stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפעל מסון
היסטוריה

בעקבות המצאת הבוכיר המעופף לאריגת כותנה ב-1733 חלה עלייה גדולה בביקוש לכותנה טְווּיָה באנגליה. באותה תקופה כבר היו מכונות לניפוץ ולטווייה, אך הן לא היו מספיק יעילות והכותנה שנוצרה בהן הייתה באיכות נמוכה ולא מתאימה לביקוש הגדול. ב-1769 רשם ארקרייט פטנט על מסגרת טווייה הפועלת באמצעות מים, על מנת שיוכל לנצל את מימי הדרוונט להפקת אנרגיה. ב-1771 הוא בנה את המפעל הראשון שלו בקרומפורד, ומפעל מסון היה השלישי. הוא בנה את המפעל הזה בקרבת קרומפורד על מנת לנצל את זרם המים החזק של הנהר.
המפעל נבנה מלבנים שהונחו על גרוסת (gritstone) עם אבני פינה וחלונות ראווה. בעת בנייתו התנשא המפעל לגובה 5 קומות, אורכו היה 43.8 מטרים ורחבו 8.4 מטרים. המפעל קיבל את האנרגיה הדרושה לו מגלגל מים יחיד, שהוחלף ב-1801 במערכת של שני גלגלים, שבתורה הוחלה על ידי טורבינות ב-1928. במתכונתו המקורית נבנה המפעל עם מעקה גבוה שהסווה את הגג. עם הוספת הגלגל השני הוחלט להגביה את הגג, ובכך נוספה למפעל קומה שישית מוסתרת.
לאורך הדרוונט וליד המפעל נבנה סכר קמור. צורת הסכר החריגה קשורה ככל הנראה למבנה הקרקע הסלעית בנקודה זו של הנהר. הסכר נבנה בתקופה מוקדמת בהיסטוריה של המפעל, וההשערה היא כי הוא לא נבנה קודם להקמת המפעל כיוון שמפעל הנייר שעליו נבנה מפעל מסון לא היה מספיק גדול ורווחי מבחינה כלכלית לצורך הקמת סכר. עד 1835 נבנו בצד הצפוני והמערבי של המפעל מספר מבנים נוספים, וחלקם נהרסו במשך השנים. ההוספות האחרונות למפעל היו ב-1911, 1928 ו-1998. ארובת המפעל מתוארת לשנת 1900.
ארקרייט חרג ממנהגו ולא בנה ליד המפעל בתי מגורים לעובדים, שבמקום זאת התגוררו בבתים בבעלותו ששכנו ביישובים הסמוכים כגון בונסול, קרומפורד או מטלוק באת'. במשך השנים היה המפעל מקור תעסוקה חשוב בכלכלה של מטלוק באת'. המבנה המקורי של המפעל השתנה מאז הקמתו כיוון שבוצעו בו עבודות שיפוץ ושיקום נרחבות, ושימושו הנוכחי הוא מוזיאון וחנות קמעונאות.
מרטן פלמה

| --- | --- |

פלמה בילדותו, בחיקו של אביו. תמונה מ-1967
 לידה:  31 באוקטובר 1961 (בן 62) Spånga-Kista församling, שוודיה 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של סטוקהולם 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטוקהולם 
 בן או בת זוג:  Johanna Adami 
 
מרטן אולוף פלמה (בשוודית: Mårten Olof Palme‏; נולד ב-31 באוקטובר 1961) הוא כלכלן שוודי. פרופסור לכלכה באוניברסיטת סטוקהולם. בנו של ראש הממשלה לשעבר אולוף פלמה.
ביוגרפיה

פלמה נולד בסטוקהולם ב-31 באוקטובר 1961. הוא בנם של ראש הממשלה לשעבר אולוף פלמה ואשתו ליסבת. אחיו הם הסוציולוג יואקים פלמה והאדריכל מתיאס פלמה. ב-1993 הוא הפך לדוקטור לכלכלה בבית הספר לכלכלה באוניברסיטת סטוקהולם. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בחלוקת ההכנסה בשוודיה.
ב-7 בדצמבר 2012 הגיש פלמה תביעת לשון הרע כנגד הסרט Call Girl, בטענה שדמותו של ראש הממשלה בסרט, מבוססת על דמותו של אביו. שר המשפטים השוודי דחה את העתירה. עם זאת, משפחת פלמה הצליחה להגיע עם המפיקים להסדר שבמסגרתו קוצצה סצנה אחת מהסרט.
באביב 2013 מונה פלמה לראש קבוצת העבודה לצמצום האבטלה של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה. תוצאות המחקר של הקבוצה פורסמו במרץ 2014, וכללו הצעות להגדלת ההשקעה הממשלתית בחינוך והגדלת הארנונה.
פלמה הוא שותף בכתיבת מספר ספרים ומאמרים העוסקים בחלוקת הכנסה, מערכות פנסיה ומערכות ביטוח לאומי.
הערות שוליים

↑  ”Mårten Palme anmäler ”Call girl””
↑  ”JK utreder inte 'Call girl'”
↑  ”Kontroversiella scener i "Call Girl" klipps bort”.
↑  Så ska Palme ge Löfven segern
↑  ”Socialdemokraterna vill stärka arbetslösa”
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451826905171  BIBSYS: 90709749  GND: 131614746  ISNI: 0000 0000 5281 4824  LCCN: no98056463  NTA: 129879460  SELIBR: 205748  VIAF: 28207866   WorldCat (עם VIAF): 28207866
מרטנזיט

מרטנזיט.
מרטנזיט הוא מבנה גבישי של ברזל, תוצאה של חיסום, הוא טרנספורמציה מהירה (ללא תהליך דיפוזיה) ממצב אוסטניט. לרוב, מקובל להשתמש במונח "מרטנזיט" בהקשר של תרכובת פלדה פחמנית. תרכובת זו, ביחסים שונים בין הפחמן לברזל, שימושית מאוד בתעשייה המודרנית ומשמשת לרוב כחומר גלם לבניית כלים, חלקי מכונות ושאר היישומים התעשייתיים. המרטנזיט נקרא על שם המטלורג הגרמני אדולף מארטנס (1850 – 1914).
המרטנזיט נוצר על ידי קירור מהיר, המכונה ריווי, של תרכובת הנמצאת בפאזה אוסטניטית, אם בהשקעת הפלדה החמה במים קרים ובתהליכים תעשייתיים מתקדמים יותר אף בחנקן נוזלי. הקירור המהיר גורם לאטומי הפחמן להילכד בגביש, כיוון שאינם מספיקים לצאת בדיפוזיה אל מחוץ למבנה הגבישי המתהווה. מבנה זה מכיל מאמצים פנימיים כתוצאה ממהירות המעבר מהפאזה האוסטניטית לפאזה המרטנזיטית. בהגדלה מיקרוסקופית של מרטנזיט מוצק, ניתן לראות שגרעיני הגבישים הם דמויי מחטים מחודדות – דבר המבחין את המרטנזיט מפאזות אחרות.
מבנהו המולקולרי הגבישי של המרטנזיט הוא טטרגונל ממורכז גוף לעומת המבנה של האוסטניט – שהוא קובייתי ממורכז פאה. חרף הרכבם הכימי הזהה של חומרים שונים, אף כי נוסחתם הכימית זהה, אלה יכולים להיבדל בתכונותיהם בשל מבנה מולקולרי שונה למשל מרטנזיט ואוסטניט.
המעבר מפאזה אוסטניטית לפאזה מרטנזיטית דורש מעט מאוד אנרגיית אקטיבציה, כיוון שהתהליך הוא תוצאה של ארגון מחדש עדין, אך מהיר, של מיקומי האטומים אלה ביחס לאלה. צפיפות המרטנזיט נמוכה יותר מזו של האוסטניט, לכן המעבר בין שתי הפאזות גורם לשינוי בנפח התרכובת.
הפאזה המרטנזיטית יכולה להיהרס בקלות עם חימום התרכובת לסף טמפרטורה הייחודי לכל חומר, זאת משום שתהליכים כימיים מואצים בטמפרטורות גבוהות ובהתאם לחוק השני של התרמודינמיקה. התהליכים השונים נקראים חיסום, הרפיה וריפוי. בסגסוגות מסוימות, התופעה ניתנת לשיכוך על ידי הוספת יסודות דוגמת טונגסטן, שמשתתפים בהתגרענות של הצמנטיט.
כיוון שקשה לשלוט בתהליך הריווי, פלדות רבות מקוררות בשיטה זו, כך שייווצר עודף של מרטנזיט ואז על ידי הרפיה, ריכוזי המרטנזיט משנים פאזה למבנה הרצוי בהתאם לשימוש העתידי של אותה פלדה. כיוון שיתר מרטנזיט גורם לפריכות של הפלדה ואילו מיעוט מרטנזיט יגרום לפלדה להיות רכה מדי, נחקרו קצבי החיסום הרצויים באקדמיה ובחברות מסחריות, ונוסחו מתכונים מדויקים לקבלת מבנים פנימיים רצויים של הסגסוגת.
ראו גם

קריסטלוגרפיה
הערות שוליים

↑  quenching
↑  מה שהעניק לתהליך את שמו באנגלית
↑  Tempering
↑  Annealing
↑  Fe3C הוא ברזל פחמני הוא חומר גלם הפלדה
↑  quenching
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553379205171  BnF: cb122609324 (data)  GND: 4131051-2  LCCN: sh85081619  NDL: 00567499
מקדש קסטור ופולוקס

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  הרפובליקה הרומית המוקדמת 
 מיקום
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  41°53′30″N 12°29′08″E﻿ / ﻿41.891666666667°N 12.485555555556°E﻿ / 41.891666666667; 12.485555555556
  (למפת רומא מוגדלת) מקדש קסטור ופולוקס(למפת רומא רגילה) מקדש קסטור ופולוקס
 
מקדש קסטור ופולוקס הוא מקדש המצוי בפורום העתיק של העיר רומא. המקדש נבנה במקורו לאות תודה על ניצחון העיר רומא בקרב אגם רגילוס בשנת 496 לפנה"ס.
המקדש הוקדש לתאומים קסטור ופולוקס, בניהם של זאוס ולדה - ושזוהו ברומא כאלים הפטרונים של מעמד הפרשים.
הקמת המבנה

בעת שמלכה האחרון של רומא טרקוויניוס סופרבוס ניסה לאחר סילוקו מכס המלוכה לשוב ולהשתלט על רומא, נשבע הדיקטטור אולוס פוסטומיוס אלבוס רגיננסיס כי אם ינצח יבנה מקדש לקסטור ופולוקס. על פי האגדה הופיעו השניים רכובים על סוסים בשדה הקרב והצילו את הרפובליקה הרומית. מאוחר יותר הופיעו בפורום ובישרו לתושבי העיר כי עירם ניצלה. המקדש נבנה במקום בו, על פי האגדה, הופיעו התאומים, ובניית המקדש הושלמה בשנת 484 לפנה"ס.
המקדש שופץ והורחב בשנת 117 לפנה"ס על ידי לוקיוס קייקיליוס מטלוס דלמטיקוס לאחר ניצחונו הצבאי. המקדש שופץ על ידי גאיוס ורס בשנת 73 לפנה"ס.
בשנת 14 לפנה"ס נשרף הפורום ובין המבנים שניזוקו היה גם המקדש. המקדש נבנה מחדש על ידי טיבריוס אשר חנך אותו בשנת 6 לספירה.
תיאורים מהמאה הרביעית מעידים שהמבנה עדיין היה קיים, אולם לא ידוע מתי נהרס. ציורים מהמאה ה-15 מעידים על כך שרק שלושה עמודים נותרו מהמקדש.
שימושי המבנה

בתקופת הרפובליקה שימש המקדש כמקום מפגש עבור הסנאט הרומאי, והחל מהמאה השנייה לפני הספירה שימשה חזית המקדש כבמת נאומים עבור הפוליטיקאים והמנהיגים הרומאים. בתקופת הקיסרות הרומית שימש המקדש כמשרד המידות והמשקלות וכאוצר הקיסרות.
תיאור המבנה

בחזית המבנה ניצבו שמונה עמודים קורינתיים, ובצד המבנה 11 עמודים. במבנה היה אולם אחד המרוצף בפסיפס שרוחבו 32 מטרים, אורכו 49.5 מטרים וגובהו 7 מטרים.
מפעל יוז'ני לבניית מכונות

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  21 ביולי 1944 – הווה (80 שנה) 
 חברת אם:  סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה 
 מיקום המטה:  דניפרו 
 ענפי תעשייה:  הנדסת מכונות, יצרן תעופה וחלל 
 מוצרים עיקריים:  משגר לוויינים וחלליות 
 עובדים:  12,000 
  
 www.yuzhmash.com
 
מפעל יוז'ני לבניית מכונות (באוקראינית: Державне підприємство «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова», שם מלא: תשלובת "מפעל יוז'ני לבניית מכונות" על שם מקארוב) היא תשלובת לתכנון וייצור מוצרים בתחום תעשיית החלל ומוצרים נלווים שממוקמת בעיר דניפרו. המפעל הוקם בשנת 1944 בתקופת ברית המועצות והיה בין המובילים בתחומו בתקופה הסובייטית.
היסטוריה

לאחר שחרור עיר דנייפרופטרובסק משליטה נאצית בשנת 1944 הוחלט להקים בעיר מפעל חדש לבניית מכוניות. השטח הנבחר היה מיועד בניית מפעל לייצור מנועים שבנייתו החלה לפני תחילת המלחמה אך לא הסתיימה.
בשנת 1951 המפעל הפך להיות חלק של תשלובת מפעלים בשם "מפעל יוז'ני לבניית מכונות" ויעוד הועבר לבניית טילים בליסטיים. ליד המפעל הוקם משרד תכנון שבראשו הועמד מיכאיל יאנגל.
בין הטילים שתוכנו ונוצרו היו טילים R-12 שהיה הטיל הנפוץ בצבא ברית המועצות וטיל R-14 שהיה בעל עוצמה הגדולה ביותר לתקופתו.
בנוסף לטילים בתשלובת תוכננו משגרים שחלקם נצרו במפעלי התשלובת וחלקם הועברו לבנייה במפעלים אחרים ברחבי ברית המועצות.
בתקופה שיא פעילותו במפעל ומשרד תכנון עבדו כ-55 אלף אנשים.
לאחר התפרקות ברית המועצות המפעל הפסיק לייצר טילים בליסטיים. הוא התרכז בניית משגרים ומוצרים נלווים. בשנת 1995 נחתם חוזה לבניית משגרים "זניט 2" למיזם Sea Launch. החל משנת 2012 מבוצעים שיגורים של משגר "וגה בו הותקנו מנועים מתכנון ותוצרת המפעל. במפעל מיוצרים חלקים למשגר מדגם "אנטרס". למפעל קיימים חוזים נוספים ללקוחות בארצות הברית. יחד עם זאת, תפוקת המפעל רחוקה מזו שהייתה בתקופת ברית המועצות ומספר עובדים ירד בהתאם לרמה של כ-5,000.
לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה מפעל סובל מקושי לספק מוצרים לפי חוזים קיימים וסבל מספר פעמים מהפפצות.
בנוסף למוצרים בתחום החלל במפעל מויצרים מוצרים אחרים. בתקופת ברית המועצות בשנת 1958 החל ייצור טרקטורים שנמשך עד לשנת 2001.
משנת 1961 מנהל התשלובת היה אלכסנדר מקארוב. כיום תשלובת נקראת על שמו. בשנת 1986 הוא הוחלף על ידי ליאוניד קוצ'מה שהיה נשיא אוקראינה בשנים 1994–2005.
מסילת חלץ

| --- | --- |

קטר משא בודד מדגם JT42CW נע על מסילת חלץ, סמוך למושב שדה דוד
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל
 עיר:  השפלה
 מפעיל:  רכבת ישראל 
 מידע על ההקמה
 פתיחת המסילה:  17 בנובמבר 1982
 מידע על המסילה
 תחילת המסילה:  ליד מושב מבקיעים
 סיום המסילה:  דרומית לקריית גת
 סוג המסילה:  משא
 אורך המסילה:  כ-20 ק"מ
 רוחב המסילה:  143.5 ס"מ
 מסלולים:  2
 תרשים המסילה
 
 מפת מסילת חלץ
 
מסילת חלץ היא מסילת רכבת של רכבת ישראל, המחברת בין מסילת לוד - אשקלון ליד מושב מבקיעים, ובין מסילת הדרום כמה ק"מ דרומית לקריית גת. אורכה כ-20 ק"מ. נקראת על שם מושב חלץ הממוקם סמוך למסילה.
היסטוריה

הקמת המסילה נכללה בתוכנית החומש של רכבת ישראל בשנת 1974, במטרה לייצור תוואי שיקצר את הדרך לרכבות משא בין דרום הארץ לנמל אשדוד, בעיקר עבור רכבות המובילות מחצבים (אשלג מים המלח ופוספטים מהנגב). עד הקמת המסילה רכבות משא מהדרום היו צריכות להמשיך ללוד ואז לחזור דרומה במסילת לוד - אשקלון. תכנון המסילה והקמתה בפועל נמשך מספר שנים. התכנון המפורט של המסילה החל ב-1978. במאי 1979 זכתה חברת מקורות במכרז להקמת המסילה, אך תביעות של בעלי קרקעות נגד הפקעות שטחים לאורך תוואי המסילה, הביאו לעיכוב בתחילת העבודות.
המסילה נפתחה לתנועה ב-17 בנובמבר 1982.
בשנות ה-2000 שודרגה ושופצה המסילה בהיקף של 15 מיליון שקל[דרוש מקור].
תפעול

הקו משמש לרכבות משא ביו מסוף "אשדוד מיון" למסופי המטען בבאר שבע, דימונה, מישור רותם (צפע), נאות חובב ובעבר גם הר צין (נסגר במרץ 2021).
המסילה משמשת לפעמים כמסילת חירום, לתנועת רכבות נוסעים במקרה של תאונה או עבודות פיתוח במסילה שבין לוד לקריית גת.
תוכניות עתידיות

קיימות תוכניות עתידיות להקמת שתי שלוחות שיסתעפו מהמסילה: האחת מזרחה למחסום תרקומיא (על מנת ליצור חיבור רכבתי בין רצועת עזה לבין יהודה ושומרון במסגרת המעבר הבטוח), והשנייה צפון מזרחה לכיוון בית שמש כדי לשרת רכבות נוסעים ורכבות מטען בין אשקלון וקריית גת ובין בית שמש וירושלים[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  תוכנית פיתוח מהפכנית לרכבת: מסילות חדשות לאורך ולרוחב הארץ, על המשמר, 3 בינואר 1974
עמוס כרמלי, 1.5 מיליארד לירות יושקעו בשיפ!ר רשת הרכבות, דבר, 3 בינואר 1974
↑  לא הוקפאה הנחת שלוחת הרכבת מקרית  גת לאשקלון, דבר, 11 באפריל 1975
↑  יוחל בתיכנון קו רכבת קרית גת ־ אשקלון, מעריב, 2 בנובמבר 1978
↑  עזרא ינוב, דובר הרכבת.: עיכוב העבודות במסילת חלץ גורם הפסיד במיליוני ל"י, מעריב, 22 באוגוסט 1979
↑  אריה לינדבואם, חותמת לחנוכת מסילת חלץ, דבר, 12 בנובמבר 1982
↑  רכבת ישראל מטענים
↑  אלוף בן, ישראל הציעה לרשות להקים קו רכבת בין הרצועה לגדה, באתר הארץ, 7 ביוני 2005
שרון קדמי, סוללים את הדרך לשלום, באתר הארץ, 4 בינואר 2006
מפגש מסילת חלץ עם מסילת הדרום, נובמבר 2021
מפגש מסילת חלץ עם מסילת הדרום, נובמבר 2021
מפגש מסילת חלץ עם מסילת הדרום, דצמבר 2022
מפרולייט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים) 
 חברת אם:  קבוצת SK
 מיקום המטה:  ישראל אור עקיבא, ישראל
 בעלות:  סמי קצב
 ענפי תעשייה:  צבא וביטחון
 מוצרים עיקריים:  כוונות, אופטיקה, אלקטרואופטיקה ואמצעי ראיית לילה
  
 https://www.meprolight.com/
 
מֵפְּרוֹלַייט (באנגלית: Meprolight) היא חברה ישראלית מקבוצת SK, שמייצרת כוונות, אמצעי ראיית לילה, אופטיקה ואלקטרואופטיקה צבאית. החברה ידועה בעיקר בזכות כוונות ההשלכה (רפלקס) שלה מדגמי מפרולייט מפרו M21, מפרולייט M5 ומפרולייט מפרו מור לרובי סער צבאיים, אך היא מייצרת גם כוונות השלכה וכוונות ברזל לאקדחים, רובים, רובי שוטגאן וכלי נשק אחרים. כוונות תוצרת מפרולייט נמצאים בשימוש כוחות הביטחון של ישראל, בהם הימ"מ, צה"ל ומשטרת ישראל. היא משווקת את מוצריה גם למדינות נוספות ובשוק האזרחי של ארצות הברית דרך חברת הבת Meprolight USA.
שתי כוונות של חברת מפרולייט :כוונת זאבון במבט של משחק ירי בגוף ראשון, ובחזית כוונת השלכה מפרו.
ראו גם

תעשיות נשק לישראל (IWI)
מנהיגים

| --- | --- |
 תחום:  חינוך
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  שוהם 
 חברים:  מעל 1500
 יושב ראש:  אביגיל סאמין, אורית גור כהן
 תקופת הפעילות:  28 באוקטובר 2018 – הווה (6 שנים) 
 manhigim100.org.il
 
מנהיגים - ארגון מנהלי בתי הספר הוא עמותה השואפת להפוך לאיגוד מקצועי המייצג מנהלים במערכת החינוך בישראל בפני הממשלה והגופים העוסקים בחינוך. בארגון חברים (נכון ל-2023) למעלה מ-1,500 מנהלי בתי ספר מכל רחבי ישראל, בכל זרמי החינוך: הממלכתי, ממלכתי-דתי, ערבי, בגנים, בבתי הספר היסודיים ובתיכונים.
מבנה הארגון

ארגון מנהיגים הוא איגוד מקצועי, א-פוליטי, העוסק אך ורק בתכנים המקצועיים והטכניים של הניהול.
בראש הארגון עומדות שתי יושבות ראש בשיתוף.
הנהלת הארגון המונה 15 חברים. נכון לעכשיו זהו גוף לא נבחר.
לארגון יש מנכ"ל המנהל את פעילותו המקצועית.
בין ארגון מנהיגים להסתדרות המורים וארגון המורים

הארגונים הוותיקים אינם רואים בעין יפה את הארגון החדש, ומתיימרים לייצג בעצמם את המנהלים. נכון ל-2023 טרם הוכר הארגון כארגון יציג.
נושאים מקודמים על ידי הארגון

הכרה בניהול בית ספר כפרופסיה נפרדת מהוראה
שינויים מבניים במערכת החינוך
קידום מעמד המנהל
השמעת קולם של המנהלים בסוגיות חינוכיות בוועדות הכנסת ובמשרד החינוך.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372064905171
מקל תיפוף

זוג מקלות תיפוף
מבנה מקל התיפוף
מקלות תופים הם מקלות המשמשים לתיפוף. המקלות עשויים על פי רוב מעץ, אך ישנם גם מקלות ממתכת ומפחם מעובד. מקורם של המקלות המודרניים הוא בתזמורות הצבאיות שם הומצא זוג מקלות עץ דקים כדי לתופף על תוף הסנר.
צורה ומבנה

צורתם של המקלות המודרניים משתנה מעט בין מקל למקל, אך הצורה הכללית נשמרת (מלבד במברשות). המקל הוא עמוד אחיד העשוי לרוב מעץ מייפל או אורן באורך של כ-41 ס"מ בממוצע. העובי של המקל משתנה מאוד בין מתופף למתופף ונקבע במידות. המבנה של המקל הוא כדלקמן: קצהו האחד של המקל הוא הראש והוא קיים בצורות רבות ושונות, החל חרוט עץ ועד לכדור פלסטיק. הראש הוא החלק בו מכים את התופים לרוב. מתחת לראש יש את צוואר המקל שצורתו היא כצוואר בקבוק, בצדו של הראש הוא דק (אפילו דק יותר מהראש) ובצד השני הוא עבה. בהמשך הצוואר נמצא המוט, שתופס כשישים אחוז מאורך המקל, באזור זה תופסים את המקל על פי רוב. הקצה הנגדי לראש של המקל הוא אחורי המקל, קטע בעובי של המוט שלעיתים מכים גם איתו בתופים, בעיקר בתוף הדוד ובסנר.
חברות המייצרות מקלות

ויק פירת'
ואטר
רגל טיפ
זילדג'יאן
פרו-מארק
Minel
Nova
סוגי מקלות > מקלות סנר

מקלות סנר, על אף שמם, משמשים לכל התופים במערכת תופים, הם המקלות הנפוצים והמגוונים ביותר. מקלות סנר עשויים מעץ, מפלסטיק, מפחם ומחומרים נוספים. מקלות סנר תורמים בצורה המדויקת ביותר את התיאור הכללי של המקל, ויותר משמונים אחוז מהמקלות המיוצרים בעולם הם מסוג זה.
סוגי מקלות > מקלות טימפני

מקלות טימפני הם מקלות דקים יחסית בעלי ראש גדול במיוחד המשמשים בעיקר לנגינה על טימפני, אם כי ישנם מתופפים של מוזיקה מודרנית המשתמשים בהם לעיתים. יש מגוון רחב של מקלות טימפני המשמשים לצלילים שונים.
סוגי מקלות > מברשות

המברשת היא צרור של סיבי מתכת המחוברים יחדיו לידית פלסטיק (לרוב). המברשת מצריכה טכניקה שונה למדי מזו של רוב המקלות, במקום רק להכות מעלה מטה במקל יש שימוש בתנועות אופקיות על גבי התוף. המברשת אופייניות מאוד לקול ג'אז ולמוזיקה לטינית.
זוג מברשות
מקדש פומונה

מקדש פומונה ב-1990
מקדש פומונה (בגרמנית: Pomonatempel) הוא ביתן קטן על המדרון של גבעת פפינגסטברג, מצפון לגן החדש בצפון פוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה. גבעת פפינגסטברג היא הנקודה הגבוהה ביותר (76 מטרים) בחלק של פוטסדאם ממערב לנהר האפל. המבנה שייך למכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999.
היסטוריה

מקדש פומונה נחשב למבנה הראשון שתכנן קארל פרידריך שינקל בן ה-19, שעדיין לא היה ידוע באותה תקופה. הלקוח להקמת הבניין היה היועץ המלכותי הפרוסי קרל לודוויג פון אוספלד (Carl Ludwig von Oesfeld‏; 1741–1804). הוא נבנה בסביבות 1800 כביתן תה בצורה קלאסית קפדנית המבוססת על מודלים עתיקים.
בחירת השם למקדש כנראה קשורה למיקומו, הכרם הפרטי הגדול בעבר באוספלד. במיתולוגיה הרומית פומונה היא אלת הפירות. פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. רכש את הנכס עם המבנה העתיק למראה בשנת 1817, והוא שימש את משפחת המלוכה לשהייה מזדמנת.
לאחר מלחמת העולם השנייה הביתן נשכח, עקב מעבר אנשי הצבא הסובייטי לאזור הווילות שמתחת לפפינגסטברג – והלך ונהרס משנת 1961 לאחר שהבלוודרה הסמוכה נסגרה משום שממנה אפשר היה לצפות על המתקנים של חומת ברלין, ועל מערב ברלין. בשנת 1992–93 נבנה מקדש פומונה מחדש בעזרת קרן הרמן רמסטמה (Hermann Reemtsma Stiftung). המקדש נמצא בבעלות קרן הארמונות והגנים הפרוסיים ברלין-ברנדנבורג (גר'), אך נתמך על ידי עמותת פפינגסטברג בפוטסדאם (Pfingstberg in Potsdam) שפעלה לשחזורו, והיא מארגנת תערוכות אמנות מתחלפות של אמנים אזוריים בביתן.
אדריכלות

שינקל בחר בצורת מקדש יווני לביתן התה, כמו חזיתו הצפונית של הארכתאון על האקרופוליס באתונה. לביתן יש תוכנית כמעט ריבועית. בצידי המבנה הקובייתי מוביל גג קטן אל האכסדרה בחזית ובה ארבעה עמודי עץ יוני תומכים ההסדר היוני. גמלון משולש שטוח הפתוח מאחור מקשט את החלק הקדמי. מרפסת הגג מאחור מסתיימת במעקה. את גג אוהל השמש העשוי מבד בפסים כחול לבן על מרפסת הגג בקיץ בקושי ניתן לתארך. אל הגג השטוח ניתן להגיע באמצעות גרם מדרגות לולייני מתוך הרחבה המעוגלת מאחור. הכניסה היחידה אל החלל הפנימי היא מהאכסדרה. דלת צרפתית בקירות הצדדיים מכניסה אור לחלל הפנים. האח מול דלת הכניסה מוקף על ידי שתי גומחות צרות וגבוהות. בשנת 2011, עיצבה האמנית הברלינאית אליזבת זונק (Elisabeth Sonneck) את פנים המקדש בגוונים כחולים בהירים. מקדש פומונה נכלל בתכנון של פטר יוזף לנה לגנים של הבלוודרה.
לקריאה נוספת

Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg: Der Pfingstberg in Potsdam. Amtlicher Führer, Hentrich, Berlin 1995, DNB 945603371
Eva Ricks: Der Potsdamer Pfingstberg und seine Anlagen. Entstehung – Verfall – Wiederaufbau. 2., aktualisierte Auflage, Förderverein Pfingstberg, Potsdam 2003, OCLC 257837249
Hanna Delf von Wolzogen, Petra Kuhnau (Hrsg.): Was bleibt ...? : Spuren der Geschichte am Potsdamer Pfingstberg, eine Vortragsreihe, veranstaltet vom Theodor-Fontane-Archiv, Potsdam 2009, ISBN 978-3-9807348-2-0
Katja Hube, Gisela Weiß (Hrsg.): Belvedere & Romantik: Pfingstberg Potsdam, herausgegeben von der Hochschule für Technik, Wirtschaft und Kultur und Förderverein Pfingstberg. Hochschule für Technik, Wirtschaft und Kultur, Studiengang Museologie, Leipzig 2010, OCLC 729959775
מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים

המתאבק מגומד איברגימוב, הראשון  שזכה במדליה מטעם מקדוניה הצפונית
מקדוניה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים כמדינה עצמאית באולימפיאדת אטלנטה (1996), ומאז השתתפה בכל המשחקים האולימפיים. בין אולימפיאדת אנטוורפן (1920) לאולימפיאדת סיאול (1988) התחרו הספורטאים המקדונים במסגרת המשלחת היוגוסלבית. במשחקי החורף משתתפת מקדוניה הצפונית מאז אולימפיאדת נאגנו (1998).
עד כה, זכה רק שני ספורטאי מקדונים זכו במדליה אולימפית, המתאבק מגומד איברגימוב שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000) בקטגוריית המשקל של עד 85 ק"ג בהיאבקות בסגנון חופשי ובאולימפיאדת טוקיו (2020) זכה דג'אן ג'ורג'יבסקי (אנ') שניצח בענף הטאקוונדו. שאר ספורטאים המקדונים שהשתתפו בתחרות רשמו הישגים צנועים יותר, והיחיד שהצליח להתברג בצמרת היה המתאבק מוראד רמזאנוב, שדורג שביעי באולימפיאדת בייג'ינג (2008). במשחקי החורף לא הצליח אף ספורטאי מקדוני לרשום הישג משמעותי.
עם זאת, הספורטאים המקדונים שנטלו חלק במשחקים האולימפיים בזמן שמקדוניה הצפונית הייתה חלק מיוגוסלביה (ונקראה הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה) הצליחו לזכות בסך כולל של שתי מדליות זהב, חמש מדליות כסף וחמש מדליות ארד.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
| אולימפיאדת סידני (2000) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): 0
אולימפיאדת לונדון (2012): 0
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| סך הכל | 0 | 1 | 1 | 2 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  טאקוונדו | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  היאבקות | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 0 | 1 | 1 | 2 |
ראו גם

יוגוסלביה במשחקים האולימפיים
מקדוניה הצפונית במשחקים הפאראלימפיים
מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
מקס בורן

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1882 ברסלאו, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  5 בינואר 1970 (בגיל 87) גטינגן, גרמניה המערבית 
 ענף מדעי:  פיזיקה, מתמטיקה
 מקום מגורים:  גרמניה, בריטניה
 מקום קבורה:  בית הקברות גטינגן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג (1902)  אוניברסיטת ציריך (1903)  אוניברסיטת ורוצלב (1904)  אוניברסיטת גטינגן (יולי 1906)  קולג' גונוויל וקאיוס 
 מנחה לדוקטורט:  קרל רונגה 
 מוסדות:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט (1919–1921)  אוניברסיטת אדינבורו (1936–1952)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1914–1919)  אוניברסיטת גטינגן (1908–1914)  אוניברסיטת גטינגן (1921–1933) 
 תלמידי דוקטורט:  רוברט אופנהיימר, Alister McLellan, Edgar Krahn, זיגפריד פלוגה, Sheila Christina Tinney, Paul Weiss, ברתה סווירלס, מוריס פרייס, קרל הרמן, פסקואל יורדן, Herbert S. Green, Klaus Zweiling, מריה גופרט-מאייר, פרידריך הונד, ויקטור וייסקופף, Antonio Eduardo Rodríguez, Klaus Zweiling, Carl Hermann, א. ליס, Kathleen Sarginson 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1939)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו (1937)  הרצאת גאטרי (1953)  פרס מקדוגול בריסביין (1942)  מדליית יוז (1950)  פרס נובל לפיזיקה (1954)  מדליית מקס פלאנק (1948)  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1959) 
 בן או בת זוג:  Hedwig Born 
 צאצאים:  Gustav Victor Rudolf Born, Irene Helen Käthe Born 
 תרומות עיקריות
 פיתוח מכניקת הקוונטים והפירוש הסטטיסטי לפונקציית הגל
 חתימה:   
 
מקס בורן (בגרמנית: Max Born‏; 11 בדצמבר 1882 – 5 בינואר 1970) היה מתמטיקאי ופיזיקאי גרמני יהודי מומר. חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1954, בזכות תרומתו למכניקת הקוונטים (משוואת שרדינגר, קירוב בורן לבעיית פיזור). לימד בין השאר באוניברסיטאות גטינגן, ברסלאו והיידלברג שבגרמניה.