רמת קולורדו
היסטוריה אנושית

תחילת ההתיישבות האנושית ברמת קולורדו מתוארכת לשלהי הפליסטוקן, לפני כ-12,000 שנים. אף שהעדויות לנוכחותם באזור קלושות (ראשי חניתות מאבן) מאמינים החוקרים כי האינדיאנים הקדומים, המכונים פלאו-אינדיאנים, מתרבויות פולסם וקלוביס התיישבו באזור, וכי בהיותם ציידים מומחים הם האחראים העיקריים להשמדה הגדולה של בעלי החיים הגדולים: ממותות, גמלים טיגריסים שנחרביים ועוד, שהוכחדו ברמה בתקופה זו.
מלפני 6,000 שנים ועד לפני 2,000 שנים נדדו על פני מרבית האזור שבטים מהתרבות הארכאית. הם חיו מציד חיות קטנות וליקוט צמחי מאכל. למרות התקופה הארוכה גם בני תרבות זו לא השאירו את חותמם על האזור.
את השבטים הארכאים החליפו בני עם האנסאזי שחיו באזור מלפני 2,000 שנים ועד לפני כ-700 שנים. האנסאזי השאירו אחריהם שרידים ארכאולוגיים מרשימים, דוגמת אלו שבפארק הלאומי מסה ורדה, שממחקרם התברר עד כמה היו בני תרבות זו מתקדמים בהשוואה לבני תקופתם באמריקה הצפונית. האנסאזי היו חקלאים ולהשלמת התזונה הם צדו איילים. הם פיתחו לוח שנה ייחודי שהוכיח כי עסקו בצפייה ובמעקב על גרמי השמים. האנסאזי הגיעו לשיאם במאה ה-13 ומשערים כי חיו אז כמיליון מבני האנסאזי ברמה, בערך כמספר התושבים המתגורר בה כיום. אז חלה התמוטטות של תרבותם שסיבותיה שנויות במחלוקת בין החוקרים. הם נטשו את היישובים ברמה ועברו להתגורר במקומות בהם מתגוררים אנשי הפואבלו כיום: יישובי ההופי והזוני והיישובים לאורך הריו גראנדה.
במקום האנסאזי התיישבו אינדיאנים משבטי ההוואסופאי, הוואלאפאי והפאיוט. שבטים שעסקו פחות בחקלאות דוגמת שבטי היוט והאפאצ'י המערביים גורשו מהרמה בתקופה המודרנית. אחרונים הגיעו בני עם הנאוואחו.
ב-1540 הגיע האירופי הראשון לאזור. היה זה הספרדי דון גרסיה לופס דה קרדנס כחלק ממשלחת הקונקיסטאדור פרנסיסקו וסקס דה קורונדו, שחיפש את שבע ערי הזהב האגדיות של סיבולה. בתקופה זו התגוררו ברמה כ-100,000 אינדיאנים בכ-100 יישובי פואבלו. הספרדים הביאו איתם מחלות שהאינדיאנים לא היו מחוסנים בפניהן, והאוכלוסייה הצטמצמה. הפעם הבאה המתועדת של ביקור אירופים היה של המיסיונר הספרדי פרנסיסקו גרסס (Francisco Garces) ב-1776. באותה שנה יצאה משלחת בראשות האבות הפרנציסקנים הספרדים פרנסיסקו אטנסיו דומינגס וסילבסטרה ולס דה אסקלנטה מסנטה פה שבניו מקסיקו במטרה להגיע לקליפורניה. המשלחת, שלא הגיעה בסופו של דבר למטרתה, שהתה באזור ומיפתה אותו במשך חמישה חודשים בשנים 1776–1777.
בתחילת המאה ה-19 הצליחו סוחרים בעבדים ובבקר לקבוע דרך מסנטה פה ללוס אנג'לס שעברה דרך רמת קולורדו, שכונתה השביל הספרדי הישן (Old Spanish Trail). הדרך שימשה בתפקיד זה מ-1813 ועד אמצע המאה ה-19, אז החליפה אותה דרך צפונית יותר המכונה "שביל המורמונים" (Mormon Trail). במקביל הגיעו לאזור ציידים, מחפשי זהב ומיסיונרים שיצרו קשר עם הילידים וסחרו איתם. באמצע המאה ה-19 הגיעו המורמונים ליוטה ובמקביל להקמת המרכז בסולט לייק סיטי החלו מתיישבים לחפש מקומות להתיישבות דרומית לעיר, וכך החלה ההתיישבות הקבועה של האירופים ברמת קולורדו. המורמונים ידעו לנצל את מי הנהרות להשקיה באזור הצחיח, והצלחתם הביאה אירופים אחרים לנסות להתיישב באזור כשהם מתפרנסים מחקלאות אינטנסיבית ומגידול חיות משק.
החל מאמצע המאה ה-19 פעלו ברמת קולורדו משלחות של חוקרים, לעיתים תוך סיכון חייהם, בהם: הקפטן ג'ון גניסון (John Williams Gunnison‏; 1853-1812) שנרצח ב-26 באוקטובר 1853 סמוך לאגם סווייר (במרכז מדינת יוטה של ימינו) יחד עם שמונה מבני משלחתו על ידי כנופיית אינדיאנים משבט יוט; ג'ון פרימונט שמשלחתו נקלעה בפברואר 1854 לסופת שלגים ברמת אקווריוס שגרמה לאובדן של אחד מחברי המשלחת בטרם הצליחו החוקרים להגיע ליישוב המורמוני הקטן פארוון (Parowan); וג'ורג' וילר (George Montague Wheeler‏; 1905-1842) שחקר את החלק המערבי והדרומי של הגרנד קניון ב-1869 וב-1871. החוקר הידוע ביותר היה הגאולוג והקצין האמריקני ג'ון וסלי פאוול, שחקר את האזור בשנים 1869 ו-1872 למרות שאיבד יד אחת במלחמת האזרחים האמריקנית. משלחת בראשותו הפליגה לכל אורך נהר הקולורדו, תוך כדי מיפויו, וסקירה ראשונית של שכבות המסלע העתיקות שנחשפו בקרקעית הערוץ. בין השנים 1875 ל-1877 מיפה הגאולוג האמריקני קלרנס דטון אזור ברמת קולורדו שהיה שייך למדינת יוטה.
מתחילת המאה ה-20 גדלה אוכלוסיית התושבים ברמת קולורדו פי שישה. בין 1960 ל-1990 היא גדלה ביותר מפי שניים, מספר הגבוה פי שניים וחצי מהגידול באוכלוסיית ארצות הברית באותן שנים. קצב הגידול במספר התושבים ברמה כיום גבוה מקצב גידול מספר התושבים במערב ארצות הברית, כאשר אנשים נוטשים את ערי החוף של האוקיינוס השקט ועוברים להתגורר בהרים. כרבע מכלל התושבים הם אינדיאנים. השבט הגדול ביותר, הן במספר אנשיו והן בשטחיו, הוא הנאוואחו. גידול מרשים עוד יותר חל במספר התיירים והנופשים הבאים לבקר באחד מ-27 פארקי טבע. בין 1981 ל-1994 גדל מספרם ב-94%.
הגידול במספר התושבים והתיירים משפיע על המשאבים הטבעיים. ניצול מקורות המים להשקיה ולהפקת חשמל, פעילות המכרות, בייחוד המכרות הפתוחים דוגמת מכרה הפחם הפתוח הגדול ביותר בעולם בבלק מסה (Black mesa), כל אלו יוצרים לחץ על הסביבה וחשש ממשבר אקולוגי. הדוגמאות הבולטות להשפעה של ניצול המים הן בניית סכר הובר בשנות ה-30 של המאה ה-20 וסכר קניון גלן בשנות ה-60 של המאה ה-20, שני סכרים ששינו את אופיו של נהר הקולורדו. צבעם של מי הנהר השתנה מחום אדמדם (המקור לשם קולורדו) למים צלולים (הצבע הירוק של הנהר הוא בעיקר מאצות הצומחות על הסלעים שבקרקעית הנהר, ולא מתרחיף). המחסור במשקעים גרם לדילול שרטוני החול והחופים שלאורך הנהר, אבל שיטפון מבוקר מסכר קניון גלן במשך 12 ימים ב-1996 הראה שיקום משמעותי לשרטוני החול ולחופים. שיטפונות דומים מתוכננים כל 5 עד 10 שנים.