אוטיזם בישראל
קצבת הנכות לאוטיסטים בישראל > היסטוריה

בעבר המוסד לביטוח לאומי הביע התנגדות להעניק אוטומטית גמלת נכות בגובה המקסימלי לילדים אשר אובחנו בתסמונת PDD-NOS (אחת מתסמונות הקשת האוטיסטית). בתגובה, בספטמבר 2006 הגישו עמותת אלו"ט והעמותה לילדים בסיכון עתירה לבג"ץ נגד המוסד לביטוח לאומי, שבה הן דורשות כי המוסד יחזור לשלם גמלת נכות לכל הילדים אשר אובחנו בתסמונת PDD-NOS בלי שידרשו לעבור מבחני תפקוד ותלות בזולת, וזאת לאחר שלטענתן שונתה מדיניותו בנוגע לגמלאות אלה, בניגוד לחוק הביטוח הלאומי מ-1995 ולתקנותיו. בתגובתו המקדמית לעתירה טען המוסד לביטוח לאומי, כי דין העתירה להידחות על הסף, זאת כי מפאת מגבלות תקציביות, אין להכיר בכל ילד בעל צרכים מיוחדים כ"ילד נכה" הזכאי לגמלת נכות. כמו כן, המוסד לביטוח לאומי אישר בתגובתו, כי הוא אכן שינה ממדיניותו הקודמת, ולפיה ניתנה בעבר הכרה לילדים הלוקים בליקויי הרצף האוטיסטי כזכאים לגמלאות האמורות. הוא הוסיף, כי הניסיון מלמד כי לא כל הילדים המאובחנים כלוקים בליקויי הרצף האוטיסטי, הם בעלי נכות הדומה למצבם של ילדים אוטיסטיים, ולכן הכרה אוטומטית בזכאות לגמלה של בעלי נכות כזו אינה במקומה[דרוש מקור].
בהמשך של אותה שנה, ניתן צו ביניים בהסכמת המוסד לביטוח לאומי, לפיו עד להכרעה בעתירה לא ייזום המוסד לביטוח לאומי בדיקות והערכות חדשות לגבי ילדים שזכאותם לגמלה הוכרה בעבר על פי המדיניות הקודמת, וזאת, גם אם הגיע מועד המעקב השגרתי שלהם. בהמשך, הובהר בצו הביניים כי כל ילד אשר אובחן כסובל מליקויי הרצף האוטיסטי יהיה זכאי לגמלה המוענקת מתוקף תקנות הביטוח הלאומי לילדים אוטיסטיים. עם זאת, הובהר, כי המשיב יהיה רשאי לערוך בדיקות מטעמו לצורך איבחון מצבו של הילד, ולא יהיה חייב לאמץ ממצאי איבחון שיוגשו לו מטעם מבקש הגמלה. צווי הביניים הללו בוטלו עם הינתן צו מוחלט במובן זה שהמוסד לביטוח לאומי מאמץ את דו"ח ועדת שטיינברג, על מסקנותיו ועל המלצותיו. בכלל זה, מודגשת קביעתה העיקרית של ועדת שטיינברג לפיה ילדים הסובלים מליקויי הרצף האוטיסטי הם "ילדים במצב פסיכיאטרי-התנהגותי דומה לאוטיזם", כמשמעות המונח לצורכי קבלת קצבאות נכות שונות מתוקף תקנות הביטוח הלאומי תשנ"ח-1998.
בחודש מאי 2008 מינה שר הרווחה יצחק הרצוג ועדת מומחים בראשות הפרופסור אברהם שטיינברג שתפקידה לדון בפן המקצועי של הסוגיות המועלות בעתירה. כתב המינוי הסמיך את הוועדה להערכת הרצף האוטיסטי לצורכי גמלה מהביטוח הלאומי לבחון שאלות שונות, ובין היתר את השאלה העומדת במוקד עתירה זו: "האם ילדים הסובלים מלקות הרצף האוטיסטי (PDD או ASD, לרבות PDD NOS ותסמונת אספרגר) הם במצב פסיכיאטרי-התנהגותי דומה לילד הסובל מאוטיזם?" כמו כן, התבקשה הוועדה לחוות דעתה באשר למבחנים שיש לערוך לשם אבחון ילדים הסובלים מליקויים כאמור, ובאשר לאפשרות להעניק להם גמלה באופן מדורג, בהתאם לממצאים שייקבעו באותם מבחנים.
מסקנותיה של הוועדה היו כי התקנה "כוללת בצורה ברורה את כל הרצף האוטיסטי, היינו PDD או ASD לרבות PDD NOS ותסמונת אספרגר". עוד המליצה הוועדה, כי לילדים עד גיל 7 שאובחנו כסובלים מליקויי הרצף האוטיסטי תוענק גמלה מלאה. לעומת זאת, ביחס לילדים בגילאי 7 ומעלה, המליצה הוועדה להעניק להם גמלה באופן מדורג, בהתאם לחומרת ההפרעה התפקודית בה הם לוקים, וללא קשר לאבחנה הספציפית בתוך הרצף האוטיסטי. דוח הוועדה הוסיף ופירט את מסקנות הוועדה גם בעניין יכולת האבחון ומידת הדיוק באבחון המאפיינים האמורים בגילאים שונים, ומתייחס למבחנים שיש לערוך לשם אבחון נכון של מאפיינים אלו.
במאי 2009 אימץ המוסד לביטוח לאומי את דוח ועדת שטיינברג ומסקנותיו, לרבות קביעת הוועדה בדבר האופן הנכון והראוי לאבחן ילדים הנמצאים על הספקטרום האוטיסטי. המוסד לביטוח לאומי הביע הסכמה למתן צו מוחלט בעתירה, אשר יעגן מסקנות אלה בצו אופרטיבי. כמו כן, הוא ביקש כי יעוגנו בצו זה גם הנהלים שהוא גיבש כחלק מיישום והטמעת מסקנות הוועדה, על פי הפרשנות שהוא נתן להן. אלו"ט והעמותה לילדים בסיכון התנגדו לאימוץ הנהלים כמבוקש, בטענה כי תוכנם אינו מתיישב עם מסקנות הוועדה והמלצותיה.
ביולי 2009 קבע בית המשפט העליון בפסק דין 7879/09, כי יש מקום לעגן בצו את מסקנות והמלצות ועדת שטיינברג, אשר שני הצדדים מבקשים לאמצן, אך אין מקום לעגן בצו את הנהלים שגיבש המוסד לביטוח לאומי לצורך אבחון ילד כלוקה ברצף אוטיסטי מהטעם הבא: הנושא הבסיסי במחלוקת בעתירה זו מתייחס לפרשנותן של תקנות הביטוח הלאומי (דמי מחיה, עזרה ללימודים וסידורים לילד נכה), התשנ"ח-1998, ותחולתו של המונח "ילד הסובל מאוטיזם או מפסיכוזה וכן ילד במצב פסיכיאטרי-התנהגותי דומה לליקויים האמורים" על ילדים אוטיסטים. מוקד העתירה איננו בהליכי האבחון שנועדו לאבחן ילד כסובל מליקוי של רצף אוטיסטי. ועדת שטיינברג קבעה את העיקרון כי מי שלוקה ברצף אוטיסטי עונה על דרישת התקנות וזכאי לגמלה. עיקרון זה – הנטען על ידי אלו"ט והעמותה לילדים בסיכון ומוסכם גם על המוסד לבטוח לאומי – הוא שצריך להיכלל בצו המוחלט. לעומת זאת, דרכי האבחון ושיטות האבחון, והנהלים שגיבש המוסד בעניין זה, אינם חלק מהסעדים המבוקשים בעתירה, והם כלל לא עמדו לדיון ולבירור במסגרתה. משכך, אין בסיס מוסכם להכללת נוהלי המוסד בעניין דרכי האבחון במסגרת הצו המוחלט.
בפברואר 2011, פסק בית הדין הארצי לעבודה כי זימון להמשך קביעת הזכאות לגמלת ילד נכה במקרה של קביעת זכאות זמנית מעת הוצאת צווי הביניים על ידי בג"ץ ועד ליום ל-19 ביולי 2009, נחשב כבדיקה מחדש על פי התקנות, ובדיקה מחודשת היא מנוגדת להתחייבות שנתן המוסד לביטוח לאומי לבג"ץ, שלא יבדוק מחדש בתקופת צווי הביניים.