stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת ניקולס גרין
המשפט

בדרך כלל נמנעים העבריינים באיטליה לפגוע בילדים כיוון שהמשטרה במדינה נחושה לתפוס את הרוצחים בכל מחיר. ואכן, חקירת המשטרה שהתקיימה בנחישות וללא לֵאוּת הביאה למעצרם של שני הרוצחים לאחר 34 ימים: פרנצ'סקו מסיאנו (Francesco Mesiano) ומישל איאנלו (Michele Iannello), אף על פי שבתחילת החקירה לא היה ברור אם הם טעו בזיהוי ותקפו את הרכב הלא נכון. אך העובדה שאחד מהם העסיק את אחד מעורכי הדין הבכירים באיטליה, מעידה שייתכן והיו להם קשרים עם המאפייה. השניים נשפטו ונשלחו למאסר בשנת 1995, ושנתיים לאחר מכן שוחררו. באיטליה, קיימת אפשרות לערער על ההרשעות בפני בית המשפט הקונסטיטוציוני שהוא בית המשפט העליון. בעקבות כך, הוגש ערעור על שחרורם ובית המשפט לערעורים באסיס קטנזארו באיטליה, דן אותם למאסר: מסיאנו ל-20 שנות מאסר ואיאנלו למאסר עולם.
איאנאלו שהיה בעל עבר פלילי, הודה שהיה מעורב לא פעם באירועי שוד ורצח, אולם הכחיש את הריגתו של ניקולס גרין. עדותו הובילה לכליאתם של אנשים נוספים שהשתתפו באירועים הללו והוא הֻכְלַל בתוכנית להגנת עדים, מסיאנו הכחיש כל התערבות באירועים אלימים.
חבר המושבעים בבית המשפט, טען שבמשך 11 חודשי המשפט לא הופיעו ראיות חדשות בכדי להרשיעם. עם זאת, שני גורמים הביאו כנראה להטיית התיק במשפט הערעור שנמשך שבוע ימים והובילו שוב למאסרם: (1) אקדח שנמצא בבית אמו של איאנלו. אף על פי שהאקדח לא שימש ככלי הרצח באירוע, גילויו עִרְעֵר את אמינותו של איאנלו, שהעיד קודם לכן שאין לו נשק נוסף; (2) האזנת סתר ל-2 הנאשמים שייתכן שהודו שהם הרגו את ניקולס גרין. קלטת האזנת הסתר לא שימשה כראייה במשפט הראשון היות שהניב (דיאלקט) הקלברי של השניים היה קשה להבנה (באיטליה קיימים מספר דיאלקטים), ומושבעים שמקום מגוריהם היה במרחק של כ-15 מייל לא יכלו להבין את שיחתם, משום שלא הבינו את הניב שדיברו בו. גורם זה עלה במשפט השני וייתכן שגרם לשופטי בית המשפט העליון לשנות את הכרעת הדין הקודמת.
התובעים בבית המשפט העליון לא ידעו להצביע בבירור על שינוי פסק הדין שהביא להרשעה, הם שיערו שחבר המושבעים בהרכב זה בחן ביתר תשומת לב ובדקדקנות את העובדות והממצאים שהגיעו לידיו.
פסק הדין הובא לידיעת הוריו של ניקולס, אך לא הייתה בליבם כל שמחה, הם התבטאו בכך שהאחראים לרצח בנם צריכים לשאת בעונש ולשבת בכלא.
תרומת האיברים

ניקולס נפטר, והוריו החליטו לתרום את איבריו. 7 אנשים זכו לקבל את האיברים: כאשר את ההשתלות ביצעו  צוותי הבריאות האיטלקים: (1) אנדריאה מונגיארדו (Andrea Mongiardo) קיבלה את ליבו של ניקולס, אך בשנת 2017  נפטרה מכשל נשימתי ולא בשל היחלשות הלב שקיבלה מספר שנים קודם לכן; (2) פרנסיסקו מונדילו (Francesco Mondello), קיבל קרנית; (3) טינו מוטה (Tino Motta) קיבל כליה; (4) אנה מריה די-סגלי (Anna Maria Di Ceglie) קיבלה כליה; (5) מריה פיא פדאלה (Maria Pia Pedala) קיבלה את הכבד; (6) דומניקה גאלתה (Domenica Galleta) קיבלה קרנית; (7) סילביה קיאמפי (Silvia Ciampi) קיבלה את הלבלב.
ההשלכות שנבעו מהחלטתם של הורי ניקולס גרין לתרום את איבריו > החוק

4 חודשים לאחר שתרמו את האיברים של בנם, הוזמנו ההורים רג׳ ומגי גרין לפגישה עם המושתלים, ש-4 מהם היו תושבי האי סיציליה. אך זמן קצר לאחר פגישתם שונה החוק באיטליה ובני משפחות התורמים לא יכלו להיפגש עם המושתלים. בשנת 2016, החלו רג׳ינלד גרין ואנדריי סקארבלי (Andrea Scarabelli) ללחוץ על חקיקת חוק, שתינתן האפשרות לתורמים ולמושתלים להיפגש. בעקבות מאמציהם הוגשה הצעת חוק בעניין על ידי קבוצת מחוקקים, ושנתיים לאחר תחילת מאמציהם לשינוי החוק (27 בספטמבר 2018), אימצה הוועדה האיטלקית לביואתיקה (icb) חוות דעת שנאמר בה, כי יש לאפשר פגישת משפחות תורמים ומושתלים, בתנאי ששתי המשפחות משני הצדדים תחתומנה על טופס הסכמה מדעת. הנושא חייב להיות מנוהל על ידי צד שלישי הנוגע לשירות הבריאות הלאומי שהוקם, בכדי שתהיה בקרה קפדנית, כך שימנע סיכון להתנהגות בלתי הולמת.
משפחה

היו אלה נישואים שניים של רג׳ינלד האב למרגרט וניקולס היה בנם הבכור. 3 שנים לאחר שנולד ניקולס נולדה בתם אלינור, שנישאה בשנת 2018, באתר פסל הפעמונים. שנתיים לאחר האסון (מאי 1996) נולדו להם תאומים: לורה ומרטין.
הנצחה

תרומת האיברים של ניקולס גרין שינתה את חייהם של אנשים רבים בעולם והוא מונצח באיטליה ובארצות הברית באופנים שונים. איבריו שנתרמו על ידי הוריו היוו השראה לסרט טלוויזיה, להקמת אנדרטאות רבות באיטליה, הקמת מגדל פעמונים בקליפורניה ועוד.
● בשובם לביתם בבודגה ביי, הקימו רג׳ינלד ומרגרט את ״קרן ניקולס גרין״ (The Nicholas Green Foundation) - עמותה התומכת בתרומת איברים ורקמות ברחבי העולם. בימים הראשונים להקמתה הגיע אל רג׳ינלד גרין מכתב מהסטודנט אנדריי סקארבלי, שלמד באוניברסיטת רומא וביקש להתנדב ולעזור בעמותה. סקארבלי תרגם את כל הפרסומים שהופצו באיטליה בשפה האיטלקית לאנגלית עבור משפחת גרין.
הנצחה > מקומות ואנדרטאות

● באיטליה, קיימים יותר מ-120 אתרים הקרויים על שם ניקולס: כיכרות, רחובות, פארקים וגנים; בתי ספר; 16 אנדרטאות ומתקנים נוספים, כולל עץ לימון, גשר ואמפיתיאטרון.
הנצחה > מקומות ואנדרטאות > ● מגדל הפעמונים

הפסל ברוס חסון שגר באזור מפרץ בודגה ביי (Bodaga Bay), צפון קליפורניה, הגה את רעיון הקמת מגדל הפעמונים (The Bell Memorial) לאחר שקרא על האסון שאירע למשפחת גרין.
המגדל מורכב ממוטות פלדה הבנויים בצורת 3 מגדלים ועליהם תלויים 140 פעמונים בגדלים שונים, שרובם נתרמו על ידי בתי ספר איטלקיים, כנסיות, ספינות ומִכְרוֹת, כדי להביע את הכרת התודה למשפחת גרין על ההחלטתם לתרום את איבריו של בנם.
הפעמון המרכזי תלוי במרכז המגדל, והוא תוצרת בית היציקה ״מרינלי״ (Marinelli) המחשל ומעצב את פעמוני האפיפיור למעלה מ-1,000 שנה. על הפעמון נחרתו שמות מקבלי האיברים, ובצידם מופיע שמו של ניקולס. האפיפיור יוחנן פאולוס השני תרם את הפעמון והעניק את ברכתו, נשיא איטליה וראש ממשלת איטליה חלקו אף הם כבוד, ודאגו להטסת כל הפעמונים לקליפורניה על ידי חיל האוויר האיטלקי.
המגדל הוקם לזכרו של ניקולס גרין אך הוא מוקדש לכל הילדים, וכאשר נוסעים על כביש 1 והרוח נושבת מכיוון האוקיינוס, ניתן לשמוע את צלצול הפעמונים.
מיקום המגדל: (GPS N 38° 20.448 W 123° 03.126), הוא נמצא בצד המערבי של כביש 1, 1 וחצי מייל צפונית לבודגה ביי.
הנצחה > מקומות ואנדרטאות > ● הספסל המוצב מול האנדרטה

בשנת 2013, החליט מאט דווידסון (Matt Davidson) שהיה כבאי באזור, לבנות ספסל עץ מול האנדרטה לזכרו של ניקולס גרין, לאחר שפגש את האב רג׳ גרין שנוהג היה להגיע למקום מדי בוקר. ההחלטה באה מתוך כוונה לאפשר למטיילים המגיעים למקום לשבת ולנוח. אולם במשך הזמן הספסל החל להתפרק. מבקר אחר, פרהד מוטיה (Farhad Motia) שנהג גם הוא להגיע מדי פעם למקום, פגש יום אחד את רג׳ גרין שנהג לשוחח עם המבקרים באנדרטה. לאחר ששמע את אשר אירע למשפחת גרין באיטליה ועל תרומת האיברים של בנם, החליט מוטיה לבנות ספסל אחר במקום הספסל שהתפרק. הוא דאג לאישורים המתאימים ובעזרת האח פרנק ובנו מתיאו הם בנו ספסל מחומר קשיח יותר ועליו הצמידו לוחית פליז שעליה היה מוטבע: ״עבור ניקולס גרין / 1994-1987 / תורם איברים״ (“For Nicholas Green/ 1987-1994/ Organ Donor).
הנצחה > מקומות ואנדרטאות > ● פסל הציפורים בקלבריה

פסל הציפורים הוכן אף הוא על ידי הפסל ברוס חסון שסירב לקבל תשלום עבורו. הוא ניתן על ידי המשפחה כתודה על התמיכה הנדיבה בפסל הפעמונים בבודגה ביי. הפסל הוצב בבניין המועצה האזורית של קלבריה (נחנך בשנת 2000) במקום בו נורה ניקולס גרין. לאחר סיום הקמת מגדל הפעמונים בבודגה ביי, פנה רג׳ינלד גרין לפסל וביקש ממנו לפסל פסל פעמון נוסף עבור מחוז קלבריה. הפסל עשוי מהמסת המתכת של כלי נשק שונים שהוחרמו על ידי משטרת סן פרנסיסקו, ומורכב מ-7 פעמונים הנישאים על ידי 7 ציפורים. קולם של הפעמונים כאן לא נשמע, והפסל קישר את פסל הציפורים ופרשת ניקולס גרין לסרט ״הציפורים״ שצולם בשנת 1963 בבודגה ביי.
הנצחה > חינוך

● במסדרון אחד מבתי הספר באיטליה תלויים על הקיר שני שעונים לזִכְרוֹ של ניקולס גרין - שעון אחד מציג את השעה בבודגה ביי והשני מציג את השעה המקומית.
● האגודה הלאומית לילדים מחוננים (National Association for Gifted Children), העניקה פרסים על שם ניקולס גרין. הפרס על סך 500 דולר, ממומן על ידי קרן ניקולס גרין וקרן המלגות של ניקולס גרין.
הנצחה > ספורט ופנאי

הפדרציה העולמית למשחקי ההשתלות (World Transplant Games Federation) הקדישה לזכרו של ניקולס גרין את מרוץ הסקי לילדים מושתלים: "גביע ניקולס" (The Nicholas Cup). זהו אירוע שנערך בנפרד במסגרת משחקי אירועי ההשתלות העולמיים בחורף. ילדים מושתלים מכל העולם מגיעים לשבוע ימים של הנאה. בשנת 2008, נערך האירוע בעיר רובניימי, פינלנד.
הנצחה > סרטים וספרים

● ב-1998 יצא לאקרנים סרט טלוויזיה - "המתנה של ניקולס" של הבמאי רוברט מרקוביץ (Robert Markowitz), בכיכובם של ג'יימי לי קרטיס (Jamie Lee Curtis) ואלן בייטס (Alan Bates) שהתבסס על האירוע.
● רג'ינלד גרין, האב, כתב שני ספרים:
(1) "המתנה של ניקולס" (“Il dono di Nicholas”). בספר הוא מגולל ומספר על ההחלטה לתרום את איבריו של ניקולס, הוא מתאר את משפט הרצח, את סרט הטלוויזיה ״המתנה של ניקולס", את הפעמון שנשלח אליהם על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני, כדי לתלות אותו על מגדל הזיכרון. בנוסף, הוא מתאר את הקמפיין הבלתי נלאה להסב את תשומת הלב למקרי מוות רבים הנגרמים מדי שנה בשל מחסור בתרומת איברים.
(2) "המתנה שמרפאה" (“Il dono che guarisce”) על סיפורי ההשתלות. מטרתו העיקרית באה להאיר את עיני הציבור בעולם ולספר על התחושה שמרגישים כאשר תורמים איברים לאחר אסון כל כך קשה כפי שקרה להם. אחד המקרים בספר הוא מקרה של אישה שהייתה קרובה למות. לאחר שהושתלו לה ריאות הצליחה לטפס לגובה של 5,000 פיט (1524 מ׳) בפארק הלאומי יוסמיטי, כאשר על גבה ילקוט במשקל של 11 ק״ג.
המקרים המופיעים בספר מתארים מצד אחד את סיפוריהם של המושתלים ומצד שני את טוב הלב של המשפחות שתרמו את איברי יקיריהם ברגע קשה ועצוב כל כך.
הוקרה

ב-9 בנובמבר 1994, זכה רג׳ינלד גרין במדליית זהב על הצטיינות אזרחית (Medaglia d'oro al merito civile).
לקריאה נוספת

ראיון עם רג׳ינלד גרין שפורסם ביוני 2023 בעיתון באיטליה.
״Laura, Nicholas Green’s sister’s wedding. An interview with his father, Reginald: “He continues to save lives today thanks to organ donation
קאטה קלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באפריל 1909 קרופינה, סלובקיה 
 פטירה:  31 במרץ 1978 (בגיל 68) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 פרסים והוקרה:  פרס בלה באלאז' (1969) 
 בן או בת זוג:  Iván Hevesy 
 
קאטה קלמן (בהונגרית: Kálmán Kata;‏ קורפונה, 25 באפריל 1909 – בודפשט, 31 במרץ 1978) הייתה צלמת יהודייה-הונגרייה זוכת פרס בלה באלאז' (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה) ופרסים נוספים, דמות בולטת של הצילום החברתי ההונגרי.
ביוגרפיה

קאטה קלמן נולדה במשפחה יהודית ליד באנסקה שטיאווניצה. אביה היה ד"ר דיולה קלמן, עורך דין, התובע העירוני הראשי, ואמה מרגיט גולדברג (1889–1932). סבה וסבתה מצד אמה היו איגנץ גולדברג (1854–1943) ורגינה באוטום (1867–1946). בשנת 1919 עברה המשפחה מהשטחים שהונגריה הפסידה במלחמה לשטח הונגריה של היום. קאטה החלה את לימודיה התיכוניים בקומארום, אך למעשה סיימה את לימודיה בגימנסיה לבנות אר'בט סילאדי בבודפשט. משנת 1927, למדה קאטה עם אחותה קלרה בסטודיו להתעמלות ותנועה לאמנות של אליס מאדג'אר. שם פגשה את איוואן הבשי, היסטוריון קולנוע ואמנות, לו נישאה ב-1929. הבשי לימד אותה איך לצלם.
משנת 1931 החלה לצלם איכרים, פועלים וקבצנים ברוח תפיסת הדיוקן האובייקטיבית החדשה. כבר ב-1931 צילמה את התמונה הידועה והסמלית ביותר שלה בשם "הילד אוכל הלחם". התמונה הופיעה גם על כרזת הבחירות של המפלגה הקומוניסטית של הגרמניה משנת 1932, והיא עדיין בשימוש על ידי קרנות שונות למען הילד. ב-1935 זכתה במדליית הזהב של טריאנלת הצילום במילאנו. הדיוקנאות הידועים של המלחין בלה בארטוק ושל הסופר ז'יגמונד מוריץ מגיעים מתקופה זו.
לבסוף, בעצתו של הבשי, היא ארגנה את התמונות לאלבום, שהקדמתו נכתבה על ידי ז'יגמונד מוריץ. ההוצאה לאור Cserépfalvi Könyvkiadó לא העזה לפרסם כרך המורכב רק מתמונות, לכן הם ביקשו מהעיתונאי וסופראיוואן בולדיז'אר לכתוב ניתוחים עבור התמונות. "אלבום טיבורץ", שהמכיל את ההקדמה של מוריץ, 24 דיוקנאות-חברתיים של קאטה קלמן וניתוחו של בולדיז'אר לכל תמונה בשם 'תמונות כתובות', פורסם לבסוף לקראת חג המולד 1937. הספר זכה כמעט אך ורק לסיקור חיובי בעיתונות והפך לאחת מאבני הדרך החשובות של התנועה הסוציוגרפית הפופולרית בהונגריה.
ב-1940 פרסמה "ספר צילום" נוסף בשם "עין בעין" בהוצאת Kelet Népe. הכרך כלל תמונות שנשארו מחוץ לאלבום הקודם "טיבורץ", בתוספת כמה צילומים חדשים. עם זאת, התנועה של "הסופרים העממיים" כבר עברה את שיאה, כך שהוצאת האלבום גרמה להרבה פחות סיקור עיתונאי. היא תכננה לפרסם שני כרכים נוספים: את האלבום "העם של פשט" (Pesti nép) ואת האלבום "הצוענים", אך הדבר מעולם לא יצא לפועל בשל הצנזורה האידאולוגית בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן תחת המשטר הקומוניסטי.
האלבום "פניו החדשות של טיבורץ" פורסם ב-1955, שבו, ביוזמתו של ארנוה מיהייפי, היא הציגה את הדמויות ואת הצאצאים שעדיין חייו מתוך אלבום טיבורץ המקורי. קאטה קלמן עבדה בחברת הצילום ההונגרית, מאוחר יותר הפכה לצלמת של "החברה להפצת מידע מדעי" (TIT) (באנגלית: Society for Dissemination of Scientific Knowledge). מ-1960 ועד תחילת 1965, הייתה עורכת ספרי הצילום של "הוצאת אמנויות יפות" (Képzőművészeti Kiadó), ולאחר מכן של הוצאת קורווינה (Corvina Kiadó). ב-1958 השתתפה בהקמת "פדרציית הצלמים ההונגריים" והפכה לחברת נשיאות. שמה קשור לסדרת "ספריית הצילום הקטנה" שהושקה בהוצאת קורווינה. הכרך האחרון של הסדרה שהוקדש לה וליצירתה יצא לאור לאחר מותה ב-1978. רוב תמונותיה ששרדו ונשמרות על ידי המוזיאון ההונגרי לצילום.
פרסים

בשנת 1960 זכתה קאטה קלמן בפרס האגודה הבינלאומית לאמני צילום, ב
שנת 1969 היא קיבלה את פרס בלה באלאז'
בשנת 1976 הפכה לזוכת פרס האמן המצטיין.
תערוכות > יחיד

1955 מועדון אטווש של "החברה להפצת מידע מדעי" (TIT), בודפשט.
תערוכות > קבוצתיות נבחרות

1935 טריאנלה של מילאנו, מילאנו
1936 תערוכת צילום אמנות בינלאומית 4, בודפשט
1966 125 שנים של צילום הונגרי, הגלריה הלאומית של הונגריה, בודפשט
1981–1982 תמונת עובדה. ההיסטוריה של הצילום ההונגרי 1840–1981, היכל האמנות (בודפשט)
1989 צילום חברתי הונגרי אתמול והיום, מוזיאון קיסלי, בודפשט
1998 צלמים Made in Hungary. אלה שעזבו, אלה שנשארו, מוזיאון הצילום ההונגרי, קצ'קמט
1999 תערוכת רטרוספקטיבה של קאטה קלמן-איוואן הבשי, המוזיאון ההונגרי לצילום, קצ'קמט.
2009 סימני משבר - לואיס בונואל, ווקר אוונס, תיאו פריי, ה-laberdersfotografen ההולנדי, קאטה קלמן ואחרים, מוזיאון לודוויג בקלן
תערוכות > יצירותיה באוספים ציבוריים

המוזיאון ההונגרי לצילום, קצ'קמט
גלריית התמונות ההיסטורית של המוזיאון הלאומי של הונגריה.
ספריה

טיבורץ. תמונות מאת קאטה קלמן ; טקסט Zsigmond Móricz, Iván Boldizsár; Cserépfalvi, Bp., 1938 ( (Books of Szolgálat és Irás Munkatársasásak 1987
עין בעין. ספר התמונות של קאטה קלמן ; אנשי המזרח, בודפשט, 1940
הפנים החדשות של טיבורץ. תמונות מאת קטה קלמן ; מבוא ז'יגמונד מוריץ, ויראג מוריץ, ביאורים איוואן בולדיז'אר; אנשים משכילים, בודפשט, 1955
בית הספר מאדג'אר, 1927–1929 ; גלריה וינטג', בודפשט, 2007
תמונות נשכחות; עם אחרים, עורכת אווה קלטי, קלרה סרקה; סוכנות הידיעות ההונגרית, בודפשט, 2009
קאטה קלמן: מקרה צ'יבה. יומן של צלם על שנותיו האחרונות של ז'יגמונד מוריץ ; עורכת קטלין ורגה; Palatinus, בודפשט, 2012
לקריאה נוספת

אנה הבשי – קטלין הבשי – קארוי קינצ'ש: ספר מאת איוואן הבשי וקאטה קלמן. המוזיאון ההונגרי לצילום - הוצאת גלוריה, 1999.
artportal
הערות שוליים

↑  "Kálmán Gyuláné Goldberg Margit halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 232/1932. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-10.
↑  "Goldberg Ignác halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 1871/1943. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-10.
↑  "Goldberg Ignácné Bentum Regina halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 610/1946. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-10.
↑  "Hevesi Iván és Kálmán Katalin házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 65/1929. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12752546v (data)  GND: 119236273  ISNI: 0000 0000 7860 1624  LCCN: nb2009029051  PIC: 337307  RKD: 379071  VIAF: 42643594   WorldCat (עם VIAF): 42643594
קז'ימייש ברטל

קז'ימייש ולדיסלב ברטל (בפולנית: Kazimierz Władysław Bartel;‏ 3 במרץ 1882 - 26 ביולי 1941) היה מתמטיקאי ופוליטיקאי פולני, שכיהן כראש ממשלת פולין שלוש פעמים בשנים 1926-1930.
חייו

נולד בלבוב (אז למברג באוסטרו-הונגריה, כיום באוקראינה), סיים לימודי הנדסת מכונות במכון הטכנולוגי של לבוב בשנת 1907 ומונה לפרופסור בשנת 1914. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא אוסטרו-הונגריה, בשנת 1919 מונה לשר לענייני תחבורה מסילתית ומשנת 1922 היה חבר הסיים. בעקבות הפיכת מאי שהוביל יוזף פילסודסקי בשנת 1926 מונה לראש הממשלה, ובשנים 1926-1928 היה סגן ראש הממשלה ושר לענייני דתות ול"הארה ציבורית", אך למעשה היה ראש הממשלה בפועל.
בשנת 1930 פרש מהפוליטיקה וחזר לאקדמיה. הוא מונה לרקטור המכון הטכנולוגי של לבוב, קיבל תואר דוקטור כבוד ונעשה חבר באגודת המתמטיקאים הפולנית. בשנת 1937 מונה לסנאטור. בעקבות פלישת ברית המועצות לפולין במלחמת העולם השנייה, סירב להצעה לכהן בפרלמנט הסובייטי בשנת 1940. בעקבות פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות נעצר בלבוב בידי הגרמנים, סירב לשתף איתם פעולה ונרצח בירי ב-26 ביולי 1941, במקביל לרצח עשרות אנשי אקדמיה אחרים מלבוב - פשע שנידון במהלך משפטי נירנברג. מקום קבורתו לא נודע.
קוביות (שיר)

"קוביות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי, בשיתוף הזמרת הישראלית אנה זק. השיר יצא לאור ב-16 באוגוסט 2020, על ידי חברות התקליטים Mobile1 Music וגאגא בוקינג, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה

על שיתוף הפעולה הכריזו סטטיק, תבורי וזק לראשונה ב-14 באוגוסט 2020 ברשתות החברתיות. השיר נכתב והולחן על ידי סטטיק וג'ורדי, והופק על ידי ג'ורדי, בדומה לשאר השירים של הצמד, ומשלב בתוכו את סגנונות הפופ וההיפ הופ, תוך ליווי של קצב אלקטרוני. השיר הוא השיר השלישי שהוציאו סטטיק ותבורי באותו החודש, לאחר "Milli" יחד עם הראפר האמריקאי פליפ דינרו, ו"כפית אחת של טוב", המהווה כקמפיין פרסומי למעדן מילקי.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה לשיר פורסם ב-16 באוגוסט 2020, בסמוך לצאת הסינגל, בערוץ היוטיוב של סטטיק ותבורי. את הקליפ ביים רומן בוצ'אצקי, בדומה לקליפים הקודמים של הצמד. בקליפ נראים סטטיק, תבורי וזק על רקע של ים, תוך שזק מחופשת לבת ים, סטטיק מחופש לצפרדע, ודמותו של המפיק ג'ורדי מופיעה בתור תוכי. בקליפ מופיעה גם דמות של פוסידון, שמגלם הדי ג'יי של הצמד, דור גל.
תוך פחות מיממה, צבר הקליפ למעלה מחצי מיליון צפיות.
זהו הקליפ הנצפה ביותר של זק בפלטפורמה.
ביקורת

במעריב לנוער פרסם אופק ציבלין ביקורת שלילית על השיר, בה נכתב כי השיר "בלי ספק יככב בכל פלייליסט אפשרי", אם כי "המילים טיפה מגוחכות". אתר הנוער פרוגי סקר את השיר בחיוב, באומרו כי השיר "הרים אותנו מהמיטה לבוקר ושבוע חדש בצורה המרעננת ביותר שיש".
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת שלילית, בה אמר כי "דרוש מעין דימות MRI לבדוק מה מתבשל שם בעת היצירה של שיר כגון זה, שדומה לשירים אחרים של הצמד. המחקר עשוי להוליד תוצאות מעניינות לגבי אישיותם של הנ"ל, וגם לענות תשובה לאחד כמוני שאצלו המוזיקה הזו אינה מפעילה במוח ובלב אותם מנגנונים – לא מילולית (אינסטנט חריזה), לא מלודית (מנגינה כחושה), גם לא קצבית (מניפולציות של ביט אלקטרוני)", והוסיף כי "את העוגה המוזיקלית הקיצית שקיבלנו כאן אני מעביר לילדים של השכנים", תוך שנתן לשיר ציון של שני כוכבי זהב מתוך חמישה. גם דודי פטימר ממעריב העניק לשיר ביקורת שלילית, בה אמר כי "אין כל עוררין על הכישרון של הצמד וגם של ג'ורדי המפיק המוזיקלי הכישרוני, הם הוכיחו את עצמם בלא מעט שירים מצוינים שבצדק הביאו להם הצלחה ישראלית עם פוטנציאל בינלאומי, אך להוציא שירים בקצב מסחרי ללא פואנטה או אלמנט שנוסך במאזין תחושה של השקעה זה לעג לאינטליגנציה, לא רק של המאזין, אלא גם שלהם", תוך שהגדיר את השיר כ"כל מה שפתטי במוזיקה הישראלית כיום".
גם עמי פרידמן פרסם בישראל היום ביקורת על השיר, בה אמר: "שיתוף הפעולה עם אנה מחמיא לשני הצדדים ובסך הכל נראה שעולמם של השניים כמנהגו נוהג. אז מה אם אין ממש מסיבות במועדונים שהבס של 'קוביות' היה מרים בהם את הגג? כך או כך מדובר בלהיט קיץ שישרוף היטב את הרדיו. ובמילותיהם: 'יודע מה חזק? סטטיק ובן-אל עם אנה זק'".
בעקבות האונס הקבוצתי באילת, מספר אושיות ברדיו ובטלוויזיה החליטו לפרסם פוסטים פומביים נגד המסר המועבר בשיר, בהם ירון אילן, אסי לביא ומוטי פרנסיס. הזמרת-יוצרת נרקיס כתבה בעמוד הפייסבוק שלה: "תפסיקו להחפיץ אותנו! 'בנות חמות כמו עוגיות'? אתם רציניים? זה המסר הלוהט שלכם? ... אפשר לכתוב על אהבה ותשוקה מבלי להוזיל אותנו. תפסיקו להעלות תכנים על גבול הפורנו שמעבירים מסר דפוק לנערות, שהן לא מספיקות איך שהן כדי להיות חלק מפנטזיה לא אמיתית, שבסופה 30 גברים אונסים נערה אחת".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברות תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ישראל | 16 באוגוסט 2020 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | Mobile1 Music • גאגא בוקינג |  |
הערות שוליים

↑  סטטיק, זה חזק. #קוביות, באתר אינסטגרם (באנגלית)
↑  סטטיק ובן אל תבורי עם אנה זק - קוביות, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2020
1 2  סטטיק ובן אל תבורי עם אנה זק - קוביות, באתר יוסמיוסיק, ‏2020-08-17
↑  רז ישראלי, כל שבוע קליפ חדש: צפו ב"קוביות" של סטטיק ובן-אל עם אנה זק, באתר ישראל היום, 16 באוגוסט 2020
1 2   סטטיק ובן אל תבורי עם אנה זק - קוביות (Prod. by Jordi), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:26)
↑  "הבנות חמות כמו עוגיות": קבלו את החדש של סטטיק ובן אל עם אנה זק, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2020
↑  " אנ'לא מאלה עם המחשוף". בטוח?, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2020
↑  מוזיקה - מה חזק? סטטיק ובן אל בשיר עם אנה זק, באתר פרוגי, ‏2020-08-16
↑  דודי פטימר, ‏אייל גולן בבלדה מרגשת, סטטיק ובן אל מאכזבים ורן דנקר בשיר שמצליח להפתיע, באתר מעריב אונליין, 19 באוגוסט 2020
↑  עמי פרידמן, החדש של סטטיק ובן-אל: כריש אחושלוקי, באתר ישראל היום, 17 באוגוסט 2020
1 2  דודי פטימר, ‏סטטיק ובן אל על הכוונת: מחאת שדרני הרדיו נגד "טקסטים לא ראויים", באתר מעריב אונליין, 2 בספטמבר 2020
↑  ***המלכה עירומה***, בעמוד הפייסבוק של נרקיס, 26 באוגוסט 2020
↑  קוביות, נבדק ב-2020-08-16
| סטטיק ובן-אל תבורי |
| --- | --- | --- |
| סטטיק • בן-אל תבורי   דיסקוגרפיה | סטטיק • בן-אל תבורי   דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | שבעה ירחים |  |
| מיני-אלבומים | לכאורה |  |
| סינגלים | "ברבי" • "כביש החוף" • "סלסולים" • "סתם" • "זהב"  • "טודו בום" • "הכל לטובה" • "נמסטה" • "קאוואי" • "גומיגם" • "Broke Ass Millionaire" • "יאסו" • "Tudo Bom" • "בננות" • "אמאלה" • "Further Up (Na, Na, Na, Na, Na)" • "We" • "חביב אלבי" • "Milli" • "קוביות" • "Shake Ya Boom Boom" • "קקטוס" • "כוסות ריקות" • "אפס מאמץ" • "אהבתי לך" • "מנגלים" • "אחלה גבר" • "קרנבל" |  |
| השתתפות בסינגלים | "דוביגל" |  |
| אנה זק |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| מיני-אלבומים | רצה סולו |  |
| סינגלים | "Money Honey"‏ •  "My Love"‏ • "Bang Bang"‏ • "Tik Tok"‏ • "Call It Out"‏ • "Hola Mamacita"‏ • "בלוק" • "קוביות" • "כל החברים שלך" • "שמור על העולם" • "בוקר טוב עולם" • "גבר בפוראבר" • "כל הבאז" • "לך לישון" • "מי זאת" • "מה נשאר לי ממך" • "ראשון בבוקר" • "Hoodie" • "אולסטאר וגופיות" • "כולם מזיזים" |  |
| סינגלים שיוקיים | "סימן שאנחנו מגזימים" • "שמור עליי" • "סוף אחר" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Gravity" |  |
קלוויד

| --- | --- |
סמל קלווידסמל קלוויד
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  ויילס ויילס
 בירת המחוז:  מולד
 תאריך ייסוד:  1974
 שטח:  2,910 (2,003) קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  491,100
 קואורדינטות:  53°05′N 3°16′W﻿ / ﻿53.09°N 3.27°W﻿ / 53.09; -3.27 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קלוויד (בוולשית: Clwyd) הוא אזור, מחוז מנהלי לשעבר, וכיום מחוז שמור המתפרס על פני צפון-מזרח ויילס.
המחוז נוסד בשנת 1974 על ידי חיבור המחוזות ההיסטוריים פלינטשייר ודנבישייר. בשנת 1996 המחוז פוצל לפלינטשייר, דנבישייר, רקסהאם וקונווי, בעוד שקלוויד נותר כמחוז שמור עם גבולות מעט יותר מורחבים. שם האזור והמחוז נובע מנהר הקלוויד העובר במרכזו (שנתן את שמו גם לעמק ולרכס הרי קלוויד), מקור השם בוולשית תיכונה "Clwyt" שמשמעה "מחסום" או "חַיִץ".
גאוגרפיה

מכיוון צפון המחוז שוכן לחופי הים האירי ושפך נהר הדי, מכיוון הוא גובל באנגליה במחוזות צ'שייר ושרופשייר, מדרום במחוז פוויס וגוויניד' ממערב.
בעוד שחלקו הצפוני והצפון-מזרחי של המחוז מאופיין במישור חוף ואזורים שטוחים יותר, שאר המחוז מאופיין בשטח הררי. בפינה הצפון-מזרחית של קלוויד נמצא שפך נהר הדי ואזור יחסית יותר מיושב ומתועש (שכולל את פלינט, מולד ודי סייד), לאורך רצועת החוף הצפונית מצויים מספר עיירות תיירות ונופש (בהם פרסטטין, ריל, ל'אנדידנו וקונווי), בעוד כל חלקו הפנימי ההררי יותר של המחוז כולל התיישבות מועטה יותר עם מספר עיירות בהן רית'ין, ל'אנגול'ן ובטווס-אי-קוייד.
בתחומי מחוז קלוויד נמצא אזור יופי טבעי יוצא דופן רכס קלוויד ועמק הדי והדופן המערבית של המחוז נמצא בפארק הלאומי סנודוניה.
צ'יבה (מחוז)

מחוז צ'יבה (ביפנית: Chiba-ken 千葉県) הוא אחד ממחוזות יפן, הנמצא באזור קאנטו שבצפון-מרכז האי הונשו, האי המרכזי של יפן. בירת המחוז היא העיר צ'יבה.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

במחוז צ'יבה נמצאו עדויות להתיישבות אנושית מהתקופה הפרהיסטורית תקופת ג'ומון. במחוז נמצאו ערימות צדפים הגדולות ביפן, דבר המעיד על הסתמכות תושבי המקום על מזון מן הים, אותו דגו במפרץ טוקיו. בנוסף ניתן למצוא במחוז רוגמים מתקופת קופון.
היסטוריה > תקופת אסוקה ותקופת נארה

בתקופת אסוקה השתנה מבנה השלטון של מחוז צ'יבה, בעקבות רפורמת טאיקה משנת 646. נחלת פוסה העתיקה, שכללה את השטח של מחוזות צ'יבה ואיבראקי של היום, נחלקה לנחלת שימוסה בצפון, ולנחלת קזוסה בדרום. חלוקה זו נותרה על מכונה עד רסטורציית מייג'י במאה ה-19.
היסטוריה > תקופת הייאן

בתקופת נארה ובראשית תקופת הייאן חיזק קיסר יפן את שליטתו בנחלות אלה, והקים בהם ערי ממשל מבוצרות. עם זאת, בהדרגה החלו נציגים מקומיים אלה לרכוש עצמאות רבה יותר מכס הקיסר, עד שבסופו של דבר התנתקו שליטי צ'יבה לחלוטין מהקיסר ושלטו בנחלה בכוחות עצמם.