stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצודת קרן נפתלי

| --- | --- |

קיר המגדל הצפון מזרחי
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה ההלניסטית 
 נבנה:  המאה ה־3 לפנה״ס 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  33°05′27″N 35°33′44″E﻿ / ﻿33.09088889°N 35.56216667°E﻿ / 33.09088889; 35.56216667
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מצודת קרן נפתלי(למפת אצבע הגליל רגילה) מצודת קרן נפתלי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצודת קרן נפתלי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצודת קרן נפתלי
 
תוכנית המצודה
מערכת המצור
המקווה, ולצידו מימין חדר מדרגות או מסדרון
מדרגות המקווה
מצודת קרן נפתלי היא מצודה שהוקמה בתקופה ההלניסטית, בשלהי המאה ה-3 לפנה"ס. המצודה ממוקמת בפסגת קרן נפתלי אשר בגליל המזרחי, דרומית־מזרחית למושב רמות נפתלי, בין בקעת קדש מצפון לבקעת יחמור מדרום.
שמו הערבי של המקום הוא "חרבת אלהרוואי", על שמו של עולה רגל מוסלמי מימי הביניים.
טופוגרפיה וגאוגרפיה

המצודה נבנתה על פסגה תלולה בגובה של כ-300 מטר מעל עמק החולה וכ-80 מטר מעל המישור שלמרגלותיה ממערב. 510 מטר מעל פני הים. קרן נפתלי נמצאת בדרום רכס רמים הנמשך עד הר צפייה בצפון. רכס זה הוא המשכו של ציר הקמר הראשי, השבור, של הגליל הנמשך בקו הר תרען, הר כמון, הר מירון ומשגב עם. בראש קרן נפתלי נקודת טריאנגולציה (510, 12.5). מרום הפסגה מראה של החרמון בצפון, רמת הגולן במזרח ועמק החולה למרגלותיו. כ-300 מטר מדרום למצודת ישע, מובילה דרך עפר למדרון המזרחי של ההר, אל מצפור קרן נפתלי. המצודה נמצאת על הפסגה מדרום למצפור, על שביל ישראל.
היסטוריה

במקום הייתה התיישבות מצומצמת בתקופת המקרא, בימי הבית הראשון, כנראה במאות ה-10–9 לפנה"ס. עדות לכך ניתן לראות בחרסים שנמצאו בשטח. הממצאים העיקריים שייכים למצודה גדולה מהתקופה ההלניסטית, חשמונאית ורומית קדומה, המאות השלישית עד הראשונה לפנה"ס. המצודה הוקמה בתקופה ההלניסטית כחלק ממערך ההגנה על העיר קדש, אשר הייתה מרכז מנהלי חשוב של עיר הנמל צור. שלטה על הדרך הראשית העוברת לאורכו של עמק החולה, וכן על חלק מדרך זו שעלתה מעמק החולה דרך קדש לתבנין ולצור בלבנון. תל קדש וקרן נפתלי נמצאים משני צידי בקעת קדש, וביניהם קו ראייה נוח מאוד. המצודה שלטה על מעיין עינן, שהוא אחד המעיינות הגדולים באזור. המעיין נובע למרגלותיה.
היא נכבשה על ידי מלכי בית חשמונאי בעת כיבושם את הגליל העליון, בסביבות 110 לפנה"ס. יוסף בן מתתיהו מתאר בספרו את הקרב בין יונתן החשמונאי לשליט הסלאוקי דמטריוס השני:
” ויונתן עלה מן הגליל, מן המים הקרויים מי גניסר...והתקדם למישור הקרוי חצור, ולא ידע שהאויב שם. אך משנודע לאנשי דמטריוס יום אחד לפני כן שיונתן עתיד לעלות עליהם, שמו לו מארב....כשראו חיילי יונתן שנסו, כי האויבים בורחים, חזרו והתלכדו ממנוסתם ומיהרו לרדוף אחריהם, וכך עשו עד קדש, ששם היה מחנה האויב.”
עדות להתיישבות יהודית ניתן למצוא במקווה הטהרה ובמטבעות מהתקופה החשמונאית. המקווה דומה בצורתו למקווה החשמונאי שנמצא בגמלא ולאחד המקוואות החשמונאיים שנמצאו ביריחו. בשלב מאוחר יותר, לאחר שנכבש המקום על ידי הרומאים, הפך המקווה לבור שפכים. נמצאו בו אפר, עצמות בעלי חיים (פרות, כבשים, חזירים, צבאים, יחמורים), וכן חרסים מהמאה הראשונה לפנה"ס. מילוי המקווה מעיד על כך שהמקום נכבש על ידי נוכרים. בנוסף ניתן למצוא עדות נוכרית בנרות השמן שצוירו עליהם דמויות (בתקופה זו היה בתוקף איסור עבודה זרה על ידי היהודים).
כיבוש המצודה בידי הרומאים נעשה כנראה בימיו של הורדוס, אשר יצא למסע מלחמה כנגד הגליליים בשנת 38 לפנה"ס. יוסף בן מתתיהו מתאר את המהומות שהיו בגליל (מלחמת היהודים א טז, ה), ”יציאתו סילקה כל מעצור ממעוררי המהומות בגליל, הם הרגו את מפקדו פתולמאיס בהתקפת פתע והשמו את המדינה. וקבעו מאורותיהם בביצות...כשהודיעו להורדוס על ההתקוממות חש מיד לעזרה....סילק במצור את כל מעוזיהם.” הביצות עליהן כותב יוסף בן מתתיהו הן, כפי הנראה, ביצות עמק החולה. מתיאור זה ותיאורים נוספים ניתן להסיק שהיו חילות חשמונאיים במצודות בגליל.
סביב המצודה נבנתה מערכת מצור, ולאחר כיבושה, ישב במקום חיל מצב של חיילי הורדוס, והם אלו, כפי הנראה שהפכו את המקווה לבור שפכים. המצודה ניטשה לאחר מכן עוד בימיו של הורדוס. בזמן המרד הגדול נגד הרומאים (66–70 לספירה), לא הייתה קרן נפתלי בידי היהודים, ועל כן גם לא הייתה חלק ממערך הביצורים של יוסף בן מתתיהו בגליל.
במאות השנייה והשלישית לספירה, היה במקום יישוב נוכרי קטן של עובדי אלילים. שברי הפריטים האדריכליים שנמצאו ושתי ההקדשות לאלים היווניים מעידים על הימצאותו של מקדש פגאני במקום. מספר מבנים שנבנו על ידי תושבים ערביים, בתחילת המאה ה-20 בטרסה המזרחית ובקצה הגבעה, גרמו להרס רוב הפריטים.
גלריה

מבט מהמצודה למדרון הדרומי
מבט לעמק החולה
הקיר המזרחי של המגדל הפינתי
בור מים
לקריאה נוספת

מרדכי אביעם, מצודת קרן נפתלי, מראי מקום-לטייל עם המקורות, (עורכים:חנה ודוד עמית), יד יצחק בן-צבי, עמ' 174–181
הערות שוליים

↑  יעקב סהר, יגיל הנקין, שביל ישראל מדרום לצפון, אשכול, 2009, עמ' 151
↑  ספי בן יוסף, מדריך ישראל החדש אנציקלופדיה מסלולי טיול, הוצאת משרד הביטחון וכתר, 2001, כרך 3, עמ' 13
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, יג, 158–162
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים א טז, א
↑  ויקטור גרן, תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של א"י, כרך שביעי: הגליל (ב), הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים, תשמ"ז, עמ' 202-204
1 2 3 4  Mordechai Aviam,Jews, pagans and Christians in the Galilee, land of Galilee 1 ,Rochester, NY : University of Rochester Press ,2004, p 59-88
↑  Ernest William Guerney Masterman
מפרצון מיטשל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°23′22″S 59°37′48″W﻿ / ﻿62.3894°S 59.63°W﻿ / -62.3894; -59.63
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון מיטשל(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון מיטשל
 
מפרצון מיטשל או מיטשל קוב או מפרצון מיצ'ל (באנגלית: Mitchell Cove) הוא מפרצון בחוף הדרום מערבי של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
מפרצון מיטשל ממוקם דרום-מזרחית לחצי האי אלפאטאר.
רוחב פתחו של מפרצון מיטשל הוא 2.8 קילומטרים. פתחו של מפרצון מיטשל ממוקם בין נקודת דבליאנוב, לבין נקודת נגרה.
עומק כניסתו אל תוך היבשת של המפרצון - 3 קילומטים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי אזור המפרצון

האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור המפרצון, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19.
האזור מופה לראשונה על ידי משלחת מיפוי אמריקאית בשנת 1821, ולאחר מכן על ידי משלחת בריטית בשנת 1968, על ידי משלחת מיפוי צ'יליאנית בשנת 1971, ועל ידי ממפים בולגרים בשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

המפרצון נקרא על שם ג'יימס מיטשל ( James Mitchell), בעלים משותף של ספינת הקאטר הבריטית בופוי (Beaufoy) שהגיעה לאיי שטלנד הדרומיים בעונת המחקר (הקיץ האטארקטי) שבשנים 1823 – 1824, בפיקודו של קפטן ג'יימס וודל.
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
משפחת ראומר

קרל אלברכט פרידריך פון ראומר
שלט האצולה של בני ראומר
משפחת ראומר (בגרמנית: Familie Raumer) היא משפחת אצולה גרמנית במקור מפפאלץ עילית (אנ').
היסטוריה

האב הקדמון המשותף הוודאי מבחינה גנאלוגית של כל פון ראומר כיום, יוהאן ראומר (מת ב-1590), היה נשוי לאורסולה פייסר (Ursula Peisser) מאגר (אנ') (מתה ב-1617), הוא אחד התושבים הראשונים שתועדו באשנבך אין דר אוברפפאלץ (אנ'). הוא הועסק בבית הדין האזורי של אורבך אין דר אוברפפאלץ (אנ') והועסק כקפטן של המיליציות הכפריות. ידוע שהיו לו בת ושני בנים, כאשר הבן הראשון, פטר, השתקע בפרסאת (אנ'). לפטר בתורו היה בן בשם לודוויג, שנאלץ לחזור מהאמונה לותרנית האוונגליסטית לאמונה הקתולית כחלק מהקונטרה-רפורמציה ולאחר מכן החליט לחיות כנזיר דומיניקני. בנו השני של יוהאן ראומר, פרידריך (מת ב-23 במרץ 1666), היה נשוי לאנה הלר (Anna Höller מתה ב-23 בפברואר 1658), נשאר כבורסקאי באשנבך, ואילו בנם היחיד גאורג ראומר עבר עקב המהומה של מלחמת שלושים השנים והאירועים הקשורים בהמרה כפויה בשנת 1630, מבוואריה לדסאו והפך למטיף החצר וראש הקהילה הפרוטסטנטית וכן חבר מועצה של הקונסיסטוריה. איתו נמשכת השושלת שקיימת עד היום, עם חברים רבים בעלי תפקידים חשובים, בעיקר במדע, בפוליטיקה ובשירות הצבאי. מתחילת המאה ה-19, ענף מהמשפחה, הגאולוג קרל גאורג פון ראומר, חזר לבוואריה והתיישב באזור ארלנגן, שם המשפחה מוכרת עד היום.
פרידריך אמדאוס גוטליב פון ראומר, בנו של מטיף החצר הנ"ל, קיבל תואר אצולה אוסטרי קיסרי העובר בירושה מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-18 בינואר 1693. תואר האצולה הוענק שוב כמה שנים מאוחר יותר ב-15 בספטמבר 1708 על ידי יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחיינו של ראומר והבן המאומץ, יוהאן גאורג פון ראומר, שהפך ליתום בגיל חמש בלבד וגדל על ידי דודו הרווק וחסר הילדים.
בנוסף, בני משפחה בודדים זכו לכיבודים בולטים, כולל מסדר פור לה מריט בארבעה מקרים ועיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, אך גם כאזרחי כבוד של ארלנגן או כשם של רחובות בערים דסאו, ארלנגן, ברלין, דינקלסביל (אנ'), אסן, קלן וראגו (מיטנוולדה) (גר') וכן בית ספר בדינקלסביל.
חלק מהעזבון של משפחת פון ראומר הוא כיום חלק מארכיון גרלאך (גר') באוניברסיטת פרידריך-אלכסנדר ארלנגן-נירנברג (אנ') כ"ארכיון ראומר".
שלט האצולה

השלט ההרלדי המשפחתי מראה מגן המחולק לשמש מוזהבת בשדה כחול משמאל ואצטרובל ארז ירוק בשדה מוזהב מימין. על הקסדה עם מעטה כחול וזהב השמש הזהובה בין שתי קרני תאו כחולות המעוטרות באצטרובל ארז ירוק בחלק העליון.
השלט ההרלדי המשפחתי המורחב משנת 1693 מרובע ומכוסה במגן לב אדום, עם מוט כסף מלווה בשלושה סהרוני כסף (2:1) פתוחים בחלק העליון, שדות 1 ו-4 בכחול עם שמש זהובה, 2 ו-3 בזהב בחצי העליון ארז טבעי.
השלט ההרלדי המשפחתי המורחב משנת 1708 עם סמל המשפחה כמגן לב מרובע, 1 ו-4 עם נשר שחור בשדה הזהב ו-2 ו-3 עם סהרונים וסורגים לבנים בשדה האדום.
נג'צ'רקס

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מרכז טרנסדנוביה
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת נירג'האזה
 שטח:  4,150 הקטאר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,758 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  47°58′00″N 21°32′00″E﻿ / ﻿47.966666666667°N 21.533333333333°E﻿ / 47.966666666667; 21.533333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://nagycserkesz.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נג'צ'רקס(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נג'צ'רקס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נג'צ'רקס (בהונגרית: Nagycserkesz) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בנג'צ'רקס מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,779 ובשנת 2020 רק 1,610 תושבים.
הכפר היה חלק מנירג'האזה עד שנת 1952 אז קיבל עצמאות ככפר בפני עצמו.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת נירג'האזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | נירג'האזה • אפג' • קאלמאנהאזה • קוטאי • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • נירטלק • נירטורה • רקמז • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • אויפהרטו |  |
מרד יהוא

הכלבים אוכלים את איזבל כהבטחת הנביא. ציור של אנדראה קלסטי.
כתובת תל דן
מרד יהוא הוא אירוע המתואר בספר מלכים ב', פרק ט'-פרק י'. המרד התרחש בתמיכתו של אלישע הנביא ביהוא, זאת בשל דברי אלוהים על בית אחאב.
רקע

לאחר סיפור אליהו בנקרת הצור, אלוהים מצווה את אליהו לעשות שלושה דברים:
וַיֹּאמֶר ה' אֵלָיו לֵךְ שׁוּב לְדַרְכְּךָ מִדְבַּרָה דַמָּשֶׂק וּבָאתָ וּמָשַׁחְתָּ אֶת חֲזָאֵל לְמֶלֶךְ עַל אֲרָם: וְאֵת יֵהוּא בֶן נִמְשִׁי תִּמְשַׁח לְמֶלֶךְ עַל יִשְׂרָאֵל וְאֶת אֱלִישָׁע בֶּן שָׁפָט מֵאָבֵל מְחוֹלָה תִּמְשַׁח לְנָבִיא תַּחְתֶּיךָ.
לבסוף אליהו לא מבצע פעולות אלה אלא רק מושח את אלישע לנביא אחריו. את שני המעשים האחרים מבצע אלישע לאחר מות אליהו.
לאחר שאליהו משח את אלישע, מתרחש מעשה כרם נבות בו אחאב רוצח ויורש את נבות היזרעאלי. לאחר מעשה כרם נבות אלוהים אומר לאליהו שיגיד לאחאב שהמלוכה תילקח ממנו:
הִנְנִי מֵבִיא אֵלֶיךָ רָעָה וּבִעַרְתִּי אַחֲרֶיךָ וְהִכְרַתִּי לְאַחְאָב מַשְׁתִּין בְּקִיר וְעָצוּר וְעָזוּב בְּיִשְׂרָאֵל. כב וְנָתַתִּי אֶת בֵּיתְךָ כְּבֵית יָרָבְעָם בֶּן נְבָט וּכְבֵית בַּעְשָׁא בֶן אֲחִיָּה אֶל הַכַּעַס אֲשֶׁר הִכְעַסְתָּ וַתַּחֲטִא אֶת יִשְׂרָאֵל.
הביטוי "משתין בקיר עצור ועזוב בישראל" מתאר שכל גבר בבית אחאב יושמד, כך שהנשים לא יושמדו במרד. לאחר שאחאב שומע את הדברים הללו הוא מתאבל ומשום כך אלוהים מחליט לדחות את החורבן של בית ישראל לימי יורם בן אחאב, כמו שאומר הכתוב:
הֲ‍רָאִיתָ כִּי נִכְנַע אַחְאָב מִלְּפָנָי יַעַן כִּי נִכְנַע מִפָּנַי לֹא אָבִיא הָרָעָה בְּיָמָיו בִּימֵי בְנוֹ אָבִיא הָרָעָה עַל בֵּיתוֹ.
המרד

בעת שהחל במרד, שימש יהוא כאחד משרי הצבא של יורם וחנה עם צבא ישראל ברמות גלעד. אלישע בן שפט קרא לאחר מבני הנביאים, וציווה אותו למשוח את יהוא בן נמשי למלך ממלכת ישראל. הנער עושה כן ומצווה את יהוא להכות את בית אחאב ואת איזבל, ויהוא הוכרז כמלך על ידי אנשי הצבא ועל ידי רעיו שרי הצבא. יהוא מיהר ליזרעאל, שם שהה בחופשת החלמה המלך יורם מלך ישראל שנפצע בקרב רמות גלעד נגד חזאל מלך ארם דמשק. יורם חושב תחילה שיהוא בא בתור שר צבאו בדרכי שלום ומנסה לשלוח שליחים אליו, לבסוף יורם יוצא בעצמו אל יהוא ומנסה לברוח כשמגלה שיהוא מנסה להורגו, אך יהוא יורה עליו חץ והורג אותו. יהוא הרג את יורם וגם את אחזיה מלך יהודה שבא לבקר את יורם.
בנוסף, יהוא לכד את איזבל, אמו של יורם ואשתו של אחאב, בארמונה, ואנשיו שהיו בארמון מוציאים אותה להורג בהשלכתה מהחלון. כאשר יהוא פוקד לקבור אותה ”כִּי בַת מֶלֶךְ הִיא” (מלכים ב' ט' ל"ד) (משום היותה בת מלך צידון), הוא מגלה כי לא נותר הרבה מגופתה אלא הגולגולת, הרגליים וכפות הידיים. בכך מתקיים דבר הנביא אליהו כי הכלבים יאכלו את בשר איזבל.
יהוא שולח לבני אחאב והמקורבים לו שנשארו שליח שימנו לעצמם שליט וילחמו בו. בני אחאב ומקורביו מפחדים ונכנעים, לבסוף יהוא הורג אותם וזורק אותם לבור עקד.
עדות חוץ-מקראית

עדות חוץ-מקראית משוערת למרד יהוא מופיעה, ככל הנראה, בכתובת תל דן, שנתגלתה ב-1993 במסגרת חפירה ארכאולוגית שנערכה בתל דן שבצפון עמק החולה בישראל, ומוצגת מאז במוזיאון ישראל. בכתובת מוזכרת הריגתם של יורם "מלך ישראל" ואחזיהו "מלך בית דוד", היא ממלכת יהודה, בדומה למסופר בסיפור מרד יהוא, שבו יהוא הרג את שני המלכים הללו. בכך מעניקה הכתובת, ככל הנראה, עדות חוץ-מקראית לסיפור זה. עם זאת, כיוון שהכתובת נכתבה בארמית סביר להניח שהיא נחקקה מטעם אחד ממלכי ארם דמשק, ומלך ארם בזמנם של יורם ואחזיה היה חזאל. מומחים רבים ניסו ליישב את הסתירה בין הנאמר במקרא, שלפיו יהוא היה זה שהרג את יורם ואחזיה, לבין המשתמע מכתובת, שלפיה דווקא חזאל הרג את שני המלכים הללו.
לקריאה נוספת

הרב אלחנן סמט, מרד יהוא, פרקי נביאים בספר מלכים, ירושלים תשפ"ג
הערות שוליים

↑  ספר מלכים א', פרק י"ד, פסוק י' הרד"ק שם מסביר את הביטוי בהקשר של בית ירבעם
↑  פירוש קאסוטו לפסוק
מפרצון מיקאלבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°26′59″S 59°31′14″W﻿ / ﻿62.4497°S 59.5206°W﻿ / -62.4497; -59.5206
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון מיקאלבי(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון מיקאלבי
 
מפרצון מיקאלבי או מיקאלבי קואוב או מיקלבי קוב (באנגלית: Micalvi Cove) הוא מפרצון בחוף הדרום מערבי של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.9 קילומטרים. המפרצון חודר 1.35 קילומטרים אל תוך האי.
מפרצון מיקאלבי ממוקם בין נקודת אדוארדס לבין נקודת זהרי.
בתוך המפרצון ממוקמים סלעי אברן.
היסטוריה > מיפוי אזור המפרצון

האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור המפרצון, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19.
אזור המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968,מיפוי נוסף, נעשה על ידי סוקרים צ'יליאנים בשנת 1971, סוקרים ארגנטינאים מיפו את האזור בשנת 1980; סוקרים בולגרים מיפו את האזור בשנת 2005, וכן בשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

המפרצון נקרא על שם ספינת הקאטר מיקלווי (Micalvi) ששימשה את המשלחות הצ'יליאניות לאנטארקטיקה.
משה גבעוני (השומר)

חברי ארגון "השומר" בגליל העליון – מימין לשמאל: משה גבעוני, צבי בקר, ישראל שוחט, אליהו איתן קמינצקי (אביו של רפאל איתן), בן-ציון משבץ
משה "יוזובר" גבעוני (25 בדצמבר 1885 – 18 בינואר 1967) היה מאנשי העלייה השנייה ומראשוני ארגוני בר גיורא והשומר וממייסדי הקואופרציה במרחביה.
ביוגרפיה

גבעוני נולד ב-1882 בעיירה יוזובסקה שברוסיה (כיום העיר דונצק באוקראינה) בשם משה גולדשטיין לברוך ומרים (לבית כ"ץ). אח לעוד 2 אחים ו-3 אחיות. ב-1906 עלה ארצה, במסגרת העלייה השנייה, והגיע לזכרון יעקב שם הצטרף לפועלי ציון והתחבר למספר פועלים נוסף ששאפו כמוהו להילחם על עבודה עברית ושמירה עברית.
לאחר סיום עבודתו בזכרון יעקב עבר לירושלים והצטרף לקומונת הסתתים בה עבדו כבר מספר שותפים לרעיונותיו וביניהם אלכסנדר זייד, גד אביגדורוב ומשה אינגברמן. בתקופה ששהה בקומונה ניסה, עם חבריו, לרתום את צעירי ירושלים לרעיונתיו אך לאחר שנתקלו בהתנגדות (בעיקר מצד הממסד הדתי) חזר לזכרון יעקב.
בספטמבר 1907 השתתף גבעוני בוועידת פועלי ציון השנייה שהתקיימה ביפו. בסיומה זומן למפגש בדירתו של יצחק בן-צבי ושם, ביחד עם בן צבי, ישראל שוחט, אלכסנדר זייד, יחזקאל ניסנוב, ישראל גלעדי, צבי בקר, יצחק נדב, דב ברל שוייגר, מנדל פורטוגלי ויחזקאל חנקין, ייסדו את ארגון השמירה בר גיורא.
לאחר המפגש ביפו שיכנע גבעוני את חברי הקבוצה להגיע לזכרון יעקב שם ניסו לקבל, באופן מאורגן, עבודה במקומם של הפועלים ערבים. לאחר שאיכרי המקום סירבו לקבלם עבר גבעוני עם הקבוצה לעבוד באופן קולקטיבי בחוות סג'רה של יק"א. ב-1908 עשתה הקבוצה את הצעד הראשון בתחום השמירה וקיבלה על עצמה גם את האחריות לשמירה בחווה ומינתה את צבי בקר לשומר מטעמה. היה זה הצעד הראשון בדרכו של ארגון השומר כשבעקבותיו כבש הארגון את זכות השמירה במושבה סג'רה עצמה. בהמשך נחתם הסכם שמירה גם עם המושבה מסחה וגבעוני עבר לשמור על בתי מושבה זו ושדותיה.
ב-1911 עלה גבעוני וחבריו להתיישב בקואופרציה במרחביה שם שהו אנשי "השומר" במשך כשנה ועסקו בשמירה ועבודת השדה.
ב-1912 נחתם הסכם שמירה בין "השומר" ובין ועד מתיישבי רחובות וגבעוני עבר לשמור במושבה זו. מאחר שהיה כבר בעל משפחה בתקופה זו אישור לו "השומר" קבלת הלוואה להקמת משק עזר כדי להגדיל את הכנסותיו. הסכם זה הופסק ב-1913 לאחר מספר תקריות אלימות בין אנשי השומר לערביי הסביבה וגבעוני נאלץ לעזוב את המושבה.
עם הפסקת פעילותו של "השומר" הצטרף כחבר ל"קואופרטיב ההובלה" ועבד עד פרישתו בסולל בונה.
משפחתו

גבעוני נישא ללאה ויינברג (בת ליעקב נפתלי ושושנה ויינברג, 1889–1950). לזוג נולדו 2 בנים ובת. לאה עלתה ארצה ב-1907 יחד עם קיילה גלעדי וציפורה זייד שגם הן חברו לארגון "השומר". גבעוני נפטר ב-1967 בתל אביב והובא לקבורה בבית הקברות של מרחביה
לקריאה נוספת

משה גבעוני, מימים ראשונים, מתוך ספר "השומר" – דברי חברים, הוצאת דביר ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1957, עמודים 116–118
הערות שוליים

↑  שם החיבה של גבעוני "יוזובר" נגזר משמה של עיר הולדתו
↑  בין הפועלים שפגש גבעוני בזכרון יעקב היו ישראל שוחט, צבי בקר, יחזקאל ניסנוב, מאיר חזנוביץ, סעדיה פז וישראל גלעדי
↑  ההסכם עם מסחה כלל גם מסירת עבודות לארגון השומר
↑  יחד עם גבעוני מונו לשמור על מסחה גם בן ציון משבץ, צבי בקר ואליהו איתן (קמניצקי)
↑  משה גבעוני, דבר, 19 בינואר 1967
↑  נפטר משה גבעוני מראשוני "השומר", למרחב, 19 בינואר 1967
↑  משה גבעוני מראשוני "השומר" נפטר היום, על המשמר, 19 בינואר 1967
מריאן שארץ

מריאן שארץ (בסלובנית: Marjan Šarec; נולד ב-2 בדצמבר 1977) הוא קומיקאי, שחקן ופוליטיקאי סלובני מתנועת החירות המכהן כשר ההגנה מאז 1 ביוני 2022. כיהן כראש הממשלה התשיעי של סלובניה בשנים 2018–2020.