stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אידרוסיזומאב
פיתוח ומנגנון פעולה

אידרוסיזומאב הוא נוגדן חד שבטי הומאני, ספציפי לדביגטראן בלבד. הוא מיוצר בתאי שחלות של אוגרים כך שאזור ה FC שלו הוסר ממנו כדי למנוע קישור לא ספציפי. מקטע ה-FAB של הנוגדן תוכנן כך שנקשר בזיקה גבוהה פי 350 לדביגטראן מאשר הקישור של דביגטראן לטרומבין. ברגע שהנוגדן נקשר לתרופה, התרופה אינה יכולה להיקשר עוד לטרומבין עד לפינוי של הנוגדן מזרם הדם. הקומפלקס שנוצר, דביגטראן-אידרוסיזומאב, הוא יציב מאוד (זמן מחצית חיים של 260 שעות בקירוב), וכך מנוטרל אפקט נוגד הקרישה של דביגטראן. הקומפלקס עצמו מפונה במהירות מזרם הדם-תוך מס' שעות.
הקישור של אידרוסיזומאב הוא מיידי, ספציפי לתרופה וממושך. לאחר הקישור, אין הפרעה להליך הקרישה הטבעי של הגוף.
צורת מתן

התרופה ניתנת בזריקה או באינפוזיה. היא נמצאת בשימוש בבתי חולים בלבד, בתמיסה המוכנה לשימוש. ניתן לחזור ולהשתמש בדביגטראן כ-24 שעות לאחר השימוש בפרקסביינד כל עוד המטופל יציב קלינית.
בטיחות ויעילות

מחקר[דרוש מקור] שבחן את הבטיחות והיעילות של פרקסביינד במטופלים בריאים צעירים ומבוגרים ביחס לפלסבו הראה כי לא נמצאו תופעות לוואי הקשורות לתרופה. כמו כן, לא נמצאה תגובה של מערכת החיסון וכן לא הופרע תהליך הקרישה הטבעי של הגוף. לא נמצא קשר בין מינון, גיל ותפקוד כלייתי לשכיחות של תופעות לוואי כלשהן. .
מחקר ה REVERS-AD בחן[דרוש מקור] את השפעת אידרוסיזומאב במטופלי פרדקסה עם דימום בלתי נשלט/מסכן חיים ובמטופלי פרדקסה שנזקקים לניתוח חירום/פרוצדורה דחופה. גם במקרה זה הייתה פעילות האנטידוט מיידית, מלאה וממושכת. זמן ממוצע להפסקת דימום לאחר מתן פרקסביינד היה בין 3.5-4.5 שעות, וזמן ממוצע לניתוח לאחר מתן פרקסביינד היה 1.6 שעות. האנטידוט פעל בבטיחות במטופלים שנבדקו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אל סיגלו דה טוראון

| --- | --- |
 תאריכי הופעה:  18 בפברואר 1922 – הווה (102 שנים) 
 שפה:  ספרדית 
 מערכת:  טוראון 
 מדינה:  מקסיקו 
 אתר רשמי
 
אל סיגלו דה טוראון (בספרדית: El Siglo de Torreón) הוא יומון מקסיקני שפועל מאז 28 בפברואר 1922. היומון היה אחראי בעבר על פרסום מצעדי המוזיקה ברחבי אמריקה הלטינית.
נכון ל-2024, תפוצת העיתון הוא 30,000 עותקים בימי שני עד שבת ו-37,849 עותקים בימי ראשון.
הערות שוליים

↑  "AEE". www.aee.com.mx. ארכיון מ-1999-10-09. נבדק ב-2022-11-11.
↑  Life, PLAYERS of (2022-07-07). "El Siglo de Torreón: 20 portadas que han marcado la historia en 100 años". PLAYERS of Life (בMexican Spanish). ארכיון מ-2022-11-18. נבדק ב-2022-11-18.
↑  El Siglo de Torreón, mpm.com.mx
אכלני יתר אנונימיים

לוגו
אכלני יתר אנונימיים (באנגלית: Overeaters Anonymous או בקיצור OA) היא  תוכנית שנים עשר צעדים המציעה דרך להתמודד עם הפרעת אכילת יתר, בפרט והפרעות אכילה שונות בכלל כמו בולימיה ואנורקסיה וזאת על פי תוכנית 12 הצעדים של האלכוהוליסטים אנונימיים כפי שפורשו על ידי "אכלני יתר אנונימיים". המשתתפים אינם חייבים להיות בעלי עודף משקל - כאמור, חלק מחברי "אכלני יתר אנונימיים" הם בולימיים או אנורקטיים.
כמו בתוכנית האלכוהוליסטים אנונימיים, חברי התוכנית מאמינים כי הם לוקים במחלה גופנית - חוסר יכולת א-נורמלית של שליטה באכילת סוגי מזונות שונים או בהתנהגויות אכילה שונות אשר גורמים, בדומה למצב אצל אלכוהוליסטים, לכמיהות ואכילה כפייתית בלתי נשלטת. חלק מתהליך הכפייתיות הוא הניסיון למצוא סיבות להמשך לאכילה הכפייתית - סיבות הנעות מאכזבות רגשיות ועד "רציונליזציה" של תהליך האכילה (לדוגמה: "אכלתי בסדר במשך שעה\יום\שבוע ועל כן 'מגיע לי'"). 
הפתרון המוצע על ידי "אכלני יתר אנונימיים" הוא פתרון רוחני - ביצוע של 12 הצעדים של האלכוהוליסטים האנונימיים בשינויים הנדרשים: החלפת המילים "אלכוהול" ו"אלכוהוליסט" ב"אוכל" וב"אכלן יתר כפייתי".
על פי אמונת התוכנית, לא כל אדם רגיש לאותם החומרים או המאפיינים הגורמים לכמיהות ומשם לאכילה הכפייתית. הניסיון הראה שחברי OA שונים מפתחים כמיהות בעקבות מאכלים או הרגלי אכילה שונים ועל כן על כל חבר בתוכנית "לפתח" תוכנית אכילה פרטית לבד או באמצעות שימוש באנשי מקצוע. תוכנית "אכלני יתר אנונימיים" משתמשת ברעיון של "הימנעות" מאכילה כפייתית ולא של "פכחון" מאכילה שכזו. תוכנית אכילה, באופן אידיאלי אם כן, תנטרל את כל המאכלים ו\או הרגלי אכילה הגורמת לכאלה כמיהות.
אכלני יתר אנונימיים אינם מתעסקים באספקטים הרפואיים של ההשמנה אלא רק בתכונה הכפייתית של אכילת היתר. גישת התוכנית משלימה את הטיפול הרפואי והתוכנית אינה מתיימרת למומחיות כלשהי בתזונה. כדי לקבל הדרכה ואישור תפריטי המזון, מופנים חברי התוכנית לרופאים ולדיאטנים מקצועיים. תוכנית ההחלמה של שנים עשר הצעדים נחשבת ל"רוחנית" מפני שהיא עוסקת בשינוי הפנימי. ל"אכלני יתר אנונימיים" אין כל השתייכות, דרישה או הכוונה דתית ועל כן חברים בתוכנית בעלי אמונות דתיות שונות וגם אחדים שהם אתאיסטים ואגנוסטיקנים.
כמו קבוצות 12 צעדים אחרות, קבוצות OA נוהגות להיפגש על בסיס שבועי ואף על פי שבקבוצות ישנם מספר גדול יותר של נשים מגברים, הקבוצות מקבלות את כל המעוניינים להפסיק לאכול באופן כפייתי. התוכנית מבוססת על התנדבות חבריה ואין בה תשלומי חובה אלא רק תרומות הנועדו לקיים את הקבוצות באופן עצמאי וללא תמיכה חיצונית.
תוכנית "אכלני יתר אנונימיים" הוקמה ב-19 בינואר 1960, בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. המטה הבינלאומי נמצא כיום באלבקרקי, ניו מקסיקו. החלטות מהותיות בנושאי התוכנית נערכות בצורה דמוקרטית על ידי נציגי הקבוצות מכל רחבי העולם. הצבעות אלה מכונות "מצפון הקבוצה".

ישנם כיום כ-6500 פגישות בלמעלה מ-60 מדינות ומוערך כי יש ל-OA בעולם למעלה מ-70,000 חברים. בישראל יש כ-130 פגישות שבועיות בכל רחבי הארץ.
לתוכנית ישנם מספר גדול של ספרים וחוברות עבודה - חלקם אף תורגם לעברית.
אל סלוודור במשחקים האולימפיים

אל סלוודור השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). היא נעדרה מהמשחקים פעמיים, מאולימפיאדת מונטריאול (1976) ומאולימפיאדת מוסקבה (1980), אותה החרימה במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
הישגיהם של הספורטאים האל סלוודורים במשחקים היו נמוכים בדרך כלל, ואיש מהם לא זכה במדליה אולימפית. את ההישגים הגבוהים ביותר רשמו רוכבת האופניים מורין קיילה ורגרה, שסיימה במקום החמישי במרוץ הנקודות באולימפיאדת אטלנטה (1996) והקלעית לואיסה מאידה, שסיימה במקום השמיני בירי באקדח מ-25 מטר באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
אל סלוודור מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
ראו גם

אל סלוודור במשחקים הפאראלימפיים
אל סלוודור במשחקים האולימפיים לנוער
רוכבת האופניים אוולין גארסיה, שייצגה את אל סלוודור באולימפיאדות אתונה, בייג'ינג ולונדון
אידריס הראשון, מלך לוב

מלך לוב, מוחמד אִדריס הראשון (בערבית: محمد إدريس الأول; ‏12 במרץ 1889 – 25 במאי 1983), היה ראש הסנוסים והאדם היחיד בהיסטוריה של לוב שנשא בתואר מלך לוב.
מוצא

מוחמד אִדריס נולד ב-12 במרץ 1889 בכפר הסנוסי א-ג'רבוב (ער') שבלוב (אז טריפוליטניה העות'מאנית) על גבול מצרים, לעיישה - אשתו החמישית של מוחמד אל-מהדי א-סנוסי (ער'), מצאצאי מייסד המסדר הסנוסי מוחמד בן עלי א-סנוסי (ער').
ראשות המסדר הסנוסי

בעקבות מרד הסנוסים (1915) שנכשל (במסגרת מלחמת העולם הראשונה),  ויתר אחמד א-שריף א-סנוסי (ער') על ראשות המסדר לבן דודו בן ה-26 - אדריס. אדריס הוכר באותה עת בידי האימפריה הבריטית כאמיר קירנאיקה, ובשנת 1920 הכירה בתואר ממלכת איטליה ששלטה אז באזור.
בשנותיו הראשונות כאמיר קירנאיקה נאבק להשגת עצמאות לאזור. משנת 1922 קיבל את הכרת מנהיגי השבטים גם כאמיר טריפוליטניה, בניסיון להרגיע מאבקים פנימיים ולהביא לקבלת אוטונומיה מהשלטון האיטלקי, אך בהמשך אותה שנה יצא לגלות במצרים בחשש מפני האיטלקים, בהנהגת מוסוליני, שאיחוד קירנאיקה וטריפוליטניה היה מנוגד לאינטרסים שלהם. בשהותו במצרים הפעילו שבטי קירנאיקה מלחמת גרילה כנגד השלטון הקולוניאלי האיטלקי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה תמך בבריטניה וכוחותיו סייעו לבעלות הברית במלחמה מול איטליה וגרמניה. לאחר הבסת הכוחות של מדינות הציר בצפון אפריקה, שב ללוב והקים מוסדות שלטוניים בבנגאזי.
מלך לוב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
צוות המשא ומתן בראשותו להכרזת עצמאות המדינה נחל הצלחה מול בריטניה והאומות המאוחדות בדצמבר 1951. בעת זו החל לעשות שימוש בתואר מלך לוב.
הפיכה וגלות

המלך אידריס השתמש בכספי הנפט לחיזוק בריתות משפחתיות ושבטיות על מנת לחזק את משפחת המלוכה, במקום להשקיעם בחיזוק הכלכלה והממשל במדינה. אזורי לוב המסורתיים (טריפוליטניה, קירנאיקה ופזאן) נותרו מפוצלים במידה רבה, ולא נראה היה שחשוב לאידריס לאחדם. עקב כך, התמיכה באידריס מחוץ לאזור מולדתו - קירנאיקה - הייתה חלשה, והיא נחלשה עוד יותר בשל שחיתות שפשתה ובשל הרגש לאומי שהתעורר לאחר מלחמת ששת הימים.
בראשית ספטמבר 1969, שהה המלך אידריס בן השבעים בטורקיה לצורך טיפול רפואי, וב-2 בספטמבר היה אמור לרשת את כסאו אחיינו - חסן א-סנוסי (ער'). יום קודם להחלפה המיועדת הכריזה קבוצת קצינים לוביים בראשות סרן מועמר קדאפי וקולונל אבו שיוריב על ביטול המלוכה ועל הקמת רפובליקה, ולאחר מכן החל משפטו של המלך. המלך לא השתתף במשפט, אלא יצא עם אשתו ליוון ובהמשך למצרים, ונדון למוות בהיעדרו ב-1971.
ב-25 במאי 1983 מת אידריס בקהיר, ובהמשך נקבר באל-מדינה שבערב הסעודית.
גלריה

שלושת האזורים המסורתיים בלוב. אידריס נולד במזרחי שבהם – קירנאיקה
הדגל המסורתי של הסנוסים, שימש כדגל קירנאיקה בין 1949–1951
הדגל המלכותי של אידריס כמלך לוב
בראשית ממלכתו, סביבות 1951
בסביבות 1966
עם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, סביבות 1967
אל סלוודור במשחקים הפאראלימפיים

אל סלוודור השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה אל סלוודור חלק מעולם.
אל סלבדור שלחה מאז שנת 2000 משלחות לכל משחקי הקיץ של המשחקים הפאראלימפיים. כל המשלחות כללו בין ספורטאי אחד לשלושה ספורטאים אשר לא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
ראו גם

אל סלוודור במשחקים האולימפיים
אל סלוודור במשחקים האולימפיים לנוער
איידואים

צלמיות של אל ואלה איידואים. אוסף מנזר ז'רמן ד'אוזר
השבטים בגאליה
איידואים (בלטינית: Aedui) היו שבט גאלי גדול, אחד משלושת השבטים הגאלים החשובים ביותר לצד הארוורנים והסקוואנים. שטחיהם נמצאו בין נהרות הסון והלואר. על פי טיטוס ליוויוס השתתפו האיידואים במסעו של בלובסוס לאיטליה במאה ה-6 לפנה"ס. לאיידואים היו קשרים מבוססים היטב עם רומא והם אימצו מנהגים רומים רבים.
באמצע המאה ה-1 לפנה"ס ביקשו את עזרת רומא להדיפתו של אריוביסטוס הסואבי. בקשתם הייתה אחד הגורמים לכיבושה של גאליה כולה על ידי יוליוס קיסר שהשתמש בבקשות מעין אלה כדי להצדיק את מלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס). האיידואים היו נאמנים לקיסר לאורך המלחמה, אך מרדו בו בשנת 52 לפנה"ס והצטרפו לוורקינגטוריקס. התבוסה הגאלית במצור אלסיה הפסיקה את מרד האיידואים.
בשנת 21 לספירה מרדו בשלטונו של טיבריוס תחת מנהיגותו של יוליוס סקרוויר (Julius Sacrovir), אך הובסו על ידי גאיוס סיליוס. בהמשך היו הראשונים מבין הגאלים לקבל את האפשרות להיבחר לסנאט הרומי בעת שלטונו של קלאודיוס.
אדר מיליטאו

אדר גבריאל מיליטאו (בפורטוגזית: Éder Gabriel Militão; נולד ב-18 בינואר 1998) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם והמגן בריאל מדריד ובנבחרת ברזיל.
קריירה

ב-2012 הצטרף מיליטאו למחלקת הנוער של סאו פאולו וב-2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת שם שיחק במשך עונה אחת.
ב-7 באוגוסט 2018 נרכש על ידי פורטו תמורת שבעה מיליון אירו.
ב-14 במרץ 2019 חתם בריאל מדריד על חוזה לשש שנים, החל מ-1 ביולי 2019, תמורת 50 מיליון אירו. קבוצתו הראשונה, סאו פאולו, קיבלה עמלה של ארבעה מיליון אירו על המכירה.
קריירה > קריירת נבחרת

מיליטאו זומן לסגל נבחרת ברזיל לראשונה בספטמבר 2018, לאחר סדרת פציעות שהשביתו את המגנים הימנים הבכירים של הנבחרת, דני אלבס, דנילו ופאגנר. את הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון נבחרתו 5–0 על אל סלוודור.
במאי 2019 זומן לסגל הנבחרת לקראת משחקי קופה אמריקה 2019, וערך בטורניר הופעה אחת, כשעלה כמחליף במשחק הגמר, בה ניצחה נבחרתו 3–1.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר קופה אמריקה 2024.
תארים > קבוצתיים

ליגת האלופות (2): 2021/2022, 2023/2024
אליפות ספרד (3): 2019/2020, 2021/2022, 2023/2024
גביע המלך הספרדי (1): 2022/2023
הסופר קאפ הספרדי (2): 2020, 2022
הסופר קאפ האירופי (2): 2022, 2024
גביע העולם למועדונים (1): 2022
קופה אמריקה: 2019
תארים > אישיים

שחקן ההגנה המצטיין של החודש בליגת העל הפורטוגלית (4): ספטמבר 2018, אוקטובר/נובמבר 2018, דצמבר 2018, ינואר 2019.
אך לאלוקים

אך לאלוקים הוא ניגון שזהות המלחין שלו אינה ידועה. פעם אחת ניגנו את הניגון אצל אדמו"ר הריי"צ מלובביץ' והוא התחבר לניגון, מאז היו מנגנים אותו במחיצתו מדי פעם במהלך התוועדויות.
אודות הניגון

מילות הניגון:
אך לאלוקים דומי נפשי כי ממנו תקוותי, אך הוא צורי וישועתי משגבי לא אמוט
בספר הניגונים נכתב על ניגון זה שתנועות הניגון משמש כעין גשר המעביר את האדם מהגשמיות שלו לאווירה מעולה וסביבה של קדושה. מתנועה לתנועה מתגבר הרגש, שגורם לכפור להפשיר ולחמם את הנשמה.
מאז תשכ"ג לכבוד יום הולדת של הרבי מלובביץ' היו שרים את הניגון מרכז חב"ד העולמי – 770, בהתוועדות י"א בשבט תשכ"ד ביקש הרבי מר' יהודה קרינסקי שיתחיל לנגן את הניגון.
בספר הניגונים מופיע כניגון ק' (100)
עיבודים מוזיקליים

ב-1960 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח. ב־1996 הופיע הניגון באלבום "האפ קאזאק" של אברהם פריד, ב־2016 הופיע הניגון באלבום צמאה-3 בביצוע אביתר בנאי ובאלבום "פורים שמח" של יצחק מאיר בדואט עם מנדי ג'רופי, ב־2020 הופיע הניגון באלבום "לחיים טיש - חב"ד", באלבום "מי ארמיא" של פרחי חב"ד לונדון ועוד.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי מרקוס, בני פרידמן, אהרלה סמט ביחד עם מהקהלת שירה, מוטי שטיינמץ ועוד.
הערות שוליים

↑  אך לאלוקים באתר חבד אורג
↑  אך לאלוקים ביוטיוב
↑  אך לאלוקים ביוטיוב
↑  אך לאלוקים ביוטיוב
↑  אך לאלוקים ביוטיוב
↑  אך לאלוקים ביוטיוב
↑  אך לאלוקים ביוטיוב
↑  ניגון אך לאלוקים דומי נפשי בהדלקת תולדות א"י מירון תשעד ביוטיוב
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
אילנה אביאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1925 פולין
 פטירה:  29 בנובמבר 2019  (בגיל 94 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  משוררת
 מקום לימודים:  ספרות ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב
 שפות היצירה:  עברית
 מספר צאצאים:  2
 
אילנה אביאל (1925 - 29 בנובמבר 2019) הייתה משוררת ישראלית.
שיריה התפרסמו בכתבי–עת ובאנתולוגיות בעברית, אנגלית ופולנית. הייתה חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים.
קורות חיים

אילנה אביאל נולדה בפולין. חיה עם משפחתה בגטו לודז' במשך 5 שנים. בשנת 1944 נשלחה לאושוויץ עם משפחתה. אילנה, שתי אחיותיה ואחיה, שעלה ארצה בנפרד מהן, שרדו את המחנות. אילנה עלתה ארצה בעליה ב’ בשנת 1946. הצטרפה לקיבוץ חפציבה שם הדריכה נוער עולה ונישאה לאיש פלמ"ח.
אביאל שרה במקהלת רינת בעת שהמקהלה הופיעה בפאריס. היא שימשה כאסיסטנטית במאי בתיאטרון “הבימה”, בשתי הצגות. זכתה במלגת לימודים באוניברסיטת תל אביב ולמדה בחוגים לתיאטרון וספרות. כמו כן, השתלמה בבימוי, בתנועה ובמחול.
בשנת 1972 השתתפה במחזה ספרותי באוניברסיטת חיפה. עסקה בבימוי טקסים והצגות בקיבוץ, בבימוי תסכיתי רדיו ובקריינות.
אילנה אביאל נפטרה ב-29 בנובמבר 2019. הותירה אחריה שתי בנות ושלושה נכדים. התגוררה בתל אביב.
ספריה

השמיכות החמות: שירים (תל–אביב: טרקלין ליד עקד, תשל"ד 1973)
ידידות שקטה של חפצים עומדים: שירים (תל–אביב: עקד, תשל"ו 1976)
דמות מהלכת: שירים (תל אביב: עקד, תשל"ט 1979)
שקט מואר: שירים (תל–אביב: ספרית פועלים, תשמ"ג 1983)
כל שעות הרוח: שירים (תל אביב: ספרית פועלים, 1987)
ועדין קיץ (תל אביב: ספרית פועלים, 1989)
מחוזות הגשם: מבחר שירים (תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ב 1992)
הערב מנמיך: מבחר שירים שני (תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ז 1996)
תקוה נמוכת רוח: שירים (בני ברק: ספרית פועלים, 2002)
הערגה הזאת: שירים (בני ברק: ספרית פועלים, תשס"ד 2004)
אביב בגטו: שירים (תל–אביב: עקד, תשס"ז 2006)
קצבים מתונים של זריחה: מבחר ושירים חדשים: 1973–2010 (תל אביב: עקד, תש"ע 2010)
לקריאה נוספת

יעוז–קסט חנה, שיחה עם אילנה אביאל על ספר שירים חדש: "אביב בגטו". פסיפס, גיליון 64 (סתיו תשס"ז 2006), עמ' 46–47.
אייזן אסתר, מקצבים ופעימות. עתון 77, גיליון 352 (שבט–אדר תשע"א, פברואר–מארס 2011), עמ' 16–17.
עודד פלג, הצל איננו פחד אלא נוכחות אור, עיתון 77, גיליון 282 (2003), עמ' 11.
הערות שוליים

1 2 3  אילנה אביאל, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  רשימת חברים, באתר אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309546605171  ISNI: 0000 0000 6695 6268  LCCN: n80042942  VIAF: 6228456   WorldCat (עם VIAF): 6228456
איילון צהוב-פסים

| איילון צהוב-פסים |
| --- | --- |
 איילון צהוב-פסים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: איילוניים
סוג:: איילון נקוד
מין:: איילון צהוב-פסים
שם מדעי
 Moschiola kathygre ‏גרובס, 2005
תחום תפוצה


איילון צהוב-פסים (שם מדעי: Moschiola kathygre; בסינהלית: ශ්රී ලංකා කහ ඉරි මීමින්නා), הוא מין של פרסתן ננסי בסוג איילון נקוד ובמשפחת האיילוניים האנדמי לסרי לנקה. זהו מין חדש יחסית, והוא תואר מדעית רק בשנת 2005 על ידי הזואולוגים קולין גרובס ואריק מיג'ארד. שמו המדעי של האיילון נגזר מלטינית: שם הסוג, "Moschiola", מרמז לכך שהוא נחשב בעבר כשייך למשפחת איילי מושק. ושמו הספציפי של המין, "kathygre", רומז לכך שהוא מאכלס את האזור הלח של סרי לנקה בניגוד לאיילון לבן-נקודות המאכלס את האזור היבש של האי.
תיאור > אנטומיה ומורפולוגיה

האיילון צהוב-הפסים בעל אנטומיה המותאמת היטב עבור בעל חיים קטן כמוהו הנוהג לשהות בכיסוי צפוף רוב הזמן: יש לו גוף עגלגל וקומפקטי עם גב מקושת ושדרה גמישה, וצוואר קצר ועבה עם ראש משולש; השילוב ביניהם מסייע לו לחדור במהירות דרך סבך צפוף של צמחייה ולהיבלע בה בזריזות. האוזניים שלו קטנות, זקופות וקירחות משיער, ורגליו הדקיקות קצרות יחסית לגופו ובעלות יכולת קפיצה טובה. העיניים שלו גדולות באופן יחסי, והן מותאמות לראיית לילה. זנבו קצרצר ופרסותיו דקות, חלקות ומחודדות. בדומה לשאר המינים במשפחתו, הקרניים נפקדות אצל האיילון ותחתן יש לו זוג ניבים גדולים יחסית המשמשים את הזכרים כנשק ביניהם ומגיעים לאורך של 5 ס"מ ומעלה; נוסף על כך, הניבים מסייעים בלעיסת המזון. אורך ראשו וגופו של האיילון כ-43 ס"מ, ואורך זנבו 1–3 ס"מ. משקלו אינו ידוע, וסביר להניח שהוא די זהה לקרוביו (7-6 ק"ג).
תיאור > כסות ומראה חיצוני

הפרווה של האיילון צהוב-הפסים צפופה ורכה ומורכבת משערות זיפיות. לפרווה של מין זה יש גוונים שונים משל המינים האחרים בסוגו ועל כן הוא ניתן לזיהוי בנקל: המראה הכללי של הפרווה הוא חום זית או קפה עמוק יותר משל המינים האחרים, והפרווה אינה דהויה כאצל האיילון לבן-הנקודות או שחורה כאצל האיילון ההודי. בדרך כלל, באזור הגב ובמותניים ישנה צפיפות גבוהה של שערות בגוון צהוב ובז', ועל כן פעמים רבות היא בעלת גוון זהוב במקומות הללו. הגחון, המותניים והמפשעה בצבע צהבהב-קרמי, ועל הגרון יש כתם לבן דמוי כף אווז אשר סביבו שערות בצבע בז'-צהבהב. ראשו של האיילון בצבע חום-צהבהב/בז', והמצח והחרטום בצבע חום דהוי ולא מוגדר. הסנטר בצבע לבן בוהק וממנו נמשכים פסים בהירים במקביל לקוו הלסת. סביב העיניים יש עיגולים קטנים קירחים משיער, ולעיתים סביבם יש משקפיים בהירות בצבע כתמתם דהוי או זהבהב. החוטם שלו בהיר יותר משל האיילון ההודי. החלקים התחתונים של הרגליים עשויים להיות לבנים-אפרפרים.
תיאור > סימונים

החברבורות והפסים של איילון זה בצבע צהוב-קרמי או זהוב - בניגוד לשני המינים האחרים שלהם סימונים לבנים, וזהו גם המקור לשמו. לאיילון יש כ-5 שורות של סימונים; מתוכם, יש לו לרוב לפחות שני פסים אורכיים מלאים לאורך הצלעות עם שורה קטנה של כתמים מוארכים ביניהם ושתי שורות מנוקדות מעליהם. בנוסף ישנם נקודות נוספות שמפוזרות על הגב וסמוך לגחון. יש לו זוג פסים רוחביים על החלק האחורי של הגב שמתחברים לרוב עם הפסים האורכיים, ולעיתים הם יוחלפו בשלוש שורות של נקודות. שורת נקודות נוספת נמצאת מתחת לזנב. החלק האחורי של הגוף מנוקד יותר בצפיפות מאשר האיילון לבן-הנקודות. ישנן מקרים שבהן כל הפרווה תהיה מנוקדת בלבד ללא נוכחות של פסים.
תפוצה ואקולוגיה

האיילון צהוב-הפסים אנדמי לאי סרי לנקה השייך לתת-היבשת ההודית. באופן כללי, האי מתחלק מבחינה אקולוגית לאזור היבש בצפון האי והאזור הרטוב בדרום האי. שני אזורים אלו שונים חלקית בהרכב הפלורה והפאונה שלהם, כשהאזור הרטוב כשמו בעל יערות לחים העשירים יותר במשקעים. האיילון צהוב-הפסים מוגבל לאזור הרטוב, ובכך הוא נמנע מחפיפה עם האיילון לבן-הנקודות המאכלס את האזור היבש. יונק אחר הדומה בכך לאיילון הוא הסוג לוריס שלוח, אשר בו המין לוריס שלוח אדום מאכלס את האזור הרטוב והמין לוריס שלוח אפור מאכלס את האזור היבש. מבחינה מנהלית, האיילון צהוב-הפסים מאכלס את המחוזות הבאים: מחוז דרום, מחוז מערב, מחוז מרכז, מחוז אובה ומחוז סבראגמובה.
בית הגידול של המין מורכב מיערות טרופיים לחים ומסבך צפוף, אך הוא נכנס בחופשיות לשדות וטרסות אורז ומצוי באופן נרחב ביערות משניים, גינות, ומטעים של תה, גומי ופירות שונים. האיילון מצוי גם באגני ניקוז, ביצות, אזורים הרריים, ושפת נהרות, אגמים ונחלים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא למעלה מ-3,000 מילימטר לשנה (לעומת האזור היבש שבו כמות המשקעים הממוצעת היא 1,000 מילימטר לשנה).
אין כמעט מידע על הביולוגיה של מין זה, ומן הסתם היא זהה לקרוביו. טורפים פוטנציאליים שלו באי הם נמר סרי-לנקה, פיתון הודי ותן זהוב. מלבד מיני האיילונים, באי מצויים פרסתנים נוספים כמו אייל נקוד, אייל סמבר, אייל חזירוני וחזיר בר.
מצב

היקף טווח התפוצה של האיילון צהוב-הפסים הוא כנראה בסביבות 15,000 קילומטר, כשמתוכם השטח המתאים ביותר מבחינת בית הגידול שבו מוערך בכ-1,500 קילומטר. על בסיס נתונים אלה מצב השימור של המין עשוי להיות מתאים לקטגוריות הפגיע (VU). עם זאת, בלמעלה מ-10 אזורים שהוא תועד לא נראו ראיות לירידה מתמשכת במספריו. לא ניתן להסיק שלכריתת היערות באזור הרטוב יש השפעה על מצבו שכן הוא מסתגל היטב לבתי גידול שונים. על כן, המין מסווג בינתיים ברשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), אולם אם תהיה עלייה חדה בבירוא צמחייה סבוכה באזור הרטוב המין בהחלט עשוי להעפיל לקטגוריה מאוימת.
במאות האחרונות, חל אובדן גדול של בתי הגידול המתאימים לאיילונים באי, המשתקף באוכלוסייה האנושית של סרי לנקה שקפצה ממיליון אנשים במהלך המאה ה-19 לעשרים מיליון אנשים נכון ל-2008. הסביבה המיוערת שנותרה כיום באי הצטמצמה מאוד עם הזמן, ורק 1,440 קילומטר של יערות גשם שלמים נותרו באי; מתוך שטח זה, רק כ-9% בלבד נותר באזור הרטוב. מצב זה נגרם על ידי כריתת עצים למסחר, לשימוש ביתי, להמרה לשטחי חקלאות (כולל מטעי עצים אחרים), כריית מינרלים, עיור, או על ידי שריפות. ההגנה המשפטית של היערות שנותרו באזור הרטוב היא די יעילה, אך עדיין מתרחשת מדי פעם פלישה אנושית ליערות ואפילו מספר אזורים מוגנים נפגעו קשה מכך. בעשור שקדם ל-2008, חלה עלייה בגידול מטעי תה בטלאי יער שבאזור הרטוב, ועל פניו מדובר בפעילות חיובית עבור האיילון אשר מסוגל לשרוד ביערות משניים או בטלאי יער המשולבים במטעי תה, קוקוס, פירות טרופיים ועצי גומי. האיילוניים בסרי לנקה ניצודו בהרחבה במהלך מלחמת האזרחים בסרי לנקה באי באמצעות נשק חם, עבור הבשר שלהם, בעיקר באזורים שבהם הממשלה איבדה את השליטה לטובת טיגריסי השחרור של טאמיל אילם. כיום, ציד באמצעות נשק חם הוא איום מוגבל יחסית - שכן עם הבסת הטמילים ישנה שליטה קפדנית על נשק והעלות של התחמושת גבוהה יותר, אך לעומת זאת, ייתכן שישנה עלייה בהיקף לכידת חיות באמצעות מלכודות ואמצעים אחרים באי.
מספר אזורים מוגנים מאובטחים היטב נמצאים בטווח של האיילון צהוב-הפסים, והוא ככל הנראה חי בחלק מהם או בכולם. אזור מוגן בעל חשיבות רבה הוא אתר המורשת העולמית סינהאראיה אשר מוגן באופן פעיל על ידי מחלקת היער של סרי לנקה בשל מעמדו. מרבית היערות הנותרים באזור הרטוב הוכרזו כמוגנים בשנת 1990 כדי להגן עליהם מפעילות אנושית; שימור היערות באי הוא בסיס חיוני על מנת להבטיח את ההישרדות של מין זה. IUCN ממליץ לבדוק האם המין מצוי גם מחוץ לאזור הרטוב לאורך רצועות הנהרות.
הערות שוליים

↑  איילון צהוב-פסים באתר הרשימה האדומה של IUCN
איידולטור

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  אוגוסט 2006 – הווה (כ־18 שנים) 
 idolator.com
 
איידולטור (באנגלית: Idolator) הוא אתר אינטרנט ובלוג מוזיקה אמריקאי, שנוצר על ידי רשת הבלוגים Gawker Media (אנ') באוגוסט 2006. מאוחר יותר, הבלוג נמכר לרשת הבלוגים Buzz Media‏. בספטמבר 2016, הבלוג נמכר ל-Hive Media.‏
מאז עזיבתו של העורך הראשי המקורי, בריאן ראפטרי, ב-2007 ועד לנובמבר 2009, העורכת הראשית של הבלוג הייתה מאורה ג'ונסטון. באפריל 2009, פוטרו מספר תורמים על ידי Buzz Media, למעט כריס מולאנפי, שהציע להמשיך לכתוב את הטור שלו, 100 & Single, בהתנדבות עד לעזיבתה של ג'ונסטון.
על הבלוג הושמעו מספר ביקורות מעוררי מחלוקת, בין היתר לאחר פוסט שפרסם הבלוג שטען כי המגזין Wired העלה מספר תחזיות שלדעת הבלוג הן לא מדויקות. בטור השנתי של וילג' ווייס, Pazz & Jop, שפורסם בנובמבר 2006, הושמעה ביקורת על הבלוג.