stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נינה גורודצקי
הערות שוליים

↑  מיקי שגיא‏, בחלומות אני הולכת, באתר וואלה, 1 ביוני 2012
↑  קרן נתנזון ויץ, חבטת החזרה: נינה גורודצקי מצאה תקווה (ואהבה) בבדמינטון, באתר ynet, 19 באוגוסט 2021
↑  שחקנית הבדמינטון נינה גורודצקי לטוקיו
↑  ליאור ברטל, ‏מדליית כסף לשחקנית הבדמינטון הפראלימפית נינה גורודצקי במשחקים האירופיים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 21 באוגוסט 2023
↑  נינה גורודצקי באתר ארגון נכי צה"ל
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכסנדר אלכסיינקו |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  הרמת כוח | פולינה כצמן |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל • רביעייה מעורבת (סימונה גורן, ברק חצור, מיכל פיינבלט, אחיה קליין וההגאית מרלנה מילר) |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג • יוסי סעדון • גיא ששון |  |
|  טניס שולחן | קרולין טביב |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי • דורון שזירי |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני (קפטן), אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אראל הלוי • בשאר חלבי • אריאל מליאר •  מארק מליאר •  איאד שלבי |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | עמית חסדאי |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי • אמיר לוי |  |
|  בוצ'יה | נדב לוי |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל •  חתירה זוגית (שחר מילפלדר וסאלח שאהין) |  |
|  טאקוונדו |  אסף יסעור • עדנאן מילאד |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • מעיין זיקרי • סרגיי ליסוב •  גיא ששון |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי |  |
|  כדורשער |  נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קאנו/קיאקים | טליה אילת (קיאק) • אירן שפיר (קאנו) |  |
|  שחייה | ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אריאל מליאר •  מארק מליאר |  |
נדיה קומנץ'

נדיה קומנץ', 1977
גיליון מזכרת של הדואר הרומני שהופק לרגל השתתפותה של קומנץ' באולמפיאדת מונטריאול, 1976
נדיה אלנה קוֹמֶנֶץ' או קומַנֶץ' (ברומנית: Nadia Elena Comăneci‏; נולדה ב-12 בנובמבר 1961) היא מתעמלת רומנייה בעבר, אלופה אולימפית שזכתה ב-9 מדליות, מהן 5 מדליות זהב והראשונה שזכתה במשחקים האולימפיים בציון מושלם של 10 נק' בהתעמלות. אלופת עולם בעלת 4 מדליות, מהן 2 זהב, 3 פעמים ברציפות אלופת אירופה בתחרות הקרב-רב אישי, בעלת 12 מדליות מאליפות אירופה מהן 9 זהב.
קומנץ' נחשבת על ידי רבים כאחת הספורטאיות הגדולות של המאה ה-20 ואחת המתעמלות הגדולות בכל הזמנים.
ביוגרפיה

קומנץ' נולדה באונשט (עיר שנקראה בין השנים 1965–1996 "גאורגה גאורגיו-דז'") שברומניה, בתם של גאורגה קומנץ', מהנדס, ושטפאניה-אלכסנדרינה, פקידה במשרה חלקית. היא קרויה על שם "נדז'דה" (תקווה), גיבורה בסרט רוסי.
קומנץ' עלתה לראשונה על מזרן ההתעמלות בגיל 6, וב-1970 התחרתה באליפות הלאומית ברומניה כחברה בקבוצה מעיר מגוריה. שנה אחר כך הייתה לזוכה הצעירה ביותר באליפות רומניה. בתקופה זו החלו לאמן אותה בלה קארולי ואשתו מרתה (אנ').
ביוגרפיה > 1975 > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בסקיאן, נורווגיה בשנת 1975 בהיותה בת 13 שנים ו-6 חודשים זכתה בחמש מדליות, מהן ארבע מדליות זהב כולל תחרות הקרב רב אישי ומדליית כסף אחת.
בתחרות הקדם-אולימפית שנערכה באותה שנה במונטריאול (שנה לפני המשחקים האולימפיים) זכתה בתחרות הקרב-רב אישי. סגנונה היה מדויק מאוד תוך שילוב של שיווי משקל וביטחון עצמי. באותה שנה הכתירה אותה סוכנות "Associated Press" בתואר "ספורטאית השנה".
ביוגרפיה > 1976 > כוכבת המשחקים האולימפיים במונטריאול

באולימפיאדת מונטריאול בהיותה בת 14 שנים ו-8 חודשים, זכתה קומנץ' ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב כולל בתחרות קרב-רב אישי, כסף וארד. היא הייתה למתעמלת הראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים שקיבלה את הציון המושלם 10.0 נק', שאותו קיבלה שש פעמים נוספות. כשזכתה קומנץ' בפעם הראשונה בציון 10 הייתה הנבחרת הרומנית בהלם לכמה שניות, שכן הציון שהופיע בלוח התוצאות היה 1.00. הלוח הכיל אז שלוש ספרות בלבד, כיוון שלא ציפו שמשתתפים יצליחו להגיע לציון המושלם. אי-ההבנה נפתרה לאחר כמה שניות ומאז נבנים לוחות התוצאות להצגת ציון בן 4 ספרות, כך שיגיעו גם ל-10.00 נק'.
שלוש מדליות הזהב שקיבלה קומנץ' היו:
תחרות קרב-רב אישי: בתוצאה של 79.275 נק', לפני נלי קים (78.675 נק') ולודמילה טורישצ'בה (78.625 נק'), שתיהן מברית המועצות.
מקבילים מדורגים: בתוצאה של 20.000 נק', לפני בת ארצה תאודורה אונגוראנו (19.800 נק') ומרתה אגרווארי מהונגריה (19.775 נק').
תרגיל קורה: בתוצאה של 19.950 נק', לפני האלופה היוצאת וכוכבת המשחקים האולימפיים במינכן אולגה קורבוט מברית המועצות (19.725 נק') ותאודורה אונגוראנו (19.700 נק').
את מדליית הכסף קיבלה בתחרות הקבוצתית: 387.150 נק', אחרי ברית המועצות (390.350 נק') ולפני גרמניה המזרחית (385.100 נק'). קומנץ' זכתה בניקוד הגבוה מכל המתעמלות בתוצאה של 79.050 נק'. את מדליית ארד קיבלה בתרגיל קרקע בתוצאה של 19.750 נק', אחרי נלי קים (19.850 נק') ולודמילה טורישצ'בה (19.825 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל קפיצות בתוצאה של 78.625 נק'.
כשחזרה לרומניה לאחר האולימפיאדה הוענק לה התואר "גיבורת מעמד העובדים הסוציאליסטים" כהכרת תודה על הצלחתה – הרומנייה הצעירה ביותר שזכתה בתואר זה.
ביוגרפיה > 1977

באליפות אירופה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה ב-1977 היא הגנה על תוארה בתחרות קרב-רב אישי, אך בהחלטה מעוררת מחלוקת נטשה הקבוצה הרומנית את התחרות במחאה על הניקוד שקיבלה בשלב הגמר של המכשירים.
ביוגרפיה > 1978

לאליפות העולם בהתעמלות שנערכה בשטרסבורג, צרפת ב-1978 הופיעה כשאינה בכושר וסובלת מעודף משקל. לאחר נפילה מהמקבילים המדורגים סיימה במקום הרביעי בתחרות הקרב רב, אך עדיין הצליחה לזכות במדליית זהב בתרגיל על הקורה ובשתי מדליות כסף, בתרגיל הקפיצות ובתחרות הקבוצתית.
ביוגרפיה > 1979

לאליפות אירופה שנערכה בקופנהגן, דנמרק ב-1979 היא זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, כולל תואר שלישי ברציפות בקרב-רב ובכך הייתה למתעמלת הראשונה שזכתה בהישג זה ומדליית כסף אחת.
באליפות העולם שנערכה בפורט וורת', ארצות הברית בדצמבר אותה שנה היא הובילה לאחר תרגילי החובה, אך אושפזה לפני תחילת תחרות תרגילי הרשות בשל הרעלת דם שנגרמה מחתך בשורש כף היד, שנוצר מצמיד המתכת המייצב שענדה. היא עזבה את בית החולים בניגוד להוראות הרופאים והשתתפה בתחרות על הקורה, שם זכתה בציון 9.95 נק'. ביצועיה העניקו לרומניות את מדליית הזהב הקבוצתית הראשונה שלהן באליפות העולם.
ביוגרפיה > 1980

באולימפיאדת מוסקבה זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, בתרגילים על הקורה לאחר שהגנה על תוארה ועל הקרקע ומדליות כסף בתחרות הקבוצתית ובתחרות קרב-רב אישי אחרי ילנה דוידובה מברית המועצות. בספרה "מכתבים למתעמל צעיר" היא הסבירה את ההפסד בכך ש"באותו יום ילנה הייתה טובה יותר".
ביוגרפיה > 1981 > אלופת האוניברסיאדה

באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט ב-1981 היא זכתה בחמש מדליות זהב. עם זאת, היו האשמות במשוא פנים מצד השופטים בתחרות, שכן חצי מצוות השופטים היו מרומניה.
קומנץ' פרשה מהשתתפות בתחרויות לאחר האוניברסיאדה.
לאחר הקריירה כספורטאית

בין 1984 ל-1989 הייתה קומנץ' חברה בהתאחדות ההתעמלות הרומנית, וסייעה באימון מתעמלים רומנים צעירים.
בנובמבר 1989 ערקה קומנץ' לארצות הברית. היא חצתה בלילה את הגבול לדרום הונגריה ולאחר שש שעות הליכה הגיעה לעיר סגד, משם המשיכה באותו לילה לווינה, שם קיבלה בשגרירות האמריקאית ויזה לארצות הברית.
בארצות הברית עסקה קומנץ' בשיווק קו של בגדי התעמלות, לבנים, ציוד אירובי ואף דגמנה שמלות כלה. בשנת 1994 היא התארסה למתעמל בארט קונור (אנ'), זוכה מדליית הזהב על המקבילים באולימפיאדת לוס אנג'לס, שאותו הכירה לראשונה בגביע אמריקה ב-1976. באותה שנה היא חזרה לרומניה (שבינתיים השתחררה מהמשטר הקומוניסטי) לראשונה מאז שערקה. קומנץ' וקונור נישאו בבוקרשט באפריל 1996. לזוג נולד בן ב-2006.
בשנת 1999 הייתה קומנץ' לספורטאית הראשונה שהוזמנה לנאום באו"ם באירוע שפתח את שנת המתנדב הבין-לאומי. נכון ל-2014 היא מתגוררת באוקלהומה ועוסקת בהתעמלות ובמפעלי צדקה בכל העולם. היא ובעלה הם הבעלים של "האקדמיה להתעמלות של בארט קונור", של חברת הפקה של אירועי ספורט "10 מושלם", ושל כמה חנויות לציוד ספורט, והם עורכי המגזין "המתעמל הבין-לאומי".
קומנץ' היא סגנית יו"ר של חבר המנהלים של הספיישל אולימפיקס הבין-לאומי (אולימפיאדה לבעלי מוגבלות שכלית התפתחותית), נשיאת הכבוד של התאחדות ההתעמלות הרומנית, נשיאת הכבוד של הוועד האולימפי הרומני, שגרירת הספורט של רומניה, סגנית הנשיא של חבר המנהלים של האגודה למלחמה בניוון שרירים, וחברה בקרן הפדרציה הבין-לאומית של המתעמלים. היא קיבלה שני פרסי "המסדר האולימפי" מהוועד האולימפי הבין-לאומי.
בדצמבר 2003 הופיע ספרה הראשון – מכתבים למתעמל צעיר. מכספי הצדקה הקימה קומנץ' מרפאה בבוקרשט לעזור לילדים יתומים ברומניה.
לקריאה נוספת

לולה לפון, "הקומוניסטית הקטנה שאף פעם לא חייכה", תרגמה מצרפתית מיכל ספיר, הוצאת כתר
פטיש

ערך זה עוסק בכלי עבודה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פטיש ביתי עם מעקר
פַּטִּישׁ (נקרא גם קוּרְנָס) הוא כלי עבודה המשתמשים בו כדי להכות חפץ מוצק (כגון מסמר או נעץ) לתוך חומר אחר (לרוב קיר מעץ או מאבן) או לעיוות/שבירת צורתו של גוף מוצק. הפטיש בנוי מידית באורך משתנה (העשויה בדרך כלל מעץ) שבראשה ראש כבד ממתכת (בדרך כלל ברזל). המשתמש בפטיש אוחז בידית בקצה אחד ומכה בקצהו השני הכבד.
הפטישים באים בגדלים שונים, החל מפטיש קטן השוקל גרמים אחדים המיועד לעבודה עדינה, עד פטישים גדולים וכבדים השוקלים מאות ק"ג. לבעלי מלאכה ועיסוקים שונים פטישים מיוחדים: החל בפטיש קצר, אך כבד עבור הנפח, וכלה בפטיש דו-ידני גדול (קורנס) המיועד לפורר אבנים ולנעוץ יתדות באדמה טרשית.
הפטיש הוא אחד מהכלים הקדומים ביותר שהמציא האדם. עוד בתקופה הפרה-היסטורית השתמש האדם הקדמון באבנים על מנת לרסק דברים ומזון, ומאוחר יותר אף חיבר את האבנים לראש מקל. ההתפתחות הגדולה בעיצוב הפטיש באה עם גילוי המתכות, ובייחוד הברזל.
היסטוריה

הפטישים הראשונים על פי עדויות כיום, הומצאו לפני כ-3.3 מיליון שנים בתקופה הפרה-היסטורית באזור אגם טורקאנה שבקניה, אם כי הם נראו אחרת. לרוב היו עשוים מסלעים או שלדים בראשם, אשר מחוברים לעור או גיד של בעל חיים, ושימשו לפירוק סלעים ואבנים על מנת לעצבם או לקחת את מה שבתוכם.
בהמשך, ב-30,000 לפנה"ס, במהלך התקופה הפלאוליתית, החלו לחבר את הפטישים למעין ידית, מה שהפחית את כמות הנזקים והחבלות אשר נגרמו מטעויות בשימוש בפטיש, ומאז הפטישים הפכו לנורמה. הם שימשו לאכילה, בנייה והגנה עצמית.
סוגי פטישים

פטיש נגרים - הראש כולל בצד אחד משטח שטוח ובצד השני מעין מזלג דו-ראשי שמיועד לעקור מסמרים.
פטיש מסגור - דומה לפטיש הנגרים, אך גדול יותר.
קורנס (Sledgehammer) - פטיש דו-ידני בעל מוט הנפה ארוך וראש גדול וכבד (בדרך כלל בין 3 ל-5 ק"ג). פטיש זה משמש בעיקר לבנייה, כרייה ועבודות ציבוריות. מטרתו העיקרית היא ליישר או לעוות גופים ולשבור מכשולים קטנים (סלעים קטנים, מקלות, דלתות, קירות וכו).
מקבת (Mallet) - פטיש קצר עם ראש כבד ורחב. מטרתו לתת מכות חזקות, לשטח ולרסק חפצים קטנים.
פטיש נפחים כדורי - פטיש בעל ראש שקצותיו כיפתיים-כדוריים. הוא משמש בעיקר בנפחות ועיבוד מתכת.
פטיש יושב ראש - פטיש "מקבת" קטן וטקסי המשמש שופטים כדי לנהל משפט בבית המשפט. בדרך כלל, כל ישיבה נפתחת עם דפיקת הפטיש על השולחן.
פטיש קרב (לעיתים מכונה גם הוא מקבת) - נשק מוט שבקצהו ראש פטיש. ראשי הפטיש באים במגוון תצורות כאשר הפופולריות ביותר היא מכוש מקדימה ומקור מאחורה, כאשר לעיתים נוסף גם חוד חנית בחלקו העליון של המוט (מעל ראש הקרב).
פטיש שניצלים - פטיש שטוח, עשוי עץ, פלסטיק קשיח או אלומיניום, המשמש לשיטוח בשר.
פטיש ללא רתע - פטיש שליבתו אינה קשיחה (בדרך כלל כדוריות מתכת\עופרת או חול), הליבה הלא קשיחה מונעת את רתע הפשיט לאחר מתן מכה, ניתן למצוא אותו בכל תצורות הראשים שהוזכרו בשורות הקודמות.
פטיש בסמלים ובתרבות

הפטיש נהפך לסמל לעוצמה, כוח וחוסן. במיתולוגיה הנורדית הפטיש היה נשקו של האל ת'ור. דימוי העוצמה של הפטיש שימש את הסופרים ניבן ופורנל בשם שנתנו לספרם, "פטיש השטן". גם יהודה המכבי קשור לדימוי הפטיש כסמל של עוצמה. יש שנהגו לכתוב את שמו כ"יהודה המקבי" מלשון מקבת היא פטיש גדול וכבד.
הפטיש, בגלל היותו כלי עבודה חשוב הן עבור הנפח והן עבור הבנאי, נהפך לסמל לעבודה וחריצות. בתקופת המהפכה התעשייתית נהפך הפטיש לסמל הפרולטריון ומעמד הפועלים. הקומוניסטים בברית המועצות קבעו פטיש בסמל הפטיש והמגל המסמל את הקומוניזם הסובייטי. מפלגות סוציאליסטיות וקומוניסטיות ברחבי העולם (כולל בישראל) אימצו את הסמל הזה והחלו לנטוש אותו רק בעקבות חשיפת הזוועות של סטלין ב-1956 והתפרקות ברית המועצות ב-1991.
מועדון הכדורגל האנגלי וסטהאם יונייטד ידוע בכינויו "הפטישים".
בסלנג העברי המילה "פטיש" משמשת ככינוי מחמיא לגבר, במובן של "גבר מגניב", "גברי" ו"חברה'מן". כינויים דומים: "פטיש אוויר", "כלי", "שאקל".
גלריית תמונות של פטישים

פטישון עם מעקר לשליפת מסמרים
פטיש ביתי
פטיש חרטום-כדורי
פטיש גומי
פטיש עץ
קורנס Sledgehammer
פטיש קרב
פטיש סטנדרטי לשימוש ביתי
ראו גם

פטיש קרב
גרזן
מסמר
פטיש פלסטיק
לום
פטיש חירום
הלמנייה
פטיש כוח
הערות שוליים

1 2  Langs_A, The history of the hammer from its prehistoric beginnings. – Tool Blogger UK, ‏2017-06-30 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4023175-6  NARA: 10675282 
פסל פטיש שופטים, מול בית המשפט בפתח תקווה
פטיש ומגל
טרגוי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  creamy pudding 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  אורז 
 
טרגוי בכלי מסורתי
טרגוי (בצרפתית: Teurgoule) הוא פודינג אורז בתחום המומחיות של נורמנדי.
מאפיינים

באופן מסורתי הוא היה פופולרי בפסטיבלי הכפר בנורמנדי תחתית, וכיום נותר מאכל משפחתי. הוא מורכב מאורז מבושל בחלב, ממותק בסוכר ובטעם קינמון ולפעמים באגוז מוסקט. הוא נאפה בטרין חרס במשך מספר שעות. הבישול הארוך יוצר קרום מקורמל עבה וחום מעל הטרגוי.
אטימולוגיה

שם המנה בא מהשפה הנורמנית ופירושו בכללית "פה מעוות", פשוטו כמשמעו, teurgoule, או ליתר דיוק teurd-goule, שפירושו מילולית ממש "בעל פה גס". מקור השם הגיע מ"עקמת הגול" (הפה) בעת אכילת הטרגוי. יש אומרים שזה מפני שאנשים מיהרו לאכול את המנה כשהייתה עדיין חמ מאוד ואחרים אומרים שזה כי שהגרסאות הראשונות של המנה עדיין לא הגיעו לרכות ולעדינות של היום.
קינוח

המנה למעשה קינוח, מעין פודינג אורז מתוק, בדרך כלל בטעם קינמון, ומבושל בתנור עדין מאוד, אך במשך זמן רב מאוד, בסביבות חמש שעות, בכלי שתוכנן במיוחד למטרה זו, בשל האפייה הארוכה כבר כמעט לא ניתן להבחין בגרגרי אורז.
לעיתים קרובות הוא נאכל חם עם אשם, שהוא בריוש נורמנדי וסיידר.
אחוות טרגוי

לטרגוי יש אפילו אחווה, אחוות הגסטרונומים של טרגוי ונפילת נורמנדי (Confrérie des gastronomes de Teurgoule et de Fallue de Normandie), שבסיסה באולגאט (Houlgate) והיא מנחה את תחרות הבישול השנתית של טרגוי. חברי הנשיאות לובשים את גלימת הטקס של האחווה, בצבע ירוק וכתום עם שכמייה. האחווה שומרת על המתכון הרשמי של המאכל.
שמות חלופיים לטרגוי כוללים:
teurt-goule
torgoule
bourre-goule
ternée
הערות שוליים

↑  Austin de Croze, Les Plats régionaux de France (1928)
↑  "la-confrerie-de-la-teurgoule-distribue-ses-prix-dimanche". www.ouest-france.fr. נבדק ב-2021-02-26.
↑  Larousse gastronomique (2001)
קורט בונדי

| --- | --- |

קורט בונדי, משמאל
 לידה:  3 באפריל 1894 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  17 בינואר 1972 (בגיל 77) 
 מדינה:  גרמניה 
 מעסיק:  אוניברסיטת המבורג 
 
קורט ורנר בונדי (בגרמנית: Curt Werner Bondy;‏ 3 באפריל 1894, המבורג – 17 בינואר 1972) היה פסיכולוג ומחנך יהודי גרמני, מראשי יהדות גרמניה בשנות ה-30 ובין יוזמי הקמתן של חוות הכשרה לנוער יהודי גרמני, על מנת לסייע להם בהכשרה מקצועית לשם הגירה אל מחוץ לגרמניה הנאצית.
קורות חייו

בונדי החל ללמוד רפואה בשנת 1914. בגלל פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלץ להפסיק את לימודיו והשתתף במלחמת העולם הראשונה כחובש. לאחר מכן למד פסיכולוגיה בהמבורג וקיבל דוקטורט בשנת 1921 בנושא "תנועת הנוער הפרולטרית בגרמניה". הוא היה מייסד שותף של ארגון הסטודנטים הסוציאליסטי בהמבורג. וכבר במהלך לימודיו היה מעורב בחינוך חברתי, בין היתר בניסיון לרפורמה במערכת הכלא לנוער. בשנים 1923–1925 היה בונדי עוזר מתנדב במכון הפדגוגי באוניברסיטת גטינגן. הוא השלים את הפוסט-דוקטורט שלו בהמבורג בשנת 1925 על בעיות פדגוגיות במערכות כלא לנוער ועל פסיכולוגיה חברתית ולימד כעוזר פרופסור עד 1930. משנת 1930 היה פרופסור לחינוך חברתי בגטינגן ובמקביל ניהל בית כלא לנוער באייזנך עד שעזב את עבודתו ב-25 באפריל 1933. הוא נחשב בין מחדשיה של מערכת החינוך לרווחה ופדגוגיה של בית הסוהר.
בשנת 1933 סולק מתפקידיו אלו עקב המדיניות הנאצית של סילוק היהודים ממשרותיהם, ועבד עם מרטין בובר בארגון הסיוע היהודי בפרנקפורט. בשנת 1936 מונה לראש מרכז ההדרכה גרוס ברזן בשלזיה על ידי הנציגות הארצית של יהודי גרמניה – מרכז שפעל למרות עוינות מצד החוגים הציוניים.
לאחר ליל הבדולח בשנת 1938 גורש בונדי ופעילי הכשרה אחרים למחנה הריכוז בוכנוואלד, ממנו שוחררו רובם בדצמבר תמורת הבטחה שיהגרו. בונדי שהה באנגליה והולנד. בשנת 1939 היגר לארצות הברית, שם היה מעורב בהקמת חוות הייד פארק במדינת וירג'יניה בניסיון להמשיך את גרוס ברזן, ולימד בקולג' ויליאם ומרי (אנ').
משנת 1949 היה פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת המבורג ועמד בראש המכון לפסיכולוגיה עד פרישתו בשנת 1959.
תרומתו המקצועית והתאורטית

בונדי תרם תרומה משמעותית לתקנון (סטנדרדיזציה) בינלאומית בתחומי פסיכולוגיה חברתית ומתודולוגיה פסיכולוגית. תחת הנהגתו של בונדי התקיימו מבחני האינטליגנציה הראשונים למבוגרים וילדים גרמניים סטנדרטיים. הידוע ביותר הוא מבחן המבורג-וקסלר למבוגרים. בונדי יזם קורס "פדגוגיה חברתית" באוניברסיטת המבורג, פיתח חיבור בין הכשרה אקדמית ומעשית במרכז לייעוץ חינוכי שיצר, והשפיע על התפתחות הפסיכולוגיה הקלינית.
ספרים שכתב

Pädagogische Problem im Jugendstrafvollzug, 1925
Problems of Internment Camps, Journal of Abnormal and Social Psychology, 1943.
Bindungslose Jugend, 1952
מרום - עמותה לחינוך ולקידום לקויי למידה

מרום – עמותה לחינוך ולקידום לקויי למידה היא עמותה ישראלית שנוסדה בשנת 2000 על מנת להציע סביבה חינוכית מתאימה לנוער ולצעירים עם לקויות למידה. עמותת "מרום" שוכנת בכפר הירוק ברמת השרון.
מטרות העמותה

"מרום" מציעה אלטרנטיבה בעבור תלמידים שלא הצליחו לתפקד כראוי בתוך מסגרות חינוכיות שגרתיות, והם על סף נשירה מבית הספר. זו מכשלה קשה בדרכם של התלמידים, וגם בעבור הקהילה - הפסד פוטנציאלי. לתפיסתה של עמותת "מרום", חובה להעניק לילדים אלה את הסיוע הדרוש על מנת שיוכלו לממש את הפוטנציאל שלהם במלואו ולתרום באופן עצמאי לחברה. מרום חותרת להשפיע על סביבת התמיכה של הילדים - ההורים, מטפלות והגופים הממשלתיים המעורבים בחייהם, כך שילדים ובני משפחותיהם יקבלו את הסיוע המקצועי והיעיל ביותר.
פעילות העמותה

העמותה מספקת שירותים בשלושה תחומים עיקריים:
מכון אבחון – אבחון וקביעת דרכי טיפול ומעקב מהווים כלים חיוניים ועיקריים בסלילת הדרך לעבר הישגים חינוכיים ומקצועיים יותר בעבור התלמידים. מכון האבחון מומחה במתן מערך אבחון מקיף על ידי אנשי מקצוע מובילים בתחומם.
צוות המאבחנים של המכון מורכב מפסיכולוגים חינוכיים מומחים ומאבחנים דידקטיים מנוסים.
הניהול המקצועי ניתן על ידי פסיכולוגית חינוכית מומחית בתחום ילדים נוער ומבוגרים. המכון מיועד לאוכלוסייה מגוונת, מילדי גן ועד מבוגרים ומאפשר אבחון ולווי אישי ופרטני להורים ולילד תוך יצירת קשר עם הגורמים המטפלים והמסגרות החינוכיות השונות.
מלבד אבחונים (דידקטיים, פסיכודידקטיים ופסיכולוגיים), ניתנים בו השירותים הבאים: ייעוץ פסיכולוגי, הדרכת הורים, טיפול משפחתי, ייעוץ והכוונה למסגרות חינוך מיוחד, והדרכת אסטרטגיות למידה ליחיד/קבוצה. המכון פועל בשיתוף עם אנשי מקצוע בתחומי התמחות שונים במידת הצורך: נוירולוגים, פסיכיאטרים, פסיכולוגים, מורים, קלינאי תקשורת, מרפאים בעיסוק ועוד.
תיכון "מרום" – פועל בפיקוח משרד החינוך ומציע תוכנית לימודים בסביבה חינוכית מתאימה במיוחד לצורכיהם של ילדים עם לקויות למידה. בית הספר פועל כדי לפתח את המיומנויות והביטחון העצמי של תלמידיו כדי לגשת ולהצליח בבחינות הבגרות. תיכון מרום הוא לעיתים קרובות ההזדמנות האחרונה בעבור ילדים אלה להצלחה בלימודים אקדמיים ומקצועיים.
צעירים – תוכנית המשך לצעירים בני 18–24. צעירים לקויי למידה חווים קשיי הסתגלות חברתיים, וחיים במציאות קיומית מורכבת. לצעירים אלו פוטנציאל תקין אשר קשייהם האובייקטיביים מציבים אותם בסיכון מתמשך משלב גיל הנעורים ועד לבגרותם. צעירים אלו יתקשו למצוא עצמם בשירות הצבאי ולאחר מכן בשוק העבודה, בעולם האקדמיה ובחיים עצמאיים. התוכנית מכשירה את הצעירים ומציידת אותם בכלים שונים באמצעות חינוך פיננסי, הכנה לעולם העבודה, ליווי תיווך ותמיכה בהשלמת בחינות הבגרות ובלימודים אקדמיים.
מועדון צעירים – פועל במתחם "מרום" בכפר הירוק מדי מוצ"ש (בין 19:30 ל-21:30). הוא מיועד לגילאי 18–24, הזקוקים להכוונה בתחום החברתי ומעוניינים לקחת חלק בקבוצה קטנה, השמה את הדגש על היחסים האישיים והרגשיים בין חבריה.
מרים אדאהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 (בת 82 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 www.miriamadahan.com
 
מרים אדאהן (נולדה בשנת 1942) היא מורה, סופרת, מרצה, יועצת חינוכית חרדית, ופסיכותרפיסטית ישראלית. מחברת ספרי ייעוץ בתחום החינוך והבית.
ביוגרפיה

אדאהן נולדה וגדלה בארצות הברית. בגיל 33 חזרה בתשובה דרך בית חב"ד בקליפורניה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 עלתה לישראל. מתגוררת בירושלים.
ספריה

אדאהן הוציאה לאור עשרות ספרים שכתבה. הספרים נכתבו באנגלית. רבים מהם תורגמו לעברית. בנוסף תורגמו מספריה לספרדית וצרפתית.
מודעות
גם זו מתנה
ואהבת...! כך נחנך את ילדינו לאכפתיות
מילים כקוצים וכברקנים
פנימה
מי מושלם
גם זו מתנה
נפש האדם
משיפלות לחירות
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257582505171  ISNI: 0000 0000 6695 3534  LCCN: n88016204  NLK: KAC201109445  VIAF: 75391386   WorldCat (עם VIAF): 75391386 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גילי רגב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בדצמבר 1964 (בת 60) ברקלי, ארצות הברית ארצות הברית
 לאום:  ישראל ישראל
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 התמחות:  רפואה פנימית
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  רופאה 
 מחלקות ובתי חולים:  היחידה למניעה ובקרת זיהומים במרכז הרפואי שיבא
 בן זוג:  מיכאל יוחאי
 מספר צאצאים:  3
 
גילי רגב יוחאי (נולדה ב-14 בדצמבר 1964) היא רופאה ישראלית, מומחית לרפואה פנימית ומחלות זיהומיות ומנהלת היחידה למניעה ובקרת זיהומים בבית החולים שיבא - תל השומר.
ביוגרפיה

נולדה בברקלי, בארצות הברית. אביה השלים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ברקלי באותה עת, ואמה הייתה יועצת חינוכית. בגיל שנתיים שבו לישראל לרמת אביב. כאשר למדה בכיתה ג' שבו לארצות הברית לשלוש שנים. בהיותה בכיתה ה' חזרו לישראל, התמקמו בעומר.
בצעירותה הייתה בתנועת הצופים, שימשה כמדריכה ורשג"דית. עשתה שנת שירות בגרעין רעים בתל מונד. לאחר מכן, שירתה בצה"ל ביחידת עילית של חיל המודיעין. אחרי שחרורה החלה בלימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע. בשנה הרביעית ללימודים עשתה הפסקה לצורך מחקר בנוירוביולוגיה במכון ויצמן, רחובות, משם עברה לסטאז' במרכז הרפואי "שיבא" תל השומר ונישאה למיכאל יוחאי.
לפני ההתמחות הספיקה לקחת חלק במאבק במחלת הדבר בהודו והפכה לרופאת מטיילים. טסה עם משפחתה לאוניברסיטת הרווארד בבוסטון, כעמיתת מחקר עסקה במחקר עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה "היו לי שם ארבע שנים של חוויות מקצועיות וצמיחה".
לאחר שובה ארצה, נתבקשה פרופ רגב להקים בשנת 2017 יחידה למניעת זיהומים, תחת פרופ גליה רהב בבית החולים "שיבא" תל השומר. במהלך מגפת הקורונה בישראל בחנה את השפעת החיסון נגד COVID-19 על רמות הנוגדנים והקשר בין נתון זה לסיכון להידבק והסיכון למחלה קשה. נכללת בין 50 הנשים שנבחרו כמשפיעות לשנת 2022, בחסות עיתון "גלובס". חשיפתה לתקשורת בימי המגפה הביאה איתה קטעים פחות נעימים, כמו התקפות ואיומים מצד מתנגדי חיסונים. בעיקר, הכעיסוה קבוצת רופאים שדיברה נגד החיסונים.
ב-2022 הייתה פרופ' רגב בצוות שאחראי להקמת מכון לחקר פנדמיות בבית החולים "שיבא", כדי להתכונן למגפות עתידיות.
חיים אישיים

לפרופ' רגב יש שלושה בנים מנישואיה למיכאל יוחאי, אליו הייתה נשואה עד 2020. באחד הראיונות סיפרה כי נישואיה התפרקו סביב הקורונה.
ביום העצמאות של שנת 2020 הדליקה משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי.
הערות שוליים

↑  גילי רגב, באתר www.sheba.co.il
↑  דורון אביגד, ‏הרופאה שאחראית להתחסנות ישראל כבר מתכוננת למגפה הבאה, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2022
↑  ליאת רון, ‏"יכולנו לעצור את ההתפשטות הרבה יותר מוקדם. הזהרתי מראש", באתר גלובס, 8 באפריל 2020
↑  גלי וינרב, החוקרת שכל העולם עוקב אחרי ממצאיה, גלובס, 31 במרץ 2022
↑  טל גלעדי, "הסוף יגיע רק כשכל העולם יחלה או יתחסן. זה ייקח הרבה זמן", באתר ynet, ‏20 באוגוסט 2021
↑  יוטיוב, טקס הדלקת משואות אלטרנטיבי, 28 באפריל 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ענת ברונשטיין קלומק

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1973 (בת 51) ישראל ישראל
 עיסוק:  פסיכולוגית קלינית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  אוניברסיטת בר-אילן
 מנחה לדוקטורט:  ישראל אור-בך
 מוסדות:  אוניברסיטת רייכמן
 פרסים והוקרה:  פרס הצטיינות במחקר של המרכז הבינתחומי הרצליה (2018)
 תרומות עיקריות
 חקר אובדנות, דיכאון, בריונות ובריונות ברשת, הפרעות קשב ואכילה; פיתוח שיטות בפסיכותרפיה בינאישית
ענת ברונשטיין קלומק (נולדה ב-10 באפריל 1973) היא פסיכולוגית קלינית ומדריכה בפסיכותרפיה, פרופסור חבר באוניברסיטת רייכמן המכהנת כדקאנית בית הספר ברוך איבצ'ר לפסיכולוגיה. חברה במועצה הלאומית למניעת אובדנות, יועצת אקדמית של משרדי החינוך והבריאות בתוכנית הלאומית למניעת אובדנות, ושותפה בהקמת "חוות החוסן" של ארגון נכי צה"ל שנפתחה עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
ביוגרפיה

ענת ברונשטיין קלומק נולדה ברמת גן וגדלה בהרצליה ובארצות הברית.
ב-1994 החלה את לימודיה לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומיד לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני בפסיכולוגיה קלינית של הילד באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 2000–2004 למדה לתואר שלישי בפסיכולוגיה קלינית של הילד באוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט שלה, שבוצעה בהנחיית פרופ' ישראל אור-בך, נשאה את הכותרת "ייצוגי עצמי, ייצוגי אובייקט ונטיות התאבדות".
עם סיום הדוקטורט יצאה ברונשטיין קלומק לארצות הברית ושהתה כעמיתת בתר-דוקטורט במחלקה לפסיכאטריה של הילד המתבגר של אוניברסיטת קולומביה, בהנחיית פרופ' מדלן גולד (אנ').
בשנים 2006–2007 כיהנה כמרצה בכירה באוניברסיטת קולומביה ומאז 2008 היא משמשת כחוקרת נלווית במוסד זה. כמו כן, שהתה שם בשנת שבתון. ב-2009 הצטרפה לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה כמרצה בכירה וב-2015 קודמה לדרגת פרופסור חבר. ב-2018 מונתה לראש התכנית לפסיכולוגיה קלינית במרכז הבינתחומי הרצליה ומאז 2021 היא דקאנית בית הספר ברוך איבצ'ר לפסיכולוגיה.
בשנים 2010–2017 היא כיהנה כמנהלת המחקר במרכז להתערבות במשברים (מחלקת ילדים ד') במרכז שניידר לרפואת ילדים, שם גם ביצעה את התמחותה הקלינית.
בנוסף, מ-2011 היא מרצה בבית הספר ללימודי המשך ברפואה באוניברסיטת תל אביב.