stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת מנדלייבסקאיה

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  31 בדצמבר 1988 
 אדריכל:  Nina Aleshina 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°46′55″N 37°35′56″E﻿ / ﻿55.782058333333°N 37.598794444444°E﻿ / 55.782058333333; 37.598794444444
 תחנות סמוכות:  Tsvetnoy Bulvar, תחנת סביולובסקאיה 
 מידע על התחנה
 רציפים:  2 
 קווים העוברים בתחנה:  קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה 
 קוד התחנה:  137 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת מנדלייבסקאיה(למפת מוסקבה רגילה) תחנת מנדלייבסקאיה
 
מנדלייבסקאיה (ברוסית: Менделеевская) היא תחנה של הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי, והיא קרויה על שם האוניברסיטה הרוסית לטכנולוגיה כימית, הקרויה היא עצמה על שם דמיטרי מנדלייב, שממוקמת בסמוך לתחנה.
תחנת מנדלייבסקאיה נפתחה ב-31 בדצמבר 1988, ועומקה הוא 48.5 מטר.
לאחר פתיחתה היא הפכה לתחנה ה-138 במטרו של מוסקבה. ממרכז האולם מובילים גרמי מדרגות לתחנת נובוסלובודסקאיה של קו קולצביה.
שמואל זיברטנסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1818 לובצ'ה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 ביולי 1898 (בגיל 80 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 ביולי 1898 
 
רבי שמואל זיברטנסקי (לעיתים: ר' שמואל לוּבְּצֶ'ר; ה'תקע"ח, 1818 - ח' בתמוז ה'תרנ"ח, 28 ביוני 1898) היה למדן ליטאי, רב ופוסק הלכה, כיהן במשרת "המו"צ דווילנה", תפקיד שהחליף את הרב הראשי של העיר בתקופה בה לא מונה רב באופן רשמי.
ביוגרפיה

נולד בלובץ' לרב יוסף מאסלובטי, הרב המקומי. אביו נפטר בעודו פעוט והוא גדל ולמד אצל סבו, אב אביו. בנערותו נסע ללמוד בווילנה ועשה שימוש חכמים אצל קרוב משפחתו הרב ישראל זרצ'ר (מזרצ'ה) שהיה מגדולי המו"צים בעיר. הוא התפרסם כלמדן בעל תפיסה מהירה וזיכרון טוב, וחבריו כינוהו "דער לובטשער עילוי" (העילוי מלובץ'). בין חבריו בבחרותו שעמדו עמו בקשרי ידידות לאורך כל חייו היו: הרב הלל מיליקובסקי, לימים רבה של סלנט; והרב אלכסנדר משה לפידות מראסיין.
הוא נישא לבתו של הגביר ר' משה רודומינר שקיבל על עצמו את הדאגה לפרנסת בני הזוג, כדי לאפשר לו להמשיך בלימודיו. בשנת תרכ"ח, 1868, קיבל כתב רבנות מעיר הולדתו לובץ', נסע לשם וכיהן כרב העיירה תקופה קצרה, אך בשל געגועיו לאווירתה של וילנה היהודית ויתר על רבנותו ושב לווילנה. עשר שנים לאחר פטירת הגביר הווילנאי יודל אופאטוב "התקיף הידוע", הוקם מעזבונו בשנת תרל"ח, 1878, כולל אברכים ב"בית המדרש אופאטוב" בעיר. הכולל החדש יועד לאברכים מופלגים בידענותם ובלמדנותם, ורבי שמואל זיברטנסקי מונה כראש הכולל וכמפקח על הלומדים בו.
בשנת ה'תרמ"ג, 1883, נפטר "המו"צ דווילנה" הרב והמדינאי רבי יעקב באריט, ורבי שמואל נבחר לכהן תחתיו בתפקיד זה, לצד רבני הקהילה, רבי יוסף סקוביץ ובהמשך, רבי בצלאל הכהן. הוא החזיק במשרה זו חמש עשרה שנים עד פטירתו בח' בתמוז ה'תרנ"ח, 28 ביוני 1898.
לאחר פטירתו הדפיס הרב חנוך אייגש, חתן בנו הרב שלמה זיברטנסקי, חלק מכתביו בספר "עולת שמואל" בשני כרכים.
שלאכטפלאטה

| --- | --- |
 שלאכטפלטה
 
שלאכטפלאטה (בגרמנית: Schlachtplatte ;Schlachtschüssel (דרום גרמנית) או מצגטה (החלק השווייצרי והדרום-מערבי של באדן-וירטמברג בגרמניה) הוא מאכל גרמני מקובל.
מאפיינים

המאכל מורכב בעיקר מבשר חזיר מבושל מבטן החזיר (Kesselfleisch) ונקניקיות של נקניק דם ונקניק כבד מבושלות טריות. תהליך הבישול מייצר מיצי נקניקים אשר יחד עם כל הנקניקיות משמשים כמרק המכונה Metzelsuppe. כתוצאה מכך, במקומות רבים, פסטיבלים והסעודה ידועה בשם Metzelsupp.
נלווים נפוצים לשלאכטפלאטה הם כרוב כבוש ולחם או תפוחי אדמה או, בדרום גרמניה, לביבות תפוחי אדמה (Dotsch או Reiberdatschi). אלמנטים אחרים עשויים להיות בראטוורסט ומטוורסט טריים או מילוי בראטוורסט גולמי ומתובל. בריין-הסן מקובל גם להעשיר את המנה בדברים נוספים.
אמיטולוגיה

המילה נגזרת משלאכטן, "לשחוט", ופלאטה, "מאכל", משום שבאופן מסורתי אוכלים מאכל זה רק ביום השחיטה. לפני המצאת המקררים היה צורך להכין מיד דם ואיברים רגישים כמו כבד. בשר, שלא היה צריך לצרוך מיד, נשמר בהמלחה, ייבוש ועישון. יום השחיטה הציע הזדמנות נדירה לאכול בשר טרי מה שמסביר מדוע השלאכטפאלטה הייתה ארוחה די מפוארת.
במקור ימי שחיטה אלו התקיימו בעיקר בסתיו. המשמעות הייתה שלא היה צורך להאכיל כל כך הרבה בעלי חיים במהלך החורף, ניתן היה לשמר את הבשר למשך זמן רב יותר בטמפרטורות הקרירות יותר ולחקלאים היה יותר זמן לאחר הקציר האחרון להפיכתו של הבשר לשינקן ולנקניקים אשר לאחר מכן ניתן היה לעשן מעל אש חורפית.
לקריאה נוספת

ברנר פלאטה - מנה דומה
שוקרוט גארני - מנה צרפתית דומה
רשימת מנות בשר
הערות שוליים

↑  Fodor's (1983). Fodor Germany-1984 Traveltex. Fodor's Germany (בספרדית). Fodor's Travel Guides. p. 493. ISBN 978-0-679-01005-0. נבדק ב-24 ביולי 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
תחנת מרקסיסטסקאיה

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  30 בדצמבר 1979 
 אדריכל:  Nina Aleshina 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°44′29″N 37°39′13″E﻿ / ﻿55.74132°N 37.65354°E﻿ / 55.74132; 37.65354
 תחנות סמוכות:  Tretyakovskaya-Kalininskaya, תחנת פלושצ'אד איליצ'ה 
 מידע על התחנה
 רציפים:  2 
 קווים העוברים בתחנה:  קו קלינינסקאיה 
 קוד התחנה:  084 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת מרקסיסטסקאיה(למפת מוסקבה רגילה) תחנת מרקסיסטסקאיה
 
תחנת מרקסיסטסקאיה (ברוסית: Марксистская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קלינינסקאיה.
תחנה ממוקמות ברובע טגנקה, ליד רחוב "מרקסיסטסקאיה" (רחוב על שם מרקסיזם) ומכאן שמה. התחנה נמצאת בעומק של 60 מטר מתחת לפני הקרקע. בזמן פתיחת התחנה, היא הייתה התחנה העמוקה ביותר במטרו של מוסקבה. והיא נשארה כזו עד ל-31 בדצמבר 1987, אז נפתחה תחנת צ'כובסקאיה, ששוכנת בעומק של 62 מטר.
בתחנה ישנם מעברים ל:תחנת טגנסקאיה של קו קולצביה ולתחנת טגנסקאיה של קו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה.
תחנת מרקסיסטסקאיה היא אחת מתוך 6 התחנות הראשונות של קו קלינינסקאיה. הקו נבנה בשנים 1975 - 1979 ,כחלק מתוכנית הרחבת קווי רכבת לקראת אולימפיאדת מוסקבה. היא נפתחה לשימוש ביחד עם שאר התחנות בקו החדש ב-30 בדצמבר 1979.
עד לשנת 1986 הייתה מרקסיסטסקאיה תחנת קצה קו קלינינסקאיה. בשנת 1986 נפתחה קטע הקו המחבר בין תחנת מרקסיסטסקאיה ל תחנת טרטיאקובסקאיה תחנת קצה החדשה של הקו.
שלושה ימים וילד

ערך זה עוסק בסיפור. אם התכוונתם לסרט, ראו .
שלושה ימים וילד הוא סיפור קצר מאת אברהם ב. יהושע שפורסם בשנת 1965. הסיפור יצא לראשונה לאור בכתב העת קשת. אורי זוהר יצר שנתיים מאוחר יותר על בסיס הסיפור את הסרט המצליח "שלושה ימים וילד".
עלילת הסיפור

עלילת הסיפור עוסקת בשלושה ימים שבהם הוטל על דב, גיבור הסיפור, לשמור על ילדה בן השלוש של אהובתו הנשואה לאחר. הגיבור מטלטל בין שאיפה להרוג את הילד ובכך לנקום על אהבתו הנכזבת, לבין אהבה לילד המייצג בעיניו את אהובתו.
דב הוא סטודנט ומורה למתמטיקה החי בדירה אחת עם יעל, בוטניקאית, בת זוגו הנוכחית, כאשר חברה של יעל ללימודים, צבי, חודר ומפריע לחייהם. כאשר חיה, אהובתו הנושנה של דב, וזאב, בן זוגה מהקיבוץ, מחליטים לעזוב את הקיבוץ ולעבור ללמוד בירושלים, הם נאלצים להשאיר את יאלי בנם להשגחה אצל דב, לזמן הבחינות. כך מתחיל הסיפור, המערב את שכניו של דב, את הוריה של יעל, את חבורת שוחרי הטבע, את תלמידיו של דב, טלפון, בית קברות, משחק מחבואים, חומה גבוהה, נדנדה ונחש, ביחד עם שלושה ימים של זכרונות מהקיבוץ.
פרשנות

באמצעות סמלים ואנלוגיות, בונה הסיפור מסר מרכזי, לפיו הזכרונות הטובים של דב מהקיבוץ אינם אמינים. בתחילת הסיפור נראה שהחיים בעיר גרועים לאין ערוך מחיי הקיבוץ: האנשים נקראים בשמות חיות, הכול מעורבים זה בדירתו של זה, והעיר מלאה בקוצים, עקרבים ונחשים. האהבה מתוארת כחסרת טעם וכמינית בלבד. ובכל זאת, ככל שהסיפור מתקדם מתגלה שגם בקיבוץ היו החיים זהים: שמות של בעלי חיים, יובש ואהבה דהויה. דווקא מההשוואה שלאחר מכן יוצאת העיר כמנצחת - תושבי הקיבוץ עוזבים בסופו של דבר, ובעיר נמצאים יעל וצבי, חיות אצילות ונעימות למדי, ולא טורפות (כמו דב או זאב, יוצאי הקיבוץ).
הסיפור מצייר מעגל אכזרי של תחייה מתוך האפר, כאשר כל ניסיון להרוג את הילד מסתיים באהבה והענקת חיבה, ולאחר החיבה מגיעה שוב האהבה. רמזים שונים מקשרים מסר זה למצב הפוליטי במדינת ישראל, לפיו המלחמה היא המביאה את התקווה הגדולה, אך זו מיד מתנפצת אל המציאות ריקנית.
שעות מתות

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  אורי אדלמן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מתח
 הוצאה
 הוצאה:  כתר
 תאריך הוצאה:  2004
 מספר עמודים:  505
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 965-07-1268-2
 הספרייה הלאומית:  002366436
שעות מתות הוא ספרו החמישי והאחרון של אורי אדלמן. הספר, אשר ראה אור בשנת 2004, הוכתר[דרוש מקור] כספרו הטוב ביותר של אדלמן, והפך לרב-מכר.
לקריאה נוספת

שעות מתות, אורי אדלמן, כתר 2004 - (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
שעיר (סוג)

| שעיר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: שעיר
שם מדעי
 Otus ‏Thomas Pennant, 1769

שעיר מצוי
שעיר (שם מדעי: Otus) הוא סוג של דורס לילה קטן ממשפחת הינשופיים.
מיון

בסוג 55 מינים:
Otus alfredi
Otus alius
Otus angelinae
Otus bakkamoena
Otus balli
Otus beccarii
Otus brookii
שעיר משורטט (Otus brucei)
Otus capnodes
Otus cnephaeus
Otus collari
שעיר קפריסאי (Otus cyprius)
Otus elegans
Otus enganensis
Otus everetti
Otus fuliginosus
Otus gurneyi
Otus hartlaubi
Otus icterorhynchus
שעיר סיישל      (Otus insularis)
Otus ireneae
Otus jolandae
Otus kalidupae
Otus lempiji
Otus lettia
Otus longicornis
Otus madagascariensis
Otus magicus
Otus manadensis
Otus mantananensis
Otus mayottensis
Otus megalotis
Otus mendeni
Otus mentawi
Otus mindorensis
Otus mirus
Otus moheliensis
Otus nigrorum
שעיר ערבי (Otus pamelae)
Otus pauliani
Otus rufescens
Otus rutilus
Otus pembaunsis
Otus sagittatus
שעיר מצוי (Otus scops)
Otus semitorques
Otus senegalensis
Otus siaoensis
Otus silvicola
Otus socotranus
Otus spilocephalus
Otus sulaensis
שעיר סוניה (Otus sunia)
Otus tempestatis
Otus thilohoffmanni
Otus umbra
גלריה

Otus jolandae
Otus rutilus
Otus manadensis
זוג מהמין Otus lettia
שושנה שקופ-פרנקל

שושנה שקופ-פרנקל
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שושנה שקופ-פרנקל (1 באפריל 1912 – כ' באייר תשס"ב, מאי 2002) הייתה רופאה ישראלית, מחלוצות הרופאות בארץ ישראל, הרופאה הכירורגית הראשונה בארץ והמנתחת הפלסטית הראשונה בישראל. מראשי הפעילות למען זכויות הרופאות ויושבת ראש ארגון הרופאות בישראל.
ראו גם

נשים חלוצות במקצועות כירורגיים ביישוב ובמדינת ישראל
לקריאה נוספת

צפורה שחורי-רובין, ד"ר שושנה שקופ-פרנקל, המנתחת הפלסטית הראשונה בישראל, הרפואה, כרך 154, עמודים 730–733, נובמבר 2015.
צפורה שחורי-רובין, הלוחמת בהדרת נשים ברפואה: ארגון הרופאות הישראלי ויושבת הראש ד"ר שושנה שקופ-פרנקל, הרפואה כרך 155, חוברת 5, עמודים 315–319, ניסן-אייר תשע"ו, מאי 2016.
הערות שוליים

↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1848-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: שקופ-פרנקל שושנה, עמודים 424–425
↑  צפורה שחורי-רובין, (המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי, באר-שבע), "הרפואה", כרך 54, חוברת 11, נובמבר 2015, היסטוריה של הרפואה: "ד"ר שושנה שקופ-פרנקל: המנתחת הפלסטית הראשונה בישראל", עמודים 730–733
↑  ח' טבנקין, לזכרה של ד"ר שקופ-פרנקל ז"ל, זמן הרפואה, יולי-אוגוסט 2002, עמודים 62–63
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578588805171  VIAF: 221147266768535481398   WorldCat (עם VIAF): 221147266768535481398
שלושה כדורים 2

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מאוריץ קורנליס אשר
 תאריך יצירה:  1946
 טכניקה וחומרים:  הדפס אבן (ליתוגרפיה)
 ממדים בס"מ
 אורך:  26.9
 רוחב:  46.3
שלושה כדורים 2 הוא הדפס אבן (ליתוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר, שהודפס לראשונה באפריל 1946.
תיאור היצירה

היצירה היא אחת העבודות של האמן בה הוא בוחן אספקטים של פרספקטיבה באמצעות השתקפות, בדומה לשתי יצירות קודמות שלו: "דומם וכדור שיקוף" ו"יד וכדור שיקוף". ביצירה מופיעים שלושה כדורים - בכדור האמצעי ניתן לראות השתקפות של האמן ושל חדר עבודתו (בדומה לשתי היצירות האמורות), ואף השתקפות של הכדורים מימינו ומשמאלו, ושל היצירה עצמה המצוייה בשלבי עבודה על השולחן. הכדור השמאלי משקף את תקרת חדר העבודה, את חלונות חדר העבודה והנוף הנשקף מהם, אך לא את תוכו של חדר העבודה, ואילו הכדור הימני אטום לחלוטין.
היצירה אינה יצירה ריאליסטית מאחר שנקודת מבטו של הצופה משתנה מכדור לכדור - בעוד שבכדור האמצעי מבטו של הצופה הוא במישור החדר (ולו הייתה התמונה ריאליסטית, היה הצופה יכול לראות את החדר סביבו), בכדור השמאלי מבטו של הצופה הוא מלמעלה, ובציור ריאליסטי היה צריך לראות את ההשתקפות שלו עצמו. הסבר, לכאורה, לכך שלא רואים את ההשתקפות ניתן על ידי האמן:
שלושה כדורים שווים בגודלים אך שונים בחזותם ניצבים זה לצד זה על שולחן מבריק. הכדור השמאלי עשוי זכוכית ומלא מים, ולכן הוא שקוף ומשקף כאחד... בכדור האמצעי מושגת אחדות משלושת בשתי דרכים שונות, שכן לא זו בלבד שהוא משקף את הכדורים שמימינו ומשמאלו, אלא ששלושתם נראים ברישום שהאמן עובד עליו.
לקריאה נוספת

מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, סטימצקי טאשן, 1994, בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל.
תחנת משטרה

משטרת מעלות-תרשיחא שוכנת במצודת טגארט, אחת מרשת של תחנות משטרה שהקימו בארץ ישראל שלטונות המנדט הבריטי
תחנת משטרה
שוטרים עם עציר בתחנת משטרה
תחנת משטרה היא מטה משטרה מקומי המופקד על פעילות המשטרה באזור מוגדר. בתחנת משטרה מרוכזת פעילות השוטרים וממוקמים המשרדים והמתקנים הדרושים לשם כך.
מרכיבים עיקריים של תחנת משטרה בישראל:
עמדת היומנאי ממוקמת בכניסה לתחנת המשטרה, כנקודת גישה ומיון ראשונית עבור הפונים לבקשת שירותי התחנה. העמדה ממוקמת בקרבת תאי המעצר ובחלק מהתחנות היומנאי ממונה על הנעשה בהם.
משרדי התחנה המשמשים את יחידות הסיור, החקירות, המודיעין והמנהלה.
תאי מעצר משמשים למעצרם של חשודים ושל מי שהוצאו נגדם צווי מעצר.
מתקנים לציוד התחנה, כגון נשקייה, חניון למכוניות המשטרה, חדר מוצגים, אולם תדרוך, חדר אוכל או מזנון וכדומה.
תחנות המשטרה מוגבלות בכוח האדם העומד לרשותן ובמשאבים שלהן. הן תחת פיקוד של יחידות גדולות יותר (מרחבים, נפות, מחוזות - תלוי בצורת הארגון של משטרת ישראל באותה תקופה) ומקבלות ממטות המרחבים שירותים, שהן אינן מסוגלות לספק, כמו מעבדת זיהוי פלילי, יחסי ציבור, טיפול בכלי רכב, פרשים, כלבנים וכדומה.
עובד סוציאלי בתחנת משטרה אינו שוטר, אלא עובד משרד הרווחה. בתוקף תפקידו הוא מושאל לתחנת משטרה ביישוב.
בהיותן סמל מובהק של השלטון, משמשות תחנות משטרה לעיתים יעד לפיגועי טרור.
בקולנוע ובטלוויזיה

תחנת משטרה משמשת פעמים רבות כזירת אירועים עיקרית בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה. דוגמאות:
סדרת הטלוויזיה האמריקאית "בלוז לכחולי המדים".
"האמת העירומה" - סדרת טלוויזיה ישראלית המתנהלת כולה בתחנת משטרה.
"חוק וסדר" - סדרת דרמה משטרתית ומשפטית, שהופקה עבור רשת NBC האמריקנית.
"ברוקלין 99" - סדרת קומדיה, כיום ניתן לצפות בה בנטפליקס.
שירות הביטחון של משרד הפנים הפולני

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית הפולנית, פולין 
 תחום שיפוט:  פולין פולין
 תאריך הקמה:  1956
 סוכנות קודמת:  המשרד לביטחון הציבור
 תאריך פירוק:  1990
 סוכנות מחליפה:  המדרד להגנת המדינה
 מטה מרכזי:  ורשה
 עובדים:  ~24 אלף, ~90 אלף מודיעים (1989)
 קואורדינטות:  52°13′47″N 21°00′44″E﻿ / ﻿52.2296756°N 21.0122287°E﻿ / 52.2296756; 21.0122287
 he
 
רכב מדגם Citroën Traction Avant, ששימש את השירות.
שירות הביטחון של משרד הפנים הפולני (בפולנית: Służba Bezpieczeństwa Ministerstwa Spraw Wewnętrznych, בראשי תיבות: SB) היה השירות החשאי והמשטרה הפוליטית של פולין הקומוניסטית בשנים 1956–1990. זה היה חלק ממשרד הפנים כיחידה לביטחון המדינה. באופן רשמי, מטלותיה היו להבטיח את הסדר הציבורי, איסוף מידע בעל חשיבות לאומית, מודיעין נגדי, מאבק בטרור והגנה על גבולות המדינה. למעשה, התפקיד העיקרי היה לדכא את ההתנגדות הפוליטית למשטר מפלגת הפועלים המאוחדת, בעיקר תנועות לזכויות האדם, תנועות קתוליות ותנועות פועלים. הגוף פורק בשנת 1990 לאחר שינוי במערכת הסוציו-פוליטית של פולין.
רקע

הגוף הביטחוני הראשון של המשטר הקומוניסטי בפולין - המשרד לביטחון פנים (IOB) - הוקם בינואר 1945, עוד לפני תום מלחמת העולם השנייה. הואנוצר על ידי מבנה המחלקה לביטחון פנים של הוועד הפולני לשחרור לאומי, שהיה בשליטת מפלגת הפועלים הקומוניסטית. זה היה הכלי העיקרי לדיכוי פוליטי של התקופה הסטליניסטית בשנים 1948–1953 - דיכוי ההתנגדות של צבא קריובה, טיהור השורות במפלגת השלטון ורדיפת הכנסייה הקתולית.
לאחר מותם של סטלין וביירוט הגוף פורק. בשנת 1954 הוקמה הוועדה לביטחון פנים. מעמדו של שירות זה פחת, אך לא חלו שינויים במבנה ובמשימותיו.
שנתיים לאחר מכן, לאחר אירועי אוקטובר 1956, הנהגת מפלגה חדשה בראשות ולדיסלב גומולקה ביצעה רפורמה במשטר. ביטחון המדינה נכלל במערכת של משרד הפנים, יחד עם שוטרים אזרחיים. צעד זה נתפס כסימן ל"ליברליזציה" - המשטרה הפוליטית צייתה לרשות אכיפת החוק ועברה מטרור המוני לדיכוי סלקטיבי. הצוות המבצעי ורשת המודיעים הסודיים צומצמה משמעותית. במקום פעילים עם כישורי לוחמת גרילה והתקפות טרור הגיעו עובדים צעירים ללא ניסיון ביטחוני קודם.
עם זאת, השינויים היו כמותיים ולא איכותיים. מטרת המבנה, תפקידיו ושיטותיו, באופן עקרוני, נותרו זהים. היה קשר הדוק בין תפקידי המשטרה וביטחון המדינה. כתוצאה מכך, לגוף לא הייתה מגבלה משפטית כמו המשטרה האזרחית הפוליטית. משרד הפנים בכללותו הפך לגוף של שליטה פוליטית וחקירה פוליטית. מצב זה נמשך בשנות השבעים, אם כי תחת שלטונו של אדוורד גרק, היקף האלימות הפוליטית בפולין פחת.
מעמד

מעמדו המיוחד של שירות הביטחון במערכת משרד הפנים באה לידי ביטוי בכך שרוב הזמן (למעט בשנים 1965–1969), לשירות הביטחון רשמית לא היה ראש משלו. תפקיד זה בוצע על ידי שר הפנים או אחד מסגניו.
הבסיס המשפטי הרשמי לתפקוד שירות הביטחון של משרד הפנים גובש סופית רק ביולי 1983 והובהר בשנים 1985–1986. לפני כן היו תקנות 1960 והדרכה מחלקתית לפעילות מבצעית משנת 1970 אך לא חוק של ממש.
שירות הביטחון של משרד הפנים של הרפובליקה העממית של פולין הייתה באופן מסורתי קשורה בקשר הדוק עם הק.ג.ב..
מבנה ארגוני > משימות

פעילויות ביון ומודיעין נגדי;
מאבק בטרור;
דיכוי פעילויות בלתי חוקיות נגד המדינה;
אבטחת מידע;
הגנה על גבולות המדינה;
פיקוח על שלטון החוק;
שליטה על ציות למשטר;
הגנה אישית על מנהיגי המפלגה וחברי מועצת השרים של הרפובליקה.
מבנה ארגוני > מחלקות

מחלקת I - מודיעין זר
מחלקה II - מודיעין נגדי
מחלקה III - פעילויות פוליטיות נגד מדינות
מחלקה IV - פיקוח על הכנסייה
מחלקת V - "שמירה על הכלכלה"
מחלקה חברתית ומינהלית
מחלקה צבאית (תפקידי גיוס)
הלשכה לפיקוח (משפט מינהלי פלילי)
לשכת הדרכונים הזרים
הלשכה להגנת מנהיגי המפלגה והממשלה
לשכה "T" (ציוד מבצעי)
לשכה "C" (תיעוד)
הלשכה "W" (בקרת התכתבויות)
לשכת החקירות
לשכת ביטחון
משרד רישום
הלשכה לחשבונאות תפעולית
שירות משמר הגבול
הלשכה האקולוגית
לשכת המחקר (הופעלה בשנים 1982–1989, עסקה במחקר אישי של מנהיגי האופוזיציה)
לשכת הביטחון
הלשכה לחינוך פוליטי
מוסדות חינוך (כולל האקדמיה ובית הספר על שם דזרז'ינסקי)
רפורמה

בשנת 1981 שר הפנים, הגנרל צ'סלב קישצ'ק, החל לארגן מחדש את המחלקות. שינויים בולטים בוצעו במבנה שירות הביטחון:
ביון ומודיעין נגדי (איחוד מחלקות I, II)
שירות ביטחון (איחוד מחלקות III, IV, מחלקות V)
שירות ביטחון מבצעי (איחוד הלשכות "C", "T", "W", מחלקות חברתיות ומינהליות, שירותים טכניים)
נכון לאוגוסט 1989 - זמן קצר לפני פירוקו, בשירות הביטחון של משרד הפנים עבדו 24.3 אלף עובדים במשרה מלאה ו-90 אלף מלשינים.
במאי 1990 פורק שירות הביטחון של משרד הפנים על ידי ממשלת תדיאוש מזובייצקי. משרד הגנת המדינה ומשרד הפנים החדש, בראשות קשישטוף קוזלובסקי, החלו בתהליך אימות לעובדי שירות הביטחון לשעבר. עד 1993, יותר מ-14 אלף איש עברו ביקורת שבוצעה בהתנדבות, מתוכם כ-10.5 אלף קיבלו חוות דעת חיובית והשאר לא גויסו מחדש.
ראו גם

שירות בתי הסוהר (פולין)
הערות שוליים

↑  USTAWA z dnia 31 lipca 1985 r. o służbie funkcjonariuszy SB i MO PRL.
↑  Współpraca SB MSW PRL z KGB ZSRR"
↑  «Nasz Dziennik»: ilu agentów zostawili Rosjanie w Polsce?
↑  Служба безопасности / Służba Bezpieczeństwa
↑  Złotogłowi przemytnicy w cieniu MSW
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266640905171  LCCN: n86046937  VIAF: 138563242   WorldCat (עם VIAF): 138563242
שואת יהודי חבל הסודטים

שואת יהדות חבל הסודטים הוא רצח עם בו טבחו השלטון הנאצי בסיוע משתפי פעולה ובעלי בריתם ממדינות הציר באלפי יהודים צ'כים כחלק מהשואה שהתרחשה בזמן מלחמת העולם השנייה. עקב הטרדות ואלימות, כולל במהלך ליל הבדולח (9–10 בנובמבר 1938), רבים מהיהודים כבר עזבו את חבל הסודטים באמצע 1939. שאר היהודים היו נתונים להחרמת רכוש ולבסוף לגירוש ולרצח. במהלך שנות המלחמה המאוחרות, עשרות אלפי יהודים היו עובדי כפייה ברשת של מחנות ריכוז בחבל הסודטים.
רקע > מבוא

צ'כיה שהייתה חלק מצ'כוסלובקיה, הוקמה בשנת 1918 לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית בתום מלחמת העולם הראשונה. היא כללה את המחוזות הצ'כיים בוהמיה ומוראביה, סלובקיה, מחוז רוס-סובקרפתיה וחלקים משלזיה האוסטרית. נתוני מפקד האוכלוסין לפני המלחמה, חילקה את אוכלוסיית צ'כוסלובקיה לקבוצות אתניות, בכ-50 אחוזים צ'כית, 22.3 אחוזים גרמנית, 16 אחוזים סלובקית, 4.78 אחוזים הונגרית, 3.79 אחוזים אוקראינית, 1.29 עברית ויידיש ו-0.57 פולנית. קהילות יהודיות גדולות התקיימו בערים ליברץ, טפליצה וקרלובי וארי. יהודי חבל הסודטים היו ברובם אנשי עסקים ותעשיינים. שפת האם של רובם הייתה גרמנית, והם ראו עצמם כגרמנים.
רקע > סיפוח חבל הסודטים

לאחר שהמפלגה הנאצית עלתה לשלטון בשנת 1933, דרשה גרמניה "להחזיר" את האוכלוסייה הגרמנית האתנית לצ'כוסלובקיה - ולספח את שטחיה של צ'כיה - לגרמניה הנאצית. בסוף קיץ 1938, איים היטלר בלפתוח מלחמה אירופאית אלא אם כן חבל הסודטים יסופח לגרמניה. חבל הסודטים היה אזור גבול בצ'כוסלובקיה שהכיל אוכלוסייה גרמנית אתנית ברובה וכן את צבא צ'כוסלובקיה שהתכונן למלחמה עם גרמניה. מנהיגי בריטניה, צרפת, איטליה וגרמניה קיימו את ועידת מינכן ב-29–30 בספטמבר 1938, שם הם הסכימו לגרמניה הנאצית לספח את חבל הסודטים בתמורה להתחייבות לשלום מצד היטלר. במקביל, מפגינים למען הסיפוח לגרמניה תקפו חנויות בבעלות יהודים. ב-1 באוקטובר החל צבא צ'כוסלובקיה לסגת, והוורמאכט הקים ממשל צבאי.
לאחר הסיפוח

עקב האלימות נגד יהודי אוסטריה לאחר הסיפוח הגרמני במרץ 1938, היו יהודי חבל הסודטים מודעים לסכנות הכרוכות בשלטון הנאצי. כ-2,000 מתוך 3,000 יהודי קרלובי וארי נמלטו לפראג מיד לאחר הסיפוח. יחידות האיינזצגרופן החלו במעשי ונדליזם ואלימות נגד יהודים מיד עם הסיפוח, ועד תחילת שנת 1939 נעצרו כ-10,000 יהודים. חלקם הוחזקו במרכזי מעצר בחבל הסודטים, בעוד שאלפים גורשו למחנות ריכוז בגרמניה. יהודים רבים שטרם ברחו, לרוב קשישים או בעלי רכוש משמעותי שלא רצו לנטוש, זכו לביקור מהגסטפו זמן קצר לאחר הפלישה הגרמנית ונאלצו לחתום על מסמכים בהם הבטיחו לעזוב תוך שישה ימים, וסבלו מחיפוש במגוריהם באמתלת חיפוש אחר "חומר חתרני" ו"סחורה גנובה". יהודים רבים ברחו עם חפצי ערך אישיים ולעיתים גם מכונות ממפעלים שבבעלותם.
במהלך ליל הבדולח נהרסו רוב בתי הכנסת בחבל הסודטים, אך מספר היהודים שנרצחו אינו ידוע. כ-12,000 יהודים נמלטו מחבל הארץ לאחר ליל הבדולח, ובחודש מאי 1939 נותרו בחבל הסודטים רק 2,363 אנשים שהוגדרו כיהודים "מלאים" על פי חוקי נירנברג (כעשרה אחוזים מהאוכלוסייה בטרם המלחמה), כ-2,183 "מִישְׁלִינְגים" מדרגה ראשונה וכ-1,396 מישלינגים מדרגה שנייה.
ב-14 במרץ 1939 הכריזה מדינת סלובקיה על עצמאות בתמיכה גרמנית. תוך כדי ביצוע תוכניות שנעשו מאז אוקטובר 1938, פלשה גרמניה למדינת התחתית הצ'כית, והקימה את הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, ובכך נכנסו רוב הפליטים מחבל הסודטים תחת השלטון הנאצי. אלו שלא הספיקו להגר גורשו מהפרוטקטורט, בעיקר לגטו לודז'.
משנת 1939, יהודים מעל גיל 14 נדרשו לעבוד בפרויקטים של עבודת כפייה, אף על פי שמספרם לא הספיק לבלום את המחסור בכוח האדם המקומי. בשל מספריהם הנמוכים, לא הוקם בחבל הסודטים אפילו מחנה עבודה בכפייה אחד ליהודים מקומיים, למרות המערכות הנרחבות שהיו קיימות במקומות אחרים. ניצול עבודת הכפייה של יהודים לא-גרמנים על ידי ארגון שמלט הפך לרווח מרכזי של ה-SS. בתחילת 1943 היו תשעה עשר מתוך 177 מחנות שמלט באזור חבל הסודטים; העצורים שוכנו בתנאים דומים לאלו שבמחנות הריכוז. בסוף 1942, יותר מאלף נשים יהודיות הועסקו בכפייה במפעלי טקסטיל מקומיים. בפוסטלברג (אנ') היה מחנה עבודה בכפייה מ-1943 ועד 1945, ובדצמבר 1944 הוקמו שני מחנות ליד חומוטוב.
בשנת 1942 החלו לקום בחבל מחנות משנה של פלוסנבירג, גרוס-רוזן וראוונסבריק, רבים מהם בעזרת ארגון שמלט. בשנת 1944 הורחב השימוש במחנות בחבל, בשל העובדה שהוא הופצץ מעט על ידי בעלות הברית, ובכך יכול היה להמשיך להתנהל בבטחה המאמץ המלחמתי הנאצי. אחד ממחנות המשנה הגדולים ביותר בחבל הסודטים היה לייטמריץ, תת-מחנה של פלוסנבירג שבשטחו היה מפעל למטוסים, והיו בו כ-18,000 אסירים (כולל 3,600 יהודים), מתוכם 4,500 מתו. שבעה מחנות משנה לנשים של גרוס-רוזן בחבל הסודטים הכילו 4,000 נשים יהודיות. אלפי יהודים הגיעו למחנות אלו בשנה האחרונה של המלחמה, גם יהודים הונגרים שגורשו בקיץ 1944 וגם יהודים אחרים שפונו מאושוויץ, גרוס-רוזן ומחנות ריכוז אחרים ב-1945. צעדות מוות נרחבות התקיימו בצפון בוהמיה בשבועות האחרונים של המלחמה, ומאמצע אפריל 1945 הועברו מהחבל לטרזיינשטט 12,829 אסירים.
אריזציה

ב-14 באוקטובר 1938 הוציא הרמן גרינג צווים ל"אריזציה" של הרכוש היהודי, שהשפיע על הרייך כולו, כולל חבל הסודטים שסופח באותם ימים. בתוך שבועות נאסר על יהודים להניף את דגל גרמניה, לעבוד כעיתונאים ולהפעיל חנויות קמעונאיות. לאחר ליל הבדולח, הם נדרשו לשלם מס של 20% על כל הנכסים, ובדצמבר חוקי נירנברג הורחבו לארץ הסודטים. היהודים נדרשו להצהיר על נכסיהם עד 31 בינואר 1939. הסיפוח המוחלט של חבל הסודטים לרייך ובריחה של האוכלוסייה היהודית אפשרו לתהליך להתקדם מהר יותר מאשר במקומות אחרים, והוא הושלם ברובו עד סוף 1939. סכום הכסף הכולל שהושג על ידי האריזציה הוערך בכמיליארד רייכסמרק.
לאחר המלחמה

אף על פי שהחוק הצ'כוסלובקי שלאחר המלחמה ראה את כל עסקאות האריזציה כפסולות, ניצולים יהודים התמודדו עם קשיים בהחזרת רכושם. המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה התנגדה להשבה, והעדיפה במקום זאת להלאים עסקים. אזרחותם של היהודים שהכריזו על אזרחות גרמנית במפקד 1930 נשללו, והם נאלצו להגיש בקשה חוזרת לקבלתה, כשבינתיים הם לא היו זכאים לחלוטין להשבה או להטבות סוציאליות כלשהן, מה שהותיר רבים שקועים בעוני.
כתשעים אחוז משלושת מיליון הגרמנים שבצ'כיה גורשו במהלך גירוש הגרמנים מצ'כוסלובקיה לאחר המלחמה, ובהם גם היהודים שאיבדו את אזרחותם הגרמנית. גירוש היהודים הופסק בפתאומיות בספטמבר 1946 עקב סיקור תקשורתי לא חיובי והתנגדות המושל הצבאי של אזור הכיבוש האמריקאי של גרמניה.