יוליסס ס. גרנט

יוליסס ס. גרנט (באנגלית: Ulysses S. Grant, נולד כהיירם יוליסס גרנט (Hiram Ulysses Grant)‏; 27 באפריל 1822 – 23 ביולי 1885) היה נשיאה ה-18 של ארצות הברית במשך שתי כהונות, מ-4 במרץ 1869 עד 3 במרץ 1877. בתור הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית (בין 1864 ל-1869), עבד גרנט בשיתוף פעולה הדוק עם הנשיא אברהם לינקולן והוביל את צבא האיחוד לניצחון על הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית. הוא היה אחראי על השיקום מטעם הקונגרס, כשהוא מתעמת עם יורשו של לינקולן, אנדרו ג'ונסון. בתור נשיא שנבחר פעמיים, הוביל גרנט את הרפובליקנים במאבקם מול התמיכה בקונפדרציה ובעבדות, הגנה על מתן האזרחות לשחורים, ותמיכה בשגשוג כלכלי לכל המדינה. נשיאותו ספגה ביקורת בגלל הגנתו על עמיתים מושחתים, ובכהונתו התמקד בליברליזם ובזכויות האזרח ופחות במערכת האקונומית של המדינה, מה שהוביל למשבר הפיננסי של 1873.
לאחר שסיים ב-1843 את לימודיו בווסט פוינט, שירת במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ואף קיבל הערכה רבה על תפקודו בה כאשר רכב מול אש האויב כדי לספק תחמושת לעמדות. לאחר המלחמה התחתן עם ג'וליה בוגס דנט ב-1848. הזוג גר באחוזה שאביה של ג'וליה העניק להם (ביחד עם כמה עבדים) ונולדו להם ארבעה ילדים. גרנט הגיע ממשפחה שהתנגדה לעבדות ואף הוא התנגד לה ולכן הוא עבד לצד עבדיו בשדה ולבסוף שחרר אותם. גרנט פרש מהצבא ב-1854. הוא התקשה להסתדר כלכלית - תחילה ניסה את מזלו בחקלאות וכאשר זה לא צלח הוא החל לעבוד בחנות של אביו. כאשר פרצה מלחמת האזרחים בשנת 1861, חזר גרנט לצבא בהפצרת קולונל שהכירו ממלחמת מקסיקו. על גרנט הוטלה המשימה לגייס גדוד שהוא יעמוד בראשו, וכך הוא חזר לשירות צבאי. בשנת 1862 השתלט גרנט על קנטקי ועל רוב טנסי, והוביל את כוחות האיחוד לניצחון בקרב שילה, תוך שהוא משיג מוניטין כמפקד תקיף וקר רוח (דבר זה התבטא במחשבתו הצלולה ומתן פקודות סדורות בקרב חרף האבדות הקשות שספג צבא האיחוד. הוא שילב עבדים שחורים משוחררים בתוך צבא האיחוד. ביולי 1863, לאחר מערכת ויקסבורג, הביס גרנט את צבאות הקונפדרציה והשתלט על נהר המיסיסיפי, כשהוא מחלק את הקונפדרציה לשניים. לאחר עוד ניצחונות, קידם אותו לינקולן לתפקיד לוטננט גנרל, ולאחר מכן בהחלטת הקונגרס הוא מונה לגנרל המפקד של צבא ארצות הברית בשנת 1864. גרנט התעמת עם רוברט לי מפקד צבא האיחוד בסדרה של קרבות עקובים מדם, ולכד את צבאו בריצ'מונד. גרנט הוביל מספר מבצעים צבאיים הרסניים בחזיתות אחרות. באפריל 1865 נכנע לי בפני גרנט וכך הסתיימה המלחמה. ההיסטוריונים מחשיבים את גרנט כגאון צבאי, והאסטרטגיות שלו מופיעות בספרי הלימוד של ההיסטוריה הצבאית, אולם מיעוט מתוכם טוען שניצח בזכות כוח ולא בזכות אסטרטגיה. גרנט ראה בחיילי צבא הקונפדרציה אזרחים תועים ולא אויב ולכן הוא גם נהג בהם באדיבות וחמלה כאשר נכנעו.
לאחר מלחמת האזרחים ורצח הנשיא לינקולן התמנה גרנט לנשיא. גרנט הוביל את הצבא בפיקוח על שיקום מדינות הקונפדרציה לשעבר הליך שנקרא "השיקום". הוא נבחר לנשיא בשנת 1868 ושוב בשנת 1872, וייצב את האומה במהלך תקופת השיקום הסוערת, כשהוא מחסל את הקו קלוקס קלאן שעלה בדרום, ואוכף מתן זכויות הצבעה ואזרח למיעוטים בעזרת הצבא ומחלקת המשפטים. הוא השתמש בצבא כדי לבנות את המפלגה הרפובליקנית בדרום, בהתבסס על בוחרים שחורים, צפוניים שעברו לדרום ("צקלונאים"), ותומכים לבנים מהדרום ("scalawags"). לאחר הענקת זכויות הצבעה לשחורים, זכו הרפובליקנים ברוב והשחורים נבחרו לקונגרס ולמשרדים ממשלתיים. בכהונתו השנייה, הקואליציות הרפובליקניות בדרום התפצלו והובסו אחת אחת כשה"גואלים" (השמרנים הלבנים) השיגו שליטה מחדש באמצעי כפייה אלימים. מדיניות השלום עם האינדיאנים של גרנט הקטינה את האלימות בתחילה, אולם לאחר מכן הובילה אל מערכת בלק הילס ב-1876, כשג'ורג' ארמסטרונג קסטר והגדוד שלו נהרגו בקרב ליטל ביגהורן. בממשל גרנט הייתה השחיתות הגדולה ביותר במאה ה-19. הוא מינה את נציב שירות המדינה הראשון.
בתחום מדיניות החוץ, ביקש גרנט להגדיל את הסחר וההשפעה האמריקניים, תוך שמירה על שלום עם העולם. הממשל שלו פתר בהצלחה סכסוך עם בריטניה על רקע בנייתן של אוניות עבור כוחות הקונפדרציה (האונייה "אלבמה") בעזרת הסכם משנת 1871. גרנט מנע מלחמה עם ספרד, אבל הקונגרס דחה את ניסיון הסיפוח של הרפובליקה הדומיניקנית שניסה להוביל. במדיניות הסחר יישם ממשל גרנט את תקן הזהב וביקש לחזק את הדולר. האשמות השחיתות החמירו במהלך הקדנציה השנייה שלו, ותגובתו לבהלת 1873 לא הועילה וגרמה לשפל תעשייתי בן חמש שנים שגרם לאבטלה גבוהה, מחירים נמוכים, רווחים נמוכים ופשיטות רגל. גרנט עזב את תפקידו ב-1877 ונסע לטיול דיפלומטי מסביב לעולם.
בשנת 1880 לא הצליח גרנט לזכות במועמדות הרפובליקנית ולזכות בכהונה שלישית כנשיא. כשהוא גוסס מסרטן הגרון, השלים את כתיבת זיכרונותיו, שזכו להצלחה כלכלית רבה. מותו בשנת 1885 הוביל לאבל כבד. ההיסטוריונים במאה ה-20 העריכו את נשיאותו באופן שלילי לפני שמורשתו השתקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20. החוקרים מדרגים את תקופת נשיאותו כגרועה, בעיקר בגלל השחיתות שהייתה בה. הוא נחשב לנשיא גרוע יחסית, אולם מחקרים שבוחנים את נושא זכויות האזרח העריכו את ממשלו בצורה חיובית.