stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארל מיקאל בלמן
רקע משפחתו ושנות ילדותו וצעירותו

קארל מיקאל בלמן נולד בבית סבתו (רח' הורנסגאטאן 29א) ברובע סדרמאלם (Södermalm, או Söder) בסטוקהולם, בשנת 1740. היה הילד הבכור של יוהאן ארֶנדט בלמן (1707–1765), פקיד גרמני במוצאו, מזכיר הקנצלרייה המלכותית. אמו הייתה קתרינה הֶרמוניה, בת כומר לותרני שוודי, מיכאל הֶרמוניוס. הסב מצד האב, יוהאן ארנדט בלמן (האב) (1664–1709), נשוי לגרמניה ובן להורים גרמנים, היה בזמנו פרופסור לרטוריקה רומית באוניברסיטת אופסלה. אחרי קארל מיקאל נולדו להוריו עוד ארבעה-עשר ילדים, מתוכם שבעה מתו בילדות. בשנת 1743 המשפחה עברה לבית ברחוב ביורנגורדסברונגרנד (Björngårdsbrunngränd) הנושא כעת את שם המשורר (Bellmansgatan 24). בבית זה, גדל קארל מיקאל באווירה חמה וקיבל השכלה רחבה ממורים פרטיים. הוא למד בתחילה בבית ספר "מריה" על יד בית הוריו, לאחר מכן מורו היה קלס לודוויג אנס (Claes Ludwig Ennes), סטודנט לתאולוגיה, שעורר בו עניין בעולם השירה. שאר אחיו של בלמן לא זכו מסיבות כלכליות לאותה מידה של השכלה.
התחלתו של בלמן בתחום הספרות הייתה בגיל 17 (1757) בתרגום לשוודית של "הגיגים אוונגליים אודות המוות" מאת המשפטן והסופר הגרמני דוד פון שבייניץ. בהמשך כתב יצירות דתיות נוספות, אבל גם עבודות סטיריות כמו "הגיגים על אי יציבותן של הבנות" (Tankar om flickors ostadighet) ‏ (1758) ושירי סאטירה חברתית כמו "הירח" (Månan)‏ (1760).
את לימודיו באוניברסיטת אופסלה הפסיק אחרי סמסטר אחד ובשנת 1759 קיבל עבודה ללא תשלום בבנק הממלכתי של שוודיה (Sveriges Riksbank). חי מעבר לאמצעיו הכספיים וצבר חובות רבים, עד כדי כך שבשנת 1763 חובו הגיע ל-18,000 טאלר ונאלץ לברוח (או לביים בריחה) מפני הנושים לנורווגיה השכנה. הותר לו לחזור כעבור חודש עם אישור מלכותי מיוחד, אבל הצטרך לעזוב את עבודתו בבנק ולהכריז על פשיטת רגל בשנת 1764.
עקב ההסתבכות הכלכלית הקשה של בנו, האב איבד את עבודתו בקנצלריה המלכותית, מכר את הבית שבו גרה המשפחה במשך 20 שנה ועבר לגור ברובע אורסטה (Årsta) ואחר כך לבית באחוזה בוויסבוהאמאר (Visbohammar) במחוז סדרמאנלנד (Södermanland). אחרי שהות של חודשים אחדים בוויסבוהאמאר, בהמלצת חבר, קארל מיקאל קיבל עבודה פקידותית במשרד הממשלתי לבתי חרושת. אחרי סגירת משרד זה בשנת 1766, התקבל למזכירות המינהלת הכללית של המכס המלכותי. גם מקום עבודה זו נסגר כעבור שש שנים - ב-1772, אבל המשיך לקבל משכורת זעומה.
בשנת 1765 שני הוריו נפטרו ומה שנותר מרכושם נלקח על ידי הנושים.
חייו בשנות הבגרות

עוד בשנת 1766 הקים בלמן "מסדר" פארודי של בליינים בשם "המסדר של בכחוס" (Bacchi Orden) עם טקסים היתוליים שחיקו את אלו של מסדרי הבונים החופשים ואחרים. הצטרפו למסדרו אנשי בוהמה והמעמד הבינוני, שתיינים שפוטרו מעבודותיהם וגם משוררים ואנשי רוח מ"ידועני" סטוקהולם באותן השנים. באתה תקופה פרסם שירים סטיריים מבלי שם מחבר בקובץ Bacchanaliska qväden (שירים בכחנליים). על אחד משיריו שנחשב פוגע בערכי הדת ושהופיע בעיתונים "?Hvad nytt" ("מה בחדשות?") ו-"Dagligt Allehanda" ("יומון כללי") קיבל נזיפה מהנהגת הכנסייה הלותרנית העירונית.
בינתיים האמן המשיך לבזבז כספים ביד רחבה ולהירדף בגלל חובות שהלכו ותפחו. מאוחר יותר, המלך גוסטב השלישי, שוחר אמנויות, התרשם מאוד מכישוריו אחרי ששמע יצירתו המחמיאה "Gustafs Skål ("לחיי גוסטב!") ואחרות. ב-3 בינואר 1776, הוא העניק לבלמן משרה רשמית של מזכיר מפעל ההגרלות המלכותי עם תשלום שנתי של אלף טאלר כסף וכמו כן החל משנת 1775 קצבה של מאה טאלר מקופתו הפרטית של המלך. החל משנת 1771 השיג בלמן גם מעמד פוליטי של "נוטריון מעמד החוואיים". בעבודתו במפעל ההגרלות העסיק מישהו שיעבוד במקומו תמורת מחצית השכר.
אחרי שנדחה על ידי משפחתה של צעירה בשם וילהלמינה נורמן, איתה ביקש להתחתן, ב-19 בדצמבר 1777 קארל מיקאל נשא לאשה את לוביסה פרדריקה גנלונד, בת סוחר ירקות, שילדה לו בהמשך 4 ילדים: גוסטב, קארל, אדולף ואליס, שמת מאבעבועות בינקותו.
בלמן היה בעל ואב אוהב, אך משפחתו חיה רוב השנים בדירות גרועות ובמחסור, בגלל אורח חייו הבזבזני. הוא ניסה לשווא להשיג לחזק את מעמדו כסופר ולשפר את פרנסתו גם באמצעות פרסום בשנת 1787 של יצירתו השאפתנית Bacchi Tempel (המקדש של בכחוס) ששילבה ברוח הומוריסטית-מורליסטית פרודיות לפי המיתולוגיה היוונית-רומית, לפי המקרא, ומוטיבים לקוחים מטקסי "מסדרו של בכחוס" שהקים, עם קטעים מוזיקליים ואיורים. אולם היצירה לא זכתה להדים שציפה להם. כך גם שירתו הדתית שפורסמה ב-1781 וב-1787 ושהכנסייה, חשדנית כלפיו, לא התלהבה להשתמש בה.
"אנאקראון של הצפון"

חייו היו פרועים למדי: ניהל פרשיות אהבה רבות והתמכר לטיפה המרה. בילה לילות רבים בבתי מרזח ופקד לעיתים קרובות גם את הסלונים של המעמד הגבוה. התמחה במיוחד בחיבור והלחנה של שירי יין ואהבה, אותם היה שר כשמלווה את עצמו במנדולינה, ובכלי פריטה הקרוי "ציטר" (או ציסטר) שירש מסבו או ב"ציסטרכן". היה מסוגל לאלתר במשך שעות ולחבר בזריזות רבה חרוזים ומנגינות מתאימות. לפעמים היה נעזר גם במנגינות מאופרות וזינגשפילים, מינואטים, שירי לכת או יצירות אחרות בנות זמנו - מאת מלחינים כמו גלוק או היידן. בסך הכל נשארו מפרי עטו כאלף שמונה מאות שירים וסבורים כי הם רק חלק ממה שיצר.
אף על פי שזכה להערכה בחצר המלך גוסטב השלישי ובסלונים בתור "האנאקראון של שוודיה" או "של הצפון" (הראשון שכינה אותו כך היה ידידו המשורר אולוף ברגקלינט Olof Bergklint), בלמן לא הוכר באותה מידה על ידי הממסד הספרותי שראה בו יותר סוג של בדרן. בגלל קשיי מימון רק לקראת סוף חייו הקצרים - כשמצא בית דפוס שהשתמש בשיטת עבודה יותר זולה - הצליח בלמן להוציא לאור חלק קטן משיריו (שנכתבו החל משנת 1765) בצורת שני קובצי שירים: "האגרות של פרדמן" (Fredmans epistlar), 82 במספר, בשנת 1790 מהדורה עם מבוא, אבל מצנזרת מאת המשורר יוהאן הנריק שלגרן, מעין פרודיה לאגרות פאולוס הקדוש ושל טקסטים אחרים מכתבי הקודש, וכן  65 "שירי פרדמן" (Fredmans sånger) שהובאו לדפוס בשנת 1791.
המחבר ייחס לז'אן פרדמן, שען שהיה קיים במציאות ומת מרוב שיכרות, חרוזים על חיים של הימאים והזונות, המתארים סצנות ארוטיות, חושניות ואלימות המתרחשות בחלקן במסבאות של בירת שוודיה. בין הדמויות הסמליות המאכלסות את שיריו תופסים מקום חשוב, פרט לגיבורים מיתולוגיים כמו בכחוס, אל היין, והכוהנת שלו, האלה ונוס, אלת האהבה, או לחלופין עמיתתה הצפונית פריה, נימפות למיניהן, כארון, משיט המעבורת אל השאול, שסימל את המוות, גם אנשים בשר ודם כמו השען פרדמן עצמו, רב הטוראי מולברג ששאף להחיות את תהילת שוודיה של פעם, המוזיקאי השתיין מוביץ (אלטר אגו של המחבר), הנגן הוירטואוז בכלים שונים פאדר ברג והזונה אולה וינבלאד.
שירי בלמן הפכו לפופולריים מאוד ולבסוף היו לנכס צאן ברזל של התרבות השוודית. השירים עברו מפה לאוזן וגם מיד ליד דרך העתקים כתובים. על אף  ההקשרים תלויי התקופה והמטפורות המיתולוגיות המלומדות, לא נס ליחם עד לימינו.
סוף ימיו

המשורר תמך בנאמנות במלך גם בשנים שהתחזקה מאוד האופוזיציה כלפי מדיניותו. אחרי רציחתו של גוסטב השלישי על ידי אצילים שקשרו נגדו, בלמן איבד את משענתו הכלכלית האחרונה ופשט רגל. בחירתו כחבר באקדמיה המלכותית למוזיקה לא מנע ממנו להישלח בשנת 1794 למאסר של חודשיים בבית סוהר לחייבים. הכליאה גרמה להחמרת שחפת הריאות ממנה סבל ובשנת 1795 האמן נפטר בסטוקהולם. הובא לקבורה בחצר כנסיית קלרה (Klara kyrka) בסטוקהולם, אבל קברו לא ניתן יותר לזיהוי. בכל זאת הוקמה שם מאוחר יותר מצבה לזכרו.
בניו, גוסטב וקארל נעשו אנשי צבא ומתו בגיל צעיר, בעוד אדולף עסק בסחר משי ונפטר בסטוקהולם ללא ילדים בשנת 1834. אלמנתו של בלמן, לוביסה, שרדה אחריו 50 שנה ונפטרה בשנת 1847.
יצירותיו

Tankar om Flickors ostadighet 1758 .
Månan 1760 (הירח)
Bacchi Tempel 1783 (מקדש בכחוס)
Zions högtid 1787 .(הפסטיבל של ציון)
(Fredmans epistlar; 1790).(אגרות פרדמן)
(Fredmans sånger; 1791) (שירי פרדמן)
Carl Michael Bellmans Skrifter, 1921-80 13 vols (כתבי קארל מיקאל בלמן - ב13 כרכים, 1921-1980); מהדורה חדשה ב20 כרכים - 1990–1992
פרסים ואותות כבוד

1794 - נבחר חבר באקדמיה המלכותית למוזיקה של שוודיה
הנצחה

ב-4 בפברואר 1919 הוקמה בסטוקהולם חברת "בלמן" לשמירת מורשת האמן
פרס בלמן לספרות - בערך של 12,000 קרונה שוודית מוענק על ידי האקדמיה השוודית לספרות
לקריאה נוספת

Ingvar Andersson, Agne Beijer, Bertil Kjellberg, Bo Lindorm: Ny svensk historia - Gustavianskt 1771-1810, 1979. ISBN 91-46-13373-9.
Göran Hägg - Den svenska litteraturhistorien 1996 Wahlström & Widstrand ISBN 91-46-17629-2
G.Ljunggren, Bellman och Fredmans epistlar. En studie , Lund, Fr. Berlings Förlag, 1867
Nils Afzelius, Myt och bild i Bellmans dikt,, 1947
Paul Britten Austin Genius of the Swedish Rococo, Malmö ,1967
Lars Huldén Carl Michael Bellman Stockholm 1994 בשוודית
Lars Lönnroth Ljuva karneval! Carl Michael Bellmans diktning ,Stockholm 2005
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע כללי על קארל באנציקלופדיית בריטניקה, באנגלית.
↑  אתר encyclopedia, באנגלית.
↑  ששמה היה קתרינה אליזבת דאורר. ראה - קורות חיים קצרים Short biography באתר חברת בלמן - באנגלית.
↑  שם. הועלתה הטענה שהאפיזודה הנורווגית לא מוזכרת בשום מקום בכתביו ובזכרונותיו. מעמד אביו עזר מכל מקום להשגת ההסדר בהמשך.
↑  שם.
↑  קארל מיקאל בלמן באתר www.allpoetry.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258478305171  PLWABN: 9810653148705606  BIBSYS: 90197870  BNE: XX1203431  BnF: cb12024765b (data)  CANTIC: a11415794  CiNii: DA02880426  GND: 118508709  ISNI: 0000 0001 0877 7963  KulturNav: 4c776cdc-2171-40df-84b7-1e0a4ea91e76  LCCN: n79065938  LNB: 000014895  MusicBrainz: 56550d86-c89a-4811-b81f-ac3ab94a5e9a  NKC: jn20000720020  NLA: 36552437  NSK: 000007340  NTA: 068762151  RERO: 02-A002987838  RKD: 6276  SELIBR: 177214  SNAC: w6gx4cgt  SUDOC: 027561216  Trove: 1288257  VcBA: 495/87003  VIAF: 22155503   WorldCat (עם VIAF): 22155503 
דיוקן של בלמן, רישום מאת יוהאן סרגל
המצבה לזכרו של בלמן בחצר הכנסייה קלרה הקדושה בסטוקהולם
קיליאן סילדיליה

קיליאן אריק סילדיליה (בצרפתית: Kiliann Sildillia; נולד ב-16 במאי 2002), הוא כדורגלן צרפתי המשחק כמגן בקבוצת פרייבורג מהבונדסליגה.
קריירה

סילדיליה נולד בצרפת להורים ממוצא גוואדלופי. סילדיליה הוא בוגר אקדמיית הנוער של מץ. ב-26 ביוני 2020, הודיעה פרייבורג מהבונדסליגה על חתימתו של סילדיליה על חוזה ל-3 שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בקבוצת המילואים של המועדון ב-13 באוגוסט 2021 בהפסד 5–2 בליגה נגד בורוסיה דורטמונד II.
קריירה בינלאומית

נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
הערות שוליים

↑  FREIBURG II VS. BORUSSIA DORTMUND II  2 - 5, soccerway
↑  JO 2024 - Football : les quatre réservistes des Bleus déterminés, la liste définitive est connue באתר Ouest-France, ‏ 4 ביולי 2024 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אנקמבדיו •  2 לוקבה •  3 טרופר •  4 באדה •  5 סילדיליה •  6 קונה •  7 אוליזה •  8 אקליוש •  9 קלימואנדו •  10 לאקזט •   11 דואה •  12 מילו • 13 שוטאר •  14 מטטה • 15 לוקו • 16 רסטה • 17 מגסה • 18 שרקי • מאמן: הנרי |  1 אנקמבדיו •  2 לוקבה •  3 טרופר •  4 באדה •  5 סילדיליה •  6 קונה •  7 אוליזה •  8 אקליוש •  9 קלימואנדו •  10 לאקזט •   11 דואה •  12 מילו • 13 שוטאר •  14 מטטה • 15 לוקו • 16 רסטה • 17 מגסה • 18 שרקי • מאמן: הנרי | צרפת |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קינג (חברה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  Riccardo Zacconi 
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים)
 חברת אם:  אקטיביז'ן בליזארד 
 מיקום המטה:  לונדון 
 קואורדינטות:  35°55′27″N 14°29′25″E﻿ / ﻿35.924289688809°N 14.490235889556°E﻿ / 35.924289688809; 14.490235889556 
 משרד ראשי:  לונדון, הממלכה המאוחדת
 ענפי תעשייה:  רשת חברתית מקוונת
 מוצרים עיקריים:  קנדי קראש סאגה
 עובדים:  כ-400
  
 www.king.com
 he
 
קינג (באנגלית: King) היא חברת משחקי קז'ואל למדיה החברתית, הגדולה בעולם למשחקים בפייסבוק, נכון להיום. בחברת קינג המשתמשים יכולים לחבר את חשבון הפייסבוק שלהם למכשירים סלולריים, לטאבלטים או למחשב, ולשחק מכל פלטפורמה בעזרתם של חבריהם לפייסבוק.
המשחק הפופולרי ביותר של חברת המשחקים קינג הוא קנדי קראש סאגה, אשר הושק לראשונה באפריל 2012 - משחק על ממתקים צבעוניים וסוכריות, אשר על המשתמש להתאים בין צבעים ולמלא אחר המשימות. לאור ההצלחה, חברת קינג אף דרשה ממתחרים להימנע משימוש במילה "ממתק".
משחקים נוספים של החברה הם: Bubble Witch Saga, Pet Rescue Saga, Pyramid Solitaire Saga ומדי חודש חברת קינג משיקה משחקים חדשים למובייל ולפייסבוק.
בנובמבר 2015 הכריזה ענקית המשחקים אקטיביז'ן בליזארד (אנ') כי תרכוש את החברה בסכום שמשקף שווי של 5.9 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  עודד ירון, קנדי קראש נגד המתחרים: אוסרת על אפליקציות את השימוש במילה קנדי, באתר הארץ, 22 בינואר 2014
קו מנרהיים

קו מנרהיים שנפרס ממפרץ פינלנד במערב ועד לאגם לדוגה במזרח הגן על גבולה הדרומי של פינלנד
דוגמה לביצורי קו מנרהיים
בונקר בקו מנרהיים (2009)
קו מנרהיים היה מערך ביצורים שבנתה פינלנד לרוחב המצר הקרלי על מנת להגן על עצמה מפני ברית המועצות. הקו נקרא על שמו של פילדמרשל מנרהיים. כמה מהקרבות העזים ביותר של מלחמת החורף התרחשו לאורך הקו שנפרץ.
היסטוריה

קארל גוסטף מנרהיים היה הראשון שהגה את התוכנית להקים קו הגנה מבוצר לאורך קרליה בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים בפינלנד, אולם פרישתו מהחיים הציבוריים ב-1919 לאחר שהפסיד בבחירות לנשיאות דחתה את הבנייה.
קו הביצורים נבנה בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 על הציר המחבר בין המפרץ הפיני - סומה (Summa) - נהר וואוקסי (Vuoksi)- טייפלה (Taipale). כמאתיים עמדות בטון ובהן מקלעים נפרסו לאורך הקו. אזור סומה נחשב לפגיע ביותר, ולכן היה גם המבוצר ביותר. במקביל, נבנו גם בונקרים מתחת לקו.
בניגוד לקו מאז'ינו ולביצורים כבדים אחרים, קו מנרהיים נבנה תוך ניצול והתחשבות בתנאי הקרקע. מכשולים טבעיים רבים, כדוגמת גזעי עצים וסלעים גדולים, שימשו כעמדות הגנתיות לכל דבר. הפינים התמחו בטכניקות הסוואה, שיושמו בבניית קו ביצורים זה.
במהלך מלחמת החורף הצליחו המגינים הפינים בקו מנרהיים לבלום את המתקפה הסובייטית במשך חודשיים, עד להבקעת הקו לקראת סוף פברואר 1940.
הקו ידע פעילות מועטה ביותר בשנות מלחמת ההמשך, הן בהתקפה הפינית מ-1941 והן במתקפת הנגד הסובייטית מ-1944.
קו נקראסובסקאיה

קו נקראסובסקאיה (ברוסית: Некрасовская линия) (קו מס' 15) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה.
הקו הוא תת-קרקעי לחלוטין ומחבר בין הרבעים נקראסובקה, קוסינו-אוחטומסקי, ויחינו-ז'ולבינו, ריאזנסקי, ניז'נגורודסקי, לפורטובו, בסמאני וסוקולינאיה גורה. הקו זהה לקטע הדרום מזרחי של קו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה.
בזמן פתיחת הקו הוא הפך לשני בהיסטוריה וקו המטרו היחיד באותה תקופה במוסקבה שהיה מחוץ לכביש הטבעת של מוסקבה. (בשנים 2002–2014 סטטוס זה היה אצל קו בוטובסקאיה).
הערות שוליים

↑  https://www.mos.ru/mayor/themes/2299/6397050/
קו סוגסטיבי

קו סוגסטיבי (suggestive line) הוא מושג בהגדרת השימוש של קו ביצירת האמנות, קו מתאר סוגסטיבי נוצר כאשר שני אזורי צבע נפגשים ויוצרים קו דמיוני, שלמעשה לא קיים אלא בעיני רוחו של המתבונן.
אפשר לראות דוגמאות לקו סוגסטיבי במבחנים הבודקים עיוורון צבעים, קו האופק של הים ועוד.
המילה סוגסטיבי מקורה מהמונח סוגסטיה או השאה בעברית, הליך פסיכולוגי שיכול להשפיע על אדם לשנות את דעותיו על ידי השפעה על התת-מודע.
ראו גם

פסיכולוגיית הגשטלט
קיליה

| --- | --- |
סמל קיליהסמל קיליה
הכנסייה ע"ש מרייה הקדושה בקיליה.
הכנסייה ע"ש מרייה הקדושה בקיליה.
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז אודסה אודסה
 ראיון:  קיליה
 תאריך ייסוד:  המאה ה-13
 על שם:  אכילס 
 שטח:  195 קמ"ר
 גובה:  3 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  20,829 (2011)
 קואורדינטות:  45°27′01″N 29°16′00″E﻿ / ﻿45.45028°N 29.2667°E﻿ / 45.45028; 29.2667 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.gorsovet-kiliya.org.ua/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםקיליה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםקיליה(למפת מחוז אודסה רגילה) אודסה איזמאיל צ'ורנומורסק אקרמן פודילסק יוז'ני ויניצה קירובוגרד מיקולאייב רומניה מולדובה הים השחורקיליה(למפת מחוז אודסה מוגדלת) אודסה איזמאיל צ'ורנומורסק אקרמן פודילסק יוז'ני ויניצה קירובוגרד מיקולאייב רומניה מולדובה הים השחורקיליה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית העלמין היהודי בקיליה
קיליה (באוקראינית: Кілія, ברוסית: Килия וברומנית: Chilia-Nouă) היא עיר קטנה במחוז אודסה, בדרום מערב אוקראינה סמוך לגבול הרומני. העיר ממוקמת בדלתא של הדנובה, במחוז ההיסטורי בודג'אק, אשר היה שייך בשעתו לבסרביה. קיליה הוא גם שמו של היובל בנהר הדנובה, הזורם במקום ומהווה את הגבול הטבעי בין אוקראינה לרומניה.
היסטוריה

העיר בגדה הרומנית, מכונה קיליה הישנה Chilia Veche והוקמה על ידי הביזנטים. מקור השם מהמילה ממגורה או אסם. העיר מתועדת לראשונה, בשנת 1241, בכתביו של ההיסטוריון הפרסי-יהודי רשיד א דין חָמָדַנִי, (1247-1318). העיר בגדה האוקראינית מכונה קיליה החדשה (Novo Kiliya) והיא הוקמה על ידי שטפן הגדול שליט נסיכות מולדובה, (1432-1504), כאקט נגדי להשתלטות מהמט השני על קיליה הישנה.
בשנת 1484 נכבשה גם קיליה החדשה, על ידי צבאותיו של באיזיט השני ונותרה בשליטה עות'מאנית עד שנת 1790, מועד בו נכבשה על ידי הצבא הרוסי במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית ברוסיה (1787-1792), אך הוחזרה לעות'מאנים בשנת 1792 במסגרת החוזה שסיים את המלחמה. בשנת 1806 נכבשה העיר שוב על ידי רוסיה. במהלך מלחמת קרים, ביולי 1854, הופגזה העיר על ידי צי אנגלו-צרפתי וניזוקה קשות. לאחר המלחמה, במסגרת חוזה פריז (1856), אשר סיים את המלחמה, הועברה לרומניה. בשנת 1878 הועברה קיליה, יחד עם כל מחוז בוג'אק לחזקה רוסית. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918 הוחזרה לרומניה ונותרה בשליטתה עד שנת 1940.
בשנת 1940 נכבשה על ידי ברית המועצות ושנה מאוחר יותר, הוחזרה שוב לרומניה, על ידי גרמניה הנאצית. העיר נותרה בחזקתה של רומניה עד שנת 1944, מועד בו נכבשה שוב על ידי ברית המועצות והייתה בשליטתה, משנת 1944 ועד ל-16 בדצמבר 1991, עת התפרקה ברית המועצות. לאחר פירוק ברית המועצות הועברה העיר לאוקראינה.
היסטוריה > הקהילה היהודית

תעוד לנוכחות יהודים בעיר קיימת מ-1545 עת נשלטה על ידי העות'מאנים. ב-1827 התגוררו בקיליה 249 יהודים. במהלך המאה ה-19 היגרו יהודים רבים לבסרביה ובכלל זה לקיליה וב-1897 נמנו בקיליה 2,153 יהודים. לקהילה היו בית כנסת מרכזי ובית עלמין. ב-1930 נמנו בעיר 1,969 יהודים והקהילה הפעילה בית ספר יסודי וגן ילדים. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי כוחות הצבא האדום ובהמשך סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. מרבית בני הקהילה גורשו לבולגראד ולאחר תחילת מבצע ברברוסה והכיבוש הגרמני, נרצחו בידי הגרמנים והרומנים.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בקיליה, באתר הספרייה היהודית המקוונת, אוחזר ב-9 באוקטובר 2014 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465637205171  LCCN: n99264966  SUDOC: 027846261  VIAF: 123340608   WorldCat (עם VIAF): 123340608
קינג'יקיטילה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־19 מטומבי, מזרח אפריקה הגרמנית 
 הוצאה להורג:  4 באוגוסט 1905 
 
קינג'יקיטילה (בגרמנית: Kinjikitile Ngwale) היה רופא אליל טנזני אשר התפרסם כמנהיג מרד המאג'י מאג'י נגד האימפריה הקולוניאלית הגרמנית.
ביוגרפיה

קינג'יקטילה נולד בתאריך לא ידוע באזור מטומבי אשר השתייך למזרח אפריקה הגרמנית - קולוניה של הקיסרות הגרמנית באזור טנזניה המודרנית. ב-1904 נעלם קינג'יקיטילה מביתו, וחזר כעבור מספר ימים כשהוא טוען כי שוכנת בתוכו רוח בשם הונגו (Hongo) הלובשת צורה של נחש. קינג'יקיטילה טען כי באמצעות הונגו הוא הצליח ליצור קשר עם אלוהות בשם "בוקרו" (Bokero), וכי הוא ציווה עליו לסלק את הגרמנים מאפריקה. קינג'יקיטילה דרש מהשבטים להפסיק את המלחמות הפנימיות ביניהם, ולהתאחד למלחמה באויב הלבן. הוא שכנע את מאמיניו כי הקשר שלו עם הונגו מקנה לו כוחות על-טבעיים שאותה הוא יכול להעביר גם אליהם עזרת שיקוי קסמים שהכין, אותו היה עליהם למרוח על גופם, או בעזרת שתיית "מים קדושים" מהרי אולוגורו (Uluguru). השיקוי לא היה אלא תערובת של מים עם גרגרי דוחן ושמן אבל ההמונים האמינו כי משיחת החומר הנוזלי על גופם תהפוך אותם לבני אלמוות ותגרום לכדורי הגרמנים להתמוסס ולהפוך לטיפות מים. בשל כך זכתה עדת מאמיניו של קינג'יקיטליה בכינוי "מאג'י" - מים בסוואהילי.
ב-20 ביולי 1905 הניפה כת המאג'י את נס המרד, והמונים נזעמים עקרו שדה כותנה שלם. בעקבות פשיטה על ביתו של פקיד גרמני, לכדו הגרמנים את קינג'יקיטילה ותלו אותו ב-4 באוגוסט בעוון בגידה. אחיו, יחד עם רופאי אליל מקומיים נוספים, המשיך להוביל את המרד, אשר כונה מרד המאג'י מאג'י. לאחר שב-21 באוקטובר הניסו קומץ גרמנים צבא של המוני מורדים באמצעות מכונות ירייה, השליכו מאמיניו של קינגיקיטילה את בקבוקי השיקוי שנתן להם כשהם בוכים "המאג'י הוא שקר!". הגרמנים סיימו לדכא את המרד רק ב-1907, ובמהלכו נהרגו מאות אלפי מקומיים בקרבות ובמעשי טבח שנערכו בידי הגרמנים. כיום נחשב קינג'יקיטילה לגיבור לאומי בטנזניה המודרנית.
הערות שוליים

↑  The Story of Africa - Religious Resistance
↑  Bullets into Water: The Sorcerers of Africa
↑  Mwakikagile, Godfrey (2000). Africa and the West. Nova Publishers. p. 70.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124515983  VIAF: 52624696   WorldCat (עם VIAF): 52624696
קילינדשי הרטמן

קילינדשי הרטמן (בהולנדית: Quilindschy Hartman; נולד ב-14 בנובמבר 2001 בזווינדרכט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת פיינורד מליגת העל ההולנדית.
קריירת מועדונים

הרטמן גדל במחלקות הנוער של VVGZ, אקסלסיור רוטרדם ופיינורד. ב-21 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פיינורד, בניצחון 1-0 על ואלבייק במסגרת המחזור השלישי בליגת העל ההולנדית לעונת 2022/2023. ב-10 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על קמבור במסגרת המחזור ה-12 בליגה.
קריירה בינלאומית

הרטמן הוא חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21. נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023. במרץ 2023 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות היורו נגד יוון ואירלנד. באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 2-1 לצרפת בו כבש שער.
תארים

אליפות הולנד (1): 2022/2023
הערות שוליים

↑  DEZE 23 SPELERS GAAN MET JONG ORANJE NAAR HET EK 2023 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, 29 במאי 2023 (בהולנדית)
קומדיית הנישואים מחדש

קלארק גייבל וקלודט קולבר בסרט זה קרה לילה אחד
קומדיית הנישואים מחדש (באנגלית: The comedy of remarriage) היא תת-ז'אנר של סרטי קומדיה אמריקאים משנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20.
סרטים אלו נוצרו בתקופת קוד הייז שקבע כי "קדושת הנישואים וחיי המשפחה תישמר. 'הסרטים לא יציגו כי הצורות הנחותות של חיי המין מקובלות'. ניאוף ומין לא ראוי, אף על פי שהם דרושים לעיתים לצורכי העלילה, לא יוצגו במפורש או יוצדקו, ולא יוצגו כאופציה אטרקטיבית.". הקומדיה של נישואים מחדש אפשרה ליוצרי קולנוע להתחמק מהוראות אלו של הקוד. הגיבורים התגרשו, פלירטטו עם זרים, אך משום שחזרו להיות ביחד הסרטים חמקו מהגבלות ההצנזורה.
שימוש במונח

את המונח תבע הפילוסוף היהודי-אמריקאי סטנלי קאבל בסדרת מאמרים אקדמיים שהפכו מאוחר יותר לספר, Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage (מרדפים של אושר: קומדיית הנישואין מחדש ההוליוודית). קאבל טוען שהז'אנר ייצג הישג ענק של הוליווד, כשמתחת לפני השטח של הומור הסלפסטיק והרמיזות למעשה התקיים מאמץ רציני ליצור בסיס חדש לנישואים שבמרכזם אהבה הדדית. וזאת, בעולם שבו הכורח הדתי והכלכלי כבר לא שחקו תפקיד מרכזי עבור מעמד הביניים.
בתגובה קאבל, החוקר דייוויד ר. שאמווי (Shumway) מציין ש"למעשה רק שתיים משבע הקומדיות של קאבל עוסקות בדמויות שאנו רואים אותן באינטראקציה כבעל ואישה לאורך זמן" ומצביע על כך שכל שבעת הסרטים מתאימים לז'אנר הקומדיות המטרפת.
לאחרונה, מבקרי הקולנוע אנת'וני אוליבר סקוט (אנ') ודייוויד אדלשטיין (אנ') טענו כי הסרט שמש נצחית בראש צלול הוא דוגמה מהמאה ה-21 לז'אנר.
דוגמאות בולטות

(הדגשה מציינת סרטים שהוזכרו בספרו של קאבל)
דוגמאות בולטות > שנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20

זה קרה לילה אחד (1934), בבימויו של פרנק קפרה, בכיכובם של קלארק גייבל וקלודט קולבר
תאודורה מתפרעת (1936), בבימויו של ריצ'רד בולסלבסקי, בכיכובם של איירין דאן ומלווין דאגלס
האמת האיומה (1937), בבימויו של לאו מקארי, בכיכובם של קרי גרנט ואיירין דאן
צער גידול חיות (1938), בבימויו של הווארד הוקס, בכיכובם של קארי גרנט וקתרין הפבורן
סיפור פילדלפיה (1940), בבימויו של ג'ורג' קוקור, בכיכובם של קרי גרנט וקתרין הפבורן
נערתו ששת (1940), בבימויו של הווארד הוקס, בכיכובם של קארי גרנט ורוזלינד ראסל
אשתי המועדפת (1940), בבימויו של גרסון קנין, בכיכובם של קרי גרנט ואיירין דאן
Love Crazy ‏(1941), בבימויו של ג'ק קונווי, בכיכובם של מירנה לוי וויליאם פאוול
ליידי איב (1941), בבימויו של פרסטון סטרג'ס, בכיכובם של ברברה סטנוויק והנרי פונדה
מר וגברת סמית' (1941), בבימויו של אלפרד היצ'קוק, בכיכובם של קרול לומברד ורוברט מונטגומרי
That Uncertain Feeling ‏(1941), בבימויו של ארנסט לוביטש, בכיכובם של מלווין דאגלס ומרל אוברון (אנ')
אשת השנה (1942), בבימויו של ג'ורג' סטיבנס, בכיכובם של ספנסר טרייסי וקתרין הפבורן
צלע האדם (1949), בבימויו של ג'ורג' קוקור, בכיכובם של ספנסר טרייסי וקתרין הפבורן
דוגמאות בולטות > מקרים מאוחרים

Phffft! (אנ')‏ (1954), בבימויו של מארק רובסון, בכיכובם של ג'ודי הולידיי וג'ק למון
Marriage on the Rocks ‏(אנ') (1965), בבימויו של ג'ק דונוהו, בכיכובם של פרנק סינטרה ודבורה קר
שמש נצחית בראש צלול (2004), בבימוי של מישל גונדרי, על פי תסריט של צ'ארלי קאופמן, בכיכובם של ג'ים קארי וקייט וינסלט
ביבליוגרפיה

Cavell, Stanley (1981). Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-73906-2. OCLC 918410925.
הערות שוליים

↑  Lewis, Jon (2000). Hollywood v. Hard Core: How the Struggle Over Censorship Created the Modern Film Industry. NYU Press. pp. 301–302. ISBN 978-0-8147-5142-8.
↑  Shumway, David R. (2003). "Screwball Comedies: Constructing Romance, Mystifying Marriage".  In Grant, Barry Keith (ed.). Film Genre Reader III. University of Texas Press. p. 396. ISBN 9780292701854. OCLC 936762738.
↑  Edelstein, David. "Forget Me Not: The genius of Charlie Kaufman's Eternal Sunshine of the Spotless Mind". Slate (March 18, 2004)
↑  Scott, A. O. "Charlie Kaufman's Critique of Pure Comedy". The New York Times (April 4, 2004)