זיגפריד יגנדורף
פולמוס על פועלו של יגנדורף > עדותו של הרמן מטש

לפי הרמן מטש כשכותבים על טרנסניסטריה, אי אפשר לשכוח את שמו של אדם שבזכות האנרגיה שלו, הדחף, היוזמה מכוונת המטרה ולא פחות מכך האומץ האזרחי שלו היה אישיות מרכזית במוגילב. האיש הזה הוא המהנדס זיגפריד יגנדורף.
הרמן מטש יליד 1889 היה אחד מהמגורשים ששרד. לפי עדותו, בספרו של הוגו גולד, נחקר מכל עבר בבוקרשט לאחר חזרתו ממוגילב. האם זה נכון שהמהנדס Jägendorf עשה כך וכך? לדבריו, לא היה קשה להבין במהרה שגורמים חסרי אחריות מפיצים קביעות ודברי ביקורת שמציגים מצג שווא ומשמיצים את דמותו של יגנדורף. מי יכול לעשות צדק כאשר אנשים מתים מרעב וקופאים למוות ונמצאים בחשש תמידי לחייהם, אין ספק שיגנדורף לא היה יכול למלא את הצרכים המינימליים ביותר של אנשים אומללים אלה. במוגילב לבדה היו 20,000 מגורשים. ומי היה יגנדורף באותם ימים קשים. הוא היה יהודי מגורש חסר הגנה כמו כל האחרים. מי שהכיר את התנאים במוגילב והיה לו יכולת חשיבה ברורה חייב להכיר במהרה שההשמצות חסרות היסוד הללו הגיעו מאנשים אגואיסטים ובורים, שביססו את ביקורתם על פי מה שיגנדורף עשה או לא עשה עבורם.
בניגוד לטענות אלו, ביקש הרמן מטש לעשות צדק עם האיש הראוי הזה שאף אחד לא יכול לערער על הערך של הישגיו הבלתי ניתנים להכחשה. בהגיע יגנדורף למוגילב, הוא לא נכנע ליאוש ודיכאון ולתלונות על אובדן רכושו. מה שהניע אותו היה הרצון למצוא עבודה לעצמו ולרבים אחרים. בסיור במוגילב שנפגעה קשות מהלחימה ומהשיטפונות הגיע למפעל יציקה נטוש למחצה שבחצרו מצא כמות גדולה של חומרי גלם נערמים. אי אפשר לומר שהוא ראה זאת בעיניו של מומחה אבל, הוא ראה זאת בעיניו של אדם מכוון מטרה, את האפשרות ליצור משהו. לשם כך הוא נזקק לאישורו של הנאמן. הוא המתין בתור ימים שלמים ושילם מחיר של מכה על ראשו מאחד הזקיפים לפני שהצליח להתקבל לראות את "הכל יכול". התנהגותו הנמרצת והבטוחה בעצמו הצליחה להרשים את המפקד הרומני. כשיגנדורף עזב את המשרד, הוא היה האיש שאחראי על הפעלת בית היציקה מחדש. מיד התבצע גיוס כל בעלי המקצוע (אנשי יציקה, מכונאים, שרברבים, רתכים, חשמלאים ועוד). ליגנדורף היו תוכניות מרחיקות לכת להעסיק כמה שיותר עובדים. הוא חווה צער רב. רבים לא היו מרוצים ומאוכזבים שכן כל עובד כפיים רצה לקבל תנאים של בעל מקצוע ומומחה. כדי שהמאמץ לא יהפוך לאבסורד, היה צריך להרחיק את אלו שאינם מסוגלים לתרום. אנשים אלו הפכו לאחר מכן לאויבים בלתי ניתנים לפיוס של יגנדורף.
מטש מתאר אירוע מצער מאד שאירע כחודשיים לאחר תחילת הייצור בבית היציקה, אירוע שהמחיש מה היה מעמדו של יגנדורף מול השלטון הרומני. גברים ונשים יהודים רוכזו מדי יום ברחוב כמו כלבים ונאלצו לעשות עבודה חסרת תועלת לחלוטין. כאשר במקרה, המהנדס קאופמן נתפס בסיבוב כזה בדרכו לעבודה בבית היציקה. הלך יגנדורף מיד לתחנת השמירה כדי לשחרר את קאופמן. הוא עמד על כך שלחבריו לעבודה תהיה חסינות מפני התקפות כאלה. לוטננט פופסקו שאליו דיבר לא נתן להזדמנות להתעלל ביהודי, במיוחד יהודי בעל מעמד כזה לחמוק ממנו. הוא עשה זאת באכזריות עד כדי כך שיגנדורף נאלץ להישאר במיטה מספר ימים. מעשה אכזרי זה עורר את זעמם של חוגים רשמיים. הנציב פופסקו קיבל אחריות. הנציב ומפקד הז'נדרמריה הלכו באופן אישי למיטת החולה של היהודי כדי להתנצל. סמכותו של יגנדורף תרמה לכל היהודים במוגילב והגיעה עד כדי כך שחתימתו על מסמך שאומר שמישהו חיוני בבית היציקה הפכה את המסמך לרשמי ומוגן מפני גירוש אל פנים המדינה או למוות במחנות הבוג, על פי צו 23 הידוע לשמצה של המושל אלקסיאנו, כל יהודי שעבד היה אמור לקבל מזון בהקצבה שהייתה כמעט מספקת כדי לקיים חיים. הייתה זאת עובדה שבשגרה שמזון זה נגנב לעיתים קרובות ושהיהודים חסרי הזכויות קיבלו לעיתים קרובות מנות מוקטנות. לעומת זאת, יגנדורף יצר שירות הזנה מתפקד ללא דופי. הוא דאג להקמת מאפייה כך שכל העובדים יחד עם משפחותיהם קיבלו מנת לחם ופעמיים ביום מרק חם. שירות רפואי ורופא שיניים שעשו מה שניתן כדי לשמור על היגיינה וניקיון מה שתרם להפחתה משמעותית בתמותה.
יגנדורף ניהל משטר המבוסס על משמעת קפדנית. השלטונות נתנו לו סמכות משמעתית בלתי מוגבלת במפעל היציקה ואפילו בית משפט עצמאי. אנשים קצרי רואי ראו בכך משטר דיקטטורי. לעניים לא היה מושג אילו יתרונות הביאה להם סמכות השיפוט של יגנדורף. עבור כל צופה חסר פניות, עובדה היא ונשארה שהרבה מאוד מגורשים חייבים את חייהם לאנרגיה ולכישרון הארגוני של המהנדס יגנדורף.