stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2024/2025 בסרייה א'
קבוצות > חילופי מאמנים

| קבוצה | מאמן יוצא | סיבת עזיבה | תאריך עזיבה | מיקום בטבלה | מאמן נכנס | תאריך כניסה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לאציו | קרואטיה איגור טודור | התפטר | 5 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה מרקו בארוני | 1 ביולי 2024 |
| בולוניה | איטליה טיאגו מוטה | סיום חוזה | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה וינצ'נזו איטליאנו | 1 ביולי 2024 |
| פיורנטינה | איטליה וינצ'נזו איטליאנו | סיום חוזה | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה רפאלה פלאדינו | 1 ביולי 2024 |
| מונצה | איטליה פאולו ברלוסקוני | סיום חוזה | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה אלסנדרו נסטה | 1 ביולי 2024 |
| נאפולי | איטליה פרנצ'סקו קלצונה | סיום חוזה | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה אנטוניו קונטה | 1 ביולי 2024 |
| טורינו | קרואטיה איוואן יוריץ' | סיום חוזה | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה פאולו ואנולי | 1 ביולי 2024 |
| אודינזה | איטליה פאביו קנאברו | סיום חוזה | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | גרמניה קוסטה רוניאיץ' | 1 ביולי 2024 |
| קליארי | איטליה קלאודיו ראניירי | פרש | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה דוידה ניקולה | 5 ביולי 2024 |
| יובנטוס | אורוגוואי פאולו מונטרו | מאמן זמני | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה טיאגו מוטה | 1 ביולי 2024 |
| מילאן | איטליה סטפאנו פיולי | הסכמה הדדית | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | פורטוגל פאולו פונסקה | 1 ביולי 2024 |
| הלאס ורונה | איטליה מרקו בארוני | הסכמה הדדית | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה פאולו זנאטי | 1 ביולי 2024 |
| ונציה | איטליה פאולו ואנולי | הסכמה הדדית | 30 ביוני 2024 | טרום עונה | איטליה אאוזביו די פרנצ'סקו | 1 ביולי 2024 |
| אמפולי | איטליה דוידה ניקולה | הסכמה הדדית | 2 ביולי 2024 | טרום עונה | איטליה רוברטו ד'אברסה | 2 ביולי 2024 |
| קומו | ויילס אוסיאן רוברטס | מאמן זמני | 19 ביולי 2024 | טרום עונה | ספרד ססק פברגאס | 19 ביולי 2024 |
| רומא | איטליה דניאלה דה רוסי | פוטר | 18 בספטמבר 2024 | 16 | קרואטיה איוואן יוריץ' | 18 בספטמבר 2024 |
| לצ'ה | איטליה לוקה גוטי | פוטר | 9 בנובמבר 2024 | 18 | איטליה מרקו ג'אמפאולו | 11 בנובמבר 2024 |
| רומא | קרואטיה איוואן יוריץ' | פוטר | 10 בנובמבר 2024 | 12 | איטליה קלאודיו ראניירי | 14 בנובמבר 2024 |
| גנואה | איטליה אלברטו ג'ילארדינו | פוטר | 19 בנובמבר 2024 | 17 | צרפת פטריק ויירה | 20 בנובמבר 2024 |
| מונצה | איטליה אלסנדרו נסטה | פוטר | 23 בדצמבר 2024 | 20 | איטליה סלבטורה בוקטי | 23 בדצמבר 2024 |
| מילאן | פורטוגל פאולו פונסקה | פוטר | 30 בדצמבר 2024 | 8 | פורטוגל סרז'יו קונסייסאו | 30 בדצמבר 2024 |
קבוצות > אצטדיונים

| קבוצה | עיר | מחוז | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אודינזה | אודינה | פריולי-ונציה ג'וליה | דאצ'יה ארנה | 25,144 |
| אטאלנטה | ברגמו | לומברדיה | אצטדיון גיוויס | 21,747 |
| אינטר מילאנו | מילאנו | לומברדיה | סן סירו | 75,923 |
| אמפולי | אמפולי | טוסקנה | אצטדיון קרלו קסטלאני | 16,284 |
| בולוניה | בולוניה | אמיליה-רומאניה | אצטדיון רנאטו דאל'ארה | 36,462 |
| גנואה | ג'נובה | ליגוריה | אצטדיון לואיג'י פראריס | 36,000 |
| הלאס ורונה | ורונה | ונטו | אצטדיון מארקאנטוניו בנטגודי | 39,371 |
| ונציה | ונציה | ונטו | אצטדיון פייר לואיג'י פנצו | 11,150 |
| טורינו | טורינו | פיימונטה | סטאדיו אולימפיקו טורינו | 27,958 |
| יובנטוס | טורינו | פיימונטה | אצטדיון אליאנץ | 41,507 |
| לאציו | רומא | לאציו | סטאדיו אולימפיקו | 70,634 |
| לצ'ה | לצ'ה | פוליה | אצטדיון ויה דל מארה | 31,533 |
| מונצה | מונצה | לומברדיה | אצטדיון בריאנטנו | 15,039 |
| מילאן | מילאנו | לומברדיה | סן סירו | 75,923 |
| נאפולי | נאפולי | קמפניה | אצטדיון דייגו ארמנדו מראדונה | 54,726 |
| פארמה | פארמה | אמיליה-רומאניה | אצטדיון אניו טרדיני | 22,352 |
| פיורנטינה | פירנצה | טוסקנה | אצטדיון ארטמיו פרנקי | 45,000 |
| קומו | קומו | לומברדיה | אצטדיון ג'וזפה סיניגאליה | 13,602 |
| קליארי | קליארי | סרדיניה | סרדיניה ארנה | 16,416 |
| רומא | רומא | לאציו | סטאדיו אולימפיקו | 70,634 |
טבלת הליגה

מעודכן ל-16 במרץ 2025
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אינטר מילאנו | 29 | 19 | 7 | 3 | 65 | 27 | 38+ | 64 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 2 | נאפולי | 29 | 18 | 7 | 4 | 45 | 23 | 22+ | 61 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 3 | אטאלנטה | 29 | 17 | 7 | 5 | 63 | 28 | 35+ | 58 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 4 | בולוניה | 29 | 14 | 11 | 4 | 49 | 34 | 15+ | 53 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 5 | יובנטוס | 29 | 13 | 13 | 3 | 45 | 28 | 17+ | 52 | העפלה לשלב הליגה בליגה האירופית |
| 6 | לאציו | 29 | 15 | 6 | 8 | 50 | 41 | 9+ | 51 | העפלה לשלב הליגה בליגה האירופית |
| 7 | רומא | 29 | 14 | 7 | 8 | 44 | 30 | 14+ | 49 | העפלה לשלב הפלייאוף בקונפרנס ליג |
| 8 | פיורנטינה | 29 | 14 | 6 | 9 | 46 | 30 | 16+ | 48 |  |
| 9 | מילאן | 29 | 13 | 8 | 8 | 44 | 33 | 11+ | 47 |  |
| 10 | אודינזה | 29 | 11 | 7 | 11 | 35 | 39 | 4– | 40 |  |
| 11 | טורינו | 29 | 9 | 11 | 9 | 34 | 34 | 0 | 38 |  |
| 12 | גנואה | 29 | 8 | 11 | 10 | 28 | 37 | 9– | 35 |  |
| 13 | קומו | 29 | 7 | 8 | 14 | 35 | 46 | 11– | 29 |  |
| 14 | הלאס ורונה | 29 | 9 | 2 | 18 | 29 | 58 | 29– | 29 |  |
| 15 | קליארי | 29 | 6 | 8 | 15 | 28 | 44 | 16– | 26 |  |
| 16 | פארמה | 29 | 5 | 10 | 14 | 35 | 49 | 14– | 25 |  |
| 17 | לצ'ה | 29 | 6 | 7 | 16 | 21 | 48 | 27– | 25 |  |
| 18 | אמפולי | 29 | 4 | 10 | 15 | 23 | 46 | 23– | 22 | ירידה לסרייה ב' |
| 19 | ונציה | 29 | 3 | 11 | 15 | 23 | 42 | 19– | 20 | ירידה לסרייה ב' |
| 20 | מונצה | 29 | 2 | 9 | 18 | 24 | 49 | 25– | 15 | ירידה לסרייה ב' |
סטטיסטיקות > מלכי השערים

מעודכן ל-16 במרץ 2025
| מיקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | איטליה מתאו רטגי | אטאלנטה | 22 |
| 2 | איטליה מואיזה קן | פיורנטינה | 15 |
| 3 | ניגריה אדמולה לוקמן | אטאלנטה | 13 |
| 3 | צרפת מרקוס תוראם | אינטר מילאנו | 13 |
| 5 | ארגנטינה לאוטרו מרטינס | אינטר מילאנו | 11 |
| 6 | איטליה לורנצו לוקה | אודינזה | 10 |
| 6 | איטליה ריקרדו אורסוליני | בולוניה | 10 |
| 6 | מונטנגרו ניקולה קרסטוביץ' | לצ'ה | 10 |
| 6 | בלגיה רומלו לוקאקו | נאפולי | 10 |
| 6 | אוקראינה ארטם דובביק | רומא | 10 |
סטטיסטיקות > מלכי הבישולים

מעודכן ל-16 במרץ 2025
| מיקום | שחקן | קבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פורטוגל נונו טבארש | לאציו | 8 |
| 1 | בלגיה רומלו לוקאקו | נאפולי | 8 |
| 3 | פורטוגל רפאל ליאו | מילאן | 7 |
| 4 | איטליה ראול בלאנובה | אטאלנטה | 6 |
| 4 | איטליה ניקולו בארלה | אינטר מילאנו | 6 |
| 4 | ספרד חואן מירנדה | בולוניה | 6 |
| 4 | אוסטריה ולנטינו לצארו | טורינו | 6 |
| 4 | איטליה מתיה זקאני | לאציו | 6 |
| 4 | ארצות הברית כריסטיאן פוליסיק | מילאן | 6 |
| 10 | ניגריה אדמולה לוקמן | אטאלנטה | 5 |
| 10 | בלגיה שארל דה קטלארה | אטאלנטה | 5 |
| 10 | ארגנטינה ניקו פאס | קומו | 5 |
פרסים > שחקן החודש

| חודש | שחקן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| אוגוסט | צרפת מרקוס תוראם | אינטר מילאנו |
| ספטמבר | גאורגיה חוויצ'ה קווארצחליה | נאפולי |
| אוקטובר | איטליה מתאו רטגי | אטאלנטה |
| נובמבר | איטליה מואיזה קן | פיורנטינה |
| דצמבר | ארגנטינה פאולו דיבאלה | רומא |
| ינואר | קמרון אנדרה-פרנק זמבו אנגיסה | נאפולי |
| פברואר | צרפת רנדאל קולו מואני | יובנטוס |
הערות שוליים

1 2  Player Statistics | Lega Serie A, www.legaseriea.it (באנגלית)
↑  Italian Serie A Top Scorers, BBC Sport (באנגלית)
↑  Italian Serie A Top Scorers, BBC Sport (באנגלית)
| עונות במפעל הראשון בחשיבותו בכדורגל האיטלקי |
| --- | --- | --- |
| טרום סרייה א' | 1898 • 1899 • 1900 • 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 •  1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1909/1910 • 1910/1911 • 1911/1912 • 1912/1913 • 1913/1914 • 1914/1915 • 1919/1920 • 1920/1921 • 1921/1922 (FIGC) / ‏1921/1922 (CCI)‏ • 1922/1923 • 1923/1924 • 1924/1925 • 1925/1926 • 1926/1927 • 1927/1928 • 1928/1929 |  |
| הסרייה א' | 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 •  1936/1937 •  1937/1938 •  1938/1939 •  1939/1940 • 1940/1941 • 1941/1942 • 1942/1943 • 1945/1946 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 • 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
סופיה אלדור

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1944 (בת 80) קויבישב, ברית המועצות
 שם לידה:  סופיה קוז'ניבסקי 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  ראש אגף לתכנון ובינוי ערים במשרד הבינוי והשיכון יושבת ראש של הוועדה הראשונה להתחדשות העירונית יוזמת הפרויקט הלאומי פינוי בינוי
 פרסים והוקרה:  אות התכנון, איגוד המתכננים בישראל NAHRO (National Association of Housing Officials)
 
סופיה אלדור (נולדה ב-11 בדצמבר 1944) היא אדריכלית ומתכננת ערים ישראלית, שיזמה והובילה פרויקטים חשובים, כגון: העיר מודיעין, חריש, הפרויקט הלאומי פינוי בינוי ועוד. זוכת אות התכנון לשנת 2013 מטעם איגוד המתכננים בישראל. בין השנים 1987 ל-2012 ניהלה אגף לתכנון ובינוי ערים במשרד הבינוי והשיכון, ושמשה כיושבת ראש של הוועדה הראשונה להתחדשות העירונית. במסגרת תפקידה, עמדה בראש צוותי תכנון שתכננו ערים וישובים חדשים, הרחבות גדולות של ערים קיימות (ראש העין, רמלה, יבנה, כרמיאל ועוד). משנת 1999 יזמה, פיתחה וקידמה את הפרויקט הלאומי, פינוי ובינוי, שמטרתו התחדשות ערים בישראל.
ביוגרפיה

סופיה קוז'ניבסקי נולדה בקויבישב, ברית המועצות, לברונקה דיאמנד (לבית מילנר) ויעקב קוז'ניבסקי (וורצלמן) והייתה בתם היחידה. האב היה וטרינר והאם מנהלת חשבונות. בזמן מלחמת העולם השנייה המשפחה ברחה מפולין לרוסיה. כל משפחתה המורחבת נספתה בשואה. אלדור עלתה עם אימה לישראל באוגוסט 1957 ונקלטה בכפר סילבר ליד אשקלון. היא למדה בתיכון עירוני ז' ביפו בין השנים 1967 - 1962 והמשיכה ללימודי אדריכלות ותכנון ערים בטכניון. עם סיום לימודיה ב-1967 התגייסה לצבא ושירתה בחיל האוויר כקצינת תכנון.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בשנת 1969 אלדור נישאה לעמירם אלדור שהיה אז קצין רפואה מרחבי של סיני. הזוג התגורר בשרם א-שייח ואלדור, כאדריכלית, הועסקה על ידי חברת מ.ר.ב., שבנתה בסיני מגורים לחיילים, מחסנים ומבנים נוספים. לאחר שחזרו לירושלים, עבדה אלדור אצל האדריכלים דוד רזניק וזאב שינברג. בשנת 1972 הצטרפה אלדור לרשות לבינוי ופינוי אזורי שלימים צורפה למשרד השיכון. בשנת 1978 נסעה אלדור עם בעלה לניו יורק ועבדה במשרד אדריכלים פרטי, ב.ב.מ. וכמנהלת פרויקטים במחלקת התכנון של האגף לתרבות בעיריית ניו יורק. עם חזרת המשפחה לישראל, החלה לשמש כראש היחידה לתכנון ערים במשרד השיכון ובינווי. ב-1987 היחידה הפכה לאגף בראשותה של אלדור.
ביוגרפיה > אגף התכנון במשרד הבינוי ושיכון

עם כניסה לתפקיד, ב-1980, זיהתה אלדור מחסור חמור בקרקע מתוכננת למגורים בערים במרכז הארץ, והיחידה שעמדה בראשה החלה לפעול לאיתור קרקעות למגורים כהרחבה ליישובים קיימים (רמלה, לוד ועוד). מכיוון שבאותה התקופה לא ניתן היה לשחרר קרקעות חקלאיות, עלה הרעיון של הקמת עיר חדשה וגדולה בין תל אביב וירושלים. דוד לוי, שהיה אז שר השיכון, אישר את תחילת התכנון וגם אריאל שרון, תמך וקידם את הקמת העיר מודיעין. אלדור הייתה אחראית מטעם המשרד על הכנת תוכנית המתאר של העיר. בראיון סיפרה: ”כבר אז היה לי ברור לחלוטין שמצאי הקרקעות למגורים באזור המרכז הולך ואוזל”. החל משנות התשעים עם הגעת העלייה מברית המועצות הצורך בבניית דירות אף התעצם. האגף בראשותה של אלדור נדרש לפתרונות מהירים והחל לקדם תוכניות לאתרים רבים לבניה מואצת וקבועה של דירות קטנות הניתנות להרחבה. עם הזמן הפכו אתרים אלה לשכונות יוקרתיות בעריהן.
החל משנת 1992, כאשר מועצת מקרקעי ישראל אישרה תקנות המאפשרות ניצול קרקע חקלאית מסביב ליישובים עירוניים, החלה אלדור לקדם בדיקות ותוכניות ליישובים רבים לאיתור קרקעות לפיתוח, ביניהן: רמלה, לוד, ראש העין, יבנה, קריית גת, כוכב יאיר ועוד. קרקעות אלה משמשות עד עצם היום הזה כעתודת פיתוח למתן מענה לצרכיי מגורים.
לצד הרחבה ובנייה של יישובים, מאז 1998 יזמה והובילה אלדור פרויקט פינוי בינוי. פרויקט לאומי זה מבקש לשדרג אזורים עירוניים ישנים לאזורי מגורים חדשים ומטופחים במטרה לשפר את רמת הדיור ואיכות החיים של התושבים שהתגוררו בהן ולהביא אוכלוסיות חדשות, באמצעות הריסת בניינים ישנים ובניית בניינים חדשים עם מספר רב יותר של דירות תוך שיפור משמעותי של הרקמה העירונית. ב־1999 הכריז משרד השיכון על פינוי - בינוי כמדיניות רשמית של הממשלה ומאז נחקקו תקנות וחוקים רבים הבאים לעודד את התהליכי ההתחדשות.
מאז הוכרזה התוכנית כמדיניות רשמית ועד פרישתה לגמלאות ב-2012, עמדה אלדור בראש הוועדה הבינמשרדית להתחדשות עירונית. ועדה זו יזמה חקיקה מתאימה וסייעה תקציבית לעיריות לקדם תוכניות מתאימות.
במסגרת תפקידה כראש אגף אלדור הייתה נציגת משרד הבינוי ושיכון במועצה הארצית לתכנון ובנייה, חברת ועדה לשמירה קרקע חקלאית, חברת הוועדה לתשתיות לאומיות, יושבת ראש הוועדה לשיקום מרכזי ערים ועוד. כן שימשה אלדור סגנית הנשיא בהנהלת "INTA" ארגון בינלאומי לערים חדשות ופיתוח עירוני.
בשנת 2012 פרשה אלדור לגמלאות והיא משמשת יועצת לגופים ציבוריים ובחברת אזורים.
ביוגרפיה > אקדמיה

אלדור מלמדת מאז 1993 במכון ללימודים עירוניים באוניברסיטה העברית. כן לימדה גם במרכז וייץ לפיתוח בר קיימא ברחובות.
הייתה נשואה לפרופסור עמירם אלדור ואם לשני בנים: רועי אלדור מנהל יחידת הסוכרת במכון לאנדוקרינולוגיה מטבוליזם ולחץ דם במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי וערן אלדור מהנדס בניין ובעלים של חברת ניהול. אלדור מתגוררת בתל אביב.
הוקרה

1996: אשת הקריירה של השנה, לידי גלובס.
2010: פרס הבינלאומי של ארגון NAHRO (National Association of Housing Officials)
2011: אשת השנה בתכנון, כתב העת מבנים.
2013: אות התכנון, איגוד המתכננים בישראל.
פרסומים

1983: הרחוב כחלל אורבני ומקום אנושי. משרד הבינוי והשיכון ע. פלדי, מ. וולפסון בשיתוף עם אדר' ס. אלדור.
1984: קווי פעולה לפיתוח הארץ. משרד הבינוי והשיכון, הוכן על ידי היחידה לתכנון ערים בראשות אדר' ס. אלדור.
1989: חיפושי דרך בבינוי השכונתי. משרד הבינוי והשיכון ע. פלדי, מ. וולפסון בשיתוף עם אדר' ס. אלדור.
1990: עיר במודיעין. משרד הבינוי ושיכון, הוכן על ידי צוות האגף לתכנון ערים בראשות אדר' ס. אלדור.
1992: in Housing and Planning .92 IFHP, Garon M, Eldor S, Golany Y.
הערות שוליים

↑  נעמי אביב, אראלה סבא, עיזבו וילה. הישארו בדירה טובה בעיר, לידי גלבס, 1996, עמ' 37
↑  פנינה אופיר, האדריכלית במפרץ שלמה, הארץ, 6.5.70, עמ' 18
↑  שלומית צור, הכל תקוע וההחלטות לא אמיצוץ, מעריב, 7.12.2011, עמ' 10-11
↑  דפנה פיינס, עם הפנים לעיר, מבנים, עמ' 12-21
↑  אביב גוטר, חייבים לדבר על אריק, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2017
↑  דני קיפר, איך בונים עיר, ידיעות אחרונות, מוסף ממון, 19.3.1991, עמ' 8
↑  יהורם גליל, אויבת הציבור או אדריכלית מבריקה, ערי מודיעין, 18.6.98, עמ' 26-27
↑  אפרים שלאין וערן פייטלסון, מדיניות השמירה על קרקע חקלאית: התהוותה, מיסודה ועירעורה, מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, 1995
↑  גדעון ויתקין, השמירה על קרקע חקלאית בהחלטות מועצת מקרקעי ישראל. המכון לחקר מדיניות קרקעית ושימושי קרקע, קק"ל
↑  עינת פז-פרנקל, "אם ידחפו פינוי־בינוי, המחירים יוכלו לרדת", באתר כלכליסט, 24 באפריל 2014
↑  אבי בר-אלי, "אזרח לא יכול להאמין בתוכנית כשזה לוקח כל כך הרבה זמן. זה פשוט נורא", באתר הארץ, 6 באפריל 2006
↑  דרור מרמור, הנס הזה אמיתי, גלובס נדל"ן, 21-22.2.2010, עמ' 14-15
↑  סגל | המכון ללימודים עירוניים ואזוריים, באתר urbanstudies.huji.ac.il
↑  John D. Lange International Award | NAHRO, www.nahro.org (באנגלית)
↑  זוכי יקיר התכנון לשנת 2013 - איגוד המתכננים, באתר www.aepi.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453158605171
תמ"א 35

תוכנית מתאר ארצית 35 או תמ"א 35 היא תוכנית מתאר ארצית שנועדה להגדיר את מדיניות התכנון ופריסת היישובים בישראל עד שנת 2020. התוכנית, שנקראת גם "תוכנית המתאר הארצית המשולבת לבנייה, לפיתוח ולשימור", פורסמה בנובמבר 2000, ואושרה על ידי הממשלה בנובמבר 2005. המטרות המוצהרות של התוכנית הן "לתת מענה לצורכי הבנייה והפיתוח של המדינה תוך שמירה על השטחים הפתוחים ועל עתודות הקרקע לדורות הבאים". בראש צוות התכנון של התוכנית עמדו האדריכל שמאי אסיף והגאוגרף ומתכנן הערים והאזורים אריה שחר.
עיקרי התוכנית

עיקרי התוכנית הן חיזוק הערים והמטרופולים הקיימים, הימנעות מפרבור, צעדים של עירוניות מתחדשת כמו עירוב שימושי קרקע ובאופן כללי יותר חידוש עירוני, חיזוק התחבורה הציבורית, בנייה מרקמית, ועוד. התוכנית רואה בחופים נכס ציבורי, וקוראת לשמירה על אזורי חיץ ירוקים בין הערים והימנעות מהפיכת ישראל לעיר אחת גדולה. כמו כן, התוכנית ממליצה לא להקים עוד יישובים חדשים בישראל.
על מנת לנסות לקדם את השגת מטרות התוכנית ולצורך יישום עקרונות התכנון שלה, צורפו לתוכנית שורה של אמצעי מדיניות משלימים כמו מדיניות כלכלית-חברתית, חידוש וחיזוק הערים, שימור וטיפוח השטחים הפתוחים, חיזוק שיתוף הפעולה בין רשויות ועוד.
בהחלטת הממשלה נקבע כי גופי הממשלה השונים יפעלו להטמעת אמצעי המדיניות המצורפים לתוכנית בפעולותיהם וידווחו לממשלה מדי שנה על יישומם.
בהיותה תוכנית מתאר ארצית, תמ"א 35 מהווה ברוב המקרים את הבסיס לכל יוזמות הפיתוח והבנייה בישראל, ותוכניות מתאר אזוריות ומקומיות אמורות להתבסס על העקרונות שגובשו במסמך, ולא אמורות לחרוג מהגבולות שמוצבים על ידי התוכנית.
עיקרי התוכנית > רעיון המרקמים

אחד החידושים החשובים בתמ"א 35 הוא שינוי השפה התכנונית על ידי השימוש במושג מרקמים. הרעיון שהנחה את כותבי התוכנית להשתמש בשפת המרקמים, טען כי יש לייצר גמישות בתוכנית המתאר הארצית, על מנת לא לחסום ולבטל רעיונות תכנוניים מקומיים ולאפשר לתוכנית המתאר הזו להישאר רלוונטית שנים קדימה. רעיון המרקמים הרך והגמיש יותר, החליף את שפת שימושי הקרקע הנוקשה, שהייתה מתאימה לשלטון תכנוני ריכוזי יותר כפי שהיה עד אז.
התוכנית מחלקת את המדינה לחמישה סוגי מרקמים שונים, שבכל אחד מהם מדיניות פיתוח שונה:
מרקם עירוני – שמטרתו לאכלס את מרבית הפיתוח העתידי. האזורים הללו יפותחו תוך הבטחת תשתיות הכבישים, המים והחשמל. הפיתוח ברובו עירוני קומפקטי, תוך הבטחה על שמירת שטחים פתוחים עירוניים ובין עירוניים.
מרקם כפרי – פיתוח יישובים כפריים, שטחי תעסוקה, שטחים לחקלאות ושטחים לתיירות ובלבד שיישמר האופי החקלאי של המקום.
מרקם שמור ארצי – שימור מרחבים גדולים ורציפים של שטחים פתוחים בעלי ערכי טבע, חקלאות ונוף. בעיקר במטרה לעודד פעילות פנאי ונופש.
מרקם שמור משולב – שילוב של התיישבות ומורשת תוך יצירת שדרה ירוקה מצפון לדרום כולל חיצים פתוחים לאורך ערוצי הנחלים הראשיים. פיתוח מוגבל במרכז וזהיר בפריפריה.
מרקם חופי – שימור החוף והעורף החופי. מיועד לשמור את החוף פתוח ברובו לציבור. הפיתוח ייעשה בזיקה נופית ותפקודית לים.
היסטוריה > רקע היסטורי

תוכנית המתאר הקודמת הייתה תמ"א 6. עם התקדמות העלייה מברית המועצות בשנות ה-90, הגיעו המתכננים במועצה הארצית לתכנון ולבנייה למסקנה שתמ"א 6 לא תספק מענה לגידול המשמעותי באוכלוסיית מדינת ישראל. בשל דחיפות הנושא, גובשה בשנת 1993 תוכנית זמנית בשם תמ"א 31 שעיקריה היו המשך בנייה מואצת באזור משולש בעל קודקודים בירושלים, נתניה ואשדוד. תוצאות תמ"א 31 כוללים את כביש 6 והעיר מודיעין, אשר שניהם מדגישים תכנון מוטה רכב פרטי ופרבור.
במקביל, בין השנים 1992–1998, צוות בראשות האדריכל ומתכנן הערים אדם מזור הכין את תוכנית "ישראל 2020", שנועדה להתוות תפיסה כלכלית, חברתית וסביבתית משולבת לפיתוח של ישראל לקראת המאה ה-21, ולזהות את אמצעי המדיניות להגשמתה. תחילתה של העבודה על התוכנית הייתה ביוזמה משותפת של אגודת האדריכלים ומתכנני הערים בישראל והפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון; והמשכה במאמץ משותף של עשרה משרדי ממשלה, הסוכנות היהודית, מינהל מקרקעי ישראל ונציבות המים. בתכנון תוכנית "ישראל 2020" נטלו חלק למעלה מ-250 אנשי מקצוע, מבכירי הקהילה האקדמית והמקצועית בישראל, תוך שיתוף מומחים בין-לאומיים ידועי שם.
תוכנית "ישראל 2020", לא הייתה תוכנית מתאר רשמית אלא תוכנית רעיונית שביקשה להציג פתרונות לשלוש הבעיות העיקריות של מדינת ישראל לקראת המאה ה-21: גידול אוכלוסייה מואץ, מחסור בקרקע וסגירת הפער הכלכלי בין ישראל למדינות המפותחות. השאלה המרכזית הייתה איך לעמוד בהיקפי פיתוח עצומים כאלה מבלי לגרום לקריסת מערכות, בלי לחולל הרס בסביבה, בלי לגרום לפגיעה חמורה באיכות החיים שתוביל להעמקת הקיטוב החברתי והכלכלי בין מי שייהנו מהפיתוח ובין מי שהפיתוח יפסח עליהם. התוכנית קראה לחיזוק הערים הקיימות, לבנייה של בנייני מגורים של 6–8 קומות, ולהימנע מפרבור ומבנייה של מגדלים גבוהים שאומנם יכולים בתאוריה לסייע לשיכון יותר אנשים בשטח קרקעי נתון, אבל הם גם יקרים לבנייה ולתחזוקה, ומתאימים לקבוצה קטנה ועשירה באוכלוסייה או הופכים למשכנות עוני.
תוכנית "ישראל 2020" שינתה את תפיסת "הפיזור המפוזר" ששלטה בתכנון הישראלי מאז תוכנית שרון (תכנון פיסי בישראל), שתכנן אריה שרון בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 – התפיסה שלפיה צריך לבנות עוד ערים ויישובים בכל מקום, כדי לבסס את הריבונות הישראלית על השטח. היא הציעה "פיזור מרוכז" של הפיתוח בשלושה מרחבים עירוניים צפופים – סביב באר שבע בדרום, תל אביב במרכז וחיפה בצפון – וביניהם מרחבים של פיתוח דליל, ושמירה על ערכי טבע ונוף. תמ"א 35 שתוכננה בעקבות תוכנית "ישראל 2020" אימצה את המסקנות העיקריות שלה.
בנובמבר 1996 הורתה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה על הכנת תוכנית מתאר ארצית כוללת לבנייה, פיתוח ושימור שתחליף את תוכנית תמ"א 31, ולהגדיר את מדיניות התכנון ופריסת היישובים בישראל עד שנת 2020. בנובמבר 1997 זכה צוות שכלל כ-20 משרדי תכנון, בראשות האדריכל שמאי אסיף והגאוגרף ומתכנן הערים והאזורים אריה שחר, במכרז לתכנון תמ"א 35. אסיף ושחר זכו בהתמודדות מול צוות בראשות אדם מזור והאדריכל רפי לרמן. עם הזכייה הציג הצוות ההצעה לחלק את מדינת ישראל למתחמי תכנון חדשים, בין 25 עד 30 מתחמי תכנון תת-מחוזיים ועל-מקומיים. במקומות התייחסות כוללת ל-6 מחוזות ישראל, אלא התייחסות נקודתית למתחמי תכנון קטנים. בדרך הזו הציעו שניתן יהיה לפתור בעיות של אזורים נקודתיים. בנוסף, ביקשו להתמודד עם האיום של יצירת רצף עירוני בנוי והאפשרות של התחברות ארבע המטרופולינים הגדולים חיפה, ירושלים, תל אביב ובאר שבע. למניעת התופעה, הציעו יצירת גבולות התפשטות למטרופולינים והקמת שטחים פתוחים ביניהם. בתקווה שגישה זו תעודד את תהליכי הפינוי והבינוי בתוך הערים.
היסטוריה > אישור התוכנית

על פי לוח הזמנים המקורי, הכוונה הייתה לפרסם מכרז לתמ"א 35, ולהשלימה בתוך שנתיים או שלוש לכל היותר, אך אישורה נמשך כשבע שנים. לעיכוב הגדול היו מספר סיבות, ביניהם חילופי הממשלות והצורך להציג את התוכנית לשלושה שרי פנים שונים. בנוסף הוגשו מאות הערות והשגות על ידי ועדות התכנון המחוזיות, משרדי הממשלה וארגוני איכות הסביבה.
בנוסף הופעלו לחצים פוליטיים בעיקר מצד ראשי רשויות מקומיות. בין מתנגדיה היו ראשי מועצות אזוריות, שסברו שהיא פוגעת בזכויותיהם להפשרת קרקע חקלאית לבנייה, וראשי ערים שהתנגדו לתכנון ברמת המטרופולין, שמפחית מכוחו של היישוב הבודד ונותנת עוצמה לתכנון מרחב גדול יותר כמקשה אחת. שרי פנים אלי סויסה ונתן שרנסקי נענו ללחצים ונקדו סחבת בקידום ואישור התוכנית. אחר כך הודיע במרץ 2001 שר הפנים החדש, אלי ישי, כי הוא מקפיא את הליך האישור התוכנית, כי ברצונו ללמוד את התוכנית תחילה. ביולי 2001 שלובו שורת עקרונות והוראות לצמצום הפערים החברתיים בתוכנית, בהוראת אלי ישי. בנובמבר 2001, לאחר לחצים של הלובי החקלאי בראשות יו"ר מרכז המועצות האזוריות, שמואל ריפמן, בוטלה ישיבת המועצה הארצית לתכנון ובנייה שהייתה אמורה לאשר את התוכנית. במקומה הורה שר הפנים אלי ישי ליו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה, עמרם קלעג'י, לקיים את הדיון מבלי להגיע להחלטה. במקום זאת, התוכנית תועבר לוועדות התכנון המחוזיות, לשם קבלת הערות. אף על פי שכבר עברה קודם לקבלת הערות מוועדות התכנון המחוזיות.
כתשובה למתנגדים החליט צוות התכנון להכניס בתמ"א 35 מספר שינויים, ביניהם קביעת מנגנון מעקב ועדכון תקופתי, אחת לשנתיים או שלוש שנים, שמטרתו לאפשר פתרון קונפליקטים בין התכנון הקבוע בתמ"א, לבין הדרישות המשתנות בשטח. שינויים נוספים כוללו מתן עדיפות גדולה יותר לגליל ולנגב, על-ידי הקטנת המרקמים העירונים באזור המרכז, והרחבת היישובים בפריפריה, בעיקר בנגב, תוך מתן אפשרות ליישובים הכפריים לגדול עד ל-500 יחידות דיור. שינוי נוסף הוא ביטול "המרקם העירוני כפרי", והמרתו ל"מרקם שמור". משמעות הדבר היא, שיישובים הנמצאים במרקם זה יוכלו לגדול על-פי מה שמייעדת להם תוכנית המתאר, תוך התחשבות זהירה בסביבה וברגישותה הנופית, בשל הימצאותם באזורים מוטי שימור.
ב-3 בינואר 2005 אושרה התוכנית במועצה הארצית לתכנון ובנייה, וממשלת ישראל אישרה אותה ב-26 בנובמבר 2005.