stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'נג חה

| --- | --- |

פסל של ג'נג חה במלאקה שבמלזיה
 לידה:  1371 מחוז יוּנאַן
 פטירה:  1433 (בגיל 62 בערך) נפטר בים במהלך ההפלגה האחרונה
 לאום:  סיני
 תקופת הפעילות:  1405–1433 (כ־28 שנים)
 מספר מסעות:  7
 אזורים שחקר:  דרום-מזרח אסיה, הודו, ציילון, המפרץ הפרסי, חצי האי ערב ומזרח אפריקה.
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
גֶ'נְג חֶה (בפין-יין: Zhèng Hé, ב-וייד-ג'ילס: Cheng Ho‏; מבוטא כ"צ'נג חה", IPA: ‏[ʈʂəŋ xɤ]‏; 1371–1433) היה אדמירל סיני שעמד בשנים 1405 - 1433 בראש שבע משלחות ימיות שיצאו מסין אל דרום-מזרח אסיה, האוקיינוס ההודי ומזרח אפריקה. הפלגות אלה, הידועות בכתבי התקופה בשם מסעות "ג'נג חה אל הים המערבי", הן עדות להישגים הטכנולוגיים הגבוהים של הסינים בבניין כלי שיט והשטתם, כמו גם בתחומים נוספים, אשר הקדימו את הישגי האירופים של עידן התגליות.
קורות חייו

ג'נג חה נולד ב-1371 במחוז יוּנאַן של ימינו, אז אחת הנחלות האחרונות של שושלת יוּאַן המונגולית, קודם שנכבשה על ידי חוֹנגווּ, מייסד שושלת מִינְג. הוא השתייך לקבוצה האתנית של סינים מוסלמים הקרויה חוֹי, ועל פי הכתוב במִינְג שִי-לוּ, ההיסטוריה הרשמית של שושלת מינג, היה שמו המקורי מָה סַנְבָּאוֹ (בפין-יין: Mǎ Sānbǎo) ומוצאו מקוּנְיאנְג, גִ'ינִנִינְג של ימינו במחוז יונאן. אחד מאבות-אבותיו היה שר-צבא בשירותו של ג'ינגיס חאן, ואחר – סעיד אג'ל שאמס א-דין עומר, מונה על ידי קובלאי חאן להיות מושלה הראשון של יונאן. שם משפחתו, מָה, קרוי על שם מנסור, בנו החמישי של שאמס א-דין. אביו של ג'נג, מיר טקין, וסבו חארם-א-דין, עלו לרגל אל מכה, ומסעותיהם תרמו רבות לחינוכו של ג'נג הצעיר.
ב-1381 כבש הקיסר חונגוו את מחוז יונאן, לאחר שגבר על צבא המושל הקודם הנאמן לשושלת יואן שסירב להכיר בו. ג'נג חה, שהיה בן אחת-עשרה בלבד, נלקח עם אחרים בשבי, סורס ונשלח לשרת כסריס בחצר הקיסר. הוא למד במכללה הקיסרית המרכזית בנאנג'ינג, ולימים נעשה נאמנו ואיש סודו של יוּנְגְלֶה, השלישי בקיסרי שושלת מינג, ששלט בשנים 1403 - 1424. יונגלה הוא שהעניק לג'נג חה את שמו, כהוקרה על עזרתו בהפלת הקיסר הקודם ג'יינוון.
משנת 1405 ועד מותו בים ב-1433 עמד ג'נג חה בראש שבע משלחות ימיות שנקראו מסעות האוצר. המסעות שוגרו במצוות הקיסר יוּנְגְלֶה לדרום מזרח אסיה, האוקיינוס ההודי ומזרח אפריקה. מחשבת יונג-לו הייתה להציג לעין כל את עוצמתו ועושרו ולגבות מסי מנחה מ"העמים הברברים", סימן להכרה בכוחו, כפי שעשו הקיסרים המונגולים קודמיו. לצורך זה העמיד לרשות ג'נג חה צי וצבא גדולים, ועל פי המסופר בכתבים סיניים, השתתפו במשלחת הראשונה 300 כלי שיט, בהן אוניות-ענק שקיבלו את הכינוי "אוניות אוצר", ו-28,000 איש. בשלוש ההפלגות הראשונות פקדו אוניותיו של ג'נג חה נמלים ומקומות בדרום-מזרח אסיה, הודו וציילון. בהפלגה הרביעית הגיעו אל המפרץ הפרסי וחצי האי ערב, ומשלחות מאוחרות יותר יצאו אל מזרח אפריקה והרחיקו שוט עד מלינדי שלחוף קניה.
הסופר גאווין מנזיס טוען בספרו 1421, כי אוניותיו של ג'נג חה הפליגו גם אל האוקיינוס האטלנטי, וגילו את מערב אפריקה, צפון ודרום אמריקה, אנטארקטיקה, אוסטרליה ואוקיינוס הקרח הצפוני, ואף התיישבו בחלקם. תאוריה זו שנויה במחלוקת, ואינה מקובלת על רוב הקהילה המדעית.
Zhèng Hé ספינת אוצר
פיליפ לרקין

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1922 קובנטרי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 בדצמבר 1985 (בגיל 63) האל, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Cottingham 
 מקום לימודים:  סנט ג'ונס קולג', אוקספורד, King Henry VIII School, Coventry 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  שירה לירית 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  עמית החברה המלכותית לספרות  מדליית הזהב של המלכה לשירה  פרס קולמונדלי  פרס ראסל לוינס לשירה 
 
פיליפ ארתור לרקין (אנגלית: Philip Arthur Larkin; ‏9 באוגוסט 1922 - 2 בדצמבר 1985) היה משורר וסופר אנגלי. פרסם ארבעה ספרי שירה ושני רומנים, וזכה בכבוד ושבחים רבים על עבודתו, בין השאר במדליית המלכה לשירה ובתואר (אותו סירב לקבל) של המשורר הלאומי של אנגליה.
חייו

לרקין נולד בקובנטרי, ילדם השני ובנם היחיד של סידני ואווה לרקין. הוא קיבל חינוך בביתו עד גיל 8 ובאותה תקופה התפתח אצלו גמגום. ב-1940 נרשם ללימודי אנגלית באוקספורד, אותם סיים שלוש שנים לאחר מכן בהצטיינות. לרקין לא גויס בזמן המלחמה כיוון שלא עבר את הבדיקה הרפואית (לקות ראייה). באוקספורד פגש את קינגסלי אמיס, שנהיה לאחד מחבריו הקרובים ביותר עד למותו.
בסתיו 1943 לרקין החל לעבוד כספרן בספריה הציבורית של וולינגטון, שרופשייר. ב-1944 פגש את חברתו הראשונה, רות' באומן, אז תלמידת בית ספר בת 16. ביוני 1946, תוך כדי הכשרתו לחברות באיגוד הספרנים של בריטניה, עבר לתפקיד עוזר ספרן באוניברסיטת לסטר. במסגרת זו פגש מרצה לאנגלית בשם מוניקה ג'ונס, ובינם התפתח כמה שנים מאוחר יותר קשר רומנטי. הם נותרו חברים קרובים לשארית חייו. היה זה ביקור של קינגסלי אמיס באותה אוניברסיטה שנתנה לו את ההשראה הראשונית לספר ג'ים בר מזל (1954), רומן פריצת הדרך של אמיס שבפיתוחו המתמשך לרקין היווה חלק חשוב. שלושה חודשים לאחר פטירתו של אביו במרץ 1948, לרקין הציע נישואים לרות'.
בשנת 1950 נפרד מרות' ועבר לעבוד בספריה של אוניברסיטת בלפסט, שם העביר חמש שנים מחייו. באותה תקופה עזר לאמיס עם כתיבת "ג'ים בר מזל", אותו אמיס הקדיש ללרקין. ב-1955 לרקין החל לעבוד כספרן בכיר באוניברסיטת האל, משרה בה דבק עד מותו. במסגרת תפקידו, לרקין שיפר את מצב הספרייה באורח משמעותי: אוסף הספרים הורחב מ-120,000 ל-750,000 כרכים, נוצר לאוסף קטלוג ממוחשב וצוות העובדים גדל מ-11 ל-80 איש.
ב-1968 הוצע לו תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית, לו סירב. באוקטובר 1970 החל לעבוד על "אנתולוגיית אוקספורד לשירת המאה ה-20", שיצאה לאור ב-1973. האוסף נתן דגש יוצא דופן לתומאס הארדי וגרם להערכה מחודשת של השירה שלו, אשר באותה תקופה ניתן לה משקל פעוט יחסית לרומנים. לרקין גם כלל שישה שירים פרי עטו.
ב-1983 חברתו מוניקה ג'ונס הזדקקה לטיפול בשל מקרה חמור של שלבקת חוגרת. לרקין דאג למצבה, וחודש לאחר האשפוז שלה, היא עברה לביתו, שם גרה עד מותה.
לאחר מותו של ג'ון בטג'מן ב-1984, הוצע ללרקין תפקיד המשורר הלאומי של אנגליה (Poet Laureate). הוא סירב. שנה לאחר מכן חלה בסרטן הוושט. הוא עבר ניתוח ב-11 ביוני 1985, אבל נמצא שהגידול התפשט ולא ניתן לטפל בו. ב-28 בנובמבר הוא התמוטט והובהל לבית החולים. הוא נפטר ארבעה ימים לאחר מכן, 2 בדצמבר 1985, בגיל 63, ונקבר בבית הקברות של קוטינהאם, בקרבת האל. על מצבתו נחרט "Philip Larkin 1922-1985 Writer".
יצירתו

מאז נערותו לרקין כתב ללא הפוגה שירה ופרוזה: הוא כתב חמישה רומנים שאותם השמיד זמן קצר לאחר שסיים אותם. במהלך לימודיו באוקספורד פורסם לראשונה שיר שלו במגזין "The Listner". לקראת סופם החל לכתוב מספר יצירות תחת שם העט ברונט קולמן. הקורפוס השלם, הכולל שתי יצירות סיפורת (אחת מהן לא גמורה), שבעה שירים, תחילתה של פסאודו-אוטוביוגרפיה, ומאמר ביקורת בודד, אוחסן בספרייה של אוניברסיטת האל בזמן עבודתו שם, בין השנים 1955-1985. מדובר, ככל הנראה, בפארודיה על הספרות של תקופתו שעסקה בהווי בבתי ספר לנשים, אולם הריבוי של תוכן הומוארוטי מרמז כי הכתיבה נועדה בעיקר לשם ריגוש מיני. לאחר מכן כתב את הרומן הראשון שלו שיצא לאור, ג'יל (1946). המו"ל שלו, שפרסם כתבים כשל לרקין רק על מנת להסיח מפרסומיו הפורנוגרפיים שהיו עיסוקו השוטף, שאל את לרקין אם הוא גם כתב שירה. כך יצא ששלושה חודשים לפני פרסום ג'יל, יצא לאור קובץ השירה ראשון של לרקין, The North Ship‏ (1945). הוא המשיך מיד לכתיבת ההמשך של ג'יל, A Girl in Winter‏ (1947), שזכה לשבחים. הוא ניסה מספר פעמים לכתוב את הרומן השלישי בסדרה, ללא הצלחה.
בנובמבר 1955 יצא לאור קובץ השירה השני שלו, The Less Deceived. הספר נכלל ברשימת ספרי השנה של הטיימס, ומנקודה זו גדלו המכירות והמוניטין של לרקין החל להיווצר. במשך חמש השנים הראשונות של לרקין באוניברסיטת האל הלחץ בעבודה הנמיך את קצב עבודתו באופן משמעותי, כך שאוסף השירים הבא שלו, The Whitesun Weddings, יצא רק בשנת 1964. כמעט מיד לאחר פרסומו קיבל לרקין חברות בחברה המלכותית לשירה. האוסף האחרון, High Windows, פורסם ב-1974. בניגוד לשניים שקדמו לו, הספר זכה להצלחה ביקורתית חלקית. באותה שנה החל לעבוד על Aubade, האחרון בשיריו הידועים ביותר, שהתפרסם ב-1977.
לקריאה נוספת

פיליפ לארקין, "כיצד ומדוע אני כותב שירה?" (מאנגלית: יהודה ויזן), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', 2016.
אלי אליהו, גלריה, כלב הים והארנבת, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2010
Bradford, Richard, First Boredom Then Fear: The Life of Philip Larkin, 2004.
Motion, Andrew, Philip Larkin: A Writer's Life, 1993.
הערות שוליים

↑  The Queen's Gold Medal for Poetry
↑  Poet Laureate of the United Kingdom
↑  Bradford 2005, pp. 28, 31.
↑  Philip Larkin Biography at the University of Hull website
↑  Motion 1993, p. 407
↑  Bradford 2005, pp. 32–34.
↑  Brunette Coleman
↑  Motion 1993, p. 269.
↑  Royal Society of Literature
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272105105171  PLWABN: 9810537909005606  BIBSYS: 90073627  BNE: XX1132120  BnF: cb12036911n (data)  CANTIC: a1200425x  CiNii: DA01520786  GND: 118569740  ISNI: 0000 0001 2096 346X  LCCN: n50036026  LNB: 000077281  MusicBrainz: 4b5090a1-85be-4df5-a093-568c61bb050b  NDL: 00470136  NKC: jo2001100053  NLA: 35823717  NLK: KAC199634935  NSK: 000177136  NTA: 06932669X  RERO: 02-A003496978  SELIBR: 258450  SNAC: w6j11tnz  SUDOC: 028556879  Trove: 1103919  VIAF: 68946198   WorldCat (עם VIAF): 68946198 
פסל של פיליפ לרקין בהאל
קברו של לרקין
גנאדי פדאלקה

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1958 (בן 66) רוסיה 
 מידע כללי
 בשירות:  רוסקוסמוס
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה
 השכלה:  Yeysk Higher Military Aviation Institute (1979) 
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  1,265,760 דק' 
 ביוגרפיה בנאס"א:  גנאדי פדאלקה באתר נאס"א (באנגלית)
 משימות
 משלחת מס' 19 לתחנת החלל הבין-לאומית, משלחת מס' 31 לתחנת החלל הבין-לאומית, משלחת מס' 20 לתחנת החלל הבין-לאומית, משלחת מס' 32 לתחנת החלל הבין-לאומית, משלחת מס' 43 לתחנת החלל הבין-לאומית, משלחת מס' 44 לתחנת החלל הבין-לאומית, סויוז TM-28, סויוז TMA-04M, משלחת מס' 9 לתחנת החלל הבין-לאומית, סויוז TMA-4, סויוז TMA-14, סויוז TMA-16M 
 עיטורים
 גיבור הפדרציה הרוסית (5 באפריל 1999)  מדליית נאס"א לטיסה בחלל (2009)  מדליית נאס"א לשירות ציבורי מצטיין (2009)  מדליית נאס"א לשירות ציבורי מצטיין (2012)  מפקד של מסדר הכתר הבלגי (5 באפריל 2011)  טייס-קוסמונאוט של הפדרציה הרוסית (5 באפריל 1999)  מדליית נאס"א לטיסה בחלל (2012)  מדליה על הישגים בכיבוש החלל (12 באפריל 2011)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (22 במאי 2014)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (2005)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (2 באפריל 2010)  ministerial awards of the Russian Federation  Medal for International Astronautical Cooperation  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  סרגיי קורוליוב  מדליית השירות המצוין, דרגה 1  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה  מסדר הכתר  מסדר דוסטיק, דרגה 2 
 
קולונל חיל האוויר הרוסי גנאדי איוואנוביץ' פדאלקה (ברוסית: Генна́дий Ива́нович Па́далка; נולד ב-21 ביוני 1958, קרסנודאר) הוא קוסמונאוט רוסי, גיבור הפדרציה הרוסית, המחזיק בשיא עולמי מבחינת משך השהייה הכולל בחלל - 878 ימים.
ביוגרפיה

גנאדי פדאלקה נולד בעיר קרסנודר בשנת 1958. לאחר סיום בית ספר הוא התקבל ללימודים בבית הספר הגבוה לתעופה צבאית בעיר ייסק אותה סיים בשנת 1979. עד לשנת 1989 הוא שירת בטייס קרב ביחידות שונות של חיל האוויר הסובייטי.
באפריל 1989 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
פדאלקה השתתף במס' טיסות לחלל והיה מפקד משלחת קבועה מס' 9 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא שהה בחלל 878 ימים וביצע 10 פעילויות חוץ רכביות.
באפריל 2017 החליט גנאדי פדלקה לעזוב את יחידת הקוסמונאוטים. לאחר העזיבה פרסם גנאדי פדלקה מכתב פתוח ובו ביקר את ראש מרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים, יורי לונצ'קוב, וקרא לפטר אותו.
הוא מתגורר עם משפחתו בעיר הכוכבים.
טיסות > סויוז TM-28

גנאדי פדאלקה עשה את טיסתו הראשונה כמפקד סויוז TM-28 עם סרגיי אוודייב ויורי בטורין, ששוגרה ב-13 באוגוסט 1998. מ-15 באוגוסט 1998 ועד 27 בפברואר 1999 - שהה בתחנת החלל מיר כמפקד משלחת מס' 26. פדאלקה ביחד עם איוואן בלה חזרו לכדור הארץ בחללית "סויוז TM-28" ב-28 בפברואר 1999. משך שהייתו הראשונה בחלל היה 198 ימים.
טיסות > סויוז TMA-4 / ISS-9

ב-21 בפברואר 2002 מונה פדלאקה למפקד משלחת מס' 9 לתחנת החלל הבין-לאומית לתחנת החלל הבינלאומית. בנובמבר 2003 הצוות הורכב מחדש. בפברואר 2004 הוחלט להחזיר את פדאלקה (רוסקוסמוס) ואדוארד פינק (נאס"א) לצוות הראשי, כמו גם את אנדרה קויפרס (ESA), חבר תוכנית המשלחת EP-6. במהלך המשימה הם ביצעו ארבע פעילויות חוץ-רכביות. מ-19 באפריל עד 24 באוקטובר 2004 מפקד סויוז TMA-4 שהה בחלל 187 יום 13 שעות 22 דקות.
טיסות > סויוז TMA-14 / משלחת מס' 19, משלחת מס' 20

ב-26 במרץ 2009, יצא לחלל בפעם השלישית כמפקד חללית סויוז TMA-14 וצוות תחנת החלל הבינלאומית במסגרת משלחות משלחת מס' 19, משלחת מס' 20. פדאלקה היה מפקד משלחת אחרונה שכללה שלושה אנשים והראשונה שכללה 6 אנשים. הוא שהה בחלל עד 11 באוקטובר 2009.
טיסות > סויוז TMA-04M / משלחת מס' 31, משלחת מס' 32

ב-15 במאי 2012 החל כמפקד חללית סויוז TMA-04M וצוות תחנת החלל הבינלאומית במסגרת משלחות מס' 31 ו-32 לתחנת החלל הבין-לאומית. ב-17 בספטמבר 2012 בשעה 06:52 שעון מוסקבה, 86 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר ארקאליק בקזחסטן, נחת עם סויוז TMA-04M. בפעם זו שהה בחלל 125 יום.
טיסות > סויוז TMA-16M /43 ו-44

ב-27 במרץ 2015 כמפקד חללית סויוז TMA-16M היה איש צוות ב-43 ו-44 לתחנת החלל הבינלאומית. מאז 10 ביוני 2015, שימש כמפקד המשלחת ה-44. ב-12 בספטמבר 2015, בשעת 03:51 דקות שעון מוסקבה, פדאלקה (מפקד) ומהנדסי הטיסה מוגנסן ואיימבטוב, שטסו לתחנת החלל הבינלאומית מאוחר ובילו 9 ימים בתחנה, נחתו עם החללית סויוז TMA-16M בקזחסטן, 146 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר ז'זקאזגן. הפעם שהייתו בחלל נמשכה 168 יום. בכך הפך לטייס החלל בעל שיא עולמי של שהייה כוללת בחלל החיצון - 878 ימים בסך הכל.
סטטיסטיקת טיסה

| # | שיגור | התחל, UTC | משלחת | חללית נחיתה | נחיתה, UTC | משך שהייה בחלל | הליכת חלל | זמן בחלל החיצון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סויוז TM-28 | 13.08, 09:43 | סויוז TM-28, מיר -26 | סויוז TM-28 | 28.02, 02:14 | 198 ימים 16 שעות 31 דקות | 2 | 06 שעות 24 דקות |
| 2 | סויוז TMA-4 | 19.04 03:19 | סויוז TMA-4, ISS-9 | סויוז TMA-4 | 23.10 00:35 | 187 ימים 21 שעות 16 דקות | 4 | 15 שעות 31 דקות |
| 3 | סויוז TMA-14 | 26.03, 11:49 | סויוז TMA-14, ISS-19 / 20 | סויוז TMA-14 | 11.10, 04:31 | 198 ימים 16 שעות 42 דקות | 2 | 05 שעות 06 דקות |
| 4 | סויוז TMA-04M | 15.05, 03:01 | סויוז TMA-04M, ISS-31 / 32 | סויוז TMA-04M | 17.09, 02:52 | 124 יום 23 שעות 51 דקות | 1 | 05 שעות 51 דקות |
| 5 | סויוז TMA-16M | 27.03, 19:42 | סויוז TMA-16M, ISS-43 / 44 | סויוז TMA-16M | 12.09, 00:51 | 168 ימים 05 שעות 08 דקות | 1 | 05 שעות 34 דקות |
|  |  |  |  |  |  | 878 ימים 11 שעות 29 דקות | 10 | 38 שעות 26 דקות |
לקריאה נוספת

И. А. Маринин, С. Х. Шамсутдинов, А. В. Глушко (составители). Советские и российские космонавты. 1960—2000 / Под редакцией Ю. М. Батурина. — М.: ООО Информационно-издательский дом «Новости космонавтики», 2001. — ISBN 5-93345-003-0.
הערות שוליים

↑  שבר שיא: 879 יום מחוץ לכדור הארץ, באתר ‏מאקו‏, 13 בספטמבר 2015
↑  שיא לקוסמונאוט הוותיק ששהה 879 ימים בחלל
↑  Геннадий Падалка уходит из отряда космонавтов
↑  Геннадий Падалка опубликовал эмоциональное открытое письмо главе Центра подготовки космонавтов
↑  "Роскосмос приветствует на земле экипаж экспедиции 43/44". Роскосмос. 2015-09-12. נבדק ב-2016-03-02.
↑  "Роскосмос: 878 суток в космосе — новый мировой рекорд российского космонавта". Роскосмос. 2015-09-12. נבדק ב-2016-03-02.
פטרי אורפו

אַנְטִּי פֵּטֵּרִי אוֹרְפּוֹ (בפינית: Antti Petteri Orpo; נולד ב-3 בנובמבר 1969) הוא איש ציבור פיני שמכהן כראש ממשלת פינלנד, לפני כן היה סגן ראש הממשלה בשנים 2017–2019 וכן כשר הפנים (2016–2017), שר החקלאות והייעור (2014–2015) ושר האוצר (2016–2019).
מאז 2016, משמש כמנהיג מפלגת הקואליציה הלאומית. באפריל 2023, המפלגה הפכה למפלגה הגדולה בפרלמנט הפיני, כשזכתה בבחירות הפרלמנטריות, ברוב של 20.8% שהעניקו לה 48 מושבים בפרלמנט וביוני 2023 מונה לתפקיד ראש הממשלה.
ביוגרפיה

פטרי נולד בחורף 1969 בקֶאִילְיֶה (אנ'), בחבל סטקונטה שבדרום פינלנד. הוא למד מדעי המדינה באוניברסיטת טורקו ולאחר מכן שירת בצבא פינלנד והוא סרן במילואים.
קריירה פוליטית

אורפו נבחר לראשונה לפרלמנט בשנת 2007 וכמה שנים לאחר מכן היה חבר בקואליציה של יוהה סיפילה ושימש כסגנו.
במהלך כהונתו כשר הפנים, אורפו עסק במשבר ההגירה כשהצליח לגייס את תמיכת מפלגת הפינים הלאומית, וכן מחוקקים ממפלגות האופוזיציה בתוכניותיו למאבק בהגירה הלא חוקית.
לאחר מינויו לשר האוצר, במאי 2016, הודיע אורפו כי יתמודד נגד יושב ראש מפלגת הקואליציה הלאומית ושר האוצר דאז אלכסנדר סטוב בוועידת המפלגה שנערכה ביוני. באותו זמן, אורפו נבחר לפרלמנט לקדנציה השנייה. אורפו נתפס על ידי חברי הקואליציה הלאומית כמחפש קונצנזוס זהיר עם ניסיון מועט בפוליטיקה בינלאומית. אך פועלו כשר הפנים העניקו לו 4,441 קולות נגד 361 של סטוב ובכך נבחר ליושב ראש המפלגה החדש. עד מהרה הודיע אורפו כי יתפוס את מקומו של סטוב כשר האוצר והוא מונה רשמית לשר האוצר ב־22 ביוני 2016.
ביוני 2017, ראש הממשלה יוהה סיפילה ואורפו הודיעו שאינם יכולים לשתף פעולה עם שותפתם הקואליציונית השלישית, מפלגת הפינים, תוך ציון הבדלים בערכי הליבה ובמדיניות ההגירה והאיחוד האירופי. הן עבור סיפילה והן עבור אורפו, על כף המאזניים היו רפורמות מרכזיות בתחום הבריאות והשלטון המקומי, שהיו מפתח לתוכניתם לאיזון הכספים הציבוריים.
בנוסף לתפקידיו הפוליטיים הלאומיים, אורפו עמד בראש (לצד ואלדיס דומברובסקיס הלטבי) בישיבת שרי הכלכלה והפיננסים של מפלגת העם האירופית לקראת ישיבות אקופין.
מתוקף תפקידו כשר האוצר בשנים 2016–2019, שימש פטרי כחבר בדירקטוריונים של הבנק האירופאי לשיקום ולפיתוח, מנגנון היציבות הפיננסית האירופית, הבנק האסייני להשקעות בתשתיות, בנק ההשקעות הנורדי והבנק העולמי.
קריירה פוליטית > באופוזיציה

בדצמבר 2019, ניסה אורפו להצביע על אי-אמון בממשלה המכהנת. זאת במטרה להביא לבחירות חדשות, שאורפו קיווה לנצח בהן. הממשלה המכהנת הואשמה ברשלנות בתגובה לבעיות בשוק העבודה. מאוחר יותר, ראש הממשלה אנטי רינה התפטר, אבל אורפו הפסיד לסאנה מרין בבחירות שנערכו בדצמבר 2019.
קריירה פוליטית > ניצחון בבחירות הפרלמנטריות 2023

מפלגת הקואליציה הלאומית של פטרי אורפו ניצחה בבחירות לפרלמנט בפינלנד באפריל 2023. המפלגה הובילה את הסקרים מאז אמצע 2021 ומפלגתו סיימה במקום הראשון, עם 20.8% מהקולות ו־48 מושבים בפרלמנט, והגדילה את סך המושבים שלה ב-10 מושבים. זו הייתה התוצאה השלישית בגובהה בתולדות המפלגה. במהלך קמפיין הבחירות, הציג אורפו מצע שבו נכללה מטרת הפחתת החוב הממשלתי של פינלנד והגירעון התקציבי השנתי וכן הפחתת מיסים.
פטרי אורפו, הקים קואליציה בת ארבע מפלגות שכללה את מפלגת העם השוודית, הנוצרים-דמוקרטים ומפלגת הפינים. הממשלה קידמה תוכנית צנע וצימצום הגירה.
הערות שוליים

↑  "Sanna Marin defeated by Finland's conservatives in tight race". BBC News (באנגלית בריטית). 2023-04-02. נבדק ב-2023-04-02.
↑  פינלנד: ראש מפלגת הימין "הקואליציה הלאומית" הכריז על ניצחון בבחירות, באתר ynet, 2 באפריל 2023
1 2  Topping, Alexandra (2023-06-30). "Finland's new coalition in chaos as far-right minister resigns after Nazi 'joke'". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-06-30.
↑  Reuters (2023-04-27). "Finland's election winner seeks to govern with anti-immigration party". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2023-06-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1293313262  ISNI: 0000 0004 9622 0832  LCCN: n2019065687  VIAF: 401157342860810100009   WorldCat (עם VIAF): 401157342860810100009 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא פינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוכוס הקדוש

| --- | --- |

 לידה:  לפי מסורת סביבות 1295, לפי מקורות יותר מהימנים - בסביבות 1348–1350 מונפלייה, בממלכת מיורקה, חלק מממלכת ארגון, בימינו בצרפת
 פטירה:  לפי מסורת 16 באוגוסט 1327 או 1317, לפי מקורות יותר מהימנים בסביבות 1376–1379 מונפלייה לפי מסורת, או ווגרה ברוזנות סבויה, בימינו בלומברדיה, ב(איטליה)
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, השיתוף האנגליקני
 קאנוניזציה:  1629 על ידי אורבנוס השמיני
 מקום פולחן עיקרי:  ונציה, מונפלייה, ווגרה
 חג:  16 באוגוסט
 תכונות:  לבוש של צליין - גלימה, כובע, מימיה, מטה כמורה בידו - כתם אדום בצורת צלב על חזהו וצדפה, פצע של דבר על רגלו, מלווה במלאך ובכלב המגיש לו כיכר לחם או מלקק את פצעו
 פטרון של:  חולים במחלות קשות, נגועים בזיהומים, נכים, צליינים, כירורגים, רוקחים, אסירים, מואשמים על לא עוול בכפם, כלבים וחיות מחמד
 מחלוקות:  אין פרטים ודאיים על חייו
רוכוס הקדוש מאת ארסמוס גראסר  במוזיאון בודה
רוכוס או רוקוס הקדוש או רוכוס ממונפלייה או רוק דה לה קרואה (בלטינית: Rochus, באוקסיטנית: Ròc, בצרפתית: Roch,‏ Roch de la Croix, באיטלקית: Rocco, לפי מסורת - בסביבות 1295 מונפלייה - 16 באוגוסט 1327 מונפלייה, לפי מקורות יותר מהימנים - בסביבות 1348 במונפלייה - 1376–1379 לערך, בווֹגרה) היה צליין, "מודה" של האמונה ו"מרפא באמצעות נסים" (טאומטורג) צרפתי פרובנסאלי, קדוש של הכנסייה הקתולית. לפי האגדות, בעת עליית הרגל לרומא סייע לחולי דבר רבים, וריפא אותם. אחרי מותו התפתח פולחן של עצמותיו בוונציה ובמקומות אחרים. בימי מגפות דבר הוקמו "קהילות אחים על שם רוכוס" שזכו לפריבילגיות מהאפיפיור והיו מוקדשות לסיוע לחולים הנגועים. מסורת הכנסייה רואה בו את הקדוש הפטרון של חולי דבר ושל חיות המחמד. 
כמו כן נחשב לקדוש מגן על העולם הכפר, בייחוד בימי אסונות כמו רעידות אדמה, מגפות, בשעת מחלות קשות, ובתקופה המודרנית למופת של סולידריות אנושית וחסד נוצרי.
במהלך השנים פולחנו נעשה נפוץ ביותר, וידע עדנה בימי מגפת הקורונה בעולם.
חג שמו חל ב-16 באוגוסט.
הנצחה

המרכזים העיקריים המוקדשים למורשת רוכוס הקדוש הם:
כנסיית רוכוס הקדוש בוונציה, בה נמצאים שרידי גופתו
המתחם הקדוש של רוכוס הקודש בעיר הולדתו, מונפלייה
הוקם איגוד בינלאומי על שם רוכוס הקדוש, שמושבו במונפלייה, המתאם בין האיגודים הלאומיים המוקדשים לרוכוס
באיטליה פועל האיגוד הלאומי סן רוקו, עם מושבו בסרמטו
בווגרה הוקם הוועד הבינלאומי ללימודי רוכוס הקדוש
דמותו במדיה האמנותית > ספרות

בספרות העם הכלב של רוק הקדוש מוחלף על ידי גינפור  הקדוש  (Guinefort), הכלב האפור הקדוש שעליו סיפר במאה השלוש עשרה הנזיר הדומיניקני אטיין דה בורבון
1934 - ברומן הסאטירי "קלושמרל" מאת הסופר הצרפתי גבריאל שבלייה שבירתו של פסל של רוק הקדוש מהווה אירוע חשוב בעלילה.
1947 - ברומן של אלבר קאמי, "הדבר"מתפללים מתכנסים בקתדרלת אוראן מסביב לפסלו של רוק הקדוש
1983 - המשורר פרנק טמפלטון פרינס פרסם מונולוג ארוך בשם הכלב של רוק הקדוש,  בכותרת "כלבו ועולה רגל"  באוסף  Later On
1992 הסופרת האמריקאית קוני ויליס מתארת ברומן שלה "ספר יום הדין", כומר מימי הביניים בשם "האב רוק" המסייע לנגועי הדבר.
דמותו במדיה האמנותית > קולנוע וטלוויזיה

2012 - בסדרת הטלוויזיה הבדיונית הפיליפינית "Aso ni San Roque" (הכלב של רוק הקדוש) מתואר
כלב מתוך פסל של רוק הקדוש הקם לתחייה על מנת לשמור על הגיבורה העיוורת של הסרט
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מאמר מאת פיליפו טוצ'י (Filippo Tucci)
↑  Saint GuinefortThe Holy Greyhound הכלב האפור הקדוש
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428536805171  PLWABN: 9810628509505606  BnF: cb119405002 (data)  GND: 118601652  ISNI: 0000 0003 9436 4210  LCCN: n88167232  NKC: mzk2012707979  NTA: 083427651  SELIBR: 298267  SUDOC: 02734214X  VIAF: 288888994   WorldCat (עם VIAF): 288888994
מריה זכארובה

מריה ולדימירובנה זכארובה (ברוסית: Мария Владимировна Захарова; נולדה ב-24 בדצמבר 1975) היא מדינאית ודוברת רוסייה, המכהנת כדוברת משרד החוץ של הפדרציה הרוסית מ-10 באוגוסט 2015. היא בעלת תואר במדעי ההיסטוריה.
ביוגרפיה > משפחתה

סבה, יורי איוואנוביץ' זכארוב, נולד בכפר המורדובי סטפנאיה שנטאלה שבמחוז סמרה. אביה — ולדימיר יורייביץ' זכארוב הוא מזרחן ודיפלומט. נולד ב-1948 במוסקבה והשלים השכלתו ב-1971 באוניברסיטת סנקט פטרבורג בשפה וספרות סינית. בשנים 1980–2014 עבד במשרד החוץ הרוסי והיה מזכיר השגרירות הרוסית ברפובליקה העממית של סין בשנים 1980—1993. היה גם יועץ לשגרירות בעניין תרבות וחינוך בשנים 1997–2001 ולאחר מכן עמד בראש מחלקה בארגון שנחאי לשיתוף פעולה עד 2003 וניהל את המחלקה לשיתוף פעולה עם מדינות האוקיינוס השקט ואסיה. ב-2007 מונה לסגן מזכ"ל ארגון שנחאי. הוא ייעץ לבית הספר הגבוה לכלכלה במוסקבה ולאחר מכן ייעץ למזכירות ארגון שנחאי בסין. בשנת 2014 חזר לבית הספר הגבוה לכלכלה, והפך למרצה בבית הספר ללימודי המזרח בפקולטה לכלכלה ומדיניות עולמית של בית הספר הגבוה לכלכלה במוסקבה.
אמה, אירינה ולדיסלבובנה זכארובה (ילידת 1949), למדה באוניברסיטת מוסקבהף בפקולטה להיסטוריה ועבדה במוזיאון פושקין לאמנויות היפות.
את ילדותה העבירה מריה זכארובה בבייג'ינג, שם עבד אביה הדיפלומט.
קריירה

בשנת 1998 סיימה זכארובה את לימודיה בפקולטה לעיתונות בינלאומית של המכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה. כבר במקביל ללימודים עבדה בלשכת העיתונות של משרד החוץ של רוסיה, בשדרות זובוב במוסקבה, וכן עבדה בשגרירות רוסיה ברפובליקה העממית של סין. היא עבדה במערכת ביטאון "הידיעון הדיפלומטי" (Дипломатический вестник) של משרד החוץ.
ב-2003 למדה באוניברסיטה הרוסית לידידות בין העמים. עד 2005 ניהלה את המחלקה המבצעית לפיקוח על התקשורת בלשכת העיתונות של משרד החוץ, ששמה הרשמי היה "מחלקת המידע והדפוס".
משנת 2005 עד 2008 עבדה כדוברת שגריר רוסיה באומות המאוחדות בניו יורק. בשנת 2008 חזרה למוסקבה וניהלה מחלקה בלשכת הדובר של משרד החוץ הרוסי. היא התקדמה מהר מאוד, וב-2011 מונתה לסגנית דובר משרד החוץ, אלכסנדר לוקשביץ'.
ב-10 באוגוסט 2015 מונתה למנהלת מחלקת המידע והדפוס של משרד החוץ הרוסי, והפכה לדוברת משרד החוץ. היא הפכה לפעילה מאוד בניהול מסיבות עיתונאים ובהבעת עמדות המשרד ברשתות החברתיות וניהול חשבונות משרד החוץ ברשתות החברתיות באופן שלא היה בעבר. בעת מינויה לתפקיד דוברת משרד החוץ, היא האישה הראשונה בתולדות המשרד שנושאת תפקיד זה.
היא דוברת אנגלית ומנדרינית. היא זכתה בעיטורים ממלכתיים על שירותה, ונחשבת לדיפלומטית מוערכת.