stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי הולנד–מקסיקו
יחסי מסחר

בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את הולנד). בשנת 2017 הסתכם המסחר הכולל בין שתי המדינות בכ-5 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו להולנד כולל: מכונות ומכשירים; נפט גולמי; יחידות זיכרון; יחידות בקרה או מתאמים; מנועים למעליות; אבוקדו ומיצי פרי. הייצוא העיקרי של הולנד למקסיקו כולל: מוצרי דלק, אתר, יציקה; ומוצרי חלב. הולנד היא המשקיעה הזרה החמישית בגודלה במקסיקו. בין 1999 ל-2018 השקיעה הולנד 20 מיליארד דולר במקסיקו. כמה חברות הולנדיות פועלות במקסיקו כמו C&A, הייניקן, פיליפס ורבובנק (בין השאר). חברת Cemex, רב-לאומית מקסיקנית, פועלת בהולנד.
נציגויות דיפלומטיות

מקסיקו מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
הולנד מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
יוזף בלוך (צייר)

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1863 ברנשטט, רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 בדצמבר 1943 (בגיל 80) ברלין, גרמניה הנאצית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 הושפע על ידי:  ברונו פיגליין 
 צאצאים:  Otto Block 
 
יוזף בלוק ( בגרמנית: Josef Block‏; 27 בנובמבר 1863 – 20 בדצמבר 1943) היה צייר יהודי-גרמני, חבר הזצסיון הברלינאי.
קורות חייו וקריירה

בלוך נולד בבורנשטדט בשלזיה הפרוסית. הוא למד באקדמיה לאמנות בברסלב (ורוצלב), שם נוצרה ידידותו עם המחזאי הגרמני גרהרט האופטמן. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנות יפה במינכן. בסטודיו של המורה שלו פרופסור ברונו פיגלהיין, בלוך היה מעורב בציור הפנורמה הירושלמית של פיגלהיין.
ב־29 בפברואר 1892 הוקמה אגודת האמנים החזותיים במינכן באולפן שלו בטרזינשטראסה במינכן, מה שהפך לבסיס לזצסיון במינכן – תנועה של אמנים שחשבו שהאמנות אינה מספיק מודרנית ופתוחה. האירוע התרחש לקראת התערוכה הקולומביאנית העולמית 1893 בשיקגו, שם זכה בלוק במדליה על ציורו 'דמדומים'.
בשנת 1895 התחתן בלוק עם אלזה אופנהיים, בתו של הבנקאי ויועץ המסחר הוגו אוטו אופנהיים וצאצא של הבנקאי יוזף מנדלסון.
לאחר שגר במינכן עד 1896 עבר לברלין. הוא המשיך לצייר נושאים היסטוריים ותנ"כים, ציורי ז'אנר ריאליסטיים, דיוקנאות וטבע דומם, ומכר ציורים בגרמניה ובארצות הברית.
תערוכות נוספות כולל תערוכת האמנות הגדולה בברלין וגלריית פאול קסירר. בלוך היה גם מייסד שותף של הזצסיון הברלינאי, תנועה הדומה לזצסיון במינכן. חברים אחרים בזצסיון הברלינאי כוללים את לוביס קורינת, מקס ליברמן ואדוורד מונק. בלוק אהב לטייל והיה צלם חובב.
בלוק נרדף על ידי הנאצים בשנת 1933, בגלל מוצאו היהודי, ונאלץ למכור ציורים מהאוסף שלו. דירתו ברחוב דרפלינגר 16 בברלין נתפסה על ידי Generalbauinspektor בפיקודו של אלברט שפר.
בלוק נפטר בברלין בשנת 1943.
הערות שוליים

↑  Lorenz, Detlef: Zur Biographie des schlesischen Malers Josef Block. In: Jahrbuch der Schlesischen Friedrich-Wilhelms-Universität zu Breslau 42-44 (2001-2003) [2003], 709-714.
↑  The Panorama, History of a mass medium, www.prof-bruno-piglhein.de
↑  Tschörtner, Heinz Dieter: Gerhart Hauptmanns letzter Jugendfreund Josef Block aus Bernstadt (1863-1943). In: Jahrbuch der Schlesischen Friedrich-Wilhelms-Universität zu Breslau 38/39 (1997/1998) [1998], 773-781.

Wikimedia Commons has media related to Josef Block.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007326116905171  PLWABN: 9810632898305606  GND: 132352109  ISNI: 0000 0001 2136 1460  LCCN: no2011029357  RKD: 121096  SUDOC: 148635385  ULAN: 500177420  VIAF: 62706515   WorldCat (עם VIAF): 62706515
יעקב איסקולסקי

| --- | --- |

הרב יעקב איסקולסקי תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 באוקטובר 1875 
 פטירה:  17 בפברואר 1931 (בגיל 55) 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בפברואר 1931 
 
הרב יעקב איסקאלסקי (לעיתים אחרי פטירתו מופיע כ"איסקולסקי"; י"ז בתשרי ה'תרל"ו, 16 באוקטובר 1875 - ל' בשבט ה'תרצ"א, 17 בפברואר 1931) היה רב ליטאי-אמריקאי. שימש כרב של רובליה וקוז'אן הורודוק באימפריה הרוסית; ולאחר שהיגר לארצות הברית, היה רב בסקרנטון פנסילבניה ובקהילות אנשי סלוצק ואנשי ביאליסטוק בניו יורק.
איסקאלסקי היה העורך של הירחון "המצפה". כמו כן חיבר ספר על תרי"ג מצוות. היה מראשי ועד הרבנים מה"קהילה" דניו יורק ואגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה, וממייסדי ומנהיגי מוסד עזרת תורה. מייסד ויו"ר לדגל הרבנים האורתודוקסים של אמריקה.
קורות חיים

נולד ביום א' של חול המועד סוכות בעיירה מיר, לחינקא בת רבי משה איטעלד מקוברין (נפטרה בכ"א באייר תרס"א) ולרב דובער בן מיכל שמעון איסקאלדסקי (נפטר בב' בניסן תר"פ).
דובער היה בן אחות להג"ר מאיר מארים שאפיט, רבה של קוברין ומחבר ספר ניר על תלמוד ירושלמי. מצד אביו היה צאצא להג"ר שלמה זלמן מירקש, רבה של מיר ומחבר ספר שלחן שלמה על אורח חיים. דובער היה קשור לחסידות לעכוויטש ולאחר כן לחסידות סלונים.
הרב יעקב איסקאלסקי למד בישיבת מיר עד גיל 13 ואחר כך בסלונים. הוא התקרב לרבה של סלונים, הרב יוסף שלופר. נישא לחיה גרונא רבקה. לאחר נישואיו נסע ללמוד בכולל אברכים "כולל הפרושים" בקובנה ונסמך לרבנות בידי רבה של העיר, הרב צבי הירש רבינוביץ, ובידי הרב משה דנישבסקי מסלובודקה, הרב שלמה הכהן והרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה.
הרב איסקאלסקי התמנה לכהונת רבנות ראשונה כרבה של רובליה שבפלך מינסק, שבה כיהן בין השנים תרס"ג–תרס"ד. אחר כך התמנה כרבה של קוז'אן הורודוק שבה כיהן עד שנת תרס"ז. במרחשון ה'תרס"ז, נובמבר 1906, היגר לארצות הברית והתמנה כרבה של סקרנטון שבפנסילבניה. ב-1909 עקר לניו יורק וכיהן כרב בית הכנסת של "אנשי סלוצק". משנת 1918 ועד סוף ימיו כיהן כרב קהילת "אנשי ביאליסטוק"(אנ') בניו יורק.
לאחר פטירתו בל' בשבט ה'תרצ"א, 17 בפברואר 1931, התמנה תחתיו בנו הרב מיכל שמעון איסקולסקי לרבה של קהילת אנשי ביאליסטוק שכיהן שם עד פטירתו ב-1959. חתנו הרב ישראל טבק כיהן אף הוא כרב בבלטימור כ45 שנים והיה נשיא להסתדרות הרבנים דאמריקה בין 1948 ל-1950.
חיים ציבוריים

לאחר שהגיע לניו יורק, הרב איסקאלסקי נבחר לגבאי הראשי של מוסדי תמיכה אמריקאיים לישיבת אור תורה בטבריה (של הג"ר משה קליערס) ולישיבת עץ חיים בסלוצק (של הג"ר איסר זלמן מצלר).
בשנת 1911 שהוא שנת ייסודה, התחבר לוועד הרבנים מה"קהילה" דניו יורק ובשנת 1915 כבר היה למזכיר שלהם. הוא גם היה חבר לאגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה מ-1915 עד 1928 וישב בוועד הפועל שלהם.  בשנת 1926 ייסד את דגל הרבנים האורתודוקסים דאמריקה ושימש כנשיא שלהם מאז עד זמן פטירתו.
בשנת 1915 היה ממייסדי מוסד עזרת תורה ונתמנה למזכיר ביום הקמתה, וכיהן בתפקיד באופן פעיל עד 1925 ובאופן רשמי עד 1928. במובנים רבים החלפתו בתפקיד זה היה הרב יוסף אליהו הנקין שנתמנה למנהל המוסד ב-1925.
הוא נמנה עם ראשוני רבני "המזרחי" בארצות הברית והיה ידיד קרוב של הרב מאיר ברלין בתקופתו באמריקה.  הוא גם סייע לידידו הרב הלל הכהן קליין בניסיונו להקים סניף של "אגודת ישראל" באמריקה לאחר 1920.
משפחתו

בנו מיכל שמעון איסקולסקי
חתנו ישראל טבק
כתביו

הוא ערך את הירחון הרבני המצפה (יחד עם הג"ר אברהם אהרן יודלביץ, בן דודו של אביו) שראה אור בניו יורק בשנים 1910–1911.
בשנת 1915 הוא חיבר חלק העברי של פמפלט בשם ספר הברית על תקנות בנושא ברית מילה. זה יצא לאור על ידי "ועד המילה" של ה"קהילה" דניו יורק. רב איסקאלסקי היה מוהל מפורסם וממנהיגי ועד הרבנים של ה"קהילה".
בשנת 1919 הוא ערך את ספר הזיכרון ובשנת 1922 הוא ערך את זיכרון בספר בתור תפקידו כמזכיר מוסד עזרת תורה שהם הוציאם לאור. בשניהם הוא כתב ההקדמה והאחרית דבר.
הוא התחיל להדפיס את ספרו תרי"ג מצוות אך הספיק להדפיס רק את החלק הראשון (ניו יורק 1926). תוכן הספר נכתב מסביב לספר המצוות לרמב"ם. הספר מחולק לשלושה חלקים: "מטעמים" בקשר לטעמי המצוות, "דברי יעקב" בקשר לעיונים בהלכה, ו"כבוד הגרון" בקשר לדרוש. בספרו מוזכרות תוך כדי הרצאת חידושיו, בדיחות יהודיות ואנקדוטות רבות מחיי היהדות בארצות הברית בתקופתו. הוא מרבה להתאונן על הבורות הפושה בציבור היהודי בענייני יהדות, ועל הרבנים הרפורמים והקונסרבטיבים.
הוא כתב הרבה מאמרים בירחון היידי דגל ישראל שהופיע בניו יורק מאת דגל הרבנים בשנים 1927–1930.  בתור תפקידו כנשיא דגל הרבנים הוא סייע לעורך הירחון, הרב שמריהו ליב הורביץ. בנוסף למאמרים שהופיעו בשמו, הוא גם כתב מאמרים בשמות עט "רבי זעירא" ו"בן דוב".
לקריאה נוספת

שמואל נח גוטליב, אהלי שם, פינסק תרע"ב, עמ' 305, ושם עמ' 310–311, באתר היברובוקס
בן-ציון אייזנשטט, דורות האחרונים, חלק א (א-ו), ניו יורק, תרע"ג, עמ' 33-34, באתר היברובוקס
נתנאל קצבורג, איסקולסקי יעקב, בתוך: אנציקלופדיה של הציונות הדתית, חלק א, ירושלים תשי"ח, עמ' 96-98
מ. צינוביץ, רבנים ילידי מיר גדולי־התורה בחו"ל: הרב ר' יעקב אסקולסקי, בתוך: ספר מיר, ירושלים תשכ"ג, עמ' 437–438 (ספר יזכור לקהילת מיר, בספריית העיר ניו יורק תמונה מס. 223)
זלמן שזר, פרקי מיר: חסידי סלונים בעיירה, בתוך: ספר מיר, עמ' 276 ושם עמ' 277
Israel Tabak, Three Worlds: A Jewish Odyssey, Jerusalem 1988, pp. 151-163, 391-400
Moshe Sherman, Orthodox Judaism in America, Westport, CT 1996, Eskolsky, Jacob (1875-1931), pp. 61-62
אהרן סורסקי, נר לישראל: ספר זיכרון, ירושלים תשנ"ח, עמ' קלב-קלד, קמ-קמא
הערות שוליים

↑  The Jewish Communal Directory, 1912, p. 16;  The Jewish Communal Register of New York City, 1917-1918, 1918, pp. 287-293.
↑  להרחבה על דמותו ומעמדו בקהילת סלונים, ראו: אהרן סורסקי, נר לישראל: ספר זיכרון, בעיקר בעמ' קלב-קלד.
↑  דף ההיסטוריה באתר הקהילה. (באנגלית)
↑  עליו ראו: ספר היובל של "הפרדס", ניו יורק תשי"א. עמ' 546.
↑  עליו ראו: ספר היובל של "הפרדס", ניו יורק תשי"א. עמ' 587.
↑  RABBINICAL COUNCIL OF AMERICA PAST PRESIDENTS
↑  הרב ברוך אפשטיין נתמנה למנהל הראשון של עזרת תורה ב-1924 ועזב את התפקיד ב-1925.  רב ישעיה קרלינסקי החליף את רב איסקאלסקי כמזכיר ב-1928. מ-1931 עד כ-1945 שונה תואר של רב הנקין מ"מנהל" ל"מזכיר". ראו על כך: איתם הנקין, "מרא דאתרא של אמריקה", בתוך: ישורון, כ, תשס"ז, עמ' קמא, הערה 64. ומשה אסקוט, "ראשית דרכו של מוסד עזרת תורה", בתוך: ישורון, לב, תשע"ה, עמ' תתקלג-תתקלז.
↑  אברהם אהרן יודעלאוויץ, יעקב איסקאלסקי, המצפה, מס' 1, ניו יורק, סיון תר"ע, באתר היברובוקסאברהם אהרן יודעלאוויץ, יעקב איסקאלסקי, המצפה, מס' 2, ניו יורק, תמוז תר"ע, באתר היברובוקס

אברהם אהרן יודעלאוויץ, יעקב איסקאלסקי, המצפה, מס' 3, ניו יורק, אב תר"ע, באתר היברובוקס

אברהם אהרן יודעלאוויץ, יעקב איסקאלסקי, המצפה, מס' 4, ניו יורק, אלול תר"ע, באתר היברובוקס

אברהם אהרן יודעלאוויץ, יעקב איסקאלסקי, המצפה, מס' 5, ניו יורק, ניסן תרע"א, באתר היברובוקס

אברהם אהרן יודעלאוויץ, יעקב איסקאלסקי, המצפה, מס' 6, ניו יורק, סיון תרע"א, באתר היברובוקס
↑  יעקב איסקאלסקי, ספר הברית, ניו יורק, תרע"ה, באתר היברובוקס
↑  מוסד עזרת תורה, ספר הזיכרון, ניו יורק, תרע"ט, באתר היברובוקס
↑  מוסד עזרת תורה, זיכרון בספר, ניו יורק, תרפ"ב, באתר היברובוקס
↑  יעקב איסקאלסקי, תרי"ג מצות, ניו יורק, תרפ"ו, באתר היברובוקס
↑  דגל הרבנים, דגל ישראל, ניו יורק, תרפ"ז, באתר היברובוקסדגל הרבנים, דגל ישראל, ניו יורק, תרפ"ח, באתר היברובוקס

דגל הרבנים, דגל ישראל, ניו יורק, תרפ"ט, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496448005171  ISNI: 0000 0000 5427 3427  LCCN: no2007120310  VIAF: 49017295   WorldCat (עם VIAF): 49017295
יחסי טובאלו–קובה

| יחסי טובאלו–קובה |
| --- | --- |
טובאלו: קובה


טובאלו: קובה
שטח (בקילומטר רבוע)
26: 110,860
אוכלוסייה
9,607: 10,969,035
תמ"ג (במיליוני דולרים)
62.3: 107,352
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,483: 9,787
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה סוציאליסטית

היחסים בין טובאלו לרפובליקה של קובה התפתחו בעשור הראשון של המאה ה-21. כמו מדינות אחרות באוקיאניה, טובאלו זוכה לסיוע רפואי קובני; היחסים הבילטרליים בין פונאפוטי והוואנה מתנהלים במסגרת המדיניות האזורית של קובה באוקיאניה.
היסטוריה

בספטמבר 2008, ראש הממשלה אפיסיי ילמיה היה המנהיג הטובאלי הראשון שערך ביקור רשמי בקובה, במהלך פגישת שרים בקובה בהוואנה. הפגישה התמקדה ב"חיזוק שיתוף הפעולה בבריאות, ספורט וחינוך", וקובה התחייבה לסייע למדינות האוקיינוס השקט בהתמודדות עם תוצאות ההתחממות הגלובלית[דרוש מקור]- נושא חשוב במיוחד עבור טובאלו. סוכנות הידיעות קובה דיווחה כי ילמיה "הודה לקובה על שיתוף הפעולה החברתי והכלכלי שלה".[דרוש מקור]
נכון ליוני 2009, ישנם שלושה רופאים קובנים המספקים טיפול רפואי מיוחד בטובאלו, אחד הגיע באוקטובר 2008 ושניים נוספים בפברואר 2009. פרנסה לטינה (רשות הידיעות של קובה) דיווחה כי הרופאים הללו "חונכים שורה של שירותי בריאות חדשים בטובאלו". לפי הדיווחים, הם טיפלו ב-3,496 חולים והצילו 53 אנשים, לאחר שפתחו שירותי אולטרסאונד, הפלות וייעוץ מיוחד בנושא לחץ דם, סוכרת ומחלות כרוניות בילדים. הם ביקרו בכל האיים במדינה, והכשירו צוות מקומי ב"טיפול רפואי ראשוני, וכיצד להתמודד עם חולים קשים, בין היתר".
יחסי הולנד–לוקסמבורג

| יחסי הולנד–לוקסמבורג |
| --- | --- |
הולנד: לוקסמבורג


הולנד: לוקסמבורג
שטח (בקילומטר רבוע)
41,543: 2,586
אוכלוסייה
18,258,432: 674,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,118,125: 85,755
תמ"ג לנפש (בדולרים)
61,239: 127,064
משטר
מונרכיה חוקתית

בין ממלכת הולנד לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה > ימי הביניים

באזור הולנד ובלגיה של היום, חיו לפני כאלפיים שנה שבטים קלטים וגאלים. בשנת 57 לפנה"ס הרחיב יוליוס קיסר את כיבושי האימפריה הרומית והגדיל את שטחה עד לאזור "גאליה-בלגיקה", אזור החופף לשטחי בלגיה והולנד של היום, אך במאה הרביעית מסר הקיסר יוליאנוס את גאליה-בלגיקה לפרנקים. במאה השביעית הומרה דתם של תושבי המקום לנצרות, ובמהלך ימי הביניים נשלטה בלגיה יחד עם שאר ארצות השפלה בידי ממלכות סמוכות שונות.
היסטוריה > ארצות השפלה

במאה ה-14 הגיע תור הזהב של המדינות באזור, תחת שליטתו של הדוכס לבית בורגון הצרפתי. בתקופה זו פרחו הכלכלה, התעשייה והאומנות. הערים הפלמיות איפר, ברוז' וחנט שגשגו בזכות ייצור האריגים והבגדים, ובזכות הסחר בהם. בהמשך הפכה אנטוורפן לעיר נמל חשובה שאפשרה העברת סחורות לכל אירופה מהאיים הבריטיים ואליהם. באמצע המאה ה-15 הגיעה השקיעה. ארצות השפלה עברו לידי ספרד ההבסבורגית, ותושביהן פתחו במאבק ארוך נגד שלטונם של הספרדים הקתולים.
בשנת 1568 פרצה מלחמת העצמאות של מדינות השפלה, "מרד ארצות השפלה". מלחמה זו ארכה 80 שנה, ובסופה גירשו הולנד והמחוזות בני בריתה את הספרדים מעל אדמתם, ואילו בלגיה ולוקסמבורג נותרו בשליטת ספרד הקתולית ונודעו כארצות השפלה הדרומיות או ארצות השפלה הספרדיות. במסגרת חוזה אוטרכט (1713), שסיים את מלחמת הירושה הספרדית, עברו ארצות השפלה הספרדיות לידי אוסטריה. בעקבות המהפכה הצרפתית פלשו הצרפתים לאזור, ובשנת 1794 כבשו את ארצות השפלה האוסטריות. הכיבוש הצרפתי היה הזרז להתבססות התנועה הלאומית הפלמית, שהתנגדה לשלטון צרפת. ארצות השפלה לשעבר הפכו לחלק אינטגרלי מצרפת, שחילקה אותן מחדש לתשעה חבלים. בשנת 1795 הוקמה הרפובליקה הבטאווית, אשר נכבשה זמן קצר לאחר מכן על ידי צרפת, ובשנת 1806 הפכה על ידי נפוליאון לממלכת הולנד אשר התקיימה עד לשנת 1810.
היסטוריה > המאה ה-19

בקונגרס וינה, אחרי תבוסת נפוליון בשנת 1815, האזור ניתן לשליטת וילם הראשון, מלך הולנד כהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ושטחי לוקסמבורג היו תחת שלטונו באוניה פרסונלית. כעבור 15 שנה, בשנת 1830, התרחשה המהפכה הבלגית: המחוזות הדרומיים (הקתולים) של ארצות השפלה מרדו בשלטון ההולנדי הפרוטסטנטי. הם זכו בעצמאות, והקימו את ממלכת בלגיה, שכללה כשני שלישים של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג.
בשנת 1867 הציעה הממשלה הצרפתית לווילם השלישי, מלך הולנד סכום של חמישה מיליון גילדן הולנדי בתמורה ללוקסמבורג, בהנחה שביסמרק יכבד את חלקו בהסכם שסוכם קודם מלחמת אוסטריה–פרוסיה. כיוון שהיה מצוי בבעיות כלכליות, וילם קיבל את ההצעה ב-23 במרץ 1867, אך הצרפתים הופתעו כאשר התברר להם כי ביסמרק לא מתכוון לכבד את ההסכם. ביסמרק איחד את רוב גרמניה הצפונית תחת הכתר הפרוסי, ואף הגיע בחשאי להסכמים עם המדינות הדרומיות ב-10 באוקטובר. ביסמרק חזר בו מההסכמה שנתן לנפוליאון השלישי בביאריץ ואיים לפתוח במלחמה, לאחר שנדחף לכך על ידי עיתונים לאומניים בצפון גרמניה.
מספר שרים ממדינות אחרות מיהרו להציע הצעות פשרה על מנת למנוע את פתיחת המלחמה, שהייתה עשויה לגרור לתוכה את ארצותיהם. שר החוץ של אוסטריה, הרוזן בויסט, הציע להעביר את לוקסמבורג לבלגיה הנייטרלית, ובתמורה לכך צרפת תתפשר עם בלגיה מבחינה טריטוריאלית. אולם, המלך לאופולד השני, מלך הבלגים סירב לוותר על אדמותיו, ובכך דחה את הצעתו של בויסט.
נפוליאון שאף לסגת מתוכניותיו לאור הכעס שהתעורר בקרב הציבור הגרמני ולאור המבוי הסתום שאליו הגיעו הצדדים; כמו כן, הוא לא רצה להיראות בפני המעצמות כאחד שדוגל במדיניות של התפשטות טריטוריאלית. מסיבה זו דרישתו היחידה של נפוליאון הייתה שפרוסיה תסיג את חייליה מלוקסמבורג, ואיים לפתוח במלחמה אם היא לא תעשה זאת. על מנת להימנע ממצב זה הצאר הרוסי אלכסנדר השני קרא לעריכתה של ועידה בינלאומית בלונדון. לבסוף נחתם הסכם לונדון, ובו נקבע כי לוקסמבורג תהיה נייטרלית, ותישאר באוניה פרסונלית עם הולנד.
בשנת 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד, ובתו וילהלמינה, מלכת הולנד עלתה לשלטון במקומו בהולנד. אמנם בלוקסמבורג שנהג בה החוק הסאלי לא יכלה וילהלמינה לעלות לשלטון, ובשל כך עלה לשלטון אדולף, דוכס נסאו, ובוטלה האוניה פרסונלית עם הולנד.
היסטוריה > המאה ה-20

בשנת 1914 פלשו הגרמנים ללוקסמבורג וכבשו אותה יחד עם בלגיה, אולם הולנד נותרה נייטרלית, ואף קיבלה לאחר תבוסת גרמניה במלחמה את וילהלם השני, קיסר גרמניה.
בשנת 1940 נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ונותרו תחת כיבוש גרמני עד לשנת 1944 (לוקסמבורג) ו-1945 (הולנד).
לאחר המלחמה הצטרפו לוקסמבורג והולנד לנאט"ו, ובשנת 1958 הקימו יחד עם בלגיה את בנלוקס, שהיוותה את הבסיס שעליו קם מאוחר יותר האיחוד האירופי. כיום היחסים בין שתי המדינות מוגדרים "מצוינים", ונהנים מקשרים פוליטיים, כלכליים, חברתיים ותרבותיים.
שיתוף פעולה

שתי המדינות חברות בנאט"ו, באיחוד האירופי ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ומשתפות פעולה ביניהם במגוון תחומים. מכיוון ששתי המדינות חתומות על אמנת שנגן, המעבר בין הגבולות חופשי ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
יחסים דיפלומטיים

לוקסמבורג מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג, ו-3 קונסוליות באמסטרדם, מאסטריכט ורוטרדם. מאידך, הולנד מחזיקה בלוקסמבורג רק שגרירות בלוקסמבורג
.
לקריאה נוספת

Fyffe, Charles Alan (1895). A History of Modern Europe, 1792-1878 (Popular ed.).
יחסי טובאלו–ישראל

| יחסי טובאלו–ישראל |
| --- | --- |
טובאלו: ישראל


טובאלו: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
26: 22,072
אוכלוסייה
9,607: 9,961,867
תמ"ג (במיליוני דולרים)
62.3: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,483: 51,185
משטר
מונרכיה חוקתית   דמוקרטיה פרלמנטרית: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי טובאלו–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין טובאלו לבין מדינת ישראל.
היסטוריה

היחסים שבין טובאלו לבין מדינת ישראל כוננו בשנת 1984, כשש שנים לאחר הכרזת העצמאות של טובאלו מן הממלכה המאוחדת.
בנובמבר 2012 בעת ההצבעה בעצרת הכללית של האו"ם על שדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה (החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם) הצביעה טובאלו בעד ההחלטה, בניגוד לרוב המדינות באזור האוקיינוס השקט אשר הצביעו נגד לצד ישראל (איי מרשל, מיקרונזיה, נאורו, פלאו), נמנעו (אוסטרליה, פיג'י, פפואה גינאה החדשה, סמואה, טונגה, ונואטו) או נעדרו מן ההצבעה (קיריבטי).
נציגויות דיפלומטיות

ישראל אינה מיוצגת בטובאלו הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי, אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בוולינגטון בירת ניו זילנד.
טובאלו אינה מיוצגת בישראל בדרג השגרירות אלא בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה ברמת השרון. קונסול הכבוד של טובאלו בישראל הוא יעקב לויטר.
יחסי מלזיה–קובה

| יחסי מלזיה–קובה |
| --- | --- |
מלזיה: קובה


מלזיה: קובה
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 110,860
אוכלוסייה
35,663,114: 10,969,035
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 107,352
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,206: 9,787
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה סוציאלית

יחסי מלזיה–קובה הם יחסי החוץ בין קובה למלזיה.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-6 בפברואר 1975. קובה פתחה את שגרירותה בקואלה לומפור ב-1997, בעוד שמלזיה פתחה את שגרירותה בהוואנה בפברואר 2001. שתי המדינות חברות ב-G77, המדינות הבלתי-מזדהות והאו"ם.
חילופי תרבות

קאסה קובה במלאקה, שנבנתה בשנת 2007 ביוזמת השגרירות הקובנית במלזיה, היא גלריה לאמנות המוקדשת ליצירות של אמנים קובנים. הגלריה ממוקמת בבניין שהיה בעבר מעון קצין ממשל בכיר במלאיה הבריטית.
יחסים כלכליים

בשנת 2001 קיבלה קובה מסגרת אשראי לשמן דקלים בסך 10 מיליון דולר לרכישת 35,000 טון שמן דקלים במסגרת תוכנית האשראי והסדר תשלום של שמן דקלים (POCPA). שתי המדינות משתפות פעולה בתחום הביוטכנולוגיה בתחום המחקר והייצור של חיסונים. ממשלת קובה העניקה מלגות לסטודנטים מלזים להמשך לימודי הרפואה ומדעי הרוח בקובה. עד 2014, היחסים היו מוגבלים לביוטכנולוגיה ותרבות, ולכן קובה הודיעה על עניינה להרחיב את היחסים עוד יותר כלפי תחומים אחרים כגון בריאות, תיירות וחינוך. בשנת 2016, הצד המלזי גם ביקש להרחיב את יחסיו הבילטרליים בהזמנה של חברות קובניות להשתתף בתערוכות מרכזיות שמארגנת המדינה מדי שנה ואישר את עמדת מלזיה נגד המצור הכלכלי לאומה הקריבית. בשנת 2018, קובה הגישה את הזמנתם למלזיה לבחון את האפשרות לייצר חיסונים קובניים במדינה.
יחסי טובאלו–מלזיה

| יחסי טובאלו–מלזיה |
| --- | --- |
טובאלו: מלזיה


טובאלו: מלזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
26: 329,847
אוכלוסייה
9,607: 35,663,114
תמ"ג (במיליוני דולרים)
62.3: 399,649
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,483: 11,206
משטר
מונרכיה חוקתית: פדרציה

יחסי טובאלו–מלזיה הם היחסים הבילטרליים שבין טובאלו לבין פדרציית מלזיה.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לטובאלו הגיעה לסך 980 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר סחורה לא ידועה, מים בטעמים, מנועי בעירה, בשר חזיר, נפט מזוקק ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מטובאלו הגיעה לסך 3.52 אלף דולר אמריקאי בלבד והיא כללה מוצרי פלסטיק.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לטובאלו הגיעה לסך 256 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מים בטעמים, מכונות ניקוי, פסטה, שוקולד, מיץ פירות ועוד. לעומת זאת, טובאלו לא ייצאה סחורה באותה שנה.
ייצוג

מלזיה אינה מיוצגת בטובאלו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טובאלו אינה מיוצגת במלזיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי מלזיה–צ'ילה

| יחסי מלזיה–צ'ילה |
| --- | --- |
מלזיה: צ'ילה


מלזיה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 756,102
אוכלוסייה
35,663,114: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,206: 16,956
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי מלזיה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין מלזיה וצ'ילה. שתי המדינות חברות ב-APEC.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-22 במאי 1979, ושגרירות צ'ילה נפתחה בשנת 1989.
יחסים כלכליים

היחסים בין שתי המדינות מתבססים בעיקר על סחר, כאשר מלזיה הפכה לשותפת המסחר העיקרית של צ'ילה בדרום-מזרח אסיה, כאשר המסחר הכולל בשנת 1990 הגיע ל-800 מיליון דולר.  באותה שנה הוצעה תוכנית מיוחדת המסייעת לאנשי עסקים זרים לבקר במלזיה על ידי סגן ראש ממשלת מלזיה, ג'פר באבא, לאחר ביקורו בצ'ילה.  גם צ'ילה וגם מלזיה הסכימו להקים ועדה משותפת שתשתף פעולה בתחום המידע והשידור בשנת 1994.  היחסים הכלכליים בין שתי המדינות מבוססים על שיתוף הפעולה דרום-דרום והסכמים על סחר דו-צדדי נחתמו בשנת 1995.  בשנת 2009 המסחר הכולל בין צ'ילה למלזיה הסתכם ב-336 מיליון דולר עם סך הייצוא המלזי לצ'ילה היה 16.8 מיליון דולר ואילו הייבוא הסתכם ב-148.7 מיליון דולר.  המטבח הצ'יליאני החל להיות מקודם במלזיה באותה שנה.  תזכיר הבנה (MoU) לשיפור קשרי האוויר נחתם בשנת 2010,  והמכס על הסחר בוטל באותה שנה.  הסכם הסחר החופשי בין המדינות נכנס לתוקף משנת 2011,  וקבוצת מחקר משותפת הוקמה מאז 2006.  צ'ילה פיתחה מיזמים משותפים בבניית ספינות באמצעות ASMAR עם מכלית ושתי גוררות אשר נבנו בקוצ'ינג שבמלזיה .
ביקורים רשמיים

ב-19 באפריל 2009 ערכו יאנג די-פרטואן אגונג, מיזאן זאינאל אבידין וראג'ה פרמאסורי אגונג, טואנקו נור זהירה ביקור רשמי ראשון בצ'ילה ונפגשו עם נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה מחזיקה במלזיה שגרירות בקואלה לומפור.
מלזיה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יעקב איש כפר נבוריא

| --- | --- |
 לידה:  האימפריה הרומית פרובינקיה סוריה פלשתינה, האימפריה הרומית
 פטירה:  האימפריה הרומית פרובינקיה סוריה פלשתינה, האימפריה הרומית
 מקום קבורה:  ישראל נבוריה (זיהוי עממי מהמאה ה-13)
 מקום מגורים:  נבוריה
 מקום פעילות:  צור, קיסריה
 תקופת הפעילות:  רביעי אמוראים, ארץ ישראל
 השתייכות:  חז"ל
 רבותיו:  רבי חגי (הראשון)
 
יעקב איש כפר נבוריא היה חכם ארצישראלי שחי בתקופה של שלהי הדור השלישי ותחילת הדור הרביעי לאמוראים. היה תלמידו של רבי חגי ומסר דברי הלכה בין השאר בערים צור וקיסריה. חלק מדרשותיו ההלכתיות עוררו עליו את התנגדותו החריפה של רבו.
ביוגרפיה

קורות חייו לא ברורים. יש המתארכים אותו לתקופת המחצית השנייה של המאה ה-3. עם זאת, הקשר שלו לרבי חגי, שככל הנראה היה רבו, וכן העובדה שהוזכר יחד עם רבי יצחק בן אלעזר, מובילים למסקנה שחי בשלהי המאה השלישית ובתחילת המאה ה-4.
הכפר "נבוריא" מזוהה לרוב עם נבוריה שבגליל העליון. בתלמוד הבבלי מובאת דרשה בשם "רבי יהודה איש כפר גבוריא" ומבואר שם גם הסיבה לכינויו כך "איש כפר גבור חיל" הדרשה שדורש שם זהה לדרשה שדורש יעקב איש כפר נבוריא בתלמוד ירושלמי, וסביר להניח שמדובר באותו אדם ונפל שיבוש. גם בחלק מהגרסאות בקהלת רבה הוא מכונה "איש כפר גבוריא". במקום אחר בתלמוד הבבלי הוא מכונה "רבי יהודה איש כפר נביריא ואמרי לה איש כפר נפור חיל"