stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיט רוק
הערות שוליים

↑  Pete Rock And Cl Smooth Biography
1 2 3  Wax Poetic interview – Pete Rock – tribe.net
↑  Pete Rock. Nature Sounds
↑  Top 50 Hip-Hop Producers
↑  Top 5 best hip-hop producers and WHY
↑  Top 50 Greatest Producers In Hip Hop and Rap
↑  Allmusic single
↑  Camp Lo x Pete Rock release 80 Blocks From Tiffany’s mixtape ahead of new LP
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13974873z (data)  GND: 135110874  ISNI: 0000 0001 1691 9124  LCCN: no2005016023  MusicBrainz: 39a973f2-0785-4ef6-90d9-551378864f89  SUDOC: 252500288  VIAF: 177149294486280522895   WorldCat (עם VIAF): 177149294486280522895
אספרנסה ספולדינג

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1984 (בת 40) פורטלנד, אורגון, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה, The Northwest Academy 
 סוגה:  ג'אז, מוזיקת נשמה, פאנק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, גיטרה, קונטרבס, בס 
 חברת תקליטים:  הדס אפ אינטרנשיונל, קונקורד רקורדס, מרג' רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (2011)  פרסי המוזיקה של סול טריין (2012)  דוקטור לשם כבוד של מכללת ברקלי למוזיקה (2018)  פרס גראמי (2020) 
 www.esperanzaspalding.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אספרנצה ספולדינג בפסטיבל ג'אז באומבריה, 2007
ספולדינג ב-2009
אספרנסה אמילי ספולדינג (באנגלית: Esperanza Emily Spalding; נולדה ב-18 באוקטובר 1984) היא מוזיקאית ג'אז, זמרת ונגנית קונטרבס וגיטרה בס אמריקאית. זכתה בפרס גראמי לאמן החדש הטוב ביותר ב-2011 והייתה בכך למוזיקאית הג'אז הראשונה שזוכה בפרס. סגנונה, המשלב בין מוזיקת נאו-נשמה, פאנק, היפ הופ ובוסה נובה ומחבר בין דור העשור הראשון של המאה ה-21 לג'אז מסורתי, זוכה הן להערכת הביקורת והן להערכת המאזינים. תספורת אפרו היא סימן ההיכר שלה.
תולדות חייה

נולדה בפורטלנד, אורגון וחיה בשכונה בעלת מעמד סוציו-אקונומי נמוך. אמה הייתה אם חד-הורית ממוצא מעורב היספני-אפרו-אמריקאי-וולשי-אינדיאני. בגיל 16 סיימה את בחינות הבגרות ועברה ללמוד על מלגה בתוכנית לפיתוח מוזיקאים של אוניברסיטת אורגון. ב-2002 התקבלה למכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון וזכתה לשבחים מפי סגן מנהל המוסד, גארי ברטון. מיד עם סיום לימודיה כעבור שנתיים, נשכרה ללמד במוסד והיא בת 20 בלבד.
תקליטה הראשון Junjo ראה אור ב-18 באפריל 2006. תקליטה השני, Esperanza ראה אור ב-20 במאי 2008 ובו היא שרה בנוסף לאנגלית גם בפורטוגזית וספרדית. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד אלבומי הג'אז של בילבורד.
באוגוסט 2008 הופיעה (במסגרת הרכב נשים) בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת.
באוקטובר 2009 נבחרה ספולדינג על ידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, לנגן באוסלו בטקס בו הוענק לו פרס נובל לשלום.
תקליטה השלישי Radio Music Society ראה אור ב-20 במרץ 2012. האלבום הגיע למקום העשירי במצעד האלבומים הכללי של בילבורד ולמקום הראשון בין אלבומי הג'אז.
ב-2012 בחרו בה קוראי המגזין דאון ביט למוזיקאית השנה.
בשנת 2017 הגיחה לתפקיד אורח בסרט המוזיקלי "קוקו" בבימויו של ריזה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | ביצוע הג'אז הטוב ביותר | "But Not For Me" (עם פרד הרש) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותר | Alive at the Village Vanguard (עם פרד הרש) | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותר | Milton + Esperanza (עם מילטון נסימנטו) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Esperanza Spalding has won the GRAMMY® Award for Best New Artist
↑  ריד ג'ונסון, לוס אנג'לס טיימס, חדש ישן: על אספרנסה ספולדינג, באתר nrg‏, 15 בפברואר 2011
↑  מצעד תקליטי הג'אז, 2008
↑  יוסי מר חיים, ניו אורלינס על הים האדום
↑  האלבום במצעד
↑  DownBeat Announces 2012 Readers Poll Results
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אלסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) ‏•‏‏ צ'אפל רואן (2025) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810561209305606  BIBSYS: 8064405  BnF: cb15562914m (data)  GND: 140702318  ICCU: UBOV320380  ISNI: 0000 0000 7849 7185  LCCN: no2008108181  MusicBrainz: 5c12b265-5e59-44e0-b657-5cf4169f7316  NKC: xx0096278  NTA: 344105504  RERO: 02-A014204262  SUDOC: 163965293  VIAF: 56427925   WorldCat (עם VIAF): 56427925
קורט אלינג

| --- | --- |

קורט אלינג
 לידה:  2 בנובמבר 1967 (בן 57) שיקגו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  סמינר אוניברסיטת שיקגו, מכללת גוסטבוס אדולפוס, אוניברסיטת שיקגו, Rockford Lutheran High School 
 סוגה:  ג'אז 
 סוג קול:  בריטון 
 חברת תקליטים:  בלו נוט, Concord Jazz, Cuneiform Records, Naim Audio, קונקורד רקורדס, Okeh 
 www.kurtelling.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קורט אלינג (באנגלית: Kurt Elling; נולד ב-2 בנובמבר 1967) הוא זמר ג'אז אמריקאי.
אלינג סיים את לימודיו בקולג' לאומנויות ע"ש גוסטבוס אדולפוס שבמינסוטה בשנת 1989, אז עבר לאוניברסיטת שיקגו שם למד עד ינואר 1992, ועזב כאשר הוא צריך עוד נקודה אחת כדי לסיים את התואר.
במהלך העשור האחרון, אלינג הוציא שבעה אלבומים דרך חברת התקליטים בלו נוט. הוא גם הופיע והקליט עם מוזיקאים רבים, בהם בילי קורגן, באדי גאי, ג'ורג' פרימן, בוב שפרד, ג'ון הנדריקס.
אלינג הוכתר על ידי המגזינים "דאון ביט" ו-"JazzTimes" במשך 3 שנים רצופות בקטגוריית הזמר הטוב ביותר. הוא גם סגן יו"ר "האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה" המעניקה מדי שנה את פרסי גראמי, ואלבומו "Nightmoves" זכה בשנת 2007 בפרס גראמי ל"אלבום הג'אז הווקלי הטוב ביותר".
דיסקוגרפיה

Close Your Eyes (1995)
The Messenger (1997)
This Time it's Love (1998)
Live in Chicago (2000)
Flirting with Twilight (2001)
Man in the Air (2003)
Nightmoves (2007)
Dedicated to You (2009)
The Gate (2011)
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום הג'אז האלטרנטיבי הטוב ביותר | SuperBlue: The Iridescent Spree | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותר | Wildflowers Vol. 1 (עם סאליבן פורטנר) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 7054058  BnF: cb140234139 (data)  GND: 135049105  ISNI: 0000 0000 5518 1217  LCCN: no99023560  MusicBrainz: 4d39b9be-128d-49a4-a1d3-52727c496343  NKC: osa2011658297  SNAC: w6x09kpm  SUDOC: 123359082  VIAF: 49421733   WorldCat (עם VIAF): 49421733
Might Delete Later

Might Delete Later הוא המיקסטייפ הרביעי של הראפר האמריקאי ג'יי קול. הוא יצא בהפתעה ב-5 באפריל 2024, באמצעות חברות התקליטים דרימוויל רקורדס ואינטרסקופ רקורדס, והוא הפרויקט הראשון של קול שלא יצא תחת רוק ניישן. הוא מכיל הופעות אורח של יאנג דרו, גוצ'י מיין, ארי לנקוס, קמ'רון, סנטרל סי, באס, דיילייט ואב-סול. הוצאתו של הפרויקט נרמזה בשבועות שלפני צאתו באמצעות ולוגים שהוציא ג'יי קול ומכיל תגובה לרצועת הדיס של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר, "Like That" ברצועה הסוגרת את האלבום, "7 Minute Drill". המיקסטייפ מהווה הקדמה לאלבום האולפן השביעי של קול, The Fall Off, עליו הכריז ב-2018.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי | 26 בינואר 2025 | אלבום הראפ הטוב ביותר | מועמדות |  |
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Pricey (ביחד עם ארי לנוקס בהשתתפות יאנג דרו וגוצ'י מיין)   | 4:55 |
| 2. | Crocodile Tearz  | 3:49 |
| 3. | Ready '24 (בהשתתפות קמ'רון)   | 3:30 |
| 4. | Huntin' Wabbitz  | 2:42 |
| 5. | H.Y.B. (ביחד עם באס בהשתתפות סנטרל סי)   | 3:55 |
| 6. | Fever  | 2:23 |
| 7. | Stickz n Stonez  | 3:21 |
| 8. | Pi (בהשתתפות דיילייט ואב-סול)   | 5:55 |
| 9. | Stealth Mode (ביחד עם באס)   | 2:15 |
| 10. | 3001  | 2:38 |
| 11. | Trae the Truth in Ibiza  | 4:15 |
| 12. | 7 Minute Drill  | 3:32 |
| משך כולל: | משך כולל: | 43:10 |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 2 |
|  איסלנד | הפלייליסט | 6 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 95 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 6 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 2 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 31 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 8 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 7 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד אלבומי ה-R&B | 9 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 55 |
|  ליטא | AGATA | 5 |
|  נורווגיה | VG-lista | 5 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 27 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 11 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 11 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 5 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  2024> מדינה |   ‏‏‏  2024> מצעד |   ‏‏‏  2024> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 63 |
הערות שוליים

↑  Dionne, Zach. "J. Cole Surprises Fans With Might Delete Later f/ Cam'ron, Gucci Mane, and More". Complex (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-5 באפריל 2024. נבדק ב-2024-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Small, TeeJay (2024-03-27). "J Cole Continues to Tease The Fall Off: Might Delete Vol. 2 Takeaways". HotNewHipHop (באנגלית). ארכיון מ-5 באפריל 2024. נבדק ב-2024-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Caraan, Sophie (2024-03-18). "J. Cole Previews Another New Song in Might Delete Later, Vol. 2 Vlog". Hypebeast. ארכיון מ-30 במרץ 2024. נבדק ב-2024-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Saponara, Michael (18 במרץ 2024). "J. Cole Previews Unreleased Song in Might Delete Later, Vol. 2 Tour Vlog: Watch". Billboard. ארכיון מ-23 במרץ 2024. נבדק ב-5 באפריל 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Gonzales, Alex (2024-04-05). "J. Cole Dropped Might Delete Later, A Surprise Mixtape". Uproxx (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-5 באפריל 2024. נבדק ב-2024-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  Year-end Charts – Top R&B/Hip-Hop Albums, בילבורד, ‏2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 26ec7586-7419-4e57-a77c-aad8537fb794
קומון

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1972 (בן 52) שיקגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  לוני קורנט ג'מן שוקה ראשיד לין
 שם במה:  Common 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מקום לימודים:  אוניברסיטה חקלאית ומכנית פלורידה, תיכון לותר, אוניברסיטת סאות'רן 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, טריפ הופ, R&B עכשווי, מוזיקת פופ, פופ ראפ, נאו סול, R&B אלטרנטיבי, ג'אז ראפ, היפ הופ תודעתי, היפ הופ אלטרנטיבי, ראפינג 
 חברת תקליטים:  GOOD Music, יוניברסל מיוזיק גרופ, האחים וורנר, וורנר מיוזיק גרופ, האחים וורנר רקורדס, רלטיביטי רקורדס, MCA רקורדס, תאגיד המוזיקה של אמריקה, גפן רקורדס, לומה ויסטה רקורדינגס 
 שיתופי פעולה בולטים:  ג'ון לג'נד, קניה וסט, קיד קאדי, נו איי.די., פארל ויליאמס, ויל.איי.אם
 בן או בת זוג:  טיפאני האדיש (2020–נובמבר 2021) אריקה באדו (2000–2002) ג'ניפר הדסון (5 באפריל 2023–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לשיר ה-R&B הטוב ביותר (2002)  Soul Train Music Award for The Ashford & Simpson Songwriter's Award (2015)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (2015)  פרס בחירת הצופים של BET (2003)  פרס גראמי לשיר ה-R&B הטוב ביותר (2003)  פרס גראמי להופעת ראפ על ידי צמד או קבוצה (2007)  BET Centric Award (2012)  פרס BET לווידאו השנה (2003)  Black Reel Award for Best Original or Adapted Song (2015) 
 thinkcommon.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לוני קורנט ג'מן שוקה ראשיד לין (באנגלית: Lonnie Corant Jaman Shuka Rashid Lynn; נולד ב-13 במרץ 1972), הידוע בשם הבמה קומון (Common), ולשעבר כקומון סנס (Common Sense), הוא ראפר, שחקן וכותב אמריקאי. הוא זכה בשלושה פרסי גראמי, פרס גלובוס הזהב, פרס אוסקר ופרס אמי.
ביוגרפיה

קומון נולד ב-13 במרץ 1972 בבית החולים לאוסטאופתיה בשיקגו. הוא בנם של מהליה אן היינס, מורה ומנהלת בית ספר תיכון לשעבר, ושחקן הכדורסל לשעבר בליגת ה-ABA לנוי לין. הוא גדל בשכונת קלומט הייס. הוריו של לין התגרשו כשהיה בן שש, וכתוצאה מכך אביו עבר לדנוור, קולורדו, ולין גודל על ידי אימו; אולם אביו נותר פעיל בחייו והצליח להשיג ללין עבודה בשיקגו בולס כנער. לין למד באוניברסיטת פלורידה A&M במשך שנתיים והתמחה במנהל עסקים.
קריירה מוזיקלית

לין החל לעשות ראפ בסוף שנות השמונים, בעודו סטודנט בבית הספר התיכון סאות' לותר בשיקגו, שם הקים את ההרכב CDR, יחד עם שניים מחבריו. בשנת 1991, ההרכב התפרק, וקומון החל בקריירת סולו, תחת שם הבמה קומון סנס. בשנת 1992, הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Take It EZ". באוקטובר של אותה השנה, הוציא את אלבום הבכורה שלו, Can I Borrow a Dollar?.
בשנת 1994, הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Resurrection, בהפקת נו איי.די. האלבום זכה לשבחים ביקורתיים ונמכר בעשרות אלפי עותקים.
בספטמבר 1997 הוציא את אלבומו השלישי, One Day It'll All Make Sense, לאחר עבודה של שנתיים. האלבום כלל שיתופי פעולה עם אמנים כמו לורן היל, דה לה סול, קיו-טיפ (אנ'), קניבאס (אנ'), בלאק ת'אוט (אנ'), צ'נטאי סוואג' (אנ') וקווסטלאב. האלבום זכה לשבחים ביקורתיים והוביל לחתימה של קומון בחברת MCA רקורדס. בשנת 2000 הוציא את אלבומו הרביעי, Like Water for Chocolate, שזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה אף הוא.
בתחילת 2004, השתתף קומון באלבום הבכורה של הראפר קניה וסט, The College Dropout, בשיר "Get Em High", והודיע על החתמתו בלייבל החדש של וסט, GOOD Music. הצמד עבד יחד על אלבומו הבא של קומון, Be, שהופק ברובו על ידי וסט. האלבום יצא במאי 2005, והגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200, ואף קיבל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירות של 800,000 עותקים. האלבום היה מועמד לארבעה פרסי גראמי בשנת 2006.
ב-31 ביולי 2007 הוציא את אלבומו השביעי, Finding Forever, שהופק גם הוא על ידי קניה וסט, ביחד עם מפיקים שונים אחרים. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ואף היה מועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר, ומתוכו השיר "Southside" שזכה בפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר של צמד/להקה. בשנת 2008, הוציא את אלבומו השמיני, Invincible Summer.
בסוף 2009, הוכרז כי קומון מועמד לשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-52, ביצוע הראפ הטוב ביותר של צמד או להקה עבור "Make Her Say", לצד קיד קאדי וקניה וסט, ואלבום הראפ הטוב ביותר עבור Universal Mind Control. בשנת 2011, הודיע כי עזב את חברת GOOD Music, והוציא את אלבומו התשיעי, The Dreamer/The Believer, שהגיע למקום החמישי במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
בשנת 2014, הוציא את אלבומו העשירי, Nobody's Smiling, בהפקתו של נו איי.די., שהגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ של הבילבורד וזכה למכירות של מאות אלפי עותקים. בסוף אותה השנה, הוציא יחד עם ג'ון לג'נד את השיר "Glory" שנכתב כשיר הנושא של הסרט "סלמה", וזכה בפרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, ובפרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב עבור מדיה ויזואלית. ב-2016, הוציא את אלבומו ה-11, Black America Again.
עיסוקים נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עיסוקים נוספים > משחק

בשנת 2017 שיחק בסרטו של ריזה "אהבה בלי חרוזים" בכיכובה של אזיליה בנקס.
בשנים 2018–2019 גילם את ראפיק בסדרת הדרמה "שיי טאון" מבית רשת שואוטיים.
בשנת 2019 שיחק בסרט הפשע "קיטצ'ן" אודות נשות מאפיונרים משכונת הלס קיצ'ן של שנות השבעים בניו יורק שלוקחות את העסק לידיהן לאחר שהFBI עוצרים את בעליהן. בשנת 2020 שיחק בסרט הפעולה "סוכנת במילכוד" בכיכובה של ג'סיקה צ'סטיין.
בשנת 2023 שיחק בדמותו של סימס בסדרת הטלוויזיה "סילו" (אנ') בשירות הזרמת המדיה אפל TV פלוס. הסדרה מבוססת על סדרת הספרים באותו שם מאת יו האווי. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן בסרטו של צ'ארלי דיי "גן עדן של טעויות".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1992: Can I Borrow a Dollar?
1994: Resurrection
1997: One Day It'll All Make Sense
2000: Like Water for Chocolate
2002: Electric Circus
2005: Be
2007: Finding Forever
2008: Universal Mind Control
2011: The Dreamer/The Believer
2014: Nobody's Smiling
2016: Black America Again
2019: Let Love
דיסקוגרפיה > אלבומים משותפים

2018: August Greene (עם רוברט גלספר וכרים ריגינס)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2007: Thisisme Then: The Best of Common
2010: Go! - Common Classics
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי | 2025 | ביצוע הראפ הטוב ביותר | "When The Sun Shines Again" (עם פיט רוק בהשתתפות Posdnuos) | מועמדות |  |
| פרס גראמי | 2025 | אלבום הראפ הטוב ביותר | The Auditorium, Vol. 1 (עם פיט רוק) | מועמדות |  |
ביל פריזל

| --- | --- |

עזיזה מוסטפא זאדה
 לידה:  18 במרץ 1951 (בן 73) בולטימור, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה, תיכון איסט, אוניברסיטת צפון קולורדו 
 סוגה:  ג'אז, מוזיקת עולם, מוזיקה לסרטים
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית ואקוסטית
 חברת תקליטים:  סבוי רקורדס, ECM, EMI 
 www.billfrisell.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ביל פריזל (באנגלית: William Richard "Bill" Frisell; נולד ב-18 במרץ 1951) הוא גיטריסט ומלחין ג'אז אמריקאי, סגנונו הייחודי של פריזל משלב השפעות מסגנונות הפולק, הקלאסי, הקאנטרי. מאז שנות השמונים נחשב פריזל לאחד מהגיטריסטים המובילים בג'אז ונודע בשילוב אפקטים רבים ביצירת הצליל הייחודי שלו.
תולדות חייו

פריזל נולד בבולטימור, אך את רוב שנות נעוריו עבר באזור דנוור. בצעירותו ניגן בקלרינט ולמד מוזיקה באוניברסיטה של צפון קולורדו. המורה הראשון שלו לגיטרה באזור קולורדו היה Dale Bruning, איתו הוציא פריזל אלבום משותף בשנת 2000. כמו כן הוא למד אצל ג'וני סמית'. אחרי סיום לימודיו בקולורדו עבר פריזל ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. בין מוריו בברקלי ניתן למנות את ג'ים הול וג'ון דמיאן.
מאז שנות השמונים הוציא פריזל מעל 20 אלבומים, חלקם הניכר ב-ECM וניגן עם הרכבים ואומנים רבים בהם נייקד סיטי, קני ווילר, פול מושן ולני סטרן, ג'ון זורן, אלוויס קוסטלו, סוזן וגה, יאן גרברק, ריקי לי ג'ונס, דייב הולנד, מריאן פיית'פול, ג'ון סקופילד, פול בליי, ג'ים הול, ג'ו לובנו ורבים אחרים.
הוא כתב מוזיקה לסרט "טונגזי מאוהב".
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי | 2025 | אלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר | Owl Song (אמברוז אקינמוסיר בהשתתפות ביל פריזל והרלין ריילי) | מועמדות |  |
| פרס גראמי | 2025 | האלבום האינסטרומנטלי העכשווי הטוב ביותר | Orchestras (Live) (בהשתתפות אלכסנדר הנסון, הפילהרמונית של בריסל, רודי רויסטון ותומס מורגן) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  אתר "הבמה"
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345400705171  PLWABN: 9810563961605606  BIBSYS: 1026975  BnF: cb13894181w (data)  GND: 134378644  ICCU: LO1V175695  ISNI: 0000 0001 2033 2203  LCCN: n79129659  MusicBrainz: a21318db-f228-4a4d-8bce-6947a62985a5  NKC: ola2002159274  NLA: 36037497  NTA: 07363638X  RERO: 02-A003265852  SNAC: w68k85qp  SUDOC: 085647608  VIAF: 120017748   WorldCat (עם VIAF): 120017748
תסמונת סטוקהולם

תסמונת סטוקהולם (או קרבה רגשית בשבי) היא מושג מהפסיכולוגיה הפופולרית המתאר תופעה שבה שבוי מפגין מה שנראה כמו נאמנות ואפילו חיבה כלפי השובה שלו. השבוי עלול גם לתפוס את המצילים או כוחות המשטרה כאויבים, משום שהם מסכנים את השובה.
קיימת ביקורת על השימוש במושג תסמונת סטוקהולם. למרות שהמושג נפוץ בתקשורת ובפסיכולוגיה הפופולרית, הוא אינו שכיח במחקר האקדמי, והתסמונת אינה נחשבת לתסמונת פסיכיאטרית ולכן אינה מופיעה בשני ספרי האבחון הפסיכיאטרים המרכזיים: DSM, ICD.
מאז המצאת המושג, השימוש בו התרחב גם לנשים מוכות, נפגעי עבירות מין, ילדים שחוו התעללות, קורבנות של גילוי עריות, שבויי מלחמה, חברי כתות, אסירים במחנות ריכוז, עבדים וזונות.
מקור השם

השם ניתן לתסמונת זו בעקבות שוד בנק שהתרחש ב-23 באוגוסט 1973 בסטוקהולם שבשוודיה. ארבעה מעובדי הבנק הוחזקו כבני ערובה במשך חמישה ימים וחצי בכספת הבנק בגודל 3×12 מטר על ידי שודד ששהה איתם בכספת. אחת הנשים שהוחזקה כבת ערובה נקשרה רגשית לשודד, עד כדי כך שהיא ביטלה את אירוסיה לאדם אחר, ונשארה נאמנה לשודד במשך תקופת מאסרו.
תנאים

מהשבוי נמנעת האפשרות להימלט מחוטפו, לכל הפחות בתחילת תקופת השבי.
השבוי מפתח תלות בשובה, שכן זה אחראי על חייו.
מוגדרת שליטה ביחסים בין השובה לשבוי, משמע החוטף הוא זה שידו על העליונה.
מנגנון הפעולה > הסבר פסיכואנליטי

ההסבר המקורי לתסמונת סטוקהולם היה הסבר פסיכואנליטי, הטוען שהשבוי מפתח רגשות קירבה כלפי השובה כמנגנון הגנה.
החטוף מתחיל להזדהות עם החוטף כמנגנון הגנה (החוטף לא יפגע במי שמשתף פעולה).
מתוך רצון להגנה, החטוף רואה בחוטף מקור נחמה וביטחון שמגן עליו. האפשרות לברוח או להיחלץ הופכת להיות מבעיתה יותר מהחיים במחיצת החוטף.
השהייה ביחד, שבמהלכה מכירים בני הערובה את החוטף כאדם עם בעיות ושאיפות, במיוחד בהקשר אידאולוגי, משפיעה על החטופים להאמין שהשקפת עולמו של החוטף צודקת.
החטוף מנסה להתנתק רגשית מהמצב על ידי הכחשה. הוא מדמיין שהכל חלום, ישן הרבה ומדמיין חילוץ פלאי. בהתאם למידת הזדהותו עם החוטף, הוא יכחיש שהחוטף אשם ויאשים במצב את המחלצים ואת התעקשותם להעניש את החוטף.
מנגנון הפעולה > הסבר פסיכוביולוגי

ההסבר הפסיכוביולוגי לתופעה טוען שהיחס החיובי ששבוי מפגין כלפי השובה אינו תוצאה של מנגנוני הגנה בלתי מודעים, אלא של ניסיונות פיוס שמטרתם להרגיע את השובה. ניסיונות הפיוס האלה מהווים אסטרטגיה אדפטיבית, שכן הם מקטינים את הסיכון שהשובה יפגע בשבוי. ניסיונות פיוס כאלה אופייניים לא רק לבני אדם, אלא הם גם תגובה נורמלית של חיות אחרות ממחלקת היונקים ללכידה או כליאה.
תיאורי מקרה

קיימים מספר מקרים מתועדים שבהם שבויים או חטופים הביעו הזדהות עם החוטפים שלהם. מקרים אלה מהווים דוגמה לתסמונת סטוקהולם.
פטי הרסט, יורשת אימפריית עיתונות אמריקנית נחטפה ב-1974 מדירתה בידי "צבא השחרור הסימביונזי". הזדהותה עם החוטפים הייתה כה עמוקה, שהיא הצטרפה לשורות הארגון בשם "טניה", בטרם שוחררה כעבור מספר חודשים.
שון הורנבק ממיזורי נחטף ב-2002 כשהיה בן 11. הוא נמצא כעבור חמש שנים, כשהוא חי עם חוטפו במרחק קילומטרים ספורים מבית משפחתו.
קיימים גם תיאורי מקרה שיוחסו בטעות לתסמונת סטוקהולם. במקרים רבים טועים לייחס את התסמונת למנגנוני הישרדות שבאים לידי ביטוי בזמן תקופת השבי או אחריה. למשל, כאשר היכולת לברוח עומדת בפני השבוי ובכל זאת הוא אינו מנצל אותה. או למשל כאשר השבוי מנסה להתחבר עם שובו ולהבינו מבלי לפתח אמפתיה כלפיו.
בחטיפה של נטשה קמפוש שאירעה ב-2 במרץ 1998, קמפוש הורשתה לצאת מכלאה בחלק האחרון של תקופת השבי שלה, אך לא ניצלה זאת כדי להימלט. למרות שתחילה המקרה תויג כתסמונת סטוקהולם, התיוג שונה, שכן היא לא נמלטה לא מפני שפיתחה אמפתיה כלפי שובה, אלא משום שזה כפה עליה כלא פסיכולוגי המבוסס על אֵימה.
ביקורת

קיימת ביקורת על השימוש במושג תסמונת סטוקהולם. ראשית, למרות שהמושג נפוץ בפסיכולוגיה הפופולרית, הוא אינו שכיח במחקר האקדמי, והוא זוכה  לתמיכה אמפירית מצומצמת. שנית, התסמונת אינה נחשבת לתסמונת פסיכיאטרית פורמלית, ואינה מופיעה בשני ספרי האבחון הפסיכיאטרים המרכזיים: DSM, ICD. שלישית, התיוג של השבוי כבעל תסמונת הוא תיוג שלילי, פסיכיאטרי, המרמז על כך שהשבוי פועל באופן לא רציונלי. יש הצעה להחליף את המושג תסמונת סטוקהולם במושג פיוס. כלומר, שהשבוי מנסה לפייס ולהרגיע את השובה. לפי גישה זו, הפיוס הוא אסטרטגיה אדפטיבית שיכולה להקטין את הסיכון לפגיעה מהשובה.
בתרבות

סטוקהולם (סרט)
היפה והחיה
אחר צהריים של פורענות
שוער הלילה
המסור 2
המסור 7
הומלנד
בני ערובה
יחידת המתאבדים
בית הנייר
מפלצת הכסף
פאודה
ססיל בי. דמנטד
365 ימים
בוג ז'רגל
סבוי (סרט)
פנטום האופרה
קלארק (מיני–סדרה) (אנ') – מיני סדרה שוודית בת שישה פרקים משנת 2022, המבוססת על חייו של קלארק אולפסון (אנ'), אחד מהחוטפים בשוד לגביו נטבע המונח "תסמונת סטוקהולם"
ראו גם

אפקט פלורנס נייטינגייל
ויקטימולוגיה
תסמונת האישה המוכה