stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורגי ובס
הערות שוליים

↑  Porgy and Bess: Opera Journeys מאת Burton D. Fisher, George Gershwin עמוד 3
1 2  Porgy and Bess in Classical Net
↑  Rhapsody in Catfish Row: Mr. Gershwin tells the origin and scheme for his music in that folk opera called "Porgy and Bess", NYT ,October 20 1935
1 2  70 שנה ל"פורגי ובס"
↑  פירוט העלילה מבוסס על החוברת Porgy and Bess: Opera Journeys מאת Burton D. Fisher, George Gershwin ועל Porgy and Bess in Classical Net
↑  George Gershwin: a new biography by William Hyland p. 164 - 165
↑  למשל, לפי ריאיון עם ורנון דיוק מ-1947, ב-The George Gershwin reader by Robert Wyatt, John Andrew Johnson p.292
↑  Porgy and Bess: “An American Wozzeck”, American Musics: Reflections Upon the Gershwin-Berg Connection
↑  George Gershwin: a new biography by William Hyland p. 165 - 166
↑  A Virgil Thompson Reader, Boston, 1981, pp. 25 - 27
↑  George Gershwin: a new biography by William Hyland p. 170 - 172
↑  למשל Wayne Shirley, Reconciliation on Catfish Row in Quarterly Journal of the Library of Congress, 38 (1980-81)‎ או The Life and Times of Porgy and Bess: The Story of an American Classic by Hollis Alpert, 1990
↑  Charls Hamm, music in the New World, Ney York 1983, p.450
↑  ראו The Cambridge companion to the musical מאת William A. Everett, Paul R. Laird עמודים 75-76 וכן
Trouble in Catfish Row, מאמר מהגרדיאן
Gary Younge
↑  George Gershwin: a new biography by William Hyland p. 175
↑  סופר דבר, "פורגי" בלנינגרד, דבר, 1 במרץ 1957
↑   "פורגי ובס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  George Gershwin: a new biography by William Hyland p. 177
↑  Living Arts, LLC, www.livingartsnyc.com
1 2  "1 Nov 1994, Page 44 - The Philadelphia Inquirer at Newspapers.com". Newspapers.com (באנגלית). נבדק ב-2018-03-23.
↑  Kapp, A.e.b. "Producer takes 'Porgy and Bess' from cities to uncommon venues". The Daily Collegian (באנגלית). נבדק ב-2018-03-23.
↑  "The essential Porgy and Bess". נבדק ב-2018-03-23.
↑  FABULOUS REVIEW: PORGY AND BESS by Peter Klein / Living Arts, inkpotreviews.com
↑  מרב יודילוביץ', זה לא נגמר למרות שהגברת השמנה שרה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2001
| פרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזמר |
| --- | --- | --- |
| 1994–1999 | קרוסלה (1994) ‏•‏‏ ספינת השעשועים (1995) ‏•‏‏ המלך ואני (1996) ‏•‏‏ שיקגו (1997) ‏•‏‏ קברט (1998) ‏•‏‏ אנני אוקלי אשת לפידות (1999) |  |
| 2000–2009 | נשקי אותי, קייט (2000) ‏•‏‏ רחוב 42 (2001) ‏•‏‏ אל תוך היער (2002) ‏•‏‏ Nine‏ (2003) ‏•‏‏ מתנקשים (2004) ‏•‏‏ כלוב העליזים (2005) ‏•‏‏ משחק הפיג'מה (2006) ‏•‏‏ קומפני (2007) ‏•‏‏ דרום פסיפיק (2008) ‏•‏‏ שיער (2009) |  |
| 2010–2019 | כלוב העליזים (2010) ‏•‏‏ הכל הולך (2011) ‏•‏‏ פורגי ובס (2012) ‏•‏‏ פיפין (2013) ‏•‏‏ הדוויג והשארית העצבנית (2014) ‏•‏‏ המלך ואני (2015) ‏•‏‏ הצבע ארגמן (2016) ‏•‏‏ הלו, דולי! (2017) ‏•‏‏ פעם אחת באי הזה (2018) ‏•‏‏ אוקלהומה! (2019) |  |
| 2022–הווה | קומפני (2022) ‏•‏‏ המצעד (2023) ‏•‏‏ מתגלגלים (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578918305171  GND: 300057946  LCCN: n82217189  MusicBrainz work: 1094de73-1671-4a6f-a870-3442756cab2f  VIAF: 185892626   WorldCat (עם VIAF): 185892626 
הדף הראשון של הפרטיטורה, בכתב ידו של גרשווין (מאוצרות ספריית הקונגרס)
מעשה במעשה

.
| --- | --- |
 
למעלה - עטיפת הספר מהמהדורה הראשונה למטה - עטיפת הספר במהדורה השנייה
 מידע כללי
 מאת:  אלן אלכסנדר מילן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  סיפור ילדים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1917
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 157 מהדורה שנייה - 204
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת מסדה מהדורה שנייה - הוצאת כתר
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1970 מהדורה שנייה - 2009
 תרגום:  מהדורה ראשונה - ראובן בן-יוסף מהדורה שנייה - כרמית גיא
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001721782, 001788317, 002686157
מעשה במעשה (באנגלית: Once On A Time) הוא ספר ילדים שכתב הסופר הבריטי אלן אלכסנדר מילן.
רקע

הספר נכתב בשנת 1917 בעקבות השתתפותו של מילן במלחמת העולם הראשונה, שבה נפצע קשה. לאחר פציעתו בצרפת, שהה בבית חולים בו חיבר את הספר שנועד להראות עד כמה מגוחכת ומיותרת היא המלחמה. הספר כתוב בצורת אגדת ילדים, אולם מדובר בתיאור אירוני של הפוליטיקאים והמנהיגים של אירופה בראשית המאה ה-20. שמו של הספר הוא משחק מילים על המונח "Once Upon A Time" ("היה היה" או "לפני הרבה שנים"), הפותח באופן מסורתי אגדות ילדים בשפה האנגלית.
עלילה

הספר עוקב אחר המלחמה בין ממלכת אורליה (בראשות המלך פֶּאָליז, במקור Merriwig) לבין ממלכת ברודיה הסמוכה, הפורצת משום שמלך ברודיה מנסה את מגפי הריחוף החדשים שלו וחולף מעל ראשו של פאליז בעוד זה אוכל ארוחת בוקר. פאליז מורה לחייליו לירות במלך ברודיה, ופוגע בשפמו, דבר המביא להכרזת מלחמה. הספר מסופר לכאורה על ידי המחבר, המשתמש (תוך ביקורת) בכתבי ההיסטוריון רוג'ר צפדינתשוק (במקור: Roger Scurvilegs).
במלך מאוהבת הרוזנת נָאוָרַעַל (במקור: Belvane), המנסה בהיעדרו של המלך להדיח את בתו, הנסיכה יקינתון. יקינתון מזעיקה לעזרה את הנסיך אַתָתְצֶה מארץ קֶדֶם, המגיע בלוויית רעו, הדוכס כִּתרון. הנסיך, טיפוס נפוח וזחוח, אכן מגיע - אולם הרוזנת נאורעל הופכת אותו ליצור שהוא מזיגה של ארנב, כבש ואריה. הנסיכה מצליחה להדוף את מזימת הרוזנת בעזרת כתרון והמשרתת שלה כַּש, והמלך מנצח במלחמה בכך שהוא מגלח בלילה את שפמו של מלך ברודיה.
תרגומים

הספר תורגם לעברית בשנת 1970 על ידי ראובן בן יוסף והוצא לאור בהוצאת מסדה, בשנית בשנת 1998 בהוצאת מודן ובשלישית בשנת 2009 בתרגומה של כרמית גיא בהוצאת כתר בשם "היה היה פעם".
הערות שוליים

↑  ראובן מירן, שפם עם ארץ קטנה | היה היה פעם, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1646152200736214400001   WorldCat (עם VIAF): 1646152200736214400001
חיליק מגנוס

| --- | --- |

חיליק מגנוס
 לידה:  6 במרץ 1949 (בן 75) ה' באדר ב' ה'תש"ט מלמה, שוודיה
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1951
 ידוע בשל:  מפעיל חברה לחילוץ ישראליים במצוקה בחו"ל
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה ביום העצמאות ה-57
 https://www.magnus.co.il
 
חיליק (יחיאל) מגנוס (נולד ב-6 במרץ 1949, ה' באדר ב' ה'תש"ט) הוא מדריך שטח, איש חיפוש והצלה ומחלץ ישראלי.
ביוגרפיה

חיליק (יחיאל) מגנוס נולד במלמה, שוודיה. אמו, מירקה (מרים), שנולדה בפולין, הייתה ניצולת שואה ששוחררה בבירקנאו יחד עם אמה. אביו, גרט (גרשון), נולד בגרמניה, ונשלח על ידי אמו שנספתה בטרזיינשטט, לדנמרק להכשרה חקלאית של מכבי הצעיר. גרט מגנוס התמנה על ידי הג'וינט בדנמרק לטפל בפליטים, לאחר מלחמת העולם השנייה.
באפריל 1951 עלה עם משפחתו לישראל, ששהתה אצל דודו מרדכי בקיבוץ קדמה. משם עברה המשפחה למעברת "יד המעביר" בה התגוררה באוהל יחד עם משפחה נוספת. לאחר מכן, התגוררו יחד עם חברים מהמחנות בתוך ליפט, ארגז קרשים בגודל של מכולה קטנה. מ"יד המעביר", דרך הליפט ומגורים זמניים ברפת בנחלת יצחק, הצליח מרדכי "לסדר" להם משק עם בית דו משפחתי של חדר וחצי בכפר שמריהו.[דרושה הבהרה]
מגנוס למד בגן בו השפה השלטת הייתה גרמנית. אמו עבדה בעיריית תל אביב, ואביו ניסה את מזלו בחקלאות ועבד במשמרות במפעל. בשל עבודתם עברו הוריו לגור בחדר אצל משפחה בתל אביב. הסבתא גידלה את מגנוס בכפר והמשפחה נפגשה רק בשבתות.
ב-1956 עברה המשפחה לשכונת "קריית מאיר" בתל אביב, מגנוס למד בבית הספר "דובנוב". מגנוס היה חניך בתנועת הנוער העובד והלומד, למד בתיכון "גימנסיה הרצליה" ועבר ללמוד בבית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב. בבית הספר הצטרף לגרעין י"ד לנגב – גרעין פרטי לרביבים.
עם גיוסו לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מגנוס מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ובהמשך השלים קורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לגדוד ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה. במהלך השירות הוא השתתף במלחמת ההתשה, ופיקד על אחד מהבונקרים במוצב המזח.
מגנוס היה ממתיישבי אופירה שבדרום סיני וניהל את רשות שמורות הטבע מאילת ועד שארם. הוא הזכיר עובדות אלו כאשר השיא משואה בתשס"ה (2005) ביום העצמאות ה-57 למדינת ישראל.
מגנוס שירת בשירות מילואים ביחידות סיור של הצנחנים והשריון. את מלחמת יום הכיפורים עשה בדרום תעלת סואץ עם[דרושה הבהרה] כוחות הצנחנים, שנפגעו קשות בראס סודר ובגזרת התעלה הדרומית, והשתתף גם במלחמת לבנון הראשונה.
ביוגרפיה > סיוע לנפגעי סמים

במהלך השנים והשהות עם התרמילאים נחשף מגנוס גם לתרבות הסמים והחל לסייע למטיילים שנפגעו מסמים במהלך טיולם. הוא החל לקבל פניות ממשפחות של נפגעי סמים. מגנוס, ללא ידע קודם בתחום, מתוך תצפית קרובה ועזרה שהוא מגיש לנפגעים הנפשיים כתוצאה משימוש בסמים, פיתח תובנות וידע, אותו הוא מצליח להנחיל גם לצוות. מגנוס פיתח אמצעים ודרכים לניהול נפגעים פסיכוטיים במצבים אקוטיים. כך הוא הצליח להביא את הנפגעים לשיתוף פעולה מרצון, ולנהל אותם בשלום, דרך שדות התעופה הביתה, לתהליך של שיקום.
פעל יחד עם עמרי פריש להבאתם של התרמילאים הפגועים ארצה לשיקום בכפר איזון. מגנוס סייע והיה מעורב בהקמת הכפר ובגיוס כספים להפעלתו.
מגנוס פנה לראש הממשלה, אריק שרון, לשרה לימור לבנת ולמנכ"ל הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול. ראש הממשלה אריאל שרון הורה[דרוש מקור] למגנוס להוציא משלחת להודו על מנת שהעוסקים בתחום יחשפו לתופעה. מגנוס ארגן את המשלחת והם יצאו בהדרכתו לסיור היכרות בעולם התרמילאים. מגנוס פעל בייעוץ לרשות, ובהרצאות בכנסים.
ביוגרפיה > חילוץ ואיתור נעדרים מחוץ לישראל

באמצע שנות ה-80, הקים מגנוס יחידה לאיתור וחילוץ נעדרים בחו"ל, במטרה לתת מענה לתרמילאים הנקלעים למצוקה במהלך טיולם, וכמענה להורים מודאגים.
בשנת 1994 מגנוס הקים עם שותפיו את חברת "MAGNUS איתור וחילוץ", הנותנת מענה במקרים של אובדן קשר של מטיילים והקלעות למצבי חירום. החברה עוסקת בפתרון למשפחות, למטיילים, משרד החוץ, גורמים קונסולריים וגורמים נוספים מסביב לעולם.
אל מגנוס פנו גם גורמים ממלכתיים והחברה בראשה הוא עומד אף ביצעה פעולות לגילויים של חטופים בבוליביה.
בדצמבר 2004, מגנוס וצוותו היו בין הראשונים שהגיעו למזרח הרחוק לחלץ נפגעים באסון רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי תוך פעילות בקופיפי, בבורקאי, בסרי לנקה ובצ'נאי. מגנוס וצוותו פעלו באזורים מוכי אסון, ברעידות אדמה ואירועים בפרו, בניו זילנד ובמרכז אירופה.
בשנת 2005, השיא משואה בהר הרצל ביום העצמאות ה-57 של מדינת ישראל.
מגנוס גרוש ואב לשלושה בנים. הוא מתגורר במושב דקל.
הערות שוליים

↑  דורון שפר, יום העצמאות: אליאב ועזאם מדליקי המשואות, באתר ynet, 11 במאי 2005
↑  נעמה נחושתאי, חיליק מגנוס, באתר ynet, 12 באפריל 2010
↑  קורות חייו של חילק מגנוס, מתוך אתר חברת "MAGNUS איתור וחילוץ".
↑  שרית מנחם, הטריפ של מגנוס: בן 61, יושב על חוף בתאילנד ומשכנע מטייל שלא עומדת לדרוס אותו רכבת, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2010
↑  אורן פרוינד, בלעדי לכלכליסט המחלץ הלאומי חיליק מגנוס מחפש אחר שלד בורסאי, באתר כלכליסט, 23 במרץ 2017
↑  רותי זוארץ, ‏חילוץ נעדרים / חיליק מגנוס, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2006
↑  אסף יחזקאלי, ‏המטיילים שנמצאו בבוליביה משחזרים את האימה בג'ונגל, באתר ‏מאקו‏, 18 בדצמבר 2011
↑  אסון הצונאמי: הנקודה הישראלית, באתר מסע אחר
↑  אסף גור, נגד הזרם, באתר Nrg‏, 7 במאי 2005
חיליק מגנוס בפעולת חילוץ בשלג
יחזקאל פנט (מראה יחזקאל)

.
| --- | --- |

ציונו של המראה יחזקאל
 לידה:  1783 ה'תקמ"ג ביילסקו-ביאלה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  9 באפריל 1845 (בגיל 62 בערך) כ' בניסן ה'תר"ה אלבה יוליה, האימפריה האוסטרית 
 תקופת הפעילות:  ? – 9 באפריל 1845 
 השתייכות:  חסידות
 תחומי עיסוק:  חסידות, תורה, אגדה, הלכה, ש"ס, תפילה, קבלה, מחשבה, מוסר
 רבותיו:  הרב ברוך פרנקל-תאומים (ה"ברוך טעם"),  הרב יהודה לייב פישלס, הרב שמואל לאנדא, הרב אלעזר פלקלס, הרב מנחם מנדל רבין, החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ, ר' מנחם מנדל מרימנוב
 תלמידיו:  בניו הרב חיים בצלאל, הרב מנחם מנדל, הרב יהודה לייביש והרב יצחק משה
 חיבוריו:  שו"ת "מראה יחזקאל", "מראה יחזקאל" על מסכת חולין, "מראה יחזקאל" על התורה "שארית ציון" (דרשות על המועדים), "שערי ציון" (מאמרי מוסר על התורה - לרוב נדפס עם השו"ת), "אגרת קודש" (ענייני חסידות)
 
הרב יחזקאל פנט (בכתיב יידי: פאנעט; תקמ"ג, 1783 - כ' בניסן תר"ה, 27 באפריל 1845), היה מייסד חסידות דעש, מגדולי תלמידיו של ר' מנחם מנדל מרימנוב וראשון מפיצי החסידות בטרנסילבניה. מכונה "מראה יחזקאל" על שם סדרת חיבוריו.
ביוגרפיה

נולד בעיירה ביליץ בשלזיה לרב יוסף ולבריינדיל בשנת תקמ"ג (1783). למד בלייפניק אצל הרב ברוך פרנקל-תאומים (ה"ברוך טעם"), בפראג אצל הרב יהודה ליב פישלס, הרב שמואל לנדא והרב אלעזר פלקלס, ובקלויז של לינסק אצל הרב מנחם מנדל רבין, רבה של לינסק ואביו של ר' נפתלי מרופשיץ.
את דרכי החסידות למד אצל החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ ואצל ר' מנחם מנדל מרימנוב, רבו המובהק.
ביוגרפיה > ברבנות

בתקס"ז (1807) נתמנה לרבה של אוסטריק בגליציה, בתקע"ג (1813) מונה לרבה של טרצאל בהונגריה, ובתקפ"ג (1823) החל בתפקידו הידוע ביותר כרבה של קרלסבורג וטרנסילבניה. העיר הייתה בירת טרנסילבניה לפני קלוז'.
בהיותו רבה של טרנסילבניה פעל לטובת עגונות רבות: בתקופתו טרנסילבניה שימשה כמקלט בעבור אנשים רבים ממדינות אחרות שעגנו את נשותיהם מסיבות שונות ועקבותיהם נעלמו. הרב פנט שלח הוראה לכל הקהילות היהודיות בטרנסילבניה שיודיעו לו על כל איש זר שמגיע לקהילה יהודית, ורשם אותם בפנקסו. הוא סבב בין הקהילות שבהן היו אנשים כאלו וחקר אותם על שמותם ומולדתם ומה מעשיהם באזור זה, וכן שלח לרבני הקהילות שמהן באו להודיע היכן נמצאים בני קהילותיהם. באופן זה הצליח להתיר כמאתיים עגונות.
נודע במאמר שכתב המתאר את גדולתם של האדמו"רים החסידיים ומתפלמס עם טענות ה'מתנגדים' בדבר "ביטול תורה" אצלם. במאמר הוא כותב כי לרבותיו יש גאונות ובקיאות נפלאה ואף התמדה מיוחדת בתורה אך זה דבר קטן לעומת העיקר שזה קדושתם ודבקותם בה'. רבי חיים מצאנז מייסד שושלת חסידות צאנז, היה נוהג ללמוד את המאמר, בו מבוארים יסודות תנועת החסידות, יחד עם חסידיו.
חיבוריו

'שו"ת מראה יחזקאל' - שו"ת בתוספת חידושים על סוגיות הש"ס.
"מראה יחזקאל" על הגדה של פסח.
"מראה יחזקאל" : חידושים על מסכת חולין בעומק הפשט והעיון.
"מראה יחזקאל" - חלק ראשון על חמישה חומשי תורה וחלק שני "שארית ציון" שהוא דרשות על המועדים.
"מראה יחזקאל השלם על המועדים" - נערך מכל כתביו על ידי נכדו, הרב צבי אלימלך פנט, שהוסיף הערות בשם "הגהות הצבי והצדק" (ה'תש"ס, 2000).
"מראה יחזקאל השלם על התורה והמועדים ופרקי אבות" - יצא בתשס"ד (2004) על ידי מכון "תפארת יחזקאל" במונסי שבארצות הברית מכתב יד שלא הודפס קודם ובהוספת לקט מכל ספריו ומספרי בניו.
"שערי ציון" - מאמרי מוסר על התורה (בדרך כלל נדפס יחד עם ספר השו"ת והחידושים בשם 'שו"ת מראה יחזקאל ושערי ציון').
"מראה יחזקאל : חדושי אגדה בענייני נישואין ו'אגרת קודש' בענייני חסידות" בתוך "קובץ עטרת אבות" שערך הרב משה אלכסנדר זושא קינסטליכר.
בנוסף נותרו בכתב יד חידושי הלכה ואגדה על הש"ס, חיבור גדול על ארבעה חלקי השו"ע ועוד.
כן ערך את "מנחם ציון" - דרשות ר' מנחם מנדל מרימנוב, רבו הגדול בחסידות.
משפחתו

בתקס"ב נשא לאישה את מרת חיה-רחל, בתו של הרב משה הניג מלינסק. נולדו להם ארבעה בנים ו-4 בנות:
הרב חיים בצלאל (כ"ג בסיון תקס"ג-י"ט בניסן תרל"ד) - רב טשנד והגליל ומחבר "דרך יבחר" שבו שו"ת וחידושים על הש"ס.
הרב מנחם מנדל (תקע"ח-י"ג בתשרי תרמ"ה) - תלמיד החת"ם סופר והישמח משה, מייסד חסידות דֶשׁ[דרושה הבהרה] ורב העיירה. מחבר ספרי השו"ת "אבני צדק" על אה"ע, "אבני משפט" על חו"מ, "שערי צדק" על או"ח ו"שערי צדק" על יו"ד, ו"מעגלי צדק" על התורה בשני חלקים.
הרב יהודה לייביש מטרצאל, שנשא את עטיל, בתו של הרב דוד יהודה רוטנברג, רבה של סנט-פטר.
הרב יצחק משה מדש, שנשא לאיש את בלומה-מלכה, בתו של הרב משה מטילטולניק.
חנטשה שנישאה לרב יוסף אריה ליב כהנא מסיגט, נכד מחבר קונטרס הספיקות, הרב יהודה כהנא, אחיו של מחבר קצות החושן.
שרה, שנישאה לרב יהודה כהנא מסיגט, נכד בעל "קונטרס הספקות".
ביילה, שנישאה לרב אברהם ישראל רוטמן מטולצ'אבה.
חוה, שנישאה לרב יצחק אייזיק כהנא ממונקץ', נכד מחבר "קונטרס הספקות".
הערות שוליים

↑  נדפס בשו"ת שלו: מראה יחזקאל, סימן קד. ראה במהדורת תשס"ג את קורות הדברים.
↑  את הקובץ הוציא לאור לכבוד חתונת בנו יעקב ובו לצד דברי הרב פנט הוסיף בקובץ גם דברים של הרב יהושע אהרן צבי ויינברגר ושל שני רבנים ממשפחתו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272492305171  GND: 1025013700  ISNI: 0000 0000 7106 1354  LCCN: n85091072  NTA: 409254533  VIAF: 97311852   WorldCat (עם VIAF): 97311852
משה לוי (מזריק הנפט)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950 בת ים, ישראל
 פטירה:  28 בנובמבר 1991 (בגיל 41 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינויים נוספים:  מזריק הנפט
 
משה לוי (1950 – 28 בנובמבר 1991) היה רוצח ישראלי, שנודע בהזרקת קרוסין (נפט) לגופם של קורבנותיו.
ביוגרפיה

משה לוי נולד ב-1950 והתגורר בבת ים. כנער נשלח למוסדות שיקום לנוער עברייני, לאחר שהורשע במתן עדות שקר, גנבה, מרמה וסחיטה ובמספר עבירות נוספות.
ב-1972 הכיר לוי את אילנה עובד שהייתה בת 18. שנה לאחר מכן הם התחתנו, ונולדו להם שתי בנות. באותו הזמן החל לוי להסתבך בפלילים, ולבצע עבירות חמורות מבעבר, בהן פריצה וגנבה. בסוף שנות ה־70 החל לעבוד בשלל עבודות מזדמנות, בהן חשמלאי, שיפוצניק, אינסטלטור וצבע.
ביוגרפיה > הפריצה לביתם של ארנון מילצ'ן ובארני באלקום

בשלהי 1979 הוזמן לוי לביתו של ארנון מילצ'ן בהרצליה לתקן ברז, מאחר שעובדת המשק לא הצליחה למצוא את השרברב הקבוע של מילצ'ן. בקומת הגג בבניין של מילצ'ן הייתה דירה נוספת, דירתו של איש העסקים בארני באלקום, שהיה מראשי יהדות בריטניה, שבדרך כלל התגורר בלונדון אך ביקר בישראל לעיתים תכופות. גם מילצ'ן נהג לשהות מחוץ לישראל במשך ימים רבים ולכן העסיק עובדת משק בית, שעבדה אצלו והחזיקה במפתחות לדירתו.
לוי ניצל את ההזדמנות, ותוך כדי תיקון הברז הדולף בחן את הבית והבין כי מדובר בדירה עמוסה ביצירות אומנות, שבעליה נמצא חלק נכבד מימי השנה מחוץ לישראל ולבית מגיעה עובדת משק בית מבוגרת. לאחר שתיקן את הברז וחזר לביתו, הוא שיתף את חברו אבי משען בתוכנית הפריצה שתכנן והציע למשען להצטרף אליו כעוזר. לאחר שסיכמו על הפריצה, יצר לוי קשר עם עובדת משק הבית בטענה שהוא צריך לבצע בדיקה חוזרת והסביר שיבוא עם משען שישמש כעוזר. משען דאג לגנוב את המפתחות לדירה ולשכפלם.
לאחר שסיימו את "עבודתם", פנו השניים לשני שותפים נוספים והציעו להם לקחת חלק בפריצה המתכוננת לביתו של מילצ'ן וכן לסוחר אומנות, כדי לברר מה המחיר שהם יכולים לקבל מהציורים. מאחר שהמוכר ביקש מהם פרטים נוספים על הציורים, הם פרצו לבית עם מצלמות פולארויד וצילמו את הציורים ובסופו של דבר הגיעו עם הסוחר להסכמות לגבי מכירת הציורים. בינתיים ובטרם מכירת הציורים, פרץ לוי לביתו של באלקום וגנב פנקס צ'קים, סכו"ם מכסף ועוד.
מספר שבועות לאחר הפריצה לביתו, באוקטובר 1979, ביקר באלקום בישראל וגילה שפנקס הצ'קים שלו נעלם, הוא לא דיווח על כך לאיש כי סבר שאיבד אותו. חודש לאחר מכן ביקר באלקום בישראל פעם נוספת וגילה כי נעלמו לו עשרות כלי סכו"ם וצלחות מכסף. לאחר ששב ללונדון גילה שהופקד בבנק לאומי ביפו צ'ק על סך 3,000 לירות שטרלינג (שהיו שוות אז כ-250,000 לירות ישראליות) על ידי לוי, בחשבון שפתח זמן קצר לפני כן. מספר ימים לאחר מכן, פתח לוי חשבון בנק בבנק הבניה לישראל והפקיד צ'ק נוסף מפנקסו של באלקום, הפעם על סך 5,000 לירות שטרלינג (שהיו שוות אז כ-416,000 לירות ישראליות).
ב-17 בדצמבר 1979 פרצו הארבעה לבית של מילצ'ן. הם גנבו כ-13 ציורים יקרי ערך בשווי מוערך של כ-10 מיליון לירות ישראליות, בין הציורים היו ציורים של פבלו פיקאסו, מאנה כץ, רנה מגריט, נחום גוטמן ונפתלי בזם. יום לאחר מכן גילתה עובדת המשק את הפריצה והיא הזעיקה את המשטרה. חוקרי המשטרה סברו כי מדובר בפריצה שבוצעה באמצעות מפתחות משוכפלים, אחד מחשודי המשטרה היה לוי.
מספר ימים לאחר מכן, אנשי בנק לאומי פנו למשטרה בעניין הצ'קים הגנובים של באלקום וביקשו מלוי להגיע לסנף בנק הבנייה לישראל ב-21 בדצמבר, שם נעצר בחשד לגניבת פנקס הצ'קים. לאחר שהבינו כי קיים קשר בין הפריצה לביתו של מילצ'ן לגניבת הצ'קים של באלקום, נחשד לוי גם בפריצה לבית וגניבת התמונות של מילצ'ן. תוך ימים בודדים, נשבר לוי בחקירתו והחל להסביר לחוקריו כיצד ביצע יחד עם חבריו את הפריצה. הארבעה הציעו למשטרה שתמורת סגירת התיק, הם יחזירו את התמונות הגנובות, אך המשטרה דחתה את ההצעה והחליטה להעמידם לדין. לוי הורשע ונידון לחמש שנות מאסר, מהן ריצה בפועל שנתיים וחצי. בית המשפט החליט להקל בעונשו משום שלוי התאלמן לאחרונה מאשתו אילנה והוא נשאר לטפל לבד בשתי בנותיו הקטנות. מספר שנים לאחר מכן התברר כי לוי רצח את אשתו.
ביוגרפיה > רצח אשתו אילנה

ב-1972 הכיר לוי את אילנה (ילידת 1954), שהייתה באותם ימים חיילת. חודשיים לאחר שהכירו, לוי הסתבך בפלילים ונידון לשנתיים וחצי מאסר בפועל והם נישאו בתקופת מאסרו בכלא. לאחר שהשתחרר, נולדו להם שתי בנות. בין השחרור מהכלא למעצרו של לוי בעקבות הפריצה לביתם של ארנון מילצ'ן ובארני באלקום, החלו היחסים בין השניים להתדרדר אך אילנה נכנסה להריון שלישי. לאחר שלוי נעצר בעקבות גניבת פנקס הצ'קים של באלקום, הודיעה אילנה כי ברצונה להתגרש ממנו, ובניגוד לרצונו היא ביצעה הפלה.
במרץ 1980 שם לוי סם מרדים במשקה ששתתה אילנה ולאחר שנרדמה, הזריק לה קרוסין (נפט). מספר ימים לאחר ההזרקה, החלו להופיע על גופה של אילנה מורסות וחום גופה עלה והיא נשלחה לבית החולים דונולו ביפו. שלושה חודשים לאחר ההזרקה, נפטרה אילנה מזיהומים בדם, לאחר שמספר ימים לפני מותה הועברה לבית החולים איכלוב, לאחר שמצבה בבית החולים ביפו החמיר, ולא ניתן היה להסיר את הזיהום בגופה. לבקשת הוריה, היא נותחה בבית החולים ולא במכון לרפואה משפטית מאחר שלא היה חשד שנרצחה. לימים, הרופא שניתח את גופתה של אילנה העיד שמצא נזק במוחה שלא נגרם מחיידקים, אלא מקור מלאכותי וחיצוני.
בדצמבר 1980, כשהוא כבר אלמן, הסתיים משפטו בעניין הפריצה לביתם של מילצ'ן ובאלקום וכאמור הוא נדון לשנתיים וחצי שנות מאסר בפועל. לוי הגיש בקשת חנינה לנשיא המדינה, יצחק נבון ושוחרר בתחילת 1982. לאחר השחרור נחשד לוי שאנס ארבע נשים בדירתו, אך לא הועמד לדין לאחר שלא היה בידי החוקרים אפשרות לאתר את אותן נשים.
ביוגרפיה > ניסיון רצח סוזן אמויאל

לאחר שהתאלמן החל לוי להופיע כאורח בתוכנית היכרות של קול ישראל "חבר מאותו כוכב" בהנחייתו של דודו דותן, שם הכיר בת זוג איתה יצא מספר חודשים.
בקיץ 1983 הכיר לוי את סוזן (סוזי) אמויאל, צעירה בת 21 מבת ים שעבדה במסעדת "רימיני", בה הכיר אותה לאחר שהגיע לשם לבצע עבודות חשמל. לוי החל לחזר אחרי סוזן אך האחרונה דחתה אותו מפאת גילו. בסוף אוקטובר 1983 לוי הציע לה לנסוע איתו לשווייץ לאחר שהתפטרה מהעבודה ב"רימני". השניים נסעו כידידים לשווייץ, ולאחר שחזרו מהחופשה, הציע לה לוי לעבוד כמטפלת בשתי בנותיו. אמויאל הסכימה והחלה לעבוד אצלו. במהלך העסקתה הביא לוי לאמויאל מתנות, חלקן היו באמצעות צ'קים ללא כיסוי שהוציא.
כמה ימים לאחר תחילת העסקתה של אמויאל, השניים סיכמו כי אמויאל תישאר בביתו יותר מהרגיל בגלל עבודות שנאלץ לבצע. לפני שהלך הכין לוי לאמויאל קפה. לאחר ששתתה את הקפה, נרדמה אמויאל בביתו של לוי והתעוררה רק בלילה שלאחר מכן. לאחר שהתעוררה, הלכה הביתה והבינה כי היא סוממה ולוי אנס אותה. מספר ימים לאחר מכן, החלה אמויאל לחוש ברע ונלקחה לבית החולים וולפסון עם מורסות בגוף. לאחר שהאחיות זיהו את לוי כגבר שאשתו אושפזה ומתה בעקבות מורסות בגופה, חשבו הרופאים כי לוי חולה באיידס והוא הדביק את שתי הנשים במחלה, שהייתה חדשה בישראל באותם ימים. במהלך האשפוז נמצאו אצלה מורסות בלתי רגילות בצוואר, בגב התחתון ובשד ובעקבות כך הועברה לבית החולים תל-השומר, שם נותחה והתברר שהיא הפכה למשותקת בפלג גופה התחתון, לאחר שנים של שיקום ארוך, ושל מאמצים להפוך לאמא למרות מצבה, נולדה לה בת.
בתל השומר מצאו הרופאים כי המוגלה שהייתה במורסות הייתה בגודל של למעלה מ-20 ס"מ וכי הריחה כמו נפט, בעקבות כך הגיעו הרופאים למסקנה כי קיים חשש שאמויאל הורעלה, והדבר דווח למשטרה. בעקבות כך, החלה חקירה פלילית שבמסגרתה הועברה אמויאל לחדר נפרד בו הותקנו מצלמות נסתרות. באותו הזמן זייף לוי מכתב מהרבי מליובאוויטש, שבו נכתב כי כדי להחלים, על אמויאל להתחתן עם "הצדיק" שמטפל בה. תחילה, דחתה אותו על הסף, אך לאחר שכנועים מצד משפחתה הסכימה ונקבע תאריך לחופה. עם זאת ובעקבות אי-שקט, בדקה אמויאל את המכתב וגילתה כי הוא מזויף.
מספר ימים לאחר הגילוי ועל אף בקשותיה שלא להגיע אליו יותר, ביקר לוי את אמויאל. לוי נכנס לחדרה דרך החלון והתיז על עיניה חומרי חיטוי, אמויאל הזעיקה את השוטרים ולוי נעצר. בחיפוש בדירתו נמצאו מזרקים ונפט, כמו כן על גג ביתן בבית החולים נמצא מזרק שהכיל שאריות נפט, שזרק לוי על הגג.
שלושה חודשים לאחר אירועים אלו, באפריל 1984, נפתח משפטו של לוי. הסנגורית שלו טענה שלוי לוקה בתסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח ולכן הוא איננו כשיר לעמוד לדין. השופטים דחו את הבקשה וקבעו כי לוי כשיר לעמוד לדין, לוי הודה בפרשיות המיוחסות לו והודה במקרה רצח אשתו אילנה לוי ובניסיון רצח סוזן אמויאל, לאחר שסירבה לחיזוריו אחריה, ברצונו להתחתן איתה. קרוב לשנה לאחר תחילת המשפט, הורשע בהריגת אשתו אילנה, וניסיון רצח של אמויאל, גרימת חבלה חמורה בכוונה מחמירה, גרימת פציעה מתוך כוונה מחמירה ובאינוס. לוי נידון לכ-46 שנות מאסר, אחד מעונשי המאסר הארוכים ביותר שהוטלו עד אז בישראל. ערעורו לבית המשפט העליון נדחה.
ביוגרפיה > ניסיון רצח דרור לוי ואינוסו

בתקופה שבין כניסתו לכלא איילון לניסיון הרצח הבא שביצע, נחשד משה לוי בקבלת טובות הנאה מיזמים פרטיים, שהזמינו עבודות מבית המלאכה שבכלא, ובשל כך הועבר לאגף נפרד, ומשלא נמצאו כלפיו ראיות הוא הוצב לעבודה במפעל השלטים של הכלא. לוי קיבל תואר עובד מצטיין על קידום המפעל ואף מונה להיות מנהל המפעל. לוי היה מיודד עם רוצחו של הילד אורון ירדן, צבי גור.
דרור לוי היה אסיר בן 29 שנשפט ל-22 שנות מאסר על פריצה לביתה של אסתר רוזנברגר ורציחתה ורציחת שני אנשים נוספים, וריצה את עונשו בכלא איילון. ב-1988 הכיר משה לוי את דרור לוי והתיידד עמו והשניים נהגו להתרועע בתאו עד לשעת כיבוי האורות. באפריל 1988 סימם משה לוי את דרור לוי, שאיבד הכרה. בהיותו חסר הכרה, החדיר משה לוי לאיבר מינו של דרור סיכת ביטחון לצינור השופכה. לדרור לוי נגרם זיהום ובעקבות כך אושפז בבית החולים אך החלים ושוחרר בחזרה לתאו בכלא. משה לוי נהג לסמם את דרור עם כדורי שינה ואנס אותו בשנתו. עם הזמן, החל גם להזריק לגופו של דרור לוי כימיקלים, בעיקר מדללי צבע וטרפנטין.
בדצמבר 1988 אושפז דרור בשנית בעקבות הרעלה קשה. בתגובה לטענות שהועלו כי משה לוי הרעיל אותו, אמרו דרור לוי ואימו כי מדובר ב"רכילות מרושעת" וכי משה לוי סייע לו בבית הסוהר ותמך בו. משה לוי נחקר והואשם בניסיון לרצח. לטענת משה לוי, דרור לוי היה נרקומן והודות לטיפולו המסור, הוא נגמל ואף בזכותו החל ללמוד כדי להשיג תעודת בגרות, ונוצרו בין השניים קשר עמוק של אמון ואהבת נפש. זמן קצר לאחר המקרה שוחרר דרור לוי מבית הסוהר, ונפטר בשנת 2006, לאחר מחלה קשה, השאיר אחריו בת.
ביוני 1990 הורשע משה לוי בגרימת חבלה חמורה לדרור לוי, ובביצוע מעשה סדום ונידון ל-20 שנות מאסר נוספות, והועבר לשהות בתא בידוד. כמה חודשים לאחר מכן, חלה משה לוי בסרטן ומת ב-28 בנובמבר 1991.
בתרבות הפופולרית

בשנת 2024, עלתה ב-HOT8 סדרת דוקו-פשע בשם "פרשת מזריק הנפט", מיני-סדרה בת שלושה פרקים שביימה טל מיכאל.