פורשה 911
גרסאות > פורשה 911 קלאסיק (1963–1989)

בגרסתה הראשונה, הייתה הפורשה 911 לבעלת מנוע בוקסר אחורי מקורר אוויר, 6 צילינדרים בנפח 1991 סמ"ק ובעל הספק של 130 כוחות סוס. (זאת לעומת הפורשה 356 שהייתה בעלת מנוע ארבעה צילנדרים בנפח של 1600 סמ"ק ובעל הספק של 90 כוחות סוס). תיבת ההילוכים של המכונית הייתה תיבה ידנית בעלת ארבעה או חמישה הילוכים.
בשנת 1965 הופסק ייצור מכונית הפורשה 356 ,אך חברת פורשה הבינה כי עדיין ישנו ביקוש בשוק למכונית ספורט בעלת מנוע ארבעה צילינדרים ובמיוחד בארצות הברית, על כן הוצגה הפורשה 912, מחליפה ישירה לפורשה 356, אשר הציעה למעשה את מנוע הארבעה צילינדרים בנפח 1600 סמ"ק 90 כוחות סוס של הפורשה 356 בגוף של פורשה 911.
בשנת 1966 הציגה פורשה את גרסת ה-911S החזקה יותר כאשר הספקו של המנוע עלה ל-160 כוחות סוס. מנוע זה שכונה Type 901/20 שימש בתצורה מרכזית גם את גרסאות המרוצים של מכוניות הפורשה 904 וה-906 לאחר ששודרג להספק של 210 כ"ס, ממנו פותח גם מנוע ה-Type 901/21 בעל הספק 220 כ"ס בהזרקה דלק של הפורשה 910. בנוסף בשנה זו הציעה פורשה לראשונה חישוקי סגסוגת לגלגלים בעיצוב 5 צלעות ייחודי, אשר הפכו למזוהים עם דגם הפורשה 911 עד לסוף שנות ה-80.
בשנת 1967 הוצגה גרסת הטארגה (פירוש באיטלקית: מגן). הטארגה היא מכונית קבריולה למחצה, כאשר הגג ניתן להסרה באופן ידני ומאוכסן בבסיס מאחרי המושבים אשר נבנה מפלדת אל-חלד וזאת כדי לעמוד בתקינות השוק האמריקני החשוב ל-911. השם 'טארגה' נגזר משמו של מרוץ המכוניות טארגה פלוריו, מרוץ סיבולת בעל חשיבות רבה אשר היה נהוג להתקיים בסיציליה ובו פורשה ידעה הצלחות רבות, בכללן 11 אליפויות אשר מהוות את מירב הזכיות ליצרן רכב במרוץ זה. באותה שנה הוצגה גם ה-911T, גרסה חלשה יותר בעלת 110 כוחות סוס אשר החליפה את הפורשה 912. בנוסף שונה שמה של גרסת ה-130 כ"ס לפורשה 911L. עוד הוצגה גרסת ה-911R - גרסה מרוצים קלת משקל עם דלתות אלומיניום, בית ארכובה עשוי מגנזיום, ובעלת הספק מנוע של 210 כוחות סוס. גרסה זו יוצרה בגרסה מוגבלת מאוד של 20 יחידות בלבד.
באוגוסט 1968 הוצגה סדרת B אשר החליפה את הסדרה הראשונה של הפורשה 911. הדגם שהוצג היה 911E אשר החליף את דגם ה-911L, וכלל חידושים כגון מערכת הזרקת דלק, וחישוקי גלגלים וצמיגים גדולים יותר אשר שיפרו את אחיזת הכביש של המכונית.
באוגוסט 1969 הוצגה הסדרה השלישית לפורשה 911 סדרת C. בסדרה זו גדל בסיס הגלגלים הן ל-911 ולפורשה 912 מ-2211 מ"מ ל-2268 מ"מ, תרומה משמעותית לאחיזת הכביש הרגישה של המכונית. בסה"כ אורך המכונית לא השתנה אלא בסיס הגלגלים האחורי מוקם מחדש. לגרסת ה-S בסדרה זו הוצגה מערכת הזרקת דלק מכנית, כמו גם לגרסת ה-911E. נפח המנוע של המכונית הוגדל ל-2.2 ליטרים.
באוגוסט 1970 הוצגה סדרה D אשר שיווקה נמשך עד לשנת 1971. דגם ה-911E בעל מנוע ה-2.2 ליטר (מסדרת C,D) בעל תפוקה של 155 כ"ס ב-6200 סל"ד היה מהיר יותר בהאצה ל-160 קמ"ש מגרסת ה-S החזקה ממנה בעלת ה-180 כ"ס.
דגמי 1972–1973 מסדרת E המשיכו למעשה את אותן גרסאות קודמות, אלא עם מנועים חדשים אשר נפחם הוגדל ל-2341 סמ"ק, אלו הם למעשה הדגמים המוכרים בעגה כדגמי ה-2.4 ליטר (2.4L). דגמי ה-911E וה-911S היו בעלי הזרקה דלק מכנית בכל השווקים בעולם, לעומת ה-911T שהייתה בעלת מאייד, למעט דגם T נפרד ששווק לשוק האמריקני ולכמה שווקים אסייאתים, שם תקנות נוקשות על רמת פליטה מזהמת אילצו את חברת פורשה להתקין מערכת הזרקת דלק מכנית גם בדגם זה. עם העלאת נפח המנוע עלה גם מומנט הכוח של המנוע, על כן קיבלו דגמי ה-2.4L מערכת הילוכים חדשה וחזקה יותר, אשר נבנתה על בסיס מערכת ההילוכים של הפורשה 908 - מכונית מרוץ של החברה. בנוסף קיבל דגם ה-911S ספויילר חבוי מתחת הפגוש הקדמי אשר שיפר את יציבות המכונית במהירויות גבוהות. בהתחשב בעובדה שהמכונית שקלה 1050 ק"ג בלבד, דגם זה של ה-911S נחשב לעיתים כדגם ה-911 הטוב ביותר מן מבין הדגמים הסדירים של הפורשה 911 קלאסיק.
במקביל יוצרה בייצור מוגבל גם ה-911ST - מכונית מרוצים של פורשה, ייצור אשר נמשך בין 1970–1971, המכונית הייתה זמינה בשני מנועים שונים 2466 סמ"ק או 2492 סמ"ק בעלי הספק של 266 כ"ס, כאשר משקל המכונית הופחת ל-960 ק"ג. ה-911ST ידעה הצלחות רבות בזירות המרוצים, ביניהם מרוץ 6 השעות של דייטונה, מרוץ 12 השעות של סברינג, מרוץ 1000 הק"מ בנורבורגרינג, ומרוץ הטארגה פלוריו בסיציליה איטליה.
סדרה נוספת שהוצגה הייתה סדרה F עם מערכת הזרקת דלק מתמשכת K-Jetronic חדשה של חברת בוש ושיווקה נמשך בין השנים 1972–1973.