stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוקון
כלכלה

בעבר עיקר כלכלת הטריטוריה התבססה על כרייה של עופרת, אבץ, כסף, זהב ואזבסט. הטריטוריה הופרדה ב-1898 מהטריטוריות הצפון-מערביות בעקבות הבהלה לזהב בקלונדייק,
נהירה ההמונית של כורים בשנים 1897–1899 אל מפגש הנהרות קלונדייק ביוקון לאחר גילוי זהב במקום בשנת 1896. כל המתיישבים הראשונים התפרנסו למעשה מהמכרות.
ממשלת קנדה היא המעסיק הגדול ביותר בטריטוריה – המעסיקה באופן ישיר כ-5,000 עובדים ובאופן עקיף כ-12,500 עובדים.
כמו כן כלכלת הטריטוריה מתבססת על ייצור מוצרי צריכה כגון ביגוד, רהיטים ומלאכות יד, וכן ייצור חשמל על ידי מים.
תחבורה

בעבר נתיב התחבורה העיקרי של הטריטוריה היה נהר יוקון, באמצעות ספינות נהר שנעו בין וייטהורס לדוסון סיטי, ובמורד הנהר לאלסקה וים ברינג.
רוב ספינות הנהר היו בבעלות חברת הניווט יוקון הבריטית.
רוב התחבורה לטריטוריה עוברת דרך הדרך המהירה אלסקה העוברת דרך וייטהורס. הדרך המהירה היינס העוברת מהיינס בורו ומתחברת עם הדרך המהירה דמפסטר. הדרך המהירה קלונדייק מגיע מסקגוואי שבאלסקה לדוסון סיטי ודרך מהירה דמפסטר מתפצלת מדרך קלונדייק ומגיעה לאוינוויק שבטריטוריות הצפון-מערביות. דרכים אלה הן היחידות בטריטוריה הסלולות לכל אורכן.
ניתן להגיע לרוב היישובים בטריטוריה באמצעות דרכים סלולות בחלקן, אולם הדרך המקובלת להגיע ליישובים בצפון הן בטיסה. ליישוב אולד קרואו ניתן להגיע בטיסה בלבד.
שדה התעופה הבינלאומי בווייטהורס מקיים טיסות סדירות לוונקובר, קלגרי, אדמונטון ואנקורג'.
ממשל ופוליטיקה

בדומה לפרובינציות של קנדה ובשונה משתי הטריטוריות האחרות של קנדה, ליוקון יש בית מחוקקים ושיטת בחירות מפלגתית. עד שנת 1979 היה לטריטוריה נציב אשר מונה על ידי הממשל הפדרלי. הנציב מינה "מועצה מבצעת" ששימשה כממשלה של הטריטוריה. בשנת 1979 שונתה שיטת הממשל בטריטוריה.
חוק יוקון משנת 2002 שינה את שיטת הממשל בטריטוריה והעניק סמכויות רבות נוספות לממשל המקומי של הטריטוריה (יותר שליטה על אוצרות הטבע של הטריטוריה).
בפועל, החל משנת 2002, למעט בנושא האשמות במשפטים פליליים – סמכות שנותרה בידי השלטון הפדרלי, לממשל המקומי של יוקון יש את כל סמכויות של הממשל של כל פרובינציה של קנדה.
בדומה לשתי הטריטוריות, הנציב אינו נציגה של המלוכה הקנדית אלא עובד של הממשל הפדרלי.
הבחירות הראשונות לבית המחוקקים של יוקון אירעו כבר בשנת 1978 כהכנה להקמת בית המחוקקים. מפלגת יוקון – מפלגה קונסרבטיבית פרוגרסיבית זכתה בבחירות אלה.
בין השנים 1985–1992 שלטה בטריטוריה המפלגה הדמוקרטית החדשה של יוקון תחת הנהגתו של המושל טוני פניקט, ושוב זכתה בבחירות של 1996 תחת הנהגתו של פירס מקדונלד.
בשנת 2000 הובסה המפלגה הדמוקרטית החדשה של יוקון. והחל משנת 2002 שולטת במדינה המפלגה הליברלית של יוקון בהנהגתו של פאט דנקן.
לטריטוריה יש נציג אחד בבית הנבחרים ונציג אחד בסנאט של קנדה.
לפי עמדתו של הממשל הפדרלי של קנדה מספר התושבים המועט של הטריטוריות אינו מצדיק הפיכתן לפרובינציה.
טריטוריית יוקון מאפשרת נישואים חד-מיניים בשטחה.
הערות שוליים

1 2  Statistics Canada Government of Canada, Select from a list of geographies – Yukon, www12.statcan.gc.ca, ‏2022-02-09
| הפרובינציות והטריטוריות של קנדה קנדה |
| --- | --- | --- |
| פרובינציות | אונטריו אונטריו • אי הנסיך אדוארד אי הנסיך אדוארד • אלברטה אלברטה • מניטובה מניטובה • נובה סקוטיה נובה סקוטיה • ניו ברנזוויק ניו ברנזוויק • ניופאונדלנד ולברדור ניופאונדלנד ולברדור • ססקצ'ואן ססקצ'ואן • קוויבק קוויבק • קולומביה הבריטית קולומביה הבריטית |  |
| טריטוריות | הטריטוריות הצפון-מערביות הטריטוריות הצפון-מערביות • יוקון יוקון • נונאווט נונאווט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555078705171  BNE: XX455344  BnF: cb11936195q (data)  GND: 4067234-7  LCCN: n79141229  MusicBrainz: 97aef002-a327-4237-a2d3-25244d425d17  NARA: 10044784  NKC: ge134594  NLA: 35625524  SUDOC: 070675163  VIAF: 125708410   WorldCat (עם VIAF): 125708410
יוסף קרמין

| --- | --- |

 לידה:  1910 
 פטירה:  1993 (בגיל 83 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 
יוסף קרמין "נבון" "מרדכי" (27 בדצמבר 1910 -  7 במרץ 1993) היה מתנדב להגנת היישוב, איש בית"ר, לוחם מחתרת האצ"ל ומבכירי מפקדיה, פעיל עליה ב'.
ילדותו ונערותו

יוסף קרמין היה בנם החמישי של דבורה ומיכאל קרמין. משפחתו עלתה לארץ ישראל בשנת 1905, מהעיירה הומל ברוסיה במסגרת תנועת "חובבי ציון".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גרשו הטורקים את המשפחה שהתגוררה על קו הגבול יפו - תל אביב. אביו מיכאל ואחיו הבכור חיים, גויסו לעבודות כפייה בתחנת הרכבת בבאר שבע. לעת ערב התכנסו תריסר יהודים להתפלל בתוך הקרונות, שם השיגה אותם פצצה שהוטלה על ידי מטוס של בנות הברית. 11 יהודים נהרגו בהתקפה זו, וביניהם מיכאל וחיים. הם נקברו בקבר האחים לחללי הפצצה בבית הקברות הישן בבאר שבע.
עם סיום המלחמה עברה המשפחה לתל אביב והתגוררה ברחוב שינקין 27, שהיה אז הבית הקיצוני ברחוב. המשפחה נאלצה להתגונן מפני התנכלויות של ערבים שעבדו וגרו בכרמים אשר גבלו עם הבית. יוסף השלים בית הספר יסודי, ובגיל 14 יצא לעבודה כדי לסייע לאמו ואחיותיו בפרנסת המשפחה. בגיל 16 רכש יוסף אקדח, ושנה לאחר מכן הצטרף לקבוצת צעירים שהתאמנו בשימוש בנשק בהדרכתו של יהודה ארזי שעבד כשוטר במשטרת תל אביב. ארזי ניצל את מעמדו כשוטר כדי לסייע לצעירים שהתנדבו להגן על תושבי תל אביב.
בתנועת הנוער בית"ר

בשנת 1927 הצטרף יוסף קרמין לתנועת הנוער בית"ר, ובה עסק הוא וחבריו באימון גופני ותרגילי סדר. הוא היה בין ראשוני הפעילים בשורותיה. עם פרוץ מאורעות תרפ"ט 1929 נשלח יוסף עם קבוצת צעירים להגן על בת ים (אז שכונת "בת-וגן") שהייתה מוקפת מצפון על ידי ערביי יפו, וממזרח גבלה עם הכפר הערבי ג'באליה. יוסף וקבוצת צעירים מבית"ר שהתקבצו סביבו, המשיכו להתאמן בהפעלת נשק, אך הקפידו לעשות זאת מחוץ למסגרת בית"ר שהיה ארגון רשמי ועל כן  השימוש בנשק היה אסור בו.
בשנים 1930 -1931 הגיע יוסף לגליל ויחד עם מספר תושבים מהאזור, ביניהם יוסף חקלאי ממטולה, דוד אסא מראש פינה  ואחרים, סייעו למעפילים, אשר הגיעו בקבוצות קטנות מביירות אל מטולה בדרך היבשה, בעזרת מבריחים לבנונים שעשו זאת תמורת בצע כסף. העולים היו מגיעים מביירות דרך מרג' עיון כשהם רכובים על חמורים, ומשם מוסתרים מעיניהם הבולשות של הבריטים למטולה, בהמשך פוזרו לטבריה, ראש פינה, עפולה והסביבה.
בשורות האצ"ל

בשלהי 1931 נקרא יוסף לביתו של משה רוזנברג, שהיה מפקד בית"ר בתל אביב. בפגישה נכחו גם יוסף פעמוני ואברהם תהומי "גדעון", שהיו מפקדיו הבכירים של ארגון ב', אשר נקרא גם ההגנה הלאומית, ולימים האצ"ל. חודשים ספורים קודם לכן, פרש אברהם תהומי בחברת מפקדים אחרים מההגנה על רקע עימותים אישיים ואידאולוגיים. הנוכחים הפצירו ביוסף להצטרף עם קבוצתו לארגון, ואכן לאחר מספר ימים התקבלה הסכמתם של יוסף וחברי הקבוצה. חברי הקבוצה עברו את תהליך הקבלה לארגון, ויוסף התקבל לקורס סגנים בהדרכת אברהם תהומי.
כינויו של יוסף באצ"ל היה "נבון". משימתו הראשונה  הייתה הקמת תא אצ"ל ברמת גן ועליו פיקד עד 1935. אז עבר יוסף לירושלים ומונה שם למפקד יחידת הקשר. ב-1936 עם פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, פיקד יוסף מטעם האצ"ל על השכונות: "המרכז המסחרי", ימין משה ומשכנות שאננים בירושלים..

 
למרות האיסור הפורמלי המשיך יוסף לאמן, קבוצות של חניכי בית"ר בשימוש בנשק.
בשורות האצ"ל > הפילוג ב-1937

במאי 1937 התנהלו שיחות משא ומתן על איחוד שני הארגונים: ההגנה, והאצ"ל אשר יוצג במשא ומתן על ידי אברהם תהומי. באצ"ל קמו מתנגדים למהלך זה, בהם יוסף קרמין, יצחק ז'רז'בסקי, יצחק חנוך, יצחק רוזין ורפאל סבן. המתנגדים חששו מחיסולו של האצ"ל כארגון נפרד ומאובדן צביונו האקטיביסטי. ראשי המתנגדים לאיחוד ערכו פעולות הסברה; ושעות ספורות לאחר פרישתם של תהומי ואנשיו מהארגון, כונסו מפקדי ואנשי השורה הראשונה של האצ"ל, ואישרו את מינויו של דוד רזיאל כמפקד האצ"ל בירושלים.
זמן קצר לאחר אירועים אלה בוצעו שתי פעולות תגמול, אשר היוו עליית מדרגה בסולם התגובות של האצ"ל. הפעולות תוכננו על ידי המפקדה החדשה בירושלים: האחת ירי בערבי כתגמול על פגיעה ביהודי במגרש הרוסים, והשנייה פיצוץ באוטובוס ערבי, כתגובה לרצח חמישה פועלים בקריית ענבים (על שמם מעלה החמישה); פעולות אלה נודעו בשם: "יום ראשון השחור בירושלים". בשתי הפעולות לקח יוסף חלק פעיל, הן בתכנון והן בביצוע. לאחר מכן, הוחזר דוד רזיאל לתל אביב כראש המטה של האצ"ל, יוסף מונה למפקד האגף לתפקידים מיוחדים תחת פיקודו הישיר. פעילותו של יוסף הפכה אינטנסיבית, ועל כן עזב את עיסוקיו הפרטיים והפך לאיש מנגנון; הוצאות מחייתו ונסיעותיו מומנו על ידי האצ"ל.
עליה ב' - "אף על פי"

במאבק על קבלת סרטיפיקטים חשו אנשי התנועה הלאומית מופלים לרעה, וכן כי לאלה המזוהים עם תנועתם אין סיכוי שווה לקבל רישיונות עלייה. ניסיונות ראשונים לארגן עליה של המזוהים עם התנועה הלאומית החלו כבר בשנת 1934, לאחר זיכויו מאשמת רצח ארלוזורוב, יצר אברהם סטבסקי קשר עם יוסף קרמין, וסיפר לו על רצונו לארגן עלייה של בית"רים לארץ ישראל. התוכנית הייתה לשתף בפעולה את יוסף זילבר שמשפחתו הייתה בעלת סירות על הירקון. וכך על פי התוכנית, יגיעו העולים עד לשפך הירקון ומשם יועברו בסירות קטנות לתל אביב. בסוף 1934 אכן הגיעו בדרך זו, על ספינה קטנה עולים מנמל גאלאץ ברומניה. החל משנת 1937 החל לארגן משה גלילי שפעל באופן עצמאי את עליית אף על פי. אנשי האצ"ל ובהם יוסף קרמין עזרו בהורדת העולים שהביא.
במקביל החליט האצ"ל בהוראתו של זאב ז'בוטינסקי לפעול בענייני ההעפלה בצורה מאורגנת. יוסף קרמין מונה על ידי דוד רזיאל כאחראי על ההעפלה. כינויו המחתרתי במסגרת עליה ב' היה "מרדכי". בהמשך להתארגנות החדשה, נשלחו לאירופה נציגי אצ"ל שנעזרו בפעילי בית"ר בפולניה, ברומניה ובצ'כיה כדי לארגן את המיועדים לעליה, לרכזם ולדאוג לצרכיהם עד ההפלגה. בשלב זה הפעיל והמוציא לפועל היה עדיין משה גלילי. בארץ ישראל ארגן יוסף יחד עם אליהו לנקין (היה מפקד סניף האצ"ל בזכרון יעקב) את יעד הנחיתה של הספינות בחוף טנטורה. במסגרת ההכנות לנחיתה נעשו סיורים ליליים במסלול המוליך מבנימינה לטנטורה, כדי לבחנו בתנאי מזג אוויר שונים. בין היתר הם למדו ותרגלו כיצד לעקוף ביצות ומגורי דייגים ערבים.
בינואר 1938 נתקבלה הודעה ממשה גלילי כי הוא מגיע עם ספינת מעפילים לחוף טנטורה זו הייתה הספינה השלישית שארגן גלילי במסגרת אף על פי בלילה המיועד יצאו אליהו לנקין ומרדכי פייקוביץ (אלון) ויוסף לכיוון הספינה כשלוחמי אצ"ל מאבטחים את אזור ההורדה והדרך העולה לבנימינה. בפגישה הקצרה על החוף הוצג יוסף בפני משה גלילי כממונה על העלייה מטעם האצ"ל. 96 העולים ירדו אל החוף והועברו דרך זיכרון ליעדים שנקבעו מראש. גלילי שהיה מנוע להיכנס לארץ חזר עם הספינה ליוון, ולאחר מספר שבועות נפגשו יוסף וגלילי באתונה לצורך תיאומים וקביעת תחומי אחריות.
בפברואר 1938 יצא יוסף לווינה ויחד עם יצחק רוזין ביקר במחנה שהוקם על ידי פעילי הצ"ח ונוהל על ידי משה גלילי בווינה. במחנה שהו באותה עת למעלה ממאה איש, והחשיפה וההמולה שסביבו הייתה לזרא בעינהם של שני חברי האצ"ל שהורגלו לפעול בחשאי, הידיעות כי שוטרי חרש בריטים נשלחו לבלוש אחריהם והמידע על האנשלוס הקרב, חיזקו את דעתם של יוסף ורוזין. באמצעות פעולת הסחה נסגר המחנה ואנשיו נטשוהו והועברו ברכבת לאלבניה ומשם בספינה שהפליגה ארצה. כעבור שבועיים אכן פלשו הנאצים לאוסטריה והתקבלו שם באהדה רבה.
אחרית דבר

יוסף קרמין נישא בדצמבר 1939 לבת ציון קרמין שהייתה פעילה בבית"ר ובהמשך באצ"ל.

בתחילת 1940 בעקבות הקרע בין יאיר שטרן לדוד רזיאל והפילוג בשורות האצ"ל פרש יוסף קרמין מהאצ"ל.

בשנת 1948 הכין קרמין בסדנה בבעלותו חלקי חילוף לנשק של האצ"ל.
יוסף קרמין נפטר בתשנ"ג 1993 והוא קבור בחלקת אנשי האצ"ל בבית קברות ירקון.
לקריאה נוספת

בת ציון קרמין, יוסף קרמין-נבון-מרדכי-לוחם מחתרת האצ"ל ופעיל עליה, 1998.
דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי, א-ב, הוצאת מוסד קלוזנר, תל אביב 1965.
אליהו לנקין, סיפורו של מפקד אלטלנה, הוצאת הדר, תל אביב תשכ"ז.
חיים לזר-ליטאי, ‏אף-על-פי – ספר עליה ב', תל אביב: מכון ז'בוטינסקי, 1957, באתר "כותר"
ספר בית"ר: קורות ומקורות - כרך ב : אל העם, חלק שני הוצאת מכון ז'בוטינסקי.
דעת אתר לימודי יהדות והרוח אנציקלופדיה יהודית לנושאים בתרבות ישראל לתחומיה.
הערות שוליים

↑  "סיפורי ארץ ישראל: מצבות מדברות 1950-1850
↑  "אתר הבית של גילי חסקין:האצ"ל ההבלגה ומוסר הלחימה בעת המרד הערבי
יון-פטריק שטראוס

יון-פטריק שטראוס (בגרמנית: John-Patrick Strauß; נולד ב-28 בינואר 1996 בווצלר שבגרמניה) הוא כדורגלן פיליפיני-גרמני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת הנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת הפיליפינים.
קריירת מועדונים

וצלר גדל במחלקות הנוער של FC קליברג, TSG ויסק ור.ב. לייפציג. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצת המילואים של ר.ב. לייפציג.
ב-25 במאי 2017 חתם שטראוס על חוזה לשלוש שנים בארצגבירגה אווה מהבונדסליגה השנייה. הוא ערך 103 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-19 במאי 2022 חתם על חוזה לשנתיים בהנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה.
קריירה בינלאומית

שטראוס נולד בגרמניה לאב גרמני ולאם פיליפינית, ויכול היה לייצג את נבחרות גרמניה והפיליפינים.
ב-13 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הפיליפינים, בתיקו 1-1 נגד נבחרת עומאן במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע אסיה 2019, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-10 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-1 על נבחרת גואם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Erzgebirge Aue schnappt sich RB Leipzig-Talent John-Patrick Strauß באתר Sport Buzzer, ‏ 25 במאי 2017 (בגרמנית)
↑  Neuzugang aus Aue: F.C. Hansa Rostock nimmt John-Patrick Strauß unter Vertrag באתר הרשמי של הנזה רוסטוק, 19 במאי 2022 (בגרמנית)
| נבחרת הפיליפינים – גביע אסיה בכדורגל 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 ויינואבה •  2 סילבה •  3 דה מורגה •  4 שטראוס •  5 מי. אוט •  6 וודלנד •  7 ראמזי •  8 מנ. אוט •  9 בדיק •  10 פ. יאנגהאזבנד •   11 סאטו •  12 פאלה • 13 טול •  14 אינגרסו • 15 פאלקסגור • 16 מנדוסה • 17 שרוק • 18 רייכלט • 19 דיזון • 20 פטיניו • 21 טנטון • 22 אגינלדו • 23 ג'. יאנגהאזבנד • מאמן: אריקסון |  1 ויינואבה •  2 סילבה •  3 דה מורגה •  4 שטראוס •  5 מי. אוט •  6 וודלנד •  7 ראמזי •  8 מנ. אוט •  9 בדיק •  10 פ. יאנגהאזבנד •   11 סאטו •  12 פאלה • 13 טול •  14 אינגרסו • 15 פאלקסגור • 16 מנדוסה • 17 שרוק • 18 רייכלט • 19 דיזון • 20 פטיניו • 21 טנטון • 22 אגינלדו • 23 ג'. יאנגהאזבנד • מאמן: אריקסון | הפיליפינים |
יחסי גואטמלה–סין

| יחסי גואטמלה–סין |
| --- | --- |
גואטמלה: הרפובליקה העממית של סין


גואטמלה: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
108,889: 9,596,967.75
אוכלוסייה
18,476,916: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
102,050: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,523: 12,545
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה עממית

יחסי גואטמלה–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין גואטמלה והרפובליקה העממית של סין.
סקירה כללית

גואטמלה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין בשנת 1931, ומעולם לא כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין. נכון להיום, העניינים הקשורים בין הרפובליקה העממית של סין לגואטמלה נמצאים בסמכות השיפוט של השגרירות בקוסטה ריקה. בשנת 1952 שלחה ממשלת גואטמלה משלחת לוועידת השלום אסיה-פסיפיק שהתקיימה בבייג'ינג. בינואר 1997, מכיוון שממשלת גואטמלה תמכה בהצטרפות הרפובליקה של סין (טאיוואן) לאו"ם במשך ארבע שנים רצופות, השתמשה סין בכוח הווטו של מועצת הביטחון של האו"ם כדי להתנגד לשלוח 155 משקיפים צבאיים של האו"ם לגואטמלה.
ב-9 בינואר 2015, שר החוץ של גואטמלה קרלוס ראול מוראלס הוביל משלחת להשתתף בפגישת השרים הראשונה של פורום סין-CELAC שהתקיימה בבייג'ינג. בין 21 ל-22 בינואר 2018, סגן שר החוץ של גואטמלה הוביל משלחת להשתתף במפגש השרים השני של פורום סין-CELAC שהתקיים בסנטיאגו, צ'ילה.
במהלך התפרצות מגפת הקורונה בגואטמלה, נשיא גואטמלה אלחנדרו ג'יאמטיי טען כי הרפובליקה העממית של סין הציעה לספק לגואטמלה חיסון נגד COVID-19 מתוצרת סינית, בתקווה שגואטמלה תנתק את הקשרים הדיפלומטיים עם טאיוואן, אך הוא סירב.
יחסי כלכלה ומסחר

בשנת 2007, קבוצת המסעדות הגואטמלית Cabela פתחה את הסניף הראשון שלה בסין בשנגחאי, אך היא נסגרה ב-2009.
בשנת 2016, נפח הסחר בין המדינות היה בשווי 2.562 מיליארד דולר, מתוכם הייצוא של סין היה 2.31 מיליארד דולר והיבוא היה 252 מיליון דולר, עלייה של 13.5%, 12.4% ו-24.1% משנה לשנה, בהתאמה. מינואר עד יוני 2017, נפח הסחר בין המדינות היה בשווי 945 מיליון דולר, מתוכם סין ייצאה בשווי 889 מיליון דולר וייבאה בשווי 56 מיליון דולר, עלייה משנה לשנה של 21.7%, 6.6% ו-7.4% בהתאמה. סין מייצאת בעיקר פטרוכימיה, טקסטיל, מכונות וציוד ומוצרי מתכת, ומייבאת פירות וסוכר.
יחסי תרבות

למרות ששתי המדינות לא כוננו יחסים דיפלומטיים, לשתי המדינות עדיין יש חילופי תרבות מסוימים. ב-1956 הסופר הגואטמלי מיגל אנחל אסטוריאס נסע לסין כדי להשתתף בהנצחה של יום השנה ה-20 למותו של הסופר הסיני לו שו'ן. בשנת 2010 השתתפה גואטמלה בתערוכת אקספו 2010 בשאנגחאי והציגה בביתן המשותף של מרכז ודרום אמריקה.
יומנרי

פרש יומנרי, 1896
יומנרי (באנגלית: Yeomanry) הם יחידות מילואים של הצבא הבריטי אשר היסטורית שימשו כרגימנטים של מתנדבים רכובים.
יחידות היומנרי נוסדו בסוף המאה ה-18 ככוח הגנה מקומי ברחבי בריטניה מחשש לפלישה צרפתית. הן התבססו על בעלי אדמות ואצילים מקומיים שהקימו ומימנו את הרגימנטים. בשנים הראשונות רגימנטי יומנרי שימשו גם ככוח שיטור אזרחי שפעל לדיכוי מרידות. בהמשך המאה ה-19 הם הפכו בעיקר ליחידות עתודה לצבא הבריטי וכמסלול לבעלי ממון ואצולה זעירה לקבל מעט יוקרה ומעמד מהיותם קצינים.
היומנרי לא היו אמורים לשרת מחוץ לבריטניה. עם זאת, במלחמת הבורים השנייה ובשתי מלחמות העולם יחידות יומנרי התנדבו ונשלחו לחזית. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, יחידות היומנרי הן חלק מצבא המילואים של הצבא הבריטי עם ארבעה רגימנטים משוריינים ועוד מספר יחידות הפזורות ברגימנטי קשר, תותחנים, הנדסה ועוד.
היסטוריה

בשנות ה-90 של המאה ה-18, בעקבות המהפכה הצרפתית ועלייתו של נפוליאון בונפרטה, התגבר חשש מפני פלישה לבריטניה. משום כך הוקמו מספר יחידות מתנדבים רכובות באזורים שונים בבריטניה, אלו נוסדו סביב בעלי אדמות עם מספיק ממון לגייס ולספק יחידה שכזאת.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19, נעשה שימוש נרחב ברגימנטי יומנרי לסיוע במשימות שיטור וכדי לדכא מהומות והפרות סדר אזרחיות, בהם גם טבח פיטרלו. עם התבססות והתפתחות כוחות המשטרה בבריטניה, יחידות היומנרי נותרו בתפקיד הגנה ובנוסף, ב-1827 פורקו מספר רגימנטים עקב הירידה בצורך בהם. בעת הזו היו רשומים 22 רגימנטים שזכו למימון מסוים מהרשויות ועוד 16 רגימנטים במימון עצמי.
במשך שלושים השנים הבאות, כוח היומנרי נשמר כעתודה לחיל הפרשים הסדיר בתוך בריטניה. קשיי גיוס הביאו לרצון לפירוק הכוח כולו ב-1870, אך במקום זאת ננקטו צעדים בשנה שלאחר מכן לשיפור יעילותו. אלה כללו דרישות שחיילים בודדים ישתתפו במספר מינימלי של תרגילים בשנה בתמורה לקצבת "שירות קבוע", ושיחידות יישמרו במצבה מסוימת. קציני יומנרי ומדריכים נדרשו לעבור הכשרה מוסדרת ושר החוץ למלחמה קיבל לידיו את האחריות על הכוח, מידי הלורדים המקומיים. בעוד שרפורמות אלו שיפרו את המקצועיות של כוח היומנרי, מספרי המשרתים נותרו נמוכים עם רק 10,617 ב-1881. במהלך מלחמת הבורים השנייה, הוקמו פלוגות יומרי לשירות מעבר לים כחלק מרגימנט '''יומנרי הקיסרי'''. בשנת 1901, כל רגימנטי היומנרי כונו "רגימנטי יומנרי קיסרי" ואורגנו מחדש. בשנת 1908 נוצר הכוח הטריטוריאלי, יחידות היומנרי הפכו לזרוע הפרשים שלו, במקביל התואר "קיסרי" ירד משם הרגימנטים. ערב מלחמת העולם הראשונה היו 55 רגימנטי יומנרי (כאשר שניים נוספים הוקמו באוגוסט 1914), כל אחד הורכב מארבע אסקדרונים ולא שלוש כנהוג ברגימנטי הפרשים הרגילים. רגימנטים אלה גובשו לכדי חטיבות רכובות או הוקצו כחיל פרשים אוגדתי.
לאחר המלחמה, הכוח הטריטוריאלי פורק ולאחר מכן עבר רפורמה וסומן מחדש כצבא הטריטוריאלי. רק 14 רגימנטים שמרו על סוסיהם, בעוד שהאחרים הומרו לפלוגות משוריינים, ארטילריה, מהנדסים או קשר. ערב מלחמת העולם השנייה ב-1939 הוכפל הצבא הטריטוריאלי, מה שהוביל לפיצול רגימנטים מסוימים. הגדוד הרכוב האחרון (היורקשייר דרגונים של המלכה) הוסב גם הוא לרגימנט שריון במרץ 1942, בנוסף, מתנדבי יומנרי שירתו בקבוצת המדבר ארוכת הטווח בין 1940 ל-1943 כחלק מ-"סיירת Y".
לאחר המלחמה הצבא הטריטוריאלי צומצם משמעותית ב-1957 ושוב ב-1961, מה שהוביל למיזוג של מספר רגימנטי יומנרי. ב-1967 הוקמה העתודה המתנדבת הטריטוריאלית והצבאית; כל רגימנטי הצבא הקיימים צומצמו ליחידות משנה ברמת אסקדרון, פלוגה או סוללה.
יחידות יומנרי כיום

רגימנטים משוריינים:
רגימנט היומנרי המלכותי
רגימנט הווסקס יומנרי המלכותי
רגימנט היומנרי המרסיאני והלנקסטריאני המלכותי
רגימנט היומנרי של המלכה
יחידות אחרות:
רגימנט הקשר ה-71 (העיר לונדון)
רגימנט הארטילריה המלכותית ה-106 (יומנרי)
אסקדרון הקשר ה-40 (הפרשים צפון אירלנד)
אסקדרון הסיוע ה-54 (ווריקשייר ווסטרשייר יומנרי של המלכה)
אסקדרון הסיוע ה-93 (צפון סאמרסט יומנרי)
אסקדרון הקשר ה-94 (ברקשייר יומנרי)
אסקדרון 224 (פברוק יומנרי)
אסקדרון 398 (פלינק ודנבישייר יומנרי)
סיירי לובאט - כיום סוללה ברגימנט ההנדסה ה-71
הערות שוליים

↑  Arthur Taylor, Discovering British Cavalry Regiments, Aylesbury, 1973
חיילים רכובים מרגימנט היומנרי המלכותי, 2016.
טנק צ'אלנג'ר 2 של רגימנט הווסקס יומנרי המלכותי, 2014.
יוראי קוצקה

יוּרַאִי קוּצְקָה (בסלובקית: Juraj Kucka, נולד ב-26 בפברואר 1987) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בסלובן ברטיסלאבה ובנבחרת סלובקיה בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים

קוצקה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פודברזובה במדיה שיחק שנתיים עד שעבר בגיל 20 למ.פ.ק. רוז'ומברוק. קוצקה ערך את הופעת הבכורה שלו ברוז'ומברוק ב-11 במרץ 2007. בינואר 2009 חתם ל-3 שנים בספרטה פראג הצ'כית ובכך התאחד עם מיכל בילאק שאימן אותו בעבר ברוז'ומברוק.
ב-6 בינואר 2011 חתם ל-4 וחצי שנים בגנואה מהסרייה א' תמורת 3.55 מיליון אירו. כעבור 6 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק קופה איטליה נגד אינטר מילאנו. ב-6 בפברואר 2011 נבחר לאיש המשחק במשחק הליגה נגד מילאן שנגמר בתיקו 1-1. ב-31 באוגוסט 2011 נסגרה עסקת העברתם של 50% מכרטיס השחקן של קוצקה לאינטר מילאנו תמורת 8 מיליון אירו, אך הוא הושאל בחזרה לגנואה עד לסיום העונה. ב-18 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 נגד לאציו. בסיום העונה קנתה גנואה בחזרה את החצי השני של כרטיס השחקן שלו ובכך החזירה לעצמה את השליטה בכרטיס השחקן שלו.
ב-28 באוגוסט 2015 חתם במילאן תמורת 4 מיליון אירו. ב-29 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במילאן בניצחון 1–2 נגד אמפולי. ב-9 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור מילאן בתיקו 1-1 נגד רומא. ב-7 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים בטרבזונספור עבור 6 מיליון אירו.
קריירה בינלאומית

קוצקה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובקיה במשחק ידידות נגד ליכטנשטיין שנערך ב-19 בנובמבר 2008. קוצקה אמנם לא רשם דקות משחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת גמר המפעל. במונדיאל שותף קוצקה ב-3 משחקים מתוך 4 של הנבחרת. ב-10 באוגוסט 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–1 נגד אוסטריה. נכלל בסגל נבחרת סלובקיה ליורו 2016, 2020 ו-2024.
תארים

ליגת העל הצ'כית: 2009/2010
הסופר קאפ הצ'כי: 2010
הסופר קאפ האיטלקי: 2016
אליפות סלובקיה: 2022/2023
הערות שוליים

↑  UEFA.com, Slovakia | Squad | UEFA EURO 2024, UEFA.com (באנגלית)
| נבחרת סלובקיה – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 מוחה •  2 פקאריק •  3 שקרטל •  4 צ'ך •  5 זאבאבניק •  6 שטרבה •  7 וייס •  8 קוז'אק •  9 שסטאק •  10 ספארה •   11 ויטק •  12 פרניס • 13 הולושקו •  14 יקובקו • 15 סטוך • 16 דוריצה • 17 האמשיק • 18 יינדרישאק • 19 קוצקה • 20 קופונאק • 21 סלאטה • 22 פטראש • 23 קוצ'יאק • מאמן: וייס |  1 מוחה •  2 פקאריק •  3 שקרטל •  4 צ'ך •  5 זאבאבניק •  6 שטרבה •  7 וייס •  8 קוז'אק •  9 שסטאק •  10 ספארה •   11 ויטק •  12 פרניס • 13 הולושקו •  14 יקובקו • 15 סטוך • 16 דוריצה • 17 האמשיק • 18 יינדרישאק • 19 קוצקה • 20 קופונאק • 21 סלאטה • 22 פטראש • 23 קוצ'יאק • מאמן: וייס | סלובקיה |
| נבחרת סלובקיה – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 מוחה •  2 פקאריק •  3 שקרטל •  4 דוריצה •  5 גיומבר •  6 גרגוש •  7 וייס •  8 דודה •  9 שסטאק •  10 סטוך •   11 נמץ •  12 נובוטה • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 הובוצ'ן • 16 סלאטה • 17 האמשיק • 18 שבנטו • 19 קוצקה • 20 מאק • 21 דיוריש • 22 פצ'ובסקי • 23 קוזאצ'יק • מאמן: קוזאק |  1 מוחה •  2 פקאריק •  3 שקרטל •  4 דוריצה •  5 גיומבר •  6 גרגוש •  7 וייס •  8 דודה •  9 שסטאק •  10 סטוך •   11 נמץ •  12 נובוטה • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 הובוצ'ן • 16 סלאטה • 17 האמשיק • 18 שבנטו • 19 קוצקה • 20 מאק • 21 דיוריש • 22 פצ'ובסקי • 23 קוזאצ'יק • מאמן: קוזאק | סלובקיה |
| נבחרת סלובקיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 וליינט •  5 שטקה •  6 גרגוש •  7 וייס •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 סוסלוב •   11 בנש •  12 קוציאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 הובוצ'ן • 16 האנצקו • 17 האמשיק • 18 הרסלין • 19 קוצקה • 20 מאק • 21 דיוריש • 22 לובוטקה • 23 רודאק • 24 קוסצלניק • 25 הרומאדה • 26 שראנץ • מאמן: קוזאק |  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 וליינט •  5 שטקה •  6 גרגוש •  7 וייס •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 סוסלוב •   11 בנש •  12 קוציאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 הובוצ'ן • 16 האנצקו • 17 האמשיק • 18 הרסלין • 19 קוצקה • 20 מאק • 21 דיוריש • 22 לובוטקה • 23 רודאק • 24 קוסצלניק • 25 הרומאדה • 26 שראנץ • מאמן: קוזאק | סלובקיה |
| נבחרת סלובקיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 אוברט •  5 ריגו •  6 גיומבר •  7 סוסלוב •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 קוצקה •   11 בנש •  12 רודאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 דה מרקו • 16 האנצקו • 17 הרסלין • 18 סטרלץ • 19 טופטה • 20 דיוריש • 21 ברו • 22 לובוטקה • 23 ראבאס • 24 סאוור • 25 קושה • 26 שראנץ • מאמן: קלצונה |  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 אוברט •  5 ריגו •  6 גיומבר •  7 סוסלוב •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 קוצקה •   11 בנש •  12 רודאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 דה מרקו • 16 האנצקו • 17 הרסלין • 18 סטרלץ • 19 טופטה • 20 דיוריש • 21 ברו • 22 לובוטקה • 23 ראבאס • 24 סאוור • 25 קושה • 26 שראנץ • מאמן: קלצונה | סלובקיה |