stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמן האשליות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Eisenheim the Illusionist 
 בימוי:  ניל ברגר 
 הופק בידי:  בראיין קופלמן, קתי שולמן, דיוויד לוויאן, בוב יארי 
 תסריט:  סטיבן מילהאוזר (סיפור קצר)    ניל ברגר(תסריט) 
 עריכה:  נעומי ג'רייט 
 שחקנים ראשיים:  אדוארד נורטון   פול ג'יאמטי   ג'סיקה ביל   רופוס סוול   אדי מארסן   אלינור טומלינסון
 מוזיקה:  פיליפ גלאס 
 צילום:  דיק פופ
 מדינה:  ארצות הברית, צ'כיה 
 חברה מפיצה:  קבוצת סרטי יארי
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באוגוסט 2006
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מתח, סרט רומנטי, סרט בלשי, מלודרמה, סרט פנטזיה, מיסטיציזם, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקציב:  17 מיליון $
 הכנסות באתר מוג'ו:   illusionist
 פרסים:  פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי למחבר הטוב ביותר (פיליפ גלאס) 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
נורטון בתפקיד אייזנהיים
אמן האשליות (באנגלית: The Illusionist) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט, בכיכובם של אדוארד נורטון, ג'סיקה בייל ופול ג'יאמטי הוא דרמה תקופתית שבויימה על ידי ניל ברגר, בהתבסס על סיפור קצר מאת סטיבן מילהאוזר - "אייזנהיים אמן האשליות" (Eisenheim the Illusionist). הסרט הוקרן בפסטיבל סאנדנס בשנת 2006 ובאירוע הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי סיאטל באותה שנה. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אדוארד נורטון: אדוארד אברמוביץ' הידוע גם כ"אייזנהיים"
פול ג'יאמטי: המפקח הראשי וולטר אול
ג'סיקה ביל: הדוכסית סופי פון טשן
רופוס סוול: נסיך הכתר ליאופולד
אדי מארסן: ג'וזף פישר
אהרון ג'ונסון: אדוארד אברמוביץ' הצעיר
אלינור טומלינסון: סופי פון טשן הצעירה
צילומי הסרט

האירועים בבסיס עלילת הסרט מזכירים את פרשת מאיירלינג משנת 1889 - התאבדותו של נסיך הכתר של אוסטריה, הנסיך רודולף לאחר מותה של אהובתו הבארונית מרי וטסרה.
אף שעלילת הסרט מתרחשת כולה באוסטריה, הסרט צולם בצ'כיה. סצנות העיר וינה צולמו בערים טאבור ופראג. כפר ילדותו של אייזנהיים צולם בצ'סקי קרומלוב. טירת נסיך הכתר צולמה בטירתו של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה בקונופישטייה. סצנות הפנים צולמו באולפני באראנדוב שבפראג.
פרסים

צלם הסרט הראשי, דיק פופ, היה מועמד לפרס אוסקר בגין צילומי הסרט.
הסבר לפעלולים שהופיעו בסרט

מרבית האשליות המופיעות בסרט אינן מוסברות, בעיקר לא הקטע שבו אייזנהיים נעלם, או הופעות של נשמות כמו בהולוגרמה על הבמה, אולם בחלקן המזערי, כן נותן אייזנהיים הסבר לאול. כך למשל מסביר אייזנהיים כיצד הוא יכול לנחש באיזה יד מוחבא כדור אדום (קודם לכן הוא מבקש ממחזיק הכדור להצמיד את היד למצחו למשך כדקה, וכך זורם ממנה הדם וצבעה בהיר יותר מהיד השנייה), וכן תרשימים מראים כיצד עץ התפוז צומח לעיני הקהל. במהלך הסרט, אנשי המשטרה מציעים הסבר לרוחות המוצגות על ידי אייזנהיים - באמצעות הקרנת סרט על גבי עשן.
אשליות אלה מזכירות את האשליות שבוצעו באותה עת בתיאטראות אירופה על ידי אמני אשליות כגון ז'אן רובר-אודן (אשר המציא את אשליית עץ התפוזים) ועל ידי ג'ון פפר שהמציא את רוח הרפאים של פפר.
איליאו דאש רולש

| --- | --- |

אבן המסמנת את קו המשווה באי רולש
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ גינאה 
 קואורדינטות:  0°0′13.6″S 6°31′20.6″E﻿ / ﻿0.003778°S 6.522389°E﻿ / -0.003778; 6.522389
 שטח:  3 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה ופרינסיפה
 אוכלוסייה:  76 (2012)
  (למפת סאו טומה ופרינסיפה מוגדלת) סאו טומה סנטו אנטוניו סנטו אמרו מפרץ גינאהאיליאו דאש רולש(למפת סאו טומה ופרינסיפה רגילה) סאו טומה סנטו אנטוניו סנטו אמרו מפרץ גינאהאיליאו דאש רולש
 
אִילְיֵאוּ דַאש רוֹלַש (בפורטוגזית: Ilhéu das Rolas; תרגום: אִיּוֹן התורים) הוא איון במדינת סאו טומה ופרינסיפה שבמפרץ גינאה. האי ממוקם בדרום האי סאו טומה וכ-350 ק"מ מחוף גבון. בצפון האי עובר קו המשווה.
כלכלת האי מצומצמת מאוד ומבוססת רק על תיירות. באי מתגוררים כ-76 תושבים שעוסקים במקצועות התיירות. ניתן להגיע לאי רק דרך הים, מנמלי הים שבאי סאו טומה.
גודל האי כ-3 קמ"ר. צפיפות האוכלוסייה באי היא 66.67 תושבים לקמ"ר.
הערות שוליים

↑  מפקד אוכלוסין משנת 2012 (בפורטוגזית)
איחוד הארגונים היהודים באירופה

| --- | --- |
סמל הארגון
 פעילות:  הגנה על האינטרסים של יהודי אירופה, חיזוק הזהות היהודית באירופה ושיפור תדמית ישראל באירופה
 תחום:  ארגון ללא מטרות רווח
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 משרד ראשי:  בריסל בריסל, בלגיה 13°22′37″N 52°31′18″E﻿ / ﻿13.3770184°N 52.5215983°E﻿ / 13.3770184; 52.5215983
 סניפים:  בלגיה, ישראל, פריז, לונדון, ברלין, רומא, קרואטיה, הולנד
 מקום פעילות:  אירופה
 מייסדים:  הרב מנחם מרגולין
 יושב ראש:  הרב מנחם מרגולין
 מנכ"ל:  יורגוס פאפדקיס
 אנשי מפתח:  הרב מנחם מרגולין, טל רבינא, יורגוס פאפדקיס
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים)
 מוטו:  The Jewish Voice of Europe - הקול היהודי של אירופה
 https://ejassociation.eu/
 
איחוד הארגונים היהודים באירופה (באנגלית: European Jewish Association; ידוע בראשי תיבות: EJA) הוא ארגון מייצג של קהילות וארגונים יהודים אורתודוקסים באירופה.
ממקום מושבו של הארגון, למול מוסדות האיחוד האירופי בבריסל שבבלגיה, מפעיל הארגון ומתאם עשייה במאות קהילות יהודיות ברחבי אירופה וביותר מעשרים ארגונים יהודים שונים.
היסטוריה

הארגון נוסד בשנת 2007 על ידי הרב מנחם מרגולין. רוב פעילויותיו של הארגון מתבצעות ממשרדיו הראשיים בבריסל. האגודה פועלת ממשרדים במדינות נוספות בעולם.
הארגון רשום כעמותה ללא מטרות רווח (ASBL) בבלגיה, ונמצא בפנקס השקיפות של ארגוני לובינג מוסמכים המוחזקים על ידי המוסדות האירופיים.
פעילות

הארגון עוסק בסיוע לקהילות יהודיות באירופה, ומספק להם תמיכה תורנית וביטחונית, תוכניות חברתיות וחינוכיות, ומזון כשר, בעיקר בחגי ישראל.
הארגון פועל להעלאת המודעות וקידום מאבק חוקי וציבורי באנטישמיות. במסגרת זו יזם האיגוד את תוכנית "עשרת הדיברות של ה-EJA למיגור האנטישמיות" הכוללת:
עידוד והדגשת החשיבות למדינות האיחוד האירופי, ששמירה על זכותם של יהודים במדינות השונות לחיות על פי אמונתם, היא זכות יסוד של האיחוד האירופי.
קידום יוזמות חינוכיות להטמעה בתוכניות ממלכתיות, המדגישות כי אין לאנטישמיות מקום באירופה המודרנית והסובלנית.
הקצאת תקציב מהאיחוד האירופי, ועידוד המדינות החברות להקדיש תקציב לתחזוקה ותמיכה של מוסדות חינוך יהודיים.
עידוד מדינות האיחוד לתמוך בביטחון המוסדות והבניינים היהודיים, ולהגביר את התמיכה בעת מתיחות מוגברת.
לחץ על רשתות חברתיות לפעול באופן מהר ותכליתי יותר למניעת תוכן שנאה, ולהשתת עונשים חמורים וכספיים כאשר תוכן כזה מתפרסם.
על מדינות האיחוד לפעול נגד ארגונים או קבוצות המקדמים או תומכים באנטישמיות על פי הגדרת IHRA.
התניית קבלת מימון מהאיחוד האירופי בהתחייבויות למאבק בגזענות, אנטישמיות ואפליה.
על מדינות שטרם מינו נציב מיוחד למאבק באנטישמיות לעשות זאת בהקדם, ובנוסף להקים ועדות רשמיות לניטור ומלחמה באנטישמיות בפרלמנטים הלאומיים.
הקמה ומיסוד של אמצעי הגנה משפטיים נגד BDS ברמה הפאן-אירופית והמדינתית.
החלת איסור על מכירת מזכרות נאציות במכירות פומביות וברשת לאנשים פרטיים או לגופים שאינם מעורבים ישירות במתקני חינוך כגון אוניברסיטאות או מוזיאונים.
כחלק מהתוכנית, יזם האיגוד הקמה של קבוצות עבודה פרלמנטריות במוסדות האיחוד האירופי ובפרלמנטים ברחבי אירופה להנעת התהליך ולקידום חקיקה בנושא.
פעילות > מאבק במכירות מזכרות נאציים

הארגון עומד בראש המאבק נגד המכירות הפומביות של מזכרות נאציות, בפן הציבורי על ידי העלאת המודעות העולמית לתופעה ובפן המשפטי על ידי קידום חקיקה בנושא.
פעילות > שימור זיכרון השואה

האיגוד פעיל מאוד בתחום בשימור זיכרון השואה. הוא מקדם תוכניות חינוכיות בנושא המאבק באנטישמיות ומדי שנה יוזם משלחות של מאות שרים, חברי פרלמנט ודיפלומטים אירופאים לכנסי זיכרון במחנות השמדה ומחנות ריכוז ברחבי היבשת. מדי שנה מפעיל האיגוד את קמפיין הרשתות החברתיות - האשטאג NotOnMyWatch# (בעברית - "לא במשמרת שלי") המתקיים ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה, ובמסגרתו מאות נרות זיכרון מופצים בקרב ראשי מדינות, שרים, חברי פרלמנט ואישי ציבור, מודלקים ומצולמים תחת ההאשטאג.
פעילות > תמיכה בקהילות יהודיות באירופה

הארגון מפעיל שורה של פרויקטים לסיוע לקהילות יהודיות באירופה לשמירה וקיום אורח חיים יהודי הכוללים תמיכה ביטחונית, חלוקת סלי מזון כשר, הקמת בתי כנסת ומקוואות, ותוכניות חינוכיות.
מטרות

מאז כינונו בשנת 2007, מתמקדות מטרותיו של הארגון בשלוש זירות מרכזיות:
הגנה על האינטרסים של יהודי אירופה, באמצעות קשרי ממשל, תקשורת ומערכת המשפט. הארגון הוביל את הפעילות פוליטית, המשפטית והציבורית לביטול חקיקות ופסיקות בתי משפט באירופה שביקשו לאסור קיום אורח חיים יהודי במדינות אירופיות - למשל, ביצוע ברית מילה ושחיטה כשרה. החלטות שלולא שונו עלולות היו להיות בעלות השלכות מרחיקות לכת על חיי היהודים באירופה כולה. כך בגרמניה, בהולנד, בפולין ובמדינות נוספות. הארגון מתנהל מדי יום הן במוסדות האיחוד האירופי והן במדינות אירופה, תוך שיתוף פעולה מלא עם הארגונים היהודיים האחרים, גורמי ממשל ישראלים ובסוגיות הכשרות אף עם ארגוני דת מוסלמים ברחבי אירופה.
חיזוק הזהות היהודית באירופה, באמצעות פרויקטים חינוכיים ותרבותיים, סיוע לקהילות יהודיות והכשרת מנהיגות רוחנית ונשית, בין היתר באמצעות הארגונים השותפים לו ברחבי העולם.
שיפור התדמית של מדינת ישראל באירופה: לנוכח האנטישמיות הגואה באירופה, הוקמו בשנת 2012 שני ארגונים הפועלים לקידום ענייניה של ישראל מול חברי הפרלמנט האירופי, בכירי מוסדות האיחוד האירופי וידוענים שונים ברחבי אירופה. מאז הקמתם, הארגונים אירחו בישראל מאות פרלמנטרים, פרשנים, כתבים ועורכים בכירים ממגוון מדינות באירופה. מאות עורכים וכתבים אירופאים משתתפים בתדרוכי הארגון בבירות אירופה השונות עם פוליטיקאים ועיתונאים ישראלים. באמצעות אתר האינטרנט שלו והרשתות החברתיות, מפיץ הארגון חומר על ישראל והמזרח התיכון ליותר מ-3,500 פרלמנטרים ואנשי תקשורת בכירים.
ארגונים שותפים

ישנם מספר ארגונים שותפים לאגודה היהודית האירופית, להם יעדים דומים ברחבי היבשת. ארגונים אלו תורמים למען מגוון רחב של פעילויות:
RCE - מרכז רבני אירופה
ECJS - ארגון סטודנטים יהודים באירופה
EJCC - שירותים קהילתיים
EJSN - קשרי קהילות
European Kashrut - כשרות
CHANA - זכויות נשים
TZEDEK - ארגון משפטנים
BASSAD - רווחה כלכלית
הערות שוליים

↑  גדעון קוץ, פריז, ‏ארגוני יהודים באירופה פנו לבית מכירות בארה"ב: עצור מכירת פריטים נאציים, באתר מעריב אונליין, 29 ביולי 2022
↑  ניצן קידר, הרב מנחם מרגולין: "לאסור סחר פסול בפריטים כל כך רגישים", באתר ערוץ 7, ‏2 בנובמבר 2021
↑  יענקי פרבר, מזעזע: המוצר שמוצע למכירה בבית מכירות ישראלי, באתר בחדרי חרדים, ‏22 בדצמבר 2021
↑  יוני קמפינסקי, יום השואה הבינלאומי: 100 בכירים אירופאים בגיא ההריגה, באתר ערוץ 7, ‏25 בינואר 2022
↑  NotOnMyWatch Campaign#, European Jewish Association (באנגלית)
↑  שרת הבריאות הדנית: "נמנע חקיקה נגד ברית מילה", באתר ישראל היום, ‏12 באוגוסט 2018
↑  מיכל לוי, 6 שנות מאסר על ברית מילה, באתר ערוץ 7, ‏8 בספטמבר 2020
↑  ביהמ"ש האירופי: החוק המחייב הימום בהמה לפני השחיטה לא פוגע בחופש הדת, באתר ערוץ 7, ‏17 בדצמבר 2020
איירין אדלר

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  שערורייה בבוהמיה 
 יוצרים:  ארתור קונאן דויל 
 גילום הדמות:  לארה פולבר 
 מידע
 תאריך לידה:  1858 
 מקום לידה:  ניו ג'רזי 
 מקצוע:  זמרת אופרה, הרפתקנית
 אזרחות:  ארצות הברית 
 
איירין אדלר (באנגלית: Irene Adler) היא דמות בדיונית המופיעה במספר סיפורים קצרים מאת ארתור קונאן דויל וגיבורם הוא שרלוק הולמס.
הופעות בסיפורי שרלוק הולמס

דמותה של איירין אדלר מופיעה[דרושה הבהרה] במספר סיפורים קצרים שגיבורם הוא הולמס: "עניין של זהות", "שערורייה בבוהמיה" ו"חמשת חרצני התפוז" שפורסמו ב-1891 ונכללו בקובץ הסיפורים "הרפתקאות שרלוק הולמס", וכן הסיפור "הקידה האחרונה" שנכלל בקובץ הסיפורים בשם זה.
עם זאת, המידע הרב ביותר בנוגע לאדלר מופיע בסיפור "שערורייה בבוהמיה".
ב"חמשת חרצני התפוז" התייחסותו של הולמס לאדלר מוטלת בספק. "כבר הובסתי ארבע פעמים - שלוש פעמים בידי גברים ופעם בידי אישה." ייתכן כי מדובר באדלר, אך מבחינה כרונולוגית הסיפור "חמשת חרצני התפוז" מתרחש לפני "שערורייה בבוהמיה", אף על פי שהתפרסם מאוחר יותר. אולם, אותרו מספר טעויות כרונולוגיות שביצע קונאן דויל בסיפוריו, וכן ד"ר ווטסון, עוזרו הנאמן של הולמס, מציין בסיפור "עניין של זהות" כי אדלר היא האדם היחיד שידוע לו כי הביס אי פעם את הולמס.
ביוגרפיה

לפי הסיפור "שערורייה בבוהמיה", איירין אדלר נולדה בניו ג'רזי שבארצות הברית בשנת 1858. היא ניהלה קריירה כזמרת במספר בתי אופרה מפורסמים ברחבי אירופה. בשנות העשרים המאוחרות לחייה פרשה ועברה להתגורר בלונדון.
אדלר ניהלה רומן עם וילהלם גוטסרייך פון אורמשטיין, הדוכס הגדול של קסל-פלשטיין ומלך בוהמיה. במהלך "שערורייה בבוהמיה" היא מתחתנת עם אדם בשם מר גודפרי נורטון, כשהולמס משמש להם כעד. בסיפור זה מצליחה אדלר להערים על הולמס, ובכך מובילה ליחס מיוחד כלפיה מצדו.
כיוון שד"ר ווטסון מתאר אותה כ"איירין אדלר המנוחה", ניתן להסיק כי נפטרה על אף שנסיבות מותה אינן מצוינות.
מערכת יחסים עם שרלוק הולמס

פתיחת הסיפור "שערורייה בבוהמיה" מעידה על יחס מיוחד של שרלוק הולמס כלפי איירין אדלר:
"לגבי הולמס היא תמיד האישה. מעולם לא שמעתיו מכנה אותה בשם אחר. בעיניו היא עולה לאין שיעור על כל בנות מינה ומעמידה אותן בצל. לא שחש משהו בדומה לאהבה כלפי איירין אדלר. רגשות כלשהם, ובייחוד רגש זה, האהבה, נדחו בשאט נפש ממוחו הקר והמחושב, אך המאוזן להפליא. אני ראיתי בו את מכונת ההבחנה והסקת המסקנות המושלמת ביותר שידע העולם מעודו. אך כמאהב היה מציב את עצמו בעמדת נחיתות [...] רגשות עזים היו הרי אסון לגבי אדם בעל אופי כמותו הרבה יותר מאשר גרגר חול במכשיר רגיש או סדק באחת מזכוכיות המגדלת רבות העוצמה שלו. ואף על פי כן, לגביו הייתה רק אישה אחת - הלוא היא איירין אדלר המנוחה, שהזיכרונות אשר הותירה אחריה היו מפוקפקים ובלתי מוגדרים."
את הזיכרון מחיה תצלום של אדלר, שהותירה אחריה כשנמלטה מהולמס ומהמלך עם בעלה הטרי, במהלך הסיפור "שערורייה בבוהמיה". הולמס מבקש ומקבל תצלום זה כשכרו על החקירה שביצע. מדבריו של ווטסון, ניתן להסיק כי הולמס ייחס לתצלום זה ערך רב: "[...] ותמיד בדברו על איירין אדלר, או כשהוא מזכיר את תצלומה, הוא מעניק לה את תואר הכבוד האישה."
במדיות אחרות פעמים רבות יוצרים קשר רומנטי בין איירין לשרלוק בגלל יחסו המיוחד אליה, למרות שכאמור, קונאן דויל שולל זאת בפירוש.
במדיות אחרות

דמותה של איירין הופיעה כמעט בכל העיבודים של סיפורי הולמס, כמו בסרט מ-2009, שרלוק הולמס, ובהמשכו, שרלוק הולמס: משחק הצללים, וכן בסדרה של ה-BBC "שרלוק".
בסדרת הטלוויזיה "אלמנטרי" איירין אדלר מוזכרת כבת זוגו של שרלוק אשר מוריארטי רצח, דבר שהוביל את שרלוק לשימוש בסמים. אך בסוף העונה הראשונה גילו שרלוק הולמס וג'ואן ווטסון את זהותה האמיתית של איירין אדלר, הלוא היא מוריארטי.
כמו כן הוזכרה דמותה בסדרת הטלוויזיה "האוס", הידועה במקבילות הרבות לסדרת הספרים שרלוק הולמס.
הערות שוליים

↑  שרלוק הולמס - כל הסיפורים חלק א', חמשת חרצני התפוז. תרגום: רות שמעוני
↑  שרלוק הולמס - כל הסיפורים חלק א', שערורייה בבוהמיה. תרגום: רות שמעוני
| סדרת שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל |
| --- | --- | --- |
| ספרים | חקירה בשני • חותם הארבעה • כלבם של בני בסקרוויל • עמק הפחד |  |
| אוספי סיפורים קצרים | הרפתקאותיו של שרלוק הולמס • זיכרונותיו של שרלוק הולמס • שובו של שרלוק הולמס • הקידה האחרונה • ספר הפרשיות של שרלוק הולמס |  |
| דמויות | שרלוק הולמס • מייקרופט הולמס • דוקטור ווטסון • המפקח לסטרייד • פרופסור מוריארטי |  |
| דמויות משנה | איירין אדלר • סבסטיאן מורן • מרי מורסטן • דמויות נוספות |  |
| שונות | רחוב בייקר 221 ב' • מוזיאון שרלוק הולמס |  |
| עיבודים נבחרים | סרטים: שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי • שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר • טום וג'רי פוגשים את שרלוק הולמס • מר הולמס • הולמס & ווטסון • אנולה הולמס • אנולה הולמס 2 • אנולה הולמס 3   סדרות: זיכרונות על שרלוק הולמס • שרלוק • אלמנטרי • שרלוק הולמס (2013) • מיס שרלוק • שרלוק ברוסיה • הפרחחים • הולמס וסילי ליוואנוב: הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: המאה העשרים מתחילה • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: כלבם של בני בסקרוויל • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: אוצר אגרא)   רוברט דאוני ג'וניור: שרלוק הולמס (סרט, 2009) • שרלוק הולמס: משחק הצללים • שרלוק הולמס 3   משחקי וידאו: שרלוק הולמס: התעוררות • שרלוק הולמס נגד ארסן לופין • שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010635896305171  ISNI: 0000 0001 1293 1353  LCCN: no2013098809  SUDOC: 225627922  VIAF: 305281034   WorldCat (עם VIAF): 305281034
אילנה דוד

| --- | --- |

אילנה דוד בדורטמונד שבגרמניה, 1982
 לידה:  23 במאי 1961 (בת 63) באקו, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן 
 הישג בולט:  אלופת ישראל לנשים לשנת 1980
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי לנשים
 מד כושר מרבי:  2215 (ינואר 1987)
 מד כושר נוכחי:  2180 (לא פעילה)
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מדינה:  אזרבייג'ן, ישראל
 
אילנה דוד גלז (נולדה ב-23 במאי 1961) היא שחמטאית ישראלית בדרגת אמן בינלאומי לנשים, אלופת ישראל לנשים לשנת 1980 ולשעבר חברת נבחרת ישראל לנשים. מנהלת מועדון השחמט באר שבע, קפטנית נבחרת הנשים של ישראל, שופטת ומאמנת שחמט. לשעבר חברת הנהלת האיגוד הישראלי לשחמט.
ביוגרפיה

נולדה כלנה גלז בבאקו, שבאזרבייג'ן. בוגרת תואר שני במוזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 1982 השיגה דרגת אמנית בינלאומית לנשים. בשנת 2014 מונתה למנהלת מועדון באר שבע, אחד משני מועדוני השחמט החזקים בישראל (לאחר שמספר שנים קודם לכן כבר הייתה מנהלת בפועל) במקומו של אליהו לבנט. בשנת 2015 קיבלה דרגת שופטת פיד"ה.

ייצגה את ישראל במספר אולימפיאדות. בשנת 2016 הייתה הקפטנית של נבחרת הנשים של ישראל, שסיימה במקום התשיעי באולימפיאדת השחמט.
מתגוררת בבאר שבע.
הערות שוליים

↑  דפנה גלפז, הישג מדהים לנבחרת הנשים בבאקו:, באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 14 בספטמבר 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איירין גסט

איירין מיי גסט-לוג (באנגלית: Irene May Guest-Loog;‏ 22 ביולי 1900 – 14 ביוני 1970). הייתה שחיינית אמריקאית. אלופה אולימפית (אנטוורפן 1920) ושיאנית עולם במשחה שליחות 4x100 מטר.
ביוגרפיה

גסט נולדה וגדלה בפילדלפיה פנסילבניה.
ביוגרפיה > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכתה גסט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 5:11.6 דקות, לפני בריטניה (5:40.8 דקות) ושוודיה (5:43.6 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:17.0 דקות, אחרי אתלדה בלייבטריי שקבעה שיא עולם חדש של 1:13.6 דקות ולפני פרנסס שרות' (1:17.2 דקות) שתיהן מארצות הברית.
השגים

בשנת 1990 זכתה גסט להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2  IRENE GUEST (USA) - 1990 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
אל-קאהר (טיל)

כותרת ראשית של העיתון אל-אהראם שבו דווח על פיתוח טילי קרקע קרקע מצרי בשם "אל-קאהר"
אל-קאהר הוא טיל קרקע קרקע בליסטי מתוצרת מצרים לטווח קצר שעצם פיתוחו שימש לתעמולה מצרית אך נתגלה כבעל ביצועים ירודים.
החל מראשית שנות השישים נודע על פיתוח של טיל קרקע קרקע מתוצרת מצרית בעזרת מדענים גרמנים. ב-23 ביולי 1962 פורסם במצרים כי שוגר בהצלחה טיל קרקע-קרקע ששמו אל-קאהר. נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הכריז שהטילים מסוגלים להגיע "דרומית לביירות".
הידיעה עוררה בישראל כעס וחשש והמוסד נתבקש לבדוק את מצב הפרויקט המצרי. משנמצא כי יש בסיס להצהרות בדבר פיתוח הטיל בעזרת מדענים גרמניים הוחל במבצע דמוקלס של המוסד שנועד למנוע את הסיוע של המדענים למצרים ולסכל בכך את תוכנית הפיתוח של הטיל. בשנים שלאחר מכן טילי אל-קאהר גדולי הממדים הופיעו במצעדים הצבאיים כשהם מוצבים על משאיות. במלחמת ששת הימים על אף היותו של הטיל מבצעי לכאורה, לא שיגר צבא מצרים טילי קרקע קרקע כלל.
עם מינויו של סעד א-שאזלי לרמטכ"ל צבא מצרים בשנת 1971, ביקש לברר אודות הטיל הסודי ואת הסיבה לכך שלא נעשה בו שימוש במלחמה. בבירוריו מצא שהפרויקט נזנח ומספר טילים שיוצרו מאוחסנים ללא שימוש. בנוסף, גילה שפותח במצרים טיל נוסף, קטן יותר ששמו אל-זאפר.
בניסוי שיגור שנערך בטיל אל-קאהר לבקשתו של שאזלי ב-23 בספטמבר 1971 הטיל התגלה כפרימיטיבי: טווח פעולתו המרבי 7.5 ק"מ בלבד, משקלו כ-2.5 טון וממדיו עצומים ואינם נוחים לתפעול בתנאי לחימה. רמת הדיוק של הטיל נמוכה אך עוצמת הפיצוץ שלו הייתה גבוהה (יצר מכתש בחול בקוטר של 30 מ' ובעומק 10 מ'). למרות יכולותיו הירודות של הטיל החליט שאזלי להכניסו לשימוש בצבא מצרים.
לקראת סוף מלחמת יום הכיפורים ביום ה-22 באוקטובר 1973, שעות אחדות לפני הפסקת האש הראשונה, הודיעה מצרים כי שוגרו טילי אל-קאהר לעבר ראש הגשר הישראלי בדוורסואר. בדיעבד, התברר כי היו אלה שלושה טילי סקאד, שהופעלו על ידי צוותים סובייטיים. עוד התברר, כי הם ירו ללא ידיעת צבא מצרים כלל, אלא מתוך רצון של המפעילים הסובייטים לעשות שימוש מבצעי בטיל, שהיה טיל קרקע קרקע חדש. הטילים פגעו בריכוז משאיות תחמושת ישראליות, וגרמו להריגתם של שבעה חיילי צה"ל.
ככל הנראה, מעולם לא נעשה שימוש מבצעי בטיל אל־קאהר.
הערות שוליים

↑  שאזלי, חציית התעלה, עמ' 58
איוויצה דאצ'יץ'

צילום משנת 2010
איוויצה דאצ'יץ' (בסרבית: Ивица Дачић, בכתב לטיני: Ivica Dačić;‏ נולד ב-1 בינואר 1966 בפריזרן, קוסובו) הוא פוליטיקאי ומדינאי סרבי, שכיהן כראש ממשלת סרביה בשנים 2012–2014. הוא מילא גם את תפקיד שר הפנים בשנים 2008–2014. החל מאפריל 2014 דאצ'יץ' מכהן כסגן ראש הממשלה ושר החוץ של סרביה בממשלות קואליציה בראשות אלכסנדר ווצ'יץ' וכעת בראשות אנה ברנאביץ'. הוא יושב ראש המפלגה הסוציאליסטית של סרביה החל משנת 2006. בשנים 2008–2012 כיהן כסגן ראש ממשלה ושר הפנים בממשלות בראשותו של מירקו צבטקוביץ'.
אחרי "מהפכת הדחפורים" והדחתו של סלובודן מילושביץ' (2000–2001), נבחר דאצ'יץ' להנהגת המפלגה והפך למנהיג שלה. תחת הנהגתו המפלגה עברה מפנה מהמגמה הלאומנית הקודמת אל קו מדיני המקדם את ההתקרבות לאיחוד האירופי.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

איוויצה דאצ'יץ' נולד בעיר פריזרן, באזור קוסובו, אז ביוגוסלביה ומגיל שש גדל בז'יטוראג'ה. אביו, דסימיר דאצ'יץ' היה קצין במשטרה ואמו, יֶליסאבטה הייתה עקרת בית. שני ההורים נולדו בכפרים למרגלות ההר יאסטרבאץ.
דאצ'יץ' היה ילד מחונן והצטיין בידע הכללי ובשנינותו, שיחק כדורגל וכדוריד. זכה פעם במקום הראשון בתחרות הארצית להיסטוריה "טיטו, המהפכה, העולם". אחרי לימודי תיכון בעיר ניש, בהם הצטיין גם כן, למד מדעי המדינה באוניברסיטת בלגרד. השיג תואר בעיתונאות בשנת 1989 עם ציון מרבי וזכה בפרס הסטודנט הטוב ביותר על הישגים מדעיים. אחותו, אמיצה, למדה הוראה ודרמה.
הקריירה הפוליטית

בימי לימודיו באוניברסיטה הצטרף איוויצה דאצ'יץ' למפלגה היחידה – האיחוד הקומוניסטי ואחרי הקמת המפלגה הסוציאליסטית על ידי סלובודן מילושביץ', נבחר דאצ'יץ' בשנת 1990 ליושב ראש הראשון של הסוציאליסטים הצעירים של בלגרד. אז ערך את ביטאון המפלגה הסוציאליסטית – "אפוכה" ("התקופה"). באמצע שנת 1991 התקבל כחבר במפלגה הסציאליסטית של סרביה. בהתחלת שנות ה-1990 עמד בראש המטה להסברה ולתעמולה של המפלגה.
בשנים 1992–2000, בימי מלחמת קרואטיה (1991–1995) ומלחמת בוסניה (1992–1995) היה דובר המפלגה הסוציאליסטית. בשנים 2000–2003 סגן יושב ראש המפלגה.
בשנת 2004 היה מועמד לנשיאות. הוא כיהן בשנים 1992–2004 כחבר בפרלמנט הסרבי וב-2004 גם כחבר בפרלמנט של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. החל משנת 2008 היה לשר הפנים וסגן ראש הממשלה.
בזמן כהונתו כשר הפנים רדובאן קאראג'יץ' וראטקו מלאדיץ' הוסגרו לידי בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר.
כמן כו אזרחי סרביה זכו לפטור מאשרת כניסה לארצות האיחוד האירופי.
דאצ'יץ' היה גם יושב ראש מועדון הכדורסל "פרטיזן בלגרד" וסגן יושב ראש הוועד האולימפי של סרביה.
באוקטובר 2000 – ינואר 2001 מילא את תפקיד שר התקשורת בממשלת מעבר בראשות מילומיר מיניץ', לפני קיום הבחירות דמוקרטיות לפרלמנט. אחרי מותו של מילושביץ', בדצמבר 2006 נבחר ליושב ראש המפלגה הסוציאליסטית של סרביה.
ראש ממשלה

ביולי 2012 התמנה דאצ'יץ' לראש הממשלה על ידי הנשיא טומיסלב ניקוליץ' והצליח להרכיב ממשלת קואליציה בה משתתפות לצד המפלגה הסוציאליסטית של סרביה וכמה סיעות קטנות (המפלגה המאוחדת של הפנסיונרים, ו"סרביה המאוחדת") גם המפלגה המתקדמת (SNS) של הנשיא טומיץ' ומפלגת האזורים המאוחדים של סרביה (URS)
הממשלה החדשה הצהירה שתעשה מאמצים כדי לקדם את המשא ומתן על הצטרפות סרביה לאיחוד האירופי. היא אינה מוכנה להכיר בעצמאות קוסובו, אך הביעה נכונות להמשך דו-שיח פוליטי ודו-שיח טכני עם פרישטינה. הממשלה קיבלה את תוצאות המשא ומתן שניהלה הממשלה הקודמת והביעה מחויבות לפתרון בעיית קוסובו-מטוחיה בדרכי שלום. במאי 2011 הצהיר דאצ'יץ' כי הוא תומך בחלוקת קוסובה כ"פתרון מציאותי יחיד", דעה הנוגדת את מדיניות האיחוד האירופי.
ביולי 2011 הוא התמודד עם "משבר צפון קוסובו", אחרי גיחה של משטרת קוסובו לתוך הערים בצפון קוסובו, בהן יש רוב סרבי. אף על פי שהמתח בין סרביה ובין קוסובו דעך עקב התערבות כוחות נאט"ו, הוא עדיין עומד במרכז הדאגות של האיחוד האירופי אשר גינה את קוסובו בשל ההתגרות הנ"ל.
ממשלתו של דאצ'יץ' הכירה ותמכה בהסכם דייטון ופיתחה שיתוף פעולה בכל המישורים עם רפובליקה סרפסקה בבוסניה.
באוגוסט 2010 זכתה משפחתו לאבטחה של המשטרה עקב איומים על ידי "מאפיה" מקומית. בשנת 2012 סוכנות המודיעין של סרביה גילתה שברון הסמים דארקו זאריץ' הציע פרס בשווי 10 מיליון אירו תמורת רציחתם של בוריס טאדיץ' ושל איוויצה דאצ'יץ'.
ראש ממשלה > בתחום הכלכלה

דאצ'יץ' התחייב להיאבק בשחיתות ובעולם התחתון. בסוף אוגוסט הקים מועצת שיקום כלכלי, על מנת להילחם במשבר הכלכלי שבא לידי ביטוי בחובות גדולים של המדינה, אינפלציה דוהרת וצניחת היצוא. באוגוסט 2012 מונתה יורגובנקה טבקוביץ' לתפקיד נגיד הבנק הלאומי של סרביה.
שר חוץ וסגן ראש הממשלה

בשנת 2014 התמנה לסגן ראש הממשלה ושר חוץ בממשלת קואליציה בראשות אלכסנדר ווצ'יץ'.
חייו הפרטיים

איוויצה דאצ'יץ' נשוי ואב לבן ובת. הוא דובר אנגלית ורוסית. אחד מתחביביו הוא חובבות רדיו.
הערות שוליים

↑  ידיעה של AFP
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1333565941  ISNI: 0000 0001 1917 1406  LCCN: no2011057785  NTA: 394129369  VIAF: 170355709   WorldCat (עם VIAF): 170355709
איפור מינרלי

אבקת מייק-אפ מינרלי אדומה שנמצאה בקבר מהמאה החמישית לפני הספירה בקורינתוס
איפור מינרלי הוא איפור המיוצר ממינרלים המצויים באדמה. בסיס האיפור המינרלי הוא אבנים המכילות פיגמנטים חזקים שרוסקו לאבקה. האיפור המינרלי נחשב טרנד חדש אך מקורותיו מצויים בהיסטוריה עוד מימי מצרים העתיקה. האיפור המינרלי זכה לעדנה, בין השאר, בעקבות התפתחות אלרגיות לאיפור רגיל אצל חלק מהאנשים.