stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסל ברגנר
לקריאה נוספת

חיים גמזו, ציור ופיסול בישראל, הוצאת דביר, 1957.
צבי זהר, אויגן קולב, הגרפיקה הישראלית, ספרית פועלים, 1960.
בנימין תמוז (עורך), יונה פישר, אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1963, 1966.
מרים טל, יוסל ברגנר ועולמו, אורות, י"ב, 1972.
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
כרמלה רובין, 'יוסל בירשטיין - בין ימים', בתוך: בין ימים - יוסל ברגנר, תשנ"ז 1996.
דרור בורשטיין, "לתרגם את ה’בוא, בוא’ למלים אחרות", מסה, ליוסל ברגנר, מקרוב, 7, 2001.
אריאל הירשפלד, גולגולתא של הפומפיות: על פארודיה וזהות יהודית בציורי הצליבה של יוסל ברגנר, מחניים, 15, תשס"ד 2003.
יצחק לודן, יאסל בערגנער און די וועלט פון זיינע אימאזשן, טאפלפונקט, 1, 2000, עמ' 46–52.
גליה בר אור, גדעון עפרת, העשור הראשון: הגמוניה וריבוי, בתוך: 60 שנות אמנות בישראל, המשכן לאמנות עין חרוד, 2008.
יונה פישר, תמר מנור-פרידמן, לידת העכשיו - שנות השישים באמנות ישראל, בתוך: 60 שנות אמנות בישראל, מוזיאון אשדוד לאמנות, 2008.
גליה בר אור, מבחר אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון, המשכן לאמנות עין חרוד, 2009.
ראו גם

טומס קרונר
הערות שוליים

↑  עמי פרידמן, הצייר יוסל ברגנר הלך לעולמו, באתר ynet, 18 בינואר 2017
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
↑  ארכיון יוסל ברגנר, בספרייה הלאומית
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272004  NLI: 987007258513605171  PLWABN: 9810643720105606  AGSA: 5500  BnF: cb150683287 (data)  GND: 122777042  ISNI: 0000 0001 0785 7339  LCCN: n83027037  MusicBrainz: ff94a227-82c2-48a3-aad4-8d9d9de6a408  NGV: 1678  NKC: jn20000700156  NTA: 189849398  SNAC: w6b87m17  SUDOC: 180901591  ULAN: 500086560  VIAF: 90738095   WorldCat (עם VIAF): 90738095 
יוסל ואודרי ברגנר, 1966
כיכר יוסל ברגנר בשכונת הדר הכרמל בחיפה
פיסוק

| פיסוק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| סימני פיסוק | סימני כתב נוספים |  |  |  |  |  |
|  נקודה .   פסיק ,   נקודה ופסיק ;   סוגריים ( ) [ ] { }  נקודתיים :   מקף ־   שלוש נקודות …   קו מפריד –   סימן שאלה ?   סימן קריאה !   אפוסטרוף ’   גרש ׳   גרשיים ״   מירכאות “ ” ‘ ’   לוכסן /   סימן תמיהה ?!   |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
|  סימן קריאה הפוך ¡  סימן שאלה הפוך ¿  סימן אירוניה ⸮  |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
פיסוק הוא חלק של דקדוק בכללי השימוש בסימני הפיסוק, שהם הסימנים (כגון פסיק) המשולבים במשפט ומסייעים לקורא בקריאת המשפט ובהבנתו.
סימני הפיסוק חשובים להבנת המשפט. הם מרמזים על מבנה המשפט, והם מעין תווים של המוזיקה של המשפט, המציינים את ההפסקות, את ההנגנות ואת ההדגשות. כתיבה ללא סימני פיסוק מקשה על ההבנה, והופכת את הכתוב ללא ברור ולחדגוני. כללי הפיסוק מאורגנים בשני אופנים, אחד מהם הוא לפי סימני הפיסוק.
ההיסטוריה של הפיסוק

הפיסוק הומצא על ידי אריסטופאנס מביזנטיון בתקופה היוונית, אך הפיסוק המודרני התפתח בהדרגה רק לאחר המצאת הדפוס על ידי יוהאן גוטנברג בשנת 1454. כך לדוגמה, כללי הפיסוק באנגלית קיימים רק מאז תחילת המאה ה-17. לדוגמה האפוסטרוף בא מהשפה הלועזית (אנגלית) ששם הוא נקרא אפוסטרופ אס.
סימני הפיסוק המודרניים החלו לשמש בעברית רק במאה ה-18. כתב על כך יוסף קלוזנר בספרו "העברית החדשה ובעיותיה":
"ומוזרים כל כך היו סימני הפיסוק הלועזיים לחכמי ישראל עוד במאה הי"ח, עד שמשה מנדלסון כשבא להוציא לערך בשנת 1750 את השבועון העברי קהלת מוסר מצא לנכון להעיר עליהם (ראו מקטע צילום).
הראשונים מן הסופרים העבריים שהתחילו מקפידים על סימני הפיסוק העבריים הם מנדלי, אחד העם וביאליק [...] מנדלי וביאליק ידעו רק רוסית וגרמנית ולפיכך אנו מוצאים בכתביהם סימני פיסוק קרובים לאותם של הרוסים והגרמנים".
במהלך השנים עברו חוקי הפיסוק המקובלים בעברית שינויים. תחילה הייתה נהוגה בארץ שיטת הפיסוק הגרמנית שמתאפיינת בכך שהפסיק תוחם משפטים משועבדים (פסוקיות). הפיסוק האנגלי התקבל בשנת 1994 על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית שקבעה את הפיסוק האנגלי כבסיס לפיסוק בעברית. לפי חוקי הפיסוק האנגלי הפסיק משמש לציון הפסקה בשטף הדיבור, כלומר לבצע עצירה קצרה במשפט אך לא ארוכה כמו עצירה בין שני משפטים שונים.
סימני הפיסוק

נקודה ( . ): סימן לסוף משפט. לא מסמנים נקודה בסוף מבעים אשר אינם משפטים - כמו כותרות.
פסיק ( , ): משמש לציין הפסקה בשטף הדיבור. במשפט כולל הפסיק מפריד בין החלקים הכוללים, אך הוא לרוב לא יופיע לפני ו' החיבור.
נקודה ופסיק ( ; ): משמש להפסקה בשטף הדיבור בנקודה בה המשפט יכול היה להסתיים, אך הוחלט להוסיף עליו מידע נוסף.
נקודתיים ( : ): סימן לפירוט מורחב. הנקודתיים יופיעו גם לפני ציטוט או דיבור ישיר.
מקף ( ־ ): סימן לקישור בין שתי מילים.
קו מפריד ( – ): הפרדה בין שני חלקי המשפט.
סוגריים ( () ): לרוב הערה באמצע/סוף המשפט.
סימן שאלה ( ? ): סימון לסוף משפט-שאלה, גם שאלות ללא צפייה לתשובה (שאלות רטוריות). לא מסמנים סימן שאלה בסוף משפט המכיל שאלה עקיפה, לדוגמה: השכנה שאלה מתי אבוא לבקר.
סימן קריאה ( ! ): סימון לסוף משפט-ציווי או קריאה. מוסיפים סימן קריאה גם אחרי מילת קריאה ובסופם של משפטים המביעים תוקפנות או התרגשות.
מירכאות ( „–” או ‚–’ ): סימן לציטוט או דיבור ישיר. לעיתים, משמש לסימון מילה או מספר מילים מחוץ להקשרן הרגיל (כלומר, בהשאלה) או לשם הצגתן בלעג ובזלזול.
גרש ( ׳ ): סימן למילה מקוצרת. הגרש מסומן אחרי האות האחרונה של הקיצור. משמש גם כסימן דיאקריטי.
גרשיים ( ״ ): סימן לראשי תיבות. בספרות הרבנית משמש גם כדי להדגיש מילים מסוימות או כדי לציין את לועזיותן.
לקריאה נוספת

כללי הפיסוק, בהוצאת האקדמיה ללשון העברית, תשס"ב.
הפיסוק של הסגנון העברי, בהוצאת מוסד הרב קוק, תשל"ח-1978.
Lynne Truss, Eats, Shoots & Leaves: The Zero Tolerance Approach to Punctuation
הערות שוליים

↑  כתב העת אינו נושא כל תאריך, ובעבר היה מקובל לסבור כי הוא יצא לאור בשנת 1750.
1 2 3 4 5 6  שרה אבינון (2000). עיין ערך: לשון, הבנה והבעה. תל אביב: מט"ח - המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550913405171  BNE: XX550480  BnF: cb11949804f (data)  GND: 4079477-5  LCCN: sh85109107  LNB: 000181018  NDL: 00567072  NKC: ph216783 
הבהרה על השימוש בסימני פיסוק שנדפסה בסוף הגיליון הראשון של כתב העת "קהלת מוסר" שיצא לאור בברלין בשנת 1755 על ידי משה מנדלסון וטוביה בוק.
זמן שישי (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
פתיח "שישי"
פתיח "שישי"
 סוגה:  אקטואליה, מגזין
 יוצרים:  חדשות 13
 מנחים:  נטעלי שם טוב
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 חברת הפקה:  חדשות 13
 אתר צילומים:  קריית התקשורת נווה אילן
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ עשר (2006–2019)   ערוץ 13 (2019–)
 תקופת שידור מקורית:  5 במאי 2006 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
זמן שישי היא תוכנית חדשות ואקטואליה ישראלית שמשודרת בימי שישי בערב. בעבר שודרה בערוץ עשר וכיום משודרת התוכנית בערוץ 13. מגישת התוכנית היא העיתונאית נטעלי שם טוב.
מתכונת ראשונה (2006–2009)

| --- | --- |

סמלילה של התוכנית "שישי" בין השנים 2006–2009
 סוגה:  אקטואליה, מגזין
 יוצרים:  חדשות 10   ערוץ 10
 מנחים:  רביב דרוקר ועופר שלח
 משתתפים:  כתבי ופרשני חדשות עשר
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר פרקים:  יותר מ-100 מהדורות
 הפקה
 חברת הפקה:  חדשות 10
 אתר צילומים:  האולפן הישן של חדשות 10, גבעתיים
 אורך פרק:  60–90 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  5 במאי 2006 – 10 באפריל 2009
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
שידור התוכנית החל ב-5 במאי 2006 והיא הונחתה על ידי עפר שלח ורביב דרוקר במתכונת של מגזין חדשותי לסיכום השבוע מזווית אישית וביקורתית. בעקבות הצלחת התוכנית ונתוני מדרוג גבוהים יחסית עם ממוצע של 7.5% (לעומת 3.3% באותה משבצת שידור לפני כן), הוחלט בערוץ 2 למנות את יאיר לפיד למגיש התוכנית המתחרה "אולפן שישי".
בדצמבר 2008 הוחלט בערוץ 10 להעביר את המגישים (דרוקר ושלח) וצוות הכתבים לתוכנית תחקירים שבועית חדשה בשם "המקור". בעקבות כך התוכנית ירדה מהאוויר ב-10 באפריל 2009. הסיבה לשינוי הייתה רגולטורית, לערוץ היה צורך לעמוד במחויבות להפקת מקור (שאינה תוכנית חדשות), וברצון של ערוץ 10 לחזק את לוח השידורים באמצע השבוע.
עם ירידת התוכנית משידור, מבקר הטלוויזיה של עיתון "העיר", עומר שוברט, כינה אותה "תוכנית החדשות הטובה ביותר שנעשתה בישראל".
מתכונת ראשונה (2006–2009) > רקע לעליית התוכנית

עם הקמת ערוץ 10, לערוץ לא היה מגזין סוף שבוע. בראשית דרכו של הערוץ, הגיש ניצן הורוביץ בימי שבת מהדורת חדשות קצרה בת חצי שעה לסיכום אירועי השבוע. לאחר מכן הנחה גדעון רייכר תוכנית לסיכום השבוע. לאחר שהתוכנית ירדה, ובעקבות הצלחתה של התוכנית "לונדון את קירשנבאום", החליטו ראשי הערוץ לתת לירון לונדון ולמוטי קירשנבאום להנחות את תוכנית סוף השבוע. בניגוד לתוכניתם הרגילה במהלך השבוע, התוכנית לא זכתה למדרוג גבוה, ולכן הוחלט להוריד את התוכנית מהמרקע לאחר מספר תוכניות בלבד. לאחר מכן מי שהנחה את תוכנית סוף השבוע היה רינו צרור, שהנחה את התוכנית "דין וחשבון". התוכנית לא הייתה במתכונת חדשותית. במקום זאת, בחר צרור לערוך כתבות שטח, המתמקדות בנקודות שונות של החברה הישראלית. התוכנית זכתה פעמיים בפרס של "תוכנית האקטואליה הטובה ביותר" בטקס "פרסי האקדמיה לטלוויזיה", בין השנים 2003–2004. לאחר ירידת התוכנית, ועם הצטרפותו של גלעד עדין לחדשות 10, החליטו בערוץ לעשות את מגזין סוף השבוע הראשון שלהם. התוכנית נקראה "האולפן המרכזי בשישי". עדין הנחה את התוכנית יחד עם רוני יובל, וכלל פאנל קבוע של פרשנים (עמנואל רוזן, דן מרגלית ושאר כתבי הערוץ). לאחר תקופה מסוימת הנחה עדין את התוכנית לבדו. עדין זכה לשבחים רבים, על הריאיון שקיים עם השרה יהודית נאות, שאיבדה את קולה עקב מחלת הסרטן. השרה דיברה בלחש, וזמן קצר לאחר הראיון נפטרה.
מתכונת ראשונה (2006–2009) > מבנה המהדורה

התוכנית החלה ב-20:00, כאשר בפתיחת התוכנית הוצגו הכתבות שישודרו במהלך התוכנית. לאחר מבזק החדשות, הוצגו 4 כתבות, תחקירים וסיפורים, כאשר הכתבות הוגשו לאו דווקא על ידי כתבי החדשות, אלא על ידי כתבים שהכינו בדרך כלל סיפורים בעיקר עבור מגזין סוף השבוע (לדוגמה: בן שני, ישראל רוזנר ורוני קובן). בין הכתבות, הוצגה פינה בשם "החמישייה הפותחת", שבה הציגו 5 מכתבי הערוץ את דעתם בנושא שבחרו להתמקד בו באופן אישי, נושא שהיה בכותרות במהלך השבוע.
מעת לעת הוגשה כתבה בשם "שישי בדרכים", שבה דרוקר ושלח יצאו לשטח וליוו את המרואיין (בין היתר, אברהם בורג, עודד קטש). מדי פעם, הגיש כתב אורח כתבה על נושא בה הוא בחר להתמקד (לדוגמה: אסתי זקהיים, נתן זהבי, יואב קוטנר). בין הכתבות הגישו דרוקר ושלח פינה שנקראה "רשימת החיסול", בה הם בחרו להתמקד כל אחד ב-2 אישים, שאמרו או עשו מעשה, אשר קיבל כותרות שליליות במהלך השבוע. לאחר מכן הוגשה תחזית מזג האוויר, לרוב על ידי נעמה אייזנברוך.
מתכונת שנייה (2013–2015)

| --- | --- |

סמליל התוכנית בין השנים 2013–2015
 סוגה:  אקטואליה, מגזין
 יוצרים:  חדשות 10   ערוץ 10
 מנחים:  טלי מורנו ואלון בן דוד
 משתתפים:  כתבי ופרשני "חדשות 10"
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  ישראל עברית
 מספר פרקים:  131
 הפקה
 חברת הפקה:  חדשות 10
 עורכים:  טלי בן עובדיה
 אתר צילומים:  האולפן הדינמי של חדשות 10 שבגבעתיים
 מוזיקה:  עירד אישל
 אורך פרק:  90–93 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  10 במאי 2013 – 11 בדצמבר 2015
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
| שנה> שנה.שנה | תאריך שידור מקוריישראל> התוכנית הראשונה.תאריך | תאריך שידור מקוריישראל> התוכנית הראשונה.מדרוג | תאריך שידור מקוריישראל> התוכנית האחרונה.תאריך | תאריך שידור מקוריישראל> התוכנית האחרונה.מדרוג |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | 10 במאי 2013 | 4.8% | 27 בדצמבר 2013 | 5.2% |
| 2014 | 3 בינואר 2014 | 4.4% | 26 בדצמבר 2014 | 6.3% |
| 2015 | 2 בינואר 2015 | 6.7% | 11 בדצמבר 2015 | 6.3% |
התוכנית חזרה לאוויר ב-10 במאי 2013, יותר מ-4 שנים לאחר שירדה מהמסך. המהדורה החדשה אורכה מהקודמת, נכנסו יותר כתבות מגזין והוסיפו פינת דעות של כתבי חדשות 10 והמגישים על אירועי השבוע. התוכנית זכתה לנתוני מדורג נמוכים במיוחד, וירדה מהאוויר לאחר שנתיים בעקבות הצטרפותה של איילה חסון למערכת חדשות 10. התוכנית ירדה ב-11 בדצמבר 2015. ב-18 בדצמבר 2015 עלתה המהדורת "שישי" החדשה עם איילה חסון באופי שונה מהקודמות לפניה.
מתכונת שנייה (2013–2015) > רקע לעליית התוכנית

לאחר ירידת תוכנית "שישי" ב-2009 שודרו מספר תוכניות במשבצת שישי (חדשות שישי, השבוע עם ועוד) שזכו למדורג נמוך במיוחד. לאחר תקופה של 4 שנים, ערוץ 10 החליט לשבץ תוכנית קבועה ביום שישי. בערוץ החליטו להחזיר את התוכנית "שישי" עם שינוי ומנחים חדשים. עם חזרתה של טלי מורנו לערוץ 10 הוחלט לשבץ אותה ברצועת שישי עם אלון בן דוד.
מתכונת שנייה (2013–2015) > מבנה המהדורה

התוכנית החלה ב-19:57, כאשר החלו הכותרות של כתבות המגזין וכל כותרות היום. מיד אחרי הכותרות החל מבזק חדשות קצר עם כתבות על חדשות היום. מיד אחרי חדשות היום שודרו כתבות מגזין. בין הכתבות, הוצגה פינת דעה, בה הציגו כתבי חדשות 10 את דעותיהם על אירוע שבוע שבחרו. לבסוף שודרה תחזית מזג האוויר עם נעמה איזנברוך או דני רופ.
מתכונת שלישית (2015–2023)

| --- | --- |
סמליל התוכנית החל מ-17 באפריל 2020
סמליל התוכנית החל מ-17 באפריל 2020
 סוגה:  אקטואליה וחדשות, מגזין
 בימוי:  איתי צפרירי
 מנחים:  איילה חסון
 משתתפים:  כתבי ופרשני "חדשות 13"
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר פרקים:  54 (נכון ל-6 בינואר 2017)
 תוכנית המשך:  השבוע שהיה
 הפקה
 חברת הפקה:  חדשות 13
 עורכים:  אהד ארבל
 אתר צילומים:  אולפני "חדשות 13", גבעתיים (2015–2020) אולפני "רשת", רמת החייל, תל אביב (10 באפריל 2020) אולפני "חדשות 13", נווה אילן (17 באפריל 2020–הווה)
 מוזיקה:  עירד אישל
 אורך פרק:  90–93 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ עשר (2015–2019) ערוץ 13 (2019–)
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  18 בדצמבר 2015 – הווה
 קישורים חיצוניים
 https://13news.co.il/shishiayala
| שנה> שנה.שנה | תאריך שידור מקוריישראל> התוכנית הראשונה.תאריך | תאריך שידור מקוריישראל> התוכנית הראשונה.מדרוג | תאריך שידור מקוריישראל> התוכנית האחרונה.תאריך | תאריך שידור מקוריישראל> התוכנית האחרונה.מדרוג |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | 18 בדצמבר 2015 | 11.1% | 25 בדצמבר 2015 | 10.3% |
| 2016 | 1 בינואר 2016 | 9.3% | 30 בדצמבר 2016 | 8.5% |
| 2017 | 6 בינואר 2017 | 10% | 29 בדצמבר 2017 | 5.3% |
| 2018 | 5 בינואר 2018 | 7.3% | 28 בדצמבר 2018 | 5.4% |
| 2019 | 4 בינואר 2019 | 5.7% | 27 בדצמבר 2019 | 6.7% |
| 2020 | 3 בינואר 2020 | 6.9% | 25 בדצמבר 2020 | 6.8% |
| 2021 | 1 בינואר 2021 | 9.7% | 31 בדצמבר 2021 | 8.5% |
| 2022 | 7 בינואר 2022 | 8.5% |  |  |
לאחר הצטרפותה של אילה חסון לחדשות 10, הוחלט שהיא תגיש את מגזין סוף השבוע. ב-11 בדצמבר 2015 הגישו טלי מורנו ואלון בן דוד את "שישי" בפעם האחרונה. ב-18 בדצמבר 2015 עלתה מהדורת "שישי" החדשה עם איילה חסון באופי שונה מהקודמות לפניה. בתקופת הנחייתה של חסון, הייתה התוכנית מועמדת ארבע שנים רצופות (2016-2019) לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית אקטואליה, זאת בשל תחקירים וחשיפות שהובאו בה. בין היתר, כתבות מגזין של חסון בתוכנית במהלך השנים על פרשיות פלילים ידועות הביאו גילויים חדשים בפרשות רצח כמו רצח אורון ירדן (ובה ראיון ראשון עם אמו וחשיפת הקלטות הסחיטה המקוריות), רצח מלה מלבסקי (עם תיעוד ראשוני מחדרי החקירות ושחזור הרצח וראיון עם מישל חדד, החוקר בתיק), רצח נאוה אלימלך (ובתוכה ראיון עם אמה של אלימלך ועם  החשוד המרכזי ברצח), פרשת גיתית איזראלוב (ובה ראיון ראשון עם איזראלוב, שהורשעה ברצח בעלה), רצח תאיר ראדה (כולל ראיון בלעדי עם אולה קרבצ'נקו, ששמה נקשר בפרשה)
התוכנית שודרה עד 11 בינואר 2019 בערוץ עשר והחל מה-18 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13. מאז עלייתה לאוויר ובמשך 5 שנים, שודרה התוכנית מאולפני "חדשות 13" בגבעתיים. ב-10 באפריל 2020 התוכנית שודרה באופן חד פעמי באולפני רשת ברמת החייל. החל מה-17 באפריל 2020 היא משודרת התוכנית מאולפני "חדשות 13" בקריית התקשורת נווה אילן.
מתכונת שלישית (2015–2023) > רקע לעליית התוכנית

לאחר חזרתה של תוכנית "שישי" שהניבה נתונים נמוכים במיוחד, הוחלט להעביר את התוכנית לאילה חסון שהצטרפה אז לחדשות 10. הצפייה בערוץ שאילה חסון תעלה את נתוני המדורג כמו שעשתה בערוץ הראשון שהנחתה את "יומן". המהדורה שונתה מבחינת אופי. הוסף סיכום שבועי בשעה 19:30, צירפו פרשנים חדשים (שחלקם לא עובדים גם בחדשות 10) ולצד חלק הפרשנים הישנים. הוספה פינה חדשה בסוף בשם "משהו קטן וטוב". האופי המגזיני של התוכנית שונה והתוכנית קיבלה יותר אופי מגזיני שבועי.
מתכונת שלישית (2015–2023) > מבנה המהדורה

התוכנית החלה ב-20:00, כאשר מתחילים הכותרות של כתבות המגזין וכל כותרות היום. מיד אחרי הכותרות מתחילות חדשות היום וכתבות עליהם. מיד אחרי חדשות היום משודרות כתבות מגזין שלאחר כל כתבה דנים הפרשנים על תוכנה. לבסוף משודרת תחזית מזג האוויר עם טל שמאי.
מתכונת רביעית (2023–היום)

בפברואר 2023 החליטה אילה חסון לעזוב את רשת 13 ולעבור לכאן 11. במקומה החלו להגיש את התוכנית מגישים מתחלפים. ב-31 במאי 2023 פורסם כי נטעלי שם טוב, תעבור מקשת 12 לרשת 13 ותחל להגיש את התוכנית. עם הצטרפותה של שם טוב לחדשות 13 שונה שם התוכנית ל"זמן שישי".
הערות שוליים

↑  רוני קורן-דינר, "שישי" - מגזין סופשבוע חדש בערוץ 10 בהגשתם של רביב דרוקר ועופר שלח, באתר הארץ, 27 באפריל 2006
↑  עכבר העיר, יאיר לפיד יגיש את אולפן שישי, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2007
יונתן כיתאין, ‏רביב דרוקר מול יאיר לפיד - ראש בראש; עם מי אתם?, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2011
↑  ענת קם‏, ערב חדש, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2008
יעל גאוני, ‏עפר שלח ורביב דרוקר עוזבים את יום שישי: עוברים לשדר באמצע השבוע, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2008
↑  ניר קיפניס, ‏הישראבלוף של שלח ודרוקר, באתר גלובס, 18 במאי 2009
↑  ענת ג'ורג'י, אופיר בר-זהר, לא שומר שישי, באתר הארץ, 8 באפריל 2009
↑  עומר שוברט, העיר תל אביב, שלח ודרוקר: תכנית החדשות הטובה ביותר שנעשתה פה, באתר הארץ, 24 באפריל 2009
↑  האמיצים והיפים, באתר גלובס, 27 באפריל 2006
↑  אביבה קרול, ‏תוכניתו של רינו צרור "דין וחשבון" חוזרת לאוויר בערוץ 10, ובשיבוץ חדש - ימי ג` לאחר החדשות, באתר גלובס, 2 ביוני 2004
↑  גואל פינטו, הזוכות הגדולות בפרסי האקדמיה לטלוויזיה - חברות הכבלים, באתר הארץ, 5 ביוני 2003
↑  חגי חיטרון, הלא כלום כנורמה, באתר הארץ, 9 במאי 2004
↑  אהוד אשרי, בניגוד לקונספציה, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2004
↑  יעל ולצר, ולחדשות בהרחבה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2007
↑  גילי איזיקוביץ, רייטינג מאכזב למהדורת שישי החדשה של ערוץ 10, באתר הארץ, 12 במאי 2013
↑  לי-אור אברבך, ‏אילה חסון עוברת מערוץ 1 לחדשות 10: תגיש את "שישי", באתר גלובס, 17 בנובמבר 2015
↑  גילי איזיקוביץ, טלי מורנו תהיה ממגישי מהדורת שישי החדשה של ערוץ 10, באתר הארץ, 23 באפריל 2013
↑  איתי שטרן, שידור הבכורה של מהדורת "שישי" בהגשת איילה חסון זכה לרייטינג גבוה, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2015
↑  אילה חסון, "שישי" 20.10.17: הטראומה של משפחת ירדן, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 20 באוקטובר 2017
↑  אילה חסון, העוקץ המושלם שהפך לרצח: 32 שנים אחרי - חזרה לפרשת מלה מלבסקי, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 13 ביולי 2017
↑  אילה חסון, "עסק מסובך": כיווני החקירה בתעלומת הרצח של נאוה אלימלך, באתר חדשות 13, 9 באוגוסט 2019
↑  אילה חסון, אליבי כמעט מושלם: גילויים חדשים בפרשת "האלמנה הרוצחת", באתר חדשות 13, 26 בפברואר 2021
אילה חסון, "אני לא מרגישה אשמה": האישה שהורשעה ברצח בעלה שוברת שתיקה, באתר חדשות 13, 5 במרץ 2021
↑  "שישי" עם אילה חסון - 08.04.16, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 8 באפריל 2016
↑  אילה חסון, "כל המדינה חשבה שאני רוצחת, אין לי קשר לזה": א"ק שוברת שתיקה, באתר חדשות 13, 26 במרץ 2021
↑  יובל אלבשן, ‏א"ק מפרשת זדורוב נחשפה ולימדה את כולנו שיעור על ספק ואחריות עיתונאית, באתר גלובס, 30 במרץ 2021
↑  יונתן כיתאין, ‏איילה חסון בערוץ 10 עקפה את קשת ורשת בערב שישי, באתר גלובס, 28 בינואר 2018
↑  אילה חסון הודיעה: עוזבת את חדשות 13 ועוברת לתאגיד, באתר וואלה, 26 בפברואר 2023
סמליל התוכנית עד 10 באפריל 2020
קהילת יהודי יאבורוב

| --- | --- |

מפת יאבורוב כפי שצוירה על ידי יצחק איכבום בהנחיית אביו שלום, בן העיירה
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
  (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםיבוריב(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםיבוריב(למפת מחוז לבוב רגילה) לבוב צ'רבונוהראד דרוהוביץ' סטרי בוריסלב סמביר זלוטשוב ברודי ז'ובקבה ווהלין רובנו טרנופול איוואנו-פרנקיבסק זקרפטיה פוליןיבוריב(למפת מחוז לבוב מוגדלת) לבוב צ'רבונוהראד דרוהוביץ' סטרי בוריסלב סמביר זלוטשוב ברודי ז'ובקבה ווהלין רובנו טרנופול איוואנו-פרנקיבסק זקרפטיה פוליןיבוריב
הקהילה היהודית ביאבורוב (בפולנית: Jaworόw), עיר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, התקיימה בעיר החל משנת 1548 ועד להשמדתה במלחמת העולם השנייה. יאבורוב נודעה כמרכז חסידי ודתי שלצידו פעלו כמה מפלגות ותנועות נוער ציוניות.
תולדות הקהילה > ראשית הקהילה

בשנת 1578 התאפשר ליהודי המקום לקיים בית כנסת ובית עלמין ובנוסף הותר להם לעסוק במסחר. ידוע שעוד קודם לכך נדרשו יהודי המקום לשלם לשלטונות מס גולגולת בסך 27 זהובים. בשנת 1629 הייתה ביאבורוב שכונה יהודית בפרבר הלבוואי כאשר 23 מתוך 40 הבתים במקום היו בבעלות יהודית.
עד למינויו של המלך יאן סובייסקי במחצית השנייה של המאה ה-17, הוטלו מגבלות על היהודים ועל משלח ידם. תחת שלטונו של סובייסקי הוטב מצבם של היהודים והם קיבלו כתב זכויות חדש. בנוסף, הותר ליהודים לבנות בעיר בית כנסת מעץ. בשנים 1673 עד 1690 שימש הרב חיים בן רבי יהודה לייב כפרנס 'ועד 4 הארצות' וייתכן שכיהן גם כרבה של העיר. נראה שבסוף המאה ה-17 הפכה הקהילה לעצמאית.
תולדות הקהילה > התפתחות הקהילה

בשנת 1740 התגוררו היהודים בכל חלקי העיר והתפרנסו בעיקר ממסחר אך גם ממלאכה, בעיקר מחייטות וצבעות. בעיר פעלו גם רופאים יהודים. הידוע שבהם היה הרופא אברהם עוזר פאסיק, עליו נאמר "לא מת אדם תחת ידו". בשנת 1765 חיו בעיר 639 יהודים.
בשנת 1772 עברה יאבורוב עם גליציה כולה, לשליטת אוסטריה. גם תחת שלטון זה המשיכו היהודים להתפרנס בעיקר ממסחר אך נראה שהיו גם שותפים בתעשייה בעיר, חלקם עסקו בעגלונות וסבלות. בסוף המאה ה-19 עסקו רבים מיהודי יאבורוב בייצור מברשות מזיפי חזיר.
בשנת 1900 חיו בעיר 2,846 יהודים שהיוו כ-28 אחוזים מכלל האוכלוסייה. בשנת 1905 בנתה הקהילה בית כנסת חדש ומפואר שהחליף את בית הכנסת העתיק הבנוי עץ. שינוי זה מעיד על ביסוסה הכלכלי של הקהילה. בית הכנסת החדש עלה באש בימי הכיבוש הנאצי וכך מתאר זאת מ. זטוקובסקי: "בליל שבת אחד שפכו הגרמנים בנזין על בית הכנסת היפה שבעיר, הציתו אותו והכריחו את היהודים לכבות את האש. בין המכבים הייתי גם אני. הבינותי כי הייתה זו תרמית ואחיזת עיניים והיא עלולה להסתיים בעינוי היהודים המכבים את האש. ברחתי עם הדלי והסתתרתי בחצרו של דר שנפר".
עוד מסופר שגג בית הכנסת עלה וירד מעוצמת להבות האש. כשראה זאת השוחט שמלקה, הוא רץ פנימה אל תוך הלהבות כדי להציל ספרי תורה. וכשיצא עם ספר תורה בידו, תפסו אותו הנאצים והכו אותו עד מוות.
תולדות הקהילה > מלחמת העולם הראשונה

יאבורוב נכבשה בידי חיילי הצבא הרוסי שפגעו קשות ביהודי המקום. לאחר זמן קצר המצב התייצב והיהודים אף החלו לסחור עם הצבא שחנה במקום. כשהצבא האוסטרי כבש את האזור החלו היהודים לעסוק בפעילות ציבורית-פוליטית ענפה. הוקמו מוסדות סעד, התארגנה האגודה "צעירי ציון" (1916) וכן נוסד ארגון הנוער "השומר הצעיר" (1918). אחרי המלחמה שבה יאבורוב לשליטת פולין העצמאית.
תולדות הקהילה > בין שתי מלחמות העולם

מבחינה כלכלית היהודים המשיכו לעסוק במסחר, רוכלות, מלאכה ובענף ההובלה ונוספו אליהם בעלי מקצועות חופשיים. בנוסף, התאגדו הסוחרים ובעלי המלאכה באיגודים מקצועיים והפעילות הציונית החלה לפרוח בעיר. בתקופה זו, היהודים היו אף שותפים בפוליטיקה המקומית.
מוסדות מרכזיים בקהילה > מוסדות לימוד

ביאבורוב פעל בית ספר עברי משלים מתחילת שנות העשרים של המאה ה-19. לאחר כמה שנים נסגר ונפתח שוב בראשית שנות השלושים. הפעם, תחת רשת תרבות ובו למדו 100 תלמידים. לידו הוקם גן לילדים. בנוסף, פעלה בעיר ספרייה יהודית שנוסדה כנראה עוד לפני מלחמת העולם הראשונה. בסמוך לה הוקם חדר קריאה ואולם הרצאות.
מוסדות מרכזיים בקהילה > ארגוני קהילה וחסד

בעלי המלאכה והסוחרים היהודים התארגנו באיגודים עצמאיים בהם 'איגוד הסוחרים' ו'יד חרוצים' ובשנת 1928 פתחו שני האיגודים הללו קופות גמ"ח שהעניקה הלוואות לנזקקים. הגמח תמך בסוחרים, בבעלי מלאכה, בפועלים ובכל מי שנדרש לעזרה כלכלית.
מי שטיפל בתחילה בבעיות הסעד והעזרה לתושבי העיר היה "ועד הקהילה" וחברות העזרה המסורתיות. בשנת 1935 הצטרפה למערך הסיוע קרן ויצ''ו שבנוסף לפעילותה הציונית והתרבותית בעיר העניקה עזרה לילדים עניים. בשנת 1936 הוקם ועד עזרה לאקדמאים יהודים בני יאבורוב שהתקשו במציאת תעסוקה.