stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלוהויות במצרים העתיקה
מאפיינים > מגדר ומיניות

המצרים ראו את החלוקה בין זכר לנקבה כבסיסית לכל היצורים, כולל אלוהויות. אלים זכרים נטו להיות בעלי מעמד גבוה יותר מאלות והיו קשורים יותר לבריאה ולמלכות, בעוד שאלות נחשבו לעיתים קרובות יותר כמסייעות ותומכות בבני אדם חלק מהאלוהויות היו אנדרוגיניות, אך רוב הדוגמאות נמצאות בהקשר של מיתוסי הבריאה, שבהם האלוהות האנדרוגנית מייצגת את המצב הבלתי מובחן שהיה קיים לפני בריאת העולם. לאוגדואד, קבוצה של שמונה אלים קדומים, לכולם הייתה צורה נשית ובן זוג. אתום היה בעיקר זכר אך גם היה לו היבט נשי בתוכו, ולעיתים נתפס כאלה, הידועה בשם Iusaaset (אנ') או Nebethetepet (אנ'). הבריאה החלה כאשר אתום ייצר זוג אלוהויות מובחנות מינית: שו ובת זוגו תפנות. באופן דומה, נית, שנחשבה לפעמים כאלת יוצרת, הייתה בעלת תכונות גבריות אך נתפסה בעיקר כנקבה.
מין ומגדר היו קשורים קשר הדוק לבריאה ובכך ללידה מחדש. האמונה הייתה כי לאלים זכרים יש תפקיד פעיל בהרות ילדים. אלוהויות נשיות נדחקו לעיתים קרובות לתפקיד תומך, הממריצות את הגבריות של בני זוגם ומטפחות את ילדיהן, אם כי האלות קיבלו תפקיד גדול יותר בהולדה בסוף ההיסטוריה המצרית. אלות פעלו כאמהות ורעיות מיתולוגיות של מלכים ובכך כאב טיפוס למלכות אנושית. חתחור, שהייתה אמו או בת זוגו של הורוס והאלה החשובה ביותר בחלק גדול מההיסטוריה המצרית, הדגימה את הקשר הזה בין האלוהות למלך.
לאלוהויות נשיות היה גם היבט אלים שניתן לראותו באופן חיובי, כמו אצל האלות וואדג'ת ונחבת שהגנו על המלך, או באופן שלילי. מיתוס העין של רע מעמת תוקפנות נשית עם מיניות וטיפוח, שכן האלה משתוללת בדמותה של סח'מת או אלוהות מסוכנת אחרת עד שהאלים האחרים מפייסים אותה, ובשלב זה היא הופכת לאלה מיטיבה כמו חתחור שבחלק מהגרסאות, ואז הופכת לבת זוגו של אל זכר
תפיסת המיניות המצרית התמקדה רבות ברבייה הטרוסקסואלית, ומעשים הומוסקסואלים נתפסו בדרך כלל בבוז וביטול. למרות זאת, חלק מהכתבים מתייחסים להתנהגות הומוסקסואלית בין אלוהויות גבריות. במקרים מסוימים, בעיקר כאשר סת תקף מינית את הורוס, שימשו מעשים אלו להדגשת הדומיננטיות של בן הזוג הפעיל ולהשפיל את הכנוע. צימודים אחרים בין אלוהויות זכריות ניתנות להסתכלות חיובית ואף להולדת צאצאים, כמו בכתב אחד שבו מתוארת הולדת ח'נום מהתאחדותם של רע ושו.
מאפיינים > יחסים

אלוהויות מצריות מקושרות במערך מורכב ומשתנה של מערכות יחסים. הקשרים ויחסי הגומלין של אל עם אלוהויות אחרות עזרו להגדיר את אופיו. לפיכך איסיס, כאמא וכמגינתו של הורוס, הייתה מרפאה גדולה כמו גם פטרונית המלכים. יחסים כאלה היו למעשה חשובים יותר ממיתוסים בביטוי השקפת עולמם הדתית של המצרים, אף שהם היו גם חומר היסוד שממנו נוצרו מיתוסים.
יחסי משפחה הם סוג נפוץ של קשר בין אלים. אלוהויות יוצרות לעיתים קרובות זוגות. זכרים ונקבות. משפחות של שלוש אלוהויות, עם אב, אם וילד, מייצגות את יצירת החיים החדשים ואת רצף האב על ידי הילד, דפוס המחבר בין משפחות אלוהיות לרצף מלכותי. אוסיריס, איסיס והורוס היוו את המשפחה המובהקת מסוג זה. התבנית שהם קבעו הלכה והתפשטה עם הזמן, כך שאלוהויות רבות במרכזי דת מקומיים, כמו פתח, סח'מת וילדם נפרתם (אנ') בממפיס ושלישיית תבאי בתבאי, רוכזו לשלשות משפחתיות. קשרים גנאלוגיים כמו אלה השתנו בהתאם לנסיבות. חתחור יכלה לשמש אמא, בת זוג או בתו של אל השמש, וצורת הילד של הורוס פעלה כחבר השלישי בשלישיות משפחתיות מקומיות רבות.
קבוצות אלוהיות אחרות היו מורכבות מאלוהויות עם תפקידים הקשורים זה בזה, או שיחד ייצגו אזור בקוסמוס המיתולוגי המצרי. היו מערכות אלים לשעות היום והלילה ולכל נום (מחוז) של מצרים. חלק מהקבוצות הללו מכילות מספר ספציפי, חשוב מבחינה סמלית, של אלוהויות. לאלים מזווגים יש לפעמים תפקידים דומים, כך גם לאיסיס ואחותה נפתיס בהגנה ובתמיכה באוסיריס. זוגות אחרים מייצגים מושגים הפוכים אך קשורים זה לזה שהם חלק מאחדות גדולה יותר. רע, שהוא דינמי ומייצר אור, ואוסיריס, שהוא סטטי ועטוף בחושך, מתמזגים לאל יחיד בכל לילה. קבוצות של שלושה מקושרות עם ריבוי במחשבה המצרית העתיקה, וקבוצות של ארבע מצביעות על שלמות. שליטים בממלכה החדשה המאוחרת קידמו קבוצה חשובה במיוחד של שלושה אלים שהיו מעל כולם: אמון, רע ופתח. אלוהויות אלו עמדו על ריבוי כל האלים, כמו גם על מרכזי הפולחן שלהם (הערים הגדולות תבאי, הליופוליס וממפיס) ועל קבוצות משולשות רבות של מושגים במחשבה הדתית המצרית. לפעמים צורף לקבוצה זו סת, האל הפטרון של מלכי השושלת התשע-עשרה (אנ') והתגלמות אי-סדר בעולם, שהדגיש חזון קוהרנטי יחיד של הפנתאון.
תשעה, המכפלה של שלוש ושלוש, מייצגת ריבוי, ולכן המצרים קראו לכמה קבוצות גדולות "אניאדות", או קבוצות של תשעה, גם אם היו להן יותר מתשעה פרטים. האניאדה הבולטת ביותר הייתה האניאדה של הליופוליס, משפחה מורחבת של אלוהויות צאצאי אתום, המאגדת בתוכה אלים חשובים רבים. המונח "אניאדה" הורחב לעיתים קרובות כך שיכלול את כל האלוהויות של מצרים.
למכלול האלוהי הזה הייתה היררכיה מעורפלת ומשתנה. לאלים בעלי השפעה רחבה בקוסמוס או לאלים שהיו מבוגרים יותר מאחרים מבחינה מיתולוגית היה מעמד גבוה יותר בחברה האלוהית. בפסגה של חברה זו עמד מלך האלים (אנ'), שהיה מזוהה בדרך כלל עם האלוהות הבוראת. בתקופות שונות של ההיסטוריה המצרית, אלים שונים החזיקו בעמדה נעלה זו. הורוס היה האל החשוב ביותר בתקופת השושלת המוקדמת, רע עלה לגדולה בממלכה הקדומה, אמון היה עליון בתקופה החדשה, ובתקופות התלמאיות והרומיות, הייתה איסיס למלכה האלוהית והאלה הבוראת. אלים בולטים חדשים נטו לאמץ מאפיינים מקודמיהם. איסיס ספגה את התכונות של אלות רבות אחרות במהלך עלייתה, וכאשר אמון הפך לשליט הפנתיאון, הוא חובר עם רע כדי להפוך לאלוהות שמש.
מאפיינים > התגלמויות ושילובים

המצרים הקדמונים האמינו שהאלים מתבטאים בצורות רבות. למצרים הייתה תפיסה מורכבת של נשמת האדם, המורכבת מכמה חלקים. רוחות האלים היו מורכבות מרבים מאותם רכיבים. ה-בה (ba) היה המרכיב של הנשמה האנושית או האלוהית שהשפיע על העולם הסובב אותו. כל ביטוי גלוי של כוחו של אל יכול להיקרא הבה שלה; לפיכך, השמש נקראה הבה של רע. תיאור של אלוהות נחשב ל-קה (ka), מרכיב נוסף בהוויה שלו, שפעל ככלי לבה של אותה אלוהות. דימויי הפולחן של האלים שהיו מוקד של טקסי המקדש, כמו גם החיות הקדושות שייצגו אלוהויות מסוימות, האמינו שמאכלסים באס (bas) אלוהיים בדרך זו. לאלים ניתן היה לייחס באס וקאס (kas) רבים, שלעיתים קיבלו שמות המייצגים היבטים שונים של טבעו של האל. נאמר כי כל מה שקיים הוא אחד מהקאס של אתום האל הבורא, שבמקור הכיל בתוכו את כל הדברים, וניתן לכנות אלוהות אחת ה-בה של אחרת, כלומר האל הראשון הוא ביטוי לאלוהות כוחו של האחר. חלקי גוף אלוהיים יכלו לפעול כאלוהויות נפרדות, כמו העין של רע והיד של אתום, ששניהם התגלמו כאלות. האלים היו כה מלאים בכוח מעניק חיים, שאפילו נוזלי גופם יכלו להפוך ליצורים חיים אחרים; נאמר כי המין האנושי צץ מדמעותיו של האל הבורא, והאלוהויות האחרות מזיעתו.
אלוהויות חשובות מבחינה לאומית הולידו ביטויים מקומיים, שלעיתים ספגו את המאפיינים של אלים אזוריים עתיקים יותר. להורוס היו צורות רבות הקשורות למקומות מסוימים, כולל הורוס מנחן, הורוס מבוהן והורוס מאדפו. ניתן להתייחס לגילויים מקומיים כאלה כאל יצורים נפרדים כמעט. במהלך הממלכה החדשה, אדם אחד הואשם בגניבת בגדים על ידי אורקל שאמור להעביר הודעות מאמון מפ-קנטי. הוא התייעץ עם שני אורקלים מקומיים אחרים של אמון בתקווה לשיפוט שונה. גילויי האלים היו שונים גם בהתאם לתפקידיהם. הורוס יכול להיות אל שמיים רב עוצמה או ילד פגיע, וצורות אלה נספרו לפעמים כאלוהויות עצמאיות.
כפי שהם חולקו, אלים שולבו זה עם זה בקלות. אל יכול להיקרא ה-בה של אחר, או שניתן לחבר שני אלוהויות או יותר לאל אחד עם שם ואיקונוגרפיה משולבים. אלים מקומיים נקשרו לאלים גדולים יותר, ואלוהויות עם תפקידים דומים שולבו. רע היה קשור לאלוהות המקומית סבכ כדי ליצור את סבכ-רע; עם עמיתו האל השולט, אמון, ליצור את אמון-רע; עם צורת השמש של הורוס כדי ליצור רע-הורוס; ועם כמה אלוהויות שמש כמו חורמחת-ח'פרי-רע-אתום. במקרים נדירים, אלוהויות ממינים שונים יכלו להתמזג בדרך זו, וליצור שילובים כגון אוסיריס-נית. הקישור הזה של אלוהויות נקרא סינקרטיזם. בניגוד למצבים אחרים שעבורם משתמשים במונח זה, הנוהג המצרי לא נועד למזג מערכות אמונות מתחרות, אם כי לסנכרן אלוהויות זרות עם אלוהויות מקומיות. במקום זאת, הסינקרטיזם הכיר בחפיפה בין תפקידי האלוהויות והרחיב את תחום ההשפעה של כל אחד מהם. שילובים סינקרטיים לא היו קבועים; אל שהיה מעורב בשילוב אחד המשיך להופיע בנפרד וליצור שילובים חדשים עם אלוהויות אחרות. אלוהויות בקשר הדוק התמזגו לפעמים. הורוס ספג כמה אלי בז מאזורים שונים, כמו Khenti-irty ו-Khenti-kheti, שהפכו למעט יותר מביטויים מקומיים שלו; חתחור כללה אלת הפרה, בת; ואל לוויה מוקדם, Khenti-Amentiu, נדחק על ידי אוסיריס ואנוביס.
מאפיינים > אתון ומונותאיזם

בתקופת שלטונו של אחנתון (בערך 1353–1336 לפנה"ס) באמצע תקופת הממלכה החדשה, הפכה אלוהות שמש יחידה, האתון, למוקד הבלעדי של דת המדינה. אחנתון הפסיק לממן את המקדשים של אלוהויות אחרות ומחק את שמות האלים ואת דמויותיהן מאנדרטאות. מאמצים אלו כוונו לאמון במיוחד. השיטה הדתית החדשה הזו, המכונה לפעמים אתוניזם, הייתה שונה באופן דרמטי מהפולחן הפוליתאיסטי לאלים רבים בכל התקופות האחרות. לאתון לא הייתה מיתולוגיה, והוא הוצג ותואר במונחים מופשטים יותר מאלוהויות מסורתיות. בעוד שבזמנים קדומים יותר, אלים חשובים חדשים שולבו באמונות דתיות קיימות, האתוניזם התעקש על הבנה אחת של אלוהות המוציאה מן הכלל את ריבוי הפרספקטיבות המסורתי. עם זאת, ייתכן שאתוניזם לא היה מונותאיזם מלא, מה ששולל לחלוטין אמונה באלים אחרים. ישנן עדויות המצביעות על כך שהאוכלוסייה הכללית המשיכה לסגוד לאלים אחרים בפרטיות. התמונה מסובכת עוד יותר בשל הסובלנות לכאורה של אתוניזם כלפי מספר אלוהויות אחרות, כמו מעאת, שו ותפנות. מסיבות אלו, האגיפטולוגים דומיניק מונטסראט (Dominic Montserrat) וג'ון ביינס (John Baines (Egyptologist)) הציעו כי ייתכן שאחנתון היה מונולאטרי, סגד לאלוהות בודדת תוך הכרה בקיומם של אחרים בכל מקרה, התאולוגיה החריגה של האתוניזם לא השתרשה בקרב האוכלוסייה המצרית, וממשיכיו של אחנתון חזרו לאמונות המסורתיות.
מאפיינים > אחדות אלוהית בדת המסורתית

חוקרים התדיינו זה מכבר אם הדת המצרית המסורתית טענה אי פעם שהאלים המרובים היו, ברמה עמוקה יותר, מאוחדים. הסיבות לדיון זה כוללות את התרגול של סינקרטיזם, שעשוי להצביע על כך שכל האלים הנפרדים יכולים בסופו של דבר להתמזג לאחד, ואת הנטייה של כתבים מצריים לזכות לאל מסוים כוח העולה על כל האלוהויות האחרות. נקודת מחלוקת נוספת היא הופעת המילה "אלוהים" בספרות החוכמה, שבה המונח אינו מתייחס לאלוהות ספציפית או לקבוצת אלוהויות. בתחילת המאה ה-20, למשל, ארנסט ווליס באדג' האמין שפשוטי העם המצריים היו פוליתאיסטים, אך הידע על האופי המונותאיסטי האמיתי של הדת היה שמור לאליטה, שכתבה את ספרות החוכמה. בן זמנו, ג'יימס הנרי ברסטד, חשב שהדת המצרית היא במקום זאת פנתאיסטית, כאשר כוחו של אל השמש נוכח בכל האלים האחרים, בעוד שהרמן יונקר (Hermann Junker) טען שהציוויליזציה המצרית הייתה מונותיאיסטית במקורה (Urmonotheismus) והפכה לפוליתאיסטית במהלך ההיסטוריה שלה.
בשנת 1971 פרסם אריק הורנונג (Erik Hornung) מחקר המפריך דעות כאלה. הוא ציין שבכל תקופה נתונה אלוהויות רבות, אפילו קטנות, תוארו כעליונות על כל האחרות. הוא גם טוען כי ה"אל" הלא מוגדר בכתבי החוכמה הוא כינוי כללי לאלוהות הרלוונטית לקורא במצב הנדון. למרות שהשילובים, הביטויים והאיקונוגרפיות של כל אל השתנו ללא הרף, הם תמיד הוגבלו למספר סופי של צורות, ולעולם לא היו ניתנים להחלפה מלאה בצורה מונותיאיסטית או פנתאיסטית. ההנותאיזם, אומר הורנונג, מתאר את הדת המצרית טוב יותר מאשר הגדרות אחרות. מצרי יכול היה לסגוד לכל אלוהות בזמן מסוים ולזכות אותה בכוח עליון באותו רגע, מבלי להתכחש לאלים האחרים או למזג את כולם עם האל שהוא או היא התמקדו בו. הורנונג מסיק שהאלים היו מאוחדים במלואם רק במיתוס, לפני הבריאה, שלאחריה שלל האלוהויות יצאו מאי-קיום אחיד.
הטיעונים של הורנונג השפיעו רבות על חוקרים אחרים של הדת המצרית, אך חלקם עדיין מאמינים שלעיתים האלים היו מאוחדים יותר ממה שהוא מאפשר. יאן אסמן טוען שהרעיון של אלוהות יחידה התפתח באיטיות דרך הממלכה החדשה, החל מהתמקדות באמון-רע כאל השמש החשוב כל כך. לדעתו, האתוניזם היה פועל יוצא של מגמה זו. הוא השווה את האלוהות הבודדת לשמש ופטר את כל שאר האלים. ואז, בתגובת הנגד נגד האתוניזם, תיארו תאולוגים כוהנים את האל האוניברסלי בדרך אחרת, כזו שהתקיימה במקביל לפוליתאיזם המסורתי. האמינו שהאל האחד מתעלה מעל העולם וכל שאר האלוהויות והאלים המרובים היו היבטים של האחד. לפי אסמן, האל האחד הזה הושווה במיוחד לאמון, האל הדומיננטי בממלכה החדשה המאוחרת, בעוד שבמשך שאר ההיסטוריה המצרית ניתן היה לזהות את האלוהות האוניברסלית עם אלים רבים אחרים. ג'יימס פ' אלן טען שמושגי דו-קיום של אל אחד ושל אלים רבים השתלבו היטב עם "ריבוי הגישות" במחשבה המצרית, כמו גם עם הנוהג ההנותיאיסטי של מתפללים רגילים. הוא טען שייתכן שהמצרים הכירו באחדות האלוהית על ידי "זיהוי התפיסה האחידה של 'אלוהים' עם אל מסוים, בהתאם למצב המסוים."
יחסי גומלין עם בני אדם > מערכת יחסים עם פרעה

בכתבים רשמיים נכתב שהפרעונים הם אלוהיים, והם מתוארים ללא הרף בחברת אלוהויות הפנתיאון. כל פרעה וקודמיו נחשבו ממשיכי דרכם של האלים ששלטו במצרים בפרהיסטוריה המיתית. מלכים חיים הושוו להורוס ונקראו "הבן" של אלוהויות זכריות רבות, במיוחד אוסיריס ורע; מלכים שנפטרו הושוו לאלים מבוגרים אלה. נשות המלכים והאימהות היו משולות לאלות רבות. הנשים הבודדות שהפכו עצמן לפרעוניות, כמו חתשפסות, קישרו את עצמן עם אותן אלות תוך אימוץ חלק גדול מהדימויים הגבריים של מלכות. לפרעונים היו מקדשי מתים משלהם שבהם נערכו עבורם טקסים במהלך חייהם ואחרי מותם. אך מעטים הפרעונים שסגדו להם כאלים זמן רב לאחר מותם, וכתבים לא רשמיים מציגים מלכים באור אנושי. מסיבות אלו, החוקרים חלוקים בדעתם לגבי האופן שבו באמת רוב המצרים האמינו שהמלך הוא אל. ייתכן שהוא נחשב לאלוהי רק כאשר ערך טקסים.
ככל שהאמינו, מעמדו האלוהי של המלך היה הנימוק לתפקידו כנציג מצרים לאלים, שכן הוא יצר קשר בין הממלכה האלוהית לאנושית. המצרים האמינו שהאלים זקוקים למקדשים כדי לשכון בהם, כמו גם ביצוע תקופתי של טקסים והצגת מנחות כדי להזין אותם. דברים אלה סופקו על ידי הפולחנים שהמלך פיקח עליהם, עם הכוהנים והפועלים שלהם. עם זאת, לפי האידאולוגיה המלכותית, בניית המקדשים הייתה אך ורק עבודתו של פרעה, וכך גם הטקסים שהכוהנים נהגו לבצע במקומו. מעשים אלו היו חלק מתפקידו הבסיסי של המלך: שמירה על מאעת. המלך והאומה שהוא ייצג סיפקו לאלים מאעת כדי שיוכלו להמשיך ולמלא את תפקידיהם, מה ששמר על מאעת בקוסמוס כדי שבני האדם יוכלו להמשיך לחיות.
יחסי גומלין עם בני אדם > נוכחות בעולם האנושי

למרות שהמצרים האמינו שהאלים שלהם נוכחים בעולם הסובב אותם, המגע בין הממלכה האנושית והאלוהית היה מוגבל בעיקר לנסיבות ספציפיות. בספרות, אלים עשויים להופיע כבני אדם בצורה פיזית, אך בחיים האמיתיים, המצרים הוגבלו לאמצעי תקשורת עקיפים יותר.
אמרו שה"בה" של אל עוזב מעת לעת את הממלכה האלוהית כדי לשכון בדמויותיו של אל זה. על ידי אכלוס הדמויות הללו, האלים עזבו את מצבם הנסתר ולבשו צורה פיזית. בעיני המצרים, מקום או חפץ שהיה "קדוש" (ḏsr) היה מבודד וטהור מבחינה פולחנית, ולכן ראוי לאל לגור בו. פסלים ותבליטים של מקדש, כמו גם חיות קדושות מסוימות, כמו שור אפיס, שימשו כמתווכים אלוהיים בדרך זו. חלומות וטראנסים סיפקו מקום שונה מאוד ליחסי גומלין. במצבים אלה, האמינו שבני אדם יכולים להתקרב לאלים ולפעמים לקבל מהם מסרים. לבסוף, על פי אמונות שלאחר המוות המצריות, נשמות אנושיות עוברות לתחום האלוהי לאחר המוות. המצרים האמינו אפוא שבמוות הם יתקיימו באותה רמה כמו האלים ויבינו את טבעם המסתורי.
מקדשים, שבהם נערכו טקסי המדינה, היו מלאים בדמויות של האלים. דמות המקדש החשובה ביותר הייתה פסל הפולחן במקדש הפנימי. פסלים אלו היו בדרך כלל פחות מגודל אנושי טבעי ועשויים מאותם חומרים יקרים שנאמרו שהם יוצרים את גופם של האלים. במקדשים רבים היו מספר היכלי קודש, בכל אחד מהם פסל פולחן המייצג את אחד האלים בקבוצה. למשל שלישייה משפחתית. האל העיקרי של העיר נחשב כאדון שלה, והעסיק רבים מהתושבים כמשרתים במשק הבית האלוהי שהמקדש ייצג. האלים ששכנו במקדשי מצרים ייצגו ביחד את הפנתיאון כולו. אבל לאלוהויות רבות - כולל מספר אלים חשובים כמו גם אלו שהיו קטנים או עוינים - מעולם לא נבנו מקדשים משלהם, למרות שחלקם היו מיוצגים במקדשים של אלים אחרים.
כדי לבודד את הכוח המקודש בהיכל מטומאות העולם שבחוץ, סגרו המצרים את היכלי המקדשים והגבילו מאוד את הגישה אליהם. מלבד מלכים וכוהנים גדולים נמנע מהציבור מגע כלשהו עם פסלי פולחן. היוצא מן הכלל היה במהלך תהלוכות החגים והמועדים, כאשר הפסל הוצא מהמקדש הסגור במקדש נייד, שבדרך כלל הסתיר אותו מעיני הציבור. לאנשים הפשוטים היו פחות אמצעים לקיום יחסי גומלין ישירים. בחלקים הציבוריים יותר של המקדשים שולבו לעיתים קרובות מקומות קטנים לתפילה, החל מפתחים ועד חדרי תפילה עצמאיים ליד החלק האחורי של בניין המקדש. קהילות גם בנו וניהלו מקומות תפילה קטנים לשימושן, והיו משפחות שהיו להן מקדשים קטנים בבתיהם.
לקריאה נוספת

Leitz, Christian, ed. (2002). Lexikon der ägyptischen Götter und Götterbezeichnungen (in German). Peeters. Vol. I: ISBN 978-90-429-1146-8; Vol. II: ISBN 978-90-429-1147-5; Vol. III: ISBN 978-90-429-1148-2; Vol. IV: ISBN 978-90-429-1149-9; Vol. V: ISBN 978-90-429-1150-5; Vol. VI: ISBN 978-90-429-1151-2; Vol. VII: ISBN 978-90-429-1152-9; Vol. VIII: ISBN 978-90-429-1376-9.
Watterson, Barbara (1984). Gods of Ancient Egypt. Guild Publishing. ISBN 978-0-7134-4523-7.
ביאורים

↑  כתבים מצריים אינם קובעים במפורש שאוסיריס מת, וכך גם לגבי אלים אחרים. המצרים נמנעו מהצהרות ישירות על אירועים לא משמחים כמו מותה של אלוהות מועילה. אף על פי כן, המיתוס מבהיר שאוסיריס נרצח, וראיות אחרות כמו הופעת גופות אלוהיות בדואת מצביעות על כך שגם אלים אחרים מתים. עד לתקופה המאוחרת (בערך 664–323 לפנה"ס), מספר אתרים ברחבי מצרים נחשבו כמקומות קבורה של אלוהויות מסוימות.
↑  המילה המצרית ל"קבוצה של תשעה" הייתה psḏt. המונח שמקורו ביוונית ennead, בעל אותה משמעות ומשמש בדרך כלל לתרגומו.
↑  הספר "Der Eine und die Vielen", שתוקן מספר פעמים מאז 1971, והתרגום שלו לאנגלית, Conceptions of God in Egypt: The One and the Many, מופיע בסעיף "יצירות שצוטטו" במאמר זה.
↑  הלבוש האלוהי הושפע לפעמים משינויים בלבוש האנושי. בממלכה החדשה, אלות הוצגו עם אותו כיסוי ראש בצורת נשר ששימשו מלכות באותה תקופה, ובתקופה הרומית, אלים אפוטרופיים רבים הוצגו בשריון ורכובים על סוסים כמו חיילים.
↑  לא ידוע בוודאות על פסלים של אלוהויות שהיו דימויי פולחן ששרדו, אם כי לכמה מהם יש את המאפיינים הנכונים ששירתו מטרה זו.
↑  זמן רב חשבו שפילאה נסגרה על ידי צבאות יוסטיניאנוס הראשון בין 535 ל-537 לספירה. מחקר אחרון ערער על תפיסה זו וטען שפולחן המקדש חדל לתפקד בסוף המאה החמישית, זמן מה לאחר הסימנים האחרונים של פעילות ב-456 או 457.
הוצא מהקשרו

| --- | --- |

הספר הראשון בסדרה
 מידע כללי
 מאת:  מרדכי אלון, אמיר דורון 
 שפת המקור:  עברית 
 
הוצא מהקשרו הוא שמה של סדרת ספרים ובהם אוסף ציטוטים של "אמרות שפר", לרוב של מפורסמים, שנלקחו מהתקשורת הישראלית. לכל ציטוט מצוין מי אמר אותו ובאיזה הקשר, ולעיתים מצורפת הערה הומוריסטית. את הציטוטים ליקטו אמיר דורון ומרדכי (מורדי) אלון, וכל הספרים יצאו בהוצאת גלורי. עד היום הסדרה כוללת תשעה ספרים. דורון ואלון הוציאו ביחד גם את הסדרה "העשירייה הפותחת".
מקור השם של סדרת הספרים, שהוצע על ידי דורון, בטענה נפוצה של אנשים על כך שדבריהם "הוצאו מהקשרם" - כלומר שהמשפט המצוטט מנותק מההקשר המקורי שלו בצורה שגורמת לדברים להישמע מגוחכים.
תולדות הספרים

לאחר שאמיר דורון ראה ספר דומה בטיול לחו"ל, הוא הציע למרדכי אלון ליצור ספר דומה בישראל. אלון, עיתונאי פורש ומעסיקו לשעבר  של אמיר באתר האינטרנט "גלורי" לתרבות ישראלית, נענה להצעה. השניים בילו זמן רב בארכיון ספריית בית אריאלה עד שהגיעו לטיוטה ראשונית.
השניים הציגו את הספר לתשע הוצאות ספרים גדולות שדחו אותו כיוון שלא האמינו שיהיו די קוראים לספר כזה. לאחר כישלונותיהם הרבים שכרו הכותבים גרפיקאית והוציאו את הספר בעצמם.
בחנויות הספרים זכה הספר תחילה להצלחה בינונית. המחברים, שרצו לעורר תשומת לב לספר, שלחו אותו לעיתונות בצירוף הודעה פרובוקטיבית. תוך זמן קצר זכה הספר לתשומת לב רבה באמצעי התקשורת וכותביו רואיינו על ידי אנשי תקשורת בולטים כאלי יצפאן ורפי רשף. לאחר הצלחת הספר והפיכתו לרב-מכר, הקימו השניים את הוצאת "גלורי", הקרויה על שם אתר האינטרנט בו הכירו.
גם לאחר הצלחת ספרים קודמים בסדרה, לא בחלו אלון ודורון בפרובוקציות. ב-3 במאי 2005 הם שלחו מכתב לכל אחד מחברי הכנסת המבקש מהם ציטוטים שונים הראויים להיכלל בספר:
בעוד כחודשיים יצא לאור הכרך השביעי בסדרת רבי המכר "הוצא מהקשרו".
הכרך יעסוק בפוליטיקה הישראלית ויובאו בו כל המשפטים השנונים, המצחיקים, המביכים והטפשיים של פוליטיקאים... בימים אלו אנו מסיימים את שלב העריכה הראשוני של הספר ונשמח מאוד לקבל ממך ציטוטים שנאמרו מפיך או מהקולגות ואשר ראויים לדעתך להיכלל בספר.
לאחר שלא קיבלו אף ציטוט מחברי הכנסת, הם פרסמו את המכתב כפתיחה לספר.
הספרים השונים בסדרה

הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של הספורט הישראלי (2001) - הספר הראשון בסדרה.
הוצא מהקשרו 2 - משפטי המחץ של הספורט הישראלי (2001).
הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של הקולנוע הישראלי (2002) - בניגוד לשאר ספרי הסדרה, הלועגים לדמויות הנמצאות בהם, ספר זה הוא בעיקרו מחווה לקולנוע הישראלי ומצוטטות בו קלאסיקות מתוכו. רק שני פרקים מתוך 20 הפרקים שבספר כוללים אמרות שפר הקשורות לקולנוע שלא נאמרו בסרטים. מסיבה זו הקריקטורות בתחילת הפרקים פחות מוקצנות (ראו פרק "מבנה").
הוצא מהקשרו 3 - משפטי המחץ של הספורט הישראלי (2003).
הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של התקשורת הישראלית (2004) - ספר זה כולל בעיקר אמרות שפר של אנשי תקשורת שונים.
הוצא מהקשרו 4 - משפטי המחץ של הספורט הישראלי.
הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של הפוליטיקה הישראלית (2006).
הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של עולם העסקים הישראלי (2006).
הוצא מהקשרו 5 - משפטי המחץ של הספורט הישראלי (2010) - הספר מוקדש לאמרות של שדרי ופרשני הספורט.
מבנה

לספרים בסדרה יש מבנה אחיד יחסית. עם זאת, יש גם הבדלים לא מעטים בין הספרים. העמוד הראשי של הספרים בסדרה כולל את הכיתוב "הוצא מהקשרו" ולידו בועת דיבור בסגנון קומיקס שבו נכתבת כותרת המשנה של הספר, "משפטי המחץ של...".
הספרים בסדרה מחולקים לפרקים לפי נושאים, כגון בדיחות קרש, חוסר טקט, שיבושים של פתגמים וכו'. בראש כל פרק מופיע דף פתיחה עם שם הפרק וקריקטורה של אחד האנשים המצוטטים בו, מלבד הפרקים בספר על התקשורת הישראלית שבו הפרקים נפתחים בקריקטורות בווריאציות שונות של "הברווז העיתונאי" מתחילת הספר על פי נושא הפרק. לעיתים מופיע לצד הקריקטורה גם סמל מיוחד לפרק.
בכל עמוד מופיעים לרוב שניים־שלושה ציטוטים. הציטוטים מודפסים בכתב גדול, ומתחתם מופיעות הערות העורכים ומקור הציטוטים. ברוב הספרים מופיע עמוד הנקרא "מלך הציטוטים", ובו מופיעים האנשים המצוטטים ביותר. בספרים על התקשורת והקולנוע נוספו דירוג הערוצים והסרטים המצוטטים ביותר (בהתאמה). בסוף הספרים יש גם אינדקס, המפנה לעמודים בהם נמצאים ציטוטים של אנשים שונים (המסודרים לפי סדר אלפביתי).
השפעה, הערכה וביקורת

ספרי "הוצא מהקשרו" זכו להצלחה מסחרית רבה, ונמכרו בעשרות אלפי עותקים. תוכניות אירוח רבות אירחו את יוצריו, ובעיתונים נכתבו מספר כתבות על הספרים.
בעקבות הספרים, הכדורגלן אלון מזרחי, למשל, הפך לסמל לטיפשות וזכה ללעג רב על ציטוטיו. אנשים נוספים שספגו לעג רב בספרים הם שלמה שרף, אייל ברקוביץ' ומשה גרטל. שם הסדרה הפך לשם נרדף לאמרות שפר ופליטות פה.
מבקרי הסדרה היו חלוקים בדעותיהם. כתב ידיעות אחרונות עמוס אורן הגדיר את הספר הראשון בסדרה כ"אוסף מצחיק, משעשע ומפתיע", ארי שמאי מהעיתון זמן תל אביב כתב כי אותו הספר הוא "ספר מקסים ומומלץ" ואביב לביא מהארץ כתב עליו כי "הספר נותן סיבה לחייך ובו בזמן מעשיר את הזיכרון הקולקטיבי הדליל של הספורט המקומי". לעומת זאת, מבקרי הסדרה טענו שהיא אינה איכותית, ושהספרים משפילים את המצוטטים בהם. המבקר הבולט ביותר היה אבי רצון, שכתב:
...צר עולמו כעולמם של הסופרים החדשים שהוציאו שלושה ספרים מהקשרם, על חשבונו של אלון מזרחי, וכבר הם רואים את עצמם כראויים לזכייה בפרס נובל לספרות. מקורות יודעי דבר אף מדווחים כי בחודשים האחרונים יושבים השניים בבית הסופר בתל אביב ומעניקים חתימות לתושבי ישראל. לא ראיתי אף אחד משלושת הספרים שחיברו יורשיהם של טולסטוי, דוסטויבסקי ועגנון. אני כן יודע שחלוץ הפועל כפר סבא הושם בהם ללעג ולשנינה על ידי שניים שלא מצאו את מקומם אפילו בתקשורת הספורט שלנו ולכן נותר להם להיות המגיהים שלה.
הערות שוליים

↑  ‏מרדכי אלון‏ (Q118913686)
↑  ‏גלורי‏ (Q100968468)
↑  קטע זה מתבסס על עדותם בפני כותב הערך.
↑  "הוצא מהקשרו-משפטי המחץ של הפוליטיקה הישראלית", עמודי הפתיחה
↑  ציטוט זה נאמר לאחר שנכתבו רק שלושה ספרים בסדרה (מלבד ספר המחווה לקולנוע הישראלי).
זאב לקויר

| --- | --- |

צילום משנת 1999. צלם: ג'ון מרטין. ullstein bild/getty images  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  26 במאי 1921 ברסלאו = ורוצלב, שלזיה, אז בגרמניה 
 פטירה:  30 בספטמבר 2018 (בגיל 97) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מעסיק:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת ג'ורג'טאון, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
זאב וולטר לקויר (באנגלית: Walter Ze'ev Laqueur;‏ 26 במאי 1921 – 30 בספטמבר 2018) היה היסטוריון יהודי-אמריקאי ופרשן פוליטי, יליד שלזיה, אז בגרמניה. בשנים 1938–1953 חי בארץ ישראל המנדטורית ואחר כך במדינת ישראל. כיהן כפרופסור באוניברסיטת ברנדייס ואוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית.
תחומי מחקריו היו בעיקר השואה, אירופה בימי המלחמה הקרה ואחריה, הטרור, והסכסוך במזרח התיכון.