stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכחשת שינוי האקלים
דעת הציבור

דעת הציבור על שינוי האקלים מושפעת במידה משמעותית מאופן הסיקור התקשורתי של שינוי האקלים (אנ'), ומקמפיינים של הכחשת שינוי האקלים. קמפיינים לערעור אמון הציבור במדע האקלים הקטינו את אמון הציבור בשינוי אקלים, מה שהשפיע בתורו על מאמצי החקיקה לרסן את פליטות הפחמן הדו-חמצני.
המדיה הפופולרית בארצות הברית מקדישה יותר תשומת לב לספקני אקלים מאשר לקהילה המדעית באופן כללי, ומידת ההסכמה בתוך הקהילה המדעית מעולם לא סוקרה בתקשורת באופן מדויק. במספר מקרים, אתרי וערוצי חדשות נתנו לספקני אקלים להסביר את המדע שמאחורי שינוי האקלים במקום למומחים בקלימטולוגיה. הסיקור התקשורתי בארצות הברית ובממלכה המאוחדת שונה מהסיקור התקשורתי המוצג במדינות אחרות, שבהן הדיווחים יותר עולים בקנה אחד עם הספרות המדעית. מספר עיתונאים מייחסים את ההבדל להפצה של הכחשת שינוי האקלים, בעיקר בארצות הברית, על ידי ארגוני עסקים שמשתמשים בשיטות שפותחו בעבר על ידי לובי הטבק של ארצות הברית (אנ'). בצרפת, בארצות הברית ובממלכה המאוחדת, הדעות של ספקני האקלים מופיעות באופן תדיר הרבה יותר באתרי חדשות שמרניים מאשר בשאר אתרי החדשות, ובהרבה מקרים דעות אלה מוצגות ללא עוררין.
מאמציו של אל גור וקמפיינים סביבתיים שונים התמקדו בהשפעותיה של ההתחממות הגלובלית והצליחו לעורר מודעות ודאגה לעניין, אבל למרות מאמצים אלו אחוז האמריקאים שמאמינים שבני האדם הם הסיבה להתחממות הגלובלית נשאר עומד על 61% בשנת 2007, ואחוז אלו שמאמינים שהמדיה הפופולרית ממעיטה בערך הסוגיה נשאר 35%. סקר מאוחר יותר, מ-2015, מציע שבעוד שהאמריקאים נהיים מודעים יותר ויותר לסכנות ולהשלכות של שינוי אקלים עבור הדורות הבאים, רובם לא מודאגים מכך. בסקר שבוצע ב-2004 נמצא שיותר מ-30% מהחדשות שהוצגו בעשור שקדם לסקר הקדישו תשומת לב שווה לגורמים האנושיים והלא-אנושיים להתחממות הגלובלית.
מחקר שהעריך את תפיסת הציבור בנוגע לשינוי האקלים ולפעילות הציבורית לטיפול בו, על בסיס מערכות אמונה, זיהה שבעה מחסומים פסיכולוגיים שמשפיעים על ההתנהגות שלולא הם היה קל יותר לדאוג להפחתה והסתגלות לשינוי האקלים, ולאיכות הסביבה. המחסומים הפסיכולוגיים שהמחבר מצא הם: קוגניציה מוגבלת (למשל, בורות, הטיית האופטימיות, ועוד), השקפות עולם אידאולוגיות, השוואה לאנשים אחרים (למשל, יישור קו עם נורמות חברתיות), עלויות ומומנטום, חוסר אמון במומחים ובסמכויות, חשש מהסיכון שבשינוי, ושינויים התנהגותיים לא מספיקים.
לאומיות

הועלתה הצעה ששינוי האקלים יכול לעמוד בסתירה להשקפת עולם לאומית היות שמדובר בבעיה ש"איננה פתירה" ברמה הלאומית ודורשת שיתוף פעולה בין מדינות או בין קהילות מקומיות, ושלכן לאומיות עממית נוטה לדחות את המדע של שינוי האקלים.
בשיחת TED, העיר יובל נח הררי:
...ללאומיות אין שום פתרון לשינוי האקלים. אם אתה רוצה להיות לאומני במאה ה-21, אתה מוכרח להכחיש את הבעיה. אם אתה מקבל את זה שהבעיה קיימת, אז אתה חייב לקבל את העובדה ש, כן, יש עדיין מקום בעולם לפטריוטיות, יש עדיין מקום בעולם לנאמנויות ומחויבויות מיוחדות כלפי בני עמך, כלפי המדינה שלך. אני לא חושב שמישהו באמת חושב לבטל את זה. אבל כדי להתעמת עם שינוי האקלים, אנחנו צריכים נאמנויות ומחויבויות נוספות כלפי רמה שמעבר ללאום.
מצד שני, נטען שפעולה יעילה נגד שינוי האקלים היא מרובת-מרכזים יותר מאשר בין-לאומית, כלומר שהיא פועלת בטווח שלם של רמות, מקהילות קטנות לעולם כולו, ושהתגברות על שינוי האקלים תוכל להביא לעניין לאומי בקבוצות רב-צדדיות. מכחישי אקלים עשויים להאמין ב"קריקטורה" של התערבותה של מדינה בין-לאומית שכביכול מאיימת על הריבונות הלאומית, ועשויים להשליך את האחריות על סכנות טבע כמו שיטפונות על מוסדות בין-לאומיים, בטענה שההתערבות שלהם גרמה לאסון. מדיניותה של מפלגת העצמאות של הממלכה המאוחדת לגבי שינוי האקלים הושפעה מהמכחיש הבולט כריסטופר מונקטון (אנ'), ולאחר מכן מדובר האנרגיה שלה, רוג'ר הלמר (אנ'), שטען בנאום ש"זה לא ודאי שהעלייה בפחמן הדו-חמצני באטמוספירה היא אנתרופוגנית".
שדלנות > במגזר הציבורי

המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית מתייחדת בין שאר המפלגות השמרניות בעולם המערבי בכך שהיא מכחישה שינוי אקלים אנתרופוגני. ב-1994, לפי מזכר שהודלף, האסטרטג הרפובליקני פרנק לונץ (אנ') ייעץ לחברי המפלגה הרפובליקנית בקשר לשינוי האקלים "להמשיך להפוך את החוסר בוודאות מדעית לסוגיה עיקרית", ו"לאתגר את המדע" בעזרת "גיוס מומחים שאוהדים את השקפתכם". (ב-2006, לונץ אמר שהוא עדיין מאמין ש"אז ב'97, '98 המדע עדיין לא היה ודאי", אבל עכשיו הוא מסכים עם הקונצנזוס המדעי). לפי הניו יורק טיימס, מ-2008 ל-2017, המפלגה הרפובליקנית עברה מ"לדון על הדרך להילחם בשינוי אקלים שנוצר כתוצאה מהפעילות האנושית להתפלמסות שלא קיים שינוי". ב-2011 "יותר מחצי מהרפובליקנים בבית ושלושה רבעים מהרפובליקאים האמריקאים" אמרו "שהאיום של ההתחממות הגלובלית, כדבר שנוצר מהפעילות האנושית וכתופעה מאיימת מאוד, הוא במקרה הטוב הגזמה ובמקרה הרע "מתיחה" מוחלטת, לפי ג'ודית וורנר מה"ניו יורק טיימס מגזין". לפי חדשות NBC ב-2014, יותר מ-55% מחברי הקונגרס הרפובליקנים היו מכחישי אקלים. לפי האתר PolitiFact (אנ'), טענתו של ג'רי בראון, ש"כמעט אף רפובליקני" בוושינגטון לא מקבל את המדע של שינוי האקלים, היא "נכונה ברובה"; PolitiFact ספר "שמונה מתוך 278, או בערך שלושה אחוזים" מחברי הקונגרס הרפובליקנים ש"מקבלים את הדעה המדעית השוררת שההתחממות הגלובלית היא גם אמיתית וגם נוצרה כתוצאה מפעילות אנושית".
בשנת 2005, הניו יורק טיימס דיווח כי פיליפ קוני, לוביסט לשעבר של חברות נפט וגז, ראש צוות האקלים במכון הנפט האמריקאי (אנ') וראש צוות המועצה לאיכות הסביבה של הנשיא ג'ורג' בוש, "ערך שוב ושוב דיווחי אקלים ממשלתיים באופן שהצניע את הקשר בין פליטות פחמן והתחממות כדור הארץ, על פי מסמכים פנימיים". שרון בגלי (אנ') דיווחה בניוזוויק כי קוני "ערך דוח משנת 2002 על מדע האקלים על ידי פיזור ביטויים כגון 'חוסר הבנה' ו'אי ודאות משמעותית.'" באחד הדו"חות הוא מחק פרק שלם העוסק באקלים, ובעקבות כך שלח לו לוביסט אחר פקס שאומר "אתה עושה עבודה טובה". קוני הודיע על התפטרותו יומיים אחרי שהסיפור על התערבותו בדו"חות המדעיים התפוצץ, אבל מספר ימים אחר כך נמסר שקוני יקבל משרה באקסון מוביל.
בראיון ב-19 ביוני 2017 לרשת CNBC, מזכיר האנרגיה של ארצות הברית, ריק פרי, הודיע על קיומו של שינוי אקלים ושהאדם משפיע עליו, אבל אמר שהוא לא מסכים עם הרעיון שפחמן דו-חמצני הוא הגורם העיקרי להתחממות הגלובלית והצביע במקום זה על "מימי האוקיינוס והסביבה שאנו חיים בה". האגודה האמריקאית למטאורולוגיה (אנ') שלחה בתגובה מכתב לפרי, ובו כתבה שזה "חשוב באופן קריטי שתבין שפליטות הפחמן הדו-חמצני וגזי חממה אחרים הם הסיבה העיקרית", והצביעה על מסקנות המדענים ברחבי העולם.
הרפובליקן ג'ים בריידנסטין, הפוליטיקאי הנבחר הראשון שמכהן במשרת מנהל נאס"א, טען בעבר שהטמפרטורות העולמיות לא עולות. חודש אחרי שהסנאט אישר את תפקידו בנאס"א באפריל 2018, הוא הודה שפליטות גזי החממה של בני האדם מעלות את הטמפרטורות העולמיות.
שדלנות > בתי ספר

לפי מסמכים שהודלפו בפברואר 2012, מכון הרטלנד (אנ') מפתח תוכנית לימודים לבתי ספר שמתאר את שינוי האקלים כנתון במחלוקת מדעית. ב-2017 כתב גלן ברנץ' (אנ'), סגן המנהל של המרכז הלאומי לחינוך מדעי (ה-NCSE), ש"מכון הרטלנד ממשיך לדחוף את ספרות הכחשת האקלים שלו למורים למדעים במדינה". הוא גם תיאר איך מספר מורים למדעים מגיבים למיילים של מכון הרטלנד: "למרבה המזל, הדיוור של הרטלנד ממשיך להתקבל בספקנות ולהידחות בבוז". ה-NCSE הכין מאגר מקורות לשיעורים בתגובה להרטלנד ולאיומים אנטי-מדעיים אחרים.
ברנץ' התייחס גם למאמר שפרסם ClimateFeedback.org שסיקר חוברת של מכון הרטלנד שכותרתה "מדוע מדענים לא מגיעים להסכמה על ההתחממות הגלובלית", שנשלחה ללא הזמנה למורים למדעים בארצות הברית. כוונתם הייתה לשלוח את החוברת ל"יותר מ-200,000 מורים שמלמדים תלמידים מגיל הגן ועד כיתה י"ב". כל טענה משמעותית דורגה בסולם דיוק על ידי מדענים מומחים בתחום. באופן כללי, הם דירגו את הדיוק של החוברת בציון "F", ו"הפרק שמציג את הממצאים העיקריים היה לא נכון, מטעה, מבוסס על היגיון לקוי, או פשוט לא נכון עובדתית".
ראו גם

אגנוטולוגיה
התחממות גלובלית
שינוי אקלים
סוחרי הספק
פוליטיזציה של המדע
דייויד סאקס

| --- | --- |

סאקס בשנת 2024
 לידה:  25 במאי 1972 (בן 52) קייפטאון, דרום אפריקה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  טנסי, פסיפיק הייטס, בוורלי הילס, מיאמי ביץ', אתרטון, הוליווד הילס 
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד (1994)  בית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו (1998)  Memphis University School  אוניברסיטת שיקגו 
 מעסיק:  Craft Ventures, PayPal, מקינזי, Yammer, Zenefits, Geni 
 
דייוויד אוליבר סאקס (באנגלית: David Oliver Sacks; נולד ב-25 במאי 1972) הוא יזם, סופר ומשקיע יהודי דרום אפריקאי-אמריקאי. סאקס הוא שותף בקרן ההון סיכון Craft Ventures (אנ') ומשמש כמנחה שותף של הפודקאסט All In (אנ'), יחד עם דייוויד פרידברג (אנ') ויזמים נוספים. בדצמבר 2024 מונה על ידי הנשיא הנבחר דונלד טראמפ לתפקיד הממונה על תחומי הקריפטו והבינה המלאכותית.
בעבר שימש כמנהל תפעול ראשי ומנהל מוצר ב-PayPal, והיה מייסד ומנכ"ל חברת Yammer (אנ'). בשנת 2016 מונה למנכ"ל זמני של Zenefits (אנ') למשך עשרה חודשים. סאקס השקיע במספר חברות בולטות, בהן פייסבוק, אובר, SpaceX, פלנטיר טכנולוגיות ו-Airbnb.
ביוגרפיה

סאקס נולד למשפחה יהודית בקייפטאון והיגר לטנסי עם משפחתו כשהיה בן חמש. הוא מספר שליזמות הוא קיבל השראה מסבו שהקים מפעל ממתקים בשנות ה-20, בניגוד למקצוע של אביו, שהיה אנדוקרינולוג.
סאקס למד בבית ספר בממפיס, קיבל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת סטנפורד ב-1994 ותואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו ב-1998.
קריירה

בשנת 1999 עזב סאקס את עבודתו כיועץ ניהול במקינזי ושות' והצטרף למקס לבצ'ין (אנ'), פיטר טיל ולוק נוסק (אנ') בהקמת סטארט-אפ המסחר האלקטרוני Confinity (אנ'). סאקס המשיך לעבוד ב-PayPal כמנהל תפעול ראשי והיה אחראי על ניהול ועיצוב מוצרים, מכירות ושיווק, פיתוח עסקי, שירות לקוחות, פעולות למניעת הונאה ומשאבי אנוש. בפברואר 2002 ביצעה PayPal הנפקה ראשונה לציבור, שהייתה אחת ההנפקות הראשונות לאחר פיגועי 11 בספטמבר. מניית החברה זינקה ביותר מ-54% ביום המסחר הראשון. באוקטובר של אותה שנה נרכשה PayPal על ידי EBay תמורת 1.5 מיליארד דולר.
סאקס היה חלק מקבוצה שכונתה "מאפיית PayPal" (אנ'), קבוצת מייסדים ועובדים בכירים ב-PayPal שהמשיכו לייסד ולהוביל שורה של חברות טכנולוגיה מצליחות, ובהן יוטיוב, טסלה, לינקדין, פלנטיר טכנולוגיות ועוד.
לאחר רכישת PayPal הפיק ומימן סאקס את סרט הסאטירה הפוליטית Thank You for Smoking (אנ'). הסרט נרכש על ידי אולפני המאה ה-20 ב-2006 והיה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב.
סאקס הפיק גם את הסרט הביוגרפי על האמן סלבדור דאלי Dalíland (אנ'). הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בשנת 2022.
בשנת 2006 הקים סאקס את אתר הגנאלוגיה Geni. בשנת 2008 פיתחו סאקס ואדם פיסוני (אנ') את כלי התקשורת הפנימי ששימש באתר לחברה עצמאית בשם Yammer (אנ'). ב-2012 נרכשה Geni על ידי MyHeritage.
בשנת 2008 השיקה Yammer את הרשת החברתית התוך ארגונית הראשונה, שהציעה פתרון מאובטח לתקשורת ארגונית ושיתוף פעולה פנימי. המערכת זכתה בפרס הגדול בכנס TechCrunch 50.
ביולי 2012 רכשה מיקרוסופט את Yammer תמורת 1.2 מיליארד דולר.
בדצמבר 2014 השקיע סאקס ב-Zenefits (אנ'). בינואר 2016, בעקבות משבר רגולטורי בחברה, ביקש ממנו דירקטוריון החברה להתמנות למנכ"ל זמני במקומו של פרקר קונרד (אנ'). סאקס סיים את תפקידו לאחר עשרה חודשים.
בסוף 2017 היה סאקס שותף להקמת חברת Craft Ventures (אנ') וגייס הון ראשוני של 350 מיליון דולר. בשנת 2021 גייסה Craft יותר ממיליארד דולר, מה שהביא את סך הנכסים המנוהלים על ידי החברה ל-2 מיליארד דולר.
בשנת 2021 הקים סאקס יחד עם שותף את חברת Glue, שפיתחה צ'אט בינה מלאכותית לסביבת עבודה שניתן להפעיל בפלטפורמות כמו גוגל מיט וזום. הצ'אט הושק במאי 2024.
קריירה פוליטית

ב-5 בדצמבר 2024 הודיע הנשיא הנבחר דונלד טראמפ שימנה את סאקס לממונה הבינה מלאכותית והקריפטו של הבית הלבן, תפקיד חדש שנוצר במטרה לבנות מסגרת חוקית לתעשיית הקריפטו. טראמפ גם מינה אותו ליו"ר מועצת היועצים של הנשיא למדע וטכנולוגיה (אנ').
דעותיו הפוליטיות

לפי ניו ריפבליק "סאקס משתמש בעושרו ובכוחו כדי לאחד שמרנים ושמאלנים לשעבר בתנועה ריאקציונרית נגד הליברליזם".
בשנת 1995 לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת סטנפורד, כתב סאקס יחד עם פיטר טיל את הספר The" Diversity Myth : Multiculturalism and the Politics of Intolerance at Stanford" בהוצאת המכון העצמאי (אנ'). הספר מבקר את התקינות הפוליטית בהשכלה הגבוהה וטוען שדרוש יותר גיוון אינטלקטואלי בקמפוסים. בשנה שלאחר מכן יצא סאקס במגזין סטנפורד נגד אפליה מתקנת בארצות הברית, ואמר כי היא פגעה ב"מקופחים" והובילה להגברת ההפרדה באוניברסיטת סטנפורד.
דעותיו הפוליטיות > תמיכתו בקמפיינים פוליטיים

לפי ועדת הבחירות הפדרלית, תרם סאקס 50,000 דולר לקמפיין של מועמד המפלגה הרפובליקנית מיט רומני ב-2012. בשנת 2016 תרם כמעט 70,000 דולר לקמפיין של מועמדת המפלגה הדמוקרטית הילרי קלינטון.
סאקס הנחה את טקס השקת הקמפיין של רון דה-סנטיס לנשיאות, שהוקרן בשידור חי בטוויטר ב-24 במאי 2023. הוא שיבח את דה-סנטיס ותרם 50,000 דולר לקמפיין שלו. ביוני 2023 אירח סאקס אירוע גיוס תרומות עבור רוברט פ. קנדי ג'וניור, שבו כל מקום עלה 10,000 דולר. בנוסף, הוא אירח גיוס תרומות שגייס כ-12מיליון דולר עבור דונלד טראמפ ביוני 2024. סאקס נאם בוועידה הלאומית הרפובליקנית (2024) והצביע לטראמפ בבחירות לנשיאות ב-2024.
דעותיו הפוליטיות > בנק סיליקון ואלי

במהלך קריסת סיליקון ואלי בנק במרץ 2023, תמך סאקס בפעולה דחופה של הממשלה להבטחת הפיקדונות של לקוחות הבנק.
חיים אישיים

סאקס נשוי לג'קלין טורטוריס ולהם שתי בנות ובן. הזוג מתגורר בסן פרנסיסקו. ביוני 2024 אירחו בני הזוג בביתם אירוע גיוס תרומות עבור דונלד טראמפ שכרטיסי הכניסה אליו עלו בין 50,000 ל-300,000 דולר לאדם.
ביתיניה

| --- | --- |
פרובינקיה ביתיניה
פרובינקיה ביתיניה
 ממשל
 עיר בירה:  ניקאה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  297 לפנה"ס
 פירוק:   
 תאריך:  74 לפנה"ס
 
ביתיניה באסיה הקטנה
ביתיניה כממלכה עצמאית (למעלה), כמדינת חסות רומית (באמצע) וכפרובינקיה רומית (למטה)
הר אולודא בביתיניה
ביתיניה (ביוונית: Βιθυνία; בלטינית: Bithynia) היא חבל ארץ גאוגרפי והיסטורי בצפון-מערב אסיה הקטנה (כיום בטורקיה). ביתיניה הייתה ממלכה עצמאית החל משנת 297 לפנה"ס ועד שנת 74 לפנה"ס, עת ניקומדס הרביעי, מלכה האחרון, מסרה מרצונו לידי הרפובליקה הרומית שעשתה אותה לפרובינקיה.
גבולותיה הגאוגרפיים

גבולותיה של ביתיניה השתנו פעמים רבות לאורך ההיסטוריה, אולם בדרך כלל גבלה בים השחור מצפון ובים השיש ומצר הבוספורוס ממערב. בדרום ובמזרח גבולותיה של ביתיניה היו מוגדרים פחות. לפי סטראבון עבר גבולה המזרחי לאורך נהר סקריה, אולם נראה כי הגדרה זו מצמצמת ביותר, ובדרך כלל הגיעה ביתיניה לפחות עד פפלגוניה. בתקופה הרומית השתרעה עד אזור נהר קיזילאירמאק (בעת העתיקה - "האליס") שסימן את גבולה עם פונטוס. למעט שפלת החוף הצרה שלאורך הים השחור ומצר היבשה שבין ים השיש והים השחור, האזור הררי והר אולודא (Uludağ) חולש עליו מדרום.
היסטוריה > ראשית תולדותיה

לפי הרודוטוס וסטראבון יישבו הביתינים, שבט ממוצא תראקי, בביתיניה לאחר שגרשו משם או שיעבדו את המיסינים שקדמו להם. קרויסוס מלך לידיה השתלט על ביתיניה בתחילת המאה ה-6 לפנה"ס ובשנת 546 כבש אותה כורש והכלילה במחוז פריגיה. עם זאת, נראה כי כבר לפני פלישת אלכסנדר הגדול לאסיה הקטנה בשנת 334 לפנה"ס, הצליחו הביתינים לקיים מידה מסוימת של עצמאות.
היסטוריה > ממלכת ביתיניה

בשנת 297 לפנה"ס לקח לעצמו זיפיטיס (Zιπoιτης) או זיוויטיס (Zιβoιτης) את התואר "מלך", וביתיניה הייתה לממלכה. בנו ניקומדס הראשון מלך בשנת 278 לפנה"ס. עם תחילת מלכותו הוא הוציא להורג שניים משלושת אחיו, והשלישי שנקרא גם הוא זיפיטיס, הצליח לשמר חלק ניכר מהממלכה תחת שליטתו לזמן מה. לנגד איומיו של אנטיוכוס הראשון, מלכה של הממלכה הסלאוקית, כרת ניקומדס הראשון ברית עם העיר השכנה הראקליאה ועם אנטיגונוס השני גונטס בשנת 275 לפנה"ס, אך הכוחות הסלאוקים לא הסבו נזק של ממש לממלכה ונסוגו זמן קצר לאחר מכן. בעזרתם של הגאלים ניצח ניקומדס את אחיו זיפיטיס, הוציא גם אותו להורג ואיחד את ביתיניה כולה תחת שליטתו. בשנת 264 לפנה"ס ייסד ניקומדס הראשון את בירתו בניקומדיה שלחופי ים השיש (כיום איזמיט בטורקיה), וקרא לה על שמו. העיר נטלה את הבכורה משכנתה ניקאה (כיום איזניק) והייתה לאחת הערים החשובות בצפון-מערב אסיה הקטנה עד שחרבה בשנת 358 ברעידת אדמה.
במשך כמעט מאתיים שנה הייתה ביתיניה ממלכה משנית משגשגת באסיה הקטנה ושמרה על עצמאותה, אולם מצב זה השתנה בזמנו של מלכה האחרון, ניקומדס הרביעי פילופטור. בשנת 90 לפנה"ס ובסיוע אחיו של ניקומדס הרביעי, פלש מיתרידטס השישי, מלך פונטוס לביתיניה ובכך החל את מלחמת מיתרידטס הראשונה בינו לבין הרומאים. ניקומדס הרביעי נמלט לאיטליה ושב אל ממלכתו רק לאחר שלבקשת הרומאים נסוג מיתרידטס מביתיניה. ואולם הסכסוך לא הגיע לסיומו ושנתיים לאחר מכן תקף ניקומדס את פונטוס בעידודם של הרומאים והובס. הסנאט הרומי שלח את הקונסול לוקיוס קורנליוס סולה, אשר הביס לבסוף את מיתרידטס ושחרר את ביתיניה סמוך לשנת 85 לפנה"ס. שוב שב ניקומדס לביתינה בשנת 84 לפנה"ס, אך מעורבותה של רומא בענייני ממלכתו הייתה רבה וספק אם היה עצמאי לנהלה כרצונו.
היסטוריה > פרובינקיה רומית

בשנת 74 לפנה"ס ויתר ניקומדס הרביעי על השלטון ומסר את ממלכתו לידי הרומאים אשר הכריזו עליה כפרובינקיה רומית. בכך העניק ניקומדס למיתרידטס השישי את העילה לפתיחת מלחמת מיתרידטס השלישית. הרומאים הכריעו את מיתרידטס תוך מספר שנים, והפרובינקיה של ביתיניה אוחדה במשך חלק משלטונם עם זו של פונטוס.
היסטוריה > ימי הביניים

בתקופת האימפריה הביזנטית שוב פוצלה ביתיניה הגדולה לשתי יחידות מנהליות נפרדות. האזור שמר על חשיבותו הן בשל קרבתו לבירה קונסטנטינופול והן בשל כך שהדרכים מאסיה ומאסיה הקטנה אל תראקיה ואירופה עברו דרכו. שתי הערים העיקריות בביתיניה, ניקאה וניקומדיה, נהנו ממעמד מרכזי לאורך השנים. בניקאה התקיימו שתיים מהוועידות האקומניות הנוצריות, ואילו ניקומדיה שמשה כבירתה של האימפריה הביזנטית עד שזו הועברה לקונסטנטינופול בשנת 330. ערים חשובות נוספות היו הראקליאה וכלקדון שלחופי הבוספורוס.
שש שנים לאחר קרב מנזיקרט ב-1071, החלו הסלג'וקים מתפשטים מערבה לרוחבה של אסיה הקטנה. מנהיג סלג'וקי מקומי, סולימאן בן קוטלמיש (Kutalmışoğlu Süleyman Şah), כבש את ביתיניה ב-1075. שנתיים לאחר מכן התמרד סולימאן כנגד מליק שח (Melikşah), סולטאן האימפריה הסלג'וקית. הוא הקים את סולטנות רום, הכריז על עצמו סולטאן וקבע את בירתו בניקאה. עם זאת, מסע הצלב הראשון דחק את רום מביתיניה ב-1097, והצלבנים השתלטו עליה בדרכם לירושלים. ביתיניה עברה שוב לידי האימפריה הביזנטית עד נסיכות אוסמנאואולו (Osmanoğlu - "בני עות'מאן") שנקראה על שם ביי עות'מאן הראשון (Osman Gazi) החלה מתפתחת סמוך לאזור זה של אסיה הקטנה. נסיכות זו הייתה לימים לאימפריה העות'מאנית.
ראו גם

אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית
אסיה הקטנה בתקופה הרומית
מחנה פפנדורף

| --- | --- |
צילום אווירי של מחנה המעפילים 20 ספטמבר 1947
צילום אווירי של מחנה המעפילים 20 ספטמבר 1947
 מידע כללי
 סוג:  מחנה עקורים
 מדינה:  שלזוויג-הולשטיין שבצפון גרמניה.
 מחוז:  לובק/קוקניץ
 מחנות נלווים:  אם שטאו
 תאריכים
 תאריך הקמה:  20 ביולי 1945
 תאריך סגירה:  1951
 תאריך שחרור:  3 בנובמבר 1947
 אוכלוסייה
 צבא משחרר:  כח הכיבוש הבריטי שבגרמניה
 השתייכות האסירים:  ב-9 בספטמבר 1947 נכלאו במחנה 2717 מעפילי אניית המעפילים אקסודוס 1947
 נתונים
 שימור היסטורי:  לוח זיכרון ברחבת החניה
 קואורדינטות:  53°55′17″N 10°47′36″E﻿ / ﻿53.9215°N 10.7934°E﻿ / 53.9215; 10.7934
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימחנה פפנדורף(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימחנה פפנדורף(למפת שלזוויג-הולשטיין רגילה) קיל ליבק פלנסבורג נוימינסטר נורדרשטט אלמסהורן פינברג איצהו מקלנ. מערב פומרניה  סקסוניה התחתונה המבורג דנמרקמחנה פפנדורף(למפת שלזוויג-הולשטיין מוגדלת) קיל ליבק פלנסבורג נוימינסטר נורדרשטט אלמסהורן פינברג איצהו מקלנ. מערב פומרניה  סקסוניה התחתונה המבורג דנמרקמחנה פפנדורף he
 מפה מפורטת של אזור מחנה פפנדורף ביער וולדוסנר.
 https://www.poeppendorferlager.de/
 
מחנה פפנדורף (בגרמנית:  Pöppendorf Lager) שימש כמחנה מעבר במחוז ליבק, היה ביער וולדהוסנר בין השנים 1945 – 1951. במחנה עברו מיליון איש: חיילי הוורמאכט, פליטים גרמנים, מהגרים מאזורי המזרח וחלק מהמעפילים מאניית המעפילים "אקסודוס-1947" שגורשו מארץ ישראל על ידי הבריטים כחלק ממבצע אואזיס. מחנה פפנדורף היה מחנה הפליטים הגדול ביותר במדינת שלזוויג-הולשטיין שבצפון גרמניה.
מיקום

המחנה היה ממוקם צפונית לתחנת הרכבת קוקניץ / פורסט-האוס וולדוסן(גר') הישנה שבווסט-הוסנר פורסט. במקום שרידים שאינם ניתנים לזיהוי, בגלל היער המחטני המתחדש של יער וולדוסן. הכניסה הנוכחית לאתר בחניון השני, בדרך מהפורסטהאוס וולדוסן דרך יער וולדוסנר לכיוון העיירה פפנדורף .
רקע

אסירי המחנה הגיעו באניות דרך נמל טרוומונדה (גר') שלחוף הים הבלטי או ברכבות מסע דרך תחנת הרכבת המרכזית של לובק או דרך תחנת הרכבת של קוקניץ. הובלתם של אסירי המחנה מהנמל או מתחנות הרכבת אל למחנה בוצעה על ידי מערכת התובלה וההיסעים של מפקדת המחנה. עם הגעתם הועברו אסירי המחנה למתקן טיהור וחיטוי כהכנה לבדיקות רפואיות. החולים נשלחו לבתי החולים בלובק או לצריף המרפאה במחנה. הפליטים אשר הגיעו מאזורי המזרח היו במצב גרוע ביותר. לעומת החוזרים מדנמרק ושבויי המלחמה מהאזורים האנגלים והאמריקאים שהיו במצב טוב יותר.
תיאור המחנה

מחנה פפנדורף שכן במרחק 700 מטר מתחנת הרכבת לובק-קוקניץ. המחנה נבנה על שטח של כ-100 דונם בתוך יער מחטני. האסירים/הפליטים שוכנו בצריפי עץ, אוהלים וצריפי ניסן. במחנה היו אוהל גדול ששימש חדר אוכל, צריף מרפאה שבו טופלו אסירים חולים וחנות למוצרי צריכה ומזון מרכזית אשר מיקומה היה בפונדק וולדוסן. במחנה ניצבו 56 צריפים קטנים בעלי גג מעוגל עשוי פח גלי ("צריפי ניסן") שמידותיהם 16X35 רגל; 14 צריפי ניסן גדולים יותר ו-125 אוהלים קטנים למגורי 5–6 אנשים בכל אחד. לכל אדם הוכנו מיטת ברזל, מזרן ושמיכה אחת בלבד. לרשות כל דיירי המחנה הועמדו 5 חדרי רחצה. בתי שימוש שהיו מתקנים פתוחים ללא מחיצות חלוקה לתאים (מסוג "בור צליפה"). רוב האנשים הצטופפו בצריפים על דרגשים ובמיטות יחיד שישנו בהם 2 אנשים זה ליד זה.
בנוסף, סוכנות הסיוע האירופי נורווגי הקימה במחנה צריף לאירועי תרבות. הנהלת המחנה שכנה במחנה התחתון.
בניית המחנה והשימוש בו

מחנה פופנדורף היה מחנה מעבר הפליטים הגדול ביותר בצפון גרמניה. הוקם בשנת 1945 בהוראת הממשל הצבאי הבריטי. המחנה נסגר ונהרס בשנת 1951.
בניית המחנה והשימוש בו > מחנה השחרור של חיילי ארמיית נורווגיה

בתום מלחמת העולם השנייה, ב-20 ביולי 1945 כח הכיבוש הבריטי דאג להקים תחילה מחנה אוהלים בכל אזור יער וולדוסנר על שטח של כ-100 דונם לטיפול ולשחרור בשבויי מלחמה של חיילי הארמייה של הוורמאכט שנלחמו במדינות הסקנדינביות שנקראו ארמיית נורווגיה. מה 25 יולי ועד 3 באוגוסט 1945, כוח הכיבוש הבריטי הביא למקום יחידת חלוץ שהורכבה משבויי מלחמה שמנתה 68 קצינים ו-565 נגדים, חיילים ואנשי צוות טכני להקמת מספר אזורי מגורים בשטח המחנה כולל מטבח ומבנה מרפאה מרכזיים. מה -4 אוגוסט 1945 עגנו האניות הראשונות עם שבויי המלחמה הגרמנים מנורווגיה בנמל טרוומונדה. תוך חודשיים, עד 3 באוקטובר 1945 נבדקו במחנה 78,550 שבויי מלחמה מארמיית נורווגיה. תוך פרק זמן קצר ביותר בוצע הרישום שלהם והם הועברו עם ניירת השחרור שלהם למחוזות מגוריהם במשאיות. בכל יום אושפזו כמאה פצועים בבתי החולים בסביבה להמשך טיפול. מדי יום הגיעו למחנה פפנדורף כ-800 עד 1000 קרובי משפחה לאיתור בני משפחותיהם שבויי המלחמה העומדים לקראת שחרור. מנובמבר 1945 עד ינואר 1946 שוחררו מדי יום 1,500 פליטים ומתיישבים שהגיעו מאזור הכיבוש סובייטי למחוזות שלזוויג-הולשטיין שבצפון גרמניה. הערים שבמדינת שלזוויג-הולשטיין כגון לובק ואחרות נחסמו למהגרים ולא אפשרו הגירה אליהן. משוחררי המחנות הורשו להתיישב בכפרים ובעיירות בלבד.
מ-27 ביולי 1946 הועברו הפליטים והעקורים למדינות אחרות באזור הכיבוש הבריטי. משנת 1947 נאסרה ההגירה למחוזות שלזוויג הולשטיין.
בניית המחנה והשימוש בו > מחנה פליטים

בממשל הצבאי הבריטי הוחלט ב־12 באוקטובר 1945 על העברת נקודות השחרור של חיילי הוורמאכט שבויי המלחמה למחנות פליטים. ב־20 אפריל 1947 הוחלט לפרק את הסוכנות הבריטית לשבויי מלחמה בגרמניה. מחנות הפליטים הועברו למחוזות שלזוויג-הולשטיין ומשם לעיר המחוז לובק.
בשנת 1948 הורחב מחנה המעבר פפנדורף למחנה פליטים ומגורים. בשנת 1949 היה מחסור במוצרי יסוד (סבון, ביגוד ועוד) ועלכן הופעל משטר צנע קיצוני במחנה. מספר האסירים במחנה צנח מ-2,000-3,000 ל-500. עם פתיחת מחנה מעבר הפליטים אולזן(גר') ב-25 באוגוסט 1949 הפך מחנה פפנדורף למחנה המתנה והשהיה למשך שבועות וחודשים ספורים. בשלב זה תושבי המחנה גרו בצריפי ניסן .
בניית המחנה והשימוש בו > תחלופת אוכלוסיות במחנה

בסך הכל מ-13 נובמבר 1945 עד 31 ביולי 1950 נקלטו ושוחררו מהמחנה 536,718 בני אדם. קבוצות שונות של עקורים שנעקרו בעקבות מלחמת העולם השנייה.
מ-13 נובמבר 1945 עד סוף פברואר 1946: שימש המחנה כנקודת מעבר של כ־156,000 בני אדם מהשטחים הכבושים הסובייטיים לאזור הכיבוש הבריטי.
ב-10 ספטמבר 1945 הגיעו 1,262 מתיישבים ששבו מאזורי הכיבוש האמריקאים והצרפתים לשלזוויג-הולשטיין.
מ-8 ספטמבר 1946 עד מאי 1948: הושבו כ־21,126 מתיישבים ממדינת שליטזוויג-הולשטיין דרך מחנה פפנדורף לאזור הכיבוש הסובייטי.
מ-28 פברואר 1946 עד 26 יולי 1946, הגיעו מתיישבים מחדש כתוצאה מהגירוש של האוכלוסייה הגרמנית מפולין, צ'כוסלובקיה והונגריה. 147,227 ממגורשים אלו הגיעו ברכבות וספינות ממחנות העקורים בשצ'צ'ין שבפולין למחנה פפנדורף, ופוזרו בין העיירות והכפרים במדינת שלזוויג-הולשטיין. 70,435 נוספים הועברו מאוחר יותר דרך מחנה פפנדורף למחוזות המערביים באזור הכיבוש הבריטי.
מ-27 ספטמבר 1948 עד פברואר 1949: הוחזרו 7,048 פליטים, שפונו במקור מאזורי המזרח ומהמחנות בדנמרק דרך מחנה פפנדורף.
החל מ-19 ספטמבר 1946 עד סוף אפריל 1948: שבים שבויי מלחמה גרמנים משבי אצל האנגלים, הצרפתים, האמריקאים והסובייטים דרך פפנדורף למדינת שלזוויג-הולשטיין.
עד פברואר 1947: הועברו דרך מחנה פפנדורף 1,470 עקורים גרמנים אתניים.
עד יולי 1947: מגיעים בודדים שחצו את הגבול וגם מתיישבים מאזור הכיבוש הסובייטי.