stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שביט קרויץ
גילוי ותצפיות היסטוריות

השביט הראשון שצפי מסלולו התגלה כקרוב מאוד לשמש היה השביט הגדול של 1680 (אנ'). נמצא כי כוכב השביט חלף כ-200,000 קילומטרים (0.0013 יחידות אסטרונומיות) מפני השמש, שווה ערך לכדי שביעית מקוטר השמש או כמחצית המרחק בין כדור הארץ לירח. כך הוא הפך לשביט מחכך השמש הידוע הראשון. מרחק הפריהליון שלו ממרכז השמש היה רק 1.3 רדיוסי שמש, כלומר, הפריהליון שלו היה במרחק של 0.3 רדיוסי שמש מפני השמש.
אסטרונומים באותה תקופה, כולל אדמונד האלי, שיערו שכוכב השביט הזה הוא החזרה של כוכב שביט בהיר שנראה קרוב לשמש בשמיים בשנת 1106. 163 שנים מאוחר יותר, הופיע השביט הגדול של 1843 ועבר גם הוא קרוב מאוד לשמש. אף על פי חישובי מסלול שהראו שיש לו תקופת חזרה של כמה מאות שנים, מספר אסטרונומים תהו אם מדובר בהחזרה של השביט משנת 1680. נמצא שכוכב שביט בהיר שנצפה ב-1880 נע במסלול כמעט זהה לזה של 1843, וכך גם השביט הגדול של 1882. מספר אסטרונומים העלו את ההשערה שכולם היו שביט אחד בעבר, שתקופת מסלולו התקצרה איכשהו באופן דרסטי בכל מעבר פריהליון, אולי על ידי שיהוי של חומר צפוף כלשהו המקיף את השמש.
השערה חלופית הייתה שהשביטים הם כולם שברי שביט קדום יותר שעבר בסמוך לשמש. רעיון זה הוצע לראשונה ב-1880, והסבירות שלו הוכחה היטב כאשר השביט הגדול של 1882 התפרק לשני שברים לאחר מעבר בפריהליון שלו. בשנת 1888 פרסם היינריך קרויץ מאמר המראה כי השביטים של 1843 (C/1843 D1, כוכב השביט הגדול), 1880 (C/1880 C1, השביט הדרומי הגדול) ו-1882 (C/1882 R1, שביט ספטמבר הגדול) היו ככל הנראה שברים של שביט ענק שהתפצל למספר שביטים. השביט של 1680 הוכח כלא קשור למשפחת שביטים זו.
לאחר שנצפה עוד שביט קרויץ ב-1887 (C/1887 B1, השביט הדרומי הגדול של 1887), הבא אחריו לא הופיע עד 1945. שני שביטי מחככי שמש נוספים הופיעו בשנות ה-60 של המאה העשרים, השביט פריירה (אנ') ב-1963 וכוכב השביט איקייה-סקי, שהפך לבהיר ביותר ב-1965, ונשבר לשלושה חלקים לאחר מעבר בנקודת הפריהליון שלו. הופעתם של שני שביטי קרויץ ברצף מהיר עוררה השראה למחקר נוסף על הדינמיקה של הקבוצה.
לקבוצה יש בדרך כלל נטיית מסלול של בערך 140 מעלות, מרחק פריהליון של סביב 0.01 יחידות אסטרונומיות וקו אורך של הקשר העולה של 10–340 מעלות.
שביטים בולטים

השביטים הבהירים ביותר במשפחת שביטי קרויץ היו מרהיבים ונצפו בקלות בשמי היום. שלושת הבהירים ביותר היו השביט הגדול של 1843, השביט הגדול של 1882 ו-X/1106 C1. שביט האב של כל שביטי קרויץ שנצפו עד היום עשוי להיות השביט הגדול של 371 לפני הספירה, או שביטים שנראו ב-214 לפני הספירה, 423 לספירה או 467 לספירה. עוד שביט בולט במשפחת שביטי קרויץ היה שביט הליקוי של 1882.
שביטים בולטים > השביט הגדול של 371 לפני הספירה

השביט הגדול שנראה בחורף 372–371 לפני הספירה היה כוכב שביט בהיר במיוחד, שנחשב לאבותיו של כל משפחת שביטי קרויץ מחככי השמש. הוא נצפה על ידי אריסטו ואפורוס באותה תקופה תקופה מאחר שהוא היה גלוי לעין בלתי מזוינת. דווח כי היה לו זנב ארוך במיוחד, בהיר במיוחד, בולט בעל צבע אדמדם, וכן גרעין בהיר יותר מכל כוכב בשמי הלילה. אפורוס גם דיווח כי השביט התפצל לשני שברים: שבר גדול יותר, שסוברים שחזר בשנת 1106 לספירה כשביט מחכך שמש מרהיב, כמו גם שבר אחר, קטן בהרבה. בימינו סוברים כי היה זה שביט גדול ממדים שהתחלק בהדרגה תחת השפעת השמש ויצר את כל משפחת מחככי השמש של קרויץ. כדי להסביר את הופעתם של כל שביטי מחככי השמש של קרויץ שנצפו עד היום, לשביט הענק היה כנראה גרעין שקוטרו עולה על 120 קילומטרים.
שביטים בולטים > השביט הגדול של 1106

השביט הגדול של שנת 1106 לספירה היה כוכב שביט גדול ממדים שצופים מכל העולם הבחינו בו. ב-2 בפברואר 1106 לספירה, דווח כי הופיע כוכב ליד השמש, במרחק של מעלה ממנה. נראה שהוא ירד במהירות בבהירותו לאחר ההופעה הזו, עם גרעין די חלש ובלתי ראוי לציון אחרי הפריהליון, אך זנבו גדל מאוד וב-7 בפברואר ציינו משקיפים יפנים שהזנב הלבן הבוהק במיוחד שלו נמתח כ-100 מעלות על פני שמי הלילה, והיו גם שדיווחו כי הסתעף למספר זנבות. ב-9 בפברואר הוא התעמעם מעט, אבל זנבו עדיין היה בהיר מאוד, באורך של 60 מעלות ו-3 מעלות לרוחב. עם זאת, כל משך זמן הופעת השביט הענק בעין בלתי מזוינת הוא תועד בין 15 ל-70 ימים בטקסטים האירופיים. הערכות עדכניות, כמו גם תצפיות של פיצול השביט לחלקים מרובים לאחר פריהליון, העלו את ההשערה שכוכב שביט זה היה שביט-אב של תת-קבוצה שלמה של שביטי קרויץ מחככי שמש, כולל מחככי השמש הבהירים ביותר של 1882, 1843 ו-1965. שבר גדול יותר של השביט הגדול של 371 לפנה"ס, שנצפה מתפצל לשני חלקים, חזר מאוחר יותר כשביט הגדול של 1106 לספירה.
שביטים בולטים > השביט הגדול של 1843

השביט הגדול של 1843 הובחן לראשונה בתחילת פברואר של אותה שנה, קצת יותר משלושה שבועות לפני מעבר הפריהליון שלו, כאשר עבר כ-131,000 קילומטרים מפני השמש. עד 27 בפברואר נראה השביט בקלות בשמי היום, ומשקיפים תיארו את זנבו באורך 2–3 מעלות מתרחק מהשמש לפני שהוא אובד בזוהר השמים. לאחר מעבר בנקודת הפריהליון שלו, הוא הופיע שוב בשמי הבוקר, ופיתח זנב ארוך במיוחד. הוא השתרע ל-45° על פני השמים ב-11 במרץ ורוחבו היה יותר מ-2°; אורך זנבו היה יותר מ-300 מיליון קילומטרים (2 יחידות אסטרונומיות). הוא החזיק בשיא לזנב השביט הנמדד הארוך ביותר עד שנת 2000, אז נמצא שזנב שביט היאקוטאקה נמתח לכ-550 מיליון קילומטרים לאורך. הבהירות הנראית המקסימלית של השביט הייתה 10−. (המרחק בין כדור הארץ לשמש - 1 יחידות אסטרונומיות - הוא 150 מיליון קילומטרים.)
השביט היה בולט מאוד במהלך תחילת מרץ, לפני שהתפוגג לכמעט סמוי עבור עין בלתי מזוינת עד תחילת אפריל. הוא זוהה בפעם האחרונה ב-20 באפריל. שביט זה כנראה עשה רושם משמעותי על הציבור, ועורר אצל חלקם חשש שיום הדין קרב ובא.
שביטים בולטים > שביט הליקוי של 1882

קבוצה של עורכי תצפיות שהתאספה במצרים כדי לצפות בליקוי החמה של ה-17 במאי 1882 הופתעה מאוד כשצפו בפס בהיר ליד השמש לאחר שהחל אירוע הליקוי. בצירוף מקרים יוצא דופן, הליקוי התרחש במקביל למעבר פריהליון של שביט קרויץ. אחרת השביט היה נעלם מעיניהם - התצפית במהלך הליקוי הייתה התצפית היחידה בו. צילומי הליקוי חשפו כי השביט זז בצורה ניכרת במהלך הליקוי שנמשך דקה ו-50 שניות, כפי שניתן היה לצפות עבור שביט שדוהר על פני השמש במהירות של כמעט 500 קילומטרים בשנייה. השביט מכונה לפעמים תאופיק, על שם תאופיק פאשא, ח'דיוות מצרים באותה תקופה.
שביטים בולטים > השביט הגדול של 1882

השביט הגדול של 1882 התגלה באופן עצמאי על ידי משקיפים רבים, שכן הוא כבר נצפה בקלות בעין בלתי מזוינת כשהופיע בתחילת ספטמבר 1882, ימים ספורים בלבד לפני המעבר בנקודת הפריהליון, שבה הגיע לבהירות נראית המוערכה כ-17−. ללא ספק הבהיר ביותר שתועד עבור כל כוכב שביט וחורג מהבהירות של הירח המלא בפקטור של 57. הוא התבהר במהירות ובסופו של דבר היה כל כך בהיר עד שנראה בשעות היום במשך יומיים (16–17 בספטמבר), אפילו דרך עננות קלה.
לאחר מעבר בפריהליון שלו, השביט נשאר בהיר במשך מספר שבועות. במהלך אוקטובר, נראה שהגרעין שלו מתפצל לשניים ולאחר מכן לארבעה חלקים. חלק מהמשקיפים דיווחו גם שראו כתמי אור מפוזרים במרחק כמה מעלות מהגרעין. קצב ההפרדה של שברי הגרעין היה כזה שהם יחזרו בהפרש של כמאה שנה, בין 670 ל-960 שנים לאחר ההתפרקות.
שביטים בולטים > שביט איקייה-סקי

השביט איקייה-סקי הוא שביט קרויץ הבוהק העדכני ביותר. הוא התגלה באופן עצמאי על ידי שני אסטרונומים יפנים חובבים ב-18 בספטמבר 1965, תוך 15 דקות אחד מהשני, וזוהה במהירות כשביט קרויץ מחכך שמש. הוא התבהר במהירות במהלך ארבעת השבועות שלאחר מכן כשהתקרב לשמש, והגיע לבהירות נראית של 2 עד 15 באוקטובר. מעבר הפריהליון שלו התרחש ב-21 באוקטובר, ומשקיפים ברחבי העולם ראו אותו בקלות בשמי היום. שעות ספורות לפני מעבר בפריהליון ב-21 באוקטובר בהירותו הנראית הייתה מ-10− עד 11−, דומה לרבע הראשון של הירח ובהיר יותר מכל שביט אחר שנראה מאז 1882. יממה לאחר הפריהליון בהירותו הנראית ירדה ל-4− בלבד.
אסטרונומים יפנים השתמשו בקורונגרף (אנ') כדי לראות כיצד השביט נשבר לשלושה חלקים 30 דקות לפני הפריהליון. כאשר הופיע השביט שוב בשמי הבוקר בתחילת נובמבר, שניים מהגרעינים הללו בהחלט זוהו עם החשוד השלישי. השביט פיתח זנב בולט מאוד, באורך של כ-25°, לפני שדעך במהלך חודש נובמבר. הוא זוהה לאחרונה בינואר 1966.
תצפיות אחרונות

עד לפני מספר עשורים, אפילו שביט בהיר מאוד במשפחת השביטים מחככי השמש של קרויץ יכול היה לעבור דרך מערכת השמש הפנימית ללא משיכת תשומת לב מצד האנושות, אם המעבר בנקודת הפריהליון שלו היה מתרחש בין החודשים מאי לאוגוסט בערך. בתקופה זו של השנה, לא ניתן לראותו מכדור הארץ, כאשר השביט מתקרב ומתרחק כמעט ישירות מאחורי השמש, ויכול להיראות קרוב מאוד לשמש רק אם הוא נעשה בהיר מאוד. צירוף מקרים יוצא דופן בין המעבר בפריהליון של שביט הליקוי של 1882 לבין ליקוי חמה מלא איפשר את גילויו.
עם זאת, במהלך שנות ה-80 של המאה העשרים, שני לוויינים ששוגרו במטרה לצפות בשמש גילו מספר שביטים חדשים ממשפחת קרויץ, ומאז 1995 עת שיגורו של לוויין תצפית השמש SOHO, ניתן היה לצפות בשביטים קרובים מאוד לשמש בכל זמן במהלך השנה. לוויין SOHO מספק תצוגה קבועה של הסביבה הסולרית המיידית, וגילה מאות שביטים מחככי שמש חדשים, חלקם במרחק של מטרים ספורים בלבד. כ-83% מהגופים שנמצאו על ידי SOHO הם חברים בקבוצת קרויץ, כאשר הקבוצה השנייה מכונה "לא קרויץ" או "ספורדי" (משפחות מאייר, מרסדן, קראכט 1 וקראכט 2). בממוצע, מתגלה שביט חדש למשפחת קרויץ כל שלושה ימים. מלבד השביט לאבג'וי (Lovejoy), אף אחד ממחככי השמש שראה SOHO לא שרד את מעבר הפריהליון שלו; חלקם אף צללו לתוך השמש עצמה, אך סביר להניח שרובם פשוט התאדו לחלוטין.
יותר מ-75% בקבוצת שביטי מחככי השמש שנצפו על ידי לווין SOHO התגלו על ידי אסטרונומים חובבים שניתחו את התצפיות של SOHO דרך האינטרנט. כמה חובבים הצליחו במספר מדהים של תגליות, כאשר ריינר קראכט מגרמניה זיהה 211 שביטים, מייקל אוטס מהממלכה המאוחדת זיהה 144 שביטים, וז'ו בו מסין זיהה 97 שביטים. נכון ליוני 2020, זוהו יותר מ-4,000 שביטים מחככי שמש של קרויץ באמצעות נתוני SOHO.
תצפיות SOHO הראו ששביטים מחככי שמש מגיעים לעיתים קרובות בזוגות המופיעים זה אחר זה לאחר מספר שעות. תדירות הופעת הזוגות הללו תכופה מדי מכדי להיחשב כמי שמתרחשת במקרה, והם אינם יכולים לנבוע מהתפרקות במסלול הקודם, מכיוון שאילו כך היה הדבר, השברים היו נפרדים במרחק הרבה יותר גדול. במקום זאת, סבורים שהזוגות נובעים מפיצולים רחוקים מהפריהליון. ולראיה, שביטים רבים נצפו מתפצלים הרחק מהפריהליון, ונראה שבמקרה של מחככי השמש של קרויץ, פיצול ראשוני ליד פריהליון יכול להיות בעקבות 'מפל' מתמשך של התפרקות לאורך שאר המסלול.
מספר השביטים שהתגלו בתת-קבוצה "קרויץ I" הוא בערך פי ארבעה ממספר השביטים בתת-הקבוצה "קרויץ II". זה מצביע על כך ש"שביט הסב" התפצל ל"שביטי אב" בגודל לא שווה.
עתיד

באופן דינמי, מחככי השמש של קרויץ עשויים להמשיך להיות מוכרים כמשפחה נבדלת במשך אלפי שנים. בסופו של דבר, מסלוליהם יתפזרו על ידי הפרעות כבידה, אם כי בהתאם לקצב הפיצול של החלקים המרכיבים, הקבוצה עשויה להיהרס לחלוטין לפני שהיא תתפזר מבחינה כבידתית. הגילוי המתמשך של מספר גדול של בני המשפחה הקטנים יותר על ידי SOHO יוביל ללא ספק להבנה טובה יותר של האופן שבו שביטים מתפרקים ויוצרים משפחות שביטים.
לא ניתן להעריך את הסיכויים ששביט קרויץ בהיר נוסף יגיע בעתיד הקרוב, אבל בהתחשב בכך שלפחות עשרה הגיעו ונראו בעין בלתי מזוינת במהלך 200 השנים האחרונות, יגיע בסבירות גבוהה כוכב שביט גדול נוסף ממשפחת קרויץ בשלב מסוים. בשנת 1970 הגיע השביט וייט-אורטיז-בוללי (Comet White–Ortiz–Bolelli) לבהירות נראית של 1. בדצמבר 2011, שרד שביט קרויץ לאבג'וי את מעבר הפריהליון שלו והייתה לו בהירות נראית של 3−.
לקריאה נוספת

Marsden B. G. (1989), The Sungrazing Comets Revisited, Asteroids, comets, meteors III, Proceedings of meeting (AMC 89), Uppsala: Universitet, 1990, eds C. I. Lagerkvist, H. Rickman, B. A. Lindblad., p. 393
Lee, Sugeun; Yi, Yu; Kim, Yong Ha; Brandt, John C. (2007). "Distribution of Perihelia for SOHO Sungrazing Comets and the Prospective Groups". Journal of Astronomy and Space Sciences. 24 (3): 227–234. Bibcode:2007JASS...24..227L. doi:10.5140/JASS.2007.24.3.227
שיירת העשרה

שיירת העשרה הייתה שיירה של ארבע מכוניות שנועדה להוביל אספקה מירושלים ליישובי גוש עציון בכ"ח בכסלו ה'תש"ח, 11 בדצמבר 1947. בקילומטר ה-15 מירושלים הותקפה השיירה על ידי מארב שהכינו הכוחות הערביים. במהלך ההתקפה נהרגו עשרה מאנשי השיירה.
רקע

תוכנית החלוקה של האו"ם, שאושרה בכ"ט בנובמבר 1947, השאירה כ-30 יישובים מחוץ לגבולות המדינה היהודית, בהם ארבעת קיבוצי גוש עציון: כפר עציון, משואות יצחק, עין צורים ורבדים. בארבעה קיבוצים אלה התגוררו כ-450 נפשות, בהם 69 ילדים. היישובים היו מבודדים והנקודה העברית הקרובה ביותר (במרחק של כ-20 קילומטר) הייתה ירושלים, אולם הדרך אליה עברה בלב אזור ערבי עוין שכלל בין היתר את העיר בית לחם.
לאחר דחיית הערבים את תוכנית החלוקה של האו"ם, הם החלו להתנכל למכוניות יהודיות בדרכי התחבורה. ב-8 בדצמבר 1947, נערכה התקפה על מכונית שיצאה מגוש עציון לירושלים. ממועד זה ואילך, הופסקה תנועת האוטובוסים של "אגד" מגוש עציון לירושלים, והתנועה החלה להתנהל בשיירות בלבד, שיצאו מירושלים מדי יום להביא אספקה לגוש עציון. הנהגת היישוב החליטה לא לוותר ולא להפקיר את תושבי גוש עציון. אנשי הגוש קיבלו תגבורת שכללה מחלקת מילואים של הפלמ"ח, משמר נע של נוטרים וחניכי קורס המפקדים של חיל שדה ירושלים.
חללי שיירת העשרה

אלה שמות חללי שיירת העשרה:
מרבית החללים הובאו לקבורה בהר הרצל ב-17 בנובמבר 1949 ביחד עם יתר חללי הקרב על גוש עציון.
זכרם של חללי השיירה מונצח ברחוב "מבוא העשרה" בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים.
לקריאה נוספת

שאול רז, ההר הקדוש, פרק ו, הוצאת ביתן הספר, תל אביב, 1951.
דב קנוהל (עורך), גוש עציון במלחמתו, עמודים 73–77, הוצאת ירושלים: המדור הדתי במחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית, תשי"ד.
יעקב אבן-חן, עלי עציון: קובץ לנוער ולתלמידים על תולדות גוש עציון ומלחמתו, הוצאת אגודת בני גוש עציון, ארגון בני עקיבא בארץ ישראל, ישיבת אור עציון.
מרדכי נאור, גוש עציון מראשיתו עד תש"ח: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, מרכז רחל ינאית בן-צבי ללימודי ירושלים.
יוחנן בן-יעקב (עורך), גוש עציון: חמישים שנות מאבק ויצירה, כפר עציון, בית ספר שדה כפר עציון, הקיבוץ הדתי, תשל"ח.
אורי מילשטיין, תולדות מלחמת העצמאות, כרך ב, עמ' 88-90; 264, הוצאת זמורה-ביתן, 1989.
הערות שוליים

↑  רשת א', אקדמיה באלף, מלחמת העצמאות, שיחה מספר 19 של איתן אלמוג עם אורי מילשטיין. שודרה ב-6.7.2009.
↑  אורי מילשטיין, תולדות מלחמת העצמאות, כרך ב, הוצאת זמורה-ביתן, 1989, עמוד 89.
שמעון דניאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בן 62 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  שימי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1982–2007 (כ־25 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת יעל  מפקד גדוד 601  מפקד חטיבת אפרים  קצין הנדסה פיקוד הצפון  מפקד בהל"ץ  קצין הנדסה ראשי  ראש מטה פיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל החברה הממשלתית להגנות ים המלח (חל"י)
 
שמעון (שימי) דניאל (נולד ב-1962) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין הנדסה ראשי. משנת 2008 מכהן כמנכ"ל החברה הממשלתית להגנות ים המלח (חל"י).
חייו

דניאל נולד בבאר שבע, התגייס לצה"ל ב-1982 ושירת בחיל ההנדסה הקרבית, עבר קורס מ"כים וקורס מש"קי הנדסה. לחם במלחמת לבנון הראשונה יחד עם חבריו לקורס, יצא לקורס קצינים ובמהלכו השתתף בכניסת כוחות צה"ל לביירות. במהלך ההשלמה החילית של חיל ההנדסה, מונה למפקד מחלקה בגדוד סדיר של החיל שנלחם בלבנון, לאחר כחודש סיים באופן רשמי את הקורס בהצטיינות. בהמשך שירת כמפקד פלוגה, וכן כמפקד סיירת יעל במשך כשלוש שנים. השתחרר משירות הקבע ובמהלך שירות המילואים מונה לסגן מפקד יחידת מיתר וחזר לשירות הקבע. בהמשך שירותו שירת כראש ענף מפקדים בבית הספר להנדסה צבאית, כמפקד גדוד הנדסה 601, מפקד חטיבה מרחבית אפרים וקצין ההנדסה של פיקוד הצפון בתקופת הנסיגה מלבנון בשנת 2000. בתפקידו הבא שירת כמפקד בית הספר להנדסה צבאית (בהל"צ).
ב-2003 מונה לקצין ההנדסה הראשי, בתקופתו חלה רוויזיה בהכשרות בחיל ההנדסה הקרבית, כולל איחוד מסלולי איתור כוח האדם וההכשרות של הפלוגות השונות ביחידת יהל"ם והגדלת מצבתה וכן הוקמה יחידת סמו"ר להתמודדות עם מנהרות ההברחה של רצועת עזה. בתקופתו נקלטו בחיל דחפורים משוריינים מדגם D9R; הדחפורים החדשים שנרכשו בכמות גדולה נהפכו לדגם העיקרי בשירות מערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית, ועל רבים מהם הותקן מיגון כלוב ב-2006. אירועים משמעותיים בהם השתתף החיל היו האינתיפאדה השנייה (בה נטל חיל ההנדסה הקרבית תפקיד מרכזי בלחימה בטרור הפלסטיני), ביצוע תוכנית ההתנתקות (בה החיל פינה את תשתיות צה"ל ופוצץ את התשתיות שלא ניתן היה לפנות) ומלחמת לבנון השנייה. בשנת כהונתו האחרונה מונה בנוסף גם לראש מטה פיקוד הדרום. באוגוסט 2007 הוחלף על ידי תא"ל משה שלי.
לאחר שחרורו מונה לראש מנהלת ים המלח שהפכה בתקופתו לחברה ממשלתית במטרה לרכז את התכנון והביצוע של ההגנה על מלונות ים המלח ותשתיות החוף מפני הצפה כתוצאה מעליית מפלס המים בחוף המערבי של בריכת מפעלי ים המלח.
דניאל בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני במדעי המדינה, הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי והמכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל.
הערות שוליים

↑  דובר צה"ל מוסר כי היום התקיים טקס חילופי קצין הנדסה ראשי, 16 באוגוסט 2007, אתר צה"ל
↑  שמעון דניאל מונה לראש מנהלת ים המלח, באתר ערוץ 7, 22 באוקטובר 2007
שמוליק בן-שלום

| --- | --- |

שמואל פרידמן בן שלום
 לידה:  אפריל 1956 (בן 68)
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל (נתיבות וירוחם)
 השתייכות:  אדמו"רי רוז'ין
 
שמואל (שמוליק) אבא יעקב שמעון פרידמן בן-שלום (נולד באפריל 1956) מנהל את עמותות "מדרשת ביחד - ירוחם' ו'מגשימים ביחד בנתיבות".
בשנת 1989 סייע בהקמת פלוגת החבלה ההנדסית (פלחה"ן) נח"ל, יחידה חטיבתית שהוקמה לראשונה לחטיבת הנח"ל על ידי גרעין נח"ל ייחודי ששימש כגרעין נח"ל לעיירות פיתוח.
ראשית חייו

אביו היה הרב ד"ר ישראל פרידמן בן-שלום, שכיהן כראש ישיבת ההסדר אהבת ישראל בנתיבות, נצר לשושלת אדמו"רי רוז'ין, צאצא של האדמו"ר ישראל פרידמן מרוז'ין, נינו של האדמור מבוהוש ונכדו של האדמו"ר מפשקאן. אמו הייתה ציפורה לבית הגר (נפטרה בה'תשע"ט, 2019), בתו של ה"אמרי חיים" מוויז'ניץ. הוריו הגיעו לארץ ישראל באמצע שנות הארבעים, ולמרות השקפתם הדתית הצטרפו לקבוצת המייסדים של קיבוץ רשפים, שהשתייך לתנועת השומר הצעיר.
שמואל בן שלום נולד בקיבוץ רשפים, ומאוחר יותר עבר עם משפחתו לקיבוץ סעד. שם משפחתו המקורי, פרידמן, עוברת על ידי אביו, בעת שירותו כשליח הסוכנות היהודית במרסיי, ל"בן שלום". מאוחר יותר, מתוך כבוד למסורת של בית רוז'ין, הוסיפו הרב ישראל וילדיו חזרה את השם "פרידמן" לשם "בן שלום". אחיו המבוגר הוא מנחם בן שלום, חוקר ומחבר הספר "חסידים וחסידות בתקופת בית שני ובתקופת המשנה" אשר מכהן כמרצה במכללת ספיר ובקמפוס האקדמי אחוה, ואחיו הצעיר הוא תא"ל הושע, ראש מכינה קדם-צבאית בית ישראל ומפקד חטיבת כרמלי במילואים לשעבר, אשר כיהן גם כקמל"ר בצה"ל.
פעילותו

עם גיוסו לצה"ל התנדב בן שלום לחטיבת הצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר שירותו עזר בהקמת קבוצות מעיירות הפיתוח שמאוחר יותר, היו אמורים לשוב לעיירתם ולתפוס בה תפקידי מפתח והנהגה. תפיסתו החברתית של בן שלום היא ייבוא בוגרים מאזורים מבוססים (בעיקר ממרכז ישראל) אל עיירות הפיתוח, לשם יצירת תנאים חברתיים נוחים להתפתחות צעירי העיירות. הגרעין הראשון, גרעין נח"ל שעלה לירוחם בשנת 1983, סימן את תחילת הדרך בתחום זה.
ישיבות ומדרשות

פרידמן הקים בשנת 1993 את ישיבת ההסדר בירוחם, ישיבה שנוסף לכך שהייתה מצע לגידול גרעין ההתיישבות בירוחם, מהווה פריצת דרך בתחום השילוב בין תורה ומעשה, ודרך לימוד עיונית יחד עם עיסוק חברתי. בשנת 2001 הקים את ישיבת "אהבת ישראל" (ישיבת ההסדר בנתיבות), בדומה לירוחם גם היא מהווה מצע לגידול הגרעין בעיר.
בן שלום הקים גם לנשים מסגרות חינוכיות מקבילות, הן את המדרשה לבנות שירות בירוחם ובנתיבות, אליה מגיעות בנות שירות לאומי המשרתות במקום (רובן משרתות במשך שנתיים), והן את מדרשת ערבות בנתיבות - מדרשה המיועדת לבוגרות שירות לאומי המעוניינות להעמיק בלימוד התורה ובפיתוח אישיותן. בשנת ה'תשס"ז הגרעין בירוחם הקים את הישיבה התיכונית "בלבב שלם" שבירוחם, שמדגישה אף היא את הפן החברתי.
השקפת עולמו

בן-שלום הוא בעל גישה חברתית הדוגלת בלקיחת אחריות אישית על עם ישראל מתוך מחויבות דתית. לשיטתו, המצוות המסודרת בסולם ערכים ברור ובראשן אמירתו של רבי עקיבא: "ואהבת לרעך כמוך- זה כלל גדול בתורה", כלומר הערבות ההדדית.
בן שלום אינו מרבה לפרסם את דעתו הפוליטית ברבים, אך בבחירות 2013 תמך בפומבי במפלגת "הבית היהודי" עקב מיקומו של אבי וורצמן במקום ריאלי ברשימתה. בתחום סירוב הפקודה של חיילים מקרב הציונות הדתית להשתתף בפינוי יישובים, הביע את דעתו הנחרצת נגד התופעה, שכן לשיטתו הדבר עלול להחריב את החברה הישראלית מבפנים.
כמו כן, הביע בן-שלום את דעתו החיובית על ההתנתקות מגוש קטיף.
הוא סובר שהחינוך הציוני-דתי עולה על החינוך החילוני, וזאת על אף הליקויים הרבים שהוא מוצא בו, שבשלהם הקים את ישיבת ההסדר בנתיבות במטרה להוציא מחנכים ומורים שישפרו את רמת ואיכות הלימוד בישראל.
חינוך ופעילות

מלבד החינוך בישיבות ההסדר ובמדרשות, מקיים בן שלום מערכי פעילות למוסדות חינוכיים רבים הבאים להתארח במדרשה בירוחם.
לדעתו, שורש הבעיה בעיירות הפיתוח הוא עזיבת הגורמים החיוביים בעיירות והשארת הדור הצעיר ללא דוגמה אישית שתהווה להם מוטיבציה לחינוך נאות. לדבריו: "לילדים אין מוטיבציה כי אין להם מודלים לחיקוי. הגיבורים שלהם הם שחקני כדורגל או זמרים. בשביל להידמות להם לא צריך ללמוד. פה רק אוכלוסיות חזקות יכולות ליצור מוטיבציה".
בן שלום אף מכהן כחבר "מועצת החוקה בנגב" של המכון הישראלי לדמוקרטיה. לאות הערכה על פועלו ותרומתו לחברה, נבחר שמואל בן שלום להיות אחד ממשיאי המשואות, בטקס הדלקת המשואות על הר הרצל, בליל יום העצמאות ה'תשס"ו (2006).
בשנת 2017 זכה בן שלום בפרס בן-גוריון על פועלו החברתי בנגב.
הערות שוליים

↑  שימי שפר, ‏דיין האמת: נפטרה אמו של האדמו"ר ה'ציוני', באתר כיכר השבת, 4 ביוני 2019
↑  מפקדי החטיבה לדורותיהם, מתוך אתר חטיבת כרמלי.
↑  יעל ליבנת, אתר צה"ל, הקמל"ר הבא: אל"מ (מיל') הושע פרידמן, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 5 במרץ 2012.
↑  אלעד ארדן, במעלה הכרמלי, מתוך במחנה, ‏ יוני 2008, חלק ב', פורסם באתר חטיבת כרמלי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502593805171  VIAF: 308279699   WorldCat (עם VIAF): 308279699 
שמוליק בן שלום
שימי רון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 1962  (בן 61) ישראלאשקלון, ישראל
 שם לידה:  שמעון אהרון
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  מוזיקה ים תיכונית, מוזיקה מזרחית
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  אחים ראובני, בן מוש הפקות, אבי גואטה, אלי אזרזר
 
שימי רון (שם לידה: שמעון אהרון; נולד ב-9 בדצמבר 1962, אשקלון, ישראל) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה

רון נולד באשקלון כשמעון אהרון למשפחה ממוצא טריפוליטאי. כשהחל את הקריירה המוזיקלית שלו שינה את שמו לשימי רון קיצור של שמו הפרטי ושם משפחתו המלא, אך קליט ומסחרי יותר.
דיסקוגרפיה

להיות איתך - 1985
מייחל לבואך - 1991
אהבה ים תיכונית - 1994
שימי רון בהופעה חיה - 1997
שירים מבית אבא - 1999
שיירת בן שמן

שיירת בן שמן ("שיירת השלושה עשר" על שם שלשה עשר הלוחמים שנפלו בהתקפה על השיירה) יצאה ב-14 בדצמבר 1947, מפתח תקווה לכפר הנוער בן שמן, בתחילתה של מלחמת העצמאות, והותקפה על ידי חיילי הלגיון הערבי - חלק מכוח המשמר והאבטחה המנדטורי בארץ ישראל.
רקע היסטורי

בן שמן הייתה מוקפת יישובים ערביים ולפי תוכנית החלוקה לא נמצאה דרך לכלול אותה במדינה היהודית. כוח האדם שלה היה דל וכלל אחוז ניכר של נערים ונערות צעירים מכפר הנוער וכמות הנשק שבה הייתה מעטה לאחר שרובו הוחרם על ידי הבריטים.
ב-5 בדצמבר 1947 נשלחה אליה תגבורת של 20 לוחמים מגדוד 54 של חטיבת גבעתי. השיירה הצליחה לעבור דרך לוד אבל בדרכה חזרה נתקלה השיירה בעברה דרך לוד בהמון ערבי שיידה בה אבנים ובקושי הצליחה לפלס דרכה לתל אביב.
ב-11 בדצמבר 1947 הצליחה שיירה נוספת להגיע לבן שמן דרך לוד ובה הועבר לנקודה מכשיר אלחוט שהיה במשך זמן רב הקשר היחידי של בן שמן עם העולם החיצוני.
ב-13 בדצמבר 1947 הגיעה מכונית של חברת התעופה הבריטית ובה עובדים יהודים וערבים, למרכז לוד. המכונית נעצרה ליד מחסום והמוני ערבים הסתערו עליה והוציאו מתוכה את הנוסעים הערביים. לאחר מכן הופנתה המכונית לדרך בן שמן והועלתה באש על ארבעה נוסעיה היהודים.
בגלל חוסר האפשרות להעביר שיירה דרך לוד, הוחלט להעביר אותה בדרך פתח תקווה - מגדל צדק - קולה - בית נבאלא- בן שמן.
במחנה בית נבאלא היה כוח של הלגיון הערבי שהוכנס לארץ ישראל על ידי כוחות בריטים במטרה לשמור על הסדר. ההנחה הייתה שהלגיון לא יתערב בעת מעבר השיירה ליד המחנה.
ההתקפה על השיירה

השיירה יצאה מפתח תקווה ב-14 בדצמבר 1947, בשעה 14:30. היא כללה 7 מכוניות ובהן 48 איש: 27 אנשי חי"ש, 13 נוטרים, 7 נהגים ו-2 מתושבי בן שמן.
השיירה הותקפה ליד קולה וליד דיר טאריף אולם החיילים השיבו אש והשיירה המשיכה בדרכה. במחנה בית נבאלא ניתן אות אזעקה. חיילי פלוגת משמר של הלגיון הערבי שהגיעו למחנה זמן קצר קודם לכן בחסות הבריטים תפסו עמדות משני צידי הכביש כשנשקם, ובכלל זה מקלעי ברן לרוב, דרוך בידם.
מפקד השיירה, אברהם בר עם, הבחין בנעשה ונתן הוראה למכוניות להגביר את המהירות ולא לירות באנשי הלגיון כדי לא להסתבך אתם בקרב. פקודתו מולאה במלואה אבל הדבר לא מנע מחיילי הלגיון מלפתוח באש על השיירה. רוב המכוניות הצליחו להגביר מהירות ולהסתלק, אבל שתי מכוניות נעצרו כשחיילי הלגיון משני צידי הכביש יורים בהם, ולאחר מכן נגשו אליהן ורצחו את הפצועים. כל נוסעי שתי המכוניות נהרגו פרט לשניים שעשו את עצמם מתים וניצלו על ידי קצינים בריטים. בקרב נהרגו שלושה עשר לוחמים, בהם מפקד השיירה עצמו.
התגובות על אסון השיירה

אנשי השיירה שניצלו והגיעו לבן שמן היו המומים וקשה היה להוציא מפיהם מה אירע בדיוק. בכפר הוכרז שבעה ימי אבל לזכר החללים.
אלפי תושבי תל אביב השתתפו בהלווית 13 חללי השיירה שנקברו בבית הקברות נחלת יצחק. ההלם והזעם הציבור היה גדול לא רק בגלל מספר החללים הרב, אלא משום שנהרגו על ידי הלגיון הערבי שהוכנס לארץ על ידי שלטון המנדט והיה נתון לשליטתו המלאה. היישוב היהודי תבע מהבריטים לפנות את הלגיון מגבולות המדינה העתידית. הבריטים לא נענו לתביעות אלה ובמקומם פרסמו הודעה שקרית כי: "הנוטרים היהודים איבדו את עשתונותיהם בראותם ערבים מזוינים והחלו להמטיר עליהם רימונים".
לאחר שלושה ימים נפגשה גולדה מאיר עם הנציב העליון בירושלים ודרשה ממנו לסלק את חיילי הלגיון מהבסיסים הסמוכים ליישובים יהודיים ומבסיסים הממוקמים בדרך אליהם.
הבריטים לא נענו לתביעות לפנות את הלגיונרים, אבל כדי לשכך את זעם היישוב היהודי, הם צירפו מאז ליווי צבאי לכל שיירה שנסעה לבן שמן.
ליד מקום האסון, בצומת בית נחמיה (צומת נבלט), הוקם גלעד זיכרון לחללי השיירה.