stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפתלי שם-טוב
מחקרו > ההיסטוריה של פסטיבל עכו

בנושא זה דן שם-טוב בספרו השני. שם-טוב פורש את ההיסטוריה של פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר מ-1980 ועד 2013. היסטוריה זו נפרשת דרך מודל חמשת ההיבטים ששם-טוב פיתח לאור תיאוריות של לימודי תיאטרון ולימודי פסטיבל בעולם: ניהול אמנותי; רפרטואר המופעים; ארגון תקציב ותשתיות; התקבלות – שיפוט, ביקורת וקהל; הקהילה העכואית המארחת. דרך חמשת היבטים אלה והזיקות ביניהם נפרשת הטענה המרכזית של הספר: פסטיבל עכו הוא אתר לחגיגה עבור קהילת התיאטרון הישראלי שממוקמת לרוב במרכז הארץ, ממעמד בינוני, לרוב ממוצא אשכנזי עם תפיסת עולם מרכז-שמאל-ליברלית. כמו כן, הפסטיבל הוא גם אתר לעימות ומתח בין המנהלים והמפיקים הוותיקים הבאים מהזרם המרכזי והפסטיבל הוא תחנה נוספת בקריירת הניהול האמנותי שלהם, לבין יוצרים צעירים ויוצרים ותיקים אלטרנטיביים הבאים משולי השדה ונאבקים על תנאים חומריים בסיסיים לקיום היצירה וצבירת הון סמלי בשדה. ברפרטואר המופעים ניתן לראות לא פעם תכנים וצורות שנעדרים מהזרם המרכזי. בנוסף מתקיים מתח וקונפליקט בין הקהילה העכואית המארחת – ערבים ומזרחים, לבין הפסטיבל כ"בועה תל אביבית" בעכו.
מחקרו > התיאטרון המזרחי בישראל

בספרו השלישי מתמקד שם-טוב בתיאטרון המזרחי הישראלי. תיאטרון מזרחי הוא אתר תרבותי לייצוג עצמי, שנוצר בדרך כלל על ידי אמנים ויוצרים מזרחים שעוסקים בתכנים, בחוויות חברתיות, ביסודות תרבותיים, בדתיים ומסורתיים ובשפות אמנותיות הקשורים למציאות החברתית ולהיסטוריה של המזרחים בישראל, במזרח התיכון ובצפון אפריקה. לרוב, תיאטרון זה התפתח מחוץ לזרם המרכזי, ורק מחזות מועטים חדרו למרכז השדה. הגדרה זו היא רק נקודת מוצא - גבולותיה נזילים והיא כוללת בתוכה אפשרויות שונות של ייצוג עצמי תיאטרוני מזרחי. מחקר תיאטרון ביקורתי נע בין היסטוריה של תיאטרון, צורות ופרקטיקות, ז'אנרים ושפות במה לבין פוליטיקה תרבותית העוסקת ביחסי כוח, בהגמוניה ובמשמעויות פוליטיות של שדה התיאטרון. מחקר זה נע בין שתי תפיסות אלה ושוזר ביניהן. לכן במרכזו אינה עומדת השאלה "כיצד התיאטרון עושה מזרחיּות?" כיצד התיאטרון מעצב אתניּות ושותף בכינונה? מהן הצורות התיאטרוניות העיקריות של תיאטרון מזרחי, ובאילו הקשרים חברתיים ותיאטרוניים נוצרו צורות אלה? כיצד כל אחת מהן יוצרת את הזהות המזרחית ומבליטה אותה? היסטורית, כיצד, מדוע ובאילו נסיבות נוצר תיאטרון מזרחי? כיצד הוא מתמודד עם יחסי הכוח בשדה התיאטרון, ובאילו אסטרטגיות הוא נוקט עם תשתית חומרית דלה? וכיצד הוא מתמודד מול שיח אוריינטליסטי שמכחיש את האתניּות ובו־זמנית מתייג אותה כשלילית ונחותה?. לכן הספר אינו בנוי כרונולוגית אלא פורש שבע צורות של תיאטרון מזרחי שבכל אחת מהן מובא ההקשר ההיסטורי, החברתי והתיאטרוני: תיאטרון קהילתי; הצגת היסטוריה; ריאליזם חברתי; תיאטרון פמיניסטי; מופע אוטוביוגרפי; מופע שירה; ותיאטרון במרוקאית.
כתיבת מחזות, סיפורים ושירים

שם טוב, עסק לצד פעילותו האקדמית גם בכתיבת מחזות, סיפורים ושירים.
בגיל 16 כתב מחזה בשם "ביקור דודים" בהשראת תיאטרון האבסורד, ובעקבות השתתפותו בהצגה "דו סיוט" מאת יוג'ין יונסקו בבימויה של עדה מירסקי. המחזה גם התפרסם באנתולוגיה "מחזאות צעירה" בהוצאת משרד החינוך והתרבות.
ב-1996 קיבל מלגה להוצאתו לאור של ספר שיריו הראשון, "המילים של נפתלי".
במהלך השנים פרסם שם טוב סיפורים ושירים בכתבי עת שונים, כמו: "הכיוון מזרח" ו"מאזניים".
ב-2007 התפרסם שירו "אמא" ב"אדומה: אנתולוגיית שירה מעמדית". שיר זה, העוסק בפמיניזם כהה, זכה לאזכורים ולציטוטים רבים בעיתונות, ברדיו ובתערוכות שונות, והיה מקור לדיונים ולוויכוחים ברשתות החברתיות.
סיפורו "בלוק 30" שפורסם ב"מאזניים" כממואר העוסק בחוויות השכונה, עובד להצגה "בלוק 30" בבימויה של חנה ואזנה גרינולד ו"אנסמבל הפרחות".
משפחתו

נשוי לורד (בעלת תואר ראשון בהצטיינות ב"אוניברסיטה הפתוחה" ומשוררת). אב לשתיים.
מתגורר ברעננה.
פרסומיו > ספריו

נפתלי שם טוב, הוראה מאלתרת זו לא מילה גסה; אימפרוביזציה תיאטרונית ככלי הוראה וכאופן ידיעה, תל אביב, מכון מופ"ת, 2015.
Shem-Tov, N. (2016). Acco Festival: Between Celebration and Confrontation. Boston: Academic Studies Press
Shem-Tov, N. (2021). Israeli Theatre: Mizrahi Jews and Self- Representation. New York: Routledge
פרסומיו > מבחר ממאמריו

שם-טוב, נפתלי (2009). החריג תופס במה? פסטיבל עכו והפוליטי. תיאוריה וביקורת 34: 123-147. https://theory-and-criticism.vanleer.org.il/product-category/גיליון-34-אביב-2009/
Shem-Tov, N. (2013). "Black Skin, White Pioneer: Non-Traditional Casting in an Israeli School Pageant," Research in Drama Education: The Journal of Applied Theatre and Performance 18(4): 346-358
Shem-Tov, N. (2019). "“In Sorrow Thou Shalt Bring Forth Children”: Docu-Poetic Theatre in Israel", TDR/The Drama Review 63(3): 20-35.
Shem-Tov, N. (2020). "The Jewish-Iraqi theatre – Ur Ensemble: Majnūn Laylā as interweaving performance cultures", Journal of Modern Jewish Studies, 19(3): 382-404.
Smadar, M. & Shem-Tov, N. (2021). "Theatrical competence, communication and ‘Cargo’ among young audiences: how do they figure it out?", Research in Drama Education: The Journal of Applied Theatre and Performance, 26(2): 247-267.
פרסומיו > שירים, סיפורים ופרסומים אחרים

נפתלי שם טוב, המלים של נפתלי (שירים), תל אביב, הוצאת סער, 1996.
נפתלי שם-טוב, שני סיפורים: "אבא שלי גיבור" ו"לחפש את פרנץ פנון", מאזניים, כרך ע"ט (1) 2005, עמ' 44–46.
מתי שמואלוף, נפתלי שם טוב, ניר ברעם, תהודות זהות: הדור השלישי כותב מזרחית, תל אביב, עם עובד, 2007.
נפתלי שם טוב, "בלוק 30" (סיפור), מאזניים, כרך צ"א (5), 2017, עמ' 46–50.
הערות שוליים

↑  נפתלי שם-טוב, דברים בכנס לציון יובל שנים לתוכנית האינטגרציה בחינוך: שילוב, הדרה ושינוי חברתי, 4-3 ביוני 2018, המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, המכון לניתוחי מדיניות, האוניברסיטה הפתוחה, והאגודה הישראלית לחינוך משווה בשיתוף המחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת האוניברסיטה הפתוחה.
↑  שולמית לב-אלג'ם, ניצבים בקדמת הבמה: מחאה, חגיגה וחתרנות בתאטרון הקהילתי, חיפה: אוניברסיטת חיפה, 2010
↑  נפתלי שם טוב, פסטיבל עכו כאתר מאבק; בשדה התיאטרוני ובשדה החברתי בשנים 1980–2004 (עבודת דוקטור בהדרכת פרופ' שמעון לוי), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, החוג לאומנות התיאטרון, 2007
↑  נפתלי שם טוב, הוראה מאלתרת זו לא מילה גסה; אימפרוביזציה תיאטרונית ככלי הוראה וכאופן ידיעה, תל אביב: מכון מופ"ת, 2015
↑  Naphtaly Shem-Tov, Acco Festival: Between Celebration and Confrontation, Boston: Academic Studies Press, 2016
↑  Naphtaly Shem-Tov, Israeli Theatre: Mizrahi Jews and Self- Representation:, New York: Routledge, 2021
↑  תקציר בעברית של הספר מובא בקישור הבא:https://www.openu.ac.il/Lists/MediaServer_Documents/publications/ascola/6/40-45.pdf
↑  נעמי יפה, דן אילן (מערכת), מחזאות צעירה, ירושלים: משרד החינוך והתרבות ומיל"ב - מרכז ישראלי לקידום בימות חובבים ודרמה חינוכית, 1992
↑  נפתלי שם טוב, המילים של נפתלי (שירים), תל אביב: סער, 1996
↑  אסמא אגבארייה ואחרים, אדומה: אנתולוגיית שירה מעמדית, תל אביב: אתגר, 2007
↑  נפתלי שם-טוב, בלוק 30, מאזניים צ"א (5), 2017, עמ' 46-50
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284898005171  VIAF: 51281620   WorldCat (עם VIAF): 51281620
דורית ניתאי נאמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1965 (בת 59) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 
דורית ניתאי נאמן (נולדה ב-14 ביולי 1965, תל אביב) היא שחקנית ובמאית תיאטרון, ומורה למשחק.
קורות חיים

דורית ניתאי נולדה בתל אביב, בתו של השחקן ניקו ניתאי. למדה בחוג לתיאטרון בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב. בעלת תואר שני בלימודי נשים ואמנות.
שיחקה בתיאטרון הסימטה, אותו יסד אביה המחזאי, הבמאי והשחקן ניקו ניתאי, בהצגות: "סינים סינים", "אי זוגי", "שלישייה במי במול", "אשתי הנצחית לשעבר". הופיעה גם בתיאטרון הקאמרי, בהצגות: "אויב העם", "השיבה הביתה" ו"האישה המופלאה שבתוכנו". כבמאית ייסדה את קבוצת התיאטרון "נשים יוצרות" על שם טלי שקד-זגמן, וביימה את ההצגות: "אבירות מתעלפות", "האיש משם", "כדור הבדולח", "סודות נלחשים" ו"בלוג - מסע בין יומנים".
ניתאי נאמן גם הופיעה בסדרה "חלומות נעורים" בתפקיד המורה בילי. בשנת 2000 זכתה בפרס ראשון לשחקנית בתחרות הסרטים של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה על תפקידה בסרט "פרמננט".
בשנת 2001 ביחד עם אביה עברה לתיאטרון קרוב וכיום היא המנהלת האומנותית שלו.
היא שימשה לגד אפוטקר למודל לסדרה של 30 יצירות.
זוהר גינזבורג

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1983 (בת 41) אילת, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, רימון בית ספר למוסיקה
 עיסוק:  זמרת יוצרת, גיטריסטית, מלחינה, מעבדת מוזיקלית מוזיקאית
 סוגה:  אינדי רוק, רוק אלטרנטיבי, פאנק
 שפה מועדפת:  אנגלית ועברית
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, מקלדת
 חברת תקליטים:  נענע דיסק
 שיתופי פעולה בולטים:  סטלה גוט, סוס מביט
 www.zozoginzburg.com
 
זוהר גינזבורג (נולדה ב-29 בנובמבר 1983) היא זמרת-יוצרת, גיטריסטית, מלחינה, מעבדת מוזיקלית ומוזיקאית ישראלית. גינזבורג הופיעה בין היתר בהרכבי ההופעות של אסף אבידן, משינה ושירי מימון. גינזבורג מובילה הרכב משלה תחת השם זוזו גינזבורג וחברה בלהקת האינדי-רוק "סוס מביט".
ביוגרפיה

גינזבורג נולדה באילת וגדלה בקיבוץ אילות. בשנת 1994 הגישה לראש הממשלה יצחק רבין את המספריים בטקס פתיחת מסוף הגבול בין ישראל לירדן.
במהלך לימודיה בתיכון מעלה שחרות, במגמת מוזיקה ותיאטרון, כתבה אופרת רוק למחזה ליסיסטרטה. סיימה את החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > קריירה

גינזבורג החלה לנגן בפסנתר בגיל 8 ובגיטרה בגיל 13. בגיל 23 החלה ללמוד ברימון בית ספר למוסיקה. בשנת 2009 הפסיקה לנגן והחלה ללמוד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. יותם שלזינגר, שניגן בכמה להקות, הציע לה להקים את הלהקה "The wake up suzzys" והם הופיעו עם הלהקה ברחבי הארץ. בין היתר הופיעו בפסטיבל אינדינגב ובפסטיבל חשיפה בירושלים. בשנים הראשונות של הקריירה שלה, בנוסף להיותה זמרת-יוצרת, הופיעה כנגנית הפקות. בשנת 2013 הופיעה לראשונה בלהקת הבית בתוכנית "שי בשישי"" של שי שטרן.
בשנת 2015 הצטרפה לסיבוב ההופעות הבינלאומי של אסף אבידן כגיטריסטית מובילה בהרכב. בסוף אותה שנה חזרה לארץ והקליטה מיני-אלבום בשם "Trust a Lady", שאת שיריו כתבה והלחינה. האלבום יצא בשנת 2016 וזכה להשמעות בתחנות רדיו ברחבי הארץ ולביקורות טובות.
בשנת 2017 ראה אותה יובל בנאי באחת מהופעותיה והציע לה לנגן בהרכב ההופעות של משינה. היא ניגנה עם ההרכב במשך כשנתיים וחצי. בשנת 2018 הצטרפה להרכב ההופעות של שירי מימון. במקביל להופעותיה עם מימון ומשינה ניגנה בהופעות עם עברי לידר, רוני דלומי, דניאלה ספקטור ואחרים. באותה שנה הופיעה בפסטיבל אינדינגב ובמופע "מה אומרות עינייך", מחווה לשירי שושנה דמארי בהפקתו של בן הנדלר.
בשנת 2018 הקימה עם דני עבר-הדני את ההרכב "סוס מביט". בהרכב חברים גם רוני טל וגדי פטר. ההרכב הופיע ברחבי הארץ.
בשנת 2019 החלה להקליט את אלבומה "Blue Mountains". באותה שנה הופיעה בפסטיבל יערות מנשה. את שירי האלבום כתבה והלחינה. באלבום משתתפים המתופף גיא בן עמי והבסיסט נמרוד גולדפרב. באותה שנה הופיעה בפסטיבל יערות מנשה.
באותה שנה השתתפה בערב מחווה לענבל פרלמוטר באוזןבר בתל אביב בהפקתה של נטע רם, שבו ביצעה את השירים "סיגריות ולייט" ו"חמדת אבות2". בערב השתתפו יהוא ירון, רות שועלי, יעל קופלנד, ספיר וולך ואחרים. חוקר התרבות פרופ' נסים קלדרון כתב על המופע: "שני קאברים הרשימו אותי במיוחד: ספיר וולך שלקחה אל מקום משלה את השיר 'ריקוד האלים' וזוהר גינזבורג שחתמה את הערב בקאבר מרטיט - מלווה בגיטרה ל'חמדת אבות 2' - השיר שכתבה פרלמוטר לזכרו של יצחק רבין".
בשנת 2020 השתתפה בפסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר בהקצה ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM עקב מגפת הקורונה. המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר איה זהבי פייגלין, עינב ג'קסון כהן, אור אדרי, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה, עומר קורן ואחרים.
בשנת 2021 השתתפה באלבום האוסף "הוצאו מהקשרם", אלבום המוקדש לשיריו של יענקל'ה רוטבליט. במסגרתו ביצעה והפיקה יחד עם סטלה גוט את השיר "היא תבוא" ששר במקור אריק איינשטיין. בפרויקט השתתפו אמנים מוכרים דוגמת דן תורן, יובל מנדלסון, האחים צברי, עומר מושקוביץ, נומקה, תמר אפק, אור אדרי ואמנים אלטרנטיביים נוספים מעולם הפאנק והפולק.
מגזין Time Out הכתיר את גינזבורג כגיטריסטית הטובה בארץ.
ביוגרפיה > אלבום הבכורה - "Blue Mountains"

בשנת 2019 החלה להקליט את אלבומה "Blue Mountains", שאת כל שיריו כתבה והלחינה מלבד שיר הנושא שאותו כתב אודי שרבני. באלבום, שיצא תחת הלייבל נענע דיסק משתתפים המתופף גיא בן עמי והבסיסט נמרוד גולדפרב. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "BB Cream" יצא בספטמבר 2019. הוא הושמע בתחנות רדיו כמו גלגלצ, כאן 88 וכאן ג' וזכה לביקורות חיוביות. הסינגל השני "Filthy Morning" יצא בפברואר 2020. בפברואר 2021 יצא האלבום אחרי עיכוב שנגרם בגלל מגפת הקורונה בישראל. האלבום הושמע בתחנות רדיו רבות וזכה לביקורות טובות בישראל ומחוצה לה. כריסטופר ללויד, מבקר המוזיקה במגזין המוזיקה הבריטי, "Louder of War", כתב:
It’s one of those multi-purpose albums that I’ve found to be the perfect accompaniment to all sorts of activities, be it driving, lying on the sofa feeling rotten or dancing in the kitchen, it’s that good
דיסקוגרפיה

2016 - Trust a Lady
2021 - Blue Mountains
הערות שוליים

1 2  הגיטריסטית הטובה בארץ באה לשרוף את האוזןבר במוצ"ש, מערכת Time Out,‏ 6 במאי 2021
↑   אחרי שנים כגיטריסטית שמלווה אחרים, זוהר גינזבורג סוף סוף פורצת, באתר הארץ, 23 בינואר 2020
↑  מופע פתיחה חגיגי: מה אומרות עינייך? - פסטיבל ישראל, באתר פסטיבל ישראל, ‏באפריל 2016
↑  בן עופר, הבא בתור הוא "סוס מביט": הרכב רוק בועט עם רוב נשי מוחץ, באתר Xnet‏, 10 באוקטובר 2019
↑  "אישה רגישה יודעת גם לנשוך": מוזיקאיות על השפעתה של ענבל פרלמוטר - KZradio רדיו הקצה, באתר KZradio רדיו הקצה, ‏4 ביוני 2021
↑  יובל אראל‏, פסטיבל אינדי זומזום יוצא לדרך, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 26 באפריל 2020
↑  יעקב בר-און, ‏רוטבליט אלטרנטיבי: האלבום שמצדיע לקלאסיקון והמורד של המוזיקה העברית, באתר מעריב אונליין, 3 בפברואר 2021
↑  דודי פטימר, ‏היא אחת היוצרות הכי מיוחדות היום, והתאהבתי בה בקלות, באתר מעריב אונליין, 27 בפברואר 2021
↑  Christopher Lloyd, New Artist Of The Day: ZoZo Ginzburg, Louder Than War, ‏4 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 6162478707037460148   WorldCat (עם VIAF): 6162478707037460148
לימור גולדשטיין

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1967 (בת 57) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 בן זוג:  רון אבידן
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
לימור גולדשטיין (נולדה ב-29 בדצמבר 1967) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

גולדשטיין נולדה וגדלה בתל אביב. בגיל 12 עברה עם משפחתה לרמת השרון, אמה עורכת דין ואביה איש עסקים והיא הבכורה מבין שלושה ילדים. בצבא שירתה ככתבת בבטאון חיל האוויר. לאחר שחרורה עבדה תקופה קצרה ככתבת במקומון "העיר".
קריירה > תיאטרון

בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. חודש לפני סיום לימודיה לוהקה להצגה "על עכברים ואנשים" על פי ספרו של ג'ון סטיינבק, בתיאטרון הבימה. שם שיחקה עונה שלמה ובסיומה עברה לתיאטרון חיפה, בו עבדה במשך כ-4 עונות. לאחר מכן עברה לתיאטרון הקאמרי, שם כיכבה במספר הצגות כמו: מרתה ב"המורדים", ויולה ב"הלילה השנים עשר", קלאופטרה ב"הורדוס" ואדריאנה ב"קומדיה דל ארטה". בהמשך שיחקה ב"ליזיסטרטה" (בו הכירה את בעלה), "פרק ב'", "אחורי הקלעים" וב"הדבר האמיתי". ביולי 2006 השתתפה ב"יתוש בראש", בו שיחקה לצד שמואל וילוז'ני, ובבימויו של עמרי ניצן. בשנת 2008 שיחקה בתיאטרון הקאמרי בתפקיד ראשי את אלה, במחזה "תרה" על פי הסיפור של צרויה שלו בעיבוד למחזה של פנינה גרי ודורית גרי, ובבימוי של דדי ברון, לצד גיל פרנק, רבקה מיכאלי, אוהד שחר ונסים זוהר.
בשנת 2009 שיחקה במחזה של ענת גוב "משפחה חמה" בבימוי של עדנה מזי"א בתיאטרון הקאמרי, לסירוגין עם שרה פון שוורצה שיחקה שם את המלכה גרטרוד ב"המלט" בבימויו של עמרי ניצן, לצד איתי טיראן וגיל פרנק. שיחקה בהצגה "האריסטוקרטים" בתיאטרון הקאמרי, שעלתה בדצמבר 2010.
בשנת 2009, בעקבות פציעתה של הלנה ירלובה, החליפה אותה גולדשטיין בתפקיד חנה רובינא בהצגה "היה או לא היה".
ב-2011 הנחתה גולדשטיין את טקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
בשנת 2015 שיחקה במחזה מאת ריי קוני "נשוי במנוסה" בבימוי של אלון אופיר בתיאטרון הקאמרי, לצד שמואל וילוז'ני ונדב אסולין. ב-2016 השתתפה בהצגה "ארוחת טעימות" מאת שלמה מושקוביץ לצד מוטי כץ ונעמה שטרית. בשנת 2017 שיחקה במחזה "פילומנה" מאת אדוארדו דה פיליפו בבימוי של רוני פינקוביץ' בתיאטרון הבימה, לצד נתן דטנר, רבקה גור ורוברט הניג, וכן במחזה "הים הכחול העמוק" מאת טרנס ראטיגן בתיאטרון בית לסין. ב-2023 החלה לשחק במחזה "הורים איומים" מאת ז'אן קוקטו בבימוי גדי רול בתיאטרון בית ליסין.
קריירה > טלוויזיה

ב-1991 השתתפה בסרט הטלוויזיה "רצח בשבת בבוקר". השתתפה בסדרה הקומית "ייסורי אפרים" (1995) לצד דבל'ה גליקמן, ובהמשך בפרק אחד בסדרה הקומית "זבנג" (1998) על פי הקומיקס של אורי פינק, בשנים עשר פרקיה של שתי עונות הסדרה של הערוץ הראשון "האישה באפור" (1999–2000). הנחתה את התוכנית "משהו מהסרטים" ששודרה בערוץ הראשון, כיכבה בדרמת הטלוויזיה הרפואית "טיפול נמרץ" (2002–2003), שם שיחקה לצד יוסי גרבר, אסתי זקהיים ואלון אופיר. השתתפה בארבע העונות הראשונות של "ראש גדול" המשודרת בערוץ הילדים של "יס". בשנת 2008 השתתפה בסדרת ההמשך של "משפחה וחצי" - "עוד משפחה וחצי" לצד נתן דטנר. ב-2010 השתתפה בעונה השנייה של סדרת הילדים והנוער הדרמה המותחנית "דאוס" המשודרת ביס ובעונה השנייה של "רוקדים עם כוכבים" המשודרת בערוץ 2, והודחה בשלב השישי. בשנת 2013 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "הבורר" בתור עמליה, אמו של נדב. ב-2017 חזרה לשחק את נורית בעונה השישית של "ראש גדול" ושיחקה בסדרה "שבאבניקים" בתפקיד ג'ני גוטליב. ב-2018 שיחקה בסדרה "סטוקהולם" בתפקיד ג'ודי אדלמן.
קריירה > קולנוע

סרטה הראשון היה הדרמה "ערב בלי נעמה" (1992) לצד דפנה ארמוני. אחרי כן שיחקה בסרטים "מנת יתר" (1993) על פי תסריט של אסי דיין, "אינג'יל" (2001) שביים ארנון צדוק, "צעד קטן" (2003) לצד אבי נשר וחלי גולדנברג, בסרטו של אורי ברבש, המבוסס על רומן מאת דוסטויבסקי, "מלח הארץ" (2006), ובשנת 2000 שיחקה לצדו של אנטוניו בנדרס בסרט האמריקאי "חוקר העצמות" שצולם בישראל, והשתתפה בסרט "הדקדוק הפנימי" על פי ספרו של דויד גרוסמן, בשנת 2007 השתתפה בסרט "תהילים" של רפאל נג'ארי. בשנת 2012 השתתפה בסרט "נמס בגשם" לצד חן יאני בבימויו של דורון ערן.
חיים אישיים

גולדשטיין נשואה לרון אבידן, מנכ"ל חברת "אזורים" והיא אם לשני בנים. מנהלת אורח חיים צמחוני מגיל שש ומתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', הקאמרי: גולדשטיין תחליף את ירלובה, באתר ynet, 25 באוקטובר 2009
↑  לימור גולדשטיין, אפשר גם בלי בשר, ידיעות אחרונות, עמוד 33, 25 במרץ 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407721605171  LCCN: n2018021381  SUDOC: 138025088  VIAF: 209214541   WorldCat (עם VIAF): 209214541
אמירה פולן

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמירה פולן היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

פולן נולדה בתל אביב ולמדה בתיכון חדש, בצבא שירתה בלהקת חיל התותחנים, היא בעלת תואר בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב. ב-1978 שיחקה בסרט הטלוויזיה "חרבת חיזעה" ששודר בערוץ הראשון, ב-1981 שיחקה נרקומנית בסרט סופו של מילטון לוי. ב-1989 שיחקה שכנה בסרט אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב, ב-2010 שיחקה בעלת בית קפה בסרט מאיה.
בתיאטרון שיחקה בין היתר במחזות בית ברנרדה אלבה והילד חולם.
ב-1992 קיבלה את פרס תמרה רובינס למשחק. היא גרה בכפר שמואל.
יונה אליאן

ערך זה עוסק בשחקנית ישראלית. אם התכוונתם לרופא שהשתתף במבצע ללכידתו של אדולף אייכמן, ראו .
| --- | --- |

אליאן, 2010
 לידה:  31 במרץ 1950 (בת 74) י"ג בניסן ה'תש"י תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 שם לידה:  יונה גליצקי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 בן זוג:  ששי קשת (1973-)
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי  פרס אמ"י
 פרופיל ב-IMDb
 
יונה אליאן וריקי שלח על סט הסרט "החורף האחרון", מרץ 1982
יונה אליאן-קשת (נולדה ב-31 במרץ 1950) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית. כלת פרס התיאטרון הישראלי ופרס אמ"י על מפעל חיים. החל מ-2022 מכהנת כיו"ר אמ"י - איגוד אמני ישראל.
אליאן, מהשחקניות הבולטות בתיאטרון הישראלי, הנחתה פעמים רבות טקסים רשמיים, לרבות טקס הענקת פרסי ישראל וטקסי יום הזיכרון.
אליאן בצילומי הסרט "תיק ירושלים", 1971
אליאן בראשית שנות ה-90
ביוגרפיה

נולדה בשם יונה בלה גליצקי ביפו, בת להורים ניצולי שואה, שנפגשו במחנה עקורים בגרמניה. העידה על עצמה שהייתה שייכת לבני הדור השני שניסה בתחילה להתנער מהמורשת הגלותית:
התביישתי שההורים שלי מדברים יידיש, זה היה נחשב מאוד גלותי, משהו שצריך להסתיר. זה התקשר לשואה, לקורבנות.
זה היה כמו מועקה גדולה שליוותה אותי כל החיים, ומאחר שהוריי נפטרו צעירים - לא הייתה לי הזדמנות להתפייס איתם, להגיד להם שאני מבינה שעשיתי להם עוול גדול בכך שהתביישתי בהיסטוריה שלהם
את תחילת דרכה בעולם התיאטרון עשתה בחוג הדרמה, בבית הספר עירוני ז' שבתל אביב. מאוחר יותר למדה תיאטרון ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה, עבדה כדיילת קרקע בנמל תעופה. בשנות ה-70 המוקדמות, החליטה לשנות את שם משפחתה מגליצקי לאליאן, וזאת בהשראת ילדה בשם זה שפגשה במהלך עבודתה כדיילת.
קריירה מקצועית

כשנה לאחר סיום לימודיה באוניברסיטה, ב-1971, שיחקה בהצגה "ביוגרפיה", שהועלתה בתיאטרון הקאמרי. הפריצה הגדולה שלה לקהל הרחב הייתה שנה אחר-כך, בסרט הקולנוע "נורית" של הבמאי ג'ורג' עובדיה, לצידו של ששי קשת, שלימים נישאה לו.
אליאן שיחקה בהצגות רבות בתיאטרון הקאמרי, הבימה, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע ובשנות האלפיים, היא נמנית עם סגל שחקני תיאטרון בית ליסין. היא הרבתה לשתף פעולה על הבמה עם השחקן ששון גבאי ועם המחזאית גורן אגמון. כמו כן העלתה עם בעלה, ששי קשת, את תוכנית הבידור "נוסטלגיה זה לא מה שהיה".
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 נחשבה אליאן גם ככוכבת בקולנוע הישראלי. היא שיחקה בסרטים "הצד השני" (בבימויו של ברוך דינר), "נורית", "The Jerusalem File", "קוראים לי שמיל", "שלושה ואחת", "יהיה טוב סלומוניקו", "יהלומים", "רחוב 60", "יופי של צרות!", "בוא נפוצץ מיליון", "החורף האחרון", "כאסח", "בובה", "תלווה לי את אשתך", "האיטלקים באים", "כיכר החלומות" ועוד.
בטלוויזיה השתתפה אליאן בשנות השמונים בתוכנית הילדים "שלוש ארבע חמש וחצי" בערוץ הראשון לצד בעלה ששי קשת, והנחתה את המגזינים "משהו מהסרטים", "סטייל", וכן את תוכנית הבוקר בערוץ 2 של טלעד. כמו כן שיחקה בסדרות הטלוויזיה "קסטנר", "האישה האחרת", "דבר על מקום הימצאם", "מרחב ירקון", "זינזאנה" ו"ילדות רעות", ובשנת 2011 שיחקה בסדרה "סימני שאלה" בערוץ 2 של רשת.
מאז 2011 היא משחקת בקומדיית המצבים "סברי מרנן" בערוץ 2 של קשת (ולאחר מכן בקשת 12), כאם המשפחה הספרדית-מזרחית רחל חסון.
ב-2008 הוציאה אליאן יחד עם בעלה, ששי קשת, DVD לילדים בשם "יונה וששי ופנדה וחצי", אשר הוקדש כולו ליצירותיו של חיים נחמן ביאליק.
ב-2011 השתתפה בסרט הקולנוע "הערת שוליים".
מאז שלהי שנת 2017 מעלה מופע בידור עם בעלה ששי קשת, לרגל 45 שנות נישואיהם, בשם "עדיין נשואים?" בניהולו המוזיקלי של בנם אריאל.
בשנת 2023 השתתפה בסדרה "יהלומים" בנטפליקס.
פרסים

2016 - פרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים.
2021 - פרס מפעל חיים של אמ"י לשנת תשפ"ב.
2023 - אות יקירת העיר תל אביב.
חיים אישיים

בשנת 1972, במהלך צילומי הסרט "נורית", הכירה אליאן את השחקן והזמר ששי קשת ושנה אחר כך, השניים נישאו. לזוג שני ילדים והם מתגוררים ביפו.
בנה, אריאל קשת-אליאן, הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי שניגן במשך תקופה בקלידים בלהקת "בוטן מתוק בקרקס" והוא חבר להקת הבלוז "פול טראנק", והיה בן זוגה לשעבר של הזמרת גל דה פז. בתה, מאי קשת היא שחקנית, שנישאה באוקטובר 2021 לתסריטאי והבמאי טל רוזנטל, בנו של מיקי רוזנטל.
הצגות תיאטרון בהן השתתפה

"ביוגרפיה"
"הן לא תקחהו עמך"
"אם הבית"
"יתוש בראש"
"חלום ליל קיץ"
"הלילה השנים עשר"
"חתונת הדמים"
"פירוד זמני"
"מורה שיגעון"
"מעגל הגיר הקווקזי"
"טרטיף"
"פילומנה"
"ביאנקה"
"זוג פתוח"
"הזוג המוזר"
"מי מפחד מווירג'יניה וולף?"
"רוח האש"
"קול קטן"
"תשוקה"
"שיינדלה"
"הפרדס"
"פלדה"
"עלמה ורות"
"מירל'ה אפרת"
"בית מרקחת שטרן בלום"
"ביבר הזכוכית"
"הקומה השלישית"
"דברים שאני יודעת"
"בעלת הבית"
"טריאז'"
"יומן חוף ברייטון"
פילמוגרפיה > קולנוע

הצד השני (1972)
נורית (1972)
The Jerusalem File‏ (1972)
סיפורם של יעקב ויוסף (1973)
קוראים לי שמיל (1973)
שלושה ואחת (1974)
יהיה טוב סלומוניקו (1975)
יהלומים (1975)
רחוב 60 (1976)
יופי של צרות! (1976)
בוא נפוצץ מיליון (1977)
יום חופש (1978)
החורף האחרון (1984)
כסאח (1984)
בובה (1987)
תלווה לי את אשתך (1989)
האיטלקים באים (1996)
כיכר החלומות (2001)
גרוסמן הגדול (2002) - סרט טלוויזיה
הערת שוליים (2011)
דבר על מקום המצאם (2013) - סרט טלוויזיה
פילמוגרפיה > טלוויזיה

שלוש ארבע חמש וחצי (1984-1980)
משהו מהסרטים
סטייל
תוכנית הבוקר של טלעד
משפט קסטנר (1994)
מרחב ירקון (1997)
זינזאנה (2005-1999)
האישה האחרת (2001-2000)
שלווה (2004)
ילדות רעות (2006)
מתלהבת (2010)
החברים של נאור (2011)
סימני שאלה (2011)
סברי מרנן (2011-הווה)
דבר על מקום הימצאם (2013)
הפיג'מות (2015)
לצבי יש בעיה (2016)
יהלומים (2023)
הערות שוליים

1 2  דני סנדרסון, גידי גוב, שלמה ארצי ואחרים: הוכרזו זוכי פרס איגוד אמ"י למפעל חיים, באתר ynet, 14 באוקטובר 2021
↑  מאיה כהן, "זו הסליחה מהוריי", ישראל היום, 17 בדצמבר 2013, עמ' 41
↑  ניר וולף, "שמאלנית", ישראל היום, 23 ביוני 2017 1=https://www.lessin.co.il/wp-content/uploads/2017/06/יונה-אליאן-ישראל-היום.pdf
↑  דורון גל, ‏בלוז דה פז, באתר ‏מאקו‏, 25 בינואר 2010
↑  האירוע המרגש של ששי קשת ויונה אליאן | TMI, באתר https://tmi.maariv.co.il
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2014 - חנן שניר | פרס התיאטרון הישראלי - פרס מפעל חיים 2015 - יונה אליאן | הבא: 2016 - גדי יגיל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313717705171  ISNI: 0000 0003 6457 7434  LCCN: no2009029164  VIAF: 229052932   WorldCat (עם VIAF): 229052932