stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיונגי
הערות שוליים

↑  https://www.citypopulation.de/en/southkorea/admin/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566851905171  BnF: cb14508769d (data)  CiNii: DA05073089  GND: 5317222-X  LCCN: n81072034  MusicBrainz: da7988eb-7408-4856-9dd5-33bd62a2385b  NDL: 00632345  NKC: ge878409  NLK: KSH1998012308  SUDOC: 177223545  VIAF: 257570043   WorldCat (עם VIAF): 257570043 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קוריאה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבי חשין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 ביוני 1929 העיר החופשית דנציג 
 פטירה:  29 באוקטובר 2017 (בגיל 88) 
 ענף מדעי:  הנדסת מכונות 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  בית הספר להנדסה מכנית 
 פרסים והוקרה:  מדליית בנג'מין פרנקלין (2012)  פרס לנדאו (1972)  פרס ישראל (2007) 
 
צבי חשין (Hashin;‏ 24 ביוני 1929 - 29 באוקטובר 2017) היה פרופסור להנדסה וחתן פרס ישראל לשנת 2007.
ביוגרפיה

חשין נולד בדנציג שבגרמניה, ובשנת 1936, בעקבות התגברות הנאציזם, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב עמה בחיפה. בנעוריו הצטרף לארגון "ההגנה", וב-1947, בסיום לימודיו התיכוניים בתיכון חוגים, הצטרף למשטרת היישוב היהודית. עם הקמת צה"ל צורף חשין לחטיבה 7, עמה לחם במלחמת העצמאות. בסיום שירותו הוא החל בלימודי הנדסה בטכניון, ובשנת 1955 סיים לימודי תואר שני בהנדסה אזרחית ובמכניקה. בשנת 1957 הוכתר בתואר דוקטור מהסורבון.
במהלך לימודיו לתואר שני, תחת הנחייתו של מרכוס ריינר, הסתייע בידו של חשין לפתח את עבודתו של אלברט איינשטיין ולהסב את שיטתו לחישוב צמיגות של תרחיפים עבור חישוב אלסטיות של מוצקים מורכבים. בסורבון למד חשין שנתיים, במהלכן פותחו על ידו שיטות ספורות לחיזוק גשרים. לאחר הסמכתו לדוקטורט הוא שב לישראל ועבד כמרצה במחלקה למכניקה של הטכניון. בשנת 1959 עזב חשין לארצות הברית, עבד כחוקר באוניברסיטת הרווארד ופיתח מודל מתמטי לחישוב תכונות פיזיקליות של חומרים מרוכבים. בעקבות הצלחתו הוצעה לו משרת פרופסור בבית הספר להנדסה מכנית באוניברסיטת פנסילבניה, בה הוא עבד בשנים 1960–1971. במהלך תקופה זו עבד חשין עם שמואל שטריקמן ומחקרם המשותף בנושא חישוב אלסטיות של חומרים מרוכבים, שפורסם בשנת 1963, נבחר בשנת 2000 לאחת ממאה העבודות החשובות במכניקה במאה העשרים.
בשנת 1971 שב חשין לטכניון, בדרג פרופסור, אך בשנת 1973 הוא נענה להזמנת אוניברסיטת תל אביב לייסד בתחומיה את המחלקה למכניקה, חומרים ומבנים. בשנים 1973–1977, ובשנית בין 1979–1981, עמד חשין בראש המחלקה. עבודתו באוניברסיטה נמשכה עד צאתו לגמלאות, בשנת 1997, ובמהלך השנים הוא הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטת פנסילבניה (1977–1979, 1989–1992), לבית הספר הפוליטכני בצרפת (1992, 1997), לאוניברסיטת ברקלי (1994) ולאוניברסיטת קיימברידג' (1996). בשנים 1980–1999 היה חשין מופקד הקתדרה על שם נתן קמינגס למכניקת מוצקים. כמו כן הוא עבד כחוקר עבור הצי האמריקני, חיל האוויר האמריקני וסוכנות החלל האמריקנית (בין 1961 - 1996, לסירוגין) ועבור רפאל. נוסף לכך הוא כיהן כנשיא החברה הישראלית למכניקה תאורטית ויישומית (1976–1993) והיה חבר האספה הכללית של האיגוד הבינלאומי למכניקה תאורטית ויישומית.
חשין זכה בפרס לנדאו (1972), בפרס ישראל להנדסה (2007), ובמדליית בנג'מין פרנקלין בתחום הנדסת מכונות לשנת 2012 על עבודתו בתחום החומרים המרוכבים. בשנת 1984 הנפיקה אוניברסיטת דלאוור מדליה על הצטיינות בחומרים מרוכבים הנושאת את דיוקנו.
נפטר באוקטובר 2017, בגיל 88.
לקריאה נוספת

"Hashin, Zvi", Who's who in Israel and in the work for Israel abroad, 1978, p. 173.
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, מטוס, חללית ומחבט גולף: איך להסביר את הישגיו של פרופ' צבי חשין, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2017
↑  פרופסור צבי חשין הוא הזוכה בפרס ישראל בחקר ההנדסה, 6 בפברואר 2007, באתר ערוץ 7
↑  פרופ' צבי חשין מאוניברסיטת תל אביב זכה במדליית בנג'מין פרנקלין היוקרתית בתחום הנדסה מכנית לשנת 2012, 23 באפריל 2012, באתר הידען
↑  צבי חשין באתר מכון פרנקלין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345933905171  BnF: cb108249728 (data)  ISNI: 0000 0000 8362 7829  LCCN: n82016379  SUDOC: 11097123X  VIAF: 20285872   WorldCat (עם VIAF): 20285872
צבי דורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1934 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  27 בנובמבר 2013 (בגיל 79 בערך) חיפה, ישראל
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום קבורה:  בית העלמין קיבוץ החותרים
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה
 מנחה לדוקטורט:  הארי גריי (אנ')
 מוסדות:  אוניברסיטת טמפל  הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
 תלמידי דוקטורט:  Kristin Bowman-James 
 
צבי דורי (1934 – 27 בנובמבר 2013) היה כימאי ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה לכימיה בטכניון, ממייסדי ומנהלו הראשון של הטכנודע (כיום מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל) בחיפה. בנו של הרמטכ"ל הראשון של צה"ל יעקב דורי.
ביוגרפיה

צבי דורי נולד בחיפה בשנת 1934 לבַּדַּנַה לבית פינטוב, מורה וחברה בהגנה וליעקב לבית דוֹסְטְרוֹבְסקי, הרמטכ"ל הראשון של צה"ל ונשיא הטכניון. אחיו ירחמיאל דורי היה קצין הנדסה ראשי ומהנדס העיר תל אביב-יפו ואחותו פרופ' איתנה פדן היא מיקרוביולוגית, ביוכימאית וביופיזיקאית, פרופסור אמריטה במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא למד בתיכון חדש בתל אביב ולאחר סיום לימודיו התגייס לחיל הים, שם סיים קורס חובלים מחזור ד'. בעת שירותו בצה"ל היה חלק מצוות השתלטות בפיקודו של אברהם בוצר שהשתלט על המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול מול חופי ישראל במהלך מבצע קדש בשנת 1956. לאחר שחרורו מצה"ל שירת כקצין ראשון בצי הסוחר הישראלי במשך 5 שנים. לאחר תקופה זו פנה ללמוד הנדסה ימית ושלח בקשה להתקבל ללימודים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). כדי להתקבל ל-MIT היה עליו ללמוד שנה אחת באוניברסיטה אחרת ולכן החל בלימודים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. במהלך שנתו הראשונה באוניברסיטה עשה קורס בכימיה שבעקבותיו החליט לשנות את מסלול לימודיו והחל בלימודי הכימיה באוניברסיטה. בשנת 1967 סיים את לימודי הדוקטורט בכימיה תחת הנחייתו של הכימאי הארי גריי (אנ'). לאחר מכן החל לשמש כמרצה בכיר באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה ולאחר כשנה הוענק לו תואר פרופסור.
בשנת 1971 הצטרף לסגל האקדמי של הטכניון בחיפה כמרצה בכיר בפקולטה לכימיה. בינואר 1975 מונה לדיקן הסטודנטים בטכניון. דורי הצטרף יחד עם עוד 14 פרופסורים מהטכניון למפלגת שלומציון של אריאל שרון ושובץ במקום ה-35 והאחרון ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977.
בינואר 1983 נפתח מוזיאון "טכנודע" (כיום מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל) בבניין ההיסטורי של הטכניון בחיפה, פרי יוזמתם של דורי ופרופ' יצחק עורף מהפקולטה לכימיה בטכניון. הקמת המוזיאון שתחילה לא היה מוכר כמוזיאון על ידי משרד החינוך, התאפשרה בזכות גיוס תרומות שערכו דורי ועמיתיו לפרויקט הקמה זה באמצעות אגודת "טכנודע".
דורי שימש כמנהלו הראשון של מוזיאון "טכנודע" ובינואר 1987 הוכרז המוזיאון כ"מוזיאון הלאומי למדע טכנולוגיה ותכנון" על ידי ממשלת ישראל. היה לצד פרופ' יצחק עורף יוזם התערוכה וכן גם אוצר התערוכה "לאונרדו דה וינצ'י - מדען ומהנדס" לצד פרופ' רבקה (ריקי) השמשוני במדעטק בחיפה. בשנת 1997 סיים את תפקידו כמנהל המוזיאון.
מותו

התגורר בשכונת כרמליה בחיפה. ב-27 בנובמבר 2013 הלך לעולמו והובא למנוחות בבית עלמין קיבוץ החותרים.
ספריו

צבי דורי - "משחק המלכים ההיבט היהודי", חיפה, המוזיאון הלאומי למדע - מרכז דניאל ומטילדה רקנאטי, 1996.
צבי דורי, רבקה השמשוני - "לאונרדו דה וינצ'י מדען ומהנדס", חיפה, המוזיאון הלאומי למדע - מרכז דניאל ומטילדה רקנאטי, 1998.
הערות שוליים

↑  יער לזכר ר/א דורי הוקדש אתמול בכרמל, באתר על המשמר, ‏10 באוקטובר 1974⁩
↑  רב-אלוף יעקב דורי, באתר על המשמר, ‏30 בינואר 1973
1 2 3  דורון קפלן, "אבי לא השפיע על לימודי - הוא רצה שאשרת על אניה", באתר מעריב, ‏6 בינואר 1975
↑  Prof. Zvi Dori, החברה הישראלית לכימיה (באנגלית)
↑  F. Albert Cotton, My Life in the Golden Age of Chemistry: More Fun Than Fun, Elsevier, 2014-08-19, עמ' 188, ISBN 978-0-12-801338-0. (באנגלית)
↑  הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, PROFESSOR EMERITUS Zvi Dori (Deceased), בית הספר לתארים מתקדמים ע"ש אירווין וג'ואן ג'ייקובס (באנגלית אמריקאית)
↑  העלאות בדרגה בטכניון, באתר למרחב, ‏20 בינואר 1971⁩
↑  15 פרופסורים בטכניון הצטרפו ל"שלומציון", באתר מעריב, ‏22 במרץ 1977
↑  אברהם תירוש, מו"מ ליכוד-שלומציון יחל בשבוע הבא, באתר מעריב, ‏26 במאי 1977
↑  הכנסת, רשימת המועמדים של מפלגת שלומציון, תנועה להגשמת הציונות, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, ‏1977
↑  שמעון רפפורט, קשיי תקציב מעיבים על פתיחת המוזיאון הלאומי למדע וטכנולוגיה, באתר מעריב, ‏24 בינואר 1983
↑  תולדות מבנה הטכניון הישן - בניין התערוכות של מדעטק, באתר מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל (בעברית)
↑  דוד זוהר, האסטרונאוט ניל אמסטרונג מפלסטיק ותא הפיקוד של אפולו נחתו בחיפה, באתר מעריב, ‏17 בדצמבר 1987
↑  תערוכת לאונרדו דה וינצ‘י - מדען ומהנדס, באתר מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל
↑  דוד זוהר, תערוכת דגמי המצאותיו הטכנולוגיות של דה-וינצי, באתר מעריב, ‏9 ביוני 1986⁩
↑  Carl Alpert, Technion - The Story of Israel’s Institute of Technology, כרך 2, ניו יורק: American Technion Society, 2001, עמ' 240. (באנגלית)
↑  בית עלמין החותרים, פרופ' צבי דורי ז"ל, באתר מודעות אבל, ‏2013-11-28
↑  משחק המלכים ההיבט היהודי / צבי דורי, באתר הספרייה הלאומית
↑  לאונרדו דה וינצ'י מדען ומהנדס / בעריכת צבי דורי ורבקה השמשוני, באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260422105171  ISNI: 0000 0004 0309 732X  VIAF: 299526408   WorldCat (עם VIAF): 299526408
צבי חפץ

צבי חפץ (נולד ב-9 בדצמבר 1956) הוא דיפלומט ישראלי, עורך דין, איש עסקים ותקשורת. חפץ כיהן בעבר כשליח המיוחד לנציגויות מדינות המפרץ, איחוד האמירויות ובחריין, כשגריר ישראל בסין ובמונגוליה, כשגריר ברוסיה, כשגריר באוסטריה ובארגונים הבינלאומיים ארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי, משרד האו"ם למאבק בסמים ובפשיעה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה וכשגריר ישראל בבריטניה.
חיים אישיים

חפץ היה נשוי לסיגליה עד למותה ב-2023 ואב ל-3 ילדים.
הערות שוליים

↑  צבי חפץ ימונה לשגריר ישראל באוסטריה, באתר כלכליסט, 4 באוקטובר 2013
↑  חדשות 0404, פוטין אירח את נתניהו בבולשוי: "שתהיה השנה מורשת לתקוות חדשות", באתר חדשות 0404‏, 7 ביוני 2016
↑  ברק רביד, רוסיה תשיב לישראל טנק מקרב סולטן יעקב, באתר הארץ, 29 במאי 2016
↑  לילך ויסמן, ‏צבי חפץ, השגריר באוסטריה, ימונה לשגריר בסין, באתר גלובס, 6 בנובמבר 2014
צבי דב אייזנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1864 ה'תרכ"ד הונגריה
 פטירה:  4 בפברואר 1955 (בגיל 91 בערך) י"ב בשבט ה'תשט"ו פנסילבניה
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום פעילות:  פנסילבניה
 תקופת הפעילות:  ? – 4 בפברואר 1955 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 רבותיו:  הרב שאול ארנפלד
 חיבוריו:  חידושי רצד"א, צנא דספרא
 בת זוג:  קיטי פרידמן
 
הרב צבי דב אייזנר (ה'תרכ"ד – י"ב בשבט ה'תשט"ו; 1864~ – 4 בפברואר 1955) היה רב הונגרי שהיגר לארצות הברית. כתב תשובות רבות בכתבי עת שונים כמו וילקט יוסף והמאסף.
ביוגרפיה

נולד בהונגריה, בצעירותו למד אצל הרב שאול ארנפלד בסיקסא, נכד החתם סופר ואחי החת"ן סופר, ונסמך לרבנות על ידו.
בי"ב בטבת ה'תרמ"ח (27 בדצמבר 1887) בהיותו כבן 23, היגר לעיר בינגהמטון שבמדינת ניו יורק שבארצות הברית עם אימו ואחיותיו, והצטרף לאביו שכבר היגר לשם קודם לכן. בשל המצב הרוחני הירוד שם, שקל לחזור להונגריה, אך לבסוף נשאר בארצות הברית. בשל חששות הנוגעים לכשרות בשר, נמנע בכל 60 שנותיו בארצות הברית מאכילת בשר בקר.
לאחר נישואיו בשנת ה'תרנ"ב (1892) השתקע בסקרנטון שבפנסילבניה. אף שלא נשא בתפקיד רבני, רבני האזור הרבו לשאת ולתת איתו שאלות בהלכה, וצירפוהו כרב לבתי דין ולפולמוסים רבניים שהתעוררו במקום. במיוחד עמד בקשר טוב עם רב ואב"ד סקרנטן הרב משה ויינברגר. אחר פטירתו הוגדר בעיתון כ"אחד מגדולי תלמידי החכמים והמחברים התורניים במדינה".
נשאר קשור מאוד למולדתו, הונגריה, והרבה להתכתב ולפרסם מאמרים בהלכה בכתב העת ההונגרי וילקט יוסף. פרסם גם מספר מאמרים בהמאסף.
הרב אייזנר נפטר בי"ב בשבט ה'תשט"ו (1955).
ביוגרפיה > משפחתו

נשא לאשה את קיטי פרידמן ממשפחה שאף היא היגרה מהונגריה לארצות הברית. לזוג נולדו ארבעה בנים ושתי בנות, שניים מילדיהם נפטרו בחייהם. רק אחד מילדיו נשא אשה, ואף הוא נפטר ללא ילדים.
ספרו

כשלושים שנה לאחר פטירתו נמצאו כתבי יד שלו שהודפסו על ידי צבי גרטנר תחת השם חידושי רצד"א (ראשי התיבות של שמו). בספר יש גם חלק הנקרא צנא דספרא העוסק בתורת הנסתר.
לקריאה נוספת

הרב צבי גרטנר (עורך), חידושי רצד"א וצנא דספרי, ירושלים תשמ"ח, מבוא (תולדות המחבר)
הערות שוליים

↑  חידושי רצד"א, עמ' 4
↑  חידושי רצד"א, עמ' 6
קונקורדט הרייך

מעמד חתימת קונקורדט הרייך ברומא. יישובים ליד השולחן (משמאל לימין): הבישוף לודוויג קאס, סגן הקאנצלר פרנץ פון פאפן, הקרדינל פאצ'לי, ופקיד משרד הפנים של הרייך רודולף בוטמן
קונקורדט הרייך (בגרמנית: Reichskonkordat) הוא קונקורדט שנחתם בין הכס הקדוש לבין גרמניה הנאצית ב-20 ביולי 1933. ההסכם נחתם על ידי הקרדינל אווג'ניו פאצ'לי (לימים האפיפיור פיוס ה-12) מטעם הוותיקן, ופרנץ פון פאפן מטעם גרמניה. הסכם זה עדיין תקף בגרמניה.
רקע

קונקורדט הוא הסכם בינלאומי בין הכס הקדוש לשלטונות מדינה, להסדרת היחסים שבין המדינה לכנסייה הקתולית - אף שבדרך כלל הסכמים בינלאומיים נחתמים בין אומות, ובמקרה זה נחתם הסכם בין אומה לבין מוסד דתי. מטרתם של הקונקורדטים היא ליצור הסכם מחייב המגן על האינטרסים של הכנסייה ועל חירותה הדתית, במיוחד במדינות שבהן לא קיימת מערכת חקיקתית המבטיחה את חופש הדת, או במדינות שבהן הכנסייה שואפת למעמד מועדף בחסות הממשל.
אוכלוסיית אזור בוואריה בגרמניה, חבל הריין ווסטפאליה, כמו גם חלקים מדרום-מערב גרמניה, הייתה קתולית ברובה, והכנסייה הקתולית נהנתה באזורים אלה מחופש פעולה שאיפשר לה להפגין את עליונותה על פני הקהילה הפרוטסטנטית. מנגד, אוכלוסיית צפון גרמניה הייתה פרוטסטנטית ברובה, ובאזורים אלה סבלה הכנסייה הקתולית מאפליה. בזכות מעמדה וכוחה של הכנסייה הקתולית, הן בתחומי הדת והן בתחום היחסים הבינלאומיים, כזרוע של הכס הקדוש, משטרים עצמאיים רבים ראו באפיפיור יריב המתחרה במשטר האזרחי המקומי על נאמנותם של מאמיני הכנסייה. עם עליית שלטון מרכזי חזק בגרמניה בתקופת הקיסרות הגרמנית, נעשו ניסיונות חוקיים וחוקתיים לקבע את מעמד הכנסייה כגורם רשמי זר, ולהסיר את החסינויות וזכויות היתר שמהן נהנתה בתחומי גרמניה. למגמה זו קמה התנגדות מצד שליטים קתוליים בתחומי הקיסרות, ובתמיכת האפיפיור קמה תנועת נגד למגמה זו. לקראת סוף המאה ה-19 מצב דברים זה גרם לערעור יציבות הקיסרות במידה כזו שהעומד בראשה, אוטו פון ביסמרק, פתח ב"מלחמת תרבות" ("קולטורקמפף", Kulturkampf) כדי לבטל באופן רשמי את מעמדה המועדף של הכנסייה הקתולית בגרמניה, או לפחות לפגוע בקשריה האמיצים של הכנסייה המקומית לוותיקן. לאור הנזקים האדירים שמאבק כזה היה יכול להניב, החליטו ביסמרק והאפיפיור להפסיק המאבק ולשוב לסטטוס קוו.
אולם, לאחר מהפכת 1918 וכינון חוקת רפובליקת ויימאר שונו היחסים בין גרמניה לכנסייה באופן מהותי. עם תום השלטון הפרוטסטנטי שאפו מנהיגי הכנסייה הקתולית לחזק את מעמד הכנסייה בגרמניה ולחתום על קונקורדט שיקבע את מעמדה המועדף במדינה. לכן, הכס הקדוש, אשר יוצג בגרמניה בידי הקרדינל פאצ'לי (לימים, האפיפיור פיוס השנים עשר), אשר שימש אז כקרדינל מזכיר המדינה (שר החוץ של הוותיקן), ניסה ללא הצלחה לגייס את הסכמת גרמניה להסכם, במגעים שקיים עם הממשל המרכזי בין השנים 1930–1933. ברמה המקומית נחתמו קונקורדטים עם בוואריה (1924), פרוסיה (1929), ובאדן (1932), שהיוו חלק מגרמניה. אולם ברמה הלאומית המגעים כשלו ממספר סיבות: שבריריותו של הממשל הלאומי; התנגדות מצד הקואליציה של הסגנים הסוציאליסטי והפרוטסטנטי ברייכסטאג; וחוסר הסכמה בין הבישופים הגרמנים וביניהם לבין הכס הקדוש. השאלות העיקריות שמנעו את חתימת ההסכם נסובו סביב מעמד בתי הספר הדתיים ועבודת הכמרים בכוחות המזוינים של גרמניה.
אולם, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון התגלתה לכנסייה הזדמנות מחודשת לחתימת קונקורדט, כיוון שרוב המנהיגות הנאצית הבולטת הייתה קתולית (כולל אדולף היטלר בעצמו), ורוב אוהדי המפלגה הזדהו עם רעיונות הכנסייה הקתולית. בנוסף, המפלגה הקתולית והמפלגה השמרנית בגרמניה, אשר תמכו בבחירת היטלר לשלטון, עודדו את השגת ההסכם. כמחווה של תודה על תמיכה זו, החל היטלר במשא ומתן להשגת הקונקורדט מיד לאחר עלייתו לשלטון.
משא ומתן עם היטלר

היטלר מונה לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933. ב-23 במרץ 1933 ניתנו לממשלתו סמכויות גורפות באמצעות חוק ההסמכה שעבר בריכסטאג. את תמיכת מפלגת המרכז הגרמנית, שבראשה הבישוף לודוויג קאס, גייס היטלר במתן הבטחות להמשך עצמאותה של הכנסייה ומוסדות החינוך שלה. כמו כן הבטיח היטלר לקיים יחסים טובים עם הוותיקן, הבטחה שהיו שפרשו אותה כרמז להסכמה לקונקורדט.
אולם, במקביל להבטחות אלה נקט היטלר צעדים להצרת פעולותיה של הכנסייה בגרמניה (כך למשל, אסר על העברת כספים מגרמניה למיסיונרים גרמנים שפעלו מחוץ לגבולות המדינה), הגביל את פעולות מוסדות החינוך והדת הקתוליים, וחייב השתתפות בפעולות תנועת הנוער ההיטלראי (שנערכו בימי ראשון בשעות שבהן נערכו בדרך כלל פעולות חינוך בכנסיות). על רקע זה קם צורך דחוף עוד יותר בהשגת קונקורדט.
ב-8 באפריל 1933 שלח היטלר את סגנו, פון פאפן, אציל בן הדת הקתולית וחבר במפלגת המרכז הגרמנית, לרומא, כדי להציע פתיחת משא ומתן להשגת קונקורדט עם הרייך. מטעמו של מזכיר המדינה ניהל הבישוף לודוויג קאס את המגעים עם פון פאפן. ב-10 באפריל כתב הארכיבישוף של מינכן, מיכאל פון פאולהאבר, לקרדינל פאצ'לי כי הגנת היהודים במסגרת הקונקורדט תהווה שגיאה "כיוון שהיא תהפוך את ההתקפה על היהודים להתקפה על הכנסייה; ומכיוון שהיהודים מסוגלים לדאוג לעצמם." ב-26 באפריל 1933 נפגש היטלר עם נציג של מועצת הבישופים הגרמנית, הבישוף וילהלם ברנינג מאוסנבריק. בפגישה הצהיר היטלר:
הותקפתי על הדרך שבה אני מטפל בשאלה היהודית. הכנסייה הקתולית ראתה ביהודים פגע ממאיר במשך אלף וחמש מאות שנים, שמה אותם בגטאות, וכדומה, מכיוון שהבינה מה טבעם האמיתי של היהודים. בעידן הליברליזם לא הוכרה עוד הסכנה. אני נע חזרה לתקופה שבה יושמה מסורת בת אלף וחמש מאות שנים. אינני קובע גזע מעל דת, אבל אני מכיר בנציגי גזע זה כפגע ממאיר למדינה ולכנסייה, וייתכן שבצעד זה אני עושה שירות גדול לנצרות, על ידי הוצאתם מבתי הספר ומעמדות ציבור.
רישומי פגישה זו אינם מכילים כל תגובה לדברים מצדו של הבישוף ברנינג. לדעת המלומד רונהיימר, המצטט במאמרו את הדברים, "אין זה מפתיע שבישוף קתולי בשנת 1933 לא ראה בדברים אלה מסר פוגעני על רקע האזכור ההיסטורי המדויק. ובהזדמנות זו, כהרגלו, היטלר הסתיר את כוונותיו האמיתיות."
המגעים לניסוח הקונקורדט האריכו את שהייתו של הבישוף קאס ברומא, בהותירו את מפלגתו בגרמניה ללא מנהיגה, וב-5 במאי התפטר קאס ממשרת מנהיג המפלגה. אף שהוותיקן ניסה להשיב את מעמדה של הכנסייה בגרמניה למעמד שזכתה לו בטרם תקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית, היא לא הצליחה להכניס את אנשי הכמורה ומוסדותיה למוסדות השלטון, ותחת זאת נאלצה לקבל את ההגבלות שהוטלו עליה והגבילו את פעולותיה בתחום הדת וארגוני הצדקה בלבד. הגבלות אלה הובילו אף להחלשה המוחלטת של כוחה של מפלגת המרכז הגרמנית. אחד מתנאי המפתח של היטלר לחתימה על הקונקורדט, בניגוד להבטחותיו הקודמות, היה פירוקה של מפלגת המרכז, צעד שאירע ב-5 ביולי 1933.
ב-14 ביולי הסכים היטלר לתנאי הקונקורדט. באותה עת, אף שהכנסיות הפרוטסטנטיות הגרמניות, שהורכבו מקהילות מקומיות, לא הוגבלו במתן סיוע חוץ, ממשלת היטלר ניהלה משא ומתן להסכמים עמן אשר לפיהם מונו פקידים נאציים, רובם קתולים, לעמדת השפעה בכנסייה הפרוטסטנטית. הקונקורדט נחתם לבסוף על ידי הקרדינל פאצ'לי ופון פאפן ב-20 ביולי. הקונקורדט אושרר על ידי הוותיקן וממשלת גרמניה הנאצית ב-10 בספטמבר 1933.
תנאי הקונקורדט

עיקר תנאי הקונקורדט הם:
הזכות לחופש הדת של הכנסייה הקתולית. (סעיף 1)
הקונקורדטים שנחתמו עם בוואריה, פרוסיה, ובאדן, יוותרו בתוקפם. (סעיף 2)
לוותיקן זכות להתכתב ללא הפרעה עם הקתולים בגרמניה. (סעיף 4)
לכנסייה זכות לגבות מיסי כנסייה. (סעיף 13)
הבישופים ישבעו אמונים בנוסח: "אני נשבע לכבד את הממשלה החוקתית ולחייב את אנשי הכמורה לכבד אותה." (בגרמנית: Ich schwöre und verspreche, die verfassungsmässig gebildete Regierung zu achten und von meinem Klerus achten zu lassen). (סעיף 16)
שירותי המדינה לכנסייה יכולים להתבטל אך ורק בהסכמה הדדית. (סעיף 18)
הדת הקתולית תילמד בבתי הספר (סעיף 21), ומורים לדת הקתולית ימונו אך ורק בהסכמת הבישוף. (סעיף 22)
תימשך הגנת הארגונים הקתוליים ותשמר חירות טקסי הדת. (סעיף 31)
אנשי כמורה לא יהיו חברים, או פעילים, במפלגות פוליטיות. (סעיף 32)
להסכם היה נספח סודי שפטר אנשי כמורה משירות צבאי במידה ויוחלט על שירות חובה. (חוזה ורסאי אסר אותה עת על גרמניה לחוקק שירות חובה).
השפעת ההסכם ומשמעותו ההיסטורית

לאחר שנחתם ההסכם בראשי תיבות ב-14 ביולי, נרשם בפרוטוקול ישיבת הקבינט של הרייך מפי היטלר כי הקונקורדט יצר אווירה של ביטחון אשר תהיה משמעותית במיוחד במאבק נגד יהדות העולם. משמעות טענתו הייתה שהכנסייה הקתולית נתנה באופן פומבי את ברכתה, בגרמניה ומחוצה לה, למדיניות של המפלגה הנאצית, כולל עמדותיה האנטישמיות.
בקונקורדט השיגה ממשלת גרמניה איסור מוחלט על התערבות כלשהי של הכנסייה בענייני מדיניות (סעיפים 16 ו-32). היא אף הבטיחה את שבועת נאמנותם של הבישופים הגרמנים למדינה וכן נקבע כי כל הכמרים בגרמניה יהיו גרמנים וכפופים לממונים שאף הם גרמנים. הקונקורדט אף מטיל הגבלות על פעולותיהם של ארגונים קתוליים במדינה.
היסטוריונים רבים רואים בקונקורדט צעד חשוב בהכרה הבינלאומית במשטרו הנאצי של אדולף היטלר. גונתר לוי כתב:
קיימת הסכמה כללית כי הקונקורדט הגביר באופן משמעותי את יוקרת משטרו של היטלר בעולם. כפי שאמר קרדינל פאולהאבר בדרשה שנשא בשנת 1937: "בתקופה שבה ראשי המעצמות בעולם עמדו מול גרמניה חדשה בהסתייגות קרירה ובחשדנות רבה, הכנסייה הקתולית, הכוח המוסרי החזק ביותר בעולם, הביעה באמצעות הקונקורדט את אמונה בממשלת גרמניה החדשה. היה זה מעשה בעל משמעות בל-תתואר לתדמיתה של הממשלה החדשה בעולם.
פאצ'לי, במאמר שפרסם ב-26 וב-27 ביולי 1933, בעיתון ל'אוסרווטורה רומאנו, עיתונו הרשמי-למחצה של הוותיקן, טען כי מטרת קונקורדט הרייך הייתה:
לא רק לצורך הכרה רשמית (של הרייך) בחקיקת הכנסייה (בקוד ובמשפט הקאנוני), אלא אימוץ רבות מהוראות חקיקה זו והגנה על כל חקיקת הכנסייה.
הדעות בקרב היסטוריונים באשר למשמעותו ההיסטורית של הקונקורדט חלוקות באופן קיצוני. מחד, יש הרואים בנכונותו של פאצ'לי, לימים האפיפיור, לחתום על קונקורדט עם היטלר ולהימנע מנגד ממתיחת ביקורת ציבורית חד-משמעית על הנאציזם, מעשה שהיה בו כדי לקדם את האינטרסים הצרים של הכנסייה הקתולית, על רקע רגשות אנטישמיים של קרדינל פאצ'לי. מנגד, יש הרואים בחתימת הקונקורדט על ידי קרדינל פאצ'לי צעד מחושב שנועד לא רק לנסות ולהגן על המאמינים הקתוליים בגרמניה, אלא אף לשמש כלי להצלת מיעוטים נרדפים, ובמיוחד יהודים. היסטוריונים אלה טוענים כי אלפי יהודים אשר המירו דתם לנצרות הקתולית, זכו להגנה מרדיפות בזכות תנאי הקונקורדט, ומצביעים על עשרות מחאות שהגיש האפיפיור לשלטונות גרמניה הנאצית על הפרות ההסכם.
ראו גם

Mit brennender Sorge
הערות שוליים

1 2  Martin Rhonheimer, The Holocaust: What Was Not Said. First Thing, November 2003.
↑  M Berenbaum, A Krammer, The world must know: the history of the Holocaust as told in the United States Holocaust Memorial Museum. Johns Hopkins Uni. Press, 2006. p. 40.
↑  Guenter Lewy, The Catholic Church and Nazi Germany. Da Capo Press, 2000. ISBN 0306809311
↑  John Cornwell, Hitler's Pope: The Secret History of Pius XII. Penguin, 2008. ISBN 014311400X
↑  Pierre Blet, Lawerence J. Johnson, Pius XII and the Second World War: According to the Archives of the Vatican. Paulist Press, 1999. ISBN 0809105039
↑  Ronald J. Rychlak, The 1933 Concordat Between Germany and the Holy See: A Reflection of Tense Relations. The Digest 2001;9:23-47
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422807605171  GND: 4177512-0  LCCN: n98036209  VIAF: 179041107   WorldCat (עם VIAF): 179041107
קיונטה ג'ורג'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בנובמבר 2003 (בן 20) לואיסוויל, טקסס, ארצות הברית
 שם מלא:  קיונטה דארנל ג'ורג'
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93 מטרים
 מספר:  3
 מכללה:  אוניברסיטת ביילור (2022–2023)
 דראפט:  בחירה מספר 16, 2023 יוטה ג'אז
 קבוצות כשחקן
 2023–:  יוטה ג'אז
 
קיונטה דארנל ג'ורג' (באנגלית: Keyonte Darnell George; נולד ב-8 בנובמבר 2003) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע, בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA.
קריירה

ג'ורג' נולד וגדל בלואיסוויל, טקסס, ושיחק בתיכונים מקומיים, אביו הוא כדורסלן העבר ג'ייסון סיגרס ששיחק שנים רבות בליגות הכדורסל בישראל. בעונתו הראשונה בתיכון העמיד ממוצעים של 21 נקודות, 4 ריבאונדים ו-1.9 חטיפות למשחק. בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 23.9 נקודות, 5.1 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-2.1 חטיפות למשחק. בעונתו השלישית עבר לתיכון מקומי אחר והעמיד בו ממוצעים של 24.8 נקודות למשחק, ובעונתו האחרונה בתיכונים בחר לעבור ל-IMG Academy שבפלורידה. באוגוסט 2021 ייצג את נבחרת ארצות הברית בגביע העולם עד גיל 18 בכדורסל 3x3 בטורניר שנערך בהונגריה, הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב ונבחר ל-MVP של הטורניר.
לאחר שסיים תיכון, קיבל ג'ורג' הצעות ממספר אוניברסיטאות, אך בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ביילור. בעונת 2022/2023 העמיד ממוצעים של 15.3 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים ב-28.6 דקות למשחק, וב-11 בינואר 2023 קלע שיא קריירה של 32 נקודות בניצחון קבוצתו 83–78 על מערב וירג'יניה. הוא נבחר במקום ה-16.
ב-28 במרץ 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA.הוא נבחר במקום ה-16.
הערות שוליים

↑  Basketball Recruiting - Class of 2022 Keyonte George has KU, Texas, others on radar, basketballrecruiting.rivals.com, ‏2019-12-06
↑  Justin Thomas JThomas, The best on the basketball court: Locals named to 6-6A all-district team, Star Local Media, ‏2019-03-13 (באנגלית)
↑  Five-star basketball recruit Keyonte George is transferring from Lewisville to iSchool of Lewisville, Dallas News, ‏2020-05-01 (באנגלית)
↑  Top-five '22 prospect George commits to Baylor, ESPN.com, ‏2021-08-08 (באנגלית)
↑  High school basketball: Keyonte George, Dior Johnson and Mikey Williams among impact transfers, MaxPreps.com, ‏2021-09-02 (באנגלית)
↑  USA Men Claim First Back-to-Back Gold at FIBA 3x3 U18 World Cup, www.usab.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Baylor 83-78 West Virginia (Jan 11, 2023) Game Recap, ESPN (באנגלית)
↑  Baylor freshman George declares for NBA draft, ESPN.com, ‏2023-03-28 (באנגלית)
קול הברה

קול הברה הוא מושג בהלכות תקיעת שופר, המתייחס לקול של תקיעה היוצא מהשופר, אלא שאינו נשמע ישיר ובאופן טבעי, אלא על ידי הד הבוקע ממקום חלול שממנו מתבצעת התקיעה, שבזה הוא נפגם ופוסל את התקיעה, והשומע אותו אינו יוצא בו ידי חובה. בפסול קול הברה קיימים חילוקים בין העומדים בתוך מקום החלל לבין העומדים מחוצה לו, וכן הדבר תלוי בסוג המקום החלול ובאיכות הקול היוצא מאותו המקום.
גאונים וראשונים מציינים כי הרקע למשנה זו הוא שעת גזרה של השלטונות שאסרו השמעת תקיעת שופר, ולכן תקעו היהודים בהיחבא בבורות ובמקומות מסתור שמהם הקול פחות נשמע החוצה.