stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקס כהן
קורות חיים

נולד ב-1 בדצמבר 1941 בקזבלנקה שבמרוקו. בנערותו הרבה לשחק כדורגל, ובגיל 16 נרשם לראשונה לתחרות אגרוף שבה זכה במדליית זהב.
בגיל 18 זכה באליפות מרוקו באגרוף, ולאחר הזכייה נבחר לייצג את מרוקו באולימפיאדת המשחקים הפאן-ערביים שנערכה בקזבלנקה. בתחרות, הביס כהן את מתחריו בשמונת הסיבובים המוקדמים, ועלה לגמר, להתחרות מול מתאגרף מצרי. האחרון הודיע כי הוא מסרב לעלות לזירה בשל יהדותו של מקס. לאחר הבהרה מצד שר הספורט של מרוקו לפיה אם לא יעלה לזירה, המתחרה כהן יוכרז כמנצח טכני, הסכים המתאגרף המצרי לעלות לזירה, והובס על ידי כהן. את מדליית הניצחון קיבל מחסן השני, מלך מרוקו.
לאחר הזכייה באליפות במשחקים הפאן-ערביים, החל לקבל הצעות ממפיקים שונים לעבור לזירה המקצוענית, והועמדו בפניו האפשרויות להגר לארצות הברית או לצרפת. לבסוף בחר להגר לצרפת, בעיקר בגלל השפה הצרפתית, שבה כבר שלט.
בגיל 20 הגיע לפריז שבצרפת, שם החל להתפרסם בתחומו, ולאחר תקופה זכה באליפות צרפת באגרוף. בצרפת גם הפך לחברם של ידוענים כדוגמת ז'אן-פול בלמונדו, אלן דלון, אנריקו מסיאס ומוטל'ה שפיגלר. יחד עם ידוענים אלו היה עורך משחקי ראווה ברחבי צרפת. לאחר הזכייה באליפות צרפת יצא למסע בינלאומי כדי להתמודד בזירות נחשבות, בהן אצטדיון ומבלי הישן שבאנגליה ובמדיסון סקוור גארדן שבניו יורק בחודש יולי 1971 מול אמיל גריפית'.
בתחרויות מסביב לעולם נוצר סביבו עניין רב, שהורכב מאוהדיו מצד אחד וממתנגדיו בשל יהדותו מצד שני, ובמיוחד בלט במכנסיים שלבש בתחרויות, שעליהם הוטבע סמל המגן דוד. במרוקו לא היה יכול כהן ללבוש את המכנסיים האלו, אבל כשעבר לצרפת, התאפשר לו, והוא התעקש לעשות זאת בכל תחרות, כתנאי לעלייה לזירה.
ב-26 במרץ 1976 התמודד בפריז על תואר אלוף העולם במשקל בינוני מול המתאגרף הקולומביאני רודריגו ואלדס, אולם הובס בנוקאאוט בסיבוב הרביעי. לאחר ההפסד פרש מהאגרוף. סך הכל השתתף ב-53 קרבות מהם ניצח ב-34, סיים בתיקו בתשעה והפסיד בתשעה.
מעולם האגרוף עבר לעולם העסקים, ופתח חברה מצליחה לעמילות מכס בפריז. בשנת 1995 עבר לענף המסעדנות, והקים בפריז שתי מסעדות גדולות.
בחודש יוני 2011 עלה לישראל והשתכן באשדוד.
כהן נשוי ליפה ואב לחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  לפי מקור אחר, נולד ב-12 בינואר 1942 ברבאט
↑  Rodrigo Valdes v Nessim Max Cohen
↑  Nessim Max Cohen
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקס כהן".
חשמונאי לבוב

חשמונאי לבוב היה מועדון ספורט יהודי מוביל במחצית הראשונה של המאה ה-20, מהעיר לבוב (אז בפולין; כיום באוקראינה). שמה של הקבוצה לקוח משמם של החשמונאים, שהיו שושלת מלוכה יהודית ששלטה בארץ ישראל במאה ה-2 לפנה"ס עד המאה הראשונה לפנה"ס.
היסטוריה

חשמונאי לבוב הוקמה ב-1908, והייתה למועדון הספורט הראשון שהיה מיועד ליהודים בלבד. כעבור זמן מועט הפכה חשמונאי לאחד האיגודים היהודים הגדולים בפולין ואף באירופה. המועדון כלל ספורטאים ממספר תחומים: מרוצי אופניים, שחייה, אגרוף, סקי ועוד, אך הקבוצה הבולטת ביותר של המועדון הייתה קבוצת הכדורגל.
עם הקמת הליגה הפולנית ב-1927, הצטרפה חשמונאי אליה והייתה לקבוצה היהודית היחידה בה. בנוסף, היא הייתה אחת מארבע קבוצות ליגה שייצגו את לבוב. בסיום העונה הראשונה בליגה, סיימה חשמונאי במקום ה-11 מתוך 14. באותה עונה כיכב בקבוצה החלוץ זיגמונט שטוירמן, שסיים עם 24 שערים ב-23 משחקים (מתוכם שבעה נכבשו בבעיטות חופשיות). בסוף העונה הבאה דורגה חשמונאי רק במקום ה-13 וירדה לליגה השנייה, למרות 17 השערים שכבש שטוירמן.
בנוסף הייתה הקבוצה ידועה בזכות שחקני טניס השולחן הטובים ששיחקו אצלה. ב-1933 זכתה קבוצת הטניס באליפות פולין, כשהבולט מכולם היה אלויזי ארליך. ארליך זכה במדליית כסף ביחידים בשלוש אליפויות עולם בין השנים 1936 ל-1939, ומאוחר יותר שרד את השואה ועבר להתגורר בצרפת. טניסאי מוביל נוסף היה לאופולד וייס, שכמו ארליך, גם הוא היה מהספורטאים המעטים ששרדו את השואה.
עם פלישתן של גרמניה הנאצית וברית המועצות לפולין בסוף שנת 1939, פורקה חשמונאי לבוב, ורבים מספורטאיה נרצחו במהלך השואה.
שחקני הקבוצה, 1919
שחקני הקבוצה, 1933
הערות שוליים

↑  ג'קוב וייס, The Lemberg Mosaic, ניו יורק: אלדרבוק פרס, 2011, עמ' 72-76.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 122534827   WorldCat (עם VIAF): 122534827
יומני רובורצח

| --- | --- |
 All Systems Red  Fugitive Telemetry  System Collapse  The Future of Work: Compulsory  Network Effect  Rogue Protocol  Exit Strategy  Artificial Condition  Home: Habitat, Range, Niche, Territory 
 מידע כללי
 מאת:  Martha Wells 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי טור 
 תאריך הוצאה:  מאי 2017 
 פרסים
 Hugo Award for Best Series (2021) 
 
יומני רובורצח (באנגלית: The Murderbot Diaries) היא סדרת רומני מדע בדיוני מאת הסופרת האמריקאית מרתה וולס (אנ'). הסדרה מסופרת מנקודת מבטו של שומר סייבורג, "SecUnit" בבעלות מגה-תאגיד עתידני. הוא משתחרר בסופו של דבר משעבוד, אבל במקום להרוג את אדוניו האנושיים, הוא מרחיק את השעמום שבעבודת האבטחה על ידי צפייה באמצעי התקשורת. ככל שהוא מבלה יותר זמן עם סדרה של ישויות אכפתיות (הן בני אדם והן בינות מלאכותיות), הוא מפתח חברויות אמיתיות וקשרים רגשיים, אשר הוא חש שלא בנוח עמם. הסדרה מורכבת מ-7 רומנים.
רקע

הסדרה מתרחשת בחברה מתקדמת ברובה בעלת אופי היפר-קפיטליסטי בחלל, שבה נסיעה בין מערכות כוכבים היא שגרתית הודות לטכנולוגיית חור תולעת יציבה. בתחילה, הנסיעה בחורי תולעת לא הייתה אמינה, אך מאז השתפרה עד לנקודה שבה נמצאות מושבות "אבודות". אנשים מתגוררים בכוכבי לכת, שחלקם עברו טרפורמציה, או בבתי גידול בחלל שיש בהם תמיכת חיים מלאה וכוח משיכה מלאכותי. לרוב האנשים שיכולים להרשות זאת לעצמם יש טכנולוגיה המאפשרת להם לנצל הזנות נתונים בכל מקום המספקים להם כל מיני מידע, כולל בידור. ניתן לענוד טכנולוגיה זו, או להשתיל אותה בגוף. בינות מלאכותיות חושיות וחיות למחצה מבצעות משימות כגון הפעלת ספינות חלל, כרייה, שליטה בבתי גידול, אבטחה או ניהול לוחמה תאגידית. השניים האחרונים מבוצעים על ידי יחידות אבטחה "SecUnits" ויחידות מאבק "CombatUnits", שניהם סייבורגים (אורגניזמים קיברנטיים) - חלק מכונה, חלק אורגני.
תאגיד "Rim" מהווה לתאגיד רב עוצמה העוסק בריגול, התנקשות, עבדות מחייבת וניצול חסר רחמים של משאבים. יעד מסוים של התאגיד הוא ניצול בלתי חוקי של "שאריות חייזרים". שרידים אלו לרוב מסוכנים ביותר לאנשים ולמכונות, בעוד החוקים נאכפים על ידי תאגידים אחרים. מחוץ לשטח השיפוט של התאגיד נמצאות מושבות, שביססו את זכותן להתקיים על פי חוקים שונים שלפחות לעת עתה, התאגידים לא מוכנים לבדוק.
סיפורים קצרים

במקביל לרומנים יצאו גם סיפורים קצרים. סיפור קצר בשם "Compulsory", המתרחש לפני עלילת ״כל המערכות אדומות״, פורסם ב-Wired בשנת 2018. הוא מתאר את חייו של רובורצח לאחר שפרץ למודול המושל שלו. גרסה ארוכה יותר, שפורסמה על ידי Subterranean Press ב-28 ביולי 2023, זמינה גם כסיפור עצמאי. בסיפור, SecUnit עוס בבני אדם חסרי תחושה במעורבות לפני הפגישה עם צוות המושבה.
סיפור קצר שני, "Obsolescence", מתרחש במהלך הקולוניזציה המוקדמת של מערכת השמש של כדור הארץ על סיפון תחנת חלל אדוקיישן במסלול ליד כוכב צדק. פורסם ב"קח אותנו למקום טוב יותר: סיפורים", אוסף של סיפורים קצרים על בריאות שפורסם על ידי קרן רוברט ווד ג'ונסון ב-2019. בסיפור, אדם מוגדל בשם גרגי נמצא מת בתחנת חלל אדוקיישן ליד צדק. מנהל התחנה ג'יקסי חוקר ומגלה שגרגי נרצח באכזריות וכמה תוספות מגופו נגנבו על ידי הרוצח. הסיפור מספק רמזים על מקורותיהן של יחידות האבטחה "SecUnits" ותאגיד Rim.
סיפור קצר שלישי, "Home: Habitat, Range, Niche, Territory", המתרחש בין אסטרטגיית יציאה לטלמטריה נמלטת, פורסם באתר "Tor.com" בשנת 2021. בסיפור, ד"ר מנאש בוחנת את הטראומה שנגרמה לה מהחטיפה על ידי "GrayCris" ואת ההשפעה שהייתה לה על יחידות האבטחה "SecUnit".
עיבוד טלוויזיוני

בשנת 2021, המחברת וולס אמרה כי עיבוד פוטנציאלי לסדרת טלוויזיה נמצא בפיתוח ושהיא קראה את התסריט ו"ממש התרגשה ממנו". ב-14 בדצמבר 2023, אפל TV פלוס, הודיעה שהיא הזמינה עיבוד טלוויזיוני לסדרה "Murderbot". אלכסנדר סקארסגארד לוהק לככב בסדרה. בפברואר 2024, דייוויד דסטמלצ'יאן לוהק גם הוא לככב בסדרה, למד נומה דומזוני. במרץ 2024 לוהקו לסדרה גם סברינה וו, טטיוואנה ג׳ונס, אקשיי חאנה ותמרה פודמסקי. הצילומים נערכו בטורונטו ממרץ 2024.
מבצע קינוח

מבצע קינוח הוא מבצע של צה"ל לכיבוש מוצב החרמון שנערך בין 21 ל-22 באוקטובר 1973 בסיום מלחמת יום הכיפורים. בקרב כבשה חטיבת גולני מחדש את ההר, ובמקביל כבש כוח משולב של צנחנים וחיל ההנדסה את החרמון הסורי. מוצב החרמון נפל ב-6 באוקטובר, עם פתיחת מלחמת יום הכיפורים, לידי הסורים, ובמהלך המלחמה התחוללו מספר קרבות בניסיון ישראלי לשוב ולהשתלט על ההר, אולם רק במבצע קינוח הצליח צה"ל לכבוש מחדש את החרמון.
רקע

בפתיחת מלחמת יום הכיפורים ב־6 באוקטובר כבש הקומנדו הסורי את מוצב החרמון. לאחר יומיים, ב-8 באוקטובר, ניסה כוח מחטיבת גולני לכבוש בחזרה את החרמון. ההתקפה נכשלה ובסיומה נמנו 25 לוחמים הרוגים בהם מפקד גדוד 17 של חטיבת גולני, סא"ל דובי דרור. בין 8 באוקטובר ל־21 באוקטובר לא בוצעו ניסיונות משמעותיים לכבוש מחדש את מוצב החרמון, אך נערכו פשיטות ופעולות ל"ריכוך" העמדה הסורית ופגיעה בכוחות המחזיקים במוצב. במהלך אותה תקופה נערכה פשיטה של כוח מגדוד 51 של חטיבת גולני בפיקודו של המג"ד יהודה (יודק'ה) פלד למבואות החרמון הסורי במטרה לפגוע בחיילים הסוריים ששהו במוצב ובכך לערער את ביטחונם על ידי הטמנת מוקשים ומטעני חבלה. הפשיטה ארכה זמן ארוך מהמתוכנן בשל תוואי העלייה הקשה והכוח לא הגיע ליעד לפני עלות החמה ולכן חזר ללא פגיעה בסורים. בנוסף, הפציצו מטוסי חיל האוויר את אזור המוצב מעת לעת והארטילריה של צה"ל הפגיזה אותו. האש הזו גרמה לפגיעות מעטות בסורים שהיו מחופרים היטב סביב המוצב ולא בתוכו.
כוחות ופיקוד > ישראל

הפיקוד העליון נמסר ליקותיאל אדם. תחתיו פעלו שתי חטיבות:
חטיבת גולני (אמיר דרורי)
גדוד 51 (יהודה פלד)
גדוד 17 (דוד כץ)
פלס"ר גולני (שמריהו ויניק)
היחידה ההנדסית הפיקודית של פיקוד צפון וכוח צמ"ה
שישה טנקים מחטיבה 188
חטיבה 317 - חטיבת צנחנים במילואים (חיים נדל)
גדוד 471 (חזי שלח)
גדוד 567 (אלישע שלם)
כוחות ופיקוד > סוריה

גדוד 82 (סלימאן חסן)
כוח מגדוד הסיור 183 (אחמד ריפעי אל ג'וג'ו)
ההכנות לכיבוש החרמון

מפקדת קצח"ר תכננה את כיבוש החרמון על ידי כוח צנחנים מוטס כדי להפתיע את הקומנדו הסורי מאחור ולבטל את יתרון הגובה שבו ישב. הרמטכ"ל אישר, ואל"ם צימל נשלח לפיקוד צפון להציג את התוכנית העקרונית.
לקראת הקרב לכיבוש החרמון בסוף המלחמה, החליט אלוף פיקוד צפון, יצחק חופי, להקים מפקדה מיוחדת לתכנון המבצע וכן לפיקוד והשליטה על הכוחות המבצעים. כמפקד המבצע מונה ראש מטה פיקוד צפון, תא"ל יקותיאל אדם. כמו כן היו חברים בצוות סגן הקחצ"ר, אל"ם אריה צידון (צימל), מפקד סיירת מטכ"ל, סא"ל גיורא זורע, מח"ט גולני, אל"ם אמיר דרורי, מפקד חטיבת המילואים של הצנחנים 317, אל"ם חיים נדל. הוחלט כי חטיבת הצנחנים תכבוש את מוצב החרמון הסורי לאחר שתונחת באמצעות מסוקים ברום החרמון, והיא אכן עשתה זאת בהצלחה, ואילו על חטיבת גולני הוטלה מלאכת כיבוש מוצב החרמון הישראלי, זאת בהתאם להבטחה שנתן תא"ל אדם לאל"ם דרורי לאחר כישלון ניסיון הכיבוש הקודם. מג"ד 51 הגיש לאישור החטיבה תוכנית לכיבוש מוצב החרמון הישראלי שהתבססה על עלייה ממזרח ומצפון, על פי תוואי הפשיטה לחרמון בצד הסורי שגדוד 51 ביצע לאחר הניסיון הראשון לכיבוש החרמון. אחת המטרות של הפשיטה הייתה תרגול ובדיקת היכולת לבצע את העלייה מצד מזרח ומצד צפון של החרמון. זהו מתלול קשה ביותר שגובהו כ־1,000 מטר מח'אדר ישירות אל מוצב החרמון הישראלי. פיקוד צפון לא אישר את התוכנית והפקודה הייתה לתקוף מכיוון דרום ומערב, הכיוון כלפיו נערכו כוחות הקומנדו הסורים.
ב-21 באוקטובר יצא לדרכו "מבצע קינוח" לכיבוש החרמון. יום קודם נשלח כוח מסיירת מטכ"ל בפיקוד יוני נתניהו וסגנו עוזי דיין שהתמקם במצפה שלגים וביצע תצפית מוקדמת על אזור מוצב החרמון. כוח התצפית לא זיהה דבר ודיווח על תנועה מועטה כי הסורים נשארו מחופרים ולא זזו מעמדותיהם. עם זאת זיהו הלוחמים כי מוצב החרמון עצמו ריק מאדם וכי הם יכולים לכבשו, אולם למרות הפצרות חוזרות ונשנות, התעקשו בפיקוד הצפון להשאיר את כיבושו לגולני. עוזי דיין כתב על כך ש: ”מישהו העיר בפרפרזה על 'העיניים של המדינה' שאפשר היה לחסוך דם אם היינו מצליחים ש'האוזניים של הפיקוד' יקשיבו לנו”. במשך הקרב שימשו ככוח אבטחה וחסימה, הרגו ושבו עשרות מחיילי האויב.
ביום המבצע נערכה בצהריים קבוצת הפקודות האחרונה בפיקוד צפון. הפקודה כללה אמנם את סדר הכוחות והמשימות אולם הייתה חסרה במתן תמונת מודיעין טובה על היערכות הכוח הסורי שהגן על ההר. מאוחר יותר כאשר תידרך מג"ד 51 את חייליו למשימה אמר להם כי אין ברשותו מידע על כוחו וגודלו של האויב ביעד. מפקד החטיבה, אמיר דרורי, שב מקבוצת הפקודות אחר הצהריים ולא הספיק לתחקר את כוחות החטיבה כראוי, ועל כן עודד את חייליו והסביר את החשיבות של הקרב על מוצב החרמון בכך שהוא כמו "העיניים של המדינה". לאחר הקרב רואיין בני מסס מגדוד 51 והוא השתמש במשפט "העיניים של המדינה" בקשר לכיבוש המוצב והביטוי הזה דבק בו ובמוצב החרמון מאז.
כיבוש מוצב החרמון הישראלי

המאמץ לכיבוש ההר והמוצב הישראלי היה של חטיבת גולני בפיקודו של אמיר דרורי. הכוחות עלו להר בשלושה ראשים כולל כוח משוריין קטן ומספר טנקים. הכוח העיקרי בקרב היה מגדוד 51, שהגיע רגלית ממסעדה והיה אמור להגיע לגבעה 1614, לעיקול הטנק ולרכס החרמון. גדוד 17 משוריין שהורכב מחיילי סגל בסיס האימונים החטיבתי של גולני ופלוגה מגדוד 17 בתוספת 6 טנקים מחטיבה 188, כוח הנדסה וכוח צמ"ה בפיקוד דוד כץ, משימתו הייתה לפתוח את ציר הכביש למוצב החרמון ולשמש כעתודה. פלוגת הסיור של החטיבה (סיירת גולני) תוכננה להגיע באיגוף ממערב ומצפון לכוון הרכבל העליון. פלוגת הסיור לחמה בקרב קשה ברכבל התחתון וברכבל העליון, המ"פ שמריהו ויניק נהרג ברכבל העליון והכוח של הסיירת לא הצליח להתקדם. העלייה ברגל של גדוד 51 הייתה בשני ראשים והחלה לקראת חשכה. הכוחות התאחדו לפני תחילת הקרב. זרקורי ענק הוצבו ביער אודם והאירו את שמי הלילה החשוכים. הקרב החל בסביבות השעה שתיים בלילה.
חיילי הצבא הסורי התחפרו בשוחות אישיות ובין הסלעים סביב למוצב החרמון, לא בתוכו, לא לצדי הדרכים כמו ב-8 באוקטובר ולא בתעלות, ושברו באש מדויקת את התקפות חיילי צה"ל. לאחר כיבוש החרמון על ידי הסורים, נטלו לוחמי הקומנדו הסורי את מקלעי המא"ג שנותרו בשטח המוצב. במהלך הקרב פתחו הסורים במכת אש חזקה על הכוח שלחם במעלה ההר והסבו לכוח נפגעים רבים ויצרו מבוכה ובלבול בקרב לוחמי גולני שלא הבינו כיצד נורית עליהם אש ממקלעים שברשות צה"ל.
כאשר רבו הנפגעים במשך הלילה ירד הסמג"ד ציון זיו (זלוף) אל הכביש לסייע בפינוי ועלה חזרה רק כששמע כי המג"ד נפגע. כאשר הקרב הפך להיות צמוד ולא מאורגן, פגזי הסיוע הארטילרי נפלו קרוב לכוחות הישראלים ואפילו ביניהם. הקרב התדרדר לקרב אישי בין חיילי צה"ל לחיילים סוריים ללא יד מכוונת כמעט. מרכז הקרב היה סביב גבעה שסומנה במפות כגבעה מספר 16 עליה ומסביבה התנהל עיקר המאמץ. הגבעה הייתה היעד של פלוגה ג' בגדוד 51. כוחות אחרים אגפו את הגבעה ולחמו בשטח שבינה לבין המוצב. כוח של פלוגה ב' עלה לגבעה 24 שהייתה ללא חיילי אויב, שלא לפי התכנון ונשאר שם במקום לעלות לגבעה 19. כשהבין המ"פ שטעה, חשב שהוא על גבעה 22 ורק בבוקר הבין הקמב"ץ שהכוח על גבעה 24. מאוחר יותר שלח המג"ד את פלוגה א', בפיקוד סרן יהושע ויאטר, לגבעה 17. שם פגשו אנשיה את לוחמי הקומנדו הסורי שהיו ערוכים בעשרים מחפורות דו רובאיות. באותה עת נפצע בגבעה 16 מפקד פלוגה ג', סרן יגאל פסו. כמו כן נפצע מפקד הפלוגה המסייעת, סרן מיקי מוסברג, ופלד, המג"ד, דיווח למח"ט כי הקרב הפך למורכב ומתנהל באיטיות.
משהתרבו הנפגעים וההרוגים בקרב כוחות לוחמי החטיבה, ומשנפצעו מפקד החטיבה אל"ם אמיר דרורי ומפקד גדוד 51, סא"ל יהודה (יודק'ה) פלד, לקח קצין האג"ם החטיבתי, רס"ן יואב גולן, יוצא סיירת שקד, את הפיקוד על כוחות החטיבה. למרות התנאים הקשים ותחושת הכאוס ששררה במהלך הקרב דבק גולן במשימה וביקש כוחות סיוע כדי להשלים את המהלך החטיבתי. לאחר שווידא כי אין עוד לוחמים בגבעה 17, שטח המפתח עליו התבצרו לוחמי הקומנדו הסורי, הפעיל גולן ארטילריה כבדה על הגבעה ועל מוצב החרמון, מהלך, שבנוסף לקרב העיקש שניהלו לוחמי גולני בפיקוד קצין המבצעים החטיבתי, יועד זליבנסקי, בגבעה 16, הכריע את הכוחות הסורים ואת הקרב.
כיבוש מוצב החרמון הישראלי > סיום הקרב

הקצינים הסוריים שידעו כנראה על נפילת המוצב שלהם וראו שחיילי צה"ל לא נסוגים, חששו לחייהם ועזבו בלילה במהלך הקרב את המקום ואת החיילים הסורים שלחמו בעקשנות ובמקצועיות. לקראת בוקר נטשו הסורים את החזית כאשר הבינו כנראה את מצבם. זו הייתה נקודת ההכרעה כיוון שהסורים היו מחופרים היטב ובעמדות שולטות והיה חשש שבאור יום יהיה מצב חיילי צה"ל בהר גרוע מאשר בלילה. קצין האג"ם של החטיבה, יואב גולן, סיפר לימים, שהצליח לבטל הפצצה של אזור הקרב שנועדה להשיג הכרעה בכל מחיר. בשמונה בבוקר התחילה ההסתערות של גדוד 17, על גבעות 16 ו-17 וכבש אותם עד שעה 09:00. בערך בשעה 10:00 כבש גדוד 17 את מוצב החרמון הישראלי. מג"ד 17 הורה להניף דגל ישראל ודגל גולני על תורן המוצב שהונפו על ידי קצין המודיעין של גדוד 51, סגן עלי לוין, שהצטרף לגדוד 17. בשעה 10:30 דיווח מג"ד 17 דוד כץ: "תחנות כל העולם, החרמון בידי גולני". ב-10:35 בבוקר דיווח גולן לפיקוד הצפון כי- "אנחנו למעלה, הדגלים שלנו מתנופפים ברוח". בשעה 10:45 חבר סמח"ט הצנחנים מרא אלעמי אל דוד כץ שהעביר לאחריותו את המוצב הכבוש. בקרב נהרגו 55 חיילי צה"ל וכ-80 נפצעו. המוטיבציה, ההקרבה והנחישות של חיילי צה"ל היו מהגורמים שהכריעו את הקרב.
לאחר הקרב

באוקטובר 2022, לציון 49 שנה לקרב, חשף ארכיון צה"ל תמליל והקלטות מרשת הקשר, בהן נשמע גם קולו של מפקד סיירת גולני שמריהו ויניק רגעים ספורים לפני שנפל בקרב.
לאחר הקרב > ביקורת שהועלתה במשך השנים

תצלומי אוויר של אזור החרמון והמוצב לא היו בידי כוחות צה"ל הלוחמים בשטח. תצלומי אוויר כאלה מהימים האחרונים לפני הקרב היו בנמצא בידי צה"ל אי שם במפקדות. תצלומים כאלה יכלו לעזור מאוד בתכנון הקרב בשל ידיעת המיקום של האויב.
בידי הסורים היה ציוד רב לראיית לילה אבל בידי צה"ל לא היה ציוד כזה. ציוד ראיית הלילה עזר לסורים להיטיב לפגוע בכוחות צה"ל. מפתיע שבלילה חשוך הסתפק הצבא בזרקורים רחוקים להאיר את שמי הלילה.
נחיתות מספרית של צה"ל לעומת הכוחות הסורים. צה"ל לא הצליח או לא מצא לנכון לרכז כוח גדול יותר למאמץ של סוף המלחמה, במבצע שנראה לו חשוב מאוד וניתן היה להעריך את הקושי במשימה לאור הכישלון בפעולה הראשונה.
לא היה ניצול ההצלחה של צה"ל בתחילת הלילה בתפיסת המוצב הסורי לשם כיבוש מוצב החרמון.
פגיעה מאש ארטילריה ידידותית של צה"ל. האם היא נבעה מחוסר שליטה או מרצון לכבוש את החרמון בכל מחיר?
ראו גם

מוצב החרמון
הכיבוש הסורי של החרמון
הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון במלחמת יום הכיפורים
הקרבות על שיא החרמון
אנדרטה לנופלי חטיבת גולני בקרבות החרמון
לקריאה נוספת

אילן כפיר, הקרב על החרמון, הוצאת דביר, 2013.
אביחי בקר, אינדיאנים על גבעה 16 – פלוגה בקרב החרמון, הוצאת משרד הביטחון, 2003.
אבי בטלהיים (עריכה), לא המילים מדברות על המוות, ספר זיכרון לחללי גדוד הבוקעים הראשון, מלחמת יום הכיפורים, הוצאה לאור עצמית.
דני אשר (עורך), הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, הוצאת 'מערכות', 2008.
דוב לסלרוט, רעות שכזאת, דפוס ג'רוסלם פוסט 1975.
משה גבעתי, הישרדות בספטמבר – לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל, חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013, עמ' 161–227.
משה גבעתי, המערכה בחרמון – הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה, תל אביב: הוצאת מערכות והוצאת מודן, תשע"ה-2015.
משה גבעתי, שלוש לידות בספטמבר, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ן- 1990.
Abraham Rabinovich, The Yom Kippur War: The Epic Encounter That Transformed the Middle East, 2005. באנגלית, הוצאת שוקן, עמוד 592.
אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!, הוצאת מודן, 2011, פרק רביעי: לאט וחכם עם הצלחה מהירה, חטיבת צנחנים 317 בכיבוש החרמון הסורי 21–22 באוקטובר 1973, עמודים 67–84.
אלישיב שמשי, בהם יותר מכל: על סוד ההצלחה של צה"ל, הוצאת משרד הביטחון, 2005, עמודים 151–153.
אלישיב שמשי, איפה אני נמצא לעזאזל, הוצאת משרד הביטחון, 2001, עמודים 57–66.
אלישיב שמשי, ולא אשוב עד כלותם, הוצאת משרד הביטחון, 2005, פרק רביעי: משימה בלתי אפשרית, סגן מודי בן ש"ך מ"פ חי"ר בקרב התקפה, עמודים 45–53.
אלישיב שמשי, אליהם נשואות העיניים – על מפקדי חטיבות בשדה הקרב, משרד הביטחון – הוצאה לאור, 2006, עמ' 109–139.
Grand Theft Auto: San Andreas

Grand Theft Auto: San Andreas (בתרגום חופשי לעברית: "גניבת כלי רכב: סאן אנדראס") הוא משחק וידאו מסוגת פעולה והרפתקה משנת 2004 שפותח על ידי Rockstar North ופורסם על ידי Rockstar Games. זה המשחק החמישי בסדרת Grand Theft Auto, אחרי "Grand Theft Auto: Vice City" משנת 2002, והמשחק השביעי בסדרה בסך הכל. המשחק שוחרר באוקטובר 2004 עבור ה-PlayStation 2, ביוני 2005 עבור Microsoft Windows ו-Xbox, ובנובמבר 2010 עבור Mac OS X.
המשחק מתרחש בסביבת עולם פתוח ששחקנים יכולים לחקור ולקיים איתה אינטראקציה בשעות הפנאי שלהם. המשחק עוקב אחר קארל "CJ" ג'ונסון, אשר חוזר לביתו שבלוס סאנטוס בעקבות רצח אימו. כאשר קארל חוזר לביתו, הוא מוצא את חברי ילדותו ומשפחתו באי-סדר, ומנסה להקים מחדש את כנופייתו הישנה ולהעצים אותה כבעבר. לאחר שקארל מגלה שחברי כנופייתו בגדו בו והם גם האחראים לרצח אימו, הוא מחליט לפעול לבד. מסעו של קארל לוקח אותו על פני המדינה הבדיונית סן אנדראס בארצות הברית, המבוססת בעיקרה על קליפורניה ונבאדה ומקיפה שלוש ערים מרכזיות: לוס סאנטוס (בהשראת לוס אנג'לס), סן פיירו (סן פרנסיסקו) ולאס ונטורס (לאס וגאס). עם יציאתו, זכה המשחק להצלחה גדולה, הן במכירות והן בביקורות שקיבל. המשחק נמכר בלמעלה מ-27 מיליון עותקים ובכך הפך למשחק הווידאו הנמכר ביותר בשנת 2004, למשחק הווידאו הנמכר ביותר בקונסולת הפלייסטיישן 2, ולמשחק הווידאו הנמכר ביותר בכל הזמנים שמדורג על ידי ה-ESRB למבוגרים בלבד. המשחק שמר על פופולריות גם אחרי שמשחקים רבים יצאו אחריו בסדרה. למרות זאת, מחלוקות רבות התנהלו סביב המיניות שבמשחק והאלימות המוקצנת שבו. דמותו של השוטר טנפני ממוקמת במקום ה-87 ברשימת הנבלים הגדולים במשחקי וידאו, לפי IGN.
למשחק אין מצב מרובה משתתפים מובנה, אבל בזכות קהילת השחקנים נוצרו שני מצבים שמאפשרים לשחקנים לשחק ברשת; Multi Theft Auto: San Andreas, שהופץ לראשונה בשנת 2003, ו-San Andreas: Multiplayer שהופץ לראשונה בשנת 2006. למצבי משחק אלה אין מטרה מוגדרת (בניגוד למשחקים הבאים בסדרה), אך ניתן להשתמש במכניקות המשחק השונות יחד עם השחקנים הנוספים.
משחקיות

San Andreas בנוי בדומה לשני הכותרים אשר קדמו לו, "Vice City" ו-"GTA III". הכותר הוא משחק פעולה-הרפתקה בגוף שלישי המעניק לשחקן סביבה גדולה ופתוחה בה הוא מסוגל לנוע בחופשיות. ישנן דרכים רבות לנוע בעולם: בצורה רגלית ניתן ללכת, לרוץ, לשחות, לטפס ולקפוץ, וניתן להשתמש בנשק חם ואמצעי לחימה אחרים במהלך קרבות פנים מול פנים; בתחבורה ניתן לנהוג במכוניות, אוטובוסים, סירות, רכבות, אופנועים, מטוסים ואופניים.
הגדרת העולם פתוח מאפשרת לשחקן לבחור כיצד הוא רוצה לשחק את המשחק, ללא שום הכרח לבצע משימות ולעקוב אחר סיפור המשחק. אף על פי שהמשימות אשר עוקבות אחר סיפור המשחק פותחות תוכן חדש ואזורים נוספים, השחקן רשאי לבחור מתי הוא רוצה לבצע אותן ואם בכלל. המשימות מגוונות ובהן פעילויות פליליות רבות, כגון: תקיפה, ונדליזם, גנבה, פריצה, חטיפה, שוד, סחיטת דמי חסות, סחר בסמים, רצח, גנבת מכוניות, איומים ועוד. אם בוחרים שלא לעקוב אחר הסיפור ולא למלא את המשימות, ניתן לשוטט ברחבי העולם הראשוני הפתוח ולגנוב מכוניות, לטבוח באנשים, להרוס מבנים ולשדוד חנויות. עבירות אלו גוררות בדרך כלל קרב מזוין עם שוטרים מקומיים ובדרך כלל נגמר הדבר במות השחקן, אם כי ניתן כמו במשחקים קודמים לברוח מן המשטרה בכל מיני דרכים.
השחקן יכול לקחת חלק במגוון משימות צד אופציונליות אשר יכולות לשפר את תכונות הדמות ולספק מקור הכנסה נוסף לתחזוקה. מלבד המשימות הרגילות גם מהמשחקים הקודמים, הורדת נוסעי מונית, כיבוי שריפות, הצטרפות למשמר אזרחי והובלת פצועים לבתי חולים, ניתן למצוא במשחק זה גם משימות חדשות, פריצה, סרסורות, נהיגה במשאית, משלוחי פיצה, הובלת רכבות ועוד.
בתחילת המשחק לא כל האזורים והמקומות פתוחים לשיטוט על ידי השחקן, כגון מוסכים, מסעדות, חנויות וחדרי כושר, כדי לפתוח אזורים ומקומות נוספים על השחקן לבצע משימות, אשר קשורות לסיפור המשחק. בתחילת המשחק, ניתן לשוטט בלוס סאנטוס ופרבריה בלבד, ערי המטרופולין הנוספות של סן אנדריאס נפתחות רק לאחר ביצוע משימות והתקדמות בסיפור המשחק. כאשר מנסה השחקן להגיע למקומות סגורים אשר טרם נפתחו, הוא נעצר על ידי כוחות SWAT.
משחקיות > פיתוח אישי של הדמות

בשונה מהמשחקים הקודמים בסדרת GTA, במשחק זה יכול השחקן להתאים לעצמו את הדמות. השחקן יכול לשנות את דמות ברירת המחדל בעזרת רכישת בגדים ותכשיטים, שינוי תספורת וקעקוע על גופו של הדמות. במשחק זה, כוחותיו של הדמות נחלשים לאחר קרבות עם שוטרים או חברי כנופיות רחוב, וכדי לחזק את דמותו של הדמות על השחקן לשמור על בריאותו ולטפח אותו. כמו כן, לראשונה, יכול השחקן לפתח לדמותו שרירים ויכולות גופניות מתקדמות, זאת בעזרת אימונים בחדר כושר. ככל שמשחקים יותר רוכשת דמותו מיומנות בנהיגה, שימוש בנשק חם, סיבולת לב ריאה במהלך קרבות. הדמות יכולה ללמוד גם שלושה סוגים שונים של לחימת קרב פנים אל פנים - אגרוף, ג'ו ג'יטסו והיאבקות.
בנוסף, לדמות יכולת לשוחח עם מאות הולכי רגל במשחק ולפתח עימם דו-שיח, היות שחברת Rockstar פיתחה כ-4,200 שורות לדו-שיח.
משחקיות > תוספות ושינויים אחרים

שלא כמו המשחקים הקודמים בסדרת GTA, אשר בהם נדרשו מסכי טעינה כאשר נע השחקן בין ערים שונות, במשחק זה אין כל צורך במסכי טעינה בזמן תנועה ומעבר מעיר לעיר. מסכי טעינה במשחק זה מופיעים רק כאשר נכנס השחקן לחנויות או כאשר הוא מתחיל משימה. במשחק זו נוספה גם אפשרות "מצלמות משתוללות", כחלק מאפשרות זו משתנה נקודה המבט על הדמות בזמן מרדפים ובריחה מהמשטרה.
במשחק זה ניתן לראשונה גם לשחות, יכולת השחייה משפיעה באופן משמעותי על המשחק - שחקן שהיה נמצא במים היה טובע באופן מיידי, במשחק זה בפיתוח יכולת השחייה הדמות מסוגלת לשחות ולשמור על עצמה בחיים. במשחק זה נוספה גם האפשרות להחזיק בנשק כפול, וכן מוות מירי שוטרים או חברי כנופיות רחוב מהיר יותר, דבר שמצריך תגובה מהירה יותר של השחקן. מכיוון שעולם המשחק גדול נוספה האפשרות להציב יעד במפה המכוון אותך אליו בעזרת מסלול.
במשחק זה קיימים 240 סוגי כלי רכב שונים, זאת לעומת 60 ב-"Auto III". בין כלי הרכב אשר נוספו במשחק ניתן למנות משאית זבל, מטאטא רחוב, קומביין תבואות ותרמיל ריחוף. במשחק זה, השתפרה השליטה ברכבים, ונוספה גם אפשרות שימוש בנייטרוס בעת נהיגה במכוניות מרוץ.
להלן רשימת שינויים נוספים אשר נעשו במשחק:
השגת טריטוריות: במשחק זה נוספה אפשרות הנותנת לשחקן לכבוש טריטוריות נוספות לכנופיית הרחוב של דמותו. דבר זה מתבצע כאשר הדמות נכנסת לטריטוריה שלא בשליטת הכנופיה שלה, אש נפתחת לעברו ובמידה הוא מביס את היורים עליו ושורד, הופכת הטריטוריה לשלו.
מיני-משחקים: במשחק זה נוספו מיני-משחקים רבים, אשר בעזרתם מסוגל השחקן להרוויח הכנסה נוספת, מלבד ביצוע שוד ומשימות. השחקן מסוגל להשתתף בתחרויות ומרוצים, ובכך להרוויח כסף, וכן להמר בקזינו.