stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלמוט גרנסהיים
אספנות

לאחר שחתם על הוצאת ספרים על פרסום של מספר ספרי צילום נוספים (The Man Behind the Camera, Julia Margaret Cameron, Focus on Architecture ו-The History of Photography), החליט גרנסהיים לנטוש את קריירת הצילום המקצועי שלו ולהתמסר למחקר ולטיפוח אוסף התצלומים ההיסטוריים שלו. אל אספנות הצילום הגיע בעקבות מפגש עם היסטוריון האמנות והאוצר המשפיע של מחלקת הצילום במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, באומונט ניוהול, ששירת באירופה כצלם בצבא ארצות הברית. ניוהול מצא בו שותף לתפיסתו את ההיסטוריה של הצילום. הוא שכנע את גרנסהיים לנטוש את רצונו לחנך מחדש את הבריטים בכל הנוגע לצילום, ולהקדיש את מרצו לאיסוף והצלה של פיסות היסטוריה של הצילום, שכה רבות מהן מצויות באנגליה ומושמדות מדי יום. בראיון עמו סיפר גרנסהיים על פגישתם:
יום אחד אמר לי [ניוהול]: "הלמוט, אני מעריץ את תשוקתך לשנות את הצילום הבריטי, אבל זה יתרחש בין כה וכה. אז מדוע שלא תציל קודם כל את מה שנותר מהחומרים ההיסטוריים שכה מרתקים את שנינו? אנגליה מלאה בהם, אך בשל חוסר הערכה, הם נעלמים במהירות. היום ראיתי קופסאת דאגרוטיפ יפה, אך כשפתחתי אותה, מצאתי שהיא ריקה. המוכר אמר: 'ודאי לא תרצה [תמונה של] סבתה של משהו אחר?' אמרתי לו שכל הייתי רוצה, אך התמונה כבר נזרקה. [...] אתמול התמזל מזלי למצוא עותק של Life and Landscape on the Norfolk Broads של אמרסון עם ארבעים הדפסי פלטינום. ספר נדיר ביותר בשתי לירות שטרלינג." "זה מאוד עצוב", אמרתי, "אך איני יכול להתחיל אוסף בתחום חדש. אני מתעניין באמנות אפריקאית ובחיתוכי עץ של האקספרסיוניזם הגרמני [...] ובמשכורת שאני מרוויח, איני יכול להרשות לעצמי יותר. וניוהול המשיך: "טוב מאוד, אז תפסיק לאסוף אותם לזמן מה. תמצא אותם מאוחר יותר. אך לכמה זמן יוותרו תצלומים לאיסוף?"
בינואר 1945 החל גרנסהיים לתור את שוקי לונדון ואת חנויות הספרים המשומשים, יצר קשרים רבים וטווה רשת לאומית של ספקים שהיו שמחים להיפטר מחומרי הצילום אותם לא הצליחו למכור. מאחר שביקש לפתח תחום מחקר חדש יחסית, התעקש גרנסהיים ליצור בעצמו את האוסף וספריית המחקר עליהם התבסס בכתיבתו. אף על פי שחומרים היסטוריים רבים היו נגישים בספריות ובאגודות השונות, ההגבלות והעיכובים שבמוסדות אלו גרמו לאובדן זמן יקר ערך. בשני העשורים הבאים ליקט אוסף עצום ששום אספן לא יוכל להשתוות לו. ספרייתו כללה לבסוף כ-4,000 כרכים, עם ספרי אופטיקה וכימיה מהמאה ה-16, בהם מצא את ה"פרהיסטוריה של הצילום", ועד לספריו בני זמנו. בין השאר החזיק בלמעלה ממאתיים הדפסות מעולות של הצלמת הוויקטוריאנית ג'וליה מרגרט קמרון, כולל כמה כרכים מספרו של אלפרד טניסון שאויר בתצלומיה. חלק מהתצלומים נמצאו בחנות שבעליה התכוון להשתמש בתמונות לאריזה, מאחר שהודבקו על גבי לוח קשיח. על קמרון פרסם את המונוגרפיה Julia Margaret Cameron: Her Life and Photographic Work (1948). כמו כן מצא אלבום פרטי ובו 70 תצלומים שצולמו, לטענת בעל הספר, על ידי לואיס קרול. לאחר מחקר ואיסוף פרסם את ספרו Lewis Carroll, photographer (1949), שהציג את תחביבו הרציני של הסופר המפורסם.
גרנסהיים יצר מספר נכבד של עבודות: יותר מעשרים מונוגרפיות שיצאו לאור, יותר מ-200 מאמרים ואין ספור תערוכות של עבודותיו ושל אוספיו. דרך עבודתו הרבה היה גרנסהיים לאחד ממיסדי המחקר המודרני של הצילום.
אספנות > נוף מחלון בלה-גרא

הפרט הייחודי והחשוב ביותר באוספו של גרנסהיים הוא ההליוגרפיה "נוף מחלון בלה-גרא", שיצר ניספור נייפס ככל הנראה בשנת 1826 או 1827, ונחשבת לתצלום הראשון בהיסטוריה ששרד. את התצלום, בגודל 16.5X20.5 ס"מ, הותיר נייפס באנגליה ב-1827, אצל מארחו, הבוטניקאי פרנסיס באואר (Bauer), לאחר שלא מצא ממנים ותומכים להמצאתו. על גב התצלום רשם באואר: "הליוגרפיה. תוצאות מוצלחות ראשונות שהושגו על ידי הפעולה הספונטנית של האור על ידי האדון נייפס משלון-סור-סון. 1827". התמונה עברה ידיים רבות, הוצגה בתערוכה פומבית ב-1898 בטרם נשתכחה על ידי בעליה האחרונים ונעלמה. התצלום, שנזנח במזוודה, התגלה מחדש באנגליה, ב-15 בפברואר 1952 על ידי הלמוט ואליסון גרנסהיים, שרכשו את התמונה עבור אוסף הצילום שלהם. הלמוט גרנסהיים תיארך את הצילום ל-4 ביוני - 18 ביולי 1827.
גרנסהיים ניסה לצלם רפרודוקציה של התצלום הישן, שכן את התמונה לא ניתן היה להעתיק או לשכפל (היא נעשתה ללא כל נגטיב), אך גילה שהדבר כמעט בלתי אפשרי. לוח המתכת הממורק, עליו צולמה התמונה, שיקף כבראי את המצלמה שהוצבה מולו. העיתון "טיים" (Time), צוות מהגלריה הלאומית בלונדון ויועצים ממעבדת המחקר של קודאק (Kodak) ניסו אף הם ליצור רפרודוקציה דומה של התצלום המקורי אך ללא הצלחה. התוצאה המרבית אליה הגיעו הייתה עדיין מעוותת ושונה במידה ניכרת מהמקור. לפיכך החליט גרנסהיים לרטש בעצמו את תצלום הרפרודוקציה בעזרת צבעי מים, ואת התוצאה שקיבל תיאר בעצמו כ"דומה רק בקירוב למקור". עם זאת, פרסם גרנסהיים את הרפרודוקציה המצוירת במאמרים ובספרים על תולדות הצילום שהוציא לאור, וציור/צילום זה שב והופיע כמעט בכל ספרי ההיסטוריה של הצילום מאז .
בשנת 1963 מכר גרנסהיים את האוסף שלו למרכז למחקר במדעי-הרוח על-שם הארי רנסום באוניברסיטת טקסס ועבר לגור בשווייץ. מרכז רנסום, אשר מחזיק גם בבעלות על ההליוגרפיה "נוף מחלון בלה-גרא", כפוף להסכם עם גרנסהיים, שלפיו אין לספק כל רפרודוקציה אחרת של ההליוגרפיה של נייפס מלבד ציור-המים הנזכר לעיל.
גרנסהיים פרש מהחיים המקצועיים אך לא הפסיק לתרום באופן פעיל ביותר לעולם הצילום.
הלמוט גרנסהיים נפטר ב-20 ביולי 1995.
לקריאה נוספת

Charles Grivel et al.,  Helmut Gernsheim: Pioneer Of Photo History , Hatje Cantz Publishers, 2004.
Helmut Gernsheim (ed.), The Man Behind the Camera, Fountain Press, 1948
Helmut Gernsheim, Julia Margaret Cameron: Her Life and Photographic Work , Fountain Press, 1948
Helmut Gernsheim, Julia Margaret Cameron: Her Life and Photographic Work, Aperture, 1987
Helmut Gernsheim, Lewis Carroll, photographer, Max Parrish, London. 1949
Helmut Gernsheim, Focus on Architecture, Fountain Press, 1949
Helmut Gernsheim, Masterpieces of Victorian photography, 1840-1900, from the Gernsheim collection, Published by the Arts Council of Great Britain on the occasion of the Festival of Britain, 1951
Helmut and Alison Gernsheim, Roger Fenton: Photographer of the Crimean War: His Photographs and His Letters from the Crimea, SECKER & WARBURG, 1954
Helmut Gernsheim, The History of Photography from the Earliest Use of the Camera Obscura in the Eleventh Century Up to 1914, Oxford University. 1955
Helmut and Alison Gernsheim, A Concise History of Photography, Thames & Hudson, 1965
Helmut and Alison Gernsheim, Alvin Langdon Coburn Photographer, London Faber & Faber. 1966
Helmut Gernsheim, The History Of Photography From The Camera Obscura To The Beginning Of The Modern Era, McGraw-Hill Book Co, 1969
Helmut and Alison Gernsheim, L. J. M. Daguerre: The History of the Diorama and the Daguerreotype, Dover Publications Inc., 1969
Helmut Gernsheim, The Origins of Photography, (The History of Photography, Vol. 1), Thames & Hudson, 1981
Helmut Gernsheim, Incunabula of British Photographic Literature: A Bibliography of British Photographic Literature, 1839-75, and British Books Illustrated With Origin, Scolar Pr., 1984
Helmut Gernsheim, A Concise History of Photography: Third Revised Edition, Dover Publications, 1986
Helmut Gernsheim, The Rise of Photography 1850-1880: The Age of Collodion (The History of Photography, Vol. 2), Thames & Hudson, 1988
Helmut Gernsheim, Creative Photography: Aesthetic Trends 1839-1960, Dover Publications, 1991
הערות שוליים

↑  Paul Hill and Thomas Cooper, (2005). Dialogue with Photography, Kings Lynn, Dewi Lewis Publishing, p. 133-135
↑  Hill and Cooper, (2005). Dialogue with Photography, p. 136
↑  Hill and Cooper, Dialogue with Photography, Ibid., p. 142
↑  Geoffrey Batchen, Burning with Desire: The Conception of Photography,, The MIT Press, 1997, p. 127
↑  Batchen, Burning with Desire, Ibid.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261618805171  PLWABN: 9810606033905606  BIBSYS: 90586195  BNE: XX835229  BnF: cb123222383 (data)  CiNii: DA01303074  GND: 119189895  ICCU: RAVV021572  ISNI: 0000 0001 1454 8550  KulturNav: 878504ee-e28f-402c-8193-e1f419abee56  LCCN: n79004055  NDL: 00521939  NKC: jn20020717357  NLA: 35120346  NLG: 102247  NLK: KAC199609916  NTA: 069572240  PIC: 6991  RKD: 282112  SNAC: w6mg8thx  SUDOC: 032133413  Trove: 832311  ULAN: 500348544  VIAF: 108900119   WorldCat (עם VIAF): 108900119
רובוט צ'יקן

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מערכונים, סדרת טלוויזיה קומית, קומדיה שחורה, פרודיה, הנפשה למבוגרים 
 יוצרים:  סת' גרין ומת'יו סנרייך
 כותבים:  סת' גרין 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  11 
 מספר פרקים:  227 
 הפקה
 מפיק:  סת' גרין 
 מפיקים בפועל:  סת' גרין 
 חברת הפקה:  Screen Novelties 
 הפצה:  Cartoon Network, הולו 
 מוזיקה:  לס קלייפול 
 אורך פרק:  11 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  Adult Swim 
 תקופת שידור מקורית:  20 בפברואר 2005 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
רובוט צ'יקן (באנגלית: Robot Chicken) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, המשתמשת בהנפשת סטופ מושן. הסדרה נוצרה על ידי סת' גרין ומת'יו סנרייך עבור רצועת השידור Adult Swim של ערוץ Cartoon Network. צוות הכותבים של הסדרה, ובראשם גרין, מדבבים גם חלק גדול מהדמויות בסדרה. הסדרה זכתה בעבר בשני פרסי אנני ושישה פרסי אמי.
הסדרה ממוקדת בעיקר בפרודיות על סדרות טלוויזיה, שחקני קולנוע, מוזיקאים ומשחקי וידאו.
ידוענים שהתארחו בסדרה ותרמו את קולם לדמויות כוללים בין השאר את ג'ון האם, סיימון פג, דניאל רדקליף, ג'נה מאלון, ז'אן-קלוד ואן דאם, פרדי פרינז ג'וניור, מלאני גריפית', אשטון קוצ'ר, האלק הוגאן, פטריק סטיוארט, שרה סילברמן, וירד אל ינקוביק, קורי פלדמן, שרה מישל גלר, מילה קוניס, מארק המיל, מקולי קאלקין, סקרלט ג'והנסון, קונאן או'בריאן, דייוויד הסלהוף, יו הפנר, סטן לי, ג'ימי קימל, ויין בריידי וסת' מקפרלן.
עונות

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 20 | 20 | 20 בפברואר 2005 | 18 ביולי 2005 |
|  | 2 | 20 | 20 | 2 באפריל 2006 | 19 בנובמבר 2006 |
|  | 3 | 20 | 20 | 12 באוגוסט 2007 | 5 באוקטובר 2008 |
|  | 4 | 20 | 20 | 7 בדצמבר 2008 | 6 בדצמבר 2009 |
|  | 5 | 20 | 20 | 12 בדצמבר 2010 | 15 בינואר 2012 |
|  | 6 | 20 | 20 | 16 בספטמבר 2012 | 17 בפברואר 2013 |
|  | 7 | 20 | 20 | 13 באפריל 2014 | 17 באוגוסט 2014 |
|  | 8 | 20 | 20 | 25 באוקטובר 2015 | 15 במאי 2016 |
|  | 9 | 20 | 20 | 10 בדצמבר 2017 | 22 ביולי 2018 |
|  | 10 | 20 | 20 | 30 בספטמבר 2019 | 3 באוגוסט 2020 |
|  | 11 | 20 | 20 | 7 בספטמבר 2021 | 11 באפריל 2022 |
המטרה: אמיא

המטרה: אמיא היא סדרת דרמת מתח ישראלית בהשראת אירועים שהתרחשו במציאות. הסדרה עלתה לשידור ב-20 לפברואר 2025 ברשת 13.
את הסדרה יצרו גבעון שניר ושוקי סייג גור, ביים גיירמו רוקמורה והפיקה חברת דורי מדיה גרופ. את התסריט כתב יזהר הר-לב. הסדרה היא קופרודוקציה ישראלית־דרום־אמריקאית.
בסדרה משחקים בתפקידים הראשיים מיכאל אלוני, דורון טלמון ומלנה סאנצ'ז.
עלילה

עלילת הסדרה נכתבה בהשראת הפיגועים בארגנטינה בתחילת שנות ה-90 שכוונו נגד הקהילה היהודית. בפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה נרצחו 29 אנשים ואחריו התרחש פיגוע נוסף בבניין הקהילה היהודית "אמיא", שבו נרצחו 85 אנשים.
דייגו (מיכאל אלוני) הוא סוכן המוסד שאחותו (דורון טלמון) עובדת של השגרירות שגם נמצאת בבניין השגרירות במהלך הפיגוע. דייגו מתכונן לחופשה עם בת זוגו כששיחת טלפון נכנסת מקפיצה אותו לבואנוס איירס, כדי לחקור את העניין. ג'יסלה (מלנה סאנצ'ז) היא עיתונאית ארגנטינאית צעירה שהמצטרפת לדייגו והשניים יוצאים למסע משותף כדי למצוא את האחראיים לאסון ומגלים מציאות מורכבת, שקרים, קונספירציות ועוד.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | אודות הדמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מיכאל אלוני | דייגו | סוכן מוסד |  |
| דורון טלמון |  | עובדת בשגרירות ישראל בארגנטינה | הייתה בבניין השגרירות בעת המתקפה עליה |
| מלנה סאנצ'ז | ג'יסלה | עיתונאית מקומית מתחילה | חוקרת את הפיגוע ביחד עם דייגו, חושדת שיש דברים נסתרים מהעין בפרשה |
| אלפונסו טורט |  | מפקד החקירה | מיוסר, בתחילת הבנה של יחסי הכוחות במסגרת החקירה |
| אולי שטרנברג | אבנר גילת |  |  |
הערות שוליים

1 2  המטרה: אמיא (2025), באתר אידיבי
1 2  רועי אבן,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'‏המשפט הראשון של "המטרה: אמיא" אומר עליה הכל, באתר ‏מאקו‏, 14 בפברואר 2025
↑   איתי זיו, "המטרה: אמיא" מנסה להיות מותחת, אבל לא מצליחה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2025
↑  סמדר שילוני, "המטרה אמיא" נראית ונשמעת כמו טלנובלה. ולא רק בגלל שרובה בספרדית, באתר ynet, 14 בפברואר 2025
↑  עינב שיף, העוקץ הארגנטינאי, באתר ynet, 14 בפברואר 2025
סטיוארט מרטין

| --- | --- |

מרטין, 2022
 לידה:  8 בינואר 1986 (בן 39) סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, סקוטלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 בן או בת זוג:  ליסה מקגריליס 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיוארט מרטין (באנגלית: Stuart Martin; נולד ב-8 בינואר 1986) הוא שחקן סקוטי.
ביוגרפיה

מרטין נולד באייר שבסקוטלנד. הוא למד משחק בקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד. תפקידיו הידועים הם בסדרות "בבילון", "ג'יימסטאון", ו"מדיצ'י: שליטי פירנצה".
מרטין נשוי לשחקנית ליסה מקגריליס, ולבני הזוג יש ילד אחד.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | רובין הוד | שליח |  |
| 2014 | 50 Kisses | תומאס |  |
| 2015 | לאט במערב | קאלום |  |
| 2015 | שיר לג'ני |  | סרט טלוויזיה |
| 2018 | Only You | שיין |  |
| 2019 | נערות המקהלה (אנ') | טרי מוני |  |
| 2019 | Anthem | סב | דיבוב |
| 2021 | צבא הגנבים | בראד קייג' |  |
| 2022 | Dampyr | אמיל קורג'ק |  |
| 2023 | ירח המרד | דן |  |
| 2024 | ירח המרד - חלק שני: המצלקת | דן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | טגארט | Taggart | ג'יימי ריבי | בפרק "So Long Baby" |
| 2011–2012 |  | River City | לורן מקיי | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2012 |  | Hatfields & McCoys | חייל פצוע | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2013 |  | The Field of Blood | בלש דן ברנס | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2013 | הברן | Hebburn | לינדזי | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2014 | משחקי הכס | Game of Thrones | חייל של בית לאניסטר | בפרק "Two Swords" |
| 2014 | בבילון | Babylon | טוני | סדרת טלוויזיה (7 פרקים) |
| 2015 |  | Crossing Lines | לוק וילקינסון | סדרת טלוויזיה (12 פרקים) |
| 2015 | עדות אילמת | Silent Witness | שוטר סמוי | בפרק "One of Our Own" |
| 2016 | מדיצ'י | Medici: Masters of Florence | לורנצו דה מדיצ'י | סדרת טלוויזיה (8 פרקים) |
| 2017–2019 | ג'יימסטאון | Jamestown | סיילאס שרו | סדרת טלוויזיה (24 פרקים) |
| 2020 - הווה |  | Miss Scarlet and The Duke | מפקח בילוש ויליאם ולינגטון | תפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים |
| 2021 | פשע באדינבורו | Crime | סטיוארט לנוקס | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2024 | דמדומי האלים | Twilight of the Gods | לייף | דיבוב |
| TBA |  | Atomic | רב מקינטוש | סדרה עתידית של Sky Atlantic (אנ') |
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'"Babylon - Introduction". Channel 4. Channel Four Television Corporation. אורכב מ-המקור ב-14 באוגוסט 2018. נבדק ב-11 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Barraclough, Leo (20 באפריל 2016). "'Downton Abbey' Creator Carnival to Produce 'Jamestown'". Variety. Penske Business Media, LLC. נבדק ב-21 באפריל 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'Falconer, Daniel (9 בדצמבר 2016). "Stuart Martin exclusive interview – Medici: Masters of Florence". Female First. נבדק ב-9 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'"Stuart Martin". IMDb.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'"Movie Adaptation of 'Dampyr' Comic Sets Cast, Starts Production (EXCLUSIVE)". Variety. 31 באוקטובר 2019. נבדק ב-7 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019090657  VIAF: 23156218108404740245   WorldCat (עם VIAF): 23156218108404740245
ברין צ'פמן-פאריש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוגוסט 1997 (בן 27) 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדית קוון 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברין צ'פמן-פאריש (באנגלית: Bryn Chapman Parish; נולד ב-18 באוגוסט 1997) הוא שחקן ודוגמן אוסטרלי.
ביוגרפיה

צ'פמן-פאריש גדל בפרברי סידני, אוסטרליה. הוא גילה את אהבתו לבמה בגיל 8 באזורים הכפריים של צרפת, כאשר שיחק בהפקה של להקת תיאטרון של סיראנו דה ברז'ראק. הוא המשיך להופיע בטירות ובתיאטראות ברחבי צרפת מדי קיץ במשך העשור הבא.
הוא למד בבית הספר התיכון הידוע לאמנויות הבמה "ניוטאון" בסידני, שם השתתף באינספור מופעים בבית הספר.
בשנת 2019, סיים את לימודיו בתואר ראשון במשחק באקדמיה היוקרתית לאמנויות הבמה המערבית האוסטרלית.
קריירה

לצד משחק צ'פמן-פאריש מדגמן. הופעתו הראשונה הייתה על המסך הגדול כשגילם שבוי מלחמה בסרט הדרמה של אנג'לינה ג'ולי, "לא נשבר" משנת 2014. הוא שיחק בכמה סרטים קצרים עד שלוהק ב-2022 לתפקיד ראשי בסדרת הנעורים האוסטרלית "תיכון הלבבות השבורים" של נטפליקס, חידוש לסדרה המצליחה באותו שם משנות התשעים.
בשנת 2025 שיחק בסרט הדרמה "Jimpa" לצדם של אוליביה קולמן וג'ון לית'גו.
קריירה > מוזיקה

צ'פמן-פאריש חבר בלהקת "Mac the Knife". ב-23 ביוני 2023 הוציאו את הסינגל "Blood of My Blood".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | לא נשבר | שבוי מלחמה |  |
| 2025 | Jimpa | ג'ים הצעיר |  |
| TBA | Welcome Back to My Channel | ליאו רלד |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | בין הקצוות (אנ') | ג'יימס | 3 פרקים |
| 2022–הווה | תיכון הלבבות השבורים | ספנסר "ספיידר" וייט | תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים |
הערות שוליים

↑  Bryn Chapman Parish - Biography, IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  Kinta Walsh-cotton, Bryn Chapman Parish looks chic at Heartbreak High Premiere, Mail Online, ‏2022-09-09
↑  Simon Walter, Revealed, The Philosophers' Magazine, 1999, עמ' 21–22 doi: 10.5840/tpm19995120
↑  Mac the Knife - Blood of My Blood (Official Video), נבדק ב-2023-08-26
צלאה

הצלאה (בערבית: الصلاة, תרגום: "תפילה"; הגייה מקורבת בעברית: סָלָא) היא תפילה ואחד מחמשת עמודי האסלאם.
התפילה והצדקה לרוב מגיעות יחד. במכתבים אשר כתב מוחמד לשבטים השונים ניכר כי שתי מצוות אלו הן חלק אינטגרלי מן ההתאסלמות[דרוש מקור].
התפילה אומנם מוזכרת בקוראן אך לא כמצוות יסוד (כמו יתר המצוות). עם זאת, המצווה נחשבת לעליונה במעלה וכמצווה יסודית אשר על כל מוסלמי ועל כל מתאסלם לקבל על עצמו.
מקור התפילה באסלאם

נביאי ישראל המוקדמים וכן ישמעאל ובני ביתו מוצגים כמקיימים את מצוות התפילה והצדקה, כלומר הן חלק מהדת אשר קדמה למוחמד, הן מצוות מן הדת הנצחית. ישנם פסוקים בקוראן המגנים את אלו אשר לא מבצעים מצוות כראוי, אלו הנרפים בתפילתם, אשר אינם מקיימים אותה מתוך אמונה אלא מתוך צביעות, נקראים "מֻנָאפִקוּן" – צבועים, מפני שה"סג'וד", אלמנט הסגידה מפריע להם. לדעת המנאפקון, הצמדת המצח לרצפה, כאשר הישבן גבוה מן הראש, היא פעולה מבזה. הם אינם מוכנים למחול על גאוותם.
סירוב הסגידה מוזכר בקוראן. אנשים אלו יקבלו את עונשם ביום הדין: כאשר ירצו לסגוד בעולם הבא, לא יוכלו, גבם יתפס וגופם יתאבן – על פי הפרשנים.
הקוראן מגן על הסגידה והופך אותה למצב טבעי. גם הצללים סוגדים לאללה. ההשתחוות הופכת לסימן הזיהוי של המאמינים, אשר קשים כלפי האחרים אך רחמנים זה כלפי זה. הסימן במצחם מהתפילה ניכר על פניהם ואור מיוחד קורן מהם. פסוק 48 שורה 29 קובע כי סמל זה במצח נקבע עוד טרם האסלאם ומאיר אותם כצדיקים.
המונח הערבי "צלאה" שאול מן הארמית הסורית, שם הוא קרוי בשם "צלותא".
חמש התפילות

כל מוסלמי חייב להתפלל חמש תפילות ביום, ואלו הן:
פג'ר (השחר, 2 רכעות): מעלות השחר ולא יאוחר מזריחת השמש.
סלאת אלדוהור (צהריים, 4 רכעות): מחצות היום ועד הרגע בו העצם וצילו שווים באורכם.
עצר (מנחה, 4 רכעות): מתום תפילת אלט'הר, כלומר, ברגע שהעצם והצל שווים באורכם ועד שאורך הצל הוא כפליים מאורך העצם.
סלאת אל-מגרב (ערב, 3 רכעות): מעת שקיעת השמש ועד מועד סוף היום (רגע קצר מאוד).
צלאת אל-עשאא (לילה, 4 רכעות): מחשיכה מוחלטת ועד תום אשמורת ראשונה של הלילה. מקבילה לתפילת ערבית ביהדות.
הקִבְּלַה (כיון התפילה) היא לכיוון מכה, כלומר על המתפלל לעמוד ופניו לכיוון הקִבְּלַה, המסומנת במסגדים באמצעות גומחה בקיר הקרויה מִחְראבּ.
תפילות נוספות

בנוסף לחמש תפילות החובה באסלאם, ישנן עוד כמה תפילות שהמוסלמי רשאי לבצע, והן מתבססות על תפילות שהנביא מוחמד עשה. בהן:
צלאת אל-וויתר (صلاة الوتر), אשר מהווה בדרך כלל את התפילה האחרונה של היום, ונהוג בדרך כלל לעשות אותה לפני השינה, או לפני תפילת השחר.
תהאג'וד (صلاة التهجد), אשר מתבצעת בדרך כלל בשעות הקטנות של הלילה.
תפילת תראוויח (صلاة التراويح) אשר מתפללים אותה רק בלילות הרמדאן.
תפילת הגשם (صلاة الإستسقاء), שמתפללים כאשר רוצים שירד גשם.
תפילת ליקוי החמה (صلاة الكسوف), אשר זמנה בעת ליקוי חמה.
תפילת ליקוי הירח (صلاة الخسوف), אשר זמנה בעת ליקוי ירח.
תפילת החג (صلاة العيد), אשר אותה מתפללים במסגד, פעם אחת בכל אחד משני החגים שבאסלאם.
תפילת הבוקר (صلاة الضحى), אשר זמנה הוא לאחר זריחת השמש.
תפילת "אלאסתחרה" (صلاة الاستخارة), שמתפללים אותה כאשר רוצים הדרכה מאללה בקבלת החלטה בנושא מסוים.
תפילת האותות (صلاة الآيات) שמתפללים אותה כאשר חוזים בתופעות טבע מעוררות יראה (ברקים ורעמים, רעידת אדמה, סופות חול המביאות עימן רוח שחורה או כתומה). נחשבת לתפילת חובה אצל השיעים.
מרכיבי התפילה

כל תפילה מורכבת מ"רכעות". הפעולות החשובות ברכעה הן אמירת סורת אל-פאתחה בעמידה, לאחריה קידה, ואז שתי כריעות עם נגיעת המצח ברצפה. בסוף הכריעה הראשונה חוזרים למצב של ישיבה, ולאחר השנייה נעמדים ומתחילים את הרכעה החדשה.
כאשר מסיימים עם רכעות התפילה, מברכים ברכות חובה: ה"תשהד" (תשהוד) ברכה על שלום הנביא, עלינו ועל אוהבינו, אמירת השהאדה וברכות לאללה.
נאמר כי לתשהד קדושה מיוחדת, כי הנביא לימד אותה כמו שהוא קורא סורה מן הקוראן. אחרי כל זה מותרות ברכות רשות, "דֻעאא'", למעוניינים, וגרסה מורחבת של התשהד. מזיזים את הראש ימינה ושמאלה ויוצאים ממצב האחראם.
לפי ההלכה האסלאמית, מומלץ למתפלל להניח לפניו חפץ כלשהו אשר יחצוץ בינו לבין מי שעשוי לחלוף מולו. חפץ זה נקרא סותרה.
מרכיבי התפילה > יסודות התפילה

1. העמידה של בעל היכולת (בערבית: القيام مع القدرة)
2. תַכְּבִּירַת אלאִחְרַאם (تكبيرة الإحرام)
3. קריאת סורת אל-פאתיחה (قراءة الفاتحة)
4. א-רֻכּוּע (والركوع)
5. העמידה לאחר הרֻכּוּע (الاعتدال بعد الركوع)
6. הסגידה על שבעת האיברים (السجود على الأعضاء السبعة)
7. הקימה מהסגידה (الرفع)
8. הישיבה בין שתי הסגידות (الجلسة بين السجدتين)
9. השלווה בכל הפעולות (الطمأنينة في جميع الأفعال)
10. הסדר בין כל היסודות (الترتيب بين الأركان).
11. התָשַהֻד האחרון (التشهد الأخير)
12. הישיבה בתָשַהֻד האחרון (الجلوس)
13. התפילה על הנביא (الصلاة على النبي)
14. התַסְלִים הכפול (التسليمتان)
ההיטהרות לתפילה

ההיטהרות לפני התפילה נקראת "וֻדוּאְ". לפי המסורת כאשר נתנה מצוות התפילה הגיע המלאך גבריאל אל מוחמד, רקע ברגלו על האדמה ומים פרצו החוצה. גבריאל היטהר וכך למד מוחמד כיצד להיטהר בעצמו. אחר כך שב לביתו ולימד את ח'דיג'ה (אשתו הראשונה של מוחמד) כיצד להיטהר בעצמה.
בקוראן הוודוא אינו מופיע. קיימת סורה מדנית (אשר נכתבה באל-מדינה) המספרת על שני מאמינים אשר בקשו להתפלל ועליהם לרחוץ את פניהם וידיהם עד מרפקיהם, לנגב את ראשם ולרחוץ רגליהם עד הקרסוליים.
ישנם דיונים הלכתיים רבים בנוגע למידת ההיטהרות, כמה פעמים צריך, האם טרם כל תפילה, או שדי בפעם אחת ביום. אלו שטענו כי יש צורך טרם כל תפילה הפיצו גרסה שונה של הקוראן. בשיעה יש צורך להיטהר טרם כל תפילה, בסונה אין צורך. ישנם דיונים בשאלה אם צריך לשטוף או מספיק רק לנגב, ושאלות בנוגע לטיב המים. בעת מסע למשל אם הנעליים אטומות מספיק, לפי הסונה, ניתן פשוט לנגב את הנעליים, זהו מנהג אשר שיעה שוללת, למעשה היא יצאה נגדו באופן כה מובהק עד כי יש מסורת המספרת כי עאישה (אשתו הצעירה והאהובה של הנביא) אמרה כי היא מעדיפה שיכרתו את שתי רגליה מאשר לנגב את הנעליים.
ישנן מסורת המשבחות את מבצעי ומקפידי ההיטהרות, כי זו היא פעולה המטהרת ומשחררת מחטאים (חטאי הפה, היד – אזורים אשר שוטפים).
כאשר אין מים בנמצא, ניתן לשטוף באמצעות חול נקי, פעולה זו נקראת "תימם" (תימום). נאמר כי האל אינו רוצה להעיק על מאמיניו רק לטהרם: "כל הארץ נתנה למחמד כמסגד ומקום טהרה".
יש המחברים את המנהג למנהגי הטהרה של היהודים ויש הטוענים כי הוא התקיים בצורה מסוימת עוד מתקופה הג'אהיליה. באופן כללי, ההיסטוריונים המודרניים שוללים את קיומו של מנהג דומה מתקופת הג'הליה.
התפתחות מנהגי התפילה

הזמנים לתפילות אינם מצוינים באופן ברור בקוראן, כמו כן ניכר כי טרם נתנו 5 התפילות הקיימות היום, מצווה הייתה לקיים שתי תפילות בלבד, תפילות אלו היו:
אלפג'ר – תפילת השחרית יש המחליפים אותה בתפילת אלדוחא או בתפילת הלילה – עשאא'.
אלעצר – תפילת המנחה.
מאוחר יותר נוספה בקוראן תפילה נוספת – התפילה התיכונה.
ככל הנראה התפללו את אלעשאא' ואת תפילת אלעצר. כאשר ניתנה המצווה להתפלל פעמים ביום כבר הייתה נהוגה תפילת אלעשאא' – לילה.
עניין שהעסיק חוקרי הלכה רבים הוא השאלה הכיצד נקבע מספר התפילות ביום. משכך, קיימת מסורת הלכתית, הנשענת על חדית' מסוים, כי בראשית האסלאם צווה המוסלמי להתפלל 50 תפילות ביום, אשר הורדו ל-5 לאחר משא ומתן בין מוחמד לאללה (בדומה למשא ומתן בין אברהם לאלוהים באשר למספר הצדיקים בסדום), ונאמר כי חמש התפילות יחשבו כ-50.
חוקרים מודרניים מצביעים על כמה אפשרויות להתפתחות מספר התפילות. יש הסוברים כי מטרת המספר 5 היא להבדיל את בני העדה המוסלמית מהיהודים (3 תפילות ביום) ומהנוצרים הנזירים (7 תפילות ביום). בנוסף יש הסוברים כי חמש התפילות מכוונות כנגד חמש התפילות של היהודים ביום הכיפורים, וכדי להביע את המסר שבאסלאם "כל יום הוא כמו יום הכיפורים".
התפילה יכולה להיות אישית, אך בתנאים מסוימים מומלץ לגבר מוסלמי לבצע צלאה בצוותא כשלפניו אימאם. נוסף על התפילות היומיות ישנן תפילות מיוחדות המתבצעות ביום שישי (יום אל-ג'ומעה - תפילת יום שישי), עיד אל-פיטר ועיד אל-אצ'חא.
ראו גם

מואזין
אד'אן
סלאת אל-ג'נאזה
סגידת השכחה