לופטוואפה (ורמאכט)
מלחמת העולם השנייה > הפנייה למזרח > הבעיות בבלקנים ותחילת המערכה באפריקה

בתום הקרב על צרפת גם היטלר וגם הפיקוד העליון האמינו כי המלחמה הסתיימה, ובעזרת מאמץ פשוט יושג הסכם שביתת נשק עם בריטניה. כאשר זה לא קרה, ועם תבוסתו של הלופטוואפה בשמי דרום בריטניה, נהרס גם המוניטין של הוורמאכט, וכאשר היטלר ניסה לשכנע את ספרד ושלטון וישי להצטרף למערכה איתה ועם איטליה נגד בריטניה במזרח התיכון, אלה סירבו בתוקף. מששיטה זאת להכניע את הבריטים לא צלחה הוא החליט להמשיך עם תוכניתו לתקוף את רוסיה.
הבעיה האחרת שהפריעה לו הייתה מוסוליני, אשר כאשר שוכנע כי המלחמה של הגרמנים נגמרה בניצחון, החליט להכריז מלחמה על בריטניה ובעלות בריתה. באמונה כי מוסוליני ערך רפורמות ושיפר את צבאו הטילו עליו לרתק את הכוחות הבריטים במזרח התיכון, אך אמון זה לא היה מוצדק מכיוון שהצבא האיטלקי לא היה מוכן לשום מצב של מלחמה מודרנית. צבאותיהם נשענו על ציוד ותורות לחימה מיושנות, ארגון ולוגיסטיקה עקרים ופיקוד חסר כישורים מתאימים. לדוגמה, חיל האוויר לא היה מסוגל אפילו לדווח על כמות המטוסים שברשותו. מלחמתם של האיטלקים בבריטים נחשבה בעיניהם כמלחמה מקבילה, אף על פי שעד שהגרמנים לא לקחו פיקוד על הזירה הים תיכונית לא היה כמעט תיאום ושיתוף פעולה בין הצבאות של האיטלקים והגרמנים. התוצאות של שגיאה זאת להסתמך על מוסוליני הוצגו לראווה בפלישה האיטלקית באוקטובר 1940 ליוון שיצאה לפועל על אף אזהרות חוזרות מידי הגרמנים לא להצית התנגדות במדינות הבלקן כי גרמניה ניסתה להשתלט על רומניה תוך כדי תמיכה צבאית במנהיג פשיסטי מקומי. התקיפה הפכה למפלה כואבת שבגללה הגישה של בעלות הברית, ובייחוד הבריטים, למדינות הבלקן גדלה משמעותית, מה עוד שבנובמבר מטוסי פיירי סורדפיש התקיפו את נמל טאראנטו בה המטוסים הצליחו להטביע ספינת קרב אחת ולפגוע בשלוש ספינות נוספות, שתיים מהן חדשות ויקרות, מה שהטה את יחס הכוחות בים התיכון לטובת הבריטים. בדצמבר אותה השנה הכוחות הקרקעיים של מוסוליני חוו מפלה גמורה בצפון אפריקה. בשביל לייצב את האגף הדרומי הגרמנים נאלצו להתערב. בינואר 1941 יצאה הוראה מפי היטלר ללופטוואפה להתערב בנעשה בזירה הצפון אפריקאית בעזרת תקיפת מטרות של חיל הים המלכותי, מה שהתווה את העברתו של הגיס האווירי ה-10 (Fliegerkorps X) לסיציליה. עד אמצע החודש כמאה מפציצים פעלו מהאי נגד מטרות בריטיות. היטלר הבין במהרה כי הוא יצטרך לעבות את הכוחות בזירה בעזרת כמות נכבדת מחייליו, ולכן הורה לגיס להתרכז בסיוע אווירי לכוחות הגרמנים. אך זאת הייתה זירה משנית, ולכן המאמצים והאמצעים שהוקצו לזירה היו מינימליים. אך יחסית לחשיבות הזירה לגיס העשירי היו הרבה מאוד משימות כגון תקיפת מטרות במלטה, סיוע לקורפוס אפריקה, תקיפת מטרות של הצי הבריטי והגנת שיירות אספקה מאפריקה.
כאמור היטלר שלא הצליח לשמור על רוגע באזור הבלקנים בגלל מוסוליני, חשש עכשיו משיתוף פעולה של היוונים עם בריטניה, ומאחר שהוא כבר קיבל ידיעות שמספר טייסות בריטיות הוצבו בבסיסים יווניים וחשש מיכולתם לפגוע בשדות הנפט ומפעלי הזיקוק ברומניה, החליט לכבוש אותה. לכן ההכנות שלו כללו לא רק את מבצע ברברוסה אלא גם את מבצע הפלישה ליוון. היטלר כמו כן לחץ על יוגוסלביה להצטרף למדינות הציר ולהשתמש בכוחותיהם במבצע ברברוסה, אך לאחר הסכמה עקרונית מפי המנהיג במדינה קרתה הפיכת שלטון שיזמו קציני הצבא, שמסיבה כל שהיא לא הסכימו לקבל את העזרה של הבריטים. היטלר לעומתם לא היסס והורה לוורמאכט לדחות את מבצע ברברוסה ולכבוש את המדינה, וללופטוואפה להרוס מתקנים צבאיים ואת העיר בלגרד בתקיפות יום ולילה. בערך כשבוע לאחר ההפיכה כל הארמייה ה-12 שינתה את פריסתה, ואיתה הלופטוואפה עם 600 מטוסי קרב והפצצה, הכוח של הלופטוואפה שרוכז לחזית הבלקן עכשיו מנה כאלף מטוסים.
ב-6 באפריל הכוחות הגרמנים תקפו ביוגוסלביה. חיל האוויר היוגוסלבי פרס בבסיסים משניים לפני הפלישה כמו הפולנים, רק שבסיסיהם סבלו מהזנחה, ומחסור באמצעי תקשורת ואספקה, בנוסף על כך קצין מטה קרואטי גילה לגרמנים את מיקום הבסיסים, וכתוצאה מכך כ-60 אחוז מהמטוסים היוגוסלבים נהרסו בעודם על הקרקע. ההתקפה העיקרית פגעה בבלגרד, ביום הראשון ארבעה גלים עיקריים, כאשר בגל השלישי, בערב, המפציצים הטילו 50 אחוז פצצות תבערה ו-50 פצצות רגילות, כדי לגרום לכמה שיותר שרפות, המקלות על מפציצי הלילה. עד לכניעת יוגוסלביה 17,000 איש נהרגו בבלגרד בלבד. על ידי תקיפת יוגוסלביה הצבא הגרמני הצליח לאגף את כוחות בעלות הברית שניצבו מול רומניה, וכן ניתק את הארמייה היוונית הראשונה שנלחמה באותה עת עם האיטלקים באלבניה, וב-22 באפריל כוחות שריון גרמנים חצו את מעבר תרמופולי, ושעטו לנסות לחסום את הנסיגה של הכוחות הבריטים.
ב-20 במאי צנחנים גרמנים הוצנחו בעזרת דאונים על האי כריתים, אף על פי שהקרבות הקרקעיים היו קשים, בעקבותיהם הפסיקו הגרמנים את השימוש בלוחמים מוצנחים, הקרבות החשובים התקיימו בים בהם הלופטוואפה הסב אבדות קשות לבריטים והצליח להטביע מספר אוניות ואף להוציא משימוש את נושאת המטוסים פורמידבל (Formidable) שנאלצה לשוט עד לארצות הברית כדי לעבור שיפוץ מקיף. סך הכול בקרבות על האי מתוך 500 מטוסי תובלה אבדו 146 מטוסים ו-150 ניזוקו משמעותית. סך כל אבדות המטוסים של הגרמנים עלו משמעותית באביב 1941 מ-2.6 אחוז בינואר ל-7.2 ו-7.5 אחוז בחודשים אפריל ומאי בהתאמה.