stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יפסי (סרט, 1962)
פרסים > גלובוס הזהב

פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי - רוזלינד ראסל.
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע - מרווין לרוי
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי - נטלי ווד
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי - קרל מולדן
פרסים > פרס אוסקר

מועמדות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר הארי סטרדלינג
מועמדות לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
מועמדות לפסקול המעובד הטוב ביותר
ג'ון ג'. וולש

ג'ון ג'יימס "ג'ק" וולש הבן (באנגלית: .John James "Jack" Welch Jr;‏ 23 באוגוסט 1930 – 8 באוקטובר 2010) היה מדען, איש עסקים ואיש ממשל אמריקאי. הוא שימש כסגן מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית לרכש בין השנים 1987–1992. ב-1989 הוא כיהן לזמן קצר כמזכיר חיל האוויר בפועל.
ביוגרפיה

ג'ון וושל נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס. הוא למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם הוא סיים לימודי בוגר במדעים ב-1951.
לאחר סיום לימודיו הוא החל לעבוד בחברת ייצור המטוסים "ווט" (Vought), שב-1961 נרכשה על ידי חברת "לינג-טמקו-ווט" (Ling-Temco-Vought). בשנים 1965–1970 הוא היה סגן נשיא חטיבת הטילים והחלל של LTV אירוספייס קרופוריישן. בתקופה זו הוא שימש במקביל כמדען הראשי של חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1970 הוא היה לסגן הנשיא של LTV אירוספייס, משרה בה הוא שימש עד 1974, כאשר התמנה כסגן נשיא התאגיד. ב-1975 הוא מונה כסגן נשיא בכיר של LTV איירוספייס, תפקידו בו הוא כיהן עד 1985.
ב-1 ביולי 1987 מינה הנשיא רונלד רייגן את וולש כסגן מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית לרכש. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה עד תום נשיאותו של הנשיא הבא, ג'ורג' הרברט ווקר בוש. לזמן קצר, מה-29 באפריל ועד ה-21 במאי 1989, הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל.
לאחר סיום שירותו בממשל הפדרלי שימש וולש כחבר דירקטוריון בכמה תאגידים, כולל MBDA-ארצות הברית, ורינט מערכות, סרקו, דינקס צבא וביטחון, מגיט ווילקוקסון.
ג'ון וולש נפטר ב-8 באוקטובר 2010 בדאלאס, טקסס.
ג'ובאני פלטוצ'י

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1909 מונטלה, איטליה 
 פטירה:  10 בפברואר 1945 (בגיל 35) מחנה הריכוז דכאו, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקצוע:  שוטר 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (12 בספטמבר 1990) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ג'ובאני פלטוצ'י
 
רחוב על שמו של פלטוצ'י בעיר קג'ינו
"מסלול הזיכרון והשלום" - תערוכה בעיר קמפניה המוקדשת בחלקה גם לפלטוצ'י
ג'ובאני פלטוצ'י (באיטלקית: Giovanni Palatucci;‏ 31 במאי 1909 – 10 בפברואר 1945) היה קצין משטרה איטלקי ששירת בעיר רייקה (אז פיומה שבשליטת איטליה) לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, ואשר נטען כי פעל להצלת יהודי העיר ופליטים יהודים שמצאו בה מקלט, אף כי ישנה גם גרסה הפוכה לפיה היה דווקא פשיסט נלהב ששיתף פעולה מרצון עם חוקי הגזע הנאצים.
תולדות חייו

פלטוצ'י נולד במונטלה שבמחוז קמפניה, וסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת טורינו ב-1932. ב-1936 התגייס למשטרה והוצב תחילה בג'נובה, עד שהועבר לשרת ברייקה ב-1937.
על פי הגרסה שהייתה מקובלת עד 2013, לאחר כניסתם לתוקף של חוקי הגזע באיטליה ב-1938, החל פלטוצ'י לזייף מסמכים ואשרות עבור יהודי העיר ופליטים יהודים שמצאו בה מקלט מפני רדיפות האוסטאשה בקרואטיה. הוא הצליח להשמיד את הרשומות אודות 500 יהודים בעיר ואף סיפק להם מקורות מימון ושלח אותם למחנה פליטים בדרום איטליה שנוהל על ידי דודו, בישוף העיר קמפניה ליד נאפולי. לאחר כניעת איטליה ב-8 בספטמבר 1943 וכיבוש רייקה בידי הנאצים, נותר פלטוצ'י ללא סמכויות של ממש אך הוא המשיך ופעל בחשאי במתן עזרה ליהודים עד שנחשף על ידי הגסטפו. קונסול שווייץ בעיר שהיה ידידו הציע לו מקלט, אך פלטוצ'י שלח את ארוסתו היהודייה במקומו. הוא נעצר ב-13 בספטמבר 1944 ונידון למוות, אך תחת זאת הוא גורש לאחר מכן לדכאו ושם מת.
הנצחה

ב-1990 הוכר פלטוצ'י על ידי ארגון יד ושם כחסיד אומות העולם, וב-1995 העניק לו נשיא איטליה את מדליית הזהב לגבורה אזרחית (Medaglia d'oro al merito civile). ב-10 בפברואר 2004, יום השנה למותו של פלטוצ'י, הומלץ כי הכנסייה הקתולית תכיר בו כקדוש.
בנימוקים להענקת מדליית הזהב לגבורה אזרחית בידי נשיא איטליה, נכתב:
"איש משטרה ומפקד תחנת פיומה, פעל לעזרת אלפי יהודים ואזרחים נרדפים, והצליח למנוע את מאסרם וגירושם. נאמן למטרה ששם לעצמו ומודע היטב לסיכונים החמורים שבמעשיו, המשיך לפעול כפטריוט וכנוצרי, למרות הכיבוש הגרמני ופשיטות הפרטיזנים הסלאבים, עד שנעצר על ידי הגסטפו וגורש למחנה השמדה, שם מסר את נפשו בדמי ימיו."
רחוב הפודים ברמת גן מוקדש לזכרו של פלטוצ'י.
הסברה המנוגדת באשר לחלקו בהצלת יהודים

ב-20 ביוני 2013 פורסם בתקשורת כי פלטוצ'י היה למעשה נאצי נלהב שלקח חלק בגירוש יהודים לאושוויץ. הידיעות פורסמו על ידי מרכז פרימו לוי שלטענתו בדק כ-700 מסמכים ומהם הסיק כי פלטוצ'י היה "מוציא לפועל מרצון של החקיקה הגזעית ולאחר שנשבע אמונים לרפובליקה של מוסוליני, שיתף פעולה עם הנאצים". עוד נטען כי אין מידע המאשש את הסברה כי סייע ליהודים, כי רוב יהודי העיר, 412 מתוך 500, נספו בשואה, וכי פלטוצ'י נדון למיתה ונשלח לדכאו בשל מעילה. מרכז פרימו לוי טען כי מקורו של המיתוס לפיו פלטוצ'י סייע ליהודים הוא בדודו, הבישוף ג'וזפה פלטוצ'י, שביקש להבטיח קצבה להוריו של פלטוצ'י.
בעקבות הפרסומים הללו הודיע יד ושם, כי אנשיו פתחו בהליך בדיקה. בסיום הבדיקה, לא פורסמה הודעה חדשה בעיניינו ופלטוצ'י עדיין מוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. גם הוותיקן, שהכיר בפלטוצ'י כ"מרטיר", הקים ועדה של היסטוריונים שבחנו את הנושא. גם ועדה זו לא פרסמה ממצאים חדשים.
הערות שוליים

↑  אתר נשיא איטליה
↑  אתר עיריית רמת גן
↑  ynet, ה"שינדלר של איטליה" התגלה כנאצי נלהב, באתר ynet, 20 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266214405171  GND: 12231946X  ICCU: CFIV217561  ISNI: 0000 0000 6680 9882  LCCN: n98063838  SUDOC: 08361513X  VIAF: 23020394   WorldCat (עם VIAF): 23020394
בראון פוירסון

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1982 (בת 42) וושינגטון די סי
 מדינה:  צרפת
 השכלה:  Sciences Po Aix בית הספר לכלכלה של לונדון אוניברסיטת הרווארד
 מפלגה:  הרפובליקה בתנועה!
 מזכירת המדינה במשרד למעבר אקולוגי וסולידרי
בּרוּן פּוׂאַרְסוׂן (צרפתית: Brune Poirson נולדה ב-1 בספטמבר 1982) היא פוליטיקאית צרפתייה, כיהנה כמזכירת המדינה משרד למעבר אקולוגי וסולידריות (Secrétaire d'État auprès de la ministre de la Transition écologique et solidaire) בין השנים 2017 ל-2020.
פוירסון הובילה את החקיקה למניעת פסולת וכלכלה מעגלית בצרפת. החוק הצרפתי הוא המתקדם ביותר בתחום.
ראשית חייה והשכלה

בראון פוירסון נולדה בוושינגטון די. סי., אמה עסקה בשימור ציורים (רסטורציה) ואביה יועץ מחשוב; היא גדלה בעירה במחוז ווקלוז. פוירסון למדה ב-Sciences Po Aix והמשיכה את לימודים האקדמיים בבית הספר לכלכלה של לונדון ובבית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי, באוניברסיטת הרווארד.
קריירה מקצועית

פוירסון החלה את הקריירה שלה בלונדון, שם הייתה עוזרת של חבר פרלמנט ממפלגת הלייבור.
בלונדון היא פגשה את סטיאן פיטרודה, ששימש כיועץ בדרגת שר בממשלתו של מאנמוהאן סינג בהודו בנושא תשתיות מידע וחדשנות ציבורית. פוירסון הצטרפה אליו בניו דלהי בשנת 2009. בהמשך, היא החלה לעבוד בסוכנות הפיתוח הצרפתית, שם ריכזה פרויקטים לפיתוח עירוני בר-קיימא ולשימור המגוון הביולוגי.
בשנת 2012 פוירסון ובן זוגה הקימו את קבוצת העבודה לפיתוח עירוני בר-קיימא CITIX, בהשתתפות פוליטיקאים צרפתים ואחרים. בשנת 2014, פוירסון גויסה על ידי חברת התחבורה הצרפתית, Veolia, כמנהלת פיתוח בר-קיימא ואחריות תאגידית של אחת מחברות הבת שלה, Veolia Water India, בניו דלהי. בתפקיד זה היא עבדה על פרויקטים של פיתוח תשתיות מי שתייה בשכונות העוני של ערי הענק בהודו, במיוחד בקרנאטקה ובנאגפור. עד 2016, עבדה בחממה לטכנולוגיות ירוקות בבוסטון, ארצות הברית. באותה השנה הקימה פוירסון את צוות החשיבה People for Global Transformation, שעסק בקיימות, שינוי חברתי וטכנולוגי. היא המשיכה את לימודיה בבית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי, באוניברסיטת הרווארד, והשתתפה בקמפיין של עמנואל מקרון במקביל ללימודיה.
קריירה פוליטית > חברה באספה הלאומית

פוירסון חזרה לצרפת בשנת 2016 והצטרפה לתנועתו של עמנואל מקרון, הרפובליקה בתנועה!. היא נבחרה לאספה הלאומית ב־18 ביוני 2017, כשהיא מייצגת את מחוז הבחירה השלישי של ווקלוז, נגד מועמד מפלגת האיחוד הלאומי.
קריירה פוליטית > חברת ממשלה

ב־21 ביוני 2017 פוירסון מונתה למזכירת המדינה במשרד למעבר אקולוגי וסולידריות, תחת השר ניקולאס חולוט ופינתה את מושבה כחברה האספה הלאומית לאדרין מורנס.
כמזכירת המדינה היא מקדמת את תפיסת הכלכלה המעגלית ואת חוק אפס פסולת. החוק עבר בינואר 2020 ומחייב יצרנים, יבואנים ומפיצים, כולל חברות מקוונות, לתרום מוצרים שלא נמכרו למעט מזון ומוצרים המהווים סיכון בריאותי או בטיחותי. פוירסון פועלת שכל הפלסטיק, בצרפת, יהיה ניתן למחזור עד 2025 ולהוביל הפחתה של 50% בשימוש בבקבוקי הפלסטיק חד-פעמיים בעשור הקרוב. כמו כן, מסעדות מזון מהיר יצטרכו להפסיק להשתמש במכלי פלסטיק עד 2023. חוק אפס פסולת אוסר על שריפת מוצרים שלא נמכרו בעיקר בתעשיית האופנה.
בשיתוף עם פרנסואה הנרי פינו, מנכ"ל קרינג, הובילה פוירסון מהלך עולמי להגברת הקיימות בתחום האופנה. באוגוסט 2019, לקראת פגישת ה-G7, נשיא צרפת, עמנואל מקרון, הזמין לארמון האליזה נציגים של 32 חברות האופנה והטקסטיל שהשיקו את הסכם האופנה במטרה להציב יעדים מעשיים להפחתת ההשפעה הסביבתית של תעשיית האופנה. בסוף ינואר 2020, עבר בפרלמנט בצרפת חוק למניעת פסולת וכלכלה מעגלית שפוירסון קדמה במשך שנתיים. מטרת החוק לחסל את השימוש בכלים חד פעמיים עד 2040, להרחיב את המידע לצרכנים על היתכנות למחזור המוצר, צמצם יצירת הפסול והרחבת השימוש החוזר, הפחתת הצריכה ומחויבות של היצרנים לדאוג לחלקי חילוף למוצרים למשך חמש שנים.
ביולי 2020, ז'אן קסטקס, ראש ממשלת צרפת לא האריך את כהונתה כשרה בממשלתו.
קריירה עסקית

בשנת 2021, פוירסון מונתה ליועצת לפיתוח בר קיימא של חברת המלונות אקור.
הערות שוליים

↑  A European Pact to control use of plastic and promote a circular economy, Gouvernement.fr, ‏6 March 2020 (באנגלית)
↑  Annie Vergnenegre (22 ביוני 2017). "Who is Brune Poirson, a 34-year-old Vauclusienne, a novice in politics, who enters the government?" (בצרפתית). France 3. נבדק ב-28 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brune Poirson (CV officiel)". French gouv. נבדק ב-8 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Isabelle Lassalle & Philippe Paupert (18 ביוני 2017). "Legislative: who is Brune Poirson, new MEP LREM of the 3rd constituency of Vaucluse?" (בצרפתית). France Bleu. נבדק ב-28 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Quentin Girard (17 ביוני 2018). "Legislative: Brune Poirson, the taste of hatching" (בצרפתית). Libération. נבדק ב-28 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  La jeune députée du Vaucluse, Brune Poirson, nommée auprès de Nicolas Hulot, Les Echos, ‏2017-06-21 (בצרפתית)
↑  Erwan Bruckert (9 במרץ 2018). "Legislative: Brune Poirson,ecology without ideology" (בצרפתית). Le Point. נבדק ב-28 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fabrice Nicolino, Hulot encadré par une cadre de Veolia et un politicien néo-libéral, Reporterre, le quotidien de l'écologie, ‏23 juin 2017 (בצרפתית)
↑  Kennedy School grads discuss role in Macron’s win, Harvard Gazette, ‏2017-09-27 (באנגלית)
↑  "2017 legislative results: Brune Poirson (LREM) wins at Marion Maréchal-Le Pen, the FN beaten on the wire" (בצרפתית). 20 Minutes. 18 ביוני 2017. נבדק ב-28 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Le Figaro, Brune Poirson nommée secrétaire d'État chargée de la Transition écologique, Le Figaro.fr, ‏2017-06-21 (בצרפתית)
1 2  Isaac-Goizé, Tina (2020-01-20). "France's Unofficial Minister for Fashion Isn't Afraid of a Redesign". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-02-11.
↑  Willsher, Kim (2020-01-30). "Landmark French law will stop unsold goods being thrown away". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-02-13.
↑  Kristopher Fraser, France to seek ban on destroying unsold goods, fashionunited.com, ‏2019-05-15 (באנגלית)
↑  Kering signs historic Fashion Pact to make commitments on climate, biodiversity and oceans, The French Chamber of Commerce and Industry in HK, ‏2019-08-27 (באנגלית)
↑  New French Circular Economy Law brings substantial changes, European Bioplastics e.V. (באנגלית אמריקאית)
↑  Prisma Média, Brune Poirson disparaît du gouvernement mais fait bonne figure - Gala, Gala.fr (בצרפתית)
↑  https://www.weforum.org/people/brune-poirson/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 254341918  VIAF: 2467161819211127960001   WorldCat (עם VIAF): 2467161819211127960001 
בראון פוירסון והשר לאיכות הסביבה האסטוני Kiisler Siim Valmar ב-2017
ג'סי דונלדסון

ג'סי מונרו דונלדסון (באנגלית: Jesse Monroe Donaldson;‏ 17 באוגוסט 1885 - 25 במרץ 1970) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1947–1953 בממשלו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן. דונלדסון היה המנהל הכללי הראשון של הדואר שהחל את הקריירה שלו כדוור.
ביוגרפיה

ג'סי דונלדסון נולד בשלביוויל, אילינוי. הוא היה בנם של מוזס מרטין דונלדסון, סוחר ומנהל הדואר המקומי, ושל רעייתו, אמנדה סאלאת'ה ליטל. דונלדסון היה מתודיסט באמונתו והיה חבר בבונים החופשיים. ב-1911 הוא נשא לאישה את נל פרן גרייביל, יחד הם הביאו לעולם שלושה ילדים. דונלדסון החל את הקריירה שלו במחלקת הדואר ב-1908 כאחד משלושת הדוורים של שלביוויל. לאחר מכן הוא התקדם בסולם התפקידים במחלקה.
ב-16 בדצמבר 1947 מונה דונלדסון על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, בעקבות התפטרותו של רוברט האנגן. בתפקיד זה הוא כיהן עד תום נשיאותו של טרומן בינואר 1953. במהלך תקופה זו הוא יזם תהליכי מודרניזציה במחלקת הדואר. הוא דאג להנפקת בול הדואר בעריך של 3 סנט לכבודן של "אמהות כוכב הזהב" (Gold Star Mothers), האמהות שאיבדו את יקיריהן במלחמה, במיוחד אמם של האחים סאליבן.
ג'סי דונלדסון נפטר בקנזס סיטי, מיזורי ב-25 במרץ 1970 ונטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
לקריאה נוספת

"Donaldson, Jesse Monroe", in Biographical Directory of the United States Executive Branch, 1774-1989, Robert Sobel, ed. (Greenwood Publishing Group, 1990) p. 108.
הערות שוליים

↑  1948 3c Gold Star Mothers - Mystic Stamp Company
↑  Arlington Cemetery: Sullivan Bros.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200640780  LCCN: n99010311  NARA: 10573256  SNAC: w6ww7ftn  VIAF: 43627996   WorldCat (עם VIAF): 43627996
ג'ובאני פלסטרינה

| --- | --- |

 לידה:  1525 פלסטרינה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  2 בפברואר 1594 (בגיל 69 בערך) רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  בזיליקת פטרוס הקדוש 
 מוקד פעילות:  מדינת האפיפיור 
 תקופת הפעילות:  מ-1554 
 סוגה:  מוזיקת רנסאנס, מוטט, מיסה, מוזיקה דתית, מוזיקה כנסייתית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Lucrezia Gori Virginia Dormoli 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ובאני פיירלואיג'י דה פלסטרינה (באיטלקית: Giovanni Pierluigi da Palestrina; ‏נולד בין 3 בפברואר 1525 ל-2 בפברואר 1526 – 2 בפברואר 1594) היה מלחין איטלקי.
חייו

פלסטרינה נולד בעיר קטנה ליד רומא בשם פלסטרינה. משך קרוב לארבעים שנה הוא בילה ברומא, והשקיע את כל הכישרון והידע שלו בשירות בזיליקות חשובות – סן פייטרו, סן ג'ובאני אין לטרנו וסנטה מריה מג'ורה. כישרונו המוזיקלי התגלה מוקדם יחסית. כבר מגיל צעיר מאוד הוא שר במקהלה, ומגיל תשע-עשרה כיהן כנגן העוגב ומנהל המקהלה בקתדרלה בפלסטרינה (שגם העניקה לו את שמו). ב-1551 השתקע ברומא והתמנה לתפקיד מנהל מקהלת הילדים בקפלה ג'וליה סן פייטרו. ב-1554, במהלך כהונתו שם, פרסם את ספר המיסות הראשון שלו, שבו מוזכר האפיפיור יוליוס השלישי בתור פטרונו. ב-1555 התקבל פלסטרינה כחבר במקהלת האפיפיור בקפלה הסיסטינית, אך סולק ממנה מכיוון שהיה נשוי, כשהאפיפיור החדש החיל על המקהלה את תקנון הפרישות. פלסטרינה עבר לכהן כמנהל מוזיקלי בכנסיות אחרות ברומא. מ-1571 התמנה מחדש לתפקיד הקפלמייסטר (מנהל מוזיקלי) בקפלה ג'וליה סן פייטרו, ונשאר שם עד מותו.
פלסטרינה שימש כמלחין לדוגמה בכנסייה הקתולית בזכות כתיבתו המסודרת, השלווה והנקייה. לאחר התפלגות הזרם הפרוטסטנטי מהכנסייה באירופה, פותחו ז'אנרים חדשים התואמים את עקרונות הזרם (לדוגמה, הכוראל). כתגובה לכך, נדון נושא המוזיקה בוועידת טרנטו, על מנת למצוא תגובה הולמת. שם הוחלט בקרב מנהיגי הכנסייה הקתולית להשיב עטרה ליושנה, ולחדש את המוזיקה הדתית כפי שהייתה בתחילת ימי הביניים, בתקופת האפיפיור גרגוריוס הגדול. פלסטרינה נבחר לשמש נושא הדגל, ויצירותיו שימשו כמודל להלחנת מוזיקה קתולית.
פלסטרינה נחשב אחד מגדולי המלחינים של תקופת הרנסאנס. פסגת הישגיו היא המיסות שלו, שמספרן יותר ממאה. הבולטות בהן: "מיסה של האפיפיור מרצ'לו", "Assumpta est Maria" ואחרות. רוב המיסות של פלסטרינה מבוססות על שירה גריגוריאנית; לא פעם השתמש המלחין בבסיס השירה העממית.
מלבד מיסות כתב פלסטרינה יותר מ-180 מוטטים; אחד המוכרים מתוכם הוא "Stabat Mater".
פלסטרינה לא היה מלחין של מוזיקה כנסייתית דתית בלבד: הוא הלחין יותר ממאה מדריגלים חילוניים, שנושאם העיקרי היה אהבה, נושא אופייני לתקופתו.
ב-1551 יצא לאור ספר המדריגלים הראשון שלו וב-1584 יצא הספר השני.
מלחינים ותאורטיקנים ניתחו את יצירתו של פלסטרינה וניסחו את כללי הקונטרפונקט המשמשים עד היום כמערכת ההלחנה השלטת, "קונטרפונקט פלסטרינה".
הנצחה

קרחון פלסטרינה באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של ג'ובאני פלסטרינה.
הערות שוליים

↑  קרחון פלסטרינה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313044205171  PLWABN: 9810699621205606  BIBSYS: 90065862  BNE: XX897967  BnF: cb13898203b (data)  CANTIC: a10304782  CiNii: DA04920248  GND: 118818686  ICCU: SBLV039566  ISNI: 0000 0001 2143 6012  LCCN: n50051776  LNB: 000036673  MusicBrainz: 4daeb526-6c4c-4f77-bdf5-4a0fcb714bfe  NDL: 00524976  NKC: jn20000604332  NLA: 36556984  NLG: 234713  NLK: KAC2018I2404  NSK: 000057622  NTA: 072161949  RERO: 02-A000127284  SELIBR: 207751  SNAC: w6k936wg  SUDOC: 027626512  Trove: 934323  VcBA: 495/28820  VIAF: 92280854   WorldCat (עם VIAF): 92280854
בית החולים הממשלתי ביפו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי
 אוניברסיטה:  אוניברסיטת תל אביב
 בעלים:  מדינת ישראל
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1949 (נסגר ב-1980)
 שירותים
 מיטות:  350
 גאוגרפיה
 מיקום:  תל אביב-יפו
 קואורדינטות:  32°02′43″N 34°45′28″E﻿ / ﻿32.045388888889°N 34.75775°E﻿ / 32.045388888889; 34.75775
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית החולים הממשלתי ביפו(למפת גוש דן רגילה) בית החולים הממשלתי ביפו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית החולים הממשלתי ביפו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית החולים הממשלתי ביפו  מפת שכונת גבעת עלייה  he בית החולים הממשלתי ביפוhe בית החולים הממשלתי ביפומפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית החולים הממשלתי ביפו היה בית חולים כללי שפעל ביפו משנת 1949 ועד 1980.
בית החולים דונולו ובית החולים דג'אני

ראשיתו של בית החולים הייתה בשני בתי חולים שהקים משרד הבריאות ביפו לאחר מלחמת העצמאות. באותה עת השתכנו ביפו עשרות אלפי עולים חדשים, חלקם במצב בריאותי רעוע, אשר נזקקו לשירותי בריאות. לשירותים אלו נזקקו גם תושבי חולון ובת ים, ובתי החולים של תל אביב היו קטנים מלספקם. הקמת שני המוסדות ביפו נועדה לענות על צורך זה.
בית החולים האחד שהוקם היה בית החולים דג'אני שלימים הפך ל"בית החולים צהלון", כבית החולים גריאטרי, ונקרא על שם הרופא היהודי בן המאה ה-18 יעקב צהלון. הוא הוקם ב-1949 במקומו של בית חולים צבאי, ששכן במלחמת העצמאות במבנה ששיכן עד אז בית חולים פרטי בבעלות משפחת דג'אני הערבית מיפו. בבית החולים האזרחי הוקמו מחלקת יולדות ומחלקת ילדים, שהועסקה מיד בטיפול בילדי עולים שהגיעו לארץ במסגרת מבצע על כנפי נשרים.
בית החולים האחר שהוקם ביפו היה  בית החולים דונולו הרופא (שהיה ידוע בשמו כ"דונולו"), שנקרא על שמו של הרופא היהודי בן המאה העשירית שבתי דונולו. הוא הוקם ב-1950 בשכונת גבעת עלייה ביפו, בשני אתרים, שנקראו דונולו א' ודונולו ב': הראשון היה בניין בסמוך לחוף הים, ששימש בימי המנדט הבריטי כ- בית החולים הממשלתי למחלות מידבקות ביפו. האתר השני, שנפתח שנה לאחר הראשון, שכן כחצי קילומטר דרומה ממנו, במבנה ששימש במקורו כתחנת הסגר. במתחם דונולו ב' שוכנו שתי המחלקות הפנימיות של בית החולים (בניהולם של דניאל ברונר וחיים הלל פריד) וכן בית ספר לסיעוד. המחלקה הכירורגית שכנה תחילה במתחם דונולו א' ולאחר מספר שנים עברה למתחם דונולו ב', שם נבנו עבורה חדרי ניתוח חדשים, והתרחבה לשתי מחלקות.
ייסוד בתי החולים היה כרוך בקשיים רבים ובהם מחסור בידיים עובדות, בכוח אדם מקצועי ובציוד מכל הסוגים (שהובא מבתי חולים אחרים באזור המרכז) ואף במים זורמים. אף על פי כן הלכו שני המוסדות והתבססו.
בית החולים המאוחד

בשנת 1958 אוחדו בתי החולים דונולו ודג'אני תחת הנהלה אחת ונקראו מאז ואילך בית החולים הממשלתי ביפו. מנהל בית החולים (עד 1970) היה ד"ר יוחנן פרידנטל, ולאחר פרישתו לגמלאות החליפו ד"ר מרדכי רביד. מיזוג ההנהלות איפשר לאחד שירותים שונים בבית החולים, אך הפיצול הפיזי לשלושה מתחמים כפה הותרת שירותים מפוצלים מסוימים, ובהם מכון הרנטגן של בית החולים, המעבדות והמטבחים.
לאחר הקמת בית החולים המאוחד נוספו לו מבנים, שירותים וציוד רפואי חדש. בשנת 1960 הוקם בו מרכז למחקר וגילוי מוקדם של סרטן ליד המחלקות הכירורגיות. בשנת 1966 נפתחה מחלקה אורתופדית, ב-1973 – מחלקה אורולוגית ומחלקת אף, אוזן, גרון, וב-1974 – מכון נפרולוגי. כמו כן נפתחו בו מחלקת עיניים, מחלקה לכירורגיה פלסטית, מכון המטולוגי ויחידה לטיפול נמרץ קרדיולוגי (במסגרת מחלקה פנימית ב'). בשנת 1974 פעלו בבית החולים חמישה חדרי ניתוח.
בית החולים השתתף בתורנויות בתי החולים באזור תל אביב. הוא היה מסונף לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ולמדו בו סטודנטים לרפואה, עבדו בו סטאז'רים ומתמחים והתקיימה בו פעילות מחקר רפואי, שפורסמה בכתבי עת רפואיים.
במהלך מלחמת יום הכיפורים השתתף בית החולים באשפוז פצועי צה"ל מחזיתות המלחמה.
בית החולים המאוחד > נתונים מספריים

בשנת 1974 היו בבית החולים 330 מיטות אשפוז, וב-1977 גדל מספרן ל-350. ב-1973 ביקרו בחדרי המיון של בית החולים 45 אלף איש ואושפזו 16,800, נערכו 5,300 ניתוחים ונולדו 3,500 תינוקות. באותה שנה עבדו בבית החולים 484 אנשי צוות - 78 רופאים, 215 אחיות ו-191 עובדים אחרים. בשנת 1977 היה מספרם 600. בשלהי ימי פעילותו של בית החולים הוא שירת אוכלוסייה בת 250 אלף איש.
מייסודו ועד שנת 1974 סיפק בית החולים 2.5 מיליון ימי אשפוז והתרחשו בו 80 אלף לידות.
סגירת בית החולים

למרות ההתפתחות הרבה, סבל בית החולים במשך כל שנות פעולתו מעובדת היותו מפוזר בין שלושה מתחמים ומן המבנים הצפופים והרעועים בחלקם שבהם פעל. כך, עד סוף פעילותו אושפזו בו 8 עד 10 חולים בחדר אחד.
בראשית שנות השישים החל משרד הבריאות בהכנות להקמת בית חולים חדש בתל גיבורים שבחולון, אשר יחליף את בית החולים שביפו – לימים בית החולים וולפסון. תחילת הבנייה התעכבה עד לשנת 1970 והסתיימה רק ב-1980.
ב-1971, במקביל לתחילת בניית בית החולים בתל גיבורים, תרם איש העסקים שאול אייזנברג סכום כסף גדול לשם בניית בית חולים חדש ביפו, שיחליף את בית החולים הממשלתי. לאחר שנבנה באתר שיועד לו שלד פלדה בן שלוש קומות החליט משרד הבריאות לעצור את הבנייה ולהפנות את כל המימון הממשלתי להקמת בית החולים בחולון.
במרץ 1980 החלה העברת מחלקות מכל אגפי בית החולים הממשלתי ביפו לבית החולים וולפסון. לפי הסכם שהושג לפני כן עברו עובדי בית החולים למוסד החדש מבלי שתנאיהם הורעו ומבלי שפוטר מי מהם. לאחר ההעברה הוסב בית החולים צהלון לבית חולים גריאטרי תחת ניהול עמותה פרטית, ואילו שני אגפי בית החולים בדונולו א' ודונולו ב' נסגרו, ובית החולים הממשלתי חדל להתקיים.
על חלק משטח מתחם דונולו ב' הוקמו פארק קידרון ובניין מרכז פרס לשלום. שלד בית החולים אייזנברג עמד שומם שנים רבות. בסופו של דבר פורק השלד בתחילת שנות האלפיים ובמקומו הוקמו המבנים של מכללת תל אביב-יפו.
ג'עפר אבן יחיא אלברמכי

| --- | --- |
 לידה:  760 בגדאד, עיראק 
 פטירה:  27 בינואר 803 (בגיל 43 בערך) בגדאד, בית עבאס 
 מדינה:  בית עבאס 
 
ג'עפר אבן יחיא אלברמכי (בערבית: جعفر بن يحيى פרסית: جعفر بن یحیی برمکی‏; 767–803) היה אציל ערבי ממוצא פרסי בן למשפחת הברמכים הידועה. הוא היה גיסו של הח'ליפה הארון א-רשיד מהשושלת העבאסית, ושימש כווזיר בתקופתו.