stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עבקנה
תפוצה

תפוצתו של העבקנה כלל עולמית, והוא מצוי בסמוך למקווי מים. העבקנה רגיש יחסית להצפה, ולכן אין הוא צומח על גדות נחלים המוצפות לעיתים קרובות כמו הקנה, אלא בריחוק מהאזור המוצף.
תפוצה > מינים בישראל

עבקנה שכיח (A. donax), נפוץ בנחלי רמת הגולן, בקעת הירדן ומדבר יהודה.
עבקנה נדיר (A. pliniana), הנפוץ באזור השרון.
סרפד

| סרפד |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סרפדאים
משפחה:: סרפדיים
סוג:: סרפד
שם מדעי
 Urtica ‏לינאוס, 1753
סִרפָּד (שם מדעי: Urtica), הוא סוג צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים בעלי שערות צורבות ולא צורבות על אותו פרט ממשפחת הסרפדיים. תפוצתו קוסמופוליטית, אך כוללת בעיקר אזורים בעלי אקלים ממוזג. בסוג 70 מינים, מהם ארבעה בישראל וסביבתה. מרבית המינים בסוג זה הם צמחים עשבוניים רב-שנתיים, אולם חלקם חד-שנתיים ומיעוטם דמוי-שיח. מרבית מיני הסרפד מכוסים בשערות צורבות, היכולות לגרום לגירוי המתבטא באדמומיות ובתחושת גירוד, לאחר חיכוך בהן. שערותיהם של מרבית המינים מכילות רעלנים, ביניהם חומצה פורמית, סרוטונין והיסטמין; עם זאת, מחקרים שבוצעו ב-2006 (Fu et al) מצאו כי שערותיו של המין Urtica thunbergiana מכילות דווקא חומצה טרטרית וחומצה אוקסלית.
הצריבה של הסרפד בעת מגע קל בעלים מתאפשרת מכיוון שחלקן העליון של השערות הצורבות שעל העלים הן נוקשות, שבירות וחלולות, ובעת הדקירה נשבר קצה השערה, ולעור מוזרק החומר הצורב, במעין פעולת מחט של מזרק. לסרפד יש תכונות רפואיות, שהיו ידועות כבר בימי קדם. השתמשו בו לריפוי מחלות דם, מחלות בדרכי השתן, מחלות בכליות, ומחלות ראומטיות.
גובהם של הסרפדים נע בין 10 ל-250 סנטימטרים.
מורפולוגיה

עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, חד-ביתיים או דו-ביתיים, בעלי שערות צורבות ולא צורבות על אותו פרט.
הגבעולים מחורצים (מתולמים) או רְבוּעִים (בעלי ארבע צלעות). הפטוטרות והלוואים קיימים.
העלים נגדיים ומצליבים זה לזה (זוגות העלים העוקבים ממוקמים בזווית ישרה זה לזה), פשוטים ומשוננים עד שסועים (האונות דמוי חרוט). הלוואים חופשיים זה מזה או מאוחים זה לזה. במקרה האחרון, משני צידי המפרק יושב לוואי אחד הנוצר מאיחוי שני לוואים סמוכים השייכים לשני עלים שונים (למשל, סרפד קרומי וסרפד החולה).
התפרחות הן חד-מיניות (זכריות או נקביות) או דו-מיניות (זכריות וגם נקביות) והן על אותה תפרחת של אותו פרט או של פרט אחר. התפרחות חיקיות, דמויות שיבולת (עגילים, Catkins) או קבוצה קטנה וצפופה דמוית כדור של תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת. הפרחים החד-מיניים, ללא חפים, עם עטיף ירוק בן 4 עלי עטיף.
הפרחים הזכריים בעלי ארבעה אבקנים, שערוכים מול עלי עטיף שווים ועם שריד של שחלה מנוונת שהתפתחותה ראשונית.
הפרחים הנקביים עם ארבעה עלי עטיף מהם שניים חיצוניים קטנים בהרבה מהפנימיים; השחלה אחת ובעלת צלקת יושבת (ללא עמוד שחלה).
הפרי הוא אגוזית פחוסה במקצת, מוארכת, כלואה בתוך עטיף שעיר, משתייר ומתפרה (גדל עם הפרי). האגוזית הוא פרי יבש, לא נפתח, שנוצר מעלה שחלה אחד של שחלה עילית ומכיל זרע אחד. הזרע חופשי או מחובר בצורה רופפת או הדוקה לעטיף הפרח המשתייר.
מיני הסרפד בישראל

בישראל גדלים ארבעה מינים מהסוג סרפד, מהם שלושה מינים חד-שנתיים בעלי שורש שיפודי ומין אחד רב-שנתי ונדיר (סרפד החולה) בעל קנה שורש.
סרפד הכדורים (Urtica pilulifera): צמח עשבוני חד-שנתי ואלרגני, התפרחות הנקביות של הצמח עשויות בצורת כדור שקוטרו כס"מ אחד ובכל מפרק של הגבעול ארבעה לוואים מפורדים וקרומיים. מין זה נפוץ כמעט בכל ישראל. ראו ערך מורחב.
סרפד צורב (Urtica urens) - בכל מפרק של הגבעול ארבעה לוואים מפורדים וקרומיים, זוג לכל עלה. התפרחות הנקביות אינן כדוריות, התפרחות הזכריות קצרות ואינן ארוכות ומפושקות (בשונה מסרפד קרומי). תפוצתו העולמית משתרעת מהאזורים החמים של אירו-אסיה ושל צפון מזרח אפריקה הטרופית וצפונה. ראו ערך מורחב.
סרפד קרומי (Urtica membranacea) - צמח עשבוני חד-שנתי. בכל מפרק ישנם רק שני לוואים ירוקים. התפרחות הזכריות ארוכות, 5 עד 10 ס"מ ומפושקות, צירן משוטח, בעל שני כנפיים צדדיות וקרומיות. הפרחים יושבים בצדו העליון של הציר. תפוצתו העולמית משתרעת במזרח התיכון ובישראל הוא מצוי בשפלה ונמצא גם בירושלים (קריית שמואל ורחביה 2024). בספרות הישנה ובמפות התפוצה לא צוין שהוא גדל בירושלים.
סרפד החולה (Urtica kioviensis) - צמח עשבוני רב-שנתי נדיר, גדל בבתי גדול לחים בבקעת החולה. התפרחות הנקביות דומות לעגיל או שיבולת ואינן עגולות. ראש העלה מסתיים בחוד או שן צרה שאורכה גדול פי שניים או יותר משאר שני העלים.
הסרפד ביהדות

הסרפד נזכר במקרא פעם אחת בנבואת הנחמה של ישעיהו כצמח חסר ערך המנוגד לעצים רב-שנתיים וירוקי עד: ”תַּחַת הַנַּעֲצוּץ יַעֲלֶה בְרוֹשׁ וְתַחַת הַסִּרְפַּד יַעֲלֶה הֲדַס, וְהָיָה לַה' לְשֵׁם, לְאוֹת עוֹלָם לֹא יִכָּרֵת.” בשל התקבולת ל"נעצוץ" ולפי הקשר הפסוק, רבים הם הפרשנים המסכימים שמדובר בצמח קוצני, אך אין לסרפד מסורת זיהוי אחידה ולכן הוא אינו ניתן לזיהוי וסבירות זיהויו נמוך. חלק מהחוקרים המודרניים צידדו בזיהוי של תרגום הוולגטה עם הצמח Urtica, ומכאן התקבל שמו העברי המודרני.
הערות שוליים

↑  Urtica L., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Urtica L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet
↑  סרפד, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 92–94
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, כנה ירושלים 1998: כנה, 1998, עמ' 100-102
↑  Urticaceae, Flora of North America, ‏14-1-2021
1 2  מין זה הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית
↑  ספר ישעיהו, פרק נ"ה, פסוק י"ג
↑  זהר עמר, צמחי המקרא, ירשלים: ראובן מס, 2012, עמ' 205
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565634805171  BnF: cb12361515v (data)  GND: 4136380-2  LCCN: sh85091055  NKC: ph849446 
סרפד קרומי ברחוב הנשיא בירושלים
סרפד קרומי בעל תפרחות ארוכות ובולטות בירושלים
סרפד הכדורים
סרפד צורב

| סרפד צורב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: סרפדיים
סוג:: סרפד
מין:: סרפד צורב
שם מדעי
 Urtica urens ‏לינאוס, 1753
סרפד צורב (שם מדעי: Urtica urens) הוא צמח חד-שנתי זקוף שכל חלקיו מכוסים שערות נוקשות וצורבות (לא קוצים) בסוג סרפד ממשפחת הסרפדיים. מין זה נפוץ כמעט בכל מחוזות ישראל מלבד החרמון, דרום הנגב והערבה. תפוצתו העולמית רחבה ומשתרעת באזורים החמים של אירו-אסיה ואף חדרה והתפשטה ליבשת אמריקה, לאוסטרליה ולדרום אפריקה. על ההבחנה בין 4 המנים הגדלים בישראל וסביבתה ראו בערך סרפד.
מאפיינים

סרפד צורב הוא צמח עשבוני, חד-שנתי, חד-ביתי (פרחים זכריים ונקביים על אותה תפרחת), מואבק רוח, פשוט או מסתעף מבסיסו לגבעולים זקופים הנישאים לגובה של 25 עד 50 ולעיתים אף יותר. הוא נושא זיפים או שערות נוקשות, סמורות (לא קוצים) וצורבות, לפעמים הוא כמעט קירח.
השורש הוא שורש שיפודי.
הגבעולים רְבוּעִים (בעלי 4 צלעות), זקופים, פשוטים או מסועפים ובעלי שערות צורבות.
הפטוטרות מוארכות, אורכם בערך כאורך הטרף או קצר יותר. בכל מפרק ישנם 4 לוואים מפורדים, קרומיים, קטנים וקצרים בהרבה מהפטוטרת.
העלים נגדיים, פשוטים ומשוננים, בעלי שערות צורבות, צבעם ירוק בהיר, אורכם מעל 8 ס"מ ורוחבם מעל 4 ס"מ. הטרפים דמוי אזמל רחב עד דמוי ביצה, ובעלי שינון חד (השיניים חדות), בסיסם כמעט דמוי לב או מתחדד. השיניים בקודקוד העלה שווים זה לזה (בשונה מסרפד החולה שקודקוד העלה שלו מסתיים בשן צרה שאורכה גדול פי 3 או יותר משאר שיני העלה).
התפרחות חיקיות, מסוג אשכול (תפרחת בלתי מסוימת), דמויות שיבולת (הפרחים יושבים, הפרחים הצעירים נמצאים בראש השיבולת), אורכן 1.5 עד 2 ס"מ, והן קצרות מהפטוטרות שמחיקן הן יוצאות. התפרחות דו-מיניות, כלומר הן נושאות גם פרחים זכרים וגם פרחים נקביים, לרוב, מעט פרחים זכריים והרבה פרחים נקביים.
הפרחים חד-מיניים, ללא חפים, עם עטיף ירוק בן 4 עלי עטיף.
הפרחים הזכריים בעלי 4 אבקנים, שערוכים מול עלי עטיף שווים ועם שריד של שחלה מנוונת שהתפתחותה ראשונית. במרכז הפרח הסגור (בפקעית) מצויים 4 אבקנים כפופים כקפיץ סלילי, ובמגע קל הם מתיישרים בפתאומיות, מאבקיהם מתפוצצים, והם מפזרים עננה של אבקה לעבר הפרחים הנקביים.
הפרחים הנקביים כמעט יושבים, עם 4 עלי עטיף, מהם 2 חיצוניים קטנים בהרבה מהפנימיים. השחלה אחת ובעלת צלקת יושבת (ללא עמוד שחלה).
הפרי הוא אגוזית פחוסה במקצת, מוארכת, גודלה 1.5 עד 2 מ"מ, והיא כלואה בתוך עטיף משתייר ושעיר.
העלווה מצויה מתחילת נובמבר ועד סוף אפריל. הפריחה מסוף נובמבר עד תחילת אוגוסט. פרי ירוק מצוי מאמצע דצמבר, פרי בהפצת הזרעים מצוי עד אמצע ספטמבר.
תפוצה ובית גדול

טיפוס תפוצתו של סרפד צורב היא ים-תיכונית ואירו סיבירי עם חדירה לאזורים אירנו-טורני. תפוצתו העולמית הטבעית רחבה ומשתרעת באזורים החמים של אירו-אסיה ומשם היא התפשטה ליבשת אמריקה, לאוסטרליה ודרום אפריקה. הצמח גדל בבתי גידול עשירים בחומר אורגני (עשירים בחנקן) בריכוזי אשפה, בחורבות, ובחצרות בתים מוזנחות, בצל עצים, בשדות מושקים, במטעים ובפרדסים נטושים ובמרבצי צאן ובקר. מין זה גדל בעיקר בקרבת האדם, אך גם בבתי גידול טבעיים.
הערות שוליים

↑  Urtica urens, WFO: World Flora Online. Published on the Internet
1 2  Urtica urens, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2  סרפד צורב, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 92-94
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל כנה ירושלים 1998, ירושלים: כנה, 1989, עמ' 100-1001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529759305171  GND: 4164104-8  LCCN: sh85141471  NKC: ph849182 
סרפד צורב
עורב אירופי

| עורב אירופי |
| --- | --- |
 עורב אירופי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עורביים
סוג:: עורב
מין:: עורב אירופי
שם מדעי
 Corvus corone ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Corvus corone corone
עוֹרֵב אֵירוֹפִּי (שם מדעי: Corvus corone) הוא מין של עורב שחור נוצות החי באזור הפלארקטי, בעיקר בחלקים הצפון-מערביים של אירופה ובמזרח אסיה. הוא תואר ב-1758 בידי החוקר השוודי קארולוס לינאוס שנתן לו את שמו המדעי מלטינית: "korōnē" פירושו: עורב. בעבר הוא נחשב לתת-מין של עורב אפור בעל גוונים כהים, אך כיום נחשב למין עצמאי.
מאפיינים

עורב זה בעל נוצות שחורות לאורך גופו בדומה לקרובו הגדול, עורב שחור. אורכו הממוצע 48 עד 52 סנטימטרים, בעל מוטת כנפיים של 84 עד 100 סנטימטרים ומשקלו כ-400 עד 600 גרם בממוצע, כך שהוא קטן יותר מהעורב השחור (הנחשב לגדול שבציפורי השיר).
העורבים פעילים במשך כל העונות ובחורפים הם מתקהלים יחדיו כדי לשמור על החום. הם לא חוששים מהאדם ולעיתים מסתקרנים ומתקרבים לאנשים המאכילים אותם, או מתחרים בעופות כמו שחפיים או ברווזיים על מזון. הם אוכלי כל אך הם ניזונים לרוב מנבלות, מה שנתן להם את שמם. הם מתבססים על נבלות בעיקר בחורף, אז נעלמים רוב סוגי המזון הרגילים.
קבוצת עורבים תתגודד ותתקיף כל טורף המגיח לעברה, בייחוד כשמדובר בזוג עם גוזלים. פרטים בודדים של עורבים פגיעים יותר למתקפה של עופות דורסים חזקים כמו עיט זהוב, אוח מצוי, בז נודד, עיטם או נץ גדול וכן יונקים כמו שועלים, כלבים או חתולים.
הערות שוליים

↑  עורב אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, מפה הוצאה לאור, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284878905171  GND: 4140964-4
RU.TV

|  פרטי הערוץ |
| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 תאריך השקה:  1 באוקטובר 2006 
 
 www.ru.tv
 
סמליל הערוץ
RU.TV - הוא ערוץ מוזיקה רוסי. ערוץ זה היא סוג של גרסת וידאו של רוסקויה רדיו. מאז 18 בינואר 2017, ערוץ RU.TV עבר לתבנית השידור של 16:9 והשיק את גרסת ה-HD
.
לערוץ RU.TV מספר תדרים משדרים, אנלוגיים בערים רוסיות, והוא אחד הערוצים שבהם נשמרת הפרסומת לאחר כניסתו לתוקף ב -1 בינואר 2015 חוק האוסר פרסומת בערוצי גישה בתשלום.
פרסי המוזיקה RU.TV

פרסי המוזיקה הטלוויזיונית RU.TV הוענקו למוזיקאים רוסיים מתחום הפופ מאז 2011. המרכיב העיקרי בטקס פרסי RU.TV הוא הצגת הפרסים הנחשקים - פסלונים בצורת סמובר. המועמדים ב -16 קטגוריות נקבעים על ידי חבר המושבעים, וההחלטה הסופית מוטלת על הקהל. למי מהאמנים יש את המעריצים המסורים ביותר, ושיריהם זכו במצעד המדינה וליבם של המעריצים, ידועה רק ביום הטקס.
הערות שוליים

↑  https://ru.tv/press/RUnews/644326
עטלף הבולדוג

| עטלף בולדוג |
| --- | --- |
  למעלה: עטלף בולדוג קטן למטה:עטלף בולדוג גדול
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: עטלפי בולדוג
סוג:: עטלף הבולדוג
מינים
 Noctilio leporinus  Noctilio albiventris
שם מדעי
 Noctilio ‏לינאוס, 1766

עטלף הבולדוג או עטלף שפת ארנבת (שם מדעי: Noctilio) הוא סוג של עטלפים החיים באמריקה המרכזית והדרומית וידועים במנהגם הייחודי לצוד דגים בנהרות שביערות הגשם הטרופיים. זהו הסוג היחיד במשפחת עטלפי הבולדוג. המשפחה הקרובה אליהם ביותר היא האשפיים.
מאפיינים

העטלפים נפוצים ממקסיקו עד ארגנטינה וגם באיים הקאריביים ביערות שסמוכים לנהרות או בריכות מים.
אורכם של העטלפים 7–14 ס"מ בממוצע. הם עטלפים חומים, בעלי רגליים ארוכות ובעלי טפרים חדים וארוכים וכנפיים גדולות. הם בעלי אוזניים קטנות, שפתיים המשתפלות מעלה ומזכירות שפתי ארנבת (ומכאן שמם השני) ובתוכן שיניים חדות כתער, להריגת הדגים. השם בולדוג נגזר מלחיים הבולטות כמו כלבי הבולדוג.
העטלף מרגיש את הדגים מתחת למים באמצעות אדוות שהדגים יוצרים ונקלטות באוזני העטלף ואז הוא עף לעבר המים ועף על קו המים כשטפריו מתחת למים ונתפסים על מה שנוגע בהם. מרגע שהוא תופס את הדג הוא מעבירו ללסתותיו והורגו ואז עף לעבר הענף הקרוב לאכול אותו. עטלף אחד יכול לצוד 20 דגים בלילה.
בנוסף לדגים הוא ניזון גם מחרקים גדולים, זוחלים קטנים וצפרדעים.
מינים

עטלף בולדוג גדול (Noctilio leporinus)
עטלף בולדוג קטן (Noctilio albiventris)
Noctilio lacrimaelunaris - נכחד
סנונית

ערך זה עוסק בציפור סנונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| סנונית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סנוניתיים
סוג:: סנונית
שם מדעי
 Hirundo ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


סְנוּנִית (שם מדעי: Hirundo) היא סוג של ציפור שיר קטנה, הנפוץ ביותר במשפחת הסנוניתיים. רוב מיני הסוג סנונית נמצאים באפריקה המרכזית והדרומית, אך מינים אחדים מופיעים באסיה, באוסטרליה ובסביבתה, ובאמריקה – באזורים שאינם צחיחים ביותר. המין הנפוץ ביותר בסוג הוא סנונית הרפתות (Hirundo rustica).
כל המינים מהסוג Hirundo מתמחים בציד חרקים מעופפים.
הקן הטיפוסי לכל מיני הסוג Hirundo הוא גביע פתוח העשוי מכדוריות בוץ קטנות עם מעט עשב, ומוצמד לקיר (טבעי או מלאכותי).
למרבית המינים חלקים עליונים כהים מאוד עם גוון כחול, חלקי הגוף התחתונים לבנים עד חומים חלודיים (מלבד שני מינים כהים), ובאזור הפנים יש דגם המורכב בדרך-כלל מצבעי החלקים העליונים והתחתונים בתוספת כתם חום אדמדם יותר.
שינויים בשם ובסיווג

השם "סנונית" בשפות שונות, לרבות עברית, עלול להטעות. למשל, סנונית המערות (Cecropis daurica), סנונית המדבר (Ptyonoprogne fuligula) וסנונית הסלעים (Ptyonoprogne rupestris) משויכות כיום לסוגים אחרים, אך בעבר הלא רחוק נחשבו בספרות המדעית למיני Hirundo. טסית הבתים (Delichon urbicum) נקראה בעברית "סנונית ערים" אף-על-פי שכבר שויכה לפי שמה המדעי לסוג אחר.
עשורים אחדים קודם לכן נקראו "סנונית" ציפורים שאינן קשורות לסנוניתיים: מרומיות נקראו "סנונית ביצות", שחפיות ים נקראו "סנונית ים", ושדמיות נקראו "סנונית שדות".
בעיית השמות מחמירה ככל שפונים למקורות מוקדמים יותר. בהיעדר מידע נוסף, יש אפוא להתייחס בזהירות לזהותם של בעלי-החיים המופיעים כ"סנונית" בטקסטים קדומים.
מיני סנונית

בעבר נחשבו למעלה ממחצית הסנוניתיים למינים מהסוג Hirundo. כיום רק 15 מינים נחשבים ל-Hirundo, ואלה הם:
סנונית כחולה (Hirundo atrocaerulea), אפריקה
סנונית שחורה-חומה (Hirundo nigrorufa), אפריקה
סנונית חזה פנינה (Hirundo dimidiata), אפריקה
סנונית הרים (Hirundo domicola), הודו וסרי לנקה
סנונית פסיפית (Hirundo tahitica), איי אוקיאניה
סנונית מנומרת-כנף (Hirundo leucosoma), אפריקה המערבית
סנונית לבנת-זנב (Hirundo megaensis), אתיופיה
סנונית הברכה (Hirundo neoxena), אוסטרליה וניו זילנד
סנונית הרפתות (Hirundo rustica), אפריקה, אירואסיה, אמריקה הדרומית והצפונית, צפון אוקיאניה (נפוצה בישראל)
סנונית אדומת-חזה (Hirundo lucida), אפריקה
סנונית אתיופית (Hirundo aethiopica), אפריקה (תצפית יחידה בישראל)
סנונית אנגולה (Hirundo angolensis), מרכז אפריקה
סנונית כחולה לבנת-גרון (Hirundo nigrita), אפריקה המערבית
סנונית לבנת-גרון (Hirundo albigularis), אפריקה
סנונית חדת-זנב (Hirundo smithii) אפריקה ודרום-מזרח אסיה
סנונית בתרבות

הביטוי "הסנונית הראשונה" משמש כדימוי לתופעה המסמנת את תחילתו של שינוי (במצב פוליטי, מזג אוויר, אופנה, תרבות, וכדומה). מקור הביטוי הוא בואה של הסנונית לארצות אירופה בראשית האביב, מה שמסמן את בואן הקרב של שאר ציפורי האביב ותחילת תקופת האביב. הפתגם "סנונית אחת אינה מבשרת את בוא האביב" מצוטט אצל אריסטו, שמזהיר מפני הסקת מסקנה נמהרת על סמך מקרה בודד: ”שכשם שלא סנונית אחת, ולא יום אחד, מביאים את האביב, כן לא יום אחד, ולא פרק זמן פעוט, יעשו את האדם מבורך ומאושר”.
במקורות קדומים מוזכרות סנוניות בהקשרים קשים להבנה עד כדי כך שזהות הסנוניות במקורות אלה מוטלת בספק. למשל, במיתולוגיה הכנענית מסופר באגדת אקהת על דנאל הערירי שמתבשר שייוולד לו ילד. דנאל מבצע פולחן מקדים להתעברות אשתו, ומכניס לביתו את אלות הפריון וההיריון – הכושרות והסנוניות, זובח לפניהן כמקובל ומתחיל לספור את חודשי ההיריון, ולאחר תשעה חודשים נולד בנו אקהת. בתלמוד הבבלי (שבת עז, ב) מוזכרת "אימת סנונית על הנשר", ולפי רש"י, הסנונית "נכנסת תחת כנפי הנשר ומעכבו מפרישת כנפיו".
הסנוניות, ובמיוחד סנונית הרפתות, נפוצות באמנות מהעת העתיקה ועד ימינו, ופרטי הציורים והתבליטים אינם מותירים מקום לספק באשר לזהות הסנוניות. למשל, באתר המינואי (כרתים) אקרוטירי (1600 לפנה"ס בקירוב) מופיעים פרסקאות של סנוניות הרפתות בסגנון קישוטי המרמז על התפעלות אסתטית מסנוניות, אך התנהגות הסנוניות המצוירות מורכבת במידה המעידה על התעניינות עמוקה יותר בהן. דוגמה מפורסמת אחרת, מהרנסאנס, היא תמונת המזבח "המדונה של הסנונית" (קרלו קריבלי, 1491). במקרה זה מופיעה סנונית הרפתות בציור כסמל משוער להתחדשות החיים, לישו ולמריה, וליכולתו של ישו לרפא מעיוורון.
ביצירות מודרניות נפוצים ייצוגי סנוניות, ובמיוחד סנונית הרפתות, וההתייחסות אליהן משלבת דמיון וסמליות עם התעניינות בסנוניות ממשיות ובאורחות חייהן. למשל, בסיפור אצבעונית (הנס כריסטיאן אנדרסן, 1835) מופיעה סנונית כדמות פגיעה, נאמנה, משיבה טובה תחת טובה ונודדת. בסיפור הנסיך המאושר (אוסקר וויילד, 1888) מופיעה סנונית כדמות המתגייסת למען עניי העיר והנסיך עד כדי הקרבה עצמית, וגם כאן לנדידה יש משקל רב.
יחסי סנונית-אדם

ברוב ארצות העולם במשך רוב ההיסטוריה המוכרת, סנוניות קיננו במבנים מעשה ידי אדם, ואנשים קיבלו בסובלנות ואפילו בשמחה את נוכחות הסנוניות. בשנים האחרונות מתגלים מקרי קונפליקט רבים בתוצאה מקינון ולינה של סנוניות בתוך מבנים, והשמדת קיני סנוניות ופעולות אחרות נגדן (כגון התקנת רשתות חסימה) נפוצות בבניינים עירוניים. למיתון הקונפליקט פיתח ארגון מחקר הציפורים היפני את הלשלשית (מדף קטן קל מאוד המוצמד תחת קן הסנוניות), ומכון אדם וחיה בישראל שכלל את הלשלשית ואת השיטות להכנתה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  D. W. Winkler, S. M. Billerman, and I. J. Lovette, Hirundinidae Swallows, version 1.0., Birds of the World, S. M. Billerman, B. K. Keeney, P. G. Rodewald, and T. S. Schulenberg, Editors, Cornell Lab of Ornithology Ithaca, NY, USA, ‏2020
1 2  ראובן ענבר, מדריך לציפורי ישראל, תל-אביב: אחיאסף, 1981, עמ' 152-149
↑  מנחם דור, לקסיקון זואולוגי: בעלי חוליות, תל-אביב: דביר, 1975, עמ' 233
↑  אסף מירוז, סנונית רפתות Hirundo rustica, באתר הצפרות הישראלי
↑  יואב פרלמן, סנונית אתיופית, באתר הצפרות הישראלי
↑  אריסטו, אתיקה, ירושלים: שוקן, 1985, עמ' 26
↑  Chloe Lovelace, [
https://trace.tennessee.edu/pursuit/vol6/iss1/14 Swallow Imagery in the Spring Fresco], Pursuit - The Journal of Undergraduate Research at The University of Tennessee Vol 6, Iss 1 , Article 14, 2015
↑  Crivelli's Our Lady of the Swallow, St Albert’s Catholic Chaplaincy, Edinburgh, ‏9.5.2020
↑  Swallow Blog 2, tsubameblog, Bird Research Japan (ב־)
↑  סנוניות – קינון ולינה בבניינים, באתר מכון אדם וחיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544051605171  NKC: ph1162149 
סנונית חזה פנינה
עטלף בולדוג גדול

| עטלף בולדוג גדול |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: עטלפי בולדוג
סוג:: עטלף הבולדוג
מין:: עטלף בולדוג גדול
שם מדעי
 Noctilio leporinus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


עטלף בולדוג גדול או עטלף שפת ארנבת גדול (שם מדעי: Noctilio leporinus) הוא מין של עטלפים ממשפחת עטלפי בולדוג המצוי בטבע באמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית וכן בקאריביים. עטלף זה ידוע כאוכל דגים כמעט מובהק.
מאפיינים

אורך עטלף זה 10-12 ס"מ ומשקלו 50-90 גרם בממוצע. מוטת כנפיו של העטלף מגיע ל-1 מ'. הזכרים בעלי פרווה כתומה בעוד הנקבות בעלי פרווה אפורה. הם בעלי שפתיים גדולות ורודות הפונות עד הלחיים והעיניים קטנות מאוד. האוזניים קטנות ואפורות ואיתם העטלף שומע את טרפו.
העטלף מצוי ביערות לחים באמריקה המרכזית והדרומית, בעיקר סביב לנהרות ואגמים. הוא פעיל בלילה וישן ביום על ענף עץ. כאשר העטלף שומע אדוות של דגים על פני המים הוא צולל מהענף ומנסה לתפוס בטפריו הענקיים דג קטן. הדג נתפס ומומת בנשיכה חזקה ואז מאוחסן בלחייו של העטלף.
בנוסף על דגים הוא יאכל לעיתים נדירות גם סרטנים וחסילונים או חרקים שונים שנפלו למים.
הערות שוליים

↑  עטלף בולדוג גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
עגור אפור

| עגור אפור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: עגוריים
סוג:: עגור
מין:: עגור אפור
שם מדעי
 Grus grus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


עגור אפור (שם מדעי: Grus grus) הוא עוף ממשפחת העגוריים.
מאפיינים

אורך גופו של העגור האפור נע בין 120 ל-140 סנטימטרים. מוטת כנפיו היא 220 - 245 סנטימטרים. הוא נוהג לקנן בצפון אירופה ובאסיה.
מקומות חיותם של העגורים הם שטחי ביצות נרחבים וקרקע טובענית. עם בוקר עפים העגורים לשדות המרעה. הם אוכלים נבטים בשדות ואף ירקות. הם ניזונים גם מבעלי חיים שונים המזדמנים להם: דו-חיים, זוחלים, ציפורים חולות וחלשות, מכרסמים וחרקים. בארץ הם נהנים מאוד בעיקר מגידולי הבוטנים והתירס באדמת הכבול, באזור אגמון חולה. הם יוצרים בעיה גדולה לחקלאים, לכן מפנים עבורם שטחים מיוחדים לאזורי האכלה.
העגור האפור דוגר על אדמות ביצה ביערות הצפון, בחישות קנים באגמים או לאורך נהרות באזורים מיוערים, בעיקר באזורים נידחים. זהו עגור גדול מאוד, בעל רגליים וצוואר ארוכים ודקים. צבעו כחול-אפור בהיר בעיקרו.
בישראל חולף העגור המצוי בחורף במספרים גדולים מאוד, ומצוי בעיקר בעמק החולה (ולרוב באגמון חולה בו מתקיימת האכלה יזומה של עגורים), ובמידה פחותה בעמק יזרעאל, בעמק חפר ובצפון מערב הנגב. מספרי העופות הגדולים מושכים מצידם טורפים כמו תנים ועופות דורסים.
גלריה

להקת עגורים
עגור עף באגמון חולה
להקת עגורים אפורים באגמון חולה
להקת עגורים אפורים באגמון חולה
פרויקט האכלת עגורים אפורים באגמון חולה
Museum specimen - Haapajarvi, Finland
הערות שוליים

↑  עגור אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  עדי חשמונאי, ציפורי בוקר, באתר ישראל היום, 30 בנובמבר 2017
| עגוריים |
| --- | --- | --- |
| עגור | עגור אפור • עגור חן • עגור סיבירי • עגור ברולגה • עגור אדום-ראש • עגור לבן-עורף • עגור כחול • עגור הכתם • עגור שחור-צוואר • עגור יפני • עגור קנדי • עגור אמריקאי |  |
| עגור כתר | עגור כתר לבן-לחיים • עגור כתר אדום-לחיים |  |
| עגור כרבלתי (סוג ומין יחיד) | עגור כרבלתי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542991005171  GND: 4165488-2  LCCN: sh85028992  NKC: ph516991
עלוקה רפואית

| עלוקה רפואית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: תולעים טבעתיות
מחלקה:: Clitellata
תת־מחלקה:: עלוקות
תת־סדרה:: Gnathobdelliformes
משפחה:: Hirudinidae
סוג:: Hirudo
מין:: עלוקה רפואית
שם מדעי
 Hirudo medicinalis ‏לינאוס, 1758

עלוקה רפואית (שם מדעי: Hirudo medicinalis) היא אחד ממינים רבים של עלוקות ששימשו בעבר כ"עלוקות רפואיות".
העלוקה הרפואית האירופאית מסוגלת למצוץ פי חמישה דם ממשקל גופה ומפרישה לפצע חומר נוגד קרישה המותיר את הפצע מדמם עד כעשר שעות. ברפואה המסורתית היא שימשה בהליכים רפואיים בעיקר להקזת דם. ברפואה מודרנית יש לה עדיין מספר שימושים, והעיקרי בהם הוא בניתוח לחיבור מחדש של רקמות, למשל: אצבע גדומה. עקב אי-יכולת המנתחים לחבר מחדש את הוורידים (כשמחברים אך ורק את העורקים הראשיים), דם זורם לתוך הרקמה אך לא יוצא ממנה; העלוקה מוצצת עודפי דם, וחשוב מכך, מפרישה כל הזמן נוגדי קרישה למקום הנדרש, וזה מאפשר לגוף לבנות מחדש את הוורידים שנקטעו.
הערות שוליים

↑  עלוקה רפואית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Leech Therapy, sciencebasedmedicine.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548717205171
עוקצן תלת-קוצי

| עוקצן תלת-קוצי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: Cottoidei
משפחה:: עוקצניים
סוג:: Gasterosteus
מין:: עוקצן תלת-קוצי
שם מדעי
 Gasterosteus aculeatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


עוקצן תלת-קוצי (שם מדעי: Gasterosteus aculeatus) הוא מין של דג גרם ממשפחת העוקצניים החי במקווי מים מתוקים ובמי ים לאורך חצי הכדור הצפוני. מרבית האוכלוסיות נמצאות בארצות הברית ודרום קנדה ובאירופה אך גם במזרח אסיה. המין תואר ב-1758 בידי החוקר קארולוס לינאוס.
מזהים כיום 3 תת-מינים שלו:
G. a. aculeatus
G. a. williamsoni
G. a. santaeannae