stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גארפילד הופך לאמיתי
תקציר העלילה

גארפילד חי עם הכלב אודי ובעליו ג'ון בעיר פרוורית המאוכלסת על ידי דמויות מצוירות בתוך רצועת עולם הקומיקס. גארפילד הוא כוכב הקומיקס, ושגרת חייו אינה משתנה מה שגורם לו להשתעמם ולהיות מתוסכל מחייו. יום אחד במהלך צילומים לקומיקס, נפער חור בקיר של אולפני הצילומים המוביל אל העולם האמיתי, כאשר גארפילד מביט בעגלת נקניקיות הוא חושק בהן וקופץ מהחור כאשר בעקבותיו הכלב אודי. זמן קצר לאחר שגארפילד ואודי עוברים לעולם האמיתי הם מתחילים להבין את הקשיים היום-יומיים האמיתיים.
במהלך טיול בפארק העירוני בעולם האמיתי גארפילד פוגש בחתול רחוב בשם שקי אשר מזמין אותו לארוחת ערב עם חבריו, גארפילד פוגש בחבריו - חתול וחתולה זמרים המעלים מופע ובכך משיגים את מזונם. מאוחר יותר, כשעולה הירח ומגיע הערב, גארפילד נאלץ לישון בבית הרוס. בעקבות הקשיים שעובר גארפילד הוא מתחיל יותר ויותר לרצות לחזור לעיתון, ומבין שבלעדיו אין קומיקס ומכך יוצא להציל את עולמו.
גארפילד ואודי מתחילים לעבור בחינות רבות וקשיים באותו הזמן על מנת לקבל את הרצועה בחזרה, בזכות מכונה שממציאים חבריו של גארפילד מעולם הקומיקס הוא מצליח לחזור ולהבין את משמעות חייו. בנוסף, גארפילד מחליט להעניק לחבריו שפגש בעולם האמיתי פינת קומיקס משלהם על מנת שלא ימשיכו לגור ברחובות.
ביקורת

הסרט זכה לביקורות שליליות רבות ומעריצי הקומיקס התאכזבו ממנו. המבקרים אמרו כי הדמויות חביבות לעיתים נדירות וגארפילד אינו אותו גארפילד אהוב.
משחק המחשב

ב-17 באוקטובר 2008 יצא משחק פעולה ממוחשב "גארפילד הופך לאמיתי" עבור Wii, המבוסס על הסרט.
ב-21 ביולי 2009 המשחק יצא עבור DS.
שם המשחק זהה לשם הסרט - "גארפילד הופך לאמיתי".
הערות שוליים

↑  "גארפילד הופך לאמיתי", באתר Amazon.com
↑  גארפילד הופך לאמיתי (Nintendo Wii) באתר GameFAQs
↑  גארפילנד הופך לאמיתי (Nintendo Wii), באתר IGN
↑  Garfield Gets Real - Release Information for Wii
↑
↑  גארפילד הופך לאמיתי (Nintendo DS) באתר GameFAQs
↑  גארפילד הופך לאמיתי (Nintendo DS), באתר IGN
↑  Garfield Gets Real - Release Information for DS
↑
| גארפילד |
| --- | --- | --- |
| סדרות | הנה בא גארפילד (1982) (אנ') • גארפילד בעיר (1983) (אנ') • Garfield in the Rough (1983) • הרפתקאות ליל כל הקדושים של גארפילד (1985) (אנ') • גארפילד בגן עדן (1986) (אנ') • גארפילד בהוליווד (1987) (אנ') • חג המולד של גארפילד (1987) (אנ') • גארפילד: 9 נשמות (1988) (אנ') • Garfield's Babes and Bullets (1989) • חג ההודיה של גארפילד (1989) (אנ') • הפנטזיות של גארפילד (1990) (אנ') • גארפילד חוזר לחיים (1991) (אנ') |  |
| סרטים | גארפילד: הסרט (2004) • גארפילד 2 (2006) • גארפילד הופך לאמיתי (2007) • פסטיבל הצחוק של גארפילד (2008) • גארפילד וכח החיות (2009) • גארפילד (2024) |  |
| אחר | גארפילד (קומיקס) • גארפילד (סדרת טלוויזיה) • גארפילד (דמות) |  |
אריזת המשחק עבור ה-Wii
תראו מי מדבר עכשיו

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  דמויות מאת איימי הקרלינג
 בימוי:  טום רופלווסקי 
 הופק בידי:  לסלי דיקסון, איימי הקרלינג 
 תסריט:  טום רופלווסקי
 עריכה:  הנרי היטנר מייקל א. סטיבנסון
 שחקנים ראשיים:  ג'ון טרבולטה קירסטי אלי דייוויד גלגר טבת'ה לופין דני דה ויטו דיאן קיטון
 מוזיקה:  ויליאם רוס 
 צילום:  אוליבר סטייפלטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Tri-Star Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 5 בנובמבר 1993
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ילדים, סרט קומדיה, סרט חג המולד 
 תקציב:  $22,000,000
 הכנסות:  $10,340,263
 הכנסות באתר מוג'ו:   lookwhostalkingnow
 סרט קודם:  תראו מי מדברת 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תראו מי מדבר עכשיו (במקור: Look Who's Talking Now) הוא קומדיה רומנטית משנת 1993, שהיא סרט המשך שני לסרט משנת 1989 "תראו מי מדבר". בסרט זה מככבים ג'ון טרבולטה וקירסטי אלי. עוד מככבים בסרט: ליזל אנתוני ואולימפיה דוקאקיס. ג'ורג' סיגל וצ'ארלס בארקלי מופיעים הופעת קמאו בסרט.
שלא כמו בסרטים הקודמים, סרט זה לא כולל קריינות של המונולוגים הפנימיים של הילדים על ידי ברוס ויליס, רוזאן בר, או ג'ואן ריברס, אלא הפעם דני דה ויטו ודיאן קיטון מספקים קריינות בעבור זוג כלבים - המצטרפים החדשים למשפחה. בהתאמה, עלילת הסרט מתמקדת יותר על אירועים המתרחשים בחיי חיות המחמד, יותר מאשר יתר בני המשפחה.
תקציר העלילה

בסרט המשך זה הילדים כבר גדלו וכעת מדברים. ג'יימס (ג'ון טרבולטה) מוצא עבודה בתור טייס פרטי של נשיאת חברת קוסמטיקה בעוד שאשתו מולי (קריסטי אלי) מפוטרת מעבודתה ומתבקשת להשגיח על כלבת הפודל המפונקת של נשיאת החברה. בנוסף בנם מייקי אשר מעוניין בכלב משלו מזה זמן רב, מביא הביתה כלב רחוב קשוח.
בניגוד לשני הסרטים הראשונים בהם הילדים מדברים, בסרט זה הכלבים הם המספרים (קולותיהם של דני דה ויטו ודיאן קיטון).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ון טרבולטה | ג'יימס |  |
| קירסטי אלי | מולי |  |
| דייוויד גלגר | מייקי |  |
| טבת'ה לופין | ג'ולי |  |
| דני דה ויטו | רוקס | קול |
| דיאן קיטון | דפני | קול |
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות שליליות בלבד, ולפיכך לציון 0% (אפס אחוזים) באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 23 ביקורות.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Young Artist Award | דייוויד גלגר - השחקן הטוב ביותר עד גיל 10 | מועמדות |
| 1994 | Young Artist Award | טבת'ה לופין - השחקנית הטובה ביותר עד גיל 10 | מועמדות |
| 1994 | Young Artist Award | סרט המשפחה הטוב ביותר | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "Look Who's Talking Now‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
איגי וקסמן

| --- | --- |

איגי וקסמן בהופעה בבריכת הסולטן, 1998
 לידה:  8 ביולי 1972 (בת 52) טורונטו, קנדה
 שם לידה:  מיה ג'ניפר וקסמן
 שם במה:  איגי וקסמן 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  רוק, פופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  הד ארצי, התו השמיני
 האתר הרשמי של איגי וקסמן
 
אִיגִי (מיה) וקסמן (נולדה ב-8 ביולי 1972 בטורונטו שבקנדה) היא זמרת, מלחינה ופזמונאית ישראלית, זמרת השנה של רשת ג' לשנת 1997.
ביוגרפיה

וקסמן נולדה בטורונטו שבקנדה בשם מיה ג'ניפר וקסמן לסימה, שפית במקצועה, ולריצ'רד. ב-1979, כשהייתה בת שבע, עלתה לישראל עם אמה. התגוררה בשכונת בקעה בירושלים. ב-1986 נפטר אביה. באותה שנה אימצה וקסמן את השם הפרטי "איגי", עקב הערצתה לאיגי דיין, מתופף להקת משינה. אותו השם ליווה אותה לאורך הקריירה שלה.
חיים אישיים

וקסמן נישאה לחמי רודנר ב-1995, וב-1999 הם התגרשו.
ב-2012 נישאה בשנית לעַתַּי שולברג, שהשתתף בתוכנית "האח הגדול", הצעיר ממנה ב-12 שנה. באותה שנה, ביום הולדתה ה-40 של וקסמן, נולדה בתם לילי. ב-2016 נולד לזוג בן.
בת דודתה היא המאפרת והיוטיוברית אשלי וקסמן בקשי.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1995: אדום
1997: לא מחכה יותר לדוור
2000: בעדינות
2006: מסתובבים
הערות שוליים

↑  אמיר עמרמי, איגי מהבלוק, באתר nana10‏, 3 במרץ 2006
↑  איגי וקסמן, באתר רשת 13
↑  אהד פישוף, פגישה - עושות קולות - להקת היפוכונדריה, כל העיר, 1 באפריל 1988
↑  יורם בר, על אדמה מקולקלת, 13 במאי 1988
↑  יואב בירנברג, הבא בתור הוא כלום, חדשות, 4 בדצמבר 1991
↑  אורן לב, לא מחכה יותר, מוזיקה, הטור של אורן לב
↑  מאירה את המסך בהתרסה שובת לב - איגי וקסמן ב"חסד מופלא", חדשות, 16 בדצמבר 1992
↑  איגי וקסמן - אדום (באנגלית), נבדק ב-2023-07-04
1 2 3  איגי וקסמן - 20 שנה לאלבום אדום, באתר alma-music
↑  Dana International - Yesh Bo Esh דנה אינטרנשיונל - יש בו אש, נבדק ב-2023-07-04
↑  איגי וקסמן - בטי בם (באנגלית), 1996, נבדק ב-2023-07-04
1 2  איגי וקסמן - לא מחכה יותר לדוור (באנגלית), נבדק ב-2023-07-04
↑  נילי ברקן, ‏עלתה ליגה, איגי, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2000
↑  גידי אביבי, עדיין פוחדת ממחויבות, באתר הארץ, 16 באפריל 2006
↑  אמילי גרינצווייג‏, חזיז ורעם, באתר וואלה, 14 באוקטובר 2010
מתן אברמוביץ', עכבר העיר, איגי וקסמן תחליף את שרון חזיז בהנחיית "יפה לך", באתר הארץ, 14 באוקטובר 2010
↑  כולם בהלם: איגי וקסמן נפרדת מהיכל התהילה, באתר ‏מאקו‏, 6 במאי 2011
↑  איגי וקסמן - אורות וצללים, נבדק ב-2023-07-04
↑  בר זגה, דיוות: נונו, יאיר לפיד וכוכבי "קופה ראשית" בערב מחווה לדנה אינטרנשיונל, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 28 באוגוסט 2022
↑  איגי וקסמן - יש בו אש (לייב) - ערב הצדעה לדנה אינטרנשיונל, נבדק ב-2023-07-04
↑  איגי וקסמן - כלום לא קרה (Prod. by Doli & Penn), נבדק ב-2023-06-10
↑  איגי וקסמן, שישבה מטרים ספורים מזירת הפיגוע: "ראינו את הדריסה, שמענו יריות. אני בשוק", באתר ynet, 4 ביולי 2023
↑  יפעת הללי אברהם, ‏חזרה לחיתולים: איגי וקסמן ילדה בן שני, באתר ‏מאקו‏, 28 במרץ 2016
| איגי וקסמן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | אדום • לא מחכה יותר לדוור • בעדינות • מסתובבים |  |
| ערכים קשורים | איפה הילד? • אשלי וקסמן בקשי (בת דודה) • חמי רודנר • ישי אדר • "היכל התהילה" • "יפה לך" |  |
| איגי וקסמן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| אדום | "תישא אותי לאשה" • "תהרוג אותי לאט" • "אדום" • "אין לי מה לומר לך" • "מאוד פרוע" • "פחד" • "יש לי חברה" |  |
| לא מחכה יותר לדוור | "לא מחכה יותר לדוור" • "בדרך למילווקי" • "קח את מה שיש בי" • "שיר הנגב" • "לעצום עיניים" • "תיפצע כשתרוץ אלי שוב" |  |
| בעדינות | "צופה בך" • "רק רגע" • "איש קטן למטה" • "עוד קצת" • "בעדינות" |  |
| מסתובבים | "תמיד אוהב תמיד נפגע" • "משחקת עם בובות" • "דולי פרטון" |  |
| סינגלים אחרים | "בטי בם" • "יש בו אש" • "רק בשביל לקבל חיבוק" • "יש עוד סיכוי" • "אורות וצללים" • "בוא איתי" • "הלכנו לאיבוד" • "הספוט עליי" • "כלום לא קרה" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299233205171  ISNI: 0000 0004 0248 9735  VIAF: 298205161   WorldCat (עם VIAF): 298205161 
איגי וקסמן עם היי פייב בהופעה בבריכת הסולטן, 1998
ג'ונתן מן

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1947 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בספטמבר 1998 (בגיל 51) האוקיינוס האטלנטי 
 לימודי רפואה:  הרווארד קולג', תיכון ניוטון סאות', בית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הארווארד, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, בית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון 
 תפקידים:  רופא 
 בן או בת זוג:  Mary Lou Clements-Mann (1996–1998) 
 
ג'ונתן מן (Jonathan Mann;‏ 30 ביולי 1947 – 2 בספטמבר 1998) היה ראש תוכנית האיידס הגלובלית (GPA) של ארגון הבריאות העולמי. כיהן כאפידמיולוג במדינת ניו מקסיקו, וכסגן מנהל משרד הבריאות של ניו מקסיקו. בשנים 1984–1986 כיהן מן כמייסד ומנהל פרויקט SIDA בזאיר. מן מונה לראש תוכנית GPA בשנת 1986. ב-1998 נהרגו מן ואשתו, ד"ר מרי-לו קלמנטס-מן, בהתרסקות טיסה 111 של סוויסאייר.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

מן נולד בבוסטון, מסצ'וסטס בשנת 1947, ילד שני למשפחה בת ארבעה ילדים. אביו, ד"ר ג'יימס מן, היה פסיכואנליטיקן ידוע ואימו עובדת סוציאלית. גישתם לעולם האקדמיה ועיסוקיהם שהיו קשורים בטיפול בבני אדם, היו חלק בלתי נפרד מחיי המשפחה. ג'ונתן ואחותו הגדולה קרול החלו להביע עניין במדע בהיותם בני נוער ולקחו חלק במחנות חפירה ארכאולוגיים. מקור השפעה נוסף על עולמו של מן הם הספרים. מן היה קורא נלהב ובין היתר הושפע רבות מספרו של אלבר קאמי, 'הדבר', בו הגיבור נלחם מלחמה מתמדת נגד מגפה חרף כל הקשיים. חיי הגיבור בספר הפכו למופת עבור מן. עם תום לימודיו התיכוניים מן פנה ללימודי היסטוריה באוניברסיטת הרווארד. בשנתו השלישית ללימודים נסע לפריז ללימודי מדעי המדינה. בפריז פגש את מי שתהיה אשתו לעתיד, מרי- פול בונדט. כעבור שנה, עם חזרתו לארצות הברית, נישאו השניים, ובמקביל קיבל מן את התואר האקדמי הראשון שלו (BA). לזוג נולדו במרוצת השנים שלושה ילדים.
בשנת 1974 קיבל מן תואר ד"ר מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. הוא החל את לימודי הרפואה שלו בשאיפה להתמקצע כרופא עיניים, אך במהרה החל להתעניין בנושא בריאות הציבור. לאחר קבלת התואר מן וזוגתו עברו להתגורר בניו מקסיקו, שם עבד כאפידמיולוג ב'מרכז לבקרת ומניעת מחלות'. בהמשך השתלב מן במחלקת המדינה של ניו מקסיקו לבריאות הציבור, שם עבד 10 שנים כשעיקר עיסוקו סבב את המאמץ למגר את מחלת הדבר.
ביוגרפיה > גילוי האיידס

בשנת 1981 הופיע לראשונה נגיף האיידס בארצות הברית, תחילה בקרב קהילת ההומוסקסואלים בסן פרנסיסקו, קליפורניה. המחלה התפשטה במהירות ברחבי המדינה ותוך זמן קצר אובחנו אלפי מקרים של הידבקות בה. עד שנת 1983 ה'מרכז לבקרת ומניעת מחלות' אסף מידע מספק כדי להכריז כי זו מחלה המועברת על ידי הדבקה מנשא של המחלה וכי קיימות דרכי הדבקה ברורות. רוב מקרי האיידס באותה תקופה אובחנו בקרב הומוסקסואלים. במקביל, מאירופה החלו מגיעים דיווחים על כך שמהגרים אפריקאים מבקשים טיפול רפואי עבור מחלה שתסמיניה היו דומים לאלו של האיידס ושפוגעת בגברים ונשים כאחד.
ביוגרפיה > פרויקט SIDA

ב- 18 באוקטובר 1983, קבוצת מדענים מרחבי העולם הגיעה לקינשאסה, זאיר (כיום הרפובליקה של קונגו). החוקרים הבחינו כי בבית החולים Mama Yamo התרחשו מקרי מוות רבים של חולים ללא אבחנה ברורה. בקרב החוקרים עלתה ההשערה כי ייתכן שהתופעה בה הם חוזים בזאיר זהה לתופעות שהתרחשו באותה עת בארצות הברית ואירופה. צוות המומחים שנשלחו מה'מרכז לבקרת ומניעת מחלות' ומ'המוסד הלאומי לבריאות' הבלגי, בראשות פיטר פיו, גילה את נגיף האבולה, המועבר, בדומה ל־HIV, דרך נוזלי הגוף. לאור הממצאים בזאיר החליט מנהל ה'מרכז למניעת ובקרת מחלות' למנות את מן, האפידמיולוג הראשי של ניו מקסיקו, לעמוד בראש תוכנית מחקר בינלאומית בנושא האיידס שתפעל בזאיר. מן היה מועמד טבעי לתפקיד בשל מומחיותו כאפידמיולוג וידיעתו את השפה הצרפתית. מן קיבל את ההצעה ועבר עם משפחתו להתגורר בזאיר לפרק זמן של שנתיים, במהלכן הקים את פרויקט SIDA, מיזם מחקר משותף בנושא האיידס של המדינות זאיר, ארצות הברית ובלגיה.
ביוגרפיה > התוכנית הגלובלית לאיידס (GPA) של ארגון הבריאות העולמי (WHO)

מן גילה בשהותו באפריקה את ממדיה העצומים של מחלת האיידס באזור שמדרום לסהרה. חשיפה זו הבהירה לו את חומרת המצב ויצרה אצלו מחויבות רבה למלחמה בנגיף. הוא הפך לדמות מובילה בקהילת המדענים ופעילי זכויות האדם, אשר הפכו מודעים יותר ויותר לממדי המגפה. מן החזיק בתובנה כי איידס הוא מחלה זיהומית אשר משגשגת בתנאים של עוני, הגירה לעיר, דיכוי ואלימות חברתית, ולפיכך לא ניתן לטפל בה כבכל מחלה זיהומית אחרת. מן הבין שחלק מהמרכיבים הקשורים לנסיבות ההידבקות אינם ביו-רפואיים גרידא: נשים עלולות שלא לדרוש מבעליהן להשתמש בקונדומים בשל חשש מאלימות, ילדי רחוב ואלמנות חסרות זכויות ירושה, התלויים במין למחייתם לא יכולים להפחית את כמות הפרטנרים שלהם ליחסי מין (ראו גם: 'משנתו של מן'). ב-20 בנובמבר 1986 הוכרז במטה האו"ם על מחויבות ארגון הבריאות העולמי למניעת ומיגור מחלת האיידס. מן מונה לראש התוכנית הגלובלית למניעת איידס של ארגון הבריאות העולמי. מינויו של מן, אזרח ארצות הברית, לתפקיד כה בכיר בארגון לא היה טריוויאלי, אך ניסיונו המחקרי בזאיר, ידענותו המופלגת בתחום והחזון שהציג למאבק במחלה הלמו את התפקיד המאתגר של הובלת החזית הבינלאומית נגדה. באותה תקופה הגישה בעולם כלפי האיידס הייתה שמרנות מלווה באימה: עד שנת 1987, 81 מדינות יצרו חקיקה נגד נשאי איידס או נגד קבוצות סיכון לחלות במחלה (בעיקר גברים הומוסקסואלים וזונות). אל מול אותה שמרנות הציג מן עם כניסתו לתפקיד קו מחשבה הגיוני לפעולה וחומל עבור כל אדם.
מן כיהן כראש התוכנית הגלובלית למניעת איידס עד שנת 1990. במהלך כהונתו הושגה התקדמות אינטנסיבית במלחמה באיידס. תוך שנתיים גייס מן סכום של כמעט 100 מיליון דולר עבור פעילות הארגון. מדיניות הארגון הלמה את הפילוסופיה של מן. במהלך עימותים רבים שנאלץ לקיים עם פקידי ממשל במדינות שונות הוא הבין כי השליטה במגפה באופן רציונלי לא מתאפשרת כאשר אין הסכמה על הנחת הבסיס כי חייהם של כל בני האדם הם שווים בערכם. לפי השקפתו של מן הדרת קבוצות חברתיות ואי הגנה על זכויות אדם עשויה לא רק למנוע את עצירת המגפה אלא אף להקל על התפשטותה. הוא קרא להגנה על כלל האוכלוסייה ולשמירה על זכויות אדם.
אחת מיוזמותיו הראשונות בארגון הייתה כינוס ועידה גלובלית בנושא איידס בה לקחו חלק אפידמיולוגים, אנשי אתיקה ומדענים מרחבי העולם. בשל העובדה כי מנהיגים מסוימים התכחשו למגפת האיידס ולצורך בפעולה לבלימתה, ועל מנת לקדם את סדר היום שלו בדבר זכויות אדם, פעל הארגון פעמים רבות בשיתוף פעולה מול ארגונים לא ממשלתיים. אט אט מדינות רבות אימצו תוכניות המבוססות על הבנה של חשיבותן של בריאות הציבור וזכויות האדם.
יוזמה נוספת של מן הייתה כינוס של שרי בריאות מכ- 150 מדינות בלונדון, בו הוחלט על קידום אסטרטגיה של שיתוף פעולה לעידוד השימוש בקונדומים על מנת לבלום את התפשטות המגפה.
ביוגרפיה > פרשיית עזיבתו של מן את התוכנית הגלובלית למניעת איידס (GPA)

כאשר מונה ד"ר הירושי נאקז'ימה מיפן לראש ארגון הבריאות העולמי, הוא ביטא אי שביעות רצון ממעמדו הרם של מן בארגון. נקז'ימה החל לקצץ בתקציבה של התוכנית הגלובלית למניעת איידס ובמשאביה, כאשר הוא מסתמך על דיווחים מהמזכירות שלו ומיריבים פוליטיים של התוכנית הגלובלית למניעת איידס. נקז'ימה קיבל את הערכותיהם לפיהן התוכנית של מן אינה מידתית ביחס לכמות מקרי האיידס אותם ניתן להוכיח. המדיניות של נקז'ימה העדיפה התמקדות במאבק במלריה והשקעת משאבים בתוכניות בנושאים שהיו פופולריים וזכו לתשומת לב ציבורית רבה. העימות הגלוי הראשון בין נקז'ימה למן התרחש בוועידת 'יום האיידס העולמי' הראשונה שהתקיימה ב- 1.12.1988. ימים ספורים לפניה נחשף מן לתמלילי ריאיון שהעניק נקז'ימה, שהיה עתיד להתפרסם בעיתון הצרפתי לה מונד, בו רמז כי יש לאזן בין הזכויות של חולי האיידס לבין האינטרסים הרחבים של החברה. מן היה מזועזע מהדברים וראה בהם כמבשריה של מדיניות איסורים והגבלות על ההגירה והתעסוקה של חולי האיידס. הוא איים שאם הריאיון יפורסם, יתפטר במהלך נאומו בוועידה. אמנם לבסוף משך נקז'ימה את הריאיון אך תהליך הדרתו של מן מישיבות נמשך ונעשתה פגיעה ביכולתו לממש את תקציב הנסיעות שלו לצורכי עבודה. בשנת 1990, על רקע המחלוקות בינו לנקז'ימה, החליט מן לפרוש מתפקידו.
ביוגרפיה > פעילות לאחר עזיבת ה-GPA

בשנת 1991 ייסד מן את ארגון 'רופאי העולם'(Doctors of the World). הוא שאף שהארגון יהווה פלטפורמה לתוכניות בנות-קיימא לקידום ולהגנה על בריאות וזכויות אדם בארצות הברית ובארצות נוספות.
בשנת 1993 מונה מן כפרופסור לעמוד בראש 'מרכז Francois-Xavier Bagnoud לבריאות ולזכויות אדם' באוניברסיטת הרווארד, אשר תרם גם להקמתו. מן ייסד את כתב העת 'בריאות וזכויות אדם' שיוצא לאור במסגרת המרכז. כחלק מפעילות המוסד קידם את המאבק להנגשת תרופות לחולי HIV במדינות מתפתחות וארגן כנסים בנושא מגפת האיידס העולמית באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1995 פרסם מן מסמך תחת הכותרת 'הצהרה עולמית בדבר זכויות אדם'. במסמך טען כי יש להבין לעומק את הגורמים הבסיסיים המחמירים את הפגיעות למחלת האיידס, וכי קיימות דרכים רבות בהן המחלה יכולה לחדור לקהילה או מדינה מסוימת. הוא טען כי ללא תלות במקור הופעת המחלה, מי שהופכים הכי פגיעים לה אלו הקבוצות המודרות שבשולי החברה. הוא אף טען כי לא ניתן לעצור התפשטות המחלה בלי טיפול בהקשר החברתי ובנושא זכויות האדם.
בינואר 1996 מונה מן למנהל בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת אלגייני (Allegheny).
ביוגרפיה > נישואים שניים

בשנת 1996 נישא מן בשנית למרי לו קלמנטס, חוקרת מיקרוביולוגיה מולקולרית ואימונולוגיה. בין השניים התקיימו שיתופי פעולה מקצועיים: קלמנטס אימצה את מחויבותו הרבה של מן לזכויות אדם, והוא אימץ את אמונתה כי על מנת לקדם חיסון לאיידס יש לערוך מחקרים על מועמדים זמינים לניסוי. הנושא היה שנוי במחלוקת וגרר גינויים מטעם רופאים ומדענים רבים, אך מן טען כי כאשר לא מתבצעים ניסויים מתרחשת פגיעה גדולה יותר בזכויות אדם.
ביוגרפיה > מותו של מן

ב-2 בספטמבר 1998 היו בני הזוג מן בדרכם לכינוס של האו"ם בנושא חיסון לאיידס בז'נבה. מטוס סוויסאייר בו טסו התרסק וכל נוסעיו נהרגו. ערב התאונה שסיימה את חייו כיהן מן כדיקן בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת 'אלגני' למדעי הבריאות, מנהל מרכז 'פרנסואה-ז׳אבייר בגניו' לבריאות וזכויות אדם באוניברסיטת הרווארד, מנהל מרכז האיידס הבינלאומי באוניברסיטת הרווארד, ויו"ר ארגון 'קואליציית מדיניות האיידס הגלובלית'.
פעילות אקדמית

מן סיים את לימודיו לתואר הראשון בהיסטוריה בהרווארד בשנת 1969. לאחר מכן קיבל תואר דוקטור לרפואה (MD) מבית הספר לרפואה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. בשנת 1974 התמנה מן כאפידמיולוג במרכז לבקרת ומניעת מחלות בניו מקסיקו ובחטיבת שירותי הבריאות של ניו מקסיקו.
בשנת 1980 שב מן להרווארד ללימודי תואר שני בבריאות הציבור. עם סיום לימודיו הקדיש את זמנו לחקר התפשטות האיידס באפריקה - הוא ייסד וניהל את פרויקט SIDA, פרויקט של שיתוף פעולה בחקר האיידס בהשתתפות המרכז לבקרת מחלות של ארצות הברית ומשרד הבריאות האמריקאי, המרכז למחלות טרופיות מאנטוורפן, בלגיה, ומשרד הבריאות הזאירי.
בשנת 1990 חזר מן להרווארד כפרופסור לאפידמיולוגיה ובריאות בינלאומית. מן היה ממקימי מרכז 'פרנסואה-ז׳אבייר בגניו לבריאות וזכויות אדם' בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת הרווארד (François-Xavier Bagnoud Center for Health and Human Rights), וכיהן כמנהלו הראשון משנת 1993. מן פעל במרכז 'פרנסואה-ז׳אבייר בגניו' במשך חמש שנים ומיסד מסגרת עבודה התואמת להשקפתו בנושא הקשר בין זכויות אדם למדיניות בריאות ברחבי העולם. המרכז השיק תוכנית לימודים חדשה בנושא בריאות וזכויות אדם, זכויות ובריאות הילד ואיידס/HIV, וכן אירח כנסים וועידות בינלאומיים בנושא. מן היה עורך שותף של שני ספרים בנושא איידס: איידס בעולם (Harvard University Press, 1992) ואיידס בעולם II (Oxford University Press, 1996). בשנת 1994 השיק מן, במסגרת המרכז, את כתב העת 'בריאות וזכויות אדם'.
משנתו של מן - הקשר בין בריאות לזכויות אדם > זכויות אדם ואיידס

לפי ג'ונתן מן, האתגר המרכזי במאמצים למניעת איידס כיום הוא הבנה של האסטרטגיות בהן יש לפעול על מנת להשפיע על הגורמים החברתיים היוצרים פגיעות לאיידס. מודעות לצורך זה שהתבטאה בפנייה לממדים החברתיים של האיידס, התפתחה באופן הדרגתי. יחד עם התפתחות המחקר הביו רפואי חלה התקדמות בהבנת ההתנהגות האנושית בהקשר של מניעת איידס. בשנים הראשונות לגילוי המחלה (1981-1984) גורמי בריאות הציבור עסקו בעיקר בהזהרת אנשים מהמחלה ובתרגום עובדות אפידמיולוגיות למסרים לציבור. בהמשך (1985–1988), בריאות הציבור התמקדה בהפחתת הסיכון לפרט. המשקל עבר מהתרעה לגבי קיומו של האיידס למשימה מורכבת יותר של יידוע, חינוך וסיפוק של שירותים חברתיים ובריאותיים כדי לגרום ולשמר שינוי התנהגותי בקרב הפרטים. תוכניות עוצבו בזיקה להתנהגויות הרצויות הקשורות לאיידס ותפיסתן כאחריותו של הפרט כחלק מן החברה וכרציונליות. לכן מודעות לסיכון האישי, יחד עם ידע על צעדים למזעור הסיכון, נתפסו כצעדים הכרחיים לכיוון שינוי התנהגות. בהתאם, סיפוקם של מידע, חינוך ושירותי בריאות לפרטים הנתונים בסכנה הפך למשימה העיקרית של תוכנית האיידס העולמית שהנהיג ארגון הבריאות העולמי. משנת 1988, הגישה המקובלת היא כי יש להוסיף ולשלב מימד חברתי יחד עם הגישה הקודמת של מניעת והפחתת הסיכון של הפרט. המושג 'פגיעות', המתייחס לאילוצים והחסמים לשליטת הפרט על בריאותו, הפך מרכזי בגישה זו. ניתוח של הפגיעות מתייחס לממד החברתי הרחב הכולל את האספקט הפוליטי, החברתי, התרבותי והכלכלי, המשפיעים על ההתנהגות האנושית ועל קבלת ההחלטות.
משנתו של מן - הקשר בין בריאות לזכויות אדם > התייחסות לגורמים החברתיים לאיידס

לפי מן, אפידמיולוגיה מתייחסת לסיכון רפואי במונחים של גורמים אינדיבידואלים והתנהגות פרטנית. היא טרם הצליחה לפתח מודלים ושיטות המתייחסים לממדים החברתיים שמשפיעים בצורה משמעותית על ההתנהגויות הפרטניות. פרדיגמת בריאות הציבור פנתה לאפידמיולוגיה כדי לתאר את היקפו והפצתו המהירה של הזיהום וגילוי נתיבי ההעברה שלו. אולם, התרגום הישיר של בסיס הנתונים האפידמיולוגי על התנהגות מסכנת, המגדירה רק את התנאים האינדיבידואלים, שיש לנקוט למען בריאות הציבור, הסתפקה בפעולות המתמקדות בפרט כדי להשפיע על צמצום התנהגות נוטלת סיכונים דרך מידע, חינוך ושירותים.
ההתמקדות בהפחתת הסיכון האישי הייתה בעלת היבטים חיוביים אך לא מספקת. ישנן עדויות, המגיעות ממגוון מקומות בעולם המצביעות על כך שכאשר פועלים ברגישות, תוך מעורבות של הקהילה, להנחלת מידע, חינוך ומתן שרותי בריאות, ניתן להאט את התפשטות האיידס. עדיין, ניסיון זה מדגים שעל אף שהגישה שעיקרה הפחתת הסיכון להידבקות באיידס לפרט הכרחית ושימושית, זה לא מספק שליטה במגפה: זה עבד עבור חלקים מסוימים מהאוכלוסייה אך זה לא מספק פתרון עבור הרוב. הפוקוס על הפחתת הסיכון לפרט הוא צר מדי, ולא מאפשר התמודדות ממשית עם המציאות החברתית של ילדים, נשים וגברים מסביב לעולם.
מתוקף הבנה זו כי אמנם הנעשה הוא הכרחי אך אינו מספק, מאמצי בריאות הציבור למלחמה באיידס הגיעו לצומת דרכים. לתפיסתו של מן, דרכי הפעולה בהתמודדות עם האיידס צריכות בו בזמן, לזהות ולהתייחס להתנהגות הפרט, ולהתמודד באופן רחב יותר עם הגורמים החברתיים המעצבים ומשפיעים על התנהגות זו.
משנתו של מן - הקשר בין בריאות לזכויות אדם > זכויות אדם ואיידס

מן ראה בחיוב את העובדה כי מחוץ לתחום של בריאות הציבור או מדע ביו רפואי, התפתחה סדרה של תפיסות לגבי התנאים החברתיים המוקדמים הנחוצים לבריאות תקינה. זכויות אדם מודרניות מדגישות כי המאמץ העיקרי של העולם, צריך להיות בניסיון להגדיר ערכים משותפים. הצהרת זכויות האדם האוניברסלית ב-1948 סיפקה רשימה של הדברים שלממשל ולחברה אסור לעולל לאדם, ורשימה של הדברים שהממשל מחויב לספק לאדם מעצם היותו אדם: מחסה, אוכל, טיפול רפואי, חינוך, בריאות. במקום בו זכויות האדם והאדם מכובדים, עדיין יהיו עשירים ועניים, אך לכולם יובטח מינימום בסיסי בו הפוטנציאל האישי שלהם יכול להתפתח בחופשיות. אלה אמנם לא ימנעו חולי או מוות מוקדם מלהתרחש, אך ההכרה בחשיבותן של הזכויות תצמצם את המרכיבים החברתיים, אשר להם התרומה המרכזית לעול המגפות והמוות. זכויות האדם המודרניות מספקות מסגרת עבודה קוהרנטית לניתוח הגורמים החברתיים לאיידס ופעולה בנושא. לפי מן, ניתן לשלב בצורה פרקטית את מימד זכויות האדם במאבק באיידס על ידי זיהוי הזכויות הספציפיות שהפרתן גורמת לפגיעות לאיידס בחברה או במדינה ספציפית. זה יכול לכלול את הזכות למידע, לשוויון בין גבר לאישה במערכת נישואין או גירושין, את הזכות לטיפול רפואי, אי הפליה ועוד.
מן גורס כי לאחר זיהוי הזכויות הנפגעות יש לפעול בשיתוף פעולה עם הגורמים (רשמיים/ לא ממשלתיים/ פרטניים). הפועלים לקידומן של זכויות אדם. לשיטת מן, חינוך לזכויות אדם יכול לעיתים חשוב אף יותר לבריאות האוכלוסייה מאשר תוכניות ספציפיות למניעת איידס. פעילות של זכויות אדם לבריאות הציבור אינה פעילות מסורתית של בריאות ציבור, אך לדעת מן הן זירת פעולה הכרחית וחיונית במאבק.