stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה יוסף מילצקי
מפסקיו

פסק בדעת מיעוט, כי נתבע לדין תורה שלא מוכן לחתום על נוסח כתב הבוררות "בין לדין בין לפשר" אלא רק "לדין", אינו נחשב כסרבן בשל כך, משום שפשרה היא לפנים משורת הדין.
קיבל טענת אישה שכרטיס המינוי של בעלה למכון עיסוי הינו כסות להיותו צרכן זנות, ולכן מהווה עילה לגירושין.
אב המרצה עונש מאסר חייב בתשלומי מזונות, משום שבמהלך ריצוי המאסר ביטוח הלאומי ישלם את המזונות ובתום תקופת המאסר ישיב הבעל את החוב לביטוח לאומי.
משפחתו

בשנת ה'תשי"ד נישא למתילדה (נפטרה ב-2022), בתו של הרב יהודה זונדל הגר, האדמו"ר מסאווראן (נכדת הרב שמואל אהרן שזורי). הזוג התגורר בשכונת גאולה (שכונה) בירושלים, ולהם שבעה ילדים, בהם:
הרב חייקל מילצקי - ראש ישיבת רש"י בירושלים.
הדסה אוירבך (אלמנתו של הרב ברוך אוירבך בנו של הרב שלמה זלמן אוירבך, מהדיר הספר "מהרי"ט אלגאזי השלם") - מנהלת סמינר בנות אלישבע בירושלים.
הרב ראובן מילצקי - רב קהילת "מצפה רמות" בשכונת רמות אלון (חתן הרב אריה הורביץ).
חסיה יוכבד אשת הרב יצחק לוקסנברג, רב קהילת 'נאות שמחה' במודיעין עילית ומשגיח בישיבת עטרת ישראל בעיר.
אחיו אהרן נחום מילצקי היה גבאי בית הכנסת איצקוביץ' ועוזרו של הרב אלעזר מנחם מן שך. גיסיו היו האדמו"רים מסאווראן רבי ישכר דב הגר ורבי יצחק מאיר הגר, האדמו"ר מזבלטוב רבי בן ציון הגר, ראש ישיבת תורת אמת ורב שכונת בית ישראל הרב שמואל אלעזר היילפרין, האדמו"ר מלעלוב רבי אברהם שלמה בידרמן והרב צבי הירש שפירא - מחבר הספר "צביון העמודים" על הסמ"ק וחתן פרס הרב קוק לספרות תורנית.
לקריאה נוספת

ישראל שפיגל, "רב, מורה ו...חבר", יתד נאמן מוסף שבת קודש, גיליון 46 ח' באב תש"ע' עמ' 2 - 3.
הרב ברוך פריינד, צאצאי רבי בן ציון וועבער מירושלים (ב), בתוך: עלי זיכרון 47, סיון תשע"ח, עמ' כג - כה.
הערות שוליים

↑  יוסף משה מילצקי (1928 - 2010) באתר Geni
↑  אהרן קורנפלד, ההסדרניקים של תש"ח, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 1987
↑  אמנון לוי, שטריימל, אלה וכאפייה, חדשות, 5 באוגוסט 1988
1 2  בנימן קלוגר, מחנה יהודה ושכנותיה, ירושלים ה'תש"ף, עמ' 95
1 2  אלמנת הדיין: הרבנית מתילדה מילצקי ע"ה, באתר כל רגע, 8 באוקטובר 2022
↑  אושרו שלושה דיינים חדשים, הצופה, 21 ביוני 1966
↑  דוד ארליך, אחי הרב שפירא מונה אב"ד רבני, דבר, 3 באוקטובר 1983
↑  דוד ארליך, לא הופעל לחץ למינוי הרב שפירא, דבר, 4 באוקטובר 1983
↑  ראו למשל במודעה זו, מעריב, 4 באוקטובר 1084
↑  אלי שלזינגר, אב"ד בירושלים רבי משה יוסך מילצקי זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 7 ביולי 2010
↑  "כנס של הגוש לציות והגשמה", דגלנו כסלו-טבת תש"ם, עמ' כא
↑  ראו למשל: "מסיבת חנוכה ליוצאי נח"ל של צא"י", דגלנו, כסלו-טבת ה'תש"ם, עמ' כז
↑  ראו למשל: "גליון לנוער: בטאון הנוער האגודתי", גליון 825, אב תשמ"ו, עמ' 8
↑  קברו באתר Gravez
↑  פסקי דין רבניים יא, 262 - 267
↑  יזהר באר, האשראי נגמר, כל העיר, 5 באוגוסט 1988
↑  פסקי דין רבניים טז עמ' 349
↑  יוסי נכטיגל, ‏הגבאי איננו: רבי אהרן מילצקי זצ"ל, באתר כיכר השבת, 10 באפריל 2010
מחבטן הספירים

| מחבטן הספירים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: טחנאים
משפחה:: טריגוניים
סוג:: מחבטן
מין:: מחבטן הספירים
שם מדעי
 Taeniura lymma ‏פורסקל, 1775
תחום תפוצה


מַחְבְּטַן הַסַּפִּירִים (שם מדעי: Taeniura lymma) הוא מין בסוג מחבטן, שחי בימים טרופיים באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט. המין חי בעיקר בחופים חוליים ובשוניות אלמוגים, בעומקים של עד 30 מטר ובדרך כלל בקרבת החוף. המין הוא פופולרי באקווריומים ברחבי העולם בזכות צבעיו המרשימים והתנהגותו החברותית והרגועה.
תפוצה

מחבטן הספירים חי במים טרופיים בקרבת החוף בכל אזור תפוצתו, שכולל את האוקיינוס ההודי, האוקיינוס השקט, והים האדום, כולל חופי איים כגון מדגסקר, מאוריציוס, זנזיבר, איי סיישל, סרי לנקה והמלדיביים. הוא חי גם במפרץ הפרסי ובמפרץ עומאן, בהם הוא נדיר יותר. בתפוצתו באוקיינוס השקט, המין חי בשטח שבין הפיליפינים, לצפון אוסטרליה, כולל מרבית האיים הפולינזיים שביניהם. תפוצתו מגיעה מזרחה עד לאיי שלמה. המחבטן נמצא בעיקר בעומקים שלא עולים על 30 מטר, והוא חי בעיקר על הקרקעית של חופים חוליים ושוניות אלמוגים. בקיץ להקות של מחבטנים נודדות דרומה עד דרום אפריקה.
פיזיולוגיה ותיאור פיזי

המחבטן, כמו מרבית הבטאים, מתאפיין בסנפירי צד רחבים מאוד, שנותנים לגופו (חוץ מזנבו) צורת דיסק. נפנוף סנפירים אלה כדי לנוע הם מה שנתנו לו את שמו העברי. למחבטן עיניים בולטות בצבע צהוב, ומאחורי כל אחת מעיניו מצוי אחד מפתחי הנשימה שלו. פיו של המחבטן נמצא על צידו התחתון, וכמו בדגי סחוס רבים, מכיל מספר שורות שיניים (15–24) בכל לסת. על בטנו מצויים גם שני סנפירים תחתונים שעוזרים לו לנוע. זנבו של המחבטן מגיע לאורך שגדול פי 1.5 מגופו, ומתאפיין בשני קוצים חדים וארסיים (כמו בבטאים רבים) בבסיס זנבו.
עורו של המחבטן חלק עם קשקשים קטנים מאוד. המאפיין הבולט ביותר במחבטן הספירים (כמו בשוכני שונית רבים אחרים) הוא צבעיו העזים. המחבטן מתאפיין בגוף בצבע צהוב כהה, כשצדדיו בצבע צהוב בהיר, והוא מכוסה בנקודות כחולות בוהקות דמויות ספיר (אבן חן כחולה), שהעניקו לו את שמו בעברית. הנקודות קטנות ונעשות צפופות יותר באזורים הקרובים לצדי גופו של המחבטן. המחבטן הוא בטאי קטן יחסית, כשקוטר גופו מגיע לבערך 35 סנטימטר, אורכו ל 80 סנטימטר, ומשקלו ל 5 קילוגרם.
אורח חיים ואקולוגיה

המחבטן הוא אחד הבטאים הנפוצים ביותר באזור תפוצתו, בו הוא חי בשוניות אלמוגים, בהן הוא בדרך כלל מתחבא בתוך גומחות מתחת לאלמוגים או מערות תת-ימיות, ולעיתים אפילו ספינות טבועות. בלילות, עם הגאות, קבוצות קטנות מהם יוצאות לסנן מזון מתוך החול. בניגוד להרבה בטאים אחרים, המחבטן לא נוטה להתחפר בחול על מנת להסתיר את עצמו. תזונת המחבטן מורכבת מרכיכות, תולעים, סרטנאים ולובסטרים, וגם דגי גרם קטנים. כשהמחבטן מוצא טרף, הוא מכסה אותו באמצעות גופו, כך שהטרף לכוד, ומכניס אותו לתוך פיו שנמצא בצידו התחתון. בגלל שהמחבטן מוציא דברים רבים מתוך החול, אך לא אוכל הכל, דגים אחרים, כגון דגים ממשפחת המוליתיים, עוקבים אחריו על מנת לאכול שאריות שהוא פספס.
עונת הרבייה של המחבטן נמשכת מהאביב המאוחר עד לקיץ. המחבט והזכר נצמד לנקבה ומנסה לתפוס בה על מנת להזדווג. נצפו מקרים בהם מחבטן זכר ניסה להיצמד למחבטן זכר אחר. מחבטנים לעיתים נצפים מתכנסים בחופים רדודים בעונת הרבייה, ככל הנראה למטרות הזדווגות. מחבטנים מולידים וולדות חיים. העובר מתחיל את חייו בביצה בתוך גוף האם, ובתחילה הוא ניזון משק החלמון, ובהמשך הוא מתחי להיזון מחומרי הזנה בגוף האם, שמורכבים בעיקר מריר, שומן וחלבונים. תקופת ההריון אינה ידועה, אך היא משוערת כבין 4 ל 12 חודשים. הנקבה יולדת מספר צאצאים, שמספרם מגיע עד 7, כשהם כבר די מפותחים ונראים כמו גרסה מוקטנת של הוריהם. זכרים מגיעים לבגרות מינית כשקוטרם הוא 21 סנטימטר. לא ידוע מתי נקבות מגיעות לבגרות מינית.
טורפיו העיקריים של המחבטן הם פטישניים ודולפיננים, אך הם עלולים להיות טרף גם לחיות גדולות אחרות. המחבטן עלול לסבול מטפילים כגון תולעים מקבוצת השרשורים ותולעים שטוחות אחרות. מחבטנים נצפו כשהם הולכים לתחנות של דגי נקאי, בו הנקאי מנקה אותם מטפילים על גופם ובתוך פיהם.
אינטראקציות עם האדם

המחבטן הוא שקט וחברותי מטבעו, אך אם הוא מרגיש מאוים הוא עלול לפגוע קשות באדם עם קוצי זנבו הארסיים. צבעיו העזים ומזגו הנח הפכו את המחבטן לפופולרי מאוד בקרב אקווריומים ציבוריים ומגדלי אקווריומים פרטיים. באקווריום גדול ומתוחזק הוא יכול לחיות טוב, אך לרוע המזל הוא דורש הרבה שטח והשקעה, כך שהוא לעיתים רחוקות שורד בשבי אצל מגדלים פרטיים. מחבטנים לעיתים קרובות מסרבים לאכול בשבי, ואף פרטים בריאים לעיתים מתים או מפסיקים לאכול בלי סיבה נראית לעין. באקווריומים ציבוריים, בהם התנאים טובים בהרבה ליצורים גדולים כמו המחבטן מאשר אצל מגדלים פרטיים, ישנם אחוזי הצלחה גבוהים מאוד בגידול מחבטנים, ואקווריומים רבים אף מצליחים להרבות אותם. המין נמצא בתוכנית שימור ורבייה של האיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים, בה משתתפים גם אקווריומים ישראלים.
המחבטן משמש דג מאכל במזרח הרחוק, במזרח אפריקה ובאוסטרליה. למרות שהמחבטן לא מאוים מאוד סביבתית בפני עצמו, הרס שוניות האלמוגים (סביבת המחיה שלו) בשנים האחרונות, פגעה באוכלוסיית המחבטן, ודיג יתר גם מאיים על אוכלוסייתו.
בישראל

בישראל מחבטן הספירים מצוי במפרץ אילת, וחי בשוניות האלמוגים המעטות שנותרו בה, בעיקר בשמורת חוף האלמוגים. אוכלוסיית המין נפגעה מהנזק לשונית שנגרם בשנות ה-90 ובתחילת שנות האלפיים, אך בשנים האחרונות היא החלה להשתקם. בישראל ישנם מחבטנים במצפה התת-ימי ובאקווריום ישראל, כחלק מתוכנית השימור הבינלאומית.
הערות שוליים

↑  מחבטן הספירים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי סחוס (תש"ס), 2000. האקדמיה ללשון העברית
מחבטן באורך מלא חובט בסנפיריו
מחבטן הספירים חבוי במערה במהלך היום
מחבטן שט מעל שדה תת-ימי
פטישן כד-חרטום, אחד מטורפי המחבטן
מחבטן באקווריום ציבורי בהולנד
מחבטן ספירים בחוף האלמוגים באילת
משה כרמי

| --- | --- |

משה כרמי, 1938
 לידה:  10 בדצמבר 1893 פתח תקווה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  10 באוגוסט 1952 (בגיל 58) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עין חרוד מאוחד 
 
משה כרמי בקדמת התמונה משמאל, סיום הלימודים של המחזור הראשון בגמנסיה הרצליה, 1913
משה כרמי (במרכז) עם בני נוער במִפקד בעין-חרוד
משה כרמי (מימין) מלמד שחייה במעיין חרוד, 1938
משה כרמי (ינובסקי) (דצמבר 1893 – 10 באוגוסט 1952) היה מחנך ישראלי. בנם של מייסדי פתח תקווה, תלמיד המחזור הראשון בגימנסיה העברית 'הרצליה', ממגויסי הצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה ומאנשי התגבורת לקרב תל-חי, מראשוני קיבוץ עין-חרוד בעמק יזרעאל, וממניחי המסד למערכת החינוך הייחודית של התנועה הקיבוצית.
פועלו החינוכי

מיד בבואו לעין-חרוד השתלב משה כרמי בסגל ההוראה של בית הספר המקומי שהפך בשנת 1927 לבית הספר המשותף לקיבוצים השכנים עין-חרוד ותל-יוסף (כיום "בית הספר המקיף עמק חרוד"). בשנים 1925–1952 הוא היה עמוד תווך במוסד חינוכי זה. את אוצר הידע שלו בתחומים הרבים – עברית, תנ"ך, ספרות, שירה, טבע, מולדת, היסטוריה, ערבית ומוזיקה – הנחיל לדורות של תלמידים. משה כרמי הדריך את חניכיו במסעות רגליים ברחבי הארץ והטמיע בהם את ערכי העבר המקראי, הציונות וידיעת הארץ. כמי שהשפה הערבית הייתה שגורה על פיו והיה בן-בית בכפר הערבי, הוא הכיר לתלמידיו את אורחות החברה הערבית והקנה להם את יחס הכבוד כלפי ערביי ארץ ישראל ומורשתם.
כתביו

משה כרמי הותיר בעיזבונו אוסף כתבים גדול. כתבי יד רבים משנות עלומיו – הגות, שירים וחלומות נעורים – נשרפו בדגניה בשלהי מלחמת העולם הראשונה. הוא פִרסם מעט מזעיר מיצירתו האמנותית והספרותית (שירים, פואמות, לחנים, יומנים, מכתבים ופרקי הגוּת), אך רבות מיצירותיו הועלו בהצגות בבית הספר, במופעים ובחגים בקיבוצו.
כתבים שפורסמו בחייו:
הפואמה "אגדת החיטה", בכתב העת "האדמה" בעריכת יוסף חיים ברנר (ירחון שיצא בשנים 1919–1921 כמוסף ספרותי בעיתון "קונטרס" של "אחדות העבודה").
הפואמה "קטעים", בקובץ "אוהל לדברים שכתב", בעריכת מרדכי קושניר, תר"ף.
הפואמה "כדוריה וסביבוני" (לא ידוע אם הודפסה).
עם גילוי מערת האדם הקדמון במצוּק נחל עמוד בגליל, בואכה בקעת כינרות, החל בערוב ימיו בכתיבת הרומן "ילדי נחל העמוד", על חיי האדם הקדמון בגליל ועל היווצרות השפה העברית.
לאחר מותו קובצו מבחר כתביו בספר:
משה כרמי, דליות הגפן: כתבים ומכתבים, עין-חרוד: הוצאת עיינות, 1954.
במלאת 20 שנים להסתלקותו הוציאו תלמידיו ומשפחתו ספר ובו אסופת רשימות ומאמרים לזכרו (בכותבים: בני המשפחה, הסופר דוד מלץ, המשורר זרובבל גלעד, נחום ניצן, אשר גולן, גיל לביא, מיכאל אודם, מיכה יקיר, חיים שפרוני):
עבריה כרמי ויהודה רון-פולני (עורכים), ניגון והֵדו, עין-חרוד, 1973
הנצחה

דמותו של משה כרמי הונצחה בספרי זיכרונות שכתבו ראשוני היישוב העברי או שנכתבו עליהם (אסתר ראבּ, נסיה שפרנסקי ועוד); וכן בפרסומים מחקריים על ראשית הקמת כוח המגן העברי (לפני ייסוד ארגון 'ההגנה'), על ההתיישבות החלוצית בעמק יזרעאל ועל עיצובו של החינוך המשותף בתנועה הקיבוצית. בולטוּת ניכרת להנצחת זכרו עולה מספריהם האוטוביוגרפיים של חניכיו, ומספרי זיכרון שנכתבו על חניכיו שנפלו במערכות ישראל או שהלכו לעולמם.
חדר המוזיקה בקיבוץ עין-חרוד איחוד נקרא: "חדר המוזיקה על שם משה ועבריה כרמי" (תרומת שלמה רוזנברג).
בפרספקטיווה היסטורית ניכרת השפעת אישיותו של משה כרמי ודרכו הציונית על עיצוב עולמם הרעיוני והלאומי של חניכיו בני דור תש"ח וממשיכיהם – הלוחמים והמפקדים הקרביים ביחידות הפלמ"ח במערכה לעצמאות ובמלחמות ישראל, וכן אנשי יצירה ורוח (זרובבל גלעד, משה טבנקין, נחמיה שיין, עובד מיכאלי, יוסף טבנקין, דֶני אגמון, ניר דורסיני, יאיר בן-צבי, יאיר בן-ארי, רבקה גוילי ועוד).
גליה שנברג, "המיתוס של משה כרמי בהוויית עין-חרוד", עבודת גמר, אוניברסיטת חיפה, 1996
נכדתו של משה כרמי, המלחינה הדס כרמי, הקדישה לסבה את היצירה לחליל סולו, "נופי מולדתי".
לקריאה נוספת

משה שרת, "משה כרמי", אורות שכבו, תל אביב: עם עובד, 1969, עמ' 26
תקליטור של המופע "עין-חרוד בת 90: חיי המוזיקה מראשיתה ועד היום", עין-חרוד, 2011 (בתקליטור מוקלטים שירים רבים שחיבר משה כרמי – שירי חג ומועד, שירי עבודה ועוד)
הערות שוליים

↑  חיים קלר, "לזכר נעדרים: ליבה וילקומיץ-סגל", דבר, 24 בדצמבר 1941
↑  הקבר של משה כרמי בבית העלמין בעין חרוד, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284333205171  ISNI: 0000 0003 7761 9859  VIAF: 254900494   WorldCat (עם VIAF): 254900494
יניב אלאלוף

| --- | --- |

 לידה:  1973 (בן 52 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-נובמבר 1991
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 202  מפקד בא"ח צנחנים  מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי  מפקד חטיבת עציון  ראש מחלקת תכנון באג"ת  מפקד בה"ד 1  מפקד עוצבת סיני  מפקד אוגדת איו"ש  מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
יניב אלאלוף (נולד בשנת 1973) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, אשר שימש בתפקידו האחרון כמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. קודם לכן שימש מפקד אוגדת איו"ש, מפקד עוצבת סיני, מפקד בה"ד 1, ראש מחלקת תכנון באג"ת, מפקד חטיבת עציון, מפקד בא"ח צנחנים ומפקד גדוד 202.
ביוגרפיה

אלאלוף התגייס לצה"ל בנובמבר 1991, והחל את שירותו בקורס טיס. לאחר שנשר מהקורס התנדב לצנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 202, ופיקד בין היתר על שתי היתקלויות עם מחבלי חזבאללה על גבול לבנון.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 202, ופיקד עליו בין היתר בזמן ניסיון החטיפה בע'ג'ר, ובמהלך מלחמת לבנון השנייה. את תפקידו סיים בשנת 2007. בהמשך מונה למפקד בא"ח צנחנים בין השנים 2007–2009. לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2009–2011.
ב-19 במאי 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, ושימש בתפקיד עד 14 ביולי 2013. בהמשך מונה לראש מחלקת תכנון באג"ת בין השנים 2013–2015. ב-18 באוגוסט 2015 מונה למפקד בה"ד 1. ב-8 בינואר 2017 התרחש פיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב, במהלכו מחבל ערבי דרס למוות קצינה ושלושה צוערי מגמת נחשון. אלאלוף הגיע למקום ותיחקר את הצוערים לאחר שנמתחה ביקורת על תפקודם. ב-27 באוגוסט 2017 סיים את תפקידו. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ה (2017–2018).
ב-29 בינואר 2018 הועלה לדרגת תא"ל וב-18 בפברואר נכנס לתפקידו כמפקד עוצבת סיני, ושימש בתפקיד עד 1 באוגוסט 2019. ב-22 בספטמבר 2019 מונה למפקד אוגדת איו"ש, תפקיד בו שירת עד 14 באוקטובר 2021. בשנת 2022 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בפברואר 2024 סיים את תפקידו והוחלף על ידי אבי בלוט.
במאי 2024 הודיע לו הרמטכ"ל, הרצי הלוי, על סיום שירותו בצה"ל.
חיים אישיים

אלאלוף נשוי ואב לארבעה. בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ותואר שני בלימודי ביטחון מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, שגריר תל אביב בהר דב, הארץ, 8 בדצמבר 2000, כפי שהועלה באתר פרש
↑  חנן גרינברג, חייל "צעיר" הרג 4 מחבלים ברג'ר - ומנע חטיפה, באתר ynet, 22 בנובמבר 2005
↑  חנן גרינברג, חיילי פרויקט "תלפיות" עושים טירונות עם הצנחנים, באתר ynet, 13 באוגוסט 2008
↑  לרגל חג המולד: מפקדי המתפ"ש והמנהל האזרחי נפגשו עם ראשי הכנסיות הנוצריות, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 21 בדצמבר 2011
↑  ישי קרוב, מח"ט חדש לגוש עציון: אל"ם עמית ימין, באתר ערוץ 7, 14 ביולי 2013
↑  גילי כהן, תחקיר ראשוני: הצוערים קיבלו הוראה להתרחק מזירת הפיגוע, לאחר שכמה מהם ירו לעבר המחבל, באתר הארץ, 8 בינואר 2017
↑  אמיר בוחבוט‏, מינויים בצה"ל: המזכיר הצבאי לממשלה ימונה למפקד אוגדת עזה, באתר וואלה, 3 ביולי 2017
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  מפקד פיקוד הדרום בטקס החלפת מפקד עוצבת סיני, באתר צה"ל, 18 בפברואר 2018
↑  אורלי הררי, מפקד חדש לאוגדת איו"ש: תת-אלוף יניב אלאלוף, באתר ערוץ 7, 22 בספטמבר 2019
↑   נכנס לתפקידו מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון החדש, תא"ל אבי בלוט, באתר צה"ל, 14 באוקטובר 2021
↑  גל פרל פינקל, הרמטכ"ל מינה מח"טים חדשים, וכדאי לשים אליהם לב, באתר זמן ישראל, 16 בספטמבר 2020
↑  יוסי יהושוע, יואב זיתון, פרסום ראשון: הרמטכ"ל הודיע לתא"ל עופר וינטר על שחרורו מצה"ל, באתר ynet, 8 במאי 2024
מצולע שווה-צלעות

משושים שווי-צלעות
משולש שווה-צלעות משוכלל
בגאומטריה, מצולע שווה-צלעות הוא מצולע שכל צלעותיו הן בעלות אותו אורך. מצולע שווה-צלעות ושווה-זוויות קרוי מצולע משוכלל.
למרובע שווה-צלעות שם משלו – מעוין. כאשר למעוין גם זוויות שוות, הוא קרוי ריבוע (שהוא מרובע משוכלל). מצולעים שווי-צלעות אחרים לא זכו לשם מיוחד, והם קרויים בשם הכללי של המצולע, בתוספת המילים "שווה-צלעות" (למשל: "מחומש שווה-צלעות"), וכאשר גם זוויותיהם שוות – בתוספת המילה "משוכלל" (למשל: "מחומש משוכלל"). משולש שווה-צלעות הוא בהכרח משולש משוכלל, אך אין זה המצב במצולעים בעלי מספר גדול יותר של צלעות.
במצולע שווה-צלעות מתקיימת גרסה מורחבת של משפט ויוויאני, הקובעת: סכום המרחקים מנקודה לצלעותיו של מצולע משוכלל נתון אינו תלוי במיקומה של הנקודה (זהו גודל אינווריאנטי של המצולע).
נטע רבעי

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוקים כ"ג–כ"ה
 משנה:  מסכת מעשר שני, פרק ה', משניות א'-ה'
 משנה תורה:  הלכות מעשר שני ונטע רבעי, פרקים ט'-י'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן רצ"ד
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קי"ט ספר החינוך, מצווה רמ"ז
 
נטע רבעי הוא כינוי בהלכה לפירות שגדלו בשנתו הרביעית של האילן, לאחר שלוש שנות ערלה. פירות אלו קדושים ומצווה לאכלם בטהרה בירושלים או לפדותם בכסף שבאמצעותו חובה לקנות אוכל שיאכל בקדושה במקום הפירות.
כיוון שפירות אלו קדושים, הם נפטרים ממצוות השארת לקט שכחה ופאה לעניים, ואין מצווה להפריש מהם תרומות ומעשרות.
בקידוש הפירות ובאכילתם בירושלים מקיימים מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות. מצווה זו נוהגת גם בימינו.
מקור המצווה

נאמר בספר ויקרא:
וְכִי תָבאוּ אֶל הָאָרֶץ וּנְטַעְתֶּם כָּל עֵץ מַאֲכָל וַעֲרַלְתֶּם עָרְלָתוֹ אֶת פִּרְיוֹ שָׁלשׁ שָׁנִים יִהְיֶה לָכֶם עֲרֵלִים לא יֵאָכֵל.

וּבַשָּׁנָה הָרְבִיעִת יִהְיֶה כָּל פִּרְיוֹ קדֶשׁ הִלּוּלִים לַה'.

וּבַשָּׁנָה הַחֲמִישִׁת תֹּאכְלוּ אֶת פִּרְיוֹ לְהוֹסִיף לָכֶם תְּבוּאָתוֹ אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם.
דיני נטע רבעי מפורטים במשנה במסכת מעשר שני, פרק ה',  משניות א'–ה'.
דיני המצווה

פירות האילן אסורים באכילה בשלוש השנים הראשונות לנטיעתו והם נקראים ערלה. כאשר מסתיימות שלוש השנים, עדיין אין הפירות מותרים באכילה; הם נחשבים לקדושים, ויש להתייחס אליהם כדרך שמתייחסים למעשר שני, כלומר, להעלות אותם לירושלים בין החומות ולאכול אותם שם בטהרה. אם לא ניתן לעלות לירושלים מיד, מותר לפדות את הפירות בכסף בשווי הפירות, ולאחר מכן לעלות לירושלים, לרכוש מוצרי מזון במעות אלו, ולאכול אותם שם בטהרה.
בזמן הבית אסור היה לפדות את הפירות בכל מקום שהוא בתוך מהלך יום מירושלים, אך משחרב המקדש בטל דין זה.
בימינו, מכיוון שאין אנשים טהורים ואי אפשר לעלות ולאכול את הפירות בטהרה בירושלים, נוהגים לפדות את כל הפירות בכסף, וכך מותרים הפירות באכילה. ולמרות שיש הרבה פירות, מותר לפדותם על שווה פרוטה. היות שאסור לנו לאכול את הפירות, אין להם שווי, ואפשר לפדותם על מטבע שווה פרוטה או על מאכל ששווה פרוטה על ידי שאומר: "כל הפירות הללו פדויים בפרוטה זו/במאכל שווה פרוטה זה". את הפרוטה או המאכל – מאבדים כדי שלא ישתמשו בהם בטעות.
לפני הפדיון מברכים: "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קדשנו במצוותיו וצוונו על פדיון רבעי".
באילו מינים נוהגת

נחלקו האמוראים האם נוהגת רק בכרם או בכל האילנות. ולהלכה, כתב השולחן ערוך שנוהגת בכל האילנות, אולם הרמ"א כתב שבחוץ לארץ יש להקל בפירות האילן.
דיני נטע רבעי חלים גם על פירות שמיטה, ובמקרה כזה מותר לכולם לקטוף אותם ולאכול אותם בירושלים. ובימינו, מותר לכולם לקטוף ולחלל על פרוטה. על בעלי שדות לסמן את עצי נטע הרבעי בשמיטה, כדי שהקוטפים ידעו לפדות אותם. ובגמרא מבואר שנהגו לסמן את העצים ב"קזוזות אדמה" כדי להראות שכמו שהאדמה יש ממנה הנאה, כל רבעי, כאשר נפדה מותר בהנאה.
הדין בחוץ לארץ נמצא במחלוקת פוסקים: יש אומרים שמצוות הערלה ונטע רבעי תלויים זה בזה ולכן כמו שערלה נוהגת בחוץ לארץ, כך גם נטע רבעי. הרמב"ם סובר שדין נטע רבעי הוא דווקא כמעשר שני שנוהג רק בארץ ישראל.
להלכה כתב הש"ך שכדי לצאת ידי כולם פודים את נטע רבעי שבחוץ לארץ ללא ברכה.
מנין השנים

אף על פי שגיל העץ נספר כל שנה בא' בתשרי, איסור ערלה ונטע רבעי נקבעים על פי ט"ו בשבט. על כן, גם כשהסתיימה השנה השלישית של העץ, הפירות שצומחים בעץ עדיין נחשבים לפירות של השנה הקודמת והם ערלה עד לט"ו בשבט. מט"ו בשבט הפירות שעל העץ נחשבים כבר לפירות של השנה הרביעית והם קדושים בקדושת נטע רבעי.
טעמי המצווה

בספר החינוך נכתב שמצוה זו באה להודות ולהלל לאלוהים על טובו שבגינו העניק לנו פירות. לפיכך נקרא בפסוק "הילולים לה'".
טעם נוסף, הוא מכיוון שהאדם יצטרך לעלות לירושלים לאכול שם את פירותיו - הוא יקבע אט אט את מושבו שם, ובניו והוא יחשפו לדברי התורה של החכמים המתגוררים במקום.
הרמב"ן כתב גם כן שבהבאת הפירות יש משום הודאה לאלוהים. אך הוא מוסיף ומפרט שעושים זאת רק בשנה הרביעית כי אז כל הפירות גדלים כראוי, ובשלש השנים הראשונות עדיין לא מוציא האילן פירות כל צרכו. בפירושו על התורה הוא כותב ש"טעם המצווה הזאת לכבד את ה' מראשית כל תבואתנו מפרי העץ ותבואת הכרם, ולא נאכל מהם עד שנביא כל פרי שנה אחת הלולים לה'. והנה אין הפרי בתוך שלש שנים ראוי להקריבו לפני השם הנכבד, לפי שהוא מועט, ואין האילן נותן בפריו טעם או ריח טוב בתוך שלש שנים, ורובם הם נרקבים, ורובם לא יוציאו פירות כלל עד השנה הרביעית, ולכן נמתין לכולן עד שתעבור השנה הרביעית ולא נטעם מהם עד שנביא מן הנטע שנטענו כל פריו הראשון הטוב קודש לפני ה', ושם יאכלוהו ויהללו את שם ה'... ואמת הדבר עוד, כי הפרי בתחילת נטיעת האילנות, רוב הליחות הדבק בו מזיק לגוף ואיננו טוב לאכול כדג שאין לו קשקשת והמאכלים הנאסרים בתורה שהם רעים גם לגוף".
בניגוד להלכה המקובלת שאת נטע רבעי הבעלים אוכלים בירושלים, בתרגום יונתן בן עוזיאל וכן באבן עזרא כתבו שנטע רבעי הוא ממתנות כהונה שיש למסור לכהן.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת מעשר שני, פרק ה', משנה ב'
↑  דעת רבי יוסי, משנה, מסכת מעשר שני, פרק ה', משנה ב', וכך בתלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ה', תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ל"א, עמוד ב'; לדעת תנא קמא במשנה שם כבר בזמן הבית בטלה התקנה מחמת ריבוי הפירות.
↑  י - נטע רבעי - פניני הלכה, באתר פניני הלכה, ‏1 במרץ 2018
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ה, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף מ"ו, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס"ט, עמוד א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק י', הלכה ט"ו
↑  ש"ך על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רצ"ד, סעיף ז'
| כשרות |
| --- | --- | --- |
| כשרות הבשר | אבר מן החי • טרפה • סירכא • גיד הנשה • צומת הגידים • סימני הכשרות • עופות טמאים • זרוע, לחיים וקיבה • איסור אכילת חֵלֶב • שחיטה • הכשרת בשר • איסור אכילת דם • בשר שנתעלם מן העין • כחל (כשרות) |  |
| מצוות התלויות בארץ | שמיטה • יובל • טבל • תרומות ומעשרות • חלה • איסור חדש • איסור ערלה • נטע רבעי • כלאי הכרם • פאה • מתנות עניים • ביכורים |  |
| הלכות הרחקה מגויים | חלב נוכרי, גבינת נוכרי וחמאת נוכרי • יין נסך • פת עכו"ם • בישולי גויים |  |
| הכשרת כלים | טבילת כלים • הכשרת כלים • ליבון • נעיצה |  |
| איסורי תורה | בשר בחלב • חמץ בפסח • איסור אכילת שרצים |  |
| איסורי דרבנן ומנהגים | איסור לינת לילה • משקים שנתגלו • איסור אכילת קטניות בפסח • איסור שתיית מים בחילופי תקופות • אכילת דג עם בשר • אכילת דג עם חלב • אוכלים ומשקים שתחת המיטה |  |
| דינים כלליים | איסור והיתר • תערובת • מיעוט המצוי • טעם כעיקר • נותן טעם • נותן טעם לפגם • נ"ט בר נ"ט • דבר דעביד לטעמא • מעמיד • ביטול איסור לכתחילה • איסורים מבטלים זה את זה • כבוש כמבושל • תתאה גבר • מליח כרותח • עבירה מטמטמת |  |
| כשרות בעת החדשה | ירקות ללא חרקים • ג'לטין • משגיח כשרות • שטירל • בראקל |  |
| מצוות התלויות בארץ |
| --- | --- | --- |
| מתנות כהונה | ביכורים • תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה |  |
| מתנות לוייה | מעשר ראשון |  |
| מתנות עניים | לקט • שכחה • פאה • פרט • עוללות • מעשר עני |  |
| שמיטה ויובל | שמיטה • שמיטת קרקעות • שמיטת כספים • שנת היובל • שדה אחוזה |  |
| מצוות הקשורות לקדושה | מעשר שני • כלאיים • כלאי הכרם • כלאי זרעים • ערלה • נטע רבעי |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ארגאלוס

| --- | --- |
 תפקיד:  מלך ספרטה
 אב:  אמיקלס 
 אם:  דיומדה 
 אחים:  קינורטס 
 צאצאים:  אויבלוס 
 
ארגאלוס (ביוונית: Άργαλος) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, מלך ספרטה בתקופת האגדה, שכיום מתייחסים אליו בתור תקופת הברונזה ביוון.
אראגלוס הוא בנם הבכור של אמיקלס ודיומדה, אחיהם של קינורטס ולאודמיה. לאחר מות אביו ירש את כס המלוכה ולאחר מותו, ירש אותו קינורטס אחיו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זאב דרורי

ערך זה עוסק באיש צבא וחינוך ישראלי. אם התכוונתם ליזם טכנולוגיה אמריקאי, יליד ישראל, ראו .
| --- | --- |

זאב דרורי נושא דברים בכנס "הולך ונעלם: תקוות וקשיים בשיקום נהר הירדן" שאורגן ביוזמת ידידי כדור הארץ המזרח התיכון במכללת כנרת
 לידה:  11 באוגוסט 1946 (בן 78) חיפה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1964–1986 (כ־22 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת שקד  מפקד גדוד בבה"ד 1  מפקד חטיבת הנגב  מפקד חטיבת גבעתי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מנהל במפעל נטפים  מפקד גלי צה"ל  ראש החטיבה ללימודי צבא וביטחון באוניברסיטת בן-גוריון  מנכ"ל המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן פרופ' ראש המחלקה רב-תחומית במכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
 
זאב דרורי (נולד ב-11 באוגוסט 1946) הוא איש צבא וחינוך ישראלי, היה מפקדה השני של חטיבת גבעתי החדשה ומפקד גלי צה"ל. כיהן מ-2008 ועד 2015 כמנכ"ל המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.