stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכבת על גלגלים
בישראל

בעבר תוכנן בישראל הקו החום של מערכת "דנקל" כקו רכבת קלה שיחבר בין הערים: לוד, רמלה, באר יעקב וראשון לציון, אולם בשנת 2019 הוחלט להעביר את הפרויקט מנת"ע לחברת נתיבי איילון ולתכנן מחדש את הקו. במסגרת התכנון מחדש, הוחלט לעשות שימוש במערכת ART, עקב שיקולי עלות ובטיחות. בדצמבר 2021 זכה התאגיד CRRC במכרז לאספקת מספר קרונות לניסויים בישראל. בשל דרישת התאמות תכנוניות לקו (לדוגמה, ה-ART דורשת נתיב רחב יותר ב-25 ס"מ) וכן תקינה ישראלית שלא קיימת כיום למערכת ה-ART, עלול הפרויקט להתעכב בשנתיים לעומת הקמת קו BRT.[דרוש מקור] מערכת ART מיועדת לשמש גם את הקו הכחול בגוש דן.
באוקטובר 2021, במסגרת ניסויים שנערכו על הכלי במרכז הניסויים הלאומי לתחבורה חכמה של נתיבי איילון באשדוד, הודיע ראש העירייה יחיאל לסרי כי רכבת מסוג זה תצטרף למערך ההיסעים של אלקטרה-אפיקים בקווי Reway (או Ashdod Metro Bus), ותפעל לצד האוטובוסים החשמליים. לבסוף זה לא התממש עם חנוכת המיזם בתחילת 2022.
בכתבה על קידום הכלי בידי משרד התחבורה ביולי 2024, נציגה של עמותת "15 דקות" לקידום תחבורה ציבורית בישראל טענה שהתכנון של האוטובוס דמוי רכבת לא יעיל כי רוב המסלול, כ-70%, עובר על נתיבים רגילים ולא נתיבים לתחבורה ציבורית בלבד, אשר יגרמו לכלים להיתקע בעומסי תנועה ביחד עם רכבים פרטיים. כדי שהכלי יוכל לתפקד כמו רכבת קלה, 90% לפחות מהמסלול שלו צריך להיות מורכב מנתיב תחבורה ציבורית (נת"צ). נציגת העמותה גרסה שהקצאת תקציב ל"גימיקים", מערכות שנותנות תחושה מיוחדת, מסיטות תקציבים מפתרונות שגרתיים אבל יעילים כמו רכבת תחתית או נת"צים.
ראו גם

מערכת אוטובוסים מהירה
חשמלית
רכבת קלה
הערות שוליים

1 2   יפעת ראובן, הבטחות כמו חול: תוכנית הדגל של מירי רגב תקועה, ובפריפריה ימשיכו לעמוד בפקקים, באתר TheMarker‏, 15 באפריל 2024
↑  אסף זגריזק, ‏למה ישראל צריכה פתרון תחבורתי שלא הוכיח את עצמו?, באתר גלובס, 4 באוגוסט 2023
↑  Why trackless trams are ready to replace light rail, web.archive.org, ‏12 במאי 2019
↑  Track-less train : The transit system uses rubber wheels on a plastic core : Trains without track, נבדק ב-2022-04-09
↑  Reynolds, James; Pham, David; Currie, Graham (2021). "Do Trackless Trams need stronger roads? – the "weight" of evidence" (PDF). Australasian Transport Research Forum.
↑  Matt O'Sullivan, Longer commute, inconvenient, not competitive: Internal report raises trackless tram concerns, The Sydney Morning Herald, ‏29 בדצמבר 2020 (באנגלית)
↑  Tom Rabe, Missing link in Sydney’s light rail back on track, The Sydney Morning Herald, ‏14 ביוני 2021 (באנגלית)
↑  Auckland Light Rail Group, Trackless Tram Overview, 2021
↑  הכירו את ה'רכבת על גלגלים'. מתוך המהדורה המרכזית בכאן 11, באתר יוטיוב, ‏10 ביוני 2022
↑   עומר כרמון, משרד התחבורה מצא כי רכבות על גלגלים בטוחות ויעילות יותר — ואז בחר באגד, באתר TheMarker‏, 14 באוגוסט 2022
↑  הקו הכחול, באתר חברת נתיבי איילון
↑   מקדמים את הבאת הרכבת החשמלית על גלגלים לאשדוד, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד
↑  ישראל אוחיון, רכבת חשמלית על גלגלים בדרך לאשדוד, באתר אשדוד אונליין, ‏25 באוקטובר 2021
↑  לניסוי בישראל: רכבת חשמלית על גלגלים שתסיע עד 500 נוסעים, באתר PORT2PORT, ‏10 במרץ 2021
↑   רכבת על גלגלים, שאטלים ימיים: ההצעות המנותקות של מירי רגב, סרטון בערוץ "כאן חדשות", באתר יוטיוב (אורך: 07:41)
כלי ART בנסיעת מבחן
פנים ה-ART הפועל בעיר  ייבין (אנ') שבסין
קו T1 בעיר ייבין (אנ') שבסין, המופעל על ידי רכבת על גלגלים
קו ART במלזיה
הביצה שהתחפשה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דן פגיס
 איורים:  דן פגיס
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך הוצאה:  תשל"ג-1973
 מספר עמודים:  24
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003422609, 002107669, 002156067, 002575489, 001317856, 002156077
הביצה שהתחפשה, גן סיפור, חולון
עלון פרסומי להצגת ילדים המבוססת על הסיפור "הביצה שהתחפשה"
הַבֵּיצָה שֶׁהִתְחַפְּשָׂה הוא ספר ילדים ישראלי מפורסם שכתב ואייר דן פגיס, וראה אור בשנת תשל"ג-1973 בהוצאת עם עובד. זהו ספר הילדים היחידי שחיבר פגיס, שהיה משורר וחוקר ספרות נודע. הספר הפך לאחד מהספרים הקלאסיים בספרות הילדים בישראל ונמצא ברשימת ספרי הליבה שפרסם משרד החינוך לכיתות א–ב. הספר כתוב בכתב היד של פגיס, ומוקדש לשני ילדיו.
תקציר העלילה

הסיפור, הפותח במילים ”הָיֹה הָיְתָה בֵּיצָה שֶׁלֹּא רָצְתָה לִהְיוֹת בֵּיצָה...”, הוא משל המציג את סיפורה של ביצה שאינה מרוצה מעצמה. היא מתגלגלת בעולם (פוגשת כדור פינג פונג ובלון), מתהפכת, מתלבטת ומתחפשת (לפרח, פטרייה, סל, שעון, ליצן, כד, תפוח ודברים נוספים), עד שלבסוף מוצאת אותה התרנגולת שהטילה אותה ומעניקה לה את החום שחיפשה. מתוך הביצה בוקע אפרוח.
הסיפור, בדומה לסיפור הברווזון המכוער, מלווה את הדמות הראשית בחיפוש זהות חדשה. הביצה אינה מרוצה ממצבה, ומחפשת אפשרות לביצוע מטמורפוזה לדמות אחרת. לאחר ניסיונות רבים, חוזר הגיבור אל ביתו המוכר ומתפתח שם.
מוסר ההשכל של הסיפור הוא ביכולת של האדם להאמין בעצמו ולהתפתח מתוך המצב בו הוא נמצא.
אזכורים

בעיר חולון הוצב גן סיפור בו עיצבה האמנית יעל ארצי סדרת פסלים בהשראת הסיפור "הביצה שהתחפשה". הפסלים בדמות הביצה, הבלון, הפרח, הליצן ואמא תרנגולת, עשויים ברזל, נירוסטה ויציקת ברונזה.
על בסיס הסיפור הועלו מחזות, שעת סיפור וכדומה.
לקריאה נוספת

לילי גלזנר, "בעקבות ביצה ותחפושת: קריאה קווירית ביצירתו לילדים של דן פגיס, "הביצה שהתחפשה"", החינוך וסביבו: שנתון סמינר הקיבוצים, ל"ח, 2016, עמ' 322-317. טקסט מלא
הערות שוליים

↑  בועז ווליניץ‏, שעת סיפור: 70 "נכסי צאן ברזל" יילמדו בבתי הספר, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2011.
↑  משרד החינוך,רשימת ספרי ליבה.
↑  גן סיפור הביצה שהתחפשה באתר עיריית חולון;  גן סיפור "הביצה שהתחפשה", באתר חולון גדולה לילדים, בארכיון האינטרנט.
↑  מופע על בסיס הסיפור בתיאטרון חלום, גבעתיים.
ג'אז ראפ

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  היפ הופ • ג'אז
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות השמונים, ארצות הברית והממלכה המאוחדת
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  טרנטייבל • כלי מקלדת • סינתיסייזר • סקסופון • חליל צד • חצוצרה • טרומבון • קלרינט • פסנתר • גיטרה חשמלית • גיטרה בס • מערכת תופים
 פופולריות מיינסטרים:  אמצע שנות התשעים, ארצות הברית
 נגזרות:  נו ג'אז • טריפ הופ
 
ג'אז ראפ (באנגלית: Jazz rap) הוא ז'אנר פיוז'ן של היפ הופ וג'אז שהתפתח בשנות ה-80 המאוחרות ובשנות ה-90. אתר המוזיקה Allmusic כותב שהסוגה הייתה "ניסיון מיזוג מוזיקה אפרו-אמריקאית של העבר עם הצורה הדומיננטית החדשה והעכשווית של מוזיקה זו, ניסיון שנתן כבוד וחיזק את הישן והרחיב את אופקיו של החדש". מקורו של הקצב היה בהיפ-הופ ועליו ניגנו מנגינות חוזרות כלי ג'אז כגון חצוצרה, קונטרבס וכו'. מילות השירים נהגו להיות פוליטיים, בדגש על היסטוריית השחורים. דגימות השירים באו לרוב מסול ג'אז וקול ג'אז. הג'אז ראפ הפופולרי בא כתגובה לגאנגסטר ראפ של שנות התשעים והיה פופולרי בקרב מבקרי מוזיקה, סטודנטים וחובבי רוק. אמנים מובילים בז'אנר כוללות את א טרייב קולד קווסט, גאנג סטאר, ודה לה סול.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Jewish Girl

Jewish Girl הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הישראלית אדרת. את האלבום הוציאה בשנת 2008 לאור חברת התקליטים "היט רקורדס ותקשורת", וזוהי יצירתה המוזיקלית הראשונה שלה בשפה האנגלית. הוא נחל הצלחה אדירה במצעד הלבנוני. השיר "Say No More" אף דורג במקום הראשון באותו מצעד.
גם השיר "Extraordinaire" זכה להצלחה כאשר נבחר לאחד מארבעת השירים הטובים ביותר בתחנת הרדיו הלבנונית "Beirut Nights".
רשימת רצועות

| Jewish Girl> מס' | Jewish Girl> שם | Jewish Girl> משך | Jewish Girl>  | Jewish Girl>  | Jewish Girl>  | Jewish Girl>  | Jewish Girl>  | Jewish Girl>  | Jewish Girl>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Chaos  | 6:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Say No More  | 6:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Extraordinaire  | 3:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Call My Name (Ketamine Sedation Remix)  | 3:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Chaos (Radio Edit)  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Chaos (Radio Mix)  | 4:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Chaos (Oz Zigron Remix)  | 6:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Chaos (Club Mix)  | 7:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Say No More (Radio Edit)  | 4:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Say No More (Dvir Halevi Remix)  | 6:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Say No More (Aviram Dayan Remix)  | 10:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Extraordinaire (Radio Mix)  | 3:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 67:45 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  דפנה ארד‏, אדרת עובדת על אלבום למועדונים, באתר וואלה, 30 בינואר 2007
פרס ז'ראר לוי

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לצלם ישראלי
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  מוזיאון ישראל 
 תקופת הפרס:  1982–הווה (כ־43 שנים) 
 
פרס ז'ראר לוי לעידוד היצירה בצילום הוא פרס המוענק, החל משנת 1982, לצלמים ישראלים על ידי מוזיאון ישראל בירושלים. כיום, הפרס מוענק מדי שנתיים לאמן או אמנית בראשית דרכם האמנותית ואשר עבודתם מבטיחה פריצת דרך חדשה בשדה הצילום המקומי.
רשימת הזוכים

1982 ג'ראר אלון
1983 יעקב שופר
1984 ברי פרידלנדר
1985 קמרה אובסקורה
1986 ג'ואל קנטור
1987 רני רוזנר
1988 ברקת בן יעקב
1989 פסי גירש
1990 הפרס לא חולק על פי בקשת ז'ראר לוי
1991 מורל דרפלר
1992 גלעד אופיר
1993 יוסי ברגר
1995 קבוצת לימבוס (דפנה איכילוב, יהודית גואטה, גליה גור זאב)
1996 רועי קופר
1997 פבל וולברג
1999 שרון יערי
2002 דניאל באואר
2004 רונה יפמן
2006 אמון יריב
2008 גסטון צבי איצקוביץ
2010 עילית אזולאי
2012 אסף עברון
2014 מתן מיטווך
2016 תמיר צדוק
2018-2017 שבתאי פינצ׳בסקי
2020-2019 חן כהן
| פרסי מוזיאון ישראל |
| --- | --- | --- |
| אגף אדמונד ולילי ספרא לאמנויות | פרס סנדברג • פרס בנק דיסקונט • פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום • פרס ז'ראר לוי • פרס פינס לגרפיקה ישראלית |  |
| אגף הנוער והחינוך לאמנות על-שם רות | פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק |  |
| האגף לארכאולוגיה על-שם שמואל וסיידי ברונפמן | פרס פרשיה שימל |  |
מייקל מורקוק

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1939 (בן 85) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Michael John Moorcock 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שם עט:  Michael Barrington, Bill Barclay, Warwick Colvin, Jr., James Colvin, Edward P. Bradbury, William Ewert Barclay, Philip James, Desmond Reid 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה, היסטוריה בדיונית, מדע בדיוני, חרב וכושפות 
 יצירות בולטות:  New Worlds, Pyat Quartet, Mother London 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 הושפע מ:  ג'יימס גראהם באלארד, ג'ק ואנס, פריץ לייבר, אדוארד פלאנקט, הברון ה-18 מדאנסני, ג'וזף קונרד, מרווין פיק, פול אנדרסון, ט. ה. וייט, רוברט אי. הווארד, אדגר רייס בורוז, פ. ג'. וודהאוס, ויליאם ס. בורוז, לי בראקט, אנדריאה דבורקין 
 פרסים והוקרה:  פרס נבולה לנובלה הטובה ביותר (1967)  פרס עולם הפנטזיה לרומן הטוב ביותר (1979)  פרס לרומן מדע בדיוני על שם ג'ון וו. קמפבל (1979)  פרס ברם סטוקר למפעל חיים (2004)  פרס גרנד מאסטר של דיימון נייט (2008)  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (2002)  פרס גארדיאן לספרות (1977)  פרס אוגוסט דרלת' (1975)  פרס אוגוסט דרלת' (1976)  פרס אוגוסט דרלת' (1972)  פרס אוגוסט דרלת' (1973)  פרס אינקפוט (1997) 
 www.multiverse.org
 
מייקל מורקוק, 2006
מייקל מורקוק (באנגלית: Michael Moorcock; נולד ב-18 בדצמבר 1939) הוא סופר מדע בדיוני אנגלי, מפורצי הדרך בז'אנר הפנטזיה והמדע הבדיוני. נושאי כתיבתו נוגעים לרוב לתפיסת העולם האנושית (במובן הרחב), מורכבות החיים, הטעם בקיום ולעג למוסכמות חברתיות. ב-2008 היה הסופר ה-25 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, הניתן החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
הגיבור הנצחי

מייקל מורקוק ידוע בעיקר בזכות סדרת הגיבור הנצחי (eternal champion) שלו. בסדרה זו חוקר מורקוק אלמנטים חוזרים המופיעים בספרים נפרדים: המלחמה בין הכאוס לסדר, הגורל הבלתי נמנע לעומת חופש הרצון והיכולת לשנות את החברה והאדם כנגד הקבעון המחשבתי של רוב האנושות.
דמויות

'הגיבור הנצחי' בעולמו של מורקוק הוא יצור מעונה, שנידון לשרת את ה'איזון הקוסמי', מנגנון המבטיח את שימור מאזן הסדר והכאוס ברב-יקום (Multiverse). הגיבור הזה מתגלגל בין גופים שונים ופרקי חיים שונים בעולמות משונים, כאשר לרוב הוא אינו מודע למצבו, ופועל מתוך כורח או אילוץ כלשהו. הגיבור הוא דמות טראגית-מלנכולית. כל רצונותיו מתגמדים לעומת כוחו של האיזון הקוסמי, המארגן את היקום כך שהגיבור נאלץ לבצע את תפקידו.
הדוגמה הטיפוסית לאילוץ שכזה היא אלריק ממלינבון, אולי הגיבור המפורסם ביותר בספרי מורקוק. אלריק הוא לבקן אשר ללא חרבו המכושפת אינו מסוגל ללכת או לנשום לזמן רב, בגלל פגם לידה, אולם חרב זו היא בעלת רצון משלה, ומנסה לשלוט באלריק ולגרום לו להרוג אנשים בניגוד לרצונו.
דוגמאות אחרות הן הוקומון, הסובל מאבן שחורה המשובצת במצחו ויכולה להרוג אותו אם ימרוד באדוניו, או קורום הנסיך בגלימת הארגמן, שעינו מנוקרת וידו נקטעת על ידי אויביו.
'המלווה הנצחי' הוא לרוב דמות קלילה יותר, הנמצאת במצב דומה למצבו של הגיבור הנצחי, אך אינה טרגית. המלווה לרוב נהנה מהחיים בכל עולם או זמן שאליהם האיזון הקוסמי משליך אותו, והוא אינו סובל ממלנכוליה משום שהוא השלים עם אי יכולתו להשתחרר מהאיזון הקוסמי. לרוב, המלווה מודע למצבו וזוכר את גלגוליו הקודמים.
דוגמה טובה היא ג'רי אוקונל, מלווהו של קורום, אשר מכוון אותו בכל מעשיו ומהווה הנגדה הומוריסטית לגיבור הטראגי.
'אדוני הכאוס' ו'אדוני הסדר' הם דמויות נפוצות בסדרה זו, והם מייצגים שני צדדים הנאבקים זה בזה. דמויות אלו הן מעין אלים, אולם כוחן תלוי בכמות בני התמותה שמאמינה בהן, ולכן אין הן אלוהות מוחלטת, שלא כמו האיזון הקוסמי או אלים אחרים שאינם עוסקים במעשי בני התמותה (קוול ורין בספרי קורום). לעיתים, יצורים אלו הם גיבורים (כמו בספר "הרקדנים שבסוף הזמן", שבו בני אדם בעתיד הרחוק הם בעצם ייצוגים לאדוני הכאוס).
נושאים

לרוב, מורקוק תוקף בספריו כאוס גדול מדי, ומדגיש את הטענה כי אחרי שהכאוס מיצה את היצירתיות שבו, העולם נותר שומם ועקר. זאת, בניגוד לסדר השואף לחיים וצמיחה יציבה. עם זאת, מורקוק תוקף גם סדר רב מדי (כמו בספרו "הרקדנים שסוף הזמן", ששם מורקוק לועג לסדר שמיוצג על ידי החברה הוויקטוריאנית השמרנית, לעומת החברה המתירנית והחופשית בסוף הזמן).
נושא אחר שמורקוק מטפל בו בסדרה הוא רצון חופשי. ראייתו של מורקוק היא פסימית - אין לאדם רצון חופשי, אלא הכורח הוא שמביא אותו לידי פעולה. חייו של הגיבור אינם שלו, אלא מוקדשים להצלת עולמו מהפרת האיזון בין כאוס לסדר, ולמטרה זו הוא מקריב את אהובתו ולעיתים את חייו.
ספריו שתורגמו לעברית > אלריק

חרב השאול (תרגום: דורית לנדס), עם-עובד, 1978
אבי סער (תרגום: דורית לנדס), עם-עובד, 1980
אלריק ממלניבונה, (תרגום: אינגה מיכאלי, עריכת תרגום ולשון: חמוטל לוין), ינשוף, 2005
אלריק בים הגורל (תרגום: אינגה מיכאלי, עריכת תרגום ולשון: חמוטל לוין), ינשוף, 2005
גורלו של הזאב הלבן (תרגום: איריס נמיר), ינשוף ומובי דיק, 2012
ספריו שתורגמו לעברית > קורום

מגילת החרבות (תרגום: מיכאל תמרי), עם-עובד, 1982
אגדות קורום: פנטסיית גבורה על הזמן שבטרם הזמן - כרך א, הפר והרמח, כרך ב, האלון והאיל, כרך ג, החרב והרמך (תרגום: אהוד מימון, עריכת תרגום ולשון: אמירה בנימיני), ינשוף, 2007
ספריו שתורגמו לעברית > אחר

הפרוזדור השחור (תרגום: דפנה לוי), זמורה-ביתן, 1986
כתבים אחרים

חוץ מסדרת הגיבור הנצחי, מייקל מורקוק כתב ספרים נוספים שקשורים לנושאים הנידונים בסדרה, אך מבוססים על הנחות יסוד שונות. אחד הנושאים העיקריים בהם עסק הוא מסע בזמן ומסע למציאות חלופית, בין אם באופן רציני (כמו בסדרת "צאר הפלדה" שלו, המביאה היסטוריה חלופית אליה נקלע טייס במלחמת העולם השנייה) ובין אם באופן הומוריסטי (כמו סדרת "ארכיוני קורנליוס" או "הרקדנים בסוף הזמן").
כתיבתו המאוחרת של מורקוק (בספרים "מרפא לסרטן" ו"ארכיוני קורנליוס"), היא מאתגרת, וקשה למצוא בה עלילה ברורה. הספרים כתובים כזרם הכרה ותיאורים, וכוללים ציטוטים של פרסומות ומאמרים אמתיים, היוצרים קולאז' של אווירה והתרשמויות.
בכתיבתו המאוחרת, מורקוק גם חזר לכתיבה בוגרת ובשלה יותר, העוסקת בנושאי זהות (עדיין במסווה של פנטזיה או מדע בדיוני), לרוב מנקודת מבט הומוריסטית-סאטירית. ייצוג טוב לסגנון זה הוא "הרקדנים בסוף הזמן", העוסק בחיזור של גבר מתרבות עתידנית (שבה הכול אפשרי, כולל התמרת צורה, מין, חיי אלמוות, יכולת לברוא ולהרוס כל דבר חומרי) אחר אישה מהעבר, מאנגליה הוויקטוריאנית, הנקלעת לתרבותו.
מורקוק הוא מהיוצרים הפורים ביותר בז'אנר הפנטזיה והמדע הבדיוני - מעל לחמישים ספרים בכל הסדרות השונות, ובנוסף ארבעה ספרי הגות לא בדיוניים. כמו כן, הוא כתב שירים ללהקות הרוק "Blue Oyster Cult" ו"hawkwind", וכן ללהקות נוספות, וערך מספר אנתולוגיות של מדע בדיוני.
הערות שוליים

↑  רשימת זוכי הפרס החל מ-1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278300805171  PLWABN: 9810601815405606  BIBSYS: 90226506  BNE: XX993472  BnF: cb11916695p (data)  CANTIC: a11475894  CiNii: DA02534298  GND: 120741113  ISNI: 0000 0000 8175 3119  LCCN: n79151230  LNB: 000005018  MusicBrainz: fa668ea9-009b-426a-93bc-fbd1965e6b0e  NDL: 00450410  NKC: jn20000604071  NLA: 35360311  NLG: 67142  NLK: KAC200402807  NSK: 000237956  NTA: 068918100  RERO: 02-A003606702  SELIBR: 277048  SNAC: w66d7jnm  SUDOC: 02703660X  Trove: 925084  VIAF: 109785773   WorldCat (עם VIAF): 109785773
שתי וערב

איור של אריגת שתי וערב
שְׁתִי וָעֵרֶב הם שמות החוטים מהם אורגים בד. חוטי ה"שתי" מתוחים בשני הקצוות שלהם, ומקובעים בין שני מקלות, מוטות או מנורים קשיחים שמחזיקים את החוטים מתוחים. חוטי השתי הם ה'שלד' שממנו נוצר הבד. לתוך ובין חוטי השתי מערבים את חוטי ה"ערב": בעזרת מחט באריגת יד, או בעזרת דוושות המחוברות לבתי ניר בנולים, מרימים חלק מחוטי השתי ומורידים חלק ובתוך המיפתח מעבירים את חוטי הערב שמגולגלים על בוכיר או על מקל עם חריצים, על ידי העלאה והורדה לסירוגין של חוטי שתי שונים. כך מקבלים מיפתח שונה בכל פעם, ונוצרת יריעת בד בצפיפות (או דוגמה) משתנה, לפי ייעוד הבד.
שתי וערב לתיקון ואיחוי

בעבר נהגו להטליא חורים בבגדים בתיקון של "שתי וערב". לשם כך הלבישו את הגרב או כרכו את הקטע הקרוע על משהו קשיח שמתח את הסריג או האריג ובעזרת מחט וחוט ארגו מעין טלאי על החוטים בשיטת "שתי וערב".
נולים שונים ועוד אפשרויות אריגה

בזמנים קדומים, נארגו הבדים על ענפים או קורות מהם תלו חוטים שנמתחו כלפי מטה בעזרת משקולות אבן או חרס, והאורגים דחפו את העבירו את הערב בין חוטי השתי מצד לצד ואחר כך דחפו וצופפו אותו כלפי מעלה. מתקן כזה נקרא נול. עם הזמן למדו שקל יותר לדחוף את הערב כלפי האדמה. בחפירות ארכאולוגיות בישראל נמצאו משקלות אריגה מחרס מתקופת הברזל שנחקרו על ידי הארכאולוגית אביגיל שפר.
למעשה אפשר לארוג על כל אמצעי נוקשה מספיק למתיחת השתי, קרשים, עם או בלי מסמרים, מסגרות של חלונות, מסגרות של תמונות, ספרים, קרטונים, קרטון או פס פלסטיק שיש בו חריצים וחורים לסירוגי גושי קלקר, גלגלי אופניים ככל שעולה בדעתם של הרוצים לארוג.
קיימים נולים מסוגים שונים: אצל הבדואים ועמים נודדים אחרים נפוצים נולי אדמה שנוצרים על ידי תקיעת יתדות באדמה, ביניהן מותחים את חוטי השתי ובעזרת מקל מורידים ומעלים חלק מחוטי השתי, כדי לשלב את חוטי הערב.
ישנם נולים העומדים על שולחן, יש בעלי רגליים משלהם ויש נולים תעשייתיים, ועוד.
בשל צורת העירוב בין החוטים משמש המושג שתי וערב בהשאלה לתיאורים שונים בתחומי המשפט, השירה, תכנון הערים וכו'.
מקור השם

המילה שתי באה מהמילה האכדית "שת", מלשון תשתית, שכן הוא נתלה על הנול. "ערב", מלשון עירוב, שכן הוא נשזר בין חוטי השתי.
המילים "שתי" ו"ערב" מופיעות בפרשת תזריע שבספר ויקרא כך: "וְשָׂרַף אֶת-הַבֶּגֶד אוֹ אֶת-הַשְּׁתִי אוֹ אֶת-הָעֵרֶב" (ויקרא י"ג, 52). הצירוף "שתי וערב" מופיע בתלמוד הבבלי: "קורעו שתי וערב וטחו בכותל" (מסכת חולין, דף ק"ט, עמוד ב').
שימושים בהשאלה

בתכנון ערים משתמשים במונח: רחובות שתי וערב לתיאור רחובות הפרוסים על פני העיר כרשת מצטלבת בזוויות ישרות.
במשפט מכנים חקירה צולבת מכמה זוויות: "חקירת שתי וערב".
בניהול מכנים ארגון מטריציוני: "ארגון שתי וערב".
במסורת יהודית עממית משמש הצירוף כלשון נקייה לציון צורת הצלב. לדוגמה, בסיפור "דיבוק" שנכתב על ידי ר' משה בן אברהם בן ראובן חייט: והיה נראה לעין כל איך שהרוח הוליך את ידיו לחבקן ולעשות תמונת שתי וערב. והנער מעצמו התחזק להפריד ידיו זה מזה, עד שבאוזנים שמענו איך שאמר אל הרוח וזה לשונו: "אתה רשע! אתה רוצה שאעשה שתי וערב! אני אינני רוצה!" כן מופיע הצירוף בספרות הרבנית.
בשירה העברית ניתן למצוא את הביטוי שתי וערב בהשאלה לתיאור רגשות. נתן זך, לדוגמה, כותב:
זו נפשי את נפשך אוהבת
ארוגה עמה בשטיח מוות
חוט וחוט בצמר שתי וערב
מצטלבים בו כמו הבוקר והערב
אל ארץ צבי שדמעותיה
נושרות על שדה חמניות
שעצבונה וששונה
הם שתי וערב בבגד יומה.
ראו גם

סריגת שתי
אמנות סיבים
רחובות שתי וערב
הערות שוליים

↑  Sarita r. rainey, Weaving as an art form, Weaiving without a loom, 1966, Worcester Massachusetts: Davis, 1966, עמ' 7, ISBN 978-0871927859. (באנגלית)
↑  Elizabeth Wayland Barber, Postscript: Finding the Invisible, WOMEN~S WORK: The First 20,000 Years, 1995, New York: W.W. NORTON, 1994, עמ' 293-4, ISBN 0-393-31348-4. (באנגלית)
↑  Grete Kroncke, תרגום: Christine Hauch, Ribbon weaving and darning on a rigid heddle, Simple Weaving, 1973, New York: VAN NOSTRAND, 1970, עמ' 29-34, ISBN 0442299818. (באנגלית)
↑  DIY WEAVING LOOM WITH HEDDLE BAR, WHY DON`T YOU MAKE ME (באנגלית)
↑  ענת ציגלמן, האם השטיחים הבדואים של נשות לקייה יהפכו ללהיט עולמי, באתר Xnet‏, 21 ביוני 2005
↑  אברהם אבן-שושן, האות ש, המלון החדש, כרך שביעי ש-ת, 1980, ירושליים: קרית ספר, 1980, עמ' 2803, מסת"ב 965-17-0113-7
↑  חייט משה אברהם בן ראובן, רוח חיים, 1785 עמ' ד' ע"ב
↑  לדוגמה, באר היטב ומשנה ברורה בשולחן ערוך, אורח חיים, סימן ס"א, סעיף ו'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4362971-4
שפת הסימנים של שבט א-סייד
מבנה השפה

ניתוח תחבירי של השפה מעלה שהיא שונה למדי מכל שפה אחרת המדוברת בסביבה. המבנה הרגיל של משפט בשפה הוא S-O-V, כלומר נושא-מושא-פועל ("ילד תפוח אכל" = ילד אכל תפוח). המבנה הרגיל בניב הערבי המקומי ובעברית הוא S-V-O (נושא-נשוא-מושא), והמבנים הרגילים בשפת הסימנים הישראלית הם S-V-O או O-S-V (מושא-נושא-פועל: "תפוח ילד אכל" = ילד אכל תפוח). צירופים שמניים בנויים במבנה קשיח של ש"ע-משלים. גם בעברית ובערבית זהו המבנה הנפוץ לבניית צירופים שמניים, אך יש גם יוצאי דופן בולטים משותפים לשתי השפות: מספר בא כמעט תמיד לפני שם העצם הנמנה (שלושה ילדים, ולא: "ילדים שלושה") ושלילה של שם עצם תבוא כמעט תמיד לפניו (אני לא ילד, ולא: "אני ילד לא"). בשפת הסימנים של שבט א-סייד אין יוצאי דופן כאלה.
ראו גם

תרבות החירשים
שפת הסימנים של כפר קאסם
שפת הסימנים של יהודי אלג'יריה
לקריאה נוספת

Wendy Sandler, Irit Meir, Carol Padden and Mark Aronoff, "The emergence of grammar: Systematic structure in a new language", Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America (PNAS), February 7, 2005.
הערות שוליים

↑  ‎Kisch, S. (2004). in Genetics, Disability and Deafness, ed. Van Cleve, J. V.
(Gallaudet University Press, Washington, D.C.), pp. 148–173‎
↑  The emergence of grammar: Systematic structure in a new language, Wendy Sandler, Irit Meir, Carol Padden, and Mark Aronoffת PNAS February 15, 2005 102 (7) 2661-2665
תחנת המטרו שער הזהב

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  31 בדצמבר 1989 
 מיקום
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 קואורדינטות:  50°26′46″N 30°30′56″E﻿ / ﻿50.446083333333°N 30.515527777778°E﻿ / 50.446083333333; 30.515527777778
 תחנות סמוכות:  Palats Sportu, Lukianivska 
 מידע על התחנה
 קווים העוברים בתחנה:  Syretsko-Pecherska Line 
 קוד התחנה:  314 
  (למפת קייב מוגדלת) תחנת המטרו שער הזהב(למפת קייב רגילה) תחנת המטרו שער הזהב
 
תחנת המטרו שער הזהב (באוקראינית: Золотi ворота) היא תחנת רכבת תחתית בקו מס' 3 ("הקו הירוק") של הרכבת התחתית של קייב, הממוקמת בסמוך לשער הזהב של קייב במרכז העיר. התחנה, שנחנכה ב-31 בדצמבר 1989, נמנית עם היפות והמפוארות בעולם.
אולם מפלס הביניים
התחנה מקושרת במנהרת הולכי רגל לתחנת "תיאטרלנה" של קו 1 ("האדום"), ועומקה כ-95 מטרים. בשל חוסר האפשרות ליצור גרם דרגנוע יחיד לעומק זה, התחנה בנויה עם מפלס ביניים בעומק 35 מטרים. התחנה מעוצבת לפי עיצוב פנים של כנסיות מתקופת רוס של קייב (המאה ה-11 לערך) ומעוטרת ב-80 פסיפסים.
היסטוריה

הקמת הקו השלישי של הרכבת התחתית של קייב החלה בפברואר 1983. על אף שהקו תוכנן להיפתח ב-1986, הקמתו התעכבה בשל המשבר הכלכלי בברית המועצות של אותה תקופה. הקו נפתח ב-31 בדצמבר 1989 וכלל שלוש תחנות, כאשר שער הזהב היא הצפונית שבהן. חפירת התחנה החלה בנובמבר 1987 ונמשכה כשנה. על-אף שהתחנה הושלמה מבחינה תפעולית במועד פתיחת הקו, עד 1 במאי 1990 היא הייתה נגישה רק דרך המנהרה מתחנת תיאטרלנה, כיוון שהעבודות בה טרם הושלמו. במהלך שנות ה-90 פותח הקו צפון-מערבה.
עיצוב

במפלס הרכבת, התחנה היא צינור המכיל אולם מרכזי ושני מעברי צד, עבור רציפים לכל אחד מכיווני התנועה. בין האולם המרכזי למעברי הצד נמתחת שדרת עמודים וקשתות. המעבר באולם המרכזי, עם עמודיו המאסיביים והנמוכים וקשתותיו בצורת חצי-עיגול, מעניק רושם של הליכה בחלל רומנסקי. תקרת האולם המרכזי, בצורת קמרון חצי חבית, מחופה בשיש לבן, אותו חוצות רצועות פסיפס הנתונות במסגרת לבנים. בתקרת האולם המרכזי קבועות נברשות ענק הממוקמות בין כל שתי רצועות-פסיפס. אולם מפלס הביניים מואר בנברשות דומות בעיצובן, אך קטנות יותר. רצפת החלל עשוי גרניט אפור.
הכיתוב נעשה בגופן המדמה כתב-יד רוסי עתיק.
עבודות הפסיפס

80 יצירות הפסיפס מעשי ידיהם של האמנים הריהורי קורין וולודומיר פדקו מתארות תמונות מן ההיסטוריה של רוס של קייב בימי הביניים, דמויות קדושים ומבני כנסיות. רבים מן המוטיבים מבטאים רגשות אוקראינים-לאומיים ונעשו עוד טרם פירוק ברית המועצות, דבר שהיה אסור באותה עת.
הפסיפס המרכזי, מעל היציאה לגרם הדרגנוע המוביל ליציאה מן התחנה, מתאר את דמותו של פטרון העיר, המלאך מיכאל. בקצה התחנה מצויה דמותו של ג'ורג' הקדוש, פטרונה של מוסקבה, בירת ברית המועצות בעת הקמת התחנה.
גלריית תמונות

דיוקן יארופולק השני, נסיך קייב על אחת הקשתות ונברשת-תקרה ברקע
המלאך מיכאל מעל היציאה
שם התחנה בגופן רוסי עתיק
הערות שוליים

↑  מס' 25 ברשימת 89 תחנות המטרו היפות בעולם
↑  התחנה היפה ביותר בקייב
↑  אחת מ-20 התחנות היפות בעולם
↑  מספר 17 בעולם, לפי סקר Business Insider