stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורי אוגאנסיאן

| --- | --- |

יורי אוגאנסיאן, 2016
 לידה:  14 באפריל 1933 (בן 91) רוסטוב על הדון, ברית המועצות 
 ענף מדעי:  פיזיקה גרעינית
 מקום מגורים:  רוסיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני (1956) 
 מנחה לדוקטורט:  גאורגי פליורוב 
 מוסדות:  המכון המאוחד למחקר גרעיני 
 פרסים והוקרה:  פרס ליזה מייטנר (2000)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מסדר הקדוש מסרוב משדוץ  צלב הקצין של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  עיטור אות הכבוד הארמני  מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  מדליית הידידות  פרס דמידוב  פרס הפדרציה הרוסית  תעודת ההערכה של ממשלת הפדרציה הרוסית  מדליית הזהב של לומונוסוב (2017)  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הידידות בין העמים  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מדליית ארנסט מאך (2000)  פרס ברית המועצות (1975)  עיטור אות הכבוד  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  פרס לנין קומסומול  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (24 באוקטובר 2017)  מדליית קורצ'טוב (1989)  אזרחות כבוד של מחוז מוסקבה 
 הערות:  היסוד אוגאנסון (118) קרוי על שמו
 תרומות עיקריות
 מחקר וגילו כמה מהיסודות הטרנס-אורניים
 
יורי צ'ולקוביץ' אוגאנסיאן (ברוסית: Юрий Цолакович Оганесян; נולד ב-14 באפריל 1933) הוא פיזיקאי גרעין רוסי בכיר במכון המאוחד למחקר גרעיני שבדובנה העוסק במחקר היסודות הטרנס-אורניים. הוביל את צוותו לגילוי רבים מהם ולאישוש קיומם של אחרים, אשר התגלו על ידי מכוני מחקר אחרים. יו"ר המועצה המדעית של ממשלת רוסיה ליישום פיזיקה גרעינית, חבר האקדמיה הרוסית למדעים - המחלקה לפיזיקה גרעינית, פרופסור באוניברסיטת פייר ומארי קירי ועמית במכון המחקר RIKEN ביפן. בעל עיטור הדגל האדום של העמל, עיטור אות הכבוד ופרס הפדרציה הרוסית (2010).
תולדות חייו

נולד בעיר רוסטוב על הדון להורים ממוצא ארמני. בשנת 1956 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה במכון להנדסה פיזית במוסקבה (היום האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני). בשנת 1958 התקבל למכון לאנרגיה אטומית והחל לעבוד יחד עם גאורגי פליורוב במאיץ חלקיקים נסיוני במסגרת המרוץ לגילוי יסודות כבדים חדשים לשם הוכחה ניסיונית לקיומו של "אי של יציבות". הוא סיים לימודי דוקטור למדעים בפיזיקה גרעינית בשנת 1970. בשנת 1974 עמד מאחורי גילוי סוג חדש של תגובות גרעיניות של גרעינים מסיביים, תהליך בו נעשה שימוש נרחב במעבדות שונות ברחבי העולם לסינתזה של אלמנטים חדשים עד 112=z.
יחד עם צוותו גילה כמה מהיסודות הטרנס-אורניים, בהם ניהוניום (113), פלרוביום (114), מוסקוביום (115), ליברמוריום (116), טנסין (117) ואוגאנסון (118), הנקרא על שמו מנובמבר 2016. כמו כן השתתף באישוש גילוי היסודות האסיום (108) ומייטנריום (109) והיה שותף לגילוי היסודות דובניום (105) ובוהריום (107).
בכנס האגודה האמריקנית לכימיה ב-2008 הציע שאי היציבות הבא צריך להמצא בגרעין בעל 164 פרוטונים (ו-318 נייטרונים, "מספר קסם" הבא, כלומר האיזוטופ התאורטי 482Uhq)‏.
הערות שוליים

↑  IUPAC מכריז על ארבעת השמות ניהוניום, מוסקוביום, טנסין, אוגאנסון מתאריך 8 ביוני 2016
↑  Nuclear scientists eye future landfall on a second 'island of stability'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325413205171  PLWABN: 9810538668005606  BIBSYS: 90028747  GND: 1050696018  ISNI: 0000 0001 1783 1132  LCCN: n96016867  ORCID: 0000-0002-0675-1505  SUDOC: 080649033  VIAF: 161854730   WorldCat (עם VIAF): 161854730
יחסי החוץ של אוגנדה

יחסי החוץ של אוגנדה הם מדיניות חוץ המסדירה את יחסי אוגנדה עם מדינות אחרות. מדיניות זו מיושמת על ידי משרד החוץ האוגנדי. המדינה חברה בקהילה המזרח אפריקאית כחברה מלאה.
סקירה כללית

אוגנדה תלויה ביבוא זר לרוב צרכיה הכלכליים. עוד לפני העצמאות, יצירת מסלול סחר קבוע לאוקיינוס ההודי הייתה המטרה העיקרית של מדיניות החוץ של כל ממשלות אוגנדה. לאחר השלמת בניית קו הרכבת ממומבסה לקמפלה, אשר הושלמה במהלך התקופה הקולוניאלית, היחסים עם קניה הפכו למשמעותיים ביותר עבור אוגנדה. בשנות השמונים, בגלל חילוקי דעות כלכליים בנוגע להקמת פדרציה, פרצו פעולות איבה לטווח קצר בין קניה לאוגנדה על הגבול. מאז העצמאות שמרה אוגנדה על קשר הדוק ומיוחד עם בריטניה. אך עם הזמן אוגנדה החלה ליצור קשרים חדשים עם מדינות מתועשות אחרות. במהלך המלחמה הקרה אוגנדה דבקה בעקרון הנייטרליות, אך מדיניות החוץ נועדה לשמור על היחסים עם המדינות הקפיטליסטיות.
בעשור הראשון שלאחר העצמאות הדגישו הפוליטיקאים האוגנדים את הצורך בשיתוף פעולה עם מדינות שכנות ומעצמות על, השתתפו בארגונים בינלאומיים, כמו גם בארגון המדינות הבלתי מזדהות. בשנת 1971, יעדי מדיניות החוץ של אוגנדה השתנו באופן משמעותי לאחר עלייתו של אידי אמין לשלטון. כאשר תפס את השלטון, החל לנהל מדיניות חוץ תוקפנית ובלתי צפויה. אוגנדה החלה לאיים על שכנותיה ולהשתמש נגדם בכוח צבאי. מדיניות כזו של אידי אמין הביאה לבידוד הבינלאומי של אוגנדה.
בשנת 1986 עלה לשלטון יואורי קגוטה מוסבני, שנתמך בהתלהבות על ידי הקהילה הבינלאומית ובעיקר הקהילה האפריקאית. ממשלת מוסבני החלה לבנות הסכמי סחר עם מדינות מתפתחות אחרות על בסיס סחר חליפין ולא מזומן, אם כי מרבית הייצוא האוגנדי עדיין היה מורכב מקפה שנמכר לארצות הברית או למדינות אירופה, עם מרבית היבוא מאירופה. מדינות שכנות החלו להימנע מיצירת קשרים הדוקים עם אוגנדה, מחשש שמוסבני, שעלה לשלטון כתוצאה ממלחמת גרילה, עשוי לסייע למתנגדים בכוונה להפיל את ממשלותיהם. אוגנדה קיימה יחסי ידידות עם לוב, ברית המועצות, צפון קוריאה וקובה, אף על פי שרוב הסיוע הכלכלי התקבל מהמערב. ביולי 1990, מנהיגי אפריקה בחרו במוסווני, כיו"ר ארגון האחדות האפריקאית.
השתתפות באיחודים אזוריים

עוד לפני העצמאות תכננו אוגנדה, קניה וטנזניה ליצור פדרציה משותפת. בשנת 1963 נחתמה הצהרת כוונות להקמת פדרציה שהובילה להקמת הקהילה המזרח אפריקאית בשנת 1967. בשנת 1977, ה-EAC חדל להתקיים: אוגנדה וטנזניה חששו מהשליטה הכלכלית בקניה, וקניה וטנזניה היו שליליות כלפי אידי אמין. בשנת 2001 המדינות חידשו את השתתפותן בקהילה המזרח אפריקאית, ושחזרו את איחוד זה. רואנדה ובורונדי הצטרפו לארגון EAC בשנת 2007.
יחסים בילטרליים > אפריקה

| מדינה | התחלת יחסים רשמיים | הערות |
| --- | --- | --- |
| בורונדי בורונדי |  |  לבורונדי יש שגרירות בקמפלה.  לאוגנדה יש שגרירות בבוג'ומבורה. |
| קניה קניה |  | בין השנים 1961 ל 1965 אוחדו שתי המדינות יחד עם טנזניה בארגון השירותים המשותפים במזרח אפריקה, שוק משותף עם מבנה פדרלי רופף. לקניה יש ועדה גבוהה בקמפלה.  לאוגנדה יש ועדה גבוהה בניירובי. |
| נמיביה נמיביה |  |  נמיביה מוסמכת לאוגנדה מהוועדה הגבוהה שלה בדאר א-סלאם, טנזניה.  אוגנדה מוסמכת לנמיביה מהנציבות הגבוהה שלה בפרטוריה, דרום אפריקה. |
| רואנדה רואנדה |  |  לרואנדה יש ועדה גבוהה בקמפלה.  באוגנדה יש ועדה גבוהה בקיגאלי. |
| דרום אפריקה דרום אפריקה | 24 ביוני 1994 |  שתי המדינות הן חברות מלאים של חבר העמים הבריטי ושל האיחוד האפריקאי.  לדרום אפריקה יש ועדה גבוהה בקמפלה.  באוגנדה יש ועדה גבוהה בפרטוריה. |
| דרום סודאן דרום סודאן |  | אוגנדה ודרום סודאן הן מדינות שכנות עם קשרים כלכליים ופוליטיים תרבותיים חזקים. דרום סודאן והמדינה הסמוכה אוגנדה נהנים תרבותיים, פוליטיים וכלכליים חזקים יחסית. כשדרום סודאן התקרבה לעצמאות, שתי המדינות החלו לנצל הזדמנויות מוגברות לסחר, פיתוח וחילופי חינוך. היחסים המדיניים בין דרום סודאן לאוגנדה היו ידידותיים במשך כמה עשורים, בניגוד ליחסי קמפלה עם ממשלת חרטום, שהיו לעיתים קרובות מתוחים. |
| טנזניה טנזניה |  |  לטנזניה יש ועדה גבוהה בקמפלה.  באוגנדה יש ועדה גבוהה בדאר א-סלאם. |
יחסים בילטרליים > אמריקה

| מדינה | התחלת יחסים רשמיים | הערות |
| --- | --- | --- |
| ברזיל ברזיל | 1970 |  ברזיל מוסמכת לאוגנדה משגרירותה בניירובי, קניה.  אוגנדה מוסמכת לברזיל משגרירותה בוושינגטון, ארצות הברית. |
| קנדה קנדה |  |  קנדה מוסמכת לאוגנדה מהוועדה הגבוהה שלה בניירובי, קניה.  לאוגנדה יש ועדה גבוהה באוטווה. |
| גיאנה גיאנה | 21 ביולי 1970 |  |
| מקסיקו מקסיקו | 20 בפברואר 1976 |  מקסיקו מוסמכת לאוגנדה משגרירותה בניירובי שבקניה ויש לה קונסוליית כבוד בקמפלה.  אוגנדה מוסמכת למקסיקו משגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית. |
| סנט וינסנט והגרנדינים סנט וינסנט והגרנדינים | 27 ביולי 2004 |  שתי המדינות חברות במלואן בחבר העמים הבריטי |
יחסים בילטרליים > אסיה

| מדינה | התחלת יחסים רשמיים | הערות |
| --- | --- | --- |
| בנגלדש בנגלדש |  | לבנגלדש יש קונסוליית כבוד בקמפלה. |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 1962 |  לסין יש שגרירות בקמפלה.  לאוגנדה יש שגרירות בבייג'ינג. |
| הודו הודו |  |  להודו יש נציבות עליונה בקמפלה.  לאוגנדה יש נציבות עליונה בניו דלהי. |
| אינדונזיה אינדונזיה | 12 בינואר 1989 |  |
| ישראל ישראל |  | יחסי אוגנדה-ישראל נותרים מתוחים בגלל מבצע אנטבה. |
| יפן יפן | 1962 |  |
| מלזיה מלזיה |  | למלזיה עדיין אין ועדה גבוהה בקמפלה, ואילו לאוגנדה יש שגרירות בקואלה לומפור והוועדה הגבוהה באוגנדה בקואלה לומפור הוסמכה גם לברוניי, אינדונזיה, הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם, קמבודיה ומיאנמר. |
| האיים המלדיביים האיים המלדיביים | 30 בנובמבר 1993 | שתי המדינות חברות במלואן בחבר העמים הבריטי. |
| מונגוליה מונגוליה | 2013 |  |
| נפאל נפאל | 12 ביוני 2017 |  |
| דרום קוריאה דרום קוריאה | 26 במרץ 1963 |  |
| טורקיה טורקיה | 2010 |  לאוגנדה יש שגרירות באנקרה.  לטורקיה יש שגרירות בקמפלה.  נפח הסחר בין שתי המדינות עמד על 40 מיליון דולר בשנת 2018. |
| וייטנאם וייטנאם | 9 בפברואר 1973 |  |
יחסים בילטרליים > אירופה

| מדינה | התחלת יחסים רשמיים | הערות |
| --- | --- | --- |
| ארמניה ארמניה | 28 ביוני 2013 |  |
| אוסטריה אוסטריה |  |  מאז 2012 מיוצגת אוסטריה באוגנדה על ידי שגרירותה באדיס אבבה, אתיופיה וקונסוליית כבוד בקמפלה.  אוגנדה מיוצגת באוסטריה על ידי שגרירותה בברלין, גרמניה וקונסוליית כבוד בווינה. |
| קפריסין קפריסין |  |  שתי המדינות יצרו יחסים דיפלומטיים וחתמו על הסכם לשיתוף פעולה בתחום התיירות.  שתי המדינות חברות במלואן בחבר העמים הבריטי. |
| דנמרק דנמרק |  |  לדנמרק יש שגרירות בקמפלה.  לאוגנדה יש שגרירות בקופנהגן. |
| צרפת צרפת |  |  לצרפת יש שגרירות בקמפלה.  לאוגנדה יש שגרירות בפריז. |
| גאורגיה גאורגיה | 9 בדצמבר 2010 |  |
| הונגריה הונגריה |  |  הונגריה מיוצגת באוגנדה על ידי שגרירותה בניירובי, קניה קונסוליית כבוד בקמפלה.  הונגריה מממשת את תוכנית הפיתוח הזרה הגדולה ביותר בתולדותיה באוגנדה. |
| איסלנד איסלנד | 2000 |  לאיסלנד יש שגרירות בהודו.  אוגנדה מיוצגת באיסלנד על ידי שגרירותה בקופנהגן, דנמרק. |
| איטליה איטליה | 1962 |  לאיטליה יש שגרירות בקמפלה.  לאוגנדה יש שגרירות ברומא. |
| לטביה לטביה | 1 באוקטובר 2013 |  |
| ליטא ליטא | 15 במרץ 2012 |  |
| מלטה מלטה | 21 ביולי 2004 |  שתי המדינות חברות במלואן בחבר העמים הבריטי. |
| הולנד הולנד |  |  בהולנד יש שגרירות בקמפלה.  אוגנדה מיוצגת בהולנד על ידי שגרירותה בבריסל, בלגיה. |
| רומניה רומניה | 27 באפריל 1969 |  |
| רוסיה רוסיה |  |  לרוסיה יש שגרירות בקמפלה.  לאוגנדה יש שגרירות במוסקבה. |
| סרביה סרביה | 1963 |  |
| אוקראינה אוקראינה |  |  אוגנדה מיוצגת באוקראינה על ידי שגרירותה במוסקבה, רוסיה.  אוקראינה מיוצגת באוגנדה על ידי שגרירותה בניירובי, קניה. |
| בריטניה בריטניה |  |  לאוגנדה ועדה גבוהה בלונדון.  לבריטניה יש ועדה גבוהה בקמפלה. |
יחסים בילטרליים > אוקיאניה

| מדינה | התחלת יחסים רשמיים | הערות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה אוסטרליה |  |  אוסטרליה מוסמכת לאוגנדה מהוועדה הגבוהה שלה בניירובי, קניה.  לאוגנדה יש ועדה גבוהה בקנברה. |
| ניו זילנד ניו זילנד |  |  ניו זילנד מוסמכת לאוגנדה משגרירותה באדיס אבבה, אתיופיה.  אוגנדה מוסמכת לניו זילנד מהוועדה הגבוהה שלה בקנברה, אוסטרליה.  שתי המדינות חברות במלואן בחבר העמים הבריטי. |
ראו גם

משרד החוץ (אוגנדה)
שר החוץ של אוגנדה
יבנה - האנציקלופדיה לנוער

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  אנציקלופדיה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת יבנה 
 תאריך הוצאה:  1992 
 
הערך הראשון באנציקלופדיה
יבנה - האנציקלופדיה לנוער, שנודעה גם בשם יבנה לרוס, היא אנציקלופדיה לילדים ונוער בשפה העברית, שיצאה לאור בהוצאת יבנה בשנות ה-90 של המאה ה-20, החל משנת 1992, על בסיס אנציקלופדיה של הוצאת לרוס הצרפתית.
האנציקלופדיה כללה 15 כרכים שבהם ערכים בסדר אלפביתי, ובנוסף כרך מפתח. הטקסט של האנציקלופדיה ניתן בניקוד מלא, והוא מלווה בתצלומים צבעוניים רבים, מפות ותרשימים. ערכי האנציקלופדיה תורגמו מהמקור הצרפתי, Encyclopédie Larousse Des Jeunes, ואליהם נוספו ערכים רבים שנכתבו למען הקורא הישראלי. העורכת הראשית של המהדורה העברית הייתה דליה טסלר. בהקדמה לאנציקלופדיה נאמר שהיא "מיועדת להיות לעזר לכל תלמיד, הן בהעשרת ידיעותיו ובהרחבתן והן במציאת מידע ונתונים הדרושים לו לשם הכנת עבודות, סיכומים ומטלות מיוחדות."
האנציקלופדיה יצאה לאור גם במהדורה שנקראה "אנציקלופדיה ידיעות אחרונות - אנציקלופדיה לנוער".
מרטירוס סאריאן

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1880 (יוליאני) Nakhichevan-on-Don, פלך יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 במאי 1972 (בגיל 92) ירוואן, ברה"מ 
 לאום:  ארמנים 
 מקום לימודים:  Surikov State Academic Institute of Fine Arts (1903) 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  פול גוגן, אנרי מאטיס 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 2 (1941)  פרס לנין (1961)  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 (1945)  פרס המדינה של ברית המועצות (1965)  עיטור לנין (1965)  עיטור לנין (1950)  עיטור לנין (1970)  מדליה על הגנת הקווקז (1944)  עיטור הדגל האדום של העמל (1936)  עיטור לנין (1945)  עיטור אות הכבוד (4 בנובמבר 1939)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1965)  People's Artist of the Armenian SSR (1926)  אמן העם של ברית המועצות (1960)  אזרחות כבוד של גיומרי (1964) 
 צאצאים:  Ghazaros Saryan, Sargis Saryan 
 
מרטירוס סאריאן (בארמנית: Մարտիրոս Սարյան; ברוסית: Мартиро́с Сарья́н; ‏28 בפברואר 1880 – 5 במאי 1972) היה צייר ארמני והמייסד של הציור הארמני המודרני.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה ארמנית ברוסטוב-על-דון, רוסיה. ב-1895, בגיל 15, סיים את בית הספר ובין 1897 ל-1904 למד בבית הספר לאמנויות במוסקבה, כולל בסדנאות של ולנטין סרוב וקונסטנטין קורובין. הוא הושפע מאוד מעבודתם של פול גוגן ואנרי מאטיס. הוא הציג את עבודותיו בתערוכות שונות. היו לו עבודות שהוצגו בתערוכת הוורד הכחול במוסקבה.
הוא ביקר לראשונה בארמניה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, בשנת 1901. הוא צייר את נופיו הראשונים המתארים את ארמניה: מקראוואנק, 1902; ארגטס, 1902; תְאוֹ. סבן, 1903; ערב בגן, 1903; בכפר הארמני, 1903 וכו', שזכו לשבחים רבים בעיתונות מוסקבה.
בשנים 1910 עד 1913 הוא טייל רבות בטורקיה, מצרים ואיראן. בשנת 1915 הוא נסע כדי לעזור לפליטים שברחו מרצח העם הארמני באימפריה העות'מאנית. בשנת 1916 נסע לטביליסי שם נישא ללוסיק אגיין, ועזר בארגון אגודת האמנים הארמנים.
לאחר תפיסת השלטון הבולשביקית ב-1917 נסע עם משפחתו לגור ברוסיה. ב-1921 עברו לארמניה. בעוד שרוב עבודתו שיקפה את הנוף הארמני, הוא גם עיצב את סמל ארמניה הסובייטית ועיצב את המסך לתיאטרון הממלכתי הארמני הראשון. הוא גם הציע הצעה לדגל של ארמניה עצמאית על בסיס הצבעים והעיצובים של בדים ושטיחים ארמניים מסורתיים, אם כי עיצובו נדחה.
בשנים 1926 עד 1928 הוא חי ועבד בפריז, אך רוב היצירות מתקופה זו נהרסו בשריפה על סיפון הספינה שבה חזר לברית המועצות. משנת 1928 ועד מותו חי סאריאן בארמניה הסובייטית.
בשנים הקשות של שנות ה-30 הוא התמסר שוב בעיקר לציורי נוף, וגם לפורטרטים. הוא גם זכה שלוש פעמים במסדר לנין ופרסים ומדליות נוספים. הוא היה חבר באקדמיה לאמנות של ברית המועצות (1974) ובאקדמיה הארמנית למדעים (1956).
סאריאן מת בירוואן ב-5 במאי 1972. ביתו לשעבר בירוואן הוא מוזיאון המוקדש לעבודתו עם מאות פריטים המוצגים.
בנו גזרוס (לזרוס) סאריאן היה מלחין ומחנך אמריקאי. נינתו מרים פטרוסיאן היא גם ציירת אמריקאית וגם קריקטוריסטית וסופרת עטורת פרסים.
הערות שוליים

↑  Сарьян Мартирос Сергеевич, bse.sci-lib.com
↑  Martiros Sarian's Museum, web.archive.org, ‏2012-09-06
↑  "Հայաստանի աոաջին Հանրապետության պետական դրոշի՝ Մարտիրոս Սարյանի նախագիծը [The design of the national flag of the First Republic of Armenia by Martiros Sarian"]
↑  Root, agniart.ru
↑  САРЬЯН, МАРТИРОС | Энциклопедия Кругосвет, www.krugosvet.ru (ברוסית)
↑  The memorial of Saryan Martiros (Մարտիրոս Սարյան ) buried at Yerevan's Komitas Pantheon cemetery, hush.am (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444690705171  PLWABN: 9810534029705606  BNE: XX1075788  BnF: cb119400507 (data)  CiNii: DA08237003  GND: 11875131X  ISNI: 0000 0001 0870 1133  LCCN: n81026762  LNB: 000052441  NKC: xx0009404  NTA: 071185593  RKD: 69772  SELIBR: 89778  SNAC: w6tt8765  SUDOC: 027336611  ULAN: 500012519  VIAF: 12316919   WorldCat (עם VIAF): 12316919
קומיטאס

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1869 (יוליאני) קוטאהיא, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  22 באוקטובר 1935 (בגיל 66) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Սողոմոն Գեւորգի Սողոմոնեան 
 שם במה:  Կոմիտաս 
 מוקד פעילות:  האימפריה העות'מאנית, האימפריה הרוסית, צרפת 
 תקופת הפעילות:  1891–1915 (כ־24 שנים) 
 מקום לימודים:  הסמינר התאולוגי גבורקיאן 
 סוגה:  מוזיקת עם ארמנית 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  ארמנית, טורקית, צרפתית 
 կոմիտաս.հայ
 פרופיל ב-IMDb
 
קומיטאס ב-1902
מוזיקה מאת קומיטאס
סולומון (שלמה) סולומוניאן (בארמנית:  Սողոմոն Սողոմոնեան) הידוע בשם הכמורה שלו קומיטאס ורדאפט (בארמנית: Կոմիտաս;‏ 26 בספטמבר (הלוח היוליאני; 8 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני ‏1869 – 22 באוקטובר 1935; מתועתק Komitas ולעיתים Gomidas) "אבי המוזיקה הארמנית הקלאסית", היה כומר, מוזיקאי, מלחין, זמר, מעבד מוזיקלי ואתנומוזיגולוג ארמני. קומיטאס שילב את כהונתו ככומר עם שירה דתית, חקירה מוזיקולוגית תאורטית, הלחנה והובלת מקהלה עתירת מוניטין שהופיעה ברחבי העולם. הוא אסף, רשם, הקליט וחקר למעלה מ-3,000 שירי עם ומנגינות עממיות ארמניות, כמו גם אוסף של שירי עם כורדים. לאחר שגורש מביתו באיסטנבול בליל ה-24 באפריל 1915 יחד עם עוד למעלה מ-200 אינטלקטואלים, שהה במחנה ריכוז ליד אנקרה. על אף ששוחרר, בהתערבותו של שגריר ארצות הברית הנרי מורגנטאו, לא שב ליצור ואושפז לסירוגין במוסדות לבריאות הנפש עד מותו 20 שנה לאחר השחרור.
שנותיו הראשונות

נולד בעיירה בוילאייט בורסה באימפריה העות'מאנית כבן יחיד למשפחה בעלת קשרים הדוקים עם השלטונות, שכתוצאה מכך שפתה הייתה טורקית ולא ארמנית. אמו נפטרה פחות מחצי שנה לאחר לידתו, כבת שבע-עשרה במותה. את מרבית זמנו כילד בילה עם משפחתה של אמו בעיר בורסה. אביו נפטר כשהיה בן עשר ובאופן מעשי חי כחסר בית. בהיותו בן 11 נשלח על ידי הבישוף המקומי ללימודים בסמינר לכמרים גוברגיאן שבעיר ואראשאפאט (בארמניה של ימינו). הקתוליקוס (ראש הכנסייה) במקום גינה את חוסר שליטתו של הנער בארמנית, אך התרשם מיכולתו המוזיקלית ויפי שירתו. בסמינר לכמרים מצא קומיטאס לראשונה בית, רגשי, רוחני ואינטלקטואלי. בנוסף לשפה הארמנית למד קומיטאס את האדפטציה הארמנית לתיווי הנוימה הנקרא חאז (אנ') ואימץ אותה לצורכי הלחנה. בין היתר חיבר לחנים לשירי חצ'אטור אבוביאן. ב-1893 מונה למנצח המקהלה של קתדרלת אתצ'מיאדין בוואראשאפאט, הכנסייה החשובה ביותר בעולם הארמני ומקום מושבו של הקתוליקוס העליון. ב-1895 הוכתר ככומר בדרגת ורדאפט בשם קומיטאס (על שם קתוליקוס-מוזיקאי בשם זה שחי במאה השביעית). באותה שנה ראה אור האוסף הראשון של שירי עם אותם רשם ותיעד לראשונה. האוסף כולל שירי אהבה, חתונה ושירי ערש.
הקריירה המוזיקלית

המינהל הדתי השמרני של ואראשאפאט לא ראה בעין יפה את "הכומר המזמר שירי אהבה" וקומיטאס עזב לטביליסי על מנת ללמוד הרמוניה אצל המלחין מקר יקמליאן. קומיטאס זכה למלגה בסך 1,800 רובל מאת טייקון הנפט והפילנתרופ הארמני אלכסנדר מנטאשב (Alexander Mantashev), שאיפשרה לו לעבור לברלין ללימודי מוזיקולוגיה והלחנה באוניברסיטת פרידריך וילהלם ובקונסרבטוריון ריכרד-שמיט (Richard-Schmidt; שם למד פיתוח קול וניצוח מקהלות). בשנת 1899 סיים קומיטאס את לימודיו באוניברסיטה ואף הוזמן להרצות על מוזיקה ארמנית ומוזיקה נוצרית וקדם-נוצרית עתיקה בחברת המוזיקה הבינלאומית בברלין (Internationalen Musikgesellschaft).
עם סיום לימודיו שב קומיטאס לוואראשאפאט ולתפקידו כמנצח מקהלות הקתדרלה והסמינר לכמרים, שהתמחו בשירה פוליפונית של מוזיקה ארמנית עממית ולחנים מקוריים שלו לשירים ארמניים קדומים וחדשים. במקביל, פרסם קומיטאס מחקרים מוזיקולוגיים על המוזיקה העממית הארמנית והיה בכך לאחד מחלוצי האתנומוזיקולוגיה. בימי הקיץ נדד בכפרים ורשם לחנים מקומיים.
ב-1910 עבר קומיטאס לעיר הבירה האימפריאלית, קונסטנטינופול (איסטנבול), על מנת להגיע לקהל רחב יותר. הוא עסק בהלחנה, מחקר והוראה ויסד את מקהלת "גוסאן" (Gusan) המקצועית שכללה 300 זמרים ומוזיקאים. המקהלה הופיעה עם חומר ארמני עממי ומקורי בקהילות ארמניות ברחבי העולם ובפני קהל אירופאי. לאחר הופעה בפריז זכה קומיטאס לשבחים מפי המלחין קלוד דביסי.
הגירוש ושנים של דעיכה

בליל ה-24 באפריל 1915 פקד שר הפנים טלעת פאשה על גירוש שכבת העילית הארמנית מאיסטנבול למחנות ריכוז ליד אנקרה. קומיטאס נכלל בקבוצה שנשלחה ברכבת מיוחדת לצ'אנירי (Çankırı). בהתערבות ידידיו, המשורר הטורקי מהמט אמין יורדקול (Mehmet Emin Yurdakul) והסופרת האלידה אדיב אדיוואר (Halide Edib Adıvar), פנה שגריר ארצות הברית, הנרי מורגנטאו לממשלה הטורקית, שגרמה לטלעת פאשה להוציא צו לשחרורו המיידי של קומיטאס (ו-14 איש נוספים). על אף שהותו הקצרה של קומיטאס ברכבת הגירוש ובמחנה הריכוז, הוא סבל מהתעללות קשה שגרמה לו נזקים נפשיים חמורים ולחרדות קשות בהמשך חייו.
ב-1916 אושפז קומיטאס בבית חולים פסיכיאטרי באיסטנבול, הידיעות על רצח העם הארמני רק החמירו את מצבו. ב-1919 הועבר לפריז, שם מת לבסוף, לאחר אשפוזים לסירוגין במוסדות לבריאות הנפש, בבית החולים הפסיכיאטרי בווילז'ואיף (Villejuif). אפרו הועבר לירוואן ונקבר בפנתאון היוצרים שם, שנקרא על שמו.
מורשתו

לאחר רצח העם התברר כי אלמלא מפעלו של קומיטאס הייתה יורדת לטמיון כל המורשת המוזיקלית של ארמניה המערבית. חלק מכתביו התפרסמו כבר ב-1933 בפריז. בשנות החמישים הועברו הכתבים לירוואן והתפרסמו בארמניה ובגרמניה. כמו כן זכו שיריו, לחניו ועיבודיו למקהלה לביצועים והוקלטו החל מ-1970 (אז ראה אור לציון מאה שנים להולדתו האלבום הכפול The music of Komitas)‏. ב-1988 ראה אור סרט קולנוע המגולל את סיפורו של קומיטאס מאת הבמאי האמריקאי-ארמני דון אסקריאן (Don Askarian).‏ האלבום Gomidas Songs שהקליטה ב-2008 זמרת הסופרן הקנדית ממוצא ארמני איזבל ביירקדריאן (Isabel Bayrakdarian) היה מועמד לפרס גראמי.
בעיר ירוואן קרויים על שמו מספר אתרים בהם פנתאון היוצרים, הקונסרבטוריון הלאומי, שדרה מרכזית בעיר ומוזיאון ומכון שנחנכו ב-2014. כן קרויה על שמו הכיכר המרכזית של ואראשאפאט. פסלים של קומיטאס מוצבים בין היתר בפריז, בדטרויט וליד בניין האספה המחוקקת של קוויבק במונטריאול.
דמותו מוטבעת על מטבע של 10,000 דראם ארמני.
הערות שוליים

1 2  A BIOGRAPHICAL SKETCH OF KOMITAS
↑  הדיסק בקטלוג העולמי
↑   "קומיטאס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  האלבום בקטלוג העולמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263816305171  PLWABN: 9810655213005606  BIBSYS: 4089954  BNE: XX5188434  BnF: cb138960875 (data)  CiNii: DA14226861  GND: 118937650  ICCU: DDSV037928  ISNI: 0000 0001 2036 9444  LCCN: n80028497  LNB: 000136343  MusicBrainz: 01fbf8ab-34e2-4a0a-8dcc-8d9a8026d782  NKC: pna2015896499  NTA: 070622744  RERO: 02-A000099097  SNAC: w67w6z6h  SUDOC: 080786170  VIAF: 7574386   WorldCat (עם VIAF): 7574386 
פסל לזכרו בירוואן
דמותו של קומיטאס מוטבעת על מטבע של 10,000 דראם ארמני
התקיפה הישראלית ליד שדה התעופה הבין-לאומי חלב (2024)

התקיפה הישראלית ליד שדה התעופה הבין-לאומי חלב הייתה תקיפה המיוחסת לחיל האוויר הישראלי ליד העיר חלב שבסוריה שהתרחשה בשעות הלילה שבין ה-28 ל-29 במרץ 2024. התקיפה כוונה למטה של ארגון הטרור חזבאללה ולמחסנים של מיליציות פרו איראניות, ובמהלכה נהרגו כ-52 אנשים ונפצעו עשרות נוספים, ביניהם אזרחים. שלושים ושמונה מבין ההרוגים זוהו כחיילים סורים, שבעה כאנשי חזבאללה, ואחד כגורם סורי פרו-איראני.
התקיפה התרחשה במהלך מלחמת חרבות ברזל ונחשבת לחריגה וחסרת תקדים בקנה המידה ובכמות ההרוגים שלה. לפי הדיווחים הטילים ששוגרו נשאו ראשי קרב כבדים במיוחד שהכילו כמות גדולה של חומר נפץ. התקיפה הייתה רב-מוקדית, כאשר חלק מהטילים כוונו למפעלים באזור א-ספירה (אנ') ואחרים למצבורי נשק ותחמושת ליד שדה התעופה הבין-לאומי חלב. הפיצוץ היה חזק וגרם לפיצוצי משנה רבים - דבר שהעיד על כמות כלי הנשק והתחמושת שאוחסנו ביעדים שהותקפו. מערכות ההגנה הסוריות הופעלו אך נכשלו בפעולתם ומיירט אחד אף נפל בשוגג בסמוך לכפר בג'ברין, מה שהוביל לפריצתה של שרפה.
האירוע הוא חלק מגל תקיפות רחב יותר של ישראל כנגד יעדים שונים לאורך הגזרה הצפונית עם לבנון וסוריה, והתרחש שבועות ספורים בלבד לאחר ההתנקשות בסאלח אל-עארורי ברובע הדאחייה של ביירות, וכן חיסולו הממוקד של היועץ הבכיר של משמרות המהפכה האיראניות רזא זארעי בעיר החוף בניאס. אחד ההרוגים בתקיפה היה מפקד שטח שאחיו נהרג בתקיפה ישראלית בנובמבר אשתקד. מספר שעות לאחר התקיפה התקבלו דיווחים ראשוניים אודות שני חיסולים ממוקדים, האחד של בכיר חזבאללה אשר חוסל בתקיפת רכב בצור והיה אחראי על המערך הרקטי בדרום לבנון והשני של בכיר אחר בפיצוץ מטען באזור דמשק שפעל כמהנדס חומרי נפץ והיה אחראי על התיאום בין חזבאללה ואיראן בדרום-מערב סוריה.
תגובות

איראן איראן – משרד החוץ של איראן גינה את התקיפה בטענה כי ”התקיפות הן הפרה של הדין הבין-לאומי ושל הריבונות האזורית של סוריה”.
סוריה סוריה – משרד הביטחון הסורי האשים את ישראל בתקיפה והודיע כי ”הפעולות האגרסיביות הובילו למות הקדושים של מספר אזרחים ואנשי צבא וגרמו לנזקי רכוש ציבוריים ופרטיים כאחד”.
רוסיה רוסיה – משרד החוץ של רוסיה גינה את התקיפה והזהיר מפני השלכות הרסניות על האזור כולו.
ראו גם

ההתנקשות בסאלח אל-עארורי
תקיפת שיירת הנשק הסורית לחזבאללה בבעלבכ
הסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה