stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וואו!
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1999)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1999)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1999)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1999)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1999)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1999)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1999)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1999)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 40 |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  וואו – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  וואו - גרסת דמו מקורית / 1994, by Girafot - ג'ירפות, באתר Girafot - ג'ירפות (באנגלית)
↑  שמועות - פרק 4: וואו של גלעד כהנא (ג'ירפות), נבדק ב-2023-06-02
ויטזסלאב יארוש

ויטזסלאב יארוש (בצ'כית: Vítězslav Jaroš; נולד ב-23 ביולי 2001 בפריברם שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ליברפול, ובנבחרת צ'כיה.
קריירת מועדונים

יארוש גדל במחלקות הנוער של פריברם וסלביה פראג, ובשנת 2017 עבר למחלקת הנוער של ליברפול.
ב-23 בפברואר 2021 הושאל יארוש לסנט פטריקס אתלטיק מליגת העל האירית למשך עונת 2021. הוא ערך 34 הופעות ליגה במהלך העונה. בהמשך הושאל לנוטס קאונטי מהנשיונל ליג, במדיה ערך 15 הופעות ליגה, ולסטוקפורט קאונטי מהפוטבול ליג השנייה, במדיה ערך 11 הופעות ליגה.
ב-9 בינואר 2024 הושאל יארוש לשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית עד לתום עונת 2023/2024. הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי המועדון, וזכה עמו באליפות אוסטריה ובגביע האוסטרי.
קריירה בין-לאומית

יארוש היה חלק מסגל נבחרת צ'כיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023, וערך שלוש הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת צ'כיה לטורניר יורו 2024, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-7 ביוני 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, בניצחון 1–7 על נבחרת מלטה במשחק ידידות.
תארים

אליפות אוסטריה (1): 2023/2024
הגביע האוסטרי (1): 2023/2024
הערות שוליים

↑  Vitezslav Jaros joins St Patrick's Athletic on loan, Liverpool FC, ‏2021-02-03
↑  St Pat's Athletic confirm signing of up-and-coming Liverpool star - Extra.ie, ‏2021-02-04 (באנגלית בריטית)
↑  Jaros Czechs in, www.nottscountyfc.co.uk (באנגלית בריטית)
↑  Leigh Curtis, Notts County sign Liverpool keeper Vitezslav Jaros, Nottinghamshire Live, ‏2022-01-27 (באנגלית)
↑  Goalkeeper Jaros Czechs in!, Stockport County, ‏2022-07-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  Vitezslav Jaros signs new LFC deal and joins Sturm Graz on loan - Liverpool FC, www.liverpoolfc.com, ‏2024-01-09 (באנגלית)
↑  Nominace reprezentace na přípravný kemp před EURO 2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הצ'כית, 28 במאי 2024 (בצ'כית)
| נבחרת צ'כיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטאנק •  2 זימה •  3 הולש •  4 הראנאץ •  5 צופאל •  6 ויטיק •  7 ברק •  8 שבצ'יק •  9 הלוז'ק •  10 שיק •   11 קוכטה •  12 דודרה • 13 חיטיל •  14 פרובוד • 15 ד. יוראסק • 16 קובאר • 17 צ'רני • 18 קרייצ'י • 19 חורי • 20 לינגר • 21 צ'רב • 22 סואוצ'ק • 23 יארוש • 24 ולצ'ק • 25 שולץ • 26 מ. יוראסק • מאמן: האשק |  1 סטאנק •  2 זימה •  3 הולש •  4 הראנאץ •  5 צופאל •  6 ויטיק •  7 ברק •  8 שבצ'יק •  9 הלוז'ק •  10 שיק •   11 קוכטה •  12 דודרה • 13 חיטיל •  14 פרובוד • 15 ד. יוראסק • 16 קובאר • 17 צ'רני • 18 קרייצ'י • 19 חורי • 20 לינגר • 21 צ'רב • 22 סואוצ'ק • 23 יארוש • 24 ולצ'ק • 25 שולץ • 26 מ. יוראסק • מאמן: האשק | צ'כיה |
וייטנאם במשחקים הפאראלימפיים

וייטנאם השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה וייטנאם חלק מעולם.
אל המשחקים הפאראלימפיים בסידני בשנת 2000 שלחה וייטנאם שני ספורטאים, גבר ואישה, שהתחרו בהרמת כוח ובאתלטיקה, אך הגיעו למקום האחרון במקצועותיהם.
במדליות הפאראלימפיות הראשונות בתולדות וייטנאם, זכתה המשלחת במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016), כשהצליחה לזכות בארבע מדליות - מדליית זהב, מדליית כסף ושתי מדליות ארד. במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) זכה נציג וייטנאם במדליית כסף בהרמת כוח.
מדליות לפי אולימפיאדה > משחקי הקיץ

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000): 0
המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004): 0
המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008): 0
המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012): 0
| המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) | 1 | 1 | 2 | 4 |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| סה"כ | 1 | 2 | 2 | 5 |
ראו גם

וייטנאם במשחקים האולימפיים
וייטנאם במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  המשתתפים במשחקים בסידני
↑  Sydney 2000 Paralympic Games Women's 800 m T54
↑  Sydney 2000 Paralympic Games Men's Up To 52 kg
ויטוריו פוצו

ויטוריו פּוֹצוֹ (באיטלקית: Vittorio Pozzo;‏ 2 במרץ 1886 – 21 בדצמבר 1968) היה מאמן כדורגל איטלקי שהצעיד את נבחרת איטליה לשתי זכיות רצופות בגביע העולם, ב-1934 וב-1938, והוא היחיד שזכה בטורניר פעמיים כמאמן. הנבחרת בהנהגתו זכתה גם בשתי מדליות במשחקים האולימפיים, והשיגה שיא ניצחונות רצופים ללא הפסד בין 1934 ל-1939. פוצו נודע גם בהמצאת מערך ה"מתודו", אשר התאפיין בהגנה חזקה יותר.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פוצו נולד בעיר טורינו, אך כאנגלופיל נלהב נסע ללמוד במנצ'סטר בשנות נעוריו, שם נחשף לראשונה למשחק הכדורגל. משחקנה של מנצ'סטר יונייטד, צ'ארלי רוברטס, הוא שאב השראה שהשפיעה על טקטיקת המשחק שפיתח בעתיד. בראשית המאה העשרים עבר לשווייץ, שם שיחק במדי גרסהופרס ציריך בשנים 1905–1906, ולאחר מכן חזר לאיטליה וסייע בהקמת מועדון הכדורגל טורינו. הוא נמנה עם סגל המועדון במשך כחמש שנים, עד שפרש ממשחק ב-1911.
ב-1912 מונה פוצו למאמן נבחרת איטליה לקראת המשחקים האולימפיים בסטוקהולם. תחת הדרכתו הודחה הנבחרת כבר בסיבוב הראשון של הטורניר, שבו הפסידה לפינלנד. לאחר מכן שב לטורינו והפך הפעם למאמנה, תפקיד בו שימש במשך עשר שנים. בעונה אחת, ב-1915, הצליח להצעיד את הקבוצה לסגנות אליפות איטליה. אולם, מלחמת העולם הראשונה פגמה במאמציה של הקבוצה, ופוצו עצמו שירת במהלכה בצבא האיטלקי. לקראת אולימפיאדת פריז ב-1924 מונה פוצו באופן זמני למאמן הנבחרת האיטלקית בפעם השנייה, והפעם הוביל אותה לזכייה במדליית הארד. בשנים 1924–1926 אימן פוצו את מילאן.
ביוגרפיה > השנים האחרונות

בשנת 1939 המשיכה הנבחרת האיטלקית את רצף משחקיה ללא הפסד ל-34 משחקים, ובכך העמידה שיא בתולדות הכדורגל העולמי. הרצף המוצלח נקטע בהפסד לנבחרת שווייץ בנובמבר. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ניכרה ירידה ביכולת המשחק של הנבחרת, אך פוצו הושאר בתפקיד המאמן. שנות הארבעים סימלו שקיעה עבורו, במהלכן טורניר הגביע העולמי לא התקיים בשל המלחמה והנבחרת קיימה משחקים מועטים. הוא הדריך את הנבחרת בטורניר אולימפיאדת לונדון ב-1948, שם הודחה בתבוסה לנבחרת דנמרק ברבע הגמר. היה זה משחקו האחרון של פוצו בתפקיד, והוא סיים את הקריירה שלו עם אחוז ההצלחה הגבוה ביותר מבין כלל מאמני נבחרת איטליה.
לאחר פרישתו מאימון שימש פוצו כפרשן כדורגל, ובין היתר סיקר את משחקיה של הנבחרת האיטלקית בטורניר הגביע העולמי ב-1950. הוא נפטר בדצמבר 1968, בגיל 82.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  FIFA.com, Vittorio Pozzo - 'Old Master' helped make Italian football
1 2 3 4 5  שגיב ברעם‏, ליפי? סאקי? פוצו!, באתר וואלה, 15 באפריל 2010
1 2  דניאל שחק, ‏לנצח או למות, באתר ערוץ הספורט, 28 בנובמבר 2013
↑  ספורט 5, יורו-טריפ, 28.05.2011
↑  השיא נשבר על ידי נבחרת ברזיל רק ב-1993.
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1934 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 קבנה •  2 קומבי •  3 מסטי •  4 אלמנדי •  5 קליגריס •  6 מונצליו •  7 רוזטה •  8 ברטוליני •  9 קסטלזי •  10 פראריס •   11 מונטי •  12 פיזיאולו • 13 ורגליאן •  14 ארקרי • 15 בוראל • 16 דמריה • 17 פרארי • 18 גואיטה • 19 גואריסי • 20 מאצה • 21 אורסי • 22 סקיאביו • מאמן: פוצו |  1 קבנה •  2 קומבי •  3 מסטי •  4 אלמנדי •  5 קליגריס •  6 מונצליו •  7 רוזטה •  8 ברטוליני •  9 קסטלזי •  10 פראריס •   11 מונטי •  12 פיזיאולו • 13 ורגליאן •  14 ארקרי • 15 בוראל • 16 דמריה • 17 פרארי • 18 גואיטה • 19 גואריסי • 20 מאצה • 21 אורסי • 22 סקיאביו • מאמן: פוצו | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1938 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 אנדראולו •  2 ברטוני •  3 ביאבאטי •  4 סרסולי •  5 צ'יזו •  6 קולאוסי •  7 דונאטי •  8 פרארי •  9 פראריס •  10 פוני •   11 ג'נטה •  12 לוקאטלי • 13 מסטי •  14 מאצה • 15 מונצליו • 16 אוליביירי • 17 אולמי • 18 פסינאטי • 19 פיזיאולו • 20 פיולה • 21 ראבה • 22 סרנטוני • מאמן: פוצו |  1 אנדראולו •  2 ברטוני •  3 ביאבאטי •  4 סרסולי •  5 צ'יזו •  6 קולאוסי •  7 דונאטי •  8 פרארי •  9 פראריס •  10 פוני •   11 ג'נטה •  12 לוקאטלי • 13 מסטי •  14 מאצה • 15 מונצליו • 16 אוליביירי • 17 אולמי • 18 פסינאטי • 19 פיזיאולו • 20 פיולה • 21 ראבה • 22 סרנטוני • מאמן: פוצו | איטליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1155039556  ICCU: SBLV082720  LCCN: n2002104489  VIAF: 65835800   WorldCat (עם VIAF): 65835800 
מערך ה"מתודו" (2:3:2:3) של פוצו
ויילי דופרסן

| --- | --- |

ויילי דופרסן, 2007
 לידה:  1970 (בן 54 בערך) פרובידנס, ארצות הברית 
 סגנון בישול:  גסטרונומיה מולקולרית
 השכלה:  מכללת קולבי, המכון הקולינרי הצרפתי, סמינר פרינדס 
 מסעדות:  wd~50
 
ויילי דופרסן (באנגלית: Wylie Dufresne; נולד ב-1970) הוא השף והבעלים של מסעדת wd~50 במנהטן. דופרסן הוא אחד השפים האמריקאים הבולטים שעוסקים בגסטרונומיה מולקולרית, תנועה שמשלבת בין מדע לבין טכניקות בישול חדשות בהכנת האוכל.
שנותיו הראשונות

נולד בפרובידנס רוד איילנד, ארצות הברית, דופרסן הוא בוגר המכון הקולינרי הצרפתי בניו יורק. ב-1992, הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בפילוסופיה בקולבי קולג' בווטרויל, מיין.
קריירה

בשנים 1994–1999 עבד דופרסן אצל ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן, אצלו נעשה לבסוף סגן-שף במסעדת הדגל שלו "ז'אן ז'ורז'" הקרויה על שמו. ב-1998 הוא היה השף הראשי במסעדת "פריים" של וונגריכטן במלון  בלאג'יו, בסטריפ של לאס וגאס. ב-1999 הוא עזב כדי להיות השף הראשון של מסעדת 71 Clinton Fresh Food. באפריל 2003, פתח מסעדה בת 70 מקומות ישיבה, הקרויה בשם wd~50 (מקור השם הוא ראשי התיבות של השף וכתובת הרחוב, כמו גם משחק מילים על WD-40) ברחוב קלינטון בלואר איסט סייד של מנהטן.
דופרסן היה מועמד לזכייה בפרס השף העולה לשנת 2000 של קרן ג'יימס בירד ובאותה שנה זכה בפרס מהעיתון  ניו יורק מגזין. כתב העת Food & Wine כלל אותו ברשימת פרסי עשרת השפים הטובים ביותר באמריקה בשנת 2001 וב-2006. אדם פלאט מניו יורק מגזין מיקם את מסעדת wd~50 במקום הרביעי ברשימתו של 101 המסעדות הטובות ביותר בניו יורק. המסעדה זכתה בכוכב במדריך מישלן האדום לעיר ניו יורק, בשנים 2006, ומחזיקה בו מאז. הוא היה מועמד לשף הטוב ביותר בעיר ניו יורק מידי קרן ג'יימס בירד. Wd-50 גם כאחת מעשר המסעדות הטובות ביותר של גסטרונומיה מולקולארית בארצות הברית בידי GAYOT.com. בשנת 2010 דורגה המסעדה במקום ה-45 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם. בנובמבר 2014 נסגרה המסעדה.
בין מנות הדגל שלו ניתן למנות את לשון הבקר המוחמצת עם מיונז מטוגן ומעליה גזר-קוקוס.
ב-2006 הפסיד דופרסן למריו בטלי באיירון שף אמריקה. ב-2007 הוא הופיע כשופט בפרק הסיום של טוף שף, עונה שנייה, ב-2008 שפט בטופ שף, עונה רביעית, ב-2009 כשופט בטופ שף, עונה חמישית וב-2010 כשופט בטופ שף, עונה שביעית. הוא הוזמן להשתתף בטופ שף מאסטרס ב-2009 שף מוקם במקום השלישי מתוך ארבעה בסבבים המוקדמים. דופרסן גם השתתף בפרק הסיום של הגרסה הבריטית למאסטר שף, בו לימד את המנצח.
הוא שיחק בתפקיד עצמו בפרק החמישי של סדרת הטלוויזיה Treme של רשת HBO לצדם של תום קוליצ'יו, אריק ריפר ודייוויד צ'אנג.
חזית מסעדת wd~50,‏ 2008
גרסת גסטרונומיה מולקולרית של ביצים בנוסח בנדיקט שהוגשה ב-wd~50, ‏2008
ונישיאן פרינסס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1984 (בת 40) מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  DFTBA Records 
 פרופיל ב-IMDb
 
גוד'י ריברה (באנגלית: Jodie Rivera; נולדה ב-22 באפריל 1984), הידועה בעיקר בשם הבמה ונישיאן פרינסס (VenetianPrincess), היא זמרת אמריקאית וכוכבת יוטיוב באינטרנט, שהתפרסמה בעיקר בשל הפרודיות שלה על שירים מפורסמים של זמרים אחרים
התחלת קריירה.

זכתה להכרה ברחבי העולם החל מ-2006, כאשר הופיעה בעמוד הראשי באתר יוטיוב. הערוץ שלה ביוטיוב דורג ראשון במספר המנויים בתקופה שבין פברואר 2008 לאוגוסט 2010. יש לה כיום מעל מיליון מנויים וכ-350 מיליון צפיות מצטברות לסרטונים שלה.
בדצמבר 2008 הודיעה חברת סמסונג ששירהּ "Somewhere else" יועלה כקליפ שיותקן מראש בכל הטלפונים הסלולריים של החברה.
ביולי 2009 יצא אלבום הבכורה שלה, Video Girl, בהוצאת חברת DFTBA Records. אלבום שני, Video girl - Rebooted, יצא בשנת 2011.
וילם מנגלברך

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1871 אוטרכט, הולנד 
 פטירה:  22 במרץ 1951 (בגיל 79) Zuort, שווייץ 
 שם לידה:  Joseph Wilhelm Mengelberg 
 מקום קבורה:  Friedhof Friedental 
 מוקד פעילות:  אמסטרדם 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה וריקוד בקלן 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 כלי נגינה:  פסנתר, עוגב 
 חברת תקליטים:  Telefunken, פיליפס רקורדס, Teldec 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר אורנז'-נסאו (1902)  אביר מפקד עם כוכב במסדר הקדוש גרגוריוס  מפקד במסדר הכתר של איטליה  מפקד במסדר לאופולד השני  אביר במסדר האריה ההולנדי  אביר במסדר אורנז'-נסאו  מנהיגות במסדר דנבורג  מפקד במסדר איזבלה הקתולית  מפקד של מסדר הכתר הבלגי  מפקד בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
וילם מנגלברך
וילם מנגלברך (בהולנדית: Willem Mengelberg; ‏28 במרץ 1871, אוטרכט, הולנד – 22 במרץ 1951, כור, שווייץ) היה מנצח הולנדי, מנצחה הראשי של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית משנת 1895 עד 1945.
ביוגרפיה

בשנת 1902 פגש את גוסטב מאהלר והתיידד עמו; היה לו חלק חשוב בהבאת רוב יצירותיו של מאהלר להולנד והוא שביסס את מסורת מהלר רבת השנים בתזמורת הקונצרטחבאו המלכותית. מהלר ביקר בקביעות בהולנד להציג את יצירותיו לקהל ההולנדי. למעשה, הוא ערך חלק מן הסימפוניות שלו בהיותו בהולנד כדי שיישמעו טוב יותר באקוסטיקה של הקונצרטחבאו וייתכן שזו אחת הסיבות לכך, שאולם קונצרטים זה ותזמורתו מפורסמים במסורת מהלר שלהם.
עם זאת, חשיבותו של מנגלברך כמנצח איננה נובעת רק מפרשנויותיו למהלר. הוא הצטיין במיוחד בביצוע יצירותיו של ריכרד שטראוס, למשל, והקלטותיו לפואמה הסימפונית של שטראוס, "חיי גיבור", נחשבות עד היום, לדעת המבקרים, בין הטובות ביותר - אם לא המעולות בה"א הידיעה - שנעשו ליצירה זו בכל הזמנים. נוסף לכך הותיר אחריו הקלטות של סימפוניות מאת בטהובן וברהמס וכן פירוש שנוי מאוד במחלוקת אך מרתק למתאוס פסיון של באך.
שיתוף הפעולה של מנגלברך עם הכיבוש הנאצי בהולנד במהלך מלחמת העולם השנייה הביא לכך, שממשלת הולנד אסרה עליו לנצח במדינה זו בשנת 1945, וכן נשללו ממנו אותות הכבוד שלו ודרכונו. הוא פרש לגלות בשווייץ, שם נשאר עד מותו.
וילם מנגלברך היה דודם של המוזיקולוג והמלחין רודולף מנגלברך ושל המנצח, המלחין והמבקר קארל מנגלברך, שהוא אביו של פסנתרן האלתור והמלחין מישה מנגלברך.
וילם פופ

| --- | --- |

וילם פופ
 לידה:  14 ביוני 1858 האג, הולנד הולנד
 פטירה:  24 ביולי 1931 (בגיל 73) פורבורך, הולנד הולנד
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השתייכות:   צבא הולנד
 תקופת הפעילות:  1874–1921 (כ־47 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 המפקד העליון של הכוחות המזוינים
 
וילם פרדריק פופ (בהולנדית: Willem Frederik Pop;‏ 14 ביוני 1858 – 24 ביולי 1931) היה גנרל הולנדי אשר שימש לתקופה קצרה כמפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של הולנד.
ביוגרפיה

פופ נולד בהאג ב-14 ביוני 1858. בספטמבר 1874 הוא התגייס לחיל התותחנים של צבא הולנד. שנתיים לאחר מכן, ב-1 בדצמבר 1878 הוא הועלה לדרגת לוטננט שני והוצב בדיוויזיית הארטילריה המשוריינת ה-1. בשנת 1881 הוא הועלה לדרגת לוטננט ראשון, ובשנת 1894 הועלה לדרגת קפטן. ב-1897 מונה פופ למורה בבית הספר הגבוה למלחמה. ב-1905 הוא הועלה לדרגת מאיור, הוצב במטה הכללי ומונה במקביל למפקד הדיוויזיה ה-2. ב-1908 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1911 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד גדוד ארטילריית השדה ה-2, לאחר מכן הועבר למטה הכללי ומונה לסגן הרמטכ"ל. במרץ 1918 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ב-9 בנובמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד העליון של הכוחות המזוינים במקומו של קורנליס סניידרס.
ב-7 בדצמבר הוא מונה לראש המטה הכללי, וב-31 במרץ 1920 מונה לשר המלחמה ולשר הצי. ב-28 ביולי 1921 הוא פרש מהצבא. הוא נפטר בפורבורך ב-24 ביולי 1931.
ויילופולה סקשינסקיה

| --- | --- |
סמל ויילופולה סקשינסקיהסמל ויילופולה סקשינסקיה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פודקרפצקיה פודקרפצקיה
 מחוז:  רופשיץ-סנדז'ישוב
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,004 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  49°57′00″N 21°37′00″E﻿ / ﻿49.95°N 21.6167°E﻿ / 49.95; 21.6167 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיויילופולה סקשינסקיה (למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיויילופולה סקשינסקיה (למפת פרובינציית פודקרפצקיה רגילה) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטו. לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהויילופולה סקשינסקיה (למפת פרובינציית פודקרפצקיה מוגדלת) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטוקז'יסקיה לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהויילופולה סקשינסקיה   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויילופולה סקשינסקיה (בפולנית: Wielopole Skrzyńskie; ביידיש: וויעליפאל או וויעליפאלי) הוא כפר במחוז רופשיץ-סנדז'ישוב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

אזכורו הראשון של היישוב הוא משנת 1124, עת היה יישוב מבוצר. בין השנים 1348 ו-1933 היה הכפר במעמד עירוני, ושימש כמרכז מסחרי לכפרים החקלאיים שבסביבתו.
יהודי ויילופולה סקשינסקיה

יהודים ראשונים התיישבו בוויילופולה סקשינסקיה בשלהי המאה ה-17, ובשנת 1765 מנתה הקהילה המקומית 151 יהודים ביישוב עצמו ו-158 יהודים בכפרי הסביבה. בכפר נוסדה גם חסידות וויליפולי בנובמבר 1918 פרעו איכרי הסביבה ביהודי היישוב. בין מלחמות העולם התקיימה ביישוב פעילות ציונית, ונמנו בו 550 יהודים, כמחצית מתושביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו כמה עשרות צעירים יהודים מהכפר מזרחה. עם כניסת הגרמנים ליישוב, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן עבודות כפייה ותשלומי כופר. מסוף שנת 1940 נלקחו עשרות יהודים מהיישוב למחנה העבודה פוסטקוב, ומעת לעת ערכו אנשי גסטאפו שוד של רכוש היהודים ביישוב. באביב 1942 רוכזו יהודי היישוב בגטו פתוח, תוך הגבלות תנועה.
ב-26 ביוני 1942 הועברו יהודי הגטו שבכפר לגטו רופשיץ, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. כ-50 קשישים וחולים מהכפר נרצחו במקום.
ויטוריו דה סיקה

| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1901 סורה, איטליה 
 פטירה:  13 בנובמבר 1974 (בגיל 73) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מקום קבורה:  קמפו ורנו 
 שם לידה:  Vittorio Dominico Stanislo Gaetano Sorano De Sica 
 סוגה מועדפת:  נאו-ריאליזם איטלקי 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה, צרפת 
 תקופת הפעילות:  1917–1974 (כ־57 שנים) 
 בן או בת זוג:  Giuditta Rissone (10 באפריל 1937–1954)  María Mercader (1959–1974) 
 צאצאים:  Christian De Sica, Vicky Lagos, מנואל דה סיקה, Emi De Sica 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר (1961, 1949)  Leopard for Best Direction  Kinema Junpo  Kansas City Film Critics Circle Awards 1972  פרס גלובוס הזהב (1950)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לבמאי הטוב ביותר  פרס דקל הזהב  פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בסן פרנסיסקו  פרס אוסקר (1948)  פרס רצועת הכסף לתסריט הטוב ביותר  פרס יוסי  סרט הכסף לבמאי הטוב ביותר  פרס סרט הכסף לשחקן הטוב ביותר  פרס דב הזהב  פרס בודיל  פרס הסרט הכחול לסרט הזר  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר  פרס דוד די דונטלו לשחקן הטוב ביותר  פרס רצועת הכסף  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  פרס דוד די דונטלו  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ויטוריו דה סיקה (באיטלקית: Vittorio De Sica;‏ 7 ביולי 1901 או 1902 – 13 בנובמבר 1974) היה במאי ושחקן קולנוע איטלקי. אחד מהמייסדים והבמאים הבולטים בזרם הנאו-ריאליזם האיטלקי. הסרטים שביים זכו לפופולריות גדולה והביאו לתודעת הציבור ברחבי העולם את עולמם של אנשי מעמד הפועלים באיטליה.
ביוגרפיה

נולד בסורה (אנ') שבמרכז איטליה וגדל בעיר נאפולי במשפחה קשת יום. כבר בנערותו יצא לעבודה כפקיד. נמשך מגיל צעיר למשחק ובזכות מראהו הנאה זכה כבר בגיל 17 לשחק בסרט. ב-1923 הצטרף לחבורת תיאטרון ובסוף שנות העשרים כבר נחשב כשחקן פופולרי מאוד בהצגות תיאטרון שרובן היו קומדיות קלילות. הוא החל לשחק גם בסרטים בעלי אופי דומה וגם שם צבר הצלחה מרובה. ב-1940 הוא החל לביים סרטים ושוב, בדרך כלל קומדיות קלילות.
ב-1943 חל מפנה כאשר בסרטו החמישי של דה סיקה "הילדים צופים בנו" הוא הראה בעבודת הבימוי שלו עמקות מפתיעה ומגע רגיש בעבודה עם שחקנים ובמיוחד עם ילדים. זה היה גם הסרט הראשון שבו שיתף פעולה עם התסריטאי צ'זארה זאוואטיני שאיתו יצר מאוחר יותר את רוב סרטיו המפורסמים. שני הסרטים שפרצו עבורו את הדרך לפרסום העולמי, היו ממבשרי זרם הנאו ריאליזם בקולנוע האיטלקי ועסקו במצוקות האדם העני והפשוט על רקע סיום מלחמת העולם השנייה. הסרט הראשון היה "מצחצחי הנעליים" שיצא ב-1946 והשני, אולי סרטו המפורסם ביותר, "גונבי האופניים" יצא ב-1948. שני הסרטים זכו בפרס מיוחד מהאקדמיה האמריקאית (באותה תקופה עדיין לא הוענק פרס אוסקר ל"סרט הזר הטוב ביותר"). ב-1951 יצאו שני סרטים נוספים בבימויו. "נס במילאנו" ו"אומברטו דה" שעסק בחייהם של הקשישים. למרות אהדת הביקורת, הסרט נחל כישלון מסחרי ודה סיקה הפסיק לתקופה של חמש שנים לביים סרטים וחזר להופיע כשחקן.
אף על פי שבשנים הבאות הוא המשיך וביים מדי פעם סרטים, מקובל לחשוב שסרטיו החשובים ביותר של דה סיקה היו אלו שהוא ביים בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. הוא זכה בעוד שני פרסי אוסקר עבור שניים מסרטיו היותר מאוחרים. "אתמול, היום ומחר" ב-1963 ו"הגן של פינצי קונטיני" (על פי ספרו של ג'ורג'ו באסאני) ב-1970. בסרטו זה הוא מותח ביקורת על הפאשיזם האיטלקי ומשרטט את קורותיה של משפחה יהודית עשירה באיטליה של מלחמת העולם השנייה. ב-1965 שיחק בסרט מול פלנדרס בתפקיד הרוזן. ב-1964 ביים את "נישואין נוסח איטליה" עם סופיה לורן ומרצ'לו מסטרויאני.
בשנת 2003 נטען על ידי עיתון איטלקי, כי דה סיקה פעל יחד עם הותיקן ב-1943, לעכב סיום עבודה על סרט בבימויו, שהופק על ידי הכנסייה, על מנת למנוע את גירושם למזרח של 300 פליטים (חלקם יהודים) ששיחקו כניצבים בסרט. וזאת, עד אשר הגרמנים עזבו את רומא ב-1944.
דה סיקה והנאו ריאליזם

כשנתבקש פעם דה סיקה, להגדיר את סרטיו בקיצור, הוא אמר שסרטיו הם מונומנט לאפשרות של סולידריות אנושית. ואמנם, האנושיות בסרטיו היא זו שקוסמת יותר מכל לצופים.
דה סיקה החזיק בהשקפה מרקסיסטית וככזה משרתים סרטיו את השקפת עולמו. בסרטיו הוא מראה את האדם הפשוט מהמעמד הנמוך העומד מול כוחות הגדולים ממנו. כוחות אשר גורמים לאבטלה, עוני, פירוק התא המשפחתי, בדידות ויאוש. יחד עם זאת, סרטיו אינם מטיפים לפתרון כלשהו ומתמקדים במצוקותיו של היחיד ולא של ההמון.
כאחד ממיסדי זרם הנאו ריאליזם, היה לדה סיקה חלק בפיתוח העקרונות הבאים:
שימוש בזירה הטבעית כתפאורה לצילומים כולל תאורה טבעית.
שימוש באנשים מהרחוב כשחקנים גם בתפקידים הראשיים ושימוש נרחב בדמויות ילדים בסרט.
תסריט אשר מתמקד בסיפור האישי של אנשים מן השורה ולרוב אינו מסתיים בהפי אנד.
ביקורת כלפי המוסדות הדתיים והממשלתיים.
מטרת הסרט היא לעורר את הצופה ולגרום לו לבחון את מצבו, בהבדל מסרטים שנעשו באותה תקופה שמטרתם הייתה לשמש מפלט לצופה ממצבו הקשה.
השפעה

השפעת סרטיו של דה סיקה, ובמיוחד אלו שיצר בין השנים 1946–1952, ניכרת על דורות שלמים של במאים, במיוחד במאים שהראו בסרטיהם את חייהם של בני המעמדות הנמוכים, אך לא רק הם. גם במאים מודרניים כמו קן לואץ' למשל, מצהירים בצורה גלויה על ההשפעות הללו. במשאל שעורך מדי עשור המגזין הבריטי Sight & Sound בקרב מבקרי קולנוע ובקרב במאים לגבי עשרת הסרטים הטובים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע, הגיע בשנת 2002 הסרט "גונבי האופניים" למקום השישי אצל הבמאים בני זמננו ולמקום ה-45 בלבד אצל המבקרים. בשנת 2012 דורג הסרט במקום ה-10 במשאל הבמאים.
גם בסרט הישראלי מ-1965, "הילד מעבר לרחוב", בבימויו של יוסף שלחין, שזכה לשבחים בפסטיבל הסרטים של ונציה וזכה להצלחה מסחרית בישראל, ניכרת השפעת סרטיו של דה סיקה.
פילמוגרפיה חלקית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הילדים צופים בנו (1943)
מצחצחי הנעליים (1946)
גונבי האופניים (1948)
נס במילאנו (1951)
אומברטו דה (1952)
לחם, אהבה ופנטסיה (1953)
לחם, אהבה וקנאה (1954)
סקנדל בסורנטו (1955)
זה התחיל בנאפולי (1960)
המלאך לבש אדום (1960)
המיליונרית (1960)
לה צ'וצ'ארה (1960)
אתמול, היום ומחר (1963)
שדה החמניות (1970)
הגן של פינצי קונטיני (1970)
התבנית היסודית הראשונה

בגאומטריה דיפרנציאלית, התבנית היסודית הראשונה היא תבנית דיפרנציאלית ריבועית המתקבלת מהמכפלה הפנימית על המרחב המשיק למשטח במרחב אוקלידי תלת-ממדי אשר מושרית מן המכפלה הסקלרית ב-R3. היא מאפשרת את חישוב העקמומיות ותכונות מטריות אחרות של המשטח כמו אורכים ושטחים באופן עקבי עם המרחב בו המשטח משוכן. התבנית היסודית הראשונה מסומנת בדרך כלל על ידי האות הרומאית I, \mathrm {I} (x,y)=\langle x,y\rangle
הגדרה

יהי X(u, v) משטח בהצגה פרמטרית, כאשר u ו-v הן קואורדינטות המוגדרות על המשטח. יהי r(u, v) וקטור מן הראשית לנקודה עליו. הביטוי:
הוא הדיפרנציאל של הווקטור r כאשר השינוי בו נעשה בכיוון העתק המוגדר על ידי היחס  du:dv, ושבמסגרתו זזים נקודה M לנקודה קרובה באופן אינפיניטסימלי 'M.
העלאה בריבוע של הביטוי הדיפרנציאלי הליניארי לעיל מאפשרת לבטא את אלמנט האורך ds במונחי הנגזרות החלקיות  \mathbf {r_{u}} ,\mathbf {r_{v}} :
וביטוי זה מכונה התבנית היסודית הראשונה של המשטח. המקדמים בתבנית היסודית הראשונה בדרך כלל מסומנים באותיות  E,F,G כאשר: