stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראובן שבת
ביוגרפיה

שבת נולד בפתח תקווה. העיר השפיעה רבות על כתיבתו הספרותית בכללותה, בשירה, פרוזה ועיון.
נופי רחובותיה, האווירה המשפחתית, הפרדסים שבהם גדל וטייל כילד ונער, השוק העירוני שלה, רחובותיה, ריחותיה, אווירתה, ואופיה החצי כפרי-חצי עירוני, כפי שהיה בזמן בילדותו, נתנו היטב את אותותיהם בכתיבתו ומופיעים בשירים ובסיפורים רבים שפרסם.
שבת היה תלמיד של סופרת הילדים הידועה, אסתר שטרייט-וורצל ("אורי" "האליפים"), כשלמד בתיכון ברנר והיא עודדה אותו רבות לפנות זמנו לכתיבה ספרותית.
מלחמת לבנון הראשונה, 1982, שבה נטל חלק, הטביעה את חותמה הכאוב בשיריו, ובסיפורים שפרסם לאורך השנים.
אובדן אהובת חייו, טלי, ממחלת סרטן הדם, בגיל 25, השפיע גם הוא רבות על כתיבתו השירית בעיקר אבל גם בפרוזה (הסיפור האוטוביוגרפי-"רצפט איטלקי"), שפורסם בשנת 2014 בכתב העת הספרותי "שבילים".
שבת הוא בוגר תואר ראשון בספרות משווה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני מהמחלקה לתרגום וחקר התרגום.
בנובמבר 2011 הקים את פורטל הספרות "בכיוון הרוח".
במשך השנים הוציא לאור 4 ספרי שירה, ספר ביוגרפיה, פרסם סיפורים קצרים בכתבי עת ספרותיים ועיתונים.
מספר משיריו הולחנו:
"אלינור רגבי" מתוך הספר "בקצה האדמה שמיים" בלחן וביצוע אסנת יששכרוף
"אחרי מות קדושים" מתוך הספר "בקצה האדמה שמים" לחן וביצוע בנצי צינקין
"סיפור מעשה" מתוך הספר "נופי אדם" לחן וביצוע אסנת יששכרוף
"בתוך השדה" מתוך הספר "בקצה האדמה שמים" לחן וביצוע מרדכי כורכוס
"צ'ארלס בוקבוסקי" מתוך הספר "נופי אדם" לחן וביצוע אבי כהן
ספריו

"מעבר למקום". הוצאת דמיר 1984
"האושר הסתור והבכי". הוצאת ירון גולן 1995
"מבבל לאם המושבות: ביוגרפיה של הרב יעקב שמש זצ'ל. הוצאת קרן חייט 1998.
"נופי אדם-שירה" –ארגמן מיטב 2013
"בקצה האדמה שמיים" ארגמן מיטב 2016
אותות

אות קסת הזהב מטעם אגודת הסופרים העבריים לתרומה מיוחדת לספרות העברית לשנת 2015.
אות השירה מטעם מוזיאון השלום בנאפולי איטליה לשנת 2018.
השקפותיו

השקפתו הפוליטית והחברתית של ראובן שבת היא אקולוגית אקטיבסטית. ככזה הוא מאמין במאבק סביבתי פעיל ולעיתים תקיף ביותר על מנת להגן על הטבע, הסביבה, וכדור הארץ.
אמונתו הדתית שהיא יהודית קשורה במישרין לעולמו הרוחני, שם האלוהים (הבורא) הוא בעל תפקיד הכי מרכזי בחיי אדם מבחינה ערכית ובקשר עם הטבע שהוא השני בחשיבותו. והאדם על פי השקפתו אינו צריך לוותר על תענוגות החיים בעולמנו, בתנאי שזה לא עומד בסתירה לפגיעה בטבע או בזולת.
חיים אישיים

שבת הוא אב לשני בנים ומתגורר בגני תקווה.
לקריאה נוספת

טל איפרגן, מומלצים חדשים על המדף, על "בקצה האדמה שמיים" בין סגול ובין תכלת. גיליון 4, אביב 2017.
Love Don't Cost a Thing

Love Don't Cost a Thing (בעברית: אהבה לא עולה דבר) הוא שיר של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז מתוך אלבומה השני J.Lo. הוא יצא ב-2 בדצמבר 2000 על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס כסינגל הראשון מהאלבום.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דיימון שארפ, ג'ורג'ט פרנקלין, ג'רמי מונרו, אמיל ד. האריס וגרג לאוסון, והופק על ידי ריק וייק, ריצ'י ג'ונס וקורי רוני.
באותה תקופה יצאה לופז עם הראפר האמריקאי שון קומבס מה שגרם לרבים לחשוב שהשיר שמילותיו מתייחסות לבן זוג אשר מנסה לקנות את אהבתה של בת זוגו בכסף מדברות על קומבס עצמו. השיר זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים אשר החמיאו לו וכינו אותו כ"קליט".
הצלחה

השיר זכה להצלחה בעולם ונחשב עד היום לאחד מהקלאסיקות של הזמרת. הוא הגיעה לעשירייה הפותחת בין היתר בארצות הברית, אוסטרליה, צרפת, גרמניה ואירלנד ולמקום הראשון ביתר היתר בקנדה, ניו זילנד ובריטניה. השיר גם זכה להצלחה רבה ברדיו כאשר הצליח להגיע לראשונה למקום הראשון גם במצעד הרדיו של ארצות הברית.
מכירותיו של השיר בעולם עומדות על כ-4.8 מיליון עותקים, דבר אשר הופך אותו לאחד מהנמכרים ביותר של לופז, ולשיר ה-7 הנמכר ביותר של שנת 2001.
וידאו קליפ

הקליפ לשיר בוים על ידי פול האנטר והכוריאוגרפיה שלו נעשתה על ידי דארין דוויט הנסון אשר זכה לשבחים על כך ואף קיבל מועמדות לפרס VMA בקטגוריית "הכוריאוגרפיה הטובה ביותר" ו-"הקליפ הנשי הטוב ביותר". הוא הפך לאחד מהקליפים הנצפים ביותר של השנה באינטרנט ושודר בערוצי טלוויזיה רבים.
בנוסף לכך, הקליפ ספג השמצות לאחר שלופז התחתנה עם אחד מהרקדנים שהופיעו בקליפ, קריס ג'וד. על מנת לקדם את השיר הופיעה איתו לופז בטקס פרסי ה-EMA של שנת 2000, ובטקס ה-VMA של שנת 2001.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000-01)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000-01)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000-01)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000-01)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 11 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 4 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 2 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 1 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 4 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 3 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הקצב | 3 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הלטיניים | 21 |  |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 1 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 6 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 4 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 1 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 1 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 8 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד שירי ה-R&B | 1 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 2 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 3 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 4 |  |
|  פולין | ZPAV | 3 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 1 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 7 |  |
|  צרפת | SNEP | 5 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 1 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 1 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 3 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2001)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2001)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2001)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2001)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 61 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 27 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 26 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 62 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | - |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 43 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 56 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 32 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 37 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 73 |  |
|  צרפת | SNEP | 62 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 25 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 73 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 25 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 940 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה | 70,000 |
| בלגיה (BEA) | זהב | 25,000 |
| בריטניה (BPI) | כסף | 200,000 |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | זהב | 20,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 4,813,000 |
רבקה פרידמן-פלדמן

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בת 67 בערך) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תפקידים בולטים:  סגנית נשיאת בית המשפט השלום בירושלים  שופטת בית המשפט המחוזי בירושלים
רבקה פרידמן-פלדמן (נולדה ב-1958) היא סגנית הנשיא ושופטת בית המשפט המחוזי בירושלים. בין השאר הייתה חברת הרכב השופטים במשפטו של ראש הממשלה אהוד אולמרט בפרשת מעטפות הכסף, ובמשפטו של שר הביטחון יצחק מרדכי. כיום עומדת בראש הרכב השופטים במשפטו של בנימין נתניהו, לצד משה בר-עם ועודד שחם.
ביוגרפיה

פרידמן פלדמן נולדה בישראל. אביה היה נח סביר, עורך דין במקצועו ובנו של הרב משה לייב צינווירט. בשנת 1976 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר "חורב" בירושלים, וב-1977 שירתה בשירות לאומי.
בשנת 1981 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנים 1980–1982 התמחתה במשרד עורכי דין, ובשנת 1982 הוסמכה כעורכת דין. בשנים 1982–1984 עבדה כעורכת דין במגזר הפרטי.
בשנים 1984–1987 שימשה מנהלת מדור ערעורים אזרחיים בבית המשפט העליון, ובשנים 1987–1994 עבדה בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה > שופטת בית משפט השלום בירושלים

בספטמבר 1994 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בירושלים, והחלה בו את דרכה כשופטת בבית המשפט לעניינים מקומיים. בשנים 2004–2012 כיהנה בבית משפט השלום בירושלים כסגנית הנשיאה. ב-2001 ישבה בהרכב השופטים במשפטו של שר הביטחון לשעבר איציק מרדכי אשר הורשע בהטרדה מינית, והחזיקה בדעת מיעוט מחמירה, ולפיה עליו לרצות תקופת מאסר סמלית של ארבעה חודשים. כן עסקה בתיקי עבירות מין נוספים. ב-2010 גזרה שלושה חודשי עבודות שירות על פרש משטרתי אשר רמס מפגינים במהלך פינוי עמונה.
ביוגרפיה > שופטת בית המשפט המחוזי בירושלים

בינואר 2012 מונתה פרידמן-פלדמן לשופטת בבית המשפט המחוזי בירושלים. ב-30 במרץ 2015, לאחר שהתקבל ערעור הפרקליטות בבית המשפט העליון בפרשת מעטפות הכסף, ישבה בדין במקום השופטת מוסיה ארד, עם הרכב שופטי בית המשפט שהרשיע את ראש הממשלה אהוד אולמרט בעבירות מרמה והפרת אמונים, וקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות.
כן השתתפה במשפטי רצח מוחמד אבו ח'דיר, רצח נעה אייל ותיק סולומון רדאי, אשר נחשד ברצח וזוכה על ידה. עוד שימשה שופטת בתיק הכת של דניאל אמבש, בתיק משה דדון, ראש מועצת מטה יהודה אשר הורשע בקבלת שוחד ובתיק "חזון ישעיה".
החל במאי 2020 היא עומדת בראש ההרכב במשפטו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, ולצידה השופטים משה בר-עם ועודד שחם.
פרידמן-פלדמן נחשבת לשופטת המחזיקה בגישה מחמירה. בתיק בו הואשם חוקר ברשות המיסים באשמת שוחד הייתה פרידמן-פלדמן בין השופטים שאישרו את ההסתמכות על הודאה בפני מדובב שנטען שניתן תחת לחץ פסול, עמדה שנדחתה לבסוף.
ב-18 ביולי 2024 מונתה לסגנית נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים והיא צפויה לכהן בתפקיד עד ליום פרישתה מכס השיפוט (ב-7 במרץ 2028).
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשואה בשנית לד"ר מוטי פרידמן. מקיימת אורח חיים דתי. בנה הוא הרב אהרן פלדמן, מנהל רשת בתי הדין הרבניים ארץ חמדה גזית.
הערות שוליים

1 2  איתמר לוין, פרידמן-פלדמן, בר-עם ושחם בתיק נתניהו, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 בפברואר 2020
↑  אילנה שטוטלנד, ‏מדור לדור: הנכדים שהחליטו ללכת בדרכם של הסבים והסבתות, באתר ‏מאקו‏, 19 באפריל 2017
↑  יעקב מלמד, נצר לגדולי החסידות: הייחוס המשפחתי של ראש ההרכב במשפט נתניהו, באתר JDN חדשות, ‏23 בפברואר 2020
1 2 3 4 5 6  השופטת רבקה פרידמן פלדמן, באתר האתר הרשמי של הרשות השופטת
↑  אורית קמיר, רק שופטת יכולה, באתר ynet, 30 באפריל 2001
↑  יאיר אלטמן‏, 16 שנות מאסר לנהג הסעות שאנס ילדה במשך 4 שנים, באתר וואלה, 28 במאי 2014
↑  עו"ד צבי נח, ‏עוד מחנך דגול, באתר גלובס, 12 ביוני 2003
↑  דור גפני, אחרי משפט שנמשך שנים: תושב אשדוד זוּכּה מאונס של ילדה, באתר כאן דרום, ‏2.8.20
↑  חזקי ברוך, שלושה חודשי עבודות שירות לפרש הדורס, באתר ערוץ 7, ‏25/05/10
↑  עבודות שירות לפרש שדרס פעיל ימין בפינוי עמונה, באתר ‏מאקו‏, 25 במאי 2010
1 2  חן מענית, ‏תיק אולמרט-טלנסקי: רבקה פרידמן-פלדמן תחליף את מוסיה ארד, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2014
↑  משה גורלי ותומר גנון, אהוד אולמרט הורשע בפרשת מעטפות הכסף: "די בכספים ששולמו לזקן כדי לצבוע את 'צבע' הכסף בקופה כפרטי", באתר כלכליסט, 30 במרץ 2015
↑  ניר חסון, הנאשם המרכזי ברצח אבו חדיר הורשע: "הבין היטב את מעשיו", באתר הארץ, 19 באפריל 2016
↑  משה נוסבאום, ‏רוצח נועה אייל הורשע לאחר 21 שנה, באתר ‏מאקו‏, 3 בינואר 2019
↑  זיו קריסטל, עוד זיכוי בגלל מדובב, שוב של נאשם בתיק רצח, באתר פוסטה, ‏26/11/2018
↑  שלומי בוחניק, הצצה נדירה לחיים בכת הסדיסטית שפעלה בירושלים: "היו ימים שהעדפתי למות", באתר מיינט ירושלים, ‏14.06.18
↑  יובל רובין, דדון: מבקש סליחה ומחילה מכל מי שנתנו בי אמון, באתר 24/10/2018, ‏בקיצור
↑  איתמר לוין, זה ביניכם, אבל לפרוטוקול, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 בפברואר 2020
↑  מתן וסרמן, ‏"שמפניה נתניהו לא ישתה במשפט הזה" - התגובות לבחירת השופטים, באתר מעריב אונליין, 12 בפברואר 2020
↑  אמיר אורן‏, השופטת שתטרוף את הקלפים במשפט נתניהו, באתר וואלה, 12 בפברואר 2020
↑  מ"ח 51/19 ליאור מירז נ' מדינת ישראל, ניתן ב־21 ביוני 2020
↑    יהודה יפרח, ‏טעות לעולם חוזרת, רק לא לבתי המשפט, בעיתון מקור ראשון, 25 ביוני 2020
↑  יאיר שלג, החרדי לשעבר שמקדיש את חייו למורשת הרצל, מקור ראשון, 28 במאי 2016
↑   ציוץ של אביעד גליקמן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 12 בפברואר 2020
רוברט אסרף

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1936 רבאט, מרוקו 
 פטירה:  5 במרץ 2018 (בגיל 81) ישראל 
 מדינה:  מרוקו 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים בפריז  אוניברסיטת מוחמד החמישי  Lycée Descartes 
 מעסיק:  L'Événement du jeudi, ONA Group, OPTORG, Radio Shalom Paris, Marianne 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר הכתר 
 
רוברט אסרף (שמו הפרטי נכתב לעיתים בעברית כ"רובר" - כפי שהוא מבוטא בצרפתית); בערבית: روبرت الصراف; 1936, רבאט - 5 במרץ 2018) היה איש עסקים, סופר והיסטוריון יהודי-מרוקאי. חוקר של יהדות מרוקו. אסרף מילא תפקידים בכירים באדמיניסטרציה ובכלכלה של הממלכה המרוקנית וסייע לעיצוב פניה לאחר קבלת העצמאות. כיהן כנשיא "המרכז לחקר יהדות מרוקו" בפריז ונשיא האיחוד העולמי של יהודי מרוקו. אסרף כיהן כיועץ למלך חסן השני לענייני ישראל ובתפקידים בכירים נוספים בממלכה . כהוקרה על שירותו ארוך השנים זכה לעיטור הגבוה של הממלכה המרוקנית.
ספרים

מוחמד החמישי והיהודים ("Mohammed V et les juifs du Maroc", 1997)
ההיסטוריה המיוחדת של יהדות מרוקו ("Une certaine histoire des juifs du Maroc", 2005)
יהדות מרוקו ברחבי העולם ("Juifs du Maroc à travers le monde", 2008)
מספריו של רוברט אסרף:
מוחמד החמישי והיהודים Mohammed V et les Juifs du Maroc, Plan, 1997 (épuise, trd. En Hébreu par Yediot Ahronot, 1977, et en Arabe par le CRJM, 1998).
Une Certaine histoire des Juifs du Maroc. 1860-1999. Jean-Claude Gawsewich Editeur, 2005.
Juifs du Maroc a travers le monde. Emigration et identité retrouvée, Suger Press/CRJM, 2008. 2eme ed., Bouregreg, Rababt, 2009), (traduit en Arabe par Mohammed Hatmi, ed. Bouregerg, Rabat, 2009). "יהודי מרוקו בארץ ובעולם - הגירה, תפוצה וזהות', תיאר רוברט את התפתחות השאיפות הציוניות של יהודי מרוקו והפעילות למען היציאה ממרוקו. המהדורה בעברית של הספר יצאה לאור בהוצאת במת השרון, תשס"ח-2000, על ידי דויד מנשה, חתנו של רוברט.
Eléments de l'histoire des juifs de Fès de 808 jusqu’à nos jours, préface du Professeur Mohammed Mezzine, CRJM, 2009.
Eléments de l'histoire des Juifs de Marrakech, CRJM, 2009
Eléments de l'histoire des Juifs de Meknès, CRJM, 2009
חלק מן הספרים והמאמרים בנושא יהודי מרוקו כתב רוברט אסרף בשיתוף עם ההיסטוריון פרופסור מישל אביטבול, חוקר גדול של יהדות צפון-אפריקה, בהם:
Relations Judéo-Musulmanes au Maroc – Perceptions et Réalités (Stavit-CRJM, 1997). Monothéisme et Tolérance (Albin Michel, 1998)
רוברט, שגילה עניין רב בחיים הפוליטיים של ישראל ושידר מאות תוכניות פרשנות ב'רדיו שלום', כתב שלושה ספרים שעסקו בפוליטיקה ובאישים הפוליטיים בישראל: Une crise et des hommes. Israël, 1995-1999, plon,1999, épuise.
Le Drame d'Israel. De la paix a la guerre. Ramsay, 2001.
Ariel Sharon et ses batailles politiques, Jean-Claude Gawsewich Editeur, 2006
הערות שוליים

1 2  רוברט אסרף מציג ספר חדש 'יהודי מרוקו ברחבי העולם', "ערב מגראב פרס", 19 בספטמבר 2008(הקישור אינו פעיל, 20.2.2019)
↑  אוניברסיטת בר-אילן, 'והאיש משה' כינוס לכבוד הרב ד"ר משה עמאר, מרכז "דהאום" למורשת יהדות ספרד, פרסום הכנס באתר המרכז למנהיגות יהודית חברתית "ממזרח שמש", 24 במרץ 2008(הקישור אינו פעיל, 20.2.2019)
↑  אריק וייס, מרוקאים חסרי מנוח, מדור "תיירות בעולם"-"המגזין", עיתון מעריב, 18 בנובמבר 2008
↑  יהדות מרוקו ופזורתה, חוג הנשיא לתפוצות (תיאור), פרסום באתר "המכון ליהדות זמננו ע"ש אברהם הרמן" - אוניברסיטת ירושלים, 2 בנובמבר 2005(הקישור אינו פעיל, 28.1.2019)
↑  הודעות כלליות, יום הצדעה ליהדות מרוקו בחוהמ סוכות באשקלון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 באוקטובר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257934605171  BNE: XX4617980  BnF: cb131773868 (data)  CiNii: DA16500363  GND: 138813884  ISNI: 0000 0001 2121 6925  LCCN: n98016038  NTA: 194115992  SUDOC: 035259965  VIAF: 14911476   WorldCat (עם VIAF): 14911476
נחל שחמון

| --- | --- |
פסלי מתכת  לציון דרב אל-חג' לאורך נחל שחמון באילת
 מידע כללי
 שפך:  הים האדום
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןנחל שחמון(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןנחל שחמון  he נחל שחמוןhe נחל שחמוןמפת  __ אילת [‌למפה דינמית של דרום הנגב‌]מצפון: __ מועצה אזורית חבל אילות ממזרח: עקבה מדרום: מפרץ אילת ממערב: חצי האי סיני tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נחל שחמון הוא נחל אכזב בהרי אילת אשר נשפך לים סוף.
עד לשנות ה-90, היווה אפיק הנחל את גבולה של העיר אילת, ושדות מוקשים ישנים באזור מנעו את הטיול בו. עם התפתחותה הגדולה של העיר, פונו שדות המוקשים, והנחל נותר כרצועה מדברית המפרידה בין השכונות הוותיקות לחדשות.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם ברמת יותם, כקילומטר מערבית לאילת. בתחומי העיר, הנחל חולף תחת ארבעה גשרים שנבנו מעל רחוב דרך הרים, שדרות ששת הימים, שדרות חטיבת הנגב ודרך מצרים (כביש 90). מייד לאחר שעובר את כביש 90, נשפך הנחל למפרץ אילת בים סוף.
קהילת יהודי זקינתוס

משה מויסס מצא, מוהל קהילת זקינתוס והפלופונסוס. כיהן גם כראש הקהילה בשנות העשרים של המאה העשרים
קהילת יהודי האי זקינתוס היא בת כשמונה מאות שנים. הקהילה הייתה מיסודה רומניוטית.
בספרו של רפאל פריזיס "פיסות היסטוריה של יהדות יוון", צוין שבמאה ה-12 הייתה תנועת הגירה לעבר האיים האיוניים, ובמיוחד לאי זקינתוס - מקום בו הם ייסדו בית כנסת. גל הגירה נוסף של יהודים התרחש כאשר כרתים, שנקראה אז "קנדיה", עברה לשליטה ונציאנית ב-1204.
בשנת 1267, בתקופת שלטון בית אנז'ו בנאפולי, מנו יהודי קורפו כמה מאות, שהגיעו משטחי האימפריה הביזנטית ומאפוליה שבאיטליה.
לאחר גירוש ספרד הגיע למקום גל הגירה נוסף של יהודים, שנטמע בקרב הקהילה הרומניוטית. באירועים חגיגיים שהקהילה היהודית קיימה, שובצו מילים באיטלקית - עדות להטמעת התרבות והלשון האיטלקית בתקופת שלטון ונציה בזקינתוס, שארך כ-300 שנה.
תולדות הקהילה במאות ה-15 עד ה-19 > השלטון הוונציאני 1484 - 1797

כרזה חשובה הובאה לידיעת הציבור: כל אחד החפץ במולדת חדשה, יוכל לזכות בכך באי זקינתוס. הסיבה לכרזה זו: עקב ההרס והחורבן שנגרמו על ידי הטורקים ב-1479, האוכלוסייה באי הידלדלה מאוד - עד לכדי 150 משפחות בלבד. שנים אחדות לאחר מכן, כבר הייתה עליה דמוגרפית מהירה: ב-1506 כבר חיו בזקינתוס 9,700 איש, וב-1510 האוכלוסייה גדלה ל-13,200. בין המתיישבים החדשים היו יהודים שהגיעו מהפלופונסוס, ממערב יוון, מקורפו ומאיטליה, כלומר - משטחי השלטון הוונציאני. במשך השלטון הוונציאני באי, מספרם של היהודים באוכלוסייה עלה בהדרגה, אף על פי שנשללו מהם זכויות פוליטיות, והם היו נתונים לסיוט מתמשך של פשיטות, השפלה וונדליזם. הם נאלצו, כמו בכל שטחי השלטון הוונציאני, לעטות סרט צהוב על בגדם.
במאה ה-17 הפכה זקינתוס לתחנת מעבר למסחר בין ונציה ליוון. בתקופה זו הקהילה החלה לשגשג ולקראת סוף המאה ה-17 חיו באי 1,000 יהודים. אוכלוסיית היהודים הוכפלה ב-1790, והגיעה ל-2,000 איש.
לאורך המאות ה-15 וה-16 היהודים התגוררו בין הנוצרים ואפילו בסמוך לכנסיות. ב-1553, לבקשת הנוצרים ובצו של מושל ונציה, הוחלט להפריד בין היהודים לנוצרים, כך שהיהודים יתגוררו במתחם שיוגדר על ידי המנהל הוונציאני. אלא שהצו לא מומש. באפריל 1664, האפיפיור פרסם מסמך בו נאמר שאין זה "נאות" ליהודים להתגורר בין הנוצרים. בעקבות זאת, היהודים עברו להתגורר באזור מתוחם, ברחובות פוסקולוס (Foskolos) וסטראדה פייטה (Strada Pieta) (שמות הרחובות שהיו קיימים לפני רעידת האדמה).
בין היהודים שפעלו בעיר באות התקופה נמנה אברהם כהן.
לאחר אירועי אביב 1712, היהודים פנו בבקשה לסנאט הוונציאני להגדיר להם אזור מגורים מרוחק כדי שיחיו בשלווה. אי לכך, נבנה ה"ייטו" (גטו) בחלק העליון והמרוחק של פלאטייה רוגה (Platia Rouga), ובתוואי של שתי סמטאות צרות בצורת צלב. באפריל 1712 שמועה נפוצה שהיהודים הרגו ילד נוצרי שנמצא מת על חוף הים עם סימני צליבה על גופו. ההמון הזועם לא המתין לדו"ח הרפואי, והתנפל על היהודים, אשר עד אז התגוררו באזורים שונים בעיר זקינתוס. מושל האי שלח חיילים, אבל הם לא הצליחו להשתלט על ההמון הזועם. המהומות שקטו לאחר שהגיעו קצינים ואנשי האצולה עם אנשיהם שהגנו על בתי היהודים, תוך הבטחה להמון שהאחראים לפשע ייענשו בהוצאה להורג ובהגליית משפחותיהם. שלוש משפחות יהודיות - טצקוליס, זאמבאטיס ובוליס - התנצרו לאחר אירוע זה.
ב-1728 פקדה את האי מגפה קשה מאוד. שליש מתושבי הגטו היהודי חלו, רובם נספו. עם הנספים נמנה גם הרופא רבי אברהם בן שבתאי הכהן - רבה של הקהילה, וכל בני ביתו. הקהילה לא התאוששה אחרי המגפה.
תולדות הקהילה במאות ה-15 עד ה-19 > תקופת השלטון הבריטי 1864-1809

שני בתי הכנסת - הזקינתיוטי והכרתני - פעלו בתקופת השלטון הבריטי. זכויות היהודים הוגבלו מחדש וזאת לאחר שזכו בשוויון זכויות לנוצרים בתקופת שלטון הרפובליקני הצרפתי 1809-1807 (עמ' 33).
בשנת 1852 נחקק חוק המדיר לא-נוצרים מהחיים הפוליטיים. לחוק היו רק השלכות על היהודים, מפני שבאותה תקופה הם היו המגזר הלא-נוצרי היחידי באי. ב-1842 היהודים איבדו את הזכות לשמש כעורכי דין והם הורשו להופיע בבית המשפט רק כעוזרי עורכי דין.
ב-30 במאי 1862, מועצת העיר של זקינתוס, בהובלת מנהיג המפלגה הרדיקלית קונסטנטינוס לומבארדוס, נאבקה לאחד את שבעת האיים האיוניים עם יוון ופסקה שיש להרוס את ארבעת השערים שחסמו את הגטו היהודי.
תולדות הקהילה במאות ה-15 עד ה-19 > איחוד זקינתוס עם יוון

בעקבות האיחוד עם יוון בוטלו כל ההגבלות וההפליות נגד היהודים. ליהודים ניתנה זכות הצבעה והם יכלו להציע את עצמם כמועמדים למשרות ציבוריות.
לקראת סוף המאה ה-19 חיו באי כ-300 יהודים. הקהילה היהודית עברה לאיים אחרים, כתוצאה מרעידות האדמה התכופות שאירעו באי וממצב כלכלי רעוע. בית הכנסת הכרתני כמעט ולא היה פעיל. מרבית הגברים היהודים עסקו בפחחות וייצור כלי בית, והנשים עסקו במלאכת יד והתקינו כיסויים ושמיכות שנמכרו ברחבי האי. יהודי האי היו שקטים ואנשי עבודה. קשה היה למצוא ביניהם חסרי כל, ועם זאת, הם לא היו עשירים.
לעלילת הדם שהתרחשה באי קורפו היו השלכות גם באי זקינתוס. קבוצת תושבים נכנסה לרובע היהודי כשהיא יורה באוויר. כוח צבאי קטן שהיה מוצב במקום פיזר את היורים ועצר את מנהיגם ללילה אחד. הכוח הצבאי חוזק. וב-19 באפריל 1891 המכונה "יום שישי הטוב" ניסו תושבים נוצרים לפרוץ בכוח לרובע היהודי כדי לפרוע בתושביו. מפקד המשמר ניסה למנוע את הדבר, אולם הפורעים לא היו מוכנים לסגת. מפקד המשמר פקד לירות בפורעים, חמישה מהם נהרגו. ורבים אחרים נפצעו. הדבר עורר זעם רב בעיר, חיל המשמר נסוג לתוככי הרובע היהודי, והפורעים הצליחו לפרוץ לבתי יהודים ולבזוז אותם. מצוין שתושבים נוצרים נתנו מחסה ליהודים. באירוע זה, שלא בדומה לאי קורפו, לא נהרגו או נפצעו התושבים היהודים. למחרת הגיעו באוניה 500 חיילים, בשתי ספינות מלחמה, האחת בריטית והאחרת צרפתית, שעגנו ונותרו במקום למשך ימים רבים, ולאחר המהומות פסקו.
מאז 1900 ואילך לא היו תקריות אנטישמיות באי. מערכת היחסים בין התושבים היהודים לנוצרים השתפרה עד מאוד. היהודים נטלו חלק במלחמות הבלקן ובאירועים שהתרחשו באומה היוונית, לטוב או לרע. ילדים יהודים ונוצרים ישבו ביחד בספסלי בתי הספר הציבוריים והוריהם השתתפו בחגיגות דתיות.
בתי הכנסת

בשנים הראשונות של המאה ה-17 היהודים התכנסו בבית כנסת אחד - זקינתיוטי (Zakynthiot), שהיה גדוש תמיד כי יהודים המשיכו להתיישב באי. בהמשך הוקם בית כנסת שני - כרתני (Cretan), אשר היה מכונה גם קופיו, על ידי פליטים יהודים שהגיעו מכרתים ב-1669. במשך 20 שנה הם פעלו בהרמוניה, אבל עם המשך ההתיישבות של יהודים באי שהביאו עמם מנהגים ומסורות שונים, נוצרו עימותים בין שני בתי הכנסת. עימותים אלו פסקו עם הקמתו של בית כנסת שלישי שענה לצורכיהן של המשפחות החדשות שהתיישבו באי. הקהילה נחלקה, על כן, על פי מוצא המשפחות.
בתי הכנסת נהרסו ברעידות האדמה שאירעו באי ב-1768, ב-1787 וב-1789. שני בתי הכנסת - הזקינתיוטי והכרתני - הוקמו מחדש. הקהילה העניקה לבית הכנסת הזקינתיוטי, את השם "שלום" בעת הקמתו מחדש ב-1833.
בתי הכנסת > בית הכנסת המרכזי "שלום"

בית הכנסת "שלום" שכן ברחוב מארטינגו (כיום רחוב טרצטי), ובית הכנסת הכרתני שכן 100–150 מטר ממנו. ב-1953 בית הכנסת הכרתני לא היה פעיל עקב המספר הקטן של יהודים שנותרו באי אחרי מלחמת העולם השנייה. לאחר רעידת האדמה שאירעה באי ב-12 באוגוסט 1953, שני בתי הכנסת נהרסו. על חורבותיו של בית הכנסת המרכזי "שלום" הוקם ב-1992 אתר הנצחה לחסידי אומות העולם שהצילו את הקהילה היהודית באי: הארכיבישוף כריסוסטומוס דימיטריו וראש העיר לוקאס קארר.