stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טודרוס גלר
הערות שוליים

1 2  Todros Geller, web.archive.org, ‏2011-03-22
↑  Todros Geller Biography | Annex Galleries Fine Prints, www.annexgalleries.com
↑  Irving Cutler, The Jews of Chicago: From Shtetl to Suburb, University of Illinois Press, 1996, ISBN 978-0-252-02185-5. (באנגלית)
↑  Tony Michels, Ken Moss, Sarah Abrevaya Stein, Introduction, Jewish Social Studies 22, 2017, עמ' 139 doi: 10.2979/jewisocistud.22.3.05
↑  Chicago Jewish News - Jewish Chicago's Hometown Newspaper, web.archive.org, ‏2009-07-12
1 2 3  "A Gift to Biro-Bidjan, Chicago, 1937: From Despair to New Hope"
↑  "ART-RELATED ARCHIVAL MATERIALS IN THE CHICAGO AREA"
1 2  Harold Rosen, JUF News : A Century of Caring, www.juf.org
↑  "Art, blacks, and Jews in Depression-era Chicago"
↑  "Art, blacks, and Jews in Depression-era Chicago"
1 2  Stein, Sarah Abrevaya (Spring–Summer 1997). "Illustrating Chicago's Jewish Left: The Cultural Aesthetics of Todros Geller and the L. M. Shteyn Farlag". Jewish Social Studies. 3 (3). Indiana University Press: 74–110.
↑  Chicago foreign language press survey [microform : Jewish], Chicago, Ill. : Chicago Public Library, 1881-1932
↑  "THE AMERICAN JEWISH ARTISTS CLUB - HISTORY OF AJAC"
↑  Todros Geller, Seven Palestinian motifs cut on wood /, www.loc.gov, ‏1930 (באנגלית)
↑  Library of Congress Copyright Office, Catalogue of Copyright Entries: New series, U.S. Government Printing Office, 1931. (באנגלית)
↑  The Great March: Editor's Introduction, sacred-texts.com
↑  Dining in Chicago
↑  Stein, Sarah Abrevaya (Spring–Summer 1997). "Illustrating Chicago's Jewish Left: The Cultural Aesthetics of Todros Geller and the L. M. Shteyn Farlag". Jewish Social Studies. 3 (3). Indiana University Press: 74–110.
↑  Martha Bayne, Lost and Found, Chicago Reader, ‏2002-08-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Woodcut as a Social Communicator, web.archive.org, ‏2011-03-22
↑  Northwest Press Books, Northwest Press Books: 1937 FROM LAND TO LAND by Todros Geller signed Judaica, Northwest Press Books, ‏2008-02-19
↑  Callahan, Alice Anne (1993). The Osage Ceremonial Dance I'n-Lon-Schka. University of Oklahoma Press. pp. 125–126
↑  Wayback Machine, web.archive.org
↑  Texas State Historical Association, Charles W. Hackett, The Southwestern Historical Quarterly, Volume 42, July 1938 - April, 1939, The Portal to Texas History, ‏1939 (ב־)
↑  Mofa - Magazine of Performing Arts, web.archive.org, ‏2011-07-14
↑  "Nathan Vizonsky: He Wrote the Book on Jewish Folk Dances"
↑  "AMERICAN JEWISH YEAR BOOK"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261648905171  BnF: cb123479406 (data)  GND: 121026043  ISNI: 0000 0001 0857 2087  LCCN: no90006815  NTA: 070918449  SNAC: w64j0gxg  SUDOC: 132310910  ULAN: 500065036  VIAF: 46835179   WorldCat (עם VIAF): 46835179 
יציאת מצרים, איור לספר ילדים
אינדיאני מאוקלאומה, חיתוך עץ, 1936
ריקוד חסידי, 1927
שיקגו, רחוב מקסוואל. חיתוך עץ 1925
ביימקס!

| --- | --- |

כרזת הסדרה בעברית
 מבוסס על:  "6 גיבורים" מאת חברת וולט דיסני
 סוגה:  הנפשה ממוחשבת, קומדיה, מדע בדיוני
 יוצרים:  דון הול
 כותבים:  צ'ירוקו דאנלופ
 מדבבים:  ראו כאן
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 תוכנית מקור:  6 גיבורים: הסדרה
 הפקה
 מפיק:  רוי קונלי, בראד סימונסן
 מפיקים בפועל:  ג'ניפר לי, דון הול, רוי קונלי
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של וולט דיסני
 מוזיקה:  דומיניק לואיס
 אורך פרק:  10 דקות
 שידור
 רשת שידור:  דיסני+
 תקופת שידור מקורית:  29 ביוני 2022 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
ביימקס! (באנגלית: Baymax!) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה ומדע בדיוני, אשר נוצרה על ידי דון הול. לאחר הפרויקט "6 גיבורים: הסדרה", זו הסדרה השנייה שמשמשת כהמשכון לסרט הקולנוע "6 גיבורים", אשר מבוסס על הקומיקס "ששת הגיבורים הגדולים" בהוצאת מארוול קומיקס. הסדרה נכתבה על ידי צ'ירוקו דאנלופ, הולחנה על ידי דומיניק לואיס והופקה על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני, כאשר זוהי הסדרה הראשונה שהופקה על ידיו.
הסדרה עוקבת אחר הרובוט-רופא ביימקס שעוזר לאנשים ברחבי העיר סן פרנסוקיו, כאשר הוא מדובב במקור על ידי סקוט אדסיט ובעברית על ידי צביקה פורמן. הסדרה עלתה לשירות הסטרימינג דיסני+ ב-29 ביוני 2022, כאשר הופקה לה עונה אחת הכוללת שישה פרקים באורך 10 דקות. הסדרה זכתה בעיקר לביקורות חיוביות, כמו כן היא הייתה מועמדת וזכתה במספר פרסים, ביניהם פרס טריילר הזהב, פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחה ופרס אנני.
בשנת 2024 חברת Funko הוציאה בובת פופ בהשראת הסדרה, אשר נמכרה בבלעדיות בקומיק-קון, סן דייגו.
תקציר העלילה

הסדרה מתרחשת בעיר הבדיונית סן פרנסוקיו לאחר אירועי ההפקות "6 גיבורים" ו-"6 גיבורים: הסדרה". בכל פרק הרובוט-רופא ביימקס עוזר לאזרח אחר בעיר, ביניהם בעלת בית קפה שנפצעה בקרסול, אישה מבוגרת שמפחדת לשחות, ילדה שקיבלה וסת בפעם הראשונה, מנהל משאית אוכל שמגישה רק מרק דגים כשהוא אלרגי למרכיב העיקרי, וחתול רחוב שבלע בטעות אוזניה. בסיום כל פרק, מלבד האחרון, ישנה סצנה אחרי הכתוביות שמתרחשת בחדר של הירו המאדה, נער מתבגר שהוא הבעלים של ביימקס, בה מסוכם היום.
מפני שהסדרה מציגה אירועים מחוץ לצוות גיבורי העל שמתמקדים בו בהפקות הקודמות, החברים של הירו אינם מופיעים בה. במהלך הסדרה מופיעים נושאים כמו פחד ממים, וסת ולהט"ב.
דמויות ומדבבים

הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק וטליה ברקאי, והופק על ידי עדי וולוצקי באולפני אלרום.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית | תיאור הדמות |
| --- | --- | --- | --- |
| ביימקס | סקוט אדסיט | צביקה פורמן | רובוט-רופא שעוזר לאזרחי העיר סן פרנסוקיו |
| הירו המאדה | ריאן פוטר | קובי ליקורמן | נער מתבגר שהוא הבעלים של ביימקס |
| קאס | מאיה רודולף | איילת רובינסון | דודתו של הירו ובעלת בית קפה |
| קיקו | אמילי קורודה | עדי ארד | אישה מבוגרת שמפחדת לשחות |
| סופיה | לילימאר הרננדז | אורה שולמן | ילדה שקיבלה וסת לראשונה בחייה |
| אלי | זנו רובינסון | גיא גולדברג | חברה הטוב של סופיה |
| מובידה | ג'בוקי יאנג-וייט | גילן שחף | מנהל משאית אוכל שאלרגי לדגים |
| יוקיטו | בריאן טי | אורי זלצמן | גבר צעיר שמובידה מאוהב בו |
| יאצ'י | – | – | חתול רחוב שבסוף הסדרה מאומץ על ידי קיקו |
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי תמי ברק, טליה ברקאי, דור סרוגו, עינת אזולאי, ניר ברק, שירלי לילו, יהונתן מגון והדר שחף-מעיין.
פרקים

| מספר הפרק בסדרה | שם הפרק באנגלית | שם הפרק בעברית | בימוי | תסריט | הפקה | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Cass | קאס | דין ולינס | צ'ירוקו דאנלופ | רוי קונלי | 29 ביוני 2022 |
| 2 | Kiko | קיקו | דין ולינס | צ'ירוקו דאנלופ | רוי קונלי | 29 ביוני 2022 |
| 3 | Sofia | סופיה | ליסה טריימן | צ'ירוקו דאנלופ | רוי קונלי | 29 ביוני 2022 |
| 4 | Mbita | מובידה | דן אברהם | צ'ירוקו דאנלופ | בראד סימונסן | 29 ביוני 2022 |
| 5 | Yachi | יחי | מארק קנדי | צ'ירוקו דאנלופ | בראד סימונסן | 29 ביוני 2022 |
| 6 | Baymax | ביימקס | דין ולינס | צ'ירוקו דאנלופ | בראד סימונסן | 29 ביוני 2022 |
הפקה > פיתוח

בשנת 2014 עלה לאקרנים סרט הקולנוע המונפש "6 גיבורים" בהפקת אולפני ההנפשה של וולט דיסני שבבעלות חברת וולט דיסני, אשר מבוסס על הקומיקס "ששת הגיבורים הגדולים" בהוצאת מארוול קומיקס. הסרט זכה להצלחה רבה, ואף קיבל את פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-87. בשנת 2017 החלה להיות משודרת סדרת הטלוויזיה "6 גיבורים: הסדרה", אשר מבוססת על סרט זה. הסדרה הופקה על ידי Disney Television Animation והסתיימה בשנת 2021, לאחר שהופקו 3 עונות ו-56 פרקים.
בדצמבר 2020, פרק זמן קצר לפני שסדרת הטלוויזיה הסתיימה, הוכרז על ידי ג'ניפר לי, מנהלת הקריאייטיב הראשית של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שתופק סדרה זו שגם מבוססת על הסרט, אשר תקרא "ביימקס!" ותופץ בשירות הסטרימינג דיסני+. הרעיון להפקת הסדרה נוצר על ידי דון הול, אשר ביים את הסרט יחד עם כריס וויליאמס, כאשר הוא משמש כמפיק בפועל של הסדרה יחד עם לי ורוי קונלי, שהאחרון גם הפיק את הסדרה יחד עם בראד סימונסן. הול שיתף שהוא "חשב שזה יהיה כיף לעשות סדרת דיסני+ עם ביימקס באינטראקציה עם אנשים נורמליים", ושהוא מעוניין שהסדרה תתמקד בדמות לאחר שהסדרה הקודמת התמקדה בהרבה דמויות בתוך היקום.
זוהי סדרת הטלוויזיה הראשונה שהופקה על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני, דבר שאילץ את צוות ההפקה להסתגל לעבודה בפורמט סיפור אפיזודי, שאותו תיאר קונלי כ"תרגיל נהדר בסיפור סיפורים" שנתן לאולפן "הזדמנות לספר סיפורים בדרכים שונות". המפיקים השתמשו גם בפורמט האפיזודי כדרך לאפשר לעובדים בתוך האולפן לעשות את הופעת הבכורה שלהם בבימוי. כמה אמני סיפור מהסרט הציגו כ-20 רעיונות לסיפורים, מתוכם הם בחרו שישה בעקבות "קשת נושאית". חלק מהאמנים שעשו פיצ'רים נשכרו לביים פרקים על סמך הרעיונות שלהם.
הפקה > כתיבה

הסדרה מתמקדת ברובוט-רופא ביימקס, אשר מוצא בעיר הבדיונית סן פרנסוקיו חולים "שלא רוצים שיעזרו להם", כאשר צ'ירוקו דאנלופ, כותבת הסדרה, מציינת כי הסירוב שלהם נובע מהכחשה ומפחד להתמודד עם המציאות. הול שיתף שבמהלך הסדרה ביימקס מנסה לעזור לאנשים עם מחלותיהם הפיזיות "ותוך כדי כך, מגיע למקום עמוק יותר רגשי" המאפשר למטופליו לגדול כאנשים. סימונסן אמר שצוות ההפקה רוצה שהסיפורים של כל פרק התפתחו בדרכים בלתי צפויות אך נוגעות ללב. הול וקונלי ציינו שהכתיבה של דאנלופ גרמה לסדרה להיות דומה לטון של הסרט המקורי.
המפיקים רצו לתאר את הנושאים המופיעים בכל פרק בצורה זהירה. בפרק השלישי הם רצו להימנע מלתאר את הוסת החודשי כמבייש, כאשר דאנלופ תיארה את התיאור שלו כחשוב עבורה. באופן דומה, עבור הפרק הרביעי, הם שאפו לתאר אלרגיה לדגים כמשהו מדאיג בזמן שהקהל עדיין יכול היה ליהנות מהפרק. בניגוד לסרט, הסדרה אינה כוללת אלמנטים של גיבורי על, כאשר הול במקום זאת רוצה שהיא תזכיר יותר את הפרוצדורות הרפואיות שבהן צפה בילדותו.
הפקה > ליהוק

הדמויות היחידות שהופיעו במדיות הקודמות של הזיכיון ומופיעות גם בסדרה זו הן ביימקס, הירו המאדה וקאס. המדבבים המקוריים של שלושת הדמויות חזרו לדבב אותן גם בסדרה זו, כאשר הם כוללים את סקוט אדסיט, ריאן פוטר ומאיה רודולף. בנוסף אליהם דיבבו בסדרה את הדמויות החדשות זנו רובינסון, לילימאר הרננדז, ג'בוקי יאנג-וייט, אמילי קורודה ובריאן טי. הרננדז נבחרה לדבב את דמותה של סופיה לאחר ששמעו את הקלטת האודישן שלה והרגישו שהיא מסוגלת לתאר במדויק את האינטליגנציה והגיל של הדמות.
בדיבוב העברי קובי ליקורמן חזר לדבב את דמותו של הירו המאדה, לאחר שדיבב אותו גם בסרט המקורי ובסדרת הטלוויזיה הראשונה. לאחר שדיבב את ביימקס בסדרת הטלוויזיה הראשונה, דיבב צביקה פורמן את הדמות גם בסדרה זו, כאשר הוא מונה לתפקיד מאז מותו של עמוס שוב שדיבב אותו בסרט הקולנוע. את קאס דיבבה איילת רובינסון, לאחר שבסרט ובסדרה הראשונה דובבה על ידי תמר קינן.
הפקה > הנפשה

האנימטורים של הסדרה עשו בהנפשתה שימוש חוזר מחומרים מהסרט המקורי, כאשר היה צריך לעדכן את הנתונים עקב שינויים בטכנולוגיה מאז יציאתו לאקרנים. לאחר המרת הנתונים, האנימטורים בדקו אותם וטיפלו בשגיאות שנמצאו. כשהיה אפשר הם היו עושים שימוש חוזר ושלא הם יצרו דגמים חדשים.
עבור העיצובים של הדמויות החדשות, האנימטורים עשו שימוש חוזר בדגמים שהופיעו בהמונים בסרט המקורי. לדברי סימונסן, התהליך דרש תיאום עם הדירקטורים; בזמן שהבמאים פיתחו את הסיפור לכל פרק, המפיקים היו נותנים להם סדרה של דמויות רקע שלדעתם יתאימו לסיפור, ולאחר מכן הבמאים בחרו את הדגם.
הפקה > מוזיקה

המוזיקה של הסדרה הולחנה על ידי דומיניק לואיס, אשר עבד על הפסקול של הסרט המקורי יחד עם הנרי ג'קמן. לואיס הלחין את הפרטיטורה לסדרה עד מאי 2022, חודש לפני יציאת הסדרה. ב-29 ביוני 2022, עם הפצת הסדרה, יצא לאור על ידי וולט דיסני רקורדס פסקול הסדרה שכולל 18 רצועות שונות.
הפקה > הפצה

הטריילר הראשון של הסדרה פורסם ב-12 בנובמבר 2021, ביום שצוין יום דיסני+. טריילר נוסף פורסם ב-20 במאי 2022, במהלך יום הסטרימינג הלאומי. ב-17 ביוני 2022 הוקרן הפרק הראשון של הסדרה בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי. ב-29 ביוני 2022 הסדרה עלתה לדיסני+, כשהיא כוללת שישה פרקים.
קבלה

הסדרה קיבלה בעיקר ביקורות חיוביות, וזכתה לאחוזי צפייה גבוהים. על פי אפליקציית מעקב הצפייה "TV Time", הסדרה הייתה החמישית המוצפת ביותר בחודש הבכורה שלה, יוני 2022. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes" לסדרה יש דירוג של 100% על סמך שישה מבקרים, עם דירוג ממוצע של 8.3/10. הסדרה הייתה מועמדת וזכתה במספר פרסים, ביניהם פרס טריילר הזהב, פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחה ופרס אנני.
סם סטון שיבח באתר "Comic Book Resources" את עבודתו של הול ואת העומק הרגשי של הסדרה. ג'ף יואינג מאתר "פורבס" תיאר את הסדרה כ"מדהימה באופן לא מפתיע", כינה את הפרקים "חמודים" ושיבח את ההנפשה והדיבוב. באתר "Game Rant" נכתב על ידי רייבן ברונר שהסדרה מאמצת את הנאיביות של גיל ההתבגרות, תוך פיתוח הזיכיון והעולם של "6 גיבורים". פולי קונוויי דירג באתר "Common Sense Media" את הסדרה ב-4 מתוך 5 כוכבים, שיבח את תיאור המסרים החיוביים והמודלים לחיקוי, תוך ציון התמדה ואמפתיה, והחמיא לייצוגים המגוונים בין הדמויות. מאט פאולר דירג באתר "IGN" את הסדרה בציון 8 מתוך 10, מצא את האינטראקציות בין הדמויות נעימות, ושיבח את הסדרה על ההומור וההנפשה שלה.
במהלך הסדרה ישנם דמויות להט"ב, דבר שעורר מחלוקות וביקורות שונות. עקב כך, הסדרה נאסרה במזרח התיכון ובכמה מדינות אורתודוקסיות.
חיים גרוס

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1904 קולומיאה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  5 במאי 1991 (בגיל 87) 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט לבנון 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  The Educational Alliance  Beaux-Arts Institute of Design 
 תקופת הפעילות:  1927–1991 (כ־64 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 
חיים גרוס,(אנגלית: Chaim Gross; ‏17 במרץ 1902 - 5 במאי 1991) היה פסל ומחנך אמריקאי ממוצא יהודי אוקראיני. גרוס למד ולימד בבית הספר לאמנות Educational Alliance במנהטן.
ילדות

גרוס נולד למשפחה יהודית בגליציה האוסטרית, בכפר וולובה, אוקראינה, בהרי הקרפטים. ב-1911 עברה משפחתו לקולומיאה (שסופחה לרוסיה האוקראינית ב-1939 והפכה לחלק מאוקראינה העצמאית החדשה ב-1991.) במהלך מלחמת העולם הראשונה פלשו כוחות רוסים לאוסטריה-הונגריה; בתוך המהומה, בני הזוג גרוס ברחו מקולומיאה. הם חזרו כשאוסטריה השתלטה מחדש על העיירה ב-1915. עם סיום מלחמת העולם הראשונה נסע גרוס ואחיו אברום-לייב לבודפשט כדי להצטרף לאחיהם הגדולים שרה ופנקס. גרוס פנה והתקבל על ידי האקדמיה לאמנות בבודפשט ולמד אצל הצייר בלה אויץ, אם כי תוך שנה השתלט עליו משטר חדש בפיקודו של מיקלוש הורטי וניסה לגרש את כל היהודים והזרים מהמדינה. לאחר שגורש מהונגריה, החל גרוס בלימודי אמנות בווינה, אוסטריה זמן קצר לפני שהיגר לארצות הברית ב-1921.
ילדות > הגירה מאוסטריה לארצות הברית

אחיו של גרוס, נפתולי, הגיע לעיר ניו יורק בשנת 1914. הוא שלח כסף לאחיו חיים ואברום-ליב, שנסעו מווינה ללה האבר, צרפת, שם עלו על אוניה לעיר ניו יורק במרץ 1921.
קריירה מוקדמת 1921–1933

לימודיו של גרוס נמשכו בארצות הברית במכון לאמנות יפה ולעיצוב, שם למד אצל אלי נדלמן ואחרים, ובליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק, אצל רוברט לורן. הוא גם למד בבית הספר לאמנות ה-Educational Alliance, למד אצל אוסטרובסקי, במקביל למוזס סויר, רפאל סויר, אדולף גוטליב ופיטר בלום.
ב-1926 החל גרוס ללמד ב-The Educational Alliance, והמשיך ללמד שם במשך 50 השנים הבאות. לואיז נבלסון הייתה בין תלמידיו באליאנס (בשנת 1934), בזמן שעברה מציור לפיסול.
גרוס החל להציג פיסול בתערוכות קבוצתיות של תלמידים, ולאחר מכן במרכז לאמנות יהודית בברונקס. בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 הוא הציג בתערוכה בגלריות אנדרסון, והחל מ-1928 במועדון וויטני סטודיו (שבישר של מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית).
בשנת 1929, גרוס התנסה בהדפס, ויצר קבוצה חשובה של 15 חיתוכי לינו וליטוגרפיות של נופים, רחובות ופארקים של העיר ניו יורק, עם נשים וקרקס וודוויל. האוסף כולו נמצא כעת באוסף של מוזיאון פילדלפיה לאמנות. גרוס חזר למדיום ההדפס בשנות ה-60, והפיק כ-200 יצירות במדיום במהלך שני העשורים הבאים.
במרץ 1932, גרוס הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה 144 בניו יורק. לזמן קצר הם ייצגו את גרוס, וכן את חבריו מילטון אייברי, מוזס סויר, אהרון בן שמואל ואחרים.
גרוס היה עובד בשיטת הגילוף הישיר, כאשר רוב עבודתו הייתה מגולפת מעץ. ניתן למצוא יצירות של חיים גרוס במוזיאונים גדולים ובאוספים פרטיים ברחבי ארצות הברית, עם אחזקות ניכרות (27 פסלים) במוזיאון הירשהורן ובגן הפסלים. יצירת מפתח מתקופה זו, שנמצאת כעת במוזיאון האמנות האמריקאית של סמיתסוניאן, היא "האקרובטית" משנת 1932.
בגרות 1933–1957

ב-1933 הצטרף גרוס ל-PWAP (פרויקט יצירות אמנות ציבוריות) הממשלתי, שעבר ל-WPA (מנהל התקדמות העבודות), שגרוס עבד עבורו מאוחר יותר בשנות ה-30. במסגרת תוכניות אלה גרוס לימד אמנות, יצר פסלים שהוצבו בבתי ספר ובמכללות ציבוריות, עשה עבודה עבור מבנים פדרליים כולל בניין ועדת הסחר הפדרלית, ועבור בנייני צרפת מעבר לים ופינלנד ביריד העולמי של ניו יורק ב-1939. גרוס זכה בשנים אלה גם במדליית כסף בתערוכה העולמית ב־1937 בפריז, ובשנת 1942, עם פרס רכישה בתערוכת "אמנים לניצחון" של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות על פסל העץ שלו של אמנית הקרקס המפורסמת ליליאן לייצל.
בשנת 1938 יצר הקולנוען וההיסטוריון לואיס ג'ייקובס סרט בן 30 דקות בנושא הגילוף של גרוס, שנקרא Tree Trunk to Head, כשהוא מציג את גרוס בעבודה בסטודיו שלו באיסט וילג' מפסל את דיוקן אשתו רנה, המדגמנת בסרט.
בשנת 1949 צייר גרוס את חיים ויצמן, נשיא מדינת ישראל, בכמה פגישות בעיר ניו יורק שבהן נאם ויצמן. גרוס התחיל להכין דיוקן בחימר ולאחר מכן נסע לישראל בקיץ של אותה שנה בתקווה שיוכל לפגוש את ויצמן ולגרום לו לשבת לפניו. ויצמן היה חולה מדי, אבל גרוס השלים את פסל החזה בארד מאוחר יותר באותה שנה. גרוס חזר לארץ לשלושה חודשים בשנת 1951 (הטיול השני מבין רבים לישראל בשנים שלאחר המלחמה) כדי לצייר סדרה של 40 צבעי מים של החיים בערים שונות. סדרה זו הוצגה במוזיאון היהודי (מנהטן) ב-1953.
בשנות החמישים החל גרוס ליצור פסלי ברונזה נוספים לצד פסלי העץ והאבן שלו, וב-1957 וב-1959 הוא נסע לרומא כדי לעבוד עם בתי יציקה מפורסמים של ברונזה, כולל בית היציקה Nicci. בסוף העשור עבד גרוס בעיקר בברונזה, מה שאפשר לו ליצור צורות פתוחות, עבודות בקנה מידה גדול ויציקות מרובות. הברונזה בקנה מידה גדול של "המשפחה" של גרוס, שנתרמה לעיר ניו יורק ב-1991 לכבוד ראש העירייה אד קוץ', והותקנה בפארק רחוב Bleecker ברחוב 11.
קריירה מאוחרת יותר 1957–1991

ב-1957 פרסם גרוס את "הטכניקות של פיסול בעץ", ספר הדרכה עם תצלומים שלו בעבודתו של הצלם הנודע אליוט אליסופון. ב-1959, סקרו של פסליו של גרוס בעץ, אבן וברונזה בתערוכה ארבעה אמריקאים אקספרסיוניסטים שאצר לויד גודריץ' במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית. לצד עבודות של אברהם רטנר, דוריס קיסר וקארל קנת'ס. ב-1963 עברו גרוס ומשפחתו ממקום מגוריהם הוותיק ברחוב 30 W. 105 לגריניץ' וילג', בעקבות רכישת בית עירוני וסטודיו היסטורי בן ארבע קומות ב-526 LaGuardia Place. הבית העירוני הוא ברכוש קרן רנה וחיים גרוס ופתוח לציבור.
ב-1977 הציג גרוס שלוש תערוכות רטרוספקטיביות: במוזיאון לאו לאמנות באוניברסיטת מיאמי, ואחריה במוזיאון לאמנות מונטקלייר; והמוזיאון היהודי (מנהטן). בקטלוג התערוכה של המוזיאון היהודי הוצג חיבור חשוב על גרוס מאת היסטוריונית האמנות ומומחית הפיסול האמריקאית המודרנית רוברטה ק. טרבל, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת רוטגרס.
גרוס קיבל מספר תוארי דוקטור לשם כבוד בשנות ה-70 וה-80: מפרנקלין ומרשל קולג' (1970); אוניברסיטה יישיבה (1978); אוניברסיטת אדלפי (1980); היברו יוניון קולג' (1984); וברוקלין קולג' (1986). בשנת 1979 נבחר גרוס לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר שותף, והפך לאקדמאי מן המניין בשנת 1981. בשנת 1984 הוא נכנס לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולכתבים, יחד עם ג'ייקוב לורנס ולוקאס פוס.
קריירה מאוחרת יותר 1957–1991 > חיים אישיים

בשנת 1932 נישא גרוס לרנה נצ'ין (נפטרה בשנת 2005), ונולדו להם שני ילדים, יהודה ומימי. מימי גרוס היא אמנית ניו יורקית. היא הייתה נשואה לאמן רד גרומס בין השנים 1963–1976.
קריירה מאוחרת יותר 1957–1991 > מוות ומורשת

גרוס נפטר בבית החולים "בית ישראל" במאי 1991 ונקבר בבית הקברות הר לבנון בקווינס, ניו יורק. בסתיו 1991, המשורר אלן גינסברג עשה מחווה חשובה לגרוס באקדמיה האמריקנית לאמנויות ומכתבים. בשנת 1994 ערכה גלריית פורום, המייצגת כיום את אחוזת חיים גרוס, תערוכת זיכרון ובה סקירה של שישים שנה של יצירתו של גרוס.
הערות שוליים

↑  Susan Rand Brown Banner Correspondent, The monumental humanity of Chaim Gross, Wicked Local (באנגלית אמריקאית)
↑  Lombardo, Josef Vincent, Chaim Gross: Sculptor, Dalton House, Inc., New York, 1949
↑  "Chaim Gross Timeline"
↑  Chaim Gross Main, web.archive.org, ‏2014-03-23
↑  Olympedia – Chaim Gross, www.olympedia.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262159505171  BNE: XX5499903  BnF: cb14975203h (data)  CiNii: DA08641654  GND: 124028489  ISNI: 0000 0000 8154 5328  LCCN: n50032819  NTA: 074475983  RERO: 02-A013337928  RKD: 34240  SNAC: w6b56m45  SUDOC: 071366288  ULAN: 500033064  VIAF: 74125964   WorldCat (עם VIAF): 74125964 
חיים גרוס, 1988
מחלק דואר באלסקה, פסל של חיים גרוס
חנוכה, צבעי מים, 1958
חם, לוהט, רותח!

| --- | --- |

 סוגה:  תוכנית מציאות למשחקי היכרויות
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  6 
 מספר פרקים:  53 
 הפקה
 הפצה:  פרימנטל, נטפליקס 
 אורך פרק:  36–43 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  17 באפריל 2020 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חם, לוהט, רותח! (באנגלית: Too Hot to Handle) היא תוכנית מציאות בריטית שהופקה על ידי Talkback (אנ'), חברת ההפקה של Fremantle (אנ'). היא נוצרה על ידי לורה גיבסון וצ'רלי בנט. התוכנית כללה שמונה פרקים, שיצאו ב-17 באפריל 2020 ברשת נטפליקס. המארחת של הסדרה היא עוזרת וירטואלי, בשם "לאנה", שמציגה למשתתפים את הכללים לפיהם עליהם לנהוג בעונה; דזירה ברץ' קריינה. הנחת המוצא של התוכנית היא ללמד צעירים וצעירות, רווקים וסטוציונרים, ליצור קשרים אמיתיים וארוכי-טווח. אם המתמודדים באים במגע מיני כלשהו באי, דמי הפרס פוחתים מסכום הפרס ההתחלתי, העומד על 100,000 דולר. בינואר 2021 חודשה הסדרה לשתי עונות נוספות, והצילומים נערכו במקביל למגפת הקורונה, באיי טרקס וקייקוס. העונה השנייה עלתה לשידור ב-23 ביוני 2021. ב-19 ינואר 2022 עלתה לשידור העונה השלישית. ב-7 בדצמבר 2022 עלתה לשידור בנטפליקס העונה הרביעית. העונה החמישית עלתה ביולי 2023.העונה השישית עלתה ב - 19 ביולי 2024.
פורמט

הסדרה עוקבת אחר קבוצה של עשרה רווקים ורווקות, שנלקחו לווילת אי מיוחדת למשך ארבעה שבועות במטרה למצוא אהבה ובד בבד לזכות ב-100 אלף דולר. עם זאת, 12 שעות מתחילת המשחק, המתמודדים יודעו על ידי עוזרת וירטואלית, לאנה שנאסר עליהם, כחלק מכללי המשחק, לקיים מגע מיני כלשהו, כמו נשיקה, יחסי מין או אוננות. אם עברו על כללים אלו, סכום כספי הפרס הופחת בקנס מוגדר. נשיקות יכולות לנכות עד 3,000 דולר מקופת הפרסים הכוללת, מין אוראלי יכול לנכות עד 6,000 דולר ויחסי מין יכולים לנכות עד 20,000 דולר. באמצע המשחק, ארבעה מתמודדים חדשים הצטרפו כחלק משלב הניפוי ופועלים על-פי אותם כללים כמו כולם, מה שהפך בסך הכל לארבעה עשר מתמודדים.
באמצע העונה קיבלו המתמודדים שעונים, אשר פולטים אור כאשר המתמודדים יוצרו קשר אמיתי, לפי שיפוטה של ההפקה. בשעה שהאור נדלק, כללי הבית התבטלו עבור המתמודדים והוענקו להם אפשרות לחקור את הקשר שלהם עוד יותר. אם הקשר היה חזק מספיק, הם יכלו להעביר לילה בסוויטה פרטית, אך האור לא דלק במהלך הלילה, כלומר הם עדיין צריכים להמשיך ולעקוב אחר הכללים. אם מתמודד לא מראה מגמת חיובית ביצירת קשרים חזקים, הם מודחים.
מספר פרסומים השוו את הפורמט של "Too Hot to Handle" לזה של "אי האהבה".
משתתפים > עונה ראשונה

| משתתף | גיל | מדינת מגורים | פרק כניסה | פרק יציאה | מעמד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברייס הירשברג (אנ') | 29 | ארצות הברית ארצות הברית | פרק 3 | פרק 8 ואחרון | מנצח |  |
| קלואי וייטץ' | 21 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | פרק ראשון | פרק 8 ואחרון | מנצחת |  |
| דייוויד בירטוויסל | 28 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | פרק ראשון | פרק 8 ואחרון | מנצח |  |
| פרנצ'סקה פאראגו | 26 | קנדה קנדה | פרק ראשון | פרק 8 ואחרון | מנצחת |  |
| הארי ג'ואוסי | 21 | אוסטרליה אוסטרליה | פרק ראשון | פרק 8 ואחרון | מנצח |  |
| קלצ'י "קלץ" דייק | 27 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | פרק ראשון | פרק 8 ואחרון | מנצח |  |
| לידיה קלימה | 22 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | פרק 6 | פרק 8 ואחרון | מנצחת |  |
| שרון טאונסנד | 25 | ארצות הברית ארצות הברית | פרק ראשון | פרק 8 ואחרון | מנצח |  |
| רונדה פול | 27 | ארצות הברית ארצות הברית | פרק ראשון | פרק 8 ואחרון | מנצחת |  |
| ניקול או'בריין | 23 | אירלנד אירלנד | פרק ראשון | פרק 8 ואחרון | מנצחת |  |
| מת'יו סמית' | 29 | ארצות הברית ארצות הברית | פרק ראשון | פרק 6 | פרש |  |
| היילי קורטון | 22 | ארצות הברית ארצות הברית | פרק ראשון | פרק 6 | הודחה |  |
| מדיסון ויבורני | 20 | ארצות הברית ארצות הברית | פרק 6 | פרק 8 ואחרון | הודחה |  |
| קורי סמפסון | 22 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | פרק 6 | פרק 8 ואחרון | הודח |  |
משתתפים > עונה שנייה

| משתתף | גיל | ארץ מקור | מקום מגורים | פרק כניסה | פרק יציאה | מעמד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מרווין אנתוני | 26 | צרפת צרפת | פריז | פרק ראשון | פרק 10 ואחרון | מקום 1 |  |
| קם הולמס | 24 | בריטניה בריטניה | קארדיף | פרק ראשון | פרק 10 ואחרון | מקום 2 |  |
| קרלי לורנס | 24 | קנדה קנדה | טורונטו | פרק ראשון | פרק 10 ואחרון | מקום 3 |  |
| צ'ייס דה מור | 24 | ארצות הברית ארצות הברית | אריזונה | פרק ראשון | פרק 10 ואחרון | פיינליסט |  |
| אמילי מילר | 27 | בריטניה בריטניה | לונדון | פרק ראשון | פרק 10 ואחרון | פיינליסטית |  |
| מלינדה מלרוז | 28 | ארצות הברית ארצות הברית | ניו יורק | פרק ראשון | פרק 10 ואחרון | פיינליסטית |  |
| ניית'ן ווב | 27 | בריטניה בריטניה | טקסס | פרק ראשון | פרק 10 ואחרון | פיינליסט |  |
| כריסטינה כרמלה | 30 | דרום אפריקה דרום אפריקה | קייפטאון | פרק 4 | פרק 8 | הודחה |  |
| קיילה ג'ין | 26 | ארצות הברית ארצות הברית | פלורידה | פרק ראשון | פרק 5 | הודחה |  |
| פיטר ויג'ילנטי | 21 | ארצות הברית ארצות הברית | ניו יורק | פרק ראשון | פרק 5 | הודח |  |
| רוברט ואן טרומפ | 29 | בריטניה בריטניה | לונדון | פרק 4 | פרק 8 | הודח |  |
| לריסה טאונסון | 28 | ניו זילנד ניו זילנד | אוקלנד | פרק ראשון | פרק 8 | פרשה |  |