stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינרציה (סרט)
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אילנית בן יעקב | מירה סגל |  |
| גליה ישי | סלין | אמא של מירה |
| מוחמד בכרי | מקס |  |
| עמי ויינברג | גידי | שכן |
| פלורנס בלוך | חוקרת במשטרה |  |
| ג'יטה מונטה | מוכרת בויצו |  |
| אבי טנג'י | בעל פאב |  |
| איהאב | לוטוף נוייסר | ידיד של בני |
| דודו ניב | בני סגל | בעלה של מירה |
| בני שיף | חסר בית |  |
אלסקה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  יוסי זומר
 הופק בידי:  יצחק צפל ישורון
 תסריט:  יצחק צפל ישורון
 עריכה:  עומר נהרי
 שחקנים ראשיים:  אלי גורנשטיין  שפרה מילשטיין
 מוזיקה:  גיא וינגרטן
 צילום:  יואב קוש
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  15 בפברואר 2018
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
אלסקה הוא סרט קולנוע ישראלי שהופק ב-2016 ועלה לאקרנים ב-2018 בכתיבתו, הפקתו ובימויו של יצחק צפל ישורון, עם אלי גורנשטיין ושפרה מילשטיין בתפקידים הראשיים.
הסרט הופק במסגרת המחלקה ליצירת סרטי עלילה בבית הספר לאמנויות הקול והמסך במכללה האקדמית ספיר.
העלילה היא על זוג קשיש כשהגבר סובל מדמנציה וחולם על טיול משותף לאלסקה והמשפחה הקרובה נאלצת להתמודד עם המצב המורכב הזה.
תקציר העלילה

לולק (אלי גורנשטיין) בוהה בטלוויזיה בסרט על אלסקה ומתקשה להפעיל את השלט. הוא נשוי למרתה (שפרה מילשטיין) המבוגרת ממנו במספר שנים ומתכנן אתה נסיעה לאלסקה. בעבר היה לו רומן עם השכנה בדירה הצמודה, פאני (רבקה גור).
לולק סובל מדמנציה ובניתוק מהמציאות אם כי לפעמים הוא חוזר לעצמו. בדרך לקופת חולים מרתה נופלת ונפצעת והוא מטפל בה. לפעמים הוא מבטא את רצונו בפניה כי טוב יהיה אם יגמרו את חייהם ביחד.
לזוג יש בן, רמי (שמואל אדלמן) הנשוי לאביבה (רחל/רוחל'ה הפלר) ולהם בת צעירה ונאה בשם נטלי (שמרית אילדיס). נטלי קשורה מאוד ללולק ואילו רמי הוא קצר רוח, לא מתעניין בהם ורוצה לשלוח אותם לבית אבות.
פאני מתעלפת בחדר המדרגות. מרתה ונטלי גוררות אותה לדירתה אבל היא נפטרת. מרתה לוקחת מהמקרר עוף חתוך ובו תכשיטים השייכים לשתיהן. לולק מקבל את מות פאני קשה וכאשר הוא מוצא את התכשיטים הוא טוען כי מרתה היא למעשה המשרתת שלהם והיא גנבה את התכשיטים. הוא מחביא את התכשיטים בשירותים והנכדים של פאני, יונתן (נמרוד ברגמן) ודוד (עומר בן סימון) לא מצליחים למצוא אותם.
נטלי מצליחה לשכנע את לולק להתחתן עם ה"המשרתת" והוא מסכים ונרגע. לאחר טקס הנישואים במטבח הוא חוזר לחדרו, נוטל כדורי שינה ואומר למרתה שלא תזעיק רופא כי הוא רוצה "ללכת לבד".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלי גורנשטיין | לולק |  |
| שפרה מילשטיין | מרתה |  |
| רבקה גור | פאני | שכנה |
| שמואל אדלמן | רמי | בנם של לולק ומרתה |
| רחל הפלר | אביבה | כלתם של לולק ומרתה |
| שמרית אילדיס | נטלי | נכדתם של לולק ומרתה |
| נמרוד ברגמן | יונתן | נכד של פאני |
| עומר בן סימון | דוד | נכד של פאני |
| דורי אנג'ל | רופא |  |
חיים (להקה)

| --- | --- |

להקת (האחיות) חיים בהופעה, אפריל 2018
 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 עיסוק:  להקה
 סוגה:  רוק • פופ רוק • רוק קל • R&B עכשווי
 חברת תקליטים:  רוק ניישן • פולידור • קולומביה
 haimtheband.com
 פרופיל ב-IMDb
 
חיים (מבוטא "הַיים"; באנגלית: HAIM) היא להקת פופ רוק משפחתית אמריקאית ממוצא יהודי. הלהקה מורכבת משלוש אחיות: אסתי חיים (Este Haim; בס, גיטרה וקולות), דניאל חיים (Danielle Haim; גיטרה וקולות), ואלנה חיים (Alana Haim; גיטרה, קלידים וקולות). בנוסף לכלי הנגינה הללו, כל חברה בלהקה יודעת לנגן בכמה כלים נוספים. סגנון הפופ שבאלבומי האולפן שלה שונה מסגנון מוזיקת הרוק שבהופעות החיות שלה.
האחיות גדלו במשפחה מוזיקלית והחלו לנגן בכלי נגינה מגיל צעיר בלהקת קאברים בשם Rockinhaim בהובלת הוריהם, מוטי ודונה. האחיות החלו להופיע עם ההרכב בנות ואלי (באנגלית: Valli Girls) בשנת 2005 והוציאו כמה שירים על כפסקול וכאלבום אוסף בשם זה. הן הקימו את חיים בתחילת שנת 2007, אבל לא התייחסו ללהקה כקריירה מקצועית בשנים הראשונות. עם הזמן, דניאל נודעה כגיטריסטית מוצלחת – בתחילה בסיבובי הופעות עם ג'ני לואיס ומאוחר יותר עם ג'וליאן קזבלנקס – וב-2012, חיים הפכה ללהקה רשמית.
המיני-אלבום של הלהקה, Forever (שהופץ להורדה לזמן מוגבל), בשילוב עם ביקורות חיוביות בפסטיבל South by Southwest, הובילו לעסקה עם חברת התקליטים פולידור רקורדס וחוזה הקלטות עם חברת רוק ניישן של ג'יי זי באמצע 2012. הלהקה התחילה להקליט חומר לאלבום הבכורה שלה, Days Are Gone, בסשנים בין הופעות, כולל הופעות בפסטיבל גלסטונברי. האלבום התברג ברשימות עשרת הגדולים במספר מדינות, כולל מקום ראשון בבריטניה. הלהקה זכתה במספר פרסי "הטובים ביותר" עד סוף 2013. היא הייתה מועמדת לפרס האמן החדש הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-57 והוציאה את אלבומה השני, Something to Tell You, ביולי 2017.
אלבומה השלישי, Women in Music Pt. III, יצא לאור ב-26 ביוני 2020. הביקורות שהופנו כלפיו היו חיוביות והוא הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה.
קריירה > קריירה מוקדמת

שלוש האחיות, אסתי אריאל חיים (Este Arielle Haim; נולדה ב-14 במרץ 1986), דניאל שרי חיים (Danielle Sari Haim; נולדה ב-16 בפברואר 1989), אלנה מיכל חיים (Alana Mychal Haim; נולדה ב-15 בדצמבר 1991) נולדו וגדלו באזור עמק סן פרננדו, קליפורניה, להורים יהודים. אביהן הישראלי, מרדכי "מוטי" חיים, ואמן האמריקאית דונה היו שניהם מוזיקאים; אף על פי שהוא היה כדורגלן מקצועי בקבוצת מכבי יפו הישראלית הוא ניגן גם בתופים, בזמן שדונה זכתה בתחרות "The Gong Show" בשנת 1970 כששרה שיר של בוני רייט. בעוד דניאל למדה לנגן בגיטרה בגיל צעיר, מוטי החליט שלאסתי יהיה מתאים יותר לנגן בבס והוא קנה לה גיטרת פנדר יד שנייה ב-$50. ההורים עודדו את האחיות להקשיב לאלבומי הרוק הקלאסיים שלהם משנות ה-70 וכן לאלבומי אמריקנה ובמהלך הילדות שלהן, הקימו להקה בשם Rockinhaim כדי לנגן גרסאות כיסוי בירידי צדקה מקומיים, עם מוטי בתופים ודונה בגיטרה. הלהקה ניגנה מוזיקה טיפוסית של חתונות, כולל השירים "Get Back" של הביטלס, "You May Be Right" של בילי ג'ואל, ו-"Brown Eyed Girl" מאת ואן מוריסון, אבל הופיעה בחינם עבור הקהילה, בכנסיות, בתי ספר ובתי חולים.
דניאל ואסתי היו חברות בהרכב הפופ רוק בנות העמק (Valli Girls), והופיעו ב-2015 בפסקול של הסרט "אחוות הג'ינס". השיר שלהו "אומת העמק" (Valli Nation) מאת "SoCal teen prodigies" הופיע ב-2005 בפסקול טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון, לצד מוזיקאים מוכרים כמו אבריל לאבין, אלישה קיז, סימפל פלאן וגוד שארלוט.
כשהן גדלו, האחיות התעניינו יותר בשילוב פופ ו-R&B עכשווי לתוך המוזיקה שלהם וב-2007 הן החליטו להקים להקה משלהן. בהופעתן הראשונה, השלישייה ניגנה במעדנייה יהודית בהוליווד, וקיבלו תשלום מראש בקניידלעך. הקהל בהופעות הראשונות היה קטן; דניאל סיפרה: "היינו באולמות עם 50 מקומות ואף אחד לא הגיע".
במשך חמש השנים הבאות, הלהקה ניגנה באולמות מקומיים אבל לא שקלה קריירה מקצועית מוזיקלית, שכן כל שלוש האחיות היו עסוקות בפרויקטים אחרים. אסתי למדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וסיימה את לימודיה ב-2010 עם תואר באתנומוזיקולוגיה (שהושלם בתוך שנתיים במקום חמש שנים), והתמחתה במוזיקה בולגרית ובמוזיקה ברזילאית.
קריירה > הופעות-אורח של דניאל חיים

לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, דניאל התגלתה על ידי המוזיקאית ג'ני לואיס בג'אם סשן בלורל קניון, אשר הוביל להצטרפות דניאל ללהקת סיבוב ההופעות של לואיס. סולן להקת הסטרוקס ג'וליאן קזבלנקס בא לראות את אחת ההופעות של לואיס בסיבוב ההופעות, והוא בתורו ביקש מדניאל לנגן בגיטרה ובכלי הקשה בסיבוב הופעות הסולו שלו. דניאל ביצעה חזרות עם קזבלנקס והלהקה כל יום במשך חודשיים, מאוחר יותר היא תיארה זאת כ"חוויה מאירת עיניים". לאחר שעבדה עם קזבלנקס מסוף שנת 2009 ועד אמצע שנת 2010, היא נבחנה לסיבוב הופעות כחלק מ-Scarlet Fever, להקת הנשים של סי-לו גרין.
בעוד דניאל נהנתה בסיבובי ההופעות, היא החליטה שהיא מעדיפה לבצע את המוזיקה שלה לצד אחיותיה, ודחתה את עסקת סיבוב ההופעות המשתלמת של גרין. קזבלנקס ייעץ לדניאל לכתוב חומר חזק יותר ולהתמקד בהקלטות, כי הדבר ישפר את הנוכחות שלהם ברשת האינטרנט.
קריירה > 2012-13: Forever והצלחה מסחרית

אחרי שניגנו כלהקת חימום בהופעות עם אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס,‏ The Henry Clay People ועם Kesha, חיים הוציאו בפברואר 2012 את המיני-תקליט Forever, אשר כלל שלושה שירים, להורדה בחינם לזמן מוגבל באתר האינטרנט שלהן. דאש האטון הצטרף באופן רשמי ללהקה בתור מתופף במסיבת ההשקה שהתקיימה בתיאטרון הבוטלג בלוס אנג'לס. הוא בנו של דני האטון מלהקת Three Dog Night והכיר את אסתי חברתית אחרי שהיא צפתה בהופעה של הלהקה הישנה שלו, Wires on Fire. המיני-תקליט משך את תשומת הלב של תעשיית המוזיקה בעקבות סדרה מוצלחת של הופעות בפסטיבל South by Southwest במרץ. דניאל סיפרה שהמופע הראשון היה "אולי אסון", אבל שאר המופעים משכו יותר תשומת לב. ביוני לאחר מכן, חתמה הלהקה על עסקה עם חברת התקליטים Polydor בבריטניה.
בחודש יולי, חברת התקליטים העצמאית National Anthem, פרסמה מחדש את המיני-תקליט Forever על תקליט ויניל של עשרה אינץ', שהכיל קטע נוסף על שלושת השירים המקוריים – רמיקס של "Forever" מאת דן ליסביק. לאחר שהופיעו כלהקת חימום בסיבוב ההופעות של Mumford & Sons בסיבוב ההופעות שלהם בארצות הברית באוגוסט, חיים יצאו לסיבוב הופעות בבריטניה בפעם הראשונה בנובמבר 2012 ואז חיממו את Florence and the Machine בסיבוב ההופעות שלהם בבריטניה ואירלנד בדצמבר.
מגזין המוזיקה הבריטי ניו מיוזיקל אקספרס דירג את שיר הנושא של Forever כשיר הרביעי הטוב ביותר לשנת 2012. ב-4 בינואר 2013 ה-BBC הודיעה כי חיים הגיעה לראש סקר תעשיית המוזיקה השנתי שלהם, "הצליל של 2013", למציאת מופעי המוזיקה החדשים והמבטיחים לשנה הקרובה. הלהקה גם חתמה על חוזה ניהול עם התאגיד Roc Nation, וחזרה להופיע בSouth by Southwest במרץ 2013. בתחילת 2013, השתתפו באלבום האולפן השלישי Indicud, של אמן ההקלטה האמריקאי קיד קודי בשיר "Red Eye". דניאל חיים הופיעה ברצועה הראשונה, "You're No Good", באלבום השני של מייג'ור לייזר, Free the Universe, לצד סאנטיגולד, ויבז קרטל ויסמין.
קריירה > 2013-14: Days Are Gone

הלהקה הקליטה במשך שנה את האלבום הראשון שלה, Days Are Gone, בסשנים בין הופעות חיות. הלהקה התנסתה במכונות תופים ובתוכנת המוזיקה GarageBand, שהוסיפה השפעות היפ הופ ו-R&B לסאונד הקיים שלה. פולידור המליצה על המפיקים אריאל ראצ'שייד וג'יימס פורד לעזרה עם האלבום והציעה להרחיב את השימוש בסינתיסייזרים, מה שקירב את סגנון האלבום לפופ. חלק מהקלטות התופים נעשו בטכניקת Gated Reverb, שהתפרסמה על ידי פיל קולינס. ביוני 2013, הלהקה הופיעה בפסטיבל גלסטונברי ובנוסף הופיעה עם פריימל סקרים כשהוסיפו קולות רקע לשירים "It's Alright, It's OK"‏, "Rocks" ו-"Come Together". הלהקה חזרה להופיע בגלסטונברי ב-2014.
הסינגל "The Wire" פורסם ב-29 ביולי והאלבום אחריו ב-30 בספטמבר. האלבום הגיע למקום ראשון בבריטניה ומאז נמכר שם ב-200,000 עותקים. כדי לקדם את האלבום, הלהקה ביצעה את "The Wire" בתוכנית "The Andrew Marr Show" ב-BBC. אסתי הקדישה את השיר לראש ממשלת הממלכה המאוחדת, דייוויד קמרון, שהתארח גם הוא בתוכנית. המהלך ספג ביקורת על שיקול דעת לקוי מג'וני מאר, שהצהיר כי "זה ממש פשוט: הן גרמו לעצמן להיראות כמו אידיוטיות. זה מגוחך. אף אחד לא הצמיד אקדח לראש שלהן. השמרנים ניסו לעשות את אותו הדבר עם הסמית'ס, כדי לשייך אותנו אליהם, כדי להיראות מגניבים". חיים לא הגיבה.
בהמשך שנת 2013, הופיעה הלהקה ברחבי אירופה, וגייסה את קלידן ההופעות טומי קינג. כמו כן, הופיעה כאורחת המוזיקלית ב-"סאטרדיי נייט לייב" ב-23 בנובמבר בהנחיית ג'וש האצ'רסון. היא ביצעה את "The Wire" ואת "Don't Save Me" ואסתי החשיבה את ההופעה הזו כמשמעותית במיוחד מאחר שהמורה לדרמה בתיכון אמר לה פעם שהיא אף פעם לא תופיע ב-"סאטרדיי נייט לייב". לאחר מכן החלה בסיבוב ההופעות המרכזי באפריל 2014 שנמשך לחודש מאי.
ב-2014, האחיות הקליטו קולות רקע עם ההרכב The New Basement Tapes עבור האלבום Lost on the River, בשירים "Kansas City" ו-"The Whistle Is Blowing".
קריירה > 2014–2018: Something to Tell You

ב-2014, לחיים הוענק פרס "הלהקה הבינלאומית הטובה ביותר" של NME. באוגוסט, הוציאה את הקליפ "My Song 5" בגרסת רמיקס, בכיכובו של הראפר האמריקאי, אייסאפ פרג. זהו הסינגל השישי מתוך, Days Are Gone. חיים וג'ון הדר הופיעו בקליפ של כרומיו, לשיר "Old 45's". באוקטובר, הקליטה גרסת כיסוי לשיר של פליטווד מק "Rhiannon" עם סטיבי ניקס. באוקטובר 2014, התחילה להקליט את אלבומה השני, לאחר שכתבה כמויות גדולות של חומר חדש בסיבוב ההופעות אליו יצאה באותה העת. היא השתתפה בפסקול המקורי של "משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א'" ושל "מורדים". בנובמבר, ביצעה את "Pray to God", שנכלל באלבום האולפן הרביעי של קלווין האריס, Motion.
הלהקה התיידדה עם הזמרת טיילור סוויפט ויחד הן ביקרו בקטלינה ובמאווי, הוואי. בקיץ 2015, הלקה פתחה המופע של טיילור סוויפט בהופעות נבחרות של "The 1989 World Tour". היא הייתה מועמדת לפרס גראמי לתגלית השנה בטקס פרסי גראמי ה-57. דניאל נפצעה בתאונה לפני הטקס, אבל זמן קצר לאחר מכן צייצה בטוויטר שהיא מתאוששת.
במרץ 2016, הודיעה הלהקה על שירים חדשים וסיבוב הופעות חדש בקיץ 2016. בריאיון עם NME שהתקיים ב-18 בינואר 2017, הודיעה על האלבום השני שלה, שיצא לאור בקיץ באותה השנה. באפריל, פורסם קליפ שצולם על ידי פול תומאס אנדרסון לשיר החדש, "Right Now" מתוך האלבום השני שלה, Something to Tell You, שיצא לאור ב-7 ביולי. הסינגל המוביל "Want You Back" יצא לאור ב-3 במאי. ב-13 במאי 2017, הופיעה בפעם השנייה כאורחת המוזיקלית בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב", שם ביצעה את "Want You Back" ואת "Little of Your Love". בתחילת שנת 2018, הודיעה על סיבוב ההופעות "Sister Sister Sister Tour", שהתקיים בארצות הברית, אירופה ובריטניה.
קריירה > 2018–היום: Women in Music Pt. III

ב-11 בנובמבר 2018, הלהקה הופיעה בווטסייד 2018, עם אמנים כמו רינגו סטאר, ג'יימס טיילור ודון הנלי. ב-6 במרץ 2019, הודיעה כי היא עתידה להופיע בפסטיבל פיצ’פורק השנתי בשיקגו לצד רובין והאחים איסלי. ב-4 באפריל 2019, דניאלה הודיעה באמצעות הרשתות החברתיות של הלהקה כי היא מקליטה מוזיקה חדשה ומתכננת להוציאה לאור בקיץ 2019. דניאל תרמה רבות ל-Father of the Bride; האלבום הרביעי של הלהקה ומפייר ויקנד. ביולי 2019, היא הוציאה לאור את השיר "Summer Girl", שנוצר בהשראת מלחמתו של המפיק ובן זוגה של דניאל, אריאל ראצ'שייד, במחלת הסרטן. הלהקה הצהירה זמן קצר לאחר מכן כי עוד מוזיקה תצא לאור בחודשים הקרובים עם הסינגל "Now I'm in It" שיצא לאור לבסוף ב-30 באוקטובר. בהמשך, הוציאה לאור את "Hallelujah", ב-18 בנובמבר. ב-2 במרץ 2020, שיתפה כי אלבומה השלישי, Women in Music Pt. III, ייצא לאור ב-24 באפריל, עם הסינגל השיווקי "The Steps" שיצא לאור ב-2 במרץ. ב-23 במרץ, הודיעה כי היא דוחה את יציאת אלבומה השלישי ל-26 ביוני בעקבות מגפת הקורונה. ב-22 במאי, הוציאה לאור סינגל נוסף, "Don't Wanna", שהופק על ידי רוסטאם באטמנגליג', ראצ'שייד ודניאל.
בשנת 2020, השתתפה הלהקה בשיר "No Body, No Crime", של טיילור סוויפט, אשר לקוח מתוך אלבומה התשיעי, Evermore. בשנת 2021 השתתפה אלנה כשחקנית בסרט "ליקריץ פיצה" שביים וכתב פול תומאס אנדרסון.
סגנון מוזיקלי

יש שהשוו בין חיים לסגנון הרוק הקל של להקת פליטווד מק משנות ה-70, אף על פי שחברות הלהקה אומרות שהן לא מרוצות מהשוואה זו ומתעקשות שהן מושפעות ממוזיקה יותר עכשווית. לדברי מטרו, המוזיקה של הלהקה נשמעת כמו פולק רוק, "עם סגנונות R&B/היפ-הופ, שנוספו למען הסדר הטוב". הלהקה העריצה את ביונסה והושפעה ממנה. היא כיסתה את השיר שלה "XO" בתוכנית Live Lounge ברדיו 1 של ה-BBC ותיארה את "My Song 5" כ"גנוב" מג'סטין טימברלייק.
הלהקה דחתה את תווית ה"להקת בנות" והעדיפה לקבל יחס של מוזיקאיות לפי יכולותיהן האישיות. אלנה הצהירה, "כאשר אנשים קוראים לנו להקת בנות, אני מקבלת את זה כעלבון – להיות בחורה בלהקה לא אמור להיות משהו יוצא דופן". כל שלוש האחיות מיומנות ביותר מאשר כלי אחד: אסתי מנגנת בגיטרה ובבס, דניאל מנגנת בגיטרה ובתופים ואלנה מנגנת בגיטרה, קלידים ובכלי הקשה. בהופעות חיות, אסתי מנגנת בבס, דניאל מנגנת בגיטרה ושרה ואלנה מנגנת בגיטרה, קלידים וכלי הקשה. כל שלוש האחיות מבצעות הרמוניה ווקאלית בשלושה קולות.
הסאונד של הלהקה בהופעות חיות שונה מזה שבאולפן. כתב ה-NME, הייזל שפילד אמר ש-Days Are Gone "עלול לבלבל את אלו שאהבו את הלהקה בגלל הופעות הרוק החיות המחוספסות". ההקלטות ממחישות את סגנון הפופ הקולי של הלהקה, בעוד הלהקה מנגנת קטעי רוק כמו "Oh Well" של פליטווד מק בהופעה. העבר של הלהקה כלהקת חתונה מימיהם ב-Rockinhaim הוביל אותה לכיסוי שירים רבים בהופעות חיות ובמשדרים ברדיו, כולל "Wrecking Ball" של מיילי סיירוס, "Strong Enough" של שריל קרואו ושל "I'll Try Anything Once" של הסטרוקס (גרסה ראשונית של "חיים רק פעם אחת"). אסתי מתפקדת כמנהלת ההופעה על הבמה, כשהיא מכריזה על רוב השירים. רבים מתעלולי הבמה שלה, כמו ההתלוצצויות הבוטות והגסות שלה עם הקהל, התייחסותה לעצמה בגוף שלישי והבעות הפנים המשעשעות שלה ("פרצוף הבס") בזמן הנגינה הם המרכיב העיקרי בהופעות החיות של הלהקה ובמידה פחותה יותר, של תדמיתה הציבורית של הלהקה.
האטון אמר כי אסתי היא הבסיסטית שהוא הכי אוהב לנגן איתה. אף על פי שהוא מסרב להופיע בתמונות עיתונות ויחסי ציבור, הוא בכל זאת נחשב למעין חבר בלהקה.
ביקורות

תגובת הביקורת ללהקת חיים חיובית. מאט ג'יימס מ-PopMatters כתב "קשה ממש שלא לאהוב את חיים. הן טריו חביב בהחלט, אם כי קצת מוזר, כשהסיפור שלהן כבר נושאת ריגוש של אגדה". כתב הגרדיאן, אלכסיס פטרידיס שיבח את יכולות כתיבת השירים של הלהקה, כשכתב ש"יש להן סוג מסוים של שלמות פופ רדודה ומבריקה". סאונד הלהקה תואר כ"פולק-חדש-פוגש-R&B-משנות-התשעים" ו"מוזיקה שנשמעת כאילו נכתבה בחופשה על שפת האגם בהשתתפות סטיבי ניקס, ג'ון ווייט ואן ווג".
בסקר של מוזיקת פופ ב-2013, מבקרת האובזרבר קיטי אמפייר שיבחה את הלהקה על "שימוש בווקטור של הרמוניות לחיבור של R&B עם רוק רך משנות השבעים". האינדפנדנט היה אמביוולנטי יותר ללהקה, וכתב כי הן "חסרות משמעותיות בבסיסן" ותיאר את הסגנון המוזיקלי שלהן כ"מחובר בצורה חסרת בושה למורשת של אמנים כמו פליטווד מק והבאנגלס" וסיכם את פועלה של הלהקה כ"בסדר, אבל לא יותר מזה".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2013: Days Are Gone
2017: Something to Tell You
2020: Women in Music Pt. III
הופעות > סיבובי הופעות

2013–2014: "Days Are Gone Tour"  (יחד עם טניס, MSMR, בליצ'ד, ג'ונגל ושיי גירלס)
2017: "Something To Tell You Tour"
2018: "Sister Sister Sister Tour" (יחד עם ליזו, מאגי רוג'רס וגרייס קרטר)
הופעות > מופעי חימום

2012: The xx –‏ "Coexist Tour"
2012: טווין שאדו – "Confess Tour"
2012: פלורנס אנד דה משין – "Ceremonials Tour"
2012–2013: ממפורד אנד סאנז – "Gentlemen of the Road Tour"
2013: ומפייר ויקנד – "Modern Vampires Tour"
2013: אוף מונסטרס אנד מן – "My Head Is an Animal Tour"
2013: הקילרס – "Battle Born World Tour"
2013: ריהאנה – "Diamonds World Tour"
2013–2014: פיניקס – "Bankrupt! Tour"
2014: קינגס אוף ליאון – "Mechanical Bull Tour"
2015: טיילור סוויפט – "The 1989 World Tour"
טופה אושין

| --- | --- |

אושין בשנת 2015
 לידה:  10 ביוני 1979 (בת 45) לאגוס שבניגריה
 שם לידה:  Tope Oshin 
 מדינה:  ניגריה ניגריה
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 עיסוק:  במאית, מפיקה, מנהלת ליהוק, שחקנית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של לאגוס, בית הספר לקולנוע קולורדו בקולג' הקהילתי אורורה
 יצירות בולטות:  עבודותיה Shuga, The Wedding Party 2, Journey to Self,‏ Tinsel, Fifty
 פרסים והוקרה:  מאה הנשים של אוקיי אפריקה (2018)  פרסי הקולנוע גולדן  פרסי הבידור City People  פרסי מיטב נוליווד  פרס האקדמיה לקולנוע האפריקאית לסרט הטוב ביותר 
  אתר האינטרנט הרשמי של טופה אושין
 פרופיל ב-IMDb
 
טופה אושין (באנגלית: Tope Oshin) היא במאית קולנוע וטלוויזיה, מפיקה ומלהקת ניגרית.
ב-2015 בחר בה מגזין Pulse הניגרי לאחת מ-"9 במאיות קולנוע שאתה צריך להכיר" בתעשיית הקולנוע בניגריה ("נוליווד"). במרץ 2018, כחלק מחודש היסטוריית הנשים (אנ'), הוצגה אושין על ידי אתר OkayAfrica (אנ') כאחת מ-"100 נשות אוקיי" (Okay100 Women). הקמפיין האינטראקטיבי חוגג נשים יוצאות דופן מאפריקה החיות ביבשת ובפזורה ויוצרות גלים במגוון רחב של תעשיות, תוך כדי השפעה חיובית על הקהילות שלהן ועל העולם כולו.
ביוגרפיה והשכלה

טופה אושין נולדה למשפחה נוצרית אדוקה. בתור ילדה עסקה בציור, בשירה ובריקוד, והיו לה שאיפות להיות ציירת. היא למדה כלכלה באוניברסיטת אילורין (אנ'), באילורין שבמדינת קווארה (אנ'), אבל עזבה את הקורס על מנת ללמוד מינהל ציבורי ולאחר מכן אמנות התיאטרון והפקת קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת המדינה של לאגוס (אנ'). טופה אושין החלה להתעניין יותר בקולנוע ומאוחר יותר למדה במגמת בימוי בבית הספר לקולנוע קולורדו (Colorado Film School) של המכללה הקהילתית של אורורה (אנ') בדנוור.
קריירה

טופה אושין, שהייתה שחקנית כבר 12 שנים, למשל בסרטים כמו Relentless (אנ') משנת 2010, עברה לעסוק בבימוי סרטים, ושימשה עוזרת במאי בסרט The Apprentice Africa (אנ'). מאז הפכה לידועה בשל בימוין של דרמות ואופרות סבון טלוויזיוניות באפריקה כגון Hush ("הס"), Hotel Majestic ("מלון מג'סטיק"), Tinsel ((אנ'); "נצנצים") והעונה השישית של Shuga (אנ') בערוץ MTV. אף על פי שהיא ביימה מספר סרטים קצרים בעלי סגנון מופנם כגון The Young Smoker ("המעשן הצעיר"), Till Death Do Us Part ("עד שהמוות יפריד בינינו"), New Horizons ("אופקים חדשים") ו-Ireti. היא ידועה גם בשל הסרט Journey to Self ((אנ'); "מסע לעצמי"), והסרט New Money ("כסף חדש") שיצא במרץ 2018.
אושין הפיקה כמה סרטים משוברי הקופות הגדולים בניגריה, כולל הסרט הרומנטי משנת 2015 Fifty ((אנ'); "חמישים"). הסרט עוסק באישה בת חמישים המתגוררת בעיר לאגוס, ושבר את כל שיאי ההכנסות לאחר יציאתו לאור בדצמבר 2015; רווחיו היו 20 מיליון דולר ניגרי בסוף השבוע הראשון ליציאתו. סרט נוסף שהפיקה הוא The Wedding Party 2 ((אנ'); "מסיבת החתונה 2"), שרווחיו הם הגדולים ביותר בתולדות הקולנוע הניגרי (נכון ל-2018).
ב-2016 היא הפיקה וביימה סרט דוקומנטרי בשם Amaka's Kin: The Women Of Nollywood ("שארי הבשר של אמאקה: הנשים של נוליווד"), לזכרה של אשת הקולנוע המשפיעה אמאקה איגווה (אנ'), שמתה בשנת 2014. הסרט הדוקומנטרי עוסק בבעיות שבהן נתקלות במאיות בניגריה, העובדות בתעשייה שבשליטת גברים.
כהמשך לסרט הדוקומנטרי, ב-2017, כחלק מפרויקט 100 הנשים של ה-BBC‏ (BBC 100 Women), טופה אושין חגגה את הדור החדש של במאיות ההולכות וכובשות את נוליווד, על ידי הצגת סרט דוקומנטרי, שעלה ב-BBC, ששמו Nigeria - Shooting It Like A Woman ("ניגריה - לצלם את זה כמו אישה"). מלבד הסרט הדוקומנטרי שביימה עבור ה-BBC, סרטה הקודם של טופה אושין על נשים בנוליווד השפיע גם הוא על תוכניות טלוויזיה ויצירות ספרותיות דומות רבות, כולל הספר Ladies Calling the Shots של ניראן אדדוקון (Niran Adedokun).
מלבד קריירת הבימוי וההפקה, אושין מנהלת קריירה משגשגת בתור מנהלת ליהוק למספר מיזמי קולנוע וטלוויזיה, כולל כל שלוש העונות הניגריות של סדרת הדרמה Shuga של MTV Staying Alive Foundation.
בשנים 2015 ו-2017, הוזמנה טופה אושין לשמש כשופטת בטקס פרסי האמי הבין-לאומי (International Emmy Award) לתוכניות טלוויזיה מחוץ לארצות הברית.
פילמוגרפיה > סרטים באורך מלא

2012 - Journey to Self. במאית
2015 - Fifty. מפיקה
2017 - The Wedding Party 2. מפיקה
2017 - InLine. במאית
2018 - New Money. במאית
פילמוגרפיה > סרטים קצרים

2011 - The Young Smoker. במאית ומפיקה
2013 - New Horizons. במאית ומפיקה
2013 - Till Death Do Us Part. במאית ומפיקה
2014 - Crush. במאית, מפיקה, עורכת, תסריטאית
2015 - Ireti. במאית, מפיקה ותסריטאית
פילמוגרפיה > סרטים דוקומנטריים

2016 -  Amaka’s Kin - The Women of Nollywood. במאית, מפיקה ותסריטאית
2017 - Nigeria: Shooting It Like A Woman. מגישה
פילמוגרפיה > טלוויזיה

2009 - Moments With Mo (תוכנית אירוח). מפיקה
2009-2013 - Tinsel (אופרת סבון, עונות 2–5). במאית ומפיקה
2012 - Bridges (סדרת דרמה, עונה 1). במאית
2013 - Love and War (סרט טלוויזיה). במאית, מפיקה ומלהקת
2013 - Conversations At Dinner (סרט טלוויזיה). במאית, מפיקה ומלהקת
2014 - Walk The Talk (תוכנית אירוח, עונה 1). במאית ומפיקה
2015 - Hotel Majestic (טלנובלה). במאית
2016 - Hush (טלנובלה). במאית
2016 - EvoL (סרט טלוויזיה). במאית, מפיקה, מנהלת ליהוק ותסריטאית
2016 - GidiUp 3 (סדרת דרמה, לא שודרה). במאית
2017 - Ever After (סרט טלוויזיה). במאית, מפיקה, מלהקת ותסריטאית
2017 - BattleGround (טלנובלה, קדם הפקה). מנהלת תוכן ויועצת להפקה
2018 - MTV Shuga עונה 6. במאית ומלהקת
הערות שוליים

1 2  "9 Nigerian female movie directors you should know". Pulse. נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TOPE OSHIN-OkayAfrica's 100 Women". OkayAfrica. נבדק ב-1 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Amaka Igwe encouraged me to go into directing —Nollywood star Tope Oshin Ogun". The Nation. נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hooray for Nollywood: how women are taking on the world's third largest film industry". The Irish Times. 16 בנובמבר 2016. נבדק ב-15 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "MTV Shuga Season 6 launches in Africa". The Net NG. 23 בפברואר 2018. נבדק ב-23 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "New Money (2018)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  ""Fifty" producer shares the key to becoming a successful filmmaker". Pulse. נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nigerian movie breaks box office record, makes N20m in holiday weekend". Pulse. 30 בדצמבר 2015. נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Wedding Party 2 - Sequel becomes Highest Grossing Nollywood Movie Of all Time". Pulse. 23 בינואר 2018. נבדק ב-23 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tope Oshin to debut documentary on women of Nollywood". Pulse. נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC World Service - The Documentary, Nigeria: Shooting It Like A Woman". BBC World Service.
↑  "Ladies Calling The Shots - Book on Female Directors For Launch in Lagos". 17 ביולי 2015. נבדק ב-17 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "EbonyLife hosts Emmy Awards Judging Event". 17 ביולי 2015. נבדק ב-17 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "InLine-Tope Oshin's Amazing Film".
↑  "EbonyLifeTV launches powerful short film against domestic violence". אורכב מ-המקור ב-2018-07-28. נבדק ב-2018-09-30.
1 2  "BFI Press release - Beyond Nollywood showcases New Nigerian Cinema 2016" (PDF).
אושר עטוף בשמיכה

| --- | --- |

 בימוי:  יוסי ארצי
 הופק בידי:  יוסי ארצי
 תסריט:  יוסי ארצי
 עריכה:  צביקה פינקוס
 שחקנים ראשיים:  הילה וידור קאיס נאשף מוריס כהן לוסי אהריש
 מוזיקה:  אבי בללי
 צילום:  עידן ששון
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  ישראל ישראל: יוני 2013
 משך הקרנה:  55 דקות
 שפת הסרט:  עברית וערבית
 סוגה:  סרט עצמאי 
 תקציב:  שישים אלף דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הילה וידור וקאיס נאשף
אושר עטוף בשמיכה הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי מסוגת דרמה שיצא ב-2014, אותו ביים, כתב והפיק יוסי ארצי.
הסרט יצא לאקרנים בינואר 2014 כאשר הוקרן בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים, אך הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בתחרות הרשמית בפסטיבל קולנוע דרום ביוני 2013.