שלום צבר
ביוגרפיה

צבר הוא הילד היהודי האחרון שנימול בעיר זאכו בכורדיסטן העיראקית בשנת 1951, ובאותה שנה עלה עם משפחתו (צבאע'א במקור) לישראל ביחד עם שאר יהודי העיר אשר התיישבו רובם בשכונות הקטמונים בירושלים.
בשנים 1974–1976 השלים את לימודיו לתואר בוגר בתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. את תאריו המתקדמים למד בין השנים 1977–1987 באוניברסיטת קליפורניה (UCLA) בלוס אנג'לס, שם קיבל את תואר דוקטור בהתמחות באמנות הבארוק ובאמנות יהודית עבור דיסרטציה שנושאה: "עלייתה ופריחתה של הכתובה המצוירת בקרב יהודי איטליה בתקופת המאות השבע עשרה והשמונה עשרה" (The beginnings and flourishing of "Ketubbah" illustrations in Italy: A study in popular imagery and Jewish patronage during the seventeenth and eighteenth centuries).
עם סיום לימודיו חזר לישראל ומאז חוקר ומרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. רבים מתלמידיו עוסקים בתחומי האמנות היהודית והפולקלור היהודי.
במחקריו עוסק צבר בהיבטים שונים של תולדות האומנות היהודית לדורותיה ולתפוצותיה, אומנות עממית (Folk art) יהודית ואומנות פופולרית (Popular art) יהודית וארץ-ישראלית בקהילות יהודיות בארץ ובפזורה במערב ובמזרח, משלהי ימי הביניים ועד ימינו. במחקריו מבקש צבר לעמוד על מקומם של חפצים ודימויים בחיי הדת והיומיום, התובנות המיוחדות שהם מעניקים להכרת התרבות של קהילות יהודיות שונות, באירופה ובארצות האסלאם והדו-שיח שנוצר בעזרתם עם תרבויות מקומיות בכלל ואומנות דתית, נוצרית ומוסלמית, בפרט.
תחומי התמקדות עיקריים שלו הם הכתובה המצוירת והחתונה היהודית; איור כתבי יד עבריים בימי הביניים וראשית העת החדשה; מגילות אסתר מאוירות; רמברנדט, התנ"ך, כתב עברי והיהודים; ירושלים ובית המקדש באומנות היהודית; דימוי היהודי באומנות הנוצרית העממית; האומנות של יהודי ספרד, איטליה, הולנד והפזורה הספרדית באירופה ובמזרח; ירושלים, בית המקדש ודמויות מקראיות באמנות; תשמישי קדושה ומצווה בקהילות ישראל; האומנות והתרבות החומרית של היהודים בארצות האסלאם מימי הביניים ואילך; אומנות עממית ביישוב הישן בארץ ישראל ובמדינת ישראל; מנהגים יהודיים במעגל החיים ומחזור השנה וקשריהם לתרבות חומרית ואמנות עממית; קמיעות ומאגיה בעולם היהודי; כרטיסי ברכה לראש השנה וגלויות דואר מאוירות; גישת ההלכה והממסד הרבני לאומנות; תולדות המחקר של האומנות היהודית.
לאורך השנים כיהן בתפקידים שונים ביניהם יו"ר האגודה לאמנות יהודית, ראש החוג לפולקלור יהודי והשוואתי באוניברסיטה העברית בירושלים וראש תוכנית רביבים באוניברסיטה העברית. בנוסף ערך את כתב העת לאמנות יהודית "רימונים" ומשמש כחבר מערכת של השנתון "מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי" (הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית), "פעמים" (רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח בהוצאת מכון בן-צבי בירושלים), והסדרה "קהילות ישראל במזרח", אף היא בהוצאת מכון בן צבי. כמו כן משמש כיועץ וחבר ועדות האקדמיות של מוזיאונים יהודים בארץ ורחבי העולם, חבר ההנהלה המדעית של אגודות מחקר (המרכז לאמנות יהודית, המרכז לחקר יהדות הולנד, החברה לחקר יהדות ספרד והפזורה, המרכז לחקר הפולקלור היהודי), ויועץ לתוכניות לימודים בנושאי אמנות ופולקלור במשרד החינוך. שימש כמרצה אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, אירופה ואוסטרליה.
בנוסף לאלה מדריך צבר סיורים לימודיים בעקבות קהילות יהודיות בעולם בדגש על תרבות חומרית, אמנות והיסטוריה אופיינית לקהילות ולאזור. צבר הוא אספן של חומרי ישראליאנה, יודאיקה ישראלית וגלויות דואר מצוירות וחפצים מאוספיו שימשו לתערוכות בארץ ולמחקרים רבים.
צבר נשוי לרינה, ואב לבת ושני בנים. אחיו, יונה צבר, הוא בלשן וחוקר יהדות כורדיסטן באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס. העיתונאי אריאל צבר, אחיינו, כתב את הספר "גן העדן של אבי" (בהוצאת שוקן), שמספר על שורשי המשפחה בזאכו.