נשים ברומא העתיקה
חיים דתיים

נשים נכחו ברוב הפסטיבלים והטקסים הדתיים ברומא. טקסים מסוימים דרשו במיוחד נוכחות של נשים, אך ייתכן שהשתתפותן הייתה מוגבלת. ככלל נשים לא השתתפו בהעלאת קורבנות של בעלי חיים, שהיו החלק המרכזי של רוב הטקסים הציבוריים הגדולים, אם כי לא בשל איסור אלא מכיוון שרוב הכוהנים שעמדו בראש דת המדינה היו גברים.
עם זאת, טקסים מסוימים נערכו רק על ידי נשים, למשל, הטקסים של האלה הטובה (Bona Dea). שש הנשים שכיהנו בתפקיד הווסטליות היו "הכהונה המקצועית במשרה מלאה" היחידה של רומא. Sacerdos, {ברבים sacerdotes}, הייתה המילה הלטינית לכהן משני המינים. תארים דתיים לנשים כוללים sacerdos, לעיתים קרובות ביחס לאלוהות או מקדש, כגון sacerdos Cereris או Cerealis, "כוהנת קרס", תפקיד שמעולם לא החזיק בו גבר; מגיסטרה, כוהנת גדולה, מומחית או מורה לענייני דת; ומיניסטרה, עוזרת אישה בשירות לאלוהות. מגיסטר או מיניסטרה היו אחראים לתחזוקה שוטפת של הפולחן. עדות העיקרית לכהונות אלו מופיעה בכתובות, ולעיתים קרובות לא מצוין בהן מצבה המשפחתי של האישה.
הווסטליות היו בעלת מעמד דתי ייחודי, וגם מעמד ציבורי ופריבילגיות. הן יכלו להפעיל השפעה פוליטית ניכרת וגם לצבור עושר ניכר. הכוהנת הווסטאלית שוחררה מסמכותו של אביה עם כניסתה לתפקיד. בחברה הרומית הארכאית, הכוהנות האלו היו הנשים היחידות שלא נדרשו להיות תחת אפוטרופסות חוקית של גבר, והיו כפופות רק לכהן הגדול הפונטיפקס מקסימוס. נדר הבתולין שלהן שחרר אותן מהחובה המסורתית להתחתן ולגדל ילדים, אך הפרתו גררה עונש כבד: וסטאלית שנמצא שטימאה את משרתה והפרה את נדר הבתולין קיבלה מעט מזון ומים ונקברה בחיים. עצמאותן של הווסטליות התקיימה אפוא בכפוף לאיסורים שהוטלו עליהן. בנוסף לעריכת טקסים דתיים מסוימים, הווסטליות השתתפו, לפחות באופן סמלי, בכל טקס העלאת קורבנות רשמי, שכן הן היו אחראיות על הכנת החומרים הנדרשים לפולחן. נראה שהווסטלייות שמרו על המעמד המיוחד הדתי והחברתי שלהן גם במאה ה-4 לספירה, עד שהקיסרים הנוצרים פיזרו את המסדר.
בכמה משרות כהונה נשאו במשותף זוגות נשואים. נישואין היו דרישה מחייבת עבור הפלמן דיאליס, הכהן הגדול של יופיטר. לאשתו, הפלמיניקה דיאליס, היה לבוש כוהני ייחודי משלה, וכמו בעלה הוטלו עליה איסורים מחשש למעשי כישוף. הפלמיניקה הייתה אולי מקרה חריג של אישה שהקריבה קורבנות בעלי חיים; היא העלתה איל כקורבן ליופיטר בכל יום תשיעי. בני הזוג לא הורשו להתגרש, ואם הפלמיניקה מתה, היה על האלמן להתפטר מתפקידו. כמו הפלמיניקה דיאליס, הרג'ינה סאקרורום, "מלכת הטקסים הקדושים", לבשה לבוש טקסי ייחודי והקריבה קורבנות בעלי חיים. היא הקריבה ליונו זרעונים או טליה ביום הראשון של כל חודש. כמה reginae sacrorum מתועדות בכתובות. הרג'ינה הייתה אשתו של הרקס סאקרורום, "מלך הטקסים הקדושים", כהונה ארכאית שנחשבה בתקופה המוקדמת כיוקרתית אפילו יותר מהפונטיפקס מקסימוס.
משרות רשמיות ציבוריות אלה לנשים סותרות את התפיסה הרווחת שנשים ברומא העתיקה לקחו חלק רק בדת פרטית או ביתית. הכהונה הכפולה של זכר-נקבה משקפת, אולי, את הנטייה הרומית לחפש השלמה מגדרית בתוך הספירה הדתית; רוב הכוחות האלוהיים מיוצגים הן על ידי אלוהות זכרית והן על ידי אלוהות נקבית, כפי שניתן לראות בזוגות אלוהיים כמו ליבר וליברה. שנים עשר האלים העיקריים הוצגו כשישה זוגות מאוזנים בין המינים, והדת הרומית חרגה ממסורת העמים ההודו אירופיים בהתקנת שתי אלות בשלישיית האלים הפטרונית העליונה שלה, יונו ומינרווה יחד עם יופיטר. שלישייה זו "היוותה את ליבת הדת הרומית".
מהרפובליקה האמצעית ואילך מתאפיינת העיר רומא במגוון דתי. דתות רבות שלא היו חלק מהפולחן הממלכתי הקדום של רומא הציעו תפקידי מנהיגות לנשים, ביניהן פולחן איזיס והפולחן של המגנה מאטר - האם הגדולה. בכתובת שהייתה במקדש המגנה מאטר, ליד האתר הנוכחי של בזיליקת פטרוס הקדוש, נזכר התואר sacerdos maxima "לכוהנת הגדולה של המקדש".
למרות שהם מתועדים פחות מאשר הדת הציבורית, פולחנים של דתות פרטיות התייחסו להיבטים של החיים שהיו בלעדיים לנשים. בתקופה שבה שיעור תמותת התינוקות היה כ-40 אחוזים, היה ביקוש גדול לעזרה אלוהית כדי לעבור בשלום את הלידה, שהייתה אירוע מסכן חיים וכנגד הסכנות האורבות לחיי תינוקות. הקריאות לעזרה כוונו לאלות יונו, דיאנה, קרס ושלל ישויות אלוהיות האחראיות על לידה וגידול ילדים. קרס הייתה אלה משמעותית מבחינת גידול ילדים אבל גם בחינוך הבת להיות אם ואישה טובה. מערכת היחסים של קרס עם בתה שלה שימשה דוגמה לאופן שבו אמהות רומיות צריכות לגדל את בנותיהן.
בין סופרים גברים יש הבדלים ניכרים בתיאור דתיותן של נשים: חלקם מציגים נשים כמודלים למידות טובות רומיות ולמסירות אך גם כנוטות מטבען לדבקות דתית מוגזמת, למשיכה למעשי כשפים ולאמונות טפלות. הרומאים חשדו בטקסים דתיים סודיים, וקיקרו הזהיר כי נשים לא יבצעו קורבנות ליליים, למעט אלו שנקבעו בשם העם הרומי, לטובת הציבור.