stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלגל

ערך זה עוסק בגלגל כמכונה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
גלגל עתיק שנחשף בחפירה ארכאולוגית בצ'וגהא זנביל
גלגל (נקרא גם אופַן) הוא מכשיר מכני בצורת גליל או טורוס, אשר פעולתו הבסיסית ביותר היא המרת תנועה סיבובית (לרוב סביב ציר קבוע) לתנועה בקו ישר. גלגל עם ציר הוא אחת משש המכונות הפשוטות המוכרות עוד מן העת העתיקה של אירואפרסיה. אופן מתייחס באופן פרטני יותר לגלגל המשמש אמצעי תחבורה.
גלגלים אינם קיימים בטבע, והגלגל נחשב לאחת ההמצאות העתיקות החשובות ביותר. כיום הגלגל עם ציר הוא הבסיס לתחבורה ולרוב המכונות שנמצאות בשימוש.
המצאת הגלגל

המצאת הגלגל מיוחסת לתרבות קדומה אשר התקיימה בדרום מסופוטמיה בתקופת עובייד באלף החמישי לפנה"ס. היא גם נחשבת להמצאה פשוטה לכאורה, אך גאוניותה בפשטותה, שכן התנופה שנתנה המצאת הגלגל הייתה משמעותית ביותר מבחינה טכנולוגית והיוותה מפנה גם מבחינה היסטורית.
עד שהומצא הגלגל גררו משאות על משטחים כשלצורך זה היו מגייסים מספר רב של אנשים, כדי להזיז מטען בסדר גודל של עשרות קילוגרמים. לאחר המצאת הגלגל די היה באיש או בעל-חיים רתום אחד שיעשה את אותה עבודה.
נראה שבשלב ראשון גילו בני-האדם שלצורך העברת חפצים כבדים ממקומם ניתן לשאת אותם או לגרור אותם על הקרקע. בשלב מאוחר, המגלשת נכנסה לשימוש אשר הלך וגבר. על מנת להקל עוד את המלאכה, בזמנים ומקומות בהם לא נערם שלג על האדמה שאיפשר שימוש במזחלות, אפשר היה להיעזר בבולי עץ בעלי צורה מעוגלת. ומכאן הדרך לשים את בולי העץ מתחת למשאות לא הייתה ארוכה, וכך הבחינו שבעצם אפשר לחתוך את בולי העץ לפרוסה דקה וכך נוצר הגלגל הראשון[דרוש מקור].
המצאת הגלגל > עדויות ארכאולוגיות ראשונות לשימוש בגלגל

לפי העדויות שבידי הארכאולוגים, כלי רכב בעלי גלגלים הומצאו לאחר שנת 4000 לפנה"ס. על פי הממצאים, ככל הנראה בסביבות שנת 3500 לפנה"ס:
טבלאות חימר ועליהן סימנים פיקטוגרפיים של "קרון עם גלגלים" נמצאו ברובע מקדש איאנה (Eanna) בחפירות הארכאולוגיות שבאוּרוּכּ (ארך). מתוך כמה אלפי טבלאות, הסימן ל"עגלה" מופיע שלוש פעמים בלבד. זאת בעוד הסימן של "מזחלת" מופיע 38 פעמים. ייתכן ומכך ניתן לשער שהשימוש במזחלות (אשר נמשכו על ידי שוורים) קדם לשימוש בעגלות עם גלגלים.
באתר החפירות ארְסְלנְטפּ (Arslantepe) (ליד מלטיה שבמזרח אנטוליה, טורקיה) בתוך הריסותיו של ארמון-מקדש, נמצא פריט מיניאטורי דמוי-גלגל עשוי מחימר, אשר ייתכן והיה חלק מדגם זעיר-אנפין של עגלה. פריט זה תוארך לשנים שבין 3400-3100 לפנה"ס.
ציור של הדוגמה המופיעה על חרס ברונוצ'יצההתיעוד הברור המוקדם ביותר של רכב עם גלגלים, הוא ציור חרס שתוארך לשנים שבין 3350-3500 לפנה"ס. זהו ציור של קרון ולו ארבעה גלגלים, עול ורתמה. הוא נמצא על גבי כד מחרס באזור ברונוצ'יצה שבפולין ומשויך לתרבות פִּיית המשפך (Funnelbeaker culture או TRB - Trichterbecker) (אנ'). החרס נמצא כיום במוזיאון הארכאולוגי שבעיר קרקוב.
ציור של שתי דמויות בקר ארוך-קרניים, המושכות מה שנראה כמו עגלה דו-גלגלית, נחקקו על קיר אבן באתר הקבורה Lohne-Züschen של תרבות וורטברג (Wartberg culture), ליד הסן שבמרכז גרמניה. התיארוך, בין השנים ,3400-2800 לפנה"ס, אינו ניתן לביצוע בדיוק רב יותר.
קדירת מתכת - שעל צדה מרוקעת דוגמה שמייצגת עֹל, גלגל, קרון וחיה מושכת - נמצאה בקוּרְגן של אֶבְדִיק (Evdik), ליד שפך הוולגה ותוארכה לשנים שבין 3500-3100 לפנה"ס.
דגמים תלת-ממדיים של עגלות עם ארבעה גלגלים נמצאו במטמונות-תקרובת בשני קברים השייכים לתרבות באדן (Pécel) המאוחרת - ב-Budakalász ו-Szigetszentmárton במחוז פֶּסְט (Pest) שבמרכז הונגריה - תוארכו באופן מוסכם לשנים שבין 3300-3100 לפנה"ס.
שרידים של כ-250 עגלות וקרונות אשר הוטמנו בתִלי-קבורה (קורגן, או רוג'ום) בין השנים 3000-2000 לפנה"ס בערך, נמצאו באתרים שונים בערבות אוקראינה (שבמערב הערבה האירואסייתית). הקדומים שבשרידי העץ מממצאים אלו, תוארכו (בתיארוך פחמן-14) בממוצע לשנים 3300-2800 לפנה"ס.
מכניקה

גלגל ללא ציר הוא שימוש מוקדם ופשוט בגלגל, שבעזרתו ניתן לקדם משאות כבדים ללא הפסד עבודה בגין החיכוך של המשא עם האדמה. חיסרון בולט של השימוש הפשוט הוא שהמשא מתקדם במהירות כפולה מזו של הגלגל ולכן את הגלגלים צריך לקדם בנפרד כל משך התנועה.
גלגל המחובר לציר הוא המכונה אליה מתייחסים בדרך כלל. כיוון שהתנועות החזקות ביותר בטבע (כמו הפעלה של שרירים, תנועה של בהמת משא, מים זורמים) הן קוויות ואופקיות, השילוב של גלגל עם ציר איפשר בעת העתיקה לשנות את כיוון התנועות לכיוון אחר מבוקש (על ידי הטיה של גלגל אנכית בגלגל-טחנה אשר ממונע על ידי סוס, למשל). האנרגיה של הכוח הקווי המושקע נשמרת בזכות התנועה הסיבובית של הגלגל, במקום שחלקה הגדול יאבד בגלל חיכוך המכונה עם המשטח.
גלגל יכול לשמש כדי להמיר כוחות גדולים לקטנים המופעלים על ידי חיכוך עם חגורות או גלגלים אחרים. השילוב של הגלגל עם יתדות הביאה להמצאת גלגלי השיניים, שהכרחיים להרבה מכונות בתעשייה. וריאציות אחרות של גלגלים הן המצאת הגלגלת והעגורן.
מבנה הגלגל > חישוק

חישוק הוא חלקו החיצוני, הטבעתי, של הגלגל. בגלגל חישור, צידו הפנימי של החישוק מחובר במוטות למרכז הגלגל. בגלגלי עץ נוספת על החישוק מבחוץ מעטפת של עור או ברזל אשר מצמידה יחדיו את חלקי הגלגל כדי שלא יתפרק. ברוב הגלגלים המודרניים עוטף צמיג את החישוק מבחוץ.
מבנה הגלגל > מרכז הגלגל

מרכז הגלגל מחובר לחישורי הגלגל. לרוב הוא מכיל מסב המאפשר לו לתמוך בסרן, או לחלופין מקובע לסרן והמסב תומך בנקודה הנשענת על הסרן.
מבנה הגלגל > חישור

חישור הוא מוט (מעץ, מתיל מתכת וכדומה) רדיאלי המחבר את מרכז הגלגל אל היקפו (החישוק). החישורים לרוב מאונכים למרכז הגלגל, בחלק מהגלגלים המודרניים הם משיקים לו.
גלגלי דיסקה, גלגלים יצוקים ואחרים, עשויים מקשה אחת או יותר, אינם עושים שימוש בחישורים. היתרון העיקרי בחישורים הוא משקל נמוך לגלגל, אך גם גמישות ובלימת זעזועים. חסרונם בכך שהם פחות עמידים בעומס.
מבנה הגלגל > צמיג

הצְמיג הוא מעטפת גומי טבעתית העוטפת את החישוק. תפקיד הצמיג לספק אחיזת כביש לכלי הרכב, לבלום זעזועים ולהגן על החישוק.
גלגלים בכלי תחבורה מודרניים

עם היותו מקטין מומנט סיבובי, מפחית חיכוך והקטנת הכוח הדרוש להזזת עצמים, הגלגל הפך לגורם חשוב ביותר בתחבורה. בכלי רכב עם יותר מגלגל אחד (כמו אופנוע, מכונית, אוטובוס משאית או רכבת), הגלגל אינו בא במגע עם המשטח באופן ישיר, אלא מהווה נקודת עיגון לצמיג גמיש, אשר בדרך כלל ממולא באוויר דחוס. לכלי רכב הנעים על פסים המקרה שונה. פיתוח של גלגלים המאפשרים להם לנוע בפני קרקע קשים למעבר הוא מסילות זחל המורכבות על הגלגלים, ואשר אותם אפשר למצוא עם טרקטורים מסוימים וכלי צבא משוריינים (טנקים למשל). כלי רכב יבשתיים הנעים ללא גלגלים הם רחפת, רכבת חד-פסית (מונורייל) אלקטרו-מגנטית, וכלי הרכב המיועדים לתנועה על שלג, דוגמת מזחלת, סנובורד וסקי.
כלים טכנולוגיים מבוססי גלגלים

כלי רכב: החל מאופניים, דרך מכוניות וכלה ברכבות.
מחרשות לעבודת האדמה.
מכשירי טווייה.
שיטת הסרט הנע בייצור המוני ובמדרגות נעות.
שעונים מכניים המבוססים על גלגלי שיניים.
מנופים כשבאמצעות מערכות גלגלים, נוצר אפקט של התרחקות מאובייקט ההרמה.
מכונת החישוב של פסקל, ומכונות חישוב מכניות רבות נוספות, היו מבוססות על מערכות גלגלים.
מכונות רבות בתעשייה.
ראו גם

גלגל מניע
אשליית גלגל העגלה
חיכוך בגלגול
לקריאה נוספת

Anthony, David W. The Horse, The Wheel and Language: How Bronze-Age Riders from the Eurasian Steppes Shaped the Modern World  Princeton: Princeton University Press, 2007 ISBN 9780691058870.
William J. Hamblin Warfare in the Ancient Near East to 1600 BC (Warfare and History) [Kindle Edition] Taylor & Francis, 2007 ISBN 9780415255882.
הערות שוליים

↑  Hamblin, Warfare in the Ancient Near East to 1600 BC (Warfare and History), Ch. 5 - War-carts and Chariots - "The wheel seems to have developed from modifications to log-rollers for sledges"
↑  גאסר, א', הגלגל העתיק בעולם נמצא בסלובניה, באתר משרד התקשורת הממשלתי הסלובני, פורסם במרץ 2003, אוחזר ב-24 באוקטובר 2013.
↑  Anthony, The Horse, The Wheel and Language, Ch. 4 Language and Time 2 - Wool, Wheels and P.I.E
↑  Talia Yashuv  ,Leore Grosman, 12,000-year-old spindle whorls and the innovation of wheeled rotational technologies, plos one, ‏13 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4176761-5  NDL: 00576231 
הגלגל העתיק ביותר בעולם, נמצא בביצות ליובליאנה ב-2002. הגלגל מתוארך כבן 5,100-5,300 שנים.
גלגל של מכונית מסוג פורשה
גלגל אופניים
גלגלי רכבת
אשמה (רגש)

הפסל "קין". יצירתו של אנרי וידאל, 1896, גני טווילרי, פריז, המתאר את עוצמת רגשות האשמה של קין לאחר שרצח את אחיו הבל.
אשמה היא מצב רגשי בו אדם מאמין שהפעולות, המחשבות, הרגשות וכל התנהגות אחרת שלו אינם מוסריים. הוא מאמין שהוא עשה מעשה שלא היה צריך לעשות (או לחלופין לא עשה מעשה שהיה צריך לעשות), ומצב זה מעורר בו רגש שלילי שאינו חולף במהירות.
רגש האשמה הוא ממשפחת "הרגשות של המודעות העצמית", ביחד עם בושה, גאווה ומבוכה. אדם המרגיש אשמה מצוי בקונפליקט פנימי בין התנהגותו לבין ערכים מוסריים שהוא מאמין בהם, המכונים גם מצפון.
בהתאם לכך, רגשות אשמה, בושה וחרטה נוטים להופיע יחד לעיתים קרובות. אשמה קשורה גם עם כעס ושנאה עצמית.
גורמי האשמה

אשמה היא תחושה של אחריות או חרטה לפגיעה, פשע, מעשה רע או פעילות מנטלית כמו דמיון של מעשה כזה. אדם מרגיש תחושה זו בעקבות: משהו שעשה, משהו שלא עשה אבל רצה לעשות, משהו שחשב שהוא עשה (גורם דמיוני), כאשר מרגיש שלא עזר מספיק למישהו, או כלפי עצמו - כשלא הגשים יעדים שרצה להשיג או הזיק לעצמו. כמו כן, לפעמים אנשים מרגישים אשמה מאחר שמצבם טוב יותר מאחרים - אשמת השורדים.
הבעות פנים

הבעות הפנים של תחושת האשמה בולטות כשהאדם נתפס במעשה לא מוסרי/ רע וכו', או כשהאדם בעצמו קולט שהוא עשה משהו רע. רגש האשמה דומה בהבעות הפנים לרגשות שליליים אחרים כמו בושה, השפלה ואשמה, באופן שהגבות מתקמרות כלפי חוץ, הפה נופל כמו בעצב העיניים מסתכלות למטה והצידה בשביל להימנע ממבטים והמבט הוא מבט עצוב או מודאג.
תנועות גוף

תנועות הגוף של רגש האשמה מעורבות עם תנועות גוף של רגשות שליליים אחרים (בושה, דאגה, דיכאון וכו'), כך שאנשים המרגישים אשמה מתנועעים בעצבנות, כאשר תנוחות הגוף שלהם שליליות, הראש מוטה למטה או מורכן והידיים תופסות את הראש.
ההשפעה הפיזיולוגית של הרגש

רגש האשמה מגביר את הורמוני הלחץ (קורטיזול) כך שאדם המרגיש אשמה יהיה מתוח, יסמיק, יזיע בצורה מוגזמת ויסבול מדופק לב מואץ, לחץ דם גבוה ותחושה של הצטמקות בבטן. כמו כן, רגש האשמה יכול להוביל לאינסומניה ולאיבוד התיאבון.
תחושה של אחריות או חרטה לפגיעה/פשע/מעשה רע וכו' - בין אם אמיתי או מדומיין.
נטיות התנהגויות של הרגש

התנהגויות בעקבות אשמה נוטות להיות:
חרטה והתנצלות בפני הגורם כדי לכפר על ההתנהגות ולתקן את העוול, או הימנעות מהגורם הנפגע.
הפונקציונליות של הרגש

חלק מן הפסיכולוגים האבולוציונים טענו כי אשמה היא רגש אנושי רציונלי שהתפתח במהלך האבולוציה. אם אדם חש אשמה לאחר שפגע באדם אחר, או כאשר השיב רעה תחת טובה, רבים יותר הסיכויים כי לא יפגע באדם נוסף או שיתנהג באנוכיות. באופן כזה, הוא מפחית את הסיכוי לפעולות נקמה מצד חבריו לשבט ובכך מגביר את סיכוייו לשרוד.
בעקבות זאת, ניתן לעורר אשמה אף באמצעים מניפולטיביים כדי להשפיע או לשלוט על אחרים. היו הוגים שטענו כי רגש האשמה הוא כלי לשליטה חברתית. כיוון שאנשים בעלי רגשות אשמה חשים שאינם זכאים, פוחתים אף הסיכויים כי יעמדו על זכויותיהם. לכן, אלה המחזיקים בעמדת כוח בחברה שואפים לעורר רגשות אשמה בנתונים למרותם, כדי שניתן יהיה לשלוט בהם בקלות רבה יותר.
הפונקציונליות של הרגש > העדר רגש האשמה אצל פסיכופתים

רגש האשמה נחווה כעונש להתנהגות לא מוסרית/ לא נכונה אך אנשים חווים את עוצמת ורמות הרגש באופן שונה. פסיכופתים לא מרגישים תחושה של אשמה וחרטה במקרים בהם הם פוגעים במישהו, במקום זאת, הם מצדיקים את התנהגותם בכך שהם מאשימים אחרים, אדם שאינו מרגיש אשמה או חרטה לא יראה את עצמו כאשם בהתנהגות שכוונתה לפגוע באחר.
הפונקציונליות של הרגש > רגש האשמה כמקדם התנהגויות מוסריות

רגש האשמה מעודד התנהגויות מוסריות ולקדם התנהגות חברתית רצויה. לעיתים תכופות, אנשים שמרגישים אשמה: מבצעים מעשים טובים בלי הקשר ומתאפיינים כאנשים מאופקים, פחות ממוקדים בעצמם ופחות גזעניים.
כמו כן, אנשים שנוטים יותר להרגיש אשמים: טובים יותר בקריאת הרגשות של אנשים אחרים (בדגש על רגשות בעלי עוררות נמוכה), עובדים יותר קשה לשמר קשרים זוגיים ויותר טובים בניהול וויסות הכעס שלהם.
לקריאה נוספת

עודד גולדברג, מפרויד עד איין ראנד, פרקים בתולדות רגש האשמה בעידן הקפיטליסטי, הוצאת רסלינג, 2020
הערות שוליים

↑  מוניץ, ח' (עורך). (2016). פרקים נבחרים בפסיכיאטריה מהדורה שישית. תל אביב: דיונון.
↑  כתב אישום לרגש האשמה (באנגלית), נבדק ב-2020-08-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph127104
אומן (עיר)

אוּמן (באוקראינית: Умань; בפולנית: Humań) היא עיר במרכז אוקראינה במחוז צ'רקאסי, ושוכנת בחבל הארץ המזרח-אירופאי ההיסטורי פודוליה. היא עיר תעשייתית שבה כ־81,525 תושבים (נכון ל-2022).
עיר אוקראינית זו בעלת חשיבות רבה לחסידות ברסלב, משום שבה שוכן קברו של מייסדה, רבי נחמן מברסלב. הקבר מהווה מוקד עלייה לרגל, ובראש השנה פוקדים אותו עשרות אלפי יהודים, בהם גם רבים שאינם חסידי ברסלב.
היסטוריה

תאריך ייסוד העיר איננו ברור, אולם נמצאו עדויות ליישוב במקום החל מהאלף השלישי לפנה"ס. מ-1566 עד 1793 הייתה חלק מגליל (וויבודסטבו) של ברסלב. אף על פי כן היישוב במקום לא היה רציף עד לתקופה המודרנית. העדות הכתובה הראשונה לקיומו של המקום היא משנת 1609, כאשר העיר הועברה לשליטת האציל הפולני כלינוסזכי. העיר גדלה במהירות בעשורים הבאים. ב־1616 היא קיבלה מעמד כעיר וב־1629 היו בה כ־4,000 תושבים. אומן נטלה חלק פעיל במרד של בוגדן חמלניצקי נגד פולין, ולאחר ניצחונותיו הייתה חלק מהמדינה הקוזקית בין 1648–1667, אז חזרה לשליטת פולין. ב-1793 עם החלוקה השנייה של פולין, הפכה אומן לחלק מההאימפריה הרוסית.
בשנים 1670–1674 שימשה כמקום מושבו של מיכאיל חננקו-הטמן של גדתה הימנית של אוקראינה. בשנים 1726–1832 הייתה העיר בחסות משפחת האצולה הפולנית פוטוצקי. ב-1734, 1749 ו-1768 הייתה העיר מוקד להתקוממויות של ההיידמקים. ב-1749 הגיעו לעיר ההיידמקים וטבחו קשות ביהודים ובפולנים. ב־1760 קיבלה העיר זכויות מגדבורג. ב-1768 התחיל מרד היידמקים נוסף בפיקודו של מקסים ז'לזניאק ובמסגרתו בוצע טבח אומן. אלפי יהודים ופולנים מהערים הסמוכות מצאו באומן מקלט. מפקד המבצר מלדנוביץ שלח את איוון גונטה נגד ז'לזניאק, אך זה עבר לצדו של האחרון. צבאם המשותף של ז'לזניאק וגונטה פנה לכיבוש המבצר. המפקד פתח את שערי המבצר בתקווה כי איוון גונטה יחוס על תושבי העיר, אך הוא העדיף ללכת יד ביד עם ז'לזניאק עד הסוף וטבח את כל היושבים במבצר, כולל מלדנוביץ עצמו. ההערכות על מספר ההרוגים בטבח נעות בין כ-2,000 לכ-30,000. לזכר הטבח, חיבר רבי דוד חזן את קינת אומן, וכן נקבעה תענית בימים ה', ו', ו-ז' בתמוז. מ-1772 שלט בעיר הגרף סטניסלב שצ'סני פוטוצקי; הוא התקין יריד ובנה את העיר מחדש. באותו זמן היו בעיר כ-400 יהודים.
אומן הייתה חלק מנפת (אוקרוג) אומן מ-1923 עד 1930. ב-1932 חלק ממחוז קייב והחל מ-7 בינואר שנת 1954 חלק ממחוז צ'רקאסי.
במאי 1919 בוצעו פרעות ביהודי העיר, נרצחו כארבע מאות איש.
היסטוריה > בתקופת השואה

בתחילת המאה ה-20 נמנו באומן כ-18,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה. כתוצאה מפוגרומים שאירעו בעיר בין מלחמות העולם, בהם נרצחו מאות יהודים, הצטמצמה הקהילה היהודית בעיר, והגיעה לכ-15,000 נפש ערב כיבוש העיר בידי הגרמנים באוגוסט 1941. בימים הראשונים לכיבוש הגרמני הוצאו להורג בעיר 86 מנכבדי הקהילה היהודית בה, ויהודי העיר צוו לענוד על זרועם סרט עם מגן דוד, אשר הוחלף בהמשך בטלאי צהוב בחזה ובגב.
באקציה שנערכה בעיר ב-22–23 בספטמבר 1941, א'-ב' בתשרי תש"ב (ראש השנה), נרצחו ביריות 1,412 גברים יהודים. בימים שלאחר מכן נרצחו כ-2,700 נשים וילדים יהודים באמצעות חניקתם במרתפים שנאטמו. עד ה-1 באוקטובר 1941 (שחל ביום כיפור) רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו, אשר מעת לעת נכנסו אליו שוטרים גרמנים ואוקראינים, וביצעו בו מעשי התעללות ושוד. ב-8 באוקטובר 1941, י"ז בתשרי, נערכה בגטו אקציה גדולה, במסגרתה נרצחו כ-9,000 יהודים. כ-1,800 יהודים שעברו את הסלקציה או שהצליחו להסתתר מהאקציות, רוכזו מחדש בגטו, והועסקו בעבודות כפייה, תוך תשלום סכומי כופר גבוהים לגרמנים. ב-22 באפריל 1942 חוסלה גם אוכלוסייה זו. היהודים שנרצחו באקציה הגדולה, נקברו בקבר אחים שנקרא "סוחוי יאר" לזכרם נבנתה אנדרטה במקום.
היסטוריה > לאחר המלחמה ומאז התפרקות ברית המועצות

מאז תום מלחמת העולם השנייה התבססה כלכלת העיר על תעשיית מזון ובניית מכונות ונחנכו בעיר שני מוזיאונים ושני מוסדות להשכלה גבוהה.
מאז התפרקות ברית המועצות ופתיחת הגבולות גדל זרם המבקרים בעיר, בייחוד חסידי ברסלב הבאים לקבר רבי נחמן. העיר החלה לפתח תעשיית תיירות.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה באוקראינה נמדדה רמת תחלואה נמוכה יחסית בעיר בהשוואה לתחלואה בשאר המדינה.[דרוש מקור]
העיר הותקפה בטילים במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה, ב-28 באפריל 2023. שלושה בנייני מגורים נפגעו ולפחות 23 אזרחים נהרגו.
אומן ורבי נחמן מברסלב

בשנת 1802 עבר רבי נחמן מברסלב בעיר. בשנת 1810 החליט לעבור להתגורר במקום, כנראה בגלל גן סופיה. באומן הוא חי כחצי שנה ונקבר במקום, שהיו טמונים בו קדושי טבח ההיידמקים.
רבי נחמן ייחס חשיבות רבה להתאספות על קברו לאחר מותו, וציווה עוד בחייו על חסידיו שיבואו לקברו באופן תדיר, להתפלל וללמוד שם, ולומר תיקון הכללי. הוא מינה עדים את רבי נפתלי מנמרוב ורבי אהרון מברסלב כדי להבטיח שמי שיבוא לקברו ויתן פרוטה לצדקה ויאמר עשרה מזמורי תהילים שתיקן, הוא יוציא אותו מהשאול.
עניין מיוחד סביב הקבר הוא בראש השנה. אחד היסודות של חסידות ברסלב היא ההתאספות אצל הצדיק בראש השנה. רבי נחמן אמר בין היתר, כי בראש השנה יש לו כוח מיוחד "להמתיק את הדינים הרעים" מעל אלה שיבואו להיות איתו בראש השנה, וציווה באזהרות שונות כי "איש בל יעדר" מ"הקיבוץ" אצלו בראש השנה.
תלמידיו של רבי נחמן, ובראשם תלמידו ממשיך דרכו, רבי נתן, הבינו מתוך דבריו בערב ראש השנה האחרון לחייו (כשלושה שבועות לפני פטירתו), כי ברצונו שמנהג "הקיבוץ" ימשיך גם לאחר פטירתו, בהתאספות על קברו.
הקיבוץ באומן התקיים ברציפות מאז שנתו האחרונה של רבי נחמן (תקע"א), ועד שנת תרצ"ו, כשהשלטונות הסובייטים מנעו זאת מהחסידים[דרוש מקור]. עם קריסת מסך הברזל התחדש הקיבוץ בראש השנה, ובאחרונה הפך למוקד שסוחף גם אנשים רבים מחוץ לחסידות ברסלב, כשבשנים האחרונות פוקדים את המקום עשרות אלפי יהודים ממדינות רבות.
אומן ורבי נחמן מברסלב > הקהילה הישראלית והתיירות בעיר

במאה ה-21 החלו לפקוד את קבר רבי נחמן רבבות עולי רגל יהודים במשך כל השנה. בעקבות זאת נוצרה קהילה ישראלית עם מערכת כשרות (UNK - UmaN Kosher) ומוסדות חינוך "כתר תורה" בנשיאות של הרב יעקב ג'אן. רוב חברי הקהילה עובדים בתחום התיירות הפונה אל העולים לקבר.
גן סופיה

באומן נמצא גם גן סופיה, פארק רחב ידיים ובו צמחים מרהיבים. בגן עובר נהר היוצר מפלים וניתן לשכור בו סירות פדאלים. הגן נבנה בסוף המאה ה-18 על ידי מושל האזור שהיה אחד מבני משפחת פוטוצקי, כמתנת נישואים לאשתו היווניה.
על גן סופיה אמר רבי נחמן מברסלב פעם: "להיות באומן ולא להיות בסופיא?" (זיין אין אומאן און ניט זיין אין סופיא?).
ערים תאומות

ישראל צפת, ישראל
ישראל נוף הגליל, ישראל
ישראל אשקלון, ישראל
פולין גנייזנו, פולין
פולין לנצוט, פולין
פולין קורניק, פולין
אסטוניה האפסלו, אסטוניה
רומניה בוטושני, רומניה
ליטא רדווילישקיס, ליטא
צרפת רומילי-סור-סיין, צרפת
הממלכה המאוחדת מילפורד הייבן, הממלכה המאוחדת
ארצות הברית דייוויס, ארצות הברית
גלריה

האוניברסיטה הלאומית לגננות של אומן
כניסה לקברו של רבי נחמן מברסלב
הרחוב היהודי "פושקינה"
דוכן להפצת ספרי רבי נחמן
כנסייה פרבוסלאבית באומן.
בניין הספרייה במרכז הישן של אומן.
בית ציון רבי נחמן.
רחוב בלינסקי סמוך לבית הכנסת.
חסיד באומן.
עיריית אומן
האצטדיון העירוני
ראו גם

קינת אומן
היידמקים
הערות שוליים

↑  Nic Robertson, Anne Claire Stapleton and Maria Avdeeva, "Children among at least 23 killed in early-morning Russian strike on Ukrainian apartment block, CNN, April 29,2023
↑  חיי מוהר"ן, קצ"ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566731605171  LCCN: n81002967  MusicBrainz: 6da47e3e-13b2-4710-8828-3faed9721d53  NKC: ge525689  VIAF: 237281738   WorldCat (עם VIAF): 237281738 
גן סופיה
אורינין

אורינין (באוקראינית וברוסית: Оринин; בפולנית: Orynyn; ביידיש: אָריניען) הוא כפר במחוז חמלניצקי באוקראינה. הכפר נמצא בחבל פודוליה ושוכן על גדות נהר ז'בנצ'יק (אוק').
היסטוריה

הכפר קיבל זכויות מגדבורג בתקופת שלטונו של ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה, בסביבות 1440.
מהמאה ה-16 האזור היה תחת שליטת האיחוד הפולני-ליטאי, למעט תקופה של שלטון האימפריה העות'מאנית במסגרת איילט פודוליה בין 1672 ו-1699. לאחר חלוקת פולין ב-1793 האזור עבר לידי האימפריה הרוסית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים הרוסית האזור עבר לידי ברית המועצות. ביולי 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, כוחות גרמניה הנאצית כבשו את הכפר במסגרת מבצע ברברוסה. הוא שוחרר על ידי הצבא האדום ב-25 במרץ 1944.
הקהילה היהודית

ההתיישבות היהודית במקום החלה בסוף המאה ה-16 אך הוחרבה בגזרות ת"ח–ת"ט (1648). הקהילה הוקמה מחדש בהמשך ובתקופת השלטון העות'מאני היהודים אף היו רוב התושבים.
לאורך המאה ה-19 הקהילה גדלה ונבנו מספר בתי כנסת ומוסדות יהודיים. ב-1897 התגוררו באורינין 2,112 יהודים (42% מכלל האוכלוסייה).
היהודים סבלו רבות בתקופת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה: ב-1914 התרחש פוגרום עם נזק רב לרכוש, לאחר מכן היהודים הואשמו בריגול וגורשו זמנית מאורינין וכשחזרו בסוף המלחמה סבלו מפוגרומים נוספים, בפרט אחד במסגרת פרעות פטליורה בו נהרגו 40 יהודים. ב-1926 האוכלוסייה הצטמצמה ל-1,797 יהודים.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו באורינין 1,508 יהודים. עד הכיבוש הגרמני ביולי 1941 מיעוט מיהודים גויס לצבא האדום או הצליח להימלט מזרחה, אך לפחות 1,300 יהודים נותרו.
באוגוסט הגיעו לכפר כמה מאות יהודים מהונגריה וזקרפטיה, לאחר שההונגרים גירשו יהודים חסרי אזרחות הונגרית (בעוד רוב היהודים ההונגרים נשלחו לקמניץ-פודולסקי ונרצחו במהלך הטבח בקמניץ-פודולסקי). היהודים ההונגרים ניסו להשתלב ולהתפרנס בעבודות חקלאיות, אך כעבור שבועות ספורים הם נאספו ונלקחו לבור הריגה, בו נרצחו כ-250 איש ורק בודדים הצליחו להימלט בלי להיתפס.
כעבור זמן קצר הגרמנים החלו לפעול גם נגד היהודים המקומיים - הוטל עליהם לשאת טלאי צהוב ולמסור לשלטון הגרמני חפצים יקרי ערך, נאסר עליהם לצאת מגבולות הכפר או להיות בקשר עם שכניהם הלא-יהודים (ובכך הוקם מעין גטו פתוח) וחלקם אולצו להשתתף בעבודות כפייה. במהלך קיץ 1942 היהודים כונסו, ומתוכם הופרדו כ-250 יהודים כשירים ובעלי מלאכה שנותרו באורינין ונשלחו כעבור מספר שבועות לגטו בקמניץ-פודולסקי (שרוב יושביו נרצחו באוקטובר באותה שנה). ליתר היהודים, כ-1,000, נאמר שהם נשלחים לקמניץ-פודולסקי אך בעקבות שמועות על טבח יהודי הכפר הקרוב ליאנצקורון (כיום: זריצ'נקה) הם הבינו שצפוי להם גורל דומה. בפועל הם נשלחו לבור הריגה בקרבת הכפר ז'רדיה (אוק') ושם הם אולצו להתפשט ונורו, למעט אחד שהצליח להימלט וקיבל סיוע מכפריים מקומיים.
הערות שוליים

↑  Андрій, Боровський (2020-09-15). "Літопис Скали: Магдебурзьке право в Оринині". Літопис Скали (באוקראינית). נבדק ב-2023-08-02.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  אורינין, באתר האנציקלופדיה ליהדות רוסיה (רו') (ברוסית)
1 2 3 4 5 6  אורינין במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8  אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, אורינין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1437–1438), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
↑  סיפור רצח יהודי אורינין בחווה הקולקטיבית מולוטוב ליד אורינין במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
↑  סיפור רצח יהודי אורינין בז'רדיה במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349747905171  LCCN: n2012007341   WorldCat (עם LCCN): n2012-007341
ג'ודי שיקגו

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1939 (בת 85) שיקגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Judith Sylvia Cohen 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 תחום יצירה:  מיצב, פיסול, ציור, אמנות חזותית, פמיניזם 
 זרם באמנות:  אמנות פמיניסטית, אמנות עכשווית 
 יצירות ידועות:  מסיבת ארוחת הערב 
 פרסים והוקרה:  טיים 100 (2018)  היכל התהילה הלאומי לנשים (2022)  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (1999)  Victorian Honour Roll of Women 
 judychicago.com
 
ג'ודי שיקגו (באנגלית: Judy Chicago;‏ נולדה ב-20 ביולי 1939) היא אמנית יהודייה-אמריקאית. נודעת באמנות הפמיניסטית שלה שבוחנת את תפקידן של נשים בתרבות ובהיסטוריה.
שיקגו ידועה בעיקר בעקבות עבודות המיצב שלה על לידה ויצירת דימויים הבוחנים את תפקיד הנשים בהיסטוריה ובתרבות 'ארוחת הערב' (The Dinner Party) היא היצירה הידועה ביותר שלה. ניתן למצוא אותה במרכז האומנות הפמיניסטית אליזבט א. סקלר (Elizabeth A. Sackler Center for Feminist Art) במוזאון ברוקלין. היצירה חוגגת את הישגי הנשים בהיסטוריה ונחשבת ליצירת האומנות הפמיניסטית הראשונה. פרויקטים אחרים כוללים 'שמיכת כבוד בינלאומית', 'לידה', 'משחק כוחות' ופרויקט השואה.
בשנות ה-70 טבעה שיקגו את המונח "אמנות פמיניסטית" ובשנת 1971 יזמה את תוכנית האומנות הפמיניסטית הראשונה בארצות הברית, באוניברסיטת פרנסו (Frenso) בקליפורניה, ובכך הכינה את התשתית לחינוך באומנות פמיניסטית. שנה לאחר מכן אצרו מרים שפירו ושיקגו במשותף את התערוכה "בית נשים" (Womanhouse), בבית מוזנח בהוליווד. במיצב היו מעורבות עבודות של 28 אמניות.
שיקגו היא אומנית פמיניסטית, מדריכה לאומנות וסופרת. עבודותיה הופיעו בתערוכות רבות בארצות הברית, בקנדה, באסיה, באוסטרליה ובניו זילנד. ספריה הופיעו בתרגום במדינות רבות. היא זכתה בפרסים רבים ובמספר עיטורי דוקטור של כבוד מאוניברסיטאות שונות. בשנת 2012 זכתה בפרס מפעל חיים ביריד האומנות של פאלם ספרינג. עבודותיה מעוררות מחשבה, מאתגרות והדימויים שלה מעוררים מחלוקת.
שיקגו נכללה, בשנת 2018, בין 100 האנשים המשפיעים ביותר בכתב העת – Time.
בשנת 2018 השתתפה בסרט הדוקומנטרי של נטפליקס "פמיניסטיות: מה הן חשבו?"