stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאגרוטיפ
הדאגרוטיפ כמכשיר מדעי > אסטרונומיה

למרות המגבלות הרבות שבצילום הדאגרוטיפ, הוא נותר התהליך המועדף על אסטרונומים בשנות הארבעים ותחילת שנות החמישים של המאה ה-19 לצילום השמש, הירח והכוכבים. הבעיה המרכזית הייתה הרגישות המוגבלת לאור של החומר הצילומי; כדי לרשום את גרמי השמיים (למעט השמש) נדרשו חשיפות ארוכות, אך בזמן החשיפה הארוכה נע כדור-הארץ ביחס לכוכבים, ולכן נוצר דימוי מטושטש. בנוסף, את דימוי הדאגרוטיפ לא ניתן היה לשכפל ולהפיץ בקרב הקהילה המדעית. עם זאת, יש מדענים שהעדיפו להמשיך ולהשתמש בדאגרוטיפ גם לאחר דעיכת הפופולריות שלו והתרחבות השימוש בטכניקת הצילום על לוח רטוב (קולודיון), משום שבטכניקה החדשה זמן החשיפה המקסימלי עמד על דקות בודדות (לאחר מכן התייבש הלוח ולא היה עוד שמיש). בנוסף, רמת הפירוט שבדאגרוטיפ הייתה גבוהה מזו שניתן היה להפיק מהדפסקולודיון. "במצב הנוכחי של הצילום", כתב ב-1856 אסטרונום שהשווה את טכניקת הדאגרוטיפ והקולודיון, "התהליך המתאים היחידי עבור ניסויים מדעיים [אסטרונומיים] הוא הדאגרוטיפ".
ב-8 ביולי 1842 ניסה לראשונה ג'.א. מג'וקי (G.A. Majocchi) ממילאנו לצלם באמצעות דאגרוטיפ ליקוי חמה; על גבי אותה הפלטה נקלטו שתי חשיפות של תחילת וסיום הליקוי. ב-1 בספטמבר 1849 צילם סמואל המפרי שני דאגרוטיפים של הירח המראים כל אחד תשעה דימויים שצולמו בזמני חשיפה שונים. אחד מהן היה כה מושלם, עד שכאשר הביטו בו דרך המיקרוסקופ דמה לירח שמביטים בו בטלסקופ. ביריד העולמי בלונדון של קיץ 1851 הוצג דאגרוטיפ של הירח, שצולם על ידי ג'ון אדמס וויפל (J.A. Whipple), יחד עם מנהל מצפה הכוכבים של הרווארד, ג'ורג' פיליפס בונד (G.P. Bond). השניים הצליחו להפיק דימוי חד ומפורט של הירח, שזכה במדליית זהב על יופיו ואיכותו. אחד המחקרים האסטרונומיים הבולטים בעזרת דאגרוטיפ הופק על ידי האסטרונום פייר סזאר ז'ול ינסן (Pierre-César Jules Janssen), שפיתח רובה-צילום (revolver photographique), בעזרתו הצליח לצלם ב-8 בדצמבר 1874 רצף בן 48 תמונות על פלטת דאגרוטיפ עגולה, המראה את מעבר נוגה על פני השמש.
לקריאה נוספת

Arago, Dominique François, "Report", in: Classic Essays on Photography, 1980. Alan Trachtenberg (Ed.), New Haven: Leet's Island Books
Bajac, Quentin and Planchon-de Font Réaulx, Dominique, 2004. Le Daguerréotype Français. Un Objet Photographique, Musée d'Orsay
Barger, M. Susan and William B. White, 1991. The Daguerreotype Nineteenth-Century Technology and Modern Science, Washington Smithsonian Institution Press
Batchen, Geoffrey, 1997. Burning with Desire: The Conception of Photography. Cambridge: The MIT Press
Daguerre, Louis Jacques Mandé, "Daguerreotype", in: Classic Essays on Photography
Gernsheim, Helmut and Alison, 1968. L.J.M. Daguerre: The History of the Diorama and the Daguerreotype, New York: Dover Pub. Inc.
Schaaf, Larry J., 1997. "Invention and Discovery: First Images", in: Beauty of Another Order, Ann Thomas (ed.), Yale University Press
Stanley B. Burns, 1998. Morning's Work: Medical Photographs from The Burns Archive & Collection 1843-1939, Twin Palms Publishers
הווארד שור

| --- | --- |

הווארד שור, 2013
 לידה:  18 באוקטובר 1946 (בן 78) טורונטו, קנדה 
 מוקד פעילות:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה, Forest Hill Collegiate Institute 
 עיסוק:  מלחין, מנצח, מפיק מוזיקלי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון 
 פרסים והוקרה:  פרס המושל הכללי לאמנויות המופע (2011)  Cannes Soundtrack Award (2014)  פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית (2002)  פרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית (2004)  פרס סאטורן (2003)  פרס גראמי  פרס גראמי  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (2003)  פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר (2003)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (2004)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (2001)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (2003)  קצין במסדר קנדה (2016)  פרס סאטורן (1994)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (2003)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי למחבר הטוב ביותר (2001)  קצין מסדר האמנויות והספרות 
 howardshore.com
 פרופיל ב-IMDb
 
הווארד לזלי שור (באנגלית: Howard Leslie Shore; נולד ב־18 באוקטובר 1946) הוא מלחין יהודי־קנדי, הבולט ביצירותיו הרבות לסרטים. הוא הלחין מנגינות ליותר מ־80 סרטים, ונודע במיוחד כמי שחיבר את המוזיקה לסרטי שר הטבעות, עליה הוא זכה בשלושה פרסי אוסקר. הוא עובד עם הבמאי דייוויד קרוננברג, והלחין את המוזיקה לכל סרטיו מאז 1979, מלבד אחד.
שור חיבר גם מספר יצירות לקונצרטים, הכוללים אופרה אחת, בשם "הזבוב" (The Fly), המבוססת על עלילה לסרטו של קרוננברג בשם זה. בסך הכל זכה שור בשלושה פרסי אוסקר, שלושה פרסי גלובוס הזהב, וארבעה פרסי גראמי.
קורות חיים > ראשית דרכו

שור נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה. הוא למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון. בשנים 1969–1972 הופיע עם הרכב בשם Lighthouse. ב־1970 היה המפיק המוזיקלי של תוכנית טלוויזיה קצרה בשם The Hart & Lorne Terrific Hour. שור כתב מוזיקה לקוסם דאג הנינג ב־Spellbound בשנת 1974. בשנים 1975–1980, היה למפיק המוזיקלי של התוכנית הנצפית סאטרדיי נייט לייב, והופיע במערכונים מוזיקליים רבים.
קורות חיים > 1979–2000

הסרט הראשון לו הלחין שור היה סרט האימה הקנדי של קרוננברג The Brood‏ (1979). בהמשך יכתוב את המוזיקה של כל סרטיו, למעט The Dead Zone‏ (1989). הסרט הראשון לו כתב שור שלא היה שייך לקרונברג היה שגעון של לילה, של מרטין סקורסזה.
במהלך 1991 כתב שור את פסקול הסרט המוערך שתיקת הכבשים, אשר ככבו בו ג'ודי פוסטר ואנתוני הופקינס, וביים ג'ונתן דמי. שור קיבל את המועמדות הראשונה שלו לפרס באפט"א בעקבות הסרט. הסרט היה לשלישי והאחרון שזכה בחמשת פרסי האוסקר העיקריים (הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, והשחקנית הטובה ביותר). בהמשך הלחין עוד סרטים רבים שהיו להצלחה, כגון פילדלפיה, שזיכה את טום הנקס באוסקר הראשון שלו.
קורות חיים > 2001–2005

ההצלחה העיקרית של שור הגיעה בשנת 2001, עם המוזיקה שכתב לסרט שר הטבעות: אחוות הטבעת, הסרט הראשון בטרילוגיית שר הטבעות. הבחירה בשור להיות אחראי למוזיקה בסרט הפתיעה מעט, כיוון שהוא הלחין בדרך כלל לסרטים אפלים ומפחידים, ולא לסרט בסדר גודל כזה. הסרט היה להצלחה גדולה וזיכה את שור באוסקר הראשון שלו, פרס גראמי, ומועמדות לפרס גלובוס הזהב ובאפט"א.
ב-2002 כתב שור את המוזיקה לסרט השני בטרילוגיית שר הטבעות, שר הטבעות: שני הצריחים, עליו זכה בפרס גראמי.
ב־2003 כתב שור את המוזיקה לסרט השלישי והאחרון בטרילוגיית שר הטבעות, שר הטבעות: שיבת המלך, שהיה הסרט המצליח ביותר בטרילוגיה, והמצליח ביותר באותה שנה. שור זכה בפרס האוסקר השני שלו לפסקול של הסרט, והשלישי שלו לשיר הסיום של הסרט, Into the West, יחד עם פרן וולש ואנני לנוקס. הסרט זכה בסך הכל ל־11 פרסי אוסקר, שיא למספר פרסי האוסקר הגדול ביותר לסרט יחיד, שיא אותו הוא חולק עם בן חור (1959) וטיטאניק (1997). נוסף על כך זכה שור לפרס גלובוס הזהב הראשון שלו, פרס גראמי השלישי והרביעי שלו. הפסקול של הסרט היה מהמצליחים ביותר אי פעם, וההצלחה הגדולה ביותר בקריירה של שור. הוא גם שיחק בהופעת קמע חייל רוהאני שותה.
ב־2004 זכה בפרס גלובוס הזהב השני שלו לסרט הטייס, השני ברציפות. ב־2006 כתב לסרט השתולים, שהיה להצלחה רבה וגרף ארבעה פרסי אוסקר.
קורות חיים > 2006–היום

ב־2008 הלחין שור את המוזיקה לסרט ספק, שהיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר. ב־2010 כתב שור את הפסקול של הסרט השלישי בסדרה הפופולרית דמדומים, דמדומים 3: ליקוי חמה, לאחר שקרטר בורוול ואלכסנדר דספלה כתבו את השניים הראשונים, בהתאמה. ב־2012 הלחין את הפסקול של הסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי", ב־2013 הלחין את הפסקול של הסרט הבא בסדרה "ההוביט: מפלתו של סמאוג" וב־2014 את הסרט "ההוביט: קרב חמשת הצבאות."
סרטים

רשימה חלקית של סרטים אותם הלחין.
| --- | --- |
 שלטון המוח (1981)  וידאודרום (1983)  הזבוב (1986)  ביג (1988)  שתיקת הכבשים (1991)  דרושה שותפה רווקה (1992)  גברת דאוטפייר (1993)  פילדלפיה (1993)  אד ווד (1994) - מועמדות לגראמי  שבעה חטאים (1995)  מה שאת עושה לי (1996)  סטריפטיז (1996)  אקזיסטנז (1999)  בואו נדבר על זה (1999)  דוגמה (1999)  תא קטלני (2000):  שר הטבעות: אחוות הטבעת (2001) - זוכה פרס אוסקר, גראמי ומועמדות לפרס גלובוס הזהב  כנופיות ניו יורק (2002)  שר הטבעות: שני הצריחים (2002) - זוכה גראמי  שר הטבעות: שיבת המלך (2003) - זוכה 2 אוסקרים, 2 פרסי גלובוס הזהב ו־2 פרסי גראמי  הטייס (2004) - זוכה פרס גלובוס הזהב, מועמדות לגראמי  השתולים (2006) - מועמדות לגראמי  ספק (2008)  דמדומים 3: ליקוי חמה (2010)  הוגו (2011) - מועמדות לאוסקר ולגלובוס הזהב  ההוביט: מסע בלתי צפוי (2012)  ההוביט: מפלתו של סמאוג (2013)  ההוביט: קרב חמשת הצבאות (2014)  ספוטלייט (2015)
שעת נעילה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  דרמת מלחמה
 יוצרים:  עמית כהן רון לשם דניאל אמסל גל זייד ירון זילברמן יזהר הר-לב
 כותבים:  רון לשם עמית כהן דניאל אמסל ירון זילברמן אמיר גוטפרוינד יעל הדיה
 בימוי:  ירון זילברמן
 שחקנים:  אביב אלוש ליאור אשכנזי אימרי ביטון עופר חיון מאור שוויצר עומר פרלמן ג'וי ריגר לי בירן שחר טבוך תום אבני
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית ערבית מרוקאית יהודית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  דוד בצר נועה גביש מתן גידה עמיר גנור משה אדרי מאיה אמסלם שרון הראל עמית כהן אלון גולדמן
 מפיקים בפועל:  משה אדרי, לאון אדרי 
 חברת הפקה:  אנדמול שיין ישראל WestEnd Films
 הפצה:  יונייטד קינג
 עורכים:  יובל שר איתמר גולדווסר דב שטוייר יונתן וינשטין
 אתר צילומים:  מעלה גמלא, עמק הבכא רמת הגולן ונס ציונה
 צלמים:  עמית יסעור דמיאן דופרן רועי פרג' איתן בן אריה
 מוזיקה:  אופיר לייבוביץ'
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  19 באוקטובר 2020 – הווה 
 תקופת שידור בישראל:  19 באוקטובר 2020 – רץ
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שעת נעילה היא סדרת דרמת מלחמה ישראלית, שבוימה על ידי ירון זילברמן על פי תסריט של רון לשם, עמית כהן ודניאל אמסל. אשר עלתה לשידור ב-19 באוקטובר 2020. הסדרה מתרחשת על רקע אירועי מלחמת יום הכיפורים. הסדרה מתמקדת בחזית הצפונית של המלחמה.
הסדרה נמכרה לרשת השידור HBO, ושידורה בשירות הסטרימינג HBO Max, בשם "Valley of Tears" ("עמק הבכא"), החל ב-12 בנובמבר 2020.
בתום כל פרק שודרה התוכנית "אחרי נעילה" בהנחיית קובי מידן, שכללה דיון אודות האירועים ששודרו בפרק. כמו כן לוותה הסדרה בתוכנית רדיו ("שיחת נעילה") ופודקאסט.
במקביל לשידור הסדרה, עלה קמפיין של עמותת נט"ל להעלאת המודעות לנפגעי הלם קרב, ולסיוע עבור מי שהצפייה בסדרה העלתה בו זכרונות טראומטיים.
ב-10 במרץ 2022 פורסם שהסדרה תשוב לעונה שנייה שתעסוק במלחמת לבנון הראשונה.
עלילה

הסדרה עוסקת בעלילות מקבילות של שלוש קבוצות של חיילים: במוצב החרמון, במחלקת טנקים ובחמ"ל במחנה נפח. בכל פרק של הסדרה מתקדמת העלילה בשלושה מסלולים מקבילים של כל אחת מקבוצות חיילים אלה עד שבסוף הסדרה שלושת העלילות מצטלבות לעלילה אחת.
עלילה > מוצב החרמון

אבינועם שפירא, חייל ביחידת האזנה של חיל המודיעין המוצבת במוצב החרמון, קולט בתשדורות שהיועצים הרוסים עזבו את סוריה, והתקבלה הוראה להרחיק חקלאים מאזור הגבול. הוא מסיק שסוריה עומדת לתקוף את ישראל. אך התראותיו נדחות שוב ושוב. הוא מזהיר את סגן יואב מזוז, מפקד מחלקה מגולני האחראי על אבטחת המוצב. יואב מזלזל בהתראתו עד לרגע שבו פגז ראשון נוחת במוצב. הסורים תוקפים את המוצב, וחיילי המוצב מתבצרים בו. הכוח הסורי מפוצץ את דלת הכניסה למוצב ובקרב היריות יש נפגעים. החיילים הישראלים נסוגים לעומק המוצב. יואב ואבינועם מנסים למצוא דרך למלט את החיילים מהמוצב. בדרכם הם מגלים שאחדים מחיילי המודיעין נפלו בשבי. תשעה לוחמים מצליחים להימלט מהמוצב, אך בדרכם לאזור מג'דל שמס הם נתקלים במארב של קומנדו סורי וכל החיילים נהרגים, פרט ליואב ואבינועם. לאורך כל ההימלטות אבינועם מחזיק בקופסה ובה קיפוד המחמד שלו, צנובר.
יואב ואבינועם ממשיכים בבריחה, ומוצאים עצמם בשדה מוקשים. יואב מפלס את דרכם אל השביל הסמוך ומוביל איתו את אבינועם המפוחד. יואב מספר לאבינועם שתכנן להציע נישואים לדפנה, קצינת ח"ן במחנה נפח שאיתה יוצא. לאחר שהגיעו לשביל יואב עולה על מוקש. אבינועם מבצע פעולות החייאה ביואב והוא חוזר להכרה. יואב מגלה כי רגלו התרסקה, ואבינועם משתמש בחוסם עורקים כדי לעצור את הדימום. אבינועם גורר את יואב, והם מגיעים לתחנת אוטובוס. יואב מתחנן שאבינועם יגאלו מיסוריו ויהרוג אותו באמצעות הנשק, אך אבינועם מסרב. יואב נותן לו את הטבעת שהתכוון לתת לדפנה, כדי שימסור אותה לדפנה. הוא רץ לקרוא לעזרה ומשאיר את יואב לבד עם "עוזי" דרוך, לאחר שהוא מבטיח שלא יפגע בעצמו.
עלילה > מחלקת הטנקים

ג'קי אלוש, מרקו דולזי ומלאכי ברדוגו הם שלושה חברי ילדות ממוצא מרוקאי. השלושה פעילים בתנועת "הפנתרים השחורים" בירושלים ומשרתים באותו צוות טנק בחיל השריון. מרקו ואלוש חוזרים ליחידה שלהם המוצבת בדרום רמת הגולן, בזמן שחברם מלאכי נמצא במעצר לאחר שהצית ניידת משטרה. עם פרוץ המלחמה, המחלקה נאלצת להילחם מול טור שריון סורי, והיא מצליחה להשמיד מעל 40 טנקים. הם מקבלים פקודה להתקדם אל ציר החניונים. בדרך נהרג מפקד המחלקה, סגן אבירם. חברו הקרוב, סמ"ר נמרוד כספי, יוצא מהטנק שלו ורץ לטפל באבירם, ואז הטנק שלו סופג פגיעה ישירה ועולה באש. כספי נוטל פיקוד על המחלקה, שממשיכה עם שני טנקים. בדרך, הוא רואה שריונית מתקרבת. כספי יורה עליה בפאניקה באמצעות המקלע עד שמתברר שזהו כוח ישראלי. חיילי הטנק רצים לסייע לנפגעים ומגלים שרק חייל אחד שרד, יונתן, והוא לוקה בהלם קרב. יחד, הם עולים לגבעה 87, שם אחד משני הטנקים שלהם מושבת. בגבעה הם פוגשים במחלקת צנחנים. מג"ד הצנחנים מודיע להם שהגבעה נמצאת באזור שבשליטה סורית. כספי מבטיח למג"ד להישאר על הגבעה ולהמשיך להילחם, למורת רוחם של חייליו.
חיילי גבעה 87 מורדים בכספי ומחליטים לסגת מהגבעה, אך התוכנית נכשלת לאחר שמטוס סורי משמיד את הטנק הפעיל האחרון שברשותם. יוני יוצא מההלם ומתחיל לספר על עצמו. לפתע מטוס של חיל האוויר הישראלי מופל. חיילי גבעה 87 מחלצים את הטייס מידי כוח סורי שבא לשבות אותו. הוא מספר להם על האבדות הגדולות ברמת הגולן ובסיני, ולאחר מכן מת מפצעיו. מרקו מדווח בקשר שהם הצילו את הטייס ומסתיר את מותו. לאור זאת המפקדה מחליטה לשלוח כוח לחילוץ הטייס. מלאכי מצטרף לכוח החילוץ, שמסכים לפנות את לוחמי השריון אך לא את הצנחנים. לוחמי השריון מסרבים להפקיר את חבריהם ונשארים על הגבעה.
מלאכי חושד באלוש שהסגיר אותו ואת מרקו למשטרה. אלוש מתוודה שהוא מאוהב בריקי, אחותו של מרקו המיועדת למלאכי, אך מכחיש שדיבר עם המשטרה. אלוש מתצפת מהגבעה, ומבחין שפלוגת חי"ר משוריין סורית עושה דרכה אל הגבעה. החיילים מתבצרים בבונקר וכספי נשאר בחוץ כדי לטווח את פגזי הארטילריה הראשונים. בבונקר, מלאכי מגלה שיוני הוא בנו של מני, ומבקש לדווח על כך למני בקשר. כספי נזכר ששכח את מכשיר הקשר בחוץ, יוצא להביא אותו ונפצע מפגז שנופל לידו.
הסורים מתקרבים ומרקו מבקש להיכנע אך חבריו מתנגדים. כאשר הסורים עומדים בפתח הבונקר, הלוחמים דוברי הערבית, מלאכי מרקו ואלוש, מחליטים כי אחד מהם יצא להיכנע, ובכך יגן על יתר הלוחמים. אלוש מתנדב לצאת ומספר לסורים שבבונקר היו ארבעה חיילים ורק הוא שרד. הם מטילים רימון לבונקר ולוקחים אותו בשבי. אחד החיילים בבונקר קופץ על הרימון ונהרג.
עלילה > מחנה נפח

מלאכי, ששמע על פרוץ המלחמה, נמלט מהמעצר על מנת להצטרף לחבריו לטנק. בדרכו הוא תופס טרמפ במכוניתו של מני בן דרור, סופר ועיתונאי מפורסם, פעיל "מצפן", אשר יוצא לחפש את בנו יוני, טירון בחטיבת הצנחנים. בינתיים בחמ"ל הפיקוד במחנה נפח מתחילה להתבהר תמונת הקרב הקשה. המפקד במקום, סרן תמיר, מורה לפנות את כל החיילות לגליל. דפנה, קצינה במחנה, מבקשת להישאר, בין השאר מדאגה לחברה יואב מזוז שבמוצב החרמון. בקשתה מסורבת והיא יורדת עם יתר החיילות. בגליל היא תופסת טרמפ חזרה לבסיס עם מני בן דרור ומלאכי. בדרך הם מוצאים את הטנק הפגוע של היחידה של מלאכי, ואחר כך את השריונית הפגועה. הם מזדעזעים למראה החללים ודפנה מכתיבה למלאכי את שמות ההרוגים. הם מגלים תיק עם שמו של יונתן בן דרור, בנו של מני. לבסוף הם מגיעים למחנה נפח שבו הלחץ רב. לדפנה נודע שמוצב החרמון נכבש. במקביל היא מתחילה לעסוק ברישום הנעדרים ומבקשת להסדיר את הדיווחים למשפחותיהם.
מלאכי יוצר קשר עם מני ומודיע לו שיוני נמצא בגבעה 87, אך יוני מסרב לשוחח עם אביו. מני מבקש מאלוף-משנה אלמוגי שישלח כוח לחילוץ החיילים, אך נענה בסירוב. גם שר הביטחון דיין, מכר שלו, מסרב לשוחח עמו בטלפון. מני לוקח את הקשר, מתחזה למפקד, ומורה לכוח באזור לחלץ את החיילים בגבעה 87. דפנה מבחינה בכך ומבטלת את פקודת התנועה. מני גונב ג'יפ צבאי ויוצא אל גבעה 87. בדרך, הוא מקריא ליוני בקשר את סיפור "השחפית והדג", הסיפור שהיה אהוב על יוני בילדותו.
עלילה > הצטלבות העלילות

בדרכו לגבעה 87 מני נחסם בידי מחלקת טנקים במילואים הלנים שם מכיוון שאין להם אמצעי ראיית לילה. מני מספר ללוחמים על בנו.
בבוקר, פלוגת המילואים לוקחת את מני לגבעה 87. הם מוצאים את גופות ההרוגים על הגבעה ואת יתר החיילים פצועים בבונקר. מלאכי ומרקו מזהים את גופות חבריהם ההרוגים, בהם סמל המחלקה כספי ומפקד הטנק פיקסמן.
לאחר שובם לבסיס נפח, מלאכי מתקשר לריקי ומבקש ממנה שתדאג לאלוש כשיחזור, אך מסתיר ממנה שהוא נפל בשבי. היא מספרת לו כי המשטרה הגיעה לחפשו בביתם והוגש נגדו כתב אישום, בעוד מרקו לא הואשם, ומלאכי מבין שמרקו הוא המלשין.
בינתיים, אבינועם שהתמוטט נלקח לטיפול בבית חולים שדה בנפח. הוא מתחנן שיחלצו את יואב, אך זוכה להתעלמות מצד אנשי המודיעין שמנסים להבין ממנו אם "האמצעים המיוחדים" נפלו בידי האויב. דפנה מגיעה למיטתו של אבינועם, אשר מספר לה כי יואב נפצע, והוא מוסר לה את טבעת הנישואין שיואב תכנן לתת לה.
אלוף-משנה אלמוגי מספר לחיילים כי הסורים פתחו במתקפה גדולה בצפון רמת הגולן ומבקש מכל שריונר שיכול לצאת לקרב לעלות לטנקים. אבינועם יוצא לשדה הקרב יחד עם השריונרים בנגמ"ש כדי למצוא את יואב, ומקים חמ"ל האזנה נייד. אל הנגמ"ש מצטרפת דפנה ללא ידיעת מפקדיה. הם מגיעים לתחנת האוטובוס של יואב, אך לא מוצאים אותו. הסורים תוקפים את הכוח, דפנה נמלטת ואילו אבינועם נשבה. הוא נלקח לכלא בו נמצא אלוש, אשר עובר עינויים קשים מאחר שהסורים חושבים שהוא טייס. גם אבינועם נחקר, ומשמיעים לו את החדשות ברדיו לפיהם הסורים כבשו את תל אביב וירושלים. אבינועם מזהה את קולו של הקריין כדובר צבא סוריה. יואב מוכנס לחדר החקירות, פצוע, ומתחנן לאבינועם שלא יישבר בחקירה. אבינועם מסרב לשתף פעולה בחקירה ועובר עינויים.
בנפח, יוני מתנדב להצטרף לצוות הטנק של מרקו ומלאכי כטען-קשר. מני מבקש להצטרף אליהם כמפקד טנק ומספר שבעבר היה נהג טנק ועבר קורס מפקדי טנקים. יוני בנו מסרב בתחילה, אך מסכים לאחר חילופי דברים קשים. הם מגיעים לשדה הקרב ומני מזהה עשרות טנקים סורים. הם מצטרפים לקרב עד שאוזלת להם התחמושת. אף על פי שפקדו עליהם להישאר בעמדה, הם חוזרים לשטחי הכינוס. שם, מרקו מתוודה בפני מלאכי כי הוא מסר את המידע שהוביל למעצרו, על מנת להגן על אמו שהסתבכה עם המשטרה ומלאכי סולח. מלאכי מציע טקטיקת לחימה ייחודית לפיה ייתקפו את הסורים מהצדדים, תוך ניצול העובדה שהם נלחמים כשמדפי הטנק סגורים. מני דורש שמלאכי ייקח פיקוד על הטנק והוא ינהג. מלאכי מקבץ סביבו מספר טנקים, והם יוצאים למערכה מול עשרות טנקים סורים. הכוח פוגע בטנקים סורים רבים אשר נסוגים במהרה. לאחר הצלחות רבות, הטנק של מלאכי נפגע. יוני נפצע ומני ומלאכי מחלצים אותו ומבצעים בו פעולות החייאה, אך ללא הצלחה. מלאכי מחלץ את מרקו מהטנק הבוער, ומרקו הנסער הורג בידיים חשופות לוחם סורי, תוך שהוא מתמוטט בבכי וצעקות.
עלילה > סצנות הסיום

בנפח, דפנה מוסיפה את יוני לרשימת החללים. אל"ם אלמוגי מכריז על סיום שלב הבלימה ותחילת מתקפה אל תוך סוריה. מלאכי נשלח לעמוד בכוחות הראשונים שיפרצו אל סוריה. בזמן שאלמוגי מדבר, מני נכנס לרכבו ונוסע.
הסדרה נחתמה בצילומי וידאו עכשוויים של לוחמי המלחמה, כשהם עומדים ללא תנועה מול המצלמה כאשר השיר "ריבונו של עולם" של ברי סחרוף מתנגן ברקע ומשמש כשיר הסיום של הסדרה.
בסצנה שאחרי הכתוביות נראה יוני לבוש סרבל מוכתם, הולך בשכונה חרדית. הוא נכנס לבית מדרש ובין הלומדים רואה את אביו, מני, לבוש כחרדי, ולומד סוגיה מתוך מסכת עירובין: ״נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא״. השניים מחייכים זה לזה מבלי לומר מילה, ויוני עוזב את בית המדרש.
צוות השחקנים והדמויות > מוצב החרמון

סגן יואב מזוז (אביב אלוש) – אהובה של דפנה. קצין בגולני, קצין האבטחה במוצב החרמון. לאחר כיבוש המוצב בידי הסורים, נמלט עם מעט חיילים מרביתם מתו, ונשאר רק עם אבינועם. רגלו התרסקה כשנתקל במוקש, נפל בשבי.
סמ"ר טפירו (בן זבלודובסקי) – הסגן של יואב, נהרג בהיתקלות עם סורים בנתיב הבריחה.
סמ"ר שנדורי (תום חגי) – מש"ק ביחידת האזנות במוצב החרמון. נרצח בשבי.
רב"ט אבינועם שפירא (שחר טבוך) – חייל מיחידת האזנות בחיל המודיעין המנסה לשווא להתריע כי עומדת לפרוץ מלחמה. בעל זיכרון צילומי, ידע סודי רב ומגדל קיפוד בשם צנובר. נפל בשבי.
וקסמן – אחד מהחיילים שהיו בפיקודו של יואב, מאגיסט. נהרג בהיתקלות עם סורים בנתיב המילוט.
אלברט – חייל מודיעין, נהרג בהיתקלות עם סורים בנתיב המילוט.
צוות השחקנים והדמויות > מחלקת הטנקים

סגן אבירם (עידו ברטל) – מפקד המחלקה המוצבת בדרום רמת הגולן. נהרג ביום הראשון למלחמה.
סמ"ר נמרוד כספי (עומר פרלמן) – סמל המחלקה. לאחר שמפקד המחלקה נהרג הוא ממלא את מקומו, ונכנס להלם קרב. נהרג בבונקר בגבעה 87.
רב"ט מלאכי ברדוגו (מאור שוויצר) – נהג טנק, ופעיל בתנועת "הפנתרים השחורים". עם פרוץ המלחמה נמלט ממעצר במשטרה, ומצטרף לחבריו ללחימה.
רב"ט מרקו דולזי (עופר חיון) – טען-קשר בטנק, ופעיל בתנועת "הפנתרים השחורים". בסוף הסדרה מתגלה כי הלשין על חברו מלאכי למשטרה, בתמורה לסגירת התיק נגד אימו.
רב"ט ג'קי אלוש (אימרי ביטון) – תותחן טנק במחלקה ופעיל בתנועת "הפנתרים השחורים", אך פחות מיליטנטי מחבריו. שומר בסוד את הרומן בינו לבין אחותו של מרקו, ריקי, המיועדת למלאכי. יוצא מהבונקר ונלקח בשבי הסורי, לאחר שהוא מספר לחיילים הסורים שהוא הניצול היחיד מהבונקר ובכך מציל את חיי חבריו. דמותו מבוססת בעיקרה על לוחם השריון רב"ט יצחק נגרקר מקרב תל סאקי.
סמ"ר פיקסמן (תם גל) – מפקד טנק. נהרג בבונקר בגבעה 87.
גוטרמן – תותחן טנק. נהרג בגבעה 87
סולמי (אופיר מרטין) – נהג טנק. נהרג בגבעה 87
פיצי (אלדד בן תורה) - טען-קשר טנק.
צוות השחקנים והדמויות > מחנה נפח

סגן דפנה (ג'וי ריגר) – קצינת ח"ן במחנה נפח, המשרתת במחנה למרות פקודת צה"ל על פינוי הנשים מאזורי הלחימה, ומתמנה לאחראית על הנעדרים במלחמה. מחפשת את אהובה הנעדר יואב מזוז, מפקד האבטחה במוצב החרמון.
סרן תמיר (תום אבני) – קצין מבצעים בנפח, המפקד של דפנה.
אלוף-משנה אלמוגי (אוהד קנולר) – קצין בכיר שמנהל את החמ"ל. מכר ותיק של מני בן דרור.
צוות השחקנים והדמויות > חיילים סורים

חייל (ליר עיסא) – חייל סורי, שהתחבר לאבינועם בשדה הקרב. נהרג על ידי יואב.
חוקר שבויים (הייתאם עומארי) - חוקר במודיעין הצבאי הסורי, החוקר את אלוש ואבינועם.
חוסני – (עבדאללה עקל) חייל סורי, אשר מבצע עינויים בשבויים.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות נוספות

מני בן דרור (ליאור אשכנזי) – איש בוהמה פעיל "מצפן", סופר ועיתונאי מפורסם. מחפש אחר בנו יוני. ומצטרף כחבר צוות טנק לקרב המכריע על רמת הגולן.
טוראי יוני בן דרור (לי בירן) – חייל בצנחנים, שהתגייס חודש לפני תחילת המלחמה. גדל בפריז. בנו של מני, אך חש ניתוק נפשי ממנו. נהרג מפגיעה בטנק.
סגן אלעד (עופרי ביטרמן) – מפקד מחלקה בצנחנים, המפקד על גבעה 87. נהרג מקפיצה על רימון שהושלך לבונקר.
ריקי דולזי (לידור אדרי) – אהובתו של אלוש ואחותו של מרקו.
סמ"ר בנצי (עמי סמולרצ'יק) – מפקד טנק במילואים במחלקת הטנקים שמחלצת את לוחמי גבעה 87.
ערן (גל בן ארצי) – חובש בכוח הצנחנים. נהרג בבונקר בגבעה 87.
הפקה

הפקת הסדרה נמשכה כעשור, וצילומיה נערכו במשך כחודשיים החל מ-21 ביולי 2019.
הסדרה היא מסדרות הטלוויזיה היקרות ביותר בישראל, נעשה בה שימוש בטכנולוגיות מתקדמות לצורך שחזור הקרבות. עלות העונה הראשונה היא כ-23 מיליון ש"ח. תחילה תוכנן שהסדרה תשודר בשם "כיפור" בערוץ עשר בתחילת העשור השני של המאה ה-21, אך עקב עלותה הגבוהה, ערוץ 10 ויתר עליה.
לצורך צילומי הסדרה תוקנו והושמשו לנסיעה שני טנקי צנטוריון, אשר שימשו בצילומים, ובעזרת עיבוד מחשב הוצגו כעשרות טנקים.
מוצב החרמון המופיע בסדרה צולם במוצב תל סאקי. האירועים בגבעה 87 צולמו בגבעת בזק ומבוססים על הקרבות בתל סאקי. בסיס נפח כפי שמופיע בסדרה צולם במצודת טגארט נטושה בנס ציונה, שבה צולמה גם סדרת הטלוויזיה הסאטירית של כאן 11 "שב"ס".
תגובות וביקורת

הסדרה זכתה לשדר את פרק הפתיחה הכפול בפסטיבל "סירייס מאניה" לסדרות טלוויזיה.
לפי נתוני תאגיד השידור הישראלי, בפרק הבכורה של הסדרה צפו כ-255,000 צופים באתר האינטרנט של "כאן" ובכך, הוא הפך לפרק הנצפה ביותר מאז עלייתו לאוויר של תאגיד השידור "כאן".
עם תחילת שידורה זכתה הסדרה לתגובות חיוביות רבות ברשתות החברתיות. תא"ל (מיל') אביגדור קהלני חלק שבחים לפרק הראשון של הסדרה על הדיוק בתיאור פעילות צוות הטנק, והוסיף ביחס לעלילה: "האם היה פה צדק היסטורי? לא, זו לא הייתה המטרה ליצור צדק היסטורי; האם הייתה נגיעה בחיילים שהצילו את המדינה? כן, הייתה נגיעה בחיילים, בפחדים, בעיניים הגדולות, בחששות".
מאידך, ובפרט בהמשך שידור הסדרה, עלו טענות שהסדרה אינה משקפת כיאות את המציאות. כך, למשל, נטען שהסדרה מגזימה במשקלם של הפנתרים השחורים, אך מירון רפופורט רואה זאת כ"חלק מהחירות האמנותית שיש ליוצרים". דוגמה אחרת היא חייל המודיעין אבינועם, המוצג כקריקטורה של ג'ובניק. טענות נוספות נשמעו לגבי העובדה שחיילי הצבא הסדיר הם מגודלי שיער, בניגוד לתספורת הצבאית הקצרה שאפיינה את כל חיילי הצבא הסדיר. דורון נשרי, תותחן טנק במלחמת יום הכיפורים, חתם את ביקורתו במילים "'שעת נעילה' פוגעת בזיכרון המלחמה ההיא ובזכר חברינו. חבל שנוצרה."
העיתונאי אורי משגב תיאר את עיוותי הסדרה: "סדרה שעושה מאמץ ניכר כדי להעצים את דמות המזרחי כלוחם ואקטיביסט חתיך וכריזמטי המשלב תודעה פטריוטית וחברתית; שהאשכנזי בה יהיה רק קיבוצניק אטום, שחצן וגזען או משקפופר היסטרי וילדותי שמצווח ככרוכיה בעודו נושא בזרועותיו קיפוד (לבן!); שתעשה בה מניפולציה היסטורית כדי לרתך ולהעמיד במשקל שווה את מלחמת יום כיפור ואת תנועת הפנתרים השחורים."
לעומת הטענות על סטייה מהדיוק ההיסטורי, העלו מאיה רומן ומריאלה יאבו, באתר האינטרנט "פוליטיקלי קוראת", טענה נגד הייצוג המצומצם של נשים בסדרה ונגד ההתמקדות בלחימה על פני חוויות העורף. מאיה גולשמידט הוסיפה שאף שכדרמה המתרחשת באזורי לחימה סביר שיופיעו בה בעיקר גברים: "דיוק היסטורי אינו חזות הכל, ולא ניתן לתרץ באמצעותו את מחיקת החוויה הנשית על המסך. ... ב'שעת נעילה' אפשר היה לתאר את המלחמה דרך חוויותיהן של מספר נשים, חיילות ולא־חיילות, לצד הסיפור הגברי של הלחימה בחזית". מנגד נאמר כי אומנם בשנות האלפיים, הנשים משולבות יותר ויותר בצבא, אך בימים ההם הן כמעט ולא שולבו בכוחות הלוחמים, ולפיכך אי אפשר בשם השוויון לשכתב את ההיסטוריה. כמו כן הועלו טענות על החפצת נשים כאשר דפנה מופיעה בפרק השלישי בגופיה בלבד.