כנפיים פתוחות לכיוונן. כשהזכר הצליח לאסוף כמה נקבות, הוא מבצע איתן "טקס חיזוק הקשרים": הוא רץ סביבן ומשמיע קריאות שונות. בסופו של תהליך החיזור הנקבות מטילות 5–55 ביצים צהובות־ירקרקות ליד קינו של הזכר. הזכר מעביר את רובן לתוך הקן, אך משאיר חלק מהן מחוצה לו. הביצים שנשארו בחוץ נרקבות, ומושכות זבובים; אותם אוכלים זכר הננדו ולאחר מכן גם הגוזלים. תקופת הדגירה נמשכת 30–44 ימים.
תת־מינים

ישנם שלושה תת־מינים:
R. p. garleppi - מצוי בפונה של דרום־מזרח פרו, דרום־מערב בוליביה וצפון־מערב ארגנטינה.
R. p. tarapacensis - מצוי בפונה של צפון צ'ילה.
R. p. pennata - מצוי בערבות הפטגוניות של ארגנטינה וצ'ילה.
הערות שוליים

↑  ננדו הפונה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532368805171
משפט קרומיי-הונשה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 
משפט קרומיי-הונשה (בגרמנית: Krumey-Hunsche-Prozess) היה הליך פלילי פלילי נגד הרמן קרומיי ואוטו הונשה אשר התרחש ב-27 באפריל 1964 עד 3 בפברואר 1965 בפני בית המשפט האזורי בפרנקפורט אם מיין.
הרקע

האישום היה "רצח קולקטיבי בהמון סעיפים לא מוגדרים". ספציפית, התובע הציבורי האשים את "פקידי המשרד" מילולית "פקידי השולחן" קרומיי והונשה בהשתתפות ברצח של לפחות 300,000 יהודים שגורשו מהונגריה למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו ב-1944.
המשפט

משפט חבר המושבעים נערך ב"בית גאלוס" (אנ') בפרנקפורט, שם התקיים גם משפט אושוויץ בהשני (בפרנקפורט). גם הצדדים המעורבים בתהליך היו זהים בחלקם. התובע הציבורי הראשון הנס גרוסמן (אנ') והתובע הציבורי אדולף שטיינבאכר הובילו את התביעה, נציגי התובעים המשותפים היו עורכי הדין הנרי אורמונד, כריסטיאן ראבה (אנ') ורוברט קמפנר. הנס לטרנסר ופריץ סטיינאקר פעלו כפרקליטי ההגנה של הונשה, קרומיי יוצג על ידי אריך שמידט-לייכנר (גר'). במשפט זה כמו כן במשפט אייכמן העידה ניצולת השואה היהודייה-הונגרייה-ישראלית אלישבע (ארז'י) סנש.
פסקי הדין

לאחר תשעה חודשי משפט, אוטו הונשה זוכה, הרמן קרומיי נידון לחמש שנות מאסר. בקיזוז זמן שהייה במעצר מאז 1960, הוא שוחרר.
גם הפרקליטות וגם ההגנה ערערו, ועל כך החליט בית המשפט הפדרלי לצדק על ביטול פסק הדין. התיק הוחזר לבית המשפט המחוזי, שהמליץ להחמיר בעונשו של קרומי. כתוצאה מכך, הוא נידון למאסר עולם באוגוסט 1969, אך גם הונשה נידון לשתים עשרה שנים על היותו מסייע לרצח.
בינואר 1973, הערעור של קרומיי נדחה על ידי בית המשפט הפדרלי לצדק (בגרמנית Bundesgerichtshof‏}, BGH) הוא בית המשפט הגבוה ביותר בתחום השיפוט האזרחי והפלילי בגרמניה, כך שפסק הדין הפך לסופי. בשנת 1981 שוחרר קרומיי מהכלא עקב מחלה ומת זמן קצר לאחר מכן. לא ידוע דבר על חייו של הונשה לאחר מתן גזר הדין.
לקריאה נוספת

Christian Ritz:. In:. Nr. 40. Nomos Verlagsgesellschaft mbH, 2007.
Robert Max Wasilii Kempner:. Hrsg.: Delphi Politik (= Band 4). 2. Auflage. Greno-Verlag, Nördlingen 1987, ISBN 3-89190-953-5.
Kerstin Freudiger:. Mohr Siebeck Verlag, Tübingen 2002, ISBN 3-16-147687-5.
Landgericht Frankfurt/Main (Hrsg.):. 3. Februar 1962.
Torben Fischer, Matthias N. Lorenz:. 2007, ISBN 978-3-8376-2366-6.
Bundesgerichtshof (Hrsg.):. 22. März 1967.
Landgericht Frankfurt/Main (Hrsg.):. 29. August 1969.
Bundesgerichtshof (Hrsg.):. 17. Januar 1973.
Stefan D. Yada-Mc Neal:. Books on Demand, 2018, ISBN 978-3-7481-2924-0.
הערות שוליים

↑  EHRI - Krumey-Hunsche-Prozess (ehri-project.eu)
↑  TEUFELSKREIS AUS BLUT UND TINTE
↑  Merkwürdiges im Frankfurter SS-Prozeß
נשיא גבון

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  בריס קלוטר אוליגי נגמה (אנ')
 תאריך כניסה לתפקיד:  30 באוגוסט 2023
 דרכי מינוי:  בחירה ישירה
 תחום שיפוט:  גבון 
 ייסוד המשרה:  17 באוגוסט 1960 
 
נשיא גבון (בצרפתית: Président du Gabon) הוא ראש המדינה של גבון. מאז כינון המשרה בצורה רשמית ב-1960, כיהנו בגבון שלושה נשיאים (לא כולל 3 שכיהנו כנשיאים בפועל).
הנשיא הזמני הנוכחי, בריס אוליגי, תפש את השלטון בהפיכה צבאית ב-30 באוגוסט 2023 והדיח את עלי בונגו.
תיאור המשרה > בחירה

הנשיא נבחר לכהונה בת 7 שנים, באמצעות בחירה ישירה. הנשיא יכול להיבחר יותר מפעם אחת. בעבר חוקת גבון הגבילה את מספר כהונות הנשיא לשתיים, אך מגבלה זו הוסרה עבור עומר בונגו בשנת 2003.
בבחירות מנצח המועמד שמקבל את מספר הקולות הגדול ביותר.
על תפקיד הנשיא יכולים להתמודד כל אזרחי גבון, זכר ונקבה, בני ארבעים לפחות, אשר התגוררו בגבון במשך שנים עשר חודשים לפחות.
בחירת הנשיא מתקיימת לפחות חודש ולכל היותר חודשיים לפני תום כהונתו של הנשיא המכהן.
הנשיא המכהן אינו רשאי לקצר את כהונתו על מנת להתמודד לכהונה נוספת.
תיאור המשרה > שבועת הכהונה

השבועה הנשיאותית מסמנת את תחילת כהונת הנשיא.
השבועה נערכת בפני הפרלמנט ובית המשפט לחוקה תוך הנחת יד שמאל על החוקה, והנפת יד ימין לפני הדגל הלאומי.
נוסח השבועה:
I promise to devote all my energies to the good of the Gabonese people, to assure their well-being and to protect them from all misfortune, to respect and defend the Constitution and the State of law, to fulfill conscientiously the duties of my position and to be just to all.
נשיאי גבון

| מספר | תמונה | שם  (נולד–נפטר) | נבחר | משך כהונה> תחילת כהונה | משך כהונה> סוף כהונה | משך כהונה> זמן במשרה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | לאון מ'בה  (1902–1967) | 1961  1967 | 17 באוגוסט 1960 | 27 בנובמבר 1967 | 7 שנים ו-102 ימים | המפלגה הגבונזית הדמוקרטית (BDG) |
| 2 |  | עומר בונגו  (1935–2009) | 1973  1979  1986  1993  1998  2005 | 2 בדצמבר 1967 | 8 ביוני 2009 | 41 שנים ו-188 ימים | המפלגה הגבונזית הדמוקרטית (BDG) |
| – |  | דיג'וב דיבונגי די נדינגה  (נולד ב-1946) | — | 6 במאי 2009 | 10 ביוני 2009 | 35 ימים | הברית הדמוקרטית והרפובליקנית (ADERE) |
| – |  | רוז פרנסין רוגומבה  (1942–2015) | — | 10 ביוני 2009 | 16 באוקטובר 2009 | 128 ימים | המפלגה הגבונזית הדמוקרטית (BDG) |
| 3 |  | עלי בונגו  (נולד ב-1959) | 2009  2016  2023 | 16 באוקטובר 2009 | 30 באוגוסט 2023  הודח עקב הפיכה צבאית) | 13 שנים 318 ימים | המפלגה הגבונזית הדמוקרטית (BDG) |
| – |  | בריס קלוטר אוליגי נגמה  (נולד ב-1974/75) | — | 30 באוגוסט 2023 | מכהן | 1 שנה ו-23 ימים | שלטון צבאי |
נפתלי נוסבוים

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1948 (בן 76) ה' באייר תש"ח צרפת 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל
 תחומי עיסוק:  דיין, פוסק הלכה
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת חיי משה
 בת זוג:  הרבנית רחל שרה מרים
 פרסים והוקרה:  קרן אברהם הכהן 
 
הרב נפתלי נוסבוים (נולד בה' באייר תש"ח, 14 במאי 1948) הוא דיין, פוסק הלכה וראש ישיבה חסידי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בצרפת לשמעון יהודה ולרוזה (רודה), במשפחה מחסידות דז'יקוב. בהיותו כבן שנה עלה עם הוריו לישראל. בבחרותו התקרב לחסידות גור. למד בישיבת בית מאיר בבני ברק. נישא לרחל, בתו של הרב ישראל גרוסמן, ראש ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד ופינסק-קרלין. מתגורר בשכונת נווה צבי בירושלים.
בשנת תשמ"ז, עם הקמת בית הדין אהבת שלום, מונה לאב"ד. באותה שנה זכה בפרס "נזר הוראה" מטעם קרן אברהם הכהן, על שליטה בשולחן ערוך. בשנות ה-90 מונה לראש הישיבות חיי משה הגדולה והקטנה. הוא מוסר שיעור יומי בישיבה הגדולה ושיעור כללי בישיבה הקטנה. הרב נוסבוים הוא גם ראש ישיבה בישיבת טשיבין, שבה הוא מוסר שיעור לשיעור ג', ראש ישיבת שומרי אמונים, ומראשי ישיבת שער השמים.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 מונה לאב"ד בבתי הדין החדשים "נתיבות חיים" ו"הישר והטוב", וכדיין חבר נשיאות בבית הדין "משפט שלום" של הרב ברוך שרגא. הוא מוסר שיעור בדף היומי בבית הכנסת אור הצפון ובבית הכנסת ביאלה בני ברק.
עיקר מומחיותו היא בדיני ממונות. מכהן כחבר נשיאות מפעל הש"ס העולמי, מפעל "שערי הוראה", ועד הרבנים לענייני צדקה, קרן "יגדיל תורה", וחבר בית דין "משמר התורה" לענייני צניעות.
חבר בוועדת הרבנים של תחרות חיבורים תורניים של מפעל הפיס למגזר החרדי.
הרב נוסבוים הוא אב לשמונה ילדים. אחד מבניו נפטר בשנת 2010 ממחלה.
הערות שוליים

↑  אתר בית הדין.
↑  האדמו”ר מביאלא בני ברק השתתף בשיעורו של הגר”נ נוסבוים, אתר jdn.
↑  Tog חדשות ותוכן יהודי - הלם: האברך ואיש החסד - איננו, באתר www.tog.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297558605171  ISNI: 0000 0000 4218 1517  LCCN: no99082911  VIAF: 73494912   WorldCat (עם VIAF): 73494912
נטע פורת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 1991 (בת 32)
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
נטע פורת (נולדה ב-9 בדצמבר 1991) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית לשעבר.
ביוגרפיה

גדלה בתל אביב, בת לעורך דין. למדה בבית הספר התיכון תלמה ילין, ובסוף כיתה י"א עזבה אותו ועברה ל"אנקורי", כדי שתוכל להיעדר מהלימודים בעת צילום הסדרה נשות הטייסים.
השתתפה בסדרת הטלוויזיה "תמרות עשן" שהוקרנה בשנת 2009 בערוץ הוט 3, בתפקיד שלהבת בשן, נערה מרדנית המיודדת עם רומי, אחד מבני הקיבוץ שנעלמו ועם אלישע - בנו של איש משטרה המעורב בפרשה. השתתפה בסדרת דרמה יומית בשם "נשות הטייסים" ששודרה בשנת 2010 בערוץ 10, בתפקיד הילי תבורי, בתו של מפקד הטייסת.
השתתפה בשנת 2010 בסרטו של אבי נשר, "פעם הייתי", בתפקיד תמרה, נערה מרדנית ופרובוקטיבית.
בעקבות שלושה תפקידים אלה ציינה: "עד עכשיו תמיד הייתי על משבצת הטייפ קאסט של הנערה המורדת. זה יהיה אתגר ענק בשבילי אם יתנו לי דמות קומית או דמות סופר דרמטית, כל מה שהוא לא נערה מרדנית או לוליטה".
שירתה בצה"ל בתפקיד מ"כית של חיל השלישות בצריפין. לאחר השירות הצבאי החליטה לוותר על קריירה אמנותית ולמדה במכללה האקדמית ספיר.
הערות שוליים

↑  גיל זהר, "כל החיים לפניה", BelleMode, אוגוסט 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נתן זלץ

| --- | --- |

 לידה:  1912 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  2003 (בגיל 91 בערך) 
 ענף מדעי:  כירורגיה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמורי 
 מוסדות:  מרכז רפואי הדסה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1978)  לב הארגמן  כוכב הארד  יקיר ירושלים 
 
פרופ' נתן זלץ
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
נתן זלץ (1912–2003) היה רופא כירורג ישראלי יליד ארצות הברית. חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשל"ח (1978) על תרומותיו לכירורגיה ולשירותים הכירורגיים בישראל.
קורות חיים

זלץ נולד בשנת 1912 בארצות הברית. בילדותו עבר עם משפחתו לפלורידה, ממנה עבר ללמוד רפואה באוניברסיטת אמורי באטלנטה. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש רופא צבאי בצבא ארצות הברית ונכח בקרבות בצפון אפריקה ובאיטליה.
בשובו לארצות הברית התמחה בכירורגיה ובשנת 1950 נענה לבקשת ארגון "הדסה" וייסד מחדש את המחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה בירושלים, שפעילותה צומצמה לאחר מלחמת העצמאות. בסיום עבודתו שב לניו יורק, אך בשנת 1953 נתבקש להתמנות למנהל המחלקה ועלה לישראל.
נתן זלץ היה פרופסור באוניברסיטה העברית. זלץ כונה בפי רבים "אבי הכירורגיה המודרנית בישראל" והנהיג בישראל את השיטה האמריקאית, המכשירה רופאים זוטרים וחדשים לבצע ניתוחים כירורגיים (בניגוד לשיטה הגרמנית, שבה הרופאים הזוטרים היו בעיקר מסתכלים, כיצד ראש המחלקה מנתח). תוכנית ההתמחות שהנהיג אומצה ושולבה במערך הרפואי הארצי. לאחר מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים יזם את הקמת מערך החירום בבתי החולים. לאחר פרישתו מ"הדסה" הוזמן לייסד ולנהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים ביקור חולים, ממנה פרש בשנת 1991.
בין תלמידיו ניתן למנות את הכירורגים: פרופ' יעקב (יקי) ברלצקי, פרופ' צבי גימון, פרופ' אריה דורסט, פרופ' יונה מני ופרופ' הרברט פרוינד.
בשנת תשל"ח זכה בפרס ישראל לרפואה.
בשנת 1984 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
הערות שוליים

↑  חתני פרס ישראל תשל"ח, דבר, 10 במאי 1978
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.