stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיברון

| --- | --- |
סמל קיברוןסמל קיברון
טיילת החוף בקיברון
טיילת החוף בקיברון
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  ברטאן ברטאן
 מחוז:  מורביאן
 מושל:  Patrick Le Roux
 שטח:  8.83 קמ"ר
 גובה:  15 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  4,688 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  570 נפש לקמ"ר (2008)
 קואורדינטות:  47°29′00″N 3°07′14″W﻿ / ﻿47.483333333333°N 3.1205555555556°W﻿ / 47.483333333333; -3.1205555555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.ville-quiberon.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קיברון(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קיברון(למפת ברטאן רגילה) רן ואן קמפר סן-בריו ברסט תעלת למאנש האוקיינוס האטלנטי  פיי דה לה לואר נורמנדיקיברון(למפת ברטאן מוגדלת) רן ואן קמפר סן-בריו ברסט תעלת למאנש האוקיינוס האטלנטי  פיי דה לה לואר נורמנדיקיברון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קיברון (בצרפתית: Quiberon; בברטונית: Kiberen) היא עיירת נופש וקומונה במחוז מורביאן בחבל ברטאן בצרפת.
העיירה נמצאת בדרום חצי האי קיברון. ממזרח לה נמצא מפרץ קיברון, וממערב, חוף האוקיינוס האטלנטי שהוא סלעי ופראי ומכונה "החוף הפראי" (Côte Sauvage).
יש עדויות ליישוב במקום עוד בתקופה הפריהיסטורית בצורת מגליתים ומנהירים כפי שמצויים באתר המגליתי בקרנאק הסמוכה.
במימי קיברון נערכו שלושה קרבות ים חשובים בהיסטוריה של צרפת:
קרב מפרץ קיברון (56 לפנה"ס) במהלך מלחמת גאליה של יוליוס קיסר, בין הוונטים ושכניהם, לרומאים. הקרב הסתיים בניצחון הצי הרומאי.
קרב מפרץ קיברון במהלך מלחמת שבע השנים ב-20 בנובמבר 1759, בו הביס הצי המלכותי הבריטי את הצי הצרפתי וסיכל את איום הפלישה של הצרפתים לבריטניה.
ביולי 1795 נערך קרב בין צי בריטי שבעזרת מלוכנים צרפתים ניסה לפלוש לברטאן. הניסיון דוכא על ידי צבא המהפכנים בפיקודו של גנרל לזאר הוש (אנ') שפסלו נמצא בכיכר הראשית בקיברון.
במאה ה-19 פיתח הכימאי הצרפתי ניקולא אפר שיטה לשימור מזון. הודות לכך הפכה קיברון להיות מרכז לתעשיית שימורי סרדינים. משפחות ממחוז פיניסטר היו מגיעות לקיברון לתקופת הדיג, ממאי עד אוקטובר. הגברים עסקו בדיג והנשים הועסקו במפעלי השימורים.
ב-1882 נסללה מסילת ברזל לקיברון ותעשיית הדגים הוחלפה בתעשיית התיירות. סופרים ושחקנים נהגו לנפוש שם כמו גוסטב פלובר, אנטול פראנס ושרה ברנרד. גם כעת מקור ההכנסה העיקרי של קיברון הוא מתיירות.
כ-15 ק"מ מדרום לקיברון נמצא "האי היפה" (בצרפתית: Belle-Ile), האי הגדול ביותר בברטאן שתושביו מתפרנסים גם הם מתיירות.
מפת מחוז מורביאן עם קיברון
פסל של גנרל הוש בקיברון
ציור קיר בקיברון
מרכז התיירות בקיברון
קונגרס האג (1872)

קונגרס האג היה הקונגרס החמישי של האינטרנציונל הראשון, שנערך בספטמבר 1872, בעיר האג בהולנד.
הקונגרס מפורסם בשל הרחקתו של האנרכיסט, מיכאיל באקונין, מהקונגרס, עקב ההתנגשות הרעיונית בין באקונין לקרל מרקס ותומכיו, בנוגע לתפקיד הפוליטיקה באינטרנציונל הראשון. הקונגרס סימן את הקץ לאינטרנציונל הראשון כארגון המאגד בתוכו את כל הכוחות הסוציאליסטים (אנרכיסטים ומרקסיסטים).
רקע

הרקע לקונגרס נמצא בכישלון הקומונה הפריסאית בחודש יוני של השנה הקודמת, ובלקחים השונים שנלמדו מכישלון זה על ידי שני האישים הבולטים באינטרנציונל, קרל מרקס ומיכאיל באקונין. מרקס האמין שהלקח העיקרי מהקומונה הפריסאית היה שיש הכרח שהפרולטריון ישתלט על המדינה, ולכן על האינטרנציונל להפוך למפלגה פוליטית של הפרולטריון. מצד שני, באקונין ראה באלמנט החשוב ביותר של הקומונה, את דחיית המדינה על כל צורותיה על ידי העובדים הפריסאים, והמשיך לקרוא לברית מהפכנית של עובדים ואיכרים בארגון מבוזר.
בספטמבר 1871, המועצה הכללית של האינטרנציונל, בהובלת מרקס, ערכה כנס בלונדון בו התקבלו מספר החלטות, הכוללות החלטה אחת שהכריזה ש"כינוס מעמד הפועלים במפלגה פוליטית הוא הכרחי במטרה להבטיח את ניצחון המהפכה החברתית ומטרתה הסופית - ביטול המעמדות." רבים ראו בהחלטה זו שינוי כיוון משמעותי של החוקים הכלליים של האינטרנציונל.
ההחלטה גרמה למבוכה רבה בחלקים רבים של האינטרנציונל, במיוחד באיטליה, החלקים דוברי הצרפתית בשווייץ וספרד, כיוון שראו בה כאמצעי שיחסל את העצמאות של קבוצות מקומיות, ויהפוך את האספה הכללית למשרד פוליטי ריכוזי. הכינוס עצמו נחשב בלתי רגיל על ידי קבוצות אלו, שהאמינו שהחלטות בעלות אופי שכזה יכולות להתקבל רק בכינוס רגיל את האינטרנציונל.
ביוני 1872, נקבע קונגרס ל-2 בספטמבר 1872, בהאג, כאשר על סדר יומו של הקונגרס היה שינוי חוקי הארגון.
במהלך הקונגרס

הקונגרס התכנס מה-2 ועד 7 בספטמבר 1872, כאשר הפלג המרקסיסטי השתלט על הקונגרס, ומרקס גירש את באקונין ואת האנרכיסט, ג'יימס גיום.
השפעות הקונגרס

לאחר הגירוש של באקונין וגיליאם, האנרכיסטים הכריזו על הקונגרס והחלטותיו כבטלים ומבוטלים. הפלג האנרכיסטי (פדרציית יורה) ערך קונגרס משלו, הידוע בשם קונגרס סיינט אימייר, מספר ימים לאחר מכן, שבו נוסד האינטרנציונל האנרכיסטי סיינט אימייר.
מאוחר יותר באותה שנה באקונין כתב:
הלגיטימציה של הוועדה הזו הוטלה בספק. מר מרקס, פוליטיקאי מיומן מאוד ומסייע לדבר עבירה, ללא ספק משתוקק להוכיח לעולם שלמרות שאין בידו נשק ותותחים, עדיין אפשר לשלוט על ההמונים באמצעות שקרים, עלילות ומזימות, ארגן את קונגרס האג בספטמבר 1872. בקושי חודשיים עברו מאז הקונגרס הזה, וכבר בכל אירופה (מלבד גרמניה שם העובדים שטופי מוח בידי השקרים של מנהיגיהם והעיתונות) והפדרציות החופשיות שלה - בלגיות, הולנדיות, אנגליות, אמריקאיות, צרפתיות, ספרדיות, איטלקיות - ומבלי לשכוח את פדרציית יורה המעולה שלנו (שווייץ) - התעוררה קריאה של כעס ובוז כנגד הפרודיה הצינית הזו שמעזה לקרוא לעצמה קונגרס אמיתי של האינטרנציונל. הודות לרוב מזויף ובדוי, המורכב כמעט אך ורק מחברים במועצה הכללית, ושנעשה בו שימוש מחוכם על ידי מר מרקס, הכל נהיה נלעג, מסולף, אכזרי. צדק, הגיון בריא, כנות, וכבוד האינטרנציונל נדחה בחוצפה, עצם קיומו נמצא בסכנה - כל זה על מנת לבסס טוב יותר את הדיקטטורה של מר מרקס. זה לא רק נפשע - זה טירוף מוחלט. ועדיין למר מרקס, שרואה את עצמו כאבי האינטרנציונל (אין ספק שהוא היה אחד המייסדים), לא אכפת כהוא זה, ומתיר לכל זה לקרות! זה מה שיהירות עצמית, התשוקה לכוח, ומעל הכל, אמביציה פוליטית, יכולה לגרום. לכל המעשים המצערים האלו מרקס אחראי באופן אישי. מרקס, למרות כל חטאיו, סיפק בצורה לא מודעת שירות גדול לאינטרנציונל, על ידי ההדגמה, בצורה הדרמטתית והברורה ביותר, שאם משהו יכול להרוג את האינטרנציונל, זה ההכנסה של הפוליטיקה לסדר היום שלו...
...האין זה מדהים שמר מרקס האמין שזה אפשרי להכניס להצהרה המדויקת הזו, שהוא עצמו ככל הנראה כתב, את הסוציאליזם המדעי שלו? בגלל זה - הארגון והשליטה של החברה החדשה על ידי סוציאליסטים מלומדים - זו הגרועה ביותר מכל הממשלות הרודניות!
מטלוק באת'

| --- | --- |
מטלוק באת' מהרכבל
מטלוק באת' מהרכבל
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  מזרח המידלנדס
 מחוז:  דרבישייר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  671 (2021)
 קואורדינטות:  53°6′36″N 1°33′6″W﻿ / ﻿53.11000°N 1.55167°W﻿ / 53.11000; -1.55167
 http://www.visitmatlockbath.co.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים מטלוק באת'(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים מטלוק באת'(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מטלוק באת'(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מטלוק באת'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מטלוק באת' (אנגלית: Matlock Bath) הוא כפר השוכן דרומית לעיירת המחוז מטלוק שבדרבישייר, אנגליה. הכפר נבנה לאורך נהר דרוונט, ובמאה ה-19 התפתח כאתר ספא וכאתר תיירות. בכפר יש חנויות רבות לממכר פיש אנד צ'יפס, וכן מספר ארקדות שעשועים, ובשל כך הוא מכונה "עיירת חוף ללא הים.
ב-1698 התגלו באזור מעיינות חמים ונבנה בית מרחץ. עם העלייה בפופולריות של האתר הוחלט לשפר את הגישה אליו באמצעות בניית גשר המוביל לתוך החלק העתיק של הכפר, וב-1783 נפתחה כניסה חדשה בדרום העמק. ביקורה המלכותי של הנסיכה ויקטוריה ב-1831 הקנה למקום יוקרה באותה תקופה, והוא היה הראשון בשורה של ביקורים במקום של אנשי מלוכה ואצולה כגון אדלייד מסקסה-מיינינגן (אלמנתו של המלך ויליאם הרביעי), ומרי מטק (אשתו של המלך ג'ורג' החמישי). ג'ון ראסקין ולורד ביירון שיבחו את הכפר בכתביהם, וביירון אף השווה אותו לשווייץ האלפינית. ארסמוס דרווין המליץ על המקום לג'וזיה ודג'ווד הראשון בגלל היופי והמים, ובני המשפחות החלו לנפוש ולהתגורר במקום. אדוארד ליבט דרווין (דודנו למחצה של צ'ארלס דרווין) התגורר בבית דייל בכפר, ועבד משם כעורך דין.
ב-1840 נפתחה מסילת הרכבת מידלנד צפון, ובעקבות כך חל גידול בנפח תנועת הכרכרות מתחנת אמברגייט. חברת צומת הרכבות של ברמינגהאם ודרבי הפעילה באזור מספר טיולים מאורגנים, ולקחה את הנוסעים מאברגייט דרך תעלת קרומפורד. מטלוק באת' מוכרז כיום כאזור שימור מיועד לפי החוק הבריטי.
אחת האטרקציות בכפר היא פארק הייטס אוף אברהם (Heights of Abraham), הנמצא בראש גבעה הנושאת את אותו שם. בשטח הפארק נמצא מכרה לא פעיל שפתוח לביקורים, ובית קפה הנמצא על מורדות הגבעה. בקצה הנגדי של נהר דרוונט ניצב הצוק היי טור (High Tor), המשמש מטפסי צוקים וגם כאלה שמעפילים לראשו ברגל. למרגלות הצוק נמצא בסיס הרכבל, המשמש גם את הפארק. כמו כן, במטלוק באת' ניתן למצוא את פארק השעשועים הנושאי "ממלכת גוליבר", מוזיאון הכרייה פיק דיסטריקט, מוזיאון לצילום ולהיסטוריה שנפתח בשנת 2001, באר מים שגורמת לאשליה של הפיכת חפצים לאבן, ואקווריום. המוזיאונים ומתקני השעשועים הם האטרקציה התיירותית הבולטת של הכפר.
קיבלה

ערך זה עוסק בכיוון התפילה באסלאם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מחראב במסגד בקהיר
חישוב גלובלי של זווית הקיבלה
קִיבְּלָה (בערבית: قبلة; בתעתיק מדויק: קבלה) היא כיוון התפילה באסלאם. הקיבלה היא הכיוון הפונה אל העיר מכה, וביתר דיוק אל אבן הכעבה, שאליה חייב המוסלמי לפנות בעת התפילה (צלאה). במוסדות דת ולימוד מוסלמיים, בקיר הקיבלה קבועה גומחת התפילה, המִחראב.
אבן אסחאק, הביוגרף המובהק של מוחמד, מביא מסורת לפיה בראשית ימי האסלאם, עוד בהיותו במכה, לפני שעבר למדינה, הנהיג מוחמד קיבלה לכיוון ירושלים והחזיק במנהג זה במשך שנה וחצי. קודם להיג'רה (העזיבה לאל-מדינה), יכול היה לפנות גם לכיוון הכעבה וגם לכיוון ירושלים כיוון שהיה דרום-מזרחית לשני המקומות הקדושים. למרות שלאחר ההיג'רה כיוון התפילה היה לירושלים, כעבור זמן קצר החליט מוחמד שהכעבה משמעותית יותר עבור המוסלמים ושינה את כיוון התפילה (יש האומרים שעשה זאת בין היתר כדי לבדל את האומה החדשה ממנהגי היהודים). ירושלים נקראת באסלאם גם "כיוון התפילה הראשון" ("אולא אל-קבלתיין" أولى القبلتين).
כיוון התפילה מצווה בקוראן (עם תוספות בסוגריים לפי פרשנות אורי רובין):
השוטים שבאנשים (כלומר היהודים) יגידו, מה היטה אותם מכיוון התפילה אשר החזיקו בו? אמור, לאלוהים המזרח והמערב והוא ינחה את אשר יחפוץ אל אורח מישרים... קבענו את כיוון התפילה אשר החזקת בו לפנים (כלומר לכיוון ירושלים), רק למען נדע מי הולך בעקבות השליח ... והנה עתה (לאחר שברור מי הוא מוסלמי אמיתי) ניתן לך כיוון תפילה אשר ישביע את רצונך: הטה פניך לעבר המסגד הקדוש (כלומר מכה). באשר תהיו, שם הטו את פניכם לעברו. אלה אשר ניתן להם הספר יודעים כי זוהי האמת מעם ריבונם.
לקריאה נוספת

* Abdallah Marouf Omar, "Praying Towards Al-Aqsa Mosque: A Study On Muslim Classical Sources", , 2-12 (December 2017) pp. 101-113
קוויגו

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2000 – דצמבר 2007 (כ־7 שנים) 
 חברת אם:  AOL 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 ענפי תעשייה:  שיווק במנועי חיפוש 
  
 quigo.com
 
קוויגו (באנגלית: Quigo) היא חברת פרסום באינטרנט אשר הוקמה בישראל בשנת 2000 על ידי ירון גלאי ועודד יצחק. חברת קוויגו התמחתה בפרסום טקסטואלי והייתה מתחרה לשירות הפרסום שחברת גוגל הציעה למשתמשיה. 
לחברה היו לקוחות כגון ESPN,‏ CNN, אפל ועוד כ-300 אתרים נוספים. החברה הכניסה כ-100 מיליון דולר בשנה.
קוויגו נמכרה בשנת 2007 לחברת AOL בתמורה לכ-363 מיליון דולר.
מחנה הריכוז לטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  צ'כיה 
 מחוז:  לטי (מחוז פיסק) 
 נתונים
 קואורדינטות:  49°30′30″N 14°07′07″E﻿ / ﻿49.50833333°N 14.11861111°E﻿ / 49.50833333; 14.11861111
  (למפת צ'כיה מוגדלת) פראג צ'סקה פלזן קרלובי וארי  אוסטי ליברץ פרדוביצה אולומואוץ אוסטרבה ברנו זלין ייהלבה פולין סלובקיה אוסטריה גרמניהמחנה הריכוז לטי(למפת צ'כיה רגילה) פראג צ'סקה פלזן קרלובי וארי  אוסטי ליברץ פרדוביצה אולומואוץ אוסטרבה ברנו זלין ייהלבה פולין סלובקיה אוסטריה גרמניהמחנה הריכוז לטי
 www.lety-memorial.cz
 
מיקומה של לטי בצ'כיה, דרומית לפראג ומצפון לצ'סקה בודייוביצ'ה
אנדרטה בלטי
מחנה הריכוז לטי (בצ'כית: Lety) היה מחנה מעצר בעת מלחמת העולם השנייה ששימש למעצר צוענים מבוהמיה ומורביה במהלך הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה. המחנה היה בעיירה לטי שבצ'כיה.
רקע

שבועיים לפני הכיבוש הגרמני של צ'כיה, ב-2 במרץ 1939, ממשלת צ'כיה-סלובקיה הורתה להקים מחנה עבודה במטרה לכלוא "אנשים הנמנעים מעבודה ומתפרנסים מפשע".
בנייתו של המחנה בעיירה לטי החלה ב-17 ביולי במהלך הכיבוש הנאצי-גרמני. המחנה כלל כמה צריפים גדולים וקטנים מעץ המוקפים בגדר עץ. יוזף יאנובסקי מונה לקומנדנט. פושעים צ'כיים שנידונו לעבודות שירות שימשו כז'נדרמרים ששמרו על גבולות המחנה.
בסך הכל, כ-50,000 איש עברו במחנות עבודה כאלה במהלך המלחמה. המספר הכולל של בתי הכלא והמחנות מכל הסוגים שהוקמו על ידי נאצים בגבולות צ'כיה של ימינו היה 2,125.
מחנה העבודה

במהלך שנת 1940 נשלחו ללטי 233 אנשים, מהם 197 בעלי עבר פלילי קודם. במהלך 1941, המספרים היו: 537 אנשים, 498 בעלי עבר פלילי קודם, ו-45 אנשים שתויגו כצוענים. היו 27 ניסיונות בריחה עם 25 נמלטים שנתפסו.
האסירים אולצו לעבוד קשה במחצבה, תחת תנאים קשים וללא טיפול רפואי ותרופות. שומרים רבים, כולל המפקד יאנובסקי, גנבו בקביעות מזון מחנויות המחנה, מה שהפחית עוד יותר את המנות הדלות לאסירים.
הצוענים בזמן הכיבוש הגרמני

החל משנת 1940 נאסר על הצוענים לצאת מגבולות המדינה. בשנת 1942, הצעדים שכבר היו בתוקף בגרמניה יושמו גם באזור, וכתוצאה מכך גורשו לאושוויץ כמה מאות אנשים שנחשבו "לא-חברתיים". ב-24 ביוני 1942, הורה שר הפנים, ריצ'רד בינרט, לאסוף נתונים סטטיסטיים על "צוענים, צוענים מעורבים ואנשים בעלי סגנון חיים צועני". בסטטיסטיקה זו תועדו בסביבות 6,500 אנשים (בהתבסס על רשומות ישנות יותר ולעיתים קרובות על צבע עור).
ב-10 ביולי הורה מפקד משטרת הביטחון הגרמנית להעביר את צוענים האזור לשני מחנות: מחנה לטי לצוענים מבוהמיה, ומחנה הודונין ליוצאי מוראביה.
כמחנות "צוענים".

בשנת 1942, כל האסירים הצוענים שהיו בלטי שוחררו או הועברו, מלבד 19 צוענים שכבר היו כלואים. ב-2 באוקטובר 1942 הגיעו עצורים חדשים. עד מהרה המחנה היה מלא עד אפס מקום, אף על פי שנבנו מבנים חדשים, המשיך להיות צפוף. כמה עצירים הצליחו להבטיח את שחרורם על ידי מתן שוחד לפקידים בפראג.
העצירים עבדו בכריתת עצים, בבניית כבישים ובחוות השכנות. האוכל היה דל והמנות פחתו עם הזמן. במהלך החורף, לא סופקו לעצירים מספיק בגדים. אכזריות מטעם השומרים הייתה נפוצה. מגפת טיפוס החלה בדצמבר 1942 ולא הסתיימה עד שהמחנה נסגר במאי 1943. המפקד יאנובסקי הוחלף בשל חוסר יכולת להתמודד עם המגפה.
הטרנספורט הראשון עם 94 אנשים לאושוויץ יצא ב-4 בדצמבר 1942, ואחריו השני עם 417 אנשים ב-14 במאי 1943. רוב האסירים הנותרים נשלחו למחנה בהודונין.
כמחנות "צוענים". > מספרים כלליים

נתוני המחנה הכלליים:
סך הכל היו 1309 אסירים שנכלאו במחנה
כ-326 מקרי מוות, כולל 30 ילדים שנולדו במחנה
למעלה מ-500 גורשו לאושוויץ
חקירות לאחר המלחמה

לאחר המלחמה כמה ממפעילי המחנה נשפטו. המפקד יאנובסקי נכלא והואשם ב-1945. החקירה הופסקה ב-1946 אך החלה מחדש ב-1948. גם הסוהרים וגם האסירים לשעבר מסרו עדות על אכזריותו וגניבתו, אך יאנובסקי זוכה.
השומר יוזף היידוק הואשם בעינויים, ואסירים לשעבר האשימו אותו במספר רציחות. הוא זוכה ב-1947; העדים לא נחשבו מהימנים בשל הרישום הפלילי שלהם. יחסו הקשה לעצורים הוסבר ב"צורך להתמודד עם פושעים מסוכנים". השומר יוסף לונצ'ק, שהואשם גם הוא בעינויים, נמצא אשם בעבירה קלה ונענש באזהרה רשמית.
מפקד המשטרה, פרידריך סובה, נידון ל-10 שנים על פשעים שכללו הריגת צוענים. מאוחר יותר בוטלה ההחלטה, מאחר שהוא פעל בהוראת הימלר, והוא גורש מהארץ.
היסטוריה נשכחת וגילתה מחדש

לאחר המלחמה, קיומם של מחנות נאצים לצוענים כמעט ולא הוזכר מחוץ לקהילה הצוענית, למעט היסטוריונים בודדים. כל הקהילה של רומניה הצ'כית הושמדה, ואזרחים שהגיעו להתגורר באזור מסלובקיה ורומניה לא הכירו את סיפור המחנה. במהלך שנות ה-70 נבנתה חוות חזירים גדולה במפעל ליד אתר מחנה לטי ובמקום מחנה הודונין נבנה מלון תיירותי.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, היסטוריונים צ'כים, ובראשם Ctibor Nečas, חקרו ותיארו את רדיפת הצוענים במהלך הכיבוש הנאצי, לרבות המחנות בלטי ובהודונין.
בסוף שנות ה-90 התקיימו דיונים סוערים בצ'כיה על יחסי צ'כיה עם הצוענים ועל ההיסטוריה שלהם. הדיונים פרצו בשם פרסומם של שני ספרים שפורסמו באותה תקופה. בשנת 1998 הספר "שתיקה שחורה" מאת פול פולנסקי ריכז תיעודים היסטוריים ועדויות של ניצולים. הספר "ואף אחד לא יאמין לך" מ-1997 מאת מרקוס פאפ גרם למבקר אחד לציין:
מחקרים קודמים על שואת הצוענים בצ'כוסלובקיה נדחו, זיכרונות של ניצולים מהשמדה, הוצאות להורג, רציחות ואונס שביצעו הקומנדנט ושומריו, נטענו כלא היו והוכחש שהמחנה פעל כמחנה השמדה. טענות כאלה מצטרפות לקביעה שניצולים בלבלו עם הזמן את מה שראו במו עיניהם במחנה. עם זאת, מחקרים קודמים הגיעו למסקנה שמסמכי המדינה שוללים אפשרות של ביצוע פשעים כאלה. פאפ מצליח, עם ספר זה, להדגים שהמסמכים של המדינה עצמם לא רק תומכים, אלא ממש הולכים רחוק יותר מדיווחי עדי הראייה; הרעיון שלטי באמת הייתה מחנה השמדה הוא הראשון מבין שתי התזות העיקריות של הספר... התזה השנייה של הספר היא שהמחנה בלטי פעל עם עצמאות מסוימת מהרייך ושליטה בלתי יציבה מפראג.
סמליות פוליטית

קיומם של המחנות הפך במהרה לסמל חזק מאוד בפוליטיקה הצ'כית. הנושא החל למשוך קבוצות פוליטיות קטנות שביקשו לקבל תשומת לב תקשורתית.
פעילים רומניים בחרו בחוות החזירים שהוקרמה בסמוך להם כסמל לעמדה הצ'כית כלפי הצוענים, והתעקשו שהיא מהווה מקור לבושה למדינה בינלאומית. הם ביקשו שוב ושוב מהממשלה להעביר את החווה שפגעה בשימור המחנות. מאמציהם זכו לתשומת לב נוספת על ידי החלטה של הפרלמנט האירופי בשנת 2005 שביקשה מממשלת צ'כיה להעביר את החווה. המתנגדים מתחו ביקורת על העלות האדירה של העברת החווה, ועמדו על כך שאין לה השפעה על החיים האמיתיים של העם הרומני. לטענתם, הכוונה האמיתית של הפעילים היא לסחוט כספים מהמדינה וכי סילוק החווה יוביל להחמרה של היחסים המתוחים ממילא בין צ'כים אתניים ורומניה . גם ב-2005 וגם ב-2006 הודיעה ממשלת צ'כיה על כוונתה לקנות ולחסל את החווה, אך מאוחר יותר חזרה בה.
בשנת 2005 התקיימה בפרלמנט האירופי תערוכה של תצלומים היסטוריים ותיעוד בשם "מחנה המעצר Lety: History of Unmentioned Genocide".
לאחרונה, ארגונים בצ'כיה כמו "הוועדה לתיקון שואת רומניה", "אגודת דז'נו", ו"רומאה" פועלים לשמור על הנושא בכותרות ולהגן על האתר מפני הפגנות פוליטיות.
בשנת 2017, ממשלת צ'כיה החליטה סוף סוף לקנות את חוות החזירים מחברת AGPI תמורת 450 מיליון קרונות צ'כיים (בסביבות 17.5 מיליון יורו). הממשלה תשלם גם 100 מיליון קרונות צ'כיים עבור הריסת החווה. באזור ייבנה אתר מורשת בניהול המוזיאון לתרבות הצוענית. בשנת 2020, ההריסה נדחתה בגלל מגפת הקורונה.
הריסת החווה החלה ב-22 ביולי 2022.
לטי סטון

אבן הנצחה, עם לוח, הוקמה על ידי מפלגת הימין הקיצוני הקטנה המפלגה הלאומית באתר של מחנה הריכוז לטי לשעבר, כדי לשקף את דעתה כי מדובר במחנה עבודה. האבן והלוח הוסרו מיד על ידי הרשויות המקומיות.
ראו גם

פורג'מוס
הערות שוליים

↑  "VLÁDNÍ NAŘÍZENÍ ZE DNE 2.3.1939 O KÁRNÝCH PRACOVNÍCH TÁBORECH". epravo.cz. נבדק ב-14 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nedbálek, František (1984) Místa utrpení a vzdoru, Prague
↑  Konviser, Bruce I. (2009-05-30). "Fighting to honor the Roma". Public Radio International. נבדק ב-2018-04-07.
↑  "Book review: Nikdo vám nebude věřit - Markus Pape. GplusG Publishers, Prague. 1997 - European Roma Rights Centre". errc.org.
↑  Lety genocide exhibit moves from Brussels to Prague, causes political action Radio Prague, 28-06-2005
↑  "VPORH Vybor pro odskodneni romskeho holocaustu". cestiromove.ecn.cz.
1 2  "Dzeno - Pomoc těm kteří to opravdu potřebují". www.dzeno.cz.
↑  "home - Romea.cz". romea.cz.
↑  Renewed Controversy at the Lety Concentration Camp Radio Prague, 24-01-2006
↑  "Vepřín v Letech do konce roku zbourají. Firma Agpi předala areál státu". www.irozhlas.cz.
↑  "Muzeum a architekti podepsali smlouvu na památník v Letech". www.archiweb.cz.
↑  Cameron, Rob (22 ביולי 2022). "Czechs demolish pig farm on Nazi concentration camp for Roma". BBC. נבדק ב-22 ביולי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4495804-3  LCCN: no99027592  NKC: kn20050429009  VIAF: 294381490   WorldCat (עם VIAF): 294381490
קואנקה (אקוודור)

קואנקה (Cuenca; בשמה המלא: סנטה אנה דה לוס קוּאטרוֹ ריוֹס דה קואנקה) היא עיר בדרום אקוודור. קואנקה היא בירת מחוז אסואי (Azuay) והיא העיר השלישית בגודלה באקוודור, אחרי גואיקיל וקיטו. בשנת 2007 התגוררו בה כ-400 אלף תושבים.
קואנקה מפורסמת בקתדרלה בת ה-500 שנה, ברחובות האבן שבה ובכובעי הפנמה המיוצרים גם בה. בשנת 1999 הכריז עליה אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
הקתדרלה של קואנקה
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מלמדים על כך שכבר בסביבות שנת 500 היה האזור מיושב. באותה עת, הקימו הקניארים עיר בשם גוּאָפּוֹנְדֶלֶג (פירוש השם: "ארץ גדולה כגן עדן"). באמצע המאה ה-15 כבשה אימפריית האינקה את מרבית השטח בו נמצאת היום אקוודור, ובכלל זה את גואפונדלג. קיסר האינקה באותה עת, טופאק אינקה יופאנקי, הורה על הקמתה של עיר גדולה חדשה במקום, בשם פּוּמָפּוּנְגוֹ (בקצ'ואה: "שער הפומה"). על פי תיאורים מאותה תקופה, העיר נבנתה בפאר רב, שכמעט השתווה לזה של קוסקו.
הספרדים הקימו את קואנקה ב-12 באפריל 1557, כעשרים שנה לאחר שכבשו את האזור. היא נקראה על שם העיר קואנקה שבספרד, עירו של אנדרס אורטאדו דה מנדוסה, שעמד בראש מלכות המשנה של פרו באותה העת.
קואנקה השתחררה משלטון הספרדים ב-3 בנובמבר 1820, ולאחר עצמאותה של אקוודור כולה, ב-1822, הייתה לבירתו של אחד משלושת מחוזותיה של המדינה, לצידן של קיטו וגויאקיל.
במשך המחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה בעיר תעשייה מוגבלת של כינין וכובעי קש, דבר שתרם לביסוסה הכלכלי, ואיפשר את הקמתם של מספר מבני ציבור, ביניהם אוניברסיטת קואנקה שקמה ב-1867. לעיר הגיעו אדריכלים מחוץ למדינה אשר הביאו עמם סגנונות בנייה חדשים, ונבנו הבתים הראשונים בני שלוש קומות. בתחילת המאה ה-20 חלו שינויים מפליגים במבנה ובמראה של פלאסה מיור (Plaza Mayor), עת ניבנו בה הקתדרלה החדשה, מבנה הסמינר ומבנה ההנהלה החדש של האוניברסיטה, המשמש כיום כבית המשפט.
בשנת 1982 הוכרזה העיר העתיקה של קואנקה כאתר מורשת לאומית, והייתה ליעד תיירותי בינלאומי, וב-1999 הוכרה כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה

קואנקה נמצאת באזור הסיירה, בגובה שנע בין 2,350 ל-2,550 מ' מעל פני הים, והיא מוקפת בהרים גבוהים ממנה. בעיר זורמים 4 נהרות, טוֹמֶבָּמְבָּה (הגדול והחשוב שבהם), יָנוּנְקָאי, טָארְקִי ומָצָ'אנְגָארָה, המהווים חלק מאגן ההיקוות של האמזונאס.
הטמפרטורה הממוצעת בקואנקה היא 14.6 מעלות צלזיוס. העונה היבשה נמשכת בין יוני לדצמבר והעונה הגשומה בין ינואר למאי. החודשים הגשומים ביותר הם בין מרץ למאי.
אתרים מרכזיים

הקתדרלה של קואנקה, ה-Catedral Metropolitana de la Inmaculada Concepción, היא המבנה המזוהה ביותר עם העיר. בניית הקתדרלה החלה ב-1880, במקום הקתדרלה הישנה שנבנתה עם הקמת העיר. הקתדרלה נבנתה בסגנון נאו גותי, והמבנה כולל כיפות כחולות-לבנות, חזית עשויה שיש ואלבסטר, ורצפתה מכוסה שיש ורוד שהובא במיוחד מקרארה שבאיטליה. אולם הקתדרלה יכול להכיל כ-9,000 בני אדם.
בקואנקה פועלים גם מספר מוזיאונים:
מוזיאון תרבויות הילידים (Museo de las Culturas Aborígenes) מציג אלפי פריטים מתרבויות פרה-קולומביאניות שונות.
במוזיאון הבנק המרכזי (Museo del Banco Central) תערוכות קבועות של צילומים ישנים של קואנקה ושל כלי נגינה עתיקים, לצד תערוכות מתחלפות בנושאים שונים.
3 מוזיאונים קטנים לאמנות הם המוזיאון לאמנויות העממיות (Museo de Artes Populares), המוזיאון לאמנות מודרנית (Museo de Arte Moderno) ו-Museo de las Conceptas.
בסמוך לקתדרלה פועל שוק פרחים קטן אך בעל שם. כמו כן, יש בעיר אתר ארכאולוגי מתקופת האינקה.
תחבורה

שדה התעופה מָריסקָאל לָאמָאר, הסמוך לקואנקה, משמש 3 חברות תעופה המפעילות טיסות פנים לקיטו ולגואיקיל. קווי אוטובוס סדירים מקשרים את קואנקה עם ערים אלה, ועם ערים גדולות אחרות בדרום ובמרכז אקוואדור, כגון לוחה, ריובמבה ומצ'אלה. בעבר חיברה מסילת ברזל בין קואנקה לגואיקיל, אך היא אינה פעילה עוד.
ערים תאומות

פרו קוסקו, פרו
ברזיל בלו הוריזונטה, ברזיל
מיכל (שיר)

ערך זה עוסק בשיר של רחל. אם התכוונתם לשיר שכתב אליאב זוהר, ראו .
| --- | --- |
 שיר
 יצא לאור:  תרפ"ז 1927
 שפה:  עברית
 כתיבה:  רחל המשוררת (1927)
 לחן:  שמוליק זוהר
 
המשוררת רחל בלובשטיין-סלע
"מִיכַל" הוא שיר שנכתב על ידי רחל המשוררת. הוא נכתב בתרפ"ז, 1927, ונכלל באוסף שיריה ספיח. בשיר פונה רחל אל מיכל בת שאול ומזדהה עִמה עמוקות.