stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-מארי רולאן דה לה פלטייר
המהפכה

במהלך השנה הראשונה של המהפכה, עברו בני הזוג לליון, שם גדלה השפעתם והתבררו שאיפותיהם הפוליטיות. מראשית המהפכה הם התחברו למטרה הליברלית. המאמרים שהם תרמו ל"קורייר דה ליון" הגיעו לידיעת העיתונות הפריזאית; אף על פי שרולאן חתם עליהם, מאדאם רולאן היא שכתבה אותם. לאחר מכן שלחה העיר את רולאן לפריז כדי להודיע לאספה המכוננת על המצב הקריטי של תעשיית המשי ולבקש הנחה בחוב של ליון. כתוצאה מכך החלה התכתבות בין רולאן, ז'אק פייר בריסו ותומכי מהפכה אחרים, אותם פגש בפריז. בני הזוג רולאן הגיעו לפריז במהלך פברואר 1791, ונשארו שם עד ספטמבר. הם פקדו את אגודת ידידי החוקה, אירחו צירים שלימים הפכו לז'ירונדינים מובילים, ולקחו חלק פעיל בנוף הפוליטי. בינתיים, מאדאם רולאן פתחה את הסלון הראשון שלה, ועזרה לשמו של בעלה להתפרסם בבירה.
בספטמבר 1791 הושלמה משימתו של רולאן והוא חזר לליון. אולם עד אז בוטל הפיקוח על הייצור, ולכן החליטה משפחת רולאן לעבור ולהקים את ביתם החדש בפריז. רולאן הפך לחבר במועדון היעקוביני, והשפעתם המשיכה לגדול. הסלון של מאדאם רולאן הופך למפגש של בריסו, ז'רום פטיון דה וילנב (אנ'), מקסימיליאן רובספייר ומנהיגים אחרים של התנועה העממית - במיוחד פרנסואה ניקולא לאונרד בוזו (אנ').
כשהז'ירונדינים קיבלו את השלטון, רולאן מונה לשר הפנים ב-23 במרץ 1792, תוך שהוא מציג הן את יכולתו הניהולית והן את מה שהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה אפיינה כ"גסות בורגנית". השפעתה של אשתו על הצהרות המדיניות שלו הייתה חזקה במיוחד בתקופה זו: מכיוון שמתוקף תפקידו הודר רולאן מהאספה המחוקקת, הצהרות אלו היו בכתב, ולכן נוטים ביותר להציג את אמונותיה האישיות של מאדאם רולאן.
לואי השישה עשר, מלך צרפת השתמש בכוח הווטו שלו כדי למנוע גזירות נגד מהגרים ואנשי דת שסירבו להישבע אמונים לחוקת הכמורה. מאדאם רולאן כתבה אפוא מכתב המתייחס לסירוב המלכותי לאשר את הגזירות ואת תפקידו של המלך במדינה, שבעלה פנה ושלח למלך. כשזה נותר ללא מענה, קרא אותו רולאן בקול רם במועצה מלאה ובנוכחות המלך. התקרית הובילה לפיטוריו של רולאן. עם זאת, הוא קרא אז את המכתב לאספה, שהורתה להדפיסו ולהפיץ אותו. זה הפך למניפסט של חוסר שביעות רצון, ודרישת האספה שלאחר מכן להחזיר את רולאן ושרים אחרים שפוטרו, הביאה בסופו של דבר להדחתו של המלך.
לאחר הפיכת 10 באוגוסט 1792, הוחזר רולאן לתפקיד שר הפנים, אך נבהל ממה שראה כחוסר ההתקדמות שעשתה המהפכה. כקרתני, הוא התנגד למונטניארדים שכיוונו להשתלט לא רק על פריז אלא גם על הממשלה. עוינותו לקומונה הפריזאית גרמה לו להציע להעביר את הממשלה לבלואה; וההתקפות שלו על רובספייר ומקורביו הפכו אותו מאוד לא פופולרי. לאחר שלא הצליח לאטום את ה-Armoire de fer (אנ') (תיבת ברזל) שנמצאה בארמון טווילרי, שהכילה מסמכים שהצביעו על יחסיו של לואי ה-16 עם פוליטיקאים מושחתים, הוא הואשם בהשמדת חלק מהראיות שבתוכו. לבסוף, במהלך משפטו של המלך, הוא והז'ירונדיסטים דרשו כי גזר הדין יוכרע בסקר של העם הצרפתי ולא בוועידה הלאומית. יומיים לאחר הוצאתו להורג של המלך, הוא התפטר מתפקידו.
מוות

זמן לא רב לאחר שהתפטר מתפקיד השר, הותקפו הז'ירונדינים ורולאן הוקע גם כן. רולאן ברח מפריז והסתתר; בהיעדרו, הוא נידון למוות. מאדאם רולאן נשארה בפריז, שם נעצרה ביוני 1793 והוצאה להורג ב-8 בנובמבר. כשנודע לרולאן באיחור רב על מותה של אשתו, הוא נדד ממקום מקלטו ברואן וכתב כמה מילים המביעות את אימתו משלטון הטרור: "מהרגע שנודע לי שהם רצחו את אשתי, לא הייתי מוכן יותר להישאר בעולם מוכתם באויבים". הוא הצמיד את הנייר לחזהו, התיישב על עץ ונעץ חרב-מקל (אנ') בליבו בערב 10 בנובמבר 1793.
לקריאה נוספת

Andress, David. The Terror: The Merciless War for Freedom in Revolutionary France (2006)
Blashfield, Evangeline Wilbour. Manon Phlipon Roland: Early Years (1922) online
Hanson, Paul R. Historical Dictionary of the French Revolution
Higonnet, Patrice. "The Social and Cultural Antecedents of Revolutionary Discontinuity: Montagnards and Girondins," English Historical Review (1985): 100#396 pp. 513–544 in JSTOR
Lamartine, Alphonse de. History of the Girondists, Volume I Personal Memoirs of the Patriots of the French Revolution (1847) online free in Kindle edition; Volume 1, Volume 2 | Volume 3
May, Gita. Madame Roland and the Age of Revolution (1970)
Schama, Simon. Citizens: A Chronicle of the French Revolution (1989) excerpt and text search
Scott, Samuel F. and Barry Rothaus. Historical Dictionary of the French Revolution 1789-1799 (1985) Vol. 2 pp 837–41 online
Sutherland, D.M.G. France 1789–1815. Revolution and Counter-Revolution (2nd ed. 2003) ch 5,
Tarbell, Ida. Madame Roland, A Biographical Study (1905).
ביאורים

↑  מקל הליכה המכיל להב או חרב מוסתרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267142605171  PLWABN: 9811475817205606  BnF: cb12163411b (data)  CANTIC: a10908079  CiNii: DA15344331  GND: 119115824  HDS: 041437  ICCU: SBNV006430  ISNI: 0000 0000 8077 1745  LCCN: n50078912  NKC: jn19981002085  NTA: 071092099  RERO: 02-A003756615  SELIBR: 250403  SNAC: w6697q4x  SUDOC: 030161908  VcBA: 495/98446  VIAF: 46800495   WorldCat (עם VIAF): 46800495 
רולאן דה לה פלטייר. רישום מאת ז'ורז' פרנסואה-מארי גבריאל, 1792–1793.
"גופתו של רולאן נמצאה בשדה חיטה, ליד הדרך מפריז לרואן". תחריט מאת שארל פרנסואה גבריאל לבאשה, 1799 בקירוב.
שרה לוי-תנאי

| --- | --- |

שרה לוי-תנאי, אוגוסט 1969
 לידה:  1910 האימפריה העות'מאנית ירושלים, פלשתינה (א"י), האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  3 באוקטובר 2005 (בגיל 95 בערך) רמת גן, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1930 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1973) 
 
שרה לוי תַּנָּאי (1910 – 2 באוקטובר 2005) הייתה כוריאוגרפית ומלחינה ישראלית, מייסדת ומנהלת "תאטרון מחול ענבל" ומחלוצות המחול בארץ. כלת פרס ישראל למחול לשנת תשל"ג (1973).
ביוגרפיה

שרה לוי-תנאי נולדה בירושלים להורים ממוצא תימני אשר עלו לארץ ישראל בסוף המאה ה-19. בילדותה גרה ביפו, אולם בתקופת מלחמת-העולם הראשונה גורשו יהודי יפו על ידי השלטונות העות'מאניים ורוכזו במחנה פליטים שהוקם בכפר-סבא. בתחילה נספו אחיה ואימה והיא עברה עם אביה לצפת. לאחר מכן נפטר גם אביה, כך שהיא התייתמה בגיל צעיר ונשלחה לבית היתומות בצפת, ולאחר מכן למוסד הילדים "שפיה". בתום שהותה במוסד נרשמה ללימודי גננות במכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב. לאחר לימודיה, עבדה כגננת בגן ילדים בשכונת שפירא בתל אביב והתגוררה בבית משפחת הסופר יהודה בורלא. בביתם גם נקבעה שנת הולדתה המשוערת.
לשם עבודתה כגננת, חיברה והלחינה לוי-תנאי שירי ילדים ושירי משחק לילדים. רבים מחומרים אלו פורסמו על ידי מרכז הגננות כחוברת פדגוגית לגננות. היא למדה משחק בסטודיו של צבי פרידלנד אך לא הצליחה להתקבל לאחד משני התיאטראות הממוסדים בתל אביב. "לא התקבלתי לתיאטרון הבימה ואף לא בתיאטרון האהל", סיפרה לימים. "הדבר הכאיב לי מאוד וחשתי כי נדחיתי רק בגלל היותי מזרחית בעלת מבטא מזרחי". בסטודיו הכירה שרה את ישראל תנאי, שעלה לארץ בגפו מאירופה ב-1933, ונישאה לו ב-1935. ישראל תנאי, שכיהן לימים כמנכ"ל הסתדרות המורים, נפטר ב-1963, בגיל 52.
לאחר אכזבתה מן הניסיונות להתקבל לתיאטרון העברי, נסעה בשנת 1938 ללונדון, שם ניסתה להתקבל כשחקנית והופיעה כזמרת. היא שבה לארץ ישראל לאחר כחצי שנה.
בין השנים 1940 ו-1945 התגוררה בקיבוץ רמת הכובש.
כתיבה הלחנה ובימוי

את צעדיה הראשונים במחול החלה ככותבת וכבמאית של טקסים ומסכתות עבור קיבוצים ומושבים, במקביל לעבודתה כגננת. לצד כתיבה והלחנה של שירים למופעים, ביימה גם מחולות לטקסים אלו. בין מופעים אלו ניתן לציין את "שיר השירים" בקיבוץ רמת הכובש ואת "מגילת רות" (1947) ו"בראשית" (1950) בקיבוץ משמר השרון.
כתבה והלחינה שירים ויצירות מוזיקליות לריקודים, בייחוד נודע שירה "אל גינת אגוז". כתבה גם שירים לילדים כמו:"נסדר מעגל גדול", "ליצן קטן נחמד", "באנו חושך לגרש", "אל תכה", "ביכורים" ("פרי גני הנה הבאתי") ו"ט"ו בשבט".
בשנת 1957 הלחינה את מילות השיר "ברווזיים" של לאה גולדברג שתרגמה אותו מרוסית.
לוי-תנאי כתבה את "אסיף וסכת", בעיבודו של גיל אלדמע, ובלחן מאת עמנואל עמירן.
להקת ענבל

בשנת 1949 החלה לוי-תנאי לעבוד עם קבוצה של נערים ונערות בני העדה התימנית. המפגשים נערכו במבנה בית הספר "כרמל". הנערים התנסו בקבוצה במשחק, תנועה וכדומה. מתוך קבוצה זו צמח דור הרקדנים הראשון של "תאטרון מחול ענבל", אשר מנה כשבעה נערים. הלהקה החלה לעבוד באופן מסודר בשנת 1950 וכונתה "הלהקה המזרחית של שרה לוי". הלהקה הופיעה במושבים, קיבוצים וביישובים אחרים בארגונו של המרכז לתרבות של ההסתדרות.
לאחר הופעה בכנס מחולות העם בדליה בשנת 1954, זכתה הלהקה לתמיכה כספית וארגונית של "קרן נורמן" (בעתיד "קרן התרבות אמריקה-ישראל"), שאִפשרה לה ליצור בתנאים טובים ואף להרחיב את מספר חברי הלהקה ל-12. התגובות לעבודתה של לוי-תנאי היו מעורבות. רבים זלזלו בעבודתה וראו בה "פולקלור מזרחי". עם זאת, נבחרה "ענבל" לייצג את ישראל בעולם. בשנים 1957–1959 יצאה הלהקה לסיבובי הופעות בצפון אמריקה ובאירופה.
לוי-תנאי הייתה המנהלת האמנותית של "תאטרון מחול ענבל" במשך ארבעים שנה וזכתה עמו להצלחה רבה, הן בארץ והן בסיבובי ההופעות בעולם. היא כתבה יצירות מחול רבות המשלבות מוטיבים תנ"כיים, יהודיים-מסורתיים וחלוציים, כולל מוטיבים מעדות ישראל השונות ובראשן יהדות תימן. בין יצירותיה הידועות: "חתונה תימנית" ו"הבא לי גורל". ביצירותיה ל"ענבל" עבדה לוי-תנאי בשיתוף פעולה פורה עם המנהל המוזיקלי ומלחין הבית של הלהקה, עובדיה טוביה.
הוקרה

תשט"ז-1956 – פרס אנגל ליצירת מוזיקה מקורית מטעם עיריית תל אביב, על הלחנה של שירים עממיים.
1957 – פרס ע"ש יוסף אהרונוביץ מטעם ההסתדרות הכללית, על יצירת "ענבל".
1970 – פרס מילוא, על בימוי "אחותי כלה" ופועלה הכללי באמנות התיאטרון.
תשל"ג-1973 – פרס ישראל למחול.
1984 – פרס משה הלוי לאמנות הבמה.
1986 – פרס ההסתדרות למוזיקה ומחול ע"ש יהודה שרת.
תשמ"ח-1988 – תואר יקירת העיר תל אביב-יפו.
2000 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה למפעל חיים
יוני 2014 - השירות הבולאי הוציא בול לזכרה בעיצוב מריו סרמונטה ומאיר אשל במסגרת הסדרה "נשים פורצות דרך".
לוי-תנאי נקברה בחלקת האמנים בבית העלמין ירקון.
הנצחה

ב-16 ביוני 2016, הוסר הלוט מעל לוחית זיכרון לשרה לוי-תנאי, בכניסה לתיאטרון "ענבל", ברחוב אמזלג 15 בתל אביב.
ליד הלוחית יש עמדת מסבירן ובה הסבר על לוי-תנאי בעברית (בקולו של גיל חובב) ובאנגלית. על המסבירן יש תמונה שלה.
לחניה

זמירות; בעריכת שלמה קפלן, אבנר בהט, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ-ישראל – מרכז לתרבות ולחינוך ('הספרייה למוסיקה ע"ש נסימוב', 226), 1972. (התוכן: פסוקי דזמרה; בלדות; משירת ספרד; רועים; שעשועים ומהתלות; משירי ביאליק; שירי ילדים; שירים לקולות)
שאו זמרה; מבוא, עריכה ותיווי: אבנר בהט; עיצוב גרפי: אריאלה רייזמן (ניידט), ישראל: ענבל – תיאטרון מחול מרכז אתני רב תחומי; עמותת אעלה בתמר, תשע"ב 2012. (כל שיריה)
משפחתה

נכדתה של לוי-תנאי היא גליה תנאי, ד"ר לפסיכולוגיה קלינית, מטפלת, סופרת ומורה לקשיבות.
לקריאה נוספת

הערך "לוי-תנאי, שרה", בתוך 'נשים בישראל: לקסיקון', עמ' 87, עם עובד בשיתוף ירחון נעמת, 1991.
"מאה לשרה", תיאטרון 33, עמ' 73–133.
גיורא מנור, דרכה הכוריאוגרפית של שרה לוי-תנאי , תל אביב: תיאטרון-מחול ענבל, תשס"ב 2002.
ירון מרגולין, "מחולות מן האולימפוס", עמ' 122 ואילך.
גילה טולידאנו, סיפורה של להקה: שרה לוי-תנאי ותיאטרון-מחול ענבל, תל אביב: רסלינג, 2005.
הניה רוטנברג ודינה רוגינסקי (עורכות), שרה לוי תנאי: חיים של יצירה, תל אביב: רסלינג, 2015.
אבירמה גולן, שרה לוי תנאי (הישראליות), צלטנר בית מלאכה לספרי ילדים, 2018. איירה: ליהי יעקב.
הערות שוליים

↑  גילה טולידאנו, סיפורה של להקה: שרה לוי-תנאי ותיאטרון-מחול ענבל, תל אביב: רסלינג, 2005, עמ' 21.
↑  גילה טולידאנו, שרה לוי-תנאי, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית).
↑  ישראל תנאי, דבר, 16 ביולי 1963 (נקרולוג).
↑  Toledano, Gila (1999). "Sara Levi-Tanai". The Shalvi/Hyman Encyclopedia of Jewish Women (באנגלית).
↑  טולידאנו, סיפורה של להקה (2005), עמ' 20.
↑  הצצה לארכיונה של שרה לוי-תנאי באתר מכון גנזים של אגודת הסופרים, אוחזר ב-29 באפריל 2020
↑  ברווזיים באתר זמרשת
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך : גיל אלדמע, פריט מספר 825, "אסיף וסכת", 2 קולות, מחבר \ יוצר שרה לוי-תנאי, עמנואל עמירן, עיבוד אלדמע גיל, ארכיון, סדרה B.
↑  חולקו פרסים ע"ש י. אהרונוביץ: לש. צמח ש. לוי-תנאי ש. גוטמן וכפר עין-הוד, דבר, 7 ביוני 1957, המשך.
↑  יעקב העליון, פרסי מילוא, מעריב, טור אחרון, 10 בפברואר 1970; הוענקו פרסי "מילוא", דבר, 15 בפברואר 1970.
↑  על הבול באתר דואר ישראל.
↑  אדווין סרוסי, המוסיקה התימנית האירופית של שרה לוי תנאי, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2012.
↑  ארכיון גליה תנאי, באתר החוטם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264441005171  BIBSYS: 15026081  BnF: cb15542037c (data)  GND: 1093600454  ICCU: DDSV028820  ISNI: 0000 0003 9892 1360  LCCN: n97873001  MusicBrainz: 8aae46cc-f2d1-42e7-9998-fca8e05618ed  NKC: xx0177194  VIAF: 41144235   WorldCat (עם VIAF): 41144235 
לוחית זיכרון לשרה לוי-תנאי בכניסה לתיאטרון ענבל
חברות להקת ענבל, 1956
לוחית זיכרון לשרה לוי-תנאי על מבנה תיאטרון ענבל
נבחרת סיירה לאון בכדורגל

נבחרת סיירה לאון בכדורגל, הידועה בכינוי "כוכבי לאון", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סיירה לאון.
הדירוג הנוכחי של נבחרת סיירה לאון ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-121 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,149.81 – עלייה של 4 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 50 נמדד לראשונה באוגוסט 2014, והדירוג הנמוך ביותר 172 נמדד לראשונה בספטמבר 2007.
איברהים באנגורה שיחק בנבחרת בתקופה שהיה שחקן ביתר.
כל גביעי העולם

1930 עד 1970 - לא נכנסה
1974 עד 1986 - לא העפילה
1990 - לא נכנסה
1994 - פרשה
1998 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
סודאן 1956 1957: הייתה חלק מבריטניה
מצרים (1958-1972) 1959: הייתה חלק מבריטניה
אתיופיה (1897–1975) 1962: לא הייתה חברה בCAF
גאנה 1963: לא הייתה חברה בCAF
תוניסיה 1965: לא הייתה חברה בCAF
אתיופיה (1897–1975) 1968: לא נרשמה
סודאן 1956 1970: פרשה
קמרון 1972: לא נרשמה
מצרים 1974: לא העפילה
אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976: לא נרשמה
גאנה 1978: לא העפילה
ניגריה 1980: לא נרשמה
לוב (1977-2011) 1982: לא העפילה
חוף השנהב 1984: לא העפילה
מצרים 1986: פרשה
מרוקו 1988: לא העפילה
אלג'יריה 1990: פרשה
סנגל 1992: לא העפילה
| תוניסיה 1994 | סיבוב ראשון | 2 | 0 | 1 | 1 | 1 | 3 |
| דרום אפריקה 1996 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 7 |
בורקינה פאסו 1998: פרשה
גאנה ניגריה 2000: נפסלה בגלל מלחמת האזרחים בסיירה לאון
מאלי 2002: לא העפילה
תוניסיה 2004: לא העפילה
מצרים 2006: לא העפילה
גאנה 2008: לא העפילה
אנגולה 2010: לא העפילה
גבון גינאה המשוונית 2012: לא העפילה
דרום אפריקה 2013: לא העפילה
גינאה המשוונית 2015: לא העפילה
גבון 2017: לא העפילה
מצרים 2019: הושעתה
| קמרון 2021 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 2 | 3 |
חוף השנהב 2023: לא העפילה
מרוקו 2025: לא העפילה
| סה"כ | 3/35 | 8 | 1 | 3 | 4 | 5 | 13 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
הנרי גילמן

הנרי גילמן (Henry Gillman; 16 בנובמבר 1833 - 30 ביולי 1915) היה אנתולוג וארכאולוג אמריקאי, שימש כקונסול האמריקאי בירושלים בין השנים 1886-1891.
ביוגרפיה

גילמן נולד בקינסייל שבאירלנד והתחנך אצל מורים פרטיים ובאקדמיית המילטון בבנדון שבמחוז קורק, שם קיבל הסמכה לכמורה. בשנת 1850 היגר עם הוריו לארצות הברית, והתיישב בדטרויט, מישיגן. בתחילת הקריירה שלו עבד במחלקת המלחמה של ארצות הברית וערך תרשימים של אתרים במישיגן. הוא עסק באנתולוגיה וארכאולוגיה ושימש אוצר עבור "החברה המדעית של דטרויט" (Detroit Scientific Society). כמו כן שימש ספרן בספרייה הציבורית של דטרויט. לאחר מכן היה פעיל מרכזי במוזיאון פיבודי (Peabody) לארכאולוגיה ולאתנולוגיה שעל יד אוניברסיטת הרווארד. במסגרת פעילותו חפר באתרים ישנים בדטרויט וממצאיו פורסמו על ידי מוזיאון פיבודי.
בשנת 1886 התמנה לקונסול של ארצות הברית בירושלים וכיהן בתפקידו חמש שנים, עד שנת 1891. כמו לרוב הקונסולים האמריקאים בירושלים, גם לגילמן לא היה רקע דיפלומטי, והוא התמנה לתפקידו בזכות קשריו הטובים עם המפלגה הדמוקרטית.
גילמן נודע ביחסו האוהד ליהודים. הוא סייע לאנשי העלייה הראשונה במאבקם נגד האיסור של השלטון העות'מאני על כניסת יהודים לארץ ישראל. הוא אף רתם את השגריר האמריקאי באיסטנבול, ג'וזף וילסון, לסייע ליהודים. מאמציו של גילמן נשאו פרי, והאיסור על כניסת יהודים לארץ בוטל ב-1887. גילמן גם שינה את היחס לאנשי המושבה האמריקאית בירושלים, שהיו בסכסוך מתמשך עם קודמו בתפקיד הקונסול סלה מריל, ולאורך כהונתו קיים יחסים טובים עם אנשי המושבה.
גילמן שלט בעברית ובערבית והרבה לסייר בארץ ישראל. הוא סיים את כהונתו בשנת 1891, והוחלף על ידי סלה מריל שהיה גם קודמו בתפקיד ויריבו הפוליטי. מריל מתח ביקורת על תפקודו של גילמן בעת שירותו כקונסול, וטען שעמיתו מילא את תפקידו בצורה בלתי-מספקת ולא-יעילה וחרג פעמים רבות מסמכויותיו.
ספרו "חסן הפלאח"

בשנת 1898 פרסם גילמן בארצות הברית את הרומן "חסן הפלאח" (Hassan, A Fellah: A Romance of Palestine).
גיבור הרומן הוא פלאח חסון ויפה תואר בשם חסן ולצדו אהובתו חילווה. סיפור אהבתם מזכיר לא במעט את סיפורם של רומיאו ויוליה. חסן הוא בן הכפר בתיר, וחילווה היא בת הכפר מלחה. שני הכפרים סמוכים לירושלים, ובין הכפרים שוררת איבה ממושכת. חסן צד נמר שנהג לטרוף כבשים מעדרי שני הכפרים והוא מביא את עורו לשיח' של מלחה בניסיון להפיג את האיבה שבין שני הכפרים. אך ניסיונו נדחה על הסף, והסיכוי שיוכל להינשא לחילווה אפסי. חסן מגויס לצבא הטורקי ונשלח ללחום בכרתים, חילווה בורחת מכפרה ומתחבאת במדבר ובירושלים, עד שהם נפגשים ומתאחדים.
לצד התיאורים הספרותיים, גילמן מביא תיאור מפורט על החיים בארץ ישראל. הוא מציג באור חיובי את תושבי הארץ בני העדות השונות ומתאר את אורחות חייהם, תרבותם ומלבושיהם.
הספר זכה לביקורות אוהדות. ה"ניו-יורק טיימס" כתב עליו כי לראשונה מוצג פלאח כגיבור. בכתב העת "A Literary Journal" נכתב כי גילמן החיה בספרו את הנופים המקראיים ויתרונו הגדול הוא שהכיר אותם מקרוב בשל תפקידו בירושלים.
הספר יצא במהדורות אחדות. המהדורה האחרונה ראתה אור ב-2012.
פמי פרימיום

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  רוני דוידוף
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים)
 חברת אם:  קבוצת הביטוח דוידוף
 מיקום המטה:  מגדל אלרוב שדרות רוטשילד תל אביב
 קואורדינטות:  32°03′50″N 34°46′29″E﻿ / ﻿32.0639°N 34.7747°E﻿ / 32.0639; 34.7747 
 משרד ראשי:  רח' הרוקמים 2   בניין קמפוס אמות חולון
 שליטה בחברה:  רוני דוידוף
 ענפי תעשייה:  ביטוח
 מנכ"ל:  אטל מולכו פיליבה
 עובדים:  כ-1,200
  
 www.femi.com
 he
 
פמי פרימיום היא חברת שירותים המתמחה במיקור חוץ של שירותים ציבוריים, ביטוח רפואי, בניהול שירותים רפואיים, ניהול תביעות רפואיות וברפואה תעסוקתית.
היסטוריה > הקמת החברה

פמי פרימיום הוקמה בשנת 1991 על ידי סוכן הביטוח רוני דוידוף. דוידוף החל את דרכו בענף הביטוח בשנת 1985 שהצטרף לסוכנות הביטוח של אביו דניאל דוידוף -"דוידוף סוכנות לביטוח". החברה החלה את דרכה כסוכנות בתחום שירותי הרפואה והביטוח הרפואי לבעלי דרכון זר בישראל, סטודנטים, דיפלומטים ועובדים זרים, שלא יכלו לקבל שירות בקופות החולים. הסוכנות החלה לשגשג לאחר שבשנת 1994 נקבע, כי עובדים זרים אינם זכאים לזכויות ביטוח בריאות על פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, אך על המעסיק שלהם חלה חובה לרכוש ביטוח רפואי. תוך שנים ספורות הגיעה מספר לקוחות החברה לכ-50 אלף איש.
היסטוריה > התרחבות בשוק הביטוח

בשנת 1992 החל דוידוף לפעול בשוק הביטוח הבינלאומי, והקים בשותפות עם חברת הביטוח וניהול הסיכונים Aon את חברת USA MedSave, העוסקת בניהול שירותי רפואה, בעיקר בפיקוח על עלויות רפואיות עבור חברות ביטוח בארצות הברית. ב-2013 מכר את החברה. במקביל נכנס לתחום ביטוח הדירקטורים ואחריות מקצועית, בשותפות עם סוכנות הביטוח הבריטית "האודן" (Howden). ונכנס כשותף בסוכנות הבריטית שרכש 10% מחברת האם שלה היפריון. ב-2002 הקימה "האודן" במשותף עם דוידוף חברת בת בישראל. ב-2008 מכר דוידוף ל"האודן" את חלקו בשותפות, וב-2011 מכר לה גם את "דוידוף סוכנות לביטוח". דוידוף גם הקים חברה-בת בהודו, India MedSave, העוסקת בניהול וסילוק תביעות רפואיות.
בנובמבר 2006 רכשה מחברת הביטוח מגדל את פעילות חברת "יורופ אסיסטנס" בישראל, חברה המספקת שירותים לבעלי ביטוח דירה. בדצמבר 2008, זכתה החברה במכרז של חברת עמידר לשירות לתיקון נזקי צנרת בהיקף של 18 מיליון שקל.
בשנת 2006, הקים דוידוף את חברת "דוידוף ניהול הסדרים פנסיוניים" שמתמחה במתן שירותי תפעול ושיווק של תוכניות פנסיה. ב-2011 מכר 50% מהסוכנות לפסגות בית השקעות, וב-2015 מכר את 50% הנותרים.
בשנת 2009, החלה "פמי פרימיום" להציע שירות לניהול ציי רכב, כולל שירותי דרך וגרירה, ביטוח שמשות, רדיו ורכב חליפי, מבחן רישוי, תחזוקה שוטפת ומכירה בסוף התקופה.
היסטוריה > כניסה לענף שירותי הרפואה

בסוף שנות ה-90 החלה פמי פרימיום לספק שירותים רפואיים למבוטחי חברות הביטוח בישראל במודל של מיקור חוץ, שירותים לבעלי פוליסת ביטוח רפואי דוגמת: שירותי רפואה משלימה, שירות פסיכולוג, עזרה ראשונה בטיפולי שיניים, טיפולי שיננית, טיפולים אסתטיים, שירותי החלמה לאחר לידה, שירותי מיילדות, שירותי מומחים, ייעוץ לבחירת רופא מומחה וכדומה.
בשנת 2010, החלה להציע שירות ייעוץ טלפוני של רופא תמורת 69 שקל.
ביוני 2014, החלה להפעיל עבור שירותי בריאות כללית שירותי ייעוץ וידאו באמצעות רופאי ילדים, שלא בשעות הפעילות הרגילות.
היסטוריה > כניסה לענף השירותים הציבורים

בעשור השני של המאה ה-21, עם יישום המודל הכלכלי הנאו-ליברלי בישראל של הפרטה והסחרה של השירותים הציבוריים, נכנסה "פמי פרימיום" לתחום זה. החברה זכתה במספר מכרזים של משרדי ממשלה להפרטת שירותים והעברתם למגזר הפרטי, בדרך כלל במודל של מיקור חוץ של תהליכים עסקיים (BPO Business Process Outsourcing) או במודל של קבלן כוח אדם. בין השירותים הציבורים שפמי פרימיום סיפקה או מספקת:
שירותים רפואיים לנכי צה"ל - בשנת 2006 החברה קיבלה ממשרד הביטחון את האחריות לניהול מערך העלויות של טיפולים המוענקים לנכי צה"ל ומערכת הביטחון באמצעות אגף השיקום. ניהול שעיקרו בדיקת החשבונות המגיעים מבתי החולים המטפלים בנכים לפני אישורם והעברת התשלום. החברה קיבלה את נתוניהם הרפואיים של כל נכי צה"ל שאותם הייתה אמורה להשוות לטיפולים שקיבלו הנכים כדי לבדוק אם היו נחוצים. לאחר שהוגשו תלונות מצד נכי צה"ל, שהעלו חשש שמידע רגיש ואישי של נכים יעבור בקלות לידיים פרטיות, אסר רשם מאגרי המידע במשרד המשפטים, על אגף השיקום וחברת פמי פרימיום לעשות כל שימוש במאגר המידע הרגיש.
תוכנית אורות לתעסוקה - בינואר 2008 זכתה החברה במכרז של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה להפעלת הוועדות המקצועיות בפרויקט אורות לתעסוקה, בהיקף של 6 מיליון שקל בשנה שכלל העסקת מומחים ורופאים בוועדות.
הפרטת מערך אחיות בית ספר - באוגוסט 2009 זכתה במכרז לאספקת שירותי רפואה וסיעוד במוסדות החינוך המיוחד, הפעלת מערך של כ-200 אחיות ורופאים לעבודה במוסדות החינוך המיוחד. בספטמבר 2012, זכתה במכרז הפרטת שירותי הבריאות לתלמידים ("אחיות בית ספר"). באפריל 2019, החל הליך משפטי בו נטען שפמי פרימיום גבתה ממשרד החינוך כספים עודפים בסך 30 מיליון שקל.
הספריות הציבוריות - בשנת 2010 זכתה "פמי פרימיום", במכרז של משרד התרבות והספורט לניהול הרכש של כל הספריות הציבוריות בישראל. רכש שהיה מבוצע ישירות על ידי המשרד או הרשויות המקומיות עבור הספריות.
שירות בתי הסוהר - מאז 2014 מספקת "פמי פרימיום" שירותים שונים לשירות בתי הסוהר, ביניהם שירותי רפואה ושירותי שיקום במודל של קבלן כוח אדם.
הפרטת אמנות לעם - ביולי 2016 זכתה במכרז של משרד התרבות והספורט לניהול תקציב התרבות השנתי בפריפריה בסך כ-25 מיליון שקלים. פעילות שנוהלה בעבר על ידי עמותת אמנות לעם.
מבחני נהיגה - בנובמבר 2017, זכתה במכרז של משרד התחבורה לניהול מבחן הנהיגה המעשי במרכז ובדרום הארץ.
הפרטת שירותי בריאות הציבור - החברה זכתה במספר מכרזים של משרד הבריאות לאספקת שירותים. ב–2016 זכתה במכרז למתן פתרון שירותי רפואה מרחוק ולמתן שירותי מגשרות במגזר הבדואי; ב–2017 זכתה במכרז למתן שירותי שיקום נכי נפש, ולהפעלת מרכזי זכויות. בנובמבר 2019, חשף העיתון TheMarker, כי החברה תרמה עשרות אלפי שקלים לחסידות גור של סגן שר הבריאות יעקב ליצמן, זמן קצר לפני שזכתה במכרזים אלו.
בדיקות קורונה - בספטמבר 2020 הייתה אחד משלושה ספקים שזכו במכרז של משרד הבריאות לביצוע בדיקות קורונה, במקום מגן דוד אדום.
בדיקות קורונה לנוסעים הנכנסים לישראל דרך נתב"ג - במאי 2021 זכתה החברה במרכז של משרד הבריאות לביצוע בדיקות קורונה לנוסעים הנכנסים לישראל, לאחר שהציעה את המחיר הנמוך ביותר. לאחר הזכייה במכרז, בכיר במשרד הבריאות, אלי גלעד, ראש משל"ט הקורונה, התמנה לסמנכ"ל בחברה. פמי פרימיום החליפה את הספקית שהפעילה את השירות קודם לה, ב-15 ביוני 2021. שלושה ימים אחר כך החברה לא הצליחה להתמודד עם עומס הנוחתים, נוצרו תורים ארוכים, ונוסעים שוחררו לבסוף ללא בדיקה, עקב כניסת השבת.
מבנה ובעלות

"פמי פרימיום" נמצאת בבעלות "קבוצת דוידוף", בה מחזיק רוני דוידוף בשותפות עם מנכ"ל אפריקה ישראל להשקעות לשעבר פיני כהן. ב-2017 רכש רוני דוידוף את רוב המניות של פיני כהן בקבוצה. הקבוצה כוללת מלבד "פמי פרימיום" חברות נוספות, שמעסיקות יחדיו יותר מ-3,000 עובדים. את רשת המוסכים ד"ר פח וחברת הטכנולוגיה הרפואית Orbix.
באוקטובר 2015, רכשה קרן ההשקעות קדמה מחצית ממניות "פמי-פרימיום" תמורת 130 מיליון שקל. באוגוסט 2020, מכרה קרן קדמה את המניות תמורת 200 מיליון שקל לקרן השקעות אירופית.
ג'ורג' פול צ'למרס

| --- | --- |

 לידה:  1833 Montrose, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 בפברואר 1878 (בגיל 45 בערך) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות 
 
ג'ורג' פול צ'למרס באנגלית: George Paul Chalmers‏ (1833–1878) היה צייר נוף, דיוקנאות וימי סקוטי.