אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
היסטוריה

את היסודות לאוניברסיטה ניתן למצוא כבר בשנת 1495, כאשר עורך הדין לופז גומז דה מזואה, בן העיר סנטיאגו דה קומפוסטלה, ייסד בעזרת אב מנזר סן מרטינו פינאריו בית ספר לעניי העם אשר נודע בשם"האקדמיה הדקדוקית".בתחילת דרכו של בית הספר הוא סבל ממחסור במשאבים כלכליים. בשנת 1504 הוציא האפיפיור יוליוס השני בולה אפיפיורית אשר בה הכיר במוסד והתיר את המשך פעילותו כמוסד ההשכלה הגבוהה בשם ה"אקדמיה הדקדוקית".
הצעד הסופי להפיכת המוסד לאוניברסיטה אירע לאחר שאלונסו השלישי דה פונסקה מונה לארכיבישוף של סנטיאגו דה קומפוסטלה בשנת 1507. פונסקה היה אדם משכיל ביותר, איש אשכולות ופטרון של אמנים רבים בני תקופתו, שהיה בקשר עם הוגים בולטים בתקופתו, דוגמת ארסמוס מרוטרדם. בתקופתו נרכש בניין בית החולים הישן של עולי הרגל בעיר, במטרה להפוך אותו לבניין האוניברסיטה. נבנתה גם מכללת סנטיאגו אלפאו, המכונה כיום מכללת פונסקה, שהפכה למוקד פעילות האוניברסיטה עד למחצית השנייה של המאה ה-18, זהו בניין בעל חשיבות סמלית אף באוניברסיטה בת ימינו. בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17 הוקמה מכללת סן פטריסיו.
בניגוד לנהוג בעידן המודרני, מעונות הסטודנטים שכנו באותו בניין בו התקיימה אף פעילות ההוראה. אותה תקופה המקצועות העיקריים אשר נלמדו במוסד היו: תאולוגיה, דקדוק ואמנויות, מאוחר יותר נוספו לימודי משפטים (עם דגש על המשפט הכנסייתי) ורפואה.
במאה ה-18 עברה האוניברסיטה שינוי מהותי, היא השתחררה לחלוטין משליטת הכנסייה הקתולית, אולם גם איבדה חלק מהאוטונומיה שלה לשלטון המרכזי של המלוכה הספרדית. בתקופה זו העניק קרלוס השלישי, מלך ספרד, את התואר "רג'יה" (מלכותית) לאוניברסיטה. לחותם האוניברסיטה נוסף כתר המלכותי על גבי שלט האצולה של קסטיליה, לאון וגליסיה, כמו גם סמלי המייסדים הבולטים.
לאחר גירוש הישועים מגליסיה העניק קרלוס השלישי את אדמותיהם ואת מבניהם בסנטיאגו לאוניברסיטה, ובכך ביסס את האוניברסיטה. שינויים אלה קיבלו ביטוי מיידי בתוכנית הלימודים והחלו תוכניות לימוד חדשות לתארים אקדמיים ובתי ספר לפיזיקה וכימיה ניסיונית.
בתחילת המאה ה-20 קם דור חדש של אינטלקטואלים אשר זוהו עם האוניברסיטה והיו במוקד תחיית חיי התרבות בגליסיה. במקביל, שררה באוניברסיטה אווירה של קבלה ותמיכה רחבה של זרמי המחשבה המודרניים, עובדה שמשכה למוסד דמויות מפתח מתחומים מדעיים שונים. בתקופה זו היה גידול משמעותי במספר הסטודנטים במוסד והתפתחות משמעותית של התשתיות. באוניברסיטה נבנו בניינים חדשים, הוגדל בניין האוניברסיטה המרכזי, נבנתה הפקולטה לגאוגרפיה והיסטוריה, נוספו מעונות, הוקם בית הספר לווטרינריה, הוקמה מכללה לחירשים ורפי-שכל והפקולטה והרפואה. בשנת 1930 הוקמו מעונות הסטודנטים. לצד התפתחות משמעותית בתשתיות, בתקופה זו הושם דגש על פיתוח תוכניות לימוד תוך התאמה מיטבית למציאות הגליסית.
במאה ה-20 כרתה האוניברסיטה הסכמים עם מוסדות אקדמיים זרים, תחילה עם אוניברסיטאות בפורטוגל. החל משנת הלימודים 1913–1914 החלו נשים ללמוד באוניברסיטה. מענק לרכישת ספרים הביא להגדלה משמעותית של אוסף הספרים באוניברסיטה.
המרד ופרוץ מלחמת האזרחים בספרד הביאו תקופת שינוי לאוניברסיטת סנטיאגו. ההפיכות הצבאיות הביאו לשינויים במועצת העיר, וכפו על האוניברסיטה רקטור חדש וכללים חדשים, דוגמת תפילה לפני ואחרי כל שיעור. בניגוד למתרחש בוויגו, פרול ולה קורוניה, בסנטיאגו דה קומפוסטלה תנועת האופוזיציה נגד פרנקו שאבה כוחה מאינטלקטואלים ממעמד הביניים ומסטודנטים של האוניברסיטה ולא מתנועות הפועלים.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה היא האוניברסיטה הראשונה שקמה בגליסיה. בשנות ה-80 הוקמו שני קמפוסים אוניברסיטאיים נוספים בלה קורוניה ובוויגו, אשר פעלו כשלוחות של אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה. מאוחר יותר באותו עשור הפכו שני הקמפוסים לאוניברסיטאות עצמאיות. קודם לכן, המוסד האקדמי היחיד בגליסיה, לצד האוניברסיטה, אשר העניק תואר רשמי היה בית הספר להנדסה ימית ותעשתייתית בפרול, אשר הוקם בצו ממשלתי ביוזמתו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו בראשית שנות ה-60. בית הספר להנדסה פעל באופן עצמאי עד שנות ה-90 ואז מוזג לתוך אוניברסיטת לה קורוניה.
בעקבות החוקה הספרדית החדשה משנת 1978 והנהגת משטר דמוקרטי במדינה, הנשיא הנבחר החדש של ספרד, פליפה גונסאלס, מנהיג מפלגת העובדים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE), יזם חקיקה להפיכת המדינה הספרדית הריכוזית לאיחוד של קהילות אוטונומיות שלהן מידות שונות של ניהול עצמי.
גליסיה, בפינה הצפון-מערבית של חצי האי האיברי, קיבלה מעמד אוטונומי והשפה הספרדית היא שפה נוספת לשפה הגליסית שהיא כיום השפה הרשמית באוטונומיה. בשנת 1995 ציינה האוניברסיטה 500 שנה להיווסדה.