stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוספינה, נסיכת דנמרק
ביוגרפיה

הנסיכה יוספינה נולדה בקופנהגן ב-8 בינואר 2011 בשעה 10:56. היא בתם של פרדריק, מלך דנמרק, בנה הבכור של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק ושל המלכה מארי (לשעבר: דונלדסון) ילידת אוסטרליה. יש לה אח ואחות גדולים: כריסטיאן ואיזבלה. 26 דקות לפני לידתה, נולד אחיה התאום הנסיך וינסנט. לידת התאומים נחגגה במטח של 21 פגזי תותח מבסיס הצי הולמן ומטירת קרונבורג. ב-14 באפריל הוטבלו הנסיכים בכנסיית הולמן, ושמותיהם החדשים נחשפו לציבור. בין סנדקיה של יוספינה, היו דודתה הנסיכה מריה והנסיך קרלו, דוכס קסטרו.
ב-15 באוגוסט 2017, וינסנט ויוספינה החלו ללמוד בבית הספר הציבורי Tranegårdsskolen בקופנהגן, שבו למדו לפניהם גם כריסטיאן ואיזבלה. התאומים חולקו לכיתות נפרדות, לפי בקשת הוריהם. בספטמבר 2023, יוספינה עברה ללמוד בבית הספר Kildegård Privatskole.
תואר

עם לידתה, קיבלה יוספינה את התואר: ”הוד מעלתה המלכותית יוספינה נסיכת דנמרק ורוזנת מונפזאט”.
הערות שוליים

↑  "A Prince and a Princess are born"
↑  "Godfathers and Godmothers to the Prince and Princess"
↑  "Prinsesse Josephine og prins Vincent fylder år".
↑  "HRH Princess Josephine begins at new school"
יוסי בירן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 פטירה:  3 בספטמבר 2023 י"ז באלול ה'תשפ"ג מודיעין-מכבים-רעות 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 12 (ברק)  מפקד בא"ח גולני  מפקד מחוז חיפה במערך העורף
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה הראשונה
 
יוסי בירן (בידרמן) (נפטר ב-3 בספטמבר 2023) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על גדוד 12 (ברק), ועל מחוז חיפה במערך העורף.
שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר בירן הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בגדוד 12 (ברק). במלחמת יום הכיפורים לחם בירן כקצין המבצעים של הגדוד בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה.
בירן לחם במלחמת לבנון. בהמשך המלחמה פיקד על גדוד 12 ונפצע במהלך הקרבות בביירות. בשנים 1984–1985 פיקד בירן על בא"ח גולני ובשנים 1990–1992 על מחוז חיפה במערך העורף בדרגת אל"ם.
לאחר פרישתו משירות צבאי עבד כיועץ ארגוני.
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, הכריזמה של ארבינקא האפור, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2003
↑  מפקדי צה"ל במערך העורף עד הקמת פיקוד העורף, באתר "ביטחונט"
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוזף מהופר

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1869 רופשיץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  7 ביולי 1946 (בגיל 77) קרקוב, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות ראקוביצקי 
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה  האקדמיה לאמנויות בווינה  Bartłomiej Nowodworski High School 
 זרם באמנות:  אר נובו, סימבוליזם 
 הושפע על ידי:  יאן מטייקו 
 פרסים והוקרה:  Golden Laurel of the Polish Academy of Literature  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה 
 בן או בת זוג:  Jadwiga Mehoffer 
 אתר רשמי
 
יוזף מהופר (בפולנית: Józef Mehoffer‏; 19 במרץ 1869 – 8 ביולי 1946) היה צייר ואמן דקורטיבי פולני, אחד האמנים המובילים של תנועת פולין הצעירה, חבר הזצסיון הווינאי ואגודת שטוקה, ואחד האמנים הפולנים הנערצים ביותר בתקופתו.
קורות חיים

מהופר נולד ברופשיץ, הגיע ממשפחה של פקידות. סבו יוזף אדלר פון מהופר (נולד ב־1786 בברנו) - היה עיתונאי, סופר, מהאצולה האוסטרית שהתיישבה בגליציה בסביבות 1808. האב וילהלם היה יועץ לבית הדין הארצי. לאחר שגליציה קיבלה אוטונומיה בתוך המלוכה האוסטרו-הונגרית בשנת 1867, אביו הפך לשופט והיה נשיא בית המשפט המחוזי.
אמו אלדונה לבית פוליקובסקה, דאגה לגדל חמישה בנים. אבי נפטר מוקדם, בשנת 1873, כאשר יוזף היה רק בן 4.
עבודה

למד ציור באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב אצל ולדיסלב לוסצ'קביץ', ואחר כך באקדמיה לאמנויות בווינה, וכן בפריז באקדמיה קולארוסי. שם החל מהופר לצייר דיוקנאות, לעיתים קרובות של אנשים בעלי חשיבות היסטורית. מאוחר יותר הרחיב את עבודתו לכלול טכניקות שונות, כגון אמנות גרפית, ויטראז', טקסטיל, רישומי גיר, תחריטים ואיורי ספרים. הוא הפיק עיצובי תפאורה לתיאטרון ועיצב רהיטים מסוגננים.
מהופר זכה לשבחים בינלאומיים על חלונות הויטראז'ים שלו בכנסיית קולגייט סנט ניקולס הגותית בפריבורג, שווייץ שנוצרו בשנים 1895–1936. עיצובים אחרים של ויטראז'ים שלו כוללים את קפלת ראדזיוויל בבאליצה (1892), קפלת גראוור באופבה (1901), קפלת הצלב הקדוש בוואוול (1904), קפלת הקבר בגולוצ'וב (1906), קפלת אורגלמייסטר וינה (1910), קתדרלה בפשמיש (1940), כנסייה בדבניקי ליד קרקוב (1943) ועוד.
קיים ויטראז' שתוכנן על ידי מהופר בכנסיית הלב הקדוש של ישו בטורק (מרכז פולין); באותה כנסייה יש גם ציורי קיר מעשה ידי מהופר.
מהופר בחן אמצעי ביטוי שונים במהלך הקריירה שלו כדי לכלול מגוון של אומנויות יישומיות בפרויקטים שלו. הוא ייצר הרבה עטיפות ספרים, קישוטים וכרזות. מהופר - מלבד הרבגוניות שלו באמנות הסטודיו - התפרסם בזכות ציורי הקיר שלו שהזכירו לעיתים קרובות אמנות מימי הביניים. לעיתים קרובות הוא שיתף פעולה עם סטניסלב ויספיאנסקי ויאן מטייקו.
משפחה ומוות

יוזף מהופר היה נשוי לידוויגה יאנקובסקה, והיה לו בן, זביגנייב (1900–1985).
ב־8 ביולי 1946 נפטר משחפת בוודוביץ', ונקבר בבית העלמין רקוביצקי בקרקוב.
גלריה

גן מוזר
דיוקן אשה
דיוקן אשה
שמש במאי
שביל בגן
חיים
ויטראז'
לידת ישו
הערות שוליים

↑  One of the most revered Polish artists of his time, Mehoffer’s works continue to amaze, www.thefirstnews.com (באנגלית)
↑  Józef Mehoffer, Culture.pl (באנגלית)
↑  Lokalizator Grobów - Zarząd Cmentarzy Komunalnych, zck-krakow.pl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271822805171  PLWABN: 9810618931105606  BnF: cb12537247t (data)  CiNii: DA14720926  GND: 119273985  HDS: 041125  ICCU: MODV301560  ISNI: 0000 0001 1034 6126  LCCN: n82117724  LNB: 000119210  NKC: xx0076110  NTA: 070763976  RERO: 02-A006388884  RKD: 54876  SIKART: 4025937  SUDOC: 03457686X  ULAN: 500019125  VcBA: 495/257082  VIAF: 122128   WorldCat (עם VIAF): 122128
יוסקה מאיור

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  גיורא רוטמן ודב (דובי) זיגלמן
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  רצועת קומיקס
 נושא:  ההעפלה, מלחמת העצמאות 
 הוצאה
 הוצאה:  הארץ שלנו
 תאריך הופעה ראשונה:  24 בינואר 1972
 
"יוסקה מאיור" הוא סיפור קומיקס בהמשכים שמורכב משני חלקים. הקומיקס נוצר על ידי גיורא רוטמן ודב (דובי) זיגלמן והתפרסם בשער האחורי של השבועון לילדים "הארץ שלנו" בשנים 1972–1973. הקומיקס מתרחש על רקע המאבק להקמת מדינת ישראל. הוא מקיף 81 פרקים סך הכל, ובכך הוא סיפור הקומיקס הארוך ביותר שפורסם בעיתון ישראלי.
עלילה

חלקו הראשון של הסיפור החל להתפרסם ב-24 בינואר 1972, והקיף 50 פרקים. הוא מתאר את קורותיו של יוסקה מאיור, בחור צעיר שהיה פרטיזן בשואה והעפיל לארץ, התגייס לפלמ"ח (לאחר מבחני אומץ שערך לו מפקדו יצחק), ועסק בפעולות של העפלה לארץ ישראל. לאחר מכן השתתף יוסקה בהברחת 150 ילדים יהודיים ממנזר בפולין שבו היו כלואים. חלקו השני של הסיפור מתרחש על רקע מלחמת העצמאות ובו יוסקה נלחם בקרבות על גוש עציון ומשתתף בשיירות לירושלים הנצורה. בסופו של הסיפור משתתף יוסקה בגילוי דרך בורמה.
בראיון מאוחר טענו רוטמן וזליגמן כי הסיפור נולד על רקע מחסור בידע על אודות תקופה זו בקרב בני הנוער. השניים הקפידו על דיוק בפרטים ההיסטוריים בעלילת הסיפור ובאופן ציור הפרטים. לשם כך, עסקו השניים במחקר היסטורי על אודות התקופה ויצרו גיבור בדיוני הפועל בתוך מרחב היסטורי ממשי.
דמויות

יוסקה מאיור- גיבור הסיפור, מתואר בקומיקס כבחור צעיר, גבה- קומה, חסון, פטריוט, המתנהג באופן אצילי, בעל תושייה, אמיץ לב, נאמן "למוסדות הלאומיים", ומוכן להקריב את חייו למען העם ותקומתו.
יוסקה יוצא לפעולות ומבצעים רבים, ואף מקבל תשבחות ממפקדו.
ישנן דמויות משניות נוספות כמו: מפקדו- יצחק, חברתו (שבפרק האחרון הופכת לאשתו)- מירי, והלוחמים הרבים שלוחמים איתו - יאיר, יהושע, ינוש, מקס, סטפן, אברהם, בני, מנשה, אלי, ועוד רבים, אך הן דמויות שוליות יותר.
תגובות על הקומיקס

רוטמן מספר על אהדת הילדים לקומיקס: "הם רצו אחריי והציקו לי כל הזמן, בשאלות מה יהיה הלאה, מה יהיה בשבוע הבא".
אך חוץ מהתגובות החיוביות היו גם כמה ביקורות שליליות על כך שלגיבור הראשי אין חסרונות. וכך כתבה קוראת אחת: "עוד לא פגשתי אדם כיוסקה מאיור, שמצליח בכל מעשיו ושיהיה נועז וגיבור ושום רגש של פחד אפילו לא צץ בו". בתשובה, ענו לה קוראים אחרים ש "יוסקה מאיור הוא סיפור בלבד וסיפור יכול להיות דמיוני ".
לקריאה נוספת

גיורא רוטמן ודב זיגלמן, יוסקה מאיור, עיתון הילדים "הארץ שלנו", 1972-1973
הערות שוליים

↑  אליהו אשד, יוסקה מאיור :הקומיקס הישראלי כסיפור הרפתקאות היסטורי, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2008-06-10
↑  אלי אשד, "יוסקה מאיור: הקומיקס הישראלי כאפוס היסטורי", באתר אימגו, 19 בינואר 2009
↑  דב זיגלמן וגיורא רוטמן, יוסקה מאיור, כרך א', ירושלים, 1972, עמ' 1
↑  דב זיגלמן וגיורא רוטמן, "שלוש דמויות באפלה", יוסקה מאיור, כרך א', ירושלים, 1972, עמ' 6
↑  דב זיגלמן וגיורא רוטמן, "הביתה", יוסקה מאיור, כרך א', ירושלים, 1972, עמ' 30
1 2  יוסקה מאיור: הקומיקס הישראלי כאפוס היסטורי, באתר אימגו מגזין מאמרים (באנגלית)
יום האסתמה העולמי

| --- | --- |

 סוג:  מועד בין-לאומי 
 סיבה:  אסתמה 
 מועד
 תאריך:  יום שלישי הראשון של חודש מאי
 
יום האסתמה העולמי (באנגלית: World Asthma Day) הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ביום שלישי הראשון של חודש מאי.
היסטוריה

יום האסתמה העולמי הראשון התקיים בשנת 1998.
היום נקבע משום שנראתה מגמת עלייה עולמית בתחלואה באסתמה.
עלייה זו ניכרת בפרט במדינות בהם התפתחה תעשייה גבוהה. שכיחות מחלת האסתמה בקרב ילדי ישראל נעה בין 8% ל-10%.
מטרות

היום מאורגן על ידי היוזמה הגלובלית לאסתמה (אנ'), לשיפור המודעות לאסתמה ולטיפול בה ברחבי העולם.
בכל שנה יש ליום זה נושא מיוחד, כשבשנת 2012, לדוגמה, הנושא היה "אתה יכול לשלוט על האסתמה שלך", ומטרתו לעודד התייחסות אופטימית ואקטיבית כדי להתמודד עם מחלה זו ולשלוט בה.
כמו כן, יום זה מנוצל על מנת לנפץ מיתוסים הקשורים למחלה זו, כמו: "חולי האסתמה צריכים לנוח ולהימנע מפעילות גופנית", מכיוון שלהפך, פעילות גופנית רצויה ואף חשובה בקרב חולי האסתמה ולחולים במחלות נשימה אחרות. היא עוזרת לחולים לתפקד, מקילה את הקושי בנשימה, מפחיתה התקפים ומשפרת את תפקודיו של הריאות. מחקרים מראים שחוסר בפעילות גופנית מעלה את הסיכון להתקף אסתמה.
מיתוס נוסף שהארגון מבקש לנפץ הוא שמחלת האסתמההיא מחלה פסיכוסומטית הנובעת ממצבים נפשיים. למעשה, הוכח סטרס יכול להיות אחד מהגורמים הרבים (עשן, פיח באוויר, וירוסים, אלרגיות) להתקפי אסתמה אבל הוא לא אחד מגורמי המחלה. האסתמה היא קודם כל מחלה דלקתית כרונית בדרכי הנשימה המובילים אוויר אל הריאות.
הערות שוליים

↑  "World Asthma Day 2011: "You Can Control Your Asthma"". Medical News Today. www.medilexicon.org. 3 במאי 2011. נבדק ב-2012-04-14. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  עובדות שחשוב להכיר – לרגל יום האסתמה הבינלאומי
↑  יום האסתמה הבינלאומי 2018, באתר הקרן לבריאות וסביבה
↑  מחצית מחולי האסטמה אינם יודעים לשלוט בה, באתר ערוץ 7
↑  אסתמה: כמה עובדות חדשות ומעודכנות שחשוב להכיר, באתר בימה
↑  אמיר בר שי, ‏נשימה עמוקה: הגיע הזמן לנפץ את המיתוסים על אסתמה, באתר ‏מאקו‏, 26 באפריל 2017
יוסף גלנץ

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1921 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  29 באוקטובר 1990 (בגיל 69) 
 ענף מדעי:  חינוך, פילוסופיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
הספר המבחנים בפסיכולוגיה
הספר תהליכי היגיון במיבחן הפסיכולוגי
יוסף גלנץ (18 ביולי 1921 – 29 באוקטובר 1990) היה פרופסור לחינוך ולפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. חוקר החינוך במדינת ישראל.
ביוגרפיה

יוסף גלנץ נולד בווינה לחוה ולרב ברוך גלנץ-צימר. בילדותו עברה המשפחה לעיר הבירה של רומניה, בוקרשט, ואביו הפך לאחד מראשי הרבנים בקהילת יהודי העיר.
בשנת 1946, בהיותו בן 25, קיבל את התואר Licencie en Philosophie, המקביל לתואר שני. כשנה לאחר מכן קיבל בבוקרשט תואר דוקטור לפילוסופיה, על חיבורו "מההיגיון אל שפיטה בתאוריה של האמת". במשך השנים הוא למד במקביל גם בבית הספר הפדגוגי-אוניברסיטאי של אוניברסיטת בוקרשט, עובדה שאיפשרה לו לעבוד בבית הספר התיכון היהודי.
בשנת 1949 עלה לישראל, התגורר תחילה בירושלים ואחר כך בתל אביב. בשנת 1954, לאחר נישואיו לסימה לבית בן ברוך, השתקע ברמת גן. לזוג נולדו שלוש בנות ובן.
בישראל עסק גלנץ בהכשרת מורים בסמינר תלפיות ובגבעת וושינגטון. בשנת 1964 הצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת בר-אילן. ב-1969, לקראת שנת הלימודים תש"ל, הועלה בדרגה והיה לפרופסור חבר לחינוך. בהמשך היה לפרופסור לחינוך, מנהל בית הספר לחינוך, חבר הסנאט של האוניברסיטה ופרופסור אמריטוס לחינוך, עד לפטירתו בשנת 1990 ממחלה קשה.
תחומי מחקר

ספרו הראשון של גלנץ, על לאו פינסקר, פורסם בבוקרשט בשפה הרומנית. אמנם הספר לא עסק בתחום העיסוק המרכזי של גלנץ, אך הוא מהווה ציון דרך המבליט את היותו של גלנץ ציוני מושבע.
בתחילת דרכו המחקרית התמקד גלנץ בשניים מגדולי החשיבה הפסיכולוגית-פדגוגית - קרל גוסטב יונג וז'אן פיאז'ה. בין חיבוריו הראשונים היה ספר על יונג ותורתו הפסיכולוגית, אולם כאשר נודע לו שיונג היה קרוב מבחינה פילוסופית ורעיונית לתורת הגזע הנאצית, החליט להשמיד את חיבורו זה.
במקביל עסק ברעיונותיו של פיאז'ה, התעניין בתהליכי החשיבה של הפרט, וכתב שני ספרים בתחום זה. בשנת 1961 הוציא לאור בהוצאת אחיאסף את הספר "יסודות הפסיכולוגיה ההתפתחותית", אשר מתאר את מקורותיה, התפתחותה ושיטותיה של הפסיכולוגיה ההתפתחותית עם דגש על משמעויות מעשיות לחינוך ילדים. ספר זה יצא במספר מהדורות. בשנת 1966 הוא פרסם את ספרו "המבחנים בפסיכולוגיה".
במסגרת עיסוקיו האקדמיים-מחקריים, עסק גלנץ גם בתחום האבחון הפסיכולוגי-חינוכי. הוא חיבר ותקנן מספר כלי הערכה ואבחון בשפה העברית, וכן תקנן כלי הערכה בינלאומיים, כגון מבחן RAVEN.
את פרי עבודתו פרסם בספרו "חמד - מערכת לבדיקה מקיפה" ב-1989. הספר פורסם מאז במספר מהדורות, ומשמש פסיכולוגים ומאבחנים דידקטיים.
ספרו האחרון - "החשיבה כתפקוד תלת כווני", פורסם חודשים ספורים לפני פטירתו והוא מסכם ומרכז את עבודתו המדעית בתחום הפסיכולוגיה והחשיבה.
מספריו

יסודות הפסיכולוגיה ההתפתחותית, הוצאת אחיאסף, 1961
המבחנים בפסיכולוגיה: מבחני אינטליגנציה, הוצאת אחיאסף, 1966
תהליכי היגיון במיבחן הפסיכולוגי, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1974
מוקדים בחיי הילד, הוצאת הקתדרה ע"ש לוננפלד-קונין - אוניברסיטת בר-אילן, 1975
חמ"ד (חרדה, חברתיות, מחשבה, דימוי עצמי): מערכת לבדיקה מקיפה, הוצאת "ברק" - מערכות מידע ממוחשבות, 1995
החשיבה כתפקוד תלת כווני, הוצאת צ'ריקובר, 1990
לקריאה נוספת

יעקב רנד, "יוסף גלנץ: תורת האישיות במבחן הביקורת", בתוך: דב שוורץ (עורך), אוניברסיטת בר-אילן - מרעיון למעש, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו, כרך ב, עמ' 275–284.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  העלאות בדרגה ומינויים באוניברסיטה בר-אילן, דבר, 7 בספטמבר 1969
↑  ספרים חדשים, דבר, 25 בדצמבר 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312631005171  LCCN: n83073839  VIAF: 241925561   WorldCat (עם VIAF): 241925561
טוני ויליאמס

| --- | --- |
טוני ויליאמס בספטמבר 1969
טוני ויליאמס בספטמבר 1969
 לידה:  12 בדצמבר 1945 שיקגו, (אילינוי)
 פטירה:  23 בפברואר 1997 (בגיל 51) דיילי סיטי (קליפורניה)
 שם לידה:  Anthony Tillmon Williams 
 מוקד פעילות:  בוסטון, (מסצ'וסטס)
 תקופת הפעילות:  1961–1997 (כ־36 שנים)
 עיסוק:  מתופף, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  ג'אז פוסט-בופ פיוז'ן ג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  תופים
 חברת תקליטים:  בלו נוט 
 שיתופי פעולה בולטים:  Trio of Doom
 allmusic
 פרופיל ב-IMDb
 
טוני ויליאמס (באנגלית: Tony Williams‏; 12 בדצמבר 1945 – 23 בפברואר 1997) היה מתופף ג'אז אמריקאי חשוב ומשפיע. הוא נחשב לאחד מהמתופפים החשובים שנגנו בשנות השישים ולדמות בולטת בעולם הפיוז'ן. ויליאמס פרץ את דרכו בלהקה של נגן החצוצרה מיילס דייוויס כשהיה בן 17 בלבד.
חייו

ויליאמס נולד בשיקגו וגדל בבוסטון. הוא החל לנגן בגיל צעיר, כשהמורה שלו היה המתופף אלן דאוסון. בצורה מקצועית הוא החל לנגן בגיל 13 עם הסקסופוניסט סאם ריברז. ג'אקי מק'קלין שמע את ויליאמס כשהוא היה בן 16 והורשם מנגינתו.
חייו > עם מיילס דייוויס

ויליאמס הגיע לפרסום בגיל 17 כשהחל לנגן כמתופף הקבוע של מיילס דייוויס. ההרכב של להקתו של דייוויס בו ניגן ויליאמס נהוג להיקרא ה"חמישייה הגדולה השנייה של מיילס דייוויס", ועמו ניגנו רון קרטר בקונטרבס, הרבי הנקוק בפסנתר וויין שורטר בסקסופון טנור.
דייוויס העיד באוטוביוגרפיה שלו שויליאמס היה "המרכז שסביבו הצליל סבב". נגינתו של ויליאמס הייתה חדשנית ויצירתית, ניתן לספח אותה לזרם של המתופפים כגון מקס רואץ' וארט בלייקי, שעיצבו מחדש את תפקיד מחלקת הקצב בשימוש בפוליריתמיקה ושינויי זמן. אפיון ברור של נגינתו של ויליאמס כבר מהתקופה הזו הוא האלתור הרב שלו, וסגנונו שאינו דבק בתבניות קצב הסטנדרטיות אלא מאלתר גם בעת הליווי.
במקביל לעבודתו עם דייוויס הקליט את אלבומו הראשון כמוביל האלבום נקרא "Life Time" (תקופת חיים. אין לבלבל אלבום זה עם ההרכב של המתופף שנוצר רק כעבור כמה שנים).
חייו > Lifetime

בשנת 1969 הקים את שלישיית הלייף טיים של טוני ויליאמס (The Tony Williams Lifetime trio) יחד עם הגיטריסט, נגן הגיטרה החשמלית ג'ון מקלפלין, ונגן האורגן האמונד לארי יאנג. השלישייה הוציאה בשנה הזו את אלבומה הראשון, אלבום כפול בשם "Emergency!" שהיה לאבן דרך בעולם הפיוז'ן. הלהקה משלבת ג'אז עם רוק ורית'ם אנד בלוז. האלבום לא התקבל היטב בקרב קהילת הג'אז.
ההרכב התפרק עם עזיבתו של מקלפילין, לאחר שהקליטו מספר אלבומים. בשנת 1975 חזר ויליאמס והקים הרכב חדש בשם דומה יחד עם הבסיסט טוני ניוטון והפסנתרן אלן פסקאוה, וגם בהרכב זה היה גיטריסט אנגלי, אלן הולדסאות'. ההרכב הזה היה פורה פחות מהראשון, והקליט רק שני אלבומים, שניהם בחברת התקליטים קולומביה רקורדס.
חייו > V.S.O.P.

באמצע 1976 הוא שב לנגן עם האנשים שהכיר אצל דייוויס, הפסנתרן הרבי האנקוק, הבסיסט רון קרטר והסקסופוניסט וין שורטר. דייוויס שהיה אמור גם הוא להצרף להרכב, התחרט בסוף והחליף אותו החצוצרן פרדי האברד, שהכיר את שורטר מתקופתם יחד בשליחי הג'אז. האלבום יצא תחת השם V.S.O.P (ראשי התיבות של המשפט האנגלי "Very Special OneTime Performance") והצליח מאוד. בניגוד למשתמע משמם הם המשיכו להופיע ולהוציא אלבומים של הופעות חיות תחת אותו השם.
חייו > סוף הקריירה

ויליאמס המשיך ללמד מוזיקה, להופיע, ולהקליט באזור המפרץ בקליפורניה. הוא הקים הרכבים משל עצמו שניגנו לאורך שנות השמונים והתשעים בעיקר מוזיקה שהוא הלחין. כמו כן הוא המשיך להיות מתופף מבוקש המנגן עם מוזיקאים שונים, בכל הסגנונות, בעיקר רוק וג'אז.
הוא נפטר בשנת 1997 מהתקף לב.
יגבהה

נחלות שבטי ישראל
יָגְבְּהָה הייתה עיר מקראית בעבר הירדן, בנחלת שבט גד.
העיר נזכרת לראשונה בספר במדבר, כעיר שבנו בני שבט גד בשטחי סיחון מלך האמורי: ”וַיִּבְנוּ בְנֵי גָד אֶת דִּיבֹן וְאֶת עֲטָרֹת וְאֵת עֲרֹעֵר וְאֶת עַטְרֹת שׁוֹפָן וְאֶת יַעְזֵר וְיָגְבְּהָה וְאֶת בֵּית נִמְרָה וְאֶת בֵּית הָרָן עָרֵי מִבְצָר” (במדבר, ל"ב, ל"ה).
מאוחר יותר, נזכרת העיר בתיאור המרדף שניהל גדעון בן יואש אחר המדיינים בעבר הירדן: ”וַיַּעַל גִּדְעוֹן דֶּרֶךְ הַשְּׁכוּנֵי בָאֳהָלִים מִקֶּדֶם לְנֹבַח וְיָגְבְּהָה וַיַּךְ אֶת הַמַּחֲנֶה” (שופטים, ח', י"א).
יגבהה אינה נזכרת בתיאור נחלת שבט גד בספר יהושע, פרק י"ג.
בחלק ממהדורות תרגום השבעים, תורגם הפסוק מבמדבר, ל"ב, ל"ה כך: ”ויבנו בני גד את דיבון... ויגיבהו אותן”. באחת המהדורות של התרגום לשופטים, ח', י"א תורגמה המילה "יגבהה" למילה "יגבאל". בשני המקרים נראה כי מדובר על שיבוש בתרגום.
ממיקומה של העיר ברשימת שבספר במדבר, נראה שמדובר בעיר שנמצאת בחלק הצפוני של נחלת שבט גד. מאזכורה של העיר בספר שופטים, נראה כי מדובר על עיר במרחב המזרחי של הנחלה ולכן רואים את העיר כממוקמת בחלק הצפון-מזרחי של נחלת שבט גד.
באמצע המאה ה-19 הוצע זיהויה של העיר הקדומה עם קבוצת תלים המכונה ח'רבת ג'ביהה, כאחד עשר ק"מ צפונית-מערבית לרבת עמון, בהם נתגלו מגדל שמירה עמוני לצד ממצאים מהתקופה הישראלית. כיום באזור זה נמצאת העיר ג'וביהא. זיהוי זה עולה יפה גם מבחינה גאוגרפית וגם מבחינה לשונית.
אפשר שמקור השם הוא במילה העברית "גבוה", בשל מיקומה הטופוגרפי של העיר.
הערות שוליים

1 2  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, תל אביב: הוצאת מוסד ביאליק, כרך ג', עמ' 461-462.
↑  י' אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, ירושלים: האקדמיה ללשון העברית ויד יצחק בן-צבי, עמ' 348, 393-394.
יוסף גרהרד ליבס

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1910 סן סלוודור, אל סלוודור 
 פטירה:  1988 (בגיל 77 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 צאצאים:  יהודה ליבס, תמר ליבס 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי 
 
יוסף גֶרהַרד לִיבֶּס (Liebes;‏ 25 באוגוסט 1910 – 3 באוגוסט 1988) היה מתרגם עברי וחוקר ספרות קלאסית ישראלי. מתרגם כתבי אפלטון לעברית. חתן פרס טשרניחובסקי לתרגום מופת (1955).
חייו

ליבס נולד בשנת 1910 בסאן סלוודור לאיש עסקים יהודי-גרמני. הוא גדל והתחנך בהמבורג, ולמד שם בגימנסיה לטינית ויוונית עתיקה. הוא היה פעיל בתנועת הנוער הציונית "בלאו-וייס" ('כחול-לבן').
בשנת 1928 נסע ללמוד יהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא חזר לגרמניה לאחר שנה, מכיוון שרמת החוג ללימודים קלאסיים לא הייתה גבוהה מספיק לטעמו. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטאות היידלברג וברלין. הוא עבר הכשרה חקלאית בלטביה, ושם נשא לאשה את מירים גרינשפן .
ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, נקטעו לימודיו לדוקטורט והוא סולק מהאוניברסיטה בשל חוקי הגזע. הוא הצליח לקבל סרטיפיקט לפלשתינה לאחר שהוכיח שיש ברשותם הון מספיק. בני הזוג הגיעו לקיבוץ בית אלפא, שם נולדה בתו רוחמה ולאחר כשנה רכשו פרדס ובית בפרדס חנה ועסקו בחקלאות. לזוג נולדו שתי בנות רוחמה ומיכל. מאוחר יותר הם התגרשו וגרושתו מירים נישאה לשמואל סמבורסקי.
בשנת 1941 נשא לאשה את מירה ליבוביץ, דודניתו של ישעיהו ליבוביץ. ליבוביץ נולדה בריגה והתחנכה בברלין. בשנת 1933 עלתה ארצה. היא למדה קרמיקה אצל חוה סמואל ולאחר מכן נסעה להשתלם בפריז ובפראג. השניים הכירו עוד בברלין, אבל הקשר ביניהם התהדק רק בארץ. לזוג נולדו שני ילדים, שניהם מרצים באוניברסיטה העברית: תמר ליבס, פרופסור לתקשורת, לשעבר ראש החוג לתקשורת (נשואה לאדריכל אולריק פלסנר ואמו של חבר הכנסת יוחנן פלסנר), ויהודה ליבס, פרופסור אמריטוס למחשבת ישראל.
בשנת 1943 עברו לירושלים והתגוררו בקריית שמואל. שם החל ליבס במפעל חייו: תרגום התרבות הקלאסית לעברית. תרגם שירה גרמנית, יצירות מהספרות היוונית והלטינית וכן מיצירות שייקספיר. מפעלו המפורסם הוא תרגום כל כתבי אפלטון לעברית: ליבס תכנן בתחילה לתרגם רק מספר דיאלוגים, אולם לאור ההתלהבות שבה התקבלו בציבור החליט להמשיך ולתרגם את היתר. כל ספריו של ליבס יצאו לאור בהוצאת שוקן, וכוללים לרוב מבואות פרי עטו.
ליבס לחם במלחמת העצמאות.
בשנת 1955 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגום מופת, על תרגום כתבי אפלטון ו"אנשי רומי" לפלוטרכוס.
פעולתו של אבי כמתרגם כוונה לסייע ביצירת תרבות שיהיה בה יסוד של המשך הן לתרבות היהודית וללשון העברית, והן לתרבות האירופית, שבה גדל גם הוא, וגם התנועה הלאומית היהודית, ושהתרבות היהודית מצויה אתה בקשר עמוק יותר מאלפיים שנה.
משנת 1961 ועד 1964 כיהן כסגן-נשיא האוניברסיטה העברית בצמוד לנשיאים יואל רקח ואליהו אילת, עד שפרש כדי להתמסר לעבודת התרגום.
בשנת 1968 פרסם את ספרו "אפלטון: חייו ואישיותו".
בהמשך תרגם את "אתיקה ניקומכית" לאריסטו, והשלים את תרגום כתבי אפלטון, ב-5 כרכים.
ליבס נפטר בירושלים בשנת 1988, לאחר שסבל מאלצהיימר. ליבס המשיך לתרגם גם בשנותיו האחרונות ותרגם את הומרוס, אך לא הצליח לסיימו. לאחר מותו החל בנו, יהודה ליבס, לתרגם מהספרות הקלאסית היוונית והלטינית.
ספריו

אפלטון: חייו ואישיותו, ירושלים – תל אביב: הוצאת שוקן, 1968.
ספריו > תרגומים

אפלטון, כתבי אפלטון, 5 כרכים, הוצאת שוקן, 1955–1979
אריסטו, אתיקה: מהדורת ניקומאכוס, הוצאת שוקן, 1973.
ורגיליוס, איניאיס, פרקים נבחרים, מבוא וביאורים: יוחנן לוי, הוצאת שוקן, 1946.
פלוטרך, חיי אישים: אנשי רומי, מוסד ביאליק, 1954.
ויליאם שייקספיר, יוליוס קיסר, הוצאת שוקן, 1951.
ויליאם שייקספיר, אנטוניוס וקלאופטרה, הוצאת שוקן, 1952.
קארל וולפסקהל, הקול מדבר, הוצאת שוקן, 1942 (יחד עם פרנץ ברגבור).
פרידריך הלדרלין, שירים נבחרים, הוצאת שוקן, 1945.
לקריאה נוספת

גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, א-ב, מרחביה: הוצאת ספרית פועלים, 1965–1967.
הערות שוליים

↑  פרס טשרניחובסקי הוענק לברקוביץ, ליבס ובן עמרם, דבר, 16 בדצמבר 1955.
↑  יהודה ליבס,
 ספרות מופת במציאות חברתית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308020505171  BnF: cb15972334g (data)  GND: 1073925846  ISNI: 0000 0000 6669 0615  LCCN: n2015032536  VIAF: 79232743   WorldCat (עם VIAF): 79232743
יחסי איראן–דנמרק

| יחסי איראן–דנמרק |
| --- | --- |
איראן: דנמרק


איראן: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 43,094
אוכלוסייה
91,781,231: 5,983,727
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 67,550
משטר
רפובליקה אסלאמית תאוקרטית אוטוריטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי איראן–דנמרק הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין דנמרק. השליח הפרסי הראשון לדנמרק הגיע בשנת 1691 במטרה לנהל משא ומתן על שחרור מטען בבעלות איראנית של ספינה בנגלית שנתפסה על ידי הצי הדני. הדיפלומט הפרסי הגיע עם תעודות דיפלומטיות משאה סולימאן ופתח במשא ומתן עם כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק, אך לא הצליח להשיג את שחרור המטען.
היסטוריה

בשנת 1933 הוקמה בטהראן קונסוליה דנית ששודרגה אחר כך לשגרירות.
בנוסף בשנת 1933, עם הגעתם של מהנדסים דנים לאיראן, החל שיתוף פעולה טכני. באותה שנה נחתם חוזה עם חברת ההנדסה הדנית קמפקסקס A / S להקמת קו הרכבת הטרנס-איראני. חמש שנים אחר כך, ב-25 באוגוסט 1938, עם פתיחת קו הרכבת צפון-דרום, התגשם החלום האיראני לחבר את הצפון לדרום באמצעות רכבת.
בעקבות ביקור ממלכתי בשנת 1958 הקימה איראן שגרירות בקופנהגן.
בפרשת קריקטורות מוחמד ב-2006 הותקפה השגרירות הדנית באיראן על ידי מפגינים ושגריר איראן בדנמרק נקרא לטהראן. בשנת 2010 דיברו מנכ"ל משרד החוץ האיראני לצפון-מזרח אירופה בהנאם בארוז וסגנית שר החוץ הדנית אן שטפנסן על קשרים מסחריים מורחבים. שטפנסן אמר כי "חברות דניות יעודדו להגביר את פעילותן בשוק האיראני, ואנחנו מקווים כי ההסכם של איראן עם מדינות המערב לגבי תוכנית הגרעין תסלול את הדרך להרחבת הקשרים בכל התחומים." היא גם אמרה כי לסנקציות הנתמכות על ידי ארצות הברית על איראן אין כל קשר ליחסים הכלכליים הדו-צדדיים.
ב-30 באוקטובר 2018, שירות הביטחון והמודיעין הדני (DSIS) הודיע כי הם חושדים כי סוכנויות הביון האיראניות פועלות בדנמרק, וכי הם מתכוונים להרוג את מנהיג ASMLA, המתגורר במקום. דנמרק הגיבה בהחזרת שגרירה מטהראן.