stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
י' פ' סטון
ספריו בתרגום לעברית

א. פ. סטון, משפטו של סוקרטס, מאנגלית: שמעון בוזגלו, ספרי עליית הגג/ידיעות ספרים, 2015
ראו גם

משפט סוקרטס
הערות שוליים

↑  The Top 100 Works of Journalism In the United States in the 20th Century באתר אוניברסיטת ניו יורק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007510088205171  PLWABN: 9810689752705606  BIBSYS: 90271123  BnF: cb121855256 (data)  CiNii: DA02254892  GND: 119122065  ISNI: 0000 0001 1082 0967  LCCN: n50010564  NDL: 00475684  NKC: mzk2014826185  NLA: 36581817  NLG: 65829  NLK: KAC200700158  NSK: 000391942  NTA: 071323260  RERO: 02-A003867371  SNAC: w6m353fd  SUDOC: 030441242  Trove: 382278  VIAF: 109581920   WorldCat (עם VIAF): 109581920
היריבות בין בית"ר ירושלים לבין הפועל תל אביב

היריבות בין בית"ר ירושלים לבין הפועל תל אביב היא אחת היריבויות הוותיקות והטעונות ביותר בכדורגל הישראלי, ולא אחת קרה שמפגשים אלו הובילו לגילויי אלימות בין מחנות האוהדים, ואף במגרש בין שחקני הקבוצות.
היסטוריה

היריבות בין שתי הקבוצות סובבת סביב הרקע הפוליטי-האידאולוגי המנוגד בין מרכזי הפועל ובית"ר ועל האופן בו שניהם הצטיירו במשך השנים בציבור הישראלי - הפועל הוא איגוד ספורט המזוהה עם השמאל הפוליטי בישראל וככזה הוא ייצג את המעמד הגבוה, הממסד האשכנזי וההסתדרות. בית"ר הוא איגוד ספורט המזוהה עם הימין וככזה הוא ייצג באופן מסורתי את השכבות החלשות ומאבקם בממסד, ציבור המזרחים ואת התנועה הרוויזיוניסטית. בשל סיבה זו לא אחת קורה שבמשחקים נוכחים חברי הכנסת, שרים ואפילו ראשי ממשלה משני קצות הקשת הפוליטית, בעיקר בתקופת בחירות. בשנות ה-90 חלה הפרטה והמועדונים עברו לבעלות פרטית, מה שמעט שיכך את הפן הפוליטי-חברתי, אך במשך השנים המוטיב הפוליטי חזר ביריבות בין הקבוצות בעיקר בקרב אוהדיה ודרך המועדונים, מה שהפך ליריבות היסטורית מסורתית בין הקבוצות לאורך השנים. במשחקים בין הקבוצות קיימים לעיתים קרובות עימותים מילוליים ולעיתים אף פיזיים. ב-3 באוקטובר 2015 אוהד הפועל תל אביב הותקף באמצעות פטיש בראשו ונפצע באורח קשה במהלך קטטה ביו ארגון האוהדים לה פמיליה, לארגון האוהדים של הפועל. במרץ 2018 נגזרו עונשי מאסר של עד עשר שנים על שישה משתתפים בתקיפה זו.
היסטוריית המפגשים > בליגה > סטטיסטיקה

רצף הניצחונות הגדול ביותר של הפועל הוא 8 ניצחונות רצופים, ו-18 משחקים ללא הפסד במפגש זה. בית"ר השיגה 4 ניצחונות רצופים ו-9 משחקים ללא הפסד. הניצחון הגדול ביותר במפגש בין הקבוצות במסגרת הליגה הבכירה הוא 5-1, כאשר בית"ר עשתה זאת פעם אחת (ב-2024). ניצחונות נוספים בהפרש של ארבעה שערים הוא בתוצאה 0-4, כאשר הפועל עשתה זאת פעמיים (ב-1996 וב-2009), ובית"ר עשתה זאת פעם אחת (ב-1993). המשחק שהניב את מספר השערים הגבוה ביותר נערך בעונת 2009/2010 והסתיים בתוצאה 3-4 להפועל.
מאז תחילת המפגשים עד ל-27 באפריל 2024 נערכו 130 מפגשים בין הקבוצות, כאשר הפועל ניצחה ב-54 מפגשים, בית"ר ניצחה ב-41 מפגשים, ו-35 מפגשים הסתיימו בתיקו. יחס השערים הוא 144-167 לטובת הפועל.
היסטוריית המפגשים > בגביע המדינה

במסגרת גביע המדינה הקבוצות נפגשו סה"כ 12 פעמים (1 מהם היה מפגש כפול). המפגש הראשון נערך בגביע של עונת 1954/1955 בתאריך ה-26 במרץ 1955, אז הדיחה הפועל את בית"ר בסיבוב ג' שלה גביע בתוצאה 0:5 (תוצאת השיא במפגשים בין הקבוצות במסגרת זו). לאחר מכן נפגשו הקבוצות שלוש פעמים בגביעים של 1971, 1972 ו-1983, שלושתם בשלב רבע הגמר, כאשר פעמיים הפועל ניצחה ופעם בית"ר.
בעונת 1988/1989 בגביע המדינה בשלב שמינית הגמר נפגשו הקבוצות למפגש כפול שהונהג בתקופה זו. בבית ניצחה הפועל במפגש הראשון 0:2, אך הפסידה 5:0 במפגש השני והודחה על ידי בית"ר שגם זכתה להניף את הגביע באותה העונה.
בעונות 1998/1999 ו-1999/2000 נפגשו הקבוצות בגמר גביע המדינה פעמיים, ובשני המפגשים יצאה הפועל כשידה על העליונה אחרי שוויון בתום 120 דקות ודו-קרב בעיטות פנדלים.
בעונת 2007/2008 זכתה בית"ר באליפות, וכמו בעונות 1999 ו-2000 שוב נפגשו היריבות בגמר גביע המדינה ושוב הוא הוכרע בדו-קרב פנדלים, והפעם ידה של בית"ר הייתה על העליונה ובית"ר זכתה בדאבל ראשון בהיסטוריה שלה על חשבון הפועל.
לאחר מכן נפגשו הקבוצות שתי עונות רצופות בשלב רבע הגמר בגביעים של עונות 2009/2010 ו-2010/2011 ובשניהם הייתה ידה של הפועל על העליונה, כשבאחרון מביניהם מנצחת הפועל 1:0 משער בפנדל שנוי במחלוקת בדקה ה-88, שעורר את זעם האוהדים והשחקנים וגרם למהומה גדולה בסוף המשחק.
סה"כ במסגרת זו נפגשו הקבוצות 12 פעמים (3 פעמים במסגרת גמר הגביע), ב-9 בהם יצאה הפועל מנצחת (2 מהם בדו-קרב פנדלים), וב3 מהם בלבד בית"ר ניצחה (2 מהם בדו-קרב פנדלים).
| רשימת המפגשים במסגרת הגביע (החל מקום המדינה)> עונה | רשימת המפגשים במסגרת הגביע (החל מקום המדינה)> סיבוב | רשימת המפגשים במסגרת הגביע (החל מקום המדינה)> תאריך | רשימת המפגשים במסגרת הגביע (החל מקום המדינה)> מגרש | רשימת המפגשים במסגרת הגביע (החל מקום המדינה)> תוצאה | רשימת המפגשים במסגרת הגביע (החל מקום המדינה)> כובשי השערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1954/1955 | סיבוב ג' | 26 במרץ 1955 | אצטדיון באסה |  5–0 להפועל  | פנחס יהודיוף (4), רחביה רוזנבוים |
| 1970/1971 | רבע גמר | 22 במאי 1971 | אצטדיון ימק"א | 0–0 |  |
| 1971/1972 | רבע גמר | 9 בספטמבר 1972 | אצטדיון ימק"א |  2–1 להפועל  | לבית"ר: ארצי בן יעקב ; להפועל: יעקב רחמינוביץ' (2) |
| 1982/1983 | רבע גמר | 25 באפריל 1983 | אצטדיון בלומפילד |  2–0 להפועל  | משה סיני (2) |
| 1988/1989 | שמינית גמר | 3 במאי 1989 | אצטדיון בלומפילד |  2–0 להפועל  | דוד שרביט, מוריס ז'אנו |
| 1988/1989 | שמינית גמר | 16 במאי 1989 | אצטדיון ימק"א |  5–0 לבית"ר  | אורי מלמיליאן (2), אלי יאני, יעקב פלד, רונן רוקמן |
| 1991/1992 | סיבוב ז' | 10 במרץ 1992 | אצטדיון טדי |  1–0 להפועל  | יובל פילוס |
| 1998/1999 | גמר | 19 במאי 1999 | אצטדיון רמת גן | 1–1 | לבית"ר: ניר סביליה ; להפועל: שלום תקווה |
| 1999/2000 | גמר | 17 במאי 2000 | אצטדיון רמת גן | 2–2 | להפועל: דיאן ראצ'וניצה, סלים טועמה ; לבית"ר: ויקטור פאצ'ה (2) |
| 2007/2008 | גמר | 13 במאי 2008 | אצטדיון רמת גן | 0–0 |  |
| 2009/2010 | רבע גמר | 13 באפריל 2010 | אצטדיון בלומפילד |  2–0 להפועל  | דדי בן דיין, גילי ורמוט |
| 2010/2011 | רבע גמר | 20 באפריל 2011 | אצטדיון בלומפילד |  1–0 להפועל  | טוטו תמוז (פ) |
היסטוריית המפגשים > במסגרות אחרות

הקבוצות נפגשו עוד 13 פעמים במסגרת גביע הטוטו (4 ניצחונות להפועל, 5 ניצחונות לבית"ר ו-4 תוצאות תיקו) ובנוסף נפגשו פעם אחת באלוף האלופים לעונת 1985/1986 אז ניצחה בית"ר (מחזיקת הגביע) את הפועל (האלופה) 2:1.
מעברי שחקנים בולטים

מעבר של שחקנים בין הקבוצות נתפס בעיני אוהדי הקבוצות כ"בגידה", וזוכה לעיתים לתגובות עוינות מצד הקהלים. המקרים הבולטים ביותר היו של - יוסי אבוקסיס ושמעון גרשון:
יוסי אבוקסיס גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, אך עבר במספר מועדונים לפני שהגיע לבית"ר, שם עשה את פריצת הדרך שלו כשחקן. אבוקסיס ביסס את מעמדו כמנהיג הקבוצה, אותה הוביל לשתי אליפויות רצופות, והפך לאחד השחקנים האהובים ביותר במועדון. לקראת עונת 2001/2002 חזר אבוקסיס להפועל, דבר שגרר תגובות עוינות מצד אוהדי בית"ר, אשר התקשו לסלוח על המעבר במשך שנים רבות. לאחר 20 שנה בהן זכה ליחס עוין מצד אוהדי בית"ר, חזר אבוקסיס בשנת 2022 למועדון כמאמן הקבוצה, ואף הוביל אותה לזכייה בגביע המדינה בעונה שלאחר מכן, דבר שהשכיח אצל רבים מאוהדי הקבוצה את הטינה שהייתה כלפיו במשך השנים. עם זאת, בתחילת 2024 התפטר אבוקסיס מאימון הקבוצה באופן מפתיע, וכעבור כשבוע מונה למאמן הפועל תל אביב, מה ששוב נתפס כ"בגידה" וגרם לכעס רב בקרב אוהדי הקבוצה.
שמעון גרשון גדל גם הוא במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, והפך עם השנים למנהיג הקבוצה הבוגרת ולאהוב הקהל, ובהמשך אף מונה לקפטן הקבוצה. גרשון, אשר גדל במועדון והיה לשחקן מוביל, הגיע למעמד של "סמל" בקרב אוהדי הקבוצה. עם זאת, לקראת עונת 2006/2007 עבר גרשון לבית"ר ירושלים. לטענת אוהדי הפועל, חתם גרשון בבית"ר מסיבות כלכליות, דבר דבר שהעצים עוד יותר את תחושת הכעס והבגידה כלפיו, אשר עליה התקשו לסלוח אוהדי הפועל במשך שנים ארוכות. במשחק הראשון בין הקבוצות שהתקיים לאחר המעבר, זרקו אוהדי הפועל דולרים מזויפים על גרשון וקראו לעברו "תמות עם הכסף".
הערות שוליים

↑  ברהנו טגניה, ‏תיעוד: "לה-פמיליה" לפני התקיפה, באתר ‏מאקו‏, 7 באוקטובר 2015
↑  אלון חכמון, ‏‏אחד ממנהיגי ארגון "לה פמיליה" נידון לעשר שנות מאסר בפועל, באתר ספורט1, 29 במרץ 2018
↑  אופיר סער‏, מהומה גדולה בתום משחק רבע הגמר בין הפועל תל אביב ובית"ר ירושלים, באתר וואלה, 19 באפריל 2011
↑  3–2 להפועל בפנדלים
↑  3–1 להפועל בפנדלים
↑  4–2 להפועל בפנדלים
↑  5–4 לבית"ר בפנדלים
ארמנד עמרם לוגסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביולי 1933 
 פטירה:  15 ביולי 2010 (בגיל 76) 
 ענף מדעי:  רפואת שיניים, הנדסת חומרים
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פאס (1951-1955)   אוניברסיטת טולוז (1955-1959)   אוניברסיטת פנסילבניה (1959-1968)   אוניברסיטת נורת'ווסטרן (1968-1971)
 מוסדות:  אוניברסיטת פנסילבניה (1962-1968)   אוניברסיטת נורת'ווסטרן (1968-1971)  אוניברסיטת הפסיפיק (1971-2010)
 בת זוג:  רות אן לוגסי
 מספר צאצאים:  2
 תרומות עיקריות
 שיטת אומדן לאובדן עצם בלסת
 
ארמנד עמרם לוגסי (23 ביולי 1933 – 15 ביולי 2010) היה פרופסור יהודי-צרפתי ואמריקאי לרפואת שיניים באוניברסיטת הפסיפיק (אנ').
קורות חיים

לוגסי נולד למשפחה יהודית בעיר קניטרה שבצפון מרוקו. בנעוריו נודע כאצן בטרם עבר עם משפחתו לצרפת. לוגסי חזר למרוקו ועבר לפאס, בה השלים תואר ראשון בפילוסופיה ב-1955. הוא חזר לצרפת ולמד תואר ראשון ברפואת שיניים באוניברסיטת טולוז, אותו סיים ב-1959. ארמנד ואחיו, ליאון (לימים פרופסור לעיצוב תעשייתי), למדו אנגלית מצפייה בסרטים מצוירים, במערבונים ומשינון פרסומות.
לאחר מכן עבר לארצות הברית, ונרשם לתואר שני דוקטור לרפואה ברפואת שיניים באוניברסיטת פנסילבניה, אותו השלים ב-1962. באותה העת הוא עסק ברפואת שיניים בפילדלפיה.
ב-1968 השלים תואר דוקטור בפילוסופיה בחקר החומרים באוניברסיטת פנסילבניה, והחל לעבוד באופן אקדמי, באוניברסיטת נורת'ווסטרן בין השנים 1968-1971. ב-1971 עבר ללמד רפואת שיניים באוניברסיטת הפסיפיק, בה לימד כארבעה עשורים.
ב-1981 זכה לוגסי בפרס "היועץ הפקולטטי המצטיין", מטעם איגוד האקדמאים האמריקאי של מקצועות רפואת השיניים. ב-1985 סייע לסטודנט, שלימים יהפך לפרופסור במחלקה בבית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת הפסיפיק, לעבור את בחינות הגמר האקדמיות שלו, לאחר שזה עבר תאונת אופנוע שפגעה ביכולתו הפיזית דאז - אותו הסטודנט הודה לו כשנכנס לתפקיד כעשור לאחר מותו של לוגסי. במהלך לימודיו בארצות הברית היה לוגסי חבר בארגון הגג של רופאי השיניים בארצות הברית (אנ').
לוגסי היה אחד מצמד מפתחי טכניקת M-L Scale. בצד העסקי, ניהל לוגסי מרפאה בנובטו, קליפורניה.
חיים אישיים

ארמנד נולד למשה לוגסי ופיבי לבית אוחיון, והיה אח לליאון, גלוריה (רופאה בעצמה) ונינט. לוגסי היה נשוי במשך 44 שנים לרות, והקים עימה משפחה.
לוגסי היה רץ מרתון ורוכב אופניים. הוא השתתף בריצות מרתון רבות, כולל כאלה שבהן נשא על עצמו אמצעים להפצת ידע על רפואת השיניים, והשלים מרוצי אופניים של 100 מיילים (160 קילומטרים) ו-200 מיילים (320 ק"מ).
הערות שוליים

↑  Armand Lugassy Obituary (2010) - Legacy Remembers, Legacy.com
↑  University of the Pacific, 1985/1987 University of the Pacific School of Dentistry Catalog, https://scholarlycommons.pacific.edu/, ‏6-1-1985
1 2 3  University of the Pacific, 1981/1983 University of the Pacific School of Dentistry Catalog, Scholarly Commons, עמ' 22
1 2  Leon Judah Lugassy, Carr Funeral Home (באנגלית)
1 2  Manager of New Product Development, public.websites.umich.edu
1 2 3  Armand Lugassy Obituary (2010) - Novato, CA - Marin Independent Journal, Legacy.com
↑  Eugene P. Lautenschlager, Armand A. Lugassy, Porosity in Set Dental Amalgam, Journal of Dental Research 49, 1970-06, עמ' 1414–1416 doi: 10.1177/00220345700490064201
↑  Armand Amram Lugassy, Mechanical and viscoelastic properties of cow bone and sperm whale dentin studied under compression, Ph.D. in Metallurgy and Materials Science, Graduate School of Arts and Sciences, University of Pennsylvania, 1968. Thesis, באתר OCLC (באנגלית)
1 2 3 4  University of the Pacific, Dugoni School of Dentistry Remembers Dr. Armand Lugassy, Contact Point 90, 2010, עמ' 6
↑  DENTSPLY, FACULTY ADVISOR AWARD RECIPIENTS
↑  Angelique Bannag, Alumni Profile | Dr. Eric Curtis ’85 Making Familiar Things New – Contact Point, ‏2020-05-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Marquis Who's Who, LLC, Who's who in the West - כרך 14, עמ' 405, באתר www.google.com, ‏1974
מייק רובינוביץ'

מייק רובינוביץ' הוא אתלט בעבר יהודי-דרום אפריקאי, פעמיים ברציפות אלוף המכביה ושיאן המכביה (השלישית 1950 והרביעית 1953) בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר.
קורות חיים

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכה רובינוביץ' בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בשיא מכביה חדש של 16:02.8 דקות, לפני האקר (16:13.4 דקות) וש. עמרני (16:15.6 דקות), שניהם מישראל ובריצת 10000 מטר בתוצאה של 34:03.6 דקות, לפני האקר (34:25.4 דקות) וארליך מבריטניה (35:39.5 דקות).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכה רובינוביץ' בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בשיא מכביה חדש של 15:46.4 דקות, לפני יוסף סלמה (15:55.6 דקות) ובנימין סאדק (16:29.5 דקות), שניהם מישראל ובריצת 10000 מטר בתוצאה של 33:10.6 דקות, לפני ישראל אסולין מישראל (34:33.4 דקות) ופרניצי מטורקיה (36:47.4 דקות) ובכך הגן על תאריו.
חייו האישיים

רובינוביץ' מתגורר ביוהנסבורג ועבד כרופא שיניים.
הערות שוליים

↑  3 שיאי "מכבי העולמי" בתחרויות הא"ק, הבקר, 1 באוקטובר 1950
1 2  דן פחטר, שיאים והישגים ב"מכביה", דבר, 2 באוקטובר 1953
↑  1953: שיאים והישגים מעולים, דבר, 3 ביולי 1977
טריאסטה

טריאסטה (באיטלקית: Trieste; בסלובנית: Trst; בגרמנית: Triest) היא עיר נמל בצפון-מזרח איטליה, המשמשת כבירת המחוז האוטונומי פריולי-ונציה ג'וליה מאז 1963, וכבירת נפת טריאסטה. בסוף ינואר 2019 מנתה אוכלוסיית העיר 203,234 תושבים.
לטריאסטה עבר מפואר כעיר נמל וכמרכז מסחרי וכלכלי באזורה, והיא שימשה כנמל העיקרי של אוסטריה משך מאות שנים. במהלך מאתיים השנים האחרונות של השלטון האוסטרי, החזיק הנמל במעמד של אזור סחר חופשי, ובחלק מהזמן אף הוחל מעמד זה על העיר כולה. טריאסטה הייתה ונותרה מוקד חשוב של ענף הביטוח האיטלקי והבינלאומי, והתפתחה בה קהילה יהודית עשירה שלמרות גודלה הצנוע הוציאה מקרבה מספר לא מבוטל של אישים מפורסמים.
כיום, טריאסטה היא עיר שוקקת, ומעמדה כנמל חופשי אושר על ידי האיחוד האירופי. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 היא הפכה למרכז מחקר וחינוך בינלאומי מהשורה הראשונה.
גאוגרפיה

טריאסטה ממוקמת על מישור קארסו (Carso) הצר, בקצה מפרץ טריאסטה (באיטלקית: Golfo di Trieste, בסלובנית: Tržaški zaliv) שהוא שלוחה של מפרץ ונציה בים האדריאטי. העיר שוכנת בשולי אזור קראס שהעניק את שמו לתופעת הקרסט וסמוך אליה, מצפון, נמצאת המערה התיירותית הגדולה בעולם, גרוטה ג'יגאנטה. הקרקע עשויה בעיקרה מאבן גיר ומטרה רוסה המתאימה לגידול גפנים. היין המקומי, ה"קארסו" (Carso), נמצא תחת פיקוח רשמי (Denominazione di origine controllata) מאז 17 ביולי 1985. היין הלבן, "קארסו מלוואסיה" (Carso Malvasia), מיוצר מענבי מלוואסיה איסטריאנה (Malvasia Istriana), ואילו היין האדום, "קארסו טרנו" (Carso Terrano) – מענבי טרנו.
מבחינה פיזית נמצאת העיר, יחד עם הנפה כולה, על רצועה צרה באורך של 35 ק"מ וברוחב מרבי של כ-7 ק"מ, ששולחת איטליה כאצבע אל תוך סלובניה. סלובניה מקיפה את שטח הנפה מכל צדדיה, למעט מצידה המערבי, שבו היא גובלת בים ולמעט קו התפר בינה לבין איטליה. העיר מוקפת במספר עיירות המהוות חלק מהאזור האורבני שלה, ובהן מוג'ה (Muggia) וסן דורליגו דלה ואלה (San Dorligo della Valle) מדרום, סז'נה (Sežana) שבסלובניה ומונרופינו (Monrupino) מצפון, וזגוניקו (Sgonico) ודואינו-אוריסיניה (Duino-Aurisina) מצפון-מערב. שכונות העיר מקיפות את הנמל בצורת חצי סהר ומטפסות על הגבעות הנמוכות שממזרח לה.
אקלים

טריאסטה נהנית מאקלים סובטרופי גשום עם יותר מ-1,100 מ"מ משקעים בממוצע בשנה. טמפרטורת המקסימום הממוצעת נעה בין C°‏ 8 בחורף ל-C°‏ 29 בקיץ. טמפרטורות המינימום הממוצעות הן C°‏ 1- ו-C°‏ 17 בהתאמה.
טריאסטה מתאפיינת במשטר רוחות אופייני הכולל את המיסטרל, הבורה והשירוקו. רוחות המיסטרל נושבות בעונת הקיץ מכיוון הים אל העיר ומצננות אותה. בחורף נושבות לעיתים רוחות בורה קרות ויבשות מכיוון צפון-מזרח, העשויות להגיע למשבים במהירות של עד 100 קמ"ש. רוחות השירוקו מגיעות מכיוון מזרח-דרום-מזרח, והן נושאות עמן אוויר לח וחם המלווה בעננות כבדה ובמשקעים.
נתוני הטמפרטורות, המשקעים והרוחות בשדה התעופה הסמוך לעיר הם כדלקמן:
| חודש | ינואר | פברואר | מרץ | אפריל | מאי | יוני | יולי | אוגוסט | ספטמבר | אוקטובר | נובמבר | דצמבר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| טמפרטורת מקסימום ממוצעת C° | 8 | 10 | 13 | 17 | 22 | 26 | 29 | 28 | 25 | 20 | 13 | 9 |
| טמפרטורת מינימום ממוצעת C° | 1- | 1 | 3 | 6 | 11 | 14 | 17 | 16 | 13 | 8 | 4 | 0 |
| משקעים (מ"מ) | 83 | 77 | 75 | 98 | 93 | 105 | 75 | 103 | 109 | 103 | 111 | 96 |
| משטר הרוחות | מזרח | מזרח | דרום-דרום-מערב | דרום-דרום-מערב | דרום-דרום-מערב | דרום-דרום-מערב | דרום-דרום-מערב | דרום-דרום-מערב | דרום-דרום-מערב | מזרח | מזרח | מזרח |
היסטוריה > מהעת העתיקה עד שלטון בית הבסבורג

האזור שבו שוכנת טריאסטה היה מיושב על ידי שבט הקרנים באלף ה-3 לפנה"ס. שמם של הקרנים, שבט הודו-אירופי, השתמר בשמו של חבל הקראס. לאחריהם התיישבו באזור ההיסטרים, שבט אילירי שהעניק את שמו לחצי האי איסטריה. לקראת תחילת האלף ה-2 לפנה"ס יושב האזור על ידי הוונטים האדריאטים (ביוונית: Ενετοί, בלטינית: Veneti), שבט איטלי שדיבר ונטית, שפה הודו-אירופית מבודדת.
בשנת 177 לפנה"ס כבר היה האזור לחלק מהרפובליקה הרומית, ובזמנו של יוליוס קיסר הוענק לעיר, שכונתה טרגסטה (Tergeste), מעמד של קולוניה (כיום נקראת טריאסטה בשם זה רק בלטינית וביוונית – Τεργέστη). יוליוס קיסר הזכיר את שם העיר בחיבורו אודות המלחמות הגאליות (Commentarii de bello Gallico). העיר השתרעה באותה עת על הגבעה שנקראה לימים על שם יוסטוס הקדוש (Colle di San Giusto). טרגסטה התפתחה לנמל חשוב בתקופת אוגוסטוס, שהורה על הקמת הנמל וחומות העיר בשנת 33 לפנה"ס לערך, ושכנה על צירי מסחר שקשרו בין הים האדריאטי מדרום לאלפים היוליאניים מצפון. עם זאת, במשך תקופה זו היא לא הצליחה להתחרות בחשיבותה של אקוויליה (פורלן Acuilee), כ-45 ק"מ צפונית-מערבית לה.
עם נפילת האימפריה הרומית המערבית בשנת 476, החליפה העיר ידיים ונשלטה על ידי האוסטרוגותים, הלומברדים והביזנטים, עד שב-774 הייתה לחלק מממלכתו של קרל הגדול יחד עם פריולי כולה, והשלטון האזרחי בה הופקד בידיו של בישוף העיר. החל ב-1081 הייתה העיר כפופה לאקוויליה, ולקראת סוף המאה ה-12 הפכה לעיר חופשית. ב-1202 השתלטה הרפובליקה של ונציה על טריאסטה. העיר נאבקה במשך 180 שנה עד שהשתחררה משליטת הוונציאנים. מאבק זה הסתיים בשנת 1382 כאשר העיר מסרה עצמה להגנתו של לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה.
היסטוריה > ממלחמת העולם הראשונה עד לאחר מלחמת העולם השנייה

עם סיום מלחמת העולם הראשונה והתפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, סופחה טריאסטה יחד עם איסטריה לאיטליה ב-1920, בהתאם להסכמות ברית לונדון הסודית מ-1915. הרוב האיטלקי בעיר חגג את הסיפוח, על אף שהעיר נותקה מהשטחים שסביב לה והפכה לעיר ספר ללא עורף טריטוריאלי. עוד איבדה העיר את מעמדה כנמל העיקרי של האימפריה והפכה לעיר נמל איטלקית בינונית, אחת מני רבות. הסיפוח לווה בהתנכלות למיעוט הסלובני שמנה כרבע מאוכלוסיית העיר, ושיאה בהצתת בניין המרכז התרבותי הסלובני – "הבית הלאומי" (Narodni dom) – ב-13 ביולי 1920. השלטון הפשיסטי באיטליה המשיך במדיניות של איטליזציה ודיכוי המיעוטים הלאומיים, וב-6 בספטמבר 1930 הוצאו להורג בירייה ארבעה מחברי הארגון האנטי-פשיסטי הסלובני TIGR (ראשי תיבות של טריאסטה, איסטריה, גוריציה ורייקה) שהורשעו על ידי בית הדין המיוחד לביטחון המדינה (Tribunale Speciale per la sicurezza dello Stato). גזר הדין בוצע במחנה בסוביצה (Basovizza, סלובנית Bazovska gmajna) הסמוך לטריאסטה והארבעה היו לסמל להתנגדות הסלובנית לפשיזם.
עם כניעת איטליה במלחמת העולם השנייה, ב-8 בספטמבר 1943, והקמת ממשלת הבובות של הרפובליקה של סאלו, הוקם "האזור המבצעי החוף האדריאטי" (Operationszone Adriatisches Küstenland – OZAK) שכלל את צפון-מזרח איטליה וחלקים מסלובניה ומקרואטיה, וטריאסטה הייתה לבירתו. תחת פיקודו של אודילו גלובוצניק, קצין אס אס, הוקם ב-4 באפריל 1944 מחנה ריכוז בריזיירה די סן סאבה (Risiera di San Sabba, בסלובנית: Rižarna) הסמוכה לטריאסטה. במחנה, ששימש גם כמחנה השמדה, הוקמה משרפה, ונשלחו ממנו להשמדה יהודים, פרטיזנים ומתנגדי השלטון. כ-25,000 איש עברו דרך המחנה וכ-5,000 איש נרצחו בו באמצעות חבטה באלה בבסיס הגולגולת, בירי או בהרעלה באמצעות גז בכלי רכב סגורים שיועדו לכך. בשלהי 1943 הועברו לאזור טריאסטה צוותי מחנות המוות שנסגרו אז בפולין - טרבלינקה סוביבור ובלז'ץ בפיקודו של כריסטיאן וירט, על מנת להילחם בפרטיזנים ולהשמיד את יהודי האזור, וירט נהרג במאי 1944 ממארב של פרטיזנים. עם כיבוש העיר על ידי צבא הפרטיזנים היוגוסלבי של טיטו, פוצצו קציני אס אס את המחנה כדי לטשטש את עקבות מעשי הזוועה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 שימש המחנה לשיכון פליטים איטלקים שנמלטו מיוגוסלביה וכיום זהו מוזיאון ואתר לאומי.
ב-30 באפריל 1945 הרימו 3,500 לוחמי המחתרת האנטי-פשיסטית האיטלקית "התנועה לשחרור לאומי" (CLN – Comitato di Liberazione Nazionale) את נס המרד בעיר, והשתלטו על כולה למעט הנמל הישן, בניין בתי המשפט (Palazzo di Giustizia) וטירת יוסטוס הקדוש (Castello di San Giusto), שנותרו בשליטה גרמנית. למחרת, ב-1 במאי 1945, נכנסו היוגוסלבים לעיר, ויום לאחר מכן הגיעה לעיר גם האוגדה השנייה של צבא ניו זילנד. באותו יום נכנעו הגרמנים. היוגוסלבים, שהתכוונו לספח את העיר לארצם, החלו במבצע מאסרים שהופנה גם כנגד חברי ה-CLN, ובמעשי טבח בעיר וברחבי איסטריה כולה, שנודעו כטבח פויבה. השם Foibe, נגזר מפויבה, תצורת בולענים אופיינית לנוף הקרסטי, שאליהם הושלכו גופות הקורבנות. מספר ההרוגים מוערך בין 2,000 ל-15,000. ב-12 ביוני 1945 נסוג הצבא היוגוסלבי מהעיר בלחץ בעלות הברית. תקופת השלטון היוגוסלבי בעיר מכונה "40 הימים של טריאסטה" (i quaranta giorni di Trieste), ועל התנגדותה לכיבוש במשך המלחמה עוטרה העיר ב"עיטור הזהב על גבורה צבאית" (Medaglia d'oro al valor militare), העיטור הצבאי הגבוה ביותר באיטליה.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

בעקבות החלטה 16 של מועצת הביטחון של האו"ם, הוקם אזור חופשי וצבא יוגוסלביה נסוג מהאזור. למרות נסיגתה מהעיר, לא ויתרה יוגוסלביה על טענתה לשליטה בה. ב-10 בפברואר 1947 נחתם חוזה פריז שבו הוקמה "הטריטוריה החופשית של טריאסטה" (באיטלקית: " Territorio libero di Trieste", בסלובנית: "Svobodno tržaško ozemlje"; בקרואטית: "Slobodni teritorij Trsta") על שטח של 738 קמ"ר. השטח חולק ל"אזור A" בצפון, בשטח של 222.5 קמ"ר, כולל העיר טריאסטה, שהיה בשלטון צבאי של צבאות בריטים ואמריקאים; ול"אזור B" בדרום, בשטח של 515.5 קמ"ר, שנשלט על ידי הצבא היוגוסלבי. הטריטוריה לא תפקדה מעולם כגוף עצמאי לחלוטין, אך באופן רשמי נשמר מעמדה והיא הנפיקה כסף ובולים משלה. הדיווחים באשר לגודל האוכלוסייה ולשיוכה האתני היו סותרים. הממשל האנגלו-אמריקאי בצפון העריך את אוכלוסיית אזור A בכ-310,000 תושבים ב-1949, מהם 239,000 איטלקים ו-63,000 סלובנים, אך האיטלקים טענו כי מספר הסלובנים נמוך בהרבה. ברוח דומה קבע מפקד יוגוסלבי מ-1945, שאמינותו מוטלת בספק, כי באזור B התגוררו 67,461 תושבים, שמתוכם פחות מ-30,000 היו איטלקים. מקורות איטלקיים העריכו את מספר התושבים האיטלקים ב-36,000 עד 55,000 איש.
על אף שהייתה בשליטת יוגוסלביה ולא תחת ברית המועצות, ציין אותה צ'רצ'יל כגבול השלטון הקומוניסטי בנאומו המפורסם בפולטון ב-5 במרץ 1946: "משטטין בים הבלטי ועד טריאסט בים האדריאטי נפל מסך ברזל החוצה את היבשת."
ב-1954 נחתם בלונדון הסכם הבנות שהעניק את הניהול האזרחי הזמני באזור A לאיטליה, ובאזור B – ליוגוסלביה, וטריאסטה שבה לאיטליה ב-26 באוקטובר 1954. המחלוקת בין הצדדים הגיעה לכלל סיומה המלא באמנת אוזימו מ-10 בנובמבר 1975, שהנציחה את המצב הקיים והעניקה לשתי המדינות ריבונות מלאה בשטח שניהלו.
עם כניסתה של סלובניה לאיחוד האירופי בשנת 2004, ואימוצה את אמנת שנגן בסוף 2007, נחלצה העיר מבידודה הגאוגרפי והכלכלי אשר נבע ממיקומה. הגבול בין סלובניה ואיטליה, המקיף את העיר כמעט מכל עבריה, חדל למעשה להתקיים, דבר המאפשר תנועה קלה וחלקה של בני-אדם ושל סחורות בין טריאסטה לסלובניה.
אוכלוסייה

אוכלוסיית טריאסטה גדלה במאה ה-19 באופן ניכר, בשל חשיבות העיר באימפריה האוסטרו-הונגרית. במחצית השנייה של המאה ה-20 חלה ירידה גדולה במספר תושבי העיר בשל בידודה הכלכלי ובשל הגירה אל הפרוורים. מגמה זו נמשכת גם בתחילת המאה ה-21.
לעיר נודע אופי קוסמופוליטי בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1910 דיברו רק מחצית מתושבי העיר איטלקית כשפתם הראשונה, וכשליש דיברו סלובנית וקרואטית. מאז אמצע המאה ה-20 רובם המכריע של תושבי העיר היו איטלקים, אך התגוררו בה עדיין מיעוטים סלובנים וקרואטים, וכן קבוצות קטנות של אוסטרים ויוונים. בתחילת המאה ה-21 נוצרו בעיר גם קהילות של אלבנים וסינים. בשנת 2006 התגוררו בטריאסטה 12,731 זרים, ואלה היוו 8.3% מכלל האוכלוסייה.
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה בעיר מאז שנת 1700:
טריאסטינו וטרג'סטינו

טריאסטינו (Triestino) וטרג'סטינו (Tergestino) הם שני ניבים שונים שאינם קשורים זה לזה ואשר התפתחו בטריאסטה ובסביבתה. הטרג'סטינו הוא ניב של פורלן ועל כן משתייך לענף הרטו-רומאני של משפחת השפות הרומאניות בעוד שהטריאסטינו הוא ניב של ונטית השייכת, כמו איטלקית, לענף האיטלו-רומאני.
רוב אוכלוסיית האזור דיברה בניב הטרג'סטינו עד סוף המאה ה-17. בתחילת המאה ה-18, עם עליית חשיבות העיר והגידול באוכלוסייתה, בעיקר בדרך של הגירה אליה, החלה נסיגה מהירה במעמדו של הטרג'סטינו, שפינה את מקומו לטריאסטינו. ניב זה התפשט מזרחה מוונטו אל פריולי-ונציה ג'וליה, והביא להכחדת הניב המקורי של האזור, אף כי משפחות האצולה בטריאסטה המשיכו לדבר טרג'סטינו עד אמצע המאה ה-18.
כיום דוברים טריאסטינו (Triestin בניב עצמו) 200,000 עד 300,000 איש. הניב הושפע על ידי הטרג'סטינו, ואימץ מילים ממוצא גרמני, סלובני ואפילו יווני.
כלכלה ותחבורה > כלכלה

טריאסטה משמשת כמרכז כלכלי ותעשייתי בצפון-מזרח איטליה. בעיר פעלה בורסה לניירות ערך המשמשת היום כמשכנה של לשכת המסחר העירונית, והעיר היא מרכזן של חברות הביטוח אסיקורציוני ג'נראלי (Assicurazioni Generali) ולויד אדריאטיקו (Lloyd Adriatico). התעשייה בעיר כוללת מפעלי מתכת, מספנות ותעשיית מזון כמו קפה "אילי" (Illy) ו"פסטה זרה" (Pasta Zara), ומדרום לעיר ממוקמים גני התערוכה (Fiera Trieste). בנמל עצמו נמצאים אסמי פולי הקפה הגדולים בעולם ופועלת בו בורסה מיוחדת לפולי קפה ירוקים. בעיר שוכנות רוב חברות הקפה הגדולות באיטליה.