פיליפוס החמישי, מלך מוקדון
ביוגרפיה > מלחמת בעלות הברית

לאחר שתמה הפרשה הספרטנית, חזר פיליפוס לקורינתוס ונפגש שם עם נציגי המדינות החברות בברית. הנושא הראשון שעמד על סדר היום היה תביעה של מרבית הנציגים להכריז מלחמה על הליגה האיטולית. ביוזמת אראטוס מסיקיון, הציגו המדינות החברות בברית סדרת תביעות כנגד האיטולים (שחלק גדול מהן כבר היו ישנות ולא רלוונטיות). האכאים שטחו את טענותיהם שהאיטולים תקפו את מסניה ובזזו את פטראי ופאראי. הבויאוטים התלוננו על כך שהאיטולים בזזו בימי שלום את היכל אתנה בבויאוטיה. פוקיס התלוננה על כך שחמש או שמונה שנים לפני כן ניסו האיטולים לכבוש את הערים אמבריסוס ודאוליון. נציגי אפירוס טענו שהאיטולים בזזו את גבולם. פיליפוס הבין היטב, שאם יסתבך במלחמה, הרי שבסופו של דבר עיקר המאמץ המלחמתי יופל על כתפי מוקדון שלא תרוויח דבר, בעוד האכאים יקצרו את פירות הניצחון. אולם מאידך, היה ברור לו שאם לא יענה לדרישות, הרי שימצא עצמו עומד בפני התפוררות הברית שעליה עמל קודמו.
בלית ברירה, נתן פיליפוס את אישורו להכריז מלחמה. בקורינתוס, הכינו האכאים המרוצים מסמך רב סעיפים המפרט את יעדי המלחמה, שהוצגה כ"מלחמת קודש" לשחרור העיר הקדושה דלפי, שנשלטה בידי האיטולים. כמו כן אושררה קבלת מסניה לברית. בטווח הקרוב יעדי המלחמה היו: החזרת כל השטחים שהאיטולים כבשו מאז שנת 229 לפנה"ס, וביטול הממשלים הקיימים בכל הגופים המדיניים אשר נאלצו לחבור לברית עם האיטולים. פיליפוס, אשר הבין כי המלחמה בטווח הקרוב לא עתידה להועיל לו, לא מיהר לפתוח במעשי האיבה ושלח אולטימטום אל האיטולים בדרישה לבוא לפניו ולשטוח את טענותיהם. האיטולים השיבו שאכן יעשו זאת, לאחר האספה השנתית הקבועה שלהם בסתיו הקרוב. אלא שבינתיים כבר אושררה הכרזת המלחמה בכל המועצות הנפרדות. האכאים היו מחדשים את שבועת הנאמנות שלהם למוקדון מדי שנה, ולפני שחידשו את השבועה של 199 לפנה"ס, דרשו הבטחה חגיגית שמעשי האיבה יפתחו מיד ללא כל שהות נוספת.
האיטולים פתחו במסע נואש לגיוס בני ברית. בעקבות הפיכה בספרטה, בוטל משטר האוליגרכיה שהונהג בה מאז המלחמה הקלאומנית, וליקורגוס, מזרע המלוכה, הוכתר כמלך ספרטה. ליקורגוס ביטל את הברית עם האכאים והמוקדונים, וכרת ברית עם האיטולים. בהתקפת פתע הוא לכד מספר ערים חשובות, אולם נעצר בשערי מגלופוליס. גם אליס הצטרפה לברית עם האיטולים. התוכנית האיטולית הייתה לפתוח חזיתות רבות ככל האפשר ובכך להימנע מקרב מכריע. מצבם של האכאים היה נואש. האיטולים, בסיוע ספרטה ואליס, פשטו שוב ושוב על עריהם וכבשו רבות מערי הגבול שלהם. הם הפצירו בפיליפוס לנוע צפונה לעזרתם עם חייליו, אולם פיליפוס תכנן מסע דרומה. פיליפוס נע דרך אפירוס, שחייליה הצטרפו אליו ברצון, ומשם המשיך לעבר אקארנאניה, חבל ארץ שבו נמצאו ערים איטוליות חשובות. באפירוס הצטרף אליו הצבא האפירוטי ואף 500 חיילים מכרתים. מצודת אמבראקוס נכבשה לאחר מצור, והופקדה בידי הצבא האפירוטי. כעת חצה פיליפוס את נהר אחילואוס, ותכנן להשתלט על הערים האיטוליות ממערבו. האיטולים תקפו בעזרת חיל פרשים את הצבא המוקדוני כאשר ניסה לחצות את הנהר, אולם הפלטסטים, חיל רגלים קל מעולה בצבא המוקדוני, הניסו אותם.
פיליפוס הפסיק זמנית את מסע הכיבושים שלו, בגלל ששבט הדארדאנים מתסליה תקף את מוקדון גופה. הוא חזר עם צבאו למוקדון ופלש לתסליה. הדארדאנים, שכבר ריכזו את כוחותיהם על הגבול לקראת הפלישה למוקדון, נבהלו מפני הצבא המוקדוני ונסוגו אל תוך תסליה. פיליפוס שחרר את חייליו למשך הקיץ, ובעיצומו של החורף נע צפונה אל תוך הפלופונסוס. המפקד האיטולי בזירה, אוריפידס, רצה להימנע מקרב מכריע, שבו לא היה לו סיכוי, אולם פיליפוס הנחיל לו תבוסה קשה ליד סטימפאלוס. האכאים שלחו לעזרתו 4,000 אנשים, ובראש כוח בן 10,000 איש, צעד פיליפוס מערבה וכבש מידי אליס את המצודה האסטרטגית פסופיס. אולם לאכזבת האכאים, פיליפוס לא פעל על פי תנאי הכרזת המלחמה. הוא מינה "דואג" מטעמו בכל עיר שכבש, וכן הפקיד בהן חיילות מצב מוקדוניים. במיוחד היו היחסים גרועים בין הקצינים הבכירים של פיליפוס לבין הקצינים האכאיים. במהרה החלו האכאים לקצץ באספקת המזון שהיו מביאים עד אז לצבא פיליפוס, והוא הבין שהוא מוכרח להגיע להסדר עמם. באביב של שנת 218 לפנה"ס, נפגש פיליפוס עם אראטוס ועם שאר מהנהיגי הליגה האכאית, והוסכם על תמיכה כלכלית מוגבלת בצבאו של פיליפוס. בצורה זו למעשה, הוצג פיליפוס יותר כשכיר חרב של הליגה ופחות כבעל בריתה. יתרה מכך, האכאים קיוו, שהתלות של פיליפוס באספקת המזון מצידם, תאפשר להם להגביל את מידת ההשפעה המוקדונית בפלופונוסוס.
בהמשך נודע לפיליפוס שהאיטולים תקפו עמדות של הצבא המוקדוני בתסליה. כתגובה, הפליג פיליפוס לנמל לימאניה באקארנאניה, ומשם הגיע לעיר תרמון (Δήμος) ששכנה 60 ק"מ משם. תרמון הייתה אחת הערים החשובות של האיטולים. היא שימשה כמרכזם התרבותי והדתי, בתוכה נשמרו גם חלק גדול מהאוצר וממחסני הנשק של האיטולים, משום שהיא נחשבה כמקום קשה מאוד לכיבוש. אולם פיליפוס כבש את העיר, והניח לצבאו לערוך בה טבח ולבזוז כל דבר בעל ערך. החיילים המוקדונים בזזו את מערכות כלי הנשק שהוקדשו לאלים, והשתמשו בהן במקום כלי הנשק הישנים שלהם. 15,000 כלי נשק, וכן חפצי הערך שהמוקדונים לא יכלו לשאת עמם, נשרפו, וחפצים ופסלים אמנותיים רבים נותצו והופלו באופן ונדלי. כמו כן ציווה פיליפוס לחרוט על קיר של אחד המבנים הציבוריים קטע משיר של סאמוס משורר החצר של פיליפוס:
הלא תראה עד אנא עף מדיון חץ?