פיליפ השני, דוכס אורליאן
ביוגרפיה > העוצרות

ב-29 ביולי 1714, בעקבות התעקשותה של אשתו המורגנטית, המרקיזה דה מנטנון, העניק לואי הארבעה עשר לילדיו הלא לגיטימיים את תואר נסיכי הדם, וזיכה אותם לרשת את הכתר אם ייכחדו הקווים הלגיטימיים. בעקבות כך, לואי-אוגוסט דה בורבון, דוכס מיין ולואי אלכסנדר דה בורבון, רוזן טולוז הוכנסו באופן רשמי לסדר הירושה של הכתר הצרפתי. המרקיזה דה מנטנון העדיפה את פליפה החמישי, מלך ספרד כעוצר, ואת דוכס מיין כשליט בפועל, וממש לפני מותו של לואי הארבעה עשר החתימה אותו על צו שקרא למינויים הללו.
ב-1 בספטמבר 1715 מת לואי הארבעה עשר, ונינו לואי החמישה עשר עלה לשלטון במקומו. ב-2 בספטמבר נפגש פיליפ עם אספת המעמדות בפריז, ולאחר דיון קצר ביטל הפרלמנט את הצו האחרון של לואי הארבעה עשר, ומינה את פיליפ כעוצר המדינה. ב-30 בדצמבר 1715 החליט פיליפ להעביר את לואי החמישה עשר לארמון טווילרי בפריז.
פיליפ סירב לצביעות של שלטונו של לואי הארבעה עשר והתנגד לצנזורה, ואישר את הדפסתם של ספרים שנאסרו בתקופת שלטונו של דודו. בהפיכתו מחדש את מדיניות דודו, יצר פיליפ בריתות עם ממלכת בריטניה הגדולה, האימפריה ההבסבורגית והרפובליקה ההולנדית, ונלחם במלחמה מוצלחת נגד ספרד, שקבעה את תנאי השלום האירופי. הוא פתח ערוצים דיפלומטיים עם רוסיה, שהביאה לביקור ממלכתי של הצאר פטר הגדול.
בתחילה הפחית את המיסוי ושחרר 25 אלף חיילים. אולם הצעדים שנקט בהם נגד המוכסים הובילו להפגנות, בעיקר במחוז ברטאן, שם התפתח מרד שנודע בשם "קונספירציית פונטקאלק". פיליפ תמך בפעולותיו המסוכנות של הבנקאי ג'ון לו, שפשיטת הרגל שלו הובילה לבועת המיסיסיפי, אשר היוותה אסון לכלכלת צרפת.
ב-6 ביוני 1717, תחת השפעת החוק ודוכס סן-סימון, שכנע פיליפ את מועצת העוצרות לרכוש מתומאס פיט תמורת 135,000 ליש"ט את היהלום הגדול ביותר שהיה ידוע באותה העת בעולם, ששקל כ-141 קראט (28.2 גרם), והוסיף אותו לתכשיטי הכתר של צרפת. היהלום  ידוע מאז ואילך כיהלום העוצר.
בצרפת הייתה קיימת מפלגה שניסתה להעביר את העוצרות לפליפה החמישי, מלך ספרד. המפלגה הוקמה בהשראת הקרדינל ג'וליו אלברוני, השר הראשון של ספרד, אשר נציגו בצרפת היה נסיך סלאמארה, השגריר הספרדי, שפעל בשותפות עם גיסו של פיליפ, דוכס מיין, ואשתו אן לואיז בנדיקט דה בורבון. בשנת 1718 התגלתה הקונספירציה של סלמאר, ובעקבות כך גורשו הקושרים מחצר המלוכה. שנתיים לאחר מכן חודשו מטרותיה בקונספירציית פונטקאלק, אשר ארבעה ממנהיגיה הוצאו להורג.
גיום דובואה, המורה לשעבר של פיליפ, וכעת ראש ממשלתו, הכריז מלחמה על ספרד, בתמיכת אוסטריה, אנגליה והולנד (מלחמת הברית המרובעת). לאחר כמה הצלחות של המרשל הצרפתי, דוכס ברוויק, בספרד, ושל הכוחות הקיסריים בסיציליה, עשה פליפה החמישי שלום עם פיליפ (1720).
מראשית 1721, פליפה החמישי, מלך ספרד, ופיליפ ניהלו משא ומתן על שלושה נישואים פרנקו-ספרדיים, על מנת לשפר את היחסים המתוחים בין ספרד וצרפת. על פי ההסכם, לואי החמישה עשר, מלך צרפת יתחתן עם האינפנטה מריאנה ויקטוריה מספרד, שתיהפך למלכת צרפת; האינפנטה לואיס מספרד יתחתן עם בתו הרביעית של פיליפ, לואיז אליזבת ד'אורליאן; והאינפנטה קרלוס מספרד יתחתן עם בתו החמישית של פיליפ, פיליפין אליזבת ד'אורליאן.
במרץ 1721 הגיעה האינפנטה מריאנה ויקטוריה לפריז, והועמדה תחת השגחתה של הנסיכה דה קונטי, גיסתו של פיליפ, והיא התגוררה בארמון טווילרי.
בנובמבר 1721 התחתנה לואיז אליזבת ד'אורליאן התחתנה על ידי שליח בפריז, ועברה להתגורר יחד עם אחותה הצעירה במדריד. למרות קבלת הפנים הקרה של משפחת המלוכה הספרדית, במיוחד על ידי אליזבטה פארנזה, האם החורגת של בעלה, וב-20 בינואר 1722 התקיים טקס הנישואין הרשמי. הנדוניה שלה הייתה של 4 מיליון ליברות. התנאי השלישי של ההסכם שכלל את נישואי האינפנטה קרלוס עם פיליפין אליזבת ד'אורליאן לא התקיים, ובשל כך נשלחה האינפנטה מריאנה ויקטוריה בחזרה לספרד. יחסי ספרד-צרפת התאוששו רק בשנת 1743 כאשר לואי פרדיננד, דופן צרפת, בנו של לואי החמישה עשר התחתן עם מריה תרסה רפאלה מספרד.
ב-15 ביוני 1722 עזבו לואי החמישה עשר והחצר המלכותית את ארמון טווילרי ועברו לארמון ורסאי, שם רצה המלך הצעיר להתגורר. פיליפ לקח את דירותיו של דודנו המנוח לואי, הדופן הגדול בקומה הראשונה של הארמון, בעוד המלך התגורר בקומה מעליו.
ב-25 באוקטובר של אותה שנה, המלך לואי החמישה עשר נמשח למלך צרפת בקתדרלת ריימס, ובסוף הטקס הוא השליך את עצמו בזרועות פיליפ.
בדצמבר 1722 מתה אמו של פיליפ, אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ, אשר אליה היה מאוד קשור, ומותה השפיע קשות עליו, אולם הוא לא השתתף בהלווייתה בשל עניינים רשמיים.
ב-15 בפברואר 1723 הוכרז לואי החמישה עשר כבוגר, ופיליפ הפך ליורש העצר. לאחר מותו של הקרדינל דובואה ב-10 באוגוסט אותה שנה הציע המלך הצעיר לפיליפ את תפקיד ראש הממשלה, והוא נשאר בתפקיד זה עד מותו כעבור כמה חודשים.