stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה זאב קליין
הערות שוליים

↑  יקר סהדותא, סדור עבודת ישראל (רעדעלהיים, תרכ"ח).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311495905171  PLWABN: 9810686987605606  GND: 139134832  ISNI: 0000 0000 7101 3176  LCCN: nr2001017436  NTA: 305175068  SELIBR: 263309  SUDOC: 181078244  VIAF: 14695898   WorldCat (עם VIAF): 14695898 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה

| --- | --- |

 תחום:  השכלה גבוהה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 מייסדים:  בנג׳מין ראש 
 יושב ראש:  Petros Levounis, Richard Smith Dewey 
 תקופת הפעילות:  16 באוקטובר 1844 – הווה (180 שנה) 
 www.psychiatry.org
 
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה או האיגוד האמריקאי לפסיכיאטריה (באנגלית: American Psychiatric Association, בר"ת: APA) היא ארגון מקצועי אמריקני שחבריו הם רופאים מומחים ומתמחים בפסיכיאטריה. בשנת 2006 מנתה האגודה יותר מ-35,000 חברים שרובם הגדול פועל בצפון אמריקה. אין להתבלבל בין ארגון זה לבין "האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה", שגם ראשי התיבות שלה הם APA.
באתר האינטרנט של האגודה מוצג תאורה והחזון שלה:
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה מפרסמת מספר כתבי עת, עלונים שונים וכן את המדריך הסטטיסטי לאבחון הפרעות נפשיות, המוכר גם בכינוי DSM (ר"ת: "Diagnostic and Statistical Manual of mental disorders"). המדריך הסטטיסטי לאבחון הפרעות נפשיות הוא ספר מקובל ורווח ברוב העולם המערבי, ופסיכולוגים ופסיכיאטרים רבים נעזרים בו.
מדד תל אביב 90

מדד תל אביב 90 הוא מדד השקעה המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של 90 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, הבאות מיד לאחר החברות הנמצאות במדד תל אביב 35. חיבור קבוצת החברות במדד זה, עם החברות הנמצאות במדד תל אביב 35 נותן את קבוצת החברות הנמצאות במדד תל אביב 125. לפיכך ניתן להגדיר את מדד תל אביב 90 כמדד הנגזר ממדד תל אביב 125.
המדד התפרסם לראשונה על ידי הבורסה לניירות ערך ב-1 בינואר 1999 בשווי של 299.89 נקודות, שהיה באותו זמן השער של מדד ת"א 100. משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר מדי 15 שניות. המדד נותן תמונה משלימה לגבי מצב החברות מהדרג השני בכלכלה הישראלית.
מדד תל אביב 90 נחשב למדד ספקולטיבי יותר ממדדי תל אביב 35(לשעבר תל אביב 25) ותל אביב 125(לשעבר תל אביב 100). כך למשל, במשבר של שנת 2008, ירד מדד זה ב-70%, לעומת ירידה של 50% שירד ת"א 25. מסיבה זו, המדד נחשב לפחות פופולרי להשקעה בקרב הציבור. כשש תעודות סל שונות עוקבות אחר מדד זה, ארבע תעודות עוקבות אחריו בחסר, ועוד שלוש תעודות מורכבות העוקבות אחריו עם מינוף (חיובי או שלילי).
מדד תל אביב 90 החליף את מדד תל אביב 75 בפברואר 2017, במסגרת "רפורמת המדדים" שיזמה הבורסה לניירות ערך.
הרכבת המדד וחישובו

המדד מורכב מ-90 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר, ושאינן נכללות במדד תל אביב 35. המניות צריכות לעמוד בתנאים הבאים:
מחזור יומי ממוצע של 50 אלף ש"ח או חציון מחזור יומי של עשרת אלפים ש"ח.
החזקות הציבור במניה הן לפחות 20%
שווי החזקות הציבור במניה הוא לפחות 100 מיליון ש"ח
על אף האמור לעיל הכלל הנוגע להחזקות הציבור אינו מוחלט. כך למשל, בדצמבר 2008 רק 93 מניות עמדו בכלל זה, ולמדד נכנסו 7 מניות שלא עמדו במינימום הנדרש.
משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר מדי 15 שניות.
הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה, בתום המסחר ביום חמישי הראשון בחודשים מאי ונובמבר, לפי שווי השוק שלושה שבועות לפני תאריך העדכון. תהליך העדכון מתבצע על פי האלגוריתם הבא:
ראשית מוצאות המניות שלא עומדות בדרישות.
במקומם המניות שיצאו, נכנסות מניות שעמדו בתנאי הסף, כאשר עדיפות ניתנת למניות בעלות שווי שוק גבוה יותר.
אם בתום התהליך, ישנן מחוץ למדד מניות העומדות בתנאים, ששווי השוק שלהן גדול ב-20% משווי השוק של מניה הנמצאת בתוך המדד, יכנסו מניות אלו ויוצאו המניות בעלות שווי השוק הנמוך יותר.
התנהגות המדד

ממרץ 2003 עד סוף שנת 2007 היה מדד תל אביב 75 במגמת עלייה חזקה, מרמה של קרוב ל-300 נקודות בתחילת התקופה, ועד לשיא של 1,134.74 ב-15 ביולי 2007. מאז שיא זה החלה השפעתו של משבר האשראי העולמי להוריד את המדד עד שבתאריך ה-28 בדצמבר 2008 חזר המדד לשפל של 316.67 נקודות, רמה בה היה חמש וחצי שנים קודם לכן. מאז חזר המדד והתאושש באופן עקבי אך רק בשנת 2020 עקף את רמות השיא שנקבעו בשנת 2007.
אחת מתכונותיו הבולטות של מדד תל אביב 90 היא שהוא אינו מושפע משוק הנגזרים, כפי שמושפעים מדדי תל אביב 35, ובמידה פחותה מדד תל אביב 125. כך יכול מדד זה לתת תמונה אמיתית יותר לגבי המגמות התוך יומיות. השוואת התנהגות מדד זה לעומת מדד תל אביב 35 נותנת תובנה לגבי רמת התערבות שחקני המעו"ף במסחר, שכן שחקני המעו"ף אינם פועלים במניות המרכיבות מדד זה.
באוגוסט 2015 הודיעה הבורסה בתל אביב שהיא בוחנת אפשרות לרפורמה במדדים, במסגרתה יהפוך מדד ת"א 75 למדד ת"א 90. בינואר 2016 פרסמה הבורסה את התוכנית המפורטת לרפורמה להערות הציבור, ובאוגוסט 2016 הודיעה רשמית על יישום הרפורמה החל מ-9 בפברואר 2017.
במסגרת המעבר ממדד תל אביב 75 למדד ת"א 90, השתנה אופן חישוב תקרת משקל של כל מניה במדד, כך שלאחר השינוי מגבלת המשקל תהיה 2%.
הערות שוליים

1 2  הודעה לעיתונות: המדדים החדשים של תל אביב – החל מפברואר 2017, באתר הבורסה, 10 באוגוסט 2016
↑  יוסי פינק, הבורסה מטילה פצצה: בוחנת רפורמת ענק בתחום המדדים בת"א - לא עוד 'ת"א 25', באתר ביזפורטל, 9 באוגוסט 2015
↑  יוסי פינק, זה מתקרב: הבורסה חושפת את המבנה של "רפורמת המדדים" - ויש שינוי דרמטי, באתר ביזפורטל, 27 בינואר 2016
גרף של מדד ת"א 75 החל משנת 2000
אלף אפס

ערך זה עוסק בסימון המתמטי אלף אפס. אם התכוונתם לרבעון אלף אפס, ראו .
\!\,\aleph _{0}  (אָלֶף אֶפֶס) הוא הסימון המקובל בתורת הקבוצות לעוצמה של קבוצת המספרים הטבעיים, שהיא העוצמה האינסופית הקטנה ביותר. כמו שמוכיח משפט קנטור, אף עוצמה אינה גדולה ביותר.
קבוצות שעוצמתן אלף אפס נקראות קבוצות בנות מנייה.
היסטוריה

תורת הקבוצות נוסדה על ידי המתמטיקאי הגרמני גאורג קנטור בסוף המאה ה-19. הוא השתמש לראשונה בסימון אָלֶף אֶפֶס במאמר שנכתב בשנת 1893, וראה אור בדפוס בשנת 1895, בכותרת Die kleinste transfinite Cardinalzahl Alef-null (המספר המונה האינסופי הקטן ביותר אלף אפס), שהופיע בכתב העת Mathematische Annalen. במאמר כותב קנטור:  \!\,\aleph _{0} wir nennen die ihr zukommende Cardinalzahl, in Zeichen (נקרא למספר המונה הקשור בקבוצה זו בסימן  \!\,\aleph _{0}).
במכתב ששלח קנטור ב-30 באפריל 1895 הסביר את מניעיו לבחור באות א של האלפבית העברי: "נראה לי שלמטרה זו מערכות אלפבית אחרות כבר היו בשימוש נרחב מדי". פרשנים שונים ייחסו לקנטור כוונות עמוקות יותר, החל מהפירוש התמים שאלף, האות הראשונה באלפבית העברי, מציינת התחלה חדשה, המשך בפירושים שלפיהם קנטור, שהיה ממשפחה מתבוללת, ידע שאלף היא האות הראשונה של המילה העברית "אינסוף", וכלה בטענה שקנטור בחר באות אלף בשל משמעותה בקבלה. או רמיזה לכינוי "אלופו של עולם" לה', שהוא אינסופי.
בדומה לסימון  \aleph _{0} לעוצמה האינסופית הקטנה ביותר, מגדירים  \aleph _{1} כעוצמה הקטנה ביותר הגדולה מ- \aleph _{0},
 \aleph _{2} כעוצמה הקטנה ביותר הגדולה מ- \aleph _{1}, וכן הלאה. העוצמה  \aleph _{\omega } מוגדרת כעוצמה הקטנה ביותר הגדולה מכל  \aleph _{n}, וכך מוגדרת באינדוקציה טרנספיניטית העוצמה  \aleph _{\alpha } לכל מספר סודר  \alpha .
את עוצמת הרצף, שהיא עוצמת הממשיים, סימן קנטור באות  \!\,\aleph  (כיום משתמשים גם באות  \!\,c, שהיא האות הראשונה של המלה continuum, לעוצמה זו). הוכחת האלכסון של קנטור מראה כי  \ \aleph \neq \aleph _{0}. הוכח שעוצמת המספרים הממשיים שווה לעוצמת קבוצת החזקה של המספרים הטבעיים, כלומר  \!\,\aleph =2^{\aleph _{0}}.
קנטור שיער ש- \aleph _{1}=2^{\aleph _{0}}, כלומר, יש רק עוצמה אינסופית אחת הקטנה משל הממשיים, והיא זו של הטבעיים. השערה זו נודעה בשם "השערת הרצף". בשנת 1940 הוכיח קורט גדל שהשערת הרצף אינה עומדת בסתירה למערכת האקסיומות של תורת הקבוצות. בשנת 1963 הוכיח המתמטיקאי פול כהן שגם שלילת ההשערה אינה סותרת את מערכת האקסיומות של תורת הקבוצות. יחד, מראות התוצאות האלה שהשערת הרצף עצמאית.
ב

גם לאות ב' יש שימוש בתורת הקבוצות.
הסימון  \beth _{1} מציין את עוצמת הרצף  2^{\aleph _{0}}.
\beth _{2} מציין את  2^{2^{\aleph _{0}}}.
\beth _{3} מציין את  2^{2^{2^{\aleph _{0}}}}.
\beth _{4} מציין את  2^{2^{2^{2^{\aleph _{0}}}}}.
וכן הלאה ע"פ הנוסחה  \beth _{\alpha +1}=2^{\beth _{\alpha }} עבור סודרים עוקבים, ו- \beth _{\lambda }=\sup\{\beth _{\alpha }:\alpha <\lambda \} עבור סודרים גבוליים.
ראו גם

המלון של הילברט
הערות שוליים

↑  טענה זו מניחה גרסה חלשה של אקסיומת הבחירה; בלעדיה, נכון רק שכל עוצמה הקטנה מעוצמת הטבעיים היא סופית, אבל ייתכן שיש עוצמות אינסופיות שאינן בנות השוואה אליה.
אופליה שטראל

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אופליה שטראל, 2016
 לידה:  7 בספטמבר 1940 רומניה רומניה
 פטירה:  4 באפריל 2022 (בגיל 81) ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 תאריך עלייה:  1964
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1955–2011 (כ־56 שנים)
 עיסוק:  שחקנית
 פרסים והוקרה:  פרס כינור דוד (1979)
 פרופיל ב-IMDb
אופליה שטראל (7 בספטמבר 1940 – 4 באפריל 2022) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון ישראלית. זוכת פרס כינור דוד.
קורות חיים

שטראל נולדה כאופליה סטרול בעיר פלטיצ'ן אשר במערב מולדובה. בגיל 15 החלה להופיע בתיאטרון היהודי בבוקרשט והשתתפה גם בסרטים. לאחר שעשתה שורה ארוכה של תפקידים עלתה לישראל בשנת 1964.
קריירה מקצועית בישראל

בשנת 1965 השתתפה לראשונה בהצגה "בלוז למיסטר צ'ארלי" בתיאטרון הבימה, ואחרי כן שיחקה בהצגות, "נשפי פרץ", "אנה פרנק", "גע בי בגעגועים", "השקיעה", "קארין", "מלאך השלג", "חברות", "הקוסם מלובלין", ועוד.
בשנת 1971 כיכבה בסרט האימה הישראלי הראשון, "המלאך היה שטן", בבימויו של משה גז, שיצא לאקרנים בשנת 1976. בשנת 1978 השתתפה בסרט "אסקימו לימון" בתפקיד "סטלה המגמרת", תפקיד עליו קיבלה את פרס כינור דוד לשנת 1979. להערכתה, תפקידה כ"סטלה המגמרת" פגע קשות בקריירת המשחק שלה. למרות זאת, היא לא מתחרטת על משחקה בסרט זה: "למה שאתחרט? 'אסקימו לימון' זה סרט שאנשים אהבו. הוא מכר שלושה מיליון כרטיס, וזה כשהיו כאן ארבעה מיליון אנשים. אהבו אותו ואהבו גם את הדמות שלי, הקהל מת על סטלה המגמרת. עד היום אני יכולה לקבל הנחות אם רק אבוא לחנויות ואגיד שאני סטלה המגמרת, אבל אני אשה תרבותית מכדי לעשות דבר כזה".
בשנים שאחרי כן השתתפה בסרטים "רובה חוליות", "סוף שבוע מטורף", "הקוסם מלובלין", "טעות במספר" לצידם של  זאב רווח ושייקה אופיר, "לא לעלות יותר" לצד זאב רווח, "האינסטלטור" לצד טוביה צפיר, ובסרט המתיחות הראשון בישראל "ישראלים מצחיקים".
בשנים 1983–1990 שיחקה בהצגות יחיד "נשים וזמנים קשים", "גן עדן" ו"הפילגש" וכן השתתפה בהצגות "בדלתיים סגורות", "כלאדם" (1984), "נשים בתיאטרון" (1986), "קין הענק" ועוד.
בשנת 1997 שיחקה בסדרה "שמש" בתור אמו של נחום שמש.
בשנת 2006 הופיעה בהצגת יחיד בשם "סיפורי אופליה", שבה תיארה את ילדותה והתפקידים השונים שגילמה בתיאטרון ובקולנוע.
בשנת 2011 השתתפה בסרט התיעודי "לאן נעלם משה גז" בבימויו של אבידע ליבני. במהלך הסרט, המתעד את חיפושו של ליבני אחרי במאי "המלאך היה שטן" חושפת שטראל את התחושות שליוו אותה במהלך צילומי הסרט, ולאורך השנים שחלפו מאז.
שטראל ניהלה את להקת "תיאטרון שוליים".
ספרה האוטוביוגרפי

1996 – ליל הפנינים, אופליה שטראל, קרן הוצאה לאור. קובץ של סיפורים מחייה של המספרת.
פרסים

1979 – פרס כינור דוד כשחקנית השנה בקולנוע הישראלי, על תפקידה בסרט "אסקימו לימון".
חיים אישיים

שטראל לא נישאה מעולם. משנת 1964 ועד מותה התגוררה ברמת אביב.
נפטרה ב-4 באפריל 2022, בגיל 81, ממחלת הסרטן.
פילמוגרפיה

הסיקריקי (1971)
המלאך היה שטן (1976)
אסקימו לימון (1978)
ישראלים מצחיקים (1978)
הקוסם מלובלין (1979)
לא לעלות יותר (1979)
רובה חוליות (1979)
טעות במספר (1979)
העיט (1981)
סוף שבוע מטורף (1986)
האינסטלטור (1986)
מוזיקה (1997)
שמש (1998)
לקריאה נוספת

אופליה שטראל, ליל הפנינים, הוצאת קרן, 1996
הערות שוליים

1 2  ליל הפנינים אופליה שטראל ספרי אוטוביוגרפיה הוצאת קרן, באתר www.booksefer.co.il
↑  יעקב בר-און, ‏פותחת פה לשטן: לאן נעלמה אופליה שטראל, הלא היא "סטלה המגמרת"?, באתר מעריב אונליין, 19 במרץ 2016
↑  ספי קצב, ‏"אני הדמות הטראגית של אסקימו לימון", באתר ‏מאקו‏, 8 ביולי 2010
↑  אבנר שביט‏, אופליה שטראל, סטלה המגמרת: "למרות הכל, לא מתחרטת על 'אסקימו לימון'", באתר וואלה, 4 בנובמבר 2011
↑  רן בוקר, השחקנית אופליה שטראל (סטלה מ"אסקימו לימון") הלכה לעולמה בגיל 81, באתר ynet, 12 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430696005171  ISNI: 0000 0000 3369 2147  LCCN: n96077516  VIAF: 50957171   WorldCat (עם VIAF): 50957171
גרייס קלי

| --- | --- |

גרייס קלי ב-1953
 לידה:  12 בנובמבר 1929 פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית ארצות הברית (48 כוכבים)
 פטירה:  14 בספטמבר 1982 (בגיל 52) מונטה קרלו, נסיכות מונקו מונקו
 מקום קבורה:  קתדרלת ניקולס הקדוש 
 שם לידה:  Grace Patricia Kelly 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  מונקו, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1949–1956 (כ־7 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (1949)  בית הספר לתאטרון נייברהוד פלייהאוס 
 בן או בת זוג:  רנייה השלישי, נסיך מונקו (18 באפריל 1956–14 בספטמבר 1982) 
 צאצאים:  קרוליין, נסיכת הנובר, אלבר השני, נסיך מונקו, סטפני, נסיכת מונקו 
 פרסים והוקרה:  פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקנית הטובה ביותר (1954)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (30 במרץ 1955)  פרס עולם התיאטרון (1950)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (1953)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (1954)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  מסדר פרו מריטו מליטנזי  מדליה לציון 2500 שנה להקמת האימפריה האיראנית  מסדר האבירות של הקבר הקדוש  Order of Beneficence  מסדר שארל הקדוש 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
גרייס קלי
הנסיכה גרייס ממונקו (באנגלית: Princess Grace of Monaco; נולדה כגרייס פטרישיה קלי; באנגלית: Grace Patricia Kelly‏; 12 בנובמבר 1929 – 14 בספטמבר 1982), הייתה שחקנית אמריקנית זוכת אוסקר, אשר נישאה לרנייה השלישי, נסיך מונקו. היא אימו של השליט הנוכחי של הממלכה, הנסיך אלבר השני.
ביוגרפיה

קלי נולדה בפילדלפיה למשפחה קתולית ממוצא אירי, בת לחברה הגבוהה. אביה, ג'ק קלי (אנ') היה אלוף אולימפי בחתירה שזכה ב-3 מדליות זהב בשתי אולימפיאדות (אנטוורפן 1902 ופריז 1924), מיליונר, אשר עשה את הונו במו ידיו. משפחתה של האם הייתה ממוצא גרמני. היא הייתה אחת מארבעה ילדים, היו לה שתי אחיות ואח.
קריירה

קלי הפכה לדוגמנית ולאחר מכן לשחקנית קולנוע על אף שמשפחתה התנגדה לכך. בשנת 1951 הופיעה בתפקיד משני בסרטה הראשון "14 שעות", דרמה העוסקת באדם העומד על בניין גבוה ומבקש להתאבד. תפקיד זה הביא לתפקידה החשוב הראשון – אשתו הצעירה של השריף ויל קיין (גרי קופר) הנוטשת את עקרונותיה הפציפיסטים והקוויקרים ומסייעת לבעלה בקרב אקדחים כנגד פושעים היוצאים להורגו בסרט "בצהרי היום" (1952). הסרט נחשב לטוב בסוגו, ועל אף שתפקידה של קלי היה תפקיד משני, הופעתה המרשימה משכה תשומת לב רבה.
סרטה הבא "מוגמבו" (1953) היה דרמה על משולש אהבים שהתרחש בקניה. קלי שיחקה לצד הכוכבים הגדולים קלארק גייבל ואווה גרדנר. על תפקידה בסרט הייתה קלי מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, אך לא זכתה בו.
קלי משכה את תשומת לבו של הבמאי אלפרד היצ'קוק, אשר אהב לשלב בסרטיו נשים מטיפוס "הבלונדינית הקרירה", וקלי נראתה בעיניו כהתגשמותו המושלמת. בסרט "Dial M for Murder" (הוקרן בישראל כ"אליבי") (1954) שיחקה את רעייתו של ריי מילאנד הזומם להרגה. לאחר מכן שיחקה בסרט "חלון אחורי" (1954) לצידו של ג'יימס סטיוארט. תפקיד זה נחשב לאחד מתפקידיה הטובים, בו היא משחקת את חברתו של סטיוארט הצלם, המרותק לכיסא גלגלים, וסבור כי הוא ראה מחלונו מעשה רצח אכזרי. הסרט נחשב לאחד מסרטיו החשובים של היצ'קוק. את סדרת הסרטים הללו סיימה בסרט "לתפוס גנב" (1955), קומדיית מתח רומנטית לצידו של קרי גרנט, אשר צולמה בנסיכות מונקו.
בשנת 1955 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט "נערת הכפר", בו שיחקה כאשתו של זמר אלכוהוליסט הדוחפת אותו לשוב לבמה.
ב-1955 שימשה כשופטת בתחרות היופי מיס אמריקה.
הקומדיה המוזיקלית "החברה הגבוהה" (1956) הייתה סרטה האחרון, מאחר שנישואיה לנסיך רנייה אלצו אותה לפרוש מקריירת המשחק.
חיים אישיים

גרייס ניהלה מערכות יחסים עם רבים מכוכבי הוליווד – גרי קופר, ויליאם הולדן, ריי מילאנד ואחרים, שהיו מבוגרים ממנה וחלקם נשואים. בקלארק גייבל התאהבה בעת הסרטת הסרט "מוגמבו", ולאחר מכן התייחסה אליו במילים "מה עוד ניתן לעשות כאשר את לבד באוהל באפריקה עם קלארק גייבל?". בעת צילומי הסרט "החברה הגבוהה" ניהלה קלי רומן עם בינג קרוסבי אשר שיחק לצידה. קרוסבי היה מבוגר ממנה ב-26 שנה.
לאחר שנים של מערכות יחסים עם הגברים המפורסמים בהוליווד, חיזר אחריה הנסיך רנייה השלישי מבית גרימלדי, נסיך מונקו. הנסיך, הרווק בן ה-32, שאף לשאתה לאישה בגלל גילו המבוגר יחסית והצורך להעמיד צאצא לשושלת בית גרימלדי אליה השתייך. קלי עברה בדיקת פוריות לוודא את פריונה, שכן בהיעדרו של יורש ראוי, עלולה הייתה מונקו להיות מסופחת לצרפת. בהיותה קתולית לא יכול היה רנייה להתגרש ממנה אילו לא הייתה פורייה. נטען גם כי הצעת הנישואים של רנייה לקלי באה בשנים של משבר כלכלי בנסיכות, והתעוררה תקוה שהקשר עם הכוכבת ההוליוודית ישיב וימקד את הזרקורים אל הנסיכה החדשה, יחזיר לבית המלוכה את תפארתו וישיב את התיירים ואת בעלי הממון שעברו ממנה לניס ולקאן.
רנייה וקלי נישאו ב-1956 בטקס מרהיב שסוקר בכל כלי התקשורת. עוד לפני נישואיה הופתעה קלי לשמוע מרנייה כי הוא מצפה ממנה לפרישה מוחלטת מעולם הקולנוע. היא העדיפה את הנישואים הנוצצים על הקריירה המפוארת, ופרשה בשיאה.
רנייה אף הוא לא היה זר לעולם הקולנוע, ובמשך שש שנים לפני נישואיו לקלי קיים מערכת יחסים עם השחקנית הצרפתייה ז'יזל פסקל. נטען כי היחסים נפסקו כאשר בדיקה רפואית העלתה כי פסקל אינה מסוגלת להרות, אך לאחר מכן נישאה פסקל לאחר וילדה לו ילדים.
לזוג המלכותי נולדו שלושה ילדים: הנסיכה קרוליין, הנסיכה סטפני, והנסיך אלבר השני, כיום נסיך מונקו.
מותה

בשנת 1982 לקתה גרייס בשבץ בעודה נוהגת במכונית. כתוצאה מכך התרסקה המכונית, וקלי נפצעה קשה ומתה למחרת. בתה סטפני, שישבה לצדה, סבלה מפגיעות קלות. קלי נקברה בקתדרלת סנט ניקולא במונטה קרלו, מונקו.
פילמוגרפיה

14 שעות (1951)
בצהרי היום (1952)
מוגמבו (1953)
אליבי (1954)
אש ירוקה (1954)
חלון אחורי (1954)
נערת הכפר (1954)
גשרי טוקו רי (1954)
לתפוס גנב (1955)
הברבור (1956)
החברה הגבוהה (1956)
גרייס קלי וקרי גרנט בסרט "לתפוס גנב" 1955
גרייס קלי, 1981
גרייס קלי בסרט "לתפוס גנב" (1955)
ליגת העל הצרפתית בכדורגל

| --- | --- |
 עונת 2024/2025 בליג 1

 שם מלא:  championnat de France de football
 כינוי:  "הליגה הלאומית" (1932–1972)   "ליגה 1" (1972–2002)   "ליג 1" (2002–הווה)
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הצרפתית (1932–1939)   מנהלת הליגות הצרפתית (1946–הווה)
 מדינות:  צרפת צרפת   מונקו מונקו
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  18
 מירב הזכיות:  פריס סן-ז'רמן   (12 זכיות)
 נשיאה:  נטלי בוי דה לה טור
 תקופת הפעילות:  1932   2002 (כ"ליג 1") – הווה
 אלופה נוכחית:  פריס סן-ז'רמן (2023/2024) (12 זכיות)
 מפעל מקביל:  הגביע הצרפתי
 מפעל נמוך:  ליג 2
 האתר הרשמי
סמליל "ליג 1" בשנים 2008–2020.
סמליל הליגה בשנים 2020–2024.
ליג 1 (בצרפתית: Ligue 1, כלומר ליגה 1, או בשמה המלא Championnat de France de football, אליפות צרפת בכדורגל), המוצגת בשם ליג 1 מקדונלד'ס (בצרפתית: Ligue 1 McDonald's ) עקב חסות מסחרית עם McDonald's,‏ היא ליגת כדורגל מקצוענית, העומדת בראש מבנה ליגות הכדורגל בצרפת, וזוהי תחרות הכדורגל הבכירה במדינה. ליג 1 מנוהלת על ידי מנהלת הליגות הצרפתית (בצרפתית: Ligue de Football Professionnel, ובקיצור LFP), מכילה 18 מועדונים, ופועלת במערכת עלייה וירידה לליג 2 וממנה.
עונת המשחקים נמשכת מאוגוסט עד מאי. המועדונים משחקים שני משחקים נגד כל שאר המועדונים האחרים בליגה – פעם אחת בבית ופעם בחוץ – סך כולל של 34 משחקים בעונה. רוב המשחקים משוחקים בשבתות וימי ראשון, עם כמה משחקים המתקיימים בערבי יום חול. הליגה בפגרה באופן קבוע בסוף השבוע האחרון שלפני חג המולד למשך שבועיים, והיא חוזרת בשבוע השני של חודש ינואר. ליג 1 היא אחת מליגות הכדורגל הלאומיות הבכירות, הליגה מדורגת כיום במקום השישי באירופה מאחורי הפרמייר ליג האנגלית, הלה ליגה הספרדית, הסרייה א' האיטלקית הבונדסליגה הגרמנית.ולארדיוויזיה ההולנדית.
ליג 1 נחנכה ב-11 בספטמבר 1932 בשם הליגה הלאומית (בצרפתית: Division Nationale), ובשנת 1972 שינתה את שמה לחטיבה 1 (בצרפתית: Division 1), שנשאר עד שנת 2002, בה שונה השם לליג 1. פריז סן זרמן היא המועדון בעל מספר הזכיות הרב ביותר עם 12 זכיות, ואילו אולימפיק ליון הוא המועדון שזכה במספר האליפויות הרצופות הגדול ביותר (שבע אליפויות רצופות בין השנים 2002 ל-2008). עם השתתפות ב-70 עונות ליג 1, אולימפיק מרסיי מחזיקה בשיא מספר העונות בליגה, ואילו פריז סן-ז'רמן מחזיקה בשיא ההשתתפות הרצופה ביותר עם 47 עונות בליגה ברציפות (משנת 1974 ועד לפחות 2023). האלופה הנוכחית היא פריז סן ז'רמן, שזכתה באליפות האחת עשרה שלה בעונת 2022/2023. כמו כן, מועדון מונקו הזר (מהנסיכות מונקו) אשר משתתף בליגה, זכה 8 פעמים באליפות, מה שהופך את הליגה לתחרות חוצה גבולות.
מבנה

ישנם 18 מועדונים בליג 1. במהלך העונה, שנמשכת בדרך כלל מאוגוסט עד מאי, כל מועדון משחק נגד המועדונים האחרים פעמיים, פעם באצטדיון הביתי שלו ופעם בזה של יריבו, בסך הכל 34 משחקים, אם כי נסיבות מיוחדות עשויות לאפשר למועדון לארח משחקים במקומות אחרים, למשל כשליל אירחה את אולימפיק ליון בסטאד דה פראנס בשנים 2007 ו-2008. הקבוצות מקבלות שלוש נקודות על ניצחון ונקודה אחת על תיקו. לא מוענקות נקודות על הפסד. הקבוצות מדורגות על פי סכום הנקודות, ואז הפרש שערים ואז שערים זכות. בסוף כל עונה המועדון עם מרב הנקודות מוכתר לאלוף הליגה. אם עדיין יש שוויון, הקבוצות נחשבות באותו מקום בטבלה. אם יש שוויון להכרעת האליפות, הירידה או ההעפלה לתחרויות אחרות, קובעים משחק באצטדיון נטרלי שבו יקבע הדירוג.
החל מעונת 2002/2003 היו 20 קבוצות בליגה הבכירה כאשר כל עונה היו 3 יורדות ו־3 עולות. בעונת 2016/17 זה השתנה כך ש־2 קבוצות ירדות אוטומטית והקבוצה שבמקום ה־18 משחקת נגד קבוצה ליג 2 על השארותה בליגה. הוחלט להקטין את כמות הקבוצות בליגה ל־18 לקראת עונת 2023/24 ולכן בעונת 2022/23 היו 4 יורדות ורק שתי קבוצות עולו. אך מעונת 2023/24 השיטה חוזרת להיות ששתי האחרונות יורדות והקבוצה שבמקום ה־16 תתמודד על השארותה בליגה נגד קבוצה מהליג 2
שיטת הניקוד הבינלאומית של משחקי ליגה, לפיה מנצחת המשחק זוכה בשלוש נקודות, המפסידה לא זוכה באף נקודה והקבוצות המסיימות בתיקו זוכות בנקודה אחת כל אחת הונהגה בליגה הצרפתית בעונת 1994, לאחר שנוסתה פעם אחת בעונת 1988/1989. בעבר, הליגה השתמשה במתכונת עליית וירידת ליגה אחרת. לפני שנת 1995 פורמט הליגה היה כך ששתי הקבוצות התחתונות ירדו ישירות לליג 2, והתקיים פלייאוף בין הקבוצה התחתונה השלישית מליג 1 לבין הקבוצה שניצחה את הפלייאוף בליג 2 בין קבוצות הצמרת שלא קיבלו העפלה אוטומטית (מקומות 2–3 מכל בית, אז ליג 2 הייתה מחולקת ל-2 בתים), בדומה לארדיוויזיה ההולנדית ולבונדסליגה הגרמנית. הליגה ניסתה גם את חוק ה"בונוס" משנת 1973 עד 1976, שעל פיו קבוצה שמבקיעה שלושה שערים או יותר במשחק זוכה בנקודה אחת נוספת למאזנה, ללא קשר לתוצאת המשחק, במטרה לעודד משחק התקפי. החוק בוטל לבסוף מכיוון שלא הוכח שהקבוצות משחקות באופן יותר התקפי בעקבות החוק. בפתיחת עונת 2006/2007, הציגה הליגה את "טבלת המשחק ההתקפי "כדי לעודד הבקעה של שערים נוספים בליג 1 ובליג 2. מנהלת הליגות, בעזרת המאמן לשעבר מישל הידלגו, הציגה את הרעיון כדי לתגמל את הקבוצות שכובשות הכי הרבה שערים. הטבלה הייתה דומה לרעיון הקודם, אך הייתה עצמאית מטבלת הליגה הרשמית, והמועדונים תוגמלו רק בבונוסים כספיים.
מבנה > העפלה למפעלים אירופיים

נכון לעונת 2023/24, כפי שנקבע על ידי שיטת הדירוג של אופ"א, שלוש הקבוצות הראשונות בליג 1 מעפילות לליגת האלופות, כאשר השתיים הראשונות מעפילות ישירות לשלב הבתים. הקבוצה במקום השלישי מעפילה לסיבוב המוקדמות השלישי. הקבוצה שבמקום הרביעי מעפילה לליגה האירופית. והקבוצה שמסיימת במקום החמישי מעפילה לקונפרנס ליג. מקום נוסף בליגה האירופית מוענק לזוכה בגביע הצרפתי אם הזוכה בגביע מסיימת באחד מ-5 המקומות הראשונים הקבוצה שבמקום ה-6 מעפילה לקונפרנס ליג.
היסטוריה > הקמה

כדורגל מקצועני בצרפת לא היה קיים עד יולי 1930, אז "המועצה הלאומית" של התאחדות הכדורגל הצרפתית הצביעה 128–20 בעד הפיכת הכדורגל למקצועני (כלומר להתחיל לשלם לשחקנים עבור ביצועיהם). האבות המייסדים של הכדורגל המקצועני הצרפתי הם ז'ורז' באיירו, עמנואל גמבארדלה וגבריאל אנו. הליגה המקצוענית הוקמה בשנת 1932.
על מנת ליצור בהצלחה ליגת כדורגל מקצוענית במדינה, ההתאחדות הגבילה את הליגה לעשרים מועדונים. על מנת להשתתף בליגה הוטלו על המועדונים שלושה קריטריונים חשובים:
למועדון הנכנס חייבות להיות תוצאות טובות והישגים בעבר.
למועדון הנכנס חייבת להיות היכולת לספק מספיק הכנסות כדי לאזן את מאזן הכספים שלו.
על המועדון הנכנס להיות מסוגל לגייס בהצלחה לפחות שמונה שחקנים מקצועניים.
מועדונים רבים לא הסכימו עם הקריטריונים האלו, הבולטים שבהם היו שטרסבורג, רובה, אמיין וסטאד פראנסה, בעוד שאחרים כמו סטאד רן, עקב חשש מפני פשיטת רגל, ואולימפיק ליל, בגלל ניגוד עניינים, סירבו להתמקצע. נשיא אולימפיק ליל, אנרי ז'וריס, שהיה גם יו"ר "ליגת הצפון" (Ligue du Nord, ליגה שכללה מועדונים מהמחוזות: נור, פה-דה-קאלה וסום), חשש שהליגה שלו תתפרק והציע שהליגה שלו תהפוך לליגה השנייה מתחת לליגה החדשה. בסופו של דבר מועדונים רבים קיבלו מעמד מקצועני, אם כי היה קשה יותר לשכנע מועדונים בצפון המדינה; שטרסבורג, רובה ואמיין סירבו לקבל את הליגה החדשה, ואילו לעומת זאת, מילוז, אקסלסיור רובה, מץ, ופיב קיבלו עליהם את המקצועניות. בדרום צרפת מועדונים כמו אולימפיק מרסיי, יר, מונפלייה, נים, קאן, אנטיב וניס תמכו מאוד בליגה החדשה וקיבלו את מעמדם המקצועני ללא ויכוח.