stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פדמלון אדום-רגל

| פדמלון אדום-רגל |
| --- | --- |
 פדמלון אדום-רגל
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: פדמלון
מין:: פדמלון אדום-רגל
שם מדעי
 Thylogale stigmatica ‏1860
תחום תפוצה


פדמלון אדום-רגל (שם מדעי: Thylogale stigmatica) הוא מין יונק ממשפחת הקנגוריים המצוי בטבע בצפון אוסטרליה ובגינאה החדשה ביערות גשם וערבות לחות.
הפדמלון הוא מין קטן יחסית של קנגורו בגובה 76 סנטימטר, באורך 38–58 סנטימטר, אורך זנב 30–47 סנטימטר ומשקל של 2.5-7 קילוגרם. הוא בעל פרווה חומה-אפורה רכה ופלומתית ובטן בהירה בצבע שמנת. הרגליים של קנגורו זה קטנות יחסית וכהות יותר משאר הגוף, והאוזניים והחוטם קצרים. הפרטים החיים ביערות כהים יותר משוכני הערבות. הפדמלון יכול לחיות בטבע 4–9.7 שנים.
הפדמלון מצוי בטבע בין יערות לחים בגינאה החדשה עד לקווינסלנד ולניו סאות' ויילס ושם הם מלחכים בבדידות או לעיתים בקבוצות קטנות, עלים פירות וזרעים נופלים. הם ניזונים בעיקר מעלים רחבים שנפלו וכן משרכים, מיני אלתיים, פרחי Pleiogynium, ועשבים מהמינים: Paspalum notatum ו-Cyrtococcum oxyphyllum. הוא מלחך את המזון לאור שעות היום בעומדו על ארבע ומסוגל במהירות להזדקף ולנתר הרחק למשמע סכנה.
הטורפים של הפדמלון בטבע כוללים את הדינגו, נמיית כיס נמרית, פיתון השיחים וכן כלבי בית פראיים. הפדמלון יזהיר בעזרת בטישה ברגליו כל פדמלון וינתר הרחק, בדרך כלל לעבר שיחים בהם יהיה קשה למצוא אותו. סכנה גדולה יותר עבור הפדמלון הוא שרפות יער גדולות.
תת-מינים:
למין זה ישנם 4 תת-מינים:
T. s. stigmatica - מצוי סביב העיר קיירנס שבצפון קווינסלנד
T. s. coxenii - מצוי בחצי האי כף-יורק
T. s. orimo - מצוי בגינאה החדשה
T. s. wilcoxi - מצוי בדרום קווינסלנד ובניו סאות' ויילס
הערות שוליים

↑  פדמלון אדום-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי אגיל • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532488805171
עדה דה וארן

| --- | --- |
 לידה:  1120? East Lothian, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1178 (בגיל 58 בערך) 
 בן או בת זוג:  הנרי מסקוטלנד (1139–?) 
 
עדה דה וארן (באנגלית: Ada de Warenne;‏ 1120 לערך - 1178), או אדלין דה וארן (Adeline de Varenne), הייתה רעייתו של הנרי מסקוטלנד, רוזן נורת'מבריה ורוזן האנטיגנדון.
ביוגרפיה

עדה הייתה בתו של ויליאם דה וארן, רוזן סארי ושל אליזבת מורמנדויה, נכדתו של אנרי הראשון, מלך צרפת. עדה הייתה אמם של שניים ממלכי סקוטלנד: מלקולם הרביעי וויליאם הראשון.
עדה נישאה להנרי מסקוטלנד באנגליה בשנת 1139, ועם נישואיה קיבלה את התואר רוזנת האדינגטון. בעלה נפטר בשנת 1152, ולכן לא הפך בעצמו למלך סקוטלנד (אביו, דייוויד הראשון, מלך סקוטלנד נפטר בשנת 1153). בעקבות מותו של דייוויד, נבחר נכדו, מלקולם הרביעי למלך סקוטלנד והומלך על אבן הגורל במנזר סקון ב-27 במאי 1153, אולם מלקולם נפטר ב-9 בדצמבר 1165 ללא ילדים, ולכן בנה השני של עדה - ויליאם הראשון הוכתר למלך.
לעדה ולהנרי היו שלושה בנים ושלוש בנות:
עדה מהאנטינגדון (1139–1206), נישאה בשנת 1161 לפלורי השלישי, רוזן הולנד
מרגרט מהאנטינגדון (1140–1201), נישאה בשנת 1160 לקונן הרביעי, דוכס בריטני ורוזן ריצ'מונד, ולאחר מותו בשנת 1171, נישאה בשנית להמפרי דה בוהן מווילטשייר.
מלקולם
ויליאם
דייוויד מסקוטלנד, רוזן האנטינגדון
מטילדה מהאנטינגדון, נולדה בשנת 1152 ונפטרה בשנת לידתה.
מרג'ורי מהאנטינגדון, נישאה לגייל קריסט, רוזן אנגוס.
עדה הייתה ידועה בפעילות הצדקה שלה ובפעילותה הדתית, ותרמה כספים רבים ואדמות רבות לכנסייה בהאדינגטון ולמנזרים באזור האדינגטון, העיירה שבה התגוררה.
עדה נפטרה בשנת 1178. לאחר מותה עברו אדמותיה לארמנגארד דה בומון, רעייתו של בנה אלכסנדר, והמלכה הרעיה של סקוטלנד.
פדל בן סהל א-תוסתרי

אַבּוּ נַצְר פַדְל בְּן סַהְל א-תֻּסְתַרִי (בערבית: ابو نصر فضل بن سهل التستري), או בשמו העברי חֶסֶד בֶּן יָשָׁר, היה יהודי קראי, סוחר גדול בפוסטאט ומראשי הקהילה היהודית במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-11.
יחד עם אחיו אבו סעד התוסתרי, היה אבו נצר מקורבו של הח'ליפה הפאטמי אל-מסתנצר (אנ'). לאחים התוסתרים הייתה השפעה רבה על חיי הקהילה היהודית במצרים, ובתקופה מסוימת נשא חסד התוסתרי בכהונת "ראש היהודים".
למרות היותם קראים, שמרו האחים התוסתרים על קשרים עם הקהילה הירושלמית הרבנית בפוסטאט, עם אפרים בן שמריה ראש הקהילה היהודית בפוסטאט ועם פטרונו, גאון ישיבת ארץ ישראל רבי שלמה בן יהודה. הוא היה בקשרים טובים עם עלי בן עמרם שבהמשך מונה למנהיג הקהילה היהודית בעיר.
לפדל היה בן בשם ישר, שנפטר בחיי אביו. בגניזה הקהירית שרד מכתב תנחומים שנשלח לפדל על ידי רבי עלי המומחה, שכיהן כ"חבר" בישיבה הארץ ישראלית, בעקבות פטירת בנו ישר.
זמן מה לאחר הירצחו של אחיו, אבו סעד, באוקטובר 1047, סולק גם אבו נצר מן החצר הפאטמית.
לקריאה נוספת

משה גיל. התסתרים: המשפחה והכת. תל אביב: המכון לחקר התפוצות: המפעל מורשת לחקר יהדות המזרח, 1981.
Walter J. Fischel. Jews in the Economic and Political Life of Mediaeval Islam. London: Royal Asiatic Society, 1937, pp. 68-89.
Marzena Zawanowska. “Sahl ibn Faḍl al-Tustarī]”. Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Consulted online on 30 November 2016.
הערות שוליים

↑  איגרת תנחומים אל חסד התוסתרי על מות בנו ישר, באתר מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה ללשון העברית, כולל ניתוח מילוני.
עמרי חורש

| --- | --- |

עמרי חורש, 2022
 לידה:  28 ביולי 1981 (בן 43) עברון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
עמרי חורש (נולד ב-28 ביולי 1981) הוא סופר ואיש תרבות ישראלי.
ביוגרפיה

חורש נולד ב-1981 בקיבוץ עברון. הוא הרביעי בין חמישה אחים ואחות. אביו, המשורר שלמה חורש, הוא בן הקיבוץ ואמו שוש חורש, שכתבה והוציאה לאור שני ספרי שירה לילדים גדלה בקיבוצים שמרת ומזרע. חורש סיים בשנת 1999 לימודי תיכון בבית החינוך אופק שבקיבוץ. טרום השירות הצבאי יצא לשנת שירות במסגרת גרעין הכשרה של תנועת השומר הצעיר בקן בן-גוריון בעיר חולון. שירת בחיל האוויר שירות צבאי בין השנים 2000–2003.
בשנת 2012 השלים תואר ראשון בלימודי תרבות ממכללת ספיר ובשנת 2016 תואר שני בלימודי השואה מאוניברסיטת חיפה.
את דרכו בענף הספרים התחיל כדובר הוצאות הספרים כתר ומטר, ובהמשך היה עוזרו האישי ומנהל הארכיון של דן אלמגור ועורך מדור הספרים באתר ynet.
מאז 2018 הוא משמש כמנהל הספרייה לקולנוע והארכיון בסינמטק תל אביב.
בדצמבר 2023 עלה על הבמה עיבוד תיאטרוני לספרו "ילד" במסגרת תיאטרון תמונע. את המחזה כתבו וביימו טלי הכט וניר פרנקל ואת האב והבן שיחקו תומר נהיר פטלוק ואמיר בנאי, בהתאמה. ההצגה עלתה בבכורה במסגרת פסטיבל תמונע "תנועה קטנה" בתאריך 29.12.23.
יצירותיו

החלון והמדרגות – ספר הביכורים של חורש שראה אור ב-2019 בהוצאת ידיעות ספרים.
ילד – ספרו השני של חורש, שהתפרסם ב-2022 בהוצאת תשע נשמות
הטמנה – סיפור במסגרת "פרויקט הסיפור הקצר"
חוקי הלשון – סיפור קצר שהתפרסם ב-2020 באנתולוגיה "סקס" בהוצאת תשע נשמות בעריכת אוריאל קון וג'וליה פרמנטו-צייזלר.
הים הוא מרק גדול – סיפור קולי במסגרת אסופת הסיפורים המוקלטים "עשר דקות גג"
הדרך לממילא – סיפור קצר בגיליון השלישי של כתב העת ספקולציה (2021)
שריון ופלומה – סיפור קצר במסגרת פרויקט "הכל מתחיל בשאלה" של רדיו מהות החיים
עכשיו אני שוב אני – מסה – בגיליון 134 של כתב העת הליקון
אלה לא תפוחים – סיפור קצר שהתפרסם בגיליון יוני 2022 של כתב העת מאזניים
איברים פנימיים – ספרו השלישי של חורש, שראה אור בשנת 2023 בהוצאת פרדס.
חיים אישיים

במהלך השנים התגורר חורש בחיפה, בשדרות, בפריז, בבאר-שבע ובאמסטרדם. כיום הוא מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑   רועי בית לוי, "החלון והמדרגות": תרגיל ספרותי מורכב ועמוק של סופר בתחילת דרכו, באתר הארץ, 1 במאי 2020
↑  אהרון לפידות, פול אוסטר, בלש פרטי, באתר ישראל היום, 26 בדצמבר 2019
↑  אלעד נבו, הבן, הבית, המגיפה, באתר ישראל היום, 5 באפריל 2022
↑   חן שטרס, "ילד" של עמרי חורש מצליח לגעת ברגישות בכמה אמיתות על אבהות, באתר הארץ, 12 במאי 2022
↑  הטמנה, עמרי חורש | פרויקט הסיפור הקצר, באתר www.shortstoryproject.com, ‏2021-10-09
↑  Alfred, חד אבל לא משמעי, באתר מעלה - כתב עת לביקורת, ‏2021-11-30
↑  הים הוא מרק גדול, עמרי חורש
↑  speculat_admin, הדרך לממילא | עמרי חורש, באתר ספקולציה
↑  הכל מתחיל בשאלה | עומרי חורש בסיפורו שריון ופלומה, נבדק ב-2022-09-03
↑  כי לא יכולתי לעצור - גליון 134 – הליקון ע"ר, באתר www.helicon.org.il
↑  יוני 2022, באתר מאזניים, דו ירחון לספרות של אגודת הסופרים
↑  איברים פנימיים, באתר פרדס הוצאה לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007875089905171  ISNI: 0000 0005 0088 5387  LCCN: no2019159910  VIAF: 30157340768709922626   WorldCat (עם VIAF): 30157340768709922626
פול גלאגר (בישוף)

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1954 (בן 70) ליברפול, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  האקדמיה הכנסייתית האפיפיורית  האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית  St Francis Xavier's College 
 תפקיד:  Secretary for Relations with States of the Holy See (8 בנובמבר 2014)  Apostolic Nuncio to Australia (11 בדצמבר 2012–8 בנובמבר 2014)  apostolic nuncio to Guatemala (19 בפברואר 2009–11 בדצמבר 2012)  titular archbishop (22 בינואר 2004)  ארכיבישוף קתולי (13 במרץ 2004)  apostolic nuncio to Burundi (22 בינואר 2004–19 בפברואר 2009) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (18 באפריל 2015)  קצין גבוה במסדר הנסיך הנרי (23 באפריל 2016)  קצין גבוה במסדר הכוכב של רומניה (30 באפריל 2015)  קצין גבוה במסדר מנואל אמדור גוררו (11 באוקטובר 2023)  Order of Friendship 
 
פול ריצ'רד גלאגר (באנגלית: Paul Richard Gallagher; נולד ב-23 בינואר 1954) הוא ארכיבישוף קתולי אנגלי, המכהן מאז 2014 כמזכיר לענייני יחסים עם מדינות במסגרת מזכירות המדינה של הכס הקדוש.
ביוגרפיה

גלאגר נולד בליברפול והשלים שם את לימודיו התיכוניים במוסד קתולי. הוא הוסמך לכומר ב-1977. למד ב-Pontifical Ecclesiastical Academy, מוסד להכשרת צוערים לשירות החוץ של הכס הקדוש, הממוקם באיטליה. בהמשך סיים דוקטורט במשפט קאנוני באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית.
ביוגרפיה > קריירה דיפלומטית

בשנת 1984 הצטרף לשירות הדיפלומטי של הכס הקדוש. מילא תפקידים במטה השירות ובנציגויות בטנזניה, אורוגוואי, הפיליפינים ובורונדי. ב-2000 מונה לשליח מיוחד ומשקיף במועצת אירופה. ב-2004 מונה לארכיבישוף בגלאזגו, ובאותה שנה מונה גם לשגריר (נונציו) בבורונדי. ב-2008, במהלך שירותו שם, נזרק רימון יד לעבר בניין הנציגות. בשנת 2009 מונה לנונציו בגואטמלה. היה מועמד אפשרי למשרת הארכיבישוף הקתולי של וסטמינסטר, אך לא מונה. בשנת 2012 מונה לנונציו באוסטרליה.
ב-2014 מינה האפיפיור פרנציסקוס את גלאגר לתפקיד המזכיר לענייני יחסים עם מדינות, בכפיפות ישירה לקרדינל מזכיר המדינה של הכס הקדוש.
שימש כנציג הכס הקדוש להלוויית אליזבת השנייה, מלכת בריטניה.
גלאגר דובר אנגלית, איטלקית, צרפתית וספרדית.
הערות שוליים

↑  Statement of the Director of the Holy See Press Office, Matteo Bruni, 16.09.2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1107041848  VIAF: 9146937740413830820   WorldCat (עם VIAF): 9146937740413830820
עורבני הפעמון

| עורבני הפעמון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ארטמיים
סוג:: עורבני הפעמון
שם מדעי
 Artamidae ‏לסון, 1831

עורבני הפעמון (שם מדעי: Strepera) הוא סוג של עופות משפחת הארטמיים החיים בדרום אוסטרליה ובאי טסמניה. למרות שמם ומראם הם אינם קרובים במיוחד לעורביים.
אורכם של עופות אלה 45–50 ס"מ והם בעלי ראש גדול, מקור שחור עבה ועין גדולה צהובה. הגוף כהה ברובו והכנפיים גדולות. הם מצויים הן על העצים והן על הקרקע.
עופות אלה חיים באזורים הקרירים יחסית של היבשת ואינם חיים במדבריות. הם אוכלי כל הניזונים מפירות שונים, פירות יער, חרקים, תולעים, נבלות ויצורים קטנים. רבים מהם שודדים קני עופות אחרים. הם עופות מתלהקים,  ובתנאים טובים הם יכולים לנוע בלהקות של עד 100 פרטים.
מינים

עורבני פעמון שחור (Strepera fuliginosa)
עורבני פעמון צבוע (Strepera graculina)
עורבני פעמון אפור (Strepera versicolor)
סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה

סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה (12 במאי 1258 – 25 באפריל 1295) היה מלך קסטיליה בין השנים 1284–1295.
ביוגרפיה

סנצ'ו הרביעי נולד ב-12 במאי 1258 לאלפונסו העשירי, מלך קסטיליה וויולנטה מאראגון, בתם של חיימה הראשון, מלך אראגון ויולאנטה מהונגריה. בשנת 1275 מת אחיו הבכור של סנצ'ו – פרננדו דה לה סרדה במהלך קרב אסיחה נגד הכוחות המוסלמים, והשאיר אחריו שני בנים קטנים. סנצ'ו הכריז על עצמו כיורש העצר, תוך שהוא מבסס את טענתו על מנהג קסטיליאני ישן, שהתבסס על כך שלאחר מותו של הבן הבכור הנחלה עוברת לבנים האחרים. אביו, אלפונסו העשירי, העדיף להשאיר את הכתר בידי נכדיו, אבל סנצ'ו זכה לתמיכה של האצולה. כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים מרה, ובשנת 1282 נאלץ אלפונסו העשירי לקבל את סנצ'ו כיורשו במקום נכדיו הצעירים.
ב-4 באפריל 1284 מת אלפונסו העשירי, וסנצ'ו הרביעי עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו של חיימה השני, מלך אראגון לשלטון בשנת 1291 כרת עמו סנצ'ו ברית למלחמה כנגד המוסלמים. בשנת 1292, כחלק ממאמציו להשיג את השליטה במצר גיברלטר, הטיל סנצ'ו מצור על העיר טריפה וכבשהּ.
ב-25 באפריל 1295 מת סנצ'ו משחפת, ובנו פרננדו עלה לשלטון במקומו, כשאמו לצידו כעוצרת.
משפחתו

בשנת 1282 התחתן פרננדו עם מריה דה מולינה, בתם של אלפונסו דה מולינה ומיור אלפונסו דה מנסס, ממנה היה לו שבעה ילדים:
איזבלה מקסטיליה, דוכסית בריטני (1283–1328)
פרננדו הרביעי, מלך קסטיליה (1285–1312)
אלפונסו (1286–1291)
אנריקה (1288–1299)
פדרו, לורד קמרוס (1290–1319)
פליפה, לורד קבררה וריברה (1292–1327)
ביאטריס מקסטיליה (1293–1359)
בנוסף, היו לסנצ'ו שלושה ילדים לא חוקיים.
סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה

סנצ'ו השלישי (1134 - 31 באוגוסט 1158) היה מלך קסטיליה בין השנים 1157–1158.
ביוגרפיה

סנצ'ו השלישי נולד בשנת 1134 לאלפונסו השביעי, מלך לאון וברנגריה מברצלונה, בתם של רמון ברנגר השלישי, רוזן ברצלונה ודוס הראשונה, רוזנת פרובנס. בשנת 1157 מת אביו אלפונסו השביעי, וסנצ'ו ירש את ממלכת קסטיליה וטולדו, בעוד אחיו פרננדו השני, מלך לאון קיבל את ממלכת לאון וממלכת גליסיה. בתחילה נאבקו האחים זה בזה, אולם בשנת 1158 נפגשו ופתרו את הבעיות ביניהם.
ב-31 באוגוסט 1158 מת סנצ'ו השלישי, ובנו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובעקבות כך סיפח אחיו פרננדו השני, מלך לאון חלקים מקסטיליה.
משפחתו

בשנת 1151 התחתן סנצ'ו עם בלאנקה מנווארה, בתם של גרסיה רמירס, מלך נווארה ומרגרט מל'אגל, ממנה היה לו שני ילדים:
אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה (1155–1214)
גרסיה (1156)
פוסטלניק

ערך זה עוסק בתואר של ממלא משרה גבוהה בחצר נסיכותית רומנית. אם התכוונתם לכפר בפולין, ראו .
פוסטֶלניק (ברומנית: Postelnic) היה תוארו של דרגטור רומני בנסיכות מולדובה או בנסיכות ולאכיה, שדאג לצרכים האישיים של הוויווד ונחשב למקורב ביותר אליו.
הפוסטלניק היה נכנס לחדרי הוויווד גם ללא הזמנה מראש ובמהלך הזמן הפך להיות זה שהכניס אליו את מוזמניו ובהם שגרירים זרים. בהמשך התפתח התפקיד למעין תפקידו של שר חוץ.
הפוסטלניק היה הדרגטור האחרון שצורף למועצת השליט ומספרם גדל במהלך המאה ה-16.
לקריאה נוספת

* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סנפרוסט

| --- | --- |

סמליל החברה
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1970–הווה (כ־54 שנים) 
 שליטה בחברה:  תנובה
 ענפי תעשייה:  תעשיית המזון 
 
סמליל החברה בשנות ה-80'
סנפרוסט היא חברה ישראלית לייצור ירקות מוקפאים. החברה הוקמה ב-1970 כשותפות בין "כלל תעשיות" ויזמים אמריקאים. ב-1998 רכשה תנובה מ"כלל" את השליטה בחברה.
היסטוריה

מפעל סנפרוסט להקפאת מזון הוקם בשנים 1969–1970 באשדוד על שטח של קרוב ל-6000 מ"ר. המטרה המוצהרת של המשקיעים שהקימו את המפעל היה לייצא כמעט את כל תוצרת המפעל ובכך להגדיל את השוק עבור החקלאות הישראלית. המפעל החל בהפעלת הרצה בספטמבר 1970 בהקפאת תירס ונחנך רשמית ב-17 בינואר 1971 בנוכחות שר האוצר פנחס ספיר, ראש עיריית אשדוד צבי צילקר ושגריר ארצות הברית בישראל. בשנת 1971 ייצאה סנפרוסט לאנגליה וכן שיווקה את תוצרתה בישראל לפרטיים ולמוסדות. המפעל קלט להקפאה עודפי גידול של החקלאים. במאי 1971 החלה החברה למכור צ'יפס.
סנפרוסט חתמה על הסכם לניהול ושיווק עם חברת "סיברוק" שהייתה מהחברות הגדולות בעולם בתחום המזון הקפוא.
אולם עד אוגוסט 1972 צבר המפעל חובות של 8 מיליון לירות. בעקבות זאת לקחה על עצמה כלל תעשיות את ניהול החברה ומינתה מנכ"ל חדש למפעל. החברה פיטרה חלק מהעובדים, הגבירה את ההזדהות של העובדים עם החברה, העבירה את נקודת הכובד של הייצוא מארצות הברית לאירופה וב־1973 התקרב המפעל לאיזון תקציבי. המפעל גם פעל מול החקלאים להשגת אספקה סדירה של תוצרת ופיקח על התוצרת עוד בשדות. בשנת 1972 קרוב למחצית מכירות המפעל היו לייצוא ומחצית הייצוא של סנפרוסט היה לבריטניה והשאר היה לארצות סקנדינביה וגרמניה. ב־1976 פתח המפעל קו ייצור של מוצאים מוגמרים, שכלל ממרח אבוקדו ורטטוי.
בשנת 1978 היו לסנפרוסט רווחים גבוהים וכוסו הפסדי העבר.
בשנת 1997 סגרה החברה את המפעל באשדוד, העבירה את הייצור למפעל של "פרי העמק" במגדל העמק ומכרה את מתחם החברה באשדוד לקבוצת מנרב. ביולי 1999 בוטל ההכרזה על סנפרוסט כמונופול בתחום הירקות המוקפאים. בסוף שנות ה-90, החברה סגרה את מערך ההפצה שלה ועברה להשתמש במערך ההפצה של תנובה. בשנת 1999 נכנסה החברה לתחום הארוחות המוכנות.
באוגוסט 2022 נמצאו במוצרי סנפרוסט טפרים וחלקי רגל של ציפור, ראש עכבר, שבלול וחלקי נחש. סנפרוסט דיווחה למשרד הבריאות על חלקי הנחש, אך לא דיווחה על הימצאות העכבר. משרד הבריאות דרש מסנפרוסט לבצע ריקול של מוצריה בשל סיכון לזיהום. סנפרוסט סירבה במשך 5 ימים, אך לאחר איום בשימוע, הסכימה לבצע ריקול מהחנויות תוך שהיא נמנעת מלהודיע לצרכנים על כך.
בספטמבר באותה השנה, נמצאה באפונה נוספת של סנפרוסט חיפושית. הלקוח שצרך את האפונה הסביר שהוא נגע בחיפושית כשהוצגה מהאריזה וגילה שהיא הייתה קפואה, מה שאומר שהיא הגיעה מפס הייצור של סנפרוסט ולא בעת משלוח לרשתות השיווק.
היסטוריה > יחסי עבודה

בתחילת 1975 זכה המפעל לתואר יצואן מצטיין ודווח שאין בו תחלופת עובדים וסכסוכי עבודה.
אולם בשנות ה-80 מצב הדברים השתנה. ב-1986 פרצה במפעל שביתה, ובמסגרתה פרצו הפועלים למשרדי ההנהלה, ומנכ"ל המפעל נמלט ממנו. בספטמבר 1988 שבתו פועלי המפעל במחאה על פיטורי 27 עובדים.
שביתה נוספת התקיימה במפעל בספטמבר 2011.
מנכ"לים

משנת 1972 ניהל את המפעל אברהם בלס, שאף זכה בפרס התעשייה בשנת 1980.
בשנים 1982–1988 ניהל את המפעל אבי מרגלית.
בסוף 1988 החליף אהרון לימור את מרגלית. בשנים 1997-2000 ניהל בעז צ'צ'יק את החברה.
הערות שוליים

↑  אודות סנפרוסט, אתר חברת תנובה
↑  מפעל להקפאת מזון מוקם באשדוד, הצופה, 10 בספטמבר 1969
↑  "סנפרוסט" ייצא אלפי טונות ירקות קפואים, דבר, 28 בינואר 1970
↑  "סנפרוסט" באשדוד החל בהרצה, דבר, 21 בספטמבר 1970
↑  נחנך "סנפרוסט" - מפעל לייצור מזון קפוא באשדוד, דבר, 18 בינואר 1971
↑  250 טונות ירקות קפואים יישלהו היום לאנגליה, מעריב, 19 במאי 1971
↑  זה עתה הופיע, מעריב, 12 באפריל 1971
דפנה מור, מה מתבשל?, מעריב, 7 ביולי 1971
1 2  עודפי תות־שדה הוקפאו לשיווק בקיץ, דבר, 13 באפריל 1971
↑  סנפרוסט קולט מאות טונות של פלפל, למרחב, 24 בנובמבר 1970
↑  צ'יפס בהקפאה עמוקה, למרחב, 12 במאי 1971
1 2  שאול אברון, לאחר הפסדים של כ־8 מיליון ל"י מתקרב "סנפרוסט" השנה לאיזון, מעריב, 14 במרץ 1972
↑  דוד ליפקין, "סנפרוסט" לסגור או להשקיע מיליונים?, דבר, 29 באוגוסט 1972
↑  מנכ״ל חדש למפעל "סנפרוסט", על המשמר, 20 בספטמבר 1972
↑  "סנפרוסט" - מהפכה בסל המזונות הישראלי, דבר, 31 ביולי 1973
↑  "סנפרוסט" אינו קופא על שמריו, דבר, 27 במאי 1976
↑  רווחי "סנפרוסט" 9 מיליון ל"י, דבר, 19 במרץ 1979
↑  זהבה דברת, ‏הסכם להעברת פעילות הייצור של סנפרוסט לפרי העמק - בפני חתימה, באתר גלובס, 11 בדצמבר 1996
זהבה דברת, ‏הערב - חתימת ההסכם להעברת הייצור ממפעל סנפרוסט למפעל פרי העמק, באתר גלובס, 18 בדצמבר 1996
↑  שלמה פרידמן, ‏מנרב רכשה את המקרקעין של סנפרוסט תמורת 11 מיליון דולר, באתר גלובס, 24 באפריל 1997
↑  הודעה על ביטול הכרזה על קיומו של מונופולין, 5 ביולי 1999, ילקוט הפרסומים 4793, עמ' 5097
1 2  ורד שרון-ריבלין, ‏מנכ"ל סנפרוסט, בעז צ'צ'יק, עובר לקבוצת דנקנר, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2000
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏סנפרוסט תשקיע 3 מיליון דולר בפיתוח ארוחות מוכנות, באתר גלובס, 13 ביוני 1999
↑  אסנת כותן, ‏סנפרוסט משנה פוקוס: תתמקד בייצור ארוחות מוכנות, באתר גלובס, 12 בדצמבר 1999
↑  מירב קריסטל, עוד "תגלית" באריזת סנפרוסט: חלקי רגל וציפורן של ציפור באפונה, באתר ynet, 21 באוגוסט 2022
↑  מירב קריסטל, לא רק נחש ועכבר: שבלול באפונה של סנפרוסט, באתר ynet, 21 באוגוסט 2022
↑  נורית קדוש, משרד הבריאות: סנפרוסט סירבה לבצע ריקול לאחר שחלק מנחש נמצא בשקית שעועית, באתר כלכליסט, 19 באוגוסט 2022
↑  יולן כהן, ‏חלק מנחש נמצא בתוך שקית שעועית ירוקה - סנפרוסט סירבה לבצע ריקול, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2022
↑  היאלי יעקבי-הנדלסמן, אחרי שסנפרוסט הודיעה על חזרה למדפים: חרק נמצא בשקית של אפונה קפואה, באתר ישראל היום, 14 בספטמבר 2022
↑  במפעל סנפרוסט באשדוד אין תחלופת עובדים, דבר, 3 בפברואר 1975
↑  מיכאל רותם, סנפרוסט: המנהל ברח במכונית וכגע בעובדת, חדשות, 12 באוגוסט 1986
↑  אלי חליפה, עובדי סנפדוסט אשדוד ביימו הלוויה למנהל המפעל, חדשות, 6 בספטמבר 1988
המשטרה מתכוננת לפרוץ לסנפרוסט כדי לשחרר סחורה, חדשות, 15 בספטמבר 1988
↑  אחיה ראב"ד ורן רימון, עובדי סנפרוסט במגדל העמק פתחו בשביתה, באתר ynet, 13 בספטמבר 2011
↑  פרסי התעשייה לשנת 1980, מעריב, 11 ביוני 1980
↑  יואב יצחק, שינויים בסנפרוסט: אבי מרגלית יוחלף במנכ"ל סיבים כימיים, מעריב, 8 בדצמבר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313142705171
עדה טל

| --- | --- |

עדה טל כאנה פרנק, הבימה, 1957
 לידה:  26 באוקטובר 1921 מיקולאייב, אוקראינה 
 פטירה:  1 במאי 2010 (בגיל 88) 
 מקום קבורה:  בית העלמין מורשה
 תאריך עלייה:  1925
 שם במה:  עדה טל
 שם לידה:  עדה טרייבמן
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1940–1997 (כ־57 שנים)
 עיסוק:  שחקנית תיאטרון
 פרסים והוקרה:  1957: פרס גנסין  1982: פרס אקו"ם  1996: פרס רוזנבלום מטעם עיריית תל אביב-יפו 1998: יקירת העיר תל אביב יפו.   זכתה בפרסי "הבימה" ע"ש אשמן, קלצ'קין ופינקל.
 פרופיל ב-IMDb
 
עדה טל, 1962
עדה טל (26 באוקטובר 1921 – 1 במאי 2010) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית.
קורות חיים

טל נולדה בעיר האוקריאינת מיקולאייב ועלתה לארץ ישראל בשנת 1925. טל בוגרת בית הספר היסודי "בלפור" בתל אביב. טל הייתה חניכת תנועת הנוער המחנות העולים, אך בשל מחלה לא יצאה להגשמה חקלאית לאחר סיום לימודיה בתיכון. בגיל 19, בשנת 1940, התגלתה על ידי איש "הבימה" צבי פרידלנד, התקבלה ל"הבימה" ובהדרכתו הפכה לשחקנית מן השורה. היא השתלמה בלימודי המשחק אצל רוברט דונט בבריטניה ובארצות הברית אצל לי שטרסברג.
בזמן מלחמת העצמאות הייתה חברה בצוות הווי ובידור ביחד עם השחקן אברהם ניניו, והופיעה בשירה ובמשחק מול חיילים באזורי הקרבות ובאזורי הספר.
קומתה הנמוכה וגיזרתה הנערית הביאו לכך ששיחקה במיוחד תפקידי נערות בתחילת הקריירה שלה, ואף מאוחר יותר. בהיותה באמצע שנות השלושים לחייה, שיחקה את אנה פרנק בת ה-13 במחזה "יומנה של אנה פרנק", כאשר זה הועלה בתיאטרון הבימה לראשונה בשנת 1957. זהו אחד מתפקידיה הזכורים ביותר.
טל הופיעה במשך 25 שנה יחד עם השחקן שמואל סגל כצמד קומי במחזות ובתסכיתים.
את עיקר תפקידיה עשתה במסגרת תיאטרון "הבימה", במשך כחמישים שנה הן לפני צאתה לגמלאות והן לאחר מכן, כאשר הייתה חלק מדור השחקנים שחוו את מלחמת העצמאות, ושיחקה בהצגות כ"בערבות הנגב". עם זאת שיחקה גם בתיאטרון הקאמרי בהצגה "בית ברנרדה אלבה".
בשנת 1981 יצאה לגמלאות, אבל המשיכה לשחק.
שיחקה בסרטו של חורחה גורביץ' (1997) "המקלחת" העוסק בהתמודדות עם ההזדקנות.
משחקה זיכה אותה בפרסים רבים כגון: פרס גנסין על משחקה ב"אנה פרנק" ב-1957, פרס אקו"ם (פרס אשמן) על איכות משחקה ב-1982 ופרס רוזנבלום מטעם עיריית תל אביב על משחק לאורך 50 שנה ב"הבימה" ב-1996. בשנת 1998 זכתה בתואר "יקירת תל אביב". בנוסף, השתתפה בתפקיד אורח בתוכנית הילדים "פרפר נחמד".
בשנת 1996 הפסיקה להופיע בעקבות מחלת פרקינסון.
עדה טל נפטרה ב-1 במאי 2010 בגיל 88, ונקברה בבית העלמין מורשה ברמת השרון.
הערות שוליים

↑  בית ספר בלפור - היסטוריה (עדה טל מבוגרי בית הספר)
1 2 3  מיכל פלטי, מתה שחקנית הבימה בעבר עדה טל, באתר הארץ, 3 במאי 2010
↑  יומנה של אנה פרנק, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2001
טלי ליפקין-שחק, אנה, תכירי את אנה, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435825305171  VIAF: 56148874752649622779   WorldCat (עם VIAF): 56148874752649622779