stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החתונה בקנה (ורונזה)
ההיסטוריה של הציור

בשנת 1560 יצר ורונזה ציור שנושאו הוא החתונה בקנה. ציור זה מוצג כיום במוזיאון "Gemäldegalerie" שבדרזדן. כשלוש שנים לאחר מכן הוזמן ציור נוסף בנושא זה עבור כנסיית מנזר סן ג'ורג'ו באי סן ג'ורג'ו מג'ורה" (San Giorgio Maggiore) שבוונציה. הוא הושלם בשנת 1563 לאחר כ-18 חודשי עבודה והותקן בקיר המזבח של הכנסייה, כשניים וחצי מטרים מן הרצפה. ב-11 בספטמבר 1797 גנבו חיילי צבא נפוליון את הציור והביאו אותו לצרפת. כדי להעביר את היצירה גדולת הממדים נחתך הציור לחלקים. בשנת 1815, כמענה לתביעת האיטלקים להשבת הציור, שלחו שלטונות צרפת את ציורו של שארל לה ברן (Charles Le Brun) - "הסעודה בבית שמעון", אולם שלטונות ונציה סירבו לקבלו. ג'ון ראסקין, מבקר האמנות האנגלי טען כי יצירתו של לה ברן בקושי ראויה לשמש כחומר אריזה לציורו של ורונזה.
ב-11 בספטמבר 2007, 210 שנים לאחר שהוסר הציור, נתלתה בכנסייה מהדורת פקסימיליה בגודל מלא של הציור. ההעתק הצילומי הורכב מ-1591 קובצי מחשב המשחזרים את מראהו המדויק של הציור המקורי.
תיאור

הציור מתאר אירוע מן הברית החדשה המצוין ב"בשורה על-פי יוחנן" וידוע בשם "החתונה בקנה". על פי התיאור ביצע ישו את הנס הראשון שלו ובו הפך מים ליין. תיאור החתונה מתרחש בתוך מרחב ארכיטקטוני עירוני, המחולק לשני מישורים. הארכיטקטורה מכילה תערובת בסגנון אדריכלות יוונית-רומית. במישור הראשון, בקדמת הציור, מתוארת חצר פתוחה, התחומה בעמודים בסגנון דורי. את החלל תופש שולחן החתונה הגדול, המעוצב בצורת האות ח' והעמוס בקהל חוגגים. בציור מופיעות מעל 130 דמויות, אולם אף אחת מהן איננה מוצגת כמדברת. הסיבה לכך היא ההדגשה של מסדר הבנדיקטינים על התנזרות מדיבור. ישו מוצג אמנם במרכז השולחן, לבוש בבגד אדום וכחול, בהתאם לאיקונוגרפיה המקובלת של דמותו ולצידו מריה. הפרטים הרבים שבציור מעניקים לתיאור אווירה של חיות ושל תיאור אירוע ממשי. הדמויות הרבות לבושות בבגדים בני תקופת הרנסאנס. בחזית השולחן יושבים כמה מוזיקאים המנגנים בכלים כגון ויולה דה גמבה, לאוטה וכלי מיתר אחרים.
קצה החצר חסום על ידי גדר אבן המהווה חלק ממרפסת גבוהה, המוקפת בעמודים בסגנון קורינתי. במישור אחורי זה של התמונה, מאחורי דמותו של ישו, מופיעות דמויות של גברים השוחטים חיה לא מזוהה. בהם כמה משרתים המגיחים מבין העמודים ונושאים מזון לאורחי החתונה. בנוסף, מופיע תיאור פרספקטיבי של מבנים נוספים, שעליהם ניצבים צופים נוספים במשתה החתונה. ברקע הציור מופיע מגדל גבוה על רקע שמים בהירים.
רוב הפרשנויות של הציור מעניקות משקל גדול לאיקונוגרפיה הדתית המופיעה בו. ישו, המופיע במרכז הציור ומישיר פניו אל הצופה, נתפש על פי הפרשנות הנוצרית כמי שהקריב את עצמו לטובת האנושות. על כן, יש אשר זיהו את החיה הנשחטת ככבש ואת ישו כ"שה האלוהים" (Agnus Dei). מתחת לישו ניצבת קבוצת המוזיקאים ולצידם מופיע שעון חול, היכול לסמל את הבל חיי העולם הזה (vanity). פירוש איקונוגרפי כזה מציג את ישו כשהוא מודע לאירועים ההיסטוריים העתידים לעבור עליו.
הערות שוליים

↑  אריאל הירשפלד, מקור, צל ופקסימיליה, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12309482d (data)  GND: 4347130-4  Joconde: 000PE027360  RKDimages ID: 302127  SUDOC: 031978185  VIAF: 193736178   WorldCat (עם VIAF): 193736178
החלטה 425 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

המזרח התיכון
 תאריך:  19 במרץ 1978
 ישיבה מספר:  2,074
 קוד:  S/RES/425 (מסמך)
 נושא:  ישראל-לבנון
 סיכום הצבעה:  12 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 2 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין סין צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1955–1980) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  בוליביה בוליביה קנדה קנדה צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה גבון גבון הודו הודו כווית כווית מאוריטניה (1959–2017) מאוריטניה ניגריה ניגריה ונצואלה (1930–1954) ונצואלה גרמניה המערבית גרמניה המערבית
החלטה 425 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שנתקבלה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם ב-19 במרץ 1978, חמישה ימים לאחר פרוץ מבצע ליטני. ההחלטה קראה לישראל להסיג את כוחותיה מלבנון והיוותה את הבסיס להקמת יוניפי"ל.
רקע

החלטת מועצת הביטחון התקבלה חמישה ימים לאחר פלישת ישראל ללבנון ב-14 במרץ, שבאה בעקבות רצח 35 ישראלים בפיגוע כביש החוף ב-11 במרץ על ידי אנשי אש"ף שבאו מלבנון. הייתה זו התקפה אחת בסדרת פיגועים שמקורם בלבנון באותה תקופה. מטרת המבצע הייתה לסלק את בסיסי אש"ף מדרום לנהר הליטני ולהבטיח את גבולה הצפוני של ישראל.
האו"ם, בעידודה של ארצות הברית, ביקש להקים כוח שמירת שלום שייכנס לשטח אותו כבשה ישראל כדי לאפשר את נסיגת צה"ל ולבסס את שלטון ממשלת לבנון בדרום המדינה. מאמצים אלו נשאו פרי בהחלטת האו"ם 425, שנתקבלה במהלך ישיבה מס' 2074 של מועצת הביטחון של האו"ם ב-19 במרץ, שהובילה להקמת יוניפי"ל.
ההחלטה

(תרגום לא רשמי)
לאחר ההחלטה

חיילי יוניפי"ל החלו להגיע ללבנון ב-23 במרץ - ארבעה ימים לאחר קבלת ההחלטה. צה"ל סיים את נסיגתו מהשטח בחודש יוני.
בשנת 1982 שבה ישראל ופלשה ללבנון - מבצע שלום הגליל והחזיקה בשטח לבנוני עד מאי 2000 - הנסיגה מרצועת הביטחון. מזכ"ל האו"ם הכריז ב-16 ביוני 2000 שבנסיגה מרצועת הביטחון ישראל עמדה בתנאי החלטת מועצת הביטחון. קו הגבול בין המדינות זכה לכינוי "הקו הכחול".
לאחר הנסיגה העלתה לבנון טענה חדשה שחוות שבעא שנכבשו על ידי ישראל במלחמת ששת הימים הן שטח לבנוני. ישראל טוענת (והאו"ם מקבל את טענתה) שהחוות הן חלק מרמת הגולן, וגורלן יוכרע במשא ומתן בין ישראל לסוריה.
ממשלת לבנון לא פרסה את צבאה בדרום לבנון, כפי שנדרשה לעשות בהחלטה 1391 של מועצת הביטחון של האו"ם (אנ') והחלטה 1583 של מועצת הביטחון של האו"ם והשטח היה למעשה בשליטת ארגון החזבאללה עד מלחמת לבנון השנייה. ישראל התלוננה על כך באו"ם מספר פעמים.
גם לאחר שצבא לבנון נפרס לאורך הגבול עם ישראל לאור החלטה 1701 של מועצת הביטחון, שסיימה את מלחמת לבנון השנייה, עדיין נותרה השליטה המוחלטת בשטח בידי מחבלי החזבאללה, דיוויזיה של איראן על קו הגבול עם ישראל, שברצונה מפעילה טרור כנגד ישראל.
ניסיונות בין-לאומיים לתיווך בין ישראל ללבנון לשם קביעת גבול יבשתי מוסכם ביניהן, פתרון סוגיית חוות שבעא ונקודות מחלוקת אחרות והסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון מתחדשים אחרי פרקי תוקפנות מצד חזבאללה - מלחמת לבנון השנייה, שיגור כטב"מים לעבר אסדת הגז בשדה כריש ומלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית לעיתונות בה מועצת הביטחון מאשרת את מסקנת המזכיר הכללי מ-16 ביוני בדבר נסיגת ישראל מלבנון
↑  יואב זיתון, ליעד אוסמו, צה"ל יירט 3 כטב"מים של חיזבאללה בדרך לאסדת גז, לראשונה גם עם טילים מסטי"ל, באתר ynet, 2 ביולי 2022
הקו הכחול לאורך גבול ישראל-לבנון
האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה

האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה (בספרדית: Carlos de Borbón;‏ 29 במרץ 1788 – 10 במרץ 1855) היה הטוען לכתר ספרד, ובכך הביא לפרוץ המלחמות הקרליסטיות.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קרלוס נולד ב-29 במרץ 1788 בסן לורנסו דה אל אסקוריאל, לקרלוס הרביעי, מלך ספרד ולמריה לואיסה מפארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת. בין השנים 1808–1814 היו קרלוס ואחיו שבויים של נפוליאון והוחזקו בצרפת. בשנת 1814 חזר קרלוס יחד עם שאר בני משפחתו למדריד, וב-22 בספטמבר 1816 הוא התחתן עם מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד, ממנה נולדו לו 3 בנים. בין השנים 1820–1823 הצליחו הכוחות הליברליים בפיקודו של רפאל דל רייגו לכפות על אחיו פרננדו השביעי, מלך ספרד לפעול לפי החוקה ובשלוש שנים אלה התקיימה מלוכה פרלמנטרית בספרד. בתקופה זו היו שמרנים רדיקליים שרצו להמליך את קרלוס במקום אחיו, אך הוא סירב לכך בתוקף.
בשנת 1830 נולדה לאחיו פרננדו בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, קרלוס. קרלוס לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אשתו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחו קרלוס ומשפחתו במרץ 1833 לפורטוגל. באפריל אותה שנה קרא פרננדו השביעי לקרלוס להישבע אמונים לאיזבלה, נסיכת אסטוריאס, אולם קרלוס סירב לכך בתקיפות.
ביוגרפיה > המלחמה הקרליסטית הראשונה

ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של קרלוס, אשר הוכר על ידיהם כקרלוס החמישי, מלך ספרד, גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של גיסו מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלט קרלוס לאנגליה, שם הציעה לו הממשלה קצבה שנתית של 30 אלף לירות שטרלינג, אם יתכחש לטענותיו ולא יחזור לספרד או לפורטוגל, אך קרלוס סירב לכך בהחלטיות. ביולי הוא עבר לצרפת, שם נתמך באופן פעיל על ידי המפלגה הלגיטימית. עד מהרה הצטרף אל חסידיו באליזונדו במערב הפירנאים בספרד, ובאוקטובר 1834 הוציאה גיסתו מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות צו ששלל ממנו את זכויותיו כאינפנטה מספרד, דבר אשר אושר על ידי הקורטס בשנת 1837.
קרלוס נשאר בספרד במשך חמש שנים, ובשנים אלו הוא ליווה את צבאותיו, בלי שהראה תכונה של אומץ אישי, אולם הוא סבל הרבה מצוקה, ולעיתים קרובות נאלץ להסתתר בהרים. בעוד כמה מחסידיו תמכו בו משום שהאמינו בזכויותיו התורשתיות על כס המלכות, אחרים דאגו לשמור על האוטונומיה במחוזות הבסקים, כמו כן היו עימותים מתמשכים בין צוותו הצבאי של קרלוס לבין אנשי הכמורה שהשפיעו עליו.
בשנים הראשונות של המלחמה, היו כמה מקרים שבהם היה נראה שהניצחון יהיה של קרלוס, האחרונה שבהן הייתה המשלחת המלכותית של קיץ 1837, בעת שקרלוס ליווה את צבאו מנווארה עד לפאתי מדריד. קרלוס קיווה להיכנס לעיר בלי שפיכות דמים משמעותית, אולם משהתברר שרק על ידי קרב ינצח בעיר, ויתר קרלוס ולאחר כמה ימים החליט לסגת, תוך שצבאו התפורר לשליש מכוחו הקודם.
אשתו הראשונה מתה באנגליה בשנת 1834, ובאוקטובר 1837 התחתן קרלוס בביסקאי עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה.
ביוני 1838 מינה קרלוס את רפאל מארוטו למפקדו הראשי. בפברואר 1839 הוציא מארוטו להורג ארבעה גנרלים קרליסטים שמרדו בו, ולאחר מכן כפה על קרלוס למנותו בחזרה לתפקידו והדיח את מתנגדיו. לאחר מכן החל במשא ומתן פרטי עם המפקד הראשי של כריסטינה, ובאוגוסט 1839 נטש את קרלוס לחלוטין. בספטמבר 1839 עזב קרלוס את ספרד לצרפת, שם הוא נכלא לזמן קצר. כמעט שנה נוספת המשיכו כמה ממפקדיו להיאבק בשמו, בעיקר בקטלוניה, אולם עד יולי 1840 כמעט כל ההתנגדות פסקה.
ביוגרפיה > אחרית חייו

במאי 1845 ויתר קרלוס על זכויותיו לכס ספרד לטובת בנו הבכור, קרלוס לואיס. לאחר מכן, הוא השתמש בתואר 'רוזן מולינה', וב-10 במרץ 1855 הוא מת בטריאסטה.
משפחתו

ב-22 בספטמבר 1816 התחתן קרלוס עם מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד, ממנה נולדו לו 3 בנים:
האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין (1818–1861).
חואן, רוזן מונטיסון (1822–1887).
האינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה (1824–1861).
הירונים צ'רנובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ינואר 1834 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 בדצמבר 1902 (בגיל 68)
 מדינה:  רוסיה, צרפת
 
הירונים צ'רנובסקי (בפולנית: Hieronim Ignacy Czarnowski;‏ ינואר 1834 – 28 בדצמבר 1902) היה שחמטאי פולני.
ביוגרפיה

צ'רנובסקי חי בוורשה (אז באימפריה הרוסית) שם שיחק, בין היתר, עם אלכסנדר פטרוב ושמעון אברמוביץ וינוור. לאחר הכישלון של התקוממות ינואר (1863-64) היגר לצרפת.
בשנת 1867 הגיע למקום השמיני בתחרות פריז (המנצח: איגנץ קוליש) וניצח בתחרות קפה דה לה רז'אנס. צ'רנובסקי ניצח בדו-קרב את פרטי +3 -0 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
בשנת 1880 הגיע צ'רנובסקי לקרקוב (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית) בתקופה של האוטונומיה של גליציה. הוא היה מייסד משותף ונשיא מועדון השחמט של קרקוב (Krakowski Klub Szachistów) שם ניצח בתחרות בשנת 1897.
הערות שוליים

↑  Paris (Francia) 4 giugno - 11 luglio 1867
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האישה לבית פורסייט

| --- | --- |
כרזת האישה לבית פורסייט
כרזת האישה לבית פורסייט
 מבוסס על:  מאדאם קירי של אווה קירי
 בימוי:  קומפטון בנט 
 הופק בידי:  ליאון גורדון 
 תסריט:  ג'יימס ויליאמס
 עריכה:  פרדריק סמית
 שחקנים ראשיים:  גריר גרסון וולטר פידג'ן ארול פלין רוברט יאנג ג'נט לי
 מוזיקה:  ברוניסלב קפר 
 צילום:  ג'וזף רוטנברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר 
 הקרנת בכורה:  3 בנובמבר 1949
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקציב:  2,612,000 דולר
 הכנסות:  3,697,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
האישה לבית פורסייט (באנגלית: That Forsyte Woman) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1949 בצבעי טכניקולור עם גריר גרסון, וולטר פידג'ן, ארול פלין, רוברט יאנג וג'נט לי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר הראשון, "בעל הנכסים" ("The Man of Property") של סדרת הרומנים ההגדה לבית פורסייט מאת ג'ון גולסוורתי.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
תקציר העלילה

משפחת פורסייט היא משפחה עשירה של כמה דורות בשנות ה-80 של המאה ה-19 בלונדון. כל חדש המצטרף למשפחה צריך לעבור אישור על ידי הדודות והדודים הקשישים. סומס פורסייט (ארול פלין) מחזר אחרי איירין (גריר גרסון), מרה לפסנתר שמצבה הכלכלית והחברתי נחות ממנו. סומס הוא אדם נוקשה וחסר רגשות. הוא מחזר בעקשנות אחרי איירין והיא דוחה אותו.
בן דודו, ג'וליאן פורסייט הצעיר (וולטר פידג'ן) הוא "הכבשה השחורה" של המשפחה לאחר שהתגרש מאשתו, זנח את בתו ג'ון וברח עם משרתת לפריז. ג'ון פורסייט (ג'נט לי) היא חברתה הקרובה ואשת סודה של איירין. ג'וליאן הוא צייר ומגיע ללונדון לתערוכה שם נפגשת איתו איירין. הוא מעניק לסומס ציור דיוקנה של איירין אך סומס קורע אותו ומשליך אותו לפח.
לבסוף נענית איירין לסומס. הוא מזמין אותה לחגיגת יום הולדות השמונים של הדוד ג'וליאן הזקן (הארי דבנפורט) שם בוחנות אותה הדודות הזקנות ומרכלות ביניהן. ג'וליאן הזקן מאשר אותה. הנישואים לא עולים יפה, סומס מתייחס לאיירין כרכושו. הוא קר ולא מביע לעברה כל רגשות וגם היא מתייחסת אליו באדישות וסובלת בשקט.
ג'ון מאורסת לאדריכל צעיר בשם פיליפ בסיני (רוברט יאנג). כדי לרצות את איירין מציע סומס לבנות להם בית קיט ומטיל את המלאכה על בסיני.
במשך הזמן מתאהב בסיני באיירין למרות שהיא נשואה ובעלת מעמד גבוה משלו. זה רומן אסור שסופו להתנפץ. כאשר מגלה סומס את הרומן הוא סוטר לאיירין (בספר הוא אונס אותה). היא בורחת לסטודיו של בסיני ומחכה לו שם.
בינתיים מזמן סומס את בוסיני, מאיים עליו ומפטר אותו. בסיני הנסער רץ לסטודיו שלו בתוך הערפל ועגלת סוסים מוחצת אותו למוות.
לבסוף איירין מתגרשת מסומס ונשאת לג'וליאן. הם עוברים לפריז ושם הופך ג'וליאן לצייר מפורסם. בסצנה האחרונה מגיע סומס לתערוכה של ג'וליאן בפריז והיא מתפייסת איתו ונותנת לו את תמונת דיוקנה כמתנה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גריר גרסון | איירין פורסייט |  |
| ארול פלין | סומס פורסייט |  |
| וולטר פידג'ן | ג'וליאן פורסייט הצעיר | עוזר של פייר |
| רוברט יאנג | פיליפ בסיני | אדריכל |
| ג'נט לי | ג'ון פורסייט | בתו של ג'וליאן |
| הארי דבנפורט | ג'וליאן פורסייט הזקן |  |
הים הקנטברי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מפרץ ביסקאיה 
 סוג:  ים 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Asón River, Purón River, Ouro River, Negro River, Asturias, Oiartzun, Miera River, Esqueiro River, Libardón River, Esva River, Campiazo River, Saja, Sella, אורולה (נהר), Pas, Deba River, Nalón, Eo, Urumea River, Acebo River, Besaya River, Cabra, Aboño, Barayo River, Agüera, Aguadamía River, בפסקה זו 10 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מדינות באגן הניקוז:  ספרד ספרד צרפת צרפת
 קואורדינטות:  44°01′56″N 4°21′02″W﻿ / ﻿44.0323°N 4.35059°W﻿ / 44.0323; -4.35059
  (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריההים הקנטברי(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריההים הקנטברי
 
הים הַקַּנְטַבְּרִי (בספרדית: Mar Cantábrico; בצרפתית:  Mer Cantabrique; בגליסית: Mar Cantábrico; בבסקית: Kantauri; באסטורית: Mar Cantábricu) הוא הכינוי לחלקו הדרומי של מפרץ ביסקאיה שבחופה הצפוני של ספרד ובחופה הדרומי מערבי של צרפת. חופו נמשך מאסטקה דה בארס (Estaca de Bares), הנקודה המערבית ביותר של ספרד שנמצאת בגליסיה, עד שפך נהר אדור (Adour) ליד העיר באיון בצרפת. אורך החוף של הים הקנטברי הוא כ-800 ק"מ.
מספר רב של נהרות נשפכים אל הים הקנטברי, בדרך כלל בצורת "ריה" (מספרדית ría, עמק נהר ששקע). נהרות אלו קצרים יחסית כיוון שמקורם ברכס ההרים הקנטבריים שקו פרשת המים בו מרוחק רק כ-50 ק"מ מהחוף.
קהילות אוטונומיות של ספרד השוכנות לחופי הים הקנטברי (ממערב למזרח) הן גליסיה, אסטוריאס, קנטבריה וחבל הבסקים. נוסף עליהם חבל לבור (Labourd) שבמחוז הפירנאים האטלנטיים בצרפת.
ערים גדולות לחופו של הים הקנטברי הן אוביידו, סנטנדר, בילבאו וסן סבסטיאן בספרד, ובאיון, בצרפת.
הים הקלטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  צפון האוקיינוס האטלנטי 
 סוג:  ים 
 ים של:  האוקיינוס האטלנטי
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Suir, River Awbeg, River Ara, River Greese, River Mahon, River Ilen, Slate River, Kings River, Figile River, Bandon, Finnery River, Lee, Argideen River, מנסטר בלאקווטר, Tully Stream 
 מדינות באגן הניקוז:  אירלנד, הממלכה המאוחדת, צרפת
 קואורדינטות:  50°30′08″N 7°54′52″W﻿ / ﻿50.50222°N 7.91444°W﻿ / 50.50222; -7.91444
  מפת הים הקלטי
 
הים הקלטי (באירית: An Mhuir Cheilteach, בוולשית: Y Môr Celtaidd, בקורנית: An Mor Keltek, בברטונית: Ar Mor Keltiek, בצרפתית: La Mer Celtique) הוא האזור של האוקיינוס האטלנטי הנמצא בסמוך לחוף הדרומי של האי אירלנד. הים גובל במזרח בתעלת סנט ג'ורג', תעלת בריסטול ותעלת למאנש, ובחלקים הסמוכים של ויילס, קורנוול, דבון וברטאן. הים קיבל את שמו מהמורשת הקלטית של האזורים המקיפים אותו. החלק הצפוני של הים נחשב בעבר לחלק מתעלת סנט ג'ורג', והחלקים הדרומיים לחלק מ"המסדרונות הדרום-מערביים" לבריטניה הגדולה. הצורך בשם מקובל נוצר בעקבות המאפיינים הגאולוגיים וההידרולוגיים המקומיים. השם מצוי בשימוש באופן נרחב בקרב עובדי תעשיות חקר הפחמימנים ותעשיית הדיג.
גבולותיו הדרומיים והמערביים של הים אינם מוגדרים במידה ברורה, והם שנויים במחלוקת. ארנסט הולט, שהיה הראשון להציע את שמו של הים, הציע כי הגבולות יהיו 366 מטרים של קווי מתאר קונטוריים והאי אושאנט שבתעלת למאנש. לעומת זאת, ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי הציע להשתמש בלוקסודרום ולהזיז את גבול הים דרומה.
האק-א-שאק

"שאק", שאקיל אוניל על שמו נקראה השיטה
האק-א-שאק (מאנגלית: Hack-a-Shaq) היא אסטרטגיית הגנה במשחקי כדורסל בה קבוצה מתגוננת בוחרת לבצע עבירה מכוונת על שחקן הקבוצה התוקפת בעל האחוזים הנמוכים ביותר בזריקות מהקו.
המילה "האק" (Hack) היא סלנג-כדורסל אמריקאי לעבירה ו"שאק" הוא כינויו של הכדורסלן האמריקאי שאקיל אוניל, מהכדורסלנים הבולטים בהם בחרו מאמנים יריבים שהשתמשו בשיטה כיעד לביצוע העבירה. בתרגום חופשי לעברית "האק א שאק" פירושו "בצע עבירה על שאק".
ביצוע

קבוצה הבוחרת לבצע האק-א-שאק מבצעת על השחקן בעל האחוזים הגרועים ביותר בזריקות העונשין, גם אם הוא נמצא רחוק מהכדור ומההתקפה. הדבר מתאפשר ב-NBA, אך נאסר בליגות רבות אחרות בהן עבירה ללא קשר למהלך המשחק נחשבת לעבירה בלתי ספורטיבית המזכה את היריבה בזריקה מקו העונשין ובכדור מהצד לאחריה. ב-NBA עבירה זו נחשבת לעבירה רגילה ולאחר שקבוצה ביצעה ארבע עבירות ברבע, כל עבירה נוספת תשלח את השחקן עליו בוצעה העבירה לשתי זריקות מקו העונשין. אם השחקן הזורק קולע את הזריקה השנייה הכדור עובר לקבוצה שביצעה את העבירה והיא מקבלת הזדמנות לפתוח בהתקפה משלה. אם הוא מחטיא את הזריקה השנייה שתי הקבוצות מקבלות הזדמנות לזכות בריבאונד כשברוב המקרים קבוצת ההגנה זוכה בריבאונד לאחר החטאה מקו העונשין כיוון שיש לה יתרון במיקום ובכמות השחקנים מתחת לסל בעת הזריקה. את העבירה מבצעים בתחילת ההתקפה כדי לחסוך בזמן ובאפשרות שהיריבה תצליח להשיג במהירות אפשרות לזריקה לסל.
התפתחות > רקע

לאורך השנים קבוצות מתגוננות נמנעו מלבצע עבירות מכוונות שיובילו את היריבה לזריקות עונשין מהקו, למעט מצבים בהן פיגרו כשנותר מעט זמן בסיום משחק. הסיבה לכך היא שגם קבוצת NBA עם התקפה טובה במיוחד קולעת בממוצע 1.1 נקודות להתקפה. אם קבוצה כזו תזרוק שתי זריקות מקו העונשין בכל התקפה יהיה עליה לקלוע 55% מהזריקות כדי להשוות קצב צבירת הנקודות הקבוע שלה. בפועל, קבוצות קולעות מהקו בממוצע בסביבות ה-75%, לכן ביצוע עבירה ללא הבחנה מדי התקפה צפוי לשפר את קצב צבירת הנקודות של היריבה.
התפתחות > הולדת השיטה

בסוף שנות התשעים הגה מאמן ה-NBA דון נלסון, שאימן באותה עת את הדאלאס מאבריקס, רעיון לפיו אם מדי התקפה העבירה תבוצע על שחקן בעל אחוזים נמוכים במיוחד ייווצר מצב שבו ההתקפה היריבה תשיג פחות נקודות מדי התקפה ממה שהיא תוכל להשיג מול הגנה מסורתית. נלסון השתמש בשיטה נגד הפאוור פורוורד דניס רודמן משיקגו בולס, שקלע לאורך הקריירה שלו  ב-58.4% מהקו (לא כולל משחקי פלייאוף). נלסון האמין שאם שחקניו יבצעו עבירות על רודמן, תפחת היעילות ההתקפית של שיקגו, בה שיחקו באותה העת מייקל ג'ורדן וסקוטי פיפן. באותו משחק קלע רודמן יותר מהממוצע שלו, וב-12 הפעמים בהן הלך לקו קלע רודמן 9 פעמים ולמעשה ביטל את היעילות של האסטרטגיה.
התפתחות > האק-א-שאק

ב-1999 פגשו המאבריקס את לוס אנג'לס לייקרס ודון נלסון החליט לחזור לשיטה ולבצע אותה, הפעם על סנטר הלייקרס שאקיל אוניל, שלאורך הקריירה קלע מהקו ב-52.7%. מאמנים אחרים חיקו את נלסון ואימצו את ההאק-א-שאק כאסטרטגיית הגנה מול קבוצות בהן שיחק שאקיל אוניל.
ב-2008 השתמש בשיטה בהצלחה גם מאמן סן אנטוניו ספרס גרג פופוביץ' בסיבוב הראשון של פלייאוף 2008 בו פגשה סן אנטוניו את פיניקס סאנס, קבוצתו של אוניל. בסיום ניצחו הספרס והדיחו את הסאנס. בעונה הבאה, במשחק פתיחת העונה של הקבוצות בו שוב נפגשו הספרס עם הסאנס, הורה פופוביץ' לשחקניו לבצע האק-א-שאק כהלצה, מיד לאחר תחילת המשחק.
במהלך השנים קבוצות ב-NBA ביצעו האק-א-שאק נגד שחקנים נוספים, ביניהם דווייט הווארד (57% מקו העונשין לאורך הקריירה), ג'ייסון קולינס (65%), בן וולאס (41%), דיאנדרה ג'ורדן (43%) וטריסטן תומפסון (61%).
יתרונות וחסרונות

בנוסף להסבר למעלה על הקטנת ממוצע צבירת הנקודות של היריבה מדי התקפה, לשימוש בהאק-א-שאק יתרונות נוספים. שימוש כזה מאפשר לקבוצה המתגוננת לעצור את המומנטום ולהאט את קצב ההתקפה של היריבה, שבמשך דקות ארוכות של משחק שוטף נאלצת להתרכז בהגנה בלבד. בנוסף השיטה חוסכת לקבוצות המשתמשות בה את ההשקעה בהגנה, הן בכך ששחקניה לא צריכים להוציא אנרגיה בשמירה על היריבים והן בכך שהיא מאפשרת למאמן להעלות הרכבים חזקים מבחינה התקפית, גם אם במצב רגיל הרכבים אלה הם פגיעים מבחינה הגנתית.
עם זאת, במצבים רבים השימוש ב-"האק-א-שאק" במזעור צבירת הנקודות של היריבה אינו יעיל ובמקרים רבים קבוצות הפסידו, לעיתים תוך ספיגת כמות רבה של נקודות לאחר שהשתמשו בשיטה. בין הגורמים האפשריים לפגיעה ביעילות השיטה שהועלו נטען כי שליחת אותו שחקן לזריקות תכופות מהקו מאפשרת לו להיכנס לקצב ולשפר, באופן זמני ובאותו משחק, את אחוזי הקליעה שלו מהקו. בעיה נוספת בשיטה היא שהקבוצה המבצעת אותה נמנעת מלנסות לחטוף את הכדור ומאבדת הזדמנות להשיג נקודות בהתקפה מתפרצת הנחשבות לקלות יותר להשגה מנקודות בהתקפה עומדת. בנוסף, האפשרות שלאחר ההחטאה מהקו של השחקן נגדו מבוצעת השיטה קבוצתו תזכה בריבאונד התקפה מעלה במעט את היעילות הממוצעת של התקפותיה.
שאלת הספורטיביות

מעבר לשאלה המקצועית, נגד השיטה הושמעה ביקורת, ונטען שיש בשימוש בה מן הפגיעה בתחרות הספורטיבית ובהנאה משטף המשחק. נשמעו אף קולות לפיהם על ה-NBA לפעול כנגד השימוש בשיטה. תגובה נפוצה של המצדדים בשיטה לטענה על חוסר ספורטיביות היא שעל השחקן הקולע לשפר את אחוזי הקליעה שלו מקו העונשין, וכל עוד הוא מרבה להחטיא אין פסול בכך שהיריבה מנצלת זאת כדי להשיג ניצחון. בנוסף קומישינר ה-NBA אדם סילבר סיפר שמאמני נוער פנו אליו בבקשה שהשיטה לא תיאסר כיוון שהיא מעודדת שחקנים צעירים לתרגל ולשפר את הזריקה שלהם מקו העונשין.
הערות שוליים

↑  בסיום משחק קבוצות שמפגרות נוהגות לבצע עבירה כדי לעצור את התקדמות שעון המשחק ולאפשר לעצמן הזדמנות להשיג נקודות נוספות. בין השאר כדי למנוע מהיריבה לבצע התקפה ארוכה במכוון ולנצל את כל 24 השניות שמוקצות לה.
↑  טבלת קבוצות ה-NBA מסודרת לפי נקודות לפוזשן, בעונת 2014/2015 באתר ה-NBA. את הרשימה מובילה לוס אנג'לס קליפרס עם 1.098 נקודות לפוזשן
↑  טבלת קבוצות ה-NBA, מסודרת לפי אחוזים מהעונשין בעונת 2014/2015 באתר ה-NBA
↑   אלעד זאבי, 20 סיבות לכך שגרג פופוביץ' הוא המאמן הטוב ב-NBA, באתר הארץ, 24 באפריל 2014
↑  Rockets win as hacking Dwight Howard backfires on Nuggets כתבה באתר ESPN,‏ 11 ביולי 2013
1 2  Should 'Hack-A-Shaq' be used? ריאיון עם ג'ייסון קולינס באתר Yahoo!, מאי 2015
1 2 3  אור זיו, ‏דייויד בלאט: "מה שהסלטיקס עושים חוקי, אך יותר ממסריח, באתר ערוץ הספורט, 26 באפריל 2015
↑  מארק ג'יי ספירס, Rockets' Hack-A-Jordan strategy backfires in Game 4 loss to Clippers, proving Shaq's theory כתבה באתר Yahoo!, 11 במאי 2015
↑  J
.A. Adande,‏ Who wins from 'Hack-A-Shaq' strategy? טור דעה באתר ESPN,‏ 20 בפברואר 2015
↑  אריק פרימן, David Stern would like to stamp out ‘Hack-a-Shaq’ tactics כתבה באתר Yahoo!, 6 בדצמבר 2012
↑  אור זיו, ‏הסוף ל"האק-א-שאק"? אדם סילבר רוצה פתרון, באתר ערוץ הספורט, 25 באפריל 2015
בעת זריקת עונשין 3 שחקנים מהקבוצה המתגוננת (כאן בסגול) ממתינים לריבאונד שניים מהם ממוקמים קרוב יותר לסל, מול שני שחקנים מהקבוצה התוקפת
דון נלסון, הוגה השיטה
ה'ת"ך

.
ה'ת"ך או ה'ת"כ (5,420) ובקיצור ת"ך או ת"כ – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-18 בספטמבר 1659, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 5 בספטמבר 1660.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 18 שעות ו-196 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 5 במחזור העיבור ה-286. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 16 (סימנה יויאז) במחזור השמש ה-194.
שנה זו היא שנת 1,591 לחורבן הבית, ושנת 1,971 לשטרות.
נפטרו

כ"ח בניסן (ראו בערך) - רבי שבתי שפטל הלוי הורוביץ, רב וראש ישיבה מגדולי יהדות אשכנז בדורו. דרשן קהילת פראג ורבן של פיורדא, פרנקפורט, פוזנא ווינה. עורך הספר "שני לוחות הברית" של אביו, רבי ישעיה הלוי הורוביץ, ומחבר הספר "ווי העמודים".
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל