פליסיאן רופס
אמנות > הדפסים ואיורי ספרים > גלריה III‏: Les Sataniques

"שטן זורע עשב שוטה" (1882) כרומוליתוגרפיה (30.4‏ x‏ 21 ס"מ) מוזיאון פליסיאן רופס
"שטן זורע עשב שוטה" (1882) תצריב, אקווטינטה (27.7‏ x‏ 20.9 ס"מ) הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון הבירה
"החטיפה" (1882) (27.8‏ x‏ 20 ס"מ) מוזיאון מייקל סי קרלוס, אוניברסיטת אמורי, אטלנטה
"Le Calvaire"‏ (1882) (כ-27‏ x‏ 20 ס"מ) מוזיאון דה ריד, אנטוורפן
"האליל" (1882) (27.6‏ x‏ 20 ס"מ) מוזיאון מייקל סי קרלוס, אוניברסיטת אמורי, אטלנטה
"הקורבן" (בערך 1882) תצריב (27.6‏ x‏ 20.3 ס"מ) מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק
"שטן זורק לתבל את האוכל שמגיע לה" (ללא תאריך) תצריב (15.88 × 31.75 ס"מ) מוזיאון לאמנות מחוז לוס אנג'לס
"בראשית" מתוך "Les Sataniques" (בערך 1882) תצריב (18.89‏ x‏ 25.56 ס"מ) מוזיאון לאמנות מחוז לוס אנג'לס
"השטן יוצר את המפלצות" מתוך "Les Sataniques" (ללא תאריך) תצריב (13.1‏ x‏ 19.6 ס"מ) מוזיאון לאמנות מחוז לוס אנג'לס
Les Diaboliques (השדות) הוא אוסף של שישה סיפורים קצרים מאת ז'ול ברבה ד'אורביי שפורסם לראשונה בשנת 1874. כל סיפור מרוכז סביב אישה משועממת ובורגנית, המעורבת בדרך כלל בפשע של שחיתות אלימה או מעשה של נקמה. הספר זכה להצלחה מיידית ונמכר במהירות. המהומה משכה את תשומת לבו של התובע הציבורי, הספר נאסר, הסופר והמוציא לאור הואשמו בפגיעה במוסר הציבורי, והועמדו למשפט. עם זאת, בעזרתו של לאון גמבטה, מדינאי אוהד, המשפט בוטל. רופס לא אייר את המהדורה הראשונה. חוקים המעניקים את חופש העיתונות בצרפת התקבלו ב-29 ביולי 1881 ומהדורה שנייה של הספר תוכננה על ידי המו"ל, אלפונס למר (אנ'), שחשב שרופס מתאים באופן אידיאלי לאייר את המהדורה החדשה. רופס סיפק ללמר עיצובים לאיורים בצורה של רישומים, אך ההערכות הייצור בפועל של התצריבים הועברה לאחרים. הסט הראשון של תצריבים מכונה "פורמט למר", או לוחות קטנים, וכנראה מתוארכים לשנת 1882 כאשר המהדורה השנייה של הספר יצאה לאור. עם זאת, דלאפורט, בתזה שלו, דן במספר עצום של חוסר עקביות הכרוך בייצור ובתאריכים של התצריבים הקטנים ומציע שהם יכלו להופיע בערך סביב 1882–1886.
רופס כתב במכתב לז'אן פרנסואה טאלמאן (8 באפריל 1886) שהוא לא מרוצה וה"לוחות הקטנים לא אומרים כלום". הוא החל סט שני המבוסס על הרישומים המקוריים בטכניקת פוטוגראוורה (אנ'), שאותה עיבד מחדש בעבודת יד עם אקווטינטה, לכה רכה, נקודת יבשה וכו'. הדפסי פוטוגראוורה העניקו לרופס יכולת גדולה יותר להפגין דקויות וניואנסים של אור וצל בתמונות ליליות חשוכות. ככל הנראה La Vengeance d'une Femme ("נקמתה של אישה") לא שוחזר בסט הפוטוגראוורה. הסט השני, הפוטוגראוורה, מכונה הלוחות הגדולים. כמו הלוחות הקטנים, ההיסטוריה של הייצור והתאריכים של הלוחות הגדולים כרוכים בחוסר עקביות, סתירות ונושאים אחרים, אך הם מתוארכים ל-1887–1893 בערך. האיורים של Les Diaboliques כוללים תשעה הדפסים: דף השער Le Sphinx ("הספינקס"); האיור הפותח La Prostitution et la folie dominant le monde ("זנות וטירוף שולטים בעולם"); איור לכל פרק, Le Rideau Cramoisi (וילון הארגמן); Le plus bel amour de Don Juan (האהבה הגדולה ביותר של דון ז'ואן); Le bonheur le dans le crime ("אושר בפשע"); À un dîner d'athées (בארוחת ערב של אתאיסטים); Le Dessous de Cartes d'une Partie de Whist ("מתחת לקלפים במשחק ויסט"); La Vengeance d'une Femme ("נקמתה של אישה"); והאיור המסיים La Femme et la folie dominant le monde ("אישה וטירוף שולטים בעולם").
ההדפס של "האהבה הגדולה ביותר של דון ז'ואן" נושא דמיון בולט לציור המפורסם של אדוורד מונק "בגרות מינית" שצויר ב-1894. כבר ב-1894, עם הפרסום הראשון שהוקדש אי פעם למונק, נערכו השוואות. מונק הכחיש כי הושפע מהתצריב של רופס, ואמר שהציור שלו הוא העתק של ציור אחר שעשה באמצע שנות השמונים וכי "גרסה מוקדמת זו אבדה בשריפה של הסטודיו". אף על פי כן, מבקרי אמנות והיסטוריונים. ציינו בעקביות את קווי הדמיון.