גרב
היסטוריה

גרביים מופיעים כבר לפני כ-3,000 שנים בציורי קיר מצריים. הגרביים העתיקים נוצרו באופני ליפוף חוטים דמויי סריגה, נאלדביינדינג (Naaldbinding) סריגת מקלות או סריגה על מסגרת. קצה הגרביים היה אז מפוצל לשני חלקים - אחד לבוהן ואחד לארבע האצבעות הנותרות, כדי שיהיה אפשר לגרוב אותם בתוך הסנדל, מנהג שהיה מקובל אז.
בתקופת הזהב של הציור הדני 1810–1850, אמנים דנים ציירו נשים ממעמד הביניים ורועי צאן סורגים גרביים.
משלחת החפירות של יגאל ידין מצאה במצדה גרב – בוהן מלופפת בסריגת נאלדביינדינג.
באירופה של תחילת המאה ה-16 טרם ידעו לסרוג גרביים בכל הארצות, האצילים ואנשי הכמורה לבשו גרביים תפורים מבד, ופשוטי העם עטפו את רגליהם בסמרטוטים או ממלאים את מנעליהם בקש. מרשומות של תקופת הנרי השמיני ובנו אדוארד השישי, נראה שהם גרבו לרוב גרביים תפורים מבד ורק לעיתים נדירות גרביים סרוגים משי שהובאו בסכומי עתק מספרד. במחצית השנייה של המאה ה-16, בתקופה האליזבתנית (1558–1603) הולכת ונפוצה סריגת גרביים באנגליה, לרוב מצמר גס. לקראת סוף המאה ה-16 מעריכים שיותר מ-200,000 אנשים (גברים, נשים וילדים) סרגו גרביים. איחוי הגרביים ובעיקר סריגת חלקן התחתון מחדש היה מקובל מאוד. ב-1597 חידש רוברט מורלנד את החלקים התחתונים של גרבי המלכה.
בערך בשנת 1589 המציא ויליאם לי (William Lee) מסגרת לסריגת גרביים שהיא מעין צורה מוקדמת של מכונת הסריגה וכך התחילה באנגליה תעשיית סריגת גרביים על מסגרת, שענתה לשינוי באופנת הגברים מהמעמדות העליונים שהעדיפו לגרוב גרביים סרוגות. אופנה שנראתה לראשונה באיטליה, ספרד וצרפת. הגרביים הצמודות לרגליים אפשרו לגברים להציג בציבור את רגליהם. התעשייה הזו העסיקה בתנאי עוני בעיקר גברים, שסרגו על מסגרת אריגה אחת בביתם, כשלעיתים נשותיהם עזרו בתפירת הגרביים והילדים היו מגלגלים את החוטים. התנאים היו כה קשים עד שבמרץ 1811, היו מהומות בנוטינגהאם בהם הרסו חלקים של המסגרות. ב-1812 אחרי שהמהומות התפשטו גם לייססטרשייר (Leicestershire) ולדרבישייר (Derbyshire) הורסי מסגרות הסריגה נענשו בעונש מוות.
באוסטריה ובבוואריה היו גרביים סרוגים חלק מהתלבושת הלאומית של גברים, החל מהמאה ה-18. בספר "Steiriches Trachtenbuch" מאת ב. גראמב (B. Geramb) הם נזכרים כחלק מהתלבושת לפחות מאז 1780. הם נסרגו מצמר בצבע בז' ומעוטרות בשלל דוגמאות, כשלכל אזור היו דוגמאות אופייניות לו.
בספר "A tour in Wales" שפורסם ב־1773, כותב המחבר תומאס פננט (Thomas Pennant) שבשווקים מרבים לראות נשים וילדים שסורגים גרביים ומוכרים אותם.
אחת הבעיות של תיאורי בגדים היסטוריים היא שחלקם מתבלה ומתפרק, כך שציורים עתיקים ובמיוחד צילומים מוקדמים הם תיעוד חשוב למראה של בגדים בדורות שקדמו, וביניהם גם גרביים. בשנת 1846 ביקרו הציירים דוד אוקטביוס (David Octavius) ורוברט אדמסון (Robert Adamson) במבצר אדינבורו וצילמו שם את חיילי The 92nd Gordon Higjlanders. הצילום, שנמצא כעת באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מראה בבירור שגרבי החיילים סרוגים בדוגמה של קילט סקוטי.
מלחמת קרים 1854-6, הייתה המלחמה הראשונה שבה אנשים סרגו בבית עבור החיילים שמעבר לים. העלמה ריאגו (Riego)הוסיפה דף כותרת לספר החורף שלה ב-1854 וקראה לו `רווחה לקרים` ובטיימס ב-5 בדצמבר 1854 פורסם מכתב הפונה ל'נשות אנגליה' לסרוג גרביים, לחיילים וכן ליצור כסיות בקרושה.
ב-12 באפריל בשנת-1861 פורצת מלחמת האזרחים באמריקה, נשים וילדות בשני הצדדים סרגו הרבה מאות אלפים של זוגות גרביים עבור הלוחמים. הצייר איסטמן ג'ונסון (Eastman Johnson) מצייר כבר בשנה זו את הציור 'לסרוג עבור החיילים'. בתגובה לתלונותיהם של גברים רבים על הטיב הירוד של הגרביים שניתנו להם על ידי הצבאות, כמו כן בבקשת סריגת הגרביים הביתיות, חשו הנשים שותפות במאבק.
ב-1884 יוצאת לאור האנציקלופדיה הראשונה לעבודות המחט The complete Encyclopedia of Needlework ובפרק הסריגה יש הוראות לסריגת גרביים, עם איורים לסוגים שונים של סריגת עקבים, וסוגי סיום שונים לקצה הגרב. בציור המדובר הסורגת היא ילדה קטנה שמראה שהיא בעלת מיומנות גבוהה בסריגה.
מאז שהתחילו לסרוג את הגרביים, ציירים התחילו לצייר סורגות וסורגי גרביים. באוסף של מוזיאון באוסטרליה אפשר לראות את הציור 'סורגת הגרב' מ-1915 של הציירת גרייס קוסינגטון סמית [Grace Cossington Smith]
מלחמת העולם ה-1 המריצה את הסרגניות הבריטיות לדרגה של 'שגעון לאומי', נשים סרגו גרביים, כפפות, חגורות גוף, כובעים, וכל מיני אביזרים לנוחיות החיילים שלחמו בצרפת. הן סרגו בתיאטרון, ברכבת ובחשמליות במסעדות, ובמזנונים וגם בבית. 'סריגת המלחמה' הגיעה לשיא ב-1915 ב'דיילי מייל' וב'פאנש' (Punch) הופיעו פסוקים וחרוזים של ג'סי פופ (Jessie pope) שפורסמו לאחר מכן בספריה עם שירי המלחמה.
גם בארצות הברית בזמן מלחמת העולם הראשונה, סרגו ב'חזית הבית' כמויות עצומות, של סוודרים, צעיפים, אפודות וגרביים לחיילים, גרביים תמיד היו בראש הרשימה של מה שהחיילים זקוקים לו. כתב העת Needlecraft Magazine פרסם לפני יותר ממ-100 שנים הוראות לסריגת גרבי חיילים תקינים, מישהי תיקנה את ההוראות והכניסה דף לספר על סריגה. ההוראות המקוריות נמצאו בפח אשפה כלשהו וב-2019, הופיעו בכתב העת Piecework במאמר עם הכותרת World War I Service Socks to Knit.
חשיבות הגרב ליולדת ולתינוק מופיע ברשימות של ציוד הנדרש ללידה.
בעבר נהגו לתקן גרביים (לאחות) בעזרת תפירת חוטי שתי וערב על החור, כשהגרב מתוחה על פטרייה מעץ או, ביצה עשויה עץ או על פי כוס.
קיימים אביזרי טכנולוגיה מסייעת לגריבת גרביים.
במשך השנים האחרונות ישנם ניסיונות לשחזר גרביים על פי דוגמאות היסטוריות. המועצה האירופית למחקר (ERC) מנהלת מחקרים שונים של שיחזורים היסטורייםבעזרת מתנדבים. במסגרת זו הייתה גם קבוצת סורגות ששחזרה גרביים מתקופת הרנסאנס. כוונת המחקר הייתה להבין באופן יסודי את מבנה הגרביים הללו, ומהי התחושה כאשר גורבים אותן. בעזרת 35 סורגות מנוסות שהתנדבו ל'תוכנית לסריגה מדעית של אזרחים', הן חקרו ושיחזרו 3 דוגמאות של גרבי משי. המסובך מביניהם היה שיחזור הגרבים שנמצאו בקתדרלת טורקו (Turku) בארון הקבורה של אליזבט בורו (Elizabeth Bure) שנפטרה ב-1668. בחקירה בדקו את הגרבים ואת הרכב חוטי הסריגה שגם נצבעו באותו האופן כמו פעם. עד כה המחקר הראה שסריגת גרב אחת בשיפוד של 1מ"מ אורכת 200 שעות סריגה. השחזור השני היה של גרב מקופנהגן מ-1655 והמחקר ממשיך.