stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרמודינמיקה יחסותית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21  Cristian Farías, Victor A. Pinto, Pablo S. Moya, What is the temperature of a moving body?, Scientific Reports 7, 2017-12-15, עמ' 17657 doi: 10.1038/s41598-017-17526-4
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Tadas K. Nakamura, Three Views of a Secret in Relativistic Thermodynamics, Progress of Theoretical Physics 128, 2012-09-01, עמ' 463–475 doi: 10.1143/PTP.128.463
1 2 3  A. S. Parvan, Lorentz transformations of the thermodynamic quantities, Annals of Physics 401, 2019-02-01, עמ' 130–138 doi: 10.1016/j.aop.2019.01.003
1 2  M. Planck, Zur Dynamik bewegter Systeme, Annalen der Physik 331, 1908, עמ' 1–34 doi: 10.1002/andp.19083310602
↑  Karl von Meyenn, Albert Einsteins Relativitätstheorie, Wiesbaden: Vieweg+Teubner Verlag, 1990, עמ' 160–214, ISBN 978-3-528-06336-8
↑  H. Ott, Lorentz-Transformation der Wärme und der Temperatur, Zeitschrift für Physik 175, 1963-02-01, עמ' 70–104 doi: 10.1007/BF01375397
↑  H. Arzeliès, Sur le concept de température en thermodynamique relativiste et en thermodynamique statistique, Il Nuovo Cimento B (1965-1970) 40, 1965-12-01, עמ' 333–344 doi: 10.1007/BF02710793
↑  W. G. Sutcliffe, Lorentz transformations of thermodynamic quantities, Il Nuovo Cimento (1955-1965) 39, 1965-09-01, עמ' 683–686 doi: 10.1007/BF02735833
↑  P. T. Landsberg, Does a Moving Body Appear Cool?, Nature 212, 1966-11, עמ' 571–572 doi: 10.1038/212571a0
↑  G. Cavalleri, G. Salgarelli, Revision of the relativistic dynamics with variable rest mass and application to relativistic thermodynamics, Il Nuovo Cimento A (1965-1970) 62, 1969-08-01, עמ' 722–754 doi: 10.1007/BF02819595
↑  R. G. Newburgh, Relativistic thermodynamics: Temperature transformations, invariance and measurement, Il Nuovo Cimento B (1971-1996) 52, 1979-08-01, עמ' 219–228 doi: 10.1007/BF02739036
↑  P. T. Landsberg, G. E. A. Matsas, The impossibility of a universal relativistic temperature transformation, Physica A: Statistical Mechanics and its Applications, News and Expectations in Thermostatistics 340, 2004-09-01, עמ' 92–94 doi: 10.1016/j.physa.2004.03.081
↑  T. S. Bíró, P. Ván, About the temperature of moving bodies, EPL (Europhysics Letters) 89, 2010-02-01, עמ' 30001 doi: 10.1209/0295-5075/89/30001
↑  Afshin Montakhab, Malihe Ghodrat, Mahmood Barati, Statistical thermodynamics of a two-dimensional relativistic gas, Physical Review E 79, 2009-03-30, עמ' 031124 doi: 10.1103/PhysRevE.79.031124
↑  Chuang Liu, Einstein and relativistic thermodynamics in 1952: a historical and critical study of a strange episode in the history of modern physics, The British Journal for the History of Science 25, 1992/06, עמ' 185–206 doi: 10.1017/S0007087400028764
↑  C. K. Yuen, Lorentz Transformation of Thermodynamic Quantities, American Journal of Physics 38, 1970-02, עמ' 246–252 doi: 10.1119/1.1976295
↑  N. G. van Kampen, Relativistic Thermodynamics of Moving Systems, Physical Review 173, 1968-09-05, עמ' 295–301 doi: 10.1103/PhysRev.173.295
↑  Werner Israel, Nonstationary irreversible thermodynamics: A causal relativistic theory, Annals of Physics 100, 1976-09-10, עמ' 310–331 doi: 10.1016/0003-4916(76)90064-6
חסידות סאווראן

חסידות סאווראן (סאוורן, סוורן) היא חסידות שמקורה בעיירה סאווראן ופעלה באזור ווהלין ופודוליה שבמרחב האוקראיני ובבסרביה ומולדובה שבמרחב הרומני. מייסד החסידות היה רבי משה צבי מסאווראן. במקביל, אחיו רבי אריה לייב מבנדרי גם הקים חצר ושושלת חסידית.
תולדות החסידות > רבי משה צבי מסאווראן

רבי משה צבי גוטרמן נולד בשנת תקל"ה (1775) לרבי שמעון שלמה (? – כ"א באייר תק"נ או תקפ"ב), המגיד מסאווראן. רבי משה צבי היה תלמידם של רבי ברוך ממז'יבוז', רבי לוי יצחק מברדיצ'ב ושל הסבא משפולי. כמו כן נסע לרב מאפטא. היה חתנו של רבי דוד מסטפין. לאחר פטירת הרב מאפטא נחשב למנהיג החסידים באוקראינא ומולדובה, וחסידיו נמנו באלפים. עמד בראשות כולל ווהלין שבטבריה, והתפרסם במופתיו ונפלאותיו העל טבעיים. התנגד בחריפות לחסידות ברסלב. כיהן כרב בברדיצ'ב וממנה עבר לסוורן שבפודוליה. בסוף ימיו עבר לטיטשלניק. נפטר בכ"ה בטבת תקצ"ח.
דברי תורתו הודפסו בספר "ליקוטי שושנים" על ידי תלמידו רבי עזריאל דב אב בית דין קארסאן. חתנו היה רבי ישראל (חותנם של רבי משולם זוסיא השיל מזינקוב, רבי יוסף אלתר מקוסוב ורבי יהודה אריה מבאהפלי צאצא של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל).
תולדות החסידות > המשך השושלת

בנו היה רבי שמעון שלמה גוטרמן מסאווראן. היה חתנו של רבי אברהם מסקווירא בן רבי אהרן מטיטיוב. כיהן בטיטשלניק. נפטר בח' בתמוז תר"ח בליבוצק.
בני רבי שמעון שלמה היו:
רבי משה מטיטשלניק, חתן רבי יוחנן מרחמסטריווקא. נפטר בכ"א בחשוון. חתניו היו אחייניו: רבי מנחם נחום מטאלנא טולטשין (בן לאחותו, אשת רבי מרדכי מטולנא) ורבי שמעון שלמה מאליק (בן לאחותו, אשת רבי מרדכי מאליק).
רבי דוד מסאווראן, נפטר בז' בחשוון תרע"ג והיה האדמו"ר האחרון בסאווראן. היה חתנו של רבי מנחם נחום מלויעב ובזיווג שני חתן קרובו רבי שמעון שלמה מבנדרי. ילדיו היו רבי שלמה שנפטר בחייו, רבי משה מקייב (חתן רבי מרדכי דב מהורניסטייפול), חתנו רבי חיים דב מווסלוי וחתנו רבי משה מאודסה בן רבי מרדכי מרחמסטריווקא.
רבי ברוך. חתנו בזיווג ראשון של רבי דוד מזבלטוב.
חתניו היו רבי מרדכי מאליק, רבי מרדכי מטאלנא, רבי דוד מסקווירא, הרב יוסף זילברפרב מרובנה והרב דב מסמילא.
בנו של רבי משה מטיטשלניק היה רבי שמעון שלמה חתן דודו רבי מרדכי מאליק ובזיווג שני חתן האדמו"ר מקוידנוב. נפטר בי"א בסיוון תר"פ.
את מקומו מילאו בניו רבי מרדכי (חתן רבי נחמיה מקוידנוב-ברנוביץ') ורבי ברוך. בנו השלישי רבי ישראל עבר לברשד. רבי מרדכי עבר לאחר מכן לריבניץ. במלחמת העולם השנייה עבר לקזחסטן והתיישב באלמה-אטה שם נפטר בו' בסיוון תש"ו. רבי ברוך נשאר בטיטשלניק שם פעל רבות לצורכי היהודים ולצרכים רוחניים. נפטר בכ"ט בכסלו תשי"א.
תולדות החסידות > המשך השושלת > שושלת סטנביץ

בנו של רבי ברוך בן רבי שמעון שלמה היה רבי משה צבי הגר אב בית דין סטנביץ. גדל אצל סבו מזבלטוב. היה חתנו של רבי יוסף מטיברוב, בן רבי ישראל מליטשניץ (נכד רבי ליבר הגדול מברדיצ'ב ורבי יוסף מיאמפולה). היה חסידו של רבי מנחם מנדל הגר, הצמח צדיק מויזנ'יץ. על פי הוראת רבו כיהן באדמו"רות. נפטר בכ"ט בטבת תרנ"ו.
את מקומו מילא בנו רבי יצחק מאיר. נפטר בכ"ז בניסן תרפ"ו. חתנו היה רבי העניך מסאסוב. בן נוסף לרבי משה צבי היה רבי יעקב מפשקאן-יאשי. בן נוסף היה רבי יחיאל ברוך התגורר וכיהן בארצות הברית.
שושלת בנדרי

עוד בן של רבי שמעון שלמה המגיד מסאווראן היה רבי אריה לייב מבנדרי, הוא היה הבן הבכור ושנת הולדתו נעה בין תקכ"ט לבין תקל"א. היה חתנו של רבי אברהם מקוריסטשוב (חתן המאור עיניים) ובזיווג שני חתן רבי יהודה מאיר משפיטובקה. היה תלמידו של רבי ברוך ממז'יבוז' ושל גיסו רבי שלום שכנא מפראהביטש. היה מראשוני מפיצי החסידות בבסרביה. נפטר בג' בתמוז תרי"ד.
בנו רבי שמעון שלמה מבנדרי, חתן רבי חיים משה בן רבי דוד מסטפין. נפטר בכ' באדר ב' תרכ"ד.
בנו רבי יצחק מבנדרי חתן רבי יוסף מראדוויל. נפטר בג' בסיוון (או ו') תרע"א.
בנו רבי שמעון שלמה מבנדרי חתן רבי חיים מברזנה. נחשב לרבם של חסידי בסרביה. ביקר בארץ ישראל. נפטר בי"ח בשבט תרפ"ה.
בנו רבי אריה לייב חתן קרוב משפחתו רבי משה מקייב. נולד בג' בתשרי תרמ"ו. נהרג בכ' בתמוז תר"פ בפרעות פטליורה בבורחו מקייב לבנדרי.
בנו רבי יוסף, חתן רבי אליעזר מאוסטילה. נולד בב' בכסלו תרמ"ב. כיהן ברבנות באוסטילה, אוסטרהא, הורבישוב ובנדר. בשנת תש"ו עלה לישראל. מחתניו היה הרב שמעון אפרתי.
החסידות לאחר השואה

נצר לשושלת, רבי יהודה זונדל הגר (בנו של רבי יצחק מאיר הגר מסטנוביץ) עלה בבחרותו לארץ ישראל עם אחיו (הבכור) הרב יחיאל מיכל ללמוד בישיבת גור. חתנו של הרב שמואל אהרן שזורי (ובר). תלמידו של רבי יהודה לייב הלוי אשלג. נפטר בט"ז בסיוון תשנ"ג. מבין חתניו הרב שמואל אלעזר היילפרין ראש ישיבת תורת אמת חב"ד ורבה של שכונת בית ישראל בירושלים, הרב נתן וולף מנכ"ל מוסדות חב"ד בשכונת  נחלת הר חב"ד בקרית מלאכי, הרב משה יוסף מילצקי דיין בבית הדין הרבני בירושלים, ורבי אברהם שלמה בידרמן כ"ק אדמו"ר מלעלוב.
בני רבי יהודה זונדל:
רבי יצחק מאיר הגר (כ' בכסלו תרצ"א – י' בחשוון תשפ"ב) חתנו של הרב משה אדלר רב שיכון הרבנים. שימש כאדמו"ר מסאווראן. חתנו הוא רבי דוד שלמה קליין האדמו"ר מאונגוואר-ישראל.לאחר פטירתו, הוכתרו שני בניו לאדמו"רים:
הרב יוסף ירוחם פישל הגר (נולד בג' בסיוון ה'תשט"ו), ממקורבי רבי משה יהושע הגר מוויז'ניץ, ומקים מכון "מעין החסידות" והעומד בראשו, במסגרתו חיבר, ערך וההדיר ספרים מתורתם ותולדותיהם של צדיקי החסידות. הוכתר לאדמו"ר מסאווראן–ירושלים.
הרב ישכר בעריש הגר, הוכתר לאדמו"ר מסאווראן–ביתר.
רבי ישכר דב הגר (ד' בניסן תרצ"ט – י"ג בתמוז תשע"ג) חתן הרב אברהם לייב קליין. שימש כאב בית דין בית הדין הרבני בירושלים. לאחר פטירת אביו הכתירו אותו לאדמו"ר מסאווראן ובית מדרשו בשכונת הר נוף היה מרכז לתורה וחסידות.
בנו הגדול רבי מנחם הגר, מכהן כאב"ד בבית הדין הרבני ירושלים ואדמו"ר מסאווראן ובית מדרשו בשכונת נווה צבי בירושלים. בבית מדרשו יש בית הוראה.
בנו הרב יצחק מאיר הגר, מכהן כדיין בבית הדין 'הישר והטוב' בעיר אשדוד. משמש כאדמו"ר מסאווראן בבית מדרשו בהר נוף, האדמו"ר הקים ישיבה חסידית בשם "נחלת ישכר" על שם אביו, בשכונת גבעת שאול בירושלים. בשנת ה'תשפ"ד הישיבה עברה לעיר בית שמש.
בנו הרב פנחס דוד הגר, משמש כאדמו"ר מסאווראן ובית מדרשו בעיר ביתר עילית.
הרב בן ציון הגר (כ"ג בשבט תש"א-כ' בתשרי תשע"א) חתן הרב אהרן זלצר מחבר הספר ליקוטי זוודא קלילא. כיהן כאדמו"ר מזבלטוב בירושלים. בנו רבי משה לייב הגר, חתן רבי מאיר מטשאקאווא, ממלא את מקומו בבית שמש. בנים נוספים הם הרב יצחק מאיר (חתן הגרא"מ קעניג רב ברסלב צפת) רב קהילת בנין ציון שע"י חניכי הישיבות בבית שמש, הרב ישראל (חתנו של הנגיד שלמה פרישווסר) מכהן כראש כולל חושן משפט בלייקווד והרב דוד מנחם מנדל, ראש חבורה בישיבת מיר.
הרב יחיאל מיכל הגר, מחשובי חסידי חב"ד בשכונת רמת שלמה בירושלים. חתן הרב יהושע אלבוים אדמו"ר מטאמשוב.
הרב אברהם יהושע העשיל הגר, מחשובי חסידי חב"ד, בשכונת נחלת הר חב"ד בקרית מלאכי, חתן הרב משולם זוסיא גרליץ מירושלים.
נצר נוסף מגזע רבי שמעון שלמה מסאווראן-טיטשלניק, רבי מנחם מנדל שטיין (בנו של רבי מרדכי שטיין מפאלטישאן), מכהן כרב בית מדרש סאווראן בוויליאמסבורג.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, תל אביב, הוצאת מעריב, 1977, עמ' 82–83.
טייסת 107

| --- | --- |
סמל טייסת 107
סמל טייסת 107
 פרטים
 כינוי:  "טייסת אבירי הזנב הכתום"
 כינוי עבר:  "טייסת הספיטפיירים השלישית"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי קרב
 בסיס האם:   בסיס חצרים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  25 בינואר 1953 – הווה (72 שנים)
 מלחמות:  מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  יירוט, הפצצה, תקיפת מטרות כירורגית וכלל סוגי משימות ההתקפה וההגנה.
 כלי טיס:  F-16I ("סופה")
 כלי טיס בעבר:  F-4 פנטום, אוראגן, מטאור, P-51 מוסטנג, ספיטפייר
 פיקוד
 דרגת המפקד:   סגן-אלוף
 
מטוס F-16I סופה 833 של טייסת 107 ממריא
מטוס F-16I סופה 811 של טייסת 107
מטוס F-16I במבצע עופרת יצוקה
מטוס F-16I סופה 803
טייסת 107 המכונה גם "טייסת אבירי הזנב הכתום" היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. נכון לתחילת שנת 2025, מפעילה הטייסת מטוסי F-16I ("סופה") מבסיס חצרים שבנגב.
מפקדי הטייסת

להלן מפקדי הטייסת עד עידן ה"סופה":
צחיק יבנה (1953–1954), אלי איל, אברהם הכהן, ישעיהו ברקת, יוסף שריג (1962), דרור אבנרי (1962–1964), עמיחי שמואלי (1965–1966), יעקב טרנר (1966–1967), יפתח ספקטור (1971–1973), רן גורן (1973–1975), עומרי אפק (1975–1978), אמיר נחומי (1978–1980), יצחק גת (1980–1982), עוזי רוזן (1982-1984), דני חלוץ (1984–1986), חגי כ"ץ (1986–1988), שלמה זיטמן (1988–1991), יוחנן לוקר (1991–1994), תמיר ספרא (1994–1996), עודד כספי (1996–1997).
בעידן ה"סופה":
טל קלמן (2006–2008), פלג ניאגו (2008-2010), אמיר לזר (2012–2014), סא"ל תומר.
סמלי הטייסת בעבר

סמלה הראשון של הטייסת, סמל הפנתר המזנק בתקופת "טייסת הספיטפיירים השלישית".
בתקופת המטוסים: "מטאור", "אוראגן".
בנוסף, בעת מטס הפרידה מסיני, יעקב טרנר, שהיה מפקד בסיס חצרים, הורה להדביק סמל היסטורי זה, על מייצבי הכיוון הכתומים של ה"קורנסים".
בתקופת ה"אוראגן". הסמל נצבע ללא עיגול תוחם.
בתקופת המטוס "‏F-4 פנטום II" ("קורנס"). הסמל נצבע על רקע מייצב־כיוון צבוע כתום וללא עיגול תוחם.
הערות שוליים

↑  יפתח ספקטור,"רם וברור", ידיעות ספרים, 2007, עמוד 257, "עוד אני מחפש בייאוש איזה חור, איזה חור בעננים, שיציל אותי... אבל אין שום חור ואין פתרון. שוב צריך להחליט בטיסה הזאת. אני שומע את קולי מדבר ברדיו, והוא קר וענייני. 'אסקוט, דובק, לאחור סוב'."
↑  יפתח ספקטור,"רם וברור", ידיעות ספרים, 2007, עמוד 261, "הנה הכביש. ואכן, הנה הן קבוצות כלי הרכב והשריון, פזורות סביבו כזבובים על חוט חשמל. ירי ארטילרי מבהיק שם למטה ובלוני עשן פורחים כקפצונים. אני מתהפך, שם כוונת על הקבוצה הגדולה שבשטח, ושמונה פצצות של חצי טונה משתחררות ונופלות עליהם בשורה. מתחתי מתלקחת סדרה של אבחות התפוצצות וענני אבק ועשן, ומיד אני פונה החוצה, לכיוון מערב, וכבר סוגר כוח מנוע לחסכוני ביותר ופונה קלות, למצוא את הבאים אחרי ולהוביל אותם לנחיתה."
↑  ניר בן זקן ועופרי רז, רק מטוסינו שבו בשלום לבסיסם, באתר ynet, 21 בספטמבר 2015
↑  הנווט יוסי יערי מספר על צעד מחאתי זה של יעקב טרנר, כנגד הסמל החדש שעוצב לטייסת:
יוסי יערי על יעקב טרנר וסמל הטייסת ההיסטורי על זנבות ה"קורנסים", בעמוד הפייסבוק של אבירי הזנב הכתום 107 – 1973, 1 במרץ 2014
↑  סיני המראה אחרונה, בטאון חיל האוויר, מאי 1982, מס' 27 (128), עמ' 35. באתר "הספרייה הדיגיטאלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר"
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568443705171
גיא מירון

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1966 (בן 58) ירושלים 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפתוחה  האוניברסיטה העברית בירושלים  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה יד ושם
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות היהודים בגרמניה ובהונגריה חקר השואה היסטוריוגרפיה יהודית
 
גיא מירון (נולד ב-20 בדצמבר 1966) הוא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה וראש המרכז לחקר יהדות גרמניה בתקופת השואה במכון הבין-לאומי לחקר השואה ביד ושם. בשנים 2024-2019 כיהן כמשנה לנשיא לעניינים אקדמיים באוניברסיטה הפתוחה.
מירון מתמחה בתולדות היהודים בגרמניה במאות התשע עשרה והעשרים תוך התמקדות בתקופת רפובליקת ויימאר ובתקופה הנאצית. בנוסף עסק גם ביהדות הונגריה בתקופות אלה. מחקריו עוסקים במגוון היבטים של זהות וזיכרון, בשאלות של דימויי היהודים ובסוגיות היסטוריוגרפיות.
ביוגרפיה

נולד בירושלים. בוגר בית הספר הימלפרב בירושלים. למד כשנתיים בישיבת הר עציון לפני ואחרי שירותו הצבאי. בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני ודוקטורט מהאוניברסיטה העברית. בשנת 2002 שימש כמרצה אורח במרכז בילדנר לחקר החיים היהודים באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי, ארצות הברית.
באוקטובר 2003 מונה כמרצה בכיר לתולדות עם ישראל במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים, שם שימש בין 2005 ל־2008 כדיקן. בשנת 2009 מונה כפרופסור חבר במכון שכטר. באוקטובר 2014 מונה כחבר סגל במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה וקודם לדרגת פרופסור מן המניין.
מאז 1991 מילא תפקידים שונים ביד ושם. בין השאר עסק שם בניהול הסמינרים הבינלאומיים למחנכים באנגלית ובגרמנית, בפיתוח חומרי לימוד בתחום השואה, בעריכת כתב העת "בשביל הזיכרון" ובעריכת האנציקלופדיה לתולדות הגטאות שיצאה לאור באנגלית. מאז 2012 משמש כראש המרכז לחקר יהדות גרמניה בתקופת השואה במסגרת המכון הבין-לאומי לחקר השואה ביד ושם.
מאז ספטמבר 2009 שימש במשך מספר שנים כראש ועדת המחקר והפרסום של מכון ליאו בק בירושלים וכיום הוא חבר הנהלת המכון.
אב לארבעה: שירה, נועה, איתמר, וקאס.
ספריו ומחקריו > משם לכאן בגוף ראשון – זכרונותיהם של יוצאי גרמניה בישראל

ספר זה, שמבוסס על עבודת הדוקטור של מירון ויצא לאור בשנת תשס"ה בהוצאת מאגנס והמרכז להיסטוריה גרמנית על שם ר' קבנר באוניברסיטה העברית מבוסס על עיון וניתוח של כמה עשרות חיבורים אוטוביוגרפיים שנכתבו על ידי יוצאי גרמניה בישראל. על ידי בחינת דפוסי הזיכרון האישיים של יוצאי גרמניה נחשפות ומנותחות בספר פניה המגוונים של תודעתם העצמית ומוארות בעיות זהותם כיחידים וכקבוצה המחפשת את מקומה בתוך החברה הישראלית המתגבשת. בנוסף המחקר משווה את החיבורים שנכתבו בארץ ישראל ובמדינת ישראל (בהם האוטוביוגרפיה של שלמה רילף) למגוון חיבורים שנכתבו על ידי יהודים גרמנים שהיגרו לארצות הברית או שבו לחיות בגרמניה.
הספר בוחן בשיטתיות את מגוון הייצוגים של ההוויה היהודית גרמנית בזיכרונותיהם של הכותבים: יחסם הרטרוספקטיבי למולדתם הגרמנית, יחסיהם עם גרמנים נוצרים, זהותם היהודית בגרמניה וההסברים שהם מנסים להציג לקטסטרופה שפקדה את יהודי גרמניה. בדרך דומה נבחנת גם השתקפותה המורכבת של ההוויה הארץ ישראלית ומקומם של יוצאי גרמניה בתוכה.
ספריו ומחקריו > בסתיו ימי האמנציפציה זיכרון היסטורי ודימויי עבר ביהדות האירופית תחת איום הפשיזם: גרמניה, צרפת, הונגריה

ספר זה שיצא לאור במהדורות עברית (הוצאת מרכז זלמן שזר, תשע"א) ואנגלית (Wayne State University Press, Detroit, 2011) עוסק בדפוסי זיכרון העבר והפוליטיקה של עיצוב הזיכרון בשלוש קהילות יהודיות באירופה בשנים שבהן הועמדו אל מול איומי הפשיזם ושקיעת האמנציפציה. העיון בסוגיה זו מתבסס על קשת רחבה של העיתונות היהודית הקהילתית בת הזמן.
נקודת המוצא למחקר מתבססת על ההבנה שהזהות היהודית המודרנית בגרמניה, צרפת והונגריה עוצבה במידה מכרעת במהלך המאה התשע עשרה על בסיס ערכי האמנציפציה והשתלבות היהודים בתוך מדינת הלאום בה חיו. בכל אחת מהן עוצבו דפוסים של הזדהות יהודית עם מדינת הלאום ותרבותה וגובשו גם באמצעות נרטיב היסטורי שלאמנציפציה ולקידמה היה בו מקום מרכזי.
פרקי הספר עוסקים במגוון הדרכים שבהן התמודדו דוברי הקהילות הללו עם שקיעתה ולעיתים אף שברה של המציאות ההיסטורית שביסוד האמנציפציה והערכים הליברלים שהיו כרוכים בה על ידי שימוש בנרטיבים היסטוריים וסמלי עבר. מטבע הדברים סוגיות אלו הרבו מאוד להעסיק את דוברי היהודים בקהילות אלו – מעל גבי העיתונות, כתבי העת וכן ספרות היסטורית פופולרית. בחינת התמודדותה של כל קהילה עם משבר זה מתייחסת לגיוון הפנימי ולשסעים הפוליטיים הפנימיים שאפיינו אותה ועל רקע ממצאי המחקר שעסק בשאלות ייצוגי העבר בסביבת הרוב הלא יהודית בכל אחת מהמדינות הללו.
ספריו ומחקריו > יהדות גרמניה – מרחב וזמן

מאז שנת 2012 מתמקד המחקר של מירון בבחינת עולמם של יהודי גרמניה תחת המשטר הנאצי מתוך הפרספקטיבות של מרחב וזמן. מחקר זה הניב עד כה מגוון מאמרים ובקרוב יראה אור ספר שמסכם אותו.
המחקר, שנזקק למגוון תובנות תאורטיות ממדעי החברה והתרבות (פסיכולוגיה סביבתית, גאוגרפיה אנושית, סוציולוגיה של הזמן ועוד), בוחן את "המרחב הנחווה" וה"זמן הנחווה" של יהודי גרמניה בתקופה זו. על בסיס תיעוד הכולל יומנים, התכתבויות, זיכרונות ועיתונות היהודית מאיר המחקר שאלות יסוד סביב יכולתם של היהודים לנקוט ביוזמה פעילה (agency) ולהתמודד על עיצוב תודעתם העצמית. בין השאר הוא עוסק בשאלת עיצובה מחדש של חוויית המרחב הציבורי, בהתמודדות עם חוויית ההסתגרות בבית, בארגון מחדש של מעגל הזמן אל לוח השנה הנאצי ואת המתח בין חוויות של המתנה וזמן עומד לזמן מואץ ודוהר.
ספריו ומחקריו > מחקרים נוספים

מירון עוסק גם בחקר יהדות הונגריה, חלק מפרסומיו בנושא הם בשיתוף פעולה בין חוקרת הספרות היהודית הונגרית ד"ר אנה סלאי. בין השאר שיתפו השניים פעולה בתרגום חיבורו של המדינאי ההונגרי יוסף אוטווש "על האמנציפציה של היהודים" (פורסם בהונגרית ב־1840, יצא לאור בתרגום עברי בהוצאת מרכז דינור) ובעריכת פרסום של קובץ המקורות על זהות יהודית בהונגריה: "יהודים על פרשת דרכים – שיח הזהות היהודית בהונגריה בין משבר להתחדשות" (הוצאת אוניברסיטת בר-אילן).
מירון פרסם מספר מאמרים העוסקים בהיסטוריוגרפיה יהודית בהקשרים השוואתיים ותאורטיים. בין השאר עסק מאמרו "בין ברלין לבגדאד", שפורסם בכתב העת ציון בשנת תשס"ו, באתגר של שילוב חקר תולדות יהודי עיראק והמזרח התיכון בכלל בשיח המחקרי ההיסטוריוגרפי הרחב יותר העוסק בתולדות היהודים בעידן המודרני. "לשון, תרבות, מרחב", מאמר בולט נוסף שפורסם ב"ציון" בשנת תשע"א עוסק באתגרי חקר ההיסטוריה היהודית אל מול "המפנה הלשוני", "המפנה התרבותי" ו"המפנה המרחבי". מאמרים נוספים בהיסטוריוגרפיה פורסמו במחקרי יד ושם, בעיונים בתקומת ישראל.
בשנת תש"פ שימש מירון כעורך שותף עם ד"ר סקוט אורי מאוניברסיטת תל אביב בפרסום קובץ המאמרים "אנטישמיות: בין מושג היסטורי לשיח ציבורי" שיצא לאור כשנתון במסגרת כתב העת ציון. הקובץ, בו נטלו חלק יותר מעשרים חוקרות וחוקרים, כולל מאמרים העוסקים בעת העתיקה ובימי הביניים, דיונים על מקומה של האנטישמיות במחקר ובזיכרון של השואה ועיונים מקוריים על תופעות של אנטישמיות בעת החדשה עד ימינו אלה.
הערות שוליים

↑  גיא מירון, באתר www.openu.ac.il
↑  גיא מירון, באתר lib.cet.ac.il
↑  פרופ' גיא מירון, באתר מכון ליאובק ירושלים
↑  מ'שם' ל'כאן' בגוף ראשון: זיכרונותיהם של יוצאי גרמניה בישראל - גיא מירון, באתר from-there.html (הקישור אינו פעיל)
↑  גיא מירון   guy miron, באתר scholar.google.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265428605171  PLWABN: 9810626085805606  BnF: cb15024770b (data)  GND: 141982780  ISNI: 0000 0000 8125 7940  LCCN: nr95013671  NKC: jcu2014833914  NTA: 281579466  RERO: 02-A024038879  SUDOC: 15090827X  VIAF: 47042625   WorldCat (עם VIAF): 47042625
סימני דרך

ערך זה עוסק במשחק ילדים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חץ הכוונה במשחק סימני דרך
סימני דרך הוא משחק ילדים המיועד לשני משתתפים לפחות ומצריך גיר, אף כי השימוש באבן גיר נפוץ יותר. המשתתפים מתחלקים לקבוצה בורחת וקבוצה רודפת, כאשר אם יש מעט משתתפים מספיק שחקן אחד בקבוצה הבורחת. הקבוצה הבורחת מתחילה לנוע, בעוד הקבוצה הרודפת ממתינה (נותנת "פור"). הקבוצה הבורחת מסמנת חיצים על המדרכה, אשר מסמנים את נתיב הבריחה שלה. על הקבוצה הרודפת לאתר את החצים ולהשיג את הקבוצה הבורחת.
ניתן לראות משחק זה, כגרסה מפושטת של משחק "חפש את המטמון".
בתרבות האנגלו-סקסית מכונה המשחק "תפסו את השועל", ואופן סימון הדרך הוא באמצעות פתיתי נייר צבעוני ולא באמצעות סימני גיר. לפי חוקי המשחק אסור מרחק של יותר מאשר 6 רגל בין סימני הדרך. המשחק מוזכר בצורתו זו בספרה של ג'ין ובסטר, אבא ארך רגליים, שיצא לאור בשנת 1912, ואשר מתרחש בארצות הברית של תחילת המאה העשרים, וכן בספרה של אדית נסביט, ילדי המסילה, המתרחש באנגליה ויצא לאור בשנת 1906.
הערות שוליים

↑  סימני דרך, באתר ישראל היום
שוגה

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1993 (בן 32) טגו, קוריאה הדרומית 
 שם לידה:  민윤기 
 שם במה:  Agust D 
 מוקד פעילות:  קוריאה הדרומית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  Global Cyber University, Apgujeong High School 
 סוגה:  קיי-פופ, היפ הופ קוריאני 
 שפה מועדפת:  קוריאנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  ביג היט אנטרטיינמנט 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
מִין יוּן-גִי (בקוריאנית: 민윤기; נולד ב-9 במרץ 1993), המוכר בשמות הבמה שׁוּגַה (בקוריאנית: 슈가, מעוצב באותיות רישיות) ואגוסט D הוא ראפר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי דרום קוריאני. בשנת 2013 הוא הופיע לראשונה כחבר בלהקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, בניהולה של חברת התקליטים ביג היט אנטרטיינמנט. בשנת 2016, הוא פרסם את מיקסטייפ הסולו הראשון שלו, Agust D (אנ'). בשנת 2018, הוא הוציא מחדש את המיקסטייפ לרכישה דיגיטלית ולסטרימינג. המהדורה המחודשת הגיעה למקום השלישי במצעד האלבומים העולמי של בילבורד. ב-2020 הוא הוציא את מיקסטייפ הסולו השני שלו, D-2 (אנ') שהגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום השני במצעד האלבומים של ARIA באוסטרליה.
שוגה הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, D-Day (אנ'), בשנת 2023. האלבום הגיע למקום השני בבילבורד 200 בארצות הברית, והפך אותו לאמן הקוריאני עם המיקום הגבוה ביותר במצעד יחד עם חברו ללהקת BTS, ג'ימין, שגם אלבום הבכורה שלו, Face (אנ'), הגיע לפני כן להישג זהה. האגודה הקוריאנית לזכויות יוצרים במוזיקה (אנ') מייחסת לשוגה למעלה מ-160 שירים ככותב (אנ') ומפיק (אנ'), כולל השיר "Wine" (אנ') של הזמרת סוראן (אנ') שהגיע למקום השני במצעד המוזיקה של גאון וזכה בפרס שיר הנשמה/R&B הטוב ביותר של השנה בטקס פרסי המוזיקה של מלון (אנ') לשנת 2017.
ביוגרפיה והשכלה

שוגה נולד ב-9 במרץ 1993 בדאיגו, דרום קוריאה. הוא למד בבית הספר היסודי טאג'ון, בחטיבת הביניים גואנאום ולאחר מכן בתיכון אפגוג'ונג (אנ'). הוא משתייך לקלאן יהוהיונג מין (אנ').
במרץ 2019, לאחר שסיים לימודי תואר ראשון במדיה ובידור באוניברסיטת הסייבר העולמית, הוא נרשם לתוכנית לתואר שני במנהל עסקים בפרסום ומדיה באוניברסיטת האניאנג לסייבר (אנ').
קריירה > 1993–2010: התחלה

שוגה החל להתעניין בראפ לאחר ששמע את האלבום Ragga Muffin של הרכב ההיפ-הופ סטוני סקאנק (אנ'), וחש שהוא שונה מכל מה ששמע אי פעם. לאחר ששמע את להקת ההיפ-הופ אפיק היי (אנ') הוא החליט להפוך לראפר.
בגיל 13 הוא החל לכתוב שירים ולמד לעבוד על MIDI. הוא עבד במשרה חלקית באולפן תקליטים עד גיל 17. מאז ואילך החל להלחין ולעבד מוזיקה, ראפ ועוד. לפני שהוחתם, הוא היה פעיל תחת השם "גלוס" כראפר מחתרתי. בשנת 2010, כחלק מהרכב ההיפ-הופ די-טאון, הוא הפיק את השיר "518-062", המנציח את התקוממות קוואנגג'ו.