stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדקה מזיא
הערות שוליים

↑  על קוז'וך ראו: חנה שלומי, לדמותו של ישראל עזריאל קוז'וך: ראש תנועת "הנוער הציוני" בימי השואה בשלזיה, גבעת חביבה: יד יערי, תשס"ב 2002; שלמה נצר, "עזריאל (יוזק) קוז'וך 1919–1943 – מראשי המחתרת של הנוער החלוצי בזגלמביה", משואה, כב (ניסן תשנ"ד, אפריל 1994), 178–186.
↑  טל בשן, קיבלתי אקדח מתנה מקצין הגסטאפו, מעריב, 24 באפריל 1987.
1 2 3 4  תקוה וישנטוק, רשות היחיד | העבר הוא ההווה בשבילה: פרדקה מזיא, סופרת הכותבת על השואה בלבד ויוזמת מפעל הנצחה, מעריב, 4 בינואר 1965.
↑  אהרון מזיא", משואה, טו (ניסן תשמ"ז, אפריל 1987), עמ' 300. (הקישור אינו פעיל)
↑  לפי גרסה אחרת (כנראה מוטעית), משלחת ראשונה יצאה ב-1964 (פרידה (פרדקה) מזיא: ביוגרפיה, באתר "העוגן שלנו").(הקישור אינו פעיל)
↑  בין התלמידים המשתתפים: יחזקאל דר מדגניה א', לימים פרופסור, סוציולוג של החינוך, חוקר החינוך הקיבוצי.
↑  צבי אלגת, "צברים" ייפגשו עם השואה, מעריב, 5 באפריל 1965; צבי אלגת, "כל יהודי צריך לבקר באושוויץ כדי להבין את הטעם לחיים", מעריב, 22 באפריל 1965.
↑  משלחת נוער ישראלי חזרה מביקור במחנות-השמדה וגטאות, דבר, 26 באוגוסט 1966.
↑  וראו תמונתה של מזיא בטקס הנחת אבן הפינה ל"משואה", 1965, באתר משואה. (הקישור אינו פעיל)
↑  אריה בן-טוב, "פרדקה שלנו...", משואה, כב (ניסן תשנ"ד, אפריל 1994), 230. (הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400968405171  ISNI: 0000 0000 7914 1594  LCCN: n89134587  VIAF: 15454967   WorldCat (עם VIAF): 15454967 
פרדקה מזיא עם משה בייסקי בטקס הנחת אבן הפינה למשואה, 1965
כלי המשכן

דגם של ארון הברית, בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית
המנורה שנעשתה על ידי מכון המקדש (מוצגת במדרגות היורדות מהרובע היהודי לכותל המערבי)
שולחן לחם הפנים בדגם המשכן בתמנע
דגם של מזבח הזהב
על פי המקרא, כלי המשכן הם קבוצת כלים ששימשו את בני ישראל כשהם היו במדבר. כלים אלו הוצבו במשכן והם שימשו למטרות שונות. במסעות של בני ישראל, כלים אלו נישאו על ידי בני קהת. הציווי על יצירת הכלים, מופיע בפרשת תרומה ותיאור יצירת הכלים בפועל, על ידי בצלאל בן אורי, מופיע בפרשת ויקהל.
ארון הברית

ארון הברית הוא הכלי החשוב ביותר שהיה במשכן. בתוכו הונחו לוחות הברית והוא הוצב בקודש הקודשים. הוא היה עשוי משלושה ארונות: ארון עשוי זהב, המונח בארון עשוי מעצי שיטים שגם כן הונח בארון העשוי מזהב. אורכו של הארון השלישי היה שתי אמות וחצי, רוחבו היה אמה וחצי וגובהו אמה וחצי.לפי המסורת היהודית "הארון הוא לא מין המידה" הכוונה שאם האורך של קודש קודשים הוא עשר אמות והארון שתי וחצי אמות ,כאשר הארון נמצא הקודש הקודשים המרחק מהקיר לאהרון הוא חמש אמות והמרחק מהקצה השני גם חמש אמות. הארון נישא על ידי מוטות עצי שיטים מצופים בזהב, שהוכנסו לטבעות זהב שנצקו לצידי הארון. על הארון הייתה מונחת כפורת בעובי טפח העשויה מזהב טהור שעליה היו שני כרובים בגובה עשרה טפחים. את הארון היה עוטר כתר עשוי מזהב.
המנורה

מנורת הזהב הייתה מנורה בגובה 18 טפחים וברוחב 12 טפחים שהוצבה בדרום אוהל מועד. במנורה הודלקו כל ערב 7 נרות על ידי הכהנים. היא הייתה עשויה מגוש אחד של זהב, בלי חיבורים של גושים נפרדים. עיצוב המנורה כלל צורות של כפתורים, פרחים וגביעים.
השולחן

שולחן הפנים הוצב בצפון אוהל מועד. הוא היה עשוי מעצי שיטים ומצופה זהב וכל שבוע הונחה עליו מערכת של 12 לחמים. אורכו של השולחן היה 2 אמות, רוחבו אמה אחת וגובהו אמה וחצי. הוא נישא על ידי מוטות עצי שיטים מצופים בזהב, שהוכנסו לטבעות זהב שנצקו לצידי השולחן. את השולחן עיטר זר זהב.
מזבח הזהב

מזבח הזהב, הנקרא גם מזבח הקטורת, היה מזבח, שעליו הקטירו הכהנים פעמיים ביום את קטורת הסמים. הוא היה עשוי מעצי שיטים מצופים זהב והוצב במרכז אוהל מועד. אורכו היה אמה, רוחבו אמה וגובהו שתי אמות. הוא נישא על ידי מוטות עצי שיטים מצופים בזהב, שהוכנסו לטבעות זהב שנצקו על פינות המזבח. את מזבח הזהב עיטר זר זהב.
מזבח העולה

מזבח הנחושת, הנקרא גם מזבח העולה, היה המזבח שעליו הוקרבו הקורבנות. הוא היה עשוי מעצי שיטים מצופים נחושת אך את חללו מילאו באדמה והוא הוצב במרכז חצר המשכן, מול פתח אוהל מועד. אורכו היה 5 אמות ורוחבו גם כן 5 אמות. בתלמוד מובאת מחלוקת ביחס לגובהו, האם היה 3 אמות או 10 אמות. הוא נישא על ידי מוטות עצי שיטים מצופים נחושת שהוכנסו לטבעות נחושת שניצקו לצידי המזבח. למזבח היו עולים בעזרת כבש באורך 32 אמות שהוצב בדרום המזבח.
הכיור

הכיור היה הכלי בו רחצו הכוהנים את ידיהם ואת רגליהם לפני עבודתם. הוא היה עשוי כולו מנחושת ועמד בעזרת בסיס מנחושת. מקומו היה בין כבש המזבח לאוהל מועד כך שהוא לא עמד ממש מול הפתח אלא דרומית אליו.
כלים נוספים

כלים נוספים רבים היו במשכן ושימשו לצורך פעולות שונות:
קערות- תבניות בהם נעשה לחם הפנים.
כפות- בזיכים, בהם הונחה הלבונה שליד הלחם.
קְשָׂווֹת- חצאי קנים, עליהם הונח לחם הפנים.
מְנַקִּיוֹת- מקלות ארוכים שהחזיקו את הקשוות.
מלקחיים- שימשו להוצאת הפתילות מן המנורה.
מחתות- מעין כלי קיבול, שימשו להוצאת האפר או הגחלים מן המנורה או מן המזבחות.
סירים, יעים- שניהם שימשו להוצאת הדשן מעל מזבח הנחושת.
מזרקים- כלים שבהם קיבלו את הדם מן הבהמות הנשחטות.
מזלגות- נועדו להפוך את הבשר כשהוא על האש.
הכלים שהיו לצורך שולחן הפנים והמנורה היו עשויים זהב, ואלה שהיו לצורך מזבח הנחושת היו עשויים מנחושת.
מיקום הכלים וסידורם במשכן

לגבי מיקומם המדויק של חלק מהכלים כותב רש"י:
שלחן בצפון, משוך מן הכותל הצפוני שתי אמות ומחצה, ומנורה בדרום משוכה מן הכותל הדרומי שתי אמות ומחצה. ומזבח הזהב נתון כנגד אויר שבין שלחן למנורה, משוך קמעא כלפי המזרח, וכולם נתונים מן חצי המשכן ולפנים. כיצד? אורך המשכן מן הפתח לפרכת- עשרים אמה. המזבח והשלחן והמנורה משוכים מן הפתח לצד מערב עשר אמות.
מיקומו המדויק של המזבח נתון במחלוקת בתלמוד.
מיקום הכלים וסידורם במשכן > משמעות הסידור

הסברים רבים נכתבו על מיקום הכלים. לפי הרבה מפרשים, כל כלי מבטא ערך מסוים, כאשר הצבתם במשכן מבטאת את חשיבותו של כל דבר, אך יחד עם זה גם את מקומו בסדר העדיפויות. למשל, הארון מסמל את התורה, השולחן, את העושר או המלכות ומזבח הזהב את הכהונה. בהשראה ממיקום המנורה בדרום, נאמר המשפט: ”הרוצה להחכים ידרים” (תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"ה, עמוד ב').
לעומת זאת, הכוזרי מסביר את מיקום הכלים על פי משל על גוף האדם. לדבריו, כמו שהנשמה לא יכולה לשרות בגוף אם הגוף לא מתנהל כראוי, כך במשכן, השכינה לא יכולה לשרות אם כל המערכות אינן פועלות כמו שצריך. הוא מסביר שהאוכל מזין את הגוף בשלושה מישורים. החלק ה"גס" שבו מתעכל בקיבה, החלק ה"צלול" מזין את הלב וה"צלול שבצלול" (האדים שעולים מן הדם) מזין את "רוח החיים" שבאדם. כך זה גם במשכן. האש שעל מזבח הנחושת "מעכלת" את החלקים ה"גסים" במציאות- בשר הקורבנות- האש שעל מזבח הזהב "מעכלת" את הקטורת- ביטוי לנפש, השוכנת בלב- והאש שעל המנורה היא ביטוי ל"אור החכמה". הוא מאריך לבאר גם את יתר הכלים, גם כן על פי מבנה גוף האדם, כך שבסופו של דבר, כל המערכות עובדות כמו שצריך, כדי שתוכל השכינה לשרות.
כיסויי הכלים

בזמן המסעות במדבר, נושאי הכלים היו בני קהת. אולם, התורה מציינת שאסור לבני קהת לגעת בכלים עצמם, ”...ולא יגעו אל הקדש ומתו...” (ספר במדבר, פרק ד', פסוק ט"ו). לכן, התורה מצווה על הכוהנים, שלהם מותר לגעת בכלים, לכסות את הכלים לפני שבני קהת ישאו אותם כדי שהם לא יגעו ממש בכלים. לכל כלי היו מספר כיסויים:
את ארון הברית כיסו בעזרת הפרוכת, מעליה פרסו כיסוי העשוי מעור תחש ומעליו פרשו בד הצבוע בתכלת.
את השולחן כיסו בעזרת בגד תכלת, עליו הניחו את כל כלי השולחן (ראו לעיל), עליהם פרשו בגד תולעת שני ואת הכל כיסו במכסה עור תחש.
את המנורה כיסו עם בגד תכלת ומעליו פרשו כיסוי עור תחש.
על מזבח הזהב פרשו בגד תכלת ומעליו כיסוי עור תחש.
את כלי השרת ששימשו את מזבח הזהב נתנו לתוך בגד תכלת שכוסה במכסה עור תחש.
את מזבח הנחושת כיסו בבגד הצבוע ארגמן, עליו הניחו את כל כלי המזבח (ראו לעיל) ומעליהם פרשו עור תחש.
הרמב"ן מעיר שעל כל הכלים נפרש כיסוי עור תחש, משום שהוא נועד להגן מפני הגשמים. הכלי היחיד שנפרש עליו עוד כיסוי מעל כיסוי העור הוא הארון, זאת מפני כבודו של הארון שצריך שכיסויו העליון יהיה מפואר.
זמן יצירת הכלים

בתורה, הציווי על עשיית הכלים מופיע לפני הציווי על עשיית מבנה המשכן, אולם, בפרשת ויקהל כתוב שהמבנה עצמו נעשה לפני עשיית הכלים. כדי לתרץ קושיה זו כתבו חז"ל:
בשעה שאמר לו הקדוש ברוך הוא למשה: "לך אמור לו לבצלאל, עשה לי משכן, ארון וכלים" הלך משה והפך ואמר לו: "עשה ארון וכלים ומשכן". אמר לו: "משה רבינו! מנהגו של עולם, אדם בונה בית ואחר כך מכניס לתוכו כלים, ואתה אומר, עשה לי ארון וכלים ומשכן? כלים שאני עושה, להיכן אכניסם? שמא כך אמר לך הקב"ה, עשה משכן, ארון וכלים?" אמר לו: "שמא בצל אל היית וידעת?"
כלומר, הסדר הנאמר בפרשת תרומה הוא הסדר שמשה אמר לבצלאל לעשות. בפרשת ויקהל נאמר הסדר שנעשה בפועל: קודם המבנה, שלתוכו הוכנסו הכלים. יש מפרשים שהסדר הנאמר בפרשת תרומה בא לבטא את חשיבותם של הכלים, שעיקר העבודה נעשית בהם.
הכלים כיום

לפי המסורת, לאחר הקמת בית המקדש הראשון בידי שלמה, נגנזו רוב כלי המשכן. התלמוד מציין שהכלים נגנזו "תחת המחילות של ההיכל". מכון המקדש שיחזר כשבעים כלים על פי המקורות. כלים אלו מוצגים כיום ב"תערוכת כלי המקדש" ברובע היהודי בירושלים.
ראו גם

קרשי המשכן
חצר המשכן
בגדי כהונה
אוצרות בית המקדש
לקריאה נוספת

אוצר המשכן- מאת הרב מנחם מקובר
ספר הכוזרי- מאמר שני, פסקאות כה'-כח'
הערות שוליים

↑  רמב"ן על ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק י', רשב"ם שם וראו ספר הכוזרי מאמר שני, כח'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ע"ב, עמוד ב'.
↑  ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק י'.
↑  ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק י"ב עד פסוק ט"ו.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ה', עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ה', עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף כ"ח, עמוד ב'.
↑  ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק כ"ג.
↑  ספר שמות, פרק ל', פסוק ב'.
↑  רש"י על ספר שמות, פרק כ"ז, פסוק ה' בסוף דיבור המתחיל "כרכוב המזבח".
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף נ"ט, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף נ"ט, עמוד א'.
↑  ויש המסבירים הפוך: שהקשוות הם המקלות, והמנקיות הן חצאי הקנים.
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף נ"ח, עמוד ב'.
↑  ראו את https://yhb.org.il/shiurim/revivim-2000/ מאמרו של הרב אליעזר מלמד] בנושא.
↑  רש"י על ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק י"א בדיבור המתחיל "זר זהב" ורמב"ן בתחילת פרשת תרומה.
↑  רש"י על ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק כ"ד, תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"ה, עמוד ב'.
↑  רש"י על ספר שמות, פרק ל', פסוק ג'.
↑  מאמר שני, כ"ו.
↑  נראה שכוונתו לדם שזורם ללב.
↑  כך מסביר האוצר נחמד.
↑  נראה שכוונתו לשכל.
↑  ספר במדבר, פרק ד', פסוקים ה'–ו'.
↑  ספר במדבר, פרק ד', פסוקים ז'–ח'.
↑  ספר במדבר, פרק ד', פסוקים ט'–י'.
↑  ספר במדבר, פרק ד', פסוק י"א.
↑  ספר במדבר, פרק ד', פסוק י"ב.
↑  ספר במדבר, פרק ד', פסוקים י"ג–י"ד.
↑  רמב"ן על ספר במדבר, פרק ד', פסוק ד'
↑  ראו רמב"ן על תחילת פרשת תרומה ועין אי"ה על הגמרא בברכות.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ט', עמוד א'.
| המשכן וכליו |
| --- | --- | --- |
| מבנה המשכן | אוהל מועד • חצר המשכן • קרשי המשכן • יריעות המשכן • עמודי המשכן • קלעי החצר • אדני המשכן |  |
| מָסַכִים | הפרוכת • מסך פתח אוהל מועד • מסך שער החצר |  |
| כלי המשכן | ארון הברית • הכרובים • כפורת • המנורה • שולחן הפנים • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • הכיור |  |
| בגדי כהונה | מכנסיים • אבנט • כתונת • מצנפת/מגבעת • מעיל • אפוד • חושן • ציץ |  |
| נושאי המשכן | שבט לוי • גרשון • קהת • מררי |  |
| אדריכלי המשכן | בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
| אוהלי המשכן | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
דגם המתאר את אוהל מועד ומיקום הכלים בתוכו. משמאל- המנורה, באמצע- מזבח הזהב ומימין- השולחן עם הלחם שעליו.
גשם הקשב לנשים

| --- | --- |

 סינגל
 מתוך האלבום יעל לוי
 יצא לאור:  1982
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 אורך:  3:33
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  תרצה אתר
 לחן:  נפתלי אלתר
 גרסאות כיסוי:  רוני אלתר, רוחמה רז
 
"גשם הקשב לנשים" הוא שיר שאת מילותיו כתבה המשוררת תרצה אתר, הלחין נפתלי אלטר, וביצעה יעל לוי. השיר יצא לאור ב-1982 ונכלל באלבומה הראשון יעל לוי. מילות השיר מופיעות בספר "כל השירים" שיצא לאור בשנת 2018 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
השיר מתאר נשים היושבות בבתיהן, מאחורי חלון, צופות בווילון ומצפות לבוא הגשם בשקט ובסבלנות. הן לא מאבדות תקווה והוא אכן מגיע, "הוּא חוֹזֵר, הוּא חוֹזֵר, הוּא חוֹזֵר..".
להערכת הבלוגר והפובליציסט אורי הייטנר, זהו שיר פמיניסטי, המוחה על כך שהשפע בעולם אינו מחולק בצורה הוגנת ואינו מגיע אל הנשים. הוא עוסק בנשים הממתינות בסבלנות לגשם שלהן, שאף ש"הגשם שלנו אחר לרדת. אך הוא יבוא בגדול – גשם אדיר ונוהר"....
איתמר זהר, סופר ועיתונאי, אומר כי השיר מבטא כוח נשי הממתין בשקט להכרה. "הוא לא דוחף או צועק, אבל עם זאת גם אינו נכנע ומתרפס. הוא מאמין ויודע שיבוא תורו, כפי שעולה בסוף השיר". הנשים מקציבות לגשם זמן, עד רדת הערב, עד רדת החושך, לפני שהלילה יגיע ושוב יאכזב. על פי פרשנות של הספרייה הלאומית, הציפייה לגשם היא למעשה ציפיית הנשים להפוך לאימהות.
ביצועים לשיר

יעל לוי, התקליט יעל לוי, 1981
רוני אלטר בבית אבי חי, 2012
רוחמה רז במופע מחווה לתרצה אתר בתיאטרון הקאמרי, הרשת החברתית פייסבוק, 8.3.2019
הערות שוליים

↑  אורי הייטנר, פינתי השבועית ברדיו: גשם הקשב לנשים, באתר הבלוג של אורי הייטנר, ‏2021-05-24
↑   איתמר זהר, "גשם הקשב": למה תמיד רטוב בשירים של תרצה אתר?, באתר הארץ, 23 ביולי 2017
↑  הספרייה הלאומית, גשם הקשב לנשים, באתר פייסבוק, ‏9 בינואר 2017
יעל מלמד

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1968 (בת 56) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
יעל מלמד (נולדה ב-21 בפברואר 1968) היא מפיקה אמריקאית ישראלית, שהפיקה את הסרט "אינוסנטה", זוכה פרס האוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר לשנת 2012.
ביוגרפיה

מלמד נולדה בניו יורק, בעת שאמה, האדריכלית כלת פרס ישראל עדה כרמי-מלמד, שימשה כמרצה בחוג לאדריכלות באוניברסיטת קולומביה. דודה, אח של אמה, הוא האדריכל רם כרמי, וסבה הוא האדריכל דב כרמי.
בעקבות גיוסם לצבא של אחותה ואחיה שבו הוריה לישראל. מלמד החליטה להישאר בארצות הברית ונרשמה ללימודי אדריכלות באוניברסיטת ייל. בשנת 1997, לאחר שעבדה במשך שנה וחצי עם אמה, החליטה לנטוש את האדריכלות ולעבור לעסוק בקולנוע. היא שבה לניו יורק ולמדה קולנוע בקורס אינטנסיבי בן שישה שבועות באוניברסיטת ניו יורק. היא התחילה לעבוד בתור סטאז'רית, אחר-כך כעוזרת.
בשנת 2003 פתחה מלמד בצוותא עם אווה קולודנר את חברת ההפקות Salty Features, כעבור מספר שנים עזבה שותפתה קולודנר את החברה. הסרט עתיר התקציב ביותר שהפיקה הוא "ראיונות קצרים עם אנשים מבחילים" פרי עטו ובבימויו של ג'ון קרסינסקי (שמשחק את ג'ים, כוכב הסדרה "המשרד", בתקציב של קרוב לחמישה מיליון דולר. זהו עיבוד לספר הסיפורים הקצרים של דייוויד פוסטר וולאס. הסרט My Architect, שהפיקה מלמד בבימויו של נתניאל קאהן, היה מועמד לפרס האוסקר לשנת 2004.
הסרט "אינוסנטה" (Inocente) הוא בבימוים של שון ואנדראה פיין. גיבורת הסרט "אינוסנטה" היא אינוסנטה בת החמש עשרה, בת למהגרים בלתי חוקיים ממקסיקו. היא ספגה התעללות מאביה ואמא ונעה בתשע השנים האחרונות בין שלושים מקומות דיור, ביניהם: מחסן נטוש, מקלט למחוסרי דיור, פארק ציבורי ובית של חברים. למרות התנאים בהם גדלה, אינוסנטה נהפכת לציירת מוכשרת שמוכרת את ציוריה בתערוכות, שוכרת דירת חדר ולראשונה בחייה מתגוררת בדירה משלה. לפני שהסרט הושלם נגמר להפקה התקציב. על מנת לפתור זאת יצאו מלמד ביחד עם עמיתיה לגיוס כספים מהציבור. היא נעזרה באתר מימון ההמונים "קיקסטראטר" וגייסה 52 אלף דולר מכ-300 תורמים פרטיים.
הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים ושודר ברשת MTV, שהייתה אחד הממנים שלו, בשלב גיוס ההון הראשוני. מלמד בנתה סביב הסרט מערכת של סדנאות, שבהן תלמידים צופים בסרט ובתום ההקרנה מתבקשים לצייר ציור בהשראתו.
ב-2024 יצא סרטה "עדה - אמי האדריכלית"
יעל מלמד נשואה לאיש מחשבים בריטי ולהם בן אחד.
הערות שוליים

↑  טליה לוי רוזנבוים, האדריכלית עדה כרמי־מלמד בסרט תיעודי חדש על חייה, באתר ynet, 26 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009347799005171  LCCN: no2013103406  VIAF: 307443569   WorldCat (עם VIAF): 307443569
אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו

ערך זה מונהאוניברסיטה מסויימת בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


 אוניברסיטה
 מוטו:  "Fiat lux"  (מלטינית: "ויהי אור")
 תקופת הפעילות:  1873–הווה (כ־151 שנים)
 מייסדים:  Hugh Toland 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Francis A. Sooy 
 צוות:  22,800
 סגל:  3,400
 סטודנטים
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  3,132 (2019)
 מיקום
 מיקום:  סן פרנסיסקו, קליפורניה   ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  37°45′46″N 122°27′29″W﻿ / ﻿37.762777777778°N 122.45805555556°W﻿ / 37.762777777778; -122.45805555556
 UCSF.edu
  (למפת סן פרנסיסקו מוגדלת) אוניברסיטת קליפורניה(למפת סן פרנסיסקו רגילה) אוניברסיטת קליפורניה
 
אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (באנגלית: University of California, San Francisco; בראשי תיבות: UCSF) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. האוניברסיטה נוסדה ב-1873 והיא אחת מעשרת הקמפוסים של אוניברסיטת קליפורניה. האוניברסיטה מתמקדת בתחומי המחקר הרפואי ומדורגת בין המוסדות הטובים בעולם בתחום זה. כל הסטודנטים באוניברסיטה הם בתוכניות לתארים מתקדמים. נכון ל-2019 באוניברסיטה לומדים 3,132 סטודנטים לתארים מתקדמים.
שישה מחברי הסגל האקדמי של האוניברסיטה זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה: הרולד א. ורמוס וג'. מייקל בישופ (1989) סטנלי פרוזינר (1997) אליזבת בלקברן (2009), שיניה יאמאנקה (2012) ודייוויד ג'וליוס (2021).
מבנה וחלוקה ארגונית

האוניברסיטה כוללת ארבעה בתי ספר בתחומי הרפואה המציעים 17 תוכניות לתואר שלישי ו-10 תוכניות לתואר שני.
בית הספר לרפואה (אנ') - נוסד ב-1864 בשם בית הספר לרפואה טוטלנד, ב-1873 הצטרף לאוניברסיטת קליפורניה וב-1898 עבר למיקומו הנוכחי. בית הספר כולל את המרכז הרפואי UCSF, המורכב מבית החולים מאונט זיון, בית החולים לילדים בניהוף, ובית החולים מופיט-לונג. המרכז הרפואי UCSF מדורג במקום השביעי בארצות הברית על ידי US News and World Report.
בית הספר לרוקחות (אנ') - נוסד ב-1872 כקולג' קליפורניה לרוקחות, ב-1873 הצטרף לאוניברסיטת קליפורניה
בית הספר לרפואת שיניים (אנ') - נוסד ב-1881
בית הספר לסיעוד (אנ') - נוסד ב-1907
בית הספר לתארים מתקדמים (אנ') - נוסד ב-1961
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו באתר דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם
↑  UCSF Nobel Prize Winners, באתר של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו
↑  המרכז הרפואי באתר
| אוניברסיטת קליפורניה​ |
| --- | --- | --- |
| קמפוסים | אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • מרסד • סן דייגו • סן פרנסיסקו • סנטה ברברה •​ סנטה קרוז • ריברסייד​   ​   ​​ |  |
| מחקר | המעבדה הלאומית לוס אלמוס •​ המעבדה הלאומית לורנס ברקלי​ • המעבדה הלאומית לורנס ליברמור • מערכת שמורות הטבע • מצפה הכוכבים ליק • מצפה הכוכבים קק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269090905171  BnF: cb12005157w (data)  ISNI: 0000 0001 2297 6811  LCCN: n81063172  NKC: xx0086534  SUDOC: 028161629  Trove: 1051449  VIAF: 154407301   WorldCat (עם VIAF): 154407301
אוטר בסטייב

אוטר בסטייב (ברוסית: Ота́р Беста́ев; נולד ב-28 באוקטובר 1991) הוא ג'ודוקא קירגיזי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
בסטייב זכה במדליית ארד באליפות אסיה בשנת 2015 שנערכה בכווית סיטי. הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון על אחמד עבד-אלרחמן המצרי והפסד לאורחן ספארוב האזרי.
פרסים

מקור:
אליפות אסיה:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
בלינק-182

| --- | --- |

בלינק-182, 2011
 מקום הקמה:  סן דייגו 
 מוקד פעילות:  סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1992–2005 2009
 סוגה:  פאנק רוק פופ פאנק רוק אלטרנטיבי רוק
 חברת תקליטים:  Filter Records (1993) Grilled Cheese Records (1994)  MCA Records (1996-2001) גפן רקורדס (2003-2005)
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 מארק הופוס טראוויס בארקר טום דה-לונג'
 חברים לשעבר
 סקוט ריינור  מאט סקיבה
 
בלינק-182 (באנגלית: Blink-182) היא להקת פופ פאנק אמריקאית מסן דייגו, קליפורניה. הלהקה מורכבת ממארק הופוס (שירה, גיטרה בס), טום דה-לונג' (שירה, גיטרה) וטראוויס בארקר (תופים).
הלהקה נוסדה בשנת 1992 בשם "בלינק" על ידי טום דה-לונג', מארק הופוס וסקוט ריינור. בשנת 1998, במהלך סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, החליף המתופף טראוויס בארקר את ריינור בשל התמכרותו לטיפה המרה. ובשנים 2004-1999 הגיעה הלהקה לשיא הצלחתה המסחרית.
בשנת 2005 הלהקה הודיעה על "הפסקה בלתי מוגבלת בזמן", יש האומרים שבגלל חילוקי-דעות פנימיים ויריבות בין חברי הלהקה. מאוחר יותר באותה השנה הקים דה-לונג להקה חדשה בשם "איינג'לס אנד איירוויבס", איתה הוא הופיע ברחבי העולם. הופוס ובארקר הקימו גם הם להקה בשם +44, לאחר הצהרות פוגעות שפרסמו נגד דה-לונג', בהן הם טוענים כי בגללו התפרקה בלינק-182. ב-8 בפברואר 2009 הודיעה הלהקה כי היא חוזרת לפעילות מלאה. בינואר 2015, הפסיק דה לונג' להופיע, ובמרץ החל להחליפו מאט סקיבה.
שיא ההצלחה המסחרית של הלהקה הייתה בסוף שנות התשעים ותחילת העשור הראשון של המאה ה-21 כאשר הוציאה רצף אלבומים שזכו להצלחה רבה ובהם השירים - "Dammit", "What's My Age Again?", "All the Small Things", "Adam's Song", "The Rock Show", "First Date", "Stay Together for the Kids", "Feeling This" ו-"I Miss You". לאורך כל שנותיה, ראתה הלהקה חשיבות עליונה בצילום והפקת קליפים מושקעים ללהיטיהם, כאשר שלושת חברי הלהקה משחקים בהם, מטבע הדברים, תפקידים מרכזיים.
היסטוריה > השנים המוקדמות (1992- 1998)

טום דה-לונג' גדל בפאוויי, פרוור ליד סן דייגו, ולמד בתיכון המקומי. הוא סולק מבית הספר לאחר שהשתכר במשחק כדורסל. הוא הוכרח ללמוד במשך סמסטר אחד בתיכון אחר. בתיכון זה, הוא התחבר עם קרי קיי שהתעניינה גם במוזיקת פאנק. אן הופוס, חברתה של קיי, הכירה לדה-לונג' את אחיה מארק הופוס באוגוסט 1992. השניים התחברו במהרה והחלו לנגן במשך שעות בחנייה של דה-לונג' ולכתוב שירים ביחד, אחד מהשירים היה "Carousel". באחת מפגישותיהם הראשונות, הופס ניסה להרשים את דה-לונג כאשר טיפס על פנס רחוב וקפץ ממנו. פעולה אשר הובילה לשבר בקרסול. דה-לונג' צירף ללהקה את חברו מהתיכון סקוט ריינור ששימש כמתופף.
השלושה החלו להתאמן בחדרו של ריינור, ובילו שעות ביחד בכתיבת שירים, צפייה בהופעות והליכה לסרטים.
תחילה ניגנה הלהקה תחת השמות "Duck Tape" ו"Figure 8", עד שדה-לונג' החליט על השם "בלינק".
במאי 1993, בלינק הקליטו את קלטת הדמו הראשונה שלהם שנקראה "Flyswatter", בחדרו של המתופף סקוט ריינור. הלהקה הקליטה את החומר על "4-track", וכתוצאה מכך איכות הסאונד היה ירוד. הופוס סיפר, שרק 50 עותקים יצאו לדמו, בשביל החברים והמשפחה. בסוף אותה שנה, הלהקה הוציאה דמו נוסף בשם "Buddha". 1000 עותקים הופקו על ידי ראש חברת תקליטים עצמאית, שהיה הבוס של הופוס.
בתחילת 1994, בלינק הוחתמו ב"Cargo Records". הלהקה הקליטה את אלבום הבכורה שלה שנקרא "Cheshire Cat", בשלושה ימים. הסגנון המוזיקלי של האלבום מוגדר כסקייט-פאנק, פופ פאנק או פאנק רוק. בנוסף לשירים חדשים, כמו M&M's שזכה לקליפ, האלבום הכיל גם כמה גרסאות מחודשות לשירים כמו: "Carousel", "Strings" ,"Sometimes", ו"TV" שהופיעו בדמו "Buddha". הוא יצא ב-17 בפברואר 1995.
זמן קצר לאחר צאת האלבום, היו בלינק מאוימים בתביעה מצד להקת פופ אירית עם אותו שם.
כדי למנוע ריב משפטי, הוסיפו בלינק את המספר "182" לשמם. הלהקה ציינה כמה סיבות לבחירת המספר 182, הבולטות שביניהן הן: זהו מספר הפעמים שטוני מונטנה (המגולם על ידי אל פצ'ינו) אומר את המילה "fuck" בסרט "פני צלקת", המספר לקוח משם הסרט "Turk 182!" מ-1985, המשקל האידיאלי של הלהקה, מספר הימים בחצי שנה, מספר המיילים שהופוס נסע כדי לבקר את חברתו וכו'.
ב-1996, לאחר שהלהקה עברה לאינסיניטאס, קליפורניה, הם הקליטו את אלבום השני "Dude Ranch" עם המפיק מארק טרומבינו. בלינק-182 הקליטו את האלבום בהוצאת חברת התקליטים " Cargo Records", אך חתמו באותה תקופה עם חברת התקליטים "MCA", שלאחר מכן הפכה ל"Geffen Records", כדי להגדיל את תפוקת התקליטים. ב-1997, יצא האלבום, והצליח באופן המסחרי, הוא מכר 4 מיליון עותקים ברחבי העולם. הסינגל "Dammit" הגיע למצעדי הרוק האמריקנים והושמע ברדיו לעיתים תכופות והאלבום עסק ברובו, בנושאים כמו: התבגרות, פרידות, אהבה וחברויות. הסגנון המוזיקלי של Dude Ranch, היה דומה מאוד לאלבום האולפן הקודם, כאשר חברי הלהקה שוזרים קטעם קומיים גסים בין השירים ובסיום השיר האחרון.
ב-1998 הפסיק ריינור להיות חלק מן הלהקה לאחר שהוא פיתח התמכרות לאלכוהול והפסיק להיות מסוגל לתפקד בהופעה. הופוס ודה-לונג' צירפו את המתופף טראוויס בארקר, שהיה אז בלהקת החימום של בלינק, "The Aquabats", למלא את מקומו של ריינור ליתר סיבוב ההופעות, והוא היה צריך ללמוד לנגן את השירים של הלהקה, כמה שעות לפני ההופעה. בסופו של דבר הוא הסכים להצטרף ללהקה לתמיד, ועזב את The Aquabats.