stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עירית אלטמן
הערות שוליים

↑  אילנה שושן - מלכת היופי של ישראל, מעריב, 16 באפריל 1980
↑  נאוה סילוורה‏, מופע הצדעה ליופי ישראלי: גאלת הפתיחה של שבוע האופנה, באתר וואלה, 13 במרץ 2017
↑  יורם קניוק, בגדי השחפת החדשים, מעריב, 6 באוגוסט 1982
↑  יהודית חנוך, מוסקבה מאמינה באופנה ישראלית, מעריב, 24 בינואר 1990
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפרפקטורה הפרטוריאנית של איטליה

| --- | --- |

 
 הפרפקטורים הפרטוריאנים של האימפריה הרומית בשנת 395
 ממשל
 שפה נפוצה:  לטינית 
 עיר בירה:  רוונה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 ישות קודמת:  איטליה הרומית
 ישות יורשת:  ממלכת איטליה   האקסרכיה של רוונה   ממלכת הלומברדים
 
הפרפקטורה הפרטוריאנית של איטליה (בלטינית: Praefectura praetorio Italiae, בצורתו המלאה (עד 356) praefectura praetorio Italiae, Illyrici et Africae) הייתה אחת מארבעת הפרפקטורות הפרטוריאניות שאליהם חולקה האימפריה הרומית המאוחרת. היא כללה את חצי האי האיטלקי, מערב הבלקן, מחוזות הדנובה וחלקים מצפון אפריקה. מושב הפרפקטורה עברה מרומא למדיולאנום ולבסוף לרוונה.
מבנה והיסטוריה

הפרפקטורה הוקמה בחלוקת האימפריה לאחר מותו של קונסטנטינוס הגדול בשנת 337, והורכב מדיוקסיות. בתחילה היו אלו דיוקסיית אפריקה, דיוקסיית איטליה, דיוקסיית פאנוניה, דיוקסיית דאקיה ודיוקסיית מקדוניה (השתיים האחרונות התאחדו עד 327 לערך בדיוקסיית מואסיה). בסופו של דבר פוצלה דיוקסיית איטליה לשניים, דיוקסיית איטליה הפרברית (Italia suburbicaria: "איטליה מתחת לעיר", המכונה גם "דיוקסיית העיר רומא") ודיוקסיית איטליה האנונרית (Italia annonaria: "איטליה שירות האספקה").
בשנת 347 הוקמה הפרפקטורה הפרטוריאנית של איליריקום, הכולל את הדיוקסיות של פאנוניה, דאקיה ומקדוניה. Vulcacius Rufinus היה הפרפקט בשנים 347–352. הפרפקטורה החדשה בוטל בשנת 361 על ידי יוליאנוס והוקם מחדש בשנת 375 על ידי גרטיאנוס. שטחה היה שנוי במחלוקת בין שני חצאי האימפריה, עד לחלוקה הסופית בשנת 395, אז פוצלה דיוקסיית פאנוניה מאיליריקום והתחברה לאימפריה המערבית ולמחוז איטליה בתור דיוקסיית איליריקום.
למרות סופה של האימפריה המערבית בשנת 476, המדינות היורשות הגרמניות תחת אודואקר ותיאודריך הגדול המשיכו להשתמש במנגנון המנהלי הרומי, כמו גם להיות נתינים נומינליים של הקיסר המזרחי בקונסטנטינופול. הפרפקטורה שרדה, ונפלה שוב לידיים רומיות לאחר המלחמה הגותית של יוסטיניאנוס. עם זאת, עם הפלישה הלומברדית ב-568, השלטון הרומי הצטמצם לשטחים מפוצלים ומבודדים, וההפרפקטורה הוחלפה עם האקסרכיה של רוונה, שהוקם על ידי הקיסר מאוריקיוס.
עם זאת, קיים תיעוד של הפרפקטורים עד למאה ה-7. התיעוד האחרון הוא משנת 639, וזוג חותמות הנושאות את התואר אפרכוס ("פרפקט" ביוונית) שרדו מסוף המאה ה-7, אם כי הוצע כי הם טעות הדפסה במקום exarchos ("אקסרך").
אמלי בנזינגר

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1809 ברוכזאל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  16 בנובמבר 1889 (בגיל 80) רייכנאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תקופת הפעילות:  1835–1851 (כ־16 שנים) 
 
אמלי בנזינגר (בגרמנית: Amalie Bensinger;‏ 28 במרץ 1809 – 16 בנובמבר 1889) הייתה ציירת גרמנית.
ביוגרפיה ויצירה

אמלי בנזינגר באה ממשפחת סוחרים ותיקה ממנהיים. אביה היה בן האמונה הקתולית ועבד כעורך דין בבית המשפט, האם השתייכה לעדה הפרוטסטנטית וכך גידלה גם את בתה.
משנת 1835 למדה באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, שם למדה שיעורים פרטיים אצל יוליוס הובנר, ומשנת 1839 אצל קרל פרדיננד זון ווילהלם פרידריך שדו. לאחר לימודים נוספים במנהיים ובקרלסרוהה, נסעה לאיטליה בשנת 1851, שהתה בפירנצה ומשנת 1852 ברומא.
שם התיידדה עם יוזף ויקטור פון שפל ושימשה מודל לדמות מינורית ביצירתו הראשונה, "טרומפטר פון סאקינגן", שהיה פופולרי מאוד והפך לבסיס לאופרה של ויקטור נסלר וב -1907 לסרט אילם מאת פרנץ פורטן. היא הייתה גם ההשראה לסצנה מהרומן הקצר שלו "אקקהרד".
ברומא השתייכו שניהם לחוג החברים הקרוב ביותר סביב אדוארד פון אנגרת (1818–1897) ואשתו האיטלקית.
אמלי בנזינגר באה במגע גם עם תנועת הנצרתיים שחיו כאן והתלהבה מציורם בעל המניע הדתי. במיוחד מפטר פון קורנליוס (1783–1867) ויוהאן פרידריך אוברבק (1789–1869) שהשפיעו עליה השפעה אמנותית, וכתוצאה מכך פנתה יותר ויותר לציור דתי. הנצרתיים חיו בתחילה כאחוות אמנים במנזר הרומי ואמלי בנזינגר חלמה להקים קהילת אמנים עם מוטיבציה דתית דומה לנשים.
משנת 1857 שהתה בנזינגר במינכן. בשנת 1860 היא הפכה מפרוטסטנטית לקתולית בכנסיית מנזר ליכטנטל ליד באדן-באדן. על פי עדות עצמית, על ידי הזמנת ציור מזבח המתאר את "השינוי של ישו" עבור כנסיית הקהילה הקדושה פטרוס ופול בלהר. היא עסקה בנושאים מקראיים ובסיפורי הדת באופן יסודי, עד שלבסוף הגיעה לאמונה הקתולית.
אמלי בנזינגר באה במגע עם ציירי הכנסיות פטר לנץ (1832–1928, (לימים האב דסידיאר לנץ) ויקוב ווגר (1829–1892; לימים האב גבריאל ווגר), שפיתחו סגנון ציור ספציפי משלהם על פי הסגנון הנצרתיים.
בשנת 1864 החלה בפרויקט גדול - "מנזר אמנות" שיועד במקור לרומא, אך בגלל ידידותה עם קתרינה פון הוהנצולרן-זיגמרינגן, עבודותיה הוצבו בארצ'ביי ביורון (אנ').
היא עדיין התמסרה לרעיון שלה לקהילה נזירית לאמנים, ועברה לאיי רייכנאו ורכשה את "שלוסלה", בית אחוזה שהתכוונה להפוך לסניף נשי של הארכאבי. פרסקו (שכעת אבד) צויר על החזית על ידי ווגר, אך מעט מאוד מהפרויקט הושלם והחלום מעולם לא מומש. היא נשארה ברייכנאו, ליד מנזר מיטלזל, וציירה יצירות דתיות ומתה שם בגיל שמונים. את קברה עיטרה דמותו של פירמין הקדוש.
הערות שוליים

↑  Brief biography, www.altekunst-vienna.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1012375749  ISNI: 0000 0001 2080 6747  RKD: 121069  VIAF: 171872393   WorldCat (עם VIAF): 171872393 
אמלי בנזינגר, אשה רומאית
דניאל פאול שרבר

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1842 לייפציג, ממלכת סקסוניה ממלכת סקסוניה 
 פטירה:  14 באפריל 1911 (בגיל 68) לייפציג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 תפקיד:  שופט 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית הלאומית 
 
דניאל פאול שרבר (בגרמנית: Daniel Paul Schreber;‏ 25 ביולי 1842, לייפציג - 14 באפריל 1911), היה משפטן ופוליטיקאי גרמני, אשר סבל מסכיזופרניה ומפרנויה. הוא תיאר את מצבו בספרו האוטוביוגרפי "זכרונותיו של חולה עצבים" (בגרמנית: Denkwürdigkeiten eines Nervenkranken).
מחלת הנפש של שרבר הייתה אחד המקרים שזכו למחקרים הרבים ביותר בתולדות הפסיכולוגיה. הראשון בחוקרים היה פרויד במאמר שפרסם ב-1911 ואחריו באו רבים אחרים. בין השאר הפך המקרה של שרבר לאבן מחלוקת בין שני זרמים חשובים בפסיכואנליזה, האחד שרואה את המקור לפסיכוזות בתהליכים פנימיים בלבד, והשני המתמקד בהשפעות של טראומות חיצוניות.
ביוגרפיה

שרבר היה השני מבין שלושה ילדים - אחות ואח בכור שהתאבד בשנות השלושים לחייו. הוא נולד ב-1842 לרופא שהיה חוקר בעל שם באותם הימים בתחום חינוך הילדים, ואף כתב ספרים רבים בתחום, דניאל גוטלוב מוריץ שרבר (Daniel Gottlob Moritz Schreber‏, 1808-1861).
שרבר למד משפטים, התחתן, היה אב לבת והגיע לתואר דוקטור. ב-1884 התמודד בבחירות לרייכסטאג, נכשל, נכנס לדיכאון והתאשפז בבית חולים פסיכיאטרי למשך חצי שנה. לאחר שחרורו התמנה לבית המשפט המחוזי בלייפציג ואחר קיבל את משרת נשיא בית הדין לערעורים של מדינת סקסוניה בדרזדן.
נטל העבודה הקשה שנשא על כתפיו הובילו להתמוטטות עצבים בפעם השנייה, הוא התאשפז בשנת 1893 ואובחן כחולה פרנויה. את זכרונותיו כתב בין השנים 1900 ל-1902 והגישם לבית המשפט כדי שישחררו מהאשפוז ואכן עתירתו התקבלה. מחלתו המשיכה לתקוף אותו עד שבשנת 1907 אושפז בשלישית ושם נותר עד ליום מותו.
מחלתו של שרבר

כשהיה בשיא הקריירה שלו, קיבל התקף פסיכוטי. הוא החל לשמוע קולות וחדרו למוחו מחשבות אובדניות. בטירופו ראה שרבר את העולם כארכיטקטורה ענקית של עצבים, שנשלטת על ידי אל רודף והיה לו ברור שמשברו הוא חלק ממשבר גלובלי בממלכת האלוהים, שהפך את האנושות לגזע של רוחות רפאים. התחוור לו שיש פתרון אחד: עליו לגאול את האנושות ולשם כך הוא צריך להיות האדם הראשון שיהפוך לאישה.
פרשנותו של פרויד

פרויד קיבל את ספרו של שרבר מקרל גוסטב יונג תלמידו, מספר חודשים לאחר שפורסם. פרויד לא פגש את שרבר, וכמעט ולא ידע פרטים ביוגרפיים עליו, בין השאר משום שקרובי משפחתו של שרבר צנזרו את הספר באופן רדיקלי והוציאו ממנו כל פרט מזהה ועדויות על בני המשפחה. פרויד בחר אפוא להתעמק רק בזכרונותיו של שרבר כפי שהתפרסמו, מתוך הנחה שניתן למצוא בהם רמזים לסיבות שהובילו למחלתו.
בעולם ההזיות של שרבר, העולם נקלע לצרה. שרבר תיאר עצמו כמושיעו של המין האנושי; הוא ייהפך לאישה ואלוהים יפרה אותו וייווצר גזע אנושי חדש. פרויד סבר ששרבר התאווה להפוך לאישה על מנת שהוא יוכל לשמש כמושא תאוותו המינית של האל (שיצג את אביו של שרבר). הוא סבר גם שחששו הפרנואידי מפני הרופא שהיה ממונה עליו בבית החולים הפסיכיאטרי, דוקטור פאול אמיל פלכסיג (Paul Emil Fleschsig), נבע ממשיכה מודחקת. פרויד סבר כי מקור הפרנויה הוא בקונפליקט הומוסקסואלי. חוסר היכולת להודות בכך ש"אני אוהב אותו" מומר ל"אני שונא אותו" ומכאן ל"הוא שונא אותי" ולתחושת רדיפה שרופאו מנצל אותו מינית. פרויד השתמש באנליזה שלו לשרבר כהדגמה לתיזה שלו בנוגע למקורות ההומוסקסואליים של הפרנויה הגברית.
פרשנותו של שצמן

מורטון שצמן כתב ספר בשנת 1976 בשם "רצח נפש", שם הוא נתן את פרשנותו לפסיכוזה של שרבר. שצמן חקר את חייו ומשפחתו של שרבר. הוא מצא ספרונים שכתב מוריץ שרבר, אביו של דניאל שרבר, ספרים המוקדשים לגידול ילדים אשר הדגישו את הצורך בחינוך קפדני ביותר של הילדים ואשר היו נפוצים בגרמניה של התקופה ואף הרבה לאחר מותו.
שרבר האב סבר כי דורו היה רך מוסרית ומנוון בעיקר בשל רשלנות בחינוך ובמשמעת הילדים בבית הספר ובבית. הוא הציע מערכת עקרונות חינוך ופרקטיקות מדוקדקות שיהפכו את הילדים לצייתנים וכנועים וסבר כי הללו יובילו לחברה ולגזע טובים יותר. שצמן השווה אחת לאחת את הטכניקות שתיאר שרבר האב בספריו החינוכיים לסיוטיו של שרבר הבן מהן סבל ארבעים שנה לאחר מכן ותוארו בספרו "זכרונותיו של חולה-עצבים".
הטכניקות האלו תאמו במדויק את סיוטיו של שרבר ארבעים שנה מאוחר יותר. שרבר המציא מכשירים שיסייעו לגידול ילדים. למשל כיסא עם סד מיוחד שגרם לילד לשבת זקוף במהלך הארוחה. הוא דגל באמבטיות קרות שבתוכן קוביות קרח מגיל שלושה חודשים כדי לחזק את רוחו של הרך ולעשותו לקשוח, במכות לילד אם זה לא התנהג כיאות. שרבר האב התגאה בכך כי הוא יישם טכניקות אלו על ילדיו ובהצלחה מרובה.
אחיו של שרבר, דניאל גוסטב שרבר, שסבל כמוהו מהתעללויות אלו, התאבד בשנות השלושים לחייו ואחותם שלא סבלה כל כך מהתעללויות, היות ששרבר האב הקדיש את עיקר מאמציו בחינוך הבנים, יצאה ללא תסביכים יוצאי דופן. ספרו של שרבר התפרסם במלואו למעט פרק אחד שנאסר לפרסום בלחץ המשפחה, ככל הנראה מכיוון שכלל פרטים אינטימיים עליה.
שמואל אדלר

ערך זה עוסק ברב רפורמי. אם התכוונתם למלחין, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1809 הקיסרות הראשונה וורמס, הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  9 ביוני 1891 (בגיל 81) ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Salem Fields Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת גיסן 
 תקופת הפעילות:  ? – 9 ביוני 1891 
 השתייכות:  יהדות רפורמית 
 מעסיק:  Congregation Emanu-El of New York 
 רבותיו:  פייביש פרנקפורטר
 צאצאים:  הטי גולדמן  פליקס אדלר 
 
הרב שמואל אדלר (שמואל אדליר כ"ץ; 3 בדצמבר 1809 – 9 ביוני 1891) היה ממנהיגי היהדות הרפורמית בגרמניה ובארצות הברית. אביו של פליקס אדלר, מייסדה של התנועה האתית.
ביוגרפיה

נולד לרב יעקב יצחק (אייזק) אדליר כ"ץ, דיין בוורמייזא שכיהן כרב האזורי מטעם הקונסיסטואר מ-1809 ועד 1814, כשהעיר נכבשה שוב מידי צרפת, והועברה, בקונגרס וינה, לדוכסות הגדולה של הסן. אמו הייתה שרל'ה ניקלשבורג. שמואל הצעיר התחנך בחינוך מסורתי; אביו נפטר בהיותו בן אחת-עשרה והותיר את האלמנה וחמשת בניה בתנאי מחסור קשים. למרות עניים המשיך אדלר במסלול לימודיו, בישיבות וורמייזא ופרנקפורט אצל הרבנים יעקב קאפיל במברגר ושלמה זלמן טרייר. היה זה אחיו הצעיר בשנתיים, אברהם יעקב, שעודד אותו לרכוש לראשונה השכלה חיצונית. הוא למד בגימנסיה וב-1831 התקבל לאוניברסיטת בון ואחריה המשיך באוניברסיטת גיסן, בה הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1836. הוא קיבל היתר הוראה בערך באותו הזמן מהרב פייביש פרנקפורטר אב"ד פרידברג, שלבתו הנרייטה נישא ב-1843.
לאחר השלמת לימודיו נשכר כדרשן ודיין בוורמייזא. בשלב זה כבר יצא לו שם של רפורמטור, והרב הראשי צבי בנימין אויערבך מדרמשטאדט ניסה לעכב את מינויו במשך שנים. ב-1842 קיבל לבסוף תפקיד קבע כרב הקהילות היהודיות באלציי (אנ'). הוא ואחיו אברהם השתתפו בשלוש הוועידות הרפורמיות של 1844–1846. בראשונה שבהן, בבראונשווייג, היה זה שמואל שעמד על כך שתוסף הפסקה לפיה יהיו מוכנים להכיר בנישואין בין יהודים ונוצרים רק בתנאי שחוקי המדינה יאפשרו לגדל את הצאצאים לדת היהודית; מאחר שאף נסיכות בגרמניה לא אפשרה זאת, מנע נוסח ההחלטה (שהתבסס על תשובת סנהדרין פריז בנידון) נישואי תערובת מבלי להכריז על הנוצרים כנחותים בעיני היהודים. בוועידת פרנקפורט ב-1845 קרא אדלר לשוויון לנשים בחיי הדת.
בראשית 1857 קיבל את הצעת בית הכנסת עמנו-אל, לבוא לניו יורק ולשמש כרבה הראשי של הקהילה הרפורמית המובילה בארצות הברית, כמחליפו של הרב ליאו מרצבכר שנפטר באותה תקופה. הוא הגיע לניו יורק בחודש מרץ של אותה שנה וכיהן כרב בית-הכנסת עד 1874, אז פרש מפעילות שוטפת. בעבודתו המעשית הוחלף בידי הרב גוסטב גוטהייל. בהיותו שם ערך מחדש את הסידור, שהוסיף לשמש בקהילה עד סוף המאה. בין היתר נטל חלק בוועידת פילדלפיה שכונסה בידי מכרו עוד מגרמניה, הרב דוד איינהורן. ב-1889 רצה יצחק מאיר וייז למנותו ליו"ר ועידת הרבנים המרכזית (CCAR), כיחיד שהשתתף בכל כינוסי הרפורמים מאז 1844, אך הוא סירב והסכים לקבל רק תואר נשיא כבוד. וייז לקח את התפקיד על עצמו.
אדלר נפטר ב-9 ביוני 1891, בניו יורק. וספרייתו נתרמה בידי המשפחה להיברו יוניון קולג' בסינסינטי. חלק מכתביו ראו אור בחייו במאסף בעל הכותר העברי "קובץ על יד", שיצא לאור ב-1886 כמזכרת לחבריו.
בתו שרה נישאה ליוליוס גולדמן, בנו של מרקוס גולדמן, מייסד חברת ההשקעות גולדמן זקס, ונכדתו הייתה הארכאולוגית הטי גולדמן.
בנו, פליקס אדלר, היה אבי התנועה האתית.
הערות שוליים

↑  ראה שם אביו בפנקס הזכרת נשמות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257573305171  GND: 116008393  ISNI: 0000 0000 6676 5912  LCCN: n98007424  NKC: zmp20221162354  SNAC: w6183vr7  VIAF: 37656209   WorldCat (עם VIAF): 37656209
קלריסה פיטרס ראסל

| --- | --- |

 לידה:  1809 אנדובר, ארצות הברית 
 פטירה:  1854 (בגיל 45 בערך) 
 תחום יצירה:  ציור 
 
קלריסה פיטרס ראסל, באנגלית: Clarissa Peters Russell (1 בפברואר 1809 - 12 באוגוסט 1854)  הייתה מיניאטוריסטית אמריקאית.
ביוגרפיה

ילידת אנדובר, מסצ'וסטס, ראסל הייתה אחת משנים-עשר ילדים; אחותה הצעירה, שרה פיטרס גרוזלייר, הפכה גם היא למיניאטוריסטית.הוריהם היו אליזבת פארינגטון דייוויס וג'ון פיטרס; משפחת פיטרס הייתה בולטת בעניינים המקומיים, ואביה שימש כיו"ר מועצת הנבחרים של העיר.
פרטי השכלתה המוקדמת של קלריסה אינם ידועים, אך הוצע כי היא למדה באקדמיית פרנקלין, בית הספר המשולב הראשון במסצ'וסטס שהכניס נשים והמוסד בו למדה אחותה אמילי מ-1836 עד 1838. בתחילת חייה המקצועיים, מאמינים שהיא למדה באקדמיית בלו היל בבלו היל, מיין. ידוע שהיא הייתה בעיירה זו בשנת 1831, וחושבים שהיא קיבלה הדרכה כלשהי בציור בצבעי מים מג'ונתן פישר, בוגר אוניברסיטת הרווארד.  עד 1835 היא הייתה בבוסטון, ציירה מיניאטורות ונתנה הדרכה גם באמנות. קלריסה נישאה לצייר מוזס ב' ראסל, שאיתו ביקשה הדרכה בציור,  בפרובידנס, רוד איילנד, בשנת 1839; בנם, אלברט קויפ ראסל, הפך לחרט ומאייר שעבד עם דודו, ליאופולד גרוזלייר.
בני הזוג ראסל היו פעילים בבוסטון מ־1842 עד 1854, חיו ברחוב סקול והציגו עבודות באתנאום של בוסטון. קלריסה גם הציגה עבודות באיגוד האמנים של בוסטון, בשנים 1842 ו-1843.
התערוכה הראשונה שלה הייתה ב-1841. היא ובעלה עבדו בשיתוף פעולה הדוק, והסגנונות שלהם דומים כך שקשה להבדיל בין עבודתם. יתר על כן, ציוריה, שלעיתים קרובות אינם חתומים או נושאים את שמו של בעלה, נראו לעיתים בטעות כמו של ג'וזף וויטינג סטוק. הסגנון שלה, שמזכיר את זה של בני דורה בניו אינגלנד כמו ויליאם מתיו פריור, כונה על ידי סופרת אחת "מוגמרת מאוד אם כי פגומה במקצת ברישום"; סופר אחר כתב על "נטייתה לריאליזם" בשילוב עם בד דקורטיבי". נראה שהיא התמחתה בדיוקנאות של ילדים, בהתחשב במספרים של אלה ששרדו.
ראסל נשארה מבוקשת באופן פעיל כדיוקנאית עד מותה. היא נקברה במגרש הקבורה השני בצפון אנדובר, מסצ'וסטס, או בבית הקברות רידג'ווד, גם הוא בצפון אנדובר.
דיוקן עצמי של ראסל, המתוארך לסביבות 1850, נכלל בתערוכת הפתיחה של המוזיאון הלאומי לנשים באמנויות, אמניות נשים אמריקאיות 1830–1930, ב-1987. דיוקן של תינוק וכלב שמיוחסים לה נמצא כעת באוסף של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, כמו גם דיוקן נוסף של תינוק וציור של שלושת ילדי סטארבירד מצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס.  מיניאטורה נוספת של ילד נמצאת במוזיאון לאמנות סינסינטי. אלבום של צבעי מים של פרחים וצמחים, כנראה עבודתה המוקדמת ביותר ששרד, נמצא בבעלות החברה ההיסטורית של צפון אנדובר. ציוריה מתוארים לעיתים כבעלי "שרידים פרימיטיביים", ועבודתה מבוקשת מאוד על ידי אספנים של אמנות עממית.
הערות שוליים

↑  Eleanor Bradley Peters (1903). Peters of New England: a genealogy, and family history. Knickerbocker Press. pp. 107
↑  Eleanor Tufts; National Museum of Women in the Arts (U.S.); International Exhibitions Foundation (1987). American women artists, 1830–1930. International Exhibitions Foundation for the National Museum of Women in the Arts.
↑  "Russell, Mrs. Moses B. (nee Clarissa Peters) – American Artist – Internet Antique Gazette"
↑  Kevin D. Murphy (2010). Jonathan Fisher of Blue Hill, Maine: Commerce, Culture, and Community on the Eastern Frontier. University of Massachusetts Press.
↑  Cincinnati Art Museum; Julie Aronson; Marjorie E. Wieseman (2006). Perfect Likeness: European and American Portrait Miniatures from the Cincinnati Art Museum. Yale University Press. pp. 278–.
1 2  Dale T. Johnson (1990). American Portrait Miniatures in the Manney Collection. Metropolitan Museum of Art. pp. 196–
↑  "Attributed to Mrs. Moses B. Russell (Clarissa Peters) – Portrait of a Baby – The Met".
↑  "Mrs. Moses B. Russell (Clarissa Peters) – The Starbird Children – The Met"
↑  Theodore E. Stebbins, Jr.; Melissa Renn; Virginia Anderson (11 January 2014). American Paintings at Harvard: Volume 1: Paintings, Watercolors, and Pastels by Artists Born Before 1826. Yale University Press. pp. 385–
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ULAN: 500372708  VIAF: 662150323878309972783   WorldCat (עם VIAF): 662150323878309972783 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קלריסה פיטרס ראסל".
דיוקן של ילדה
דיוקן של ילדה
ריצ'רד וודוויל, רוזן ריברס הראשון

| --- | --- |

 לידה:  1405 מיידסטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 באוגוסט 1469 (בגיל 64 בערך) נורת'האמפטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  אנגליה 
 בן או בת זוג:  ז'אקטה מלוקסמבורג 
 פרסים והוקרה
 מסדר הבירית 
 
ריצ'רד וודוויל, רוזן ריברס הראשון KG‏ (1405 – 12 באוגוסט 1469), היה אביה של אליזבת וודוויל וחמיו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ריצ'רד וודוויל נולד במיידסטון בקנט, והיה בנם של ריצ'רד ווידוויל (וודוויל), צ'מברלין של הדוכס מבדפורד, וג'ואן ביטלסגייט (או בדליסגייט), בתו של תומאס ביטלסגייט בנייטסטון בקהילה של אוטרי סנט מרי בדבון. הוא היה גם נכדו של ג'ון ווידוויל שהיה השריף של נורת'המפטונשייר (בשנים 1380, 1385, 1390).
ביוגרפיה > נישואים וקריירה כאיש חצר

וודוויל הלך בעקבות אביו לשירות הדוכס מבדפורד. בשנת 1433 התחתן הדוכס עם ז'אקטה מלוקסמבורג בת ה-17; היא הייתה אשתו השנייה של הדוכס והוא היה מבוגר ממנה משמעותית ובריאותו לקויה. כשהדוכס מת ב-1435, ז'אקטה נותרה אלמנה נטולת ילדים ועשירה. היא נדרשה לבקש אישור מהמלך הנרי השישי לפני שתוכל להתחתן בשנית, אך במרץ 1437 התברר שהיא נישאה בסתר לריצ'רד וודוויל שהיה הרבה מתחתיה בדרגתה ולא נחשב לבעל מתאים לאלמנת דודו של המלך. בני הזוג נקנסו ב-1,000 ליש"ט, אך קנס זה בוצע באוקטובר של אותה שנה.
למרות ההתחלה הלא טובה הזו, הזוג הנשוי שגשג במהרה, בעיקר הודות לבולטות המתמשכת של ז'אקטה במשפחת המלוכה. היא שמרה על דרגתה והנדוניה כדוכסית מבדפורד, מה שסיפק בתחילה הכנסה של בין 7,000 ל-8,000 ליש"ט לשנה, אם כי עם השנים זה הצטמצם כתוצאה מהפסדים טריטוריאליים בצרפת וקריסת הכספים המלכותיים באנגליה. ריצ'רד וודוויל זכה לכבוד בדרגות צבאיות, בהן הוכיח את עצמו כחייל מעולה.
כבוד נוסף עבור שניהם הגיע כאשר הנרי השישי התחתן עם מרגרט מאנז'ו, שדודה היה גיסה של ז'אקטה (אחותה של ז'אקטה איזבל התחתנה עם דודה של מרגרט מאנז'ו, שארל דו מיין). בני הזוג וודוויל היו בין אלו שנבחרו ללוות את הכלה לאנגליה, והמשפחה הרוויחה עוד יותר באמצעות הקשר הכפול הזה למשפחת המלוכה. סר ריצ'רד הועלה לדרגת הברון ריברס ב-1448. בעקבות כך ילדיהם גדלו ונהנו מפריבילגיה ניכרת ומשלווה חומרית.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

וודוויל הועלה לדרגת קפטן ב-1429, שירת בצרפת ב-1433 והיה אביר של יורש העצר דוכס בדפורד ב-1435. הוא היה ב-Gerberoy בשנת 1435 ושירת תחת ויליאם דה לה פול, דוכס סאפוק, בשנים 1435–1436. לאחר מכן הוא לחם תחת סאמרסט ושרוסברי ב-1439 ותחת הדוכס מיורק בשנים 1441–1442, כאשר מונה לקפטן של אלנסון ולאביר דגל.
וודוויל קיבל את התואר ברון ריברס על ידי הנרי השישי ב-9 במאי 1448. שנתיים לאחר מכן, כסר ריצ'רד, הוא קיבל את תואר אביר מסדר הבירית ב-1450. הוא מונה לסנשאל של גסקוניה בשנת 1450 (אך לא הצליח להגיע אליה לפני נפילתה) ולאחר מכן ללוטננט של קאלה בשנים 1454–1455. הוא מונה לשומר נמלי סינק ב-1459 כדי להגן על קנט מפני פלישת הרוזנים היורקיסטים (אך נתפס בסנדוויץ').
במלחמות השושנים, הוא היה בתחילה לנקסטרי, אבל הוא הפך ליורקיסט כשחשב שהמטרה הלנקסטרית אבודה. הוא השלים עם אדוארד הרביעי המנצח, חתנו לעתיד. ב-1 במאי 1464, אדוארד התחתן עם בתו של ריברס אליזבת, אלמנתו של סר ג'ון גריי מגרובי. ריצ'רד קיבל את התואר רוזן ריברס ב-1466, מונה ללורד הראשון של האוצר במרץ 1466 ולקונסטבל של אנגליה ב-24 באוגוסט 1467.
ביוגרפיה > אחרית חייו

כוחה של המשפחה החדשה הזו היה מאוד לא מקובל על המפלגה הברונית הישנה, ובמיוחד לרוזן מוורוויק. ריברס נחשב כבעל מעמד חברתי נמוך שעלה לגדולה, ובאפיזודה אירונית, חתנו לעתיד בשנת 1460, בעודו מקבל את כניעתו, נזף בו על שהעז, לאור לידתו הנמוכה, להילחם נגד בית יורק. מועצת המלך, בתגובתה המחרידה לנישואיו של המלך, אמרה בבוטות שמעמדו החברתי הנמוך של ריצ'רד וודוויל כשלעצמו פירושו שהמלך בוודאי יודע "שאליזבת לא הייתה האישה עבורו". בתחילת 1468, אחוזות ריברס נבזזו על ידי הפרטיזנים של וורוויק, והמלחמה שנפתחה בשנה שלאחר מכן נועדה להרוס את משפחת וודוויל. לאחר התבוסה היורקיסטית בקרב אדג'קוט ב-26 ביולי 1469, ריברס ובנו השני ג'ון נלקחו בשבי בצ'פסטו. לאחר משפט ראווה נמהר, הם נערפו בקנילוורת' ב-12 באוגוסט 1469.
בנו הבכור של ריצ'רד וודוויל, אנתוני, ירש את תואר הרוזן שלו.
ללורד ריברס הייתה משפחה גדולה. בנו השלישי, ליונל (נפטר ב-1484) הפך לבישוף של סולסברי. כל בנותיו התחתנו עם אצילים בכירים: קתרינה וודוויל, בתו השמינית, הייתה אשתו של הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם.
"וודוויל" הוא האיות המודרני של השם: בזמנם נעשה שימוש ב"ווידוויל", "ויידוויל" וגרסאות אחרות.
משפחתו

לריצ'רד ולז'אקטה נולדו 15 ילדים:
אליזבת וודוויל (בערך 1437 - 1492), נישאה בתחילה לסר ג'ון גריי מגרובי, ולאחר מכן לאדוארד הרביעי, מלך אנגליה
לואיס וודוויל (בערך 1438–1450), מת בילדותו
אן וודוויל (1439–1489), נישאה בתחילה לוויליאם בורצ'יר, ויקונט בורצ'יר, ולאחר מכן עם ג'ורג' גריי, הרוזן השני מקנט
אנתוני וודוויל, רוזן ריברס השני (1442–1483), התחתן עם אליזבת סקייל, ברונית סקייל השמינית
מרי וודוויל (1443–1481), התחתנה עם ויליאם הרברט, הרוזן השני מפמברוק
ג'ון וודוויל (1445–1469), התחתן עם קתרין נוויל, הדוכסית האלמנה מנורפוק
ליונל וודוויל (1447–1484), בישוף של סולסברי
מרתה וודוויל (מתה בערך 1500), נישאה לסר ג'ון ברומלי מבדינגטון
ג'ואן וודוויל (1452–1512), נישאה לסר אנתוני גריי, בנו של אדמונד גריי, הרוזן הראשון מקנט
ריצ'רד וודוויל, רוזן ריברס השלישי (1453–1491)
מרגרט וודוויל (1454–1490), התחתנה עם תומאס פיצאלן, הרוזן העשירי מארונדל
אדוארד וודוויל, לורד סקייס (נפטר 1488), חייל ואיש חצר
קתרינה וודוויל (בערך 1458–1497), נישאה בתחילה להנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם, לאחר מכן לג'ספר טיודור, דוכס בדפורד, ולבסוף נישאה בשלישית לסר ריצ'רד וינגפילד.
רוברט גלובר, סומרסט הראלד, ציין 'ריצ'רד' אחר שנראה כאילו נולד לפני ריצ'רד הרוזן השלישי. 'ריצ'רד וודוויל' נכח בהטבלה של הנסיך ארתור (בנם של אליזבת מיורק והנרי השביעי) ב-24 בספטמבר 1486 בקתדרלת וינצ'סטר; סבתו של ארתור, אליזבת וודוויל, שימשה כסנדקית שלו, וגם אחיה הצעיר אדוארד נכח בטקס.
שלט האצולה של וודוויל
לאנדרו ז'ואקים ריביירו

לאנדרו ז'ואקים ריביירו (בפורטוגזית: Leandro Joaquim Ribeiro; נולד ב-13 בינואר 1995) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בטג'אן חנא סיטיזן בעמדת החלוץ.
קריירה

לאנדרו התחיל את הקריירה שלו באינטרנסיונל. ב-29 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד שאפקואנסה.
בקיץ 2015 הושאל לארוקה מליגת העל הפורטוגזית בה שיחק עד ינואר של אותה עונה. במאי 2016 הושאל לגלוריה.
בינואר 2017 חתם בדילה גורי מליגת העל הגאורגית. ב-5 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד צ'יחורה סצ'חרה. ב-12 באפריל 2017 הבקיע צמד בתיקו 3-3 נגד לוקומוטיב טביליסי, שערים אלו היו גם שערי הבכורה שלו לאנדרו בקריירה.
ב-14 ביולי 2017 הושאל במכבי נתניה עד לסיום העונה עם אופציה לשלוש שנים נוספות.
ב-21 בדצמבר 2017 חתם בשריף טירספול מליגת העל המולדובית.
בינואר 2020, לאנדרו חתם בסיאול א-לנד.
הערות שוליים

↑  מאור רחמני, ‏רשמית: לאנדרו ריביירו חתם במכבי נתניה, באתר ONE‏, 14 ביולי 2017
קאדים אלן

| --- | --- |

אלן במדי הפועל חיפה בשנת 2021
 לידה:  15 בינואר 1993 (בן 31) וילמינגטון, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.85
 מספר:  5
 מכללה:  המכללה הקהילתית של האצ'ינסון (2012–2014)   אוניברסיטת אריזונה (2015–2017)
 דראפט:  בחירה מספר 53, 2017 בוסטון סלטיקס
 קבוצות כשחקן
 2017–2018   2017–2018   2018–2019   2019–2020   2019–2020   2020–2021   2021–2023  2023   2023-:  בוסטון סלטיקס   ← מיין סלטיקס   וסטצ'סטר ניקס   ניו יורק ניקס   ← וסטצ'סטר ניקס   JL בורק   הפועל חיפה  קלגרי סורג'   פולגור ליברטס
 הישגים כשחקן
 חמישיית ההגנה בליגת הפיתוח של ה-NBA‏ (2018)
קאדים פרנק אלן (באנגלית: Kadeem Frank Allen; נולד ב-15 בינואר 1993) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז בפולגור ליברטס מליגת השנייה באיטליה.