stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכז בעלי מלאכה (שכונה)
היסטוריה

בשנת 1913, נמכרו חלק מאדמות "חברה חדשה" (34.2 דונם) לחברת "מרכז בעלי מלאכה", אשר הקימה את שכונת המגורים "מחניים" (מרכז בעלי מלאכה א'). בתחילה הוקמו בשכונה 25 בתים, אולם, בעקבות הגידול במספר חברי "מרכז בעלי מלאכה", נרכשו 34.2 דונם נוספים ועליהם הוקמה שכונת מרכז בעלי מלאכה ב', וכך גדל השטח והגיע ל-40,000 פיק. שטחה של השכונה, השתרע בין "נחלת בנימין" ו"חברה חדשה". הקרקעות לבניית השכונה נרכשו בסיועם של יהודה גרזובסקי ומנחם שיינקין. בעלי סדנאות קטנים ובתי חרושת משפחתיים קטנים שבראשם עמדו מתתיהו וינוקור, מנחם שיינקין, משה רחמן ואברהם קריניצי יזמו את ההתיישבות במקום.
שמותיהם של רחובות השכונה הותאמו לסוג האוכלוסייה - ראשוני המייסדים ובוניה. שני רחובות נקראו על שמם של יהודה גרזובסקי (השם הוסב ל"מרכז בעלי מלאכה") ומנחם שיינקין. רחובות נוספים (מרכז בעלי מלאכה ב׳), שקרקעותיהם נרכשו מאוחר יותר בעיקר ביוזמת יהודה מינינברג, נקראו בשמות תנאים ואמוראים המסמלים את העבודה שיש עמה תורה: "רבי יוחנן הסנדלר", "רבי יצחק נפחא", "העבודה".
בתחום שכונת "מרכז בעלי מלאכה" נכללו השכונות, שהפכו מאוחר יותר לרחובות: ברנר, שיינקין, העבודה, יצחק נפחא, יוחנן הסנדלר, יוסף הנשיא ומרכז בעלי מלאכה.
שלב בניית הבתים החל לאחר מלחמת העולם הראשונה. בחודש אוגוסט 1922 (אלול תרפ״ב), נספרו בשכונה 57 בתים, שהתגוררו בהם 488 נפשות; 7 צריפים, שהתגוררו בהם 25 נפשות; 100 אוהלים, שהתגוררו בהם 616 נפשות. הצריפים והאוהלים היו ממוקמים בשכונת ברנר, ושימשו כמחנות ארעיים, עד לבניית בתי הקבע. נוסף לכך, הוקם בשכונה בית-כנסת וניטע גן ציבורי.
בשנת 1921, פורסמה בעיתון הרשמי של ממשלת המנדט, פקודת המועצות המקומיות, שאושרה על ידי הנציב העליון. הפקודה כללה, נוסף על ההכרה בכינון "מועצה עירונית בתל אביב", גם צירוף מספר שכונות, ביניהן שכונת "מרכז בעלי מלאכה".
בשנת 1923, החל לנוע בתל אביב קו האוטובוס העירוני הראשון, שבמסלולו עבר ברחובות: יהודה הלוי, הרצל, נחלת בנימין והסתיים במרכז בעלי מלאכה. יתרה מכך, נפתח בשנה זו, גם אחד ממטבחי הפועלים ברחוב ברנר. הואיל, וברחוב זה, שמשו הצריפים והאוהלים מחנה ארעי לתושבים.
בשנת 1924, התקיימו הבחירות הראשונות למועצת העיר תל אביב, ומשכונת "מרכז בעלי מלאכה" נבחרו שלושה נציגים.
בראשית שנות ה-20 של המאה הקודמת, היו רוב בתיה של תל אביב בניינים בני קומה אחת או שתיים, וכך היה גם בשכונת "מרכז בעלי מלאכה". מבני השכונה דמו לבתים במושבות החקלאיות, בעלי צורה פשוטה, משופעי גגות, שהיוו המשך לסגנון הבנייה, שאפיין את "תל אביב הקטנה" לפני מלחמת העולם הראשונה. במשך השנים, הוקמו לאורך רחוב שינקין, בתים בני שתיים עד שלוש קומות, ובמפלס הקרקע נפתחו חנויות רבות. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, החלה בעידוד העירייה, נהירת צעירים לסביבות רחוב שינקין ולשאר רחובות השכונה, והתהליך הביא לשינוי פני הרחוב, לפתיחת עסקים בעלי אוריינטציה צעירה וליצירת מרכזי פנאי ותרבות. מנחם שיינקין, האמין שהשכונה חייבת להישאר פרבר שקט, אולם במשך השנים, הפך הרחוב הנושא את שמו, לסמל ומושג לעיר ההומייה.
מוסדות ציבור

מרכז קהילתי לב אביב (בעלי מלאכה 16)
המרכז משמש בית לתוכניות חברתיות וקהילתיות. במרכז שפע אירועי תרבות וחוגי העשרה, אומנות, מוזיקה, ספורט ומחול לכל שכבות הגיל. בנוסף, משמש המרכז בית עבור להקת המחול "תמי" ולהקת התיאטרון "המרתף המטורף". במרכז הספורט הנלווה - "לב תל אביב", מועדון כושר, אולם ספורט וסטודיו אימונים רב תכליתי.
בית כנסת גאולת ישראל (בעלי מלאכה 16)
בית-הכנסת הוקם בשנת 1927, ביוזמתם של תושבי השכונה: שמואל הורביץ, משה לוינסון, נתן רוסנר ומנחם שושני. ב-10 השנים הראשונות פעל בית-הכנסת בצריף, ובשנת 1937, נחנך מבנה הקבע. צביון בית-הכנסת היה אשכנזי - ציוני כללי, והתפללו בו תושבי השכונה מכל הפלגים: מסורתיים, דתיים, חילוניים וחרדים. גבאי בית-הכנסת היה שנים רבות פנחס כץ. בשנת 2009 שופץ הבית על ידי אנשי חסידות חב"ד. בית-הכנסת נכלל היום במתחם "בית תמי".
נקודות ציון היסטוריות

שינקין 15, חנות החיות הראשונה בארץ בבעלותו של ד"ר משה שורנשטיין.
שינקין 30 פינת יוחנן הסנדלר, "בית הורביץ".
שינקין 57, קפה תמר, היה אחד מבתי הקפה הראשונים בתל אביב. בית הקפה הוקם בשנת 1941, על ידי קרוביהם של אברהם ושרה שטרן ובשנת 1956, הועבר לבעלותם עד לסגירתו בקיץ 2017, אחרי 74 שנות פעילות. בית הקפה שימש כמעין בית לאמנים רבים ואנשי רוח. ביוני 2017, זמן מה לפני סגירתו, כינס ראש העיר תל אביב, רון חולדאי, את ישיבתה האחרונה של מועצת העיר בבית הקפה.
שינקין פינת הגלבוע 1, "בית רבינסקי", נבנה בשנת 1935, על ידי האדריכל לוצ'ן קורנוולד. זהו בית מגורים בהשראת מבנה אנייה, בסגנון הבאוהאוס.
גינת שינקין (גן המלאכה או גן מרדכי), שטחה כ-3 דונם, התחום כיום בין רחובות יוחנן הסנדלר, שינקין, ר' יצחק נפחא ומרכז בעלי מלאכה. זהו הגן העירוני השלישי שניטע בעיר.
יוחנן הסנדלר 18 מול גינת שינקין שנקראה קודם נורדיה שכנה גימנסיה נורדיה משנת 1930.
מבנים לשימור > בית שולמית ושמעון קורן, (בעלי מלאכה 20)

רקע: בית קורן תוכנן על ידי האדריכל אריה שטרימר בסגנון הבינלאומי. המבנה נבנה בשנת 1933, ושימש כבית מלון עד שנת 1975. למבנה שלוש קומות, בכל קומה, על פי התכנון המקורי, נבנו ארבעה חדרי שינה בהם מספר מיטות אורחים, מטבח ושירותים מרכזיים.
תיאור הפרויקט: המבנה תוכנן מחדש כבית דירות, תוך שימור ושיחזור מלא של החזיתות וחדר המדרגות. מספר יחידות הדיור גדל מ-3 ל-7. לבניין לא הוספו תוספות בנייה חדשות. בתכנון הפנים שולבו אלמנטים חדשים, שתוכננו בהתאם לסגנון ורוח התקופה בה הוא נבנה במקור.
מבנים לשימור > בית רובינסקי, (שיינקין 65)

רקע: בשנת 1935 החל תהליך התכנון של המבנה, עבור אליעזר רובינסקי על ידי האדריכלים ל. קרנובסקי וא. מרקוספלד החתומים על התוכניות, ואילו אודות אדריכל קורנגולד (לו מיוחס התכנון, כנראה בטעות) לא נמצאו מסמכים.
אולם, אין הדבר גורע מהיותו של הבניין אחד הבניינים החשובים והבולטים של הסגנון הבינלאומי בתל אביב. אישור התוכניות לווה במאבק לגבי התנגדות העירייה לבנייה על עמודים, עד אשר זו השתכנעה ואף חייבה, כי כל הבניינים בעיר החל מסוף שנות ה-30 ייבנו על עמודים.
הבניין נבנה כבית מגורים משותף עם דירות מרווחות וחדר מדרגות מפואר, אך עיקר פרסומו בא מעיצוב חזיתותיו השונות והנבדלות זו מזו (הן לרחוב הגלבוע והן לרחוב שינקין). הבניין כולו מחופה טיח מגורד (קרצ-פוץ) בתוספת מינרל מנצנץ האופייני לתקופה ומהווה את אחד מסימני ההיכר של הבניין.
בבניין ניכר, כי אדריכלי הסגנון הבינלאומי בתל אביב נהגו לעטר את הבניינים שלהם בעיטורים מהסגנון המודרני, דבר שנגד לחלוטין את רוח מייסדי הבאוהאוס והתקופה. ניתן להבחין בפרגולות, חלונות עגולים, מרפסות מעוגלות, קורות בטון זיזיות ומרזבי ניקוז אשר משמשים יותר כ"עיטורים", מאשר כממלאי פונקציות שימושיות.
תיאור הפרויקט: הבניין נרכש בשנת 2006 על ידי חברה יזמית, אשר ביקשה לשמרו במסגרת תוכנית בניין עיר "לב העיר", וכן להוסיף דירת גג חדשה, באופן אשר לא תבלוט לעין במבט מן הרחוב. מעטפת הבניין החיצונית נשמרה, בכך שכללה שימור ושיחזור רוב האלמנטים בבניין. כל המרפסות שנסגרו במשך השנים שוחזרו ונפתחו מחדש.
• באתר "פרויקט תל אביב" - "מבנים / בניינים לשימור בתל אביב", מופיעה רשימת מבנים המיועדים לשימור: רחוב ברנר - בתים מס׳ 6,4,2; הגלבוע 4, 14; מרכז בעלי מלאכה פינת רחוב יצחק נפחא 5; מרכז בעלי מלאכה 21 פינת יוחנן הסנדלר 15; מרכז בעלי מלאכה31; שיינקין 2 פינת אלנבי 51; שיינקין 39; שיינקין 65 פינת הגלבוע 1; שיינקין 73 פינת ביל"ו 2.
שירה ופרוזה

עינת יקיר, "מרכז בעלי מלאכה" - רומן, המתרחש בתל אביב, על שלל מוסדותיה התרבותיים והאמנותיים. ראה אור בשנת 2007, בהוצאת "כתר". דמות הגיבור ברומן היא רפאל קלמן, צייר, המשחזר במהלך יממה וחצי את הנסיבות ואת רצף אירועי העבר שהובילו אותו אל הרגע הנוכחי של חייו.
"גרה בשיינקין, שותה בקפה תמר", להקת מנגו.
לקריאה נוספת

בית רבינסקי
הערות שוליים

↑  שביט יעקב וביגר גדעון, ההיסטוריה של תל-אביב, משכונות לעיר (1936-1909), תל אביב: רמות, אוניברסיטת תל-אביב, תשס"א/2001, עמ' 84
↑  קריניצי אברהם, בכח המעשה, חמישית, תל אביב: מסדה בע״מ, 1962, עמ' 39-38
↑  דוד תדהר (עורך), "משה רחמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 159
↑  קריניצי אברהם, בכח המעשה, מהדורה חמישית, תל אביב: מסדה, 1962, עמ' 39-38
↑  בן ישי א.ז., תל-אביב, עיר ואם בישראל, ירושלים: דפוס עזריאלי, 1936, עמ' 11
↑  דוד תדהר (עורך), "יהודה מינינברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 187
↑  רם חנה, הישוב היהודי ביפו בעת החדשה, מקהילה ספרדית למרכז ציוני, ירושלים: כרמל, תשנ"ו/1996, עמ' 242
↑  שביט יעקב וביגר גדעון, ההיסטוריה של תל-אביב משכונות לעיר (1936-1909), תל אביב: רמות, אוניברסיטת תל-אביב, תשס"א/2011, עמ' 161
↑  שביט יעקב וביגר גדעון, ההיסטוריה של תל אביב - משכונות לעיר (1936-1909), תל אביב: רמות, אוניברסיטת תל אביב, תשס"א/2001, עמ' 97
↑  שביט יעקב וביגר גדעון, ההיסטוריה של תל אביב, משכונות לעיר (1936-1909), תל אביב: רמות, אוניברסיטת תל אביב, תשס"א/2001, עמ' 297. (בעברית)
↑  שביט יעקב וביגר גדעון, ההיסטוריה של תל-אביב, משכונות לעיר (1936-1909), תל אביב: רמות, אוניברסיטת תל אביב, תשס"א/2001, עמ' 168. (בעברית)
↑  הלמן ענת, אור וים הקיפוה - תרבות תל-אביבית בתקופת המנדט, חיפה: הוצאת אוניברסיטת חיפה, תשס"ח/2007, עמ' 22
↑  רגב עופר, טיול קטן בעיר גדולה, שלישית, תל אביב: משרד הביטחון/ההוצאה לאור, המועצה לשימור מבנים ואתרי התישבות, החברה להגנת הטבע, תשנ"ט/1999, עמ' 139
↑  כאן דוקו | אין אריות בתל אביב|url=https://www.youtube.com/watch?v=s_zctOe36O8%7Caccessdate=2019-06-25%7Clanguage=iw
↑  גרדה גלזר‏, המוסד: קפה תמר, באתר וואלה, 6 בדצמבר 2011
↑  דוד הכהן, קפה תמר המיתולוגי קם לתחייה כסלון תרבותי, באתר כלכליסט, 9 באוקטובר 2017
↑  שביט יעקב וביגר גדעון, ההיסטוריה של תל-אביב משכונות לעיר (1936-1909), תל אביב: רמות, אוניברסיטת תל אביב, תשס"א/2001, עמ' 243
↑  דני רכט, גן המלאכה (גינת שינקין), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  רח' בעלי מלאכה 20, תל אביב-יפו – בית שולמית ושמעון קורן, באתר בר-אור אמנון, גזית טל, אדריכלים בע"מ
↑  בר אור אמנון, גזית טל , אדריכלים, רח' שנקין 65, תל אביב-יפו – בית רובינסקי
↑  לא מצויין שם, מבנים / בניינים לשימור בתל אביב, באתר פרויקט תל אביב, ‏אין ציון תאריך
↑  תקציר הספר, מרכז בעלי מלאכה
↑  גרה בשינקין, שותה בקפה תמר, באתר YouTube
אן אפלבאום

| --- | --- |

אפלבאום, 2024
 לידה:  25 ביולי 1964 (בת 60) וושינגטון די. סי. וושינגטון די. סי. 
 שם לידה:  Anne Elizabeth Applebaum 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית, פולין פולין
 מקום מגורים:  וושינגטון די. סי., ורשה, לונדון 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של לונדון, אוניברסיטת ייל, פירסון קולג', קולג' סנט אנטוני (אוקספורד), Sidwell Friends School 
 שפות היצירה:  אנגלית, רוסית, פולנית, צרפתית 
 יצירות בולטות:  Gulag: A History, Red Famine: Stalin’s War on Ukraine 
 בן או בת זוג:  רדוסלב סיקורסקי (יוני 1992–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (2004)  Duke of Westminster's Medal for Military Literature (2013)  פרס ליונל גלבר (2018)  Petőfi prisen (2010)  מסדר הנסיכה אולגה, דרגה 2 (23 באוגוסט 2022)  פרס אנטונוביץ' (2017)  פרס קרל פון אוסייצקי להיסטוריה ולפוליטיקה (2024)  פרס דאף קופר (2018)  מסדר הצלב של טרה מריאנה, דרגה שלישית (2008)  פרס קנדייל (2013)  פרס ברלין (2009, 2006)  מסדר הנסיכה אולגה, דרגה 3 (2019)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (2024)  צלב הקצין של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין (7 בנובמבר 2012)  מלגת מרשל 
 www.anneapplebaum.com
 
אן אפלבאום
אן אליזבת אפלבאום (באנגלית: Anne Elizabeth Applebaum; נולדה ב-25 ביולי 1964 בוושינגטון די. סי.) היא עיתונאית וסופרת יהודייה-אמריקאית זוכת פרס פוליצר שהרבתה לכתוב על הקומוניזם ועל התפתחות החברה האזרחית במרכז ובמזרח אירופה. היא הייתה עורכת באקונומיסט וחברת מערכת בוושינגטון פוסט (2006-2002).
ביוגרפיה

הוריה הם הרווי אפלבאום, שותף במשרד עורכי הדין הבינלאומי קובינגטון וברלינג, ואליזבת אפלבאום, ממוזיאון קורקורן. היא בוגרת בית הספר סָיְידְוֶול פרנדס (אנ') (1982). היא קיבלה תואר ראשון בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת ייל (1986), שם נבחרה לאחווה פי בטא קפא. היא למדה לתואר השני במימון מלגת מרשל ביחסים בינלאומיים בבית הספר לכלכלה של לונדון (1987). היא למדה בקולג' סנט אנטוני, אוניברסיטת אוקספורד לפני שעברה לוורשה, פולין ב-1988 ושימשה ככתבת מטעם "האקונומיסט".
קריירה

אפלבאום שימשה כעורכת בכתב העת הבריטי "הספקטייטור" ובעלת טור ב"דיילי טלגרף" וב"סאנדיי טלגרף". היא גם כתבה עבור "אינדיפנדנט". היא עבדה ב"אקונומיסט", בו כתבה על מפנים חברתיים ופוליטיים משמעותיים במזרח אירופה, לפני ואחרי נפילת חומת ברלין ב-1989. ב-1992 זכתה בפרס צ'ארלס דאגלס.
אפלבאום התגוררה בלונדון ובוורשה במהלך שנות התשעים, וכתבה מספר שנים טור פופולרי בעיתון הלונדוני Evening Standard (אנ'). היא כתבה על הפרלמנט של בריטניה ומאמרי פובליציסטיקה על סוגיות מקומיות וזרות.
ב-24 במאי 2006, היא כתבה שהיא עזבה את וושינגטון על מנת לחיות בפולין.
אפלבאום הייתה עמיתת ג'ורג' הרברט ווקר בוש/אקסל שפרינגר באקדמיה האמריקאית בברלין, גרמניה, ב-2006 ובאביב 2008. אפלבאום גם שימשה כעמיתה בצוות חשיבה של מכון היזמות האמריקאי (American Enterprise Institute).
בפברואר 2008, הוענק לה אות מסדר הצלב של טרה מריאנה האסטוני, מדרגה שלישית.
מחקריה ומאמריה

ספרה הראשון של אפלבאום, "Between East and West" (בין מזרח למערב), הוא יומן מסע ועליו היא זכתה בפרס אדולף בנטינק ב-1996. ספרה השני, "גולאג – מחנות הריכוז הסובייטיים", ראה אור ב-2003 (הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת "עברית" בשנת 2004) ועליו היא זכתה בשנת 2004 בפרס פוליצר לספרות תעודית.
במאמר קצר בבלוג שלה שפרסמה בספטמבר 2009 גינתה אפלבאום את מעצרו של רומן פולנסקי ב-2009. מבקריה טענו שהיא המעיטה בפשעיו של פולנסקי ולא חשפה את העובדה שבעלה ניסה לשחרר אותו. היא הגיבה במאמר נוסף בבלוג שבו היא חשפה בעבר את עבודתו של בעלה, שהיא אינה הדוברת שלו, וש"לא היה לה שום מושג שהממשלה הפולנית רוצה או יכולה לשדל למען שחרורו של פולנסקי“.
ב-2020 יצא לאור ספרהּ דמדומי הדמוקרטיה (אנ') בהוצאת דאבלדיי. בספרה היא נשענת על מחקרי עמיתים, ובמיוחד של חוקרת הפסיכולוגיה הפוליטית קארן סְטֶנר (אנ'). את תובנותיה ממחקריה של סטנר, והרלוונטיות גם בשנת 2023, היא הציגה בראיון ב"הארץ" לנתנאל שלומוביץ. היא ניסתה להסביר מדוע ואיך מהפכות רבות מתרחשות לפתע במאה ה-21. לדבריה, המשיכה למנהיגים סמכותניים אינה ביטוי לצרות אופקים, אלא לחשיבה פשטנית. אנשים נמשכים לרעיונות סמכותניים כי מורכבוּת מערערת אותם. הם סולדים מפלגנות בחברה, ומעדיפים אחדות. לדבריה, כשהם נחשפים פתאום ברשת לגיוון של דעות וחוויות זה מכעיס אותם. הם מחפשים פתרונות בשפה פוליטית שגורמת להם להרגיש בטוחים. כך היא הסבירה בקצרה את ריבוי המהפכות לאחרונה במדינות דמוקרטיות כמו הונגריה, פולין, ארצות הברית ועוד.
חייה האישיים

אפלבאום נישאה ליושב-ראש הסיים רדוסלב סירקורסקי (אנ') ב-1992. שיקורסקי לימים הפך לשר החוץ של פולין תחת ראש הממשלה דונלד טוסק. יש להם שני בנים.
אפלבאום יודעת היטב אנגלית, צרפתית ופולנית.
לקריאה נוספת

Anne Applebaum, Between East and West: Across the Borderlands of Europe, Pantheon Books, October, 1994, hardcover, ISBN 0-679-42150-5; another hardcover edition, Random House, 1995, ISBN 0-517-15906-6
Anne Applebaum, Gulag: A History, Doubleday, April, 2003, hardcover, 677 pages, ISBN 0-7679-0056-1; trade paperback, Bantam Dell, 11 May 2004, 736 pages, ISBN 1-4000-3409-4
Contemporary Review, December, 2003, review of Gulag: A History of the Soviet Camps, p. 379.
History Today, October, 2003, Helen Rappaport, review of Gulag, p. 58.
Kirkus Reviews, August 15, 1994, review of Between East and West, p. 1095.
The New York Times Book Review, December 18, 1994, Robert D. Kaplan, review of Between East and West, pp. 11–12.
The Wall Street Journal, October 24, 1994, Brian Hill, review of Between East and West, p. A11.
Washington Post Book World, November 20, 1994, Marie Arana-Ward, review of Between East and West, p. 4.
Anne Applebaum,Twilight of Democracy: The Seductive Lure of Authoritarianism, July 21, 2020, hardcover, מסת"ב 0-3855-4580-0
הערות שוליים

↑  "אן אפלבאום עומדת להינשא ביוני", הניו יורק טיימס, 8 בדצמבר 1991.
↑  קורות חיים קצרים של אפלבאום, הוושינגטון פוסט.
↑  אן אפלבאום, "להתראות וושינגטון (לעת עתה)", הוושינגטון פוסט, 24 במאי 2006.
↑  "עמיתי כיתת ג'ורג' הרברט ווקר בוש/אקסל שפרינגר אביב 2008", האקדמיה האמריקאית בברלין.
↑  "המשתתפים בפורום ברטלסמן הבינלאומי, 2006".
↑  ברוק לאונרד, "להכניס את אבחזיה למלחמה", National Interest‏, 8 במאי 2008.
↑  "הנשיא אילווס השתתף בטקס לחגיגות 90 שנה לפולין", אתר נשיא אסטוניה, 11 בנובמבר 2008.
↑  Between East and West: Across the Borderlands of Europe, Publisher Weekly
↑  "ממחנות ריכוז לכותנה", Idaho Mountain express and guide.. Express, ‏ 23 במרץ 2005.
↑  "זוכי פרס פוליצר לשנת 2004", הניו יורק טיימס.
↑  "זוכי פרס פוליצר לשנת 2004 לספרות תעודית: אן אפלבאום".
↑  אן אפלבאום, "מעצרו השערורייתי של רומן פולנסקי", וושינגטון פוסט, 27 בספטמבר 2009.
↑  אן אפלבאום, "תגובה למאסרו של רומן פולנסקי", וושינגטון פוסט, 29 בספטמבר 2009.
↑  גלן גרינוואלד, "העורכים של הפוסט צריכים לקרוא את בעלי הטורים שלהם", Salon.com‏, 1 באוקטובר 2009.
↑  קטיה פוליט כתבה שאפלבאום "התעלמה מאופיו האמיתי של הפשע (סמים, מין אנלי בכפייה וכולי)." קטיה פוליט, "מה עושים חבריו של האנס ?", שיקגו טריביון, 2 באוקטובר 2009.
↑  רון רדוש, "האם אנחנו עדיין יכולים להאמין לאן אפלבאום ? הגנה חסרת היגיון על פולנסקי", Pajamas Media, ‏2 באוקטובר 2009.
↑  ג'יליאן יורק, "אן אפלבאום, מגנה על אונס ילדה ?", הפינגטון פוסט, 1 באוקטובר 2009.
↑  קייט הרדינג, "תזכורת: רומן פולנסקי אנס ילדה", Salon.com‏, 28 בספטמבר 2009.
↑  אן אפלבאום, "תגובה למאסרו של רומן פולנסקי", וושינגטון פוסט, 29 בספטמבר 2009.
↑   נתנאל שלומוביץ, העיתונאית הימנית שראתה את פולין קורסת הבינה איך מרסקים דמוקרטיה, באתר הארץ, 26 במרץ 2023
↑  אן אפלבאום, "אשתו של המועמד", סלייט, 2010.
↑  "יושב-ראש הסיים ראדוסלאב שיקורסקי", אתר הסיים הפולני.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257700205171  PLWABN: 9810688363505606  BIBSYS: 90847212  BNC: 000611498  BNE: XX1684715  BnF: cb150237316 (data)  CANTIC: a10967047  CiNii: DA13911645  GND: 126244189  ICCU: UBOV792606  ISNI: 0000 0003 8483 9008  LCCN: n94022322  LNB: 000088853  MusicBrainz: 24e3aa94-7958-46ec-a24c-2485d2816a6a  NDL: 01050863  NKC: xx0026511  NLA: 52505524  NLK: KAC201770406  NSK: 000367054  NTA: 250475928  RERO: 02-A002934463  SELIBR: 325763  SNAC: w6dn4njn  SUDOC: 074583891  Trove: 1515666  VIAF: 278339970   WorldCat (עם VIAF): 278339970
מלך נפאל

| --- | --- |
סמל בית המלוכה
סמל בית המלוכה
 תחום שיפוט:  נפאל נפאל
 ייסוד המשרה:  1768
 איוש ראשון:  פרית'בי נאראיאן שאה
 
מלך נפאל (הידוע באופן מסורתי בשם Mahārājdhirāja כלומר מלך המלכים הגדול; ניתן לתרגם אותו גם כ"קיסר ריבוני" נפאלית: श्री ५ महाराजधिजा) היה עד 2008 התואר שהחזיקו בו המלכים של האומה האסייתית, שאליו הצטרפו יורשיו של הפרית'בי נאראיאן שאה מאז איחוד הממלכה בשנת 1768. שושלת זו השתמשה בשמו של השאה. בנפאל, המלך היה ידוע בביטוי ראג'ה, ואילו המלכה נודעה בשם ראני.
בשנת 2007, במסגרת הצעדים לשים קץ למלחמת האזרחים, הסכים הפרלמנט של נפאל לבטל את הכתר, והחליפו ברפובליקה פדרלית שהוכרזה על ידי האספה המכוננת של נפאל ב-28 במאי 2008. ב-15 בינואר 2007 המלך האחרון גיאננדרה, נאלץ לוותר על תפקידי ראש המדינה לראש הממשלה ג'יריגה פראסד קויראלה, לאחר שוויתר על המלוכה ב-21 באפריל 2006.
מלכי נפאל (1768–2008)

| שם | דיוקן | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרית'בי נאראיאן שאה पृथ्वीनारायण शाह |  | 25 בדצמבר 1768 | 11 בינואר 1775 | בנו של נארה בהופל שאה |
| פרתפ סינג שאה प्रतापसिंह शाह |  | 11 בינואר 1775 | 17 בנובמבר 1777 | בנו של פרית'בי נאראיאן שאה |
| רנא בהדור שאה रण बहादुर शाह |  | 17 בנובמבר 1777 | 8 במרץ 1799 (התפטר) | בנו של פרתפ סינג שאה |
| ג'ירוואן יודהה ביקרם שאה गीर्वाणयुद्ध विक्रम शाह |  | 8 במרץ 1799 | 20 בנובמבר 1816 | בנו של רנא בהדור שאה |
| ראג'נדרה ביקרם שאה राजेन्द्र बिक्रम शाह |  | 20 בנובמבר 1816 | 12 במאי 1847 | בנו של ג'ירוואן יודהה ביקרם שאה |
| סורנדרה ביקרם שאה सुरेन्द्र बिक्रम शाह |  | 12 במאי 1847 | 17 במאי 1881 | בנו של ראג'נדרה ביקרם שאה |
| פרית'בי ביר ביקרם שאה पृथ्वी वीर बिक्रम शाह |  | 17 במאי 1881 | 11 בדצמבר 1911 | נכדו של סורנדרה ביקרם שאה |
| טריבהוואן ביר ביקרם שאה שלטון ראשון त्रिभुवन वीर बिक्रम शाह |  | 11 בדצמבר 1911 | 7 בנובמבר 1950 (הודח) | בנו של פרית'בי ביר ביקרם שאה |
| גיינדרה ביר ביקרם שאה שלטון ראשון ज्ञानेन्द्र वीर बिक्रम शाह |  | 7 בנובמבר 1950 | 7 בינואר 1951 (ירד) | נכדו של טריבהוואן ביר ביקרם שאה |
| טריבהוואן ביר ביקרם שאה שלטון שני त्रिभुवन वीर बिक्रम शाह |  | 7 בינואר 1951 | 13 במרץ 1955 | בנו של פרית'בי ביר ביקרם שאה |
| מהנדרה ביר ביקרם שאה महेन्द्र वीर बिक्रम शाह |  | 13 במרץ 1955 | 31 בינואר 1972 | בנו של טריבהוואן ביר ביקרם שאה |
| בירנדרה ביר ביקראם שאה वीरेन्द्र वीर विक्रम शाह |  | 31 בינואר 1972 | 1 ביוני 2001 (נרצח) | בנו של מהנדרה ביר ביקרם שאה |
| דיפנדרה ביר ביקראם שאה दीपेन्द्र वीर बिक्रम शाह |  | 1 ביוני 2001 | 4 ביוני 2001 (התאבד) | בנו של בירנדרה ביר ביקרם שאה |
| גיינדרה ביר ביקרם שאה שלטון שני ज्ञानेन्द्र वीर बिक्रम शाह |  | 4 ביוני 2001 | 28 במאי 2008 (הודח) | בנו של מהנדרה ביר ביקרם שאה |
מלכת נפאל ופמלייתה, 1920
ערן נובק

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בן 60 בערך) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  כפר סבא 
 מקום לימודים:  אמירים, הרצליה אוניברסיטת תל אביב
 שפות היצירה:  עברית 
 מספר צאצאים:  2 
 
ערן נובק (נולד ב-3 במרץ 1965) הוא סופר ועורך, חבר אגודת הסופרות והסופרים העבריים בישראל.
ביוגרפיה

נולד בכפר סבא, הצעיר משלושת ילדיהם של אורי ומאירה נובק, למד בבית הספר היסודי ברנר, ובחטיבת הביניים שז"ר בכפר סבא, לאחר חטיבת הביניים המשיך לאורט כפר סבא במגמת אלקטרוניקה. אך לאחר שנה עבר לתיכון אקסטרני- אמירים הרצליה, שם סיים את לימודי התיכון. בנעוריו היה חניך ומדריך בקן כפר סבא של הנוער העובד והלומד, את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר.
בשנות ה-40 לחייו החל להתאמן בריצה, ובמשך כעשר שנים השתתף בעשרות מרוצי חובבים, לרוב למרחקים של 10–15 ק"מ.
בשנת 2016 הקים את המותג "סיפור והמשכים" לכתיבה והוצאה לאור של ספרי אוטוביוגרפיה אישיים.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שחרורו מצה"ל, החל בלימודים לתואר ראשון בתורת הספרות הכללית ומדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, בה גם למד לתואר שני בתוכנית למדיניות ציבורית.
במשך 20 שנה עבד בתפקידי ניהול שירות בחברות מסחריות.
בשנים 2010–2016 שימש כסמנכ"ל הקרן לרווחת נפגעי השואה.
ביוגרפיה > כסופר ועורך

פרסם כמה סיפורים קצרים ושירים ב'ארס – כתב עת לשירה ופואטיקה באוניברסיטת תל אביב" (מרץ-יוני 1993)
פרסם ביקורות ספרים ב'צומת השרון' (רשת מקומוני שוקן) – יולי-אוגוסט 1994
כתב וערך את הרבעון "דיבורופא" (עיתון פנימי של חברת ביקורופא, שיצא בין השנים 2000 עד 2003).
בשנת 2016 החל את דרכו כסופר ועורך, כשהוא מתמקד בכתיבה ועריכת ספרי ביוגרפיה.
חלק מספריו יצאו לאור בהוצאת "ספרי ניב" ו"אופיר ביכורים", וכל היתר בהוצאה עצמית תחת השם "סיפור והמשכים".
ביוגרפיה > חיים אישיים

מתגורר בכפר סבא, בזוגיות עם חני, ואב לשני ילדים.
ספריו

חיוך כחול אל העולם, סיפור והמשכים, 2016
המורה חוה, סיפור והמשכים, 2016
מדן ועד לכאן, סיפור והמשכים, 2016
חיה מהאהבה, סיפור והמשכים, 2016
אדמה עץ ואבן, סיפור והמשכים, 2016
רוקד עם צוקיות, סיפור והמשכים, 2016
זכרונות והרהורים, סיפור והמשכים, 2017
כאן נולדתי, סיפור והמשכים, 2017
הננו, סיפור והמשכים, 2017 (תורגם לאנגלית)
נשימה עמוקה סיפור חייו של פרופ' ישראל ברודרמן, סיפור והמשכים, 2018
עצת זהב, סיפור והמשכים, 2018
זאת נעמי, סיפור והמשכים, 2018
גשרים שבניתי במו ידיי, סיפור והמשכים, 2018
תודה לחיים, סיפור והמשכים, 2018
חיים בין קוצים ופרחים, סיפור והמשכים, 2019 (תורגם לגרמנית)
בין שברים לתרועה, סיפור והמשכים, 2019
דרכי חיים, סיפור והמשכים, 2019
צועד עם הזרם, סיפור והמשכים, 2019
אור מבין הצללים, סיפור והמשכים, 2019
מנגינה של יום אתמול, סיפור והמשכים, 2019
חוצפה ישראלית, סיפור והמשכים, 2019
מאירה, תרבות טבע ואנושיות, סיפור והמשכים, 2019
חיי יצחק, סיפור והמשכים, 2019
את מי זה מעניין, סיפור והמשכים, 2020
מהנשמה ומהלב, סיפור והמשכים, 2020
מברצלונה לישראל, סיפור והמשכים, 2020
לתפוס את החלום, סיפור והמשכים, 2020
חלק בעולם, סיפור והמשכים, 2021
יהודית ואצ'י, סיפור והמשכים, 2022
גלי חיי, סיפור והמשכים, 2022
אברהמל'ה, סיפור והמשכים, 2022 (בסיוע יד ושם, קרן עזריאלי, וועידת התביעות)
רגע אחד - עולם ומלואו, סיפור והמשכים, 2022
ציוניוני הדרך, סיפור והמשכים, 2022
זיכרונות מקופסת השוקולד, סיפור והמשכים, 2023
לחשוב כמו יחיאל, סיפור והמשכים, 2023
ספרים בעריכתו
חמש לידות, סיפור והמשכים, 2018
במצולות הלב, אופיר ביכורים, 2020
מהגולה אל הארץ המובטחת, סיפור והמשכים 2020
למצוא את אבא, סיפור והמשכים, 2021
הכאבים והשמחות בחיי המאושרים, סיפור והמשכים, 2021
כחוט השני עולים הזיכרונות, סיפור והמשכים 2021
חלונות הרבה ודלת, אופיר ביכורים, 2022
מבריחה לבחירה, סיפור והמשכים, 2023
טראומה, ספרי ניב, 2022
המיוחדים שלי, ספרי ניב, 2022
עם המבט קדימה, סיפור והמשכים, 2023
אדם אדמה ושמים, סיפור והמשכים, 2023