stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
23 (שיר של מייק ויל מייד איט)
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 4× | 4,000,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | פלטינה 3× | 180,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 150,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | כסף | 200,000 |
| שוודיה (GLF) | זהב | 20,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 4,550,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אמריקה | 10 בספטמבר 2013 | הורדה דיגיטלית | אינטרסקופ |  |
| כלל העולם | 13 בספטמבר 2013 | הורדה דיגיטלית | אינטרסקופ |  |
| ארצות הברית | 17 בספטמבר 2013 | רדיו קצבי עכשווי | אינטרסקופ |  |
אצטדיון ארתור אש

| --- | --- |

Interior of Arthur Ashe Stadium
 על שם:  ארתור אש 
 מיקום:  מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג,  קווינס ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°45′00″N 73°50′49″W﻿ / ﻿40.749886111111°N 73.847033333333°W﻿ / 40.749886111111; -73.847033333333
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים)
 עלות הבנייה:  254,000,000 $
 בעלים:  התאחדות הטניס של ארצות הברית 
 מפעיל:  מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג 
 משטח:  קשה
 אדריכל:  רוזטי אדריכלים 
 קבוצות:  אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס
 מושבים:  23,771
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיאצטדיון ארתור אש(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיאצטדיון ארתור אש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון ארתור אש (באנגלית: Arthur Ashe Stadium) הוא אצטדיון הטניס המרכזי של מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג בניו יורק. האצטדיון מכיל 23,771 מקומות ישיבה והוא אצטדיון הטניס הגדול ביותר בעולם. האצטדיון קרוי על שם הטניסאי ארתור אש, הנחשב לאחד הטניסאים החשובים בעולם, והטניסאי האפרו-אמריקאי הבולט הראשון בכל הזמנים.
היסטוריה

האצטדיון נפתח בשנת 1997 והחליף את המגרש המרכזי במרכז - אצטדיון לואיס ארמסטרונג. אירוע הבכורה של האצטדיון התקיים ב-25 באוגוסט 1997 ובו הזמרת ויטני יוסטון שרה את השיר One Moment in Time.
ב-19 ביולי 2008 נערך לראשונה משחק כדורסל באצטדיון. המשחק במסגרת ליגת ה-WNBA היה בין ניו יורק ליברטי לבין אינדיאנה פיבר (משחק גמר), ובמשחק אינדיאנה ניצחה את ניו יורק ליברטי 55–71
האצטדיון מארח כל שנה חלק ממשחקי אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
אשר אריאן

| --- | --- |

אשר אריאן, 2007
 לידה:  4 באוגוסט 1938 
 פטירה:  7 ביולי 2010 (בגיל 71) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן 
 מעסיק:  אוניברסיטת העיר ניו יורק, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה 
 
אשר אריאן (4 באוגוסט 1938 – 7 ביולי 2010) היה מרצה וחוקר ישראלי בעל שם עולמי בתחום מדע המדינה.
חייו ופועלו

אריאן נולד בקליבלנד, אוהיו שבארצות הברית. הוא סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (Case Western Reserve University), ומיד אחר כך המשיך ללימודי תואר שני ולדוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת המדינה של מישיגן. אריאן עלה לישראל ב-1966, הקים את החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ומונה לראש החוג הראשון, תפקיד בו כיהן עד 1973. בשנת 1969 הועלה לדרגת מרצה בכיר. בינואר 1972 היה מחותמי מברק של פרופסורים לראש הממשלה, גולדה מאיר, בו נטען שהממשלה לא עשתה מספיק להשגת הסכם שלום עם מצרים. בשנת 1973 היה חתן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה של עיריית תל אביב על ספרו "העם הבוחר". לאחר מכן מונה אריאן לראש מרכז גולדה מאיר לחקר עבודה וחברה של אוניברסיטת תל אביב. ב-1977 נבחר לדיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן הופקד על הקתדרה למדע המדינה על שם רומולו בטנקורט.
ב-1979 היה אריאן חבר בקבוצה אשר כתבה את החוקה שכוננה את האגודה הישראלית למדע המדינה, ונבחר לעמוד בראש האגודה. במסגרת תפקיד זה ייסד את הכנס השנתי של האגודה, והשקיע בהרחבת החברות בה ובפיתוח הפעילות הנעשית במסגרתה. ב-1983 חזר לעמוד בשנית בראש החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, למשך שנתיים נוספות.
לאורך השנים ייצג אריאן את ישראל בעולם המחקר הבינלאומי. בשנות השמונים מונה לחבר הוועד הפועל של האגודה הבינלאומית למדע המדינה ונבחר לכהן כסגן יושב ראש בכנסי האגודה בשנים 1985–1988. בשנים 1994–2002 היה העורך של סדרת הספרים היוקרתית של האגודה Advances in Political Science בהוצאת Macmillan.
משנת 1986 היה אריאן פרופסור בכיר מן המניין בחוג למדע המדינה באוניברסיטת העיר ניו יורק (City University of New-York), שם גם עמד בראש מרכז רוברט וגנר למדיניות ציבורית אורבנית ובראש התוכנית ללימודי דוקטורט. בראשית שנות התשעים עבר אריאן לאוניברסיטת חיפה, שם כיהן כפרופסור מן המניין.
במהלך שנות המחקר במדע המדינה פרסם אריאן עשרות ספרים ומאמרים בענייני ממשל ומשטר, בחירות, דעת קהל והתנהגות פוליטית בישראל מנקודת מבט השוואתית בינלאומית. שניים מהמפעלים המרכזיים שהוא הוביל הם סדרת הסקרים והספרים של הבחירות בישראל, פרויקט רב-שנתי הוותיק ביותר בחקר מדע המדינה בישראל, אותו ייסד ב-1996 במכון הישראלי לדמוקרטיה, ופרויקט מדיניות הביטחון הלאומי ודעת הקהל של מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.
באמצע שנות התשעים מונה אריאן לעמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה, שם ריכז את מרבית פעילותו בשנותיו האחרונות. במסגרת עבודתו במכון יזם את שילובו של המכון למחקר חברתי שימושי על שם גוטמן בתוך המכון הישראלי לדמוקרטיה ועמד בראש התוכנית 'רפורמות פוליטיות'. ב-2006 זכה מרכז גוטמן בפרס הסובלנות מטעם הוועדה הציבורית של פרס הסובלנות. כמו כן כונן אריאן את פרויקט מדד הדמוקרטיה הישראלית, המציג הערכה שנתית של מצב הדמוקרטיה בישראל מנקודת מבט השוואתית, היסטורית ובינלאומית.
אריאן היה נשוי ואב לשלושה ילדים.
אשר אריאן נפטר ב-7 ביולי 2010 לאחר שחלה בסרטן הגרון.
פרסומים נבחרים

אשר אריאן, תמר הרמן, יובל לבל, הילה צבן, אנה קנפלמן ומיכאל פיליפוב, מדד הדמוקרטיה 2010(הקישור אינו פעיל), המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, תמר הרמן, הבחירות בישראל 2009(הקישור אינו פעיל), המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2011.
אשר אריאן, תמר הרמן, ניר אטמור, יעל הדר, ויובל לבל, 2008. מדד הדמוקרטיה הישראלית 2008: בין המדינה לבין החברה האזרחית(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, ניר אטמור, ויעל הדר, 2007. מדד הדמוקרטיה הישראלית 2007: לכידות בחברה שסועה(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, ניר אטמור, ויעל הדר, 2006. מדד הדמוקרטיה הישראלית 2006: תמורות במערך המפלגות בישראל: התמודדות או היערכות מחדש?(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, פזית בן-נון, שלומית ברנע, רפאל ונטורה, ומיכל שמיר, 2005. מדד הדמוקרטיה הישראלית 2005: לציון עשור לרצח ראש הממשלה יצחק רבין ז"ל(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, פזית בן-נון, ושלומית ברנע, 2004. מדד הדמוקרטיה הישראלית 2004: סקר עמדות הנוער(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, ומיכל שמיר (עורכים), 2008. הבחירות בישראל: 2006(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, ומיכל שמיר (עורכים), 2004. הבחירות בישראל: 2003(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, דוד נחמיאס, דורות נבות, ודניאל שני, 2003. מדד הדמוקרטיה הישראלית 2003(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, דוד נחמיאס, ורות אמיר, 2002. משילות והרשות המבצעת בישראל(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, ומיכל שמיר (עורכים), 2001. הבחירות בישראל - 2001(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, דוד נחמיאס, ודורון נבות, 2000. מעברי שלטון בישראל: השפעות על מבנה הממשל ותפקודו(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, ומיכל שמיר (עורכים), 1999. הבחירות בישראל - 1999(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, ורות אמיר, 1997. הבחירות הבאות: באיזו שיטה נבחר?(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, ומיכל שמיר (עורכים), 1996. הבחירות בישראל - 1996(הקישור אינו פעיל), ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, ומיכל שמיר (עורכים), 1992. הבחירות בישראל: 1992, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אשר אריאן, 1999. ביטחון בצל איום: דעת-קהל בישראל בשאלות של שלום ומלחמה, תל אביב: מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים, אוניברסיטת תל אביב, פפירוס.
אשר אריאן, 1985, 1990. פוליטיקה ומשטר בישראל, תל אביב: זמורה ביתן.
אשר אריאן, 1979. ישראל: דור ההתהוות, תל אביב: זמורה ביתן, מודן.
אשר אריאן, 1973. העם הבוחר: דפוסי הצבעה בישראל, רמת גן: מסדה.
ראו גם

מדד הדמוקרטיה הישראלית
הערות שוליים

↑  העלאות ומינויים בסגל האוניברסיטה של ת"א, מעריב, 13 באוגוסט 1969
↑  יחיאל לימור, מלחמות של פרופסורים, מעריב, 11 בינואר 1972
↑  הספד לאשר אריאן, באתר Cleveland.com (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257978705171  PLWABN: 9810548704905606  BnF: cb12310501w (data)  GND: 132645408  ISNI: 0000 0001 0920 5342  LCCN: n50030504  NKC: kup20030000002602  NTA: 071443924  SUDOC: 031991319  VIAF: 84500158   WorldCat (עם VIAF): 84500158
פושקר

| --- | --- |
פושקר
פושקר
 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:   ראג'סטאן
 מחוז:  אג'מר
 גובה:  510 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  21,626 (2011)
 קואורדינטות:  26°29′25″N 74°33′15″E﻿ / ﻿26.490277777778°N 74.554166666667°E﻿ / 26.490277777778; 74.554166666667 
 אזור זמן:  UTC+5:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיפושקר(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיפושקר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פּוּשְקָר (בהינדי: पुष्कर) היא עיירה במדינת ראג'סטאן שבהודו, המהווה עיירה קדושה להינדים ואחד ממקומות העלייה לרגל המרכזיים והעתיקים בהודו. בפושקר נמצא המקדש הידוע ביותר לאל בְּרָהמָה, שהוא האל הבורא באמונה ההינדית, ובשל כך נודעת העיירה כמקום הפולחן המרכזי ביותר לאל זה. בעת המודרנית הפכה גם למרכז תיירותי המושכת אליה תיירים רבים מכל העולם. עוד היא נודעת בשל יריד (Mela) הגמלים הגדול שנערך בה במהלך פסטיבל שנתי שבמהלכו נהוג לעלות אליה לרגל (Yatra) ולטבול באגם הקדוש שלה.
פושקר נמצאת כ-11 קילומטר מהעיר אג'מר. שביניהן מפריד הר הנחש. היא מהווה נווה מדבר מוקף הרים, ושוכנת לצד אגם פושקר.
אגם פושקר

אגם פושקר הוא למעשה אגם מלאכותי שנבנה במאה ה-12 על ידי בניית סכר במקורות נהר לוּנִי. על פי האמונה ההינדית, נוצר האגם במקום שבו שמט בראהמה מידו פרח לוטוס, במהלך קרב עם השד וג'ראנאבהה (Vajranabha). על פי אטימולוגיה זו שמה "פושקר", שפירושה המילולי הוא "לוטוס כחול".
על פי האמונה, טבילה באגם באחת הגהאטות, מרפאת הן מחלות גופניות והן מחלות נפשיות, ואף יכולה לגאול אדם ממעגל גלגול הנשמות, סמסרה[דרוש מקור], והוא מכונה לעיתים בתואר טירטה-ראג' - "מלך המקומות הקדושים".
יריד פושקר

פעם בשנה, במהלך לילות הירח המלא של חודש הקאריטה (מקביל בערך לחודש נובמבר), נערכת בפושקר מֱלָה, פסטיבל ויריד, של גמלים, בו לוקחים חלק כ-50 אלף גמלים ולמעלה מרבע מיליון אורחים. שיאה של החגיגה הוא ביום הרביעי בליל הירח המלא, שבו פוקדים עולי הרגל את מקדש ברהמה וטובלים באגם הקדוש.
מרכז תיירותי

בשנות ה-70 של המאה ה-20 גילו ההיפים את פושקר והוקסמו מן המקום הקטן והשקט בעל הנוף היפה. מאז הפכה למרכז תיירותי, כך שבעונת התיירות (חודשי החורף) ניתן למצוא בה תיירים רבים. לישראלים, מהווה חלק משביל החומוס.
כמו כן בפושקר קיים בית חב"ד (המנוהל על ידי שליח חב"ד, הרב שימי גולדשטיין) למעלה מ-20 שנה עבור המטיילים הישראלים הפעיל בעונת התיירות - מחגי תשרי (ספטמבר-אוקטובר) ועד לאחר חג הפסח (אפריל).
גלריית תמונות

מקדש ברהמה
שקיעה באגם פושקר
חיות קדושות ליד האגם
יריד הגמלים בפושקר (2009)
הערות שוליים

↑  ההיסטורה של אגם פושקאר, באתר ecoindia.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562764005171  BnF: cb15123828r (data)  GND: 4546937-4  LCCN: n89287188  NKC: ge1143955  VIAF: 147871746   WorldCat (עם VIAF): 147871746 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ביג אל

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1974 הארלם, ארצות הברית 
 נרצח:  15 בפברואר 1999 (בגיל 24) הארלם, ארצות הברית 
 שם במה:  Big L 
 מקום קבורה:  ניו ג'רזי 
 מוקד פעילות:  הארלם, ניו יורק,  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1992–1999 (כ־7 שנים)
 סוגה:  היפ הופ
 שפה מועדפת:  אנגלית אפרו־אמריקנית 
 חברת תקליטים:  Columbia, Sony, Flamboyant Entertainment, Rawkus
 www.biglonline.com
 פרופיל ב-IMDb
 
למונט קולמן (30 במאי 1974 – 15 בפברואר 1999), המוכר בשם הבמה ביג אל (Big L), היה ראפר אמריקני שפעל במהלך שנות התשעים. קולמן נרצח ב-15 בפברואר 1999 בשכונת הארלם, באותו הרחוב בו אחיו נרצח בשנת 2002. הרצח של קולמן מעולם לא פוענח. על אף הקריירה הקצרה, קולמן זכה לפרסום רב ונחשב לראפר בולט ומשפיע בתעשיית ההיפ הופ.
ביוגרפיה

קולמן נולד בשנת 1974 בשכונת הארלם שבעיר ניו יורק. בצעירותו קולמן נהג להאזין לראפרים בולטים שונים בהם Run DMC ו-The Cold Crush Brothers ובמיוחד לראפר ביג דדי קיין. בגיל 12 קולמן החל לשיר בסגנון ראפ ולמד לחרוז בפינת רחוב סמוכה לביתו בה נהג לבלות שעות רבות יחד עם חבריו בכל יום בניסיון לשפר את יכולותיו. במשך הזמן הצליח קולמן לפתח את סגנון הראפ הייחודי לו.
את הכינוי "Big L" קיבל קולמן לראשונה בתיכון, על ידי חברתו לספסל הלימודים ג'וליה ריצ'מונד. הכינוי נבע מכינוי הילדות של לאמונט "Little Lamont" (לאמונט הקטן).
בשנים הבאות קולמן היה חבר בשתי הרכבי היפ הופ – D.I.T.C ו-"Children Of The Corn". ההצלחה המוקדמת ב- D.I.T.C ביססה את מעמדו של קולמן הצעיר ועזרה לו להתפרסם, בעיקר בזכות הופעות אורח מרובות באלבומי הסולו שהפיקו באותה העת חברי ההרכב ובזכות פרסום קלטת דמו שונות. לבסוף החליט קולמן לפרוש מההרכב ולהתמקד בקריירת סולו. בשנת 1993 חתם קולמן על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים קולומביה, ובשנת 1995 הוא הוציא לשווקים את אלבום הבכורה שלו "Lifestylez of da Poor and Dangerous".
בשנת 1995 פרסם קולמן את אלבום הבכורה המצליח שלו "Lifestylez Ov Da Poor & Dangerous". האלבום נחל כישלון וכתוצאה מכך קולמן הודח מהלייבל. בהמשך קולמן הקים חברת תקליטים משלו בשם "Flamboyant" ובין השנים 1996 ועד למותו ב-1999 הוא עבד על אלבום האולפן השני שלו.
ביוגרפיה > מותו

ב-15 בפברואר 1999 בשעה 20:30 קולמן נורה למוות ברחוב 139 שבהארלם, במרחק של כמה מטרים מביתו, על ידי מתנקש אלמוני שירה בו תשע יריות בחזה ובפנים מתוך מכונית חולפת. ההערכה הרווחת היא שקולמן נרצח בשל חובותיו של אחיו, לירוי פינאזי, אשר היה בכלא באותו הזמן. זמן קצר לאחר שאחיו של קולמן שוחרר בשנת 2002 מהכלא הוא נרצח באותו הרחוב.
מקרה הרצח של קולמן פוענח 17 שנה לאחר מכן ב-2016 ככל הנראה על ידי חברו של אחיו "Gerard Woodley".
ביוגרפיה > לאחר מותו

ב-2 באוגוסט 2000, כשנה וחצי לאחר מותו של קולמן, הושק אלבום האולפן השני והאחרון של קולמן, "The Big Picture". האלבום כלל שירים רבים שקולמן הקליט בעבר ולא ראו אור מעולם וכן מספר אקפלות שביצע ונערכו מחדש. שני הסינגלים שפורסמו מתוך אלבום זה – "Ebonics" ו-"Flamboyant" – הגיעו למקום הראשון במצעדי הפזמונים באותה העת והאלבום עצמו זכה באלבום זהב לאחר חודש בלבד ממועד ההשקה.
דיסקוגרפיה

1995 - Lifestylez ov da Poor & Dangerous
2000- The Big Picture
2010 - 139 and Lenox
2010 - Return of the Devil's Son
2011 - The Danger Zone
טרי פרנקונה

טרי ג'ון "טיטו" פרנקונה (באנגלית: Terry Jon Francona; נולד ב-22 באפריל 1959 בדקוטה הדרומית) הוא שחקן בייסבול ומנג'ר במייג'ור ליג בייסבול. פרנקונה שימש כמנג'ר של הבוסטון רד סוקס, בשנים 2004 עד 2011 וזכה עימה פעמיים בוורלד סיריס. לאחר שחוזהו לא הוארך נהיה לפרשן ברשת ESPN. ב-2013 מונה למנג'ר של קליבלנד אינדיאנס.
קריירה

בשנת 1980 נבחר פרנקונה בדראפט המכללות על ידי אוניברסיטת אריזונה. פרנקונה התחיל את הקריירה שלו במייג'ור ליג בייסבול במונטריאול אקספוז (כיום וושינגטון נשיונאלס) כאשר נבחר על ידה 22 בדראפט של 1981. פרנקונה שיחק שם עד שנת 1985. בשנת 1986 עבר פרנקונה לשיקגו קאבס שם שיחק עונה אחת ואז עבר לסינסינטי רדס. בשנת 1988 פרנקונה עבר לקליבלנד אינדיאנס שם שיחק עונה אחת ואז עבר למילווקי ברוארס שם הוא שיחק עד שנת 1990 וסיים את הקריירה שלו בתור שחקן.
קריירת מנג'ר

בשנת 1997 טרי פרנקונה הפך למנג'ר של פילדלפיה פיליז עד שנת 2000. בשנת 2004 מונה למנג'ר של בוסטון רד סוקס וזכה איתה בוורלד סיריס באותה שנה, הראשונה של הקבוצה מזה 86 שנים. בשנת 2007 זכה עימה באליפות נוספת. בסוף עונת 2011 לא הוארכה ההתקשרות עמו בעקבות מפלה שנחלה הקבוצה לאחר שלא העפילה לפלייאוף למרות פער של 9 ניצחונות חודש לפני תום העונה.
ב-2013 מונה למנג'ר של קליבלנד אינדיאנס, בעונתו הראשונה זכה בתואר מנג'ר השנה באמריקן ליג לאחר מאזן של 92–70 והעפלה לפלייאוף. ב-2016 נבחר פרנקונה בפעם השנייה למנג'ר העונה, לאחר שקבוצתו זכתה באליפות הבית המרכזי, העפילה לוורלד סיריס בו הפסידה לשיקגו קאבס 3–4. בעונת 2017 השיגה הקבוצה תחת ניהולו רצף של 22 ניצחונות רצופים, שיא ליגה.
עמית רהב

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1995 (בן 29) הרצליה, ישראל ישראל
 סוגה מועדפת:  סדרות נעורים, דרמה, קומדיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 פרופיל ב-IMDb
עמית רהב (נולד ב-9 באוגוסט 1995) הוא שחקן ישראלי.
בשנת 2023 נבחר על ידי פורבס ישראל לאחד מ-30 הצעירים הישראלים הכי מבטיחים.
ביוגרפיה

רהב נולד לאם בריטית ואב ישראלי וגדל בהרצליה.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון, במגמת תיאטרון. בין השנים 2011–2013 היה חבר בלהקת "על הבמה" בהרצליה.
לרהב חמש אחיות - אחת ביולוגית וארבע מנישואים חדשים של שני הוריו. הוא צמחוני מאז היותו בן תשע. את שירותו הצבאי עשה בתיאטרון צה"ל. בוגר הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
קריירה > בטלוויזיה

מנובמבר 2014 עד ספטמבר 2016 שיחק באחד התפקידים הראשיים בארבע עונותיה של הסדרה "משפחה שולטת", בה גילם את דמותו של חנן קרפלמנדליך.
בשנת 2015 שיחק בסדרת הנעורים של ערוץ 10 "להתבגר", אותה יצרה גלילה רון־פדר-עמית, ושמבוססת על סדרת הספרים שלה "להתבגר". באותה שנה דיבב בסדרת האנימציה "אי-שרדות: המירוץ". וכן, שיחק בתפקיד אורח בסדרה האמריקאית שיצר גידי רף, "דיג" אשר צולמה בארץ.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הנעורים של ערוץ זום ב־HOT, "סוסי פרא", בתפקיד נדב. בנובמבר אותה שנה החל לשחק באחד התפקידים הראשיים בסדרת הנעורים "פלאשבק" בערוץ הילדים ב-HOT, בה הוא מגלם את דמותו של אביב, נער הומוסקסואל היוצא במהלך הסדרה מהארון. על תפקידו בסדרה זכה רהב לשבחים ועניין תקשורתי רב.
בשנת 2018 החל לשחק בקומדיית המצבים "טרנינג" בערוץ KidZ בהוט.
בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה "המורדת" בנטפליקס, בתפקיד ינקי, חרדי משכונת ויליאמסבורג בברוקלין המנסה להשיב את אשתו שנמלטה לברלין.
עליה זכה בפרס ה-"Indie Film Spirit Award" בקטגוריית שחקן ראשי בסדרה מתוסרטת חדשה. הסדרה הייתה מועמדת לשמונה פרסי אמי ולשני פרסי גלובוס הזהב.
בשנת 2023 גילם את אחת הדמויות הראשיות במיני-סדרה אמריקאית של נטפליקס "אל מעבר האוקיינוס" לצד שחקנים כמו קורי מייקל סמית', גיליאן ג'ייקובס וקורי סטול.
בשנת 2024 שיחק במיני-סדרת הדרמה האמריקאית "היינו בני המזל" של רשת הולו; בדמותו של יעקב קורץ.
קריירה > בקולנוע

בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בסרט האימה "מקוללים", בבימויו של יבגני רומן.
בשנת 2022, שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של ארז תדמור, "בחורים טובים".
קריירה > בתיאטרון

רהב שיחק במספר מחזות. בשנת 2013 שיחק במחזה "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" בתיאטרון הרצליה, ובהצגה "שמלת השבת של חנה'לה".
החל משנת 2015 משחק במחזה "חושים", המוצג בסמינר הקיבוצים.
החל משנת 2021 רהב משחק בהצגה "אחד משלנו" בתיאטרון באר שבע, ובהצגה "את שאהבה נפשי" בתיאטרון הלאומי הבימה. בנוסף, בשנת 2021 החל לגלם את דמותו של רומיאו בהצגה "רומיאו ויוליה", בשיתוף התזמורת הפילהרמונית בתיאטרון הבימה.
חיים אישיים

רהב גר בתל אביב ובארצות הברית לסירוגין. רהב הוא הומוסקסואל מוצהר.
הערות שוליים

↑  עמית רהב, באתר Forbes Israel
↑  אפרת וכטל, סלינו על כתפיהם: הבטחות השנה של עולם הבידור, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 11 ביוני 2016
↑  משה אבוטבול, מבחן יומולדת: מה אתם יודעים על עמית רהב?, באתר פרוגי, 9 באוגוסט 2016
↑  הכירו את עמית רהב – סוסי פרא
↑  עמית רהב - קורות חיים
↑  מערכת גיא פינס, לראשונה בהיסטוריה: יציאה מהארון בסדרה בערוץ הילדים, באתר נענע10, 12 בדצמבר 2016
↑  שחר בן ימיני, "פלאשבק הציגה יציאה מהארון באופן הכי טוב שיש", באתר פרוגי, 14 בדצמבר 2016
↑  גל אוחובסקי, ‏מי האידיוט שחתם על ערבות של 450 אלף שקל? אני, באתר ‏מאקו‏, 8 בדצמבר 2016
↑  נתנאל אזולאי, ‏"נער הומו מככב בערוץ הילדים? השתגעתם לגמרי?", באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1209387298  VIAF: 11158855674844141389   WorldCat (עם VIAF): 11158855674844141389
דייגו ריבאס דה קוניה

דייגו ריבאס דה קוניה (בפורטוגזית: Diego Ribas da Cunha; נולד ב-28 בפברואר 1985) הידוע בשם דייגו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
דייגו נולד בסאו פאולו. בגיל 12 חתם עבור הקבוצה המקומית סנטוס. דייגו התפתח במחלקת הנוער של הקבוצה, עד שבגיל 16 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בטורניר ריו-סאו פאולו בשנת 2002. באותה שנה היה שותף לזכייה באליפות ברזיל.
דייגו זומן לסגל נבחרת ברזיל לטורניר הקופה אמריקה 2004 ושיחק תפקיד חשוב בזכייה בגביע, כאשר לא נכשל בדו-קרב הפנדלים מול ארגנטינה בגמר.
הוא עבר למועדון הפורטוגזי פורטו ביולי 2004. דייגו לא הצליח לשמור על מקום קבוע בהרכב וכתוצאה מכך לא נכלל בסגל ברזיל למונדיאל 2006.
במאי 2006 חתם עבור הקבוצה הגרמנית ורדר ברמן. הוא זכה איתה בגביע הליגה הגרמנית בעונת 2006/2007. בקיץ 2007 זכה דייגו עם ברזיל בטורניר הקופה אמריקה השני שלו לאחר ניצחון 0-3 על ארגנטינה בגמר. בקיץ שלאחריו זומן דייגו לסגל הנבחרת האולימפית שהשתתפה באולימפיאדת בייג'ינג.
ב-26 במאי 2009 חתם דייגו במועדון הכדורגל האיטלקי, יובנטוס, ל-4 שנים תמורת 25 מיליון אירו, בהם ירוויח בממוצע כ-4 מיליון אירו לעונה.ב-27 באוגוסט 2010 עבר דייגו מיובנטוס אל המועדון הגרמני וולפסבורג בעבור 15.5 מיליון אירו. דייגו ערך את הופעת הבכורה בהפסד 4-3 למיינץ, בו כבש גם את שערו הראשון בקבוצתו החדשה.
בספטמבר 2011 עבר בהשאלה לאתלטיקו מדריד איתה זכה בתואר הליגה האירופית ואף כבש את השער האחרון במשחק הגמר, שנגמר בתוצאה 3-0 מול אתלטיק בילבאו.
ביום האחרון של חלון העברות החורף של שנת 2014, עבר דייגו בשנית לאתלטיקו מדריד. לאחר חצי עונה מוצלחת בקבוצה חתם ב-7 ביוני 2014 בפנרבחצ'ה.
ב-19 ביולי 2016 חזר לברזיל וחתם לשלוש שנים בפלמנגו.
תארים

אליפות ברזיל: 2002, 2004
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2004
הגביע הביניבשתי: 2004
אליפות פורטוגל: 2006
גביע הליגה הגרמנית: 2006
הגביע הגרמני: 2009
הליגה האירופית: 2011/2012
אליפות ספרד: 2013/2014
הסופר קאפ הטורקי: 2014
אליפות ריו דה ז'ניירו: 2017, 2019, 2020
אליפות ברזיל: 2019, 2020
גביע ליברטדורס: 2019
הסופר קאפ הברזילאי: 2020
גביע רקופה סודאמריקנה: 2020
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 17 עם ברזיל (2001)
קופה אמריקה עם ברזיל (2004, 2007)
מדליית ארד אולימפית: 2008
הערות שוליים

| נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 2004 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 ז'וליו סזאר •  2 מנסיני •  3 לואיזאו •  4 חואן •  5 רנאטו •  6 גוסטבו נרי •  7 אדריאנו •  8 קלברסון •  9 לואיס פביאנו •  10 אלכס •   11 אדו •  12 פאביו • 13 מאייקון •  14 בורדון • 15 כריס • 16 דודו סראנסה • 17 אדריאנו קורייאה • 18 ז'וליו בפטיסטה • 19 דייגו • 20 פליפה • 21 ריקרדו אוליביירה • 22 ואגנר לאב • מאמן: פריירה |  1 ז'וליו סזאר •  2 מנסיני •  3 לואיזאו •  4 חואן •  5 רנאטו •  6 גוסטבו נרי •  7 אדריאנו •  8 קלברסון •  9 לואיס פביאנו •  10 אלכס •   11 אדו •  12 פאביו • 13 מאייקון •  14 בורדון • 15 כריס • 16 דודו סראנסה • 17 אדריאנו קורייאה • 18 ז'וליו בפטיסטה • 19 דייגו • 20 פליפה • 21 ריקרדו אוליביירה • 22 ואגנר לאב • מאמן: פריירה | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 2007  (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 הלטון •  2 מאייקון •  3 אלכס •  4 חואן •  5 מיניירו •  6 ז'ילברטו •  7 אלאנו •  8 ז'ילברטו סילבה •  9 ואגנר לאב •  10 דייגו •   11 רוביניו •  12 דוני • 13 דניאל אלבס •  14 אלכס סילבה • 15 נאלדו • 16 קלבר • 17 ז'וזואה • 18 פרננדו • 19 ז'וליו בפטיסטה • 20 אנדרסון • 21 אפונסו אלווס • 22 פרד • מאמן: דונגה |  1 הלטון •  2 מאייקון •  3 אלכס •  4 חואן •  5 מיניירו •  6 ז'ילברטו •  7 אלאנו •  8 ז'ילברטו סילבה •  9 ואגנר לאב •  10 דייגו •   11 רוביניו •  12 דוני • 13 דניאל אלבס •  14 אלכס סילבה • 15 נאלדו • 16 קלבר • 17 ז'וזואה • 18 פרננדו • 19 ז'וליו בפטיסטה • 20 אנדרסון • 21 אפונסו אלווס • 22 פרד • מאמן: דונגה | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – אולימפיאדת בייג'ינג 2008 (מדליית ארד) |
| --- | --- | --- |
|  1 דייגו אלבס •  2 ראפיניה •  3 אלכס סילבה •  4 טיאגו סילבה •  5 הרנאנס •  6 מרסלו •  7 אנדרסון •  8 לוקאס לייבה •  9 פאטו •  10 רונאלדיניו •   11 רמירס •  12 רנאן • 13 אילסיניו •  14 ברנו • 15 דייגו • 16 טיאגו נבס • 17 רפאל סוביס • 18 ז'ו • מאמן: דונגה |  1 דייגו אלבס •  2 ראפיניה •  3 אלכס סילבה •  4 טיאגו סילבה •  5 הרנאנס •  6 מרסלו •  7 אנדרסון •  8 לוקאס לייבה •  9 פאטו •  10 רונאלדיניו •   11 רמירס •  12 רנאן • 13 אילסיניו •  14 ברנו • 15 דייגו • 16 טיאגו נבס • 17 רפאל סוביס • 18 ז'ו • מאמן: דונגה | ברזיל |
ביל באקנר

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1949 ולחו, ארצות הברית 
 פטירה:  27 במאי 2019 (בגיל 69) בויסי, ארצות הברית 
 עמדה:  בסיס ראשון 
 מספר:  6, 14, 16, 22, 38
 קבוצות כשחקן
 1969–1976 1977–1984 1984–1987 1987–1988 1988–1989 1990:  לוס אנג'לס דודג'רס שיקגו קאבס בוסטון רד סוקס קליפורניה איינג'לס קנזס סיטי רויאלס בוסטון רד סוקס
 הישגים כשחקן
 השתתפות במשחק האולסטאר (1981) זכייה בתואר מלך החבטות (1980)
 
ויליאם ג'וסף "ביל" באקנר (באנגלית: William Joseph "Bill" Buckner;‏ 14 בדצמבר 1949 – 27 במאי 2019) היה שחקן בייסבול אמריקאי. למרות היותו זוכה פרס החבטות בשנת 1980 וחבר קבוצת האול-סטאר בשנת 1981, ולמרות העובדה כי במהלך עשרים שנות הקריירה שלו חבט מעל 2,700 חבטות יזכר באקנר כמי שבעקבות טעותו במהלך בודד במשחק מספר 6 של הוורלד סיריס בשנת 1986 הפסידה הבוסטון רד סוקס את האליפות לניו יורק מטס.