stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריו דה אורו

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  סהרה המערבית, רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, מרוקו
 קואורדינטות:  23°N 13°W﻿ / ﻿23°N 13°W﻿ / 23; -13 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מרוקו וסהרה הספרדית, 1956  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ריו דה אורו (בספרדית: Río de Oro; בערבית: وادي الذهب; מילולית: נהר הזהב) הוא (יחד עם סגייה אל-חמרה) אחד משני החלקים שהרכיבו את סהרה הספרדית. חלק זה הוא הדרומי ומשתרע מקו רוחב 26 ועד קו רוחב '20 21°, כשני-שלישים משטח הטריטוריה. המקום נקרא על שם ואדי רחב החוצה אותו, שנקרא בשם זה על ידי מגלה הארצות הפורטוגלי אלפונשו גונסלווס בלדיה (Afonso Gonçalves Baldaia (אנ')) ב-1436 כחלק ממשימת הקפת כף בוז'דור, מתוך אמונה כי בפנים היבשת גורף הנהר זהב. בירת החבל בתקופת השלטון הספרדי הייתה וייה סיסנרוס (כיום: דאח'לה).
רכבת לילה לליסבון

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  פטר בירי 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  הרפובליקה הפורטוגזית השנייה, זהות אישית 
 מקום התרחשות:  ליסבון, גימנסיית קירכנפלד, ברן 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־20 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  גרמניה 
 תאריך הוצאה:  2004 
 
רכבת לילה לליסבון הוא רומן פילוסופי מאת הסופר פסקל מרסיה.
הספר פורסם בשנת 2004, היה לרב-מכר עולמי ונבחר לספר השנה בשווייץ בשנת 2004. הספר תורגם לאחת עשרה שפות ונמכר ביותר משני מיליון עותקים.
הספר עובד בשנת 2013 לסרט קולנוע מצליח בשם "רכבת לילה לליסבון", בכיכובו של ג'רמי איירונס.
הספר נכתב בשפה הגרמנית, ותורגם לעברית על ידי טלי קונס, בשנת 2008.
תוכן

הספר מתאר את מסעו של ריימונד גרגוריוס, מורה ללימודים קלסיים בברן שבשוויץ, לליסבון שבפורטוגל, בעקבות אמדאו דה פראדו, רופא מליסבון שחי בימי שלטונו של הדיקטטור אנטוניו דה אוליביירה סלזר.
אמדאו דה פראדו, הוא אדם חושב, המעלה על הכתב, בספר, מכתבים, מסמכים ופתקים, את מחשבותיו, חקירותיו הפילוסופיות על חיי האדם, התלבטויותיו, ייסוריו וקורותיו, יחסיו עם משפחתו והקרובים אליו. גרגוריוס נתקל במקרה בספרו של אמדאו דה פראדו, בחנות ספרים בעיר מגוריו, ברן בשווייץ, והוא נוסע בעקבותיו לליסבון.
בליסבון הוא מתוודע לאנשים קרובים לאמדאו דה פראדו, המספרים לו על דמותו וקורותיו, ומשתפים אותו במכתבים ודפים שכתב אמדאו דה פראדו. גרגוריוס נשאב לדמותו של אמדאו דה פראדו, למחשבותיו, דעותיו, ומכאוביו. מהקשרים הנרקמים בין הדמויות השונות הקרובות לאמדאו, ולגרגורגיוס, נוצרת תמונה רבת ממדים של אמדאו דה פראדו, המרתקת בעוצמתה ובמידותיה.
המסע הפיסי והרוחני של גרגוריוס בעקבות אמדאו דה פראדו, גורם לשינוי משמעותי בחיי הדמויות וכן בחייו של גרגוריוס.
הסופר

פסקל מרסיה הוא שם העט של פטר בירי, פרופסור לפילוסופיה, יליד ברן, שחי בברלין. זהו ספרו הרביעי.
תמה

בהקדמה לספר מצוטטים אמרות סופרים ואנשי הגות, המבטאים את התמה של הספר:
חורחה מנריקה:

"חיינו הם הנהרות הזורמים אל הים וזהו המוות".
מישל דה מונטן:
"אכן האדם כולו עשוי קרעים קרעים, המחוברים באופן משובש, נטול צורה ורבגוני כל כך, שכל קרע וקרע עושה מעשה לעצמו כל רגע ורגע. ורב ההבדל בין אדם לבין עצמו ממש כהבדל בין אדם ובין זולתו".
פרננדו פסואה:
"כל אחד מאיתנו הוא כמה, הוא רבים, הוא מערך סדור של עצמויות. לכן מי שבז לסביבה אינו אותו אדם ששמח בה או סובל ממנה. במושבה הגדולה של הוויותינו יש בני אדם מסוגים רבים, החושבים ומרגישים באופנים שונים".
הערות שוליים

↑  מרסיה פסקל, תרגום: טלי קונס, רכבת לילה לליסבון, כנרת, זמורה-ביתן, דביר - מוציאים לאור, 2008
↑   "רכבת לילה לליסבון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  מישל דה מונטן, תרגום: ישורון קשת, מסות, ספר שני, שוקן, 1947
↑  פרננדו פסואה, ספר אי הנחת, רשימה מ-30.12.1932, תרגום יורם מלצר, בבל, 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1117564045  MusicBrainz work: b2c3ec6f-a5b1-4ba2-b40e-c24fbaacfb88
רפאל ואגו

| --- | --- |

 לידה:  1946 (בן 78 בערך) קלוז'-נאפוקה, ממלכת רומניה 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות מרכז-מזרח אירופה בעת החדשה
 
רפאל ואגו (נולד ב-1946) הוא מרצה בכיר בדימוס בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב וחוקר בכיר במכון קאמינגס לחקר רוסיה ומזרח אירופה.
חייו ופועלו

רפאל ואגו נולד בקלוז' שברומניה ללידיה ובלה ואגו, שהיה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. עלה לישראל בשנת 1958. התחנך מספר שנים בגיל התיכון במוסד החינוכי של קיבוץ נגבה עד גיוסו לצה"ל. למד לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה בהיסטוריה ובמדע המדינה ותואר שני ושלישי בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב. קיבל את הדוקטורט בשנת 1980, נושא הדוקטורט שלו היה יחסי הונגריה-רומניה בתקופה הקומוניסטית.
מחקרו

רפאל ואגו מתמחה בתולדות מרכז-מזרח אירופה בעת החדשה, עם הדגש מיוחד על בעיות לאומיות, תנועות קיצוניות, תולדות המשטר הקומוניסטי, שואה ואנטישמיות.
במחקריו, בעיקר במסגרת המכון לחקר האנטישמיות באוניברסיטת תל אביב, הוא הצביע על תהליכי החזרה להיסטוריה במדינות הקומוניסטיות לשעבר, מתוך כוונה לעמוד על דפוסי התחייה הלאומנית והאנטישמיות במזרח אירופה. הוא הצביע על הניסיון לטהר את שמות המנהיגים והאידיאלוגיות הקיצוניות שהם הובילו בין שתי מלחמות העולם ובתקופת המלחמה, ועל השימוש הפוליטי בזיכרון ההיסטורי הסלקטיבי במרחב המזרח-אירופי.
במחקריו הוא חוקר גם את מידת ההשפעה של המודעות לשואה על המערכת הפוליטית ועל העולם האינטלקטואלי שם, והוא אף העביר נושא זה תוך כדי שיחות עם אנשי חינוך ואקדמיה רבים, במוסדות שונים, במדינות מזרח אירופה.
רפאל ואגו ניסה לבדוק במחקריו כיצד הכניסה לאיחוד האירופי השפיעה על הזהות הלאומית במדינות הללו, וכן על הסכסוכים האתניים בין המדינות באזור. במספר כנסים הוא העלה את ההשערה כי בעוד ההצטרפות לאירופה תפחית על פני השטח את הוויכוחים הלאומיים ואת הסכסוכים הטריטוריאליים, הרי שתהליך זה לא יעלים את שאלת הזהות הלאומית הנפרדת, שרבים בציבור במזרח אירופה דוגלים בה בקנאות.
במסגרת המכון לחקר הציונות ואגו כתב את רוב המחקרים על מדינות מזרח אירופה. פרסומים אלה מטעם אוניברסיטת תל אביב, מ-1993 ואילך, יוצרים רצף של מעקב וניתוח אחר האנטישמיות במדינות הפוסט-קומוניסטיות. ואגו מדגיש בכתביו את מאפייני השיח האנטישמי במדינות השונות, וכן את צורות המאבק שם כנגד ביטויי האנטישמיות והגזענות.
ב-2006 ערך רפאל ואגו מאמר בצוותא עם דוקטור רוני שטאובר על בני הרומה (הכינוי הרווח במחקר בימינו למיעוט הצועני באירופה). זאת, בעקבות כנס שנערך באוניברסיטת תל אביב על ההיבטים ההיסטוריים, הפוליטיים והחברתיים של שבטי הצוענים באירופה. המאמר פורסם בספר, גם בעברית, בכתב העת זמנים תחת השם: "יהודים וצוענים זוכרים ומנציחים". המאמר עוסק בזיכרון ההיסטורי בהקשר של השואה אצל הצוענים, ובדק את המגמה של בני הרומה להבליט את הזיכרון ההיסטורי שלהם ואת תולדות קורותיהם במלחמת העולם השנייה, על פי הדגם של זיכרון השואה בעם היהודי. הוא הדגיש את חשיבות רצח העם שעברו הצוענים במלחמת העולם השנייה, כמרכיב בבניית הזהות המודרנית שלהם - לרבות ימי זיכרון, אתרי הנצחה, ואף הכללת הנושא בספרי לימוד במדינות השונות.
רפאל ואגו חקר ולימד על התנועות הפשיסטיות בין שתי מלחמות העולם; הוא כתב מחקר על הבסיס החברתי של התנועות הפשיסטיות במזרח אירופה, כשעיקר מגמת מחקרו היה להוכיח שהפשיזם קסם לשכבות חברתיות שונות, כולל מעמד הפועלים. בניגוד לתפישות המרקסיסטיות שדיברו על הבורגנות הזעירה כמשענת לתנועות הפשיסטיות, טען ואגו שבמזרח אירופה "כל אחד יכול היה להיות פשיסט" ואכן רבים היו בני מעמד הפועלים, בני המעמד הבינוני וגם מהאליטה החברתית.
לקריאה נוספת

Antisemitism Worldwide. מחקרים על אנשטישמיות בעולם, במסגרת דו"ח שנתי של המכון לחקר השואה באוניברסיטת תל אביב.
רפאל ואגו ורוני שטאובר, "יהודים וצוענים זוכרים ומשכיחים, עמ' 18–27, זמנים, חורף 2007, מס' 97.
The History of the Jews of Romania, 5 volumes, Tel Aviv University, Tel Aviv.
The Social Basis of European, Edited Dotlef Muhlberger, 1987, Croom Helm LTD, Provident House, Burrel Row, Beckenham Kent.
Raphael Vago, "Eastern Europe", pp. 281-320.
Studia Judaica, Cluj-MaNapoca 1995. Editor Dr. Ladislau Gyemant.
Raphael Vago, "The Holocaust in Romania in the Light of Israeli Historiography", pp. 30-44
The Roma: A Minority in Europe, CEU Press, Budapest 2007.
רפאל וייגה

רפאל קוואלקנטה וייגה (בפורטוגזית: Raphael Cavalcante Veiga; נולד ב-19 ביוני 1995 בסאו פאולו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פלמיירס מליגת העל הברזילאית ובנבחרת ברזיל.
קריירת מועדונים

וייגה גדל במחלקות הנוער של פורטוגזה, פאו דה אסוקאר וקוריטיבה. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קוריטיבה במסגרת ליגת העל הברזילאית.
מאז שנת 2017 משחק בפלמיירס מליגת העל הברזילאית, מלבד עונת 2018 בה הושאל לאתלטיקו פרנאאנסה, גם היא מליגת העל הברזילאית.
קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 2023 ערך וייגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, בהפסד 1–2 לנבחרת מרוקו במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Palmeiras acerta empréstimo de Raphael Veiga ao Atlético-PR באתר Lance!, ‏ 2 בינואר 2018 (בפורטוגזית)
רפאל ואגניאן

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1951 (בן 72) ירוואן, ברה"מ 
 הישג בולט:  חצי הגמר באליפות העולם בשחמט 1987
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1971
 מד כושר מרבי:  2670 (ינואר 2005)
 מד כושר נוכחי:  2449 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ברית המועצות, ארמניה
 פרסים והוקרה:  אזרח כבוד של ירבאן  מאסטר מוסמך לספורט של ברית המועצות  מדליית שירות למולדת  מדליה על גבורת העמל 
 
רפאל וגאניאן (ברוסית: Рафаэль Ваганян ;‏ נולד ב-15 באוקטובר 1951, ירוואן ברית המועצות) הוא שחמטאי סובייטי, ארמני בדרגת רב אמן. היה אלוף ברית המועצות בשחמט, התחרה באליפות העולם בשחמט.
נכון ליולי 2018, בגיל 67, מדורג במקום ה-15 בארמניה לפי מד כושר.
ביוגרפיה

רפאל וגאניאן החל לשחק שחמט בעידוד אביו שהיה חובב שחמט. בשנת 1967 הוא זכה באליפות ברית המועצות לתלמידי בתי הספר. בשנת 1969 הוא ניצח בתחרות בין-לאומית לנוער.
בשנת 1989 רפאל וגאניאן ניצח באליפות ברית המועצות בשחמט. באותה תקופה הוא ניצח בכמה תחרויות חשובות. בשנת 1985 הוא העפיל לחצי הגמר של תחרות המועמדים להיפגש עם אלוף העולם. בשלב זה הוא נפגש עם אנדריי סוקולוב והודח.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוא היה חבר נבחרת ארמניה.
בשנת 2005, בגיל 54 הוא הגיע לשיא מד כושרו - 2670.
רפאל וגאניאן באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1978 ל-2004 השתתף רפאל וגאניאן ב-9 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1978 | 2 עת | ברית המועצות | 2555 | 6.5 מ-10 | 3+ 7= 0- | 65.0 | 2 קבוצתי, 9 אישי |
|  1984 | 3 | ברית המועצות | 2625 | 8.5 מ-10 | 5+ 4= 1- | 70.0 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
|  1986 | עת | ברית המועצות | 2600 | 7 מ-10 | 5+ 4= 1- | 70.0 | 1 קבוצתי, 10 אישי |
|  1992 | 1 | ארמניה | 2590 | 6 מ-12 | 1+ 10= 1- | 50.0 | 3 קבוצתי, 52 אישי |
|  1994 | 1 | ארמניה | 2645 | 6.5 מ-11 | 4+ 5= 2- | 59.1 | 13 קבוצתי, 28 אישי |
|  1996 | 2 | ארמניה | 2595 | 5.5 מ-10 | 3+ 5= 2- | 55.0 | 5 קבוצתי, 34 אישי |
|  1998 | 1 | ארמניה | 2630 | 5 מ-9 | 3+ 4= 2- | 55.6 | 16 קבוצתי, 36 אישי |
|  2000 | 1 | ארמניה | 2627 | 5 מ-11 | 2+ 6= 3- | 45.5 | 17 קבוצתי, 75 אישי |
|  2004 | 3 | ארמניה | 2640 | 9.5 מ-12 | 7+ 5= 0- | 79.2 | 3 קבוצתי, 1 אישי |
הערות שוליים

↑  Vaganian, Rafael - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 8776 4881  NTA: 126690308  VIAF: 280749600   WorldCat (עם VIAF): 280749600 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריו לארגו

| --- | --- |

 מדינה:  ברזיל ברזיל
 מדינה:  אלגואס אלגואס
 ראש העיר:  טונינו לינש   Toninho Lins
 שפה רשמית:  פורטוגזית
 תאריך ייסוד:  1830
 שטח:  309 קמ"ר
 גובה:  130 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  93,927 (2022)
 קואורדינטות:  9°28′40″S 35°51′10″W﻿ / ﻿9.4777777777778°S 35.852777777778°W﻿ / -9.4777777777778; -35.852777777778 
 אזור זמן:  UTC -3
 http://www.riolargo.al.gov.br/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברזיל מוגדלת) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטיריו לארגו(למפת ברזיל רגילה) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטיריו לארגו(למפת אלגואס רגילה) מסייאו אראפיראקה סנטנה דו איפנמה  פרנמבוקו באהיה סרז'יפה האוקיינוס האטלנטי ריו לארגו(למפת אלגואס מוגדלת) מסייאו אראפיראקה סנטנה דו איפנמה  פרנמבוקו באהיה סרז'יפה האוקיינוס האטלנטי ריו לארגו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ריו לארגו (בפורטוגזית: Rio Largo) היא עיר במדינת אלגואס שבברזיל. העיר שוכנת במרחק 27 ק"מ צפון-מערב לבירת המדינה, מסייאו והיא העיר השנייה בגודלה במטרופולין של מסייאו.
ריו לארגו נוסדה בשנת 1830 וב-1915 זכתה למעמד של עיר. כלכלתה התבססה בעיקר על גידול סוכר, סיבי טקסטיל, וטבק, אם כי מאז שנות השבעים של המאה ה-20 חלה התפתחות משמעותית של ענפי התעשייה והשירותים. עם זאת, על פי נתונים רשמיים משנת 2024, אינדקס רמת החיים של העיר הוא 2.8, והתוצר השנתי הוא 18,800 ריאל לנפש (3380 דולר), כ-35% מהנתון הממוצע בברזיל.
ריו דה לה פלטה

| --- | --- |
צילום לוויין של הנהר ובו נראים שני הנהרות הנשפכים אליו
צילום לוויין של הנהר ובו נראים שני הנהרות הנשפכים אליו
 מידע כללי
 אורך:  300 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  22,000 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  3,200,000 קמ"ר
 מוצא:  נהר אורוגוואי ונהר פרנה
 גובה מוצא הנהר:  0 מטרים
 יובלים:  אורוגוואי, Paraná Guazú River, Paraná de las Palmas River, Maldonado Stream, Arroyo del Sauce, Pantanoso Creek, Arroyo Medrano, Rosario River, Arroyo de la Caballada, Arroyo Tarariras, Arroyo la Tuna, Arroyo San Pedro, Arroyo Coronilla, Arroyo Las Flores, Arroyo Espinas, Arroyo El Bagre, de las Víboras stream, Arroyo Solís Chico, Luján River, ריו סלאדו (בואנוס איירס), פרנה, San Juan River, סנטה לוסיה, Solís Grande Creek, Samborombón, Carrasco Creek, Arroyo Riachuelo, Arroyo de las Vacas, Arroyo Pando, Arroyo Cufre, Miguelete Creek, Arroyo Sarandí 
 שפך:  האוקיינוס האטלנטי
 מדינות באגן הניקוז:  אורוגוואי, ארגנטינה
 מפת שפך הנהר ריו דה לה פלטה
 
אגן הניקוז של ריו דה לה פלטה
ריו דה לה פלטה (בספרדית: Río de la Plata) הוא שפך נהר באוקיינוס האטלנטי. ריו דה לה פלטה מהווה את הדלתה אליה נשפכים נהר אורוגוואי ונהר פרנה. אורכו כ-300 ק"מ ורוחבו בקצה השפך הוא 220 ק"מ בין כף סן אנטוניו שבארגנטינה לכף סנטה מריה שבאורוגוואי. זהו שפך הנהר הרחב ביותר בעולם.
מימיו רדודים, ופתחו נחסם תדירות על ידי שרטונות חול תת-מימיים. אלה נחפרים בקביעות כדי לאפשר שיט אוניות. שתי הערים החשובות שהוקמו בחופיו הן בואנוס איירס ומונטווידאו. משמעות שמו בספרדית הוא: "נהר הכסף". כיום חלקו הדרומי של הנהר, השוכן בין חופי ארגנטינה לאורוגוואי, מזוהם בכימיקלים תעשייתיים מסוכנים ורעילים והרחצה שם אסורה [דרוש מקור].
את הנהר חוצות מעבורות ורחפות ממונטווידאו ומקולוניה לעבר בואנוס איירס ובחזרה, ומשך הנסיעה נע בין שעה ברחפת מהירה לשלוש שעות במעבורת.
רוגר פיטל

רוגר פיטל (בגרמנית: Roger Pyttel; נולד ב-8 במאי 1957) הוא שחיין עבר מזרח גרמני. סגן אלוף אולימפי (מוסקבה 1980), מחזיק ב-6 מדליות מהן 3 מדליות כסף מאליפויות עולם, פעמיים ברציפות אלוף אירופה (וינה 1974 וינקפינג 1977) במשחה ל-100 מטר פרפר ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר. פיטל היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 200 מטר פרפר מתחת ל-2 דקות.
ביוגרפיה

פיטל נולד בוולפן.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים פיטל במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.69 שניות, במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.72 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:51.11 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה לשעבר בשנת 1973 זכה פיטל ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.24 דקות, אחרי ארצות הברית 3:49.49 דקות, ולפני קנדה (3:56.37 דקות). מדליות ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.97 דקות, אחרי ג'ים מונטגומרי מארצות הברית (1:53.02 דקות) וקורט קראמפהולץ אף הוא מארצות הברית (1:53.61 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:32.03 דקות, אחרי ארצות הברית 3:27.18 דקות וברית המועצות (3:31.36 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.25 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:44.44 דקות.
ביוגרפיה > אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכה פיטל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.90 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה פיטל בשתי מדליות כסף. במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.04 שניות, אחרי גרגורי ג'אגנבורג מארצות הברית (55.63 שניות) ולפני ביל פורסטר אף הוא ארצות הברית (56.07 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.22 דקות, אחרי פורסטר 2:01.95 דקות ולפני בריאן בריקלי מבריטניה (2:02.47 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.44 דקות, מקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:52.24 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:35.08 דקות.
ביוגרפיה > שיאן עולם

במבחנים של מזרח גרמניה לאולימפיאדת מונטריאול (1976) שנערכו בתחילת חודש יוני קבע פיטל במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:00.21 דקות, שיפור לשיאו של מארק ספיץ מארצות הברית (2:00.70 דקות). באותו היום, בשלב הגמר הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 1:59.63 דקות ובכך הפך לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2 דקות. חודש וחצי לאחר מכן, במשחקים האולימפיים עצמם לא הצליח פיטל לנצח וסיים במקום רביעי בלבד ללא מדליה, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.02 דקות, אחרי שלושת השחיינים מארצות הברית, מייק ברונר ששיפר את שיאו העולמי והעמידו על 1:59.23 דקות, סטיבן גרג (1:59.54 דקות) ופורסטר (1:59.96 דקות), במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.09 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 54.75 שניות ועלה מהמקום הראשון, במקום 19 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.93 שניות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.92 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:53.92 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בינקפינג, שוודיה בשנת 1977 זכה פיטל במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.49 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכה פיטל במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.22 דקות, אחרי ברונר שקבע שיא תחרות חדש של 1:59.38 דקות, וגרג (1:59.80 דקות). הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.40 שניות, שתי מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.15 דקות, במקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.53 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:30.04 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה פיטל בשתי מדליות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.94 שניות, שתי מאיות השנייה בלבד אחרי פר ארבידסון משוודיה שקבע תוצאה של 54.92 שניות ולפני דוויד לופז זוברו מספרד שקבע תוצאה של 55.13 שניות. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.39 דקות, אחרי סרגיי פסנקו מברית המועצות (1:59.76 דקות) ופיליפ הבל מבריטניה (2:01.20 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:48.25 דקות.
שיאים אישים

100 מטר פרפר: 54.75 שניות (1976)
200 מטר פרפר: 1:59.63 דקות (1976), שיא עולם בעבר
תארים והישגים

בסך הכל קבע פיטל שני שיאי עולם חדשים במשחה ל-200 מטר פרפר.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר
רוגר פיטל, לאחר שקבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר פרפר - 1:59.63 דקות, 3 ביוני 1976
רוגר פיטל, לייפציג (1977)
רייצ'ל שאגאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בנובמבר 1952 (בת 71) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  Circle in the Square Theatre School 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
רייצ'ל שאגאל (באנגלית: Rachel Chagall; נולדה ב-24 בנובמבר 1952) 
היא שחקנית אמריקאית יהודייה, הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ב-1987 על תפקידה בסרט "גאבי: סיפור אמיתי" והתפרסמה בסיטקום "נני".
ביוגרפיה

שאגאל נולדה בשם רייצ'ל לווין בניו יורק סיטי.
התגלתה בהופעת הבכורה שלה ב-1987 בדרמה "גאבי: סיפור אמיתי", בסרט לוהקה לתפקיד הראשי של גאבי ברימר והועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
שאגאל לא הרבתה להופיע בסרטים גדולים והתפרסמה מאז פריצתה רק ב-1990 בדרמה "כשגבר אוהב אשה" בתפקיד רייצ'ל אשתו של ניל (ג'ייסון אלכסנדר).
באמצע שנות ה-90 שיחקה במשך שש עונות בקומדיית המצבים המצליחה "נני" בתפקיד ואל טורילאו, חברתה הטובה של הדמות הראשית פראן שפילד (פראן דרשר שגם יצרה את הסדרה). ושיחק בקומדיה השחורה "ארוחת הערב האחרונה" בכיכובה של קמרון דיאז.
שאגאל היא אמא לזוג תאומים, מבעלה גרג לנרט.
רותי נעים

| --- | --- |
גילי בן אוזיליו ב"רותי נעים"
גילי בן אוזיליו ב"רותי נעים"
 בימוי:  אמנון רובינשטיין
 הופק בידי:  יוסי בסון
 תסריט:  איתן אפשטיין, אמנון רובינשטיין, איתן גרין
 עריכה:  יפה אושרוב
 שחקנים ראשיים:  גילי בן אוזיליו מאיר בנאי גבי שושן
 מוזיקה:  דודי אור
 צילום:  ויקטור ליבון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1989
 משך הקרנה:  60 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
רותי נעים הוא סרט טלוויזיה ישראלי שהועלה לשידור בערוץ הראשון בשנת 1989 בבימויו של אמנון רובינשטיין, עם גילי בן אוזיליו, מאיר בנאי וגבי שושן בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על בחורה צעירה ממשפחה הרוסה שכל חייה עברו עליה באלימות ובניכור משפחתי, וכעת היא נמצאת במוסד לעברייניות צעירות ומנסה לפרוץ את המעגל בו היא חיה.
תקציר העלילה

רותי נעים (גילי בן אוזיליו) נמצאת במוסד לעברייניות צעירות "ניצנים" באשמת צריכת סמים. מדי פעם היא בורחת ומוחזרת בכוח לתא המעצר שם היא עצורה עם סימונה (שרית סרי) שגם היא בורחת סדרתית לחבר שלה שצורך אתה סמים ואלכוהול.
רותי קשורה בעבותות של שנאה וכניעות לעבריין דוד (גבי שושן) שנמצא במאסר בכלא רמלה בגלל עבירות סמים. הוא מכריח אותה לבקר אותו ושולח לשם זה את עוזרו העבריין ימין (יעקב כהן). ימין מחזיר אותו לניצנים אך בדרך היא מרגיזה אותו והוא זורק אותה מהרכב, חובט בה ומשאיר אותה לדדות ברגלים.
כעבור זמן קצר נעצר לידה בחור צעיר על אופנוע, הוא מציג את עצמו בשם יעקב (מאיר בנאי), לוקח אותה לביתו ומטפל בה. הוא מחזיר אותה למוסד ומנהל המוסד חיים (מוטי שירין) עוצר אותה שוב בגלל יציאה ללא רשות. חיים רוצה לעזור לה ואף מילא עבורה טפסים לגיוס אך היא הגיעה לשם  "מסטולית" ונפסלה.
קרן מגיעה ממשפחה הרוסה, הוריה גרושים והיא מתייחסת בקרירות לאמה (רות משיחי) ורוצה לפגוש את אביה הרצל (גד אלון). חיים נותן לה את הכתובת והיא מגיעה לתקוה (אהובה קרן) אשתו שלוקחת אותה לפגוש את הרצל בחוף הים אך הוא לא מזהה אותה ומנסה אף להתחיל אתה ורותי בורחת משם.
בביקור נוסף אצל דוד הוא מפליא בה את מכותיו בגלל שלא ביקרה אצלו מספיק. היא חוזרת ליעקב שמשפיע עליה לחזור לניצנים. דוד מזריק לעצמו סמים בכלא ולאחר שחרורו הוא מגיע עם ימין ליעקב והם מכים אותו מכות נמרצות.
לבסוף מתגייסת רותי אך לא מסתדרת ורוצה לברוח. ליד השער מחכה לה יעקב עם סימני המכות בראשו ומספר לה כי "סגר חשבון" לדוד וכופה עליה לחזור לבסיס. הסרט מסתיים ששניהם פוסעים בחזרה לשער הבסיס.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גילי בן אוזיליו | רותי נעים |  |
| מאיר בנאי | יעקב |  |
| גבי שושן | דוד | עבריין |
| יעקב כהן | ימין | עבריין |
| שרית סרי | סימונה |  |
| רות משיחי |  | אמא של רותי |
| גד אלון | הרצל | אבא של רותי |
| אהובה קרן | תקוה | אשתו של הרצל |
| קרן ישר | טובה | אחותה הקטנה של רותי |
| מוטי שירין | חיים | מנהל המוסד |
הערות שוליים

1 2  רותי הדר, חדשוחרבוח -  סרט ישראלי על נערות במצוקה, חדשות, 11 ביולי 1989
שברייה

ערך זה עוסק בסכין ערבית מסורתית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שברייה
שברייה (בערבית: شبرية) היא כלי חיתוך, סכין ערבי. הלהב והנדן של השברייה מעוקלים על פי רוב בקציהם. השברייה נועדה לשמש גם כפגיון, כלומר - כנשק. השברייה המסורתית עשויה בעבודת יד, נחשבת לעיתים למשפחתית ומוטבע עליה סמל המשפחה. במקרים לא שכיחים עשויים ידית השברייה ונדנהּ כסף ומעוטרים מלאכת צורף; יש שאף נעשה שימוש במעט זהב. שבריות מסוג זה מוערכות על ידי אספנים.
יש סוברים ששמה של השברייה קשור במונח "שיבר" (شِبْر) המציין את המרחק בין הזרת לאגודל בכף יד פרושה, בדומה (אם כי לא לגמרי) ל"טפח" שבמידות ובמשקלות התורניים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאטל אמריקה

שאטל אמריקה (Shuttle America) הייתה חברת תעופה אמריקאית שביצעה טיסות פנים. בינואר 2017 מוזגה החברה עם חברת האם – רפבליק איירווייז.
חברת התעופה הצליחה בהתחלה עם מחירים מיוחדים של 29 דולר לטיסות הראשונות. תעריפים אלה סיפקו פרסום טוב, ואפשרו להם להרחיב ולהוסיף מטוסים חדשים. מרכז מרכזי בטרנטון, ניו ג'רזי הוקם והופעלו טיסות ברחבי צפון מזרח. היעדים באותה עת נמתחו מגרינסבורו, צפון קרוליינה לבאפלו.
בשנת 1999 החליטה חברת התעופה להיכנס לשוק הטיסות לבוסטון. עם זאת, במקום לשרת את נמל התעופה הבינלאומי הגדול יותר של בוסטון לוגן, שאטל אמריקה בחרה לטוס לשדה האנסקום בבדפורד, מסצ'וסטס, והוסיפה טיסות לבופאלו, טרנטון ולגוארדיה. שדה התעופה העניק לנוסעי שאטל אמריקה הטבות רבות. לשדה התעופה הייתה גישה נוחה לכביש המהיר 95, חניה חינם ופחות עומס מלוגן.
מטעמי יעילות התפעול, צי המטוסים שלה כלל אך ורק מטוסים של חברת אמבראר הברזילאית, מדגמי E-170 ו-E-175.
נכון לחודש ספטמבר שנת 2016, בבעלות החברה היו 38 מטוסים, אלה כלי טיס יחסית חדישים וחסכוניים בדלק, המצוידים במערכות אוויוניקה מבוססות טוס-על-חוט. מטה החברה היה באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה.
צי המטוסים

| דגם | מספרם בצי | תכולת מושבים (קונפיגורציה) | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אמבראר E-170 | 22 | 70 (6/64) | פעלו בטיסות של יונייטד איירליינס ודלתא איירליינס |
| אמבראר E-175 | 16 | 76 (12/64) | פעלו בטיסות של יונייטד איירליינס ודלתא איירליינס |
הערות שוליים

↑  Daniel Morley, TBT (Throwback Thursday) in Aviation History: Shuttle America, AirlineGeeks
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברות תעופה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.