stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסגד אבן טולון
היסטוריה

בנייתו של המסגד הושלמה בשנת 879 לספירה (או שנת 295 להיג'רה). קיים ויכוח האם הוא המסגד העתיק ביותר בקהיר שנשמר בצורתו המקורית. המסגד נבנה על ידי אחמד אבן טולון, שהיה מושל מצרים תחת החליפות העבאסית בשנים 868–884 לספירה. הוא ממוקם על גבעה קטנה בשם "ג'אבל יאשקור" ("גבעת ההודיה"), שלפי אחת האגדות היא הגבעה בה נעצרה תיבת נח. המסגד שימש כמוקד של הבירה של שושלת טולון שייסד אבן טולון - אל קאטא'י (שהמסגד הוא השריד האחרון מהעיר), והוא היה צמוד לארמונו של אבן טולון וממנו הייתה דלת למינבר, מה שאפשר לו מעבר ישיר למסגד. במסגד המקורי הייתה מזרקת רחצה ("סביל") בין הקירות החיצוניים והפנימיים שנהרסה, ובמקומה בנה הסולטן לאג'ין במאה ה-13, מזרקה בעלת כיפה באמצע חצר המסגד. אחד הדברים הבולטים במסגד הוא המינרט, צריח ששימש מקום למואזין לקרוא למתפללים לתפילה. תאריך בנייתו של המינרט אינו ידוע, אך המדרגות הלולייניות שמסביבו מרמזות על סגנון אדריכלי דומה למסגד הגדול של סאמרא.
אדריכלות

ישנה אגדה המספקת הסבר לצורתו המשונה של המינרט; כאשר אבן טולון ישב יחד עם יועציו, הוא כרך סביב אצבעו בהיסח הדעת חתיכת גוויל, אחד מיועציו שאל אותו מה מעשיו, והוא, נבוך, אמר כי הוא מתכנן את המינרט שלו. למרות האגדה, הרבה מהפריטים הארכאולוגים, ובמיוחד העובדה שהמינרט לא ממש מתחבר עם המסגד הראשי, מצביעים על כך ששני המבנים לא נבנו באותו זמן. אחת הסברות היא שהמינרט נבנה ב-1296, בשיפוצו של הסולטן לאג'ין. אחד הדברים המיוחדים במסגד זה הקשתות המחודדות שנבנו בו, מאתיים שנה לפני ימי הביניים והאדריכלות הגותית. המסגד שוחזר ושופץ כמה פעמים; את השחזור הראשון עשה הווזיר הפאטמי בּדר אל-ג'מאלי ("بدر الجمالي") שהותיר אחריו גם ציטוט מהגרסה השיעית של השהאדה ("الشهادة"), על אחד מקירות המסגד - "ועלי הוא הואלי של אללה"("وعلي ولي اللة"). השחזור הגדול ביותר היה על ידי המועצה העליונה לעתיקות של מצרים ב-2004. במהלך ימי הביניים נבנו בתים על קירותיו החיצוניות של המסגד, שרובם נהרסו בידי הוועדה לשימור אתרי מורשת ערביים ב-1928, במטרה לשמר את המסגד. שני הבתים שלא נהרסו הם הישן ביותר - "בּית אל-כריתילייה" ("בית האישה הכרתית"), שנהפך ל"מוזיאון גרייר-אנדרסון", והשמור ביותר- "בּית אמנה בינת סאלם" ("בית אמנה בת סאלם").
בתרבות

חלקים מהסרט "המרגלת שאהבה אותי" של ג'יימס בונד צולמו במסגד עצמו ובמוזיאון גאיר -אנדרסון.
גם חלקים נרחבים מהשלב השלישי של המשחק "Serious Sam 3: BFE" מתרחשים במסגד.
ראו גם

אדריכלות איסלאמית
אחמד אבן טולון
המסגד הגדול של סאמרא
מינרטים
הערות שוליים

↑  ד"ר קציעה אביאלי-טביביאן, האימפריה המוסלמית ותושביה, מסע אל העבר: עולמות נפגשים - 16-5, תל אביב: מטח : המרכז לטכנולוגיה חינוכית, תשע"א - 2011, עמ' 130
↑  FSTC Limited, Ibn Tulun Mosque, Muslim Heritage, ‏לא ידוע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596699205171  GND: 1031277927  LCCN: n82222173  VIAF: 138405493   WorldCat (עם VIAF): 138405493 
המסגד היום
מפגש ראשון

סצנה של מגע ראשון בין חייזרים לבין בני אדם, כפי שהיא מתוארת ביצירות מדע בדיוני מוקדמות רבות.
מפגש ראשון או מגע ראשון (באנגלית: First contact) הוא מונח המשותף ליצירות מדע בדיוני, המתייחס למפגש הראשון שבין אדם לבין חיים מחוץ לכדור הארץ, או כל מפגש ראשון בין כל שני גזעים תבוניים, האחד עם השני.
נושא זה מאפשר לכותבי מדע בדיוני לחקור נושאים כגון שנאת זרים, טרנסצנדנטליזם, ובלשנות בסיסית על ידי התאמת הנושא האנתרופולוגי של הקשר הראשון לתרבויות חוצנים. המושג "מגע ראשון" מתרחב לתחומי פילוסופיה, במיוחד כאשר דנים כיצד המין האנושי יגיב לאירועים כאלה בהקשר של עולם אמיתי.
סקירה כללית

החלוקה העיקרית של סוגת המפגש הראשון מתייחסת למקום המפגש. יש 3 אפשרויות למפגש: על כדור הארץ, על "כוכב הבית" של החוצנים, או כל אפשרות שאינה שתי הראשונות. החלוקה המשנית היא טיב היחסים בין האנושות לחוצנים, עוין/לא עוין. משתי החלוקות האלו נגזרת העלילה של סיפור המפגש.
סקירה כללית > מפגש על כדור הארץ

מפגש עוין על כדור הארץ או פלישה מהחלל הוא נושא עיקרי ושכיח. אחת היצירות המוקדמות בתחום היא מלחמת העולמות של הרברט ג'ורג' ולס, שיצאה לאור ב-1898, והמתארת פלישה של חוצנים ממאדים וניסיון לכבוש את כדור הארץ. החוצנים תוארו כבעלי עליונות טכנולוגית מכרעת על האנושות, אך מובסים לבסוף על ידי חיידקים. ולס לא הסביר כיצד תרבות מתקדמת טכנולוגית אינה מודעת לנגיפים ולחיסונים שכבר היו מוכרים בתקופתו.
שתי יצירות בולטות של מפגש ראשון עוין ופלישה לכדור הארץ הן מדרך רגל של לארי ניבן וג'רי פורנל (1985), וסדרת "מלחמת הפורמיקים" של אורסון סקוט קארד (2012-2014). ביצירות אלו שמו הסופרים דגש על הצד המדעי-טכני של ההתמודדות עם החוצנים, כמו גם על החוצנים עצמם - צורתם, התנהגותם ותרבותם.
מפגש שאינו עוין, מודגם ביצירתו של ארתור סי. קלארק קץ הילדות. גם ביצירה זו מתוארים חוצנים הנהנים מעליונות טכנולוגית, אך הם מנצלים עליונות זו על מנת לחנך את האנושות ולהטמיע בה מנהגים מוסריים יותר.
סקירה כללית > מפגש על כוכב בית

הסוגיה העיקרית במפגש ראשון עם חוצנים על כוכב הבית שלהם היא שאלת העוינות. שאלה זו קריטית לדרך הפעולה בה יבחרו נציגי האנושות במפגש. ישנן דוגמאות רבות לעלילות מפגש כזה, להלן כמה בולטות מהן:
נאהבים מאת פיליפ חוזה פארמר (1952) - החוצנים נחותים טכנולוגית, אינם עוינים אך גם לא תמימים. נציגי האנושות מתכננים את השמדתם והשתלטות על הכוכב.
הקיסם בעינו של אלוהים מאת לארי ניבן וג'רי פורנל (1974) - החוצנים עליונים טכנולוגית, אינם עוינים אך עליונותם מהווה סכנה קיומית פוטנציאלית על האנושות.
קול למתים מאת אורסון סקוט קארד (1986) - עלילת הספר מתרחשת אמנם שנים מספר לאחר המפגש, אך עוסקת בתהליך ההיכרות שמתרחש בין החוצנים לבין האנושות, תהליך שמהווה במידה רבה את מהות המפגש הראשון. החוצנים, הנקראים פקיניוס, נחותים טכנולוגית מהאנושות ואינם עוינים אך מהווים סכנה ביולוגית בהיותם נשאים של נגיף קטלני.
ארץ לא נודעת מאת קוני ויליס (1994). החוצנים נחותים טכנולוגית ואינם עוינים, ומהווים רק רקע לעלילה שלחלוטין עוסקת בגיבוריה האנושיים.
הסתברות לבנה מאת ננסי קרס (2000) - החוצנים נחותים טכנולוגית, נציגי האנושות מסייעים להם להתגבר על בעיותיהם.
בשלושת הדוגמאות האחרונות, קול למתים, ארץ לא נודעת והסתברות לבנה, התייחסות ניכרת לאופנות העוסקות בסוגיות כגון סביבתנות, שימור על כל הנושאים הקשורים אליו, מגדר ועוד. המחברים משתמשים בעלילה על מנת לבחון תוצאות אפשריות של גישות בתחומים אלו.
דוגמאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

קונטקט (סרט)
פרויקט סט"י
לקריאה נוספת

"Encyclopedia of Extraterrestrial Encounters" by Ronald Story (2001) ISBN 0-451-20424-7(It was the result of a collaborative Extraterrestrial Encyclopedia Project (ETEP); excerpts online)
הערות שוליים

דוגמה מוקדמת של הנושא: "מלחמת העולמות" מאת ה.ג. ולס.
מסלניצה

"מסלניצה", בוריס קוסטודייב, 1919 (מוזיאון איסאק ברודסקי, סנקט פטרבורג.
מסלניצה (ברוסית: Ма́сленица, ברוסינית: Fašengy) הוא חג סלאבי עממי הנחוג ברוסיה, באוקראינה, בלארוס וארצות סלאביות נוספות בשבוע האחרון שלפני התענית (היינו בשבוע השביעי שלפני חג הפסחא).
מקורות החג

החג קדום ביותר, מקורותיו פגניים וקדמו להתפשטות הנצרות ברוסיה. על פי המיתולוגיה הסלאבית, מוקדש החג לשמש, ומסמל את ניצחונה ואת סיום החורף.
בעקבות הגעת הנצרות לרוסיה הפך החג לחלק מחגי התענית. על פי המסורת הנוצרית הרוסית אורתודוקסית, כבר בשבוע זה מתחילים לקבל את חלק ממנהגי התענית (בשל צליבת ישו), ואכילת בשר אסורה. מסיבה זו מכונה החג "מיָאסוֹפוּסטנָאיָה נִדֵליָה" ("мясопустная неделя") - "שבוע צום-הבשר".
מסורות

המאכל המסורתי של החג משתנה מאזור לאזור. בין הנפוצים הם הבליני, מעין פנקייקים ממולאים בגבינה, וכן מאכלי חלב שונים נוספים. מקורה של אכילת מחבתיות בחג קדומה, וככל הנראה קשורה למקורו הפגאני של החג כחג השמש - המאכל העגול והזהוב מסמל את השמש. המחבתיות עשויות מחמאה, ביצים וחלב, אשר אכילתם אסורה בשבוע לאחר מכן - בשל התענית.
מנהגים נוספים של החג כוללים נשף מסיכות ומרוץ מזחלות. באזורים שונים של רוסיה התפתחו מסורות שונות לימי השבוע, כגון יום אחד המוקדש לביקור קרובים, יום אחר לביקור חברים, יום בו נערכת תהלוכה עם בובות קש ויום המוקדש למרוץ המזחלות. מנהג אחר כולל שריפת בובת הקש המכונה "הגברת מסלניצה" ביום האחרון של השבוע, ערב תחילת התענית.
יום ראשון של הסליחה

היום האחרון של השבוע מכונה "יום ראשון של הסליחה", והוא מסמל את תחילת התענית. על פי המנהג, בתפילת הערבית של יום זה מבקשים המתפללים סליחה אחד מרעהו, ומכאן שמו של היום. יום זה הוא היום האחרון בו מותר לנוצרים הרוסים-אורתודוקסים לאכול מוצרי חלב (בשל התענית), ולכן הוא נקרא גם "יום ראשון של מוצרי החלב".
מנהגים מודרניים

במהלך שנות השלטון הקומוניסטי בברית המועצות לא ראו השלטונות בעין יפה את חגיגת החג, אולם מנהגי אכילת מאכלי חלב בשבוע זה נשתמרו.
בעקבות נפילת ברית המועצות חודשו התהלוכות בערים שונות ברוסיה, אולם חידוש התהלוכות נעשה כפסטיבל חילוני ולא כחלק מטקסים דתיים.
בארצות בהם מהגרים רוסים רבים נערכות תהלוכות מסלניצה, כחלק משימור התרבות הרוסית בקרב המהגרים. תהלוכות אלה נערכות לעיתים במועדים השונים ממועדי החג הדתי, והן חילוניות באופיין.
ראו גם

מרדי גרא - הגרסה של החג בנצרות הקתולית
חגיגות מסלניצה בכיכר הפדרציה במלבורן שבאוסטרליה. דמות הקש שבתמונה היא "קוסטרומה" או "הגברת מסלניצה".
"יום שלישי של מסלניצה, ליד לאוורת טרויצה", מעשה ידי בוריס קוסטודייב, 1916, גלריית טרטייקוב.
מע"ש

מע"ש (ראשי תיבות של "מפעל עבודה שיקומי") הוא מסגרת יומית עבור בני אדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית ברמה קלה או בינונית, המשלבת תעסוקה ברמה קלה והכשרה לתעסוקה.
בישראל קיימים מאות מרכזי מע"ש. מרכזי מע"ש קיימים בכל רשות מקומית, והם אחד השירותים שניתנים מטעם המחלקה לשירותים חברתיים, באמצעות עמותות מפעילות.
מטרת המע"ש היא להכשיר אנשים בוגרים (מעל גיל 21) עם מוגבלות שכלית התפתחותית לחיי עבודה, לאחריות ולעצמאות מרבית. עבור רוב המועסקים משמש המע"ש מקום עבודה קבוע למשך כל חייהם הבוגרים.
יום העבודה מתחיל ב-8:00 בבוקר ומסתיים בשעות אחר הצהריים, לרוב ב-15:00 או 16:00 - שעת הסיום משתנה בהתאם לאופי העבודה וליכולותיו של כל חניך. העבודה במקום מבוססת על עבודות פשוטות, המוזמנות מספקים וממפעלים שונים, כגון מיון, הרכבה ואריזה, כאשר לכל חניך מותאמת עבודה על פי יכולתו. במע"שים מסוימים ישנה הפעלה מלאה של קווי ייצור והתוצרת נמכרת בשוק החופשי.
הפעילות במסגרת המע"ש נעשית בהשגחה מלאה של מדריכים. במקום מועסק גם עובד סוציאלי המסייע לחניכים בשיחות, בפתרון בעיות, בקשר עם הוריהם ובתיווך עם מחלקות הרווחה או עם מרפאות, ועוד. בנוסף, מקבלים החניכים במקום באופן קבוע ארוחת צהריים חמה.
תשלומים: 
כל חניך במע"ש מקבל תשלום חודשי עבור עבודתו, בהתאם להספק שלו בעבודה (בדרך כלל מדובר בסכום שנע בין 250 - 50 ₪ לחודש). התשלום מועבר ישירות לחשבון הבנק של החניך או של האפוטרופוס שלו. מעבר לכך, ההורים משתתפים בתשלום עבור המרכז, בשיעור של 10% מסכום קצבת הנכות של החניך. השתתפות זו מסייעת במימון החזקת המדריכים, הליווי הצמוד, הארוחות ועוד.
בישראל, מרכזי מע"ש מופעלים על ידי עמותות ללא מטרת רווח. על מנת להתקבל למע"ש, יש לפנות למחלקה לשירותים חברתיים באזור המגורים של המבקש.
הערות שוליים

↑  העובדים במקום מוכשרים לחיי תעסוקה ולכן נקראים "חניכים".
מרטין עדן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ק לונדון 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  אוקלנד 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מקמילן 
 תאריך הוצאה:  1909
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 
מרטין עדן (באנגלית: Martin Eden, ההיגוי באנגלית הוא בערך "מארטן אידן") הוא רומן, שכתב ג'ק לונדון ופרסם בהמשכים בין ספטמבר 1908 ובין ספטמבר 1909 והתפרסם לראשונה כספר ב-1909, בארצות הברית, באנגלית. הספר נכלל ברשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד.
ב-1914 עובד הספר לצורך הפקת סרט קולנוע בכיכובו של Lawrence Peyton, אך הסרט לא הושלם והכוכב נהרג במלחמת העולם הראשונה.
"מרטין עדן" הוא ספר המתאר את דרכו של צעיר, בן דמותו של הסופר, חסר השכלה ותרבות, הפוגש צעירה בת עשירים, שלומדת באוניברסיטה ומתאהב בה ובתרבות הספרים שמסביבה. הספר כולל מוטיבים ופרטים מחיי הסופר, אך אינו אוטוביוגרפי, כפי שמעיד סופו.
תקציר העלילה

מרטין עדן, ימאי צעיר וחזק, מתערב בקטטה ומציל צעיר זר בן טובים. בן הטובים מזמין את עדן לארוחה בבית משפחתו וכך מכיר עדן משפחה בורגנית ואנשים משכילים. עדן מתאהב באחותו של הצעיר, הבוגרת ממנו בכמה שנים ומשכילה ממנו בהרבה. עדן מחליט לשפר את השכלתו ובזמן קצר יחסית קורא ספרים רבים, לומד ומעכל את תוכנם, נמשך לפילוסופיה ונוקט עמדות פוליטיות-כלכליות. הוא מנסה לפלס לו דרך שתהפוך אותו למחזר ראוי בעיני הצעירה ולשם כך מחליט להיות סופר ולהתפרנס מכתיבה יצירתית. למרות גילו הצעיר הוא התנסה רבות והכיר מקומות אקזוטיים, עליהם כתב סיפורים וניסה למכור אותם לבתי הוצאה לאור ולכתבי עת, אך ללא הצלחה.
הספר עוקב במקביל אחר היחסים המתפתחים בין מרטין עדן ואהובתו, התפתחותו האינטלקטואלית ומאבקו הכלכלי והקריירה הספרותית שלו, כשכל אחד מהנתיבים משפיע ומושפע מיתר האפיקים. לונדון מנצל את העלילה, כדי להרצות מפי גיבוריו דעותיו בנושאים פילוסופיים וחברתיים-כלכליים.
מהדורות בעברית

מרטין עדן, תרגם ישורון קשת (שם העט של יעקב קופלביץ) בהוצאת מצפה, ירושלים-תל אביב ב-1929
מרטין עדן, תרגם יעקב קופלביץ במועדון הספר הטוב ב-1959, 400 עמודים.
מרטין עדן, תרגם עודד פלד בהוצאת כרמל, ירושלים ב-2012, 320 עמודים.
מרכז מורשת יהדות אתיופיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה ותרבות
 כתובת:  רחוב עובדיה שבשכונת שעריה, פתח תקווה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2017
 תאריך פתיחה רשמי:  ה-7 בספטמבר 2017
 אדריכל:  הוגו רוזנפלד
 
מרכז מורשת יהדות אתיופיה או בשמו המלא מרכז מורשת רוחני לקהילת יוצאי אתיופיה הוא מוזיאון בפתח תקווה שנוסד בשנת 2017 כמוסד ללא כוונת רווח במטרה לאסוף, לשמר, להנציח את מורשת יהדות אתיופיה.
שטח המבנה הוא כ-380 מ"ר, מתוכם אולם מרכזי בגודל של כ-155 מ"ר, אולם משני בגודל 65 מ"ר ושטחים קטנים נוספים.
האולם המרכזי כולל כיפה עשויה מאלומיניום בקוטר 12 מטר ובגובה 3.5 מטר, ומתחת לכיפה תהיה שורת חלונות מעוצבים.
משה גרודזינסקי

הרב משה גרודזינסקי
הרב משה גרודזינסקי (תרל"ה, 1875 – י"ח באב תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929) היה המשגיח של ישיבת תורת חיים בוורשה. עלה לארץ ישראל ונרצח במאורעות תרפ"ט בחברון.
תולדותיו

נולד בוורשה, בנו של הרב יצחק (איצ'ה) גרודזינסקי, ראש ישיבת תורת חיים בוורשה. בצעירותו למד אצל אביו, כעבור זמן עבר ללמוד בישיבת לומז'ה ולאחר מכן בישיבת ראדין. בתקופת לימודיו בישיבת ראדין נהג ללמוד עם החפץ חיים בביתו.
בשנת תרנ"ד (1894) נישא למנוחה, בתו של הרב מאיר טיקוצ'ינסקי מסטאביסק ואחותו של הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי. לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת ראדין. במשך תקופה עסק במסחר. כעבור זמן התמנה כמשגיח בישיבת "תורת חיים" בוורשה וסייע לאביו במפעליו התורניים בעיר.
בשנת תרפ"ג (1923) החליט לעזוב את משרתו התורנית ועלה עם משפחתו לארץ ישראל. לאחר ייסוד ישיבת חברון, בשנת תרפ"ד (1924), התיישב בחברון בסמוך לישיבה. במשך תקופה שהה בחברון גם אחיו הרב אברהם גרודזינסקי, שכיהן כמשגיח בישיבה.
באב תרפ"ט חיתן את בנו אברהם פנחס בירושלים. כעבור שבוע, בי"ח באב תרפ"ט, בעת ששהה לבדו בביתו, פרצו פורעים ערבים לביתו ורצחוהו. באותו יום שהו בנו יעקב ואשתו לאה בחברון, ואף הם נרצחו על ידי פורעים ערבים.
משפחתו

היה אב לארבעה בנים ושלוש בנות. ביניהם:
בתו פעשא רייזל, אשת הרב אברהם אדלר (נשר), שכיהן כר"מ בישיבה בוורשה, ולאחר מכן כרב בירושלים.
בנו אברהם פנחס - חניך ישיבת סלבודקה בחברון, מתלמידי דודו הרב אברהם גרודזינסקי, מחבר הספר "מבית אברהם".
בתו מרים אשת הרב יעקב ניימן, ראש ישיבת אור ישראל בלידא ובפתח תקווה.
בתו שרה אשת העסקן יהודה אלינסון, מעסקני המזרחי.
בנו יהושע לייב, עיתונאי.
הערות שוליים

↑  הספר מבית אברהם, באתר אוצר החכמה
מרטין סמדברג-דאלנסה

מרטין סמדברג-דאלנסה (בספרדית-שוודית: Martin Smedberg-Dalence; נולד ב-10 במאי 1984) הוא כדורגלן עבר שוודי-בוליביאני ששיחק כקשר ולעיתים כמגן. לזכותו 13 הופעות במדי נבחרת בוליביה.
קריירה

דאלנסה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גונילסה מהליגה השנייה בשוודיה. בשנת 2004 חתם בגטבורג מליגת העל. לאחר שלא זכה לדקות משחק, הושאל לוטרה פרולונדה ושנה לאחר מכן לליונגסקילה בה רשם עונה טובה כאשר כבש 10 שערים ובסיום העונה הוא חתם במועדון ועלה עם המועדון לליגת העל בסיום עונת 2007. עם עליית המועדון לליגת העל, קיבל את סרט הקפטן. בדצמבר 2010 חתם בנורשפין. ב-31 באוקטובר 2013 חזר לגטבורג כאשר חתם במועדון ל-4 שנים. ב-1 בינואר 2018 חתם בבוליבר.
דאלנסה שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של שוודיה. בשנת 2013 הצהיר שהוא שואף לשחק בנבחרת בוליביה בגלל מוצא אימו. בשנת 2014 קיבל אזרחות בוליביאנית שאיפשרה לו לשחק בנבחרת. ב-15 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד צ'ילה. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2015. ב-15 ביוני 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–3 נגד אקוודור שהיה גם הניצחון הראשון של הנבחרת מאז קופה אמריקה 1997.
תארים

הגביע השוודי: 2014/2015
מסמך

מסמכי רישום לידות בקהילה היהודית, ביאליסטוק, 1859
מסמך הוא מצג המתעד עובדות או רעיונות. תוכן המסמך עשוי להיות כתוב, מאויר, מודפס, משונן, מצולם, מוקלט וכדומה. המילה "מסמך" בעברית נגזרת מהשורש ס-מ-ך המציין הישענות וביטחון, ומכאן משמעותו של המונח מסמך כתוכן המהווה הוכחה או ראייה לאמת או לעובדות. כיום משמעות המונח מסמך אינה מוגבלת לתוכן עובדתי.
בעידן המידע, המונח מסמך אינו מתייחס רק לתוכן על גבי נייר כתוב או מודפס, אלא גם למסמך דיגיטלי, קובץ מחשב שמכיל מידע כגון, טקסט, תמונות, טבלאות, אודיו, וידאו ועוד. מיזמי דיגיטציה של מסמכים היסטוריים נערכים לשם שימור הידע והנגשתו לציבור הרחב.
סיווג מסמכים

ישנים מסמכים המקוטלגים כמסווגים, פרטיים או ציבוריים. למסמך המצוי בתהליך עבודה או הכנה לדפוס קיימות לעיתים גרסאות טיוטה או הגהה. מסמך שיש חשיבות למקוריותו עשוי להיות מוגדר כ"מקור", הגדרה שיש לה השלכות בהתאם לעולם התוכן הרלוונטי, כך למשל מקור היסטורי, מקור ראשוני, כתב יד (מקור), תעודה מקורית ועוד. עותק של מסמך עשוי להיות מוגדר "נאמן למקור" בעולם המשפט וכ"העתק" בעולם העסקי. לפני המצאת הדפוס, העתקת מסמכים בוצעה ידנית לשם יצירת עותקי כתב יד והפצתם. במסמכים דיגיטליים סוגיית המקוריות נקשרת לסוגיות של קביעות/נזילות התוכן.
ניתן לסווג מסמכים לפי הדיסציפלינה בה הם נוצרים:
מסמך אקדמי: מאמר אקדמי, תזה.
מסמך עסקי: חשבונית, ציטוט פיננסי, הצעה עסקית, חוזה, קבלה, מסמך דין וחשבון, גיליון אלקטרוני, גיליון בטיחות חומרים, שטר מטען,  דוח כספי ועוד.
מסמך ממשלתי, חוקי או פוליטי: מנשר, מסמכי התאגדות, טופס, תעודת זהות, רישיון (למשל רישיון עסק או רישיון נשק), מסמך זימון או ספר לבן.
מסמך היסטורי או חדשותי: מקור היסטורי, צילום עיתונות, סרט תיעודי.
מסמך תכנוני או אומנותי: שרטוט, תרשים או תסריט.
היסטוריה

בעת העתיקה ובימי הביניים מסמכים יוצרו בחריטה של כתובות על גבי אבן, מתכת, חרס וחומרים דומים (למשל באמצעות כתב יתדות בשומר ובמסופוטמיה, ובאירופה – באמצעות האלפבית הרוני), או נכתבו בדיו על נייר, קלף או פפירוס. לעיתים מסמכים נכרכו לספרים או שחוברו לקודקס.
מהפכת הדפוס במאה ה-15 שינתה מהותית את תפוצתם של מסמכים. מרטין לותר, אבי הרפורמציה הפרוטסטנטית, פרסם בעותקים רבים את מסמך 95 התזות המציג את תורתו המהפכנית, בזכות ההמצאה החדשה לזמנו – מכונת הדפוס.
מסוף המאה ה-19 נוצרו מרבית המסמכים המשרדיים באמצעות הדפסה במכונת הכתיבה ושכפול על ידי נייר העתקה, מכונות סטנסיל ומכונות צילום. מסמכים נאגדו באמצעות מהדק או אטבי נייר. לקראת סוף המאה ה-20, השימוש הגדל במחשבים הוביל לחיבור מסמכים באמצעות תוכנות עיבוד תמלילים והדפסתם באמצעות מדפסות.
עד המאה ה-20 מסמכים אורכבו באמצעות עותק פיזי שלהם. במהלך המאה ה-20 פותחו שיטות אחסון אנלוגיות כגון מיקרופילם ומיקרופיש לאחסון טקסט, תמונות, שרטוטים וכדומה. מסמכים לא טקסטואליים כגון צילום/אודיו/וידאו/נתונים אוחסנו על גבי מגוון אמצעים, ביניהם: סרט צילום, שקופיות, שקפים, סרט מגנטי, קלטות שמע, תקליטים, קלטות וידאו, תקליטונים, תקליטורים. מסוף המאה ה-20 מסמכים נוצרים ונשמרים דיגיטלית, כקובץ מחשב. פורמט קובץ (המיושם על ידי סיומת קובץ) מאפשר שמירה והצגה תקינה של קבצים.
מסמכים שאינם טקסטואליים קיימים משחר ההיסטוריה, החל מציורי מערות וכלה בשרטוטים טכניים. מגוון אמצעי התיעוד בעת המודרנית אפשר דרכים חדשות ליצירת מסמכים. כאלו הם למשל מסמכים היסטוריים שנוצרו באמצעים אמנותיים, כגון צילום העיתונות מותו של חייל לויאליסט מאת רוברט קאפה, הקלטת טקס הכרזת העצמאות של מדינת ישראל על ידי לוסיאן זלצמן, סרט הקולנוע שואה מאת קלוד לנצמן.
אמצעים להצגת מסמכים דיגיטליים

צג מחשב של מחשב אישי, לפטופ, או טאבלט
טלפון חכם
קורא ספרים אלקטרוני, תצוגה אלקטרופורטית
נגן מדיה נייד
רדיו וטלוויזיה
ראו גם

ארכיון
ספר
ספרייה
אמצעי לאחסון נתונים
הערות שוליים

↑  מִסְמָךְ באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  What is a “document”?, Michael K. Buckland, Journal of the American Society for Information Science, 1998
↑  Fixed or Fluid? Document Stability and New Media , David M. Levy, Xerox Palo Alto ResearchCenter, 1994
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4576242  GND: 4180009-6  LNB: 000264528  NKC: ph114337
ממלכת איטליה (האימפריה הרומית הקדושה)

| --- | --- |
דגל

 
 ממלכת איטליה בתחילת המאה ה-11, כחלק מן האימפריה הרומית הקדושה
 ממשל
 משטר:  מונרכיה נבחרת
 ראש המדינה:  מלך איטליה
 מלך איטליה:  ראשון: אוטו הראשון (השושלת האוטונית) אחרון: קרל החמישי (בית הבסבורג)
 שפה נפוצה:  לטינית, גרמנית ואיטלקית
 עיר בירה:  פאביה (עד המאה ה-11)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  פלישת אוטו הראשון לאיטליה והכתרתו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה
 הכתרת אוטו הראשון:  2 בפברואר 962
 פירוק:  כיבוש איטליה בידי נפוליאון
 כיבוש איטליה:  9 בפברואר 1801 - הסכם לינוויל 26 במאי 1805 - כיבוש הממלכה
 ישות קודמת:  פרנקיה התיכונה
 ישות יורשת:  ממלכת איטליה הנפוליאונית ממלכת איטליה הנפוליאונית   הקיסרות הראשונה הקיסרות הצרפתית הראשונה   ממלכת הבסבורג ממלכת הבסבורג    ממלכת אטרוריה   הרפובליקה של ג'נובה הרפובליקה של ג'נובה   הרפובליקה של ונציה הרפובליקה של ונציה   מדינת האפיפיור (עד 1808) מדינת האפיפיור
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות קתולית
 
ממלכת איטליה (בלטינית: Regnum Italiae/Regnum Italicum; באיטלקית: Regnum Italicum; בגרמנית: Königreich Italien), אשר נקראה גם איטליה הקיסרית, הייתה אחת מהממלכות אשר הרכיבו את האימפריה הרומית הקדושה. הממלכה כללה חלקים גדולים מצפון ומרכז איטליה של ימינו. עד לתחילת המאה ה-11 שמשה פאביה כעיר בירתה של הממלכה.
בשנת 773 פלש קרל הגדול, מלך הפרנקים, לאיטליה דרך רכס האלפים כדי לכבוש את ממלכת לומברדיה, ששלטה על כל חצי-האי למעט מהרפובליקה של ונציה, דוכסות רומא והשטחים הביזנטיים בדרום. ביוני 774 נפלה הממלכה והפרנקים הפכו לשליטי צפון איטליה. השושלת הקרולינגית המשיכה לשלוט בצפון עד הדחתו של קרל השלישי ("קרל השמן") מהתפקיד. הם כבשו את האזור בשנית ב-894, אך ב-896 נסוגו. מאז ועד 961 נשלטה איטליה בעיקר על ידי כאוס, שנגרם מתחרות על כס המלוכה במדינה.
בשנת 961 כבש אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את הממלכה, תפס את השלטון והכתיר את עצמו כמלכה החוקתי ב-25 בדצמבר. לאחר מכן הוא פלש לרומא, והקים בה את "האימפריה של הרומאים", אשר הייתה איחודם של כתרי איטליה וגרמניה, כחלק מן האימפריה הרומית הקדושה. הפוליטיקה האיטלקית במאות ה-12 עד ל-14 התבססה בעיקר על הסכסוכים בין הגואלפים לגיבלינים והרעיונות האימפריאליסטים והאנטי-אימפריאליסטים. הליגה הלומברדית, לדוגמה, ערערה על שלטונו של הקיסר ותמכה באפיפיור ובעצמאותן של ערי המדינה האיטלקיות.
המאה שבין הליכתו של היינריך הרביעי לטירת קנוסה בשנת 1077, עד לאמנת ונציה בשנת 1177, הסכם השלום בין הקיסר לאפיפיור, הביא להקמתן של ערי המדינה. סדרת מלחמות בלומברדיה הביא לתבוסתן ונפילתן של מספר מדינות. ארבעים השנים הבאות היו יחסית שלוות באיטליה, עד שבשנת 1494 פלשה צרפת לחצי האי, בתחילת המלחמות האיטלקיות.
בית הבסבורג שלט בכמה אזורים בצפון אך הגיע לסיומו בשנת 1792 עם המהפכה הצרפתית. בשנת 1805 נכבשה הרפבוליקה והפכה לממלכה חדשה, שהייתה למעשה מדינת חסות של נפוליאון בונפרטה.
ממלכת לומברדיה

לאחר קרב טגינאה, שבמהלכן נהרג טוטילה, מלך האוסטרוגותים, הכוחות הביזנטים כבשו את רומא והחלו מצור על העיר קימה. תאיה (Teia), המלך האוסטרוגותי החדש, כינס את שאריות צבאו והצליח להפסיק את המצור, אך באוקטובר 552, לוחם ביזנטי בשם נרסיס (Narses) ארב אחרי תאיה ליד הר וזוב. הקרב ארך כיומיים, ובעקבותו נהרג תיאה. משום כך, הצבא האוסטרוגותי באיטליה חוסל. אי סדר במדינה בנוגע לשלטון גרם לכבישת המדינה על ידי הפרנקים והאלמאנים, אך גם הם נוצחו כמה שנים לאחר מכן.
בסופו של דבר, המדינות שנותרו באופן קבוע באיטליה לאחר כבישתה מספר פעמים, היו לומברדיה הגדולה, בצפון-מרכז המדינה, ולומברדיה הקטנה בדרום-מרכזה. הממלכות הלומברדיות היו חזקות ויציבות בהרבה מאשר קודמתן, הממלכה האוסטרוגותית, אך בשנת 774, נפלה המדינה לידי קרל הגדול, מלך הפרנקים לאחר תבוסתם במצור על פאביה. לאחר מכן הממלכה הייתה תחת שליטתה של האימפריה הקרולינגית עד המאה התשיעית.
האימפריה הקרולינגית

מותו של לותאר הראשון, מלך הפרנקים ומלך איטליה בשנת 855 הוביל לשלטון בניו במדינתו, פרנקיה התיכונה. אחד מבניו, לואי השני, ירש את השטחים הקרולינגים באיטליה. הממלכה שלטה מצפון למרכז חצי-האי, ומרומא לספולטו. שאר השטחים נשלטו על ידי האימפריה הביזנטית.
לאחר מותו של לואי השני ללא יורשים, למשך כמה עשרות שנים באימפריה התחרש כאוס ואנרכיה מסוימת. זה קרה מכיוון שבתחילה כס המלוכה היה שנוי במחלוקת בין שליטי פרנקיה המערבית ופרנקיה המזרחית, כלומר, בין קרל הקירח (שליט פרנקיה המערבית) לבין קרל השמן (שליט פרנקיה המזרחית). עוד מספר שליטים אירופאים התעניינו בארץ. תושבי האזור חששו כמו כן מפני המוסלמים, שישבו בסיציליה ובחלקים גדולים בצפון אפריקה.
עד המאה ה-10, המצב באיטליה לא שופר כלל, כאשר הסכסוך על הכתר התדרדר. המצב המשיך עד לכבישת המדינה על ידי המלך הגרמני אוטו הראשון, בשנת 962.
איטליה הקיסרית

ב-951 נשא אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את אדלייד מבורגונדיה לאשה. כאשר מלך איטלקי אחר, ברנגאר, תקף את מדינת האפיפיור, תקף המלך אוטו את צבאו, בשיתוף פעולה עם האפיפיור יוחנן השנים עשר, כבש את הממלכה האיטלקית וב-2 בפברואר 962 הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה ברומא. מאז, היו מלכי איטליה גם מלכי גרמניה. בעקבות כך, הפכה איטליה לאחת הממלכות המרכיבות את האימפריה, ביחד עם ממלכת גרמניה וממלכת בורגונדי. מלך הרומאים הוכתר במילאנו. בדרך כלל התגורר מלך איטליה בגרמניה, והשאיר את הממלכה ללא שליט מוגדר.