stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרגיי מילינקוביץ'-סאביץ'
קריירת מועדונים

מילינקוביץ'-סאביץ' הוא תוצר של אקדמיית הנוער של וויבודינה הסרבית. הוא התגלה במהלך שהותו בנוער לאחר שזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות רצופות. מילינקוביץ'-סאביץ' חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו ב-26 בדצמבר 2012, חוזה לשלוש שנים בקבוצת וויבודינה.
מילינקוביץ'-סאביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 ליגודינה ב-23 בנובמבר 2013. את שער הבכורה שלו כבש בתיקו 1-1 נגד ספרטק סובוטיצה ב-9 במרץ 2014. במהלך שהותו בקבוצה שבסך הכל נמשכה עונה אחת, רשם 13 הופעות ליגה והיה אחראי על שלושה כיבושים. כמו כן, הוא עזר לקבוצה לזכות בגביע הסרבי בדיוק בעונה חגיגות המאה למועדון.
בחודש יוני 2014 חתם מילינקוביץ'-סאביץ' על חוזה לחמש שנים בקבוצה הבלגית גנק וקיבל את החולצה מספר 20. את הופעת הבכורה שלו ערך בתיקו הבית 1-1 מול סרקל ברוז' ב-2 באוגוסט 2014. את שערו הראשון במדי גנק כבש בתיקו 1-1 מול לוקרן ב-18 בינואר 2015. גם בגנק מילינקוביץ'-סאביץ' שהה כעונה אחת, שבה רשם 24 הופעות ליגה שכללו חמישה שערים.
ב-31 ביולי 2015 דווח על פי עיתון הספורט האיטלקי, לה גזטה דלו ספורט, שמילינקוביץ'-סאביץ' הצטרף לקבוצת הסרייה א', לאציו. את הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון הבית 0–1 על באייר לברקוזן הגרמנית ב-18 באוגוסט 2015 במסגרת שלב הפלייאוף של ליגת האלופות. את שערו הראשון בקבוצה כבש בתיקו 1-1 מול דניפרו ב-17 בספטמבר 2015 במסגרת הליגה האירופית. את שער הבכורה שלו בליגה כבש בניצחון החוץ 1–3 על פיורנטינה ב-9 בינואר 2016. בעונת הבכורה שלו בלאציו רשם 35 הופעות ושלושה שערים בכל המסגרות.
בעונתו השנייה במועדון כבש שבעה שערים ב-39 הופעות (ליגה וגביע). ב-21 בינואר 2018 מילינקוביץ'-סאביץ' כבש צמד בניצחון הליגה 1–5 על קייבו ורונה. כמו כן, חודש לאחר מכן כבש שוב צמד בניצחון 0–3 על ססואולו.
ב-12 ביולי 2023 חתם מילינקוביץ'-סאביץ' לשלוש שנים באל-הילאל.
קריירה בינלאומית

באוקטובר 2015 זומן מילינקוביץ'-סאביץ' לראשונה לנבחרת סרביה לצמד משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2016 נגד נבחרת אלבניה ונבחרת פורטוגל. במשחקים אלה הוא שימש כשחקן מחליף שישב על הספסל, אך לא זכה לקבל דקות. במאי 2016 הוא נבחר על ידי המאמן החדש של סרביה למשחקי ידידות נגד נבחרת קפריסין, נבחרת ישראל ונבחרת רוסיה. למרות זאת הוא שוב לא זכה לדקות משחק, ועזב את הנבחרת לאחר שני המשחקים הראשונים עקב החלטתו של המאמן לא לשתף אותו, כי יש שחקנים אחרים שיותר מתאימים לשיטת המשחק שלו.
ב-30 באוקטובר 2017 החליף מלאדן קרסטאיץ' את המאמן הקודם וכלל בהרכבו את מילינקוביץ'-סאביץ' לצמד המשחקים נגד נבחרת סין ונבחרת דרום קוריאה.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר יורו 2024.
חיים אישיים

סרגיי מילינקוביץ'-סאביץ' נולד בליידה שבספרד למשפחה העוסקת בספורט. אביו, ניקולה מילינקוביץ', שיחק גם כן כדורגל, ואמו, מילאנה סאביץ', הייתה שחקנית כדורסל. סרגיי הוא אחיו הגדול של ואניה, המשחק בתפקיד השוער בקבוצת טורינו מהליגה האיטלקית.
תארים > קבוצתיים

הגביע הסרבי: 2013/14
הסופר קאפ האיטלקי: 2017
ליגת העל הסעודית: 2023/24
הגביע הסעודי: 2023/24
הסופרקאפ הסעודי: 2023
תארים > בין־לאומיים

אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2013
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2015
תארים > אישיים

כדור הארד של המונדיאליטו: 2015
נבחרת העונה בסרייה א': 2017/18, 2021/22
קשר העונה בסרייה א': 2018/19
שחקן החודש בסרייה א': דצמבר 2019, ינואר 2021
שחקן העונה של לאציו: 2020/21, 2021/22
שחקן הטורניר בגביע האלופות למועדונים ערבים: 2023
שחקן החודש בליגת העל הסעודית: אוקטובר 2023
הערות שוליים

↑  סרגיי מילינקוביץ'-סאביץ' חותם על החוזה המקצועי הראשון שלו
↑  מילינקוביץ'-סאביץ' עובר ללאציו
↑  Head-coach Dragan Stojković announces the list of players for the FIFA World Cup 2022 in Qatar באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסרבית, 11 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  HEAD-COACH DRAGAN STOJKOVIĆ SELECTED 26 PLAYERS FOR GERMANY באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסרבית, 27 במאי 2024 (באנגלית)
| נבחרת סרביה – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטויקוביץ' •  2 רוקאבינה •  3 טושיץ' •  4 מיליבוייביץ' •  5 ספאיץ' •  6 איוואנוביץ' •  7 ז'יבקוביץ' •  8 פריוביץ' •  9 מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 קולארוב •  12 ראיקוביץ' • 13 ולקוביץ' •  14 רודיץ' • 15 מילנקוביץ' • 16 גרוייץ' • 17 קוסטיץ' • 18 רדוניץ' • 19 יוביץ' • 20 מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 מאטיץ' • 22 לייאיץ' • 23 דמיטרוביץ' • מאמן: קרסטאיץ' |  1 סטויקוביץ' •  2 רוקאבינה •  3 טושיץ' •  4 מיליבוייביץ' •  5 ספאיץ' •  6 איוואנוביץ' •  7 ז'יבקוביץ' •  8 פריוביץ' •  9 מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 קולארוב •  12 ראיקוביץ' • 13 ולקוביץ' •  14 רודיץ' • 15 מילנקוביץ' • 16 גרוייץ' • 17 קוסטיץ' • 18 רדוניץ' • 19 יוביץ' • 20 מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 מאטיץ' • 22 לייאיץ' • 23 דמיטרוביץ' • מאמן: קרסטאיץ' | סרביה |
| נבחרת סרביה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 דמיטרוביץ' •  2 פבלוביץ' •  3 אראקוביץ' •  4 מילנקוביץ' •  5 ולקוביץ' •  6 מקסימוביץ' •  7 רדוניץ' •  8 גודל •  9 א. מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 יוביץ' •  12 ראיקוביץ' • 13 ס. מיטרוביץ' •  14 ז'יבקוביץ' • 15 באביץ' • 16 לוקיץ' • 17 קוסטיץ' • 18 ולאחוביץ' • 19 רצ'יץ' • 20 ס. מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 ג'ורצ'יץ' • 22 לזוביץ' • 23 ו. מילינקוביץ'-סאביץ' • 24 א. איליץ' • 25 מלאדנוביץ' • 26 גרוייץ' • מאמן: סטויקוביץ' |  1 דמיטרוביץ' •  2 פבלוביץ' •  3 אראקוביץ' •  4 מילנקוביץ' •  5 ולקוביץ' •  6 מקסימוביץ' •  7 רדוניץ' •  8 גודל •  9 א. מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 יוביץ' •  12 ראיקוביץ' • 13 ס. מיטרוביץ' •  14 ז'יבקוביץ' • 15 באביץ' • 16 לוקיץ' • 17 קוסטיץ' • 18 ולאחוביץ' • 19 רצ'יץ' • 20 ס. מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 ג'ורצ'יץ' • 22 לזוביץ' • 23 ו. מילינקוביץ'-סאביץ' • 24 א. איליץ' • 25 מלאדנוביץ' • 26 גרוייץ' • מאמן: סטויקוביץ' | סרביה |
| נבחרת סרביה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ראיקוביץ' •  2 פבלוביץ' •  3 סטואיץ' •  4 מילנקוביץ' •  5 מקסימוביץ' •  6 גודל •  7 ולאחוביץ' •  8 יוביץ' •  9 מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 קוסטיץ' •  12 פטרוביץ' • 13 ולקוביץ' •  14 ז'יבקוביץ' • 15 באביץ' • 16 מיאילוביץ' • 17 איליץ' • 18 ראטקוב • 19 סמרג'יץ' • 20 ס. מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 גאצ'ינוביץ' • 22 לוקיץ' • 23 ו. מילינקוביץ'-סאביץ' • 24 ספאייץ' • 25 מלאדובניץ' • 26 בירמנצ'ביץ' • מאמן: סטויקוביץ' |  1 ראיקוביץ' •  2 פבלוביץ' •  3 סטואיץ' •  4 מילנקוביץ' •  5 מקסימוביץ' •  6 גודל •  7 ולאחוביץ' •  8 יוביץ' •  9 מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 קוסטיץ' •  12 פטרוביץ' • 13 ולקוביץ' •  14 ז'יבקוביץ' • 15 באביץ' • 16 מיאילוביץ' • 17 איליץ' • 18 ראטקוב • 19 סמרג'יץ' • 20 ס. מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 גאצ'ינוביץ' • 22 לוקיץ' • 23 ו. מילינקוביץ'-סאביץ' • 24 ספאייץ' • 25 מלאדובניץ' • 26 בירמנצ'ביץ' • מאמן: סטויקוביץ' | סרביה |
סיפורת מאוירת

לוח להדפסה, מתוך מהדורת הדלוקס משנת 1742 של פמלה של סמיואל ריצ'רדסון , או, Virtue Rewarded.
סיפורת מאוירת (באנגלית: Illustrated fiction) היא ספרות, שבה תמונות וטקסט משולבים יחד כדי לספר סיפור. הסיפורת המאוירת יכולה ללבוש צורות שונות, כולל סיפורת שנכתבה למבוגרים או לילדים, סיפורת מגזינים, קומיקס, רומנים, סיפורים קצרים, משלים, מעשיות, מחזות, ספרי תמונות וכדומה.
סיפורת מאוירת במאה ה-18

מלבד דיוקנאות או מפות מזדמנות, הסיפורת מהמאה ה-18 לא הייתה מאוירת בדרך כלל, מכיוון שהמוציאים לאור לא הזמינו איורים לרומנים החדשים. ברומן קורות טום ג'ונס, מתייחס המחבר הנרי פילדינג לציורים של ויליאם הוגארת' על מנת להסביר כיצד נראות חלק מדמויותיו.
איורים הוזמנו לספרים שכבר הצליחו. גרסאות מאוירות אלו פורסמו בדרך כלל במהדורות מוגבלות ונמכרו תחילה רק למנויים קיימים. הנרי פוסלי יצר כריכה יחידה למהדורה הרביעית של הספר "הרפתקאותיו של פרגרין פיקל - The Adventures of Peregrine Pickle" של טוביאס סמולט. תומאס סטוטארד סיפק מספר איורים למהדורה השנייה של הספר הכומר מוויקפילד (אנ') שפורסמה 30 שנה לאחר שפורסמה המהדורה הראשונה שלו ב-1766.
לקראת סוף המאה ה-18, טכניקות חדשות הוכנסו לעולם הדפוס שאפשרו להדפיס תמונות בזול. קלאסיקות מאוירות הפכו לזמינות במחירים זולים, מאידך האיורים סייעו לקוראים שלהן לזכור היטב את הסיפורים. ג'ון ראסקין התרגש מאיורים של רובינסון קרוזו שספינתו מתרסקת בסלעים והוא מצליח להמלט מההריסות של הספינה שלו. צ'ארלס דיקנס זכר את האיורים בספרים רבים, יותר מאשר את התוכן (הפרוזה) עצמו.
סיפורת מאוירת במאה ה-19

בתחילת המאה ה-19, האיורים שנוספו לסיפורת הגדילו את המכירות של הספרים שפורסמו בעבר. ב-1836, פרסום ספרו של צ'ארלס דיקנס "רשומות מועדון הפיקוויקים" בפורמט מאויר חולל מהפכה בפרסום הסיפורת החדשה. הפופולריות של האיורים המקוריים ברומנים של דיקנס הייתה חסרת תקדים, ועזרה לפופולריות השימוש באיורים בסיפורת רצינית. מהפכה זו נמשכה עד שנת 1870, כאשר גם מחברים אחרים ופרסומים מודפסים כגון בעיתונות ניסו לחקות את הצלחתו של דיקנס. האיורים הפכו נפוצים באותה תקופה. הוצאה לאור, של סיפורת חדשה עם איורים שפורסמו באופן סדרתי, היוותה פחות סיכון מסחרי מאשר הסיפורת המסורתית הבלתי מאוירת. האיורים משכו קוראים והגדילו את ההכנסות מהפרסומים. האיורים שימשו כפרסומת בחלונות הראווה של מוכרי הספרים.
במהלך המאה ה-19, השימוש בטכניקות פוטו-מכניות הורידו עוד יותר את עלות ההפקה של האיורים. גם איורים צבעוניים וגם איורים בשחור-לבן שימשו יותר ויותר בפרסומים יומיים, שבועיים וחודשיים. המוציאים לאור מכרו הרבה מאוד ספרים בכריכות קשות וסדרות עיתונים.
הרומנים של דיקנס התאימו היטב לתיאור על ידי איורים. דיקנס האמין שהציורים שהמחישו את סיפוריו הם בעלי ערך, אף על פי שכמה מבקרים דחקו בו לא להשתמש בהם. רוב יצירותיו העיקריות פורסמו במקור עם איורים. הוא היה מעורב באופן אינטנסיבי ביצירת רוב 900 האיורים המקוריים של ספריו. האיורים בספריו של דיקנס אוירו על ידי 18 אמנים, כולל ג'ורג' קרויקשנק ורוברט סימור (אנ').
רוב היצירות המרכזיות של הסופרים ויליאם איינסוורת' (אנ'), צ'ארלס לוור (אנ'), ויליאם מייקפיס תאקרי ואנתוני טרולופ פורסמו בתחילה בחלקים כולל האיורים שבהם בכתבי עת חודשיים מאוירים. מאוחר יותר, הסופרים העדיפו לפרסם את הסיפורת שלהם בכתבי עת מאוירים. תומאס הארדי עשה זאת לעיתים קרובות. ג'ורג' מרדית' עשה זאת פעמיים, וג'ורג' אליוט פעם אחת.
ציירים רבים החלו את הקריירה שלהם באיור סיפורת. איור הייתה עבודה קשה ובעלת שכר נמוך. האבלט נייט בראון היה אחד האמנים הבודדים המוכשרים ביותר שעסק באיור במשרה מלאה. רוב האמנים, כגון מרקוס סטון (אנ') ולוק פילדס (אנ'), השתמשו באיור כאבן דרך לקריירות הציור שלהם. אמנים אחרים כמו ג'ורג' קטרמול ודניאל מקליז השלימו את הכנסתם בציור איורים.
הפופולריות של הספרות המאוירת החלה לרדת בסוף המאה ה-19, מכיוון שהאיורים איבדו את החידוש שבהם ולא הבטיחו יותר שרומנים יימכר היטב. שיפורים טכנולוגיים בדפוס הציפו את השוק ברומנים מאוירים באיכות גבוהה ובמחירים סבירים. אמנים חשובים שיצירותיהם הוערכו כנדרשות וחשובות, כולל ג'ון אוורט מילאיס, דנטה גבריאל רוזטי, אדוארד ברן-ג'ונס (אנ') ופרדריק לייטון התחילו לאייר ספרים. האיורים קראו תיגר על הפרוזה הכתובה ברומנים, דבר שלכאורה רמז על כישלון הפרוזה. הפרוזה תפסה לעיתים קרובות את המקום השני ביחס לאיורים.
סיפורת מאוירת במאה ה-20

מתחילת המאה ה-20 ועד שנות ה-30 שלה, כמות הספרות המאוירת שהוצאות הספרים פרסמו ירדה. עד שנות ה-30, איורים כמעט ולא אוירו ברומנים למבוגרים. סיפורת רצינית מאוירת לא הייתה פופולרית בכל המאה. הירידה בפרסום סדרות, העלייה בעלויות העבודה והתחרות מצד הקולנוע, הטלוויזיה וצילום העיתונות תרמו לירידה. גם הקוראים פחות דרשו את האיורים. היסטוריונים של הספרות המאוירת המערבית מסכימים בעיקר שהסרט החליף את הספר המאויר. סקירה אודות העיבוד הקולנועי של הסרט " יריד ההבלים - ואניטי פייר " משנת 1915 גרסה כי " האיורים המופיעים בגרסה הקולנועית מציגים סט איורים עדיפים על איורי העט המופיעים של במהדורת הדלוקס של הרומן".
ספרות מודרנית לעיתים קרובות לא התאימה לאיורים, למשל הרומנים המופנמים של א.מ. פורסטר ווירג'יניה וולף. השתמשו באיורים על כריכות הספרים כדי למשוך קונים, אך לא נעשה בהם שימוש בתוך הרומן. בדומה לתקופה שלפני 1836, איורים לא הוזמנו עבור ספרים חדשים, אלא הוזמנו עבור קלאסיקות מבוססות, בדרך כלל למהדורות חשובות מוגבלות. הרומנים הרציניים לא היו מאוירים, והסיפורת המאוירת נקשרה בדרך כלל לסיפורת בסדרות שהתפרסמו במגזינים פופולריים אך לא חשובים מבחינה אינטלקטואלית. ילדים וקוראי קומיקס הפכו לקוראי הספרות היחידים שהסיפורת שלהם הייתה מאוירת בדרך כלל.
מספר סופרים ומחברים, דאגו שהאיורים יפרשו לא נכון את הפרוזה שלהם. הנרי ג'יימס לא אהב את האיורים וטען שאין צורך באיורים מכיוון שהפרוזה שלו מספיק ציורית. הוא חשב שהאיורים והפרוזה מתחרים זה בזה. הוא הרשה לאייר את ספרי המסעות שלו, אבל לא את הסיפורת הבוגרת שלו. הצילומים של הצלם אלווין לנגדון קובורן (אנ') שימשו במהדורה הניו יורקית של יצירותיו של הנרי ג'יימס, רק בכריכות או בגב הספרים וכללו את כותרות הספרים וזאת רק לאחר שהוא נרגע מהעובדה שהצילומים לא מתחרים או מתייחסים לפרוזה שבהם. בדומה ל הנרי ג'יימס, תומאס הארדי בטל יותר ויותר איורים מהמהדורות של הרומנים שלו, למעט מפות שצייר וצילומים שבכריכות קדמיות.
אף אחת מהמהדורות הראשונות או הסטנדרטיות של הרומנים של ג'יימס ג'ויס לא אוירה במהלך חייו, למעט מהדורה של הספר יוליסס שיצאה לאור על ידי ההוצאה Limited Editions Club בשנת 1935, שכללה רישומים ותחריטים מאת אנרי מאטיס. בעלה של פרל באק, זוכת פרסי נובל ופוליצר לספרות, ריצ'רד וולש, כעורך של כתב העת "אסיה" (אנ'), כלל איורים בעבודותיה של באק שפורסמו בכתב העת בצורה סדרתית או מלאה. עם זאת, כעורך ומאוחר יותר כנשיא ההוצאה לאור ג'ון דיי (אנ'), הוא לא כלל איורים בכריכות הקשות של המהדורות שיצאו לאור אחר מכן. כשהנובלה של ארנסט המינגוויי "הזקן והים" פורסמה לראשונה במגזין "לייף" ב-1952, היא אוירה בציורים בגוון כחול של נואל סיקלס (אנ'). איורים אלה לא נכללו בפרסום הראשון של הנובלה.
באמצע המאה ה-20, לכתבי הקומיקס המספרים את הסיפורים באמצעות דימויים ויזואליים כולל תיאור הפעולות (האקשן) הייתה השפעה רבה על ילדים וצעירים. לספרי קומיקס היה פוטנציאל סיפור ייחודי.
ראו גם

קומיקס
מאנגה
סיפורת
הערות שוליים

1 2  Sillars, Stuart, 1995, Visualisation in Popular Fiction, 1860-1960, Routledge, מסת"ב 0-415-11914-6.
1 2 3 4 5  Cohen, Jane R., 1980, Charles Dickens and His Original Illustrators, Ohio State University Press, מסת"ב 0-8142-0284-5, page 4.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Cohen 1980, page 229-233.
↑  Cohen 1980, page 3.
1 2  Cohen 1980, page 6.
↑  Cohen 1980, page 5.
↑  Elliott, Kamilla, 2003, Rethinking the Novel/Film Debate, Cambridge University Press, מסת"ב 0-521-81844-3, page 47.
1 2  Elliott 2003, page 48.
↑  Elliott 2003, page 49.
↑  Stam, Robert, and Raengo, Alessandra, 2004, A Companion to Literature and Film, Blackwell Publishing, מסת"ב 0-631-23053-X, page 10.
↑  Elliott 2003, page 51.
↑  Harvey, Robert C., 1996, The Art of the Comic Book: An Aesthetic History University Press of Mississippi, מסת"ב 0-87805-758-7.
"בבקשה, אדוני, אני רוצה עוד." מאת אוליבר טוויסט, האיור מאת ג'ורג' קרויקשאנק.
ספרות בלשית

פסל בדמותו של שרלוק הולמס
ספרות בלשית היא ענף ספרותי שהתפתח מאמצע המאה ה-19 והגיע לשיא שגשוגו בעשורים הראשונים של המאה העשרים. בענף ספרותי זה מתוארים סיפורי פשעים – בעיקר רצח – בצורת תעלומה, שבלש (בלש משטרה, חוקר פרטי או בלש מטעם עצמו), גיבור הספר, פותר לקראת סיום הספר באמצעות הגיונו החריף ועל פי רמזים ועקבות השזורים לכל אורך הספר. חלק מספרי הבלשים הם סדרתיים ובהם דמות קבועה של בלש הפותר בכל ספר תעלומה אחרת.
הספרות הבלשית צמחה במקביל לאורבניזציה המואצת של החברה האנושית ולעליית תנועת הנאורות, שגרסה כי האדם יכול בכוח שכלו בלבד לפענח את העולם סביבו ולפתור את מצוקותיו.
סוגה ספרותית זו קרובה לספרי ריגול, סיפורי פעולה ובמידת מה לספרות אימה. חלק מספרים אלה הוסרטו כסרטי קולנוע.
בתרבות המערבית ישנם מופעים מוקדמים של סיפורים עם מאפייני בילוש, כגון המחזה "אדיפוס המלך" לסופוקלס, משפט שלמה, סיפור שושנה שבתוספות לספר דניאל, וסיפור שלושת התפוחים במחרוזת סיפורי אלף לילה ולילה. בניגוד למופעים נדירים אלה במערב, סוגה בלשית עשירה התפתחה בסין, החל מהמאה ה-14.
סוגות משנה בספרות הבלשית

מעבר לתבנית הקבועה של גיבור-בלש וספר הסובב סביב פתרונה של תעלומת פשע, יש מספר סוגות משנה המסתעפות מן הספרות הבלשית:
"מי עשה זאת" (Whodunit) בו נמצא מספר מוגבל של גיבורים במקום מבודד, וכל אחד ואחד מהם הוא בעל מניעים והזדמנות לבצע רצח. הסופרת אגאתה כריסטי התמחתה בסוג זה, המופיע למשל בספרה "רצח באוריינט אקספרס".
"הבלש האפל", המתמחה בתיאור דמויות של בלש פרטי (private eye), הפועל בתחום האפור של החוק, כאשר הוא מודרך על ידי קוד מוסרי משלו. שנות הארבעים של המאה העשרים באמריקה הביאו לשיא את תת-הסוגה הזו. הפליא לגלם דמויות אלו בקולנוע השחקן המפרי בוגארט.
"הבלש המשפטי", העוסק בפתרון תעלומה אגב תיאור הליכים בבתי המשפט (וזאת להבדיל מספרים כגון ספריו של ג'ון גרישם העוסקים בתיאור ההווי המשפטי, ופחות בפתרון תעלומה בלשית, ומהווים סוגה בפני עצמה). דוגמה לכך היא סדרת "פרי מייסון" של ארל סטנלי גרדנר.
"הבלש ההיסטורי", המתאר תעלומה בלשית על רקע היסטורי. לסוגה זו ניתן לשייך את הספר "שם הוורד" מאת אומברטו אקו המתאר תעלומה בלשית במנזר בימי הביניים, אם כי הספר גם מכיל רעיונות דתיים ופילוסופים רבים, שהעסיקו את מחברו, אומברטו אקו, וכן סדרת "תיבת פנדורין" מאת בוריס אקונין.
"מותחן האימה" (Thriller), הנמצא על הגבול שבין ספרות האימה לבין הספרות הבלשית, מערב סיפור מתח בלשי עם אלמנטים על-טבעיים או אלמנטים של מדע בדיוני, כגון ספריו של איירה לוין מחברם של "תינוקה של רוזמרי", ו"הנערים מברזיל".
"הילד הבלש" – סוגה לילדים ונוער, המתארת ילד או חבורת ילדים הפותרים תעלומות בלשיות. לעיתים מדובר בתעלומות "ילדותיות" ולעיתים בתעלומות פשע של ממש. בולטים בסוגה – "השביעייה הסודית", "דני ידעני", "ננסי דרו" והסדרות הישראליות "ג'ינג'י" ו"חבורת כוח-המוח".
"החדר הנעול", בו הבלש פותר תעלומות רצח בלתי אפשריות לכאורה, בהן לא נראית אפשרות לרוצח להיכנס ולצאת מזירת הפשע. ג'ון דיקסון קאר נחשב מגדולי הכותבים של סגנון זה.
כותבים מפורסמים של ספרות בלשית > יוצרי הספרות הבלשית הקלאסית

אדגר אלן פו, המשורר והסופר האמריקאי הידוע, נחשב למבשר סוג ספרות זה.
ארל סטנלי גרדנר, יוצרה של דמות הבלש פרי מייסון.
ארתור קונאן דויל, יוצרה של דמות הבלש שרלוק הולמס.
דשיל האמט, יוצרו של סם ספייד.
אגאתה כריסטי, היוצרת של הרקול פוארו ומיס מארפל.
ז'ורז' סימנון, יוצרו של המפקח מגרה.
ריימונד צ'נדלר, יוצרו של פיליפ מרלו.
ג. ק. צ'סטרטון, יוצרו של האב בראון.
אלרי קווין (שם עט של שני סופרים שכתבו ביחד ושם גיבורם אף הוא אלרי קווין).
רקס סטאוט, יוצרו של נירו וולף חובב הסחלבים.
ג'ון דיקסון קאר, יוצרם של ד"ר פל (באנגלית: Dr. Fell) וסר הנרי מריבל (אנגלית: Sir Henry Merrivale).
כותבים מפורסמים של ספרות בלשית > יוצרים בני זמננו

רות רנדל, יוצרת המפקח וקספורד
סקוט טורו, וסטיב מרטיני, יוצרים אמריקאים של "בלשים משפטיים".
פ.ד. ג'יימס, יוצרת המפקח אדם דאלגליש.
מיקי ספיליין, יוצרו של הבלש מייק האמר.
ינווילם ון דה וטרינג, יוצרו של חרייפסטרה ודה חיר.
לי צ'יילד, יוצרו של ג'ק ריצ'ר.
רוברט ב. פארקר, יוצרו של ספנסר.
הרלן קובן, יוצרו של מיירון בוליטר.
ג'יימס אלרוי, יוצר "רביעיית אל-איי".
דן בראון, יוצרו של חוקר הסמלים פרופ' רוברט לנגדון
הנינג מנקל, יוצרו של קורט ולאנדר.
בוריס אקונין, יוצר סדרת "תיבת פנדורין".
אלכסנדר מק'קול סמית, יוצרה של מא ראמוצווה.
מייקל קונלי, יוצרו של הארי בוש.
ג'פרי ארצ'ר, יוצר "אסיר מלידה","קין והבל" ו"כבוד בין גנבים".
ג'ון גרישם, יוצר "המייצגים", "משחק המושבעים", "הזימון" ו"הברוקר".
ג'ון ורדון, יוצר "חשוב על מספר", "עצמי עיניים חזק", "תנו לשד לישון" ו"פיטר פן חייב למות".
לורנס סנדרס, יוצרו של אדוארד איקס דילייני.
קלייב קאסלר, יוצרו של דרק פיט.
סטיג לרסון, יוצרה של טרילוגיית מילניום.
יו נסבו, יוצרו של הארי הולה.
דניאל סילבה, יוצרו של גבריאל אלון.
פיטר ג'יימס, יוצרו של רב פקד רוי גרייס.
נאטסואו קירינו, יוצרת "בריחה", "התפוררות".
בתיה גור, יוצרת מיכאל אוחיון.
פיי קלרמן, יוצרת פיטר דקר.
פרנקלין דיקסון, יוצרם של בני הרדי הבלשים הילדים.
אסטריד לינדגרן, יוצרת הבלש הילד קאלה בלומקוויסט.
לאוני סוואן, יוצרת תעלומות בלשיות הנפתרות באמצעותם של בעלי חיים.
כותבים מפורסמים של ספרות בלשית > סופרים קנוניים

על אף שספרות זו אינה נחשבת ספרות קנונית ישנם סופרים קנוניים ונחשבים ששלחו ידם בכתיבת ספר בלשי. מבשר הסוגה, אדגאר אלן פו, הוא כאמור יוצר נחשב אף בתחומי השירה והפרוזה, ודוגמה טובה נוספת היא המחזאי השווייצרי פרידריך דירנמאט, שכתב את אחד מטובי הספרים בסוגה – "ההבטחה".
ספרות בלשית בישראל

בישראל זכתה הסוגה לקידום משמעותי רק משנות ה-80 של המאה העשרים. אמנם חלוצת הספרות הבלשית העברית הייתה "ספריית הבלש" בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך לא היה לה ממשיך במשך עשרות שנים. "ספריית הבלש", נוצרה בשנת 1932 כאשר העיתונאי שלמה בן ישראל פנה אל דוד תדהר, דמות ידועה ופופולרית ביישוב ומי שהיה קצין במשטרת המנדט ולאחר מכן בעל משרד חקירות (לימים מחבר האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו) והציע לו להוציא יחדיו ספרות בלשית מקורית. כך נולדה "ספריית הבלש" שהוציאה חוברות עם סיפורים בלשיים מקוריים, על רקע ארץ ישראל, נופיה ואנשיה, שנכתבו על ידי בן ישראל על יסוד מקרים שתדהר הכיר מעבודתו. כמו כן השאיל תדהר את שמו לחוברות כגיבור עלילותיהן ואת תמונתו לשעריהן. החוברות התפרסמו 28 שבועות ברציפות והיו ללהיט ביישוב. פרסומן הופסק עקב הטרדה שנגרמה לתדהר מלחץ הקוראים שצרו על ביתו ומשרדו כדי לראות את הבלש המפורסם.
הספרות הבלשית העברית התחדשה רק כיובל שנים לאחר מכן.
פרצו את הדרך אמנון ז'קונט ובעקבותיו ראויות לציון בעיקר סופרות: בתיה גור, יוצרת הבלש סגן ניצב מיכאל אוחיון, שהתפרסם לראשונה בספר "רצח בשבת בבוקר", ושולמית לפיד, יוצרת הבלשית העיתונאית ליזי בדיחי, שהתפרסמה לראשונה בספר "מקומון". לשני הספרים באו המשכים שזכו אף הם להצלחה. עוד ידועות כסופרות בלשים, לצד יצירות מרשימות בתחום הספרות הקנונית, הסופרות רות אלמוג ואסתר אטינגר, הכותבות את ספרי הבלשים שלהן במשותף תחת שם העט "אלמוג אטינגר". סופרת נוספת הידועה בכתיבתה בתחום זה היא אדיבה גפן.
סופרים נוספים הפועלים בתחום בישראל – המשורר אריה סיון אשר ספרו "אדוניס" נחשב על ידי רבים לספר הטוב שפורסם בשפה העברית בסוגה זו, אורי אדלמן, ששימש אף כעורך תחום זה בהוצאת כתר, אהוד אשרי, לימור נחמיאס הידועה בנועזות השפה בספריה ובבחירה נועזת של הנושאים, הסופר, העיתונאי והעורך הספרותי רם אורן, העיתונאי, עורך העיתון מעריב, אמנון דנקנר, הסופר והעיתונאי רפאל פוגל, עורך הדין גל אמיר, העיתונאי יוסף שביט, יאיר לפיד והבלש הפרטי שיצר ג'וש שירמן, דרור משעני ופקד אברהם אברהם שיצר, והרשימה עודנה ארוכה.
ראו גם

מותחן
לקריאה נוספת

דוד גורביץ', ‏הבלש כגיבור תרבות : ספרות, קולנוע, טלוויזיה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2013.
זהר שביט, יעקב שביט (עורכים), הבלש העברי חוזר : מבחר הסיפור הבלשי מפלשתינה (א"י), תל אביב: ספרי מוניטין, 1983.
יונתן דה שליט, קסמו האפל של הכפור – על בלשים ומרגלים, הוצאת כתר, 2021.
גילברט קית' צ'סטרטון, רצח באחוזת העמודים הלבנים; ארבע מסות קטנות על סיפורי בלשים, הוצאת נהר, 2023.
סופר/ת:
עדי זינו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בנובמבר 1986 (בת 37) ישראל 
 שם לידה:  עדי בן ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מדבבת, שחקנית
 מספר צאצאים:  3 
 
עדי זינו (נולדה ב-2 בנובמבר 1986) היא מדבבת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

זינו נולדה כעדי בן ישראל. היא בתם של המדבבת, הזמרת והשחקנית אפי בן ישראל ושל השחקן והקומיקאי  ספי ריבלין, אשר הביאו אותה לעולם מתוצאה של קשר מחוץ לנישואין. לאחר פטירתו של ריבלין בשנת 2013, זינו סיפרה שהיא ניסתה שנים רבות ליצור איתו קשר, אך זה לא צלח. עם זאת, לדברי ג'ודי שלום ניר מוזס, הכיר בה ריבלין ואף דאג לה מבחינה כלכלית.
ההופעה הראשונה של זינו הייתה בטלוויזיה בשנת 1991, בה השתתפה בתוכנית "מסיבת גן" בערוץ הראשון. בהמשך כיכבה בעיבוד של "שמלת השבת של חנה'לה" שהוצג בפרפר נחמד, בפרק "ישן-חדש".
בין השנים 2001–2002, שיחקה בסדרת הטלוויזיה "שחר" בערוץ HOT3 בתפקיד גל ספיר אחותו הקטנה של שחר ספיר (איתי שגב).
אמה אפי שיחקה לצדה בסדרה בתפקיד פרידה העובדת הסוציאלית הרעה.
בין השנים 2003–2004 הייתה מנחה בתוכנית המערכונים "נקניקייה" בערוץ ניקלודיאון, בה היא גם שיחקה דמויות שונות במערכונים. בנוסף להשתתפותה בסדרות ותוכניות טלוויזיה, זינו שיחקה במחזות הזמר "סיסי הנסיכה" את טינה ו"קטנטנות".
בשנת 1995 זינו החלה לעסוק בדיבוב, כאשר בין הסדרות והסרטים שהיא דיבבה נכללים "הלבלו", "נסיך מצרים", "פרנגלי 2: מבצע הצלה", "קספר פוגש את וונדי", "אוטובוס הקסמים", "האסופית", "פרנקלין", "נאדי", "פאבלו השועל האדום", "אמא אווזה", "בייבלייד", "מרי קייט ואשלי בפעולה", "תותית", "מלכודת הזמן", "תותית: תותית מחפשת את האביב", "ז'אק קוסטו", "קאיו", "בייווילז", "תותית", "לולירוק" ו"אי-שרדות: המירוץ".
במהלך קריירת הדיבוב שלה דיבבה שתי דמויות מוכרות. הראשונה היא מיסטי באנימה "פוקימון" ובסרטים "פוקימון: הסרט הראשון", "פוקימון 2000: כוחו של האחד", "חופשת הקיץ של פיקאצ'ו" ו"מבצע החילוץ של פיקאצ'ו" שמבוססים עליה. השנייה היא בלום בסדרת ההנפשה "מועדון ווינX" ובהפקות "מועדון ווינX: ספיישלים" ו"מועדון ווינX: במעמקי הים הקסום" שמבוססים עליה.
חיים אישיים

בשנת 2011 שינתה את שם משפחתה לזינו.
היא בזוגיות ואם לשלוש בנות. מתגוררת בבית אריה.
הערות שוליים

↑  גיל משעלי, ‏הבת הסודית של ספי ריבלין מדברת: "מאוד עצוב לי שאני לא הכרתי אותו", באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2013
↑  "השבוע על פי ג'ודי" ב"רשת ב'" בתאריך 6 בדצמבר 2013