stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדריאן פראכוב

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1846 (יוליאני) מסטיסלב, בלארוס 
 פטירה:  1 במאי 1916 (יוליאני) (בגיל 70) יאלטה, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 בן או בת זוג:  Emily Prakhova 
 צאצאים:  Elena Prakhova, Mykola Prakhov 
 חתימה:   
 
אדריאן פראכוב (ברוסית: Адриан Прахов;‏  16 במרץ 1846 – 14 במאי 1916) היה מבקר אמנות, ארכאולוג והיסטוריון אמנות רוסי.
ביוגרפיה

בשנת 1863, הוא נכנס לאוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם למד היסטוריה ופילולוגיה. לאחר שסיים את לימודיו ב-1867, נשלח לאירופה ללימודים נוספים, כהכנה לעבודה במחלקה לתולדות האמנות.
במינכן הוא השתתף בהרצאות של כמה מדענים וחקר דוגמאות של אמנות יוונית עתיקה. לאחר מכן ביצע מחקרים דומים בפריז, לונדון, ברלין, וינה ואיטליה, שם הפך לחבר במכון הארכאולוגי הגרמני של רומא. עם שובו ב-1873, הוענק לו תואר שני על עבודת התזה שלו, "על שיקום במקדש לאגינה באתונה". זמן קצר לאחר מכן, הוא נבחר להיות מרצה.
מ-1875 עד 1878, הוא ערך מגזין מאויר בשם "הדבורה", ומאותה שנה עד 1887, הוא לימד את ההיסטוריה והתיאוריה של האמנות היפה באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. הוא קיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1879 עבור עבודת הדוקטורט שלו, "הארכיטקטורה של מצרים העתיקה". לאחר מכן, הוא פנה לאמנות רוסית מהתקופה הנוצרית הקדומה, חקר ושרטט את הפסיפסים וציורי הקיר בקתדרלת סנט סופיה ובמנזר סנט סיריל בקייב. ב-1881 ו-1882 נדד ברחבי יוון, טורקיה והמזרח התיכון.
בשנה שלאחר מכן, הוא העתיק את ציורי הקיר הייחודיים במנזר סנט מייקל. המסמכים המקוריים אבדו ב-1934, כאשר הממשלה הסובייטית הרסה את המנזר. באותה שנה (1887), עבר פראכוב מאוניברסיטת סנט פטרסבורג לאוניברסיטת קייב, שם לימד עד 1897.
כשהיה שם, הוא היה אחראי על ניהול קישוט הפנים של קתדרלת סנט ולודימיר, כולל עבודות שיש וברונזה, ציורי קיר ורהיטים. הוא ערך שתי נסיעות ליוון כדי ללמוד סגנונות דקורטיביים ביזנטיים ופיקח על קבוצה גדולה של ציירים רוסים ואוקראינים ידועים, ביניהם ויקטור וסנצוב ומיכאיל נסטרוב. ב-1897 חזר למישרה הקודמת שלו בסנט פטרסבורג ונשאר שם עד מותו. לאחר 1901, הוא ואלכסנדר בנואה ערכו את "אוצרות האמנות הרוסית", כתב העת החודשי של החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות.
אשתו, אמיליה לסטל, הייתה פסנתרנית קונצרטים שלמדה אצל פרנץ ליסט וגם דגמנה עבור הצייר, מיכאיל ורובל. בנו, ניקולאי היה צייר והיסטוריון אמנות. בתו, אלנה, הייתה אמנית חובבת, ועבדה כדוגמנית עבור מיכאיל נסטרוב, לו הייתה מאורסת לזמן קצר.
הערות שוליים

1 2  Прахов, Адриан Викторович". Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary: In 86 Volumes (82 Volumes and 4 Additional Volumes). St. Petersburg. 1890–1907.
↑  Ирина Павловна Потехина, ПОРТАЛ «БИОГРАФИКА СПБГУ» И НОВЫЕ ВОЗМОЖНОСТИ В ИЗУЧЕНИИ ПЕТЕРБУРГСКОЙ МЕДИЕВИСТИКИ1, "Средние века", Средние века, 2018, עמ' 180–195 doi: 10.7868/s013187801803008x
↑  Критические наблюдения над формами изящных искусств. Зодчество древнего Египта.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810568152705606  GND: 135791502  ISNI: 0000 0000 4369 0524  LCCN: no00089554  SUDOC: 253803454  VIAF: 315711721   WorldCat (עם VIAF): 315711721
אנחווי

| --- | --- |

הר חואנגשאן
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מושל:  Wang Qingxian
 נציבויות במחוז:  16
 בירת המחוז:  חֶפֵיי
 שטח:  140,200 קמ"ר (דירוג: 22)
  ‑ הנקודה הגבוהה:  חואנגשאן (1,864 מטרים)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  61,027,171 (דירוג: 9, 2020)
  ‑ צפיפות:  440 נפש לקמ"ר (דירוג: 9, 2020)
 קואורדינטות:  31°50′00″N 117°00′00″E﻿ / ﻿31.833333333333°N 117°E﻿ / 31.833333333333; 117 
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.ah.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אַנחְווֵי (בסינית: 安徽, בפין-יין: Ānhuì ‏- IPA: ‏[ánxwéi]) הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין. שטחו של המחוז הוא 140,200 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת בכ-61 מיליון נפש. בירת המחוז היא העיר חֶפֵיי (合肥/Héféi). בדומה למרבית המחוזות במזרח סין, הוא מאוכלס רובו ככולו על ידי בני ההאן.
בדרומו של המחוז נמצא ההר חְװַאנְגְשַׁאן (בתרגום חופשי: ההר הצהוב), אחד מאתרי התיירות הפופולריים בסין ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה

מחוז אנחווי נוצר במאה ה-17, עד אז לא היה זה מושג ברור, אלא צפון אנחווי היה חלק ממישור סין הצפוני, ביחד עם מחוז חנאן של ימינו, מרכז אנחווי, רוכז ברובו על גדת נהר הוי הי, מבחינת אוכלוסייה וצפיפות, דרום אנחווי, ביחד עם היאנגצה היה מחובר יותר לחוביי ולדרום מחוז ג'יאנגסו מבחינה תרבותית. עד שלבסוף, גבעות דרום אנחווי הפכו למקום תרבותי ייחודי ומובחן משלהם.
בתקופת המדינות הלוחמות, שֻוצֻ'ון (כיום: שו) הפכה להיות מרכז בצ'ו, לאחר שנכבשה על ידי צ'ין.
גאוגרפיה

הגאוגרפיה של אנחווי מגוונת, עם אזורים הרריים במערב ושטחים מישוריים במזרח. אזור מרכזי במחוז, המכונה "הקשת של נהר יאנגצה", שוכן במזרח המחוז ומוקף במקווי מים חשובים כגון נהר יאנגצה ונהר הוּאי. השטחים המישוריים מאפשרים פעילות חקלאית רבה, ובחלקם מגדלים אורז, תירס, תותים ומגוון סוגי פירות וירקות.
אוכלוסייה וערים

העיר הגדולה ביותר והבירה של המחוז היא הפינגג'ין (Hefei), שהיא מרכז תעשייתי, כלכלי ותרבותי חשוב. אנחווי נחשב למחוז מיושב יחסית, עם אוכלוסיית מוערכת של למעלה מ-60 מיליון תושבים.
כלכלה וחקלאות

הכלכלה של אנחווי מבוססת על חקלאות, תעשייה וייצור. החקלאות במרכז המחוז מתמקדת בעיקר בגידול אורז ומזון אחר, בעוד שבחלקים המערביים של המחוז עוסקים בייצור סחורות תעשייתיות. ייצור מכוניות, אלקטרוניקה, ותעשיות כימיות הופכים את המחוז למרכז תעשייתי חשוב בסין.
תרבות

אנחווי הוא מקום של היסטוריה עשירה ותרבות מגוונת. יש בו מספר אתרים היסטוריים ותרבותיים חשובים, כולל מקדשים, ארמונות ישנים ומוזיאונים. אחת התופעות התרבותיות החשובות היא האומניות המסורתיות של אנחווי, ביניהן אמנות טאי-צ'י (Tai Chi) ותיאטרון סיני מסורתי, שבאו לידי ביטוי בהפקות מקומיות ובתרבות האזורית.
תחבורה

התחבורה במחוז כוללת רשת כבישים מהירה, רכבות מהירות ותחבורה ציבורית יעילה. בהפינגג'ין יש נמל תעופה בינלאומי, שמהווה צומת תחבורה בין סין למספר מדינות במזרח אסיה.
מרכז פוליטי בישראל

המרכז הפוליטי בישראל מציג חלופה פוליטית לגושי הימין והשמאל המסורתיים בפוליטיקה של ישראל ומציג השקפות ודעות המאפיינות את שני המחנות. הוא שואף לאזן בין כלכלה חופשית לסולידריות חברתית ומשלב נציות ביטחונית עם פרגמטיזם מדיני. המרכז שואף לשמור על הרוב היהודי במדינת ישראל לצד סקפטיות ביכולת להגיע להסכם שלום מול הפלסטינים. בנושאים האזרחיים המרכז שואף ליצור פוליטיקה פחות "שבטית" ומקדם עמדות ליברליות ופלורליסטיות.
עד 1977 מפלגות המרכז אופיינו כאנשי העלייה הרביעית, לרוב אמידים ממוצא אירופאי. שאיפתם העיקרית הייתה שוק חופשי ופרגמטיות מדינית. הקמת ד"ש וחבירת יגאל ידין למנחם בגין הולידה את "המהפך". מפלגות השלטון היחידות בישראל ממחנה המרכז הן מפלגת קדימה ומפלגת יש עתיד. המפלגה זכתה לפופולריות בעקבות האכזבה בימין הרך מרעיון של ארץ ישראל השלמה ואכזבה בשמאל הרך מההיתכנות להשיג שלום.
הגדרות למרכז פוליטי

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
אפרת קנולר במחקרה על מפלגות המרכז הגדירה את מפלגות המרכז כך: סוג מפלגות שאינן נמנות עם הימין או עם השמאל הפוליטי. מרכז פוליטי בישראל מנסה להיות גורם מאזן בין הימין לבין השמאל, כאשר חלק מהמרכזים נטו ימינה וחלקם שמאלה, וחלקם אף מפולגים בין תומכי הימין לשמאל. כשאנו מגדירים ימין כמול שמאל, אנו עושים זאת על הציר של ממדים ביטחוניים מדיניים וכגורם מאזן בין עמדות אלו נמצאות מפלגות המרכז. במדינת ישראל מפלגות מרכז צומחות ונעלמות במחזוריות.
קיימים שלושה קריטריונים אובייקטיביים, על פי גורדון סמית, שמאפיינים את המרכז הפוליטי:
רקע היסטורי של המפלגה.
נכונות המפלגה להצטרף לקואליציה עם הימין או עם השמאל.
עמדה אידאולוגית מרכזית, בין שתי הפלגות הגדולות, בנושא מרכזי העומד על סדר היום הפוליטי.
אפרת קנולר טוענת כי הקריטריון הראשון והשני הם תנאי הכרחי להגדרת מפלגה כמרכז פוליטי בישראל, ואילו הקריטריון השלישי אינו הכרחי.
לפי ינאי על מפלגת מרכז לענות על שני משתנים:
מיקום בין שני כוחות מרכזיים במערכת המפלגתית.
עמדת ביניים אידאולוגית או חתירה ליצירת קונצנזוס או דחיית אידאולוגיות המתנגשות זו בזו.
גוטמן מוסיף וטוען כי מרכז פוליטי הוא המקום שבו מתרכזות עמדות מתונות.
עם זאת ביימה טוען כי אין משמעות למילה מרכז שבהן מפלגות משתמשות, ומפלגות הקוראות לעצמן כך עושות זאת במטרה למשוך קהל בוחרים. בישראל ההבדלים האידאולוגיים בין הימין לשמאל מתמעטים בשל כוונת המפלגות לפנות לקהל רחב יותר, בייחוד הבוחר שבמרכז.
לעיתים אף קרה בישראל שמפלגת מרכז נחשבה ככזו בשל שילוב עמדה ימנית בנושא מרכזי אחד בסדר היום הפוליטי עם עמדה הנחשבת לשמאל בנושא מרכזי אחר בפוליטיקה של ישראל. למשל מפלגת שינוי נחשבה למפלגת מרכז כמשלבת בתוכה רעיונות ימניים של כלכלה חופשית עם רעיונות של הפרדת דת ממדינה המזוהים עם השמאל.
מפלגות מרכז בישראל

מפלגות כיום:
יש עתיד
כחול לבן חוסן לישראל
סיעות כיום :
יש עתיד
המחנה הממלכתי
מפלגות בעבר:
המפלגה הפרוגרסיבית
מפלגת הגמלאים
מפלגת חץ
קדימה
מפלגת המרכז
תל"ם (תנועה להתחדשות ממלכתית)
ל"ע (ליברלים עצמאיים)
ד"ש (התנועה הדמוקרטית לשינוי)
שינוי
הדרך השלישית
מפלגת יחד
עצמאות
תל"ם – תנועה לאומית ממלכתית
מפלגות מרכז בישראל > המפלגות בכנסת וכוחן (2025)

יש עתיד - 23 מנדטים
חוסן לישראל - 8 מנדטים
הרוב הלאומי (סיעת יחיד)
סה"כ: 32 מנדטים
תנועות חוץ פרלמנטריות ועמותות קשורות

יוזמת המאה
הרבעון הרביעי
פנימה
ארגוני צעירים

צעירי המחנה הממלכתי
צעירי יש עתיד
תנועות נוער

נוער המחנה הממלכתי בראשות יואב שטרן
נוער יש עתיד בהנהגת  אורן רוח, דביר פולסקי וטלא סבאח.
ראו גם

פוליטיקה של ישראל
ימין פוליטי בישראל
שמאל פוליטי בישראל
לקריאה נוספת

אפרת קנולר, מפלגות המרכז בישראל, בין הימין לבין השמאל, רסלינג, 2017.
הערות שוליים

↑  רן בנימיני ואופיר ברק, "אין ימין ואין שמאל": סיפורן של מפלגות המרכז | פוליטי-כאן, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 31 בינואר 2019
הנהגת כחול לבן, 2019
מטה קדימה ובכיריה, 2009
אדולף אונודי

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1857 מישקולץ, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  15 בנובמבר 1919 (בגיל 62) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 שם לידה:  Finkelstein Dávid 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, כירורג 
 
אדולף אונודי (במקור דויד פינקלשטיין, בהונגרית: Ónodi Adolf;‏ מישקולץ, 7 באוקטובר 1857 – וינה, 15 בנובמבר 1919) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (MTA) (1896).
קורות חייו

דויד פינקלשטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף פינקלשטיין, עצמאי, ושל פאני בֶּנֶד. הוא קיבל את התואר ברפואה באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ב-1881, אך כבר משנת 1880 היה מרצה במחלקה לאנטומיה. ב-1887 הפך למרצה בכיר (פרטי, שלא חלק מהסגל) באנטומיה, בהיסטולוגיה ובתורת התפתחות מערכת העצבים. משנת 1887, עמד גם בראש המחלקה ל"לרינגולוגיה" (הפרעות קול ובליעה) במרפאה הפנימית של האוניברסיטה בבודפשט. בשנת 1890, מונה למרצה בכיר (פרטי) גם לנושאי אף, אוזן גרון. בשנת 1910, פרופסור ומרצה במחלקת גרון. באחד הבניינים (בניין A) של המרפאה הפנימית ברחוב Szentkirályi, הוא הקים את מרפאת אף-גרון (לוע) הראשונה בהונגריה. תחום המחקר שלו היה האנטומיה של הסינוסים. הוא תיאר את "תא אונודי" שנקרא לאחר מכן על שמו. הייתה לו הכשרה וידע רחב ביותר על אזור הסינוסים.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא נאלץ להגר לווינה בשל אמונותיו הפוליטיות. אונודי ביצע פעילויות מחקר משמעותיות הקשורות לאנטומיה ופיזיולוגיה של הגרון. במחקריו הבהיר את תפקיד עצבי הגרון. עבודתו על הסינוסים הפרה-נאזאליים תורגמה למספר שפות. במהלך חייו נבחר לחבר רגיל באקדמיה הרפואית של פריז, ולאחר מכן הפך לחבר רגיל באקדמיה ההונגרית למדעים. אונודי פרסם מספר ספרים על האף והסינוסים, כמו גם הערות על עצבי הגרון. לאחר מותו, האוסף שלו על התפתחות ומורפולוגיה של הסינוסים (שהיה מפורסם בעולם) הפך לנחלת האגודה הרפואית של לונדון, אך הושמד בהתקפה אווירית על לונדון (הבליץ) במהלך מלחמת העולם השנייה.
אשתו הייתה קורנליה שטיינר (1866–1944), בתם של התעשיין ברטולד שטיינר ושל צציליה בודאנסקי, עמה התחתן ב-22 במאי 1887 בבודפשט.
מחקריו ופרסומיו

במראה האנטומי של מערכת העצבים הסימפתטית. (בודפשט, 1882)
על התפתחות רכסים בין חולייתיים ושורשי עצבים. שני לוחות עם שרטוטים. (בודפשט, 1884)
התפתחות מערכת העצבים הסימפתטית. (בודפשט, 1885)
צורות חריגות מתחום הנוירולוגיה (בודפשט, 1885)
מדריך לנתיחה טופוגרפית (בודפשט, 1887)
האספה הכללית ה-60 של רופאים ואנשי טבע גרמנים. (בודפשט, 1888)
נתונים ניסויים לתאוריית שיתוק הגרון. (בודפשט, 1890)
פרסומים ברפואת אף וגרון. (בודפשט, 1891)
חלל האף והסינוסים (בודפשט, 1893); Die Innervation des Kehlkopfes (וינה, 1896)
הפרעות בקנה הנשימה של האף, הגרון והלוע (בודפשט, 1919); Das Gehirn und die Nebenhöhlen der Nase (וינה, 1908)
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái IX. (Mircse–Oszvaldt). Budapest: Hornyánszky. (יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים).
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 43952/1881. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1881. év 6. oldal 20. sor
↑  "Születési bejegyzése a miskolci izraelita hitközség születési akv. 131/1857. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-01.
↑  "Ónodi Adolfné Steiner Kornélia halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 957/1944. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-01.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 233/1887. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117134597  ISNI: 0000 0001 1737 8120  LCCN: no2007113841  NKC: nlk20010096031  NTA: 174406169  SUDOC: 131837656  VIAF: 3240499   WorldCat (עם VIAF): 3240499
אדוארד גיבסון

| --- | --- |

אדוארד גיבסון, 1971
 לידה:  8 בנובמבר 1936 (בן 88) באפלו, ניו יורק, ארצות הברית 
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת רוצ'סטר  Kenmore West Senior High School 
 עיסוקים נוספים:  מדען
 תקופת השירות:  1966–1982 (כ־16 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  84 ימים, שעה אחת, ו-15 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  3
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  15 שעות ו-22 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  אדוארד גיבסון
 משימות
 סקיילאב 4
 
 עיטורים
 מדליית השירות המצטיין של נאס"א
 
אדוארד גיבסון (באנגלית: Edward Gibson;‏ נולד ב-8 בנובמבר 1936, באפלו) הוא אסטרונאוט אמריקאי. השתתף במשימת סקיילאב 4, במסגרתה שהה בחלל במצטבר 84 יום, שהיה שיא לאותו זמן. במהלך משימת סקיילאב 4 היה מעורב בשביתה הראשונה בחלל.
לפני נאס"א

אדוארד גיבסון נולד באפלו. בילדות הוא חלה בדלקת העצם והצליח להשתקם רק הודות לטיפול חדשני בפניצילין שהציל את רגלו. בבית הספר הוא היה פעיל בתנועת תנועת הצופים בארצות הברית. לאחר סיום בית הספר גיבסון סיים תואר ראשון באוניברסיטת רוצ'סטר בשנת 1959. הוא המשיך ללימודים במכון הטכנולוגי של קליפורניה בה סיים תואר שני בשנת 1960 ותואר שלישי ב-1964. גיבסון התמחה בחקר פלזמה וחקר השמש. ביוני 1964 הוא התחיל לעבוד כחוקר בכיר בפילקו.
בנאס"א

גיבסון התקבל לנאס"א ב-1965. כשלב מקדים הוא עבר קורס טיס. הוא היה חבר בצוות תמיכה של אפולו 12. בהמשך הוא היה מעורב בתכנון ובדיקות של סקיילאב. גיבסון מונה לטייס-מדען בצוות של סקיילאב 4.
בנאס"א > סקיילאב 4

גיבסון היה טייס-מדען של סקיילאב 4, המשימה המאוישת השלישית והאחרונה לתחנת החלל סקיילאב מ-16 בנובמבר 1973, ועד 8 בפברואר 1974. שהות המשימה הייתה שיא של שהות מצטברת בחלל (84 ימים, 1 שעה ו-15 דקות). שיא זה נשבר על ידי ברית המועצות ב-1978, אולם נשאר כשיא אמריקאי עד לבניית תחנת החלל הבינלאומית. צוות המשימה כלל מפקד המשימה ג'רלד קאר ויליאם פוג ואדוארד גיבסון. כולם היו בטיסתם הראשונה לחלל.
המשימה התחילה ברגל שמאל כאשר הצוות ניסה להסתיר את מחלת הטיסה של פוג מרופאי המשימה. בקרי המשימה גילו את העובדה הזו לאחר שהם הורידו את ההקלטות הקוליות וגילו שיחה בה האסטרונאוטים התלבטו אם לזרוק את שקית ההקאה או לשמור אותה בשביל הרופאים לאחר הנחיתה. האחראי על משרד האסטרונאוטים, אלן שפרד נזף בהם ואמר שהם "ביצעו טעות שיפוט חמורה".
כיוון שהצוות היה בטיסתו הראשונה לחלל, הוא היה פחות מנוסה מהצוות הקודם, והיה לו קשה להסתגל לאותה רמה של עומס פעילות כמו קודמיהם. משימתם הראשונה הייתה לפרוק ולאחסן את אלפי הפריטים הנדרשים למשימה במהלך השהות הממושכת בחלל. המשימה הייתה עמוסה וקשה, בעיקר כי פוג לא היה יכול לבצע חלק ממטלותיו כיוון שהוא לא הרגיש טוב. הפעלת התחנה והשמשתה לחיים בתחנה הכתיבה רצף פעולות ארוך ועמוס, והצוות מצא את עצמו במהירה מפגר מאחורי לוח הזמנים המשוער, עייף ומתוסכל. חלק מתהליך הפעלת ושימוש התחנה נעשה לא נכון, בזמן שהצוות ביצע משימות אליהן הוא לא התאמן כיאות.
ככל שמשימת סקיילאב התקדמה, האסטרונאוטים התלוננו כי עומס העבודה גדול מדי, בעוד בקרי תחנת הקרקע התלוננו שהם לא עומדים בקצב העבודה הרצוי. בתחקירים שבוצעו לאחר מכן, נקבע שאחד מהגורמים לתחושת העומס של האסטרונאוטים הייתה תוספת של מספר רב של משימות חדשות, אשר הוספו ללא אימון לגביהן לפני השיגור, או ללא הדרכה מספקת, וכן משימות שדרשו חיפוש של ציוד אשר לא הושאר במקומו הנכון בתחנה. יום המשימה התשיעי היה היום הראשון שבו הצוות קיבל יום מנוחה, והם נחשבו כמפגרים מאחרי הלו"ז.
עומס העבודה היה זהה למשימת סקיילאב 3, אולם השוואת ההתקדמות הייתה מול המשימות הקודמות שהיו עם צוותים מנוסים בחלל. והקצב הנדרש היה זהה לקצב שהצוותים הקודמים הספיקו לקראת סיום המשימות שלהם, כאשר כבר צברו ניסיון. הצוות הביע "חוסר רצון" להשלים את המשימות בימי המנוחה שלהם, וחלק מהצוות הקרקעי חשש כי הוא מראה סימנים של דיכאון.
ב-28 לחודש הצוות ביצע שביתה איטלקית, כיבה את כל התקשורת מול הקרקע וביצע יום חופשי ללא מטלות. גיבסון בילה ליד טלסקופ השמש, קאר ופוג בילו בתצפיות על כדור הארץ.
ב-31 בדצמבר בוצעה שיחת ועידה בין הקרקע לאסטרונאוטים כדי להפיג את תחושת התסכול, אשר הוביל לשינוי בעומס העבודה ובלוחות הזמנים. הוסכם כי לאסטרונאוטים מגיע זמן מנוחה לפני ואחרי תקופת השינה, וגם זמן לביצוע אימון גופני ממושך. עם סיום המשימה, התברר שהצוות הצליח להשלים אפילו יותר ממה שתוכנן במקור.
במהלך הטיסה גיבסון ביצע 3 פעמים פעילות חוץ-רכבית.
לאור מהלך המשימה, אף אחד מהאסטרונאוטים לא שב לחלל, וכל אחד מהם פרש מנאס"א לפני השיגור הראשון של מעבורת החלל.
גיבסון עזב את נאס"א בשנת 1974. בשנת 1977 הוא חזר לארגון וטיפל בבחירת ואימון אסטרונאוטים חדשים. כאשר התברר לו שאין כוונה למנות אותו לטיסת חלל הוא עזב סופית בשנת 1982.
לאחר נאס"א

לאחר פרישתו, גיבסון עבד בחברה שקשורה עם תעשיית החלל ועבד בה עד לשנת 1990 כאשר הוא הקים חברת ייעוץ Gibson International Corp.
גיבסון כתב ספר על פיזיקת השמש ו-2 ספרים עם סיפורים. הוא היה עורך של ספר The Greatest Adventure על טיסות חלל.
הערות שוליים

↑  אודות אדוארד גיבסון באתר spacefacts.de
1 2  אודות הליכות החלל של אדוארד גיבסון באתר spacefacts.de
↑  Wilford, John Noble (18 בנובמבר 1973). "Skylab Astronauts Are Reprimanded In 1st Day Aboard". New York Times (באנגלית). נבדק ב-2018-07-11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Astronauts Try to Make Up Time". New York Times (באנגלית). Associated Press. 19 בנובמבר 1973. נבדק ב-2018-07-11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Lethargy of Skylab 3 Crew Is Studied" (באנגלית). Reuters. 12 בדצמבר 1973. נבדק ב-2018-07-11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Skylab Crew Takes Day Off for Rest". New York Times (באנגלית). Associated Press. 25 בנובמבר 1973. נבדק ב-2018-07-11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Cooper, Henry S. F. (30 באוגוסט 1976). "Life in a Space Station". The New Yorker. נבדק ב-30 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Broad, William J. (16 ביולי 1997). "On Edge in Outer Space? It Has Happened Before". The New York Times. נבדק ב-29 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Astronauts Debate Work Schedules With Controllers". New York Times (באנגלית). Associated Press. 31 בדצמבר 1973. נבדק ב-2018-07-11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Vitello, Paul (10 במרץ 2014). "ויליאם פוג, האסטרונאוט ששבת בחלל, מת בגיל 84". הניו יורק טיימס. נבדק ב-22 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kat Eschner (8 בפברואר 2017). "Mutiny in Space: Why These Skylab Astronauts Never Flew Again". Simthonianmag. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007337499105171  GND: 1089491921  ISNI: 0000 0000 2752 0381  LCCN: n88232925  MGP: 120374  NARA: 10571579  NTA: 121567087  SNAC: w69q93mk  VIAF: 65572262   WorldCat (עם VIAF): 65572262
בית יתומים

"שעת המשחק בבית היתומים באמסטרדם", ציור מאת מקס ליברמן,
1876
בית יתומים יהודי לשעבר בברלין
דיר ראפאת - הכולל בית יתומות במסגרתו
בית יתומים הוא מוסד חינוכי המיועד לילדים יתומים, או כאלה שאף אחד מהוריהם או קרוביהם אינו מסוגל לטפל בהם. בית היתומים לרוב הוא פנימיה, המשלבת בית ספר עם מגורים.
יצירות אמנות שונות מתארות את הווי החיים בבתי היתומים, בהן הספרים "אוליבר טוויסט" ו"אבא ארך רגליים", המחזמר "אנני" וכן סדרות הטלוויזיה הארגנטינאיות "פינת אור ו"קטנטנות".
בדרך כלל מוצגים בתי היתומים באור שלילי וכמקום קשה לילדים החוסים בו. עם זאת, קיימים גם בתי יתומים שהדגש בהם הוא על טובת הילדים, כבית היתומים היהודי בפרנקפורט. בבית יתומים זה העניקו לילדים טיפול מיטבי בגוף ובנפש, בחום ובאהבה ודאגו להשכלתם של הילדים.
היסטוריה של בתי היתומים

בתי היתומים היו קיימים עוד בימי הביניים.
בעבר היה מוסד זה בידיהם של מנזרים. היתומים היו מוקדשים לאל תחת כנפיה של הכנסייה של המנזר, אף אם לא הייתה זו נטייתם הטבעית.[דרושה הבהרה]
ביטול מוסדות בתי יתומים

מבחינה אבולוציונית, תינוקות אנושיים מכוונים לצפות מהמטפלים שלהם שיספקו הגנה מפני סכנות. בני אדם משתייכים למין אלטריאלי (אנ') שבו הצאאצים הרכים תלויים מאד בהורים, לעזרה בקיום ולשם בוויסות מערכות התנהגותיות וביולוגיות רבות. מבחינת ההיסטוריה האבולוציונית שלנו, תינוקות לא יכולים לשרוד ללא מטפלים, לכן, המין האנושי לא פיתח אסטרטגיות התנהגותיות או ביולוגיות להתמודדות עם המחסור במטפלים. עם זאת, במסגרות מוסדיות, היעדר מטפלים מסורים הוא בדיוק מה שעומד בפני תינוקות, מה שמותיר אותם להתמודד עם תנאים שאיתם הם לא מצוידים להתמדוד.
עדויות ממגוון מחקרים תומכות בחשיבות החיונית של אבטחת התקשרות והתפתחות מאוחרת יותר של ילדים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלה תוכנית ביטול המוסדות של בתי יתומים ובתי ילדים בארצות הברית, לאחר סדרה של שערוריות שכללו כפיית הורים והתעללות ביתומים (בעיקר בחברת בית הילדים של ג'ורג'יה טאן בטנסי (אנ')).
תחת שלטון צ'אושסקו ברומניה נקבע צו שקידם באגרסיביות את גידול האוכלוסין, האוסר על אמצעי מניעה והפלות לנשים עם פחות מארבעה ילדים, למרות העוני העמוק של רוב המשפחות. לאחר שהופל צ'אושסקו, ב-1989, התגלו ילדים רבים ששהו בבתי יתומים בתנאים קשים. שלושה חוקרים, Charles Nelson, Nathan Fox, ו-Charles Zeanah ערכו מחקרים כדי לנסות להבין מה ההשלכות של דבר זה וסיכמו אותם בספרם "הילדים הנטושים של רומניה: מחסור, התפתחות המוח והמאבק להחלמה" שפורסם בשנת 2014.
במסגרת המחקרים ילדים ששהו בבתי היתומים הרומניים חולקו באופן אקראי להמשך טיפול כרגיל (כלומר בדרך כלל המשך טיפול במוסדות בתי יתומים לפחות בטווח הקצר) או לאומנה באיכות גבוהה. כקבוצת ביקרות, החוקרים בדקו קבוצה של ילדים רומנים שחיו עם הוריהם ושלא הייתה להם היסטוריה של טיפול מוסדי. באופן שהדהים את החוקרים, נמצא כי לטיפול מוסדי יש השפעות עמוקות כמעט בכל התחומים. ילדים שעברו לבתי אומנה הראו תוצאות טובות יותר בגדילה (גובה ומשקל אך לא היקף ראש), במדדים שונים של קשב, באבטחת התקשרות וביחסי עמיתים מאשר ילדים שהיו בבתי יתומים. ילדים שהוכנסו לאימוץ בגילאים צעירים יותר (במיוחד בתקופה לפני גיל שנתיים) הראו בדרך כלל תוצאות טובות יותר מאשר ילדים שהוכנסו בגילאים מבוגרים יותר.
החוקרים הגיעו לשלוש מסקנות מרכזיות בעלות השלכות עמוקות. ראשית, ההשפעות של טיפול מוסדי הן מזיקות ומסוכנות. שנית, העיתוי מהותי: תינוקות וילדים קטנים אינם יכולים לחכות לשינויים במערכות, להורים שיענקו טיפול וכו'. המוח שלהם מתפתח, והתיקון הופך קשה יותר ככל שהמצבים השליליים נמשכים זמן רב יותר. שלישית, במעבר מהטיפול המוסדי, חיוני לפתח מערכת של אומנה איכותית.
לפי החוקרים לטיפול מוסדי יש השפעות הרסניות על כמעט כל תחום תפקוד. "פרויקט ההתערבות המוקדמת של בוקרשט"  מספק את הראיות הדרושות לטיעונים לטובת אימוץ ונגד בתי יתומים. עם זאת ילדים נמצאים במסגרות מוסדיות בכל רחבי העולם. מדינות רבות קיבלו את הצורך לבטל ממוסד את הטיפול בילדים פגיעים - כלומר לסגור בתי יתומים לטובת אומנה ואימוץ מואץ. בארצות הברית פועלות מספר קבוצות פועלות להבטיח שתינוקות וילדים צעירים לא ייכנסו למסגרות מוסדיות (למשל, מקלטי חירום) אפילו לפרקי זמן קצרים.
ראו גם

תמותת נשים בהיריון ובלידה
בית היתומים של יאנוש קורצ'אק
על בתי היתומים היהודיים באוקראינה סביב מלחמת רוסיה אוקראינה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Dozier, Mary (1 June 2014). "Romania's Abandoned Children: Deprivation, Brain Development, and the Struggle for Recovery". American Journal of Psychiatry. 171 (6): 693–694. doi:10.1176/appi.ajp.2014.14030320. ISSN 0002-953X.
↑  Romania’s Abandoned Children Deprivation, Brain Development, and the Struggle for Recovery
↑  חנני ברייטקופף, הרב פרץ בבכי והבנתי מה זה לגדל יתומים לא שלך | יומן מסע מטלטל, באתר כיכר השבת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553357105171  BnF: cb11976462d (data)  GND: 4139280-2  LCCN: sh85095748  LNB: 000221162  NARA: 10642240  NKC: ph472857
ארנונה (שכונה)

| --- | --- |

ארנונה- מבט מקיבוץ רמת רחל
 מידע
 עיר:  ירושלים
 אוכלוסייה:  11,873 (2016)
 קואורדינטות:  31°45′N 35°13′E﻿ / ﻿31.75°N 35.22°E﻿ / 31.75; 35.22
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) ארנונה(למפת ירושלים רגילה) ארנונה(למפת הרי ירושלים רגילה) ארנונה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ארנונה he
 
מפת אזור תלפיות וארנונה, ביחס לסביבותיה ולשטח ירדן בימי העיר החצויה, 1953
ארנונה ממעוף הציפור
אַרְנוֹנָה היא שכונה בדרום ירושלים הממוקמת בין אזור התעשייה תלפיות לבין קיבוץ רמת רחל. נכון ל-2016 מתגוררים בה 11,873 בני אדם.
שם השכונה

השכונה נקראה על שם הילדה הראשונה שנולדה בה, ארנונה לוריא, בתו של בן ציון לוריא, תושב השכונה, שקרא את שמה על שם נחל ארנון שנשקף מחלון ביתו. מייסדי השכונה התלהבו משם הילדה שנולדה בשכונה החדשה וחסרת השם, והחליטו לאמץ את שם הילדה לשכונתם. מתן השם לשכונה פורסם בעיתון הארץ ביולי 1932.
באתר עיריית ירושלים נקראת השכונה ארנונה (תלפיות).