stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף קארה

מארי יוסף בן סאלם (שלום) קארה (ה'תקכ"ט – י"ז באלול ה'תר"ט, 1769 – 4 בספטמבר 1849) היה הראב"ד הקבוע השמיני בבית דין צנעא.
ביוגרפיה

נולד לסאלם בן צאלח קארה ברובע היהודי בעיר צנעא בירת תימן.
היה מתלמידיו המובהקים של מהרי"ץ ונחשב כממשיך דרכו העיקרי בפסיקת הלכה. התפלל ולימד בבתי הכנסת בית אלאוסטא ובית כחלאני שבעיר, שבהם התפלל בנוסח השאמי. לאחר פטירת חברי בית הדין הקבוע השביעי בשנת ה'תקס"ט (1809), נתמנה בית דין זמני לתקופה של 3 שנים, ובשנת ה'תקע"ב (1812) נבחר מארי יוסף לשמש כראב"ד קבוע של הרכב בית הדין הקבוע השמיני.
נפצע מחרב במצחו בשנת ה'תקע"ח (1818), בפרעות שעשו הערבים ביהודי צנעא בזמן "מרד בכיל". תקופה מסוימת גלה מעירו צנעא לכפר באזור חג'בה, שם התארח אצל התושבים.
צוואתו לבניו נכתבה בפנקס בית הדין בצנעא (המסוודה). נפטר בצנעא ביום שלישי, י"ז באלול ה'תר"ט (1849).
תורתו

מארי יוסף פתח ישיבה בביתו, שבה למדו כל לילה כשעתיים לפני עלות השחר. את שיעוריו העביר בעל פה, ושלט בעל פה בסוגיות התלמוד ומפרשיו. את רוב זמנו הקדיש ללימוד ולהנהגת הקהילה. עיקר לימודו היה תלמוד ומשנה תורה להרמב"ם. היה רב ראשי פעיל ביותר, ותיקן תקנות רבות לציבור, כגון צמצום הוצאות החתונות כדי למנוע את התרוששות העניים. במחלוקת על ברכת המוציא, צידד במנהג הקדום, כדעת רבו מהרי"ץ.
למרות היותו מתפלל בנוסח השאמי, הוא היה ממשיך דרכו של רבו מהרי"ץ, שהיה ממשיכה של דרך הפסיקה הקדומה של יהודי תימן. הוא ראה בזרם השאמי עניין של נוסח תפילה בלבד, אך סבר שיש לפסוק כפי מסורת הפסיקה של יהדות תימן המקובלת מדורי דורות, ועל כן יצא בתקיפות נגד חבריו שרצו לחדש ולפסוק בתימן כדעת השולחן ערוך.
בין תלמידיו בניו מארי סלימאן קארה ששימש כראב"ד לאחר פטירתו, ומארי אברהם קארה, מארי חיים קורח, מארי סאלם חבשוש ראש הישיבה הכללית, מארי סלימאן צאלח ששימש כראב"ד העשירי, ובנו הצעיר מארי יחיא.
חיבר את הספר "זבחי אלהים" על הלכות שחיטה, שהיה נפוץ מאוד בתימן, ואף זכה לקיצור על ידי מארי דוד עראקי. בנוסף לחיבורו, כתב תשובות רבות בהלכה ופסקי דין הפזורות בספריות ובידי יחידים.
הוא הנחה את השד"ר שהגיע לתימן ר' ברוך בן שמואל מפינסק שהגיע לצנעא בשנת ה'תקצ"ג (1833), והסביר לו כיצד להתנהג כדי להישמר מהתושבים המוסלמים. בסופו של דבר ר' ברוך לא הקשיב לעצותיו והוצא להורג.
הרב עמרם קורח כתב עליו:
הראב"ד יוסף קארה הלך בכל דרך רבו מהרי"ץ ז"ל. הנהיג את עדתו ביושר בענווה והשכל. החזיק מוסדות הלימוד וריבוץ תורה ונתן עינו עליהם. קבע ישיבה בביתו בכל לילה שתי שעות קודם אור היום ללמוד וללמד משנה ותלמוד עם פירש"י ותוספות. היתה לו בקיאות שלמה בסוגיות התלמוד ופירש"י ורובם גורסם על פה.
| חכמי בית דין צנעא |
| --- | --- | --- |
| הרכב 1 | הראב"ד מארי שלמה בן סעדיה מנזלי • מארי יחיא בן אברהם אלשייך הלוי • מארי זכריה בן יוסף הכהן |  |
| הרכב 2 | הראב"ד מארי זכריה בן יוסף הכהן • מארי משה בן סעדיה קטיעי • מארי שלום בן חיים צבטאני |  |
| הרכב 3 | הראב"ד מארי שלום בן עמרם חמדי הלוי • מארי יוסף בן סעדיה בשארי • מארי סעדיה בן שלום עמר הלוי |  |
| הרכב 4 | הראב"ד מארי דוד בן יחיא חותר • מארי צאלח בן יחיא צאלח • מארי יוסף בן סעדיה בשארי |  |
| הרכב 5 | הראב"ד מארי סעדיה בן משה קטיעי • מארי פנחס בן שלמה עראקי • מארי שלום בן יוסף בשארי |  |
| הרכב 6 | הראב"ד מארי  יחיא בן יוסף צאלח (מהרי"ץ) • מארי שלמה בן ישועה אלג'מאל • מארי שלום בן סעדיה הכהן |  |
| הרכב 7 | הראב"ד מארי אברהם בן יחיא צאלח • מארי יחיא בן יהודה צעדי • מארי יחיא בן דוד משרקי |  |
| הרכב זמני | הראב"ד מארי יוסף בן סאלם נקאש • מארי יוסף בן שלום קארה • מארי אברהם בן אהרן מנזלי |  |
| הרכב 8 | הראב"ד מארי יוסף בן שלום קארה • מארי יחיא בן שלמה אביץ' • מארי דוד בן אברהם צאלח |  |
| הרכב 9 | הראב"ד מארי סלימאן בן יוסף קארה • מארי יחיא בן שלום הכהן • מארי יחיא בן יעקב צאלח |  |
| הרכב 10 | הראב"ד מארי סלימאן בן סאלם צאלח • מארי אברהם בן צאלח צאלח • מארי יוסף בן דוד מנזלי |  |
| הרכב 11 | הראב"ד מארי יחיא יצחק הלוי • מארי יחיא קאפח • מארי אהרן הכהן • מארי יחיא אביץ' |  |
| הרכב 12 | הראב"ד מארי יחיא אביץ' • מארי עמרם קורח |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 549–551
1 2 3 4  הרב רצון ערוסי, המחלוקת בעניין ברכת המוציא בסעודת הסיבה של הרבים - תשובה מכת"י להרב יוסף אלקארה ז"ל, בתוך: יהודה לוי נחום, צֹהַר לחשׂיפת גנזי תימן, הוצאת אפיקים, תל אביב, ה'תשמ"ו (1986), עמ' שלח-שס
↑  הרב עמרם קורח, סערת תימן, ירושלים, ה'תשי"ד (1954), פרק שני: התקופה התיכונה - משוב הגולים ממוזע עד חתימת בתי הדין בצנעא, עמ' יד-סב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309456105171  VIAF: 97387622   WorldCat (עם VIAF): 97387622
טייקון

ג'ון ד. רוקפלר כקיסר תעשייתי בקריקטורה מ-1901
טייקון (מאנגלית: tycoon, יפנית: 大君), הוא תואר בלתי פורמלי לאיל הון, אדם בעל הון רב ועוצמה כלכלית רבה, באמצעות בעלות על קווי יזמות מרובים.
התואר במשמעות זו התקבל באנגלית במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה, עם ההתפתחות הכלכלית המהירה בארצות הברית, שם זכו לתואר אילי הון בתעשיות של ניצול אוצרות טבע, שהבולטים בהם היו איל הנפט ג'ון ד. רוקפלר, הבעלים של חברת הנפט הענקית סטנדרד אויל (Standard Oil), איל הפלדה אנדרו קרנגי ואיל האנרגיה, סמואל אינסול, שהיה הבעלים של תחנות כוח ומסילות ברזל, ואחרים בתחומי התחבורה ובפרט בתחום הרכבות.
במאה ה-20 התפרסמו גם טייקונים בתחומים תעשייתיים אחרים, בתחומי ספנות, בנקאות ותקשורת (למשל איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט). חלקם של הטייקונים נודעו גם כנדבנים, הגדול שבהם היה ג'ון ד. רוקפלר שבחייו תרם למעלה מ-100 מיליארד דולרים. נדבן גדול נוסף היה אנדרו קרנגי שתרם גם הוא עשרות רבות של מיליארדים.
אטימולוגיה

המילה טייקון מקורה במילה היפנית טייקון (大君), שמוצאה מסינית (大君, dà jūn) ומשמעה "אדון גדול". זהו תואר ארכאי, שהיה נהוג בתקופת שוגונות טוקוגאווה, כדי לתאר במגעים רשמיים ודיפלומטיים את השוגון שמשל במדינה. המילה חדרה לארצות הברית ולאנגלית במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה במקביל להתעשרותם של אנשי עסקים מסוימים, והתקבעה כמילה המתארת אילי-הון.
טייקונים בישראל

המונח טייקון לא היה בשימוש רווח בישראל לתיאור אילי-הון מקומיים. אילי-הון שהגיעו מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 של המאה ה-20 כונו בשם אוליגרכים. עם פרוץ משבר האשראי העולמי ב-2008, כונו בתואר הקבוצתי "טייקונים" אנשי עסקים שכל אחד מהם גייס לשם הרחבת עסקיו מיליארדי שקלים באג"ח קונצרניות ובמערכת הבנקאית, בעיקר בימי שיא הגאות בשנים 2006–2007, בהן נחשבו ה"טייקונים" כמיליארדרים בערכים דולריים, אך שוויים הנקי צנח עם פרוץ המשבר. ביניהם ניתן למנות את יצחק תשובה, עידן עופר, נוחי דנקנר, לב לבייב ואליעזר פישמן. מיליארדרים אחרים בישראל, שעסקיהם לא היו מעורבים בחובות עתק, לא כונו בשם זה.
סביב הטייקונים פרץ ב-2008 משבר האג"ח הקונצרניות, אשר גילם את החשש שחלקם לא יוכלו להחזיר חלק מהתחייבויותיהם לבנקים ולמחזיקי האג"ח. כך למשל, ב-2009 הגיעו חלק מאיגרות החוב של אפריקה ישראל, בבעלותו של לב לבייב, לשווי של בין 20 ל-40 אגורות, כשליש משווין המלא, וצניחה נרשמה גם בשעריהן של איגרות חוב מקבוצת פישמן וקבוצת דלק. הבעיה העיקרית הייתה השקעות ענק בתחום הנדל"ן.
דיון ציבורי ער התפתח סביב שאלת חילוץ הטייקונים ממצוקתם והסדרת חובותיהם, ובמיוחד בשאלה האם הממשלה צריכה להתערב במשבר ולסייע. באוגוסט 2009 הודיע לב לבייב כי חברת אפריקה-ישראל שבבעלותו תתקשה להחזיר את חובותיה, וכי בכוונתו להגיע להסדר חוב, מהלך שבוצע בפועל ב-2010. באמצע 2009 חזרו מרבית איגרות החוב של מרבית הטייקונים, למעט אלה של אפריקה ישראל, לשערים סבירים, והנושא הוסר מסדר היום הציבורי. באותה שנה נכנסה חברת צים שבבעלות עידן עופר להסדר חוב, וב-2014 נכנסה להסדר חוב שני.
ב-2012 חזרו שוב ה"טייקונים" לככב בכותרות, ובפרט שלושה מהם:
יצחק תשובה, שבאיגרות החוב של חברת דלק נדל"ן שבבעלותו בוצע הסדר חוב שכלל "תספורת" בהיקף משמעותי.
נוחי דנקנר, שקונצרן איי.די.בי אחזקות שבבעלותו נקלע לקשיים בהחזר חובותיו, וכתוצאה מכך ירדו שערי איגרות החוב שלו בחדות. הקונצרן נלקח מידי דנקנר ונמכר לשני אנשי עסקים, תוך הסדר חוב באג"ח החברה.
אילן בן-דב, הבעלים של חברת סקיילקס השולטת בחברת התקשורת פרטנר, שגם חברות שבבעלותו נקלעו לקשיים מהותיים בהחזר חובן.
בדצמבר 2014 הודיעה חברת מירלנד שבבעלות אליעזר פישמן על דחיית תשלומים לנושיה, על רקע המשבר הכלכלי ברוסיה.
נכון ל-2017, כמעט כל ה"טייקונים" היו מעורבים בהסדר חוב כזה או אחר:
לנכסי אליעזר פישמן מונה כונס נכסים
אפריקה- ישראל שבבעלות לב לבייב נכנסה להליך של הסדר חוב שני.
טייקונים בישראל > הטייקונים והמחאה החברתית

בשנת 2011, במהלך מחאת האוהלים, עלו הטייקונים שוב לכותרות, הפעם כמי שנטען כלפיהם כי הם נושאים בחלק מהאחריות ליוקר המחיה הגבוה בישראל, בשל הריכוזיות הרבה השוררת במשק. בעקבות זאת נשלח בשם חלקם מכתב לראש הממשלה בנימין נתניהו ("מכתב הטייקונים") בו הביעו את תמיכתם במאבק.
הטענה לשימוש בקשרי הון-שלטון מועלית לרוב בקשר לטייקונים, כמו למשל בסרט "שיטת השקשוקה", הדן באחים עופר.
ראו גם

אוליגרכים רוסים
מגנאט
הברונים השודדים
הריכוזיות במשק הישראלי
הערות שוליים

↑  אֵיל הוֹן, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  צו כינוס נכסים לאליעזר פישמן; עו"ד יוסף בנקל מונה למנהל המיוחד, באתר ynet, 12 בדצמבר 2016
↑  אדריאן פילוט, ‏הטייקונים: "מצטרפים למחאת האוהלים", באתר גלובס, 28 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548205205171  LCCN: sh85065955
ידידיה מונסונייגו

| --- | --- |
 לידה:  1799 
 פטירה:  1867 (בגיל 68 בערך) פאס, מרוקו 
 תקופת הפעילות:  ?–1867 
 אב:  רפאל מונסונגו 
 
הרב ידידיה מונסונייגו (ה'תקנ"ט, 1799 - ה'תרכ"ח, 1867) היה דיין, פוסק, בלשן ומשורר בפאס שבמרוקו.
קורות חייו

נולד בשנת ה'תקנ"ט (1799) לרבי רפאל אהרן מונסונייגו ששימש כאב בית הדין  ורבה של פאס, כצעיר מבין ארבעה בנים. בצעירותו למד אצל רבי אברהם אבן דנאן וכנראה גם אצל אביו. לפרנסתו שימש כשוחט ובודק בעיר והיה מומחה גדול בתחומים אלו להם הקדיש חלק גדול מספרו קופת הרוכלים. בשנת ה'ת"ר (1840), לאחר פטירת אביו נבחר למלא את מקומו בבית הדין, תפקיד אותו מילא עשרים ושמונה שנה. בנו רבי יהושע מונסונייגו, שימש אותו, והשיב תשובות הלכתיות למשיגים על אביו.
נפטר בפאס בכ"ט בחשוון (ערב ראש חודש כסלו) ה'תרכ"ח (1867).
קורות חייו > פיוט ולשון

כחלק מהכשרתו הרבנית עסק ר' ידידיה גם בפייטנות, אבל רק אחדים משיריו שרדו. רבי יוסף בן נאים מעיד שהחזיק ברשותו שניים מפיוטיו: פיוט להפסקת תענית, ופיוט "מי כמוך" על הצלתה של קהילת פאס בשנת ה'תקצ"ב (1832). פיוט נוסף שכתב נמצא בשנים האחרונות בסוף ספרו קופת הרוכלים והוא קינה על הריגת הנערה סוליקה חגואל בשנת 1834, פרט המאשש את ההשערה שר' ידידיה נהג להגיב בשירתו על אירועי התקופה. רבים מפיוטיו דומים להפליא לאלו של רבי יעקב אבן צור שלדברי החוקרים השפיע רבות על המשוררים שבאו אחריו.
עסק רבות גם בבלשנות וכתב חיבור שלם להוכיח את קרבתה של השפה הערבית לעברית. בספרו הוא מביא דוגמאות רבות למלים בערבית אשר לדבריו מקורן בשפה העברית לשכבותיה (לשון המקרא ולשון חכמים) או בלשון הארמית.
משפחתו

נישא למרים. ידועים בניו רבי יהושע מחבר הספר "שבילי משפט", ושניים נוספים יעקב ורפאל שנפטרו בחייו ולזכרם הקדיש כמה מיצירותיו. בן נוסף היה ר' יהודה ובת בשם חנינא. נינו הרב ידידיה מונסונייגו כיהן כרב הראשי וראב"ד מרוקו.
חיבוריו

כתב חיבורים רבים במקצועות שונים בתורה וידועים למעלה מ-20 מהם. מחיבוריו שנדפסו:
דבר אמת – שאלות ותשובות בחלקים אורח חיים, יורה דעה ואבן העזר שבשולחן ערוך.
קופת הרוכלים – ליקוטי דינים בענייני איסור והיתר על פי סדר הא"ב.
מנחת זיכרון – אוסף ערכים בדיני ממונות לפי סדר הא-ב
לקריאה נוספת

הרב דוד עובדיה, פאס וחכמיה חלק א, עמוד 309
יוסף צלמייסטר

| --- | --- |

יוסף צלמייסטר
 לידה:  27 בדצמבר 1901 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה פולין
 פטירה:  7 בדצמבר 1968 (בגיל 66) ורשה, פולין פולין
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
יוסף צלמייסטר (בפולנית: Józef Celmajster;‏ 27 בדצמבר 1901 – 7 בדצמבר 1968) היה רופא ופיזיקאי יהודי-פולני שהיה אחראי הרפואה של האיגוד הצבאי היהודי בגטו ורשה.
קורות חיים

יוסף צלמייסטר נולד ב-1901 בוורשה ליאן ודבורה ולסדורף. הוא שירת בצבא הפולני ושם סיים לימודי רפואה. לאחר מכן נסע ללמוד באוניברסיטת וילנה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לחם עם צבא פולין כנגד גרמניה הנאצית בקרב על כיבוש פולין.
אחר תום הכיבוש יצר קשר עם הזוג הנריק וויקטוריה איוונסקי. הזוג הבריח את צלמייסטר, אשתו וילדיו לדירה ברחוב זלוטה 56 וכך הצילום מידי הגרמנים. לפי עדותו אחרי המלחמה, איוונסקי עורר את רצונו לתקוף את הגרמנים והוא אף אימן אותו ללחימה בקרב. בהמשך הוא הצטרף לתנועת בית"ר. בקום האצ"י חבר לארגון, שהיה מורכב מרובו מאנשי בית"ר כמו פאוול פרנקל וליאון רודל, והיה לאחראי על תחום הרפואה.
באפריל 1943, במרד גטו ורשה, השתתף בקרבות אצ"י בכיכר מורונובסקה. הוא הקים באזור הכיכר תחנת עזרה ראשונה ללוחמים הפצועים. במהלך המרד נתפס ונשלח למחנה אושוויץ. הוא שרד את השואה וחזר לוורשה.
אחרי המלחמה עבד בוורשה כפיזיקאי. הוא נפטר ב-1968.
לקריאה נוספת

יוסף צלמייסטר, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות
יוסף צלמייסטר, באתר מכון ז'בוטינסקי
הערות שוליים

↑  הצהרה של צלמייסטר מ 2/12/1959
↑  צלמייסטר העיד לטובת הזוג להחשבתם כחסידי אומות העולם
יוליוס רויבקה

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1834 Hausneindorf, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  3 ביוני 1858 (בגיל 24) פילניץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  ממלכת פרוסיה 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון שטרן 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב, פסנתר 
 
יוליוס רויבקה (בגרמנית: Julius Reubke; ‏23 במרץ 1834 – 3 ביוני 1858) היה מלחין, פסנתרן ונגן עוגב גרמני.
ביוגרפיה

רויבקה נולד בהאוזניינדורף, בנו של בונה העוגבים אדולף רויבקה. הוא נכנס לבית הספר למוזיקה של ברלין (שהפך מאוחר יותר לקונסרבטוריון שטרן), שם למד פסנתר אצל תיאודור קולאק. לפי המלצתו של הנס פון בילו נסע ב-1856 לוויימאר, ללמוד שם אצל פרנץ ליסט, והיה לאחד מבכירי תלמידיו. כשרויבקה מת כעבור שנתיים בפילניץ, כתב ליסט מכתב תנחומים לאביו ובו אמר, "באמת, אין מי שיחוש ביתר עמקות את האבדה, שפקדה את האמנות עם לכתו של יוליוס שלך, מזה שצפה באהדה ובהתפעלות בחתירתו האצילה, המתמדת והמצליחה בשנים האחרונות, ואשר ישא עמו בנאמנות את זכר ידידותו עד יומו האחרון."
רויבקה לא האריך ימים די הצורך לצבור כמות ניכרת של יצירות. אף על פי כן, הסונאטה לפסנתר שלו (1857) מבוצעת מדי פעם בימינו ויצירתו הנודעת ביותר, הסונאטה לעוגב על פי מזמור צ"ד בתהילים (גם היא מ-1857) נחשבת לאחת מיצירות העוגב המשובחות ביותר של המאה ה-19. בשתי היצירות ניכרת השפעתו של ליסט, בעיקר בסונאטה לפסנתר.
רויבקה מת בגיל 24 כתוצאה ממחלת השחפת.
הערות שוליים

↑  Kenneth Hamilton. (1996). Liszt: Sonata in B Minor. Cambridge University Press. p.80. ISBN 978-0521469630
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282836305171  PLWABN: 9810696149805606  BIBSYS: 10011786  BNE: XX1074493  BnF: cb13898940g (data)  GND: 119111527  ISNI: 0000 0001 1949 5988  LCCN: n81028031  LNB: 000183116  MusicBrainz: 50a8b945-ede0-430e-b6d5-e900dd4cd55a  NKC: xx0085980  NLA: 35639236  NTA: 097132225  SELIBR: 229218  SUDOC: 121856429  Trove: 1023957  VIAF: 49409231   WorldCat (עם VIAF): 49409231
חיותה וברל

| --- | --- |

 בימוי:  עמיר מנור
 הופק בידי:  אסף אמיר, נורמה הפקות
 תסריט:  עמיר מנור
 עריכה:  איריס עוזר
 שחקנים ראשיים:  יוסף כרמון רבקה גור
 מוזיקה:  רות דולורס וייס
 צילום:  גיא רז
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  נורמה הפקות
 הקרנת בכורה:  20 בספטמבר 2012
 משך הקרנה:  93 דקות
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  1,800,000
 הכנסות:  217,360
 פרסים:  שני פרסים בפסטיבל הקולנוע של ירושלים, ארבעה פרסים בפסטיבל הסרטים בסלוניקי, שתי מועמדויות לפרס אופיר, השתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבמאי עמיר מנור בפסטיבל הסרטים של ונציה, ספטמבר 2012.
יוסף כרמון עם רבקה גור בקטע מהסרט
חיותה וברל הוא סרטו העלילתי הארוך הראשון של עמיר מנור, בכיכובם של רבקה גור ויוסף כרמון, שיצא לבתי הקולנוע ב-2012.
תיאור העלילה

הסרט מספר על צמד הקשישים חיותה וברל הוז (רבקה גור ויוסף כרמון) שמתגורר בבניין מתפורר בתל אביב. הם חלוצים בעברם, בעלי אידאולוגיה סוציאליסטית, שהגיעו לגיל 85 כשהם מלאי אכזבות מישראל המודרנית שאין בה ערבות ועזרה הדדית, כשהם בעצמם נזקקים לסיוע וחלשים בגופם. הסרט מתאר יממה בחייהם ומפגשם עם אנשים שונים, עד שהם מחליטים לשים קץ לחייהם.
פרסים

שני פרסים בפסטיבל הקולנוע של ירושלים
יוסף כרמון נבחר לשחקן הטוב ביותר.
רבקה גור נבחרה לשחקנית הטובה ביותר.
ארבעה פרסים בפסטיבל הסרטים בסלוניקי
עמיר מנור זכה בפרס מיוחד של חבר השופטים על חדשנות ומקוריות.
עמיר מנור זכה בפרס התסריט הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס מיוחד על "ערכים אנושיים".
הסרט זכה בפרס חביב הקהל.
שתי מועמדויות לפרס אופיר
יוסף כרמון – השחקן הראשי הטוב ביותר
רבקה גור – השחקנית הראשית הטובה ביותר.
השתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה
שחקנים

רבקה גור - חיותה
יוסף כרמון - ברל
אפרת בן צור - גלית, אחות
שירי גולן - לאה
ג'יטה מונטה - חנה מייזל
ויטלי פרידלנד - גנב
יהונתן מגון - מוכר בפיצרייה
אמיר טאוזינגר - איש בחניון
שי אביבי – שכן
גרא סנדלר – מיכאל, איש בשוק
הגר בן-אשר – אחות בבית חולים
ירון ברובינסקי – רוקח
רותם קינן – מוכר בחנות ספרים
יואב יפת – פקח
אפרת אביב – שיר, קופאית בקולנוע
אוולין קפלון – טניה, אישה בשוק
איתי תורג'מן – רפאל, מוכר בחנות בגדים
נתן זהבי – בתפקיד עצמו
הערות שוליים

↑  מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
טורקית

| --- | --- |

 מדינות:  טורקיה, צפון קפריסין, בולגריה, מקדוניה, יוון, גרמניה
 אזורים:  אסיה ואירופה
 דוברים:  65,000,000
 שפת אם:  55,000,000
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  אלטאית (במחלוקת) טורקית דרום-מערבית טורקית
 לאום:  טורקיה טורקיה קפריסין קפריסין צפון קפריסין צפון קפריסין
 מוסד:  Türk Dil Kurumu – המוסד ללשון הטורקית
 קוד שפה:  tr 
 קוד ISO 639-1:  tr 
 קוד ISO 639-2:  tur 
 קוד ISO 639-3:  tur 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
בכחול כהה – טורקית כשפת הרוב, בכחול בהיר – מיעוט דוברי טורקית
טורקית (Türkçe,‏ IPA:‏ ['t̪yɾcʧɛ], ‏האזנהקובץ:Tr-Türkçe.oga‏Ⓘ‏; בכתיב ארכאי: תורכית) היא שפה טורקית דרום-מערבית המדוברת כשפת אם בפי 56 מיליון איש בטורקיה, בקפריסין (בפרט בצפון קפריסין), בבולגריה, במקדוניה וביוון. ניב הטורקית המדובר בפי משכילי איסטנבול נחשב כמאפיין את השפה התקנית.
מאז התאסלמות הטורקים ועד 1928 נכתבה הטורקית באמצעות גרסה של האלפבית הערבי ונקראה "טורקית עות'מאנית", אך מאז ועד היום נכתבת הטורקית באלפבית טורקי המבוסס על האלפבית הלטיני עקב הרפורמה במערכת הכתב שהנהיג אטאטורק. הרפורמה בכתב הונהגה במטרה לייצג את צלילי השפה הטורקית ביתר נאמנות, להרפות מאחיזתו של האסלאם בטורקיה ובאופן כללי להנהיג את טורקיה אל הקידמה.
במהלך השנים הושפעה הטורקית מהערבית ומהפרסית עד ש-20 אחוז מאוצר המילים שלה היו שאולים משתי שפות אלו. עם זאת, במהלך שנות ה־30 ניסו הטורקים "לטהר" את שפתם ולהוציא משימוש מילים ממקור זר – בעיקר מילים שאולות מהשפות הערבית והפרסית – מה שפישט מאוד את הסגנון הספרותי של השפה הטורקית והפך אותה דומה יותר לטורקית העממית. גם כיום, כ-10% מאוצר המילים התקני בטורקית הם ממקור ערבי ופרסי, דבר המאפשר למצוא עשרות מילים בשימוש יום-יומי שדומות למילים עבריות, ובין היתר: merkez (מרכז, מערבית: مركز), sebep (סיבה, מערבית: سبب), iptal (ביטול, מערבית: إبطال), nokta (נקודה, מערבית: نقطة), saat (שעה, מערבית: ساعة), hürriyet (חירות, מערבית: حرية), tembel (טמבל, מילה שקיימת גם בפרסית, ואולי הגיעה לעברית דרך ערבית מדוברת; בטורקית משמעותה "עצלן" ולא "טיפש").
הרפורמה שערך מוסטפא כמאל אטאטורק בשפה הטורקית, שעיקרה החלפת הכתב הערבי בכתב הלטיני, כללה גם החלפת מילים רבות ממוצא ערבי ופרסי במילים משורשים טורקיים. חלק מהשינויים האלה התקבלו, אולם חלק ניכר מאוצר המילים הטורקי עדיין שאול מערבית ומפרסית. במהלך המאה ה-20, וגם כיום, היו לשונות אירופה המקור העיקרי לשאילת מילים חדשות. כיום כולל אוצר המילים הטורקי מילים רבות שמקורן בצרפתית. המוסד ללשון הטורקית עדיין עוסק בהחלפת המושגים הזרים במושגים טורקיים.
הגיית השפה וכתיבתה > עיצורים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
העיצורים
| הסימון הגרפי | תעתיק IPA | הערך הפונטי |
| Bb | b | נהגה כהגיית בי"ת |
| Cc | ʤ | נהגה כהגיית גימ"ל גרושה |
| Çç | ʧ | נהגה כהגיית צד"י גרושה |
| Dd | d | נהגה כהגיית דל"ת |
| Ff | f | נהגה כהגיית פ"א רפה |
| ‏Gg | ɡ | נהגה כהגיית גימ"ל, או כעין גימ"ל ויו"ד שוואית |
| ‏Gg | ɟ | נהגה כהגיית גימ"ל, או כעין גימ"ל ויו"ד שוואית |
| ‏Ğğ | - | אינו נהגה – מאריך את התנועה שלפניו כשמופיע בסוף הברה לפני עיצור או בסוף מילה |
| ‏Ğğ | - | כאשר מופיע בין תנועות אינו נהגה, או שנהגה כיו"ד עיצורית |
| ‏Ğğ | j | כאשר מופיע בין תנועות אינו נהגה, או שנהגה כיו"ד עיצורית |
| Hh | h | נהגה כהגיית ה"א |
| Jj | ʒ | נהגה כהגיית זי"ן גרושה |
| Kk | k | נהגה כהגיית כ"ף |
| ‏Ll | l | נהגה כהגיית למ"ד |
| ‏Ll | [ɫ]  | נהגה כהגיית למ"ד מװלנת – אין מקבילה עברית |
| Mm | m | נהגה כהגיית מ"ם |
| Nn | n | נהגה כהגיית נו"ן |
| Pp | p | נהגה כהגיית פ"א |
| Rr | ɾ | נהגה כהגיית רי"ש לשונית |
| Ss | s | נהגה כהגיית סמ"ך |
| Şş | ʃ | נהגה כהגיית שי"ן ימנית |
| Tt | t | נהגה כהגיית ת"ו |
| Vv | v | נהגה כהגיית בי"ת רפה |
| Yy | j | נהגה כהגיית יו"ד עיצורית |
| Zz | z | נהגה כהגיית זי"ן |
הגיית השפה וכתיבתה > תנועות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
התנועות
| הסימון הגרפי | תעתיק IPA | הערך הפונטי |
| Aa | [ä]  | נהגית כהגיית פתח |
| ‏Ee | [e̞]  | נהגית כהגיית צירי |
| ‏Ee | [æ]  | נהגה כהגיית a במילה האנגלית And לפני /l m n ɾ/ בסוף הברה |
| Iı | [ɯ]  | נהגית כמעין חיריק אחורי/שורוק בלתי־מעוגל |
| İi | [i]  | נהגית כהגיית חיריק |
| Oo | [o̞]  | נהגית כהגיית חולם |
| Öö | ø̞ | ליצור עם השפתיים "אוֹ" (o) ובלי שינויין לומר "אֶה" (e) |
| Uu | [u]  | נהגית כהגיית שורוק |
| Üü | [ʏ]  | ליצור עם השפתיים "אוּ" (u) ובלי שינויין לומר i במילה האנגלית in |

אף על פי ש-[ɨ] אינה אחורית היא מסומנת לעיתים כ-[ɯ]. זאת משום שהטורקית מבחינה בין שתי מערכות תנועות לפי עיגול השפתיים, לכן דוברי טורקית תופסים את התנועה הזו כמקבילה הבלתי-מעוגלת של u.
אין דיפתונגים בשפה הטורקית.
השפה מתאפיינת בהרמוניית-תנועות (vowel harmony). בכל מילה ייתכנו תנועות אחוריות בלבד (aıou) או תנועות קדמיות בלבד (eiöü). תופעה זו משפיעה על חלק מן המוספיות.
דקדוק

הטורקית היא שפה צירופית (אגלוטינטיבית). כללי המורפולוגיה של השפה מאפשרים יצירת מילים באמצעות שרשור מספר רב של סיומות אחרי בסיס המילה. לכל סיומת יש משמעות אחת מובחנת, כך שמשמעות המילה כולה נגזרת מן הבסיס ומכלל הסיומות המצטרפות אליו. התחביר הטורקי שונה במידה רבה מזה של שפות הודו-אירופיות או שמיות, וכך גם באשר לטיב הקשר בין המילים במשפט.
דוגמה:
Devlet içindeki, fakat demokratik hukuk devletinin denetimi dışındaki bazı örgütler ve güçler gün yitirmeksizin kontrol altına alınmalıdır. Kontrgerilla harekat halindedir ve 1 Mayıs'ta parmağı vardır
מדינה פנים+ב+עצמה, אבל דמוקרטי חוק מדינה+של שליטה+שלו+של חוץ+ב+עצמה כמה ארגון+רבים ו כוח+רבים יום א.ב.ד+שם-הפועל+מבלי+של שליטה תחת+שלו-ל ל.ק.ח+חייב-is. גרילת-הנגד מתקפה מצב+של+ב+is ו אחד מאי+ב אצבע+שלה יש+is.
"יש להשתלט מבלי לאבד רגע (במקור: "יום") על מספר ארגונים וכוחות של המדינה גופא, אך הנמצאים מחוץ לשלטון מדינת החוק הדמוקרטית (עצמה). גרילת הנגד נמצאת במצב של מתקפה והייתה לה יד ב (אירועי ה-)1 במאי".
דוגמה נוספת:
"Davetimizi kabul edip etmeyeceği, işini yarın akşama kadar bitirmiş olup olmamasına bağlıymış"
הזמנה+שלנו+את קבלה ע.ש.ה+ip ע.ש.ה+שלילה+עתיד, עבודה+שלו+את מחר ערב+ל עד ג.מ.ר+עבר-גמור ה.י.ה+ip ה.י.ה+שלילה+ש+ל קשור+מסתבר-ש.
"(השאלה) אם ייענה (במקור: "יעשה קבלה") להזמנתנו או לא, קשורה, כך נראה (ymiş-), לשאלה אם יסיים או לא (יסיים) את עבודתו עד מחר בערב (במקור "אם עבודתו תהיה או לא תהיה גמורה...")".
דוגמה שלישית:
"Arkadaşla dövüşülür mü?"
חבר-עם ה.כ.ה+אחד-את-השני+סביל+הווה האם?
"האם רבים ("הולכים מכות") עם חברים?" (במקור: "האם הכאה אחד את השני נעשית עם חברים"?)
ראו גם

טורקית עות'מאנית
הערות שוליים

↑  בטורקיה המחודשת חגיגה לכבוד האלף-בית הלטיני, דואר היום, 15 באוגוסט 1928, המשך
↑  הסיומת ip מראה על כך שהפועל נושא את אותם מאפייני זמן, גוף וכו' של פועל אחר במשפט הסמוך לו עניינית. השימוש בסיומת ip במקרה זה מביא לתרגום "יקבל או לא" בעוד שלו שני הפעלים היו מוטים באופן מלא, התרגום הנכון היה "יקבל או לא יקבל".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556031905171  BNE: XX534899  BnF: cb11955194j (data)  GND: 4120079-2  LCCN: sh85138883  LNB: 000078181  NDL: 00573335  NKC: ph126797 
התנועות בשפה הטורקית
ידידיה צבי שטרן

| --- | --- |

כתבת "הארץ" נטע אחיטוב מראיינת את ידידיה שטרן, פברואר 2015
 לידה:  13 במרץ 1955 (בן 69) אנגליה
 ענף מדעי:  מדעי המדינה
 תלמידי דוקטורט:  עמיחי רדזינר 
 פרסים והוקרה:  פרס צלטנר (2009) 
 
שטרן בדיון עם עמית סגל ובני בגין
ידידיה צבי שטרן (נולד ב-13 במרץ 1955) הוא נשיא המכון למדיניות העם היהודי, ופרופסור למשפטים. כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כסגן נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה והוא הוגה דעות בענייני דת ומדינה.
השקפתו

שטרן העיד על עצמו:
הנני שייך לאותם חלקים באוכלוסייה היהודית בישראל אשר כפופים, בו זמנית, למרות כפולה - של הריבון המדינתי ושל ריבונו של עולם. אנו שומרים מצוות מכוח אחריותנו הדתית ונוטרים חוק מכוח אחריותנו האזרחית. עבורי ועבור שכמותי, השניות הנורמטיבית, במופעה הנוכחי בישראל, יוצרת קושי אקזיסטנציאליסטי ממשי, בעל אופי ייחודי, שיש לו נפח מעשי חשוב בהווייתנו. אנו מחויבים במלוא המשמעות וללא שום סייג (למעט סייגים המעוגנים בתפישות דמוקרטיות מקובלות) לשלטון החוק. בו-בזמן אנו מחויבים במלוא המשמעות וללא שום סייג להלכה (כפרשנותה בחוגים הדתיים אליהם כל אחד משתייך). ... עצם הקיום התודעתי בשניות נורמטיבית, ששני חלקיה דומיננטיים כל כך, איננו קל עבור מי שהינו מודע ורגיש לכפל המחויבויות המקנן בו.
השקפתו > נישואים בישראל

בשנת 2003 צוטט שטרן בעיתון הארץ בהתייחסו למונופול האורתודוקסי בדיני אישות בישראל: "יש בו פגיעה אחת מרכזית בזכויות האדם, והיא נוגעת לאי היכולת של אנשים להינשא על פי רצונם". עוד הוסיף, "כיוון שלהלכה יש גנים יסודיים שלא מאפשרים כל סוג של נישואים - ברור שהמדינה צריכה לספק אפשרות לנישואים מחוץ למסגרת ההלכתית. קוראים לזה נישואים אזרחיים".
באוגוסט 2021 פרסם מאמר דעה באתר ynet, שכותרתו: "דרך האמצע שתאפשר לדולגופיאט להתחתן". זאת, בתגובה לשיח הציבורי שהתקיים באותה העת סביב אי יכולתו של האלוף האולימיפי להינשא לארוסתו. במאמר הציג שטרן את הצעתו של פרופסור שחר ליפשיץ, שמדינת ישראל תכיר בשני מסלולים מקבילים: נישואים דתיים בצד ברית זוגיות חילונית. "הפתרון המתבקש הוא ביטול המונופול הדתי בנושאי דין אישי והכרה של מדינת ישראל בתוקפם של נישואים וגירושים אזרחיים, כנהוג במדינות העולם הליברליות."