stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מודל ראשונים
היסטוריה

"מודל הראשונים", הנקרא גם מודל הפְּרֶאוֹנִים של הררי ושופ, הוצע לראשונה בשנת 1979, באופן בלתי תלוי, על ידי חיים הררי ומיכאל שופ. המודל הורחב ב-1981 ידי הררי ומי שהיה אז תלמידו נתן זייברג.

המודל הוצע כמענה לתמיהה על כך שבניסויים התגלו מספר רב של קווארקים ולפטונים מסוגים שונים. בניסוחו של הררי במאמר: "הגילוי של לפחות 6 סוגים של קווארקים ושל 5 (ואולי 6) סוגי לפטונים מביא להשערה שחלקיקים אלו הם בעלי מבנה פנימי כלשהו. זה פשוט אינו סביר שקיימים 20 חלקיקי יסוד שונים".
המודל

על פי המודל הקווארקים והלפטונים אינם חלקיקים יסודיים אלא יש להם מבנה פנימי המורכב מצרופים שונים של שני חלקיקי יסוד "אמיתיים" בלבד, אותם הררי כינה "ראשונים". שני ה"ראשונים" הם: חלקיק T שהוא בעל מטען חשמלי חיובי של שליש  e, וחלקיק V שאין לו מטען חשמלי. הסימונים T ו V נובעים מהאיות האנגלי של המלים העבריות תוהו ובוהו, מצב היקום עם בריאתו.
לחלקיקים אלה מקבילים שני חלקיקי אנטי חומר. חלקיק אנטי חומר T שהוא בעל מטען חשמלי שלילי של שליש  e, וחלקיק אנטי חומר V שאין לו מטען חשמלי. 
כל אחד מסוגי הלפטונים והקווארקים בנוי מצירוף ייחודי של 3 "ראשונים". לדוגמה קווארק למעלה בנוי משני חלקיקי T וחלקיק V לכן נהוג לסמנו (TTV) .
גם הבוזונים (שהם החלקיקים נושאי הכוחות לפי המודל הסטנדרטי) בנויים מצרופים ייחודיים של שישה "ראשונים". לדוגמה הבוזון  W+ בנוי משלושה חלקיקי T ושלושה חלקיקי V לכן נהוג לסמנו (TTTVVV).
| --- | --- |
תכולת ראשונים של הפרמיונים והבוזונים: 
החלקיק: תכולת ראשונים
פוזיטרון: TTT
נייטרינו (של אלקטרון): VVV
שלושת הגוונים של קווארק למעלה: TTV,TVT,VTT
שלושת הגוונים של קווארק למטה: TVV,VTV,VVT
אלקטרון: TTT
אנטי-נייטרינו (של אלקטרון): VVV
שלושת הגוונים של אנטי-קווארק למעלה: VTT,TVT,TTV
שלושת הגוונים של אנטי-קווארק למטה: VVT,VTV,TVV
הבוזון  W+: TTTVVV
הבוזון  W-: TTTVVV

מקרא:
T - ראשון בעל מטען חשמלי חיובי של שליש  e.
V - ראשון חסר מטען חשמלי.
T - ראשון אנטי חומר בעל מטען מטען חשמלי שלילי של שליש  e.
V - ראשון אנטי חומר חסר מטען חשמלי.
אימות בניסויים

עד היום אין אימות ניסויי לקיום הפְּרֵאוֹנִים.
ראו גם

פְּרֶאוֹנִים
לקריאה נוספת

המאמר של שוף מ-1979: Shupe, M. A. (1979). "A Composite Model of Leptons and Quarks". Physics Letters B 86 (1): 87–92.
הערות שוליים

↑  נכון לסוף 2012
מבנה ליגות הכדורסל באירופה

מועדוני כדורסל מקצועיים באירופה יכולים להתחרות במספר תחרויות שונות, כולל ליגות לאומיות, ליגות אזוריות (רב לאומיות) ותחרויות יבשתיות. לכן ייתכן למועדונים ממדינות מסוימות לקחת חלק בכמה רמות של תחרות באותה עונה. מועדונים בדרך כלל מעפילים לתחרויות אירופיות לפי ביצועיהם בליגות הלאומיות או האזוריות שלהם, למעט קבוצות שנהנות מכרטיסים חופשיים (ויילד-קארד).
תחרויות יבשתיות

כרגע ישנן ארבע תחרויות שממותגות ככלל אירופה, שתיים של יורוליג בסקטבול ושתיים של פיב"א אירופה. מועדונים שמתחרים בתחרויות אלו משחקים גם בליגות הלאומיות או האזוריות שלהם. מועדונים בדרך כלל מתקבלים לתחרויות אלו על סמך ביצועיהם בליגות הלאומיות או האזוריות בעונה הקודמת.
היורוליג היא תחרות עם 18 חברות. מבחינה היסטורית זו הייתה התחרות היוקרתית ביותר בכדורסל האירופי. בשנים האחרונות הופיעה ביקורת על הפורמט הסגור שלה והיעדר קריטריון ביצועים בליגה הלאומית.
היורוקאפ היא התחרות המשנית של היורוליג בסקטבול, והיא מורכבת כיום מ-24 קבוצות מרחבי אירופה. מועדונים מלמעלה מ-30 מדינות השתתפו במפעל לאורך השנים. שתי הפיינליסטיות של היורוקאפ מעפילות ליורוליג בעונה הבאה.
ליגת האלופות בכדורסל, שהחלה ב-2016, היא התחרות הגבוהה ביותר של פיב"א אירופה. בתחילה, פיב"א הקימה את היורוליג בשנת 1958, אך מעולם לא תבעה זכויות יוצרים על השם, עליו השתלט יורוליג בסקטבול. ליגת האלופות בכדורסל כוללת כ-40 קבוצות; עד היום השתתפו מועדונים מיותר מ-20 מדינות.
היורופקאפ הוא התחרות המשנית של פיב"א אירופה. עד 32 קבוצות מתחרות, ולקבוצות שלא העפילו לעונה הסדירה של ליגת האלופות יש אפשרות לרדת לעונה הסדירה של היורופקאפ. החל משנת 2019, מועדונים מלמעלה מ-30 התאחדויות לאומיות השתתפו.
תחרויות יבשתיות > תחרויות אחרות

יורוליג נשים (פיב"א)
יורוקאפ נשים (פיב"א)
הסופר קאפ האירופי (פיב"א)
טורניר הדור הבא (יורוליג בסקטבול)
גביע ספורטה (1966–2002)
טורניר חג המולד (1966–2006)
גביע קוראץ' (1971–2002)
גביע רונקטי (1971–2002)
הסופר קאפ האירופי (1983–1991)
סופרוליג (2000/2001)
יורוקאפ צ'לנג' (2002–2007)
יורוצ'לנג' (2003–2015)
ליגות אזוריות

בנוסף לליגות לאומיות במדינות בודדות, ישנן ליגות הכוללות מועדונים ממספר מדינות.
הליגה האדריאטית הוקמה בשנת 2001, והיא מורכבת ממועדונים מיוגוסלביה לשעבר (בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מונטנגרו, מקדוניה הצפונית, סרביה וסלובניה). בזמנים שונים, הליגה כללה גם מועדונים מבולגריה, צ'כיה, הונגריה וישראל. מועדונים בדרך כלל מתחרים גם בליגות הלאומיות שלהם באותה עונה, לאחר סיום העונה של הליגה האדריאטית. אלופת הליגה מעפילה ליורוליג בעונה הבאה.
הליגה האדריאטית השנייה הוקמה בשנת 2017, והיא הליגה השנייה במערכת הליגות של הליגה האדריאטית.
הליגה המאוחדת של VTB מורכבת בעיקר ממועדונים רוסיים, וכן ממספר קטן יותר של מועדונים ממדינות סמוכות - בלארוס וקזחסטן, ובעבר אסטוניה, לטביה ופולין. מועדון אחד מהליגה מעפיל ליורוליג בעונה הבאה, בנוסף לצסק"א מוסקבה, המחזיקה ברישיון A (קבוע) ביורוליג.
ליגות רב-לאומיות אחרות באירופה כללו את הליגה הבלטית (2004-2018), הליגה המרכז אירופית (2008-2010), והליגה הבלקנית (החלה ב-2008).
ליגות לאומיות

לכל מדינה יש בדרך כלל מערכת ליגות משלה, עם חטיבות שונות הכוללות עלייה וירידה, כמו גם פלייאוף לאחר העונה הסדירה.
ליגת ה-ACB, הליגה הספרדית, שולחת הכי הרבה מועדונים ליורוליג, שלושה עד ארבעה בכל עונה. ליגות אחרות בין החזקות כוללות את ליגת הBSL של טורקיה, ליגת העל היוונית, LBA של איטליה ו- LNB Pro A בצרפת.
ראו גם

מבנה ליגות ספורט
הערות שוליים

↑  "World's best basketball leagues outside of the NBA". ESPN.com. 7 בדצמבר 2017. נבדק ב-14 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| ליגות הכדורסל האירופאיות |
| --- | --- | --- |
| מבנה | מבנה ליגות הכדורסל באירופה |  |
| יורוליג בסקטבול | יורוליג • יורוקאפ |  |
| פיב"א | ליגת האלופות • יורופקאפ |  |
| ליגות אזוריות | הליגה האדריאטית • הליגה האדריאטית השנייה • הליגה הבלקנית • הליגה המאוחדת של VTB • הליגה הצפון אירופית |  |
| תחרויות שבוטלו | סופרוליג • גביע ספורטה • גביע קוראץ' • יורוצ'לנג' • יורוקאפ צ'לנג' • הסופר קאפ האירופי • הליגה הבלטית |  |
למסו

תבליט של למסו – ישות אשורית דמוית כרוב – שנמצא בחפירה בדור שרוכין.
למסו בשער ארמון כל האמונות בפרספוליס.
דגל הרפובליקה של ונציה
לַמָסוּ במיתולוגיות המסופוטמיות (במיתולוגיה השומרית, המיתולוגיה האכדית, המיתולוגיה האשורית ובמיתולוגיה הבבלית) היא ישות מגינה. יש לה גוף שור או אריה, כנפי נשר וראש אדם, בחלק מהמקרים עם אוזני וקרני שור. לעיתים נעשה שימוש בשם "שדו" או "אלד" לתאר את הלמסו הזכר, ו"אפססו" לתיאור הנקבה.
פסלי הלמסו הוצבו בכניסה לארמונות ומקדשים על מנת להגן עליהם, למשל בשערי הכניסה לארמון סרגון בדור שרוכין. בבתים פרטיים נחרטו דמויות של למסו על לוחות חמר, שנקברו מתחת למשקוף הדלת. בשערי הערים הגיעו פסלי הלמסו לממדים גדולים במיוחד.
שרידים של פסלים אלה, לרוב מהתקופה האשורית מוצגים כיום במוזיאון הבריטי בלונדון, במוזיאון הלובר בפריז, במוזיאון הלאומי של עיראק בבגדאד, במוזיאון פרגמון בברלין ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק,
האזכור הראשון של ישות מיתולוגית שהיא חיה מכונפת עם ראש אדם מקורה מאבלה משנת 3,000 לפנה"ס לערך, אולם מוטיב הלמסו (גוף שור עם ראש אדם) מופיע באשור בתקופת שלטונו של תגלת פלאסר השני.
בתקופות מאוחרות יותר מופיע המוטיב על דגל הרפובליקה של ונציה ולימים כסמלו של מרקוס הקדוש (הקדוש המגן על העיר ונציה).
גלריה

למסו (שדו) מנמרוד במוזיאון פרגמון.
למסו (שדו) מנמרוד במוזיאון הבריטי.
ראו גם

כרוב
מינוטאור
ספינקס
כימרה
אנזו (מפלצת)
אדריכלות אשורית
מד דרך ימי

מד דרך ימי (באנגלית: Marine Odometer) הוא אמצעי מדידה עתיק שהיה בשימוש בידי ימאים כדי למדוד את הדרך שעברו ספינותיהם בים. מד הדרך הימי זהה בעקרון פעולתו למד הדרך היבשתי - ה-odometer, שהומצא על ידי ארכימדס במאה ה-3 לפנה"ס. שניהם מבוססים על מכניזם גלגלי שיניים עם יחס גלגלי שיניים (Gear Ratio) גבוה במיוחד כדי להמיר בין הדרך שעברה האונייה למרחק שניתן למדידה.
מד הדרך היבשתי התבסס על שרשרת גלגלי שיניים (Gear Train) שהגלגל הראשון בה הוא אחד מהגלגלים של המרכבה, ושרשרת גלגלי השיניים תוכננה כך שבכל שלב (רכיב בשרשרת) מהירות הסיבוב של גלגל השיניים המוביל ירדה בפקטור מסוים, כך שבסיום השרשרת מהירות הסיבוב של הגלגלים ירדה בפקטור מעריכי. מכיוון שמהירות הסיבוב של הגלגל הראשון הייתה זהה למהירות ההתקדמות של המרכבה (בהנחת אי החלקה), ספירת מספר הסיבובים של הגלגל האחרון בשרשרת אפשרה לקבוע את הדרך שעברה המרכבה. מספר זה צוין בדרך כלל על ידי נפילת כדור בכל מרחק מסוים של תנועת המרכבה.
מד הדרך הימי התבסס על אותו עקרון אלא שהגלגל הראשון היה טורבינה בתחתית הספינה שנשקה למים. מכיוון שמהירות הסיבוב של הטורבינה הייתה זהה למהירות הזרימה היחסית (זרימת המים ממערכת הייחוס של הספינה), ומהירות זו הייתה למעשה מהירות התקדמות הספינה במים, שרשרת גלגלי שיניים אפשרה לקבוע מה הדרך שעברה הספינה.
הסט של מד הדרך הימי ביחד עם ההסתמכות על כוכב הצפון, אפשר לקבוע את כיוון תנועת האוניה יחסית לצפון, והיווה את כלי העזר העיקרי לקביעת המיקום הגאוגרפי של האוניה ולניווט ימי בעולם העתיק, והיה בשימוש נרחב בספינות של האימפריה הרומית וגם מאוחר יותר[דרוש מקור].
מד התנגדות

.
מד התנגדות
מד התנגדות (אוהם-מטר) הוא מכשיר מדידה חשמלי באמצעותו ניתן למדוד את שיעור התנגדותו של הרכיב הנבדק למעבר זרם חשמלי דרכו. מכשיר המדידה נותן את הקריאה ביחידות אוהם (או כפולותיו), ומכאן שמו. מד התנגדות מכונה לעיתים מגר (על שמה של Megger Group Limited, חברה מובילה ליצור מדי התנגדות). אוהם-מטר הוא בעל התנגדות חשמלית גבוהה ואמור לשמש כנתק במעגל, ולכן יחובר במקביל לרכיב שאת התנגדותו רוצים למדוד.
המכשיר פועל בהסתמך על הגדרת ההתנגדות החשמלית  I={\frac {V}{R}}, לפיה במתח חשמלי V נתון, תהיה עוצמת הזרם החשמלי I ביחס הפוך להתנגדות החשמלית R. זהו חוק אוהם.
המכשיר הוא למעשה מד זרם (אמפרמטר) אשר לצורך מדידת התנגדות מצורפת אליו סוללה חשמלית כמקור מתח קבוע שעוצמתו ידועה. הסוללה מפעילה מפל מתח על הרכיב, והמכשיר מודד את הזרם העובר במעגל כתוצאה ממפל מתח זה, ומציג את תוצאת המדידה בסקלה אוהמית המציגה את ערכי ההתנגדות המחושבים לזרם הנמדד במתח הידוע.
בגלל היפוך היחס בין עוצמת הזרם למידת ההתנגדות, הסקלה של אוהם-מטר איננה ליניארית, כלומר המרחק בין שנתות המדידה בה הולך וקטן ככל שההתנגדות גדלה. קיימים מכשירי אוהם מטר בעלי תצוגה ספרתית הפותרת את אי-הנוחות הכרוכה בעבודה עם סקלת מחוג לא ליניארית.
מאחר שהמכשיר מכיל מד זרם מובנה, ניתן בקלות להתאימו מראש גם למדידת נתונים נוספים, כגון זרם, מתח, ורציפות חשמלית. מכשירים משולבים הכוללים מספר פונקציות כאלה מכונים "רב מודד" (מולטי מטר), והם קיימים הן בגרסה פשוטה עם סקלת מחוג, והן בגרסאות בעלות מערכת מדידה ותצוגה ספרתיות (רב מודד דיגיטלי).
מגדל איילון

| --- | --- |

מגדל איילון, בקדמת התמונה נראים נתיבי איילון.
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  מנחם בגין 11
 מיקום:  רמת גן 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 10 במאי 2009
 תאריך פתיחה רשמי:  10 במאי 2009 
 אדריכל:  דוד כהנא ומוטי כסיף
 מידות
 גובה:  132 מ' 
 קומות:  35 
 קואורדינטות:  32°05′11″N 34°48′02″E﻿ / ﻿32.086389°N 34.800556°E﻿ / 32.086389; 34.800556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מגדל איילון(למפת תל אביב רגילה) מגדל איילון(למפת גוש דן רגילה) מגדל איילון(למפת גוש דן מוגדלת) מגדל איילון  he מגדל איילוןhe מגדל איילוןמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל רוגובין תדהר או בשמו הקודם מגדל איילון הוא מגדל משרדים הממוקם ברחוב מנחם בגין 11, במתחם הבורסה שברמת גן. הבניין בנוי בסמיכות לנתיבי איילון החולפים לאורך חזיתו המערבית ולתחנת הרכבת של תל אביב – סבידור מרכז.
המבנה בנוי על חלקה בגודל 4,000 מטר רבוע, וכולל חניון המשתרע על פני שטח של כ-20,000 מטר רבוע. למגדל 35 קומות והוא מתנשא לגובה של 132 מטר ללא החוד הדקורטיבי. שטח קומה טיפוסית עומד על כ-1,000 מטר רבוע בממוצע. המגדל מחופה בשילוב אבן גרניט אפורה וזכוכית רפלקטיבית בעלת גוון ירוק.
המגדל הושלם בשנת 2009, באיחור של שש שנים, לאחר שבשל ירידה בביקוש לשטח למשרדים, הושלמו רק 17 הקומות התחתונות בשנת 2002, ואכלוס המגדל החל בינואר 2003. בראשו של המגדל הוקם מנחת מסוקים בצורת "כתר", שהוסר בשנת 2006, עת החלה הקמת יתר הקומות, והושב עם השלמת הבניין.
בבניין שוכנת, בין היתר, הנהלת בנק אוצר החייל.
מגדל איילון (משמאל) בשנת 2006, בטרם נבנו הקומות הנוספות
ראו גם

גורדי שחקים בישראל
מד זרם

מכשיר מדידה רב תכליתי - מולטימטר
מד זרם (אמפרמטר) הוא מכשיר מדידה למדידת עוצמה של זרם חשמלי. שם המכשיר נגזר מהשם של יחידת המידה של הזרם – אמפר, ומהמילה האנגלית מטר (מונה).
האמפרמטר בנוי מסליל נייד ומגנט. ברגע שעובר זרם חשמלי במעגל, כלומר בסליל, נוצר כוח אלקטרומגנטי שמזיז את הסליל. לסליל מחוברת מחט הנעה לאורך סקאלה. לפי תזוזת המחט נקבעת עוצמת הזרם.
ישנם אמפרמטרים הבנויים מסליל וליבת מתכת. במקרה זה, הסליל הוא החלק הקבוע והליבה ניידת.
ישנם מדי זרם בעלי צג דיגיטלי בהם הזרם מתורגם לתצוגה דיגיטלית. מדים אלה משלבים, בדרך כלל, מספר מכשירי מדידה במכשיר אחד: אמפרמטר, וולטמטר ועוד. מדים אלה נקראים רב מודד.
אמפרמטר המושפע מתאוצה של גוף ודחיסות קפיץ
האמפרמטר מחובר למעגל החשמלי בטור, כמו רכיבים אחרים במעגל. כדי לא לפגוע בתוצאות המדידה או במתח של המעגל החשמלי, לאמפרמטר האידיאלי תהיה התנגדות חשמלית זניחה. אך במציאות למד הזרם יש התנגדות (חיבור רכיב בטור יפגע במתח, מכיוון שהמתח על כל רכיב במעגל הוא:  V=I\cdot R לפי חוק אוהם. לכן, אם ההתנגדות אפסית, המתח שילקח מהמעגל יהיה אפסי).
כיום יש מכשירי מדידה שמסוגלים למדוד זרם במעגל גם בלי להתחבר אליו בצורה ישירה. מכשירים אלו משתמשים בתכונות חשמליות כגון השראה אלקטרומגנטית.
סימון תקני של אמפרמטר במעגל חשמלי
לכל אמפרמטר יש תחום של זרם חשמלי בו הוא יכול לעבוד, הן מבחינת אי יכולת המכשיר לחוש בזרמים חלשים והן מבחינת עמידות המכשיר בזרם חזק מדי.
ניתן להגדיל את תחום העבודה של האמפרמטר בעזרת חיבור נגד במקביל. חיבור זה נקרא מיצד (Shunt). במעגל חשמלי כזה, חלק מהזרם החשמלי זורם דרך המיצד, כך שבפועל, דרך האמפרמטר יעבור זרם קטן יותר.
דרך נוספת למדידת זרמים חזקים היא חיבור האמפרמטר באמצעות משנה זרם. אמפרמטר צבת (אנ') הוא אמפרמטר ידני העושה שימוש במשנה זרם על מנת למדוד זרמים במעגלים קיימים ללא צורך בפתיחתם. המכשיר מכיל בקצהו טבעת הנפתחת על ידי הפעלת לחץ על ידית ונסגרת באמצעות קפיץ. סגירת הטבעת מסביב למוליך מאפשרת מדידת הזרם העובר בו.
מוחמד כאמל עמר

מוחמד כאמל עמר, שר החוץ של מצרים, במסיבת עיתונאים משותפת עם הילרי קלינטון, מזכירת המדינה האמריקאית
מוחמד כאמל עמר (בערבית: محمد کامل عمرو; נולד ב-1 בדצמבר 1942) הוא דיפלומט מצרי. כיהן כשר החוץ של מצרים בתקופת נשיאותו של מוחמד מורסי כנשיא מצרים.
קריירה

עמר החל את עבודתו הדיפלומטית כיועץ במשלחת המצרית לאו"ם. הכהונה שארכה חמש שנים, החלה מאוגוסט 1982 עד לספטמבר 1987, כאשר במהלך תקופה זו הוא כיהן גם כנציגה של מצרים במועצת הביטחון של האו"ם (1983–1984). עמר המשיך לעבוד כיועץ אחראי לדיפלומטיה רב-צדדית וכיועץ לארגונים שונים. בין השנים 1987–1989 עבד במשרדיהם של סגן ראש הממשלה המצרי ובמשרדו של שר החוץ המצרי. לאחר מכן, בשנת 1989, החל לעבוד בשגרירות המצרית בוושינגטון די. סי., תפקיד שסיים בחודש דצמבר 1993. לאחר מכן, בין ינואר 1993 עד ספטמבר 1995, הוא מונה לסגן עוזר שר החוץ שעסק בארגונים מאפריקה. עמר המשיך בעבודתו הדיפלומטית ומונה לשגריר מצרים בערב הסעודית וכנציגה של מצרים בארגון המדינות האסלאמיות. את שני התפקידים הללו מילא עמר במשך שנתיים בין ספטמבר 1995 לדצמבר 1997. במקביל לעבודתו הדיפלומטית, מונה עמר בדצמבר 1997 למנכ"ל חלופי במועצת המנהלים של הבנק העולמי בוושינגטון, עת הוא מייצג את מדינתו ועוד 13 מדינות ערביות. עמר מילא תפקיד זה עד לחודש ינואר 2009.
לאחר המהפכה במצרים ובעקבות דרישה ציבורית מונה עמר ב-18 ביולי 2011 לתפקיד שר החוץ בממשלתו של עיסאם שרף. לאחר מכן המשיך לכהן גם בממשלתו של כמאל גנזורי שהורכבה ב-7 בדצמבר 2011 ובממשלתו של הישאם קנדיל שמונתה ב-2 באוגוסט 2012.
ב-2 ביולי 2013 התפטר עמר מתפקידו כשר החוץ בעקבות גל המחאות שפרץ במדינה. יחד עמו התפטרו כמה שרים נוספים אשר מחו נגד הנשיא מוחמד מורסי על שאינו נענה לדרישת המפגינים.
הערות שוליים

↑  Egypt appoints Mohamed Kamel Amr as foreign minister, ‏17 ביולי 2011
מון גון-יונג

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1987 (בת 37) קוואנגג'ו, קוריאה הדרומית 
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנגקיונקואן 
 http://www.namooactors.com/star/moongeunyoung/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .

מון גון-יונג (בקוריאנית: 문근영; נולדה ב־6 במאי 1987 בקוואנגג'ו) היא דוגמנית ושחקנית דרום קוריאנית המכונה בחיבה "האחות הקטנה של האומה", זוכת 3 פרסי גרנד בל (האוסקר הקוריאני) מתוך 5 מועמדויות.
קריירה

מון החלה לדגמן בגיל 12 ופרסומה הגיע בעקבות משחקה במלודרמה "סתיו בליבי" (가을동화, באנגלית Autumn in My Heart או Autumn Fairy Tale) משנת 2000. מון הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי הגרנד בל, המקבילה הדרום קוריאנית לפרס אוסקר, על תפקידה בסרט 사랑따윈 필요없어 (Love Me Not) וזכתה במספר פרסי טלוויזיה בשנת 2010 על משחקה בסדרות "מרי נשארה כל הלילה בחוץ" (매리는 외박중, Mary Stayed Out All Night) ו"אחותה של סינדרלה" (신데렐라 언니, Cinderella's Sister).
בשנת 2014 השתתפה בסדרה דרום-קוריאנית לצד קים בום.
מבצע כדור ברד

מפת אטול טרוק
מבצע כדור ברד (באנגלית: Operation Hailstone) היה שם קוד להתקפה ימית ואווירית רחבת היקף שנערכה ב-17-‏18 בפברואר 1944, על ידי הצי האמריקאי כנגד בסיסי הצי והאוויר של האימפריה היפנית בלגונת טרוק שבאיי קרוליין.
רקע

לגונת טרוק שימשה כמעגן חשוב של הצי היפני המשולב וכבסיס לוגיסטי מרכזי, ונחשבה כעמידה ביותר מבין כל המוצבים היפניים באוקיינוס השקט. באטול זה נבנה הבסיס האווירי היחיד ברשות יפן הנמצא בטווח טיסה מאיי מרשל, והיווה מוקד סיוע בעל חשיבות לחילות המצב היפניים שהיו פזורים במרכז ובדרום האוקיינוס. לגונה זו היוותה את הבסיס עליו הושתתה ההגנה ההיקפית של היפנים באוקיינוס השקט.
למען השגת עליונות ימית ואווירית לקראת הפלישה לאניווטוק הורה אדמירל ריימונד ספרואנס על תקיפת טרוק. שייטת נושאות המטוסים של הצי האמריקאי, שנקראה "כוח משימה 58" נשלחה למשימה. כוח המשימה כלל חמש נושאות מטוסים (אנטרפרייז, יורקטאון, אסקס, אינטרפיד ובאנקר היל) וארבע נושאות מטוסים קלות (בלו ווד, קאבוט, מונטריי וקאופנס), כשעל סיפוניהן כחמש מאות מטוסים. בנוסף, הצטרפו לכוח המשימה שבע אוניות מערכה, סיירות, משחתות, צוללות וספינות סיוע נוספות.
בחשדם כי טרוק עשוי להיות פגיע מדי, העבירו היפנים את נושאות המטוסים, את אוניות המערכה ואת הסיירות הכבדות של הצי המשולב לפלאו כשבוע לפני המבצע. אולם, מספר רב של ספינות מלחמה וספינות סוחר נותרו במעגן או בסביבותיו, כמו כן מאות מטוסים שנותרו בשדות התעופה השונים של האטול.
ההתקפה

תוכנית ההתקפה האמריקאית כללה שילוב של תקיפות מן האוויר, מספינות ומצוללות במשך יומיים, והיא הצליחה להפתיע את היפנים. הכוחות האמריקאים תקפו מטוסים יפניים, שדות תעופה, מתקני חוף וספינות שעגנו בסביבות טרוק. כוח מיוחד של ספינות וצוללות אף עגן בסמוך לנתיב היציאה מהמעגן ותקף כל כלי שיט יפני שניסה להימלט מההפצצות.
היפנים איבדו בהתקפה שלוש סיירות קלות (אגאנו, קטורי ונאקה), ארבע משחתות (אויטה, פומיזוקי, מאיקאזה טצ'יקאזה), שלוש משחתות סיוע, ספינות מלחמה קטנות נוספות ו-32 אוניות סוחר. רבות מאוניות הסוחר היו עמוסות בתגבורות וציוד לחילות המצב היפניים במרכז האוקיינוס השקט. רק בודדים מבין החיילים שהיו על האוניות שרדו, את ההתקפה וציוד רב אבד.
הסיירת אגאנו הייתה בדרכה חזרה ליפן כאשר החלה ההתקפה, והיא טובעה בידי הצוללת האמריקאית "סקייט". המשחתת אויטה אספה 523 ניצולים מאגאנו ושבה לטרוק על מנת לסייע במאמצי ההגנה. היא טובעה בידי מטוסים זמן קצר לאחר שהגיעה לטרוק, ואיתה טבעו כל אנשי צוותה, למעט 20 ניצולים, וכל אנשי הצוות של אגאנו.
מעל 250 מטוסים יפניים הושמדו, רובם בעודם על הקרקע. רבים מהמטוסים היו בשלבים שונים של הרכבה, שכן חלקיהם הגיעו זמן קצר לפני כן מיפן. לכן, מספר מטוסים מועט בלבד יכול היה להמריא כנגד המטוסים האמריקאים, ומרבית המטוסים שהמריאו הופלו על ידי טייסים אמריקאים.
האמריקאים איבדו 25 מטוסים, בעיקר בשל אש נ"מ כבדה שירו המגינים. התקפת מפציצי טורפדו מרבאול או מסאיפאן פגעה בנושאת המטוסים אינטרפיד, גרמה למותם של 11 אנשי צוות ואילצה את האונייה לשוב לפרל הארבור, ומאוחר יותר לסן פרנסיסקו, לתיקונים. מטוסים יפנים אף פגעו באוניית המערכה "איווה" אך הסבו לה נזק קל בלבד.
תוצאות הפעולה

ההתקפה האמריקאית שמה למעשה קץ לאיום המתמיד שהייתה לגונת טרוק על הכוחות האמריקאים הפועלים במרכז האוקיינוס השקט. בנוסף, נמנעה מחיל המצב היפני באניווטוק כל אפשרות לקבלת תגבורת ואספקה בעת הפלישה שעתידה להתחיל ב-18 בפברואר, ובכך סייעה ההתקפה למאמץ האמריקאי לכיבוש האי.
לאחר ההתקפה העבירו היפנים כמאה מטוסים מרבאול לטרוק על מנת לחזק את המעגן. מטוסים אלה הושמדו על ידי שייטת נושאות מטוסים אמריקאית בהתקפה נוספת ב-29-‏30 באפריל 1944. בהתקפה זו לא נצפו כל כלי שיט בלגונת טרוק ולמעשה הייתה זו ההתקפה האחרונה על טרוק במהלך המלחמה.
כוחות בעלות הברית, ובראשון ארצות הברית, בודדו את לגונת טרוק תוך התקדמותם ליפן ופלישה לאיי נוספים באוקיינוס השקט כגון: גואם, סאיפאן, פלאו ואיוו ג'ימה. הכוחות היפנים שנותרו בטרוק, בדומה לחילות מצב באיי אחרים באוקיינוס השקט, נותרו מנותקים מאספקה ועמדו על סף רעב עוד טרם נכנעה יפן ב-15 באוגוסט 1945.
ראו גם

המערכה באיי גילברט ומרשל
לקריאה נוספת

Bailey, Dan E. World War II: Wrecks of the Kwajalein and Truk Lagoons, North Valley Diver Publications, 1992. ISBN 9780911615050.
Lindemann, Klaus. Hailstorm Over Truk Lagoon: Operations Against Truk by Carrier Task Force 58, 17 and 18 February 1944, and the Shipwrecks of World War II, Resource Publications, 2005. ISBN 9781597523479.
Morison, Samuel E. Aleutians, Gilberts and Marshalls, June 1942-April 1944, History of United States Naval Operations in World War II, Castle Books, 2001. ISBN 9780785813088.
Peattie, Mark. Nan'Yo: The Rise and Fall of the Japanese in Micronesia, 1885-1945 (Pacific Islands Monograph Series), University of Hawaii Press, 1988. ISBN 0824814800.
מבצע יקינתון

מבצע יקינטון (בפולנית: Akcja Hiacynt) היה מבצע חשאי נרחב של משטרת פולין הקומוניסטית שנערך בשנים 1985–1987 ומטרתו הייתה ליצור מאגר מידע לאומי של כל ההומואים הפולנים ואנשים שהיו עמם בקשר. המבצע הביא לרישום של כ-11,000 איש.
ההתחלה

באופן רשמי הצהירה התעמולה הפולנית כי הסיבות לפתיחת המבצע הן כדלקמן:
חשש מנגיף HIV שהתגלה לאחרונה, מכיוון שהומוסקסואלים נחשבו כקבוצה בסיכון גבוה;
שליטה בכנופיות פושעים הומוסקסואליות;
מאבק בזנות.
עם זאת, ככל הנראה, סוכני שירות הביטחון הפולני (Służba Bezpieczeństwa, שנודע בראשי התיבות SB) רצו לאסוף ראיות שישמשו מאוחר יותר לסחיטת אנשים מעורבים או להכנתם לשיתוף פעולה עם שירותי הביטחון. היו גם השערות כי המבצע היה חלק ממבצע נרחב יותר שמטרתו להילחם באופוזיציה האנטי-קומוניסטית.
המבצע

המבצע, בהוראת שר הפנים צ'סלב קישצ'ק, החל ב-15 בנובמבר 1985. באותו בוקר, במכללות, במפעלים ובמשרדים ברחבי פולין, סוכני SB עצרו אנשים רבים החשודים כהומוסקסואלים או בקשרים עם קבוצות הומוסקסואליות. לאנשים שנעצרו היו תיקים מיוחדים בשם Karta homoseksualisty ("כרטיס הומוסקסואל"), וחלקם חתמו על הצהרה:
אני (שם פרטי ושם משפחה) הייתי הומוסקסואל מאז הלידה. היו לי מספר שותפים בחיי, כולם היו בוגרים. אני לא מעוניין בקטינים.
מלבד החתימה על המסמך, נדרשו העצורים למסור את טביעות האצבע שלהם, חלקם נסחטו לתיאור חלקים אינטימיים בחייהם המיניים, וחלקם נסחטו כדי לגנות את עמיתיהם.
המבצע נמשך עד 1987, אך תיקים נאספו עד 1988. ההערכה היא כי תועדו כ-11,000 הומוסקסואלים. התיקים הללו נקראים כיום "Różowe kartoteki" ("אינדקס כרטיסים ורודים"). חברי קהילת הלהט"ב ביקשו מהמכון לזיכרון לאומי להשמיד את התיקים, אך המכון טען כי הדבר בלתי חוקי.
תוצאות

בשל המבצע, חברי הקהילה הגאה החליטו "לרדת למחתרת" ולהסתיר עוד יותר את נטייתם המינית. כמה מהם עזבו את פולין. המבצע עצמו ספג ביקורת מצד התקשורת המערבית. ממשלת פולין הכחישה את ההאשמות. דובר הממשלה י'זי אורבן הגיב בדצמבר 1988 בפני קיי וינטרס מה"בולטימור סאן" ואמר כי מבצע כזה מעולם לא התקיים.
האדם הראשון שנודע כקורבן של מבצע זה היה פעיל זכויות ההומואים ואלדמר זבוראלסקי.
ב-8 בדצמבר 1988, פרופסור מיקולאי קוזקיוויץ' דן במבצע עם גנרל קישצ'ק. האחרון הודה כי בבעלות שירותי הביטחון הפולניים "תיקים ורודים", אך רק עם תיעוד של אנשים המעורבים בפעילות פלילית. מאוחר יותר אמר קוזקיוויץ' כי יש ברשותו ראיות התומכות בטענה שהתיקים כללו גם מידע על הומוסקסואלים שלא היו מעורבים בפשעים. במהלך אותה פגישה דנו שניהם ביצירת ארגון ייצוגי ראשון וחוקי לקהילת הלהט"ב בפולין.
בספטמבר 2007 ביקשו שני פעילי להט"ב, שימון ניימייץ ויאצק אדלר מאתר www.gaylife.pl, ממכון הזיכרון הלאומי לפתוח בחקירה נגד "הפשע הקומוניסטי" ונגד הגנרל קישצ'ק. ב-15 בפברואר 2008 פרסם המכון הודעה בה נכתב כי המבצע חוקי, לאור תקנות שנות השמונים. המכון סירב לפתוח בחקירה, וטען כי זהו מבצע בעל אופי מונע, שמטרתו לחדור לחוגים הומוסקסואליים סגורים וקשריהם לפשע המאורגן. החלטה זו ספגה ביקורת מצד חברי קהילת הלהט"ב.
המבצע בתרבות הפופולרית

בשנת 2015, 30 שנה לאירוע, יצאו לאור שני ספרים העוסקים במבצע:
"קבצים ורודים" ("Różowe Kartoteki") מאת מיקולאי מילצ'ה (בהוצאת Dobra Literatura) - היסטוריה בדיונית של פוליטיקאי ימני, שבנעוריו נעצר במסגרת המבצע
"Kryptonim Hiacynt" מאת אנדז'יי סלרוביץ' (בהוצאת Queermedia)
הסרט Operation Hyacinth, שהופק על ידי נטפליקס בשנת 2021, מגולל את השתלשלות אירועי המבצע.
ראו גם

בהלת הלבנדר
הערות שוליים

↑  homiki.pl :artykuł : Newsweek: homorodziny górą!, homiki.pl, ‏2006-09-04 (ב־)