stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרק ירקות
הערות שוליים

↑  Melton, Dru; Taerbaum, Jamie (13 בדצמבר 2012). "The Soupbox Cookbook: Sensational Soups for Healthy Living". Race Point Publishing. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thomas, Anna (21 בספטמבר 2009). "Love Soup: 160 All-New Vegetarian Recipes from the Author of The Vegetarian Epicure". W. W. Norton & Company. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frich, Lilla Pauline (1 בינואר 1917). "The Housewife's Cook Book". Augsburg Publishing Company. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Warm Up with Western Vegetable Soup". WTVR-TV. 30 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Recipe for roasted winter vegetable soup with parsley pesto and cheese toasts". The Boston Globe.
↑  Watts, Phyllis (5 באפריל 2017). "Where Food and People Meet". Xlibris Corporation. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ram, S. (1 בינואר 2002). "Encyclopaedia of Afghanistan: Afghanistan: customs and traditions". Anmol Publications. p. 147. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aoyagi, William Shurtleff, Akiko (1 בינואר 2009). "History of Miso, Soybean Jiang (China), Jang (Korea) and Tauco (Indonesia) (200 BC-2009)". Soyinfo Center. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hygeia". American Medical Association. 1 בינואר 1939. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "10 Best Vegetable Soup Recipes". NDTV.
↑  "Eating For Victory: Healthy Home Front Cooking on War Rations". Michael O'Mara Books. 7 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dunster, Edward Swift; Foster, Frank Pierce; Hunter, James Bradbridge; Sajous, Charles Eucharist de Medicis; Klaunberg, Henry J.; Stragnell, Gregory; Martí-Ibáñez, Félix (1 בינואר 1917). "International Record of Medicine and General Practice Clinics". MD Publications. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sohn, Mark (28 באוקטובר 2005). "Appalachian Home Cooking: History, Culture, and Recipes". University Press of Kentucky. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  טלי ואורי מאיר-צ'יזיק, ירקות שורש, עדשים ודגנים - מזון עונתי לחורף, באתר ynet, 25 בדצמבר 2006
↑  Somer, Elizabeth; Williams, Jeanette (7 בינואר 2004). "The Food & Mood Cookbook: Recipes for Eating Well and Feeling Your Best". Macmillan. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Prakash, V.; Martin-Belloso, Olga; Keener, Larry; Astley, Siân B.; Braun, Susanne; McMahon, Helena; Lelieveld, Huub (25 בנובמבר 2015). "Regulating Safety of Traditional and Ethnic Foods". Academic Press. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wang, Rui; Zhang, Min; Mujumdar, Arun S. (1 בספטמבר 2010). "Effect of food ingredient on microwave freeze drying of instant vegetable soup". LWT - Food Science and Technology. pp. 1144–1150. doi:10.1016/j.lwt.2010.03.007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cramwinckel, A.B.; Bokslag, D.M. van Mazijk -; Herstel, H. (1 בינואר 1990). "Chemisch, microscopisch en sensorisch onderzoek van veertig monsters groentesoep". {{cite web}}:  (עזרה)
מרק תרד נימוח
דגל שוודיה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי
 יחס אורך/גובה:  5:8
 הונף לראשונה:  המאה ה-16
 קבלת מעמד רשמי:  22 ביוני 1906‏
 מוטיבים עיצוביים:  צלב נורדי צהוב על רקע כחול
 גרסאות נוספות:      דגל צבאי
דגל שוודיה (בשוודית: Sveriges flagga), הוא דגלה של ממלכת שוודיה. עיצובו הוא צלב נורדי צהוב על רקע כחול והוא עוצב במתכונתו הנוכחית במהלך המאה ה-16. מאמינים שעיצובו הושפע מסמל שוודיה העתיק משנת 1442, שבו מופיעים שלושה כתרים צהובים על רקע כחול או מסמלה הנוכחי של שוודיה המציג מגן כחול המחולק לארבעה רבעים על ידי צלב פאטה, על פי התבנית של דגל דנמרק, ה"דנבּרוֹוּ". השימוש בצבעי הצהוב-כחול החל בשנת 1275 בידי המלך מגנוס השלישי ואילו המלך יוהאן השלישי היה זה שקבע את צורת הדגל השוודי והכניס אותו לשימוש בשנת 1569. לפני כן, דגל דומה הופיע על סמל הדוכסות של יוהאן, היום דרום-מערב פינלנד.
עיצוב

עיצובו של הדגל השוודי הוא עיצוב צלב נורדי בצבעי צהוב על רקע כחול. צלב נורדי הוא צלב ישר אשר מקום ההצטלבות של שתי הזרועות מוזחת לכיוונו של התורן. בדגל השוודי, בניגוד לדגל דנמרק הריבועים הנוצרים ליד התורן אינם יוצרים ריבועים ישרים כי אם מלבנים. ממדי הדגל, על פי חוק דגל השוודי, הם 10:16 כאשר החלקים הכחולים הפנימיים גודלם 4:5 והחיצוניים 4:9. הצלב הצהוב הוא בעובי חצי מהגובה של כל חלק כחול (2).
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היסטוריה > מקורות מיתיים

על פי המסורת בעת שיצא המלך אריק התשיעי למסע צלב כנגד תושבי פינלנד בשנת 1157 על מנת להמיר את דתם לנצרות, ובטרם תחילתו של קרב משמעותי במסגרת המסע, התפלל המלך לאל בתקווה לקבל אות מן השמים כברכה ואות להצלחת הקרב. בהגיע השמש למרכז השמיים חזו המלך וצבאו בצלב זהב במרכזם של השמים הכחולים. בעקבות חיזיון זה ובעקבות הצלחת הקרב והמסע אימץ המלך את הצלב הצהוב על רקע כחול כסמלו וכדגלו וזכה בכינוי "אריק הקדוש".
מקור אפשרי אחר לדגל השוודי הוא כדגל אשר שימש את שוודיה בעת איחוד קאלמאר ואשר עוצב על פי תבניתו של הדגל הדני. על פי תאוריה זאת, עוצב הדגל בידי המלך קרל קנוטסון אשר היה מקורו של שלט האצולה השוודי משנת 1442 כשילוב של שלטי האצולה של המלכים אלברט ממקלנבורג משנת 1364 ומגנוס בירגרסון אשר חולקו ביניהם באמצעות צלב פאטה זהוב. היסטוריונים אחרים משייכים את הדגל השוודי לשנת 1420 וטוענים כי במקורו היה הצלב צבוע בצבע לבן על רקע כחול. על פי סברה זאת הפך הצבע הלבן לצהוב רק בעת שלטונו של גוסטב ואסה אשר שחרר את שוודיה מעול הכיבוש הדני.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

גילו המדויק של הדגל אינו ידוע כאמור אולם השימוש הראשון בדגל השוודי בצורתו הנוכחית היה בעת שלטונו של המלך גוסטב ואסה כאשר בנו אריק ה-14 ליווה את מרי סטיוארט הונחו האדמירלים השוודים להפליג תחת דגל כחול הנושא צלב זהב. דגל זה הופיע גם במסעו של גוסטב לפינלנד בשנת 1569 כדגל אשר הונף על הספינות אשר ליוו את המלך. אחיו של המלך צוטט באמרו ”הצלב הצהוב או המוזהב שימש זה יובלות כסמלה של שוודיה ועל כן ישמש בדגלים, בניסים ובכרזות”. והתמונה הראשונה המתארת דגל כחול עם צלב נורדי צהוב במרכזו מתוארכת לתחילת המאה ה-16 - תקופת שלטונו של גוסטב ואסה, וצויר כבעל זנב סנונית. צו מלכותי אשר פורסם ב-19 באפריל 1562 פרסם לראשונה את הדגל כ”צלב צהוב על הכחול” אשר שימש כסמלו ודגלו הבלעדי של מלך שוודיה. ב-6 בנובמבר 1663 פורסם לראשונה חוק מלכותי אשר אישר לספינות סוחר להניף את הצבעים צהוב-כחול כדגל מרובע בעוד ספינות הצי והממשל הונחו להניף דגל בעל זנב סנונית בעל שתי זנבות. ספינתו של המלך הניפה דגל בעל זנב סנונית אשר הושחת בריבוע לבן ובמרכזו שלט האצולה המלכותי.
פרוטוקול

כאשר מניפים את הדגל על תורן, ההמלצה היא שרוחב הדגל יהיה רבע מגובה התורן. כאשר משתמשים בדגל על מוט הבולט מבניין, ההמלצה היא שרוחב הדגל יהיה שליש מגובה התורן.
| תאריך | שם היום | שם היום בשוודית | הסבר |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 בינואר | היום הראשון לשנה | Nyårsdagen |  |
| 28 בינואר | יום שמו של המלך | Konungens namnsdag | יום שמו של המלך קרל ה-16 גוסטב |
| 12 במרץ | יום שמה של נסיכת הכתר | Kronprinsessans namnsdag | יום שמה של יורשת העצר הנסיכה ויקטוריה |
| יום ראשון במרץ (לא קבוע) | חג הפסחא | Påskdagen | חג נייד - יום ראשון לאחר ירח מלא, או אחרי ה-21 במרץ |
| 30 באפריל | יום הולדתו של המלך | Konungens födelsedag | יום הולדתו של המלך קרל ה-16 גוסטב |
| 1 במאי | אחד במאי | Första maj | יום הפועלים הבינלאומי |
| יום ראשון (לא קבוע) | פנטקוסט | Pingstdagen | חג נייד - חמישים ימים לאחר הפסחא |
| 6 ביוני | היום הלאומי של שוודיה | Sveriges Nationaldag | יום הדגל של שוודיה |
| יום שבת השלישי של יוני | יום אמצע הקיץ | Midsommardagen |  |
| 14 ביולי | יום הולדתה של נסיכת הכתר | Kronprinsessans födelsedag | יום הולדתה של יורשת העצר הנסיכה ויקטוריה |
| 8 באוגוסט | יום שמה של המלכה | Drottningens namnsdag | יום שמה של המלכה סילביה |
| יום ראשון השלישי בספטמבר | בחירות לפרלמנט השוודי | Dag för val till riksdagen | הבחירות מתקיימות אחת לארבע שנים |
| 24 באוקטובר | יום האומות המאוחדות | FN-dagen |  |
| 6 בנובמבר | יום גוסטב אדולף | Gustav Adolfsdagen | יום השנה לניצחון בקרב ליצן בפיקודו של המלך גוסטב השני אדולף |
| 10 בדצמבר | יום אלפרד נובל | Nobeldagen | יום השנה לפטירתו של אלפרד נובל, טקס הענקת פרס נובל |
| 23 בדצמבר | יום הולדתה של המלכה | Drottningens födelsedag | יום הולדתה של המלכה סילביה |
| 25 בדצמבר | חג המולד | Juldagen |  |
ראו גם

סמל שוודיה
המנון שוודיה
הערות שוליים

1 2  Whitney Smith, Flag Lore of all Nations, Flag Research Center, 2001, pp 89 ISBN 0761317538
1 2 3 4  דגל שוודיה באתר Nordic Way (באנגלית)
| דגלי מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ותיקן • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אולדרני • אולנד • איי פארו • גגאוזיה • גיברלטר • ג'רזי • גרנזי • דרום אוסטיה • האי מאן • הרם • טרנסניסטריה • סרק • קוסובו • קטלוניה • צפון קפריסין |  |
| נוספים | דגל אירופה • דגל הסאמים |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הדרומית • אמריקה הצפונית
תבנית עיצובו של הדגל
דגל מדיני וצבאי אשר היה בשימוש באמצע המאה ה-16
ספנקוריזו

| --- | --- |
Spanakorizo
 
 מאכלים
 סוג:  פילאף
 מטבח:  המטבח היווני 
 אזור מוצא:  בלקן
 מוצא:  יוון
 אופן הגשה:  חם או קר
 מרכיבים עיקריים:  אורז, תרד, שמיר, גבינת פטה, עגבניות, לימון
 
ספנקוריזו (ביוונית: σπανακόρυζο — "אורז עם תרד") היא מנה עיקרית צמחונית מהמטבח היווני, שמרכיביה הם תרד ואורז. זוהי מנת פילאף, המתוארת כמנה כפרית יוונית טיפוסית אשר ניתן לאכול אותה חמה או קרה.
מתכון אופייני של ספנקוריזו כולל אורז ארוך ותרד טרי יחד עם שמיר, כמון, מלח, פלפל שחור, חומץ בן יין אדום, בצל ושמן זית, לעיתים קרובות מוגש בלוויית ביצת עין, גבינת פטה ולימון. זיווגי יין אשר מותאמים הם יינות לבנים פשוטים.
הערות שוליים

1 2  Diane Kochilas, The Food and Wine of Greece: More Than 250 Classic and Modern Dishes from the Mainland and Islands (Macmillan, 1993), p. 158.
↑  Vilma Chantiles, Food of Greece: Cooking, Folkways, and Travel in the Mainland and Islands of Greece (Simon & Schuster, 1992), p. 106.
לשכת המבקרים הפנימיים

| --- | --- |

 תחום:  ביקורת פנימית 
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 יושב ראש:  דורון רונן 
 עובדים:  2 (נכון ל־2018) 
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־65 שנים) 
 theiia.org.il
 
לשכת המבקרים הפנימיים IIA ישראל היא חברה לתועלת הציבור המשמשת כמסגרת ארגונית מקצועית למבקרים פנימיים שכירים ועצמאיים מכלל מגזרי המשק, לרבות: משרדי ממשלה, חברות ציבוריות וממשלתיות, בנקים, חברות ביטוח, רשויות מקומיות, עמותות וחל"צים. מטרתה היא להוות הסמכות המקצועית המובילה בביקורת פנימית בישראל.
הלשכה משמשת כנציג המוסמך של לשכת המבקרים הפנימיים העולמית (IIA), שהיא הגוף המקצועי העליון הקובע את כללי המקצוע (סטנדרטים בינלאומיים, נהלים והנחיות מקצועיות) במשך עשרות שנים (משנת 1941), מרכז את תוכניות ההכשרה והלימוד של מקצוע הביקורת הפנימית ואת התכנים המקצועיים הקשורים במקצוע זה ומעניק תעודות הסמכה (CIA-מבקר פנימי מוסמך והסמכות בינלאומיות נוספות אחרות) לעוסקים במקצוע הביקורת הפנימית בישראל וברחבי העולם.
מטרות הלשכה ופעילויותיה

במטרה לקדם את מקצוע הביקורת הפנימית בישראל, פועלת הלשכה במגוון תחומים כלהלן:
מטרות הלשכה ופעילויותיה > ייצוג, שיתוף פעולה ויחסי גומלין

ייצוג מקצוע הביקורת הפנימית בפני הכנסת, רשויות המדינה וכל גוף ציבורי אחר בישראל ומחוצה לה.
הגברת מודעות הציבור למקצוע הביקורת הפנימית ולערך המוסף שלה.
הגנת העצמאות המקצועית, המעמד והזכויות של חבריה.
ייזום, עידוד וקיום שיתופי פעולה עם גופים ולשכות מקצועיות אחרות, בישראל ומחוצה לה, לשם קידומו של מקצוע הביקורת הפנימית.
מטרות הלשכה ופעילויותיה > קידום חקיקה

קידום חקיקה הנוגעת לביקורת הפנימית.
פעילות במטרה להכיר בתקנים המקצועיים הבינלאומיים של ה-IIA כתקנים מקצועיים מקובלים לפי חוק הביקורת הפנימית ולפי כל דין. כמו כן, לבחון ולקבוע תקנים, הנחיות ונהלים נוספים בנושאי ביקורת פנימית בישראל.
מטרות הלשכה ופעילויותיה > קידום הידע המקצועי והסמכה מקצועית

הגברה ושיפור הידע המקצועי וההכשרה של מבקרים פנימיים, הן אלה העוסקים בביקורת פנימית והן אלה המעוניינים לעסוק במקצוע זה.
תרגום, התאמה וכתיבה של הנחיות מקצועיות, המחייבות את חברי הלשכה, באמצעות הוועדה המקצועית של הלשכה.
הכשרה מקצועית באמצעות קורסים, השתלמויות ולימודים אקדמיים, לרבות השתלמויות לפי סעיף 3(א)(5) בחוק הביקורת הפנימית.
פרסום כתבי עת, מאמרים, פרסומים ומחקרים מקצועיים הנוגעים לביקורת הפנימית.
יצירת וניהול מאגר ידע, מידע ומחקר ופיתוח תורות ומחקרים בתחום הביקורת הפנימית.
קיום קורסים להכנה לבחינות הסמכת מבקרים פנימיים מטעם ה-IIA.
מטרות הלשכה ופעילויותיה > הטמעת הקוד האתי (פירוט נוסף בהמשך)

הלשכה פועלת לאכיפת הקוד האתי של ה-IIA לפעילותם המקצועית של החברים, לבדיקת תלונות על הפרת הקוד האתי על ידי חברים, ולדיווח על תוצאות הבדיקות ל-IIA.
טיפוח יחסי חברות וכבוד בין אנשי מקצוע הביקורת הפנימית וחיזוק הזיקה לערכים האנושיים והתרבותיים אשר ביסודות המקצוע.
מוסדות מקצועיים מרכזיים

הלשכה פועלת באמצעות מוסדות מקצועיים נבחרים, שהעיקריים בהם הם:
דירקטוריון, אקזקוטיבה, ועדת כספים והשקעות, ועדת ביקורת.
ועדה מקצועית - הוועדה אחראית לתרגום תקני ה-IIA והתאמתם (בתיאום עם ה-IIA) לחוק ולמציאות הנוהגת בישראל, לגיבוש הנחיות מקצועיות ונהלים במקצוע הביקורת הפנימית, להכנת הצעות לחקיקה ורגולציה אחרת וגיבוש הערות מקצועיות לטיוטות חקיקה ורגולציה אחרת, לפיתוח תורות של ביקורת פנימית ומחקרים שיתנו מענה לסוגיות מקצועיות.
ועדת כנסים, לימודים והשתלמויות - הוועדה אחראית לפעול לשיפור הידע המקצועי וההכשרה של מבקרים פנימיים, באמצעות תכנון ויישום אירועים מקצועיים, לרבות קיום כנס שנתי, קורסים וסדנאות, קורסי הכנה לבחינות הסמכה, ותארים אקדמאים בתחומי הביקורת הפנימית.
ועדת מידע ופרסומים - הוועדה אחראית לפרסום מידע מקצועי, מאמרים ומחקרים באמצעות אתר הלשכה ובאמצעות כתב עת מקצועי, תוך קביעת התכנים ואופן הצגתם.
ועדת הגנת חברים - הוועדה אחראית לספק הגנה למבקרים פנימיים ולמנוע התנכלויות כלפיהם, להיות כתובת לפניות המבקרים לקבלת הגנת הלשכה ולגבש חוות דעת במקרים אלה.
ועדת אתיקה - הוועדה אחראית להטמיע חשיבה והתנהגות אתית בקרב מבקרים פנימיים, להוות כתובת לפניות הקשורות לאתיקה בביקורת פנימית ולגבש חוות דעת בהיבטים אלה.
בית דין חברים - בסמכותו לדון בסכסוכים שעניינם התנהגות שאינה הולמת חבר לשכה ואת כבוד המקצוע, שיש עימה פגיעה בשמה הטוב של הלשכה, או באמון שרוחש הציבור לה, או לחבריה, בהפרת תקנון והחלטות הלשכה ומוסדותיה.
ועדת גיוס ושימור חברים.
פורומים מקצועיים של המגזרים הבאים: משרדי הממשלה, המגזר הפיננסי, רשויות מקומיות ותאגידים עירוניים, חברות ממשלתיות.
תקנים מקצועיים בינלאומיים

ביקורת פנימית היא פעילות בלתי תלויה ואובייקטיבית של הבטחה (Assurance) וייעוץ, אשר מיועדת להוסיף ערך ולשפר את פעולות הארגון. היא מסייעת לארגון להשיג את מטרותיו בהבאת גישה שיטתית וממוסדת, לשם הערכה ושיפור האפקטיביות של תהליכי ניהול סיכונים, בקרה, פיקוח וממשל תאגידי.
לשכת המבקרים הפנימיים העולמית (IIA) קבעה תקנים מקצועיים בינלאומיים, המספקים מסגרת לביצוע וקידום של שירותי ביקורת פנימית, מוסיפים ערך לארגון ומשמשים בסיס להערכת ביצועי הביקורת הפנימית.
התקנים המקצועיים הבינלאומיים שנקבעו על ידי לשכת המבקרים הפנימיים העולמית (IIA) משמשים בעבודתם של כ-255 אלף מבקרים פנימיים, חברי ה-IIA - בכ- 180 מדינות. תקנים אלה אומצו גם על ידי האו"ם, ה-OECD- ו) IFAC- בהם מדינת ישראל חברה), על ידי ה-EU- (אליו מדינת ישראל נספחת) וע"י ה-INTOSAI - איגוד מבקרי המדינה בעולם (בו חבר משרד מבקר המדינה הישראלי).
התקנים תורגמו על ידי הלשכה ומהדורה מעודכנת לחודש ינואר 2017 זמינה באתר הלשכה (ראה להלן קישורים חיצוניים).
תקנים אלה כוללים:
תקני תכונות (Attribute Standards) - עוסקים בתכונות ובמאפיינים הנדרשים מיחידים ומארגונים, המבצעים ביקורת פנימית.
תקני ביצוע (Performance Standards) - מתארים את אופי פעילות הביקורת הפנימית ומספקים קריטריון איכות, שבהשוואה אליו ניתן למדוד את השירותים המסופקים.
תקני יישום (Implementation Standards) - מסייעים למבקרים פנימיים ליישם את תקני התכונות, תקני הביצוע והיבטים של הקוד האתי, על ידי פירוט הנחיות למתן שירותי הביקורת, הן במסגרת שירותי הבטחה (Assurance) והן במסגרת שירותי ייעוץ ((Consulting.
קוד אתי

הקוד האתי נקבע על ידי לשכת המבקרים הפנימיים העולמית (IIA) במטרה לקדם תרבות אתית במסגרת מקצוע הביקורת הפנימית.
הקוד האתי כולל שני מרכיבים:
עקרונות רלוונטיים למקצוע ולפרקטיקת הביקורת הפנימית.
כללי התנהגות המפרטים נורמת התנהגות המצופה ממבקרים פנימיים ומסייעים בפירוש העקרונות לכדי יישום פרקטי.
העקרונות שנקבעו במסגרת הקוד האתי הם:
יושרה - יושרתם של המבקרים הפנימיים יוצרת אמון המהווה את הבסיס להסתמכות על כושר השיפוט שלהם.
אובייקטיביות - המבקרים הפנימיים מציגים אובייקטיביות מקצועית ברמה הגבוהה ביותר באיסוף, בהערכה ובמסירה של מידע על הפעילות, או על התהליכים הנבדקים. המבקרים הפנימיים עושים הערכה מאוזנת של כל הנסיבות הרלוונטיות ואינם מאפשרים לאינטרסים אישיים או לאינטרסים אחרים להשפיע על חוות הדעת שהם מגבשים.
חיסיון - מבקרים פנימיים מכבדים ומעריכים את זכות הקניין על המידע שהם מקבלים ואינם חושפים מידע זה ללא קבלת הרשאה מתאימה, אלא אם קיימת חובה משפטית או מקצועית לעשות כן.
יכולת - מבקרים פנימיים מיישמים את הידע, את המיומנויות ואת הניסיון הדרושים לביצוע שירותי ביקורת פנימית.
חקיקה בישראל

החובה למנות מבקר פנימי חלה מכוח ההוראות הבאות:
חוק הביקורת הפנימית, תשנ"ב-1992 - קובע את החובה לקיים ביקורת פנימית בגופים ציבוריים.
החובה למנות מבקר פנימי, תוך הפניה להוראות חוק הביקורת הפנימית וקביעת הוראות ייחודיות למגזרים שונים נקבעה:
o בחוק החברות, תשנ"ט-1999, לגבי חברות ציבוריות וחברות מדווחות בסעיפים 146- 153, ולגבי חברה לתועלת הציבור בסעיף 345ט.
o בפקודת הבנקאות, 1941, סעיף 14ה' ובהוראת בנקאי תקין 307 בנושא "פונקציית הביקורת הפנימית".
o בחוק הפיקוח על עסקי ביטוח, תשמ"א-1981, סעיף 92א.
o בחוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח-1958, סעיף 15א.
o בפקודת העיריות, סעיף 167.
o בפקודת המועצות המקומיות, סעיף 35 א.
o בחוק החברות הממשלתיות, תשל"ה-1975, סעיף 49א.
o בחוק העמותות, תש"ם-1980, סעיף 30א.
o בחוזר נציבות שירות המדינה (מערכת הבריאות), 23/3/2014.
אברהם דב אוירבך (טבריה)

ערך זה עוסק באב"ד טבריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

דב אוירבך, 2016
 לידה:  1935 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  9 באוגוסט 2021 (בגיל 86 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  טבריה
 תקופת הפעילות:  1959 – 9 באוגוסט 2021 (כ־62 שנים) 
 אב:  שלמה זלמן אוירבך 
 
 תפקידים נוספים:  אב"ד טבריה
 
הרב אברהם דב אוירבך (כ"ו בטבת ה'תרצ"ה, 1 בינואר 1935 – א' באלול תשפ"א, 9 באוגוסט 2021) היה אב"ד בעיר טבריה.
תולדותיו

נולד בשכונת שערי חסד בירושלים, לרב שלמה זלמן אוירבך ולחיה רבקה לבית רוחמקין.סנדקו היה הרב קוק. למד בישיבת עץ חיים והחל משנת תשי"ב בישיבת סלבודקה בבני ברק. בא' באלול תשט"ז (1956) נישא ליפה מרים, בתו של הרב אשר זאב ורנר, אב"ד טבריה וחסיד סלונים. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בכולל של הרב רפאל רייכמן.
בשנת תשי"ח (1958) לאחר פטירת חותנו, נבחר הרב אוירבך לכהן תחתיו. המינוי נעשה על דעת משרד הדתות ואושר בידי הרבנות הראשית. בשנת תשכ"ה (1965) סיים בהצטיינות את מבחני הדיינות של הרבנות הראשית. בשנת ה'תשכ"ו החל לשמש כר"מ בישיבה הספרדית "רבי מאיר בעל הנס" בטבריה. בשנת ה'תשל"ח (1978) נסמך לדיינות בידי הרבנות הראשית.
לרב אוירבך, אשר כונה לעיתים "רבה של טבריה" אולם לא שימש כרבה הרשמי של העיר, אך בפועל הייתה לו השפעה רבה על חיי הדת בעיר, ורבנים מאזור הצפון נהגו לפנות אליו בשאלות הלכתיות סבוכות.
בתי מלון בטבריה שתחת השגחת הרב אוירבך, מקובלים על חלקים מהציבור החרדי על אף שאין להם תעודת כשרות של בד"ץ אלא כשרות מקומית בלבד. גם מערך כשרות בתחום השחיטה מקובל על חוגים מסוימים בציבור החרדי. בשנת השמיטה תשנ"ד שימש כאב בית הדין של אוצר הארץ של חברת תנובה, ועמו הרב יעקב אריאל והרב בנימין אדלר.
הרב אוירבך נפטר ביום א' באלול ה'תשפ"א (9 באוגוסט 2021) לאחר שסבל מדלקת ריאות, ונקבר בבית העלמין הישן בטבריה.
לאחר פטירתו הקימו תלמידיו ומקורביו כולל לזכרו בשם "זכרון אברהם דב".[דרוש מקור]
תולדותיו > משפחתו

אשתו, הרבנית מרים (נפטרה תשפ"ג–2022), ניהלה בית ספר מקצועי לבנות תחת בית יעקב.
בנו, הרב אהרן יוסף - הוא ראש כולל "אור המאיר" בבני ברק ומחבר ספרים תורניים, שבגינם זכה בפרס לספרות תורנית בני ברק, לאחר פטירת אביו הוא נקרא למלא את מקום אביו ברבנות העיר.
בנו, הרב אריה ליב - ר"מ וראש קיבוץ בישיבת מיר מודיעין עילית ורב בית כנסת בשכונת הר נוף.
כתביו

פתחי אברהם – ליקוטים מכתביו על המועדים, סוגיות הש"ס והתורה, יצאו לאור בהוצאת בית הכנסת המרכזי בטבריה. עד כה נדפסו במסגרת הסדרה שמונה כרכים: הגדה של פסח (תשע"ה; מהדורה חדשה בתשפ"ב), חנוכה ופורים (תשע"ו), ראש השנה־יום הכפורים (תשע"ו), ברכות־זרעים־מועד (תשע"ז), מועדים (תשע"ח), בראשית־שמות (תשע"ח), ויקרא־במדבר־דברים (תשע"ח), נשים־נזיקין (תשע"ט).
שו"ת הגראד"א – תשובות הגאון הרב אברהם דב אוירבך – בשנת תשע"ה הוציא לאור הרב שלמה אבינר את הספר, המכיל כמאתיים תשובות לשאלות ששאל אותו הרב אבינר בין השנים תשל"א-תשמ"א, כאשר שימש הרב אבינר כרב של קיבוץ לביא ואחר כך של מושב קשת. כן נוספו שמועות של הרב אוירבך על גדולי ישראל המלוקטות מספרים.
מאמרים של הרב אברהם דב אויערבך, באתר ספריית אסיף
הערות שוליים

↑  א. חפץ, מרומם מעל כל חשבונות – שיחה עמו על אביו, מוסף שבת של העיתון יתד נאמן, עמ' 6–13.
↑  הרבנים רפאל קוק ומאיר ועקנין, ברכה לרגל נישואי משפחות אוירבך-ורנר, שערים, 8 באוגוסט 1956
↑  מסיבת חג בסוכת רבינו שליט"א בטבריה, שערים, 1 באוקטובר 1956
↑  הרבנים זלמן רייכמן ורפאל רייכמן, ברכה לרגל מינוי הרב אוירבך, הצופה, 23 במאי 1958; ריאיון עם הרב דב אייכנשטיין, מוסף שבת של העיתון יתד נאמן, חוקת תשע"ו, עמ' 18
↑  אבל הגרא"ז ורנר זצ"ל, שערים, 7 בינואר 1958; בית המדרש עטרת שלמה, ברכה לרגל מינויו, שערים, שערים, 23 במאי 1958
↑  קול תורה [יב, ח], אייר תשי"ח, עמ' 2; מכתב הרבנות הראשית לטבריה, חברת אג"ד הורסת את השבת בטבריה, שערים, 8 ביולי 1959.
↑  ראו: הרב הראשי לישראל - שלמה גורן - תיק בעניין ישיבת המועצה מי"ג בכסלו תשל"ה וכל ההשלכות, מסמך באתר ארכיון המדינה, לדוגמה עמ' 81.
↑  נפתלי קראוס, יש דין – אין דיינים, מעריב, 25 ביולי 1975
↑  לשכת הרבנים הראשיים עוזיאל וניסים - בתי דין ודיינים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 134
↑  הסמכה לדיינות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 50
↑  תמונות: רבה של טבריה עם האדמו"ר מבעלזא, אתר חרדים
↑  מאבק על מינוי רב ראשי בטבריה, מעריב, 13 באוגוסט 1971; הבחירות בטבריה לרב אשכנזי ראשי – בסוף החודש, מעריב, 16 באוגוסט 1971; מאיר הראובני, הרב קוק - מועמד יחיד לרב ראשי בטבריה, מעריב, 23 באוגוסט 1971
↑  הרב קילל והזהיר - בית ספר המריבה נותר מיותם
↑  גיד הנשה בעופות? מסתבר שכן, אתר חב"ד און ליין
↑  הרב זאב ויטמן, לקראת שמיטה ממלכתית במדינת ישראל, אלון שבות תש"ס, עמ' 215.
↑  יעקב אבוביץ, ברוך דיין האמת: הגאון רבי אברהם דב אויערבך זצ"ל, רב העיר טבריה, באתר JDN, ‏9/8/2021
↑  'בתנועת בית יעקב', בית יעקב [ו,ה] 69, שבט תשכ"ה, עמ' 31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593260905171  VIAF: 22108715   WorldCat (עם VIAF): 22108715
סומיירה זאהור

סומיירה זאהור (באורדו: سمیرہ ظہور; נולדה ב-15 באוגוסט 1979) היא אצנית אולימפית מפקיסטן. היא הייתה האישה הפקיסטנית השלישית שהתחרתה במשחקים האולימפיים כאשר לקחה חלק בתחרות ריצת נשים 1500 מטר באולימפיאדת אתונה ב-2004. היא הייתה האישה היחידה בנבחרת האתלטית של פקיסטן באולימפיאדה.
רקע

זאהור התחרתה לראשונה במרוצי מבחן באוניברסיטת פנג'ב. היא התקבלה לקבוצת האתלטיקה של האוניברסיטה, וזכתה במדליית ארד בתחרות הראשונה שלה. אחרי זה היא התחרתה באליפות פקיסטן, עם ביצועים שהיו מספיק טובים להבטיח לה מקום בנבחרת הלאומית במשחקי דרום אסיה.
התחרות הבינלאומית הראשונה שלה הייתה במשחקי אסיה בפוסן, שבקוריאה הדרומית, ב-2002.
בשנת 2004 זאהור השתתפה במירוץ 1,500 מטר נשים באולימפיאדת הקיץ באתונה, וסיימה במקום ה-15, ולא התקדמה. ב-2005 היא השתתפה במשחקים האסלאמיים לנשים בטהראן, שם היא זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר ומדליית ארד במרוץ שליחים 4×400 מטר.
בספטמבר 2010, זאהור הושעתה מתחרות לתקופה של שנתיים על ידי איגוד הספורט הפקיסטני אחרי שנכשלה בבדיקת סימום. כתוצאה, פקיסטן לא התחרתה כלל באירועי אתלטיקה במשחקי חבר העמים הבריטי באותה שנה. זאהור הכחישה את כל ההאשמות. היא כמעט והפסיקה להתחרות מאז 2007, וטוענת שב-2009 היא שברה את רגלה והייתה בשיקום. ההשעיה הוסרה כעבור שישה חודשים.
מאז, החלה זאהור לעבוד כמאמנת. היא סיימה קורס אימון, ושימשה כמאמנת נבחרת הנשים במשחקי דרום אסיה ב-2016, וכעוזרת המאמן של נבחרת פקיסטן לאתלטיקה במשחקי הסולידריות האסלאמיים בבאקו במאי 2017.
מאז 2016, היא פועלת לקידום ענפי ספורט נשים בפקיסטן. היא מציינת את המחסור במתקני ספורט עבור ילדות בבתי הספר, ומנסה לשכנע את הממשלה שאם תשקיע באקדמיה לספורט, פקיסטן תוכל להביא הביתה מדליות בתחרויות בינלאומיות, דבר שלא קרה מזה מספר שנים. היא מבקשת גם שמאמנות יישלחו לקורסים מתקדמים מחוץ לפקיסטן כדי להעלות את הרמה האתלטית הכללית במדינה.
הערות שוליים

↑  Sumaira Zahoor sports-reference.com
1 2  Sumaira wants to establish nursery of female athletes, Mohsin Ali, The Nation, January 14, 2016
↑  Pakistan’s Only Female Athlete Has Humble Ambitions, Shahid Hashmi, Agence France Presse via Arab News, 2004-08-09
↑  4th Women Islamic Games Pakistan Sports Board.
↑  Appeal date for banned athletes extended 7 September 2010. Express Tribune.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14293238 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סומיירה זאהור".
מעשר כספים

מעשר כספים הוא נוהג יהודי המחייב להפריש עשירית מהרווחים הכספיים לצדקה, תוקפו של נוהג זה נתון במחלוקת פוסקי ההלכה.