stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רקטות וטילים של צה"ל
רקטות וטילים בזרוע היבשה > רקטות פריצה

צה"ל, בעיקר בחיל ההנדסה, מפעיל מספר מערכות רקטיות המיועדות לפריצת שדות מוקשים וניקוי זירות מטענים.
ריצוף – רקטות דלק-אוויר לפריצת שדות מוקשים. המשגרים מותקנים מאחורי נגמ"שי פומ"ה ונמר"ה של חיל ההנדסה.
צפע שריון (צפ"ש) – רקטה המחוברת לשרשרת מטענים, לפריצת שדה מוקשים. הרקטה מותקנת בעגלה הנגררת על ידי רק"ם.
צפע חי"ר – רקטה קטנה המחוברת לשרשרת מטענים, לשימוש בידי כוחות רגליים.
טילים בזרוע האוויר והחלל > טילי אוויר-אוויר

בשנות ה-50 העביר חיל האוויר הישראלי למערכת הביטחון הישראלית דרישה ומאפיינים לייצור עצמי של טיל אוויר-אוויר. זאת כחלק מהמדיניות שנהגה אז ונועדה לקדם את תעשיית הנשק הישראלית ולהפחית את תלות הצבא ביבוא (ישראל הייתה אז עדיין תחת אמברגו אמריקאי, ושנים לאחר מכן התחלף זה באמברגו צרפתי). הרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) נרתמה לפיתוח הטיל בשנת 1959, תחת השם "שפריר".
הדגם הראשון, שפריר 1, נכנס לפעילות מבצעית בשנת 1966. חיל האוויר הצטייד בכ-120 טילים מדגם זה, אך לא נתן בו אמון רב. הטיל שימש להפלתם של שלושה מטוסי אויב, והוצא מהשירות בסוף 1970, לאחר שהוחלף בדור ההמשך שלו, שפריר 2. עד לשנת 1978 יוצרו וסופקו לחיל האוויר 925 טילים מבצעיים ועוד 85 טילי אימונים, והטיל סיים את פעילותו המבצעית ב-1980. לזכותו של "שפריר 2" נזקפות 106 הפלות של מטוסים ומסוקים במהלך שנות שירותו בחיל האוויר.
בשנת 1978 נכנס לשירות מבצעי טיל חדש, שנקרא פיתון 3. הטיל היה למעשה דור ההמשך של סדרת השפריר, אך זכה לשם חדש וידידותי לאוזניים מערביות. הטיל שימש כנשק העיקרי לקרבות אוויר של מטוסי ה-F-4 פנטום ("קורנס") והכפיר הישראליים, ובמהלך מבצע שלום הגליל ולפניו הופלו בעזרתם 35 מטוסים ומסוקים סוריים.
כניסת הפיתון 4 לשירות, באפריל 1993, היוותה את המהפכה האמיתית בשוק טילי האוויר-אוויר לטווח קצר. מרבית מרכיבי הטיל הוחלפו ושודרגו, ובנוסף לשינוי במבנה האווירודינמי הוחלף מכלול ההנחיה והביות. כעת המושג "שגר ושכח" קיבל משמעות שונה מהמקובל: הטיל יכול לעקוב אחרי מטרות מתמרנות גם ב-9 ג'י, בעלות חתימת חום נמוכה על רקע בעל ניגודיות נמוכה. ראש ההנחיה ידע לתכנן נתיב טיסה מיטבי שבו גם אם המטרה תוחטא בהזדמנות הראשונה - עדיין תהיה הזדמנות שנייה לפגיעה. הטיל מעולם לא עבר טבילת אש מבצעית - לא הייתה ולו הפלה אחת של כלי-טיס זר בכל שנות שירותו המבצעי של הטיל, החל משנת 1993 ועד 2005 אז נכנס לשירות מבצעי פיתון 5. השיפור המשמעותי ביותר, שהפך את הטיל לייחודי בתחום זה, הוא יכולתו להנעל על כל מטרה, ללא תלות במיקומה היחסי אל המטוס התוקף גם אם זו נמצאת ממש מאחוריו. יכולת ייחודית זו של טיל הפיתון 5 ממכונה "יכולת (נעילה ב) ספירה מלאה" - Full Sphere Capability. הפיתון 5 עבר טבילת אש מבצעית  במהלך מלחמת לבנון השנייה, כאשר לפחות בשני מקרים הופל בעזרתו כטב"ם מסוג אבאביל בשירות חזבאללה.
AIM-9 סיידוויינדר (שמות הגרסאות השונות: "ברקן", "מחט", "דקר", "לולב")
AIM-7 ספארו ("לביד")
AIM-120 אמראם ("אשוח")
מאטרה 530(אנ') - "יהלום" (יצא משירות)
טילים בזרוע האוויר והחלל > טילי אוויר-קרקע

פופאי - טיל כבד וארוך טווח בעל הנחיה מתקדמת. משמש את טייסות הקרב של חיל האוויר הישראלי.
עורב / טאו / BGM-71 TOW - טיל נ"ט תוצרת ארצות הברית, שימש את מסוקי ה-AH-1 קוברה של חיל האוויר. טווח יעיל בין 3 לבין 3.75 קילומטרים - בהתאם לדגם הטיל.
AGM-114 הלפייר - טיל נ"ט תוצרת ארצות הברית, מונחה-לייזר בעל טווח של 8 ק"מ. משמש את מסוקי ה-AH-64 אפאצ'י של חיל האוויר.
תמוז / Spike NLOS - טיל מתקדם נגד טנקים תוצרת ישראל, בעל טווח של כ-25 ק"מ ואפשרות לפגוע במטרות מעבר לקו הראיה. שימש את מסוקי ה-AH-1 קוברה ומשמש את מסוקי ה-AH-64 אפאצ'י.
SkySniper - טיל אוויר-קרקע אוטונומי בעל הנעה רקטית
Rampage (רקטה מתקנת מסלול) - רקטה מתקנת מסלול אוויר-קרקע מדויקת לטווח בינוני-ארוך שנועדה לפגיעה מדויקת במטרות איכות כגון מפקדות אויב, סוללות טילים וארטילריה, מתקני מכ"ם ותקשורת וכו'.
טילים בזרוע האוויר והחלל > טילי אוויר-קרקע > טילי שיוט

דלילה - טיל שיוט מונחה אוויר-קרקע וקרקע-קרקע לטווח בינוני
Sea Breaker - מערכת נשק דור-5 המסוגלת לשגר טילים אוטונומיים מדויקים לטווח של 300 ק"מ אל עבר מטרות ימיות או יבשתיות.
טילים בזרוע האוויר והחלל > טילים נגד מטוסים (נ"מ) ונגד טילים

הוק - מערכת הגנה אווירית של טילי קרקע-אוויר חצי אקטיביים ליירוט כלי טיס בטווחים בינוניים, בגובה נמוך עד בינוני, מתוצרת חברת "ריית'יאון" בארצות הברית. המערכת נקלטה בחיל האוויר הישראלי בשנת 1965, ושימשה עד שנת 2014.
סטינגר - טיל כתף נגד מטוסים, מתוצרת חברת ריית'יאון האמריקנית. הטיל מונחה בשילוב של אינפרה אדום (חום) ואולטרה סגול. נכנס לשירות במערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי בשנת 1990 וקיבל את הכינוי "ברקן", ונמצא בשימוש עד אוגוסט 2012.
פטריוט - מערכת נשק נגד מטוסים וטילים בליסטיים שיוצרה על ידי חברת ריית'יאון. במערך ההגנה האווירית בחיל האוויר הישראלי מכונה המערכת "יהלום". במאי 2024 החל חיל האוויר בהליכי הוצאה משירות של המערכת.
חץ 2 - מערכת נשק ליירוט טילים בליסטיים שפותחה בתעשייה האווירית בסיוע מימון אמריקני ובשיתוף עם חברת בואינג האמריקנית. מבצעית מתחילת המאה ה-21. רשמה טבילת אש מבצעית במלחמת חרבות ברזל.
כיפת ברזל/טמי"ר - מערכת הגנה אווירית אקטיבית ניידת ליירוט רקטות קצרות-טווח, פצצות מרגמה וכלי טיס בלתי מאוישים שפותחה ומיוצרת בישראל, בעזרת סיוע כלכלי של ארצות הברית. נמצאת בשימוש מבצעי נרחב מאז מרץ 2011 מול ירי מרצועת עזה. למערכת רקורד של אלפים רבים של יירוטים מוצלחים באחוזי הצלחה של למעלה מ-90%.
חץ 3 - מערכת נשק ליירוט טילים בליסטיים אקסו-אטמוספירי שמיועד ליירט טילים בליסטיים בחלל כחלק ממערכת הנשק חץ. המערכת פותחה בתעשייה האווירית בסיוע מימון אמריקני ובשיתוף עם חברת בואינג האמריקנית. רשמה טבילת אש מבצעית במלחמת חרבות ברזל.
קלע דוד - מערכת ליירוט רקטות, טילים לטווח בינוני־ארוך ומטוסים ללא טייס, שפותחה במשותף על ידי רפאל הישראלית וריית'יאון האמריקנית.
טילים בזרוע האוויר והחלל > טילי קרקע-קרקע

רקטות
מפץ(אנ')
נץ דורס
נוגה (EXTRA)
כידון קסום (ACCULAR)
טילים בזרוע האוויר והחלל > טילי קרקע-קרקע > טילים בליסטיים

יריחו
יריחו 1 - טיל קרקע-קרקע שפותח במשותף עם חברת דאסו תעופה
יריחו 2 - לפי פרסומים זרים, מדובר בטיל בליסטי בעל יכולת לשאת ראש קרב גרעיני
יריחו 3 - לפי פרסומים זרים, מדובר בטיל בליסטי בין-יבשתי בעל יכולת לשאת ראש קרב גרעיני
לורה (LORA) - טיל קרקע-קרקע לטווח של עד 400 ק"מ בעל ראש נפץ במשקל 400 או 600 ק"ג
רוקס (ROCKS) - טיל בליסטי המשוגר מפלטפורמה אווירית, מטוס קרב או מפציץ
טילים בזרוע הים > טילי ים-אוויר

ברק - מערכת להגנת ספינות מפני טילים ואיומי נ"מ. פרי פיתוח משותף של רפאל והתעשייה האווירית לישראל.
ברק 8 - מערכת להגנה אווירית מפני טילים ואיומי נ"מ שניתן להציב על ספינות ואסדות קידוח או ביבשה. זוהי גרסה משופרת של ה"ברק". פותחה במסגרת מיזם משותף של ישראל והודו.
ברק MX - מערכת הגנה אקטיבית והגנה אווירית ישראלית רב-משימתית של טילי ים-אוויר וקרקע-אוויר.
כיפת מגן (כיפה ימית) - הגרסה הימית של כיפת ברזל. מותקנת באופן אינטגרלי על ספינות הסער 6.
טילים בזרוע הים > טילים נגד ספינות

גבריאל - טיל נגד ספינות מתוצרת התעשייה האווירית. הטיל פותח בשנות ה-60 על בסיס טיל קרקע-קרקע בשם לוז. במלחמת יום הכיפורים נעשה בגבריאל שימוש קרבי לראשונה ובהצלחה רבה בקרב לטקיה, בקרב טרטוס ובקרב דמיאט. כ-50 טילי גבריאל נורו במלחמה זו, קרוב למחציתם פגעו במטרה.
כנרית (הרפון) - טיל נגד ספינות, מונחה מכ"ם אקטיבי, מתוצרת חברת בואינג האמריקנית. פותח על ידי חברת מקדונל דאגלס בשנת 1977, והותאם לשיגור מספינות, צוללות, מטוסים וסוללות קרקעיות להגנת חופים.
גבריאל 5 - טיל ים-ים מתקדם תוצרת התעשייה האווירית אשר נקרא על שם טיל הגבריאל ההיסטורי (אשר שודרג ארבע פעמים), במהלך העשור השני של המאה ה-21 נחשפה גרסת הייצוא של הטיל תחת השם Advanced Naval Attack Missile.
הערות שוליים

↑  פיתוח הטיל החל עוד לפני כניסת השפריר 2 לשירות מבצעי, ואף הפריע לריכוז המאמצים לפתרון בעיות אחרונות בהכנסת השפריר 2 לשירות מבצעי.
↑  תמונה להמחשה
↑  דין שמואל אלמס, ‏חיל האוויר נפרד ממערכת היירוט המיתולוגית שלו. הכירו את המחליפה, באתר גלובס, 1 במאי 2024
ג'ולי סו

ג'ולי א' סוּ (באנגלית: Julie A. Su; נולדה ב-19 בפברואר 1969) היא משפטנית אמריקאית, שכיהנה כסגנית מזכיר העבודה של ארצות הברית בין השנים 2021–2025. טרם שירותה בממשלו של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, כיהנה סו כמזכירת העבודה של מדינת קליפורניה תחת המושל גאווין ניוסם. בעבר הוסיפה לשרת כראשת היחידה לאכיפת תקני עבודה (DLSE) תחת המושל ג'רי בראון. במרץ 2023 החלה לכהן כמזכירת העבודה בפועל בעקבות התפטרותו של מרטי וולש מתפקידו בממשל, עוד קודם לכן הכריז עליה ביידן כמועמדותו למזכירה הקבועה של מחלקת העבודה אך מינוי זה לא יצא לפועל עקב סיום ממשל ביידן בינואר 2025.
ביוגרפיה

סו נולדה בוויסקונסין, דור שני למהגרים. אמה היגרה לארצות הברית דרך אוניית משא מהרפובליקה העממית של סין, ואביה במקור מטאיוואן. היא למדה בבית הספר התיכון ע"ש גרטשן ויטני השוכן בקריטוס (Cerritos) שבקליפורניה. לאחר מכן השלימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת סטנפורד, וב-1994 סיימה לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. בתום לימודיה הגבוהים החלה סו את עיסוקה בעריכת דין במרכז המשפטי האמריקאי פסיפי-אסייתי שבלוס אנג'לס. היא ניהלה שם את תחום הליטיגציה.
סו הייתה עורכת הדין הראשית בתיק עבדות התאילנדים במפעל הבגדים באל מונטה, הנחשב למקרה המוכר הראשון של עבדות מודרנית בארצות הברית מאז ביטול העבדות בארצות הברית. בתור התובעת המובילה בתובענה ייצוגית שהוגשה על ידי עובדי מפעל הבגדים, דבקה סו בטיעון המשפטי שהטיל אחריות להלנת שכר מצד בעלי המפעל, כמו גם הטלת אשמה על המפעילים שהחזיקו בפועל את העובדים התאילנדים בשבי. היא ועורכי דין נוספים עתרו לאפשר לעובדים להישאר בארצות הברית במסגרת מתן אשרת שהייה למי שמשתף פעולה עם הממשלה במשפטים פליליים. התיק הוביל ליצירת "ויזה T" לקורבנות סחר בבני אדם.
במהלך כהונתו של ג'רי בראון כמושל קליפורניה, עמדה סו בראש מחלקת אכיפת תקני העבודה של קליפורניה (DLSE). תחת מחליפו בתפקיד, המושל גאווין ניוסם, כיהנה כמזכירת הסוכנות לעבודה וכוח עבודה בקליפורניה.
בנובמבר 2020 פורסם כי סו היא מועמדת פוטנציאלית לכהונה כמזכירת מחלקת העבודה של ארצות הברית בממשל ביידן. מועמדותה האפשרית של סו קודמה בידי מנהיגים ופעילים פוליטיים בקהילה האסייתית-פסיפית בארצות הברית, בהם חברי השדולה האסייתית-פסיפית אמריקאית (CAPAC). עם זאת, אנשי עסקים וחברי קונגרס מהמפלגה הרפובליקנית התנגדו למועמדותה. מתנגדיה הביעו ביקורת על ניהולה את סוכנות העבודה של קליפורניה במהלך מגפת הקורונה בארצות הברית.
ב-10 בפברואר 2021 מונתה סו בידי הנשיא ביידן לסגנית מזכיר העבודה, תחת מרטי וולש. מנהיגים אמריקאים-אסייתים הפעילו לחץ על הבית הלבן למנות את סו לתפקיד השני בחשיבותו במחלקת העבודה לאחר שלא נבחרה להוביל את המחלקה. ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית קיימה דיונים על מינויה של סו ב-16 במרץ 2021, וב-21 באפריל המליצה להעביר את המינוי להחלטת מליאת הסנאט האמריקאי. ב-13 ביולי אישר הסנאט של המינוי ברוב של 50–47.
לאחר שפורסם בראשית 2023 כי וולש יעזוב את תפקידו, סו נהפכה למזכירה בפועל של מחלקת העבודה. לאחר הודעת ההתפטרות הרשמית של וולש, קראו מנהיגים וארגונים שונים בקהילה האסייתית בארצות הברית למנות את סו למחליפתו הקבועה של וולש, בנימוק המחסור באסייתים-אמריקאים בקבינט של ארצות הברית בממשלו של ג'ו ביידן. ב-28 בפברואר 2023 הכריז ביידן כי סו תמונה למזכירת העבודה של ארצות הברית, בכפוף לאישור הסנאט. מועמדותה של סו תמה ביום האחרון של 2023, אך בינואר 2024 ביידן העמיד אותה מחדש לתפקיד. ב-27 בפברואר 2024 קידמה ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית את מועמדותה אל מליאת הסנאט ברוב של 10–11. כהונתה תמה עם השבעתו השנייה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית ב-20 בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  דובר הבית הלבן, President Biden Nominates Julie Su for Secretary of the Department of Labor, באתר הבית הלבן, 28 בפברואר 2023 (באנגלית)
↑  סשה אברמסקי, Meet Julie Su, California’s Fighter for Workers, באתר The Nation‏, 9 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  אלינור מולר וקייטי מרפי, California labor secretary in serious contention for Biden Cabinet, באתר פוליטיקו, 10 בדצמבר 2020 (באנגלית)
↑  Chanchanit Martorell and Beatrice "Tippe" Morlan, Thais in Los Angeles, לוס אנג'לס: Arcadia Publishing, 2011, עמ' 25, ISBN 9780738581842
↑  El Monte Sweatshop: Operation, Raid, and Legacy, באתר הסמית'סוניאן (באנגלית)
↑  מאמר מערכת, Editorial: California’s unemployment system collapsed on Julie Su’s watch. Is she ready for Biden’s team?, באתר לוס אנג'לס טיימס, 11 בפברואר 2021 (באנגלית)
↑  Who Will Fill Biden’s Cabinet?, באתר 11 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  שונה צ'ן, AAPI lawmakers ramp up pressure on Biden to nominate Julie Su for Labor secretary, באתר אקסיוס, 19 בדצמבר 2020 (באנגלית)
↑  ג'יאונג פארק, California labor secretary overcomes unemployment complaints, will join Biden administration, באתר The Sacramento Bee‏, 14 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  הודעה לציבור, President Biden Announces Additional Members of His Energy and Jobs Team, באתר הבית הלבן, 10 בפברואר 2021 (באנגלית)
↑  קת'רין רונוויין, Biden nominates California’s Su as deputy labor secretary, באתר AP‏, 10 בפברואר 2021 (באנגלית)
↑  דניאל וייסנר, Senate confirms Calif. labor secretary Su to DOL's No. 2 spot, באתר רויטרס, 14 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  פיליפ תימוטיה, Senate panel advances Biden’s Labor secretary nominee Julie Su, באתר The Hill‏, 27 בפברואר 2024 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2022084775  VIAF: 5847165814919359860000   WorldCat (עם VIAF): 5847165814919359860000
וייש פאולר

ויליאם וייש פאולר הבן (באנגלית: .William Wyche Fowler Jr; נולד ב-6 באוקטובר 1940) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ג'ורג'יה בשנים 1987–1993, וקודם לכן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של ג'ורג'יה מ-1977 ועד היבחרו לסנאט ב-1986. פאולר, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן לאחר קריירתו הפוליטית כשגריר ארצות הברית בערב הסעודית.
ביוגרפיה

פאולר נולד באטלנטה שבג'ורג'יה. הוא למד במכללת דייווידסון ולאחר מכן שירת בצבא ארצות הברית כקצין מודיעין. לאחר שחרורו שב ללימודיו הגבוהים והשלים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת אמורי. משנת 1965 עד 1966 עבד פאולר כראש הסגל של חבר הקונגרס צ'ארלס ולטנר (אנ'), ולאחר שנתיים פרש מהתפקיד כדי לעבוד כעורך דין פרטי. בין השנים 1974 ל-1976 כיהן כנשיא מועצת העיר אטלנטה, והשתמש בתפקיד זה כמקפצה לפוליטיקה הלאומית.
ב-5 באפריל 1977 נבחר פאולר בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס החמישי של ג'ורג'יה, במקומו של אנדרו יאנג שהתפטר עם מינויו לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות. בבחירות אלה גבר על ג'ון לואיס. ב-1986 התמודד אל הסנאט של ארצות הברית וניצח בקושי את הסנאטור הרפובליקני המכהן מאק מטינגלי. ב-3 בינואר 1987 הושבע לכהונתו בסנאט. דפוס הצבעותיו בסנאט היה ליברלי בנושאים חברתיים ומתון בנושאים כלכליים וביטחוניים.
ב-15 באוקטובר 1991 נמנה פאולר בין 11 דמוקרטים שהצביעו בעד אישור מינויו של קלרנס תומאס לבית המשפט העליון של ארצות הברית, בהצבעה של 52 מול 48 – שהייתה הצמודה ביותר זה למעלה ממאה שנה. ב-1990 דיווח "הניו יורק טיימס" כי פאולר מינה תפקיד מרכזי ביישוב המחלוקת סביב המימון הפדרלי לקרן הלאומית לאמנויות.
באופן בלתי צפוי, פאולר הפסיד בבחירות לתקופת כהונה שנייה בסנאט לפול קוברדל. פאולר זכה ברוב יחסי קטן של הקולות בבחירות הכלליות בנובמבר 1992, אך החוק בג'ורג'יה דורש סיבוב שני אם אף מועמד לא גורף לפחות 50% מהקולות. מועמד של המפלגה הליברטריאנית קיבל מספיק קולות כדי להותיר את פאולר מתחת לסף הנדרש. בסיבוב השני, ב-24 בנובמבר 1992, קוברדל ניצח את פאולר בפער קטן.
לאחר הפסדו בבחירות לסנאט מונה פאולר לכהן כשגריר ה-22 של ארצות הברית בערב הסעודית תחת הנשיא ביל קלינטון. השגריר פאולר ספג ביקורת בדו"ח הקונגרס לאחר פיגועי 11 בספטמבר על שהפעיל לחץ על פקידי השגרירות האמריקאית בריאד להנפיק אשרות שהייה לסעודים, אם כי הדו"ח לא הזכיר אותו בהקשר למקרים ספציפיים של המחבלים הסעודים שהשתתפו בפיגועים. פאולר סיים את כהונתו עם כניסתו של ג'ורג' ווקר בוש לבית הלבן, ועזב את ריאד במרץ 2001.
לאחר סיום שליחותו הדיפלומטית הצטרף פאולר למשרד עורכי הדין "פאוול, גולדסטיין, פרייזר ומרפי" והיה חבר בכמה דירקטוריונים אקדמיים ותאגידיים, בהם מרכז קרטר באוניברסיטת אמורי ובית הספר לרפואה ע"ש מורהאוס. הוא גם היה יושב ראש מועצת המנהלים של מכון המזרח התיכון וחבר ב-ReFormers Caucus של המלכ"ר "Issue One".
נכון לשנת 2019 מתגורר פאולר בג'ורג'יה ובעיר וסט יוניברסיטי פלייס שבטקסס, שם הוא מלמד במשרה חלקית באוניברסיטת רייס.
הערות שוליים

↑  סוזן רסקי, Washington Talk; For Freshman Senator, A Unifying Budget Role, באתר הניו יורק טיימס, 29 ביוני 1990 (באנגלית)
↑  אריק האריסון, Democrat Fowler Loses Georgia Runoff : Senate: Coverdell topples incumbent in tight race, despite Clinton campaigning. GOP retains its ratio in chamber., באתר לוס אנג'לס טיימס, 25 בנובמבר 1992 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n89650199  NARA: 10570924  SNAC: w6x63x68  US Congress: F000329  VIAF: 26212702   WorldCat (עם VIAF): 26212702
איזבלה, נסיכת פארמה

איזבלה, נסיכת פארמה (בספרדית: Isabel de Borbón‏; 31 בדצמבר 1741 - 27 בנובמבר 1763), הייתה אשתו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
איזבלה הייתה אישה משכילה בצורה יוצאת דופן לתקופתה. במהלך כשלוש שנות נישואיה, יצרה 19 יצירות (חלקן לא גמורות), העוסקות בפילוסופיה, דת, אתיקה, פוליטיקה, דיפלומטיה, תאוריה צבאית, סחר עולמי, חינוך, חברה ומעמד האישה. ביוגרפים סבורים כי סבלה במהלך חייה מדיכאון או הפרעה דו-קוטבית, ייתכן על רקע גנטי. איזבלה נפטרה בגיל 21 מאבעבועות שחורות.
שנותיה הראשונות > משפחתה וילדותה במדריד

איזבלה נולדה בפארמה ב-31 בדצמבר 1741, לפליפה, רוזן צ'ינצ'ון, ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה. בשבע שנותיה הראשונות, גדלה איזבלה בחצר המלוכה במדריד, תחת חסותם של סבה וסבתה מצד אביה. סבתה, המלכה אליזבטה, גילתה כלפיה חיבה ודיווחה בקביעות לבנה (אביה של איזבלה) על שלומה והתפתחותה. יחסיה עם אמה היו מורכבים והיא הפגינה כלפיה קרירות וחוסר סבלנות. האם אף תיארה את איזבלה כ"עקשנית" ו"בלתי נסבלת". איזבלה הופקדה תחת השגחת אומנת, האלמנה ממוצא צרפתי. איזבלה פיתחה קשר קרוב עם אומנתה, עובדה שעוררה את קנאת אמה.
חינוכה של איזבלה התבסס על האידיאלים המקובלים באותה תקופה עבור נסיכות. אביה הורה על שימוש בענישה גופנית, וגישה זו אושרה גם על ידי אמה. על פי האוטוביוגרפיה שלה, תוארה איזבלה כילדה אנרגטית ושובבה. בין תחביביה נמנו מרדף אחר פרפרים, רכיבה על סוסים וביצוע תרגילים באמצעות חבל. היא אף גילתה עניין בכתיבה, שירה וציור.
שנותיה הראשונות > שהותה בוורסאי

בין 6 בינואר ל-7 באוקטובר 1749, שהתה איזבלה בוורסאי, עת ביקרה את משפחת אמה בדרכה לפארמה. כנכדתם היחידה באותה עת של לואי ה-15 ומריה לשצ'ינסקה, זכתה איזבלה לתשומת לב וחיבה מוגברות. הפאר וההדר של חצר המלוכה הצרפתית עמדו בניגוד למנהגי החצר הספרדית הנוקשים יותר. בגיל שמונה, הורשתה להשתתף באירועי החצר, לרבות תיאטרון, אופרה, נשפים וקונצרטים. באותה תקופה, איזבלה שלטה בספרדית (אותה למדה מאומנתה) יותר מאשר בצרפתית (בה השתמשה עם אמה וסבתה מצד אביה). עם הזמן, החלה איזבלה ליהנות משהותה בוורסאי. היא נהגה ללוות את המלכה מריה לאופרות, הצגות וקונצרטים, ונהנתה מהיחס לו זכתה כנסיכה צרפתייה מן המניין: המשמר המלכותי הצדיע לה, והיא הושבה בכורסה הזהה לזו של אמה ודודותיה. לאחר שהותה בוורסאי, שמרה על קשר מכתבים עם משפחת אמה, וצרפתית הפכה לשפתה העיקרית.
שנותיה הראשונות > נעוריה והשכלתה בפארמה

בשנת 1748 הסתיימה מלחמת הירושה האוסטרית בהסכם אאכן, ואביה קיבל את השלטון בדוכסות פארמה. בשנת 1751 נולדו שני אחים לאיזבלה: פרדיננדו, דוכס פארמה ומריה לואיסה מפארמה, כלפיהם הפגינה אמם חיבה רבה יותר. הדוכס נהג לשהות בנפרד מילדיו במשך שבעה חודשים בשנה בארמון הדוכס של קולורנו, סמוך לאזורי ציד מועדפים. איזבלה נהגה לשלוח לו מכתבים קצרים המתארים את הרגלי השינה ובקיעת השיניים של שני התינוקות. חרף העובדה שאיזבלה אכן ניהלה חליפת מכתבים עם אמה, מכתבים אלו אבדו. בערך באותה תקופה, הביעו מקורביה תמיהה בפני לואיז אליזבת בנוגע ליחסה הקר כלפי בתה הבכורה. בתגובה, טענה כי "דמותה רצינית מדי" מכדי "להתחבר עם בתה". בקיץ 1749, העסיקו הוריה של איזבלה את פייר סרו, מחזאי צרפתי משכיל ובעל ניסיון בהוראה, לניהול ענייניהם ולהדרכת איזבלה בהיסטוריה, ספרות וצרפתית. בשנת 1754, לבקשת חצר המלוכה במדריד (שדאגה לאדיקותו הדתית של סרו), הוא הוחלף בישועי צרפתי. היא המשיכה לפתח את כישוריה ברישום, ציור ומוזיקה עם אומנתה; היא הצטיינה בשירה ובנגינה בכינור ובצ'מבלו.
החיים בווינה > נישואיה עם יוזף השני > רקע

מדיניות הנשואים של מריה תרזה, נועדה לחזק את היחסים בין בית בורבון לבית הבסבורג. בהשפעת מאדאם דה פומפדור, החליט לואי ה-15 לשנות את מערך הבריתות ולהצטרף לאוסטריה נגד בריטניה ופרוסיה במהפכה הדיפלומטית. בנה הבכור של הקיסרית, יוזף, לא גילה עניין רב בנישואין בשל דעתו הנמוכה על נשים, וסמך על עצת אמו בבחירת כלה. אירוסיו עם בת דודתה של איזבלה, מריה לואיסה, נסיכת ספרד, בוטלו בתירוץ כי הוא התאהב באיזבלה, אף שההחלטה הייתה פוליטית והתקבלה על ידי אמו. מצד הכלה, המשא ומתן נוהל על ידי אמה. החוזה נחתם סופית בקיץ 1759 בוורסאי. זמן קצר לאחר מכן, אמה של איזבלה נפטרה מאבעבועות שחורות בגיל שלושים ושתיים, אירוע שהשפיע עמוקות על בתה. לאחר האירוסין, הוחלט לדחות את החתונה עד להתבגרותם של בני הזוג. מותה של אמה, אליזבת עיכב את התוכניות עוד יותר. איזבלה החלה ללמוד גרמנית והקדישה לכך שבע שעות ביום, מתוך רצון עז לרצות את חמותה לעתיד, הקיסרית. איזבלה התכוננה באופן שיטתי לעתידה, חקרה את המצב הפוליטי של המלוכה ההבסבורגית ואת מלחמתה המתמשכת עם פרוסיה. חתנה, יוזף, כתב לחבר כי ינסה לזכות ב"כבוד ובאמון" של כלתו, אך ציין כי לא יוכל "להסכים, להתחזות למאהב", שכן הדבר נוגד את "טבעו", שמעולם לא הבין אהבה רומנטית.
החיים בווינה > נישואיה עם יוזף השני > רקע > חתונה

לאחר נישואים באמצעות שליח, נשלחה איזבלה לווינה עם יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין, בסוף שנת 1760. אף שהצטערה על הפרידה ממשפחתה, שמחה לעזוב את פארמה. מריה תרזה סירבה לאפשר לאיש מצוותה הקודם ללוותה. איזבלה הסתירה בפומבי את עצבותה, אך בכתה ביחידות עם אביה, אחיה, הכומר המוודה ואומנתה. הם הגיעו לטירה ליד וינה ב-1 באוקטובר, שם התקבלו על ידי חמיה של איזבלה, פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הקיסר ליווה את איזבלה כדי לפגוש את שאר המשפחה הקיסרית. ארוסה, אשר הצהיר מספר פעמים כי הוא מפחד מנישואין, הסמיק כשראה אותה ולא יכול היה לחכות לחתונה. אף שייתכן שמדובר בהגזמה, היא כבשה את לבו של יוזף במהירות באמצעות צייתנותה ואיפשרה לו לחוש עליונות אינטלקטואלית. מריה תרזה הכריזה כי איזבלה "מושלמת", והוסכם באופן כללי כי עלתה על הציפיות. האדם היחיד שלא חיבב אותה הייתה הארכידוכסית מריה אנה, היא קינאה בפופולריות של איזבלה, בעוד היא עצמה זכתה ליחס מזלזל מצד משפחתה. טקס הנישואין נערך בכנסייה האוגוסטינית בווינה ב-6 באוקטובר. בלילה התקיימה תצוגת תאורה מפוארת עם כמעט שלושת אלפים עששיות שהאירו את הדרך ובנוסף, אותה כמות של נרות שעווה לבנים הודלקו בשתי שורות, יחד עם לפידים בחצר הארמון. בהופבורג נערך משתה פומבי, בו נעשה שימוש בכלי השולחן מזהב טהור שהיו חלק מהנדוניה של איזבלה. החגיגות נמשכו מספר ימים ותועדו בסדרת ציורים מאת מרטין, המוצגים באולם הטקסים בארמון שנברון החל משנת 2024. חגיגות אלו אורגנו למרות שמלחמת שבע השנים המתמשכת רוקנה את קופת האוצר, שכן מריה תרזה ביקשה להסיח את הדעת ולהציג את עושרה של האימפריה שלה.
החיים בווינה > נישואיה עם יוזף השני > רקע > חתונה > חיי נישואים ויחסים עם בעלה

יוזף התאהב באיזבלה והפגין כלפיה חיבה רבה, אך היא לא השיבה לו באותה מידה של רגשות. כחלק מחובתה לייצר יורש עצר בהקדם האפשרי, הרתה איזבלה בסוף שנת 1761. הדבר עורר בה חרדה, אך היא חשה הקלה על כך שלא אכזבה. היא הביעה חשש שלא תוכל לעמוד בכאבי הלידה, אך התנהגה כמצופה ממנה, ללא גילויי רגש או עיוות פנים, על פי תיאורה של מריה תרזה. ההיריון היה קשה עבורה ולווה בתסמינים גופניים רבים, דיכאון וחרדת איון. מצבה החמיר בשל חוסר ההבנה של בעלה לקשייה. ב-20 במרץ 1762, ילדה את מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (על שם סבתה מצד אביה). לא ידוע מה היו רגשותיה של איזבלה כלפי בתה, שכן היא הזכירה אותה פעם אחת בלבד בהתכתבותה האינטימית ומעולם לא בכתביה הפרטיים; חברתה העירה כי אהבתה לילדתה "לא הראתה הרבה כלפי חוץ". באוגוסט 1762 ובינואר 1763, איזבלה עברה שתי הפלות. מריה תרזה יעצה ליוזף להמתין שישה חודשים לפני שינסה שוב להביא בן לעולם, כדי לאפשר לאיזבלה להתאושש. ההפלה השנייה נשמרה בסוד, אך מריה תרזה ויוזף היו "במצוקה גדולה", על פי דיווחו של שגריר צרפת. הוא כתב כי איזבלה "בבריאות טובה" אך הייתה מרותקת למיטתה במשך ימים. ההפלות החמירו את דיכאונה ופגעו ברצונה לחיות. חרדת המוות שלה גברה עקב הסיכונים הכרוכים בלידה. בתחילת מרץ 1763, דווח בצרפת כי מצבה הפסיכולוגי של איזבלה אינו טוב, כי היא עדיין מתאבלת על ההפלה האחרונה ומציגה תסמינים גופניים: היא הייתה "רזה במיוחד", סבלה מ"שיעול יבש" "כמעט קבוע" ומכאבים בצדדיה. הגיעו למסקנה כי בריאותה "מאוימת ברצינות" וכי יש צורך "להרגיע" את "נפשה".
בינתיים, אהבתם של בעלה וחמותה כלפיה גברה, ונראה כי איזבלה מצאה דמות אימהית בקיסרית. נראה שהיא הסתירה היטב את עצמאותה ואת דעותיה הליברליות, והייתה כנועה הן כלפי בעלה והן כלפי חמותה. ביוגרפים מתארים אותה כמי שחיה "חיים כפולים" כ"אינטלקטואלית משוחררת" וגם כ"רעיה צעירה כנועה". למרות ספקותיה האישיים, בני דורה סברו שהיא מתנהגת כמצופה ממנה וכי הייתה לה "תחושת חובה חריפה" בתפקידה כנסיכה.