stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי יפה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  26 ביוני 1935 חרות, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  28 בפברואר 1977 (בגיל 41) חולות חלוצה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953 – 1956, 1958—1960, 1977 (כ־3 שנים)
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת צנחנים  מפקד גדוד 66  סגן מפקד עוצבת חצי האש
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 מזכ"ל חטיבת בני המושבים של תנועת המושבים
 הנצחה
 מושב יפית, מפעל יוסי יפה
 
יוסי יפה נהגה: יוֹפֶה; (26 ביוני 1935 – 28 בפברואר 1977) היה איש צבא ישראלי, מפקד סיירת צנחנים ומפקד גדוד 66. נהרג בעת מילוי תפקידו כסגן מפקד עוצבת חצי האש.
ביוגרפיה

יוסי יפה נולד במושב חרות, לדב ואסתר שהיו מראשוני המתיישבים שם, אחיהם של אברהם יפה ("הקטן"), חנה יפה ושרה. בן דודו של אברהם יפה. למד בבית הספר החקלאי כדורי. הוא התגייס לצה"ל במסגרת הנח"ל, עבר קורס מ"כים. הוא התנדב לצנחנים והצטרף לפלוגה א' בגדוד 890 בפיקודו של מאיר הר-ציון, היא סיירת הצנחנים. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לסיירת ושימש כמפקד מחלקה. יפה נפצע קשה בפעולת קלקיליה, ב-10 באוקטובר 1956. ב-1957 מונה למפקד סיירת הצנחנים.
במילואים המשיך למלא תפקידי פיקוד בצנחנים. עם הקמתה של חטיבה 55, חטיבת צנחני מילואים, בתחילת 1965, מונה למג"ד הראשון של גדוד 66. כמפקד הגדוד לחם במלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים, בבית הספר לשוטרים, בגבעת התחמושת ובהר הצופים. במלחמת ההתשה לחם במוצבי התעלה, ובמלחמת יום הכיפורים בקרב העיר סואץ.
יפה גר במשך כל חייו במושב, ושילב פעילות ביטחונית-התיישבותית עם עבודה חינוכית-ציונית. במשך שנים רבות פעל במסגרת חטיבת בני המושבים, בתחילה כרכז מפעלים ולאחר מכן כמרכז החטיבה. בתחילת 1977 חזר לשירות קבע בצה"ל כסגן מפקד עוצבת חצי האש. הוא נהרג במהלך אימון ההקמה, כאשר עלה רכבו על מוקש ב-28 בפברואר 1977 באזור ניצנה שבנגב.
חיים אישים

היה נשוי לרינה, ואב לארבעה ילדים. בנו יורם יפה הוא קצין במילואים בדרגת אל"ם, שימש מפקד גדס"ר נח"ל ומפקד מפקדת כוחות האוויר המיוחדים.
לזכרו

במקום שבו נהרג מוצבת אנדרטה לזכרו. התנועה החדשה מקיימת מדי שנה בסוכות לזכרו את מפעל יוסי יפה, בו חניכי השכבה הבוגרת של התנועה פורצים שבילי סימון חדשים ופועלים בשטח לטיפוח הסביבה. המושב השיתופי יפית שבבקעת הירדן קרוי על שמו. מדי שנה מאז שנת מותו מקיימת  בני המושבים ובהמשך גם התנועה החדשה מפעל לזכרו במהלך חול המועד סוכות.
על שמו של יפה יש שביל סימון בפארק קרן קיימת לישראל ביר עסלוג', שסומן ונסלל בשנת 2005. בסוכות תשע"ח בשיתוף חבריו לגדוד 66, הקהילה החינוכית ניצנה, חניכי שכבת י"ב בתנועת בני המושבים, המועצה האזורית רמת הנגב, קק"ל וצה"ל יחנך שביל חדש "דרך יוסי יפה". הדרך הולכת מחמוקי ניצנה לעמודי פסל נתיב שלום. במסגרת זו יוצב סלע לזכרו ופרגולה, הצופה לסלע "יוסי יפה" שהוצב, על ידי חטיבת בני המושבים, במקום בו נהרג.
הערות שוליים

↑  גל פרל, "בלי יוזמה ובלי חריגה מהמסגרת אי אפשר להשיג יותר ממאה אחוז", הבלוג על הכוונת, ‏ 1 בספטמבר 2024.
↑  ילקוט הפרסומים 2633 (עמ' 1822), ‏10 ביוני 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299834305171  ISNI: 0000 0000 6846 4670  VIAF: 97583829   WorldCat (עם VIAF): 97583829 
אנדרטה לזכרו של יוסי יפה במקום בו נהרג על כביש 10 בסמוך למסוף המטענים ניצנה על גבול ישראל-מצרים
אבאקום

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1620 Grigorovo, רוסיה 
 הוצאה להורג:  14 באפריל 1682 (בגיל 61) Pustozyorsk, האימפריה הרוסית 
 שם לידה:  Аввакум Петрович Кондратьев 
 מדינה:  רוסיה הצארית 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 
אַבָאקוּם פֶּטְרוֹב וגם פטרוביץ' (ברוסית: Аввакум Петров, Петрович;‏ 5 בדצמבר 1620 – 24 באפריל 1682) היה כומר רוסי, מהבולטים בין המתנגדים לרפורמה במהלך הפילוג בכנסייה במאה ה-17. הוא גונה רשמית ככופר ב-1666 ותואר הכמורה שלו נשלל, ולאחר חמש-עשרה שנות מאסר הוא הועלה על המוקד. אבאקום נחשב לקדוש מעונה ולאחת הדמויות הנערצות ביותר בקרב אדוקי האמונה הישנה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אבאקום (צורה רוסית של גרסת תרגום השבעים לשם המקראי חבקוק) נולד בכפר גריגוריובו, הסמוך לניז'ני נובגורוד, במשפחת כומר. לפי טענתו, אביו מת משכרות כשהיה נער, ואמו האדוקה, שנעשתה נזירה, הטמיעה בו רגש דתי חזק. ההיסטוריון אדוארד קינן, שניתח את הידוע אודות אישיותו של אבאקום, שיער שסבל ממחלת נפש חמורה כל חייו. בגיל שמונה-עשרה נשא לאישה את אנסטסיה מרקובנה, בת נפח. כמו אביו לפניו, פנה אל הכהונה החילונית (אנ'). ב-1642 מונה לדיאקון, וב-1644 הוסמך לכמורה והחל לכהן בכפר לופטיצי הסמוך.
ב-1647 נסע אל הבירה מוסקבה, ושם התחבב על המוודה של הצאר, שבתאי (סטפן) בּוֹניפַטְייב, ועל איוואן נֶרוֹנוֹב, הכומר הראשי של קתדרלת קאזאן. בוניפטייב ונרונוב היו מראשי חוג "קנאי האמונה", קבוצה של אנשי דת רדיקלים שביקשו לתקן את הסיאוב שפשה לדעתם בכנסייה הרוסית, על ידי האחדת הטקסים, מיגור השחיתות וההוללות, והכחדת ההשפעות הפגאניות שנותרו במקומות רבים. הוא שב ללופטיצי, ושם טען שעשיר מקומי ניסה להטביע אותו אחרי שסירב לברך את בנו, שהיה מגולח בניגוד למסורת. בתמיכת פטרוניו החדשים, מונה אבאקום ב-1651 לכומר ראשי (פרוטופופוס, הדרגה הגבוהה ביותר האפשרית ללא-נזיר בכנסייה הרוסית) ביוּרְיֶיבֶץ שבמחוז איבנובו. הוא שרד במשרה פחות משנה. לפי דבריו, ניסו להתנקש בו בירייה אך האקדח לא פעל, הוא סבל הכאות רבות, מקומי נשך בחוזקה את ידו, ולבסוף המון זועם מזוין באלות תפס אותו והכה אותו כמעט עד מוות.[דרוש מקור: מאחר שכתוב "לפי דבריו"] ב-1652 הוא נמלט שוב למוסקבה. באותה תקופה, על רקע ניסיונות הרפורמה שקידמו "קנאי האמונה" והתחזקות הפיקוח וההתערבות מצד השלטון הריכוזי של הצאר החדש אלכסיי הראשון, אזורי הספר ברוסיה רחשו התמרמרות ומרידות.
ביוגרפיה > גלות ראשונה

באותה תקופה מונה הנזיר ניקון, שעד אותו רגע נחשב לאחד מן "הקנאים", לפטריארך כל רוס. הוא קיבל סמכויות נרחבות יותר מקודמו בתפקיד, ומינה את נאמניו למשרות היוקרתיות. הוא החל גם ביישום תוכנית רפורמה נרחבת, שכללה שינוי של ספרי התפילה והטקסים הרוסיים לפי הדגם המקובל בכנסיות היווניות; תוכניות כלליות לתיקונים כאלו נדונו בידי "קנאי האמונה" קודם לכן. החוג התפצל בהדרגה, בין מי שהסכימו עם נוקשותו של ניקון לבין מי שביקרו אותו. נרונוב הוגלה כעונש באותו הקיץ. הוא הורחק לא בשל התנגדות כלשהי לסדרים החדשים שניקון החל להנהיג, כמו הצטלבות בשלוש אצבעות כדרך היוונים במקום בשתיים לפי המסורת המקומית, אלא בשל קנוניה נגדו מצד הסגל בקתדרלה שלו, והתנגדות למוסרנותו היתרה מצד הקהל. אבאקום, שחסרה לו משרה, ניסה לרשת את נרונוב בקתדרלת קאזאן, והתפרץ מדי פעם למקום תוך שהוא מתעמת עם הסגל. הוא נשא גם דרשה פומבית תקיפה נגד הפטריארך, אותו תיאר מאוחר יותר כ"ילד זנונים מנאף ומושחת". ב-21 באוגוסט 1653 נעצר הכומר. ההיסטוריון גאורג מיכלס, שחקר את הפילוג הכנסייתי, העיר שאין שום ראיה לכך שאבאקום פעל אז נגד הרפורמה (וכמותו, רוב אלו שזוהו לאחר מכן כראשוני ה"פלגנים"): הוא היה ממורמר על כך שלא ניתן לו מינוי, וסלד מן הפטריארך בשל הנהנתנות והאופי הסמכותני שייחס לו.
כעונש, נגזרה על אבאקום גלות בעיר יקוצק שבסיביר המרוחקת, אך הצאר התערב והמיר את מקום גלותו לטובולסק המרכזית יותר, כשהוא מותיר אותו בדרגתו הכנסייתית; הארכיבישוף שם ביקש כמרים נקיי-כפיים מזה זמן. ב-27 בספטמבר, הוא, אשתו וארבעת ילדיהם יצאו את מוסקבה תחת משמר. בטובולסק הוא קיבל קתדרלה משלו לנהל. בזכרונותיו מהעיר, סיפר שהסתכסך עם התושבים בשל קנאותו ונטייתו לענישה פיזית של חוטאים. הוא אילץ כומר לספוג צליפות ללא הרף בעודו משתטח אפיים 150 פעם, והרעיב במשך שלושה ימים אישה שהאשים בפריצות. אבאקום טען שכומר מקומי בשם איוואן סטרונה, שאותו האשים במעילה, קיבץ נגדו את תושבי העיר ואלו ניסו להטביעו. חקירה רשמית שנפתחה בעניינו, הביאה לכך שאבאקום נאלץ לעזוב את טובולסק ב-27 ביוני 1655. אז ציוו עליו להצטרף ככומר למשלחת הצבאית לדאוריה, שהוביל המושל המקומי אפנסי פשקוב. 400 החיילים ואבאקום יצאו לדרך ב-18 ביולי 1656, בצי סירות שהפליג בנהר האנגרה. הם סבלו רעב ונלחמו בשבטים המקומיים. המושל תיעב את הקנאי, שהתריס כלפיו והשווה אותו לשטן מספר פעמים; באוטוביוגרפיה שלו טען אבאקום שפשקוב הכה אותו באלה, הצליף בו במגלב 72 מלקות, הורה לגרור אותו בשלשלאות בנהר בחורף, וכלא אותו כמעט-עירום בצינוק קפוא.
הרפורמות הדתיות של ניקון ואישיותו הסמכותנית עוררו פילוג של ממש בתוככי הכנסייה הרוסית. אף שב-1657 ו-1658 נראה היה שהרוחות נרגעו – ניקון התפטר, אך לא מונה לו מחליף והוא המשיך בתפקידו, בעוד שנרונוב חזר בו בפומבי מסירובו לתיקונים – המתח התפרץ מחדש. ב-1662, בעת שהמון זועם ניסה לשרוף את ארמונו והאויב הפולני התקדם בחזית המערב, כבר ערך הצאר מזה זמן מה תוכניות לסינוד כללי שישים קץ למחלוקת, ושנועד למצוא מחליף מוסכם לניקון. במסגרת המדיניות הפשרנית, נקרא גם אבאקום מסיביר. הותר לו לצאת מדאוריה לרוסיה האירופית, לווליקי אוסטיוג, ביוני 1662, ובפברואר 1664 הוא שב למוסקבה. בבירה הוא שהה אצל משפחת האצילים מורוזוב, הפך למוודה של פאודוסיה מורוזובה, וזו נעשתה תומכת נלהבת שלו.
לקריאה נוספת

Georg Bernhard Michels,‏ At War with the Church: Religious Dissent in Seventeenth-century Russia.‏ הוצאת אוניברסיטת סטנפורד, 1999.
Paul Bushkovitch,‏ Religion and Society in Russia: The Sixteenth and Seventeenth Centuries. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1992.
הערות שוליים

↑  Serhii Plokhy, The Origins of the Slavic Nations: Premodern Identities in Russia, Ukraine, and Belarus. Cambridge University Press, 2006. עמ' 294, הער"ש 137.
1 2  מיכלס, First Old Believers (קש"ח), עמ' 490-493.)
↑  A reluctantly modern voice from the 17th-century Russian storm: Archpriest Avvakum and the Life written by himself, British Library, European Studies Blog, June 10, 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271496505171  PLWABN: 9810541013005606  BIBSYS: 90824949  BNE: XX1390578  BnF: cb125115662 (data)  CiNii: DA05080335  GND: 118651269  ICCU: CFIV053232  ISNI: 0000 0001 1029 360X  LCCN: n79075253  LNB: 000008842  NKC: jn19990210070  NLA: 35935918  NLG: 105817  NSK: 000269578  NTA: 071158316  RERO: 02-A000014449  RSL: 000008252  SELIBR: 37453  SUDOC: 027539636  Trove: 1153524  VcBA: 495/6513  VIAF: 72670795   WorldCat (עם VIAF): 72670795 
איור פרי עטו של אבאקום, בכתב-יד שהשלים בפוסטוזרסק ב-1675.
משה פרץ

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1983 (בן 41) כ"ז באייר ה'תשמ"ג טבריה, ישראל
 שם לידה:  משה פרץ
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  מוזיקה ים תיכונית, פופ, דאנס
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  Play Records
 שיתופי פעולה בולטים:  עומר אדם, אגם בוחבוט, ליאור נרקיס, שלומי שבת, חנן בן ארי, נסרין קדרי, אייל גולן
 בת זוג:  ירדן גוזלן
 מספר צאצאים:  4
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 
משה פרץ בהופעה בירושלים, 2010
משה פרץ (נולד ב-10 במאי 1983) הוא זמר, שחקן, מלחין ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה

משה פרץ נולד למיגל ומרסל פרץ וגדל בטבריה ולו שלושה אחים. עוד בילדותו החל לשיר כפייטן בבית הכנסת "יעקב גז" בטבריה, הסמוך לבית הוריו. מגיל 16, החל לעבוד כספר עד שהתפרסם כזמר. פרץ התגייס לצה"ל בנובמבר 2001 לחיל החימוש. כאשר עלה לשיר את "שיר למעלות" בטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שנערך בבסיסו, קיבל משובים חיוביים, וקצין החינוך סייע בידו לגשת לבחינות הקבלה ללהקה צבאית. ביולי 2002 עבר את בחינות הקבלה בהצלחה והתקבל לצוות הווי פיקוד צפון, ובמקביל החל לעבוד על הפקת אלבום משלו.
פרץ החל להקליט את אלבומו הראשון כבר בתחילת שנת 2004. האלבום יצא לבסוף לחנויות ביוני 2005, לאחר שחרורו מצה"ל. אלבום הבכורה שלו קרוי על שם הסינגל הראשון שיצא ממנו לרדיו, "מביט אל המרומים". מהאלבום נמכרו בישראל למעלה מ-10,000 עותקים. סינגלים נוספים שיצאו מתוך אותו האלבום: "שחורת עיניים", "ילד מאוהב", "האישה שלי" ו"דרך ארוכה" (עיבוד מחודש לשירה של גלי עטרי).
פריצתו המשמעותית של פרץ באה עם הוצאת הסינגל "אש", אותו כתב, בסוף שנת 2006. בעקבות הצלחת הסינגל, הוא הוציא בנובמבר 2007, את אלבומו השני, שקרוי על שם הסינגל, "אש". פרץ כתב את רוב השירים והלחנים באלבום, כמו גם ביתר אלבומיו הבאים. סינגלים נוספים, שיצאו מתוך אותו האלבום לרדיו הם "זה הזמן", "כמו השקט", שנכתב במשותף עם דודו אהרון, "יש רגעים" ו"בחלומות שלי". סינגל נוסף שיצא לאחר מכן ולא נכלל באותו אלבום הוא "ורק איתך", שהופיע כחלק מן האלבום הבא שלו, האלבום השלישי, "אלייך".
בפברואר 2008, הוציא פרץ את הסינגלים "אלייך" ו"ואולי", שהגיעו למקומות הראשונים במצעדי הרדיו ונשארו בראש במשך תקופה ארוכה. בתחילת אותה שנה, פרץ החל גם לככב בסדרת דרמה שהופקה לסלולר, "פרץ של אהבה", לצידם של: שרון אלכסנדר, דפנה ארמוני, מיכל גבריאלוב ועוד. באוקטובר 2008 יצא הסינגל "כל בוקר", ובנובמבר האלבום השלישי והמלא, "אלייך", כאשר באותו החודש יצא גם הסינגל, "נשבע לך". סינגלים נוספים שיצאו מתוך אותו האלבום: "רציתי רק", "יותר מדי", "אני שלך" ו"אישה". באלבום זה ניתן גם למצוא את "שיר המעלות", שזכה ללחן ועיבוד מחודש. כעבור מספר חודשים לאחר הוצאתו, הגיע האלבום למעמד פלטינה על מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים בנקודות מכירה בישראל.
ביוגרפיה > מנטור בתוכניות טלוויזיה

בשנת 2012 הצטרף פרץ אל חבר השופטים של תוכנית המציאות "כוכב נולד". בתחילת ספטמבר 2012 בגמר כוכב נולד חשף פרץ לראשונה את הסינגל "אולי הלילה", הראשון מאלבומו השישי. בערב ראש השנה 2012 זכה שירו של פרץ "זיקוקים" בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג. ב-14 בדצמבר 2012 הוציא לאור את השיר "הראשונה" לקראת אלבומו השישי.
בינואר 2013 הוציא לאור את הסינגל "הטעם הישן". במרץ 2013 הוציא פרץ את הסינגל "חלמתי", אותו כתב יוסי בן דוד והלחין נדב אסולין. בשנת 2013, הדריך את אגם בוחבוט בת התשע, שזכתה במקום הראשון בתוכנית "בית ספר למוזיקה", המחזור השני. במאי 2013 עזב פרץ את התוכניות "כוכב נולד" ו"בית ספר למוסיקה", ועבר לתוכנית המתחרה "אקס פקטור". פרץ שימש כשופט וכמנטור בתוכנית שמשודרת בערוץ 2, גם בעונה השנייה. ביוני 2013 הוציא פרץ ביחד עם ליאור נרקיס את הדואט הקצבי "מול כל העולם" אותו גם כתב והלחין. בתחילת אוגוסט 2013 הוציא פרץ את אלבומו השישי במספר "כל המילים השמחות", מתוכו בלטו הדואט "ילדה קטנה" עם אגם בוחבוט והסינגלים "כל המילים השמחות", "את שאהבה נפשי" ו-"זיכרונות".
ביוגרפיה > פרשות פליליות

באוגוסט 2010 עוכב לחקירה במשטרת ישראל בחשד להשתמטות ממס. הוא שוחרר בערבות עצמית ובהתנצלות, אולם מנהלו האישי אמנון זנדני שהה בהארכת מעצר מספר ימים. במאי 2013 הגישה רשות המיסים לבית משפט השלום ברמלה כתב אישום נגד פרץ ואמרגנו בגין העלמת מס בסדר גודל של כמיליון ש"ח. במרץ 2016, בעקבות הסדר טיעון, הודה פרץ והורשע, ובהמשך נדון לארבעה חודשי עבודות שירות, 8 חודשי מאסר על תנאי למשך שלוש שנים, וקנס של 60 אלף ש"ח.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פרץ נשוי לירדן ואב לארבעה, ומתגורר בבאר יעקב. הוא גיסו של הכדורגלן שובל גוזלן. הוא מקיים אורח חיים דתי.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | פרס אקו"ם | הישג השנה במוזיקה | זכייה |
| 2012 | טקס נבחרי הילדים | זמר השנה | זכייה |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | זמר השנה | מועמדות |
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2005: מביט אל המרומים
2007: אש
2008: אלייך
2010: מהשמיים
2011: זיקוקים
2013: כל המילים השמחות
2015: סימני הזמן
2017: בחור חדש
2019: בואי נעשה שלום
2023: געגוע
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2024: מתוק מדבש
2024: תדליקו את האור
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעות

2010: LIVE בהיכל התרבות – אש
2013: משה פרץ – ההופעה בקיסריה
2014: מול כל העולם – הופעה חיה בהיכל נוקיה
2015: מהפכה! (Live) (הופעה משותפת עם עומר אדם)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2009: משה פרץ – המיטב
12 בפברואר

12 בפברואר הוא היום ה-43 בשנה, בשבוע ה-6 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 322 ימים (323 בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

1541 – ייסוד העיר סנטיאגו, צ'ילה
1554 – ג'יין גריי מוצאת להורג בגין בגידה, שנה לאחר שטענה למלכות אנגליה במשך 9 ימים
1818 – ברנרדו או'היגינס מכריז באופן רשמי על עצמאותה של צ'ילה
1843 – אקוודור מספחת את איי גלאפגוס
1886 – בסנקט פטרבורג החלה הופעת "היום", עיתון יומי ראשון בעברית
1909 – ייסוד NAACP (האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים)
1912 – קיסר סין האחרון פויי ("שוואנטונג") נאלץ לוותר על כיסאו בעקבות המהפכה הרפובליקנית של סון יאט-סן
1934 – כ-1,000 הרוגים בדיכוי מהומות בווינה
1942 – רצח אברהם שטרן (יאיר): שוטרים בריטים לוכדים את מנהיג הלח"י אברהם שטרן (יאיר) ורוצחים אותו
1947 – פגיעת מטאוריט בסיחוטה-אלין שבסיביר
1950 – נוסד איגוד השידור האירופי
1958 – הכנסת מאשרת את חוק היסוד הראשון – חוק יסוד: הכנסת
1971 – במסגרת תוכנית ונרה, שיגור ונרה 1, הגשושית הפלנטרית הראשונה, תוצרת ברית המועצות
1974 – במסגרת תוכנית מארס הסובייטית, הגשושית מארס 5 נכנסה בהצלחה למסלול סביב מאדים. עקב תקלה הגשושית הפסיקה לעבוד שבועות ספורים לאחר זאת
1990 – כרמן לורנס נהיית למושלת הראשונה באוסטרליה, כשהיא נבחרת לראשות מדינת אוסטרליה המערבית
1990 – "ליל המיקרופונים" במרכז הליכוד
1992 – החוקה החדשה של מונגוליה נכנסת לתוקף
1999 – הנשיא ביל קלינטון זוכה על ידי הסנאט האמריקני במשפט ההדחה
2001 – הגשושית האמריקאית NEAR Shoemaker נוחתת בהצלחה על האסטרואיד ארוס
2002 – בבית הדין הבינלאומי בהאג, נפתח משפטו של נשיא יוגוסלביה לשעבר סלובודן מילושביץ'
2004 – סן פרנסיסקו מתחילה להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד-מיניים בהוראתו של ראש העיר גווין ניוסם. הרישיון הראשון מוענק לזוג פעילות לסביות, דל מרטין (83) ופיליס ליון (79)
2005 – שיגור לוויין SLOSHSAT לחקר דינמיקת נוזלים בתנאי במיקרו כבידה. הפרויקט היה תוכנית משותפת בין סוכנות החלל האירופית, סוכנות החלל ההולנדית וסוכנות החלל הישראלית
2008 – החלה הריסת מפעל "עלית" בצומת עלית ברמת גן
2010 – פתיחת משחקי החורף האולימפיים בוונקובר, קנדה
2016 – פתיחת משחקי החורף האולימפיים לנוער בלילהאמר, נורווגיה
2024 – מבצע יד הזהב שבו חולצו שני אזרחים מרצועת עזה
נולדו

41 – בריטניקוס, בנו של קלאודיוס ואחיו החורג של נירון קיסר (נפטר ב-55)
1768 – פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אחרון קיסרי האימפריה הרומית הקדושה (נפטר ב-1835)
1809 – צ'ארלס דרווין, חוקר טבע (נפטר ב-1882)
1809 – אברהם לינקולן, נשיא ארצות הברית (נרצח ב-1865)
1851 – אויגן פון בהם-באוורק, כלכלן אוסטרי (נפטר ב-1914)
1857 – אז'ן אטז'ה, צלם צרפתי שהתמחה בתצלומי פריז הישנה (נפטר ב-1927)
1881 – אנה פבלובה, רקדנית בלט רוסיה (נפטרה ב-1931)
1885 – יוליוס שטרייכר, עורך העיתון האנטישמי "דר שטירמר" (הוצא להורג ב-1946)
1893 – ג'ובאני מוציו, אדריכל איטלקי (נפטר ב-1982)
1893 – עומר בראדלי, גנרל אמריקאי (נפטר ב-1981)
1896 – שבתאי לוז'ינסקי, פעיל ציוני בולט (נפטר ב-1947)
1900 – וסילי צ'ויקוב, קצין בצבא האדום וממפקדי הקרב על סטלינגרד (נפטר ב-1982)
1904 – ניסן יתיר, שחקן תיאטרון ישראלי (נפטר ב-1982)
1908 – אולגה בנאריו פרסטס, פעילה קומוניסטית גרמנית (נפטרה ב-1942)
1922 – בתיה לנצט, שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית, ממייסדי התיאטרון הקאמרי (נפטרה ב-2019)
1922 – נולה צ'לטון, מחזאית, במאית תיאטרון ומורה למשחק ולדרמה ישראלית-אמריקאית (נפטרה ב-2021)
1923 – פרנקו זפירלי, במאי קולנוע ובמאי תיאטרון שהפיק סרטים ואופרות (נפטר ב-2019)
1923 – נוקס מרטין, צייר ופסל אמריקאי (נפטר ב-2022)
1926 – זיוה ארמוני, אדריכלית ישראלית (נפטרה ב-2010)
1927 – הנרי הרשקוביץ, קלע ישראלי (נפטר ב-2022)
1929 – אלימלך רם, עיתונאי ישראלי (נפטר ב-2015)
1930 – צביה כהן, עיתונאית ישראלית (נפטרה ב-2024)
1933 – קוסטה גברס, במאי סרטים ותסריטאי צרפתי ממוצא יווני
1934 – ביל ראסל, שחקן כדורסל אמריקאי (נפטר ב-2022)
1934 – שמואל וולף, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי (נפטר ב-2019)
1936 – בנימין (פואד) בן אליעזר, איש צבא, חבר הכנסת ושר, מראשי מפלגת העבודה (נפטר ב-2016)
1936 – יובב כץ, שדרן רדיו, פזמונאי, במאי תיאטרון ומגשר ישראלי (נפטר ב-2024)
1936 – רולנד וינסטון, דמות מובילה בתחום האופטיקה ויישומיה על אנרגיה סולארית (נפטר ב-2025)
1937 – ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי (נפטר ב-2024)
1937 – יהודה אטלס, סופר ישראלי
1937 – יצחק גלנטי, חבר הכנסת מטעם גיל (נפטר ב-2012)
1939 – ריי מנזרק, קלידן ומייסד להקת הדלתות (נפטר ב-2013)
1939 – יעל דיין, חברת כנסת מטעם העבודה וסגנית ראש עיריית תל אביב-יפו (נפטרה ב-2024)
1939 – לאון קס, רופא, ביולוג, סופר, פובליציסט ומחנך
1942 – אלכס דורון, עיתונאי ישראלי, מתרגם וסופר (נפטר ב-2022)
1942 – אהוד ברק, רמטכ"ל, שר הביטחון וראש ממשלת ישראל
1942 – טרי ביסון, סופר מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאי (נפטר ב-2024)
1942 – אשר שניר, טייס קרב בחיל האוויר הישראלי (נפטר ב-1986)
1942 – שלמה צח, זמר ואמרגן ישראלי
1945 – דני קורן, חוקר מדע המדינה וחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בשלהי הכנסת ה-16
1950 – אבנר נווה, טייס קרב בחיל האוויר הישראלי
1952 – גבי שדה, זמר אופרה ישראלי
1954 – מג'לי והבה, חבר הכנסת מטעם קדימה
1955 – פאטה בורצ'ולדזה, זמר אופרה (בס) גאורגי
1958 – דאגלס מקגרת', תסריטאי, במאי קולנוע ושחקן אמריקאי (נפטר ב-2022)
1968 – ג'וש ברולין, שחקן קולנוע אמריקאי
1969 – דארן ארונופסקי, במאי, תסריטאי ומפיק סרטים יהודי-אמריקאי
1975 – אריאל כהן, מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי
1980 – כריסטינה ריצ'י, שחקנית אמריקאית
1993 – ג'ניפר סטון, שחקנית אמריקאית
2002 – יגור שיפ, זמר וטיקטוקר רוסי
נפטרו

821 – בנדיקטוס מאניאן, נזיר בנדיקטיני (נולד ב-747)
1538 – אלברכט אלטדורפר, צייר, חרט, ואדריכל (נולד ב-1480)
1554 – ג'יין גריי, מלכת אנגליה במשך 9 ימים (נולדה ב-1537)
1612 – כריסטופר קלאוויוס, מתמטיקאי ואסטרונום גרמני (נולד ב-1538)
1689 – מארי לואיז ד'אורליאן, רעייתו של קרלוס השני, מלך ספרד (נולדה ב-1662)
1712 – מריה אדליידה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה ואמו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת (נולדה ב-1685)
1771 – אדולף פרדריק, מלך שוודיה (נולד ב-1710)
1804 – עמנואל קאנט, פילוסוף גרמני (נולד ב-1724)
1894 – הנס פון בילו, מנצח, פסנתרן וירטואוז ומלחין גרמני מן התקופה הרומנטית (נולד ב-1830)
1916 – ריכרד דדקינד, מתמטיקאי גרמני (נולד ב-1831)
1942 – אברהם שטרן (יאיר), מנהיג הלח"י (נולד ב-1907)
1942 – גרנט ווד, צייר אמריקאי (נולד ב-1891)
1949 – חסן אל-בנא, מייסד האחים המוסלמים במצרים (נרצח) (נולד ב-1906)
1956 – עזריאל קרליבך, עיתונאי ופובליציסט, מייסד ועורך "מעריב" (נולד ב-1909)
1966 – וילהלם רפקה, כלכלן גרמני (נולד ב-1899)
1969 – פלטיאל דייקן, חוקר משפט עברי (נולד ב-1885)
1976 – סאל מינאו, שחקן אמריקאי (נרצח) (נולד ב-1939)
1979 – ז'אן רנואר, במאי קולנוע צרפתי (נולד ב-1894)
1984 – חוליו קורטאסר, סופר ארגנטינאי (נולד ב-1914)
1987 – דוד ורהפטיג, איש בית"ר ואסיר ציון (נולד ב-1910)
1989 – תומאס ברנהרד, מחזאי וסופר אוסטרי, מחשובי הסופרים והמחזאים בשפה הגרמנית במחצית השנייה של המאה העשרים (נולד ב-1894)
2000 – סקרימינג ג'יי הוקינס, זמר אמריקאי (נולד ב-1929)
2000 – צ'ארלס מ. שולץ, יוצר קומיקס אמריקאי (נולד ב-1922)
2008 – בדרי פטרקצשווילי, איש עסקים יהודי-גאורגי-רוסי (נולד ב-1955)
2008 – עימאד מורנייה, בכיר בחזבאללה (נולד ב-1962)
2009 – יהודה גביש, תא"ל בצה"ל, נשיא בית הדין הצבאי לערעורים (נולד ב-1927)
2014 – סיד סיזר, קומיקאי אמריקאי (נולד ב-1922)
2014 – אליהו גילון, איש פלמ"ח, רופא וקצין רפואה ראשי, מיוזמי ומקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא (נולד ב-1922)
2016 – מנחם גפן, צייר וקריקטוריסט ישראלי (נולד ב-1930)
2017 – יצחק לבני, איש תקשורת ישראלי וסופר (נולד ב-1934)
2019 – גורדון בנקס, כדורגלן אנגלי (נולד ב-1937)
2022 – כרמן הררה, ציירת קובנית-אמריקאית (נולדה ב-1915)
2024 – ליאור פרחי, זמר ישראלי (נולד ב-1970)
חגים ואירועים החלים ביום זה

ג'ורג'יה – יום ג'ורג'יה
ברצלונה – חג אולליה מברצלונה
חלק ממדינות ארצות הברית – יום הולדתו של לינקולן
יום דרווין
11 בפברואר – 13 בפברואר
פרנץ השני
צ'ארלס דרווין
אברהם לינקולן
אהוד ברק
ג'יין גריי מוצאת להורג
עמנואל קאנט
אברהם שטרן (יאיר)
צ'ארלס מ. שולץ
תורה לשמה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רבי יוסף חיים מבגדד
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1973 
 הוצאה בעברית
 תאריך:  תשל"ו
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  תורה לשמה
 היברובוקס:  20829
 הספרייה הלאומית:  003710704
 
תורה לשמה הוא ספר שאלות ותשובות, שהעתיק הרב יוסף חיים מבגדד ("בן איש חי"), לדבריו על פי כתב יד עתיק שמצא. רבים סבורים שרבי יוסף חיים אינו רק מעתיק החיבור, אלא גם המחבר, אלא שבחר מסיבות שונות לא לפרסם אותו בשמו. על פי כתב ידו, הודפס הספר במהלך המאה ה-20.
היסטוריה

רבי יוסף חיים מבגדאד הזכיר את הספר מספר פעמים בספרו רב פעלים, לאחר פטירתו, בשנת תש"ז הגיעו 120 תשובות לירושלים והתפרסמו בין הלומדים בישיבת פורת יוסף.
בשנת ה'תשל"ב עלה רבי דוד חיים לירושלים ואיתו מאות תשובות נוספות מהספר, ולאחר שנה בשנת ה'תשל"ג הוא הדפיס את הספר יחד עם הרב יוסף כדורי, תחת השם "שו"ת תורה לשמה" בראש הספר כותב הבן איש חי שהעתיק את הספר מכתב יד ישן נושן משנת התמ"ב של חכם קדמון בשם 'הרב יחזקאל כחלי': ”אמר המעתיק יצ"ו על ידי נס נזדמן לידי החיבור הזה בכ"י ישן והכתב היה קשה לקרות ונדרתי להעתיקו בידי לעשות חסד עם המחבר ז"ל...”
לטענת נכדו של הבן איש חי, הרב דוד חיים שכאמור היה ממדפיסי הספר, מחברו הוא רבי יוסף חיים בעצמו שהעלים שמו כדי שיהיה תורה לשמה כשם הספר, כך העלו רוב האחרונים, ויש שפקפקו בכך.
יש שכתבו שהספר חובר על ידי הבן איש חי בצעירותו.
תוכן הספר

בספר יש תשובות בכל חלקי השולחן ערוך, קבלה, מנהגים, ופרושים שונים.
שו"ת זה מתאפיין בהוכחות ממקרים והלכות (שבמקומות רבים אינם קשורים לנושא כלל) בעיקר מגמרא, וכן מזוהר, מרמב"ם ומהאריז"ל.
המחבר אינו מרבה להביא פוסקים, וברוב המקומות פוסק ישר מהגמרא. ב"הגהות המעתיק" מובאים בדרך כלל שאר הפוסקים בסוגיא.
מקריאת השו"ת נראה שתוך כדי לימודו של המחבר עלה לו הקשר לסוגיא אחרת וכתבה, יש שכתבו שבשל כך אין לפסוק להלכה מספר זה.
בדפוס ראשון נמצאו 525 תשובות מתוך 622 במקור, במהדורות הבאות הוסיפו עוד 74 תשובות. הרבה שאלות בספר מסתיימות במילים "ויורנו המורה ושכמ"ה". (="ושכרו כפול מן השמיים")
הוכחות לזהות מחבר הספר

הובאו ראיות שונות לכך שמחברו הוא אכן ה'בין איש חי':