stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנסיך הפרסי: שני כיסאות המלכות (משחק וידאו)
דמויות > פארה

מדובבת על ידי הלן קינג.
בתו של הסולטן מאזאד ואהובתו של הנסיך. פארה סייעה לנסיך לעצור את היועץ המלכותי באירועי "חולות הזמן". לאחר אירועי המשחק השני, קו הזמן המקורי נמחק ובקו הזמן החדש פארה מעולם לא פגשה בנסיך. פארה והנסיך נפגשים בתחילת המשחק ופארה תוהה כיצד הנסיך ידע את שמה (הוא זכר את אירועי המשחק הראשון), למרות זאת השניים מחליטים לעבוד ביחד במטרה לנצח את היועץ המלכותי. במהלך המשחק, פארה מגלה אודות שינוי הצורה של הנסיך ונוטשת אותו בבהלה. אולם, בהמשך היא משנה את דעתה ומסייעת לו ברגע האחרון בקרב נגד שני סגניו של היועץ המלכותי. בסוף המשחק, כאשר הנסיך נלחם במוחו נגד הנסיך האפל, הוא נעזר בקולה של פארה על מנת להשאיר את הנסיך האפל מאחור ולהתעורר. בסוף המשחק השניים הופכים לזוג. פארה היא הדמות שלה הנסיך סיפר את סיפורו במשחק הראשון.
דמויות > היועץ המלכותי

מדובב על ידי הארי סטנדופסקי.
היועץ המלכותי של הסולטן של אזאד (אביה של פארה) שבמשחק הראשון דרבן את הנסיך לשחרר את חולות הזמן משעון החול. בסוף המשחק הראשון מצא את מותו לאחר קרב עם הנסיך. אולם, בעקבות אירועי המשחק השני, קו הזמן השתנה ואירועי "חולות הזמן" לא התרחשו ולכן היועץ המלכותי עדיין חי. בתחילת המשחק, היועץ משתמש בפגיון הזמן כדי לדקור את קיילינה, משחרר את חולות הזמן ולאחר מכן דוקר את עצמו והופך למפלצת חול בת אלמוות. בסוף המשחק הנסיך מצליח לנצחו באופן סופי.
קיילינה
מדובבת על ידי שרה קארלסן.
קיסרית הזמן שבעבר הרחוק יצרה את חולות הזמן. לאחר אירועי המשחק הקודם, קיילינה והנסיך מפליגים יחדיו לבבל, אך קיילינה נחטפת על ידיו חייליו של היועץ המלכותי. בארמון המלכות, היועץ המלכותי דוקר את קיילינה באמצעות פגיון הזמן, בכך גופה הופך לחולות עצמם ולאחר מכן דוקר את עצמו עם הפגיון במטרה להפוך לבן אלמוות. בסוף המשחק הנסיך משחרר את קיילינה מגופו של היועץ המלכותי והיא לוקחת איתה את החולות והפגיון ונעלמת, בטענה שהעולם עדיין לא מוכן לכוחם של החולות.
ביקורת

בסוף דצמבר 2005, המשחק מכר 1.5 מיליון עותקים. המשחק קיבל את פרס "דירוג הזהב" לאור כמות המכירות בבמלכה המאוחדת (כ-200,000 עותקים) מהארגון European Leisure Software Publishers Association.
המשחק הזה והמשחק "הנסיך הפרסי: חרבות יריבות" (גרסת ה-PSP למשחק "שני כיסאות המלכות") קיבלו ביקורות חיוביות:
האתר Metacritic העניק למשחק את הדירוגים הבאים (מחולק לפי פלטפורמות משחק):
85/100 לגרסת ה-Playstation 2.
85/100 לגרסת ה-XBOX.
84/100 לגרסת ה-Gamecubs
85/100 לגרסת המחשב האישי.
האתר IGN העניק למשחק ציון של 9/10 וציין "שני כיסאות המלכות הוא נהדר. הסיפור מגניב, הגיבורים הם ברי הזדהות, קל לרחם על הדמויות החלשות והבוסים הם קשוחים. הסאונד מדהים והאמנות נהדרת .. ואז מגיעה המשחקיות".
מורשת

אלמנטים שמזכירים את הנסיך האפל מופיעים בסרט "הנסיך הפרסי וחולות הזמן" כגון השרשרת הדוקרנית שבה עשה שימוש הנסיך בחלק מהסרט.
במשחק "The Prince of Persia: The Forgotten Sands" נחשפו שני סקינים (שינוי מראה לדמות או לחפץ) כדי לקדם את הסרט: האחד זה סקין שמדמה את חרבו של מלך פרס (אביו של הנסיך) וסקין שגורם לשחקן להיראות כמו הנסיך האפל.
התלבושת של הנסיך מהמשחק מופיעה כסקין בו אפשר להשתמש בגרסת הנינטנדו DS של "The Prince of Persia: The Forgotten Sands".
הערות שוליים

↑  pm, Mark BozonUpdated: 14 May 2012 7:45 pmPosted: 18 Dec 2006 6:40, Ubisoft Announces Prince of Persia: Rival Swords - IGN (באנגלית), נבדק ב-2021-12-11
↑  Prince of Persia Rival Swords Review, GameSpot (באנגלית אמריקאית)
↑  ELSPA: About ELSPA: Sales Awards: Gold, web.archive.org, ‏2009-03-19
↑  Prince of Persia: The Two Thrones, Metacritic (באנגלית)
↑  Prince of Persia: The Two Thrones, Metacritic (באנגלית)
↑  Prince of Persia: The Two Thrones, Metacritic (באנגלית)
↑  Prince of Persia: The Two Thrones, Metacritic (באנגלית)
↑  Wii Cheats - Prince of Persia: Forgotten Sands Wiki Guide - IGN (באנגלית), נבדק ב-2021-12-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16596384v (data)
השמדה: כיבוש

| --- | --- |

עטיפת החוברת Annihilation: Conquest #6 מאפריל 2008, אמנות מאת אלכסי בריקלוט.
 מידע קומיקס
 יוצר:  דן אבנט, אנדי לנינג
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  אוגוסט 2007 – יוני 2008 (כ־306 ימים)
 סינדיקציה:  מארוול קומיקס
 מוציא לאור:  מארוול קומיקס 
 מספר החוברות:  25
 אתר רשמי
 
השמדה: כיבוש (באנגלית: Annihilation: Conquest) הוא אירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם על ידי חברת מארוול קומיקס בין אוגוסט 2007 ליוני 2008 למשך 25 חוברות, ואשר מהווה המשך ישיר לאירועי השמדה משנת 2006. את המיני סדרה הראשית כתבו דן אבנט ואנדי לנינג. הסיפור מתמקד בהגנתם של הגיבורים הקוסמיים על יקום מארוול נגד פלישתם של גזע הפלנקס, המונהג בידי אולטרון. דמותו של נובה חוזרת לככב, יחד עם דמויות כקוואזר, סטאר לורד, ודמות חדשה בשם ריית'. דמויות נוספות שנכללות בסיפור מונות את דראקס המשמיד, גאמורה, מונדרגון, פילא-וול, רונאן המאשים, סופר סקרול ואליהם מצטרפים אדם וורלוק, גרוט, רוקט ראקון, קפטן יוניברס, מנטיס ובאג. הדמויות הראשיות בסיפור זה מקימות בהמשך את הקבוצה החדשה של שומרי הגלקסיה.
סיפור זה מהווה את חלקה השני של עלילה שהחלה עם השמדה משנים 2005–2007, והמשיכה עם מלחמת המלכים משנת 2009, ממלכת המלכים משנת 2010 והציווי של תאנוס משנים 2010-‏2011.
ביבליוגרפיה

Annihilation: Conquest Prologue #1
Annihilation Conquest: Wraith #1-4
Nova Vol.4 #4-7, #11-12
Annihilation Conquest: Quasar #1-4
Annihilation Conquest: Star-Lord #1-4
Annihilation: Conquest #1-6
הערות שוליים

↑  Annihilation Conquest: Quasar #3
↑  Annihilation Conquest: Quasar #4
ויליאם בקווית' מקינס

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1889 סנט קילדה, אוסטרליה 
 פטירה:  9 בנובמבר 1939 (בגיל 50) מלבורן, אוסטרליה 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של הגלריה הלאומית של ויקטוריה 
 הושפע על ידי:  פרדריק מק'קבין 
 פרסים והוקרה:  פרס ארצ'יבולד (1921)  פרס ארצ'יבולד (1923)  פרס ארצ'יבולד (1926)  פרס ארצ'יבולד (1930)  פרס ארצ'יבולד (1924)  פרס ארצ'יבולד (1922)  פרס ארצ'יבולד (1936)  פרס ויין 
 בן או בת זוג:  Violet McInnes 
 
ויליאם בקווית' מקינס (באנגלית: William Beckwith McInnes;‏ 8 במאי 1889 – 9 בנובמבר 1939) היה צייר פורטרטים אוסטרלי, חתן פרס ארצ'יבלד שבע פעמים על ציוריו בסגנון המסורתי. הוא היה מדריך ומנהל בגלריה הלאומית של מדינת ויקטוריה.
ביוגרפיה

מקינס נולד בסנט קילדה, פרבר של מלבורן, למלקולם מקינס ולאשתו אליס אגנס, לבית בקווית'. למרות חוסר המסורת האמנותית המשפחתית, הוא היה מעוניין לצייר מהתקופה בה יכול היה להחזיק עיפרון. בשנת 1903, בגיל 14, הוא נרשם לבית הספר לציור של הגלריה הלאומית של ויקטוריה בהנהגתו של פרדריק מק'קבין. מאוחר יותר הוא עבר לבית הספר לציור בהנהלת לינדזי ברנרד הול.
מקינס זכה בפרסים הראשונים שלו על ציור דמות וראש מהחיים, וחלק את הפרס לציור נוף בשנת 1908. זמן קצר לאחר מכן, מקינס ערך תערוכה של ציוריו בגלריה אתנואום במלבורן בשיתוף עם פ.ר. קרוזייר, שבעקבותיה נסע בשנת 1911 למסע לאירופה, שם יצר הרבה ציורי נוף והתוודע ליצירות המופת של רמברנדט, דייגו ולאסקס ואחרים.
מקינס היה מיוצג בלונדון בתערוכה של המכון המלכותי לציירים בשמנים בשנת 1913.
הוא חזר למלבורן באותה שנה, שם נערכה תערוכת יחיד שלו בגלריה אתנאום וכמעט הכל נמכר. בשנת 1916 הוא שימש כממלא מקום של פרדריק מק'קובין, בבית הספר לציור בגלריה הלאומית של ויקטוריה, במהלך חופשת ההיעדרות של מק'קבין במשך שישה חודשים. מקינס מונה זמנית לתפקיד בשנת 1918 לאחר מותו של מק'קבין, ובשנת 1920 מונה לצמיתות.
בשנת 1921 הוא זכה בפרסי ארצ'באלד הראשונים על דיוקנאות. הוא המשיך לזכות בפרס עוד שבע פעמים.
מקינס ביקר באירופה בשנת 1925 והוא היה מבוקש מאוד כצייר פורטרטים. במשך שנים רבות הוא לא הצליח לפנות זמן לעבודות ציורי נוף. בשנת 1927 הוזמן על ידי הממשלה הפדרלית לתאר את פתיחת הפרלמנט הראשון בקנברה על ידי הדוכס מיורק. בשנת 1928 הציג עם האקדמיה המלכותית, ובשנת 1933 ביקר שוב באנגליה כדי לצייר את הדוכס מיורק (לימים המלך ג'ורג' השישי).
בשנה שלאחר מכן, כאשר ברנרד הול עזב לאנגליה כיועץ, מונה מקינס לתפקיד מנהל הגלריה הלאומית של ויקטוריה, ובמותו של הול מונה לראש בית הספר לציור.
יצירות האמנות של מקינס מוצגות בגלריה לאמנות של דרום אוסטרליה ובגלריה לאמנות של NSW. בנוסף, מקינס צייר מגוון אנשים חשובים בהיסטוריה האוסטרלית, כולל פקידים ומשפחות אצולה.
מקינס סבל מבעיות לב כל חייו. ב־30 בנובמבר 1937, בסביבות חצות, המכונית בה נסע פגעה והרגה הולך רגל. בחקירה הובאו ראיות לכך שהתרופה ""לומינל" שנטל, יכולה הייתה להשפיע על נהיגתו ואחראית לאיבוד זכרונו. הוא לא הורשע בעבירה כלשהי. עם זאת, בריאותו הכללית נפגעה וביולי 1939 התפטר מתפקידו כמנהל בית הספר לאמנות בגלריה הלאומית.
הוא נפטר ב־9 בנובמבר 1939.
היה נשוי לוויולט מוריאל מוסגרב, ציירת פרחים מוכשרת, ונולדו להם ארבעה בנים ושתי בנות.
גלריה - דיוקנאותיו שזכו בפרסי ארצ'יבלד

1921
1922
1923
1924
1926
1930
1936
הערות שוליים

↑  Royal Institute Of Oil Painters". The Times: 10. 3 October 1913 – via The Times Digital Archive.
1 2  Richard Haese, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
↑  "Open Verdict". Newcastle Morning Herald and Miners' Advocate (19, 090). New South Wales, Australia. 18 December 1937. p. 11. Retrieved 5 December 2019 – via National Library of Australia.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: mcinnes-william-beckwith-billy-7371  AGSA: 3459  DAAO: william-beckwith-mcinnes  ISNI: 0000 0000 6711 3684  LCCN: no2019060169  NGV: 1992  NLA: 36561240  RKD: 54350  SNAC: w6df8m1z  Trove: 636887  ULAN: 500013283  VIAF: 94890519   WorldCat (עם VIAF): 94890519 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם בקווית' מקינס".
ויקטור מאקייב

| --- | --- |

ויקטור מאקייב, חלוץ הפיתוח של טילים בליסטיים המשוגרים מצוללות
 לידה:  25 באוקטובר 1924 קולומנה, ברה"מ 
 פטירה:  25 באוקטובר 1985 (בגיל 61) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 השכלה:  המכון לתעופה במוסקבה (1948)  אוניברסיטת המחקר הטכנית הלאומית קאזאן על שם א.נ. טופולב  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה (1950) 
 מעסיק:  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה, האוניברסיטה של דרום אורל, משרד התכנון מאקייב 
 תפקיד:  חבר הסובייט העליון 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1968)  עיטור לנין (24 באוקטובר 1974)  עיטור לנין (28 באפריל 1963)  מדליית הפטיש והמגל (24 באוקטובר 1974)  פרס ברית המועצות (1978)  עיטור לנין (24 באוקטובר 1984)  פרס ברית המועצות (1983)  מדליית הפטיש והמגל (17 ביוני 1961)  פרס לנין (1959)  עיטור לנין (20 באפריל 1956)  עיטור לנין (17 ביוני 1961)  עיטור מהפכת אוקטובר (26 באפריל 1971)  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 (6 ביוני 1945)  מדיילת הזהב של קורוליוב (1973) 
 
ויקטור פטרוביץ מאקייב (25 באוקטובר 1924 - 25 באוקטובר 1985) היה מהנדס טילים סובייטי, שהיה אחראי לפיתוח רוב הטילים הבליסטיים של ברית המועצות שנועדו לשיגור ימי מתוך צוללות. לימים הוסבו חלק מהטילים שתוכננו על ידו למשגרי לוויינים. משרד התכנון מאקייב פועל עד היום וממשיך לפתח טילים בליסטיים מדגמם שונים. עסק בתכנון טילים ומנועים גם לתוכנית חלל של ברית המועצות והיה עמיתו של סרגיי קורוליוב.
טילים מפיתוחו של מאקייב

טילים בליסטיים מדור ראשון:
R-11 - הטיל הבליסטי הראשון של ברית המועצות ששוגר מצוללת
R-13
R-17
R-21 - הטיל הבליסטי הראשון של ברית המועצות ששוגר מצוללת שנמצאה מתחת למים
טילים בליסטיים מדור שני:
R-27- הטיל הבליסטי הראשון של ברית המועצות המונע בדלק רקטי נוזלי בר אחסון, שתודלק במפעל ונופק ליחידות הצוללות של הצי
R-27
R-29 - הטיל הבליסטי המשוגר מצוללת, הראשון בעולם, שהיה בעל טווח בין יבשתי
טילים בלסיטיים מדור שלישי:
R-29R - הטיל הבליסטי המשוגר מצוללת, הראשון בעולם בעל ראשי נפץ מתפצלים
R-39 - הטיל הבליסטי המשוגר מצוללת, הראשון בעולם בעל ראשי נפץ מתפצלים בעלי הנחיה עצמאית לכל ראש נפץ
R-29RM - טיל בליסטי בעל דיוק גבוה במיוחד
אותות ועיטורים

מאקייב עוטר בעיטורים רבים של ברית המועצות, ובהם:
גיבור העמל הסוציאליסטי (עוטר פעמיים - ב - 1961 ו - 1974)
עיטור לנין (חמש פעמים: ב - 1956, 1961, 1963, 1974 ו - 1984)
עיטור מהפכת אוקטובר (1981)
פרס לנין
פרס ממשלת ברית המועצות (שלוש פעמים)
התיאטרון הרומי בבוסרה

| --- | --- |

 מידות
 רוחב:  102 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  האימפריה הרומית
 עשוי מ:  בזלת שחורה, חול
 סוג:  תיאטרון רומי
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1947–1970
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  סוריה סוריה
 מיקום:  בוסרה, מחוז דרעא
 קואורדינטות:  32°31′04″N 36°28′54″E﻿ / ﻿32.51773°N 36.48157°E﻿ / 32.51773; 36.48157
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיההתיאטרון הרומי בבוסרה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיההתיאטרון הרומי בבוסרה he
 
התיאטרון הרומי בבוסרה הוא תיאטרון רומי גדול בבוסרה במחוז דרעא שבדרום מערב סוריה.
היסטוריה

התיאטרון נבנה ברבע השני או במחצית השנייה של המאה השנייה לספירה, והוא בנוי מאבני בזלת שחורה. סביר להניח שהתיאטרון נבנה בתקופת שלטונו של טראיאנוס, שכבש אותה ב-106 ודאג לסלילה מחדש של הדרך שקישרה את איילה בדרום אל העיר בוסרה.
התיאטרון נבנה במקור מחוץ לחומות העיר, אך הוקף לחלוטין בתקופה מאוחרת בביצורי המצודה האיובית.
התיאטרון שימש עיר שהיו בה בעבר 80,000 תושבים. רוחב התיאטרון 102 מטר, היו בו מושבים לכ-15,000 איש והוא לפיכך מהגדולים באימפריה הרומית.
התיאטרון הוא אחד השמורים ביותר בסוריה וגם ברחבי האימפריה הרומית. התיאטרון שוחזר באופן מהותי בין השנים 1947–1970. חללו הכיל לפני כן כמויות גדולות של עפר שככל הנראה תרמו לשימורו.
היסטוריה > מלחמת האזרחים בסוריה

האתר נוסף בשנת 2013 לרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון של אונסק"ו.
האתר נפגע במלחמת האזרחים בסוריה בשל פעילויות צבאיות שונות שנערכו בסמוך. למשל, צלפים היו פעילים באתר.
הערות שוליים

↑  "Ancient City of Bosra". whc.unesco.org. UNESCO World Heritage Centre. נבדק ב-3 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ancient City of Bosra". whc.unesco.org. UNESCO World Heritage Centre. נבדק ב-3 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Porter, Lizzie (14 באפריל 2015). "Syrian World Heritage Site used as battlefield". נבדק ב-3 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Syrian heritage destruction revealed in satellite images". 19 בספטמבר 2014. נבדק ב-3 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
התיאטרון הרומי בבוסרה בתוככ מצודה האיובית (תצלום מ-2017)
התרסקות מטוס הדאגלס DC-6 באירלנד

| --- | --- |

דגם המטוס שהתרסק
 תאריך:  10 בספטמבר 1961
 מיקום:  אירלנד שאנון
 קואורדינטות:  52°40′47″N 8°56′35″W﻿ / ﻿52.67972°N 8.943°W﻿ / 52.67972; -8.943
 הרוגים:  83
 ניצולים:  0
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  דאגלס DC-6B זה
 מספר זנב:  N90773
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי דיסלדורף, דיסלדורף, גרמניה
 יעד:  נמל התעופה הבינלאומי שיקגו או'הייר, שיקגו, ארצות הברית
 חניות ביניים:  נמל התעופה שאנון, שאנון, אירלנד   נמל התעופה הבינלאומי גנדר, גנדר, קנדה
 מפעיל:  פרזידנט איירליינס
 נוסעים:  77
 אנשי צוות:  6
 he
 
התרסקות מטוס הדאגלס DC-6 באירלנד אירעה ב-10 בספטמבר 1961, כשמטוס דאגלס DC-6B בשם "תיאודור רוזוולט" התרסק בנהר שאנון שבאירלנד, כשעליו 83 אנשים, שנהרגו כולם. התרסקות זו היא תאונת הטיס הקטלנית ביותר בתולדות אירלנד.
הטיסה

המטוס הוטס לראשונה בשנת 1953. הטיסה הייתה טיסת נוסעים בינלאומית לא קבועה מדיסלדורף לשיקגו, עם עצירות ביניים לתדלוק בשאנון ובגנדר, ועל המטוס היו שישה אנשי צוות ו-77 נוסעים, מתוכם 65 חקלאים גרמניים.
זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה שאנון, הטייסים קיבלו הוראה לפנות ימינה, אך הם פנו שמאלה והמשיכו להסתובב עד שהמטוס הגיע לזווית של 90 מעלות, אז צנח אל הנהר, כקילומטר וחצי מקצה המסלול. כל הנוסעים והצוות נהרגו במקום.
חקירות ההתרסקות לא העלו ממצאים ברורים, כשנטען שייתכן שכשל במערכת האופק המלאכותי או במאזנות היו הסיבה להתרסקות. הסיבות הנלוות להתרסקות היו כנראה מזג האוויר הגרוע ועייפות הצוות, ובשנת 1994 פורסם כי בדמו של הקברניט נמצא אלכוהול.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  Vogt, Ronny (1997). Irish Crash Airmails. Bray: Irish Airmail Society. p. 281.
↑  "Aviation Safety Network".
↑  Gero, David (1996). Aviation Disasters Second Edition. Patrick Stephens Limited. p. 44.
ויליאם בליס בייקר

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1859 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בנובמבר 1886 (בגיל 26) הוסיק פולס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של אלבני 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  נטורליזם 
 
ויליאם בליס בייקר (באנגלית: William Bliss Baker‏;  27 בנובמבר 1859 – 20 בנובמבר 1886) היה אמן אמריקאי, שהחל לצייר כאשר אסכולת נהר ההדסון שקעה.
הוא נפטר בגיל 26 כשרק החל להוביל כצייר נוף. הניו יורק טיימס אמר כי מותו "שלל מאמריקה את אחד האמנים המבטיחים ביותר שלה".
ביוגרפיה

בייקר נולד ב-27 בנובמבר 1859, בעיר ניו יורק, בנם של בנג'מין פרנקלין בייקר והארט לואיזה בייו. הארט הוא צאצא של ההוגנוטים בעלי אמצעים שעברו מצרפת לניו יורק לפני מלחמת העצמאות האמריקאית. סבו היה אליס בייקר (1793–1873), מנהל בנק העיר אולבני, חברת הביטוח ההדדי אולבני, וחברת אוניות הקיטור של פיפל ליין, וכן מייסד בית העלמין של אלבני ובית החולים אלבני.
בנג'מין שימש במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית כאלוף-משנה בגדוד 43 של מתנדבי מדינת ניו יורק. לאחר המלחמה שימש כחבר באספת מדינת ניו יורק בין השנים 1880–1882.
אחיו הידוע ביותר של ויליאם היה קפטן גיא אליס בייקר, שהתחתן עם לואיזה אירנה פלמה די צסנולה, בתו של הגנרל לואי פלמה די צסנולה. בין אחיו האחרים נכללו בנג'מין הנרי, ג'ורג' קלינטון ואשלי ביי. בייקר בילה את רוב ילדותו בעיירה באלסטון ספא, ומשפחתו רכשה את הנכס שבו יבנה את סטודיו הקיץ שלו, "הטירה", על שפת אגם בלסטון.
לימודים וקריירה

במשך ארבע שנים החל משנת 1876, למד בייקר באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, שם למד אצל אלברט בירסטדט ומוריץ דה האס. בשנת 1879 הוא זכה בפרס אליוט במהלך התערוכה הראשונה שלו. בשנת 1885 זכה בייקר בפרס הולגרטן.
בשנת 1881 בנה בייקר סטודיו קיץ בשם "הטירה" בצד המזרחי של אגם בלסטון בעיירה קליפטון פארק, צפונית לאולבני, ניו יורק. הסטודיו תוכנן כך שיציע נוף מרהיב של הרי קטסקיל וברקשייר, והיה בעל תאורה טבעית מצוינת. ועדת השימור ההיסטורית של פארק קליפטון סימנה את "הטירה" עם לוח היסטורי. לבייקר היה גם סטודיו בבניין קיקרבוקר בניו יורק.
מוות

בייקר רק החל להתפרסם כצייר נוף בתנועת הריאליזם כשנפטר ב-20 בנובמבר 1886 בגיל 26 משפעת בבית אביו.
בייקר השלים מעל 130 ציורים במהלך הקריירה הקצרה שלו.
הוא נקבר בחלקה משפחתית בבית העלמין באלבני במננדס, ניו יורק.
הערות שוליים

↑  William Bliss Baker, web.archive.org, ‏2013-05-29
↑  American Ancestry: Giving the Name and Descent, in the Male Line, of Americans Whose Ancestors Settled in the United States Previous to the Declaration of Independence, A. D. 1776. Albany, New York, United States: Joel Munsell's Sons. 1891. pp. 93–94.
↑  Briaddy, Katherine Q. (1974). "The Railroads". Ye Olde Days: A History of Burnt Hills-Ballston Lake. Ballston Spa, New York: Journal Press. pp. 89–92.
↑  Reynolds, Rick (November 26, 2010). "History Lesson: The Baker Brothers made their home in Ballston". The Saratogian. Archived from the original on February 22, 2018.
↑  Clarke, Thomas Benedict (1891). Catalogue of the Thomas B. Clarke collection of American pictures: exhibition October 15 to November 28, 1891. Philadelphia, Pennsylvania: Pennsylvania Academy of the Fine Arts. p. 8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6707 6844  LCCN: no2003001917  RKD: 103418  SNAC: w60p1csz  ULAN: 500103768  VIAF: 61224978   WorldCat (עם VIAF): 61224978
התרסקות מטוס הנורד במכתש הגדול

| --- | --- |

מטוס נורד מס' 043 של חיל האוויר, 1963
 תאריך:  29 באפריל 1964
 שעה:  19:34
 מיקום:  המכתש הגדול, ישראל
 גורם:  טעות אנוש (טיסה בגובה נמוך מדי)
 הרוגים:  9
 ניצולים:  0
 המעורבים באסון

 מטוס:  נורד 2501 נוראטלס
 מספר זנב:  4X-FAD
 שייכות:  חיל האוויר הישראלי
 נוסעים:  4
 אנשי צוות:  5
 הרוגים:  9
 ניצולים:  0
התרסקות מטוס הנורד במכתש הגדול התרחשה ב-29 באפריל 1964. בתאונה נספו כל תשעת יושבי המטוס, אנשי חיל האוויר.
התאונה

מטוס הנורד 2501 נוראטלס היה מטוס תובלה מתוצרת צרפת, ששירת בחיל האוויר בשנים 1955–1978.
ב-29 באפריל 1964 אחר הצהריים המריא מבסיס תל נוף מטוס נורד מס' 044, שהשתייך לטייסת הפילים (טייסת 103). נמצאו בו חמישה אנשי צוות וארבעה צוערי קורס נווטים בחיל האוויר. מטרת הטיסה הייתה אימון ניווט בגובה נמוך בדרום ישראל. מעט אחרי השעה 19:00 התקיים פעמיים קשר אלחוט עם המטוס, ולאחר מכן הוא נותק.
לאחר שהמטוס איחר בשעה לשוב לבסיסו, החלו חיפושים אחריו. הם הופסקו בגלל עננים נמוכים והחלו שוב למחרת בבוקר. אז גילה מסוק את שברי המטוס, והתברר כי הוא פגע בפני המצוק האנכי הצפוני של המכתש הגדול והתרסק. לא היו ניצולים.
מפקד חיל האוויר, עזר ויצמן, מינה ועדת חקירה לבדיקת נסיבות האסון. הוועדה מצאה שבעת התאונה נמצא המטוס בנתיבו המתוכנן, אך הוא לא נסק לגובה שאליו היה אמור להגיע, ועקב כך פגע בקרקע. הוועדה מצאה שמיקום אנשי הצוות והצוערים במטוס היה לקוי, שכולם היו שאננים, ושהטייסים הסתמכו על הוראות הניווט שקיבלו, ולא היו מודעים לצורך לנסוק לפני ההתרסקות.
אנדרטה לזכר תשעת החללים הוקמה בגן הבנים בעיירה מצפה רמון, היישוב הסמוך למקום התאונה. באנדרטה רשום כי התאונה אירעה במכתש רמון, וזאת עקב מידע מוטעה שנמסר לבני המשפחה. חיל האוויר בחר מסיבה כלשהי להסתיר משך שנים רבות את המקום המדויק בו ארעה התאונה, וגרם לבני המשפחה להאמין כי התאונה ארעה במכתש רמון.[דרוש מקור]
ביולי 2014 התכנסו בני משפחות של חללי האסון ואנשי טייסת הפילים בבסיס נבטים כדי לציין מלאת יובל שנים להתרסקות המטוס.
הערות שוליים

↑  תאונת נורד 044, באתר "מרקיע שחקים".
הרפתקאותיו של שרלוק הולמס

| --- | --- |

כריכת הספר
 שערורייה בבוהמיה  הרפתקאת הלהקה המנומרת  הרפתקת הכדכוד הכחול  פרשת אגודלו של המהנדס  הרפתקת הרווק רם-היחס  פרשת נזר התרשיש  האיש מעוות-השפה  תעלומת עמק בוסקומב  חמישה חרצני תפוז  אגודת אדומי השיער  עניין של זהות  הרפתקת עצי האשור האדמדמים 
 מידע כללי
 מאת:  ארתור קונאן דויל 
 איורים:  סידני פאג'ט 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות בלשית
 הוצאה
 הוצאה:  ג'ורג' ניונס בע"מ
 הוצאה בשפת המקור:  אנגלית.
 תאריך הוצאה:  1892
 מספר עמודים:  463
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מחברות לספרות.
 תאריך:  1985
 תרגום:  רות שמעוני וחנה לבנת.
 סדרה
 ספר קודם:  חותם הארבעה 
 הספר הבא:  זיכרונותיו של שרלוק הולמס 
 
הרפתקאותיו של שרלוק הולמס (באנגלית: The Adventures of Sherlock Holmes) הוא אוסף של 12 סיפורים בלשיים מאת ארתור קונאן דויל, שבהם מככב הבלש הפרטי שרלוק הולמס.  האוסף אוייר על ידי סידני פאג'ט.
סיפורים אלה הם הראשונים מבין סיפורי הולמס הקצרים שפורסמו במקור כסיפורים בודדים בסטרנד בין יולי 1891 ליוני 1892. הספר יצא לאור בממלכה המאוחדת ב-14 באוקטובר 1892 בהוצאת ג'ורג' ניונס בע"מ ובמהדורה אמריקנית ב-15 באוקטובר על ידי הארפר. המהדורה הראשונה בשתי המדינות הופצה בכ-14,500 עותקים.
הפצתו של הספר נאסרה בברית המועצות ב-1929 בטענה שהוא מעודד אוקולטיזם, אף על פי שהספר מזכיר מעט, אם בכלל, נושאים קשורים לתורת הנסתר. מאוחר יותר החרם בוטל.
רשימת הסיפורים

שערורייה בבוהמיה
אגודת אדומי השיער
עניין של זהות
תעלומת עמק בוסקומב
חמישה חרצני תפוז
האיש מעוות השפה
הרפתקת הכדכוד הכחול
תעלומת הרצועה המנוקדת
פרשת אגודלו של המהנדס
הרפתקת הרווק רם-היחס
פרשת נזר התרשיש
הרפתקת עצי האשור האדמדמים
הרמן פוירטש

| --- | --- |

גנרל הרמן פוירטש
 לידה:  4 באפריל 1895 דרנו, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  27 בדצמבר 1961 (בגיל 66) מינכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1913–1945 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-21   מפקד הקורפוס ה-10   מפקד הארמייה ה-19   מפקד הארמייה הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל חיל הרגלים הרמן פוירטש (בגרמנית Hermann Foertsch;‏ 4 באפריל 1895 – 27 בדצמבר 1961) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פוירטש נולד ב-4 באפריל 1895 בדרנו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס פוירטש לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרובאים ה-175 (פרוסיה המזרחית ה-8), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף נפצע במהלך הקרבות. בסתיו 1916 הועבר לרגימנט הסער ה-7, וב-18 בדצמבר 1917 הועלה לדרגת אובר לוטננט (סגן), וב-20 ביוני 1918 הועלה לדרגת האופטמן (סרן). על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פוירטש ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1930 מונה פוירטש למפקד פלוגה 6 ברגימנט הרגלים ה-17, וב-17 באוגוסט 1932 הועלה לדרגת מאיור (רב-סרן), והועבר למשרד המלחמה. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-4 ברגימנט הרגלים ה-4, וב-1 בינואר 1936 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט  (סגן-אלוף). ב-1 בפברואר 1937 מונה למדריך טקטיקה באקדמיה הצבאית, ב-1 ביוני 1938 הועלה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה), וב-26 באוגוסט 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-8.