stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפלישה הצרפתית לשווייץ
לאחר מכן

הפלישה ערערה את הסכם קמפו פורמיו (18 באוקטובר 1797) שנחתם לאחרונה, שסיים את מלחמת הקואליציה הראשונה נגד צרפת. כעת, המונרכיות האירופיות שוב חששו שצרפת הרפובליקנית מרחיבה את אחיזתה ביבשת, ויהיה צורך להתנגד לה ולהדוף אותה. הכיבוש הצרפתי של שווייץ, ששמרה על הנייטרליות שלה מאז פרוץ המהפכה הצרפתית, היה אחת הסיבות להקמת הקואליציה השנייה, שבה צבא אוסטרו-רוסי ניהל את המשלחת האיטלקית והשווייצרית ב-1799 ו-1800.
קרבות

| תאריך | קרב | מיקום | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2 במרץ 1798 | קרב לנגנאו | לנגנאו | צרפת נגד ברן |
| 2 במרץ 1798 | קרב טוואן | טוואן | צרפת נגד ברן |
| 2 במרץ 1798 | קרבות גרנשן ובלאך | גרנשן, בלאך | צרפת מנצחת את זולותורן |
| 3 במרץ 1798 | קרב קול דה לה קרואה | קול דה לה קרואה (ז'ורה) | צרפת נגד ברן |
| 5 במרץ 1798 | קרב קול דה לה קרואה | קול דה לה קרואה (וו) | צרפת מנצחת את ברן |
| 5 במרץ 1798 | קרב ניקלאוס הקדוש | מרצליגן | צרפת נגד ברן |
| 5 במרץ 1798 | קרב פראוברונן | פראוברונן | צרפת מנצחת את ברן |
| 5 במרץ 1798 | קרב גראוהולץ | שנבול | צרפת מנצחת את ברן |
| 5 במרץ 1798 | קרב נוינג | נוינג | ברן מביסה את צרפת |
| 26 באפריל 1798 | קרב הגלינגן | הגלינגן | צרפת מנצחת את צוג |
| 30 באפריל 1798 | קרב וולראו | וולראו | צרפת מנצחת את שווייץ |
| 1 במאי 1798 | קרב שטוקטן-חפלי | ביינוויל | צרפת נגד זולתורן |
| 2 במאי 1798 | קרב שינדלגי | פיוזיסברג | צרפת מנצחת את שווייץ |
| 2–3 במאי 1798 | קרב רוטנתורם | רוטנתורם | שווייץ מנצחת את צרפת |
| 17 במאי 1798 | הקרב הראשון על פפין | שיאון | צרפת מנצחת את ואלה עילית |
| 7–9 בספטמבר 1798 | מרד נידוולדן | נידוולדן | צרפת מנצחת את נידוולדן |
הערות שוליים

1 2  הפלישה הצרפתית לשווייץ באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית)
1 2 3 4  Nappey, Grégoire (2012). Swiss History in a Nutshell. Basel: Bergli Books. p. 43. ISBN 9783905252453. נבדק ב-11 במאי 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  הרפובליקה ההלווטית באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית)
1 2 3  המהפכה ההלווטית באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית)
↑  המילה lémanique התייחסה לשם הצרפתי של אגם ז'נבה, Lac Léman. זה בעקבות הנוהג של צרפת המהפכנית למחוק את הטופונימיה המסורתית של המשטר העתיק, ולהחליף אותה ביחידות טבעיות כמו נהרות.
↑  Hug, Lina; Stead, Richard (1890). The Story of Switzerland. United States: Library of Alexandria. p. 210. ISBN 9781465597243. נבדק ב-11 במאי 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  קרל לודוויג פון ארלך באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית)
↑  גיום ברון באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית)
↑  נידוולד באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 008915 
עץ החירות שהוקם בבזל. מעשה זה חזר על עצמו במקומות אחרים בשווייץ כדי לסמל מהפכה ושחרור.
הימים האחרונים של ברן העתיקה, מאת פרידריך ולטהרד, המתאר את קרב גראוהולץ
אלואיס פון רדינג מקבל את ברכת אביו לפני שהוא צועד נגד הצרפתים, על ידי אוגוסט וקססר
מפה של הפלישה הצרפתית לשווייץ והמהפכה ההלווטית בו זמנית.
חיים זוט

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1935 פרדס חנה-כרכור, ישראל 
 פטירה:  12 במאי 2020 (בגיל 85) פרדס חנה-כרכור, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 www.haimzut.com
 ספורט
 ענף ספורט:  אמנות לחימה 
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 
חיים זוט (7 באפריל 1935 – 12 במאי 2020) היה גראנד מאסטר סוקה (ראש שיטה) (אנ') של קרב מגע הישראלי ובעל הדרגה הגבוהה בעולם דאן 10. זוט היה ממייסדי האגודה לקרב מגע ישראלי ונחשב לאחד מהאבות המייסדים של ענף קרב המגע.
ביוגרפיה

חיים זוט נולד וגדל בפרדס חנה. בשנת 1952 התגייס לצה"ל. בצבא הכיר את מייסד שיטת קרב המגע, אימי שדאור ליכטנפלד, נחשף לראשונה לאמנות קרב המגע והתמסר אליה. בשנת 1955 השתחרר מהצבא אולם חזר לשרת כחייל מילואים במלחמת סיני. לאחר מכן, חזר לפרדס חנה ולימד בני נוער חקלאות. בשנת 1963, ליכטנפלד השתחרר מהשירות הצבאי והזמין את זוט להשתתף בקורס האזרחי הראשון בעולם לקרב מגע. זוט הצטרף והיה לאחד מארבעת התלמידים הראשונים של ליכטנפלד. ליכטנפלד היה למנטור של זוט, ועם הזמן זוט הפך לתלמיד המצטיין שלו. בשנת 1963 סיים קורס מדריכים לאמנויות לחימה במכון וינגייט. את הקורס הראשון שלו העביר בחדרה. לאחר מכן אימן תלמידים גם בפרדס חנה ובקיבוץ גן שמואל. בשנים המוקדמות של הקריירה שלו, תרם את זמנו, לשיקום חברי כנופיות רחוב על ידי לימוד אמנויות הלחימה.
בשנת 1980, השתתף זוט בקורס לקבלת תעודת מאמן אמנויות לחימה בכיר. בשנת 1993 עזב חיים את "האגודה לקרב מגע ישראלי" וייסד את "עמותת קרב מגע בינלאומי קפא"פ".
נפטר ב-12 במאי 2020.
הוקרה

בשנת 2003 הוענקה לו דרגת דאן 10 (הדרגה הגבוהה ביותר בענף קרב המגע) על תרומתו לענף אמנויות הלחימה בכלל ואמנויות קרב המגע בפרט.
בשנת 2006 הוענק לו התואר "גראנד מאסטר – סוקה" (ראש שיטה) על ידי היכל התהילה של אמנויות הלחימה בארצות הברית.
בשנת 2012 זכה בפרס 'האגדה החיה' של ארגון WHFSC.
ראו גם

דניס הישרדות
קרב מגע
הערות שוליים

↑  Who Started Krav Maga? Famous Practitioners. Urban Kombat
1 2  LIVING LEGEND AWARD, WHFSC 20TH ANNIVERSARY AWARDS BANQUET ,WHFSC. June 2, 2012
↑  WHFSC Grandmaster's Council: a compendium of the world's leading Grandmasters, P621
↑  Krav Maga Haim Zut, פייסבוק, ‏12 במאי 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גראנד מאסטר דאן 10 חיים זוט ודאן 6 מני מהבד (חגורה אדום לבן), כיום גראנד מאסטר דאן 10
האינתיפאדה השנייה בתרבות

כמאורע מתמשך בעל השפעה ניכרת על החיים בישראל וברשות הפלסטינית, באה האינתיפאדה השנייה לידי ביטוי בספרות, בקולנוע ובמוזיקה.
בספרות

האינתיפאדה השנייה החלה לבוא לידי ביטוי גם בספרות העברית, עוד בתחילתה ב-2001 פורסמו שני ספרי פרוזה שמוצבים ברקע האינתיפאדה: רצח בדרך בית לחם, של בתיה גור, עלילה תעלומת רצח, המתרחשת במקביל לתחילת האינתיפאדה, בשמחת תורה בירושלים. חלקים אנושיים, של אורלי קסטל-בלום, המתאר דיסטופיה, המבוסס במידה רבה על האינתיפאדה.
עלילת ספרה של שפרה הורן, "המנון לשמחה", ועלילת ספרו של א"ב יהושע, "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", שיצאו לאור בתחילת 2004, מתחילות שתיהן בפיגוע התאבדות ובקורבנותיו. הברית, ספרה של נעמי רגן מאותה השנה, עוסק במאורעות המתרחשים אחר הירצחם של אונקולוג ובתו בפיגוע ירי בדרכם מירושלים אל ביתם אשר בגוש עציון. הסופר אסף גברון כתב את הספר "תנין פיגוע" שראה אור ב-2006 וגיבורו הוא הייטקיסט צעיר שניצל משלושה פיגועים בתוך שבוע אחד. עלילת ספרה של צרויה שלו, "כאב", שיצא לאור בשנת 2015, מתרחשת עשר שנים לאחר שגיבורת הסיפור נפצעה קשה בפיגוע התאבדות, וכאבי הפציעה שבים ופוקדים אותה.
דניאל שנער כתב את הספר שמים אדומים העוסק בתקופה, וביחס בין ישראלים לפלסטינים.
אחד האזורים שבהם התבטאה האינתיפאדה הייתה בשירה העברית. משמאל, דרך שירתם של אהרן שבתאי ויצחק לאור שמתפרסמת בדרך כלל ב"הארץ". ומימין, בכתב העת משיב הרוח, בספרו של אליעז כהן "שמע אדוניי", בספרו של שור ענתבי "לילאדם", ובספרו של צור ארליך "הארץ המאובטחת".
במוזיקה

האינתיפאדה השנייה לא באה כמעט לידי ביטוי במוזיקה ובפזמון העבריים, וזאת למעט הביצוע המחודש של שרית וינו אלעד וחני פירסטנברג, שחקניות סדרת הטלוויזיה הבורגנים לשיר "דרכנו", שהפך להמנון של אופטימיות במרץ 2002. בנוסף, בעקבות ביצוע הלינץ' ברמאללה נכתב השיר "כשהלב בוכה" על ידי הפזמונאי יוסי גיספן ובוצע על ידי שרית חדד. בשנת 2002 יצא לרדיו השיר 'אין לי דבר' אותו שרה וכתבה ליאת יצחקי לזכרו של החייל גד עזרא שנהרג במבצע חומת מגן בג'נין. השיר זכה למספר רב של השמעות בתחנות הרדיו השונות ובוצע על ידי מספר אמנים ביניהם הראל מויאל באלבום הבכורה שלו בשנת 2006 שהיה אלבום פלטינה.
בעקבות עליית הפטריוטיות והלאומיות בשני הצדדים, תופעת הנוסטלגיה השתלטה על ישראל ושיאה היה גל חזרה לשירה בציבור.
Collective Demise הוא אלבום קונספט של להקת המטאל הישראלית Salem העוסק באינתיפאדה השנייה ומגנה את המחבלים המתאבדים ושולחיהם כרוצחים מרושעים חסרי מוסר והיגיון.
שם הרצועה 09-15-00 מתוך האלבום Yanqui U.X.O של הלהקה הקנדית Godspeed You! Black Emperor מתייחס לתאריך בו אריאל שרון עלה להר הבית (מסיבה בלתי מוסברת התאריך שגוי).
בקולנוע

האינתיפאדה, הדילמות המוסריות והסיטואציות החברתיות שהיא יצרה הובילה ליצירה של עשרות סרטים, תעודיים ועלילתיים, שעסקו בסיטואציות מתוכה או כשהיא משמשת כרקע. הדיווחים החדשותיים על האינתיפאדה הובילו לעניין רב בנושא זה בעולם, ומספר במאים ישראלים ופלסטינים זכו בהכרה ובהצלחה מסחרית כתוצאה מכך.
בתחום התיעודי בלטו "ג'נין ג'נין" (מוחמד בכרי) שעורר סערה גדולה בישראל ובעולם, וכן "מחסומים" (יואב שמיר) ו"הילדים של ארנה" (ג'וליאנו מר) שזכו להצלחה גדולה בעולם. סרטי תעודה אחרים כוללים את "סגר" (רם לוי), בילעין חביבתי (שי כרמלי פולק), "חוצה את הקווים" (טל חכים), "אסורות" (טל אבן), "News Time" (עזה אל-חסן), ו "3cm Less" (עזה אל-חסן).
סרטי עלילה שנכתבו על האינתיפאדה או כללו אותה כרקע לעלילה כללו בין היתר את "ללכת על המים" ו "הבועה" (איתן פוקס), "דיסטורשן" (חיים בוזגלו), "התערבות אלוהית" (אליא סולימאן), "פורד טרנזיט" (האני אבו אסעד), ו"גן עדן עכשיו" (האני אבו אסעד). מתוכם בלטו "ללכת על המים" שזכה להצלחה מסחרית והשתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן ו"גן עדן עכשיו" שזכה לפרסים חשובים ונבחר כמועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הסרט West Bank Story (אנ') זכה בפרס אוסקר לסרט קצר לשנת 2006,. הסרט אינו ישראלי, אלא הוסרט ליד לוס אנג'לס על ידי הבמאי היהודי-אמריקאי ארי סנדֶל (אנ') (אביו ישראלי). הסרט כולל מרכיבי-אינתיפאדה כגון המתנה בתור למעבר-גבול, בדיקה במחסום, אמצעי-חבלה, גדר-הפרדה ועוד. הסרט מבטא (בצורה קלילה) את המתיחות בארץ על רקע האיבה בין העמים הניצים, וזכייתו בכ-30 פרסים בינלאומיים משקף את מעמד הסכסוך המקומי בתודעה התרבותית העולמית.
בשנת 2022 מצטלמת סדרה בשם שמיים אדומים המבוססת על ספר בעל אותו השם מאת הסופר דניאל שנער ועוסקת באינתיפאדה השנייה. הסדרה עלתה לשידור בערוץ 13 בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  The Haaretz (Feb. 2007), Musical comedy on West Bank wins Oscar for best live action short film
ג'ורג' קטלין

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1796 וילקס-בארה, ארצות הברית 
 פטירה:  23 בדצמבר 1872 (בגיל 76) ג'רזי סיטי, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 מקום לימודים:  בית הספר למשפט בליצ'פילד 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 חתימה:   
 
ג'ורג' קטלין (באנגלית: George Catlin‏:  26 ביולי 1796 - 23 בדצמבר 1872) היה עורך דין, צייר, סופר ומטייל אמריקאי, שהתמחה בפורטרטים של אינדיאנים.
ביוגרפיה > משפחה ומוות

ג'ורג' קטלין פגש את קלרה ברטלט גרגורי בשנת 1828 בעיר הולדתה אולבני, ניו יורק. לאחר נישואיהם, היא ליוותה אותו באחד ממסעותיו מערבה. נולדו להם ארבעה ילדים. קלרה ובנם הצעיר נפטרו בעת ביקורם בפריז בשנת 1845.
קטלין נפטר ב־23 בדצמבר 1872, בן 76 שנים בג'רזי סיטי, מחוז ההדסון, ניו ג'רזי.
הערות שוליים

1 2  George Catlin | American artist and author, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Litchfield Ledger - Student, ledger.litchfieldhistoricalsociety.org
↑  Eisler, Benita (2013). The Red Man's Bones: George Catlin, Artist and Showman. W. W. Norton & Company. P 326
↑  George Catlin | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית אמריקאית)
↑  South American Indian paintings by George Catlin. Washington, D.C.: National Gallery of Art, 1992.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272222705171  PLWABN: 9810626382905606  BIBSYS: 90666208  BNE: XX1058248  BnF: cb12178969f (data)  CANTIC: a20163241  CiNii: DA0523967X  DSI: 3396  GND: 118519689  ISNI: 0000 0001 0922 8325  KulturNav: 12bf8297-98d1-425f-8955-84e3fd20daa1  LCCN: n50035819  NARA: 10582045  NKC: ola2002159578  NLA: 35026649  NLK: KAC2022C6326  NSK: 000454706  NTA: 068387199  RKD: 15949  SELIBR: 180609  SNAC: w6wx89qc  SUDOC: 030358027  TePapa: 4997  Trove: 800234  ULAN: 500004854  VcBA: 495/172197  VIAF: 88688790   WorldCat (עם VIAF): 88688790
חיים מנחם בכר

| --- | --- |

 לידה:  1853 אדירנה, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1938 (בגיל 85 בערך) קהיר,  ממלכת מצרים
 מוקד פעילות:  האימפריה העות'מאנית
 עיסוק:  משורר, פייטן וזמר מהנודעים באזור הבלקן
 שפה מועדפת:  עברית 
 
חיים מנחם בכר, נודע בשמות הבמה: חיים אפנדי וחיים יפאג'י (בטורקית: Haim Yapaci‏, Haim Effendi, לאדינו: Haim Yapağı; ‏1853, אדירנה, האימפריה העות'מאנית – 1938, קהיר, מצרים) היה חזן, פייטן, זמר נודד, מלחין, משורר וכנר יהודי ספרדי, אשר פעל בבלקן ובמצרים. חיים אפנדי אשר שר בעברית, טורקית, לאדינו וערבית, היה מראשוני הפייטנים שהקליטו את שירתם על גבי תקליטים ובכך הפך לאחד האמנים הנודעים בקרב קהילות יהודי הבלקן ואף הוזמן להופיע בפני עבדול חמיד השני. המוזיקה שהקליט שימרה פיוטים ורומנסות מסורתיים עתיקים אשר ככל הנראה חלקם או כולם היו אובדים לעד בעקבות השואה. בעת מלחמת העולם השנייה הפך שירו הנודע "אילנות בוכים לגשם" (לאדינו: Arvoles Yoran Por Luvias), שככל הנראה התבסס על מקור עתיק מתקופת גירוש ספרד, להמנונם הלא-רשמי של יהודי הבלקן ככלל ויהודי סלוניקי בפרט, אשר הובלו אל מותם במחנות ההשמדה.
קורות חיים

חיים מנחם בכר נולד באדירנה למשפחת סוחרי צמר וכך זכה לכינוי "יפאג'י", דהיינו איש הצמר. הוא הוסמך לחזנות במרכז למוזיקה ספרדית בעירו ושר במקהלה המקומית "מקהלת מפטירים". מגורי הקבע שלו היו באדירנה, אך פרסומו בא לו מהיותו זמר נודד (אמנות הדומה לזו של הטרובאדור או האזמרי), כאשר נדד בערי הבלקן השונות ושר את פיוטיו.
בראשית המאה ה-20 הקליט חיים אפנדי מוזיקה טורקית ומוזיקה ליטורגית יהודית בחברת התקליטים "אודאון"(אנ'), היה מראשוני הפייטנים והחזנים הספרדים שהקליטו מוזיקה על גבי תקליטים וככל הנראה, היה מבין הפורים ביותר בתחום. הוא פעל בעת דעיכתה של האימפריה העות'מאנית, כאשר במהלך תקופת הטנזימאט ניסו קברניטיה לחשוף אותה לחידושי המערב ובכלל זה לתרבות המערב, על חשבון מנהגי ומסורות עבר. תהליך זה, אם כי במינון ובקצב שונים, לא פסח על החברה היהודית בארצות הבלקן, וכלל גם ירידה הדרגתית בשימוש בשפת הלאדינו לטובת השפות המקומיות המדוברות, כגון טורקית, יוונית ובולגרית. לאחר נפילת האימפריה עברה המדינה גם תהליך חילון כפוי ומהיר. חיים אפנדי שילב בין שירת הקודש לעסקי הבידור, והקלטותיו הרבות שימרו פיוטים ורומנסות עתיקים ואף הגבירו את תפוצתם בקרב יהודי הבלקן. בנוסף, שר חיים אפנדי טקסטים מקוריים בלאדינו בלחנים טורקיים או ערביים שהיו פופולריים בשעתו.
ב-1925, לאחר קריסת האימפריה העות'מאנית, היגר למצרים והתגורר באלכסנדריה. בהמשך עבר לקהיר ובה הלך לעולמו ב-1938 והוא בן 85 שנים. הוא היה נשוי לרחל ואב ל-6 ילדים, שלוש בנות ושלושה בנים. צאצאיו מתגוררים בישראל ובארצות הברית.
קורות חיים > השיר "אילנות בוכים לגשם"

כתיבתו של שיר הלאדינו "אילנות בוכים לגשם" (לאדינו: Arvoles Yoran Por Luvias) מיוחסת לחיים אפנדי, אם כי ייתכן שהתבסס על טקסטים ולחנים קיימים שהיו מושרים עוד מתקופת גירוש ספרד. מדובר בשיר אהבה אלגורי המתאר את כמיהת האוהב לאהובתו, שיר שנכלל ברפרטואר של חיים אפנדי בהופעותיו בערי הבלקן, ובהמשך הוקלט על ידו. הוא זכה לפופולריות גדולה בקרב יהודי הבלקן. במהלך מלחמת העולם השנייה גורשו רבים מיהודי הבלקן למחנות ההשמדה, והשיר הפופולרי הושר על ידם גם במחנות. יהודי סלוניקי אשר גורשו לאושוויץ נהגו לשיר את השיר הנודע, תוך שהם משנים את השורה האחרונה שבפזמון. במקום: "באדמות נכר מות אמות" (לאדינו: "En tierras ajenas yo me vo murir"), שרו: "באדמות פולין מות אמות" (לאדינו: "En tierras de Polonia yo me vo murir").
הערות שוליים

↑  עצרת במלאת 67 שנים לגירוש יהודי מקדוניה, באתר יד ושם, אוחזר ב-16 באפריל 2018.
↑  דבר הניצולים, באתר יד ושם, אוחזר ב-16 באפריל 2018.
1 2 3  חיים אפנדי - תקציר ביוגרפי, באתר sephardicmusic.org, אוחזר ב-16 באפריל 2018 (באנגלית).
1 2 3 4  חיים אפנדי - ביוגרפיה, באתר המרכז לחקר המוזיקה היהודית, האוניברסיטה העברית, אוחזר ב-16 באפריל 2018 (באנגלית).
↑  האזכרה השנתית ליהודי רודוס, באתר יד ושם, אוחזר ב-16 באפריל 2018.
↑  יצחק נבון, רומנסרו ספרדי - ערב שירי קודש וחול, 1969.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301712405171  ICCU: DDSV402647  ISNI: 0000 0000 9218 1697  LCCN: n2011084174  VIAF: 135107849   WorldCat (עם VIAF): 135107849
א.מ. פורסטר

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1879 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  7 ביוני 1970 (בגיל 91) קובנטרי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Edward Morgan Forster 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Canley Garden Cemetery and Crematorium 
 מקום לימודים:  קינגס קולג', בית הספר טונברידג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ריאליזם 
 זרם ספרותי:  קבוצת בלומסברי 
 יצירות בולטות:  אחוזת הווארד, Where Angels Fear to Tread, The Longest Journey, Maurice, חדר עם נוף, מסע להודו 
 תקופת הפעילות:  מ-1901 
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1924)  מדלית בנסון (1937)  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת ליידן (1954)  פרס פרומתיאוס – היכל התהילה 
 חתימה:   
 
אֶדְוַארְד מוֹרְגָן פוֹרְסְטֶר (באנגלית: Edward Morgan Forster;‏ 1 בינואר 1879 – 7 ביוני 1970) היה סופר ומסאי אנגלי. הוא נודע בעיקר ברומנים שלו, שרבים מהם הוסרטו. פורסטר ידוע גם ב"אני מאמין" שלו לחיים, שאפשר לתמצת אותו במוטו לספרו משנת 1910, "אחוזת הווארד", "רק קשרו" ("Only connect"). פורסטר היה הומוסקסואל, אך לא פרסם זאת בציבור במהלך חייו. הוא עסק בנושא בהרחבה בספרו "מוריס", שהתפרסם אחרי מותו, שישים שנים לאחר כתיבתו. הוא היה מועמד לפרס נובל לספרות בשש עשרה הזדמנויות שונות.
ביוגרפיה

פורסטר נולד בלונדון לאב אדריכל. הוא למד בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בין 1897 ל-1901 והתקבל כחבר בחבורת הדיונים "נושאי הבשורה", ששמם הרשמי היה "אגודת השיח של קיימברידג'". במרכזו של החוג עמדה דמותו של הפילוסוף ג'ורג' אי. מור, שהשקפותיו ההומאניות-ליברליות השפיעו רבות על חברי הקבוצה. רבים מן החברים ייסדו בהמשך את מה שנודע כ"חוג בלומסברי", שפורסטר היה חבר בשוליו בעשור השני והשלישי של המאה ה-20. תיאור מפורסם של קיימברידג' בתקופת פורסטר וחבריו "נושאי הבשורה" מופיע בראשית הספר "המסע הארוך ביותר".
אחרי שעזב את האוניברסיטה סייר באירופה עם אמו והמשיך לחיות עמה בסארי עד מותה בשנת 1945. הרומנים המוקדמים שלו, המתרחשים באנגליה ובאיטליה, זכו לשבחי המבקרים אך מכירותיהם לא היו גדולות. "אחוזת הווארד" (Howards End) משנת 1910 פרסם את שמו ברבים.
הוא יצא למסעות במצרים, בגרמניה ובהודו עם הקלאסיקן גולדסוורת'י לואוס דיקינסון בשנת 1914. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, כאשר עבד בשביל הצלב האדום במצרים בחורף 1916–1917, פגש כרטיסן בחשמלית בשם מוחמד אל-עדל, צעיר בן שבע-עשרה שפורסטר התאהב בו ואשר היה לאחד ממקורות ההשראה העיקריים לעבודתו הספרותית. מוחמד מת משחפת באלכסנדריה באביב 1922. אחרי האבדה הזו, היה חשוב לפורסטר לקיים את זכר הצעיר בחיים, והוא ניסה לעשות זאת במכתב באורך ספר, השמור בקינג'ס קולג', קיימברידג'. המכתב נפתח בציטטה "ליל מנוחה, נערי, כי דבר אינו נצחי; ודאי לא הברית בינינו" ומסתיים בהכרה, שהמשימה להחיות את אהבתם היא בלתי אפשרית.
הוא שהה שוב בהודו בראשית שנות ה-20, כמזכירו הפרטי של המהרג'ה של דיואס. "גבעת השטן" הוא תיאורו התיעודי למסע זה. אחרי ששב מהודו השלים את "מסע להודו" (A Passage to India) משנת 1924, שהיה למפורסם בספריו, המתורגם ביותר והאחרון לכתיבה.
פורסטר כמעט לא כתב עוד סיפורת מלבד סיפורים קצרים, שנועדו רק לו עצמו ולחוג ידידים מצומצם. השערות שונות הילכו בנוגע להחלטתו זו להפסיק לכתוב רומנים בגיל 45.
בשנות ה-30 וה-40 היה פורסטר לשדרן רדיו מצליח ב-BBC. הוא היה גם לאיש ציבור בקשריו עם האגודה ההומניסטית הבריטית.
פורסטר קיים קשר אישי מאושר מראשית שנות ה-30' עם בוב בקינגהאם, שוטר במשטרת העיר לונדון. הוא פיתח ידידות עם אשתו של בוב, מאי, וכלל את הזוג בחוג ידידיו, שעמו נמנו גם הסופר והעורך של "המאזין" אקרלי, הפסיכולוג ספרוט, ולמשך זמן מה, גם המלחין בנג'מין בריטן, שפורסטר כתב את הליברטו לאופרה ההומוארוטית שלו, בילי באד, על פי נובלה מאת הרמן מלוויל. בין אנשי העט שפורסטר התרועע עמם היו המשורר זיגפריד ששון והסופר תושב בלפסט, פורסט רייד.
הוא אף נחשב ל"חבר-נספח" בקבוצת בלומסברי הנודעת: חבורת ידידים אינטלקטואלים שהשפיעה רבות על אנגליה שלפני ואחרי מלחמת העולם הראשונה.
פורסטר היה זה שגילה לעולם את שירתו של המשורר היווני קונסטנדינוס קוואפיס, שאותו הכיר בתקופה בה חי באלכסנדריה.
אחרי מות אמו קיבל פורסטר חברות כבוד בקינגס קולג' שבקיימברידג' וחי שם רוב הזמן בבטלה יחסית. הוא מת בקובנטרי בביתם של הזוג בקינגהאם.
ספריו

פורסטר פרסם חמישה רומנים בימי חייו ועוד אחד, "מוריס", הופיע זמן קצר אחרי מותו, אם כי נכתב קרוב לששים שנה קודם. ספר שביעי, "קיץ ארקטי", לא סיים מעולם.
ספרו הראשון, "מקום בו מלאכים פוחדים לדרוך" (1905), מספר את סיפורה של ליליה, אלמנה אנגלייה צעירה שמתאהבת באיטלקי, ושל מאמצי משפחתה הבורגנית להשיבה הביתה ממונריאנו (המבוססת על סן ג'מיניאנו). בשליחותו של פיליפ הריטון להחזיר אותה מאיטליה יש משהו מן המשותף עם זו של למברט סטרת'ר ב"השגרירים" של הנרי ג'יימס, יצירה שפורסטר דן בה באירוניה ובגישה שלילית משהו בספרו "היבטי הרומן" (1927). "במקום שמלאכים יראים לדרוך" עובד לסרט על ידי צ'ארלס סטארידג' בשנת 1991.
הספר הבא של פורסטר שיצא לאור היה "המסע הארוך ביותר" (1907), המתאר את דרכו של סופר מתלבט ומנהל בית ספר בין גבעות וילטשייר, בסגנון המזכיר את אלה של תומאס הארדי וד. ה. לורנס.
הרומן השלישי של פורסטר, חדר עם נוף (1908), הוא הקליל והאופטימי ביותר שלו. הוא החל בו לפני כל שאר ספריו, כבר בשנת 1901, בנוסחים מוקדמים יותר בשם "לוסי". הספר הוא סיפור מסעה של לוסי האניצ'רץ' הצעירה לאיטליה עם דודניתה והבחירה שהיא נדרשת לה בין ג'ורג' אמרסון, החופשי בדעותיו, לבין האסתטיקן המאופק ססיל וייס. אביו של ג'ורג' מצטט הוגי דעות שהשפיעו על פורסטר, כולל סמואל בטלר. "חדר עם נוף" הוסרט על ידי מרצ'נט ואייבורי בשנת 1987 והוקרן בישראל בשם "זיכרונות אהבה מפירנצה".
את שני הספרים האלה אפשר לראות כרומנים האיטלקיים של פורסטר. בשניהם יש אזכורים למדריכי בדקר המפורסמים, והם עוסקים בתיירים אנגלים צרי-אופק בני המעמד הבינוני בארצות חוץ. רבים מנושאיהם מופיעים בכמה מן הסיפורים הקצרים המקובצים ב-The Celestial Omnibus וב-The Eternal Moment.
"אחוזת הווארד" (1910) הוא רומן שאפתני על מצבה של אנגליה, העוסק בקבוצות שונות במסגרת מעמדות הביניים האדוארדיים, המיוצגים על ידי משפחת שלגל האינטלקטואלית הבוהמיינית, משפחת וילקוקס העשירה וחסרת ההתחשבות ומשפחת באסט מהמעמד הבינוני-תחתון החותרת לשפר את מעמדה החברתי.
תו אופייני המופיע תכופות בספרי פורסטר הוא מוות פתאומי של דמויות. תו זה מופיע כחוט השני בכל שלושת ספריו אלו.
את הצלחתו הגדולה ביותר השיג פורסטר ב"מסע להודו" (1924). הספר עוסק ביחסים בין מזרח למערב, כפי שהם נראים מבעד לעדשה של הודו בתקופה האחרונה של השלטון הבריטי. בספר זה חיבר פורסטר קשרים אישיים עם פוליטיקה קולוניאליסטית באמצעות סיפורם של אדלה קווסטד האנגלייה וד"ר עזיז ההודי והשאלה מה אירע או לא אירע ביניהם במערות מאראבאר. ספר זה עובד לסרט קולנוע בבימויו של דייוויד לין והוקרן בישראל בשם "המעבר להודו".
"מוריס" (1971) יצא לאור אחרי מות המחבר. זהו סיפור אהבה הומוסקסואלי החוזר גם הוא למחוזות מוכרים משלושת הרומנים הראשונים של פורסטר, כמו פרוורי לונדון, חוויית הלימודים בקיימברידג' ונופי הבור של וילטשייר. גם ספר זה זכה לעיבוד קולנועי מעודן: הסרט מוריס, שאף הוא הופק על ידי מרצ'נט ואייבורי הפקות.
נושאי מפתח

השקפותיו של פורסטר כהומניסט חילוני עומדות בלב יצירתו, שהדמויות בה משתדלות במקרים רבים להבין זו את זו, כדברי המוטו המפורסם של פורסטר, מעבר למחסומים חברתיים. השקפותיו ההומניסטיות באות לביטוי במסה העיונית "דברים שאני מאמין בהם".
שתי יצירותיו הנחשבות ביותר, "מסע להודו" ו"אחוזת הווארד", בוחנות את חוסר האפשרות לגשר על פערי מעמדות. אף כי יש המייחסים ל"חדר עם נוף" משקל ספרותי פחות, גם הוא ראוי לציון כיצירתו הנקראת והנגישה ביותר, ששמרה על פופולריות במשך קרוב למאה השנים שעברו מאז ההוצאה הראשונה. הרומן שלו משנת 1914, "מוריס", שפורסם לאחר מותו ב-1971, בוחן את האפשרות לגשר על פערי מעמדות כחלק מיחסים הומוסקסואליים.
גם המיניות מהווה נושא מפתח ביצירתו של פורסטר, ויש טוענים, כי אפשר לתאר את כתיבתו כנעה מאהבה הטרוסקסואלית לאהבה הומוסקסואלית.[דרוש מקור] ההקדמה ל"מוריס" מתארת את מאבקו עם ההומוסקסואליות שלו עצמו, ונושאים דומים נחקרו בכמה כרכים של סיפורים קצרים בנושאים הומוסקסואליים. כתביו ההומוסקסואליים בפירוש של פורסטר, הרומן "מוריס" ואוסף הסיפורים הקצרים, "החיים שיבואו", התפרסמו זמן קצר לאחר מותו וחוללו חילוקי דעות.
פורסטר משתמש בסמלים כטכניקה ברומנים שלו, ונמתחה עליו ביקורת, מצד ידידו רוג'ר פריי למשל, על דבקותו במיסטיקה. דוגמה לסימבוליזם שלו הוא עץ הבוקיצה ב"אחוזת הווארד"; הדמויות של מרת וילקוקס ברומן זה ושל מרת מור ב"מסע להודו" נושאות קשר מיסטי לעבר ומסוגלות איך שהוא לתקשר עם אנשים מעבר לחוגים שלהן עצמן.
ספריו שתורגמו לעברית

אספקטים של הרומן, תרגום: ראובן צור, הוצאת ספרי דגה, 1964
כוונות טובות, (מקום בו מלאכים יראים לדרוך), תרגום מאיר ויזלטיר, הוצאת כתר, 1979
מסע להודו, 1981, הוצאת כתר, תרגום חיים גליקשטיין
המסע הארוך ביותר, 1990, הוצאת אור-עם, תרגום אסתר דותן
מוריס, 1988, הוצאת אור-עם, תרגום אסתר דותן; גרסה חדשה בתרגומה של עידית שורר־הראל יצאה לאור בהוצאת אפרסמון, 2021.
חדר עם נוף, 1989, הוצאת אור-עם, תרגום אורית קפלן
אחוזת הווארד, 2005, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, תרגום עודד פלד
המכונה נעצרת, 2017, הוצאת נהר ספרים, תרגום מירי אליאב־פלדון.
קריס ג'נר

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1955 (בת 68) סן דייגו, ארצות הברית 
 כינוי:  קריס
 שם לידה:  Kristen Mary Houghton 
 מדינה:  ארצות הברית
 השכלה:  תיכון קליירמונט 
 עיסוק:  אשת עסקים
 בן או בת זוג:  רוברט קרדשיאן (8 ביולי 1978–מרץ 1991) קייטלין ג'נר (21 באפריל 1991–30 במרץ 2015)  Corey Gamble (2014–?) 
 צאצאים:  קים קרדשיאן, רוב קרדשיאן, קנדל ג'נר, קלואי קרדשיאן, קורטני קרדשיאן, קיילי ג'נר 
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  טיים 100 (2022) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  KrisJenner
 טוויטר:  KrisJenner
 
קריסטן מרי "קריס" ג'נר (באנגלית: Kristen Mary "Kris" Jenner; שם משפחתה בנישואיה הראשונים: קרדשיאן, Kardashian; נולדה ב-5 בנובמבר 1955) היא אשת עסקים, אשת חברה וידוענית אמריקאית. היא אמם של רוברט (רוב), קורטני, קים וקלואי מנישואיה לעורך הדין רוברט קרדשיאן, ושל קנדל וקיילי מנישואיה לאלוף העבר האולימפי ברוס ג'נר (כיום קייטלין ג'נר). ג'נר התפרסמה בשנת 2007 בעקבות תוכנית המציאות "משפחת קרדשיאן" שהיא נמנית עם מפיקיה ומשתתפת בה עם משפחתה. היא המנהלת האישית של בנותיה.
ביוגרפיה

נולדה בשם קריסטן מרי הוטון (Kristen Mary Houghton) בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית, ב-5 בנובמבר 1955, למרי ג'ו (לבית קמפבל) ורוברט הוטון. אביה מהנדס, כשהייתה בת שבע התגרשו הוריה, והיא גדלה עם אחותה אצל אימה. משפחתם מרקע נוצרי ממוצא הולנדי, אנגלי, אירי, גרמני וסקוטי. בשנות השבעים עבדה כדיילת אוויר באמריקן איירליינס.
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100.