stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עזראל (קומיקס)

| --- | --- |

עזראל, כפי שנראה על עטיפת חוברת Azrael #74 ממרץ 2001, אמנות מאת טוני האריס.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  כעזראל: Batman: Sword of Azrael #1 (אוקטובר 1992) כבאטמן: Batman #498 אוגוסט 1993)
 הופעה אחרונה:  Justice League Odyssey #20 (יולי 2020)
 יוצרים:  דניס אוניל ג'ו קסאדה
 גילום הדמות:  ג'יימס פריין 
 מידע
 שם אמיתי:  ז'אן-פול ואלי הבן מייקל וושינגטון ליין
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  לוחם צדק, שוטר, גיבור-על, שומר, אמן לחימה
 כוחות:  פיזיולוגיה, כישורי לחימה ואינטליגנציה משודרגים, בעל חליפת שריון מיוחדת.
 חבר בקבוצה:  משפחת העטלף ליגת הצדק אודיסאה
 חבר לשעבר בקבוצה:  אאוטסיידרס, המסדר הקדוש של סנט דיומא, משפחת העטלף, חיל הפקחים השחורים (ואלי) משפחת העטלף, משטרת גות'אם (ליין)
 דמויות קשורות
 משפחה:  ואלי: ז'אן-פול ואלי האב (אב, מת) ליין: מיטשל וברברה ליין (הורים, מתים) מריון וגוונדולין ליין (אחים, מתים) שאנטה קול (אשה, מתה) הנרי מיטשל ליין (בן) ג'ני ליין (גיסה)
 אויבים:  ביין 
 
עזראל (באנגלית: Azrael) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס "באטמן" ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman: Sword of Azrael #1 אוקטובר 1992 והיא נוצרה על ידי הכותב דניס אוניל והמאייר ג'ו קסאדה. שמו מבוסס על מלאך המוות עזראל.
עד כה נטלו את זהותו של עזראל שתי דמויות - ז'אן-פול ואלי ומייקל וושינגטון ליין, מתנקשים שנוצרו במסדר סנט דיומא כדי "להשליט את רצונו של האל". דמותו של ואלי כיכבה בסיפור "באטמן: נפילתו של אביר" משנות ה-90 של המאה ה-20, כמחליפו של באטמן, לאחר שזה האחרון הושבת כליל מפעילות בידי נבל-העל ביין, וכן בסדרה משלו שרצה בין השנים 2003-1995. דמותו נכללה בהרפתקאות משפחת העטלף, שכללה את באטמן, רובין ובאטגירל. דמותו של מייקל ליין הוצגה בקשת הסיפור "באטמן: הקרב על הגלימה" משנת 2009, והוא לובש גרסה לבנה של תלבושת עזראל.
ביקום DC החדש שנוצר לאחר אירועי "פלאשפוינט", דמותו של מייקל ליין כלל לא הוצגה וז'אן-פול ואלי הוצג מחדש בחוברת Batman & Robin Eternal #9 מפברואר 2016. הוא נראה שומר על בסיס מסדר סנט דיומא בכלא פנה דורה השוכן באי סנטה פריסקה, ונלחם ברובין האדום, הברדס האדום וביין כאשר הם חקרו בדבר פעילותם של המסדר.
בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה גותהאם, דמותו של תיאו גאלאבן מגולמת בידי השחקן ג'יימס פריין, והוא צאצא של משפחת דיומא וחבר במסדר של סנט דיומא, אשר מתמרן גורמים שונים בגות'אם סיטי במטרה להפוך לראש העיר. הוא מצליח במזימתו, אך נהרג בידי ג'ים גורדון ואוסוולד קובלפוט. גופתו מובאת למתקן המחקר "הגבעה האינדיאנית", שם הוא מוקם לתחייה בידי פרופסור הוגו סטריינג' ללא זיכרונותיו. סטריינג' גורם לו להאמין כי הוא מלאך המוות עזראל, מחמש אותו בחרב ובחליפת שריון ושולח אותו להתנקש בחיי ג'ים גורדון. הוא נהרג בידי בוץ' גילזין.
עונת 1967/1968 בליגת המשנה ההולנדית

| --- | --- |
 מספר משתתפות:  19
 הזוכה:  סכוונינגן הולנד ספורט, א.ז 67
 מספר משחקים:  342
 מספר שערים:  948 (2.77 בממוצע למשחק)
 → עונת 1966/1967עונת 1968/1969 ←
 
עונת 1967/1968 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-12 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה.
בסיום עונה זו, סכוונינגן הולנד ספורט וא.ז 67 העפילו לליגה הראשונה, פלוקס ופנלו 03 נשרו לליגה השלישית.
מבנה

על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 19 קבוצות, 14 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו היורדות מהליגה הראשונה וילם II ואלינקוויק והעולות מהליגה השלישית פנלו 03, הארלם והולנדיה ויקטוריה. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 18 משחקים כל אחד - 36 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצות במקומות 1 ו-2 העפילו לליגה הראשונה, הקבוצה במקום ה-19 נשרה לליגה השלישית והקבוצות במקומות 17 ו-18 התמודדו בפלייאוף ירידה בעקבות שוויון נק'.
אלקמר 54 ופ.צ. זאנסטרק התאחדו בסיום העונה שעברה ויצרו א.ז 67 ולכן צומצמה בעונה זו הליגה מ-20 ל-19 קבוצות.
טבלת הליגה > פלייאוף הירידה

| קבוצה 1 | תוצאה | קבוצה 2 | משחק 1 | משחק 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ראסינג הימשטאד | 7–6 | פנלו 03 | 3–3 | 4–3 |
| עונות בליגת המשנה ההולנדית |
| --- | --- | --- |
| ליגת המשנה ההולנדית | 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 |  |
סמל טנסי

| --- | --- |

החותם
 פרטים
 המחזיק בסמל:  טנסי
 תאריך אימוץ:  25 בספטמבר 1801
 התקנים
 מוטו:  חקלאות ומסחר
 פרטים נוספים
 שימוש:  סמל טנסי, מסמכים רשמיים
השוואה בין הסמל המקורי לבין הסמל הנוכחי
החותם הגדול של מדינת טנסי או סמל טנסי (באנגלית: Great Seal of the State of Tennessee) הוא סמל מדינת טנסי שבארצות הברית. הסמל אומץ ב-25 בספטמבר 1801, ועיצובו שונה במעט בשנת 1987.
היסטוריה

חוקת טנסי שאומצה ב-6 בפברואר 1796 מצווה על כך שלמדינת טנסי יהיה חותם. במשך מספר שנים הוראה זו לא קוימה, ורק בשנת 1801 עוצב החותם. העיצוב נבחר ב-25 בספטמבר באותה שנה.
בשנת 1987 החליטה האספה הכללית של טנסי על תיקון הסמל ועדכונו.
על פי חוקת המדינה הסמל נשמר על ידי מזכיר מדינת טנסי ומשמש את מושל מדינת טנסי בעת חתימה על מסמכים רשמיים של המדינה.
תיאור הסמל

בראש הסמל מופיע המספר הרומי XVI המסמל את היות מדינת טנסי המדינה ה-16 של ארצות הברית.
בחלקו העליון של הסמל מופיעות מחרשה, שיבולת חיטה, וצמח כותנה. מתחת שלושת איורים אלה מופיעה המילה "חקלאות" באנגלית (Agriculture). בעת עיצוב הסמל היה גידול הכותנה והחיטה המרכיבים עליהם התבססה כלכלת המדינה, וגם כיום שני גידולים אלה הם גידולים מרכזיים הגדלים במדינה.
בחלקו התחתון של הסמל מופיעה סירה ועליה איש החותר בה. תחת הסירה מופיעה המילה "מסחר" באנגלית (Commerce). עיצוב מקורי זה שונה בשנת 1987 לסירת נהר בלא איש חותר. סירה זו מסמלת את חשיבות הסחר לכלכלת המדינה - סחר, אשר בעת עיצוב הסמל, עבר בעיקר בשלושה הנהרות הגדולים העוברים במדינה: טנסי, קמברלנד והמיסיסיפי.
סביב החותם מופיעות המילים "החותם הגדול של מדינת טנסי" (באנגלית: The Great Seal of the State of Tennessee). בחותם המקורי הופיע גם המילים "6 בפברואר 1796" (Feb. 6th, 1796) אולם בעקבות תיקון הסמל מופיעה רק השנה.
ראו גם

דגל טנסי
עונת 1967/1968 בסרייה א'

| --- | --- |
תמונה קבוצתית של מילאן, אלופת הליגה
תמונה קבוצתית של מילאן, אלופת הליגה
 תקופת התחרות:  24 בספטמבר 1967 – 12 במאי 1968 (232 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  מילאן
 מספר משחקים:  240
 מספר שערים:  504 (2.1 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  15 - פיירינו פרטי, מילאן
 → 1966/19671968/1969 ←
עונת 1967/1968 בסרייה א' הייתה העונה ה-66 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-24 בספטמבר 1967 והסתיימו ב-12 במאי 1968.
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
סמפדוריה ווארזה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות בפעם התשיעית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו ספא"ל, ברשה ומנטובה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו פלרמו, הלאס ורונה ופיזה.
טבלת הליגה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1. | מילאן  | 30 | 18 | 10 | 2 | 53 | 24 | 29 | 46 | זכייה בליגה   העפלה לגביע אירופה לאלופות |
| 2. | נאפולי | 30 | 13 | 11 | 6 | 34 | 24 | 10 | 37 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 3. | יובנטוס | 30 | 13 | 10 | 7 | 33 | 29 | 4 | 36 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 4. | פיורנטינה | 30 | 13 | 9 | 8 | 35 | 23 | 12 | 35 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 5. | אינטר | 30 | 13 | 7 | 10 | 46 | 34 | 12 | 33 |  |
| 6. | בולוניה | 30 | 11 | 11 | 8 | 30 | 23 | 7 | 33 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 7. | טורינו | 30 | 12 | 8 | 10 | 44 | 31 | 13 | 32 | זכייה בגביע איטליה  העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע |
| 8. | וארזה | 30 | 12 | 8 | 10 | 28 | 27 | 1 | 32 |  |
| 9. | קליארי | 30 | 12 | 7 | 11 | 44 | 38 | 6 | 31 |  |
| 10. | סמפדוריה | 30 | 6 | 15 | 9 | 27 | 34 | 7- | 27 |  |
| 11. | רומא | 30 | 7 | 13 | 10 | 25 | 35 | 10- | 27 |  |
| 12. | ויצ'נצה | 30 | 8 | 9 | 13 | 22 | 30 | 8- | 25 |  |
| 13. | אטאלנטה | 34 | 10 | 5 | 15 | 26 | 42 | 16- | 25 |  |
| 14. | ספא"ל | 34 | 10 | 2 | 18 | 24 | 38 | 14- | 22 | ירדה ליגה |
| 15. | ברשה | 34 | 8 | 6 | 16 | 20 | 35 | 15- | 22 | ירדה ליגה |
| 16. | מנטובה | 34 | 3 | 11 | 16 | 13 | 37 | 24- | 17 | ירדה ליגה |
כדורגלנים מצטיינים

פיירינו פרטי ממילאן כבש 15 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
עומר בונגו

אל-חאג' עומר בונגו אונדימבה (בצרפתית: Omar Bongo Ondimba;‏ 30 בדצמבר 1935 – 8 ביוני 2009) היה פוליטיקאי גבוני, שכיהן כנשיא גבון מ-1967 ועד מותו. תקופת שלטונו הייתה הארוכה ביותר משל כל שליטי אפריקה וסגנון משטרו היה אוטוריטרי.
ראשית חייו ודרכו הפוליטית

נולד ב-1935 כאלבר-ברנאר בונגו בעיר לֵאַוִי (הקרויה כיום על שמו בונגוויל) בדרום-מזרחה של גבון, אז מושבה צרפתית, קרוב לגבול עם קונגו הצרפתית. הוא היה אחד מתריסר הילדים של משפחת איכרים שהשתייכה לקבוצה האתנית באטקה. התייתם מאביו בגיל 7. התחנך בברזוויל, ולאחר לימודיו עבד זמן-מה בשירות הציבורי ולאחר מכן שירת כקצין בחיל האוויר הצרפתי, בין השאר בצ'אד. השתלב בפוליטיקה של גבון עם קבלת עצמאותה ב-1960, ומילא תפקידים שונים בממשלו של הנשיא הראשון לאון מ'בה, שדאג לקידומו המהיר. בשנת 1964 נחטפו בונגו והנשיא מ'בה על ידי אנשי צבא מורדים, אך חולצו וניסון ההפיכה דוכא בעזרת התערבות כוח צנחנים הצרפתים. ב-1966 התמנה לסגן הנשיא, ונשאר בתפקיד זה לאחר בחירות שנערכו ב-1967, ובהן נבחר מ'בה בשנית לנשיא. בנובמבר 1967 מת מ'בה מסרטן. בונגו ירש אותו בתפקיד, והוא בן 32 בלבד, והחל את תקופת שלטונו בת 42 השנים.
בשלטון

תחת שלטונו נהנתה גבון מיציבות פוליטית, בניגוד לרוב שכנותיה. בונגו רכש לו מוניטין של משכין שלום כאשר תיווך בסכסוכים שונים במדינות אפריקה כמו אפריקה המרכזית, קונגו-ברזוויל, בורונדי וקונגו-קינשאסה. בזכות מאגרי הנפט הגדולים והיציבות הפוליטית, זכתה גבון לצמיחה כלכלית גבוהה יחסית למדינות אחרות שב אפריקה שמדרום לסהרה. מנגד, משטר בונגו נטה לרודנות והואשם רבות בשחיתות, ורוב פירות הצמיחה הכלכלית הגיעו לשכבה צרה בלבד.
בשנת 1968 הקים בונגו מפלגה הקרויה המפלגה הדמוקרטית הגבונזית.
ב-1968 הכריז בונגו על מעבר למשטר חד-מפלגתי ואסר על פעילות אופוזיציה. הוא נבחר לנשיא (כמועמד היחיד בבחירות) ב-1973, 1979 ו-1986.
בשנות ה-1970 נרצחו מספר מתנגדים פוליטיים. בשנת 1990 מת בנסיבות מסתוריות מנהיג האופוזיציה ז'וזף רג'אמבה ומותו גרם למהומות.
ב-1990 ברוח השינויים הפוליטיים בעולם בכלל (הפסקת המלחמה הקרה, נפילת המשטרים הקומוניסטים בברית המועצות ובאירופה), ובאפריקה בפרט (נפילת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה וכו'), אישר בונגו את פעילותן של מפלגות נוספות. בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-1993 וב-1998 ניצח את יריביו בפער ניכר. בשנת 1993 ניצחונו בבחירות התלווה במפגני מחאה אלימים אך הנשיא השכיל לשאת ולתת עם האופוזיציה ולמנוע מלחמת אזרחים. ב-2003 ביטל את ההגבלה החוקתית על מספר הכהונות של הנשיא וב-2005 ניצח שוב בבחירות לנשיאות ברוב של 79.2% והושבע לכהונה נוספת של שבע שנים. מבקריו של בונגו טענו שהבחירות אינן חופשיות והוגנות, עקב אי-עצמאותה של הרשות השופטת, קניית קולות על ידי הממשלה, שימוש בכספי ציבור לתעמולה לטובת הנשיא ועיוות נוהלי הבחירות. לעיתים קרובות סיכל בונגו אופוזיציה פוליטית לשלטונו באמצעות קואופטציה - שילובם של מנהיגי אופוזיציה בממשלה. שש מקרב 30 המפלגות המותרות בחוק הצטרפו לקואליציה הממשלתית.
בשלהי שנות התשעים של המאה העשרים נכרך שמו של בונגו בשערוריות-ענק כספיות בחברת הנפט הצרפתית אלף אקיטן (Elf Aquitaine), אך לטענתו העניין הוא סוגיה צרפתית פנימית. נטען כי החברה שילמה מיליוני אירו ישירות לחשבונותיו של בונגו בתמורה לזיכיונות קידוח. כמו כן נערכה בצרפת חקירה נגדו ונגד חמיו, נשיא הרפובליקה של קונגו דֶנִי סאסוּ נְגסוּ, בחשד כי השתמשו בכספי ציבור לרכישת נכסים פרטיים בצרפת.
בונגו החזיק ברסן השלטון בגבון עד למותו ביוני 2009 . הוא היה בן 73 ונפטר מהתקף לב בבית חולים "קירון" בברצלונה. הוא נמצא באותו בית חולים החל מחודש מאי אותה שנה לשם בדיקות וטיפולים למחלה ממארת.
משפחתו וחייו הפרטיים

בתחילת שנות השבעים, שבהן התחזקה השפעת מדינות ערב מעצמות נפט כמו לוב וערב הסעודית באפריקה, התאסלם בונגו (בדומה לעמיתו מהרפובליקה המרכז-אפריקאית, ז'אן-בדל בוקאסה), אף שהמדינה שבראשה עמד היא נוצרית ברובה, ושינה את שמו הפרטי לעומר. בשלהי 2003 הוסיף לשם משפחתו את השם אוֹנדימבַּה, שמו המסורתי של אביו.
בת זוגו הראשונה של בונגו, ללא קשר נישואים רשמיים, הייתה לואיז מויאבי מוקאלה, בת של נהג לשעבר של הגנרל דה גול. בתו מנישואים אלה, פסקלין בונגו (ילידת 1956), בוגרת בית הספר הגבוה למנהל של צרפת ENA, הייתה שרת החוץ של גבון (1994-1991), אחר כך מנהלת המזכירות שלו, ובעלה, חתנו של בונגו, פול טונגי, מילא תפקידים של שר האוצר (1994-1990), שר המכרות, האנרגיה והנפט (2002-1994),שר מדינה של הכלכלה והאוצר (2008-2002) ושר מדינה לענייני חוץ (2012-2008).
אשתו השנייה הייתה הזמרת הפופ פאסיינס דבאני (במקור מארי ז'וזפין קאמה). היו להם שני ילדים: הבן היורש, עלי בונגו, ובת, אלברטין אמיסה (1993-1964). השניים התגרשו בשנת 1986.
הוא התחתן בהמשך בשנת 1990 עם אדית לוסי סאסו נגסו, אשת עסקים ורופאת ילדים, בתו הבכורה של נשיא הרפובליקה של קונגו, דני סאסו נגסו. לוסי בונגו, שהייתה מפורסמת במאבקה הציבורי למיגור מחלת האיידס, נפטרה ברבאט (מרוקו) מסיבה לא ברורה במרץ 2009. מנישואים אלה נולדו ל בונגו שני ילדים, עומר דני ויאסין קוויני.
לבונגו נולדו בסך הכל כ-30 ילדים, לפי נתונים אחרים 56, רוב רובם לא מנשותיו הרשמיות. רבים מבני משפחתו מכהנים במשרות רמות. בנו עלי כיהן לתקופה כשר החוץ ומונה ב-1999 לשר ההגנה, ולאחר מותו של עומר, נבחר לרשת אותו בנשיאות גבון.
כרבים מבני קבוצתו האתנית, היה בונגו נמוך-קומה, ולעיתים הופיע בציבור בנעלי פלטפורמה המסוות מעט תכונה זו.
מעריכים כי בונגו היה אחד מראשי המדינה העשירים בתבל, הודות לכספים ששילמו לו חברות נפט בתמורה לזיכיונות.
פרסים ואותות הוקרה

אוניברסיטת ליברוויל נושאת את שמו
הערות שוליים

↑  אתר בי. בי. סי. 2009
1 2 3 4  אתר בי.בי.סי.2009
↑  Elections in Gabon, africanelections.tripod.com
↑  Opposition cries foul over presidential poll plans, The New Humanitarian, ‏2005-10-06 (באנגלית)
↑  אתר IRIN 2005
↑  The Times & The Sunday Times, www.thetimes.co.uk (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb118857892 (data)  GND: 119428377  ISNI: 0000 0001 2320 6982  LCCN: n81118780  NARA: 10568750  NLA: 55468453  NTA: 147074541  RERO: 02-A003022957  SELIBR: 327274  SNAC: w6t480d2  SUDOC: 026650193  Trove: 1624474  VIAF: 51683812   WorldCat (עם VIAF): 51683812 
עומר בונגו ונשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש
סכר תשרין

| --- | --- |

המאגר שנוצר מצפון לסכר תשרין
 מידע כללי
 סוג:  סכר, תחנת כוח הידרואלקטרית 
 מיקום:  חלב 
 מדינה:  סוריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1991
 תאריך פתיחה רשמי:  1991 
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  630 מגה-ואט 
 קואורדינטות:  36°22′53″N 38°11′00″E﻿ / ﻿36.38139°N 38.18333°E﻿ / 36.38139; 38.18333
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהסכר תשרין(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהסכר תשרין(למפת רוז'אבה רגילה) קמישלי אל-חסכה תל אבייד כובאני טורקיה עיראקסכר תשרין(למפת רוז'אבה מוגדלת) קמישלי אל-חסכה תל אבייד כובאני טורקיה עיראקסכר תשרין
 
סכר תשרין (בכורדית: Bendava Tişrîn; בערבית: سد تشرين; מילולית: 'סכר אוקטובר') הוא סכר על נהר הפרת שבסוריה. הסכר נמצא במחוז חלב, והוא ממוקם במרחק כ-90 קילומטרים מזרחית לעיר חלב. אורך הסכר הוא 40 מטרים, והוא בעל 6  טורבינות מים (אנ'), ומייצר למעלה מ-1.6 מיליארד קילוואט בשעה. בנייתו נמשכה בין השנים 1991 ל-1999. חפירות שנעשו כתוצאה מבניית הסכר והיווצרות מאגר בצמוד אליו, סיפקו מידע חשוב על התיישבות עתיקה באזור מהתקופה הנאוליתית.
מאגר סכר תשרין ניזון בעיקר מנהר הפרת, אך גם מנהר סאג'ור הזורם מטורקיה לסוריה, מזרחית לפרת.
סכר תשרין הוא האחרון מבין שלושה סכרים שסוריה בנתה על הפרת, יחד עם סכר טבקה וסכר הבעת'. אחת הסיבות המרכזיות להקמתו היא העובדה שסכר טבקה התברר להיות בעל תפוקת כוח נמוכה מהצפוי.
חפירות הצלה באזור מאגר סכר תשרין

לקראת השלמת בניית הסכר, נוצר מאגר סכר תשרין מצפון לו, אשר הציף אזור שבו אותרו אתרים ארכאולוגיים רבים. כדי לשמר ולתעד מידע רב ככל האפשר, נערכו באזור זה חפירות ארכאולוגיות עם התקדמות בניית הסכר וטרם ההצפה. בין האתרים העתיקים ביותר שנחפרו וכעת מוצפים הוא ג'רף אל אחמר, אתר המכיל ממצאים נאוליתיים, שבו פעלה נציגות צרפתית בין 1995 ל-1999. החפירות העלו כי האתר היה מאוכלס בין השנים 9200 ל-8700 לפני הספירה, והממצאים כללו מבני אבן מעוטרים ובבעלי חלוקה פנימית ייחודית, וגולגולת אנושית. ממצאים אלו נחשבו כה חשובים, עד כדי כך שבשנת 1999 נדחתה הצפה של מאגר סכר תשרין בשבועיים כדי שניתן יהיה לפרק שלושה בתים ולבנות אותם מחדש במוזיאון הסמוך למקום.
מלחמת האזרחים בסוריה

ב-26 בנובמבר 2012, כשנה לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, כבשו כוחות המורדים את הסכר מידי משטר אסד. כיבוש הסכר על ידי המורדים ניתק קו אספקה ששימש את משטר אסד, לעיר א-רקה, ואיחד את שטחי המורדים שנכבשו משני צדי נהר הפרת. בספטמבר 2014, ארגון דאעש כבש את הסכר מידי כוחות המורדים.
בדצמבר 2015, המחתרת הכורדית בסוריה כבשה את הסכר מידי דאעש. במסגרת מתקפה מוצלחת זו, שחררו הכורדים עשרות כפרים בקרבת הסכר. בנוסף, הכורדים הצליחו לראשונה במסגרת המלחמה לחצות את נהר הפרת, והדבר איפשר את התקדמותם מערבה ודרומה. התקדמות זו איפשרה בהמשך את שחרור העיר א-רקה מידי דאעש במהלך 2017 על ידי הכורדים, לאחר שכוחות משטר אסד נכשלו במשימה זו מספר פעמים כאשר ניסו להגיע אל העיר מדרום.
לקריאה נוספת

Akkermans, Peter M. M. G.; Schwartz, Glenn M. (2003), The archaeology of Syria. From complex hunter-gatherers to early urban societies (ca. 16,000-300 BC), Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-79666-0
Collelo, Thomas (1987), Syria: A Country Study, Washington: GPO for the Library of Congress, OCLC 17411963
del Olmo Lete, Gregorio; Montero Fenollós, Juan Luis (1999), Archaeology of the Upper Syrian Euphrates, the Tishrin Dam area: proceedings of the international symposium held at Barcelona, January 28th-30th, 1998, Barcelona: AUSA, ISBN 978-84-88810-43-4
Fondation Osmane Mounif Aïdi (2007), "Jerf al-Ahmar", Fondation Osmane Mounif Aïdi, נבדק ב-19 בדצמבר 2009 {{citation}}:  (עזרה)
Jamous, Bassam (2009), "Nouveaux aménagements hydrauliques sur le Moyen Euphrate syrienne. Appel à projets archéologiques d'urgence" (PDF), studiaorontica.org/ (בצרפתית), DGAM, נבדק ב-14 בדצמבר 2009 {{citation}}:  (עזרה)
Kolars, John (1994), "Problems of International River Management: The Case of the Euphrates",  in Biswas, Asit K. (ed.), International Waters of the Middle East: From Euphrates-Tigris to Nile, Oxford University Press, pp. 44–94, ISBN 978-0-19-854862-1
McClellan, Thomas L. (1997), "Euphrates Dams, Survey of",  in Meyers, Eric M. (ed.), The Oxford Encyclopedia of Archaeology in the Ancient Near East, vol. 2, New York: Oxford University Press, pp. 290–292, ISBN 0-19-506512-3
Mutin, Georges (2003), "Le Tigre et l'Euphrate de la discorde", VertigO (בצרפתית), 4 (3): 1–10, doi:10.4000/vertigo.3869, ISSN 1492-8442
Shapland, Greg (1997), Rivers of discord: international water disputes in the Middle East, New York: Palgrave Macmillan, ISBN 978-0-312-16522-2
Stordeur, Danielle (2008), "Syrie - Jerf el-Ahmar. Pour savoir en plus", France Diplomatie (בצרפתית), Ministère des affaires étrangères et européennes, נבדק ב-19 בדצמבר 2009 {{citation}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Shapland 1997, p. 111
↑  Shapland 1997, p. 110
↑  del Olmo Lete & Montero Fenollós 1999
↑  Akkermans & Schwartz 2003, pp. 52–55
↑  Stordeur 2008
↑  Mroue, Bassem (26 בנובמבר 2012). "Activists: Syrian rebels seize major dam in north". The Lebanon Daily Star. נבדק ב-26 בפברואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  AFP (26 בנובמבר 2012). "Syrian rebels seize key dam on Euphrates". NOW Lebanon. נבדק ב-27 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "U.S.-backed alliance captures key dam from Islamic State: alliance spokesman". 26 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "QSD Spokesman: Fifty Villages, Canals, River Crossings Secured During Military Campaign In Southern Kobane". People's Defense Units Official Website. אורכב מ-המקור ב-30 דצמבר 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315143517   WorldCat (עם VIAF): 315143517 
התקדמות הכוחות הכורדים (בצהוב) בקרבות נגד ארגון דאעש (בשחור) במהלך כיבוש סכר תשרין על ידי המחתרת הכורדית בשנת 2015
עונת 1967/1968 בפוטבול ליג

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  19 באוגוסט 1967 – 21 במאי 1968 (277 ימים)
 מספר משתתפות:  22
 הזוכה:  מנצ'סטר סיטי
 מספר משחקים:  462
 מספר שערים:  1398 (3.03 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  (28) רון דייוויס (סאות'המפטון)   ג'ורג' בסט (מנצ'סטר יונייטד)
 → 1966/19671968/1969 ←
 
עונת 1967/1968 הייתה העונה ה-69 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל העונה החלה ב-19 באוגוסט 1967 והסתיימה ב-21 במאי 1968. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה,  בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות.וולברהמפטון וונדררס וקובנטרי סיטי (בפעם הראשונה בתולדות המועדון). היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
מנצ'סטר סיטי זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו שפילד יונייטד ופולהאם. במקומן לליגה הבכירה עלו איפסוויץ' טאון וקווינס פארק ריינג'רס (בפעם הראשונה בתולדות המועדון).
כדורגלנים מצטיינים

רון דייוויס מסאות'המפטון כבש 37 שערים וזכה בתואר מלך השערים לצד ג'ורג' בסט ממנצ'סטר יונייטד. לרון דייוויס זו הייתה הזכייה השנייה ברציפות.
ג'ורג' בסט ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
טבלת הליגה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | יחס שערים | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1 | מנצ'סטר סיטי | 42 | 26 | 6 | 10 | 86 | 43 | 2.000 | 43 | 58 | זכייה בליגה  העפלה לגביע האלופות |
| 2 | מנצ'סטר יונייטד | 42 | 24 | 8 | 10 | 89 | 55 | 1.618 | 34 | 56 | העפלה לגביע האלופות כמחזיקת התואר |
| 3 | ליברפול | 42 | 22 | 11 | 9 | 71 | 40 | 1.775 | 31 | 55 | העפלה בגביע ערי הירידים |
| 4 | לידס יונייטד | 42 | 22 | 9 | 11 | 71 | 41 | 1.732 | 30 | 53 | העפלה בגביע ערי הירידים |
| 5 | אברטון | 42 | 23 | 6 | 13 | 67 | 40 | 1.675 | 27 | 52 |  |
| 6 | צ'לסי | 42 | 18 | 12 | 12 | 62 | 68 | 0.912 | 6- | 48 |  |
| 7 | טוטנהאם הוטספר | 42 | 19 | 9 | 14 | 70 | 59 | 1.186 | 11 | 47 |  |
| 8 | וסט ברומיץ' אלביון | 42 | 17 | 12 | 13 | 75 | 62 | 1.210 | 13 | 46 | העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע|- |
| 9 | ארסנל | 42 | 17 | 10 | 15 | 60 | 56 | 1.071 | 4 | 44 |  |
| 10 | ניוקאסל יונייטד | 42 | 13 | 15 | 14 | 54 | 67 | 0.806 | 13 | 41 |  |
| 11 | נוטינגהאם פורסט | 42 | 14 | 11 | 17 | 52 | 64 | 0.813 | 12- | 39 | העפלה בגביע ערי הירידים |
| 12 | וסטהאם יונייטד | 42 | 14 | 10 | 18 | 73 | 69 | 1.058 | 4 | 38 |  |
| 13 | לסטר סיטי | 42 | 13 | 12 | 17 | 64 | 69 | 0.928 | 5- | 38 |  |
| 14 | ברנלי | 42 | 14 | 10 | 18 | 64 | 71 | 0.901 | 7- | 38 |  |
| 15 | סנדרלנד | 42 | 13 | 11 | 18 | 51 | 61 | 0.836 | 10- | 37 |  |
| 16 | סאות'המפטון | 42 | 13 | 11 | 18 | 66 | 83 | 0.795 | -17 | 37 |  |
| 17 | וולברהמפטון וונדררס | 42 | 14 | 8 | 20 | 66 | 75 | 0.880 | 9- | 36 |  |
| 18 | סטוק סיטי | 42 | 14 | 7 | 21 | 50 | 73 | 0.685 | 23- | 35 |  |
| 19 | שפילד וונסדי | 42 | 11 | 12 | 19 | 51 | 63 | 0.810 | 12- | 34 |  |
| 20 | קובנטרי סיטי | 42 | 9 | 15 | 18 | 51 | 71 | 0.718 | 20- | 33 |  |
| 21 | שפילד יונייטד | 42 | 11 | 10 | 21 | 49 | 70 | 0.700 | 21- | 32 | ירדה ליגה |
| 22 | פולהאם | 42 | 10 | 7 | 25 | 56 | 98 | 0.571 | 42- | 27 | ירדה ליגה |
עוקץ (זואולוגיה)

עוקץ צרעה עם טיפת ארס
דבורה עוקצת


מבנה הגוף של דבורת הדבש. למידע על חלק, לחצו עליו.
עוקץ הדבורה
עוקץ הוא איבר בגופם של חלק ממיני בעלי־החיים, המשמש לדקירת בעלי חיים אחרים ולהחדרת ארס אל גופם. מרבית בעלי העוקץ הם פרוקי-רגליים, לדוגמה דבורים, צרעות, נמלים, נדלים ועקרבים, אך גם אצל מספר חולייתנים כמו הברווזן, ואצל דגים מסוימים כמו הטריגונים, העוקצנוניים והאבנוניים. ליצורים רכים כמו מדוזות וצרעות ים ישנם איברים דמויי עוקץ בעלי תאים צורבים.