stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זוראן פלאניניץ'
קריירת מועדונים

זוראן פלאניניץ' החל לשחק במחלקת הנוער של דוברבה זאגרב. בגיל 17 הוביל את הקבוצה הבוגרת לחצי גמר הפלייאוף של הליגה הקרואטית בה הפסיד עם קבוצתו לציבונה זאגרב, הישג זה הוביל אותו להיבחר בסיום העונה לחמישיית העונה ולשחקן הצעיר של השנה בליגה הקרואטית.
שנה לאחר מכן, ציבונה זאגרב חשקה בשירותיו והחתימה אותו לשלוש עונות בעקבות הישגיו בעונה אשתקד וכן עקב יכולתו כנגדה בשלב חצי הגמר של משחקי הפלייאוף בליגה הקרואטית.
פלאניניץ' השתלב היטב בציבונה זאגרב, והפך לאחד הרכזים והקלעים הטובים ביורוליג והציג יכולת טובה שהתבטאה פעמיים בזכייה באליפות קרואטיה ובגביע הקרואטי, ואף כן גם בזכייה בתואר השחקן המצטיין בליגה הקרואטית של עונת 2001/02.
בשנת 2003 פלאניניץ' נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-22 הכללי על ידי הניו ג'רזי נטס שבה שיחק במשך שלוש עונות שבהן השיג ממוצעים של 4 נקודות, 1.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק. עקב מעמדו בקבוצה שהתבטא במיעוט דקות ובחוסר הזדמנויות לשחק החליט לסיים את דרכו בקבוצה וכן את קריירת ה-NBA שלו.
לאחר שבועות בודדים, פלאניניץ' חתם בקבוצה הספרדית טאו ויטוריה. הוא שותף באופן מלא במשחקיה, ונחשב לאחד משחקני המפתח של המועדון. הוא הוביל ביחד עם טיאגו ספליטר את טאו לפסגת הכדורסל הספרדי והאירופי כאשר זכה עימה באליפות ספרד, פעמיים בגביע הספרדי ובסופר קאפ הספרדי ולשתי העפלות רצופות לפיינל פור היורוליג.
ב-25 ביוני 2008, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם צסק"א מוסקבה.
ב-17 ביוני 2010, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם אופציה לעונה נוספת עם חימקי מוסקבה.
נבחרת קרואטיה

פלאניניץ' חבר בסגל הנבחרת הלאומית של קרואטיה משנת 2001 מאז זומן לאליפות העולם לנבחרות צעירות, בה זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. מאז, פלאניניץ' לקח חלק עם נבחרתו באליפות אירופה של 2005 ושל 2007.
תארים

אליפות הליגה הקרואטית: 2001/02, 2002/03
הגביע הקרואטי: 2001/02, 2003/03
אליפות ספרד: 2007/08
הגביע הספרדי: 2008
הסופר קאפ הספרדי: 2007, 2008
הערות שוליים

↑  CSKA Moscow signs Planinic to 2 year deal
חקיין נקאי

| חקיין נקאי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: קרנוניים
סוג:: Aspidontus
מין:: חקיין נקאי
שם מדעי
 Aspidontus taeniatus ‏קוי וגיימר, 1834

חקיין נקאי (שם מדעי: Aspidontus taeniatus) הוא מין של דג ממשפחת הקרנוניים החי בשוניות אלמוגים באוקיינוסים ההודי והשקט.
מאפיינים

דג זה מתחזה לדג הנַקַּאי, אך הוא שייך למשפחה אחרת. אורכו 11.5 ס"מ והוא בעל צבעים דומים לנקאי האמיתי, עם גוף לבן, זנב וחלק גוף אחורי בתכלת, פס שחור אנכי לאורך הגוף וצבע צהוב על מהמצח עד הגב. הראש קטן עם חוטם בולט. אך פניו שונות מעט מפני הנקאי האמיתי.
לדג שתי תועלות מהחקיינות לנקאי: הוא מצליח להתחמק מדגים טורפים המגיעים אליו ל"טיפול" או שומרים עליו מטורפים אחרים ובנוסף הוא מקבל הזמנה להיכנס לפיהם כמו נקאי אמיתי וללקט שאריות מזון משיניהם, אך שלא כמו האמיתי הוא גם נוגס בפיהם ואוכל גם בשר חי ולעיתים גם ניזון מהקשקשים שלהם. הוא מצליח במיוחד על דגים צעירים למרות שבכמה מקרים הוא מצליח לרמות גם בוגרים. הוא קורע את הבשר ואז בורח מהר.
מספר דגי שונית בוגרים יודעים להבחין בהבדלים הקטנים שבין הנקאי האמיתי והחקיין ולהימנע ממנו.
הערות שוליים

↑  חקיין נקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חמוס ערבות

| חמוס ערבות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: סמור
מין:: חמוס ערבות
שם מדעי
 Mustela eversmanii ‏לסון, 1827
תחום תפוצה


חמוס ערבות (שם מדעי: Mustela eversmanii) הוא מין של סמור החי בטבע בערבות עשב במרכז ומזרח אירופה וכן בצפון אסיה ומזרחה עד לסין ודרומה עד לקזחסטן. מין זה בעל תפוצה רחבה והוא מתרבה מהר ומסתגל לתנאי מחיה רבים והוא איננו בסכנה.
הוא נראה כמו חמוס מבאיש אך גדול יותר ובעל לסתות חזקות וקצרות יותר ממנו. אורכו 320-562 מ"מ ומשקלו 2,050 גרם. הוא בעל פרווה מרשימה בצבע חום וגפיים וזנב שחורים עם מסיכה כהה מעט על הפנים. הוא בעל אוזניים קטנות אבל עיניים גדולות והוא פעיל יום בעיקרו. הסמור נוטה לנדוד מאזורים שונים בערבות וכן באזורים הרריים ופחות ביערות, אם כי גם שם הוא מצוי.
הוא צייד רזה וזריז ויכול לרדוף חיות גדולות יותר מהחמוס המבאיש כמו פיקות ומרמיטה, אך מתבסס בעיקר על סנאיי קרקע אותם הוא צד הן על פני האדמה בעיקר באבי והן על ידי כניסה למאורתם דבר שנעשה בעיקר באזור החורף. הם אוכלים גם מכרסמים נוספים כמו אוגרים, נברנים וארנבונים וגם דגים, צפרדעים ודוחיים וזוחלים וגם עופות כמו שכווים או תרנגולים. אם הם לא מוצאים טרף חי הם לא יהססו לאכול נבלות. הם יצורים בודדים וכשאינם צדים נמצאים במחליתם הנמצאת בדרך כלל במאורה של סנאים שנטרפו.
בעבר רבים מהם ניצודו בעבור פרוותם וגם כי הם מזיקים שטורפים תרנגולים. אולם היום הציד אסור והחמוסים מתרבים באין מפרע.
הערות שוליים

↑  חמוס ערבות באתר הרשימה האדומה של IUCN
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4800546-0  NKC: ph538447
חקיינות בטסיאנית

תמונה עליונה: פתן אלמוגי הוא מין ארסי המזהיר את טורפיו על ידי צבעיו שלא יתקרבו אליו.
תמונה תחתונה: זעמן אלמוגי ממשפחת הזעמניים אינו ארסי, אך מחקה את דוגמאותיו הארסיות של הפתן.
ההבדל החיצוני ביניהם הוא דפוס הצבעים: הפתן מכוסה ברצועות צהובות בין רצועות שחורות ואדומות. הזעמן מכוסה בשחורות בין צהובות ואדומות.
חקיינות בטסיאנית היא תופעה בטבע בה מין אחד רעיל ומין שני שאינו רעיל, החיים בקרבה אחד לשני וסובלים מטורפים דומים, ישתמשו באותו סוג של אזהרה במקביל. חקיינות זו היא סוג של יחסי גומלין, בו מין אחד מרוויח, והמין השני עשוי להפסיד (למשל במקרה בו טורף של החקיין יתקוף את מושא החיקוי).
התופעה קרויה על שם חוקר הטבע האנגלי, הנרי וולטר בייטס, שתיאר אותה במחקר בפרפרים בברזיל.
החקיינות הבטסיאנית מוסברת בכך שטורף שיתקל בשני מינים בעלי אותות אזהרה דומים, שרק אחד מהם רעיל, ילמד לא לאכול את שניהם. המין המחקה צריך להיות נדיר מהמין הרעיל כדי שהטורף ילמד להתרחק ממינים אלו. יש ספקטרום שלם בין חקיינות מולריינית אמיתית, לחקיינות בטסיאנית, לא אמיתית.
ישראל

בישראל ישנן כמה דוגמאות לחקיינות בטסיאנית. המפורסמת שבהם, היא צבעי הגוף ודוגמאות העיגולים שעל קשקשיו של זעמן המטבעות, שנועדו לחקות את הצבעים והדוגמאות שעל הצפע המצוי. הזעמן אף מחקה את קולות הלחשושים של הצפע כשהוא מאוים.
דוגמה נוספת לחקיינות בטסיאנית בישראל הם זבובים ממשפחת הרחפניים, המזכירים דבורים וצרעות (המסוגלות לעקוץ את תוקפיהן).
בחופי ים סוף מצוי מירנון זעמני, המתחקה לנחש הים קרייט ימי מפוספס כדי להינצל מתקיפה (עם זאת אין בישראל נחשי ים). דגים נוספים מידמים ליצורי ים ארסיים נוספים.
ראו גם

צבעי אזהרה
חקיינות מילריינית
חליל (יצירה מוזיקלית)

חליל היא יצירה לחליל צד ותזמורת קאמרית מאת המלחין האמריקאי לאונרד ברנשטיין, אשר נכתבה בשנת 1981. אורך ביצוע ממוצע של היצירה הוא כ-16 דקות.
הרקע לכתיבת היצירה וההקדשה של ברנשטיין

"חליל" נכתבה לזכרו של סמל ידין טננבוים (1954-1973), אשר נפל כתותחן-טנק במהלך מלחמת יום הכיפורים כשהיה בן 19 בלבד, וקיבל לאחר מותו את עיטור המופת על תפקודו בקרב.
טננבוים למד אצל אורי טפליץ, זכה במלגות ובתחרויות מטעם קרן שרת והקונסבטוריון הישראלי למוסיקה, והשתתף כחלילן ראשון בתזמורת הגדנ"ע ובתזמורת הנוער של עיריית תל אביב.
בחייו הקליט טננבוים יצירות רבות, ביניהן פסקול הסרט לאן נעלם דניאל וקס, הסוויטה התזמורתית השנייה בסי מינור של באך ועוד. הקלטותיו יצאו לאור בתקליט "החליל שלא נדם – קטעים לחליל בביצוע ידין טננבוים" (הד ארצי, 1975).
ברנשטיין, ששמר כל חייו על קשרים חמים עם מדינת ישראל והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, התרגש מסיפור חייו של ידין, הקשיב להקלטותיו והחליט לכתוב יצירה לחליל ותזמורת לזכרו.
בכתב היד של "חליל", כתב ברנשטיין:
יצירה זו מוקדשת לרוחו של ידין וחבריו הנופלים. ידין טננבוים, חלילן ישראלי בן 19, אשר ב-1973, כשהוא בשיא כוחו המוזיקלי, נפל בקרב במלחמת יום הכיפורים. "חליל" שונה צורנית מכל יצירה אחרת שחיברתי, אך היא דומה ליצירות אחרות רבות מפרי עטי במאבק בין כוחות טונליים ולא טונליים. במקרה זה חשתי שהמאבק עוסק במלחמות ובאיומי מלחמה, ברצון העז לחיות, ובנחמה הטמונה באמנות, באהבה ובתקווה לשלום. זו מעין מוזיקת לילה, אשר מתחילתה ועד סופה יש בה עימות מתמשך של דימויים ליליים: חלומות ומשאלות, סיוטים, נדודי שינה, ביעותי לילה – ושינה, אחותו התאומה של המוות.... מעולם לא הכרתי את ידין טננבוים, אך אני מיטיב להכיר את רוחו.
תזמור

הרכב התזמורת הדרוש לביצוע היצירה הוא איננו סטנדרטי, וכולל סקציית כלי הקשה מורחבת:
תזמור > כלי נשיפה מעץ

חליל צד סולנ/ית
פיקולו
חליל אלט (אנ')
תזמור > כלי הקשה

ארבעה תופי סנר (אנ')
תוף בס (אנ')
ארבעה תופי טם טם (אנ')
זוג מצילות
מצילות קראש גבוהות ונמוכות (אנ')
גונגים גבוהים ונמוכים
פעמוני צ'יימס
גונג מסוג טם טם
משולשים גבוהים ונמוכים
ארבעה תיבות סיניות (אנ')
שוט (אנ')
קסילופון
גלוקנשפיל
ויברפון
תזמור > כלי פריטה

נבל
תזמור > כלי קשת

כינורות ראשונים
כינורות שניים
ויולות
צ'לו
קונטרבסים
מבנה מוזיקלי

בעוד שבסימפוניית "קדיש" ובבלט דיבוק (אנ') עושה ברנשטיין ניסיונות בשיטה הדודקפונית, הרי שב"חליל" השימוש בטכניקה זו הוא מורחב בהרבה.
"חליל" התקבל בחיוב על ידי מבקרי המוזיקה; מבקר המוזיקה של הוושינגטון טריביון ציין, כי "היצירה מצליחה לתאר בעזרת המוזיקה את האימה במהלך המלחמה על ידי דימוי לחישות מסויטות וזוועות חסרות שם".
עוד צוינו בביקורת הדואט בין תפקיד חליל האלט והויולה, כלי ההקשה אשר מדמים את קולות המלחמה, וכן הדעיכה האיטית של תפקיד הסולו לקראת סיום היצירה, המסמלת את מותו הטרגי של ידין.
בכורות של היצירה וביצועים נוספים

בכורה עולמית:
הבכורה נערכה בבריכת הסולטן שבירושלים, ישראל בתאריך 27.05.1981.
המבצעים היו לאונרד ברנשטיין שניצח על יצירתו, החלילן ז'אן-פייר רמפל והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בכורה אמריקאית:
הבכורה נערכה בטנגלווד שבמסצ'וסטס, ארצות הברית במהלך יום העצמאות האמריקאי - 04.07.1981.
המבצעים היו לאונרד ברנשטיין שניצח על יצירתו, החלילנית דורייט אנת'וני דוייר (אנ') והתזמורת הסימפונית של בוסטון.
בחודש מרץ 2021 היצירה בוצעה על ידי גי אשד והתזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח להב שני.
ההקלטה של הביצוע הועלתה לאתר היוטיוב של התזמורת
בעקבות ביצוע היצירה נערך ראיון בין גי אשד, החלילן הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ואחותו של ידין, אלה קורן-טננבוים.
הערות שוליים

↑  ברנשטין: ״חליל״, נוקטורן לחליל ולתזמורת - גי אשד, חליל, להב שני, מנצח, באתר ערוץ היוטיוב של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ‏13 באפר׳ 2021
↑  גי אשד בשיחה עם אלה קורן-טננבוים, באתר ערוץ היוטיוב של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ‏13 באפר׳ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13908527g (data)  GND: 300019610  LCCN: no95056913  MusicBrainz work: 039afc24-81e9-3da3-a648-97e807387090  VIAF: 178824823   WorldCat (עם VIAF): 178824823
חמוס סיבירי

| חמוס סיבירי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: סמור
מין:: חמוס סיבירי
שם מדעי
 Mustela sibirica ‏פאלאס, 1773
תחום תפוצה


חמוס סיבירי (שם מדעי: Mustela sibirica), הידוע גם בכינויים חמוס הרים סיבירי, קולינסקי וחמוס הימלאיה בשפות שונות, הוא טורף קטן בעל פרווה בגוון אדמדם ממשפחת הסמוריים. נפוץ באסיה ובאירופה.
מפרוותו של החמוס הסיבירי מייצרים מברשות ומכחולים משיער רך, הקרויים מכחולי קולינסקי או מכחולי צובל. זאת על אף שהצובל שייך לסוג אחר ממשפחת הסמוריים, הקרוי דלק.
הערות שוליים

↑  חמוס סיבירי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים שמואל קהימקר

| --- | --- |

הסופר חיים שמואל קהימקר סוף המאה ה-19
 לידה:  1830
 פטירה:  9 באוקטובר 1908 (בגיל 78 בערך)
 מדינה:  הודו הבריטית הודו הבריטית
 פעילות בולטת:  היסטוריון, מורה ופילנתרופ
כריכת ספרו של חיים שמואל קהימקר אשר נכתב בשנת 1897 ויצא לאור בשנת 1937 בתל אביב כ 30 שנים לאחר פטירתו
חיים שמואל קהימקר (1830 – 9 באוקטובר 1908), היסטוריון, מורה, פילנתרופ ופובליציסט בן לקהילת "בני-ישראל" בהודו.
קהימקר היה דמות מרכזית בפרסום הקהילה לעולם ולקהילות היהודיות השונות הנמצאות בו. הוא הקים את אחד מבתי הספר לעברית הראשונים בהודו, וכן מספר עיתונים הקשורים ליהדות ולמסורות ישראל.
קורות חיים

חיים שמואל קהימקר נולד ב-1830 בכפר אליבג, כ-25 מייל דרום מזרחית לבומביי, אביו שמואל יעקוב קהימקר היה מפקח מטעם בתי הספר של המיסיון האמריקאי בהודו, והיה מורהו הפרטי של בנו חיים בתחילת חייו ולימד אותו עברית, מראטהי ואנגלית. אפשר להתחקות אחר משפחתו עד לסביבות המאה ה-17 לאדם בשם אהרון (ארונג'י) שגר בכפר קהים ממנו נגזר שם משפחתו או לחלופין שם הכפר נגזר משם משפחתו כמקובל בשמות המשפחה בעדתו. נכדו של אהרון, יוסף (איסופג'י) עבר לכפר ראמסאג' ולאחר מכן לאליבג שם נולד נינו חיים.
בשנת 1852 הקים את ארגון "החברה הנדיבה של הבני-ישראל", במטרה לקדם חינוך והשכלה גבוהה בקרב בנות ובני הקהילה, בתי הספר שנוהלו על ידי הארגון אף סיפקו קורת גג ליתומי הקהילה, בשנת 1868 פרש מהנהלת הארגון אך המשיך לתמוך בו.
בשנת 1875 הקים את "בית הספר הישראלי" בבומביי באזור קדאק.
בשנת 1876 הוא שלח יחד עם אברהם דניאל דיווח על תולדות בני ישראל ללונדון. בשנת 1886 הוא תואר בהצפירה כראש חברת "גומלי חסדים" "איש נודע לשם במעשי צדקותיו". בשנת 1890 הוא עמד בראש ועד למען בתי הספר היהודיים בהודו. במסגרת תפקידו הוא שלח ליהודים בארצות שונות בקשות לתרומות לחיזוק בתי הספר וצירף אליהם ספר בן 38 עמודים על תולדות עדת בני ישראל בהודו.
ב-5 בספטמבר 1888 הקים את בית הכנסת "עץ החיים" בבומביי אשר קיים ופעיל עד היום.
ספרו של קהימקר אשר פורסם באנגלית 29 שנים לאחר פטירתו, היווה את הספר המלא הראשון על קהילת בני ישראל בשפה זרה, עליו התבססו רוב הספרים העוסקים בהיסטורית העדה ב-100 השנים הבאות. כתיבת הטיוטה נסתיימה ב-1897, גרסה במראטהית יצאה בשנת 1927 על ידי הוצאת פראקש ההודית ומשפחתו של קהימקר. בשנת 1936 קיבל עמנואל אולסבנגר את הספר על ידי צאצאיו של קהימקר בעת ביקורו בהודו מטעם קרן היסוד והוא הוציאו לאור ב-1937 בארץ ישראל המנדטורית בתרומה של יהודים מדרום אפריקה.
נעשו מספר ניסיונות להוצאת ספרו בעברית על ידי אישי תרבות מתוך הקהילה כגון הסופרים אליעז ראובן-דנדקר ואביחי בהסטקר, אך לבסוף יצאה בסוף שנת 2023 מהדורה בעברית על ידי איגוד החזנים של "בני ישראל"- עולי הודו.
קהימקר נפטר ב-9 באוקטובר 1908 ונקבר בבית העלמין היהודי מזגאו שבבומביי.
משפחתו

קהימקר התחתן עם מילקה (מלכה) סולומון ג'יראד (ג'ירדקר קאזי), וממנה נולדו לו 8 ילדים. רבים מצאצאיו חיים כיום בישראל וקנדה. חלקם הגדול עסק ברפואה, ספרות וקהילה.
בין צאצאיו נמנה הסופר והיסטוריון ניסים מוזס (טלקר).
לקריאה נוספת

Haeem Samuel Kehimkar, The History of the Bene Israel of India, Tel-Aviv: 1937, Dayag. (באנגלית)
חיים שמואל קהימקר, ההיסטוריה של הבני ישראל מהודו, הוצאת פרקאש, הודו הבריטית, 1927. (במרטהי)
ניסים מוזס, הבני ישראל מהודו-מורשת ומנהגים, מרכז מורשת יהדות הודו, 2015
אליעז ראובן-דנדקר, הג'מאט-א.נשים מעוררי השראה מקהילת הבני ישראל מהודו, הוצאת קמודן מוכאדם, 2020
ההיסטוריה של "בני ישראל" שבהודו, ירושלים: הוצאת איגוד החזנים של בני ישראל - עולי הודו, ה'תשפ"ד (2023)
הערות שוליים

↑  נחום סוקולוב, בני ישראל באסטאינדיען, הצפירה, 25 באוקטובר 1876
↑  בני ישראל, חבצלת, 17 באוגוסט 1876
↑  חדשות בישראל, הצפירה, 4 בנובמבר 1886
↑  חוץ לארצנו: בני ישראל אשר בהודו, המליץ, 18 ביוני 1890
↑  בני ישראל בהודו, דבר, 27 בדצמבר 1936
↑  בני ישראל שבהודו, דבר, 23 באפריל 1939
↑  ממדפי ספרות המסעות, העולם, 5 ביוני 1941
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298210005171  VIAF: 298446764   WorldCat (עם VIAF): 298446764 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חקיין צ'יליאני

| חקיין צ'יליאני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חקייניים
סוג:: חקיין
מין:: חקיין צ'יליאני
שם מדעי
 Mimus thenca ‏מולינה, 1782
תחום תפוצה


חקיין צ'יליאני המכונה גם טנקה (שם מדעי: Mimus thenca) היא מין של ציפור שיר ממשפחת החקייניים. הציפור מצויה בטבע בצ'ילה במחוזות: אטקמה, לוס ריוס, לוס לאגוס והאי צ'ילואה וכן אוכלוסייה אחת נמצאת בנאוקן שבארגנטינה.
מצב שימור החקיין כיום הוא: "ללא חשש" בטבע.
תיאור

החקיין מגיע לאורך של 28 עד 29 ס"מ ולמשקל של 66 גרם בקירוב. הוא בעל נוצות אפורות-חומות ובעל בטן ורדרדה. העיניים צהובות-אפורות ומעליהם גבת עין לבנה. המקור אפור ובעל עיקול קטן כלפי מטה.
החקיין מצוי בטבע הן ביערות ושטחי חורש לרבות במורדות הרים עד לגובה 2,200 מטר וביערות אשור דרומי לאורך דרום צ'ילה והן בשטחי סוואנה טרופית, שיחיות, לאורך כמה חופים ואף במספר מדבריות. הוא פעיל במשך היום לבדו או בקבוצות קטנות וניזון כאוכל כל הן מפירות, פרחים וצוף והן מחרקים ואף מלטאות. הוא ניזון הן על הקרקע והן בין צמחים קטנים.
החקיין מקנן בין אוקטובר לנובמבר ומטיל 2 עד 4 ביצים בקן הבנוי בין צמחים נמוכים. לעיתים הוא מוטפל בידי פזאי הבקר.
הערות שוליים

↑  חקיין צ'יליאני באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חצי האי מונטוורדי

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  72°30′S 72°00′W﻿ / ﻿72.5°S 72°W﻿ / -72.5; -72
 נתונים מדיניים
 על שם:  קלאודיו מונטוורדי 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי מונטוורדי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי מונטוורדי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי מונטוורדי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי מונטוורדי
 
חצי האי מונטוורדי (באנגלית: Monteverdi Peninsula) הוא חצי אי מכוסה קרח בקצה הדרומי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
חצי האי הוא אחד משמונה חצאי האיים שבאי אלכסנדר.
חצי האי ממוקם בין מדף הקרח באך, לבין מפרץ ג'ורג' השישי.
גובהו של חצי האי 323 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי חצי האי

חצי האי התגלה ומופה באופן גס על ידי פין רון וקארל אקלאנד מהשירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941. חצי האי מופה בשנית תוך שימוש בטרימטרוגון, בתצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948, ובנתוני סקר שבוצע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנקודה נקראת על שמו של המלחין האיטלקי; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
ראו גם

| אתרים על שם מלחינים, מוזיקאים ויצירות מוזיקליות באי אלכסנדר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | באלאקירב • בארטוק • גילברט • דיליוס • מיקאדו • סאליבן • סיבליוס • פלסטרינה |  |
| הדומי קרח | הנדל • וגנר • מוצרט |  |
| מדפי קרח | באך • ברהמס • בריטן |  |
| שדות שלג | שדה השלג פרסל |  |
| מפרצונים | בוקריני • ברהמס • בריטן • היידן • ובר • ורדי • מנדלסון • סטרווינסקי • פורה • קופרן • ראמו • שוברט |  |
| הרים, רמות ומצוקים | רכס אטאנסוב • רמת אלגר • נונאטאקי אפאלאצ'יה • הר בורודין • פסגת גלוק • הר גריג • רמת דביסי • הר וילבי • מעבר האפנר • הרי לאסוס • הר ליסט • שלוחת מאהלר • פסגות מוסורגסקי • הר מורלי • נונאטאק פיגארו • הר פינאפור • גבעות פינלנדיה • הר צ'ייקובסקי • הר שומאן • גבעת שופן |  |
| חצאי אי | אירואיקה • בטהובן • מונטוורדי • שוסטקוביץ' |  |
| לשונות יבשה | נקודת ברליוז • נקודת רוסיני |  |
לקריאה נוספת

• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th: 1987, , Cambridge, England, P 528
• A. J. Cook and D. G. Vaughan, , The Cryosphere, 4, 77–98, 2010 www.the-cryosphere.net/4/77/2010/
• Garetti J. Marshall, John Turner, William D. Miners, , Annals of Glaciology, Volume 27 1998, pp. 610-616, DOI: https://doi.org/10.3189/1998AoG27-1-610-616
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  מידע היסטורי על מנת שמות אתרים באזור
חקיינות אגרסיבית

הצמח הטורף Drosera capensis מפתה זבובים לאכול ממנו ואז לוכד אותם.
צב אליגטור מצוי מפתה עם לשונו דמוית התולעת דגים קטנים או חסילונים המנסים לאכול אותה ואז בולע את טרפו.
חקיינות אגרסיבית או חקיינות תוקפנית הוא תופעה בטבע בה מין בעל חיים מתחפש לבעל חיים אחר כדי לטרוף אותו, להיטפל אליו או לנצל אותו בערמומיות. לעיתים הטורף מתחפש רק בחלק מגופו, למשל בזנבו או לשונו וכך מושך את טרפו.
בכל הדוגמאות הללו, החקיינים אינם עושים את החיקוי במודע. אנשים יכולים להתחפש במודע לחיות שהם צדים במטרה להתקרב אליהם בקלות.
תופעה דומה היא התחפשות לנמלים (myrmecomorphy) במטרה לטרוף אותם והיא סוג חקיינות אחרת המשמשת מגוון פרוקי-רגליים.
חקיינים טורפים

חקיינים טורפים הם בדרך כלל טורפים אורבים שאינם רודפים אחרי קורבנם אלא מעדיפים למשוך אותו אליהם או להעמיד פנים שהם יצורים לא קטלניים. חלק ממינים אלה משתמשים בהסוואה מתוחכמת בעוד חלק מגופם מתחפש ומפתה את הטרף.
כמה טורפים מושכים בעזרת פיתיון מאיברי גופם את הטרף. הם מתחלקים לשניים: פתיונות בזנב (אנ') ופתיונות בלשון (אנ'). לסוג הראשון שייכים ציידים כמו פתן המוות, עכן קטן, עכסן עכני, נחשי הביטיס, כרישטיח ארך אף, השפיפון העכבישי ואולי גם צלופח שקנאי. לסוג השני שייכים צב אליגטור מצוי, דגי החכאים, צפרדע הפקמן וכמה נחשי בירית המפתים את טרפם בעזרת לשונם או פתיון שצמוד לפיהם.
ישנם עכבישים (כמו Mastophora, שבעכבישי הבולאס) המפרישים פרומונים של נקבות עשים, מה שגורם לזכרים לעופף אליהם ולהיתקע בקורים. עכבישים מהסוג Cyrtarachne מתחפשים ללשלשת אותה מחפשים חרקים רבים למאכל. פרטי חנקן גדול משמיעים קולות המזכירים ציפורי שיר קטנות יותר העפות אליהם נטרפות. ע"פ תצפיות נמרון מרגיי מצליח להטעות קופי טמרין החושבים שקולו הוא קול של קופיף צועק. מספר גחליליות אוכלות גחליליות אחרות על ידי זהירה, מה שנראה לזכרי הנטרפים כנקבות מושכות וכשהם מתקרבים הגחלילית הטורפת אוכלת אותם.
מספר אנפות כמו אנפית מנגרובים, לבנית קטנה או אנפת הצל מפתים דגים לבוא אליהם על ידי פתיון כמו פירורי לחם או אפילו על ידי כפות רגליהם הרוטטות על המים. הדגים מתקרבים אל האנפה עד שהיא תופסת אותם. בצורה דומה דגים הגזרנים עם מקורם הגדול.
מספר עכבישים מושכים את טרפם על ידי קורים מעט בוהקים, דבר הבולט בבני משפחת הנפיליים. כך נוהגת גם זחלי ארכנוקמפה בהפצתם אורות. מספר עכבישים קניבלים מהסוג פורטיה מחקים תנועות של חרק הנתפס בקורי עכביש אחר וכשהבעלים מתקרב אליהם הם קופצים עליו והורגים אותו.
צמחים טורפים רבים ניזונים על ידי הפרשת צוף מתוק וריחני המושך חרקים. כשהם נוגעים בשטח העלים הם נדבקים או שהעלים נסגרים עליהם.
טורפים אחרים מעדיפים להתחפש למינים רגילים לא תוקפניים ולהערים על טרפם. כך נוהג עקב לבן-זנב שמתחפש לקתרטס תרנגולי שניזון מנבלות. טרפו אינו מרגיש בהבדל עד שהוא עט עליו במהירות.
כמו כן מספר טורפים כמו השועל מידמים למתים כדי למשוך עופות אוכלי נבלות כמו עורבים. לפני שאחד העורבים מספיק לנקר בו הוא קופץ על אחד מהם והורג אותו.