stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם סוארס
קריירה

סוארס שיחק עד גיל 17 בפאבלות של ברזיל, ואת הקריירה שלו החל בקבוצת הנוער של איטומביארה. לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת סאו ז'וזה, ובשנת 2004 הצליח להרשים את הסקאוטים של המועדון הפורטוגלי ספורטינג בראגה. באותה עת קיבל סוארס זימון לנבחרת ברזיל עד גיל 20, אך המעבר לבראגה גרם לו לוותר על הזימון לנבחרת. בעונת 2004/2005 הושאל סוארס לאקדמיקה, אך שותף רק במשחק אחד במדיה. בתחילת עונת 2005/2006 הושאל סוארס לקבוצת פטימה מליגת המשנה בפורטוגל, במדיה ערך 17 הופעות. לאחר שחזר לבראגה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2006/2007 הושאל לקבוצת ז'יל ויסנטה מליגת המשנה, במדיה ערך שתי הופעות.
בעונת 2007/2008 הגיע סוארס לישראל וחתם בקבוצת הכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. ב-1 בספטמבר 2007 ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0–0 מול הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו. ב-24 בספטמבר כבש סוארס את שער הבכורה שלו בישראל, בניצחון 4–1 על הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו. עד תום העונה ערך סוארס 27 הופעות בליגה במהלכן כבש שער אחד, וסייע להכח רמת גן להעפיל לליגת העל.
בעונת 2008/2009 חתם סוארס בקבוצת הפועל רמת גן. ב-8 באוגוסט 2008 ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0–0 מול הפועל חיפה במסגרת גביע הטוטו. ב-5 בספטמבר כבש סוארס את שער הבכורה במועדון, שלו בניצחון 3–0 על הפועל רמת השרון במסגרת בגביע הטוטו. בתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל, והשלים עליית ליגה שנייה ברציפות.
ב-29 באוגוסט 2009 ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחקה של הפועל רמת גן מול הפועל באר שבע, שהסתיים בתיקו 2–2. ב-24 באוקטובר כבש את שערו הראשון בליגת העל, בהפסד 1–3 למכבי תל אביב. בינואר 2010 חתם סוארס לחמש שנים בקבוצת הפועל באר שבע, אשר שילמה עבורו 2.4 מיליון שקלים, ובנוסף העבירה את פאבל פרגל להפועל רמת גן. ב-24 בינואר ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 למכבי פתח תקווה במסגרת ליגת העל. ב-1 בינואר 2011 כבש סוארס את שער הבכורה שלו בהפועל באר שבע, בניצחון 2–1 על מכבי פתח תקווה.
בעונת 2013/2014 היה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה שסיימה במקום השני בליגה, ולקראת עונת 2014/2015 חתם על חוזה חדש לשלוש עונות נוספות בהפועל באר שבע. בתחילת העונה התמודד עם הקבוצה במקודמות הליגה האירופית, ובהמשך העונה סייע לה לסיים במקום השלישי בטבלה, והגיע עמה לגמר גביע המדינה, שם פתח בהפסד קבוצתו 6-2 למכבי תל אביב. בעונת 2015/2016 זכה סוארס עם הפועל באר שבע באליפות המדינה, ובעונה שלאחר מכן השתתף עמה במוקדמות ליגת האלופות, אך בטרם החלה הליגה הגיע עם הקבוצה להסכם על שחרורו מהמועדון.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם סוארס לבקבוצת סטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית. סוארס ערך במדי הקבוצה שש הופעות במסגרת ליגת העל הבלגית והופעה אחת במסגרת הגביע הבלגי. בנוסף, שותף בארבעה משחקים במסגרת הליגה האירופית.
ב-25 בינואר 2017 חזר סוארס להפועל באר שבע וחתם על חוזה עד תום העונה. סוארס שותף בשבעה משחקי ליגה עד תום עונת 2016/2017, וזכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות. ב-28 ביוני 2017 שוחרר מהמועדון.
ב-14 ביולי 2017 חתם סוארס בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
תארים

אליפות (2): 2015/2016, 2016/2017
ז'ואזיירו

ז'ואזיירו (בפורטוגזית: Juazeiro) היא עיר בצפון מדינת באהיה שבברזיל. יחד עם העיר פטרולינה שבמדינת פרנמבוקו, השוכנת בסמיכות מעבר לנהר הסאו פרנסיסקו, היא יוצרת מטרופולין שאוכלוסייתו מונה כ-500,000 תושבים. העיר הוקמה בשנת 1833 וזכתה למעמד של עיר ב-1878. כלכלת העיר מבוססת בעיקר על גידול פירות בהשקיה והתוצרת החקלאית שלה מיוצאת בעיקר לארצות הברית ולאירופה. ז'ואזיירו היא עיר הולדתו של אחד מיוצרי סגנון הבוסה נובה, ז'ואאו ז'ילברטו.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553070805171  MusicBrainz: 77ef4aff-d5bb-47f1-8f3f-657210f790d5  VIAF: 127885399   WorldCat (עם VIAF): 127885399 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'ואל אורסול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בנובמבר 1960 (בת 63) פואנט-א-פיטר, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 סוגה:  זוק 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 myspace.com/joelleursull
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'ואל אורסול (בצרפתית: Joëlle Ursull‏; נולדה ב־9 בנובמבר 1960) היא זמרת צרפתייה.
ביוגרפיה

אורסול נולדה בפואנט-א-פיטר שבמושבה הצרפתית גוואדלופ.
היא זכתה בתחרות יופי מקומית ולאחר מכן 1979 נבחרה למיס גוואדלופ, בתחרות מיס צרפת לשנת 1979 ייצגה את גוואדלופ והייתה הסגנית הרביעית, היא עסקה תקופה בתחום הדוגמנות.
בין השנים 1986–1988 הייתה חברה בלהקה "Zouk Machine", היא הוציאה אלבום משותף ביחד עימם.
ב־1988 יצא אלבום הסולו הראשון שלה "Miyel".
ב־1990 ייצגה את צרפת באירוויזיון והייתה לאדם השחור הראשון לייצג את המדינה בתחרות, היא הופיעה עם השיר "White and Black Blues", אשר עוסק בדעות הקדומות על בני אדם עם צבע עור מסוים, היא הייתה במקום השני.
בשנה זו גם הוציאה אלבום נוסף.
היא ילדה שתי בנות ולאחר שנהפכה לאמא עזבה תקופה את עבודתה על מנת להקדיש את עצמה לגידול ילדיה.
ב־2003 הוציאה סינגל בשם "Babydoo".
בין 2004–2006 הופיעה מספר פעמים בפריז ובאיים הקריביים.
ז'ואאו גונסלווש זארקו

| --- | --- |

פסלו של ז'ואאו גונסלווש זארקו
 לידה:  1390 פורטוגל
 פטירה:  21 בנובמבר 1471 (בגיל 81 בערך) פונשל, מדיירה
 לאום:  פורטוגזי, ייתכן ממוצא יהודי
 בן או בת זוג:  Constança Rodrigues 
 צאצאים:  Rui Gonçalves da Câmara 
 תקופת הפעילות:  1418–1420 (כשנתיים)
 מספר מסעות:  2
 גילויים בולטים:  גילוי איי מדיירה
 חתימה:   
 מאמר בפורטוגזית
 
ז'ואאו גונסלווש זארקו, מאוחר יותר ז'ואאו גונסלווש זארקו דה קאמארה דה לובוס או בקיצור ז'ואאו גונסלווש זארקו דה קאמארה (בפורטוגזית: João Gonçalves Zarco;‏ 1390 בקירוב - 21 בנובמבר 1471, פונשל) היה נווט וחוקר פורטוגזי שגילה את איי מדיירה.
זארקו (מהמילה הערבית "זארקה", שפירושה "בעל עיניים כחולות") היה אציל, חלק טוענים ממוצא יהודי ספרדי. הוא היה אביר-הידאגלו בשירותיו של אנריקה הספן. בשירותיו, עוד בגיל צעיר מאוד, זארקו פיקד על הקרוולות שהגנו על אלגארבה מפני התקפה מורית. זארקו השתתף בכיבוש סאוטה, שם איבד את עינו כשהגן על מפקדו (דבר שגרם לו לסבול מראייה לטווח קצר בלבד). מאוחר יותר הוביל זארקו את הצי לגילוי האי פורטו סנטו (1418–1419), ומאוחר יותר גם את האי מדיירה (1419–1420). שם משפחתו החדש ניתן לו על שם המקום הראשון בו נחת על האי פורטו סנטו - קאמארה דה לובוס. על גילויו ניתנה לו קפיטניה באי מדיירה. ב-1425, זארקו החל ליישב את האי יחד עם חבריו מהצי, טרישטאו ואז טיישיירה וברתולומאו פרשטרלו. בתפקידו האצילי בביתו של אנריקה הספן, הוא השתתף במצור הכושל על טנג'יר ב-1437. זארקו נפטר בפונשל ב-1471.
פסל של זארקו מוצב באוונידה אריאגה, אחד הרחובות הראשיים בבירת מדיירה, פונשל.
ויברטו

ויברטו (בעברית: תרטיט) הוא אפקט מוזיקלי, המתבטא בהגבהה והנמכה קלה, לסירוגין, של גובה ו/או עוצמת צליל, במהירות גבוהה יחסית, מספר פעמים ברצף, למשך זמן מסוים, באופן שניתן להבחין בו. ויברטו משמש לתוספת הבעה ותכונות קוליות לצלילים.
ויברטו קולי

קול האדם ניחן בוויברטו טבעי, אך לרוב הוא לא בא לביטוי אצל זמרים שלא עברו פיתוח קול והכשרה לשירה. הוא טבעי במובן זה, שהוא מופיע כרפלקס לא מכוון של השרירים הקשורים למיתרי הקול, הגרון, הלשון ועוד. שירה ללא ויברטו טבעי מעייפת יותר את הקול וגורמת לצרידות. זמר מאומן יכול לשנות או לדכא בכוונה את הוויברטו הטבעי, מסיבות אמנותיות.
צליל מושר ללא ויברטו
צליל מושר עם ויברטו
הערות שוליים

↑  לדיון מורחב בהיפוך המושגים הזה ראו Vibrato unit בוויקיפדיה האנגלית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538792205171  BnF: cb12509650p (data)  GND: 4063441-3  LCCN: sh85143132  LNB: 000291070
הקיסר הצהוב

| --- | --- |

 לידה:  2711 לפנה״ס בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  2597 לפנה״ס  (בגיל 114 בערך) 
 מדינה:  Youxiong 
 מקום קבורה:  המאוזוליאום של הקיסר הצהוב 
 בן או בת זוג:  Nüjie ליידזו Momu 
 
הקיסר הצהוב (בסינית  黃帝, חואנג די) הוא דמות אגדתית סינית, שנחשב כאב מייסד של התרבות הסינית. חי לפי המסורת בין השנים 2698 - 2599 לפנה"ס.
חואנג די (הקיסר הצהוב) הוא כינוי שקיבל הקיסר כאות להערכה הרבה אליו. צהוב - אלמנט האדמה, אדמת לס.
לפי המסופר, הקיסר הצהוב איחד 40 שבטים שונים וכך יצר את האומה הסינית הראשונה. מייחסים לו ולאנשי חצרו את פיתוחם של רבים מיסודות התרבות הסינית; בין השאר: המצאת הכתב הסיני, לוח השנה הסיני הראשון, המתמטיקה, הנחת היסודות לרפואה הסינית המסורתית, הפקת המשי מטוואי המשי (המיוחסת לאשתו, לאי טצו), המצאת מקלות האכילה, החץ והקשת, המצפן, וטביעת מטבעות הנחושת הראשונים.
סמלו היה הדרקון הסיני. לכן, בני סין, הנחשבים לצאצאיו, מכונים לעיתים "צאצאי הדרקון". מספרים, כי כשמלאו ימיו בא דרקון ונשא אותו למרומים, כדי שיחיה חיי נצח בין בני האלמוות.
ויליאם סטוט

| --- | --- |

ויליאם סטוט, לידת ונוס
 לידה:  20 בנובמבר 1857 אולדהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 בפברואר 1900 (בגיל 42) הים האירי, הממלכה המאוחדת 
 הושפע על ידי:  ז'אן-לאון ז'רום 
 
ויליאם סטוט (באנגלית: William Stott;‏ 1857–1900) היה צייר יליד אולדהם, לנקשייר, אנגליה.
ביוגרפיה

הוא נולד ב-20 בנובמבר 1857, בנו של בעל מפעל כותנה באולדהם.
לאחר שלמד באולדהם ובבית הספר לאמנות של מנצ'סטר  הוא נסע לפריז ולמד אצל הצייר הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום. הוא זכה להצלחה מהירה, והציג באופן קבוע בסלון פריז. הוא היה חבר רב השפעה במושבת האמנים בגרז-סור-לוינג שהייתה מלאה באמנים אנגלים, אירים, סקוטים ואמריקאים.
בשנת 1889 הוא ערך תערוכת יחיד בגלריה דוראנד-רואל, המפורסמת בזכות הצגתה את האימפרסיוניסטים הצרפתים. בשובו לאנגליה הוא הפך לחסידו וידידו הקרוב של הצייר ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, עד שציורו של פילגשו של ויסלר המתוארת בעירום כ"ונוס נולדה מקצף הים" גרם לקרע ביניהם.
במשך חלק ניכר מהקריירה שלו, סטוט צייר נופים, אך במהלך שנות השמונים המאוחרות החל להתקדם לעבר תמונות הכוללות דמויות קלאסיות ונושאים אלגוריים, כמו ה"נימפה" של 1886 ו"הולדת ונוס" של 1887. הוא עבד בשמנים, בצבעי מים ופסטלים., מדיום המתאים לסגנון הפוסט-אימפרסיוניסטי שלו.
משנת 1882, סטוט תמיד חתם ליד שמו גם את "מאולדהם" - הן כדי להבדיל אותו מהצייר אדוארד סטוט (1855–1918) והן כדי להכיר בשורשיו הגאים באולדהם.
הוא מת באופן בלתי צפוי בזמן שנסע במעבורת מלונדון לבלפסט ב-25 בפברואר 1900.
גלריה

מקום רחצה
פרח בר
סתו
סתו בחורש
הערות שוליים

↑  William Stott of Oldham | Tate, web.archive.org, ‏2016-08-22
↑  "William Stott of Oldham RBA (1857-1900)"
↑  Brown, Roger; McConkey, Kenneth; Oldham), William Stott (of (2003). William Stott of Oldham, 1857-1900: "a Comet Rushing to the Sun".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb146038042 (data)  GND: 128938625  ISNI: 0000 0000 6681 2352  LCCN: nr93001063  RKD: 75566  SNAC: w6dc5djc  SUDOC: 081180667  ULAN: 500032809  VIAF: 25669096   WorldCat (עם VIAF): 25669096
ז'ורז' קלר

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1946 מינכן, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 פטירה:  1 במרץ 1995 (בגיל 48) פרייבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת פרייבורג 
 מעסיק:  אוניברסיטת פרייבורג, Max Planck Institute of Immunobiology and Epigenetics 
 פרסים והוקרה:  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1984)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1986)  מדלית ג'ון סקוט (1984)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת האסלט (28 במאי 1983)  פרס היינץ מאייר-לייבניץ (1978)  מדליית קארוס (1985)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1981)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1984)  קרל לנדשטיינר 
 
ז'ורז' ז'אן פרנץ קלר (17 באפריל 1946 - 1 במרץ 1995) היה ביולוג גרמני. קלר חלק את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה ב-1984 עם נילס ק. ג'רן וסזר מילשטיין על "עבודתם על מערכת החיסון וייצור נוגדנים מונקלוניים (נוגדנים חד שבטיים)".
קריירה

קלר נולד במינכן. באפריל 1974 הוא החל מחקר פוסט-דוקטורט במעבדה לביולוגיה מולקולרית בקיימברידג', בריטניה, שם עבד עם סזר מילשטיין על פיתוח כלי מעבדה, שיכול לעזור בחקר מנגנון הפעולה של מגוון נוגדנים. במהלך העבודה הם המציאו טכניקה לייצור נוגדנים. קלר המשיך בעבודה שלו על הטכניקה כשחזר למכון בזל לאימונולוגיה באפריל 1974. קלר נשאר במכון בזל עוד תשע שנים, שבמהלכן המשיך לחקור את מגוון הנוגדנים, בתחילת שנות ה-80 החל לעבוד על פיתוח עכברים מהונדסים ככלי להבנת המנגנון העומד בבסיס ה-self-tolerance. בשנת 1986 הפך קלר למנהל מכון מקס פלנק לאימונוביולוגיה בו עבד עד מותו בשנת 1995.
חיים אישיים

קלר התחתן עם קלאודיה ריינטס ב-1968. נולדו להם שלושה ילדים, קתרינה, לוסיה ופביאן. בנובמבר 1994 הוא החל להרגיש רע ולסבול מקוצר נשימה במאמץ, הוא נפטר ב-1 במרץ 1995, בגיל 48, בעיר פרייבורג.
הערות שוליים

↑  "Köhler's death". Köhler's Invention. Birkhäuser. 2005. pp. 169–172. doi:10.1007/3-7643-7413-6_15. ISBN 3764371730.
↑  Köhler’s death, Basel: Birkhäuser, 2005, עמ' 169–172, ISBN 978-3-7643-7413-6. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124564127  HDS: 046541  ISNI: 0000 0001 0953 1594  LCCN: n2005035031  NKC: xx0226128  SUDOC: 09949499X  VIAF: 9254166   WorldCat (עם VIAF): 9254166
ז'ורז' קאטרו

| --- | --- |

קאטרו בשנת 1940 לאחר שהצטרף לצבא צרפת החופשית
 לידה:  29 בינואר 1877 לימוז', צרפת
 פטירה:  21 בדצמבר 1969 (בגיל 92) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות טיאה בפריז 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר  Prytanée National Militaire 
 בן או בת זוג:  Frances de Dalmatie 
 השתייכות:  צבא צרפת, צבא צרפת החופשית
 תקופת הפעילות:  1898–1968 (כ־70 שנה)
 דרגה:  ז'נרל ד'ארמה (Général d'Armée)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה, המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 הצלב הגדול של לגיון הכבוד
 
ז'ורז' קאטרו (בצרפתית: Georges Catroux; ‏ 29 בינואר 1877 - 21 בדצמבר 1969) היה איש צבא ודיפלומט צרפתי, ששירת במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף קאטרו לצבא צרפת החופשית והנהיג את כוחות צרפת החופשית במסגרת המערכה בסוריה ובלבנון. קאטרו עוטר בצלב הגדול של לגיון הכבוד ושימש כמפקד הגדול של לגיון הכבוד.
ביוגרפיה

קאטרו נולד בלימוז' שבצרפת. הוא היה בנו של קצין, וזכה לחינוך צבאי. ב-1896 התקבל אל האקדמיה הצבאית הצרפתית סן-סיר. לאחר סיום לימודיו שימש בתפקידי קצונה במושבות צרפת באלג'יריה ובהודו-סין. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית הגרמנית, ונתפס בשבי, בשנת 1915 בשבי פגש את שארל דה גול שהיה אז בדרגת קפיטן. לאחר המלחמה המשיך קאטרו בשירות צבאי במושבות צרפת ושירת במושבות צפון אפריקה, במרוקו אלג'יריה ובלבנט.
ביולי 1939 מונה קאטרו למושל הכללי של הודו-סין. לאחר כניעת צרפת במהלך המערכה על צרפת בשנת 1940 הגיע קאטרו להסכמות עם האימפריה היפנית שאיפשרו הקמת בסיסים יפנים על אדמת הודו סין. בשל כך, ובשל יחסיו הגרועים עם משטר צרפת של וישי פוטר והוחלף באדמירל ז'אן דאקו.
בסמוך לאחר פיטוריו הצטרף לצבאו של דה גול, צבא צרפת החופשית. כאשר הצטרף לצבא צרפת החופשית היה גנרל בעל חמישה כוכבים, ולהלכה היה הקצין הבכיר בצבא זה. בחודשים הראשונים לשירותו בצבא הגה צ'רצ'יל תוכנית לפיה יועמד קאטרו בראש צבא צרפת החופשית במקום דה גול שעמו לא הצליח לטפח יחסים טובים. בספטמבר 1941 נשלח קאטרו לקהיר בשליחות צ'רצ'יל, ודה גול חשש כי המדובר בתוכנית שנועדה להסיטו מן הדרך. בפגישה שנערכה בפור לאמי באוקטובר 1940, הכריז קאטרו על נאמנותו לדה גול, ועל כי על אף העובדה כי הוא בכיר ממנו בהרבה בדרגה, הוא סר למרותו. דה גול ראה בכך צעד חשוב לאישוש מנהיגותו.
בשנת 1941 יועד על ידי דה גול להיות למושל סוריה ולבנון, לאחר כיבושן במסגרת המערכה בסוריה ובלבנון. ב-21 ביוני 1941 נכנס, לצד המפקד הצבאי של המבצע, הגנרל פול לואי לז'נטיום אל דמשק. לאחר כיבוש סוריה ולבנון היה למושל סוריה ולבנון. ב-27 בספטמבר 1941 הכריז קאטרו על עצמאות סוריה במילים "מעתה נהנית המדינה הסורית מכל הזכויות של מדינה עצמאית וסוברנית. ההגבלות היחידות על זכויות אלו נובעות מצרכי הנהלת המלחמה והשמירה על ביטחון הארץ והשמירה על ביטחון הברית. בו בזמן מחייבת עמדת סוריה כבת בריתה של צרפת החופשית ובריטניה שמדיניותה תהיה מתאימה למדיניות בנות בריתה." ב-26 בנובמבר 1941 הכריז קאטרו, בשם צרפת החופשית, על עצמאות לבנון, ומינה את אלפרד ג'ורג' א-נקאש לנשיא ואת אחמד דעוכ לראש ממשלה. אך עצמאות סוריה ולבנון מומשה בפועל רק ב-1946. בין 1943 ל-1944 מונה על ידי דה גול למושל כללי של אלג'יריה.
בממשלתו הראשונה של דה גול, במסגרת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, בין ספטמבר 1944 לדצמבר 1945 היה קאטרו השר הממונה על ענייני צפון אפריקה. לאחר מכן שירת עד שנת 1948 כשגריר צרפת בברית המועצות.
במהלך המשבר במרוקו בשנת 1955 היה קאטרו בין הנושאים ונותנים על חזרתו של המלך מוחמד החמישי למרוקו. ב-1956 מונה למושל אלג'יריה במשרת שר בממשלתו של גי מולה. הוא לא הצליח לבצע את משרתו, והחזיק בה פחות משבוע בשל הפגנות שהפגינו כנגדו המתיישבים הצרפתים שדרשו את השבתו של מושל אלג'יריה ז'אק סוסטל שתמך במדיניות של חיזוק הקשר בין אלג'יריה לצרפת.
קאטרו עמד בראש ועדה שכונתה "ועדת קאטרו" שחקרה את התבוסה הצרפתית בקרב דיין ביין פו בשנת 1954.
בשנת 1961 עמד בראש בית הדין הצבאי ששפט את הקצינים המורדים באלג'יריה.
בין 1954 למותו ב-1969 שימש כמפקד הגדול של לגיון הכבוד (Grand Chancelier de la Légion d’honneur).
קאטרו מת בפריז בשנת 1969. לאחר מותו נקראה על שמו שדרה בפאתי פריז.
הערות שוליים

↑  שארל דה גול, מאבק לחירות, כרך ראשון, אל הדגל, הוצאת עם הספר, תשי"ח, 126
↑  הוכרזה עצמאות הרפובליקה הסורית, דבר, 29 בספטמבר 1941
↑  א. ששון, לעצמאות הלבנון, העולם, 18 בדצמבר 1941
↑  גנרל קאטרו התפטר, דבר, 7 בפברואר 1956
| המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון |
| --- | --- | --- |
| הסכמים | הסכם סייקס–פיקו (1916) • ועידת סן רמו (1920) • הסכם אנקרה (1921) • הסכם ניוקומב-פולה (1923) • חוזה העצמאות הצרפתי-סורי (1936) • גבול טורקיה–סוריה • יום העצמאות של לבנון (1943) |  |
| ישויות פוליטיות | מנהלת שטחי האויב הכבושים • הממלכה הערבית של סוריה (1920) • יצירת לבנון הגדולה (1914–1920) • לבנון הגדולה (1920–1943) • מדינת דמשק (1920–1925) • מדינת חלב (1920–1925) • מדינת העלווים (1920–1936) • מדינת ג'בל א-דרוז (1921–1936) • סנג'ק אלכסנדרטה (1921–1938) • הפדרציה הסורית (1922–1925) • מדינת סוריה (1925–1930) • הרפובליקה הסורית הראשונה (1930–1946) |  |
| עימותים צבאיים | המרד העלווי של 1919 (אנ') • מלחמת הממלכה הערבית של סוריה–צרפת (1920) • קרב מייסלון (24 ביולי 1920) • כיבוש דמשק (24 ביולי 1920) • מאורעות תל חי (1920) • מרד הנאנו (אנ') (1920–1921) • מלחמת טורקיה–צרפת (1920–1921) • המרד הסורי הגדול (1925–1927) • השביתה הכללית הסורית 1936 (אנ') • הפלנגות הנוצריות • צבא הלבאנט • המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה (1941) • משבר הלבנט (אנ') (1945) |  |
| נציבים עליונים | אנרי גורו (1920–1922) • רובר דה קה (צר') (1923–1922) • מקסים וגאן (1923–1924) • מוריס סראי (1924–1925) • אנרי דה-ז'ובנל (אנ') (1925–1926) • אנרי פונסו (אנ') (1926–1933) • דמיאן דה מרטל (אנ') (1933–1939) • גבריאל פואו (1939–1940) • ז'אן שיאפ (אנ') (1940) • אנרי פרנאן דנץ (1940–1941) • ז'ורז' קאטרו (1941–1943) • ז'אן הלו (צר') (1943) • איב שטאיינו (אנ') (1943–1944) • אטיין פול באינט (Étienne Paul Beynet, 1944–1946) |  |
| הנהגה מקומית  | האמיר פייסל בן חוסיין • הקונגרס הלאומי הסורי (1919–1920) • יוסוף אל-עזמה • סאלח אל-עלי • אדהם ח'נג'ר (אנ') • אבראהים הנאנו (אנ') • אליאס חויכ (אנ') • אמיל אדה • בשארה אל-ח'ורי • סולטאן אל-אטרש • עבד אל-רחמן שהבנדר (אנ') • חסן אל-חראט (אנ') • עיאש אל-חאג' (אנ') • אנטון סעאדה • שוכרי אל-קוותלי • האשם אל-אתאסי • הגוש הלאומי • זכי אל-ארסוזי • ריאד א-סולח |  |
פורטל צרפת צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259541405171  PLWABN: 9810600589705606  BNE: XX1454889  BnF: cb12146292x (data)  GND: 119032813  ISNI: 0000 0001 1023 0887  LCCN: n90625835  Léonore: 69740  NTA: 104710217  SNAC: w6nx04wb  SUDOC: 029944937  VIAF: 27103452   WorldCat (עם VIAF): 27103452
ז'ואאו דה לוריירו

| --- | --- |
 לידה:  1710 או 1715 או 1717 ליסבון, פורטוגל 
 פטירה:  18 באוקטובר 1791 ליסבון, פורטוגל 
 ענף מדעי:  בוטניקה 
 
ז'ואאו דה לוריירו (בפורטוגזית: João de Loureiro;‏ 1710 או 1715 או 1717 – 18 באוקטובר 1791) היה ישועי ובוטנאי פורטוגזי.
ביוגרפיה

ז'ואאו דה לוריירו נולד ליסבון. לאחר קבלת הכשרה הוא הוצב על ידי הישועים בגואה ל-3 שנים ואחר כך ל-4 שנים במקאו. במהלך המאה ה-18 הן היו מושבות פורטוגזיות בעלות חשיבות מסחרית.
בשנת 1742 דה לוריירו עבר להודו-סין. הוא התקבל לחצר המלך המקומי ופעל שם כמתמטיקאי ובוטנאי. הוא פעל בווייטנאם במשך כ-40 שנים. במהלך התקופה הוא הקים גן בוטני שכלל כ-1000 צמחים מקומיים. דה לוררירו היה הראשון שתיאר צמחים רבים של האזור.
בשנת 1777 דה לוריירו נסע לקנטון ובשנת 1781 חזר לליסבון. עם חזרתו לפורטוגל הוא הכיר עבודות של קארולוס לינאוס והתרשם מאוד.
בשנת 1790 תחת חסות של האקדמיה המדעית של פורטוגל התפרסם ספרו Flora Cochinchinensis.
הוא נתן שם לצמחים רבים. הסיומת loureiroi מציינת אותו כמתאר. בסך הכול הוא תיאר מעל ל-1300 צמחים, בחלק מהם למשל Osmanthus הסיומת לתיאור שמו אינה משולבת.  דינוזאור Draconyx loureiroi נקרא על שמו.
ז'ורז' קורטלין

| --- | --- |

צילום  מ-1921
 לידה:  25 ביוני 1858 טור, צרפת 
 פטירה:  25 ביוני 1929 (בגיל 71) הרובע השלושה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Georges Victor Marcel Moinaux 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 אירועים משמעותיים:  הלוויה 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  מארי-ז'אן קורטלין 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
ז'ורז' קורטלין
ז'ורז' קורטלין (בצרפתית: Georges Courteline; ‏25 ביוני 1858 – 25 ביוני 1929) היה מחזאי וסופר צרפתי.
קורות חייו

ז'ורז' מואנו, שהיה בנו של הסופר ההומוריסטי ז'ול מואנו (Jules Moinaux, בשמו האמיתי ז'וזף מואנו
Joseph Moineaux) נולד ב-1858 בעיר טור שבמחוז אנדר ולואר בצרפת
גדל בטור בבית סביו, ובגיל חמש הוריו הביאו אותו לפריז. בימי הקיץ שהתה המשפחה בווילה ברובע מונמארטר ברחוב פונטנל, אחר כך ברחוב שבלייה דה-לה-באר. את הבית הזה נהגו פקוד כל המי ומי של התיאטרון מימי האימפריה השנייה, מה שהשאיר לסופר זיכרון בלתי נשכח 
ב- 1871 נשלח ללמוד בקולג' של העיר מו שממזרח לפריז ולמד שם עד 1876. נשלח לשרת בחיל הפרשים הצרפתי ואחר כך השיג משרה של עובד מדינה במשרד הפנים שבו עבד במשך ארבע עשרה שנה. התעניין בשירה וכתב מאמרים על השירה הצרפתית, והחל ב- 1881 להשתמש בשם העט קורטלין.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החל לכתוב מחזות שהוצגו בתיאטראות של מונמארטר (הרובע של פריז שבו התגורר). ב- 1899 זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי, וב- 1926 נבחר לאקדמית גונקור.
קורטלין מת בפריז ביום הולדתו ה-71 ונקבר בבית העלמין פר לשז בפריז.
קורטלין נחשב למחבר סאטירי המתאר באופן יוצא מגדר הרגיל את ההרגלים הרעים של תקופתו. הוא מיטיב לתאר את דמויותיו המתייחסות למעמד חברתי מסוים: השופט, השוטר, הבורגני או הקמצן. הוא שם בפיהם דיאלוגים קומיים שבהם באה על ביטויה הטיפשות שבתחבולות ובקנוניות של חיי יום - יום.
יצירותיו החשובות

שירותו הצבאי משתקף בקומדיה עליצות גדוד הפרשים (1886) שבה הוא שם ללעג את חיי הצבא. ב-1893 פרסם את ספרו האדונים הפקידונים שבו תקף את הבירוקרטיה מתוך ניסיונו כעובד מדינה. באותה שנה פרסם את הנובלה בובורוש, שעובדה אחר כך לתיאטרון, שבה שם לו למטרה את הבורגנות הזעירה. ב-1899 - 1900 כתב את המחזות הקומיסר הוא ילד טוב ו- השוטר חסר הרחמים שבהם הוא מגנה את הטיפשות ואת הרשעות של המשטרה הצרפתית. אחדות מן הקומדיות שלו עובדו לקולנוע.
הנצחה

1930 - שדרה ומכללה נקראו על שמו בהרובע השנים-עשר של פריז. קיים באותו הרובע גם כיכר קטנה שבה הוצבה פרוטומה של הסופר
תחנת המטרו פיקפוס ברובע ה-12 בפריז נקראת גם בשם המשנה "קורטלין".
בעיר הולדתו, טור, נקרא רחוב על שמו  ועל הבית מס. 49 שבו התגורר הונחה לוחית זיכרון.
אחד הבניינים של התיכון אנרי מואסן שבו למד נושא את שמו.
רחוב בוילרבאן נקרא על  שמו
ויליאם סארויאן

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1908 פרזנו, ארצות הברית 
 פטירה:  18 במאי 1981 (בגיל 72) פרזנו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  tomb of William Saroyan 
 מקום לימודים:  Fresno High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Time of Your Life, My Name Is Aram, הקומדיה האנושית 
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 בן או בת זוג:  Carol Grace 
 צאצאים:  Lucy Saroyan, Aram Saroyan 
 פרסים והוקרה:  פרס האוסקר לסיפור הטוב ביותר (1943)  פרס פוליצר לדרמה (1940) 
 חתימה:   
 
ויליאם סארויאן
ויליאם סארויאן (באנגלית: William Saroyan;‏
31 באוגוסט 1908 – 18 במאי 1981) היה סופר ומחזאי אמריקאי, זוכה פרס פוליצר ופרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר.
ביוגרפיה

נולד בפרזנו שבקליפורניה כבנם של מהגרים ממוצא ארמני שהגיעו מטורקיה והתייתם בילדותו מאביו. בגיל 4 הושם בבית יתומים באוקלנד יחד עם אחותו ואחיו, את חוויותיו מתקופה זו תיאר מאוחר יותר בספריו. בגיל 9, אחרי שאמו מצאה עבודה קבועה בבית חרושת לשימורים, התאחדה המשפחה שנית. סרויאן נשלח לבית ספר מקצועי, אותו עזב בגיל 15 לצורך מציאת עבודה כסיוע לכלכלת המשפחה.
סרויאן החליט להיות סופר אחרי שאמו הראתה לו כתבי-יד של אביו. מספר סיפורים קצרים שלו התפרסמו בעיתונים וירחונים. קובץ סיפוריו הראשון "הצעיר המעז על הטרפז המעופף" יצא לאור בשנת 1934. סיפוריו של סארויאן מאופיינים בעיקר בנימה אנושית רכה והומור. גיבוריו האופייניים הם הילד מזה והגבר הנאבק על קיומו מזה. ייחודו כסופר בא לידי ביטוי בחשיפת הרהורים תמימים של ילד. מלבד המאפיינים הללו, סיפוריו מאופיינים גם במשהו מקורי, טבעי, קל וקולח. ביצירותיו יש סגנון אימפרסיוניסטי חסר עלילה.
עיקר סיפוריו נסובים סביב תקופת המשבר הכלכלי של שנות ה-30 בארצות הברית. בין היתר הושפע מכתיבתו של שרווד אנדרסון. סארויאן זכה בשנת 1940 בפרס פוליצר על המחזה "שנותיכם היפות". בתקופה זו, סוף שנות השלושים וראשית הארבעים, נחשב לאחת מהתקוות הגדולות של התיאטרון האמריקאי. אחרי מלחמת העולם השנייה ירדה קרנו במידה ניכרת. כמה מספריו עובדו לקולנוע - הנודע שבהם - "הקומדיה האנושית".
בתקופת מלחמת העולם השנייה גויס סרויאן לצבא ארצות הברית והוצב בניו יורק. ב-1942 נשלח כחלק מצוות צילום ללונדון וב-1943 נישא. במהלך כל התקופה המשיך בכתיבה ופרסם את כתביו. ב-1943 זכה בפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר על עיבוד ספרו לסרט "הקומדיה האנושית". מ-1958, אחרי גירושיו (הוא נישא פעמיים לאותה אשה), התגורר בעיקר בפריז, וחי חיי בדידות ונדודים, מנוכר כמעט לחלוטין לשני ילדיו. אחרי פטירתו, חצי מאפרו פוזר בקליפורניה וחצי בארמניה כסמל לדואליות שבחייו. לילדיו לא הוריש דבר.
בנו, ארם סארויאן הפך לסופר ומשורר בזכות עצמו. לאחר מות אביו פרסם ספר זכרונות מרגש בשם - "פולחנים אחרונים". ובתו לוסי (שנפטרה בגיל צעיר יחסית) הייתה שחקנית שלא זכתה להצלחה ממשית והופיעה בתפקידים קטנים, באופן ארעי.