stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי לייב רובין
קורותיו

נולד בליטא. למד בישיבת סלבודקה. בשנת תרנ"א (1891) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. זמן קצר לאחר עלייתו נכנס ללמוד בישיבת אור חדש בירושלים, שהקימו תלמידי רבי שמחה זיסל זיו, 'הסבא מקלם' ב'חצר שטרויס'.
בשנת תרס"ד (1904) החל לכהן כרבה של המושבה עקרון. כעבור ארבע שנות רבנות בעקרון שב לירושלים כדי לשמש רב ומו"ץ בשכונת ימין משה. בכנסייה הגדולה הראשונה, שנערכה בשנת תרפ"ג בווינה, עמד בראש משלחת אגודת ישראל הירושלמית.
בשנת תרפ"ד (1924) התמנה כראב"ד העדה החרדית בירושלים. כיהן בתפקידו עד פטירתו בתמוז תרפ"ט. הובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים. חתנו הוא הרב רפאל קצנלבוגן.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איסור והיתר הארוך

איסור והיתר הארוך (ידוע בקיצור או"ה או ארוך) הוא ספר על הלכות איסור והיתר. המחבר כתב את הספר על פי הוראות שקיבל מהמהר"ש רבו של המהרי"ל.
ישנם שני נוסחים של הספר. נוסח כתבי היד של הספר שונה מנוסח הספר שבדפוס, שכנראה נדפס על פי כתב יד אחר. מספר פעמים הובאו בדברי הרמ"א פסקים מהספר שאינם נמצאים בדפוס ולפעמים נמצאים אך במשמעות אחרת. כבר הרמ"א בעצמו העיר על ההבדל בין שני נוסחי הספר.
מחבר הספר

זהות מחבר הספר אינה ידועה, אך הוא חובר על ידי אחד מהקדמונים מחכמי אשכנז בדורו של רבי ישראל איסרלן מחבר ספר תרומת הדשן.
ישנן כמה השערות בדבר מחבר הספר, יש הסוברים ששמו הוא רבי יונה אשכנזי.
חשיבות הספר

הספר מהווה מקור בסיסי ומשמעותי בפסיקת ההלכה בתחומי איסור והיתר. הוא אחד המקורות המובהקים לפסקי הרמ"א בחלק יורה דעה, והעובדה שרבי יוסף קארו לא השתמש בספר הייתה אחד הגורמים שהניעו את הרמ"א לחיבור ספר דרכי משה. גם בדורות מאוחרים יותר, המשיך הספר לשמש מקור חשוב לפסיקת ההלכה, וכך לדוגמה כתב רבי יהונתן אייבשיץ בהקדמתו לספר כרתי ופלתי:
ובפרט איסור והיתר הארוך שמפיו אנו חיים ממש בהוראת איסור והיתר
הערות שוליים

↑  שו"ת הרמ"א (סימן קל"ב,יב) "אך שאני תמה שכתבתי שני פעמים בשם א"ו הארוך שכן נהג מהר"ש ולא מצאתי עכשיו בא"ו הארוך הנדפס, ובאמת כשלמדתי ולקטתי חדושי איסור והיתר הארוך עדיין לא היה נדפס והיה לי אחד בכתב, ואולי שם ראיתי כתוב שכן נהג מהר"ש, כי מובטח אני בעצמי שלא בדיתי מלבי וא"כ אפשר שגם הלשון היה כתוב בעניין אחר, אף אם לא נראה לי מתוך סגנון זה אשר לפנינו כאשר כתבת"
↑  לדעת נפתלי בן יעקב, אוצר הגדולים אלופי יעקב, חיפה, ח"ד, בערך שפ"ח, שהמחבר רבי יונה אשכנזי הוא רבי יונה בנו של ר' איסרלן שהיה מרבני רגנשברג יחד עם מהר"י ברונא.
↑  לשונו בהקדמה
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אתה בטח מתלוצץ, מיסטר פיינמן!

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ריצ'רד פיינמן, Ralph Leighton 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ספר זיכרונות 
 נושא:  ריצ'רד פיינמן 
 הוצאה
 הוצאה:  ו. ו. נורטון אנד קומפני 
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  1985 
 סדרה
 הספר הבא:  מה אכפת לך מה חושבים אחרים? 
 
אתה בטח מתלוצץ, מיסטר פיינמן!, הרפתקאותיו של איש מוזר (באנגלית: "Surely You're Joking, Mr. Feynman!": Adventures of a Curious Character) הוא ספר ובו אוסף זכרונות ערוך מאת הפיזיקאי זוכה פרס נובל ריצ'רד פיינמן. הספר, שיצא לאור ב-1985, מכסה מגוון מקרים בחייו של פיינמן. האנקדוטות בספר מבוססות על שיחות שמע מוקלטות שניהל פיינמן עם חברו הקרוב ושותפו לתיפוף ראלף לייטון. הספר יצא לאור בישראל בשנת 1995, בהוצאת מחברות לספרות, בתרגומו של עמנואל לוטם.
הספר מחולק לחמישה חלקים :
חלק ראשון - מפאר רוקויי עד MIT, מתאר את ילדותו של פיינמן עד לתחילת לימודיו באוניברסיטת פרינסטון.
חלק שני - שנות פרינסטון, מתאר זכרונות משהותו באוניברסיטת פרינסטון ללימודי תואר שני בפיזיקה.
חלק השלישי - פיינמן הפצצה והצבא, מתאר זכרונות מפעילותו של פיינמן בפרויקט מנהטן.
חלק רביעי - מקורנל לקלטק עם קצת ברזיל, מתאר את פעילותו של פיינמן לאחר תום מלחמת העולם השנייה ועד שהשתקע באוניברסיטת קלטק.
חלק חמישי - עולמו של פיזיקאי אחד, מתאר קצת את הרקע לזכייתו של פיינמן בפרס נובל וכן נושאים נוספים כמו ביקורת של פיינמן על הוראת המדעים, תרומתו לפענוח קודקס דרזדן ועוד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 5db17c64-f71f-4f93-b1f5-7c71c61a91cd
לשכת המסחר הבין-לאומית

.
| --- | --- |
סמליל לשכת המסחר הבין־לאומית

מטה הארגון בפריז, צרפת
 תחום:  סחר בין-לאומי 
 שפה רשמית:  אנגלית, צרפתית, ספרדית
 מדינה:  צרפת 
 מטה הארגון:  Palais d'Iéna 
 יושב ראש:  Maria Fernanda Garza 
 תקופת הפעילות:  1919–הווה (כ־105 שנים) 
 iccwbo.org
 קואורדינטות:  48°51′51″N 2°17′32″E﻿ / ﻿48.864112°N 2.292307°E﻿ / 48.864112; 2.292307
 he
 
לשכת המסחר הבין-לאומית (באנגלית: International Chamber of Commerce; בצרפתית: Chambre de commerce internationale; בספרדית: Cámara de Comercio Internacional; בראשי תיבות: ICC) היא ארגון בין־לאומי שנועד לקידום עסקים, השקעות וסחר בין־לאומי על ידי הורדת חסמים למעבר חופשי של הון, סחורות ושירותים בין מדינות. הגוף נוסד ב-1919, מקום מושבו בפריז והוא מהווה ארגון גג עולמי ללשכות מסחר לאומיות (בישראל: איגוד לשכות המסחר). הארגון פועל בשיתוף פעולה עם האו"ם ועם ארגון הסחר העולמי. סיסמת הגוף "World Peace Through World Trade" ("שלום עולמי דרך מסחר עולמי") נטבע על ידי תומאס ווטסון, שהיה נשיאו.
אחד מהגופים המרכזיים בלשכה הוא בית הדין הבין-לאומי לבוררות, לבירור עתירות בסכסוכים עסקיים בין־לאומיים.
ראו גם

אמנת ניו יורק
הערות שוליים

↑  אתר המוסד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263163305171  BnF: cb11874828p (data)  GND: 1012472-X  ISNI: 0000 0001 2192 4147  LCCN: n79039832  NKC: kn20010711175  SELIBR: 120355  SUDOC: 026514583  VIAF: 156618975   WorldCat (עם VIAF): 156618975
דוד יונגרייז

| --- | --- |

הרב דוד יונגרייז תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1898 
 פטירה:  1971 (בגיל 73 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1971 
 השתייכות:  העדה החרדית 
 תפקידים נוספים:  אב בית דין 
 אב:  ברוך ראובן שלמה יונגרייז 
 
הרב דוד הלוי יונגרייז (י"ג בשבט תרנ"ח 5 בפברואר 1898 - כ"ג בתשרי תשל"ב 12 באוקטובר 1971) היה ראש אב בית דין העדה החרדית בין השנים תשכ"ח - תשל"ב (1968–1971).
קורות חיים

נולד בירושלים לרב ברוך ראובן שלמה יונגרייז מעסקני ורבני היישוב החרדי בירושלים וממקימי "העדה החרדית". נקרא על שם אבי אמו, ר' דוד יולס מברזווה-ירושלים. נישא לפועה מרים בתו של הרב אשר זוסמן דיליאון מרבני ישיבת עץ חיים ומראשי ועד הכללי כנסת ישראל, אחותו של רבי יוסף זוסמנוביץ "הירושלמי". לאחר נישואיו מונה על ידי הרב יצחק ירוחם דיסקין לכהן כר"מ בישיבת אוהל משה. בהמשך מסר שיעורים בישיבת חתם סופר, כיהן כראש ישיבת אנשי מעמד וכן מסר שיחות בישיבת פורת יוסף.
בשנת תרצ"א (1930) מונה על ידי הרב יוסף חיים זוננפלד לדיין בבד"ץ העדה החרדית. לאחר כיבוש העיר העתיקה על ידי הלגיון, הלך יחד עם קבוצת הנשים בשביל להצילן מאיסור שבויה, ועקב כך ניצל מהשבי לאחר שהנשים שוחררו. ברבות השנים התמנה לכהן כראב"ד העדה החרדית.
בחודש אב תשכ"א נפטרה אשתו פועה מרים. נפטר במוצאי שמחת תורה בשנת תשל"ב ונקבר בבית העלמין שבהר הזיתים. לאחר פטירתו הודפסו דברי תורתו ודרשותיו בספר "אור דוד" שיצא לאור על ידי משפחתו.
אן-פאן

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם מתוק, מאפים וינאיים 
 על שם:  ממרח שעועית מתוק, לחם 
 מוצא:  יפן 
 ממציא:  Yasube Kimura 
 מרכיבים עיקריים:  ממרח שעועית אדומה 
 
קימוראיה בגינזה
אן-פאן (ביפני: あんパン, 餡あんパン) הוא לחמנייה מתוקה יפנית הממולאת לרוב במחית שעועית אדומה. ניתן להכין אן-פאן גם עם מילויים אחרים, כולל שעועית לבנה (שירו-אן), שעועית ירוקה (גואיסו-אן), שומשום (גומא-אן) וערמונים (קורי-אן).
היסטוריה

אן-פאן נוצר לראשונה בשנת 1875, בתקופת מייג'י, על ידי Kimura Yasubei (ביפנית: 木村安兵衛), סמוראי שאיבד את עבודתו עם עליית הצבא היפני הקיסרי וביטול שיטת ההאן (פירוק הסמוראים כמעמד חברתי). תקופת מייג'י הייתה תקופה שבה יפן הפכה יותר ויותר מודרנית וסמוראים רבים שאיבדו את מקום עבודתם קיבלו עבודה חדשה לגמרי עבורם. תפקידו של אופה היה תפקיד כזה.
יום אחד, בעודו שוטט באזור בו עבדו רבים המועסקים בעבודות חדשות, קימורה מצא בחור צעיר שהכין לחם, והחליט להקים מאפייה משלו, בשם Bun'eidō (文英堂). בשנת 1874, הוא עבר לעיר גינזה ושינה את שמה של המאפייה לקימוראיה (木村屋), כיום שמה קימוראיה סוהונטן ( 木村屋總本店). אולם באותה תקופה, המתכון היחיד ללחם שהיה ידוע ביפן היה להכנת לחם מלוח וחמצמץ, שלא התאים לטעם היפני באותה תקופה. קימורה הבין כיצד להכין לחם דומה למאנדזיו, להתפיח את הבצק עם שמרים נוזליים סאקאדן מסורתיים. לאחר מכן הוא מילא את הלחם במילוי וואגאשי (ממתק יפני מסורתי המוגש לרוב עם תה ירוק, במיוחד מסוג העשוי ממוצ'י, אנקו (משחת שעועית אזוקי) ופירות) ומכר את הלחמניות שנוצרו כחטיפים. אן-פאן הפך פופולרי לא רק בגלל הטעם שלו, אלא גם מפני שהיפנים התעניינו בתקופה ההיא בכל דבר חדש וזר.
מוצוהיטו (הקיסר מייג'י) ושוקן, קיסרית יפן רכשו מאוחר יותר חיבה לאן-פאן לאחר שקימורה, באמצעות החצרן הקיסרי ימאוקה טשו (אנ'), הכין אותם לאכול במהלך ההנאמי (המנהג המסורתי היפני ליהנות מהיופי החולף של הפרחים) ודאג למראה שלהם. הוא עיטר אותם בסאקורה (פרחי פריחת הדובדבן) כבוש במלח באמצע כל לחמנייה. האן-פאן הללו הוצגו לקיסר ולקיסרית ב-4 באפריל 1875, ולאחר מכן ביקש הקיסר אן-פאן מקימורה על בסיס קבוע. בגלל הקשר החדש שלו לבני המלוכה, הפופולריות של האן-פאן ושל הלחם בכללותו עלתה ברחבי יפן.
בתרבות נפוצה

"אן-פאן" משמש לעיתים קרובות כסלנג לשאיפת ממסים נדיפים של מדלל צבע.
ספר התמונות וסדרת האנימה אנפנמן עוסקת בגיבור-על שראשו עשוי אן-פאן.
לקריאה נוספת

Kimuraya Sohonten (ביפנית), נבדק ב-21 במרץ 2006 {{citation}}:  (עזרה)
The Birth of Anpan, She Japan, נבדק ב-21 במרץ 2006 {{citation}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Nakayama, Keiko (2006). Encyclopedia: World of Wagashi. ISBN 978-4000803076.
↑  Constantine, Peter (1994-06-15). Japanese Slang: Uncensored. ISBN 9784900737037. נבדק ב-2011-10-31.
השבעתו השנייה של ג'יימס מדיסון לנשיאות ארצות הברית

ג'יימס מדיסון
ההשבעה השנייה של ג'יימס מדיסון לנשיא ארצות הברית התקיימה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום חמישי, 4 במרץ 1813. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו השנייה של ג'יימס מדיסון כנשיא ואת כהונתו הראשונה של אלברידג' גרי כסגן הנשיא. גרי מת שנה ו-264 ימים לאחר ההשבעה ומשרת סגן הנשיא נותרה ריקה. שבועת האמונים ניתנה למדיסון על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון מרשל.
ביום ההשבעה הגיע מדיסון לבירה בליווי נחתים ופרשים. נשיא בית המשפט העליון מרשל, אויב ותיק של מדיסון, נראה נגעל כשהשביע את מדיסון לתפקיד. בנאום ההשבעה שלו סיכם מדיסון את התלונות בארצות הברית נגד הבריטים וניסה לגייס את האומה סביב המאמץ המלחמתי. לאחר ההשבעה אירחו הנשיא מדיסון והגברת הראשונה דולי מדיסון נשף בבית הלבן.
הערות שוליים

↑  President James Madison, 1813, Joint Congressional Committee on Inaugural Ceremonies
מאנדזיו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 על שם:  מאנטואו 
 מוצא:  יפן 
 מרכיבים עיקריים:  ממרח שעועית אדומה 
 
מאנדזיו (ביפנית:まんじゅう; בסינית מנדרינית: 饅頭; כתיב לטיני: Manjū) הוא ממתק יפני מסורתי. מבין הסוגים הרבים של המאנדזיו, לרובם יש ציפוי חיצוני העשוי מקמח, אבקת אורז, קודזו (קבוצה של גפנים רב-שנתיים נשירים מטפסים) וכוסמת, ומילוי של אנקו (משחת שעועית אדומה), עשויה בדרך כלל משעועית אזוקי מבושלת וסוכר. מאנדזיו עשוי לפעמים עם מילויים אחרים כגון ריבת ערמונים. בהוואי אפשר למצוא מאנדזיו אוקינאווי שעשויים במילוי של בטטה סגולה, חמאה, חלב, סוכר ומלח, אבל המילוי הנפוץ ביותר הוא משחת שעועית, שמספר הזנים שלה כוללים קושיאן, צובואן וצובושיאן.
היסטוריה

מאנדזיו הוא מאפה יפני מסורתי על בסיס קמח (במקום על בסיס אורז כמו מוצ'י). מקורו בסין תחת השם מאנטואו בשפות סיניות, אך נודע בשם מאנדזיו כשהגיע ליפן. בשנת 1341, שליח יפני שחזר מסין החזיר איתו את מאנטואו והחל למכור אותו בשם נארה-מאנדזיו. וכך מסופר שזה מקורו של המאנדזיו היפני. מאז, הוא נאכל כבר כמעט 700 שנה על ידי היפנים. כעת ניתן למצוא אותו בחנויות ממתקים יפניות רבות. המחיר הנמוך שלו הוא הסיבה, בין היתר, שהוא פופולרי.
סוגים

מבין אינספור הסוגים של המאנדזיו, חלקם נפוצים יותר מאחרים.
מאצ'ה (תה ירוק) מאנדזיו הוא אחד הנפוצים ביותר. במקרה זה, לחלק החיצוני של המאנדזיו יש טעם של תה ירוק וצבעו ירוק.
מיזו (מים) מאנדזיו נאכל באופן מסורתי בקיץ ומכיל מילוי שעועית בטעמים. החלק החיצוני של המיזו מאנדזיו עשוי עם עמילן קוזו, המעניק לבצק מראה שקוף, דמוי ג'לי.
כמו כן, למאנדזיו יכולים להיות מילויים שונים בטעמים, כמו שמנת בטעם תפוז.
כפי שקורה במאכלים יפניים רבים, בחלקים מסוימים של יפן, אפשר למצוא מאנדזיו ייחודי לאזור זה או אחר, כמו מאנדזיו בצורת עלה אדר בהירושימה ובמיאג'ימה.
הסוג האזורי של מחוז סאיטאמה נקרא Jumangoku manjū.
ראו גם

מאנטואו
מנטו
באוזי
הערות שוליים

↑  Schilling, Christine (2007). "Translator's Notes." in Kirishima, Takeru (2002). Kanna Volume 2. California: Go! Comi (Go! Media Entertainment, LLC). מסת"ב 978-1-933617-56-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 001308244 
Mizu manjū
Usukawa manjū
אברהם הכהן מקליסק

| --- | --- |
 לידה:  1741 קאליסק, בלארוס 
 פטירה:  1810 (בגיל 69 בערך) ד' בשבט ה'תק"ע 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בטבריה 
 תאריך עלייה:  תקל"ז (1777)
 תקופת הפעילות:  ?–1810 
 תחומי עיסוק:  ראש היישוב החסידי בארץ ישראל (החל מ-1788)
 רבותיו:  דב בער ממזריטש 
 בני דורו:  רבי מנחם מנדל מוויטבסק
 בת זוג:  רוחמה, אחותו של המגיד ממזריטש
 ממנהיגי עליית החסידים לארץ ישראל
 
רבי אברהם הכהן מקליסק (1741 - ד' בשבט ה'תק"ע, 9 בינואר 1810) היה מתלמידי המגיד ממזריטש, אב"ד קאליסק וממנהיגי עליית החסידים לארץ ישראל בשנת תקל"ז (1777). החל מפטירת רבי מנחם מנדל מוויטבסק בשנת תקמ"ח (1788), עמד בראש היישוב החסידי בארץ ישראל.
כתביו ומכתביו

קונטרס שחיבר חסד לאברהם נדפס בסוף הספר 'חסד לאברהם' לרבי אברהם המלאך ובמהדורות נוספות. אגרות יחידות ומקובצות הודפסו במקומות רבים
הערות שוליים

↑  אגרת הקודש, [מעזירוב], תקנ"ד (עמ' 18 בסריקה); יעקב ברנאי, איגרות חסידים מארץ־ישראל, ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תש"ם, עמ' 98, באתר היברובוקס.
↑  אגרות קודש, איגרת נ"א, עמ' קכ"ה-קכ"ו (איגרת ששלח לרבי אברהם מקליסק), במהדורת תשע"ב איגרת פ"ט עמ' שמ"ד-שמ"ה.
↑  ר' פנחס קצנלסון שמע את זה מפי לאה בת ר' אשר טשרנוליבר, בן אסתר הדס בת ר' שלום שכנא אלטשולר בזוו"ש, והוא סיפר את זה לר' מנחם מנדל שניאורסון האדמו"ר האחרון של חסידות חבד. קונטרס צדי"ק למלך ח"ז עמ' 363.
↑  איגרת הקודש, פרק כ"ז. אגרות בעל התניא ובני דורו, איגרת כ"ד,
↑  שבחי הר"ן, סימן כ'. חיי מוהר"ן סימן ט
↑  פרופ' עמנואל אטקס "בעל התניא"(ספר) בפרק "צדיקים כבני אדם"
↑  ראו גם: ח' שטימן כ"ץ, ראשיתן של עליות החסידים, יד בן צבי, עמ' 111
↑  ראשיתן של עליות החסידים, עמ' 46
↑  easyDEV, חסד לאברהם קאליסק - הקישון, טבריה - בית כנסת - איזי, באתר easy.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291030105171  GND: 1171011954  ISNI: 0000 0000 9907 8289  LCCN: nr96010823  NTA: 30092447X  VIAF: 97167087   WorldCat (עם VIAF): 97167087
דייפוקו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מוצ׳י, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוצא:  יפן 
 מרכיבים עיקריים:  אורז דביק, ממרח שעועית אדומה 
 
דייפוקו (ביפנית: 大福餅 ;Daifukumochi), או (Daifuku; 大福); מילולית: "מזל גדול"), הוא ממתק מסורתי יפני (וואגאשי (אנ')).
מאפיינים

דייפוקו מורכב ממוצ'י עגול קטן ממולא במילוי מתוק, לרוב אנקו, דהיינו משחת שעועית אדומה ממותקת. עשוי משעועית אזוקי. דייפוקו הוא וואגאשי פופולרי ביפן ומוגש לעיתים קרובות עם תה ירוק.
דייפוקו מגיע בסוגים רבים. הנפוצים ביותר הם מוצ'י לבן, ירוק בהיר או ורוד חיוור במילוי אנקו. דייפוקו הם בערך 4 ס"מ בקוטר. כמעט כל הדייפוקו מכוסים בשכבה דקה של קמח אורז (עמילן אורז), עמילן תירס או עמילן תפוחי אדמה, כדי למנוע מהם להידבק זה לזה או לאצבעות. אף על פי שמוצ'יטסוקי היא השיטה המסורתית להכנת מוצ'י ודייפוקו, ניתן לבשל אותם גם במיקרוגל.
היסטוריה

דייפוקו נקרא במקור Habutai mochi (עוגת אורז עבה בבטן) בגלל אופי המילוי שלה. מאוחר יותר, השם שונה ל-"Daifuku mochi" (עוגת אורז בטן גדולה). מכיוון שההגיות של Fuku ((腹) בטן) Fuku ((福) מזל) זהות ביפנית, השם שונה עוד יותר ל-Daifuku mochi (עוגת אורז למזל רב) שמביא מזל טוב. עד סוף המאה ה-18, הדייפוקו צבר פופולריות, ואנשים החלו לאכול אותם קלויים. הם שימשו גם למתנות באירועים טקסיים.
סוגים

דייפוקו אווה (あわ大福)
הערות שוליים

↑  "Not-So-Stressful Microwave Mochi". The Fatty Reader. אורכב מ-המקור ב-2013-01-20. נבדק ב-2010-07-14.
↑  "Daifuku" (ביפנית). Dictionary of Etymology.
דייפוקו (סוג רגיל)
מאמֶה דייפוקו
יומוגי דייפוקו
איצ'יגו דייפוקו
בית בירם

| --- | --- |


המבנה הראשון שהוקם בקמפוס בית בירם
 בית ספר תיכון
 על שם:  ארתור בירם 
 תקופת הפעילות:  1947–הווה (כ־77 שנים)
 שכבות לימוד:  ט – י"ב
 מספר כיתות:  60
 קמפוס:  החטיבה העליונה, 5 גני ילדים והפנימייה הצבאית לפיקוד.
 בעלי תפקידים
 מנהל:  דורון אלוני
 סגל:  180 מורות ומורים
 תלמידים
 :  1,800
 שונות
 הון עצמי:  (כ-40%) מתקציב משרד החינוך והיתרה ממומנת מתשלומי ההורים
 מיקום
 מיקום:  שד' אבא חושי 15, חיפה
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°46′44″N 34°59′47″E﻿ / ﻿32.7788°N 34.99651944°E﻿ / 32.7788; 34.99651944
 https://www.reali.org.il/בית-בירם/
 he
 
שדרת הפרגולה ומרכז מחשבים משמאל
הכניסה לבניין פרת הידוע בכינויו ״בניין 3״
קמפוס בית בירם הוא סניף הדגל של בית הספר הריאלי העברי בחיפה. הקמפוס נמצא על הר הכרמל בין שדרות אבא חושי, רחוב איינשטיין ורחוב יערות באזור אחוזה העליונה. סניף זה משכן את החטיבה העליונה של בית הספר, את אשכול הגנים האקולוגיים (גילאי 3 עד 5) ואת הפנימייה הצבאית לפיקוד.
שטח הקמפוס משתרע על כ-50 דונם. בחטיבה העליונה לומדים כ-1850 תלמידים ב-4 שכבות (ט', י', י"א, י"ב) ובכ-20 מגמות לימוד שונות. הצוות החינוכי כולל כ-220 מורים ועובדי הנהלה. דורון אלוני מנהל את שכבות ט-י, ערן מקוב מפקד על הפנימייה הצבאית והגנים מנוהלים על ידי אילת אייזנברגר. דורון אלוני מנהל את שכבות י"א-י"ב ואת כלל הקמפוס.
היסטוריה

בית בירם נקרא על שם ארתור בירם, מייסדו של בית הספר הריאלי ומנהלו הראשון.
בשנת 1933 נרכש המגרש במעלה שכונת אחוזה שעליו עתיד להיבנות הקמפוס. על המגרש, בן 50 דונם, הוקם בניין שאמור היה לשמש כפנימייה אזרחית, אך הוחרם על ידי הצבא הבריטי והפך לבית ספר לצניחה בתקופת המנדט הבריטי. באחד מהבניינים הבריטיים שעומדים עד היום בפנימייה הצבאית לפיקוד למדו צניחה חביבה רייך וחנה סנש. לאחר הקמת המדינה הפך הקמפוס לבית ספר לצניחה של צה"ל, שהוקם בזמן מלחמת העצמאות.
בשנת 1952 רוכזו כל כיתות י"א-י"ב בבית בירם ורק לקראת שנת 2000 רוכזו כל כיתות י' בקמפוס, לאחר שהיו מחולקות בין סניף הכיתות התיכוניות בהדר לבין קמפוס בית בירם. בשנת 1966 הונהג לימוד מוגבר בחלק מתחומי הדעת העיקריים בחטיבה העליונה, בשנת 2022 רוכזו גם כל כיתות ט' בקמפוס.
בשנת 1953 נחנכה הפנימייה הצבאית לפיקוד, שבמסגרתה לומדים כיום בבית בירם 170 חניכי הפנימייה, המגיעים לבית הספר בחלק מהימים לבושים במדי צה"ל. החניכים מחולקים בין הכיתות באופן שוויוני בדיוק כמו התלמידים האזרחים של בית הספר, אולם מחויבים ללמוד כמקצוע מוגבר את תחום הצבאיות, מגמת לימוד עיונית וייחודית לחניכים.
תיאור הקמפוס

בקמפוס בית בירם מספר רב של מבנים. בניין בירם - הראשון במבני הקמפוס - נבנה בשנות ה-40 בסגנון הבינלאומי. מספר בניינים אחרים בנויים בסגנון ברוטליסטי מודרני. אלה בנויים בטון בלתי מטוייח ומעוטרים בסמלים שונים. המבנים הייעודיים מעוטרים בהתאם לתחום הדעת שמאפיין אותם ובין המבנים השונים מצויות מדשאות רחבות. בניין הספרייה מוצל על ידי משטח בטון אופקי המחובר אליו ומונע חימום המבנה בימי הקיץ.
מצפון-מזרח לבניין בירם מצויים הבניינים וולפסון, לנדס ופרת, וממערבה לו (לקראת הכניסה) מצויים בניין הספרייה, מרכזי מחשבים ותקשורת ומתחם המדעים. בצמוד להם אשכול הגנים של ריאליגן והקפיטריה. בקצהו הצפוני של הקמפוס מתחם הספורט ולידו המכלול הפדגוגי ובניין הרוח והרעות.
רוב הבניינים בקמפוס מקושרים על ידי שדרת הפרגולה, שמאפשרת מעבר מקורה ביניהם. הקמפוס מוקף חומת בטון המונעת מרעשי הכביש הסואן הנמצא בסמוך לקמפוס להיכנס אליו, ובכך מנתקת את מדשאות הקמפוס מרעש העיר שסביבו.
ממול לכניסה למתחם מתחיל נחל עובדיה שיוצא משכונת רמת גולדה שתלמידי בית בירם היו בין המעורבים בשיקומו
המבנים בקמפוס > בנייני החטיבה העליונה

רוב החדרים בבניינים המרכזיים משמשים כסביבות למידה מתקדמות המצוידות באמצעי מולטימדיה, ובצדן משרדי צוותים וחדרי שיחה המאפשרים מרחבי מפגש לתלמידים ולמורים.
המבנים בקמפוס > מבנים ומתחמים נוספים > בניין הספרייה ע"ש מנחם (מלמל) רייך

נחנך בשנת 1967 וכלל ספרייה, חדר גאוגרפיה, חדר היסטוריה ואולם כינוסים קטן. כיום הוא כולל את הספרייה המרכזית של בית בירם, מעבדות מחשבים וחדרי צוות וכן את אולם כנסים על שם יואל אנג'ל. בכניסה לספרייה המרכזית נמצא קיר הנצחה לנופלים. בשנת 2017 שופצה הספרייה בעזרת תרומה נדיבה של גיל אגמון שתרם את השיפוץ לזכר חברו לחדר בתקופת הפנימייה הצבאית, מנחם (מלמל) שנהרג במלחמת לבנון הראשונה באפריל 1983. בצמוד לבניין זה נחנכה בשנת 2012 גינת ספורט שקטה - "גינת אלעד" - לזכרו של אלעד ריבן, צופה האש ותלמיד כיתה י"א בבית הספר שנספה באסון הכרמל.
המבנים בקמפוס > מבנים ומתחמים נוספים > מרכז מחשבים

נחנך בשנת 1955 והכיל בעבר את מעבדות הפיזיקה של החטיבה העליונה. כיום, מכיל מעבדות מחשבים ואודיטוריום.
המבנים בקמפוס > מבנים ומתחמים נוספים > מתחם המדעים

נחנך בשנת 1955 והכיל בעבר את מעבדות הכימיה של החטיבה העליונה. כיום זהו בניין שהורחב ושודרג בשנת 2009 מתרומות משפחתה של ד"ר דליה גרידינגר, בוגרת בית הספר שעל שמה קרוי המתחם המחודש (בנה, מוקי גרידינגר, הוא יושב ראש חבר הנאמנים של בית הספר). במתחם מעבדות מולטימדיה (לפיזיקה, כימיה וביולוגיה) וחדרי הכנה - בכולם ציוד מעבדות חדיש ומתקדם, לצד אמצעי הדגמה משוכללים. המתחם מכיל גם חדר פרויקטים, חדר ישיבות, חדר מורים, אודיטוריום מדעים, רחבות לתערוכות וחדרי תלמידים למנוחה, לימודים ושיחות אישיות. במתחם פזורים עשרות מחשבים עם אינטרנט לשימוש חופשי ולימודי. הרצאת הפתיחה שחנכה את הבניין ניתנה על ידי פרופ' עדה יונת, שזכתה באותה שנה בפרס נובל. המבנה שם דגש על האחדות שבין המדעים, וכולל חדרי עבודה משותפים, חדר מורים גדול ומשותף וחללי תצוגה משותפים, אך חדרי הכנה ומעבדות נפרדות בשל הצרכים השונים וכן חדרי צוות לכל תחום.
המבנים בקמפוס > מבנים ומתחמים נוספים > מרכז תקשורת

הבניין נבנה בשנת 1955 עבור מעבדות הביולוגיה של החטיבה העליונה. בשנת 2000 שופץ וייעודו הוסב למעבדות תקשורת. כיום מכיל אודיטוריום לוועידות מקוונות, חדרי עריכה מתקדמים, חדרי מדריכים וחדרים לעבודה עבור צוותי תלמידים.
המבנים בקמפוס > מבנים ומתחמים נוספים > מתחם הספורט

מתחם הספורט נחנך בשנת 1955 וכולל עד היום אצטדיון כדורגל ומסדרים, מגרשי כדורסל, אולם הספורט, בריכת שחייה המקורה, חדר כושר ומשרדו של מרכז הספורט הבית ספרי.
המבנים בקמפוס > מבנים ומתחמים נוספים > ארכיון בית הספר

הוקם בשנת 1995 ביוזמת פרופ' ישעיהו תדמור, והוא המשך לעבודתו של המורה גבריאל קנולר שהחל בהקמת ארכיון ומוזיאון לבית הספר שנים קודם לכן.
המבנים בקמפוס > מבנים ומתחמים נוספים > אשכול גנים ירוק

מתחם "ריאלי-גן": אשכול גנים ירוק, כולל שלושה גנים שנבנו בשנת 2010 באזור ששימש בעבר כגן הבוטני של בית הספר - גן לימודי לתלמידי הביולוגיה. אשכול הגנים בנוי על טהרת האקולוגיה מבחינת הבינוי, האוורור, האבזור והגינון. האשכול בנוי מגן ניצנים לגילאי 4-3 ומהגנים חורש והדרים לגילאי 4–5.
המבנים בקמפוס > מבנים ומתחמים נוספים > מזון

במרכז הקמפוס בית קפה / קפיטריה, וליד בית הרוח והרעות נמצא פודטראק.
המבנים בקמפוס > מבנים ומתחמים נוספים > הפנימיה הצבאית לפיקוד

הפנימייה הצבאית היא מוסד חינוכי צבאי, אשר הוקם בשנת 1953 על ידי ד"ר ארתור בירם ודוד בן-גוריון. הפנימייה היא מיזם משותף של בית הספר הריאלי וצה"ל ותפקידה הוא להכשיר נערים ונערות מכיתה י' ועד כיתה י"ב לפיקוד על יחידות השדה הלוחמות בצה"ל. חניכי הפנימייה לומדים בחטיבה העליונה של בית הספר.
אנדרטאות

בצידו הצפון מזרחי של קמפוס בית בירם, דרומית לפנימייה הצבאית מצוי אתר ההנצחה המרכזי של בית הספר. אתר זה בנוי בצורת חפירות של מוצב צבאי, ועליו חקוקים שמות הנופלים מבין בוגרי בית הספר ומוריו. מקורו באובליסק שהוצב בכניסה לבניין בית בירם בעת הקמת הקמפוס, ולאחר מכן הועבר למקום. כשרב מספר הנופלים וצר המקום על עמוד ההנצחה, נבנה אתר ההנצחה שבו נערכו טקסים לזכר הנופלים. האנדרטה מזכירה בעיצובה את אנדרטת מלחמת וייטנאם האמריקאית וכוללת במה מיוחדת לטקסים ומקום להדלקת לפיד.
בשנת 1996 הוחלט על בניין חדר הנצחה בסמוך לאולם הספרייה בנוסף לאנדרטה, וזאת כדי לאפשר איסוף חומר תיעודי על כל אחד ואחד מהנופלים. כמו כן מחוץ לספרייה ישנו קיר זיכרון שעליו לוחיות מתכת עם שמות הנופלים וכן מסך דיגיטלי לקבלת פרטים רבים על אודות הנופלים, סיפור חייהם ופועלם.
בנוסף להללו פזורות בקמפוס פינות הנצחה רבות. ביניהן: "גן אלעד" לזכרו של אלעד ריבן, פינות ישיבה לזכרם של אביגיל לייטל ויובל מנדלביץ, פינה מוצלת לזכרו של גל קורן, "פסל הגיטרה" ופינת ישיבה לזכרו של דגי מור (מררו) ופינת ישיבה לזכרה של מיכל מנור, עובדת בבית הספר.
הערות שוליים

↑  קובי מנדל‏, גבי קנולר - המורה והמחנך שידע לחבק בדרכו שלו, באתר וואלה, 7 בדצמבר 2012
צריף ששימש בעבר ככיתת לימוד. משמש כמוזיאון של בית בירם
הספרייה על שם מנחם (מלמל) רייך, לוח הנצחה בכניסה לספרייה
ספריית בית בירם ב-2017
ספריית בית הספר
הקמפוס
מגרש הכדורגל בקמפוס
משה חורגל

| --- | --- |

משה חורגל כ"אדון גבירי" מתוך ההצגה "חוזרים בתשובה" בתיאטרון המטאטא, 1938
 לידה:  1901
 פטירה:  5 בנובמבר 1990 (בגיל 89 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 
לוחית זיכרון על ביתו של משה חורגל ברח' עין חרוד 13 בתל אביב
משה חורגל (1901 – 5 בנובמבר 1990) היה שחקן תיאטרון ישראלי.