stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרום
תכונות

כרום הוא מתכת אפורה, מבריקה וחזקה הנמצאת במצב צבירה מוצק בטמפרטורת החדר. דרגות החימצון הנפוצות ביותר של כרום הן 2+, 3+ ו6+. כרום תלת ערכי (3+) הוא היציב ביותר. תרכובות כרום שש ערכי הם חומרים מחמצנים חזקים. כשכרום מתכתי נחשף לחמצן הוא מתחמצן במהירות ויוצר שכבת כרום חמצני, שכבה זו מגנה על המתכת שמתחתיה.
שימושים

לכרום שימושים רבים, להלן חלק מהם:
בסגסוגות, כרום מעניק עמידות לקורוזיה וגימור סופי מבריק.
כרום הוא אחד המרכיבים של פלדת אל-חלד.
לכרום שימוש בתור חומר ציפוי.
לכרום שימוש באנודיזציה (ציפוי מתכות בעזרת אלקטרוליזה) של אלומיניום והפיכתו לאבן החן אודם.
לכרום שימוש בתור צבען. צבענים ירוקים רבים בשימוש כיום מכילים כרום, כגון וירידיאן.
לכרום שימושים בתור זרז תהליכים כימיים.
למלח הכרום (כרומט) שימושים בעיבוד עור.
K2Cr2O7 הוא חומר ניקוי לכלי זכוכית במעבדות, יש לו עוד מספר שימושים בתור חומר מחמצן חזק.
היסטוריה

הכרום היה ידוע לסינים הקדמונים ונמצא בחפירות צבא הטרקוטה בשיאן כציפוי לחיצים וחניתות המתוארכים כ-200 שנה לפנה"ס.
ב־1761 יוהאן גוטלוב להמן מצא מינרל כתום-אדום בהרי אורל שאותו הוא פרסם בשם
"עופרת סיבירית אדומה". היו ששיערו שהוא טעה ומצא תרכובת עופרת, סלניום וברזל לבסוף התברר שהחומר היה עופרת כרומית (PbCrO4).
ב־1770 ביקר פטר סימון פלאס באותו מקום בו להמן מצא את העופרת המינרלית האדומה שהייתה נכס מאוד שימושי כפיגמנט בצביעה. השימוש של העופרת הסיבירית האדומה כפיגמנט בצביעה התפתח במהירות. הצהוב הבהיר אשר הופק מעופרת כרומית נהפך לצבע אופנתי מאוד.
ב-1797 קיבל לואי-ניקולה ווקלן דוגמאות של עופרת כרומית. הוא ערבב את הדוגמה עם חומצה כלורית והפיק כרום תלת חמצני (CrO3). ב-1798 ניקולה וולקן הצליח לבודד כרום מתכתי כשחימם כרום תלת חמצני בכבשן. מאוחר יותר הוא זיהה נוכחות כרום באבני חן כמו אודם וברקת.
תפקיד ביולוגי

כרום תלת ערכי מסייע בכמויות זעירות לבני אדם ויצורים חיים אחרים, מכיוון שהוא משתתף בספיגת סוכרים. קיים קשר בין מחסור בכרום לפגיעה בוויסות איזון כמויות האינסולין בגוף. שלא כמו מתכות חיוניות אחרות, כרום לא נמצא בחלבונים והשפעתו על מנגנונים בגוף לא נחקרה.
צורה בטבע

כרום נכרה כמינרל כרומיט (FeCr2O4) במכרות. הוא מבודד כשמחממים אותו בנוכחות אלומיניום או צורן. מהמכרות בדרום אפריקה מפיקים חצי מכמות הכרום בעולם, יתרת כמות הכרום מקורה בקזחסטן, הודו וטורקיה. בשנת 2000 נכרו 15 מיליון טון FeCr2O4 שמהם הופק 4 מיליון טון כרום בשווי 2.5 מיליארד דולר.
אמצעי זהירות

כרום מתכתי ותרכובות כרום תלת ערכי אינן נחשבות כמזיקות לבריאות. לעומת זאת, תרכובות כרום שש ערכי הן רעילות. חצי כפית של תרכובת כרום שש ערכי (הקסהוולנטי) יכולה לגרום למוות. רוב התרכובות של כרום שש ערכי מגרות את העיניים, העור והאף. חשיפה כרונית לכרום שש ערכי יכולה לגרום לנזק קבוע בעיניים ולסרטן. החומר הוגבל לשימוש על ידי האיחוד האירופי. בשנת 2000 יצא לאור הסרט "ארין ברוקוביץ'" המספר את סיפור התביעה המשפטית בעקבות זיהום מי השתייה בכרום שש ערכי בהינקלי, קליפורניה.
הערות שוליים

↑  מחקר: כרום פיקולינט פטנטי משפר רגישות לאינסולין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286324805171  BnF: cb12104829h (data)  GND: 4147944-0  LCCN: sh85025350  NARA: 10646811  NDL: 00567040  NKC: ph119207
אדריכלות יוון העתיקה

| --- | --- |

פרתנון, האקרופוליס באתונה
 מידע כללי
 
 העולם היווני, 800 לפני הספירה – 480 לפני הספירה
 אזור גאוגרפי:  יוון העתיקה
 טווח תאריכים:  המאה ה-12 לפני הספירה – המאה הרביעית לפני הספירה
 מבנים עיקריים:  הפרתנון, הסטואה של אטאלוס
 סגנון אדריכלות קודם:  אדריכלות מצרים העתיקה
 סגנון האדריכלות הבא:  אדריכלות רומית
אדריכלות יוון העתיקה היא סגנון אדריכלי, שהתפתח ביוון העתיקה החל מסוף התקופה המיקנית (המאה ה-12 לפנה"ס) ועד המאה הרביעית לפני הספירה - אז הגיעה האדריכלות היוונית לשיאה. שיאה של האדריכלות היוונית היה זיקוק של כמה סגנונות שהיוו את האדריכלות הקלאסית. זו מצאה את המשכה בסגנון האדריכלות ההלניסטית ובאדריכלות הרומית.
האדריכלות הקלאסית היא הבסיס הקדום ביותר לרוב סגנונות האדריכלות שהתפתחו באירופה עד למודרניזם במאה ה-20.
האמנות המינואית-מיקנית מבוססת על אלמנטים הבאים מהטבע, מהיבשה וממעמקי הים, כמו צמחי מים, דגים, תמנונים ועוד נושאים ייחודיים שכמעט לא הופיעו באמנות היוונית.
על אף הפריחה התרבותית חלה בה ירידה כאשר רעידות האדמה גרמו לנסיגה תרבותית. סמוך לשנת 1,100 לפנה"ס נשרפה העיר מיקנה עד היסוד. תאריך זה מציין בספרי ההיסטוריה את סופה של התרבות המינואית- מיקנית. כ-100 שנה מאוחר יותר פלשו למיקנה שבטים דוריים שהחריבו תרבות זו. השבטים הדוריים התיישבו בעיר והתרבות שהביאו איתם תפסה את מקומה של התרבות שנחרבה. על רקע התרחשויות אלה התפתחה התרבות והאומנות היוונית הקדומה.
תהליך התגבשותם של השבטים הנודדים שפלשו לשטחי יוון נמשך כשלוש מאות שנים, וכדי להגיע ליציבות מדינית-טריטוריאלית אחידה הם הקימו ערי-מדינה (פוליס) עצמאיות שהיו מאוחדות סביב הדת והמיתולוגיה היווניות. "הפוליס" הייתה עיר מדינה עצמאית עם שלטון עצמי, צבא ומערכת חוקים משלה, וסיפקה בעצמה את רוב צרכיה הכלכליים, החברתיים והתרבותיים. כלפי מדינות אחרות התנהלה הפוליס כגוף מדיני עצמאי לחלוטין.
שורשיה של האדריכלות היוונית בסגנונות בנייה של תרבויות עתיקות ששגשגו באזור יוון והים האיגאי באלף השני לפנה"ס, כמו התרבות המיקנית, התרבות המינואית, ותרבויותיהם של שבטים שונים אחרים, שהיגרו לצפון יוון ולאסיה הקטנה. רוב המבנים שנבנו בראשית התקופה של יוון העתיקה כמעט ולא שרדו, בין משום שנהרסו ונבזזו במהלך השנים, בין משום שנבנו מעץ. רוב הבניינים שנשתמרו, עד התקופה הרומית או עד היום, הם בעיקר מבני ציבור שנבנו החל במאה ה-5 לפנה"ס, ולאחריה.
האדריכל ביוון העתיקה, כמו פסל או צייר, לא נחשב לאמן אלא היה אוּמן שהיה אחראי על הבנייה. המילה "ארכיטקט" מקורה במילה היוונית "ארכי-טקטון" שפירושה בנאי ראשי (ארכי-ראשי, טקטון-בנאי). האדריכל היה אמון על תכנון המבנה ועל בנייתו, לרבות קישוטיו הפיסוליים. רוב האדריכלים היווניים היו אלמונים. אפילו האדריכל איקטינוס, שבנה את הפרתנון באתונה בשנים (447–432 לפנה"ס), אליו היו מתייחסים היום כאל גאון רב-אומן, קיבל הכרה של בעל מלאכה שעשה את עבודתו, ולא זכה בחייו להכרה מכובדת ומשמעותית.
מאפייני הסגנון

האדריכלות היוונית השתמשה בבנייה בעיקר באבן ובשיש. טכנולוגיית הבנייה הייתה פשוטה יחסית (לעומת האדריכלות הרומית שהייתה מפותחת יותר מבחינה טכנולוגית מזו היוונית) ועשתה שימוש בעיקר במבני לבנים, בעמודי אבן או שיש, בקורות אופקיות מאבן או מעץ ובגמלונים משולשים. ליוונים לא הייתה ידועה טכנולוגיית הבנייה של קשת או של כיפה, ולכן הצורות בהן נעשה שימוש באדריכלות היו בעיקר אורתוגונליות (מבוססות על זוויות ישרות) ומשולשים פשוטים בגמלונים בחזיתות מבנים.
כאשר הבשיל סגנון הבנייה, לקראת המאה ה-6 לפנה"ס, התאפיינו המבנים בקווים נקיים ומדויקים, והפגינו פרופורציות מתוכננות היטב, בכלל זה סימטריה כמעט מושלמת. עם זאת, בתכנון המרחב לא הושם כל דגש על סימטריה - אף שכל מבנה לעצמו נבנה בסימטריה מוקפדת, הבניינים השונים במתחם היו מפוזרים בהתאם לטופוגרפיה ולאלמנטים נופיים שונים. הדבר בא לידי ביטוי בצורה הטובה ביותר בתכנון האקרופוליס של אתונה. האקרופוליס, שבמרכזה הפרתנון, נבנתה על הר, והמבנים השונים מפוזרים עליו ומשתלבים בהרמוניה עם הטבע והסביבה. הפרתנון ומבנים אחרים שנבנו באקרופוליס תוכננו כך שיתפסו על ידי המטפסים להר בפרספקטיבה מכיוונים שונים, ולא בהכרח במבט חזיתי מסודר בו נראית החזית בסימטריה מושלמת. הרומאים, שאימצו את הסגנון היווני, בחרו דווקא להבליט את הסימטריה, ואיפשרו לצופה בבניין לראות את המקדש מהחזית הראשית בלבד; לרוב נבנו מבנים נוספים מצידי המקדש שחיזקו את הסימטריה הכוחנית.
מאפייני הסגנון > הסדרים הקלאסיים

במקומות שונים באזור יוון והים האיגאי התפתחו כמה סגנונות בנייה בעלי מאפיינים כלליים דומים מאוד, אך ייחודיים בפרטיהם ובקישוטיותיהם. שני סגנונות עיקריים היו הסגנון הדורי, שפותח על ידי השבטים הדורים בצפון יוון, והסגנון האיוני, שפותח בעיר איוניה שבחופה המערבי של אסיה הקטנה.
בסגנונות אלו נעשה שימוש על ידי אדריכלים בכל יוון בתקופה הארכאית. מאוחר יותר, בתקופה הקלאסית (מן המאה החמישית לפנה"ס), התפתח גם הסגנון הקורינתי. שלושה סגנונות אלו, הנקראים גם "סדרים", היוו מוסכמה ואף מעין תקנים לאדריכלות היוונית. הסדרים הללו, יחד עם סדרים משניים נוספים, אומצו מאוחר יותר על ידי הרומאים, ונעשה בהם שימוש גם בסגנונות אדריכליים מאוחרים יותר, כולל בתקופה המודרנית.
סוגי מבנים ביוון העתיקה > מקדש יווני

המקדשים היווניים התפתחו באמצע המאה ה-8 לפנה"ס. תפקיד המקדש היה לשמש כבית עבור פסל האל שנמצא בתוכו. המקדשים היווניים היו מוקפים בעמודים פריסטילים בסימטריה מוחלטת. כמעט תמיד כללו מספר זוגי של עמודים בחזית הראשית ובחזית האחורית, ומספר זוגי גדול יותר של עמודים בחזיתות הצדדיות. בין העמודים לבין חלל המקדש עצמו (שהיה סגור בקירות לבנים) היה מעבר שאפשר למבנה להתייחס לכל ארבעת הכיוונים.
המקדשים היו מבנים מונומנטליים, שבנייתם היה מדויקת להפליא בהתאם לסדרים הקלאסיים: הדורי, האיוני או הקורינתי. החזית הבסיסית של המקדש היווני אומצה על ידי הרומאים ועל ידי סגנונות אדריכלות נוספים, ומגדירה עד היום את הדימוי של מבנה ציבורי מפואר.
סוגי מבנים ביוון העתיקה > סטואה

סטואה, בעברית "סטיו" (מלשון המילה היוונית, באנגלית נכתב "Stoa"), היא שורת עמודים (קולונדה) מקורה לשימוש ציבורי. הסטואות היוו בדרך כלל דופן לחללים ציבוריים, לשווקים או לאגורה שהיו פתוחים אליהן בצד אחד וכללו מעבר וחדרים שונים בצד השני. לסטואה היו תפקידים שונים שהשתנו בדרך כלל - חנויות של סוחרים, הלנה, גלריות ועוד.
סטואות גדולות ומפוארות נבנו בערים רבות בתקופה היוונית והרומית, ורובן נבנו לפי הסדר הדורי.
סוגי מבנים ביוון העתיקה > תיאטרון

התיאטרון ביוון העתיקה התפתח ופרח מהמאה ה-6 לפנה"ס ועד המאה ה-2 לפנה"ס. מבני התיאטרון היווניים מוקמו תמיד על טופוגרפיה משופעת, שאיפשרה לבנות יציעים בנוחות וללא מאמץ רב. התיאטראות היו בנויים מהרבה שורות ספסלים מעוגלות, האחת מעל השנייה, ובמרכזן בבמה. קשתות השורות הקיפו בדרך כלל קצת יותר מחצי מעגל.
התיאטרון היווני השתמש בנוף הטבעי כחלק מהתפאורה והשתלב בהרמוניה בטבע שסביבו.
סוגי מבנים ביוון העתיקה > אגורה (αγορά, Agora)

האגורה הייתה חלל עירוני ציבורי חשוב בפוליס היוונית. האגורה הייתה כיכר מוקפת במבני ציבור וסטואות, ושימשה כשוק וכמרחב לאירועים ציבוריים שונים. תפקיד דומה מילא הפורום הרומי בתקופה הרומית.
סוגי מבנים ביוון העתיקה > בולטריון (Bouleuterion)

הבולטריון היה המבנה ששימש למקום ישיבת הבוּלֶה - מועצת העיר. מבנה הבולטריון דמה לתיאטרון קטן מקורה, שאיפשר לזקני העיר לשבת בחצי מעגל ולקיים התכנסויות, בהן התקבלו החלטות מוניציפליות.
סוגי מבנים ביוון העתיקה > גימנסיון (γυμνασιον, Gymnasium)

הגימנסיון היה מבנה ביוון העתיקה ששימש לחינוך גופני ולחינוך בכלל, על מנת להכין צעירים לחיים בוגרים ולהפוך אותם לאזרחים. הגימנסיון מילא תפקיד חשוב מאוד בחברה האזרחית של הפוליס, והמבנה עצמו אף היווה מקור לגאווה מקומית.
הגימנסיון נבנה על פי רוב בסמוך למים זורמים ולחורשת עצים, על מנת להעניק תנאים אופטימליים להדרכת חניכים תחת סיסמת "נפש בריאה בגוף בריא". מבנה הגימנסיון, בדומה לתיאטרון, ניצל בצורה מיטבית את הסביבה הטבעית בה נבנה. בדרך כלל נבנה הגימנסיון על צלע של הר ולאורך טראסות רחבות, כשעל גבי המפלסים השונים נפרש האלמנטים הארכיטקטוניים השונים שכללו פלאייסטרה (אנ'), גימנסיון, מסלול ריצה, מרחצאות ועוד.
סוגי מבנים ביוון העתיקה > הבית היווני

הבית הפרטי היווני הטיפוסי היה מבנה חד קומתי המתכנס לתוך חצר. הוא כלל מסדרון כניסה שהוביל לחצר פנימית, כשרוב החדרים פנו אל החצר ולא אל חוץ המבנה. על פי רוב, בצדה האחד של החצר היו עמודים שנקראו "אכסדרה" (או בלועזית: קולונדה. כיום נעשה שימוש במילה זו לתיאור של שורת עמודים), שיצרו מעין מרפסת פנימית הפונה אל החצר. בכל בית היה חדר אירוח בו היו מתנהלים הסימפוזיונים - משתאות. חדר זה רוהט במיטות שסבבו את מרכז החדר, עליהן ניתן היה לשבת בהסבה ובנוחות סביב התקרובת שהוגשה, או סביב מופע שהוצג לפני האורחים.
התקופה ההלניסטית

סגנון האדריכלות הקלאסי של יוון העתיקה הופץ ברחבי המזרח התיכון עם כיבושיו של אלכסנדר הגדול מסוף המאה ה-4 לפנה"ס. כמעט ואין הבדלים סגנוניים בין מבנים ביוון העתיקה לבין מבנים הלניסטיים שנבנו במזרח. גם בתקופה זו נעשה שימוש בסדרים הקלאסיים ובעקרונות התכנון הקלאסיים. בנייה של ערים הלניסטיות חדשות ממצרים ועד אזור אפגניסטן ובהם תיאטראות ומקדשים, הייתה חלק מהפצתה של התרבות ההלניסטית על ידי אלכסנדר הגדול ויורשיו.
עיקר ההבדל בין התקופה ההלניסטית לבין התקופה היוונית נעוץ בהיבטים של תכנון עירוני, אשר היה רלוונטי יותר בשל הערים החדשות הרבות שהוקמו. הערים שנבנו בתקופה ההלניסטית התאפיינו בתכנון היפודאמי: תכנון רציונלי מאוד של רשת רחובות שתי וערב, המשרה מבננים מלבניים. כל מבנן, כלומר משבצת הסגורה בין ארבעה רחובות, נקראה "אינסולה" (אי). אינסולה אחת הכילה כמה עשרות בתי מגורים בני קומה אחת או שתיים. האגורה הייתה פעמים רבות אינסולה ריקה, ששמרה על המבנה הרחובות, תוך יצירת מרחב עירוני נח, שלצידו נבנה בדרך כלל המקדש.
מונחים > רכיבי בניין

רשימת רכיבי הבניין מהנמוך אל הגבוה:
סטילובטה (stylobate), בסיס המקדש. משטח אופקי הבנוי משלוש מדרגות רחבות המקיפות את כל המבנה. באדריכלות הרומית הבסיס נקרא פודיום, כמו במת המנצחים במשחקים האולימפיים.
מונחים > רכיבי בניין > עמודים (columns)

העמוד מורכב משלושה חלקים עיקריים: בסיס, גוף וכותרת:
בסיס - רק בסדרים האיוני והקורינתי.
גוף העמוד (shaft) - העמוד עצמו היה בנוי מסדרה של גלילים נמוכים אשר עמדו אחד על השני. בחלק מהסדרים הגלילים הלכו והוצרו לקראת 2/3 הגובה של העמוד, דבר שנתן לו מראה מעט יותר "שמנמן". במצב כזה קוטרו העליון של העמוד היה קטן מקוטרו התחתון בכשמינית.
חריצים (fluting) - גילוף אורכי באבן לאורך רוב גובה העמוד בצורה (בגריעה) של חצי עיגול.
אנטזיס (entasis) - קמירות מתוכננת לאורך עמוד או אלמנט אנכי אחר. בעמודים, הקמירות יוצרת עיבוי קל קצת מתחת לחצי גובה העמוד שאחר כך הולך וקטן ככל שעולים במעלה העמוד. הסיבות המשוערות לאנטזיס הן הנדסיות או אסתטיות - כדי ליצור תחושה של מבנה "אורגני" הלוחץ על העמודים.
כותרת (capital) - חלקו העליון של העמוד המקנה לו את זהותו. בכל סדר קלאסי יש כותרת שונה, על פיה ניתן לזהותו בקלות.
אכינוס (echinus) - בסדר הדורי, חלק גלילי שטוח בין הכותרת לאבקוס.
אבקוס (abacus) (אנ') - לבנה שטוחה הנמצאת מעל הכותרת ומעליה מונח הארכיטרב.
מונחים > רכיבי בניין > אנטבלטורה

אנטבלטורה (entablature) - החלק העליון של המבנה הנמצא מעל העמודים. מחולק לכמה שכבות:
ארכיטרב (architrave) - הקורה הראשית המונחת מעל לעמודים.
אפריז (frieze) - השכבה האמצעית באנטבלטורה והעבה ביותר. בסדרים האיוני והקורינתי נהגו לקשט את האפריז בפסלים ובתבליטי באבן:
מטופות (metopes) - תבליטי אבן לאורך האפריז. מופרדים ביניהם בטריגליפים.
טריגליף (triglyph) - פסים קישוטיים ניצבים לאורך האפריז המפריד בין המטופות.
קרניז (cornice) - הרכיב האופקי העליון באנטבלטורה. הקרניז תמיד בולטת לצדדים וכלפי חוץ יותר מהרכיבים שמתחתיה.
גמלון (pediment) - חזית הגג המשולש הנראה מהחזית. הגמלון הוא הרכיב העליון של האנטבלטורה וחותם את חלקה העליון של החזית.
טימפנון (tympanum) - פסלים ותבליטים קישוטיים מאבן בתוך הגמלון.
אקרוטריון (acroterion) - קישוט בקודקוד הגמלון.
מונחים > סוגי מבנים ומקומות

אקרופוליס (acropolis) - "העיר העליונה". גרעין הפוליס העתיק, בו מרוכזים לרוב מבנים בעלי חשיבות רבה לעיר.
טמנוס (Temenos) - המתחם המקודש בו רוכזו כמה מקדשים ומזבחות.
מתחם פן-הלני - טמנוס בעל חשיבות רבה.
פריבולוס (peribolos) - גדר או חומה קטנה התוחמת את הטמנוס.
פרופילאה (propylaea) - מבנה שער-הכניסה לטמנוס
מקדש יווני - מבנה הפולחן הדתי ביוון העתיקה. מקור חשוב באדריכלות המערבית.
אגורה (agora) - כיכר עירונית מרכזית מוקפת מבני ציבור
סטואה או סטיו (stoa) - מבנה ציבור בעל אכסדרה בעל שימושים משתנים
מונחים > חלקי המקדש

נאוס (naos או cella) - ההיכל הפנימי המרכזי של המקדש.
פרונאוס (pronaos) - מרפסת בצד המזרחי ממנה נכנסים.
אופיסטודמוס (opistodomos) - מקום בו אכלסו את אוצרות המקדש.
אדיטון - (aditon) חדר קטן במקדש המורשה רק לכהנים.
פרוסטילון (Proistyle) - מקדש עם עמודים קדמיים.
אמפיפרוסטילון - פרוסטילון דו-כיווני. צד אחד אטום.
מקדש פריפטרלי - מוקף שורת עמודים אחת מכל צדדיו.
מקדש דיפטרלי - מוקף שתי שורות עמודים מכל צדדיו.
מקדש מונופטרלי - טיפוס מקדש עגול.
ראו גם

אדריכלות רומית
מקדש הפיסטוס באתונה
כותרות העמודים לפי הסדרים הקלאסיים
הפרתנון באקרופוליס של אתונה
שחזור "הסטואה של אטאלוס" באתונה
התיאטרון באפידאורוס
הריסות בולטריון בעיר אקראי שבסיציליה
גימסניון רומי בעיר פומפיי
יציאת האדמו"ר מבעלז מהונגריה

רבי אהרן רוקח
יציאתו של האדמו"ר מבעלז מהונגריה אירעה בימי השואה, בתחילת שנת 1944. האדמו"ר מבעלז רבי אהרן רוקח, מנהיגה של חסידות בעלז, הצליח להימלט בעזרת חסידיו, יחד עם אחיו, הרב מרדכי רוקח, מפולין הכבושה בידי הנאצים להונגריה. לאחר ששהו בה במשך כשמונה חודשים, עזבו אותה השניים בטבת תש"ד ועלו לארץ ישראל. כחודשיים לאחר יציאתם כבשו הנאצים את הונגריה וכעבור חודשיים נוספים החלה השמדת יהודי הונגריה באושוויץ. לאחר מלחמת העולם השנייה היו שהאשימו את האדמו"ר כי הדברים שנשא אחיו בשמו בדרשת הפרידה יצרו רושם שהאדמו"ר צופה שלווה ומנוחה לנשארים בהונגריה, וכך תרמו לתחושת הרגעה שלא התאמתה. האשמה זו זכתה לתגובה מצד חסידיו ומצד היסטוריונים, והוויכוח שהתפתח סביבה נודע כפולמוס הדרשה.
הפרשה קיבלה ממד חריף יותר, כאשר התברר שממהדורות מודפסות מאוחרות יותר של הדרשה (שהודפסו בישראל בשנות ה-60) הושמטו מן הדרשה השורות הכוללות דברי חיזוק והרגעה. היו שהאשימו עקב כך את חסידי האדמו"ר בניסיון להסתרת האמת.
רקע היסטורי > חסידות בעלז לפני המלחמה

האדמו"ר הרביעי לבית בעלז, הרב אהרון רוקח, היה מן האדמו"רים המפורסמים בפולין שבין שתי מלחמות העולם. הוא ירש את אביו, האדמו"ר יששכר דב מבעלז, בשנת 1926 בהנהגת חסידות בעלז - אחת החצרות החסידיות הגדולות בתקופתו. אחיו הצעיר, הרב מרדכי רוקח, שכיהן כרב בבילגוריא, הצטרף למסע הנדודים של האדמו"ר בשהותו בפרימישלאן והפך ל"יד ימינו" של האדמו"ר.
רקע היסטורי > בריחת האדמו"ר להונגריה

בעלז נכבשה על ידי הגרמנים כשבועיים לאחר תחילת המלחמה. ואולם, לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הייתה בעלז שייכת לאזור הרוסי, ולפיכך הועברה לידי הרוסים. חסידי הרבי ראו סכנה לחייו דווקא מצד השלטון הקומוניסטי האתאיסטי. בעקבות זאת ברח הרבי ביום שמחת תורה, לעיירות בסביבת בעלז, שהיו בשליטת הגרמנים. הם שהו בעיירה סוקאל, שבה שימש כאדמו"ר דודו וחותנו של רבי אהרן, רבי שמואל רוקח, עד שבועות שנת ת"ש - אמצע יוני 1940, ובעיירה פרמישלני עד שבועות תש"א - תחילת יוני 1941 שם הצטרף אל הרבי אחיו הרב מרדכי. תמונתו של הרבי פורסמה בעיתון הגרמני "דר שטירמר" והנאצים חיפשו אחריו. לאחר פלישת הגרמנים לפולין המזרחית (מבצע ברברוסה, יוני 1941), שרפו הנאצים ב-8 ביולי את בית הכנסת בפרמישלני, שרפה שבה נספו בנו של הרבי וחלק גדול ממשפחתו. חסידיו של הרבי הצליחו להבריח אותו ואת אחיו לאזור קרקוב. הרבי שהה כשבעה חודשים בזהות בדויה בגטו בעיירה וישניצה עד לתחילת השילוחים ההמוניים למחנות ההשמדה מאזור זה בקיץ 1942. אז הועברו הרבי ואחיו לקרקוב עצמה, שם שהו במסתור כחמישה חודשים. למרות המסתור הפך ביתו של הרבי בקרקוב למקום עלייה לרגל של החסידים. עם חיסול גטו קרקוב הועברו הרבי ואחיו לגטו בוכניה בספטמבר 1942. גטו בוכניה שימש כמחנה עבודה, והיה מקום מסתור עבור אדמו"רים נוספים. שם שימשו הרבי ואחיו כחייטים, והרבי הסתתר תחת השם אהרון זינגר. לאור הסכנה הגוברת לחיי הרבי, הועברו הוא ואחיו לבודפשט במבצע מסובך, במכוניתו של קצין פולני שמילא תפקיד גם בשירות הביטחון ההונגרי (מאי 1943).
רקע היסטורי > יציאת האדמו"ר מהונגריה לארץ ישראל

מיד עם בואו לבודפשט הוטל על הרבי מעצר בית, ואילו הרב מבילגורי הושם במאסר זמני בתחומי בית החולים היהודי. בבודפשט, שעדיין לא הייתה תחת כיבוש גרמני, שימש ביתו של הרב – שוב - כמקום עלייה לרגל של פליטים וחסידים מפולין ומהונגריה. הרבי דאג לפעילות הצלה למען הנשארים בפולין (אשר כונתה בפי הרבי "גיא ההריגה"), ומאידך – פנה למקורבים בשווייץ, בממלכה המאוחדת ובארצות הברית לעשות כל שביכולתם, על מנת לאפשר את עלייתו לארץ ישראל. במשך כחצי שנה שבה שהה בהונגריה התקיימה פעילות והתכתבות קדחתנית בין נציגי החסידות ואנשי שלומו של הרבי לבין ההסתדרות הציונית, על מנת להשיג סרטיפיקט לרבי כדי לחלץ אותו מאירופה. חסידות בעלז הייתה אחת מהחסידויות הגדולות שבין שתי המלחמות, אך לא הייתה חברה באגודת ישראל, שייצגה את היהדות החרדית בהסתדרות הציונית והרבי עצמו היה ממתנגדי הציונות. השתדלנות הענפה נשאה פרי, והסוכנות היהודית נתנה את הסכמתה הסופית להנפקת סרטיפיקטים לרבי ואחיו בספטמבר 1943, סרטיפיקטים שאושרו על ידי הבריטים בדצמבר.
ב-17 בינואר 1944 נפרדו הרבי ואחיו מחסידיהם ויצאו לארץ ישראל דרך רומניה, בולגריה, יוון, איסטנבול וביירות; וב-ט' בשבט תש"ד (3 בפברואר) הגיעו לארץ ישראל. הגעתו של האדמו"ר לארץ ישראל סימנה את תחילת תחייתה של חסידות בעלז; האדמו"ר ואחיו הניחו את היסודות לצמיחתה מחדש של החסידות, שהפכה לאחת החסידויות החשובות במדינת ישראל.
ב-19 במרץ פלשו הנאצים להונגריה, וב-15 במאי החלו המשלוחים מהונגריה לאושוויץ שכללו כ-5,000 איש מדי יום; עד יולי 1945 הושמדו כחצי מיליון מיהודי הונגריה.
דרשת הפרידה > מסגרת הדרשה ותוכנה

יום לפני יציאתם של האדמו"ר ואחיו מבודפשט נשא אחי האדמו"ר, הרב מרדכי רוקח (ששימש כמעין דובר, וכונה, כאמור, הרב מבילגוריא), דרשת פרידה בפני החסידים ששהו באותה עת בהונגריה. אף שהדרשה נאמרה על ידי אחיו של האדמו"ר, היא נתפסת כדבריו של האדמו"ר עצמו. הדרשה נאמרה ב-כ"א בטבת תש"ד, 16 בינואר 1944. הדרשות הודפסו בסוף חודש שבט תש"ד, או בתחילת חודש אדר, כלומר בפברואר או במרץ 1944.
הייתה זו דרשה חסידית אופיינית, המשלבת מקורות תלמודיים והלכתיים, שבהם עושה הרב שימוש חופשי ונרחב. בדרשה טען הרב שמאורעות אותם ימים הם חבלי משיח וקרא לחסידיו לעשות את המאמץ הנדרש כדי להביא את הגאולה, על ידי חזרה בתשובה ושמירת המסגרת הדתית, הלבוש ואורח החיים החרדי.
חלק נכבד מהדרשה מוקדש להתמודדות עם השאלה הקשה שנשאלה באותם ימים: מדוע לא התריעו הרבנים מפני האסון ההולך ומתקרב ומדוע לא הורו לעלות לארץ ישראל כפי שעשה המחנה הציוני, שעל פני השטח נראה כי צדק בדרכו? לכאורה, לו היו גדולי ישראל מקבלים את הדרך הציונית, היו קהילות שלמות ניצלות ממוות. הרב מכנה את השואלים "חלושים באמונתם ובפקפוקם". הציונות, טוען הרב מבילגוריא, היא נבואת שקר ושליחיה הם נביאי בעל, נביאי שקר. העובדה שדבריהם של אותם נביאים התקיימו אינה מוכיחה את צדקתם, מכיוון שזהו ניסיון שה' מנסה את הציבור החרדי, כדי לראות אם יתפתה אחריהם.
חלק מרכזי וחשוב בדרשה הוא קריאתו של הרב רוקח, כנראה בשם אחיו האדמו"ר, לתמיכה בפליטים מפולין. בהונגריה היו באותה עת פליטים רבים; חלקם הוחזרו לארץ שממנה באו, כלומר למוות, וחלקם היו במחנות באזור בודפשט או חיו במסתור. הדברים נאמרו בהתרגשות רבה, במרירות ובכעס כלפי התרבות המערבית, ובכאב רב על חורבנה של יהדות פולין:
...חושו, חושו לעזרתם, קומו צאו בעזרת ישראל, באו שכם אחד לעזרת העם לעזרת העם! במה? אל תשאלו – בכל לב ובכל נפש ומאוד, במי? אל תבדקו – כל אשר ידבנו ליבו, למי? אל תחקרו – לכל נרדף, ולכל פליט, בלי שאלות ובלי הכנה, אין בודקים בשעת סכנה, והשואל הרי זה מגונה, ... מלטו נפשות! הצילו משפחות!...
דרשת הפרידה > דברי ההרגעה

הרב מסביר שהוא ואחיו, האדמו"ר, יוצאים מהונגריה ומשאירים, לכאורה, את חסידיהם לגורלם; הפחד והחשש מצד החסידים הוא רב, והקשר העמוק לצדיק ניכר כאן: מי יציל אותנו? מי יעתיר (=יתפלל) עבורנו? הרב מרגיע באומרו כי נסיעתו של האדמו"ר היא משום רצונו העז, מזה שנים, לעלות לארץ, והיא מטעמים רוחניים בלבד. אך דברי הרגעה אלו אינם הכול; לא רק שאין לדאוג בשל עזיבת האדמו"ר, אלא –
עוד דבר בפי מה שהנני רוצה להעיר לבכם ולהאיר עיניכם על אודות אשר שמעתי רבבות רבים אשר פחדו פחד חיל ורעדה יאחזון יאמרו הנה קשה להם פרידתנו אבל ביותר דואגים על העתיד באמרם שאולי ח"ו איזו סכנה מרחפת על מדינה זו ואחי צדיק הדור שליט"א רואה את הנולד על כן הוא הולך הלוך ונסוע לא"י... והוא הולך למקום שלוה ומנוחה ואותנו חס וחלילה עזב לאנחה, מה יהיה באחריתנו, מי יגן עלינו, מי יציל אותנו, מי יעתיר בעדנו ומי ישתדל בעבורנו?
על כן מוטל עלי החוב להודיע לכם ידידים יקרים חכמי אונגארין (=הונגריה) את קושט דבר אמת, כי מי שהוא קרוב ועומד בסביבת אחי הגדול מרבן שמו שליט"א יודע בוודאי שלא במנוסה הולך ולא בחיפזון רץ ונמהר כאלו רוצה לנוס ולנסוע מכאן, רק שאיפתו ותשוקתו לעלות לאה"ק (=לארץ הקודש) המקודשת בעשר קדושות, ויודע אני שזה זמן כביר הוא משתוקק מאוד לא"י וכל אדיר חפצו ונפשו הטהורה שוקקה לעלות לעיר ה' שמה לעורר רחמים ורצון על הכלל כלו שלא יוסיף לדאבה עוד ויהיה המחנה הנשאר לפליטה... שהצדיק רואה שתשרה פה לתושבי מדינה זאת מנוחה ושלוה, כי טוב שהצדיק רואה כי טוב וכל טוב ואך טוב וחסד ירדוף וישיג את אחינו בית ישראל בני מדינה זו...
(השורות המודגשות הן השורות שהושמטו במהדורות מאוחרות יותר. ההדגשה מופיעה במקור על ידי מרווח אותיות גדול יותר).
הרב טען בשם אחיו כי עלייתו לארץ ישראל היא בשל שאיפתו העזה לעלות אליה, אך הוא "רואה" – חוזה, מנבא, שלא תהיה סכנה ליהדות הונגריה, וכי טוב וחסד מחכה לאנשי מדינה זו.
תחזית זו הוכחה, למרבה האסון, כלא נכונה. הקושי גדל עוד יותר, לאור העובדה שמשפט זה הושמט ממהדורות מאוחרות יותר, ועליו נסב הפולמוס.
דרשת הפרידה הודפסה כמה פעמים בהונגריה, ועותקי הדרשה התפשטו במהירות רבה. בפתח אחת מן המהדורות מציין העורך את אמונתו שכל ההבטחות שבדרשת הרבי יתמלאו.
פולמוס הדרשה

יציאתו של האדמו"ר מהונגריה עוררה פולמוס חריף. המבקרים העלו כלפיו כמה טענות:
האדמו"ר נטש את חסידיו, דבר שאינו ראוי למנהיג;
מעבר לנטישת חסידיו, האדמו"ר גם הטעה אותם, בהבטחתו שלא יקרה דבר ושבהונגריה ישררו שלום ושלווה;
האדמו"ר, שהתנגד בחריפות לציונות, עשה שימוש בסרטיפיקט ציוני ונעזר בציונים, כלומר למען טובתו האישית נטש את האידאולוגיה שלו;
ולבסוף, חסידיו הוסיפו חטא על פשע עם השנים, והשמיטו מן הדרשה את השורות המרשיעות.
כלפי טענות אלו הועלו כמה תשובות:
האדמו"ר לא התגורר באופן קבוע בבודפשט, ולמעשה מעת שעזב את ביתו בבעלז נדד ממקום למקום. יהודי בודפשט לא היו חסידיו.
האדמו"ר קיווה שתפילותיו יגרמו להצלת יהודי הונגריה, תקווה שנכזבה. דבריו לא התיימרו להיות נבואה.
החסידים רצו בהצלתו של האדמו"ר, כדי שימשיך להנהיג את החסידות.
איש לא יכול היה לחזות את פלישת הגרמנים והשמדת יהודי הונגריה, כולל האדמו"ר.
חסידיו של האדמו"ר טוענים כי אין זה נכון שניצל בזכות סרטיפיקט ציוני, אלא היה בתוך המכסה של אגודת ישראל, מה גם שההסתדרות הציונית עצמה הייתה צריכה לדאוג להצלתו, ללא קשר לדעתו הפוליטית. השמטת השורות מן הדרשה מוסברת גם היא, כפי שמפורט להלן.