stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיתית
הקמת היישוב > היאחזות נח"ל

היישוב היה אמור לקום בקיץ 1972 על אדמות של הכפר עקרבה. כדי לפנות את השטח להקמת ההתנחלות נתפס השטח בטענה שהוא נחוץ לאימונים, בשלב הבא חיבלו חיילים בכלים חקלאיים של הפלחים, דרסו את השדות ולבסוף רוסס השטח מהאוויר בחומר רעיל, קוטל צמחים. עקב ביקורת ציבורית על ההרעלה הושעתה הקמת ההתנחלות. ב-24 באוגוסט 1972, לאחר שנתקבל אישור להקים את ההתנחלות, מיהר אלוף הפיקוד רחבעם זאבי להעלות את היאחזות נח"ל גיתית באישון לילה על הקרקע. בעת תכנון היישוב הוא נקרא "תל טל" על שם הר טוויל הסמוך, אולם רחבעם זאבי העדיף את השם גיתית, על שמו של כלי נגינה עתיק הנקרא גיתית, אשר צורתו מזכירה את צורת הבקעה עליה משקיף היישוב.
במשך מספר חודשים התגוררו חיילי הנח"ל בנקודה זמנית באוהלים, ובדצמבר 1972 החלה בנייה של מבנים טרומיים בנקודת הקבע. בינואר 1973 עברה ההיאחזות לנקודת הקבע שלה. לגיתית נמסרו 2,800 דונם של אדמות נפקדים מהכפר עקרבה.
בנובמבר 1972 הוחל בפריצת הכביש המחבר את גיתית למכורה וחמרה. באמצע פברואר 1973 פרסם הניו יורק טיימס את דבר סלילת הכביש בטענה שהכביש מיועד לממש את תוכנית אלון ושדבר סלילת הכביש נשמר בסוד. ערב יום הזיכרון תשל"ד (אפריל 1974) נהרגו חמישה מחיילי ההיאחזות כשרכבם עלה על מוקש. בכניסה ליישוב הוקמה אנדרטה ובה חרותים על אבן שמות חמשת החיילים שנהרגו. במהלך יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נערך במקום טקס.
הקמת היישוב > חירות בית"ר

ההיאחזות אוזרחה בדצמבר 1975 בידי משקי חרות בית"ר. היישוב קם כמושב שיתופי, והשתנתה מאוחר יותר למושב "רגיל". המושב סבל בראשיתו מקשיים כלכליים ובאוגוסט 1979 הודיע ארגון הקניות שלו שהוא מפסיק לספק לו אשראי בגלל חובות. בעקבות זאת קיבל המושב סיוע מהחטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית, תוך שהחטיבה מפעילה הדרכה וביקורת משקית אולם החובות של המושב המשיכו לגדול.
היישוב במאה ה-21

עד 2003 אכלס היישוב משפחות חילוניות בלבד. עקב היענות נמוכה של מצטרפים חדשים ליישוב, חברי היישוב החליטו לפתוח את שעריו גם למשפחות דתיות. ב-2002 הוקמה בגיתית ישיבה גבוהה, וסביבה התפתח גרעין של 7 משפחות דתיות-לאומיות שרובן אינן חקלאיות. בסוף שנת הלימודים תשס"ו נסגרה הישיבה.
המתיישבים הדתיים נשארו במקום ובנו בו בתי קבע. נכון לשנת 2018 המושב הוא בעל אוכלוסייה מעורבת של חילוניים ודתיים, כ-120 משפחות (נכון למאי 2024).
החקלאים במושב מגדלים תאנים, ענבים וכ-200 דונם עצי תמרים במטע שיתופי, ו-400 דונם נוספים בבעלות פרטית של מספר חברים. כמו כן קיימים בו חוות לולים לגידול פטם.
ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא. בנוסף מפעיל היישוב תחנת דלק, חווה סולארית, פאב מקומי, וספרייה.
הזמר אריאל זילבר הוא תושב היישוב.
במרץ 2023 הוקמה ליד המושב חווה חקלאית המגדלת בקר לבשר.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑   עופר אדרת, מסמכים חושפים כיצד צה"ל הרעיל אדמות פלסטיניות ב-1972 כדי לפנות תושבים, באתר הארץ, 23 ביוני 2023
↑  נחום ברנע, הושעתה הקמת ישוב ליד הכפר עקרבה, דבר, 11 באוגוסט 1972
↑  צבי אילן, ימים ראשונים בנח"ל גתית, דבר, 28 באוגוסט 1972
נחום ברנע, פארודיה על חומה ומגדל, דבר, 8 בנובמבר 1972
↑  נחום ברנע, אבות רבים להתנחלות, דבר, 30 בינואר 1973
↑  ילקוט הפרסומים 2633 (עמ' 1821), ‏10 ביוני, 1980
↑  בצי אילן, החלה הבנייה בנחל גיתית, דבר, 13 בדצמבר 1972
↑  א. כנרתי, היאחזות גתית בבקעה עוברת היום למקומה הקבוע, דבר, 4 בינואר 1973
↑  נחום ברנע, השטחים הסגורים וההתנחלות, דבר, 1 בפברואר 1973
↑  צבי אילן כותב שנמסרו למקום גם קרקעות שהופקעו לצורכי ביטחון: צבי אילן, ארץ יהודית נוצרת במדבר שומרון, דבר, 22 בדצמבר 1972
↑  גיתית - האחזות חדשה בגב ההר, דבר, 24 בנובמבר 1972
↑  אהוד גוט, נפרץ תוואי לכביש חדש מקביל לכביש בקעת הירדן, מעריב, 20 בפברואר 1973
↑  מנחם תלמי, כביש תכנית אלון - על מה המהומה?, מעריב, 23 בפברואר 1973
↑  יוסף ולטר, מטמיני המוקש בגיתית באו כנראה מכפר באזור שומרון, מעריב, 26 באפריל 1974
חייל מת מפצעיו, דבר, 30 באפריל 1974
חייל מת מפצעיו, מעריב, 9 במאי 1974
↑  גיתית אוזרחה, דבר, 17 בדצמבר 1975
↑  יצחק בן שלה, ארגון קניות הפסיק האשראי ל-6 מושבים, מעריב, 12 באוגוסט 1979
יצחק בן חורין, ארגון הקניות הפסיק את האשראי, מעריב, 15 באוגוסט 1979
↑  יישובים בבקעה ובגוש עציון יקבלו סיוע, מעריב, 22 ביולי 1980
↑  אהרן פריאל, ארגון הקניות יתבע לדין, מעריב, 6 באפריל 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588160605171 
אנדרטה בכניסה ליישוב, לזכר חמישה חיילים מההיאחזות גיתית
גיתית כפי שנראה מציר אלון
פנינה תמנו

פנינה (פנטה) תַּמֶנוֹ, (נולדה ב-1 בנובמבר 1981) היא חברת הכנסת, יו"ר סיעת המחנה הממלכתי ויו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי. כיהנה כשרת העלייה והקליטה בשנים 2020–2023, סגנית יו"ר הכנסת בשנים 2013–2015. בין השנים 2013–2015 וכן בין השנים 2018–2020 הייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד. עורכת דין במקצועה, עיתונאית ופעילה חברתית ישראלית בעברה.
תמנו הייתה השרה הראשונה מקרב יהודי אתיופיה בישראל.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 2012 הצטרפה למפלגת "יש עתיד". בבחירות לכנסת ה-19, נבחרה לכהן כחברת הכנסת, הייתה לאישה הראשונה מהעדה האתיופית שאי פעם נבחרה לכנסת, ונרשמה כחברת הכנסת הצעירה בסיעתה.
בכנסת ה-19 הייתה חברת הוועדה לביקורת המדינה, בוועדת הכנסת, בוועדה לזכויות הילד ובשנת 2014 הצטרפה לוועדת הפנים. יתר על כך, שימשה כסגנית יושב ראש הכנסת, וכיהנה כיושבת-ראש השדולה לקידום יוצאי אתיופיה בישראל.
ב-11 בדצמבר 2013 סירבו אנשי מגן דוד אדום לבקשתה להתרים דם בעמדה שהוצבה במשכן הכנסת, זאת בהתאם להנחיית משרד הבריאות האוסרת על קבלת תרומת דם מאדם שנולד, או התגורר מעל שנה באתיופיה. בעקבות פרסום המקרה, הורה יושב ראש הכנסת על הפסקת ההתרמות במשכן, ובמקביל פוליטיקאים רבים, בהם ראש הממשלה ושר האוצר, פרסמו הצהרות המגנות את המקרה. בתגובה, נמסר ממגן דוד אדום, שהנוהל הננקט היה ידוע לתמנו-שטה קודם המקרה.
בבחירות לכנסת ה-20 בשנת 2015 הוצבה תמנו-שטה במקום ה-13 ברשימת "יש עתיד", ונשארה מחוץ לכנסת כאשר המפלגה זכתה ל-11 מנדטים בלבד.
ב־9 בפברואר 2018, שבה תמנו לכהן בכנסת בעקבות התפטרותו מהכנסת של יעקב פרי. בכנסת ה-20, כיהנה תמנו-שטה כחברת הוועדה לזכויות הילד, חברת ועדת הכנסת, חברת השדולה למען אוכלוסיית חולי הצליאק והאלרגניים במדינת ישראל, חברת השדולה לעצירת הייצוא הביטחוני למדינות המפרות זכויות אדם וכחברת השדולה למען הגמלאים. בנוסף, תמנו-שטה עמדה בראש השדולה לחיזוק וקידום ישראלים יוצאי אתיופיה.
בתחילת מאי 2018, הצטרפה תמנו-שטה לנשיא המדינה, ראובן ריבלין, למשלחת שביקרה באתיופיה.
בבחירות לכנסת ה-21, הוצבה במקום ה-24 ברשימת כחול לבן בראשות בני גנץ, מטעם מפלגת יש עתיד. הרשימה קיבלה בבחירות 35 מנדטים, ותמנו-שטה נבחרה לכהונה נוספת בכנסת. ב-29 במרץ 2020 עזבו סיעות יש עתיד ותל"ם את כחול לבן בגלל הצטרפות המפלגה לממשלת ישראל השלושים וחמש אבל תמנו העדיפה להיכנס לממשלה ולכן לא עזבה יחד עם שאר חברי יש עתיד, אלא נשארה בכחול לבן.
ביוגרפיה > שרת העלייה והקליטה

ב-17 במאי 2020 מונתה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשרת העלייה והקליטה. המשיכה לכהן גם כחברת הכנסת ה-23 במהלך כהונתה.
בנובמבר 2020 אישרה הממשלה את הצעת החוק של תמנו להסרת חסמים להשגת רישיון רפואה ישראלי עבור עולים חדשים שכבר השיגו רישיון דומה במדינה זרה.
עוד באותו החודש ביקרה תמנו באתיופיה, שם נפגשה עם גורמי ממשל ולאחר מכן ביקרה במחנות עולים הממתינים לעלות לישראל מאתיופיה, שבוע לאחר מכן החל ביצועו של מבצע "צור ישראל", מבצע משותף למשרד העלייה והקליטה בהובלת פנינה תמנו שטה ולסוכנות היהודית בהובלת יצחק הרצוג, במסגרתו הועלו לישראל 2,000 יהודים מאתיופיה.
בבחירות לכנסת ה-24 הוצבה במקום השני ברשימת כחול לבן.
היא המשיכה בתפקידה כשרת העלייה והקליטה גם עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש. חברת הכנסת ה-24 שהתפטרה ב-15 ביוני 2021 לאחר כחודשיים מהשבעת האמונים הכוללת לכנסת זו, עקב כניסתה לתפקיד שרה, ובאמצעות החוק הנורווגי. מונתה גם ליו"ר קבינט העלייה והקליטה.
במרץ 2022 הכריזה על מבצע עולים הביתה להעלאת יהודי אוקראינה, רוסיה ובלארוס שברחו ממדינתם בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ביוגרפיה > בכנסת ה-25

לקראת הבחירות לכנסת ה-25 הוצבה במקום ה-4 ברשימת המחנה הממלכתי מטעם חוסן לישראל. בכנסת ה-25 היא מכהנת כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי וראש סיעת המחנה הממלכתי, כחברת האופוזיציה ולמשך תקופה קצרה כחברת הקואליציה.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל הקימה חמ"ל חברי כנסת שריכז את הפניות מהציבור, וסייעה בהעברת תרומות לחזית ולמפונים. לראשונה הייעוץ המשפטי אישר קבלת תרומות על ידי הכנסת לשם הפצתן לחיילים ולמפונים. היא קיימה ישיבה מיוחדת לציון יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים והזמינה אליה אנשי מקצוע ושגרירות זרות בישראל. הישיבה העלתה את הנושא לסדר היום הציבורי, ובעקבותיה החלו לדבר על הנושא בתקשורת בישראל, בעולם ובאו"ם.[דרוש מקור]
הוועדה שבראשותה קיימה דיונים בנושא סיוע לנשות משרתי המילואים והקבע, ובעקבות ישיבות אלו נקבע כי קרן הסיוע למילואים, שמנוהלת על ידי משרד הביטחון ותוקצבה ב-9 מיליארד ש"ח, תכלול גם סיוע לבנות ובני הזוג של משרתי המילואים. בעקבות מאבק משותף של הוועדה ונשות משרתי הקבע, נחתם הסכם בין משרד הביטחון למשרד האוצר להקמת קרן סיוע לנשות ומשפחות אנשי הקבע.
הוועדה בראשותה קיימה דיון חירום בנושא מצבן של החטופות ברצועת עזה, במטרה להעלות את המודעות להשבת החטופים ולהאיץ בממשלה לקדם עסקה לשחרור חטופים. משוחררות מהשבי וקרובי משפחות החטופים והחטופות מסרו עדויות קשות.[דרוש מקור]
הוקרה

בעת כהונתה כשרת העלייה והקליטה, קיבלה ב-2022 אות הוקרה ייחודי מאת ארגון ׳נפש בנפש׳ במסגרת פרס בוני ציון, על פועלה לטובת קידום העלייה לישראל בקהילות היהודיות השונות ברחבי העולם.
חיים אישיים

תמנו הייתה נשואה כ-15 שנה לציון שטה והתגרשה ממנו ב-2021. היא אם לשניים. מתגוררת עם משפחתה בפתח תקווה. בינואר 2024 חזרה להתגורר עם ציון שטה.
עמרי שרון

עמרי שרון (נולד ב-19 באוגוסט 1964) הוא פוליטיקאי ישראלי וחבר הכנסת לשעבר בכנסת ה-16 מטעם הליכוד ובהמשך מטעם קדימה, עד להתפטרותו בתחילת ינואר 2006.
ביוגרפיה

עמרי שרון נולד בשנת 1964, בן ללילי ולאריאל שרון - אלוף בצה"ל ולימים ראש ממשלת ישראל, ואחיו של גלעד שרון.
בשנת 1982, בתחילת מלחמת לבנון הראשונה, אותה הוביל אביו כשר הביטחון, התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. נכשל בגיבוש ליחידת שלדג אך לאחר טירונות בפלנ"ט צנחנים המשיך את מסלול הלוחם ביחידת שלדג. בעקבות פציעתו בתאונת דרכים הועבר לתפקיד תומך לחימה ביחידה, השלים קורס קצינים ושירת בה כקצין אמצעי לחימה. ביחידה זו שירת גם במילואים, והגיע לדרגת סגן-אלוף.
היה מנכ"ל ארגון מגדלי הבקר עד יוני 2020.
שרון הוא אב לארבעה. מתגורר בחוות השיקמים.
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית

בין יולי 1999 לפברואר 2000, שימש כמנהל מטה הבחירות של אביו לראשות תנועת הליכוד.
ב-2003 נבחר לכנסת ה-16 מטעם הליכוד. הוא כיהן כחבר בוועדות הכנסת השונות: ועדת הכנסת, ועדת החוץ והביטחון והוועדה המשותפת לתקציב הביטחון.
עומרי שרון היה ידוע כפעיל נמרץ ובולט בכנסת למען נושא איכות הסביבה, ושימש כיושב-ראש השדולה למען איכות הסביבה בכנסת. היותו ראש השדולה למען איכות הסביבה גרמה לו להתנגד להעתקת יישובי גוש קטיף לחולות ניצנים במסגרת תוכנית ההתנתקות, אך לבסוף תמך באביו ובחוק הפינוי והבנייה בחולות ניצנים.
שרון נחשב לאחד מיועציו הקרובים והמשפיעים של אביו, ראש ממשלת ישראל ה-11, אריאל שרון. עם הקמתה של מפלגת קדימה על ידי אביו, בסוף נובמבר 2005, פרש גם הוא מהליכוד והצטרף למפלגה החדשה.
ב-28 באוגוסט 2005 הוגש נגדו כתב אישום באשמת רישום כוזב במסמכי תאגיד, עדות שקר והפרת חוק מימון מפלגות. האשמות אלו מתייחסות לתקופה שבה כיהן כמנהל מסע הבחירות של אביו בליכוד. ב-15 בנובמבר 2005 הודה והורשע במסגרת עסקת טיעון.
ב-3 בינואר 2006 התפטר מחברותו בכנסת. ב-14 בפברואר באותה שנה נגזרו עליו תשעה חודשי מאסר בפועל, תשעה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך של 300 אלף ש"ח. שרון ערער על גזר דינו, טען כי בית-המשפט החמיר במקרה שלו מעבר לסביר וטען לאפליה חמורה. ביוני 2007 החליט בית המשפט המחוזי בתל אביב להפחית את עונשו לשבעה חודשי מאסר בפועל. שרון ערער לבית המשפט העליון, אך זה דחה את ערעורו. שרון החל לרצות את מאסרו ב-27 בפברואר 2008, בכלא מעשיהו. ב-25 ביוני השתחרר מהכלא, והוגדר כ"אסיר ברישיון", הוא נדרש להתייצב אחת לכמה ימים בתחנת משטרה במשך מספר חודשים, ולהצהיר על נוכחותו.
הערות שוליים

↑  עפר שלח, "אינתא עמרי", ידיעות אחרונות המוסף לשבת, 27.01.2-006, עמוד 15.
↑  בועז ווליניץ‏, הולך בדרכו, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2015
↑  פרוטוקול מועצת ההתאחדות, 25 בפברואר 2020, קיסריה
↑  שי ארזואן‏, עמרי שרון הביא ילד מחוץ לזוגיות, באתר וואלה, 27 במאי 2015
↑  ענת שיחור-אהרונסון, כתב אישום נגד בנו של רה"מ, באתר nrg‏, 28 באוגוסט 2005
↑  ורד לוביץ', עמרי שרון הודה והורשע בעדות שקר, באתר ynet, 15 בנובמבר 2005
↑  פרופ' רון שפירא, גזר דין חמור וקשה, בהתחשב בנסיבות, באתר ynet, 14 בפברואר 2006
↑  ת"א: עמרי שרון הגיש ערעור על גזר דינו, באתר ynet, 30 במרץ 2006
↑  ורד לוביץ', עמרי שרון עירער על גזר הדין: החמירו בעונשי, באתר ynet, 30 במרץ 2006
↑  גלעד גרוסמן, עמרי שרון ירצה שבעה חודשי מאסר, באתר nrg‏, 25 ביוני 2007
↑  סופית: עמרי שרון הולך לבית הסוהר; בית המשפט העליון דחה את ערעורו, באתר וואלה, 28 בינואר 2008
↑  אחרי 4 חודשי מאסר: עמרי שרון שוחרר מהכלא, באתר וואלה, 25 ביוני 2008
צאי יינג-ון

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
צאי יִינג-וֶן (בסינית: 蔡英文; בפין-יין: Cài Yīngwén; ‏נולדה ב־31 באוגוסט 1956) היא פוליטיקאית סינית מטאיוואן, יושבת ראש המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית (אנ'), והייתה נשיאת טאיוואן השביעית, בין השנים 2016–2024.
ביוגרפיה

צאי נולדה בטאיפיי בירת טאיוואן. ב-1978 סיימה תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה הלאומית של טאיוואן (אנ'), ב-1980 סיימה תואר שני במשפטים מאוניברסיטת קורנל בארצות הברית וב-1984 השלימה דוקטורט במשפטים בבית הספר לכלכלה של לונדון. היא התמחתה בהסכמי סחר בינלאומיים והגבלים עסקיים. בשובה לטאיוואן לימדה משפטים באוניברסיטה בטאיפיי ומילאה תפקידים ציבורים בהם בבנק המרכזי, במשרד הכלכלה, במשרד הפטנטים ויועצת כלכלית למועצה לביטחון לאומי של טאיוואן.
לאחר שנבחר צ'ן שואי-ביאן לנשיא טאיוואן בשנת 2000, מונתה צאי לשרה. ב-2004 הצטרפה למפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית, בינואר 2006 מונתה לסגנית ראש ממשלת טאיוואן, וכיהנה בתפקיד עד התפזרותה של הממשלה במאי 2007. לאחר מפלת המפלגה בבחירות הכלליות ב-2008 נבחרה צאי ליושבת ראש המפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית. היא התמודדה ללא הצלחה לראשות העיר ניו טאיפיי ב-2010. ב-2012 התמודדה לנשיאות טאיוואן, היא זכתה ל-45.6% מקולות הבוחרים והפסידה למנהיג מפלגת קוומינטנג, מא יינג-ג'יו, שזכה ב-51.6% מהקולות. בעקבות ההפסד התפטרה מראשות המפלגה.
ב-2014 ניצחה בבחירות המקדימות לראשות המפלגה, והובילה אותה לניצחון בבחירות המקומיות באותה שנה. בינואר 2016 זכתה בבחירות לנשיאות טאיוואן לאחר שגרפה 56.1% מקולות המצביעים, לעומת 31% בהם זכה מועמד מפלגת קוומינטנג, אריק צ'ו. בכך הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לנשיאות טאיוואן. היא הושבעה לתפקיד ב-20 במאי 2016.
לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית קיימו השניים שיחת טלפון, הראשונה בין מנהיגי המדינות מאז ניתוק היחסים הדיפלומטיים ב-1979.
בינואר 2020 נבחרה לתקופת כהונה נוספת.
בשנת 2020 הופיעה ברשימה השנתית של המגזין "טיים", "טיים 100".
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, הנשיאה הראשונה בטייוואן הושבעה - והרגיזה את סין, באתר ynet, 20 במאי 2016
↑  Tsai Ing-wen: The 100 Most Influential People of 2020, Time
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810696776405606  CiNii: DA18490850  GND: 171629957  ISNI: 0000 0000 5342 0384  LCCN: no2004043185  NDL: 001236912  NKC: xx0278366  NLA: 36693004  NLK: KAC200203636  SUDOC: 245235221  Trove: 1403049  VIAF: 21998160   WorldCat (עם VIAF): 21998160 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא טאיוואן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פורטלנד טרייל בלייזרס

פורטלנד טרייל בלייזרס (באנגלית: Portland Trail Blazers) היא קבוצת כדורסל מהעיר פורטלנד (אורגון) שבארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הצפון-מערבי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם מודה סנטר.
המועדון הוקם והצטרף לליגת ה-NBA בשנת 1970, ושיחק בעיר פורטלנד במשך כל שנות קיומו. הטרייל בלייזרס הם מועדון הספורט המקצועני היחיד במדינת אורגון, המשחק באחת מארבע ליגות הספורט המקצועניות בארצות הברית (NBA‏, NFL, MLB, ו-NHL). הבלייזרס הגיעו לגמר ה-NBA שלוש פעמים, וזכו באליפות ה-NBA פעם אחת, בעונת 1976/1977.
היסטוריה > 1970–1974: הקמת הקבוצה

החל משנת 1955 חיפש היזם הספורטיבי הארי גליקמן לקבל זיכיון ב-NBA עבור פורטלנד. אז, הציע להקים שתי קבוצות הרחבה חדשות, אחת מהן בלוס אנג'לס. כאשר נפתח אולם "Veterans Memorial Coliseum" בשנת 1960 גליקמן ראה את הפוטנציאל שלו כאולם מתאים לכדורסל מקצועני, אך רק ב-6 בפברואר 1970 העניקה לו מועצת המנהלים של ה-NBA את הזכויות לזיכיון בפורטלנד.
כדי לגייס את הכספים למס הכניסה בסך 3.7 מיליון דולר גליקמן חבר למומחי הנדל"ן לארי וינברג מלוס אנג'לס, רוברט שמרץ מניו ג'רזי והרמן סרקובסקי מסיאטל. שבועיים לאחר מכן, ב-24 בפברואר, הנהלת הקבוצה קיימה תחרות לבחירת שם לקבוצה, וקיבלה יותר מ-10,000 הצעות. הבחירה הפופולרית ביותר הייתה "Pioneers" (החלוצים), אך שם זה נפסל מכיוון שהוא כבר היה בשימוש על ידי קבוצות הספורט של מכללת לואיס וקלארק שבפורטלנד. השם "Trail Blazers" (פורצי הדרך) התקבל ב-172 הצבעות ולבסוף נבחר על ידי חבר השופטים, והוכרז ב-13 במרץ במהלך מחצית משחק של סיאטל סופרסוניקס ב-"Veterans Memorial Coliseum".
השם נגזר מפעילות של חוצבי שבילים, מחלוצי ההתיישבות שהכשירו נתיבים ביערות. גליקמן ראה בשם זה ייצוג של הקשיחות של צפון-מערב האוקיינוס השקט, ותחילתה של תקופה משמעותית בספורט המקצועני במדינה. למרות תגובות מעורבות בתחילה השם "Trail Blazers" (שלעיתים קרובות קוצר ל-"Blazers") הפך לפופולרי באורגון.
יחד עם קליבלנד קאבלירס ובאפלו ברייבס (כיום לוס אנג'לס קליפרס), הטרייל בלייזרס הצטרפו ל-NBA בעונת 1970/1971 כקבוצת הרחבה, תחת המאמן רולנד טוד. ג'ף פיטרי וסידני ויקס הובילו את הקבוצה בשנותיה הראשונות, אך היא לא הצליחה להעפיל לפלייאוף במשך שש עונותיה הראשונות. במהלך תקופה היו לקבוצה שלושה מאמנים שונים (כולל חבר העתידי בהיכל התהילה, לני וילקינס), ואף המנהל הקבוצתי, סטו אינמן, שימש כמאמן.
באותן שנים הקבוצה זכתה בבחירה הראשונה בדראפט ה-NBA פעמיים. בשנת 1972 הקבוצה בחרה בלרו מרטין כבחירה הראשונה.
היסטוריה > 1974–1979: תקופת ביל וולטון

בדראפט 1974 בחרה הקבוצה במקום הראשון את ביל וולטון מאוניברסיטת UCLA. מיזוג ה-ABA וה-NBA בשנת 1976 איחד את שתי הליגות היריבות. ארבע קבוצות מה-ABA הצטרפו ל-NBA, בעוד ששאר הקבוצות פורקו, ושחקניהן הועברו בין הקבוצות הקיימות בדראפט פיזור. הטרייל בלייזרס בחרו את מוריס לוקאס בדראפט הפיזור. באותו הקיץ שכרו הבלייזרס את ג'ק רמזי לתפקיד המאמן הראשי. באותו הקיץ הם גם מינו את ג'ק רמזי כמאמן ראשי.
שתי ההחלטות, יחד עם היכולת המרשימה של הקבוצה, הובילו את פורטלנד לשורה של הישגים: מאזן חיובי ראשון (49—33), הופעה ראשונה בפלייאוף ה-NBA, ולבסוף אליפות ה-NBA בעונת 1976/1977. החל מ-5 באפריל באותה שנה החלה הקבוצה ברצף של מכירת כל הכרטיסים באולם, רצף שנמשך 814 משחקים, הרצף הארוך ביותר בהיסטוריה של הספורט המקצועני בארצות הברית. הוא נמשך עד 1995, אז עברה הקבוצה לאולם גדול יותר.
הקבוצה פתחה את עונת 1977/1978 עם מאזן של 50 ניצחונות מול 10 הפסדים, ורבים חזו שושלת אליפויות למועדון. עם זאת, ביל וולטון סבל מפציעה בכף הרגל שסיימה את עונתו ופגעה בו לשארית הקריירה. בעקבות זאת, הקבוצה סיימה את העונה במאזן 8—14 במשחקים האחרונים, ומאזן של 58–24 בסך הכול. בפלייאוף הפסידה פורטלנד  לסיאטל סופרסוניקס בחצי גמר המערב.
בקיץ שלאחר מכן וולטון דרש לעבור לקבוצה אחרת לפי בחירתו, מכיוון שלא היה מרוצה מהטיפול הרפואי שקיבל בפורטלנד. המועמדות היו לוס אנג'לס קליפרס, ניו יורק ניקס, גולדן סטייט ווריורס או פילדלפיה 76'. בסופו של דבר הוא לא הועבר בטרייד, החמיץ את כל עונת 1978/1979, ועזב את הקבוצה כשחקן חופשי. הקבוצה נחלשה אף יותר כשמוריס לוקאס עזב בשנת 1980.
היסטוריה > 1980–1983: תקופת מעבר

במהלך שנות ה-80 הבלייזרס העפילו באופן קבוע למשחקי הפלייאוף, פרט לפלייאוף בשנת 1982, אך לא הצליחו להתקדם מעבר לחצי גמר המערב. הבית הפאסיפי (בו נכללו הבלייזרס בשנת 2004) היה נתון לשליטת לוס אנג'לס לייקרס לכל אורך העשור, ורק לוס אנג'לס לייקרס ויוסטון רוקטס ייצגו את אזור המערב בגמר ה-NBA בשנות ה-80. שחקני המפתח של הבלייזרס בתחילת שנות ה-80 כללו את מייקל תומפסון, בילי ריי באטס, פאט ליבר, דארנל ולנטיין, ויין קופר, ג'ים פקסון, וקלווין נאט.
היסטוריה > 1983–1995: תקופת קלייד דרקסלר

בשנת 1983 בחרו הבלייזרס את כוכבה של אוניברסיטת יוסטון קלייד דרקסלר כבחירה ה-14 הכללית. דרקסלר הפך לפנים של המועדון לאורך יותר מעשור, והשחקן המדורג שני במועדון בכמות העיטורים בהם זכה, לאחר וולטון. שנה לאחר מכן זכו הבלייזרס בבחירה ה-2 הכללית בדראפט. לאחר שיוסטון רוקטס בחרו את חברו של דרקסלר מאוניברסיטת יוסטון, האקים אולאג'ואן, בחרו הבלייזרס את סם בואי המתנשא לגובה 2.16 מטר. במקום ה-3 באותו הדראפט, בחרו שיקגו בולס את מייקל ג'ורדן. כתבי ספורט ופרשנים רבים מתחו ביקורת קשה על בחירתו של בואי מוכה הפציעות והעדפתו על ג'ורדן, כבחירה הגרועה ביותר בדראפט בתולדות הספורט האמריקני. באותו הקיץ ביצעו הבלייזרס טרייד שנוי במחלוקת, כשהם שולחים את ליבר, קופר, ונאט לדנוור נאגטס תמורת הקלעי קיקי ואנדוויי. בדראפט 1985 בחרו הבלייזרס את הרכז טרי פורטר כבחירה האחרונה של הסיבוב הראשון. פורטר התגלה כאחד מהפויינט גארדים הטובים בליגה, והמדורג ראשון ברשימת מוסרי האסיסטים בכל הזמנים של המועדון.
אך הבלייזרס המשיכו להיכשל במשחקי הפלייאוף, ובשנת 1986 פוטר רמזי והוחלף בידי מייק שולר. בפגרת אותה עונה בחרו הבלייזרס בשני שחקנים מאחורי מסך הברזל ארווידאס סאבוניס ודראז'ן פטרוביץ', ושלחו את תומפסון לסן אנטוניו ספרס תמורת סטיב ג'ונסון. ג'ונסון היה קלעי בעמדת הפורוורד-סנטר, אותו קיוו במועדון לצוות יחד עם בואי בקו הקדמי של הקבוצה. אך תוכנית זו לא יצאה אל הפועל, כאשר סם בואי שבר את רגלו חמישה משחקים מתחילת עונת 1986/1987, והחמיץ בעקבות פציעה זו את שתיים וחצי העונות הבאות. במהלך תקופת כהונתו הקצרה של שולר נכשלו הבלייזרס להתקדם מעבר לסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בשנת 1988 רכש המיליארדר פול אלן את המועדון. עונתו הראשונה כבעלי המועדון התאפיינה במהומה, כאשר מחלוקות פרצו סביב עניין ההרכב הפותח בכמה עמדות. גם וונדווי וגם ג'ונסון סבלו מפציעות, והם הוחלפו בהרכב הפותח בידי ג'רום קרסי וקווין דאקוורת'. כמה שחקנים, כשהידוע ביניהם הוא דרקסלר, הואשמו בחתירת תחת מעמדו של שולר. הבלייזרס פתחו את עונת 1988/1989 במאזן 22–25, ושולר פוטר מתפקידו. הוא הוחלף על בסיס זמני על ידי עוזרו ריק אדלמן, וקיקי ואנדוויי הועבר לניו יורק ניקס. תחת ניהולו של אדלמן ניצחו הבלייזרס ב-14 מ-35 המשחקים האחרונים לעונה וסיימו אותה במאזן 39–43, ובקושי הצליחו להעפיל למשחקי הפלייאוף. בפגרה שלאחר סיום העונה העבירו הבלייזרס בטרייד את סם בואי (שחזר לסגל לקראת סיומה של העונה) לניו ג'רזי נטס תמורת הפורווד באק ויליאמס, ואדלמן קיבל את משרת המאמן הראשי באופן קבוע.
וויליאמס, והחלפתו של וודווי, שלקה במשחק ההגנה, בקרסי, הידוע ביכולותיו ההגנתיות, הביאו לשינוי ביכולות ההגנה העלובות של הקבוצה. בהנהגתו של דרקסלר הכריזמטי, הצליחו הבלייזרס להעפיל לסדרות הגמר של ה-NBA בשנים 1990 ו-1992, כשהם מנוצחים בהן בידי דטרויט פיסטונס ושיקגו בולס, בהתאמה. בשנה בין שתי העפלות לגמר ה-NBA (1991) השיגו הבלייזרס את המאזן הטוב בתולדותיהם בתום העונה הסדירה, 63-19, אך נוצחו בידי לוס אנג'לס לייקרס בגמר המערב. המועדון נכשל בניסיונו לזכות בתואר האליפות, ונכשל להתקדם מעבר לסיבוב הראשון של הפלייאוף בשנים 1993 ו-1994. אדלמן פוטר מתפקידו בתום עונת 1993/1994, והוחלף בידי פי. ג'יי. קרליסימו, מה שהוביל להתפטרותו של סגן נשיא המועדון, ג'וף פטרי, ידידו הקרוב של אדלמן.
בחודש יולי 1994 הודיעו הבלייזרס על מינויו של הג'נרל מנג'ר לשעבר של הסיאטל סופרסוניקס, בוב וויטסיט, לתפקיד נשיא המועדון. וויטסיט החל מייד לשקם את סגל השחקנים של הקבוצה. הוא החל לפרק את הקבוצה, שבהנהגתו של דרקסלר המזדקן הגיעה פעמיים אל משחקי גמר ה-NBA.
היסטוריה > 1995–2006: בנייה מחדש ובעיות משמעת

בפברואר 1995 קלייד דרקסלר ביקש לעבור בטרייד לקבוצה המועמדת לאליפות והמועדון נענה לבקשתו והעבירו ליוסטון רוקטס. בסתיו שנת 1995 עזבו הבלייזרס את אולם הממוריאל קולסאום ועברו לביתם החדש, אולם הרוז גארדן המכיל 20,000 מושבים. רצף המשחקים בתפוסה מלאה הגיע לקיצו במעבר לאולם החדש והגדול. מספר שחקני מפתח הורשו לעזוב כשחקנים חופשיים, כולל באק ויליאמס (1996), טרי פורטר (1996) וקליף רובינסון (1997), מה שהותיר את ג'רום קרסי חסר שחקני הגנה סביבו לאחר דראפט ההתרחבות שנערך בשנת 1996.
במאמץ להיבנות מחדש רכש המועדון מספר שחקנים שנחשבו לכישרונות, אך סבלו ממוניטין בעייתי מחוץ למגרש. אייזיאה ריידר, שהועבר בטרייד ממינסוטה טימברוולבס תמורת בחירת דראפט בלבד, עקב מעצריו התכופים וחוסר הדיוק ממנו סבל, נעצר על החזקת קנאביס יומיים לפני הופעת הבכורה שלו במדי הבלייזרס. ראשיד וולאס, שנודע כחם מזג עוד מימיו בקולג', נרכש גם הוא בטרייד עם וושינגטון בולטס. קני אנדרסון הוחתם כשחקן חופשי, והועבר מיידית תמורת דיימון סטודמאייר. בסופו של דבר, גישה זו עבדה, כאשר הקבוצה הצליחה לחזור לגמר המערב בשנת 1999 תחת המאמן הראשי מייק דאנליבי. לאחר שהודחה בסוויפ בידי הקבוצה שזכתה בסופו של דבר בתואר האליפות, סן אנטוניו ספרס, שלח וויטסיט את אייזיאה ריידר והגארד ג'ים ג'קסון לאטלנטה הוקס תמורת הגארד סטיב סמית', ורכש את שחקן האולסטאר לשעבר וכוכב שיקגו בולס סקוטי פיפן מהיוסטון רוקטס. גם סגל שחקנים זה הצליח להגיע עד לגמר המערב בשנת 2000, בו פגשו את לוס אנג'לס לייקרס בהובלתם של שאקיל אוניל וקובי בראיינט. בסדרת זו הפסידו הבלייזרס שלושה מארבעת המשחקים הראשונים לפני שניצחו בשני המשחקים הבאים, וכפו על הלייקרס משחק שביעי ומכריע. במשחק זה הובילו הבלייזרס ביתרון 15 נקודות בתוך הרבע הרביעי, אך לבסוף הפסידו במשחק ובסדרה כולה, כשהלייקרס המשיכו וזכו באליפות הראשונה מתוך שלוש רצופות שלהם.