stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחת מגידו

שלט הסבר בשדה הכלניות ליד מנחת מגידו
מנחת מגידו הוא מנחת תעופה בעמק יזרעאל, כ־3 ק"מ מדרום־מערב לעיר עפולה, בצדו הצפוני של כביש 65 ("כביש הסרגל"). המנחת מופעל על ידי חברת "מגידו תעופה" ומשמש בעיקר לתעופה קלה (לימוד טיס, טיסות רומנטיות, טיסות הדברה ודאיה וכו'), אך גם להטסת כטב"מים (כלי טיס בלתי מאוישים) ולעיתים גם את חיל האוויר הישראלי.
היסטוריה

המנחת נבנה בשנת 1941 על ידי חיל האוויר המלכותי של בריטניה יחד עם שדות תעופה ומנחתים נוספים שנבנו באותה תקופה בארץ ושימשו אותו במלחמת העולם השנייה. המנחת נועד לסייע בשעת חירום לבסיס רמת דוד, שהיה לשדה התעופה המרכזי של חיל האוויר המלכותי בצפון הארץ. המנחת ננטש עם עזיבת הבריטים את הארץ. במבנים הנטושים התגוררו בשנת 1949 מתיישבי מושב היוגב טרם עלייתם על הקרקע.
בשנת 1975 הוקמה חברת "מגידו תעופה" (שנקראה אז "כנפי העמק") והחלה להפעיל בית ספר פרטי לטיסה הפועל מאז במנחת. ב-11 באוקטובר 1989 נחת בשעות הבוקר במפתיע במנחת מגידו מטוס מיג-23 סורי וטייסו בסאם עאדל הצהיר כי ברצונו לערוק לישראל.
בשנת 2009 עבר המנחת שיפוץ מסיבי ומצבו טוב והוא משמש בעיקרו את התעופה האזרחית הקלה. בתחומו פועלים בית ספר פרטי לטיסה ומועדון דאיה. הוראות הטיסה והנחיתה במנחת נקבעות על ידי רשות התעופה האזרחית ומתפרסמות באתר האינטרנט של הרשות.
המנחת נקרא כיום "מנחת מגידו מנחמי" על שמו של משה מנחמי, מייסד חברת "מגידו תעופה" ומנהל החברה עד פטירתו בשנת 2014.
הפיכה לשדה בין-לאומי

במרץ 2004, התקבלה החלטת ממשלה על יזום תוכנית להקמת שדות תעופה חדשים, ביניהם אותר מנחת מגידו כמיקום פוטנציאלי. בהמשך הוקמה ועדה ציבורית לבחינת תוכנית אב לשדות התעופה בישראל. הוועדה, בראשות מפקד חיל האוויר לשעבר, הרצל בודינגר, הגישה את המלצותיה בשנת 2008, שתומכו בהקמת שדה התעופה החדש במגידו. בשנת 2009, קיבלה ממשלת ישראל את ההמלצות והחליטה למנות צוותי היגוי משותפים למשרדי התחבורה, האוצר, הפנים ומערכת הביטחון, לקידום זמינות התוכנית לשדה.
בחודש אוקטובר 2011 המליצה רשות התעופה האזרחית על הקמת שדה התעופה הבא של ישראל במגידו תוך פסילה של אפשרות האי המלאכותי מול חופי מרכז הארץ. חלופת מגידו אשר הועלתה לראשונה על ידי מפקד חיל האוויר לשעבר, האלוף במיל' הרצל בודינגר, נותנת פתרון לתעופה האזרחית בישראל לשנים הקרובות ולעתיד. חלופה זאת נתקלה בהתנגדות נחרצת מצד הירוקים, וכן מצד עיריית באר שבע ומועצה אזורית רמת הנגב אשר מעוניינות שהשדה יוקם בשטחן. החלופה של השדה במגידו נבחרה כמעט רק בגלל התנגדותו של צה"ל להקמת השדה בנבטים.
ב-2014 פורסם כי החלופה שנבחרה היא הפיכת בסיס רמת דוד לנמל תעופה בין-לאומי, אם כי גם במנחת מגידו צפויה לגדול פעילות התעופה לאחר סגירת שדה התעופה הרצליה.
טייסת כיבוי האש

החל משנת 2011, ממוקמת במנחת טייסת כיבוי האש המפעילה מטוסי כיבוי מסוג "אייר טרקטור AT-802F" האמריקאי.
שדה הכלניות

המנחת ידוע בשל שדה הכלניות הגדל לידו ובו פרחי כלנית מצויה (Anemone coronaria) בשלל צבעים: לבן, גוני סגול ואדום. השדה, שפורח בחודשים ינואר-מרץ ומגיע לשיאו בחודש פברואר, הפך לאחת האטרקציות העיקריות של האזור. לצד השדה ישנה חורשת אקליפטוסים ובה ניתן למצוא פרחים נוספים.
בשנים האחרונות התרבו בשדה צמחי קנרס סורי המסתירים חלק מהכלניות ומתחרים עימן על מקום מחיה. הקנרס הסורי פורח בעיקר בחודש מאי ולו פריחה סגולה גבוהה ובולטת, אך העלווה המסיבית שלו נובטת עוד בחורף.
ב-7 בנובמבר 2010 התגלה נזק כבד שנגרם לשדה הכלניות שליד המנחת, לאחר שקבלן של מע"צ שפך עליו כ-200 מטר מעוקב של פסולת זפת ואספלט. למרות הנזק שנגרם, הצליחו הכלניות להתאושש מהנזק ופרחו גם בחורף 2011.
הקרן הקיימת לישראל שיקמה את המקום, הוצבו שלטי הסבר וסומנו שבילי הליכה למניעת רמיסת הכלניות.
הערות שוליים

↑  אודות החברה
↑  גקי חורי, הטייס הסורי קיבל זהות חדשה ומתגורר מזמן בחו"ל, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2010
↑  זוהר בלומנקרנץ, הממשלה אישרה הקמת שני שדות תעופה בינלאומיים חדשים - בתמנע ובמגידו, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2009
↑  יסמין גיל, מתחדש מאבק תושבי עמק יזרעאל בהקמת נמל תעופה במגידו, באתר כלכליסט, 23 באפריל 2011
↑  הוועדה לביקורת המדינה תבדוק התנגדות חיל האוויר להקמת נמל תעופה בנבטים
↑  זוהר בלומנקרנץ, מערך טייסת כיבוי האש החדשה במגידו סובל מליקויים חמורים, באתר TheMarker‏, 8 בספטמבר 2011
↑  נכון ל-2009
↑  עדי חשמונאי, פסולת מ-12 משאיות רמסה את גבעת הכלניות, nrg מעריב, 7 בנובמבר 2010
↑  ראו תמונה מ-12 בפברואר 2011: כלניות במנחת מגידו.
| נמלי תעופה ומנחתים אזרחיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| נמלי תעופה בין-לאומיים | חיפה • בן-גוריון • רמון |  |
| שדות תעופה | ראש פינה • הרצליה |  |
| מנחתים | קריית שמונה • פיק • שמרת • אסיף • מגידו • הבונים • עין שמר • תנובות • ראשון לציון • בר-יהודה • ערד • באר שבע • שדה בוקר • קציעות • מצפה רמון • מישר • ספיר • קדמה |  |
| לא פעילים | דלתון • ציקלון • עטרות • דימונה • עובדה (צבאי בלבד) • יטבתה |  |
| נהרסו או פונו | בצת • שדה דב • קרני • קטיף • נווה זוהר • אילת |  |
| מנחתים מאולתרים | מנחת עמק המצלבה • מנחת גבעת שאול |  |
המנחת וטייסת הכיבוי (249) על שם אלעד ריבן, דצמבר 2020
פרדס כץ

#invoke:תבנית מידע
פרדס כץ היא שכונה בצפון בני ברק. שטחה של השכונה כ-570 דונם, ומתגוררים בה כ-14,000 תושבים, בשכונה קיימת אוכלוסייה לא חרדית גדולה יחסית לשאר העיר בני ברק.
השכונה גובלת ברחובות אברבנאל והירקון בצפון (גבול שכונת קריית הרצוג), ברחוב החלוצים במזרח (גבול שכונת יסודות), בכביש 481 בדרום וברחובות אבו חצירא, שלמה בן יוסף ודב גרונר במערב (גבולה של שכונת תל גבורים).
היסטוריה

השכונה קרויה על שם מייסדה, חיים משה כ"ץ, יליד פולין שעשה את הונו בארצות הברית. הוא עלה לארץ ישראל ב-1926, ורכש פרדס בשטח 173 דונם על אם הדרך מתל אביב לפתח תקווה, צפונית לבני ברק. בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 1929 נעקרו חלקים מן הפרדס, והחל מאוקטובר 1933 הוצעו בו מגרשים לבניה פרטית. בשלב השני של הקמת השכונה, בנובמבר 1934, ניתן לה השם תל אפרים, על שם בנו של כ"ץ, אפרים (פרדי) כ"ץ. ביתו של כ"ץ עצמו, בשטח הפרדס, הושכר ביולי 1936 למחלקת הבריאות של ממשלת המנדט, והוקם בו בית חולים ממשלתי למחלות מידבקות.
עד 1947 נבנו בשכונה כ-70 בתים. בשנותיה הראשונות נחשבה פרדס כ"ץ לשכונת יוקרה, בשל ריבוי השטחים הפתוחים בה והפרדסים בסביבותיה.
פרדס כץ השתייכה מוניציפלית לבני ברק. בשנת 1945 פעלה רמת גן לספח את השכונה אליה, אך היוזמה נדחתה ופרדס כץ נותרה חלק מבני ברק.
אחרי הקמת המדינה השכונה התרחבה, ושטחי פרדס נוספים הפכו לשיכונים. בשנת 1949 הוקמה בשכונה מעברה, והיא הפכה לשכונה שרוב תושביה עולים חדשים ואנשים קשי-יום.
המעברה הייתה מחולקת לשניים: חלקה הראשון היה קרוב יותר לשכונה שהיום שמה קריית הרצוג, גבולה המזרחי גבל במחנה צבאי בריטי ובגבולה המערבי הייתה שכונה שכונתה "הג'ונגל" משום שהיו בה בתים שלהם משק קטן ובו חיות משק שונות. בצפונה של השכונה התנשאה גבעה מלאכותית שהיוותה מחסן נשק של הבסיס הצבאי הבריטי הסמוך. בהמשך השתרעו שטחי הקרן הקיימת לישראל, שלהם מונה אחראי, אגרונום בשם צבי רובינפיין (לימים חתנו - אליקים פדרמן, שהתגורר בסמוך לו, היה חבר במועצת העיר). בשכונה זו גרו כ-300 משפחות שרובן התגוררו בצריפונים.
בתחילת דרכה של השכונה התגוררו בה עולי טורקיה, תימן, פולין, עיראק ולוב. בהמשך עזבו רבים את המעברה והגיעו אליה רבים מעולי צפון אפריקה. בשטח המעברה עמדו צריפים ציבוריים ששימשו בתחילה כבית הספר השכונתי, קופת חולים וטיפת חלב, בהמשך הועבר בית הספר, שנקרא בתחילת דרכו "הסתדרות", מערבה, לחלקה השני של השכונה, ושמו שונה ל"קוממיות".
בשנות ה-60, בעקבות שנות בצורת בנגב, הורשו מספר משפחות בדואיות להגיע ולהתיישב זמנית בשטח הבסיס הצבאי שנהרס והפך לשדה מרעה לצאנם של הבדואים. עשרות מבקרים נהרו מכל מקום כדי לפגוש בבדואים, והגבעה שבשטח הבסיס כונתה בשם "הר הבדואים". כיום נמצא עליה פארק גדול ומתקני משחקים לרווחת ילדי האזור בקרית הרצוג. בחלקה השני של המעברה, דרומית-מערבית לה, התגוררו יותר מ-800 משפחות. הצפיפות הייתה גדולה ורוב המעברה אוכלסה ביוצאי עיראק, לוב וצפון אפריקה. בשטחה היה גם השוק המקומי שסיפק את כל הדרוש לתושבי המקום.
עד סוף המאה ה-20 השכונה הייתה מאוכלסת בתושבים חילוניים. השכונה נחשבת לשכונה ברמה סוציו-אקונומית נמוכה. בתקופה מסוימת פעלו בה גורמי פשע שכונו בתקשורת "כנופיית פרדס כץ".
רב השכונה במשך כחמישים שנה היה הרב משה בלוי, מחבר הספרים "משנת משה" ו"נפש ברכה". כיום רב השכונה הוא הרב אהרן שפירא.
במאה ה-21

בשנת 2005 נסגר בית הספר "יסודות" בשכונה לאחר כ-50 שנות קיום ובשנת 2016 נסגר גם בית ספר היסודי "עוזיאל" שפעל בשכונת קריית הרצוג, וכיום נותרו שני בתי ספר יסודיים ("מקור-חיים" ו"קוממיות"), ישיבה תיכונית, אולפנה ובית ספר תיכון אחד ("רמז").
קולות נשמעו מצד תושבי השכונה הטוענים שהשכונה מופלית לרעה על ידי העירייה במתן שירותים ובהשקעה בתשתיות, ובשל כך קוראים להיפרדות מן העיר בני ברק והצטרפות לרמת גן. תושבים אף פנו למזכ"ל האו"ם כדי שיכיר בתושבי השכונה כפליטים.
בעבר נקשר שמה של שכונת פרדס כץ עם משפחות פשע שהתגוררו בתחומה. בהמשך שינתה השכונה את פניה. רבים מחברי כנופיות הפשע נטשו את דרכם, חלק לא מבוטל עזבו את העיר, וחלק חזרו בתשובה, הגירה פנים/חוץ עירונית שהביאה התחדשות אנושית. האוכלוסייה החילונית, שבעבר הייתה הרוב המכריע בשכונה, מזדקנת ומידלדלת. ניכרת תנועה ערה ומשמעותית של חרדים הרוכשים דירות בפרדס כץ בשל מחיריהן שהיו נמוכים ביחס למחירי הדירות בבני ברק עצמה. בשנת 2012 כבר מרבית התושבים היו חרדיים.
מאז שהחל תהליך ההתחרדות מחירי הדירות עלו בתלילות, ונכון לאמצע שנת 2023 המחירים עדיין נמוכים ממחירי הדירות בבני ברק עצמה.
כמו כן בשכונת פרדס כ"ץ מתגורר מיעוט של מסתננים מאפריקה, נכון ל-2017 הם מונים כחמישה אחוזים מכלל התושבים. תושבי השכונה היהודים מתנגדים ברובם להשכרת דירות למסתננים.
בשנת 2012, לאחר הדיון של ועדת השמות העירונית נקבע כי ישונה שמה של השכונה. שינוי השם נגרם עקב השם הרע שנוצר לשכונה זה כמה עשורים ולכן, לאחר הרבה התנגדויות במרוצת השנים הוחלט כי כדאי לשנות את שמה. נכון לעכשיו, היא תיקרא נאות הפרדס. לעומת זאת, בעיריית בני ברק טענו כי מעולם לא התקבלה החלטה כזו בוועדת השמות.
במאה ה-21 > קהילה

בשכונה ישיבה לחוזרים בתשובה, "אור דוד", בראשות הרב דניאל זר. לישיבה זו חלק נכבד במהפך הדתי שעבר על השכונה בשלושת העשורים האחרונים. בגבול פרדס כץ הוקמה גינה לילדים, לצידו של המתנ"ס העירוני.
ישיבה קטנה חב"דית נוספת בשכונה בראשות הרב לוי רוזנברג - כיום בישיבה 100 בחורים.
במאה ה-21 > ספורט

הג'ודוקא אריק זאבי גדל בפרדס כץ והתחיל את דרכו הספורטיבית במתנ"ס השכונתי. בשכונה קבוצת כדורגל "מכבי פרדס כץ", המשחקת בליגה ג'.
ראו גם

שכונת קריית הרצוג
שכונת תל גיבורים (בני ברק)
פיגוע הירי בבני ברק
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "חיים משה כ"ץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 983
↑  סוכנות להתיישבות הדרום והצפון, דואר היום, 16 באוקטובר 1933
↑  הזדמנות בלתי שכיחה! מגרשים בתל-אפרים - פרדס כץ חלק ב', דואר היום, 5 בנובמבר 1934
↑  בית חולים ממשלתי למחלות מדבקות מיוחד לתל-אביב ולמושבות, דבר, 28 ביולי 1936
↑  רמת גן מתנכלת לשטחה של בני ברק, הצופה, 24 במאי 1945
↑  נדחתה בקשת מועצת רמת-גן לסיפוח שטח פרדס-כ"ץ ומפעלי זקס וארגמן לאזורה, דבר, 20 בפברואר 1946
לאה פיינברג, בכפר - פרדס כץ עוד לא צורף לבני ברק, דבר, 21 בפברואר 1946
↑  תושבי פרדס כץ מתמרמרים, חרות, 3 בנובמבר 1950
↑  נחנך מחנה-מעבר לעולים בפרדס כ"ץ, דבר, 18 בספטמבר 1949
↑  יש להוציא את הטף מהמעברה בפרדס-כ"ץ, דבר, 3 בדצמבר 1950
דוד גלעדי, יושבי המעברה עלו על ת"א, מעריב, 31 באוגוסט 1951
↑  ליאת שלזינגר, חילונים בבני-ברק לאו"ם: הכירו בנו כפליטים, באתר nrg‏, 27 במרץ 2006
↑  נעמה לנסקי, הבת החורגת של בני ברק, באתר ישראל היום, 21 ביוני 2013
↑  שינוי תדמית: פרדס כץ אאוט, נאות פרדס אין
↑  חדר החדשות - פרדס כץ - נאות הפרדס
↑  עמוד הקבוצה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467845905171  VIAF: 316601738   WorldCat (עם VIAF): 316601738
לני רביץ

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1936 (בן 88) קונטיקט, ארצות הברית ארצות הברית
 סוגה מועדפת:  הצגות שייקספיריות
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי, קומיקאי
 צאצאים:  נתן רביץ, דורון רביץ 
 האתר של לני רביץ
 פרופיל ב-IMDb
 
לני רביץ (נולד ב-15 ביולי 1936) הוא קומיקאי, שחקן, סופר ובמאי ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה

רביץ נולד וגדל בקונטיקט, ארצות הברית. מגיל צעיר שיחק בהצגות רבות של שייקספיר כמו "המלך ליר", "הנרי החמישי", "קומדיה של טעויות", "הלילה השנים עשר" ועוד. בגיל 28 ביקר בישראל ובזמן ביקור באילת הכיר את מי שתהיה אשתו, עליזה. כעבור שנה שינה את מעמדו לעולה חדש, התגורר באילת ועבד כמורה לאנגלית. ב-1967 עזב עם משפחתו לאלבמה כדי לסיים את לימודי החינוך, לימד בבית ספר לאפרו-אמריקאים, והיה למורה הלבן הראשון שם. כמו כן ביים מחזות זמר רבים כמו: "איש המוזיקה", "ביי ביי בירדי", "ינקיז" ועוד. בשנת 1973 חזרו לישראל והתגוררו בנוף הגליל (נצרת עילית דאז).
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים שימש מפקח מטעם מחוז צפון של משרד החינוך על הוראת האנגלית.
בשנת 1976 היה בין מקימי התיאטרון הראשון בנצרת ולקח חלק בבימוי הצגות.
ב-1994 חדל מלביים הצגות בתיאטרון.
ב-1986 פתח את מכון גשטלט - מכון לצחוק, הומור ולאינטליגנציה רגשית.
לני רביץ הוא אביהם של השחקן נתן רביץ, השחקן והסטנדאפיסט דורון רביץ והמורה לתיאטרון אורית (אורי) רביץ. בשנת 2003 הופיע רביץ יחד עם שני בניו בהצגה "לני רביץ ובניו קבלני צחוק".
בנובמבר 2012 העניק לו איגוד אמני ישראל אות הוקרה על תרומתו לתרבות הישראלית לאורך השנים.
סרטים שבהם שיחק

"מגש הכסף" (1983)
"החורף האחרון" (1984)
"אבא גנוב 1" (1987)
"אבא גנוב 3" (1991)
"חום טרופי" (1994)
"סודות המסדר" (2001)
"ריקי ריקי" (2004)
"ברונו מאוהב" (2006)
"הגולם" (2019)
מספריו

"אופטימיות נצחית" (2001)
"ובנימה אופטימית זו..." (2002)
"הצחוק הזה מזכיר לי" (2006)
"בשמחה תמיד" (2013)
הערות שוליים

↑  עושים כבוד: 11 אמנים יקבלו אות הוקרה מיוחד, באתר nrg מעריב, 28 באוקטובר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283785005171  GND: 1136963375  ISNI: 0000 0000 5025 7622  LCCN: nr2002019106  VIAF: 78714456   WorldCat (עם VIAF): 78714456
זמרוני ציק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 כ"ט בחשון ה'תש"ט ישראל ישראל
 פטירה:  30 במאי 2018  (בגיל 70 בערך) ט"ז בסיון ה'תשע"ח ישראל ישראל
 מקום קבורה:  אחיעזר
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא נחלים  ישיבת הנגב 
 מקום פעילות:  בת ים
 תקופת הפעילות:  ? – 30 במאי 2018 
 השתייכות:  הזרם המשיחיסטי בחב"ד
 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר בת ים (תשע"ח)
 
ציק במנהג חלוקת הלקח (הימני בתמונה)
הרב זמרוני זליג ציק (כ"ט בחשוון ה'תש"ט, 1948 – ט"ז בסיוון ה'תשע"ח, 30 במאי 2018) היה משפיע, שליח ומנהל בית חב"ד בבת ים, עורך עלון "שיחת הגאולה", יו"ר "האגודה למען הגאולה האמיתית והשלימה" ויקיר העיר בת ים. היה מוכר כאחד מראשי הזרם המשיחיסטי הקיצוני בחב"ד.
ביוגרפיה

נולד לחיים ולציפורה פייגה ציק. למד בישיבת בני עקיבא נחלים ובישיבת הנגב בנתיבות.
בשנת תשכ"ז התגייס לצה"ל ונשלח לחזית המצרית, שם הכיר את הרב אהרון טננבוים, ששירת אז במילואים, והוא קירב אותו לחסידות חב"ד. בשנת תשכ"ח התחתן ועבר לגור בבני ברק. בשנת תשכ"ט סיים את שירותו הצבאי והתחיל לשמש כמדריך בישיבת בני עקיבא נחלים. הוא השפיע על התלמידים להתקרב לחב"ד, דבר שהנהלת הישיבה לא ראתה בעין יפה, ובקיץ תש"ל הוא התבקש לסיים את תפקידו.
בשנת תשל"א למד כחודשיים במרכז חב"ד העולמי – 770, שם נכנס לראשונה ליחידות אצל הרבי מליובאוויטש, ומאז החשיבו למשיח.
לאחר שחזר לישראל עבר לגור בהוראת הרבי בקריית באבוב בבת ים, והחל לעבוד כמדריך בישיבת בני עקיבא "אדרת". גם שם קירב את התלמידים לתורת חב"ד ועבודתו לא הוארכה בסוף השנה. הרב ציק התחיל ללמד בבית ספר חב"ד בבת ים, אך בסוף אותה שנה הוא נסגר. בקיץ תשל"ד פתח ספריית קודש ובית חב"ד - הראשון בשם זה בישראל. בשנת תשל"ט פתח את ישיבת "הדר התמימים" בבת ים לצעירים בעלי תשובה, שפעלה עד שנת תשמ"ב.
בסוף שנות ה-70 מונה על ידי הרב שניאורסון להיות משפיע באזור מגוריו.
בשנת תשמ"ז ארגן את חגיגת ה"סיום הרמב"ם" השלישי בישראל, ב"בנייני האומה"[דרוש מקור]. בשנת 1991 הקים את "האגודה למען הגאולה האמיתית והשלמה". עוד באותה שנה החל להוציא לאור את עיתון "הגאולה האמיתית והשלימה" שממנו יצאו שלושים ותשעה גיליונות. מטרת העיתון הייתה לקשר מאורעות אקטואליים עם תהליך התגלותו של המשיח. בשנת תשנ"ג יזם קמפיין בשם "כתר יתנו לך" במטרה לרכוש כתר מלכות עבור הרבי מלובביץ'. בכסלו תשנ"ג היה הנואם המרכזי במעמד הסיום של כינוס השלוחים העולמי.
מיד לאחר פטירת הרבי מלובביץ' בשנת 1994, היה מהראשונים שדיברו בכלי התקשורת על כך שהוא חי וקיים. ערך "שבעת ימי משתה ושמחה" על כך "שזכינו להיות דור הגאולה העומד בניסיון האחרון של הגלות". בו' תמוז תשנ"ד הוציא את עיתון הגאולה תחת הכותרת "הרבי מלך המשיח חי וקיים". בסוף אותו חודש החל להוציא את עלון פרשת השבוע שיחת הגאולה.
בשנת תשס"ב הקים את "רדיו זמן הגאולה" ובו הפיץ את דעותיו בנושאי הגאולה ושלימות ארץ ישראל. בשנת תשס"ג ייסד את אתר האינטרנט "הגאולה". בשנת תשס"ד החל לערוך את "עצרת גאולה ומשיח" - אירוע שנתי המתקיים סמוך לג' בתמוז.
בחודש ניסן תשע"ח לקה באירוע מוחי, ואושפז בטיפול נמרץ במרכז הרפואי איכילוב.
בקיץ תשע"ח זכה בתואר יקיר העיר בת ים. מאחר שהיה מאושפז באותם ימים, לא יכל להגיע לטקס קבלת התואר, ואשתו הגיעה במקומו.
נפטר בט"ז בסיון תשע"ח לאחר אירוע מוחי. נקבר בבית הקברות באחיעזר.
ביקורת

בשנת תשס"ז השתתף ונאם באירוע בפאב 'ארליך' בתל אביב לציון ג' בתמוז. בעקבות האירוע הודיע בית דין רבני חב"ד כי האגודה שבראשה הוא עומד אינה מייצגת את חב"ד וקרא לא להשתתף בפעילותה.
בשנת תש"ע הוציא הרב גדליהו אקסלרוד מכתב בו הוא קורא להחרים את הרב ציק, בטענה שהוא אוכל בצומות ושבהשקפתו בעניין אחדות ה' יש מינות ואפיקורסות. הפרשה התפרסמה באתר חב"ד אינפו והרב ציק הגיב לפרסום: "כל הדיבורים שהוריתי כביכול על ביטול הצומות אינם נכונים והינם שקר וכזב. כמו כן הבהרתי כי כל הדיבורים כאילו אכלתי בפרהסיה בצומות הינם שקר וכזב".
במקביל, רבנים אחרים מהזרם המשיחיסטי, המשיכו לשתף פעולה עם האגודה ולהגיע לכינוסיה.
ספריו

נפלאות עכשיו, ליקוט סיפורי נפלאות שאירעו באמצעות האגרות קודש והתפרסמו במשך השנים בשיחת הגאולה שבעריכתו, שלושה כרכים
ליקוט הלכות ומנהגים, סדרת קבצים של הלכות ומנהגים לקראת חגי ישראל
ליקוט הלכות ומנהגי חג תשרי התשס"ט, בהוצאת האגודה למען הגאולה האמיתית והשלימה, אלול תשס"ח
תפילין של ימות המשיח, אודות חשיבות הנחת ארבעה זוגות תפילין, תשע"ד
כפשוטו ממש (ב' כרכים), לקט ממאמריו בעלון שיחת הגאולה, שני כרכים, תשע"ח-תשע"ט
הערות שוליים

↑  יאיר שלג, משיח במונדיאל, מקור ראשון, מוסף "שבת", 27 ביוני 2014
↑  שיחת הגאולה(הקישור אינו פעיל, 5 ביולי 2020)
↑  יובל לבית חב"ד הראשון בארץ באתר יוטיוב
↑  אבידה גדולה: השליח הרב זמרוני ציק ע"ה, באתר חב"ד אינפו, ט"ז בסיוון תשע"ח
↑  תקיית דרייב ארכיון עלוני הגאולה.
↑  אתר "הגאולה"
↑  יוסף גרינבוים, רב ומשפיע קהילת חב"ד בבת ים: נפטר הרה"ח רבי זמרוני ציק, באתר חרדים10, 30 במאי 2018
↑  בי"ד רבני חב"ד מוקיע את יוזמי "קמפיין הבארים" באתר col
↑  נטע סלע, רבני חב"ד נגד קמפיין הבארים: "חילול הקודש", באתר ynet, 1 ביולי 2007
↑  היום קיבלנו התרעה: "עצור!", לפני שיהיה מאוחר, תמוז תשס"ז, אתר col
↑  הרב גדליה אקסלרוד: "להטיל נידוי על זמרוני ציק" באתר שטורעם
↑  קרע בחב"ד בגלל הזרם המשיחי-קיצוני באתר nrg
↑  עשרות רבנים בקריאה לקראת העצרת, הרבנים והמשפיעים ב"קריאת קודש" לקראת מעמד הרבבות, באתר הגאולה
↑  ליקוט הלכות ומנהגים לחג הפורים, באתר חב"ד FM
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500715505171  VIAF: 308266296   WorldCat (עם VIAF): 308266296
פרה קדושה (ביטוי)

פרה קדושה הוא ניב מושאל בעברית המשמש לתיאור דברים (כמו ערכים, אמונות, אישים ומיתוסים) שקיים טאבו רחב בחברה על פקפוק, לגלוג או כל סוג של פגיעה אחרת בהם.
אטימולוגיה

מקורו של הביטוי על פי המקובל הוא מאנגלית אמריקנית, אף על פי שהוא קיים בשפות רבות בניב דומה או זהה.
הניב מתבסס על מקומה החשוב של "פרה קדושה" בהינדואיזם, ונראה כי הופיע לראשונה בארצות הברית בסוף המאה ה-19. יראת הכבוד לפרות בחברה ההינדית המסורתית, נובעת מהכתוב בוודות, המתאר רתיעה מפגיעה בבעלי חיים שהאדם צורך את חלבם לאחר שנגמל מחלב אם. פרה קדושה פיגורטיבית היא צורת דיבור למשהו שנחשב חסין מפני שאלה או ביקורת באופן לא סביר וחריג.
בתרבות > בתרבות הישראלית

בתרבות הישראלית, אדם המביע פקפוק בערכים ישראליים מיוחדים וחותר תחתם מתואר כמי ש"שוחט פרה קדושה" (לדוגמה, דבריו של עמר בר-לב: "אני מקווה שאני לא שוחט פרה קדושה, אולם תכנונו של מבצע אנטבה היה לקוי מתחילתו ועד סופו"). בפועל, המושג נעשה לעיתים קרובות לקלישאה ופובלציסטים ועיתונאים רבים ידועים כ"שוחטי פרות קדושות". בשל ריבוי "שוחטי הפרות הקדושות" לעיתים נוצרות פרפרזות על הביטוי, כמו "אין עוד פרות קדושות לשחוט". דוגמה לפרה קדושה שנשחטה רבות הוא נושא בדיחות השואה והשכול, וסוגים נוספים של הומור שחור.
בתרבות > בתרבות האמריקאית

המוטו של המגזין הסאטירי האמריקאי "הריאליסט" היה: "חוסר הכבוד הוא הפרה הקדושה היחידה שלנו".
ראו גם

פרה קדושה
איקונוקלאזם
הערות שוליים

↑  "'Sacred cow' - the meaning and origin of this phrase". The Phrase Finder. נבדק ב-9 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "the definition of sacred cow". Dictionary.com.
↑  Martin, Gary. "'Sacred cow' - the meaning and origin of this phrase". Phrasefinder.
↑  אמיר בוחבוט אל"ם במיל' עומר בר לב: מבצע אנטבה היה רשלני - 24.6.07
↑  DeMott, Benjamin; Berger, Arthur Asa (2003). Supergrow: essays and reports on imagination in America (reprint ed.). Transaction Publishers. pp. 72–73. ISBN 0-7658-0521-9.
שדרות לוי אשכול

| --- | --- |

שדרות לוי אשכול (מימין) וברקע גבעת התחמושת
 מידע כללי
 על שם:  לוי אשכול
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  גבעת המבתר, רמת אשכול, מעלות דפנה, ארזי הבירה, שמואל הנביא
 אתרים:  אתר ההנצחה גבעת התחמושת, בית הקברות סנהדריה, תיכון רנה קסין
 
 קואורדינטות:  31°48′00″N 35°13′35″E﻿ / ﻿31.799944444444°N 35.226472222222°E﻿ / 31.799944444444; 35.226472222222
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) שדרות אשכול(למפת ירושלים רגילה) שדרות אשכול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צומת שדרות בר-לב ושדרות לוי אשכול
שדרות לוי אשכול או שדרות אשכול הוא הרחוב הראשי בשכונות הבריח שבצפון ירושלים ועורק תנועה מרכזי המוביל בין השכונות החרדיות בירושלים להר הצופים ושכונות הטבעת. הרחוב הוא קטע מתוך כביש 417. המבנים שבצידי הרחוב היו הראשונים בירושלים המאוחדת שנבנו מעבר לקו הירוק, לאחר מלחמת ששת הימים. על שפתו הדרומית של הרחוב בנפה המזרחית הירדנית התקיים הקרב על גבעת התחמושת, לאחר המלחמה הוקם במקום אתר הנצחה ממלכתי, הגובל לכל ארכו ברחוב. הכניסה המזרחית לרחוב היא מצומת שדרות בר-לב והמערבית מתחברת לרחוב בר-אילן דרך ציר קצר הקרוי ע"ש חטיבת הראל שלחמה במקום. בחלק זה של הציר שוכן על שפת המדרכה הצפונית בית הקברות סנהדריה.
הכביש נוסד לצורך "הסגרת" וחיבור הר הצופים אל רצף ההתיישבות העברי "שכונות הבריח" שעל פי התוכנית יוקם מסביב לכביש. הוא נסלל במכוון למטרה זו בציר המוביל להר ממערב ירושלים בדרך עוקף לשייח' ג'ראח, במטרה למנוע התפשטות פלסטינית מסביב להר.
הרחוב נקרא ע"ש ראש ממשלת ישראל לוי אשכול שיזם את תוכנית הבריח, ובשם זה נקראה גם שכונת רמת אשכול המשתרעת לצפונו.
מיקום

שדרות לוי אשכול הוא הנתיב המרכזי של שכונות הבריח והוא נחשב לרחובן הראשי של שלוש שכונות: רמת אשכול, מעלות דפנה וגבעת המבתר. מדובר למעשה במקטע מתוך כביש 417, בתווך של ציר בן כ-3.5 ק"מ המוליך משדרות שז"ר במערב - סמוך לכניסה לירושלים ולתחנה המרכזית של ירושלים - ועד לשדרות בר-לב ממזרח. ציר זה מחולק לארבעה רחובות שונים באמצעות שלושת הצמתים המרכזיים לארכו - רחוב ירמיהו, רחוב בר-אילן, רחוב חטיבת הראל ושדרות אשכול.
חלקו המערבי של הרחוב נחצה על ידי הקו העירוני של הקו הירוק.
גובה הרחוב, באזור הסמוך לגבעת התחמושת, הוא כ-790 מטרים מעל פני הים.
מיקום > הכניסה ממערב

השדרה עצמה מתחילה במערבה לאחר רחוב חטיבת הראל, אשר שפתו הצפונית גובלת לכל ארכה בבית הקברות סנהדריה, והדרומית בשכונות שמואל הנביא וארזי הבירה. מעט לפני קצהו המזרחי של הכותל המקיף את בית הקברות, שוכנת הצומת המתחילה את שדרות אשכול, בפינת רחוב "ארץ חפץ" הפונה דרומה.
אחד ההיכרים הקיימים למדרכה הצפונית של הציר, הם שלטי הזהרה לכהנים שלא לעבור מתחת לעצי הארז הצומחים בתוך גבול בית הקברות ונוטים מעט מעל למדרכה, זאת על מנת למנוע מהם לעבור על האיסור לכהן להיטמא למת בטומאת אוהל (לפיו אסור להם לעבור תחת דבר הסוכך בקבר).
מיקום > הכניסה ממזרח

השדרה מסתיימת ב"שדרות האוניברסיטה העברית" המוביל להר הצופים, על צומת שדרות בר-לב. משם ממשיכה מנהרה תת-קרקעית ע"ש נעמי שמר, בדרך המובילה לבית החולים הדסה הר הצופים ולאוניברסיטה העברית בירושלים. הדרך צולבת בשכונות קריית מנחם בגין, שייח' ג'ראח, גבעת המבתר והגבעה הצרפתית, ולמעשה משמשת עורק תנועה בין אזורי הר הצופים, פסגת זאב, נווה יעקב ומעלה אדומים לאזורים החרדיים בירושלים, בהם עזרת תורה ושיכון חב"ד.
מיקום > השפה הדרומית

שפתו הדרומית של רחוב שדרות אשכול, בחלקו המערבי, גובלת במרבית ארכה של שכונת מעלות דפנה, בין רחוב "ארץ חפץ" עד לרחוב "קרל נטר" (ביניהם קיים רחוב נוסף הפונה דרומה, רחוב "מקוה ישראל"). בפינת הרחובות נטר ואשכול שוכן בית הספר התיכון רנה קסין של רשת כל ישראל חברים (אליאנס, כי"ח). משם ועד סוף הרחוב - בחלקה המזרחי של השדרה על השפה הדרומית - נמצא גבולו הצפוני של אתר ההנצחה הממלכתי גבעת התחמושת, ששוכן לכל ארכו על שפת הרחוב, עד לצומת שדרות בר-לב — שדרות האוניברסיטה.
מיקום > השפה הצפונית

שפתה הצפונית של השדרה מתחילה ממערב בקצה בית הקברות סנהדריה ומשם גובלת בכל ארכה של שכונת רמת אשכול. הרחובות היוצאים מהשדרה לצפון הם "משמר הגבול", "מעבר המיתלה" ו"מדבר סיני". רחובות אלו מחברים אותה אל שני הכבישים המקבילים: רחוב "ים סוף" ורחוב "פארן". מתחת לבניינים שבין רחוב פארן לשדרות אשכול, על שפת רחוב פארן, שוכן המרכז המסחרי של רמת אשכול. בתים אלו היו בעלי שפה ארכיטקטונית ייחודית ובעלת השראה לאזורים רבים בישראל, כשנבנו בצורה זהה ומסודרת עם "מרפסות" זווית או אחור מצופות בקרמיקה צבעונית. ברחוב זה צבע הקרמיקה ברובו בז' - חום בהיר והבתים נבנו בעלי ארבע קומות. מלבד מבנה אחד בולט ויוצא דופן ברחוב, המתנשא למעל עשר קומות ונחשב ל"גורד השחקים" של השכונה והאזור.