stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המתחם הישועי חסוס נסרנו דה אטוטונילקו
גאוגרפיה

המתחם, הקרוי רשמית "המקדש של האלוהים והארץ" (Santuario de Dios y de la Patria), אך ידוע יותר בתור "מקדש חסוס נסרנו דה אטוטונילקו" (מקדש ישו מנצרת באטוטונילקו). הוא שוכן בקהילה הקטנה והכפרית של אטוטונילקו, שאוכלוסייתה מנתה בשנת 2005 597 תושבים. כיום, קהילה זו ידועה רשמית בשם סנטואריו דה אטוטונילקו (Santuario de Atotonilco), והיא חלק מאתר מורשת עולמית (2008) יחד עם המרכז ההיסטורי הסמוך של סן מיגל דה איינדה.
אטוטונילקו ממוקמת ארבעה עשר קילומטרים מהעיירה סן מיגל דה איינדה באזור שהוא שילוב של אדמת דשא יבש ומדבר שבו גדלים דרדרים, עצי שיטת המשוכות (Vachellia farnesiana) ועצי מסקיט. הנוף הושווה לזה של ירושלים, המקנה למאמינים חיבור לארץ הקודש. באזור יש גם מספר רב של מעיינות חמים ומעיינות מים מתוקים. כאשר נבנה המקדש, היו 27 מעיינות מים מתוקים שהשקו את גנים מסביב למתחם. מים חמים עדיין עולים מהאדמה רק קילומטר אחד מהמקדש, ומעיין נוסף בכניסה לקהילה כוסה במערה מלאכותית ומשמש כספא בשם "בלנריו לה גרוטה" (Balneario La Gruta).
אדריכלות

מבחוץ מתחם הכנסייה פשוט מאוד עם חומות גבוהות המעניקות לו מראה מבצר. גובה הקירות החיצוניים כעשרה מטרים; הכיפות מגיעות לשנים עשר מטרים וגובה מגדל השעון כעשרים מטרים. הכניסה הראשית פשוטה גם מתחת לקשת "מיקסטילינאו" הפונה מזרחה, לכיוון ירושלים, ונותנת לכל המתחם כיוון מזרח-מערב. מדרום לאורך החזית הראשית נמצא "בית התרגילים" (Casa de Ejercicios) ומגדל השעון. מצפון נמצאת סנטה אסקואלה דה קריסטו (Santa Escuela de Cristo, בית הספר הקדוש של ישו). לפני החזית הראשית נמצא אטריום צר, ששימש בעבר כבית קברות. כיום הוא מוצל על ידי עצים ומוקף בגדר קטנה. בכנסייה הראשית יש ספינה אחת ללא כיפה, מדופנת בצד הצפוני והדרומי בקפלות ובחדרים. בצידה הצפוני של הספינה, יש את חדר תשמישי הקדושה החדש, קפלת מחרוזת התפילה, חדרי האב נרי, קפלת בלן (בית לחם בספרדית), הבפטיסטריום וחדר הרליקוויאריום (חדר שרידי קדושים). בצד הדרומי, יש את קפלת סנטיסימו (Santisimo, "הקדוש ביותר"), קפלת סולדד (Soledad, "בדידות"), קפלת לורטו (Loreto) שמאחוריה תא גלוריה אסקונדידה (Gloria Escondida, "תהילה נסתרת") וקפלת סנטו ספולקרו (Santo Sepulcro, "הקבר הקדוש") עם קפלת קלוואריו (Calvario, "גולגולתא") מאחוריה.
אתר צליינות

מאז הקמתו, מהווה המתחם אתר עלייה לרגל ותהלוכה. הארכיטקטורה והמאפיינים הדקורטיביים משקפים את משנתו של איגנטיוס מלויולה הקדוש, כפי שהיא נבנתה מתוך מחשבה על עקרונות הקונטרה-רפורמציה. תפקידו של המקדש כאתר לחזרה בתשובה, על פי תרגיליו של איגנטיוס לויולה, החל בשנת 1765 עם 25 אנשים שהשתתפו ובהנחיית האב נרי. המקדש היה אחד המקומות העיקריים במקסיקו לתרגל את התרגילים הרוחניים של איגנטיוס מלויולה, הכוללים פגיעה בבשר החי באמצעות הלקאה עצמית וסיגוף. על פי ההערכות מבצעים כ-5,000 אנשים את התרגילים הללו במהלך השבוע הקדוש, ועונדים כתר של קוצים על ראשם. זהו אחד מ-33 השבועות בשנה שבהם מגיעים מבקרים, בעיקר ממרכז הארץ ומצפון הארץ, ל"בית התרגילים" כדי לבצע חזרה בתשובה. מחזור שלם של תשובה, תפילות ומדיטציה נמשך שמונה ימים. המבנה יכול לקבל עד 5,000 מבקרים בכל שבוע.
בכל שנה ומאז 1812, מובל פסלו של ישו, המתואר כשהוא קשור לעמוד ומוכה, המכונה סניור דה לה קולומנה, בתהלוכה בין אטוטונילקו לסן מיגל דה איינדה. המנהג החל בשנת 1812 עקב בקשת התושבים בשל מגפה שפקדה את העיירה. הפסל מובל בשבת שלפני השבוע הקדוש, הוא נישא לסן מיגל וחוזר לאטוטונילקו ביום חמישי בלילה.
ביאורים

↑  בספרדית mixtilineo, באנגלית mixtilinear, שימוש הן בקווים ישרים והן בקווים מעוגלים
1 2  אחד מהכלים העיקריים של הישועים היה ועודנו התרגילים הרוחניים - אסופה של תפילות, כללים לעריכת מדיטציה ותיאור של תרגילים שכליים שקובצו בספרון בן כ-200 עמודים פרי עטו של איגנטיוס מלויולה, מייסד המסדר
↑  כינוי לנוודים שחיו בעמק מקסיקו
↑  קצין ספרדי שתמך בעצמאות מקסיקו ושילם על כך בחייו
הערות שוליים

↑  Sanctuary of Jesús Nazareno de Atotonilco - inscribed property
1 2  "Protective town of San Miguel and the Sanctuary of Jesús Nazareno de Atotonilco". United Nations: World Heritage Organization.
↑  Xóchitl Álvarez (2 ביולי 2008). "Presenta Santuario de Jesús Nazareno huellas de deterioro" [The Sanctuary of Jesus of Nazareth presents signs of deterioration]. El Universal (בספרדית). Mexico City. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Atotonilco, un destino del Bicentenario" [Atotonilco, a Bicentennial destination]. El Informador (בספרדית). Guadalajara, Mexico. 12 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  World Monuments Fund – Jesús Nazareno Church in Atotonilco
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge702206  VIAF: 135043424   WorldCat (עם VIAF): 135043424 
הכניסה לקפלה ליד המזבח
קטע מהתקרה בספינה הראשית
קטע נוסף מהתקרה בספינה הראשית
הסעודה האחרונה
מבט על המזבח הראשי עם בתולת הצער
קפלת הקבר הקדוש
מגדל השעון
אוסקר שמידט

אוסקר דניאל בזרה שמידט (בפורטוגזית: Oscar Daniel Bezerra Schmidt; נולד ב-16 בפברואר 1958 בנאטאל, ריו גראנדה דו נורטה, ברזיל), הידוע בשם אוסקר שמידט, הוא כדורסלן עבר ברזילאי, המחזיק במספר הנקודות הגדול ביותר בהיסטוריה, עם 49,973 נקודות לאורך הקריירה שלו על פי נתונים לא רשמיים. שמידט, המתנשא לגובה 2.05 מטרים, שיחק בעמדת הקלע. הוא נחשב לאחד מהשחקנים הטובים ביותר שלא שיחקו בליגת ה-NBA. בשנת 2013 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה

שמידט שיחק עם נבחרת ברזיל חמש פעמים במשחקים האולימפיים, וזכה בתואר מלך הסלים בשלושה מהטורנירים. עם זאת, הוא מעולם לא עבר את שלב רבע הגמר באולימפיאדה. באולימפיאדת מוסקבה (1980) הוא שיחק בשבעה משחקים וקלע 169 נקודות בסך הכל, ו-24.1 בממוצע למשחק. הוא חזר על אותו הישג - 169 נקודות בשבעה משחקים - באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). ההופעה הטובה ביותר שלו בטורניר האולימפי הייתה באולימפיאדת סיאול (1988). הוא קלע 338 נקודות ו-42.3 בממוצע בטורניר. באולימפיאדת ברצלונה הוא קלע 198 נקודות בשמונה משחקים, ובאולימפיאדת אטלנטה ב-1996 הוא קלע 219 נקודות בשמונה משחקים. במהלך 38 משחקים באולימפיאדות השונות, שמידט קלע 1,093 נקודות עם שיא של 28.8 נקודות בממוצע למשחק.
ההישג הטוב ביותר של שמידט באליפות העולם בכדורסל הוא הזכייה עם נבחרת ברזיל במדליית הארד באליפות של 1978 בפיליפינים. הוא היה מלך הסלים באליפות העולם ב-1990. שמידט זכור בארצות הברית במיוחד בשל משחק הגמר של המשחקים הפאן-אמריקאיים 1987 באינדיאנפוליס. שחקני המכללות של נבחרת ארצות הברית הפכו בעתיד לכוכבי NBA, כדוגמת חבר היכל התהילה דייוויד רובינסון, דני מאנינג ופרביס אליסון. שמידט קלע 46 נקודות במשחק, והוביל את ברזיל לניצחון 115-120 ולזכייה במדליית הזהב, לאחר חזרה מרשימה מפיגור. בנוסף, הוא זכה עם הנבחרת הברזילאית פעמיים באליפות אמריקה (ששימשה גם כטורניר המוקדמות לאולימפיאדה ולאליפות העולם) בשנים 1984 ו-1988, ושלוש פעמים במדליית הארד באליפות זו, בשנים 1989, 1992 ו-1995.
במהלך הקריירה שלו שיחק שמידט בקבוצות מברזיל, מאיטליה ומספרד. באיטליה הוא קלע 13,957 נק', והוא במקום השני ברשימת קלעי כל הזמנים של שתי הליגות הראשונות (אנ'), עם 13,957 נק', (אחרי אנטונלו ריבה), ובמקום הראשון מבחינת ממוצע הנק' למשחק, 34.6 נק'. בארץ מולדתו הוא נודע בעיקר בשם הפשוט "אוסקר". שמידט נבחר בדראפט ה-NBA ‏1984 על ידי ניו ג'רזי נטס, וקיבל מספר הצעות לשחק ב-NBA, אך לא עבר ל-NBA על מנת לשמור על מעמדו כ"חובבן" ולהמשיך לשחק עבור הנבחרת הברזילאית, מאחר שעד 1989 שחקני NBA לא הורשו לשחק עבור נבחרתם הלאומית.
בשנות ה-80, בזמן ששיחק באיטליה, הגיע לשחק בישראל מספר פעמים, במסגרת תחרויות אירופאיות. באוקטובר 1987 שיחק נגד הפועל חיפה בגביע קוראץ'. בינואר 1989 שיחק נגד הפועל גליל עליון ברבע גמר גביע מחזיקות גביע וקלע במשחק 43 נקודות. באוקטובר 1989 שוב שיחק נגד הפועל חיפה בגביע קוראץ'.
שמידט הודיע על פרישה מכדורסל ב-26 במאי 2003. בשנת 2004 הוא פתח בקריירת ניהול, והיה המנכ"ל של טלמר ריו דה ז'ניירו, קבוצה ברזילאית שזכתה באליפות מחוז ריו דה ז'ניירו בשנים 2004 ו-2005. בשנת 2006 הקים שמידט, יחד עם מספר כדורסלנים וכדורסלניות ברזילאים בולטים, ליגת כדורסל ברזילאית שהתחרתה בליגת העל הברזילאית הוותיקה. הליגה החדשה נסגרה כעבור שנה.
במאי 2013 עבר בשנית ניתוח להסרת גידול סרטני ממוחו.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה לשאת את דגל ברזיל.
הערות שוליים

↑  נעם ניב, בארה"ב קוראים לו אוסקר, חדשות, 30 באוגוסט 1987
↑  דורו מרשלקוביץ, קאזוטה זה שמידט, אבל לא רק הוא, חדשות, 11 באוקטובר 1987
ברק רום, שמידט: לא מבין את חיפה, חדשות, 16 באוקטובר 1987
עפה בכבוד, הפועל חיפה, חדשות, 22 באוקטובר 1987
↑  איציק ברתנא, איך זה שכוכב אחד לבד?, חדשות, 18 בינואר 1989
↑  הפועל חיפה ויתרו מראש, חדשות, 5 באוקטובר 1989
↑  ynet ספורט, אוסקר שמידט עבר ניתוח שני במוחו, באתר ynet, 29 במאי 2013
↑  אורי טלשיר, אולימפיאדת ריו 2016 יצאה לדרך, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 6014 8624  LCCN: n2012212587  VIAF: 224133523   WorldCat (עם VIAF): 224133523
ליליאן וולד

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1867 סינסינטי, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בספטמבר 1940 (בגיל 73) וסטפורט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט הופ (ניו יורק) 
 
ליליאן וולד (באנגלית: Lillian Wald; נולדה ב-10 במרץ 1867). אחות ופעילה הומניטרית יהודייה אמריקאית. מייסדת בית ההתיישבות “הבית רחוב הנרי”, שבמסגרתו ניהלה צוות של עשרות אחיות שהעניקו טיפול לקהילות מהגרים עניות; לבסוף הפך המקום למרכז קהילתי שבתוכו שירות ביקור האחיות של ניו יורק, מערכת הסיעוד הציבורית הראשונה בעולם.
חיים מוקדמים וחינוך

וולד נולדה באוהיו למשפחת רופאים גרמנית-יהודיתבסינסינטי, אוהיו. אבא שלה היה סוחר אופטי; דודה, הנרי וולד, MD, היה מנתח מאומן באוניברסיטת וינה שהחל שושלת רפואית בעיר ניו יורק באוניברסיטת קולומביה בשנות השמונים של המאה העשרים. בשנת 1878 עברה עם משפחתה לרוצ'סטר, ניו יורק. היא פנתה למכללת ואסר בגיל 16, אך בית הספר חשב שהיא צעירה מדי. בשנת 1889 למדה בבית הספר לאחיות בבית החולים בניו יורק. היא סיימה את לימודיה בבית הספר לאחיות בבית החולים בניו יורק בשנת 1891, ואז למדה קורסים במכללה לרפואה של האישה.
קריירת אחיות

וולד טבעה את המונח 'אחות לבריאות הציבור', כדי לתאר את צורת הסיעוד החדשה שפיתחה כדי לסייע לעניים. רעיונותיה הובילו את מועצת הבריאות בניו יורק לפתח מערכת סיעוד ציבורית ראשונה בעולם.
וולד הציעה תוכנית ביטוח בריאות לאומית וסייעה בהקמת בית הספר לאחיות באוניברסיטת קולומביה. היא לחצה על מועצת החינוך בעיר ניו יורק להרחיב את ההזדמנויות החינוכיות לילדים עם לקויות גופניות ולמידה, להעסיק אחיות בבית הספר וליצור תוכניות לארוחת צהריים בבית הספר.
וולד הייתה כוח מרכזי במסעות הרפורמה החברתית ובריאות הציבור, והיא הייתה צלבנית בינלאומית למען זכויות אדם. היא פעלה לביטול עבודת ילדים וסייעה בהקמת לשכת הילדים הפדרלית. היא דגלה למען זכויות אזרח, זכות בחירה לנשים ושלום. וולד כתבה שני ספרים המתייחסים לעבודות הבריאות בקהילה שלה, הבית ברחוב הנרי (1911) וחלונות ברחוב הנרי (1934).
בנוסף וולד הקימה את יישוב רחוב הנרי. הארגון משך את תשומת ליבו של הפילנתרופ היהודי הבולט ג'ייקוב שיף, שסיפק לוולד כספים כדי לסייע ביעילות רבה יותר ל"יהודים הרוסים העניים "שאת טיפולם העניקה. בשנת 1906 היו לוולד 27 אחיות בצוות, והיא הצליחה למשוך תמיכה כספית רחבה יותר מגויים כמו אליזבת מילבנק אנדרסון .  בשנת 1913 הצוות גדל ל 92 איש. ההתיישבות ברחוב הנרי התפתחה בסופו של דבר כשירות האחיות המבקר בניו יורק .
בית ההתיישבות ברחוב הנרי

חזונה של וולד לבית רחוב הנרי הזכיר את תפיסתם של בתי ההתיישבות השונים שקמו בארצות הברית, אולם נבע ממניעים אחרים. וולד האמינה שכל תושבי ניו יורק זכאים לטיפול רפואי שווה והוגן ללא קשר למצבם החברתי, מעמד סוציו-אקונומי, גזע, מין או גיל. היא טענה שלכולם תהיה גישה לטיפול בבית.
בית ההתיישבות ברחוב הנרי, כמו בתי התיישבות נוספים, הציע שיעורי אנגלית למהגרים המזרח אירופאים, העניק שירותי בנק חיסכון וסיפק הכשרה מקצועית, הרצאות ציבוריות, ספרייה ומועדונים ופעילויות שונות. וולד יצרה את אחד מגרשי המשחקים הראשונים של העיר ניו יורק, בחצר האחורית הקטנה של בית היישוב, ועזרה בהקמת ליגת הפנאי החיצונית, שדחפה לארגן מתקני שעשועים ציבוריים ופארקים.
בשנת 1909 הציעה וולד להשתמש ביישוב רחוב הנרי לוועידת הכושי הלאומית, שהפכה למפגש המכונן של האגודה הלאומית לקידום אנשים צבעוניים (NAACP).
בית ההתיישבות ברחוב הנרי > שירות ציבורי

בית ההתיישבות ברחוב הנרי מציע כרגע:
דיור - ארבעה מקלטים חסרי בית, כולל אחד לניצולי אלימות במשפחה, ודיור קבוע תומך עבור אנשים חסרי בית לשעבר עם בעיות נפשיות.
תוכניות נוער - מעונות יום, שירותי צהרונים, תוכניות הכנה למכללות, תעסוקת נוער, שיעורי GED, תוכניות ספורט ובילוי, תוכנית למניעת HIV של עמיתים ומחנה יום קיץ.
מרכז לפיתוח כוח אדם - הדרכת עבודה והשמה, שירותי כוח אדם בהתאמה אישית.
שירותי בריאות - מרפאות לטיפול נפשי וראשוני המורשות על ידי המדינה, ייעוץ פסיכולוגי, תוכנית טיפול המשך יום, מרכז הורים, שירותי משפחה עם HIV ושירותי משק בית.
מרכז לאמנויות אברונס - המרכז לאמנויות אברונס ממוקם ברחוב גרנד 466, ומציע הוראת אומנויות (מחול, מוזיקה, אמנות חזותית ותיאטרון) במחירים נוחים לילדים ומבוגרים ומציע הופעות בשלושה תיאטראות, כולל בית המשחקים (1915 לערך). יש בו גם תערוכות אמנות חזותית, מקומות עבודה של אמנים במגורים, תוכנית אומנויות בחינוך ושני מחנות קיץ (אומנות ואדריכלות).
ראו גם

רחוב הנרי
ניו יורק
אחות קהילה
לקריאה נוספת

Perry, E. I. (2008). Lillian Wald: A Biography. American Studies, 49(3), 288-289.
Brody, Seymour. Jewish Heroes & Heroines of America: 150 True Stories of American Jewish Heroism. Floriday: Lifetime Books, Inc., 1996.
Feld, M. N. (2012). Lillian Wald: a biography. UNC Press Books.
Cody, W. K. (2003). Nursing theory as a guide to practice. Nursing Science Quarterly, 16(3), 225-231.
Duffus, Robert Luther. Lillian Wald, Neighbor and Crusader. New York: The Macmillan Company, 1938.
Wald, L. D. (1989). Lillian D. Wald, progressive activist. Feminist Press at CUNY.
Wagenknecht, Edward. Daughters of the Covenant: Portraits of Six Jewish Women. Amherst: University of Massachusetts Press, 1983.
Wald, Lillian Wald, Lillian, 21 January 2011, Social Welfare History Project
הערות שוליים

↑  Marjorie N. Feld, Lillian D. Wald, Jewish Women's Archive, ‏Retrieved 8 March 2018. (באנגלית)
↑  Howard, Hilary (2019-08-23). "The Mystery of This Dusty Book, Signed by Amelia Earhart and Eleanor Roosevelt". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-04-13.
↑  Lillian D. Wald biography(הקישור אינו פעיל, December 2017), National Women's History Museum website and newsletter. Retrieved February 20, 2010
↑  Biography: Lillian Wald, National Women's History Museum website and newsletter. (באנגלית)
↑  Lillian Wald, Jewish Women's Archive (באנגלית)
↑  Lillian Wald, National Women's History Museum (באנגלית)
↑  "Elizabeth Milbank Anderson". New York Times. 25 במאי 1916. p. 16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Elizabeth Fee and Liping Bu (ביולי 2010). "The Origins of Public Health Nursing: The Henry Street Visiting Nurse Service". American Journal of Public Health. 100 (7): 1206–1207. doi:10.2105/AJPH.2009.186049. PMC 2882394. PMID 20466947. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Letter from Lillian Wald to Lee Frankel May 9, 1913. Wald-4. Lillian Wald Papers. Linda Lear Special Collections and Archives, Connecticut College.
↑  Henry Street Settlement | settlement house complex, New York City, New York, United States, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278533405171  PLWABN: 9810652983705606  BnF: cb10422821x (data)  CiNii: DA07198460  GND: 118910523  ISNI: 0000 0001 2100 5925  LCCN: n82074090  NDL: 00986429  NTA: 169019195  SNAC: w6tg0mcg  SUDOC: 221047263  ULAN: 500265556  VIAF: 35255008   WorldCat (עם VIAF): 35255008 
ליליאן וולד צעירה במדי אחות
רחוב הנרי
מרכז לאמנויות אברונס
אישטוואן קולצ'אר (רופא)

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1901 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  12 ביוני 1986 (בגיל 84) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Krausz István 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת ארז'בט 
 תפקידים:  רופא, גינקולוג, פסיכיאטר 
 בן או בת זוג:  אנה פזקאש (1928–1936) 
 צאצאים:  István Kulcsár 
 
שלמה אישטוואן קולצ'אר (במקור עד 1906 קראוס, בהונגרית: István Shlomo Kulcsár; בודפשט, 19 בספטמבר 1901 – תל אביב, 12 ביוני 1986) היה רופא ישראלי ממוצא הונגרי, גינקולוג, פסיכיאטר, פסיכולוג אינדיבידואלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב, מהפסיכיאטרים שבדקו את אדולף אייכמן, הוא אביו של אישטוואן קולצ'אר (1932), סופר ועיתונאי.
ביוגרפיה

אישטוואן קראוס נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה קולצ'אר (קראוס) (1872–1922), חייט, ושל גיזלה בלאו (1880–?). סבו מצד אמו, שומה בלאו, היה מורה בעיירה קרמנד. בשל החוק המפלה האנטי יהודי הנומרוס קלאוזוס, לא התקבל לאוניברסיטה, לכן לפי טענה שאין נמצאו לה סימוכין, הוא התנצר בגיל תשע-עשרה, אך גם בכך לא הצליח לעקוף את החוק ולא התקבל אז לאוניברסיטה. הוא למד במכללה הווטרינרית במשך שנה אחת ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ארז'בט בעיר פץ' בדרום הונגריה. את התואר ברפואה קיבל בשנת 1926, אך כבר במהלך שנותיו באוניברסיטה עבד במעבדות של המכונים הפתולוגיים והפדיאטריים.
ביוגרפיה > קריירה

בין 1926 לבין 1938 היה רופא נשים בבית היולדות באויפשט. כבר כרופא צעיר הייתה לו פרקטיקה פרטית, שבה העניק בעיקר טיפול פסיכיאטרי וייעוץ פסיכולוגי פרטני (אינדיבידואלי), ולאחר מכן עסק בפרקטיקה אנליטית. קולצ'אר היה חבר ותלמיד של שנדור פרנצי ותמך בפסיכולוגיית העומק, כ"אדלריסט" וניסה ליישב את התיאוריה של פרויד עם המרקסיזם. מראשית שנות ה-30 היה חבר פעיל ב"התאחדות הפסיכולוגיה האינדיבידואלית ההונגרית", נבחר למזכיר ההתאחדות והרבה להרצות לפני קהל. הוא כתב כמה מחקרים וספרים בנושא פסיכולוגיה אינדיבידואלית, ובשנת 1933 פרסם את עבודתו של אלפרד אדלר "הכרת טבע האדם" (Menschenkenntnis) בהונגרית. בשנים 1934–1936, יחד עם בלה סקיי, ערך את כתב העת הפסיכולוגי "הכרת האדם" (Emberismeret). משנת 1932, הייתה לו פרקטיקה פרטית גם לפסיכואנליזה ביחד עם אשתו השנייה של פרידייש קארינתי, ארנקה בהם, בדירתו ברחוב פאנוניה 19 ברובע 13 של בודפשט (19 Pannónia utca). ב-1934 הפך למומחה בנוירולוגיה ופסיכיאטריה.
ביוגרפיה > פעילות אנטי שלטונית

קולצ'אר היה אוהד פעיל של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית הבלתי חוקית (הוא גם הצטרף למפלגה לאחר המלחמה). בשנות ה-30 הוא שמר על ידידות קרובה עם המשורר אטילה יוז'ף, שאחד משיריו "נכשל" נמצא במגירת השולחנו במהלך חיפוש משטרתי בביתו. כמה חודשים לאחר מכן הוא הועמד לדין, אך בית המשפט זיכה אותו מחוסר ראיות. בין 1938 לבין 1944, עבד במחלקה הנוירולוגית והפסיכיאטרית של בית החולים סנט יאנוש. הוא הועסק תחילה כעוזר מדעי, אך גם לקח חלק בעבודה קלינית: הוא ביצע גם בדיקות נוירולוגיות אמבולטוריות. מאוחר יותר.
במלחמת העולם השנייה הוא גויס תחילה לשרות צבאי, אך כשגילו את מוצאו היהודי נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). במחנות העבודה, הוא החל לכתוב תחת השם הבדוי באלאז' קרמנדי (Balázs Körmendi), את יצירתו "וידוי יהודי" (Zsidógyónás), שהתפרסמה לבסוף רק עשרות שנים לאחר מכן. הוא שרד את סוף המלחמה ואת טרור מפלגת צלב החץ עם ניירות מזויפים.
ביוגרפיה > ציונות ועלייה

מתום המלחמה בשנים 1945 עד 1948 עבד כרופא ראשי בבית החולים של הוועדה הלאומית לטיפול במגורשים (DEGOB), ובין השנים 1948 עד 1950 היה רופא במרפאת אויפשט. לאחר המלחמה חזר לשורשיו היהודיים והיה לאחד ממנהיגי התנועה הציונית בהונגריה. הוא נבחר לסגן נשיא האגודה הציונית ההונגרית. ב-1950 עלה לישראל עם אשתו ובנו. בישראל מונה ב-1951 למנהל בית החולים לחולי נפש בעכו, שזה עתה הוקם. בשנים 1956–1957 הצליח להשתלם בבריטניה, הולנד ושווייץ בזכות מלגת משרד הבריאות. במהלך סיורו נשא הרצאה בקונגרס הבינלאומי השני לפסיכיאטריה בציריך. בשנת 1959 מונה למנהל המחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים שיבא בתל השומר. המוסד פעל גם כבית חולים הכשרה של בית הספר לרפואה של אוניברסיטה תל אביב. משנת 1969 היה פרופסור במחלקה לפסיכיאטריה של אוניברסיטת תל אביב עד לפרישתו בשנת 1971, אך המשיך לבקר בבית החולים ולהמשיך את עבודתו במרפאה.
ב-1961 התבקש לבצע בדיקה פסיכולוגית של פושע המלחמה אדולף אייכמן, שנלכד בארגנטינה שנה קודם לכן. חמש שנים לאחר מכן, הוא ואשתו השלישית, הפסיכולוגית הקלינית שושנה קולצ'אר ולאופולד סונדי דיווחו על תוצאות הבדיקה הזו שלהם בפירוט במאמרם בשם:
Eichman in the Third Reich in Crime, Law, and Corrections
בשנת 1965 פורסם ב-Excerpta Medica Interna גיליון 117 מחקרו
הפסיכופתולוגיה של אדולף היטלר (Psychopathology of Adolf Hitler)
אשתו הראשונה הייתה אנה פאזקאש (1905–1973), אותה נשא ב-7 באפריל 1928 בבודפשט. הם התגרשו ב-1936. אשתו השנייה הייתה יוז'ה זבולנסקי (1910–?), רופאה, אותה נשא ב-30 באוקטובר 1937.
עבודותיו העיקריות

מבוא לפסיכולוגיה של הפרט (בודפשט, 1932)
הדרך של הפסיכולוגיה האינדיבידואלית (בודפשט, 1934)
הפרעות בחיי האהבה של האישה: המקור והריפוי של קרירות מינית (בודפשט, 1938)
נתונים עבור רגישות פרונטלית בחולי נפש . עם לאסלו לייווארי. (בודפשט, 1939)
טיפול באפילפסיה עם דיפדן. עם טיבור שימון (בודפשט, 1940)
צורות סטריליות נפשיות (פרוסטיות) של מחלת גרייבס (בודפשט, 1941)
וידוי יהודי. זכרונות (תחת השם באלאז' קרמנדי, בודפשט, 1990, מהדורה 2: בודפשט, 2006. הקדמה: פאל בארדוש )
עבודותיו העיקריות > תרגום

אלפרד אדלר: הכרת האדם: פסיכולוגיה אינדיבידואלית מעשית (בודפשט, 1933, מהדורה שנייה: בודפשט, 1937)
לקריאה נוספת

אלכסנדר אמד: זוכר את אישטוואן קולצ'אר (18 באוקטובר 2007) ) InforMed (גישה: 4 במרץ 2021 )
אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001.
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי).
Magyar orvoséletrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 134894/1906. Forrás: MNL-OL 30799. mikrofilm 231. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1906. év 28. oldal 7. sor
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a körmendi polgári házassági akv. 48/1900. folyószáma alatt".
↑  Major Ottó (1992). "Jegyzetek az „ismeretlen József Attiláról"". Kritika. pp. 41–42. נבדק ב-2021-03-04.
↑  "Dr. Kulcsár István emlékei József Attiláról". Tekintet. 2013.
↑  Diamant Elemér (1964-03-25). "Forradalom az elmebetegek kezelésében". Uj Kelet. p. 5.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 197/1928. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése Zvolenszky Józsával a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 859/1937. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263870905171  GND: 132335492  ISNI: 0000 0000 4137 4325  LCCN: no94013737  VIAF: 51265094   WorldCat (עם VIAF): 51265094
אולטימייט מארוול

אולטימייט מארוול הוא חותם של חוברות קומיקס בהוצאת מארוול קומיקס, שלוקח דמויות פופולריות של חברת מארוול, ומציג להן היסטוריה שונה, שמתאימה יותר לשנות האלפיים. בין גיבורי-העל להן יצאה גרסת אולטימייט נמנים ספיידרמן, אקס-מן, האוונג'רס, קפטן אמריקה, תור, איירון מן, הוקאיי, הענק הירוק, וולברין, ארבעת המופלאים, דרדוויל ואלקטרה. לדמויות יש סיפורי מקור חדשים, מה שמשחרר אותן מסיפורי רקע ישנים השייכים לגרסאותיהן המקוריות ביקום מארוול. היקום בו מתרחשים הכותרים נקרא "ארץ-1610".
יקום אולטימייט החל בהרצה בשנת 2000 עם פרסומו של הכותר "אולטימייט ספיידרמן", כאשר שנה לאחר מכן פורסמה הראשונה בסדרת חוברות "אולטימייט אקס-מן", בשנת 2002 פורסמה הראשונה בחוברות "אולטימייטס" (גרסת אולטימייט מארוול להאוונג'רס) ולבסוף בשנת 2004 פורסמה הראשונה בסדרת החוברות "אולטימייט ארבעת המופלאים". גרסאות הגיבורים ביקום זה פועלים מחוץ להמשכיות "ארץ-616" הרגילה, ואינם מתקשרים עם הדמויות הרגילות של החברה.
הסיפורים והדמויות של אולטימייט מארוול עודכנו מחדש כדי לשקף את ההבדל בין ההמשכיות המרכזית להמשכיות העבר, שנוצרה ברובה בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20. כך למשל, אולטימייט ספיידרמן מקבל את כוחותיו מעכביש מהונדס גנטית במקום עכביש רדיואקטיבי, והאלטר אגו שלו - פיטר פארקר - הוא מנהל אתר אינטרנט במקום צלם עיתונות עבור מערכת העיתון "הדיילי ביוגל". אספקט נוסף של חוברות אולטימייט מארוול הוא בגרסאותיהן הצעירות של רבים מגיבורי-העל.
בין הכותבים התורמים מכישרונם לקו החוברות נמנים בריאן מייקל בנדיס, ג'ף לואב, אורסון סקוט קארד, ג'יי מייקל סטרזינסקי, דיימון לינדלוף, וורן אליס ומארק מילר. חותם אולטימייט מארוול כולו אותחל מחדש בשנת 2009 מיד לאחר סיום אירועי "אולטימטום", ונקרא כעת "אולטימייט קומיקס". באוגוסט 2011, חברת מארוול אתחלה את חותם אולטימייט פעם נוספת, עם סיום קשת הסיפור "מותו של ספיידרמן", הפעם תחת השם "אולטימייט קומיקס: יקום נולד מחדש" ואז אותחל מחדש ב-2014 לאחר אירועי "הסיכוי האחרון של האולטימייטס" אולטימייט מארוול עכשיו!
לאחר 15 שנים שבהן היה קיים החותם, יקום אולטימייט מארוול הגיע לקיצו כאשר התנגש עם יקום מארוול באירועי מלחמות סודיות של שנת 2015. אולם, הכותב בריאן מייקל בנדיס קבע במיני-סדרה "אנשי העכביש 2" משנת 2017 כי יקום אולטימייט עדיין קיים.
סדרות שהסתיימו

Battleworld: Ultimate End (יולי 2015-פברואר 2016) - הסדרה האחרונה של יקום אולטימייט, חלק מאירועי מלחמות סודיות.
#1-12 All New Ultimates (אפריל 2014-מרץ 2015)
#1-12 Miles Morales: Ultimate Spider-Man (מאי 2014-יוני 2015)
Ultimate Comics: All-New Spider-Man #1-28 ‏(2011–2013) - סדרה בהרצה חודשית שמביאה את הרפתקאותיו של מיילס מוראלס, אפרו-אמריקני שמשמש כספיידרמן החדש, לאחר שפיטר פארקר נהרג לכאורה במאורעות "אולטימייט: מותו של ספיידרמן".
Ultimate Comics: The Ultimates #1-30 (אוגוסט 2011-נובמבר 2013)
Ultimate Comics: X-Men #1-33 - (ספטמבר 2011-דצמבר 2013). המשכם של האירועים "אולטימייט קומיקס אקס", "אולטימייט קומיקס: נשורת" ו"מקורות אולטימייט", לפיהם גזע המוטאנטים הוא תוצר ניסוי ביו-גנטי של הממשלה, ולא השלב האבולוציוני הבא.
Ultimate Fantastic Four #1-60, פברואר 2004 - פברואר 2009
The Ultimates #1-13, מרץ 2002 - אפריל 2004, כרך ראשון להרפתקאות "אולטימייטס", גרסת אולטימייט מארוול לקבוצת האוונג'רס.
The Ultimates 2 #1-13, פברואר 2005 - פברואר 2007. כרך שני להרפתקאות "אולטימייטס".
Ultimate Marvel Team-Up #1-16, אפריל 2001 - יולי 2002
Ultimate Spider-Man ‏ (2000–2011)
Ultimate Spider-Man Vol.1 #1-133
Ultimate Comics Spider-Man (Vol.2) #1-15
Ultimate Spider-Man Vol.1 #150-160
Ultimate Spider-Man Vol.1 #200
Ultimate X-Men #1-100, פברואר 2001 - פברואר 2009