stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייריס מריון יאנג
קורות חיים > קריירה והשפעתה בתחומה > "חוסר צדק מבני"

יאנג עסקה במאמריה רבות במושג "חוסר צדק מבני" (structural injustice). בהתייחסותה למושג זה היא התכוונה לחוסר צדק שנעשה שלא באשמת גורם אינדיבידואלי שעשה זאת בכוונה רעה, אלא דווקא בגלל הדרך בה מתנהלים חיי היומיום בחברה. רוב הספרים והמאמרים שכתבה עוסקים בשאלות הנוגעות לנושא זה – למה גורם חוסר הצדק המבני, על מי מוטלת האחריות של אי-צדק חברתי, איך ניתן לפתור אותו וכדומה. לטענתה, האחריות לחוסר הצדק הזה מוטלת על החברה כולה, ולא על הפרט. עם זאת, על מנת לתקן אותו צריך כל אחד לקחת על עצמו אחריות למתן את חוסר הצדק ככל שביכולתו, תוך התחשבות ביכולת ההשפעה שלו, בזכויות שלו, ברצונות שלו ומקומו בחברה.
קורות חיים > קריירה והשפעתה בתחומה > "לזרוק כמו בחורה"

אחד ממאמריה המפורסמים של יאנג פורסם בשנת 1980 ונקרא "לזרוק כמו בחורה: פנומנולוגיה של התנהגות גוף, כושר תנועה ומרחביות נשית" (Throwing Like a Girl: A Phenomenology of Feminine Body Comportment Motility and Spatiality). במאמר זה מדברת יאנג על ההבניה החברתית שגורמת לנשים להגביל את תנועות הגוף שלהן, ולחשוב שהגוף שלהן שברירי וחלש. היא טענה שלתפישה הזו יש השלכות על הביטחון העצמי של נשים ועל היכולת שלהן להגיע למטרות שלהן בהמשך חייהן, ויצאה כנגדה.
הנצחה

לאחר מותה של יאנג פורסם סיפרה Responsibility for Justice ובנוסף החליטה אוניברסיטת פיטסבורג להעניק פרס על שמה, "פרס יאנג למעורבות פוליטית", אשר מוענק בכל שנה לסטודנטים שבולטים בתחום של חתירה לצדק חברתי, בין אם במסגרת הלימודים ובין אם מחוץ להם.
מקורות מידע

משרד החדשות של אוניברסיטת שיקגו, 2 באוגוסט 2006, Iris Marion Young, 1949-2006
נייגל, מצ'ילד(מאי-יוני 2007) Iris M. Young, 1949-2006
התוכנית ללימודי מגדר, מיניות ונשים של אוניברסיטת פיטסבורג, Iris Marion Young Award (אורכב 29.05.2017 בארכיון Wayback Machine)
פרגנסון, אן. נייגל מצ'ילד. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד (2009), עמ' 4 Dancing with Iris, The Philosophy of Iris Marion Young
יאנג, אייריס מריון. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד (2011), Responsibility for Justice
יאנג, אייריס מריון. הוצאת ספרינגר(1980),Throwing like a Girl: A Phenomenology of Feminine Body Comportment Motility and Spatiality
הערות שוליים

1 2  מחלקת החדשות של אוניברסיטת שיקגו, Iris Marion Young, 1949-2006, www-news.uchicago.edu (באנגלית)
↑  Iris M. Young, 1949-2006 | Solidarity, solidarity (באנגלית)
1 2  אוניברסיטת פיטסבורג, פרס "אייריס מריון יאנג", באתר University of Pittsburg (ארכיון)
↑  פרגנסון, אן. נייגל מצ'ילד., Dancing with Iris, The Philosophy of Iris Marion Young, אוניברסיטת אוקספורד, 2009, עמ' 4
↑  יאנג, אייריס מריון., Responsibility for Justice, Oxford University Press
↑  יאנג, אייריס מריון., Throwing like a Girl: A Phenomenology of Feminine Body Comportment Motility and Spatiality
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522988505171  PLWABN: 9810660312505606  BIBSYS: 90382286  BnF: cb121786777 (data)  CANTIC: a11511448  CiNii: DA04429512  GND: 12956043X  ICCU: MILV063117  ISNI: 0000 0001 2122 3447  LCCN: n88059996  LNB: 000028413  NDL: 001177229  NKC: jx20070216006  NLA: 35419079  NLK: KAC200506281  NSK: 000032211  NTA: 085040177  RERO: 02-A024138535  SELIBR: 294377  SUDOC: 067019056  VIAF: 17265836   WorldCat (עם VIAF): 17265836
אימפיריאל איירווייז

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  31 במרץ 1924 – 24 בנובמבר 1939 (15 שנים) 
 מיקום המטה:  קרוידון 
 ענפי תעשייה:  תעופה, תחבורה אווירית 
 
מטוס החברה בנמל התעופה קרוידון בלונדון (1939)
מטוס ימי של חברת אימפיריאל איירווייז בדרכו מאוסטרליה דרך הודו ללונדון, מתדלק במימי הכנרת, 1938
מפת קווי התעופה של "אימפיריאל איירווייז" נכון לאפריל, שנת 1935 (כולל הנתיב: אנגליה - ארץ-ישראל - הודו - אוסטרליה)
מטוס "אימפיריאל איירווייז" ברמלה בשנת 1932
אימפיריאל איירווייז (אנגלית Imperial Airways) הייתה חברת תעופה בריטית אשר פעלה בין 1924 ל-1939, והתמחתה בטיסות בין-יבשתיות, למספר יעדים באירופה אך במיוחד אל יעדים ברחבי האימפריה הבריטית, באפריקה, במזרח הרחוק ובתת-היבשת ההודית.
היסטוריה

החברה נוסדה בהמלצת ועדה ממשלתית שקבעה ב-1923 כי יש לאחד את כל חברות התעופה הבריטיות לחברת תעופה בודדת, על מנת ליצור חברה שתהיה חזקה דיה כדי לפתח את קווי התעופה האזרחית לרחבי האימפריה. כדי לעודד את המיזוג, ניתנה לחברה סובסידיה בסך של מיליון לירות שטרלינג שהוענקה לה במשך עשר שנות פעולתה הראשונות. בחודש מרץ 1924 התאחדו ארבע חברות תעופה בריטיות ויצרו את אימפריאל איירווייז, אשר קבעה את הנהלתה ואת מרכז פעולתה בנמל התעופה קרוידון בדרום לונדון. בחודש אפריל 1924 ביצעה החברה את טיסתה הראשונה, וחנכה שירות יומי בין לונדון לפריז. בשנת פעולתה הראשונה הטיסה החברה 11,395 נוסעים ולמעלה מ-200,000 דברי דואר. באפריל 1925 הקרינה החברה לראשונה בהיסטוריה סרט בעת טיסתה לפריז.
ב-1927 החלה החברה להפעיל קווי טיסה לרחבי האימפריה, והקו הראשון קישר בין קהיר לבצרה. ב-1929 חנכה החברה קו טיסה בין לונדון לקראצ'י ושנתיים לאחר מכן החל שירות אווירי לטנגניקה, שהוארך מאוחר יותר לקייפטאון. עם זאת, מטוסי החברה ששירתו יעדים ברחבי האימפריה היו סירות מעופפות שהמריאו מחופי מרסיי, והנוסעים הגיעו לשם בטיסה לפריז וממנה ברכבת לדרום צרפת. מאוחר יותר החלו מטוסים אלה להמריא מפוטסמות'. ב-1934 ייסדה החברה ביחד עם חברת קואנטס האוסטרלית חברה בת שהפעילה טיסות אזוריות בדרום-מזרח אסיה.
גם לארץ ישראל הגיעו מטוסי אימפיריאל איירווייז, ולצורך כך הפעילה החברה תחנה בשדה התעופה בעזה (שדה התעופה בלוד טרם הוקם אז). תחנה זו שימשה בעיקר כתחנת ביניים לטיסות החברה בקו קהיר-בצרה, ומטוסים בקו זה חנו בעזה לעצירה בת חצי שעה.
בשנת 1931 החליטה חברת אימפיריאל איירווייז לחנוך קו תעופה בין נמל התעופה קרוידון בלונדון להודו דרך ארץ ישראל. בין השנים 1931–1942 שימשה הכנרת כשדה תעופה ימי. הטיסה הייתה משולבת במטוס ימי ובמטוס רגיל. ב-21 באוקטובר 1931 נחת המטוס הימי הראשון מסוג "Short Kent" על פני הכנרת, הנוסעים הועברו לטבריה ומשם אל שדה התעופה צמח, ממנו המריאו להודו דרך בגדאד במטוס יבשתי. כאשר התרסק אחד המטוסים הימיים בכנרת בשנת 1942 בגלל סופה עזה פסקו הנחיתות הימיות בכנרת, אך חודשו בים המלח ובמפרץ חיפה.
בראשית שנות ה-30 של המאה העשרים שקל פנחס רוטנברג, מייסד חברת החשמל ותחנות הכוח הראשונות בארץ, להקים חברת תעופה ארצישראלית. מתוך הבנת מגבלותיה הפיננסיות של ארץ ישראל, חשב להקים את חברת התעופה כחברה בת של חברת התעופה הבריטית אימפיריאל איירווייז. המשא-ומתן בין רוטנברג לחברת "אימפיריאל איירוייז" נשא פרי, ובדצמבר 1934 נרשמה בלונדון חברת Palestinian Airways Ltd, שנודעה ביישוב בשמה העברי, "נתיבי אוויר לישראל בע"מ". בראשית דרכה עמד לרשות החברה הארצישראלית צי של שני מטוסי נוסעים שבכל אחד חמישה מושבים. החברה קבעה את בסיסה בשדה התעופה בחיפה, והחלה בפעילות סדירה רק בשנת 1937 עם פתיחת קו חיפה-לוד.
בשנת 1935 נוסדה חברת בריטיש איירווייז לימיטד (.British Airways Ltd), שהייתה לחברה העיקרית שהתחרתה באימפריאל איירווייז. כדי לחזק את התעופה האזרחית הבריטית ביחס לחברות אירופיות אחרות, כמו KLM, אייר פראנס ולופטהנזה, אוחדו שתי החברות הבריטיות בשנת 1939, ויצרו את בריטיש אוברסיז איירווייז קורפוריישן (British Overseas Airways Corporation או BOAC).
ראו גם

שדות תעופה ימיים בארץ-ישראל
הערות שוליים

↑  האוירון אנגליה־הודו יגיע היום לא"י, הארץ, 20 באוקטובר 1931
↑  מטוסי ים בכנרת 1931–1942, יו-טיוב
↑  עלון ראשית התעופה בארץ ישראל, באתר התאחדות בולאי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5008760-5
אדוארד שוורדנדזה

אדוארד שוורדנדזה (בגאורגית: ედუარდ შევარდნაძე‏; 25 בינואר 1928 – 7 ביולי 2014) היה פוליטיקאי גאורגי שכיהן כנשיא גאורגיה משנת 1995 ועד התפטרותו ב-23 בנובמבר 2003 במהפכת הוורדים. קודם להיותו נשיא גאורגיה, משנת 1985 ועד 1990, כיהן כשר החוץ של ברית המועצות תחת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב, והיה שותף למדיניות הפרסטרויקה של גורבצ'וב. מיומנויותיו הפוליטיות זיכו אותו בכינוי "השועל הכסוף ("סֶרֶבְּרִיסְטִי לִיס"). שותפיו האמריקאים למשא ומתן, נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש ומזכיר המדינה ג'יימס בייקר, נהגו לכנותו "שֶבי".
קורות חייו > משפחתו

שוורדנדזה נולד ב-25 בינואר 1928, בכפר מאמאתי, נפת לנצ'חותי שבמחוז גוריה בגאורגיה, באותם ימים חלק מהרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז. משפחתו מנתה חמישה ילדים - בת וארבעה בנים. אחד מאחיו, אקאקי, נהרג במלחמת העולם השנייה. אביו של שוורדנדזה, מורה במקצועו, נעצר בשנת 1937, במסגרת הטיהורים הגדולים. היה ידוע כי בצעירותו בשנות העשרים עבר מהתמיכה במנשביקים לשורות הבולשביקים אך הוא שוחרר בהקדם בהתערבות קצין מהנ.ק.ו.ד., שהיה תלמידו. שונה היה גורלו של אחיין שלו ובן דוד של אדוארד, הצייר דמיטרי שוורדנדזה, שהוצא להורג באותה שנה, 1937.
קורות חייו > תחילת הקריירה

בצעירותו היה שוורדנדזה חבר בקומסומול (תנועת הנוער הקומוניסטי), ובגיל 20 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גאורגיה ושל ברית המועצות. מגיל 18 היה למדריך בקומסומול. בהמשך מילא תפקיד אחראי בקומסומול המקומי בנפת אורג'וניקידזה בטביליסי. בשנים 1949–1951 למד שנתיים בבית הספר שליד הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית. הוא טיפס באיטיות בדרגות ההיררכיה של השלטון. אף על פי שהחל לפתח קריירה במפלגה, שוורדנדזה לא נמנע ממערכת יחסים עם רעייתו העתידית, העיתונאית ננולי צאגאריאשווילי, שאביה הוצא להורג כ"אויב העם" וקשריו עימה סיכנו את מעמדו הפוליטי. בסופו של דבר נישואיו עמה בשנת 1951 לא פגעו בקידומו במפלגה. רעייתו נפטרה ב-20 באוקטובר 2004.
בשנת 1952 התמנה למזכיר, אחר כך למזכיר שני והחל משנת 1953 למזכיר ראשון של ארגון הקומסומול באזור כותאיסי.
בהמשך מונה למזכיר השני של הקומסומול הגאורגי, ובשנים 1957–1961 עמד בראש ארגון זה בתור מזכירו הראשון במקביל ללימודיו באוניברסיטה. אחרי שסיים את לימודי הנדסה רפואית במכללה הטכנית הרפואית בטביליסי, שינה כיוון ועבר עד שנת 1959 ללמוד היסטוריה במכון הפדגוגי ע"ש א. צולוקידזה בכותאיסי. באותה שנה נבחר לחבר בסובייט העליון של גאורגיה (უზენაესი საბჭო).
בשנת 1961 פוטר שוורדנדזה מתפקיד ראש הקומסומול הגאורגי, וסולק מהפוליטבירו הגאורגי כיוון שהעליב פקיד בכיר. שוורדנדזה הועבר לתפקיד המזכיר הראשון של ועדת PCRM הגאורגית במצחתה (первым секретарем райкома Компартии Грузии в Мцхете), בה כיהן עד 1963, ולאחר מכן היה שנה אחת בעיר אחרת.
בשנת 1964 מונה שוורדנדזה לתפקיד סגן השר האחראי על הסדר הציבורי. כעבור שנה הוא מונה לשר האחראי על הסדר הציבורי, בדרגת גנרל במשטרה. הוא נודע כמי שנלחם בעזות כנגד השחיתות שהייתה נפוצה ברפובליקה. הוא פיטר ואסר אלפי פקידים. במקרה אחד דווח כי קרא לפקידים הבכירים להרים את ידיהם כדי שיוכל לראות את שעוניהם. הוא הורה להם להחזיר באופן מיידי את כל השעונים שנרכשו ביוקר בשוק השחור. מאוחר יותר, בשנת 1980, הוא מצא לנכון לשוב ולהצהיר כי הכלכלה וההתפתחות הסוציאלית תלויות ב"מאבק בלתי מתפשר כנגד תופעות שליליות כמו לקיחת כסף, שוחד, מעילה בנכסי הסוציאליסטים, כוונות לצבירת רכוש פרטי, גנבה וסטייה אחרת מהנורמות של המוסריות הקומוניסטית".
קורות חייו > מזכיר ראשון של המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה הסובייטית

שערוריית שחיתות בשנת 1972 אילצה את ואסיל מז'אוונדזה, המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית, להתפטר. נפילתו זורזה על ידי שוורדנדזה, שהיה הסגן הראשון שלו והמועמד הטבעי להחליפו. שוורדנדזה, בתקופתו כמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית, למעשה עמד בראש השלטון בגאורגיה הסובייטית, כפוף כמובן למנהיגות ברית המועצות.
שוורדנדזה המשיך לתקוף את השחיתות, והתמודד בצורה נחושה עם בדלנים. בשנת 1973 הוא קיבץ באבאשה שבמערב גאורגיה את כל הארגונים החקלאיים תחת אותה קורת גג: כל מי שעיבד אדמה קיבל חומרי גלם והעדפה פיננסית, על פי הדוגמה ההונגרית, ניסוי שנקרא "ניסוי אבאשה". בשנת 1977, כחלק מהטיאטוא הסובייטי הנרחב של נושא זכויות האדם, אסר המשטר בהנהגתו מספר בדלנים גאורגים בולטים, עקב פעילות אנטי-סובייטית. ביניהם נכללו הבדלנים המובילים: מירב קוסטבה וזוויאד גמסחורדיה, שלימים יהיה לנשיא הראשון של הרפובליקה של גאורגיה שנבחר באופן דמוקרטי.
הקו הנוקשה של שוורדנדזה כנגד השחיתות משך את תשומת לבה של ההנהגה הבכירה של ברית המועצות. בשנת 1976 הוא הצטרף לוועד המרכזי (Центральный комитет) של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, מפלגת-העל שהנהיגה את ברית המועצות כולה. בשנת 1978 הוא קודם לדרגת "חבר שלא מן המניין" (ללא זכות הצבעה) בפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית. מעמדו נותר מעורפל במשך מספר שנים, אף על פי שזכה למוניטין בשל צניעותו האישית, התנזר מענידת עיטורי כבוד, ונסע לעבודתו בתחבורה ציבורית כשיכול היה להשתמש בלימוזינות שסופקו לחברי הפוליטביורו.
קורות חייו > שר החוץ של ברית המועצות

בשנת 1985 צצה הזדמנות לחזור לתפקיד פעיל, כאשר שר החוץ הסובייטי, אנדריי גרומיקו, התפטר. מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית, שליט ברית המועצות דאז, מיכאיל גורבצ'וב, מינה אותו ב-1 ביולי 1985 לחבר מלא בפוליטביורו, וביום המחרת מינה אותו לתפקיד שר החוץ הסובייטי. נאמן למשנתו, מילא את סביבתו ברפורמטורים צעירים.
לאחר מכן מילא שוורדנדזה תפקיד חשוב בדטאנט, שסימן את סוף המלחמה הקרה. לזכותו נזקפה העזרה בגיבוש דוקטרינת סינטרה (Доктрина Синатры), שאפשרה למדינות הקומוניסטיות של מזרח אירופה "לעשות את זה בדרכן" ("Do it their way"), לנהל מדיניות חוץ עצמאית, במקום הריסון, שהיה נהוג, לכל הליכה במסלול נפרד. כאשר החלה הדמוקרטיזציה והמהפכה לחלחל למזרח אירופה, הוא דחה את הפצרותיהם של המנהיגים הקומוניסטים המזרח-אירופאים להתערבות רוסית, וסלל את הדרך לטרנספורמציה דמוקרטית, שקטה בדרך כלל, של המדינות. הוא הודיע לחסידי הקו הנוקשה כי "זה הזמן להבין כי אף לא הסוציאליזם, ולא החברות, ולא האדיבות (בין שכנים), ולא הכבוד, יכולים להיווצר על ידי כידונים, טנקים ודם". למרות זאת, מתינותו תורגמה על ידי חלק מהלאומנים הקומוניסטים הרוסים כבגידה, והביאה לאנטגוניזם של דמויות רבות עוצמה במוסקבה. שוורדנדזה מילא תפקיד חשוב גם בנסיגת ברית המועצות מאפגניסטן.
במהלך שנות ה-80, ככל שהעמיק המשבר בברית המועצות, התגלעו חילוקי דעות מדיניים בין גורבצ'וב לשוורדנדזה. גורבצ'וב נלחם לשמר את הממשלה הסוציאליסטית ואת אחדותה של ברית המועצות, ואילו שוורדנדזה צידד בליברליזציה כלכלית ופוליטית נוספת. הוא התפטר מתפקידו בדצמבר 1990 כמחאה על מדיניותו של גורבצ'וב, כשהוא מעביר אזהרה דרמטית לפרלמנט הסובייטי: "הרפורמות חוסלו והוחבאו בשיחים. דיקטטורה מגיעה". מספר חודשים לאחר מכן, תחזיותיו השחורות התממשו בחלקן, כאשר הפיכת נפל של קומוניסטים חסידי הקו הנוקשה זירזה את נפילת ברית המועצות. בנובמבר 1991 חזר שוורדנדזה לתפקידו כשר החוץ הסובייטי, לזמן קצר. הוא התפטר עם התפרקות ברית המועצות מספר חודשים לאחר מכן. באותה שנה הוטבל שוורדנדזה לכנסייה הגאורגית האורתודוקסית האפוסטולית.
קורות חייו > נשיא גאורגיה

המדינה החדש שזה עתה נוסדה בחרה לה לנשיאה הראשון את מנהיג התנועה הלאומית, זוויאד גמסחורדיה, מדען מפורסם וסופר, שנאסר על ידי ממשלת שוורדנדזה בשנות השבעים. תקופת שלטונו של גמסחורדיה הסתיימה במפתיע בינואר 1992, כאשר הוא הואשם זמן קצר אחרי קבלת העצמאות בניסיון להשליט במדינה דיקטטורה. הוא הודח בהפיכת דמים, והוכרח להימלט לרפובליקת צ'צ'ניה, רפובליקה בפדרציה הרוסית, לגבולה הצפוני של גאורגיה. שוורדנדזה מונה כיושב ראש בפועל של מועצת המדינה הגאורגית ב-10 במרץ 1992, וב-11 באוקטובר של אותה שנה הוא נבחר כראש הפרלמנט. ב-5 בנובמבר 1995, כאשר הוחזרה הנשיאות, הוא נבחר ברוב של 70% מהבוחרים. הוא הבטיח תקופת כהונה שנייה ב-9 באפריל 2000, ברוב של 80%, בבחירות שנפסלו בעקבות טענות להונאת בחירות.
כנשיא גאורגיה שוורדנדזה התמודד מול אויבים רבים, חלקם מתקופת מאבקו בשחיתות ולאומנות בתקופה הסובייטית. בשנת 1993 פרצה מלחמת אזרחים במערב גאורגיה בין תומכי גמסחורדיה לשוורדנדזה, והסתיימה בהתערבות רוסית לצידו של שוורדנדזה, ומותו של הנשיא לשעבר גמסחורדיה, ב-31 בדצמבר של אותה שנה. בוצעו שני ניסיונות להתנקש בחייו של שוורדנדזה, האחד באוגוסט 1995 והשני בפברואר 1998, שבו האשימה ממשלתו את שרידי מפלגתו של גמסחורדיה. בסוף 1993 פתחו הבדלנים האבחזים במלחמת אבחזיה, והשתלטו על רוב שטחו של האזור האוטונומי שלהם. היה על שוורדנדזה להתמודד גם עם הבדלנים בדרום אוסטיה. שני הסכסוכים גבו את מותם של 10,000 איש. יש הרואים בעימות הפנימי בין הזוויאדיסטים לבין תומכי שוורדנדזה ובעימות בין הממשל המרכזי הגאורגי לבין הבדלנים באבחזיה ובדרום אוסטיה מלחמה אחת, המכונה מלחמת האזרחים של גאורגיה.
המלחמה ברפובליקה הרוסית של צ'צ'ניה בגבולה הצפוני של גאורגיה הביאה לחיכוך ניכר עם רוסיה, שהאשימה את שוורדנדזה בנתינת מקלט לכוחות הגרילה הצ'צ'נים, והגיבה בתמיכה גלויה בבדלנים מגאורגיה. חיכוך נוסף נגרם גם בעטייה של מערכת היחסים הקרובה בין שוורדנדזה לארצות הברית, שראתה בו משקל נגד להשפעה הרוסית במיקום האסטרטגי של עבר הקווקז. תחת ניהולו הפרו-מערבי של שוורדנדזה, הפכה גאורגיה לבעלת ההשפעה העיקרית של ארצות הברית, ונהנתה מסיוע זר ומסיוע צבאי. בשנת 2002 נשלחו 200 מדריכי צבא אמריקנים כדי לקדם את שיתוף הפעולה במלחמה בטרור. גאורגיה חתמה גם על הסכם שותפות אסטרטגית עם נאט"ו, והכריזה על כוונתה להצטרף לנאט"ו ולאיחוד האירופי. ייתכן כי המהפכה הדיפלומטית הגדולה ביותר שלו הייתה להבטיח את השתתפותה של גאורגיה בפרויקט הענק לבניית צינור נפט מאזרבייג'ן לטורקיה.
באותו זמן סבלה גאורגיה קשות מפשיעה ושחיתות, שהשתתפו בהם לעיתים קרובות פקידים בכירים ופוליטיקאים מקושרים היטב ליועציו הקרובים של שוורדנדזה, ובכללם בני משפחתו. משקיפים חיצוניים העריכו שהמעגל הפנימי של שוורדנדזה חולש על 70% מכלכלת גאורגיה. אשתו הייתה עורכת ועיתונאית של אחד מהעיתונים הגדולים בגאורגיה, בתו הייתה במאית של סטודיו לסרטי טלוויזיה וחתנו ייסד את אחת מחברות הסלולר המובילות במדינה. שוורדנדזה עצמו לא נהנה מעוצמה זו באופן פומבי, אך הואשם על ידי גאורגים רבים בהגנה על תומכי שחיתות. כתוצאה מכך גאורגיה זוהתה כאחת המדינות המושחתות ביותר באותה עת. בסופו של דבר, אפילו תומכיו האמריקנים מאסו בתמיכה הכספית שניתנה על ידם לגוף המזוהה עם שחיתות שלטונית.
שוורדנדזה וישראל

יחסיו של שוורדנדזה עם ישראל ועם העם היהודי היו יחסי חיבה מיוחדים.
אילו הייתי רוצה לעזוב את גאורגיה, הייתי עובר לישראל. יש לי הרבה חברים בכל העולם, אבל המדינה שלכם תופסת מקום מיוחד בלבי, ואני לא מפסיק להתפעל ממנה. יש לי אהבה ענקית וכבוד כלפי העם היהודי
בהיותו שר החוץ הסובייטי, נפגש שוורדנדזה עם שמעון פרס, ותמך ביצירת קשרים דיפלומטיים עם ישראל (שהיו מנותקים אז), בשנת 1989 כאשר מוסקבה מתחה ביקורת על האינתיפאדה קבע שוורדנדזה מדיניות חדשה ביחס להגירת יהודי ברית המועצות, שהקלה על עליית יהודי ברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, מה ששיפר את מערכת היחסים הרוסית-ישראלית. באותה תקופה הוא גילה מעורבות בסכסוך הישראלי-פלסטיני, קיים שיחות עם משה ארנס, שמעון פרס ויצחק שמיר, ולחץ עליהם להסכים לוועידה בינלאומית. בהיותו נשיא גאורגיה היה במערכת יחסים קרובה עם ראשי היהדות בגאורגיה ועם אישים ישראלים.
מורשתו

הקריירה הפוליטית של שוורדנדזה מלאה סתירות: עלייתו לשלטון הייתה תוצר המערכת הסובייטית, אשר לימים נוטרלה על ידו; מאבקו בשחיתות הפוליטית היה בין מאפייניו העיקריים, אך עם עלייתו לשלטון נעשה שימוש בשיטות מושחתות לתמיכה במעמדו; כהונתו כשר חוץ בברית המועצות לוותה בהכרה בינלאומית במדיניותו הליברלית, אך בארץ מוצאו לא ניכרו רשמי פופולריות; שלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה נשמרה מול הלחצים הבדלניים החזקים, אבל אכיפת סמכותו לוותה בקשיים בחלקים גדולים במדינה; בתפקידיו השונים ניתן בסיס לייסוד חברה אזרחית מתפקדת, אך השמירה על כוחו נעשתה באמצעות זיוף תוצאות הבחירות.
כאשר הצטרף שוורדנדזה למועצה הגאורגית בשנת 1992, לאחר התוצאות הכאוטיות של ההפיכה כנגד זוויאד גמסחורדיה, מועמדותו הוצגה על ידו כטובה ביותר להובלת גאורגיה דרך הקשיים הצפויים לתחייה המחודשת של עצמאות לאומית. נוסף לזה, נראה שהשתכנע כי האינטרסים שלו ושל גאורגיה זהים, ובכך הצדיק את השימוש בשיטות חסרות המצפון מתוך אמונה כביכול שגאורגיה לא תסתדר בלעדיו. נפילתו פתחה בפני גאורגיה תקופה של אי-ודאות פוליטית. אחד ההיבטים החיוביים, בעיני משקיפים רבים, הייתה העובדה כי תחת שליטתו נוצרה חברה אזרחית נמרצת, שהייתה מסוגלת להתמודד בצורה טובה יותר באתגרים יחסית לשנות התשעים. נראה כי חלקו בשחרור מזרח אירופה ייזכר יותר מתקופת כהונתו כנשיא גאורגיה.
שוורדנדזה פרסם את זיכרונותיו במאי 2006 בשם "מחשבות על העבר והעתיד" ("ფიქრი წარსულზე და მომავალზე", "פיכּרי צארסוּלזה דא מומאבאלזֶה").
תארים, עיטורים ופרסים

עיטור לנין
עיטור הדגל האדום של העמל
עיטור מהפכת אוקטובר
עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
חבר במסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
המבורג: "פרס עמנואל קנט" 1999
תואר כבוד מהמוסד הלאומי לדמוקרטיה ארצות הברית
תואר כבוד ממועדון רומא
המכון הישראלי לדמוקרטיה - אות הדמוקרטיה
ראו גם

אבאשה
לקריאה נוספת

אריה לוין, שליח למוסקבה: זכרונותיו של שגריר ישראלי, 1988-92, במיוחד הפרק: "היכרות עם שוורדנדזה" עמ' 47–61 (באנגלית) ISBN 0714645974
קלייב א. ג'ונס, עליית יהודי ברית המועצות 1989–1992: ההשפעה וההשלכות לישראל ולמזרח התיכון (באנגלית) ISBN 0714646253
פאבל ר. פאלאזצ'נקו ודון אוברדופר, שנותיי עם גורבצ'וב ושוורדנדזה: זכרונותיו של פרשן סובייטי (באנגלית) ISBN 0271016035
ממר"י, 'האביב' של טביליסי והחורף בעולם הערבי, על ההשוואה בין התסיסה הפוליטית הדמוקרטית בגאורגיה לבין העקרות הפוליטית השוררת בעולם הערבי, 7 בדצמבר 2003
קרולין מקגיפרט אקדאל ומלווין א. גודווין, מלחמות שוורדנדזה (באנגלית) ISBN 1574884042
רוברט או. פרידמן, המדיניות הסובייטית כלפי ישראל תחת גורבצ'וב (באנגלית) ISBN 0275939936
"הנס-דיטריך גנשר - אדוארד שוורדנדזה - עקרון האנושיות", 1994 (בגרמנית) ISBN 3404651014
ג'ון ון אואודנארן, "תפקידו של שוורדנדזה ומשרד החוץ במדיניות ההגנה והשליטה בכוחות המזוינים", מסת"ב 083301076X
לקריאה נוספת > רשימת פרסומיו

העתיד שייך לחופש, 1991, ISBN 1856191052
מהפכה במוסקבה, 1991, ISBN 3499131226
פרסטרוייקה ודמוקרטיה, מוסקבה 1991, ISBN 5702003993
אור השלום של בית לחם

אור השלום של בית לחם בעיר בלנסקו בצ'כיה 2013
אור השלום של בית לחם היא תוכנית של ארגון הצופים העולמי, שנחנכה באוסטריה בשנת 1986 כחלק ממשימת סיוע לילדים נכים ואנשים נזקקים. אור השלום הוא להבה בוערת ברציפות שמקורה במערה בכנסיית המולד בבית לחם, שבה מבקרים מדי שנה חניכי צופים כדי להדליק נר מיוחד ולהפיץ את הלהבה שלו לצופים אחרים.
מדי שנה הלהבה מגיעה ליותר מ-20 מדינות באירופה, כמו גם ביבשת אמריקה.
היסטוריה

תאגיד השידור האוסטרי ( ORF OÖ) הקים את "אור השלום מבית לחם" ביחד עם תנועת הצופים של אוסטריה כמסורת חדשה לחג המולד לפני יותר מ-30 שנה עוד ב-1986. מדינת אוסטריה עילית תמכה באור השלום מההתחלה. מאז אותה שנה האור מאיר מדי שנה בכל רחבי אירופה, בארצות הברית ואפילו בכמה מדינות בדרום אמריקה. בשנים האחרונות הוא נמסר גם למנהיגים פוליטיים ודתיים רבים וכן לארגונים בינלאומיים.
במשך 30 השנים האחרונות אור השלום משמש כתזכורת למסר חג המולד של שלום. מדי נובמבר נוסע חניך נבחר מתוך תנועת הצופים של אוסטריה במיוחד לבית לחם עם כמה מאות משתתפי "Friedenslichtreise" (מסע אור השלום). משלחת בראשות מושל אוסטריה עילית מלווה את המסע הזה. הילד הנבחר מקבל את הנר הדולק ממערת המולד בבית לחם. אוסטריאן איירליינס דואגת להטסה מיוחדת של אור השלום במנורת נפט מיוחדת לאוסטריה ומשם הוא מועבר מאדם לאדם בימי חג המולד, אך גם באמצעות ארגונים, כמו הצופים, האור מופץ מאוסטריה עילית ברחבי אירופה והעולם.
מושל אוסטריה עילית תומאס סטלצר מוביל באופן אישי את המשלחת של אור השלום מבית לחם דרך לינץ לעיר הבירה האירופית בריסל. באופן מסורתי הוא מועבר בטקס חג המולד לנשיא הנציבות האירופית וכן לעמיתים מכל מדינות האיחוד האירופי. בשנת 2018 בפעם הראשונה האור הובא רשמית גם למשפחת המלוכה בבלגיה.
בשנת 1989 האור התקבל בברכה על ידי 10,000 אנשים בכיכר המרכזית של העיר הדרום בוהמית צ'סקה בודייוביצה כסמל לשכונה החדשה ולסולידריות. בנוסף, הוא האיר בפתיחתה של חומת ברלין. לאחר נפילת מסך הברזל, משלחת אוסטריה העילית הביאה אותו לשכנים החדשים בברלין ובתורינגיה בגרמניה.
אור השלום הוצג גם בגראונד זירו בניו יורק ולחיילי האו"ם ברמת הגולן.
אור השלום קורא לכולם לעמוד למען השלום ולהעביר במודע את האור. במהלך שיחה עם קהל פרטי, האפיפיור בנדיקטוס ה-16 כינה אותו "סמל של לבבות".
סמל מודע לשלום באירופה ובעולם

"אור השלום של מבית לחם" הגיע לאישים בולטים רבים כברכת חג המולד בשנים האחרונות. אלה כוללים למשל:
נשיא הנציבות האירופית לשעבר רומנו פרודי
נשיא הנציבות האירופית לשעבר, ז'וזה מנואל ברוזו
נשיא הנציבות האירופית לשעבר ז'אן-קלוד יונקר
נשיאת הנציבות האירופית אורסולה פון דר ליין
האפיפיור בנדיקט ה-16.
האפיפיור פרנציסקוס
האפיפיור יוחנן פאולוס השני
הקנצלר לשעבר הלמוט קוהל
הקנצלרית לשעבר אנגלה מרקל
הנשיא לשעבר מיכאיל גורבטשוב
הנשיא לשעבר ואצלב האוול
חוסיין מלך ירדן
הנסיכה אסטריד והנסיך לורן מבלגיה
הארכיבישוף הקרדינל פרנץ קוניג
הארכיבישוף הקרדינל כריסטוף שנבורן
"אור השלום" הבינלאומי > אוסטריה

ביום ראשון השלישי באדוונט, האור מועבר למשלחות תנועת הצופים מרחבי אירופה בווינה. באוסטריה עצמה, הוא מופץ ב-24 בדצמבר באולפנים המקומיים של תאגיד השידור האוסטרי (ORF), בתחנות רכבת רבות, במשרדי הצלב האדום והפדרציה השומרונית, בכנסיות, במכבי האש, על ידי צופי אוסטריה ובמכבי האש. מאז הצטרפותה של אוסטריה לאיחוד האירופי (1995), חבר הפרלמנט האוסטרי פול רוביג הביא את המסורת הזו לפרלמנט האירופי בשטרסבורג. משנת 2019 ואילך אור השלום הועבר לפרלמנט האירופי על ידי חברת הפרלמנט אנג'ליקה ווינציג. היא מנהיגת המשלחת של ה-ÖVP בפרלמנט האירופי ומתגוררת גם באוסטריה עילית.
אור השלום מוצג גם לנשיא הפדרלי של אוסטריה שנה אחר שנה. עד כה האור הוצג לנשיאים:
תומאס קלסטיל
היינץ פישר
אלכסנדר ואן דר בלן
"אור השלום" הבינלאומי > גרמניה

בגרמניה, הקמפיין מאורגן על ידי כמה ארגונים של צופי גרמניה (Bund der Pfadfinderinnen und Pfadfinder, Deutsche Pfadfinderschaft Sankt Georg, Pfadfinderinnenschaft St. Georg, Verband Christlicher Pfadfinderinnen und Pfadfinder ו-Verband Deutscher Altpfadfindergilden) האור נאסף ואז מועבר ברכבות מוינה ומופץ בלמעלה מ-100 ערים ברחבי גרמניה.
"אור השלום" הבינלאומי > שווייץ

בשווייץ אחראית על ההפצה העמותה הרשומה פרידנסליכט שווייץ, הפעילה בכל ימות השנה. יש גם שבט צופים פעיל ומסור במיוחד בשם Friedenslicht Schweiz שמלווה את הפצת האור מדי שנה.
"אור השלום" הבינלאומי > איטליה

עבור הערים בדרום טירול, אור השלום מועבר באופן קבוע לתנועת הצופים בדרום טירול ב-23 בדצמבר בכנסיית הקהילה על הברנר על ידי צופים מאינסברוק וצירל באוסטריה. עבור שאר איטליה האור נקלט על ידי הצופים האיטלקים בווינה מאז 1988.
"אור השלום" הבינלאומי > צרפת

מאז 2003, אור השלום בצרפת מובא לפריז מדי שנה על ידי תנועת הצופים של צרפת ומשם מופץ ברחבי צרפת.