stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים
תוכן

הספר תוקף את השימוש בקרנות השקעה לקידום מיזוג ענפים שונים בשליטת מספר קטן של תאגידים, שלטענת ברנדייס פעלו במשותף למניעת תחרות. ברנדייס מתח ביקורת חריפה על בנקאי השקעות ששלטו בכמויות גדולות של כסף שהפקידו בבנקיהם בידי אנשי מעמד הביניים. ראשי הבנקים הללו, ציין ברנדייס, ישבו באופן שגרתי בדירקטוריונים של חברות רכבת ויצרנים תעשייתיים גדולים של מוצרים שונים, וכיוונו את משאבי הבנקים שלהם לקידום האינטרסים של חברות משלהם שיטה זו קיימת עד היום בחלק מהמדינות ומכונה דירקטורים צולבים. חברות אלה, בתורן, ביקשו לשמור על השליטה בתעשיות שלהן על ידי ריסוק עסקים קטנים ומניעת וחסימת עסקים חדשניים שפיתחו מוצרים טובים יותר כדי להתחרות מולם.
ברנדייס הדגים את טענותיו בדיון על סכומי הכסף שנשלטו על ידי בנקים, תעשיות ותעשיינים ספציפיים כמו ג'יי פי מורגן, וציין כי אינטרסים אלה רכשו לאחרונה הרבה יותר גדול מהעושר האמריקני מאשר גופים ארגוניים. היה אי פעם בעבר. הוא ציטט בהרחבה עדויות מחקירת הקונגרס שביצעה ועדת פוג'ו (Pujo Committee), על שם נציגת לואיזיאנה ארסן פוג'ו (Arsène Pujo), על נהלים עסקיים שנועדו לקדם מונופולים אוליגופולים וכלכלת מקורבים.
אחד המשפטים הידועים מהספר נוגע להשפעתה של שקיפות לשם מניעת שחיתות - "נאמר שאור השמש הוא חומרי החיטוי הטוב ביותר; ואור החשמל הוא השוטר היעיל ביותר."
פרקי הספר

האוליגרכיה הפיננסית שלנו
כיצד הם משתפים פעולה
דירקטורים צולבים
שרת אדון אחד בלבד!
כיצד שקיפות יכולה לסייע
כאשר הבנקאי מיותר
אנשים גדולים ועסקים קטנים
קללת הגודל
כישלון הניהול הבנקאי
חוסר היעילות של האוליגרכים
ראו גם

הגבלים עסקיים
חוק גלאס-סטיגל
לאוניד לייבנזון

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1879 (יוליאני) חרקוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 במרץ 1951 (בגיל 71) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 ענף מדעי:  אווירודינמיקה, underground hydraulics, הידרודינמיקה, applied mechanics, מכניקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה (1901)  Imperial Moscow Technical School  אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  ניקולאי ז'וקובסקי 
 מוסדות:  Moscow Mining Academy  אוניברסיטת מוסקבה  אוניברסיטה רוסית ממלכתית ע"ש גובקין לנפט וגז  האוניברסיטה האימפריאלית של דרפט  האוניברסיטה הקיסרית של מוסקבה  המכון האווירוהידרודינמי המרכזי (רוסיה) 
 תלמידי דוקטורט:  Konstantin Tsarevich, Aleksey Il'yushin, Foma Trebin, Vsevolod Sergeevich I︠A︡blonskiĭ, Isaak Charnyi 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 1  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור לנין  עיטור לנין 
 
לאוניד לייבנזון (ברוסית: Леонид Самуилович Лейбензон‏; 26 ביוני 1879, חרקיב - 15 במרץ 1951, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי.
קורות חיים

לאוניד לייבנזון נולד בשנת 1989 בחרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה רופא. בשנת 1907 המשפחה התנצרה.
לאחר סיום לימודי רפואה באוניברסיטה המשפחה עברה לאזור מחוז טולה ולאוניד גדל שם. בשנת 1890 אביו הועבר לעבודה בטולה והוא המשיך לימודי בית ספר בעיר. הצלחותיו בלימודים היו בינוניים, אך הודות לזיכרון טוב הוא התעניין בהיסטוריה ובגאוגרפיה.
לאחר סיום בית ספר, לייבנזון ניסה להתקבל לבית ספר להנדסה, אך נכשל במבחנים. בסופו של דבר הוא התקבל לאוניברסיטת מוסקבה במטרה בהמשך לעבור ללימודי הנדסה.
בשנת 1901 לייבנזון סיים לימודים באוניברסיטה ורצה לחזור לטולה. בהמלצת אביו הוא ביקש להתקבל ללימודי הנדסה והתקבל ישירות ללימודי השנה השנייה. הוא סיים לימודים בשנת 1906.
בשנים 1906–1908 לייבנזון עבד במפעל בטולה. בשנת 1908 הוא קיבל תואר שני במתמטיקה שימושית מאוניברסיטת מוסקבה. הוא החל ללמד ועבד באוניברסיטה עד לשנת 1911. בשנת 1911 במחאה למדיניות משרד החינוך קבוצת עובדי האוניברסיטה כולל לייבנזון עזבה את המוסד.
לייבנזון עבד בתכנון מתקנים הנדסיים תחת ולדימיר שוחוב. בשנים 1913–1914 הוא עבד בטביליסי. בשנת 1915 הוא חזר לאוניברסיטת מוסקבה וסיים בו תואר שני נוסף.
בשנת 1915 לייבנזון החל ללמד באוניברסיטת דרפט, בה קודם לפרופסור בשנת 1916 וקיבל תואר שלישי בשנת 1917. בעקבות אירועי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה לייבנזון עבר לטביליסי בה לימד באוניברסיסטה. בשנת 1920 הוא התחתן לסופיה שטרמן שהייתה רופאה. בשנת 1921 הוא מונה לפרופסור במכון הפוליטכני של באקו.
בשנת 1922 לייבנזון חזר לאוניברסיטת מוסקבה ומונה לראש קתדרה למכניקה שימושית.
בשנת 1934 לייבנזון החל לבצע עבודות עבור המכון האווירו-הידרודינמי המרכזי. בשנת 1936 הוא סיים פוסט-דוקטורט.
ב-10 ביולי 1936 לייבנזון נעצר ושחורר בתחילת דצמבר. לאחר מספר ימים הוא נעצר פעם נוספות והוגלה לקזחסטן הסובייטית ל-3 שנים. בהיותו בגלות לייבנזון עבד כמורה בבית ספר בעיירה נידחת. מפקח בית ספר ציין ששיעוריו של לייבנזון היו ברמה מדעית נמוכה.
הודות למאמצים של סרגיי צ'פליגין במאי 1939 לייבנזון טוהר מכל אשמה. הוא חזר למוסקבה והחל לעבוד במכון לחקר גאופיזיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1943 לייבנזון התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות וקיבל פרס ברית המועצות עבור ספרים בתחום מכניקה. את הפרס לייבנזון העביר לבניית מטוס קרב "ניקולאי ז'וקובסקי".
עקב אירועים הקשים שעבר בחייו לייבנזון עבר פעמיים התקף לב ומשנת 1949 לא היה יכול לקום מהמיטה. הוא נפטר בשנת 1951 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
על פעילותו בתחום המדע לייבנזון קיבל מספר עיטורים.
לייבנזון כתב מספר ספרים בתחום מכניקה, חוזק חומרים, תורת האלסטיות ונושאים סמוכים. הוא היה עורך של אוסף עבודות של ניקולאי ז'וקובסקי וסרגיי צ'פליגין.
ישראל פלד

ערך זה עוסק בראש עיריית רמת גן. אם התכוונתם לפלי הנמר, ראו .
צומת פלד ברמת גן
ישראל פלד (פלדמן) (2 באוקטובר 1921 – 14 ביולי 2016) היה ראש העירייה השני של רמת גן, בשנים 1969–1983.
ביוגרפיה

ישראל פלד, נין לגרשון ושרה (הלוי-סופר) גולדמן, נכד לחיים - דב ורבקה (לבית גולדמן) פלדמן, ממייסדי ראש פינה, ובנם של ראובן וחנה פלדמן, מוותיקי תל אביב, נולד בכ"ט באלול תרפ"א. גדל וחונך בתל אביב.
בצעירותו היה פעיל בתנועות הנוער "המכבי הצעיר" ו"הצופים הקשישים". שירת ב"הגנה" בגדנ"ע, בקשר וביחידת סיור. ב-1938 סיים לימודיו בגימנסיה הרצליה, ולמד אחר-כך בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. בשנים 1944/45 השלים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת ליון הצרפתית, שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה בביירות. היה פעיל במפלגת הציונים הכלליים ויסד את השכבה הצעירה של מפלגה זו.
שירת בחיל המודיעין במלחמת העצמאות והיה בגרעין הראשון של קציני עיבוד מידע ביחידת ההאזנה המרכזית (המוכרת לימים כיחידה 8200). לאחר שחרורו עבר לרמת גן ועבד במקצועו – עריכת דין. ב-1959 הציע לו ראש עיריית רמת גן, אברהם קריניצי, להצטרף לרשימת "הציונים הכלליים" בבחירות למועצת העיר, וכך החלה הקריירה המוניציפלית שלו. עד 1969 כיהן פלד בתפקידים שונים במועצת העיר רמת גן ואף נבחר לסגן ראש העיר.
בנובמבר 1969 נספה קריניצי בתאונת דרכים, ואתו חתנו ונהגו. הדבר היה זמן קצר לאחר הבחירות למועצת העירייה. חבריו למפלגה לחצו על פלד שיציג מועמדותו לתפקיד ראש העירייה ואף הוא, לאחר שבמשך עשור נדבק בחיידק המוניציפלי, נמשך לכך. אולם מצד שני היה עליו לוותר על משרדו ועבודתו כעורך דין. לאחר לבטים הכריעה הכף לטובת התפקיד הציבורי, וב-1 בדצמבר 1969 נבחר על ידי מועצת העיר לתפקיד ראש העירייה. בתפקידו זה כיהן בשלוש קדנציות, במשך 14 שנים, והטביע את חותמו על התפתחותה וצביונה של רמת גן.
בין הפרויקטים שהוקמו וקודמו בזמנו: פארק הספארי, קניון איילון ומתחם בורסת היהלומים.
בבחירות למועצת העיר בשלהי 1983 כשל פלד ולא נבחר, ואף כי חבריו לחצו עליו להמשיך בפעילות המוניציפלית ברמת גן, התלבט בין פעילות כזו באופוזיציה ואפשרות לכבוש את ראשות העיר בחזרה, לבין מעבר לפעילות בשטח אחר שהיה קרוב ללבו - הקמת יישוב ומרכז חינוכי לתנועת המכבי העולמי שבראשה עמד, באזור מודיעין - ארץ המכבים.
בשנים 1973 עד 1986 כיהן ד"ר פלד כיו"ר תנועת המכבי העולמי, כיו"ר הוועד המארגן של שלוש מכביות וכיו"ר כפר המכביה. באותה תקופה שימש גם כחבר הנהלת ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית.
בשנת 1983 היה מיוזמי היישוב מכבים והמוסד החינוכי של תנועת המכבי העולמי. פלד אף נמנה עם המתיישבים הראשונים במכבים, בו הוא התגורר מאז הקמתו. מכבים, שהיה ראשון בחבל ארץ זה, משך אחריו את היישובים רעות ומודיעין (כל השלושה אוחדו בשנת 2003 לעיר אחת), ויישובים נוספים.
בשנת 1997 הוענק לו אות יקיר העיר רמת גן.
פלד נפטר בביתו שבמכבים ונטמן בבית העלמין במודיעין. היה נשוי לחיה מרים לבית ריבלין, בת ירושלים ודור שביעי בארץ ישראל. לזוג חמישה ילדים.
על שמו צומת ברמת גן (במפגש הרחובות בן-גוריון ואבא הלל סילבר), הספארי ברמת גן וכן רחוב במכבים-רעות.
ספרו

ישראל פלד, מרמת גן למכבים, אופיר ביכורים, 2014
הערות שוליים

↑  פרסום של יד בן צבי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312662505171  ISNI: 0000 0003 7028 5569  VIAF: 241926212   WorldCat (עם VIAF): 241926212 
טקס קריאת רחוב בדנר, 1972.
מימין לשמאל: ראש העיר ישראל פלד, הרב הראשי לרמת גן צבי מרקוביץ, חבר מועצת העיר יצחק ילין, צילה בדנר (בבגד שחור), מרים בדנר (אשתו של משה בדנר) וסגן ראש העין דוד מלמדוביץ.
לונלי פלאנט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  טוני וילר, מורין וילר 
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־52 שנים) 
 חברת אם:  BBC Worldwide 
 מיקום המטה:  מלבורן 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 עובדים:  400 
  
 www.lonelyplanet.com
 
מורין וטוני וילר, מייסדי ההוצאה
לונלי פלאנט (באנגלית: Lonely Planet) היא אחת מהוצאות הספרים הגדולות ביותר למדריכי טיולים בעולם. מדריכי ההוצאה היו הראשונים שפנו לקהל התרמילאים כקהל עיקרי. נכון ל-2009 ראו אור במסגרת ההוצאה 500 כותרים בשמונה שפות. שם החברה מקורו בשיבוש שורה מהשיר Space Captain מאת ג'ו קוקר וליאון ראסל. במקור שר קוקר lovely planet, אבל מייסד ההוצאה טוני וילר (Tony Wheeler) שמע lonely planet והצירוף קסם לו.
בשנת 2006 יזם טוני וילר (יחד מרק אלינגהאם, מייסד ההוצאה הבריטית 'ראף גיידס' העוסקת אף היא במדריכי טיולים) קמפיין לקידום המודעות להשפעה של טיסות נוסעים על שינויי אקלים שעלולים להוביל להתחממות עולמית. תחת הכותרת 'טוסו פחות, טיילו יותר' מעודדים במדריכי לונלי פלאנט את המטיילים להתבסס פחות על טיסות, להעדיף אמצעי תחבורה חלופיים, לשהות זמן רב יותר במקום אחד ולפצות על פליטת גזי החממה במהלך הטיסות באמצעות 'תוכנית קיזוז' - תרומה לגופים הפועלים להפחתת הפליטה.
בשנת 2007 נמכרה ההוצאה בחלקה לחברת BBC Worldwide, שמחזיקה כיום בכ-75% מההוצאה; 25% נותרו בבעלות המייסדים, מורין וטוני וילר. בשנת 2013 נמכרה ההוצאה לברד קלי, איש עסקים מארצות הברית.
בישראל מתפרסמים מדריכי לונלי פלאנט בתרגום לעברית בהוצאת שטיינהרט-שרב בשם "העולם".
כספית רועמת

| --- | --- |

מבנה כימי של כספית רועמת
 
 שם סיסטמטי:  Mercury(II) fulminate
 כתיב כימי:  C₂HgN₂O₂ 
 מספר CAS:  628-86-4
 צפיפות:  4.39 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 
כספית רועמת (באנגלית: Mercury(II) fulminate), היא חומר נפץ ראשוני מבוסס כספית, הרגיש מאוד לחיכוך, חום והלם, ומשמש בעיקר כטריגר לחומרי נפץ אחרים בכובעי הקשה (אנ') ובנפצים. למרות שהנוסחה הכימית של הכספית הרועמת זהה לזו של כספית ציאנט (אנ'), הסידור האטומי שלהם שונה, שכן בכספית ציאנט האניונים הציאנטים והפולמינים הם איזומרים.
כספית רועמת שימשה לראשונה כקומפוזיציה של כובעי נחושת קטנים החל משנות ה-20 של המאה ה-19, עד מהרה היא החליפה את אבני הצור כאמצעי להצתת אבק השרפה בכלי ירייה טועני לוע (אנ'). הכספית הרועמת הייתה לאמצעי הנפץ המעשי היחיד לירי קליעים עד תחילת המאה ה-20. מאוחר יותר, במהלך רוב שנות המאה ה-20, נעשה שימוש נרחב בכספית רועמת בפריימרים לתחמושת רובה ואקדח עצמאי.
לכספית רועמת יש יתרון מובהק על פני אשלגן כלורט (אנ'), בכך שהיא לא קורוזית, אך ידוע שהיא נחלשת עם הזמן, על ידי פירוק ליסודות המרכיבים אותה. הכספית המופחתת שנוצרת, יוצרת אמלגמים עם פליז מחסנית, ומחלישה אותה גם כן. כיום, כספית רועמת הוחלפה בפריימרים בחומרים כימיים יעילים יותר. אלה אינם קורוזיים, פחות רעילים, ויציבים יותר לאורך זמן. הם כוללים עופרת אזיד (אנ'), עופרת סטיפנאט (אנ') ונגזרות של טטרזן (אנ'). בנוסף, אף אחת מהתרכובות הללו לא דורשת כספית לייצור, שאספקתה עשויה להיות בלתי יציבה בזמן מלחמה.
הכנה

הכנת כספית רועמת נעשית על ידי המסת כספית בחומצה חנקתית והוספת אתנול לתמיסה. התמיסה הוכנה לראשונה על ידי אדוארד צ'ארלס הווארד בשנת 1800. המבנה הגבישי של התוצר נקבע רק בשנת 2007.
ניתן להכין כסף רועם (אנ') בצורה דומה, אך מלח זה אינו יציב יותר מכספית רועמת, והוא עלול להתפוצץ אפילו מתחת למים, וגם אי אפשר לצוברו בכמויות גדולות מאחר שהוא מתפוצץ תחת משקלו.
פירוק

הפירוק התרמי של הכספית הרועמת מתחיל בטמפרטורות נמוכות כמו 100 מעלות צלזיוס, והוא ממשיך בקצב גבוה בהרבה עם עליית הטמפרטורה.
תגובה אפשרית לפירוק כספית רועמת מניבה פחמן דו-חמצני, חנקן, ושילוב של מלחי כספית יציבים יחסית.
בתרבות הפופולרית

באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה שובר שורות, וולטר ווייט משתמש בכספית רועמת "עם קצת תיקון כימי", כדי ליצור פיצוץ במשרדו של מלך המית', טוקו סלמנקה, כטקטיקת הפחדה. דיוק תיאור החומר והשפעותיו מוטל בספק. הגבישים עצמם, כפי שמוצג, גדולים מכדי לשרוד טיפול מבלי להתפוצץ, וכאשר וולט זורק קריסטל על הקרקע, הפיצוץ שנוצר הורס את המשרד אך מותיר את הדיירים ללא פגע.
הערות שוליים

↑  On a new fulminating mercury
↑  Thermal decomposition and detonation of mercury fulminate
↑  Breaking Bad IV – can a little crystal blow up a room?
יפעת כהן

יפעת כהן (נולדה ב-29 בדצמבר 1985) היא עורכת דין וכדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בליגת הנשים הבכירה ובנבחרת הנשים של ישראל. מאז פרישתה ממשחק מנהלת משרד עורכי דין עצמאי ומשמשת  כיו״ר ענף כדורגל הנשים בארץ מטעם ההתאחדות לכדורגל בישראל.
קריירה מקצועית > מועדונים

החלה לשחק כדורגל בגיל 22 בזמן שירותה הצבאי. כהן שירתה כמדריכת כושר קרבי ובמהלך השירות זכתה במקום השלישי באליפות צה"ל לכושר קרבי. יכולותיה המקצועיות התגלו לראשונה במסגרת משחק ראווה בין קבוצת הגברים של בה"ד 12 (בה שיחקה כהן) לבין נבחרת הנשים של ישראל. מאמן הנבחרת, אלון שרייר, התרשם מיכולתה וזימן אותה לראשונה לסגל נבחרת ישראל. בהמשך, חתמה על חוזה מקצועי בקבוצת אס"א תל אביב, המריאה איתה למחנה אימון בארצות הברית והצטרפה באופן רשמי לקבוצה בעונת 2007/2008.
כהן שיחקה במדי אס"א תל אביב עד לעונת 2012/2013, זכתה עם הקבוצה בארבעה תוארי אליפות ושני גביעי מדינה והייתה שותפה להעפלה ההיסטורית של הקבוצה למוקדמות לליגת האלופות, השלב הגבוה ביותר במפעל זה אליו הגיעה קבוצת כדורגל נשים ישראלית. בסיום עונה זו עברה למ.ס. קריית גת. בקרית גת שיחקה כהן עונה אחת בלבד, ולקראת עונת 2015/2016 חזרה לעונה אחת לאס"א תל אביב, בסיומה פרשה ממשחק פעיל.
קריירה מקצועית > נבחרת ישראל

כהן השתייכה לסגל נבחרת הנשים של ישראל במשך שש שנים, במהלכה צברה 19 הופעות וכבשה שני שערים. את הופעת הבכורה שלה ערכה ב-24 באוקטובר 2009, נגד נבחרת קזחסטן, במסגרת מוקדמות גביע העולם לנשים לשנת 2011.
תארים > אס"א תל אביב

אליפות המדינה: 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014
גביע המדינה: 2010/2011, 2011/2012
קריירה משפטית

כהן היא עורכת דין בתחום הפלילי ודיני הספורט ובעלת משרד עצמאי בתל אביב. בוגרת תואר ראשון במשפטים מהמסלול האקדמי של המכללה למינהל ותואר שני במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן. בזמן לימודיה במכללה למינהל, ייצגה את המכללה עם נבחרת הכדורגל שלה במשך חמש שנים בטורניר אס"א לסטודנטים בכדורגל המתקיים אחת לשנה באילת, ובשנת 2011/2012 זכתה עם הנבחרת בטורניר. את ההתמחות השלימה בפרקליטות הפלילית במחוז מרכז. נוסף על היותה עורכת דין, מוסמכת כהן כמגשרת.
במסגרת עבודה כמשפטנית, עוד בהיותה שחקנית פעילה, ובמטרה לקדם את כדורגל הנשים בישראל, חברה כהן בשנת 2014 יחד עם מספר שחקני כדורגל בליגת העל, להסתדרות העובדים החדשה ויחד יזמו הקמת ארגון מייצג לשחקני ושחקניות הכדורגל בישראל שהיום מתפקד כארגון שחקני הכדורגל בישראל.
באותה שנה עתרה יחד עם ההסתדרות לבית המשפט המחוזי בתל אביב בדרישה לבטל הוראות בתקנון ליגת הנשים, אשר קבעו הגבלות קשות בנוגע לאפשרות של מעבר שחקניות בין קבוצה לקבוצה. עוד בשנה זו הגישה כהן עתירה, יחד עם ההסתדרות, גם לבית הדין האזורי לעבודה להורות להתאחדות לכדורגל להשוות את זכויות שחקניות נבחרת ישראל לאלה של שחקני נבחרת ישראל ובעקבות כך הושג הסכם קיבוצי.
כהן חברה בוועדת תקנון בהתאחדות לכדורגל וכן בוועדה לבדיקת מצב ענף כדורגל הנשים בישראל. כמו כן, מוסמכת כמדריכת אימון גופני, בעלת תעודת הסמכה מטעם ההתאחדות לכדורגל.
בחודש דצמבר 2022 נכללה כהן ברשימת המועמדים לחברי הנהלה בהתאחדות לכדורגל מטעמו של יו״ר ההתאחדות הנבחר משה (שינו) זוארץ.
בחודש פברואר 2023 התמנתה עו״ד כהן לדיינת בבית הדין המשמעתי של התאחדות הספורט בישראל.
בחודש יולי 2023 נבחרה כהן לתפקד כיו״ר ענף כדורגל הנשים בארץ מטעם ההתאחדות לכדורגל בישראל וכנציגת UEFA מטעם ההתאחדות לכדורגל.
הערות שוליים

↑  יצחק סולומון, גם סטודנטית למשפטים וגם שחקנית כדורגל, באתר ידיעות הגליל, 6 במאי 2013
↑  לי נוף, ‏אס"א תל אביב העפילה לפלייאוף ליגת האלופות, באתר ONE‏, 17 באוגוסט 2011
↑  ארגון הכדורגלנים העולמי קיבל לתוכו את ארגון הכדורגלנים החדש בישראל, באתר כלכליסט, 21 בנובמבר 2014
↑  ההסתדרות בעתירה למחוזי: ההתאחדות לכדורגל פוגעת בחופש העיסוק של השחקניות, באתר כלכליסט, 31 במרץ 2014
↑  דוד בן-שימול, שחקנית עתרה: "עידן העבדות חלף מן העולם", באתר ynet, 31 במרץ 2014
↑  ההסתדרות: "על ההתאחדות להפסיק עם השפלת הנשים", באתר וואלה, 3 בפברואר 2014
ישעיה הורביץ (צפת)

אין תמונה חופשית
הרב ישעיה הלוי הורביץ (13 בספטמבר 1883,  י"א באלול תרמ"ג - 1 בינואר 1978, כ"ב בטבת תשל"ח) כיהן כרבה של קהילת חב"ד ומנהל קופת כולל חב"ד בצפת. היה חבר בבית הדין הרבני של העיר צפת. כיהן כרב של קהילת יהודי יפו שנעקרו ממקומם במלחמת העולם הראשונה ועברו לצפת. כיהן למעלה משלושים שנה כראש הרבנים בויניפג וכרבה הראשי של מערב קנדה.
קורות חייו

נולד בצפת, לעלקא ולר' אשר יחזקאל, ממקימי היישוב החב"די בצפת, היה דור אחד-עשר לרבי ישעיה הלוי הורוביץ בעל השל"ה, דור שישי לאדמו"ר הזקן הבעל התניא, ונצר למשפחת אדמו"ר הצמח צדק ולאדמו"רים לבית קרלין, צ'רנוביל ואמדור. למד אצל הרב דוב זימאן מורשא, תלמידו של האבני נזר, ובישיבות: הרידב"ז והחתם סופר בצפת. הוסמך לרבנות על ידי גדולי הרבנים בהם: רבי דוב זימאן, החכם באשי בירושלים הרב נחמן בטיטו, וחכם באשי באיסטנבול הרב חיים נחום.
בשנת תרס"ד נישא לפייגא, בתו של ר' יצחק לאברבוים ונכדת הרב שמואל הלר, בתרס"ה נולד בנו ר' שמואל, שהיה לימים מזקני חסידי ברסלב.
חיבוריו

יבוא שילה, סנט לואיס, תרפ"ו
פרדס הארץ, ארבעה חלקים, ירושלים, תרצ"ג-תרצ"ה
עדן ציון, ירושלים, תשט"ז
הערות שוליים

↑  אביו אשר יחזקאל בנה של בילא בתה של דבורה, אחות חורגת של אדמו"ר הצמח צדק ובתו של שלום שכנא אלטשולר.
↑  סבו שלום שכנא אלטשולר (לעיל הערה קודמת) נישא בזיוג שני לרבקה בתו של רבי אהרן מקרלין.
↑  סבתו דבורה (ראה לעיל הערה 1) נישאה לר' חיים חיקייל נכדו של רבי חיים חייקל מאמדור.
↑  בשנת תרס"ג
↑  מחבר הספר "ימי שמואל"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507930505171  ISNI: 0000 0000 7901 2100  LCCN: no99081058  VIAF: 106421656   WorldCat (עם VIAF): 106421656
ישראל פיינמסר

ישראל וחיה פיינסמר, 1976
פיינמסר ב-1922 כחבר בקבוצת עבודה בשכונת בורוכוב
ישראל פיינמסר (19 בפברואר 1901 – 7 באוגוסט 1990) היה מייסד המחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי ומהמתכננים הבכירים בתנועה הקיבוצית.
חייו

פיינמסר נולד בוורשה שבפולין בשנת 1901. ב-1920, לאחר שהות קצרה בווינה, עלה לארץ ישראל ללא אישור משלטונות המנדט הבריטי. בספינה הכיר קבוצת עולים שמאוחר יותר הקימה את קיבוץ מזרע, שבו היה חבר עד יום מותו. בין העולים הכיר גם את חיה, שלה נישא ב-1922. בימיו הראשונים בארץ עבד כפועל בניין; בין השאר השתתף בהקמת המרכז המסחרי ברחוב הרצל פינת דרך יפו בתל אביב ולאחר מכן את בתי מושב בלפוריה שבעמק יזרעאל. במקביל החלה הקבוצה בהקמת קיבוץ מזרע על גבעה סמוכה ליישוב. באותם ימים הפך למנהל עבודה בחברת סולל בונה. במסגרת זו ניהל פרויקטים מרכזיים כמו קו המים ירקון–ירושלים, בית החולים רמב"ם בחיפה ובית חרושת נעמן.
ב-1943 ייסד פיינמסר את המחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, שהייתה הגוף המתכנן והמבצע של כל ההיבטים הפיזיים בתנועת הקיבוץ הארצי. פיינמסר עמד בראש המחלקה במשך למעלה מ-30 שנה. במסגרת זו תוכננו תחת השגחתו אלפי יחידות דיור, תוכניות מתאר, מבני ציבור ומשק, גני ילדים, חדרי אוכל, מפעלי תעשייה ומבני תרבות. פיינמסר אמנם לא היה אדריכל או מהנדס בהכשרתו המקצועית, אך ניסיונו ועמדת הכוח שתפס תוך תקופה קצרה יחסית, הביאו אותו לתפקיד המשפיע ביותר בתחום התכנון הקיבוצי, ובכך הפך לאחד ממעצבי הרוח הקיבוצית בהיבט הפיסי והחברתי.
בגיל 75 פרש מניהול המחלקה ופנה לכתיבת הספר "הקיבוץ בתכנונו", שסיכם את הידע של תכנון הקיבוצים בישראל. בשנת 1990 נפטר ונטמן בקיבוצו.
ספרו

קיבוץ בתכנונו, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ד 1983.
לקריאה נוספת

פרדי כהנא, לא עיר לא כפר: האדריכלות של הקיבוץ 1910–1990; עריכה: יעקב סתר, מוקי צור; עריכה מדעית: דיאנה דולב, רמת אפעל: יד טבנקין; בצלאל; מועצת הפיס לתרבות ולאמנות; המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, ספריית יהודה דקל, תשע"א 2011.
הערות שוליים

↑  אתר קיבוץ מזרע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455841305171  ISNI: 0000 0000 4335 1039  LCCN: no92005906  VIAF: 29099021   WorldCat (עם VIAF): 29099021
לאו בלך

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1871 אאכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  25 באוגוסט 1958 (בגיל 87) ברלין, גרמניה המזרחית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הירשטראסה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (1956) 
 
לאו בלך
קברו של לאו בלך בבית העלמין הישן של ויימאר
לאו בלך (בגרמנית: Leo Blech;‏ 21 באפריל 1871 – 24 באוגוסט 1958) היה מלחין ומנצח אופרה יהודי-גרמני, שעיקר פרסומו בא לו מעבודתו ב"בית התיאטרון המלכותי" Königliches Schauspielhaus, כיום האופרה של ברלין, Staatsoper Unter den Linden) בשנים 1906 עד 1937, ואחר כמנצח האופרה העירונית של ברלין מ-1949 עד 1958. בלך נודע בייחוד באופרות של וגנר, ורדי וכרמן של ביזה (שעליה ניצח יותר מ-600 פעמים), וברגישותו כמלווה.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים ולימודים

בלך נולד למשפחה יהודית באאכן. אחרי לימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין, למד נגינה בפסנתר אצל ארנסט רודורף וקיבל שיעורים פרטיים בהלחנה מוולדמר ברגיל ואנגלברט הומפרדינק.
ביוגרפיה > קריירה

אחרי שעבד זמן קצר במכירות, התקבל בלך לעבודה כמנצח בתיאטרון העירוני של אאכן בשנת 1893. משנת 1899 עד 1906 ניצח בתיאטרון הגרמני החדש בפראג ומשם עבר לבית התיאטרון המלכותי בברלין. ב-1913 קודם לדרגת מנהל מוזיקלי כללי. בין 1923 עד 1926 עבד בלך במשרות שונות בבתי אופרה בברלין ובווינה, ביניהם "בית האופרה הגרמני", פולקסאופר של ברלין ופולקסאופר של וינה. ב-1926 חזר לבית התיאטרון הברלינאי, שנקרא עכשיו "האופרה הממלכתית אונטר דן לינדן", שם נשאר עד שהמדיניות האנטישמית של אדולף היטלר אילצה אותו לצאת לגלות בריגה בשנת 1937. בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה ניצח בלך באופרה המלכותית השוודית. ב-1949 חזר לברלין לנצח באופרה העירונית, שם עבד עד מותו ב-1958.
יצירותיו

"אגלאיה" (אופרה, 1893)
"כרובינה" (אופרה, 1894)
"ראפלקופף" (אופרה, לא בוצעה)
גאבוט לצ'לו ופסנתר אופוס 10-ב' 1902
Das war ich (אופרה, דרזדן 1902, לברית של ריכרד באטקה)
Alpenkönig und Menschenfeind (עיבוד של אופרה מ"ריימונד", דרזדן 1903)
Aschenbroedel (אופרה, פראג 1905)
Versiegelt (אופרה, המבורג 1908)
Die Strohwitwe (אופרטה, המבורג 1920)
Von den Englein (מקהלת נשים)
"ליל קיץ"
בלך חיבר גם יצירות תזמורתיות, יצירות למקהלה, מוזיקה קאמרית ושירים.
ישעיה דיין

הרב ישעיה דיין (8 באוגוסט 1833 - 11 בספטמבר 1903) היה דיין, רב, פוסק ומגדולי חכמי ארם צובא.
ביוגרפיה

נולד בארם צובא בכ"ג באב ה'תקצ"ג - 8 באוגוסט 1833 לרב מרדכי הדיין.
בשנת ה'תר"ז 1847 נפטר אביו, והוא עבר לגור אצל אחיו הבכור הרב ידידיה הדיין. למד תורה מפי חכם מרדכי עבאדי.
אחר שנפטר אחיו הגדול, התמנה לדיין במקומו, והשיב בכתב למאות שאלות בהלכה, ובגיל שלושים כבר הוציא את ספרו הראשון 'אמרי נועם' ובו תשובות לשאלות שנשאל בהלכה.
הרב דיין שימש כמוהל ברחבי ארם צובא, ונהג לרשום את כל הנימולים בפנקס שהתפרסם לימים כ'ספר המילות של ארם צובא' וסייע רבות בהבנת הייחוסים וענפי המשפחות בקהילה היהודית בעיר. הקים בית דפוס בעיר ליבורנו באיטליה, בו הדפיס חלק מספריו.
נפטר בי"ט באלול ה'תרס"ג - 11 בספטמבר 1903 ממגפת הכולרה, ונטמן ב'מערת הצדיקים' שליד בית הכנסת הגדול בחלב.
ביוגרפיה > משפחתו

אחיו רבי משה דיין שימש כמוהל גם הוא, ורשם יחד איתו את פנקס הבריתות.
בנו הרב יצחק המשיך אחריו בתפקידו כמוהל, ובתיעוד הנימולים בפנקס הבריתות.
חתנו הוא הרב עזרא עבאדי-שעיו - ראש אב בית דין ארם צובא, אשר כונה 'שעיו' על שמו.
ביוגרפיה > ספריו

אמרי נעם - שו"ת בהלכה וחידושים בגמרא
זה כתב ידי - שו"ת וחידושים על השולחן ערוך
חזון ישעיה - חידושים ופירושים על ספר התנ"ך
ביוגרפיה > מתלמידיו

הרב סלים זעפראני
הרב משה טוויל
הרב עזרא עבאדי-שעיו
הערות שוליים

1 2  הרב ישעיה דיין, באתר החכם היומי
1 2  פנקס הבריתות: ספר המילות של קהילת ארם צובה, באתר גוגל בוקס
↑  הרב דוד ציון לניאדו, לקדושים אשר באר"ץ, ירושלים: הוצאת י. אדמוני, ה'תשס"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443921205171  LCCN: nr91044274  VIAF: 51549730   WorldCat (עם VIAF): 51549730
ישעיה בקיש

| --- | --- |
חתימת רבי ישעיה בקיש
 לידה:  1550 פאס, מרוקו 
 פטירה:  1619 (בגיל 69 בערך)
 מקום פעילות:  פאס, מרוקו
 תקופת הפעילות:  ?–1619 
 
הרב ישעיה בקיש (סביב ה'ש"ה, 1545 – שלהי שבט ה'שע"ט, 1619) היה מקובל, פרשן מקראי, ודיין בבית הדין הרבני בפאס במרוקו. כתביו עוסקים בתקנות, בפרשנות ובקבלה.
קורות חייו

נולד בפאס שבמרוקו סביב שנת ה'ש"ה. רבותיו היו רבי יצחק אבזאמל ורבי יהודה עוזיאל. נתמנה לדיין בפאס ונמנה עם מתקני התקנות שתיקנו המגורשים. קיבל הרבה קמיעות וסגולות מאת הרב משה בן סאלם. חברו רבי שמואל אבן דנאן מרבה להביא מתורתו. מתלמידיו נמנים רבי יוסף הקטן ואביו רבי שמואל. תורתו הינה מגוונת ומתפרשת על פרשנות המקרא והמדרש, הן בדרך הפשט והן בדרך הסוד. רבי ישעיה עושה שימוש בשיטת הנוטריקון שעל ידה הוא מבאר פסוקים שונים. שרידים מתורתו מצויים בכתבי יד שונים שהעתיקו חכמי מרוקו.
רבי ישעיה נפטר בשלהי חודש שבט ה'שע"ט (1619) בפאס, ושם נקבר.
יצירתו התורנית

פסקי דינים ושאלות ותשובות (1610 .c)
פירושים על התנ"ך (1992).
סגולות
בספר שרשי השמות מאת הרב משה זכות (הרמ"ז) נכללו ציטוטים ארוכים מאת הרב בקיש.