stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישעיהו אילן
זכיות בתחרויות[דרושה הבהרה]

1960 – מרכז הסטודנטים בטכניון – מקום ראשון.
1960 – בית הכנסת המרכזי בנצרת – מקום שני.
1961 – בית תרבות ומרכז חברתי בקרית ביאליק – מקום ראשון.
1962 – בית הכנסת אליהו הנביא באחוזה, חיפה – מקום ראשון.
1962 – בית תרבות ע"ש הנס מולר – קריית אתא – מקום ראשון.
לקריאה נוספת

עמירם חרל"פ, בתי כנסת בארץ ישראל, מימי קדם ועד ימינו , משרד הביטחון, תשמ"ה.
ראובן גפני, אריה מורגנשטרן, דוד קסוטו, החורבה, יד יצחק בן צבי, 2010.
ישעיהו אילן, אברהם שטאל, צבי שטיינר, מקדש מעט - קובץ מאמרים ושאלות עיצוב פנים של בתי כנסת, משרד החינוך, המחלקה לתרבות תורנית, תשל"ה.
הערות שוליים

↑  אזכרה לר' משה אילן במלאת שנה לפטירתו, הצופה, 3 ביוני 1966
↑  היום ייערך בחיפה טקס הנחת אבן פינה לבית הספר לרפואה, דבר, 25 ביוני 1974
↑  נחנך בית־כנסת חדש בקריית מוצקין, הצופה, 17 בדצמבר 1968
↑  ישעיהו אילן, אברהם שטאל, צבי שטיינר, מקדש מעט: קובץ מאמרים ושאלות עיצוב פנים של בתי כנסת, משרד החינוך, המחלקה לתרבות תורנית, תשל"ה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309855605171  LCCN: n80122337  VIAF: 33305708   WorldCat (עם VIAF): 33305708 
בניין הפקולטה לרפואה של טכניון
מרכז חסידי נדבורנה – "היכל רוזנטל", בני ברק
ישיבת עתניאל
בית כנסת (כיום ישיבה) בשכונת עין הים, חיפה
איה נאפה

| --- | --- |
סמל איה נאפה

אחד מחופי אַיָה נַאפָּה
 מדינה:  קפריסין קפריסין
 מחוז:  מחוז פמגוסטה
 ראש העיר:  Christos Zanetou
 שטח:  30.6395 קמ"ר
 גובה:  60 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,212 (2011)
 קואורדינטות:  34°59′24″N 34°00′02″E﻿ / ﻿34.98991606°N 34.00063497°E﻿ / 34.98991606; 34.00063497 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.ayianapa.org.cy
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קפריסין מוגדלת) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןאיה נאפה(למפת קפריסין רגילה) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןאיה נאפה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אָיָה נַאפָּה (ביוונית: Αγία Νάπα, בטורקית: Ayia Napa) היא עיירת נופש בדרום־מזרח קפריסין. בעברה הייתה כפר דייגים קטן, אך בשנות האלפיים הפכה למוקד תיירות לצעירים, בזכות חופיה היפים. במקום נמצאים פאבים ומועדונים רבים, והיא מאופיינת בחיי לילה תוססים. בנוסף, מהווה המקום מוקד משיכה גם לעוסקים בגלישת רוח וסקי מים.
גאוגרפיה

משמעות השם "איה נאפה" ביוונית הוא "הקדושה של היער", ולמקום מסורת דתית על צייד שמצא במערה נטושה פסל של המדונה. אחד המאפיינים של המקום הוא השילוב בין הרוח הצעירה והמודרנית של היישוב וסביבתו, לבין ריבוי הכנסיות והאתרים הנחשבים כקדושים לנצרות היוונית-אורתודוקסית.
איה נאפה ממוקמת בדרום-מזרח האי קפריסין, מדרום לגבול הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. בשנת 1974, במהלך הפלישה הטורקית לקפריסין, נמנע כיבושה של איה נאפה על ידי הצבא הבריטי, בזכות מיקומה הסמוך לדקליה - הבסיס האוטונומי הבריטי. הצבא הטורקי, שכבש את צפון ומזרח האי והגיע עד מבואות איה נאפה, נמנע מלהיכנס לאזורים הבריטיים, מחשש לעימות צבאי עם בריטניה, והותיר את אזור החוף הדרומי המזרחי כחלק מהטריטוריה היוונית של האי.
באיה נאפה מתקיימים שלושה פסטיבלים שנתיים: "הקרנבל הלאומי השנתי" בחודש פברואר, "חג הים" בסוף חודש מאי, ו"פסטיבל היין" בסוף הקיץ.
בשנת 1994, צעירה מדנמרק בשם לואיז ג'נסן הותקפה, נחטפה, נאנסה ונרצחה באיה נאפה על ידי שלושה חיילים בריטים שיכורים. עקב התעללות החיילים, הגופה הייתה במצב כזה שרק טבעת הכסף שעל ידה של ג'נסן זיהתה אותה. השלושה קיבלו מאסר עולם, אך הוא הומתק לאחר שנתיים ל-25 שנה, בשנת 2003 קוצר על ידי הנשיא טסוס פפדופולוס ל-18 שנה, ואז קוצר שוב בשליש עקב התנהגות טובה. הרוצחים שוחררו בשנת 2006 לאחר 12 שנה בכלא הקפריסאי, ושבו לבריטניה. (אנ')
ביולי 2019 נעצרו באיה נאפה 12 צעירים ישראלים בפרשת החשד לאונס בקפריסין, ושוחררו לאחר מספר ימים. הפרשה זכתה לסיקור נרחב בכלי התקשורת בישראל.
חצר מנזר באיה נאפה
פני הדור כפני הכלב

פני הדור כפני הכלב הוא ניב המופיע במשנה כחלק מתיאור של דור חוטא ורשע בעקבתא דמשיחא (לפני ימות המשיח): ”בֵּן מְנַבֵּל אָב, בַּת קָמָה בְאִמָּהּ, כַּלָּה בַּחֲמֹתָהּ, אֹיְבֵי אִישׁ אַנְשֵׁי בֵיתוֹ. פְּנֵי הַדּוֹר כִּפְנֵי הַכֶּלֶב, הַבֵּן אֵינוֹ מִתְבַּיֵּשׁ מֵאָבִיו” (משנה, מסכת סוטה, פרק ט', משנה ט"ו).
רש"י מציע שני פירושים לביטוי, האחד - כפשוטו, שדומים ממש לכלב; והאחר - כמשל, "שלא יתביישו זה מזה". פירוש נפוץ, שהביא הרב אלחנן וסרמן בשם רבי ישראל סלנטר, רואה את הביטוי כביקורת על הנהגה לקויה, שאינה מובילה את הציבור, אלא הציבור הוא שמוביל אותה. ההנהגה במטפורה זו נמשלת לכלב, שאמנם הולך לפני בעליו, אך ללא הרף מביט לאחור כדי לדעת לאן בעליו רוצה שילך.
הרב וסרמן הביא פירוש נוסף, שאותו ייחס לחפץ חיים בשם רבי יצחק מוולוז'ין:
ברומן "תמול שלשום" כלל ש"י עגנון ביטוי זה באחד מרגעי השיא של רומן, בדרשתו של רבי גרונם יקום פורקן:
ועכשיו מורי ורבותי, מה נאמר ומה נדבר שאנו רואים את פני הדור כפני הכלב. ולא ככלב סתם אלא ככלב שוטה, ולא עוד שהם גרועים מכלב שוטה, שהרי הם סבורים על עצמם שהם חכמים גדולים פילוסופים בעלי הגיון ורוצים לפרוס מצודתם על כל ישראל. ... ואילו הכלב השוטה, מורי ורבותי, טוב מהם, שהרי הוא מכריז על עצמו שהוא שוטה. ... הוא שאני אומר פני הדור כפני הכלב. ולא ככלב סתם, אלא ככלב משוגע.
יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, התייחס בהרחבה לביטוי זה בנאומו, תוך שהוא מתאר את התנהגותו של כלבו להמחשת העניין.
ראו גם

חבלי משיח
עקבתא דמשיחא
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ז, עמוד א'
↑  אלחנן וסרמן, עקבתא דמשיחא, עמ' 29, באתר "דעת"
↑  אלחנן וסרמן, עקבתא דמשיחא, עמ' 29–30, באתר "דעת"
↑  ש"י עגנון, תמול שלשום, הוצאת שוקן, תשכ"ז, עמ' 586
↑  משל הכלב של ריבלין: "העם מוביל את המנהיג", באתר ynet, 14 בדצמבר 2010
קרל וולפגנג דויטש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביולי 1912 פראג 
 פטירה:  1 בנובמבר 1992 (בגיל 80) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  יחסים בין־לאומיים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד (1951)  אוניברסיטת קארל בפראג  אוניברסיטה הגרמנית בפראג 
 מנחה לדוקטורט:  רופרט אמרסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד (1967–1992)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1942–1958)  אוניברסיטת ייל (1958–1967) 
 תלמידי דוקטורט:  Bruce Russett, פול ורבוס, הייוורד אלקר 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1954) 
 
קרל וולפגנג דויטש (21 ביולי 1912 - 1 בנובמבר 1992) היה חוקר יהודי אמריקאי בתחום מדעי המדינה, פרופסור באוניברסיטת הרווארד.
קורות חיים

דויטש נולד בפראג, האימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה יהודית. אימו מריה דויטש הייתה פעילה פוליטית בולטת, בין הנשים הראשונות שנבחרו לפרלמנט הצ'כי. הוא למד באוניברסיטת קארל בפראג וסיים אותה בשנת 1934. לאחר מספר שנים באנגליה הוא חזר לפראג וסיים עבודת תואר שלישי בשנת 1938.
בעקבות הסכם מינכן הוא ואשתו החליטו לא לחזור לצ'כוסלובקיה מסיור בארצות הברית. בשנת 1939 הוא קיבל מלגת לימודים באוניברסיטת הרוורד ובשנת 1951 סיים בה דוקטורט נוסף.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף כסטודנט בוועידת האומות המאוחדות בנושא ארגון בינלאומי, אשר נערכה בסן פרנסיסקו, ארצות הברית, שתוצאותיה היו חתימת מגילת האומות המאוחדות והקמת האו"ם בשנת 1945.
דויטש לימד ב-MIT, אחר כך באוניברסיטת ייל ולבסוף שימש כפרופסור לשלום בינלאומי באוניברסיטת הרווארד, תפקיד שהחזיק בו עד יום מותו.
חקר בעיות פוליטיות תוך שימוש ביישומי הדמיה ומודלים קיברנטים. חיבר את הספר "The Nerves of Government: Models of Political Communication and Control", העוסק בהתמודדויות עם הרעיונות החדשניים של למידה, שליטה וניטור עצמי.
נפטר בשנת 1992.
וולפיר, מלך מרסיה

וולפיר (אנגלית עתיקה: Wulfhere; מת בשנת 675) היה מלך מרסיה מסוף שנות ה-50 של המאה השביעית ועד 675. הוא היה המלך הנוצרי הראשון של כל מרסיה, אך לא ידוע מתי וכיצד התנצר. עלייתו סימנה את קץ השליטה של אוסוויו מנורת'מבריה על דרום אנגליה, ווולפיר הרחיב את השפעתו על מרבית שטח זה. הקרבות שלו נגד הסקסונים המערביים הובילו לשליטה מרסיאנית במרבית עמק התמזה. הוא כבש את האי וייט ואת עמק מאון ונתן אותם למלך אטלויל מדרום סקסוניה. הייתה לו גם השפעה בסארי, אסקס וקנט. הוא נישא לאאורמנהילד, בתו של מלך קנט, אאורבנברט.
אביו של וולפיר, פנדה, נהרג בשנת 655 בקרב וינויד, כאשר נלחם נגד אוסוויו מנורת'מבריה. פידה, בנו של פנדה הומלך תחת פיקוחו של אוסוויו, אך נרצח שנה לאחר מכן. וולפיר הגיע לכס המלוכה כאשר אצילים מרסייניים ארגנו מרד נגד השלטון של נורת'מבריה בשנת 658, ודחקו את השליטים מטעם אוסוויו.
בשנת 670, כאשר אוסוויו מת, וולפיר היה המלך החזק ביותר בדרום בריטניה. הוא היה השליט בפועל בחלק שמדרום להומבר אך לא שלט בנורת'מבריה כפי ששלט אביו.
בשנת 674 תקף וולפיר את אגפרית בנו של אוסוויו מלך נורת'מבריה אך הובס. הוא מת, כנראה ממחלה, בשנת 675. את וולפיר ירש אחיו אתלרד שהיה למלך מרסיה עד שנת 704. בספרו של אדיוס "חיי וילפריד" מתואר וולפיר כ"אדם גאה, בעל כוח רצון בלתי נלאה".
ויפאסנה

נזיר בזמן מדיטציה
ויפאסנה (תעתיק מדויק: וִיפַּסַּנָא; מפאלי; תעתיק לטיני: Vipassanā; בסנסקריט: विपश्यना,‏ Vipaśyanā) היא מושג בודהיסטי שפירושו "תובנה" או "ראיית הדברים כפי שהם". לרוב, משתמשים במונח זה לתיאור שיטת מדיטציה בודהיסטית, שמטרתה הבנת האופי המוחלט של המציאות לצד טיהור ההכרה מהסבל שבו היא שרויה, וזאת בזכות בחינה דקדקנית של המציאות כפי שהיא נתפשת בחוויה ישירה.
קיימות מספר מסורות המלמדות תרגול ויפאסנה.
מרכז ויפאסנה בדגניה
ויפאסנה כפי שמלמד ס.נ. גואנקה במסורתו של סיאג'י או-בה-קין

המונח "ויפאסנה" מתאר טכניקת תרגול מדיטציה שבמרכזה התבוננות בתחושות הגוף. תחילת שיטת תרגול זו לפני 2,500 שנים, בימי גואטמה הבודהה. היא תורגלה מאות שנים בהודו, ונשתמרה בבורמה עד ימינו. ס.נ. גואנקה למד טכניקה זו ממורו, סיאג'י או-בה-קין (Sayagyi U Ba Khin), אשר המורה של מורהו, לֶדי סאיאדו (Ledi Sayadaw), היה נצר לשרשרת נזירים שלמדו ושימרו את הטכניקה ממורה לתלמיד. גואנקה היה זה שהפיץ למערב את הטכניקה. בקורסי ויפאסנה הנלמדים במרכזים שייסד ברחבי העולם נלמדות שלוש טכניקות: אנאפנה, ויפאסנה ומטא. האנאפנה עוזרת ברכישת ריכוז דרך התמקדות בתחושות הקשורות לנשימה, ויפאסנה מתמקדת בהתבוננות בתחושות הגוף, והמטא (מטא-בהאבנה) מטפחת תחושות אהבה, חמלה וטוב-לב כלפי כל יצור חי באשר הוא. לתלמידים ותיקים פתוח קורס המשך, שבו מבאר גואנקה את דרשת הבודהה סאטיפאטהנה סוטה ("הדרשה המורחבת על ארבעת העיקרים לביסוס המודעות"), שבה מתוארת טכניקת הוויפאסנה והדרך המובילה לשחרור מסבל בפרוטרוט. מסורת זו מקנה למודט תובנות הנוגעות לעובדת הארעיות של כל התופעות, היעדר "אני" ומהות הסבל:
ארעיות (אניצ'ה, "השתנות") - כל התופעות הן זמניות וחולפות; החיים והיקום נמצאים בתהליך מתמשך של שינוי, בזרימה מתמדת ובתנועה אינסופית.
היעדר "אני"/"עצמי" (אנאטה, או אנאטמן) - כל התופעות בטבע, וביניהן גם האדם, חסרות מהות פנימית קבועה ובלתי משתנה. מה שנתפש כקבוע או כבעל ממשות אינו אלא אשליה, כולל האמונה בזהות אישית ונפרדת.
סבל (דוקהה) - בחיים קיים סבל הנובע מתפישות שגויות בנפש האדם; מתגובות רגשיות (סנקהארה); מהאחזויות שמקורן בבורות, השתוקקות וסלידה; ומהתקשרות לדברים ארעיים.
ויפאסנה כפי שמלמד ס.נ. גואנקה במסורתו של סיאג'י או-בה-קין > תרגול

במסורות בודהיסטיות מודרניות קיימות טכניקות תרגול שונות, שלחלקן הגדול אין שייכות דתית. ניתן לכלול תחת ויפאסנה מספר שיטות תרגול, הקשורות בשכלול יכולת ההתבוננות הפנימית, התבוננות בתחושות גוף, מדיטציה אנליטית, ותצפיות על חוויות החיים. דוגמאות:
הפניית המודעות בין האיברים השונים המרכיבים את גוף האדם, ומתן תשומת לב רגעית לכל אחד מהם. בעת העברת המודעות, על המתרגל לפתח שוויון-נפש ואיזון נפשי מושלם ביחס לתחושות שהוא חווה, בין אם הן נעימות או שאינן נעימות (קבלה נטולת שיפוט או התנגדות).
ילדות בזמן מדיטציההפניית המודעות אל אחד מאיברי החישה, ובחינת התחושות המופיעות וחולפות בו לאורך הזמן (ריחות, צלילים, מראות, טעמים, ותחושות גוף. החוש השישי הוא המיינד, שבו מופיעים אובייקטים מנטליים כדוגמת מחשבות, זיכרונות, רגשות וכדומה).
ערנות לתנועת האיברים השונים בזמן הליכה, ישיבה, אכילה, ופעולות נוספות.
ערנות למחשבות, לרגשות ולתחושות השונות, המופיעות וחולפות בכל רגע לאורך היום בכל מצבי התודעה.
נהוג לתרגל ויפאסנה בתנוחת ישיבה, כאשר הרגליים משולבות, הגב זקוף, העיניים עצומות, הפה סגור, והראש פונה לפנים. ניתן לתרגל גם בישיבה על כיסא או ספסל מדיטציה, על הקרקע או על כרית. פרק הזמן המוקדש לתרגול תלוי בשיטה וביכולותיו של המתרגל. מתרגלים מסורים נוהגים לתרגל כשלוש שעות ביום: שעה עם היקיצה, שעה באמצע היום, ושעה לפני שנת הערב. לצד התרגול היומיומי, יש ערך רב לתרגול אינטנסיבי בן 12 שעות יומיות למשך 10 ימים במקום שקט ומבודד (דוגמת ריטריט במרכז מדיטציה) לפחות פעם בשנה.
ויפאסנה על פי אושו

אושו, הפילוסוף והמיסטיקן ההודי השנוי במחלוקת, הזכיר רבות את הוויפאסנה בכתביו והמליץ על מספר דרכים לתרגול. תרגולי הוויפאסנה על פי אושו כוללים: מודעות רציפה לכל פעולה במהלך סדר היום הרגיל; תרגול בישיבה דוממת פעמיים ביום במשך ארבעים דקות לפחות בכל פעם; והליכת ויפאסנה - הליכה מדודה ושלווה במשך עשרים דקות.
בישראל

בישראל פועלות מספר עמותות המלמדות תרגול ויפאסנה לפי מספר מסורות, לדוגמה:
עמותת תובנה
עמותת ניומן
המרכז למדיטציית ויפאסנה בישראל (אחד ממאות המרכזים ברחבי העולם שבהם מתקיימים קורסי ויפאסנה כפי שמלמד ס.נ. גואנקה, במסורתו של סיאג'י או-בה-קין)
בישראל > דהמא פאמודה

דהמא פאמודה (Dhamma Pamoda, בתרגום מפאלי: "שמחת הדהרמה") הוא מרכז מדיטציה ליד קיבוץ דגניה ב', אשר נערכים בו קורסי ויפאסנה בשיטתו של ס.נ. גואנקה, מטעם העמותה לויפסאנה בישראל. המרכז נפתח לקורסי ויפסאנה ביוני 2014. המרכז הוקם מכספי תרומות בלבד (דאנה, "נתינה כנדיבות הלב") בעלות כוללת של כ-22 מיליון ש"ח. הקרקע נרכשה מידי קבוצת דגניה בשנת 2010, והבנייה החלה ב-2012.
המרכז משתרע על שטח של כ-40 דונם ומסוגל להכיל כ-80 תלמידים. תפעול המרכז מבוצע במלואו על ידי מתנדבים.
לקריאה נוספת

הארט ויליאם, ויפאסנה - האמנות לחיות, הוצאת זמורה ביתן והעמותה לויפאסנה בישראל, 1994.
ג'ק קורנפילד, דרך הלב, הוצאת מודן, 2001
סוגיאל רינפוצ'ה, ספר החיים והמתים הטיבטי, הוצאת גל
הדלאי למה, אמנות האושר, הוצאת הדים
לדי סיאדאו, Manual of Insight (Vipassanā Dīpanī)
הערות שוליים

↑  "בדגניה ב' יוקם מרכז לויפאסנה", ynet 10.10.10, ארנון לפיד http://www.mynet.co.il/articles/0,7340,L-3966299,00.html
↑  אדוה קיזלשטיין, המתיישבים החדשים, באתר כלכליסט, 28 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541443005171  GND: 4265083-5  LCCN: sh85143718  NKC: ph122732 
מרכז ויפאסנה בדגניה
עידו מוסרי

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1978 (בן 46) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 מקום לימודים:  תלמה ילין  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 פרופיל ב-IMDb
 
עידו מוסרי (נולד ב-17 באפריל 1978) הוא שחקן, במאי, קומיקאי, מנחה טלוויזיה, מוזיקאי ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מוסרי נולד וגדל בשכונת רמות צהלה בתל אביב. אמו היא רחל מוסרי (דר) שהשתתפה בתוכנית של להקת פיקוד מרכז, "רד אלינו לבקעה". אחיו הגדול הוא השחקן והמנחה טל מוסרי.
בילדותו למד בבית הספר לאמנויות תל אביב ולאחר מכן בתיכון תלמה ילין.
כבר מגיל צעיר החל לשחק ולהופיע בתוכניות טלוויזיה כמו: "תופסים ראש" ו"עניין של זמן", וכחלק מחברותו בלהקת צעירי תל אביב בסדרות של הלהקה "לא כולל שירות" ו"תלויים באוויר".
את שירותו הצבאי עשה בתיאטרון צה"ל.
לאחר שירותו, למד משחק בין השנים 1999–2001 במחזור ל"ז של "בית הספר למשחק ניסן נתיב" לצד מיכל לוי, מיקי לאון ואלון פרידמן. במהלך לימודי המשחק זכה פעמיים במלגת קרן שרת, והשתתף במספר סרטי סטודנטים, ביניהם הסרט "אקשן" אשר זכה בפרס "הסרט הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה לשנת 2003. לאחר לימודי המשחק השתלם בסדנת מחזות זמר בניו יורק.
ביוגרפיה > תיאטרון

ב־1994 גילם את ג'ואי בהצגה "שיחות עם אבי" שכתב הרב גרדנר וביים היי קיילוס, הצגה שהייתה שיתוף פעולה בין תיאטרון בית ליסין ותיאטרון חיפה. באותה שנה הופיע לצד כלת פרס ישראל דבורה ברטונוב בדואט "עם כיבוי אורות" בפסטיבל "הרמת מסך". ב־1996 גילם את עלי בהצגה "הפסנתר של ברטה" שכתב מוטי אברבוך וביים עידו ריקלין בתיאטרון באר שבע.
ביוגרפיה > תיאטרון > בתיאטרון גשר

ב־1996 גילם את רוברטו בהצגה "כפר" מאת יהושע סובול שביים יבגני אריה. ב־2002 גילם את פילץ' בהצגה "אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט שביים אדולף שפירא. ב־2003 ביים את ההצגה "שאריות של אהבה" ואף שיחק בה – גילם את דמותו של קיין. ב־2004 גילם את בארטלי בהצגה "כולם רוצים להוליווד" שכתב מרטין מק-דונה וביים אילן תורן. ב־2005 שיחק בהצגה "וריאציות לתיאטרון ולתזמורת" שביים יבגני אריה.
ב-2016 שיחק  בהצגה מאת ג'ון קריאני, בבימוי מיכאל קרמנקו.
ב־2017 שיחק בהצגה "במנהרה" שכתב רועי חן וביים עירד רובינשטיין בתפקיד החייל צליל. ב־2019 גלם את זניידוך (תפקיד ראשי) במחזה "רווקים ורווקות" שכתב חנוך לוין וביים עמית אפשטיין. ב-2022 גילם את רוזנקרנץ בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים".
ביוגרפיה > תיאטרון > בתיאטרון הקאמרי

ב־1987 גילם את לואיס בהצגה "המלך ואני" מאת אוסקר המרשטיין שביים יוסי אלפי, וגילם את גברוש במחזמר "עלובי החיים" שכתבו אלן בובליל (ע"פ ספרו של ויקטור הוגו) וקלוד-מישל שנברג וביים הבמאי הבריטי סטיבן פימלוט. ב־1989 גילם את בנו של מקדאף בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביים מיכאל גורביץ'.
ב־2006 גילם את יואב בהצגה "קרוב לבית"; החל לגלם את מלך עוץ בהצגה "עוץ לי גוץ לי"; גילם את סטנלי בהצגה "יומן חוף ברייטון" מאת ניל סיימון שביימה עדנה מזי"א; גילם את גילדנשטרן בהצגה "המלט" (שעלתה בין השנים 2005–2012) וגילם את ג'אגר בהצגה "הבן הטוב" שכתבו רמי דנון (שגם ביים) ויוסי מלמן. ב־2007 גילם את רונן, סגנו של בועז מושל היישוב היהודי בחברון (יגאל שדה) בהצגה "חברון" שכתב תמיר גרינברג וביים עודד קוטלר. בין השנים 2008–2013 גילם את החייט מוטל קמזויל בהפקה של התיאטרון הקאמרי ל"כנר על הגג" לצד נתן דטנר.
ב־2010 גילם את אהרל'ה באופרה "לעוף מכאן" שכתבה נאוה סמל וביימה יעל רונן; הצגה זו הועלתה בשיתוף האופרה הישראלית ותזמורת הסינפונייטה הישראלית באר שבע. באותה שנה גילם את יואב בהצגה "לילה לא שקט" שכתבה וביימה יעל רונן. ב־2011 גילם את בנווליו בהצגה "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר שביים נעם שמואל, ואת מוטק'ה בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה. ב־2015 שיחק בהצגה "נשוי במנוסה" מאת ריי קוני שביים אלון אופיר.
ביוגרפיה > פרסומות

ב-2005 השתתף מוסרי בפרסומת לבית השיטה.
ב-2020 השתתף בפרסומת של מפקד האוכלוסין. באותה שנה השתתף גם בפרסומת לחטיף פסק זמן.
בשנת 2023 השתתף עם אחיו, טל מוסרי, בפרסומת של מקדונלד'ס.
ביוגרפיה > הצגות ילדים

| שנה | הצגה | תפקיד | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | שמריהו הילד מקופסת השימורים |  | מדיטק | כריסטינה נסטלינגר | משה קפטן |
| 2019–2006 | עוץ לי גוץ לי | המלך | התיאטרון הקאמרי | אברהם שלונסקי | רוני פינקוביץ' |
| 2023 | דוד וגוליית |  | התזמורת הפילהרמונית הישראלית | הדס קלדרון ועודד ארליך | הדס קלדרון ועודד ארליך |
ביוגרפיה > מוזיקה

בין השנים 1992–1995 היה חבר בלהקת "צעירי תל אביב".
בפברואר 2009 יצא אלבום הבכורה שלו, "משחקי פחד".
ב־2012 כתב והלחין את השיר "שבר ממולי" לאלבום הבכורה של לירן דנינו, "לירן דנינו".
ביוגרפיה > חיים אישיים

מאוקטובר 2024 נמצא בזוגיות עם השחקנית והרקדנית יעל דובר.
מתגורר בתל אביב-יפו.
הערות שוליים

↑  בן בן ברוך (2024-05-22), פודקאסט המוג׳ו של בן בן ברוך - טל ועידו מוסרי, נבדק ב-2024-05-22
↑  עמית שהם, צילומי העונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "לא כולל שירות", החלו אתמול באולפני ג.ג בתל-אביב, חדשות, 1 ביולי 1991
↑  גיורא יהלום, ‏מומלץ, בלב כבד, באתר גלובס, 20 בדצמבר 1999
↑  אורי קליין, זעקות ולחישות, באתר הארץ, 19 באפריל 2001
↑  פבלו אוטין, ‏לא תמיד הכוס נשברת, באתר גלובס, 6 באפריל 2005
אורי קליין, כל הפרצופים הנכונים, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2004
↑  7 דק' של תהילה, באתר גלובס, 9 באוקטובר 2006
↑  רוגל אלפר, טלנובלה כמציאות, באתר הארץ, 21 במרץ 2004
↑  ענת רונקו, עכבר העיר, סקס, סמים ועידו מוסרי, באתר הארץ, 24 ביוני 2008
↑  ירון פריד, פולישוק: אירוע מכונן או עוד ספין יחצני?, באתר הארץ, 17 ביולי 2009
↑  מתן אברמוביץ', עכבר העיר, "הבורר" משיקה עונה שלישית: "זו בהחלט העונה הכי טובה", באתר הארץ, 20 באוקטובר 2010
↑  איילה פנייבסקי, עכבר העיר, "בובי ואני": מצוין, חצוף ומקיא כשצריך, באתר הארץ, 2 ביולי 2011
↑  עכבר העיר, סופשבוע בטלוויזיה: בובי ואני חוזרים לעונה שניה, באתר הארץ, 16 ביוני 2011
↑   ניב הדס, "היהודים באים": רק שלא ינסו להיות החמישייה הקאמרית, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2014
↑  ביקורות:
מיכאל הנדלזלץ, אופרטה מייגעת, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2002
נילי ברקן, ‏מה גשר היו צריכים את זה, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2002
↑  ציפי שוחט, כולם רוצים להוליווד, באתר הארץ, 5 ביולי 2004
↑  ציפי שוחט, וריאציות לתיאטרון ולתזמורת, באתר הארץ, 15 במאי 2005
↑  רון שוורץ, ‏הלו, זה גשר?, באתר גלובס, 3 בנובמבר 2016
↑  ננו שבתאי, "רווקים ורווקות": חנוך לוין לא צריך את כל הרעש הזה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2019
↑  לי סיביליה‏, איחוד בחסות מקדונלד'ס: האחים מוסרי לראשונה בקמפיין משותף, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2023
↑  נויה כוכבי, עידו מוסרי: יותר מוסיקאי משחקן, באתר הארץ, 15 בפברואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303715605171  ISNI: 0000 0003 5791 7664  LCCN: n2011074184  VIAF: 187249059   WorldCat (עם VIAF): 187249059
גריים דוט

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1977 (בן 47) לארקהול, הממלכה המאוחדת 
 מידע כללי
 מדינה:  סקוטלנד 
 ספורט
 ענף ספורט:  סנוקר
 הישגים
 שיאים אישיים:  אלוף העולם בסנוקר לשנת 2006
 
גריים דוט (באנגלית: Graeme Dott; נולד ב-12 במאי 1977) הוא שחקן סנוקר מקצועני סקוטי. אלוף העולם בסנוקר לשנת 2006. דוט החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1994. ב-2004 העפיל לראשונה לגמר אליפות העולם, שם הפסיד לרוני או'סאליבן. ב-2006 הוכתר דוט כאלוף עולם לאחר שניצח בגמר את פיטר אבדון. מאבקו בדיכאון פגע ביכולתו והוא איבד את מקומו בין 16 השחקנים המובלים בדירוג העולמי. הוא הצליח להתאושש וב-2010 העפיל שוב לגמר אליפות העולם, אז הפסיד לניל רוברטסון. דורג בשיאו במקום השני בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי (עונת 2007/2008). נכון למרץ 2025, מדורג דוט במקום ה-56 בדירוג שחקני הסנוקר העולמי. כינויו בסבב הסנוקר הוא "כיס הדינמו" (The Pocket Dynamo). דוט השלים 271 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה, כולל שני רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות.
קריירה

דוט גדל בעיירה לארקהול בסקוטלנד. בעלים של מועדון סנוקר מקומי, אלכס למבי, שימש לו כמנטור החל מגיל 12, וניהל את הקריירה המקצוענית שלו. ב-2003 נישא דוט לבתו של למבי, איליין. ב-1992 זכה דוט באליפות בריטניה עד גיל 19 וב-1993 באליפות סקוטלנד לחובבים. ב-1994 הוא נכנס לסבב המקצועני וב-2001 דורג לראשונה בין 16 השחקנים הראשונים בעולם, מעמד עליו שמר עד 2009. ב-1999 הגיע לראשונה לגמר טורניר דירוג כאשר הפסיד לסטיבן הנדרי בגמר אליפות סקוטלנד הפתוחה. ב-2001 הפסיד לג'ון היגינס בגמר אליפות בריטניה הפתוחה. ב-2004 העפיל דוט לראשונה לגמר אליפות העולם, שם הובס על-ידי רוני או'סאליבן 18-8. ב-2005 העפיל דוט שוב לגמר טורניר דירוג, גביע מלטה, שם הפסיד לסטיבן הנדרי.
ב-2006 העפיל דוט שוב לגמר אליפות העולם. בדרכו לגמר גבר דוט על אלופי העולם לשעבר ג'ון פרוט ורוני או'סאליבן ועל אלוף העולם לעתיד ניל רוברטסון. בגמר גבר דוט על אלוף העולם לשנת 2002 פיטר אבדון בתוצאה 14–18. משחק הגמר נמשך קרוב ל-14 שעות, וכמעט שבר שיא למשחק הארוך ביותר שהתקיים בתקופה המודרנית של אליפות העולם. שני השחקנים בוקרו על משחקם האיטי והמייגע. כשנה לאחר מכן זכה דוט בתואר דירוג נוסף כאשר ניצח את ג'יימי קופ בגמר אליפות סין הפתוחה. בתחילת עונת 2007/08 העפיל דוט למקום השני בדירוג העולמי, הדירוג הגבוה ביותר בקריירה שלו.
בסוף 2006 נפטר מסרטן אלכס למבי, המנטור וחמו של דוט. דוט החל לסבול מדיכאון, שהוחמר כאשר אשתו של דוט עברה הפלה. יכולתו של דוט התדרדרה והפסדו לג'ו פרי בסיבוב הראשון של אליפות העולם ב-2008 היה הפסדו ה-16 ברציפות. דוט החל בטיפול תרופתי שסייע לו להתאושש. ביולי 2008 זכה בטורניר בברלין במסגרת סדרת הסנוקר העולמית (שאיננו טורניר דירוג) כאשר ניצח את שון מרפי. ב-2010 העפיל דוט שוב לגמר אליפות העולם, שם הפסיד לניל רוברטסון. ב-2018 העפיל דוט לשני גמרים נוספים של טורניר דירוג, גמר המאסטרס הגרמני, שם הפסיד למארק ויליאמס, וגמר השוט-אאוט, שם הפסיד למייקל ג'ורג'יו. הפעם האחרונה בה העפיל לגמר טורניר דירוג הייתה ב-2020, אז הפסיד לניל רוברטסון בגמר הגרנד-פרי העולמי. נכון למרץ 2025 מדורג דוט במקום ה-56 בדירוג העולמי.
הערות שוליים

↑  אמיר ענבר, לא היתה חגיגה גדולה במיוחד בסנוקר, באתר הארץ, 4 במאי 2006
↑  דני בורשבסקי‏, גראהם דוט זכה באליפות סין הפתוחה בסנוקר, באתר וואלה, 1 באפריל 2007
↑  Perry dumps out Dott, Sky Sports, ‏April 23, 2008
↑  Annie Brown, Wife of snooker champion Graeme Dott reveals the heartache behind his battle against depression, Daily Record, ‏May 14, 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 6750 947X  LCCN: nb2012006644  VIAF: 232993805   WorldCat (עם VIAF): 232993805
ויקטור פרנקנשטיין (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי
 בימוי:  פול מקגווין 
 הופק בידי:  ג'ון דייוויס
 תסריט:  מקס לנדיס 
 עריכה:  אנדרו הולם
 שחקנים ראשיים:  דניאל רדקליף ג'יימס מקאבוי ג'סיקה בראון פינדלי צ'ארלס דאנס
 מוזיקה:  קרייג ארמסטרונג
 צילום:  פביאן וגנר
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Davis Entertainment Company TSG Entertainment
 חברה מפיצה:  20th Century Fox
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בנובמבר 2015 (לוס אנג'לס) 25 בנובמבר 2015 (ארצות הברית) 18 בפברואר 2016 (ישראל)
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה אימה מדע בדיוני
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  40,000,000 $
 הכנסות:  25,400,000 $
 הכנסות באתר מוג'ו:   frankenstein2014
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ויקטור פרנקנשטיין (באנגלית: Victor Frankensein) הוא סרט מדע בדיוני, אימה ודרמה משנת 2015, שמבוסס על הרומן הקלאסי של מרי שלי, "פרנקנשטיין". הסרט מבוים על ידי פול מקגיגן והתסריט נכתב על ידי מקס לנדיס. בסרט מככבים ג'יימס מקאבוי כדוקטור פרנקשטיין ודניאל רדקליף כאיגור, הסרט הופץ על ידי "20th Century Fox" ב-25 בנובמבר 2015.
בניגוד לשאר העיבודים, הסרט מגולל את העלילה מנקודת מבטו של איגור, כשהצופים נחשפים למקורות האפלים של איגור ולתחילת ידידותו עם הסטודנט הצעיר לרפואה, ויקטור פרנקנשטיין. דרך עיניו של איגור, הצופים עדים לגדולתו של פרנקנשטיין כאיש מהסיפור המוכר. בסופו של דבר, הניסויים שלהם מסבכים אותם בצרות עם הרשויות, והשניים נמלטים בזמן שהם מנסים להשלים את המטרות שלהם להשתמש במדע כדרך ליצירת חיים מתוך המוות.