stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרינצרגנטנטורטה
מקור

העוגה נקראת על שם לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה משנת 1886. לא ידוע בוודאות מי המציא את העוגה. לפי הסברות היה זה האופה הראשי של  הנסיך, יוהאן רוטנהופר, האופה אנטון זיידל או מאפיית היינריך גאורג ארבשהאואר.
במקור, העוגה הייתה מורכבת משמונה שכבות של ספוג ושמונה שכבות של מילוי כדי לייצג את שמונה המחוזות של ממלכת בוואריה. מאחר שמחוז אחד נגרע משטח הממלכה והתאחד עם ריינלנד-פפאלץ (או בשמו הנוסף ריינלנד-פלטינאט) עקב מלחמת העולם השנייה, הוסרו מן העוגה שכבת ספוג אחד מילוי שוקולד אחד בהתאמה וכיום היא מורכבת רק משבע שכבות.
ראו גם

דובוש
עוגת שכבות
הערות שוליים

↑  עוד על העוגה ומתכון להכנתה
↑  הסיפור שמאחורי העוגה
| רשימת עוגות |
| --- | --- | --- |
| עוגות חמאה | עוגת מזון השטן • עוגת חמאה דביקה • עוגת פאונד |  |
| עוגות גבינה | אוסטקהקה |  |
| עוגות שוקולד | עוגת היער השחור • עוגת צ'נטילי • עוגת שוקולד ללא קמח • עוגת פאדג' • עוגת גאראש • עוגת שוקולד גרמנית • עוגת ג'ופרה • קלאדקהקה • עוגת שוקולד מותך • זאכרטורטה • טורטה קפרזה • טורטה סטבלי • פיטיבייה • אקלר |  |
| עוגות פירות | לחמנייה שחורה • בולו ריי • עוגת גזר • עוגת גנואה • עוגת דובדבנים • עוגת דאנדי • טארט טאטן • עוגת ירח • פנפורטה • שטרודל • עוגת תפוחים יהודית • עוגת תות |  |
| עוגות שכבות | עוגת מזון מלאכים • באקויט גאטאו • דאקוויז • דובוש • טורט אסטרהאזי • עוגת חלב חם • עוגת קייב • עוגת מריה לואיז • קרמשניט • עוגת הנסיכה • פרינצרגנטנטורטה • עוגת קשת בענן • קק לאפיס סראוואק • ספקקואק • טורט |  |
| עוגות חלולות | באומקוכן • קורטוש • סקאז • ספטטאקהקה • טרדלניק |  |
| עוגות ספוג | באן בו • עוגת באטנברג • בוסטון קרים פאי • שארלוט • עוגת שיפון • דונאוולה • קארנץ • פרנץ' פנסי • עוגת צפרדע • עוגת למינגטון • מדריה • מנטאקאדס • עוגת שיש • עוגת אופרה • עוגת פנדן • עוגה עטופה בנייר • עוגת קטיפה אדומה • עוגת ראם • שורטקייק • עוגת תבלינים • טרס לצ'ס • עוגה הפוכה • עוגת אגוזים וקפה • עוגת דבש |  |
| עוגות בצק עלים | טארט טאטן • סנט אונורה • פיטיבייה • שטרודל |  |
| עוגות קצף | עוגת מזון מלאכים • קסטלה • ז'נואז • בישקוט • עוגיית מדלן • מקצפת • רולדה |  |
| עוגות שמרים | עוגת אקלס • באבקה • לחם בננה • עוגת בנבורי • דובשנית • עוגת וולש • עוגת עקיצת הדבורה • פאנדורו • צ'ורליי • עוגת קברות זבובים • ראם באבה • שטראוסקלוצ'ן • עוגת תמר מצוי ואגוזים |  |
| עוגות אחרות | עוגת יום הולדת • עוגת חתונה • עוגת ליל כל הקדושים • ברמברק |  |
קורט קאלמוקוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בפברואר 1892 גראודנץ, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 נהרג:  13 באוגוסט 1941 (בגיל 49) סוונש, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1910–1941 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל לויטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-31
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל קורט קאלמוקוף (בגרמנית: Kurt Kalmukoff;‏ 10 בפברואר 1892 – 13 באוגוסט 1941) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קאלמוקוף נולד ב-10 בפברואר 1892 בגראודנץ, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-128, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-18 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת אובר לויטננט, וב-18 באוגוסט 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קאלמוקוף ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1931 הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוגוסט 1933 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-4. 1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1936 מונה למפקד בסיס ההדרכה במינכן. ב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה קאלמוקוף למפקד רגימנט הרגלים ה-162, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-61 ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת. ב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-22 במאי מונה למפקד הדיוויזיה ה-31. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק. ב-13 באוגוסט 1941 נהרג קאלמויקוף כשרכבו עלה על מוקש ליד סוונש, ולאחר מותו הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
פרסיסיוניזם

פרסיסיוניזם, באנגלית: Precisionism. נקרא גם "קוביזם ריאליסטי", היה זרם/תנועה באמנות המודרנית שצמחה בארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה. הזרם צמח בהשפעת הקוביזם, הפוריזם והפוטוריזם שאליהם שייכו אמנים אמריקאים באירופה בתחילת המאה. הפרסיסיוניסטים צמצמו את נושאי יצירתם לשפה חזותית המבוססת על צורות גאומטריות. תוך כדי התהליך הם הדגישו אפקטים מכניים כמו צבעים מבריקים ותאורה ייחודית של הפרטים.
צ'ארלס דמות', מספר 5 מזהב, 1928
בשיא הפופולריות שלה, במהלך שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, הפרסיסיוניזם תיעד את הנוף האמריקאי החדש של גורדי שחקים, גשרים ומפעלים, תוך שימוש ב"קוביזם-ריאליסטי". שם הזרם נטבע באמצע שנות ה-20, אולי על ידי מנהל המוזיאון לאמנות מודרנית אלפרד ה. בר. אף שלפי איימי דמפסי המונח פרסיסיוניזם נטבע על ידי צ'ארלס שילר. ציירים שעבדו בסגנון זה נודעו גם בשם "הבלתי נשכחים", שהיה המונח הנפוץ יותר באותה תקופה. הנוקשות של שתי התוויות האמנותיות-היסטוריות מעידה על הקשיים שהיו למבקרי והיסטוריוני האמנות לאפיין את האמנים וזרם האמנות הנ"ל.
תנועה אמריקאית

הזרם שהושפע מתנועות אמנות מודרניות אירופאיות כמו קוביזם, פוריזם ופוטוריזם, התמקד בנושאים של תיעוש ומודרניזציה בנוף האמריקאי, תוך שימוש בצורות גאומטריות מדויקות ומוגדרות בחדות. אמנים שעבדו בגישה זו אימצו את זהותם האמריקאית בנושאי הציור, אך חלקם נרתעו מלהכיר בהשפעות אמנותיות האירופאיות.
יש מידה של יראת כבוד לעידן התעשייתי בתנועה, אבל הפרשנות החברתית לא הייתה יסודית לסגנון. בדומה לפופ-ארט, הפרסיסיוניזם התפרש מדי פעם כביקורת על החברה שהיא מציגה, אם כי אמניה לא הרגישו לעיתים קרובות בנוח עם הפרשנות הזו של עבודתם. "פיטסבורג" (1926) של אלסי דריגס ממחיש את הפער הזה בתפיסה. ציור של ענני עשן שחור ואפור ממפעלי פלדה, צנרת עבה וחוטים הבולטים בנוף. הצופים התפתו לראות בציור האפל הזה הצהרה של דאגה סביבתית. להפך, דריגס תמיד טענה שהיא התכוונה ליופי אירוני בתמונה וכינתה אותו כ"אל גרקו שלי". לאחר שראה את הציור, כינה אותה צ'ארלס דניאל "אחת מהקלאסיקאים החדשים". לא פעם, הזרם חגג באופן מרומז דינמיות מעשה ידי אדם וטכנולוגיות חדשות. חריגים אפשריים הם כמה מציורי העיר האפלים והקלסטרופוביים של לואי לוזוויק והסאטירות האנטי-קפיטליסטיות הקומיות של פרסטון דיקינסון.
דרגות שונות של הפשטה נמצאות בעבודות הפרסיסיוניסטים. הציור "הדמות 5 בזהב" (1928) מאת צ'ארלס דמות', הומאז' לשירו של ויליאם קרלוס ויליאמס על כבאית, היא יצירה מופשטת ומסוגננת, בעוד שציוריו של צ'ארלס שילר נוטים לפעמים לצורה של פוטוריאליזם. (בנוסף לציוריו המפורטים בקפידה. שילר, כמו חברו פול סטרנד, יצר גם צילומים ממוקדים בחדות של מפעלים ומבני ציבור.) חלק מהעבודות נטו ל"גישה מבוקרת מאוד לטכניקה וצורה" וכן יישום של "סגנון קשיח של סצנות אמריקאיות מוכרות מזמן".[9]
הפרסיסיוניסטים התמקדו לעיתים קרובות בדימויים עירוניים: מגדלי משרדים, בתי דירות, גשרים, מנהרות, רציפי רכבת תחתית, רחובות, קו הרקיע והרשת של העיר המודרנית. אולם אמנים אחרים, כמו ג'ורג'יה אוקיף, צ'ארלס דמות', ניילס ספנסר, רלסטון קרופורד, סנפורד רוס וצ'ארלס שילר, יישמו את אותה טכניקה וגישה אל מקומות פסטורליות יותר וציירו עיבודים גאומטריים של אסמים, קוטג'ים, כבישים כפריים ובתי חווה. סטיוארט דייוויס וג'רלד מרפי ציירו קומפוזיציות של טבע דומם בסגנון הזה.
יוצרים

אמנים אמריקאים שעבודתם תויגה כמשקפת את הפרסיוניסטים כוללים את: ג'ורג' אולט, רלסטון קרופורד, פרנסיס קריס, סטיוארט דייוויס, צ'ארלס דמות', ג'ורג'יה אוקיף, פרסטון דיקינסון, אלסי דריגס, לואיס לוזוביץ', ג'רלד מרפי, צ'ארלס שילר, ניילס ספנסר, מורטון ליווינגסטון שמברג, ג'וזף סטלה, צ'ארלס רוזן, דייל ניקולס, מילארד שיטס, וירג'יניה ברספורד, הנרי בילינגס, פיטר בלום, סטפן הירש, אדמונד לבנדובסקי, ג'ון סטורס, מיקלוש סובה, סנדור ברנת', הרמן טראנק, ארנולד ווילץ, קלרנס הולברוק קרטר, אדגר קורברידג' והצלמים פול סטרנד ולואיס היין.
לתנועה לא הייתה נוכחות גדולה מחוץ לארצות הברית, למרות שהיא השפיעה על האמנות האוסטרלית שבה ג'פרי סמארט אימץ את עקרונותיה. למרות שמעולם לא נוצר מניפסט, חלק מהאמנים היו חברים והציגו לעיתים קרובות באותן גלריות. בעלה של ג'ורג'יה אוקיף, הצלם וסוחר האמנות אלפרד שטיגליץ, היה מנטור מוערך מאוד עבור הקבוצה ותמך במיוחד בפול סטרנד.
הייתה השפעה מסוימת של פריסיסיונזם על הסגנונות המאוחרים יותר כפופ ארט ופוטוריאליזם, אך הוא נחשב במידה רבה ל"סגנון תקופתי" מיושן כבר בשנות ה-50, אם כי השפעתו ניכרת בדימויים פרסומיים ועיצוב במה ותפאורה לאורך המאה העשרים.
מבקרת והיסטוריונית האמנות ברברה רוז, כתבה בשנות הששים, כי הקוביסטים האמריקאים ייבאו את הטכניקה והגישה מאירופה, וביטאו בה את הנוף האמריקאי. לא היה חידוש רעיוני בעבודתם בהשוואה למוקדי היצירה במערב אירופה. לדעתה מתאים לקרא לזרמים האמריקאים "קוביזם פריפריאלי" ששם דגש על הטכניקה ולא על הרעיונות שהניעו את המרכז האמנותי האירופאי.
שני היוצרים המפורסמים ביותר שלו הם צ'ארלס דמות' וצ'ארלס שילר.
הערות שוליים

↑  Milton Brown, American Painting from the Armory Show to the Depression (Princeton: Princeton University Press, 1955), pp. 114–115.
↑  Gail Stavitsky, Precisionism in America, 1915–1941: Reordering Reality (New York: Abrams, 1994), p. 21.
↑  Styles, schools and movements, published by Thames & Hudson 2002 Amy Dempsey
↑  Stavitsky, Gail. Precisionism in America, 1915–1941: Reordering Reality. New York: Abrams, 1994.P.19
↑  Authors: Jessica Murphy, Precisionism | Essay | The Metropolitan Museum of Art | Heilbrunn Timeline of Art History, The Met’s Heilbrunn Timeline of Art History (באנגלית)
↑  For a fuller discussion of Pittsburgh, see Constance Kimmerle, Elsie Driggs: The Quick and the Classical (Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 2008), pp. 31-33 and John Loughery, "Blending the Classical and the Modern: The Art of Elsie Driggs", Woman's Art Journal (Winter 1987), p 24.
↑  Kimmerle, Constance. Elsie Driggs: The Quick and the Classical. Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 2008.P 32
↑  Charles Sheeler photo, retrieved online November 9, 2008
↑  Smith, Roberta (1994-12-11). "ART VIEW; Precisionism And a Few Of Its Friends". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-03-18.
↑  The Hilbert Museum Reveals Treasures of CA Scene Painting, PBS SoCal, ‏2016-02-24 (באנגלית)
↑  Barbara Roze, American Art since 1900, London p.86
פול סטרנד, וול סטירט, 1915
מורטון שמברג, 1916, טלפון
צ'ארלס שילר, גורדי שחקים, 1922
פנחס ביליצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1860 ה'תר"כ סרנץ' 
 פטירה:  3 בספטמבר 1913 (בגיל 53 בערך) א' באלול ה'תרע"ג סרנץ' 
 מדינה:  הונגריה
 מקום פעילות:  סרנץ'
 תקופת הפעילות:  ה'תרמ"ט–ה'תרע"ג
 תחומי עיסוק:  אב בית דין
 רבותיו:  רבי יצחק אייזיק בילליצטער, רבי חיים צבי מנהיימר, רבי שלמה גאנצפריד
 חיבוריו:  גבעת פנחס
 בת זוג:  רחל לאה
 אב:  עמרם ישי
 אם:  שפרה
 צאצאים:  יהונתן בנימין, עמרם ישי, ברוך, יצחק אייזיק,  אפרים, אסתר, חיה, יהודית, מרים
 מספר צאצאים:  9
 חתנים:  רבי מנחם פולק, רבי אשר אנשיל יהודה מיילר
 
רבי פנחס ביליצר (בכתיב שנהג בזמנו: בילליטצער; נפטר בא' באלול ה'תרע"ג, 1913) היה רב הונגרי, מרא דאתרא ואב בית דין בסרנץ'.
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תר"כ בסרנץ' לרבי עמרם ישי ולשפרה, בתו של שמעון היימן מאונגוואר.
מגיל 5 עד גיל 18 למד אצל סבו רבי יצחק אייזיק הלוי ביליצר ולאחר מכן נסע ללמוד בישיבת אונגוור אצל רבי חיים צבי מנהיימר (מחבר ספר 'עין הבדולח' ותלמיד החתם סופר) ומהרב שלמה גאנצפריד (מחבר ספר קיצור שולחן ערוך).
בשנת ה'תר"מ נישא לרחל לאה, בתו של לוי יצחק אסטרייכר ממונקטש. להם נולדו חמישה בנים וארבע בנות. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרמ"ט מילא את מקומו ברבנות סרנץ'.
נפטר א' אלול, ה'תרע"ג בהיותו בגיל 53 בסרנץ'. חתנו רבי מנחם פולק מילא את מקומו ברבנות סרנץ'.
משפחתו

בנו, רבי יהונתן בנימין, (חתנו של רבי יהודה קרויס אב"ד לקנבך).
בנו, רבי ברוך אב"ד בניו יורק (חתנו של רבי דוד דאנאטה מירושלים).
בנו, רבי יצחק אייזיק, (חתנו של רבי עזריאל מענצער מטעמעשוואר).
בנו, רבי אפרים, דומ"ץ בעטלאהן, (חתנו של רבי יהודה ל"ש אב"ד ק"ק עטלהאן).
בנו, רבי עמרם ישי.
ביתו אסתר - חתנו, הרב אשר אנשיל יהודה מילר, אב בית דין ק"ק פעטראזשעני מחבר ספר שמן אשר.
בתו, יהודית - חתנו וממלא מקומו ברבנות סרנץ' ר' מנחם סג"ל פאללאק, אב"ד סרנץ' ובסוף ימיו בניו יורק, מחבר ספר 'חלק לוי'.
בתו, חיה נישאה לבית משפחת פנדריך.
בתו, מרים נישאה לבית משפחת 'שיק'.
תורתו

לאחר פטירתו נדפסו דבר תורתו בידי חתנו, רבי אשר אנשיל מילר בספר גבעת פנחס. בספר מופיעות דרשות על התנ"ך ופרשת השבוע וחידושי הלכה וש"ס. בראש הספר הוסיף רבי אשר אנשיל את תולדות חייו של חמיו. בראשית הספר מופיעים גם מכתבי בני המחבר לרגל הוצאת הספר ובהם הערות תורניות על הנכתב בו.
חידושי תורה רבים ממנו נדפסו גם בכתבי עת ובקבצים התורניים.
הערות שוליים

↑  הקדמת חתנו המ"ל בהקדמת ספרו 'גבעת פנחס'.
↑  תיעוד מקום קבורתו בניו יורק. לתולדותיו ראה עלי זיכרון אדר ב', תשע"ט, עמוד מב ואילך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500793505171  LCCN: n95028332  VIAF: 78023700   WorldCat (עם VIAF): 78023700
קורט צייטצלר

| --- | --- |

קורט צייטצלר
 לידה:  9 ביוני 1895 גוסמאר, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  5 בספטמבר 1963 (בגיל 68) הוהנשאו, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 ראש מטה ה-OKH
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל-אוברסט קורט צייטצלר (בגרמנית: Kurt Zeitzler; ‏9 ביוני 1895 – 5 בספטמבר 1963), היה ראש המטה של צבא היבשה הגרמני (ה-OKH), במלחמת העולם השנייה בשנים 1942–1944.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

צייטצלר היה בנו של כומר מהעיירה גוסמאר שבברנדנבורג. כחצי שנה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף לצבא הגרמני כחייל פשוט, ובשל הצטיינותו בלחימה קודם לדרגת קצונה ומונה למפקד פלוגת חיל רגלים. לאחר תום המלחמה נותר ברייכסווהר כאיש צבא הקבע, ושירת כקצין מטה. בשנת 1937 היה לקצין המטה של ה-OKH, מפקדת כוחות היבשה של הוורמאכט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה לקצין המטה של הקורפוס ה-22 בארמייה ה-14, ושירת תחת הגנרל וילהלם ליסט במהלך הפלישה הגרמנית לפולין. במרץ 1940 היה לראש מטה קבוצת השריון בראשה עמד אוואלד פון קלייסט, שהיה לה חלק מכריע בניצחון הגרמני במערכה על צרפת. לאחר מכן שירת בפיקודו של פון קלייסט במהלך הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה וליוון, ובתחילת מבצע ברברוסה, הוא הפלישה הגרמנית לברית המועצות. במאי 1941 זכה לעיטור צלב הברזל.
בשנת 1942 נשלח לצרפת והיה שם לקצין מטה בקבוצת ארמיות D, בפיקודו של גרד פון רונדשטט בעת הניצחון הגרמני בהדיפת הפשיטה על דייפ באוגוסט 1942.
בספטמבר 1942 התגברו הוויכוחים בין היטלר וראש המטה של ה-OKH גנרל פרנץ האלדר. הצבא הגרמני התקדם במהירות לעבר הוולגה והיטלר היה בטוח שהצבא הרוסי מחוסל. האלדר היה שקול יותר ואכול ספקות בהסתמכו על דו"חות מודיעין על התגברות הצבא הרוסי. היטלר ביטל דו"חות אלה בבוז. היטלר התרשם מדיווחיו האופטימים של צייטצלר וב-24 בספטמבר 1942 פיטר את האלדר ומינה במקומו את צייטצלר.
בעת קרב סטלינגרד ניסה צייטצלר לשכנע את היטלר להורות לגנרל פרידריך פאולוס לסגת מסטלינגרד ולפרוץ את הכיתור. הוא הזדהה עם מצוקתם של החיילים הנצורים שם וצמצם את מנת המזון שלו לרמת מנותיהם. תוך שבועיים הוריד 13 ק"ג ממשקלו אך היטלר ששמע על הדיאטה הזאת ממרטין בורמן, הורה לו לחזור לאכילה רגילה.
לאחר התבוסה בסטלינגרד החל הצבא הגרמני להשתקם לקראת מערכה נוספת בקיץ 1943. הוצעו שתי תוכניות: גנרלפלדמרשל אריך פון מנשטיין הציע לערוך את ההתקפה בדרום בגזרת נהר הדונייץ ואילו צייטצלר ומפקדת OKH הציעו לערוך את המתקפה באזור מבלט קורסק. היטלר קיבל את הצעת ה-OKH בגלל שהייתה בגזרת שטח קטנה יחסית וללא צורך בנסיגה מוקדמת. צייטצלר ומפקדתו תכננו את ההתקפה שכונתה בקוד ציטאדלה (מצודה). ההכנות התארכו בגלל קצב הייצור האיטי של הטנקים ובתקופה זו עמדו הרוסים על כוונת הגרמנים והזרימו למקום כוחות עצומים של חי"ר, שריון, ארטילריה ומטוסים.
כשנפתח קרב קורסק ב-4 ביולי 1943 גילו הרוסים התנגדות עיקשת. הגרמנים לא הצליחו לכתר את מבלט קורסק וב-12 ביולי 1943 הורה היטלר על הפסקת המתקפה. למרות שהרוסים איבדו יותר חיילים וטנקים מהגרמנים, היה בכוחם למלא חסרים אלה ומבחינה זו היה הקרב לכישלון מבחינת הגרמנים שמאז נסוגו כל הזמן עד לסיום המלחמה.
לאחר כישלון קרב קורסק הורעו היחסים בין היטלר וצייטצלר. ב-10 ביוני 1944 הוא קרא את צייטצלר לשיחה בחווילתו בברגהוף, ופיטר אותו. נמסר כי הוא התפטר מסיבות רפואיות. היטלר לא דיבר איתו מאז ובינואר 1945 הוא הדיח אותו מהצבא ואסר עליו ללבוש מדים.
לאחר המלחמה נאסר צייטצלר על ידי הבריטים והוחזק כשבוי מלחמה עד פברואר 1947.
ב-25 בספטמבר 1963 מת צייטצלר בהוהנשאו שבבוואריה, והוא בן 68 שנים.
לקריאה נוספת

אנטוני ביוור: סטלינגרד, הוצאת יבנה, 2000
אלן קלרק: מבצע ברברוסה הוצאת מערכות, 1972
| גנרל-אוברסטים וגנרל-אדמירלים בוורמאכט, בלופטוואפה ובקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה ואוברסט-גרופנפיהררים באס אס |
| --- | --- | --- |
| גנרל-אוברסטים | וילהלם אדם • ארנסט אודט • הנס-יירגן פון ארנים • יוהנס בלסקוביץ • לודוויג בק • היינץ גודריאן • אולריך גראוארט • פרידריך דולמן • אדוארד דיטל • אוטו דסלוך • קורט האזה • פרנץ האלדר • הנס הובה • קרל-אדולף הולידט • הרמן הות • גוטהרד היינריצי • ולטר הייץ • קרל הילפרט • קורט פון המרשטיין-אקוורד • אריך הפנר • יוזף הרפה • הוברט וייזה • היינריך פון ויטינגהוף • ולטר וייס • הנס פון זלמות • אלפרד יודל • ארווין ינקה • הנס ישונק • אלכסנדר להר • גאורג לינדמן • ברונו לרצר • אברהרד פון מקנזן • ניקולאוס פון פאלקנהורסט • פרידריך פרום • ורנר פון פריטש • יוהנס פריסנר • קורט צייטצלר • גינטר קורטן • אלפרד קלר • ארהרד ראוס • ריכרד רואוף • גינטר רידל • גאורג-הנס ריינהרדט • לותר רנדוליץ • אויגן פון שוברט • קורט שטודנט • הנס-יורגן שטומפף • אדולף שטראוס • קרל שטרקר • רודולף שמידט |  |
| גנרל-אדמירלים | קונרד אלברכט • הרמן בהם • קרל ויצל • ולטר ורצכה • אלפרד זאלווכטר • וילהלם מרשל • הנס-גאורג פון פרידבורג • אוסקר קומץ • רולף קרלס • אוטו שולצה • אוטו שניוינד |  |
| אוברסט-גרופנפיהררים | יוזף דיטריך • קורט דליגה • פאול האוסר • פרנץ שוורץ |  |
צ'אפי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ניל בלומקאמפ 
 הופק בידי:  סיימון קינברג 
 תסריט:  ניל בלומקאמפ, טרי טאצ'ל 
 עריכה:  ג'וליאן קלארק 
 שחקנים ראשיים:  שרלטו קופליי קווין אוטו ג'ייסון קופ אנדרסון קופר רוברט הובס אנתוני בישופ Chan Marti פול דובסון Brandon Auret יולנדי ויסר יו ג'קמן Watkin Tudor Jones דב פאטל חוזה פאבלו קנטיו סיגורני ויבר מירנדה פריגון 
 מוזיקה:  הנס צימר 
 צילום:  טרנט אופאלוך 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Genre Films, MRC 
 חברה מפיצה:  InterCom, סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 במרץ 2015 
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט קומדיית פעולה, דרמה קומית, סרט מתח, סרט דיסטופי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   chappie
 www.chappie-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
צ'אפי (באנגלית: Chappie) הוא סרט פעולה-דיסטופי-מדע בדיוני אמריקאי בבימויו של ניל בלומקאמפ. בסרט מככבים שרלטו קופליי, דב פאטל, סיגורני ויבר, יו ג'קמן, חוזה פאבלו קנטיו וכמו גם נינג'ה ויולנדי ויסר, חברי ההרכב ההיפ הופ הדרום אפריקאי Die Antwoord.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בניו יורק ב-4 במרץ 2015, והוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-6 במרץ 2015. הסרט גרף 102 מיליון דולר ברחבי העולם.
תקציר העלילה

בעקבות הסלמה בשיעור הפשע ביוהנסבורג המשטרה בעיר פונה אל חברת "טטראבאל", המתמחה ברובוטיקה, בראשות מישל בראדלי (סיגורני ויבר), על מנת שתספק לכוחות המשטרה רובוטים שיסייעו להתמודד עם הפשיעה בעיר. הרובוטים של החברה פותחו על ידי דיון וילסון (דב פאטל), מהנדס צעיר ומבריק שמפתח במקביל גם אינטליגנציה מלאכותית.
וילסון נחטף בהמשך על ידי פושעים שדורשים ממנו שיתכנת מחדש את אחד הרובוטים, על מנת שיסייע להם לבצע פשעים. וילסון משלב ברובוט, המכונה "צ'אפי", תוכנת אינטליגנציה מלאכותית חדשנית.
פרסיפל (אופרה)

פרסיפל-ציור גלויה משנת 1900
פרסיפל (בגרמנית: Parsifal) היא אופרה בשלוש מערכות מאת ריכרד וגנר.
האופרה מבוססת על הפואמה "פרציפל" (Parzival) מאת המשורר בן המאה ה-13 וולפראם פון אשנבך, ועל הרומן "פרסיבל-סיפורו של הגביע" מאת המשורר הצרפתי בן המאה ה-12 כרטיאן מטרואה.
פרסיפל היא האופרה האחרונה שכתב והלחין ואגנר, והוא התאים אותה לאקוסטיקה הייחודית של אולם הפסטיבל החדש שנבנה באותה העת בעירו ביירוית.
וגנר החל בכתיבת האופרה באפריל 1857 וסיים אותה רק לאחר 25 שנים. האופרה הועלתה לראשונה בפסטיבל ביירוית השני בשנת 1882.
כתב היד של היצירה שמור במוזיאון ריכרד וגנר בביירוית.
ההיבט הגזעני ביצירה

בביקורות שהושמעו כלפיה, יש הרואים באופרה את קיומם של מוטיבים לקידום רעיונות גזעניים ואנטישמיים. אחת הטענות היא כי האופרה פרסיפל נכתבה במטרה לתמוך ברעיונותיו הגזעניים של ארתור דה גובינו, בדבר עליונות הגזע הארי. פרסיפל מוצג כ"טהור דם" לעומת דמותו של הדוכס הקוסם קלינגזור (Klingsor), המתואר כבעל מאפיינים סטריאוטיפיים של יהודי, ובעיקר כאשר הוא מתנגד לאבירים הנוצריים. לעומת זאת המתנגדים לרעיון כי אנטישמיות מוסתרת ביצירה, טוענים כי למעשה אין כל הוכחה מפורשת בליברית התומכת בהם.
ואגנר עצמו מעולם לא התייחס בכתביו הרבים להיבט האנטישמי כביכול הטמון באופרה, וגם ביומניה של קוזימה וגנר לא מובעת תמיכה ברעיון זה. המתנגדים לרעיון כי בבסיס האופרה עומדת השקפת עולם אנטישמית מצביעים על העובדה כי היצירה הושלמה על ידי ואגנר בשנת 1877 כאשר הבסיס שלה החל להיכתב שנים רבות קודם לכן, ואילו כתביו של גובינו נקראו על ידו רק בשנת 1880.
אף על פי שוואגנר ויצירתו היו נערצים על ידי הנאצים, האופרה פרסיפל הוכרזה על ידם כבלתי ראויה מבחינה אידאולוגית ככל הנראה בהשפעת ריבוי המוטיבים הדתיים-נוצריים הכלולים בה.
ההיבט הגזעני ביצירה > הצגת הבכורה

המלך לודוויג מבואריה שמימן את הפקת האופרה, קבע כי היא תבוצע על ידי בית האופרה של מינכן אשר המנצח הראשי שלה היה היהודי הרמן לוי. ואגנר התנגד בתוקף לכך כי הניצוח על האופרה הטעונה במוטיבים נוצריים רבים יופקד בידיו של יהודי, והביע את התנגדותו זו בפני המלך לודוויג. כתחליף העלה את הרעיון כי לוי יתנצר לפני כן, וזכה לסירוב. בתשובתו לוואגנר ענה לודוויג כי "כל בני האדם הם אחים בבסיסם", אך ואגנר הפגוע ענה כי לדעתו "הגזע היהודי הוא אויב מולד של האנושות".
לקריאה נוספת

Lucy Beckett, Richard Wagner: Parsifal, Cambridge University Press, 1981.
הערות שוליים

↑  John Deathridge, Wagner Beyond Good and Evil, University of California Press, 2008, p. 163
| אופרות של וגנר |
| --- | --- | --- |
| האופרות המוקדמות | החתונה • הפיות • איסור האהבה • ריאנצי |  |
| תקופת הביניים | ההולנדי המעופף • טנהויזר • לוהנגרין |  |
| התקופה הבוגרת | טריסטן ואיזולדה • אמני השירה מנירנברג • טבעת הניבלונג • זהב הריין • הוולקירה • זיגפריד • דמדומי האלים • פרסיפל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583123905171  BnF: cb13920769f (data)  GND: 300170165  LCCN: n82227750  MusicBrainz work: 98434ad8-13d9-49dc-ab9b-b1821a7eb407  SELIBR: 234713  SUDOC: 028216407  VIAF: 182177855   WorldCat (עם VIAF): 182177855
פרנסס קלייר קירוואן

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1959 (בת 65) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Frances Clare Kirwan 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 עיסוק:  פרופסורית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד
 מנחה לדוקטורט:  מייקל עטיה 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד
 תלמידי דוקטורט:  Sébastien Racanière, Elizabeth Baldwin, Jonathan Woolf, Bledar Fazlija 
 פרסים והוקרה:  London Mathematical Society Whitehead Prize, 1989 London Mathematical Society Senior Whitehead Prize", 2013" DBE", 2014" Royal Society Sylvester Prize", 2021" L'Oréal-UNESCO For Women in Science Awards Laureate for Europe", 2023"  London Mathematical Society Polya Prize", 2023"
 אתר רשמי
 
פרנסס קלייר קירוואן (באנגלית: Frances Clare Kirwan; נולדה ב-21 באוגוסט 1959) היא פרופסור בריטית למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. את מרבית לימודיה ומחקרה היא ביצעה באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג' שבבריטניה, ובאוניברסיטת הארוורד הנמצאת בארצות הברית. המחקרים שלה התרכזו במבנה אובייקטים גאומטריים- חקירת אובייקטים בגאומטריה אלגברית, בעזרת מיון של האובייקטים לקבוצות. הגילויים שלה משמשים פיזיקאים להבנת מודלים מתמטיים תאורטיים של היקום שלנו.
העבודה והמחקר שלה זיכו אותה בפרסים ומעמדות יוקרתיים, כגון פרס וויטהד של החברה המתמטית בלונדון בשנת 1989, ופרס סוניור וויטהד של החברה המתמטית בלונדון, בשנת 2013. מעבר לכך, היא אף הייתה נשיאת הקבוצה בין השנים 2004-2006. לאורך שנות המחקר שלה, היא פרסמה ארבעה ספרים.
השראה ופעילות בתחום המתמטיקה > התפתחות בתחום האקדמי

קירוואן סיפרה שאחד הזיכרונות הראשונים שלה מתחום המתמטיקה הוא זיכרון בו אביה מנסה להסביר לה מדוע סכום הזוויות בכל משולש הוא 180 מעלות. הרעיון לפיו ניתן להוכיח ולבסס טענות גאומטריות מאוד הלהיב אותה. היא השלימה את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1984, קיבלה את תואר ה"פרופסור" ב־1996, ובין השנים 2004–2006 היא הייתה נשיאת החברה המתמטית של לונדון.
השראה ופעילות בתחום המתמטיקה > פעילות לקידום נשים בתחום המתמטיקה

בריאיון שערכה לאחר שזכתה בפרס לנשים במדע בשנת 2023 (2023 For Women In Science International Awards), היא שיתפה שהיא מרגישה בת מזל, כיוון שכאשר היא התחילה את התואר השני שלה בפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת אוקספורד, כבר היו כ־10 נשים שהיו חלק מהמחלקה למתמטיקה. מאז ומתמיד היו בסביבתה נשים מתמטיקאיות שהיוו עבורה מנטוריות, והיא הייתה יכולה לשאוב מהן השראה וללמוד מהן. היא אף הוסיפה, שהיא פונה לכל אישה הרוצה לעשות דוקטורט במתמטיקה, וממליצה לה בחום לעשות זאת.