stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדווין רומנזו אלמר
תרומתו לציור > אמנותו > "תמונת אבל"

הציור המוכר ביותר שלו הוא "תמונת אבל" משנת 1890 ומהווה פורטרט משפחתי המתאר את האמן, את אשתו ואת בתם אפי שנפטרה זמן מה קודם לכן. כאמור היצירה משלבת בתוכה ז'אנרים שונים של ציור. אך יחד עם אלמנטים של פורטרט ציור, ישנו שילוב של קונבנציות צילום פופולריות. ציור זה, כמו ששמו מבטא ליטרלית, ניתן לכנות "ציור אבל שלאחר המוות" . ייצוג מסוג זה בציור היווה פרקטיקה מקובלת מבחינה חברתית בארצות הברית של המאה התשע-עשרה והיה מבוסס בדרך כלל על דיוקן מתוך תצלום שנלקח לפני מות האדם, או לאחר מותו (צילום פוסט-מורטם). בסוג זה של ציורים, אלו שנפטרו מוצגים כחיים בהווה הציורי. ואכן, אלמר הושיב את עצמו ואת אשתו האבלה על הדשא לפני אחוזתם בבקלנד. לא רחוק מהם, בצד שמאל עומדת דמותה של אפי המתה בגודל טבעי. היא נראית ליד משחקיה וחיות המחמד שלה. לצידה עומדת כבשה בוגרת. ישנו ניגוד בין המשפחה האבלה שיושבת בחשכה יחסית, לעומת הבת המתה שטופת האור. חוקרים טוענים שישנן שתי מטרות לציורים מסוג זה: הצהרה על רעיון נצחי של ואניטאס על ידי ייצוג סוף החיים של הפרט ולעומת זאת, ניסיון לייצוג ריאליסטי של הדבר עצמו. בנוסף לתיאור האבל, עניין בעל ערך כאן הוא הצהרה על מוסד המשפחה.
לא ידוע כיצד הגיבו בני דורו של אלמר ליצירה, אך כיום הציור עומד כאמת-מידה לציור אמריקאי מקומי של המאה התשע-עשרה. כיוון שהיצירה פתוחה לכמות רבה של פרשנויות היא סוגננה בעבר כשייכת לציור הנאיבי, פרימיטיבי, סוריאליסטי, פוטוריאליסטי, ואפילו לומיניסטי ועוד. השפעות אסתטיות על אלמר אינן ידועות והן כולן פרי תאוריות לא מבוססות בעובדות.
המשוררת והתאורטיקנית הפמיניסטית אדריאן ריץ' כתבה שיר על ציור זה מנקודת מבטה של הילדה המתה, אפי.
תרומתו לציור > אמנותו > יצירות נוספות

מיד לאחר "תמונת אבל", המשיך אלמר לצייר והפיק עוד שלוש עבודות מוכרות:
"גברת מבאפטיסט קורנר" (A Lady of Baptist Corner) – דיוקן של אשתו מרי, עדיין לובשת את בגדי האבל השחורים, ועובדת על המכונה לקליעת שוטים שהמציא בעלה. שמן על בד.
"משקפי קסם" (Magic Glasses) – טבע דומם עם זכוכית מגדלת. שמן על בד.
"מקום הולדתה של מארי ליאון" (The Mary Lyon Birthplace) – ציור נוף של אזור הכפר שבו בילה אלמר את רוב חייו. שמן על בד.
לקראת סוף חייו אלמר צייר נופים בצבעי פסטל המבוססים על תצלומים שלקח בעת נסיעותיו באזור הכפר.
תרומתו לציור > עבודתו כצייר דיוקנאות

כאמור, אלמר לא מכר רבים מציוריו המקוריים אך עסק לפרנסתו בעשיית "דיוקנאות קריאון" מסחריים; רישום קל בצבעי קריאון המבוצע על-גבי הגדלות של תצלומים. כל דיוקן יכול היה להלקח מדאגרוטיפ, עד עשרות שנים לאחר שזה נעשה בראשונה ולכן הדבר מציב קשיים רבים על המעקב אחר מקור עבודות אלה.
תופעה זו הייתה שכיחה בחוף המזרחי בשני העשורים האחרונים של המאה התשע-עשרה. אלמר היה אחד ממאות שעסקו בציור ובסחר של דיוקנאות ממין אלה וראה עצמו כאמן למרות מסחריותו של תחום זה. יחד עם עבודה זו אלמר אף התפרנס ממכירת מסגרות לציור.
לקריאה נוספת

Jones, Betsy B., Edwin Romanzo Elmer, 1850-1923 ,Smith College Museum of Art, Northampton, Massachusetts, 1983.
הערות שוליים

↑  Peladeau, Marius B., Review: [untitled], "Edwin Romanzo Elmer, 1850-1923", by Betsy B. Jones, The New England Quarterly, Vol. 58, No. 1 (Mar., 1985), pp. 148-152, New England Quarterly, Inc., p.149
↑  The Smith College Museum of Art
↑  Ibid.
↑  Ruby, Jay, Secure the Shadows: Death and Photography in America, The MIT Press, London, England, 1995..p.41
↑  The Smith College Museum of Art
↑  Peladeau, Ibid, p.150
↑  Ruby, Ibid, .p.29
↑  Peladeau, Ibid, p.150
↑  Peladeau, Ibid, p.150.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb135137129 (data)  GND: 174204043  ISNI: 0000 0000 8226 0949  LCCN: n84018650  RKD: 26048  SNAC: w6222z7m  ULAN: 500032916  VIAF: 48156103   WorldCat (עם VIAF): 48156103 
אדווין רומנזו אלמר - "מקום הולדתה של מארי ליאון" (1891)
אדווין רומנזו אלמר - "משקפי קסם" (1891)
אינני בודה השערות

אינני בודה השערות (בלטינית: hypotheses non fingo) היא אמרה מפורסמת שטבע אייזק ניוטון במאמרו הערה כללית (Scholium Generale), אחד הנספחים למהדורה השנייה של ספרו עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע. משפט זה מגדיר את עקרונות המדע המודרני, המבסס השערות על תוצאות ניסוייות; בניגוד למדע שקדם לו בו הציבו השערות על פי הפילוסופיה וניסו לפרש את התצפיות הלא שיטתיות בהתאם לאותם עקרונות פילוסופיים.
אך טרם עלה בידי להסיק את תכונות הכבידה מן התופעות ואינני בודה השערות. מה שאין להסיקו מן התופעה בהכרח יקרא השערה; והשערות, בין אם הן מטאפיזיות, פיזיות, בעלות תכונות נסתרות או מכניות, אין מקום להן בפילוסופיה הניסויית. בפילוסופיה זו, ניתן להסיק מסקנות מן התופעות והן מוכללות באמצעות אִכלול.
המקור בלטינית
Rationem vero harum Gravitatis proprietatum ex Phænomenis nondum potui deducere, & Hypotheses non fingo. Quicquid enim ex Phænomenis non deducitur, Hypothesis vocanda est; & Hypotheses seu Metaphysicæ, seu Physicæ, seu Qualitatum occultarum, seu Mechanicæ, in Philosophia Experimentali locum non habent. In hac Philosophia Propositiones deducuntur ex Phænomenis, & redduntur generales per Inductionem.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איי הודו המערבית הספרדיים

איי הודו המערבית הספרדיים או האנטילים הספרדיים (הידועים גם בשם "Las Antillas Occidentales" או פשוט "Las Antillas Españolas" בספרדית) היו מושבות ספרדיות באיים הקריביים. במונחים של ממשל של האימפריה הספרדית, איי הודו היו הייעוד לכל הטריטוריות שמעבר לים והיו בפיקוח מועצת הודו, שנוסדה ב-1524 ובסיסה בספרד.  כאשר הכתר הקים את מלכות המשנה של ספרד החדשה בשנת 1535, האיים של האיים הקריביים נכנסו לתחום השיפוט שלו.
האיים שנשלטו על ידי ספרד היו בעיקר האנטילים הגדולים כמו היספניולה (כולל האיטי של ימינו והרפובליקה הדומיניקנית), קובה, ג'מייקה ופוארטו ריקו. רוב האוכלוסיות הילידיות באיים אלה מתו או התערבבו עם המתיישבים האירופים עד 1520.  ספרד תבעה גם את האנטילים הקטנים (כגון גוואדלופ ואיי קיימן) אך האיים הקטנים הללו נותרו עצמאיים במידה רבה עד שנכבשו בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 על ידי מדינות אחרות באירופה.
האיים שהפכו לאיי הודו המערבית הספרדיים היו מוקד המסעות של המשלחת הספרדית של כריסטופר קולומבוס באמריקה. בעיקר בשל ההיכרות שרכשו הספרדים ממסעותיו של קולומבוס, האיים היו גם האדמות הראשונות שנכבשו לצמיתות על ידי הספרדים ביבשת אמריקה. איי הודו המערבית הספרדיים היו גם החלק המתמשך ביותר באימפריה הספרדית באמריקה, ונכנעו רק בשנת 1898 בתום מלחמת ארצות הברית–ספרד. במשך למעלה משלוש מאות שנים, שלטה ספרד ברשת של נמלים בקריביים, כולל הוואנה (קובה), סן חואן (פוארטו ריקו), קרטחנה דה אינדיאס, וראקרוס (מקסיקו) ופורטובלו (פנמה), שהיו מחוברים על ידי צי האינדיאס.
כמה איים קטנים יותר נתפסו או נמסרו למעצמות אירופיות אחרות כתוצאה ממלחמה, או הסכמים דיפלומטיים במהלך המאות ה-17 וה-18. אחרים כמו הרפובליקה הדומיניקנית קיבלו את עצמאותם במאה ה-19.
שינוי ריבונות או עצמאות

איי המפרץ נמסרו לאנגליה ב-1643 ולאחר מכן להונדורס ב-1861.
מושבת סנטיאגו - ג'מייקה נכבשה על ידי אנגליה בשנת 1655, אושרה בהסכם מדריד (1670) .
איי קיימן נמסרו לאנגליה בהסכם מדריד (1670).
האיטי (מערב היספניולה) נמסרה לצרפת בהסכם רייסווייק ב-1697 (סן-דומנג).
טרינידד נתפסה על ידי בריטניה במהלך הפלישה לטרינידד, שאושרה בהסכם אמיין ב-1802.
הקפיטניה חנרל של סנטו דומינגו (מזרח היספניולה) נמסרה לצרפת במהלך מלחמת הקואליציה הראשונה. מאוחר יותר היא הוחזרה לספרד, וקיבלה את עצמאותה מספרד כהאיטי הספרדית בשנת 1821, לאחר מכן מהאיטי כרפובליקה הדומיניקנית, ושוב מספרד בתום מלחמת השחזור הדומיניקנית בשנת 1865, כאשר הוכרזה הרפובליקה הדומיניקנית השנייה. .
הקפיטניה חנרל של קובה אבדה לארצות הברית בשנת 1898, לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד שהסתיימה על ידי חוזה פריז (1898).
הקפיטניה חנרל של פוארטו ריקו אבדה לארצות הברית בשנת 1898, לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד שהסתיימה על ידי חוזה פריז (1898).
הקריביים הספרדיים

כיום, המונח הקריביים הספרדיים מתייחס לאזורים דוברי ספרדית בים הקריבי, בעיקר קובה, הרפובליקה הדומיניקנית ופוארטו ריקו. הגדרה רחבה אף יותר יכולה לכלול את החופים הקריביים של מקסיקו, מרכז אמריקה (גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה ופנמה), ודרום אמריקה (קולומביה וונצואלה), אולם מלבד פנמה, ונצואלה וחלקים מקולומביה, רוב המדינות הללו חולקות מעט עם האיים הקריביים דוברי הספרדית מבחינה תרבותית. היא כוללת אזורים שבהם ספרדית היא השפה העיקרית, ושם מורשת ההתיישבות והקולוניזציה הספרדית משפיעה על התרבות, דרך דת, שפה, מטבח וכו'. זני הספרדית השולטים באזור זה ידועים ביחד בשם ספרדית קריבית.
האיים הקריביים הספרדיים (קובה, הרפובליקה הדומיניקנית ופוארטו ריקו) יכולים להיחשב תת-אזור נפרד של אמריקה הלטינית, נבדל מבחינה תרבותית הן ממדינות דוברות ספרדית יבשתיות והן מהאיים הקריביים שאינם דוברי ספרדית. מלבד התרבות, הקריביים הספרדיים שונים גם מבחינה גזעית. בהשוואה לרוב השחור ברובו של האיים הקריביים הלא-היספנים, אך עם קווי דמיון לאזורים היבשתיים הרב-גזעיים של אמריקה הלטינית, אנשים מעורבים הם הדומיננטיים ביותר באזור זה. עם זאת, באיים הקריביים הספרדיים, רוב אוכלוסיית הגזע המעורב מורכבת ממולאטים /תלת-גזעים, שהם לבנים ממוצא ספרדי, שחורים ממערב אפריקה ומוצא טאינו ילידי, המהווים גם הם את רוב האוכלוסייה הכוללת. בסך הכל, במיוחד ברפובליקה הדומיניקנית, בניגוד למסטיסים במדינות יבשתיות היספניות רבות. כמו כן, כמו רוב האיים הקריביים, יש עדיין אוכלוסיות גדולות של אנשים שחורים לא מעורבים וכמות גדולה של השפעות תרבותיות אפריקאיות ללא ספק. לקריביים הספרדיים יש גם השפעה קנרית גבוהה יותר בהשוואה ליבשת אמריקה הלטינית, מה שהופך אותם לקבוצת האבות האירופית העיקרית. המוצא הצרפתי גבוה, עקב צרפתים לבנים שנמלטו מהאיטי לאחר העצמאות לאיים הקריביים ההיספניים שמסביב. כ-18% משמות המשפחה בקריביים הספרדיים הם ממוצא צרפתי, השני בגובהו אחרי הספרדי. התערובת הזו של אירופה (במיוחד קנרית), מערב אפריקאית וטאינו משתקפת מאוד בתרבות.
המונח משמש בניגוד לאים הקריביים האנגלופונים, הקריביים הצרפתיים והקריביים ההולנדיים, שהם חטיבות לשוניות מודרניות אחרות באזור הקריבי. האיים הקריביים ההיספנופוניים הם חלק מאמריקה הספרדית הרחבה יותר, הכוללת את כל המדינות דוברות ספרדית ביבשת אמריקה. מבחינה היסטורית, אזורי החוף של פלורידה הספרדית והאיים הקריביים של דרום אמריקה היו קשורים קשר הדוק לאיים הקריביים הספרדיים. בתקופת ההתיישבות והקולוניזציה הספרדית של העולם החדש, הודו המערבית הספרדית התייחסה לאותם התנחלויות באיים של הים הקריבי בניהול מדיני של ספרד. עד לתחילת המאה ה-19 שטחים אלו היו חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה.
במובן המודרני, האיים הקריביים של קולומביה יכולים להיכלל גם בקריביים ההיספנופוניים, בשל העובדה שהם ממוקמים באיים הקריביים, אך לא באיים האנטילים.
איים

להלן רשימה של איים השייכים גאוגרפית לאנטילים הגדולים והקטנים והיו תחת שלטון ספרד בשלבים שונים של ההיסטוריה, עד שהפכו עצמאים מספרד. כמה איים שהיו בעבר בעיקר תחת שלטון ספרדי, אך מאז שהועברו לנחלת צרפת, אנגליה או הולנד, אינם נחשבים עוד לחלק מהאיים הקריביים הספרדיים.
בנוסף, האיים הקולומביאניים סן אנדרס, פרובידנסיה וסנטה קטלינה ממוקמים באיים הקריביים, אך אינם חלק מהאנטילים. בתקופות לסירוגין של שלטון ספרדי, איים אלה נוהלו כחלק מהמרכז הספרדי (בתחילה גואטמלה, לימים גרנדה החדשה).
הערות שוליים

↑  Mark A. Burkholder, "Council of the Indies" in Encyclopedia of Latin American History and Culture, vol. 2, p. 293. New York: Charles Scribner's Sons 1996.
↑  Reséndez, Andrés (2017). The other slavery: The uncovered story of Indian enslavement in America. ISBN 978-0-544-94710-8.
↑  Douglas A. Phillips; Charles F. Gritzner (2010). The Dominican Republic. Infobase Publishing. pp. 36–. ISBN 978-1-60413-618-0.
↑  Romaine, Suzanne (2013). "Caribbean".  In Strazny, Philipp (ed.). Encyclopedia of Linguistics. New York: Taylor & Francis. p. 176. ISBN 978-1-135-45522-4.
↑  David L. McKee; Don E. Garner; Yosra AbuAmara McKee (1998). Accounting Services and Growth in Small Economies: Evidence from the Caribbean Basin. Greenwood Publishing Group. p. 51. ISBN 978-1-56720-138-3.
↑  Luis F. Pumarada O'Neill (31 ביולי 1994), [[[:תבנית:NRHP url]] National Register of Historic Places Multiple Property Documentation: Historic Bridges of Puerto Rico MPS] (pdf), National Park Service {{citation}}:  (עזרה); Check |url= value (עזרה)
↑  Simon Collier, "The non-Spanish Caribbean islands to 1815" in The Cambridge Encyclopedia of Latin America and the Caribbean, 2nd edition. New York: Cambridge University Press 1992, pp. 212-217.
↑  "Las Antillas". Digital Library of the Caribbean (בספרדית). Librería de Antonio J. Bastinos. נבדק ב-28 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
מפת איי הודו המערבית שפורסמה ב-1899
איניש בג

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  53°03′29″N 9°31′39″W﻿ / ﻿53.058055555556°N 9.5275°W﻿ / 53.058055555556; -9.5275
 נתונים מדיניים
 מדינה:  אירלנד 
 אוכלוסייה:  350 (1960)
  (למפת אירלנד מוגדלת) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי איניש בג(למפת אירלנד רגילה) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי איניש בג
 
איניש בג (Inis Beag; בגאלית אירית: "אי קטן") הוא שם בדוי של אי הממוקם מערבית לאירלנד.
האנתרופולוג ג'ון מסנג'ר, שחי באי במשך 13 שנה בשנות ה-50 וה-60 פרסם מאמר בו תיאר את הקהילה הקתולית באי כמתאפיינת בהתנהגות מינית שמרנית קיצונית. לפי מסנג'ר הייתה התייחסות מצד שני המינים לפעילות מינית כדבר רע, שיש לסבול בלית ברירה, על מנת להתרבות בלבד.  נשיקות, התגפפויות וכל גילויי החיבה גם כלפי ילדים נחשבים לאסורים. במאמר ניתן לאי שם בדוי על מנת להגן על תושביו. מאוחר יותר נחשף כי שמו האמיתי של האי הוא אינישיר (אנ').
מסנג'ר פרסם עוד כמה חיבורים וספרים על האי ותרבותו אך פרט לעבודותיו לא נערכו מחקרים אחרים על הקהילה באי.
אוניברסיטת אוטווה

| --- | --- |

 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 תקופת הפעילות:  1848–הווה (כ־176 שנים)
 מייסדים:  Joseph-Bruno Guigues 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  Jacques Frémont 
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  47,898 (2022)
 סטודנטים לתואר ראשון:  39,770
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  7,950
 מיקום
 מיקום:  אוטווה, אונטריו, קנדה
 מדינה:  קנדה קנדה
 קואורדינטות:  45°25′20″N 75°40′57″W﻿ / ﻿45.4222°N 75.6824°W﻿ / 45.4222; -75.6824
 www.uottawa.ca/en
  (למפת אוטווה מוגדלת) אוניברסיטת אוטווה(למפת אוטווה רגילה) אוניברסיטת אוטווה
 
אוניברסיטת אוטווה (באנגלית: University of Ottawa; בצרפתית: Université d'Ottawa; מכונה לעיתים קרובות uOttawa או U of O) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת באוטווה שבקנדה, אשר הוקמה בשנת 1848. נכון ל-2022, למדו בה כ-47,898 סטודנטים. בוגרי האוניברסיטה הבולטים הם רישאר וגנר, מיקאל ז'אן ופול מרטין. הלימודים באוניברסיטה מתקיימים בצרפתית ובאנגלית. 17% מתלמידי האוניברסיטה הם זרים, ומאז הקמתה סיימו את לימודיהם באוניברסיטה כ-266,037 איש (נכון לשנת 2023).
המוסד חבר באיגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי ובקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15.
היסטוריה

אוניברסיטת אוטווה הוקמה לראשונה כמכללת בייטאון בספטמבר 1848. בשנת 1866 המכללה הפכה לאוניברסיטה. בשנת 1875 החלו לימודי תואר שני ובשנת 1888 החלו להינתן תארים שלישיים. בפברואר 1889 עלתה האוניברסיטה למעמד של אוניברסיטה אפיפיורית. בשנת 1965 הוחלט לנתק את הקשר בין האוניברסיטה לכל ממסד דתי שהוא.
ארגון אקדמי

הפקולטה לאמנויות
הפקולטה להנדסה
הפקולטה למשפטים
הפקולטה לרפואה
הפקולטה למדעי החברה
הפקולטה לחינוך
הפקולטה למדעי הבריאות
הפקולטה למדעים
בית הספר לניהול ע"ש טלפר
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 201–300 (2023)
Times Higher Education: מקום 177 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 203 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - קנדה

דירוג שאנגחאי: מקום 8–11 (2023)
Times Higher Education: מקום 8 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 10 (2024)
אברהם אזולאי (מרקש)

ערך זה עוסק ברבי אברהם אזולאי מגדולי התורה במרקש במאה ה-18. אם התכוונתם לאדם אחר הנושא שם זה, ראו .
| --- | --- |

שער הספר אוצרות חיים עם הגהות רבי אברהם אזולאי
 כינוי:  רבי אברהם אזולאי השלישי
 פטירה:  יולי 1741 ח' באב ה'תק"א מרקש, מרוקו 
 מקום קבורה:   מרקש, מרוקו
 מדינה:  מרוקו 
 מקום פעילות:  מרקש
 תקופת הפעילות:  ? – יולי 1741 
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה וקבלה
 תפקידים נוספים:  רב, ר"מ, מקובל 
 רבותיו:  יצחק דילוייה
 תלמידיו:  רבי מרדכי עטייא  רבי שלום בוזגלו
 בני דורו:  רבי יעקב אבן צור  רבי שלמה עמאר
 חיבוריו:  דרוש וקבלה, בכתב יד
 אב:  ישראל 
 
רבי אברהם בן ישראל אזולאי (נולד ב-1660 - נפטר בח' באב ה'תק"א, יולי 1741) היה מקובל, פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של מרקש שבמרוקו במאה ה-18.
ביוגרפיה

נולד לרבי ישראל. היה תלמידו המובהק של ראש החכמים במרקש רבי יצחק דלויה, ועוד בחיי רבו שימש ר"מ בישיבה במרקש. לאחר פטירת רבו זה הוא מילא את מקומו בהנהגת הקהילה והישיבה, יחד עם חברו רבי שלמה עמאר. לדברי תלמידו, רבי מרדכי עטייא, מחבר הספר "מר-דרור", ישיבתו הייתה נחשבת החשובה ביותר מבין ישיבות מרקש.
לא יאוחר משנת ה'תנ"ו התמנה לדיין בבית דינו של רבי יצחק דלויה, יחד עם חבירו רבי שלמה עמאר, ונמנה עם מתקני התקנות. לאחר פטירת רבי שלמה עמאר, התמנה לאב בית דין ולרבה של מרקש.
כמה מהרבנים במרוקו באו אליו מערים אחרות על מנת ללמוד קבלה בישיבתו. מהם היו רבי אברהם אבן מוסה, שהיה בר פלוגתא שלו בכמה נושאים בקבלה, ורבי שלום בוזגלו, שניהם הגיעו מערי צפון המדינה. לפי דברים ששמע רבי חיים יוסף דוד אזולאי מרבי יהודה לוי, אב בית הדין בטיטואן, רבי יעקב מראג'י שהיה מחכמי טיטואן, ורבו של רבי אברהם אבן מוסה, היה אף הוא מבאי בית מדרשו הקבלי במרקש.
רבי אברהם הביע את דעתו שיש לפטור תלמידי חכמים מחיוב המס. רבי חיים יוסף דוד אזולאי מספר כי רבו, רבי חיים אבן עטר, היה ממכריו של רבי אברהם, סיפר כי רבי אברהם היה מרפא חולים באמצעות כתיבת תפילה בקמעות, ללא שום שם, וכי לו עצמו היו מהקמיעות הללו. כן מביא החיד"א ששמע כי ישנו קשר משפחתי בין רבי אברהם למשפחת החיד"א.
רבי אברהם אזולאי נפטר במרקש ונטמן בה, בתאריך ח' באב ה'תק"א (יולי 1741). קברו משמש מקום תפילה ליהודי מרקש ולאלו המבקרים בה.
יצירתו

הגהות וביאורים על ספר הזוהר - רבים מהם הובאו בספרי תלמידיו: מקדש מלך ולקט שושנים.
הגהות וביאורים על תורת האר"י.
דרושים.
תשובות אגרות ופסקים.
תשובות בקבלה.
תלמידיו

רבי שלום בוזגלו מחבר הספר מקדש מלך ואחרים.
רבי מרדכי עטייא מחבר הספר מר דרור על התלמוד, ר"מ במרקש ובאיזמיר.
הרב יעקב פינטו - רבה של מרקש.
הרב יעקב גדליה - מחכמי מרקש.
הרב ישעיה הכהן - מחכמי מרקש.
ראו גם

קהילת יהודי מרקש
לקריאה נוספת

יעקב קלצקין ומשה נחום צובל, ערך על רבי "אברהם אזולאי השלישי" ב: אשכול: אנציקלופדיה ישראלית כרך ב, עמ' 40 - 41, ברלין, 1932.
אברהם הלל, מנחת סוטה, מבוא, מכון אהבת שלום, ירושלים, ה'תשס"ח
מר דרור, "מבוא" פרק ו, עמודים: 27 - 32, מכון אור המערב, ירושלים, ה'תשע"ח
הערות שוליים

↑  לפי אנציקלופדיה עברית
1 2  ראו: שו"ת רבי יהודה בן עטר סימן קמב.
↑  ראו שבות יהודה אלבאז חושן משפט סימן יז.
↑  ראו פעמוני זהב סימן קח.
↑  ראו: מאיר בניהו, ספר החיד"א, "לקוטות מכ"י החיד"א", עמוד קד, ירושלים, ה'תשי"ט.
↑  בספר מקדש מלך בפירוש לזוהר שמות דף רס עמוד ב מדפי הזוהר: ”אמר המסדר, כאן נתבקש בישיבה של מעלה מורינו ורבינו כמוהר"ר אברהם אזולאי זצוק"ל, ונגנז ונשבה ארון הקדש ערב שבת קודש ח' לאב רחמן שנת רא"ש המדברים (-תק"א) לפ"ק. זכותו תגן עלינו ומגן אברהם יהיה בעזרינו, אכי"ר.” כ"ה התאריך במבוא לספר מנחת סוטה עמ' 24 הערה 65, על פי קינה לרב שמעון הכהן ממדינות המערב מספרו אמרי נעם כ"י (שבו קונן שתי קינות על פטירת רבי אברהם). צילום הקינה מצוי בספר מצבות מראכש (מכון אהבת שלום), ושם נכתב: ”עש"ק שהוא ליל ת"ב של שנת התק"א”, כלומר: בשנה זו חל ת"ב בשבת והרא"א נפטר בעה"ש (ב-ח' באב). מקורות אותנטיים אלו דוחים את דברי הספר מלכי רבנן, בערך על רבי אברהם, ששנת תק"א היא "ליצירה" (כלומר, מורידים ה' מן המניין והתוצאה היא תצ"ו), ולא שנת תק"א לאלף החמישי - ה'תק"א.
↑  ועיין ציונים בס' מקדש מלך - מפתח אישים וספרים עמוד 58, בני יששכר, ירושלים, ה'תשנ"ה. כן רבים מפירושי הרא"א על הזוהר הובאו בספר לקט שושנים על הזוהר לרא"א ותלמידיו, נמצא במכון לתצלומי כתבי יד עבריים שליד הספרייה הלאומית מספר: f 4727.
↑  מהגהותיו לספרים "אוצרות חיים" ו"מבוא שערים" שולבו ב"הגהות חכמי המערב" שנדפסו בספר מקום בינה, שלוניקי, ה'תקע"ג, ההגהות לאוצרות חיים מצויות מדף כב ע"א והלאה, ולמבוא שערים - מדף צה רע"א, ועוד. עוד מן ההגהות לאוצרות חיים נדפסו גם על ידי הרב אברהם אנקווה במהדורתו לספר אוצרות חיים, ליוורנו, תר"ד; ועל ידי הרב רפאל בן שמחון בספר בת רבים, ג'רבה, ה'תשט"ו, "ליקוטי אוצ"ח"; בספר שערי בינה, שלוניקי, ה'תקע"ג - שולבו מהגהותיו של הרא"א לספר "שער הכוונות" עם הגהות חכמים נוספים בני המערב; במכון לתצלומי כ"י עבריים נמצאים תצלומי כ"י רבים בהם הגהות אלו של רבי אברהם אזולאי וראה למשל כ"י בניהו מספר סרט במכון לתצלומי כתבי יד עבריים עבריים 72318 f.
↑  בתוך ספר זיכרון אעלה בתמר - מתורת חכמי מרקש, עמודים נג – פט, מכון פי ישרים, ירושלים. ושוב הדפיסם מחדש עם תוספות בתוך תורת מראכש על התורה; דרושי רבי אברהם מובאים גם ב"קבוץ גלויות" שבתוך: רבי אברהם בן שטרית, מלל לאברהם, נז ב, פאס, ה'תשכ"ב.
↑  חלקם נדפס. ראו: ערוגת הבושם עמ' 39, לוד, תשנ"ז; פעמוני זהב סימן קח; כתונת יוסף - בירדוגו, שורש אפוטרופוס ענף מג. להלן חתימתו עם הר"ש עמאר: שו"ת שבות יהודה (אלבאז) ח"מ סימן יז (חתימה משנת תנ"ו); שו"ת משפט וצדקה ביעקב חלק א סימן קסא; שו"ת רבי יהודה בן עטר סימן קמב; מלכי רבנן ערכים: מו"ה שלמה עמאר, דף קי"ז עמ' ג ד, ובערך מ"ה יוסף בן סעדון; שו"ת חק ומשפט סימן פ; זכות אבות סימן מ"ז; נר מערבי חלק א סימן נז דף נו ע"א.
↑  בכ"י. ראו תיאורן במבוא לספר מנחת סוטה, עמוד 34 הערה 106, מכון אהבת שלום, ירושלים, ה'תשס"ח.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב שלמה עמאר (מרקש) | רבנים ראשיים של מרקש | הבא: הרב יוסף אוסעדון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527110905171  VIAF: 308275167   WorldCat (עם VIAF): 308275167
אוניית מטען כבד

אוניית מטען כבד המסוגלת לשקוע, Blue Marlin, נושאת מערכת הגנה נגד טילים, נכנסת לנמל פרל הארבור בדרכה לאלסקה
האונייה Mighty Servant בעת הטענת אסדת קידוח בנמל רוטרדם. רק המבנה העילי הקדמי והירכתיים נמצאים מעל קו המים
אוניית מטען כבד (באנגלית: Heavy lift ship) היא אונייה שנועדה לשנע מטענים גדולים מאוד אשר לא ניתן לשנעם באוניות משא רגילות. קיימים שני סוגים של אוניות מטען כבד: אוניות המסוגלות לשקוע במים, להרים מתוכם אוניות ומטענים ימיים גדולים אחרים, ולהעבירם ליעדם; ואוניות המצוידות במנופים כבדים המסוגלות להעביר מטענים גדולים בין נמלים חסרי ציוד פריקה מתאים.
היסטוריה

בשנות ה-20 זיהתה חברת DDG Hansa, מברמן שבגרמניה, צורך גובר בשינוע קטרים שלמים להודו. לצורך זה בנתה את אוניית המטען הכבד הראשונה בעולם, MV Lichtenfels, אשר הייתה מצוידת בעגורן בעל כושר הרמה של 120 טון ארוך. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה חברת DDG Hansa לחברת הספנות הגדולה בעולם המתמחה באוניות מטען כבד. החברה הגיעה לשיאה בשנת 1978, לאחר שהתקינה שני עגורנים על אוניית צובר יפנית, MV Trifels, בעלי כושר הרמה של 320 טון ארוך, כל אחד. בשנת 1980 התפרקה החברה, והותירה אחריה רק שתי חברות ספנות הולנדיות, Jumbo ו-Mammoet, המתמחות בתחום אוניות מטען כבד בעלות עגורנים, אף שקיימות חברות ספנות נוספות המחזיקות באוניות מסוג זה.
אוניות שוקעות

אוניות המסוגלות לשקוע ולהתרומם במים, מכונות flo/flo (באנגלית: float-on/float-off) הן אוניות ארוכות בעלות סיפון שטוח ונמוך, בעל מפלס אחיד בין מבנה עילי, הנמצא בירכתיים ומכיל מכונות ולעיתים אף את גשר האונייה, לבין חרטום האונייה. במבט ראשון, בעת שהסיפון מעל קו המים, למבנה אוניית מטען כבד מסוג זה קווי דמיון לאוניית צובר או למכלית נפט. באונייה זו ניתן להציף מכלי זבורית כדי להנמיך את הסיפון אל מתחת לקו המים, ובכך לאפשר להציב מעל הסיפון בציפה, אוניות, אסדות קידוח וכל מטען צף אחר, לצורך הטענתו. לאחר הצבת המטען נשאבים המים מתוך מכלי הזבורית, הסיפון מתרומם, ועליו המטען המיועד לשינוע. איזון האונייה לאחר הטענה נעשה אף הוא בעזרת מכלי הזבורית.
הלקוח הגדול ביותר של אוניות מטען כבד שוקעות הוא תעשיית הנפט. אוניות מטען כבד שוקעות משנעות באופן קבוע אסדות נפט מן המספנות אל אתרי הקידוח, ובין אתרי קידוח שונים. מהירות השינוע של אוניית מטען כבד הוא פי שלושה עד ארבעה מן המהירות שבה אסדות המצוידות במנועים מסוגלות לנוע. חיסכון זה בזמן הוא משמעותי ביותר בתעשיית הנפט. אוניות אלה אף משנעות כלי שיט מגדלים שונים.
אוניית חיל הים האמריקאי MV American Cormorant במצב שקוע להעמסה ופריקת מטען
אוניית מטען כבד Jumbo Vision המצוידת בעגורנים
האונייה HHL Tokyo המצוידת בשלושה עגורנים
ה-Blue Marlin מעבירה את המשחתת האמריקאית קול (באורך 154 מטר) לאחר שנפגעה בפיגוע התאבדות באוקטובר 2000
הערות שוליים

↑  "COLE TO BE PUT ON NORWEGIAN SHIP MONDAY FOR LIFT HOME.(FRONT)." The Virginian-Pilot (Norfolk, VA) October 28, 2000. McClatchy-Tribune Information Services. 2000. HighBeam Research. 13 Apr. 2012
אברהם אחיטוב

אברהם אחיטוב (10 בדצמבר 1930 – 15 ביולי 2009) היה איש שירות הביטחון, כיהן כראש השב"כ החמישי, בשנים 1974–1980.