stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרוטרום

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית 
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ]
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בלונדון 
 תקופת הפעילות:  1933–הווה (כ־92 שנים)
 מיקום המטה:  חיפה, ישראל
 בעלות:  .ICC Industries Inc ‏(36.42%)
 ענפי תעשייה:  מזון
 מוצרים עיקריים:  חומרי-גלם לתעשיית הטעם והריח
 הכנסות:  2.86 מיליארד ש"ח (2018)
 רווח תפעולי:  492 מיליון ש"ח (2018)
 רווח:  359 מיליון ש"ח (2018)
 הון עצמי:  3.36 מיליארד ש"ח (2018)
 סך המאזן:  8.23 מיליארד ש"ח (2018)
 יו"ר:  ג'ון ג. פרבר
 מנכ"ל:  אורי יהודאי
 אנשי מפתח:  אלון גרנות (משנה לנשיא) עמוס ענתות (משנה לנשיא)
 עובדים:  4,500 (ינואר 2017)
  
 www.frutarom.com
 
אולם הייצור המרכזי של מפעל פרוטרום בחיפה, 1946
פרוטרום תעשיות בע"מ (באנגלית: .Frutarom Industries Ltd) היא חברה ישראלית העוסקת בייצור ושיווק חומרי-גלם לתעשיית הטעם והריח; ותערובות טעם וריח לתעשיות המזון והקוסמטיקה. החברה היא אחת מ-10 החברות הגדולות בעולם לפיתוח ולייצור של טעמים וחומרי גלם לטעמים בתעשיית המזון והמשקאות. ניירות הערך שלה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובבורסה לניירות ערך בלונדון עד שנת 2018.
במאי 2018 רכשה חברת איי.אפ.אפ (International Flavors & Fragrances IFF) האמריקאית את החברה תמורת 6.4 מיליארד דולר, שהיו 10% מעל שווי השוק של החברה בעת חתימת העסקה, ולפי שווי פעילות של 7.1 מיליארד דולר, בהתחשב בחוב הפיננסי נטו של פרוטרום בסך 700 מיליון דולר. בשנת 2004, רכשה פרוטרום עצמה את פעילות חברת איי.אפ.אפ בשווייץ, גרמניה וצרפת, בעסקה שסימנה את תחילתה של ההתרחבות הבינלאומית של החברה באמצעות מיזוגים ורכישות.
היסטוריה

היזם של המפעל היה יהודה ארטן, מהנדס כימי שרכש את השכלתו ואת ניסיונו התעשייתי בהולנד. הוא ביקר בארץ ישראל בשנת 1928 כדי להתרשם מהתנאים ולבחון אתרים למיקום המפעל, ועם שובו להולנד החל לעניין משקיעים בכוח בנושא. בין המשקיעים בפועל היו גורמים אנגליים חשובים, הבנקאי היהודי-הולנדי יעקובוס קאן (Jacobus Henricus Kann) שהיה הבנקאי הפרטי של בית המלוכה ההולנדי ויזם ציוני נלהב שהקים ומימן רבים מהמפעלים הציוניים, היהודי-הולנדי ה.ב. דה-ליאו (H.B.De Leeuw), וכן פרופ' חיים ויצמן.
בשנת 1933 הוחל בהקמת המפעל. בניין הייצור הראשי תוכנן על ידי האדריכל אדולף רדינג, והצטיין בגג גלי על-מנת להתאימו לאקלים מפרץ חיפה. אבן הפינה הונחה בתחילת שנת 1934 על ידי יונה איצקוביץ-ריס, נכדתו של הבנקאי י' קאן, ועל ידי דוד ארטן (לימים, ד"ר דוד אשבורן), נכדו של דה-ליאו. בתחילתו נקרא המפעל "תמציץ".
יהודה ארטן צרף אליו את משה (מוריס) גרזון, בעל ניסיון רב בנושאי מסחר ובעל ידע בשפות, והשניים היו מנהלים כלליים משותפים.
המפעל יצר תמציות מצמחים ומפירות, זיקק והפריד ויצר חומרי גלם לתעשיות המזון, התמרוקים ואחרות. עיקר התוצרת היה מיועד לייצוא לאירופה, מתוך הערכה שהשוק המקומי לא היה מגוון דיו לקליטת התוצרת. חלק מהייצוא הופנה גם לארצות השכנות. על כן, המפעל ייבא את חומרי הגלם שלו ללא מכס תוך התחייבות לייצא את כל התוצרת. כאשר התברר שיש שוק מקומי לתוצרת (כ-15% מתוצרת המפעל בשנת 1937) נאלצו בבית החרושת לייצא את התוצרת למצרים ולייבא אותו חזרה תוך תשלום מכס. בעקבות זאת התפרסמו רינונים שהחברה מוכרת תוצרת חוץ.
מפעם לפעם התעוררו בעיות בין המפעל לבין מועצת פועלי חיפה, שמזכירה הכללי היה אבא חושי. אמנם זה הילל את מדיניות המפעל לתת חופשה שנתית לעובדים, בתשלום מלא, שבועיים בשנה – חידוש גדול בארץ ישראל באותם ימים - אך תמיד דרש יותר. עם זאת, בכל התקופה הנסקרת לא היה במפעל אף יום שביתה אחד.
בין הפעולות האחרות הלא-מקובלות אז בארץ, נהג המפעל לקיים פעם בשנה טיול לעובדיו, ובט"ו בשבט היו כל העובדים יוצאים ונוטעים עצים בחצר המפעל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והפסקת הייצוא למעשה (1939) החלה תקופה קשה. המפעל נדרש להתרכז בשוק המקומי, ובשוק הצבאי של הבריטים באזור. בין השאר, יצר המפעל תרכיז של ויטמין C (מפירות ההדר שלא יכלו להישלח), סירופ מתוק שהופק מחרובים כתחליף לסוכר שייבואו נפסק, וכן תרכיז של מיץ תפוזים שעבורו נמצאה דרך למשלוח לאנגליה, שבה שרר מחסור חמור בפירות בזמן המלחמה.
הקשיים שלאחר המלחמה נגרמו הן על ידי הבעיות באירופה והן על ידי ההתפוררות ההדרגתית של השלטון הבריטי בארץ ישראל. בתקופה זו, המפעל יצר מספר כימיקלים עבור "ההגנה". עם קום המדינה עבר משה גרזון להיות הנספח המסחרי בשגרירות ישראל בצרפת.
בשנת 1952 החלה פרוטרום ביוזמה להשגת משקיעים להקמת מפעלי תעשיות אלקטרוכימיות מדרום לעכו.
במחצית השנייה של שנות החמישים רכשו גורמים חדשים את השליטה במפעל, ויהודה ארטן עזב אותו.
בשנת 1973 נרכשה תעשיות אלקטרוכימיות על ידי משקיע יהודי אמריקאי, ד"ר ג'ון פרבר. פרבר, ד"ר לכימיה, עשה את הונו במסחר בכימיקלים, ומחזיק בעסקי כימיה, תבלינים, פלסטיק ופרמצבטיקה חובקי עולם באמצעות חברת ICC Industries שבבעלותו. בשנת 1977 רכש פרבר גם את חלקה של משקיעי ישראל בחברה.
היסטוריה > הנפקת מניות והתרחבות ברחבי העולם

עד שנת 1996 הייתה פרוטרום חברת בת של תעשיות אלקטרוכימיות. בשנת 1996 החברה פוצלה מתעשיות אלקטרוכימיות, ומניות החברה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בת"א ללא גיוס הון.
בשנת 2005 השלימה החברה גיוס הון של כ-81 מיליון דולר, ממשקיעים מוסדיים בארץ ובעולם באמצעות הנפקת מניות ורישום למסחר בבורסה בלונדון. מטרת הגיוס הייתה מימון רכישות עתידיות כחלק מאסטרטגיית הצמיחה של פרוטרום.
בדצמבר 2014 הצטרפה פרוטרום למדד תל אביב 25 לאחר שמנייתה טיפסה ב-42% במהלך שנת 2014, ושווי החברה טיפס ל-6 מיליארד שקל. שווי זה מיקם אותה במקום ה-21 ברשימת החברות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר בבורסה באותה עת.
בין השנים 2002–2012 רכשה פרוטרום 20 חברות ברחבי העולם, ומתחילת 2012 עד פברואר 2018 רכשה 32 חברות (מתוכן 13 חברות בשנת 2015, שיא רכישות לחברה ישראלית בתקופה של שנה). הרכישה המשמעותית ביותר הייתה של חברת ויברג האוסטרית תמורת 130 מיליון דולר. במהלך שנת 2016 הפכה לאחת מ-10 החברות הגדולות בעולם בפיתוח ובייצור של טעמים וחומרי גלם לטעמים בתעשיית המזון והמשקאות. מאז שנרשמה למסחר בבורסה בשנת 1996 לפי שווי של 13 מיליון דולר ועד מכירתה לפי שווי פעילות של 7.1 מיליארד דולר, סיפקה תשואה 48,900% למחזיקי המניות. ובסך הכל רכשה חברות בשווי מצטבר של 1.2 מיליארד דולר בתקופה זו.
היסטוריה > רכישת אנזימוטק

באוקטובר 2017, רכשה פרוטרום את הבעלות המלאה בחברת הביוטכנולוגיה הישראלית "אנזימוטק" ("Enzymotec") תמורת 210 מיליון דולר, לאחר ניסיון השתלטות עוינת שהסתיים במשא ומתן. "אנזימוטק" הוקמה בשנת 1998 בחממה הטכנולוגית "ניות" של האחים עופר על ידי היזם ד"ר סובחי בשיר, כימאי שהשלים דוקטורט במכון הטכנולוגי בציריך, אך מכר את מניותיו לאחר מספר שנים. בשנת 2009, חנכה מפעל שהקימה במגדל העמק בהשקעה של 100 מיליון שקל ובספטמבר 2013 הונפקה במחיר של 14 דולר למניה, ונסקה למחיר שיא של 33 דולר בדצמבר 2013. בעלי מניותיה העיקריים, חברת "גלעם" שבשליטת קיבוץ מענית, ו"קרן XT", מכרו בפברואר 2014 מניות בהיקף של 150 מיליון דולר לפי מחיר של 28 דולר למניה. אך נפילה של 34% בהכנסות החברה ברבעון השני של 2014 הביאו לקריסת מחיר המנייה. פרוטרום רכשה את החברה תמורת 11.9 דולר למניה.
הערות שוליים

↑  אתר חברת ICC industries
1 2 3 4 5  פרוטרום תעשיות בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑   יורם גביזון, עסקת ענק: פרוטרום הישראלית נמכרת ב-7 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 7 במאי 2018
↑  פרוטרום רכשה פעילות של 90 מיליון דולר מ-IFF, באתר הארץ, 28 במאי 2004
פרוטרום תרכוש גם את פעילות איי.אפ.אפ בצרפת; היקף העסקה כולה מסתכם ב-33.5 מיליון יורו, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2004
↑  כרוניקה כלכלית - מפעלים חדשים, דואר היום, 26 במרץ 1935
↑  מפעולות האגוד למען תוצרת הארץ, הצופה, 9 בפברואר 1938
↑  תנועת ההשתתפות בתערוכה, דואר היום, 16 בינואר 1936
↑  תמציץ בעמק זבולון, דבר, 29 בדצמבר 1937
↑  תמציץ, דבר, 28 במרץ 1937
↑  גנרל אוקינלק אומר לסופרנו: "החיילים הארצישראלים עושים עבודה טובה שמעתי עליהם ומקוה בקרוב לראותם", הַבֹּקֶר, 20 באוגוסט 1941
↑  מחפשים מליון וחצי דולר, הצופה, 5 באוקטובר 1952
↑  עמי גינזבורג, לכסף יש ריח וגם טעם, באתר TheMarker‏, 17 בספטמבר 2002
↑  Meet John Farber: The Forbes 400 Newcomer Behind A Chemical Conglomerate, באתר פורבס, ‏20 בספטמבר 2013 (באנגלית).
↑  משקיעי ישראל מוכרים את חלקם בפרוטארום, דבר, 10 באוגוסט 1977
↑  ניצן כהן, הנפקת פרוטרום בבורסת לונדון הסתיימה במחיר של 33.5 שקל למניה, באתר הארץ, 3 בפברואר 2005
↑  עומרי כהן, ‏תזוזות בת"א 25: פרוטרום נכנסת עם שווי גבוה משל מגדל, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2014
↑  רנן נצר , ‏תמצית החיים, באתר גלובס, 14 באפריל 2012
↑  קובי ישעיהו, ‏פרוטרום רוכשת עוד חברה ישראלית ב-21 מיליון דולר, באתר גלובס, 4 בפברואר 2018
↑   יורם גביזון, תשואה של 50,000%: אז למה פרוטרום נמכרת?, באתר TheMarker‏, 7 במאי 2018
1 2   יורם גביזון, פרוטרום רכשה את הבעלות המלאה באנזימוטק תמורת 210 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 29 באוקטובר 2017
↑  גלי וינרב, טלי ציפורי, ‏איך "הפסיד" יזם אנזימוטק עשרות מיליוני שקלים?, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2013
↑  מירב אנקורי, גלי וינרב, ‏אנזימוטק הקימה מפעל במגדל העמק בהשקעה של 100 מיליון שקל, באתר גלובס, 6 ביולי 2009
יונה איצקוביץ-ריס ודוד ארטן מניחים את אבן הפינה לחברת פרוטרום 10.04.34
דוד ארטן עומד ליד השלט לציון הנחת אבן הפינה לחב' פרוטרום 04.10.34
סטירלינג סיל

טירת סטירלינג הבנויה מעל מחשוף הסיל
סטירלינג סיל הוא מחדר פלוטוני רדוד – סיל המשתרע מתחת למרבית מרכז סקוטלנד.
הסיל – שעוביו כ-100 מטרים – מורכב מקוורץ-דולריט – דולריט בעל תכולה גבוהה של קוורץ. גילו קרבון מאוחר וייתכן שאף פרם – גיל הנתמך בשכבת הפחם אליה חדר. במקומות בא הסיל במגע עם שכבות הפחם, הוא התמיר אותן בהתמרת מגע ויצר אנתרכיט (Anthracite) – פחם מותמר המכיל בין 86% ל-98% פחמן.
מרבית הסיל שכוב בין שכבות מסלע בשיפוע של 5-15 מעלות, אך במקומות אחדים הוא מתרומם בשיפוע חד וחודר אותן כמעט במאונך, דוגמת דייק.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
רנאטו קרוזונה

| --- | --- |

צילום משנות ה-1950
 לידה:  3 בינואר 1920 נאפולי, איטליה (ממלכת איטליה) 
 פטירה:  20 במאי 2001 (בגיל 81) רומא, איטליה (הרפובליקה האיטלקית) 
 שם לידה:  Renato Carusone
 שם במה:  Renato Carosone 
 מקום קבורה:  בית קברות פלמיניו 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  1935–2001 (כ־66 שנים) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון סן פייטרו א מאיילה בנאפולי   אקדמיית בררה במילאנו (אמנויות יפות)
 סוגה:  שיר נפוליטני, בלוז, צ'ה צ'ה צ'ה, בוגי ווגי, סווינג, רוק אנד רול 
 שפה מועדפת:  איטלקית, נפוליטנית 
 כלי נגינה:  קול ; פסנתר ; אקורדיון; אוקרינה
 חברת תקליטים:  Pathé;Stereo Dischi;Ri-Fi;Dischi Ricordi;RCA Italiana; Lettera A;Fonit Cetra;CBS;Capitol
 www.renatocarosone.it
 פרופיל ב-IMDb
 
רנאטו קָרוֹזוֹנֶה (באיטלקית: Renato Carosone‏; 3 בינואר 1920 – 20 במאי 2001) היה זמר-יוצר, פסנתרן וראש הרכב מוזיקלי איטלקי, דמות מפורסמת של מוזיקת הבמה האיטלקית במחצית השנייה של המאה ה-20. הוא נודע במיוחד כמבצע שירים מקוריים ועממיים בדיאלקט הנאפוליטני. ביצירותיו שילב מסורת נאפוליטנית, מקצבי טרנטלה, ג'אז, צ'ה צ'ה צ'ה, רוק אנד רול, של מוזיקה לטינו-אמריקאית ומקצבים ונעימות בעלי נינוח מזרח תיכוני. עם להיטיו נמנים "'Lazzarella", "Caravan Petrol", "Tu Vuò Fà L'Americano", " מרוצלה ("Maruzzella"),"Pigliate na' pastiglia" ,"Torero", "Piccola Serenata". לאחר מלחמת העולם השנייה, לצד דומניקו מודוניו, הצליח קרוזונה למכור תקליטים ולזכות בהצלחה בסיוריו בארצות הברית בלי לשיר באנגלית.
קורות חייו > ילדות וצעירות

קרוזונה נולד בשנת 1920 בנאפולי כבכור בין שלושת הילדים של אנטוניו קרוּזונה (Carusone) ושל קרולינה לבית דאינו (Daino). בית הוריו נמצא בסימטת ויקו די טורניירי, קרוב מאוד לפיאצה דל מרקאטו בעיר. שמות אחיו היו אולגה ואוטביו. האב, שעבד בקופת התיאטרון מרקדנטה והיה נגן חובב במנדולינה, דאג שרנאטו יקבל חינוך מוזיקלי. כילד ניגן קרוזונה תחילה בפסנתר הישן ללא כנף של אמו. בגיל 7 הוא התיתם מאמו שמתה משחפת. אביו המשיך לדאוג לחינוכו ומימן לו שיעורי פסנתר אצל אורפאו אלבנזה, אחיה של זמרת האופרה המפורסמת ליצ'ה אלבנזה. אחרי שב-1929 היגרו הזמרת ואחיה לארגנטינה למד הנער אצל מורים אחרים - וינצ'נצו רומניילו והחל מ-1932 צ'לסטה קפואנה, אחות המנצח הידוע פרנקו קפואנה. למד לפי ספרי הלימוד של פוצולי, אנון, צ'רני וקלמנטי, וכן על קטעים מאת באך, בטהובן, שופן וליסט. כשאביו היה מובטל נאלץ קרוזונה הנער להשתתף בפרנסת המשפחה.
החל מ-11 במאי 1935 עבד כפסנתרן ב"תיאטרון המריונטות של צ'ירו פרנה, בו הרוויח 5 לירות כל ערב. מוזיקת הבמה שניגן כליווי לסיפורי הגבורה של האבירים אורלנדו ורינלדו, כללה שירי לכת מהאופרות "כרמן", "אאידה" ווילהלם טל. באותן השנים בגיל 14 הלחין קרוזונה את יצירתו הראשונה לפסנתר, "טריקי-טראק".
בהמשך עבד בהוצאה לאור של המלחין והפזמונאי "א.א מאריו",בה נדרש ללמד זמרים את השירים החדשים של הבעלים. בנוסף השתלם עד 1937 אצל הכנר והמלחין אלברטו קורצ'י בקונסרבטוריון סן פייטרו א מאיילה בעירו וקיבל דיפלומה כפסנתרן.
קורות חייו > בקרן אפריקה

באותה שנה, ב-1937, חתם קרוזונה על חוזה עם להקת אלדו רוסו שהפליגה ב-27 ביולי ל"אפריקה המזרחית האיטלקית". אחרי עשרת ימי מסע על סיפון אוניית הקיטור "טוורה" ב־7 באוגוסט הגיעו למסאווה באריתריאה, בה היו אמורים להופיע במסעדת-התיאטרון "אצל מריו" של מריו אאוריטנו. הפועלים האיטלקים שפקדו אותה מסעדה היו רובם מצפון איטליה ולא רוו נחת מהרפרטואר הנפוליטני של קרוזונה והלהקה. כחצי שעה אחרי התחלת המופע דרשו את כספם בחזרה. כעבור שבוע החליט אלדו רוסו לשוב לנאפולי. למי שרצה להישאר כמו קרוזונה וכמה רקדניות, השיג היתר שהייה מהרשויות האיטלקיות המקומיות. קרוזונה נסע אז לאסמרה ההררית, בה מצא עבודה כפסנתרן בתזמורת של ג'יג'י פראצ'ולי שניגנה במועדון "אודיאון" ב"צ'ירקולו איטליה". שם הוא התאהב ברקדנית איטלקייה בשם איטליה לווידי (שכונתה בקיצור "ליטה", 2012-1917), ונציאנית במקור. השניים התחתנו במסאווה ב-2 בינואר 1938. קרוזונה אימץ את פינו, הילד בן חמש של הרקדנית (לימים ג'זופה קרוזונה, מהנדס חשמל). אחרי זמן קצר עבר קרוזונה לאדיס אבבה, בשטח אתיופיה הכבוש ("קיסרות חבש"), בה ניצח על תזמורת במועדון האיטלקי בשם "אקווילה בלנקה". הרפרטואר שלו כלל תערובת של מוזיקת ביג בנד, שירים נאפוליטנים ומוזיקת הקשה מקרן אפריקה. ביוני 1940 עם כניסת איטליה למלחמת העולם השנייה, גויס האמן לצבא ונשלח לחזית בסומליה האיטלקית. ב-1941 נכבשה אדיס אבבה על ידי הבריטים. קרוזונה חזר לאסמרה עם האקורדיון שלו והועסק בתיאטרון "אודיאון" שנוהל על ידי בן דוד שלו. התמנה למנהל מוזיקלי של התיאטרון ושל מועדון הלילה הצמוד. הרפרטואר שלו כלל בעיקר קטעי ריקוד אמריקאים, כמו Begin the Beguine מאת קול פורטר (מהסרט Night and Day), Blue Moon מאת ריצ'רד רוג'רס, A Tea for Two מאת וינסנט יומנס. הלקוחות היו אנשי צבא איטלקים שרצו לשכוח לכמה רגעים את המלחמה ואת המרחק מהבית. אחרי המלחמה, ב-28 ביולי 1946 נסע קרוזונה הבייתה באונייה היוונית "דורותיאה פאקסוס" יחד עם אשתו ליטה והבן פינו.
קורות חייו > שלישיית קרוזונה

באיטליה שמו כבר נשכח ונאלץ להתחיל את הקריירה מחדש. עבד שוב כפסנתרן בליווי תזמורות ריקודים קטנות. כישרונו, לרבות שליטתו במקצבים ובסגנונות שקלט בעת שהותו באריתריאה ובאתיופיה, עוררו עניין בזירה המקומית. הופיע בנאפולי וברומא במועדונים כמו "איל קוליברי" ו"ברניני". ב-28 באוקטובר 1949 הוזמן להופיע עם שלישייה משלו בפתיחת המועדון Shaker Club בנאפולי. בהתחלת ספטמבר גילה את הגיטריסט ההולנדי פטר ואן ווד שהיה הראשון שהוסיף לגיטרה שלו דוושות עם אפקטים חשמליים. אחר כך הצטרף אליהם המתופף ה"פנטזיסט" הנפוליטני ג'ג'ה די ג'אקומו, אחיין של המשורר סלווטורה די ג'אקומו. המופע שלהם שהתחיל עם "מיוזיק מיוזיק מיוזיק" מאת סטיבן וייס וברני באום קטף הצלחה רבה. לבקשת סוחר עשיר ביצעה השלישייה בקצב מהיר את הקטע "השייח" שהפך לדוגמה לסגנונם המקורי. עם זאת באודישן הראשון בחברת התקליטים "פוניט" נכשלו. אז הזמר סרג'ו ברוני הציג אותם בפני המלחין הנפוליטני נינו אוליביירו שארגן להם הקלטה בחברת פאטה. התקליט שכלל את "או, סוזנה" ו-Scalinatella היה להצלחה. השלישייה הוזמנה בהמשך לנגן בחנוכת המועדון "אופן גייט" ברומא ובמועדון הלילה La canzone del mare בקאפרי.
קורות חייו > התרחבות ההרכב

ב-1952 עזב ואן ווד את השלישייה ונסע לניו יורק כדי להמשיך בקריירה שלו כסולן. קרוזונה וג'גה צירפו אליהם לזמן קצר את הגיטריסט אלק באצ'יק שניגן עד אז בלבנון ואת כן הזמר ריי מרטינו שהקליט עד אז שירים נפוליטנים כמו Luna rossa (ירח אדום) ו-Nu quarto 'e luna (רבע ירח) וכן קטעי הומור כמו Papaveri e papere (פרגים וברווזים) ו-Buona Pasqua (חג פסחא שמח). ההרכב הפך על ידי כך לרביעייה. ב-1953 בצ'יק ומרטינו התחלפו בגיטריסט פרנקו צ'רי ובזמר קלאודיו ברנרדיני. אחר כך במקום ברנרדיני הצטרף פיירו ג'ורג'טי. בסופו של דבר נוצר הרכב קבוע שכלל את אלברטו פיציגוני בגיטרה וריקרדו ראוקי בכלי נשיפה (סקסופון וקלרנית). ב-3 בינואר 1954 בשעה שלוש אחרי הצהרים הופיעו קרוזונה וחבריו על מסך הטלוויזיה בתוכנית מוזיקלית בשם "התזמורת של השעה 15" (L'orchestra delle quindici). לארבעתם היה הכבוד להיות המוזיקאים הראשונים שהופיעו בטלוויזיה האיטלקית שנולדה באותו יום. בפסטיבל סאן רמו באותה שנה,1954, ג'ינו לטילה ופרנקו ריצ'י שרו שיר מאת מרקו רוצ'ונה וג'וזפה פיורלי ...e la barca tornò sola ("והסירה חזרה לבדה..") שהתייחס למותם בים של שלושה דייגים. הם התמקמו איתו במקום השלישי. קרוזונה לא אהב את הנימה הדרמטית של השיר וכעבור חודשים אחדים הציע לקהל גרסה פרודית ועליזה. אפקט קומי נוצר על ידי תגובתו של ג'ג'ה שחזר בקצב במשפט " e a me che me ne importa ("ולי מה אכפת לי?") אחרי כל בית מלדורמתי בביצועו של ג'ורג'טי וכן על ידי מקהלה קטנה של קולות צווחניים מעוותים באמצעות שינוי בקצב הרצועה המוקלטת, שזעקו: "Mare crudele, mare crudele, mare crudele!" ("ים אכזר, ים אכזר, ים אכזר!") ובסוף השיר המכה הסופית באה בצורת זימרת הגירגורים של ג'ורג'טי.
קורות חייו > הצלחות ראשונות

ההצלחה הראשונה של האמן הנפוליטני הייתה הלהיט "מרוצלה" (Maruzzella) אותו הלחין בשנת 1954 על מילים של אנצו בונאגורה. בנוסף עיבד קרוזונה לפי טעמו כמה מהלהיטים הנאפוליטנים מאותן השנים. עם אלה נמנו Malafemmena של טוטו, Scapricciatiello, הצלחה של אורליו פרו משנת 1954 בחג המוזיקה "פיידיגרוטה" בנאפולי (פורסם על ידי בית ההקלטות בידרי) ו-Anema e core אותו שר קרוזונה לפי בקשתו של צופה בקהל באחד הלילות של 1955. התווספו לרפרטואר שלו גם La donna riccia של מודוניו, (שבוצע עם תוספת של קולות מתכתיות כמו ב-e la barca tornò sola), Eh, cumpari!, Ufemia, וגם שירו של די ג'אקומו La pansè (שזכה למשך 15 שבועות במקום הראשון במצעד הפזמונים של הולנד),כמו כן Eternamente (או Arlecchinata) - גרסתו של קרוזונה לקטע Limelight מהפסקול של הסרט "אורות הבמה" של צ'ארלי צ'פלין. אחדים מהשירים האלה נכנסו לתקליט הראשון של הלהקה - אריך-נגן (במהירות של 33 סיבובים לדקה) Carosello Carosone nº 1. באותה תקופה הפיק קרוזונה גם את השיר האירוני Stu fungo cinese אותו כתב ביחד עם דאנפה ואת הקטע הכלי Pianofortissimo, כששתי יצירות אלה נכללו באריך הנגן השני של ההרכב.
ב-4 ביוני 1955 נחנך בוורסיליה, בניהולו של סרג'ו ברנרדיני, מועדון בשם Bussola di Focette. ב-2 ביולי, ימים ספורים אחרי השקת התקליט Carosello Carosone nº 2 חנך קרוזונה במועדון הזה את עונת הקיץ. באותה שנה יצר שיר מקורי Mo' vene Natale וביצע גרסה מחודשת של השיר הנפוליטני הקלאסי של די ג'אקומו E spingole frangese. בסוף השנה עיבד קרוזונה את השיר המצחיק של פאצאליה ומודוניו Io, mammeta e tu כשהסולן היה ג'ג'ה די ג'אקומו. ב-1956 נוסף לרפרטואר גם ?Ricordate Marcellino של טאטה ג'קובטי ווירג'יליו סבונה, שיר שהוקדש לפבליטו קאלבו, הילד שכיכב בסרט Marcellino pane e vino, של לדיסלאו ויידה. באותו זמן קטף קרוזונה הצלחה עם Giuvanne cu' 'a chitarra גרסה נפוליטנית של השיר ג'וני גיטאר (Johnny Guitar) מתוך הסרט בעל אותו השם של ניקולאס ריי. הצלחה נוספת, של התקליט Carosello Carosone nº 3, שכנעה את הרביעייה להכין מיד גם את התקליט הרביעי (Carosello Carosone nº 4). אלבום זה כלל את T'è piaciuta (של רנדינה וקפיליו, שדמה בסגנון ל-La pansè), את השירים האופייניים לקרוזונה T'aspetto e nove, Boogie woogie italiano, O russo e 'a rossa (האחרון - פרי נוסף לשיתוף פעולה עם אנצו בונאגורה) וכן גרסת כיסוי ל-Rock Around the Clock,הלהיט הבינלאומי של ביל היילי שהפיץ בכל העולם את בשורת הרוק אנד רול.
קורות חייו > פרישה בת חמש עשרה שנה

ב-7 בספטמבר 1959 בשיא ההצלחה, פרש קרוזונה ללא הסבר מהבמה. ההודעה על כך נמסרה בעת תוכנית הטלוויזיה Serata di gala (ערב גאלה) שבהנחיית אמה דניאלי. הקהל הוכה בהלם כי לא הבינו איך אמן באמצע הקריירה מוצלחת יכול לעזוב בלי שום סיבה נראית לעין. כמה צהובונים בתקופה טענו שהחלטתו של קרוזונה נגרמה על ידי שבועה שלו בפני המדונה, השערה שיכלה להיות נכונה, בהתחשב בנטייתו האמונית של האמן. עם זאת קרוזונה לא הפסיק לגמרי את הופעותיו. עם הרכבו החדש לצד ג'ג'ה וג'אני טוצי, נמנו באותה תקופה קלאודיו פורלאני, רוברטו אבראמו ופרנקו מוטה. בסוף אפריל והתחלת מאי 1960 שישיית קרוזונה הופיעה שוב על במת קרנגי הול בניו יורק. ב-1 במאי 1960 הוזמנו בתוכנית הטלוויזיה המופע של אד סאליבן, התוכנית המוזיקלית השבועית החשובה ביותר בארצות הברית. אחרי נילה פיצי ודומניקו מודוניו, היה קרוזונה האיטלקי השלישי שהופיע בטלוויזיה האמריקאית. בהנחיית צ'רלטון הסטון, מופע השישייה זכה בהצלחה שעלתה על זו שבסיור הקודם, וזיכה אותם להזמנה נוספת, הפעם בברבנק בקליפורניה ב"המופע של דינה שור". בשובו לאיטליה פרש קרוזונה יחד עם אשתו ליטה ליישוב רוטה ד'אימאניה בנפת ברגמו, והקים שם אולפן קטן להקלטות שבו יצר סדרה מוזיקלית בשם Lettera A (שמשמעותה המילולית כפולה:"האות א" או "מכתב ל..."). בזמן הזה ג'ג'ה יצא לקריירה של סולן. בשנת 1961 הוא התמקם במקום השלישי בפסטיבל של נאפולי עם השיר של ג'יג'י פיזאנו ופוריו רנדינה - Tutt' 'a famiglia (כל המשפחה) ואף הצטרף אחר כך לאופנת ילדי הפרחים במסגרת להקת מוזיקת ביט אבל הצלחתו לא ארכה זמן.
ב-1962 יחד עם ניזה יצר קרוזונה שיר חדש ומתוחכם בשם "Gondolì gondolà" שבוצע בפסטיבל סאן רמו 1962 על ידי סרג'ו ברוני וארנסטו בונינו וזכה במקום השלישי. במצעד הפזמונים הוא תפס את המקום השני ונשאר במצעד למשך שלושה חודשים. ב-1963 כתבו קרוזונה וניזה עוד ארבעה שירים שהוקלטו על ידי קרוזונה ב-Primary Ri-Fi על תקליט של 45 סיבובים :Nera nera Vita mia, 'Camping love ו-Caino e Abele אבל התגובות היו מאכזבות. בסופו של דבר עזב קרוזונה את ההקלטות והקדיש את עצמו לעיסוק בציור ובמוזיקה קלאסית.
ב-1968 נרשם לאקדמיה לאמנויות של בררה במילנו, שם רשם את בנו לקורס לרישום. האהבה לאמנות פלסטית ליוותה אותו כל שאר ימיו.
קורות חייו > החזרה לאור הזרקורים

אחרי חמש עשרה שנה, ב-9 באוגוסט 1975 להזמנתו של סרג'ו ברנרדיני, חזר קרוזונה לבמה בהופעה פומבית ב"בוסולה די פוצ'טה". האמן התלווה ב"ביג בנד" של 19 כלים והערוץ הראשון Rai 1 שידר את המופע ב-30 באוגוסט בערב תחת הכותרת "ברוך השב, קרוזונה!". חברת CBS הקליטה בהזדמנות זו דיסק לייב בעזרת עיבודיו של דנילו ואונה. התוצאה החיובית שכנעה את קרוזונה להקים שלישייה חדשה יחד עם ג'יג'י קאליו בגיטרה בס ופדלה פלקוני בתופים. בתוכנית הטוק-שואו L'ospite delle due (האורח של השעה שתיים) של לוצ'אנו ריספולי לשאלה למה נעדר כל כך הרבה זמן מהבמה השיב קרוזונה שראה בארצות הברית את "הפלאטרס" וחשב שגם באיטליה ישתנו הטעמים והקהל לא ירצה שוב לשמוע סוג השירים ה"מסורתיים" שהוא ייצג. ב-1976 השתתף בתוכנית "Per una sera d'estate (בערב קיץ) של קלאודיו ליפי.
ב-1980 התיידד קרוזונה עם מפיק ההקלטות סנדרינו אקווילני ששיכנע אותו להקליט ב-1982 אלבום באולפן פומודורו על יד רומא. האלבום נקרא "רנאטו קרוזונה '82" וכלל את O tengo n'appartamento (יש לי דירה);Penelope e Ulisse (פנלופה ואוליסס) ;
Nu sassofono americano (סקסקופון אמריקאי) ;Improvvisamente (פתאום) ;C'aimma fa (זה לא כך?), ואחרים. בעזרת מוזיקאים כמו הגיטריסט מיקלה אקולזה ונגן הסקסופון טונינו בלסמו, הקליט קרוזונה עוד אלבום Live in Siena שבנוסף ללהיטים הרגילים, כלל ואלסים של פרדריק שופן, פוגות של באך, סונטינות מאת מוציו קלמנטי, לה קמפנלה מאת פרנץ ליסט והרפסודיה בכחול של
גרשווין. הוא ביצע גם את ...E la barca tornò sola ואת O miliardario ואת I magnifici due "שני המופלאים" המוקדש לטוטו ולצ'ארלי צ'פלין. בעקבות ההצלחה חצה שוב קרוזונה את האוקיינוס האטלנטי כדי להופיע בארצות הברית. בעזרת אדריאנו ארגוציני הופיע בקונצרט בגן של כיכר מדיסון בניו יורק ויצא אחר כך לסיור מוצלח בקנדה, כולל הופעה עם הפילהרמונית של טורונטו ואחר כך ערך סיור בדרום אמריקה. בשובו לאיטליה בשנים 1987–1988 המשיך בסיורי הופעות והשתתף בתוכניות טלוויזיה שונות. אחרי מלאת עשור מחזרתו לבמה השתתף בפסטיבל סן רמו עם השיר Na canzuncella doce doce (שיר קטן מתוק מתוק) על מלים של קלאודיו מאטונה, שדורג במקום ה-14.
קורות חייו > מופעיו האחרונים

ב-22 במרץ 1993 נפגע קרוזונה מהתפוצצות של מפרצת מוחית ועבר ניתוח חירום נוירוכירורגי בבית החולים סן קמילו (קרלו פורלניני) ברומא. הצליח להשתקם ולחזור למוזיקה ולציור. ב-13 בנובמבר 1993 הציג בפומבי תערוכת ציורים על יד וילה פומפיאנה בנאפולי. ב-12 בינואר 1995 ביום הולדתו ה-75 הטלוויזיה האיטלקית ארגנה מופע לכבודו בתיאטרו מרקדנטה בכותרת "Tu vuò fà l'americano - Un ragazzo e un pianoforte. הערב נוהל על ידי אלבה פארייטי ששרה עם קרוזונה את השיר La pansè ושיחקה את הדמות מהשיר O suspiro. רנצו ארבורה שר יחד עם קרוזונה את השירים Giuvanne cu' a
,chitarra ,T'è piaciuta, Caravan petrol, Pigliate 'na pastiglia . עם באראונה שר קרוזונה את O sarracino ו-Io tengo
n'appartamento, ג'אני מורנדי השתכנע לבצע לראשונה את Maruzzella וקרוזונה ניגן בהמשך גם את "לאליזה" מאת בטהובן, טוקטה ופוגה ברה מינור מאת באך ועוד קטעים כליים מיצירותיו: Pianofortissimo, Triki-trak e Pallation. הגיע למופע גם ליונל המפטון שהיה בן 86 וביצע עם קרוזונה את Tea for Two ואת או סולה מיו. בסוף המופע שרה ילדה בת תשע יחד עם המלחין את ה-Tu vuò fà l'americano. ב-26 באוקטובר 1996 קיבל קרוזונה בסן רומו את הפרס טנקו על תרומתו להתחדשות השיר הנפוליטני ובשנה החדשה 1998 הופיע בקונצרט האחרון בפיאצה דל פלבישיטו בנאפולי, בנוכחות מאתיים אלף אנשים. ב-2000 כשהוא חולה באמפיזמה בראות פרסם קרוזונה את האוטוביוגרפיה שלו "אמריקאי בנאפולי", הכתובה עם העיתונאי פדריקו וקלברה. הקליט עם טונינו קרוטונה גרסה חדשה ל-Tu vuò fà l'americano חלק מהדיסק של קרוטונה "Mondo difficile" .
קורות חייו > מותו

קרוזונה נפטר בשינה בבוקר של 20 במאי 2001 בביתו ברומא, ברחוב פלמיניה וקיה, לשם עבר אחרי שהתגורר תקופה על גדת האגם ברצ'אנו. טקס הלוויה התקיים בכנסיית האמנים (בזיליקה סנטה מריה במונטסנטו) בפיאצה דל פופולו. נכחו 4,500 אנשים, ביניהם רנצו ארבורה, לוצ'אנו די קרשנצו, אנטוניו גירלי, מריזה לאוריטו, אנריקה בונאקורטי, מוגול, מאגו סילוואן, לוצ'ו וילארי, מריה פיורה, פפינו גליארדי, פיורלו, אנטוניו בסולינו, מיקלה גוארדי ופיטר ון ווד. גופתו נשרפה ונקברה בבית הקברות בטרוויניאנו רומאנו. .
עם זאת במקורות רבים נכתב בטעות שקברו של קרוזונה נמצא בבית הקברות פלמיניו-פרימה פורטה.,
האלטר אגו של קרוזונה, נגן התופים ג'ג'ה די ג'אקומו, שלא היה יכול להשתתף בלווייה מסיבות בריאות, נפטר בגיל 87 בביתו בפוג'וריאלה בנאפולי ב-1 באפריל 2005.