stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Let Me Live (שיר של רודימנטאל)
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 77 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 43 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי דאנס / אלקטרוניים | 20 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 73 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 42 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הדאנס הבריטי | 7 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 32 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 72 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 29 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 16 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 44 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 54 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 99 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי דאנס / אלקטרוניים | 96 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 75 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 2070 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | זהב | 35,000 |
| בריטניה (BPI) | כסף | 200,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 15 ביוני 2018 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | קולומביה |  |
הערות שוליים

↑  Jon Blistein, Jon Blistein, Hear David Guetta, Anne-Marie’s Lovestruck New Song ‘Don’t Leave Me Alone’, Rolling Stone, ‏2018-07-26 (באנגלית)
↑  David Guetta & Anne-Marie Need You Hard On 'Don't Leave Me Alone': Listen, Billboard
↑   Rudimental & Major Lazer - Let Me Live (feat. Anne-Marie & Mr Eazi) [Official Video], סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:31)
↑  ARIA Charts – Accreditations – 2019 Singles, auspOp, ‏2018-12-15 (באנגלית)
↑  British single certifications – Rudimental & Major Lazer feat. Anne-Marie & Mr Eazi – Let Me Live, bpi (באנגלית)
↑  Let Me Live (feat. Anne-Marie & Mr Eazi) - Single by Rudimental & Major Lazer (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2020-01-21
| אן-מארי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Speak Your Mind • Therapy • Unhealthy |  |
| מיני אלבומים | Karate |  |
| סיבובי הופעות | Speak Your Mind Tour • 2018 UK and European Tour • We Meaning You Tour • Dysfunctional Tour |  |
| אן-מארי – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| Karate | "Karate" • "Gemini" |  |
| Speak Your Mind | "Alarm" • "Ciao Adios" • "Heavy" • "Then" • "Friends" • "2002" • "Perfect to Me" |  |
| Therapy | "Don't Play" • "Way Too Long" • "Our Song" • "Kiss My (Uh-Oh)" |  |
| Unhealthy | "Psycho" • "Sad Bitch" • "Expectations" • "Unhealthy" |  |
| סינגלים אחרים | "Boy" • "Do It Right" • "Either Way" • "Rewrite the Stars" • "Birthday" • "Her" • "To Be Young" • "Problems" • "Everywhere" • "I Just Called" • "Baby Don't Hurt Me" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Rumour Mill" • "Alright with Me" • "Catch 22" • "Rockabye" • "Remember I Told You" • "Bridge over Troubled Water" • "Besándote (Remix)" • "Let Me Live" • "Don't Leave Me Alone" • "Fuck, I'm Lonely" • "Come Over" • "Peaches" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 3245678e-b177-444b-8071-3ab366f80b2f
יהדות ליטא

ערך זה עוסק בקהילה היהודית בליטא ותולדותיה. אם התכוונתם למגזר ביהדות החרדית ראו ליטאים (זרם); אם התכוונתם לבני העם הליטאי, ראו .
בית הכנסת הגדול של וילנה
יהדות ליטא מנתה את הקהילות היהודיות שהתקיימו בכלל המרחב הליטאי למן ראשיתן במאה ה-12, ומתייחסת במובן הרחב ביותר לכל היהודים שמוצאם מאותן קהילות (לרבות יהדות בלארוס, לטביה וצפון מזרח פולין), ובמובן המצומצם ביותר לאלו המתגוררים במדינת ליטא המודרנית. יהדות ליטא פרחה ושגשגה למן המאה ה-16, פיתחה מסורות מקומיות עשירות ואף השיגה מעמד עצמאי בנפרד מוועד ארבע ארצות. במאות ה-18 וה-19 הפכה למוקד של ההתנגדות לחסידות ושל ריכוז הישיבות הגדול בתבל, ובמקביל מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות התנועות היהודיות המודרניות. רובה המכריע של הקהילה נרצחה בשואה (למעט היהודים שהיגרו החוצה בתקופות הרבות שלפני המלחמה), ובמדינה שרדו רק מעט יהודים.
תחילת התיישבות היהודים בליטא

ישנן עדויות להתיישבות של מספר יהודים באזור ליטא של היום כבר בזמן המאה ה-12.[דרוש מקור] הגיעו אליה אז פליטי רדיפות ופרעות של הנוצרים באזורים אחרים באירופה, או סוחרים מדרום אירופה ומזרחה. באמצע המאה ה-13 עברו חקלאים יהודים מאזורי גליציה, האליץ וקייב לאזורים הצפוניים יותר בקרבת ליטא והקימו את הקהילות בגרודנו ובריסק, אזורים שהשתייכו אז לליטא. בשנת 1348 החל גל הגירה שנמשך כארבע שנים, במהלכו נמלטו יהודים רבים מאזורי אירופה השונים בהם פגעה "המגפה השחורה", וכתוצאה מהפגיעות ביהודים באזורים אלה.
עד המאה ה-14 לא הייתה קהילה יהודית גדולה בליטא, אך הקהילה הקיימת גדלה משמעותית עם עליית הנסיך גדימינאס. הוא הקים את העיר וילנה, הרחיב את שטחי ליטא בסמכותו ואף קרא לאומנים, סופרים וסוחרים להתיישב בה. גדימינאס עודד עמים שונים להתיישב בליטא: גרמנים, יהודים וטטרים.
הקהילה גדלה עוד יותר בימיו של ויטאוטס, נכדו של גדימינס, שפיתח את הערים שכבש. הוא הציע ליהודים לעבור אליהן כדי שיפתחו את הכלכלה באזורים אלה. בימיו הגיעו לליטא יהודים מחצי האי קרים (חלקם קראים), ויהודים מספרד ופורטוגל שברחו מהאינקוויזיציה. בני עדת הקראים, שהיו בין אלו שהתיישבו בתקופת ויטאוטס, התיישבו בעיקר בעיר טרקאי, שבאזור וילנה. הללו התבדלו דרך קבע מהקהילה היהודית. בתקופת השואה, טענו שאינם ממוצא יהודי וטענתם נתקבלה על ידי הגרמנים. על ידי כך ניצלו מגזירות-השמד. הפחד מהזיהוי שלהם כיהודים הושרש בהם באופן עמוק.
דוכסות ליטא כללה גם את רוסיה הלבנה (כיום בלארוס).
יהודי ליטא מהמאה ה-16 עד הכיבוש הרוסי

מהמאה ה-16 ועד המאה ה-17, תחת שלטון האיחוד הפולני-ליטאי קיבלו יהודי דוכסות ליטא כתבי זכויות רבים אשר הקלו על חייהם מאוד, דבר שהביא לליטא הגירה מתמדת של יהודים מאזורים שונים. במאה ה-17 התפתחה מאוד קהילת וילנה, הפכה למרכז של לימוד תורה, ואף כונתה בשל כך "ירושלים דליטא" (ירושלים של ליטא).
הרעה במצבם של היהודים התרחשה בשנים 1648–1655, במהלך מרד האיכרים והקוזקים באוקראינה. במהלך המאה ה-17 נערכו גם עלילות דם רבות כנגד היהודים, למרות כתבי הזכויות שקיבלו. בין האירועים החשובים היו השריפה הגדולה בבריסק בשנת 1637, שהנוצרים ניצלו אותה לפגוע ביהודים. בימי שלטונו של וישניוביצקי, נערכו במהלך חג הפסח מעצרים רבים ליהודים בעיירה רוז'ינוי, לאחר שנזרקה גופת ילד נוצרי למרתף של יהודי. רבים מבני הקהילה נעצרו ושניים מראשיה נרצחו ללא משפט וללא מציאת אשמה ביהודים.
ב-1775 התקבלה חוקה חדשה לדוכסות ליטא ובה, בין היתר, ניתנה לראשונה ליהודים אפשרות חוקית לחכור אדמות ולעבדן. אולם היענות היהודים לפריבילגיה זו הייתה מועטה.
בתקופה הזאת התחילה יהדות ליטא (כולל רוסיה הלבנה) להתפתח כמרכז תורני. לדוגמה: רבי אריה ליב גינצבורג ("שאגת אריה") (1695 -1785) (נולד בפינסק, רוסיה הלבנה), ורבי אליהו, "הגאון מווילנה" (1720 -1797) (נולד בסלץ, על יד בריסק, ברוסיה הלבנה). במחצית השנייה של המאה ה-18 חדרה לשם החסידות של תלמידי הבעל שם טוב. הגאון מווילנה הנהיג תנועת התנגדות לחסידות. על אף ההתנגדות רבים מיהודי ליטא אמצו את אורח החיים החסידי.
לאחר הכיבוש הרוסי בשנת 1795

לאחר כיבוש כל ליטא על ידי רוסיה בשנת 1795, הובטח תחילה ליהודים כי זכויותיהם ישמרו כפי שהיו, אך לאחר זמן מה ההבטחות הופרו, שכן הרוסים חששו מחדירתם של היהודים לתוככי רוסיה והגבילו אותם למגורים בתחום המושב - האזורים שבהם גרו לפני הכיבוש.
בשנת 1804 פרסם הצאר אלכסנדר הראשון את "חוקת 1804", אשר התבססה על המלצותיהם של "הוועד לתקנת היהודים". החוקה חילקה את שטחי רוסיה ל-13 פלכים, ומאוחר יותר ל-25 פלכים שבהם יושבו היהודים ללא יכולת לעבור מפלך אחד לשני. כמו כן, נאסר על היהודים לעסוק בפונדקאות ולכן עזבו כ-60,000 יהודים את שטחי הכפרים. מצד האוכלוסייה המקומית, היחס אל יהודי ליטא לא השתנה בעקבות הכיבוש הרוסי, והם המשיכו להיפגע מצד הליטאים.
בערך בשנת 1801 ייסד רבי חיים מוולוז'ין, תלמידו של הגאון מווילנא את ישיבת וולוז'ין, בעיירה וולוזין שברוסיה הלבנה, ישיבה שנודעה אחר כך כאם הישיבות הליטאיות. בעקבותיה נוסדו אחר כך בליטא, כולל רוסיה הלבנה, ישיבות דומות רבות, ויהדות ליטא נעשתה בהדרגה למרכז התורני החשוב בעולם.
מלחמת העולם הראשונה (1914–1918)

במהלך מלחמת העולם הראשונה נגרם סבל רב ליהדות ליטא. סבל זה בא לשיאו בשנת 1915, עם גירוש רוב יהדות ליטא לעומק רוסיה ולאוקראינה על ידי השלטון הצארי בתואנה של חשש משיתוף פעולה בין יהודי ליטא לבין האויב הגרמני.
ליטא העצמאית (1918–1940)

לאחר מלחמת העולם הראשונה והורדת העול הרוסי מעל המרחב הבלטי, זכתה ליטא לעצמאות במקביל לשכנותיה לטביה, אסטוניה ופינלנד. בתחילת שנות ה-20 זכתה הקהילה היהודית לאוטונומיה שהתבטאה בניהול עצמאי של ענייניה ובהקמת משרד לעניינים יהודיים בממשלה הליטאית. בשנים 1919-1922 בתפקיד זה היה ד"ר מקס סולובייצ'יק ומשנת 1923 שמשון רוזנבאום עד לסיום כהונתו ב-1924 ועלייתו ארצה. ב-1919 נוסד הגימנסיון העברי במריאמפול שהיה לבית הספר התיכון הראשון מחוץ לארץ ישראל, ששפת ההוראה בו בכל המקצועות היא עברית. ענייני הקהילות השונות נוהלו האופן עצמאי בפיקוח משרד זה, היהודים יוצגו על ידי ה"נציונל-ראט" (המועצה הלאומית), אשר גייסה את דעת הציבור היהודי בעולם לטובת עצמאותה של ליטא.
האוטונומיה היהודית בליטא בוטלה רשמית ב-1925. עם זאת, גם לאחר מכן ואף לאחר עליית המשטר הדיקטטורי בליטא ב-1926 המשיכו יהודים כד"ר יעקב רובינסון המשיכו למלא תפקידים ציבוריים במטרה לסייע ליהודי ליטא ברוח "עבודת ההווה" (Gegenwartsarbeit) מבית מדרשו של שמעון דובנוב.
תחת השלטון הקומוניסטי וכיום

לאחר הכיבוש הסובייטי והיותה של ליטא חלק מברית המועצות, לא הורשו מרבית בני הקהילה להגר לארץ ישראל, אם כי רבים הספיקו לעזוב בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50. יהודי ליטא ספגו השפלה ופגיעה דתית תחת השלטון הקומוניסטי של ברית המועצות, כמו כל שאר הקהילות היהודיות שהתקיימו בה.
למרות שקהילה יהודית הייתה קטנה, בשנת 1958 התרחש אירוע של עלילת דם בעיירה פלונגה, אך הוא טופל במהירות על ידי השלטונות.
עלייה מסיבית החלה עוד בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 והיא קיבלה תנופה לאחר עם נפילת ברית המועצות ב-1989 עלו חלק מבני הקהילה לישראל. כיום הקהילה מונה כ-3,600 יהודים, המהווים 0.1 אחוז מכלל האוכלוסייה של ליטא.
ב-1995 ביקר בישראל נשיא ליטא, אלגירדס ברזאוסקאס, וביקש סליחה מהעם היהודי מעל בימת הכנסת גם נשיא מדינת ישראל ביקר בליטא. בשני העשורים האחרונים רמת האנטישמיות בליטא היא מהנמוכות ביותר באירופה.
בשנת 2016 מונה על ידי ועד הקהילות היהודיות בליטא הרב כלב קרלין כרבה הראשי של ליטא.
ישיבות ליטא במאה ה-20

לפני מלחמת העולם השנייה שכנו בליטא ישיבות רבות, שנודעו בחשיבותם בקרב יהודי אירופה והעולם. רבים באו ללמוד בישיבות אלו ממזרח אירופה, ואף ממקומות רחוקים יותר. בכללם יש למנות את תלמוד תורה ד׳קלם, ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה), ישיבת טלז ועוד.
ראו גם

ועד ארבע ארצות
קטגוריה: ליטא: ישיבות
היסטוריה של היהדות הקראית#המרכז הקראי באירופה בימי הביניים
היסטוריה של היהדות הקראית#הקראים באירופה בעת החדשה
לקריאה נוספת

מרדכי זלקין, וילנה של מטה: עיר כ"אם" ועיר כ"בת", אבני דרך, הוצאת מרכז שזר, 2016
מרדכי זלקין, "מורשתה התרבותית של יהדות ליטא", גשר 136, 1997
מרדכי זלקין, "רשת החינוך "יבנה" בליטא, זכר דבר לעבדך, ירושלים תשס"ז
מרדכי זלקין, "חקלאים יהודים בליטא", ציון עז, תשע"ב
מרדכי זלקין, "עיר של תורה" - תורה ולימודה בליטא במאה התשע עשרה, ישיבות ובתי מדרשות, ירושלים תשס"ז
מרדכי זלקין, "בין חסידים למתנגדים בליטא", במעגלי חסידים, ירושלים תש"ס
מרדכי זלקין, "לשאלת קיומה של אורתודוקסיה בליטא במאה התשע עשרה", אורתודוקסייה יהודית, ירושלים 2006
Mordechai Zalkin, "Lithuanian Jewry and the Lithuanian National Movement", A Pragmatic Alliance, 2011
Mordechai Zalkin, "Social Status and Authority in Lithuanian Jewish Communities", Central and East European Jews, 2006
Mordechai Zalkin, "Sharunas, prince of Dainava, in a Jewish gown: The Cultural and Social Role of Hebrew and Yiddish Translations of Lithuanian Literature", Jahrbuch für Antisemitismusforschung, vol. 21
רפאל חסמן, יהדות ליטא, האגודה לעזרה הדדית ליוצאי ליטא.
דב שילנסקי, חשכה לאור היום: מאבקו של צעיר ציוני בליטא ובמחנות, ירושלים: יד ושם, תשס"ו-2006.
אפרים זוּרוֹף ורוּטָה וָנָאגַייטֶה, מסע עם האויב, השתתפותם של ליטאים בפשעי השואה, מאנגלית צילה אלעזר, הוצאת ידיעות ספרים, 2018
הערות שוליים

↑  ראו תנועת הבריחה
↑  http://knesset.gov.il/tql/knesset_new/knesset14/HTML_27_03_2012_06-21-01-PM/19950301@19950301001@001.html
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549964705171  LCCN: sh2008122392 
אנדרטה לזכר יהודי ליטא שנספו בשואה, בבית הקברות נחלת יצחק
ישיבת טלז
אולם ספורט

אולם ספורט למשחקי כדוריד
אולם הספורט בקיבוץ הרדוף
אולם ספורט צאלים אילת במימון מפעל הפיס צילום: איל תגר
אולם ספורט הוא אולם המיועד לפעילות ספורט.
עיצוב אולם הספורט תואם את הפעילות המתוכננת בו. לעיתים מיועד אולם ספורט לפעילות מסוימת, כגון כדורסל, ולעיתים היו מיועד לקשת רחבה יותר של פעילויות, כגון כדורסל, כדוריד, כדורעף והתעמלות, תוך אפשרות לערוך את ההתאמה הנדרשת לכל פעילות. בנוסף למתקנים המשרתים את הספורטאים, פעמים רבות כולל אולם ספורט גם מקומות ישיבה לצופים בפעילות הספורט, בעיקר כאשר האולם מיועד גם לספורט תחרותי.
אולמות ספורט נבנים לשימושם של קהלים מגוונים:
אולם ספורט בבית ספר: משמש בשעות הלימודים את תלמידי בית הספר, ולאחר שעות הלימודים הוא משמש לעיתים את דיירי הסביבה.
אולם ספורט עירוני: נועד בעיקר לשימושן של קבוצות ספורט עירוניות.
אולם ספורט אזורי: נועד למופעי ספורט המושכים קהל מאזור נרחב, ברדיוס של עשרות קילומטרים מסביב לאולם. באולם כזה יש חשיבות רבה לחלק האולם המשמש את קהל הצופים. אולם כזה קרוי היכל ספורט.
מאפייניו של אולם הספורט מאפשרים לעשות בו שימוש גם שלא למטרות ספורט, כגון כנס רב משתתפים או מופע בידור, המנצלים את יכולתו של האולם לשרת קהל צופים גדול.
בישראל נבנו אולמות ספורט רבים במימונם של המועצה להסדר ההימורים בספורט ומפעל הפיס.
היכלי ספורט בישראל

היכלים סגורים בישראל המכילים כ-2,000 מקומות ישיבה (או הכילו בעבר).
| שם | גודל | עיר | הקמה | קבוצות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פיס ארנה | 11,000 | ירושלים | 2014 | הפועל ירושלים | האולם הרב תכליתי היחיד שיכול להכיל אף משטח הוקי קרח תקני של 1,800 מ"ר |
| היכל מנורה מבטחים | 10,383 | תל אביב | 1963 | מכבי תל אביב | פעל כאצטדיון פתוח עם 5000 מקומות מ-1963, בשנים 1968–1971 הורחב ל-10,000 מקומות והותקן גג  בשנים 2005–2007 נבנה בו מחדש היציע העליון והורחב בכ-1000 מקומות, נוספו תאי צפייה ועבר מודרניזציה |
| היכל טוטו חולון | 5,500 | חולון | 2015 | הפועל חולון | לצידו קיים אולם אימונים מחופה פרקט |
| היכל הספורט רוממה | 5,000 | חיפה | 1976 | הפועל חיפה, מכבי חיפה | ב-2012 הורחב מ-3,400 מקומות ושופץ באופן נרחב |
| היכל קבוצת שלמה | 3,504 | תל אביב | 2014 | הפועל תל אביב |  |
| היכל הספורט העירוני אשקלון | 3,000 | אשקלון | 1999 | אליצור אשקלון |  |
| אולם הקונכייה | 3,000 | באר שבע | 2014 | הפועל באר שבע |  |
| אולם הפחים | 2,800 | חולון | 1985 |  | פעל כמגרש כדורסל מ-1953, הפך להיכל מקורה ב-1985, משמש כאולם אימונים עירוני. ב-2021 הוצגה תוכנית להריסתו |
| היכל אנרבוקס | 2,582 | חדרה | 2020 | מכבי חדרה | בהופעות יכול להכיל עד 3,414 צופים |
| אולם עין שרה | 2,500 | נהריה | 2002 | עירוני נהריה |  |
| היכל הספורט בית מכבי | 2,500 | ראשון לציון | 2008 | מכבי ראשון לציון, מכבי ראשון לציון (כדוריד) | 1,500 בכדוריד |
| אולם הקריה | 2,200 | אשדוד | 2001 | מכבי אשדוד, מכבי בנות אשדוד | הורחב ב-2014 מ-1,200 מקומות |
| היכל הספורט גן נר | 2,057 | גן נר | 2008 | הפועל גלבוע גליל | הורחב מ-900 מקומות ב-2010 |
| היכל הספורט מלחה | 2,000 | ירושלים | 1985 | בית"ר ירושלים | הכיל בעבר 2,242 מקומות ללא יציעי עמידה ו-2,826 צופים עם יציעי עמידה |
| אולם קריית מנחם | 2,000 | רמלה | 2004 | אליצור נווה-דוד רמלה, אליצור רמלה (כדורסל נשים) |  |
| היכל הספורט נעמן | 1,500 | עין המפרץ | 1968 | הפועל מטה אשר עכו | משמש לכדורעף וכדורסל, ב-2021 צומצמה הקיבולת מכ-1,900 ל-1,500 מקומות |
| אולם פיס כפר בלום | 1,360 | כפר בלום | 1988 | הפועל גליל עליון-קריית שמונה | הכיל בעבר 2,200 צופים |
ראו גם

זירה
לקריאה נוספת

איתמר לויטין, אולמות ספורט בישראל, ההוצאה לאור של מכון וינגייט, 1993
הערות שוליים

↑  החברה הכלכלית חדרה - מנהלת האנרבוקס - ראשי - אודות, באתר www.hakal.co.il (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529392405171  BnF: cb11936639m (data)  GND: 4056424-1  LCCN: sh85126921  LNB: 000061866  NARA: 10642050  NKC: ph125960
רוברט ויין

רוברט ג'ון ויין (באנגלית: Robert John Wynne;‏ 18 בנובמבר 1851 – 11 במרץ 1922) היה פוליטיקאי, דיפלומט, איש עסקים ועיתונאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1904–1905 ולאחר מכן ועד 1910 כקונסול כללי בשגרירות ארצות הברית בממלכה המאוחדת.
ראשית חייו

רוברט ויין נולד בניו יורק. אביו לחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. הוא התחנך בביתי הספר הציבוריים שבעיר, אך למד גם אצל כמה מורים פרטיים. עם פרוץ מלחמת האזרחים הוא היה בן 10. הוא ביקש להתגייס אך היה צעיר מדי. אביו השתתף במלחמה, ורוברט הצעיר התלווה אליו לחזית והשתתף בכמה קרבות.
ב-1870 היה ויין למפעיל הטלגרף של העיתון סינסינטי גאזט, וחי בחלק מהזמן בוושינגטון די. סי.. הוא נשכר לעבודה זו לבקשתו של הגנרל הנרי ו. בוינטון, שהיה ראש הצוות של העיתון בבירה ורצה את מפעיל הטלגרף הטוב ביותר שהוא יכול היה למצוא. בחלק מהזמן חי ויין גם בפילדלפיה, שם הוא עבד עבור איגוד העיתונאות האמריקאי. הואם גם עבר עבור חברת הטלגרף האטלנטית והפסיפית והיה לטלגרפאי הראשי שלה.
בוינטון התרשם מאוד מעבודתו של ויין ככתב ועודד אותו לפרוש מהטלגרפיה ולהפוך לעיתונאי במשרה מלאה. ב-1880 הצטרף ויין למערכת הגאזט בעיתונאעי במשרה מלאה. הוא חיבר את עבודתו לרשת נרחבת של עיתונים, כולל סנט לואיס דמוקרט, שיקגו טריביון, פיטסבורג קומרשל ופילדלפיה אינקוויירר.
קריירה ציבורית

בפברואר 1893 היה ויין למזכירו האישי של מזכיר האוצר של ארצות הברית צ'ארלס פוסטר. חודש לאחר מכן, לאחר כניסתו של הממשל הנשיאותי החדש, הוא המשיך בתפקידו תחת מזכיר האוצר החדש, ג'ון גריפין קרלייל, אך עזב את עבודתו בממשל באוגוסט אותה שנה. הוא שב לעיסוקו בעיתונאות, הפעם בניו יורק פרס ובסינסינטי טריביון.
ב-1902 מינה הנשיא תאודור רוזוולט את ויין כעוזר הראשון למנהל הכללי של הדואר. ויין לא היה בחירתו הראשונה של רוזוולט לתפקיד, אלא העיתונאי מאינדיאנפוליס הארי ניו, אך זה דחה את ההצעה. ויין עצמו גם היסס אם לקבל על עצמו את התפקיד, אך הנשיא רוזוולט לחץ עליו והוא נעתר. במסגרת תפקידו חשף ויין הונאה רחבת ממדים במחלקת הדואר. בתחילה הוא חשד בפעילות בלתי חוקית עוד בהיותו עיתונאי, וחקירתו כעוזר הראשי למנהל הכללי של הדואר הובילה להתפטרויות רבות במחלקה ולכך שרבים נידונו למאסר. ב-4 באוקטובר 1904 נפטר המנהל הכללי של הדואר שכיהן אז, הנרי קליי פיין, וויין נתמנה במקומו וכיהן בתפקיד עד מרץ 1905. עוד לפני תום כהונתו כמנהל הכללי של הדואר, הוא קיבל מינוי כקונסול הכללי של ארצות הברית בשגרירות ארצות הברית בממלכה המאוחדת. במאי 1909 הוא התפטר מתפקידו ונשאר בלונדון במשך 19 חודשים, כדי לייצג מגוון של חברות עסקיות אמריקאיות. בינואר 1910 הוא שהה בקרון רכבת בעת תאונה שאירעה ובה נהרגו שמונה אנשים, אך הוא לא נפגע.
קריירה עסקית

עם שובו לחיים הפרטיים, מונה ויין כנשיא של "חברת ביטוח האש הלאומית הראשונה" ( First National Fire Insurance Company), כאשר זו הוקמה בפברואר 1912 באמצעות מיזוג של חברות הביטוח "קונטיננטל" ו"מונסי". באוקטובר אותה שנה רכשה החברה את "הבניין הדרומי" (Southern Building) שבפינת רחוב 15 ורחוב H שבוושינגטון די. סי.. החזקתו של נכס זה גרמה לחברה ולוויין קשיים פיננסיים רבים ובשל כך כמעט ועמדה החברה על סף פשיטת רגל. לאחר תשע שנים של התנהלות מול החברה שהחזיקה בחלק השני של הבניין ותביעות משפטיות עלה בידו של ויין למנוע זאת ומעטים מבין בעלי המניות של החברה הפסידו את כספיהם.
ויין גם היה המייסד, סגן הנשיא והמנהל של Washington and Southern Bank, שהוקם באפריל 1912 והוא המשיך לעבוד בו עד אוגוסט 1913.
חיים אישיים

ויין היה נשוי למרי אלן מקקאב, בתו של קבלן בניין אמיד. לזוג נולדו ארבעה בנים (מתוכם שניים נפטרו לפני אביהם) ושלוש בנות. ב-1919 החלה בריאותו של ויין להתדרדר עקב בעיות לבביות. רוברט ויין נפטר בביתו שבוושינגטון ב-11 במרץ 1922. כנוצרי קתולי הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוליב שבבירה.
לנדקרויצר P. 1000

| --- | --- |
קובץ:P1000 ratte scale model.png
 מידע כללי
 סוג:  דגם כלי רכב 
 מדינה מייצרת:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 יצרן:  פרידריך קרופ AG 
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה 
 מידע טכני
 אורך:  35 מטרים
 רוחב:  14 מטרים
 גובה:  11 מטרים
 משקל:  1,000 טון
 מהירות:  40 קמ"ש
 טווח פעולה:  190 קילומטרים
 צוות:  41
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  28 cm SK C/34 gun 
 
לנדקרויצר P. 1000 (בגרמנית: Landkreuzer P. 1000) היה פרויקט שמעולם לא יצא לפועל של גרמניה הנאצית לבנות טנק במשקל של כ-1000 טון לשימוש במהלך קרבות מלחמת העולם השנייה.
הרעיון הראשוני לבנייתו הוצע על ידי מנהל קרופ, אדוארד גרוטה ביוני 1942, שכבר כינה אותו בשם "לנדקרויצר". העיצובים והשרטוטים שהוגשו של הרכב הוצגו בדצמבר 1942. הטנק תוכנן להיות במשקל של כ-1,000 טון ובכך היה כבד ב-812 טונים מהפאנצר סימן 8 (הטנק הכבד ביותר שנבנה אי פעם והיה במשקל של כ-188 טון). הפרויקט זכה לתמיכתו האישית של הפיהרר, אדולף היטלר, שהביע עניין בפיתוח הטנק. על אף התכנונים הרבים ותמיכתו של היטלר, בסופו של דבר הפרויקט בוטל על ידי שר החימוש אלברט שפר בתחילת 1943.
הגודל המוצע של הטנק היה עצום, המשקל המחולק שלו כלל כ-300 טון של חימוש (המשקל הכולל של התותחים עצמם היה 100 טון, כך ששריון הצריח היה אמור לשקול כ-200 טון), כ-200 טון של שריון הטנק ושלדו, וכ-100 טון של רכיבי מסילה ומכונאות, בעוד המשקל הנותר היה מחולק למאפיינים שונים של הטנק. המשקל העצום הזה היה אמור להתחלק על פני הקרקע בפלטפורמה באורך כ-39 מטרים ורוחב של כ-14 מטרים.
התפתחות

ב-1941 ערכו אנשי משפחת קרופ מעקב אחר טנקים סובייטיים כבדים מ-1941, המחקר הוליד גם את הטנק הסופר-כבד פאנצר סימן 8. המחקר הוביל לכך שאחד מאנשי החברה, הציע ב-23 ביוני 1942 לקנצלר גרמניה, אדולף היטלר כלי של ארטילריה מונעת עצמית במשקל של כ-1,000 טון שאותו כינה "לנדקרויצר" (בגרמנית: רכב שטח). כדי להגן על הטנק העצום, הוא היה אמור לשאת שריון בגודל של כ-25 סנטימטרים, כמו כן כמה תותחי נ"מ היו אמורים להיות מותקנים על סיפון המנועים של הרכב כדי להדוף תקיפות מטוסי תקיפה של בעלות הברית.
היטלר התלהב מהרעיון של אנשי חברת קרופ והורה להם להתחיל בפיתוחו של הטנק ב-1942. נכון ל-29 בדצמבר 1942 הושלמו כמה רישומים ראשוניים, עד אז קיבל הרעיון את השם "Ratte" (בגרמנית: עכברוש) מאת היטלר עצמו. שר החימוש של גרמניה הנאצית, אלברט שפר לא ראה פוטנציאל ריאלי בטנק וביטל את הפרויקט ב-1943 לפני שניתן היה לייצר אב טיפוס כלשהו וגם רבים אחרים ראו בפרויקט לא יותר מ, אם כי זה הוביל לרעיון של לנדקרוזר P.1500, שהיה כבד יותר מהלנדקרויצר P. 1000.
ראו גם

מפציץ אמריקה
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא מלחמת העולם השנייה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מזל שיש לי מוזיקה

"מזל שיש לי מוזיקה" הוא אלבום האולפן השישי של הלהקה הישראלית ג'ירפות. הוא יצא לאור ב-25 בנובמבר 2024 בהוצאה עצמית של הלהקה.
רקע

הלהקה לא הוציאה אלבום חדש במשך שבע שנים, מאז "מי שלא חולם, כועס" בשנת 2017, אך המשיכה להוציא סינגלים חדשים ולהופיע לאורך התקופה הזו. במהלך שלוש השנים שלפני צאת האלבום, צברו חברי הלהקה שירים שהחליטו לאגד לאלבום אחד.
האלבום תוכנן לצאת בנובמבר 2023, אך נדחה בשל מלחמת חרבות ברזל ותכניו הלא מתאימים לתקופה.
קידום

שירים מתוך האלבום שוחררו מראש עם קליפים, בהם "מסיבה רעה" ו"אני אומר יש".
ההשקה הרשמית של האלבום תצוין בהופעה ב-9 בינואר 2025 במועדון הבארבי בנמל יפו.
הרכב

האלבום הוא השישי של הלהקה וכולל 11 רצועות שכתבו והלחינו גלעד כהנא ויאיר קז. חצי מהשירים באלבום נכתבו בצורת דיאלוגים בין גבר לאישה, מה שהוביל לשיתופי פעולה רבים עם זמרות. השיר "מזל שיש לי מוזיקה" הוא היחיד שנכתב לאחר טבח שבעה באוקטובר ונולד בעקבות האזכרה לרב"ט נעמה (נעמונה) בוני ז"ל. בוני, שאהבה את השיר "גג", נפלה בקרב בבסיס זיקים לאחר שהצילה חיים רבים והלהקה ביצעה את השיר בטקס גילוי המצבה שלה בבית העלמין בעפולה.
הסגנון המוזיקלי של האלבום מגוון, עם שימוש באפקטים שונים כמו ווקודר.
האלבום כולל חמישה דואטים: "מסיבה רעה" עם נטע ברזילי, "פומפיי" עם סימה נון, "מה בכי מה ים" עם שחר אדמוני, "אני אומר יש" עם אלמוג דרור, ו"הכי יפה בדיסקו" עם דניאל סאן קריאף. המפיק המוזיקלי אורן "Dego" עמנואל השתתף ביצירת האלבום.