הכרזת העצמאות של רודזיה
קווים כלליים לדיון > עמדת בריטניה

עמדתה של בריטניה בדיון המדיני והמשפטי אשר עתיד היה לתפוס את מרב המקום ביחסים בינה לבין רודזיה הדרומית, התבססה על שני עקרונות עיקריים משלימים: "אין עצמאות לפני שלטון של רוב" (No independence before majority rule) ומכאן בא הצורך במעבר של רודזיה הדרומית ל"שלטון הרוב השחור" (black majority rule). לכן, התנגדה בריטניה לדרישתם של הלבנים ברודזיה הדרומית להענקת עצמאות, כל עוד הם אינם נותנים לשחורים במדינה את החלק היחסי המגיע להם במוסדות השלטון. בריטניה דרשה מהלבנים ברודזיה הדרומית ליישם דמוקרטיה אמיתית ומלאה, ובה "קול אחד, אדם אחד" (One man, one vote), כלומר, מעמד שווה בספר הבוחרים לשחורים וללבנים.
סירובה של ממשלת בריטניה להעניק עצמאות מדינית ללבנים ברודזיה הדרומית נבע גם מסיבות פוליטיות ומדיניות באשר למעמדה של בריטניה בעולם במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. היו אלו הימים שלאחר מלחמת העולם השנייה ולקראת שיאה של המלחמה הקרה, תקופה בה הגיעו רבים בבריטניה למסקנה כי יש לפתוח בדה-קולוניזציה של האימפריה הבריטית, כלומר בפירוק מושבותיה והקמת מדינות עצמאיות תחתיהן בחסות חבר העמים הבריטי. המשך תמיכתה של בריטניה במושבותיה וההתמהמהות בהענקת העצמאות, גרר פגיעה קשה במעמדה הבינלאומי של בריטניה, אשר החל מכינוס ועידת באנדונג בשנת 1955, החלה לסבול מביקורת נוקבת מצד המדינות הבלתי-מזדהות. באותה התקופה נשלטה העצרת הכללית של האומות המאוחדות על ידי המדינות הבלתי-מזדהות ומדינות הגוש המזרחי, אשר הקפידו על גינוי נמרץ ומתמשך של הקולוניאליזם האירופאי והאיצו במעצמות אירופה לפרק את האימפריות הקולוניאליות שלהם. בנוסף לדרישות אשר הגיעו מהעולם השלישי והגוש הקומוניסטי להאיץ את הדה-קולוניזציה, גם בעולם המערבי רבו הקוראים לבריטניה לעשות כן. לאחר מלחמת העולם השנייה אימצה ארצות הברית בדומה לברית המועצות קו אנטי קולוניאליסטי באופן אשר התבטא למשל במשבר סואץ בשנת 1956, אז התאחדו שתי מעצמות העל במאבקם הדיפלומטי החריף נגד בריטניה וצרפת, אותן ראו כמעצמות קולוניאליסטיות מיושנות אשר מסרבות להכיר במגבלות התקופה.
בנוסף ללחץ המדיני מצד מדינות העולם השלישי, הגוש המזרחי וארצות הברית, עמדה בריטניה גם בפני קולות הולכים וגוברים לשינוי בתוך חבר העמים הבריטי. ארגון זה, בו הייתה רודזיה הדרומית חברה מן המניין, כלל באותה התקופה חברות עצמאיות רבות מאפריקה, דוגמת קניה וטנזניה, אשר תמכו באופן בולט בארגוני ההתנגדות של השחורים ברודזיה הדרומית. לצד זאת, חוגים ליברליים רבים בבריטניה הביעו את חששם כי חוסר מעש ברודזיה הדרומית, והמשך העמידה מנגד אל מול ביסוס שלטון המיעוט הלבן במדינה, עשוי לדרדר את השטח להקמת משטר אפרטהייד שני ביבשת לצד זה שהיה באותם הימים בדרום אפריקה.
מבחינה מפלגתית, מפלגת הלייבור, אשר שהתה באופוזיציה עד לאוקטובר 1964, הביעה התנגדות חד משמעית להענקת עצמאות לרודזיה הדרומית כל עוד יהיה פירוש הדבר הקמת משטר מיעוט לבן במדינה. עמדה זאת נבעה לפחות כלפי חוץ משיקולים אידאולוגיים ומוסריים, באופן אשר בא לידי ביטוי גם בתמיכתה הגלויה של המפלגה בארגוני ההתנגדות של השחורים. המפלגה הליברלית, אשר החזיקה באותן השנים במספר זעום של מושבים בפרלמנט, החזיקה בעמדות דומות לאלו של הלייבור. לעומת שתי מפלגות אלו, המפלגה השמרנית אשר איבדה את השלטון ללייבור באוקטובר 1964, החזיקה בדרך כלל בעמדות חיוביות יחסית כלפי הלבנים ברודזיה הדרומית. לא זו אף זאת, רבים מחבריה הביעו תמיכה גלויה בממשלת רודזיה. עם זאת, בדומה למצב בשאר המפלגות, גם בקרב שורות המפלגה השמרנית התקבלה העמדה הכללית שגם אם יש לגלות הבנה רבה יותר כלפי המתיישבים הבריטים באפריקה, יש בכל זאת צורך לדבוק במדיניות הדה-קולוניזציה.