stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיסה קריאוז'ה
על היצירה

מיסה קריאוז'ה נכתבה למקהלה ומבוצעת על ידי מקהלה וסולן (בדרך כלל טנור), כלי הקשה וכלים אותנטיים דרום-אמריקאיים. יש בה שילוב של מקצבים עממיים ואלמנטים של ליטורגיקה עתיקה. זהו גם ייחודה – היא שואבת את עוצמתה מההיצמדות אל המקורות המוזיקליים, השפה המקומית, והפולחנים שהשתמרו ברחבי המדינה.
על היצירה > פרקי היצירה

Kyrie: מבוסס על מקצבים איטיים – ה"וידאלה" וה"באגואלה" – מהמישורים ההרריים בצפון-מערב ארגנטינה.
Gloria: מכיל Carnavalito - Yaravi – מקצבים מצפון-מערב ארגנטינה.
Credo: בקצב ה-Chacarera מצפון המדינה.
Sanctus: מבוסס על מקצבים בוליביאניים בסגנון Carnaval cochabambino.
Agnus Dei: מבוסס על מקצבי estilo pampeano  מערבות הפמפס בדרום אמריקה.
תולדות היצירה

היצירה נכתבה בין השנים 1963–1964 על ידי רמירס. ב-1964 הוקלטה בגרסה המקורית בביצוע מקהלת ה-Basílica del Socorro בהדרכת חסוס גבריאל סגאדה ורביעיית הגברים "לוס פרונטריסוס" (אנ') ויצאה לאור על גבי תקליט. בצדו השני של התקליט הוקלטה יצירה נוספת של רמירס ופליקס לונה, "Navidad nuestra" שבטעות נחשבת על ידי רבים כחלק מ"מיסה קריאוז'ה". ב-1965 הושמעה מיסה קריאוז'ה בהופעה פומבית ראשונה בתיאטרון קולון (Teatro Colón) בבואנוס איירס. ב-1967 הופיעו רמירס ולהקתו עם היצירה בסדרת הופעות ראשונות באירופה שארגנה חברת פיליפס.
משנות ה-70 ואילך צברה היצירה פופולריות עצומה, שהביאה להקלטות וביצועים רבים על ידי אמנים בכל העולם. בין המפורסמים שהשתתפו בביצוע קטעי הסולו: זמר הטנור חוסה קאררס, הזמר היווני יורגוס דאלארס והזמרת מרסדס סוסה.
בריאיון למעריב סיפר רמירס כי לצורך כתיבתה עבר בכל רחבי ארגנטינה, ביקר בכפרים הנידחים ביותר וליקט מקצבים וסגנונות שונים. את החומר שריכז בידיו ערך בצורת מיסה. כאשר הביא אותה לראשונה למנהל אולפן הקלטות, נדחה בטענה כי היצירה חסרת ערך, ורק לאחר שכנועים רבים הסכים להקליטה. מהגרסה הראשונה של המיסה נמכרו במשך 5 שנים רק 5,000 עותקים. לאחר שהפכה למבוקשת שב רמירס לאותו אולפן הקלטות והקליט אותה מחדש בגרסה שהפכה אותה לפופולרית בכל רחבי העולם. לדבריו, נמכרו למעלה מ-30 מיליון עותקים של היצירה בביצועיה השונים.
בישראל בוצעה היצירה לראשונה ב-1965 על ידי מקהלת צדיקוב. ב-1969 בוצע הפרק "La peregrinación" מתוך היצירה "Navidad nuestra" על ידי להקת גייסות השריון במסגרת תוכניתה "פשוט שריונר", בתרגום חופשי של רימונה דינור, "שיר תפילה". לפי אותה מנגינה חיבר אהוד מנור את השיר "הנה שנה עוברת" שבוצע על ידי הפרברים.
בשנת 1982 הופיעו אריאל רמירס יחד עם חיימה טורס, נגן הצ'רנגו המקורי, ודומינגו קורה (נגן כלי ההקשה), הסולן סמבה קיפילדור ורביעית "האנדים" בכל רחבי ישראל כעשר פעמים. ההופעה האחרונה באותו סיור, בבנייני האומה בירושלים, שודרה ברשת א' של קול ישראל. איתם הופיעה המקהלה הקאמרית של תל אביב.
ב-2001 ביקר רמירס בישראל למופע מיוחד בו השתתף בעצמו בביצוע היצירה יחד עם נגנים וכלי נגינה אותנטיים, בהשתתפות הטנור חוויאר רודריגס ובליווי המקהלה הקאמרית תל אביב.
המיסה נחשבת, החל מוועידת הוותיקן השנייה, כאחת המיסות הראשונות שהתפרסמו בשפה מודרנית.
הערות שוליים

↑  Cantoría del Socorro, באתר בזיליקה דל סוקורו שבבואנוס איירס
↑  אורה בינור, "ישראל זו ארץ מבורכת", באתר nrg, ‏26 בינואר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602053205171  BnF: cb139874775 (data)  GND: 4524570-8  LCCN: no97045011  MusicBrainz work: 7828463d-9250-49cc-8d29-9862c6905506  VIAF: 183278924   WorldCat (עם VIAF): 183278924
ענת בילצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1952 (בת 73) ירושלים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 זרם:  פילוסופיה אנליטית
 תחומי עניין:  פילוסופיה של השפה, פילוסופיה פוליטית, לוגיקה, פרדוקסים
 עיסוק:  פילוסופית, פוליטיקאית, פעילת זכויות אדם 
 הושפעה מ:  לודוויג ויטגנשטיין, תומאס הובס, ענת מטר
 השפיעה על:  ענת מטר
 מדינה:  ישראל 
 
ענת בילצקי (נולדה ב-30 בינואר 1952) היא פרופסור אמריטה בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב ופעילת שמאל רדיקלי. כיהנה כיושבת ראש ארגון "בצלם" בין השנים 2001–2006.
חייה ופועלה

נולדה בירושלים בשם ענת דניאלי כבת הבכורה מבין ארבעה ילדים לדניאל וצופיה דניאלי, וגדלה בארצות הברית ובקנדה, שם היא למדה בתיכון. השלימה תואר ראשון בפילוסופיה ובמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. גם את התואר השני השלימה באוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת המאסטר שלה, אשר הוגשה בשנת 1981, היה: "'הקרב הימי' של אריסטו: סתירה בין תאוריות". נושא עבודת הדוקטורט שלה, אשר הוגשה לסנט אוניברסיטת תל אביב בשנת 1987, היה "שורשי הפרגמטיקה: אנגלית 1500-1700". מלמדת באוניברסיטת תל אביב מ-1979. בעבר עמדה בראש בית הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב, והייתה ראש החוג לפילוסופיה. מייסדת התוכנית "פילוסופיה, מידע ותרבות דיגיטלית" לתואר שני באוניברסיטת תל אביב, המשלבת בין פילוסופיה לטכנולוגיה. עורכת את כתב העת "מטפורה" לפילוסופיה.
בילצקי הייתה מרצה אורחת באוניברסיטאות רבות, ביניהן אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קיימברידג' והמכון למחקר מתקדם בפרינסטון. תחומי מומחיותה הם פילוסופיה של הלשון, פילוסופיה פוליטית, לוגיקה, לודוויג ויטגנשטיין ותומאס הובס.
הייתה מועמדת יחד עם עוד 999 נשים לפרס נובל לשלום בפרויקט שניסה להעמיד אלף נשים מכל רחבי תבל כמועמדות לפרס. הייתה פעילה בהתארגנויות רבות נגד הכיבוש בשטחים. בשנים 1988–1993 הייתה פעילה בתנועת "עד כאן", שפעלה החל מהאינתיפאדה הראשונה ועד הסכמי אוסלו. חברי העמותה היו מרצים מאוניברסיטת תל אביב שנאבקו נגד הכיבוש. בילצקי הייתה מייסדת שותפה של ארגון "השנה ה-21", עבדה עם "ועדת בטא", הייתה מייסדת שותפה של תנועת "דלתיים פתוחות" (בשנת 1997), שימשה אחת ממנהיגות "הקמפוס לא שותק" (מ-1996), וכיהנה כחברת הנהלת הארגון בצלם (מאז 1995) וכיושבת ראש הארגון בין 2006-2001. מאז 2003 היא ממארגנות קבוצת פעולה ישראלית-פלסטינית לשלום.
השקפתה הפוליטית

בילצקי רואה בפעילותה בארגון "בצלם" חלק מעבודתה הפוליטית. בילצקי נמנתה על יוזמי "מסמך אולגה" מ-2004 שאמר כי אף על פי שמטרות הקמת מדינת ישראל היו לספק ביטחון ליהודים, להפיל את חומות הגטו ובניית מדינה דמוקרטית, הרי בפועל היום היא כוננה מפעל קולוניאלי המשלב יסודות של משטר אפרטהייד ובונה את הגטו הגדול בעולם. המסמך קרא להכיר באחריות לעוולות שנגרמו לפלסטינים ובזכות השיבה והביע התנגדות לציונות. בילצקי הסבירה כי פעילותה למען "זכות השיבה" היא עקרונית ולכן תיאבק עליה גם אם הפלסטינים יחליטו לוותר עליה. היא מתנגדת להגדרתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית וגורסת כי פתרון של שתי מדינות אינו ישים כיום.
בהרצאה ב-MIT אמרה בילצקי על ארגון "בצלם":
אם אנו ארגון זכויות אדם טהור, היינו צריכים לומר: כן פליטים הם דבר שנמצא באמנות ובהצהרות [זכויות האדם], פליטים הם עניין של זכויות אדם... ביוני 2000 לא יכולת לדבר על פליטים, שכן אז היית מיד מתויג כמי שרוצה להרוס את ישראל, העניין הדמוגרפי וכו', אנחנו [הנהלת בצלם] הצבענו והחלטנו לעסוק בפליטים ואז הכול 'השתבש' עם האינתיפאדה... באופן עקרוני אם תהיה לנו אפשרות לנשום או שנקבל מימון לפרויקט כזה אנו נטפל בפליטים. הנושא נדחה [לפי שעה]. מבחינה עקרונית אנו החלטנו, שאכן צריך לעסוק בפליטים.
ספריה

ענת בילצקי, פרדוקסים, עורכת: הרצליה אפרתי, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשנ"ו 1996
Anat Biletzki, Talking Wolves: Thomas Hobbes on the Language of Politics and the Politics of Language, 1997
ענת בילצקי, מהי לוגיקה?, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשס"ג 2002
Anat Biletzki, (Over)Interpreting Wittgenstein, Kluwer, 2003
Anat Biletzki, Philosophy of Human Rights: A Systematic Introduction, Routledge, 2019
לקריאה נוספת

1000 Peacewomen Across the Globe, published by the Association 1000 Women for the Nobel Peace Prize, Scalo Publishing, 2005. pp. 31–32
הערות שוליים

↑  דנה שגב, שמונה מועמדות ישראליות לפרס נובל לשלום, אתר "אסימון", 29/06/2005
↑  a vision of joint life:Activists, intellectuals, recognize the Right to Return (עברית: קול קורא: למען אמת ופיוס, למען שוויון ושותפות) 
 זכות השיבה כתשובה, באתר nrg
↑  Post-Oslo Dilemmas: Conversation with Anat Biletzki (באנגלית)
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571826305171  BIBSYS: 1077856  BnF: cb13331230f (data)  CiNii: DA10678307  ISNI: 0000 0001 1068 4379  LCCN: n96123285  NTA: 159560012  RERO: 02-A003006785  SUDOC: 035711507  VIAF: 66612156   WorldCat (עם VIAF): 66612156
הפיגוע במשגב עם

| חלק מהתבססות ארגוני טרור פלסטיניים בדרום לבנון |
| --- | --- |
 תאריך:  7 באפריל - 8 באפריל 1980
 תאריך עברי:  כ"א בניסן-כ"ב בניסן ה'תש"מ
 מקום:  משגב עם, ישראל
 קואורדינטות:  33°14′52″N 35°32′54″E﻿ / ﻿33.247778°N 35.548333°E﻿ / 33.247778; 35.548333
 סוג:  פיגוע מיקוח 
 הרוגים:  3 נרצחים ישראלים (בהם חייל ושני אזרחים)
 מבצע:  חזית השחרור הערבית 
 מספר מפגעים:  5 
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) הפיגוע במשגב עם(למפת אצבע הגליל רגילה) הפיגוע במשגב עם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע במשגב עם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע במשגב עם
 
הפיגוע במשגב עם היה פיגוע מיקוח שהתרחש בפעוטון בקיבוץ משגב עם שבצפון אצבע הגליל ב-7–8 באפריל 1980 שביעי של פסח ה'תש"ם, שמטרתו שחרור מחבלים הכלואים בישראל. האירוע הסתיים בהריגת כל חמשת המחבלים על ידי כוח של סיירת מטכ"ל וסיירת גולני. באירוע נרצח תינוק בן שנתיים וחצי איל גלוסקא, ומזכיר הקיבוץ סמי שני שהגן בגופו על הילדים, ונהרג חייל צה״ל אלדד-אליהו צפריר.
הפיגוע

ב-7 באפריל 1980 חצו חמישה מחבלים מארגון חזית השחרור הערבית את גדר המערכת שבגבול הצפון. בעקבות רוחות חזקות לא הופעלה התרעה על חדירה, התרעה שהייתה אמורה להינתן על ידי גדר המערכת. חמשת המחבלים, שהיו חמושים ברובי AK-47 וברימוני יד, חדרו בחסות החשיכה לקיבוץ משגב עם והשתלטו על בית הילדים בקיבוץ. במהלך ניסיונם להיכנס לבית הילדים, נתקלו המחבלים במזכיר הקיבוץ, שמואל (סמי) שני, שניסה למנוע מבעדם להיכנס באמצעות מברג שאחז בידו, אך הם רצחו אותו. בבית הילדים תפסו המחבלים כבני ערובה שבעה ילדים וחבר הקיבוץ ששהה אתם. כוחות צה"ל, בפיקוד מפקד עוצבת הגליל, תא"ל יוסף קולר, החלו במשא ומתן עם המחבלים, שאפשר העברת מזון לילדים.
במהלך הלילה ניסה צוות של סיירת גולני בפיקוד יונתן רז, לפרוץ לבית הילדים, אולם הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לתא"ל קולר לעצור את ניסיון ההשתלטות בטרם הצליחו אנשי הסיירת לפרוץ לבית הילדים. במהלך ניסיון הפריצה נהרג חובש הצוות, אלדד צפריר. בהמשך הגיעו לשטח גם מפקד פיקוד הצפון, יאנוש בן גל ומפקד עוצבת געש, תא"ל אורי שגיא, שאף השתתף בפעולת ההשתלטות בהמשך.
סיירת גולני, בפיקוד גיורא ענבר, לקחה חלק גם בניסיון ההשתלטות השני, שהתרחש בשעות הבוקר, אותו הובילו לוחמי סיירת מטכ"ל, בפיקוד עוזי דיין, מפקד היחידה, אשר בו נהרגו המחבלים וחולצו בני הערובה למעט הרוג אחד, הפעוט אייל גלוסקא שנרצח על ידי המחבלים במהלך הלילה. בכוח הפורץ היה גם עמוס בן אברהם, שהתנדב לפרוץ ראשון לבית הילדים, וספג את מכת האש הראשונה של המחבלים. הוא נפצע בפריצה זו, ועבר ניתוחים רבים בידו, שנותרה מוגבלת. גם מפקד הכוח, דיין, נפצע במהלך הפריצה מרסיסי רימון בחזה וברגל.
בפעולה זו נחשפה לראשונה יחידת עוקץ - יחידת הכלבנים של צה"ל. זו הייתה הפעם הראשונה שהיחידה הפעילה כלבים ללוחמה בטרור בפעילות נגד חוטפים.
עם לוחמי סיירת מטכ"ל השתתף במבצע ההסתערות על בית הילדים דנדן בולוטין, שהרג את אחד המחבלים מבין החמישה שנהרגו, והוציא מבית הילדים מספר ילדים פצועים שפונו לבית החולים, ובכך ניצלו חייהם. בשנת 2021 השתתף בתוכנית המציאות הישרדות VIP עונה 4, וסיפר בתוכנית את סיפורו על השתלטות בית הילדים במשגב עם.
תגובת ישראל לפיגוע

בעקבות הפיגוע יצאה ישראל למבצע מתח גבוה, ולמחרת הקימה ועדת מומחים טכניים בנושא תפקודה הלקוי של גדר המערכת. בהמשך הועתקה גדר המערכת 500 מטרים מערבה אל תוך שטח לבנון.
לקריאה נוספת

משה זונדר, סיירת מטכ"ל, הוצאת כתר, 2000, עמודים 188–189.
מירב הלפרין, טורפי הלילה: סיפורה של סיירת גולני, הוצאת ידיעות אחרונות, 2018, עמודים 11–20.
אבנר שור ואבירם הלוי, סיירת מטכ"ל, המבצעים הגדולים של היחידה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2020, עמודים 225–234
הערות שוליים

↑  דפי לעד של התינוק איל גלוסקא וסמי שני מזכיר הקיבוץ שהגן בגופו על הילדים ונרצח באתר נפגעי פעולת איבה, ודף יזכור של אלדד אליהו-צפריר לוחם סיירת גולני שנפל מאש המחבלים
↑  טליה פלד קינן, "סיכן את החיים בשבילי": המפגש בין כוכב הישרדות לילד שהציל בפיגוע, באתר חדשות 13, 20 במאי 2022
↑  דף לזכר שמואל (סמי) שני, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  יעקב ארז, לפני שחוסלו רצחו חמשת המחבלים בדם קר את מזכיר המשק במשגב עם ופעוט בן שנתיים וחצי, מעריב, 8 באפריל 1980
↑  אביחי בקר, סעיף אמינות, מעריב מוסף סופשבוע, ‏ 22 בדצמבר 1995, עמודים 50–54, 55, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  אורי שגיא, "אורות בערפל". תל אביב, ידיעות אחרונות, 1998, עמוד 85.
↑  יוסף ולטר, המשפחה הלוחמת, מעריב, 18 באפריל 1986
↑  משה זונדר, סיפור פריצתה של סיירת מטכ"ל לבית-הילדים, תחת כותרת המשנה "כרטיס ביקור", nrg‏, 30 בנובמבר 2001
↑  דף לזכר אייל גלוסקא, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, הוצאת כתר, 2000, עמוד 267.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, הוצאת כתר, 2000, עמוד 189.
↑  תקלה טכנית - הסיבה ל-"שתיקת" הגדר, דבר, 9 באפריל 1980
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
חיים ליב חריפאי

אין תמונה חופשית
חיים ליב חריפאי (אוסטרון) (אריה לאינסון) (1889? – 1 במאי 1934, ט"ז באייר תרצ"ד) היה מחנך ועיתונאי עברי, עסקן ופעיל תרבות ביישוב, איש תנועת העבודה ואחר-כך הציונים הכלליים.
קורות חיים

חיים ליב, בן צבי מאיר, נולד ברוסיה. היה חניך הקורסים הפדגוגיים הגרודנאיים (הסמינר להכשרת מורים עבריים) מיסודה של חברת מפיצי השכלה לאחר שעברו לחארקוב.
נישא לחנה, וב-1921 נולד בנם הבכור, בן שחר. בשנת 1922 עלה לארץ ישראל. כעבור שנתיים, ב-1924, הצטרפו אליו אשתו ובנו. בדצמבר 1929 נולדה בתם, זהרירה. 

לאחר עלייתו עבד כמורה לספרות בתיכון כדורי וכמורה לעברית למבוגרים ביישובי הגליל העליון (באזור ראש פינה ותל חי) מטעם ועדת התרבות המרכזית מיסודה של ההסתדרות. היה חבר "הפועל הצעיר", וכתב בביטאונה. לאחר היווסדו של ביטאון ההסתדרות, "דבר", כתב גם בו. פרסם מאמרים פובליציסטיים וגם ביקורת תיאטרון.

בהמשך עבר לעיר תל אביב ועבד בה כמורה. מחלת השחפת, שבה לקה עוד בטרם עלייתו, השביתה אותו מפעם לפעם מפעילות והקשתה עליו את ההסתגלות לארץ, ומצבה החומרי של המשפחה היה קשה.
עם משבר העלייה הרביעית ובחירתו של הארי סאקר להנהלה הציונית ב-1927, היה לתומכו והגן עליו מעל דפי העיתונות הציונית. מאז הלך והתרחק מתנועת העבודה, ועבר מעיתוניה לעיתון "הארץ", ומשם ל"דואר היום", שבו כתב עד 1932.
לאחר שהתאחדה הפועל הצעיר ב-1930 עם "אחדות העבודה" ליצירת מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י), עבר לציונים הכלליים (מ-1931: הסתדרות הציונים הכלליים המאוחדים בארץ ישראל). נמנה עם אנשי האגף הימני בתנועה, מתומכי יהושע סוּפּרַסקי, ומצד שני היה מתומכי משה סמילנסקי והתאחדות האיכרים. כתב בביטאון המפלגה "הציוני הכללי" ובביטאון התאחדות האיכרים "בוסתנאי". היה חבר אגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל.
חרף מחלתו, לא הסתפק בפעילות עיתונאית, היה פעיל תרבות ונשא הרצאות בנושאים שונים, היה מראשי הדוברים בוועידות המפלגה ונאם במושבות. בוועידה הארצית של הציונים הכלליים בשנת 1932 נבחר כסגן במועצה הארצית. בשנים האחרונות לחייו כיהן כבא-כוח ועדת התרבות המרכזית שליד התאחדות האיכרים והציונים הכלליים (המקבילה התנועתית לוועדת התרבות של ההסתדרות). במסגרת פעילותו נוסדו ביותר מעשר מושבות ועדות תרבות מקומיות.
התגורר ברחוב רש"י 54 בתל אביב. נפטר ב-1 במאי 1934 בבית החולים הדסה בתל אביב מדלקת ריאות, בגיל 45. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. הותיר את אשתו ושני ילדיהם.
בנו, בן שחר חריפאי (1921–2004), התנדב לבריגדה היהודית. למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה ושירת בצה"ל כמשפטן, בין היתר כשופט צבאי וכנשיא בית דין צבאי מחוזי, בדרגת סגן-אלוף. בהמשך כיהן כמזכיר מועצת מקרקעי ישראל ולבסוף כשופט תעבורה ברחובות.
היה נשוי לנורדיה לבית פניק, גננת, ואב לשתיים.
בתו הצעירה זהרירה חריפאי (1929–2013) הייתה שחקנית תיאטרון שפעלה בארץ במשך יותר מחמישה עשורים, כלת פרס ישראל לתיאטרון.
הייתה אשתו של הסופר, העיתונאי והעורך שלמה שבא עד מותה, ואם לבת, השחקנית והבמאית איה שבא.
הערות שוליים

↑  זהרירה חריפאי, באתר פרס ישראל
↑  ועדת התרבות המרכזית, באתר תנועת העבודה הישראלית.
↑  מהחלטות הועידה הארצית לציונים הכלליים, דואר היום, 18 ביולי 1932.
↑  מידיעות ועדת התרבות ליד הציונים הכלליים והתאחדות האכרים, דואר היום, טור 2, 17 בנובמבר 1932.
↑  'תל אביב למקצועותיה: סופרים ועיתונאים', בתוך: כל ארץ-ישראל / The Palestine Directory and Handbook, תל אביב: מסחר ותעשייה, תרצ"ב 1932, עמ' 316, טור 2, באתר Genealogy Indexer‏
↑  שרית פוקס, במיטה עם זהרירה, nrg מעריב, 11 בינואר 2002.
↑  חיים ליב חריפאי באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  חיים ליב חריפאי, באתר הרשות השופטת
↑  נורדיה חריפאי, באתר אלבום המשפחות – עדת ראשון-לציון.
↑  בן שחר חריפאי באתר Geni.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499091305171  VIAF: 308283363   WorldCat (עם VIAF): 308283363
צוות אלחנן

צוות אלחנן (מכונה גם צוות קלמנזון) היה צוות מבצעי שהורכב מהאחים אלחנן ומנחם קלמנזון, ואחיינם איתיאל זוהר. ב-7 באוקטובר 2023, השלושה לחמו במשך שעות רבות מול מחבלי חמאס שערכו טבח בקיבוץ בארי בעוטף עזה, וחילצו כ-100 מבני הקיבוץ במשך 16 שעות תחת אש. על פועלם בבלימת הטבח וחילוץ התושבים, זכו חברי הצוות בפרס ישראל לגבורה אזרחית לשנת ה'תשפ"ד.
רקע

בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בטבח שבעה באוקטובר. בחסות שיגור כ-4,300 רקטות, חדרו כ-6,000 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, מ-119 פרצות שונות בגדר, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,163 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ-251 אנשים, ובהם גברים, נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל, שהיו בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ-1,609 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 301 חיילים, 58 שוטרים ו-10 אנשי שירות הביטחון הכללי.
אחד ממעשי הטבח הגדולים במתקפת הפתע היה הטבח בבארי, שבו נרצחו כמאה אזרחים ואנשי כוחות הביטחון.
מהלך הקרבות

לאחר שנודע להם על טבח שבעה באוקטובר, אלחנן, שהיה סרן (מיל') בחיל הגנת הגבולות, ואחיו מנחם קלמנזון, שניהם תושבי עתניאל, הגיעו עצמאית, טרם קבלת צו 8, לאזור עוטף עזה על מנת ליטול חלק בקרבות. החל מהשעה 18:00 לערך הם נלחמו בקיבוץ בארי. איתיאל זוהר, אחיינם, הצטרף אליהם מעט מאוחר יותר.
בצהרי יום שבת הסתיימו כבר חטיפות התושבים, והחל משעה 16:15 היו כבר כ 700 חיילים שלחמו במרחב הקיבוץ, טיהרו אותו ופינו תושבים. צוות אלחנן מילא תפקיד חשוב בפעולת הפינוי, לעיתים תוך לחימה.
הצוות נלחם כ-16 שעות, והתמקד בחילוץ תושבים על גבי רכב צבאי מסוג דויד שמצאו נטוש בסביבה: משעות הערב ועד הבוקר שלמחרת עברו שלושת חברי הצוות בין בתי הקיבוץ, מוכוונים בבני משפחה ומכרים שדיווחו להם איפה נמצאים אזרחים. הם נכנסו לבתי המשפחות שהיו נצורות בממ"דים, חילצו בכל פעם משפחה אחת ושבו לחילוץ נוסף, וכך חילצו כמאה מתושבי הקיבוץ.
ב־10:15 בבוקר ביום ראשון נתקלו במחבל לבוש שחור שהתחבא בפינת אחד הבתים ופתח על אלחנן בצרור יריות. אלחנן צעק 'הותקלתי', נפל ליד פתח הבית, ואיבד את הכרתו. חבריו לצוות ירו במחבל וחילצו את אלחנן בסיוע של כח אחר שעבר במקום, אך המחבל ברח. לאחר הגעה של כוח צה"ל אלחנן פונה לתאג"ד, שם המתינו לפינויו במסוק לבית חולים, אולם נאלצו לקבוע את מותו במקום.
במפגש בין חברי הקיבוץ למשפחת קלמנזון לאחר הטבח בבארי, צוטט מכתבה של חברת הקיבוץ המתארת את הקרב: "...אלחנן חילץ אותנו מחלון הממ"ד, כשהבית בוער...אחרי שעות ארוכות של מצוקה, הוא הגיע כמו מלאך ומיד נסך בנו ביטחון. הפנים שלו יישארו חקוקים בלבי לעד".
הוקרה

אלחנן קלמנזון הוכר כחלל צה"ל.
במרץ 2024 הודיע שר החינוך יואב קיש על הענקת את פרס ישראל בתחום תקומה וגבורה אזרחית ל'צוות אלחנן' בעקבות גבורתם בקרבות ב-7 באוקטובר. בנימוק למתן הפרס נכתב: "מנחם קלמנזון, אחיו אלחנן הי"ד, ואחיינם איתיאל זוהר יצאו מביתם בעתניאל, בשמחת תורה, להציל חיים של תושבי היישובים בעוטף עזה. על אף שאמרו להם שהם לא נצרכים, הם הגיעו לקיבוץ בארי ונכנסו פעם אחר פעם אחר פעם במשך שעות ארוכות לתוך הקיבוץ המותקף וכך הצילו עשרות מתושבי הקיבוץ. בבית האחרון אליו נכנסו, ארב מחבל שירה והרג את אלחנן קלמנזון הי"ד, אחיו של מנחם".
מורשת

ב-17 ביולי 2024 פורסם כי החל משנת הלימודים תשפ"ה, משרד החינוך ישלב בתוכנית הלימודים לתלמידי בתי הספר היסודיים, חטיבות הביניים והתיכונים את סיפור נפילתו של אלחנן, לצד נאומו של אחיו מנחם קלמנזון בטקס בו קיבל צוות אלחנן את פרס ישראל לשנת תשפ"ד.
היישוב עתניאל, שבו גר אלחנן, הקים על שמו את שכונת "באר אלחנן".
הערות שוליים

↑  זגריזק, אסף (2023-12-27). "הכירו את "צוות אלחנן": המשפחה שחילצה מאה תושבים מהתופת בבארי". Globes. נבדק ב-2024-03-31.
1 2  פרס ישראל על גבורה אזרחית יוענק לחברי "צוות אלחנן", שהצילו עשרות אנשים בבארי, באתר ynet, 19 במרץ 2024
↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי (טבח ה-7 באוקטובר, שקף 4) מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ 100 ימי לחימה: 779 אזרחים נרצחו, 52,571 נפגעו, באתר ערוץ 7, 13 בינואר 2024
↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ עמית סגל, ‏הבקשה של פיקוד הדרום בלילה שלפני הטבח - והסירוב, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2024
↑  ※ אלון חכמון, ‏גיבורים בכחול: 67 שוטרים ושוטרות חירפו נפשם בהגנה על ישראל בשנת המלחמה, באתר מעריב אונליין, 7 באוקטובר 2024
↑  ※ יואב זיתון, ההקפצה של צוות "טקילה" והאובדן של שב"כ, באתר ynet, 13 באוקטובר 2023
↑  i24NEWS, www.i24news.tv
↑   סיפורו של אלחנן שנהרג בעת חילץ לא פחות מ-100 ניצולים, סרטון בערוץ "חדשות 13", באתר יוטיוב (אורך: 05:53)
↑  חילוץ הירואי מבארי • צפו: מפגש מרגש בין המחלצים ל-100 הניצולים, באתר חרדים10, 24 בנובמבר 2023
↑  אסף זגריזק, ‏"צוות אלחנן": המשפחה שחילצה מאה תושבים מהתופת בבארי, באתר גלובס, 19 במרץ 2023
↑  "סיפור הגבורה המדהים של צוות אלחנן קלמנזון", יוטיוב, 23 אוקטובר 2023
↑  קורות החיים של סרן אלחנן מאיר קלמנזון, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  גיבורי ה-7 באוקטובר: פרס ישראל לתקומה יוענק ל'צוות קלמנזון', באתר ערוץ 7, 19 במרץ 2024
↑  האתר הממשלתי, משרד החינוך
↑  מיכל בקשי, מתייעלים: סיפורו של אלחנן קלמנזון ייכנס לתוכנית הלימודים, באתר עכשיו 14, 17 ביולי 2024
מור פליישמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1990 (בת 35 בערך)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון חופשי, סגנון פרפר
 
מור פליישמן (נולדה בשנת 1990) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל במשחה ל-400 מטר חופשי.
ביוגרפיה

פליישמן התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי וייסגל רחובות בהדרכתו של ארנון אבני.
ביוגרפיה > 2002

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2002 זכתה פליישמן במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 2:31.30 דקות, אחרי שרי מצרי ממכבי תל אביב כפר המכביה (2:19.76 דקות) ומירב פינקלשטיין מהפועל ירושלים (2:28.18 דקות).
ביוגרפיה > 2003

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2003 זכתה פליישמן בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.21 דקות, אחרי ורד בורוכובסקי ממכבי אשדוד (59.90 שניות) ולפני שרי מצרי (1:05.52 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.47 דקות, אחרי שרי מצרי (2:20.25 דקות) ולפני יבגניה בבין מהפועל ירושלים (2:28.12 דקות).