אנתרופולוגיה תרבותית
סקירה היסטורית

לאנתרופולוגיה התרבותית בת-זמננו שורשים התפתחותיים הנובעים מתגובה לאנתרופולוגיה במאה ה–19 העוסקת בהשוואה המוסרית שבין חברות אנושיות. חוקרים כגון: אדוארד טיילור וג'יימס פרייזר בבריטניה עבדו בעיקר בהתבסס על נתונים ורשמים שנאספו על ידי אחרים, בדרך כלל מיסיונרים, חוקרים או מסמכים קולוניאליים רשמיים, לכן זכו לכינוי – "אנתרופולוגי-כורסא". אדוארד טיילור היה הראשון שהעניק למושג תרבות הגדרה ברורה: תרבות היא "אותה שלמות מורכבת הכוללת את הדעות, האמונות, יצירות האמנות, החוק, המוסר, המנהגים ושאר הסגולות וההרגלים הנרכשים על ידי אדם השייך לחברה".
לאנתרופולוגים היה עניין מרכזי בדרך בה אנשים החיים באזורים שונים בעולם לעיתים חולקים אמונות ופרקטיקות דומות. כדי להשיב על שאלתם זו אנתרופולוגים במאה ה–19 נחלקו ל–2 אסכולות מחשבתיות. אחדים כמו גרפטון אליוט סמית' (Grafton Elliot Smith), טענו שקבוצות שונות חייבות היו בדרך כלשהי ללמוד מקבוצות אחרות, אך בדרך שאינה ישירה. במילים אחרות, הם טענו שתכונות תרבותיות התפשטו ממקום אחד לאחר וביצעו תהליך של "דיפוזיה".
אנתרופולוגים אחרים טענו שלקבוצות שונות קיימת היכולת להמציא התנהגויות ואמונות דומות באופן עצמאי. חלק מאלה שתמכו "בהמצאה עצמאית" כמו לואיס הנרי מורגן, הוסיפו והציעו שדמיון משמעותו שקבוצות שונות עברו את אותם שלבים בהתפתחותם התרבותית.
האנתרופולוגיה של המאה ה–20 נטשה לגמרי את הרעיון שכלל החברות האנושיות חייבות לעבור את אותם השלבים באותו הסדר. מספר אנתרופולוגים במאה ה–20 כמו ג'וליאן סטיואר (Julian Steward), טענו בניגוד לכך, שדמיון כזה בין קבוצות משקף הסתגלות דומה בסביבות דומות. אחרים כמו, קלוד לוי-שטראוס, (שהושפעו הן מן התרבות האמריקאית והן מן הצרפתית, ובמיוחד מהסוציולוג אמיל דירקהיים) טענו שתבנית גלויה של התפתחות משקפת דמיון במבנה המחשבתי של בני אדם.
במאה ה–20 מרבית האנתרופולוגים התרבותיים החלו ללמוד אתנוגרפיה, בה האנתרופולוג באופן מעשי שוהה בחברה אחרת לאורך תקופת זמן מסוימת, ובאותה תקופה הן משתתף והן צופה בחיים החברתיים ובחיי התרבות שלה. ברוניסלב מלינובסקי, שהוביל עבודת שדה באיים הטרובריאנדים ולימד בבריטניה, פיתח שיטה זו. פרנץ בועז, שביצע עבודת שדה זו באיסלנד ולימד בארצות הברית, קידם אותה.
הסטודנטים של פרנץ בועז המשיכו את הרעיון שלו על תרבות ועל רלטיביזם תרבותי ופיתחו אותו בארצות הברית. בו זמנית תלמידיהם של השניים החלו לפתח את "האנתרופולוגיה החברתית" בבריטניה. בעוד שהאנתרופולוגיה התרבותית התמקדה בסמלים ובערכים, האנתרופולוגיה החברתית התמקדה בקבוצות חברתיות ובמוסדות חברתיים. היום אנתרופולוגים חברתיים-תרבותיים נוהגים לשלב את כל האלמנטים הללו יחדיו.
על אף שבמאה ה – 19 אתנולוגים ראו "דיפוזיה" ו"המצאה עצמית" כהליך הדדי וכתאוריה מתחרה, מרבית האתנוגרפים הגיעו במהירות למסקנה ששני התהליכים אירעו, וששניהם מתקבלים על הדעת באופן סביר בתרבויות מצטלבות. אבל אתנוגרפים אלה הצביעו על שטחיות בדמיון ושאפילו תכונות שהתפשטו תוך דיפוזיה בדרך כלל שינו את משמעותם ותפקידם כאשר עברו מחברה אחת, לאחרת. לפיכך, אנתרופולוגים אלה הביעו פחות עניין בהשוואת תרבויות, שכללה הסתכלות על האופי האנושי, או גילוי חוקים אוניברסליים של התפתחות תרבותית, ויותר בהבנת תרבות ספציפית בתנאים שלה. אתנוגרפים אלה ותלמידיהם קידמו את הרעיון של "רלטיביזם תרבותי", לפיו אדם יכול להבין התנהגות ואמונה של אדם אחר רק בהקשר של התרבות בה הוא או היא, חיים.
בתחילת המאה ה – 20 אנתרופולוגיים חברתיים-תרבותיים התפתחו בצורה שונה באירופה ובארצות הברית. אנתרופולוגים חברתיים באירופה, התמקדו בצפייה בהתנהגות חברתית ובמבנה חברתי, שזה למעשה, היחסים בין תפקידים חברתיים (לדוגמה: בעל ואישה, הורה וילד) ובין מוסדות חברתיים (לדוגמה: דת, כלכלה, פוליטיקה). אנתרופולוגים תרבותיים אמריקאים לעומתם, התמקדו בדרך בה אנשים מביעים את עצמם ואת עולמם בעיקר בצורה סימבולית (לדוגמה: אמונות ומיתוסים).
שתי גישות אלה לעיתים קרובות נפגשות ולרוב משלימות אחת את השנייה. לדוגמה, שארות ומנהיגות מתפקדות שניהם הן כשיטה סימבולית והן כמוסד חברתי. היום כמעט כל האנתרופולוגים החברתיים-תרבותיים מתייחסים לתרומות, הן של האנתרופולוגיה התרבותית והן לזו של האנתרופולוגיה החברתית.
ההגדרה המקובלת היום למונח תרבות היא: "מכלול הערכים, האמונות ותפיסות העולם המופשטות המשתקפים בהתנהגותם של הבריות". בני כל חברה אנושית נמנים עם תרבות כלשהי, וכשהם נוהגים לפיה התנהגותם נחשבת למקובלת באותה חברה. תרבויות אינן עוברות בדרך של תורשה ביולוגית כי אם נלמדות, בעיקר בתיווכה של השפה, שהיא האמצעי שמסייע לנו להנחיל את התרבות מדור לדור ובעיקר משמשת ללמד את החדשים מן הניסיון שהצטבר. כמו כן, רכיביה השונים של כל תרבות משתלבים יחדיו לכלל שלמות מגובשת.
תרבות וחברה הם שני מושגים שהקשר ביניהם הדוק. מטבע הדברים תרבות אינה יכולה להתקיים ללא חברה, כשם שחברה אינה יכולה להתקיים ללא יחידים.