stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סן מרינו באירוויזיון 2024
באירוויזיון

ולנטינה מונטה (מימין), נציגת סן מרינו לאירוויזיון 2012, 2013, 2014 ו-2017. היא דורגה במקום ה-14, 11, 24 ו-18 בהתאמה. סרהאט (משמאל), נציג סן מרינו לאירוויזיון 2016 ו-2019. הוא דורג במקום ה-12 וה-19 בהתאמה. יחד נבחרו להופיע בסרטון הגלויה של סן מרינו באירוויזיון 2024.
על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-28 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌סן מרינו השתתפה בחלקו השני של חצי הגמר השני, שנערך ב-9 במאי.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. סן מרינו הופיעה עשירית, אחרי לטביה ולפני גאורגיה.
בסן מרינו, כל שלושת המשדרים שודרו ב-San Marino RTV, כמו גם בפלטפורמת הסטרימינג של השדר, RTV Play, עם פרשנות מאת ליה פיוריו וג'יג'י רסטיבו.
ה"גלויות" הן קטעי וידאו קצרים בני 40 שניות, שמוקרנים במהלך שידור הטלוויזיה ותכליתם לאפשר מעבר חלק ככל הניתן בין שיר לשיר בעיצובה השונה של הבמה. לקראת אירוויזיון 2024 הוחלט כי נושא ה"גלויות" השנתי יהיה שני שירי עבר מכל מדינה. לאחר הקרנת שני השירים הנבחרים הוצג וידאו קצר על הנציג העכשווי של אותה המדינה, שצולם על ידו במצב סלפי. סן מרינו בחרה להציג את ולנטינה מונטה, נציגת סן מרינו לאירוויזיון 2012, 2013, 2014 ו-2017, שדורגה במקום ה-14, 11, 24 ו-18 בהתאמה, ואת סרהאט, נציג המדינה לאירוויזיון 2016 ו-2019, שדורג במקום ה-12 וה-19 בהתאמה.
באירוויזיון > חצי הגמר

מגארה השתתפו בחזרות טכניות ב-30 באפריל וב-3 במאי, ולאחר מכן בשלוש חזרות גנרליות ב-8 וב-9 במאי.
ב-9 במאי עלתה להקת מגארה על בימת חצי הגמר השני של האירוויזיון וביצעה את שירה "11:11". ביצועם ל-"11:11" בתחרות בוים על ידי חאבייר פאחאו, וכלל תלבושות שחורות וורודות, תאורת LED ופירוטכניקה. הנושא נקבע סביב עולם פנטזיה עם דרקונים ועצים. הופעתה של מגארה החלה בכך שהיא שכבה על הבמה, שעליה הוקרנה מערבולת בצבע סגול, שחור ולבן. את מגארה ליוו להקה ושתי רקדניות.
בתום המופע, סן מרינו לא הוכרזה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר, ולכן כשלה בניסיונה להעפיל לגמר שהתקיים ב-11 במאי. מאוחר יותר, התברר כי סן מרינו הגיעה למקום ה-14 בחצי הגמר עם 16 נקודות.
באירוויזיון > הצבעה

במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שני סטים של הצבעה (הקהל והשופטים של אותה המדינה). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים הסן מרינזי הורכב מאוגוסטו צ'יאוואטה, מישל ג'יארדי, ניקולה ג'אקוינטו, קמילה אורטולני וויולה קונטי.
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו לסן מרינו > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות | קהל> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 12 נקודות |  | 0 נקודות |
| 10 נקודות |  ספרד | 10 נקודות |
| 8 נקודות |  | 0 נקודות |
| 7 נקודות |  | 0 נקודות |
| 6 נקודות |  | 0 נקודות |
| 5 נקודות |  | 0 נקודות |
| 4 נקודות |  | 0 נקודות |
| 3 נקודות |  גאורגיה | 3 נקודות |
| 2 נקודות |  העולם | 2 נקודות |
| נקודה אחת |  איטליה | נקודה אחת |
| סך הכל | 3 מדינות ושאר העולם1 | 16 נקודות |
1החל משנת 2023 גם המדינות שלא משתתפות יכולות להצביע, והצבעותיהן נספרות כקבוצה אחת ששמה הוא "שאר העולם" (באנגלית: Rest of the world; בראשי תיבות: ROTW).
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי סן מרינו > חצי הגמר

| שופטים> ציון | שופטים> מדינות |
| --- | --- |
12 נקודות:  שווייץ
10 נקודות:  הולנד
8 נקודות:  דנמרק
7 נקודות:  ארמניה
6 נקודות:  צ'כיה
5 נקודות:  נורווגיה
4 נקודות:  מלטה
3 נקודות:  לטביה
2 נקודות:  אלבניה
נקודה אחת:  אסטוניה
סך הכל: 10 מדינות
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי סן מרינו > חצי הגמר > תוצאות הצבעה מפורטות

החל מאירוויזיון 2023 המדינות העולות מחצאי הגמר אל הגמר נקבעות רק על בסיס הצבעות הקהל. נוסף על כך, משנה זו, קהל במדינות אשר לא משתתפות בתחרות יכול אף הוא להצביע. כל ההצבעות של המדינות האחרות אשר לא משתתפות מחוברות יחד לסל הצבעות נוסף של 1–8, 10 ו-12 נקודות ונקרא הצבעות שאר העולם.
| סדר | מדינה | שופטים> דירוג | שופטים> נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 01 |  מלטה | 7 | 4 |
| 02 |  אלבניה | 9 | 2 |
| 03 |  יוון | 12 |  |
| 04 |  שווייץ | 1 | 12 |
| 05 |  צ'כיה | 5 | 6 |
| 06 |  אוסטריה | 14 |  |
| 07 |  דנמרק | 4 | 7 |
| 08 |  ארמניה | 3 | 8 |
| 09 |  לטביה | 8 | 3 |
| 10 |  סן מרינו |  |  |
| 11 |  גאורגיה | 13 |  |
| 12 |  בלגיה | 15 |  |
| 13 |  אסטוניה | 10 | 1 |
| 14 |  ישראל | 11 |  |
| 15 |  נורווגיה | 6 | 5 |
| 16 |  הולנד | 2 | 10 |
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי סן מרינו > גמר > תוצאות הצבעה מפורטות

צוותי השיפוט בתחרות מונים חמישה אנשי מקצוע בתעשיית המוזיקה, אזרחי המדינה אותה הם מייצגים. שמותיהם פורסמו לפני התחרות בשם השקיפות. כל צוות שיפוט דירג את 26 השירים שהתחרו בגמר על פי יכולות ווקאליות, ההופעה על הבמה, הרכב השיר ומקוריותו. בנוסף, נאסר על כל שופט להיות קשור בצורה כלשהי עם אחד האמנים המתחרים. הדירוגים האישיים של כל שופט וכן תוצאות הצבעות הקהל פורסמו זמן קצר לאחר מכן.
| סדר | מדינה | שופטים> שופט 1 | שופטים> שופט 2 | שופטים> שופט 3 | שופטים> שופט 4 | שופטים> שופט 5 | שופטים> דירוג | שופטים> נקודות | קהל> דירוג | קהל> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 |  שוודיה | 16 | 11 | 3 | 14 | 14 | 10 | 2 | 14 |  |
| 02 |  אוקראינה | 26 | 5 | 13 | 25 | 12 | 16 |  | 2 | 10 |
| 03 |  גרמניה | 25 | 7 | 22 | 3 | 20 | 11 | 1 | 23 |  |
| 04 |  לוקסמבורג | 7 | 9 | 21 | 12 | 11 | 15 |  | 18 |  |
| 05 |  הולנד | 20 | 10 | 2 | 2 | 5 | 3 |  | N/A |  |
| 06 |  ישראל | 11 | 21 | 26 | 26 | 26 | 24 |  | 1 | 12 |
| 07 |  ליטא | 5 | 16 | 8 | 15 | 23 | 14 |  | 10 | 1 |
| 08 |  ספרד | 3 | 23 | 14 | 8 | 8 | 6 | 6 | 13 |  |
| 09 |  אסטוניה | 23 | 22 | 25 | 18 | 10 | 23 |  | 20 |  |
| 10 |  אירלנד | 10 | 6 | 9 | 9 | 2 | 5 | 7 | 9 | 2 |
| 11 |  לטביה | 13 | 13 | 15 | 20 | 13 | 20 |  | 12 |  |
| 12 |  יוון | 17 | 14 | 6 | 23 | 17 | 19 |  | 4 | 7 |
| 13 |  הממלכה המאוחדת | 15 | 18 | 12 | 17 | 15 | 21 |  | 21 |  |
| 14 |  נורווגיה | 8 | 8 | 5 | 19 | 22 | 12 |  | 22 |  |
| 15 |  איטליה | 1 | 1 | 11 | 5 | 1 | 2 | 10 | 8 | 3 |
| 16 |  סרביה | 9 | 17 | 23 | 24 | 24 | 22 |  | 17 |  |
| 17 |  פינלנד | 18 | 19 | 16 | 6 | 3 | 8 | 4 | 16 |  |
| 18 |  פורטוגל | 6 | 2 | 19 | 21 | 21 | 7 | 5 | 24 |  |
| 19 |  ארמניה | 4 | 3 | 4 | 16 | 16 | 4 | 8 | 11 |  |
| 20 |  קפריסין | 14 | 15 | 17 | 4 | 7 | 9 | 3 | 7 | 4 |
| 21 |  שווייץ | 2 | 4 | 1 | 1 | 6 | 1 | 12 | 6 | 5 |
| 22 |  סלובניה | 24 | 20 | 20 | 22 | 18 | 26 |  | 25 |  |
| 23 |  קרואטיה | 12 | 25 | 24 | 7 | 4 | 13 |  | 3 | 8 |
| 24 |  גאורגיה | 22 | 24 | 18 | 13 | 25 | 25 |  | 15 |  |
| 25 |  צרפת | 19 | 12 | 7 | 11 | 19 | 17 |  | 5 | 6 |
| 26 |  אוסטריה | 21 | 26 | 10 | 10 | 9 | 18 |  | 19 |  |
ביאורים

1 2  עקב חוסר היכולת של סן מרינו לספק תוצאות הצבעת קהל תקינות, נעשה שימוש בתוצאות הגיבוי של חבר השופטים שלה.
↑  הולנד נפסלה כמה שעות לפני הגמר.
איציק סיידוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בנובמבר 1952 (בן 72) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 עיסוק:  שחקן  במאי תיאטרון  מדבב
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
יצחק (איציק) סיידוף (נולד ב-20 בנובמבר 1952) הוא שחקן, במאי תיאטרון, מורה למשחק, מנחה דרמה טיפולית ומדבב ישראלי. ידוע כדמותו של גרגמל מסדרת האנימציה הדרדסים.
ביוגרפיה

יצחק סיידוף נולד בירושלים, לאליס ומשה. הוא למד בבית הספר שליד האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין, ובילדותו השתתף בתסכיתי רדיו.
לאחר שירות צבאי, החל את לימודיו בבית הספר "בית צבי", אותם סיים ב-1977. מיד לאחר מכן החל לשחק בתיאטרון באר שבע.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

כשחקן שיחק בתיאטרון העירוני באר שבע ("אסקוריאל", "הרצח של פיירו","אנדורה","המדובר בורדים","ההודי רוצה לברונקס","הצל", "הרולד ומוד", "רומיאו ויוליה", "הצילו"). בתיאטרון החאן הירושלמי ("החאנברט", "ארבי על האי"). בתיאטרון הבימה ("הלילה השנים עשר", "הנסיכה האמריקאית", "בית המלאכה", "מדיאה", "תמול שלשום", "אופרה בגרוש", "יושע עגל").
בתיאטרון בית ליסין: שיחק בהצגה על פי רומן גארי "ריקודו של ג'ינג'יס כהן" אשר זכתה בפרס ראשון בפסטיבל עכו בשנת 1984. בתיאטרון הקאמרי ("חוות החיות" "אני לא רפפורט"). בתיאטרון ע"ש אורנה פורת ("החוג לדרמה", "האי ברחוב הציפורים").
כבמאי ביים בין השאר, בתיאטרון הסימטה ("משולש יהושע", "משחק ילדים"-עיבוד ובימוי,"הדוור כבר צילצל פעמיים"). בתיאטרון ע"ש אורנה פורת ("היוצאת מן הכלל", "החתונה של אדיס"-כתיבה ובימוי). סדנת המחזאי בתיאטרון הקאמרי ("אדם", סוחר הנשק", "הגולם", "מחט בערימת שחת"). בתיאטרון הקאמרי ("משחקי תיאטרון", "באמצע היום"). בתיאטרון הבימה ("צריך סוף לסיפור אהבה"- צל"ש בפס' תאטרונטו 96, "אנא פאיזה" - כתיבה ובימוי- פרס ראשון בפסט' תיאטרונטו 2000). בתיאטרון הנגב ("מזל תאומים"-כתיבה ובימוי). בתיאטרון הקיבוץ ("אווה ואברהם"-כתיבה ובימוי, "אבר זר"-כתיבה ובימוי). בצוותא ת"א ("סיפור גן חיות"). בתיאטרון בית ליסין, ביים את ההצגה "מי מכיר את עמוס חפר" שכתב טוביה ציפין, המספרת על מורה המואשם בהטרדה מינית על ידי תלמידה ועל מנת לטהר את שמו עליו לחשוף את נטיותיו המיניות. ההצגה זכתה בפרס "אהובת הקהל". בתיאטרון בית ליסין ביים גם במסגרת פסטיבל "פותחים במה" ("בחזרה למטולה", "קבר יוסף", "הניתוח האחרון של מרילין מונרו").
שימש במאי הבית בתיאטרון לילדים ולנוער ע"ש אורנה פורת.
כיום, הוא המנהל האמנותי של התיאטרון לבעלי צרכים מיוחדים "ללא מסכות" בקריית מלאכי, המנהל האמנותי ובמאי של אנסמבל תיאטרון רעננה, קבוצת תיאטרון גני-תקווה והתיאטרון העירוני נתניה.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון > הוראת משחק

סיידוף לימד בבתי הספר המובילים למשחק בארץ, ביניהם הסטודיו בהנהלת ניסן נתיב (בתל אביב ובירושלים), בית צבי, בית הספר על שם תלמה ילין, בית הספר לאמנות הקולנוע, ב"הס לאמנות תיאטרון הבובות, סמינר הקיבוצים, מתא"ן, הקולג' לאמנויות ואוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה > קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

השתתף בסרטו של אלפרד שטיינהרדט "מסג'יסט הצמרת", "נקמתו של איציק פינקלשטיין", "להתחיל מחדש" של גליה אלבין, "THE IRON EAGLE" בבימוי סידני פיורי. גילם את עו"ד פיצ'וטו בסדרת הטלוויזיה שביים נסים דיין "מישל עזרא ספרא ובניו", על פי ספרו של אמנון שמוש. בין השנים 1984–1985 הנחה את סדרת הטלוויזיה להוראת התלמוד "שניים אוחזין" יחד עם אבי אוריה וגבי עמרני. השתתף בתפקיד מר מאני הראשון בסדרה "מר מאני" בבימוי רם לוי. ב-1996 גילם את נתן דנור בטלנובלה הישראלית הראשונה "רמת אביב גימל", וכן גילם את נתן בר בסיטקום "שמש", מגשר בסדרת הטלוויזיה "אהבה מעבר לפינה", הרופא בסרטה של דינה צבי-ריקליס "שלוש אמהות", אבנר בסדרת הטלוויזיה שביים רני סער "רמזור", השופט בסדרת הטלוויזיה "גירושים נפלאים", עורך הדין בסדרת הטלוויזיה "המיוחדת", מנהל התיכון בסדרת הטלוויזיה "בנות הזהב".
כמו כן, השתתף ב"טיפול נמרץ", "ספקטור", "עכשיו או לעולם לא", "קופה ראשית" ועוד.
ביוגרפיה > קריירת דיבוב

מלבד עבודתו בתיאטרון ובטלוויזיה, סיידוף ידוע גם כמדבב, ומראשוני תחום הדיבוב בישראל. ב-1984 דיבב בעברית דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "הלב". בין השנים 1983–1984 דיבב את גרגמל ומספר דרדסים בסדרת הטלוויזיה "הדרדסים". ב-1991 השתתף בדיבוב הסרט "היפה והחיה" ובדיבוב הסדרה "ברני הכלב", השתתף בדיבוב דמויות שונות ב"לוני טונס", דיבב את איגור וטוטו ב"שאלתיאל קוואק", השתתף בדיבוב "היפהפייה והיחפן" ודיבב את דמות הנסיך בסרט "סינדרלה". ב-1992 דיבב דמויות שונות בסדרה "דנבר הדינוזאור האחרון", דיבב את טיגר ב"הרפתקאותיו של פו הדב", דיבב את אלן קינג ב"שלום סומסום", את דוב קוטר ב"דובוני אכפת לי" ואת מיץ פטל ב"להיטים מצוירים משלנו". ב־1994 דיבב את הגירית ב"השועל והכלבלב", וב-1995 דיבב את לון בסרט "פוקהונטס" ו"תינוקות בצמרת". ב-1997 דיבב את אמפיטריון בסרט "הרקולס". ב-1998 דיבב את הקיסר בסרט "מולאן" ואת השוטר קלינג בסרט "בילבי: הסרט". ב-2001 החל לדבב את ורנון דרסלי בסדרת סרטי "הארי פוטר". ב-2003 השתתף בדיבוב הסרט "מוצאים את נמו". ב-2005 דיבב דמויות שונות בסדרה אגדות אנדרסן ב-2006 השתתף בדיבוב הסרט "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי". ב-2011 חזר לדבב את גרגמל בסרט "הדרדסים" ואת טיגר בסרט פו הדב החדש. ובנוסף תפקידים מרכזיים - בסדרה "אוסקר", "מקורי וחבורתו", "שלגיה ושבעת הגמדים", "פיטר פן", "הרוח בערבי הנחל", "טרזן", "המלך ואני" ועוד.
חיים אישיים

סיידוף נשוי ואב לשניים. מתגורר ברמת גן.
פרא (רכב קרבי משוריין)

ערך זה עוסק ברכב קרבי משוריין שיצא משירות בצה"ל. אם התכוונתם לרכב טקטי קל, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משחית טנקים/טנק טילים
 מדינה מפתחת:  ישראל ישראל
 מדינה מייצרת:  ישראל ישראל
 יצרן:  רפאל – מערכות לחימה מתקדמות 
 משתמשים עיקריים:   צה"ל
 שנת ייצור:  1985
 מערכה מרכזית:  מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה, מבצע צוק איתן
 מידע טכני
 אורך:  9.3 מטרים
 רוחב:  3.65 מטרים
 גובה:  3.1 מטרים
 משקל:  כ-65 טונות
 מהירות:  כ-50 קמ"ש
 טווח פעולה:  כ-500 קילומטר
 מנוע:  דיזל, 900 כוחות סוס.
 שריון:  פלטות בזוקה בצידי התובה, מיגון ריאקטיבי בחזית הצריח.
 צוות:  4 לוחמים
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  12 טילי תמוז
 טווח מקסימלי:  25 ק"מ
 חימוש משני:  2 מקלעי מאג 7.62 מ"מ, מרגמה חיצונית 60 מ"מ, 12 מדוכות עשן.
 
פרא הוא רכב קרבי משוריין בשירות חיל התותחנים הישראלי, המבוסס על תובת טנק המגח. לדרישתו של צה"ל, הוסב הטנק והותקנו בו משגר מתרומם בעל 12 קנים המכילים טילי תמוז, וכן תורן תצפית המגיח מן הכלי ומאפשר לצוות לאתר מטרות אויב מרוחקות ולהשמידן במדויק. הפרא פותח ברפאל ובתעש בשנות השמונים כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים, וזאת כדי להתמודד עם דיוויזיות הטנקים של צבאות האויב.
על מנת להקשות על כוחות האויב לזהות את הרכב ולהשמיד אותו, הותקן ברכב תותח דמה, שמעניק לפרא מראה של טנק רגיל ומאפשר לו להיטמע בין הטנקים הרגילים שמשתתפים בקרב. בעבר לתותח היה יתרון נוסף, שכן קיומו של הפרא היה סודי בזכות העובדה שהוא דומה מאוד לטנק המגח.
רקע

בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים, עבר צה"ל מספר שינויים מערכתיים ותפיסתיים אשר נועדו לתקן ליקויים ונקודות חולשה שנתגלו במלחמה. כחלק משנויים אלו, בתחילת שנות השמונים פנה צה"ל אל התעשיות הביטחוניות בדרישה לפיתוח אמצעי לחימה אשר ישמרו על עליונותו של צה"ל בשדה הקרב העתידי.
בנוסף לזאת, במהלך מבצע שלום הגליל נתקלו כוחות צה"ל לראשונה בטנקים סובייטים מדגם T-72, אשר הופעלו על ידי השריון הסורי. טנקים אלו גילו עדיפות על פני טנקי המערכה של צה"ל במספר היתקלויות שונות (דוגמת קרב סולטן יעקב), ומיגונם אף נחשב לעמיד בפני הפגזים הנפיצים של חיל השריון הישראלי, אך לא בפני הפגזים הקינטיים העשויים מיציקת טונגסטן (כמו של גרמניה ושל רוסיה) - שהנם בטיחותיים לסביבה, בניגוד לפגזי אורניום מדולדל של אנגלו-אמריקה.
אחד הפיתוחים עליהם שקדה מערכת הביטחון כדי לתת מענה לאיומים אלו היה ה"מדרס", לימים התמוז דלעיל, למטרת פגיעה סלקטיבית בטנקים בעומק שטח האויב. כנשק בעל קצב אש נמוך, מסובך ויקר אך עמוק ומדויק. ממערכת זו נגזרו הרבה שנים מאוחר יותר טילי "הספייק" - סדרת טילי נ"ט מונחים אשר יוכלו לפגוע במדויק בטורי השריון של האויב ולחדור את המיגון שלהם. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נכנס לשירות בחיל הרגלים טיל ה"גיל", דגם של ה"ספייק" לטווח קצר-בינוני.
עם התקדמות פיתוחו של הטיל, התעורר הצורך בפיתוח "הפרא" - פלטפורמה משוריינת שתוכל לשגר את הטילים מן החזית לעבר טנקי האויב.
פיתוח

בעידודם ובסיועם של האלופים קותי אדם ודן שומרון, החלה חטיבת אמל"ח יבשה במפא"ת (משרד הביטחון) בראשותו של אל"ם (מיל') בני בית אור (בֶּנגָה) בפיתוח פרויקט "הפרא". על ניהול הפרויקט הופקד תא"ל (מיל') שמואל יכין (שמוליק) בשותפות עם ישי וקסלר ממפח"ש. יחד עם אנשי המחלקה, פעלו השניים לקידום בנייתו של הפרא ברפא"ל.
רפא"ל הייתה זו שפיתחה הן את הטילים והן את המערכות הממוכנות והמשגרים, אך לימים הוחלט ליטול את הייצור מרפא"ל ולהעבירו לתעשייה הצבאית.
תחת האלוף אורי שגיא הבשילה המערכת וצה"ל החל להצטייד בכלים. ההצטיידות נעשתה תוך הקמת יחידות מבצעיות ייעודיות (דוגמת יחידת מיתר). יחידות אלו נֵהגו על ידי אל"ם בני בית אור, וזה אף היה למפקדן הראשון.
הנדסה

פיתוחו ההנדסי של הפרא התבסס על טנק המגח 5 (תובת פטון M48A5). דמיונו של הפרא לטנק המגח נשמר מאחר שהותקן בו צינור פח המדמה את קנה התותח. הפרא נועד לשמש כפלטפורמה לשיגור טילי תמוז, להם טווח תקיפה של 25–30 ק"מ, תוך שהוא מוסווה כטנק. הכלי חומש במשגר טילים בעל 12 זבילים בתוך צריח ממוגן, הניתן לפרישה לצורך ירי וכן לטעינה מחדש.
הנדסה > טיל התמוז

חימושו המרכזי של הפרא הוא טיל תמוז. משגר הטנק מכיל 12 טילים המוכנים לשיגור מיידי, ובבטן הטנק טילים נוספים הניתנים לטעינה מחלקם האחורי של קני השיגור.
טיל התמוז הוא שמו הצה"לי של הדגם המתקדם ביותר בסדרת הטילים נגד טנקים של רפא"ל (בחו"ל משווקת החברה את סדרת הטילים תחת השם "Spike" ואת הדגם המתקדם תחת השם "Spike-NLOS"). הטיל פותח בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 כדי לתת מענה לאיום חדירת טורי שריון עוינים לארץ - כפי שהתרחש במלחמת יום הכיפורים. הרעיון העומד בבסיסו של הטיל הוא דילול טורי השריון של האויב עוד לפני שאלו מגיעים לטווחי ירי יעילים, המסכנים את כוחותיו של צה"ל. הטיל נע לעבר המטרה במסלול בליסטי, וזאת כדי לפגוע בחלקם העליון של כלֵי האויב, שלרוב נוטים להיות חסרי מיגון משמעותי. הכוונת הטיל נעשית באופן ידני על ידי מפעיל מוסמך. המפעיל מנחה את הטיל למטרתו באמצעות שליטה בכנפוני ייצוב המחוברים לגופו של הטיל, ובהתאם לתמונת המטרה המתקבלת ממטע"ד אלקטרו-אופטי המותקן בראש הטיל ("מצלמת עין הטיל").
מכיוון שפרויקט זה נועד להפתיע את חילות השריון של סוריה ומצרים, הוגדרה סדרת הטילים כמסווגת, ובשל כך הייתה אסורה בפרסום במשך שנים. סיווג זה בוטל בשנת 2011.
סיווג ביטחוני

כבר מראשיתו של הליך בניית מערך החימוש המדויק סוּוג הפרויקט כסודי, ופיתוחו של הפרא והטילים אותם הוא נושא נעשו תחת מעטה סודיות כבד. הצורך בחשאיות זו נגזר מיעודה של המערכת, שכן זו נוצרה על מנת שתהווה גורם הפתעה אסטרטגי במערכה העתידית אליה תידרש ישראל, ותעניק לכוחותיה הלוחמים יתרון משמעותי.
בראשית שנת 2011 התקבלה בצה"ל החלטה לחשוף את יעודה של עוצבת קלע דוד, יחידותיה ואמצעי הלחימה שברשותה. בהחלטה זו נכללו, בין היתר, טיל התמוז האלקטרו-אופטי, וכן ה"חפיז" - נגמ"ש ייעודי לשיגור טילים אלו. למרות חשיפת הטילים ורכב השיגור העורפי (החפיז), הוחלט שלא לחשוף את טנק הפרא, אשר בזכות מיגונו משמש כמשגר קדמי.
למעט חשיפה בודדת של הכלי במהלך מלחמת לבנון השנייה (בתצלום עיתונאי שדלף, ובו הוא נראה מאחור), סודיותו של הפרא נשמרה בהצלחה קרוב לשלושה עשורים. עם זאת, בשנת 2013 צילם עיתונאי זר צמד טנקי פרא בסמוך לגבול הסורי ברמת הגולן, והתמונה עוררה התעניינות רבה באתרי אינטרנט ביטחוניים בחו"ל. בעוד שתמונות מסוג זה, שפורסמו בשוגג על ידי כלי תקשורת ישראליים הוסרו במהירות בהוראת הצנזורה הצבאית, התמונות שפורסמו באתרים הזרים, שאינם כפופים לצנזורה, זכו להדגשה רבה.
לאור חשיפת הכלי בחו"ל, ולאור השנויים במפת האיומים במזרח התיכון, פנו מנהלי פורום צבא וביטחון באתר פרש לצנזורה הצבאית בבקשה להסיר את סיווגו הביטחוני של הכלי. הבקשה התקבלה, וביולי 2015 שונה מעמדו של הכלי "לבלתי מסווג".
שימוש מבצעי

הפרא הופעל לראשונה באופן נרחב במלחמת לבנון השנייה. כמו כן, נעשה שימוש בכלי במבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן, וכן בתקריות אש בין צה"ל לצבא סוריה בעשור השני של המאה ה-21.
ראו גם

חיל התותחנים
יחידת מיתר
ספייק
הערות שוליים

↑  חשיפת דוח ועדת אגרנט לחקירת אירועי מלחמת יום הכיפורים, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון.
↑  פחות מפקדות, יותר עוצמה – תא“ל (מיל‘) אריה מזרחי, באתר IsraelDefense.
↑  אורי מילשטיין, חרפת קרב סולטאן יעקב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 באפריל 2013
↑  מערך החימוש המדויק - היסטוריה, באתר זרוע היבשה.
1 2  פלטפורמת שיגור טילי תמוז ייחודית ומטעה – טנק ה"פרא" נחשף, באתר IsraelDefense.
↑  דף הפייסבוק של אל"ם (מיל') בני בית אור בו חשף את הדברים לאור היתר הצנזורה, באתר פייסבוק.
↑  חשיפה בלעדית לפורום צו"ב "פרש": טנק "פרא" המשגר טילי תמוז, פורום צבא וביטחון בפרש
↑  SPIKE - Family of Multi-Purpose Tactical Missiles, אתר רפא"ל
↑  מערך החימוש המדויק, באתר זרוע היבשה.
↑  דניאלה בוקור, אחרי שנים של הצלחות: חיל התותחנים חושף את טיל הסודי "תמוז", באתר דובר צה"ל
↑  אור הלר, האתגר הבלתי צפוי של יחידת טילי ה"תמוז", באתר IsraelDefense.
↑  דניאלה בוקור, אחרי שנים של הצלחות: חיל התותחנים חושף את טיל הסודי "תמוז", אתר צבא ההגנה לישראל (מאורכב מהמקור)
↑  תמונתו של עאטף ספאדי עבור סוכנות EPA - קיץ 2013.
↑  IDF deploys new "Magach" tank, אתר !SNAFU.
↑  ?New Magach, אתר Tank Net (אורכב מהמקור)
↑  ידיעה על נפילת רקטות מיום ה-27.1.15 - תמונת הכתבה חשפה את הפרא והוסרה כעבור זמן קצר, אתר ynet.
↑  בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה חדל צבא סוריה מלהתקיים במתכונתו המוכרת, וצה"ל פסק לראות בו איום ממשי.
הפרא
ז'מרינקה

ז'מרינקה (אוקראינית: Жмеринка; ‏יידיש: זשמערינקאַ) היא עיר במחוז ויניצה אוקראינה.
היסטוריה

האזכור הראשון של העיר מתייחס למאה ה-18. ב-1903 ז'מרינקה קיבלה מעמד של עיר.
היסטוריה > יהודי ז'מרינקה

ערב מלחמת העולם השנייה חיו בז'מרינקה 4,630 יהודים שהיוו כחמישית מכלל האוכלוסייה של העיר.
ב-17 ביולי 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים. הודות לקרבתה של העיר למסילת הרכבת הצליחו רבים מן התושבים להימלט, בכללותם גם יהודים רבים. עד סוף אוגוסט 1941 היו בעיר כ-600 יהודים. בעיר הוקם גטו. בהמשך הועברה ז'מרינקה לשליטת הרומנים. לגטו הגיעו יהודים גם מרומניה עצמה. במרץ 1943 ביקרה במקום משלחת של ועדת העזרה היהודית האוטונומית של מרכז היהודים בבוקרשט, אז היו בגטו 3,274 יהודים, מתוכם 2,700 מרחבי אוקראינה.
העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב־20 במרץ 1944.
דמוגרפיה

| שנה | גודל אוכלוסייה |
| --- | --- |
1989: 41,080
2001: 37,349
2005: 36,684
2009: 36,220
לקריאה נוספת

אובידיו קראנגה, שמרינקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 766–767), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ערים תאומות

אזרבייג'ן שקי, אזרבייג'ן
פולין סקרז'יסקו-קמיינה, פולין
הערות שוליים

↑  https://sss-ua.org/wp-content/uploads/2024/01/Sotsialnyy-pasport-Barskoi-TH_2.pdf
↑  Жмеринка // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: в 86 томах (82 т. и 4 доп.) СПб., 1890-1907.
↑  ז'מרינקה (Zhmerinka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 84afcb7a-308f-40b5-8f9e-a37828d34bad  NKC: xx0080410
בר זומר

| --- | --- |

זומר, 2017
 לידה:  17 בנובמבר 1993 (בת 31) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  "הישרדות פאלאוון" (ערוץ 2 של רשת)  "רוקדים עם כוכבים" (קשת 12)
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה
 תקופת הפעילות:  2013–2024 (כ־11 שנים)
 מקצוע:  דוגמנית, אשת עסקים, שחקנית
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן זוג:  אביב כהן
 מספר צאצאים:  1
 barbiz.shop
 
בר זוֹמֶר (נולדה ב-17 בנובמבר 1993) היא דוגמנית, פרזנטורית, אשת עסקים ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

זומר נולדה וגדלה בעיר חיפה, להוריה מרים (מירי) זומר ואיתמר זומר. משפחתה ממוצא רומני והונגרי. היא בת הזקונים לאחר שתי אחיותיה גדולות - הדוגמנית ומשתתפת תוכנית המציאות "הקבוצה" מורן זומר וטל זומר. כשזומר הייתה בת 16, אמה חלתה במחלת הסרטן. למדה בבית הספר היסודי תל-חי ובתיכון עירוני ג' שבעיר הולדתה, בו למדה במגמת פסיכולוגיה, כלכלה ותקשורת.
ב-2011 התגייסה לצה"ל ואת שירותה עשתה כמש"קית ת"ש בבסיס מרכז תחמושת צפון נימרה בצומת גולני של חיל החימוש.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר סיום שירותה הצבאי, החלה את דרכה בעולם הדוגמנות, כשהשתתפה בקמפיין ישראלי לקוקה-קולה. לאחר מכן, שימשה כפרזנטורית למותגים ישראלים כגון רשת האופנה הישראלית "TNT", רשת התכשיטים הישראלית "מגנוליה", רשת הטיפוח הישראלית "April", ומותגי ההלבשה התחתונה ובגדי הים הישראלים: "פמינה", "Expose - Swim& Under", ו-"Fix". זומר הופיעה גם על שערים של כתבי עת ישראלים כגון "7 לילות", "את", "מנטה", "בלייזר" ו"זמנים מודרניים".
נכון ל-2021 זומר לומדת לתואר במנהל עסקים באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה > קריירה > טלוויזיה

בשנת 2017 התמודדה בעונה השמינית בתוכנית המציאות הישראלית "הישרדות פאלאוון" בערוץ 2 של רשת. היא הודחה מהמשחק שמינית ונהייתה למושבעת הראשונה, אף על פי שלא הצליחה להגיע לאיחוד.
בשנת 2022 התמודדה בעונה השמינית המחודשת של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12, אך נאלצה לפרוש לאחר ההדחה השמינית, עקב פציעה חמורה.
החל מ-2022 משתתפת בתוכנית המציאות "נינג'ה ישראל" כ"כתבת שטח".
בשנת 2023 גילמה את הדמות אפי בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "זיגי" ושיחקה בסרט "לרוץ על החול".
ביוגרפיה > קריירה > אשת עסקים

בשנת 2020, בזמן מגפת הקורונה בישראל, הקימה את העסק הראשון שלה - מותג הטיפוח והקוסמטיקה "Barbiz". היא משמשת כבעלים וכפרזנטורית של המותג.
ב-2022 החל מותג הטיפוח של זומר להימכר ברשתות סופר פארם.
זומר נכללה ברשימת "פורבס 30Under30" של כתב העת "פורבס ישראל" לשנת 2022.
ביוגרפיה > חיים אישיים

באוגוסט 2019 נישאה לאביב כהן. ביולי 2023 נולדה בתם.
כיום מתגוררים יחד בתל אביב.
הערות שוליים

↑  "אף פעם לא דיברתי על השנים שהפכו את חיי": בר זומר על הטלטלה המשפחתית שעברה | TMI, באתר https://tmi.maariv.co.il
↑  יפעת הללי אברהם, ‏הגיע הזמן: תכירו את אחות של בר זומר, באתר ‏מאקו‏, 2 בדצמבר 2021
↑  היינו בהלם כשגילינו מאיפה השמלה היפה הזאת של בר זומר | Fashion Forward | אופנה, באתר fashionforward, ‏2020-11-18
↑    יערה יעקב, מיני בר, באתר "ידיעות אחרונות", 3 במרץ 2020
1 2  אסי טוחן, בר זומר מול המראה: "היום הרבה יותר קשה להצליח באינסטגרם", באתר ynet, 4 במאי 2021
↑  אסי טוחן, בר זומר מול המראה: "היום הרבה יותר קשה להצליח באינסטגרם", באתר ynet, 4 במאי 2021
↑  יוני פרוים, בר זומר: "ניסו להדביק לי תדמית של בלונדינית טיפשה, הוכחתי שאני לא", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 5 בינואר 2022
↑  נועה רחמים, ‏אסי עזר חוטף אש על הליהוק של בר זומר ל"נינג'ה ישראל": "כל היום מסדר ג'ובים לחברים", באתר מעריב אונליין, 10 בינואר 2023
↑  Barbiz | Shop Bar Zomer Cosmetic Products, Barbiz
↑  אביגיל בנס, Forbes 30 Under 30 2022, Forbes Israel, ‏14 במרץ 2022
↑  בר זגה, מקודשת: בר זומר התחתנה, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 30 באוגוסט 2019