stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרגיי ברין
ילדותו

ברין נולד במוסקבה שברוסיה הסובייטית, למיכאיל וליבגניה. בשנת 1979 בגיל שש עבר עם משפחתו לארצות הברית. בארצות הברית החל אביו לעבוד כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מרילנד, ואמו עבדה כחוקרת בנאס"א.
ברין נחשף למחשבים ולעולם מדעי המחשב עוד בגיל צעיר. בעת שניסו לצאת מברית המועצות החל אביו ללמוד תכנות, ובעת ילדותו של ברין החלה תעשיית המעבדים והמחשבים האישיים לצמוח. הוא קיבל את מחשבו הראשון, קומודור 64, כמתנה מאביו לרגל יום-הולדתו התשיעי. הכישורים הטבעיים של ברין למתמטיקה ומחשוב ניכרו עוד בשנותיו הראשונות בבית הספר[דרוש מקור].
השכלה

עם סיום לימודיו בתיכון נרשם ברין לאוניברסיטת מרילנד, שם למד וקיבל תואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה. הישגיו הקנו לו מלגה מטעם הקרן הלאומית למדע האמריקאית ללימודי מוסמך באוניברסיטת סטנפורד, אותם סיים ב-1995. על אף ההתקדמות ברין לא סיים את לימודי הדוקטורט שלו.
במהלך שנים אלו התלמד ברין כמתמחה בחברת המחקר של סטיבן וולפרם.
קיבל תואר שני לאות כבוד במנהל עסקים מבית ספר בינלאומי לעסקים במדריד בשם "Instituto de Empresa".
עניין במנועי חיפוש

ברין פגש בשותפו לעתיד להקמת גוגל לארי פייג' בשנתו הראשונה בסטנפורד. ברין התמקד באותה העת במערכות כריית מידע בעוד שפייג' עסק בפיתוח העיקרון לפיו ניתן למדוד חשיבותו של נייר מחקר על פי ציטוטו במחקרים אחרים. השניים שילבו את ידיעותיהם לידי מסקנות בדבר מבנה החיפוש באינטרנט. מאמרם "האנטומיה של מנוע חיפוש קישורי ברשת" ("The Anatomy of a Large-Scale Hypertextual Web Search Engine") היווה הבסיס לעבודתם בהמשך.
השניים פיתחו את מנוע החיפוש שלהם והשתמשו בתשתית המחשבים של האוניברסיטה כדי לבחון אותו. עד מהרה הגיעו למסקנה כי בידיהם מנוע חיפוש בעל יכולות טובות יותר מהקיים באותה העת. השניים החליטו לזנוח את לימודי הדוקטורט שלהם לטובת המשך פיתוח המנוע החדש, אשר לימים יהפוך לגוגל. השניים החלו לגייס הון עבור הפרויקט ופתחו את חברתם המפורסמת ב-1998. עם הצלחת מנוע החיפוש החברה המשיכה להתפתח והחלה לספק שירותים נוספים לבד מחיפוש באינטרנט והייתה לאחת מחברות הענק של האינטרנט.
ברין משמש כיום כמנהל הטכנולוגי של גוגל.
חיים אישיים

ב-2007 נישא לאנליסטית הביוטכנולוגיה האמריקאית-יהודייה, אן ווצ'יצקי (אנ') (אחותה של מנכ"לית יוטיוב, סוזן ווצ'יצקי). ב-2008 נולד להם בן, ובת ב-2011. באוגוסט 2013 התפרסם שברין ואשתו נפרדו, לאחר שניהל רומן עם מנהלת שיווק של גוגל גלאס, אמנדה רוזנברג. ביוני 2015 הוא ואשתו ווצ'יצקי התגרשו. מאז 2018 הוא נשוי ליזמית טכנולוגיית המשפט, ניקול שנהאן(אנ'), ולהם בת שנולדה בשלהי 2018. בתחילת 2022 הגיש בקשה לגירושין משנהאן.
ברין וגרושתו ווצ'יצקי, עדיין מנהלים ביחד את "קרן ברין ווצ'יצקי". הם תרמו רבות ל"קרן של מייקל ג'יי פוקס" לחקר מחלת פרקינסון, וב-2009 העניקו מיליון דולר לארגון האמריקאי-יהודי, "היאס", לסיוע לפליטים ומהגרים.
לקריאה נוספת

איילת כרמל, תיק אישי: 40 טייקונים בינלאומיים, ידיעות אחרונות - ספרי חמד - גלובס, 2006. עמודים 69–72.
הערות שוליים

↑  Catherine Thorbecke, Google founders Larry Page and Sergey Brin stepping down as CEO and president, ABC News, ‏December 3, 2019
↑  Profile - Sergey Brin, Forbes, ‏06 Jan 2025
↑  Michael Brin, אוניברסיטת מרילנד, המחלקה למתימטיקה
↑  Eugene Kim, Larry Page and Sergey Brin paid $1,700 a month to rent the garage where Google was born, Business Insider, ‏Sep 18, 2015
↑  קן אולטה, גוגל - סוף העולם שהכרנו. עמוד 50. תל אביב: ספרי עליית גג-ידיעות אחרונות
↑  סרגיי ברין באתר Google‏
↑  נבו טרבלסי, ‏דיווח: אילון מאסק ניהל רומן עם אשתו של המייסד-שותף של גוגל, באתר גלובס, 24 ביולי 2022
↑   מאסק מכחיש: לא ניהלתי רומן עם אשתו של סרגיי ברין, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447302505171  PLWABN: 9810630820605606  ACM DL: 81100070777  BNE: XX4902579  dblp: b/SergeyBrin  GND: 132711648  ISNI: 0000 0000 7879 1368  LCCN: no2005073928  LNB: 000279772  NKC: vse2010558371  NLG: 264756  NTA: 321646282  SUDOC: 169743705  VIAF: 120111435   WorldCat (עם VIAF): 120111435
ט.א.ט.ו.

| --- | --- |

וולקובה (שמאל) וקטינה (ימין) בשנת 2003
 מקום הקמה:  מוסקבה 
 מוקד פעילות:  מוסקבה, רוסיה רוסיה
 תקופת הפעילות:  1999–2011 (כ־12 שנים)
 סוגה:  דאנס-פופ, רוק, פופ רוק, יורודאנס
 שפה מועדפת:  רוסית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  אינטרסקופ רקורדס, יוניברסל מיוזיק גרופ (2001–2006)   ט.א. מיוזיק (2006–2011)
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 לנה קטינה יוליה וולקובה 
 
ט.א.ט.ו. (ברוסית: Тату; באנגלית: t.A.T.u.) היו הרכב פופ רוסי בינלאומי של הזמרות ילנה קטינה ויוליה וולקובה אשר פעל בין השנים 1999–2011 ומוגדר כצמד היצוא המוזיקלי הרוסי המצליח ביותר בכל הזמנים.
וולקובה וקטינה היוו חלק מקבוצת מוזיקת הילדים, "Neposedy" לפני שנוהלו על ידי המפיק והבמאי איוואן שאפובאלוב וחתמו בחברת התקליטים הרוסית "Neformat". אלבום הבכורה של הצמד יצא לאור בשנת 2001, 200 Po Vstrechnoy וזכה להצלחה מסחרית במזרח אירופה בעודו מגיע למקומות הראשונים במצעדי האלבומים בצ'כיה, פולין וסלובקיה. שחררו הוביל לחתימתן בחברת אינטרסקופ רקורדס אשר הוציאה את אלבומן השני, 200 km/h in the Wrong Lane שנה לאחר מכן. ביפן נמכר האלבום ביותר מ-300,000 עותקים תוך יומיים בלבד, מה שהפך את הצמד למעשה המוזיקאי המזרח אירופאי המצליח ביותר בכמות מכירות אלבום בשבוע הראשון במדינה, ולצמד הזר הראשון שכובש את המצעד הרשמי. החל משנת 2010, מכר מעל ל-5 מיליון עותקים ברחבי העולם. לקידומו, הוצאו ארבעה סינגלים בהם הלהיטים, "All the Things She Said" ו-"Not Gonna Get Us". בשנת 2003 ייצגו את רוסיה באירוויזיון עם השיר "Ne ver', ne boysia" וסיימו במיקום השלישי.
בשנת 2005, ט.א.ט.ו. הוציאו את אלבומי האולפן, Dangerous and Moving ו-Lyudi Invalidy אשר קודמו עם הסינגלים המובילים "All About Us" ו-"Lyudi Invalidy" בהתאמה. בשנים שלאחר מכן, הצמד התמקד ביצירת חברת הפקה משלהן, "T.A. Music" וקידום הסרט בהשראתן, "You and I" משנת 2008. צמד אלבומי האולפן האחרונים מאת הצמד במשך השנתיים שלאחר יציאתו, Vesyolye Ulybki ו-Waste Management נוצרו בהשראתו. בשנת 2011 הצמד התפרק רשמית בעוד וולקובה וקטינה פתחו בקריירות סולו נפרדות. במשך השנים שלאחר הפירוק התאחדו להופעות באירועים מיוחדים בהם טקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בסוצ'י 2014.
ט.א.ט.ו. הופיעו פעמיים ברשימת 50 הכוכבים העשירים ביותר של פורבס, במקום ה-6 ו-36 בין השנים 2006–2007 בהתאמה, ובשנת 2008 זכו בפרס ה-"MTV Legend" מאת MTV רוסיה. בשנת 2011 וולקובה וקטינה דורגו ברשימת מאה הנשים הסקסיות ביותר של כתב העת לגברים, מקסים, הרוסי במקומות 15 ו-35 בהתאמה ובשנת 2006, הן וולקובה והן קטינה זכו בתואר "אשת השנה" בטקס פרסי אנשי השנה של מגזין "GQ".
היסטוריה > 2005–2006: Dangerous and Moving ו-Lyudi Invalidy

היו הרבה שמועות סביב הפיצול הצמד משאפובאלוב עד לשידור "Podnebesnaya", שתיארה את הקבוצה עוזבת בגלל חוסר עניין ודאגה של שאפובאלוב. הם גם טענו שאיכות המוזיקה שהופקה נמוכה מדי, וכי שאפובאלוב מעוניין רק ביצירת שערוריות. וולקובה הצהירה כי "הוא מבלה את זמנו בחישוב יצירת שערוריות במקום לתכנן את העבודה האמנותית שלנו. אני בטוחה שהאוהדים שלנו יעדיפו לשמוע שירים חדשים ואלבומים חדשים מאשר שערוריות חדשות". קטינה הצהירה כי "הוא גרם לנו להיות לסביות כשרק שרנו עבור לסביות. רצינו שאנשים יבינו אותן ולא ישפוט אותן. שהן חופשיות כמו כל אחד אחר". באחד הפרקים האחרונים של התוכנית, וולקובה הזכירה את חזרתה לארצות הברית באביב 2004 כדי להקליט שירים חדשים עם מפיקים שונים אך עם זאת, נכנסה להריון זמן קצר לאחר מכן וההקלטות התעכבו.
עם זאת, עד מהרה הצטרפה וולקובה לאולפן ההקלטות לקטינה והמפיק סרחיו גלויאן. הצמד נתמך בחברת התקליטים, "Universal Music International", במציאת שירים והפקה מתאימה להוצאת אלבום חדש. באוגוסט 2005 הוכרזו השירים "All About Us" ו-"Lyudi Invalidy" כסינגלים המובילים מהאלבום האנגלי והרוסי בהתאמה. "All About Us" הפך ללהיט עולמי ביציאתו והיה בין עשרת המובילים ברוב המצעדים באירופה. הצמד הוציאו את אלבומן השני באנגלית ב-5 באוקטובר 2005 בשם Dangerous and Moving. מקבילו הרוסי שוחרר ב-19 באוקטובר בשם, Lyudi Invalidy. הסינגל השני מהאלבום האנגלי, "Friend or Foe" שוחרר ב-2 באוקטובר 2005. ב-25 במרץ 2006, ט.א.ט.ו. זכו בפרס עבור הקבוצה הטובה ביותר במהדורה הראשונה של פרסי "TRL".
ב-17 באפריל 2006, ט.א.ט.ו. חזרו להופעת טלוויזיה בריאליטי רוסי עם התוכנית t.A.T.u. Expedition, ששודרה בערוץ המוזיקה הרוסי "Muz TV". היא תיארה את יציאת אלבומן שני שלהם, והקלטת הקליפ לסינגל השלישי והאחרון, "Gomenasai", שיצא במהלך שידור התוכנית. ב-28 באפריל הופיעו ט.א.ט.ו. בסנט פטרבורג ופתחו בסיבוב ההופעות "Dangerous and Moving Tour". ב-30 באוגוסט 2006 הודיע אתרן הרשמי כי הצמד עזבו את חברת התקליטים, אינטרסקופ רקורדס.
ב-21 בנובמבר 2006 הגיש אזור רפובליקת קומי ברוסיה תביעה נגד ט.א.ט.ו. בשל שם האלבום והשיר "Lyudi Invalidy" המתורגם לרוסית כ-"אנשים נכים". ליאוניד וקייב, נציג זכויות אדם ברפובליקה הקומית, פירש את השיר כמיועד לאנשים עם מוגבלות וציין מילים שנכתבו בחוברת האלבום, בה נאמר: "אנשים נכים לא יודעים מה זה להיות בן אדם. הם זיופים בתוך הצורה האנושית. הם אינם חיים, אלא - מתפקדים". קטינה הודיעה בתגובה לתביעה כי, "כמובן שהתכוונו לנכים מוסריים, לאנשים שאין להם נשמה ורגשות אנושיים". כשנשאלה אם יש להם משהו נגד אנשים עם מוגבלויות, היא ציינה כי היא מוצאת שזה פוגע להתייחס לאנשים במונח זה, והוסיפה, "אנו מצטלמים יחד ומוודאים שיש להם מקומות בראש סדר העדיפויות במהלך הופעותנו". בשנת 2006, הפוליטיקאי הרוסי אלכסיי מיטרופנוב הציע לצמד לקבל את עיטור הידידות, אך הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית הטילה וטו על הצעתו. מיטרופנוב כתב רומן בהשראת הצמד, t.A.T.u. Come Back, שעובד גם לסרט התיעודי בהשראתן, You and I.
אמנותיות > תדמית ציבורית

ט.א.ט.ו. נודעו ברחבי העולם בספקולציות האם חברות ההרכב הן לסביות בעוד נהגו להתנשק בלהט לפחות פעם בכל הופעה או ראיון, וזאת כדי לחזק את תדמיתן אשר הציגו במשך השנים. למעשה זה נוספו מילות השירים והקליפים של הצמד, שדיברו על היחסים הלסביים ביניהן, וראיונות בהם תיארו את חיי המין שלהן בעמימות. לעיתים קרובות השיבו על שאלות בנוגע לזהותן המינית באמירה כי הן "לא אוהבות להדביק לעצמן תוויות". במהלך סיבובי הופעתן, נהגו ט.א.ט.ו. להעלות לבמה זוגו חברים מהקהל אשר הדגימו על הבמה נשיקה חד מינית.
לדברי קטינה, מפיקן איוואן שאפובאלוב קיבל השראה ליצור את הצמד לאחר צאת הסרט השוודי פאקינג אמאל שהתמקד ברומנטיקה בין שתי תלמידות בית ספר. לאחר השלמת הצמד, המפיקים החליטו על שמו, "Тату" (טאטו) אשר היה לראשי תיבות לביטוי הרוסי, "Та любит ту" (זו אוהבת את זו). קליפ הסינגל המוביל מתוך אלבומן הראשון, "All the Things She Said" שיצא באוקטובר 2002, הוביל למחלוקות ונאסר לשידור ב-MTV רוסיה וערוץ "BBC". במהלכו נראו השתיים מאחורי גדר, לבושות במדי בית ספר קתולי, בוכות, צועקות, מזעזעות את הגדר ומתנשקות בתשוקה. בצידה השני של הגדר עומדים מבוגרים ובוהים בהן בקבס. היו שמועות רבות סביב הפיצול הצמד משאפובאלוב בתחילת 2004 שתיארו את הצמד עוזבת את שיתוף הפעולה עימו עקב חוסר עניין ודאגה מצדו והתמקדות ב-"יצירת שערוריות מאשר בקידום העבודה האמנותית" שלהן. קטינה הצהירה כי שאפובאלוב "גרם לנו להיות לסביות כשרק שרנו עבור לסביות. רצינו שאנשים יבינו אותן ולא ישפוט אותן. שהן חופשיות כמו כל אחד אחר". ב-17 במאי 2007, פרסמו ט.א.ט.ו. הודעה שהופנתה לאוהדיהם מהקהילה הגאה באומרן, "כשיצא אלבומנו השני, רבים ממעריצינו מהקהילה הגאה חשבו ששקרנו אותם ובגדנו בהם. זה לא נכון! מעולם לא עשינו זאת ותמיד דגלנו באהבה ללא גבולות". ב-26 במאי טסו למוסקבה כדי לקחת חלק במצעד הגאווה השני במוסקבה למרות חוסר האישור לארגונו.
אמנותיות > מורשת

ט.א.ט.ו. מוגדר כצמד היצוא המוזיקלי הרוסי המצליח ביותר בכל הזמנים. הצמד הופיעו פעמיים ברשימת 50 הכוכבים העשירים ביותר של פורבס, במקום ה-6 ו-36 בין השנים 2006–2007 בהתאמה, ובשנת 2008 זכו בפרס ה-"MTV Legend" מאת MTV רוסיה. בשנת 2011 וולקובה וקטינה דורגו ברשימת מאה הנשים הסקסיות ביותר של כתב העת לגברים, מקסים, הרוסי במקומות 15 ו-35 בהתאמה ובשנת 2006, הן וולקובה והן קטינה זכו בתואר "אשת השנה" בטקס פרסי אנשי השנה של מגזין "GQ". בשנת 2006 הצהירה קטינה באומרה למגזין בילבורד,
"אנשים יזכרו אותנו בגלל שירים נהדרים, בהיותנו חופשיות, לוקחות את החיים כמו שהם ולא מפחדות מכלום. היו תמונות פרובוקטיביות של שתי נערות שמנשקות זו את זו, אבל הדבר השני היה המוזיקה הנהדרת באמת".
"All the Things She Said" דורג במקום ה-452 ברשימת "500 השירים הגדולים ביותר מאז שנולדת" של מגזין המוזיקה, Blender, וה-8 ברשימת "100 שירי הפופ הטובים ביותר של העשור" מאת חברת התקשורת אמריקה און ליין. רבקה בארי מכתב העת הניו זילנד הראלד רשמה את השיר במקום החמישי בעשרת הסינגלים הטובים ביותר בשנת 2003. ביל לאמב מהחברה Dotdash כלל את השיר ב-100 שירי הפופ הטובים ביותר משנת 2003 במיקום ה-31, ובין עשרת שירי להקת הבנות העכשווית ב-10.
חברות הצמד

לנה קטינה (שם מלא: אלנה סרגיבנה קטינה, Елена Сергеевна Катина), נולדה ב-4 באוקטובר 1984.
יוליה וולקובה (שם מלא: יוליה אולגובנה וולקובה, Юлия Олеговна Волкова), נולדה ב-20 בפברואר 1985.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2001: 200 Po Vstrechnoy
2002: 200 km/h in the Wrong Lane
2005: Dangerous and Moving
2005: Lyudi Invalidy
2008: Vesyolye Ulybki
2009: Waste Management
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2003: t.A.T.u. Remixes
2006: The Best
2009: Waste Management Remixes
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2020: Truth: Live in St. Petersburg
דיסקוגרפיה > אלבומי DVD

2002: t.A.T.u: The Video Collection
2003: Podnebesnaya
2003: t.A.T.u. Remixes DVD
2004: Screaming for More
2004: .Anatomy of t.A.T.u
2006: t.A.T.u. Expedition
2007: Truth: Live in St. Petersburg
הופעות > סיבובי הופעות

2000–2002: Po Vstrechnoy Tour ‏200
2003: km/h in the Wrong Lane Tour ‏200
2003: Show Me Love Tour
2005–2007: Dangerous and Moving Tour
בת-שבע שריף

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1937 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  14 ביולי 2009 (בגיל 72) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה", האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
לוחית הנצחה לנעם ובת שבע שריף בתל אביב
בת-שבע שריף  (28 ביוני 1937 – 14 ביולי 2009) הייתה משוררת ישראלית.
ביוגרפיה

שריף נולדה בתל אביב. בוגרת בית החינוך, הגימנסיה העברית "הרצליה" והפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית.
לימדה ספרות בבתי ספר, ואחר כך שימשה כמפקחת ללימודי הספרות במשרד החינוך. במהלך חייה פרסמה 18 ספרי שירה.
שריף יזמה את "פרויקט שריף" שנקרא על שמה, בו הוקמה מסגרת העשרה ותרבות לעיירות פיתוח ושכונות מצוקה, שכללה ערבים ספרותיים עם סופרים ישראלים ביישובים אלו, ועוד.
שריף הייתה חברה בהנהלת אגודת הסופרים העבריים, באקדמיה העולמית לספרות, במועצה לתרבות ואמנות, במועצת האגודה למען החייל, במועצת העיתונות, ובוועד רשות השידור.
שריף הייתה המשוררת הישראלית הראשונה שספריה תורגמו לסינית.
שריף הייתה אחותו של המוזיקאי נעם שריף. נישאה למרדוך סגל, ממגיני יד מרדכי, ולהם שני ילדים.
נפטרה בגיל 72 בביתה בירושלים, ונקברה בבית העלמין הר המנוחות שבעיר.
עיריית תל אביב קבעה לוחית הנצחה בכניסה לבית בו גדלה עם אחיה נעם, ברחוב העבודה 28.
יצירותיה > ספרי שירה בעברית

"שירים" (הוצאת אופיר, תשכ"א)
"לא כל הנחלים" (הוצאת  אופיר, תשכ"ח 1968)
"ביצוע שירי אהבה" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ב 1972)
"מלות כיבושין" ( הקיבוץ המאוחד, תשל"ה 1974)
"אדם ביקר" (הקיבוץ המאוחד, תשל"ט 1978)
"אקח מועד" (הקיבוץ המאוחד, תשמ"א 1981)
"אפר כלחם" (תשמ"ג 1982)בת שבע שריף בשנת 1962
"החובה והזכות" (הדר, 1986)
"אנשים ישנים" ( ענבר-אופיר, תשס"ב 2002)
"אדם הוא הנפש"  ( סקורפיו 88, תשס"ד 2003)
"מדבר אחים"  (א.ע.א., תשס"ד 2004)
"בין זמן הכנרת לזמן ירושלים" (א.ע.א., תשס"ו, 2006)
"נכתב השנה" (א.ע.א., 2008)
"שיחות" (א.ע.א., 2009)
"שירים נבחרים" (מוסד ביאליק, תשע"ג, 2013)
שיר אשיר בגשם

| --- | --- |

עטיפת ה- DVD של הסרט
 בימוי:  ג'ין קלי, סטנלי דונן 
 הופק בידי:  ארתור פריד
 תסריט:  בטי קומדן, אדולף גרין 
 עריכה:  אדריאן פזאן 
 שחקנים ראשיים:  ג'ין קלי דונלד או'קונור דבי ריינולדס ג'ין הייגן מילארד מיטצ'ל
 מוזיקה:  ארתור פריד
 צילום:  הרולד רוסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  MGM
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  27 במרץ 1952 ישראל19 בספטמבר 1953
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט קומדיה, סרט מוזיקלי, מלודרמה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  2,540,000‏$
 הכנסות:  7,200,000‏$
 פרסים:  מועמד לשני פרסי אוסקר
 דף הסרט ב־IMDb
 
קדימון
שיר אשיר בגשם (באנגלית: Singin' in the Rain) הוא סרט מוזיקלי משנת 1952, אשר ביימו ג'ין קלי וסטנלי דונן. קלי אף משחק בתפקיד הראשי בסרט, לצד דונלד או'קונור ודבי ריינולדס.
עלילת הסרט

דון לוקווד (ג'ין קלי) הוא כוכב ראינוע אשר התחיל את דרכו כמוזיקאי, רקדן ופעלולן. ברוב סרטיו משחק לוקווד לצידה של לינה למונט (ג'ין הייגן), וכחלק מיחסי הציבור של אולפן הסרטים שלהם, מסופר במדורי רכילות בעיתונים על רומן פיקטיבי ביניהם. למעשה, דון אינו סובל את לינה, אך זו מאמינה כי באמת יש ביניהם רומן.
לאחר הצלחת הסרט זמר הג'אז, אחד הסרטים המדברים הראשונים, מחליט מנהל האולפן ר. פ. סימפסון (מילארד מיטצ'ל) כי אין ברירה אלא להפיק את סרטם הבא, "הפרש הלוחם", כסרט מדבר. שילובו של קול בסרט גורם לבעיות רבות, אשר בראשן קולה הצורמני של לינה.
לאחר הקרנת הניסיון הכושלת, מציע קוזמו בראון (דונלד או'קונור), חברו הטוב של דון, כי את הקול של דמותה של לינה תדובב השחקנית הצעירה קת'י סלדן (דבי ריינולדס), בה דון מאוהב. השלושה משכנעים את ר. פ. לשנות את "הפרש הלוחם" לקומדיה המוזיקלית "הפרש המחולל". כאשר לינה מגלה כי קולה בסרט מדובב, היא כועסת ומנסה למנוע את הרומן בין דון לקת'י. היא סוחטת את ר. פ. כך שקת'י תמשיך לדבב את קולה בסרטים הבאים, ללא קרדיט. קת'י נאלצת להסכים, מאחר שהיא תחת חוזה.
לאחר הצגת הבכורה המוצלחת של הסרט, מבקש הקהל מלינה לשיר. כאשר קת'י שרה מאחורי פרגוד בעוד לינה מניעה את שפתיה על הבמה, מרימים דון, קוזמו ור. פ. את הפרגוד, וכך מתגלה האישה האמיתית מאחורי קולה של לינה.
פסקול הסרט

את מוזיקת הרקע של הסרט הלחין ארתור פריד, אשר גם היה מפיק הסרט. פריד אף הלחין את רוב השירים בסרט, למילותיו של נסיו הרב בראון. כמעט כל השירים בסרט, לרבות שיר הנושא, הם למעשה חידושים של שירים מסרטים ישנים יותר, משנותיו הראשונות של הקולנוע:
"Singin' in the Rain" - מתוך הסרט "סקירת הוליווד של 1929" (1929)
"Fit as a Fiddle" - מתוך "מאמן מכללה" (1933) (מילים של אל גודהרט, לחן של אל הופמן)
"Temptation" - נעימה אינסטרומנטלית, מתוך "הולכים על הוליווד" (1933)
"All I Do is Dream of You" - מתוך "סדי מקי" (1934)
"Make 'Em Laugh" - שיר מקורי אשר נכתב בשביל הסרט, אך דומה מאוד לשירו של קול פורטר "Be a Clown" אשר הופיע בסרט "שודד הים" (1948)
"The Wedding of the Painted Doll" - מתוך "מנגינת ברודוויי" (1929)
"Should I?" - מתוך "לורד ביירון מברודוויי" (1930)
"Beautiful Girl" - מתוך "הולכים על הוליווד"
"You Were Meant for Me" - מתוך "מנגינת ברודוויי"
"Moses Supposes" - שיר מקורי, מילים של בטי קומדן ואדולף גרין, לחן של רוג'ר אידנס
"Good Morning" - מתוך "תינוקות" (1939)
"Would You?" - מתוך "סן פרנסיסקו" (1936)
"Broadway Rhythm" - מתוך "מנגינת ברודוויי של 1936" ו"תינוקות"
"You Are My Lucky Star" - מתוך "מנגינת ברודוויי של 1936" ו"תינוקות"
אזכורים של סרטים אחרים

מספר סצנות בסרט, בעיקר הקשיים וההתמודדות עם המעבר מראינוע לקולנוע, מהוות אזכור לסרטים אחרים:
הסצנה ב"הפרש הלוחם" בה אומר דון ללינה שוב ושוב "אני אוהב אותך" היא אזכור לסצנה בסרטו המדבר הראשון של ג'ון גילברט.
"הפרש הלוחם" מהווה אזכור לסרט משנת 1928 "הפרש", הזכור בעיקר בשל השירים המדובבים בו בצורה רופפת, אשר הוכללו בו לאור הצלחת הסרטים המדברים.
השיר והריקוד "Broadway Melody Ballet" הם אזכור לסרט המוזיקלי המלא הראשון בהוליווד- "מנגינת ברודוויי" מ-1929.
שמו של מנהל אולפני מוניומנטל, ר. פ. סימפסון, לקוח משמו של מפיק הסרט, ארתור פריד.
הצלחת הסרט

הסרט זכה להצלחה מזערית בשנת צאתו, עם הכנסות של כ־120,000 דולר בלבד בארצות הברית. הוא היה מועמד לשני פרסי אוסקר, על מוזיקה (המועמד היה לני הייטון, המנהל המוזיקלי), ועל שחקנית משנה (ג'ין האגן), אך לא זכה באף אחד מהם. בפרס גלובוס הזהב, זכה דונלד או'קונור בפרס השחקן הטוב ביותר בסרט מוזיקלי.
עם זאת, הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות, אשר שיבחו את עלילתו המשעשעת, את השירים המשובחים ואת הכוריאוגרפיה המושקעת. בשנת 1998, בחר מכון הסרטים האמריקני בסרט כסרט העשירי הטוב ביותר אי פעם. בשנת 2004 בחר המכון את שיר הנושא של הסרט כשיר השלישי הטוב ביותר בהיסטוריית הקולנוע, ובשנת 2006 זכה הסרט מהמכון לתואר הסרט המוזיקלי הטוב ביותר בהיסטוריה. הסרט נמצא באופן קבוע ברשימת "250 הגדולים" של אתר IMDb, המבוססת על דירוג גולשי האתר.
אזכורים בסרטים אחרים ובסדרות אחרות

הסרט זכה לאזכורים רבים בסרטים אחרים, כולל פארודיות לא מעטות. רוב האזכורים והפרודיות היו של שיר הנושא של הסרט, עם ריקודו המפורסם של ג'ין קלי. אחד המפורסמים ביותר שבהם הוא בסרטו של סטנלי קובריק "תפוז מכני", בו שר אלכס את השיר בסצנות שונות בסרט. אזכור נוסף היה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "מזימות בינלאומיות", בו מזמזם את השיר קרי גרנט בעודו מעמיד פנים שהוא מתקלח. בסרט לאון, בחיקוי של ג'ין קלי, שרה נטלי פורטמן הצעירה את השיר, בסיטקום הילדים המצליח "החיים היפים של זאק וקודי" נעשה פרק מיוחד לסרט "היי סקול מיוזיקל" שבו מעלים את הסרט בתור הפקה בית ספרית. ובסרט המצויר רובוטס, הרובוט פנדר שר את השיר בשם "בשמן אני שר". בסדרת הטלוויזיה "גאליס" יולי מזיזה את שפתיה בחזית כאשר רונה אחותה שרה באמת מאחורי וילון. במערכון בתוכנית "סיבה למסיבה" ישנה גרסה פארודית עם הדמויות של שמעון פרס ויצחק שמיר המגולמים על ידי טוביה צפיר. ב"רחוב סומסום" כרובי עושה את הסצנה המפורסמת, כשמירי מביימת אותו, כאשר נוצרת תקלה ובכל פעם היה מזג אוויר שונה כמו: שלג. העלילה המרכזית של "הסוכן" עוסקת בזמרת מתחילה שנראית טוב מבחוץ, אך שרה גרוע שנעזרת בקול של כוכבת מתחילה אחרת שהיא מופנמת יותר.
הפצה מחודשת

לציון שבעים שנה ליציאת הסרט לבתי הקולנוע, ב-26 באפריל 2022 הפיצה חברת "האחים וורנר" מהדורת בלו-ריי של הסרט, בפורמט 4K UHD. המארז המשולב כלל, בנוסף לסרט עצמו, התייחסויות מוקלטות של השחקניות דבי ריינולדס וקאת'לין פרימן (אנ'), השחקן דונלד או'קונור, הרקדנית סיד צ'ריס, הבמאי-כוריאוגרף סטנלי דונן, הפזמונאים בטי קמדן ואדולף גרין (אנ'), הקולנוען האוסטרלי באז לורמן, וההיסטוריון של הקולנוע רודי בלמר (אנ'). עוד נכללו במארז: הסרט התיעודי "Singin’ in the Rain: Raining on a New Generation" (בתרגום חופשי: "שיר אשיר בגשם: גשם יורד על דור חדש") משנת 2012, והקדימון המקורי של הסרט.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "שיר אשיר בגשם", עמ' 83–85
הערות שוליים

↑  שיר אשיר בגשם, באתר מעריב, jpress.org.il, 18 בספטמבר 1953
↑  Singin' in the Rain (1952) - Box Office Mojo
↑  Singin' in the Rain (1952) (באנגלית), נבדק ב-2019-04-13
↑  AFI's 100 Greatest American Movies
↑  100 Greatest Songs in Movies - AFI
↑  AFI.com Error, www.afi.com
↑  IMDb Top 250 - IMDb
↑  Singin' in the Rain (1952) - Connections - IMDb
↑  Singin' in the Rain: Raining on a New Generation. IMDb, retrieved May 19, 2022
↑  Davidson, Douglas (May 19, 2022). “Singin’ in the Rain” celebrates its 70th anniversary with a first-time 4K UHD release. Elements of madness, tretrieved May 19, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588640005171  GND: 4375976-2  LCCN: n97121772  MusicBrainz release group: 446f78af-1f46-39d7-aa5c-ea119e5ef776  MusicBrainz work: 5544ddb3-7fcc-4337-8cb1-f89cb20dfb5c  VIAF: 316751644   WorldCat (עם VIAF): 316751644 
אחת מכרזות הסרט, בה נראה ג'ין קלי שר את שיר הנושא של הסרט
אחי איפה האוטו שלי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דני ליינר 
 הופק בידי:  גיל נטר ברודריק ג'ונסון אנדרו קוסוב
 תסריט:  פיליפ סטארק 
 עריכה:  קימברלי ריי
 שחקנים ראשיים:  אשטון קוצ'ר שון ויליאם סקוט ג'ניפר גארנר מרלה סוקולוף כריסטי סוואנסון דייוויד הרמן האל ספארקס צ'ארלי אוקונל קאם וולי
 מוזיקה:  דייוויד קיטיי
 צילום:  רוברט סטיבנס, רוברט מ. סטיבנס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אלקון אנטרטיימנט 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בדצמבר 2000 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  83 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט חבר'ה, סרט להט"בי 
 תקציב:  13,000,000‏$
 הכנסות:  73,180,723‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   dudewheresmycar
 www.foxhome.com/dude/
 דף הסרט ב־IMDb
 
אחי, איפה האוטו שלי? (באנגלית: Dude, Where's My Car?) היא קומדיה שהופקה בשנת 2000 על ידי דני ליינר בארצות הברית. הסרט קיבל ביקורות גרועות ביותר אולם הצליח בקופות ואף הפך לסרט פולחן.