פריץ הולינגס
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > חבר הסנאט של ארצות הברית > קריירה מוקדמת בסנאט

ג'ונסטון מת ב-18 באפריל 1965. מחליפו של הולינגס כמושל, דונלד ס. ראסל, התפטר כדי לקבל מינוי למושב הסנאט. בקיץ 1966 ניצח הולינגס את ראסל בפריימריז הדמוקרטי על השנתיים הנותרות של הקדנציה. לאחר מכן הוא ניצח בדוחק בבחירות המיוחדות ב-8 בנובמבר 1966, נגד הדמוקרטי שהפך לרפובליקני מרשל פארקר, והושבע זמן קצר לאחר מכן. הוא צבר ותק על סנאטורים אמריקאים חדשים שנבחרו, שהצטרכו להמתין עד ינואר 1967 כדי להישבע. בשנת 1967, הוא היה אחד מאחד עשר סנאטורים שהתנגדו למינויו של ת'ורגוד מרשל לשופט השחור הראשון בבית המשפט העליון של ארצות הברית. בשנה שלאחר מכן, הולינגס זכה במושב הסנאט לקדנציה המלאה הראשונה שלו כאשר שוב ניצח את מרשל פארקר, אך בבחירות אלו ניצח בהפרש גדול בהרבה.
במשך למעלה מ-36 שנים (מ-9 בנובמבר 1966 עד 3 בינואר 2003), הוא כיהן לצד הדמוקרטי שהפך לרפובליקני סטרום ת'ורמונד, מה שהפך אותם לצמד הסנאטורים ממשלחות המדינות שכיהנו יחד הכי הרבה זמן בתולדות הסנאט של ארצות הברית עד כה. לת'ורמונד והולינגס הייתה מערכת יחסים טובה בדרך כלל למרות ההבדלים הפילוסופיים החדים לפעמים ביניהם, ולעיתים קרובות הם שיתפו פעולה בחקיקה ובפרויקטים עבור קרוליינה הדרומית. הולינגס היה גם הסנאטור שכיהן את תקופת הכהונה ה-13 באורכה.
בשנת 1970, הולינגס חיבר את The Case Against Hunger: A Demand for a National Policy, תוך הכרה בכומר י. דהקווינסי ניומן והאחות מרי אנתוני על שפתחו את עיניו ליאוש שנגרם מהרעב ועזרו לו להבין שהוא חייב לעשות משהו בנידון. הולינגס עלה לכותרות שנה קודם לכן כשסייר באזורים מוכי עוני בקרוליינה הדרומית, במה שכונה לעיתים קרובות "סיורי הרעב" שלו. הוא הואשם בכך שהסב תשומת לב לא רצויה לקרוליינה הדרומית בעוד שמדינות אחרות, הן בצפון והן בדרום, התמודדו גם הן עם עוני קיצוני. הולינגס ידע שקרוליינה הדרומית לא לבד במאבקה וחשב שאם פוליטיקאי כלשהו מתכוון לחקור את הרעב בקרוליינה הדרומית, הוא לפחות יהיה דרום קרולייני. לאחר סיור בשכונת עוני במזרח צ'ארלסטון, הוא אמר, "אני לא רוצה שרומני וקנדי יבואו לכאן כדי להסתכל על שכונות העוני שלי. למען האמת, כשאני נתפס עם העבודה שלי, אני חושב שאלך להסתכל על שכונות העוני של בוסטון". על מאמציו, הולינגס הואשם גם ב'תרגום קולות המיעוט האפרו-אמריקאי'. הולינגס, שראה הרבה רעב ועוני ושכונות עוני במהלך סיוריו, השיב: 'אתה לא מרוויח נקודות פוליטיות על רעב. העניים לא רשומים להצביע והם לא יצביעו.' עם זאת, בפברואר 1969, הולינגס העיד על מה שראה במהלך סיוריו לגילוי עובדות לפני ועדת הסנאט לבחינת רעב וצרכים אנושיים. העיתון של צ'ארלסטון, News and Courier (כיום The Post and Courier), דיווח כי 'הסנאטורים, חברי צוות העיתונות והמבקרים מילאו את חדר הישיבות והאזינו בהלם בזמן שפרט הולינגס עשרות סצנות מזעזעות של סבל אנושי במדינתו.' הולינגס המליץ לוועדה לחלק תווי אוכל חינם לנזקקים ביותר, ומעט יותר מיום לאחר מכן, הסנאטור ג'ורג' מקגוורן הודיע כי תווי אוכל חינם יחולקו בקרוליינה הדרומית כחלק מתוכנית פיילוט לאומית להזנת רעבים."
הולינגס ואשתו הראשונה נפרדו ב-1970 והתגרשו ב-1971. ילדיהם גרו עם אמם, והולינגס מעולם לא דן בסיבה לגירושין. מאוחר יותר באותה שנה, הוא התחתן עם ריטה לידי "פיצי" הולינגס (ילידת 1935), שהייתה צעירה ממנו ב-13 שנים. היא הצטרפה לצוות האדמיניסטרטיבי שלו ב-1967. היו אלה נישואיה הראשונים ונישואיו השניים. הם היו נשואים 41 שנים עד מותה ב-2012.
בשנות ה-70, הצטרף הולינגס לחבריו הסנאטורים קנדי והנרי מ. ג'קסון במסיבת עיתונאים כדי להתנגד לבקשתו של הנשיא ג'רלד פורד שהקונגרס יפסיק את הפיקוח על המחירים של ריצ'רד ניקסון על הנפט המקומי, שבמידה רבה היה הגורם לתורים בתחנות הדלק במהלך משבר הנפט של 1973. הולינגס אמר שהוא מאמין שסיום הפיקוח על המחירים (כפי שנעשה בסופו של דבר ב-1981) יהיה "אסון" שיגרום ל"כאוס כלכלי".
בפברואר 1970, במהלך מושב של דיונים על סיוע פדרלי למחוזות בתי ספר המשרתים ילדים המתגוררים ביחידות דיור ציבוריות, שאל הולינגס את הסנאטור מניו יורק ג'ייקוב ק. יעבץ אם הוא יתמוך בתיקון נגד הסעת תלמידים, בהתחשב בכך שהוא התבסס על חוק של ניו יורק.
בספטמבר 1970, במהלך נאום באוניברסיטת ג'ורג'יה באת'נס, הולינגס הצהיר כי ארצות הברית לא יכולה להרשות לעצמה 'הנהגה של הונאה פוליטית', וקרא לאמריקאים להתעלם מקולות המחלוקת ולהתאגד למען 'שינויים משמעותיים' בחברה. הולינגס אמר כי הנשיא ניקסון הוביל את ארצות הברית ב"דרך רועשת של סטגנציה ופילוג" ותקף את ה"רטוריקה הטרחנית" של סגן הנשיא ספירו אגניו. הולינגס ייחס את האשמה העיקרית לפילוג בארצות הברית לקבוצות אינטרס מיוחדות ול'בלוקים של מיעוטים חסרי סבלנות' שצעקו "דרישות בלתי ניתנות למשא ומתן". הולינגס קשר את הנשיא לשעבר ג'ונסון והנשיא ניקסון בכך ששניהם "תקפו את הפוליטיקה של הבעיה במקום את הבעיות עצמן".
בפברואר 1971, הולינגס הציג את טד קנדי בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, לקראת דבריו הקוראים להפסיק את מלחמת וייטנאם. הולינגס חשף כי קנדי ביקש את עצתו כיצד לענות על שאלות עיתונאים בנוגע לקמפיין נשיאותי אפשרי וכי קנדי האמין שביקורו יגרום לספקולציות מצד העיתונאים לגבי קמפיין ללא קשר למה שהוא אמר.
בנובמבר 1971 הכריז הולינגס על התנגדותו למינויו של ארל בוץ למזכיר החקלאות של ארצות הברית.
בשנת 1972, הולינגס והרפובליקני ויליאם סקסבי תמכו בהחלטה המעניקה הכרה מוקדמת של ארצות הברית לבנגלדש, שכן ממשל ניקסון חיפש מדיניות של דחיית הכרה עד ש"יהיו יתרונות דיפלומטיים בהתאמה לארצות הברית".
בשנת 1977, הולינגס היה אחד מחמישה דמוקרטים שהצביעו נגד מינויו של פ. ריי מרשל למזכיר העבודה של ארצות הברית.
בתחילת 1979, מזכיר המדינה של ארצות הברית סיירוס ואנס ביקש רשות מוועדת משנה להקצבות בסנאט להעביר 2 מיליון דולר ממימון השגרירות האמריקאית למכון האמריקאי החדש בטאיוואן. הולינגס היה אחד מארבעה מחברי הוועדה שהתנגדו לבקשתו של ואנס במהלך הופעתו של האחרון בפני ועדת המשנה, והולינגס שלח מאוחר יותר מכתב לוואנס שדחה את הבקשה. הולינגס הסביר כי "מעבר חלק ליחסים לא רשמיים עשוי להיות מאוים" אם לא יועברו הכספים למכון האמריקאי לפני שהשגרירות האמריקאית בטאיוואן תפסיק את פעולתה בתאריך היעד שנקבע, 1 במרץ. התנגדותו של הולינגס נחשבה לבלתי רגילה, בהתחשב בכך שרוב הבקשות אושרו, ובכירי מחלקת המדינה הצהירו באופן פומבי על רצונם שהוילינגס ועמיתיו יסירו את התנגדותם לאור ההסכמה הכנועה של טייוואן להקים 'גוף לא ממשלתי בוושינגטון' שישמש כע counterpart למכון האמריקאי בטאיפיי.
הולינגס התנגד לחקיקה ב-1979 שתכניס פליטים סינים אתניים נוספים על רקע דאגה מוגברת לגבי מהלכים של ממשלת וייטנאם.
באוגוסט 1979 הולינגס הכריז על התנגדותו להסכם הגרעין בין ארצות הברית לברית המועצות, ואמר שההסכם צריך להיכשל אלא אם כן יתוקן כך שיכלול הפחתה בכוח הצבאי הסובייטי. הצעתו נחשבה ככזו שעלולה לעורר התנגדות רוסית להסכם אם תיושם. הולינגס גם ניסה ללא הצלחה לשכנע את ועדת התקציב של הסנאט להוסיף 2.6 מיליארד דולר כהמלצה להוצאות צבאיות, שיכללו בהחלטת התקציב השנייה של הקונגרס.