בועת הדוט-קום
תחילת הבועה והתנפחותה > גורמים להיווצרות והליך התפתחות

בשנים 1996 עד 2000 הונפקו בבורסת נאסד"ק עשרות רבות של חברות מתחום האינטרנט בעלות היסטוריה עסקית קצרצרה, בהיעדר כל "הצלחה" עסקית כלכלית ובמחירים ששיקפו ציפיות גבוהות מאוד. העשור של שנות התשעים ידע התפתחות טכנולוגית מואצת וב-1993 הושק דפדפן האינטרנט הראשון שהופץ בקנה מידה משמעותי בשוק האזרחי-הפרטי, מוזאיק (Mosaic), שפותח בידי אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. עם הזמן, מחשבים פרטיים הפכו ממוצר מותרות יקר שרק מעטים הרשו לעצמם להחזיק למכשיר הנמצא בתפוצה נרחבת ברחבי האוכלוסייה הכללית. טרם כניסתו של מוזאיק לשוק רק 2.3% מכלל תושבי ארצות הברית היו בעלי גישה לגלישה ברשת, רובם מתכנתים. מאז סיומו של המיתון הכלכלי מתחילת העשור, השווקים נסקו, ובין 1993 לתחילת 2001 ידע שוק המניות עלייה שנתית ממוצעת של 15.2%, אשר חפפה לתקופת נשיאותו של ביל קלינטון בארצות הברית, שנמנע מהרחבת ההתערבות הממשלתית בשווקים וכיהן לאורכה של תקופת הצמיחה הטבעית של בועת הדוט-קום.
עם עליית השוק הטכנולוגי, הוקמו חברות אינטרנטיות רבות במטרה לנצל את הגאות הכלכלית בתחום המתפתח. אחת מאותן חברות, נטסקייפ (Netscape), אשר הושקה במהלך 1994, פיתחה את הדפדפן המסחרי הראשון מסוגו, Netscape Navigator. הדפדפן, בשונה ממתחריו, יוצר לשימוש פרטי בחינם, מה שהוביל תוך זמן קצר להפיכתה של נטסקייפ לחברת האינטרנט המוכרת והנצרכת ביותר בעולם. מתוך כך החליטו מנהלי החברה, בשנה לקיומה, להעמיד אותה למסחר בשוק המניות. ביום הראשון בלבד למסחר בחברה, 9 באוגוסט 1995, עלה ערכה מהערך ההתחלתי של 28$ ל-75$. המהלך של נטסקייפ, להירשם בשוק המניות טרם סבסדה החברה הון עצמי התחלתי, היה יוצא דופן נכון לאותה העת.
הצלחתה של נטסקייפ הוביל לעלייה חדה בהשקעות, והבועה המשיכה לצמוח בקצב מואץ עם ירידה בשער הריבית (אנ') ומעבר חוק קיצוץ מיסים בקונגרס של ארצות הברית. מהלכים אלו הובילו לכך שמשקיעים אחזו בהכנסות גדולות יותר ומצב הרוח הכללי בקרבם סימן עלייה בביטחון העצמי לבצע השקעות גדולות יותר בשווקים חדשים ולא בטוחים (תהליך שקורה למעשה בכל התפתחות של בועה כלכלית). גורם נוסף שתרם לצמיחת הבועה היה עצם היותה של ארצות הברית מעצמת-העל היחידה בעולם והקודקוד הכלכלי העולמי והבלתי מעורער בעקבות סיום המלחמה הקרה והתפרקות ברית המועצות.
עם הזמן, יותר ויותר סוחרים בשוק המניות השקיעו בחברות אינטרנט לנוכח הצפייה בהצלחתן של החברות אשר נסחרו בבורסה לניירות ערך. מתוך כך, חברות שונות, שעמדו בסך רווחים פעוטים בלבד, החלו להציע קניית ניירות ערך ראשוניות לסוחרים בעלי ביטחון עצמי גבוהה בנאסד"ק. תהליך זה הוביל לכך שאותן החברות השקיעו תקציבים בטעמן לטיפוח פרסום עבור עליית השקעות במקום לטפח בסיס רווחים עסקי ומוצק המבוסס על המוצר שהציעו לשוק. משמעות הדבר היא שה"ערך האמיתי" של חברות שונות הוסתר מעיני המשקיעים, אשר לעיתים השקיעו גם בחברות לא רווחיות כלל וכלל. כל עוד הבועה המשיכה לגדול ולהתנפח התהליך לא התברר לציבור המשקיעים הרחב.
מאחר שלחברות לא היה בסיס לתמחור עסקי מקובל הומצאו מודלים חדשים שיתאימו להיעדר הכנסות ורווח, וישקפו את הציפיות לצמיחה אדירה. אנליסטים שסיקרו את התחום העניקו לחברות מחירי יעד גבוהים שהתבססו על תחזיות אופטימיות ביותר שנבעו בין היתר מדילמת האנליסט, אבל מחירי המניות הזדרזו לעבור את תחזיות האנליסטים והכריחו אותם לעדכן את המודלים שלהם כלפי מעלה שוב ושוב. מנהלי קרנות הון סיכון ומשקיעים מוסדיים הצטרפו אף הם להשקעות בחברות האינטרנט תוך התעלמות מהסיכון הכלכלי. כל אלו העלו את שווי המניות, וניפחו אותן הרבה מעבר לערכן הריאלי תוך יצירת בועה.
במהלך שנת 1999 נעשו 486 הנפקות ראשונות לציבור בשוק המניות, עיקרן חברות שהיו חלק מבועת הדוט-קום ומתוכם 117 הכפילו את רווחיותם ביום הראשון למסחר שלהן בבורסה. באופן אינפלציוני האצת הרווחיות הובילה לעליית השקעות שהובילה לעליית הנפקות של חברות בשוק המניות והובילה גם לאופוריה בקרב שוק המשקיעים והתעלמות מניהול סיכונים. בנוסף עלה גם מעין לחץ חברתי פסיכולוגי בקרב המשקיעים המקובל בעת התפתחויות של בועה כלכלית: חרדת החמצה (Fear of Missing Out ובקיצור FOMO). חרדת החמצה, במקרים רבים של משקיעים פרטיים, התגברה על החשש מפני דרכי ניהול סיכונים בשוק. עם הזמן עלה ההפרש בין ההשקעות הנעשות מתוך חשיבה רציונלית ומבוססות על חברות רווחיות בעלות בסיס כספי קיים לבין השקעות הנעשות בצורה לא רציונלית ומבוססות על השפעות פסיכולוגיות למעשה, כגון חרדת החמצה וביטחון עצמי מופרז.