stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנס מחולות העם בדליה
תולדות הכנסים

הכנסים הראשונים היו אירועי תרבות אידאולוגיים רבי חשיבות בתקופת היישוב ובראשית שנות המדינה, והייתה להם תרומה משמעותית להתפתחותה של תנועת ריקודי העם הישראליים.
כנס דליה הראשון עצמו ציין את ראשיתה של תנועת המחול העממי הישראלי כתנועה ממוסדת, שזכתה לתמיכתם של גופי שלטון לאומיים. בכנס זה הותוו קווי היסוד להקמת הוועדה הבין-קיבוצית לריקודי עם של הסתדרות העובדים הכללית, אשר קמה ב-1945 ופעלה תחת השם "המדור לריקודי עם" עד שנת 2000. עם פעולותיו של המדור נכללו בין היתר הפעלת אולפנים להכשרת מדריכי ריקודי עם; טיפוח יוצרי מחול עממיים; פרויקט "בית הספר הרוקד" ו"הגן הרוקד"; והפצת ריקודי עם בצבא, במושבי העולים, בעיירות פיתוח ובתנועות הנוער.
בכנסי דליה החלה ההפרדה בין ריקודי עם של משתתפים חובבים, שהייתה פרקטיקה מקובלת ביישוב היהודי בארץ ישראל מאז שנות ה-30, למופעי ריקודי עם שהועלו על במה. מופעים אלו היו תשתית ללהקות שהוקמו מאז שנות ה-50, לקחו חלק במערך ההפצה של ריקודי העם הישראליים ברחבי בעולם, ובכך תרמו ליצירת הדימוי של הישראליות.
כנס מחולות דליה הוא גם הבסיס שעל פיו נוצר פסטיבל המחול כרמיאל בשנת 1988.
הכנס הראשון נערך בקיבוץ דליה ביולי 1944 לכבוד שנתו החמישית של הקיבוץ ולכבוד חג השבועות. תכליתו הייתה גם לרומם את רוח חברי הקיבוץ לאור המצב הכלכלי הקשה והידיעות שהגיעו מאירופה על היקפה של שואת העם היהודי. כנס זה נערך ביוזמתה של חברת הקיבוץ אילזה פלס ובסיוע גורית קדמן. אף שבמקור הוחלט לקיימו כל שנתיים. בשנת 1946 חל מועד הכינוס בסמוך לשבת השחורה והכינוס נדחה לשנה הבאה.
ערב הקמת המדינה, בשנת 1947, נערך הכנס השני. קיומו בשבת לווה במחאה חריפה של הרבנות הראשית על חילול השבת הכרוך בו. בכנס זה נתקבצו צעירים רבים, אנשי התנועה הקיבוצית וחברי הפלמ"ח. לימים הוגדר כנס זה כ"פגישת מחזור" של בני דור תש"ח, שרבים מהם לא שבו משדות הקרב. את הכנס הפיק חבר הקיבוץ עקיבא סטרוסטינצקי (שהפיק גם את הכינוסים ב-1958 וב-1968). אל הכינוס השני הגיעו גם נציגי UNSCOP שהציעו את תוכנית החלוקה בישראל, וראו בהופעתן של להקות ערביות בכינוס אפשרות לקשר יהודי-ערבי.
הכנס היה אירוע רב חשיבות בתקופת היישוב ובראשית שנות המדינה, כדוגמת אירועי העדלאידע והמכביה. לאחר מכן פחתה חשיבותו לאור השינויים שחלו בחברה הישראלית ובהם העלייה ההמונית וכן התרחקות הנוער העירוני מתחום המחול העממי.
הכנס השלישי, הראשון לאחר קום המדינה, נערך באוגוסט 1951, בימות החול ולא בשבת. אחריו נערכו עוד שני כנסים: האחד בשנת 1958, במסגרת חגיגות העשור למדינה, והשני והאחרון נערך בשנת 1968. בשנת 1963 סירב קיבוץ דליה לארח את הכנס והוא נערך בבית ברל.
בארכיון קיבוץ דליה נמצאים חומרי המתעדים את כנסי דליה באופן מגוון וכולל. החומרים כוללים כרזות, תוכניות, מסמכי הפקה וניהול וכן שלושה אלבומי תצלומים. בין החומרים נמצאים שרטוטים נדירים ותצלומים של תוכניות אדריכליות של הכשרת האמפיתיאטרון שליד קיבוץ דליה, ניסוח חזון הכנס, מכתבים של גורית קדמן, יוזמת ומארגנת הכנסים, ועוד.
חומרים נוספים על כנס מחולות העם בדליה מצויים בארכיון רבקה שטורמן בקיבוץ עין חרוד מאוחד, בארכיון יונתן כרמון ובארכיונים קיבוציים נוספים.
הריקודים

כנס המחולות בדליה התקיים תחת הכותרת של מחולות עם, אולם בעיתונות היו שטענו שהכנס לא הציג מחולות עם, אלא ריקודים מומצאים שהוצגו כאילו הם "מחולות עם". למשל, במעריב כתב דן בן אמוץ:
תהלה רבינא כתבה בדבר:
שולמית בת-דורי הגיבה על הטענות:
ראו גם

פסטיבל מחול כרמיאל
הערות שוליים

↑  לאה גולדברג, כינוס ארצי למחולות עם בדליה, משמר, 23 ביולי 1944
1 2  עמיר סגל, בוא דודי, הזמן הירוק, 5 בפברואר 2015.
↑  צבי פרידהבר, עשור למחולות עם ישראליים, דבר, 22 באוקטובר 1954; המשך
↑  איסר יהודה אונטרמן, בואו חשבון, הצופה, 27 ביוני 1947
↑  רויטל בלומנפלד, 20.6.1947 / שערוריית המחולות בדליה שנערכו בשבת, באתר הארץ, 20 ביוני 2012
↑  אורי דרומי, מייסד ומחולל, באתר הארץ, 13 באפריל 2008
↑  ירמיהו שמואלי, למעלה מחמש רבבות באו לעצרת המחול בדליה, על המשמר, 22 באוגוסט 1951
↑  מסכה בהר אפרים, הצופה, 24 באוגוסט 1951
↑  פתיחת הפסטיבל עם יו״ר מטה הפסטיבל, יהודה אילן, מעריב, 25 ביוני 1968
↑  שורשים וניצנים בדליה בבית ברל, דבר, 9 באוגוסט 1963
מזכירות הקיבוץ דליה, קיבוץ דליה השיב בשלילה, מעריב, 1 בספטמבר 1963
↑  א.ב. סקרן, השקר הגדול ששמו מחולות עם ישראליים, מעריב, 18 ביולי 1958; המשך
↑  תהלה רבינא, הערות לכנס דליה, דבר, 1 באוגוסט 1958
↑  תמר אבידר, שולמית בת דורי: הפולקלור - ילדותו של עם, מעריב, 3 ביוני 1968
I Can't Live with You

| --- | --- |

 סינגל שיווקי בביצוע קווין
 מתוך האלבום Innuendo
 יצא לאור:  1991
 תאריך הקלטה:  1990
 סוגה:  רוק
 שפה:  אנגלית
 אורך:  4:35 (גרסת האלבום)
 חברת תקליטים:  הוליווד
 כתיבה:  בריאן מיי
 הפקה:  קווין, דייוויד ריצ'רדס
"I Can't Live with You" (בעברית: "אני לא יכול לחיות איתך") הוא שיר של הרוק הבריטית קווין, שיצא בשנת 1991, כסינגל הרביעי מאלבומם ה-14 Innuendo. השיר נכתב על ידי גיטריסט הלהקה בריאן מיי, אך הכתיבה נזקפה גם לזכותם של יתר חברי קווין. השיר הוצא לאור כסינגל קידומי בארצות הברית בלבד, שם הגיע למקום ה-28 במצעד המיינסטרים רוק של בילבורד ביוני 1991.
כתיבת השיר

"I Can't Live with You" במקור יועד לאלבום הבכורה של בריאן מיי Back to the Light אך לבסוף השיר הוקלט על ידי קווין לאחר ששלושת חברי ההרכב הביעו את חיבתם לשיר. בראיון בשנת 1991 למגזין הגיטרות "Guitar World" אמר מיי בנוגע לשיר: "ככל שהזמן חולף, כך אני מוצא שאני מודאג ממילות השיר יותר מאשר אי פעם. הרבה אנשים אומרים שאתה יכול ליצור כשאתה מרגיש כאב. אבל כשבאמת חשתי כאב, לא יכלתי ליצור שום דבר. כשאתה מטפס החוצה ומתחיל לסדר דברים בקופסאות הנכונות שוב, זה גם מתי שאתה יכול להכניס את המוזיקה לתוכן. יש לא מעט מהדברים האלה באלבום הזה. יש משהו מזה ב'I Can't Live with You'. זה מאוד אישי, אבל ניסיתי שלא לעשות את זה אוטוביוגרפי בגלל ההיצרים האלה שהם יותר מידי. ניסיתי לבטא את זה בצורה שכולם יוכלו להתחבר אליו".
הקלטת השיר

בראיון שלו למגזין "Guitar World", מיי דיבר על הקושי שביצירת מיקס לשיר. "מסיבה כלשהי, היה כמעט בלתי אפשרי ליצור מיקס ל 'I Can't Live with You'. זה היה אחד הדברים שבהם אתה שם את כל הפיידרים למעלה וזה נשמע די טוב, ואתה חושב, 'נעבוד על זה כמה שעות'. אחר כך זה נהיה גרוע יותר ויותר. המשכנו לחזור למיקס הגולמי. זה קיבל את האווירה לתוך זה. אני חושב שזה נשמע מאוד מיוחד כי שמרנו הרבה מהדמו בתוך השיר. בדרך כלל מתישהו זה מוחלף."
הוצאה לאור

לשם ההוצאה לאור של השיר כסינגל קידום בארצות הברית, המפיק האמריקאי בריאן מאלוף ערך מחדש את הרצועה המקורית מהאלבום, שגם זכתה לכינוי "המיקס של מאלוף" ("the Malouf Mix"). המיקס משתמש ברצועות שירה מובילות מעט שונות של פרדי מרקיורי, רצועות הרמוניה חזקות ומהודקות יותר, ותופים סינת'יים מתוכנתים מחדש, מה שגורם לה להיות גרסת פופ נמרצת יותר ומוגזמת יותר ממה שנכלל באלבום. גרסה אלטרנטיבית של השיר הופיעה באלבום האוסף Queen Rocks משנת 1997, ונקראה "'97 Rocks Retake". נאמר כי זה יותר היה בכיוון של איך שבריאן מיי ורוג'ר טיילור רצו במקור שהרצועה תישמע, עם אדג' רוק קשיח יותר מונע גיטרה ותופים אמיתיים במקום סינת' שתוכנת מחדש. הקול של הגרסה המקורית שימש בעיבוד החוזר הזה.
ביקורות

עם הוצאתו של השיר לאור, במגזין בילבורד שבחו את השיר כ"לחן קצבי, החרוט בשכבות החתימה של קווין עם ההרמוניות וההגשה הדרמטית של מרקיורי". בסקירה רטרוספקטיבית של Innuendo, גרג פראטו מהאתר AllMusic חש כי השיר "מראה את הרגישות של הלהקה לפופ במלוא העוצמה."
רשימת השמעה

| מס' | שם | כותב(ים) | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | I Can't Live with You (Malouf Mix Edit)   | בריאן מיי | 3:59 |
| 2. | I Can't Live with You (Malouf Mix)   | מיי | 4:33 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 8:32 |
קרדיטים > קווין

פרדי מרקיורי - זמרה, קולות רקע
בריאן מיי - גיטרה, קלידים, קולות רקע, תכנות תופים
רוג'ר טיילור - תופים, קולות רקע
ג'ון דיקון - בס
קרדיטים > משתתפים נוספים

דייוויד ריצ'רדס - קלידים
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד שירי המיינסטרים רוק | 28 |  |
הערות שוליים

↑  Queen | Biography, Music & News, Billboard (באנגלית אמריקאית)
↑  https://queenarchives.com/qa/
↑  https://queenarchives.com/qa/
↑  https://eil.com/shop/moreinfo.asp?catalogid=7744
↑  http://www.ultimatequeen.co.uk/queen/gallery/singles-4/i-cant-live-with-you.htm
↑
↑  https://www.allmusic.com/album/innuendo-mw0000311477
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 3ad012ca-6737-3402-9cdf-493c437d7fb3
יחסי אוסטרליה–דנמרק

| יחסי אוסטרליה–דנמרק |
| --- | --- |
אוסטרליה: דנמרק


אוסטרליה: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 43,094
אוכלוסייה
26,800,815: 5,985,857
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,320: 67,526
משטר
מונרכיה חוקתית פרלמנטרית פדרטיבית: מונרכיה חוקתית פרלמנטרית

יחסי אוסטרליה–דנמרק הם יחסי החוץ שבין אוסטרליה לדנמרק. לאוסטרליה יש שגרירות בקופנהגן ודנמרק יש שגרירות בקנברה.
כלכלה

המסחר בין המדינות החל בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר החלו לייבא מוצרים מדנמרק לאוסטרליה. ב-1 במאי 1952 נחתם הסכם עם ויזות בקנברה. בשנות ה-80 היחסים התחממו ונחשבו לידידותיים במיוחד. בשנת 2008 הסחר בין אוסטרליה ודנמרק הסתכם ב -1.19 מיליארד דולר. בשנת 2009 הייצוא הדני לאוסטרליה הסתכם ב -4.8 מיליארד קרונות דניות והיבוא האוסטרלי הסתכם ב -69.7 מיליון קרונות. בשנת 2008 ההשקעות הדניות באוסטרליה הסתכם בכ-6.6 מיליארד קרונות.[דרוש מקור]
הגירה

כ-8,000 דנים היגרו לאוסטרליה לאחר מלחמת העולם השנייה. כ-50,000 אוסטרלים ממוצא דני.[דרוש מקור: שנת מפקד?]
סוללת יוני ליתיום

סוללת יוני ליתיום
סוללת יוני ליתיום פרוסה של Samsung Galaxy S22 Ultra
סוללת יוֹנֵי ליתיום היא סוללה חשמלית נטענת המבוססת על יציאה של יוֹנֵי ליתיום מהאלקטרודה השלילית (האנודה, היכן שמתרחש תהליך החמצון), מעבר של היונים דרך אלקטרוליט המוליך יוני ליתיום בלבד וכניסתם לאלקטרודה החיובית (הקתודה, היכן שמתרחש תהליך החיזור). במהלך הפריקה של הסוללה, מעבר יוני הליתיום מלווה בזרימת אלקטרונים מהאנודה לקתודה דרך המעגל החשמלי. במהלך טעינת הסוללה מתרחש התהליך ההפוך, כלומר יוני ליתיום עוברים מהקתודה לאנודה. המינוח "סוללת יוני ליתיום" בא להדגיש שבסוללות אלו האנודה עשויה מחומר המכיל יונים של ליתיום ומאפשר מעבר יונים כאלה ממנו ואליו בפריקה ובטעינה, להבדיל מסוללות ליתיום ראשוניות בהן האנודה עשויה ליתיום מתכתי.
הסוללה מספקת מתח של כ-3.6 וולט, בערך פי 3 מהמתח של סוללות ניקל-קדמיום (Ni-Cd) או ניקל מתכת הידריד (Ni-MH) נטענות. כמו כן, האנרגיה הספציפית של הסוללה יכולה להגיע עד 260 ואט-שעה לק"ג, כתלות באלקטרודות הנבחרות.
האלקטרודות הן אלקטרודות אינטרקלציה שיוני ליתיום יכולים לנדוד ביניהן (מהאנודה לקתודה בפריקה ומהקתודה לאנודה בטעינה), בניגוד לסוללות ליתיום ראשוניות בהן האנודה (האלקטרודה השלילית) בנויה מליתיום בצורתו המתכתית.
סוללות יוני ליתיום שכיחות בעיקר באפליקציות של מכשירים אלקטרונים ניידים, הודות לצפיפות האנרגיה הגבוהה שלהן, מספר מחזורי פריקה/טעינה גבוה ואיבוד נמוך של הקיבול במהלך המחזורים. כן נעשה שימוש בסוללות יוני ליתיום גם ביישומים צבאיים, כלי-רכב חשמליים ובשימושים שונים בתעופה.
היסטוריה

בשנת 1970 גילה מנלי סטנלי וויטנגהם (Manley Stanley Whittingham), בזמן שעבד בחברת אקסון (Exxon), את הקונספט של אלקטרודות אינטרקלציה, אשר הובילו את חברת אקסון לייצור סוללת ליתיום נטענת ראשונה המבוססת על קתודת טיטניום (II) סולפיד (TiS2) ועל אנודת ליתיום-אלומיניום,
אינטרקלציה ודה-אינטרקלציה של יוני ליתיום מגרפיט ואינטרקלציה אל תחמוצות קתודיות דווחו גם הן בשנת 1970 על ידי J.O. Besenhard, שהציע את השימוש במערכות אלו כסוללות ליתיום בעלות צפיפויות אנרגיה גבוהות,
כיוון שסוללות ליתיום ראשוניות, בהן האלקטרודה השלילית מורכבת ממתכת ליתיום, סבלו מבעיית בטיחות, חוקרים רבים פנו לפיתוח סוללות בהן שתי האלקטרודות מורכבות מחומרים שמכילים יוני ליתיום בלבד, אך אינם מכילים מתכת ליתיום.
בשנת 1979 ג'ון גודאינף הציג תא נטען בעל מתח של 4 וולט הכולל מתכת ליתיום כאלקטרודה שלילית ותחמוצת ליתיום קובלט (LiCoO2) כאלקטרודה החיובית. השימוש בליתיום קובלט אוקסיד היציב בתא כחומר קתודי, פתח אפשרויות רבות עבור מערכות סוללות נטענות.
היה זה הפיתוח של אנודות גרפיט בתחילת שנות ה-80 על ידי מעבדות בל אשר סימן את תחילת המעבר מסוללות ליתיום המבוססות על ליתיום מתכתי כאנודה לסוללות המבוססות על יוני ליתיום.
בשנת 1979 סאמר בסו (Samar Basu) הראה אינטרקלציה אלקטרוכימית של יוני ליתיום אל תוך גרפיט. מחקרו הוביל לפיתוח של אלקטרודת גרפיט (LiC6) במעבדות בל שהיוו אלטרנטיבה לסוללות ליתיום המבוססות על מתכת ליתיום כאלקטרודה השלילית.
בשנת 1980 ראשיד יאזמי היה הראשון שהציג אינטרקלציה אלקטרוכימית הפיכה של יוני ליתיום לתוך גרפיט בתא אלקטרוכימי בעל אלקטרוליט פולימרי. מאוחר יותר הובילה תגלית זו לפיתוח אנודות גרפיט, המשמשות כיום כאלקטרודות שליליות בסוללות יוני ליתיום מסחריות.
בשנת 1983 גודאינף, ד"ר מיכאל תקרי (Michael Thackeray) ועמיתים נוספים זיהו את הפוטנציאל של תחמוצות מנגן בעלות מבנה "ספינל" לשמש כחומר קתודי בסוללת יוני ליתיום. קתודה זו הייתה מבטיחה מאוד הודות לעלותה הנמוכה, הולכה אלקטרונית והולכה יונית גבוהה ויציבות מבנית. על מנת לשמר את מבנה התחמוצות במהלך מחזורי טעינה ופריקה נעשו ניסיונות שונים למודיפיקציות כימיות של המבנה.
בשנת 1985 אקירה יושינו הרכיב תא הכולל אנודה המבוססת על חומר פחמני אליו ליתיום יוכל להיכנס, וקתודת ליתיום קובלט אוקסיד. אב טיפוס זה היה למעשה אב טיפוס של סוללת יוני ליתיום הקיימת היום.
בשנת 1991 שיפורים במתח התא ובביצועיו הכלליים הובילו לשיווק סוללת היוני ליתיום המסחרית הראשונה על ידי חברת סוני ואשאי קאסיי.
בשנת 1996 גודאינף, אקשאיה פאדי ועמיתים נוספים דיווחו על שימוש בליתיום ברזל פוספט (LiFePO4) ובחומרים נוספים המבוססים על מבנה אוליבין (olivine) כחומרים קתודיים בסוללת יוני ליתיום.
בשנת 2002 יט-מינג שיאן וקבוצתו מ-MIT השיגו שיפור ניכר בביצועים של סוללת יוני ליתיום שנבע מהעלאת מוליכות האלקטרודות על ידי סימום (אילוח) האלקטרודות באלמנטים כמו אלומיניום, נאוביום וזירקוניום.
בשנת 2004 שיאן שוב הצליח להגדיל את ביצועי הסוללה על ידי שימוש בחלקיקים ננומטרים של ברזל פוספאט, FePO4.
החל משנת 2011 סוללות יוני ליתיום הן הסוללות הנטענות הנמכרות ביותר עבור מכשירים חשמליים ניידים ביפן.
אופן פעולת התא

סוללת יוני ליתיום מורכבת כמו כל סוללה מאנודה, קתודה, אלקטרוליט וספרטור. הייחוד של סוללה מסוג זה טמון באלקטרודות שלה. האלקטרודות הן אלקטרודות אינטרקלציה, כלומר אלקטרודות בעלות מבנה סריגי, שבו צורון אורח, יון הליתיום, יכול לחדור או להיחלץ מבלי לגרום לשינויים מבניים הרסניים בחומר המארח.
במהלך פריקת התא יוני ליתיום יוצאים מהאנודה ונעים דרך האלקטרוליט והספרטור לעבר הקתודה, שם יוני הליתיום נכנסים לאתרי החלפה בסריג. בטעינת התא, יוני הליתיום יוצאים מהקתודה ונעים לעבר האנודה דרך האלקטרוליט. למעשה כאשר תא של יוני ליתיום נפרק, יוני ליתיום עוברים תהליך של דה-אינטרקלציה באנודה ואינטרקלציה בקתודה, בעוד שהתהליך ההפוך מתרחש בעת טעינת התא.
אלקטרודות האינטרקלציה מורכבות לרוב מחומר בעל סריג יציב המאופיין במבנה שכבות (layered oxides) או מעין תעלות (spinel structure) המאפשרות כניסה ויציאה נוחה לצורונים אורחים. האלקטרודה החיובית היא תחמוצת מתכתית המבוססת על מתכות מעבר, והאלקטרודה השלילית מורכבת לרוב מפחמן נקבובי מסוג גרפיט. החומרים, מהם עשויים הקתודות, מאפשרים חדירה של יוני ליתיום אל אתרי החלפה בסריג, אשר נגישים לכניסה של יוני ליתיום. כניסה ויציאה של יוני הליתיום מהאלקטרודות מובילה להתפלגות מטען שונה בחומר המארח ועל כן לזרימת אלקטרונים במעגל החיצוני על מנת לשמר נטרליות חשמלית בחומר.
אלקטרוכימיה

סוללת יוני ליתיום מבוססת על מחזורי אינטרקלציה ודה-אינטרקלציה של יוני ליתיום לתוך מבנה שכבתי. אחת מסוללות היוני ליתיום השכיחות ביותר מבוססת על קתודת LiCoO2.
התהליך הראשוני בסוללת ליתיום הוא טעינה, כלומר יציאה של יוני ליתיום מהקתודה וכניסה של יוני ליתיום לאנודה. להלן התהליכים המתרחשים במהלך פריקת וטעינת התא הנ"ל:
טעינת הסוללה מוגבלת עד מתח 4.2 וולט, לכן תגובת הטעינה מאפשרת יציאה חלקית של יוני ליתיום מהקתודה כפי שמודגם בתגובה הבאה:
התגובה הנ"ל היא המכתיבה כי הקיבול הקתודי שמנוצל בפועל הוא כ־140mAh/g, כלומר כמחצית מהקיבול התאורטי של החומר הקתודי המדובר. יוני הליתיום נכנסים ויוצאים מהקתודה והאנודה. הקובלט, שהיא מתכת מעבר, משנה את מספר החמצון שלה מCo+3 ל- Co+4 במהלך הטעינה ולהפך במהלך הפריקה.
אינטרקלציה של יוני ליתיום בין שכבות אנודת הגרפיט בזמן הטעינה אינה מתרחשת בשלב אחד אלא מורכבת ממספר שלבים. כאשר יון הליתיום עובר אינטרקלציה לתוך הגרפיט, הוא אינו מפוזר באופן הומוגני, אלא יוצר מעין "איים" בין שכבות הגרפיט. הקיבול המקסימלי של אטומי הליתיום באנודה הוא יון ליתיום אחד לשישה אטומי פחמן, LiC6. להלן מספר דוגמאות לחומרים אנודים וקתודים אפשריים בסוללת יוני ליתיום:
| חומרים מהם עשויה האלקטרודה החיובית | הפרש פוטנציאלים ממוצע [וולט] | קיבול סגולי [mAh/g] | אנרגיה סגולית [KWh/Kg] |
| --- | --- | --- | --- |
| LiCoO2 | 3.7 | 140 | 0.518 |
| LiMn2O4 | 4 | 100 | 0.400 |
| LiNiO2 | 3.5 | 180 | 0.630 |
| LiFePO4 | 3.3 | 150 | 0.495 |
| Li2FePO4F | 3.6 | 115 | 0.414 |
| LiCo1/3Ni1/3Mn1/3O2 | 3.6 | 160 | 0.576 |
| Li(LiaNixMnyCoz)O2 | 4.2 | 220 | 0.920 |
| חומרים מהם עשויה האלקטרודה השלילית | הפרש פוטנציאלים ממוצע [וולט] | קיבול סגולי [mAh/g] | אנרגיה סגולית [KWh/Kg] |
| --- | --- | --- | --- |
| Graphite (LiC6) | 0.1-0.2 | 372 | 0.0372-0.0744 |
| Titanate (Li4Ti5O12) | 1-2 | 160 | 0.16-0.32 |
אלקטרוכימיה > אלקטרודה שלילית (אנודה)

האנודה בסוללת יוני ליתיום מורכבת לרוב מגרפיט המאופיין במבנה שכבתי. בכל שכבה אטומי הפחמן מסודרים במבנה הקסגונלי כאשר המרחק בין אטומי הפחמן הוא 1.42Å והמרחק בין השכבות הוא 3.35Å. הרדיוס של יוני הליתיום הוא 0.9Å, ולכן מתאפשרת, במהלך הטעינה של התא, אינטרקלציה שלו בין שכבות הגרפיט.
ככלל, ליתיום אינו יציב מבחינה תרמודינמית, ובמגע עם תמיסת אלקטרוליט (ממסים אורגניים המכילים מלחי ליתיום), נוצרת שכבת פסיבציה על פני שטח האלקטרודה במחזור הטעינה הראשון. דבר דומה מתרחש כאשר האנודה המורכבת מפחמן מוכנסת לתמיסת האלקטרוליט. השכבה המתקבלת היא בעלת תכונות של אלקטרוליט מוצק, כלומר מאפשרת הולכת יוני ליתיום מ/אל האלקטרודה דרך פגמים נקודתיים, ואינה מוליכה אלקטרונית. כינוי שכבה זו הוא SEI ובשמה המלא Solid Electrolyte Interphase, כפי שהוטבע לראשונה על ידי פרופסור עמנואל פלד.
ניתן לחלק את האנודות בסוללות יוני ליתיום לשלושה סוגים עיקריים: אנודות אינטרקלציה, המרה וסגסוג. ההבדלים העיקריים בין האלקטרודות הנ"ל מתבססים על תגובות שונות המתרחשות בעת טעינת/פריקת התא.
אלקטרוכימיה > אלקטרודה חיובית (קתודה)

החומרים הקתודיים בסוללת היוני ליתיום חייבים לענות על מספר דרישות, כגון: יכולת לאכלס מספר גדול של יוני ליתיום, מוליכות אלקטרונית טובה, מאפשרים כניסה כמו גם יציאה של יוני ליתיום מ/אל האלקטרודה, אינם מסיסים באלקטרוליטים, הולכת יוני ליתיום, קלים להכנה וזולים.
נחקרו מספר לא מבוטל של חומרים עבור האלקטרודה החיובית בסוללת היוני ליתיום. כיום, ישנם כשלושה סוגים עיקריים של תחמוצות מתכתיות המשמשות כחומרים קתודיים בסוללות יוני ליתיום:תחמוצות מתכתיות בעלות מבנה שכבתי, בעלות מבנה ספינל ובעלות מבנה אוליבין.
הדור הראשון של חומרים שנבדקו היו בעלי מבנה שכבתי כדוגמת LiCoO2, LiNiO2 ובעלי מבנה ספינלי כדוגמת LiMn2O4. הודות ליציבות ולבטיחות הגבוהה יחד עם ביצועים טובים של LiCoO2, זוהי הקתודה שנבחרה כקתודה המרכזית עבור סוללות היוני ליתיום.
לקראת סוף שנות ה-90 נעשה שימוש בחומר קתודי חדש בעל מבנה olivine, LiFePO4. עם זאת, החומר הוא בעל מוליכות אלקטרונית ויונית נמוכה וביצועי סוללת יוני ליתיום זו היו נמוכים. כיום, נמצאו דרכים חדשות בהן ניתן לסנטז חומר בצורה של חלקיקים ננומטרים המצופים פחמן על מנת לצמצם בעיות אלו.
אלקטרוכימיה > תמיסות אלקטרוליט

בחירת הממסים עבור סוללת יוני ליתיום צריכה לענות על מספר קריטריונים: הממס צריך להיות בעל מקדם דיאלקטרי גבוה על מנת לאפשר יכולת המסת מלחים בריכוז גבוה, בעל צמיגות נמוכה על מנת לאפשר הולכה מהירה של יונים בתמיסה, אינרטי למרכיבי התא השונים ובעל עמידות גובהה בטווח טמפרטורות נרחב.
נמצא כי עבור סוללת יוני ליתיום, מערכות התמיסה-אלקטרוליט המתאימות ביותר הן אלו המבוססות על ממסים אורגניים א-פרוטיים פולריים ובפרט תרכובות ממשפחות האתרים והאסתרים.
נקודה מעניינת היא השינוי בתכונות הפיזיקליות של הממסים כתלות בציקליות שלהם. למשל, בעוד ממסים המבוססים על אתר, ציקליים או ליניאריים, הם בעלי קבועים דיאלקטריים נמוכים וצמיגות נמוכה, ממסים המבוססים על אסתרים ציקליים הם בעלי מקדם דיאלקטרי גבוה וצמיגות גבוהה וממסים המבוססים על אתרים ליניאריים הם בעלי מקדם דיאלקטרי נמוך וצמיגות נמוכה. ועל כן, הדרישות הנוקשות לבחירת תמיסה הובילו למסקנה כי מערכת בינארית המבוססת על שני ממסים היא הפתרון האולטימטיבי עבור המערכת יוני ליתיום.
האלקטרוליט בסוללות יוני ליתיום הוא דליק, וכן קצר פנימי שיכול לגרום להתחממות יתר של הסוללה, יכול להיגרם בקלות רבה ממקרים שבסוללות נטענות אחרות, לא היה קורה. ולכן נדרשים אמצעי בטיחות בעת הייצור, הפריקה והטעינה. מסיבה זו, סוללות אלו מכילות מעגל אלקטרוני להגנה מפני פריקת יתר וטעינת יתר.
מפרט סוללת יוני ליתיום

היות שסוללות יוני ליתיום יכולות להיות מורכבות משילובים שונים ומגוונים של קתודות ואנודות, הצפיפות האנרגטית והמתח של סוללת יוני ליתיום יכול להשתנות בהתאם. להלן מספר ערכים טיפוסיים:
אנרגיה ספציפית: 150 - 250 W•h/kg.
צפיפות אנרגיה: 250 - 620 W•h/l.
הספק ספציפי: 300-1500 W/kg.
יתרונות וחסרונות > יתרונות

צפיפותן האנרגטית גבוהה יותר משל רוב הסוללות הנטענות האחרות. דהיינו הן יכולות לאגור יותר אנרגיה ליחידת משקל ונפח מכל סוללה נטענת אחרת.
הן פועלות במתחים גבוהים יותר ביחס לסוללות נטענות אחרות, בדרך כלל ב-3.7 וולט עבור סוללת יוני ליתיום לעומת 1.2 וולט עבור סוללות ניקל מתכת הידריד או ניקל קדמיום. המשמעות היא שניתן להשתמש בתא בודד אחד במקום בחיבור של מספר תאי ניקל מתכת הידריד או ניקל קדמיום.
הן בעלות פריקה עצמית נמוכה ביחס לסוללות נטענות אחרות. המשמעות של כך היא שברגע שהן נטענות הן יכולות לשמור על הקיבול שלהן למשך תקופה ארוכה יותר. סוללות ניקל מתכת הידריד או ניקל קדמיום מאבדות כ-1-5% מהקיבול שלהן ליום (כתלות בטמפרטורה בה הן מאוחסנות) גם אם אינן מורכבות בתוך אפליקציה מסוימת. סוללות יוני ליתיום שומרות את רוב הקיבול שלהן אפילו לאחר חודשים של אחסון.
יתרונות וחסרונות > חסרונות

סוללות יוני ליתיום יקרות יותר בכ-40% מסוללות בעלות קיבול דומה כדוגמת סוללות ניקל מתכת הידריד או ניקל קדמיום. הסיבה לכך נעוצה בעלות הייצור הגבוהה שלהן. סוללות אלו כוללות מעגלים חשמליים מיוחדים אשר מגנים על הסוללה מפני נזק העלול להיגרם עקב טעינת יתר או פריקת יתר.
סוללות אלו נכללות תחת מספר או"ם UN3480 או UN3481 של הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית וחלה לגביהן רגולציה בהיותן מוטסות.
במקרה של טעינת יתר, פריקת יתר, טעינה מהירה בזרם גבוה מדי, חימום יתר, קצר או פגם בייצור - הסוללה עלולה להתחמם, וכתוצאה מכך שהאלקטרוליט בסוללות אלו הוא חומר דליק, ישנה סכנה שיתפוצצו או יבערו.
הייצור של סוללות יוני ליתיום מזהם את הסביבה יותר מאשר סוללות אחרות, משום כריית ליתיום, ניקל וקובלט.
כלי רכב חשמליים

הטכנולוגיה של כלי רכב חשמליים לגמרי מבוססת על הנעה ישירה מסוללה נטענת. הסוללות הנטענות הנפוצות והמוצלחות הן מסוג ניקל-מתכת-הידריד או יוני ליתיום. בעבר הרחוק (סוף המאה ה-19, תחילת המאה ה-20) ואף בשנות ה-90 של המאה ה-20, הנעת כלי רכב חשמליים "מלאים" הייתה מבוססת על סוללת עופרת-חומצה (lead-acid). סוללה זו היא בעלת אנרגיה ספציפית נמוכה של כ-Wh/kg30-40 ולכן מגבילה את טווח הנסיעה החשמלי בין טעינה אחת לשנייה ל-100–160 ק"מ בלבד. כלי רכב שהיו מבוססים על סוללה זו היו כבדים ופחות יעילים. לזמן מה, ובצורה מוגבלת ההנעה החשמלית בכלי רכב הועברה לסוללות ניקל מתכת-הידריד (NiMH). סוללה זו היא בעלת קיבול וטווח נסיעה חשמלי דומים לאלו המתאפשרים על ידי סוללת העופרת-חומצה אך בעלת אנרגיה ספציפית גבוהה במעט העומדת על Wh/kg30-80. כל הסוללות שהיו כלולות בכלי רכב היברידיים עד לאחרונה היו מסוג NiMH. אולם, בעיות שונות כגון ביצועים ירודים בטמפרטורות קרות, פריקה עצמית גבוהה ואי יכולת פיתוח ומסחור עקב עיכובי פטנטים הגבילו את הפיתוח והיישום של סוללה זו. בסופו של דבר הסוללה שהופכת לדומיננטית בתעשיית הרכב החשמלית היא סוללת היוני ליתיום בווריאציות השונות שלה.
סוללת היוני ליתיום היא כמעט ייחודית ביכולת שלה לספק אנרגיה וצפיפות הספק גבוהים בו-זמנית. הסוללה היא בעלת אנרגיה ספציפית של כ־200-250Wh/kg וצפיפויות הספק גבוהות של 250-340W/kg, פרמטר חשוב מאוד עבור אפליקציה של כלי רכב חשמליים היות שהאחרון משפיע על יכולת הרכב להאיץ במהירות ולהגיע למהירויות גבוהות.
חלפו כמעט שני עשורים מאז שסוללות היוני ליתיום נכנסו לשוק. אף על פי שיפורים מתמידים בביצועים שלהן, הטכנולוגיה הקיימת מתקשה לעמוד בדרישות השוק לסוללה בעלת צפיפות אנרגיה גבוהה דיה שתאפשר מרחקי נסיעה ארוכים יותר בין טעינה לטעינה. בעיה בסיסית קיימת בחומרים מהן עשויות האלקטרודות; לחומרים הללו יש מגבלות אינטרינזיות מבחינת קיבול וצפיפות אנרגטית.
סוללת יוני ליתיום קלאסית אינה בעלת פוטנציאל גדול לשיפור של האנרגיה הספציפית הדרושה לכלי רכב חשמליים. סוללות עם אלקטרודות המרה (conversion) הן בעלות פוטנציאל לאנרגיות ספציפיות גבוהות. יחד עם זאת, הכימיה של האנודות והקתודות סובלת מבעיות ניכרות הבאות לידי ביטוי במספר מחזורים קטן שהסוללות יכולות לספק. הכימיה בסוללות ליתיום-גופרית מציעות צפיפויות אנרגיה גבוהות, אך כרגע נמצאות בשלבי פיתוח ראשונים ונתקלות בבעיות במספר המחזורים ובהספקים נמוכים.
ראו גם

רכב חשמלי מונע מצבר
בטר פלייס
ננו-ארכיטקטורות סוללות יוני ליתיום