בזרג עלוי
ביוגרפיה > פעילות פוליטית וספרותית

בשנת 1927 נאלץ לעזוב את גרמניה ולשוב לאיראן בעקבות מות אביו ודרישת אחיו לחזור לגור עם המשפחה. עם שובו החל ללמד גרמנית בשיראז ואחר כך עבר ללמד בטהראן. אז גם החלה דרכו הספרותית כאשר תרגם קטעים ממחזהו של פרידריך שילר "Die Jungfrau von Orleans" עבור עיתון מקומי. בשנת 1933 פורסם המחזה עם מבוא של צאדק הדאיאת. שנה לאחר מכן ליווה מודד גרמני בטיול לגילאן, טיול שהיווה השראה לסיפורו הקצר "האיש מגילאן".
עלוי נחשף בעת ששהה בגרמניה לספרות ולשירה האירופאית ותרגם ספרים של סופרים אירופאים לפרסית. הוא הושפע מדוסטויבסקי, שטפן צווייג, תומאס מאן, ארתור שניצלר רומיין רולנד ואחרים, והיה הראשון שתרגם את שטפן צווייג לפרסית. באותו הזמן גם פגש את צאדאק האדיאת והתיידד איתו.
לאחר חזרתו לאיראן (1927), היה פעיל בחוגים שדגלו במרקסיזם ולקח חלק בהוצאה לאור של כתב עת מרקסיסטי בשם דניא ("העולם"). הוא פרסם את יצירותיו של שטפן צווייג בכתב העת בשם "פרחי סתיו לבנים" ("White Autumnal Flowers") ובכינוי Fereydun Nakhoda. כמו כן, פרסם בכתב העת מאמר שעורר ויכוח באיראן על פרויד והתיאוריות שלו.
אחיו הבכור מורטזה עלוי לקח אף הוא חלק בהוצאת כתב עת מרקסיסטי אחר. הוא נרדף על ידי השלטון האיראני כשהיה בגרמניה ונמלט לרוסיה. ברוסיה סבל מרדיפה של השלטון הלניניסטי וסיים את חייו במחנה עבודה באוזבקיסטן.
בתקופת שלטונו של רזא שאה פהלווי, היה בזרג עלוי חבר באיראן בקבוצת איראנים סוציאליסטים שמנהיגה היה ד"ר אראני (Dr. Arani). 53 איש, חברי הקבוצה נכלאו ב-1937 בגין פעילות קומוניסטית. להגנתו טען עלוי שלא היה מעורב פוליטית אלא היה חבר בקבוצת ספרות, שבין היתר קראה בכתבים קומוניסטיים. הוא נשפט ל-7 שנות מאסר, אך שוחרר בשנת 1941 לאחר 4 שנים עם הענקת חנינה כללית לקבוצת האנשים הללו כאשר השתלטו בעלות הברית על איראן במלחמת העולם השנייה. בזמן שישב בכלא כתב שתי יצירות: האחת "53 אנשים בכלא" ("Panjāh va seh nafar"), שבה הוא מתאר את חברי הקבוצה ואת הסבל שעברה הקבוצה בבית הסוהר, והשנייה הייתה אוסף סיפורים קצרים "הערות מהכלא" ("Varaq-pārahā-yē zendān"). לאחר השחרור פרסם את שתי העבודות הללו. עלוי המשיך בפעילות פוליטית ובספטמבר 1941 הפך לחבר מייסד של מפלגת התודה הקומוניסטית של איראן. הוא שימש כעורך כתב העת שלה ודובר התנועה, אך עד מהרה סיים את פעילותו לטובת קריירה אקדמית בגרמניה. לאחר מלחמת העולם השנייה, התקרב לקומוניזם הסובייטי ובמסגרת משלחת סקר איראנית ביקר ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית.
בשנת 1946 נערך קונגרס הסופרים האיראני הראשון שהייתה לו נטייה פוליטית שמאלנית ועלוי מילא תפקיד מרכזי בארגונו. עלוי תרם באופן משמעותי לפיתוח הספרות המגויסת, שמשכה קבוצה גדולה של סופרים. בשנים מאוחרות יותר מיקד את תשומת לבם של סופרים איראנים בזכויותיהם הקולקטיביות ובאינטרסים המשותפים, תהליך שהגיע לשיאו בהקמת אגודת הסופרים של איראן (1968). האגודה ראויה לציון בהובלתה ובהתמודדות עם בעיות הצנזורה בשנים שלאחר מכן.
עלוי היה בגרמניה בעת שההפיכה בשנת 1953 הפילה את ממשלתו של ראש הממשלה מוסאדק והביאה למעצרים ולמאסרים מסיביים, הוא עזב בשנת 1954 את איראן ועבר לגור במזרח גרמניה וללמד באוניברסיטת הומבולדט, בברלין, עד לנפילת שושלת פהלווי במהפכה ב-1979. הוא לימד באוניברסיטה במשך למעלה משלושה עשורים, והיה אחת הדמויות המשמעותיות בלימודי איראן בשפה הגרמנית ובספרות הפרסית המודרנית. בשנות הקריירה המאוחרות שלו כתב עלוי מספר יצירות בשפה הגרמנית, בהן: "איראן בעימות" ו"ארץ הוורדים והזמירים", כתב מאמרים בנושא ההיסטוריה והתפתחות השירה הפרסית וחיבר מילון פרסי-גרמני.
באביב 1979 הגיע לאיראן לזמן קצר לאחר 25 שנות גלות והתקבל בחום על ידי אגודת הסופרים האיראנית. שנה לאחר מכן (1980) הגיע לאיראן לביקור קצר ונחרד מהמפנה המדכא שגרמה המהפכה. הוא חזר לגרמניה והמשיך לחיות ולעבוד בברלין. ביקורו האחרון באיראן היה בשנת 1993. בשנת 1997 נפטר בברלין.