stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המצור על רואן
לאחר הכניעה

אלן בלנשאר, שהוציא להורג אסירים אנגלים הוצא בעצמו להורג על ידי האנגלים לאחר נפילת העיר.
לאחר נפילת העיר, תושבים רבים מאסו בדוכס בורגונדי וביורש העצר והם נשבעו אמונים להנרי.
הנרי החמישי הקים את מעונו הצרפתי בבית המפואר של טירת רואן ולאחר מכן בטירת ונסן. זה יהיה מודל לחיקוי על ידי הנרי השישי, מלך אנגליה משנת 1422, ולאחר מכן על ידי אדוארד הרביעי, מלך אנגליה, יליד רואן בשנת 1442 (שנשא את התארים מלך אנגליה ומלך צרפת).
הנרי המשיך במסע הכיבושים ותפס את כל נורמנדי, פרט למון סן מישל, שעמדה בפרץ במשך 21 שנה עד לתפיסת השטח מחדש בידי הצרפתים.
הערות שוליים

↑  Barker, Juliet R. V. (2010). Conquest : the English kingdom of France in the Hundred Years War, עמוד 22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph549772
הנס הלם

| --- | --- |

הנס הלם  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  30 ביוני 1909 מינכן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 הוצאה להורג:  24 בינואר 1947 (בגיל 37) בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  אס אס אס אס
 תקופת הפעילות:  1937–1945 (כ־8 שנים)
 דרגה:   אובר-שטורמבאנפיהרר
 תפקידים בשירות
 נספח לענייני האס אס והמשטרה בסרביה הכבושה ובהמשך במדינת קרואטיה העצמאית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 
הנס הלם (בגרמנית: Hans Helm; ‏30 ביוני 1909, מינכן, הקיסרות הגרמנית – 24 בינואר 1947, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה קצין אס אס בדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר אשר כיהן כעוזרו של וילהלם פוקס מפקד איינזצגרופן סרביה, ובהמשך כנספח לענייני האס אס והמשטרה במדינה העצמאית של קרואטיה. נמנה עם האחראים להשמדת יהודי בלגרד ויהודי זאגרב. לאחר מלחמת העולם השנייה נשפט, הורשע והוצא להורג.
קורות חייו

הנס הלם נולד במינכן במשפחה מהמעמד הנמוך. הוא סיים לימודי תיכון בעיר הולדתו, החל בלימודים אקדמיים בפילוסופיה מהם נשר ולא סיימם. בהמשך, התגייס למשטרת מינכן וזכה לדרגות קצונה. ב-1937 הצטרף לגסטפו כקצין מודיעין ובמסגרת תפקידו רקם קשרים עם גולי תנועת האוסטאשה אשר התגוררו בגרמניה הנאצית. בין ינואר 1938 ועד אפריל 1941 כיהן כנספח המשטרה של גרמניה הנאצית לבלגרד. במסגרת תפקידו עסק ברקימת קשרים עם מתנגדי המשטר המלוכני בממלכת יוגוסלביה ועם תומכי הרעיון הנאצי, ובכללם אנשי משטרה יוגוסלביים כגון דראגומיר יובאנוביץ' ומילאן אצ'ימוביץ', אשר לימים שיתפו פעולה עם שלטונות הכיבוש.
באפריל 1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה מונה לעוזר מיוחד למפקד "איינזצגרופן סרביה" וילהלם פוקס, ובמסגרת תפקידו היה שותף לטיפול במעצר יהודי בלגרד ושילוחם למחנות הריכוז טופובסקה שופה וסיימישטה.
במחצית השנייה של 1941 החל שלטון האוסטאשה במדינת קרואטיה העצמאית בהשמדת יהדות קרואטיה ובמרכזה יהדות זאגרב. מפקדי הגסטפו שלא היו מרוצים מקצב חיסול היהודים בקרואטיה הפעילו לחץ על ראשי האוסטאשה להאצת פעילותם, ולבסוף נטלו את הפיקוד על מבצעי הגירוש. בפברואר 1942 מונה הנס הלם לנספח לעניינים משטרתיים בזאגרב ולאחראי על גירוש היהודים שנותרו באזור קרואטיה. הוא ניהל משא ומתן עם ראשי האוסטאשה על ביצוע הגירושים, ובאוגוסט 1942 בוצעה אקציה ובה נעצרו 1,300 מיהודי זאגרב בעיר וכפרי הסביבה. בהמשך, גורשו העצורים למחנות ההשמדה.
הנס הלם נותר בזאגרב לאחר שחרורה על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא מצא מסתור בדירתה של פילגשתו אשר עבדה כמזכירתו בעת שכיהן כנספח המשטרתי במקום. ב-1946 יצא לראשונה מדירת המסתור שלו, זוהה על ידי תושבים מקומיים ונעצר על ידי משטרת יוגוסלביה. הלם הועבר לבלגרד ובה הועמד לדין בעוון פשעים נגד האנושות, וב-22 בדצמבר 1946 הורשע ונדון למוות. ב-24 בינואר 1947 הוצא להורג בבלגרד.
הערות שוליים

1 2  הנס הלם-ביוגרפיה, באתר portal.ehri-project.eu (התשתית האירופאית למחקר השואה) (באנגלית).
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 335.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמוד 209.
↑  הנס הלם-תקציר ביוגרפי, באתר vojska.net (באנגלית).
המשרד לשירותי דת (אינדונזיה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  אינדונזיה 
 תחום שיפוט:  אינדונזיה 
 תאריך הקמה:  3 בינואר 1946 
 www.kemenag.go.id
 קואורדינטות:  6°11′01″S 106°49′21″E﻿ / ﻿6.1835722°S 106.8225538°E﻿ / -6.1835722; 106.8225538
 he
 
המשרד לשירותי דת (אינדונזית: Kementerian Agama) הוא משרד ממשלתי באינדונזיה המספק את שירותי הדת.
היסטוריה

תוכניות להקמת משרד לענייני דת הוצעו לראשונה בישיבת הוועדה לעבודות הכנה לעצמאות אינדונזיה (אנ') על ידי מוחמד ימין (אנ') ב-11 ביולי 1945. הוא הציע להקים משרד מיוחד הקשור לדת, המשרד לענייני אסלאם. ההצעה לא זכתה לתומכים.
בפעם השנייה, הוצע הקמת משרד לענייני דת במושב הוועדה המכינה לעצמאות אינדונזיה ב-19 באוגוסט 1945. ההצעה התקבלה על ידי שישה מתוך 27 חברים. יוהנס לאטוהררי (אנ'), שדחה את ההצעה, הציע לכלול את שירותי הדת במשרד החינוך. המושב דחה את הקמת המשרד לשירותי דת. משרד הדתות הוקם רק על ידי  קבינט שיחריר (אנ').
בניין המשרד
המלחמה הגדולה (סרט, 1959)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מריו מוניצ'לי 
 הופק בידי:  דינו דה-לורנטיס 
 תסריט:  אג'נורה אינקרוצ'י  מריו מוניצ'לי
 עריכה:  אדריאנה נובלי
 שחקנים ראשיים:  אלברטו סורדי ויטוריו גסמן סילבנה מנגנו
 מוזיקה:  נינו רוטה 
 צילום:  לאונידה ברבוני, ג'וזפה רוטונו, רוברטו גררדי, Giuseppe Serrandi 
 מדינה:  צרפת, איטליה 
 חברת הפקה:  Dino De Laurentiis Cinematografica 
 חברה מפיצה:  סרטי דינו  דה לאורטיס (Dino de Laurentiis Cinematografica)
 הקרנת בכורה:  2 באוגוסט 1960 (גרמניה המערבית)
 משך הקרנה:  137 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית וגרמנית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה 
 פרסים:  פרס אריה הזהב 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מקום התרחשות עלילת הסרט – נהר פיאווה במחוז ונטו
המלחמה בצפון איטליה
המלחמה הגדולה (באיטלקית: La grande guerra) הוא סרט קולנוע איטלקי מסוגת קומדיה, דרמה ומלחמה העוסק בקרב הנהר פיאווה שהתחולל במלחמת העולם הראשונה. נהר זה היה קו ההגנה מפני צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, אשר במהלך המלחמה חדר כ-100 ק"מ לתוך איטליה וכבש שטחים שבהם יושבת אוכלוסייה אוסטרית.
הסרט מזכיר בגישתו את האופי הטרגי-קומדי של "החייל האמיץ שוויק" ו"מלכוד 22". הצילומים הם בשחור לבן – אותנטיים לתקופה. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר וזכה בחמישה פרסים אחרים, בהם פרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים ה-20 של ונציה וב"מדליית דוד די דונטלו" (Premi David di Donatello) למפיק הטוב ביותר.
מפיק הסרט הוא דינו דה לורנטיס והבמאי הוא מריו מוניצ'לי (Mario Monicelli). בסרט השתתפו שחקנים איטלקים נודעים, ובהם אלברטו סורדי וויטוריו גסמן בתפקיד החיילים וסילבנה מנגנו בתפקיד מארחת החיילים.
פסקול הסרט כולל נעימות מקוריות מהמלחמה. חלקן נשמעות תוך כדי מצעדי החיילים והן נראות כאילו צולמו בעת התרחשותן.
עלילת הסרט > תחילת הסרט

בתחילת הסרט מגויסים שני צעירים לצבא היוצא להגן על המולדת מפני הפולשים מצפון. שני הצעירים, שלימים יהיו חברים, הם אורסטה יקובצ'י, המגולם על ידי אלברטו סורדי, וג'ובאני בוסקה, המגולם על ידי ויטוריו גסמן. לצעירים אופי מנוגד לחלוטין: אורסטה הוא רומאי, בעל אופי רגשני וערמומי, ואילו ג'ובאני הוא לומברדי, משכיל ונבון. מפגשם הראשון הוא בהמתנה לתור הארוך בלשכת הגיוס. בסצנה הראשונה החיילים הממתינים נופלים ארצה כמו במשחק דומינו. האחד שואל: "לאן אתם ממהרים, מטומטמים? המלחמה לא תיגמר בקרוב!", וכעין מרמז על אורכה של המלחמה. התחלת הסרט היא קומית, אך רק לזמן קצר.
הרומאי, אורסטה, זוכה לתפקיד שומר הסף בלשכת הגיוס וסרט הצלב האדום על זרועו. הלומברדי, ג'ובאני, מבקש ממנו כי יסדיר לו פטור מסיבה רפואית, ומתנהל ביניהם משא ומתן על תשלום, כשם שאורסטה מנהל עם השאר. התוצאה היא שרק הכסף משולשל לכיסו. כעבור ימים נפגשים שניהם ברכבת בדרכם לבסיס אימונים. בדרך הם צופים ברכבת השבה מהחזית עם פצועים וסמלי הצלב האדום על הקרונות, כרמז לטרגדיה הצפויה נראית לעין.
במחנה האימונים הם שוהים תקופה קצרה ויוצאים מיד לחזית. מפקדם, "גלינה" (תרנגולת באיטלקית), מעורר חיוך אצל החיילים תמיד כאשר שמו נזכר. זוהי אתנחתא קומית כאשר החיילים במצב רוח רע. השניים מתקדמים לחזית, ומחלון האסם שהיה לקסרקטין נראים חיילים שהגיעו בצורה רשלנית. תחילה הם סבורים שאלו שבויים אוסטריים, אך בהמשך התברר שהם חלק מחטיבה איטלקית שנסוגה לאחר תבוסה בקרב. בשלב זה הטרגדיה כבר נראית מוחשית, אם כי הדמויות עדיין רחוקות מהחזית.
כאשר הם מקבלים חופשה, מתחילים החיילים בחיפוש אחרי נשים בעיירה. מי שמכוון אותם הוא הכומר המקומי: "לכו לכיכר, קומה שלישית משמאל". בהגיעם למקום כבר עומדים מאות חיילים ברחבת הבית, מריעים לנשים שתצאנה למרפסת בלבוש מינימלי. ג'ובאני עוקב אחרי אישה שבאה למשרד הקבלה הצבאי, עם בקשה כלשהי. הוא מגיע לביתה של קונסטנטינה, מארחת מקומית שמגולמת על ידי השחקנית סילבנה מנגנו. הוא מבלה ערב נעים בחברתה ובמהלכו היא מבשרת לו ממקורותיה כי למחרת הוא עתיד לצאת לחזית.
עלילת הסרט > מלחמת החפירות

הנושא המרכזי בסרט הוא תיאור מלחמת החפירות במלחמת העולם הראשונה, תופעה אופיינית למלחמה זו, בה מאות אלפי חיילים מתו ונפצעו, כאשר קווי החזית נשארו ללא שינוי או הכרעה, בהיעדר סיכוי לסיום המהלך הקרבי. במהלך הסרט נצפות שיירות חיילים ארוכות, הנעות בהרים, אשר במקביל להם מטפסות פרדות עם משא וציוד, יחד עם רעם הפגזים מרחוק. כשפצצות תאורה מעל לראשיהם, החיילים מסתתרים ומתגלים לסירוגין, אך ממשיכים עד סמוך לקווי החזית עם הגרמנים והאוסטרים. בשלב מסוים מבוקשים מתנדבים להנחת מטען חומר נפץ לשם פריצת גדר תיל המונחת לפני עמדות צבא האויב. המתנדבים נמצאים, והמטען מונח ומתפוצץ. בפיצוץ המטען נהרג אחד מחבריהם שרגלו נתפסה בתיל. זוהי המחשה של הטרגדיה. החיילים האיטלקים פורצים את הקווים וכובשים את אחד הגשרים. בלהט המערכה, מונח טלפון שדה שמחבר בין ראשי שני הצבאות, אשר משוחחים על הרכבה של הסעודה שטעמו עד שהם מבינים שחלה תקלה. זוהי אתנחנתא קומית נוספת.
הגנרל "תרנגול" מבקר את החיילים בעת הגשת הארוחה. הם מתלוננים על איכות התרנגול, ובאירוניה על המפקד. המפקד מבין את הרמז ומורה מיד על שיפור הבישול. חג המולד מגיע ומשקה הגראפה מחולק לכולם. אפילו שוקולד מוצע לחיילים ומכתבים מגיעים מהבית.
ג'ובאני, הלומברדי, זוכה בתפקיד החשוב – לבצע שליחות לעיירה בו נמצאת המפקדה. הוא מנצל זאת לביקור שני אצל קונסטנטינה, שם נעלם ארנקו. קונסטנטינה מחזירה לו את הארנק, אך ללא המזומנים. היא משיבה לו: "וממה אתה חושב אני חיה?", וזוכה בתמורה מלאה לכספו.
מתקפת פתע אוסטרית פוגעת כהוגן בחיילים האיטלקים: מגוריהם נהרסים, העמדות קורסות, והמצלמה "שטה" לאורך ולרוחב שטח המערכה. המתים פזורים בשטח ופצועים זועקים לעזרה. מתגלה כאן תמונת המלחמה במלוא עוצמתה. ברקע מתנגן "פסקול" עם נעימות עצובות, מהמלחמה שסיומה אינו נראה באופק לחיילים. כומר צבאי מכוון את נושאי האלונקות – פצועים שמאלה ומתים ימינה. המפקדים עוסקים בזיהוי ההרוגים, חלקם אינם מוכרים, ומעלים פרטים אישיים (מנסים למצוא זיהוי לכל חלל). בסוף חלקם הגדול ייקבר בתור חיילים אלמונים, כפי שקרה במקרים רבים במלחמת העולם הראשונה. נשק רב נאסף משדה המערכה; הכמות מצביעה על שיעור האבדות.
הפוגה מוכרזת לעשרה ימים. החיילים צועדים בסך למרכז העיירה הקרובה. תושבי העיירה, בייחוד הנשים, דומעות למראה החיילים. בבית מלון מקומי מקבלים נכבדי העיר ורעיותיהם את החיילים ומברכים אותם על אומץ לבם. פער לא קטן נמצא בין שני סוגי הציבור: אלו המתפארים במשפטי רהב ואלו החשים את מצוקת המלחמה. החיילים מנצלים את הזמן לסעודה ולנמנום והנכבדים ממשיכים להרעיף מחמאות על הצבא.
אורסטה פונה למצפון ציבור הנאספים ועורך מגבית בקרב המכובדים. הוא מצליח במשימה, והם מחלקים בינם את ה"שלל" ופונים לתחנת הרכבת – מקום כינוס היחידה. בתחנה באה לקראתם גברת ומבקשת לדעת אם בעלה מוכר להם. היה זה חברם ברודין מפדובה, שעלה על מוקש ונהרג, אך הם מחליטים שלא יהיו המבשרים על מותו. היא מוסרת להם חבילות עבורו והם מציידים אותה בהוצאות הנסיעה מכספי השלל. באולם התחנה החיילים נמים, שרים ורוקדים עם נערות מקומיות. זוהי מעט נחת מהסביבה הסוערת, אבל לא לזמן רב. הכרוז מודיע לכולם לצאת חזרה לבסיס.
עלילת הסרט > השלב האחרון

החיילים יוצאים בדרך המובילה לוונציה. היעד הוא נהר פיאווה, שם תתנהל המערכה העיקרית בין שני הצבאות. השיירה טיפוסית לזמנה: קרונות מטען, תותחים נעים, סירות (להכנת "גשר סירות" לקראת המעבר על הנהר) ומעט משאיות להסעת חיילים. החיילים עולים במעלה הגבעה, יורדים וחוזר חלילה, במישור ובתוך הכפר והכול תוך כדי שירה בציבור. הסרט הוא בשחור-לבן, והנוף היפה של מורדות הרי האלפים אינו ניכר. האזרחים מקבלים אותם בברכה. אישה עם תינוק על זרועה מזהה בין החיילים את האבא של התינוק שבזרועה ומבקשת: "לפחות תשאיר את שמך?". ג'ובאני נפרד מקונסטנטינה ומבקש ממנה כי הכסף שלקחה ממנו ישמש את התינוק האלמוני.
שני החברים נשלחים לבצע פטרול. מובא דו-שיח מה"חפירות":
החברים יוצאים למשימה האחרונה – פטרול באזור הקרוב לקווים האוסטרים אשר צפויים להיות מותקפים על ידי האיטלקים. הם מתבקשים לבדוק האם השטח פנוי מהאויב. ציודם העיקרי הוא בקבוק יין לדרך. הם מגיעים למבנה ריק של רפת ומחליטים לנוח ולהמתין לעלות השחר. הם מאזינים להכנות הנעשות מרחוק להנחת גשר-הסירות שהצבא האיטלקי בונה לקראת הקרב למחרת. בינתיים הם שומעים דיבורים בשפה הגרמנית ומגלים כי המבנה היה לאורווה בשירות הצבא האוסטרי. הם נפלו בשבי. המפקד האוסטרי דורש פרטים על ההתקפה. ג'ובאני, גיבור הסרט, מפגין גבורה ואינו מגלה דבר ומוצא להורג. אורסטה, הטוען שהוא בכלל בחיל הרפואה, אינו זוכה לחסד וגם הוא הוצא להורג.
בתמונת הסיום הצבא האיטלקי מסתער על עמדות הצבא האוסטרי. האוסטרים נסוגים והאיטלקים מנצחים. מכאן נפתחת הדרך לשחרור איטליה מהכיבוש האוסטרי וסיום מלחמת העולם הראשונה – היא המלחמה הגדולה. גופות שני החברים נשארות בצד, יחד עם שאר חללי המלחמה – האיטלקים והאוסטרים.
המקורות לסרט

הרעיון לסרט היה של התסריטאי האיטלקי לוצ'יאנו וינצ'נזוני (Luciano Vincenzoni). היה זה בעקבות ספרו של גי דה מופאסאן, "שני חברים" (Deux Amis), אשר עוסק דווקא במלחמת צרפת–פרוסיה. תחילה הוא חשב ללהק לתפקיד הלומברדי את ויטוריו גסמן, והמפיק דינו דה לאורטיס החליט לכלול בסיפור גם את הרומאי, השחקן אלברטו סורדי. כמו כן נכללו בתסריט חלקים משני ספרים נוספים, "Un anno sull'Altipiano" מאת אמיליו לוסו וכן "Con me e con gli alpini" מאת פיירו יאייר.
צילומי הסרט נעשו ברובם בנפת נפת אודינה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה – מקום התרחשות הקרבות בחזית האיטלקית. כרקע לצילומים שימשו מרחבי העיר ונצונה (Venzone), פלמנובה (Palmanova), הפרבר נספולטו (Nespoledo) ולסטיצה (Lestizza) .
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "המלחמה הגדולה", עמ' 135–137
הערות שוליים

↑  המלחמה הסתיימה רק כעבור שנתיים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n79077394   WorldCat (עם LCCN): n79-077394
התהליך הטקסי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויקטור טרנר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון
 נושא:  אנתרופולוגיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1969
 מספר עמודים:  187
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת רסלינג
 תאריך:  2004
 תרגום:  נעם רחמילביץ'
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002581043, 002675230
 
התהליך הטקסי (אנגלית: The Ritual Process: Structure and Anti-structure), ספרו הידוע ביותר של האנתרופולוג ויקטור טרנר.
הספר שיצא בשנת 1969, הוא הידוע מכל כתבי ויקטור טרנר והוא כולל מספר הרצאות שנשא טרנר בקתדרת מורגן באוניברסיטת רוצ'סטר.
הספר עוסק בטקסי מעבר שונים בשבט הנדמבו שאנשיו חיים בזמביה. תרומתו העיקרית של ספר זה הוא העיסוק במונח הלימנליות (סיפיות) שעניינו מצב גבולי, מעבר ממצב אחד לאחר (למשל מעולם הילדות לעולם הבגרות) וניסיון לספק תיאור של מצב ייחודי זה, שחקירתו מהווה את גולת הכותרת של תרומת טרנר למדע האנתרופולוגיה.
המושג לימינליות הופיע לראשונה אצל טרנר בספרו "יער הסמלים" (forest of symbols) שיצא לאור ב-1967 וטרם תורגם לעברית, אך הגיע לידי הבהרה מניחה את הדעת רק שנתיים לאחר מכן בפרסום  "התהליך הטקסי".
בישראל יצא הספר בהוצאת רסלינג בשנת 2004 בתרגום של נעם רחמילביץ'.
המשרד לשיתוף פעולה נורדי (שוודיה)

| --- | --- |
אנה הלברי, השרה לשיתוף פעולה נורדי
אנה הלברי, השרה לשיתוף פעולה נורדי
 מידע כללי
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 תחום שיפוט:  שוודיה 
 סוכנות אם:  משרד החוץ השוודי
 תאריך הקמה:  1970
 ממשלה:  הקבינט של אנדשון
 שר:  אנה הלברי
 תאריך כניסה:  10 בספטמבר 2019
 
המשרד לשיתוף פעולה נורדי (בשוודית: Minister för nordiskt samarebte) הוא המשרד הממשלתי האמון על יחסי החוץ של שוודיה עם המדינות הנורדיות (דנמרק, נורווגיה, פינלנד ואיסלנד), אשר לכל אחת מהן משרד מקביל בממשלותיהן, ופועל מתוך משרד החוץ השוודי. כיום (2021) מכהנת בתפקיד אנה הלברי. המשרד הוקם לראשונה ב-1970, בתקופת ממשלתו הראשונה של אולוף פלמה.
שרי שיתוף פעולה נורדי במאה ה-21

| שם | סיעה | סיעה | תקופת כהונה> התחלת כהונה | תקופת כהונה> סוף כהונה | תקופת כהונה> משך כהונה | ממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לב פגרוצקי |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה | 7 באוקטובר 1998 | 21 באוקטובר 2002 | 4  שנים ו־14  ימים | ממשלת פרסון |
| ברית אנדנור |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה | 21 באוקטובר 2002 | 6 באוקטובר 2004 | שנה, 11  חודשים ו־16  ימים | ממשלת פרסון |
| כריסטינה הוסמארק פהשון |  | מפלגת המתונים | 6 באוקטובר 2006 | 5 באוקטובר 2010 | 5  שנים, 11  חודשים ו־30  ימים | ממשלת ריינפלט |
| אווה ביורלין |  | מפלגת המתונים | 5 באוקטובר 2010 | 3 באוקטובר 2014 | 3  שנים, 11  חודשים ו־29  ימים | ממשלת ריינפלט |
| קריסטינה פשון |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה | 3 באוקטובר 2014 | 25 במאי 2016 | שנה, 7  חודשים ו־22  ימים | ממשלת לוון |
| מרגוט ולסטרם |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה | 25 במאי 2016 | 21 בינואר 2019 | שנתיים, 7  חודשים ו־27  ימים | ממשלת לוון |
| אן לינדה |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה | 21 בינואר 2019 | 10 בספטמבר 2019 | 7  חודשים ו־20  ימים | ממשלת לוון |
| אנה הלברי |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה | ‏ 10 בספטמבר 2019 | מכהנת | 5  שנים, 8  חודשים ו־6  ימים | ממשלת לוון |
| אנה הלברי |  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה | ‏ 10 בספטמבר 2019 | מכהנת | 5  שנים, 8  חודשים ו־6  ימים | ממשלת אנדשון |
המשרד לשינוי אקלים (פקיסטן)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  פקיסטן פקיסטן
 תחום שיפוט:  פקיסטן 
 תאריך הקמה:  4 באוגוסט 2017
 שר:  שרי רחמן
 מטה מרכזי:  אסלאמאבאד 
 עובדים:  173
 אתר רשמי
 
המשרד לשינוי אקלים של פקיסטן הוא משרד ממשלתי המהווה חלק מממשלת פקיסטן. המשרד שהוקם בשנת 2017 עוסק בנושאי הקשורים לשינוי אקלים בפקיסטן. השרה הנוכחית היא שרי רחמן.
אגפי המשרד

במשרד פועלים מספר אגפים:
אגף אדמיניסטרטיבי – במשרד מועסקים 173 עובדים. האגף עוסק בניהול הסגל מהבחינה האדמיניסטרטיבית.
אגף פיננסי - פועל לתיאום ומימון של פרויקטים בנושאי שינוי אקלים באמצעות שיתופי פעולה עם ממשלות וסוכניות של האו"ם.
אגף פיתוח - אחראי על ענייני מדיניות הנוגעים לתוכניות פיתוח. אחראי לתכנון לוחות זמנים ולמעקב אחר ביצוע התוכניות בפועל.
אגף איכות הסביבה - מתמקד בחקיקה סביבתית בנושאים חוצי גבולות (בין מחוזות, נושאים אזוריים ונושאים בין-לאומיים). האגף מתמקד גם בנושאים של פיתוח ב-קיימא, מים, תברואה ועיור בר-קיימא. האגף אחראי להסכמים רב-צדיים, כולל אמנת המסגרת של האו"ם ואמנת קיוטו.
אגף היערות - עוסק במדיניות לאומית, תוכניות, אסטרטגיות ותוכניות לגבי אקולוגיה, ייעור, חיות בר, מגוון ביולוגי ומדבור.
אגף לשיתוף פעולה בינלאומי - האגף הוקם בשנת 2005, עוד בטרם הקמת המשרד הממשלתי. עוסק בתיאום עם סוכנויות סביבתיות בינלאומיות בנושא שינויי אקלים ונושאים סביבתיים, מייצג את פקיסטן בפורומים בינלאומיים העוסקים באמנות ובפרוטוקולים עליהם חתומה המדינה על מנת לעמוד בהתחייבויות בינלאומיות. בנוסף, מנסה האגף לגייס תמיכה בינלאומית לטיפול בשינויי אקלים/נושאים/יוזמות הקשורות לסביבה בפקיסטן.
הערות שוליים

↑  Climate Finance Unit, באתר המשרד
↑  Development Wing, באתר המשרד
↑  Environment Wing, באתר המשרד
↑  Forestry Wing, באתר המשרד
↑  International Cooperation Wing, באתר המשרד
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "המשרד לשינוי אקלים (פקיסטן)".
המין היפה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "Compleat Female Stage Beauty"
 בימוי:  ריצ'רד אייר 
 הופק בידי:  רוברט דה נירו הארדי ג'סטיש ג'יין רוזנטל
 תסריט:  ג'פרי האטצ'ר
 עריכה:  טאריק אנוור 
 שחקנים ראשיים:  בילי קרודופ קלייר דיינס רופרט אוורט זואי טאפר טום וילקינסון
 מוזיקה:  ג'ורג' פנטון 
 צילום:  אנדרו דאן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת ארצות הברית גרמניה
 חברה מפיצה:  Momentum Pictures, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בספטמבר 2005 
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט קומדיה, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט להט"בי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   stagebeauty
 דף הסרט ב־IMDb
 
המין היפה (באנגלית: Stage Beauty) הוא סרט דרמה תקופתית רומנטית משנת 2004 בבימויו של ריצ'רד אייר. התסריט של ג'פרי הטצ'ר אשר מבוסס על מחזהו בעל אותו השם, נכתב בהשראת דמותו של שחקן התיאטרון בן המאה ה-17, אדוארד קיינסטון, אשר סיפור חייו תועד בפירוט ביומניו של סר סמואל פפיס. העלילה מתרחשת על רקע הרסטורציה האנגלית בתקופת שלטונו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
עלילה

נד קיינסטון (בילי קרודופ) הוא אחד משחקני התיאטרון המובילים של תקופתו המפורסם בשל גילומן של דמויות נשיות ומזוהה במיוחד עם דמותה של דסדמונה ב"אותלו". המלבישה הנאמנה שלו, מריה (קלייר דיינס),שואפת לשחק בתיאטרון לגיטימי אבל הדבר אסור בגלל חוק שנחקק על ידי הפוריטנים לפני הרסטורציה של בית סטיוארט. במקום זאת, היא מופיעה בהפקות בפאב מקומי תחת שם בדוי - מרגרט יוז. הופעותיה הלא חוקיות והרעיון של משחק נשים בציבור, מושך את תשומת הלב של סר צ'ארלס סדלי (ריצ'רד גריפית'ס), אשר מציע את חסותו כפטרון של האמנות. בסופו של דבר, היא מוצגת ומופיעה בפני המלך צ'ארלס השני (רופרט אוורט). באותו מעמד, נוכח גם קיינסטון, אשר הוזמן כחברו של הדוכס מבקינגהאם (מאהבו בחשאי).
למחרת, מריה מנסה להבחן לתיאטרון הרשמי של המנהל-שחקן תומאס בטרטון, אך קיינסטון טוען שהיא לא מספיק טובה, לועג לה ולרעיון הופעת נשים על הבמה.
נל גווין (זואי טאפר), שחקנית שאפתנית ופילגשו של צ'ארלס השני, שומעת בחשאי את דבריו של קיינסטון וכנקמה מפתה את המלך להוציא צו האוסר על גברים לשחק תפקידי נשים בתיאטרון. הדבר מוביל לפרץ של הופעת שחקניות בתפקידי נשים בתיאטראות ולפיטוריו של קיינסטון המתקשה לגלם תפקיד גברי.
קיינסטון, שעבר דרך ארוכה והכשרה מאומצת כדי לשחק תפקידים נשיים, מנסה להתנחם אצל מאהבו, ג'ורג' וילרס, דוכס בקינגהאם (בן צ'פלין), אך זה האחרון מודיע על אירוסיו ומבהיר לנד שהוא לא הומוסקסקואל וכי נמשך רק לדמותו הנשית של קיינסטון.
קיינסטון מאבד את מעמדו בחברה הלונדונית כאשר בנוסף לאיבוד משרתו, נפוצות שמועות גם על יחסיו עם דוכס בקינגהאם. הוא מדרדר להופעות גסות כזמר דראג קווין במסבאות מפוקפקות, בעוד הקריירה של מריה משגשגת. מריה, שמאוהבת בקיינסטון על אף זהותו המינית המעורפלת, מנסה לשקם אותו. הוא טוען שאין יופי בתפקידי גברים וכי הפספוס שלו בתפקיד דסדמונה היה בביצוע סצנת המוות כי לא יכל לתת ליופי למות. היא מסבירה לו כי אישה הייתה נלחמת ולא מקבלת את המוות בהכנעה. היא עוזרת לו להתאמן בגילום דמות גברית כדי שיוכל לשוב לשחק.
כאשר נקראת מריה לשחק לראשונה את דסדמונה ב"אותלו" במסגרת הופעה בפני המלך, היא נכנסת לפאניקה וחבריה מפצירים בקיינסטון לאמן אותה. קיינסטון משנה את קצב חילופי הדברים במחזה וגורם לדרמטיות. רגע לפני ההופעה, הוא מבקש להחליף את בטרטון בתפקיד "המורי" (אותלו). כשאר ההצגה מגיעה לסצנת המוות, קיינסטון חונק את מריה בצורה אכזרית והיא נשארת מעולפת למספר דקות על הבמה. קיינסטון והשחקנים האחרים ממשיכים לשחק תוך כדי מחשבה שהוא באמת הרג אותה ונותנים הופעה מצוינת. בסופו של דבר, מריה קמה ומשתחווה לקהל ולמלך שמריעים לה ולקיינסטון בתשואות על משחק יוצא דופן. המלך מבטל את הצו ומתיר לכולם לשחק בכל התפקידים.
השחקנים

בילי קרודופ בתפקיד נד קיינסטון
קלייר דיינס בתפקיד מריה / מרגרט יוז
טום וילקינסון בתפקיד תומאס בטרטון
רופרט אוורט, בתפקיד צ'ארלס השני, מלך אנגליה
זואי טאפר בתפקיד נל גווין, פילגשו של המלך
ריצ'רד גריפית'ס בתפקיד סר צ'ארלס סדלי
יו בונוויל בתפקיד סמיואל פיפס
בן צ'פלין, בתפקיד ג'ורג' וילרס, דוכס בקינגהאם ה-2.
אדוארד פוקס בתפקיד סר אדוארד הייד, רוזן קלרנדון ה-1
אליס איב בתפקיד גברת פריין
סטיבן מרקוס, בתפקיד תומאס קוקרל
טום הולנדר בתפקיד סר פיטר ללי
הפקה

אמנם הסרט מתבסס על עובדה היסטורית – שחקנית התיאטרון האנגלית הראשונה, ששמה לא ידוע, שיחקה את דסדמונה – אך מופיעים בו גם מספר אי דיוקים היסטוריים. נל גווין מוצגת בתור פילגשו של המלך, אשר לאחר מכן הופכת להיות שחקנית, אך במציאות היא כבר הייתה אשת תיאטרון ידועה, כאשר צ'ארלס השני פגש אותה. הסצנה שבה מריה וקינסטון משחקים בסגנון נטורליסטי היא אנכרוניסטית, שכן זרם אמנותי זה לא פותח עד המאה ה-19.
הסצנות צולמו בקולג' הצי המלכותי בגריניץ' ובאולפני שפרטון בסארי. על פי הערותיו של המעצב האמנותי ג'ים קליי על גרסת ה-DVD של הסרט, עקב מיעוטה שלארכיטקטורה מתקופת הרסטורציה בלונדון והתיעוד המינימלי של התקופה, הוא נדרש להשתמש בדמיון שלו ביצירת מבנים וסמטאות.
התלבושות עוצבו על ידי טים הטלי. 12 גופים שונים היו מעורבים בייצורן, כולל הלהקה השייקספירית המלכותית והתיאטרון המלכותי הלאומי.
בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים טרייבקה במאי 2004, לפני היציאה לאקרנים בבריטניה. הסרט הוצג אף בפסטיבל הסרטים של דוביל, בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של טורונטו ובפסטיבל הקולנוע הבריטי של דינאר, לפני הגעתו למסכים של בתי הקלנוע בניו-יורק.
ביקורות

ברולינג סטון, נתן פיטר טרוורס לסרט דירוג של שלושה כוכבים מתוך ארבעה אפשריים וכינה אותו: "כיף וולגרי. . . . משחק החלפת התפקידים בין המינים מדגיש תקופה זו ונותן לה חיים כאן ועכשיו."
בסן פרנסיסקו כרוניקל, כתבה קרלה מאייר : "הסרט אמנם בקושי מתאים לקרודופ, שהופעתו מראה שהוא עצמו היה מבולבל אם זו קומדיה או דרמה אך מראהו מלוטש צבעי החום-אדמדם מענג את העין ובמיטבו, הסרט מצליח ללכוד את המתח וה"חשמל" של אחורי הקלעים בתיאטרון.
בניו יורקר, נתן דייוויד דנבי את אבחנתו: "וולגריות מסוג ב'– כלומר, וולגריות בלי השנינות של בוקאצ'ו או שייקספיר או אפילו טום סטופארד — הוא יותר ילדותי מאשר מצחיק, אני לא בטוח ש המחזאי האמריקאי ג'פרי הטצ'ר, מי שרקח את היצירה על הבמה ואז הפך אותה לסרט, מתקרב אפילו להיות סוג ב'. המין היפה יכול להיחשב כיצירת בת של שייקספיר מאוהב, וגם זה בעצמו, למרבה הצער, לוקה בחוסר חינניות ורוח המנוגדת לטבעו של מי שהוא אמור לייצג"
פרסים ומועמדויות

הסרט זכה בפרס הקהל לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של קיימברידג', תויג על ידי המועצה הארצית של הביקורת על מצוינות בתחום הקולנוע וכונה הסרט הנצפה ביותר של השנה על ידי חברת מבקרי הקולנוע של פיניקס.