stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוקוגאווה יושינובו
מלחמת בושין

החשש מהתחזקות ומהתחדשות השוגונות הביא את הדאימיו של ההאן סצומה, צ'ושו וטוסה, שהיו יריבים מסורתיים של השוגון, להקמת ברית תחת הסיסמה סונו ג'וי ("כבדו את הקיסר, גרשו את הברברים!") שמטרתה ביטול השוגונות. הברית נקטה מספר גישות, והאן טוסה, שחשש מעימות אלים, הציע לשוגון לוותר על תוארו בתמורה לשמירה על כל נכסיו ועל צבאו, בנוסף לקבלת תפקיד בכיר במועצה שתתפקד כממשלה. למעשה, מלבד התואר, לא דרשה הצעה כל ויתור מצד השוגון, שקיבל אותה, בחושבו שזהו מחיר נוח לשלם עבור הימנעות ממלחמת אזרחים בזמן שיפן נמצאת תחת לחץ מעצמות המערב.
ב-9 בנובמבר 1867 הגיש טוקוגאווה את התפטרותו לקיסר, ועשרה ימים לאחר מכן העביר אליו באופן רשמי את סמכויותיו. לאחר מכן הוא עזב את קיוטו ועבר לאוסקה. עם זאת, צ'ושו וסצומה, שאמנם הסכימו לשיטת השלטון החדשה אך התנגדו לעובדה שטוקוגאווה יעמוד בראשה, שלחו חיילים לקיוטו. בפגישה שנערכה בנוכחות הקיסר הכריזו הנאספים על שלילת כל תאריו ונכסיו של טוקוגאווה. האחרון, שהתנגד להצהרה, כתב איגרת מחאה לקיסר ושלח אותה בליווי צבאי כבד, מתוך ידיעה שחיילי צ'ושו וסצומה שלטו בבירה.
עם הגיעם נאסרה כניסת חייליו של טוקוגאווה לקיוטו, והם הותקפו על ידי חיילי צ'ושו וסצומה במה שהיה הקרב הראשון במלחמת בושין. על אף יתרונו המספרי של צבאו, נמלט טוקוגאווה במהלך הקרב ועבר לאדו (טוקיו כיום), שם שם עצמו בהתבודדות מרצון. לאחר שנבחר ראש משפחה חדש למשפחת טוקוגאווה - אייסאטו טוקוגאווה - נחתם הסכם שלום בין הבית לבין החצר הקיסרית, וב-11 באפריל נמסרה טירת אדו לצבא הקיסרי ללא קרב.
יחד עם ראש המשפחה החדש עבר טוקוגאווה לשיזואוקה, לשם פרש אף טוקוגאווה איאיאסו, מייסד השוגונות, מאות שנים לפני כן. אייסאטו התמנה להיות הדאימיו של האן שיזואוקה, אך איבד את התואר מספר שנים לאחר מכן עם ביטול שיטת ההאן.
אחרית חייו

לאחר שפרש, ניהל טוקוגאווה חיים שלווים ורגועים, ועסק במספר תחביבים. ב-1902 התיר לו הקיסר מייג'י להקים מחדש את ענף משפחתו והעניק לו את התואר "נסיך", תואר האצולה הגבוה ביותר, על שירותו הנאמן ליפן וצירף אותו לבית הגבוה של הדיאט הקיסרי. טוקוגאווה יושינובו נפטר ב-21 בנובמבר 1913 ונקבר בטוקיו.
לקריאה נוספת

Beasley, William G. The Rise of Modern Japan. Palgrave Macmillan, 2000 ISBN 9780312233730.
Totman, Conrad. The Collapse of the Tokugawa Bakufu, 1862–1868. University of Hawaii Press, 1980. ISBN 9780824806149.
הערות שוליים

↑  Beasley, עמ' 52-51.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349774405171  BnF: cb149774324 (data)  CiNii: DA01185149  GND: 119021242  ISNI: 0000 0000 8262 356X  LCCN: n82056460  NDL: 00084688  NKC: jo20231211040  NTA: 34051261X  PIC: 390174  SUDOC: 08295495X  VIAF: 72195136   WorldCat (עם VIAF): 72195136 
טוקוגאווה בלבוש צבאי צרפתי
טריו סונאטה

טריו סונאטה (trio sonata) היא צורה מוזיקלית שהייתה פופולרית ביותר בסוף המאה ה-17 ובמאה ה-18.
טריו סונאטה כתובה לשני כלי סולו לנגינת המלודיה ולבסו קונטינואו, שלושה תפקידים בסך הכול, ומכאן שמה. אך הואיל והבסו קונטינואו מורכב בדרך כלל משני כלים לפחות (הרכב טיפוסי הוא צ'לו וויול בס ולעיתים אף בסון, עם כלי מקלדת כגון צ'מבלו ואף עם כלי פריטה), הרי שלביצוע טריו סונאטה דרושים לפחות ארבעה נגנים. הטריו סונאטות של קורלי (אופוס 1, 1681, אופס 3, 1689) מציגות דוגמה מאלפת.
לנגינת שני הקווים העליונים היה מקובל להשתמש בשני כינורות, אך יצירות רבות בז'אנר נכתבו להרכבים הכוללים כלי סופרן אחרים כמו חליל, חלילית ואבוב, בקומבינציות שונות.
הטריו סונאטות של יוהאן סבסטיאן באך לעוגב (525–530 ברשימת יצירותיו) מאגדות את כל שלושת התפקידים בכלי אחד. מצב טיפוסי הוא, שיד ימין, יד שמאל והדוושות מבצעות כל אחת תפקיד שונה, ובכך יוצרות אותו מרקם כמו בשלישיית כלים. מסיבות מובנות, שש השלישיות האלה מעובדות בימינו לארבעה נגנים. עוד חידוש של באך היה יצירת טריו סונאטות על פי כל הכללים, תוך שימוש בצ'מבלו קונצ'רטנטה (אובליגטו, כלומר מחייב) וכלי אחד לנגינת המלודיה, כלומר, שני נגנים בסך הכול. דוגמאות ידועות להרכב זה הן שש הסונאטות לצ'מבלו וכינור סולו (1014–1019 ברשימת יצירות באך (רי"ב), שלוש סונאטות לצ'מבלו וויולה דה גמבה (1027–1029 רי"ב) ושלוש הסונאטות לצ'מבלו וחליל צד (1030–1032 רי"ב).
רפרטואר לדוגמה

תומאזו אלבינוני, 12 סונאטות דה קייזה אופוס 1 ו-12 סונאטות דה קאמרה אופוס 8
ארכאנג'לו קורלי, 24 סונאטות דה קייזה אופוס 1 ואופוס 3, 24 סונאטות דה קאמרה אופוס 2 ואופוס 4.
הנרי פרסל, 12 סונאטות לשלושה קולות, 1683, 10 סונאטות לארבעה קולות, 1697 (שני הקבצים לשני כינורות ובסו קונטינואו), וכן טריו סונטות לשתי חליליות ובאסו קוטינואו.
יוהאן סבסטיאן באך, טריו סונאטות 1036–1039 רי"ב. לגבי כמה מהן קיים ספק באשר לזהות מחברן, אבל כולן מהוות מוזיקה קאמרית טיפוסית לתקופת הבארוק. בהן טריו סונטות עם שני כינורות, חליל וכינור, חליל ואבוב וטריו סונאטות עם שני חלילים. טריו סונאטה ידועה ומורכבת עם חליל וכינור היא חלק מן המכלול של המנחה המוזיקלית.
דיטריך בוקסטהודה, אופוס 1, שש טריו סונאטות ואופוס 2, שבע טריו סונאטות. כתובות לכינור, ויולה דה גמבה ובסו קונטינואו. אלה הן היצירות היחידות של בוקסטהודה, שיצאו לאור בתקופת חייו.
גאורג פרידריך הנדל, טריו סונאטות אופוס 2 ואופוס 5.
גאורג פיליפ טלמן, כ-150 טריו סונאטות.
יוהאן פכלבל, "הנאה מוזיקלית" (Musikalische Ergötzung) מכילה 6 טריו סונאטות לשני כינורות ובסו קונטינואו, כתובה במקור בסקורדאטורה (כוונון שונה מן המקובל).
אנטוניו ויוואלדי, 12 טריו סונאטות דה קאמרה אופוס 1 ושתי סונאטות אופוס 5.
יאן דיסמאס זלנקה, 6 טריו (או קוורטט) סונאטות, 181 ברשימת יצירותיו. כתובות לשני אבובים, בסון ובסו קונטינואו. אלה יצירות קשות מבחינה טכנית, המכילות תפקידים תובעניים ביותר לבסון ולאבוב.
לקריאה נוספת

The Italian "Trio" Sonata, From Its Origins Until Corelli Peter Allsop, Oxford University Press 1992 ISBN 0-19-816229-4 (en)
La sonata a tre Christopher Hogwood, Edition BBC 1976 (en)
Italian Violin Music of the Seventeenth Century  Willi Apel ISBN 0253306833 (en)
Die Triosonate Erich Schenk 1970 et 2005, Laaber Verlag ISBN 3-89007-623-8 (de)
Music an Appreciation ROGER KAMIEN, Edition Sixth Brief (en)
טיקסי

| --- | --- |
מבט כללי על העיר
מבט כללי על העיר
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 רפובליקה:  סאחה-יקוטיה סאחה-יקוטיה
 תאריך ייסוד:  1933
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,440 (2023)
 קואורדינטות:  71°38′13″N 128°52′05″E﻿ / ﻿71.636836111111°N 128.86793333333°E﻿ / 71.636836111111; 128.86793333333 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניטיקסי(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניטיקסי(למפת סאחה-יקוטיה רגילה) יקוטסק נריונגרי מירני לנסק אלדן אודצ'ני ויליויסק צ'רסקי צ'ו. מגדן חברובסק אמור ע.ב. בורי. אירקוטסק קרסנויארסק ים אוחוצק ים לאפטב ים סיביר המזרחי טיקסי(למפת סאחה-יקוטיה מוגדלת) יקוטסק נריונגרי מירני לנסק אלדן אודצ'ני ויליויסק צ'רסקי צ'ו. מגדן חברובסק אמור ע.ב. בורי. אירקוטסק קרסנויארסק ים אוחוצק ים לאפטב ים סיביר המזרחי טיקסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טִיקְסִי (מיקוטית: Тиксии, בתרגום מילולי: מקום רתיקה; ברוסית: Ти́кси) היא עיר נמל על חוף אוקיינוס הקרח הצפוני במחוז בולונסקי, ברפובליקת סאחה-יקוטיה האוטונומית, ברוסיה. הנמל הוא נקודת יציאה לים לאפטב. אוכלוסייתה מוערכת ב-5,900 תושבים (נכון לשנת 2010). היישוב הוקם בשנת 1933 כתחנת נמל בדרך המעבר הצפון-מזרחי, והוא נמצא כ-2,600 קילומטרים מאלסקה שבארצות הברית.
קילומטר אחד צפון-מזרחית לה נמצא מאז שנות ה-50 שדה תעופה, בה מוצבים בעיקר מפציצים אסטרטגיים מדגם טופולב Tu-95 היוצאים לגיחות סיור באוקיינוס הקרח הצפוני. לאחר קריסת ברית המועצות, מתקנים צבאיים ארקטיים רבים ננטשו, הועברו לשימוש אזרחי או התדרדרו בגלל חוסר תחזוקה ושינוי סדרי העדיפויות הביטחוניים. הבסיס האווירי של טיקסי מורכב ממסלול מסלול בודד באורך 3,100 מטר וברוחב 60 מטר, מתקני שדה תעופה אזרחיים ומתקני בסיס אוויר צבאי - שניהם בעלי יכולות תחזוקה ושירותים בסיסיים בלבד.
הערות שוליים

↑  Heather A. Conley & Joseph S. Bermudez Jr., Ice Curtain: Tiksi Airbase—Many Russian Announcements, Little Equipment, CSIS, ‏26-3-2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557850505171  LCCN: n87845112  VIAF: 146675658   WorldCat (עם VIAF): 146675658 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טוני ריצ'רדסון

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1928 שיפלי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 בנובמבר 1991 (בגיל 63) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Cecil Antonio Richardson 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  ודהאם קולג'  Ashville College 
 בן או בת זוג:  ונסה רדגרייב (29 באפריל 1962–1967) 
 צאצאים:  נטשה ריצ'רדסון, ג'ואלי ריצ'רדסון, Katharine Richardson 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר (1962)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (1962)  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (1963)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1963)  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  פרס גילדת הבמאים האמריקנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ססיל אנטוניו "טוני" ריצ'רדסון (באנגלית: Cecil Antonio "Tony" Richardson; ‏5 ביוני 1928 – 14 בנובמבר 1991) היה במאי תיאטרון וקולנוע ומפיק בריטי. זכה בפרס האוסקר על הבימוי של הסרט "טום ג'ונס". היה נשוי לשחקנית ונסה רדגרייב ואביהן של השחקניות נטשה וג'ואלי ריצ'רדסון. ב-1991 נפטר מאיידס בגיל 63.
ביוגרפיה

ריצ'רדסון נולד בעיר שיפלי שביורקשייר בנם של אלזי אוונס וקלרנס אלברט ריצ'רדסון. הוא למד ב"אשוויל קולג'" בעיר הרוגייט וב"וודהם קולג'" שבאוניברסיטת אוקספורד. באופן חסר תקדים נבחר לנשיא אגודת הדרמה של אוניברסיטת אוקספורד (Oxford University Dramatic Society) וגם של מועדון התיאטרון הניסויי (Experimental Theatre Club). כמו כן היה מבקר התיאטרון של מגזין האוניברסיטה.
ביוגרפיה > קריירה

עבודת הבימוי הראשונה שלו הייתה ב-1955 כשביים לטלוויזיה את המחזה "The Apollo of Bellac" מאת המחזאי הצרפתי ז'אן ז'ירודו, עם דנהולם אליוט ונטשה פרי בתפקידים הראשיים. באותו זמן החל להיות פעיל בתנועת "Free Cinema" וביים את הסרט הדוקומנטרי "Momma Don't Allow".
בהיותו חלק מהגל החדש הבריטי הקים יחד עם חבריו ג'ורג' גטשס (Goetschius) וג'ורג' דיוויין את להקת התיאטרון "English Stage Company". הוא ביים את המחזה "הבט אחורה בזעם" של ג'ון אוסבורן בתיאטרון רויאל קורט, ובמקביל מחזה שייקספירי בסטרטפורד-אפון-אייבון. ב-1957 ביים את המחזה הבא של אוסבורן "הבדרן" עם לורנס אוליבייה בתפקיד הראשי כארצ'י רייס, שוב בתיאטרון הרויאל קורט.
ב-1959 ייסד יחד עם ג'ון אוסבורן והמפיק הארי זלצמן את חברת הסרטים "Woodfall Film Productions". סרט הבכורה שהופק בחברה היה הגרסה הקולנועית ל"הבט אחורה בזעם", הסרט העלילתי הראשון שביים ריצ'רדסון. לאחר זאת הפיק ב-1960 את הסרט מוצאי שבת ובוקר יום א' עם אלברט פיני בתפקיד הראשי.
ב-1964 זכה ריצ'רדסון בשני פרסי אוסקר על הסרט טום ג'ונס, פרס הסרט הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר. בעקבות הזכייה החל לעבוד עם שחקנים ידועי שם כגון ג'ון גילגוד, רוד סטייגר ורוברט מורס ששיחקו בסרטו הבא "אמריקה לאן". הסרט צולם באולפנים בהוליווד. בביוגרפיה שלו הודה ריצ'רדסון שלא היה שותף להערצה הכללית להסקל וקסלר שהיה הצלם והמפיק של "אמריקה לאן".
בין השחקנים שכיכבו בסרטיו היו ז'אן מורו, אורסון ולס, טרוור הווארד, דייוויד המינגס, ניקול ויליאמסון, מריאן פייתפול, ריצ'רד ברטון, אנתוני הופקינס, מיק ג'אגר, קתרין הפבורן, פול סקופילד וג'ודי דנץ'. בין המוזיקאים שאיתם עבד היו אנטואן דוהמל, ג'ון אדיסון ושל סילברסטיין. הוא עבד עם התסריטאים ז'אן ז'נה, כריסטופר אישרווד, מרגריט דיראס, אדוארד בונד ואדוארד אלבי. דרכיהם של ריצ'רדסון ואוסבורן נפרדו ב-1968 עם צילומי הסרט "הסתערות חיל הפרשים". אוסבורן לא רצה לעבור את התהליך המייגע של שכתוב התסריט. לריצ'רדסון הייתה גרסה אחרת לאירועים, בביוגרפיה שלו כתב שאוסבורן כעס על כך שתפקיד קטן בסרט שהיה אמור לשחק ניתן ללורנס הארווי. נקמתו של אוסבורן הייתה ביצירת דמות בשם ריצ'רדסון במחזה "מלון באמסטרדם", דמות של אדם שתלטן ושחצן שכולם שונאים.
מבחינה סגנונית יצירתו של ריצ'רדסון הייתה מגוונת מאוד. הסרט "מדמואזל" צולם בצרפת הכפרית בסגנון הסרט האפל. הסרט "הסתערות חיל הפרשים" היה בסגנון אפי בחלקו וחלקו באנימציה. את סגנון הסרט "נד קלי" אפשר לכנות מערבון-אוסטרלי. הסרטים "צחוק באפלה" ו"איזון עדין" היו בסגנון דרמה-פסיכולוגית, וב"ג'וזף אנדרוז" הוא חזר לסגנון שהשתמש בו ב"טום ג'ונס".
ב-1974 נסע ללוס אנג'לס לעבוד עם סם שפרד על תסריט, והשתקע שם. מאוחר יותר באותה שנה החל לעבוד על הסרט "מהגוני" בכיכובה של דיאנה רוס, אך ברי גורדי שעמד בראש חברת מוטאון פיטר אותו זמן קצר לאחר תחילת ההפקה, וביים את הסרט בעצמו.
ריצ'רדסון הספיק ליצור עוד ארבעה סרטים לפני מותו. האחרון שבהם "שמים כחולים" יצא אחרי מותו, השחקנית ג'סיקה לאנג זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ריצ'רדסון היה נשוי לשחקנית ונסה רדגרייב משנת 1962 ועד לגירושיהם ב-1967. לזוג היו שתי בנות השחקניות נטשה ריצ'רדסון וג'ואלי ריצ'רדסון. הוא עזב את רדגרייב עבור השחקנית הצרפתייה ז'אן מורו אבל השניים לא נישאו. ב-1972 היה לו רומן עם גריזלדה גרימונד, בתה של הפוליטיקאית ג'ו גרימונד. בינואר 1973 נולדה בתם קתרין גרימונד.
ריצ'רדסון היה ביסקסואל אך הודה בכך בפומבי רק אחרי שחלה באיידס. הוא נפטר מסיבוכים של מחלת האיידס ב-1991.
פילמוגרפיה

(1955) Momma Don't Allow
הבט אחורה בזעם (1959) Look Back In Anger
הבדרן (1960) The Entertainer
(1961) Sanctuary
קורטוב של דבש (1961) A Taste Of Honey
בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים (1962) The Loneliness Of The Long Distance Runner
טום ג'ונס (1963) Tom Jones
אמריקה לאן? (1965) The Loved One
מדמואזל (1966) Mademoiselle
הסתערות חיל הפרשים (1968) Charge Of The Light Brigade
צחוק באפלה (1969) Laughter in the Dark
המלט (1969) Hamlet
נד קלי (1970) Ned Kelly
איזון עדין (1976) A Delicate Balance
ג'וזף אנדרוז (1977) Joseph Andrews
הגבול (1982) The Border
מלון ניו המפשייר (1984) The Hotel New Hampshire
נשים וגברים סיפורי פיתוי (1990) Women & Men, Stories Of Seduction
שמיים כחולים (1994) Blue Sky
לקריאה נוספת

Heilpern, John (2006). John Osborne: A Patriot for Us. London: Chatto & Windus. ISBN 978-0-7011-6780-6.
Richardson, Tony (1993). Long Distance Runner - A memoir. London: Faber & Faber. ISBN 0-571-16852-3.
הערות שוליים

↑  Richardson, p.45
↑  הביוגרפיה של טוני ריצ'רדסון באתר BFI.
| פרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1927‏-1940 | פרנק בורזייגי (1927) • לואיס מיילסטון (1928) • פרנק לויד (1929) • לואיס מיילסטון (1930) • נורמן טאורוג (1931) • פרנק בורזייגי (1932) • פרנק לויד (1933) • פרנק קפרה (1934) • ג'ון פורד (1935) • פרנק קפרה (1936) • לאו מקארי (1937) • פרנק קפרה (1938) • ויקטור פלמינג (1939) • ג'ון פורד (1940) |  |
| 1941‏-1960 | ג'ון פורד (1941) • ויליאם ויילר (1942) • מייקל קורטיז (1943) • לאו מקארי (1944) • בילי ויילדר (1945) • ויליאם ויילר (1946) • איליה קאזאן (1947) • ג'ון יוסטון (1948) • ג'וזף ל. מנקייביץ' (1949) • ג'וזף ל. מנקייביץ' (1950) • ג'ורג' סטיבנס (1951) • ג'ון פורד (1952) • פרד זינמן (1953) • איליה קאזאן (1954) • דלברט מאן (1955) • ג'ורג' סטיבנס (1956) • דייוויד לין (1957) • וינסנט מינלי  (1958) • ויליאם ויילר (1959) • בילי ויילדר (1960) |  |
| 1961‏-1980 | רוברט וייז/ג'רום רובינס (1961) • דייוויד לין (1962) • טוני ריצ'רדסון (1963) • ג'ורג' קיוקור (1964) • רוברט וייז (1965) • פרד זינמן (1966) • מייק ניקולס (1967) • קרול ריד (1968) • ג'ון שלזינגר (1969) • פרנקלין שפנר (1970) • ויליאם פרידקין (1971) • בוב פוסי (1972) • ג'ורג' רוי היל (1973) • פרנסיס פורד קופולה (1974) • מילוש פורמן (1975) • ג'ון ג. אבילדסן (1976) • וודי אלן (1977) • מייקל צ'ימינו (1978) • רוברט בנטון (1979) • רוברט רדפורד (1980) |  |
| 1981‏-2000 | וורן בייטי (1981) • ריצ'רד אטנבורו (1982) • ג'יימס ברוקס (1983) • מילוש פורמן (1984) • סידני פולאק (1985) • אוליבר סטון (1986) • ברנרדו ברטולוצ'י (1987) • בארי לוינסון (1988) • אוליבר סטון (1989) • קווין קוסטנר (1990) • ג'ונתן דמי (1991) • קלינט איסטווד (1992) • סטיבן ספילברג (1993) • רוברט זמקיס (1994) • מל גיבסון (1995) • אנתוני מינגלה (1996) • ג'יימס קמרון (1997) • סטיבן ספילברג (1998) • סם מנדס (1999) • סטיבן סודרברג (2000) |  |
| 2001‏-2020 | רון הווארד (2001) • רומן פולנסקי (2002) • פיטר ג'קסון (2003) • קלינט איסטווד (2004) • אנג לי (2005) • מרטין סקורסזה (2006) • האחים כהן (2007) • דני בויל (2008) • קתרין ביגלו (2009) • טום הופר (2010) • מישל הזנוויציוס (2011) • אנג לי (2012) • אלפונסו קוארון (2013) • אלחנדרו גונסלס איניאריטו (2014) • אלחנדרו גונסלס איניאריטו (2015) • דמיאן שאזל (2016) • גיירמו דל טורו (2017) • אלפונסו קוארון (2018) • בונג ג'ון-הו (2019) • קלואי ז'או (2020) |  |
| 2021-היום | ג'יין קמפיון (2021) • הדניאלס (2022) • כריסטופר נולאן (2023) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1962: דייוויד לין (לורנס איש ערב) | פרס גילדת הבמאים של אמריקה – במאי בסרט קולנוע   1963: טוני ריצ'רדסון (טום ג'ונס)  | הבא: 1964: ג'ורג' קיוקור (גבירתי הנאווה) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457750405171  PLWABN: 9810652982105606  BIBSYS: 90967913  BNE: XX1316294  BnF: cb138989843 (data)  CiNii: DA0629579X  GND: 11918429X  ISNI: 0000 0001 0857 6213  LCCN: n93075300  NDL: 00547364  NKC: xx0164794  NLA: 36528418  NLK: KAC201228807  NTA: 071689540  SNAC: w69c7rdj  SUDOC: 034751459  Trove: 1274375  VIAF: 54333639   WorldCat (עם VIAF): 54333639
טיטים

.
| טיטים |
| --- | --- |
 Callicebus brunneus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: צבוסיים
תת־משפחה:: טיטים
שם מדעי
 Callicebinae ‏פוקוק, 1925

Callicebus discolor
טיטי אדום-בטן.
טיטים (שם מדעי: Callicebinae) היא תת-משפחה של קופים נאוטרופים ממשפחת הצבוסיים, כשמספר חוקרים משייכים אותה למשפחת הסאקיים. תת-משפחה זו כללה בעבר סוג אחד - קליצבוס אך ב-2016 החליטו לפרק אותו לשלושה סוגים. בנוסף ישנם כמה סוגים הידועים רק ממאובנים.
מאפיינים

קופי הטיטי נפוצים באמריקה הדרומית, מקולומביה עד ברזיל, פרו וצפון פרגוואי.
קופי הטיטי הם פרימיטיביים יחסית ודומים למשפחת המרמוסטיים וגם לסאקיים, אך יש להם ציפורניים ולא טפרים.
המינים השונים בסוג נבדלים זה מזה בגודל ובצבע, אך דומים ברוב שאר המאפיינים הגופניים. כולם קטנים יחסית - 30-42 ס"מ ללא הזנב, שארוך מעט מהגוף. משקלם מגיע עד 600 גרם. פרוותם ארוכה, צפופה ורכה, והצבעים הנפוצים הם אדמדם, חום או שחור עם צד תחתון בהיר יותר. לחלק מהמינים קולר בהיר או פסים שחורים על הראש. הזנב לעולם פרוותי ואינו יכול לשמש לאחיזה.
קופי הטיטי הם יומיים ושוכני עצים, המעדיפים יערות סבוכים הסמוכים למקורות מים. הם מנתרים בקלות מענף לענף, ולכן נקראים בגרמנית 'קוף קופץ'. בבוקר ובערב הם עוסקים באכילה ללא הרף, המופסקת רק לצורך מנוחת הצהריים ושנת הלילה.
קופי הטיטי הם טריטוריאליים. הם חיים בקבוצות משפחה, המורכבות מהורים ומצאצאיהם, שגודלן בין 3–7 פרטים. בכל בוקר שני בני הזוג מכריזים על הטריטוריה באמצעות צווחה רמה, הנשמעת עד לטווח של 700 מטר. הם מגינים על הטריטוריה שלהם על ידי סמירת שיער, צליפות זנב, צעקות, הצגות ורדיפת פולשים, אך עימותים אלו גולשים לאלימות ממשית רק לעיתים נדירות. שיתוף הפעולה במשפחה מתבסס על חיזוק הקשרים באמצעות טיפול הדדי ובאמצעות תקשורת קולית - קופי הטיטי הם הדברנים ביותר מבין קופי העולם החדש. ניתן לראותם לעיתים קרובות יושבים או ישנים בזוגות בסבך העצים, זה לצד זה, כשזנבותיהם משולבים - התנהגות ייחודית לסוג זה.
הטיטי הם מונוגמיים, ויוצרים קשרים הנמשכים למשך כל חייהם. הריונה של הנקבה נמשך כחמישה חודשים, שלאחריהם היא ממליטה ולד יחיד. החל מהיום השני לחייו של הצאצא, האב הוא זה המטפל בו, והוא נושא אותו ומביא אותו לאם רק לצורך הנקה. הצעירים נגמלים בגיל חמישה חודשים ומגיעים למלוא גודלם בגיל שנה. לאחר שנתיים עד שלוש, הם עוזבים את הקבוצה המשפחתית כדי למצוא בן זוג. תוחלת חייהם היא כ-12 שנים.
תזונתם מורכבת בעיקר מפירות. מרבית מזונם (כשלושה רבעים) הוא פירות לא בשלים, ובכך הם משיגים יתרון על הקופים הגדולים יותר המעדיפים פירות בשלים. הם מעדיפים פירות מעצים קטנים, שאינם יכולים לשאת קופים רבים, ובכך משיגים יתרון על קופים הנוהגים להתקבץ ללהקות גדולות. בנוסף לפירות, הם אינם בוחלים בעלים, ביצי ציפורים ובעלי חוליות קטנים, ואוכלים כמויות גדולות של חרקים.
מיון

מספר מיני הטיטי הידועים לאדם הוכפל מסוף המאה ה-20, לאחר שמינים רבים חדשים התגלו באגן האמזונאס. לכן, המיון להלן שונה במידה רבה מהמיון שהיה מקובל לפני 20 שנה.
סוג פלקטורוצבוס (Plecturocebus )
תת-קבוצה P. donacophilus
מין טיטי לבן-אזניים (Plecturocebus donacophilus)
Plecturocebus modestus
Plecturocebus oenanthe
טיטי אולללה (Plecturocebus olallae)
טיטי מכוסה לבן (Plecturocebus pallescens)
Plecturocebus urubambensis
תת-קבוצה P. moloch
טיטי אדם בפטיסטה (Plecturocebus baptista)
טיטי הנסיך ברנרד (Plecturocebus bernhardi)
טיטי חום (Plecturocebus brunneus)
טיטי אפר שחור (Plecturocebus cinerascens)
טיטי הופמנס (Plecturocebus hoffmannsi)
Plecturocebus miltoni
טיטי אדום-בטן (Plecturocebus moloch)
Plecturocebus toppini
Plecturocebus vieirai
טיטי מדידי (Plecturocebus aureipalatii)
טיטי בטן-אגוז (Plecturocebus caligatus)
Plecturocebus caquetensis
טיטי נחושתי (Plecturocebus cupreus)
טיטי לבן-זנב (Plecturocebus discolor)
טיטי הרשקוביץ' (Plecturocebus dubius)
טיטי מקושט (Plecturocebus ornatus)
טיטי סטפן נאש (Plecturocebus stephennashi)
סוג קליצבוס (Callicebus )
טיטי ברברה בראון (Callicebus barbarabrownae)
טיטי קוימברה (Callicebus coimbrai)
טיטי חופי אדום-יד (Callicebus melanochir)
טיטי שחור-חזית (Callicebus nigrifrons)
טיטי אטלנטי (Callicebus personatus)
סוג כרצבוס (Cheracebus )
טיטי שטני (Cheracebus lucifer)
טיטי שחור (Cheracebus lugens)
טיטי שחור-יד קולומביאני (Cheracebus medemi)
טיטי ריו פורוס (Cheracebus purinus)
טיטי אדום-ראש (Cheracebus regulus)
טיטי הצווארון (Cheracebus torquatus)
סוג Xenothrix - נכחד
סוג Paralouatta - נכחד
סוג Antillothrix - נכחד
טיימס אוף אינדיה

| --- | --- |


 תדירות:  עיתון יומי
 פורמט:  ברודשיט
 בעלים:  "קבוצת טיימס" בשליטת משפחת ג'אין
 תאריכי הופעה:  3 בנובמבר 1838 – הווה (185 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  מומבאי
 תפוצה:  3,057,678 ביום (נכון ל-2015)‏
 מדינה:  הודו
 ISSN:  0971-8257
 http://timesofindia.indiatimes.com
 
טיימס אוף אינדיה (באנגלית: Times of India, TOI וגם India Times) הוא עיתון יומי בשפה האנגלית המופץ בהודו. זהו העיתון השלישי בתפוצתו בתת-היבשת ההודית והעיתון היומי בשפה האנגלית בעל התפוצה הגדולה בעולם.
היסטוריה

גיליונו הראשון של העיתון ראה אור במומבאי, הודו הבריטית, ב-3 בנובמבר 1838 בשם "The Bombay Times and Journal of Commerce" ("הטיימס של בומבי ועלון למסחר") ויצא בימים רביעי ושבת. ב-1860 התאחד העיתון עם מתחרהו, ה-"Bombay Standard" והפך לזכיין של סוכנות הידיעות רויטרס בהודו. ב-1861 התקבע שמו כ-"Times of India". ב-1892, לאחר שעבר מיד ליד בין בעלים שונים, נרכש העיתון על ידי חברת ההוצאה לאור של תומאס בנט ופרנק מוריס קולמן Bennet, Coleman & Co. Ltd.
לאחר קבלת העצמאות של הודו, עברה השליטה בעיתון למשפחת התעשיינים ג'אין (Jain). בין השנים 1969–1976 הולאם העיתון, ושב לאחר מכן לשליטת משפחת ג'אין, המוציאה אותו לאור באמצעות "קבוצת טיימס" שבשליטתה, הכוללת כתבי עת נוספים. התעקשותו של העיתון לדיוק, הימנעותו מסנסציוניזם, הטון הרציני והסיקור שלו בחדשות בינלאומיות, שיפרו את יוקרתו בהודו, שם עם השנים התפרסם כעיתון אינטלקטואלי. הסיקור שלו על חדשות בינלאומיות הוא יסודי, ומהווה רבע משטח העריכה שלו.
הערות שוליים

1 2  תפוצת עיתונים בהודו
↑  רשימת עיתונים לאומיים לפי תפוצה
↑  [https://www.britannica.com/topic/The-Times-of-India The Times of India
Indian newspaper], אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טוקומאן

| --- | --- |
סמל טוקומאןסמל טוקומאן

קולאז' של טוקומאן
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  טוקומאן (פרובינציה) טוקומאן
 רשות מחוקקת:  Deliberative Council of San Miguel de Tucumán 
 תאריך ייסוד:  1565 
 שטח:  90 קמ"ר
 גובה:  450 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  605,767 (2020)
 קואורדינטות:  26°49′S 65°13′W﻿ / ﻿26.817°S 65.217°W﻿ / -26.817; -65.217
 אזור זמן:  UTC-3
 https://www.smt.gob.ar/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט טוקומאן(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט טוקומאן(למפת טוקומאן רגילה) בנדה דל ריו סאלי  קונספסיון אגילרס סלטה סנטיאגו דל אסטרו  קטמרקהטוקומאן(למפת טוקומאן מוגדלת) בנדה דל ריו סאלי  קונספסיון אגילרס סלטה סנטיאגו דל אסטרו  קטמרקהטוקומאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סן מיגל דה טוקומאן (בספרדית: San Miguel de Tucumán, העיר מכונה בפי כל רק טוקומאן) היא בירתה של פרובינציית טוקומאן שבצפון ארגנטינה, כ-1300 קילומטר צפונית-מערבית לבואנוס איירס. העיר מאופיינת באקלים סובטרופי.
מקור השם במלה 'יוקומן' בשפת הקצ'ואה, שמשמעותה "מוצא הנחלים".
על פי המפקד הלאומי של שנת 2010 מנתה אוכלוסיית העיר כ-550,000 איש ואוכלוסיית המטרופולין כולו כ-830,000 נפש.
כלכלתה של העיר מתבססת בעיקר על סוכר, טבק ופירות.
טוקומאן היא מרכז תרבותי מרכזי בסביבתה ועיר היסטורית בעלת חשיבות בהיסטוריה הארגנטינאית, במיוחד עקב הכרזת העצמאות של ארגנטינה, שנישאה בקונגרס טוקומאן ב-9 ביולי 1816.
העיר ידועה לחובבי הסדרה הלב, המבוססת על ספרו של אדמונדו דה אמיצ'יס, כמקום בו מצא מרקו את אמו.
הזמרת מרסדס סוסה, מהנערצות ביותר באמריקה הלטינית, היא ילידת העיר.
ערים תאומות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לטוקומאן יש שתי ערים תאומות:
גרמניה ארפורט, גרמניה
ישראל נוף הגליל, ישראל