stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
תחילת תקופת שלטונו

עם מות אביו בשנת 408 לספירה, היה תאודוסיוס בן שבע. לפיכך שירת אנתמיוס, הפריפקט הפראטוריאני של המזרח, כעוצר. סריס הארמון, אנטיוכוס, הופקד על הטיפול ביורש העצר הביזנטי. בדומה לנוער האציל של ימיו, למד תאודוסיוס לשון, רטוריקה, רכיבה על סוסים וסיוף. שלטונו של אנתמיוס נמשך כשש שנים, בהן הוחזרו על תקנם היחסים בין חצרות קונסטנטינופול ורוונה, ונבנתה החומה המערבית הגדולה בקונסטנטינופול. בנוסף, הצליח אנתמיוס להדוף את הפולשים ההונים והסקירים, ושיפר את ההגנות על גבול הדנובה. אנתמיוס פעל לתיקון משלוחי הדגן מאלכסנדריה, החייאת הערים בפרובינקיה האילירית, ולקראת תום עוצרותו מחל על כל הפיגורים בתשלום במשך 40 השנים הקודמות.
כאשר מלאו לה 16 שנים, הוכרזה פולכריה "אוּגוּסטה", וירשה את הכס הקיסרי בשם אחיה. היא נפטרה מאנטיוכוס, והחליפה אותו כמורת אחיו. יחסה לנצרות האורתודוקסית היה אדוק ביותר, היא שמרה על בתוליה למשך כל חייה, והשפיעה על לימודיו התאולוגיים של אחיה. תאודוסיוס מצא עניין גם במדעים, ובמיוחד באסטרונומיה. נפשו הייתה עדינה, ואופיו לא תאם את זה של שליט, אך ימיו היו יחסית לא סוערים בפן הצבאי.
פולכריה ניצלה את מעמדה והשפעתה בחצר הביזנטית כדי להעביר חוקים כנגד תושבי האימפריה הלא נוצרים. יהודים ופגאנים לא הורשו לעבוד במשרות ציבוריות או להתגייס לצבא. פולכריה שלהבה את המאבקים הדתיים בערים אלכסנדריה ואנטיוכיה. הפילוסופית הפגאנית היפטיה, לדוגמה, נפלה קורבן להתקפות נוצרים בעיר.
יש הטוענים כי ידה של פולכריה גם הייתה בנישואי אחיה לאתניאס. לפי תיעוד אחד, פולכריה פגשה בה כאשר הראשונה הגיעה לבירה בניסיון לזכות בתמיכה חוקית בריב ירושה בינה לבין אחיה. הקיסרית התפעלה מיופייה וכישוריה וחיתנה אותה לאחיה. חוקרים מודרניים, מנגד, טוענים כי לנוכח המאבק המאוחר בין השתיים על השפעה וכוח, וייחוסה המשפחתי של אתניאס, ניתן להניח שהיו לה מספר מחזרים ממעמד האצולה. מכל מקום, נחגגה חתונתם ב-7 ביוני 421, והיא הועלתה למעמד אוגוסטה בינואר שנת 423. אתניאס המירה את דתה לנצרות, והחליפה את שמה לאֶליה אֶוּדוֹקְיָה.
שלטונו המאוחר

בשנת 421 ירש וָרָרָנֶס החמישי את הכס הפרסי. מלך זה, בשונה מקודמו בתפקיד, החל לרדוף את נוצרי ממלכתו. מאוחר יותר ניסה לכבוש חלקים מהאימפריה הביזנטית, אך נבלם והובס במספר קרבות. עקב כך הסכים לחתום על חוזה שלום בן 100 שנים.
באותה תקופה פנתה האוגוסטה המערבית גאלא פלקידה, אחותו למחצה של הקיסר הונוריוס, לחצר ביזנטיון בחיפוש אחר מחסה, לאחר מות בעלה, קונסטנטיוס, מות אחיה, ועלייתו לשלטון של ממשיכו. לאחר מותו של הונוריוס, בפני תאודוסיוס עמדו שתי אפשרויות: להכיר בדרישות ולנטיניאנוס, בן פלקידה וקונסטנטיוס, לכס הרומי, או לשלוט באימפריה כולה כסבו, תאודוסיוס הראשון. בינתיים קם ברומא קיסר בשם יוחנן שהיה לשליט בובה מטעם המפלגה שעמדה מאחורי גירוש פלקידה. לבסוף החליטו תאודוסיוס ופולכריה לתמוך בולנטיניאנוס, בתנאי שדלמטיה תעבור לידי תאודוסיוס וייכרת קשר נישואין בין שני בתי המלוכה.
תאודוסיוס סירב להכיר ביוחנן כקיסר, וארגן צבא תחת ארדבוריוס ובנו אספר. בעיר סלונה התפלג הצבא; הפרשים המשיכו דרך הארץ, תחת אספר, והרגלים דרך הים, תחת ארדבוריוס. הצי טבע בסופה, וארדבוריוס נפלט לחוף הים סמוך לרוונה, שם נתפס על ידי כוחות יוחנן. כאשר היה בשבי קשר נגד יוחנן, ושלח הודעה לבנו לפלוש לרוונה במהירות. הכוחות הביזנטיים נכנסו לעיר ללא התנגדות, תופס השלטון הוצא להורג וולנטיניאנוס הפך לקיסר האימפריה המערבית.
ההונים שישבו לגבולות האימפריה, פלשו לתוכה, ללא הצלחה, בשלבים המוקדמים של שלטונו. אולם העניין הדאיג את השרים הביזנטיים, ונחתם הסכם שלפיו יועבר מס שנתי של 350 פאונד זהב. עם מות רוּאָה, השליט ההוני, נתמנו אטילה ובלדה לראשי השבט. ההונים דרשו את הכפלתו של המס, והעניין נתקבל. כאשר המלך היה עסוק במערכתו נגד הפרסים והוונדלים נדרשה העלאה נוספת של המס, לה סירבו הביזנטים. כעונש, שדד אטילה והרס ערים רבות בבלקן. לאחר תבוסות קשות הסכים הקיסר להעלות מס של 2,100 פאונד זהב מדי שנה, בנוסף למס מידי של 6,000. מאוחר יותר הציבו ההונים דרישות גבוהות אף יותר, והן נתקבלו.
בשנת 437 התרחשו הנישואים בין בתו של תאודוסיוס, ליקיניה אודוקסיה, לולנטיאנוס, כפי שהוסכם ביניהם. במהרה החלו אודוקיה ופולכריה להאבק על אהדת הקיסר. אודוקיה יצאה לארץ הקודש וחזרה עם מיני חפצים קדושים. כדי להיאבק בפופולריות הגואה של אשת אחיה, ניסתה פולכריה להעביר חוקים נוספים כנגד היהודים והפאגאנים, בנוסף לרדיפת הנסטוריאנים (אותה החלה בשנת 431). אודוקיה קשרה נגד פולכריה בעזרת הסריס. כאשר הצליחה אודוקיה להטות את הכף לטובתה, פנה הסריס כנגדה, והסית את הקיסר להאמין בשמועות על ניאופה עם חבר ילדותו, פולינוס. פולינוס הוצא להורג, ואודוקיה פרשה לירושלים למשך יתר חייה. ב־28 ביולי שנת 450, נפל הקיסר מסוסו ומת סמוך למקום התאונה. לא היה לו יורש זכר, ונפוצה הטענה כי הכריז שעל מרקיאנוס לרשת אותו, ועל אף שאמיתות העניין לא הייתה בטוחה, זה אכן ירש אותו.
אוסף הדינים התאודוסיאני

אחד המפעלים החשובים שנערכו בימי הקיסר היה ההדרת אוסף חוקים מקיף לאימפריה הנוצרית. אוסף הדינים התאודוסיאני, שכתיבתו החלה בשנת 429 והסתיימה בשנת 438. הקודקס נתקבל גם על הסנאט הרומי וכך הופץ, למעשה, בכל רחבי האימפריה הרומית. האוסף בא להחליף את חוקי האימפריה מימי קונסטנטינוס, קודקס גרגוריאנוס והרגמוניוס, שאיגד את החוקים שנוצרו מסוף המאה השנייה עד ימי קונסטנטינוס.
בראש צוות כתיבת הקודקס עמד אנטיוכוס, ממורי המשפטים באוניברסיטת קונסטנטינופול (אותה הקים תאודוסיוס). בתחילת המיזם עמלו על הקודקס שמונה אנשים. מסיבה לא ברורה הופסק המיזם בשלב מסוים, וכתיבתו החלה מחדש בשנת 435. הלקט מורכב מ־16 כרכים, המחולקים לנושאים וחוקים. עיקר העבודה הייתה של איסוף, תיעוד, עדכון ועריכת חוקי האימפריה השונים שיצאו מהמאה ה-3.
הנושאים בהם דן הלקט היו ענייני ציבור, דת, מתנות, חוק פלילי, דין אזרחי, משרות ציבוריות. הקודקס היווה בסיס משמעותי לחוקי יוסטינינוס, תאודוריק וכן חוקי הוויזיגותים והבורגונדים.
יחסו אל היהודים

עקב השפעתה הרבה של פולכריה על אחיה הקיסר, קנאותה לנצרות הביאו לשנאת ישראל בימיו. כאשר נפטר רבן גמליאל השישי, שהיה נשיא הסנהדרין האחרון, בשנת ד'קפ"ה (425), לא השאיר אחריו בן שיירש את כיסאו. תאודוסיוס השני מנע מינוי של יורש ויהודי הארץ אכן לא מינו נשיא חדש תחת רבן גמליאל. כתוצאה מכך התבטל התפקיד ותקופת הנשיאות תמה. מכאן ואילך ייחשב תאודוסיוס השני כשליט שציווה על ביטול מוסד נשיאות הסנהדרין - הנהגת העם היהודי דאז - ועל העברת תרומות היהודים מהסנהדרין לאוצר הקיסרי.
בהשפעת פולכריה נחקקו חוקים נגד מי שאינם נוצריים. יהודים ופגאנים לא הורשו לעבוד במשרות ציבוריות או להתגייס לצבא. נאסרה בניית בתי כנסת, וחלק מבתי הכנסת הקיימים נהרסו. פולכריה שלהבה את המאבקים הדתיים בערים הצרות של האימפריה, אלכסנדריה ואנטיוכיה. יהודי אלכסנדריה גורשו ורכושם נבזז.
החומה התאודוסית
שמי"ר

| --- | --- |
סמל עמותת שמי"ר
 תחום:  רווחת עולים
 משרד ראשי:  דוד ילין 6, ירושלים
 מקום פעילות:  ישראל, רוסיה (ברית המועצות), לטביה, ארצות הברית
 מייסדים:  פרופסור ירמיהו ברנובר
 מנכ"ל:  בצלאל שיף
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־52 שנים)
 האתר הרשמי
 
אגודת שמי"ר - עמותת אקדמאים שומרי תורה יוצאי ברית המועצות ומזרח אירופה (שמי"ר = שומרי מצוות יוצאי רוסיה) היא עמותה לעולים אקדמאים דתיים יוצאי ברית המועצות ומזרח אירופה שמרכזה בירושלים. מטרת העמותה היא לדאוג לרווחת העולים ולשלב לימודי יהדות עם פעילות אקדמית. היא הוקמה בשנת 1972 בברית המועצות על ידי הפרופסור ירמיהו ברנובר, בעידודו של הרבי מלובביץ'.
בחזקת העמותה כוללי לימוד תורה ומעבדות מחקר, עם שלוחות נוספות בלטביה ובארצות הברית. אזור מגורים בירושלים בתוך שכונת רמות ד' הוא פרויקט שנבנה על ידי הארגון לשם אכלוס עולים מדענים ואקדמאים חברי העמותה, האזור מכונה קריית שמי"ר או שכונת שמי"ר.
המחלקה הוותיקה ביותר בעמותה היא הוצאת ספרים שעסקה ביבוא ספרי יהדות מארצות הברית לברית המועצות בתקופת השלטון הקומוניסטי. הוצאת שמי"ר מוציאה לאור בעיקר ספרי יהדות מתורגמים לרוסית, כאשר הנפוצים בהם הם תנ"ך, סידור וספר התניא, וכן ספרי היסטוריה וביוגרפיה על חיי הדת בברית המועצות. האגודה מוציאה גם עלון בשפה הרוסית בשם "התחיה".
ב-1990 הקים הארגון מפעל היי-טק מתקדם לעולי ברית המועצות, במטרה להעניק תעסוקה וקידום לבעלי הכשרה בתחומי ההיי-טק, שם המפעל הוא סייטק (ראשי תיבות של "מפעל שמי"ר לטכנולוגיות מתקדמות") וליו"ר מועצת המנהלים שלו נבחר יוסף יצחק גוטניק.
רבים ממועצת העמותה מזוהים עם חסידות חב"ד. מנכ"ל העמותה הוא בצלאל שיף. יושב ראש העמותה הוא הפרופ' ירמיהו ברנובר.
לקריאה נוספת

כך הוקם ארגון שמי"ר, פיטר קלמס, 2006.
שמי אוקטובר

| --- | --- |

 מבוסס על:  Rocket Boys 
 בימוי:  ג'ו ג'ונסטון 
 הופק בידי:  צ'ארלס גורדון
 תסריט:  הומר היקאם, לואיס קוליק
 עריכה:  רוברט דלבה 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייק ג'ילנהול   כריס קופר
 מוזיקה:  מרק אישם 
 צילום:  פרד מרפי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בפברואר 1999
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים, דרמה, סרט ילדים, סרט נעורים, סיפור התבגרות, סרט לכל המשפחה 
 תקציב:  25,000,000‏$
 הכנסות:  34,675,800‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   octobersky
 פרסים:  פסטיבל הסרטים הבינלאומי במקסיקו (הבימוי הטוב ביותר)
 דף הסרט ב־IMDb
 
שמי אוקטובר (באנגלית: October Sky) הוא סרט דרמה משנת 1999.
עלילה

הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של הומר היקאם (.Homer H. Hickam Jr), שבשנת 1957, בעקבות שיגור הספוטניק הרוסי לחלל, מחליט לבנות רקטה. העיירה קולווד, שבה חי היקאם, היא עיירת כורים שהוקמה בעקבות מכרה הפחם שנמצא בה, ורק בודדים מצליחים לצאת ממנה. הדבר מרחיק בתחילה את הומר מהחלום שלו לעבוד במעבדות החלל של נאס"א ולפגוש את ד"ר ורנר פון בראון, אך היקאם אינו מתייאש ובונה יחד עם שלושת חבריו עשרות רקטות כושלות, עד שלבסוף הם בונים את הרקטה המושלמת, "אוק 25".
הסרט הופק בעקבות הספר "נערי הטילים" ("The Rocket Boys") שנכתב על ידי היקאם עצמו. שם הסרט הוא אנגרמה על שם הספר.
שלמה הכהן גאון (השני)

| --- | --- |
 לידה:  במחצית שנייה של המאה ה-10
 פטירה:  במחצית הראשונה של המאה ה-11
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 השתייכות:  גאונים
 תחומי עיסוק:  הלוח העברי
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה
 
רבי שלמה בן אליהו הכהן גאון או רבי שלמה גאון (השני), כיהן כראש ישיבת גאון יעקב.
משפחתו

רבי שלמה היה השתייך למשפחה של כהנים המיוחסים לתנא רבי אלעזר בן עזריה. היה בנו של רבי אליהו הכהן בן שלמה הכהן ("שלמה הראשון"), ואחיו של רבי אביתר גאון בעל מגילת אביתר, בגניזת קהיר נתגלה כתב יד שבו כותב בנו רבי מצליח את ייחוס המשפחה:
עזרנו בש יו עושה שמים וארץ
מן מצליח הכהן ראש ישיבת גאון יעקב
החוסה בשם אלהיו [מ]גן הוא לכל החוסים ב[ו]
ביר שלמה הכהן ראש ישיבת גאון יעקב
בן אליהו הכהן ראש ישיבת גאון יעקב
נין שלמה הכהן ראש ישיבת גאון יעקב
גזע יהוסף הכהן בית [ד]ין כהן צדק
נכד אהרן הכהן הראש קדוש יו זקל
שאו אחינו אנשי גאולתנו אוהבי ישיבתינו כלל הקהל הקדוש
הדרים בע[יר] דמסיס הנדיבים ואנשי המעשה הזקינים
והישישים והבחורים ויתר עם אלהינו בפרט וב[כלל
על פי קמע של בנו שנתגלה בגניזת קהיר, שם אשתו היה סת אל-אהל. בנו רב מצליח הכהן גאון, שמילא את מקומו בראשות הישיבה, העביר את הישיבה לפוסטאט שבמצרים והיה מראשי יהדות מצרים.
קורות ימיו

עקב הגעת הסלג'וקים בשנת 1073 וכיבוש ירושלים, ברח רבי שלמה עם בני הישיבה לצור. בשנת 1084 קנה רבי שלמה בצור חומש עם תפסיר של ר׳ סעדיה גאון בשביל בנו צדוק. אחר כך, בעקבות הסכסוך עם דוד בן דניאל, מסופר במגילת אביתר, שרבי שלמה ברח לארץ נפתלי. מאוחר, מוצאים אנחנו את רבי שלמה משמש כגאון בסוריה ("חדרך"), משם נמצא כתב יד משנת ד'תתע"ו (1116), שבו חותם "שלמה הכהן בר גאון נין שלמה גאון נכד אהרן קדוש ה'".
לקריאה נוספת

אוצר הגדולים, כרך ח, ערך צט
הערות שוליים

↑  שלמה הראשון היה (סבו) "שלמה בן יוסף הכהן גאון"
↑  אוצר הגדולים כרך ב דף קנח ע"פ ספר סעדייאנא
↑  צילום ופענוח כתב היד, בפרויקט הגניזה של אוניברסיטת פרינסטון.
↑  Gideon Bohak, Ortal Paz Saar, "Genizah Magical Texts Prepared For or Aginst Named Individuals", REJ 174 [1-2] (2015), pp. 84, 101.
↑  תיאור הכת"י
תאודוסיוס דובז'נסקי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 בינואר 1900 נמירוב, אוקראינה 
 פטירה:  18 בדצמבר 1975 (בגיל 75) San Jacinto, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה
 מקום מגורים:  קליפורניה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייב (1921)  אוניברסיטת קולומביה 
 מנחה לדוקטורט:  Yuri Filipchenko, Grigoriy Levitskiy, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוסדות:  אוניברסיטת רוקפלר (1970–1971)  אוניברסיטת רוקפלר (1962–1970)  אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס  אוניברסיטת קולומביה 
 תלמידי דוקטורט:  פרנסיסקו איילה, ריצ'רד לוונטין 
 פרסים והוקרה:  מדליית דניאל אליוט (1941)  פרס אניספילד-וולף (1963)  חבר זר של החברה המלכותית (1965)  המדליה הלאומית למדעים (1967)  מדליית פרנקלין (1973)  ההרצאות לזכר סילימאן (1958)  Darwin Badge (1959)  פרס קימבר לגנטיקה (1958)  מלגת גוגנהיים 
 תרומות עיקריות
 ביולוגיה אבולוציונית, גנטיקה
 
תאודוסיוס גריגורוביץ' דובז'נסקי (באנגלית: Theodosius Grygorovych Dobzhansky; 25 בינואר 1900 –  18 בדצמבר 1975) היה גנטיקאי וביולוג אבולוציוני, שתרם תרומה מרכזית לעיצוב הסינתזה האבולוציונית המודרנית. את חיבורו בתחום הסינתזה האבולוציונית המודרנית, "גנטיקה ומוצא המינים", פרסם ב-1937. בשנת 1964 קיבל את המדליה הלאומית למדעים.
קורות חיים > ראשית חייו

דובז'נסקי נולד בנמירוב, פלך פודוליה, שבאוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, לגריגורי דובז'נסקי, שהיה מורה למתמטיקה. בשנת 1910 המשפחה עברה לקייב שם למד דובז'נסקי ביולוגיה באוניברסיטת קייב. לאחר מכן עבר לסנקט פטרבורג, שם הוקמה מעבדת זבובי דרוזופילה. ב-1924 נישא דובז'נסקי לגנטיקאית נטליה "נטשה" סיוורצווה (Sivertzeva). הוא פרסם 35 מאמרים אקדמיים בנושאי ביולוגיה, בעיקר בנושאי אנטומולוגיה וגנטיקה. באותה תקופה עבד באגף לאאוגניקה שפעל מטעם המכון הביולוגי במוסקבה.
קורות חיים > בארצות הברית

דובז'נסקי היגר לארצות הברית שנת 1927, בעקבות קבלת מלגה מקרן רוקפלר לעבודה וללימודים בארצות הברית. הוא עבד עם תומאס הנט מורגן באוניברסיטת קולומביה, שם היה חלוץ בשימוש בזבובי פירות לצורכי מחקר וניסויים גנטיים. בין השנים 1930–1940 עבד עם מורגן במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קלטק). בין מחקריו של דובז'נסקי בתקופה זו היו אלה בהם גילה קרבה גנטית רבה יותר בין זבובים שחיו בקרבה גאוגרפית רבה יותר זה לזה.
בשנת 1937 פרסם דובז'נסקי את אחת העבודות המרכזיות בתחום הסינתזה האבולוציונית המודרנית, "גנטיקה ומוצא המינים". בעבודתו זו הגדיר אבולוציה כ"שינוי בתדירות האללים במאגר הגנים". עבודתו של דובז'נסקי סייעה להפיץ את התאוריה שהברירה הטבעית מתרחשת באמצעות מוטציות בגנים. בשנת 1937 קיבל דובז'נסקי אזרחות של ארצות הברית.
ב-1940 עבר דובז'נסקי שוב לאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1950 היה דובז'נסקי מהחותמים על הצהרת האו"ם בדבר הגזע. בשנת 1962 עבר דובז'נסקי לאוניברסיטת רוקפלר. בשנת 1971 פרש לגמלאות, אך המשיך לעבוד כפרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, שם לימד תלמידו פרנסיסקו חוזה איילה (Francisco Jose Ayala). בתקופה זו גילה דובז'נסקי כי הוא לוקה בצורה כרונית של לוקמיה. בתקופה זו, ובהשפעת פייר טייאר דה שארדן, פרסם דובז'נסקי את מאמרו "אין משמעות לדבר בביולוגיה אלא לאור תורת האבולוציה". ב-1975 מת דובז'נסקי. גופתו נשרפה ואפרו פוזר באזור טבע בקליפורניה.
אמונות דתיות

דובז'נסקי היה מגן עקבי של תאוריית האבולוציה, ובמאמרו "דבר אינו הגיוני בביולוגיה אלא לאורה של האבולוציה" טען כי יש ללמד אבולוציה בבתי הספר הציבוריים בארצות הברית, בהקשר של הוויכוח בין בריאה לאבולוציה. עמדתו המדעית לא עמדה בסתירה לאמונותיו הדתיות, כפי שכתב: "זו טעות לחשוב שכתבי הקודש הם ספרי לימוד שמהם אפשר ללמוד אסטרונומיה, גאולוגיה, ביולוגיה ואנתרופולוגיה". לפי תלמידו, פרנסיסקו איילה, הוא היה "אדם דתי", אך דחה את האמונה באל פרסונלי ובחיים לאחר המוות. ארנסט מאייר, לעומתו, טען שדובז'נסקי האמין בהשגחה פרטית. דובז'נסקי עצמו טען שאלוהים יוצר דרך האבולוציה, והיה נוצרי אורתודוקסי באמונתו הדתית.
מספריו

Sinnott, E.W., Dunn, L.C and Dobzhansky, Th. 1925. Principles of Genetics. McGraw Hill. (4 editions: 1925, 1932, 1939, 1950)
Dobzhansky, Th. 1937. Genetics and the Origin of Species. Columbia University Press, New York. (2nd ed., 1941; 3rd ed., 1951)
The Biological Basis of Human Freedom (1954).
Dunn, L. C., & Dobzhansky, Th. 1946. Heredity, Race, and Society. The New American Library of World Literature, Inc., New York.
Dobzhansky, Th. 1955. Evolution, Genetics, & Man. Wiley & Sons, New York.
Dobzhansky, Th. 1962. Mankind Evolving. Yale University Press, New Haven, Connecticut.
Dobzhansky, Th. 1967. The Biology of Ultimate Concern. New American Library, New York.
Dobzhansky, Th. 1970. Genetics of the Evolutionary Process. Columbia University Press, New York.
Dobzhansky, Th. 1973. Genetic Diversity and Human Equality. Basic Books, New York.
Dobzhansky, Th., F.J. Ayala, G.L. Stebbins & J.W. Valentine. 1977. Evolution. W.H. Freeman, San Francisco.
Dobzhansky, Th. 1981. Dobzhansky's Genetics of Natural Populations I-XLIII. R.C. Lewontin, J.A. Moore, W.B. Provine & B. Wallace, eds. Columbia University Press, New York. (reprints the 43 papers in this series, all but two of which were authored or co-authored by Dobzhansky)
Dobzhansky, Th., & Boesiger, E. 1983. Human Culture, A Moment in Evolution. Columbia University Press, New York.
הערות שוליים

↑  Pichot Andre, The Pure Society: From Darwin to Hitler (London: Verso, 2009), p. 167, 171
↑  פרנסיסקו איילה, "תאודוסיוס דובז'נסקי: האיש והמדען", בתוך כתב העת "Annual Review of Genetics", כרך 10, 1976.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260436205171  PLWABN: 9810657571005606  BIBSYS: 90163487  BNE: XX1000883  BnF: cb130914196 (data)  CiNii: DA00748701  GND: 119214539  ICCU: RAVV048817  ISNI: 0000 0001 0914 2740  LCCN: n80128636  MGP: 176926  NDL: 00438030  NKC: jn20000720062  NLA: 35038815  NLG: 76852  NLK: KAC202287115  NSK: 000217781  NTA: 068468636  RERO: 02-A003183910  SELIBR: 183893  SNAC: w64x598k  SUDOC: 026833409  Trove: 808732  VcBA: 495/200254  VIAF: 71528299   WorldCat (עם VIAF): 71528299
שניאור זלמן אביגדורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בספטמבר 1890 מיקולאייב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  19 באוקטובר 1960  (בגיל 70) אשקלון, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת טרטו, אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תפקידים:  רופא 
 צאצאים:  הדסה אביגדורי אבידוב 
 
שניאור זלמן אביגדורי (ויגדרהוז; 28 בספטמבר 1890 – 19 באוקטובר 1960) היה רופא פנימאי גלילי מפורסם בתקופת היישוב, ולאחר קום המדינה רופא ועסקן רפואי בירושלים, יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל.
קורות חיים

נולד בעיר ניקולייב שברוסיה לשאול שהיה סוחר. למד בחדר ואחר כך בתיכון אקסטרני ובמכון לרפואה באוניברסיטת דורפט, לאחר שקיבל תואר דוקטור לרפואה המשיך בלימודיו באוניברסיטת פטרבורג, ואחר החל לעבוד כרופא פנימאי בבתי חולים בלנינגרד, פלך חרסון (אנ') ובסרביה.
במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הרוסי כרופא צבאי והגיע לדרגת סגן-אלוף, במקביל היה עסקן פעיל ביקופו, חברת הסיוע לפליטים יהודים במלחמה.
אביגדורי עלה לארץ ישראל ב-1919 על סיפון האונייה "רוסלאן", האונייה המאורגנת הרשמית היחידה שהפליגה מהאימפריה הרוסית לארץ ישראל, ונחשבה כסנונית הראשונה בתקופה שתוגדר לימים כ"העלייה השלישית". הם יצאו מנמל אודסה בסוף נובמבר ועגנו ביפו ב-19 בדצמבר. אביגדורי נמנה עם רשימה ארוכה של דמויות מפתח ביישוב שעלו על סיפון הרוסלאן וזיכו אותה בכינוי "המייפלאואר הציונית".
עם הגיעו לארץ ישראל נשלח מטעם "הדסה" כרופא למושבות וערי הגליל. אחר כך עבד תקופה בחיפה ובתל אביב, ולבסוף השתקע בירושלים, ברחוב החבשים שבמרכז העיר.
במקביל לעסקנות רפואית, תחילה כיו"ר הסתדרות הרופאים בירושלים ובשנותיו האחרונות כיו"ר הסתדרות הרופאים בישראל, המשיך אביגדורי בפעילות מדעית ופרסם מאמרים רפואיים בישראל ומחוצה לה.
במלחמת העצמאות היה חבר הוועדה הרפואית לשעת חירום בישראל, ויו"ר הוועדה הירושלמית לשעת חירום. כן היה שותף לייסוד הליגה למלחמה בשחפת, ועמד במשך תקופה בראשה.
שניאור זלמן אביגדורי מת בפתאומיות מהתקף לב בעת שהותו בבית הבראה באשקלון, בערבו של יום 19 באוקטובר 1960. הוא נקבר למחרת היום בהר המנוחות בירושלים. רחוב על שמו נקרא במרכז העיר ירושלים.
היה נשוי ליונה, והניח אחריו שלוש בנות. אחת מהן הייתה הדסה אביגדורי אבידוב.
לקריאה נוספת

'אביגדורי (ויגדרהוז), שניאור זלמן', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 17. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  ארכיון המדינה של אזור מיקולאיב (אוקראינה), קרן 484, תיאור 1, תיק 1475
↑  שניאור זלמן אביגדורי באתר GRAVEZ
שלמה (סרט)

| --- | --- |

 סוגה:  סרט דרמה 
 בימוי:  רוג'ר יאנג 
 שחקנים:  בן קרוס  טום הופמן  Rachid El Ouali  מוחמד מאג'ד  Stefan Gubser  Marta Zoffoli  Vadim Glowna  Mohamed Benbrahim  ג'י. וו. ביילי  Abdelkader Lofti  Mohamed Bensouda  Mustapha Salamat  דייוויד סושה  רוג'ר המונד  מקס פון סידוב  מריה גרציה קוצ'ינוטה  ויוויקה א. פוקס  אנוק איימה  מייקל קולקין  Umberto Orsini  ריצ'רד דיליין  סטפניה רוקה  דקסטר פלטשר  איוואן קיי  Ahmed Boulane 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת, גרמניה, צ'כיה, איטליה, ארצות הברית, צרפת 
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  2 
 הפקה
 אתר צילומים:  מרוקו 
 צלמים:  Raffaele Mertes 
 מוזיקה:  פטריק ויליאמס 
 אורך פרק:  166 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  ראי 1 
 תקופת שידור מקורית:  15 בדצמבר 1997 – 17 בדצמבר 1997 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שלמה (באנגלית: Solomon) הוא מיני-סדרת טלוויזיה משנת 1997 עבור RAI המספרת את סיפור שלמה מהתנ"ך. הסרט בוים על ידי רוג'ר יאנג, עם בן קרוס בתפקיד שלמה, ויוויקה איי פוקס כמלכת שבא, אנוק איימה בתפקיד בת שבע ומקס פון סידוב בתפקיד דוד. מהווה חלק מאוסף הביבליה.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הסרט מתחיל עם דוד שעדיין מולך על ישראל. בניו אדוניה ושלמה הם יריבים עזים משום ששניהם יורשים חוקיים לכס. אדוניה מאתגר את שלמה למירוץ מרכבות במהלך מסע ציד, בו זוכה שלמה מכיוון שאדוניהו מאבד שליטה על מרכבתו. שלמה מחזיר את אדוניה שנפצע קשה לירושלים אך פוגש את אבישג בדרך שעוזרת לנסיך. אדוניה מתאהב באבישג בעוד בת שבע מארגנת לה לעבוד אצל דוד.
שחקנים ודמויות

בן קרוס בתפקיד שלמה
אנוק איימה בתפקיד בת שבע
ויויקה איי פוקס בתפקיד מלכת שבא
מקס פון סידוב בתפקיד דוד
מריה גרציה קוקינוטה בתפקיד אבישג
אומברטו אורסיני בתפקיד נתן
סטפניה רוקה בתפקיד חנה
ריצ'רד דיליין בתפקיד ירובעם
מרתה זופולי בתפקיד בסמח
איוואן קיי בתפקיד אדוניה
ג.וו. ביילי בתפקיד עזראל
דקסטר פלטשר בתפקיד רחבעם
רוג'ר המונד בתפקיד צדוק
מיכאל קולקין בתפקיד חירם מנפתלי
סטפן גובסר בתפקיד אביתר
הפקה

הסרט צולם במרוקו.
הערות שוליים

↑  The Ancient World in the Cinema Jon Solomon - 2001 0300083378 p173 "in Italy, RAI's Solomon (1997), starring Ben Cross as Solomon and Max von Sydow as David"
שלם יהלום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בן 54 בערך) תש"ל ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה של ימי הביניים
 עיסוק:  מרצה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 מנחה לדוקטורט:  שלמה זלמן הבלין
 מוסדות:  אוניברסיטת אריאל
 בת זוג:  בלהה יהלום
 
שלם יהלום (נולד ב-1970) הוא פרופסור במחלקה למורשת ישראל באוניברסיטת אריאל, וחוקר פרשנות התלמוד הבבלי וההלכה בתקופת הראשונים.
ביוגרפיה

שלם יהלום נולד לפרופ' יוסף יהלום ולד"ר שלומית יהלום, בתו של יהודה קיל, למד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הר עציון. למד לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית וכתב עבודת תזה בנושא "בירורים בשאלת רבותיו הפרובנסליים של הרמב"ן", בהנחיית פרופ' ישראל משה תא-שמע. את עבודת הדוקטורט שלו עשה בהנחיית פרופ' שלמה זלמן הבלין באוניברסיטת בר-אילן בנושא "חשיבתו ההלכתית של הרמב"ן לאור מקורותיו הפרובנסלים".
בין השנים 1993–1999 שימש חוקר במכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית, בין השנים 1997–1998 שימש חוקר הגניזה האיטלקית באקדמיה הלאומית למדעים, ב-1998 שימש כחוקר במפעל המשנה - החוג לתלמוד באוניברסיטה העברית, בין השנים 1999–2001 שימש חוקר במסגרת עריכת מילון סוקולוף לארמית בבלית באוניברסיטת בר-אילן, בין השנים 2003–2011 שימש מרצה, באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת אשקלון, כיום הוא מרצה באוניברסיטת אריאל.
יהלום נשוי לבלהה – שופטת בית משפט השלום בירושלים, ולהם שלושה ילדים, שחר תמרה ודורי. פרופסור אשר יהלום הוא אחיו.
כיווני מחקרו

יהלום חקר את תורת פרובנס, את רבותיו הפרובנסליים של רמב"ן, את שרידי תורת הראב"ד וראב"י בכתבי הרמב"ן וכן את שאלת היעלמותה של סוגה זו. מוקד מחקרי נוסף הוא בעלי התוספות – עקרונות העריכה של רבי אליעזר מטוך, את מתודת הפלפול בתוספות רבינו פרץ ואת מהדורות תוספות שאנץ. כמו כן תרם רבות לחקר דיני המשפחה בימי הביניים - את העימות ההלכתי בשאלת תכנון משפחה, והראה כיצד שוכתבו הדעות המקלות בידי עורכים מאוחרים, את הליכי הקבלה והדחייה של תקנת רבנו תם להחזר נדוניה בפטירה מוקדמת של הכלה בקהילות האשכנזיות ותיאר את הבסיס לפסיקת רבנו תם המתירה לאישה נשואה להינשא למאהב גוי לאחר גירושיה וגיורו.
חיבוריו

בין גירונה לנרבונה: אבני הבניין ליצירת הרמב"ן, יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשע"ג.
יהלום פרסם מאמרים בנושאי מחקרו בכתבי העת פעמים, ציון, סידרא, עלי ספר, תרביץ, שלם, מדעי היהדות ועוד.