stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלכות עירובין
הלכות עירובין מדרבנן > רשות הכרמלית

חכמים יצרו רשות חדשה לשבת שנקראת כרמלית, שהיא מקומות פתוחים שאינם משמשים להילוך הרבים, כגון שדות, שמדין התורה נחשבו למקום פטור, ואסרו על הוצאת והכנסת חפצים אליהם מרשות היחיד ומרשות הרבים. כן אסרו על טלטול חפצים ד' אמות בתוכם, בדומה לדין הנוהג ברשות הרבים. סיבת גזירת איסור הכרמלית, הוא כדי למנוע בלבול בין רשות הרבים לבין מקום פטור, שהוא הגדרתם מהתורה של השטחים הנחשבים מדרבנן לכרמלית. לאחר גזירת איסור הכרמלית הצטמצמה מאוד ההגדרה של מקום פטור, המוגדרת מדרבנן רק במקום שאין בשטחו ד' על ד' טפחים (כ-1,024 סמ"ר), או מעל גובה עשרה טפחים ברשות הרבים ובכרמלית שנחשב גם כן למקום פטור.
בדומה לכך מקום הגדול יותר מבית סאתיים [כ-2400 מ"ר], אף שהוא רשות היחיד מן התורה, נתנו לו חכמים במקרים מסוימים כל דיני כרמלית.
הלכות עירובין מדרבנן > הוצאה מרשות לרשות

חכמים גם אסרו אופנים שונים של הוצאה בין רשות היחיד לרשות הרבים שהיו מותרים מהתורה. כך למשל מהתורה מלאכת הוצאה מרשות לרשות מתקיימת רק אם מתבצעת עקירה מרשות אחת והנחה ברשות אחרת. אולם מדרבנן, ישנו איסור אף בחצי מלאכה, כגון אדם אחד שעוקר חפץ מרשות אחת, ואדם אחר מניח את החפץ ברשות אחרת. בדין זה עוסקת המשנה הראשונה של מסכת שבת. כן נאסרו אופנים אחרים של הוצאה, כגון טלטול חפץ ברשות אחת כאשר האדם עומד ברשות אחרת, וטלטול חפץ שחלקו נמצא ברשות שבה האדם נמצא, וחלקו ברשות אחרת (כגון מגילת קלף שהתגלגלה לרשות אחרת, אסור להחזירה לרשות ממנה התגלגלה).
הלכות עירובין מדרבנן > רשות היחיד

חכמים החמירו בתנאים הנדרשים להגדרת מקום כרשות היחיד. בעוד מהתורה די במחיצות מינימליות על מנת להגדיר מקום כרשות היחיד (כצורת 'פסי ביראות'), מדרבנן יש צורך במחיצות משמעותיות יותר. כך למשל חכמים החמירו את תנאי המחיצות הדרושות כדי שמקום המוקף בהם יחשב כרשות היחיד, ואסרו שיהיו במחיצות פרצות רחבות מי' אמות, (כ-5 מטרים) או ריבוי פרצות קטנות הגורמות לכך שהשטח הפרוץ יהיה גדול מהשטח הסגור ('פרוץ מרובה על העומד').
הלכות עירובין מדרבנן > תיקון חצרות ומבואות

לדעת רוב הראשונים, מדין התורה די בכך שמקום יהיה מוקף משלושה כיוונים על מנת להיחשב כרשות היחיד, אף שמצידו הרביעי הוא פרוץ. אולם חכמים אסרו חצרות ומבואות הפרוצים בצידם הרביעי לרשות הרבים או לכרמלית בטלטול, וגזרו עליהם את איסורי ההוצאה כפי רשות הכרמלית, עד שיתוקנו באמצעות פסי חצר, לחי, קורה או צורת הפתח, תיקון הנקרא "תיקון חצרות ומבואות". סיבת איסור זה הוא ליצור הבחנה בין רשות היחיד המשותפת לדיירים רבים, כגון חצר משותפת ומבוי, לבין רשות הרבים, המשותפת אף היא לרבים.
הלכות עירובין מדרבנן > עירוב חצרות ושיתוף מבואות

מדין התורה ניתן לטלטל חפצים בין רשויות יחיד שונות בבעלות אנשים שונים ללא הגבלה. אולם מדרבנן, נאסרה הוצאת חפצים בין רשויות יחיד פרטיות או משותפות בבעלות שונה, ללא תיקון עירוב חצרות שמשמעו שיתוף של כל הרשויות הפרטיות בין כל הדיירים. סיבת איסור זה הוא כדי להבדיל בין הוצאה לרשות היחיד משותפת, לבין הוצאה לרשות הרבים. בצורה דומה, תוקן שיתוף מבואות על מנת להתיר את הטלטול בין חצרות משותפות שונות הפתוחות למבוי אחד.
הלכות עירובין מדרבנן > היתרים

ישנם כמה מקרים בודדים הנוגעים לשאיבת מים בשבת, שבהם הותירו חכמים על כנו את דין התורה המקורי, ולא אסרו את שאיבת המים, אף שאסרו דברים דומים אחרים. כך למשל חכמים התירו לעולי רגלים להשתמש במחיצות הנקראות "פסי ביראות", וכן התירו שאיבת מים מרשות הכרמלית לרשות היחיד באמצעות תיקון מחיצה מינימלית (ראו בהרחבה: היתר שאיבת מים בשבת).
הלכות עירובין מדרבנן > תחום שבת

חכמים אסרו ללכת למרחק של יותר מ־2,000 אמות (כ־1 ק"מ) מגבול תחום היישוב שבו יושב האדם בשבת. התחום שבו מותר לאדם להלך נקרא תחום שבת וישנו איסור דרבנן לצאת חוץ ממנו בשבת (ישנה דעת מיעוט שהליכה למרחק של יותר מ־12 ק"מ היא אף איסור תורה). חכמים הקלו במקרה הצורך להציב עירוב תחומין, המסוגל להכפיל את מרחק ההליכה המותר בכיוון אחד עד למרחק של כ־4,000 אמות (כ־2 ק"מ).
כללים בהלכות עירובין > הלכה כדברי המיקל בעירוב

ישנו כלל בהלכות עירובין, לפיו כאשר יש מחלוקת בין חכמים בנושא הלכות עירובין - פוסקים הלכה לפי הדעה המקילה. מקור כלל זה הוא בגמרא, וכך נפסק גם ברמ"א.
האחרונים נחלקו האם כלל זה תקף רק לגבי מחלוקות תנאים או אמוראים ולא כלפי מחלוקות בין הראשונים, או שהכלל תקף גם למחלוקות ראשונים.
כללים בהלכות עירובין > שבת הואיל והותרה הותרה

בהלכות עירובין ישנו הכלל "שבת הואיל והותרה הותרה", לפיו המצב הקובע הוא זמן כניסת שבת, אף אם חל שינוי לאחר מכן. כלל זה נאמר כלפי שינויים קלים במחיצות ושינויים שלא במחיצות, אולם לא כלפי שינויים ניכרים במחיצות, כגון חוט עירוב שנקרע.
מידת האמה בהלכות עירובין

מידת האמה ההלכתית אינה מוגדרת בצורה מדויקת, וישנם הבדלים במידתה בין תחומים הלכתיים שונים, שכן אמה מורכבת מ-6 טפחים, אך ניתן למדוד את הטפחים כשהם דחוסים או מרווחים ביניהם, כך שיש הפרש של חצי אצבע לכל אמה. בהלכות עירובין, לגבי ד' אמות שיש לכל אדם ברשות הרבים ובהם מותר לו לטלטל - מודדים את האמות מרווחות, ואילו לגבי מידות מבוי - מודדים את האמות מצומצמות.
כיום

עיקר השימוש בפועל בהלכות עירובין כיום הוא בהקמת העירוב, שהוא כינויה של הקפת העיר במחיצות, בעיקר מחיצות מסוג 'צורת הפתח', ומשמעותם היא הפיכת שטח עירוני גדול לרשות היחיד אחת, בה מותר לטלטל חפצים בשבת ללא הגבלה. סביב העירוב התפתחו מחלוקות ופולמוסים במקומות שונים, בעיקר סביב השאלה האם יש בימינו רשות הרבים, שכן לא ניתן להקיף בעירוב שטח שנחשב לרשות הרבים, [אלא אם כן יש בקצה רשות הרבים דלת שנסגרת בלילה].
בבחינות לרבנות

אחד ממבחני הרבנות הראשית הוא על מספר סימנים בהלכות עירובין. בעבר המבחן היה מיועד לרבני ערים בלבד, אך לפי המתכונת הנוכחית ניתן לגשת למבחן על מנת לקבל הסמכה גם של רב שכונה או מושב.
ראו גם

ארבע רשויות השבת
הוצאה מרשות לרשות
הערות שוליים

↑  תוספות, על תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ב', עמוד א', דיבור המתחיל 'פשט'
↑  ערוך השולחן, אורח חיים, שמ"ו, סעיף ז'
↑  משנה, מסכת שבת, פרק א', משנה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף מ"ו, עמוד א'
↑  אורח חיים, סימן שס"ו, סעיף י'
↑  חזון איש (או"ח סימן קיב ס"ק י) כתב שכלל זה הוא מכללי הש"ס, ונאמר כלפי מחלוקת תנאים, ואולי גם כלפי מחלוקת אמוראים, אך לגבי מחלוקת הפוסקים שאחרי הגמרא הוא לא נאמר. אולם ברכי יוסף (או"ח סימן שנח ד"ה עוד ק"ק) כתב שהכלל נאמר גם במחלוקת הפוסקים, וכך גם משמעות הרמ"א שהובא למעלה.
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף לד
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554825805171 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הנצביצ'י (מחוז משנה)

מחוז משנה הנצביצ'י (בבלארוסית: Га́нцавіцкі раё́н) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס. מרכזו המנהלי הוא הנצביצ'י.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה הנצביצ'י 31,170 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.6% בלארוסים, 2.2% רוסים, 1.2%פולנים ו-2.1% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (90.5%) ורוסית (8.5%).
המדונה הסיסטינית

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  רפאל
 תאריך יצירה:  1513–1514
 טכניקה וחומרים:  שמן על לוח עץ.
 ממדים בס"מ
 רוחב:  201 ס״מ 
 גובה:  269.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסנס הגבוה 
 מספר יצירה:  Gal.-Nr. 93 (מוזיאון הציירים הגדולים) 
 מיקום:  מוזיאון הציירים הגדולים דרזדן שבגרמניה
 קואורדינטות:  51°03′12″N 13°44′05″E﻿ / ﻿51.053388888889°N 13.734708333333°E﻿ / 51.053388888889; 13.734708333333
 
המדונה הסיסטינית (באיטלקית: Madonna Sistina) הוא ציור שמן, מעשה ידי הצייר רפאל, שצויר בין השנים 1513–1514 ומתאר את המדונה והילד. היצירה מוצגת במוזיאון הציירים הגדולים בדרזדן.
היסטוריה ורקע

היצירה הוזמנה בשנת 1512 על ידי האפיפיור יוליוס השני לכנסיית סן סיסטו, פיאצ'נצה (אנ') בפיאצ'נצה, והייתה אחת המדונות האחרונות שצייר רפאל. היא נועדה ככל הנראה לכבודו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי, דודו של יוליוס השני, שכן סיקסטוס השני, המתואר בציור, היה הקדוש הפטרון של משפחת דלה רוברה, משפחתו של יוליוס השני. הדוגמנית בציור היא ככל הנראה מרגריטה לוטי (אנ'), שהייתה פילגשו של רפאל במשך שתים-עשרה השנים האחרונות לחייו, משנת 1508 ועד מותו בשנת 1520.
בשנת 1754 רכש אוגוסט השלישי, מלך פולין את הציור תמורת 110,000–120,000 פרנק, מחיר זה נשאר הגבוה ביותר ששולם עבור ציור כלשהו במשך עשרות שנים. הציור הועבר לדרזדן וזכה לבולטות רבה. דורות של מבקרים במוזיאון הציירים הגדולים התרשמו ממנו, והוא שוחזר פעמים כה רבות עד שתיאור המדונה בו הפך לאב טיפוס לתיאור אידיאלי של הבתולה, המדגיש את אופייה הרוחני.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה המוזיאון סגור. לאחר המלחמה הציור הוחרם על ידי יחידות התגמול הסובייטיות והועבר למוסקבה, שם אוכסן במוזיאון פושקין. בשנת 1955 הוא הוחזר לדרזדן.
תיאור היצירה

הציור מתאר את מרים הבתולה אשר מופיעה מאחורי וילונות כבדים הנפתחים משני הצדדים, כשהיא אוחזת בישו הילד. בצד שמאל בטוניקה צהובה, סיקסטוס השני, כורע ומתפלל עבור בני עמו, אשר לעברם הוא מצביע. בצד ימין, ברברה הקדושה, כורעת כשידיה שלובות על חזה ופניה מביטות מטה אל קהל המאמינים. הציור מאופיין במרחב דמיוני שנוצר על ידי הדמויות עצמן, הניצבות על מיטת עננים. נראה כי הבתולה יורדת מחלל שמימי, דרך מישור התמונה, אל תוך המרחב האמיתי שבו תלוי הציור. המחווה של סיקסטוס השני ומבטה של ברברה הקדושה מופנים כלפי הצופים, העומדים מעבר למעקה שבתחתית הציור. כתר אפיפיורי, שנח על גבי מעקה זה בפינה השמאלית התחתונה, משמש כגשר בין המרחב האמיתי לציורי.
שני כרובים (או פוטי) מכונפים נחים על מרפקים בתחתית התמונה, ומביטים מעלה. הם הועתקו לעיתים קרובות לבדם, ללא שאר המדונה הסיסטינית, מאז תחילת המאה ה-19.
ניתוח לוח הצבעים של היצירה חושף את הפיגמנטים הרגילים של תקופת הרנסאנס: מלכיט מעורבב עם אורפימנט (אנ') (פיגמנט כתום צהוב) בווילונות הירוקים, אולטראמרין (אבקת לפיס לזולי) מעורבב עם עופרת לבנה בגלימה הכחולה של מדונה, ותערובת של עופרת-בדיל-צהובה (אנ'), ורמיליון (אנ') ועופרת-לבנה בשרוולים הצהובים של ברברה הקדושה.
הערות שוליים

1 2  
"The Sistine Madonna". Web Gallery of Art. (באנגלית)
1 2  
"The Sistine Madonna by Raphael". thoughtco.com. (באנגלית)
1 2  
Sweetser, Moses Foster (1877). Raphael. J.R. Osgood and company. pp. 119–121. (באנגלית)
↑  
"Raphael, The Sistine Madonna". colourlex.com. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581051405171  PLWABN: 9810580365405606  Bildindex: 00003760  GND: 4115691-2  LCCN: n98092744  NSK: 000625361  RKDimages ID: 266366  SUDOC: 080755585  VcBA: 495/38637  VIAF: 173902535   WorldCat (עם VIAF): 173902535 
תקריב
המכשפות משינקין

| --- | --- |
 סוגה:  קומדיה פנטזיה
 יוצרים:  סם לביא, צחי רפפורט
 כותבים:  סם לביא, יערה כהן
 בימוי:  סם לביא
 שחקנים:  נלי תגר, דנה זקס, אסי כהן
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4 (גרסת 2011) 10 (גרסת 2010)
 הפקה
 מפיק:  אסף גולן (גרסת 2011)  אתי סורוז'ון (גרסת 2010)
 הפצה:  ביפ, יוטיוב
 אורך פרק:  7 דקות
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 
המכשפות משינקין היא סדרת רשת מסוגת קומדיה - פנטזיה שנוצרה על ידי סם לביא וצחי רפפורט ובכיכובן של נלי תגר ודנה זקס. הסדרה סובבת סביב שרונה ודניאלה, בנות דודות מכשפות המגויסות על ידי השב"כ להגן על המדינה ממכשפים עוינים.
הסדרה כוללת אלמנטים פרודיים על ז'אנרי הפנטזיה והריגול וכן אזכורים רבים לתרבות הפופולרית של זמנה.
תקציר העלילה

שרונה גולדברג (תגר) ודניאלה פאר (זקס), בנות דודות ומכשפות צעירות, מקימות את חנות הכשפים הראשונה בישראל ברחוב שינקין בתל אביב. השמועה על החנות נפוצה במהירות אל השב"כ, והן פוגשות בראש מחלקת כישוף וקסמים בארגון (אסי כהן), שמגייס את השתיים למחלקתו.
בכל פרק, השתיים מקבלות משימה להביס "מכשף אפל" שנטמע בחברה הישראלית ומאיים עליה באופן שולי.
הפקה

בשנת 2010, התעניינו סם לביא (אז סטודנט בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב) וחברו צחי רפפורט ליצור סדרה על מכשפות שחיות בתל אביב, בהשראת סדרות כמו "באפי ציידת הערפדים" ו"מכושפות". התסריטים לסדרה נכתבו בסופי שבוע וצולמו באופן עצמאי.
"המכשפות משינקין" הושקה באתר יוטיוב בדצמבר 2010 בסגנון ולוג, בכיכובה של זקס בתפקיד דניאלה ולי שבתאי בתפקיד שרונה. הסדרה נרכשה על ידי ביפ וצולמה מחדש עם נלי תגר בתפקיד שרונה, בעוד שהגרסה המקורית הוסרה. הגרסה החדשה עלתה ב-2011 לאתר ביפ (כיום חלק ממאקו) ושנה לאחר מכן גם ליוטיוב, שם זכתה לכ-20 אלף צפיות.
לטענת לביא, הזמינו ביפ 15 פרקים, אך הסדרה הסתיימה בפרק הרביעי.
שחקנים

| שחקן/ית | דמות |
| --- | --- |
נלי תגר: שרונה גולדברג (2011)
דנה זקס: דניאלה פאר (2010, 2011)
לי שבתאי: שרונה גולדברג (2010)
אסי כהן: ראש מחלקת כישוף וקסמים
טלי אורן: אמא משוגעת
דורון עמית: רב
ניסו שליו: טינקרבל
שיר פופוביץ': אלונה
אנדריאה שוורץ: סוכנת שב"כ
הערות שוליים

1 2  חן לב, זה כל הקסם, זמן תל אביב, 2011
↑  דורי בן-ישראל, המכשפות משינקין, באתר מזבלה, ‏25 בדצמבר 2010
השריר מצדיד הזרת (כף רגל)

| --- | --- |

בתמונה: מבט תחתון על השכבה השטחית של שרירי כף רגל ימין
 שיוך:  intrinsic muscle of plantar part of foot 
 עצבוב:  lateral plantar nerve
 פעולת שריר:  abduction of the toes 
 שריר נגדי:  flexor digiti minimi brevis muscle of foot 
 תחל שריר:  lateral process of calcanean tuberosity 
 אחז שריר:  proximal phalanx of foot 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (492) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. abductor digiti minimi 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.7.02.063 
 TA2 (2019):  2679 
 FMA:  37451 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224480 
 
השריר מצדיד הזרת (TA: Musculus abductor digiti minimi pedis) הוא אחד משרירי כף הרגל. הוא ממוקם בשכבה השטחית של שרירי החלק התחתון של כף הרגל, לאורך החלק הצידי של כף הרגל. כיווץ השריר בצורה מבודדת מכופף את האצבע החמישית (הקטנה) וכן מרחיק אותה הצידה לכיוון צידי. כחלק מקבוצת שרירי השכבה השטחית של כף הרגל, השריר תומך בקשתות כף הרגל ומשמר את צורתן, בעיקר את הקשת האורכית הצידית.
תיאור

תחילתו של השריר מצדיד הזרת בגבשושית התיכונה ובגבשושית הצידית של גבשוש העקב של עצם העקב, באלל כף הרגל (Aponeurosis plantaris) ובחיץ הבין שרירי שבינו לבין השריר כופף האצבעות הקצר. חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלק הצידי של בסיס הגליל המקורב של האצבע החמישית.
עצבוב

השריר מצדיד הזרת מעוצבב על ידי שורשי העצב השני והשלישי של העצה (S2, S3) דרך עצב כף הרגל הצידי (Nervus plantaris lateralis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis)
השריר מצדיד הבוהן

| --- | --- |

מבט תחתון על השכבה השטחית של שרירי כף רגל ימין
 שיוך:  intrinsic muscle of plantar part of foot 
 אספקה עורקית:  medial plantar artery 
 עצבוב:  עצב כף הרגל התיכון
 פעולת שריר:  adduction of the toes 
 שריר נגדי:  adductor hallucis muscle 
 תחל שריר:  medial process of calcanean tuberosity 
 אחז שריר:  proximal phalanx of foot 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (491) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. abductor hallucis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.7.02.056 
 TA2 (2019):  2672 
 FMA:  37448 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224490 
 
השריר מצדיד הבוהן (TA: Musculus abductor hallucis) הוא אחד משרירי כף הרגל. הוא ממוקם בשכבה השטחית של שרירי החלק התחתון של כף הרגל, לאורך החלק התיכון של כף הרגל. כיווץ השריר בצורה מבודדת מכופף את הבוהן הראשונה וכן מרחיק אותה הצידה לכיוון תיכון. כחלק מקבוצת שרירי השכבה השטחית של כף הרגל, השריר תומך בקשתות כף הרגל ומשמר את צורתן, בעיקר את הקשת האורכית התיכונה.
תיאור

תחילתו של השריר מצדיד הבוהן בגבשושית התיכונה של גבשוש העקב של עצם העקב, בחבק הכופפים (Retinaculum musculorum flexorum pedis) ובאלל כף הרגל (Aponeurosis plantaris). חלקו המרוחק של השריר נאחז בצד התיכון של בסיס הגליל המקורב של הבוהן הראשונה.
עצבוב

השריר מצדיד הבוהן מעוצבב על ידי שורשי העצב השני והשלישי של העצה (S2, S3) דרך עצב כף הרגל התיכון (Nervus plantaris medialis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis)
השריר מרים השכם

| --- | --- |

 שיוך:  hypaxial muscles of back 
 עצבוב:  Dorsal scapular nerve, Anterior ramus of third cervical nerve, Anterior ramus of fourth cervical nerve
 פעולת שריר:  medial rotation of the pectoral girdle, lateral flexion of the neck, extension of the neck 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (435) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. levator scapulae 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.3.01.009 
 TA2 (2019):  2234 
 FMA:  32519 
 
שרירי גו שטחיים במבט אחורי
השריר מרים השכם (TA: Musculus levator scapulae) נמצא בחלקו האחורי הצידי של הצוואר. השריר משתתף בהרמת עצם השכם ובסיבובה כך שהחלל הגומתי של עצם השכם יפנה מטה (תנועה המשולבת בקירוב של הזרוע או בפשיטתה בחגורת הכתף).
תיאור

תחילתו של השריר מרים השכם בגבשושיות האחוריות של הזיזים הרוחביים של החוליות הצוואריות הראשונה עד הרביעית (C1-C4).
השריר נאחז בחלקו העליון של הגבול השדרתי של עצם השכם.
עצבוב

השריר מרים השכם מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי החמישי (C5) דרך עצב השכם הגבי (Nervus dorsalis scapulae) ועל ידי עצבי הצוואר (C3, C4).
ראו גם

אנטומיה - מונחים
הצי הצהוב

ברקע, אחת מאוניות "הצי הצהוב"
"הצי הצהוב" הוא כינוי שניתן לקבוצה של 14 אוניות אשר נלכדו בתעלת סואץ (בקטע העובר באגם המר הגדול) מ־1967 ועד  1975 עקב מלחמת ששת הימים וסגירת התעלה לאחריה, בשל היותה גבול בין ישראל למצרים. כינוין של האוניות מקורו בשכבת אבק המדבר הצהוב שכיסה אותן לאחר שנים של עגינה ללא תזוזה.
עגינת האוניות

ב־5 ביוני 1967, בעת שפרצו קרבות מלחמת ששת הימים בין ישראל למצרים, היו 14 האוניות בשיירה צפונה דרך תעלת סואץ. עם פרוץ הקרבות נחסמו לתנועה שני הפתחים של התעלה. לאחר שלושה ימי לחימה התברר כי התעלה תהיה חסומה למשך זמן ארוך, היות שהוטבעו אוניות בקצותיה, כדי לחסום כל אפשרות של תנועת אוניות. 14 האוניות נאלצו לעגון בחלקה הרחב ביותר של תעלת סואץ, באגם המר הגדול.
שמונה שנים של עגינה

בחודש אוקטובר 1967 נפגשו רבי החובלים והצוותים של כל 14 הספינות על סיפונה של הספינה "Melampus" וייסדו את "התאחדות האגם המר הגדול" (באנגלית: Great Bitter Lake Association, בראשי תיבות GBLA). מטרת ההתאחדות הייתה לארגן את התמיכה באוניות הלכודות. במהלך השנים נפגשו צוותי האוניות באופן קבוע על סיפונה של אחת מהן לצורך אירועים חברתיים שונים. למשל ימי שיט מפרשיות או "אולימפיאדה" שארגנו, בעת שנערכו משחקי אולימפיאדת מקסיקו סיטי בשנת 1968.
במהלך השנים ארגנו צוותי האוניות שירות דואר, ובו בולים שעיצבו בעצמם וחותמות, אשר הפכו במרוצת השנים לפריטי אספנות מבוקשים בעולם.
בחלוף הזמן פחת מספרם של אנשי הצוות בספינות, וב־1969 נקשרו הספינות יחדיו בכמה קבוצות כדי להפחית עוד יותר את מספר אנשי הצוות הדרוש לצורך תחזוקתן. לאחר קשירת האוניות החלו לקרוא בולים על שם כמה מהספינות. כך למשל נוצר בול שנשא את השם MS Müwinikies, שהוא צירוף שמן של הספינות Münsterland, Nordwind, Nippon, Killara ו־Essayons, שנקשרו זו לזו. ב־1972 נשלחו לביתם אחרוני אנשי הצוות של הספינות הגרמניות, ותחזוקת ספינותיהם הועברה לידי חברה נורווגית.
באביב 1975 נפתחה תעלת סואץ לתנועת ספינות מחדש. ב־24 במאי אותה שנה הגיעו הספינות Münsterland ו־Nordwind לנמל המבורג, שם התקבלו בתשואות על ידי קהל שמנה כשלושים אלף איש. על פי דיווחים מאותה עת, היו אלה הספינות היחידות מתוך הקבוצה שעזבו את תעלת סואץ בכוח מנועיהן. Münsterland השלימה, בכניסתה לנמל המבורג, הפלגה מאוסטרליה שנמשכה שמונה שנים, שלושה חודשים וחמישה ימים.
האוניות

MS Nordwind – מערב גרמניה מערב גרמניה
MS Münsterland – מערב גרמניה מערב גרמניה
MS Killara – שוודיה שוודיה
MS Nippon – שוודיה שוודיה
MS Essayons – נורווגיה נורווגיה (בפרוץ המלחמה נקראה Sindh, בבעלות צרפתית)
MS Agapenor – הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
MS Melampus – הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
MS Scottish Star – הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
MS Port Invercargill – הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
SS African Glen – ארצות הברית ארצות הברית; הוטבעה ב־1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים
MS Djakarta – פולין פולין
MS Boleslaw Bierut – פולין פולין
MS Vassil Levsky – בולגריה בולגריה
MS Lednice – צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
אונייה נוספת, ה־15 במספר, נלכדה באגם תמסח. שמה היה Observer, והיא הניפה את דגל ארצות הברית.
המדונה בין הסלעים

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  לאונרדו דה וינצ'י
 תאריך יצירה:  1486-1483
 טכניקה וחומרים:  שמן על עץ
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  רנסאנס 
 מיקום:  מוזיאון הלובר, פריז
 
המדונה בין הסלעים או המדונה של הסלעים הוא ציור אשר קיים בשלוש גרסאות: בגלריה הלאומית שבלונדון, במוזיאון הלובר שבפריז ובאוסף פרטי בשווייץ. ציורו מיוחס ללאונרדו דה וינצ'י.
הציור, המתאר את המדונה והילד, הוזמן על ידי כנסייה במילאנו למסדר שנקרא "ההריון ללא רבב". מסדר זה סוגד למריה, אמו של ישו, ולהריונה הנקי והטהור מכל חטא. לפי הברית החדשה, מריה הרתה מרוח הקודש וכך לא חטאה בחטא ידיעת גבר, נשארה בתולה עד ליום מותה, ובכך היא מייצגת קדושה וטוהר.
הציור הוזמן על ידי המסדר מיד לאחר שדה וינצ'י הגיע למילאנו ב-1482. חוקרי תולדות האמנות מייחסים חשיבות רבה לציור עקב העובדה שדה וינצ'י צייר אותו בלי רישום מקדים. גם התלת-ממדיות המפליאה שבו והחיות שבציור, שלא אפיינה את ציורי התקופה, תרמו לחשיבותו. הציור זכה כנראה לפופולריות רבה עוד בימי חייו של דה וינצ'י, מאחר שב-1506 פרסם דה וינצ'י גרסה נוספת לציור שנראית כמעט זהה לציור המקורי.
מאפייני התמונה > קומפוזיציה

הקומפוזיציה מבוססת על קומפוזיציה פירמידאלית (משולשת, בסגנון פירמידה). מריה עומדת בקצה ובבסיס מוצגות שלוש דמויות - המלאך, ישו הקטן ויוחנן.
מאפייני התמונה > דימויים

מריה - נראית כמלאך. טהורה, שלווה, רגועה וצעירה מאוד. היא מחבקת בידה האחת את יוחנן ומברכת בידה השנייה את ישו. בדרך זו היא יוצרת סגירה של הדמויות. היא עוטפת בנוכחותה את הדימויים. מעל ראשה של מריה נמצאת הילת הקדושה.
ישו הקטן - ישו מרים את ידו בתנוחת שלושת עיקרי הנצרות (האב, הבן ורוח הקודש).
יוחנן - מחזיק בידו את הצלב על כתפו. הצלב מסמל את הפסיון של ישו (הסוף מסמל שהוא יסיים את חייו על הצלב).
מלאך - דמותו של המלאך מקבילה לדמותה של מריה בשיער ובפנים. הדבר מסמל את היותה של מריה ישות עליונה, מלאך.
מאפייני התמונה > רקע ומיקום

מיקומו של הציור נראה דמיוני. האירוע מתרחש בסוג של מערה שבה מים (הים נכנס מבין הסלעים). במערה צומח שושן צחור (סמל למריה, בדומה לבשורה למריה - סמל לבתוליותה ולטוהרה של מריה). המערה מדומה למריה עצמה - רחמה של מריה, היא מכילה בתוכה את שלוש הדמויות, הכול בה טהור ונקי, צחור ורגוע.
מאפייני התמונה > ספומאטו

הספומאטו הוא מאפיין ידוע של דה וינצ'י. טשטוש של קווי המתאר, ריכוך הדמויות, משחקי אור וצל עדינים, קווים מפותלים. הספומאטו יוצר דמויות לא מציאותיות - אלוהיות.
הנה אני בא

| --- | --- |

 שיר בביצוע הדג נחש
 מתוך האלבום בעזרת הג'אם
 יצא לאור:  2006
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ 
 אורך:  4:01
 חברת תקליטים:  הד ארצי, לבנטיני
 
הנה אני בא הוא פזמון שביצעה להקת הדג נחש. השיר נכתב והולחן על ידי חבריה ויצא לאור בשנת 2006, כחלק מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, בעזרת הג'אם.
רקע

הדג נחש החלה את פעילותה כלהקה בירושלים. במשך הזמן עזבו כל חבריה את העיר, פרט לסולן הלהקה שאנן סטריט.
השיר נכלל באלבומה של הלהקה בעזרת הג'אם. הוא הגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשס"ו (2006) של גלגלצ ולמקום ה-20 במצעד השנתי של רשת ג'. גרסה נוספת לשיר יצאה בשיתוף פעולה עם תוכנית הטלוויזיה ארץ נהדרת, והוקדשה לבחירות לכנסת השבע עשרה.
כשנתיים לאחר הוצאת השיר, שולבו קטעים ממנו בסרט אל תתעסקו עם הזוהן, לצד קטעים אחרים משירים של הלהקה. כן שולב השיר בטריילר של הסרט. "הנה אני בא" הפך לשיר המזוהה עם הסרט, וצופים בארצות הברית למדו לצעוק את השורה "הנה אני בא" בעברית ברגעים המתאימים[דרוש מקור].
תוכן השיר

בשיר מתח בין שני קצוות: המעבר בין ירושלים, שהיא העיר בה גדל הדובר, המאופיינת באווירה דתית ורגועה, לעומת תל אביב, המאופיינת באווירה ליברלית ותוססת.
בבית הראשון של השיר הדובר משבח את עירו ירושלים. בהמשך הבית הוא מזכיר חסרונות של העיר ותהליך הידרדרות שעברה. הוא מתאר אותה כ"אפור, משעמם ואין ים". במשך שלוש שנים הוא מתלבט אם לעזוב אותה, עד שלבסוף הוא מחליט לעבור לתל אביב.
הדובר נהנה מיתרונותיה של תל אביב. הוא משבח את הנהנתנות שבה, אך כעבור זמן לא רב הוא מחליט לחזור בחזרה לירושלים, ומציין בין חסרונות העיר תל אביב גורמים כגון רעש, לחות ועלות שכר הדירה בעיר. לאחר שלוש שנים של התחבטויות הוא מחליט לחזור לירושלים.
בבית השני מהלל הדובר את העיר ירושלים, המכונה בפיו "כפר". הרוגע והשקט בעיר מיטיבים עימו. עם זאת, בסוף השיר הדובר מחליט לעזוב שוב את ירושלים לעבר תל אביב.