stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיבוב בישראל
אולפני דיבוב בישראל

סונוקול ירושלים (שנות ה-80) - הוקם על ידי ראובן מורגן ולאחר מותו האולפנים נסגרו, הסדרות שדובבו בו הם היה היה - האדם ופינוקיו.
אולפני אולפנטו (1991 –1995) - הוקם על ידי יוני חן ולאחר מותו האולפנים נקנו על ידי אולפני אלרום.
אולפני טריטון (1980– 2004) - הוקם על ידי חנה דרורי קשי[דרוש מקור].
אולפני זינקו (1971–2019) - הוקם על ידי יעקב שם טוב.
סרטי רז (1977 –2008, חזר לסירוגין ב-2014 לסרט "הקדירה השחורה" שטרם דובב לעברית) - הוקם על ידי שפרירה זכאי.
אולפני קובי אשל בע"מ (1990 –2010) - הוקם על ידי קובי אשל.
אולפני נ.ל.ס (1990 –2012) - הוקם על ידי עוזי פוקס.
אולפני תומיתות (1995 –2013) - הוקם על ידי גיתית שובל ורון דרויאן.
אולפני דאב ניקו בר בע"מ (1998 –2008) - הוקם על ידי ניקו בר.
אולפני אלרום (1983 –2024) - הוקם על ידי עוזי ליבנה. תחילה הוקם לצורך תרגום, אך לאחר מותו הפתאומי של יוני חן הפך האולפן ב-1996 לאולפן דיבוב. לאחר פרישתה של שפרירה זכאי ב-2008 הפכו למדבבים הרשמיים של סרטי דיסני.
וידאופילם אינטרנשיונל (הוקם ב-1988) - הוקם על ידי אמי בכר ואיתו פועל דן שצברג.
שרון כהן הפקות* החברה מדבבת סרטי מייג'ור לחברות ההפקה הגדולות, ועוסקת בבימוי והקלטות להפקות מקור.
דאבי דאב (הוקם ב-2000) - הוקם על ידי טמירה ירדני, החל מ-2015 פועל עם אולפני אלרום.
VSI Tel Aviv (הוקם ב-2013) - הוקם על ידי משפחת אולמן לאחר סגירתו של נ.ל.ס.
NDG Studios (הוקמו ב-2015) - אולפני דיבוב וכתוביות, הוקמו על ידי אופיר קלפנר, האולפנים מדבבים סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה לכל מפיצי הקולנוע בישראל ובעולם וכן ולערוצי השידור ולכל פלטפורמות הסטראמינג בעולם.
ראו גם

דיבוב
תרגום בכתוביות
הערות שוליים

↑  לוח שידורי הטלוויזיה⁩ | ⁨דבר⁩ | 5 נובמבר 1971 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית
↑  מנחם פרי, "אויב האות העברית", סימן קריאה 11 (מאי 1980), עמ' 7, כפי שצוטט בספר "לא על המילה לבדה", עמ' 91
חיים גורן

| --- | --- |

 לידה:  אוגוסט 1946 ראשון לציון, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  1 במרץ 2025 (בגיל 78) 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה היסטורית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  רות קרק, אלכס כרמל 
 מוסדות:  המכללה האקדמית תל-חי 
 מספר צאצאים:  2 
 
חיים גורן (אוגוסט 1946 – 1 במרץ 2025) היה גאוגרף-היסטוריון ישראלי, פרופסור במכללה האקדמית תל-חי, שהתמחה במעורבות מעצמות אירופה בארץ ישראל ושכנותיה במאה ה-19 ובתולדות המחקר המדעי של האזור באותה התקופה.
ביוגרפיה

גורן נולד ב-1946 בראשון לציון, אחיו הם סמדר גורן, אמנית, ופרופ' יובל גורן, ארכאולוג. גורן גדל תחילה בראשון לציון, אחר בקיבוץ כברי ובתל אביב, ואת לימודי בית הספר התיכון עשה בבאר שבע. ב-1964 הגיע עם גרעין 'שניר' לשל"ת מוקדם בקיבוץ גונן שבעמק החולה, ואחרי שרות צבאי בנח"ל שב לקיבוץ כחבר. מילא בקיבוצו שורת תפקידים, ובשנת 1982 החל את לימודיו. את הקיבוץ עזב באוגוסט 1988 עם רעייתו אילה לבית ברודסקי (בתם של עדה ודוד ברודסקי) ושלושת ילדיהם, והם קבעו את ביתם בראש פינה.
את התואר הראשון עשה באוניברסיטת חיפה, בחוג ללימודי ארץ ישראל ובתוכנית הב.א. למצטיינים. את התואר השני והשלישי עשה במסלול לימודים אישי במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים, כאשר המ.א. עסק ב"הפעילות הגרמנית-קאתולית בארץ-ישראל, 1910-1838" בהנחיית פרופ' יהושע בן אריה ופרופ' רות קרק (התואר ב-1986) והדוקטורט "ארץ ישראל במאה הי"ט: התרומה הגרמנית לחקירתה (1877-1766)" בהנחיית פרופ' רות קרק ופרופ' אלכס כרמל (תואר הדוקטור בינואר 1993). מ-1996 מרצה בכיר, ב-2003 פרופסור חבר וב-2013 פרופסור מן המניין בגאוגרפיה היסטורית. פרופ' אמריטוס מאז הפרישה לגמלאות ב-2016.
מכללת תל-חי הייתה הבית לכל אורך הדרך האקדמית, החל משנת 1988. עד 1993 – מנהל המסלולים האקדמיים במכללה שהיו שלוחה של אוניברסיטת חיפה, ומ-1994, כאשר המכללה הפכה למכללה אקדמית עצמאית (רשימה חלקית), מתאם פיתוח תוכניות לימודים ומתאם החוגים במדעי החברה והרוח, ומייסד בית הספר למדעי החברה והרוח, מייסד וראש החוג ללימודים רב-תחומיים, ראש בית הספר למדעי החברה והרוח (1997–1999), ראש רשות המחקר, יו"ר ועדת המינויים המוסדית העליונה. מ-2010 ועד ל-2014 – סגן נשיא לעניינים אקדמיים, מפתח תוכנית לימודים למ.א. בלימודי גליל ועמידה בראשה עד ל-2016. במהלך כל השנים מאז 1988, וגם כיום, מרצה במכללה האקדמית תל-חי. בשנים 1988 עד 1997 – גם יועץ אקדמי ורכז אזורי מטעם האוניברסיטה הפתוחה בגליל העליון.
בראשית 2003 נבחר כנציג הראשון של המכללות האקדמיות בוועדה לתכנון ותקצוב של המועצה להשכלה גבוהה (ות"ת), וכיהן שם שש שנים. בין תפקידיו במסגרת זו, חבר בוועדה לקידום ההשכלה הגבוהה במגזר הערבי, יו"ר הוועדה למלגות המר, חבר ויו"ר הוועדה לקידום מעורבות האקדמיה בקהילה. בשנים 2014–2020 חבר הוועדה העליונה למינוי פרופסורים במכללות האקדמיות במדעי הרוח.
היה נשוי לאילה ולהם בת ושני בנים.
מחקריו

בתחילת דרכו המחקרית התמקד גורן בחקר המעורבות הגרמנית בארץ ישראל במאה ה-19, כאשר עסק בהרחבה בשני נושאים שלא נחקרו עד אז, המעורבות של הגרמנים-הקתולים בארץ, והמחקר הגרמני של ארץ ישראל. מחקרים אלו הניבו פרסומים רבים, בעברית ובגרמנית. מכאן עבר לעיסוק אינטנסיבי בתולדות המחקר המדעי של הארץ ובמקביל בתולדות והתפתחות הכרטוגרפיה, של הארץ והאזור. במסגרת זו בוצע מחקר רב שנים על תולדות המחקר המדעי של ים המלח ושקע הירדן, על ראשית קביעת עובדת היותם נמוכים מהים התיכון, ובכמה. במקביל, עסק בחשוב בחוקרי הארץ במאה ה-19, האמריקאי אדוארד רובינסון, במסעותיו (בליווי המיסיונר עלי סמית), בפרסומיו, ובמפות שפרסם בעקבותיהם הכרטוגרף הברלינאי היינריך קיפרט.
כל המחקרים הסתמכו על עבודה נרחבת בארכיונים, שברוב המקרים הייתה ראשונית, בישראל, גרמניה, ארצות הברית ובריטניה, ובשימוש בהם לבניית התמונה המחקרית.
מבחר מפרסומיו > ספרים

'לכו חיקרו את הארץ': המחקר הגרמני של ארץ-ישראל במאה התשע-עשרה, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1999 (ראה אור גם בגרמנית).
'קתולים אמתיים וגרמנים טובים': הגרמנים הקתולים וארץ ישראל, 1910-1838, ירושלים: האוניברסיטה העברית — המרכז להיסטוריה גרמנית ע"ש ריכרד קבנר, מאגנס, 2005 (ראה אור גם בגרמנית).
פני ים המלח: המסעות לחקר המקום הנמוך בעולם, אור עקיבא: איתי בחור, 2022.
Haim Goren,  'The loss of a minute is just so much loss of life': Edward Robinson and Eli Smith in the Holy Land , Brepols, 2020.
מבחר מפרסומיו > מאמרים נבחרים

"מקודשת, אבל לא מדודה: מדוע נדחה 'סקר ארץ-ישראל המערבית' לשנות השבעים של המאה התשע-עשרה?", קתדרה 106 (טבת תשס"ג), עמ' 87–118.
"מסע הצלב בדרכי שלום: מסעי הצלב וארץ ישראל במאה התשע-עשרה", קתדרה 135 (ניסן תש"ע), עמ' 63–88.
מאיר פיימר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1840 סלוצק 
 פטירה:  18 במאי 1911 (בגיל 71 בערך) סלוצק 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 במאי 1911 
 
רבי מאיר פיימר (ה'ת"ר, 1840 – כ' באייר תרע"א, 18 במאי 1911) היה רב ליטאי, רבן של ברזין, קרליץ, לכוביץ' וסלוצק.
ביוגרפיה

נולד בסלוצק לרבה של העיר, רבי יוסף פיימר. בין השנים תרכ"ט-תרל"ה (1869–1875) כיהן כרבה של ברזין.
בתקופת כהונתו של רבי יוסף דב הלוי סולובייצ'יק בסלוצק, עיר רבנותו של אביו המנוח ר' יוסף פיימר, עמד רבי מאיר לימינו, במספר מקרים בהם ערערו גורמים בקהילה על מנהיגותו, לפעמים בטענה כי רבי מאיר הוא האמור לרשת את אביו ולא הרב סולובייצ'יק. בקיץ תרל"ה, 1875, לאחר התפטרותו של הרב סולובייצ'יק מרבנות העיר, מינו אנשי הקהילה לבקשתו את רבי מאיר פיימר, על כסאו של אביו המנוח. בתחילה סירב לשבת על כסאם של אביו ושל ה"בית הלוי", אך לאחר התערבות חותנו (מנישואין שניים) רבי נח חיים אברהם שפירא קיבל על עצמו את המשרה, אך לפי דרישתו הוגדר כממלא-מקום בלבד, כל עוד לא נבחר ה"בית הלוי" לכהן ברבנות עיר אחרת. הוא נכנס לתפקידו בחודש סיוון תרל"ה. בשנת תרמ"ח עזב את סלוצק ועבר להתגורר כאדם פרטי במינסק.
הוא היה מראשוני המתנגדים לתנועת המוסר ופרסם מאמר בשם "התורה והמוסר" נגד התנועה, בתגובה למאמרו פרסם הרב נחום גרינהויז, רבה של טרוקי, מאמר תגובה חריף, תחת הכותרת "שבקיה רבי מאיר לחסידותיה" [=עזב רבי מאיר את חסידותו].
בין השנים ה'תר"ן-תרנ"ה (1890–1895) כיהן כרבן של העיירות קרליץ ולכוביץ'. ובשנת תרנ"ה חזר לסלוצק והתיישב בה כחבר קהילה מן המניין. הוא נפטר בסלוצק בכ' באייר תרע"א, 18 במאי 1911.
בנו, רבי יוסף פיימר, נולד י"ט באדר ב' תרל"ה בברזין, סירב לכהן ברבנות סלוצק ולכן שימש רב אזורי של קהילת ה"בעלי-בתים" בסלוצק, בין השנים תר"ס-תרפ"ב. בשנת ה'תר"ף (1920) נשרף ביתו בסלוצק שבו היו כל כתביו של אביו. הוא היגר לארצות הברית ונפטר בברוקלין בראש חודש כסלו תרצ"ט.
הערות שוליים

↑  חיים קרלינסקי, הראשון לשושלת בריסק, מהדורה חדשה, ירושלים, תשס"ד, עמ' 237–238.
↑  סיבת עזיבתו את רבנות העיר סלוצק אינה ברורה. יצחק ניסנבוים, עלי חלדי, ירושלים תשכ"ט, עמ' 80, מביא שתי גרסאות: 1. בתו הבכורה נהייתה "חפשית בדת", והוא אמר שבידיו הברירה לגרש את בתו מביתו או לעזוב את משרתו, ולכן העדיף לפרוש מתפקידו. 2. במהלך הפעילות הציבורית לשיקום העיר לאחר שרפה גדולה שפרצה בה, גילה שחיתויות של עסקנים בכירים בקהילה, ולא רצה יותר לעבוד עמם בענייני הציבור.
↑  התורה והמוסר, המליץ, 21 במרץ 1897.
↑  אליעזר אליהו פרידמן, לתולדות כתת המוסראים, ירושלים: התור, תרפ"ו, באתר אוצר החכמה, עמ' יג.
↑  על משקל דברי רבה בר בר חנה בשם רבי יוחנן: "שבקיה רבי עקיבא לחסידותיה" (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"י, עמוד ב'.
↑  לפי ניסנבוים, עלי חלדי, עמ' 212. חזרתו של רבי מאיר לסלוצק נעשתה בשל בקשת חברים בהנהלת הקהילה היהודית בסלוצק, שביקשו לנגח את הרב המחליף, רבי יעקב דוד וילבסקי (הרידב"ז), וכי בעקבות חזרתו פרצה מחלוקת בעיר.
מרכז רפואי ברזילי

| --- | --- |
 בניין האשפוז
בניין האשפוז
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי
 אוניברסיטה:  אוניברסיטת בן-גוריון
 בעלים:  ממשלתי
 מנכ"ל:  פרופ' חזי לוי
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1961
 שמות קודמים:  יחידת בריאות אשקלון
 שירותים
 מספר מחלקות:  34
 מיטות:  557 (מתוכן 60 מיטות אשפוז יום)
 http://www.barzilaimc.org.il/
 גאוגרפיה
 כתובת:  ההסתדרות 2
 מיקום:  אשקלון
 קואורדינטות:  31°39′45″N 34°33′38″E﻿ / ﻿31.66255°N 34.56052222°E﻿ / 31.66255; 34.56052222
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) מרכז רפואי ברזילי(למפת השפלה רגילה) מרכז רפואי ברזילי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז רפואי ברזילי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז רפואי ברזילי  he מרכז רפואי ברזיליhe מרכז רפואי ברזילימפת  __ אשקלון [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית חוף אשקלון ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הסמליל הישן של ביה"ח
חדר המיון
רחבת התפילה במקום קבורת ראשו של חוסיין בן עלי
בניין האשפוז והקברים שמאחוריו, כמה שבועות לפני פינויים
פשקוויל בירושלים המסביר את עמדת הקהילה החרדית בקשר לקברים שנמצאו בשטח הבנייה של חדר המיון הממוגן
המרכז הרפואי האוניברסיטאי ברזילי אשקלון הוא בית חולים באשקלון. המרכז משרת את תושבי האזור הכולל את אשדוד מצפונו, שדרות מדרום לו, קריית גת וקריית מלאכי במזרח, אשקלון במערב ויישובים נוספים המתוחמים באזור המתואר. המרכז משמש גם כלשכת בריאות מחוזית, ומסונף לפקולטה למדעי הבריאות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נקרא על שם ישראל ברזילי שהיה שר הבריאות בתקופה בה הוקם. מ-2021 מכהן פרופסור חזי לוי כמנכ"ל בית החולים.
במרכז הרפואי ברזילי 557 מיטות אשפוז, 60 מיטות אשפוז יום ו-46 עריסות ילודים. המרכז מספק שירותים קליניים ושירותי דימות ומעבדה. בית החולים משרת כחצי מיליון נפש ומטפל במעל 100,000 פניות לשנה (נכון ל-2010), מקצתן מהרשות הפלסטינית.
היסטוריה

הפדרציה הציונית של דרום אפריקה שהייתה קשורה להקמת שכונת אפרידר, פעלה לספק לתושבי המקום שירותי בריאות וכבר בשנת 1952 הוחל באיסוף תרומות להקמת בית חולים לילדים באשקלון. בשנת 1954 הקימה חברת אפרידר עם משרד הבריאות, קופת חולים כללית ומועצת אשקלון מרכז לבריאות המשפחה ובמקביל הוקצה מגרש ונאספו תרומות להקמת בית חולים.
בית החולים הוקם כמענה לגידול האוכלוסין בחלק הדרומי של מדינת ישראל בתחילת שנות החמישים. קופת חולים כללית נטלה על עצמה בניית בית חולים מרכזי לנגב, (המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה) ומשרד הבריאות נטל על עצמו להקים בית חולים באשקלון.
בית החולים הוקם כיוזמה משולשת של משרד הבריאות, הפדרציה הציונית של דרום אפריקה ועיריית אשקלון. על פי ההסכם ביניהן, שנחתם ביולי 1957, אשקלון הקציבה את כל התקציב שקיבלה ממפעל הפיס להקמת בית החולים ומשרד הבריאות הבטיח להפעיל את בית החולים למשך לפחות חמש שנים, כאשר המטרה הייתה באותו זמן שבית החולים יעבור בהמשך לניהול עירית אשקלון. אבן פינה לבית החולים הונחה באמצע שנת 1956 והוא תוכנן לכלול ארבע מחלקות: יולדות, כירורגית, ילדים ומחלות מידבקות. מבני בית החולים שהוקם על מגרש של 120 דונם תוכננו על ידי האדריכל דוד אנטול ברוצקוס. השטח הבנוי עמד על 8000 מ"ר.
הכשרת הקרקע במגרש החלה בפברואר 1958. פתיחת בית החולים נועדה לאפריל 1961, עם פתיחת שנת התקציב החדשה, אולם פתיחתו נדחתה בהיעדר תקציב ורק לאחר שעיריית אשקלון גייסה תקציב נוסף נפתח בית החולים ביולי 1961.
ב־20 ביולי 1961 נחנך בית החולים במעמד חגיגי בנוכחות נשיא המדינה. לקראת פתיחתו, אוחד בית החולים עם לשכת הבריאות הנפתית של אשקלון, תחת השם "יחידת בריאות אשקלון". בשלב הראשון הכיל בית החולים מחלקת ילדים, מחלקת יולדות, חדר ניתוחים קטן, מכון רנטגן וחמש עשרה מיטות אשפוז לצורכי צה"ל. לצידם ניתנו על ידי יחידת הבריאות שירותי רפואה מונעת.
בסוף שנת 1965 הסתיימה בניית שלב ב' של בית החולים, מספר מיטות האשפוז עלה ל־150, ונוספו מחלקה כירורגית, אורתופדית ופנימית. בסוף 1967 הוקם במרכז בית ספר לסיעוד. בשנת 1967 הוחלט על הרחבת בית החולים על ידי הקמת אגף חדש עם מאה מיטות נוספות. הבנייה התעכבה והאגף נחנך במרץ 1971, בנוכחות שר האוצר ואשת השר ברזילי. האגף החדש נקרא על שם השר ישראל ברזילי, המרכז הרפואי ברזילי. עוד קודם לכן, ביולי 1970, מיד לאחר פטירתו של השר ברזילי, נקרא בית החולים על שמו, בהיותו תושב האזור ושר הבריאות בעת הקמת בית החולים.
בשנת 1973 היו בבית החולים כשלוש מאות מיטות. בית החולים יצא במבצע לגיוס תרומות להקמת מכון דיאליזה, לאחר שהיה היחיד בישראל שלא היה לו מכון כזה. בשנת 1974 הגיע מספר המיטות בבית החולים לכ-320. בשנת 1977 אישר משרד האוצר הרחבה של בית החולים, אולם הבנייה לא החלה עד שנת 1980 ורק בשנת 1985 הושלמה בניית חדר מיון חדש, מרכז אנרגיה חדש ובניין מעבדות ומכונים בן 4 קומות. באותה עת היו עדיין בבית החולים 320 מיטות.
בשנות ה-2000 בית החולים זכה לפרסום בשל היותו המקום המרכזי לקליטה וטיפול בנפגעי הלחימה ביישובי עוטף עזה ורצועת עזה. אחרי תוכנית ההתנתקות הפך למקום בו נקלטו רוב נפגעי רקטות הקסאם.
ישנה מסורת שלפיה בגבעה בתחומי בית החולים נקבר ראשו של האימאם חוסיין בן עלי. ככל הנראה השלטון העבאסי ראה לנכון להרחיק את הרליק הקדוש מהמסגד של דמשק לעיר הפריפריה אשקלון, אך כאשר נסוגו הפטימים מאשקלון בעת הכיבוש הצלבני ב-1153 לקחו את הרליקט עימם למצרים. מדי שנה מגיעים למקום עשרות מאמינים שיעים, בעיקר מהודו ופקיסטן, ובסוף שנות ה-90 הוקמה על הגבעה רחבת תפילה משיש מעל למקום בו נמצאו שרידי המסגד.
היסטוריה > הרחבת בית החולים

בסוף שנות ה-90, כתוצאה ממצוקת אשפוז הנובעת מגידול במספר האוכלוסייה אותה משרת המרכז הרפואי, הזדקנותה וצרכיה הרפואיים, החליטה הממשלה להוסיף אגף לבית החולים. האגף החדש היה אמור לכלול מחלקת ילדים, 4 קומות אשפוז, חדר מיון ממוגן, מחלקת כירורגיה הכוללת 10 חדרי ניתוח ממוגנים ומתחם אשפוז תת-קרקעי בן 250 מיטות אשפוז.
ביוני 2007 התקבלה החלטה למגן מספר בתי חולים הסמוכים לאזורי עימות, ובהם את בית החולים ברזילי. הוחלט לאחד את תוכניות ההוספה והמיגון, ולבנות קומות ממוגנות שיוכלו לשמש כמחלקות אשפוז בעת לחימה.
בעת מבצע עופרת יצוקה נמנע מבית החולים ברזילי באשקלון להעניק טיפול רפואי, משום שאינו ממוגן נגד הרקטות הנורות מרצועת עזה. בעקבות כך פינה בית החולים 80% ממטופליו לבתי חולים אחרים עד סוף הלחימה.
בשנת 2018 הושק האגף החדש בבית החולים, ממוגן הטילים לאחר 7 שנות עבודה וכלול 280 מיטות לשעת חירום, חדר מיון, חדרי טראומה ומכון דימות חדש.
המרכז הרפואי צפוי להתרחב בכדי לתת מענה לאוכלוסייה העתידית שתקיף אותו. במסגרת זו, צפויה בנייה של שטח בנוי בהיקף כ-500 אלף מ"ר.
מנהל

מהקמתו ועד שנת 1981 ניהל את בית החולים ד"ר מיכאל לביא. לאחר פרישתו, כיהן בבית החולים מנהל זמני עד שבספטמבר 1985 מונה למנהל בית החולים ד"ר שמעון שרף, שכיהן קודם לכן כממלא מקום המנהל. עם פרישתו בשנת 2012, מונה פרופסור חזי לוי למנהל בית החולים, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2020, עם מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות. לאחר מכן, כיהן יניב שרר כמנהל בית החולים בפועל עד לחזרתו של לוי לאחר התפטרותו מתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות בשנת 2021. במרץ 2025 ד"ר חגי פרנקל נבחר לתפקיד מנהל בית החולים "ברזילי", במקומו של פרופ' חזי לוי הפורש לגמלאות.
נבחרת תאילנד בכדורגל

נבחרת תאילנד בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של תאילנד.
נבחרת זו נחשבה לנבחרת הטובה ביותר בדרום-מזרח אסיה (בדירוג פיפ"א העולמי) שנים רבות עד שלאחרונה נבחרת סינגפור עקפה אותה. הדירוג הנוכחי של נבחרת תאילנד ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-97 בעולם, נכון ל-19 בדצמבר 2024; הניקוד הוא 1,231.17 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 43 נמדד לראשונה בספטמבר 1998, והדירוג הנמוך ביותר 165 נמדד לראשונה באוקטובר 2014.
כל גביעי העולם

1930 עד 1970 - לא נרשמה
1974 עד 2026 - לא העפילה
כל גביעי אסיה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
הונג קונג (1876–1959) 1956: פרשה
קוריאה הדרומית 1960: פרשה
ישראל 1964: לא העפילה
איראן (1964–1979) 1968: לא העפילה
| תאילנד 1972 | מקום שלישי | 5 | 0 | 3 | 2 | 6 | 9 |
איראן (1964–1979) 1976: פרשה לאחר שהעפילה
כווית 1980: לא העפילה
סינגפור 1984: לא העפילה
קטר (מדינה) 1988: לא העפילה
| יפן 1992 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 1 | 5 |
| איחוד האמירויות הערביות 1996 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 13 |
| לבנון 2000 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 2 | 4 |
| הרפובליקה העממית של סין 2004 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 9 |
| אינדונזיה מלזיה תאילנד וייטנאם 2007 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 5 |
קטר (מדינה) 2011: לא העפילה
אוסטרליה 2015: לא העפילה
| איחוד האמירויות הערביות 2019 | שמינית גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 4 | 7 |
| קטר (מדינה) 2023 | שמינית גמר | 4 | 1 | 2 | 1 | 3 | 2 |
ערב הסעודית 2027: 
| סה"כ | 8/18 | 28 | 3 | 11 | 14 | 22 | 54 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל אליפויות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה בכדורגל

| אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה> שנה | אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה> סיבוב | אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה> משחקים | אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה> ניצחונות | אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה> תיקו* | אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה> הפסדים | אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה> שערי זכות | אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה> שערי חובה | אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סינגפור 1996 | אלופה | 6 | 5 | 1 | 0 | 18 | 3 |  |
| וייטנאם 1998 | מקום 4 | 5 | 2 | 2 | 1 | 10 | 10 |  |
| תאילנד 2000 | אלופה | 5 | 5 | 0 | 0 | 15 | 3 |  |
| אינדונזיה סינגפור 2002 | אלופה | 5 | 2 | 2 | 1 | 13 | 7 |  |
| מלזיה וייטנאם 2004 | סיבוב ראשון | 4 | 2 | 1 | 1 | 13 | 4 |  |
| סינגפור תאילנד 2007 | מקום 2 | 7 | 3 | 3 | 1 | 10 | 4 |  |
| אינדונזיה תאילנד 2008 | מקום 2 | 7 | 5 | 1 | 1 | 16 | 4 |  |
| אינדונזיה וייטנאם 2010 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 3 | 4 |  |
| מלזיה תאילנד 2012 | מקום 2 | 7 | 5 | 1 | 1 | 14 | 6 |  |
| סינגפור וייטנאם 2014 | אלופה | 7 | 5 | 1 | 1 | 17 | 6 |  |
| מיאנמר הפיליפינים 2016 | אלופה | 7 | 6 | 0 | 1 | 12 | 4 |  |
| איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה 2018 | מקום 3 | 6 | 3 | 3 | 0 | 17 | 5 |  |
| סינגפור 2020 | אלופה | 8 | 6 | 2 | 0 | 18 | 3 |  |
| איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה 2022 | אלופה | 8 | 5 | 2 | 1 | 19 | 5 |  |
| סה"כ |  | 85 | 54 | 21 | 10 | 195 | 68 |  |
שיאי שחקנים

נכון ל-5 בינואר 2025.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קיאטיסוק סנאמואנג | 1993 – 2007 | 134 | 71 |
| 2 | טיראסיל דנגדה | 2007 – הווה | 128 | 64 |
| 3 | טוטטוואן סריפן | 2006 – 2017 | 110 | 19 |
| 4 | טיראטון בונמטן | 2013 – הווה | 103 | 8 |
| 5 | פייפונג פוא-און | 1981 - 1997 | 100 | 70 |
| 5 | דטסקורן טונגלאו | 2003 – 2017 | 100 | 12 |
| 7 | ודוסיט צ'לרמסאן | 1994 – 2004 | 96 | 14 |
| 8 | ניוויט סיריוונג | 1997 - 2012 | 90 | 52 |
| 9 | טונגסוקאוו נאטי | 1986 - 2000 | 87 | 1 |
| 10 | סוראצ'אי ג'אטורפטר | 1991 – 2002 | 86 | 7 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קיאטיסוק סנאמואנג | 1993 - 2007 | 71 | 134 | 0.53 |
| 2 | פייפונג פוא-און | 1981 - 1997 | 70 | 100 | 0.7 |
| 3 | טיראסיל דנגדה | 2007 – הווה | 64 | 128 | 0.5 |
| 4 | סראיית חייקמדי | 2003 – 2011 | 31 | 49 | 0.63 |
| 5 | ויטון קיזמנגלסק | 1985 - 1995 | 29 | 84 | 0.35 |
| 6 |  דאויוד דרה | 1975 – 1986 | 28 | 70 | 0.4 |
| 6 | ווראווט סרימקה | 1995 – 2003 | 28 | 63 | 0.44 |
| 6 | ניוואט סריסאוואט | 1967 – 1979 | 28 | 85 | 0.33 |
| 9 | גדסטה פטאוונג | 1971 - 1981 | 27' | 79 | 0.37 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
קיאטיסוק סנאמואנג שיאן ההופעות (134) ומלך השערים (71) בנבחרת תאילנד בכל הזמנים.
עלמה זהר

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1977 (בת 47) רחביה, ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  זמרת, מוזיקאית, פעילה חברתית
 סוגה:  פופ, פולק
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  עצמאית – שנקה מוזיקה חופשית
 שיתופי פעולה בולטים:  עלמה זהר ודודו טסה -– חיים משוגעים האלבום 2018, עלמה זהר וארקדי דוכין – המופע המשותף" (2012), מיכה שטרית (ברל'ה, 2012), אתי אנקרי (זאפה הרצליה, 2012)
 פרסים והוקרה:  זמרת השנה – 2008
 פרופיל ב-IMDb
 
עלמה זֹהר (נולדה ב-6 ביוני 1977 בירושלים) היא זמרת, מוזיקאית, פעילה חברתית ישראלית ו"זמרת השנה" לשנת 2008.
ראשית חייה

זהר נולדה בשכונת רחביה שבירושלים. בתם של האמן ישראל זהר, ואורנה זהר. אמה נישאה בשנית, כשעלמה הייתה צעירה, ליענקל'ה רוטבליט.
זהר למדה בבית הספר הניסויי ירושלים.
ב-2002 סיימה בהצטיינות את לימודיה במחזור השני של מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל שבירושלים.
בבגרותה עסקה זהר בנגרות.
קריירה > מוזיקה

בשנת 2003 החלה זהר לעסוק במוזיקה, לקחה חלק בהרכב רגאיי שחיבר וביצע מוזיקה באנגלית, אך לא שרד לאורך השנים.
בשנת 2008 הוציאה זהר את שירה הראשון, "עם הגב", אותו כתבה והלחינה, שהפך במהרה ללהיט בתחנות הרדיו. לאחר חודש הוציאה שיר נוסף שכתבה והלחינה, "אגו טריפ", ששבר את שיא ההשמעות לשבוע של שיר בתחנות הרדיו הישראליות, עם 145 השמעות בשבוע אחד. במאי החלה זהר לכתוב טור אישי במוסף "24 שעות" של "ידיעות אחרונות".
"דברי", אלבום הבכורה שלה, בהפקה מוזיקלית של אסי איילון, יצא בקיץ 2008 וזכה להצלחה גדולה כבר ביציאתו. את 12 שירי האלבום כתבה והלחינה בעצמה. שירי האלבום משלבים שפה והגשה מיוחדות הלקוחות ממוזיקת עולם, פולק ורוק. עם להיטים כמו "שיר אהבה אינדיאני (Miguel)", "אגו טריפ", "עם הגב" ו"דע" – קטפה זהר את כל התארים האפשריים באותה שנה. במצעדי הפזמונים השנתיים של רשת ג' ושל גלגלצ לשנת ה'תשס"ח זכתה זהר בתואר "תגלית השנה". כמו כן, זכתה בתואר "זמרת השנה" במצעד גלגלצ.
האלבום זכה להצלחה גדולה, והגיע למעמד זהב כחודשיים לאחר צאתו, ובהמשך אף למעמד פלטינה (40,000 עותקים). בשנת 2009 הקליטה מחדש את "כמה טוב שבאת הביתה" מאת אריק איינשטיין. גרסתה הופצה כסינגל רשמי על גבי תקליטור, ודורגה במקום ה-29 במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
ב-2010 יצא אלבומה השני, "שלושים ושלוש". בין השירים באלבום: "התרגשתי לקראתך" ו"ממצרים", שיצאו כסינגלים, ו"אוניות" – שהלחין גבע אלון שגם משתתף באלבום.
בשנת 2013 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מקימי" ששודרה ב-HOT, לצד מוקי ויעל פוליאקוב.
אלבומה השלישי, "לחם אהבה", יצא בחורף 2014. השלמתו של האלבום התאפשרה בעזרת פרויקט "הדסטארט" והודות ל-591 תומכים שהשתתפו בקמפיין הגיוס המוצלח. מכירה מראש של האלבום טרם יציאתו אפשרה גיוס הון על מנת להפיק אותו בלי סיוע של חברת תקליטים או גופים מסחריים.
ביולי 2015 יצא "פלא", אלבום ראשון לילדים פרי עטה. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב, וזכה לביקורות מעולות ולחיבוק חם מקהל המאזינים.
בפברואר 2018 יצא לאור מיני-אלבום חדש בן שישה שירים (EP) – "חיים משוגעים", פרי שיתוף הפעולה בין עלמה זהר לבין דודו טסה וניר מימון, שהתבטא בשירים "כחולת עיניים", "חיים שלי" ו"על החיים ועל המוות". עוד באלבום שיתופי פעולה עם שותפה ארוך השנים אסי איילון, עם המשורר שלומי חתוכה, רון בונקר, אילן דמרי ועוד.
עלמה זהר גם מרצה במכללת "הד – הקריה האקדמית אונו", ומעבירה סדנאות כתיבה למוזיקאים ברחבי הארץ.
קריירה > פעילות חברתית

בשנים האחרונות, לצד הוצאת אלבומיה וסיבוב ההופעות ברחבי הארץ, היא מורגשת גם בפעילותה החברתית ובכתיבתה העיתונאית.
משנת 2008 ועד היום, כתבה וערכה עשרות כתבות, ראיונות וטורים בנושאים חברתיים ואקטואליים (ביניהם, טור קבוע ב"ידיעות אחרונות", Xnet ו"את").
במהלך השנים העבירה מפגשים והרצאות בנושאים כמו היחס לזר, זהות ישראלית יהודית בחברה רב-תרבותית, זכויות אדם ועוד, כמו גם כיתות אומן וסדנאות משותפות עם שהרה בלאו, ניסים קלדרון ושיבי פרומן.
בחודש מאי 2022 הוציאה זהר ספר ילדים בשם "תיבת הצבעים". האיורים לספר צוירו בידי אביה, ישראל זהר.
חיים אישיים

הייתה נשואה לאסף תעוז, עמו התגוררה כחמש שנים במושב נס הרים.
בשנת 2005, לאחר שהתגרשה, נסעה זהר לפסטיבל מוזיקה באתיופיה. היא החליטה להמשיך ולטייל במדינה תקופת מה. בעת ששהתה בצפון המדינה הכירה תושב מקומי בשם טמסהגן, והייתה איתו בזוגיות. זהר התגוררה בבקתת הבוץ של משפחתו. בהמשך[דרושה הבהרה] נאלצה לשוב לישראל והזוגיות ביניהם הסתיימה. לאחר ששבה לישראל הכירה בן זוג ישראלי בשם שחר, ושמרה על קשר ידידותי עם טמסהגן. בן זוגה התנגד לקשר עם האזרח האתיופי (על האירועים הללו נכתב "שיר אהבה אינדיאני (Miguel)").
כיום עלמה נשואה ליניב רצון. היא מתגוררת בהוד השרון. ב-2013 נולד לה בן.
אחיה למחצה מצד אביה הוא המוזיקאי מתן זהר, הידוע בשם הבמה Mat Zo (אנ'), אומן בין-לאומי המפיק בסגנונות ההאוס והדאנס.
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 אלבומי אולפן 2008: דברי  2010: שלושים ושלוש  2014: לחם אהבה  2015: פלא:  מיני-אלבומים 2018: חיים משוגעים