stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלטינום דיונס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  מייקל ביי, בראד פולר, אנדרו פורם 
 תקופת הפעילות:  נובמבר 2001 – הווה (כ־23 שנים)
 מיקום המטה:  לוס אנג'לס 
 ענפי תעשייה:  יצירת קולנוע 
  
 אתר רשמי
 
פלטינום דיונס (באנגלית: Platinum Dunes) היא חברת הפקות אמריקאית שנוסדה בנובמבר 2001 על ידי הקולנוענים (אנ') מייקל ביי, בראד פולר, ואנדרו פורם. החברה מפיקה סרטי אימה, כדוגמת: "המנסרים מטקסס (2003)", "הטיהור", "יום שישי ה-13 (2009)", "סיוט ברחוב אלם (2010)", "הסיאנס", "מקום שקט" ו"מקום שקט 2".
דרך החברה מופקות גם סדרות טלוויזיה, כמו "מפרשים שחורים", "הספינה האחרונה" ו"ג'ק ראיין".
הפקה > קולנוע

להלן לקט מהסרטים שהופקו בידי פלטינום דיונס:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  2003: "המנסרים מטקסס (2003)"  2005: "אימה באמטוויל"  2006: "המנסרים מטקסס: ההתחלה"  2007: "הטרמפיסט"  2009: "התאום"  2009: "יום שישי ה-13 (2009)"  2010: "סיוט ברחוב אלם (2010)" |  2013: "הטיהור"  2014: "הטיהור 2: לשרוד את הלילה"  2014: "צבי הנינג'ה"  2014: "הסיאנס"  2015: "בחזרה לאתמול"  2016: "צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים"  2016: "הטיהור 3: שנת בחירות" |  2016: "הסיאנס 2"  2018: "מקום שקט"  2018: "הטיהור הראשון"  2020: "אפקט החסינות"  2021: "מקום שקט 2"  2021: "הטיהור לנצח"  2022: "מקום שקט 2" |
הפקה > טלוויזיה

להלן לקט מסדרות הטלוויזיה שהופקו בידי פלטינום דיונס:
2014–2017: "מפרשים שחורים"
2014–2018: "הספינה האחרונה"
2018–הווה: "ג'ק ראיין"
2018–2019: "הטיהור"
הערות שוליים

↑  "O'seas distribs rev up 'Chainsaw' redo"
↑  Brad Miska, Paramount Pictures Signs First-Look Deal with Platinum Dunes, Bloody Disgusting!, ‏2009-10-07 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Platinum Dunes, Moviepedia (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007080670  VIAF: 306432704   WorldCat (עם VIAF): 306432704
פיליפ קיפר

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1899 פורט-או-פרנס, האיטי 
 פטירה:  20 בנובמבר 1962 (בגיל 63) קורמיי-אן-פריזי, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז 
 דרגה:  קומנדר 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מפקד בלגיון הכבוד  חבר מסדר השחרור  צלב המלחמה 1939-1945  הצלב הצבאי 
 
פיליפ קיפר (בצרפתית: Philippe Kieffer;‏ 24 באוקטובר 1899 – 20 בנובמבר 1962) היה קצין בדרגת קפטן פריגטה בצי הצרפתי, גיבור כוחות צרפת החופשית ודמות פוליטית צרפתית.
חיים וקריירה > לפני המלחמה

נולד בפורט-או-פרנס, האיטי, לאב אלזסי ואם אנגליה, בוגר אוניברסיטת לה סלה בשלוחת שיקגו. ניהל בנק בניו יורק.
חיים וקריירה > מלחמת העולם השנייה

ב-2 בספטמבר 1939, בהיותו כבן 40, התנדב לשירות צבאי. גויס לצי הצרפתי ושימש בו כקצין מילואים. שירת בספינת הקרב קורבה, ובמטה הצי הצפוני במהלך קרב דנקרק. עזב ללונדון ב־19 ביוני 1940 והצטרף לכוחותNavales Françaises Libres ("כוחות חיל הים צרפת החופשית") ביום הקמתם ב-1 ביולי 1940.
בשל היותו דובר אנגלית שוטפת התבקש לשרת בתור מתורגמן וקצין צופן.
קיפר התרשם מיכולות הקומנדו הבריטי החדש, שהוקם ב-1940, וביקש אישור להקים יחידה צרפתית באותו מודל. במאי 1941 קיבל אישור מהאדמירל אמיל מיזלייה להקים את יחידת קומנדו Fusiliers-Marins ("קומנדו רובאי הים"). המיון והכשרה שבוצעו באכנקארי, סקוטלנד, היו קשים ביותר עד כי במהלך האימונים מתו מספר מועמדים.
הכוח היה חלק מיחידת הקומנדו מספר 10 (בין בעלות הברית). ב-1 ביולי 1942 הועלה לדרגת לוטינט דה וויסו.
ב-19 באוגוסט 1942 פעלו אנשי הפלוגה הראשונה של קומנדו 10 "באטילון דה פוסיליירס מרינס" במהלך הפשיטה על דייפ ("מבצע היובל").
ב-1943 גדל הקומנדו הצרפתי לשתי פלוגות וביצע פשיטות ליליות בחופי צרפת והולנד כהכנות ל-פלישה לנורמנדי. היחידה שמרה על קשר עם הכוחות צרפת החופשית הלוחמים ענדו סמל וכומתה של צי צרפת החופשית, ה-FNFL.
ב-1944, 177 לוחמי "1er BFM Commando" שולבו בקומנדו מספר 4 בפיקודו של סגן אלוף דוסון, כחלק מחטיבת השירות המיוחד הראשון בפיקודו של תא"ל לורד לובאט.
מכיוון שללוקסבורג לא היו יחידות משלה, שולבו מתנדבים לוקסמבורגיים ב-Commando" 1er BFM" ולקחו חלק בנחיתות ובקרבות נורמנדי.
חיים וקריירה > שחרור צרפת

ב-6 ביוני 1944, בשעה 07:31, נחתו "הכומתות הירוקות" (Bérets verts) באזור חוף סורד בוויסטרהאם, בנוביל, באמפרוילה ובאבנט. קיפר, שהועלה לדרגת קפטן קורבט, הוביל את אנשיו באופן אישי. יחידתו סבלה מ-21 הרוגים ו-93 פצועים; קיפר עצמו נפצע פעמים באזור חוף סורד, הוא נפגע מרסיס ברגלו וסירב לפינוי למשך יומיים. הצטרף מחדש ליחידתו ב־14 ביוני, בפריצת הדרך לעבר הסן ואונפלר.
יחד עם שניים מחייליו, היו בין הלוחמים הראשונים בכוחות צרפת החופשית שנכנסו לפריז.
בנו בן ה-18, שהצטרף למאקי, נהרג על ידי כוחות גרמנים ליד פריז באותה תקופה.
חיים וקריירה > סוף המלחמה והמשך חייו

באוקטובר 1944 היו בגדוד הקומנדו שלוש פלוגות. קיפר פיקד עליהם במהלך ההתקפות על פליסינגן באי וולכרן בכיבוש נמל אנטוורפן. מאוחר יותר השתתף בפשיטות נגד איי הולנד הכבושים.
ב-1945 הוא היה מועמד לאספה המייעצת והחל לעבוד במטה הכוחות בין בעלות הברית. ב-1954 הועלה לדרגת קפיטנה דה פריגטה.
קיפר נפטר לאחר מחלה ממושכת בקורמיי-אן-פריזיס, צרפת ב-20 בנובמבר 1962, ונקבר בגרנדקאמפ, קלבדוס.
עיטורים והצטיינות > איתורים צרפתיים

לגיון הכבוד
מסדר השחרור (פרס מס' 828) בצו 28 באוגוסט 1944 *
צלב מלחמה 1939–1945 עם 7 אותות (6 כפות ידיים וכוכב ברונזה אחד)
צלב לוחם מתנדב
מדליית הנצחה לשירות התנדבותי בצרפת החופשית
1939–1945 מדליית מלחמה להנצחה עם אבזמים "צרפת", "גרנדה-ברטאן", "Libération" ,"Allemagne"
מדליית שחרור צרפת
אות הפציעה הצבאית (נפצע פעמיים ב-6 ביוני 1944, פונה ב-8 ביוני 1944)
מדליית כבוד לאומץ לב ומסירות (ארד)
מדליית כבוד לנוער וספורט (כסף)
עיטורים והצטיינות > איתורים זרים

מסדר האימפריה הבריטית (בריטניה)
הצלב הצבאי (בריטניה) התקבל ב-16 ביולי 1944 ממרשל השדה מונטגומרי
כוכב 1939–45 (בריטניה)
כוכב צרפת וגרמניה (בריטניה)
מדליית ההגנה (בריטניה)
בתרבות

כריסטיאן מרקואנד שיחק את דמותו של קיפר בסרט "היום הארוך ביותר", בו מתוארת הפעולה נגד הקזינו המבוצר באוסטרהם.
הערות שוליים

↑  Raths, Aloyse 2008 – Unheilvolle Jahre für Luxemburg – Années néfastes pour le Grand Duché p. 357-358
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810590422105606  BnF: cb11909728b (data)  GND: 11923307X  ISNI: 0000 0000 2007 6492  LCCN: n50046868  Léonore: 200807  NTA: 07065543X  SUDOC: 026949326  VIAF: 12918   WorldCat (עם VIAF): 12918
פייר אלכסנדר מונסיני

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1729 Fauquembergues, צרפת 
 פטירה:  14 בינואר 1817 (בגיל 87) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 סוגה:  אופרה קומית, אופרה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פייר-אלכסנדר מונסיני (צרפתית: Pierre-Alexandre Monsigny ‏17 באוקטובר 1729 14 בינואר 1817) היה מלחין צרפתי וחבר האקדמיה לאמנויות היפות בצרפת.
הוא נחשב לצד אנדרה מודסט גרטרי ופרנסואה אנדרה פילידור למייסד של ז'אנר מוזיקלי חדש, אופרה קומית, שפתחה דרך למלחינים צרפתים אחרים כמו פרנסואה-אדריאן בואלדייה, דניאל אובר, שארל גונו, ז'ורז' ביזה וז'יל מאסנה.
ביוגרפיה

פייר-אלכסנדר מונסיני נולד בפאוקמברז, ליד סן-אומר, במחוז ארטואה לשעבר בצרפת (כיום פה-דה-קאלה), ארבעה חודשים לפני נישואי הוריו, מארי-אנטואנט דופרסן וניקולא מונסיני.
הוא התחנך בקולג' הוולוני דה ג'סויט בסן-אומר, בו הוא גילה לראשונה את כישרונו למוזיקה.
כילד הבכור, בשנת 1749, חודשים ספורים לאחר מות אביו, הוא יצא לפריז כשבכיסו מטבעות בודדים, כינור ומכתב המלצה, בניסיון לקדם את הקריירה המוזיקלית שלו ולפרנס את אחיו. הוא נכנס לשירותו של אנין האמנות והתיאטרון, לואי גיום ביילט דה סן-ז'וליאן. בשנת 1752, לאחר שצפה בהופעה של "המשרתת הגבירה" מאת ג'ובאני בטיסטה פרגולזי באופרה הלאומית של פריז, הוא החליט על ייעודו האמיתי. לאחר מכן הפך לתלמידו של פייטרו ג'יאנוטי, ולקונטרה-בסיסט באופרה של פריז.
בסתר, עם טקסט מאת לה ריברדייר, הוא כתב את האופרה "Les aveux indiscrets", האופרה הקומית הראשונה שלו, שהוצגה בבכורה בתיאטרון ה-Foire St Germain בפברואר 1759. יצירה זו התקבלה היטב, מה שעודד אותו לחבר אופרה שנייה, בשתי מערכות, על לברית מאת פייר-רנה למונייה. אופרת נוספת שיצר שנה מאוחר יותר, "Le maître en droit",זכתה אף היא לתגובה ציבורית חיובית. מישל-ז'אן סדיין, הציע למונסיני שיתוף פעולה. שיתוף הפעולה שלהם היה מצוין והוליד עוד אופרות: On ne s'avise" "jamais de tout", "Le roi et le fermier ו"Rose et Colas". ב-15 באפריל 1766, באקדמיה רויאל דה מוזיק, הבלט האפי שלו בשלוש מערכות לא הצליח כמצופה. המבקרים היו חריפים יותר שנתיים לאחר מכן, עם "L'île sonnante".
בתחילת 1784 נשא לאישה את אמלי דה וילמיין, איתה חי עד 1789. המהפכה הצרפתית והטרור שללו מהם את כל קיומם החומרי. המוזיקאי ומשפחתו שקעו באומללות ובשכחה עמוקים במשך כמה שנים. כששמעו על מצב העוני של המלחין, חברי אופרה-קומיק העניקו לו פנסיה של 2400 לירות, על מנת להוכיח את הכרת התודה לאחד ממייסדי התיאטרון שלהם.
שנות המצוקה הגיעו לסיומן ומונסיני חזר שוב להצליח. הוא הפך למפקח ההוראה בקונסרבטואר של פריז. בשנת 1804, הוא קיבל את התואר לגיון הכבוד. בשנת 1813, הוא ירש את מקומו של אנדרה מודסט גרטרי בניהול הקונסרבטואר. הוא היה עיוור לחלוטין בשנותיו האחרונות. מונסיני נפטר בפריז.
לקריאה נוספת

ברוס אלן בראון: גלוק והתיאטרון הצרפתי בווינה (אוקספורד, 1991)
אנדרה מודסט גרטרי : Mémoires, ou Essais sur la musique (פריז, 1789, 2/1797)
דניאל הרץ: "ההתחלה של רומנטיקה אופרית: רוסו, סדיין ומונסיני", מחקרי המאה ה-18, xv (1981–2), 149–78
Raphaëlle Legrand: "L'opéra comique de Sedaine et Monsigny", מישל סדיין (1719–1797): תיאטרון, אופרה ואמנות, עורך. ד. צ'רלטון ומ. לדבורי (אלדרשוט, בקרוב)
PJB Nougaret : De l'art du théâtre (פריז, 1769)
קארין פנדל: "L'opéra-comique à Paris de 1762 à 1789", L'opéra-comique en France au XVIIIe siècle, ed. P. Vendrix (Liège,1992), 79–178
ארתור פוגין: Monsigny et son temps (פריז, 1908). העתק בארכיון האינטרנט. העתק ב-Google Books.
ערך בנזף

ערך בנזף או מדד הכוח של בנזף (באנגלית: Banzhaf power index) הוא מושג בתורת המשחקים, המנסה לתת מדד לכוחו של שחקן במשחק פשוט.
הגדרה פורמלית

משחק פשוט הוא סוג של משחק שיתופי בצורה קואליציונית  \left(N;v\right) בו שוויה של קואליציה הוא תמיד 0 או 1. אם הערך הוא 1 נאמר שזו קואליציה מנצחת ואם הוא 0 נאמר שזו קואליציה מפסידה. משחק \left(N;v\right) נקרא מונוטוני אם לכל שתי קואליציות S ו- T, המקיימות  S\subseteq T, מתקיים  v(S)\leq v(T).
עבור משחק פשוט מונוטוני  \left(N;v\right), המקיים  v(N)=1\,\!, ועבור שחקן  i כלשהו, נגדיר את הערך  B_{i}(N;v)\,\! כמספר הקואליציות  S המקיימות  v(S)=0\,\! וכן  v(S\cup \{i\})=1. כלומר,  B_{i}(N;v)\,\! הוא מספר הקואליציות ששחקן  i בהצטרפותו אליהן מעביר אותן ממפסידות למנצחות (במקרה זה נאמר כי  i הוא שחקן ציר).
נגדיר את ערך בנזף של שחקן i במשחק  \left(N;v\right) להיות:
BZ_{i}={\frac {B_{i}(N;v)}{\sum _{j\in N}B_{j}(N;v)}}
הגדרה פורמלית > המשמעות ההסתברותית של ערך בנזף

נניח כי כל שחקן בוחר באקראי ובאופן בלתי תלוי בחבריו כיצד להצביע.
נצטמצם למרחב הסתברותי בו החלטה עוברת על חודו של קול. כלומר, רק על ידי קואליציות מנצחות מינימליות בגודלן.
אם מספר הקואליציות המנצחות המינימליות הוא  k\,\!, ושחקן  i\,\! הוא שחקן ציר ב-  B_{i}\,\! מתוכן, אז ההסתברות שיהיה שחקן ציר היא בדיוק  {\frac {B_{i}}{k}}.
ערכי בנזף מתקבלים מהנרמול של סכום ההסתברויות  \sum _{j\in N}{\frac {B_{j}}{k}} ל-1.
ואכן: מ-  \alpha \sum _{j\in N}{\frac {B_{j}}{k}}=1 נקבל:
\alpha ={\frac {k}{\sum _{j\in N}B_{j}}},
ואז, הגודל  \alpha \cdot {\frac {B_{i}}{k}} הוא בדיוק  BZ_{i}\,\!.
לכן, ערך בנזף הוא גודל השוואתי. כלומר, ניתן לומר שאם ערך בנזף של שחקן 1 גדול פי b מזה של שחקן 2, אזי הסיכוי ששחקן 1 יהיה שחקן ציר גדול פי b מהסיכוי ששחקן 2 יהיה שחקן ציר.
דוגמה

נתבונן במשחק פשוט של ועדה בת 4 חברים הנדרשת להעביר החלטה כלשהי. לחבר A יש 4 קולות, לחבר B - שלושה קולות, לחבר C - שני קולות, ולחבר D יש קול אחד. כדי להעביר החלטה, יש צורך במינימום של 6 קולות. לכן, לחישוב ערכי בנזף של השחקנים, נתבונן ברשימת הקואליצות המנצחות כששחקני הציר בכל קואליציה מודגשים:
לכן, סך כל האפשרויות בהן שחקן כלשהו יהיה שחקן ציר הוא 12, וזהו שווי המכנה בערך בנזף.
ולבסוף:
שחקן A הוא שחקן ציר 5 פעמים, ולכן
BZ_{A}={\frac {B_{A}(N;v)}{\sum _{j\in N}B_{j}(N;v)}}={\frac {5}{12}}
באופן דומה:
BZ_{B}={\frac {3}{12}}
BZ_{C}={\frac {3}{12}}
BZ_{D}={\frac {1}{12}}
היסטוריה

המושג המוכר כיום כמדד הכוח של בנזף, הוצג עוד ב-1946 במאמר מאת הגנטיקאי והמתמטיקאי ליונל פנרוז (אביו של רוג'ר פנרוז) אשר לא זכה לתשומת לב רבה.
הוא הומצא בשנית על ידי  ג'ון בנזף השלישי ב-1965.
בנזף היה משפטן ורצה להראות בצורה אובייקטיבית כי שיטת ההצבעות במועצת מחוז נאסאו בלונג איילנד אינה הוגנת. במועצת המחוז ההצבעות היו ממושקלות, כשלנציגי אזורים שונים היה משקל שונה.
חלוקת משקלי הקולות הייתה כלדקמן:
המפסטד #1: 9
המפסטד #2: 9
צפון המפסטד: 7
אוייסטר ביי: 3
גלן קוב: 1
לונג ביצ': 1
כלומר המשקל הכולל של הקולות הוא 30 וכדי להעביר החלטה היה צורך במינימום של משקל 16.
בחישוב מדד בנזף במקרה זה יש סך הכל 48 מקרים של שחקן ציר, ותוצאות מדד בנזף היו:
המפסטד #1: 16/48
המפסטד #2: 16/48
צפון המפסטד: 16/48
אוייסטר ביי: 0
גלן קוב: 0
לונג ביצ': 0
כלומר, ההסתברות ששלושת האזורים האחרונים יוכלו להיות שחקני ציר היא 0.
בנזף טען שמתן 0% השפעה על פי המדד המוצע ל-3 אזורים אינו הוגן.
מאז עבודתו של בנזף המדד הנושא את שמו בנזף משמש מדד מקובל למדידת כוח הצבעה, לצד מדד הכוח של שפלי ושוביק. כך, למשל, בנזף עצמו טען ב-1968 כי בשיטת הבחירה של נשיא ארצות הברית באמצעות חבר האלקטורים יש עדיפות לבוחרים ממדינות גדולות.
עם זאת, מדד בנזף ספג ביקורת על התייחסותו להחלטות המצביעים כהחלטות אקראיות, וניסויים אמפיריים הראו תוצאות שאינן עקביות עם המדד.
ראו גם

מדד הכוח של שפלי ושוביק
לקריאה נוספת

שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
הערות שוליים

↑  .Penrose, Lionel (1946), "The Elementary Statistics of Majority Voting", Journal of the Royal Statistical Society  109 (1): 53–57,
↑  Banzhaf, John F. (1965), "Weighted voting doesn't work: A mathematical analysis", Rutgers Law Review 19 (2): 317–343
↑  Andrew Gelman, Jonathan N. Katz, and Francis Tuerlinckx, The mathematics and statistics of voting power,   Statist. Sci. Volume 17, Issue 4 (2002), 420-435
עשה לך רב

עֲשֵׂה לְךָ רַב היא עצה והנחית חכמים שנכתבה על פי חז"ל, והיא מופיעה פעמיים במסכת אבות.
ביאור

לאורך הדורות חכמי חז"ל כתבו ביאורים שונים סביב הוראה זו, שעיקרם הוא – שעל כל אדם יהודי לקבוע עבור עצמו דמות רב: אדם כלשהו, שהוא גדול ממנו בתורה ובהלכה (בהתאם למנהגי העדה אליה הוא משתייך, עד כמה שניתן). רב, שיוכל האדם להתחבר אליו ויהיה מסוגל להבין את דבריו וכוונותיו גם ברובד האישי, כך שיוכל להרגיש בנוח לשתף ענייניו האישיים והרב יוכל לעזור לו להתמצא בענייני העולם, ולהשתלם בתורה מצוות ובמעשים טובים; ומן הרב יוכל לטקס עצות טובות והכוונות בכדי להכריע החלטות, לפתור בעיות, ולהתנהל בהתאם לרוח היהדות על תקניה.
מקורות ופירושים

המקור להוראה זה מובא לראשונה במסכת אבות ושם הדבר נאמר בשם רבי יהושע בן פרחיה: ”עֲשֵׂה לְךָ רַב, וּקְנֵה לְךָ חָבֵר; וֶהֱוֵי דָּן אֶת כָּל הָאָדָם לְכַף זְכוּת.” (משנה, מסכת אבות, פרק א', משנה ו').
כאמור, הסברים שונים נכתבו במהלך הדורות בהסבר וטעם הוראה זו:
הרמב"ם כתב בפירושו למשנה, שהסיבה היא ”שהלימוד מעצמו טוב הוא, אבל לימודו מזולתו יתקיים בידו יותר והוא יותר מבואר. אף אם היה (האדם שנקבע להיות רב) כמוהו בחכמה, או למטה ממנו”. המאירי מפרש באותו הסגנון: ”אפילו חכם שבחכמים, ראוי שישים לעצמו איזה רב, שיברור לאב ולראש - אף על פי שאינו מוצא כמוהו, יעשה לו אדון משלמטה הימנו, כי האדם - אפילו חכם שבחכמים - אינו רואה בענייני עצמו מה שיראהו זולתו”. הכוונה היא שגם אדם חכם כל כך, שאינו יכול למצוא מישהו חכם יותר ממנו או אפילו שווה לו – עדיף שימצא אפילו מישהו קצת פחות חכם, אבל שיהיה אובייקטיבי לגבי עניינים אישיים.
רובד נוסף מביא רבי עובדיה מברטנורא, שכותב בפירושו למשנה: ”...ואני שמעתי: עשה לך רב - שיקבל לו רב אחד שילמוד ממנו תמיד, ולא ילמוד היום מאחד ולמחר מן האחר”.
באבות דרבי נתן מובא הסבר זה ביתר פירוט: ”עשה לך רב כיצד? מלמד שיעשה לו את רבו קבע, וילמד ממנו מקרא, משנה, מדרש, הלכות ואגדות. טעם שהניח לו במדרש - סוף שיאמר לו בהלכות; טעם שהניח לו בהלכות - סוף שיאמר לו באגדה; נמצא האדם ההוא יושב לו במקומו ומלא וברכה. היה רבי מאיר אומר: 'הלומד תורה מרב אחד, למה הוא דומה? לאחד שהייתה לו שדה אחד, וזרע מקצתה חִטים, ומקצתה שעורים, מקצתה זיתים ובמקצתה אילנות, ונמצא האדם ההוא מלא טובה וברכה. ובזמן שהוא לומד משניים או שלשה, דומה למי שיש לו שדות הרבה: אחד זרע חטין, אחד זרע שעורים, ואחד נטע זיתים, ואחד אילנות - ונמצא האדם ההוא מפוזר בין הארצות בלא טוב וברכה”. כאן הכוונה שאין אחד שיודע הכל ומומלץ לאדם לשאול אדם הבקיא ומוסמך באותו העניין המדובר ולא לשים מבטחו באדם אחד, גדול ככל שיהיה[דרושה הבהרה].
עצה זו מובאת פעם שנייה במסכת אבות, בהמשך אותו הפרק: ”רבן גמליאל אומר: עשה לך רב, והסתלק מן הספק, ואל תרבה לעשר אומדות” (משנה, מסכת אבות, פרק א', משנה ט"ז).
על אמרה זו נוטים הפרשנים[דרוש מקור] להסביר שרצוי שיהיה לאדם רב שיהיה כתובת לפנות אליה במקרה של ספק בהלכה. הם מסיקים זאת, כנראה, מהמשך דבריו 'והסתלק מן הספק', שהכוונה היא להימנעות מספק בהלכה (גם המשך המשנה: "אל תרבה לעשר אומדות" היא עצה דומה: למדוד את התרומה בצורה מדויקת, כדי להימנע מההתלבטות האם התרומה הייתה במידה הראויה או לא).
פרשנות מודרנית

רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד, הורה לכל חסידיו, אנשים, נשים, ואפילו ילדים, שימנו לעצמם רב שעימו יתייעצו, כיוון ש"אדם קרוב אצל עצמו", ו"האהבה מקלקלת את השורה", וכדי לבחור את ההחלטות הנכונות בצורה אובייקטיבית – עליו להתייעץ עם אדם נוסף. הוא אף הוסיף מימד נוסף לכך: בנוסף לתפקידו כ"יועץ", הרב משמש גם כ"שוטר", כלומר, על האדם לעמוד מזמן לזמן אצל הרב ל"מבחן" בנוגע למעמדו ומצבו בלימוד התורה, בנתינת הצדקה, ובכללות הנהגתו בעבודת ה'. באופן זה, טען, ירגיש מחויב יותר להיטיב את דרכיו. מכך שההוראה "עשה לך רב" מופיעה פעמיים בפרקי אבות בהקשרים שונים, פעם אחת נכתב עשה לך רב והסתלק מן הספק, ובפעם אחרת עשה לך רב וקנה לך חבר, הרבי למד שישנם שני סוגי רבנים שאדם צריך למנות לעצמו, רב אחד שתפקידו לפסוק ולהסיר את הספק, ורב אחר שתפקידו להיות חבר וידיד.
הרב שי פירון כתב בנושא כך: ”ממשנתנו אנו יכולים ללמוד הנהגה עקרונית: אנו צריכים שתהיה לנו דמות שאליה אנחנו רגילים לפנות, דמות שאנחנו מזדהים עמה ומרגישים שייכים לעולמה. עלינו לעשות לנו רב שיוכל לייעץ לנו בנושאים אישיים, ידע לשמוע ללבנו, יבין לרגשותינו ויעזור לנו בזמנים הקשים”[דרוש מקור].
עשה לך רב היה גם שמה של תוכנית רדיו ששודרה בקול ישראל בשנות השמונים. בתוכנית שושדרה בשידור חי הופנו לרב חיים דוד הלוי שאלות הלכתיות מן הקהל באולם ומן המאזינים בבית.
הערות שוליים

↑  התוועדויות תשמ"ה ח"ד עמ' 173, שיחת ליל ג' דחג הסוכות ה'תשמ"ז, פורים ה'תשמ"ז.
ערך בסיכון

פונקציית התפלגות ההסתברות של רווח והפסד בתיק השקעות בעל VaR  של 5%

בכחול: 95% מן השטח מתחת לעקומה
באדום:5% מן השטח מתחת לעקומה
ערך בסיכון (באנגלית: Value at Risk ,ר"ת: VaR) הוא מושג מתחום הכלכלה המתמטית וניהול הסיכונים. השימוש ב-VaR מתקיים באופן נרחב לצורכי מדידת רמת הסיכון ותוחלת ההפסד של תיק השקעות ספציפי המורכב מנכסים פיננסיים בטווח זמן מסוים. הנחת בסיס בחישוב VaR היא כי שוקי ההון מתנהלים באופן שגרתי וכי לא מבוצעים שינויים בהרכב ההשקעות של התיק.
היסטוריה

מדידת והערכת סיכונים בתחומי הכלכלה והפיננסים הן בעיה ידועה ומוכרת מזה תקופה ארוכה. גופי ניהול פיננסי ביחד עם גופי פיקוח ממשלתיים מנסים להתמודד עימה בדרכים שונות לאורך השנים. האירוע המכונן אשר דחף לפיתוח הרעיון של חישוב הערך בסיכון היה מפולת המניות והמשבר הפיננסי של 1987.
עיתוי המשבר ועוצמתו לא התאימו לאף אחד מן המודלים הסטטיסטיים שנעשה בהם שימוש במועד זה. בניגוד למודלים הקיימים אשר העריכו סיכון על פי נתונים היסטוריים של מסחר ותמחור של נכסים פיננסיים, התברר כי המשבר השפיע על שווקים רבים בבת אחת, גם כאלה שלא היו בעלי קשר כלכלי ישיר או סיבה כלכלית לחוות מפולת מסוג כזה.
הפיתוח של חישוב ה-VaR היה למעשה שיטה מובנית לבידוד והפרדה של אירועים קיצוניים מתוך הניהול השוטף של הנכסים הפיננסיים, וקבלת איתות מוקדם להתרחשותם מתוך ניתוח הנתונים השוטף של השווקים השונים.
"באנקרס טראסט" היה המוסד הפיננסי הראשון אשר כבר בסוף שנות ה-80 הפעיל מערכת ראשונית של חישוב הערך בסיכון, ועם תחילת שנות ה-90 וההתפתחות המואצת של מערכות המחשוב בזמן אמת, הצטרפו אליו כל הבנקים האחרים.
למנכ"ל בנק "ג'יי פי מורגן" מיוחסת האימרה כי הוא ממתין לדו"ח של 16:15 כלומר דף אחד המרכז את הסיכון הכללי של החברה תוך רבע שעה מסיום המסחר בבורסה.
בשנת 1997 הנחתה רשות ני"ע האמריקנית את כל המוסדות הפיננסיים לפרסם את רמת הסיכון שלהם בפעילות ההשקעה בנכסים נגזרים. בנקים ובתי השקעה רבים נוהגים לפרסם לציבור את ה-VaR שלהם כחלק מהצגת יציבותם הפיננסית.
בשנת 1999 החלו בנקים בכל רחבי העולם ליישם את חישוב ה-VaR שלהם כחלק מאימוץ תקנות בזל 2 לעניין מדידת וניהול סיכונים פיננסיים וסיכוני שוק.
שימושים

חישוב VaR נעשה באופן שוטף לצורך ארבעה שימושים עיקריים:
מדידה וניהול של סיכונים פיננסיים
ניהול פיננסי שוטף
דיווחים חשבונאיים
חישוב שווי ההון העצמי לצרכים רגולטורים
VaR מחושב במוסדות פיננסיים בפועל מדי יום בדרך כלל בהסתברות של 1% ו-5% עבור תקופות של יום אחד ושל 14 ימים, אשר משקפים אופק תגובה סביר בשוקי ההון המתנהגים באופן נורמלי. למעשה מסמן ערך ה-VaR עבור המוסד הפיננסי את הגבול שבין ימים רגילים לימים אשר בהם מתרחשים אירועים פיננסיים קיצוניים. כמובן שבזמן אירועים פיננסיים קיצוניים לא ניתן לחזות את ההתרחשויות, וההפסד בפועל יהיה גדול בהרבה מן החזוי. למעשה, VaR משמש ככלי טקטי לניהול החשיפות בתיק ההשקעות בתקופות שגרה, מאפשר למקבלי ההחלטות לאמוד את תיאבון הסיכון הגלום בתיק ולגזור מכך קבלת החלטות בדבר אסטרטגית ההשקעות הרצויה.
שימושים > דוגמה

נניח שעבור תיק השקעות מסוים חושב כי הערך בסיכון של 5% למשך יום אחד שווה למיליון ₪. משמעות הדבר היא כי בהנחה של שוקי מסחר בתנאים רגילים וללא ביצוע שינויים בהרכב התיק, ישנה הסתברות של 0.05 כי ביום אחד יאבד התיק מערכו סכום שווה או גדול יותר ממיליון ₪.
VaR כאמצעי פיקוח

VaR מיושם כאמצעי פיקוח בידי גופי ממשל על רמת ניהול הסיכון של מוסדות פיננסיים. גופים המנהלים כספים עבור מפקידים כגון, בנקים, חברות נאמנות וקרנות פנסיה נדרשים שלא לעבור ערך מסוים של VaR אשר נקבע להם על ידי גופי הפיקוח במטרה להגביל את ההפסד הפוטנציאלי של המשקיעים. קביעה רגולטורים מסוג זה היא חד משמעית, וקלה הן ליישום והן לפיקוח ובקרה.
ביקורת

הכלכלן נאסים טאלב טוען כי חישוב ה-VaR מעדיף מודלים מתמטיים על פני הניסיון ההיסטורי רב השנים. לטענתו המודל מתעלם מחוסר האפשרות לחזות אירועים נדירים וקיצוניים אשר עלולים להשפיע מהותית על הסיכון שבהשקעה, ולכן נוטע רמת ביטחון שגויה במנהלי ההשקעות.
דייוויד איינהורן טוען כי ההסתמכות על ערך ה-VaR גורם לרמה גבוהה של לקיחת סיכונים ומינוף על ידי המוסדות הפיננסיים. מנהלי ההשקעות מעדיפים "לנהל" את הסיכונים הסבירים ולהתעלם מן הסיכונים בעלי הסבירות הנמוכה ובכך ליצור פוטנציאל לקטסטרופה מתוך תחושת ביטחון שגויה.
סטטיסטיקאים טוענים כי ייתכן מצב שבו VaR של תיק השקעות משולב יהיה גבוה מה-VaR של כל אחד ממרכיביו. מצב כזה עלול לגרום ליצירת הוצאה נוספת ומיותרת של המוסד הפיננסי לצורכי ביטוח אשר באופן מעשי לא הייתה נדרשת.
גם המצדדים בשיטת ניהול הסיכונים על פי VaR מזהים בו מספר חסרונות שעיקרם: התייחסות ל-VaR כאפשרות הגרועה ביותר בעוד שבפועל התוצאות מוכיחות מדי פעם הפסדים גבוהים ממנו. מנהלי ההשקעות עוסקים בעיקר בניהול ה-VaR השוטף במקום בניהול הסיכונים הקיצוניים אשר מעבר לו.
נוסחה מתמטית

בהינתן רמת ביטחון  \alpha \in (0,1)
ה-VaR של תיק השקעות ברמת ביטחון  \alpha  הוא המספר הנמוך  l כך שההסתברות להפסד  L גדול מ  l
לא תעלה על   (1-\alpha )
לקריאה נוספת

Jorion, Philippe (2006). Value at Risk: The New Benchmark for Managing Financial Risk (3rd ed.). McGraw-Hill. ISBN 978-0-07-146495-6.
McNeil, Alexander; Frey, Rüdiger; Embrechts, Paul (2005). Quantitative Risk Management: Concepts Techniques and Tools. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-12255-7.
Dowd, Kevin (2005). Measuring Market Risk. John Wiley & Sons. ISBN 978-0-470-01303-8.
Jose A. Lopez (September 1996). "Regulatory Evaluation of Value-at-Risk Models". Working Papers. Wharton Financial Institutions Center: 96–51.