stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה
גאוגרפיה > טריסטן דה קונה

השם "טריסטן דה קונה" משמש כשמו של האי המרכזי ואף כשם הארכיפלג כולו המורכב מן האיים הבאים:
טריסטן דה קונה, האי המרכזי, שטחו 98 קמ"ר
האי אינאקססיבל ("הבלתי נגיש") שטחו 10 קמ"ר (Inaccessible Island)
איי נייטינגייל, שטחם 2 קמ"ר
האי נייטינגייל (Nightingale Island)
האי האמצעי (Middle Island)
אי שטולטנהוף (Stoltenhoff Island)
האי גוף (Gough Island) ‏ (91 קמ"ר)
האי אינאקססיבל ואיי נייטינגייל ממוקמים 35 ק"מ מדרום-מזרח לאי המרכזי, בעוד שהאי גוף ממוקם 395 ק"מ בכיוון דרום-דרום-מזרח לאי המרכזי. האי המרכזי הררי למדי. האזור היחיד באי שהוא שטוח יחסית הוא אזור היישוב, אדינבורו על שבעת הימים, השוכן על החוף הצפון-מערבי. הנקודה הגבוהה באי היא פסגת המלכה מרי (2,010 מטר מעל פני הים), המתכסה בשלג מדי חורף.
האיים האחרים בקבוצת איים זו אינם מיושבים, פרט לתחנת מזג האוויר על האי גוף. התחנה ובה צוות של שישה אנשים, מופעלת על ידי ממשלת דרום אפריקה מאז שנת 1956. האי גוף הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, בשנת 1995, בזכות אוכלוסיית בעלי החיים הייחודית הנמצאת עליו. בשנת 2004 החליט ארגון אונסק"ו להרחיב את ההכרזה אף על האי אינאקססיבל ולצרפו כחלק מאתר המורשת העולמית.
האקלים באי המרכזי ממוזג אך הפכפך מאוד, עם שינויים מהירים במזג האוויר. הטמפרטורות נעות בין 4 מעלות בחורף ל-26 מעלות בקיץ. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,676 מ"מ.
חוקה

החוקה של סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה אורגנה מחדש בשנת 2009 ונוצרה למעשה חוקה חדשה לחלוטין. החוקה נכנסה לתוקפה ב-1 בספטמבר 2009. אסנשן וטריסטן דה קונה קודמו לאותו הסטטוס כמו של סנט הלנה, והדבר התבטא בחלוקתה של החוקה לשלושה פרקים, אחד לכל טריטוריה. לסנט הלנה יש מושל ומועצה מחוקקת, כאשר לטריסטן דה קונה ואסנשן יש מועצת אי ומנהל אי. החוקה כוללת "זכויות בסיסיות של חירות הפרט" בכל טריטוריה לגופה.
| חלק | נציגות הכתר הבריטי | מועצה מחוקקת |
| --- | --- | --- |
| סנט הלנה | מושל סנט הלנה | המועצה המחוקקת של סנט הלנה |
| אסנשן | מנהל האי אסנשן | מועצת האי אסנשן |
| טריסטן דה קונה | מנהל האי טריסטן דה קונה | מועצת האי של טריסטן דה קונה |
לסנט הלנה יש גם רשות מבצעת. מושל סנט הלנה הוא נציג הכתר הבריטי הרשמי בטריטוריה. לשלושת החלקים של הטריטוריה יש את אותו התובע הכללי ואת אותו בית המשפט העליון - השוכן באי סנט הלנה.
דת

מרבית התושבים של סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה שייכים לכנסייה האנגליקנית. הם חברים בכנסייה האנגליקנית של אפריקה הדרומית ויש להם דיוקסיה עצמאית שמקום מושבה באי סנט הלנה, הבישופות כוללת גם את האי אסנשן.
את הקתוליים הרומיים משרתת הכנסייה של סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה. משרד הממונה על הכנסייה ממוקם באיי פוקלנד.
חינוך

בסנט הלנה מספר קטן של בתי ספר, הגדול שבהם הוא בית הספר על שם הנסיך אנדרו. באסנשן קיים בית ספר אחד בשם "Two Boats", ובטריסטן דה קונה קיים גם בית ספר אף קטן יותר למיעוט התושבים.
מטבע

סנט הלנה השתמשה בלירה שטרלינג עד שנת 1976. ב-1976 הוציאה סנט הלנה מטבע משלה - פאונד סנט הלני, ששעריו מוצמדים לשערי לירת השטרלינג. גם האי אסנשן משתמש בפאונד הסנט הלני, אך טריסטן דה קונה המשיכה בשלה ומשתמשת בלירה שטרלינג בריטית. אין בנק מרכזי בטריטוריה ובנק סנט הלנה הוא היחיד שקיים בטריטוריה.
תקשורת > טלפון

ישנו ספק שמספק לטריטוריה את כל צורכי הטלפוניה שלה. לסנט הלנה קידומת הטלפון +290, שמאז 2006 חולקת עמה טריסטן דה קונה. מספרי הטלפון בסנט הלנה וטריסטן דה קונה הם בעלי ארבע ספרות בלבד. גם באי אסנשן מספרי הטלפון הם בעלי ארבע ספרות בלבד, אך הקידומת הבינלאומית של האי היא +247. לאסנשן משדרים המסוגלים לקלוט שידורים מאפריקה ומדרום אמריקה.
תקשורת > דואר

לאסנשן, סנט הלנה וטריסטן דה קונה, חותמות דואר נפרדות לכל אחת, והן מהוות חלק גדול מהכנסות האיים. לאסנשן, סנט הלנה וטריסטן דה קונה גם תיבות דואר נפרדות במסגרת הדואר המלכותי הבריטי:
אסנשן: ASCN 1ZZ
סנט הלנה: STHL 1ZZ
טריסטן דה קונה: TDCU 1ZZ
דגלים

בעניינים הנוגעים לכל הטריטוריה נעשה שימוש בדגל הממלכה המאוחדת, לו מעמד רשמי. עד שנת 2002 השתמשו כל שלושת חלקי הטריטוריה בדגל סנט הלנה, ובשנת 2013 הסתיים באופן רשמי תהליך אימוץ הסמלים באופן נפרד לכל חלק בטריטוריה.
דגלים > דגל סנט הלנה

דגל סנט הלנה הוענק לשטח החסות ב-4 באוקטובר 1984. הדגל הוא נס כחול - בקנטון שלו (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל) נמצא היוניון ג'ק ובמרכז הדגל - סמל סנט הלנה המציג את החוף הסלעי של האי וספינת מפרשים המנציחה את גילוי האי.
דגלים > דגל אסנשן

דגל אסנשן הוא נס כחול מוטבע בסמל אסנשן. נמצא בשימוש מאז 2013. ב-3 במרץ 2009 ממשלת האי החליטה על עיצובו של דגל ייחודי לאי. ב-30 ביולי 2010 הוגשו שתי הצעות לממשלה. אחרי התייעצות עם הציבור, נבחר העיצוב הסופי שאושר על ידי המושל הכללי. שני העיצובים היו דומים – נס כחול מושחת בסמל העתידי של האי. בינואר 2012, הממשלה אישרה עיצוב סופי לסמל. הסמל קיבל אישור מלכותי באוגוסט באותה השנה. הדגל הסופי אושר בנובמבר 2012 וקיבל תוקף בצו מלכותי מאפריל 2013. ב-11 במאי 2013, הונף הדגל לראשונה בטקס רשמי.
דגלים > דגל טריסטן דה קונה

דגל טריסטן דה קונה אומץ ב-20 באוקטובר 2002 בהכרזה שנשא מושל סנט הלנה, על פי צו מלכותי שניתן על ידי מלכת בריטניה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. קודם לכן, בהיותה שטח חסות של סנט הלנה השתמשה טריסטן דה קונה בדגל סנט הלנה. הדגל הוא נס כחול שבמרכזו סמל טריסטן דה קונה - סירה ארוכה שמעליה כתר ימי, עם מגן מרכזי בו מופיעים ארבעה אלבטרוסים. במגן תומכים שני סרטנים האופייניים לאי. בדגל, כחלק מסמל האי מופיע המוטו: "באמונתנו כוחנו" - "Our faith is our strength".
תחבורה > ימית

בכל אחד משלושת האיים הראשיים המרכיבים את הטריטוריה ישנו נמל הממוקם ביישובים הראשיים (ג'ורג'טאון, ג'יימסטאון ואדינבורו על שבעת הימים). בנוסף לכך, לסנט הלנה יש מזח באורך 118 מטרים שנבנה כחלק מפרויקט נמל התעופה הבינלאומי של סנט הלנה. גם למזח מגיעות אוניות נוסעים ומטען. דרך הים היא הדרך היחידה להגיע אל האי טריסטן דה קונה.
תחבורה > אווירית

נמל התעופה הבינלאומי של סנט הלנה החל לפעול באופן מסחרי ב-14 באוקטובר 2017. מדי יום שבת יוצאת מנמל התעופה הבינלאומי יוהנסבורג טיסה אל נמל התעופה הבינלאומי סנט הלנה, וטיסה חוזרת באותו היום. מדי שבועיים ישנה טיסה מהאי סנט הלנה אל אסנשן, ובמקרה כזה, המטוס חוזר ליוהנסבורג ביום ראשון.
באי אסנשן בסיס צבאי אווירי של הממלכה המאוחדת ושל צבא ארצות הברית.
תחבורה > יבשתית

לסנט הלנה יש 138 קילומטרים של כבישים, 118 קילומטרים סלולים ו-20 קילומטרים לא סלולים. לטריסטן דה קונה יש 10 קילומטרים של כבישים סלולים בקירוב ולאסנשן יש 40 קילומטרים של כבישים סלולים בקירוב. לכל אי יש לוחיות רישוי משל עצמו וצד הנהיגה הוא צד שמאל כמו בממלכה המאוחדת. גם בשתי המדינות הקרובות ביותר לאיים, דרום אפריקה ונמיביה, הנהיגה היא בצד שמאל.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  Roberts, Edmund (1837). Embassy to the Eastern Courts of Cochin-China, Siam, and Muscat. New York: Harper &  Brothers. p. 33.
↑  Linguistics, linguistics.chass.ncsu.edu (באנגלית)
↑  The St Helena, Ascension and Tristan da Cunha Constitution Order 2009, הארכיון הלאומי של הממלכה המאוחדת, ספטמבר 2009
↑  Bank of St. Helena, אתר הבנק של סנט הלנה
↑  Design of new permanent wharf at Rupert's Bay, St. Helena
↑  A HISTORY MAKING WEEKEND FOR ST HELENA, ממשלת סנט הלנה, 16 באוקטובר 2017
↑  SAINT HELENA, ASCENSION, AND TRISTAN DA CUNHA, ספר העובדות העולמי של ה-CIA, מהדורת 2010
| מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בורונדי • בורקינה פאסו • בוטסואנה • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| חבלי ארץ  "לא מוכרים" | סומלילנד • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית |  |
| שטחים תלויים | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה • האיים הקנריים • סאוטה • מלייה • מדיירה • מיוט • ראוניון • סוקוטרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4051605-2  LCCN: no2015141516  MusicBrainz: 6a0bbdbb-dc50-36f0-98a9-49beadb9d0b2  NKC: ge214371  VIAF: 452144783101514509052   WorldCat (עם VIAF): 452144783101514509052 
כנסיית סנט מארי האנגליקנית באי אסנשן
נמל התעופה הבינלאומי סנט הלנה
רמבלר קלאסיק

| --- | --- |

Rambler Classic, שנת 1961
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  AMC Rambler Classic  Rambler-Renault Classic (בבלגיה)  Rambler Deluxe V8 (דור שני, באוסטרליה)  Rambler Luxury V8 (דור שני, באוסטרליה)  Rambler Cross Country V8  (דור שני, באוסטרליה)
 יצרן:  אמריקן מוטורס "American Motors Corporation" (אנ')  Brampton Assembly (AMC) (אנ') (קנדה)  Vehículos Automotores Mexicanos (אנ') (מקסיקו)  Vilvoorde Renault Factory (אנ') בבעלות רנו (בלגיה)  IKA ("Industrias Kaiser Argentina" (אנ')) (ארגנטינה)  Luzon Machineries (הפיליפינים)  Purdy Motor (קוסטה ריקה)  AMI ("Australian Motor Industries" (אנ')) (אוסטרליה)  CMI ("Automotive industry in New Zealand" (אנ')) (ניו זילנד)
 שנות ייצור:  1961–1966
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  קנדה קנדה  מקסיקו מקסיקו  ארגנטינה ארגנטינה  קוסטה ריקה קוסטה ריקה  בלגיה בלגיה  ניו זילנד ניו זילנד  הפיליפינים הפיליפינים  אוסטרליה אוסטרליה
 מודל קודם:  Rambler Six and V8 (אנ')
 מודל אחריו:  AMC ראבל
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  4,821 מ"מ (דור ראשון)  4,796 מ"מ (דור שני)  4,953 מ"מ (דור שלישי)
 רוחב:  1,839 מ"מ (דור ראשון)  1,811 מ"מ (דור שני)  1,892 מ"מ (דור שלישי)
 גובה:  1,455 מ"מ (דור ראשון)  1,387 מ"מ (דור שני)  1,397 מ"מ (דור שלישי)
 משקל:  1,322–1,476 ק"ג (דור ראשון)  1,350 ק"ג (דגם "V8 hardtop", דור שלישי)
 בסיס גלגלים:  2,743 מ"מ (דור ראשון)  2,845 מ"מ (דור שני, דור שלישי)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים 3.2 ליטר (דור ראשון, דור שני)  6 צילינדרים 3.3 ליטר, 3.8 ליטר, 4.2 ליטר (דור שלישי)  V8 צילינדרים 4.1 ליטר (דור ראשון)  V8 צילינדרים 4.7 ליטר (דור שני, דור שלישי)  V8 צילינדרים 5.4 ליטר (דור שלישי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  (דור ראשון, דור שני, דור שלישי)  תמסורת ידנית  - 3 מהירויות + אוברדריב  (דור ראשון, דור שני, דור שלישי)  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות (דור ראשון)  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות "Twin-Stick" (דור שני, דור שלישי)  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות "Shift-Command" (דור שני, דור שלישי)  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (דור שלישי)
 מעצב:  Edmund E. Anderson (אנ') (דור ראשון, דור שני)  Dick Teague (אנ') (דור שני)
רמבלר קלאסיק (באנגלית: Rambler Classic) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס ("American Motors Corporation" (אנ')) אשר יוצרה בין השנים 1961–1966 בארצות הברית.
בנוסף דגמי "רמבלר קלאסיק" יוצרו בארצות הבאות: במקסיקו יוצר על ידי Vehículos Automotores Mexicanos (אנ'), בקנדה יוצר על ידי חברת הבת Brampton Assembly (AMC) (אנ'), בארגנטינה יוצר על ידי IKA (Industrias Kaiser Argentina (אנ')), בקוסטה ריקה יוצר על ידי Purdy Motor, בבלגיה יוצר על ידי Vilvoorde Renault Factory (אנ') בבעלות יצרן הרכב הצרפתי רנו, באוסטרליה יוצר על ידי Australian Motor Industries, בניו זילנד יוצר על ידי CMI (Automotive industry in New Zealand (אנ')), וברפובליקת הפיליפינים יוצר על ידי Luzon Machineries.
דורות "רמבלר קלאסיק" > דור ראשון

יוצר בין השנים 1961–1962.
תצורות: 2 דלתות סדאן, 4 דלתות סדאן, 4 דלתות סטיישן.
מנועים: 6 צילינדרים, V8 צילינדרים.
מנוע הנעה אחורית.
רמות גימור: "Deluxe", "Super", "Custom" (שנת 1961).
דורות "רמבלר קלאסיק" > דור שני

יוצר בין השנים 1963–1964.
תצורות: 2 דלתות סדאו, 2 דלתות הרדטופ (שנת 1964), 4 דלתות סדאן, 5 דלתות סטיישן.
מנועים: 6 צילינדרים, V8 צילינדרים.
מנוע הנעה אחורית.
ארצות ייצור: ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, ארגנטינה, בלגיה.
דורות "רמבלר קלאסיק" > דור שלישי

יוצר בין השנים 1965–1966.
תצורות: 2 דלתות סדאן, 4 דלתות סדאן, 2 דלתות הרדטופ, 2 דלתות קבריולה 4 דלתות סטיישן.
מנועים: 6 צילינדרים, V8 צילינדרים.
מנוע הנעה אחורית.
תמונות

"רמבלר קלאסיק 770", 2 דלתות, שנת 1965
"רמבלר קלאסיק", שנת 1962
"רמבלר קלאסיק 660", שנת 1964 (ניו זילנד)
"רמבלר קלאסיק", שנת 1964
"רמבלר קלאסיק", שנת 1965 - קבריולה
"רמבלר קלאסיק 770", שנת 1965 - קבריולה
"רמבלר קלאסיק 770", שנת 1965 - קבריולה
"רמבלר קלאסיק 770", שנת 1965
"רמבלר קלאסיק" שנת 1961 - סטיישן
"רמבלר קלאסיק 770", שנת 1964 - סטיישן
"רמבלר קלאסיק" שנת 1963 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"רמבלר קלאסיק" (אוסטרליה)
ראו גם

AMC Pacer
AMC מטאדור
AMC ראבל
הערות שוליים

↑  חברת amc בקוסטה ריקה amc.co.cr/index
↑  רמבלר רלאסיק קוסטום 1961–1962 hemmings.com/stories/article/1961-1962-american-motors-rambler-classic-custom
↑  רמבלר 1961 books.google.co.il
↑  קבוצת purdy grupopurdy.org
↑  Sales brochure for Rambler Deluxe V8, Luxury V8, Cross Country V8 & American, Australian Motor Industries, circa 1964
↑  רמבלר 1964-1963 auto.howstuffworks.com/rambler-cars
↑  "רמבלר קלאסיק" שנת 1964 conceptcarz.com/z25375/amc-rambler-classic
↑  רמבלר קלאסיק ברושור - שנת 1966 oldcarbrochures.com/static/NA/AMC/1966_AMC/1966_Rambler_Classic_Brochure
אשם תורם וקטינים

"אשם תורם" היא אחת מטענות ההגנה העומדות לזכותו של נתבע בתביעה נזיקית כדי להפחית את סכום הפיצויים שעליו לשלם לתובע. הטענה מתבססת על הנימוק כי התובע (כלומר, הניזוק) תרם בהתנהגותו הרשלנית להיווצרות הנזק שנגרם לו. במקרה של אשם תורם וקטינים עולה השאלה האם ניתן לייחס לילד אשם תורם על התנהגותו, שתרמה להיווצרות הנזק שנגרם לו על ידי אדם אחר, וכמו כן - מהו היחס המיוחד הניתן לקטינים בסוגיה זו.
רקע > אשם תורם

על פי עקרון אשם תורם, מזיק אשר נתבע על נזק שגרם לאחר יוכל לטעון להגנתו שלהתנהגותו הרשלנית של הניזוק היה חלק בנזק שנגרם לו. תרומתה של התנהגות הניזוק לנזק תפחית את מידת הפיצויים המגיעים לו. היקפה של הגנה זו אינו קבוע מראש, אלא נתחם בכל מקרה ומקרה על פי הנסיבות ועל פי מידת האחריות שיקבע בית המשפט לצדדים השונים. ההפחתה של מידת הפיצויים שנדרש המזיק לתת לניזוק עשויה להגיע אפילו עד למאה אחוז (כלומר - מלוא הנזק), מה שלמעשה פוטר את המזיק ממתן פיצוי כלשהו לניזוק.
רקע > קטינים במשפט

קטינים במשפט נתונים ליחס שונה מבגירים. הנחת המוצא היא שלקטינים יכולות שונות מאשר לבגירים הנובעות מדרגת התפתחותם השונה וניסיון חייהם הפחות. בענפי משפט רבים קיימת הגנה לילדים ולקטינים ומוענק להם פטור מאחריות בשל קטינותם.
ברוב שיטות המשפט החוק קובע כי קטין מתחת לגיל מסוים לא ישא באחריות למעשים פליליים אותם ביצע. בהתאם לכך, אין להעמידו לדין ואין להטיל עליו עונש. בישראל, גיל הסף להעמדה לדין הוא 12. מדרגת הגיל הבאה בישראל היא ארבע עשרה שנים: קטין שבשעת גזירת דינו טרם מלאו לו ארבע עשרה שנים לא יוטל עליו מאסר. מעל גיל ארבע עשרה שנים כבר קיימים לא מעט מקרים של מאסר בפועל, אולם החוק מאפשר גמישות רבה ביחס לקבוצת גיל זו, ומאפשר לשופט להמיר את עונש המאסר באחת מדרכי הטיפול המנויות בחוק, כגון: תקופת מבחן או קבלת התחייבות על התנהגות נאותה בעתיד.
ס' 9 לפקודת הנזיקין, קובע חסינות מפני תביעות בנזיקין לילד מתחת לגיל 12. מחסום הגיל הוא מחסום דיוני ולא מהותי, ועל כן במקרה כזה ניתן לנסות ולתבוע נזיקית את הוריו או את האפוטרופוס שלו. אחריותו בנזיקין של קטין נקבעה על ידי החוק על סמך קנה מידה ביולוגי פשטני: גיל שתים עשרה, שאינו תואם תמיד את מצב נפשו האינדיבידואלי של הקטין.
קטין שגילו מעל שתים עשרה אינו מוגן על ידי המחסום הדיוני ולכן לכאורה תוטל עליו אחריות כעל אדם מבוגר. עם זאת נראה כי הפסיקה דורשת מקטינים רמת זהירות פחותה מזו הנדרשת ממבוגרים.
דין זה שונה מהנהוג באנגליה ובארצות הברית בן אין פטור מאחריות לקטינים, אך במקרים רבים נוהג בית המשפט לייחס לקטינים חובת זהירות בהתאם לילד סביר בגיל הקטין.
הנחת המוצא המשפטית

המצב בישראל שונה בסוגיית האשם התורם מבדין הפלילי והנזיקי. בחוק אין גיל סף לעניין אשם תורם, כך שניתן לייחס אשם תורם גם לילדים מתחת לגיל שתים עשרה, כאשר התנהגותו של קטין תרמה לנזק שנגרם לו, אף על פי שהחוק פוטר אותו מכל נזק שהוא גרם לאחר.
אולם בתי המשפט מכירים בכך שצעירים אינם זהירים די הצורך ביחס לביטחונם האישי: הם חסרים את הידע לזהות את הסכנות או להעריך נכונה את התוצאה הצפויה של מעשיהם בסיטואציה נתונה ועל כן מייחסים להם אשם תורם בהתאם לגילם.
הגישות השונות לאשם בקטינים

שיטות המשפט השונות נקטו בגישות שונות ביחס להחלת מידת אשם תורם על קטינים. ניתן לסווג אותן ל-2 קבוצות עיקריות:
גישת "הגיל הרך" (הנקראת גם בשם "גישת הפטור המוחלט") – גישה זו מאמצת קו גיל ברור, שרירותי כביכול, שמתחת לו לא ניתן לייחס לקטין מידה של אשם תורם. גיל זה שונה בשיטות משפט שונות, אך מרבית הגישות לא מאמצות גיל בוגר מ-10. בתוך גישה זו קיימת גם תת-קבוצה, "חוקי אילינוי", שהיא גרסה חדשה יותר של גישת "הגיל הרך" והיא מבצעת חלוקה בין 2 קבוצות גיל: מגיל 7 ומטה לא ניתן לייחס לילד כל מידה של אשם תורם באופן מוחלט, ומגיל 7 ועד גיל 14, יש לנקוט בגישה לפיה עקרונית לא ניתן להחיל על הקטין מידת אשם תורם, אך הנחה זו ניתנת לסתירה. מגיל 14 ההנחה היא כי ניתן לייחס להם מידת אשם תורם ונטל ההוכחה להפריך זאת מוטלת עליהם. נראה שגישה זו מבוססת על הפטור שניתן במשפט המקובל לילדים לעניין האחריות הפלילית.
מבקרי הגישה טוענים שההסדר הוא שרירותי ואינו משקף את הצדק. לדוגמה, ילד שגילו פחות רק בימים ספורים מגיל הפטור יהיה זכאי לפיצוי מלא, בעוד חברו המבוגר ממנו בימים מועטים יקבל פיצוי נמוך בהרבה. יתרונותיה של גישה זו הם החיסכון בהתדיינות וכן העקביות והוודאות של התוצאות המשפטיות שיתקבלו.
הגישה "המודרנית" – גישה זו מתנגדת לקביעת גיל קבוע בתשובה לשאלת ייחוס מידת האשם התורם לקטין. לפי גישה זו, המבחן הראוי לקביעת אשם תורם הוא: האם ההתנהגות הספציפית של הקטין היא מתחת לסטנדרט הסביר המצופה מילד בגיל שלו, האינטליגנציה המצופה והניסיון בנסיבות הספציפיות. בגדר הנסיבות הספציפיות לעיתים יוכנסו אף יכולותיו השכליות, ניסיונו וכושר שיפוטו. לפי גישה זו כל מקרה ומקרה ייבדק לגופו והבחינה היא בחינה עובדתית.
הגישה "המודרנית" נקראת כך בשל אימוצה בשלהי המאה שעברה במדינות שונות בארצות הברית במקום גישת הפטור מאחריות. תומכי גישה זו טוענים שבגמישותה היא מביאה לפתרונות צודקים יותר. הגישה המודרנית מותאמת לגישות עכשוויות בתחום זכויות הילד. "עקרון הכשרים המתפתחים" מניח שיש להתייחס לילדים בהתאם לשונותם וייחודם כבני אדם בתהליך של התפתחות כושריהם ויכולתם, זאת גם משום שכל פגיעה בילד במהלך התפתחותו היא בעלת השלכות מרחיקות לכת על עתידו.
בישראל

סעיף 64(3) לפקודת הנזיקין (בנוסחה החדש) שולל את קיום האשם התורם אצל קטין שגילו פחות משתים עשרה שנים כאשר ניזוק "לאחר שהאדם שגרם לנזק הזמין אתו, או הרשה לו, לשהות בנכס, שבו או בקשר עמו אירע הנזק או להימצא כה קרוב לאותו נכס שבמהלכם הרגיל של הדברים היה עשוי להיפגע באשמו של אותו אדם".
הספרות המשפטית פירשה סעיף זה כמקנה הגנה מוחלטת מטענת אשם תורם לילד שגרם לנזק עצמי במקרים שבהם הוזמן הילד או הורשה לשהות במקרקעין או בקרבתו של מיטלטלין גדול (כמו עגלה או מכונית) או אף קיבל לידיו חפץ מסוכן. לעומת זאת, בגלל התנאים המסוימים המנויים בו, נקבע שבמקרים אחרים, שאינם נכללים בתנאי הסעיף, ניתן להחיל על ילד אשם תורם בגדרו של סעיף 68 לפקודת הנזיקין.
בהתייחס לקטינים צעירים מאוד, ישנם מקרים בהם פטר בית המשפט הישראלי את הילד הניזוק מאחריות לאשם תורם ללא דיון. בעבר הוחלט שילד בן שלוש, שנפגע מרוכב קטנוע בכביש, הוא צעיר מכדי שיהיה ניתן לייחס לו אשם תורם כלשהו. במקרה אחר, בית המשפט המחוזי בחיפה פסק שלא ניתן לייחס תרומת רשלנות כלשהי לילדה, שנפגעה מנפילה עקב משחק של היתלות על מעקה של מדרגות נעות, בגין גילה הצעיר (8 שנים).
לגבי קטינים בוגרים יותר אימצו בתי המשפט בישראל גישת ביניים בין גישת הגיל הרך והגישה המודרנית. על פי גישת ביניים זו, במקרים בהם אין לקטין פטור גורף מאשם תורם לפי סעיף 64, מידת הזהירות שלאורה ייבדק קטין בסוגיית האשם התורם היא מידת הזהירות הנדרשת מקטין סביר בגילו, ללא התחשבות במאפייניו הספציפיים של הילד הניזוק. הנימוק שנותן בית המשפט לנוהג לייחס לקטינים פחות אחריות לאשם תורם הוא שלקטינים יש יכולת פחותה להעריך סיכונים.
בפס"ד ע"א 361/59 צוקרמן נ' שנברגר קבע השופט ברנזון כי גם ילד בגיל 10, אף כי אינו נושא עדיין באחריות נזיקית שהוא גורם לאחרים, חייב להראות זהירות ראויה בשמירה על ביטחונו הוא, כלומר, מידת זהירות שאפשר באופן סביר לצפות לה מילד בגילו בעל כושר רגיל של הבנה ושיפוט. כמו כן מוסיף השופט ברנזון ואומר כי גם ילד בגיל נמוך בהרבה מגיל שתים-עשרה (גיל החבות הנזיקית) חש בסכנות האורבות לו ויודע אינסטנקטיבית שעליו להיזהר מפניהן ולשמור על נפשו.
פסק דין שעסק בסוגיה זו הוא ע"א 61/89 מדינת ישראל נ' שלום אייגר (קטין). בפסק דין זה נדונה האחריות לתאונה אשר אירעה לקטין כשהיה בן תשע וחצי בלבד לאחר ששיחק עם חברו במצבור אמצעי לחימה מוסתר שמצאו על גג ביתם המשותף. במהלך המשחק התפוצץ טיל לאו ורגלו של הקטין נקטעה על למעל לברך. השופט גולדברג ציין שהמקובל בפסיקה הוא לבחון את האשם התורם של הקטין תוך התחשבות בכושר שיפוט ממוצע של ילד בגילו של הניזוק אך הוסיף בהערת אגב שאולי יש מקום לבחון הלכה זו ולהמירה במבחן סובייקטיבי יותר שיתחשב גם במידת התפתחותו המנטלית והרגשית של הקטין הספציפי. נראה שאפשרות זו שנרמזה על ידי השופט גולדברג לא מומשה עד היום בפסיקה בישראל.
בישראל > זהירותו של אדם מבוגר לגבי קטין היא רבה מזו שיצטרך לנקוט לגבי בגיר

בפס"ד ע"א 361/59 צוקרמן ו-2 אח' נ' שנברגר של בית המשפט העליון, בו דובר על אדם שדרס ילד בן אחת עשרה שנים, קבע השופט צבי ברנזון שהזהירות המספיקה כלפי מבוגרים לא יכולה להספיק כלפי ילדים ונמצאת ביחס הפוך מזו שאפשר לצפות מהקטין. בעוד שאחריותו של הקטין קטנה ככל שגילו פוחת, אחריותו של הבוגר גדלה. לכן כל אדם הבא במגע עם ילדים או עלול לבוא במגע צריך לכלכל את צעדיו בהתאם.
דוגמה למגמה זו ניתן לראות בפסק דין של בית המשפט העליון ע"א 326/88 צימרמן נ' גבריאלוב, שדן במקרה בו נכנס ילד בן ארבע וחצי לחצר בית כדי לחפש עצים ושם הותקף על ידי כלבו של בעל הבית. בית המשפט קבע שעל בעל הבית לנקוט אמצעי זהירות יעילים יותר משנקט כדי שימנעו גם מילדים קטנים להיכנס לחצרו.
בישראל > היבטים רלוונטיים בהצעת הקודיפיקציה

בהצעת הקודיפיקציה הישראלית הוצע לבטל את הפטור שמופיע בסעיף 9(א) לפקודת הנזיקין, לפיו לקטין בן פחות משתים עשרה שנים ישנו פטור מאחריות בנזיקין ובמקביל בוטל הפטור מאשם תורם לילד מתחת לגיל שתים עשרה בתנאים שצוינו בסעיף 64(3) לפקודה. עם זאת, סעיף הרשלנות התורמת בהצעת הקודיפיקציה, סעיף 461, קובע ש"בית המשפט רשאי להפחית מהפיצויים הניתנים לניזוק בהתחשב באשמתם היחסית, בתרומתם היחסית לקרות הנזק ובאופי אחריותו של המזיק ומטרותיה של אחריות זו". לשון סעיף זה מהווה בסיס להמשך קיומו של אחריות מופחתת לקטין במקרי אשם תורם, שכן גילו של הקטין הוא ללא ספק שיקול מכריע בקביעת אשמתו וכושר הבנתו הפחותה מקטינה את אשמתו המוסרית ובכך מעבירה את האחריות לעברו של המבוגר המזיק.
נראה שהכוונה בהצעה זאת, היא החלת גישת הביניים הסובייקטיבית אובייקטיבית הנהוגה לגבי אשם תורם, גם לגבי נזקים שקטין גורם. כלומר, בכל מקרה שקטין גורם נזק לעצמו או לאחרים, תבדק אחריותו של הקטין לעומת חובת הזהירות של ילד סביר בגילו בנסיבות העניין. לגבי סוגיית האשם התורם של קטינים לא ברור מה תהיה השפעת הקודיפיקציה אם תאומץ. ייתכן שהמצב הנוכחי יישאר על כנו, כפי שלשון החוק מאפשר או לחלופין שביטול ההגנה שמקנים סעיף 9(א) לקטינים מאחריות בנזיקין וסעיף 64(3) לאשם תורם של קטינים בתנאים המנויים יעבירו מסר של הטלת אחריות רבה יותר על קטינים.
בישראל > במשפט העברי

לפי ההלכה, אחריות של מבוגר על נזק שיצר קטן היא רק במקרה והמבוגר הביא לו את החפץ המסוכן באופן שראוי להזיק, כמו הבאת לפיד בוער, אך אם הוא הביא לו גפרורים שאינם דולקים והקטן הוא זה שהדליקם והזיק בשרפה, המבוגר פטור מאחריות על הנזק.
לקריאה נוספת > ספרות בעברית

גד טדסקי, יצחק אנגלרד, אהרן ברק ומישאל חשין, דיני הנזיקין – תורת הנזיקין הכללית, עמוד 236 (מהדורה שנייה, 1977)
אהרון מלמד, ענישה או שיקום (תשס"א, ינואר 2001), עמוד 11.
משה ויסמן, הגנות בדיני נזיקין- הפחתת נזק, אשם תורם, הסתכנות מרצון, עמוד 414 (2006).
לקריאה נוספת > ספרות באנגלית

Contributory fault and state responsibility. David J. Bederman, Virginia Journal of International Law 30.n2 p335, 337(1990)
& Donald J Gee & Charlotte Peoples Hodges, The liability of children, Trial, p52, 53 (1999)
Lori Rinella, Symposium issue: Children and the law: children of tender years and contributory negligence,63,UMKC law review,475, 475(1995).