stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנק ארון
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

הנק ארון נולד בשנת 1936 בפנרמריבו במושבה גיאנה ההולנדית כאחד משבעת הילדים של סילבן לאונרד אנרי ארון ושל יוזפינה קונסטנציה האפהייד. משפחתו הייתה ממוצא קראולי, הווה אומר אפרו-סורינאמית.
אחרי שסיים עם תוצאות טובות את לימודי התיכון ב- Algemene Middelbare School בפנמריבו, נסע ארון ללמוד בנקאות בהולנד.
הוא עבד כמה שנים בבנק באמסטרדם ובשובו למולדתו עבד בבנק ורוורטס בפנמריבו. עד סוף שנת 1963 כיהן כסגן מנהל של הבנק העממי לקרדיט.
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית

בשנת 1961 הצטרף ארון למפלגה הלאומית של סורינם NPS, המפלגה הפוליטית העיקרית של האוכלוסייה הקראולית (אפרו-סורינמית). בשנת 1970 נבחר ארון למנהיג המפלגה. ב-1973 הוא הקים ברית פוליטית בשם Nationale Partij Kombinatie שכללה גם את המפלגה הלאומנית הרפובליקנית PNR, ואת המפלגות PSV ו-KTPI, וניצח בבחירות לפרלמנט. הקואליציה שבראשותו זכתה ב-22 מושבים בעוד כל 17 המושבים האחרים נתפסו על ידי המפלגה הפרוגרסיבית הרפורמיסטית VHP שבראשות ג'גרנאת' לצ'מון, שייצגה בעיקר את האוכלוסייה ממוצא הודי או הינדוסטני. מפלגתו של ראש הממשלה לשעבר, ז'ול סדניי, לא הצליחה להיכנס לפרלמנט.
ביוגרפיה > ראש ממשלה 1973–1980

בפברואר 1974 בישר ארון לעם שסורינאם עשויה להשיג את עצמאותה לפני סוף שנת 1975.
ארון התעקש להשיג את היעד, אף על פי שבהתחלה לא היה לו רוב בעד העצמאות. אחרי שביקשה להאריך את התהליך מתוך חשש מפני הגמוניה קראולית, המפלגה של ל'צמון הסירה ברגע האחרון את התנגדותה והולנד הכירה בעצמאות סורינאם ב-25 בנובמבר 1975.
הפוליטיקה המקומית של המדינה הצעירה התאפיינה בקיטוב אתני ובשחיתות. מפלגת השלטון השתמשה בסיוע הכספי ההולנדית למטרות פוליטיות. אף על פי שהבטיח לקיים בחירות כלליות תוך 8 חדשים אחרי הכרזת העצמאות, עיכב ארון את קיומן עד 1977.
בבחירות ב-1977, על אף הירידה בפופולריות של ממשלו, זכה ארון שוב בבחירות, בעוד שתוצאות ההצבעה הרשמיות היו שנויות במחלוקת ומפלגתו נחשדה בזיופים. במדינה הורגשה אכזבה גדולה, מספר המובטלים גדל, עלתה העוינות בין ההודים לקראולים ותושבים רבים היגרו להולנד.
ביוגרפיה > הפיכת 1980

ב-1980 האשימו מפקדי הצבא את ארון בשחיתות. הפיכה שבוצע על ידי 16 קצינים זוטרים - סמלים ובראשם דסי באוטרסה, - הדיחה את הממשלה והטילה על ארון מעצר בית. השלטון עבר לכת צבאית בראשות דסי באוטרסה שהבטיחה "שיקומו של מורל המדינה". הממשלה ההולנדית הזהירה קודם לכן את ארון נגד הקמת צבא קבוע. נציגים של הממשל הראשון הוצאו להורג.
בסופו של דבר לא נמצאו הוכחות להאשמות נגד ארון והוא שוחרר מהמעצר בשנת 1981. ב-1982 התמנה למנכ"ל הבנק העממי לקרדיט.
ביוגרפיה > סגן נשיא, 1990-1988

ב-1987 נבחר ארון לתפקיד סגן נשיא הרפובליקה וראש מועצת השרים, לצד הנשיא רמסוואק שנקר. גם הפעם השלטון הודח על ידי הצבא בשנת 1990
ההפיכה שהפעם הייתה ללא שפיכות דמים, שמה קץ לקריירה הפוליטית של ארון.
ביוגרפיה > היציאה לגלות

ב-1990 היגר ארון להולנד.
בדצמבר 2000 ביקר במולדתו. באותה שנה בדצמבר הוזמן למפגש באלפן דן דר ריין בהולנד שהוקדש למלאת 25 שנה לעצמאות ארצו. בערב 4 בדצמבר 2000 לקה ארון בהתקף לב ומת בחדר במלון.
הנצחה

2003 - בפרמריבו הוקמה אנדרטה לזכרו. אחד מרחובות העיר נקראה על שמו.
הנק ארון בינואר 1975
הפסל של הנק ארון בפרמריבו, 2003
הבולשת חוקרת

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "הבולשת חוקרת" של חיים מרין
 בימוי:  מרק רוזנבאום
 הופק בידי:  מרק רוזנבאום
 תסריט:  חיים מרין
 עריכה:  ענת לוברסקי
 שחקנים ראשיים:  אקי אבני משה איבגי אסנת פישמן אסי לוי
 מוזיקה:  אפי שושני
 צילום:  ולנטין בלונוגוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2000
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  611,000 דולר
 הכנסות:  14,000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבולשת חוקרת הוא סרט פשע ישראלי משנת 2000 בבימויו ובהפקתו של מרק רוזנבאום לפי תסריט של חיים מרין, עם אקי אבני, משה איבגי ואסנת פישמן בתפקידים הראשיים.
הסרט הופק בתקציב של כ-600 אלף דולר, שחולקו מומן על ידי השותפות המוגבלת להפקת סרטים "דלין", שבשליטת משפחת רוטלוי.
עלילה

הסרט הוא סיפור על חוקר משטרה שאפתן, המקבל מידע אנונימי כי עבריין, זמר מזרחי לשעבר עומד מאחורי שורה של מעשי שוד. הוא עוצר אותו ומתחיל בחקירה אינטנסיבית. במהלך החקירה הוא מתאהב באשתו של העבריין. החקירה הופכת לאובססיה פרטית שלו.
היהלומן אברמוב (מרק רוזנבאום) יוצא מביתו עם תיק עמוס ביהלומים ותכשיטים, ונשדד באופן ברוטלי על ידי שני עבריינים שפניהם מכוסים בקסדות. הוא נפצע קשה ומת אחר כך בבית החולים.
המפקח מיכה שטיין (אקי אבני) מקבל שיחת טלפון אנונימית הקושרת את שלום שלום (משה איבגי), זמר מזרחי, לשוד. הוא עוצר את שלום ומנסה לשבור אותו באמצעים שלא מקובלים על מפקדיו פקד אוחנה (דוד דנינו) ומפקד התחנה ניצב משנה גולדווסר (ינקול גולדווסר).
שלום נשוי לזוהר (אסנת פישמן) אך בוגד בה עם חברתו סילבי (אסי לוי). הוא חוקר את זוהר ותוך החקירה הוא נמשך אליה אך היא מסרבת להצעותיו.
בין מיכה לשלום מתנהל משחק של חתול ועכבר אך שלום לא נשבר ומהתל כל הזמן במיכה שחמתו הולכת וגוברת. גם מסילבי אינו מצליח לסחוט הודאה.
מתברר שאת השוד עשו שני העבריינים מומי (חיים רנן) ורובי (אייל רוזלס). הם העבירו את השלל לסילבי וזו העבירה אותו לשלום. הם מפעילים לחץ כבד על זוהר שתסגיר היכן השלל ולבסוף רוצחים אותה.
מיכה לא מוכן להרפות משלום למרות אזהרות מפקדיו ביחד עם השוטר רוני (איציק ג'ולי) והשוטרת עדי (שרון זליקובסקי) הם מסיעים את שלום בלילה למקום שומם, שם מאלץ מיכה את שלום להודות באיומי אקדח. שלום מצליח לתפוס את האקדח ולכוון אותו לעבר מיכה אך אין כדור בקנה. שלום מתחיל לברוח ומיכה יורה והורג אותו.
פרסים

פרס אופיר 2000 (מועמד ל-8 פרסים: הסרט; הבמאי - מרק רוזנבאום; התסריט - חיים מרין; השחקן הראשי - משה איבגי; השחקנית הראשית - אסנת פישמן; שחקן המשנה - אקי אבני; שחקנית המשנה - אסי לוי; העריכה - ענת לוברסקי)
פסטיבל הקולנוע ירושלים 2000 (זוכה פרס התסריט - חיים מרין)
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
משה איבגי: שלום שלום
אסנת פישמן: זוהר שלום
אקי אבני: מפקח מיכה שטיין
דוד דנינו (שחקן): פקד אוחנה
אייל רוזלס: רובי
שרון זליקובסקי: סמ"ר עדי
איציק ג'ולי: רס"ל רוני
מרק רוזנבאום: היהלומן אברמוב
אסי לוי: סילבי כהן
ינקול גולדווסר: נצ"מ גולדווסר, מפקד התחנה
ריימונד אבקסיס: מרים, אמא של שלום
איצ'ו אביטל: מפקח דני
אלון דהן: בלש מתחזה
ילנה רז: בלשית
חיים מרין: סגן מפקד
הערות שוליים

↑  דוד שליט, ‏תרגיל לשוטרים מנוסים, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2006
↑  דלין - משקיעה גם ב"הבולשת חוקרת", באתר גלובס, 14 בנובמבר 2000
ג'ודי ריד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1826 שרלוטסוויל, וירג'יניה, אראצות הברית
 פטירה:  1905 (בגיל 79 בערך)
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידועה בשל:  האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שפרסמה פטנט
 תקופת הפעילות:  1884–1905 (כ־21 שנים)
 
ג'ודי וודפורד ריד (באנגלית: Judy Woodford Reed;‏ 1826–1905) הייתה ממציאה אפרו-אמריקאית מוושינגטון די סי, שנחשבת לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנרשם על שמה פטנט אמריקאי. הפטנט של ריד הוא פטנט מספר 305,474 עבור מכשיר שהוא שיפור למערבל המזון שהיה קיים כבר. המכשיר מיועד לערבב בצק בצורה אחידה, ולאחר מכן לשמור עליו מכוסה עד השימוש. הבקשה לפטנט הוגשה ואושרה ב־23 בספטמבר 1884.
ביוגרפיה

מעט ידוע על ג'ודי וודפורד ריד. היא מופיעה לראשונה במרשם התושבים האמריקאי בשנת 1870 כאישה בת 44, תופרת בעיירה פרדריקסוויל פריש, ליד שארלוטסוויל וירג'ינה במחוז אלבמה ארצות הברית. היא מופיעה יחד עם בעלה אלן, גנן וחמשת ילדיהם.
עשר שנים לאחר מכן ב־1880 אלן וג'ודי ריד עדיין חיים בווירג'יניה, כאשר גם נכדם חי איתם.
מתישהו בין 1880 לשנת 1885 אלן ריד נפטר וג'ודי ריד, שכינתה עצמה אלמנתו של אלן ריד, עברה לווושינגטון די סי שם חיה עם ילדיה ונכדיה ברחוב 1906.
לא סביר להניח שג'ודי ריד ידעה קרוא וכתוב, או אפילו לחתום את שמה, היא ובעלה רשומים במרשם התושבים כאנאלפביתים. עד שנת 1863 היה זה לא חוקי לעבדים אפריקאיים ללמוד קרוא וכתוב, ואילו שלמדו קרוא וכתוב או לימדו קרוא וכתוב היו נענשים עד גזר דין מות.
מעבר לרישומים הללו אין עוד מידע שידוע לנו על ג'ודי ריד, ההערכה היא כי היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שרשמה על שמה פטנט, אך אין אינדיקציה לגזע ברישומי הפטנטים האמריקאים, ונשים לעיתים חתמו בראשי תיבות על מנת להימנע מזיהוי.
האישה הראשונה שחתמה בשמה על פטנט אמריקאי היא שרה גוד בשנת 1885, לאחריה רשמה פטנט מרים בנג'מין.
ידוע לנו כי הייתה שחורת עור מכיוון שב־14 בספטמבר 1924 קיים דיווח על מותה של אשה שחורה, עקרת בית, בשם אליזבת (ריד) סמית' שנולדה בשרלוטוסוויל וירג'יניה והייתה בתם של אלן ריד וג'ודי וודפורד.
הפטנט של ג'ודי ריד

הפטנט של ג'ודי ריד הוגש ואושר ב־23 בספטמבר 1884 בנוכחות שני עדים לואיס מקנזי וג'ון אמבלר סמית'. היא חתומה עליו באות X, כיוון שלא ידעה קרוא וכתוב.
הוא סווג כמכשיר מכני הכולל מכשיר ערבוב והשטחה נייד. הפטנט היה שיפור של מערבל בצק קיים. המכשיר של ריד הצליח לגרום לבצק להתערבב בצורה שווה כאשר הוא נע בין שני מערוכים דקים אשר גורמים לבצק להתערבב. לאחר מכן הבצק עובר לכלי קיבול המגן עליו כאשר הוא נשאר מכוסה
ראו גם

פטנט מספר US305474A
הערות שוליים

↑  1870 Federal Census for Fredericksville Parish (Charlottesville P. O.), Albemarle County, Virginia, page 78, lines 4-10. Source Information: M593_1631; Page: 309B; Family History Library Film: 553130; Ancestry.com. 1870 United States Federal Census [database on-line]. Provo, UT, USA: Ancestry.com Operations, Inc., 2009. Images reproduced by FamilySearch. Retrieved March 22, 2021

^
↑  ^ 1880 Federal Census for Charlottesville District, Albemarle County, Virginia; Albemarle County Enumeration District 13, page 299, Lines 40-43. Year: 1880; Census Place: Charlottesville, Albemarle, Virginia; Roll: 1352; Page: 299A; Enumeration District: 013; Ancestry.com and The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints. 1880 United States Federal Census [database on-line]. Lehi, UT, USA: Ancestry.com Operations Inc, 2010. 1880 U.S. Census Index provided by The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints © Copyright 1999 Intellectual Reserve, Inc. All rights reserved. Retrieved March 22, 2021
↑  Judy W. Reed (ca. 1826-?) •, ‏2011-02-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  The death record of Mrs. Elizabeth (Reid) Smith, a married Negro housewife, who died in Washington, D. C. on September 14, 1924, lists her as being a native of Charlottesville, Virginia and that her parents were Allen Reid and "Juddy" Woodford. Ancestry.com. Washington, D.C., U.S., Select Deaths and Burials Index, 1769-1960 [database on-line]. Provo, UT, USA: Ancestry.com Operations, Inc., 2014. Original data: District of Columbia, Deaths and Burials, 1840-1964. Salt Lake City, Utah: FamilySearch, 2013.

^
↑  Judy W. Reed - Istory, istory.info
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013119600  VIAF: 305375301   WorldCat (עם VIAF): 305375301
חסן דאנאי-פר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בן 62 בערך) בגדאד, עיראק 
 מדינה:  איראן 
 
 
חסן דאנאי-פר (בפרסית: حسن داناییفر; נולד ב-1962) הוא קצין צבאי איראני במשמרות המהפכה האסלאמית.
ביוגרפיה

דאנאי-פר נולד בשנת 1962 בבגדאד שבעיראק למשפחה ממוצא איראני. בשנות ה-80 של המאה ה-20, הוא ברח לאיראן.
בצבא, שירת רוב הזמן בתור מהנדס אזרחי ולוגיסטי, ולאחר מכן הוא היה סגן מפקד חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית.
דאנאי-פר שימש כמזכיר הכללי של המרכז לפיתוח כלכלי איראן - עיראק וראש המטה לשיקום המקדשים הקדושים, ולאחר מכן כשגריר איראן בעיראק בין השנים 2010-2017 והוחלף על ידי איראג' מסג'די.
הערות שוליים

1 2  Iran Appoints Seasoned Qods Force Operative as Ambassador to Iraq, The Washington Institute (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראנים ובנושא דיפלומטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משירי ארץ אהבתי (אלבום)

"משירי ארץ אהבתי" הוא האלבום העשירי של הזמרת חוה אלברשטיין שיצא בשנת 1970 והוא בין המפורסמים באלבומיה.
האלבום כולל מספר שירים שהפכו לקלאסיקות: "משירי ארץ אהבתי", "ימינה, שמאלה והלאה", "שחמט", "אליעזר בן-יהודה" ו"כל יום אני מאבדת".
שירים באלבום

שיר הנושא של האלבום, משירי ארץ אהבתי (מוכר גם במילותיו הראשונות: מְכוֹרה שלי) הוא שיר מאת המשוררת לאה גולדברג. השיר התפרסם לראשונה בשנת 1951 בכתב העת הספרותי "אורלוגין" של אברהם שלונסקי כחלק ממחזור של שלושה שירים, לצד "בארץ אהבתי השקד פורח" ו"בארץ אהבתי האביונה". בהמשך נדפס השיר בספר שיריה "ברק בבוקר" (ספרית פועלים, תשט"ו 1955).
בשנת 1970 הולחן השיר על ידי דפנה אילת לבקשתה של אלברשטיין, עובד על ידי אלכס וייס ובוצע על ידי אלברשטיין. השיר זכה למספר גרסאות כיסוי ובשנת 2018, בטקס הדלקת המשואות בחגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל, הושר בפי שרית חדד.
ימינה, שמאלה והלאה, מאת המשוררת לאה נאור הולחן על ידי נחום היימן ועוסק בתהיה בת אלפי השנים של בני האדם בשאלות כמו היכן נמצא האושר, האהבה וכן הפחד והתוגה.
כל יום אני מאבדת (בחור יפה ברחוב) מאת המשוררת רימונה די-נור הולחן על ידי משה וילנסקי ועוסק בתשוקתה של אשה לגברים ובכמיהתה לבן זוג.
שחמט נכתב על ידי חנוך לוין, והולחן בידי אלכס כגן. הוא נכלל בקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה", שהוצג לראשונה באוגוסט 1968, כשנה לאחר מלחמת ששת הימים, אך התפרסם בביצועה של אלברשטיין. השיר מותח ביקורת על השליטים השולחים את החיילים לקרב תוך שהם אדישים לגורלם. בהמשך בוצע השיר על ידי זמרים נוספים - אבי טולדנו, יהודה פוליקר, דניאלה ספקטור ורונה קינן.
אליעזר בן-יהודה נכתב על ידי ירון לונדון, והולחן על ידי מתי כספי. השיר הוא לכבודו של מחיה השפה העברית, אליעזר בן-יהודה. השיר, בעיבודו של אלכס וייס, הוקלט על ידי חוה אלברשטיין בבית המורה בתל אביב, שם הוקלטו תוכניות המקור של קול ישראל. השיר זכה להשמעות רבות ברדיו וצעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל וגלי צה"ל בסביבות אוגוסט–אוקטובר 1970 (בשיאו, ב-14 בספטמבר, הגיע למקום השלישי),
המלון נכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי משה וילנסקי, השיר עוסק בדרך אלגורית בדרך בה הולך כל אדם אל מותו.
היי רות הוא שיר מאת יורם טהרלב, לפי הלחן של ג'ון לנון ופול מקרטני לשיר "Hey Jude".
רשימת רצועות

| משירי ארץ אהבתי> מס' | משירי ארץ אהבתי> שם | משירי ארץ אהבתי> משך | משירי ארץ אהבתי>  | משירי ארץ אהבתי>  | משירי ארץ אהבתי>  | משירי ארץ אהבתי>  | משירי ארץ אהבתי>  | משירי ארץ אהבתי>  | משירי ארץ אהבתי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | משירי ארץ אהבתי  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | המלון  | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | ימינה, שמאלה והלאה  | 2:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | אני מצטערת  | 2:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | היי רות  | 5:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | פרפרים בראש  | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | שחמט  | 3:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | כל יום אני מאבדת  | 2:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | לישון לבד  | 4:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | אולי ראיתם את הרוח  | 3:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | ילדי איננו ילד עוד  | 2:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | אליעזר בן-יהודה  | 4:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 42:59 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  משירי ארץ אהבתי באתר הספרייה הלאומית;  יונתן ריגר, ‏"ידעתי שזה השיר של חיי", באתר ‏מאקו‏, 9 במרץ 2018 - ריאיון עם חוה אלברשטיין; במקור, מתוך סדרת הכתבות "שירים עד כאן" ששודרה ב"אולפן שישי".
↑  כך על פי הכיתוב באלבום "משירי ארץ אהבתי"; מובא בדף אליעזר בן יהודה באתר "פזמונט".
↑  הפזמון הצועד בראש, מעריב, 17 בספטמבר 1970; אליעזר בן יהודה באתר "פזמונט".
בעזרת הג'אם

בעזרת הג'אם הוא שמו של אלבומם הרביעי של להקת ההיפ הופ הישראלית הדג נחש. האלבום יצא במרץ 2006 על ידי חברות התקליטים הד ארצי ולבנטיני בהפקתו המוזיקלית של יוסי פיין, שהפיק גם את אלבומם הקודם, "חומר מקומי".
הפקה

האלבום הוקלט ביערות קליפורניה באולפן המפורסם "In The Pocket". באלבום בולט הגיוון בסגנון המוזיקלי שמאפיין את הדג נחש, וכן גיוון בשירה כאשר תפקיד הסולן וכתיבת הטקסטים מתחלק בין שאנן סטריט לגיא מר ושלומי אלון. בהקלטות נוספות שנערכו בתל אביב הוקלטו שירים נוספים לאלבום, בין היתר עם הראפרים מוקי, שחר סוויסה וסגול 59, אך שירים אלה לא נכללו באלבום הסופי.
האלבום זכה בפרס אלבום השנה בטקס העמ"י של ערוץ 24, ולמעמד של אלבום זהב, על מכירת 20,000 עותקים.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | לוטוס  | 8:31 |
| 2. | קליפורניה  | 3:34 |
| 3. | מה שבא בא  | 4:07 |
| 4. | הנה אני בא  | 4:01 |
| 5. | כל הצ'וצ'ות  | 4:19 |
| 6. | להתחלק בעיר  | 4:22 |
| 7. | סטטיסטיקה  | 3:18 |
| 8. | סאגה  | 4:27 |
| 9. | מהבמה להפציץ  | 5:19 |
| 10. | תרגע  | 4:16 |
| 11. | איזה כיף  | 3:49 |
| 12. | להביא את המכה (עם פי.אר. טרופרז)   | 10:21 |
| 13. | שבחי ירושלים  | 3:16 |
| משך כולל: | משך כולל: | 1:03:40 |
סינגלים

| קליפורניה |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: פברואר 2006 | מקום 4 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:33 | מקום 4 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: יוסי פיין | מקום 4 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: הדג נחש | מקום 4 ברשת ג' |  |
| מלחין: הדג נחש |  | מקום 4 ברשת ג' |  |

| הנה אני בא |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: מרץ 2006 | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 20 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 2 במצעד השנתי |  |
|  | אורך: 4:01 | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 20 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 2 במצעד השנתי |  |
|  | מפיק: יוסי פיין | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 20 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 2 במצעד השנתי |  |
|  | פזמונאי: הדג נחש | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 20 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 2 במצעד השנתי |  |
| מלחין: הדג נחש |  | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 20 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 2 במצעד השנתי |  |

| איזה כיף |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: יוני 2006 |  |  |
|  | אורך: 3:48 |  |  |
|  | מפיק: יוסי פיין |  |  |
|  | פזמונאי: הדג נחש |  |  |
מלחין: הדג נחש: 

| סטטיסטיקה |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: אוקטובר 2006 | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:18 | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: יוסי פיין | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: הדג נחש | מקום 14 ברשת ג' |  |
| מלחין: הדג נחש |  | מקום 14 ברשת ג' |  |
הערות שוליים

↑  עינב שיף‏, לא פראיירים: על הופעת הדג נחש בהאנגר 11, באתר וואלה, 7 בינואר 2011
| הדג נחש |
| --- | --- | --- |
שאנן סטריט • גיא מר • דודוש קלמס • משה אסרף • יאיא כהן אהרונוב • שלומי אלון
| אלבומי אולפן | המכונה של הגרוב • לזוז • חומר מקומי • בעזרת הג'אם • 6 • זמן להתעורר • שותפים בעם • וולקאם טו איזראל • דג לייף |  |
| אלבומי הופעה | הדג נחש LIVE • הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה |  |
| סינגלים | "מספרים" • "שירת הסטיקר" • "הנה אני בא" • "עוד אח אחד" • "קובלנה על מפלגות ישראל" • "זמן להתעורר" • "יום שישי" • "תן לי מנגינה" • "בומבה" |  |
| פרס עמ"י |
| --- | --- | --- |
| תגלית השנה | מאיה בוסקילה (פריצת השנה, 2005) • שירי מימון (זינוק השנה, 2006) • בית הבובות (תגלית השנה, 2006) • קרן פלס (2007) • רן דנקר ועילי בוטנר (2008) |  |
| זמר השנה | אהוד בנאי (2005) • עברי לידר (2006) • הראל סקעת (2007) • עידן יניב (2008) |  |
| זמרת השנה | מאיה בוסקילה (2005) • מירי מסיקה (2006) • נינט טייב (2007) • מירי מסיקה (2008) |  |
| הרכב השנה | הדג נחש (2005) • בית הבובות (2006) • סינרגיה (2007) • סינרגיה (2008) |  |
| אלבום השנה | ענה לי (2005) • מטרופולין (2006) • בעזרת הג'אם (2007) • פורטה (2008) |  |
| שיר השנה | "מי אוהב אותך יותר ממני" - ארקדי דוכין (2005) • "הוא" - איזבו ושוטי הנבואה (2006) • "ואת" - הראל סקעת (2007) • "זה ששומר עליי" - שרית חדד; "בואי נעזוב" - רן דנקר ועילי בוטנר (2008) |  |
| קליפ השנה | "שירת הסטיקר" - הדג נחש (2005) • "Perfect Cure" ‏- My Second Surprise‏ (2006) • "עם הזמן" - אביב גפן (2007) • "מכונת השירים הגדולה" - חמי רודנר (2008) |  |
| במאי השנה | ליאור מולכו (2005) • עמית עייני וקובי פלשמן (2006) • אסף בילט (2007) |  |
| תרומה מיוחדת למוזיקה העברית | שמוליק קראוס (2005) • אריק איינשטיין (2006) • שלמה ארצי (2008) |  |
| קטגוריות נוספות | די.וי.די השנה: משינה (2005) • "שבלול" - חבורת לול (2006) • מלחין השנה: ארקדי דוכין (2005) • תמלילן השנה: אהוד בנאי (2005) • צלם הקליפים של השנה: ניתאי נצר (2005) • מופע השנה: עברי לידר (2006) • חביבי הקהל: סינרגיה (2008) |  |
ז'אק סוסטל

| --- | --- |

ז'אק סוסטל בשנת 1955
 לידה:  3 בפברואר 1912 מונפלייה, צרפת 
 פטירה:  6 באוגוסט 1990 (בגיל 78) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Saint-Martin cemetery 
 השכלה:  הפקולטה לאמנויות של פריז (1937)  lycée du Parc  אקול נורמל סופרייר 
 מעסיק:  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, אקול פראטיק דה אוטז אטיד, קולז' דה פראנס, מוזיאון האדם 
 תפקיד:  חבר האספה הלאומית הצרפתית (9 בדצמבר 1958–8 בפברואר 1959)  חבר פרלמנט מחליף במועצת אירופה (21 באפריל 1975–24 באפריל 1978)  המושב ה-36 של האקדמיה הצרפתית (2 ביוני 1983–6 באוגוסט 1990)  חבר פרלמנט מחליף במועצת אירופה (2 ביולי 1973–22 בינואר 1975)  דירקטור (27 בנובמבר 1943–19 באפריל 1945)  חבר האספה הלאומית הצרפתית (2 באפריל 1973–2 באפריל 1978)  מנהיג (1985) 
 מפלגה:  האיחוד הדמוקרטי והסוציאליסטי של הרזיסטאנס, Union for the New Republic, אספת העם הצרפתי 
 בן או בת זוג:  Georgette Soustelle 
 פרסים והוקרה:  פרס אלפונסו רייס הבינלאומי (1981)  מדליית הרזיסטנס  מדליית הנצחה לשירות התנדבותי בצרפת החופשית  מדליית החירות  מפקד במסדר העיט האצטקי  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  מפקד בלגיון הכבוד  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 
ז'אק סוסטל (בצרפתית: Jacques Soustelle; ‏3 בפברואר 1912 - 6 באוגוסט 1990) היה אתנולוג, סוציולוג ומדינאי צרפתי. סוסטל, שהיה בעל קריירה אקדמית מצליחה לפני מלחמת העולם השנייה הצטרף בתקופת המלחמה לשורות צרפת החופשית. לאחר המלחמה היה סוסטל מאנשי אמונו של שארל דה גול בתקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית. בתקופה זו היה סוסטל פעיל בפוליטיקה הצרפתית ושימש כנציב באלג'יריה. סוסטל היה בין הדוחפים לעלייתו של דה גול לשלטון בשנת 1958, אך לאחר שדה גול הוביל את המהלך ההיסטורי שהביא לעצמאות אלג'יריה, יצא כנגדו, ושהה בגלות בין 1961 ל-1968. לאחר 1968 שב לצרפת, והמשיך בקריירה הפוליטית והאקדמית. הוא נחשב לאחד מגדולי ידידי מדינת ישראל בפוליטיקה הצרפתית.
ילדות ונעורים, קריירה אקדמית מוקדמת

סוסטל נולד במונפלייה למשפחה פרוטסטנטית ממעמד הפועלים. עוד בתקופת בית הספר התיכון התגלה כתלמיד מבריק, והתקבל לאקול נורמל סופרייר שנחשב לאחד ממוסדות ההשכלה המובילים בצרפת. הוא התמחה באנתרופולוגיה של תרבויות אמריקה הקדם-קולומביאנית, ובגיל 20 כבר היה בעל תואר דוקטור. אך היה גם פעיל פוליטית, ובשנת 1935 הקים ועד צרפתי של אינטלקטואלים כנגד הפשיזם. בשנת 1938 התמנה לסגן המנהל של מוזיאון האדם בפריז.
בשירות צרפת החופשית

עם תחילת המערכה על צרפת שהה במקסיקו ולאחר שנודע לו על תבוסת צרפת וכניעתה, הצטרף אל שארל דה גול בלונדון והעמיד את כישוריו לרשות תנועת צרפת החופשית. דה גול הטיל עליו שליחויות דיפלומטיות באמריקה הלטינית. בשנת 1942 הצטרף אל "הוועד הלאומי", מעין ממשלה גולה שהקים דה גול, והחליף את אנדרה דיתלם בתפקיד שר המידע. בתפקיד זה היה אחראי על שידורי המחתרת מן ה-BBC בלונדון וכן מביירות וברזוויל, ומקומות אחרים שהיו בשליטת צרפת החופשית. לאחר מכן, משנת 1943 מילא תפקידים בתחום המודיעין וריכוז פעולות הרזיסטאנס.
בתקופת הרפובליקה הרביעית

לאחר שחרור צרפת, בתקופת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית מילא בתחילה את תפקיד הנציב בבורדו בדרגת שר בממשלה, ולאחר מכן את תפקיד שר המושבות. לאחר התפטרותו של דה גול בשנת 1946 פרש מהממשלה. בתחילה היה חבר במפלגת האיחוד הדמוקרטי והסוציאליסטי של הרזיסטאנס, ובין 1947 ל-1951 היה פעיל ב"מצעד העם הצרפתי", המפלגה הגוליסטית.
בסוף שנת 1952 אירע משבר ממשלתי, שהביא לסיום כהונת ראש הממשלה אנטואן פינאי. נשיא צרפת, וינסן אוריו שקל להטיל על סוסטל להרכיב ממשלה. סוסטל כשל בניסיון, ובסופו של דבר הצליח רנה מאייר להרכיב ממשלה. השתתפותו של סוסטל בניסיון זה עוררה את חמתו של דה גול, ששלל מעיקרה את המערכת המפלגתית של הרפובליקה הרביעית.
בראשית שנת 1955 מונה סוסטל על ידי ראש הממשלה פייר מנדס פראנס למושל הכללי של אלג'יריה. הייתה זו תחילת מלחמת העצמאות האלג'יראית, וסוסטל, שנתפס מחד כגוליסט התומך בפתרון תקיף, אך מאידך כאינטלקטואל בעל חשיבה עצמאית, נתפס כמי שבידו להשקיט את האוכלוסייה המתמרדת, באמצעות עריכת הרפורמות הדרושות שישכנעו את האלג'יראים כי טובתם מחייבת את המשך השלטון הצרפתי.
בתקופתו של סוסטל כמושל החריף המרד והחריפו אירועי הדמים. אלו הגיעו לשיא שלילי ב-20 באוגוסט 1955 ביום דמים בו נהרגו מאות אנשים משני הצדדים. סוסטל העיד כי ביום זה חל שינוי ביחסו לבעיה האלג'ירית, ומאז סבר כי יש לנקוט ביד נוקשה כלפי האוכלוסייה המקומית האלג'ירית בדיכוי המרד.
בתחילת שנת 1956 עם עלייתו לכס ראש הממשלה של הסוציאליסט גי מולה, התפטר סוסטל מתפקידו, והוחלף בגנרל ז'ורז' קאטרו. סוסטל נתפס על ידי המתיישבים הצרפתים כאיש הנוקט יד תקיפה בדיכוי המרד, והתפטרותו התקבלה בהתנגדות. כאשר ניסה לעזוב את אלג'יריה בדרכו לצרפת, חסמו את דרכו עשרות אלפי מפגינים בדרישה שיישאר.
בימיה האחרונים של הרפובליקה הרביעית, היה סוסטל פעיל בחוגי הימין הגוליסטי הצרפתי. הוא הצליח בערעור יציבות הממשלות השונות, בניסיון להביא לשינוי חוקתי, שיעלה את דה גול לשלטון. עם פרוץ מרד הגנרלים באלג'יריה במאי 1958, הושם סוסטל במעצר בית, אך נמלט, יצא את צרפת לאלג'יר, והתקבל שם על ידי הגורמים השונים שחפצו בעליית דה גול, אנשי הצבא הגנרלים ראול סאלאן וז'ק מאסו, והפוליטיקאי לאון דלבק. גורמים אלו עמדו על סף מרד גלוי, והגעתו של סוסטל נתפסה כחציית קו אדום, וכמרידה בממשלה. פעולות חוגים אלו הביאו לעלייתו של דה גול, ובסופו של דבר לקיצה של הרפובליקה הרביעית, ותחילת עידן הרפובליקה החמישית.