stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחיא סינוואר

יַחְיא אבראהים חסן סִנְוָאר (בערבית: يحيى إبراهيم حسن السنوار, תעתיק מדויק: יחיא אבראהים חסן אלסנואר; 29 באוקטובר 1962 – 16 באוקטובר 2024), אשר כונה גם אבו אבראהים, היה טרוריסט פלסטיני. הנהיג את ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה מפברואר 2017, ותפקד כראש הלשכה המדינית של חמאס מאוגוסט 2024 עד למותו בהיתקלות עם כוחות צה"ל ברפיח במהלך מלחמת חרבות ברזל. ממייסדי הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם.
סינוואר יזם, תכנן והוביל את טבח שבעה באוקטובר, שכלל ביצוע פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה ובהם אלימות מינית, טבח, ביזה וחטיפת אזרחים, ולאחר מכן הוביל את הלחימה של חמאס ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, ואת המשך שיגורי רקטות מרצועת עזה לישראל.
ביוגרפיה

סינוואר נולד ב-29 באוקטובר 1962, וגדל במחנה הפליטים ח'אן יונס. מוצא משפחתו מאל-מג'דל. דווח כי היה חבר ילדות של מוחמד דף. לאחר סיום לימודיו בבית הספר לבנים בח'אן יונס, למד באוניברסיטה האסלאמית בעזה וקיבל תואר ראשון בלימודים ערביים. באוניברסיטה התמודד גם על תפקיד יושב ראש אגודת הסטודנטים כנציג הגוש האסלאמי, ונבחר לתפקיד ארבע פעמים.
הוא נעצר לראשונה ב-1982, בזמן לימודיו האקדמיים, בשל פעילות סטודנטיאלית אסלאמית. בתחילה הושם במעצר מנהלי למשך 4 חודשים, ושבוע לאחר שחרורו נעצר שוב למשך 6 חודשים. בהיותו בכלא התיידד עם מספר פעילים פלסטינים אחרים והחליט להקדיש את עצמו ל"סוגיה הפלסטינית". ב-1985 נעצר שוב ונשפט לתקופת מאסר של 8 חודשים. בעקבות סדרת פגישות עם אחמד יאסין בשנים 1984–1985, היה סינוואר מעורב בהקמת חמאס בדצמבר 1987. בפרט היה אחראי לצד רווחי מושתהא על הקמת מנגנון הביטחון הפנימי של חמאס (המג'ד - "התהילה"), ששימש לאיתור משתפי פעולה עם ישראל ורציחתם. מנגנון זה חולק לתאים בתוך רצועת עזה.
ביוגרפיה > שנות המאסר בישראל

ב-20 בינואר 1988 נעצר סינוואר בן ה־26 על ידי כוחות הביטחון הישראליים. ב-1989 הוא הורשע ברצח ארבעה פלסטינים שחשד בהם כי שיתפו פעולה עם ישראל, ונידון לחמישה מאסרי עולם (426 שנים). בהמשך אף הוארכה תקופת המאסר ב־25 שנים נוספות, לאחר שתכנן בין כותלי הכלא חטיפת חיילים לצורכי מיקוח. בחקירתו בכלא הודה במיוחס לו בעקבות פתווה שניתנה לו על ידי השייח' אחמד יאסין, ועבר חקירה שבה שיתף פעולה ומסר את שמותיהם של מרואן עיסא, אחמד ע'נדור, ומוחמד דף. בהמשך הוכנס לתא המעצר עם עוד כ-20 בכירים בחמאס, שם הורה יחד עם אחמד יאסין לרצוח את חוקר השב"כ באמצעות סלאח שחאדה, שהחזיק בחגורה שחורה בג'ודו.
במהלך שהותו בכלא למד סינוואר עברית שוטפת ואף התראיין בעברית בטלוויזיה הישראלית. כמו כן היה נוהג לקרוא ספרים ישראלים רבים, בניהם ביוגרפיות של ראשי מערכות הביטחון, ואף תרגם את הספרים שעניינו אותו במיוחד. במהלך מאסרו, כתב מספר ספרים בערבית, כגון "קוץ הציפורן" (2004), "חמאס - ניסוי וטעייה" (2010), וכן "אל-מג'ד", על שם הארגון שהקים. נוסף לכך, לקח קורסים ביהדות באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2008, בעת שהייתו בכלא בישראל, עבר ניתוח להסרת גידול סרטני במוחו.
הוא היה ידוע בכלא כאסיר בעל עוצמה והשפעה על שאר האסירים, המסוגל להתייחס באלימות קשה למתנגדים וליריבים בתוך חמאס, ובשל כך קיבל את הכינוי "הקצב מח'אן יונס". סינואר אף הורה להוציא להורג אסירי חמאס אחרים. עם זאת, היה ידוע גם כמי שמסוגל לרקום קשרים טובים עם אנשי הביטחון הישראלי.
סינוואר הועבר בין לפחות ארבעה בתי כלא, בהם בית הסוהר שקמה (1995-2002), בית המעצר הדרים, כלא נפחא, וכלא רמלה. הוא ניסה לברוח מהכלא פעמיים, בפעם הראשונה בבית הסוהר שקמה (שם חפר חור דרך הקיר של תאו), ובפעם השנייה בכלא רמלה (שם חתך סורגים בחלונו). שני ניסיונות אלה נכשלו.
בשנת 2011 שוחרר במסגרת עסקת שליט ונחשב לבכיר המשוחררים בהסכם. קרבתו לאחיו מוחמד סינוואר, שהיה מעורב בכליאת שליט, הקנתה לו מעמד בארגון העסקה. כמו כן, היה מקורב לאחמד ג'עברי. עסקת שליט העלתה את קרנו בקרב אנשי הארגון.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו

בנובמבר 2012, בזמן מבצע עמוד ענן, נפגש סינוואר בטהראן עם מפקד כוח קודס, קאסם סולימאני. בשנת 2015 הפך למחבל עולמי שהוכרז באופן מיוחד על ידי ממשלת ארצות הברית, לצד מוחמד דף ורוחי מושתהא.
בפברואר 2017 נבחר סינוואר בבחירות פנימיות למנהיג חמאס ברצועת עזה והחליף את אסמאעיל הנייה. בין השניים נוצר נתק שהשפיע לרעה על הארגון. במרץ 2018 הוביל את העימותים בגבול עם ישראל ואף השתתף בהם בעצמו. עליית השפעתו סימנה את חזרת מוקד תנועת חמאס לעזה, שבה צמחה, על חשבון חמאס בחו"ל בהנהגת ח'אלד משעל, אסמאעיל הנייה ומוסא אבו מרזוק. באוקטובר 2018 התראיין לעיתונאית האיטלקייה פרנצ'סקה בורי והריאיון עימו פורסם ב"ידיעות אחרונות". בריאיון אמר כי "מלחמה חדשה היא לא האינטרס של אף אחד. בוודאי לא האינטרס שלנו. למי יש רצון להתעמת עם ארבע רוגטקות מול מעצמה גרעינית?" ולאחר מכן אמר כי "אני לא אומר שלא אלחם יותר. אני אומר שאני לא רוצה עוד מלחמות. אני רוצה את סוף המצור".
בבחירות הפנימיות לראשות ממשל חמאס בעזה, שהתקיימו ב-9 במרץ 2021, נבחר סינוואר שוב לקדנציה נוספת של ארבע שנים. בתחילה ניצח אותו ניזאר עוודאללה בסיבוב הראשון בפער של 7 קולות. בכיר אנונימי לשעבר בפת"ח טען כי מרואן עיסא, מספר 2 בזרוע הצבאית של חמאס, איים עם אנשיו על חברי ועדת השורא ודרש שיתמכו במועמדותו של סינוואר. בסופו של דבר ניצח סינוואר בסבב רביעי את עוודאללה. לטענת בכיר פת"ח, בכירים הנחשבים למתונים בהנהגת חמאס, בהם איסמעיל הנייה וח'ליל אל-חיה, הבינו כי פניו של סינוואר לעימות חזיתי גדול עם ישראל ולכן מילטו את עצמם ואת משפחותיהם מרצועת עזה לאחר ניצחונו בשנת 2021. אחרים ברחו מספר ימים לפני טבח שבעה באוקטובר, כולל ראזי חמד ובנו הבכור של הנייה. לטענתו הם לא ידעו את המועד המדויק למתקפה, אך ידעו על עצם קיומה.
במאי 2021 הוביל את חמאס במהלך מבצע שומר החומות, אז גם התראיין למספר כלי תקשורת וערך מסיבות עיתונאים בנושא.
ביוגרפיה > במלחמת חרבות ברזל

ב-7 באוקטובר 2023 פתח חמאס בהנהגת סינוואר בטבח שבעה באוקטובר, בה נרצחו ונהרגו כ-1,163 ישראלים וזרים, ונחטפו למעלה מ־250 ישראלים. בתגובה פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל, שגרמה לעשרות אלפי הרוגים, לחורבן נרחב ברצועת עזה ולהפיכת יותר ממיליון מתושבי צפון הרצועה לפליטים. ביתו של סינוואר הופצץ בתחילת המלחמה. לכל אורך המלחמה, השקיעה ישראל מאמצים מיוחדים כדי ללכוד את סינוואר, שנמלט במערכת המנהרות התת-קרקעיות ברחבי הרצועה ומספר פעמים חמק מידי צה"ל בטווח קצר.
בינואר 2024 הכניס האיחוד האירופי את שמו של סינוואר לרשימת פעילי הטרור שלו, ובכך השית עליו סנקציות כלכליות. עוד קודם לכן, צרפת, בריטניה ויפן הטילו עליו סנקציות בעצמן, והקפיאו משאבים וכסף שהחזיק תחת ריבונותן. ב-20 במאי 2024 ביקש התובע הראשי בבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג להוציא צו מעצר לסינוואר, במסגרת חקירת בית הדין הפלילי על מספר סעיפים של פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות במהלך מלחמת חרבות ברזל. בקשה לצווי מעצר בחשדות דומים הוגשה גם נגד איסמאעיל הנייה ומוחמד דף, במקביל הוגשה בקשה לצווי מעצר בגין חשד לפשעים נגד האנושות גם עבור ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט.
ב-6 באוגוסט 2024, בעקבות ההתנקשות באסמאעיל הנייה, מונה סינוואר לראש הלשכה המדינית של חמאס.
במהלך המלחמה סינוואר היה מעורב באופן ישיר בהחזקת חטופים ישראלים, שחלקם הוחזקו במנהרה קטנה וצרה, שבה התקשו לעמוד, ללא אוויר, שירותים ומקלחת.
ביוגרפיה > מותו

סינוואר נהרג ב-16 באוקטובר 2024 בהיתקלות עם לוחמי צה"ל מגדוד 450 של חטיבת ביסלמ"ח ומחטיבת שריון 460 באזור שכונת תל א-סולטאן ברפיח, וגופתו נלקחה לשטח ישראל.
דעותיו > אמונה משיחית

סינוואר היה נחשב בקרב תומכיו לבקי בדת האסלאם, ונחשב כ"חאפז" – אדם ששינן את הקוראן כולו וזכר אותו בעל-פה.
בכתבה של שלומי אלדר משנת 2024, מספר פלסטינים עשירים שנמלטו למצרים מרצועת עזה בעקבות מלחמת חרבות ברזל תיארו כיצד תפיסות דתיות משיחיות השפיעו על הנהגת חמאס בהובלת סינוואר והביאו אותם להאמין כי בסיוע התערבותו של אללה הם יצליחו לכבוש את כל ישראל. לפי סופיאן אבו זיידה ובכירי פת"ח נוספים, כשנתיים לפני המלחמה, החל משנת 2021, החלו בהנהגת חמאס לדבר במונחים דתיים של אחרית הימים ועל מימוש "ההבטחה האחרונה" (אל-ועד אל אח'יר) כחלק מיום הדין באסלאם, שבה כל בני האדם יהפכו למוסלמים. לדבריו, סינוואר ואנשיו פירשו פרשנות קיצונית ומילולית של "ההבטחה", ופירוש זה חלחל לכל המסרים שלהם – בדרשות, נאומים, הרצאות בבתי ספר ובאוניברסיטאות. המסר המרכזי היה קיום ההבטחה האחרונה, כולל הריגת כל ה"כופרים" או המרתם בכוח לאסלאם.
מסרים אלה היו גלויים, אולם נחשבו כדברי טירוף, או מסר שנועד לטובת יחסי ציבור, כדי להסיט את תשומת הלב מהבעיות הכלכליות והמצוקה של תושבי עזה. אות נוסף להקצנה זו היה כנס שהתקיים בשנת 2021 שבו דנו אנשי חמאס בפרטי פרטים בניהול ישראל לאחר כיבושה, כולל הקצאת אנשים לצורך ניהול קנטונים שונים, רשימת מלאי של נכסים בישראל, ותוכניות למניעת בריחת מוחות יהודיים מישראל לאחר כיבושה. בנאום כתוב ששלח סינוואר לוועידה, הוא רמז כי כיבושה המלא של ישראל קרוב, וכי "שחרור מלא של פלסטין מהים עד הנהר" הוא לב החזון האסטרטגי של חמאס.
דעותיו > היחס לישראל ולסכסוך

ב-30 במאי 2019 הכריז סינוואר: "הקונפליקט הזה יסתיים רק עם הסרת הכיבוש מכל אדמותינו הכבושות, ולא לפני שנחזור לירושלים ונתפלל בשטחים המשוחררים והמטוהרים של מסגד אל-אקצא".
ב-2022, ראש המטה לביטחון לאומי, מאיר בן שבת, חשף כי במהלך אחד הניסיונות להביא להרגעה והסדרה בין ישראל לעזה ב-2018, שלח סינוואר פתק שיועד לרה"מ נתניהו ובו הפציר בו לקחת "סיכון מחושב".
דעותיו > ספרו "הקוצים והציפורן"

סינוואר כתב ספר בשם "הקוצים והציפורן" בשנת 2004, בזמן שהותו במאסר בישראל. הספר מתרחש ממלחמת ששת הימים ועד האינתיפאדה השנייה, ומתאר את חייה של המשפחה הפלסטינית הפרטית והלאומית על רקע הטראומות שחוו לאורך ההיסטוריה. סינוואר מרבה לתאר את השפלת העם הפלסטיני על ידי ישראל, תוך התמקדות בשתי תופעות מרכזיות: משתפי הפעולה עם ישראל ועובדים פלסטינים בישראל.
ניסיונות להורגו

במהלך מלחמת חרבות ברזל, דווח כי במהלך השנים הוצעו תוכניות מעשיות להריגת סינוואר, אך אלה לא אושרו או נתקלו בהתנגדות, לעיתים בדרג המדיני ולעיתים בדרג המבצעי.
במהלך מבצע שומר החומות דרש ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו להרוג את מוחמד דף, או בעדיפות שנייה את סינוואר, אך צה"ל והשב"כ לא הצליחו בכך. לאחר המבצע טען ראש השב"כ נדב ארגמן שסינוואר הופך לאתגר אסטרטגי עבור ישראל ודרש להורגו. דרישתו זאת לא נענתה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו. יוני בן-מנחם טען שההימנעות מלהרוג את סינוואר נבעה מכך שישראל כבולה מבחינה מדינית, ולא רצתה להיות מואשמת בפתיחת סבב לחימה נוסף ברצועת עזה. באוגוסט 2021, לאחר שנורתה רקטה מעזה לעבר ישראל, דרש ראש הממשלה נפתלי בנט להרוג את סינוואר. הוקם חפ"ק ייעודי של צה"ל והשב"כ לביצוע המשימה, אך למרות לחץ ראש הממשלה המשימה לא יצאה לפועל. במאי 2022 בנט העלה שוב את האפשרות אך בצה"ל התנגדו. חמאס התייחס לפרסום על כוונה זו והכריז כי איום בפעולה כזו יביא ל"רעידת אדמה".
בספטמבר 2024 הוגדר סינוואר על ידי מערכת הביטחון כ"מנותק קשר" והחלה להיבדק האפשרות שנהרג בתקיפה אווירית של צה"ל. מספר שבועות קודם לכן הופצצה מערכת מנהרות שהיה חשד סינוואר נמצא בה. ב-7 באוקטובר 2024 דווח על כך שהתחדש הקשר בין סינוואר למתווכות (קטר ומצרים) והוא חי.
חיים פרטיים

מנובמבר 2011 עד מותו סינוואר היה נשוי לסמר אבו זמר, הצעירה ממנו ב-18 שנה, ולהם שלושה ילדים. אבו זמר היא בעלת תואר שני ביסודות הדת מהאוניברסיטה האסלאמית בעזה, שם גם עבדה כמרצה עד חתונתה. על פי מקורות אחרים, סינוואר היה נשוי לשתי נשים, והיה אב לתשעה ילדים.
בצבת הקנאה

| --- | --- |
כרזת הסרט בצבת הקנאה
כרזת הסרט בצבת הקנאה
 בימוי:  ג'והן שטאהל 
 הופק בידי:  ויליאם באכר
 תסריט:  ספר: בן איימס ויליאמס תסריט:  ג'ו סוורלינג
 עריכה:  ג'יימס קלארק 
 שחקנים ראשיים:  ג'ין טירני קורנל ויילד ג'ין קריין וינסנט פרייס
 מוזיקה:  אלפרד ניומן 
 צילום:  לאון שמרוי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בדצמבר 1945
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, פילם נואר, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  מיין 
 הכנסות:  8,200,000 ‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה, צבע (לאון שמרוי) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בצבת הקנאה (באנגלית: Leave Her to Heaven) הוא סרט אפל אמריקאי משנת 1945 המבוסס על רב המכר של בן איימס ויליאמס שתורגם גם לעברית והוצג בארץ בשם "בצבת הקנאה".
העלילה נפרשת בצורת פלשבק ומתארת אישה פאם פאטאל (ג'ין טירני) המבצעת פשעים על רקע של קנאה ללא גבולות לבעלה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
גין טירני הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. זה היה הסרט המצליח ביותר של "פוקס המאה ה-20" בשנות ה-40. הבמאי מרטין סקורסזה ציין אותו כאחד הסרטים האהובים עליו בכל הזמנים ואת טירני כאחת השחקניות הכי לא מוערכות כראוי של "תקופת הזהב" של הוליווד (סוף שנות ה-20 עד תחילת שנות ה-60).
תקציר העלילה

הסופר ריצ'רד הרלנד (קורנל ויילד) חוזר לאחוזתו הנמצאת על אי בודד בשם Back of the Moon לאחר שהיה שנתיים בבית סוהר. בדרך הוא נפגש עם ידידו ועורך דינו, גלן רובי (ריי קולינס) המספר את כל הפרשה שהביאה את ריצ'רד לכלא.
ריצ'רד פוגש ברכבת נוסעת יפהפייה הקוראת בספרו. בשיחה אתה מתברר ששמה הוא הלן ברנט (ג'ין טירני) והיא נוסעת עם אמה ואחותה החורגת רות (ג'ין קריין) לאחוזתו של רובי שגם ריצ'רד מוזמן לשם.
הלן מתאהבת בריצ'רד ורוצה שיהיה שייך רק לה ושום דבר לא יחצוץ ביניהם. היא מאורסת לראסל קווינטון (וינסנט פרייס), עורך דין אמיד מבוסטון העומד להתמנות לתובע מחוזי, אך היא זורקת אותו ומבקשת מריצ'רד להינשא לה והוא מסכים. לאחר הנישואים הם עוברים להתגורר באחוזתו המבודדת על האי. כאשר ריצ'רד רוצה לגרום לה הפתעה ומביא למקום את בני משפחתה היא כועסת וגורמת להם להסתלק.
לאחר הנישואים מתחיל להתברר אופייה השטני של הלן. היא רוצה לשלוט בריצ'רד, שיהיה שייך לה ושום דבר לא יחצוץ ביניהם.
לריצ'רד יש אח צעיר בשם דני שהפך לנכה בעקבות שיתוק ילדים. ריצ'רד מסור לאחיו ומביא אותו לביתו. הלן מקבלת את דני בחיבה ומשקיעה בו באימוני הליכה ושחייה אך בליבה היא מבקשת להיפטר ממנו כדי שכל תשומת לבו של ריצ'רד תופנה אליה.
באחד הימים כאשר ריצ'רד בבית שקוע בכתיבת ספרו, היא יוצאת בסירת משוטים עם דני לאגם. בלב האגם היא מציעה לדני לשחות לעבר החוף ואם יתעייף היא תאסוף אותו. דני מתחיל לשחות ומתעייף. הוא צועק להלן שתאסוף אותו אבל היא מרכיבה משקפי שמש ולא עושה דבר עד שהוא נעלם במים רק שהיא רואה את ריצ'רד מתקרב היא צועקת וקופצת למים כדי "להציל" אותו.
לריצ'רד היא מספרת שזו הייתה תאונה אך ריצ'רד מקבל זאת בספק ויחסו אליה מתקרר. היא מתייעצת עם רות וזו מייעצת לה להיכנס להריון כדי להחיות את נישואיה.
יחסו של ריצ'רד לא משתנה הרבה. הלן מסתכלת בראי ורואה איך גופה משתנה בהריון. היא מחליטה שהתינוק יחצוץ בינה לבין ריצ'רד, מפילה עצמה בכוונה על המדרגות וגורם למות העובר.
כעת חושדת הלן באחותה החורגת כי היא וריצ'רד מאוהבים. היא רואה שריצ'רד הקדיש את ספרו האחרון "לנערה עם המעדר" ובטוחה שהכוונה לרות שאהבה לעבוד בגננות. רות מטיחה בה על הצרות שהביאה על המשפחה. ריצ'רד שומע זאת ומתחיל בוויכוח סוער עם הלן שבסודו היא מודה שהיא אחראית למות דני והעובר שלהם. ריצ'רד מחליט לעזוב את הבית.
הלן מתכננת את נקמתה הסופית. היא מוסיפה ארסן לסוכר וכותבת מכתב לתובע המחוזי שהיה ארוסה לשעבר ובו היא מאשימה את רות כאחת שרוצה לחסל אותה. ריצ'רד מוזעק משדה התעופה ומוצא אותה גוססת.
במשפט מטיח התובע קווינטון כי רות הייתה מאוהבת בריצ'רד ולכן רצחה על ידי הרעלה את אחותה. רות מתעלפת במשפט וריצ'רד מעיד כי אכן הוא מאוהב ברות וכי הלן הייתה מפלצת, הרגה את אחיו ואת העובר והרעילה את עצמה תוך כדי שהיה מפלילה את רות.
המושבעים מזכים את רות אך ריצ'רד נשלח למאסר של שנתיים בהאשמה כי ידע על הרצח של דני ולא דיווח זאת לחוקרים.
לאחר שחרורו מגיע ריצ'רד בסירה לאחוזתו שם ממתינה לו רות בזרועות פתוחות.
אלכסנדרו דימיטריה קסנופול

| --- | --- |

צילום מאת ל. קאופמן בבאד קרויצנאך, בסביבות שנת 1880
 לידה:  23 במרץ 1847 יאשי, נסיכות מולדובה 
 פטירה:  27 בפברואר 1920 (בגיל 72) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 השכלה:  אוניברסיטת יאשי 
 מעסיק:  אוניברסיטת יאשי, קולז' דה פראנס 
 פרסים והוקרה:  פרס מרסלן גרן (1896) 
 
אלכסנדרו דימיטריה קסנופול (ברומנית: Alexandru Dimitrie Xenopol ‏ 23 במרץ 1847 יאשי - 17 בפברואר 1920 בוקרשט) היה היסטוריון, כלכלן והוגה דעות רומני, בן למהגר זר. היה אחד ממייסדי ההיסטוריוגרפיה הרומנית, חיבר סינתזה חשובה ראשונה של ההיסטוריה של העם הרומני, ונודע בתרומותיו לפילוסופיה של ההיסטוריה.
.כיהן כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת יאשי וחבר באקדמיה הרומנית.
היה משפטן ופילוסוף בהכשרתו.
פעילותו

מתחילת פעילותו המדעית הצטיין קסנופול בניתוחיו ההיסטוריים, שפורסמו בכתב העת "Convorbiri literare".
בשנת 1884 פרסם את הספר "התאוריה של רסלר. עיון בהתמדת הרומנים בדאקיה הטריאנית" ב-300 עמודים. באותו נושא פרסם ב-1885 בפריז את הספר "חידה היסטורית. הרומנים בימי הביניים". בספרים אלה השתדל להוכיח את המקור הילידי וההמשכיות של הרומנים
במרחב הרומני המסורתי, קרפטי-דנובי-פונטי (כלומר באגן הקרפטים, בין הדנובה לים השחור)
פעילותו > Istoria românilor în Dacia traiană "תולדות הרומנים בדאקיה הטריאנית"

בשנים 1888–1895 הוציא קסנופול לאור ביאש את ספרו העיקרי, תולדות הרומנים בדאקיה הטריאנית, בשישה כרכים, בעלי 4000 עמודים. זו הייתה הצגה שיטתית, אנליטית ומורכבת ראשונה של תולדות הרומנים, בכל האזורים המאוכלסים בהם, מהימים העתיקים ביותר ועד לאיחוד הנסיכויות בשנת 1859. לצורך כתיבתה ערך המחבר מחקרים ממושכים בהארכיונים ובספריות ברומניה ובחוץ לארץ, ובו זמנית פרסם מתוצאותיהם מאמרי עיון שונים על המקורות והמוסדות ההיסטוריים הרומנים.
פעילותו > Studii economice "עיונים בכלכלה" ומאמרים אחרים

בשנת 1879 אסף קסנופול חלק ממאמריו בתחום הכלכלה בקובץ Studii economice.
הוא דגל בכתביו אלה בתעשייה ילידית בתמיכת המדינה. כפי שהתבטא מאוחר יותר, ב-1895 במאמר על "תעשיית הבירה והמס" (כתוב יחד עם ו.ק. בוצוריאנו) קסנופול סבר שרומניה איננה מתאימה לפיתוחה של תעשייה כבדה.
כדי שתשרוד תצטרך רומניה לפתח בייחוד את אותם הענפים של התעשייה הקשורים לחקלאות.
קסנופול והיהודים

ייתכן מאוד שלקסנופול היו שורשים יהודים. אולם הוא גדל כנוצרי רומני גאה וייתכן מאוד כי היו לו תסביכים לגבי מוצאו הזר. בכתביו הרגיש צורך לתת הסברים מפותלים ומעלים תמיהה על מוצא אביו ועל המרת דתו ושינוי שם משפחתו. יחסו כלפי היהודים היה שלילי מאוד.
במאמרו "הלאומנות והאנטישמיות" הקדיש פרק מיוחד ליהודים בהם ראה גורם הרסני ועוין לגבי רומניה ועמה.
הם מסרבים כביכול לדבר רומנית וכשמדברים בה שומרים על מבטא מכוער. שפתם, (יידיש), היא מעין גרמנית מקולקלת ומכוערת, אין להם שום רגש לרומניה.
לדעתו הפתרון ל"שאלה היהודית" היה התנצרותם (אף על פי שהטבילה לא תשנה, לדעתו, את אופיים) ונישואי תערובת עם הרומנים וטמיעתם המוחלטת עד היעלמותם כמיעוט לאומי ודתי. רק ליהודים המומרים הגיע לדעתו לקבל את האזרחות הרומנית.
במאמרו בצרפתית "השאלה היהודית ברומניה" (1902) הציע את גירושם של היהודים המסרבים להתנצר.
אף-על-פי שטען שהוא שולל יחס אלים כלפי היהודים ("שבירת שמשות" למשל) ועל אף טענתו כי המאבק בהשפעת היהודים צריך להיעשות על ידי שיפור בפריון וביוזמתם הכלכלית של הרומנים, הוא הביע אהדה כלפי הגורמים האנטישמיים הקיצוניים שעודדו וביצעו מעשים אלימים.
הוא עצמו הקים בשנת 1897 יחד עם המנהיג האנטישמי אלכסנדרו קונסטנטין קוזה (א.ק. קוזה) את "הליגה הרומנית נגד האלכוהוליזם" שמצעה האשים את היהודים כי מטפחים את ההתמכרות לאלכוהול כדי להעלות את התמותה בקרב הרומנים.
כאחד מאבות האידאולוגיה האנטישמית המודרנית ברומניה, הוזכר שמו של קסנופול בפרקים המקדימים של הדו"ח הסופי של הוועדה הבינלאומית בנוגע לשואה ברומניה (2004)
מורשתו

קסנופול היה קרוב לזרם בהיסטוריוגרפיה הגרמנית שכונה על ידי רמון ארון "הפילוסופיה הקריטית של ההיסטוריה". הוא תרם להכרתם בצרפת של נציגי אותה האסכולה - וילהלם דילתיי, גאורג זימל, מקס ובר, היינריך ריקרט ווילהלם וינדלבלנד. קסנופול השפיע במידה מסוימת על כמה היסטוריונים צרפתים כמו אנרי בר.
עם תלמידיו נמנה ניקולאיה יורגה.
פרסים ואותות הוקרה

1893 - חבר האקדמיה הרומנית
1900 - לבר לשם כבוד של החברה לארכאולוגיה של בריסל
1901 - חבר לשם כבוד של החברה האקדמית של צרנוביץ.
1903 - חבר המכון הבינלאומי לסוציולוגיה
1914 - חבר באקדמיה למדעי המוסר והמדינה בפריז
1916 - סגן יושב ראש החברה לסוציולוגיה בפריז
הנצחה

לזכרו הוקם פרס שנתי על שמו - המוענק על ידי האקדמיה הרומנית על מחקר הטוב ביותר בתחום ההיסטוריה המודרנית והעכשווית
מכללה לכלכלה בבוקרשט נושאת את שמו
המכון להיסטוריה של האקדמיה הרומנית - השלוחה יאשי - נקרא על שמו
רחוב קולומבוס בבוקרשט ורחובות אחרים בערים קלוז', יאש, לוגוז', אוראדיה, פיטשט, סיביו, טימישוארה וכו' נקראו לפי שמו.
פסל שלו, יצירת הפסל ריכרד הטה הוקם בתוך אוניברסיטת יאש
ספרים ומאמרים

Despre învăţământul şcolar în genere şi în deosebi despre acel al istoriei, Studii economice (1879).
(על החינוך בבתי הספר בכלל והוראת ההיסטוריה בפרט. עיונים כלכליים)
Istoria românilor (1879). (תולדות הרומנים)
« Războiul dintre Ruşi şi Turci, 2 vol. (1880). (המלחמה בין הרוסים לטורקים)
Une énigme historique: les Roumains au Moyen-Âge ( E. Leroux, Paris 1883).
(חידה היסטורית:הרומנים בימי הביניים) (בצרפתית)
Teoria lui Rösler (1884). (התאוריה של רסלר)
Memoriu asupra învăţământului superior în Moldova (1885).
(תזכיר על החינוך הגבוה במולדובה)
Etudes historiques sur les peuples roumains (1887). (עיונים היסטוריים על העמים הרומניים)
« — Istoria românilor din Dacia-Traiană, 6 vol (1888—1893; ediția a III-a, vol. 1—14, București, 1925—1930).(ברומנית)
(תולדות הרומנים בדאקיה הטריאנית, 6 כרכים 1888–1893, מהדורה שלישית - 14 כרכים, בוקרשט 1925–1930
« — Mihail Kogălniceanu (1895). (מיכאיל קוגלניצ'אנו)
Industria mătăsei (1896). (תעשיית המשי)
« — Les Principes fondamentaux de l'histoire (E. Leroux, Paris 1899;
(עקרונות היסוד של ההיסטוריה, הוצאת לרו, פריז) (בצרפתית)
מהדורה שונה מתוקנת - 2 - La théorie de l'histoire. Des principes fondamentaux de l'histoire, Pаris, E. Leroux, 1908). (תורת ההיסטוריה. עקרונות יסוד של ההיסטוריה)
La Question israélite en Roumanie (Paris, La Renaissance latine, 1902).
(השאלה היהודית ברומניה) - (בצרפתית) פריז,
Politique de races (Roma, Forzani, 1903). (פוליטיקת הגזעים)
La Causalité dans la succession (Paris, L. Cerf, 1904). (הסיבתיות בהמשכיות)
Zur Logik der Geschichte (München, 1906). (על הלוגיקה בהיסטוריה) (בגרמנית)
Der Wertbegriff in der Geschichte (Leipzig, 1906). (המושג "ערך" בהיסטוריה) (בגרמנית)
L'histoire est-elle une science? ( V. Giard et E. Brière, Paris 1908). (האם ההיסטוריה היא מדע?) (בצרפתית)
Les Roumains, histoire, état matériel et intellectuel ( C. Delagrave, Paris 1909).
(הרומנים, היסטוריה, מצב חומרי ואינטלקטואלי) (בצרפתית)
L'Intellectualité roumaine (Paris, 1912). (האינטליגנציה הרומנית)
La Causalité dans la série historique, dans: Extrait de la "Revue de synthèse historique″ (Abeville, 1914).(הסיבתיות ברצף ההיסטורי - ב - כתב עת לסינתזה היסטורית) (בצרפתית)
לקריאה נוספת > אחרים

Magazin istoric - Anul IV, nr. 5 (38), mai 1970
V.C.Buțureanu și A.D.Xenopol Industria berei și impozitul, Bucuresti, 1895 citat de T.Lungu, citat de Carol Iancu 1996
הערות שוליים

↑  Florin Constantiniu Spre o nouă teorie a cunoașterii istorice - כמבוא לספר A.M.Stoenescu - Introducere in studiul istoriei, RAO București 2013
↑  N.Djuvara - Mari români de origine evreiască 2014
↑  Evreii au amprente bogate în existenţa României (ברומנית)
↑  G.Călinescu p.441
↑  Carol Iancu Evreii din România de la excludere la emancipare 1919-1866 Hasefer, București 1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302951105171  PLWABN: 9810696842405606  BNE: XX1286062  BnF: cb12463254k (data)  GND: 11926031X  ICCU: CUBV163528  ISNI: 0000 0001 2132 0538  LCCN: n84069973  NKC: mub2012727074  NLG: 104309  NTA: 07149698X  SUDOC: 033813329  VcBA: 495/268039  VIAF: 49322741   WorldCat (עם VIAF): 49322741
אביעד גיל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1983 (בן 42 בערך)
 שם לידה:  אביעד אנג'ל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  זמר, מפיק, מלחין
 שפה מועדפת:  עברית 
 
אביעד גיל (נולד ב-1983) הוא זמר חרדי-מזרחי, מפיק ומלחין. מייסד ומנכ"ל חברת ההפקות "הפקות חברים".
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גיל נולד למשפחת אנג'ל, לאב מחנך בתלמוד תורה זכרון מאיר בבני ברק. למד בישיבת "יצחק ירנן" באשקלון.
התפרסם לראשונה בעקבות השיר 'היכן הילד שלי', שנכתב אודות פרשת ילדי תימן. את שיריו הראשונים כתב עוד בהיותו בישיבה. הופעתו הראשונה הייתה בהכנסת ספר תורה. את תחילת דרכו המוזיקלית עשה בהקלטת גרסאות כיסוי לשירים חסידיים מוכרים. גיל ביצע חידוש לשיר "עזר עזר" הטורקי שזכה לחשיפה רבה, כאשר את החליף את מילות השיר המקורי במילים "עזר עזר לי ה' תמיד עזר" והקליט את השיר כדואט עם הזמר בני מזרחי. השיר נכלל באלבום "אביעד גיל וחברים" כשאת כל האלבום ביצע בדואטים עם מיטב הזמרים. האלבום נמכר בלמעלה מ-20,000 עותקים. בהמשך הקליט יצירות נוספות משלו כדוגמת "נשמת כל חי" ו"אחות קטנה", שביצע עם חברו גד אלבז.
גיל הקים משרד "הפקות חברים" הכולל אולפן הקלטות המיועד לזמרים וחזנים שונים. המשרד מייצג זמרים כגון: הזמרת מישל אלבז בתו של הזמר בני אלבז, המופיעה בקרב הציבור הדתי בפני נשים בלבד. ייצג בעבר את הזמר מידד טסה.
בין 2020 ל-2021 שפט בתוכנית המציאות של רדיו קול חי, "הקול הבא".
ב-12 במרץ 2025 פורסם כי הזמר החרדי מידד טסה הגיש תביעה לבית המשפט המחוזי נגד גיל. לפי הנטען, לאורך התקופה בה גיל היה מנהלו המוזיקלי של טסה, הוא שלט בחייו, ניצל אותו כלכלית ונפשית וביצע בו עבירות מין. גיל הכחיש את המיוחס לו.
חיים אישיים

בשנת 2012 נישא לאיילת ישראל, ולהם חמישה ילדים. מתגוררים בבני ברק.
הזמר והדי ג'יי נריה אנג'ל הוא אחיו הצעיר.
דיסקוגרפיה

2000 – "נישא תפילה"
2002 – "כל הוני"
2004 – "בלהיטי זהב" (אביעד גיל וחברים)
2005 – "נשמת כל חי"
2006 – "אחות קטנה"
2007 – "לא לבד"
2010 – "קריעת ים סוף"
2013 – "מזרח"
בשנת 2014 השתתף באלבומו של אבי בן ישראל "פעמיים כי-טוב".
פילמוגרפיה

שיר הדגל "היכן הילד שלי" הופיע כפסקול בסרט "נשמה של ילד" העוסק בפרשת ילדי תימן, בהפקתם של האחים גרובייס.
בשנת 2004 הופיע בסרט "זעקת הנפטר" בכיכובו של השחקן ניסים ורטה.
הערות שוליים

↑  מירב סבר, זמר חרדי תובע את מנהלו האישי: "מעשי סדום וניצול קיצוני"; המנהל הגיב: "ניסיון סחיטה”, באתר ישראל היום, 12 במרץ 2025