stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס מרכז קנדי
זוכים > 1990

1990: דיזי גילספי, קתרין הפבורן, ריס סטיבנס, ג'ול סטין, בילי ויילדר
1991: פיירד ניקולס, הרולנד ניקולס, רוי אקוף, בטי קומדן, אדולף גרין, גרגורי פק, רוברט שו
1992: ליונל המפטון, פול ניומן, ג'ואן וודוורד, ג'ינג'ר רוג'רס, מסטיסלב רוסטרופוביץ', פול טיילור
1993: ג'וני קרסון, ארתור מיטשל, גאורג שולטי, סטיבן סונדהיים, מאריון ויליאמס
1994: קירק דאגלס, אריתה פרנקלין, מורטון גולד, הרולד פרינס, פיט סיגר,
1995: ז'אק ד'אמבואז, מרילין הורן, בי בי קינג, סידני פואטייה, ניל סיימון
1996: אדוארד אלבי, בני קרטר, ג'וני קאש, ג'ק למון, מריה טולצ'יף
1997: לורן באקול, בוב דילן, צ'רלטון הסטון, ג'סי נורמן, אדוארד ויללה
1998: ביל קוסבי, פרד אב, ג'ון קנדר, וילי נלסון, אנדרה פרווין, שירלי טמפל
1999: ויקטור בורגה, שון קונרי, ג'ודית ג'סמין, ג'ייסון רוברדס, סטיבי וונדר
זוכים > 2000

2000: מיכאיל ברישניקוב, צ'אק ברי, פלאסידו דומינגו, קלינט איסטווד, אנג'לה לאנסברי
2001: ג'ולי אנדרוז, לוצ'יאנו פברוטי, ואן קלייברן, קווינסי ג'ונס, ג'ק ניקולסון
2002: ג'יימס ארל ג'ונס, ג'יימס לוויין, צ'יטה ריברה, פול סיימון, אליזבת טיילור
2003: ג'יימס בראון, קרול ברנט, לורטה לין, מייק ניקולס, יצחק פרלמן
2004: וורן בייטי, אוסי דייוויס, רובי די, אלטון ג'ון, ג'ואן סאת'רלנד, ג'ון ויליאמס
2005: טוני בנט, סוזן פרל, ג'ולי האריס, רוברט רדפורד, טינה טרנר,
2006: זובין מהטה, דולי פרטון, סמוקי רובינסון, סטיבן ספילברג, אנדרו לויד ובר
2007: לאון פליישר, סטיב מרטין, דיאנה רוס, מרטין סקורסזה, בריאן וילסון,
2008: מורגן פרימן, ג'ורג' ג'ונס, ברברה סטרייסנד, טויאלה טארפ, פיט טאונסנד, רוג'ר דלטרי
2009: מל ברוקס, דייב ברובק, גרייס במברי, רוברט דה נירו, ברוס ספרינגסטין
זוכים > 2010

2010: מרל הגארד, ג'רי הרמן, ביל ת. ג'ונס, פול מקרטני, אופרה וינפרי
2011: ברברה קוק, ניל דיימונד, יו-יו מה, סאני רולינס, מריל סטריפ
2012: באדי גאי, דסטין הופמן, לד זפלין, דייוויד לטרמן, נטליה מאקארובה,
2013: מרטינה ארויו, הרבי הנקוק, בילי ג'ואל, שירלי מקליין, קרלוס סנטנה
2014: אל גרין, טום הנקס, פטרישיה מקברייד, סטינג, לילי טומלין
2015: קרול קינג, ג'ורג' לוקאס, ריטה מורנו, סייג'י אוזאווה, סיסלי טייסון
2016: מרתה ארחריץ', האיגלס, אל פצ'ינו, מייביס סטייפלס, ג'יימס טיילור
2017: כרמן דה לאבאלייד, גלוריה אסטפן, אל אל קול ג'יי, נורמן ליר, ליונל ריצ'י
2018: שר, פיליפ גלאס, ריבה מקנטייר, ויין שורטר, יוצרי המחזמר "המילטון" (לין-מנואל מירנדה, תומאס קייל, אלכס לקמויר, אנדי בלנקנביולר)
2019: Earth, Wind & Fire, סאלי פילד, לינדה רונסטאדט, רחוב סומסום, מייקל טילסון תומאס
זוכים > 2020

2020: דבי אלן, ג'ואן באאז, גארת' ברוקס, דיק ואן דייק, מידורי
2021: ברי גורדי, חוסטינו דיאז, בט מידלר, ג'וני מיטשל, לורן מייקלס
2022: איימי גרנט, טניה לאון, גלדיס נייט, ג'ורג' קלוני, U2
2023: בילי קריסטל, רנה פלמינג, בארי גיב, קווין לטיפה, דיון וורוויק
2024: פרנסיס פורד קופולה, גרייטפול דד, בוני רייט, ארטורו סנדובל, תיאטרון אפולו
הערות שוליים

↑  Neda Ulaby, Queen Latifah and Billy Crystal are among the 2023 Kennedy Center honorees, NPR, ‏21 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 11e75cd4-d7d9-421a-8a84-fcef4fc5f7ed
הרברט ריימונד מקמאסטר

הרברט ריימונד "ה.ר." מקמאסטר (באנגלית: Herbert Raymond "H. R." McMaster;‏ נולד ב-24 ביולי 1962) הוא לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית שכיהן כיועץ לביטחון לאומי ה-26 של ארצות הברית, תחת הנשיא דונלד טראמפ. שימש כסגן מפקד פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC).
ב-23 במרץ 2018 פיטר אותו הנשיא טראמפ וב-9 באפריל מקמסטר סיים את כהונתו כיועץ לביטחון לאומי.
קריירה צבאית

מקמאסטר נולד וגדל בפילדלפיה. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1984, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני שריון, קורס סיירים והסמכה כצנחן. בתפקידו הראשון שימש כמפקד מחלקה בגדוד ה-1 ברגימנט השריון ה-66. במלחמת המפרץ לחם מקמאסטר כמפקד פלוגת הסיור של רגימנט השריון ה-2 בקרב של "קו אורך 73". על האופן בו לחם בקרב זה עוטר בכוכב הכסף. בהמשך שימש כמפקד גדוד השריון ה-1 ברגימנט הפרשים המשוריין ה-4. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של סגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית, גנרל ג'ון אביזייד.
בעת מלחמת עיראק פיקד על רגימנט השריון ה-3, בין היתר במהלך הלחימה בעיר תל עפר, בה פעלו רבים מפעילי הג'יהאד העולמי. לאחר מכן היה שותף בצוות בראשותו של הגנרל דייוויד פטראוס לגיבוש דוקטרינה ללוחמה בטרור. בשנת 2008 מונה למפקד מרכז שילוב היכולות של הצבא בדרגת בריגדיר גנרל. בשנת 2010 שימש כאחראי על התוכניות בפיקוד כוחות ארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן. בשנת 2012 מונה למפקד המרכז למצוינות בתמרוּן בפורט בנינג. בשנת 2014 מונה לסגן מפקד פיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית (TRADOC).
מקמאסטר בעל תואר דוקטור בהיסטוריה האמריקאית מטעם אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל והוא אף כתב ספר המבוסס על הדוקטורט שלו בשם "Dereliction of Duty"(אנ') העוסק במלחמת וייטנאם בו הוא בוחן את כישלונות הממשל והצבא ומותח ביקורת חריפה על התנהלות הנשיא לינדון ג'ונסון וסגל יועציו הצבאיים והאזרחיים במשך המלחמה.
היועץ לביטחון לאומי

ב-20 בפברואר 2017 בחר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במקמאסטר לתפקיד היועץ לביטחון לאומי, לאחר שקודמו מייקל פלין התפטר זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו.
ב-15 במרץ 2018 דווח כי הנשיא טראמפ החליט להדיח את מקמאסטר מתפקידו כיועץ לביטחון לאומי. ב-22 במרץ הודיע טראמפ שמקמסטר יוחלף בשגריר לשעבר של ארצות הברית באו"ם, ג'ון בולטון, החל מ-9 באפריל 2018.
הערות שוליים

↑  יגאל אייל, ‏עוצמה משוריינת במדבר, מערכות 374-375 , פברואר 2001.
↑  David Leonhardt, Why Success Starts With Failure, The New York Times, May 9, 2011.
↑  גל פרל פינקל, ‏להפסיד במלחמות קטנות – ביקורת ספר, בין הקטבים ‏23, אוקטובר 2019, עמ' 229–238
↑  אליזבת בומילר, "הפאואר פוינט הופך אותנו למטומטמים", באתר הארץ, 5 במאי 2010.
↑  אביתר בן-צדף, האם יותקנו תותחים 30 מ"מ בסטרייקר?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 בספטמבר 2013.
↑  nrg חדשות, בהלה בארה"ב: צבא רוסיה עוצמתי ומתקדם משחשבו, באתר nrg‏, 17 באפריל 2016.
↑  גל פרל פינקל, ‏הרינו מכריזים בזאת על המלחמה הבאה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 24 במאי 2018
↑  גל פרל פינקל, ‏גם ארצות הברית צריכה שמלחמותיה יהיו קצרות, ממוקדות וברורות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 18 במרץ 2017
↑  סוכנויות הידיעות, ‏דיווח: טראמפ החליט להדיח את היועץ לביטחון לאומי מקמאסטר, באתר מעריב אונליין, 16 במרץ 2018
↑  Trump decides to remove national security adviser, and others may follow, באתר הוושינגטון פוסט, 15 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459685305171  PLWABN: 9810573566005606  BIBSYS: 98009026  GND: 173439039  ISNI: 0000 0001 1085 4219  LCCN: n97002801  LNB: 000238556  NKC: xx0303953  NTA: 168185172  SNAC: w6x35svv  SUDOC: 058498559  VIAF: 116416531   WorldCat (עם VIAF): 116416531
רוהיט צ'ופרה

| --- | --- |

צ'ופרה, 2018
 לידה:  30 בינואר 1982 (בן 42) פליינפילד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר וורטון 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 פרסים והוקרה
 תוכנית פולברייט 
 חתימה:   
 
רוהיט צ'ופרה (באנגלית: Rohit Chopra, נולד ב-30 בינואר 1982) הוא כלכלן אמריקאי, מנהל הלשכה להגנה פיננסית על הצרכן, מלבד זאת הוא כיהן נציב כתלונות הציבור של הלשכה להגנת הצרכן (תפקיד שנוצר לאחר חקיקת חוק דוד-פרנק).
ביוגרפיה

צ'ופרה קיבל תואר ראשון באמנויות מאוניברסיטת הרווארד ותואר שני במנהל עסקים בבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה, הוא קיבל מלגה מתוכנית פולברייט. לפני שהועסק כעובד מדינה עבד צ'ופרה בחברת הייעוץ, מקינזי ושות'.
לאחר המשבר הכלכלי העולמי שאירע ב-2008 וההחלטה לחוקק את חוק דוד-פרנק כתגובה למשבר הוקמה הלשכה להגנה פיננסית על הצרכן, עם הקמתה של הלשכה מונה צ'ופרה להיות האחראי על הלוואות של סטודנטים.
באפריל 2018, הסנאט אישר פה אחד ההחלה להיות נציב נציבות הסחר הפדרלית. חודש לאחר מכן הוא נכנס לתפקידו. הוא סיים את תפקידו באוקטובר 2021 עם כניסתו לתפקיד מנהל לשכה להגנה פיננסית על הצרכן.
בינואר 2021 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי הוא מתכוון למנות את צ'ופרה למנהל הלשכה להגנה פיננסית על הצרכן (אנ').
הערות שוליים

↑  Douglas-Gabriel, Danielle (17 ביוני 2015). "Consumer watchdog says goodbye to student loan pointman". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FTC Fully Stocked As 3 More Commissioners Are Sworn In". Law360.com. נבדק ב-3 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FTC Fully Stocked As 3 More Commissioners Are Sworn In". Law360.com.
↑  "Biden to Pick Rohit Chopra to Lead Consumer-Finance Agency". Wall Street Journal (באנגלית). נבדק ב-2021-01-20.
↑  "Biden taps Warren ally Chopra to lead Consumer Bureau". POLITICO (באנגלית). נבדק ב-2021-01-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0005 0130 2681  LCCN: no2020041937  VIAF: 17158548706216351814   WorldCat (עם VIAF): 17158548706216351814 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אה"מ שפילד (D80)

| --- | --- |
אה"מ שפילד בדייגו גרסיה, 1982
אה"מ שפילד בדייגו גרסיה, 1982
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  משחתת טילים 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  משחתת מטיפוס 42 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ויקרס
 תחילת הבנייה:  15 בינואר 1970
 הושקה:  10 ביוני 1971
 תקופת הפעילות:  16 בפברואר 1975 – 10 במאי 1982 (7 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה ב-10 במאי 1982 במהלך מלחמת פוקלנד, לאחר תקיפה אווירית של חיל האוויר הארגנטינאי
 מיקום:  53°04′S 56°56′W﻿ / ﻿53.067°S 56.933°W﻿ / -53.067; -56.933
 מלחמות וקרבות:  מלחמת פוקלנד
 מידות
 הֶדְחֶק:  4,820 טון
 אורך:  125 מטרים
 רוחב:  14.3 מטרים
 שוקע:  5.8 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  30 קשר (56 קמ"ש)
 גודל הצוות:  287 קצינים ומלחים
 הנעה:  שני גלי הנע, COGOG 2 טורבינות גז רולס רויס אולימפוס TM3B למהירות גבוהה, 50,000 כוח סוס כל אחת 2 טורבינות גז רולס רויס טיין RM1A למהירות שיוט, 5,340 כוח סוס
 אמצעי לחימה
 חימוש:  2 משגרי טילים נגד מטוסים סי דארט תותח ימי 4.5 אינץ' סימן 8 (114 מ"מ)
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם סוג 1022/965P לפיקוח אווירי מכ"ם סוג 966/992Q לפיקוח בשלושה ממדים 2 x מכ"ם סוג 909 GWS-30 לבקרת ירי מכ"ם סוג 1007 ו-1008 לניווט מערכת זיהוי עמית-טורף 1016/1017 סונאר דגם 2050/2016 סונאר דגם 162 למיפוי קרקעית
 מסוקים:  מסוק וסטלנד לינקס, חמוש בארבעה טילים נגד אוניות או 2 טורפדו נגד צוללות
 
אוניית הוד מלכותה שפילד הייתה משחתת מסדרת המשחתות מטיפוס 42 שפעלה בשירות הצי המלכותי הבריטי. "שפילד" הייתה אוניית המלחמה הבריטית השנייה שנשאה שם זה, על שמה של העיר שפילד, ביורקשייר, אנגליה. משימתן של המשחתות מסדרה זו הייתה הגנת שטח על הצי, וחימושן העיקרי כלל טילים נגד מטוסים מסדרת סי דארט. בניית האונייה במספנת ויקרס, בעיר בארו אין פורנס (Barrow-in-Furness) בצפון אנגליה, החלה ב-15 בינואר 1970. האונייה הושקה על ידי המלכה אליזבת' השנייה ב-10 ביוני 1971, ונכנסה לשירות ב-10 בפברואר 1975. האונייה טבעה עקב פגיעת אויב במלחמת פוקלנד.
בנייה וכניסה לשירות

במהלך בניית האונייה אירעה התפוצצות, בה נהרגו שני פועלים ונפגע קטע מן הגוף. הקטע הפגוע הוחלף בקטע מהאונייה האחות, הרקולס, שהייתה בשלבי בנייה עבור הצי הארגנטינאי.
"שפילד" הייתה האונייה הראשונה בסדרת המשחתות מטיפוס 42, ולכן הוקדשו השנים הראשונות של שירותה לבחינת המערכות השונות שהותקנה בה, ובמיוחד מערכת הטילים נגד מטוסים מדגם סי דארט. הצורך בבחינת הטילים על ידי "שפילד" עלה עוד יותר בשל שריפות ובעיות טכניות שאירעו במשחתת אה"מ בריסטול, שנועדה לכתחילה לבצע את הניסויים. רק ב-1980 הפכה "שפילד" למבצעית באופן מלא. אחד ממפקדי האונייה במהלך שנות הניסויים היה קפטן סנדי וודוורד, שמאוחר יותר יהיה מפקד קבוצת המשימה שמרכזה נושאת המטוסים אה"מ הרמס.
מלחמת פוקלנד

ב-2 באפריל 1982 פרצה מלחמת פוקלנד, לאחר שצבא ארגנטינה, שבה שלטה חונטה צבאית, פלש לאיים שבאוקיינוס האטלנטי הדרומי, אשר ארגנטינה טענה לריבונות עליהם. בתגובה שלחה בריטניה כוח משימה ימי לעבר האיים. בריטניה גם הכריזה על הקמת אזור סגר ימי ברדיוס של 200 מייל ימי סביב האיים, והזהירה כי כל כלי שיט שייכנס עליו יעמיד את עצמו בפני סכנת התקפה.
מלחמת פוקלנד > ההתקפה

בבוקר ה-4 במאי 1982 שייטה שפילד, בפיקודו של קפטן ג'יימס סולט (James Salt) יחד עם שתי משחתות נוספות מסוגה מדרום מזרח לאיי פוקלנד, במשימת לוחמה נגד צוללות, כמסך הגנה לכוח המשימה הימי הבריטי. האונייה נמצאה באותה עת במצב כוננות 2, וההערכה בחלק מהאוניות הייתה שהסיכון העיקרי הוא מצוללות ולא מתקיפה אווירית. יומיים קודם לכן הטביעה צוללת בריטית את הסיירת הארגנטינית גנרל בלגראנו, והבריטים היו דרוכים בעיקר לקראת אפשרות של התקפת צוללות ארגנטיניות, ומפקד המשחתת הורה על שינוי כיוון השיט של האונייה מדי 90 שניות כדי להתמודד עם סיכון אפשרי מתקיפה על ידי צוללת ארגנטינאית. מפעילי המכ"ם ב"שפילד" התקשו בזיהוי המטוסים הארגנטינאיים; ייתכן שלמשחתת לא היו אמצעי זיהוי עמית-טורף וייתכן שהופעלה נגדם לוחמה אלקטרונית.
מעט לפני שמונה בבוקר אותרו האוניות הבריטיות על ידי מטוס סיור ימי ארגנטיני מדגם לוקהיד נפטון. המטוס הארגנטינאי עקב אחרי האוניות וכיוון לעברן שני מטוסי דאסו ברגואה סופר אטנדר שהמריאו משדה תעופה צבאי שליד העיר ריו גראנדה שבדרום ארגנטינה. המטוסים, מתוצרת צרפת, נשאו טילי אוויר-ים מדגם אקסוסט. בשעה 10:00 תודלקו המטוסים על ידי מטוס תדלוק מדגם לוקהיד C-130 הרקולס, שאותו ליוו שני מטוסי נשר מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. המטוסים המשיכו בטיסתם בגובה נמוך מאוד כדי לחמוק מגילוי על ידי המכ"ם הבריטי. הם נסקו לזמן קצר כדי לאתר את האוניות במכ"ם שלהם והזינו את מיקומן למערכת הנשק של הטילים. בשעה 11:04 שיגרו המטוסים את טיליהם ממרחק של 30 עד 48 קילומטר מן האוניות הבריטיות. המטוסים שבו לבסיסם ללא תדלוק נוסף.
המשחתת האחות, אה"מ גלאזגו, שהייתה בכוננות גבוהה, איתרה במכ"ם את שני מטוסי הסופר אטנדר, בעלי יכולת נשיאת הטילים, במרחק 74 קילומטרים. "גלאזגו" התריעה על כך באופן מיידי באמצעות שידור מילת הצופן המוסכמת "הנדברייק" בקשר לכל אוניות כוח המשימה. "שפילד" העריכה שאיום טילי האקסוסט מוגזם, ומפקדיה העריכו שההתראה היא התראת שווא; כך העריכו גם מפקדי נושאת המטוסים אה"מ אינווינסיבל. נראה שצוות ה"שפילד" לא שמע את מטוסי האויב ואת הטילים, לא זיהה אותם במערכות הלוחמה האלקטרונית, ולא זיהה אותם במערכות המכ"ם. צוות האונייה לא קיבל הוראה לעבור לעמדות קרב, לא שוגרו אמצעי הטעיה (כגון מוץ), התותח ומערכת הטילים, סי-דארט, לא הוכנו לפעולה, ואף לא נמסרה התראה למפקד האונייה. רק כאשר הבחינו באונייה בעשן הפליטה של הטילים הבין הצוות שמדובר בטילים נגד אוניות; חמש שניות לאחר מכן אירעה הפגיעה באונייה.
מלחמת פוקלנד > הפגיעה באונייה

שני הטילים פנו לעבר "שפילד", ואחד מהם פגע במים במרחק של כ-800 מטר מן האונייה. הטיל השני פגע במרכז הדופן הימנית של האונייה, בגובה של כ-2.4 מטר מעל קו המים. מן הפגיעה נקרע חור בדופן האונייה, באורך 4.5 מטר ובגובה 1.2 מטר. במקור סברו הבריטים כי ראש הקרב של הטיל, במשקל של 165 קילוגרם לא התפוצץ, וכי הנזק נגרם מהתלקחות הדלק של המנוע הרקטי של הטיל. ואולם, חקירה נוספת של ההתקפה, שנערכה לאחר שנים, הביאה למסקנה כי ראש הקרב אכן הופעל. באונייה פרצה שרפה עזה ועשן רעיל התפשט בתוכה. אספקת הכוח החשמלי נקטעה לחלק ממדורי האונייה, כך שאי אפשר היה להפעיל בהם אוורור. כיבוי השרפה סוכל על ידי הפגיעה שהשביתה גם את צנרת המים של האונייה.
"שפילד" ו"קובנטרי" היו בקשר רדיו בעת הפגיעה, הקשר נותק, אך מספר דקות לאחר מכן התקבלה הודעה יבשה: "שפילד נפגעה". מצבה של האונייה לא היה ברור ומפקדת כוח המשימה הימי הבריטי שיגרה את הפריגטות אה"מ ארו‏ (Arrow) ואה"מ יארמות' כדי לברר את מצבה של המשחתת, ומסוק הוזנק לכיוונה. חוסר הבהירות נותר עד שהמסוק של "שפילד", ועליו קצין מבצעי האוויר וקצין המבצעים של האונייה נחת על אוניית הדגל, אה"מ "הרמס", ושני הקצינים הביאו את המידע על הפגיעה ב"שפילד".
ועדת החקירה שמינה משרד ההגנה של בריטניה קבעה, על סמך העדויות שאספה, כי ראש הנפץ של הטיל לא התפוצץ. מסקנה זו מנוגדת לדעתם של חלק מאנשי הצוות, הסבורים שראש הנפץ אכן התפוצץ. דעה זו נתמכת בהערכה מחדש של משרד ההגנה שנעשתה בקיץ 2015. המשרד העריך מחדש את דעתו לאחר קבלת חוות דעת מקצועיות שנעשו בהתבסס על כלי הערכת נזקים שלא היו קיימים ב-1982, ועל ניסיון שנצבר בניסויי ירי שנערכו מאז תום מלחמת פוקלנד.
מלחמת פוקלנד > הלחימה באש וטביעת האונייה

בין אם ראש הנפץ התפוצץ ובין אם לאו, פגיעת הטיל ומנועו הבוער גרמה לשרפה באונייה. על פי כמה עדויות, מערכות ייצור החשמל של האונייה נפגעו וכך גם קו המים הראשי, דבר שמנע ממערכות כיבוי האש לפעול ולמעשה חרץ את גורלה להרס בשרפה. השרפה התפשטה גם בשל הימצאותו של חומר דליק והיעדרם של מסכים חסיני אש שהיו יכולים למנוע את התפשטותה. המאבק באש נמשך ארבע שעות, ולאחריהן הורה הקברניט לנטוש את האונייה, מחשש שהשרפה תצית את טילי הנ"מ שבבטן האונייה, אובדן כושרה הקרבי, וחשיפתן של הפריגטות שנשלחו לסייע להתקפה אווירית. ועדת החקירה מצאה שאופן ניהולו של מפקד האונייה את הלחימה באש והחלטתו לנטוש את האונייה היו נכונים. בסך הכל נהרגו בהתקפה על האונייה 20 מאנשי צוותה ו-26 נפצעו. בעת שהמתינו אנשי הצוות לפינוי, עודד אותם קצין זוטר לשיר את השיר Always Look on the Bright Side of Life מתוך הסרט "בריאן כוכב עליון".
בששת הימים הבאים, מ-4 במאי 1982, נערכו חמש ביקורות באונייה, שנועדו לבחון האם ניתן להנציל ציוד מן האונייה. ניתנו הוראות להטליא את החור בדופן האונייה ולגרור אותה לאיי גורג'יה הדרומיים, אך עוד לפני מתן ההוראות כבר החלה הפריגטה "יארמות'" לגרור את המשחתת. הים הסוער הביא להצפה איטית דרך החור שבדופן, וב-10 במאי, שישה ימים לאחר שנפגעה, טבעה האונייה. זו הייתה האונייה הבריטית הראשונה שהוטבעה בקרב מאז מלחמת העולם השנייה.
מלחמת פוקלנד > חקירת האירוע

ההתקפה והאירועים בעקבותיה נחקרו על ידי ועדת חקירה של הצי. החקירה העלתה שורה של ליקויים בתגובת הצוות להתקפה ובמצב האונייה:
אזהרת המשחתת גלאזגו על הטילים המתקרבים לא הועברה לקברניט השפילד;
הטילים הופיעו על מסכי המכ"ם של האונייה אך לא זוהו כטילים הטסים בגובה פני הים עד אשר נראו שובלי העשן שלהם, רק חמש שניות לפני הפגיעה. מפעילי המכ"ם שלה הגיבו באטיות והאימון שלהם היה רחוק מלהספיק;
כאשר הופיעו הטילים במסכי המכ"ם של האונייה לא נעשה דבר בהתאם לתורת הלחימה של הצי נגד טילים: המשחתת לא נכנסה לעמדות פעולה, לא הגבירה מהירות ופנתה לכיוון הטילים ולא ירתה מוץ או ניסתה להפעיל את מערכות הנשק נ"מ שלה;
לאונייה לא הייתה מערכת אלקטרונית מתאימה לשיבוש פעולת הטילים ולא מערכות נשק מתאימות להתמודדות עם הטילים בטווח קצר;
פנים האונייה הכיל חומרים דליקים ולא היו בה דלתות אטומות מספיקות שהיו יכולות למנוע מהעשן הרעיל מלהתפשט בתוכה;
תפקוד חלק מהקצינים והצוות במהלך האירוע היה פגום. נמצא ששני קצינים נהגו ברשלנות, אך הם לא הועמדו לדין פלילי או משמעתי.
הפגיעה במשחתת גרמה לזעזוע בציבור הבריטי והמחישה כי האירועים באיי פוקלנד הסלימו לכדי מלחמה. כאמור, שפילד הייתה כלי השיט הצבאי הבריטי הראשון שהוטבע בפעולה מבצעית מאז מלחמת העולם השנייה והאונייה הראשונה מתוך שש אוניות בריטיות שטובעו במלחמה: ארבע אוניות של הצי הבריטי (שתי משחתות ושתי פריגטות), אוניית עזר אחת ואונייה אזרחית מגויסת אחת, אטלנטיק קונביור.
דו"ח ועדת החקירה פורסם בציבור בשנת 2006 וב-2017 פורסמו גם חלקים ממנו שהושמטו לפני כן.
מטוס סופר אטנדר מהדגם שנשא את הטיל אשר פגע באונייה
מייקל גריפין

מייקל דאגלס גריפין (באנגלית: Michael Douglas Griffin; נולד ב-1 בנובמבר 1949) היה מנהלה ה-11 של נאס"א, מ-13 באפריל 2005 ועד 20 בינואר 2009. ב-4 בדצמבר 2017 הכריז הנשיא דונלד טראמפ כי גריפין מועמד לתפקיד תת-מזכיר ההגנה לענייני מחקר והנדסה. מינויו אושר בסנאט של ארצות הברית ב-15 בפברואר 2018, ונכנס לתפקידו באורח רשמי ב-19 בפברואר 2018.
חייו

גריפין נולד בעיר אברדין שבמרילנד, ונכון להיום הוא מחזיק בשבעה תארים אקדמיים. ב-1971 היה לבוגר בפיזיקה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס; תואר מוסמך בהנדסה ובמדעי החלל מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה ב-1974; תואר דוקטור להנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת מרילנד קיבל ב-1977; תואר שני בהנדסת חשמל מאוניברסיטת דרום קליפורניה קיבל ב-1979; תואר שני בפיזיקה יישומית מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1983; תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת לויולה מרילנד קיבל ב-1990 ותואר שני בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון השלים ב-1998.
הוא אייש תפקידים מחקריים ויישומיים אחדים, בין היתר כמהנדס במחלקת פיתוח מערכות טילים של נאס"א, ראש מחלקת החלל במעבדה לפיזיקה יישומית באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ומנהלן הכללי של חברות טכנולוגיות אחדות העוסקות בפיתוח לווייניים וטכנולוגיות תעופה שונות. גריפין הועמד לראשות נאס"א על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ב-14 במרץ 2005, ומינויו אושר בידי הסנאט של ארצות הברית ב-13 באפריל 2005.
כמנהל נאס"א

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לאחר נאס"א

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
באוגוסט 2012 גריפין החל כמנכ"ל וCEO של ארגון שאפר (Schafer), חברה המספקת פתרונות טכנולוגיים לגופים ממשלתיים ואזרחיים.
בממשל טראמפ

בדצמבר 2017 נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הציע את מועמדתו של גריפין להיות תת-מזכיר של מזכיר ההגנה של ארצות הברית לענייני מחקר והנדסה. מינויו אושר ב-15 בפברואר 2018.. במסגרת תפקיד זה גריפין משמש כמנהל טכנולוגיות ראשי של פרויקטי המחקר של משרד ההגנה של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Unknown (2012-08-14). "Schafer Corporation Appoints Michael Griffin Chairman and Chief Executive Officer". אורכב מ-המקור ב-2013-02-01. נבדק ב-2012-08-14.
↑  "Trump to nominate former NASA chief Griffin for defense undersecretary". Reuters. 2017-12-04. נבדק ב-2017-12-07.
↑  "PN1316 — Michael D. Griffin — Department of Defense". U.S. Congress. 2018-02-15. נבדק ב-2018-02-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379269605171  BnF: cb12399387q (data)  CiNii: DA0567514X  GND: 172616115  ISNI: 0000 0001 0926 0237  LCCN: n90711825  NARA: 10571968  SUDOC: 150039875  Trove: 1121878  VIAF: 93620797   WorldCat (עם VIAF): 93620797 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנתוני סקרמוצ'י

אנתוני סקרמוּצ'י (באנגלית: Anthony Scaramucci; נולד ב-6 בינואר 1964), הידוע גם בכינויו המוּץ' (The Mooch) הוא איש עסקים אמריקאי.
ביוגרפיה

סקרמוצ'י נולד בלונג איילנד, בן להורים בני מהגרים מאיטליה. ב-1986 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת טאפטס וב-1989 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת הרווארד. בשנים 1989–1996 עבד בחברת גולדמן זקס, תחילה במחלקת הנדל"ן של חטיבת המימון התאגידי, לאחר מכן כיהן כסגן נשיא בחטיבת ניהול העושר האישי. לאחר שעזב את גולדמן זקס הקים עם שותף קרן גידור פרטית בשם "אוסקר", שנמכרה לבית השקעות "Neuberger Berman" ב-2001 וב-2003 נמכרה עם בית ההשקעות לחברת ליהמן ברדרס.
סקרמוצ'י עזב את ליהמן ברדרס ב-2005 והקים את בית ההשקעות "SkyBridge Capital".
ב-2009 ייסד את כנס המשקיעים השנתי "SALT", המתקיים בלאס וגאס מדי שנה.
ב-2014 רכש את הזכויות לתוכנית הטלוויזיה של רשת PBS‏ "Wall Street Week", ושימש כמגיש התוכנית, שב-2016 החלה להיות משודרת ברשת פוקס. בינואר 2017 מכר את חלקו ב-SkyBridge Capital תמורת כ-200 מיליון דולר.
הוא מחברם של שלושה ספרים בתחומי ההשקעות:
Goodbye Gordon Gekko: How to Find Your Fortune Without Losing Your Soul, יצא לאור ב-2010
The Little Book of Hedge Funds: What You Need to Know About Hedge Funds but the Managers Won't Tell You, יצא לאור ב-2012
Hopping Over the Rabbit Hole: How Entrepreneurs Turn Failure Into Success, יצא לאור ב-2016
שימש יועץ לסרט הקולנוע "וול סטריט 2: הכסף מדבר".
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 גייס כספים לקמפיין של ברק אובמה. ב-2012 תמך במיט רומני.
ב-21 ביולי 2017 הוכרז על מינויו לתפקיד מנהל התקשורת בממשלו של דונלד טראמפ. בעקבות ההכרזה התפטר דובר הבית הלבן שון ספייסר מתפקידו. ב-27 ביולי פורסמו ציטוטים משיחת טלפון שניהל סקרמוצ'י יום קודם עם עיתונאי המגזין ניו יורקר, ראיין ליזה. בשיחה מאשים סקרמוצ'י את ראש הסגל ריינס פריבס בהדלפות ומכנה אותו "סכיזופרן ופרנואיד". יומיים לאחר מכן נאלץ פריבס לעזוב את תפקידו לטובת ג'ון קלי. באותה שיחה השתלח סקרמוצ'י בביטוי מיני גס גם בסטיב באנון, היועץ האסטרטגי לנשיא. שעות לאחר השבעתו של קלי כראש הסגל, הודיע הבית הלבן כי סקרמוצ'י יעזוב את תפקידו. במקומו מונתה הופ היקס.
בשנת 2019 השתתף בגרסה האמריקאית של תוכנית המציאות "האח הגדול", בעונה השנייה של גרסת ה-VIP, שם הפך למודח הראשון, רק לאחר מכן התברר כי היה דייר שתול של ההפקה.
חיים אישיים

סקרמוצ'י הוא אב לחמישה ילדים. שלושה ילדים מנישואיו הראשונים לליסה מירנדה, ממנה נפרד לאחר 23 שנות נישואין בשנת 2011, ושני ילדים מנישואיו השניים לדידרה בול, ממנה נפרד בתחילת 2017. בנם השני נולד זמן קצר לאחר ההודעה על מינויו של סקרמוצ'י לתפקיד מנהל התקשורת ביולי 2017.
הערות שוליים

↑  Meet Anthony Scaramucci, Mitt's Man on Wall Street, דיילי ביסט, 30 באוגוסט 2012
↑  "Statement from the Press Secretary". whitehouse.gov (באנגלית). 2017-07-31. נבדק ב-2017-07-31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012384958105171  GND: 1137139161  ISNI: 0000 0000 7816 1710  LCCN: n2010022279  SUDOC: 256637903  VIAF: 120439448   WorldCat (עם VIAF): 120439448
מייקל פלין

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1958 (בן 65) מידלטאון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת רוד איילנד  מכללת המלחמה של הצי  Golden Gate University  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  Middletown High School  School of Advanced Military Studies 
 צאצאים:  Michael G. Flynn 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת המודיעין הצבאי ה-111  ראש סוכנות הביון הצבאית של ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מבצע מטרה צודקת מלחמת אפגניסטן מלחמת עיראק
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (4)  לגיון ההצטיינות (2)   כוכב הארד (4)
 
מייקל תומאס פלין (באנגלית: Michael Thomas Flynn‏; נולד ב-24 בדצמבר 1958) הוא איש צבא אמריקאי שהיה היועץ לביטחון לאומי בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ, כאשר שירת בתפקיד בתקופת הכהונה הקצרה ביותר, מ-22 בינואר ועד 13 בפברואר 2017. קודם לכן שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט גנרל ושימש ראש DIA מ-2012 ל-2014. מ-2017 החלה להתנהל נגד פלין חקירה בדבר מעורבותו בסיוע של ממשלות זרות, ובהן רוסיה וטורקיה, לטובת קמפיין הבחירות של טראמפ. הוא הודה במסירת מידע כוזב ל-FBI. בתחילת מאי 2020 החליט משרד המשפטים האמריקאי לבטל את ההאשמות נגדו, ובית המשפט השעה פעולה זו.
ב-25 בנובמבר 2020 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על חנינה למייקל פלין.