stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משתן
תופעות לוואי

נטילת התרופות המשתנות עלולה לגרום לתופעות לוואי לא רצויות הנובעות מהשפעתן המשותפת וכן לתופעות לואי ייחודיות.
תופעות לוואי המשותפות כוללות השתנה מרובה ותכופה, דליפת שתן, הטלת שתן לילית (אם התרופה ניטלת בשעה מאוחרת) וכן לצמא וליובש בפה. תופעות הלוואי כוללות גם חסר בנפח מים בגוף (התייבשות) והשפעות נלוות להתייבשות וללחץ דם נמוך (תופעות שבאופן טיפוסי מחמירות במעבר משכיבה לישיבה ולעמידה), כגון דופק מהיר, שינויי מצב רוח, כאב ראש, סחרחורת והפרעות ראייה, נפילות, חבלות, שברים ועוד. התייבשות גורמת גם בעיות מערכת עיכול כגון עצירות, כאב בטן, רפלוקס, צרבת, חסימת מעי ואף דלקת לבלב. כיוון שהתייבשות ולחץ דם נמוך גורמים לתגובת תיקון סימפתטית, עשויים להיגרם גם עלייה ברמת הסוכר (ואף סוכרת, במיוחד בשילוב עם חוסמי בטא) ועלייה ברמת שומני דם.
תופעות לוואי ייחודיות (ראו גם בטבלה למעלה) כוללות הפרעות הורמונליות, תגובות אלרגיות, כגון מחלת לופוס מנטילת דיזותיאזיד; הפרעות באיזון מלחים וחומציות כולל היפונתרמיה - חסר נתרן, היפוקלמיה - חסר אשלגן, היפרקלמיה - עודף אשלגן, היפומגנזמיה - חסר מגנזיום, חמצת מטבולית - חסר ביקרבונאט ועוד.
הערות שוליים

↑  Chin H. Ho, Krati Chauhan, StatPearls, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557951805171  BNE: XX527048  LCCN: sh85038566  NDL: 00569540 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מרכז טיסות החלל מרשל

| --- | --- |


מבט אווירי על מרכז מרשל
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  נאס"א
 תאריך הקמה:  1 ביולי 1960
 מנכ"ל:  רוברט מ. לייטפוט ג'ר.
 מטה מרכזי:  רדסטון ארסנל, אלבמה  
 מרכז מרשל באתר נאס"א
 קואורדינטות:  34°39′03″N 86°40′22″W﻿ / ﻿34.650833333333°N 86.672777777778°W﻿ / 34.650833333333; -86.672777777778
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מרשל(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מרשל(למפת אלבמה רגילה) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקומרשל(למפת אלבמה מוגדלת) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקומרשל
 
מרכז טיסות החלל ג'ורג' מרשל (באנגלית: George C. Marshall Space Flight Center ובקיצור MSFC) הוא מרכז מחקר אזרחי השייך לממשלת ארצות הברית, המתמחה בעיקר בפיתוח משגרים ומערכות הנעה לחלליות. המרכז נמצא באחריות נאס"א והוא המרכז הגדול ביותר הנמצא ברשותה. משימתו הראשונה של המרכז הייתה פיתוח משגרי הסטורן עבור תוכנית אפולו ובהמשך הוביל ומוביל את פיתוח מערכות ההנעה של מעבורות החלל ומשגריה העתידיים של נאס"א, תכנון מטענים ואימון אנשי צוות לתפעולם, פיתוח תחנת החלל הבינלאומית והרכבתה, וניהול מערכות מחשוב ותקשורת. המרכז ממוקם ברדסטון ארסנל על יד האנטסוויל, אלבמה והוא קרוי על שמו של גנרל הצבא ג'ורג' מרשל.
המרכז כולל גם את מרכז התמיכה המבצעית האנטסוויל (Huntsville Operations Support Center, בקיצור - HOSC), מתקן שתמך בשיגורי מעבורות החלל, תפעול מטענים וניסויים במרכז החלל קנדי ובתפעול ושיגור משימות וניסויים אל תחנת החלל הבינלאומית. HOSC משגיחים גם על שיגור משימות מנמל החלל קייפ קנוורל כאשר מטען של מרכז מרשל כלול במשימה.
נכון ל־2011, עובדים במרכז טיסות החלל מרשל כ־6,000 עובדים, מהם 2,500 הם עובדי ממשלה ו־3,500 עובדי קבלן.
פעילות > שנות ה־80 וה־90

תוכנית מעבורות החלל, שעסיקה רבות את מרכז מרשל, החלה את דרכה בחלל עם שיגורה של מעבורת החלל קולומביה למשימת STS-1 ב־12 באפריל 1981. במשך שנות ה־80 וה־90 עסק מרכז מרשל בתפעול וייצור חלקי מעבורת החלל שהיו באחריותו – רקטות ההאצה, המנועים הראשיים של המעבורות, ומכל הדלק החיצוני. המרכז עסק גם בפיתוח ספייסלאב – מעבדה ששוגרה בתוך תא המטען של המעבורת וה־IUS – שלב רקטי ששימש לוויינים וגשושיות ששוגרו בתוך מעבורת החלל להמשיך ליעדם. ב־28 בינואר 1986 שוגרה מעבורת החלל צ'לנג'ר למשימת STS-51-L. דקה ו־13 שניות לאחר השיגור התפוצצה המעבורת ו־7 אנשי צוותה נהרגו. בחקירת האסון התברר כי המעבורת התפוצצה בעקבות תקלה באחת מרקטות ההאצה, עליהם היה אחראי מרכז מרשל. בעקבות כך עברו רקטות ההאצה מספר שדרוגים ובדיקות במרכז מרשל, במהלכם קורקעו המעבורות. במעבורות חזרו לשירות רק בספטמבר 1988 עם שיגור משימת STS-26.
הופעת מעבורת החלל איפשרה את הוצאתם לפועל של מספר תוכניות חלל גדולות, אשר MSFC לקחה בהם חלק חשוב:
תחנת החלל הבינלאומית – כבר בימי סקיילאב החלו ב־MSFC לתכנן את בנייתה של תחנת חלל גדולה. ב־1984 הכריז נשיא ארצות הברית דאז, רונלד רייגן, על תוכנית לבניית תחנת חלל בשם פרידום, אך בעקבות קיצוצים התוכנית נשארה על הנייר. בשנות ה־90 המוקדמות, עם נפילתה של ברית המועצות, הודיעו ארצות הברית ורוסיה כי יאחדו כוחות בתחום חקר החלל, ואכן, בנובמבר 1993 אוחדו התוכניות של פרידום עם התוכניות של מיר־2 (תחנת חלל רוסית שהייתה בתכנון – ממשיכתה של תחנת החלל מיר), שאוחדו עם תוכניות אירופאיות ויפניות לבניית תחנות חלל, וכך נוצרה תחנת החלל הבינלאומית. הרכיב הראשון של התחנה שוגר ב־20 בנובמבר 1998 על גבי משגר פרוטון רוסי. תחנת החלל הבינלאומית (ISS) מאוישת מאז ה־7 בפברואר 2001 באופן רציף. במהלך השנים שימשו מעבורות החלל האמריקאיות לשיגור רכיבים נוספים להרכבת התחנה, וגם להחלפת צוותים ולאספקת התחנה.
טלסקופ החלל האבל – כבר בשנותיה הראשונות של נאס"א, שוגרו מספר טלסקופי חלל לחלל שהוכיחו כי התצפית מן החלל יעילה הרבה יותר. בעקבות כך החלו בנאס"א לתכנן טלסקופ חלל גדול שישוגר למסלול ויתוחזק על ידי מעבורות החלל שפיתוחם החל. למרות בעיות תקציב, שכמעט גרמו לחיסול התוכנית, הקונגרס אישר בסופו של דבר את התוכנית ב־1978. MSFC קיבלה את האחריות פיתוח ובניית הטלסקופ, בעוד מרכז טיסות החלל גודרד קיבל את האחריות לתפעול הטלסקופ. ב־1983 קיבל הטלסקופ שעדיין היה בבנייה את השם טלסקופ החלל האבל. לאחר עיכובים רבים בפיתוח הטלסקופ (ששיגורו תוכנן במקור ל־1983), ועיכובים רבים בשיגור (בעקבות אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר ב־1986 הושבתו מעבורות החלל זמנית), שוגר לבסוף הטלסקופ על גבי מעבורת החלל דיסקברי (STS-31) ב־24 באפריל 1990. בין 1993 ל־2009 שוגרו 5 משימות שירות אל הטלסקופ במהלכם הוחלפו חלקים פגומים והורכבו מכשירים נוספים על הטלסקופ.
פעילות > שנות ה־2000 ואילך

במהלך שנות ה־2000 המשיך מרכז מרשל לתפעל את רכיבי מעבורות החלל שהיו באחריותו. ב־1 בפברואר 2003, עם חזרתה של מעבורת החלל קולומביה ממשימת STS-107, התפרקה המעבורת בעת החדירה לאטמוספירה ו־7 אנשי צוותה נהרגו (ביניהם האסטרונאוט הישראלי הראשון - אילן רמון). בחקירת האסון התברר כי פיסת בידוד ממכל הדלק החיצוני (שהיה באחריות מרכז מרשל), שנפלה בעת השיגור, פגעה במגיני החום של כנפה השמאלית של המעבורת. למרות האסון כמעט ולא נעשו שינויים במכל החיצוני. למעשה, נאס"א החליטה כי נפילת חלקים ממכל הדלק החיצוני בעת השיגור הוא בלתי נמנע, ועל כן הוכנס נוהל חדש לבדיקה מקיפה של המעבורת לפני חדירתה לאטמוספירה.
במאי 2011 חזרה מעבורת החלל אטלנטיס ממשימתה האחרונה - STS-135 - ובכך הסתיימה תוכנית מעבורות החלל. מא פרישת המעבורות משתמשת נאס"א בשירותי החללית סויוז של סוכנות החלל הרוסית לשיגור אסטרונאוטים לתחנת החלל הבינלאומית.
לפני ביטולה על ידי ממשל אובמה ב־2010, הייתה תוכנית קונסטליישן מוקד עיסוק מרכזי של נאס"א מ־2004 (אז הוכרזה בחזון חקר החלל של הנשיא דאז ג'ורג' בוש). בתוכנית זו קיבל מרכז מרשל את האחריות לפיתוח המשגרים שישמשו את התוכנית - הארס 1 והארס 5 (ושלב העזיבה של כדור הארץ) - עבורם החל לפתח את מנוע ה־J-2X (שדרוג של מנוע ה־J-2 ששימש את משגרי הסטורן). משגרים אלו היו אמורים לשמש לשיגור החללית אוריון שיועדה להחליף את מעבורות החלל הפורשות. כאמור, ב־2010 ביטל ממשל אובמה את תוכנית קונסטליישן ופיתוח המשגרים פסק.
ב־14 בספטמבר 2011 הודיעה נאס"א כי בחרה בעיצוב למשגר חדש, שיחליף את המשגרים שפיתוחם פסק. המשגר החדש, ה־SLS, ישתמש ברכיבים שפותחו עבור מעבורות החלל (רקטות ההאצה, המנועים הראשיים ומכל הדלק החיצוני) ובמנוע ה־J-2X שפיתוחו החל. האחריות לפיתוח המשגר ניתנה למרכז מרשל.
מלבד זאת עסק המרכז ועדיין עוסק בתפעול תחנת החלל הבינלאומית וכן בפרויקטים נוספים כגון טלסקופ החלל האבל, טלסקופ החלל צ'נדרה, וטלסקופ החלל ג'יימס וב, העתיד להיות משוגר ב־2018/ הוא יהיה לטלסקופ החלל הגדול ביותר מעולם ויחליף את טלסקופ החלל האבל.
ראו גם

נאס"א
מרכז החלל ג'ונסון
מרכז החלל קנדי
מרכז המחקר איימס
המעבדה להנעה סילונית
הערות שוליים

↑  http://articles.cnn.com/2011-04-07/us/alabama.nasa.cuts_1_nasa-administrator-charlie-bolden-nasa-employees-contractor?_s=PM:US
↑  "A Brief History of White Sands Proving Ground"
↑  Man Will Conquer Space Soon!
↑  James N. Gibson, Nuclear Weapons of the United States, An Illustrated History, p. 167, Schiffer Publishing Ltd., Atglen, PA, 1996
↑  NASA Announces Design For New Deep Space Exploration System
↑  "SLS program office at Marshall"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601861705171  GND: 605416-X  ISNI: 0000 0001 2238 4912  LCCN: n79105937  NKC: kn20021125016  NLA: 35568151  SELIBR: 300154  SUDOC: 16113341X  VIAF: 134172137   WorldCat (עם VIAF): 134172137 
טקס העברת המתחם מידי הצבא לידי נאס"א. 1 ביולי 1960.
ורנר פון בראון (שמאל) והסנטור רוברט ס. קר (ימין) בטקס הנחת אבן הפינה למעבדה המרכזית ב־MSFC‏ 1 באוקטובר 1961.
שיגור משימת אפולו 11 על גבי "האדיר בטילים" - הסטורן 5 - ב־16 ביולי 1969.
רכב הנדידה הירחי (LRV) ששימש את משימת אפולו 15.
שיגור מעבורת החלל אטלנטיס למשימת STS-132 ב־14 במאי 2010. ב־MSFC פותחו רקטות ההאצה, המכל החיצוני והמנועים הראשיים של המעבורת.
תחנת החלל הבינלאומית כפי שצולמה על ידי מעבורת החלל אנדוור במהלך משימת STS-134 ב־29 במאי 2011.
הדמיית אמן של שיגור ה־SLS, המשגר העתידי של נאס"א.
משפט לגראנז' (תורת החבורות)

משפט לגראנז' הוא אחד המשפטים היסודיים בתורת החבורות הסופיות. המשפט קובע שאם  G חבורה סופית ו- H\subseteq G תת-חבורה שלה, אז הסדר של  H מחלק את הסדר של  G, כלומר  {\frac {|G|}{|H|}} הוא מספר שלם. המשפט נקרא על שם ז'וזף לואי לגראנז'.
מן המשפט אפשר מיד להסיק שהסדר של כל איבר בחבורה סופית מחלק את סדר החבורה (מכיוון שהחבורה הנוצרת על ידי  x היא תת-חבורה, והסדר שלה שווה לסדר של  x). במילים אחרות, אם  G חבורה סופית אז  g^{|G|}=e לכל  g\in G. עובדה זו פותחת את האפשרות לנתח מבנה של חבורות סופיות באמצעות הסדרים של האיברים השונים. זוהי גם הוכחה כמעט מיידית למשפט אוילר.
אם  G חבורה אבלית, אז יש לה תת-חבורה מכל סדר המחלק את  |G|. תכונה זו, המהווה מעין היפוך של משפט לגראנז', אינה נכונה בחבורות כלליות – הדוגמה הקטנה ביותר היא חבורת התמורות הזוגיות  A_{4}, שהיא חבורה מסדר 12 ואין לה אף תת-חבורה מסדר 6.
לגראנז' פרסם את המשפט ב-1770, בעבודתו על שורשים של פולינומים, יותר ממחצית המאה לפני לידתה של תורת החבורות. באותו זמן, המשפט קבע שמספר הערכים השונים שאפשר לקבל מפונקציה של  n משתנים על ידי החלפת המשתנים זה בזה מחלק תמיד את  n!. הקשר לניסוח המודרני של המשפט הוא שקבוצת התמורות של משתני הפונקציה שאינם משנים אותה (הפונקציה סימטרית ביחס אליהן) היא תת-חבורה  H של החבורה הסימטרית של  n משתנים (הכוללת  n! איברים). מספר הפונקציות השונות המתקבלות מהפונקציה על ידי חילוף סדר המשתנים שווה לאינדקס של  H בחבורה הסימטרית,  n!/|H|.
הוכחת המשפט

לצורך הוכחת המשפט נוכיח שני דברים - ראשית, שקבוצת כל המחלקות (קוסטים) השמאליות של  H מהווה חלוקה של  G, ושנית, שגודלה של כל מחלקה כזו שווה לסדר של  H.
לצורך הטענה הראשונה, די להראות שהקבוצות  aH זרות זו לזו. אכן, אם  x\in aH אז  xH\subseteq aHH=aH, ומאידך אפשר לכתוב  x=ah עבור  h\in H, ולכן גם  a=xh^{-1}\in xH, כך ש- aH\subseteq xH ולכן  xH=aH. כעת, אם  aH\cap bH\neq \varnothing , אז יש  x\in aH\cap bH ולכן  aH=xH=bH.
כעת נראה כי גודלה של כל מחלקה של  H שווה לסדר  H. לשם כך נבנה פונקציה חד-חד-ערכית מ- H על מחלקה  \ aH כלשהי שלה.
ההתאמה  f:H\to aH תיבנה כך:  f(h)=ah.
נראה כי זו התאמה חד-חד-ערכית: נניח כי  f(h_{1})=f(h_{2}) אז  ah_{1}=ah_{2} ואחרי צמצום נקבל  h_{1}=h_{2}.
נראה כי זו התאמה על: יהי  x\in aH, אז על פי הגדרת המחלקה,  \exists h\in H:x=ah ולכן  f(h)=x.
על כן הקבוצות  H,aH שקולות, כלומר  |H|=|aH|.
כעת, לכל איבר ב- G ידוע שהוא שייך למחלקה כלשהי של  H. לכן מספר האיברים ב- G הוא סכום מספר האיברים בכל המחלקות של  H. יש מספר סופי של מחלקות, כי יש מספר סופי של איברים ב- G. יהי  k מספר המחלקות, אז  k\cdot |H|=|G|, כלומר סדר  H מחלק את סדר  G, כפי שהיה להוכיח.
נואוספירה

נואוספירה הוא מונח בפילוסופיה המדבר על "תחום המחשבה האנושית".
המילה נואוספירה נגזרת מהמילה היוונית "νους" - נואוס, שפירושה "נפש", "שכל" והיא מקבילה לתבנית של "אטמוספירה" ו"ביוספירה".
בתאוריה המקורית של ולדימיר ורנדסקי, הנואוספירה היא השלישית ברצף שלבי ההתפתחות של כדור הארץ אחרי הגאוספירה (חומר דומם) והביוספירה (חיים ביולוגיים). בדיוק כפי שהופעת החיים שינתה באופן יסודי מהקצה את הגיאוספירה, כך הופעת התודעה האנושית משנה באופן יסודי את הביוספירה. בניגוד לרעיונות של התאורטיקנים של השערת גאיה, או המקדמים של רעיון החלל הקיברנטי, הנואוספירה של ורדנסקי מופיעה בנקודה בה האנושות, כתוצאה משליטתה בתהליכים גרעיניים, מתחילה ליצור משאבים באמצעות שינוי של אלמנטים.
לעיתים משתמשים במילה כדי לתאר תודעה על-אנושית הנובעת מתוך האינטראקציות בין שכליהם של בני-אדם. זוהי התפיסה שהציע התאולוג פייר טייאר דה שארדן שהוסיף שהנואוספירה הולכת ומתפתחת לקראת אינטגרציה גדולה יותר, המסתיימת בנקודת האומגה, בה ראה את היעד העליון של ההיסטוריה.
משפט כהן

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אברהם יצחק הכהן קוק 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  שאלות ותשובות 
 הוצאה
 הוצאה:  האגודה להוצאת ספרי הראי"ה קוק
 תאריך הוצאה:  1937 
 מספר עמודים:  420 
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  22302
 הספרייה הלאומית:  001281105
 
משפט כהן הוא ספר שאלות ותשובות בנושאי מצוות התלויות בארץ, הלכות בניין בית המקדש, הלכות סנהדרין, הלכות קורבנות והלכות מלכים שחיבר הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
הספר נערך על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק ויצא לאור לראשונה כשנה לאחר פטירתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק על ידי "האגודה להוצאת ספרי הראי"ה קוק", ירושלים י"ט באב תרצ"ז. היה זה הספר הראשון שהוציאה האגודה מתוך תוכנית להוציא כ-30 ספרים של הרב קוק, מתוך כוונה להדגיש את היותו של הרב קוק בראש ובראשונה איש הלכה.
בשנת תשכ"ו-1966 הוציא מוסד הרב קוק מהדורה נוספת עם הגהות ותיקונים שנתווספו על ידי הרצי"ה קוק.
בסוף הספר מובאות אלפי הערות הלכתיות של בנו הרצי"ה קוק.
תשובות מפורסמות

היתר בענייני כלאיים, זרעי אילנות ממינים שונים מותר לזרוע יחד אף לדעת הראב"ד, סימן כד.
תשובה על היתר המכירה, סימן סב.
התיר לשלב אוצר בית דין עם היתר המכירה, למרות הסתירה שיש ביניהם לכאורה, סי' עו (וכן כתב באגרות הראי"ה עמ' שיג‑שיד).
אין לזרוק שיירי פירות שביעית לפח, סי' פג.
בניית בית המקדש והקרבת קרבנות כולן עוד לפני ביאת המשיח, סימן צ"ד .
איסור כניסה למקום המקדש, סי' צ"ו.
סיכון עצמי למען כלל ישראל, סימן קמב.
מלחמת מצווה בזמן הזה וההשלכות ההלכתיות של המושג עבירה לשמה, סימן קמד.
דינא דמלכותא דינא והלכות מדינה - בתשובה קמד מחדש הרב שכשאין מלך בישראל סמכויות המלך עוברות לציבור: ”נראים הדברים, שבזמן שאין מלך, כיון שמשפטי המלוכה הם ג"כ מה שנוגע למצב הכללי של האומה, חוזרים אלה הזכיות של המשפטים ליד האומה בכללה. וביחוד נראה שגם כל שופט שקם בישראל דין מלך יש לו, לענין כמה משפטי המלוכה, וביחוד למה שנוגע להנהגת הכלל”.
יציאה לחוץ לארץ לקברות צדיקים, סי' קמז.
הערות שוליים

↑  ההקדמה לספר במהדורה הראשונה על ידי הרב מאיר בר-אילן
↑  לימים המשיך מוסד הרב קוק בהוצאת הספרים
↑  תשובה זו מובאת בציץ אליעזר חלק כ סימן מג.
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
| כתבי הראי"ה |
| --- | --- | --- |
| בהלכה וש"ס | דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • חבש פאר • עץ הדר • עיטור סופרים • טוב ראי |  |
| בהגות | עין איה • עולת ראיה • מאמרי הראי"ה • אדר היקר • ראש מילין • לנבוכי הדור • מדבר שור • מוסר אביך • מידות הראי"ה • עקבי הצאן • ארץ חפץ • חזון הגאולה |  |
| סדרת ה"אורות" | אורות (אורות ישראל) • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • אורות הראי"ה • אורות התפילה • אורות האמונה |  |
| כתבים | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • אגרות הראיה • שמונה קבצים • פנקסי הראי"ה • משנת הרב • המספד בירושלים • חדריו |  |
| שירים | נכתבו על ידו כשירים: שיר האמונה  • ישמח לבי • לחשי ההויה קטעים ופיסקאות שהולחנו: כנפי רוח • יסוד כסא השם בעולם |  |
הערה: חלק מספרי ה"אורות" הם ליקוטים מאוחרים ממשנתו סביב נושאים שונים, שהשתמשו אף הם בשם "אורות".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נגיף האבולה

| נגיף האבולה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: Orthornavirae
מערכה:: Negarnaviricota
מחלקה:: Monjiviricetes
סדרה:: Mononegavirales
משפחה:: Filoviridae
סוג:: נגיף האבולה
שם מדעי
 Ebolavirus

נגיף האבולה
נגיף האבולה (שם מדעי: Ebolavirus,‏ בראשי תיבות: EBOV) הוא נגיף חוטי ממשפחת ה-Filoviridae, הגורם למחלה בעלת שיעור תמותה גבוה במיוחד בבני אדם. חמישה מינים מהסוג (Ebolavirus) מוכרים למדע, אך רק ארבעה מתוכם גורמים למחלה בבני אדם. הידוע שבהם הוא נגיף זאיר ZEBOV, שאחראי למרבית מקרי המוות מהמחלה. ההדבקה יכולה להתבצע במגע דרך נוזלי גוף, דם או זרע. ככל הידוע לא מתרחשת הדבקה דרך האוויר. הנגיף הקטלני לבני אדם פועל במהירות רבה, גורם לדימומים קשים באיברים הפנימיים, להמסה של רקמות הגוף ולשיעורי תמותה של למעלה מ-50% מהנדבקים במחלה.
מבנה הנגיף

ה-EBOV משתייך למשפחת נגיפי ה-Filoviridae, נגיפים חוטיים (פילמנטים) בעלי מעטפת שומנית ונוקלאוקפסיד המכיל חומצת גרעין מסוג RNA שליח (mRNA-). נגיף מרבורג הוא סוג מקורב מאותה משפחה.
מחזור חיים ווירולנטיות

ה-EBOV מדביק תאי דם לבנים מסוג מקרופאגים/מונוציטים, ומהם הוא מתפשט לתאים אחרים; הוא גורם לירידה ניכרת בכמות הטרומבוציטים ולדימומים פנימיים קשים, עקב פגיעה במנגנון הקרישה.
מחזור החיים של הנגיף מתחיל בהידבקות של הויריון לקולטני תא ספציפיים, שבעקבותיה מתבצע איחוי של מעטפת הנגיף עם קרום התא, ושחרור הנוקלאוקפסיד לתוך הציטוזול. ה-RNA פולימראז הנגיפי המקודד על ידי הגן L מבצע הסרה חלקית (Uncoating) של הנוקליאוקפסיד וחשיפה של חומצת הגרעין (mRNA-), ומתעתק את הגנים לייצור ביתר של מולק' mRNA חיובי, אשר מתורגמים לחלבונים מבניים ושאינם מבניים. ה-RNA פולימראז L נקשר לפרומוטר יחיד בקצה 3' של הגנום. התעתוק המתבצע במורד הזרם מ-3' ל-5' עשוי לעבור טרמינציה לאחר תעתוק הגן. לפיכך הגנים הסמוכים לקצה 3' מתועתקים בקצב הגבוה ביותר. החלבון המיוצר בכמות הגדולה ביותר הוא הנוקלאופרוטאין שריכוזו בתא משמש ברגולציה של הגן L כשהוא עובר מתעתוק הגן לשכפול הגנום הוויראלי.
חלבוני המבנה המסונתזים של הנגיף והגנומים המשוכפלים עוברים הרכבה עצמית ומצטברים בסמוך לצד הפנימי של קרום התא. הוויריונים מניצים החוצה, כשהם נעטפים בקרום התא. הנגיפים הבוגרים מדביקים תאים נוספים וממשיכים את המחזור.
גילוי הנגיף והתפשטות המחלה

הנגיף נקרא על שם נהר האבולה בזאיר בו התגלה לראשונה. ההתפרצות המתועדת הראשונה של הנגיף אירעה ב-1976 במספר מוקדים בזאיר ובסודאן באופן כמעט סימולטני. ההדבקות במחלה הואצה במידה רבה עקב שימוש רפואי במזרקים עם מחטים שלא חוטאו. דווח על 318 מקרי הדבקות במחלה ב-ZEBOV ומתוכם 280 מקרי מוות (88% תמותה), ועל 285 מקרי הדבקות במחלה בנגיף סודאן SEBOV עם שיעורי תמותה של 53%. התפרצויות ספורדיות ספורות של המחלה התרחשו באפריקה בין השנים 1976–1979. ב-1995 התרחשה התפרצות בהיקף נרחב של ZEBOV, בה דווח על 315 נדבקים ו-81% מקרי תמותה. במרץ 2014 אירעה התפרצות של המחלה בליבריה משם התפשטה לאזורים נוספים במערב אפריקה כשהיא גורמת לשיעורי תמותה גבוהים. ההתפרצות הנוכחית היא הקשה ביותר והיא הביאה עד כה לכ-3,000 מקרי תמותה. עד כה נתגלו מס' מקרים בודדים מחוץ ליבשת אפריקה וקיים חשש ניכר מהתפשטות המגפה.
מקור הנגיף בבעלי חיים ככל הנראה עטלפי פירות המשמשים כנשאים של ה-EBOV. בחלק מהכפרים במערב אפריקה משמש העטלף למאכל וייתכן שזהו מקור ההתפרצות הנוכחית.
בלימת התפשטות והטיפול במחלה

ב-8 באוגוסט 2014 הכריז ארגון הבריאות העולמי על מצב חירום בינלאומי. נכון לעכשיו נעשים מאמצים מקומיים בסיוע בינלאומי, כולל של כוחות צבא אמריקניים, לבודד את האזורים הנגועים בנגיף על מנת למנוע את התפשטות המגפה.
כרגע אין טיפול מוכח למחלה. לאנשים הנגועים בנגיף ניתן טיפול תומך של מתן נוזלים בעירוי, על מנת למנוע התייבשות. לכמה חולים ניתן טיפול ב-ZMapp, תרופה ניסיונית שהוכחה כיעילה בקופי רזוס. התוצאות לגבי יעילותה בבני אדם אינן חד משמעיות. תרופות נוספות שנבדקות הן TKM-EBOLA, הפועלת על מנגנון ה-RNA של הנגיף, וה-Favipiravir, תרופה נגד שפעת שנוסתה בהצלחה על עכברים שהודבקו בנגיף. בספטמבר הוחל בשלב א' של ניסויים שנערכו סימולטנית באוקספורד ובבת'סדה בחיסון NIAD/GSK. במידה והחיסון יושלם בהצלחה מתכננת חברת התרופות GSK לייצר 10,000 מנות של החיסון שיישלחו למדינות הנגועות במערב אפריקה.
נחום מאיר קרליץ

| --- | --- |

ר' נחום מאיר קרליץ
 לידה:  1889 הרדוק, בלארוס 
 פטירה:  דצמבר 1958 (בגיל 69 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות שומרי שבת 
 תקופת הפעילות:  ? – דצמבר 1958 
 
הרב נחום מאיר קרליץ (במקור: ציבולניק; תרמ"ט, 1889 - ו' בטבת תשי"ט, 17 בדצמבר 1958) היה רב חרדי-ליטאי. כיהן כרב העיירה מיישאגולה שבמחוז וילנה, ולימים ראש כולל חזון איש ורב בית הכנסת הליגמן - מראשוני בתי הכנסת בבני ברק.  ממייסדי החינוך החרדי בארץ ישראל. גיסו של החזון איש.
תולדותיו

נולד בהורודוק שבמחוז מינסק, בלארוס, לרב יהושע תנחום ציבולניק, מאברכי "כולל פרושים" בקובנה. אמו הייתה אחותם של הרבנים שניאור פייבוש גולוב, אב"ד דרבנה, והרב חיים שלמה גולובנציץ, ששימש ראש ישיבה במינסק וכיהן ברבנות מוהילב ובסוף ימיו בירושלים.
בהיותו תינוק בן כמה חודשים נפטר אביו, ואמו מסרה אותו לאחיה הרב שלמה גולובנציץ כדי שיגדלו בביתו ויחנכו בדרך התורה. בהיותו בבית משפחת גולובנציץ במינסק נקלע לעיר נער יתום בשם אהרון קוטלר, והשניים התיידדו וקבעו לימוד בחברותא במשך תקופה. בשנת תרס"ה (1905) נסעו השניים ללמוד בישיבת סלובודקה. כעבור זמן עבר נחום מאיר ציבולניק ללמוד בישיבת וולוז'ין אצל הרב רפאל שפירא, ומשם נסע ללמוד בתלמוד תורה בקלם. לאחר כשנתיים וחצי שב לישיבת סלובודקה. בשנות מלחמת העולם הראשונה עבר עם תלמידי הישיבה לעיר קרמנצ'וג. עם תום המלחמה עבר ללמוד בישיבת ראדין אצל החפץ חיים.
נישא לבתיה קרליץ, כמה שנים לאחר פטירת אביה הרב שמריהו יוסף קרליץ. לאחר נישואיו החליף את שם משפחתו מציבולניק לקרליץ, כשם משפחת חותנו, כדי לקבל נתינות פולנית. במשך תקופה נסע מביתו לישיבת מיר. כעבור זמן התמנה לרבה של מיישָגולה שבמחוז וילנה.
בשנת תרצ"ה (1935), שנתיים אחרי עליית גיסו החזון איש, עלה הרב נחום מאיר קרליץ עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בסמוך לגיסו בבני ברק. יחד עם גיסו הרב שמואל גריינימן ייסד את "מרכז חינוך התורה בארץ ישראל", שהוקם ביוזמת החזון איש ואיגד עשרות מוסדות תורניים ודתיים ביישוב החדש.
בשנת 1939 בבחירות הראשונות שנערכו בעיר בני ברק, היה מועמד מטעם רשימת פאג"י למועצת העיר בני ברק, הרשימה זכתה במקום אחד בלבד, והוא לא נבחר.
בשנות ה-50 התמנה כרב בית הכנסת הליגמן שבמרכז בני ברק. לאחר פטירת החזון איש התמנה לעמוד בראשות כולל חזון איש שבשכונת זיכרון מאיר.
נפטר בשנת תשי"ט, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת, בסמוך לקבר גיסו החזון איש.
תולדותיו > בניו

הרב נסים קרליץ
הרב יהושע תנחום קרליץ (נפטר בט"ו בחשוון תשל"ז)
נואזאורוס

| נואזאורוס |
| --- | --- |
צללית של נואזאורוס  בהשוואה לאדם
תקופה
קרטיקון עליון, 70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נואזאוריים
סוג:: נואזאורוס
מין:: Noasaurus leali
שם מדעי
 Noasaurus ‏בונפרטה ופאוול, 1980

נואזאורוס (שם מדעי: Noasaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף קטן ממשפחת הנואזאוריים שחי באזור ארגנטינה של ימינו בקרטיקון העליון לפני 70 מיליון שנה. הוא התגלה ב-1977 בידי ג'וש פרננדו בונפרטה וג'יימי אדוארטו פאוול. משמעות שמו הוא "לטאה צפון-מערב ארגנטינאית", בראשי תיבות "Noa" שהם: "Northwestern Argentina".
דינוזאור זה הגיע לאורך מטר וחצי ולמשקל קרוב ל-15 קילוגרם. הוא היה זריז ובעל זנב ארוך והיה בעל גולגולת מוארכת בעלת מבנה לסתות שדמו לאלה של קרובו המסיאקזאורוס ממדגסקר. היו לו 11 שיניים בכל צד והשיניים היו פעורות באופן בולט לקראת הקצוות. הוא היה בעל טפרים גדולים בקצוות רגליו הקדמיות.
כיום מעריכים שהיה קשור לקבוצת הצרטוזאוריה בה היו גם האבליזאוריים שמראה החוליות של שתי המשפחות דומה מאוד. בעוד בעבר סברו שהיה שייך לקבוצה אובירפטורוזאוריה, וכמה חוקרים ראו בו קרוב למגלוזאוריים.
מבנה הלסתות והטפרים החדים בזרועותיו מרמז שאולי בדומה למסיקזאורוס הוא היה אוכל דגים מתמחה שחי בגדות אגמים וביצות.
נבחרת מקדוניה הצפונית בכדורגל עד גיל 21

נבחרת מקדוניה בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל המייצגת את מקדוניה במסגרות בינלאומיות לשחקנים שטרם עברו את גיל 21 ומנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל המקדונית. הנבחרת השתתפה פעם אחת באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2017 שהיה בפולין.