stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליליה בסביץ
פעילות פמיניסטית

יש ובחיי אדם מאורע אחד מאיר את כל חייו ולפעמים גם את החיים בכלל. המאורעות העירו באור חזק את חיינו בארץ. הם האירו גם את חיי האישה. לפני החברות הועמדה שאלה הנוקבת: מה מקומנו בארץ?
ליליה בסביץ, , 1956
אף על פי שלא הייתה דמות בכירה בתנועת הפועלים ובתנועות הקיבוציות, הייתה האישיות הבולטת ביותר שנשאה באופן עקבי את דגל המאבק לקידום מעמדן של נשים בחברה הקיבוצית משנות העשרים ועד שנות הארבעים.
בבואה לארץ, סיפרו לה נשים שעלו בימי העלייה השנייה על אורח חייהן בארץ. היא התרשמה עד כמה מיטיבות נשים לספר, ועד כמה מעורות הן בפרטי הפרטים. מאז, כתבה, "שמתי לי למטרה לתת במה לחברות". בשנת 1930 הציעה להגדיל את שיתוף החברות במוסדות הקיבוץ כתקנת יסוד: שריון בחירת שליש חברות למועצת המשק. יוזמה זו התקבלה במשק עין חרוד ולאחר מכן גם על ידי מועצת הקיבוץ המאוחד כתקנת יסוד בבחירות הצירים לוועידותיו. יוזמה זו עוררה ויכוחים רבים אך לאחר מכן השתרשה בנוף הקיבוצי והתגלגלה למושג שריון במסגרת תפקידי ציבור. גם בפעילותה במסגרת תנועת הפועלות ראתה את הקשיים המיוחדים של נשים. בוועידת הפועלות השלישית הדגישה: "אין אנו מתכוונים ליצירת הסתדרות של פועלות מקבילה להסתדרות הכללית, אנו רוצים ליצור מוסדות לענייני פועלות".


עסקה רבות בבעיית החברה בקיבוץ, לקידום שיתוף החברה בענפי עבודה שונים, בהגנה ובחיים הציבוריים. כתבה מאמרים רבים בנושא זה וכן על תנועת הפועלות, בדבר הפועלת, ביומני קיבוציה, ב"צרור מכתבים", ב"צרור החינוך המשותף", במבפנים, ב"בקיבוץ" וכן בדבר, על המשמר ולמרחב.


נשאה דברים מעל הבימות השונות של תנועת העבודה: בקיבוץ, בהסתדרות, במפלגה ובתנועת הפועלות בנושא מעמד האישה בהתיישבות העובדת. בוועידות שהתקיימו במסגרת מוסדות אלה קידמה את בעיות האישה בישראל ובשאר העולם, שאלות חברה, שיכון, קליטת עליה ועוד. היא ביקרה ברבים מיישובי הקיבוץ המאוחד ופרסמה כתבות בנושא.
כתביה

במירוץ עם הזמן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1987.
ולו רק הד..., תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1981.
חברות בקיבוץ (יחד עם יוכבד בת-רחל), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1944.
בסביץ, ליליה (בשם הבדוי "רחל"), מתוך "שלישי", מבפנים ב, אוקטובר 1934, עין חרוד, עמ' 69–73.
לקריאה נוספת

מאיר חזן, "ליליה בסביץ על מתרסי המגדר, הפרט והשמירה בקיבוץ", קתדרה 45, עמ' 89–120.
בת-שבע, מרגלית-שטרן, גאולה בכבלים: תנועת הפועלות הארץ-ישראלית 1939-1920 ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2006.
יזרעאלי, דפנה, ‏תנועת הפועלות בישראל מראשיתה עד 1927, קתדרה 32, 1984, עמ' 109-140.
תמר שכטר, לכבוש את הלב, סיפורה של רחל כצנלסון שזר, ירושלים: יד בן צבי, 2011.
תמר שכטר, לדובב שפתי שותקות: עיונים בקובץ חברות בקיבוץ, אפעל: יד טבנקין, 2023.
הערות שוליים

↑  בסביץ', ליליה בסביץ, ולו רק הד..., תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1981, עמ' 19.
1 2  מאיר חזן, "ליליה בסביץ על מתרסי המגדר, הפרט והשמירה בקיבוץ", קתדרה 145, עמ' 104.
↑  בת-שבע מרגלית-שטרן, גאולה בכבלים: תנועת הפועלות הארץ-ישראלית 1939-1920, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2006, עמ' 144.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306224305171  LCCN: n88120463  SUDOC: 178708798  VIAF: 74166154   WorldCat (עם VIAF): 74166154
פיליפ בילינג

פיליפ בילינג (באנגלית: Philip Billing; נולד ב-11 ביוני 1996) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בנאפולי ובנבחרת דנמרק.
קריירה

בילינג החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אסביירג הדנית, ובאוקטובר 2013 הצטרף להאדרספילד טאון מהצ'מפיונשיפ האנגלית בחוזה לארבע עונות. הוא שיחק תחילה במחלקות הנוער של המועדון, וב-26 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–2 ללסטר סיטי.
הוא כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ב-13 בפברואר 2016, בניצחון קבוצתו 2–0 על נוטינגהאם פורסט. במרץ 2016 חתם על הארכת חוזהו בקבוצה. בתום עונת 2017/2018 העפילה הקבוצה לפרמייר ליג.
בתום עונת 2018/2019 נשרה הקבוצה חזרה לצ'מפיונשיפ, ובילינג עבר לבורנמות' מהפרמיירליג. בתום עונת 2019/2020 ירדה גם בורנמות' לצ'מפיונשיפ, כשהיא רחוקה נקודה אחת בלבד מהישארות בפרמיירליג. בתום עונת 2021/2022 הבטיחה הקבוצה את חזרתה לפרמיירליג.
ב-11 בינואר 2025 הושאל לנאפולי עד לסוף העונה.
קריירה > קריירת נבחרות

אימו של בילינג היא דנית, ואביו הוא ניגרי. הוא שיחק בנבחרות הצעירות של דנמרק, ובנובמבר 2018 דחה את הצעת נבחרת ניגריה לייצג אותה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק הבוגרת ב-7 באוקטובר 2020, בניצחון נבחרתו 4–0 על איי פארו במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Prof-kontrakt til dansk Huddersfield-talent, bold.dk
↑  "Huddersfield Town 0-2 Leicester City". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-06-21.
↑  "Nottingham Forest 0-2 Huddersfield Town". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-06-21.
↑  Billing forlænger med Huddersfield, bold.dk
↑  Transfer roundup: Bournemouth sign Huddersfield’s Philip Billing for £15m, the Guardian, ‏2019-07-29 (באנגלית)
↑  Billing completes Cherries move, AFCB
↑  ‘I told Rohr I wanted to play for Denmark’ – Super Eagles target Billing | Goal.com, www.goal.com
↑  "Teenager arrested over Billing abuse". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-06-21.
↑  BILLING RECEIVES FIRST DENMARK U20 CALL-UP, www.htafc.com (באנגלית בריטית)
↑  ‘I see myself as a Dane’ - Huddersfield Town & Denmark U21 midfielder Philip Billing rules out Nigeria switch | Goal.com, www.goal.com
↑  Denmark vs. Faroe Islands - 7 October 2020 - Soccerway, uk.soccerway.com
בית מדרש גור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 שימוש:  לימוד תורה, תפילות, טישים
 כתובת:  רחוב ירמיהו 3-5-7
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°47′31″N 35°12′46″E﻿ / ﻿31.79202778°N 35.21269444°E﻿ / 31.79202778; 35.21269444
  (למפת ירושלים מוגדלת) גור(למפת ירושלים רגילה) גורhe
 
מבט על המבנה מכיוון דרום-מערב, עם האגף הדרומי שלא הושלם (חסר חיפוי חיצוני עם בטון חשוף) והאגף הצפוני החדש יותר
בית מדרש גור הוא מרכז חסידות גור, השוכן ברחוב ירמיהו בירושלים, בסמוך למתחם בית היתומים שנלר. זהו בית הכנסת הגדול ביותר בעולם.
היסטוריה

המגרש, בשטח 17 דונם, עליו נבנה בית המדרש היה בחלקו בשטח מתחם מחנה הצבא שנלר ובחלקו היה מפעל ללבנים. ב-1972 הוא נמכר על ידי מינהל מקרקעי ישראל, בחוזה חכירה, לאיש העסקים אריה פאלוך שתכנן לבנות במקום שני בתי מלון. אולם עיריית ירושלים לא אישרה את התוכנית. תוכנית נוספת שהציע, להקים במקום שכונת מגורים ומוסד דתי, גם נדחתה בלחץ גורמים שונים. בשנת 1981 עלתה הצעה כי פאלוך יקבל שטח חלופי במקום אחר כפיצוי. בשנת 1984 ביקשה חסידות גור לקבל את השטח, במטרה להקים בו ישיבה, פנימייה ובית־כנסת גדול. תחילה מוסדות התכנון הביעו התנגדות, מתוך חשש שהדבר יחרוץ את דינו של רחוב ירמיהו לסגירה בשבתות. רחוב ירמיהו היה אז ציר התנועה היחיד לצפון ירושלים. בינואר 1985 נחתמה עסקה ביוזמת רבי שמחה בונים אלתר, ובתיווכו של חבר הכנסת אברהם יוסף שפירא, בה קיבל היזם פאלוך שטח חלופי וחוזה החכירה של המגרש עבר לידי חסידות גור.
באוקטובר 1988 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה במחוז ירושלים את הקמת "המרכז העולמי של חסידי גור", כולל מבנה בית הכנסת הגדול בעולם, ישיבה, דירה לאדמו"ר, ובסך הכל מתחם בשטח 23,000 מ"ר. בקיץ 1989 הוציאה חסידות גור מכרז ראשון להקמת שלד הפרויקט, שעלותו נאמדה אז בכשלושה מיליון דולר, שעלות הקמת הפרויקט כולו הוערכה בכ-15 מיליון דולר. בפברואר 1990 זכתה תשלובת הבנייה של הקיבוץ הארצי במכרז להקמת שלד המבנה.
השלמת הפרויקט התעכבה מסיבות שונות, ביניהם: פשיטת רגל של חברת הבנייה, סכסוך עם היזם פאלוך שלבסוף קיבל אישור לבנות בית מלון בשם "קונקורד" ומבנה לדיור מוגן בשם "בית טובי העיר" בחלק מהמגרש. פאלוך הסכים לבסוף לסגור את המלון ולהפעיל במתחם רק דיור מוגן. בשלב הראשון הוקם במקום בית מדרש שהושלם באופן חלקי בלבד.
בשנת ה'תשנ"ז 1997 נחנך המבנה והחלו להתפלל בו במקום בית המדרש הישן ברחוב רלב"ח, שהיה קטן מלהכיל את החסידים.
בשנת 2006 בית המדרש קיבל הקצאה של מגרש בגודל 6.8 דונם במתחם שנלר כדי להרחיב את המבנה הקיים ולבנות מוסדות של החסידות על השטח החדש.
בשנת ה'תשע"ה (2015) שונו התוכניות והוחל בבניית אגף חדש לבניין. בראש השנה ה'תשע"ט 2019 נחנך האגף החדש אולם בנייתו הפנימית והחיפוי החיצוני המפואר הושלמו בשנת ה'תשפ"ב 2022, שני האגפים חוברו ושטח בית המדרש הגדול הוא כ-35,000 מ"ר, והוא מכיל מקום עבור 20,000 מקומות ישיבה.
המתכנן של הבניין החדש הוא האדריכל דודי ברין. המעצב פנים של האגף החדש היה האדריכל אהרן אסטרייכר.
בכ"ט באייר ה'תשפ"ד נקראו חסידי גור למגבית לקראת תקופת גמר הבניין בהקמת מקווה שיהיה מהגדולים בעולם, חדרי אוכל ומערכת מעליות לבניין, על פי הנתונים שנמסרו ההשקעה בבניין הייתה מעל 250 מיליון ש"ח כאשר דרוש עוד 50 מיליון ש"ח לסיום הבניין.
פעילות

בבית המדרש מתכנסים חסידי גור הבאים מכל העולם לירושלים בשבתות ובחגים. בנוסף לתפילות כל ימי השבוע, האדמו"ר עורך בו את הטישים. האדמו"ר מדליק במקום נרות חנוכה. כשהאדמו"ר מכובד בסנדקאות בירושלים, נערכת הברית בבית המדרש.
וכן נערכים בבית המדרש החתונות ושמחות של נכדי האדמו"ר והמבחנים על ידיעת הש"ס בעל פה, כאשר כל האירועים הגדולים מוקרנים על גבי מסכים גדולים.
בצמוד להיכל הגדול הוקמו 6 אולמות לתפילות שחרית ומעריב לימי השבוע לזמנים שהאדמו"ר לא נוהג להתפלל עם הציבור כמנהג אדמור"י גור.
בעשרת ימי תשובה, בחלק משלושת ימי ההגבלה ובימי החנוכה לומדים בבית המדרש בחורי הישיבות הגדולות של גור בישראל יחד עם אלפים מאברכי החסידות שמגיעים מהארץ, מאמריקה ואירופה. בחורי הישיבות הקטנות מגיעים לתקופות קצרות יותר. בחודש שבט ה'תשפ"ג הועבר כולל "בית ישראל" בו לומדים מאות אברכים ממשכנו בבית המדרש הישן ברחוב רלב"ח לאגף בבית המדרש החדש. במלחמת חרבות ברזל עברו הישיבות "שפתי צדיק" מחצור ו"נזר ישראל" מראשון לציון לבית המדרש.
בצמוד לבית המדרש נבנתה דירה למגורי האדמו"ר ומשפחתו המורחבת בעת שהותם בירושלים. הדירה כוללת חדר סמוך לבית המדרש המיועד לקבלת קהל. החל משנת 2012 (תשע"ב) מתגורר האדמו"ר באורח קבע בדירה זו. בעבר כאשר האדמו"ר לא היה בירושלים היה בית המדרש סגור על פי רוב. מאז שהוא גר במקום בית המדרש פתוח ומתקיימות בו תפילות ולימוד במשך כל השנה.
גידור שטח ציבורי

השטח הצמוד לבית המדרש הוא חניון ציבורי, אשר גודר ונסגר בשער, העירייה והחסידות הבהירו כי הדבר נעשה בהנחיית הרשויות עקב צורכי ביטחון ולכן הגדר והשער לא יוסרו, אך השטח פתוח לשימוש כלל הציבור 24 שעות ביממה שבעה ימים בשבוע, ובמקום מוצב שלט גדול אשר קובע כי המעבר חופשי לכל הציבור בכל עת.
בנוסף לשמירה הקבועה כאשר הציבור גדול, כיתת הכוננות של חסידי גור נמצאת בכניסה למגרש החניה בכניסות לבית המדרש ובמקומות נוספים.
הערות שוליים

1 2  שאול כהנא, גור קיבלו טופס ארבע, לבית הכנסת הגדול בעולם, באתר כיכר השבת, ‏9 בינואר 2022.
1 2 3 4  אריה דיין, 11 השנים הרעות של פאלוך .עומדות להסתיים, כל העיר, 14 באוגוסט 1981
↑  תכנית הבינוי שהוצעה במקום מחנה שנלר – לא תוגשם, על המשמר, 22 במאי 1974
↑  רן לוי וצבי זרחיה, נבואת זעם לירמיהו, כל העיר, 17 בפברואר 1984
↑  אריה דיין, נחתמה עיסקת הקרקעות עם הרבי מגור: גם פאלוך ירוויח, כותרת ראשית, 30 בינואר 1985
↑  שחר אילן, אושרה הקמת היכל גור, כל העיר, 28 באוקטובר 1988
שחר אילן, מגלומאניה נוסח גלר, כל העיר, 6 במאי 1988
↑  יותם נבין, מי יבנה בית לחסידות גור?, כל העיר, 14 ביולי 1989
↑  אלעזר לוין, הקיבוץ הארצי יבנה את בית־הננסת הגדול בעולם, חדשות, 26 בפברואר 1990
↑  יצחק דנון, ‏מפרק תשלובת הבנייה של הקיבוץ הארצי יתבע מהמדינה 2.3 מיליון שקל, באתר גלובס, 26 בנובמבר 1997
1 2  שי שלו, ‏חברת אל-בן לא דיווחה על כתב אישום נגדה ונגד מנהליה שהוגש בחודש שעבר, באתר גלובס, 12 בדצמבר 1996
שי שלו, ‏אל-בן מדווחת על הגשת כתב אישום נגדה ומגלה קיומו של אחד נוסף, באתר גלובס, 15 בדצמבר 1996
↑  בית המדרש ברחוב רלב"ח הוקם על ידי האדמו"ר רבי ישראל אלטר, נחנך בשנת ה'תש"ך והורחב על ידי האדמו"ר רבי שמחה בונים אלתר
↑  נתי טוקר, 'עניינים', 6.8 דונם לחסידות גור, באתר בחדרי חרדים, 26 ביוני 2006
↑  יוסי שטארק, ‏הרבבות בגור, ההכרזה בבעלזא, הדרמה בקרלין, והנפילה בתוא”י • החג בחצרות הקודש, באתר JDN‏, ו' בסיון ה'תשפ"ד (יוני 12, 2024)
↑  נצחיה יעקב, יצחק טסלר, שמואל מוניץ, קובי נחשוני, קורין אלבז-אלוש, הכי ביהדות: התנ"ך הזעיר, המגילה הארוכה ובית הכנסת ל-30 אלף מתפללים, באתר ynet, 20 באפריל 2023
↑  ישראל כהן, ‏בדינר של גור: 8 נגידים תרמו 32 מיליון דולר, באתר כיכר השבת, 13 ביוני 2016
↑  ישראל כהן, ‏הנהלת ביהמ"ד גור מתלבטת - התורמים יכונסו להתייעצות, באתר כיכר השבת, 27 באוגוסט 2017
↑  שלומי הלר, שיא החוצפה: בית מדרש של חסידות גור הפך שטח ציבורי לחניה פרטית, באתר כל העיר, 26 ביוני 2019
שלומי הלר, מדוע העירייה מאפשרת לבית המדרש של חסידות גור להשתלט על שטח ציבורי?, באתר כל העיר, 10 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398434805171
נשק היפרסוני

נשק היפרסוני או נשק שַׂגִּיא-קולי או שגא-קולי הוא טיל או פגז שעיקר תנועתם באטמוספירה ומהירותם שגא-קולית, דהיינו מהירות הגבוהה פי חמישה או יותר ממהירות הקול. מתחת למהירות זו, הנשק יוגדר כנשק על-קולי או תת-קולי. נשקים מבוססי לייזר אינם נכנסים לקטגוריה זו, על אף שהם מגיעים למהירויות אלו. נשק היפרסוני יכול להיות משוגר ממטוס קרב או ממפציץ, ממשגר טילים או אפילו מתותח, והוא עשוי לכלול יכולות שיוט.
בפועל, נשק היפרסוני מוגדר ככזה שמתמרן במהירות היפרסונית. טילים בליסטיים רבים מגיעים למהירות היפרסונית בשלב החדירה הסופי אך חסרי יכולת תמרון בשלב זה.
היסטוריה

פיתוח נשק היפרסוני החל בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי מדעני טילים גרמניים לפני ותוך כדי מלחמת העולם השנייה, אך אלה לא הביאו לפריצות דרך משמעותיות. עם התפתחות המלחמה הקרה נזנחו הטכנולוגיות ההיפרסוניות לטובת יכולות בליסטיות שהיוו את הבסיס המרכזי של ההרתעה האסטרטגית מרגע כניסתם למלחמה הקרה.
בשנות ה-80 החלו להופיע מערכות הגנה נגד טילים בליסטיים, התפתחות שהובילה לצורך ביכולות התקפיות חדשות המסוגלות לעקוף את מערכות ההגנה החדשות. התכונות של מהירות גבוהה ויכולות שיוט צפויות להקנות לנשק ההיפרסוני את היכולת לחדור מבעד למערכות ההגנה האוויריות, ולעלייתו כנשק העתיד הן לאיום אסטרטגי והן לאיום קונבנציונלי. יש כ-10 סוגי טילים היפרסוניים והם מגיעים עד 11k קמ"ש.
מדינות מפתחות ומפעילות > ארצות הברית

ארצות הברית החלה בפיתוח נשק היפרסוני כבר ב-2003, כחלק ממטרה אמריקאית להגיע ליכולת פגיעה ב"כל נקודה על פני כדור הארץ ללא צורך בבסיסים חיצוניים בתוך פחות משעה" אך צורך זה נהיה דחוף ונוכח בשנים האחרונות לאור התחדשות התחרות הבין-מעצמתית. ארצות הברית ביצעה ניסויים במערכות היפרסוניות כבר בשנת 2011. ההערכה היא שמאז היא ביצעה עוד כמה ניסויים בתחום הזה, אולם רובם חשאיים. ביוני 2019 נחשף כי ארצות הברית מחזיקה בטיל היפרסוני דואה בשם AGM-183 ARRW שאף תועד מתחת לכנף של מפציץ B-52. לא קיימים נתונים רשמיים על האמצעי הזה, אולם חלק מההערכות מדברות על טיל שמגיע למהירות של 6,200 קמ"ש.
עם זאת, ארצות הברית נחשבת כנחותה בזירה זו, בעוד שלרוסיה ולסין כבר יש מערכות היפרסוניות מבצעיות.
מדינות מפתחות ומפעילות > סין

סין מפתחת מערכות היפרסוניות מתוך חשש שמערכות ההגנה האמריקאיות ממזערות עד מבטלות את המאזן האסטרטגי ביניהן ועל כן היא חייבת לפתח מערכות שוברות שוויון. סין נחשבת לשחקן מתקדם בזירת הנשק ההיפרסוני ומחזיקה במספר הצלחות בתחום. בשנת 2014 חשפה סין את טיל DF-ZF שמאז שנת 2014 ביצע לפחות שבע טיסות ניסוי שרובן הוגדרו כמוצלחות. הוא נע במהירות שבין 6,000 ל-12,000 קמ"ש ומגיע לטווח של כ-3,000 ק"מ. על פי מגזין ג'יינס מדובר בטיל מאוד מדויק בעל יכולת לשאת ראש קרב קונבנציונלי או גרעיני. על פי חלק מהמומחים הטיל הזה נועד גם להשמיד נושאות מטוסים אמריקאיות.
ב-17 באוקטובר 2021 חשף העיתון "פייננשל טיימס" כי סין ביצעה באוגוסט של אותה השנה ניסוי בנשק היפרסוני שהקיף את כדור הארץ אך החטיא את מטרתו בשלושים ק"מ. לפי חלק ממקורותיו של העיתון, התקדמות זו הייתה הרבה מעבר להערכות האמריקאיות את היכולות הסיניות, ולדבריו: "אין לנו שום מושג איך הם עשו זאת".
מדינות מפתחות ומפעילות > רוסיה

גם רוסיה שותפה לחששות הסיניים מפני התקדמות מערכות ההגנה האמריקאיות, ובקרמלין חוששים שהם עלולים לאבד את מקומם במאזן האסטרטגי.
רוסיה מפתחת נשק היפרסוני מאז תחילת שנות ה-2000. במרץ 2018 חשפה רוסיה טיל היפרסוני חדש בשם "אוונגרד" (מהמילה הצרפתית "אוונגרד"). על פי הקרמלין, כבר בדצמבר 2019 הפך הטיל מבצעי, ובכך הפכה רוסיה למדינה הראשונה בעולם המחזיקה במערכות היפרסוניות מבצעיות; האמריקאים, עם זאת, הביעו סקפטיות כלפי פרסומים אלו. ב-2019 הפיצו הרוסים סרטון שבו נראה מטוס קרב מסוג מיג-31 משגר טיל קינז'אל במהלך אימון. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין התייחס לסרטון וטען שהטיל קינז'אל טס במהירות גבוהה פי 10 ממהירות הקול, כ-12,000 קמ"ש, ולטווח העולה על 1,250 ק"מ, עם יכולת לשאת ראשי קרב רגילים וגרעיניים. אולם מומחים לנושא התייחסו בביטול לנתון של 10 מאך. ברוסיה דיווחו בעבר גם על פיתוח טיל היפרסוני בשם 3M22 Zircon. על פי הדיווח, הטיל מיועד להשמיד ספינות והוא מגיע למהירות של 8 מאך ולטווח של 400 ק"מ. את הטיל הזה ניתן לשגר ממפציץ TU-22 או מספינת טילים כפי שעשו בניסוי שנערך באפריל 2019.
ב-18 במרץ 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיעה רוסיה על השימוש המבצעי הראשון בנשק היפרסוני בו נהרגו 45 חיילים אוקראינים. במאי 2023 טענו האוקראינים שהם הצליחו ליירט טיל קינז'אל היפרסוני באמצעות סוללות נגד טילים אמריקאיות. "הניו יורק טיימס" דיווח שהטענה האוקראינית אומתה על ידי אנליסטים בפנטגון.
מדינות מפתחות ומפעילות > מדינות נוספות

ישנן מדינות נוספות העוסקות בפיתוח כלי נשק היפרסוניים, בהן איראן, הודו, יפן וצפון קוריאה.
רשימת כלי נשק היפרסוניים

רוסיה צירקון 3M22
הודו ברהמוס-2
ברית המועצות Kh-15
רוסיה Kh-47M2 קינז'אל
הרפובליקה העממית של סין DF-ZF
ראו גם

מהירות שגא-קולית
תקיפה גלובלית מיידית
טיל מרובה ראשי נפץ
קלע חד
הערות שוליים

↑  אבן-שושן, אברהם, מילון אבן-שושן, 2003
↑  שמשון הופמן, המילון למונחי צה"ל, תל אביב: אג"ם–תוה"ד, 1998, עמ' 597
1 2 3 4 5 6  ג'ון טי ווטס, כריסטיאן טרוטי, מארק מאססה., נשקים היפרסוניים במרחב ההינדו-פסיפי
↑  יואב זיתון, המעקב מרגע השיגור מתימן, ההשמדה החלקית - והקביעה בצה"ל: "לאויבינו אין טיל היפרסוני", באתר ynet, 15 בספטמבר 2024.
1 2 3  שי לוי, ‏תשכחו מטילים בליסטיים: נשק היפרסוני הוא האיום הבא, באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2019
↑   במרוץ אחר פיתוח טיל היפר-קולי, ארה"ב מפגרת מאחור אחרי רוסיה וסין, באתר הארץ, 10 במרץ 2022
↑   דיווח: סין ערכה ניסוי חשאי בטיל היפר-קולי בעל יכולות גרעיניות באוגוסט, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2021
↑  יואב קרני, ‏הטילים ההיפרסוניים של ולדימיר פוטין יוצאים לדרך, באתר גלובס, 20 במרץ 2022
↑  Marc Santora, Eric Schmitt and John Ismay, "Ukraine Claims It Shot Down Russia’s Most Sophisticated Missile for First Time, The New York Times, May 6 2823
אונומסטיקה

אונומסטיקה או אונומטולוגיה (מיוונית: ὀνοματολογία; ‏מהמילה ὄνομα, "שֵם") היא תחום העוסק בחקר שמות העצם הפרטיים ומקורם. חקר השמות ממוקם בין בלשנות, מדע הדתות וההיסטוריה, ועוד מגוון תחומים (כגון חקר האטימולוגיות) מהם הוא שואב ואליהם הוא תורם.
עם הענפים העיקריים באונומסטיקה נמנים טופונימיה – חקר שמות מקומות, ואנתרופונומסטיקה – חקר שמות פרטיים.
קיימות שפות שלמות (כגון אמורית) הידועות בעיקר מהאונומסטיקון – אוצר השמות הפרטיים – שלהן, ובחקר אותן שפות ממלאת האונומסטיקה תפקיד מרכזי.
ראו גם

אטימולוגיה
אונומטופיה
שם תאופורי
טופונימיה
אונומסטיקון
הערות שוליים

1 2  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545908405171  BNE: XX525906  BnF: cb119401735 (data)  GND: 4075199-5  LCCN: sh85094813  NKC: ph213330 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עובדיה הררי

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1943 קהיר, מצרים 
 פטירה:  15 ביולי 2012 (בגיל 68) 
 ענף מדעי:  הנדסת אווירונאוטיקה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  התעשייה האווירית לישראל  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1987)  פרס ביטחון ישראל (1975)  פרס ביטחון ישראל (1969) 
 
עובדיה הררי (3 בספטמבר 1943 – 15 ביולי 2012) היה מהנדס ישראלי, איש התעשייה האווירית, חתן פרס ביטחון ישראל (פעמיים) ופרס ישראל. מנהל פרויקט הלביא.
ביוגרפיה

נולד בקהיר בירת מצרים למשפחה שמוצאה מחלב. עלה לישראל עם משפחתו לאחר מבצע סיני, כשהיה בן ארבע-עשרה. סיים את לימודיו בבית-ספר תיכון בתל אביב והתקבל לעתודה האקדמית, במסגרתה קיבל תואר ראשון ושני בהנדסה אווירונאוטית בטכניון שבחיפה. עשה את שירותו הצבאי בחיל האוויר.
קיבל תואר MBA למנהלים מאוניברסיטת אינסאד שבצרפת. סיים את לימודיו ב-1967.
ב-1970 הצטרף לתעשייה האווירית, כמהנדס פיתוח ותכנון מוקדם. ב-1975 מונה לראש צוות-משימה לתכנון מטוס קרב חדש. בשנת 1980 מונה למנהל ומהנדס ראשי של מטוס הקרב "לביא", תפקיד בו כיהן שמונה שנים.
ב-1988, לאחר שהופסק פרויקט הלביא, מונה הררי למנהל מפעל "להב" בחטיבת כלי טיס צבאיים של החברה, שעיסוקו השבחת מטוסי קרב. ב-1992 מונה למנהלו של "מפעל מלמ" שייצר את הטיל נגד טילים "חץ 2". ב-1994 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית ומנהל חטיבת כלי טיס צבאיים. בשנת 1997 מונה למשנה למנכ"ל לתפעול.
בנובמבר 2005 מונה לממלא-מקום מנכ"ל התעשייה האווירית, זאת לאחר שהמנכ"ל משה קרת נחקר עקב חשד לביצוע עבירות פליליות במסגרת תפקידו.
בשנת 2006 פרש מהחברה. הוא מונה ליו"ר חברת "אורבן אירונאוטיקס" והצטרף כפרופסור אורח לסגל הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. באוקטובר 2010 פרש מהטכניון. בנוסף גם כיהן כחבר דירקטוריון בחברת  רפאל, וכמנהל הצד הטכני של רישוי אזרחי לכטב"מים ברשות התעופה האזרחית (רת"א).
החל מיוני 2009 כהן כיו"ר ועד האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל.
הררי היה חתן פרס ביטחון ישראל לשנים 1969 ו-1975. ב-1969 קיבל את פרס ביטחון ישראל על פרויקט הסבת מטוסי הסופר מיסטר למטוסי סער, שכלל השתלת מנוע אמריקני במטוס הקרב הצרפתי. ב-1975 קיבל את הפרס על חלקו בפרויקט הכפיר. בשנת 1985 השיא משואה ביום העצמאות כהוקרה על תרומתו לתעשייה האווירית בישראל. ב-1987 היה חתן פרס ישראל לטכנולוגיה ולהנדסה בשנת התשמ"ז עבור תרומתו לפרויקט הלביא.
נפטר ב-15 ביולי 2012 בהוד השרון, והובא למנוחות בבית העלמין נווה הדר בעיר.
הערות שוליים

↑  עמי אטינגר, מונה מחליף למשה קרת, באתר nrg‏, 17 בנובמבר 2005
↑  תני גולדשטיין, התעשייה האווירית: גם המשנה למנכ"ל פורש, באתר ynet, 10 בינואר 2006
↑  אבי בליזובסקי, עובדיה הררי – מהתעשייה האווירית לפרופסורה בטכניון, באתר "הידען", 4 בספטמבר 2006
↑   יום העצמאות | 1985, באתר כאן ארכיון, 24 באפריל 1985
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304639405171  VIAF: 297842663   WorldCat (עם VIAF): 297842663
דורון בן ברק

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1973 (בן 52) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 היועץ המשפטי לפיקוד העורף  פרקליט עריקים  סגן היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון  פרקליט פיקוד המרכז  פרקליט חיל האוויר  היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון  סגן הפרקליט הצבאי הראשי  הצנזור הצבאי הראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן
 
דורון בן ברק (נולד ב-1 בינואר 1973) הוא תת-אלוף בצה"ל שכיהן בעבר כסגן הפרקליט הצבאי הראשי ובתפקידו האחרון בצה"ל כצנזור הצבאי הראשי.
ביוגרפיה

בן ברק שירת בפרקליטות הצבאית משנת 1995 בשורה של תפקידים, בהם היועץ המשפטי לפיקוד העורף, פרקליט עריקים, סגן היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון, פרקליט פיקוד המרכז וחיל האוויר והיועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון.
ביולי 2020 החליט שר הביטחון, בני גנץ, למנותו לתפקיד הצנזור הצבאי הראשי במקומו של אלוף-משנה במילואים אייל סמואלוב שכיהן בתפקיד כממלא מקום מאז פרישתה של תת-אלוף אריאלה בן-אברהם בפברואר 2020. ב-13 באוגוסט 2020 נכנס לתפקידו כצנזור הצבאי הראשי והועלה לדרגת תת-אלוף. כיהן בתפקיד עד 30 ביוני 2022, אז העביר את התפקיד לתת-אלוף קובי מנדלבליט.
בן ברק הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים מהאוניברסיטה העברית. בנוסף, הוא בוגר קורס "אפק" לפיקוד ומטה במכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה במסגרת הלימודים במכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  יהודה יפרח, הכירו: הפרקליט הצבאי שטירפד תשתיות ישראליות ביוש, באתר nrg‏, 14 באוקטובר 2016
↑  תא"ל דורון בן ברק מונה לצנזור הצבאי הראשי, ‏13 באוגוסט 2020
↑  נועה שטרנברג, ‏הצנזור הצבאי הראשי מתחלף: לתפקיד נכנס תא"ל קובי מנדלבליט,  באתר כיפה, 30 ביוני 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בנימין ברזילי

אין תמונה חופשית
בנימין (אייזנהנדלר) ברזילי (ינואר 1913 - אוקטובר 1983) היה אורולוג ישראלי.
קורות חיים

ברזילי נולד בשנת 1913 באופנבך על המיין שבגרמניה. בן שישי למשפחה מסורתית ציונית אמידה. עוד בילדותו בנימין היה פעיל בתנועות ציוניות. הוא למד רפואה בעיר הולדתו והתמחה בכירורגיה ובווירולוגיה. עבד ביאסי ואחר כך בבוקרשט.
במלחמת העולם השנייה היה קצין בצבא הרומני. תפקידו היה פינוי פצועים מרכבות. לאחר המלחמה עלה יחד עם משפחתו בעליה ב' ב-1946 באוניה "כנסת ישראל". הספינה נתפסה והועברה לקפריסין שם שהה בנימין 10 חודשים ועבד כרופא. ב-1947 עלה וגר בבית עולים בירושלים. התנדב לבית החולים הדסה הר הצופים. במהלך מלחמת העצמאות היה מנתח בהדסה בעיר העתיקה ונשאר בהר הצופים עד ההפוגה הראשונה.
בהמשך היה אורולוג ומרצה בכיר (1961) במחלקה האורולוגית בהדסה. היה שותף לפרסום עשרות עבודות באורולוגיה בישראל ובארצות הברית. בשנת 1959 היה שותף לפרסום מדעי שהתפרסם בספר השנה של האורולוגיה בארצות-הברית. ברבות הימים קיבל תואר פרופסור. היה הראשון שניתח בישראל כליות בלייזר[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

רופאיה של ארץ -ישראל 1799–1948, איתי בכור הוצאה לאור, מרץ 2012, זיכרון -יעקב (מהדורה שנייה), המחברים: פרופ' נסים לוי ויעל לוי, עמוד 132
jewish physicians a biographical index-מחבר: נתן קורן עמוד 151
year book of urology (1959-1960 year book series)-edited by william wallace scott m.d., ph.d.; prof. of urology the john hopkin university school of medicin
incorporated 200 east illinois street chicago 2.page 105 -"vascular abnormalities in well -functioning kidney as cause of
- long-standing severe juvenile hypertension caused by unilateral nephrectomy ":t.d ullman,t.shapiro,b.barzilay,and a.schwartz (jerusalem: