stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת הכותל
היסטוריה

זמן קצר לאחר תום מלחמת ששת הימים הוקמה הישיבה על ידי בוגרי ישיבות בני עקיבא ומשוחררי הנח"ל הדתי, בהנהגתו של הרב חיים ישעיהו הדרי. תחילה השתכנו בבניין בית ספר ירדני נטוש, סמוך לחיבורם של הכותל הדרומי והכותל המערבי. לאחר שהוחלט לשכן במקום את בית הדין הרבני הגדול עברה הישיבה למבנה של בתי מחסה, שהיה מהראשונים ששוקמו ברובע היהודי. באביב 1968 היו בה כ-20 תלמידים.
בראשות הישיבה ב-35 שנותיה הראשונות עמד הרב ישעיהו הדרי, ששימש קודם לכן כמשגיח רוחני בישיבת ההסדר כרם ביבנה. בהקמתה סייע הרב אריה בינה, ראש הישיבה התיכונית "נתיב מאיר". בראשות הכולל עמד הרב יעקב כ"ץ. בשנת 1982, עת היה הרב הדרי בשנת שבתון, שימש הרב שג"ר כראש הישיבה.
עם תחילתן של חפירות ארכאולוגיות במקום, בראשית שנות השמונים, פינתה הישיבה את מקומה ועברה לבניין הקבע החדש אשר הוקם בהחלטת ממשלה בלב הרובע היהודי.
בשנת 1998 פרש הרב הדרי מתפקידו כראש הישיבה, ואת מקומו מילא למשך ארבע שנים הרב חיים כץ אשר שימש קודם לכן כראש הכולל בישיבת בית אל.
בשנת 2002 מונה לראשות הישיבה הרב מרדכי אלון. בתקופתו התנהל דיון על ההיקף הראוי של התוכנית לבני חו"ל בראשות הרב אהרן בינה, שעד אז היוותה חלק מרכזי בישיבה מבחינת כמות התלמידים. בסופו של דבר הוחלט יחד עם הנהלת מרכז ישיבות בני עקיבא כי הרב בינה יעזוב עם חלק מאברכיה הוותיקים של הישיבה ועם ראש הכולל הרב יעקב כ"ץ, ויקים במתחם ישיבת האידרא הסמוך ישיבה לבני חו"ל בשם "נתיב אריה", ע"ש אביו, הרב אריה בינה. תוכנית לבני חו"ל ממשיכה להתקיים גם בישיבת הכותל בראשות הרב ראובן טרגין.
בשנת 2006 בצל החשדות נגדו על ניצול מיני של קטינים, יצא הרב מרדכי אלון לחופשה מישיבת הכותל ובמקומו חזר לתפקיד הרב ישעיהו הדרי. מאוחר יותר הודיע סופית כי הוא עוזב את הישיבה ומתמקד בהגות ובכתיבה. בחודש סיוון תשס"ח מונה הרב ברוך וידר, בוגר הישיבה ששימש עד אז כראש הכולל, לראשות הישיבה.
בניין הישיבה

קומפלקס ישיבת הכותל על שם וואהל, תוכנן על ידי האדריכל אליעזר פרנקל. פרנקל ניגש למלאכת התכנון בסוף שנות ה-60 לאחר שיועד אתר לבניין הישיבה. תכנון מתחם הישיבה נתקל בקשיים כבר עם ראשית חפירת הנחת יסודות הבניין וחשיפת אתר ארכאולוגי בעל חשיבות גדולה, בעקבות זאת, נאלצה הנהלת הישיבה להפסיק את מלאכת הבנייה עד שיושלמו החפירות הארכאולוגיות, במקביל שינה פרנקל את תוכניות העמדת יסודות הבניין. עיכוב זה הביא לכך שחנוכת בניין הישיבה נערכה רק באמצע שנות ה-80.
מתחם ישיבת הכותל משתרע על פני כ-14 אלף מ"ר ושטח הקרקע הוא 3,125 מ"ר ומהווה את יחידת השטח הגדולה ביותר ברובע היהודי. בניין הישיבה הוא אחד המבנים הגבוהים ביותר בעיר העתיקה ומתנשא לרום של 32 מטר מעל לרחבת הכותל המערבי. בניין הפנימייה נועד לקלוט 350 תלמידים לצד 16 דירות למשפחות אברכים ובית מדרש ללמעלה מ-500 מתפללים.
המתחם מכיל בית מדרש המשקיף על הר הבית, הכותל המערבי והר הזיתים. במתחם גם ספרייה אנגלית, וספרייה עברית המונה כ-15,000 ספרים. בנוסף המתחם כולל אולם שמחות וכינוסים, אודיטוריום ומרפסת תצפית. במרתפי הישיבה נחשף רובע מן התקופה ההרודיאנית, אשר עבר תהליכי חשיפה ושימור ופתוח לקהל הרחב.
רוח הישיבה

הרב הדרי פיתח בישיבה אוריינטציה מעורבת. מצד אחד ניתן דגש על לימוד גמרא בסגנון ליטאי-למדני, שהובילו הרב אביגדור נבנצל, הרב ישראל דז'ימיטרובסקי והרב ישעיה שטיינברגר. מאידך, ההשקפה בישיבה היא ציונית-לאומית הדוגלת בשירות בצה"ל ובהשתלבות בחיי המעשה של המדינה. בין מובילי כיוון זה ניתן למצוא את המשגיח הרוחני של הישיבה - הרב טוביה ליפשיץ (בוגר הישיבה, מכהן בתפקיד בכ-35 השנים האחרונות), הרב נחום נריה (בנו של הרב משה צבי נריה) והרב שג"ר שאף שימש תקופה קצרה כראש ישיבה מחליף. שיעוריו של הרב הדרי התייחדו בתורות חסידיות דוגמת כתבי השפת אמת, הרב צדוק הכהן מלובלין וכן כתבי הראי"ה קוק. בתקופתו של הרב אלון ניתן דגש חזק יותר על החיבור לקהילה.
לאחר כניסתו של הרב וידר לתפקיד ראש הישיבה הושם דגש על לימוד כתבי הרב קוק ובניין האמונה על פי תורתו. כמו כן מודגש חיזוק ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים וחלק מתלמידי הישיבה מתפללים מנחה בימי החול בכותל הקטן.
בוגרים ידועים

המשורר פרופ' אדמיאל קוסמן.
הרב אהרון דרשביץ ー אב בית דין בבאר שבע.
אבי רט ー סופר, ראש מכון ש"י באוניברסיטת בר-אילן
הרב אלחנן סמט ー רב בישיבת הגוש
הרב ברוך וידר ー ראש ישיבת הכותל.
הרב בנימין קלמנזון ー ראש ישיבת עתניאל.
הרב ד"ר בני פרל ー ראש הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן בתל אביב.
הרב דוד תורג'מן ー ראש מוסדות הגרעין התורני וישיבת ההסדר בדימונה.
דוד הנשקה ー פרופסור לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
הרב דב זינגר ー ראש הישיבה התיכונית מקור חיים.
הרב והסופר חיים סבתו ー ראש ישיבת ברכת משה במעלה אדומים.
הרב יוסף אליהו ー רב וסופר ישראלי
הרב יהושע כ"ץ ー רב העיר האשכנזי של מעלה אדומים, ממחזור המייסדים.
הרב ד"ר יהודה ברנדס ー ראש בית המדרש בבית מורשה.
הרב יצחק לוי ー לשעבר חבר כנסת ושר, ממחזור המייסדים של הישיבה.
הרב יעקב כ"ץ ー ראש הכולל בישיבת הכותל ובישיבת נתיב אריה
הרב יצחק שילת ー ראש ישיבת ברכת משה במעלה אדומים.
הרב יאיר דרייפוס ー ראש ישיבת שיח יצחק.
הרב יעקב צ'יקוטאי ー רב השכונה מכבים רעות שבעיר מודיעין מכבים רעות וחתנו של הרב עובדיה יוסף.
הרב יהודה קרויזר ー ראש ישיבת הרעיון היהודי.
הרב והמוזיקאי יהושע אנגלמן ー מוזיקאי ומלמד.
הרב מנחם חי שלום פרומן ー רב המושב תקוע משורר ומורה למחשבת ישראל ולימוד ספר הזוהר.
הרב מאיר טויבר ー ראש ישיבת נתיב מאיר.
הרב מיכאל מלכיאור ー חבר כנסת ושר לשעבר.
דן אילוז ー חבר כנסת מכהן מטעם הליכוד.
הרב רפי פרץ ー שר ירושלים ומורשת והרב הצבאי הראשי לשעבר.
הרב שמואל טל ー ראש ישיבת תורת החיים
לקריאה נוספת

צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון: חילוני מול פני הקודש - אליעזר פרנקל וישיבת הכותל ברובע היהודי, עת־מול 250, עמודים 23–26.
הערות שוליים

↑  אודות הישיבה
↑  יהושע ביצור,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'שוב לומדים תורה בעיר העתיקה, מעריב, 24 במאי 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299224105171  VIAF: 138920332   WorldCat (עם VIAF): 138920332
אקסל רוז

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1962 (בן 63) ארצות הברית לפאייט, אינדיאנה, ארצות הברית
 שם לידה:  ויליאם ברוס רוז הבן
 שם במה:  ו. אקסל רוז ויליאם ברוס רוז ויליאם ברוס ביילי ביל ביילי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 מקום לימודים:  Jefferson High School 
 עיסוק:  זמר, כותב שירים ומוזיקאי
 סוגה:  הארד רוק
 סוג קול:  בריטנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  זמרה, קלידים, גיטרה
 חברת תקליטים:  Geffen Records
 שיתופי פעולה בולטים:  Guns N' Roses, Hollywood Rose, Rapidfire AC/DC
 בן או בת זוג:  Erin Everly  סטפני סימור 
 www.gunsnroses.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ויליאם ברוס רוז הבן, הידוע בשם הבמה ו. אקסל רוז (באנגלית: W. Axl Rose; נולד ב-6 בפברואר 1962) הוא זמר ומוזיקאי רוק כבד אמריקאי. רוז התפרסם כסולן להקת Guns N' Roses שהחלה לפעול באמצע שנות ה-80 עד לאמצע שנות ה-90. לאחר שנים ספורות מחוץ לאור הזרקורים, חזר רוז להופיע עם הרכב שונה תחת אותו שם - Guns N' Roses. ההרכב החדש התחיל להופיע עם רוז לראשונה בשנת 2001. ב-2016 הצטרפו ללהקה סלאש, דאף מקאגן (אשר היו בהרכב המקורי) ומליסה ריס. רוז ידוע בעיקר בזכות המגוון הטונאלי של קולו, אשר זיכה אותו להכרה כאחד מהזמרים הטובים של כל הזמנים במגזינים שונים העוסקים במוזיקה.
ב-2008 דירג אותו המגזין רולינג סטון במקום ה-64 ברשימת 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים.
ביוגרפיה

רוז נולד בעיר לפאייט שבאינדיאנה. אמו של רוז, שרון אליזבת, ילדה אותו כשהייתה בת 16. אביו הביולוגי נטש אותו כשהיה תינוק, ונהרג ב-1984. רוז גדל עם אמו ובעלה תחת השם ויליאם ביילי. הוא החליט לשנות את שם משפחתו לרוז, כשהגיע ללוס אנג'לס וגילה שזהו שמו של אביו הביולוגי. רוז גדל בבית נוצרי אדוק ובילדותו היה חבר בלהקת המקהלה של הכנסייה. בגיל 15, לאחר שסבל התעללויות קשות מצד אביו החורג, החליט לברוח מהבית ולעבור לקליפורניה, ביחד עם חברו מילדות איזי סטראדלין הגיטריסט.
מסופר כי כשהגיע ללוס אנג'לס, עצר אותו אדם זר ואמר לו: "You know where you are? You're in the jungle baby" ("אתה יודע היכן אתה? אתה בג'ונגל מותק"). על בסיס המשפט הזה כתב את אחד משירי הלהקה - "Welcome to the jungle" ("ברוך הבא לג'ונגל").
ביוגרפיה > להקתו

לאחר שהיו חברים במספר להקות כושלות, הקימו השניים את ההרכב "הוליווד רוז", שלאחר זמן קצר הפכה ללהקת "Guns N' Roses". בשנת 1987 יצא לאור אלבום הבכורה, ששמו - Appetite for Destruction ("תיאבון לחורבן"). אלבום זה ואלבומם הבא, G N' R Lies, שיצא שנה מאוחר יותר, זכו להצלחה והקנו לרוז הכרה בעולם המוזיקה. בן לילה הפך הסולן - שבעבר התפרנס אפילו כמשתתף בניסויים רפואיים בתמורה למעט כסף - לכוכב עולה.
בעקבות עימותים תכופים עם חברי להקתו ועם חברי להקות אחרות שהידועים בהם הם העימותים הפומביים עם קורט קוביין, סולן נירוונה ועם וינס נייל, סולן מוטלי קרו. עזבו חברי להקה רבים ואחרים הצטרפו, לאחר סיום סבב ההופעות Use Your Illusion, שבמהלכו ביקרו גם בישראל, התפרקה הלהקה עקב חילוקי דעות מקצועיים. רוז וחבר הלהקה סלאש לא הצליחו להגיע להסכמה בנוגע להמשך תפקודה של הלהקה ולהסכמה על סגנון המוזיקה שינגנו.
אקסל רוז, שבחר לרשום את זכויות היוצרים של שירי הלהקה על שמו, גרם לתסכול רב אצל סלאש אשר יצא בהכרזה פתאומית בהופעה ב-30 באוקטובר 1996 ואמר כי "אין מקום כזה, עיר גן-עדן" ("There is no such place paradise city"), ועזב.
בשנת 2001 חזר רוז להופיע עם הרכב חדש הנקרא גם הוא בשם "Guns N' Roses". ההרכב מנגן את השירים הישנים של הלהקה, לצד שירים חדשים שנכתבו ברובם על ידי רוז.
באפריל 2016 ההרכב המקורי של הלהקה התאחד (חלקית משום שאיזי סטראדלין הגיטריסט וסטיבן אדלר המתופף לא חזרו ללהקה) וסלאש ודאף מק'אגן חזרו ללהקה. ב-15 ביולי 2017 רוז והלהקה הגיעו למופע בישראל כחלק ממסע ההופעות Not in this Lifetime.
בשנת 2023 הופיעה הלהקה פעם נוספת בישראל במסגרת סיבוב ההופעות 2023 World Tour.
ביוגרפיה > להקתו > AC/DC

בשנת 2016 רוז הצטרף לסיבוב הופעות של להקת הרוק AC/DC בעקבות פרישתו של סולן הלהקה בריאן ג'ונסון (ג'ונסון חזר בשנת 2023 ללהקתו בפסטיבל Road Trip).
ביוגרפיה > חייו האישיים

בשנת 1994 פורסם כי אשתו לשעבר, ארין אברלי, סבלה ממסכת התעללות נפשית ופיזית שאף הביאה לאשפוזה.
דיסקוגרפיה > עם Hollywood Rose

| שם האלבום | תאריך שחרור | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- |
| The Roots of Guns N' Roses | 2004 (הוקלט ב-1983) | קלאופטרה |
דיסקוגרפיה > עם Guns N' Roses

| שם האלבום | תאריך שחרור | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- |
| Appetite for Destruction | 1987 | Geffen |
| G N' R Lies | 1988 | Geffen |
| Use Your Illusion I | 1991 | Geffen |
| Use Your Illusion II | 1991 | Geffen |
| "The Spaghetti Incident?" | 1993 | Geffen |
| Live Era: '87–'93 | 1999 | Geffen |
| Greatest Hits | 2004 | Geffen |
| Chinese Democracy | 2008 | Geffen |
דיסקוגרפיה > הופעות אורח

| שם האלבום | אמן | תאריך שחרור | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| The Decline of Western Civilization Part II: The Metal Years (Soundtrack) | ואריוס | 1988 | Capitol/I.R.S Records |
| The End of the Innocence | דון הנלי | 1989 | Geffen |
| Fire and Gasoline | סטיב ג'ונס | 1989 | Gold Mountain |
| Not Fakin' It | מייקל מונרו | 1989 | Mercury |
| Pawnshop Guitars | גילבי קלארק | 1994 | Virgin |
| Actual Miles: Henley's Greatest Hits | דון הנלי | 1995 | Geffen |
| Anxious Disease | אאוטפיישן | 1996 | Musikitchen |
| The Life and Crimes of Alice Cooper | אליס קופר | 1999 | Rhino |
| Angel Down | סבסטיאן באך | 2007 | EMI |
| Still Wheels Live | הרולינג סטונס | 2020 | Eagle Rock |
כוחות ההגנה של יפן

| --- | --- |


 מדינה:  יפן יפן
 תקופת הפעילות:  1954–הווה (כ־71 שנים) 
 הגוף הקודם:  National Safety Forces 
 שם קצר:  JSDF 
 מנהיגות
 המפקד העליון:   ראש ממשלת יפן שיגרו אישיבה
 שר ההגנה:   מינורו קיהרה
 ראש המטה:   גנרל יושיהידה יושידה
 כוח אדם
 גיל הגיוס:  18
 זמינות לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  27,301,443 גברים 26,307,003 נשים
 מתאימים לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  22,390,431 גברים 21,540,322 נשים
 גודל מחזור שנתי המגיע לגיל הגיוס:  623,365 גברים 591,253 נשים
 כוחות פעילים:  247,150 (נכון ל-2015)
 כוחות מילואים:  56,100 (נכון ל-2015)
 תקציב
 תקציב שנתי:  59.3 מיליארד דולר
 אחוזי תמ"ג:  1%
 
| --- | --- |

 
 זרועות
  כוח ההגנה העצמית היבשתי של יפן
  כוח ההגנה העצמית הימי של יפן
  כוח ההגנה העצמית האווירי של יפן
 עיטורים ומבנה פיקודי
 דרגות כוחות ההגנה של יפן
 עיטורי כוחות ההגנה של יפן
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של יפן
 היסטוריה של יפן
מלחים יפניים עומדים על צוללת
כוחות ההגנה של יפן (ביפנית: 自衛隊 – "ג'ייטאי", בתרגום מילולי: "כוחות ההגנה העצמית של יפן", מכונה בראשי התיבות: JSDF, JSF או SDF) הוא הגוף המאגד את הכוחות המזוינים של יפן. כוחות ההגנה, שנוסדו ב-1954, שימשו לאורך השנים בעיקר במשימות של שמירת סטטוס קוו. החל מ-2010, לאור המתיחות בין יפן לקוריאה הצפונית וסין, למשל עקב סכסוך איי סנקאקו, חלו שינויים ומגמות חדשות בארגון הצבאי וכן הרחבה משמעותית של יחידות וציוד.
מבנה הצבא

ראש ממשלת יפן הוא המפקד העליון של כוחות ההגנה, ולאחריו עוברת הסמכות הצבאית לשר הביטחון. ראש המטות המשולבים, וכן ראשי המטות עצמם מייעצים לראש הממשלה ולשר הביטחון. ראש המטות המשולבים הוא גנרל או אדמירל, והוא בעל הדרגה הצבאית הגבוהה ביותר בכוחות ההגנה של יפן, ובעל הסמכות הביצועית העליונה על כל כוחות ההגנה. בעת מלחמה הפיקוד העליון של הצבא עובר לידי ראש המטות המשולבים, אך הוא נותר מחויב למדיניות שתתווה הממשלה האזרחית.
מבנה הצבא > כוחות היבשה

בזרוע היבשה משרתים כ-160,000 חיילים. מרכז הפיקוד נמצא בעיר איצ'יקאווה. היחידות העיקריות בצבא היבשה הן: אוגדה משוריינת, 12 אוגדות חי"ר, חטיבה מוצנחת, שתי חטיבות משולבות, ארבע חטיבות אימון, אגד ארטילרי, שני אגדי נ"מ, כנף מסוקי תובלה ושתי טייסות מסוקי נ"ט. כוח היבשה מחולק לחמישה פיקודים הנפרשים לאורך המדינה. המשימה העיקרית של כוחות אלו היא ביצוע קרב נסיגה והשהיה במקרה של פלישה יבשתית עד להגעת הכוחות האמריקניים. בשגרה משתתפים הכוחות במתן סיוע וחילוץ במקרים של רעידות אדמה ושיטפונות. מאחר שהכוחות סובלים מחוסר שטחי אימון, וכן מהגבלים חמורים על יצירת רעש בזמן שימוש בתחמושת חיה, מוכנות כוחות היבשה אינה נחשבת לגבוהה במיוחד.
מבנה הצבא > הכוח הימי

כוח האדם של הצי מונה כ-40,000 חיילים. במסגרת הכוח פועלות 13 צוללות, 64 משחתות ופריגטות וכמה עשרות שולות מוקשים וספינות סיור. כ-200 מטוסים ו-130 מסוקים משרתים את הצי. משימתו העיקרית של הצי היא לוחמה נגד צוללות בפרט וכוח ימי פולש בכלל. היות שכל מערכות הצי בנויות למטרה זו, נשארים הכוחות חשופים למהלומה אווירית. לצי אין נושאות מטוסים שאינן נחשבות נשק הגנתי. מפאת התעבורה הימית העצומה מסביב למדינה, וכן עקב תעשיית הדיג המפותחת, הצי מוגבל בשטחי אימונים, עובדה המשפיעה על מוכנותו. גם כאן נסמכת יפן על עוצמת הצי השביעי של ארצות הברית להגנתה.
בשנת 2015 נכנסה לשירות נושאת מסוקים JS Izumo, ספינה צבאית הגדולה ביותר שנבנתה ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה.
מבנה הצבא > הכוח האווירי

בכוח זה משרתים כ-50,000 חיילים. חיל האוויר מפעיל כ-400 מטוסים, ובאופן כללי נהנה מציוד מתקדם. טייסת מטוסי E-2C (איוואקס) מעניקה ליפן יתרון מודיעיני לא מבוטל כנגד מטוסי אויב. עדיין, היות שרוב הכוח בנוי על מטוסי יירוט, קיימת בעיה ממשית לחיל האוויר לסייע לכוחות היבשה והים בתקיפת מטרות יבשתיות או ימיות.
מבנה הצבא > פעילות

תחת מנדט האומות המאוחדות שלחה יפן ב-1992 חיילים לקמבודיה כמשגיחים על הבחירות החופשיות הראשונות במדינה.
יפן מחזיקה יחידות לוגיסטיקה במסגרת כוח אונדו"ף המפקח על אזור ההפרדה בין ישראל לסוריה ברמת הגולן.
כוחות יפניים שוגרו גם כצוותי סיוע לטיפול באסונות בינלאומיים, עם פריסות ברואנדה (1994), הונדורס (1998), טורקיה (1999), מערב טימור (1999-2000), אפגניסטן (2001), עיראק (2003-2004), איראן (2003 –2004), תאילנד (2004–2005), אינדונזיה (2005, 2006, 2009), רוסיה (2005), פקיסטן (2005, 2010), האיטי (2010), ניו זילנד (2011).
בשנת 2003, הכוח היפני הצטרף למשלחת שמירת השלום בקמבודיה.
בשנת 2004 שלחה יפן כוחות צבא לעיראק במסגרת הקואליציה המונהגת על ידי ארצות הברית, ללא החלטה של האו"ם. הצעד עורר התנגדות עזה ביפן, בהיותו מעורבות ראשונה של חיילים יפנים בסכסוך מחוץ לארצם מאז מלחמת העולם. הכוח מנה כ-600 חיילים ופעל בדרום המדינה, במשימות של שיקום מתקנים אזרחיים שנפגעו במלחמה. ב-2006 נסוגו החיילים היפנים מעיראק.
בתחילת יולי 2014 החליט ראש הממשלה שינזו אבה והקבינט להסיר את האיסור שחל מאז ימי מלחמת העולם השנייה על חיילים יפנים להשתתף בפעילות מחוץ לגבולות יפן, כדי לחזק את העמדה היפנית לאור אגרסיביות גדלה במדיניות הסינית ותוכנית הנשק האטומי של קוריאה הצפונית.
בשנת 2023 פרסם שר ההגנה של יפן, המאדה יאסוקאזו, את תוכנית ההגנה של יפן החל משנת 2024, הכוללת התעצמות צבאית משמעותית, שלא נראתה מאז מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  Trends in world military expenditure, 2012, Stockhom International Peace Research Institute
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'Justin McCurry in Tokyo (2014-07-01). "Japanese pacifists unnerved by lifting of ban on military intervention | World news". The Guardian. נבדק ב-2014-08-03.
↑  יניב ויסמן, יפן שועטת למרוץ חימוש אזורי, באתר מידה, ‏21 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012940661005171  GND: 5056727-5  NDL: 00574701  VIAF: 149643091   WorldCat (עם VIAF): 149643091
שמואל פוליאקוב

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1837 דוברובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 באפריל 1888 (יוליאני) (בגיל 50) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי בסנט פרסבורג
 כינויים נוספים:  "מלך מסילות הברזל"
 ידוע בשל:  הקמת מסילות הברזל באימפריה הרוסית, ממייסדי רשת אורט
 
פרוטומה של שמואל פוליאקוב מעשה ידי מרק אנטוקולסקי
שמואל (סמואיל) פוליאקוב (ברוסית: Самуил Соломонович Поляков;‏ 24 בדצמבר 1837, דוברובנה – 7 באפריל 1888, סנט פטרבורג) היה נדבן יהודי ידוע, מבני משפחת פוליאקוב, ממקימי מסילות הברזל באימפריה הרוסית. אחיהם של איש העסקים יעקב פוליאקוב והבנקאי לזר פוליאקוב. עקב תרומתו הרבה לפיתוח רשת מסילות הברזל נודע בכינויו "מלך מסילות הברזל". אחד ממייסדי רשת אורט, פעל להגנת הזכויות האזרחיות של יהודי רוסיה. רוב עסקיו התרכזו בדרום רוסיה ואוקראינה, בהם רבע ממסילות הברזל הוקמו על ידו.
קורות חיים

נולד ב-1837 למשפחה אמידה של הסוחר שלמה פוליאקוב וזלטה רבינוביץ' (פוליאקוב). בתחילת הקריירה עזר לאחיו הגדול יעקב לנהל את עסק אביו. העסק דעך אחרי רפורמת 1861 והוא פתח בקריירה עסקית עצמאית.
ההתחלה הייתה בעבודתו בתפקיד מנהל מפעל למשקאות חריפים באחוזת הרוזן איוון טולסטוי, שר הדואר והטלגרף. לאחר מכך קיבל תפקיד מנהל תחנות דואר של אותה אחוזה. את הונו הגדול בנה בשנות השישים והשבעים של המאה ה-19 כשקיבל זיכיונות רבים לבניית מסילות הברזל באימפריה הרוסית. בשנים 1863–1865 ביצע פוליאקוב פרויקטים עבור Karl von Meck, אחד מבוני מסילות הברזל הגדולים ברוסיה. בשנים 1866–1868 קיבל פוליאקוב בעזרת איוון טולסטוי זיכיונות ובנה מסילות רבות: מסילת קוזלוב-וורונז'-רוסטוב על דון, מסילת אורלוב-גרייז, מסילת פסטוב.
פוליאקוב פיתח שיטות ניהול מתקדמות שאיפשרו לזרז משמעותית את בניית מסילות הברזל. פבל מלניקוב, שר בממשלה, תמך בו לקידום השיטות האלה. מסילת קורסק – חרקוב - אזוב (832 ק"מ, בנייתה הסתיימה ב-1869) נבנתה תוך 22 חודשים, פרק זמן מהפכני לאותה תקופה.
הוא הקים מסילה ראשונה למכרות פחם באזור דונצק, שם היו לו אינטרסים עסקיים. פוליאקוב רכש זיכיון לבניית בית חרושת לפלדה באזוב, אך לבסוף החליט למכור את הזיכיון ל- John Hughes.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) קיבל פוליאקוב מהממשלה הזמנה לבניית שתי מסילות בחזית: בנדרי-גאלאץ ופרטשט-זימניצ'ה. כהוקרה על מהירות סיום הפרויקט זכה פוליאקוב במדליה של תערוכת פריס משנת 1878 ובבונוס כספי מכובד מממשלת רוסיה. בשנת 1880 רכש בעלות על קו הרכבת הקיים סנט פטרבורג-צארסקויה סלו.
כאשר עבר לסנט פטרבורג רכש את ארמונה של הרוזנת Laval (בית 4 בטיילת האנגלית), בניין בן 4 קומות מעוצב בסגנון נאוקלסי על ידי אדריכל Thomas de Thomon. הבית התפרסם בין השנים 1820–1830 בעקבות הסלון הספרותי שהתקיים בו, שביקרו בו וסילי ז'וקובסקי, אלכסנדר פושקין, ואדם מיצקביץ'. בנו של פוליאקוב - דניאל מכר את הבית למדינה עבור סנט.
פוליאקוב נפטר בפתאומיות בגיל 50 במהלך הלוויה של מחותנו אנטון (אברהם) וורשבסקי (בתו של פוליאקוב הייתה נשואה ללאון, בנו של אברהם). פוליאקוב הובא למנוחות באחוזת קבר משפחתית בבית עלמין היהודי בסנט פרסבורג. אדמירל איוון שסטקוב תיאר בזיכרונותיו: "...מלבד להלוויה של צאר, לא ראיתי בחיי כמות כזאת של אנשים שבאו להפרד מפוליאקוב...".
אף על פי שבית עלמין היהודי בסנט פטרסבורג עדיין קיים, קברו של פוליאקוב נהרס. את פסל המצבה שייצר מרק אנטוקולסקי הצליחו להציל והיום הוא נמצא במוזיאון הרוסי. פסל נוסף של פוליאקוב, גם הוא עבודת אנטוקולסקי, נמצא במוזאון לאמנות בסראטוב (מוזיאון אחד מני רבים שנבנה מתרומותיו של פוליאקוב).
לפי עדויות אנשים בני זמנו, ההתנהלות של פוליאקוב בתוך החברות שבבעלותו הייתה חוקית אך שנויה במחלוקת. פוליאקוב זכה בתואר אצולה ודרגה אזרחית Privy Council, אך נכשל להשיג את תואר הברון הנחשק.
פעילות ציבורית ונדבנות

פוליאקוב תרם שלושה מיליון רובלים למוסדות חינוך, אחד מהם הוא בית ספר למקצועות הרכבת בעיר ילץ הראשון מסוגו באימפריה הרוסית, שהוקם בשנת 1867. ב-1868 השתתף במימון הקמת מכללת קטקוב במוסקבה שהפכה עם הזמן לאקדמיה לדיפלומטים של משרד החוץ.
בעשור האחרון בחייו התרכז פוליאקוב בחיי  קהילה היהודית בסנט פטרבורג, הוא השתתף במימון בניית בית הכנסת קורל הגדול.
זמן קצר לפני רצח הצאר אלכסנדר השני, פוליאקוב יחד עם הברון הוראצי גינצבורג וניקולאי באקסט השיגו אישור מלכותי להקים " אגודה לעבודה במלאכה ובחקלאות" (אורט - Организация Ремесленного Труда ОРТ). אשר לימים הפכה לרשת אורט עולמי. המטרות שהאגודה ביקשה להשיג היו להעניק ליהודי רוסיה בתחום המושב ידע ויכולות במקצועות שונים כדי לשפר את מצבם הכלכלי.
רצח הצאר אלכסנדר השני ב-1 במרץ 1881 הצית גל של פוגרומים (הסופות בנגב). באוגוסט 1881 פוליאקוב והורציו גינצבורג ארגנו את הוועידה הראשונה של נציגים מכל הקהילות היהודיות של האימפריה הרוסית. מטרת הוועידה הייתה למצוא דרך פעולה נכון ליהודי רוסיה.
ועידה זו ואלו שבאו אחריה אימצו עמדה שלילית להגירת יהודים לארצות אחרות אך קידמו בברכה אמנציפציה. פוליאקוב עצמו מזוהה עם הטענה האמנציפציונית הסטנדרטית שעידוד הגירה יגרום ליהודים יותר נזק מתועלת, כיוון שזה ייתן לגורמים אנטישמים סיבה טובה להתייחס ליהודים הנשארים כאל זרים מוחלטים.
משפחה

לפוליאקוב היו בן אחד ושלש בנות. בנו, דניאל, קיבל את תפקיד אביו בהנהלת אורט, אך לא גילה עניין להמשיך בעסקיי אביו. רוב חייו חי בפריס. בתו האחת התחתנה עם לאון ורשבסקי, בת שנייה (גרדה) נישאה לג'ימס, אח של הברון הירש והשלישית התחתנה עם בנקאי יהודי מאנגליה.
סבטלנה אלילויבה

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1926 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  22 בנובמבר 2011 (בגיל 85) ריצ'לנד סנטר, ארצות הברית 
 שם לידה:  სვეტლანა ალილუევა 
 מדינה:  ארצות הברית, רוסיה, ברית המועצות, הממלכה המאוחדת 
 אירועים משמעותיים:  nevozvrashchentsy 
 מקום לימודים:  הפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת מוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית, אנגלית 
 סוגה:  ספר עיון, ספר זיכרונות 
 בן או בת זוג:  גריגורי מורוזוב (1944–1947)  ברנג'ש סינג (?–1966)  איוואן סוואנידזה (1957–1959)  יורי ז'דאנוב (1949–1950)  ויליאם ווסלי פיטרס (1970–1973)  ברנג'ש סינג  אלכסיי קפלר 
 צאצאים:  יוסיף אלילויבה, יקתרינה ז'דאנוב, אולגה פיטרס 
 מספר צאצאים:  3 
 חתימה:   
 
סבטלנה עם אביה סטלין, 1935
סבטלנה אלילויבה (נולדה בשם סבטלנה יוסיפובנה סטלינה ,בגאורגית: სვეტლანა ალილუევა ,ברוסית: Светлана Иосифовна Сталина; ‏28 בפברואר 1926 – 22 בנובמבר 2011) הייתה סופרת רוסייה, הצעירה מבין ילדיו של מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין. אזרחית ארצות הברית משנת 1967.
ביוגרפיה > ילדות

סבטלנה נולדה במוסקבה ב-1926, הצעירה משני ילדיהם של סטלין מרעייתו השנייה, נדיה אלילויבה. אחיה הבכור ואסילי נעצר אחרי מות אביו, הוגלה לקזאן ושם נפטר ב-1962. לסטלין היה בן נוסף מאשתו הראשונה, ושמו יאקוב. הוא נפל בשבי הגרמני ביולי 1941 ונהרג במחנה השבויים זקסנהאוזן.
כרוב ילדי בכירי המשטר בברית המועצות, חונכה סבטלנה על ידי מטפלת ורק לעיתים נדירות ראתה את הוריה. אף על פי כן, היו לה זכרונות חמים מיחסיה דווקא עם אביה הרודן האכזר. אמה התאבדה ב־9 בנובמבר 1932, כאשר סבטלנה הייתה בת שש. נסיבות מותה הוכחשו ונתלו בסיבוך רפואי כלשהו, ולא היו ידועות למרבית סובביה. בתקופה זו היא הועברה להשגחה של שומר הראש של אביה, ניקולאי ולאסיק.
במהלך ילדותה נעצרו ונעלמו מחייה מרבית קרובי משפחתה האהובים במצוותו של אביה -  מן הסתם מתוך פחד שתתגלה האמת אודות מותה של אשתו. היא למדה על נסיבות מותה של אמה -ירייה באקדח אל תוך החזה שלה  - מקריאה בעיתונות בשפה האנגלית בה שלטה בתקופה שבה הידרדרות היחסים בין ברית המועצות לארצות המערב עדיין לא הגיעה לשיאה.
לקריאה נוספת

סווטלאנה אלילויבה [סטלין], רק שנה אחת, תורגם מרוסית בידי צבי ארד, ספרית אפקים, עם עובד, תל אביב, 1970
רוזמרי סאליבן, בתו של סטלין: החיים הסוערים והבלתי רגילים של סווטלנה אלילויבה, תרגמה מאנגלית: עתליה זילבר, הוצאת כתר, 2017.
הערות שוליים

↑  The Day Stalin’s Daughter Asked for Asylum in the U.S. – Association for Diplomatic Studies & Training, adst.org
↑  בתו של סטלין מתה בגיל 85 בביתה בוויסקונסין, באתר ynet, 28 בנובמבר 2011
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'מיכל זמיר,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'סיפורה המרתק של סווטלנה אלילויבה, בתו של סטלין, באתר הארץ, 6 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257683905171  PLWABN: 9810608798505606  BIBSYS: 90598229  BNC: 000195958  BNE: XX855896  BnF: cb135969576 (data)  CANTIC: a19612813  CiNii: DA01978693  GND: 118648276  ICCU: SBLV056378  ISNI: 0000 0001 1023 1943  LCCN: n50021029  LNB: 000027801  NDL: 00519527  NKC: jo20000080670  NLA: 35003690  NLG: 103097  NLK: KAC201770895  NSK: 000520272  NTA: 07027066X  RERO: 02-A000006006  SELIBR: 395269  SNAC: w6nk3z09  SUDOC: 069810079  Trove: 785909  VcBA: 495/150218  VIAF: 27237508   WorldCat (עם VIAF): 27237508 
אלילויבה בניו-יורק, 1967
אלילויבה, 1970
על ברכיו של לברנטי בריה