stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדיפת הפאלון גונג
מעצרים שרירותיים ומאסר > בתי כלא לא חוקיים ומרכזים ל"חינוך מחדש"

בנוסף לבתי סוהר ולמתקני מעצר מנהליים ומחנות לחינוך מחדש באמצעות עבודה, משרד 610 יצר רשת ארצית של מרכזי חינוך מחדש שפועלת מחוץ לחוק כדי "לשנות את מחשבתם" של מתרגלי פאלון גונג. המרכזים האלה אינם כפופים למערכת המשפט, והממשלה מכחישה את קיומם. הם ידועים כבתי כלא שחורים (אנ'), "מרכזים לשטיפת מוח", "מרכזי טרנספורמציה באמצעות חינוך מחדש" או "מרכזים לחינוך החוק" חלק מהם הוקמו באופן זמני בבתי ספר, בבתי מלון, במתחמים צבאיים או ביחידות עבודה. אחרים הם מתקנים קבועים שפועלים כמו בתי כלא פרטיים.
כאשר מתרגלי פאלון גונג, מסרבים "להשתנות" בכלא או במחנות עבודה בכפייה, הם עלולים להישלח בתום ריצוי מאסרם למרכזי חינוך מחדש. הוועדה המבצעת של הקונגרס האמריקני לענייני סין (CCEC) טוענת שהמרכזים האלה "משמשים ספציפית כדי לכלוא מתרגלי פאלון גונג שסיימו את ריצוי עונשם במחנות עבודה בכפייה אך הרשויות מסרבות לשחררם". [4] מתרגלי פאלון גונג שנשלחו בעל כורחם למרכזי הטרנספורמציה חייבים בתשלום של שכר לימוד בסכום המגיע למאות דולרים. הכסף נלקח ממשפחותיהם, כמו גם ממקומות העבודה והמעסיקים שלהם.
החינוך מחדש הוא מסווה לעינויים קשים פיזיים ונפשיים עד כדי מוות.
אחרי סגירת מערכת מחנות חינוך מחדש באמצעות עבודות בכפייה (RTL) ב-2013, הרשויות הרחיבו מאוד את השימוש במרכזי הטרנספורמציה כמתקני כליאה של מתרגלי פאלון גונג. כמה ממחנות RTL פשוט שינו את שמם והפכו ל"מרכזי טרנספורמציה".
מעצרים שרירותיים ומאסר > התעללות נפשית

מתרגלי הפאלון גונג אשר מסרבים להכחיש את האמונות שלהם נשלחים בעל כורחם לבתי חולים פסיכיאטריים, שם הם עשויים להיות כפופים למכות, למניעת שינה, לעינוי על ידי התחשמלות, לזריקות של תרופות הרגעה או תרופות אנטי-פסיכוטיות.
מעצרים שרירותיים ומאסר > בתי סוהר

מאז 1999, כמה אלפי מתרגלי פאלון גונג נידונו למאסר בבתי הסוהר באמצעות מערכת המשפט הפלילי. רוב האישומים נגד מתרגלי הפאלון גונג הם בעבירות פוליטיות כגון "הפרעה לסדר חברתי," "הדלפת סודות מדינה", "ערעור המערכת החברתית" או "כופרים בחוקיות החוק"—לדוגמה, אנשים שהשתמשו באינטרנט כדי להפיץ מידע על הפאלון גונג.
אפליה חברתית

מאז יולי 1999, על עובדי ציבור בקרב חברי המפלגה הקומוניסטית נאסר לתרגל בשיטת פאלון גונג. מקומות עבודה, בתי ספר הצטוו להשתתף במאבק נגד הפאלון גונג על ידי הפעלת לחץ על מתרגלי הפאלון גונג שיוותרו על האמונות שלהם. לפעמים הם נשלחו ל"חינוך מחדש" אם הם סירבו, התוצאות היו פיטורין ממקום העבודה, אובדן שכר, אובדן פנסיה או גירושין.
מחוץ לסין

הרדיפה של המפלגה הקומוניסטית נגד הפאלון גונג התרחבה גם לקהילות בתפוצות לרבות באמצעות מדיה, באמצעות ריגול ומעקב אחרי מתרגלי הפאלון גונג, על ידי הטרדה ואלימות נגד רופאים, לחץ דיפלומטי על ממשלות זרות, ואפילו פריצה לאתרי אינטרנט בחו"ל. על פי עריק מהקונסוליה בסידני, אוסטרליה, "המלחמה נגד הפאלון גונג היא אחת המשימות העיקריות של הסינים בחו"ל."
בשנת 2004 בית הנבחרים של ארצות הברית העביר החלטה המגנה את ההתקפות על מתרגלי פאלון גונג בארצות הברית שנעשו על ידי סוכנים של המפלגה הקומוניסטית. ההחלטה עברה פה אחד. בהחלטה דווח כי סוכני המפלגה "לחצו על נבחרים לסרב לתת תמיכה לפאלון גונג " שבתיהם של דוברי הפאלון גונג נפרצו ואנשים העוסקים בשלווה בפעולות מחאה מחוץ שגרירויות וקונסוליות הותקפו פיזית.
התגובה הבינלאומית

הרדיפה של הפאלון גונג משכה תשומת לב בינלאומית רבה מממשלות ומארגונים לא ממשלתיים. ארגוני זכויות האדם, כגון "אמנסטי" ו"משמר זכויות האדם", הביעו דאגה חמורה מהדיווחים על העינויים ועל ההתעללות של המתרגלים בסין. הם דרשו מהאו"ם ומממשלות בעולם להתערב כדי להביא לסיום הרדיפה.
הקונגרס של ארצות הברית, העביר שש החלטות – החלטת הבית 304, החלטת הבית 530, החלטה 188, החלטה 218, – שקראו להפסקה מידית של מסע הרדיפה נגד מתרגלי הפאלון גונג בסין ובחו"ל. ההחלטה הראשונה, 217 התקבלה בנובמבר 1999. החלטה 605, התקבלה ב-17 במרץ 2010, וקראה להפסיק באופן מיידי "את הרדיפה שנועדה להציק, לאיים, לכלוא, ולענות מתרגלי פאלון גונג".
ב-2008 כנסת ישראל העבירה חוק האוסר תיווך ומכירה של איברים. החוק אוסר על קופות החולים וחברות הביטוח לממן השתלות שמקור האיברים בהן מוטל בספק, כמו בסין.
התגובה הבינלאומית > בית דין אזרחי, הטריבונל

בשנים 2019 עד 2020 התכנס בלונדון הטריבונל לנושא סין. זהו בית דין אזרחי בראשותו של סר ג'פרי נייס עורך הדין הנודע. ב-1 במרץ 2020, פרסם הטריבונל את מסקנותיו הסופיות לגבי הרדיפה של מתרגלי הפאלון גונג בסין כולל קצירת האיברים.
ראו גם

זכויות האדם בסין
קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג
ז'אק כהן

| --- | --- |

ז'אק כהן, מרץ 1968
 לידה:  13 באוקטובר 1930 כ"א בתשרי ה'תרצ"א מצרים אלכסנדריה, מצרים 
 פטירה:  1 בדצמבר 2016 (בגיל 86) א' בכסלו ה'תשע"ז ישראל רחובות, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1954–2016 (כ־62 שנים)
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
המנהל האמנותי של קבוצת תיאטרון החאן, פיליפ דיסקין (שמאל). משמאל לימין: צור שפירא, נעמי גרינבאום, אהרן אלמוג, סביונה בן יעקב, יורם כהן וז'אק כהן. מרץ 1968
ז'אק כהן (13 באוקטובר 1930 – 1 בדצמבר 2016) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ומסעדן ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בשם יעקב כהן באלכסנדריה שבמצרים. לאימו, קלמנטיין, שהייתה יהודייה־מצרייה ממוצא איטלקי ולאביו, יצחק, יליד ירושלים ממשפחה ענייה, שהצליח בעסקים במצרים.
בשנת 1935 ירד האב מנכסיו ועל כן עלתה המשפחה לארץ ישראל והשתקעה
בשכונת שמעון הצדיק בירושלים, בה נולד אביו.
הוא למד בבית הספר הקתולי רטיסבון, בו למד במקביל אנגלית, צרפתית, ערבית ועברית ובו הכיר את השחקן לימים שייקה אופיר. השניים העלו גם הופעות במסגרת בית הספר.
כשסיים בגיל 13 את בית הספר היסודי החל לעבוד בניקיון בבית הקולנוע "אוריון". מאוחר יותר החל, בזכות ידיעותיו בשפות, לתרגם סרטים לקהל.
בעקבות פרוץ מלחמת העצמאות נסגרו בתי הקולנוע וכהן נאלץ להתפרנס מחלוקת עיתונים. הוא חילק את "מעריב" מתחילת הופעתו בפברואר 1948.
לאחר שירותו הצבאי היה כהן בעל סוכנות להפצת עיתונים והיה גם למפיץ הראשי של העיתון "הארץ" בירושלים במשך שנים רבות.
בשנת 1954 החל לשחק בלהקת חובבים בימק"א. בשנת 1967 נמנה עם קבוצת תיאטרון "המעגל", בהנהגתו של פיליפ דיסקין, שהיוותה את הגרעין המייסד של תיאטרון החאן. עם הקבוצה שיחק בהצגה "נח" מאת אנדריי אוביי.
כהן השתלב בצוות המקים של הטלוויזיה הישראלית בסוף שנות ה-60 והשתתף בסדרות בערבית "תחנת שער שכם", "הרופא וההיפוכונדר", "סמי וסוסו" ו"עאדל וסמירה".
בפסטיבל הזמר המזרחי השני (1971) שר כהן יחד עם לילית נגר, בת-זוגו מ"עאדל וסמירה", את השיר "על טעם ועל ריח", שזכה להצלחה לאחר מכן. מאוחר יותר הופיעו השניים בתוכנית הבידור "תפוס כפי יכולתך", שכתב וביים אלי שגיא. מיטב המערכונים והפזמונים מן המופע יצאו מאוחר יותר על גבי תקליט. עם נגר הופיע גם בהצגה בעלי במילואים (1974) שכתב וביים יואל זילברג.
בשנים 1974 עד 1978 שיחק בסדרת הטלוויזיה "הילדים משכונת חיים", של הטלוויזיה החינוכית בתפקיד השוטר כהן.
בשנת 1977, השתתף לצד השחקנית עדנה פלידל בתוכנית "מצב משפחתי", בהפקת הטלוויזיה החינוכית.
משנת 1976 – 1979 שיחק בהצגת התיאטרון "קריזה", בבימויה של נולה צ'לטון בתיאטרון חיפה.
בשנים 1985 עד 1989 גילם את הדמות של אבו ראמי, בעל מסעדה ערבי ירושלמי, בסדרת הטלוויזיה המצליחה "המסעדה הגדולה". ב–1988 השתתף בהצגה "חתונה במסעדה הגדולה" עם שאר שחקני הסדרה. תפקידו כאבו ראמי פרסם את כהן במדינות ערב רבות, שבהן שודרה הסדרה וזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1999 צילם סרט תיעודי קצר, "ז'אק כהן – ילדות בירושלים המנדטורית", שבו חזר למחוזות ילדותו.
בשנה זו עבר עם אשתו חיה משכונת בית הכרם בירושלים להתגורר בבית שבו נולדה במושב ביצרון בשפלה.
בשנים 2002–2003 השתתף בסדרה "ג'וני" של ערוץ 2 בתפקיד יחזקאל, בעלה לשעבר של דוריס.
משנת 2003 הופיע בפרסומות לחומוס של "צבר".
בשנת 2004 פתח מסעדה בבעלותו בשם "ג'ויס" במושב ביצרון. מאוחר יותר עבר ניהול המסעדה לידי ביתו.
כהן נפטר ב-1 בדצמבר 2016, בגיל 86, בעקבות סיבוכים של דלקת ריאות. נטמן בבית העלמין במושב ביצרון והותיר אחריו את רעייתו, שלושה ילדים ונכדים.
סרטים בהם שיחק

1956 – La Mestiza
1967 – "סיירים"
1968 – "אסירי החופש"
1968 – Le viol d'une jeune fille douce
1970 – "הגיבור"
1971 – "הרפתקאות ילדי החוף"
1971 – "חסמבה ונערי ההפקר"
1971 – "בלומפילד"
1972 – "תיק ירושלים"
1972 – "נורית" (בתפקיד ניסים, אבא של שושנה)
1973 – "מתנה משמים"
1976 – "רק היום"
1977 – "בוא נפוצץ מיליון"
1977 – "הגונב מגנב פטור" (בתפקיד ג'אקו)
1977 – "חמש מאות אלף שחור"
1978 – "בלפר"
1978 – "חפיף" (סרט טלוויזיה)
1979 – "לא לעלות יותר"
1979 – Ashanti
1984 – "זעם ותהילה"
1985 – "גשר צר מאד"
1986 – "מחץ הדלתא" (בתפקיד משני של שר לבנוני)
1986 – "אהבה גנובה"
1987 – "המרגל הישראלי בדמשק"
1988 – "אסקימו לימון 8"
1988 – "תל אביב לוס אנג'לס" (בתפקיד חזי האמרגן)
1989 – "תלווה לי את אשתך" (בתפקיד שייח אבו ענתר)
1991 – "מחץ הדלתא 3"
1992 – "טיפת מזל" (בתפקיד מוריס)
1993 – The Mummy Lives
1997 – The Road To Glory
1997 – "נסיעת מבחן"
2005 – "עכשיו או לעולם לא" (בתפקיד המלך עבדאללה)
2006 – "אביבה אהובתי" (בתפקיד ד"ר זהריר)
תוכניות טלוויזיה בהן שיחק

"עאדל וסמירה"
"תפוס כפי יכולתך"
"תחנת שער שכם"
"הילדים משכונת חיים"
"מצב משפחתי"
"המסעדה הגדולה"
"אישה באפור"
"ג'וני"
"שבתות וחגים"
"פאפא"
"דני הוליווד"
הצגות בהן שיחק

"מחכים לגודו"
"סאלח שבתי"
"ביבר הזכוכית"
"המלך אובו"
"כל אדם"
"תפוס כפי יכולתך"
"בעלי במילואים"
"רוזנטה קרנן"
"האופנוע"
"חלון בלהות"
"חתונה במסעדה הגדולה" (1988)
"אולפן למתחילים"
הערות שוליים

↑  השחקן ז'אק כהן הלך לעולמו, באתר וואלה, 2 בדצמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308615705171  BnF: cb14048878m (data)  GND: 1096844281  ISNI: 0000 0004 0204 1252  LCCN: no2017138963  MusicBrainz: 39c52cc0-0cee-4797-a82b-561de7b97fa3  VIAF: 297226058   WorldCat (עם VIAF): 297226058
הבלט הישראלי

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  להקת בלט קלאסי
 מייסדים:  ברטה ימפולסקי ו-הלל מרקמן
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־58 שנים)
 מיקום המטה:   תל אביב-יפו, ישראל
 קואורדינטות:  32°05′21″N 34°46′54″E﻿ / ﻿32.089180118671°N 34.781621409781°E﻿ / 32.089180118671; 34.781621409781 
 מנכ"ל:  לאה לביא פישביין
  
 אתר רשמי  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) הבלט הישראלי(למפת תל אביב רגילה) הבלט הישראלי(למפת גוש דן רגילה) הבלט הישראלי(למפת גוש דן מוגדלת) הבלט הישראלי  he הבלט הישראליhe הבלט הישראלימפת  מרכז __ תל אביב [‌למפה דינמית של גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק, __ רמת גן, __ גבעתיים ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 he
 
הבלט הישראלי היא להקת בלט המבצעת יצירות בלט קלאסי ונאו-קלאסי. מייסדיה הם ברטה ימפולסקי והלל מרקמן, שניהלו אותה במשך 45 שנים. הלהקה מעלה לעיתים קרובות יצירות בכוריאוגרפיה חדשה ונוסף לכך, היא להקת הבלט המקצועית היחידה בישראל שמעלה יצירות מן הרפרטואר הקלאסי הבינלאומי. להקת הבלט הישראלי יוצאת בקביעות לסיורים ברחבי העולם.
הלהקה שוכנת במרכז החדש לבלט ישראלי בתל אביב, המצויד באולם החזרות הגדול ביותר בישראל, שבו 250 מקומות ישיבה.
הבלט הישראלי מייצג את ישראל בסיורים ברחבי העולם ובפסטיבלים חשובים באירופה, אסיה ואמריקה.
הבלט הישראלי - מתוך המופע "סרנדה" - 2019
היסטוריה

המייסדים ברטה ימפולסקי והלל מרקמן העלו את ההופעה הראשונה של הבלט הישראלי ב-25 בינואר 1967 בחולון, עם קבוצה של ארבע רקדניות צעירות. הלהקה סבלה בשנותיה הראשונות ממחסור במימון שגרם לתאורה ותפאורה באיכות ירודה. אף על פי כן בשלהי שנות השישים הלהקה קיימה מספר הופעות, תחת השם "הבלט הקלאסי הישראלי". כמו כן הופיעה הלהקה בבולטימור וקטעים ממופעיה שודרו בטלוויזיה הישראלית. ז'ורז' בלנשין אישר לבצע את יצירתו "סרנדה" ב-1975, וב-1981 העניק ללהקה זכויות ביצוע חופשי לכל יצירותיו. באמצע שנות השבעים שינתה הלהקה את שמה ל-"הבלט הישראלי", ובספטמבר 1977 יצאה לסבב הופעות נוסף בארצות הברית. בעקבותיו, יצאה הלהקה לסבב הופעות בינלאומי נוסף ב-1981, ובו נכללו גם פוארטו ריקו, ונצואלה, ארגנטינה וצ'ילה, ולסבב נוסף ב-1984.  בשנת 1980 הופיעה הלהקה בפסטיבל אתונה,  וב-1984 בפסטיבל רג'יו אמיליה באיטליה בשנת 1985 הפיקו ימפולסקי ומרקמן ביצוע בימתי מלא, ראשוני לארץ, של מפצח האגוזים של צ'ייקובסקי, וכן את 'סינדרלה' לסרגיי פרוקופייב. בשנת 1990 הועלתה הפקה לרומיאו ויוליה. בשנות התשעים יצא הבלט הישראלי להופעות בהונגריה, בפסטיבל האמנויות במלטה ובסין. בראשית שנות האלפיים הבלט הישראלי העלה הפקה של הבלט "אונייגין" לג'ון קרנקו. בשנת 2003 שיתף הבלט פעולה עם כוריאוגרף הבית של בלט שטוטגרט, כריסטיאן שפוק
בשנת 2010 החלה הלהקה בתוכנית הבראה כלכלית, בעקבות דיווחים לפיה גרעונה עומד על 6.4 מיליון שקלים. התוכנית לוותה בחילופי הנהלה, כאשר ימפולסקי ומרקמן פוטרו מתפקידיה כמנכ"ל ומנהלת אמנותית, והוחלפו בכוריאוגרף עידו תדמור וסגנית המנכ"ל לאה לביא. משנת 2013 המנהלת האמנותית היא קלייר בייליס-נגר.
מרכז הבלט הקלאסי

הבלט הישראלי מחזיק מתקנים משלו בתל אביב, בהם בית ספר רשמי לבלט, הנקרא "מרכז הבלט הקלאסי", המוסד הראשון במעלה בישראל. בית הספר קם במגרש אותו ימפולסקי ומרקמן רכשו בשנת 1970 במקום שהפך לימים לכיכר המדינה, כאשר בית הספר היווה מקור המימון העיקרי של הלהקה בשנותיה הראשונות.
רפרטואר

הרפרטואר העכשווי של הבלט הישראלי כולל יצירות רבות משל ז'ורז' בלנשין, הודות לנדיבותו במתן זכויות שימוש חופשי ללהקה. יצירות בלנשין ברפרטואר כוללות את "סימפוניה בדו", "סקווייר דאנס", "הוואלס", "קונצ'רטו בארוקו" ו"ארבעת המזגים". עוד יש ברפרטואר יצירות מודרניות של כוריאוגרפים כמו כריסטיאן שפוק, רודי ואן דנציג, יאן לינקולן, לאר לובוביץ' וקשישטוף פסטור.
ברשות הלהקה גם יצירות מקור רבות של המנהלת האמנותית ברטה ימפולסקי. מלבד יצירותיה המקוריות, יצרה ימפולסקי כוריאוגרפיה חדשה ל"יפהפייה הנרדמת" ול"מפצח האגוזים". לבלט הישראלי יש ברפרטואר שלו מספר רב של בלטים קלאסיים באורך מלא, בהם "אונייגין", ז'יזל, "דון קישוט", "רומיאו ויוליה" ו"סינדרלה".
בשנת 2012 הוסיף הבלט הישראלי יצירה מודרנית חדשה לרפרטואר שלו, ה"פוסט-פורסייט" "היקאריזאטו" מאת איציק גלילי.
הערות שוליים

↑  לאן הערב, חולון, מעריב, 24 בינואר 1967
1 2  מייסדי הבלט הישראלי, באתר הבלט הישראלי
↑  הופעת להקת הבלט הקלאסי, למרחב, 16 בינואר 1970
↑  הבלט הקלאסי, מעריב, 6 בנובמבר 1968
↑  Poor turnout for Israel ballet, Ellis H. Rosen, 	עיתונות - להקת הבלט הישראלי - 1960-1969, ארכיון ברטה ימפולסקי והלל מרקמן, הספרייה הלאומית
↑  שידורים שכדאי לראות בשבוע הבא, הארץ, 16 בינואר 1969
↑  גיורא מנור,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'שלל מחולות בפסטיבאל, דבר, 1 באוגוסט 1975
↑  אתר הבמה
↑  משה בן-שאול,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'התקופה היפה של פמלה, מעריב, 8 באוגוסט 1977
↑  עלון - '20 שנה לבלט הישראלי', ארכיון ברטה ימפולסקי והלל מרקמן, הספרייה הלאומית
↑  אריה יאס,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'אלוהים, כמה שזה קשה, מעריב, 16 בינואר 1987
↑  מודעה, חדשות, 25 בנובמבר 1985
לפצח את מפצח האגוזים, הארץ, 18 ביולי 1985
↑  יוסי תבור,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'FROM BEING CINDERELLA TO "CINDERELLA" 20 YEAR OF CLASSICAL BALLET IN ISRAEL, Israel Dance Annual, The Israel Dance Society & Friends of the Dance Library of Israel, 1987
↑  יוליה רוצה כך, רומיאו רוצה כך, תקוה חוטר שי, עיתונות עברית - להקת הבלט הישראלי - 1990-1999, ארכיון ברטה ימפולסקי והלל מרקמן, הספרייה הלאומית
↑  ברטה ימפולסקי,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'האופטימיים, ראשון לציון:'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2018, עמ' 174-176
↑  וידאו - 'הרמוניום' - 'סקוור דאנס', לרקוד לפי שירים' - פסטיבל מלטה 1996, ארכיון ברטה ימפולסקי והלל מרקמן, הספרייה הלאומית
↑  מכתבים ורשימות - סיורים בסין, ארכיון ברטה ימפולסקי והלל מרקמן, הספרייה הלאומית
↑  "הבלט הישראלי" יעלה את "אונייגין", באתר הארץ, 11 באפריל 2001
↑  ככה זה כשיש שתיים, צומת השרון, 27.6.2003, ארכיון ברטה ימפולסקי והלל מרקמן, הספרייה הלאומית
↑  שיר חכם,'"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"'ברטה ימפולסקי תובעת את הבלט הישראלי, באתר הארץ, 26 במרץ 2013
אלעד סמורזיק,'"`UNIQ--nowiki-0000001F-QINU`"'אחרי 44 שנים, מנכ"ל הבלט הישראלי עוזב, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2017
↑  הבלט הישראלי, ניהול אמנותי
↑  אתר בית הספר של הבלט הישראלי
↑  טלילה בן-זכאי,'"`UNIQ--nowiki-00000024-QINU`"'ברטה והלל ואהבת המחול, מעריב, 22 באוגוסט 1975
↑  הבלט הישראלי, היסטוריה
↑  רות אשל, עיתון הארץ, מדור תרבות/תיאטרון, ביקורת על ביצוע "סינדרלה" בבלט הישראלי
↑  אורה ברפמן, ביקורת מחול: הבלט הישראלי, ג'רוזלם פוסט 4 בפברואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306380605171  LCCN: no2012090461  VIAF: 257432732   WorldCat (עם VIAF): 257432732
פרס פטל הזהב - השחקן הגרוע ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  Razzie Award - פרס ראזי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפרס:  1981–הווה (כ־44 שנים) 
 www.razzies.com
 
פרס פטל הזהב לשחקן הגרוע ביותר, הידוע גם בשם פרס ראזי (Razzie Award), הוא פרס שנתי הניתן לשחקן הגרוע ביותר של השנה הקודמת במסגרת פרס פטל הזהב.
הראשון שזכה בפרס הוא הזמר ניל דיימונד על משחקו בסרט "זמר הג'אז" ב-1980, למרות שקיבל גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
האחרון לזכות בפרס (2024) הוא ג'רי סיינפלד על הופעתו בסרט הקרב על הפופ-טארט של נטפליקס.
רק זוכה אחד בפרס "השחקן הגרוע ביותר" הופיע בטקס ואסף את הפרס שלו באופן אישי: טום גרין שקיבל את הפרס על תפקידו בסרט אחי, איך דפקו אותך.
סילבסטר סטאלון מחזיק בשיא הזכיות בקטגוריה זו עם ארבעה פרסים. שחקנים אחרים עם זכיות מרובות הם אדם סנדלר וקווין קוסטנר עם שלוש זכיות, ופולי שור עם שתיים.
הערות שוליים

↑  A "Cliff Notes" History of the RAZZIES® - The Official RAZZIE® Forum, web.archive.org, ‏2015-12-04
| פרס פטל הזהב לשחקן הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | ניל דיימונד (1980) ‏•‏‏ קלינטון ספילסבורי (1981) ‏•‏‏ לורנס אוליבייה (1982) ‏•‏‏ כריסטופר אטקינס (1983) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (1984) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (1985) ‏•‏‏ פרינס (1986) ‏•‏‏ ביל קוסבי (1987) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (1988) ‏•‏‏ ויליאם שאטנר (1989) ‏•‏‏ אנדרו דייס קליי (1990) ‏•‏‏ קווין קוסטנר (1991) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (1992) ‏•‏‏ ברט ריינולדס (1993) ‏•‏‏ קווין קוסטנר  (1994) ‏•‏‏ פולי שור  (1995) ‏•‏‏ טום ארנולד / פולי שור (1996) ‏•‏‏ קווין קוסטנר (1997) ‏•‏‏ ברוס ויליס (1998) ‏•‏‏ אדם סנדלר (1999) |  |
| 2000–2019 | ג'ון טרבולטה (2000) ‏•‏‏ טום גרין (2001) ‏•‏‏ רוברטו בניני (2002) ‏•‏‏ בן אפלק (2003) ‏•‏‏ ג'ורג' ווקר בוש (2004) ‏•‏‏ רוב שניידר (2005) ‏•‏‏ מרלון ויינס ושון ויינס (2006) ‏•‏‏ אדי מרפי (2007) ‏•‏‏ מייק מאיירס (2008) ‏•‏‏ האחים ג'ונאס (ג'ו, קווין, וניק)(2009) ‏•‏‏ אשטון קוצ'ר (2010) ‏•‏‏ אדם סנדלר (2011) ‏•‏‏ אדם סנדלר (2012) ‏•‏‏ ג'יידן סמית' (2013) ‏•‏‏ קירק קמרון (2014) ‏•‏‏ ג'יימי דורנן (2015) ‏•‏‏ דינש ד'סוזה (2016) ‏•‏‏ טום קרוז (2017) ‏•‏‏ דונלד טראמפ (2018) ‏•‏‏ ג'ון טרבולטה (2019) |  |
| 2020–הווה | מייק לינדל (2020/21) ‏•‏‏ לברון ג'יימס (2021) ‏•‏‏ ג'ארד לטו (2022) ‏•‏‏ ג'ון ווייט (2023) ‏•‏‏ ג'רי סיינפלד (2024) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טראומטולוגיה

מיקום סיכה למתיחה של עצם הירך בחדר הלם
טראומטולוגיה (Traumatology) הוא תחום ברפואת חירום העוסק בפציעות וחבלות גופניות.
טראומטולוג (רופא טראומה) הוא רופא מומחה לטיפול בפגיעה בשלמות רקמות הגוף.
בישראל האפשרות להתמחות בטראומה היא לבעלי התמחות בכירורגיה כללית ומטרתה לתת כלים לרופא להתמודד עם מצבים כירורגיים דחופים, כשבתום ההתמחות הרופא יהיה מסוגל לנהל מקרה של חבלה קשה, החל משלב הקליטה בחדר הטראומה, דרך התערבות ניתוחית, אשפוז במחלקה לטיפול נמרץ, אשפוז במחלקה, ועד השחרור לשיקום.
הערות שוליים

↑  הפעולות הנדרשות בהשתלמות עמיתים בטראומה באתר ההסתדרות הרפואית בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546094405171  BnF: cb11933701g (data)  LCCN: sh85137143  NARA: 10643850
נחשונים

ערך זה עוסק בקיבוץ. אם התכוונתם למחנה צבאי, ראו .
| --- | --- |
שלט הכניסה לקיבוץ
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎89 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 471 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 459 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) נחשונים(למפת גוש דן רגילה) נחשונים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחשונים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחשונים32°03′40″N 34°56′56″E﻿ / ﻿32.0612349114036°N 34.9489136237666°E﻿ / 32.0612349114036; 34.9489136237666  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון באדום - נחשונים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10
אתר הבית של הקיבוץ
נַחְשׁוֹנִים הוא קיבוץ מתנועת הקיבוץ הארצי באזור השרון, דרומית לראש העין, השייך למועצה אזורית דרום השרון.
שטח הקיבוץ משתרע על פני כ-3,000 דונם, דרומית ובסמוך לו שוכן יער נחשונים ודרכו זורם נחל מזור.
היסטוריה

היישוב הוקם בי"ט אלול תש"ט, 13 בספטמבר 1949 כיישוב ספר על ידי שני גרעינים - נחשונים ושלהבת במיקומו הנוכחי. השם נחשונים מסמל ראשוניות וחלוציות ומקורו בנחשון בן עמינדב, נשיא שבט יהודה שהיה, על פי דעת רבי יהודה, הראשון שקפץ לים סוף, בטרם נקרע הים לשניים. בתחילה עלו לאתר הקיבוץ רק חלק מחברי הקיבוץ והשאר נותרו בנקודה הזמנית ברמת השרון. בינואר 1951 נקנס הקיבוץ ומזכיר הקיבוץ נדון למאסר חודש על מכירת חיטה ושעורה במחיר מופקע.
בקצה המזרחי של הקיבוץ הוקם בתחילת שנות ה-50 אתר זיכרון לזכרם של ארבעת חברי הגרעין הראשון של הקיבוץ שנפלו במלחמת העצמאות בקרב חוליקאת. באתר גם אנדרטה לחברי הקיבוץ שנפלו בשאר מערכות ישראל.
חדר האוכל של הקיבוץ תוכנן בידי האדריכל אברהם ארליק ונבנה בין השנים 1977–1980. הוא החליף את הצריף השוודי ששימש כחדר אוכל עד אז. בכניסה אליו יש תבליט של הפסל משה סעידי.
היישוב נמצא כ-100 מטר מעל פני הים.
בימינו

הקיבוץ עוסק בחקלאות בתחומים גידולי שדה, מטעים ורפת. ענפי עיסוק נוספים של הקיבוץ מעבר לחקלאות הם מפעל לייצור רדיאטורים לרכב (בש"ן), אירוח כפרי, מרכז כנסים ופארק המים "נחשונים במים" הכולל  בריכות מים. כמו כן, משנת 1994 פועלת בקיבוץ חוות סוסים לילדים ולמבוגרים המציעה גם רכיבה טיפולית.
כמו כן בקיבוץ אולם אירועים.
גלריית תמונות

מגדל המים
חדר האוכל של הקיבוץ, 7/09
מבט בתוך הקיבוץ
בקיבוץ
רפת חולבות
לקריאה נוספת

נחשונים - 50 שנות קיבוץ, בעריכת שרה בן צבי, הוצאת קיבוץ נחשונים, תשס"א, 2001
מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על בניין חדר האוכל באתר 'חלון אחורי', 7.7.13
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך ג', עמוד 917
↑  ש. בן נחמן,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'יישוב חדש עלה על הקרקע בגבול המשולש, על המשמר, 14 בספטמבר 1949
↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'מסכת סוטה,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'דף ל"ז, עמוד א'.
↑  דוד קוטלר,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'קיבוץ נחשונים בהרי מגדל צדק, על המשמר, 1 באוקטובר 1950
↑  מזכיר קבוץ נדון למאסר "נחשונים" נקנס ב-300 ל"י, הַבֹּקֶר, 22 בינואר 1951
↑  יצחק בלבול, אריה סלדינגר, יצחק פינטו ועמוס שרז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467969505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב מוצב כרם שלום

קרב מוצב כרם שלום נערך בין לוחמי צה"ל ובין מחבלים המשתייכים לזרוע הצבאית של חמאס, שפשטו על מוצב כרם שלום (הסמוך לקיבוץ כרם שלום) במסגרת טבח שבעה באוקטובר. בתחילת הקרב הגנו על המוצב לוחמי סיירת נח"ל שאיישו אותו. בקרב נהרגו עשרות מחבלים.
רקע

בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בטבח שבעה באוקטובר. בחסות שיגור כ-4,300 רקטות, חדרו כ-6,000 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, מ-119 פרצות שונות בגדר, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,163 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ-251 אנשים, ובהם גברים, נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל, שהיו בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ-1,609 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 329 חיילים, 58 שוטרים ו-10 אנשי שירות הביטחון הכללי.
מהלך הקרב

בשעה 06:29 מתחיל ירי כבד של פצמ"רים וקסאמים לאורך כל העורף וגם בגזרת כרם שלום. מספר דקות לאחר מכן פורצים במספר מוקדם לאורך כל הגדר מחבלים, בשעה 6:43 הודיע סגן מפקד סיירת הנח"ל, רס"ן עידו (ישראל) שני, ללוחמיו בקשר שהם במלחמה ופוקד להגן בגזרתם ולהרוג מחבלים, לאחר שהם כבר פרוסים בגזרות שלהם. סגן מפקד פלוגה סגן יואב לוינסון הגיע בג'יפ דוד ממוגן עם שני לוחמים לגדר ההיקפית של הקיבוץ, נלחם וחסם עשרות מחבלים מלפלוש לתוכו. הג'יפ נפגע מכמה טילי RPG, הנהג נפצע קשה והקשר סמ"ר ירון שי שישב מאחור והשיב אש נהרג לאחר מכן. לוינסון והנהג הגיעו למוצב תוך פלישת המחבלים וחברו לשאר הלוחמים בקרב על המוצב.
במוצב כרם שלום שירתו תצפיתניות, ולאבטחת המוצב וסביבתו שהו בו 25 לוחמים של סיירת נח"ל. עם תחילת מתקפת הפתע נורו על המוצב פצצות מרגמה רבות, והתצפיתניות זיהו התקרבות מחבלים לגדר ודיווחו על כך ברשת הקשר. במקביל הסתערו על המוצב כ-50 מחבלים שפרצו את גדר המערכת סביב רצועת עזה. אחדים מלוחמי סיירת נח"ל היו בסיור ובעמדות, ואחרים ישנו במיטותיהם, ובהמשך הצטרפו ללחימה.
בקרב שהתפתח ונמשך כשש שעות חיסלו לוחמי סיירת הנח"ל כ-35 מחבלים. טנקיסטיות של גדוד קרקל הגיעו לסייע וחיסלו עוד כעשרה מחבלים. יתר המחבלים נמלטו לרצועת עזה. רכב ה"זאב" של מרפאת הבסיס ספג רקטת RPG ועלה באש. פצועי הסיירת טופלו במיגונית על ידי החובש הגדודי, פרמדיק, וצוות טיפול נמרץ של החטיבה הדרומית ששהה במוצב. עד לחילוצם במסוק "יסעור" על ידי יחידה 669.
מח"ט הנח"ל, אל"ם יהונתן שטיינברג, שהיה בדרכו לחילופי אש שניהלו פקודיו עם מחבלים, נתקל במחבלים סמוך לצומת מגן ונהרג בחילופי אש איתם. בקרב נהרגו 17 לוחמי סיירת הנח"ל ו-4 לוחמי גדוד 50. בין לוחמי סיירת הנח"ל שנהרגו סמ"ר ירון שי, בנו של השר לשעבר יזהר שי וסמ"ר שהם משה בן הרוש, שנפצע ונפטר מאוחר יותר מפצעיו.
ראו גם

קרב כרם שלום