stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיוקנה של מאדאם ז'ינו
הערות שוליים

↑  Druick & Seghers
↑  "The Isolated Ones: Vincent van Gogh", vggallery.com (באנגלית)
↑  Hulsker, Jan (1985). The Complete Van Gogh. Crescent. p. 440. ISBN 0-517-44867-X.
↑  "To Paul Gauguin, Auvers-sur-Oise, on or about Tuesday, 17 June 1890", Vincent van Gogh: The Letters (באנגלית)
↑  "Paul Gauguin to Vincent van Gogh. Paris, on or about Friday, 13 June 1890", Vincent van Gogh: The Letters (באנגלית)
↑  Pomerans, Arnold (1996). The Letters of Vincent Van Gogh. The Penguin Press. p. 492. ISBN 0-14-044674-5.
↑  "Sale 1655 / Lot 19", Christie's (באנגלית)
↑  "A Famous Face, and Now an Auction Star", The New York Times (באנגלית)
↑  Gayford, Martin. The Yellow House: Van Gogh, Gauguin, and Nine Turbulent Weeks in Arles, Fig Tree, Penguin, 2006, p. 152. ISBN 0-670-91497-5.
↑  Arnold, Wilfred N. Vincent van Gogh: Chemicals, Crises, and Creativity, Birkhãuser, Boston, 1992. p. 253. ISBN 0-8176-3616-1.
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
האולם ההרודיאני

האולם ההרודיאני הוא שריד של מבנה מרשים מתקופת בית המקדש השני, שהתגלה בירושלים, בקרבת קשת וילסון והכותל המערבי. מבנה זה מצוי בגובה מפלס הרחוב של תקופת בית שני – ומתחת לפני מפלס רחבת הכותל של ימינו.
האולם התגלה על ידי צ'ארלס וורן שחפר חפירות ארכאולוגיות באזור הר הבית בין השנים 1867–1869. לפי האמן וויליאם סימפסון וורן שהיה בונה חופשי בעצמו, ערך לסימפסון סיור במקום סמוך לתאריך חשיפתו, וורן כינה את האולם "אולם הבונים החופשיים" כי כשנכנס אליו בעזרת נר בודד, מצא בו עמוד בודד מוקף בערימות אבנים שבורות שהזכיר לו את הבנייה החופשית.
סגנון הבנייה של המבנה אופייני לתקופת החשמונאים או לימי הורדוס. במבנה נעשה שימוש עד ימי הביניים, וייתכן ששופץ בידי הצלבנים. במרכזו של האולם מיצב עמוד, אך הוא אינו קשור לאולם, אלא הובא לשם מאוחר יותר כעיטור.
על סמך פארו של המבנה סבורים הארכאולוגים כי אפשר ששימש כ"בניין מועצת העיר" בתקופה החשמונאית בתקופה שקדמה לבניית הסטיו המלכותי על ידי הורדוס, או כבית "לשכת הגזית" מימי הורדוס. אלו הן השערות בלבד, שכן אין בידינו כל עדות ספציפית על המבנה בכתובים, או ממצא המעיד על שימושו.
לפי המשנה שולבה לשכת הגזית בבית המקדש שעל הר הבית, ולא שכנה למרגלותיו. לכן יש החושבים כי מדובר ב"חנויות", מקום שבו גלתה הסנהדרין בפעם הראשונה. ייתכן שהבלבול נוצר בעקבות יהודי ירושלים בימי הביניים שזיהו את האולם ואת בניין המחכמה – בניין ממלוכי המצוי כיום בקרבת שער השלשלת – כלשכת הגזית.
לקריאה נוספת

דן בהט, אטלס כרטא הגדול לתולדות ירושלים, הוצאת כרטא, 1989.
הערות שוליים

↑  Quatuor Coronati Lodge לשכת המחקר של הבונים החופשיים באנגליה, The Masonic Hall, Internet Archive, ‏1889
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אולם הבונים החופשיים, יוני 2011
גד (עיר)

גֶד (בהונגרית: Göd) היא עיר במחוז פשט, בנפת דונהקסי, באזור המטרופוליטני של בודפשט. היישוב, שנקרא שער לעיקול הדנובה, הוא יעד אטרקטיבי לנופש וקיט על גדת הדנובה. היישוב התאחד מפלשהגד ואלשוגד (גד העליונה וגד התחתונה) לגד.
מיקום

היישוב ממוקם בעיקול הדנובה, ב"עמק ואץ - הדנובה של פשט", על הגדה השמאלית של "ענף הדנובה של ואץ". הוא נקרא לעיתים גם "שער עיקול הדנובה". היישוב שוכן כ-25 ק"מ צפונית לבודפשט וכ-9 ק"מ דרומית לעיר ואץ.
מיקום > נגישות, תחבורה

מבודפשט ניתן להגיע ברכב בכביש הראשי 2 או בכביש המהיר M2, ברכבת בקו הרכבת בודפשט – סוב (תחנות אלשוגד, גוד ופלשגד), בוולאנבוס (קווי האוטובוס הבין-עירוניים), או בשביל האופניים לאורך הדנובה.
ב-15 ביולי 1846 נפתח במקום קו הרכבת ההונגרי הראשון. ב-1877 היו לקו תחנות רק בראקושפלוטה, דונהקסי וגד.
ישנם ארבעה קווי אוטובוס בין-עירוניים של וולאן (Volan) דרך העיר (300, 301, 345, 371) ושירות מקומי המופעל באופן פרטי (אוטובוס איקרוס 405).
מיקום > היישובים הקרובים ביותר

דונהקסי (Dunakeszi), סד (Sződ), סדליגט (Sződliget), ואץ
בגדה הנגדית של הדנובה סיגטמונושטור (Szigetmonostor), פוצ'מג'ר (Pócsmegyer)
היסטוריה > בזמן העתיק

אזור גד והיישוב היו מיושבים מאז ימי קדם. ממצאים ארכאולוגיים פרהיסטוריים רבים שרדו ונחפרו ביישוב. כבר בתקופה הנאוליתית וגם אחר כך אנשים התיישבו מהתקופה הכלקוליתית ובתקופת הברונזה. גם הסרמטים הקימו יישוב במקום. מספר מטבעות נמצאו מהשלטון האימפריה הרומית, כמו גם מגדל שמירה רומי על גדות הדנובה, ליד תעלת צ'רס (Csörsz) בדונהקסי ועמוק בשטח האויב רחוק מהלימס, המגדל הוזמן על ידי הקיסר ולנטיניאנוס הראשון.
היסטוריה > בימי הביניים

באזור פלשהגד (Felsőgöd) של היום נמצאת טירת העפר מתקופת האווארים, שממנה ניתן היה להגן על הדרך ועל הדנובה. שם נבנו הכנסייה המבוססת על מעגל והכפר בשם גוּד (Gud), או גדה (Göde). לאחר הפלישה המונגולית לאירופה שהייתה הרסנית, הגיע גד ממשפחת סברט מהחמולה גיולה-ז'ומבור, שהיה הפלטין של מחוז פייר. באותה תקופה, ב-1255, הוזכר היישוב לראשונה בתעודה.
היסטוריה > בין מלחמות העולם

אלשוגד (Alsógöd) הלכה בפיתוח בעקבות פלשהגד (Felsőgöd). היישוב הפך לכפר קטן ב-1921 ובאחד מבנייני בית החרושת ללבנים לשעבר נפתח בית ספר. בינתיים, הכנסייה הקתולית נבנתה בפלשהגד, ונוצרה גילדת תעשיינים. הוקמה עמותת מכבי אש התנדבותית והמבנה של הקהילה נבנה מחדש. באלשוגד נבנו סניף דואר, בית ספר קבוע, בית תפילה קלוויניסטי וכנסייה לותרנית. כמו כן הותקנו משמרות ז'נדרמריה עקב הגידול באוכלוסייה. בית הספר היסודי הממלכתי בפלשגד נבנה מחדש על פי תוכניותיו של קארוי מיקלה. נפתח קולנוע ארפאד, אשר הולאם ב-1948 ולאחר מכן נסגר עקב פעולתו הלא כלכלית. הכנסייה הקלוויניסטית ובית הכנסת נבנו באותה תקופה בפלשגד. בית הכנסת מרמז על מספר יהודים די משמעותי במקום שהצדיק הקמת מוסד כזה עם הנלווה אליו בדרך כלל (כגון מקווה).
אתרים בעלי חשיבות > מבנים

אחוזת Nemeskeri-Kiss
אורווה ופונדק קינצ'ם
וילה פיץ' (בית העירייה של היום)
וילה טוסט-ויגנר (בית ספר)
טירת שפר (בית יתומים)
בית וולך (Walch) (כיום בית ספר יסודי), המשרד של מפעל הלבנים לשעבר, אז וילה
אירמה-לק
וילה לטאבאר
וילת דליבאב
וילה הוּזֶלָה, (בגן הוזלה), בבעלות ELTE
מסעדת פסיון, שנבנתה ב-1876 כמקום מגורים לעיתונאים המגיעים לכאן בגלל קינצ'ם
הווילה של לאסלו נמט, הסופר ומשפחתו נפשו וגרו כאן, שם כתב את היצירות ששמן "משחק אנושי", "קבלת פנים של יום רביעי" וה"עד".
טירת ספארי
המלון שזכה שלוש פעמים בפרסי World Travel Awards, הוא מלון Pólus Palace Thermal Golf Club.
אתרים בעלי חשיבות > אטרקציות נוספות

מרחצאות תרמיים
גלריית תמונות

גדת הדנובה בגד
גדת הדנובה בגד
גדת הדנובה בגד
גדת הדנובה בגד
שביל אופניים לאורך גדת הדנובה בגד
ילידי המקום

אנדראש בק (בהונגרית: Beck András; גד, 13 בינואר 1911 – קלמארט - Clamart, איל-דה-פראנס, 13 בדצמבר 1985) פסל, מדליסט, מרצה במכללה יהודי-הונגרי. בנו של פילפ אדן בק.
הערות שוליים

↑  Várak, kastélyok, templomok folyóirat 2008. június.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535416505171  GND: 7612604-3  ISNI: 0000 0004 6027 4628  LCCN: n94027522  VIAF: 151424473   WorldCat (עם VIAF): 151424473 
פלשהגד (גד העליונה) - גבעת הטירה, צילום אוויר
אלשוגד (גד התחתונה), חוף רחצה בין שתי מלחמות העולם
הבשורה על-פי מרקוס

| --- | --- |

 
 מידע כללי
 מאת:  מרקוס המבשר, מחבר לא ידוע 
 שפת המקור:  יוונית 
 סוגה:  בשורות 
 
הבשורה הקדושה על-פי מרקוס (ביוונית: Κατά Μάρκον) היא אחת מארבע הבשורות בברית החדשה, המיוחסת למרקוס המבשר. בשורה זו מונה 16 פרקים, והיא הקצרה ביותר מבין ארבע הבשורות.
תוכנה של הבשורה

הבשורה מגוללת את סיפור חייו של ישו מטבילתו על ידי יוחנן המטביל ועד לעלייתו השמיימה. הבשורה מתמקדת במיוחד בשבוע האחרון לחייו - ששת הפרקים האחרונים כולם מוקדשים לכך, מכניסתו של ישו לירושלים. ישו מוצג כמרפא, כמגרש שדים, כעושה פלאים, כמשיח, כבנו של אדם, וכמה פעמים כבן האלוהים.
תוכן הבשורה לנושאיו הוא כדלקמן:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |  מעשי יוחנן המטביל (א',  1–8)  טבילת ישו (א',  9–11)  עמידה בניסיונות (א',  12–13)  מעשי ישו בארץ הגליל (א',  14–45)  ישו מרפא ומושיע חוטאים (ב',  1–17)  התייחסות ישו למסורת הסופרים והזקנים (ב',  18–22)  השבת (ב',  23–ג',  12)  התלמידים מקבלים שלטן (ג',  13–19)  הפרושים מחד גיסא וישו מאידך גיסא (ג',  20–35)  מעשי ישו בארץ הגליל (ד',  1–34)  רופא ישראל (ד',  35–ו',  6)  ישו שולח את שנים-עשר תלמידיו (ו',  7–13)  עריפת ראשו של יוחנן המטביל (ו',  14–29)  התבודדות ישו (ו',  30–52)  ריפוי חולים בגניסר (ו',  53–56)  טענות החנפים (ז',  1–23)  ישו בגלילות צור וצידון (ז',  24–ח',  26)  חבלי המשיח (ח',  27–ט',  32)  גדולתו וענוותו של ישו (ט',  33–48)  משל מלח הארץ ואור העולם (ט',  49–50)  מעשי ישו בעבר הירדן (י',  1–16) |  נכלי העושר (י',  17–31)  ישו בעבר הירדן ובארץ יהודה (י',  32–52)  ישו בא בכבוד מלכים ירושלימה (י"א,  1–11)  קללת התאנה אשר לא עשתה פרי (י"א,  12–14)  טיהור בית המקדש (י"א,  15–19)  ישו הנביא (י"א,  20–י"ב,  37)  הסופרים והפרושים (י"ב,  38–40)  תרומת האלמנה הענייה (י"ב,  41–44)  חזון ישו המשיח (י"ג,  1–32)  משלי ישו על אחרית הימים (י"ג,  33–37)  מזימות להמית את ישו (י"ד,  1–2)  האשה ופך השמן בבית-היני (י"ד,  3–9)  יהודה איש-קריות חורש מזימות (י"ד,  10–11)  הברית החדשה (י"ד,  12–72)  ישו נמסר לפונטיוס פילטוס (ט"ו,  1–15)  צליבת ישו (ט"ו,  16–41)  יוסף הרמתי (ט"ו,  42–47)  הקבר הריק (ט"ז,  1–8)  התגלות ישו לאחר תקומתו (ט"ז,  9–18)  עליית ישו השמיימה (ט"ז,  19–20) |
כותב הבשורה

הבשורה עצמה היא אנונימית, אך עוד בתחילת המאה ה-2 ייחסו אותה המלומדים למרקוס האוונגליסט (נפטר בשנת 68 לספירה), אחד מתלמידיו של שמעון בר-יונה שכנראה תיעד את שיחיו של השליח.
לפי המסורת, הבשורה על־פי מרקוס היא הבשורה השנייה שנכתבה, לאחר הבשורה על-פי מתי; לכן שני ספרים אלו מסודרים בסדר זה בברית החדשה. החוקרים המודרניים מתארכים את הבשורה על פי מרקוס לשנות השישים או השבעים של המאה ה-1, מה שעושה אותה לראשונה מבין הבשורות. בנוסף, תאוריית שני המקורות מניחה שבשורה זו היא מקור חלקי לשאר הבשורות הסינופטיות.
הבשורה הסודית על־פי מרקוס

בשנת 1958 הודיע החוקר וההיסטוריון מורטון סמית (אנ') מאוניברסיטת קולומביה כי מצא במנזר מר סבא את מכתב מר סבא ובו בשורה סודית על־פי מרקוס, והיא גרסה של הבשורה המיועדת למלומדים, בעוד הבשורה הרגילה מיועדת להמוני העם. לדבריו, המסמך הועתק על דפים ריקים במהדורה מהמאה ה-17 של ספרו של איגנציוס פטריארך אנטיוכיה (תלמידו מהמאה ה-1 של יוחנן בן זבדי). המסמך צולם מספר פעמים, ואף כי לא נחקר כראוי הקהילה המדעית רואה בו זיוף.
פפירוס 45, כתב-יד מהמאה הרביעית, הכולל טקסט מפרקים ח' ו-ט' של הבשורה על פי מרקוס.
דלוויר באנדארי

דלוויר באנדארי (נולד ב-1 באוקטובר 1947) הוא משפטן הודי המכהן כשופט בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ). הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של הודו, נשיא בית המשפט העליון של בומביי (אנ') ושופט בבית המשפט העליון של דלהי (אנ').
ביוגרפיה

דאלווייר קיבל תארים במדעי הרוח ומשפטים מאוניברסיטת ג'ודפור (אנ') ועבד בבית המשפט העליון בראג'סטן בין השנים 1968 ל-1970. ביוני 1970, הוא הוזמן לסדנה בת שישה שבועות שאורגנה על ידי אוניברסיטת שיקגו על מחקר על המשפט ההודי, וקיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. ביוני 1973, במלגה בינלאומית, הוא ביקר בתאילנד, מלזיה, אינדונזיה, סינגפור וסרי לנקה.
קריירה

לאחר שובו להודו, הוא חזר לעסוק בעריכת דין בבית המשפט העליון של רג'סטאן מ-1973 עד 1976. הוא עבר לדלהי ב-1977 והיה עורך דין בבית המשפט העליון ומונה לשופט בבית המשפט העליון של דלהי במרץ 1991.
כשופט בבית המשפט העליון של דלהי, בנדארי גם עמד בראש הוועדה לשירותים משפטיים של בבית המשפט העליון של דלהי, המועצה המייעצת של מדינת דלהי וסניף דלהי של איגוד המשפט הבינלאומי במשך מספר שנים. הוא היה גם יושב ראש המועצה המייעצת של חוקי מדינת דלהי לשימור מט"ח ומניעת פעילויות הברחה, 1974 (COFEPOSA) וחוק הביטחון הלאומי (NSA).
ב-25 ביולי 2004 הוא מונה לשופט הראשי של בית המשפט העליון של בומביי (אנ'). פסקי הדין שלו הובילו להקצאה גדולה בהרבה של כספים לטובת הסובלים מתת תזונה בחמשת המחוזות הנחשלים ביותר של מהרשטרה. על פי פסק דין 100 שלו, מונו קצינים שיפוטיים לטפל בתיקים הנוגעים לסעיף 138 לחוק הכלים הסחירים, 1881. הוא היה גורם מרכזי בהקמת מרכזי גישור ופיוס בכל רחבי מדינות מהראשטרה וגואה. הוא גם ארגן ועידה בינלאומית לגישור ופיוס במומבאי. הוא גם עסק במחשוב, סיוע משפטי ותוכניות אוריינות משפטית. הוא היה גורם מרכזי בהקמת מרכז המידע לבעלי הדין בבית המשפט העליון של בומביי.
קצת יותר משנה לאחר מכן, ב-28 באוקטובר 2005, הוא מונה לשופט בבית המשפט העליון של הודו. הוא נתן מספר רב של פסקי דין בנושאי משפט השוואתי, ליטיגציה באינטרס ציבורי, משפט חוקתי, משפט פלילי, סדר דין אזרחי, משפט מנהלי, דיני בוררות, ביטוח ודיני בנקאות ומשפחה.
פסקיו השונים בעניין דגני המזון הובילו לשחרור כמות גדולה יותר של אספקת דגני מזון לאוכלוסייה שחיה מתחת לקו העוני. פסקיו שלו בעניין מקלט הלילה הובילו לכך שהממשלות הכינו מקלטי לילה להומלסים בכל רחבי הודו. פסקיו בעניין הזכות לחינוך חינם וחובה לילדים הובילו לזמינות של שירותים בסיסיים בבתי ספר יסודיים ותיכוניים בכל רחבי הודו.
בית הדין הבינלאומי לצדק

בנדארי הוצע על ידי ממשלת הודו בינואר 2012 לתפקיד שופט בבית הדין הבינלאומי. התפקיד התפנה לאחר התפטרותו של השופט עון שווכת אל-ח'סאונה מירדן עם מינויו לראש הממשלה. בבחירות שנערכו ב-27 באפריל 2012, קיבל בהנדארי 122 קולות בעצרת הכללית של האו"ם מול 58 ליריבו, פלורנטינו פליסיאנו (אנ'), שמונה על ידי ממשלת הפיליפינים.
הוא הושבע לאחד משופטי בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) ב-19 ביוני 2012.
דלוויר באנדארי (משמאל)
דלווין נדינגה

דלווין נדינגה (נולד ב-14 במרץ 1988) הוא כדורגלן עבר קונגולזי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

נדינגה התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות בקונגו. ביולי 2005 עבר לאירופה כאשר חתם בקבוצת אוסר ושיחק עבור קבוצת המילואים של המועדון, בשנת 2008 הצטרף לקבוצה הראשונה. בקיץ 2011 היה על סף חתימה באולימפיק ליון, אך המהלך לא יצא לפועל בסופו של דבר.
בסיום עונת 2011/2012 ירדה אוסר לליגת המשנה ונדינגה חתם במונקו על מנת לעזור לה במאבקי העלייה חזרה לליגה הראשונה. לאחר שעלה עם קבוצתו לליגת העל ואף שיחק שני משחקים בתחילת עונת 2013/2014, הוא הושאל ב-1 באוגוסט 2013 לאולימפיאקוס עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו ב-3 מיליון אירו. לאחר שזכה עם המועדון באליפות בסיום העונה, חתם במועדון תמורת 3.2 מיליון אירו. ב-16 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה בניצחון 2-3 נגד אתלטיקו מדריד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-10 ביולי 2015 הושאל ללוקומוטיב מוסקבה הרוסית. ב-11 במאי 2016 קיבל את השחרור ממונקו וחתם בלוקומוטיב על חוזה חדש.
בינואר 2020, חתם באנטליהספור עד לסיום העונה.
בפברואר 2021, הצטרף לפאנטוליקוס מליגת העל היוונית.
קריירה בינלאומית

ב-8 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קונגו נגד סודאן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. נדינגה השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2015.
תארים

ליגה 2: 2012/2013
אליפות יוון: 2013/2014, 2014/2015
הגביע היווני: 2014/2015
הבשורה עם מרגרט הקדושה ואנסאנוס הקדוש

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  סימונה מרטיני וליפו ממי
 תאריך יצירה:  1333 
 טכניקה וחומרים:  טמפרה ועלי זהב על עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  48 ס״מ (Ansanus, ימין)  184 ס״מ (הבשורה למרים)  305 ס״מ 
 גובה:  158 ס״מ (שמאל, ימין)  265 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אמנות גותית, גותיקה בינלאומית 
 מספר יצירה:  00284557 (גלריית אופיצי) 
 מיקום:  גלריה אופיצי, פירנצה, איטליה
 
"הבשורה עם מרגרט הקדושה ואנסאנוס הקדוש" הוא ציור מאת סימונה מרטיני וליפו ממי, המתאר את הבשורה למרים, אם ישו. העבודה נוצרה עבור מזבח צדדי של קתדרלת סיינה, והיא נמצאת היום באוסף גלריה אופיצי בפירנצה, איטליה .
היסטוריה

הציור נועד לעטר את מזבח אנסאנוס הקדוש בקתדרלת סיינה, הוא הוזמן כחלק מסדרה של ארבעה תיאורים של חיי מרים, ששובצו בארבעה מזבחות המוקדשות לקדושים פטרוני העיר. אלה כללו גם את הציור "לידת הבתולה" מאת אמברוג'ו לורנצטי. בנוסף כלל עיטור הכנסייה גם ציור לידה (1531), המפורק כיום ומיוחס לברטולומאו בולג'יני (אנ'), וכן ה"מאסטה" מאת דוצ'ו.
תאריך הציור מצוין בטקסט על גבי שבר מן המסגרת המקורית: "symon martini et lippvs memmi de senis me pinxervnt anno domini mcccxxxiii". חלק זה משובץ כיום במסגרת מן המאה ה-19. השערה היא שמרטיני צייר את הלוח המרכזי, בעוד שממי היה אחראי על ציור קדושים בצידי התיאור וארבעת הטונדו ובהם נביאים, המשובצים בחלק העליון
הציור נשאר בקתדרלה עד לשנת 1799, אז הועבר על ידי לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפירנצה, בתמורה לשני בדים של לוקה ג'ורדאנו. מסגרת העץ המקורית, שנוצרה על ידי פאולו די קמפורגיו (Paolo di Camporegio), עוטרה בעלי זהב על ידי ממי. היא שופצה בשנת 1420 והוחלפה, כאמור, במסגרת מודרנית במאה ה-19.
תיאור

היצירה בנויה בתוך מסגרת בעלת מאפיינים אדריכליים-גותיים, היוצרת מתכונת של טריפטיכון. הפנל המרכזי מתאר את הבשורה למרים. המלאך גבריאל מופיע בצידו השמאלי של התיאור. הוא אוחז בידו ענף עץ זית ומצביע על יונה, המסמלת את רוח הקודש. מפיו של המלאך יוצאת הבשורה בצורה של טקסט בלטינית: ave" gratia plena dominvs tecvm" ("שמחי, ברוכת החסד. יהוה עמך"). מרים מתוארת יושבת על גבי כס מפואר, לובשת גלימה כחולה ועליה דגם עיטורי. היא מחזיקה בידה ספר פתוח. בינה לבין המלאך ניצב כד ובו חבצלות לבנות. מרים מתוארת כשהיא נבהלת מן הבשורה. הדבר מתבטא בתנוחת הגוף המעוקלת.
שני הלוחות הצדיים מתארים את אנסאנוס הקדוש (משמאל), ודמות נשית, המזוהה עם מקסימה הקדוש (St. Maxima)‏  או מרגרט הקדושה (St. Margaret), מימין. מעל תיאורים אלו ארבעה טונדו ועליהם דמויות של נביאים: ירמיהו, יחזקאל, ישעיהו ודניאל.
הערות שוליים

↑  Cricco, Giorgio; Francesco Paolo Di Teodoro (2004). Itinerario nell'arte. Bologna: Zanichelli. ISBN 978-88-08-10877-7.
↑  Page at Florence museums website
הבשורה על-פי לוקאס

| --- | --- |

 
 מידע כללי
 מאת:  לוקאס המבשר 
 סוגה:  בשורות 
 
פפירוס 4, כתב-יד המכיל את פרקים א' עד ו' בבשורה על פי לוקאס, מתוארך בין סוף המאה השנייה לתחילת השלישית.
הבשורה על פי לוקאס (ביוונית: Κατά Λουκάν) היא אחת מארבע הבשורות בברית החדשה. בשורה זו מופיעה שלישית בבשורות, והיא הארוכה מביניהן. כמו שאר הברית החדשה, הבשורה נכתבה ביוונית, והיא מיועדת לשאינם־יהודים (בדומה לבשורה על-פי מרקוס, ושלא כמו הבשורה על-פי מתי), ומובטח בה שהנצרות היא דת בינלאומית ולא כת יהודית.
תוכן הבשורה

הבשורה על פי לוקאס מספרת את סיפור לידתו של ישו, מעשי ניסים שיוחסו לו, המשלים שסיפר, הפסיון של ישו (מסע הייסורים והצליבה) ומסתיימת בסיפור תחייתו ועלייתו השמימה בפרק כ"ד שהוא האחרון בבשורה. סיפור הולדת ישו מופיע רק בבשורה על פי לוקאס ובבשורה על-פי מתי, אולם בגרסאות שונות. כמו כן רק בשתי בשורות אלו מופיע אילן היוחסין של ישו, המתייחס לדוד המלך, אולם אין שני האילנות זהים זה לזה.
לוקאס הוא היחיד מבין הבשורות עם הקדמה רשמית שבה מסביר העורך את המתודולוגיה והמטרה שלו. הוא מוסר שרבים לפניו כבר סידרו את המאורעות בדיוק כפי שנמסרו בתחילה מפי עדי ראייה, ומוסיף שאחר שחקר את הדברים משורשם החליט גם הוא לסדר את הדברים בשביל תאופילוס, כדי שיידע את אמיתות הדברים שהוא לימד (לוקאס, א',  1–4).
בטקסט מופיעים גם כמה משלים נוצריים ידועים, דוגמת האיש העשיר ואלעזר, והביטוי קורה טה איפסום.
עריכה

כמו מעשי השליחים, גם הבשורה על פי לוקאס מוקדשת ל"תאופילוס" (אנ'). ייתכן ומדובר בכהן הגדול תאופילוס בן חנן ממשפחת הכהנים הגדולים מבית חנן.
קיימת הסכמה בין החוקרים שהעורך של לוקאס הוא שכתב את מעשי השליחים.
העורך התכוון לתת תיאור היסטורי
ולהסביר את המשמעות התאולוגית של ההיסטוריה.
מטרת העורך הייתה לצייר את הנצרות כקדושה, ראויה להערכה, שומרת חוק ובינלאומית.
ישנם חוקרים המחזיקים בתפיסה המסורתית שלוקאס מבוסס על הבשורה על-פי מתי, אולם רוב החוקרים מקבלים את "תאוריית שני המקורות", הטוענת שהעורך, שייתכן שהיה נוצרי נוכרי, התבסס חלקית על הבשורה על-פי מרקוס ועל מסמך נוסף שאבד (המכונה "מסמך ה-Q"), ומתארכים אותו בין שנת 80 לשנת 90 לספירה. מעט חוקרים מתארכים אותו לזמן מוקדם יותר. מרקיון השתמש בבשורה זו (בשנת 144 בערך), אולם הוא כינה אותה "הבשורה של האדון".
הערות שוליים

↑  הבשורה על-פי לוקאס, פרק א', פסוק 3; מעשי השליחים, פרק א', פסוק 1.
↑  Udo Schnelle, The History and Theology of the New Testament Writings, p. 259.
↑  N. B. Stonehouse, The Witness of Luke to Christ (1951), pp. 24-45; H. J. Cadbury, The Beginnings of Christianity II, 1922, pp. 489-510; R. Bauckham, Jesus and the Eyewitnesses (Eerdmans, 2006).
↑  Donald Guthrie, New Testament Introduction (Leicester, England: Apollos, 1990), p. 107.
↑  Harris, Stephen L., Understanding the Bible. Palo Alto: Mayfield. 1985.
↑  1911 Encyclopedia Britannica: Marcion: "The distinctive teaching of Marcion originated in a comparison of the Old Testament with the gospel of Christ and the theology of the apostle Paul. ... This he did by setting aside the spurious gospels, purging the real gospel (the Gospel of Luke) from supposed judaizing interpolations, and restoring the true text ...
| ספרי הברית החדשה |
| --- | --- | --- |
| הבשורות | הבשורה על-פי מתי • הבשורה על-פי מרקוס • הבשורה על-פי לוקאס • הבשורה על-פי יוחנן |  |
| מעשי השליחים | מעשי השליחים |  |
| איגרות פאולוס | אל הרומאים • הראשונה אל הקורינתים • השנייה אל הקורינתים • אל הגלטים • אל האפסים • אל הפיליפים • אל הקולוסים • הראשונה אל התסלוניקים • השנייה אל התסלוניקים • הראשונה אל טימותיוס • השנייה אל טימותיוס • אל טיטוס • אל פילימון • אל העברים |  |
| האיגרות הכלליות (קתוליות) | איגרת יעקב • איגרת פטרוס הראשונה • איגרת פטרוס השנייה • איגרת יוחנן הראשונה • איגרת יוחנן השנייה • איגרת יוחנן השלישית • איגרת יהודה |  |
| חזון יוחנן (ההתגלות) | חזון יוחנן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810604614505606  BIBSYS: 1468319164697  BNE: XX3589664  BnF: cb120082436 (data)  GND: 4036616-9  LCCN: no2013095674  NKC: unn2006374698  NSK: 000395591  SUDOC: 02819859X   WorldCat (עם LCCN): no2013-095674
דיאטת כביש

דוגמה לביצוע דיאטת כביש בפנסילבניה: בשדרה זו היו שני נתיבים לכל כיוון, והוחלט להפוך את הדרך לכביש בעל נתיב אחד ונתיב פנייה אמצעי, וכמו כן להוסיף נתיבי אופניים בכל צד של הרחוב
דיאטת כביש (באנגלית: Road Diet או Lane Reduction) היא טכניקה בהנדסת תחבורה במסגרתה מספר נתיבי הנסיעה או רוחבם מצטמצם לטובת חלוקה מחדש של רוחב הדרך.
שיטות

הדרך הנפוצה ביותר היא להוריד את מספר נתיבי הנסיעה בכביש, לדוגמה על ידי הפיכת כביש בעל שני נתיבים לכיוון לכביש בעל נתיב אחד.
שיטות > סיבות לדיאטת כביש

סלילת או הרחבת מדרכות.
הוספת או הרחבת רצועות צמחייה.
הוספת שביל אופניים בצד אחד או בשני צידי הדרך.
הרחבת נתיבי הנסיעה הקיימים (במידה וקודם לכן הנתיבים היו צרים מדי).
הוספת נתיב פנייה.
שיטות > ביצוע

במקומות בהם דיאטת כביש מבוצעת כראוי, לא קיימת השפעה על מצב התנועה, זאת מאחר שקודם לכן הקיבולת של הכביש הייתה מעל לנדרש ממנו. במקרים אחרים, היעד הוא הורדת נפח התנועה. בנוסף, כדי למנוע מהתנועה לזלוג לרחובות הצדדיים, נדרשות הרשויות לבצע פעולות למיתון התנועה בהם, דוגמת בניית כיכרות והוספת פסי האטה.
שיטות > דיאטת נתיב

בדיאטת נתיב, רוחב הנתיב מוצר כדי להוריד את מהירות הנסיעה של המכוניות וכדי לפנות מקום לדרכי התניידות אחרות. לרוב, נתיבי הנסיעה מתוכננים ברוחב של לא פחות מ-3 מטרים. רוחב הכביש שנחסך מועבר למשתמשים אחרים דוגמת הולכי רגל, צמחייה וכדומה.
פולמוס > בעד

חוקרים, לצד מחלקת התחבורה האמריקאית מצאו שדיאטת כביש עשויה להביא להורדת שיעור התאונות במקטע הכביש ב-19%–43%, כששיעור הירידה גדול יותר באזורים אורבניים קטנים לעומת מרכזים מטרופוליניים.
פולמוס > נגד

לא כל הרחובות העורקיים מתאימים לביצוע דיאטת כביש. העלייה בגודש התנועה יכולה לגבור על היתרונות הגלומים בדיאטת כביש במידה ונפח התנועה העוברת עולה על הקיבולת של כביש בעל 3 נתיבים. קיבולת זו עומדת על כ-20 אלף כלי רכב מדי יום.
התנגדויות אחרות בקשר לדיאטת כבישים נובעות מחשש לביטחון הציבור ופגיעה אפשרית במהירות המשטרה, אמבולנסים וכיבוי אש במקרי חירום. אחת הדוגמאות לדיאטת כביש שהואשמה לאחר מכן בכך שפגעה ביעילות המשטרה הייתה זו שבוצעה בעיירה פרדייז שבקליפורניה. ב-2018 התרחשה בעיירה שריפת מחנה שגרמה למותם של 88 בני אדם והביאה לפגיעה חמורה בעיירה עצמה. מתוך ארבעה נתיבי פינוי אפשריים מפרדייז, שלושה מהם היו כבישים הרריים צרים בעלי נתיב לכיוון, ואילו הרביעי היה העורק היחיד שהיה יכול להתמודד עם כמויות גבוהות של תנועה. חקירה של תקרית דומה שהתרחשה ב-2008 הביאה למסקנה שיש לבצע שינויים בציר, "כנתיב פינוי חירום, על ידי כריתת עצים וסבך ויצירת מחסומי אש בשני צידי הכביש". עם זאת, ב-2012 קיבלה ממשלת המחוז החלטה להצר את הכביש לנתיב אחד, להחליף את נתיבי הנסיעה בנתיבי אופניים וליישם צעדים נוספים למיתון התנועה בכביש. מבקרי המהלך האשימו מאוחר יותר את מקבלי ההחלטות בכך שהוא גרם ללכידת נהגים בשריפה.
ראו גם

רכיבתיות
תחבורה בת קיימא