stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונטגומרי בלייר
ראשית חייו

מונטגומרי בלייר נולד במחוז פרנקלין שבקנטקי. אביו, פרנסיס פרסטון בלייר האב, היה עורך העיתון "וושינגטון גלוב" ודמות בולטת במפלגה הדמוקרטית בתקופתו של תומאס ג'פרסון. כנער, הקשיב מונטגומרי לעיתים קרובות לשיחות של אביו עם אנדרו ג'קסון.
ב-1835 סיים בלייר את הכשרתו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, אך לאחר שירות של שנה במלחמת הסמינול השנייה (אנ'), הוא פרש מצבא ארצות הברית, למד משפטים וב-1839 החל לעסוק בעריכת דין בסנט לואיס. בשנים 1839–1842 כתובע מחוזי מטעם ממשלת ארצות הברית במיזורי ולאחר מכן ועד 1843 הוא כיהן כראש עיריית סנט לואיס. בשנים 1845–1849 כיהן בלייר כשופט בבית המשפט השלום. ב-1852 הוא עבר למרילנד והקדיש את זמנו לעיסוק בעריכת דין, במיוחד בעתירות מול בית המשפט העליון של ארצות הברית. בשנים 1855–1858 הוא ייצג את ממשלת ארצות הברית בבית המשפט לעתירות. ב-1857 הוא ייצג את דרד סקוט בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית

כמו רבים מחברי המפלגה הדמוקרטית, אך שלא כמו פוליטיקאים רבים ממדינות הגבול, פרשו בני משפחת בלייר מהמפלגה הדמוקרטית לאחר קבלת חוק קנזס נברסקה והיו בין המנהיגים המייסדים של המפלגה הרפובליקנית החדשה. ב-1858, ארבע שנים לאחר מעבר מפלגות זה, העביר הנשיא ג'יימס ביוקנן את בלייר מתפקידו כנציג המשפטי של הממשלה. בבחירות לנשיאות של 1860 היה בלייר פעיל מאוד במסע הבחירות של אברהם לינקולן. ב-1861, לאחר שנבחר, מינה לינקולן את בלייר כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. לינקולן ציפה מבלייר, שדחף לנקיטת עמדה תקיפה כלפי מדינות הדרום, לעזור לאזן את החברים הפייסנים יותר שבקבינט שלו. בעת כהונתו כמנהל הכללי של הדואר, הנהיג בלייר תעריפי דואר אחידים ומשלוח בחינם בתוך הערים. הוא גם החל להנהיג את שירות העברות הכספים, כדי לצמצם את שליחתם של שטרות כסף באמצעות הדואר כדי להפחית מקרים של מעשי שוד במשרדי הדואר. הוא גם קרא לכינוסה של ועידה בינלאומית ראשונה לדואר, שהתקיימה בפריז ב-1863 ובה החל התהליך שהוביל להקמתו של איגוד הדואר העולמי. שיפור נוסף במערכת הדואר היה הנהגת השימוש ברכבת להובלת משלוחי הדואר, זאת בעקבות הצעתו של ג'ורג' ב. ארמסטרונג משיקגו, שהיה המפקח הכללי של רכבת הדואר מ-1860 ועד מותו ב-1871.
בלייר כיהן כמנהל הכללי של הדואר עד ספטמבר 1864, כאשר הנשיא לינקולן קיבל התפטרות שהגיש בלייר קודם לכן. צעדו של הנשיא היה בתגובה לעוינות של אנשי האגף הרדיקלי של המפלגה הרפובליקנית, שדרשו את התפטרותו של בלייר בתמורה לפרישתו של ג'ון פרימונט מהמרוץ לנשיאות בבחירות שהתקיימו באותה שנה. בנוגע לצעדו זה של לינקולן, ציין בלייר באוזני אשתו שהנשיא פעל "מהמניעים הטובים ביותר", ושזה "לטובת כל הנוגעים בדבר". לאחר שעזב בלייר את הקבינט הוא עדיין המשיך להיות פעיל במסע הבחירות של הנשיא לינקולן ומשפחותיהן המשיכו לשמור על קשרים הדוקים.
לאחר פרישתו

על רקע חילוקי הדעות שלו עם הרפובליקנים על מדיניות תקופת השיקום, שב בלייר לתמוך במפלגה הדמוקרטית לאחר תום מלחמת האזרחים, יחד עם אחיו, פרנסיס בלייר, שהיה מועמד הדמוקרטים לסגן הנשיא בבחירות לנשיאות של 1868.
ב-1876 ייצג בלייר את מזכיר המלחמה ויליאם בלקנאפ במהלך החקירה שניהל בית הנבחרים בנוגע לשערוריית תחנת הסחר וביקש מועדת החקירה של הבית בראשותו של היסטר קלימר להסיר את ההאשמות נגד בלקנאפ אם זה יתפטר מתפקידו. קילמר דחה את הצעתו של בלייר. בלקנאפ הועמד בפני משפט הדחה על קבלת תשלומים בלתי חוקיים מתחת הסחר פורט סיל בחזית המערבית כאשר כיהן כמזכיר המלחמה. בסופו של דבר התפטר בלקנאפ וזוכה במשפט שהתנהל נגדו בסנאט בקיץ אותה שנה.
ב-1882 התמודד בלייר ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השישי של מרילנד.
חיים אישיים

ב-1836 נשא בלייר לאישה את קרוליין רבקה בקנר מווירג'יניה. לאחר פטירתה ב-1844 הוא נשא לאישה את מרי אליזבת וודברי, בתו של לוי וודברי. לזוג נולדו בת אחת ושלושה בנים, שלושתם היו עורכי דין. נינם היה השחקן מונטגומרי קליפט.
אחוזתם, פולקלנד, שבסילבר ספרינג, מרילנד, הועלתה באש על ידי צבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים.
מונטגומרי בלייר נפטר כתוצאה מדלקת קרום המוח בסילבר ספרינג ב-27 ביולי 1883. הוא נטמן בבית הקברות רוק קריק שבוושינגטון.
הערות שוליים

↑  Moroney, Rita L., Montgomery Blair, Postmaster General, Washington, U. S. Govt. Print. Off., 1963, p. 5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378776805171  GND: 1070262005  ISNI: 0000 0000 2829 9674  LCCN: n86114005  SNAC: w6gb2h7q  VIAF: 16253766   WorldCat (עם VIAF): 16253766
קנצלר גרמניה

ראש הממשלה בגרמניה נקרא באופן מסורתי קַנְצְלֶר. בין השנים 1871 ל-1945 המשרה נקראה רייכסקנצלר (בגרמנית: Reichskanzler; משמע: קנצלר של הרייך), אך אחרי מלחמת העולם השנייה גרמניה הפכה לרפובליקה פדרלית, ועל כן שונה שם המשרה, ומאז ועד היום שמה הוא בונדסקנצלר (בגרמנית: Bundeskanzler; משמע: קנצלר פדרלי). הקאנצלר הוא המנהל והמוביל של הקבינט של גרמניה.
מקורו של המונח, המתועד לראשונה בימי הביניים, הוא במילה הלטינית cancellarius.
קנצלר גרמניה הנוכחי הוא אולף שולץ, והוא מכהן בתפקיד החל מ-8 בדצמבר 2021.
רייכסקנצלר

לפני מלחמת העולם הראשונה נקראה משרת ראש ממשלת גרמניה בשם "רייכסקנצלר", שמשמעותו היא "קנצלר קיסרי" או "קנצלר של הרייך". באימפריה הגרמנית של 1871, הרייכסקנצלר לא נבחר על ידי הפרלמנט (הרייכסטאג), ולא נשא באחריות כלפיו. במקום זאת, הוא מונה על ידי הקיסר. בשל כך לא ניתן לקרוא לאימפריה הגרמנית דמוקרטיה, גם אם הרייכסטאג היה פרלמנט נבחר.
מצב עניינים זה השתנה רק ב-29 באוקטובר 1918 בתיקון שהוכנס לחוקת 1871. עם זאת, השינוי לא יכול היה למנוע את התפרצותה של מהפכה כמה ימים לאחר מכן.
על פי החוקה החדשה של רפובליקת ויימאר ב-1919, הרייכסקנצלר אמור להיבחר על ידי הנשיא, אך לפרלמנט הזכות לפטר את הקנצלר, או את כל אחד מן השרים שלו. למעשה, רוב הממשלות של רפובליקת ויימאר נשענו בצורה חזקה על שיתוף פעולה עם הנשיא, בשל חוסר היציבות שבפרלמנט. הרייכסקנצלר האחרון בסדרת הקנצלרים של רפובליקת ויימאר היה אדולף היטלר, שמונה ב-30 בינואר 1933.
המשותף לכל הרייכסקנצלרים שכיהנו עד נפילת הקיסרות הוא השתייכותם למעמד האצולה. דבר זה השתנה עם הקמת רפובליקת ויימאר, לקראת מעבר לשיטת משאר פרלמנטרית ודמוקרטית יותר.
רייכסקנצלר > הקיסרות הגרמנית (1871 - 1918)

| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | מפלגה | מפלגה | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | קיסר (תקופת שלטון) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | הנסיך אוטו פון ביסמרק Otto von Bismarck (1815-1898) |  | בלתי מפלגתי | 21 במרץ 1871 | 20 במרץ 1890 | וילהלם הראשון Wilhelm I  (1871-1888) |
| 1 |  | הנסיך אוטו פון ביסמרק Otto von Bismarck (1815-1898) |  | בלתי מפלגתי | 21 במרץ 1871 | 20 במרץ 1890 | פרידריך השלישי Friedrich III  (1888) |
| 1 |  | הנסיך אוטו פון ביסמרק Otto von Bismarck (1815-1898) |  | בלתי מפלגתי | 21 במרץ 1871 | 20 במרץ 1890 | וילהלם השני Wilhelm II  (1888-1918) |
| 2 |  | הרוזן לאו פון קפריבי Leo von Caprivi (1831-1899) |  | בלתי מפלגתי | 20 במרץ 1890 | 26 באוקטובר 1894 | וילהלם השני Wilhelm II  (1888-1918) |
| 3 |  | הנסיך כלודוויג, מהוהנלוהה-שילינגספירסט Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst (1819-1901) |  | בלתי מפלגתי | 29 באוקטובר 1894 | 17 באוקטובר 1900 | וילהלם השני Wilhelm II  (1888-1918) |
| 4 |  | הנסיך ברנהרד פון בילוב Bernhard von Bülow (1849-1929) |  | בלתי מפלגתי | 17 באוקטובר 1900 | 14 ביולי 1909 | וילהלם השני Wilhelm II  (1888-1918) |
| 5 |  | תאובלד פון בתמן-הולווג Theobald von Bethmann-Hollweg (1856-1921) |  | בלתי מפלגתי | 14 ביולי 1909 | 13 ביולי 1917 | וילהלם השני Wilhelm II  (1888-1918) |
| 6 |  | גאורג מיכאליס Georg Michaelis (1857-1936) |  | בלתי מפלגתי | 14 ביולי 1917 | 1 בנובמבר 1917 | וילהלם השני Wilhelm II  (1888-1918) |
| 7 |  | הרוזן גאורג פון הרטלינג Georg von Hertling (1843-1919) |  | מפלגת המרכז | 1 בנובמבר 1917 | 30 בספטמבר 1918 | וילהלם השני Wilhelm II  (1888-1918) |
| 8 |  | הנסיך מקס פון באדן Max von Baden (1867-1929) |  | בלתי מפלגתי | 3 באוקטובר 1918 | 9 בנובמבר 1918 | וילהלם השני Wilhelm II  (1888-1918) |
| 9 |  |  פרידריך אברט Friedrich Ebert (1871-1925) |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 9 בנובמבר 1918 | 13 בפברואר 1919 | ללא |
רייכסקנצלר > רפובליקת ויימאר (1919 - 1934)

| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | מפלגה | מפלגה | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | רייכסטאג  (שנת בחירות) | נשיא (תקופת כהונה) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | פיליפ שיידמן Philipp Scheidemann (1865-1939) |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 13 בפברואר 1919 | 20 ביוני 1919 | האספה הלאומית  (1919) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 2 |  | גוסטב באואר Gustav Bauer (1870-1944) |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 21 ביוני 1919 | 26 במרץ 1920 | האספה הלאומית  (1919) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 3 |  | הרמן מילר Hermann Müller (1876-1931) |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 27 במרץ 1920 | 21 ביוני 1920 | האספה הלאומית  (1919) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 4 |  | קונסטנטין פרנבאך Constantin Fehrenbach (1852-1926) |  | מפלגת המרכז | 25 ביוני 1920 | 4 במאי 1921 | 1  (1924) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 5 |  | יוזף וירט Joseph Wirth (1879-1956) |  | מפלגת המרכז | 10 במאי 1921 | 14 בנובמבר 1922 | 1  (1924) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 6 |  | וילהלם קונו Wilhelm Cuno (1876-1933) |  | עצמאי | 22 בנובמבר 1922 | 12 באוגוסט 1923 | 1  (1924) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 7 |  | גוסטב שטרזמן Gustav Stresemann (1878-1929) |  | מפלגת העם | 13 באוגוסט 1923 | 30 בנובמבר 1923 | 1  (1924) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 8 |  | וילהלם מרקס Wilhelm Marx (1863-1946) |  | מפלגת המרכז | 30 בנובמבר 1923 | 15 בינואר 1925 | 1  (1924) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 8 |  | וילהלם מרקס Wilhelm Marx (1863-1946) |  | מפלגת המרכז | 30 בנובמבר 1923 | 15 בינואר 1925 | 2  (מאי 1924) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 9 |  | האנס לותר Hans Luther (1879-1962) |  | עצמאי | 15 בינואר 1925 | 12 במאי 1926 | 3  (דצמבר 1924) | פרידריך אברט Friedrich Ebert  (1919-1925) |
| 9 |  | האנס לותר Hans Luther (1879-1962) |  | עצמאי | 15 בינואר 1925 | 12 במאי 1926 | 3  (דצמבר 1924) | פאול פון הינדנבורג Paul von Hindenburg  (1925-1934) |
| (8) |  | וילהלם מרקס Wilhelm Marx (1863-1946) |  | מפלגת המרכז | 17 במאי 1926 | 12 ביוני 1928 | 3  (דצמבר 1924) | פאול פון הינדנבורג Paul von Hindenburg  (1925-1934) |
| (3) |  | הרמן מילר Hermann Müller (1876-1931) |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 28 ביוני 1928 | 27 במרץ 1930 | 4 (1928) | פאול פון הינדנבורג Paul von Hindenburg  (1925-1934) |
| 10 |  | היינריך ברינינג Heinrich Brüning (1885-1970) |  | מפלגת המרכז | 30 במרץ 1930 | 30 במאי 1932 | 5 (1930) | פאול פון הינדנבורג Paul von Hindenburg  (1925-1934) |
| 11 |  | פרנץ פון פאפן Franz von Papen (1879-1969) |  | עצמאי | 1 ביוני 1932 | 17 בנובמבר 1932 | 6 (יולי 1932) | פאול פון הינדנבורג Paul von Hindenburg  (1925-1934) |
| 12 |  | קורט פון שלייכר Kurt von Schleicher (1882-1934) |  | עצמאי | 3 בדצמבר 1932 | 28 בינואר 1933 | 7  (נובמבר 1932) | פאול פון הינדנבורג Paul von Hindenburg  (1925-1934) |
| 13 |  | אדולף היטלר Adolf Hitler (1889-1945) |  | מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית | 30 בינואר 1933 | 2 באוגוסט 1934 | 7  (נובמבר 1932) | פאול פון הינדנבורג Paul von Hindenburg  (1925-1934) |
רייכסקנצלר > גרמניה הנאצית (1934 - 1945)

| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | מפלגה | מפלגה | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | רייכסטאג  (שנת בחירות) | נשיא (תקופת כהונה) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | אדולף היטלר Adolf Hitler (1889-1945) פיהרר ורייכסקנצלר |  | מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית | 2 באוגוסט 1934 | 30 באפריל 1945 | 8  (מרץ 1933) | - |
| 1 |  | אדולף היטלר Adolf Hitler (1889-1945) פיהרר ורייכסקנצלר |  | מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית | 2 באוגוסט 1934 | 30 באפריל 1945 | 9  (נובמבר 1933) | - |
| 1 |  | אדולף היטלר Adolf Hitler (1889-1945) פיהרר ורייכסקנצלר |  | מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית | 2 באוגוסט 1934 | 30 באפריל 1945 | 10  (מרץ 1936) | - |
| 1 |  | אדולף היטלר Adolf Hitler (1889-1945) פיהרר ורייכסקנצלר |  | מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית | 2 באוגוסט 1934 | 30 באפריל 1945 | 11  (אפריל 1938) | - |
| 2 |  | יוזף גבלס Joseph Goebbels (1897-1945) |  | מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית | 30 באפריל 1945 | 1 במאי 1945 | - | קרל דניץ Karl Dönitz  (1945) |
| 3 |  | לוץ שוורין פון קרוזיק (ראש השרים)  Lutz Graf Schwerin von Krosigk (1887-1977) |  | מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית | 2 במאי 1945 | 23 במאי 1945 | - | קרל דניץ Karl Dönitz  (1945) |
בונדסקנצלר

החוקה המערב גרמנית של 1949, חוקת גרמניה (בגרמנית: Grundgesetz; מילולית: חוק בסיסי), מעניקה לקנצלר, שנקרא מעתה בונדסקנצלר, סמכויות ביצוע מרכזיות. מסיבה זו, יש המתייחסים למערכת הפוליטית הגרמנית כ"דמוקרטיית קנצלר". הממשלה הפדרלית של גרמניה (בגרמנית: Bundesregierung) מורכבת מהקנצלר ושרי הקבינט שלו או שלה. (מנהיג גרמניה המזרחית נשא בתואר "מזכיר המועצה המדינית של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית", ולא בתואר קנצלר).
סמכות הקנצלר נובעת מהחוקה ומהמעמד שלו כמנהיג המפלגה או קואליציית המפלגות שמחזיקה ברוב הכיסאות בבונדסטאג (בגרמנית: Bundestag). בעבר, עם הלמוט קוהל ולאחר מכן גרהרד שרדר, אנגלה מרקל וגם כיום עם אולף שולץ, שימש ומשמש הקנצלר גם כמנהיג מפלגתו שלו. הדבר לא היה נכון באשר להלמוט שמידט.
בכל ארבע שנים, לאחר בחירות ארציות ותחילת כהונתם של חברי הבונדסטאג החדשים, נבחר הקנצלר בעזרת רוב קולות חברי הבונדסטאג, לאחר שהוצע כקנצלר על ידי נשיא גרמניה (בגרמנית: Bundespräsident). הצבעה זו היא אחד המקרים היחידים שבו יש להשיג רוב קולות מתוך כל חברי הבונדסטאג, בניגוד לרוב יחסי של המצביעים. הצבעה זו נקראת "קנצלרמרהייט" (בגרמנית: Kanzlermehrheit), ובשלה אף אולצו להגיע לפרלמנט בעבר חברי פרלמנט חולים (או בהיריון) כאשר הרוב המפלגתי היה קטן מדי.
אם מועמד הנשיא לא נבחר, יכול הבונדסטאג לבחור מועמד משלו תוך 14 יום. אם איש לא נבחר במהלך תקופה זו, הבונדסטאג יכול להכריז על בחירות חדשות למשרת הקנצלר. אם לאדם שקיבל את מספר הקולות הרב ביותר יש רוב, הנשיא מחויב למנותו. אם לאדם שקיבל את המספר הרב ביותר של הקולות אין רוב בבונדסטאג, יכול הנשיא למנות אותו או לקרוא לבחירות חדשות.
הקנצלר הוא החבר היחיד בממשלה שממונה על ידי הבונדסטאג. השרים נבחרים על ידי הקנצלר בעצמו (וממונים רשמית על ידי הנשיא).
שלא כמו בפרלמנטים אחרים, הבונדסטאג לא יכול להפיל את הקנצלר בהצבעת אי אמון פשוטה, מאחר שברפובליקת ויימאר נוצלה אפשרות זו לרעה על ידי שני הקצוות הפוליטיים, במטרה לחתור תחת הקנצלר ותחת ההליך הדמוקרטי. במקום זאת, החלפתו המוקדמת של הקנצלר יכולה להעשות רק אם מוסכם על יורש. כדי לצבור תמיכה מהבונדסטאג, יכול הקנצלר לקרוא להצבעת אמון, שניתן לשלבה בהצעת חוק כלשהי. אם הוא לא מצליח להגיע לרוב בהצבעה מסוג זה, יכול הנשיא לפזר את הבונדסטאג.
בונדסקנצלר > סמכויות

סעיף 65 של החוקה מגדיר כיצד על הרשות המבצעת לתפקד ואת סמכויות בקאנצלר באמצעות, "עקרון הקנצלר": הקובע כי:
להציע לנשיא את המועמדים לתפקיד שר, כלומר חברי הקבינט הפדרלי. ניתן לפטר שרים לפי אותו הליך.
עומד בראש הקבינט הפדרלי ומנהל את ישיבות הקבינט.
מנהל את כל הממשל הפדרלי בהתאם לכללי הנוהל שאומצו על ידי הקבינט הפדרלי ואושרו על ידי הנשיא הפדרלי.
אחראי בפני הבונדסטאג בכל הנוגע לפעולת הממשלה .
בעתות חירום, מקבל לידיו את הסמכות הפיקוד על הכוחות המזוינים ומשמש כמפקד העליון (סעיף 115ב לחוק היסוד).
רשאי להעלות הצבעת האמון כדי לוודא שהבונדסטאג תומך במדיניות ממשלתו. אם ההצעה לא נתמכת על ידי רוב חברי הבונדסטאג, הנשיא הפדרלי, על פי הצעת הקנצלר הפדרלי, רשאי לפזר את הפרלמנט (סעיף 68 לחוק היסוד).
משמש כיושב ראש מועצת הביטחון הפדרלית.
ראו גם

קנצלר אוסטריה
פוליטיקה של גרמניה
היסטוריה של גרמניה
נשיא גרמניה
הערות שוליים

↑  Tasks of the Chancellor, The Federal Chancellor of the Federal Republic of Germany | Home page (באנגלית)
| הקנצלרים של גרמניה |
| --- | --- | --- |
| הקיסרות הגרמנית | הנסיך אוטו פון ביסמרק • הרוזן לאו פון קפריבי • כלודוויג, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט • הנסיך ברנהרד פון בילוב • תאובלד פון בתמן-הולווג • גאורג מיכאליס • הרוזן גאורג פון הרטלינג • הנסיך מקסימיליאן מבאדן • פרידריך אברט |  |
| רפובליקת ויימאר | פרידריך אברט • פיליפ שיידמן • גוסטב באואר • הרמן מילר • קונסטנטין פרנבאך • יוזף וירט • וילהלם קונו • גוסטב שטרזמן • וילהלם מרקס • הנס לותר • וילהלם מרקס • הרמן מילר • היינריך ברינינג • פרנץ פון פאפן • קורט פון שלייכר |  |
| גרמניה הנאצית | אדולף היטלר • יוזף גבלס • לוץ שוורין פון קרוזיק (ראש השרים) |  |
| הרפובליקה הפדרלית של גרמניה | קונראד אדנאואר • לודוויג ארהארד • קורט גאורג קיזינגר • וילי ברנדט • הלמוט שמידט • הלמוט קוהל • גרהרד שרדר • אנגלה מרקל • אולף שולץ |  |
פורטל גרמניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261623005171  LCCN: no2007137152  VIAF: 245083603   WorldCat (עם VIAF): 245083603
ויליאם אפהם

ויליאם הנרי אפהם (באנגלית: William Henry Upham;‏ 3 במאי 1841 –  2 ביולי 1924) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כראש עיריית מרשפילד בשנים 1886–1888 ובשנים 1891–1892, וכמושל ויסקונסין ה-18 בשנים 1895–1897.
ראשית חייו

ויליאם אפהם נולד בווסטמיניסטר שבמסצ'וסטס כבן הצעיר של אלווין ושרה (לבית דרבי) אפהם. סבו, ג'ונתן אפהם, שירת כחייל בצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ונכח במעמד כניעת יורקטאון. משפחת אפהם הייתה צאצאית ישירה של ג'ון אפהם, מתיישב אנגלי שהגיע למושבת מפרץ מסצ'וסטס ב-1635, והיה אחד המתיישבים הראשונים בוויימות', מסצ'וסטס.
לוויליאם אפהם היו כמה אחים ואחיות, שהיגרו גם הם לוויסקונסין, כולל קלווין ה. אפהם שכיהן באספת המדינה.
ב-1852 עברה המשפחה לעיר ניילס שבמישיגן ובשנה שלאחר מכן לקנושה שבוויסקונסין. את לימודיו בבית הספר התיכון הוא סיים בעיר רסין, בית הספר הציבורי הראשון בוויסקונסין.
מלחמת האזרחים

עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית הצטרף אפהם ל"רובאי בל סיטי", פלוגת מיליציה מרסין, במסגרת שירות בצבא האיחוד. הפלוגה גויסה כפלוגה F של רגימנט הרגלים השני של ויסקונסין.
חודשים ספורים לאחר תחילת שירותו, נפצע אפהם במהלך קרב בול ראן הראשון מקליע שעבר דרך רצועת הכתף ששימשה לנשיאת אשפת הכדורים שלו וחדרה לעצם השכם שלו. לאחר שעבר לבית חולים שדה, הוא נפל בשבי כוחות צבא הקונפדרציה ונשלח לכלא ליבי, שהוסב ממבנה של אסם טבק, יחד עם אנשים נוספים בפלוגתו. בכלא ליבי הוא טופל על ידי ד"ר לואיס, הרופא של הרגימנט השני. משפחתו בוויסקונסין קיבלה הודעה שהוא נפל בקרב וקיימה עבורו טקס אשכבה ברסין. ידיעה זו הגיעה לאחר שהקפטן של פלוגתו, ויליאם אי. סטרונג, ראה את הפגיעה שלו בקרב וסבר שהוא נהרג.
ב-1862 שוחרר אפהם בעסקת חילופי שבויים והגיע לוושינגטון די. סי., שם הוא נפגש עם הנשיא אברהם לינקולן בראיון בבית הלבן שאורגן על ידי הסנאטור מוויסקונסין ג'יימס רוד דוליטל. זמן קצר לאחר מכן המליץ לינקולן על קבלתו של אפהם אל האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שאת הכשרתו בה הוא סיים ב-1866. לאחר סיום הכשרתו הוא הוצב לוטננט משנה בארטילריה ושירת בצבא ארצות הברית עד נובמבר 1869. במרץ אותה שנה הוא קודם לדרגת לוטננט ראשון.
בעת שהוצב בפורט מונרו, שימש אפהם כקצין משמר, שבאופן זמני שמר על המגורים הזמניים שבהם נכלא נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס. בזיכרונותיו התייחס אפהם לדייוויס וציין ש"בדרך כלל... הוא נשאר ער עד לאחר חצות" בשיחותיו, והוסיף, "מר דייוויס היה מאוד נעים וחברותי... מלא בזיכרונות... הכיר את רוב חלקיה של ויסקונסין, והיה מסוגל לספר לי על המשמעות של כל השמות האינדיאנים של [המדינה]". בשלב מאוחר יותר של חייו היה אפהם קצין בדרגת מייג'ור בצבא הגדול של הרפובליקה (אנ').
לאחר המלחמה

לאחר שובו מהמלחמה, התגורר אפהם בקיואני שבוויסקונסין. ב-1878 הוא עבר יחד עם אחיו צ'ארלס למרשפילד, שם הוא בנה את המנסרה הראשונה של העיר. המשפחה הצליחה מאוד בעסקי תעשיית העץ, והחברה של אפהם הפכה לאחת מהבודדות באזור מרשפילד, כולל מפעל לרעפים, טחנה לטחינת גרעינים ומפעל לרהיטים. ב-1880 בנה אפהם את בית המשפחה, שכיום ידוע כבית המושל ויליאם ה. אפהם ורשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
ראש עיריית מרשפילד

אפהם היה לאחד התושבים הבולטים ביותר במרשפילד ובסביבה, ונבחר למשרת ראש העיר במשך שלוש פעמים ב-1886, 1887 וב-1891, בכל פעם לתקופת כהונה של שנה אחת. ב-27 ביוני 1887 פרצה שריפה גדולה במפעל העץ של אפהם, שהתפשטה ברחבי העיר והחריבה 250 מבנים, רוב רובה של העיר. אפהם הוביל את מאמצי השיקום ודאג לשובה של העיר לשגשוג.
מושל ויסקונסין

ב-1894 נבחר אפהם כמועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל ויסקונסין והתמודד בבחירות הכלליות מול המושל הדמוקרטי המכהן, ג'ורג' וילבור פק. הוא ניצח בבחירות ובינואר 1895 הושבע כמושל ויסקונסין ה-18. הוא כיהן תקופת כהונה אחת, ובמערכת הבחירות של 1896 בחר שלא להתמודד על תקופת כהונה שנייה. תחת זאת שב לעסקיו במרשפילד, כנשיא החברה שלו ושל חברת המים והחשמל המקומית.
חיים אישיים

אפהם היה נשוי פעמיים. כשנתיים לאחר מות אשתו הראשונה, מרי קלי, ב-1912, יצא אפהם, שהיה אז בן 73, למסע ימי לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי, והספינה שבה הפליג נאלצה עקב סערה להגיע לנמל בבופורט שבקרוליינה הצפונית. שם הוא הכיר והתחתן עם אשתו השנייה, גרייס מייסון, ולשניים נולדו שני בנים.
ב-1919 פרש אפהם מניהול עסקיו, ואת רוב שנותיו האחרונות הוא בילה בפלורידה. ויליאם אפהם נפטר במרשפילד ב-24 ביולי 1924 כתוצאה מדלקת ריאות. הוא נטמן בבית הקברות הילסייד שבעיר. על שמו קרויה העיירה אפהם שבוויסקונסין.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1738-1739
הערות שוליים

1 2  Heywood, William S. (1893). History of Westminster Massachusetts. S. W. Huse & Co. p. 892–893.
↑  "Racine High School".
↑  "Second Regiment Infantry". Roster of Wisconsin Volunteers, War of the Rebellion, 1861–1865. Office of the Adjutant General of Wisconsin. 1886. p. 364.
↑  Kris Leonhardt, The Great Marshfield Fire: Where there is a spark, there is a flame, Hub City Times, July 4, 2017.
1 2 3  "Upham, William Henry 1841 - 1924". Wisconsin Historical Society. August 8, 2017.
↑  "Upham, William Henry 1841 - 1924". www.wisconsinhistory.org. Archived from the original on June 11, 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1191376192  VIAF: 2015156434628512120001   WorldCat (עם VIAF): 2015156434628512120001
Hi-NRG

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  אלקטרונית • דיסקו • יורודיסקו
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, ארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 נגזרות:  יורודאנס, האוס, טכנו
 סוגות היתוך
 איטלו דיסקו, Nu-NRG (אנ')‏, ניו ביט, יורוביט
 סצינות אזוריות
 לונדון, ניו יורק, סן פרנסיסקו
 
Hi-NRG‏ הוא ז'אנר מוזיקלי המשלב אלמנטים של דיסקו ומוזיקת דאנס אלקטרונית, שמקורו בארצות הברית בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
כז'אנר מוזיקלי, המתאפיין בטמפו מהיר, מקצבי סטקטו, שירה "אינטנסיבית" ואוקטבות בייסליין "פועמות", הוא השפיע במיוחד על סצנת הדיסקו.
היסטוריה

מוזיקת Hi-NRG התחילה להופיע באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, בין היתר על ידי בידו (אנ') וטינה צ'ארלס ב-1976, ופטריק הרננדז (אנ') ב-1979.
בין המוזיקאים שמשתמשים במוזיקת Hi-NRG נמצאים המוזיקאים קלוד'ה בארי (אנ'), מיקל בראון (אנ'), פרנס ג'ולי (אנ'), סילבסטר (אנ'), דיוויין, ליים (אנ'), The Weather Girls (אנ'), פטריק קאולי (אנ'), בובי אורלנדו (אנ'), פול לקאקיס, ברונסקי ביט, חי או מת (אנ') ו-The Flirts (אנ').
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, מוזיקת Hi-NRG זכתה, באופן מתון, לפופולריות במיינסטרים באירופה, ולהכרה רחבה בקהילה הגאה בארצות הברית. הז'אנר היה תלוי לחלוטין בטכנולוגיה והיה כולו על "ריקוד אתלטי בלתי אפשרי, מין בִּיוֹנִי וסיבולת על אנושית". עם זאת, השירים הוגבלו, בדרך כלל, לגוף גברי, כמו השירים "Menergy", ו-"So Many Men, So Little Time". מפיקים כמו בובי אורלנדו (אנ') ופטריק קאולי (אנ') יצרו "פנטזיה שמיעתית של מועדון עתידני המאוכלס כולו בחתיכים של טום אוף פינלנד".
במהלך אותה תקופה, הז'אנר נהיה לפופולרי בקנדה ובבריטניה, בעיקר על ידי Trans-X וליים (אנ'). מוזיקת Hi-NRG השפיעה על מוזיקת טכנו והאוס.
היסטוריה > הצלחה מסחרית

ב-1983 בבריטניה, מגזין המוזיקה Record Mirror (אנ') החל לפרסם מצעד Hi-NRG שבועי. הז'אנר נכנס למיינסטרים עם להיטים במצעד הפופ והדאנס הבריטי (ובמצעד הדאנס האמריקאי), כמו "Searchin' (I Gotta Find a Man)" (אנ') של הייזל דין (אנ') ו-"High Energy" (אנ') של אוולין תומאס (אנ').
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, יצאו שניים משירי ה-Hi-NRG המצליחים ביותר בכל הזמנים, "You Spin Me Round (Like a Record)" (אנ') של Dead or Alive (אנ'), ו-"Venus" של בננהרמה (במקור של Shocking Blue).‏
מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 עד לסוף המאה ה-20, מגזין המוזיקה האמריקני, Dance Music Report (אנ'), פרסם מצעדי Hi-NRG.‏ עם זאת, הפופולוריות של מוזיקת Hi-NRG התחילה לדעוך ב-1990, לאחר שמוזיקת הטכנו ומוזיקת הרייב נהיו פופולריים במועדוני ריקודים. מאוחר יותר, במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, יצאה מוזיקת Nu-NRG (אנ'), שילוב של מוזיקת Hi-NRG ומוזיקת טראנס.