stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק שטרן

| --- | --- |
יצחק שטרן בישראל, אמצע שנות ה-60
 לידה:  25 בינואר 1901 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  27 ביוני 1969 (בגיל 68) ישראל 
 מדינה:  פולין, ישראל 
 
יצחק שטרן (25 בינואר 1901 – 27 ביוני 1969) היה רואה חשבון יהודי של מפעל האמייל הגרמני (Deutsche Emailwarenfabrik) בבעלותו של התעשיין הגרמני אוסקר שינדלר בקרקוב. שטרן היה גם ממונה על הקלדת הרשימה הידועה כרשימת שינדלר - רשימה של יהודים שהותרו להישלח למפעלו של שינדלר במקום למחנות ההשמדה, וכך שרדו את השואה (למעשה היו שבע רשימות, מתוכן ארבע ידועות שרדו).
שינדלר פגש את שטרן לראשונה ב־18 בנובמבר 1939. שטרן עבד אז כרואה חשבון עבור ג'וזף "ספ", סוכן מטעם האבווהר ועמית של שינדלר. ג'וזף תבע בעלות, בתור אפוטרופוס "Treuhander", על מקום תעסוקתו של שטרן, שהיה לפני כן בבעלות יהודית. שינדלר הראה לשטרן את מסמכי יתרות החוב של החברה ששקל לרכוש, יצרנית כלי אמייל בשם Rekord בע"מ. זו הייתה אז בבעלות קבוצת אנשי עסקים יהודים שפשטה רגל במועד מוקדם יותר באותה שנה. שטרן יעץ לו לקנות או להחכיר את העסק במקום להפעיל את החברה כאפוטרופוס תחת חסותו של ה־Haupttreuhandstelle Ost (משרד האפוטרופוסות הראשי במזרח). דבר שייתן לו יותר חופש מהתכתיבים של הנאצים - החופש להעסיק עוד יהודים.
למרות היות שטרן יהודי והיות שינדלר חבר המפלגה הנאצית, שינדלר היה נחמד לשטרן ורחש לו כבוד. בפגישה שהייתה להם במועד מאוחר יותר, שטרן הודיע לשינדלר שהוא יכול להשתמש בעבודת כפייה יהודית כדי לאייש את המפעל שלו במחיר נמוך יותר מאשר פועלים פולנים. שינדלר הבחין ביתרון ולקח את הצעתו של שטרן. מדי פעם, בעוזבו של שינדלר, נותר שטרן לנהל את המפעל לבדו והחל להעניק משרות במפעל ליהודים שהיו עלולים להחשב "לא חיוניים" וככל הנראה היו נרצחים בידי הנאצים. הוא זייף עבור מורים ואנשי רוח מסמכים ותעודות שהראו שהם לכאורה מכונאים מנוסים ופועלי מפעל.
לאחר שחרור מחנה ברינליץ על ידי הצבא האדום, שטרן עבר לפריז ולבסוף עלה לישראל. פעל להענקת הכרה לשינדלר וכתב על אירועי המלחמה. נותרו חברים עד מותו ב-1969. דווח כי שינדלר "מירר בבכי" בלווייתו. נישא לסופיה בקנרוט, איתה התארס כבר ב-1938 אך חתונתם נדחתה ל-1945. נותרו נשואים עד מותו.
בסרטו של סטיבן ספילברג רשימת שינדלר (1993) בן קינגסלי גילם את שטרן. בסופו של הסרט, אלמנתו של שטרן מופיעה בתהלוכה של ניצולי יהודי שינדלר מלווים על ידי השחקנים שגילמו אותם בסרט, בעת שהם מניחים אבנים על קברו של שינדלר כאות של כבוד. אחיו נתן, היה גם אחד מניצולי "יהודי שינדלר".
בעוד היחסים בין שטרן לבין שינדלר היו בתחילה יחסים עסקיים גרידא, לקראת הסוף נרקמה ביניהם חברות של ממש.
ביבליוגרפיה

Crowe, David M. (2004). Oskar Schindler: The Untold Account of His Life, Wartime Activities, and the True Story Behind the List. Cambridge, MA: Westview Press. ISBN 978-0-465-00253-5.
הערות שוליים

↑  [https://gravez.me/deceased/2EB13BAC-52B2-4947-9616-BF7C87E4063E
↑  Ferrigno, Lorenzo (19 ביולי 2013). "On eBay, one of Oskar Schindler's life-saving lists". CNN. נבדק ב-19 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Testimony of Yitzhak Stern: Yitzhak Stern, May 1962, at a meeting of Schindler's survivors with their rescuer in Israel". Yad Vashem. נבדק ב-19 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Crowe 2004, p. 100.
↑  Crowe 2004, pp. 107–108.
↑  Crowe 2004, p. 101.
↑  האמיתי אוסקר שינדלר
↑  העובדתי של אוסקר שינדלר ויצחק שטרן העבודה מערכת היחסים.
יחסי מקסיקו–ניקרגואה

| יחסי מקסיקו–ניקרגואה |
| --- | --- |
מקסיקו: ניקרגואה


מקסיקו: ניקרגואה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 130,370
אוכלוסייה
131,133,866: 6,939,055
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 17,829
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,642: 2,569
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי מקסיקו–ניקרגואה הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לניקרגואה. שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות והאו"ם.
היסטוריה

מקסיקו וניקרגואה הן שתי מדינות באמריקה הלטינית החולקות היסטוריה משותפת בכך ששתי המדינות יושבו על ידי האימפריה הספרדית. בשנת 1821 קיבלה מקסיקו עצמאות מספרד וניקרגואה הפכה לחלק מהאימפריה המקסיקנית הראשונה. בשנת 1823 התפרקה האימפריה וניקרגואה, יחד עם גואטמלה, אל סלוודור, הונדורס וקוסטה ריקה הצטרפו לפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. בשנת 1838 התפרק האיחוד וניקרגואה הפכה לאומה עצמאית.  שנה לאחר מכן, בשנת 1839, מקסיקו וניקרגואה כוננו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1937, עלה לשלטון הראשון מבין נשיאי סומוסה בניקרגואה. בשנות השישים החלה המהפכה בניקרגואה על ידי קבוצת מורדים בשם החזית הסנדיניסטית. במהלך אותה תקופה מקסיקו, אף על פי שבתחילה הייתה תומכת של הסומוזה, שינתה במהרה עמדה והציעה תמיכה לסנדיניסטים.  במאי 1979 ניתקה מקסיקו את היחסים הדיפלומטיים עם ניקרגואה בשל פגיעה חוזרת בזכויות האדם שביצעה ממשלת אנסטסיו סומוסה דביילה.  ביולי 1979 הודח אנסטסיו סומוסה דביילה מהשלטון ומקסיקו כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ניקרגואה. בשנת 1990, מקסיקו, יחד עם ממשלות קולומביה, פנמה וונצואלה הקימו את קבוצת קונטאדור כדי לנסות ולתווך במשברים במרכז אמריקה שתפסו אז את האזור. המהפכה בניקרגואה הגיעה לסיומה לאחר בחירתה של הנשיאה ויולטה צ'מורו בשנת 1990.
מאז תום המהפכה, מקסיקו וניקרגואה עבדו יחד בפרויקטים רבים כגון סיוע באסונות, הגירה ופיתוח. בשנת 2001, שתי המדינות הסכימו ליישם את פרויקט Mesoamerica (הידוע גם בשם תוכנית Puebla-Panama). בדצמבר 2012 השתתף נשיא ניקרגואה דניאל אורטגה בהשבעתו של נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו .
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מניקרגואה במקסיקו
הנשיא דניאל אורטגה (1985, 1988, 2007, 2010, 2012)
הנשיאה ויולטה צ'מורו (1990, 1991, 1993)
הנשיא ארנולדו אלמן (1997, 2000)
הנשיא אנריקה בולאניוס (מרץ ויוני 2002)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בניקרגואה
הנשיא גוסטבו דיאס אורדס (1966)
הנשיא קרלוס סלינס (1993)
הנשיא ארנסטו סדייו (1997)
הנשיא ויסנטה פוקס (2004)
הנשיא פליפה קלדרון (2007, 2009)
הסכמים דו-צדדיים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם על חילופי תקשורת דיפלומטית (1919); הסכם שיתוף פעולה ממשלתי (1983); הסכם לשיתוף פעולה תיירותי (1990); הסכם שיתוף פעולה למאבק בסחר בסמים ותלות בסמים (1992); הסכם ההסגרה (1993); הסכם לשיתוף פעולה טכני ומדעי (1995); אמנת שיתוף פעולה בנושא סיוע משפטי הדדי בעניינים פליליים (1997); אמנה על ביצוע פסקי דין פליליים (2000) והסכם על שיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (2000).
תחבורה

קיימות טיסות ישירות בין מקסיקו למנגואה עם Aeroméxico Connect .
יחסי סחר

בשנת 1997 חתמו מקסיקו וניקרגואה על הסכם סחר חופשי. מאז הקמתו (ועם יישום הסכם סחר חופשי של ניו מקסיקו–מרכז אמריקה בשנת 2013), המסחר בין שתי המדינות גדל באופן משמעותי. בשנת 2018, הסחר בין שתי המדינות הסתכם בכמיליארד דולר.  מקסיקו היא המשקיעה הישירה הזרה השלישית בגודלה בניקרגואה, עם השקעות של עד 183 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לניקרגואה כולל: מכשירים אלקטרוניים, חוטי נחושת, תרופות ורכבים ואילו הייצוא העיקרי של ניקרגואה למקסיקו כולל: חלקי רכב, בוטנים, שמן צמחי, סוכר וטקסטיל. מספר חברות רב לאומיות מקסיקניות פועלות בניקרגואה, כגון: אמריקה מוביל, Cemex‏, Grupo Bimbo ו-Grupo Lala (בין היתר).
נציגויות דיפלומטיות

מקסיקו מחזיקה בניקרגואה שגרירות במנגואה.
ניקרגואה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי וקונסוליה בטפצ'ולה.
כדור גלואונים

כדור גלואונים (באנגלית: Glueball או Gluon-Ball), בפיזיקת חלקיקים, הוא חלקיק תת-אטומי המורכב אך ורק מגלואונים ואינו מכיל קווארקים. הרכבת חלקיק מגלואונים בלבד אפשרית משום שגלואונים נושאים עמם מטען צבע ומגיבים עם הכוח הגרעיני החזק. גילוי כדורי גלואונים במאיץ חלקיקים הוא מורכב במיוחד, מכיוון שהם מתרכבים בקלות עם מזונים אחרים.
ראו גם

מיון החלקיקים
| חלקיקים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים יסודיים | חלקיקים יסודיים |  |
| בוזונים | בוזוני כיול (פוטון • גלואון • בוזון W+ • בוזון W- • בוזון Z0) • בוזון היגס |  |
| קווארקים | למעלה (קווארק • אנטיקווארק) • למטה (קווארק • אנטיקווארק) • קסום (קווארק • אנטיקווארק) • מוזר (קווארק • אנטיקווארק) • עליון (קווארק • אנטיקווארק) • תחתון (קווארק • אנטיקווארק) |  |
| לפטונים | אלקטרון • פוזיטרון • מואון • אנטימואון • טאו • אנטיטאו • ניוטרינו • אנטיניוטרינו • ניוטרינו אלקטרוני • אנטיניוטרינו אלקטרוני • ניוטרינו מואוני • אנטיניוטרינו מואוני • ניוטרינו טאואוני • אנטיניוטרינו טאואוני |  |
| חלקיקים מורכבים | חלקיקים מורכבים |  |
| באריונים | נוקליאונים (פרוטון • נייטרון) • אנטיפרוטון • אנטינייטרון • היפרונים • באריון אקזוטי (פנטאקווארק) • הפטאקווארק • הקסאקווארק |  |
| מזונים | פאיון • קאון • אטא • פי • מזון D • מזון J/psi • מזון B • אופסילון • מזון אקזוטי (טטראקווארק) • Y(4140) |  |
| לא האדרונים | גרעין האטום • אטום • מולקולה • אטומים אקזוטיים (אנ') (מואוניום) |  |
| חלקיקים היפותטיים | חלקיקים היפותטיים |  |
| בוזונים | גרביטון • מזון אקזוטי • כדור גלואונים |  |
| פרמיונים | באריון אקזוטי |  |
| שותפי על | גרביטינו • לא גאוג'ינואים (ניוטרלינו • צ'רג'ינו) |  |
| אחרים | טכיון • מונופול מגנטי • פראון |  |
יעקב ויירניק

| --- | --- |

יעקב ויירניק בתקופת שהותו במחתרת
 לידה:  1889 ביאלא פודולסק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  12 בדצמבר 1972 (בגיל 83 בערך) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  פולין 
 מפלגה:  הבונד 
 
יעקב (יאנקל) ויֶירניק (נכתב גם וירניק, ורניק; ביידיש: יאנקעל וויערניק; בפולנית: Jankiel Wiernik;‏ 1889, ביאלה פודלסקה, פולין הרוסית – 12 בדצמבר 1972, ראשון לציון) היה יהודי פולני ניצול השואה שהיה דמות בעלת השפעה בהתקוממות במחנה ההשמדה טרבלינקה באוגוסט 1943. בעקבות בריחתו מהמחנה בזמן המרד, הוא פרסם את שעבר עליו בעת שהותו במחנה בחיבור שכותרתו: "שנה בטרבלינקה", על חוויותיו, ועדויות הראייה של מחנה המוות שבו הוא היה עד להירצחם של בין 700,000 ל-1,400,000 חפים מפשע. ויירניק גם העיד במשפטו של פישר לודוויג בשנת 1947, במשפט אייכמן בשנת 1961 ובמשפט טרבלינקה בשנת 1964, והיה נוכח בפתיחה של אתר הזיכרון בטרבלינקה בשנת 1964. לאחר מלחמת העולם השנייה היגר לשוודיה ולאחר מכן עלה לישראל, בה נפטר ונקבר בשנת 1972 בגיל 83.
קורות חיים

יאנקל ויירניק נולד ב-1889 ליצחק ושרה בביאלה פודלסקה (Biała Podlaska) שבפולין הרוסית. הוא היה נגר וטפסן במקצועו, וחי בעיר ורשה שבפולין. החל משנת 1904 היה חבר בארגון ההגנה העצמית של "הבונד". כשהחלה מלחמת העולם השנייה, הוא היה בן 50.
קורות חיים > טרבלינקה

ב-23 באוגוסט 1942 הועבר ויירניק מגטו ורשה לטרבלינקה. ביום הגעתו נבחר לעבודה ולא להשמדה מיידית. העבודה הראשונה שלו במחנה הייתה גרירת הגופות מתאי הגזים לקברי אחים. ויירניק היה בטראומה מהחוויות שלו, כפי שכתב "קרה לעיתים קרובות שיד או רגל נפלה כשקשרנו את הרצועות סביבם כדי לגרור את הגופות משם." עם זאת, הוא התעודד מהגילויים המזדמנים של אומץ לב והתנגדות לשוביו. בפרק 8, הוא מתאר מקרה שראה, בו אישה עירומה הצליחה להימלט מאחיזת השומרים ולטפס מעל גדר תיל בת 10 מטרים ללא פגע. משנתקלה בשומר אוקראיני בצד השני - נאבקה עִמו, חטפה את המקלע שלו וירתה בכמה שומרים לפני שנהרגה.
כאשר התגלה המקצוע של ויירניק כנגר, הוא הוצב לעבודה במחנה בבניית מבנים שונים, כולל תאי גזים נוספים. בהתחשב בכישוריו, ויירניק לא היה נתון לאותו יחס והוא כבר לא נאלץ להתמודד עם גופות מתים. ויירניק מייחס את ההישרדות שלו למבני עבודות הבנייה שהיו נחוצים במחנה. בהתחשב במחסור בעובדי הבנייה מיומנים, ויירניק עבר בין שתי החטיבות של המחנה (העליונה והתחתונה) בתדירות גבוהה. כתוצאה מכך, ויירניק הפך דמות חשובה ושימש ככלי לתקשורת בין המחנות בתקופת תכנון המרד.
קורות חיים > לאחר טרבלינקה

ויירניק נמלט מטרבלינקה בתקופת מרד האסירים ב -2 באוגוסט 1943, לאחר שהרג את אחד משומרי המחנה בגרזן. הוא הגיע לוורשה מטרבלינקה, כשהוא מסתתר ברכבת משא. הוא הסתתר בוורשה בתחילה אצל משפחת קשיבושבסקי (Krzywoszewski) הפולנית, מעסיקיו לשעבר, שהשיגו עבורו תעודת זהות מזויפת תחת השם קובאלצ'יק (Kowalczyk), ולאחר מכן הוסתר על ידי אישה בשם בוקובסקה (Bukowska). הוא יצר קשר באמצעות מילת הקוד "עמך" עם חברי מחתרת יהודים שפעלו בצד "הארי" של ורשה. הוא שימש כקשר של ארגון הגג של המחתרות היהודיות, "ועד התיאום היהודי" (Komisja Koordynacyjna Zydowskich Instytucji Spolecznych). הוא הוכר על ידי חברי המחתרות כעד ראייה חשוב מהליכי ההשמדה בטרבלינקה. בסוף 1943 הוא השתכנע לכתוב את חיבורו "שנה בטרבלינקה" למרות הרתיעה הראשונית שלו (ויירניק היה בעל השכלה נמוכה ולא היה סופר מיומן). הוא המשיך להתגורר בוורשה (הופעתו ה"ארית" של ויירניק אפשרה לו לנוע בחופשיות יחסית) ולחם שם בשנת 1944 במרד ורשה הפולני במסגרת המחתרת השמאלית "ארמייה לודובה".
קורות חיים > שנה בטרבלינקה

ויירניק פרסם את חיבורו "שנה בטרבלינקה" (בפולנית: Rok w Treblince) ב-1944 כחוברת שהודפסה בחשאי באמצעות מאמצים של הוועד היהודי הלאומי, הבונד, ו"ז'גוטה" (המועצה הפולנית לעזרת היהודים) באמצעות מכונת דפוס מחתרתית שאורגנה על ידי פרדיננד ארצ'ינסקי (Ferdynand Arczyński) והופעלה על ידי אנשי מחתרת פולנים שעבדו בבית הדפוס (הכפוף לגרמנים) של העיתון הפולני "נובי קורייר ורשבסקי" (Nowy Kurier Warszawski). ולדיסלב ברטושבסקי העריך כי הודפסו כ-2,000 עותקים מן החוברת. ב-24 במאי 1944 נשלחו עותקים דרך ערוצי מחתרת פולניים ללונדון ומשם הועברו למקומות נוספים. הם תורגמו לאנגלית, לעברית, ליידיש ולספרדית והודפסו בארצות הברית על ידי נציגות של ברית הפועלים היהודית הכללית של פולין. בארץ ישראל יצאה החוברת לאור על ידי ההסתדרות הכללית בסדרת "פנקס קטן", בדצמבר 1944 (כסלו תש"ה) בתרגומו של יצחק צוקרמן. הספר מתאר את חוויותיו במחנה הריכוז טרבלינקה בין השנים 1942–1943.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר תום מלחמת העולם השנייה נשאר ויירניק בתחילה בפולין והתגורר בלודז' ברחוב פרנצ'יסקנסקה 15.
ב-9 במאי 1946 הוענקה לו תעודה של לוחם בנאצים מטעם הפיקוד העליון של הצבא הפולני.
בשנת 1947 הוא העיד במשפטו של לודוויג פישר, שהיה המושל הגרמני של מחוז ורשה במהלך המלחמה.
לאחר המשפט היגר ויירניק לשוודיה ולאחר מכן עלה לישראל בעלייה ההמונית שעם קום המדינה.
בשנת 1955 נתבקש ויירניק על ידי יצחק צוקרמן וצביה לובטקין, לבנות את דגם מחנה טרבלינקה. הדגם, שנחנך ב-1959, מוצג במוזיאון בית לוחמי הגטאות.
בשנת 1961 העיד ויירניק במשפט אייכמן ובשנת 1964 העיד במשפט טרבלינקה. בשני המשפטים נעזרה התביעה בדגם שיצר.
ויירניק נשא את צלקות החוויה שלו, וסבל ככל הנראה מ"אשמת שורדים" ומהפרעות דחק פוסט טראומטיות. את תחושת האשמה שמלווה אותו ניתן להכיר בפרק הראשון של "שנה בטרבלינקה". "אני הקרבתי את כל אלה הקרובים ויקרים לי. אני בעצמי לקחתי אותם למקום ההוצאה להורג. בניתי תאי מוות בשבילם." הוא הצהיר כי הוא סובל מסיוטים ומבעיות שינה.
בשנת 2011 הוציאה הוצאת "דרור לנפש" מבית תנועת "דרור ישראל" את ספרו של ויירניק "שנה בטרבלינקה" בהוצאה מחודשת מסדרת "בית-ספר לרוח האדם".
דגם מחנה ההשמדה טרבלינקה אותו בנה ויירניק במוזיאון לוחמי הגטאות
תהליך בניית הדגם.
תהליך בניית הדגם.
ספרו

יאנקעל וויערניק, א יאָר אין טרעבלינקע, ניו יורק: אונזער צייט, 1944. (ביידיש)
Rok w Treblince, Warszawa: [Żydowska] Komisja Koordynacyjna, 1944. (בפולנית)
A Year in Treblinka: An Inmate Who Escaped Tells the Day-To-Day Facts of One Year of His Torturous Experiences, New York: American Representation of the General Jewish Workers' Union of Poland, 1945.
Tremblinka el infierno nazi, México: Asociación Editorial "Pro Cultura", 1945. (בספרדית)
ספרו > בעברית

"שנה בטרבלינקה"; מפי עד ראייה, פרסום מס' 12 בתוך: פנקס קטן, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, 1944.
יעקב ויירניק, שנה בטרבלינקה: (עדות מפי עד ראייה); עריכה: עידו רותם, תל אביב–יפו: דרור לנפש – תנועת דרור-ישראל, תשע"א 2011.
הערות שוליים

↑  יעקב ויירניק, באתר BillionGraves
1 2 3 4 5 6 7  תיאור תמונה בתמונתו של ויירניק בונה את דגם טרבלינקה בארכיון "בית לוחמי הגטאות"
1 2 3 4  Władysław Bartoszewski Historia Jankiela Wiernika in Ten jest z ojczyzny mojej... p 633-634 זמין ברשת (פולנית)
↑  תעודה של לוחם בנאצים שהוענקה לוויירניק על ידי הפיקוד העליון של הצבא הפולני, ורשה, 9 במאי 1946, בארכיון בית לוחמי הגטאות.
↑  ראובן בן-צבי, הזעקה האילמת, מעריב, 6 במאי 1959.
↑  התובע במשפט טרבלינקה גבה עדות בישראל, דבר, 2 באוקטובר 1964.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498496905171  PLWABN: 9810581890505606  BnF: cb16598701x (data)  GND: 137957734  ISNI: 0000 0001 1667 9247  LCCN: n2004043634  NLA: 51213449  NTA: 260534625  SNAC: w6vt99bg  SUDOC: 118838490  VIAF: 70780932   WorldCat (עם VIAF): 70780932 
תעודת זהות מזויפת של יעקוב ויירניק מתקופת הסתתרותו בצד הארי של ורשה לאחר הימלטותו מטרבלינקה
יחסי מקסיקו – קוריאה הדרומית

| יחסי מקסיקו – קוריאה הדרומית |
| --- | --- |
מקסיקו: קוריאה הדרומית


מקסיקו: קוריאה הדרומית
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 99,720
אוכלוסייה
131,133,866: 51,704,841
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 1,712,793
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,642: 33,126
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי מקסיקו–קוריאה הדרומית הם היחסים הדו-צדדיים בין מקסיקו לבין קוריאה הדרומית. ישנם כ-15,000 קוריאנים ומקסיקנים ממוצא קוריאני החיים במקסיקו. שתי המדינות חברות ב-APEC‏, G-20, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה

הקשר הראשון בין חצי האי של קוריאה ומקסיקו התקיים כאשר הגיעו ספרדי ומקסיקני מהישועים מספרד החדשה (מקסיקו של ימינו) הגיעו לקוריאה כדי להטיף לנצרות. מאז המגעים הראשוניים כמעט ולא הקיים קשר ישיר נוסף בין שתי המדינות וכל קשר שהיה נוצר עם אוניות סחר קוריאניות שהגיעו למנילה (בירת הכתר הספרדי בפיליפינים) ועם סחורותיהם שהובלו על ידי גליאונים ספרדים למקסיקו של ימינו. בשנת 1905 הגיעה לדרום מקסיקו ספינה קוריאנית בשם אילפורד עם כ-1,033 מהגרים קוריאנים, אשר התיישבו בסופו של דבר במדינת יוקטן.
במהלך מלחמת קוריאה, בניגוד למספר מדינות אמריקה הלטינית, מקסיקו החליטה להישאר נייטרלית ולא לשלוח כוחות לחצי האי הקוריאני. ב-26 בינואר 1962, מקסיקו ודרום קוריאה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. באותה שנה פתחה דרום קוריאה שגרירות במקסיקו סיטי. בתחילה ניהלה מקסיקו מערכות יחסים עם קוריאה הדרומית משגרירותה בטוקיו, יפן. במרץ 1968 הקדישה דרום קוריאה ביתן ידידות למקסיקו והציבה אותו בפארק צ'פולטה. בשנת 1978 פתחה מקסיקו שגרירות בסיאול.
בשנת 1991 הפך נשיא דרום קוריאה, רו טה-וו לראש המדינה הקוריאנית הראשון שביקר במקסיקו ובאמריקה הלטינית. בשנת 1996 נשיא מקסיקו ארנסטו זדילו הדה ערך ביקור בדרום קוריאה. מאז נערכו מספר ביקורים רמי דרג בין שתי המדינות.
בשנת 2017 חגגו שתי המדינות 112 שנה מאז ההגירה הקוריאנית הראשונה למקסיקו ו-55 שנים של יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רשמיים מדרום קוריאה במקסיקו
הנשיא נו טה-וו (1991).
הנשיא קים יונג-סאם (1997).
הנשיא קים דה-ג'ונג (2002).
הנשיא רו מו-היון (2005).
הנשיא לי מיונג-באק (2010, 2012).
הנשיא פאק גון-הייה (2016).
ביקורים רשמיים ממקסיקו בדרום קוריאה
הנשיא ארנסטו סדייו (1996).
הנשיא ויסנטה פוקס (2001, 2005).
הנשיא פליפה קלדרון (2010).
הסכמים דו צדדיים

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים, כמו הסכם לשיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (1966); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני (1989); הסכם תיירות ותקשורת (1999); הסכם למניעת מיסוי כפול (2000); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (2000); הסכם על טכנולוגיה וחדשנות (2016); הסכם על שיתוף פעולה באנרגיה נקייה (2016); הסכם למאבק בפשע מאורגן בינלאומי (2016); הסכם בנושא השכלה גבוהה, בריאות וביטחון סוציאלי (2016) והסכם בנושא קניין רוחני (2016).
תיירות ותחבורה

בשנת 2016 ביקרו במקסיקו 45,000 אזרחי דרום קוריאה לצורך תיירות. באותה תקופה, יותר מ-8,000 אזרחים מקסיקנים ביקרו בדרום קוריאה לצורך תיירות. בשנת 2017 החלו טיסות ישירות בין מקסיקו לדרום קוריאה עם אארומקסיקו.
יחסי סחר

בשנת 2012 מקסיקו ודרום קוריאה החלו במשא ומתן על הסכם סחר חופשי. בשנת 2018 הסתכם הסחר בין שתי המדינות ב-19.1 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לדרום קוריאה כולל: מוצרים מבוססי דלק, מינרלים, פירות ים ואלכוהול (טקילה ובירה). הייצוא העיקרי של דרום קוריאה למקסיקו כולל: ציוד אלקטרוני הכולל טלפונים סלולריים וחלקי רכב.
דרום קוריאה היא שותפת הסחר השישית בגודלה של מקסיקו בעולם וההשקעה הישירה של דרום קוריאה במקסיקו בין השנים 1999–2015 הסתכמה ביותר משלושה מיליארד דולר. באותה תקופה השקיעה מקסיקו בדרום קוריאה 200 מיליון דולר. יש 1,700 חברות דרום קוריאניות שמשקיעות במקסיקו. מספר חברות רב-לאומיות דרום קוריאניות פועלות במקסיקו כמו LG, יונדאי, קיה מוטורס, פוסקו, סמסונג ורבות אחרות. שתי חברות רב-לאומיות מקסיקניות פועלות בדרום קוריאה: גרופו פרומקס וקידזניה.
נציגויות דיפלומטיות

מקסיקו מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול וקונסוליה כללית בפוסאן.
קוריאה הדרומית מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-4 קונסוליות בגוודלחרה, מרידה, מונטריי וטיחואנה.
טרילוגיה

טרילוגית הספרים Tales of the Kingdom (אנ')
טרילוגיה (מיוונית: τριλογία, טרי – שלוש, לוגוס – חיבור, מאמר) היא סדרה של שלוש יצירות, לרוב ספרותיות, העומדות בזכות עצמן וקשורות זו לזו.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אורסטיאה מורכבת משלוש טרגדיות שחיבר אייסכילוס (Αίσχύλος) במאה ה-5 לפנה"ס.
דוגמאות > בספרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש לחלק לתקופות, סוגים והשפעה על ההתפתחות.
בין הטרילוגיות המפורסמות בספרות ניתן למצוא את "טרילוגיית בורן" של רוברט לודלום, "חומריו האפלים" של פיליפ פולמן, "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי, "ילד האריות" של זיזו קורדר, "שר הטבעות" של ג'.ר.ר. טולקין, "משחקי הרעב" של סוזן קולינס, "חמישים גוונים של אפור" של אי. אל. ג'יימס, "ברטימאוס" של ג'ונתן סטראוד, "פרש הברונזה" של פאולינה סיימונס ועוד.
דוגמאות > בקולנוע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש לחלק לתקופות, סוגים והשפעה על ההתפתחות.
בקולנוע ניתן למנות את שלוש הטרילוגיות של "מלחמת הכוכבים" בבימויו של ג'ורג' לוקאס, "הסנדק" בבימוי פרנסיס פורד קופולה, "האיש ללא שם" בבימוי סרג'ו לאונה, "בחזרה לעתיד" בבימוי רוברט זמקיס, טרילוגיית באטמן "האביר האפל" בבימוי כריסטופר נולאן  "חמישים גוונים של אפור" ועוד.
דוגמאות > בקולנוע > בקולנוע הישראלי

בקולנוע הישראלי קיימת הטרילוגיה "ולקחת לך אישה", "שבעה" ו"גט - המשפט של ויויאן אמסלם" בבימויים של רונית ושלומי אלקבץ.
דוגמאות > במוזיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דוגמאות > במשחקי וידאו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

טריפטיכון
טטרלוגיה
פנטלוגיה
הקסלוגיה
הפטלוגיה
טרה ואלי וארזינה

| --- | --- |

 מדינות:  איטליה איטליה
 סוג:  חד-יומי
 חודש:  אוקטובר
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1919
 מרוצים עד כה:  102
 מנצח ראשון:  איטליה פיירו בסטטי
 מוביל במספר הניצחונות:  איטליה ג'אני מוטה (4 ניצחונות)   איטליה ג'וזפה סארוני
 מנצח אחרון:  בלגיה אילן ואן וילדר
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
טרה ואלי וארזינה (באיטלקית: Tre Valli Varesine) הוא מרוץ אופניים חד-יומי במחוז לומברדיה, שבאיטליה. המרוץ הוא בדרג 1.Pro בסבב ה-UCI Pro Series.
שם המרוץ

פירוש השם הוא "שלושה עמקים וארזניים". כלומר, שנמצאים בנפת וארזה. שלושת העמקים הם: עמק ואלקוויה (איט'), עמק ואלגאנה (אנ') ועמק ואלקרוויו (איט').
היסטוריה

המרוץ נוסד בשנת 1919, אז ניצח בו פיירו בסטטי המקומי. המנצח הלא איטלקי הראשון במרוץ הגיע 38 שנים אחר כך, כשג'רמיין דרייקה הבלגי ניצח בשנת 1957.
מאז 2005, המרוץ הוא בסבב ה-1.HC. ומאז 2020, המרוץ הוא בסבב ה-1.Pro, שבעצם החליף את סבב ה-HC והוא הסבב המשני של מרוצים בעולם, אחרי UCI World Tour.
המרוץ מתאים בעיקר למטפסים ולפנצ'רים, והוא מתקיים כמה ימים לפני המונומנט ג'ירו די לומברדיה, כמו הגראן פימונטה, הג'ירו דל'אמיליה, מילאנו–טורינו ומרוצים נוספים. והמרוצים האלו בעצם מייצרים שבוע מרוצים ששיאו הוא כאמור, הג'ירו די לומברדיה.
בשנת 2021 נערך לראשונה מרוץ נשים בדרגה 1.2 במסלול של 92.4 קילומטר. ניצחה במרוץ הרוכבת הקובנית, ארלניס סיירה, מקבוצת A.R. Monex.
מסלול המרוץ

המרוץ מוזנק בדרך כלל מאחת הערים בנפת וארזה, או בנפות הסמוכות אליה. בדרום הנפה: בוסטו ארסיציו (אנ'), סארונו (אנ') ובורגומאנרו (אנ'). משם, צפונה לכיוון אגם וארזה (אנ'). לפעמים המסלול מקיף את האגם ממערב עד לעיר וארזה ולעיתים המסלול הוא ישירות לווארזה (מרחק של כ-35 ק"מ). בווארזה המסלול מורכב ממספר מסוים של הקפות בתוואי גבעי, כאשר כל הקפה היא של 12.8 קילומטר. אורכו של כל מסלול המרוץ הוא 205-195 קילומטר. לעיתים המרוץ מוזנק גם מכיוונים אחרים, כגון, לוינו (אנ') הנמצאת מצפון לווארזה, על שפת לאגו מאג'ורה, או פונטה טרזה (אנ') שבשווייץ, או מלנאטה (אנ') הנמצאת ממזרח לווארזה.
מנצחים בשנים האחרונות

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 1997 | איטליה רוברטו גרוסו | Ros Mary-Minotti Italia-Ideal |
| 1998 | איטליה דווידה רבלין | קבוצת פולטי |
| 1999 | איטליה סרג'ו ברברו | Mercatone Uno–Bianchi |
| 2000 | איטליה מאסימו דונאטי | Vini Caldirola–Sidermec |
| 2001 | איטליה מירקו צ'לסטינו | Saeco Macchine per Caffè |
| 2002 | איטליה אדי ראטי | מאפי קוויק-סטפ |
| 2003 | איטליה דנילו די לוקה | Saeco Macchine per Caffè |
| 2004 | גרמניה פביאן וגמן | גרולשטיינר |
| 2005 | איטליה סטפנו גרזלי | ליקוויגאס–ביאנקי |
| 2006 | איטליה סטפנו גרזלי | ליקוויגאס |
| 2007 | איטליה כריסטיאן מורו | טנקס |
| 2008 | איטליה פרנצ'סקו ג'ינאני | Diquigiovanni–Androni |
| 2009 | איטליה מאורו סנטמברוג'ו | למפרה– NGC |
| 2010 | אירלנד דן מרטין | גרמין–טרנסיטיונס |
| 2011 | איטליה דווידה רבלין | Miche–Guerciotti |
| 2012 | קנדה דויד ויילו | יורופקאר |
| 2013 | קרואטיה קריסטיאן דוראסק | למפרה–מרידה |
| 2014 | שווייץ מיכאל אלבסיני | אוריקה גרין אדג' |
| 2015 | איטליה וינצ'נצו ניבאלי | אסטנה |
| 2016 | איטליה סוני קולברלי | ברדיאני–CSF |
| 2017 | צרפת אלכסנדר ז'נייה | AG2R La Mondiale |
| 2018 | לטביה טומס סקוינס | טרק-סגפרדו |
| 2019 | סלובניה פרימוז' רוגליץ' | יומבו–ויסמה |
| 2020 |  | המרוץ לא התקיים בשל מגפת הקורונה באיטליה |
| 2021 | איטליה אלסנדרו דה מרקי | Israel Start-Up Nation |
| 2022 | סלובניה טאדיי פוגאצ'אר | יו. איי. אי. אמירטס |
| 2023 | בלגיה אילן ואן וילדר | סודאל קוויק-סטפ |
| 2024 |  | המרוץ הוזנק והופסק באמצע עקב גשמים עזים |
הערות שוליים

↑  אתר המרוץ
↑  הגדרת המרוץ נקבעה בתחילת 2020, אך באותה שנה המרוץ לא התקיים בשל מגפת הקורונה באיטליה