stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילת זהר
עבודתה כאמנית

אילת זהר היא אמנית טרנסדצסיפלינארית. היא עובדת במדיומים שונים, כולל: ציור, ציור דיו, צילום, חיתוך עץ ודפוס רשת הם האמצעיים העיקריים שבהם היא יוצרת, לצד מיצבים ועבודות ווידאו ארט. עבודותיה עוסקות בביקורת פוליטית וחברתית, ושואבות השראה מאמנות מזרח-אסיה, מאמנות ישראלית, ובינלאומית. זהר הציגה בתערוכות רבות בישראל, סין, יפן, בריטניה וארצות הברית.
בעבודותיה, זהר עוסקת רבות בשאלות של הסוואה והסתרה, ומאידך, ברגע הגילוי - הרגע בו נוצר הקונטקסט הביקורתי של היצירה. המוטיבים החוזרים ונשנים ביצירתה הם דימויים של מיסוך, ואלו באים לידי ביטוי באמצעות מסכים, גדרות, וילונות, פרגודים, כילות, רשתות, ומסכי הסוואה המופיעים כמשטחים של קווים דקיקים בעבודותיה - לעיתים כחיתוך עץ על דיקט, או כפסים דקים המצוירים בדיו על נייר. מסכים אלה עומדים לעיתים בפני עצמם כדימוי מופשט, ולעיתים כדימוי פיגורטיבי של מסכים / וילונות / פרגודים המסתירים סצנות הלקוחות מתולדות האמנות, ממסרת ציור הנוף בדיו, או מן הנוף הישראלי וייצוגיו באמנות המקומית.
עבודתה כאמנית > תערוכות יחיד

בתערוכה "שקוף למשתמש" (אוצרת: אפרת לבני), גלריה מינוס אחת, בתל אביב, 2016 הוצגו ביחד לראשונה יצירות מתוך 31 שנות יצירה. בין העבודות שהוצגו היו סדרות של ציורי שמן, ציורי דיו, חיתוכי עץ, קולאז'ים, עבודות וידאו, וכן שתי עבודות קיר תלויות-מקום, שנעשו במיוחד לחלל הגלריה. שמה של התערוכה, לקוח מעולם המחשבים ומתאר מצב שבו כל ביצוע פקודה כרוך בשרשרת ארוכה של פעולות הנסתרות למעשה מעיני המשתמש. המצב שבו הדברים מתרחשים ומאידך הם חסרי נראות ושקופים תקף גם לגבי העיסוק בזהויות מרובות ומפוצלות ובפרקטיקות של הסוואה, חיקוי והתחזות. בכך, זהר מבקשת לשלוח את חצי הביקורת שהיא מפנה אל עבר מחיקתם של סובייקטים מו המרחב, כלפי התנהלות צבאית ושלטונית אלימה ונצלנית, המסווה את עצמה כהתנהלות נתונה והכרחית.
עבודת המיצב שהוצגה בתערוכה נקראה "צלפים וציפורים", עשויה טפט ביתי בסגנון רטרו, רדי מייד בעל עיטורי פרחים עדינים, ובו לצד ציפורי שיר המקוננות בין הענפים, תיאורי פירות, פרפרים, ענפים ועלים ירקרקים, מבט קרוב מגלה דמויות של צלפים מוסווים, העומדים בכלי נשק מכוונים אל הצופה. העבודה נעשתה בטכניקה של דפוס רשת בעזרתה שתלה זהר את הצלפים אל תוך המרקם הפסטוראלי של הטפט. הצופה בעבודותיה נדרך, הוא מבין שהנושאים שבהם עוסקת האמנית בתערוכה קשורים באשליה, שקר, הסוואה וחוסר שקיפות גם בעבודות נוספות בתערוכה. קיר מתוך עבודה זו מוצב כיום בתוך מערכת עיתון "הארץ".
בעבודה "כל שנותר" זהר יצרה קיר המכוסה בגרפיטי וכתמי צבע, הטבעות כפות ידיים, רגליים, וחתימות שפתיים. בין הדימויים ניתן להבחין כתובים בעיפרון שמות כל הכפרים הפלסטיניים בארץ ישראל שנהרסו בשנת 1948, שמות כפרים שהמדינה שינתה את שמותיהם לשמות עבריים, דאגה לייער את האזור, או ולהעלים את קיומם. ובכך הפכה זהר את הכפרים ל"שקופים" לנוכח הקיום הישראלי שסביבם. בעבודותיה, כותב איתן בוגנים: " ניתן לראות נוף הרים כבציורי דיו סיניים מתגלה כרכס הרי הלבנון; כלי חרסינה סיניים מעוטרים בכחול לבן ומנופצים לשברים לצד אריחי חרסינה של חדר אמבטיה ומגבת או דגל בכחול ־ לבן; מניפה פרושה שהיא מגב של מכונית; חשבוניית חרוזים וערימת תפוזים; גדרות גבול נמתחות על פני מגילות נייר; חיתוכי עץ של ציטוטים משירה יפנית יחד עם כותרות בעברית ובאנגלית בכתב מראה; דפי קליגרפיה סינית שכוסו בדגמי הסוואה של מדים צבאיים ועוד".
לדברי אוצרת התערוכה, אפרת לבני: "זהר משלבת ביצירתה שתי תפישות אמנותיות שונות: המערבית, שהציבה במרכז כאמת אובייקטיבית, ויזואלית או קונספטואלית, תוך התמודדות עם שאלת הייצוג; והמסורת במזרח־אסיה הממוקדת בציור עצמו כמבטא את הפעולה, החומריות ובניית הדימוי". ״מעשה ההכלאה הזה, העומד בלב היצירה של זהר, הוביל להתפתחותה של שפה ייחודית המתרכזת בטיפול בפני השטח באמצעות חריטה, חדירה או פציעה של המצע, הטבעה והחתמה שלו, הנחה והדבקה של אובייקטים על פניו, וכן ביצירת דימויים שהם 'אנטי דימוי' - מוסתרים, מחוקים או מכוסים".
סגנון יצירותיה לעיתים פיגורטיבי ולפעמים מופשט לגמרי, כאשר יצירותיה מתחברות בעקביות למסורת הציור היפנית, אך שומרות על מאפיינים של יצירה ישראלית. למעשה ההסוואה וחוסר השקיפות הם מושגים המיטיבים לתאר את ההוויה הישראלית מבחינתה של זוהר.
עבודתה כאמנית > תערוכות קבוצתיות

ב-2015 הציגה זהר בתערוכה הקבוצתית "תערוכה חקלאית", אוצרת: טלי תמיר, במוזיאון פתח תקווה. בעבודת וידאו ארט באורך של 14:14 דקות בשם: "הליכה כביש רמלה-לוד 2000", עוקבת זהר בקצב הליכה אחרי הצמחייה המוזנחת בשולי כביש רמלה-לוד (כביש 40). צמחייה דהויה שאיש לא נותן עליה את הדעת כאלו שהייתה שם תמיד ותמיד תהיה. הצמחייה מסמלת את הנוכחות העיקשת של שיח הצבר, המסמן את הגבול של פרדסי האזור. לצד משמעותו כמסמן גבול, או כסמל לישראלי החדש, מזכירה לנו היוצרת שהסברס, מסמל גם מחיקה וכיבוש. סרטה של זהר, שנע בין מזבלות, שבילים ובניינים נטושים, מחבר מִקטעים לקו מונוטוני, עיקש וחסר שיאים. בטכניקה שמדגישה את הקיטוע, הטשטוש וחוסר הרצף הופך הסרט לסרט על גדרות סברס מפורקות ומפוררות, כמו הנוף המשמים שהוא מייצג.
אוצרות

ב-2005 זהר אצרה תערוכה בשם "מופע המינים: מגדר, מיניות ופרפורמטיביות בצלום ווידאו ארט מיפן" (Post Gender) במוזיאון טיקוטין לאומנות יפנית בחיפה. בתערוכה הציגה אילת זהר דימויים העוסקים בזיהוי המורכבות המינית והמגדרית ואופני ייצוג שונים בתרבות יפן. בתערוכה הוצג מגוון רחב של עבודות צילום, וידאו ארט, מיצב, ומיצג של בכירי האמנים העכשוויים ביפן (ומחוצה לה), ביניהם מורימורה יאסומאסה, יוקו אונו, סאוואדה טומוקו, אוקאדה הירוקו. התערוכה הציגה את פניה האחרים של יפן, והוציאה לאור את הלילות הארוכים והפחות זוהרים ברובעי השעשועים של יפן. במהלך התערוכה נערך כנס בינלאומי בנושאים של ייצוגי מגדר ומיניות ביפן, ובעקבותיו יצא לאור הספר PostGender: Gender Sexuality in Japanese Culture and ב-2009 בהוצאת קיימברידג'.
ב-2015 זהר אצרה בגלריה האוניברסיטאית של אוניברסיטת תל אביב תערוכה בשם "מעבר להירושימה: חזרתו של המודחק--זיכרון המלחמה, פרפורמטיביות ותיעוד באמנות יפנית עכשווית". התערוכה עסקה באופן שבו האמנים בני הדור השני והשלישי מתום מלחמת אסיה והאוקיינוס השקט, מטפלים בזיכרון ובטראומות של המלחמה, וכיצד אילו משפיעים על החברה היפנית העכשווית. באמצעות צילום דוקומנטרי וצילום מבוים, ווידאו ארט, עבודות במדיה דיגיטלית וצילומים דוקומנטריים התערוכה דנה בשאלה: מהי חשיבות זיכרון המלחמה, ביחס לתוקפנות היפנית באסיה ובמרחב האוקיינוס השקט לחברה היפנית העכשווית? כיצד לצד ההדחקה וההימנעות מדיבור על הטראומה, מנכיחים בני הדור השלישי את הזיכרון? המושג דור שלישי עומד במרכז התערוכה ומתקשר גם ישירות לדיון בבני הדור השלישי של ניצולי השואה.
מחקר

מחקרה האקדמי עוסק בהיסטוריה ותאוריה של צילום, ובאמנות עכשווית ביפן. נושאי מחקרה עוסקים בצילום ביפן המאה ה-19; צילום יפני עכשווי; צילום במזרח-אסיה; אמנות יפנית מודרנית (תקופת מייג'י); ואמנות יפנית עכשווית. זהר גם כתבה ועסקה בהרחבה בנושאים של הסוואה, סכיזואנליזה, מיניות ומגדר באמנות יפן, כמו גם ייצוגי זיכרון מלחמת אסיה והאוקיינוס השקט באמנות עכשווית ביפן. לצד המחקר על מזרח-אסיה משלבת גם מחקר נושאים הקשורים באמנות פלסטינית.
תערוכות יחיד נבחרות

1986 - ציורים 7–1986, גלריה בוגרשוב, תל אביב. אוצר: יאיר גרבוז
1990 - "כתם מונגולי", גלריה שלוש, תל אביב
1993 - "מכתב לחבר יפני", גלריה שלוש, תל אביב
1993 - "שולחנות פינג-פונג וציורי מזוודה", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. אוצרת: מרים טוביה-בונה
1997 - "היבריד", מיצב וידאו עם וואנג בושנג, גלריית בית הספר קמרה אובסקורה, תל אביב. אוצרת: ורד מימון
2000 - "קארנטינה", מיצב וידאו וצמחים, קרן היינריך בל, תל אביב. אוצרת: טל בן-צבי
2001 - "אפפלסין", מיצב וידאו ותפוזים, הגלריה של המדרשה בתל אביב. אוצר: גיא בן-נר
2013 - "ארץ", בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב.
2014 - "מולטיפוקל", עבודת מיצב ווידאו, גלריה בארי, קיבוץ בארי. אוצרת: זיוה ילין
2016 - "שקוף למשתמש", מתוך אוסף "הארץ", גלריה מינוס אחת, תל אביב. אוצרת: אפרת לבני
2021 - "על הגעגוע: נארטיבים של המיניאטורי, הענקי, המזכרת והאוסף", הלובי: מקום לאמנות, תל אביב. אוצרת: אורית שרשבסקי-מור.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1991 - "עלים", בית האמנים, ירושלים.
1998-1999 - "טובל במים, טובל באור: מאה שנות צבעי-מים בישראל", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2010 - פרויקט 72 שעות, הביאנלה בבת ים. אוצר: כרם הלברכט
2015 - "התערוכה החקלאית: חקלאות מקומית באמנות עכשווית". אוצרת: טלי תמיר, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2016 - "פוסטקולוניאליזם", תערוכה שעסק בהיבטים של היברידיות וקשרים בין תרבותיים בהשתתפות אמנים מישראל, הודו, טאיוון, ארצות הברית, קנדה, דר' אפריקה, ארגנטינה/הולנד, הודו/ארצות הברית. אוצרות: וונדי ג'רס, שלומית באומן
2017 - "שקט טעון", הבטים של צבאיות באמנות עכשווית. מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות אסיה, קיבוץ הזורע. אוצרת: שיר מלר-ימגוצ'י
הערות שוליים

↑  מתוך דף פרופיל, הפק' לאמנויות אוניברסיטת ת"א
1 2 3 4  נאוה סביליה שדה, וילון מוסט: מחשבות על הסוואה ושקיפות, באתר ערב רב, ‏27 לינואר 2017
↑   איתן בוגנים, תערוכה חדשה של אילת זהר ממזגת דימויים מקומיים עם תרבות יפן וסין, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2016
↑  Ayelet Zohar, Post Gender: Gender, Sexuality and Performative in Japanese Culture, Cambridge Scholars Publishing, 2009
1 2  אילת זהר, מעבר להירושימה: חזרתו של המודחק זיכרון המלחמה, פרפורמטיביות ותיעוד, אוניברסיטת תל אביב, 2015, עמ' 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280013  NLI: 987007496000705171  BIBSYS: 13044502  BnF: cb170269939 (data)  CiNii: DA16957653  GND: 1054339864  ISNI: 0000 0000 7698 3729  LCCN: nb2010004884  NDL: 001288677  NTA: 355220040  ORCID: 0000-0003-4803-5205  RERO: 02-A025313974  SUDOC: 154240311  ULAN: 500480411  VIAF: 107371287   WorldCat (עם VIAF): 107371287
אמיל דוריאן

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1893 
 פטירה:  1956 (בגיל 62 בערך) 
 מדינה:  רומניה 
 השכלה:  אוניברסיטת בוקרשט 
 
אמיל דוריאן (ברומנית: Emil Dorian‏, 16 בפברואר 1891–1956) היה רופא, פובליציסט, משורר, סופר ומתרגם מגרמנית לרומנית.
אמיל דוריאן נולד בבוקרשט, רומניה, בשם איזידור לוסטיג להוריו היהודים ארנסטינה והרמן לוסטיג. הוא למד באוניברסיטת בוקרשט לימודי רפואה ולמרות שלא הייתה לו אזרחות רומנית, כמו מרבית יהודי רומניה, גויס לצבא רומניה ושירת במלחמת העולם הראשונה בתפקיד רופא צבאי. אחרי המלחמה שהה שנתיים בצרפת לשם התמחות ברפואה.
כפובליציסט כתב תחת שמות העט Dr. Knox, Dr. Otorin, Dr. M. Prunk ו-Dr. Urzică ופרסם את מאמריו בכתבי העת: Cotidianul, Ziua, Adevărul literar și artistic, Adam, Gândirea, Năzuința, Omul liber, Puntea de fildeș, Sburătorul ו-Șantier.
את השירים הראשונים שלו חתם בשם Castor și Pollux ופרסמם בכתב העת Noua Revistă Română. ספר שיריו הראשון פורסם ב-1923.
בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
כתביו

1923 Cântece pentru Lelioara (שירים עבור לליאוארה) - ספר שירים
1924 În preajma serii (בסביבות הערב) - ספר שירים
1925 De vorbă cu bălanul meu (שיחות עם הסוס שלי) - ספר שירים
1926 Umorul evreiesc (ההומור היהודי)
1930 Profeţi şi paiaţe (נביאים וליצנים) - רומן
1932 1001 de calomnii pentru femei  (‏1001 דיבות על נשים)
1932 Ora sexuală (השעה הסקסואלית) - מדע פופולרי
1932 Bărbaţi fără femei (גברים ללא נשים) - מדע פופולרי
1932 Misterele si tehnica sexualitatii (המסתורין והטכניקה הסקסואלית) - מדע פופולרי
1932 Adevarurile sexualitatii (אמיתות הסקסואליות) - מדע פופולרי
1933 Femei şi doctori (נשים ורופאים) - מדע פופולרי
1934 Manual complet pentru educatia sexelor ספר לימוד שלם לחינוך המיני) - מדע פופולרי
1935 Vagabonzii (המשוטטים) - רומן
1937 Memoriile greierului (זכרונות הצרצר) - מדע פופולרי
1947 Otrava (הרעל) - רומן
1947 Raport general asupra situatiei comunitatii pe anul 1946 (דין וחשבון כללי על מצב הקהילה היהודית לשנת 1946)
1948 Primăvară nouă (אביב חדש) - ספר שירים
1949 Steagurile inimii (דגלי הלב) - ספר שירים
1953 Bună dimineaţa (בוקר טוב) - ספר שירים לילדים
1954 Familia de porţelan (משפחת חרסינה)
1955 Din trecutul nostru științific (מהעבר המדעי שלנו) - מדע פופולרי
הערות שוליים

↑  .Liviu Rotman et all, Demnitate în vremuri de restriște, p. 174, Federation of Jewish Communities of Romania & Elie Wiesel National Institute for Studying the Holocaust in Romania, ‏2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260421905171  GND: 120899728  ISNI: 0000 0000 2352 721X  LCCN: n82045502  NTA: 131356208  SUDOC: 078196086  VIAF: 64849196   WorldCat (עם VIAF): 64849196
אנגרי בירדס בלוז

| --- | --- |

 מבוסס על:  הבלוז מהסרט אנגרי בירדס
 שיר הנושא:  "אנגרי בירדס בלוז"
 יוצרים:  מייקל הד סטיב פגרם
 ארץ מקור:  פינלנד
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  30
 הפקה
 מפיק:  ג'ונאס ריסאנן, אולה ג'ונל
 הפצה:  Cake Entertainment 
 שידור
 רשת שידור:  Toons.TV 
 תקופת שידור מקורית:  10 במרץ 2017 – 14 בדצמבר 2017 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אנגרי בירדס בלוז (באנגלית: Angry Birds Blues) היא תוכנית טלוויזיה פינית בהנפשה ממוחשבת המבוססת על  משחק הווידאו "אנגרי בירדס" שפותח על ידי חברת Rovio Entertainment, וגם מבוססת על הסרט   "אנגרי בירדס", שהופץ על ידי סרטי קולומביה. הסדרה ממשיכה מהנקודה שבה עצר הסרט, ועוקבת אחרי דמויותיהם של ג'יי, ג'ייק וג'ים ("הבלוז").  הסדרה עלתה בעשירי במרץ 2017 לערוץ Toons.TV ומשם עברה לערוץ היוטיוב של הרשמי של "אנגרי בירדס".
בישראל הסדרה משודרת בערוץ ג'וניור. פרקי הסדרה הופצו גם בנטפליקס, HOT VOD Young ו-NEXT TV.
אילנה אבן טוב-ישראלי

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1940 (בת 84) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת פרינסטון 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1984) 
 
אילנה אבן טוב-ישראלי (נולדה ב-8 במאי 1940) היא משוררת, מנחה סדנאות כתיבה, חוקרת ומרצה בתחום תהליכי קריאה וכתיבה.
ביוגרפיה

אבן טוב-ישראלי, ילידת תל אביב, היא בתו של קלמן אבן טוב, יליד רהצ'וב, בלארוס, שעלה לארץ ישראל בעלייה רביעית, ולרחל (זיטלר) אבן טוב, ילידת וילנה, שעלתה לישראל ב-1935, ואיבדה את רוב משפחתה בשואה.
למדה בתיכון עירוני א' ואת שירותה הצבאי עשתה בחיל המודיעין, ביחידה 515, כיום 8200.
היא בוגרת האוניברסיטה העברית בספרות עברית ואנגלית. בעלת תואר שני מאוניברסיטת חיפה בתחום החינוך, תוכניות לימודים והדרכת מורים. נושא עבודת התיזה שלה היה "גישה לטיפוח כתיבה יוצרת בבית הספר היסודי" [בהצטיינות].
חייתה עם משפחתה 10 שנים בארצות הברית, שם לימדה ספרות ולשון עברית באוניברסיטת בוסטון ובישיבה תיכונית "רמב"ם", וכן למדה אמנות באוניברסיטת פרינסטון.
מאז 1978 הנחתה מפגשים לכתיבה יצירתית במכללת אורנים, אוניברסיטת חיפה, במרכז האוניברסיטאי להבעה ויצירה בשיתוף עם אוניברסיטת "לסלי" מבוסטון, בבית הספר להשתלמות עובדי חינוך והוראה, וכן בבתי-ספר בחיפה. הנחתה פרויקט בכתיבה יצירתית עם נוער יוצאי אתיופיה במשך 4 שנים מטעם משרד החינוך. כתבה מספר ספרים בתחום הכתיבה היצירתית וטיפוח תהליכי כתיבה. הרצתה בתחום זה בכנסים ברחבי הארץ ובאוניברסיטת ניו יורק.
פרסמה מאמרים בעיקר בתחום כתיבה יצירתית ושירה, וכן ספרות ילדים, בעיתונות, בכתבי-עת ובאנתולוגיות. חלק משיריה לילדים ולמבוגרים תורגמו לאנגלית והופיעו בכתבי עת ובאנתולוגיות בארצות הברית ובקנדה.
חברה באקו"ם, אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל וסומליו"ן.
זכתה בפרס זאב לספרות ילדים, פרס יצירה מטעם קרן תרבות חיפה ופרס ראשון בתחרות שירה בעילום שם מטעם עיריית חיפה וקרן ע"ש רון אדלר.
אבן טוב-ישראלי היא אלמנתו של פרופסור משה ישראלי מהפקולטה למדעי המחשב בטכניון. מתגוררת בחיפה.
בניה: יגיל רונן, בתחום בינה מלאכותית וצלם אמן.
יובל רונן, מלחין ומפיק מוזיקלי. גר בניו יורק.
בנה האמצעי, סגן רונן ישראלי, עתודאי בוגר הפקולטה למתמטיקה בהצטיינות בטכניון. נפל בעת מילוי תפקידו, והוא בן 20 ב-26 בנובמבר 1990.
ספרים > שירה

זנבהּ האדום של הקשת, ציורים: יפתח אלון, הוצאת כתר 1983.
והדשא שר בכפות רגלַי, ציורים: רות צרפתי, רונן 1991.
מה יש מעבר לסיבוב, ציורים: רות צרפתי, דני, 1999.
ישנו הרגע הזה, רונן, 1994.
אוצרות שהים נותן לי – שירה ופרוזה, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2002.
בין מים למים, צילומים: יגיל רונן, הוצאת כרמל 2009.
דקויות, צילומים: יגיל רונן, ספרי עיתון 77 2015
הר של חלומות, איורים: ענבל ורמוס, צבעונים 2019
נדנדת הזיכרון, ספרי עיתון 77 2021
יש לי מחשבה, איורים ושירים בכתב יד: אילנה אבן טוב-ישראלי, "סיפור פשוט", 2024
ספרים > כתיבה יצירתית

המקום הסודי שלי - כתיבה יוצרת עם ילדים, הוצאת עם עובד 1984.
תנו לי לדבר - כתיבה יצירתית עם נוער יוצא אתיופיה, הוצאת תג 1997.
הקול הפנימי - מסע אישי דרך קריאה וכתיבה, הוצאת ספרי עיתון 77 2012.
מקום – לקט שירים לטיפוח הקריאה וההבעה בכתב של תלמידים עולים. בשיתוף עם תרצה לוי ורחל טויג, משרד החינוך, היחידה להנחלת הלשון.
מאמרים

"סיפוריה של נירה הראל", "שירי ע. הלל", "מעגלי קריאה", כתב-עת לעיון ולהדרכה בספרות ילדים, המרכז לספרות ילדים, אוניברסיטת חיפה, חוברת 1, חורף תשל"ז 1977
"יסודות דינאמיים בשירת ילדים" [תוך התייחסות ל"שירי קשקוש"], "מעגלי קריאה", חוברת 4, אפריל 1978
"כתיבה יוצרת– גישה לטיפוח בבית הספר היסודי", "מעגלי קריאה", חוברת 8, טבת תשמ"א – דצמבר 1980, עמ' 55–66
"לכתוב ולקרוא שירה – תהליכים ראשוניים", "מעגלי קריאה", חוברת 25–26, סיון תשנ"ח- יוני 1998, 76-65
"על שלושה שירים ועל מה שביניהם" [שיח יוצרים], "מעגלי קריאה", חוברת 27, מרץ 2001, עמ' 88–89
"גישה לטיפוח תהליכים של הבעה מילולית יצירתית", "ספרות ילדים ונוער", חוברת א (77) - משרד החינוך והתרבות, המדור לספרות ילדים, ספטמבר 1993, עמ' 10–25
"תנו לי לדבר – גישה לטיפוח תהליכים של הבעה מילולית יצירתית בקרב נוער יוצא אתיופיה", בעריכת: אלי עמיר, אלכס זהבי ורות פרגאי, מתוך: "שורש אחד וענפים רבים", הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית ירושלים 1997
"תנו לה לדבר", "דימוי", כתב עת לספרות אמנות ותרבות יהודית, גיליון 7, חורף תשנ"ד
"לגעת בארץ אי-דיבור – סיוע לילדים ומתבגרים החווים אובדן", "נפש, רבעון לפסיכולוגיה, לטיפול, לטיפוח רגשי ולחינוך יצירתי, גיליון 3, מאי 2000, עמ' 11–15
"הסיפור האישי של בני נוער יוצאי אתיופיה", "נפש", גיליון 7, אייר תשס"א, מאי 2001, עמ' 87–91
"מזל שאין לנדל כפפות - ההומור בשירי ע. הלל", "עתון 77", גיליון 366–367, מארס -אפריל 2013
שירה – עיתונות, כתבי-עת ואנתולוגיות

"עיתון 77", כתב-עת ספרותי, תל אביב, פברואר 1991, אוקטובר 1991, ינואר-פברואר 2012, מתוך: "נדנדת הזיכרון" דצמבר 2020
"ידיעות אחרונות", המדור לספרות ילדים, תל אביב, 1982 - 1991.
"עלי שיח", הוצאת הקיבוץ המאוחד, חורף תשס"ב 2001.
"דימוי", כתב עת, גיליון 4, אביב תשנ"ב; גיליון 21, קיץ תשס"ב, נשים, יצירה, יהדות.
"מאזניים (כתב עת)", גיליון מס' 3, דצמבר 2003.
"עיין ערך שירה", בעריכת שרית שץ, גיליון 15, פברואר 2008; ספטמבר 2008.
ynet 28 באפריל 2009
"חדשות בן עזר", גיליון 491, 2009.
"הארץ", גלריה, 2 בדצמבר 2012. "הארץ" גלריה 30 ביולי 2014
Where I Come From!, Songs and Poems from Many Cultures, selected by J. Steinberg, Talking Stone Press, Boston 1991.
A Chorus of Cultures - I Love the World!, selected by:Ada, Harris, Hopkins, Hampton-Brown 1993.
"קישורים", א, ד, בעריכת: אדיר כהן, רנה בן-שחר, רכס, אבן-יהודה 1993 .
"דרך המילים", ג, בעריכת: טליתמן, רייזנברג, הוצאת כנרת, תל אביב 1994.
"מיתרים", ב, בעריכת: ברוך, שטיין, תל אביב 1996 .
"המסע המופלא אל עצמי", בעריכת אדיר כהן, שמעוני 2001.
The Life Of Memory, Poiesis vol. 6, Canada 2004
גלריה, הארץ", 2 בדצמבר 2012, 30 ביולי 2014.
"מאזניים, גיליון 2, כרך פ"ט, [מתוך: "דקויות"], ניסן תשע"ה, אפריל 2015.
גלריה "הארץ", [מתוך: "דקויות"], 27 באוגוסט 2015
"ישראל היום", [מתוך: "דקויות"], 11 בספטמבר 2015
תערוכות שכללו שירים פרי עטה

זנבה האדום של הקשת, ציורים: יפתח אלון, שירים: אילנה אבן טוב-ישראלי – סינמטק חיפה 1984, מוזיאון ישראל, אגף הנוער 1984
והדשא שר בכפות רגלי, ציורים: רות צרפתי, שירים: אילנה אבן טוב-ישראלי – עיריית חיפה, בית "יד לבנים" 1992, בית הספר לאומנויות ויצו 1996
בין מים למים, צילומים: יגיל רונן, שירים: אילנה אבן טוב-ישראלי, בתערוכה קבוצתית "מלים שמנסות לגעת", בית גבריאל 2011
פרסים ומענקים

פרס זאב לספרות ילדים ונוער, 1983-1984 לספר "זנבה האדום של הקשת".
קרן תרבות חיפה לספרים: "והדשא שר בכפות רגלי" (1991), "ישנו הרגע הזה" (1993).
קרן עמו"ס (1997), ופרס יצירה מטעם קרן תרבות חיפה ואגודת הסופרים, סניף חיפה, לספר "מה יש מעבר לסבוב", 1997.
מענק משרד החינוך לספר: "תנו לי לדבר - כתיבה יצירתית עם נוער יוצא אתיופיה", 1997.
מענק קרן תרבות חיפה וקרן רבינוביץ לאמנויות לספר: "אוצרות שהים נותן לי", מאי 2001.
מענק קרן תרבות חיפה וקרן רבינוביץ לאמנויות לספר: "בין מים למים", 2009.
קרן תרבות חיפה לספר: "הקול הפנימי - מסע אישי דרך קריאה וכתיבה", 2011.
קרן הטיפוח של אקו"ם לקידום ותמיכה ביוצר וביצירה הישראלית, 2014.
פרס ראשון בתחרות שירה מטעם עיריית חיפה והקרן ע"ש רון אדלר, 2019.
פרס ראשון בתחום ספרות ילדים מטעם קרן תרבות חיפה, מאי 2022.
לקריאה נוספת

אילנה אבן טוב-ישראלי, ב"לקסיקון אופק לספרות ילדים" כרך ראשון א-כ, הוצאת זמורה ביתן, תל אביב 1984.
לקריאה נוספת > על ספריה

ברגסון גרשון, "זנבה האדום של הקשת", ספרות ילדים ונוער, שנה ט', גיליון ד' (1983), עמ' 38.
ברק יאיר, הד החינוך, ספטמבר 1983, עמ' 49.
פרס זאב לספרות ילדים תשמ"ט (משוט בעולמנו), ספרות ילדים ונוער, שנה י', גיליון ב' (1983), עמ' 34–38.
רגב מנחם, "שירים יפים", הד גן, כרך מז (1983), עמ' 320–322.
צביה בן שלום, "על המשמר", מרץ 1992.
בינה אופק, ספרים חדשים, ידיעות אחרונות, 29 בינואר 1992.
רות גפן-דותן, "ספרים הם ידידים", מרכז להשכלה תל-חי, יולי-אוגוסט 1992
דר יעל, "כמו אוכל מוצק בבלנדר", הארץ, מוסף ספרים, גיליון 342 (ה' בתשרי תש"ס, 15 בספטמבר 1999)
חובב לאה, "צלילי שירה וצבעים", מעגלי קריאה: כתב עת לעיון ולהדרכה בספרות ילדים, גיליון 27 (מרץ 2001), עמ' 98–99
רות גפן-דותן, "אני וכל השאר", מה יש מעבר לסיבוב", "ספרים הם ידידים", (ספט'-אוק' 1999)
ליאת מרום, "אבן מקומית", "זמן חיפה", כ"ב באלול תשס"ב, 30 באוגוסט 2002.
גלזמן לאה, "והוא כה יפה החולף הזה", עיתון 77, גיליון 340 (אב-אלול תשס"ט, יולי-אוגוסט 2009), עמ' 15.
אורלי מורג, "בימת שיר", רשת א', קול המוסיקה, 8-7 ביוני 2009.
ענבל דרור, "אבן למים", "מעריב", זמן חיפה, 20 במרץ 2009
"יצירתיות עם כל דבר", ממדף הספרים, נורית ארד, ידיעות אחרונות, 1985.
"כל העולם סדנה", הד החינוך, כרך נ"ט, גיליון ה', פברואר 1985.
עמיקם רוטמן, קול ישראל, רשת ב' 25.6.97.
הדסה וולמן קול ישראל, המוסף לספרות, 10.7.97.
יהודה קורן, "גם לאתיופים יש סינדרלה", "ידיעות אחרונות", כב בסיוון תשנ"ז, 27 ביוני 1997.
אלה קומר, "להקשיב למה שטרם נאמר", כלבו חיפה, 23 במאי 1997.
רות גפן-דותן, "תנו לי לדבר – כתיבה יצירתית עם נוער יוצא אתיופיה", "ספרים הם ידידים", מרכז להשכלה תל-חי מס' 3 (90), 1997
Mario Wainstein, "Lo que se puede decir cuando los dejan hablar, Linea Directa con Israel y Medio Oriente,, Febrero 2008
ערוץ 9 – העלייה מאתיופיה בראי הספרות, מראיין: פרופ' אדיר כהן, פברואר 2002.
"הבוטן והקליפה", משה גרנות, חדשות בן עזר, גיליון 810, 24 בינואר 2013.
קול ישראל, רשת ב', מראיינת: איריס לביא, 25 בנובמבר 2012.
"הכתיבה כמשל", עדינה מור-חיים, "עיתון 77", גיליון 365, ינואר-פברואר 2013.
"הקול הפנימי - מסע אישי דרך קריאה וכתיבה", האתר של נילי דגן "מה חדש", 2013
"הקול הפנימי", ניצה בן-דב, "מאזניים", גיליון מס' 2, כרך פט, ניסן תשע"ה, אפריל 2015.
דקויות - שירה
צביה ליטבסקי, "תער חד וניחוח שקדיה",עיתון 77, גיליון 385, אוקטובר-נובמבר 2015.
אמיר בקר "דקויות", "להתענג על ההילוך האיטי של השירה" באתר הארץ, 1 באוקטובר 2015
אכסל מונתה

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1857 Döderhults parish, שוודיה 
 פטירה:  11 בפברואר 1949 (בגיל 91) Storkyrkoförsamlingen, שוודיה 
 שם לידה:  Axel Martin Fredrik Munthe 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אופסלה 
 שפות היצירה:  שוודית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  מגילת סן מיקלה 
 בן או בת זוג:  Hilda Pennington-Mellor Munthe (1907–1949) 
 צאצאים:  מלקולם מונתה 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר כוכב הקוטב  המסדר הוויקטוריאני המלכותי  מסדר הכתר  מסדר כתר הברזל  מסדר סטניסלב הקדוש  מסדר דנבורג  אביר במסדר הכתר של איטליה  אביר במסדר סנט מוריס ולזרוס  מסדר ואסה  Order of Berthold I.  קצין בלגיון הכבוד 
 
אכסל מרטין פרדריק מונתה (בשוודית בשם מלא: Axel Martin Fredrik Munthe; ‏31 באוקטובר 1857 – 11 בפברואר 1949) היה סופר ורופא יליד שוודיה, שעסק גם בפסיכיאטריה. שהה שנים רבות בצרפת ובאיטליה, שם בנה לעצמו בית באי קאפרי, וקרא לו "וילה סן מיקלה" (Villa San Michele). עיקר פרסומו נובע מספרו רב-המכר, "מגילת סן מיקלה".