stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנחלות
מעמד ההתנחלויות > התנחלות היושבות על קרקע פרטית

בראשית הקמת ההתנחלויות, שטחן נתפס על ידי צווי הפקעה צבאיים. בג"ץ אומנם קיבל את הטענה שההתנחלויות חוקיות, ואת הטענה שלגיטימי, בעיקרון, להפקיע קרקעות פלסטיניות פרטיות לצרכים ביטחוניים, באמצעות צו תפיסה צבאי (לדוגמה, בבג"ץ בית אל). אולם, בבג"ץ אלון מורה אסר בג"ץ על הפקעה כזו לצורך הקמת התנחלות, בשל חילוקי דעות פנימיים במערכת הביטחון לגבי מידת החשיבות הביטחונית של הקמת אלון מורה.
בעקבות פסיקה זו התקבלה החלטת ממשלה כי מעתה ייבנו התנחלויות חדשות אך ורק על אדמות מדינה, ועל כן נעשה מאמץ להסדרת מעמד של אדמות מדינה לשטחים נרחבים ביהודה ושומרון. בראש המאמץ עמדה פליאה אלבק שהייתה במשך 24 שנים מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה. בתפקידה זה הגדירה את המנגנון המשפטי שאפשר להכריז על הקרקע כאדמת מדינה על פי החוק העות'מאני מ-1858. הדבר לא כלל את מערכת הכבישים העוקפים, שנבנו עקב בעיות ביטחון מחד ורצון להפרדה בין ישראלים וערבים מאידך, ושלצורך הקמתם הופקעו שטחים פרטיים נרחבים. עם זאת, במרץ 2007 פרסמה תנועת "שלום עכשיו" דו"ח המתבסס על נתוני המנהל האזרחי, שלפיו כ-32% מהקרקעות שההתנחלויות שוכנות עליהן (ו-24% מהשטח הבנוי בהתנחלויות) הן קרקעות פלסטיניות פרטיות.
מעמד ההתנחלויות > סימון תוצרת ההתנחלויות

בשנת 2015 פרסמה הנציבות האירופית מסמך הקורא לסימון נפרד של מוצרים מההתנחלויות כולל מזרח ירושלים ורמת הגולן. ההנחיה לסימון נפרד לא יושמה במרבית מדינות אירופה, אך בעקבות יישומה בצרפת פנה יקב פסגות לבית המשפט המנהלי בצרפת נגד סימון מוצריו. בית המשפט קיבל את עמדת היקב והורה על הקפאת יישום ההנחיה, והעביר את הנושא להכרעת בית הדין האירופי לצדק. בנובמבר 2019 פסק בית הדין שעל כל מדינות האיחוד האירופי לסמן את תוצרת ההתנחלויות כולל מזרח ירושלים ורמת הגולן. משרד החוץ של ישראל הגיב לפסק הדין: ”קיימים כ-200 סכסוכים טריטוריאליים שונים ברחבי העולם, אשר בעניין סימון מוצריהם לא פסק ביה"ד ואליהם אף לא התייחס. זוהי החלטה פוליטית מפלה”. מכון המחקר NGO Monitor ביקר את פסיקת בית הדין, וקבע כי היא מהווה "חלק בלתי נפרד מקמפיין ה-BDS". גם מחלקת המדינה של ארצות הברית גינתה את הפסיקה: ”הנסיבות סביב דרישת התיוג והעובדות כפי שהוצגו בפני בית המשפט, מרמזות על הטיה אנטי-ישראלית. למעשה הדרישה זו משמשת רק לעידוד, הקלה וקידום של חרם, סנקציות ופגיעה בישראל”.
התנגדות לפסיקה עלתה גם בבתי הנבחרים של חלק ממדינות האיחוד האירופי. הפרלמנט של הולנד קרא לממשלה ההולנדית "להסביר לנציבות האירופית כי ההנחיה לסמן רק מוצרים מישראל מהווה אפליה ביחס לסכסוכים אחרים בעולם", וגם הפרלמנטים בהונגריה ובצ'כיה הביעו התנגדות לסימון המוצרים.
בנובמבר 2020 הכריז מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפיאו, כי ארצות הברית תגדיר את מוצרי ההתנחלויות המיוצרים בשטח C ובשטח H2 כ"תוצרת ישראל".
מספר גופים פוליטיים בישראל ומחוצה לה קוראים לחרם על ההתנחלויות, פעולת מחאה נגד מדיניות ההתנחלות של ישראל מעבר לקו הירוק, בדרך של החרמת תוצרת ההתנחלויות, סירוב להופיע בהן, סירוב לשתף פעולה עם מוסדות הנמצאים בהן והחרמת חברות המספקות שירותים להתנחלויות.
דמוגרפיה

נכון לינואר 2025 מתגוררים בהתנחלויות ביהודה, שומרון ובקעת הירדן כ-530,000 ישראלים, המהווים כ-5.3% מאוכלוסיית מדינת ישראל.
אלו ההתנחלויות הגדולות ביותר בהן מתגוררים כ-60% מאוכלוסיית המתנחלים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | שם התנחלות | אוכלוסייה נכון ליולי 2024 | תיאור | אזור |
| 1 | מודיעין עילית | 87,244 | עיר חרדית, בסמוך לקו הירוק | הרי בנימין |
| 2 | ביתר עילית | 68,621 | עיר חרדית, בסמוך לקו הירוק | גוש עציון |
| 3 | מעלה אדומים | 38,081 | עיר המשמשת כפרוור של ירושלים, 3 קילומטרים מזרחית לעיר | מדבר יהודה |
| 4 | גבעת זאב | 24,667 | יישוב שחציו חרדי וחציו מעורב, 3 קילומטרים מערבית לירושלים | הרי ירושלים |
| 5 | אריאל | 21,074 | עיר כ-15 קילומטרים מזרחית לקו הירוק בסמוך לסלפית, רוב חילוני | השומרון |
| 6 | אפרת | 13,571 | היישוב הגדול ביותר בגוש עציון, רוב דתי | גוש עציון |
| 7 | קרני שומרון | 11,040 | יישוב עם רוב דתי ומיעוט חילוני | השומרון |
| 8 | אורנית | 9,409 | בצמוד לקו הירוק, בעיקר אוכלוסייה חילונית | השומרון |
| 9 | שער שומרון | 9,021 | איחוד של עץ אפרים ושערי תקווה | השומרון |
| 10 | אלפי מנשה | 8,006 | אוכלוסייה חילונית בעיקר | השומרון |
| 11 | קריית ארבע | 7,598 | סמוכה לחברון | הר חברון |
| 12 | תל ציון | 7,273 | כ-2 קילומטרים מצפון לירושלים, בעיקר אוכלוסייה חרדית | הרי בנימין |
| 13 | טלמון | 6,288 | היישוב הגדול ביותר בגוש טלמונים בהרי בנימין, מרבית היישוב דתי | הרי בנימין |
החיים בהתנחלויות > סוגי התנחלויות

צורת התיישבות רווחת בהתנחלויות היא יישוב קהילתי, שהוא יישוב המבוסס על קשרים חברתיים משמעותיים בתוך הקהילה. בניגוד לצורות יישוב כפריות אחרות בישראל (כגון מושב וקיבוץ) אין ביישוב קהילתי שיתוף כלכלי או דגש חקלאי. בנוסף, קיימות ביהודה ושומרון 4 ערים ישראליות, מושבי עובדים וקיבוצים.
לארבע התנחלויות מרובות אוכלוסייה מעמד של עיר: מעלה אדומים, אריאל, ביתר עילית ומודיעין עילית. מודיעין עילית היא ההתנחלות האחרונה שהפכה לעיר, במרץ 2008, והיא גם העיר היהודית המאוכלסת ביותר ביהודה ושומרון (נכון ל-2021).
ההתנחלויות (שאינן במעמד של רשות מקומית עצמאית) מנוהלות על ידי שש מועצות אזוריות: מועצה אזורית שומרון, מועצה אזורית מטה בנימין, מועצה אזורית גוש עציון, מועצה אזורית הר חברון, מועצה אזורית בקעת הירדן ומועצה אזורית מגילות. בנוסף קיימות מספר מועצות מקומיות.
ההתנחלויות מרוכזות באזורים שונים:
עוטף ירושלים – המרחב הגדול של ההתנחלויות הוא סביב ירושלים, ממעלה אדומים במזרח לגבעת זאב והר אדר בצפון, לגוש עציון בדרום. במרחב זה מצויות שתיים מבין ארבע ערי יהודה ושומרון (ביתר עילית ומעלה אדומים), שלוש מועצות מקומיות (אפרת, גבעת זאב והר אדר) ויישובים נוספים.
מערב השומרון – מכונה לפרקים על ידי תושביו "גוש דן מזרח", כולל קבוצת יישובים סמוכים לקו הירוק, כמו אלפי מנשה ואורנית, ואת גוש ברקן העמוק יותר, הנפרש בין העיר אריאל וקרני שומרון.
בקעת הירדן וצפון מדבר יהודה – אזור ההתיישבות הראשון ביהודה ושומרון, שיושב בהתאם לתוכנית אלון בשל דלילות האוכלוסייה הפלסטינית בו.
אזורים נוספים – גוש שילה, גוש טלמונים, גוש שקד, דרום הר חברון (אזור מעון).
החיים בהתנחלויות > התיישבות קהילתית אידאולוגית

צורת ההתיישבות של מרבית ההתנחלויות היא של יישובים קהילתיים המאופיינים בלכידות רעיונית ומשתייכים ברובם לציונות הדתית. מתנחלים רבים רואים את עצמם כממשיכי דרכם של הקיבוצים ושל יישובי חומה ומגדל, המממשים את הקריאה הציונית להתיישב בכל ארץ ישראל, ואף בלב יישוב ערבי, כדוגמת תל חי שהייתה דגל הציונות וחניתה שהייתה סמל ליישובי חומה ומגדל, שכן "במקום בו תחרוש המחרשה היהודית את התלם האחרון שם יעבור גבולנו" (יוסף טרומפלדור). מספר אנשי שמאל וקיבוצים מתנועת ארץ ישראל השלמה, כמו יצחק טבנקין, מנהיג הקיבוץ המאוחד, היו שותפים לראייה זו של המתנחלים את עצמם. חרף זאת, לא זכתה תנועת "גוש אמונים" לתמיכה רבה בקרב אנשי ההתיישבות העובדת והתיישבות זו הקימה קיבוצים ומושבים מעטים ביהודה ושומרון, בעיקר בבקעת הירדן.
חלק מהמתנחלים ראו בהתנחלויות בחבלי ארץ התנ"ך הזדמנות להקים חברת מופת המשלבת תורה ועבודה, יהדות וציונות בדומה לתנועה הקיבוצית. כך, למשל, נטען על ידי המתנחלים שדגם היישוב הקהילתי, השכיח באזורים רבים בארץ, הומצא לראשונה ביישוב עפרה. רבות מההתנחלויות בצורת התיישבות זו הן בעלות אופי של יישוב קהילתי-דתי. בלא מעט מהן הוקמו מוסדות חינוך ממלכתיים-דתיים ותורניים, לרבות ישיבות, ישיבות הסדר ומכינות קדם-צבאיות (המכינה הקדם צבאית הראשונה, מכינת בני דוד, הוקמה בהתנחלות עלי). רבים מתושבי גוש קטיף התגאו בקהילה שהקימו ובנווה המדבר הירוק שהקימו בלב החולות של רצועת עזה. רוב היישובים הללו היו יחסית סגורים ואפשרו הקפדה על אורח חיים דתי אדוק, ובמקומות מסוימים אף חרדי לאומי. מנגד ישנה ביקורת מימין על צורת התיישבות זו שהיא מסוגרת ומדירה חלקים רבים מהחברה הישראלית להצטרף למפעל ההתיישבות. בצורת התיישבות זו נכללות עשרות התנחלויות ומאחזים רבים, כגון רבבה, יקיר, שילה, סוסיא, עמיחי, אלעזר, אלון מורה, ואביגיל, המשתייכות למועצות האזוריות. גם מועצות מקומיות כגון אלקנה, בית אל קריית ארבע, קדומים ואפרת, הינן בעלות אופי דתי לאומי אם כי מטבע הדברים בעלות אופי קהילתי רופף מתוקף גודלן. בחלק מיישובים אלו ולאור הביקורת על אופיים המסוגר, בשנים האחרונות בוטלו ועדות הקבלה והחלה בנייה רוויה לגובה, בכדי להפוך את היישוב לעירוני ומגוון יותר.
החיים בהתנחלויות > התיישבות עירונית

צורת ההתיישבות השנייה היא עירונית ובה נכללות ערים ומועצות מקומיות, בעיקר במערב השומרון ובעוטף ירושלים. לחלק מההתנחלויות עוברים ישראלים מתחומי הקו הירוק ממניעים של מגורים בקרבה למרכזי תעסוקה בגוש דן וירושלים. עיקר ההתנחלויות המרכזות תושבים אלו הן גבעת זאב, מעלה אדומים ואריאל כאשר לאחרונה מתווספת אוכלוסיית סטודנטים גדולה עקב האוניברסיטה שבה. בהתנחלויות הר אדר, אלפי מנשה, אורנית, בית אריה וסלעית, הנמצאות בסמוך לקו הירוק, רוב האוכלוסייה אינה מזוהה אידאולוגית עם ההתנחלויות ומאופיינות באחוזי הצבעה גבוהים אף למפלגות התומכות בפינוי חלקי של התנחלויות בתנאים מסוימים.
החיים בהתנחלויות > התיישבות חרדית

ברחבי יהודה ושומרון יש מספר יישובים עירוניים בעלי אוכלוסייה חרדית. שתי ההתנחלויות הגדולות ביותר הן ערים חרדיות: ביתר עילית ומודיעין עלית. בנוסף, גם בגבעת זאב, תל ציון, עמנואל, מעלה עמוס ומיצד יש אוכלוסייה חרדית משמעותית. האידאולוגיה של התנחלויות אלה מבוססת על הרצון לחיות ביישוב שיהיו בו חרדים בלבד, והקמתן נבעה מהצורך בפתרון דיור ולא ממניעים אידאולוגיים לאומיים. בחלק מיישובים אלה פועלת ועדת אכלוס, שתפקידה לדאוג לצביונה החרדי של אוכלוסיית העיר.
התיישבות החרדים איננה זוכה להדים רבים בשיח אודות ההתנחלות, אף על פי שהם מהווים נכון לשנת 2020 כ-36% מאוכלוסיית המתנחלים. בחלק מיישובים אלה קצב גידול האוכלוסייה הוא המהיר ביותר, בפרט בשל ריבוי טבעי גבוה.
החיים בהתנחלויות > תשתיות

התשתיות התחבורתיות המשמשות את ההתנחלויות משותפות ברובן ומשמשות גם את הפלסטינים. במהלך הסכמי אוסלו נסללו ביהודה ושומרון מספר כבישים עוקפים, המונעים את הצורך לעבור בתוך ערים פלסטיניות. המפורסמים שבהם הם כביש המנהרות ועוקף יריחו. סלילת כבישים היא לפרקים נושא שנוי במחלוקת, מפני שהיא מצריכה ומאפשרת הפקעת אדמות בבעלות פלסטינית. ממשלות ישראל בדגש מאז 2015 החלו בסלילת כבישים עוקפים נוספים, רימזור צמתים מסוכנים והרחבת הכבישים ביהודה ושומרון בכדי להדביק את קצב הגידול ביישובים, מפעילות התחבורה הציבורית תנופה, אגד תעבורה מפעילות קווים ברחבי יהודה ושומרון. חלקם באוטובוסים ממוגנים. ותכנון הקמת קו רכבת לכיוון אריאל וצומת תפוח. על אף זאת תושבים רבים באזור טענו בדבר עומסי תנועה קשים בכבישים בעיקר עקב המעברים השונים בכביש 5, כביש המנהרות וכיכר חיזמא.
החיים בהתנחלויות > תעשייה וחקלאות

בנוסף לאזורי מגורים, קיימים בהתנחלויות גם אזורי תעשייה, כגון אזור התעשייה ברקן, שער בנימין ומישור אדומים. בכל אזורי התעשייה מועסקים עובדים פלסטינים, וקל יותר לפלסטינים להיכנס אל אזורי התעשייה מאשר להיכנס להתנחלויות, אך העסקים באזורי התעשייה הם כולם בבעלות ישראלית. בנוסף, פלסטינים רבים מועסקים בהתנחלויות השונות בענפי תעשייה שונים, אך בחלק מההתנחלויות, כגון יצהר, מקפידים על "עבודה עברית" ונמנעים מהעסקת פלסטינים.
ענף החקלאות התפתח בהתנחלויות כדרך להרחבת האחיזה היהודית, והתפתחה גם רעיית צאן וחקלאות אורגנית.
החיים בהתנחלויות > הנהגה

הגוף הייצוגי וההנהגתי העיקרי של המתנחלים הוא מועצת יש"ע, המאגדת את המועצות המקומיות ביהודה ושומרון.
בין הרבנים הבולטים בהתנחלויות: דב ליאור, שלמה אבינר, זלמן ברוך מלמד, רא"ם הכהן, אליעזר מלמד ואליקים לבנון. כמה מן הרבנים המרכזיים בהתנחלויות מאוגדים בוועד רבני יש"ע.
בעשור האחרון[דרושה הבהרה] גדל מספר חברי הכנסת מקרב המתנחלים. בכנסת השש עשרה היו 11 מתנחלים, שיעור כפול לערך משיעור המתנחלים מכלל תושבי ישראל. הייצוג המוגבר הושווה לייצוגם של חברי קיבוצים בעשורים הראשונים של מדינת ישראל. חברי כנסת מתנחלים ניתן למצוא במפלגות כמו הציונות הדתית, הליכוד, עוצמה יהודית וישראל ביתנו.
החיים בהתנחלויות > ארגונים

אמנה – תנועת ההתיישבות של "גוש אמונים". בראשה עומד זאב חבר. זוהי התנועה המיישבת העיקרית כיום, לאחר שהתנועות המיישבות של ההתיישבות העובדת התפרקו למעשה.
ארגון זכויות האדם ביש"ע – לשם הגנה על זכויות האדם של המתנחלים, נוסד על ידי אורית סטרוק.
הפורום המשפטי למען ארץ ישראל – פורום שקם בעקבות תוכנית ההתנתקות, ועוסק בזכויות האדם של תושבי ההתנחלויות ומפוני גוש קטיף מנקודת מבט של חוק ומשפט.
ירוק עכשיו – ארגון סביבתי הפועל לשימור הטבע ביהודה ושומרון.
החיים בהתנחלויות > תקשורת

בין כלי התקשורת המזוהים עם המתנחלים: כתב העת נקודה, ערוץ 7 וגלי ישראל. גלי ישראל הוקמה כרדיו אזורי במחוז יו"ש, דבר שהצריך את הקמת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – איו"ש, כהרחבה לרשות השנייה שפועלת בתחומי ריבונות ישראל.
החיים בהתנחלויות > השכלה וחינוך

בהתנחלויות יש מספר מוסדות להשכלה גבוהה: אוניברסיטת אריאל בשומרון, המכללה האקדמית הרצוג ומכללת אורות ישראל. בגלל מחלוקות פוליטיות, סירבה המל"ג לקבל אחריות על המוסדות הללו, דבר שהביא להקמת מל"ג יו"ש, שפעלה עד שחוק המל"ג שונה ב-2019 והמוסדות הועברו לאחריות המל"ג.
בשל האופי הדתי של ההתנחלויות, ברבות מהן יש ישיבות. עם המפורסמות שבהן נמנות ישיבת הר עציון, ישיבת ניר קריית ארבע, ישיבת בית אל וישיבת ברכת משה. בנוסף, יש בהתנחלויות מכינות קדם-צבאיות, כגון המכינה הקדם-צבאית בני דוד. המכינות הקדם-צבאיות הראשונות נוסדו בהתנחלויות.
החיים בהתנחלויות > ביטחון

ההתנחלויות והתשתיות המשמשות אותן מהוות, בהרבה מקרים, יעד לטרור פלסטיני, הכולל יידוי אבנים, בקבוקי תבערה ופיגועי ירי (בהם: רצח טלי חטואל ובנותיה, הפיגוע בנחל תלם ורצח שלהבת פס) וכן פיגועים בתוך יישובים (בהם רצח בני משפחת שבו, רצח בני משפחת גביש, הפיגוע בישיבת עתניאל, החדירה למכינה בעצמונה וטבח משפחת פוגל באיתמר). התנחלויות רצועת עזה, כמו יישובי עוטף עזה, היו חשופות גם לירי פצצות מרגמה, רקטות קסאם וטילי נ"ט.
הביטחון בהתנחלויות מסופק על ידי מספר מערכות. הביטחון הפנימי ברוב היישובים ניתן על ידי תושביהם, בכיתות כוננות מקומיות וחברות אבטחה הממומנות על ידי הרשויות המקומיות, על פי חוק הרשויות המקומיות (הסדרת שמירה). בהתנחלויות המבודדות, השמירה מתוגברת בכוחות צה"ל. כוחות צה"ל מספקים גם את הביטחון בתשתיות שמחוץ ליישובים. במסגרת פעולות האבטחה, הוקמו גם יחידות הגנה מרחבית שבהן משרתים תושבי ההתנחלויות.
ההסדרים החוקיים בהתנחלויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החוק הבסיסי החל בשטחי יהודה ושומרון הוא החוק הירדני שחל שם לפני מלחמת ששת הימים, והחוק הבסיסי שחל ברצועת עזה הוא החוק המצרי שחל שם לפני מלחמת ששת הימים. באמצעות צווים של אלוף פיקוד המרכז הוחלו ביהודה ושומרון הוראות חוק ישראליות, כגון פקודת הראיות. מעמדם החוקי של אזרחי ישראל הגרים באזורים אלה הושווה בחלק מן החוקים (למשל: סעיף 3א לפקודת מס הכנסה וסעיף 378 לחוק הביטוח הלאומי) לזה של תושבי ישראל. אופן תחולתו של חוק מס ערך מוסף בשטחי יש"ע נקבע בסעיף 1א לחוק. ללא החלה מפורשת, בחקיקה, בצו של אלוף הפיקוד או בפסיקה, החוק הישראלי אינו חל על אזרחי ישראל הנמצאים ביהודה ושומרון או מתגוררים שם.
צו אלוף הפיקוד מחייב תשלום שכר מינימום בהעסקת עובד בהתנחלות ובהעסקה על ידי מעסיק ישראלי גם מחוץ להתנחלות, אך אינו חל על העסקה בידי מעסיק פלסטיני. מרבית דיני העבודה לא הוחלו ביהודה ושומרון. עלו הצעות להחיל את דיני העבודה, כולם או מקצתם, על שטח C, אך הצעות אלה לא מומשו. לא מומשה גם הצעה להחלת כל חוקי מדינת ישראל על ישראלים בהתנחלויות באמצעות צווים של אלוף הפיקוד. סעיף 2(א1) לחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים קובע כי הנוהג ברכב ישראלי חייב לפצות נפגע שהוא ישראלי או תייר חוץ על נזק גוף שנגרם לו בתאונת דרכים שבה מעורב הרכב אף אם התאונה אירעה ביהודה ושומרון, ויראו את התאונה כאילו אירעה בישראל.
בפברואר 2017 אישרה הכנסת חוק מיוחד להתנחלויות – החוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון – שמטרתו "להסדיר את ההתיישבות ביהודה והשומרון ולאפשר את המשך ביסוסה ופיתוחה" (סעיף 1 לחוק). ב-9 ביוני 2020 ביטל בג"ץ את החוק. מאז הקמת ממשלת נתניהו בשנת 2015 והלאה לאורך הממשלות שכיהנו מאז, נעשו עוד התאמות משפטיות להחלת חוקים ישראלים על ההתנחלויות והשוואת מעמדן למעמד יישובים בתוך הקו הירוק. בכלל זה חוקק חוק החרם, הועברו דיונים על שאלת הקרקעות בשטח מבג"ץ לבית המשפט המחוזי בירושלים, הוחלו תקנות השוק על היישובים ביהודה ושומרון בהסכמת היועץ המשפטי, הועברו האחריות על המנהל האזרחי ממשרד הביטחון לכלל משרדי הממשלה ובוטל חוק ההתנתקות בצפון השומרון.
ההסדרים החוקיים בהתנחלויות > הטבות בחקיקה

בעבר נכללו כמעט כל ההתנחלויות ברשימת היישובים הנהנים מזיכוי מס, לפי סעיף 11 לפקודת מס הכנסה (הרשימה כוללת בין היתר גם את יישובי גבול הצפון ויישובי עוטף עזה). הטבה זו נשללה מן ההתנחלויות החל מחודש יולי 2003, במסגרת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל שיזם שר האוצר, בנימין נתניהו. בתחילת 2016 נקבעו קריטריונים אחידים למתן זיכוי ממס לפי סעיף 11, וגם התנחלויות העונות על קריטריונים אלה, כגון עתניאל וקריית ארבע, נכללות ברשימת היישובים המזכים בהטבה.
בדצמבר 2012, 87 מתוך 131 ההתנחלויות הקיימות נמצאו ברשימה של 660 יישובי אזור עדיפות לאומית שבהם ישנן הטבות ברכישת קרקעות. הרשימה מבוססת על קריטריונים כגון ריחוק ממרכז הארץ, קרבה לאזורי עימות ודירוג חברתי-כלכלי.
תקנה 12(ד) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964, קובעת כי רואים התפטרות של עובד כפיטורים, אם העובד העתיק את מקום מגוריו למקום התנחלות או היאחזות שאושרו לעניין זה על ידי שר הביטחון ושר החקלאות, וגר באותו מקום לפחות שישה חודשים רצופים. עשרות התנחלויות נכללות ברשימת היישובים שאושרו.
מוסדות מקימים

בהקמת ההתנחלויות מעורבים גופים שונים, ממשלתיים ואזרחיים.
גופים ממשלתיים:
ועדת השרים להתיישבות – ועדת שרים שהופקדה על הקמת יישובים והכרה בהם על ידי ממשלות ישראל מהממשלה השלוש עשרה ועד הממשלה העשרים וחמש.
החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית – הפועלת למעשה כזרוע ביצועית של ממשלת ישראל ומתוקצבת על ידה באופן מלא. מעמדה הוסדר בחוק החטיבה להתיישבות ב-2015.
בנוסף, מעורבים בהקמת התנחלויות משרד הבינוי והשיכון, וחיל הנח"ל באמצעות היאחזויות הנח"ל.
גופים אזרחיים:
גוש אמונים – תנועת ההתיישבות העיקרית, שהוקמה בידי תלמידי הרב צבי יהודה הכהן קוק לאחר מלחמת יום הכיפורים ופעלה עד שנות ה-80 של המאה ה-20.
אמנה – תנועת בת של גוש אמונים שפעילה עד היום.
מועצת יש"ע – פורום של הרשויות המקומיות ביהודה ושומרון, שהיה מעורב בהקמת מספר יישובים.
נחלה - תנועה שרואה את עצמה כהמשך של גוש אמונים והקימה עשרות מאחזים.
תנועות מיישבות נוספות הקימו יישובים שונים. כך פא"י, שהקימה את נחליאל, נצר חזני, מבוא חורון ומתתיהו.
ראו גם

ציונות דתית
גבולות מדינת ישראל
מעמדה הבין-לאומי של ירושלים
לקריאה נוספת

אהרן ביר, ההתיישבות: בארץ-ישראל מאז מלחמת ששת הימים, ביר, תשמ"א (1981)
חגי סגל, אחים יקרים - קורות תנועת המתנחלים מ-1968 ועד למחתרת היהודית ב-1984, כתר, 1987
רנה בן-פזי, כמו בראשונה - פגישות עם ישראלים תושבי יהודה שומרון וחבל-עזה, ספריית בית אל, תשמ"ח (1988)
ג'ואן פיטרס, מאז ומקדם - מקורות הסכסוך היהודי-הערבי על ארץ ישראל, הקיבוץ המאוחד, 1988
יובל גינבר, ההתנחלות בשטחים כהפרת זכויות אדם: היבטים משפטיים ועקרוניים, בצלם, 1997
אברהם שבות, העלייה אל ההר, ספריית בית אל, 2002
עקיבא אלדר ועדית זרטל, אדוני הארץ - המתנחלים ומדינת ישראל 1967–2004, דביר, 2004
גדי טאוב, המתנחלים והמאבק על משמעותה של הציונות, ידיעות אחרונות, 2006
שלמה סבירסקי, מחיר היוהרה: הכיבוש - המחיר שישראל משלמת, 2005-1967, מפה, 2005, מסת"ב 9655210146
חגי הוברמן, כנגד כל הסיכויים - 40 שנות התיישבות ביש"ע, מדרשת נצרים, 2008
נעימה ברזל, המתנחלים בלבבות - הסוחפים ל"גאולה עכשיו" והמְהַלְכים בדרך, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017
Rafi Segal, Eyal Weizman (editors), A Civilian Occupation, Babel, Tel-Aviv, 2003
Mitchel G. Bard, Myths and Facts: A Guide to the Arab-Israeli Conflict, AICE, 2006
אלן דרשוביץ, The Case For Israel, Wiley, 2004
ביאורים

↑  מלבד נגוהות, שהוקמה מחדש ב-1997 בהתאם לחוות דעת של היועץ המשפטי לממשלה שקבעה כי ניתן להקימה בלי החלטת ממשלה חדשה, וסנסנה, שהוקמה כהיאחזות נח"ל ב-1997 ואוזרחה ב-1998, כשבשתיהן ההליכים התכנוניים לא הושלמו עד שנים אחר כך.
↑  שוובל גרס כי הנסיבות בעת מלחמה משפיעות על מצבם החוקי של השטחים, ומכיוון שישראל הייתה הצד המותקף וירדן פלשה באופן בלתי חוקי לשטחים אלו, לישראל ישנה את טענת הבעלות החזקה ביותר. מה עוד, שקווי 67 מעולם לא הוכרזו כקו גבול בינלאומי, אלא כקו שביתת נשק בלבד.
↑  שמגר סבר כי מדינת ישראל איננה מחויבת לאמנת ז'נבה הרביעית משום ש"כל הרעיון של הגבלת הסמכויות של ממשל צבאי מבוסס על ההנחה שהיה קיים ריבון אשר גורש, וריבון זה היה ריבון חוקי" ואילו ביש"ע לא היה ריבון חוקי מאז מלחמת העצמאות, משום שישראל לא הכירה בזכויות מצרים וירדן על השטחים שכבשו ב-1948.
↑  מצד שני, ביקרו הדו"חות גם את האלימות הפלסטינית כלפי אזרחים ישראלים.
↑  במוסף מעריב התפרסם ראיון של בילי מוסקונה לרמן עם עו"ד לאה צמל, שבסופו מובא דו-שיח. מוסקונה: תגידי לפחות שאת נגד פגיעה בחיי אדם.
צמל: זה לא יהיה נכון כי אני בעד פגיעה במתנחלים.
מנפרד גרסטנפלד

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1937 וינה, אוסטריה הפדרלית 
 פטירה:  25 בפברואר 2021 (בגיל 84 בערך) 
 מדינה:  אוסטריה, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם 
 שפות היצירה:  צרפתית, אנגלית 
 
מנפרד גרסטנפלד (בגרמנית: Manfred Gerstenfeld; ‏1937 – 24 בפברואר 2021) היה סופר, פובליציסט, היסטוריון, חוקר השואה והאנטישמיות, כלכלן ואקולוג ישראלי. היה יו"ר הנהלת המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה במשך 12 שנים (2000–2012) וחבר ההנהלה. מייסד ומנהל התוכנית של מרכז זה לחקר האנטישמיות. לשעבר ראש בני עקיבא בהולנד ויו"ר ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים.
ביוגרפיה

נולד ב-1937 בווינה, אוסטריה, להורים יהודים אורתודוקסים ציונים. המשפחה ברחה מאוסטריה הנאצית, להולנד, לאחר הולדתו. בתקופת מלחמת העולם השנייה, משנכבשה הולנד על ידי הנאצים הסתתרו הוא והוריו במשך כשנה, באמסטרדם, סמוך למקום המסתור של אנה פרנק וכך ניצלו.
לאחר המלחמה הצטרף לתנועת בני עקיבא ובהמשך אף שימש כראש התנועה בהולנד כולה. למד באוניברסיטת אמסטרדם ובה גם קיבל את הדוקטורט שלו, באקולוגיה. כשהיה סטודנט, היה למנהיגו של ארגון סטודנטים יהודים ציונים באמסטרדם - NZSO, וב-1963 נבחר ליו"ר ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים, ושימש בתפקיד עד 1967.
ב-1964, זמן קצר לאחר סיום לימודיו היגר מהולנד לצרפת, פריס, לאחר שקיבל עבודה בקונסורציום פיננסי גדול, כאנליסט של מניות חברות התרופות הנסחרות בבורסה. עבד בתפקיד זה במשך ארבע שנים, וב-1968 עלה לישראל עם משפחתו והמשיך בעבודתו הכלכלית.
בישראל פתח חברת יועץ כלכלית שבין לקוחותיה היו חברת טבע תעשיות פרמצבטיות. בנוסף שימש כיועץ כלכלי ונציג בישראל של הבנטוסטן סיסקאי. בשנת 1977 היה בין מייסדי התנועה הדמוקרטית לשינוי (מפלגת ד"ש), והיה חבר ועדת המצע שלה.
בסוף שנות ה-90 שימש אחד היועצים המרכזיים של הוועדה לטיפול בפיצוי יהודי הולנד.
פרופסור (אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת טמפל) דניאל אלעזר, המייסד, הנשיא ויו"ר מועצת המנהלים של מכון המחקר, המרכז הירושלמי JCPA, שהיה ידידו, צירף אותו בשלב מסוים לדירקטוריון של מכון המחקר שלו, יותר בתור תחביב מאשר כמקצוע. ב-1999 הלך פרופסור אלעזר לעולמו, ובראשית שנת 2000 נבחר גרסטנפלד כאחד משני יורשיו, ובכך הפך התחביב למקצוע.
גרסטנפלד כיהן כיו"ר הנהלת המרכז, בעוד דוקטור דורי גולד התמנה לנשיאו. גרסטנפלד כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה עד 2012. בתקופה זו הוא גם ייסד את התוכנית לחקר האנטישמיות במסגרת ה-JCPA והוא מכהן, עד היום, כמנהל התוכנית. בנוסף, הוא מנהל כיום את "המכון לעניינים יהודיים כלל עולמיים" (Institute for Global Jewish Affairs), שנוסד ב-2008, במסגרת המרכז הירושלמי JCPA.
ב-2012 קיבל פרס מפעל חיים מהמגזין The Journal for the Study of Antisemitism.
גרסטנפלד היה נשוי למריאן. נפטר ב-24 בפברואר 2021 והותיר אחריו שני בנים.
מאמריו

רשימת מאמרים חלקית, שהתפרסמה באתר ה-JCPA
ספריו > בעברית

סביבה ובלבול, מבוא לאקולוגיה עכשווית, תרגום מאנגלית: עידן ירון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998 (מהדורה שנייה, הוצאת ראובן מס)
איכות הסביבה במסורת היהודית: עולם בר קיימא, הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, המרכז למדיניות סביבתית, 2002
ספריו > בשפות אחרות

Revaluing Italy (יחד עם לורנצו נסי, הוצאת ספרלינג וקופפר, איטלקית, 1992)
Environment and Confusion: An Introduction to a Messy Subject (הוצאת אקדמון, 1993)
The State as a Business: Do-It-Yourself Political Forecasting (איטלקית) (1994)
Israel’s New Future Interviews (1994)
Judaism, Environmentalism and the Environment (1998)
Europe’s Crumbling Myths: The Post-Holocaust Origins of Today’s Anti-Semitism (2003) (הוצאת יד ושם)
The New Clothes of European Anti-Semitism  (צרפתית)(2004), co-edited with Shmuel Trigano
American Jewry's Challenge: Conversations Confronting the Twenty-first Century(הקדמה: יונתן סרנה) (2004)
Israel and Europe: An Expanding Abyss? (2005)
European-Israeli Relations: Between Confusion and Change? (2006)
Academics against Israel and the Jews. (הקדמה: נתן שרנסקי) (2007)
Behind the Humanitarian Mask: The Nordic Countries, Israel, and the Jews (Foreword by Gert Weisskirchen)(2008)
Israel at the Polls 2006 (עם שמואל סנדלר ויונתן ריינולד, 2008)
The Abuse of Holocaust Memory: Distortions and Responses (הקדמה:אברהם פוקסמן) (2009)
Anti-Semitism in Norway: Behind the Humanitarian Mask (Foreword by Finn Jarle Saele) (נורווגית) (2010)
American Jewry's Comfort Level: Present and Future, with Steven Bayme, (2010)
Israel at the Polls 2009, (יחד עם שמואל סנדלר והילל פריש) (2010)
Het Verval. Joden in een stuurloos Nederland (The Decay. Jews in a Rudderless Netherlands) (הולנדית) (2010)
Judging the Netherlands: the Renewed Holocaust Restitution Process 1997-2000 (הקדמה: סטיוארט אייזנשטאט) (הוצאת המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 2011)
Demonizing Israel and the Jews, RVP Press (2013).
ראו גם

רוברט ויסטריך
אדווין בלאק
מדד האנטישמיות בעולם