stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ובס (סרט)
הפקה > פיתוח

התסריטאי מאט ויטאלי החל לעבוד על התסריט לסרט בערך בתקופה בה סטיב ג'ובס לקח חופשת מחלה מאפל במחלת סרטן הלבלב. הבמאי ג'ושוע מייקל שטרן ציין בריאיון שכל החומר והמידע בסרט נאסף דרך מחקרים וראיונות.
מארק הולם, המפיק שלנו, שכר צוות של חוקרים מומחים שסורקים את כל המידע הציבורי והפרטי על סטיב ג'ובס. מארק, התסריטאי וצוות החוקרים גם עובדים לצד צוות גדול של אנשים שעבדו באפל או עבדו לצד סטיב כדי לוודא שאנחנו מעצבים את דמותו בצורה המדויקת ביותר שאפשר בתוך גבולות אורך הסרט.
הפקה > הפקה

הפקת הסרט החלה בחודש יוני 2012 בבית הילדות של סטיב ג'ובס בלוס אלטוס, קליפורניה, באדיבותה של אמו החורגת של סטיב, מרילין ג'ובס (שעדיין גרה שם). גם אחותו של סטיב, פאטי, עזרה באירוח הצוות. הסצנות שמתרחשות במכללת ריד צולמו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. רוב הסרט צולם באזור לוס אנג'לס.
ג'וש גריפית'ס

ג'ושוע ג'יימס גריפית'ס (באנגלית: Joshua James Griffiths; נולד ב-5 בספטמבר 2001 בהרפורד שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת בריסטול רוברס בהשאלה מווסט ברומיץ' אלביון.
קריירת מועדונים

גריפית'ס גדל במחלקת הנוער של וסט ברומיץ' אלביון.
ב-13 באוגוסט 2020 הושאל גריפית'ס למשך עונה אחת לצ'לטנהאם טאון מהפוטבול ליג השנייה. הוא ערך 44 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-24 ביולי 2021 הושאל גריפית'ס למשך עונה אחת ללינקולן סיטי מהפוטבול ליג הראשונה. הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-14 ביולי 2022 הושאל גריפית'ס למשך עונה אחת לפורטסמות' מהפוטבול ליג הראשונה.
ב-15 בפברואר 2023 ערך את הופעת הבכורה בווסט ברום, בתיקו הביתי 1-1 נגד בלקבורן רוברס.
ב-10 ביולי 2024 הושאל גריפית'ס אל בריסטול רוברס.
קריירה בינלאומית

גריפית'ס היה חלק מסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2021.
הערות שוליים

↑  Josh Griffiths: Cheltenham Town sign West Brom goalkeeper on loan באתר BBC, ‏ 13 באוגוסט 2020 (באנגלית)
↑  Imps sign England U21 keeper Griffiths באתר הרשמי של לינקולן סיטי, 24 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Griffiths Arrives On Loan באתר הרשמי של פורטסמות', 14 ביולי 2022 (באנגלית)
↑   "Josh Griffiths joins Bristol Rovers on loan". האתר רשמי של בריסטול רוברס. 10 ביולי 2024. נבדק ב-10 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'וש גריפית'ס".
בלקפול (מיני-סדרה)

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת דרמה 
 יוצרים:  פיטר באוקר 
 בימוי:  קוקי ג'ידרויק 
 שחקנים:  דייוויד מוריסי שרה פאריש דייוויד טננט
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  6 
 שידור
 רשת שידור:  BBC One 
 תקופת שידור מקורית:  11 בנובמבר 2004 – 16 בדצמבר 2004 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בלקפול (באנגלית: Blackpool) היא מיני-סדרת דרמה מוזיקלית. הסדרה הופקה על ידי ה-BBC, ושודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-11 בנובמבר 2004. בתפקידים הראשיים מככבים דייוויד מוריסי, שרה פאריש ודייוויד טננט. את הסדרה כתב פיטר באוקר, והוא עבד קודם לכן עם BBC One בעיבוד המודרני ל"סיפורי קנטרברי", ועם BBC Two בדרמה "Flesh and Blood". עוד עבד באוקר עם הבמאיות קוקי גידרויץ' וג'ולי אן רובינסון. הסדרה צולמה באתרים בברנטפורד ובבלקפול עצמה.
בסדרה מופיעים בתפקידי משנה קווין דויל, ג'ון תומסון, ג'ורג'יה טיילור וסטיב פמברטון. בשידור של הסדרה בארצות הברית בערוץ BBC America הוחלף שמה ל"ויוה בלקפול". הסדרה הייתה מועמדת לפרס פיבודי עבור BBC Worldwide, חטיבת ההפצה הבינלאומית של ה-BBC. ב-2006 הופק סרט טלוויזיה בשם "ויוה בלקפול" שהוא סיקוול לסדרה "בלקפול", והוא שודר בערוץ BBC One.
תקציר עלילה

העלילה עוסקת ברצח של צעיר, שגופתו נמצאה בארקייד בבלקפול, וההשפעות של הרצח על האנשים בארקייד ועל החוקרים. ככל שהחקירה נמשכת היא גובה מחיר מהדמויות המעורבות. ריפלי (מוריסי), החשוד ברצח, מגלה שחייו הפרטיים והציבוריים מתפרקים. תוך כדי שהאופי הבריוני שלו והשדים מימי ילדותו חוזרים לרדוף אותו. בעוד קרלייל (טננט) שמתכנן להוכיח שריפלי הוא רוצח, וחושב לנצל את אשתו נטלי (פאריש) כדי ללכוד אותו, מגלה שהוא מתאהב בה בכל ליבו.
צוות השחקנים

דייוויד מוריסי – ריפלי הולדן, בעל ארקייד שאפתן ויהיר, שמאמין בכל לבו במזל. הוא מתכנן לבנות בעיר בלקפול מלון-קזינו בסגנון לאס וגאס, וכך להחיות את העיר.
ג'ורג'יה טיילור – שיין הולדן, בתם המפונקת של ריפלי ונטלי. היא מעריצה את אביה, אבל מרוחקת ואכזרית כלפי אמה.
צוות השחקנים > בלקפול

שרה פאריש – נטלי הולדן, אשתו המתוסכלת והבודדה של ריפלי. הוא מקבל אותה כמובנת מאליה, ואילו קרלייל מתאהב בה.
דייוויד טננט – מפקח בילוש פיטר קרלייל, הבלש שממונה על חקירת הרצח. קצין משטרה מקסים וטוב לב, אבל מניפולטיבי מאוד. הוא סולד מריפלי ממבט ראשון.
תומאס מוריסון – דני הולדן, בנם של ריפלי ונטלי. נער מתוסבך ומגושם שאביו מזלזל בו.
סטיב פמברטון – אדריאן מאר
דייוויד בראדלי – הולוורת'
בריאן דיק – הבלש בליית', השותף לחקירה של קרלייל
קווין דויל – סטיב, החבר של שיין המבוגר ממנה בהרבה. הוא למד עם ריפלי באותו בית ספר, וריפלי התעלל בו אז.
ג'ון תומסון – טרי קורליט
דייוויד האונסלו – ניצב ג'ים אולברייט, הקצין הממונה על קרלייל
צוות השחקנים > ויוה בלקפול

אנט קרוסבי – גברת ברי, אמו של פטריק, שהיה שותף לעסקים של ריפלי
מארק ויליאמס – טומי "The Motor" וסטי, בעל אולם תצוגה של מכוניות
מייגן דודס – קיטי דה-לוקס, שחקנית שהורשעה בהונאה, וריפלי מתאהב בה
אל ויבר – דארל "Vibe", רץ שעובד אצל פולארד, ומתאהב בשיין
קית' אלן – סטיב פולארד, יזם מקומי וסוכן ספורטאים
פול ריטר – בילי פופ, יד ימינו של ריפלי
היילי קרמייקל – סמלת בילוש קוגן
פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | פרק 1 | ג'ולי אן רובינסון | פיטר באוקר | 11 בנובמבר 2004 |
שירים: "Viva Las Vegas" – אלביס פרסלי  "You Can Get It If You Really Want" – ג'ימי קליף  "She's Not You" – אלביס פרסלי  "These Boots Are Made for Walkin'" – ננסי סינטרה
| 2 | 2 | פרק 2 | ג'ולי אן רובינסון | פיטר באוקר | 18 בנובמבר 2004 |
שירים: "The Gambler" – קני רוג'רס  "Cupid" – ג'וני נאש  "Should I Stay" – גבריאלה  "I Second That Emotion" – סמוקי רובינסון והמירקלז
| 3 | 3 | פרק 3 | ג'ולי אן רובינסון | פיטר באוקר | 25 בנובמבר 2004 |
שירים: "Brilliant Mistake" – אלביס קוסטלו  "Skweeze Me, Pleeze Me" – סלייד  "The Boy with the Thorn in His Side" – הסמית'ס  "The Secrets That You Keep" – להקת Mud
| 4 | 4 | פרק 4 | קוקי גידרויץ' | פיטר באוקר | 2 בדצמבר 2004 |
שירים: "Walk Tall" – ואל דוניקאן  "I'm Gonna Make You Love Me" – דיאנה רוס והסופרימס ו-The Temptations  "Ooh La La" – להקת The Faces
| 5 | 5 | פרק 5 | קוקי גידרויץ | פיטר באוקר | 9 בדצמבר 2004 |
שירים: "Should I Stay or Should I Go" – הקלאש  "Invisible" – אליסון מויה  "Don't Stop Me Now – קווין  "Knock, Knock Who's There?" – מרי הופקין
| 6 | 6 | פרק 6 | קוקי גידרויץ | פיטר באוקר | 16 בדצמבר 2004 |
שירים: "White Wedding" – בילי איידול  "There Goes My Everything" – אנגלברט המפרדינק  "Don't Leave Me This Way" – הקומונרדס  "(There's) Always Something There to Remind Me" – סנדי שו
מוזיקה

ייחודה של הסדרה הוא בשימוש של מוזיקת פופ לאורך סיפור העלילה. על אף שמושמעים השירים המקוריים, הם מלווים בשירה של הדמויות, וקטעי ריקוד סוריאליסטיים במקצת. זה מזכיר את סגנונו של המחזאי והתסריטאי דניס פוטר, שהשתמש בשירים ובריקודים בהפקות ידועות שלו כגון "מטבעות מן השמים", "שפתון על צווארונך", ו"הבלש המזמר".
פסקול הסדרה יצא לאור יחד עם חוברת קטנה שמסבירה את השימוש שנעשה בכל שיר ושיר.
קבלה

תגובות הביקרת לסדרה היו מעורבות. נתוני הצפייה נעו בין 4 ל-5 מיליון צופים לפרק. ב-2005 הייתה הסדרה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית מיני-סדרת דרמה הטובה ביותר, והפסידה לסדרה "Sex Traffic" של ערוץ 4. הסדרה זכתה בפרס המיני-סדרה הטובה ביותר בפסטיבל הטלוויזיה באנף שנערך בקנדה.
ב-2005 הייתה הסדרה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית מיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר.
הפצה

הסדרה נמכרה למדינות אחדות, ושודרה בערוץ TV One בניו זילנד, ב-BBC America בארצות הברית, ב-BBC Canada וב-TVOntario בקנדה, ברשת ABC באוסטרליה, בערוץ Canvas בבלגיה, בערוץ YLE בפינלנד, ובערוץ VPRO בהולנד. עוד יצאה הסדרה על גבי DVD בממלכה המאוחדת באוסטרליה ובהולנד.
באוקטובר 2007 שודרה ברשת CBS האמריקאית סדרה המבוססת על אותו רעיון בשם "Viva Laughlin". העיבוד נעשה בידי בוב לאורי ויוצר הסדרה "בלקפול", פיטר באוקר. ההפקה הייתה משותפת ל-BBC Worldwide, חברות ההפקה CBS Paramount Network Television ו-Sony Pictures Television, וחברת Seed Productions. אבל הסדרה בוטלה אחרי שידור של שני פרקים בלבד בשל אחוזי צפייה נמוכים.
לקריאה נוספת

Mundy, John (2006). "Singing Detected: Blackpool and the Strange Case of the Missing Television Musical Dramas". Journal of British Cinema and Television. Edinburgh University Press. 3 (1): 59–71. doi:10.3366/JBCTV.2006.3.1.59.
הערות שוליים

↑  65th Annual Peabody Awards, May 2006.
↑  "Viva Blackpool" on BBC website, Drama section.
↑  "Viva Blackpool" on IMDb.
↑  "63rd Golden Globe Awards Nominations". 13 בדצמבר 2005. אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
בילי מיליגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בפברואר 1955 מיאמי ביץ', ארצות הברית 
 פטירה:  12 בדצמבר 2014 (בגיל 59) קולומבוס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
ויליאם סטנלי מיליגן (14 בפברואר 1955 – 12 בדצמבר 2014), הנודע בשם בילי מיליגן, היה נידון במשפט שזכה לפרסום רב באוהיו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. לאחר שביצע כמה עבירות, לרבות שוד מזוין, נעצר מיליגן בעוון שלושה מקרי אונס בשטח הקמפוס של אוניברסיטת המדינה של אוהיו. במהלך הכנת ההגנה שלו, אובחן מיליגן על ידי פסיכולוגים כבעל פיצול אישיות. מיליגן, שהיה בעל 24 אישיויות שונות, השתמש בהגנת אי שפיות, בטענה כי שתי אישיויות מסוימות בתוכו ביצעו את הפשעים, מבלי שהאחרות היו מודעות לכך. מיליגן היה האדם הראשון בהיסטוריה שכדי להגן על עצמו ועל שמו במהלך חקירה משפטית, השתמש בטענות לפיהן העבירות הפליליות שביצע היו כתוצאה מפיצול אישיות.
ביוגרפיה > ילדות

דורותי ג'ונאס, אמו של בילי, גדלה באזור חקלאי באוהיו, וחיה בסירקלביל עם בעלה, דיק ג'ונאס. בחלוף הימים הזוג התגרש, ודורותי עברה בסופו של דבר לאזור מיאמי בפלורידה, שם עבדה כזמרת. לאחר זמן מה, עברה דורותי להתגורר עם בן זוגה החדש, ג'וני מוריסון, קומיקאי ממוצא יהודי. דורותי לא ידעה זאת באותה עת, אך מוריסון היה עדיין נשוי לאישה אחרת.
לדורתי וג'וני נולדו 3 ילדים. ג'ים, הבכור, נולד באוקטובר 1953. בילי היה הבן השני, ונולד כויליאם סטנלי, בפברואר 1955, במיאמי ביץ'. קתי ג'ו, הבת השלישית לזוג, נולדה בדצמבר 1956. לאחר תקופה מסוימת שקע ג'וני בדיכאון ומצבו הנפשי הידרדר.
כאשר ג'וני היה בן 36, לדברי הביוגרף דניאל קיז, הגיע מצבו הנפשי לרמת שיא. "ההוצאות הרפואיות היו די והותר בשביל ג'וני. הוא לווה יותר, הימר יותר, שתה יותר... [הוא] אושפז בשל התמכרות חמורה לאלכוהול ודיכאון ב... 1958...". לאחר מה שנראה כניסיון התאבדות כושל, לפי קיז, "[דורותי] מצאה אותו רכון מעל השולחן, כאשר בקבוק ויסקי חצי מלא ומכל גלולות שינה ריק זרוקים על הרצפה.". כמה חודשים אחרי ניסיון כושל זה, ג'וני מימש את כוונות ההתאבדות שלו וב-17 בינואר 1959, הרעיל את עצמו בשאיפת מנת יתר של פחמן חד-חמצני.
דורותי, שהייתה שבורת לב בעקבות התאבדות בעלה, לקחה את ילדיה ועברה הרחק ממיאמי. בסופו של דבר היא חזרה אל סירקלביל באוהיו, ונישאה בשנית לבעלה לשעבר דיק ג'ונאס. נישואים מחודשים אלו החזיקו מעמד בערך כשנה. ב-1962 פגשה דורותי בצ'אלמר מיליגן (1927 - 14 בדצמבר 1988). אשתו הראשונה של צ'אלמר התגרשה ממנו בשל הזנחה גורפת מצידו כלפיה. לצ'אלמר היו שתי בנות - צ'אלה, שהייתה בת גילו של בילי, ובת נוספת שהייתה מבוגרת יותר ועבדה כאחות. דורותי וצ'אלמר נישאו בסירקלביל, אוהיו, ב-27 באוקטובר 1963.
במשפטו של צ'אלמר, שנערך מאוחר יותר, הוא הואשם בהתעללות בבילי, מעשה שככל הנראה הוא זה שהוביל להתפתחות של אישיויות שונות אצל בילי. לדברי קיז, בשל ההתעללות פיצול האישיות של בילי התפתח בגיל מוקדם יותר. שלוש האישיויות הראשונות שלו (כריסטין, שון וילד חסר שם שאישיותו לא הייתה קשורה לפשעיו של בילי), הופיעו כאשר היה בן חמש, אמנם ללא קשר להתעללות, אך האישיויות נוספות הופיעו בוודאות בעקבות מקרה ההתעללות.
אישיויותיו של בילי > הרצויות

אלו עשרת האנשים שבילי פיתח באישיותו, ואשר רייגן וארתור החליטו שהם רצויים.
בילי מיליגן (ויליאם סטנלי מיליגן) - אישיות הליבה המשחקת בסיפור דמויות שונות באופן מודע ובלתי מודע, אשר גם הן מודעות בעצמן לבעיית פיצול האישיות.
ארתור - משכיל אנגלי ומתוחכם להפליא. ארתור מומחה במדעים ורפואה, עם דגש על המטולוגיה, והוא נמצא ב"מקום" (דהינו אחראי על הגוף) במהלך מקרים בהם נדרשת חשיבה אינטלקטואלית. דמותו של ארתור היא אחת מתוך שתיים היכולות לסווג אישיות אחרת כבלתי רצויה.
רייגן ודסקוביניץ' - מכונה "שומר השנאה". רייגן ממוצא יוגוסלבי, הוא בעל מבטא סלאבי ויודע לכתוב ולדבר בסרבו-קרואטית. הוא קומוניסט, מומחה בציוד מלחמה, וכן בעל כוח רב, מכיוון שארתור לימד אותו איך לשלוט על זרימת האדרנלין שלו. לרייגן חולשה לנשים וילדים, והוא לא יהסס לסייע להם בעת צרה - הוא יגנוב מזון וציוד עבורם כזה קורה. בניגוד לארתור, רייגן שולט על ה"מקום" בזמנים מסוכנים, ויכול להגדיר את האישיויות האחרות כבלתי רצויות.
אלן - נוכל ומניפולטור. במרבית הפעמים, אלן הוא האדם אשר ידבר עם העולם החיצוני. בשעות הפנאי שלו הוא מנגן בתופים ומצייר דיוקנים. בעוד ששאר האישיויות שמאלניות ונמנעות מעישון, הוא הימני היחיד וכן היחיד שמעשן.
טומי - אמן הימלטות שלרוב מבולבל עם אלן. טומי מנגן בסקסופון טנור ומומחה באלקטרוניקה. כמו כן, הוא גם צייר המתמחה בציור נופים.
דני - אחת מן האישיויות יוצאות הדופן של מיליגן, זאת בשל אופיו של דני - אדם הפוחד מאנשים, בייחוד מגברים, אף על פי שהוא בעצמו גם חלק מהם. דני מצייר בחייו טבע דומם בלבד, בטענה שהוא עושה זאת כי אבא של מיליגן, צ'אלמר, הכריח אותו לחפור לעצמו את קברו, ואז קבר אותו בתוכו בכפייה וללא סיבה מוצדקת.
דייוויד - ילד בן 8 בעל התואר "שומר הכאב". בתפקידו, דוד מגיע ל"מקום" כדי לקחת את הכאב של האחרים. למעשה, דוד מבצע מעין חסד - הוא בוחר לסבול את כאבם של אחרים ולמנוע מהם את הסבל אותו היו אמורים להרגיש.
כריסטין - ילדה בת 3. לכאורה, כריסטין עמדה בפינה בבית הספר כאשר בילי הסתבך בצרות. היא סובלת מדיסלקסיה, וכדי להתגבר על המגבלה, ארתור לימד אותה קרוא וכתוב בצורה הנכונה. בשל דמותה המיוחדת, לרייגן קשר מיוחד עימה.
כריסטופר - אחיה של כריסטין המנגן במפוחית בשעות הפנאי שלו.
אדלנה - נערה לסבית בת 19 הנוהגת לגרש את רייגן מה"מקום" בכוח וכפייה. כלומר, אדלנה לוקחת במקומו את השליטה על הגוף. לדברי בילי, רייגן התכוון רק לשדוד את הסטודנטיות באוניברסיטת אוהיו ותו לא, אך משאדלנה הגיעה, היא תפסה את מקומו ואנסה אותן. למרות אופייה האכזרי, אדלנה מבשלת ומנקה את הבית בשביל האחרים, ובזמנה הפנוי כותבת שירה.
דמותה של אדלנה גרמה לבילי להתנהגות בעלת חזות טרנסקסואלית, טרנסג'נדרית ואף ביסקסואלית, בשל העובדה שאדלנה נמשכת לנשים, ובפועל, בילי עצמו נמשך לנשים והוא סטרייט, כך שלמעשה האישיות של אדלנה מגבירה את המשיכה המינית שלו כלפיהן מנקודות מבט מיניות שונות.
אישיויותיו של בילי > הבלתי רצויות

אישיויות אלה שפיתח בילי הוגדרו כ"בלתי רצויים", מכיוון שהם שברו את הכללים שנקבעו על ידי רייגן וארתור.
פיל - פושע בעל אופי של בריון. פיל לקח חלק בתכנון כמה פשעים קטנים, והמבטא שלו דומה למבטאם של ילידי ברוקלין. פיל סומן כמבוקש ולא רצוי בשל היותו פושע.
קווין - בדומה לפיל, גם קווין בעל ראש פלילי, והוא עזר לתכנן תוכנית לשדידת בית מרקחת. גם הוא סומן בשל היותו פושע.
וולטר - אדם ממוצא אוסטרלי. הוא רואה בעצמו "צייד גדול", וניחן בחוש כיוון מצוין. וולטר שימש לעיתים קרובות כצופה. אף על פי שלא ביצע פשע מהסוג שביצעו פיל וקווין, וולטר בכל זאת סומן כמבוקש לא רצוי לאחר שירה בעורב והרג אותו.
אפריל הו - זונה במקצועה. המחשבות העיקריות של אפריל מתמקדות ברציחת אביו החורג של בילי. היא סומנה כבלתי רצויה לאחר ששכנעה את רייגן להרוג את צ'אלמר, לכאורה. מזימתה של אפריל כשלה לאחר שארתור הצליח להניא אותו מהמעשה ברגע האחרון.
סמואל - אדם ממוצא יהודי. בניגוד לשאר האישיויות האתאיסטיות, רק סמואל הוא היחיד שמאמין באלוהים. סומן כלא רצוי לאחר שמכר באופן בלתי חוקי כמה מהציורים האישיים של האישיויות האחרות, ללא הסכמתן.
מארק הזומבי - סוג של סוס עבודה. הסיבה שמארק מכונה "הזומבי" היא העובדה שהוא מבצע רק פקודות ונמנע מלעשות דברים שלא ביקשו ממנו. הוא בוהה בקירות כאשר הוא משועמם.
סטיב - באופן אירוני למדי, סטיב הוא מתחזה, ומשתמש בכישורי החיקוי שלו למופעי קומדיה. סטיב מעולם לא זכה לתשומת לב, כי באופן אירוני גם הוא אישיות מפוצלת, ולמעשה הוא מעין אלטר אגו של בילי. הוא הוגדר כבלתי רצוי, כי הקומדיה הכושלת שלו גרמה לבעיות במשפחה.
לי - אדם בעל אופי שובב, ה"שם זין" ו"מצפצף" על הצורה בה מקבלים האחרים את מעשיו. המתיחות של לי בדרך כלל סיבכו את משפחתו בצרות, אך לא אכפת לו מהשלכות מעשיו והוא לא מוכן לשלם על המחיר הכבד של מעשיו. הוא סומן כבלתי רצוי משום שאחת הבדיחות שלו, שהייתה גסה מדי ופרובוקטיבית, גרמה לבילי להיכנס לתא מבודד.
ג'ייסון - האישיות המכונה "שסתום הלחץ". ג'ייסון שימש בהתחלה כשסתום כדי לשחרר מתח בשביל המשפחה, אבל התוכנית השתבשה והטעות שלו גרמה לו להסתבך ביותר מדי צרות, ועל כן גם הוא סומן כאישיות בלתי רצויה.
בובי - אדם בעל אופי הרפתקני. בובי תמיד חולם להוביל הרפתקה ולתקן משברים עולמיים, אך בשל היותו חסר שאיפות הוא סומן כאישיות בלתי רצויה.
שון - ילד חירש בן ארבע, העושה קולות זמזום שאינו שומע, זאת על מנת שבכל זאת יוכל להרגיש אותם איכשהו באמצעות הרגשת הויברציות בתוך ראשו. שון סומן כאישיות בלתי רצויה משום שאין שום תועלת להיות חירש מאוחר יותר בחיים.
אף על פי ששון היה לא רצוי, הוא מעולם לא הוגלה אל תוך הצללים מעבר ל"מקום", כי הוא פשוט מעולם לא הורשה לקחת שליטה על ה"מקום".
מרטין - סנוב מניו יורק הרוצה שדברים פשוט יימסרו לו בכוח, מבלי שירוויח אותם בכוחות עצמו או בתנאים וכללים שעליו לעמוד בהם כדי לממש את מטרתו. בשל כך, סומן מרטין כלא רצוי.
טימותי - עובד בחנות פרחים. עבודתו נפסקה לאחר שהומוסקסואל פלירטט איתו, והמעשה הפחיד אותו. בשל הפלירטוט הלא צפוי, טימותי שקע לעולם משלו אחרי זה וסומן כלא רצוי.
אישיויותיו של בילי > אישיות המורה - אישיות ייחודית בפני עצמה

האישיות אשר הייתה יוצאת דופן מכל אישיויותיו של בילי, אך לא הוגדרה כרצויה או לא רצויה אלא כאישיות שתאמה למאפיינים של שתי קבוצות האישיויות, הייתה אישיות המורֶה. המורה שימש כאבן דרך חשובה ביותר, בשל סיועו לבילי להשיג כלים למטרת היתוך. המורה משולב באופי וההתנהגות של כל 23 האנשים האחרים, ובשל כך הוא זוכר כמעט את כל הפעולות והמחשבות של האישיויות האחרות בדיוק רב. דבר זה מעיד על כך שרוב הסיכוי שלאישיותו של המורה ראיות רבות המוכיחות שבילי סובל מפיצול אישיות.
המעצר

ב-1975, מיליגן נכלא בבית כלא לבנון באוהיו, בגין אונס (שביצע בתור אדלנה) ושוד מזוין (שביצע בתור פיל או קווין). הוא שוחרר על תנאי בתחילת 1977. בשל האונס שביצע, מיליגן אולץ להירשם בתור עבריין מין. באוקטובר באותה שנה, מיליגן נעצר שנית, הפעם באשמת אונס של שלוש נשים בשטח הקמפוס של אוניברסיטת המדינה של אוהיו (גם הפעם בוצע הפשע בתפקיד האישיות אדלנה). הוא זוהה על ידי אחת מקורבנותיו, ממאגר תמונות קלסתרון משטרתיות של עברייני מין שכללו גם קלסתרון שלו, וכן בעזרת טביעות אצבעות שנמצאו על מכוניתה של קורבן אחרת. מאחר שמיליגן השתמש באקדח ואקדחים נוספים נמצאו במקום מגוריו, התברר שהוא גם הפר את תנאי השחרור שלו. בכתב האישום נגד מיליגן נכתב: "...שלוש עבירות של חטיפה, שלושה אישומים של שוד בנסיבות מחמירות וארבע עבירות של אונס".
במהלך הכנת ההגנה שלו, מיליגן עבר הערכה פסיכולוגית על ידי ד"ר ויליס ק. דריסקול, אשר איבחן את מיליגן כלוקה בסכיזופרניה חריפה. הוא נבדק לאחר מכן על ידי הפסיכולוגית דורתי טרנר ממרכז בריאות הנפש המערבי בקולומבוס באוהיו. במהלך בדיקה זו, איבחנה טרנר כי מיליגן אכן סובל מהפרעת אישיות מרובה, וכי 24 האישיויות שפיתח אינן תעלול מתוחכם אלא הפרעה אמיתית. הסנגורים הציבוריים של מיליגן, גארי סצ'ווקרט וג'ודי סטיבנסון, טענו מאידך לאי שפיות - "והוא אושפז... עד אשר הוא יחזור לשפיות".
המאסר

מיליגן נשלח לסדרה של בתי חולים ממשלתיים לחולי נפש, בהם בית המשוגעים של אתנה, שבו, לפי הדו"ח שלו, הוא קיבל רק מעט מאוד עזרה ולא הועילו לו התנאים שם. כאשר שהה בבתי החולים הללו, מיליגן דיווח על עשר אישיויות בלבד. אלה עשר האישיויות היחידות שהיו ידועות לפסיכולוגים אז. מאוחר יותר התגלו 14 אישיויות נוספות המוגדרות כ"בלתי רצויות". בין עשרת הראשונים היו ארתור, אלן, רייגן ודסקוביניץ' (אשר מיליגן טען שהוא זה שביצע את הפשעים) ואדלנה, אשר לפיו היא זו שהשתוקקה לחיבה וביצעה את מקרי האונס. מיליגן קיבל טיפול מהפסיכיאטר דוד קאול, אשר איבחן 14 אישיויות נוספת.
השחרור

מיליגן שוחרר ב-1988, לאחר עשור במוסד לחולי נפש. לאחר מכן התגורר בקליפורניה, והיה הבעלים של חברת הפקות סטורמי לייף שבמסגרתה יצר סרטים. אף על פי שחל שיפור ניכר במצבו הנפשי, הוא טען והאמין שבכל זאת עדיין קיימות בתוכו מספר אישיויות נוספות.
דניאל קיז כתב אודותיו ביוגרפיה בשם "24 הפנים של בילי מיליגן". ספר נוסף של קיז, "מלחמות מיליגן", פורסם ביפן ב-1994 ובטאיוואן ב-2000, אך עדיין לא בארצות הברית. הסיבה לכך היא התביעה המשפטית המתמשכת של מיליגן כנגד מדינת אוהיו, בשל הטיפול הלקוי לכאורה אשר קיבל במוסדות של אוהיו.
בשנת 2021 יצאה בנטפליקס סדרה תיעודית על סיפורו של בילי בשם המפלצות שבפנים: 24 הפנים של בילי מיליגן.
בשנת 2023 יצאה הסדרה "החדר הצפוף" המבוססת על הספר של קיז. הדמות הראשית בסדרה דני סאליבן (בגילומו של טום הולנד) מבוססת על דמותו של בילי מיליגן.
מותו

מיליגן נפטר ב-12 בדצמבר 2014 בבית אבות בקולומבוס, אוהיו, כתוצאה ממחלת הסרטן. היה בן 59 במותו.
לקריאה נוספת

דניאל קיז, 24 הפנים של בילי מיליגן, תרגמה שולמית לוין, הוצאת צ'ריקובר, 1982. מסת"ב 0-553-26381-1
הערות שוליים

↑  30 שנים אחר כך, מקרה הפיצול אישיות עדיין מרתק (באנגלית) חדשות מאת The Columbus Dispatch בשנת 2007 על מיליגן.
↑  קיז, דניאל. המוחות של בילי מיליגן, p.131-135, (1981). ISBN 0394519434
↑  רישום מקרי המוות באוהיו, "צ'אלמר ג'יי. מיליגן, תושב פיירפילד, אוהיו, נפטר ב-14 בדצמבר 1988 במחוז פיירפילד"
↑  מאמר בעיתון Lancaster Eagle Gazette‏, 21 ביוני 1962. המאמר מציין כי "...חתונתם התרחשה ביולי ה-23, 1957."
↑  קיז, דניאל. המוחות של בילי מיליגן, p.135-139, (1981). ISBN 0394519434
↑  קיז, דניאל. 24 הפנים של בילי מיליגן, p.6-7, (1981). ISBN 0394519434
↑  קיז, דניאל . 24 הפנים של בילי מיליגן, p.16, (1981). ISBN 0394519434
↑  קיז, דניאל.24 הפנים של בילי מיליגן, p.54, (1981). ISBN 0394519434
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434311205171  PLWABN: 9810538778605606  BnF: cb126501343 (data)  GND: 119076381  ISNI: 0000 0000 2323 0475  LCCN: n81051721  NKC: hka20231193158  SUDOC: 050576682  VIAF: 50545331   WorldCat (עם VIAF): 50545331
ג'ירולמו פריולי

ג'ירולמו פריולי (באיטלקית: Girolamo Priuli;‏ 1486 – 4 בנובמבר 1567) היה הדוכס ה-83 של ונציה. פריולי כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-1 בספטמבר 1559 ועד פטירתו משבץ.
פריולי היה אחיו הבכור של קודמו, הדוג'ה לורנצו פריולי, ובנם של אלויזה פריולי ורעייתו כיאה ליאון.
קודם לבחירתו עשה פריולי הון רב כסוחר (אף שלא נחשב לסוחר מוצלח במיוחד). במהלך שירותו הפוליטי עבור לה סרניסימה כיהן כפרוקוראטור (המנהלן האחראי) של מבני השלטון בכיכר סן מרקו.
כהונתו של פריולי, שהיה איש ספר מחד, אולם לא היה נואם מוצלח ולכן לא היה פופולרי בקרב תושבי העיר, מאופיינת כתקופת שלום. פריולי שמר על יחסים טובים עם האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרומית הקדושה, דבר שאפשר לו לפתח את הסחר, וליפות את העיר בעבודות ציבוריות שונות.
פריולי נשא לאישה את אלנה דיידו, ונולד להם בן אחד.
בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו

| בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו |
| --- | --- |
 חזית בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו
מיקום: ותיקן קריית הוותיקן
שיוך בנצרות: נצרות קתולית
שנת הקמה: 324
מעמד כנסייתי: קתדרלה
ארכיטקט: אלסנדרו גליליי (אנ')   דומניקו פונטנה (אנ')   פרנצ'סקו בורומיני
סגנון אדריכלי: בארוק
אורך: 130 מטר
אורך הטרנספט: 64 מטר
רוחב הספינה: 25 מטר
קואורדינטות: 41°53′9.26″N 12°30′22.16″E﻿ / ﻿41.8859056°N 12.5061556°E﻿ / 41.8859056; 12.5061556
הארכיבזיליקה האפיפיורית של יוחנן הקדוש בלטראנו (באיטלקית: Arcibasilica Papale di San Giovanni in Laterano; בלטינית: Basilica Sancti Ioannis in Laterano או Archibasilica Sanctissimi Salvatoris) ברובע לטראנו שבעיר רומא, היא הקתדרלה של הדיוקסיה של רומא ומקום מושבו הרשמי של בישוף רומא, הוא האפיפיור. הבזיליקה היא העתיקה ביותר מבין ארבע הבזיליקות הפטריארכליות בעיר, והיא הכנסייה הראשית (כנסיית אם) של הכנסייה הקתולית. דקאן הבזיליקה הנוכחי הוא אגוסטינו ואליני, ויקאר של בישוף רומא. נשיא צרפת משמש באופן מסורתי ומתוקף תפקידו (ex officio) קאנון של הבזיליקה, תואר שעבר בירושה ממלכי צרפת, שהחזיקו בו מאז ימי אנרי הרביעי.
מעמדה כארכיבזיליקה מציב אותה מעל כל הכנסיות הקתוליות, כולל בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן. בזיליקת יוחנן הקדוש עצמה נמצאת בעיר רומא, מחוץ לגבולות קריית הוותיקן, אך מתוקף ההסכמים הלטרניים מ-1929 היא הוכרה כשטח אקס-טריטוריאלי של הוותיקן, בדומה למעמדן של שגרירויות בעולם.
הבזיליקה נקראת על שם יוחנן המטביל ויוחנן כותב הבשורה ועל שם סמיכותה לארמון הלטראנו. בגלל מעמדה המיוחד מוקדש לה יום חג במסגרת חגי הקדושים הנוצרים והוא חל ב-9 בנובמבר, יום הקדשת הבזיליקה.
היסטוריה > האימפריה הרומית

בשטח שבו ניצבת הבזיליקה עמדו בימי האימפריה הרומית שני מבנים חשובים. האחד היה המבצר החדש של פרשי המשמר הפרטוריאני (בלטינית: Castra Nova equitum singularium), שנבנה על ידי הקיסר ספטימיוס סוורוס בשנת 193. לאחר ניצחונו של קונסטנטינוס על מקסנטיוס, שתחת פיקודו נלחם המשמר, וכניסתו לרומא בשנת 312, פיזר קונסטנטינוס את המשמר והמבצר נהרס. שרידי המבצר נמצאים בדיוק מתחת לספינת הבזיליקה.
המבנה השני הוא ארמון הלטראנו הראשון, אשר היה שייך למשפחת פלבאים בשם "לטראני", שבניה נשאו במשרות ממשלתיות בימי כהונתם של מספר קיסרים. סקסטיוס לטראנוס (אנ') היה הפלבאי הראשון שזכה בתואר קונסול. בן אחר של המשפחה, שהיה מיועד אף הוא למשרת הקונסול, הואשם על ידי נירון קיסר בקשירת קשר נגד הקיסר ורכושו הוחרם. הארמון עבר לרשות האימפריה כשהקיסר קונסטנטינוס נשא את אשתו השנייה, פאוסטה, בתו של הקיסר מקסימיאנוס ואחותו של מקסנטיוס. באותה תקופה נודע המבנה בשם "בית פאוסטה", והוא הוענק לבישוף רומא, האפיפיור מילטיאדס, על ידי קונסטנטינוס. תאריך מסירת החזקה בבניין אינו ידוע במדויק, אך לפי אחת ההשערות אירע הדבר לרגל אירוח סינוד בישופים בשנת 313, אשר התכנס לדון בעניינה של כת הדונאטיזם והכריז עליה בסופו של דבר כמינות.
בהמשך, הארמון הורחב והיה למקום מגוריו של האפיפיור סילבסטר הראשון, והבזיליקה שבו הפכה לקתדרלה של רומא ולמקום מושבו של האפיפיור בתפקידו כבישוף של רומא.