stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלון תבערה
היסטורית השימוש > שימוש פלסטיני נגד ישראל

מאז תחילת העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה ב-2018, הפלסטינים שיגרו עפיפוני תבערה על ישראל. מאז תחילת מאי 2018, בלונים ממולאים הליום החליפו בהדרגה את העפיפונים כאמצעי התבערה העיקרי. בלוני התבערה והנפץ משמשים לטרור נגד יישובי עוטף עזה ונכון למאי 2023 טרם נמצא להם מענה. בלוני התבערה היוו במידה רבה חלופה פשוטה אך אפקטיבית לרקטות, זאת מכיוון שמערכת "כיפת ברזל" איננה מסוגלת להגן מפני נשק כה פרימיטיבי מבחינה טכנולוגית. על אף שהיה ברשותם נשק מתקדם הרבה יותר, ארגוני הטרור מצאו כי לשימוש בנשק מאולתר יש דווקא יתרון.
בלוני התבערה של הרצועה מורכבים מקונדומים עשויי לטקס או לעיתים מבלוני מסיבות השזורים יחדיו כאשר הם נושאים סמרטוטים בוערים, אמצעי תבערה אחרים, או מתקן נפץ. חלק מהבלונים נושאים מטעני חבלה מסוגים שונים כגון מטעני צינור ורימוני רסס, ואז הם נקראים "בלוני נפץ". הרוח הנושבת מן הים התיכון, דוחפת את הבלונים מרצועת עזה לתוך ישראל. ב-30 ביולי הגיע אחד הבלונים עד קריית גת, מרחק כארבעים קילומטרים מהרצועה, אך בלי שיגרום נזק, וב-1 באוקטובר הגיע בלון נפץ עד למודיעין, מרחב של יותר מ-55 ק"מ מהרצועה, גם הוא פורק על ידי חבלן משטרתי ללא נזק. ב-20 בספטמבר התפוצץ בתוך היישוב מלילות בלון תבערה שנשא מטען חבלה. ב-12 באוקטובר נוטרל בלון תבערה בראשון לציון.
עד 10 ביולי 2018, עפיפוני ובלוני תבערה אומתו כגורם ל-678 שריפות בישראל, בהן נשרפו 9,160 דונם של יער, וכ-6,000 דונמים של שדות חקלאיים, ובנוסף גם פגעו בשטחים פתוחים נוספים ובבעלי חיים רבים.
באוקטובר 2018 זוהה שימוש בבלוני תבערה גם בירושלים.
בינואר 2020 חודשה הפרחת בלוני הנפץ מרצועת עזה. חלק ממטעני החבלה המצורפים לבלונים מוסווים כצעצועים על מנת לפתות ילדים לשחק בהם ולהיפגע. בפברואר 2020 חשפה משטרת ישראל את מערכת להב אור ליירוט בלוני נפץ, אך היא לא נכנסה לשימוש נרחב.
בסוף יולי 2020 ובאוגוסט 2020 חודשה שוב הפרחת בלוני התבערה ובלוני הנפץ הפעם בצורה רחבת היקף. במאי 2021 שוב חודשה הפרחת בלוני התבערה והנפץ.
בספטמבר-אוקטובר 2023 חודש השימוש בבלוני תבערה נגד מטרות ישראליות כחלק מהסחות הדעת של החמאס והג'יהאד האסלאמי לפני טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל[דרוש מקור].
ראו גם

עפיפון תבערה
הלחימה ברצועת עזה לאחר מבצע צוק איתן
העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה (2018)
קאל אורקו

טביעות רגליים של דמויי זאורופודים בקאל אורקו
קאל אורקו (Cal Orcko) הוא אתר פלאונטולוגי השוכן ליד העיר סוקרה בבוליביה. באתר קיר תלול עם אלפי טביעות רגליים של דינוזאורים. אורכו של האתר הוא 1,200 מטר וממוקם על צוק בעל שיפוע של 73 מעלות המתנשא לגובה של 80 מטר. מזוהים בו כיום טביעות רגליים של לפחות שמונה מיני דינוזאורים מתקופת הקרטיקון העליון.
הערות שוליים

↑  Avakian, Talia (26 June 2015). "There's a wall in Bolivia that's covered in thousands of dinosaur footprints, and it's becoming a major tourist attraction".
↑  Belcher, Ian (15 July 2011). "Dinosaur tracking in Bolivia" – via The Guardian.
זאב לירון

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1922 בנדין, פולין
 פטירה:  16 במאי 2014 (בגיל 91) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1984 (כ־36 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 140  מפקד ענף מודיעין אוויר  מפקד להק ההדרכה   מפקד היחידה לשיתוף פעולה  נספח צה"ל בצ'ילה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני  מבצע רוטב   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 עיטורים
  עיטור לוחמי המדינה
 
זאב (זאביק) בנימין לירון (לונדנר) (15 בנובמבר 1922 – 16 במאי 2014) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בחיל האוויר. היה טייס קרב, פיקד על ענף מודיעין של החיל ועל להק ההדרכה, והקים את היחידה לשיתוף פעולה.
ביוגרפיה

לירון נולד בשם יומק זאב-בנימין לונדנר בעיר בנדין שבפולין, אחד מחמישה ילדים למשפחת סוחרי בגדים. כנער התכוון לעלות לארץ ישראל אך פרוץ מלחמת העולם השנייה והפלישה הגרמנית לפולין מנעו זאת ממנו. הוא היה פעיל ציוני וחבר הארגון היהודי הלוחם בגטו בנדין. ב-1943 נשלח למחנה הריכוז אושוויץ. במחנה ניסה להימלט, אך נתפס ונידון למוות בתלייה. לאחר המתנה של ארבעה ימים בבלוק 11 שוחרר הודות לקאפו הבלוק יעקב קוזלצ'יק ונשלח לעבודות כפייה במכרה. לאחר פינוי מחנה העבודה נמלט בקפיצה מהרכבת יחד עם אחיו ושני ניצולים נוספים. הוא חזר לבנדין ועסק בפעילות ציונית שהביאה למעצרו על ידי הסובייטים. בינואר 1946 עבר לאיטליה, שם היה פעיל בתנועת הבריחה ובמוסד לעלייה ב'.
בעודו באיטליה התגייס במאי 1948 לצה"ל והיה מחניכי קורס הטיס הראשון של חיל האוויר באיטליה. לאחר הגיעו לישראל הצטרף לקורס טיס מס' 1 אותו סיים באוגוסט 1950. הוא שימש מדריך טיסה, מפקד גף בטייסת 105, טייסת אימון מבצעי, במסגרת זו הוביל באפריל 1951 רביעיית מטוסי ספיטפייר לתקיפת משטרת אל-חמה בסוריה כפעולת תגמול על רצח שוטרים ישראלים, וכחודש לאחר מכן השתתף בגיחות הפצצה בקרב תל מוטילה. שירת כמפקדה הראשון של טייסת 140, טייסת מטוסי הרווארד במחנה סירקין, ששימשה לאימון חניכי קורס הטיס. ב-1954 הקים את הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי שהורכב ממדריכי טיסה. למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. במלחמת סיני שירת בענף מודיעין של חיל האוויר, ב-1958 מונה לראש הענף ושירת בתפקיד עד 1965. במהלך כהונתו עבד על תוכניות החיל לקראת מלחמת ששת הימים ועסק בתכנון מבצעי "רוטב" ו"דורבן", סיוע באספקה אווירית למורדים המלוכניים שפעלו נגד צבא מצרים בתימן בתקופה זו נשלח במסווה לתימן לתאם את פעולות חיל האוויר מול המורדים. לאחר מכן שירת במשך שנה כראש להק הדרכה בדרגת סגן-אלוף. בשנים 1966–1973 עסק בשליחות ביטחונית באירופה מטעם משרד הביטחון והמוסד, הוא עסק בהפעלת סוכנים ממדינות יעד במטרה לאסוף מודיעין על חיילות האוויר של מדינות ערב. כמו כן נפגש באתונה עם מוניר רדפא, טייס בחיל האוויר העיראקי לצורך תיאום עריקתו לישראל עם מטוס מיג 21 במבצע יהלום.
במלחמת יום הכיפורים שירת כיועץ אווירי בפיקוד הצפון. לירון היה במהלך מלחמת יום הכיפורים חלק מחפ"ק (חבורת הפיקוד הקדמי) של עוצבת געש (אוגדה 36) בפיקודו של רפאל איתן. לאחר המלחמה עסק בהפקת לקחים בנושא שיתוף הפעולה בין כוחות האוויר וכוחות היבשה. בשנים 1975 עד 1979 עמד בראש היחידה לשיתוף פעולה, יחידה חדשה שהוקמה על מנת לתאם בין הכוחות. כמו כן עסק בפרויקט הקמת בסיסי חיל האוויר בנגב בעקבות פינוי סיני. בתפקידו האחרון שירת כנספח צבאי בצ'ילה ובאקוודור בין השנים 1980 ל-1983. השתחרר משירות הקבע ב-1984. לאחר שירותו הצבאי עסק בייצוא ביטחוני.
בשנת 2013 פרסם העיתונאי משה רונן את ספרו תהומות ושחקים על חייו של זאב לירון. באותה שנה זכה לירון לעיטור יקיר העיר רמת גן.
נפטר בשנת 2014, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ נצר סרני.
לקריאה נוספת

אריה ברנע, זאב המריא, בטאון חיל האוויר, מרץ 1985 מס' 145 (44)
משה רונן, תהומות ושחקים, ידיעות ספרים, 2013
הערות שוליים

↑  אביגדור שחן, חישול הכנפיים, מערכות 1991, עמ' 86, 91, 96-98
↑  יעל בר וליאור אסטליין, ‏המרכיב הסודי של הרוטב, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  יוסי מלמן, המבצע הפרטי והמוטרף לחטיפת יוזף מנגלה, סופהשבוע, 10 בדצמבר 2013
↑  יקרים לליבנו, אתר עיריית רמת גן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501063105171  LCCN: no2014051979  VIAF: 308240778   WorldCat (עם VIAF): 308240778
תרבות סמאינה

| --- | --- |

 תקופה:  התקופה הקדם שושלתית של מצרים 
 טווח תאריכים:  3200 לפני הספירה – 3060 לפני הספירה 
 
פלטת נערמר, נחשב לסממן איחוד מצרים העליונה והתחתונה; שימו לב לתמונות של האלה עטלף בחלק העליון, כמו גם לסֶרפּוֹפָּרדים (אנ') היוצרים את התמונה השזורה המרכזית.
תרבות סמאינה, הנקראת גם נקאדה III היא השלב האחרון של תרבות נקאדה בפרהיסטוריה המצרית העתיקה, המתוארכת לערך משנת 3200 עד 3000 לפני הספירה. זוהי התקופה שבה תהליך היווצרות המדינה (אנ'), שהחל בתקופת נקאדה II, הפך לגלוי מאוד, כאשר מלכים בעלי שם עומדים בראש משטר (אנ') רב עוצמה. תקופת נקאדה השלישית מכונה לעיתים קרובות שושלת 0 או התקופה הקדם-שושלתית כדי לשקף את נוכחותם של מלכים בראש מדינות בעלות השפעה, אם כי, למעשה, המלכים המעורבים לא היו חלק משושלת. בתקופה זו נרשמו שמות המלכים הללו בצורת סרכים על מגוון משטחים כולל חרס וקברים.
היסטוריה

התקופה הקדם-שושלתית במצרים העתיקה התאפיינה בתהליך מתמשך של איחוד מדיני, שהגיע לשיאו בהקמת מדינה אחת שהתחילה את התקופה השושלתית הקדומה. יתר על כן, בתקופה זו תועדה השפה המצרית לראשונה בהירוגליפים. יש גם עדויות ארכאולוגיות חזקות ליישובים מצריים בדרום כנען במהלך התקופה הקדם-שושלתית, הנחשבים כמושבות או מרכזי מסחר.
הקמת המדינה החלה בעידן זה ואולי אף קודם לכן. ערים קטנות שונות קמו לאורך הנילוס. מאות שנים של כיבוש צמצמו אז את מצרים העליונה לשלוש מדינות עיקריות: תיניס, נקאדה ונחן. נקאדה הייתה הראשונה שנפלה באזור שבין תיניס לנחן. לאחר מכן כבשה תיניס את מצרים התחתונה. מערכת היחסים של נחן עם תיניס אינה ודאית, אך ייתכן ששתי המדינות הללו התמזגו בשלווה, כאשר משפחת המלוכה התינית שלטה בכל מצרים. המלכים התינים נקברו באבידוס בבית הקברות שבאום אל-קעב (אנ').[דרוש מקור]
אגיפטולוגים מוקדמים כמו פלינדרס פיטרי תמכו בתאוריית המירוץ לשושלת (אנ') אשר שיערה שהמנהיגים והשליטים המצריים הראשונים היו בעצמם ממוצא מסופוטמי, אך דעה זו נזנחה בקרב חוקרים מודרניים.
רוב האגיפטולוגים רואים בנערמר גם המלך האחרון של תקופה זו וגם המלך הראשון של השושלת הראשונה. ייתכן וקדמו לו על פני חלקים מסוימים של מצרים העליונה השליטים קרוקודיל (אנ'), ירי-חור, קע (אנ'), ואולי המלך עקרב השני, ששמו עשוי להתייחס לאלה סרקת, מגינה מוקדמת מיוחדת של אלוהויות אחרות, או נגזר ממנה. השליטים.
נקאדה השלישית השתרעה בכל רחבי מצרים והתאפיינה במספר התחלות בולטות:
ההירוגליפים הראשונים.
הנרטיבים הגרפיים הראשונים על פלטות.
השימוש הקבוע הראשון בסרכים.
אולי הדוגמה הראשונה להשקיה.
ובמקרה הטוב, שנייה בולטת:
המצאת ניווט מפרשיות (נגזרת מהמצאה הקודמת במפרץ הפרסי 2,000 שנים קודם לכן)
על פי משרד העתיקות של מצרים, בפברואר 2020 חשפו ארכאולוגים מצרים 83 קברים המתוארכים לשנת 3,000 לפני הספירה, הידועים בתור תקופת נקאדה השלישית. בקבורה נחשפו גם כדי קרמיקה קטנים בצורות שונות ומספר קונכיות ים, כלי איפור, כדי אייליינר ותכשיטים.
היסטוריה > פלטות קוסמטיות דקורטיביות

פלטות דקורטיביות בולטות רבות מתוארכות לתקופת נקאדה השלישית, כמו לוח הציידים (אנ').
לוח הציידים (אנ'), בערך 3100 לפני הספירה.
"פלטת ארבעה כלבים" (3300–3100 לפני הספירה).
שבר פלטה טקסית הממחישה אדם וסוג מטה, 3200–3100 לפני הספירה לערך.
פלטה בצורת ברווז.
לוח שור (אנ'), 3100 לפני הספירה.
לוח שדה הקרב (אנ'), המראה אולי את כפיפותם של אנשי תרבות הבוטו-מאדי, על ידי שליטי מצרים של נקאדה השלישית, בערך 3100 לפני הספירה.
שבר פלטה, 3200–2800 לפני הספירה.
היסטוריה > חפצים אחרים

אלוהות בבון הנושאת את שמו של פרעה נערמר על הבסיס.
ראש האלה של עקרב, מוזיאון אשמוליאן.
שבר אלה קדם-שושלתית עם זוג מלכותי. אוסף ממלכתי לאמנות מצרית, מינכן.
מסרק שיער מעוטר בשורות של חיות בר 3200–3100 לפני הספירה, נאקאדה III.
כלי נקאדה III.
צנצנת גלילית טיפוסית של נקאדה III.
ראו גם

התרבות הבדרית
התקופה השושלתית הקדומה
השושלת הראשונה של מצרים
פרעוני מצרים
נקאדה
עקרב השני (פרעה)
לקריאה נוספת

Anđelković, Branislav (2002). "Southern Canaan as an Egyptian Protodynastic Colony". Cahiers Caribéens d'Égyptologie. 3/4 (Dix ans de hiéroglyphes au campus): 75–92.
Bard, Katherine A. (2000). "The Emergence of the Egyptian State". In Shaw, Ian (ed.). The Oxford History of Ancient Egypt. Oxford and New York: Oxford University Press. pp. 61–88. ISBN 0-19-815034-2.
Midant-Reynes, Béatrix (2000). The Prehistory of Egypt: From the First Egyptians to the First Pharaohs. Oxford and Malden: Blackwell. ISBN 0-631-20169-6.
Shaw, Ian, ed. (2000). The Oxford History of Ancient Egypt. Oxford University Press. ISBN 0-19-815034-2.
Wilkinson, Toby Alexander Howard (2001). Early Dynastic Egypt (2nd ed.). London: Routledge. ISBN 0-415-18633-1.
Wright, Mary (1985). "Contacts Between Egypt and Syro-Palestine During the Protodynastic Period". Biblical Archaeologist. 48 (4): 240–53. doi:10.2307/3209960. JSTOR 3209960. S2CID 165458408.
הערות שוליים

1 2  Shaw 2000, p. 479
↑  Derry, D.E. (1956). "The Dynastic Race in Egypt". Journal of Egyptian Archaeology. 42: 80–85. doi:10.1177/030751335604200111. S2CID 194596267.
↑  Wilkinson, Toby (1999). Early dynastic Egypt. London: Routledge. p. 15. ISBN 0415186331.
↑  Yurco, Frank (1996). "An Egyptological Review". (1996). Black Athena revisited. Chapel Hill: University of North Carolina Press. pp. 62–100. ISBN 0807845558.
↑  Zakrzewski, Sonia R. (2007). Population continuity or population change: Formation of the ancient Egyptian state. Highfield, Southampton: Department of Archaeology, University of Southampton.
↑
Pg33-"Early Nile Valley populations were primarily coextensive with indigenous African populations. Linguistic and archaeological data provide key supporting evidence for a primarily African origin".Shomarka Keita and A.J. Boyce "The Geographic and Origins and Population Relationships of Early Ancient Egyptians". Celenko Theodore (ed). (1996). Egypt in Africa. Indianapolis, Ind.: Indianapolis Museum of Art. pp. 20–33. ISBN 0936260645.
↑
Pg84-85 "major burial sites of those founding locales of ancient Egypt in the fourth millennium BCE, notably El-Badari as well as Naqada, show no demographic indebtedness to the Levant. They reveal instead a population with cranial and dental features with closest parallels to those of other longtime populations of the surrounding areas of northeastern Africa, such as Nubia and the northern Horn of Africa".Ehret, Christopher (20 June 2023). Ancient Africa: A Global History, to 300 CE. Princeton: Princeton University Press. pp. 83–86, 167–169. ISBN 978-0-691-24409-9.
↑  Shaw 2000, p. 71.
↑  Meza, A.I. (2007) “Neolithic Boats: Ancient Egypt and the Maltese Islands. A Minoan Connection” J-C. Goyon,C. Cardin (Eds.) Actes Du Neuvième Congrès International Des Égyptologues, p. 1287.
↑  Robinson, D. (2012). "Review of: Anderson, A., et al. (2010), The Global Origins and Development of Seafaring". International Journal of Nautical Archaeology. 41 (1): 206–208. doi:10.1111/j.1095-9270.2011.00333_2.x. S2CID 162515460.
↑  Geggel, Laura (21 February 2020). "Dozens of ancient Egyptian graves found with rare clay coffins". livescience.com. Retrieved 2020-06-28.
↑  ["الكشف عن 83 مقبرة أثرية بمنطقة آثار كوم الخلجان بمحافظة الدقهلية"https://www.youm7.com/story/2020/2/12/الكشف-عن-83-مقبرة-أثرية-بمنطقة-آثار-كوم-الخلجان-بمحافظة/4628503 ]. اليوم السابع. 2020-02-12. Retrieved 2020-06-28.
↑  Brovarski, Edward. "REFLECTIONS ON THE BATTLEFIELD AND LIBYAN BOOTY PALETTES": 89.
אמה קאניף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1973 (בת 51) צ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר טרינג פארק לאמנויות הבמה  Frodsham School 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמה קאניף (באנגלית: Emma Cunniffe; נולדה ב-3 ביולי 1973) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
קריירה

בין התפקידים ששיחקה קאניף בטלוויזיה היו אֶמָה בסדרה "האגמים" (BBC, בשנים 1997 ו-1999), בִּידִי ב"תקוות גדולות", עיבוד טלוויזיוני לספרו של דיקנס, בדרמה "כל אנשי המלך", "Clash of the Santas" לצדם של רובסון גרין ומארק בנטון, בסדרה "לדפוק שעון" (של ה-BBC), וב-"Flesh and Blood" יחד עם כריסטופר אקלסטון.
קאניף הופיעה בתפקיד אורח בפרק "Night Terrors" בעונה השישית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" לצדו של מאט סמית שגילם את הדוקטור האחד עשר. היא הופיעה בסרט הדוקומנטרי "The Genius of Mozart". בתפקיד אשתו של מוצרט, קונסטנצה. ב-2000 גילמה את קרול בוינטון בעיבוד לספר "פגישה עם המוות" מאת אגאתה כריסטי בעונה ה-11 של הסדרה "פוארו". בשנת 2014 שיחקה בתפקיד סמלת בילוש הותורן באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בה חקרה את מקרה התקיפה של טינה מקינטייר (בגילומה של מישל קיגן) ואחר כך את מותה. בינואר 2015 גילמה את הדמות של אליסה, אמה של קנזי קאלהון, בסדרה "דרך ווטרלו".
בתיאטרון שיחקה קאניף במחזה "אלוף הבונים" וזכתה על הופעתה בפרס התיאטרון הבריטי לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה לשנת 2000. עוד בתיאטרון הופיעה במחזה "Tales from Hollywood, Losing Louis" בטרפלגר סטודיוס בלונדון. ב-2006 שיחקה במחזה "Women Beware Women" עבור הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד-אפון-אייבון. ב-2011 הייתה מועמדת לפרס "what's on stage" על הופעתה בתפקיד אליזבת פרוקטור במחזה "ציד המכשפות" בתיאטרון הפתוח בריג'נט פארק.
ב-2015 הופיעה קאניף בתפקיד מייבל גרייסון בסדרת הטלוויזיה "האב בראון" של ה-BBC בפרק "The Truth in the Wine". באותה שנה שיחקה במחזה "המלכה אן" מאת הלן אדמונדסון בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  | The 10 Percenters | ונסה | סדרת טלוויזיה |
| 1994 | המפצח | Cracker | שרה ג'נינגס | בפרק "The Big Crunch" |
| 1995 | דיינג'רפילד | Dangerfield | פני נוקס | בפרק "The Norfolk Holiday" |
| 1996 | הטי וינתרופ חוקרת | Hetty Wainthropp Investigates | כריסי | בפרק "Safe as Houses" |
| 1996 |  | Life After Birth | אליסון | סדרת טלוויזיה |
| 1996 |  | Cuts | קארן | סרט טלוויזיה |
| 1997 | דיאל ופסקו | Dalziel and Pascoe | קארן ספילינג | בפרק "Exit Lines" |
| 1997 |  | The Ruby Ring | נורין / נלי |  |
| 1998 | בין ענקים | Among Giants | ברמנית |  |
| 1997–1999 | האגמים | The Lakes | אמה קוואנה / אמה קווינלן | סדרת טלוויזיה |
| 1999 | תקוות גדולות | Great Expectations | בידי |  |
| 1999 |  | Dreaming of Joseph Lees |  |  |
| 1999 | כל אנשי המלך | All the King's Men | בטי בטרבי | סרט טלוויזיה |
| 2000 |  | Blue Murder | נס | סרט טלוויזיה |
| 2001 | תיבת פנדורה | The Whistle-Blower | קאתי אנפילד |  |
| 2001 |  | Love or Money | סמנתה | סרט טלוויזיה |
| 2002 | לדפוק שעון | Clocking Off | קים אנדרסון | סדרת טלוויזיה |
| 2002 |  | The Cry | כריסטין רירדן | סרט טלוויזיה |
| 2002 |  | Innocents | שרון פיקוק | סרט טלוויזיה |
| 2002 |  | Plain Jane | ג'יין | סרט טלוויזיה |
| 2002 |  | Flesh and Blood | קאת' ברוטון | סרט טלוויזיה |
| 2004 | עדות אילמת | Silent Witness | רוזה כריסטי | בפרק "Body 21" |
| 2004 |  | Rabbit on the Moon | טניה באואר |  |
| 2004 |  | Undone | לורה | סרט קצר |
| 2005 |  | Cherished | קלייר קונולי |  |
| 2006 | תחבולות חדשות | New Tricks | טינה מארי | בפרק "Diamond Geezers" |
| 2007 | ג'ון וקארן | John and Karen | קארן | סרט קצר |
| 2008 | פוארו | Agatha Christie: Poirot | קרול בוינטון | בפרק "Appointment with Death" |
| 2008 |  | Place of Execution | רות' הוקין | מיני-סדרה |
| 2008 |  | Clash of the Santas | אליס |  |
| 1995, 2009 |  | The Bill | מגי ריני / אנני בארלו | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2008, 2011 | חדר מיון | Casualty | ג'ואן קולינס / קארן קלרקסון | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2011 | דוקטור הו | Doctor Who | קלייר | בפרק "Night Terrors" |
| 2012 | השוטר הטוב | Good Cop | אווה בייס | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2013 |  | The Other Child | אמה בקט | סרט טלוויזיה |
| 2013 | סאות'קליף | Southcliffe | אנני גולד | מיני-סדרה |
| 2013 |  | Moving On | לואיס | בפרק "Hush Little Baby" |
| 2014 | קורוניישן סטריט | Coronation Street | סמלת בילוש הות'ורן |  |
| 2014 |  | MOTH (Man of the House) | רות' | סרט קצר |
| 2015 | האב בראון | Father Brown | גברת מייבל גרייסון | בפרק "The Truth in the Wine" |
| 2015 | דרך ווטרלו | Waterloo Road | אליסה קלהאון |  |
| 2015 | המפקח ג'ורג' ג'נטלי | Inspector George Gently | אניטה מגאת' | בפרק "Gently Among Friends" |
| 2006, 2015 | הולבי סיטי | Holby City | איליין אוון / הייזל קיל | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2015 | המפקח לואיס | Inspector Lewis | בריוני וילט | בפרק "One for Sorrow" |
| 2008, 2016 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | מליסה אקרס / סאלי פילדינג | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2017 | בלתי נשכח | Unforgotten | ג'נט | עונה שנייה |
| 2020 |  | Roadkill | סידני | מיני-סדרה |
| 2023 |  | The Long Shadow | מרגרט אולדפילד | 4 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Emma Cunniffe". Drama Faces. BBC. אורכב מ-המקור ב-2006-06-23. נבדק ב-2016-04-01.
↑  "UK Theatre Awards Previous Winners". 1999. UK Theatre Association. נבדק ב-11 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.rsc.org.uk/queen-anne/cast-and-creative
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4868 4158  LCCN: no2006062695  VIAF: 29286849   WorldCat (עם VIAF): 29286849
כיתור

ציור משנת 1923 המתאר את קרב וינסנס שנערך באילינוי בשנת 1779 במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. כוח צבאי אמריקאי קטן כיתר מצודה וצעד סביבה עד שהבריטים והאינדיאנים שהיו במקום שוכנעו כי מדובר בכוח גדול מאוד ונכנעו.
כיתור הוא תמרון שבו כוח אחד מקיף את הכוח השני מכל עבריו. לעיתים הכיתור לא נעשה על ידי חסימת הכוח המכותר, אלא רק על ידי שליטה באש על דרכי הגישה של הכוח המכותר. כיתור מתקיים בעיקר בפעילות צבאית, אך גם בפעילות משטרתית ולעיתים גם בפעילות של כוחות שאינם סדירים.
הכוח המכותר נמצא בעמדת נחיתות משום שיכולת התמרון שלו מוגבלת, כל אגפיו חשופים לאויב, ולרוב דרכי האספקה שלו מנותקות, לפחות במידת מה. מאידך, לכוח המכותר קווי אספקה קצרים המקלים עליו לנייד את יחידותיו בתוך השטח המכותר בעוד שקווי האספקה של הכוח המכתר נמתחים ויעילותם נפגמת. נוסף על כך, על הכוח המכתר לפזר את כוחותיו סביב אזור הכיתור כולו, ולשם כך עליו לדלל את כוחותיו לאורך החזית המתארכת, אילוץ החושף נקודות תורפה בטבעת הכיתור. כוח מכותר עשוי לנסות ולפרוץ את דרכו אל מחוץ לטבעת הכיתור, יכול לדבוק בעמדותיו על מנת להתיש את הכוח המכתר, יכול להילחם עד מוות או להיכנע.
כיתור שימש טקטיקה צבאית על ידי מצביאים רבים במהלך ההיסטוריה, בהם אלכסנדר הגדול, חניבעל, סון דזה, אלברכט פון ולנשטיין, היינץ גודריאן, גרד פון רונדשטט, גאורגי ז'וקוב וג'ורג' פטון. סון דזה סבר כי עדיף שלא לבצע כיתור הדוק אלא לתת לכוח המכותר אפשרות להימלט על מנת למנוע את העלאת המורל בקרבו, דבר שיכול להביא למלחמתם למוות במקום האפשרות העדיפה שייכנעו.
הטקטיקה הבסיסית של כיתור, תנועת מלקחיים, מתבצעת כך שלאחר שהאויב התקדם במרכז החזית, מותקפים בו זמנית אגפי האויב משני צדדיו כדי לכתרו. בו בזמן תנועת מלקחיים נוספת סוגרת את האגף המרוחק של האויב כדי למנוע תגבור הכוחות במרכז. הטקטיקה מסוכנת ליישום, היות שהתוקף חייב להפריש חלק ניכר מצבאו לאגפיו החזקים וכך המרכז נותר חלש וקל יותר להבקיע אותו. הכיתור של הארמייה השישית במהלך קרב סטלינגרד הוא דוגמה אופיינית לשימוש בטקטיקה זו.
במידה וקיים בשדה הקרב מכשול טבעי כגון הרים או אוקיינוס דרושה רק מחצית מ"תנועת המלקחיים" ("צבת יחידה") מכיוון שהתפקיד נעשה על ידי אותו המכשול. המתקפה הגרמנית על שפלת צרפת בשנת 1940 היא דוגמה אופיינית למצב זה.
דוגמה שלישית ונפוצה יותר של כיתור היא מצור. במקרה זה הכוח המכותר הוא זה שיוצר את המצב מיוזמתו והוא נעשה במבצר שבו קיימת אספקה לזמן ארוך וביצורים מגננתיים אשר מונעים אפשרות של מתקפה. מצורים התרחשו כמעט לאורך כל היסטוריית הלחימה.
דוגמאות לכיתורים מפורסמים

קרב קאנאי (פוליה, 216 לפנה"ס)
קרב פראוסטדט (פולין, 1706)
קרב טננברג (פולין, 1914)
קרב קייב (ברית המועצות, 1941)
קרב סמולנסק (ברית המועצות, 1941)
קרב סטלינגרד (ברית המועצות, 1942)
כיתור הארמייה השלישית של מצרים (סיני, 1973)
ראו גם

מבלט
יחסי בולגריה – כורדיסטן העיראקית

| יחסי בולגריה – כורדיסטן העיראקית |
| --- | --- |
בולגריה: כורדיסטן העיראקית


בולגריה: כורדיסטן העיראקית
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

שטח (בקמ"ר)
110,879: 46,861
אוכלוסייה
6,831,309: 6,171,083
תמ"ג (במליוני דולרים)
80,271: 
יחסי בולגריה-כורדיסטן העיראקית הם היחסים הבילטרליים שבין בולגריה לכורדיסטן העיראקית. בולגריה מחזיקה משרד תקשורת בארביל מאז 2014, ומתכננת לפתוח קונסוליה כללית בעיר, אך כורדיסטן אינה מיוצגת בבולגריה.
בולגריה הקומוניסטית

ב-1959 חתמו בולגריה ועיראק על הסכם תרבות, שאפשר לסטודנטים עיראקים ללמוד בבולגריה, דבר שפאשר לכ-190 כורדים-עיראקים ללמוד בה. בתחילת שנות ה-60, ממשלת בולגריה הביעה תמיכה בזכויות הכורדים לקיום ולשימור התרבות הלאומית שלהם.
המנהיג הכורדי מוסטפא בארזאני ביקר בבולגריה בשנת 1960.
בולגריה הביעה תמיכה בשיפור היחסים בין ממשלת עיראק לבין האוכלוסייה הכורדית בעיראק, והביעה את תמיכתה בהצהרה הכורדית ב-2 בנובמבר 1963, שהביעה את שאיפתה להסדר בדרכי שלום עם בגדאד.
בתחילת שנות ה-70 התהדקו הקשרים בין כורדיסטן העיראקית לבולגריה, כשמספר משלחות בולגריות ביקרו בכורדיסטן ומשלחות כורדיות בבולגריה. משלחת של האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה בראשות גאורגי אנדרייב ביקרה בכורדיסטן העיראקית ונפגשה עם מוסטפא בארזאני, שעקב גלותו בברית המועצות גילה יחס פרו-סובייטי במקצת, שהצהיר כי לבולגריה ולשאר המחוזות האירופיים הסוציאליסטים יש קשרים בריאים עם כורדיסטן. ביולי 1970, משלחת של המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית בראשות מזכיר המפלגה חביב קארים ביקרה בסופיה לאחר שהוזמנה על ידי חזית המולדת של בולגריה, בעוד שמשלחת מחזית המולדת בראשות גרודה אטנסוב ביקרה בכורדיסטן באוקטובר אותה שנה. משלחת של המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית השתתפה בקונגרס חזית המולדת באפריל 1972, שם אמר מנהיג המשלחת דריק קמיל אקראיי כי הם מנסים להרחיב את היחסים בין שתי ה"מדינות" על בסיס אנטי-אימפריאליזם. באוקטובר 1972 ביקרה משלחת מהמפלגה הקומוניסטית הבולגרית בעיראק ופגשה גם את נציגי המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית.