stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאנל פדאר

| --- | --- |

טאנל פדאר בהופעה (2007)
 לידה:  27 באוקטובר 1980 (בן 43) Haljala, אסטוניה 
 שם לידה:  טאנל פדאר
 מוקד פעילות:  אסטוניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אסטונית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 שיתופי פעולה בולטים:  The Sun, Speed Free
 פרסים והוקרה:  מסדר הכוכב הלבן, דרגה 5 
 פרופיל ב-IMDb
 
טאנל פדאר (באסטונית: Tanel Padar; נולד ב-27 באוקטובר 1980) הוא זמר רוק אסטוני. הוא מוכר בעיקר לאור ניצחונו באירוויזיון 2001. פדאר התפרסם לאחר ניצחונו בתוכנית הטלוויזיה "Kaks takti ette", תוכנית שירה עבור צעירים בה השתתף בשנת 1999. בשנת 2000 הוא היה אחד מזמרי הרקע של אינס, נציגת אסטוניה לאירוויזיון באותה שנה, שהייתה אז גם חברתו לחיים.
בשנת 2001 הוא זכה בתחרות האירוויזיון ביחד עם להקת הבנים 2XL וכן עם דייב בנטון, עם השיר "Everybody".
פדאר היה חלק מהלהקה "Tanel Padar & The Sun", אחת מהלהקות המצליחות באסטוניה. שירים רבים של הלהקה זכו להצלחה, וכן השיר "Hopelessness" הגיע למצעד העולמי של MTV.
פדאר היה נשוי לדוגמנית קטרינה קאלדה. אחותו, גרלי פדאר, היא גם כן זמרת מצליחה באסטוניה שהתפרסמה מספר שנים לפניו, והיא אף ייצגה את אסטוניה באירוויזיון 2007, אולם לא העפילה לשלב הגמר.
דיסקוגרפיה > אלבומים

The Greatest Hits - יצא בשנת 2005
Veidi valjem kui vaikus (A bit louder than silence) -יצא בשנת 2005
100% Rock'n'roll - יצא בשנת 2006
The Sun Live 2006 -יצא בשנת 2007
Veidi valjem kui vaikus II (A bit louder than silence II) - יצא בשנת 2007
Here Comes The Sun - יצא בשנת 2008
Unisex - יצא בשנת 2008
RING -יצא בשנת 2010
טוגולנד הצרפתית

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מנדט חבר הלאומים
 שפה נפוצה:  אווה 
 עיר בירה:  לומה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אפריקה
 היסטוריה
 הקמה:  כיבוש טוגולנד
 תאריך:  1916
 פירוק:  עצמאות טוגו
 תאריך:  1960
 ישות קודמת:   טוגולנד
 ישות יורשת:  טוגו טוגו
 שונות
  טוגולנד הבריטית (בירקרק) והצרפתית (בסגלגל)
 
טוגולנד הצרפתית (בצרפתית: Togo français), הייתה קולוניה צרפתית על פי מנדט חבר הלאומים וטריטוריית נאמנות מ-1916 עד 1960 באפריקה המערבית הצרפתית. ב-1960 היא הפכה למדינה עצמאית, רפובליקת טוגו.
גאוגרפיה

טוגולנד הצרפתית כללה ארבע שביעיות מהשטח של טוגולנד לשעבר. היא השתרעה ממעלה 6 עד מעלה 11 על פני קו הרוחב הצפוני והגיעה עד לקו האורך המזרחי של גריניץ'. מיקומה של טוגולנד הצרפתית היה מתחת לאפריקה המערבית ועד החלק הצפוני של מפרץ גאנה. היא הייתה ממוקמת ברובה על פני אזור טרופי, כאשר רצועת החוף שלה היא הכי צפופה ביחס לאזורים אחרים ומהווה רק 50 קילומטר המשתרעים על פני האוקיינוס האטלנטי (Bunche 74 : 1934). אזור החוף מנה כ-16 עמים (ילידים ואירופאים כאחד) לכל קילומטר מרובע. טוגולנד הצרפתית מנתה כ-750,000 ילידים אפריקאים וכ-600 אירופאים שרובם הגדול היו צרפתים.
כיבוש וחלוקת טוגולנד

באוגוסט 1914, זמן קצר לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה, נכבשה טוגולנד הגרמנית על ידי מדינות ההסכמה בריטניה וצרפת. עד להשתלטותן של מדינות ההסכמה טוגולנד הייתה מושבה גרמנית. לאחר המלחמה, בשנת 1922 האזור חולק על ידי חבר הלאומים לשני מנדטים – טוגולנד הצרפתית וטוגולנד הבריטית. על אף שתחילה נשלטה על ידי גרמניה, טוגולנד הגרמנית לא כללה כוחות צבא אלא רק כוחות משטרה ומשמר גבול, שרובם היו לוחמים אפריקנים תחת פיקוד אירופאי, ועל כן למדינות ההסכמה היה יתרון גדול יותר מבחינת יחסי הכוחות. צרפת ובריטניה לא נתקלו בהתנגדות חזקה מדי מצד הגרמנים ועל אף שהיו הרוגים לכל צד, הכיבוש של טוגולנד הגרמנית נחשב למהיר וקל באופן יחסי. הגבול הקודם בין הפרוטקטורט הגרמני של טוגו לבין המושבה הבריטית של חוף הזהב כלל רק את היער של מחוזות קטה (Keta) ופקי (Peki), וגם חילק את המאמברוסי (Mambrusi), דגומבה (Dagomba) וגונג'ה (Gonja) בחלקו הצפוני. כיבושה של טוגו על ידי כוחות קולוניאליים בריטים וצרפתים בשבועות הראשונים של מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, וחלוקתה לאחר מכן בין צרפת לבריטניה, החריפו את "בעיית האווה". שבט האווה, שהיווה את אחת הקבוצות האתניות הגדולות במדינה החל בהתעוררות לאומית גדולה עקב הפיצול לטוגולנד הצרפתית והבריטית. כתוצאה מהפיצול ובעקבות אכיפה מוגברת של הגבולות על ידי צרפת ובריטניה, החלו מהומות ומחאות של בני האווה שמצאו עצמם מפולגים משני צידי הגבול ושאפו לעצמאות. פיצול זה עורר רגשות לאומיים בקרב בני האווה שרצו להקים מדינה עצמאית בתוך טוגולנד הגדולה.
חלק גדול מקבוצה זו, שהיו בפרוטקטורט הגרמני ונכללו במערב טוגולנד, נשלטו כחלק אינטגרלי מחוף הזהב, תחת השלטון הבריטי. כאשר חוף הזהב קיבלה עצמאות מדינית בשנת 1957 והפכה למדינת גאנה של ימינו, טוגולנד המערבית שולבה במדינה הריבונית החדשה של גאנה, ואילו טוגולנד המזרחית או החלק הצרפתי של הפרוטקטורט הגרמני הקודם, הפכה להיות הרפובליקה של טוגו בשנת 1960. הגבול בין טוגו המודרנית, שהייתה טוגולנד הצרפתית, ובין גאנה, המשיך לעורר עניין בינלאומי רב, בעיקר בגלל הבעיות החברתיות-כלכליות והפוליטיות שנוצרו על ידי חלוקת הטריטוריות, אשר הבולטת שבהן היא "בעיית האווה" והעימותים האתניים הפנימיים והחיצוניים שבאו בעקבותיה. יתר על כן, תשומת לב עולמית הופנתה לגבולות אלו במהלך הסכסוך המזוין של 1981 בין קבוצת הננומבה (Nanumba) הילידית לבין קבוצת הקונקומבה (Konkomba) שהגרה מצפון גאנה לאזורים המערביים והמרכזיים של טוגו במהלך התקופה הקולוניאלית. בעימות הספציפי הזה בלבד נהרסו כמה התיישבויות ויותר מאלף בני אדם נהרגו. בין ההתכתשויות האלו, קונקומבנים מטוגו נלחמו לצד קרוביהם בגאנה, דבר המשקף עד כמה החיכוך בין המדינות היה רווי במתחים פנימיים בין הקבוצות בכל מדינה. העימות הצבאי הדגים את הבעיות המתמשכות שנגרמו על ידי החלוקה הקולוניאלית של אפריקה לאורך החלק הצפוני של הגבול המסוים הזה. הגבול הסוער בין טוגולנד הצרפתית לטוגולנד הבריטית הפך בסופו של דבר לגבול המשותף של גלגולן המודרני של טוגו וגאנה – והמשיך להיות סוער.
השליטה הצרפתית בהליך הבחירות כניסיון למנוע עצמאות

בחירות נערכו בטוגו הצרפתית בשנת 1956 – בהשפעה צרפתית קפדנית על המועמדים ועל ההתנהלות. כל שלושים המושבים באספה ניתנו לברית של שתי מפלגות פרו-צרפתיות; 'מפלגת ההתקדמות' Progress Party)) של ראש הממשלה ניקולא גרוניצקי, שהיה שליט בובה טוגולזי שתפקידו האמיתי היה לשרת ולקדם את האינטרסים הצרפתיים, ו'האיגוד הצפוני'. פחות משמונה אחוזים מאוכלוסייה הבגירה הצביעו. בעקבות תלונות באו"ם על ידי המפלגות האחרות, ועדת האיחוד הטוגולזי (CUT) ותנועת היובנטו (JUVENTO), ביקרה משלחת של האו"ם בטריטוריה בשנת 1957 והמליצה על בחירות חדשות שהתקיימו ב-27 באפריל 1958. צרפת, בהנחה שגריניצקי ייבחר מחדש, הבטיחה למועצת הנאמנות שלממשלה החדשה ולמועמד הפוליטי שייבחר תינתן האפשרות לצעדים אוטונומיים (אך עדיין מבלי לקבל עצמאות) כאשר תיבחר. אי-לכך, יובנטו התמזגה עם ועדת האיחוד הטוגולזי תחת הנהגתו של סילבנוס אולימפיו, שהיה איש עסקים בכיר של חברת מערב אפריקה ולשעבר מנכ"ל של חברת האיחוד האפריקני, כדי להפוך את הבחירות לקרב ישר בין "פרו-צרפתים" ו"פרו-עצמאות". צרפת בתגובה הפשיטה את אולימפיו מכל זכויות האזרח והוא לא היה יכול לבחור ולהיבחר יותר בבחירות.
הלאומיות הטוגולזית

הלאומיות הטוגולזית הומצאה יש מאין. טוגו הרי הוקמה כטריטוריה מנהלית ופרוטקטורט גרמני, אך לפני כן לא הייתה אף ישות כוללת לשטח זה בשם הזה בהיסטוריה האפריקנית. היו ועודן קבוצות אתניות שהתפרסו על חלקים שבתוך ומחוץ לגבולות המלאכותיים של טריטוריה קולוניאלית זו. הבולטת שבהן היא כמובן קבוצת האווה, אשר אף הקימה את האומה האווית, אך עתה אותם שטחים בהן התקיימה מחולקים בין המדינות טוגו וגאנה.
ביבליוגרפיה

The Togo Elections. 1958. Africa Today 5 (4): 6-12, http://www.jstor.org/stable/4183958.
Bening, R. B. 1983. The Ghana-Togo Boundary, 1914-1982. Africa Spectrum 18 (2): 191-209
Ralph J. Bunche. 1934. French Educational Policy in Togo and Dahomey, The Journal of Negro Education. Vol. 3, No. 1 (Jan., 1934), pp. 69-97.
Ralph J. Bunche. 1936. French and British Imperialism in West Africa, The University of Chicago Press on behalf of the Association for the Study of African American life and History. The Journal of Negro History, Vol. 21, No. 1 (Jan., 1936), pp. 31-46.
ראו גם

טוגולנד הבריטית
כיבוש טוגולנד
טוגו
גאנה
אווה (קבוצה אתנית)
הערות שוליים

↑  Bening, 1983: 191
↑  Indiana University Press, 1958: 6[דרוש מקור: המקור הקיים אינו ממוקד מספיק]
↑  Indiana University Press: 7
↑  ibid : 75
↑  ibid : 77
↑  ibid: 79
↑  Bunche 34 : 1936
↑  ibid : 32-33
↑  ibid : 36
↑  ibid : 41
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 506788-1
יוהאן רובק

| --- | --- |
 לידה:  1672 קאלמאר, שוודיה 
 התאבד:  1735 (בגיל 63 בערך) ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
יוהאן רובק (בשוודית: Johann Robeck;‏ 1672, קאלמאר, שוודיה – 1735, בקרבת ברמן) היה פילוסוף ורופא שוודי-גרמני. לא הרבה שרד על חייו של רובק; ידוע שהוא נולד כלותרני אך המיר את אמונתו לקתוליות ב 1704.
חיבורו הפילוסופי-תאולוגי המתיר התאבדות, בשם "על מעשה המוות הרצוני, או בחינה של שקרים, הבלים וכשלים המשמשים כטענות" (לטינית: "De morte voluntaria exercitatio sive examen calumniarum nugarum et fallaciarum quibus tanquam argumentis utuntur"), עורר פולמוס בקרב משכילי אירופה בדורו, בעיקר לאחר שהוא עצמו התאבד בטביעה בנהר הווזר שבקרבת העיר ברמן. חיבורו מתמצה בטענה כי החיים הם מתנה: כאשר אלוהים מעביר את המתנה לרשותו של האדם, הוא מעביר גם את כל זכויותיו על המתנה לאדם. לפיכך, אדם המעוניין לאבד עצמו לדעת אינו יכול לפגוע בכך באלוהים, נותן המתנה.
רובק מוזכר בהערת אגב בספר הסאטירי "קנדיד" מאת וולטר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811338845605606  BnF: cb13560045n (data)  GND: 116575735  ISNI: 0000 0000 0966 8307  NTA: 243898649  SUDOC: 071410708  VIAF: 32164141   WorldCat (עם VIAF): 32164141 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טומי דיק

טומי דיק (17 באפריל 1925–1999) היה הניצול המוכר היחיד מרצח היהודים לאורך גדות הדנובה בבודפשט, על ידי משטרת צלב החץ (ניאלאס - Nyilas) בזמן מלחמת העולם השנייה.
ילדות

טומי דיק נולד בבודפשט למשפחה מומרת. כעשר שנים לפני שטומי נולד, המירו הסבים והסבתות שלו, בנפרד זה מזה, מיהדות לנצרות. עם זאת, בגלל האנטישמיות שבה הייתה שרויה הונגריה נשארו המשפחות באותן מסגרות חברתיות ותרבותיות.
מלחמת העולם השנייה

דיק התגורר עם הוריו ואחיו (יאנצ'י) בבודפשט כאשר גרמניה סיפחה את הונגריה (במרץ 1944). הוא "גויס" לעבוד במחנות עבודה, בסביבות בודפשט, עד אוקטובר אותה שנה, אז גרמניה אילצה את המינוי של פרנץ סלשי כראש ממשלה, במקומו של מיקלוש הורטי. הורטי "הגן" עד אז על האוכלוסייה היהודית בעיר בודפשט מפני הגורל שהיה חלקם של היהודים בשאר הונגריה, שנשלחו למחנות הרצח בפולין. מאוקטובר החלה משטרת צלב החץ להתעלל לעצור, ולרצוח יהודים בבודפשט.
בדצמבר 1944 נתפס טומי דיק בפשיטה שנערכה בבית חברו, והוא הובל על ידי שוטרי הניאלאס, יחד עם שמונה יהודים נוספים, אל שפת נהר הדנובה. הירייה שנורתה אל ראשו ניפצה את לסתו והוא נפל לתוך הנהר הקפוא. הוא צף והצליח לטפס, במורד הנהר, על גבי מזח של מועדון חתירה ששימש אז כבסיס צבאי. החיילים עזרו לו להגיע לבית חולים מקומי ושם הוא שרד, בסיוע מסור של חבריו המקומיים, עד לשחרור בודפשט ב-18 בינואר 1945 בידי הצבא הסובייטי.
אחרי המלחמה

לאחר השחרור עשה טומי דיק את דרכו למחנה העקורים באוסטריה ואחרי שנתיים, ב -1948 היגר לקנדה. הוא עבד כפועל בסכר הידרו-אלקטרי בסטיוארטוויל שליד אוטווה בקנדה, ולאחר מכן הוא התגורר 3 שנים במונטריאול. משם הוא עבר מערבה והתמקם בקלגרי, שם הוא הקים עסק לייצור חלונות אלומיניום.
הוא הכיר והתחתן עם מרי ליליאן ג'קלין בשנת 1954 ונולדו להם שתי בנות. בגיל שלושים ושש, נרשם טומי לבית הספר למשפטים וב-1967, בגיל ארבעים ושתיים, החל בקריירה של משפטן בקלגרי, קריירה שנמשכה למעלה משלושים שנים.
טומי דיק נפטר בשנת 1999 והוא בן 74.
ביבליוגרפיה

Getting Out Alive. Azrieli Foundation. 2007. ISBN 9781897470923.
Objectif Survivre. Second Story Press. 2009. ISBN 9781897470121.
הערות שוליים

↑  "ליליאן דיק - הודעה על פטירה".
יהודה אידל שרשבסקי

| --- | --- |
 לידה:  1804
 פטירה:  1866 (בגיל 62 בערך) קובנה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  ליטא
 
יהודה אידל שרשבסקי (1804 – 1866) היה ממשכילי וילנה, סופר, חוקר ומורה לתלמוד וספרות רבנית בבית המדרש לרבנים בווילנה.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1804 לאביו בנימין שרשבסקי. למד אצל הרב יעקב מאיר מיאלאווקא ולאחר מכן עבד כמנהל חשבונות בבתי מסחר. בשנת תרי"ב (1852) החל לעבוד כמורה בבית המדרש לרבנים בווילנה. בשנת 1866 נסע לקובנה ומת שם מחולירה ביום הכיפורים. הוא נקבר בקובנה ונספד על ידי הרב יצחק אלחנן ספקטור. הניח בן, אליהו, שלימד גם הוא תנ"ך.
פרסם מאמרים עם ביאורים למילים, פסוקים ועניינים בתנ"ך. כן פרסם מאמרים נגד מנהגים שלא ישרו בעיניו כמו שימוש במגן דוד בבתי כנסת, הצבת ציורים ופסוקים נוספים על שלטי השויתי ותפילות למלאכים, כמו האמירה בברית מילה: "אליהו מלאך הברית הנה שלך לפניך עמוד על ימיני וסמכני".
בשנותיו האחרונות עבד על ספר "אגדות ירושלמי" עם מרדכי נתנזון.
מכתביו

יהודה אידל שערשעווסקי, כור לזהב: באור על כמה מאמרי חז"ל הנראים כזרים אל השכל הישר, ורחוקי מדרך הדעת והתבונה, חלקים א-ב, תרי"ח-תרכ"ו, יצא שוב בווינה תרפ"ט
דרשות שלו נכללות בקובץ דרושים לשבתות ולמועדים: ולימי חגי אדונינו הקיסר / מאת ראשי המורים בבית מדרש הרבנים והרב לעדת ישורון פה ... ווילנא, תרכ"ד 1863
הערות שוליים

↑  קאוונא, המגיד, 17 באוקטובר 1866
↑  מכתבים מווילנא, המליץ, 16 במאי 1867
↑  באור כתבי קדש, הכרמל, 28 בדצמבר 1860
באור כתבי הקודש, הכרמל, 7 במרץ 1861
↑  באור כתבי הקודש, הכרמל, 26 בדצמבר 1862
באור כתבי הקודש, הכרמל, 2 בינואר 1863
באור כתבי הקודש, הכרמל, 22 בינואר 1863
↑  ההשגחה, הכרמל, 22 בנובמבר 1861
↑  באור כתבי קדש, הכרמל, 4 בינואר 1861
↑  יהודה אידל שערשעווסקי, טהרת הקודש, המליץ, 5 בדצמבר 1861
↑  טהרת הקודש, הכרמל, 14 בפברואר 1862; המשך
↑  הודעה, הכרמל, 30 בינואר 1863
הודעה, הכרמל, 20 במרץ 1863
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311415605171  ISNI: 0000 0003 6975 599X  LCCN: nr96044451  VIAF: 244348751   WorldCat (עם VIAF): 244348751
טאונלי האס

פרנסיס טאונלי האס (באנגלית: Francis Townley Haas; נולד ב-13 בדצמבר 1996) הוא שחיין אמריקאי, בעל 5 מדליות מאליפות העולם (בודפשט 2017), מהן 3 זהב במשחי שליחים וסגן-אלוף עולם (בודפשט 2017) ואלוף ארצות הברית (2017) במשחה ל-200 מטר חופשי. אלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. הוא שיאן עולם בעבר במשחה ל-200 יארד חופשי.
ביוגרפיה

האס נולד וגדל בריצ'מונד, וירג'יניה. הוא לומד ומתאמן באוניברסיטת טקסס באוסטין בהדרכתו של אדי ריס.
ביוגרפיה > 2016

באליפות המכללות שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה ב-25 במרץ 2016 זכה האס במדליית זהב אישית במשחה ל-200 יארד חופשי בשיא ארצות הברית חדש של 1:30.46 דקות, שיפור לשיא בן 3 השנים של ריקי ברנס (1:31.31 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה האס במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם קונור דווייר, ראיין לוכטה, ומייקל פלפס בתוצאה של 7:00.66 דקות, לפני בריטניה (7:03.13 דקות) ויפן (7:03.50 דקות). כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:44.14 דקות, התוצאה המהירה באולימפיאדה והשישית בכל הזמנים באותה העת. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.58 דקות.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה 2017 זכה האס ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילב דרסל, בלייק פירוני ונייתן אדריאן בתוצאה של 3:10.06 דקות, לפני ברזיל (3:10.34 דקות) והונגריה (3:11.99 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה בשלב המוקדמות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב כששחה בשלב המוקדמות. מדליית כסף אישית במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.04 דקות, אחרי סון יאנג מסין (1:44.39 דקות) ולפני אלכסנדר קרסניך מרוסיה (1:45.23 דקות) ומדליית ארד, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:03.18 דקות, אחרי בריטניה (7:01.70 דקות) ורוסיה (7:02.68 דקות), כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:44.58 דקות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות המכללות שנערכה במיניאפוליס, מינסוטה ב-23 במרץ 2018 זכה האס במדליית זהב אישית במשחה ל-200 יארד חופשי בשיא עולם חדש של 1:29.50 דקות, לפני בלייק פירוני (1:30.23 דקות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי דין פריס (1:29.15 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 2018 זכה האס בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.56 דקות, לפני אנדרו סליסקר מארצות הברית (1:45.74 דקות) וקצוהירו מצומוטו מיפן (1:45.92 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:04.36 דקות, לפני אוסטרליה (7:04.70 דקות) ויפן (7:08.07 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:43.78 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 22.94 שניות (2015)
100 מטר חופשי: 48.20 שניות (2017)
200 מטר חופשי: 1:45.03 דקות (2017)
400 מטר חופשי: 3:45.04 דקות (2017)
1500 מטר חופשי: 15:41.27 דקות (2015)
שיאים אישיים > בריכת 25 יארד

50 יארד חופשי: 20.29 שניות (2015)
100 יארד חופשי: 41.67 שניות (2018)
200 יארד חופשי: 1:29.50 דקות (2018), שיא עולם בעבר
500 יארד חופשי: 4:08.60 דקות (2018)
1650 יארד חופשי: 14:34.36 דקות (2016)
הערות שוליים

↑  Townley Haas Splits 1:44.14, Tied For 6th-Fastest in History,
at SwimSwam (באנגלית)
↑  Lauren Neidigh, Townley Haas Reclaims 200 Free Record in 1:29.50, SwimSwam,  March 23rd, 2018 (באנגלית)
השחיינים האמריקאיים במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי באולימפיאדת ריו, משמאל: קונור דווייר, האס, ראיין לוכטה, ומייקל פלפס
טופאש בורסה

טופאש בורסה (בטורקית: Tofaş Bursa) היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר בורסה, המתמודדת בליגת העל הטורקית ובליגת האלופות בכדורסל.
היסטוריה

הקבוצה, הוקמה בשנת 1974. בעונות 1998/99, 1999/00 זכתה הקבוצה פעמיים בדאבל עם המאמן הקרואטי יסמין רפשה, בעונה שלאחר מכן הורדה הקבוצה לליגה השנייה עקב בעיות כלכליות.
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1990/91 בגביע קוראץ'. בעונת 1996/97 הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע קוראץ' והפסידה לקבוצת אריס סלוניקי בסיכום שני מפגשים. בעונת 1999/00 השתתפה הקבוצה ביורוליג.
תארים והישגים

הליגה הטורקית:
אליפות (2): 1999, 2000
מקום שני: 1980, 1991
הגביע הטורקי:
זכייה (3): 1993, 1999, 2000
גמר: 2018
גביע הנשיאים :
גמר: 1991, 1993
גביע קוראץ'
גמר: 1997
שחקני עבר בולטים

מונטנגרו סלאבקו וארנש
טורקיה מהמט אוקור
רשארד גריפית
סמלה הישן של המועדון
טוגו מזרחי

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1901 אלכסנדריה, מצרים 
 פטירה:  5 ביוני 1986 (בגיל 85) רומא, איטליה 
 מדינה:  מצרים מצרים
 פרופיל ב-IMDb
 
טוגו מזרחי או תוגו מזרחי (בערבית: توجو مزراحي; 2 ביוני 1901 אלכסנדריה – 5 ביוני 1986) היה במאי יהודי-מצרי ממוצא איטלקי, מחלוצי הקולנוע המצרי, כמו גם שחקן, מפיק ותסריטאי. הביא לקולנוע המצרי את השחקנית ממוצא יהודי לילה מוראד, וכן ביים סרטים בכיכובה של הזמרת הנודעת אום כולתום ושל רקדנית הבטן תחיה כאריוכא.
סרטו הידוע ביותר הוא "התהום" (בערבית: الهاوية). סרטו "עות'מאן ועלי" דורג במקום הרביעי מבין 100 הסרטים החשובים של כל הזמנים, לפי ביבליותיקה אלכסנדרינה.
ראשית חייו

טוגו נולד בשנת 1901 באלכסנדריה, מצרים, למשפחה יהודית ממוצא איטלקי. טוגו נקרא על שם האדמירל טוגו, שהוביל את הצי הקיסרי היפני לניצחון על הצי הסיני במלחמת סין–יפן הראשונה. ארבע שנים לאחר לידתו של טוגו מזרחי, היה האדמירל טוגו לגיבור ניצחונה של יפן על רוסיה הצארית במלחמת רוסיה–יפן. טוגו התפרסם תחת שם הבמה אחמד אל־מִשְׁרְקי, קרי: אחמד "המזרחי".
קריירה

בשנת 1917 נסע לאירופה וכבן למשפחת סוחרים למד כלכלה, באיטליה ובצרפת. בצרפת רכש גם השכלה קולנועית והכשרה מתאימה, למרות רוחו של אביו השמרן. כעבור כעשר שנים שב לאלכסנדריה ורכש את בית הקולנוע בַּאכּוס, והפך אותו לאולפני צילום. מאוחר יותר שכר אולפני צילום נוספים בגיזה, והחל לצלם את סרטיו. שלושת סרטיו הראשונים: "אל־קוקאין" (1930), "5001" (1932), ו"אולאד מצר" (בני מצרים, 1933), עסקו בעניינים חברתיים. טוגו עצמו ביים אותם ואף שיחק בסרטים אלו תחת שמו האמיתי. בסרטיו "אל-מנדובאן" (שני השליחים, 1934) ו"אל־דכתור פרחאת" (דוקטור פרחאת, 1935) הציג את תחיה כאריוכא, רקדנית בטן ושחקנית קולנוע מצרית מפורסמת.
אחת התרומות הבולטות של מזרחי לקולנוע המצרי הייתה בכך שהפך את לילה מוראד, הזמרת והשחקנית המצרית המפורסמת, לדמות אגדית. יחד הם יצרו חמישה סרטים שהוא הפיק וביים: לילה גשום (1939), לילה מהכפר (1941), לילה תלמידת בית הספר (1941), לילה (1942), ולילה בחושך (1944).
בשנת 1945 הפית סרט היסטוריה בשם "סלאמה" ובו מככבת הזמרת הידועה אום כלת'ום בתפקיד רועת צאן העולה לגדולה בזכות קולה הערב. תפקידה זה נחשב להופעתה הגדולה ביותר על המסך. בסקא זה השתתפה גם השחקנית היהודייה סועאד זכי.
מזרחי השתתף יחד עם הבמאי אחמד בדרכאן (אנ') בהקמת הסינדיקט הראשון של קולנוענים במצרים. מזרחי שימש כמזכיר איגוד הקולנוע המצרי.
לאורך הקריירה הממושכת שלו הוא היה הבמאי של למעלה מ-40 סרטים והמפיק של סרטים רבים נוספים, ביניהם גם מספר סרטים ביוונית. הוא היה דמות חשובה בתעשיית הקולנוע המצרית של שנות ה-30 של המאה ה-20. ב-1928 הקים את אולפני טוגו באלכסנדריה וב-1939 העבירם לגיזה שליד קהיר.
למרות חלוציותו ותרומתו לתרבות המצרית, והפגנת הפטריוטיות בסרטיו, בשנת 1952 נאלץ מזרחי להימלט ממצרים. זאת בעקבות מהפכת הקצינים החופשיים שהביאה לגירוש יהודי מצרים 4 שנים לאחר מכן. בהיותו בעל אזרחות איטלקית הוא התיישב ברומא. ב-1961, הוא איבד את הזכויות על הסרטים שהפיק ונכסי החברה שלו נלקחו ממנו. שני האולפנים בבעלותו במצרים הולאמו על ידי המשטר של נאצר. שדרנים מצריים הסירו את שמו מהקרדיטים לסרטיו בעת שידורם בטלוויזיה. עם זאת, לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים החלטה זו התהפכה, והוא זכה לקבל קרדיט עבור יצירותיו.
קריירה > שילוב יהודים

מזרחי שילב בסרטיו שחקנים יהודים רבים ומוטיבים מחיי הקהילה היהודית. למשל חוזרת המילה הייחודית "כפרה", כאשר דבר מה היה נשבר. בנוסף, בכמה מסרטיו השתתף השחקן היהודי ליאון אנג'ל, המכונה בשם הבמה שאלום, אשר נובע מהמילה העברית "שלום". שאלום שיחק בכמה מסרטיו הקומיים של מזרחי. סרטים אלה מציגים בין היתר, דו־קיום הרמוני בין משפחה יהודית למשפחה מוסלמית, עד שהן אפילו עוברות לגור יחדיו באותו בית. עם זאת, מזרחי ניסה לשלב את ההיבט היהודי בתוך התרבות המצרית הכללית ולא להתמקד באורח החיים היהודי. כלומר להדגיש את המשותף בין היהודים על המוסלמים, ולאו דווקא את הייחוד היהודי. לכן הוא שילב בסרטיו את חגיגות "שאהם אל ניאסם", חג אביב שמקורו קופטי אך נחגג בקרב כלל העדות במצרים, ולא את חג האביב היהודי, "פסח". באופן דומה, מזרחי מציג טקס חינה מסורתי של כלה יהודייה, כפי שמקובל גם בדתות אחרות, אך לא את טקס החופה היהודי.
ב-1946 הואשם מזרחי על ידי העיתון המצרי "אל-מסבח", בכך שסיפק סיוע טכני בדיבוב לערבית עבור שני סרטים ציוניים, "בית אבי" (הרברט קליין, 1947) ו"אדמה" (הלמר לרסקי, 1947). סרטים אלה הוצגו כ"תעמולה ציונית" עבור יהדות ארצות הברית.
אחרית דבר

רבים מסרטיו של מזרחי זכו לפופולריות גדולה.
בשנת 2006 המוסד ביבליותיקה אלכסנדרינה דירג את 100 הסרטים המצרים החשובים של כל הזמנים, ודירג את סרטו של מזרחי, "עות'מאן ועלי" (عثمان وعلى ; 1939), במקום הרביעי.
דבורה סטאר, פרופסור לספרות וקולנוע ערבית מודרנית ועברית בחוג ללימודי המזרח הקרוב ומנהל התכנית למדעי היהדות באוניברסיטת קורנל, כתבה ספר אודות חייו בשם "טוגו מזרחי ויצירת הקולנוע המצרי", בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה.
פילמוגרפיה > סרטים דוברי ערבית

1930: קוקאין, נקרא גם "התהום"

1932: 5001 

1933: בני מצרים 

1934: שני הנציגים 

1935: דוקטור פרחאת 

1935: שלום המתורגמן 

1935: המלח 

1936: מאה אלף פאונד 

1936: משמר הצריפים 

1937: יותר מדי כסף הוא מטרד 

1937: שלום הספורטאי 

1937: השעה שבע 

1938: הטלגרם 

1938: זה הטבע שלי! 

1939: עותמאן ועלי 

1939: הלוו לי שלושה פאונד 

1939: לילה גשום 

1940: הקבלן הראשי 

1940: לבה של אישה 

1941: שלושת המוסקטרים 

1941: לילה מהכפר 

1941: אלף לילה ולילה 

1941: לילה תלמידת בית הספר 

1942: לילה 

1942: עלי באבא וארבעים הגנבים 

1943: הדרך הנכונה 

1943: יחי נשים! 

1944: לילה בחושך 

1944: שקרים, שקרים! 

1944: נור אדין ושלושת המלחים 

1945: סלמה 

1945: יחי הגברים!
פילמוגרפיה > סרטים ביוונית

1937: דוקטור אפמינונדס 

1938: ילדה פליטה 

1938: כשהבעל נעדר 

1943: קפטן סקורפיון
פילמוגרפיה > סרטים בהפקת טוגו מזרחי שבוימו בידי אחרים

1944: בנו של הנפח 

1944: רחוב מוחמד עלי 

1945: הופעות 

1945: האמן הגדול 

1945: סיפור אהבה 

1946: השגחה אלוהית 

1946: רכבת אהבה 

1946: מלכת היופי
הערות שוליים

↑  בן-עמי שילוני, The Jews & the Japanese: The Successful Outsider, עמ' 146
↑  יגאל נזרי, חזות מזרחית: הווה הנע בסבך עברו הערבי, הוצאת בבל, 2004
1 2  הכיוון מזרח, מהדורות 6-9, הוצאת בימת קדם לספרות, 2003, (עמ' 11)
1 2  ג'ובאני וימרקטי, Togo Mizrahi: The stateless pioneer of Egyptian cinema, אל-ערבי אל-ג'דיד, ‏20 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  ראובן שניר, זמן יהודי חדש: תרבות יהודית בעידן חילוני - מבט אנציקלופדי (עמ' 198), זמן יהודי חדש, כתר הוצאה לאור, ‏2007
↑  דבורה סטאר, Togo Mizrahi and the Making of Egyptian Cinema, הוצאת אוניברסיטת קליפורניה, ‏2020 (באנגלית)
↑  Togo Mizrahi, באתר bibalex.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb18008744r (data)  GND: 1225047196  VIAF: 300242292   WorldCat (עם VIAF): 300242292
יהודה אונגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ה'תרכ"ב
 פטירה:  י"ז בסיון ה'תרצ"ט (בגיל 77 בערך)
 מקום פעילות:  סוקולוב פודלסקי, ריישא, ניימארקט
 השתייכות:  חסידיים
 תפקידים נוספים:  משפיע חסידי
 רבותיו:  אביו רבי יעקב יצחק אונגר
 
רבי יהודה אונגר (ה'תרכ"ב – י"ז בסיון ה'תרצ"ט) היה רב בעיר סוקולוב פודלסקי, ריישא וניימארקט.
ביוגרפיה

רבי יהודה נולד בשנת ה'תרכ"ב לרבי יעקב יצחק אונגר מדז'בנה ולחנה בתו של רבי מאיר הורוביץ מדזיקוב (האמרי נועם). נישא לחנה בתו של רבי יהושע העבינשטרייט המכונה 'חריף׳, לאחר פטירת חותנו בתרנ״א נתמנה לרב בסוקולוב על מקומו, לאחר השריפה הגדולה בסוקלוב בתרס״ה כאשר רוב תושביה עזבו אותה עבר לגור בעיר ריישא. בסוף ימיו נתקבל לרבה של ניימארקט.
רבי יהודה נפטר בי"ז בסיון ה'תרצ"ט בעיר וינה בירת אוסטריה, בנו רבי נפתלי מילא את מקומו ברבנות ניימארקט עד שנרצח בשואה.
צאצאיו

רבי נפתלי אונגר, ממלא מקום אביו ברבנות ניימארקט (נרצח בכ"ג בסיון ה'תש"ב)
אשת רבי מנשה הורוביץ מדזשולין (היא ובעלה נרצחו בשואה)
ראו גם

חסידות דומברובה
הערות שוליים

↑  בנו של רבי ישראל אלימלך אונגר מדומברובה