stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בתי ורנר
הערות שוליים

↑  אברהם משה לונץ, לוח ארץ ישראל, תרס"ג, עמ' 169. מצוטט אצל יהושע בן אריה, להלן "קישורים חיצוניים".
↑  אהלי משה אלכסנדר, בבתי ורנר, באתר "גיידסטאר ישראל".
| שכונות חרדיות בירושלים |
| --- | --- | --- |
| תחילת היציאה מהחומות, לפני 1890 | בית ישראל • בתי ויטנברג • מאה שערים |  |
| בנייה בתקופה הטורקית, מ-1890 | בתי אונגרין • בתי הורנשטיין • בתי ורשה • בתי נייטין • בתי ברוידא • בתי ראנד • כנסת ישראל • זיכרון משה (התחרדה) • חצר שטרויס • שכונת אחווה (התחרדה) • גבעת שאול (התחרדה) • כרם אברהם (התחרדה) • שערי חסד • רוחמה |  |
| בנייה במנדט הבריטי | בתי מונקאטש • גאולה • מחניים • סנהדריה • שיכון פאג"י • תל ארזה (התחרדה) • בית וגן (התחרדה) • מקור ברוך (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים | קריית אונסדורף • קריית מטרסדורף • קריית צאנז • קריית שומרי אמונים • שיכון חב"ד • שמואל הנביא (התחרדה) • כרם • רוממה (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית אחרי מלחמת ששת הימים | גבעת משה • הר נוף • קריית איתרי • סנהדריה המורחבת • נוה יעקב מזרח • עזרת תורה • קריית בעלז • רמת אשכול (התחרדה) • רמות פולין • רמת שלמה • רמות אלון (התחרדה)  |  |
שכונות ירושלים
| היציאה מן החומות |
| --- | --- | --- |
| היציאה הנוצרית מהחומות | בית הספר התיכון של הבישוף סמואל גובאט בהר ציון (1850) • החווה החקלאית כרם אברהם ובית הקיץ של ג'יימס פין (1850) • מגרש הרוסים (1860) |  |
| היציאה היהודית מהחומות | משכנות שאננים (1860) • מחנה ישראל (1865) • נחלת שבעה (1869) • בית דוד (1873) • מאה שערים (1874) |  |
| שכונת מאה שערים |
| --- | --- | --- |
| אישים | שלמה זלמן בהר"ן • יוסף ריבלין • קונרד שיק • שמואל הומינר • שאול חיים הלוי הורוביץ • יוסף גרשון הורביץ • זרח ראובן ברוורמן • יצחק יעקב וכטפויגל • ישראל טויסיג |  |
| מוסדות ואתרים | בית מדרש תורה ויראה • שטיבלך מאה שערים • בית הכנסת אהל שרה • הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים • שוק מאה שערים • בית בערגער |  |
| שכונות לוויין | בתי אונגרין • בתי נייטין • בתי ורשה |  |
| ערכים נוספים | ועד מאה שערים • נטורי קרתא |  |
קטגוריה: שכונת מאה שערים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012689067805171
בנימין רביץ

בנימין רביץ, פסנתרן, 1946-2006
שלט הזיכרון ביער לזכר בני רביץ
בנימין (בני) רביץ-קסטל (24 באפריל 1946  - 29 באוגוסט 2006) היה פסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה

בנימין רביץ נולד וגדל בחיפה, בוגר קונסרבטוריון דוניה ויצמן בחיפה. הופיע לראשונה כסולן עם התזמורת הסימפונית חיפה בגיל 15, בניצוח סרג'יו קומיסיונה, ובגיל 17 עם תזמורת קול ישראל בירושלים.
בעת שרותו הצבאי בתזמורת צה"ל הופיע כפסנתרן סולן עם התזמורת בהיכל התרבות בתל אביב בניצוחו של יצחק גרציאני.
בוגר האקדמיה למוזיקה בת"א אצל המורה הדגולה אילונה וינצה-קראוס, הקונסרבטוריון בז'נבה והקונסרבטוריון המלכותי הפלמי בבריסל, בו שימש כחבר הסגל מעל לשלושים שנה.
הקריירה שלו כפסנתרן וכנגן מוזיקה קאמרית ברפרטואר נרחב ומגוון התפרשה על פני ארצות רבות ברחבי העולם: באמריקה, אפריקה, במזרח הרחוק ובאירופה, שם השתתף גם בפסטיבלים כמו פסטיבל פלנדריה בבלגיה, וכן בפסטיבלים באיטליה, סלובניה, בולגריה, ויילס, נורווגיה וצרפת, וזכה לשבחי הבקורת על הופעותיו ועל תקליטיו, וגם בפרסים בינלאומיים כמו פרס אלבניס בברצלונה בתחרות מריה קנאלס, פרס מוצרט מידי הפסנתרן גזה אנדה, וכן פרסים למוזיקה קאמרית.
נמנה עם צוות ההוראה בקורסים השנתיים בשווייץ, באנגליה ובאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
היה חבר כבוד בתחרות המאה ה-20 באורליאן (צרפת), והוזמן לשפוט בתחרויות לפסנתר באיטליה. הקלטות רבות שלו נמצאות בקול ישראל, באוסף ההקלטות של "קול המוסיקה".
בעשרות השנים האחרונות חי רביץ בבריסל, בלגיה, שם עבד בקונסרבטוריון המלכותי, ושם גם נרצח, בפתח הבניין בו התגורר, על ידי שני צעירים אפריקנים שנמלטו ברכבו. משפחתו חיה בישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007391490605171  BnF: cb140308921 (data)  GND: 135481856  ISNI: 0000 0001 1873 4406  LCCN: n86868654  MusicBrainz: 126df86e-7a8b-46e5-8b61-9f9eb0700f3e  VIAF: 16271613   WorldCat (עם VIAF): 16271613
ג'ארד ס. גילמור

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 2000 (בן 24) סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jared Scott Gilmore 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ארד סקוט גילמור (באנגלית: Jared S. Gilmore; נולד ב-30 במאי 2000)הוא שחקן אמריקאי הידוע בעיקר בזכות תפקידיו כהנרי מילס בסדרה עד עצם היום הזה וכבובי דרייפר בסדרה מד מן. בשנת 2012 הוא זכה בפרס האמן הצעיר לשחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה.
ביוגרפיה

גילמור נולד בסן דייגו, קליפורניה.
למד שנתיים בבית ספר להכשרת שחקנים, דוגמנים, וזמרים ע"ש ג'ון רוברט פאוורס בסן דייגו. על פי וראייטי, גילמור החל את קריירת המשחק שלו שלא במתכוון, לאחר שהגיע לציידי כישרונות שהיו מעוניינים באחותו התאומה, טיילור. לאחר אודישנים רבים, השיג עבודות בדוגמנות ומשחק בפרסומות.
ביוגרפיה > תפקידים מרכזיים

בשנת 2009 לוהק גילמור לדמותו של בובי דרייפר, אותה גילמו שני שחקנים נוספים: אהרון ארט ומיקוול האקווי.
ב-2011 עזב גילמור את מד מן ולוהק לסדרה "עד עצם היום הזה". הוא גילם את דמותו של הנרי מילס, דמות ראשית בסדרה, במשך 6 עונות. יוצרי הסדרה, אדם הורביץ ואדי קיציס, אמרו על דמותו של הנרי כי היא דמות מורכבת מצד אחד, אך מצד שני מאוד רגישה. גילמור ענה מאוד על אופייה הנדרש של הדמות. לדבריו "אני מתחבר להנרי כיוון שאני גם בן 11 ויש לי דמיון טוב מאוד. אני נהנה להמציא ולשחק משחקים במציאות חלופית בעצמי".
פרסים

בטקס פרסי האמן הצעיר מספר 33, זכה גילמור בפרס עבור הביצועים הטובים ביותר בסדרת טלוויזיה. בשנה שלאחר מכן היה מועמד בשנית לקבלת אותו פרס, אך לא זכה.
גילמור היה אחד משחקני מד מן כאשר הסדרה זכתה בפרס גילדת שחקני המסך על ביצוע מעולה של אנסמבל בסדרת דרמה בשנת 2010 לעונה 3.
הערות שוליים

↑  Jared Gilmore, IMDb
1 2  http://variety.com/2011/tv/news/jared-gilmore-mad-men-moppet-finds-time-1118044529/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012115245  MusicBrainz: 62c1b067-f4b9-46f8-a3e2-5a19d9fbfd0d  VIAF: 255744368   WorldCat (עם VIAF): 255744368
בית קרול גבהארדט

| --- | --- |

 מידע כללי
 שימוש:  מרכז הקהילה היהודית, בית מלון
 כתובת:  רח' פומורסקה 18
 מיקום:  לודז'
 מדינה:  פולין
 בעלים:  הקהילה היהודית בלודז'
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1856–1860 (כ־4 שנים)
 מידות
 קומות:  2
 קואורדינטות:  51°46′39″N 19°27′32″E﻿ / ﻿51.7775°N 19.458889°E﻿ / 51.7775; 19.458889
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית קרול גבהארדט(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית קרול גבהארדט
 
בית קרול גבהארדט (בלועזית: Karola Gebhardta) הוא אחוזה ומבנה ברחוב פומורסקה 18 בלודז', פולין. המבנה מוגדר כמבנה לשימור. כיום המבנה משמש כמרכזה של הקהילה היהודית בלודז' ושוכנים במתחם גם בית כנסת, מלון ומספר משרדים.
היסטוריה

בשנת 1856 קיבל איש עסקים מוורוצלב, קרול גבהארדט, חלקת אדמה ברחוב Niarednia, כיום רחוב פומורסקה (בפולנית: Pomorska). בארבע השנים שלאחר מכן הוא בנה ארמון רב קומות עם שני מבנים חיצוניים על צדיו, בית דפוס, בית צבע, אורווה עם בית קרונות ולול.
בשנת 1861 מכר גבהארדט את האחוזה שלו לוודיסלב קוחנובסקי. הקונה לא יכול היה לשלם את כל הסכום והתיק הסתיים בהוצאה לפועל. על הארמון והבניינים השתלט הצבא הרוסי, שהוצב במקום במהלך מרד ינואר. בשנת 1866 הועמד הנכס שוב למכירה פומבית, והפעם הוא נקנה על ידי סוחר יהודי מוורשה, ישראל גינזברג. חמש שנים לאחר מכן, הוא מכר אותו לבנק הנדלובי, שהוקם על ידי יצרנים מובילים של לודז'. לאחר מכן נבנה הארמון מחדש לסגנון נאו-רנסאנס, ויצר משרדי חילופי דברים עבור לקוחות בקומת הקרקע, ומשרדים וחדר ניהול בקומה הראשונה. הגידול במספר הפעולות הבנקאיות הוביל לשיפוץ נוסף שביצע קז'ימייז 'פומיאן-סוקולובסקי. הבנקאים התארחו שם עד שנת 1913, אז עברו למטה החדש בצומת הרחובות של ימינו קושצ'יושקי (Kosciuszki) ורחוב 6 באוגוסט (6 Sierpnia). בשנת 1918 נקנה הארמון מבנק האנדלובי על ידי הזוג הנשוי אדלה והרמן גרינשפן. הרמן נפטר בשנת 1932 והרכוש החוב הוחזר במכירה פומבית. במשך כמה שנים לא היו קונים, ורק בשנת 1936 האחוזה נרכשה על ידי הקהילה היהודית בלודז' וכך הפך הארמון למושב הרבנות והוועד של הקהילה היהודית. בנוסף, היה בו אולם חתונות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הגרמנים השתלטו על הרכוש, ולאחר שחרור העיר לודז' על ידי הצבא הסובייטי והקמת הרפובליקה העממית של פולין, נמסר המבנה לאוניברסיטת לודז' שמיקמה בו את הפקולטה לכימיה ופיזיקה שלה. בשנת 1997 הוחזר הנכס לקהילה היהודית.
בקומה הראשונה של הארמון יש בית כנסת, המורכב מחדר תפילה, עזרת נשים ומטבח. במקום מתקיימות תפילות והרצאות על יהדות, היסטוריה ומסורת. בקומת הקרקע ישנם מטבח ואולם הרצאות. לארגונים יהודיים אחרים יש מטה בבניין הקהילה: הקרן מונומנטום יודאיקום לודז', האיגוד החברתי והתרבותי של היהודים, הקרן להגנה ומורשת של התרבות היהודית "שורשים משותפים". בקומת הקרקע נמצא גם בית מעון יום, הפתוח לחברי הקהילה. בית המלון "לינת אורחים" פועל גם הוא מאז 2005 בקומה השנייה, המציע אירוח לתיירים. בשנת 2008 הוקם בארמון מקווה עם חדרים נפרדים לגברים ונשים. מתקנים אחרים מספר משרדים ומרפאה.
המבואה בקומת הכניסה
ביצת עין

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, מנה 
 מרכיבים עיקריים:  ביצת תרנגולת 
 
ביצת עין כחלק מארוחת בוקר ישראלית, לצד סלט ירקות ישראלי, על גבי טוסט עם סלמון מעושן
ביצת עין (נקראת גם ביצה עין, עין וביצייה) מאכל של ביצה מטוגנת בה החלמון נשאר שלם ואינו מעורבב עם החלבון. שמה נובע מהמראה דמוי עין, כשהחלמון מדומה לאישון והחלבון לקשתית.
הטיגון מבוצע במחבת משומנת, וניתן להשתמש גם במחבת טפלון ללא שימון. בדרך כלל מנציל שיטת טיגון עדין. כשהמחבת חמה מאוד שופכים לתוכה את הביצה. ניתן לשבור את הביצה ישירות אל המחבת או אל תוך קערה וממנה להחליקה למחבת. בדרך כלל ממליחים את הביצה, יש המוסיפים גם פלפל שחור. ניתן לטגן את הביצה מצד אחד או להפכה לאחר טיגון צידה התחתון, כדי שתהיה מטוגנת משני צידיה. ניתן גם לטגן מצד אחד תוך כיסוי המחבת בעת הטיגון, דבר שיגרום לחלמון להתגבש.
ביצת עין סביב העולם

בישראל נהוג לטגן ביצת עין רק מצידה התחתון, כך שהחלמון יישאר נוזלי.
ביצת עין משמשת בישראל לארוחות בוקר וארוחות ערב, כשלצידה מוגש סלט ירקות ולחם. יש הנוהגים לטבול לחם בחלמון הנוזלי. המאכל מוכן לעיתים מביצה אחת ולעיתים משתיים, במיוחד במסעדות ובתי קפה. במסעדות מכינים לעיתים ביצת עין בתוך טבעת מתכת, כך שהביצה מתקבלת כעיגול מושלם. ניתן לאלתר טבעת כזו על ידי הכנת טבעת קרטון, ציפויה בנייר כסף ושימונה.
בבריטניה ואירלנד ביצת עין היא חלק מארוחת בוקר אנגלית מסורתית, לצד מאכלים כגון שעועית אפויה, עגבניות מטוגנות, תפוחי אדמה, נקניקיות, בייקון מטוגן, קלי. בנוסף, ביצת עין מוגשת לעיתים על קלי או בבגט, לרוב עם בייקון. בפאבים קיימת מנה של סטייק שינקן עם ביצת עין.
בארצות הברית שיטת ההגשה הישראלית והאנגלית מכונה "שמש כלפי מעלה" ("Sunny side up"). לעיתים משתמשים בשמן הטיגון כדי ללחלח את הצד העליון. שיטות הגשה נוספות הן:
"הפוכה קשה" או "קשה" - ביצת העין טוגנה משני צידיה, עד שהחלמון התגבש.
"הפוכה למחצה" - הביצה טוגנה משני צידיה עד שהחלמון סמיך יחסית אך עדיין נוזלי.
"הפוכה קלות" - מטוגנת משני צידיה והחלמון נוזלי.
"מטוגנת" - הביצה מטוגנת משני צידיה עד שנקרשת לחלוטין, מבלי לשמור על שלמות החלמון, כך שהוא מתפזר על פני החלבון. שיטה זו מקובלת בגרסאות אסיאתיות לארוחות מערביות וכן להכנת כריכים.
בצרפת מוגש קלי "קרוק מאדאם" שהוא כריך קלוי של האם וגבינה צהובה, ומעליו ביצת עין.
ברומניה מוגשת מנה פופולרית של ממליגה מוקרמת עם גבינות, בייקון וביצת עין.
במקסיקו ובמדינות לטינו-אמריקאיות נוספות מגישים כתוספת לארוחת צהריים מנה של אורז לבן ומעליו ביצת עין. בספרד מנה זו מוגשת עם רוטב עגבניות ומכונה "ארוז א-לה קובנה".
התבשיל הקולומביאני "bandeja paisa" מכיל ביצה מטוגנת, שעועית, אבוקדו ומגוון בשרים המוגשים כולם באותה צלחת.
בארגנטינה ובאורוגוואי מנה של שתי ביצי עין מעל שניצל בקר ("מילנסה") או צ'יפס נקראת "על גב סוס" (Milanesa a caballo או papa fritas a caballo).
ביפן מוגשת ארוחה בסגנון מערבי הכוללת ביצים מטוגנות עם שינקן, לעיתים בליווי סלט. למנה נלווה רוטב סויה או רוטב "סוסו".
מנת "ביבימבפ" הקוריאנית מכילה אורז, מעליו ירקות ומעליהם ביצת עין, עם רוטב פלפל חריף. באינדונזיה, מלזיה וסינגפור תבשיל אורז מטוגן פופולרי, "נסי גורנג", מלווה לרוב בביצת עין. מנה אחרת הנפוצה במזרח אסיה היא אורז לבן שמעליו ביצת עין עם רוטב צדפות או רוטב הויסין.
ממליגה מוקרמת עם גבינות, בייקון וביצי עין
Milanesa a caballo - שניצל בקר עם ביצי עין וצ'יפס
ביצה בקן

ביצה בקן היא ביצת עין המוחלקת אל תוך חור עגול בפרוסת לחם, בעוד פרוסת הלחם מיטגנת במחבת. אם החור מרובע המאכל מכונה "ביצה מרובעת". זהו מאכל ילדים אהוב בישראל ובמדינות דוברות אנגלית. ניתן להכינו גם עם שתי פרוסות לחם המונחות זו על זו עם חור במרכזן, אליו מוחלקות שתי ביצים.
ביצת עין ובריאות

בהכנת ביצת עין בה החלמון נשאר נוזלי קיימת סכנת סלמונלה. משרד הבריאות הישראלי מנחה מוסדות אשפוז לטגן ביצת עין במשך 2 - 3 דקות מכל צד או 4 דקות בכלי מכוסה. בשנת 2006, עקב התפרצות שפעת העופות נמסרה הנחיה ברוח זו באמצעי התקשורת לכלל הציבור. גם לתינוקות ולנשים הרות מומלץ לא לאכול ביצי עין עם חלמון נוזלי.
בחלק ממדינות ארצות הברית, למשל מישיגן, מסעדות המגישות ביצים חייבות להציג אזהרה לציבור לגבי אכילת ביצים שאינן מבושלות דיין. גם במדינות שאינן מחויבות בכך, ישנן מסעדות המוסיפות אזהרה כזו לתפריטיהן.
ראו גם

שקשוקה
חביתה
הערות שוליים

↑  רפי אהרונוביץ', שבת בבוקר, זמן לבראנץ', באתר ynet, 16 בדצמבר 2004
↑  הנחיות לשימוש בביצים במוסדות אשפוז, באתר משרד הבריאות
ארוחת בוקר אנגלית: ביצי עין, שעועית אפויה, עגבניות מטוגנות, נקניקיות, קלי עם חמאה, תה בחלב ומיץ תפוזים
"ביבימבפ" קוריאני, כולל אורז, ירקות וביצת עין
ביצת פסחא

ערך זה עוסק במנהג של חג הפסחא. אם התכוונתם להודעות נסתרות בתוכנה ואמצעי מדיה אחרים, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  יצירת אמנות, ביצה, מזון 
 יצרן:  Easter eggs decorator 
 
דוכן למכירת ביצי פסחא בווינה
ביצי פסחא משוקולד באמסטרדם
ביצי פסחא מאוקראינה בעיטור "פיסנקה"
ביצת פסחא ממשחק גלגול הביצים במדשאת הבית הלבן, 1998
ביצי פסחא הן ממנהגי חג הפסחא הנוצרי ומסמליו. באופן מסורתי ביצי הפסחא היו ביצים מבושלות שקליפתן נצבעה ועוטרה בציורים שונים. כיום משתמשים במדינות המערב בתחליפים כגון ביצי שוקולד או ביצי פלסטיק ממולאות ממתקים. ביצי פסחא משוקולד נעטפות לרוב ביריעת אלומיניום צבעונית מבריקה. אחרות עשויות סוכר מגולגל ומעוטרות בטכניקות של קישוט עוגות. ישנן גם ביצי ג'לי, עשויות מסוכריית פקטין מצופה בסוכר. את הביצים מחביאים לכאורה ארנבי פסחא כדי שהילדים יחפשו אותן בבוקר החג.
בחנויות פיש אנד צ'יפס סקוטיות מוכרים במהלך החג ביצי פסחא משוקולד בטיגון עמוק.
במדינות מזרח אירופה מציירים על ביצי עץ הנשמרות כמזכרת ואף נאספות כתחביב.
תולדות המנהג

ביצי הפסחא וארנבי הפסחא הם מנהגים העתיקים מהחג עצמו, והיוו סמלי פריון. אכילת ביצה מבושלת כסמל לאביב הייתה נהוגה בחגיגות האביב של הרומאים. גם ביהדות נהוג להניח בחג הפסח ביצה קשה על שולחן הסדר ולאכול אותה בסעודה החגיגית, זכר לקורבן חגיגה (אך גם לאות אבלות על חורבן בית המקדש). הפרסים הזורואסטריים צבעו ביצים כחלק מחגיגת נורוז, ראש השנה שחל ביום השוויון האביבי.
בנצרות קישרו בין הביצה כסמל להתחדשות ובין חזרתו של ישו מהמתים - לביצה נוספה משמעות סמלית חדשה, כסמל של אבן הקבר ממנו קם ישו בתחייתו. ייתכן שהביצה נקשרה לחג הפסחא כיוון שנאכלה לסיום התענית, תקופה לפני הפסחא בה נאסר לאכול מאכלים שונים, ביניהם ביצים.
בישול הביצים איפשר לדחות את זמן אכילתן, לכן ביצים מבושלות הן רכיב עיקרי במאכלי חג הפסחא, למשל המאכל "הורנסו" בספרד.
עיטור הביצים

באוקראינה ומדינות אחרות בעלות תרבות סלאבית ביצי פסחא הם סמל התחדשות פופולרי מאוד. באזורים אלו משתמשים בתהליך עיטור המכונה "פיסנקה", היוצר ביצים צבעוניות מבריקות בדוגמאות מורכבות.
סוג מיוחד של ביצי פסחא הן ביצי פברז'ה, יצירות אמנות יקרות ערך שהוכנו על ידי האמן פטר פברז'ה עבור הצארים של רוסיה בין השנים 1885–1917. ביצי פברז'ה עשויות מתכות יקרות או אבני חן ומעוטרות באבני חן ונחשבות יצירות מופת של צורפות.
ישנן שיטות עיטור רבות, ומסורות רבות למסירת הביצים - כאות לידידות, לאהבה או לאיחולים.
משחקים ותחרויות

פעילות חג שכיחה היא ציד ביצי פסחא - הן מוחבאות מחוץ לבית, או בתוכו אם מזג האוויר אינו מאפשר לשהות בחוץ, והילדים רצים סביב ומחפשים אותן. לעיתים מנוהל המשחק כתחרות והמנצח הוא מי שימצא את מרב הביצים. עבור ילדים כבדי ראייה קיימות ביצי פסחא מצפצפות כך שיוכלו לאתר את הביצים המוחבאות. בצפון אנגליה היה נהוג לבשל את הביצים עם קליפות בצל יבש כדי שיצבעו בחום, במקום לצבוע אותם, והילדים התחרו על מציאתן ולאחר מכן הן נאכלו.
בצפון אנגליה וכן בבולגריה, קרואטיה, סרביה ובמדינות נוספות משחקים בחג הפסחא בביצים קשות, אשר המשתתפים צריכים להכותן זו בזו. המנצח הוא מי שברשותו נותר המספר הרב ביותר של ביצים לא פגועות. המפסידים נאלצים לאכול את ביציהם.
באזורים מסוימים של הממלכה המאוחדת (כמו סקוטלנד וצפון-מזרח אנגליה) ישנה מסורת של גלגול ביצי פסחא צבועות במורד גבעות תלולות. בארצות הברית מסורת דומה היא גלגול הביצים ברחוב שטוח באמצעות כף. בארצות הברית מוזמנים כל שנה אלפי ילדים בני פחות משמונה לחגיגת גלגול ביצי פסחא במדשאת הבית הלבן. החגיגה מלווה במופעים ובמאכלים מסורתיים, ומתנהלת כמסורת כל שנה מאז שנת 1878.
ראו גם

ביצת פסחא (מחשבים)
הערות שוליים

↑  Suzanne Comte, Everyday Life in the Middle Ages, p. 63.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567858305171  BnF: cb125696262 (data)  GND: 4044027-8  LCCN: sh85040594  NKC: ph121931
בית הכנסת החדש (אפינגן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  אפינגן 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1873
 תאריך פתיחה רשמי:  1873 
 תאריך פירוק:  1940 
 קואורדינטות:  49°08′13″N 8°54′24″E﻿ / ﻿49.137°N 8.90663°E﻿ / 49.137; 8.90663
 he
 
בית הכנסת החדש ברחוב קייזר 6 בעיר אפינגן במחוז היילברון בגרמניה, היה בית כנסת שנבנה בשנים 1872–1873. המבנה הוצת ב-1938, ושנתיים לאחר מכן נהרס כליל.
היסטוריה

במשך כמאה שנה, ערכה הקהילה היהודית באפינגן את תפילותיה בבית כנסת ברחוב קופרגאסה 2. לאחר שהמבנה לא תאם יותר את רוח ורעיונות הזמן, הוחלט להקים מבנה חדש ומייצג יותר, בקרבת מקום לכנסייה האוונגליסטית בעיר. לעיתים רחוקות בלבד הותר לבנות בית כנסת בקרבת כנסייה. בשנת 1868 רכשה הקהילה היהודית את אתר הבנייה, והבנייה נערכה בשנים 1872–1873 לפי תוכניות של האדריכל ויליאם לובלין.
חנוכת בית הכנסת נערכה ביום שישי ב-31 באוקטובר 1871. בשעה 4 אחר הצהריים יצאה תהלוכה שצעדה מבית הכנסת הישן, בראשה צעדו ילדי בית הספר בליווי מקהלה, ובעקבותיהם ראשי ואנשי הקהילה שנשאו את הספר תורה. בהגיעם לבית הכנסת החדש נמסרו להם המפתחות על ידי האדריכל, וכשהקהל נע דרך השער ניגנו בהרמוניום. את הנאום החגיגי נשא הרב דוד גייסמר, ובתוכנית האמנותית הייתה מקהלת בנים ובנות בליווי מוזיקלי. את דרשת ערב השבת נשא רב מחוז היידלברג הלל זונדהיימר.
אדריכלות

שער שמוקף בשני צדדיו בעמודים מעוטרים העניק את הגישה היחידה לבניין. העובדה שלא הוקצתה כניסה נוספת נפרדת לנשים נובעת כנראה מהליברליות של הקהילה היהודית באפינגן. את הדלת הראשית כיסה קשת מבוססת על ארכיטרב, שהוקף בשלשה חלונות מקושתים. מעל החלונות נמתח גמלון שבמרכזו חלון בדמות "עין שור", עם רצועת אפריז.
פרעות ליל הבדולח

חלק גדול מאנשי הקהילה היהודית באפינגן היגרו מהעיר או עברו לערים הגדולות בעקבות הצרת צעדי היהודים על ידי הנאצים. למרות שבית הכנסת נמכר לבנק גרמני באוקטובר 1938, הוא הועלה באש באירועי ליל הבדולח בנובמבר, ונהרס בשנת 1940. על הריסות בית הכנסת בנה הבנק את המטה שלו בשנת 1956.
אדוארד נקרמן, עורך דין באפינגן, תיאר את אירועי הלילה כדלקמן: ”בנובמבר 1938 בוצעו גם באפינגן אקציות נגד יהודים, בית הכנסת הוצת, ובהשתתפות נערי בית הספר היסודי בוצעה פשיטה נגד היהודים המקומיים, תוך שהם צורחים על היהודים ודוחפים אותם במקלות לעבר בית המעצר המקומי. הפעולה נעשתה תחת הכוונה והנהגה של ראש העיר צוטאברן, המורה הראשי, ופקיד בבית המשפט המקומי.”
ביוזמת הכנסייה הקתולית והפרוטסטנטית הותקן במקום לוח זיכרון. בשנת 2008 נוסף שלט הנצחה עם שמות יהודי העיר שנרצחו.
בוסק

ערך זה עוסק בעיר עתיקה באוקראינה. אם התכוונתם לעיירה בלטביה שכונתה גם בוסק או בויסק, ראו .
| --- | --- |
סמל בוסקסמל בוסק

בית מועצת העירייה בבוסק
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 אובלסט:  מחוז לבוב לבוב
 שטח:  9.0 קמ"ר
 גובה:  217 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,662 (1 בינואר 2022)
 קואורדינטות:  49°58′N 24°38′E﻿ / ﻿49.967°N 24.633°E﻿ / 49.967; 24.633
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבוסק(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבוסק(למפת מחוז לבוב רגילה) לבוב צ'רבונוהראד דרוהוביץ' סטרי בוריסלב סמביר זלוטשוב ברודי ז'ובקבה ווהלין רובנו טרנופול איוואנו-פרנקיבסק זקרפטיה פוליןבוסק(למפת מחוז לבוב מוגדלת) לבוב צ'רבונוהראד דרוהוביץ' סטרי בוריסלב סמביר זלוטשוב ברודי ז'ובקבה ווהלין רובנו טרנופול איוואנו-פרנקיבסק זקרפטיה פוליןבוסק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בוסק (באוקראינית: Буськ) היא עיר במחוז לבוב במערב אוקראינה, מהערים העתיקות באוקראינה.
מקור השם

למקור השם יש מספר סברות:
1. וריאציה על האטימולוגיה של השם "מבצר" באוקראינית.
2. תוספת של סיומת לשם הנהר הבוג המערבי, על גדתו שוכנת העיר.
3. וריאציה על השם "חסידה" בדיאלקט מקומי ("лелека"), בהתבסס על אגדה מקומית לפיה חסידה שעפה מעל היערות עזרה לאשתו של מייסד העיר למצוא את דרכה לאחר שנקלעה לביצות.
4. וריאציה על שמו של שבט מקומי עתיק בשם "בוז'אן" (бужан).
היסטוריה

במחקר שנערך בין השנים 2000–2013 נמצאו ממצאים ארכאולוגיים (בין היתר כדים וכלי בית) המעידים על כך שכבר במאה השביעית הייתה התיישבות בשטח בו נמצאת היום העיר. העיר מוזכרת כבירתו של שבט מקומי מהמאות השביעית והשמינית. ממצאים ארכאולוגיים קודמים מעידים על קיומה של עיר מבוצרת במקום, במאה העשירית. העיר מוזכרת בכרוניקות מהמאה ה-11 בתור עיר מבצר. בתקופה זו השתייכה העיר לרוס של קייב.
בשנת 1241 נפגעה העיר קשות על ידי ההורדות של באטו חאן, אך העיר לא נכללה באורדת הזהב עקב מיקומה המערבי ובתקופות מאוחרות יותר, עד תקופת ממלכת פולין (1385–1569) (אנ'), הייתה העיר מרכז מנהלי.
במאה ה-14 נבנתה העיר מחדש, ובתחילת המאה ה-15 הייתה בעיר אחת מהערים הראשונות בגליציה המזרחית שקיבלה זכויות עיר. בתקופה זו חוותה העיר תחייה כלכלית ותרבותית. נבנו בה מפעלי תעשייה קטנים, כנסיות ובית כנסת.
העיר נפגעה שוב במרד חמלניצקי במאה ה-17 אך כלכלתה שבה והשתקמה. בלטו בה ענפי ההלבשה והמזון.
במאה ה-19 הייתה בוסק חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה בוסק לתקופה קצרה חלק מהרפובליקה העממית של מערב אוקראינה אך הועברה לשליטת פולין.
ביולי 1941 כבשו הגרמנים את בוסק במבצע ברברוסה וביולי 1944 כבש אותה הצבא האדום. לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה בוסק בשטח אוקראינה הסובייטית.
בתקופה שלפני התפרקות ברית המועצות ומיד לאחריה, התפתחה בעיר תעשיית מזון ומים מינרליים. כמו כן התפתחו בעיר תעשייה מכנית ומפעלים הנדסיים.
יהודי בוסק > תולדות הקהילה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בבוסק הוא מאמצע המאה ה-15. בית הכנסת הראשון בעיר נבנה בשנת 1502. יהודי העיר נודעו באותה תקופה כסוחרים מצליחים.
בפרעות ת"ח ות"ט נרצחו בעיר כמאה יהודים, אך הקהילה במקום המשיכה להתקיים. במאה ה-18 נמשכו מספר מבני הקהילה, ובהם רבה, אחרי כתו של יעקב פרנק, וכרב הקהילה מונה דוד פנחס מבוהורודצ'אני, אשר התנגד לפרנקיסטים. חיי היהודים בעיר במאה ה-18 ומעורבותם בתנועתו של פרנק, זכו לתיאור ספרותי ברומן "ספרי יעקב" מאת אולגה טוקרצ'וק.
מהמאה ה-19 פעלה בעיר חסידות אלעסק. בראשית המאה ה-20, וביתר שאת אחרי מלחמת העולם הראשונה, היגרו רבים מיהודי העיר, ובבוסטון הוקם ארגון ליוצאיה.
בין מלחמות העולם חיו בבוסק כ-1,600 יהודים, ופעלו בה מפלגות ציוניות שונות, ותנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, בית"ר וגורדוניה. כמו כן, פעל במקום בית ספר עברי מרשת שפה ברורה.
יהודי בוסק > בשואה

עם כניסת הסובייטים לבוסק בספטמבר 1939 נסגרו המוסדות היהודיים בה.
עם כיבוש בוסק במבצע ברברוסה על ידי הוורמאכט ביולי 1941 נרצחו על ידי הגרמנים ועוזריהם האוקראינים 28 מראשי הקהילה היהודית, ובהם רב הקהילה, אברהם באב"ד. באותו החודש הוקם בעיר יודנרט, בראשו מונה לעמוד אייזיק מרגלית, אשר נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה.
באקציה בספטמבר 1942 (יום כיפור תש"ג) נרצחו בבורות ירי מחוץ לעיר כ-700 יהודים, ובהם רבים שנקברו חיים. לאחר האקציה הוקם בבוסק גטו, אשר הוקף בגדר תיל. לגטו הובאו יהודים רבים מיישובי הסביבה, והתפתחו בו תנאי רעב ומגפות. מעת לעת נכנסו הגרמנים והאוקראינים לגטו, ורצחו יהודים באופן אקראי.
בינואר 1943 שרפו הגרמנים את בית החולים בגטו על יושביו, וירו בנמלטים מהמבנה. מחתרת שהוקמה בגטו, בהנהגת יעקב אייזנברג, נתפסה, וחבריה הוצאו להורג על ידי הגרמנים.
ב-19 במאי 1943 הועברו כ-300 עובדים מהגטו בעיר למחנה ינובסקה, שם נרצחו תוך זמן קצר. יומיים לאחר מכן, הועברו אחרוני הגברים מהגטו לינובסקה, והנשים והילדים נרצחו בשטח הגטו וביער סמוך.
בחודשים שלאחר מכן ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בסביבת העיר, ובסוף יוני 1943 גילו שישה בונקרים, ובהם כ-140 יהודים, אשר בעת חיסולם גילו רבים מהם התנגדות.
עד לכניסת הצבא האדום לאזור בקיץ 1944 המשיך המצוד והרצח של יהודים שהסתתרו באזור העיר. מקהילת העיר שרדו את השואה בודדים, אשר עזבו את העיר במהרה לאחר שובם אליה.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי שופץ בית העלמין היהודי הישן בעיר.
אישים ילידי המקום

יבהן פטרושביץ' (אנ'), נשיא הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה
קזימיר פליקס באדני
בתי ורשה (יפו)

ערך זה עוסק בשכונה עבר יפו. אם התכוונתם לשכונה חרדית בירושלים, ראו .
לוחית זיכרון לבתי ורשה בחזית מטה משטרת מחוז תל אביב
תבליט בתי ורשה
בתי ורשה (או: וורשא) הייתה חווה חקלאית טמפלרית לצד ראשיתה של דרך סלמה ביפו, כיום מטה מחוז תל אביב של משטרת ישראל. מ-1907 ועד 1940 הייתה מתחם בבעלות יהודית ששימש למגורים, חקלאות ותעשייה קלה.
ארגון השמירה 'בר גיורא' הוקם ב-1907 בחדרו של יצחק בן צבי, במתחם.
המתחם שרד את פרעות תרפ"א, חצרותיו נשרפו במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט וב-15 באוגוסט 1947 חרב עד היסוד בשריפה שמקורה בהצתת מחסני עץ גדולים בבעלות יהודית ברחוב סלמה על ידי ערבים.