stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסע בין כוכבים: המפגש
שחקנים ראשיים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
פטריק סטיוארט: קפטן ז'אן-לוק פיקארד
ג'ונתן פרייקס: קומנדר ויליאם רייקר
ברנט ספיינר: לוטננט קומנדר דאטה
לוואר ברטון: לוטננט קומנדר ג'ורדי לאפורג'
מייקל דורן: לוטננט קומנדר וורף
גייטס מק'פאדן: קומנדר (דוקטור) בוורלי קראשר
מרינה סירטיס: קומנדר (יועצת) דיאנה טרוי
ג'יימס קרומוול: דוקטור זפרם קוקראן
אלפרה וודארד: לילי סלואן
אליס קריגה: מלכת הבורג
תקציב ורווחים

הסרט, שנעשה בתקציב של 45 מיליון דולר, הכניס מעל ל-92 מיליון דולר בארצות הברית ו-150 מיליון דולר ברחבי העולם, כשבסוף השבוע הראשון להקרנות הכניס סכום של 30 מיליון דולר.
מעצב פנים

מעצב פנים הוא אדם המתמחה בעיצוב פנים של מבנה.
ההגדרה "מעצב פנים" החלה בתחילת המאה העשרים[דרוש מקור], שכן עד אז היה מקובל כי תכנון הפנים הוא חלק מהתכנון האדריכלי הכולל[דרוש מקור]. גם כיום אדריכלים רואים בתכנון הפנים חלק ממקצוע האדריכלות.
בישראל, מעצב פנים אינו חייב להיות בעל תואר אקדמי, אך יש מדינות שבכדי לקבל רישיון לעיסוק בעיצוב פנים מסחרי יש צורך בדיפלומה/תואר באחד מתחומי העיצוב או האומנות ומבחני הסמכה.
מעצבי הפנים בישראל, מאוגדים באגודת מעצבי הפנים בישראל.
מריה פטרובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1978 (בת 46) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Мария Александровна Петрова 
 מדינה:  רוסיה 
 מעסיק:  Moscow Electronic Technology College 
 
מריה אלכסנדרובנה פטרובה (ברוסית: Мария Александровна Петрова; נולדה ב־15 במאי 1978) היא רוצחת רוסייה שביצעה 2 מקרי רצח ומספר ניסיונות רצח של גברים. פשעיה ייחודיים במקצת לפרקטיקה הפלילית הרוסית.
מריה פטרובה הייתה ידועה בכינוי "זיוזינסקאיה מניאצ'קה" משום שפעלה בראיון זיוזינו שבמוסקבה.
ביוגרפיה

מריה פטרובה התעסקה בשחייה מילדות. היא הייתה לא תקשורתית, סגורה. פעם אחת, על פי הצהרתה עצמה, היא נאנסה. האנס, לדברי פטרובה, היה בחור צעיר. לאחר שפטרובה, כפי שהיא טענה, הוטרדה על ידי עמית קשיש בעבודה, היא התחילה לשנוא את כל הגברים.
היא לימדה חינוך גופני במכללה הטכנולוגית האלקטרונית במוסקבה.
פטרובה הייתה תחת הסתכלות פסיכיאטרית. היה לה מראה גברי: דמות שרירית, כתפיים רחבות, גובה.
ב־1 במרץ 2002 הרגה פטרובה את סרגיי מקרייב בן ה־20 בשתי נעיצות סכין. בהמשך, היא הסבירה זאת בהטרדה מצידו, אך העדים לא ראו זאת. הרצח התרחש בתחנת תיאטרון שלום ליד תחנת המטרו ורשבסקאיה. ב־27 במרץ, ברחוב סיבאשסקאיה, הרגה פטרובה את הגמלאי ניקולאי ז'בין בן ה־60 על ידי חיתוך גרונו. בהמשך, פטרובה ביצעה 3 תקיפות נוספות בכוונה לרצח (כל הקורבנות שרדו), היא נחשדה בתקיפה נוספת, אך לא הואשמה בחוסר ראיות. כל ההתקפות בוצעו באותה הדרך – פצעי דקירה בצפק ובצוואר.
פטרובה לא חששה להיתפס. היא ביצעה פשעים מול עשרות אנשים. בעלת מקצוע הוראה שהוא מקצוע ציבורי למדי וביצוע פשעים באזור אחד, היא נחשפה במהרה ונעצרה. המעצר בוצע בלילה של 23 באפריל 2002. פטרובה התוודה במהרה על הכל. היא הואשמה ברצח שניים ובניסיון רצח של שלושה אנשים. בדיקה פסיכיאטרית משפטית מצאה שפטרובה לא שפויה ונשלחה לטיפול חובה.
מריה פטרובה נכללה ברשימה של פורבס רוסיה בין 12 רוצחות סדרתיות המסוכנות בהיסטוריה.
בדצמבר 2023 פורסם שמריה פטרובה, מתכוננת לצאת לחופשי מבית חולים פסיכיאטרי.
הערות שוליים

↑  Maria Aleksandrovna Petrova, “The Zyuzino Maniac” Serial Killer – Russia, 2002, ‏18 במאי 2020 (באנגלית [תרגום אוטומטי מרוסית])
↑  https://www.forbes.ru/forbes-woman/501341-pocemu-zensiny-ubivaut-12-samyh-opasnyh-man-acek-v-istorii
↑  https://aif.ru/society/people/krovavaya_masha_zyuzinskaya_manyachka_mariya_petrova_gotovitsya_vyyti_na_svobodu?
מפרץ ויליאם סקורסבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  William Scoresby 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  67°24′00″S 59°34′00″E﻿ / ﻿67.4°S 59.5667°E﻿ / -67.4; 59.5667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ ויליאם סקורסבי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ ויליאם סקורסבי
 
מפרץ ויליאם סקורסבי (באנגלית: William Scoresby Bay) הוא מפרץ בחוף המערבי של ארכיפלג ויליאם סקורסבי באדמת מק. רוברטסון ובארץ קמפ שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ (עומק כניסתו אל תוך החוף) 8 קילומטרים; ורוחבו (רוחב פתחו) של המפרץ 5.6 קילומטרים.
חופי המפרץ הם מצוקי סלע תלולים, וגבעות נטולות שלג, שגובהן מגיע ל-210 מטרים מעל פני הים.
בפתחו של המפרץ שתי קבוצות איים גדולות (שהמזרחית היא ארכיפלג ויליאם סקורסבי) המהוות את הגדות המערבית והמזרחית של המפרץ - ומאריכות אותו ב-6 קילומטרים נוספים.
היסטוריה > גילוי המפרץ

המפרץ התגלה בפברואר 1936 על ידי אנשי סקרי דיסקברי, אשר הפליגו באוניית המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי (RSS William Scoresby).
היסטוריה > מקור השם

המפרץ נקרא על שם אוניית המחקר, שצוותה גילה אותו.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency  1992, , P 421
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 295
הערות שוליים

↑  המפרץ הוא נקודת הגבול בין שני אזורים אלה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
מעצה

חלקי הרובה (M1 קרבין)
בנשק קל, ובעיקר ברובים, מַעֲצֶה הוא החלק בכלי הירי העוטף את המכלול והקנה ומשמש כשלדה לרובה. המעצה מתחלק לשני חלקים: מתפסים - החלק הקדמי שעוטף את הקנה; והקת - החלק האחורי שמשמש כממשק בין היורה לרובה. באנגלית המתפסים והחלק העוטף את המכלול נקראים Receiver והקת נקראת Stock. בעבר המעצה היה עשוי מעץ ומכאן המונח בעברית. מונח זה נשאר בשימוש גם בימינו, אף שכיום רוב המעצים אינם מיוצרים עוד מעץ אלא ממתכות וחומרים סינתטיים.
למעצה יש מספר תפקידים:
להחזיק את הרובה - כלומר: לאגד את המכלול, הקנה ועזרים טקטיים נוספים (כגון כוונת) בפלטפורמה קשיחה.
להגן על הקנה והמכלול מפני תנאי סביבה (כגון לחות או אבק).
לשמש ממשק בין הרובה ליורה - היורה אוחז ברובה כאשר ידו החזקה מונחת על ידית האחיזה והאצבע על ההדק, קת הרובה מושענת על שקע הכתף של היורה, והיד החלשה של היורה אוחזת במתפסים.
המעצה מופיע בשתי תצורות עיקריות:
התצורה הקלאסית: הקת של הרובה קשיחה ונמוכה מגובה הקנה, עם ידית אחיזה מעוקלת הנמשכת עד למתפסים, שבדרך כלל אין עליהם מסילות.
התצורה המודרנית: קת קשיחה, מתכווננת או מתקפלת בגובה הקנה וידית אחיזה דמוית AR-15 (מכונה "Pistol Grip"). ברובים המודרניים המתפסים מדוגמים במסילות פיקטיני להתקנה מהירה של עזרים טקטיים שונים.
צורת המעצה הקלאסית התפתחה עוד מרובי הקשת (crossbow) של ימי הביניים ומשם התגלגלה לרובים הראשונים: הארקבוז ולאחר מכן למוסקט. צורה זו שלטה עד לתחילת מלחמת וייטנאם, אז החלו להופיע רובי סער עם התצורה המודרנית, המתאימה לירי אוטומטי.
רובה M14 עם מעצה קלאסי מעץ בתצורה הקלאסית: קת של רובה ציד נמוכה מגובה הקנה, עם ידית אחיזה מעוקלת ומתפסים ללא מסילות.
רובה M16 עם מעצה מודרני מחומרים סינתטיים, כאשר ידית האחיזה מופרדת מהקת, ובמתפסים יש מסילות פיקטיני.
רובה הצלפים רמינגטון M24 בעל מעצה ב"צורה הקלאסית": קת של רובה ציד נמוכה מגובה הקנה, עם ידית אחיזה מעוקלת ומתפסים ללא מסילות.
רובה הצלפים בארט MRAD בעל מעצה ב"תצורה המודרנית": קת מתכווננת בגובה הקנה, ידית אחיזה דמוית AR-15 ומתפסים עם מסילות פיקטיני בכל הכיוונים.
מריה פילאר איסקיירדו אלברו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוגוסט 1906 סרגוסה
 פטירה:  27 באוגוסט 1945  (בגיל 39) סן סבסטיאן
 קדוש עבור:  כנסייה הקתולית
 קאנוניזציה:  4 בנובמבר 2001, כיכר פטרוס הקדוש, קריית הוותיקן על ידי יוחנן פאולוס השני
 חג:  27 באוגוסט
 פטרונית של:  משותקי גפיים תחתונות
 
מריה פילאר איסקיירדו אלברו (בספרדית: María Pilar Izquierdo Albero;‏ 27 באוגוסט 1906, סרגוסה ספרד - 27 באוגוסט 1945, סן סבסטיאן ספרד), נזירה ספרדיה, קדושה של הכנסייה הקתולית.
קורות חיים

מריה פילאר איסקיירדו אלברו נולדה בסרגוסה ב-27 באוגוסט 1906. צאצא שלישי מבין חמישה, במשפחה דלת אמצעים. מריה לא הלכה לבית ספר וכך לא למדה בילדותה קרוא וכתוב. בגיל 12 חלתה במחלה קשה והייתה רתוקה למיטתה במשך שנתיים. לאחר שהבריאה נאלצה לעבוד כפועלת במפעל יצור נעליים על מנת לתמוך במשפחתה. בגיל 21 התעוורה והפכה למשותקת. במהלך מלחמת האזרחים בספרד פתחה את ביתה לנרדפים נוצריים.
ב-8 בדצמבר 1939 בחג העיבור ללא חטא היא נרפאה באופן פתאומי מהעיוורון והשיתוק. מריה ראתה בכך אות ממרים, אם ישו שבעקבותיו הקימה את "מסדר ישוע ומרים לפעילות מיסיונרית" (בספרדית Obra Misionera de Jesús y María). המסדר, שהנהלתו נמצאת בלוגרוניו שבספרד, פועל בספרד, איטליה, אקוודור, ונצואלה, מוזמביק וקולומביה.
מריה נפטרה ממחלת הסרטן ב-27 באוגוסט 1945.
תהליך הקדשתה

הקדשתה החלה בתהליך שנערך בבישופות מדריד, שהחל ב-1983 והסתיים כעבור 5 שנים, ב-1988, בשלב זה הוכרזה כמשרתת האל. כקדושה הוכרזה ב-4 בנובמבר 2001, בכיכר פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן, על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
היא הקדושה הפטרונית של משותקי הגפיים התחתונות, יום החג שלה הוא ה-27 באוגוסט.
מרכז הצדקה ובית החולים ד"ר ספיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית חולים 
 מדינה:  איראן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1942
 תאריך פתיחה רשמי:  1942 
 קואורדינטות:  35°40′46″N 51°25′52″E﻿ / ﻿35.679354°N 51.430995°E﻿ / 35.679354; 51.430995
 he
 
מרכז הצדקה ובית החולים ד"ר ספיר הוא בית חולים של צדקה בטהראן, שנוסד על ידי יגוב מורסאדק, והוא מרכז הצדקה הגדול ביותר בקרב המיעוטים באיראן.
היסטוריה

בית החולים נודע תחילה בשם 'מרפאת חירכה' ונפתח בשנת 1942. התורמים הראשונים היו בעיקר יהודים מבית הכנסת מולא חנינא.
הרופא היהודי רוחאללה ספיר היה אחד הרופאים הראשונים של המרפאה. רוב החולים באותה עת היו יהודים משכונת עודלאג'אן שהביאו את ילדיהם לבעיית איכות ירודה של מים. ספיר עצמו מת מטיפוס ב-1923.
ברבות הימים הפכה המרפאה לבית חולים ונקראה כורש בית החולים הגדול. בנוסף, החלו מוסלמים גויים רבים לטפל גם בבית החולים.
למעלה מ-50 שנה, בית החולים היה תחת מנהיגותו של ד"ר סיאמיק מורסדאק. כיום הוא מנוהל על ידי סיאמכ מורה צדק.
ועד יהודי טהראן סייע בתחזוקה הפיננסית של המתחם, שאף היה בבעלותו.
ב-2007 דיווח "כריסצ'ן סיינס מוניטור" שהגורם היחידי לדו הקיום בין יהודים למוסלמים בטהראן, "הוא בית החולים ד"ר ספיר".
הערות שוליים

↑  באיראן של אחמדינז'אד, יהודים עדיין מוצאים מקום, כריסצ'ן סיינס מוניטור
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיסטיקה

ציור גן עדן מאת הצייר לוקאס קראנאך האב מהמאה ה-16
מיסטיקה היא תורת הנסתר - תחום החורג מהמדע ונוגע לכישוף ולחוויות רוחניות.
המילה מיסטיקה נגזרת מהמילה היוונית μυστικός, "מיסטיקוס", שמשמעותה סגירה או הסתרה. המיסטיקה קשורה לאופנים שונים של סגירה, שכן המיסטיקה עוסקת בדברים כמוסים העוברים בלחישה, וסגירת החושים, שכן עניינה של המיסטיקה הוא בדברים שאינם נתפסים בידי חמשת החושים האנושיים.
מיסטיקה ומדע

המיסטיקה מתרחקת מהמדע שהתעסקותו היא במדידה וכימות בעולם הפיזי. יש ולפעמים תאוריות מיסטיות מנבאות ניבויים גם לגבי תופעות שבעולם החומר, אך תקפותם של ניבויים אלו אינה עומדת בדרך כלל במבחן מדעי, ובמקרים שבהם הועמדו במבחן כזה, הם הופרכו או היו דו משמעיים.
מיסטיקה בדתות ואמונות

בדרך כלל אין משתמשים במונח "מיסטיקה" כדי לתאר אמונות דתיות נפוצות, אלא מסייגים אותו לשימוש רק בהתייחסות למרכיביהן הכמוסים והקשורים לחוויה הדתית הפנימית, להבדיל מגילוייה החיצוניים.
שאיפתו של המיסטיקן היא לרוב להביא את נפשו לאיחוד עם ישות רוחנית הקיימת בעולם שמעבר (אל או העולמות העליונים).
הקבלה ביהדות והסוּפיוּת באסלאם הן דוגמאות לזרמים מיסטיים שנוצרו בדתות ותיקות. לפי ההגדרה שלעיל, דתות המזרח קרובות מאוד למיסטיקה, וגם בנצרות קמו לה נציגים כמו אוגוסטינוס.
מיסטיקה במאה העשרים ואחת

לקראת סוף המאה העשרים ניכרה במדינות המערב פריחה ניכרת של העיסוק במיסטיקה לצורותיה השונות, והלכו והתרבו אלה הרואים במיסטיקה מדריך לחיים, כחלק מתרבות העידן החדש. מנגד עומדים רבים הרואים במיסטיקה סוג של אמונה תפלה. הרבה פילוסופיות חדשות מתעוררות להן עקב חיפושים שונים אחר משמעות החיים, נסיעות מרובות בעולם אשר מאופיין כיום ככפר גלובלי עוזרות למידע חווייתי והתנסותי בדתות ואמונות שונות אשר מתפתחות כל הזמן.
ראו גם

כישוף
על טבעי
תורת הנסתר
העלאה באוב
חוש שישי
סיאנס
מילדרד גילארס

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1900 פורטלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  25 ביוני 1988 (בגיל 87) קולומבוס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mildred Elizabeth Sisk 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה הנאצית 
 מקום קבורה:  Lockbourne 
 השכלה:  אוניברסיטת ווסליאן באוהיו 
 מעסיק:  תאגיד השידור של הרייך 
 
מילדרד אליזבת גילארס (באנגלית: Mildred Elizabeth Gillars;‏ 29 בנובמבר 1900 – 25 ביוני 1988), שכונתה "ציר סאלי" (Axis Sally) יחד עם ריטה צוקה (אנ'), הייתה שדרנית אמריקאית, שהועסקה על ידי גרמניה הנאצית להפצת תעמולה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר לכידתה בברלין לאחר המלחמה, היא הפכה לאישה הראשונה שהורשעה בבגידה נגד ארצות הברית. במרץ 1949 היא נידונה למאסר של עשר עד שלושים שנה. היא שוחררה בשנת 1961.
חיים מוקדמים

היא נולדה כמילדרד אליזבת סיסק בפורטלנד, מיין, היא לקחה את שם המשפחה גילארס בשנת 1911 לאחר שאמה נישאה בשנית. משפחתה התגוררה בבלווי שבאוהיו שם אביה היה רופא שיניים עד שמלאו לה 16. בגיל 16 עברה להתגורר עם משפחתה בקונאוט, אוהיו. בשנת 1918 היא נרשמה ללימודי אומנויות דרמה באוניברסיטת אוהיו ווסליאן, אך עזבה מבלי להשלים את לימודיה.
לאחר מכן עברה לגריניץ' וילג', ניו יורק, שם עבדה בעבודות שונות למימון שיעורי דרמה. היא עבדה עם חברות מניות והופיעה בוודוויל אך היא לא הצליחה לבסס קריירה מוצלחת בענף. היא עבדה גם כדוגמנית אמן אצל הפסל מריו קורבל, אך לא הצליחה למצוא עבודה קבועה, ולכן בשנת 1929 עברה לצרפת וחיה בפריס במשך חצי שנה.
בשנת 1933 היא עזבה את ארצות הברית שוב והתגוררה תחילה באלג'יר, שם מצאה עבודה כעוזרת לתלבושות. בשנת 1934 היא עברה לדרזדן, גרמניה, ללמוד מוזיקה, ובהמשך הועסקה כמורה לאנגלית בבית הספר ברליץ בברלין.
עבודה כתעמולנית נאצית

בשנת 1940 קיבלה עבודה כקריינית בתחנת הרדיו הממלכתית הגרמנית Reichs-Rundfunk-Gesellschaft (RRG).
עד שנת 1941 ייעצה מחלקת המדינה של ארצות הברית לאזרחים אמריקאים לעזוב את גרמניה ואת השטחים הנשלטים על ידי גרמניה. עם זאת, גילארס בחרה להישאר מכיוון שארוסה, פול קרלסון, אזרח גרמני, אמר כי לעולם לא יתחתן איתה אם תחזור לארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן נשלח קרלסון לסייע למאמץ המלחמתי הגרמני בחזית המזרחית, שם נהרג.
שידוריה של גילארס היו בתחילה לא פוליטיים. זה השתנה בשנת 1942 כאשר מקס אוטו קוישביץ (אנ'), מנהל התוכנית באזור ארצות הברית בתחנה, ליהק את אותה במופע חדש בשם Home Sweet Home. עד מהרה היא רכשה כמה שמות בקרב קהל ה-GI שלה, כולל "כלבת ברלין", מתוקת ברלין, אולגה וסאלי, אך הכינוי הנפוץ ביותר היה "ציר סאלי". השם הזה כנראה הגיע כאשר התבקשה בשידור לתאר את עצמה, וגילארס אמרה שהיא "הטיפוס האירי... סאלי אמיתית."
בשנת 1943, אישה איטלקית-אמריקאית, ריטה זוקה, החלה לשדר גם לכוחות אמריקניים מרומא, תוך שימוש בשם "סאלי". השתיים לעיתים קרובות בולבלו זו עם זו ורבים אף חשבו שהן אותה שדרנית למרות שגילארס שנאה את זוקה.
התוכניות העיקריות של גילארס מברלין היו:
"Home Sweet Home Hour", מ-24 בדצמבר 1942 ועד 1945. תוכנית תעמולה קבועה שמטרתה לגרום לכוחות אמריקאים באירופה לחוש געגועים. נושא רציף של השידורים הללו היה בגידה של נשות חיילים ואהובות בזמן שהמאזינים הוצבו באירופה ובצפון אפריקה. היא שאלה האם הנשים יישארו נאמנות, "במיוחד אם אתם הבנים נהייתם מושחתים ולא חוזרים בחתיכה אחת". התוכנית ניסתה לנצל את פחדיהם של חיילים אמריקאים מפני העורף. השידורים נועדו לגרום לחיילים להרגיש ספק בנוגע למשימתם, למנהיגיהם ולסיכויים שלהם לאחר המלחמה.
"Midge at the Mike", שודרה ממרץ ועד סוף הסתיו 1943, בו ניגנה שירים אמריקאיים שזורים בתעמולה תבוסתנית, רטוריקה אנטישמית והתקפות על פרנקלין ד. רוזוולט.
"GI's Letter-box" וגם "Medical Reports"‏ (1944). הופנו לקהל הביתי בארצות הברית, בו גילארס השתמשה במידע על פצועים ושבויים אמריקאים כדי לגרום לפחד ודאגה במשפחותיהם. לאחר הפלישה לנורמנדי (6 ביוני 1944), עבדה במשך זמן משארטר ופריז למטרה זו, ביקור חולים וראיונות שבויים, בטענה שקרית שהיא נציגת הצלב האדום הבינלאומי. בשנת 1943 סיירה במחנות שבויים בגרמניה, ראיינה את האמריקאים שנתפסו ותיעדה את המסרים שלהם עבור משפחותיהם בארצות הברית. הראיונות נערכו אז לשידור כאילו הדוברים טופלו היטב או אוהדים את העניין הנאצי.
גילארס ערכה את השידור המפורסם ביותר שלה ב-11 במאי 1944, שבועות ספורים לפני הפלישה לנורמנדי, צרפת, במחזה רדיו שכתב קוישביץ, Vision of Invasion. היא גילמה את אוולין, אם מאוהיו, שחולמת שבנה מת מוות מחריד על ספינה בתעלה האנגלית במהלך ניסיון פלישה לאירופה הכבושה.
קוישביץ מת באוגוסט 1944 ושידוריה של גילארס הפכו לחסרים וחוזרים על עצמם ללא האנרגיה היצירתית שלו. היא נשארה בברלין עד סוף המלחמה. השידור האחרון שלה היה ב-6 במאי 1945, יומיים בלבד לפני הכניעה הנאצית.
עיכוב, משפט ומאסר

התובע הכללי האמריקני שלח את התובע ויקטור ס. וורהייד לברלין כדי למצוא ולעצור את גילארס. הוא והסוכן המיוחד של חיל המודיעין, הנס וינזן, היו עם יתרון מוצק אחד בלבד: ריימונד קורץ, טייס B-17 שהופל על ידי הגרמנים, נזכר שהאישה שביקרה במחנה הכלא שלו וערכה ראיונות היא השדרנית שכינתה את עצמה "מידג מִיקרוֹפוֹן". לדברי קורץ, האישה השתמשה בכינוי ברברה מום. וורהייד ארגן כרזות מבוקשות עם תמונתה של גילארס שיוצגו בברלין, אך פריצת הדרך הגיעה כשהודיעו לו שאישה המכנה את עצמה "ברברה מום" מוכרת את רהיטיה בשוקי יד שנייה ברחבי העיר. בעל חנות שהחזיק שולחן השייך לגילארס עוכב, וב"חקירה אינטנסיבית" חשף את כתובתה של גילארס. כשעצרו אותה ב-15 במרץ 1946 ביקשה גילארס לקחת איתה תמונה של קוישביץ.
לאחר מכן היא הוחזקה על ידי חיל המודיעין במחנה קינג, אוברורסל, יחד עם משתפי הפעולה הרברט ג'ון בורגמן (אנ') ודונלד ס. דיי (אנ'), עד שחרורה על תנאי ממעצר ב-24 בדצמבר 1946. עם זאת, סירבה לעזוב את בית המעצר הצבאי ונעצרה מחדש ב-22 בינואר 1947 הפעם לבקשת משרד המשפטים. בסופו של דבר הוטסה לאמריקה כדי להמתין למשפט באשמת סיוע לכוחות הגרמניים ב-21 באוגוסט 1948.
לכן הוגש נגדה כתב אישום ב-10 בספטמבר 1948, והואשמה בעשרה סעיפי בגידה, מתוכם הופיעו במשפט עצמו שמונה, כשהחל ב-25 בינואר 1949. התביעה הסתמכה על המספר הגדול של תוכניותיה שהוקלטה על ידי נציבות התקשורת הפדרלית, שהוצבה בסילבר היל, מרילנד, כדי להראות את השתתפותה הפעילה בפעילות תעמולה המופנית נגד ארצות הברית. כמו כן הוצג כי היא נדרה שבועת אמונים לפיהרר אדולף היטלר. ההגנה הצהירה כי שידוריה הציגו אמנם דעות לא פופולריות, אך אינם מסתכמים בהתנהלות בגידה. כן נטען שהייתה בהשפעתו המהפנטת של קוישביץ ולכן אינה אחראית באופן מלא למעשיה עד לאחר מותו. ב-10 במרץ 1949 הרשיע חבר המושבעים את גילארס בסעיף בגידה אחד, שהתייחס אל חזון הפלישה. היא נידונה ל -10 עד 30 שנות מאסר וקנס של 10,000 דולר. בשנת 1950, בית המשפט לערעורים האמריקני במחוז קולומביה אישר את ההרשעה. גילארס ריצתה את עונשה בבית המאסר הפדרלי לנשים באלדרסון, מערב וירג'יניה. היא זכתה לשחרור על תנאי בשנת 1959, אך הגישה בקשה כמקובל, ושוחררה בפועל רק ב-10 ביוני 1961.
חיים מאוחרים

לאחר שהמירה את דתה לקתוליות בעת שהותה בכלא, עברה גילארס להתגורר במנזר גבירתנו מבית לחם בקולומבוס, אוהיו ולימדה גרמנית, צרפתית ומוזיקה באקדמיה סנט ג'וזף בקולומבוס. בשנת 1973 חזרה לאוניברסיטת ווסליאן באוהיו כדי להשלים את התואר באמנויות. גילארס מתה מסרטן המעי הגס במרכז הרפואי גרנט בקולומבוס ב-25 ביוני 1988. סיפורה עובד לסרט קולנוע בשם "American Traitor: The Trial of Axis Sally" משנת 2021, בכיכובם של אל פצ'ינו, מידו ויליאמס (אנ') (בתפקיד גילארס) ותומאס קרצ'מן.
הערות שוליים

↑  "Mildred Gillars | American traitor". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-20 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Ian, Crofton (2009). Traitors & Turncoats: Twenty Tales of Treason from Benedict Arnold to Ezra Pound. London: Quercus. pp. 131. ISBN 9781848660113. OCLC 298185611.
1 2  "Mildred Gillars, 87, of Nazi radio, Axis Sally to an allied audience", New York Times, 2 ביולי 1988 {{citation}}:  (עזרה).
↑  Blundo, Joseph "Joe" (30 בינואר 2011), "Sally's axis of evil ended at convent in Columbus", Columbus Dispatch, אורכב מ-המקור ב-21 בינואר 2013, נבדק ב-17 בפברואר 2011 {{citation}}:  (עזרה).
↑  Lucas, Richard (7 במאי 2013). Axis Sally: The American Voice of Nazi Germany. Casemate Publishers. p. 42. ISBN 9781480406605. נבדק ב-7 במרץ 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Axis Sally (PDF), Washington, DC, USA: Department of Justice.
1 2 3 4 5  Lucas, Richard (23 בנובמבר 2009). "Axis Sally: The Americans Behind That Alluring Voice". HistoryNet (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-6 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Axis Sally (part 15) (PDF), FoIA record, Washington, DC: Department of Justice.
↑  Andrews, Evan. "6 World War II Propaganda Broadcasters". History.
↑  Pfau, Ann Elizabeth (2010), Axis Sally, the Greatest Generation, and Generation Y.
↑  Axis Sally (part 3) (PDF), FoIA record, Washington, DC: Department of Justice.
↑  Richard Lucas, Axis Sally: The American Voice of Nazi Germany (2001).
↑  "'Axis Sally', 2 Other Broadcasters Released". The Deseret News. 24 בדצמבר 1946. נבדק ב-6 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, March 2018)
↑  Axis Sally (part 1) (PDF), FoIA record, Washington, DC: Department of Justice, p. 15.
↑  "Spinster Charged With Treason". The Canberra Times. 23 באוגוסט 1948. נבדק ב-6 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dutkin, Howard L. (25 בפברואר 1949). "Love for Mystic Professor Led Her to 'Destiny,' Sally Says". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mildred Elizabeth Sisk: American-Born Axis Sally". HistoryNet (באנגלית אמריקאית). 12 ביוני 2006. נבדק ב-6 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Axis Sally Is Given 10 to 30-Year Term On Treason Charge". Charleston Gazette. 26 במרץ 1949. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gillars v. United States, 182 F.2d 962 (D.C. Cir. 1950).
↑  Jack Davis (10 ביולי 1961). "'Axis Sally' Out After 11 Years". Associated Press. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Don Marsh (11 ביולי 1961). "Almost Silent 'Axis Sally' Gains Freedom". Charleston Gazette. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Women of the Third Reich: Mildred Elizabeth Gillars (1901–1988)". Jewish Virtual Library. The American-Israeli Cooperative Enterprise. אורכב מ-המקור ב-5 באוקטובר 2012. נבדק ב-6 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "People, June 25, 1973". Time. Time Inc. 25 ביוני 1973. ISSN 0040-781X. אורכב מ-המקור ב-27 באוקטובר 2010. נבדק ב-6 במרץ 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1634286305764  GND: 12755145X  ISNI: 0000 0000 3709 2392  LCCN: n2004031405  NKC: mzk2018993342  SNAC: w6m361gd  SUDOC: 158688341  VIAF: 1037513   WorldCat (עם VIAF): 1037513
מיסטיק (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  11.3 ק"מ
 אגן ניקוז:  200 קמ"ר 
 יובלים:  Chelsea Creek 
 שפך:  האוקיינוס האטלנטי 
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית 
  (למפת מסצ'וסטס מוגדלת) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי מיסטיק(למפת מסצ'וסטס רגילה) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי מיסטיק
 
נהר מיסטיק (באנגלית: Mystic River) הוא נהר באורך 11.3 ק"מ במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית. שמו נגזר מהביטוי Wampanoag muhs-uhtuq, שמשמעותו "נהר גדול". בשפה האלגונקית פירוש הביטוי "נהר גדול שמימיו מונעים על ידי גלים", לרמז לאופי הגאות והשפל המקורי של המיסטיק. הדמיון למילה האנגלית מיסטיק הוא צירוף מקרים.
נהר המיסטיק שוכן מצפון לבוסטון וזורם במקביל לחלקים התחתונים של נהר צ'ארלס. אגן הניקוז של הנהר משתרע על פני 322 קמ"ר. הנהר זורם מהאגם המיסטי התחתון ועובר דרך קהילות אזור בוסטון במזרח בוסטון, צ'לסי, צ'ארלסטאון, אוורט, מדפורד, סומרווי וארלינגטון. הנהר מתחבר לנהר צ'ארלס ליצירת נמל בוסטון הפנימי. אגן הניקוז שלו מכיל 44 אגמים ובריכות, שהגדול שבהם הוא בריכה באזור מידלאסקס פלס (Middlesex Fells) בשטח של 124 דונם. חלקים משמעותיים מחופי הנהר נמצאים בשמורת נהר מיסטיק ומנוהלים על ידי מחלקת השימור והנופש של מסצ'וסטס, הכוללים מגוון אזורי בילוי. לנהר מיסטיק היסטוריה ארוכה של שימוש תעשייתי ובעיית איכות מים מתמשכת, ולאחרונה עבר תהליך ניקוי ושיקום נרחב כחלק מהקמת הקזינו ומתחם הבילוי "אנקור בוסטון הרבור" (אנ').
היסטוריה

בשנת 1631, לאחר הגעת המתיישבים האנגלים לאזור מסצ'וסטס, נבנתה על חופי הנהר "ברכת המפרץ"( Blessing of the Bay)(אנ') האונייה הראשונה שבנו אירופאים במסצ'וסטס. כמה שנים אחר כך (1637) נבנה הגשר הראשון; מאבק בין היישובים הסמוכים על עלויות הגשר נמשך יותר ממאה שנה.
למעלה ממאה שנה לאחר מכן, נהר המיסטיק מילא תפקיד במהפכה האמריקאית כאשר ב־1 בספטמבר 1774, כוח של בערך 260 חיילים בריטים הפליג במעלה הנהר מבוסטון לנקודת נחיתה ליד וינטר היל בסומרוויל של ימינו. משם הם צעדו כ-1.6 ק"מ לבית האבקה, שם נשמר אספקה גדולה של אבק שרפה מחוזית, ואחרי הזריחה הם הסירו את כל אבק השרפה והציתו התקוממות פופולרית המכונה "אזעקת האבקה". בשנת 1775 התרחש הקרב על צ'לסי קריק בקו המים של הנהר בחודש מאי, והבריטים תקפו דרך חוף הנהר בקרב על גבעת בונקר ביוני.
בשנת 1805 חיברה תעלת מידלסקס את נהרות צ'ארלס והמיסטיק לנהר מרימאק בלוול, ובמהלך המאה ה -19, 10 מספנות לאורך נהר מיסטיק בנו יותר מ־500 ספינות קליפר. בניית ספינות הגיעה לשיאה בשנות ה -40 של המאה ה -19 כשסקונרים וסלופים הובילו עצים ומולסה למזקקות רום בין מדפורד לאיי הודו המערביים.
עד שנת 1865, דיג יתר וזיהום ביטלו את הדיג המסחרי.
עד 1909 סביבות הנהר היו מוצפות בביצות מלח. באותה שנה נבנה סכר קרדוק לוקס (Craddock Locks), הסכר הראשון על הנהר. בעקבות בנייתו הפכו הביצות לביצות מים מתוקים, דבר שאיפשר את פיתוח האזור. סכר על שם אמיליה ארהרט, נבנה בשנת 1966. יש לו שלושה מנעולים המאפשרים מעבר של סירות, והוא מצויד במשאבות לדחיפת מים מתוקים אל הנמל אפילו בזמן הגאות. מפעילי הסכר משאירים את המנעולים פתוחים לפעמים כדי לאפשר מעבר של דגים. יש סולם דגים, אך הוא מעולם לא היה פונקציונלי. הסכר סגור לקהל.
בשנת 1950 הושלמה בניית גשר מוריס ג'יי טובין, המחבר את צרלסטאון וצ'לסי.