stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חומיות

ערך זה עוסק בסוג של עוגיות שוקולד. אם התכוונתם לקבוצה של אצות, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  חיתוכית, מגדן 
 מוצא:  ארצות הברית 
 תאריך יצירה:  המאה ה־19 
 מרכיבים עיקריים:  קמח, סוכר, ביצה, קקאו, חמאה 
 
חומית
חומיות טבעוניות
חוּמִיּוֹת או בְּרָאוּנִיז (באנגלית: Brownies, "בראון" באנגלית - "חום") הן סוג של עוגיות שוקולד הקרויות על שם צבען החום. האזכור הראשון של עוגיות אלה מקורו בקטלוג רשת החנויות סירז משנת 1897.
העוגיות הן פרוסות ריבועיות שנחתכו מעוגת שוקולד נמוכה מאוד המכילה לעיתים קרובות גם אגוזים (בעיקר, אגוזי מלך), ולפעמים פצפוצי שוקולד או חמאת בוטנים. בלילת העוגה סמיכה מאוד בגלל כמויות קמח, שומן ושוקולד גדולות לעומת הביצים. במתכון המקורי הביצים אינן מוקצפות כלל. יש המצפים את החומיות בציפוי שוקולד.
אגדה אורבנית שאין לה ראיות טוענת כי מקור עוגיות אלה בטבח ששכח להוסיף אבקת אפייה למתכון של עוגת שוקולד. לפי גרסה אחרת הומצאו החומיות במלון פאלמר האוס שבשיקגו במהלך התערוכה העולמית של שיקגו (1893) - על פי גרסה זו רצו בעלי המלון למכור עוגיות שוקולד לגברות שביקרו בתערוכה על מנת שהגברות תוכלנה לאכול את העוגות במפית מבלי להתלכלך.
בארצות הברית, מולדת החומיות, נוהגים להגיש את החומיות עם גלידה או קצפת.
גרסה של החומיות הן הזהוביות (באנגלית: Blondies) הנעשות בדומה לחומיות, כאשר טעמים של קרמל או וניל ולעיתים גם רוטב מייפל מחליפים את השוקולד או את הקקאו, והן מכילות, לעיתים שוקולד לבן, או שברי אגוזים.
הערות שוליים

1 2  היסטוריית החומיות (באנגלית)
הנפש הטובה מסצ'ואן

| --- | --- |
סצנה מתוך מהחזה "הנפש הטובה מסצ'ואן", התיאטרון הקאמרי, 1955
סצנה מתוך מהחזה "הנפש הטובה מסצ'ואן", התיאטרון הקאמרי, 1955
 כתיבה:  ברטולט ברכט 
 סוגה:  דרמה, תיאטרון אפי 
 הצגת בכורה:  4 בפברואר 1943 
 שפה:  גרמנית 
 
הנפש הטובה מסצ'ואן (בגרמנית: Der gute Mensch von Sezuan) הוא מחזה שנכתב על ידי ברטולט ברכט בשיתוף עם מרגרטה שטפין (Margarete Steffin) ורות ברלאו. המחזאים החלו לכתוב את המחזה ב-1938, והוא הושלם רק ב-1943, כשברכט היה בגלות בארצות הברית. הוא בוצע לראשונה ב-1943 ב-Schauspielhaus Zürich שבציריך, שווייץ, עם מוזיקה ושירים מאת המלחין השווייצרי הולדרייך גאורג פרי (Huldreich Georg Früh). הגרסה המוכרת יותר היום כוללת מוזיקה לשירים מאת פאול דסאו, שנכתבה בשנים 1947–1948 וקיבלה את אישורו של ברכט.
המחזה הוא דוגמה לדרמה הלא אריסטוטלית של ברכט, צורה דרמטית האמורה להיות מוצגת בשיטות של תיאטרון אפי. המחזה הוא משל ועלילתו ממוקמת בסין, בעיר הנקראת סצ'ואן (למרות שסצ'ואן הוא שם מחוז ולא עיר).
מוטיבים

ברכט תכנן לקרוא למחזה, במקור, תוצרת האהבה (Die Ware Liebe) כשהוא מתכוון לאהבה כסחורה. שם זה היה משחק מילים בגרמנית על המושג "אהבה אמיתית" (Die wahre Liebe), המבוטא באותה צורה.
המחזה עוקב אחרי זונה צעירה, שֶן טֶה, במאבקה לנהל חיים טובים וחיוביים (על פי מושגי המוסר הנלמדים מהאלים ושחבריה אזרחי סצ'ואן משלמים מס שפתיים), בלי להיות מנוצלת עוד על ידי אלה המנצלים את טוב לבה. מתברר ששכניה וחבריה הם מאוד ברוטליים, עד כי שן טה נאלצת להמציא אלטר אגו כדי להגן על עצמה - בן דוד בשם שוי טָה שנעשה מגן קר וקפדן של האינטרסים של שן טֶה. המוטיב של טוּב איכותני (הנראה פשוט כל כך בשם המחזה)[דרושה הבהרה] נעשה לא יציב על ידי יישומו לשני המינים.
התעניינותו של ברכט במטריאליזם היסטורי ברורה מהגדרת המחזה כמוסר עכשווי ואלטרואיזם במונחים חברתיים וכלכליים [דרושה הבהרה]. האלטרואיזם של שן טה מתנגש עם האתוס הקפיטליסטי של ניצול של שוי טה. המחזה רומז על כך ששיטות כלכליות קובעות את מוסריותה של החברה.
עלילה

המחזה נפתח כאשר וַנג, מוכר המים, מסביר לקהל שהוא נמצא בפאתי העיר וממתין להופעה של כמה אלים חשובים, שהתנבאו על בואם. האלים מגיעים תוך זמן קצר ומבקשים מוונג למצוא עבורם מקלט ללילה. הם עייפים אחרי מסע ארוך בחיפוש אחרי אנשים טובים שחיים עדיין על פי העקרונות שהם נתנו לבני האדם. במקום זאת הם מצאו רק חמדנות, רוע, חוסר יושר ואנוכיות. אותן תכונות הם מוצאים גם בסצ'ואן. אף אחד לא מזמין אותם להיכנס, לאף אחד אין זמן או אמצעים לדאוג לאחרים; מלבד הזונה הענייה שן טה, שהחסד הטהור הטבוע בה אינו מאפשר לה להשיב ריקם את פני המבקש. שן טה מחליטה לעזור להם אף שהייתה זקוקה לכסף כדי לשלם שכר דירה, והייתה בדרך ללקוח שכספו יכול היה לעזור לה. 
ונג בורח מפני האלים ומשאיר את סל המים שלו מאחור.
שן טה באה על שכרה בשל הסברת הפנים שלה, והאלים רואים זאת כסימן מובהק של טוּב. הם נותנים לה כסף והיא קונה חנות טבק. הם רואים בזה מתנה ומבחן: האם תוכל שן טה לשמור על הטוב שבה עם האמצעים החדשים שניתנו לה, על אף שהם קטנים? אם היא תצליח, יחזור אמונם של האלים באנושות. אף שבהתחלה עומדת שן טה בציפיותיהם של האלים, הרי תוך זמן לא רב הופכת החנות שלה לבית מחסה לא מסודר, צפוף יתר על המידה, שמושך פשע והשגחה משטרתית. במובן מסוים נכשלת שן טה במבחן, משום שהיא נאלצת להכניס את הדודן המומצא שוי טה כמשגיח ומגן על האינטרסים שלה: שן טה לובשת תלבושת גברית ומסכה, ומשנה את קולה לקול גברי חזק, כדי ללבוש את דמותו של שוי טה. שוי טה מגיע לחנות ומסביר בקור רוח שדודניתו חייבת לצאת העירה למסע קניות. הוא מסלק את הממתינים ומחזיר את הסדר לחנות.
בהתחלה מופיעה שן טה בדמותו של שוי טה רק במצבים נואשים, אבל ככל שהמחזה מתפתח היא לא יכולה עוד לעמוד בבקשות שמופנות אליה והיא מוכרעת על ידי ההבטחות שהיא מבטיחה לאחרים. לכן היא חייבת לקרוא לשוי טה למשך תקופות ארוכות יותר, עד שלבסוף נדמה שאישיותה האמיתית נעלמת מאחורי הקפדנות והחומרה של ה"דודן" שלה. בעוד שן טה היא רכה, רחומה ופגיעה, מתואר שוי טה כנטול רגשות, פרגמטי ואף מרושע. נראה שרק שוי טה יכול לשרוד בעולם בו הם חיים. תוך זמן קצר הוא הופך את חנות הטבק הצנועה שלה לבית חרושת לטבק שבו יש פועלים רבים.
שן טה פוגשת טייס מובטל, וַנג סוּן, ומתאהבת בו אחרי שהיא מונעת ממנו לתלות את עצמו. אבל ונג סון לא מחזיר אהבה לשן טה, אלא מנצל אותה ולוקח ממנה כסף. שן טה נכנסת להריון ממנו.
לבסוף שומע ונג סון את שן טה בוכה, אבל כשהוא נכנס נמצא שם רק שוי טה. ונג סון דורש לדעת מה קרה לשן טה, וכאשר אינו יכול להוכיח איפה היא, נלקח שוי טה לבית המשפט בטענה שהסתיר את דודניתו, או אף רצח אותה. אנשי העיר גם מגלים צרור בגדים של שן טה מתחת לשולחן של שוי טה, מה שגורם להם לחשוד עוד יותר. במהלך המשפט מופיעים האלים בבגדי שופטים ושוי טה אומר שהוא יתוודה אם האולם יהיה ריק מלבד השופטים. אחרי שאנשי העיר יוצאים, מגלה שוי טה את עצמו לאלים, שנתקלים בבעיה שגרמה התערבותם האלוהית, האקראית כביכול: הם יצרו נסיבות בלתי אפשריות עבור אלה שרצו לחיות חיי טוב.
בסוף המחזה, אחרי "דאוס אקס מכינה" מהיר ואירוני, משליך המספר את האחריות על מציאת פתרון לבעיה המועלית במחזה על הקהל. הצופה במחזה צריך להבין איך אדם טוב יכול להגיע לסוף טוב בעולם, שבמהותו, אינו טוב. המחזה מסתמך על אפשרויות דיאלקטיות של בעיה זו ועל ההנחה שהצופה יראה שהמבנה הנוכחי של החברה חייב להשתנות כדי לפתור את הבעיה המועלית.
בישראל

בשנת 1955 הועלה המחזה בתיאטרון הקאמרי, בתרגומה של לאה גולדברג, בבימויו של יוסף מילוא ועם אורנה פורת בתפקיד שן טה.
בשנת 1988 הועלה המחזה בתיאטרון באר שבע בשיתוף תיאטרון הבימה, בבימוי של יורי ליובימוב ותפאורה של יוסף יקרסון.
בסוף 2008 הועלה המחזה פעם נוספת בתיאטרון הקאמרי, בתרגומו של שמעון זנדבנק, בבימויו של אודי בן-משה, עם אולה שור-סלקטר בתפקיד שן טה.
בסוף 2014 הועלה המחזה בתיאטרון גשר בבימויו של יבגני אריה, עם נטע שפיגלמן בתפקיד שן טה.
ב-2025 הועלה המחזה על ידי שחקני בית הספר יורם לוינשטיין, בתרגום שמעון זנדבנק ובעיבודו ובימויו של עמית אפשטיין. בתפקיד שן טה אליאנה שניצר/הגר נחמיאס.
לקריאה נוספת

Eric Bentley, trans. & ed. 2007. The Good Woman of Setzuan. By Bertolt Brecht. London: Penguin. ISBN 0-14-118917-7.
David Harrower, trans. 2008. The Good Soul of Szechuan. By Bertolt Brecht. London: Methuen. ISBN 1-4081-0965-4.
Michael Hofmann, trans. 1990. The Good Person of Sichuan: The National Theatre Version. By Bertolt Brecht. Methuen Modern Plays ser. London: Methuen. ISBN 0-413-63550-3.
Thomson, Peter and Glendyr Sacks, eds. 1994. The Cambridge Companion to Brecht. Cambridge Companions to Literature Ser. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-41446-6.
John Willett. 1967. The Theatre of Bertolt Brecht: A Study from Eight Aspects. Third rev. ed. London: Methuen, 1977. ISBN 0-413-34360-X.
John Willett and Ralph Manheim, eds. 1994. The Good Person of Szechwan. Trans. John Willett. In Collected Plays: Six. By Bertolt Brecht. Bertolt Brecht: Plays, Poetry, Prose Ser. London: Methuen. 1-111. ISBN 0-413-68580-2.
הערות שוליים

↑  Willett (1967, 50-1).
↑  Willett (1967, 51).
↑  נראה שברכט נעשה מודע לכך שסצ'ואן הוא למעשה מחוז בכתיבת כמה טיוטות של המחזה. הן נוספו על ידי וילט, 1994 (Willet). בגרסה שהוצאה לאור על ידי סורקמפ (Suhrkamp) נכתב "בירת סצ'ואן", למרות שאין כל פרט המרמז שהעלילה התרחשה בצ'נגדו. בנטלי הכניס לראשונה את הכתיב Setzuan כתעתיק של הגרמנית Sezuan (הוא הגן על קביעתו בהקדמה שכתב להדפסת 1999.
↑  Willett (1967, 51) and Thomson & Sacks (1994, 121).
↑  מיכאל הרסגור, הנפש הטובה מסצ'ואן על במת ה-קאםרי", קול העם, 24 ביוני 1955
↑  ביקורות:
ערן ארגוב, "הנפש הטובה מסצ'ואן", במאי: יורי לובימוב, הפקת הבימה ותיאטרון באר־שבע, כל העיר, 15 ביולי 1988
אדר אבישר, תיאטרון - מועמד ללהיט קיץ, מעריב, 15 ביולי 1988
↑  ציפי שוחט, אודי בן משה מביים את "הנפש הטובה מסצ'ואן" בקאמרי, באתר הארץ, 15 ביולי 2008
↑  ביקורות:
תמרה שרייבר, ‏שירת קבצנים, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2008
צבי גורן, הנפש הטובה מסצ'ואן- חגיגת תיאטרון, באתר "הבמה", 25 בינואר 2009
מיכל בעדני בן-שישו, דרור קרן שר קרן פלס, באתר הארץ, 24 בינואר 2009
מיכאל הנדלזלץ, הנפש הטובה מסצ'ואן: רע במידה הנכונה, באתר הארץ, 27 בינואר 2009
קובי ניב, ‏ברק משעמם ומרגש, באתר גלובס, 2 בפברואר 2009
↑  ביקורות:
רון שוורץ, ‏הנפש נשארה בצד - "הנפש הטובה מסצ'ואן" בבימויו של יבגני אריה היא הצגה מרהיבה, באתר גלובס, 1 בינואר 2015
 מיכאל הנדלזלץ, "הנפש הטובה מסצ'ואן": גשר בין הטוב לרע, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2014
מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, הנפש הטובה מסצ'ואן: אופס, שכחנו את ברכט, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2014
ניר סלונים, ‏"הנפש הטובה מסצ'ואן": השואו מרגש, הדרמה פחות, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2014
אסף קוגלר, "הנפש הטובה מסצ'ואן": עושר אקספרס ב'גשר', באתר nrg‏, 6 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413422005171  BnF: cb120837373 (data)  GND: 4099138-6  LCCN: n85147606  SUDOC: 029152127  VIAF: 174214362   WorldCat (עם VIAF): 174214362 
מליקה סראבהאי בפקיד שון טה, בהפקה הודית של המחזה
איחוד האמירויות הערביות

העיר דובאי באמירות דובאי
חלוקת האמירויות לפי שטח (לחצו להגדלה)
מבצר דַ֗איַה באמירות ראס אל-ח'ימה בו לחמו בבריטים
דיונות במדבר בשולי העיר דובאי
העיר שארג'ה באמירות שארג'ה
איחוד האמירויות הערביות (בערבית: الإمارات العربية المتحدة, בתעתיק: אל-אִמַארַ֫את אל-עַרַבִּ֫יַּה אל-מֻתַּ֫חִדַה; ובקיצור: איחוד האמירויות, ולעיתים רק האמירויות الْإِمَارَات – ידועה גם בראשי התיבות UAE או ae) היא פדרציה ומדינת מדבר הנמצאת בצפון-מזרח חצי האי ערב (דרום מערב אסיה) שבמפרץ הפרסי. נכון לשנת 2023, באיחוד האמירויות יש אוכלוסייה מוערכת של 9.97 מיליון. לפי ההערכות, אזרחי האמירויות מהווים 11.6% מהאוכלוסייה; בעוד שאר התושבים הם גולים, רובם מדרום אסיה. האסלאם היא הדת הרשמית וערבית היא השפה הרשמית. מאגרי הנפט והגז הטבעי של איחוד האמירויות הערביות הן השישית והשביעית בגודלן בעולם, בהתאמה.
איחוד האמירויות הערביות היא פדרציה הכוללת שבע אמירויות מונרכיות: דובאי, אבו דאבי, עג'מאן, פוג'יירה, ראס אל-ח'ימה, שארג'ה ואום אל-קיוין.
המדינה קיבלה עצמאות מהממלכה המאוחדת ומחוף שביתת הנשק ב-1971.
איחוד האמירויות גובלת בשתי מדינות: עומאן וערב הסעודית.
איחוד האמירויות היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
שבע האמירויות המרכיבות את המדינה

דובאי דובאי (האמירות בה העיר הגדולה ביותר, דובאי)
אבו דאבי (אמירות) אבו דאבי (האמירות בעלת השטח הגדול ביותר. בה גם עיר הבירה של איחוד האמירויות, אבו דאבי)
שארג'ה שארג'ה
עג'מאן עג'מאן
ראס אל-ח'ימה ראס אל-ח'ימה
פוג'יירה פוג'יירה
אום אל-קיוין אום אל-קיוין
פוליטיקה

האמירויות הערביות היא פדרציה של שבע אמירויות שלכל אחת חוקים משלה. בראש כל אמירות עומד שייח' ששלטונו עובר בירושה. המנהיג של כל אמירות מכריע בשאלות פנימיות של מדיניות בתחומי כלכלה, חברה ודת, ואילו מדיניות החוץ וההגנה של האמירויות היא משותפת. בשנת 1971 הקים האיחוד פדרציה שבה כל אמירות החזיקה בכוח רב שכלל גם את זכויות הכרייה (בעיקר נפט), ולכן הממשל הפדרלי התפתח בצורה איטית.
"המועצה העליונה" מורכבת מהמנהיגים של שבע האמירויות. בראש המדינה ובראש "המועצה העליונה" עומד הנשיא, שתפקידו בעל סמכויות פוליטיות נרחבות, ונבחר לתקופת כהונה בת חמש שנים מבין אמירי המדינות, אם כי בפועל אמיר אבו דאבי תמיד מכהן כנשיא (להשוואה, במלזיה ראש המדינה נבחר מבין סולטני המדינות המלוכניות, אך מכונה רשמית יאנג די-פרטואן אגונג, ובשפה היומיומית מכונה מלך, אף על פי שבפועל היאנג די-פרטואן אגונג מכהן לכהונה קצובה והתפקיד עובר ברוטציה).
"המועצה העליונה" של מנהיגי האמירויות בוחרת גם את "מועצת השרים" (הקבינט), שבראשה עומד ראש הממשלה, ואילו "האספה הלאומית", שבה יושבים 40 שרים שנבחרים מכל האמירויות, בוחנת חוקים שמוצעים.
קיימת מערכת משפט פדרלית, וכל האמירויות מלבד אבו דאבי וראס אל-ח'ימה הצטרפו אליה. לכל האמירויות יש חוקים חילוניים וחוקים אסלאמיים לאזרחים, לפושעים ולבתי המשפט הגבוהים.
המשטר באמירויות נחשב סובלני יחסית בכל הקשור למעמד הנשים ולאורח החיים של הזרים החיים במדינה. בממשלת איחוד האמירויות מכהנות לפחות שתי שרות. הראשונה שמונתה הייתה דֵיים שיח'ה לבנא ח'אלד אל-קאסימי, שכיהנה כשרת הסובלנות, שרת המדינה לשיתוף פעולה בין-לאומי ושרת הכלכלה והתכנון של איחוד האמירויות הערביות. שרה נוספת היא השרה סארה בנת יוסף אל-אמירי המכהנת כשרת הטכנולוגיות המתקדמות במשרד התעשייה והטכנולוגיה המתקדמת בממשלת איחוד האמירויות הערביות, יו"ר סוכנות החלל של איחוד האמירויות ומועצת המדענים של איחוד האמירויות הערביות וסגנית מנהל הפרויקטים של משימת תקוות מאדים באיחוד האמירויות.
כלכלה

עד שנות ה-60 נחשבה כלכלת האמירויות לכלכלה נחשלת, דלת אמצעים ומשאבים, והתבססה בעיקר על פעילות ימית – דיג, שליית פנינים, בניית סירות וסחר ימי. אולם מאז גילוי הנפט בתחומה בראשית שנות ה-60 חלה מהפכה כלכלית, המאפשרת מאז ואילך רמת חיים מן הגבוהות בעולם. עתודות הנפט של האמירויות גדולות, רובן מצויות באבו דאבי.
החל משנת 1974 הפדרציה חברה בארגון אופ"ק. עקב החברות בארגון משפיעות האמירויות על ויסות קצב הפקת הנפט בעולם ושולטות יחד עם חברי הארגון במחיר הנפט העולמי – בעיקר על ידי קביעת מכסות הפקה לכל אחת מהמדינות החברות.
משנות ה-60 הושתתה כלכלת המדינה בעיקר על ענף הנפט והגז הטבעי, אך מאז 2017 לאור משבר האקלים היא מפנה משאבים לפיתוח אנרגיות מתחדשות והקטנת תלותה הכלכלית בהפקת דלקי מאובנים. בנוסף מפתחות האמירויות ענפי כלכלה נוספים כגון ייצור אלומיניום, טקסטיל, חומרי בניין, הפקת אמוניה, ועיבוד מזון. תנאי האקלים אינם מאפשרים את התפתחותה של חקלאות ענפה. כיוון שכך, תרומתה לתוצר הלאומי מצומצמת.
מאז שנות ה-80 גדל מספר התיירים באופן משמעותי, עיקרם אירופים הבאים לחופשה במהלך החורף. המגמה התחזקה לאחר ההחלטה להחיל מדיניות "שמיים פתוחים" שהביאה להוזלת הטיסות מאירופה, חיזוק חברות התעופה אמירטס ואיתיחאד איירווייז ושימוש בנמלי התעופה של אבו דאבי ודובאי כנקודת ביניים בין אירופה למזרח הרחוק.
המאזן המסחרי של האמירויות בעודף גדול. בשנת 2000 עמד העודף במאזן על כעשרים מיליארד דולר[דרושה הבהרה]. אחד ממאפייניה של כלכלת האמירויות הערביות המאוחדות הוא הסתמכותה על כוח עבודה זר שמהווה יותר מ-90% מכוח העבודה במדינה.
באמירות דובאי גורדי שחקים ומלונות פאר רבים; עם המפוארים שבהם נמנים בורג' אל-ערב, שהוא מהמלונות הגבוהים בעולם, ובורג' ח'ליפה, המבנה הגבוה בעולם מאז 2010. קיימים בה גם מרכזי קניות רבים, ביניהם קניון דובאי הקניון החמישי בגודלו בעולם.
בשנת 2006 סוכם על תחילת פעילות מדעים בתחום החלל ובשנת 2009 שוגרה לחלל החללית דובאי סאט 1.
גאוגרפיה

רובה של המדינה מדבר שחון. במזרח מתנשאים הרי חג'ר (2,500 מטר בשיאם), מהם משתפלת במתינות רמה מדברית צפונה ומערבה עד סבח'ת מטי (אנ') – מישור מלֵחה המגיע עד לגבול ערב הסעודית. החוליות בדרום ובמערב מהוות חלק מימת החולות של א-רובע אל-ח'אלי. חופיהן של האמירויות נמשכים לאורך המפרץ הפרסי בצדו המערבי, וחלק גובל מפרץ עומאן בצדו המזרחי.
בשטחי האיחוד אין נחלים, אגמים או מאגרי מים עיליים כלשהם. מים מצויים בנאות מדבר כמו אל-עין וליווה (אנ'), נשאבים מאקווה (אקוויפר) תת-קרקעית, או מותפלים ממי הים.
בקיץ עשויות הטמפרטורות לעלות עד 49° צלזיוס. בשאר ימות השנה נעות הטמפרטורות בטווח 20° – 35°. כמות המשקעים הממוצעת היא כ-80 מילימטר גשם בשנה. סופות החול שכיחות והן מלוות ברוחות שָׁמָל (רוח צפונית-מזרחית הנושבת לאורך דרומו של עמק הפרת והחידקל והמפרץ הפרסי) וחמסין (רוח דרומית יבשה).
יחד עם גינאה המשוונית ודנמרק, איחוד האמירויות היא אחת משלוש המדינות היחידות בעולם, שעל אף שרוב שטחן הוא ביבשת, מצויה בירתן על אי.
ארבעת האזורים המרכזיים באיחוד הן דובאי ואבו דאבי שעל חופי המפרץ הפרסי (במערב המדינה), אל עין שבמרכז מזרח המדינה באמצע האזור המדברי, ופוג'איירה שעל חוף מפרץ עומאן שממשיך ישירות אל הים הערבי שבתוך האוקיינוס ההודי.
יחסי חוץ

יחסי החוץ של איחוד האמירויות הערביות מנוהלים על ידי משרד החוץ ושיתוף הפעולה הבין-לאומי בראשות השר עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן. ראש הממשלה וסוכנויות רבות אחרות ממלאות תפקיד בקביעת המדיניות, ולמוסדות ועסקים רבים יש תפקיד בהם.
לאיחוד האמירויות הערביות קשרים דיפלומטיים ומסחריים עם רוב מדינות העולם. היא חברה באופ"ק היא אחת החברות המייסדות של מועצת שיתוף הפעולה של המפרץ (GCC), חברה באו"ם ובבנק העולמי, קרן המטבע הבין-לאומית, הליגה הערבית, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC) והמדינות הבלתי-מזדהות. כמו כן, היא משקיפה בארגון הארגון הבין-לאומי לפרנקופוניה.
יחסי חוץ > יחסיה עם ישראל

האמירויות הערביות המאוחדות, כחברות בליגה הערבית מאז הקמת הפדרציה, נקטו עמדה עוינת לישראל ונמנעו מכל קשר עמה עד להסכמי אוסלו של תחילת שנות ה-90.
לאחר הסכמי אוסלו, האמירויות נמנעה מיחסים גלויים עם ישראל בניגוד לשכנותיה, עומאן וקטר, אבל סחר עקיף בין הצדדים ויחסים ביטחוניים התקיימו בחשאי.
בנובמבר 2015 הודיע משרד החוץ הישראלי על פתיחת נציגות ישראלית רשמית ראשונה בעיר אבו דאבי, אם כי ממשלת איחוד האמירויות מצדה הצניעה את המהלך והמעיטה בחשיבותו.
ב-30 ביוני 2019 ביקר שר החוץ הישראלי ישראל כץ באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות.
ב-13 באוגוסט 2020 הודיעו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, כי הוסכם על הסכם איחוד האמירויות-ישראל לקראת הסדרת וכינון יחסים דיפלומטיים בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות, כחלק מהסכמי אברהם. הסכם זה נחתם ב-15 בספטמבר 2020, ואושר בשתי המדינות.
בינואר 2021, אישר קבינט איחוד האמירויות הקמת שגרירות אמירותית בישראל. ב-14 בפברואר 2021, כהמשך להסכם הסדרת היחסים בין המדינות, מונה מוחמד אל מחמוד אל חאג'ה, לשגריר ראשון בישראל, ונקרא לחזק את הידידות ושיתוף הפעולה עם ישראל.
ב-30 במאי 2021, נפתחה שגרירות איחוד האמירויות בבניין הבורסה לניירות ערך בתל אביב, דגל האמירויות הונף לצד דגל ישראל.
צבא וביטחון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תוכנית החלל

לאמירויות ישנה תוכנית חלל לאומית, שבמסגרתה שוגרה ביולי 2020 החללית "אל אמל" (תקווה) למשימת סקר סביב מאדים. היא נכנסה למסלול סביב כוכב הלכת בפברואר 2021. בשנת 2016, סארה בנת יוסף אל-אמירי שרת הטכנולוגיות הלאומיות, הובילה את הפרויקט המדעי של איחוד האמירויות משימת תקווה מאדים, הופ. שבוצע בשותפות עם אוניברסיטת קולורדו, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואוניברסיטת המדינה של אריזונה.
הזאע אל-מנסורי הוא האסטרונאוט האֵמִירוּתִי הראשון, והוא קיבל את הכשרתו ברוסיה. אליו מצטרפים עוד שלושה מועמדים שיעברו הכשרה בקבוצת האסטרונאוטים ה-23 של נאס"א (אנ'): ד"ר סולטאן א-ניאדי, מוחמד אל-מולא, ונורא אל-מטרושי, שתהיה האישה האסטרונאוטית הראשונה מהאמירויות.
ב-2023 פורסם כי החללית "אל אמל" הפיקה מידע ותמונות חדות יותר מבעבר של דיימוס – הירח הקטן של כוכב מאדים, בזכות מידע זה התגלה כי ההרכב של דיימוס דומה למאדים ושונה מהרכבם של אסטרואידים מסוג D. ממצא זה שולל את ההנחה שהניחו קודם לכן בנוגע למקור הירח.
דמוגרפיה

אוכלוסיית איחוד האמירויות הערביות מנתה ב-2020 כ-9.2 מיליון תושבים. כ-12% מהאוכלוסייה הם אזרחים אֵמִירוּתִים-ערבים בני המקום, בעוד כ-88% הם עובדים זרים ומהגרים מכל רחבי העולם. על כן, רק 1.4 מיליון מתושביה הם אזרחי המדינה.
קושי רב קיים על אלה המנסים להתאזרח באיחוד האמירויות, למי שאין קשר דם או קרובי משפחה כלשהם במדינה, ומשום כך התאזרחות ניתנת תחת נסיבות מיוחדות בלבד.[דרוש מקור]
כ-88% מהאוכלוסייה מתגוררים ביישובים עירוניים. תוחלת החיים היא 78.32 שנים.
היחס בין מספרי הגברים למספרי הנשים במדינה אינו טבעי: מספר הגברים גדול פי 2.2 (כשברוב קבוצות הגיל מגיע אף ל-2.75) ממספר הנשים. זהו הפער השני הגדול ביותר בעולם לטובת הגברים לעומת נשים (אחרי קטר). שיעור הפריון עומד על כ-1.4 ילדים לאישה.
דמוגרפיה > מוצא אתני

במדינה אוכלוסייה מלאומים ומוצאים שונים ומגוונים. חמשת הלאומים הכי נפוצים באמירויות של דובאי, שארג'ה ועג'מאן, הם: הודים (25%), פקיסטנים (12%), אֵמִירוּתִים-ערבים בני המקום (9%) בנגלדשים (7%), ופיליפינים (5%). עובדים זרים מאירופה (כולל מעל ל-100 אלף בריטים), אוסטרליה, צפון אמריקה, ומרכז ודרום אמריקה, מהווים כחצי מיליון מאוכלוסייתה. שאר האוכלוסייה הם ערבים ממדינות אחרות (ובפרט מצרִים ועומאנים). רובם הגיעו כעובדים זרים לאמירויות עם תחילת שגשוג תעשיית הנפט מאז שנות ה-60.
דמוגרפיה > דתות

האסלאם היא דת המדינה הרשמית של איחוד האמירויות הערביות. נכון ל-2022, 76% מתושבי איחוד האמירויות הם מוסלמים (מתוכם 97% הם סונים ו-3% הם שיעים), 9% הם נוצרים, 8% בני דת ההינדואיזם, 1.8% בודהיסטים, ו-5% הם אחרים.
בני המיעוטים מדתות שהתפצלו מהאסלאם, כמו הדרוזים ובני הדת הבהאית, נספרים כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית.
על פי החוק בכל האמירויות, לנשים מוסלמיות אסור להינשא לגברים לא-מוסלמים.
דמוגרפיה > דתות > יהדות

באיחוד האמירויות הערביות קהילה יהודית מתפתחת, שמורכבת רובה מאנשי עסקים ממדינות המערב, שחיים ומתפללים בחופשיות במדינה. נכון לשנת 2019 ההערכה היא כי יש בדובאי ובאבו דאבי כ-200 משפחות יהודיות. הסכם הנורמליזציה עם ישראל הביא לגדילה משמעותית של מספר היהודים במדינה ולפי רב הקהילה היהודית הרב לוי דוכמן נכון ל-2021, יש במדינה כ-500 משפחות יהודיות.
דמוגרפיה > זכויות האדם

באיחוד האמירויות אין שלטון דמוקרטי, ולאזרחים אין אפשרות להחליף ממשלה או להקים מפלגות פוליטיות. הממשלה מגבילה את חופש הביטוי ואת חופש העיתונות, והתקשורת המקומית מצונזרת כדי למנוע ביקורת על הממשלה, על פקידי ממשל או על משפחות המלוכה. חופש ההתאגדות וחופש הדת מצומצמים גם הם. על פי ארגוני זכויות האדם, זכויות אדם רבות מופרות באיחוד האמירויות הערביות. אזרחים המתנגדים לשלטון סובלים מרדיפה פוליטית. רבים מהם נחטפו על ידי כוחות הביטחון ועברו עינויים וכן היעלמות כפויה. לעצורים לא ניתנת הזכות להליך הוגן או לייצוג משפטי.[דרוש מקור] מלקות וסקילה מקובלות כדרכי ענישה בבתי דין השרעיים במדינה.[דרוש מקור]
בחודש נובמבר 2020 נחקקו תקנות המפחיתות את המגבלות על צריכת אלכוהול ומגורים משותפים ללא נישואים, והחמירו את הענישה במקרי רצח על חילול כבוד המשפחה.
ראו גם

מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ
לקריאה נוספת

אלכסנדר בלי, אבי שבת, דמוקרטיה ודמוקרטיזציה בעולם הערבי, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2004. (הספר בקטלוג ULI)
יואל גוז'נסקי, מדינות המפרץ בסביבה אסטרטגית משתנה, תל אביב: המכון למחקרי ביטחון לאומי, 2012. (הספר בקטלוג ULI)
ארז אשל

ארז אשל
אשל (מימין) עם משתתפי גמר חידון התנ"ך הישראלי למבוגרים לשנת תשע"ד
ארז אשל (נולד ב־8 ביולי 1969) הוא פעיל חברתי ממייסדי המדרשות למנהיגות חברתית (מכינות קדם־צבאיות) ושימש במשך עשור ראש מכינת עין פרת. בעבר היה מנהל מינהל חברה ונוער במשרד החינוך והיה אחד ממנהיגי מאבק הסטודנטים להפחתת שכר הלימוד בשנת 1998. מכהן כיו"ר ארגון לב אחד והוא מייסד ומכהן כיו"ר עמותת עתידנא מאז 2019.
הערות שוליים

↑  בכיר במשרד החינוך: מותר לסרב פקודה, באתר nrg
↑  איתן אורן, להיות קצין, סרט תיעודי, 1991
↑  ירעם נתניהו, שליפות עם ארז אשל, באתר nrg‏, 29 במאי 2007
↑  לירן כוג'הינוף, האסון בנחל צפית - ראשי המכינה עומדים מאחורי תנועת השומר החדש, חדשות כאן 11, 18 ביולי 2019
↑  טלילה נשר, המינוי הבכיר החדש במשרד החינוך: "מותר לסרב פקודה, תומך בנוער הגבעות", באתר הארץ, 11 ביולי 2012
↑  ארז אשל מעל בימת TED
↑  ארז אשל ברשתות החברתיות, באתר nrg
↑  ירעם נתניהו, שליפות עם ארז אשל, באתר nrg‏, 29 במאי 2007.
↑  ראיון עם אמילי עמרוסי ברשת ב', באתר www.facebook.com
↑  יהיה טוב | נער אמיץ אחד יצא למסע הצלה בלתי נתפס בלב התופת בדרום
↑  דוד טברסקי, ‏ביקורת על ראש המכינה שלקח חניך לעוטף ב-7.10: "שאלה קשה על שיקול הדעת", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 6 בדצמבר 2023
↑  מנחת דבר (2023-12-14), רשכבה"ג מרן הגאון רבי דב לנדו שליט"א בשיחה עם ארז אשל בחובת לימוד התורה של בני הישיבות שמגנא ומצלא, נבדק ב-2024-08-05
גיל קופטש

| --- | --- |

קופטש ב-2016
 לידה:  11 בספטמבר 1969 (בן 55) גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיל קופטש (נולד ב-11 בספטמבר 1969) הוא סאטיריקן, תסריטאי, מחזאי, קומיקאי ישראלי, פעיל למען לגליזצית סמים קלים ויו"ר מפלגת עלה ירוק לשעבר.
הערות שוליים

↑  דורון חלוץ, בחירות 2009: גיל קופטש, יו"ר מפלגת עלה ירוק, בקרוב במזנון הכנסת, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2008
↑  ירעם עטיה, אין חכם כבעל ניסיון, הצופה.
↑  ניצול שואה תובע את "פיני הגדול", באתר וואלה, 9 באוגוסט 2004
↑  רועי הולר, קלוד לנצמן דורש חצי מיליון שקל מ"פיני הגדול", באתר ynet, 3 באפריל 2005
↑  דורון חלוץ, דפוק וזרוק בכנסת, מוסף "הארץ", 26 בדצמבר 2008
↑  עידו רוזן, האב, הבן והעיר הקדושה: "הבשורה על פי אלוהים" והטרילוגיה של אסי דיין, באתר קריאות ישראליות, ‏ינואר 2025
↑  דניאל אדלסון, הבדיחה הפכה למינוי: קופטש בראש עלה ירוק, באתר ynet, 10 בדצמבר 2008
↑  תוצאות הפריימריז – רשימת מרצ לכנסת ה-21, באתר מפלגת מרצ
↑  מרצה ב"סיור סליחות" בצה"ל: מודה לרומאים, באתר ערוץ 7, 1 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511623105171  ISNI: 0000 0000 2224 5384  LCCN: no2014054154  VIAF: 308698196   WorldCat (עם VIAF): 308698196
המטבח הירושלמי

המטבח הירושלמי הוא מונח המתאר מאכלים הנפוצים בירושלים או שמקורם בירושלים.
בייגל ירושלמי
המטבח הירושלמי התהווה כמטבח של שילובים ושל אילוצים: עדות ישראל השונות שהסתופפו זו לצד זו, השפעות מהמטבח הערבי המקומי; אילוצי מלחמות, צנע ועוני; אילוצי כשרות, וזמינותם של פירות ועשבי בר מקומיים שניתן היה ללקט בעונתם.