stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1979/1980 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
מהלך התחרות > שלבי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   הולנד פרקר ליידן |   הולנד פרקר ליידן | 87 | 87 |   | 174 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   איטליה אמרסון וארזה |   איטליה אמרסון וארזה | 89 | 95 |   | 184 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   איטליה אמרסון וארזה |   איטליה אמרסון וארזה | 89 | 95 |   | 184 |   |   |   איטליה אמרסון וארזה |   איטליה אמרסון וארזה |   | 90 |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |   איטליה אמרסון וארזה |   איטליה אמרסון וארזה |   | 90 |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |   איטליה גבטי קאנטו |   איטליה גבטי קאנטו |   | 88 |  |  |  |
|  |   ספרד (1977) ברצלונה |   ספרד (1977) ברצלונה | 92 | 74 |   | 166 |   |   |   איטליה גבטי קאנטו |   איטליה גבטי קאנטו |   | 88 |  |  |  |
|  |   ספרד (1977) ברצלונה |   ספרד (1977) ברצלונה | 92 | 74 |   | 166 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   איטליה גבטי קאנטו |   איטליה גבטי קאנטו | 93 | 78 |   | 171 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
מהלך התחרות > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 במרץ 1980 | איטליה אמרסון וארזה | 88:90 | איטליה גבטי קאנטו | פלספורט די סן סירו, מילאנו צופים: 10,000 שיפוט: ארמניה ארטניק ארבדיאן  ספרד פדרו הרננדס קבררה |
| 19 במרץ 1980 | אלברטו מוטיני (22)   בוב מורס (24)   ברוס סילס (26)  דינו מנגין (6)  פביו קולומבו (3)   מאוריציו גואלגו (2)   אנזו קרריו (7) |  | פיירלואיג'י מרזוראטי (20)   ג'וזפה גרגאטי (2)  ויין סמית' (12)   רנצו בריביירה (11)  ברוס פלאוארס (10)  ג'ורג'ו קטיני (10)   רנצו טומבולטו (4)   אנטונלו ריבה (18) | פלספורט די סן סירו, מילאנו צופים: 10,000 שיפוט: ארמניה ארטניק ארבדיאן  ספרד פדרו הרננדס קבררה |
ישראל בתחרות

הפועל רמת גן הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב הראשון בו היא ניצחה את "אמיקל" מלוקסמבורג 91-105 ו-83-99. בשלב השני היא נפגשה עם זאדאר והפסידה 80-75, 90-96.
עוצבת להב

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  אוגדה 370
 כינוי עבר:  אוגדה 194
 מדינה:  ישראל ישראל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1975–2004 (כ־29 שנים) 
 פיקוד
 מפקדים:  רשימת מפקדים
 
עוצבת להב (הוקמה במקור כאוגדה 194, ובשנות ה-80 של המאה ה-20 הוסב שמה לאוגדה 370) הייתה אוגדת מילואים משוריינת של צה"ל בגזרת פיקוד המרכז. האוגדה פורקה בשנת 2004.
היסטוריה

אוגדה 194 הוקמה בשנת 1975 כאוגדת שריון, כחלק מבניין כוחות השריון שנעשה לאחר מלחמת יום הכיפורים. מפקדה הראשון היה האלוף משה בר כוכבא, אשר פיקד על אימון ההקמה של האוגדה בשנת 1975 בשטחי יהודה ושומרון.
בין חטיבות השריון באוגדה בשנות השמונים והתשעים היו חטיבה 211, חטיבה 395 (עוצבת קלע) וחטיבה 820 (עוצבת לביא).
יחידות נוספות במסגרת האוגדה היו: אגד ארטילרי 214, אגד תחזוקה, גדוד קשר, יחמ"ן וחטיבה 5.
האוגדה גויסה לראשונה ותפסה פיקוד על בקעת הירדן והגבול המזרחי במסגרת הכוננות שהוכרזה בצה"ל משהותקף הכור הגרעיני בעיראק ביוני 1981. האוגדה שכללה גם כוח סדיר  של חטיבה 211 ובו גדוד 126, העבירה את האחריות על בקעת הירדן לאוגדה 162 שעלתה מסיני בעקבות הסכמי השלום עם מצרים.
במלחמת לבנון הראשונה גויסו יחידות האוגדה וחלקן פרס ברמת הגולן והיה בכוננות לכניסה  ללבנון). האגד הארטילרי, היחמ"ן וגם לוחמי חטיבות הטנקים לקחו חלק בשהייה הארוכה בלבנון.
האוגדה שנשאה בהמשך את המספר 370, פורקה במסגרת צמצום סדר הכוחות המשוריין של צה"ל בשנת 2004.
מפקדים

בין מפקדי האוגדה: משה (בריל) בר כוכבא (1974 - 1975), אהרן פלד (פדל'ה) (1975–1979), אמנון ליפקין שחק (1982-1980),  דורון רובין (1982–1983), אביגדור קהלני (1984 - 1985) כשהיה מפקד פו"ם, עוזי קרן (1986–1987), מנחם זטורסקי (1988-1989), משה עברי סוקניק (1990–1992), שמואל צוקר (1992–1993), יום טוב סמיה (1993–1995), יפתח רון-טל (1995–1997), אלי אמיתי, אלעזר שטרן.
יחידות האוגדה

| ישראל אוגדות צה"ל  |
| --- | --- | --- |
| פיקוד הצפון | אוגדת הבשן (210)  • עוצבת הגליל (91)  • עוצבת געש (36)  • עוצבת המפץ (146)  |  |
| פיקוד המרכז | אוגדת אזור יהודה ושומרון (877)  • עוצבת האש (98)  • עוצבת הבזק (99)  |  |
| פיקוד הדרום | אוגדת עזה (143)  • עוצבת אדום (80)  • עוצבת הפלדה (162)  • עוצבת סיני (252)  |  |
| פיקוד העורף | אוגדת יערה |  |
| זרוע היבשה | אוגדה 96 |  |
| אוגדות צה"ל שפורקו | במאה ה-20: אוגדה 440  • אוגדה 77 • אוגדה 84 • אוגדה 85  • יק"ל בשנת 2004: אוגדת יהודה  • אוגדה 81 • אוגדה 220  • עוצבת אתגר  • אוגדה 194  אחרי 2004: עוצבת עמוד האש  • עוצבת עידן  |  |
עוצבת כדור האש

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  עוצבת כדור האש
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  אגד ארטילרי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1977–2016 (כ־39 שנים)
 מלחמות:    מלחמת לבנון   מלחמת לבנון השנייה
 פיקוד
 יחידת אם:  עוצבת האש עוצבת האש
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
תג של גדוד 332 של מרגמות הכבדות ההיסטורי
גרסה שנייה של תג של גדוד 332 של מרגמות הכבדות ההיסטורי
עוצבת כדור האש (אגד ארטילרי 9693) היה אגד ארטילרי בעוצבת האש.
היסטוריה

האגד מבוסס על יחידות המערך המוצנח של חיל התותחנים. תחילה הוקם ב-1949 גדוד 332, גדוד מרגמות כבדות שהשתייך לחטיבת גבעתי, לאחר פירוק החטיבה ב-1956 עבר הגדוד לכפיפות חטיבת הצנחנים, ונטל חלק במבצע שומרון ובמלחמת סיני.
ב-1961 הוקם גדוד מוצנח נוסף, גדוד 425 שהשתייך לחטיבה 80, הגדוד פורק ב-1981. במלחמת ששת הימים לחם גדוד 332 עם חטיבה 35 וגדוד 425 עם חטיבה 55. ב-1973 הוקם גדוד מוצנח שלישי, גדוד 343.
במלחמת יום הכיפורים לחם גדוד 332 עם חטיבה 35, גדוד 343 לחם עם חטיבה 55 וגדוד 425 עם חטיבה 80. כמו כן השתתפה במלחמה סוללת "נתרן" שצוידה בתותחים מסוג M-102 יבילי אוויר בקליבר 105 מ"מ, וביצעה ירי מג'בל עתקה במבצע פונטיאק, ב-1976 צורפה הסוללה לגדוד 343. לאחר הקמת עוצבת האש צורפו ב-1977 גדודים 332 (תחת המספר 7038) ו-343 (תחת המספר 7041) לאוגדה וגדוד 425 פורק ויחידות התותחנים בעוצבה אורגנו תחת מפקדת סיוע אוגדתית. גדוד 7041 עבר הסבה מתותחי D-30 לתותחי M-71.
במלחמת לבנון הראשונה לחם גדוד 7038 עם חטיבה 35 וגדוד 7041 השתתף בלחימה בגזרה המערבית, נטל חלק במצור על ביירות ויחידות שלו הונחתו בשפך נהר האוואלי. ב-1983 אורגנה העוצבה לאגד מלא בפיקודו של רן כהן. בשנת 2000 פורק גדוד 7038.
האגד פורק ב-2016 במסגרת תוכנית "גדעון".
בין מפקדי גדוד 332/7038: חיים שפיר (1949), עמי גלעדי (1949-1950), מיכה בארי (1950), מוטי לנדאו (1956), אלכס פרג (1956-1957), יהודה נאות (1957-1961), אריה לוי (1961-1962), אלי עשת (1963-1964), משה פלד (איזנפלד) (1965-1966), מאיר דורון (1966-1968), אברהם בר דוד (1968-1969), יעקב צור (1969-1974), רן כהן (1974-1977), אבי שדמי (1977-1982), יצחק פורת (1982-1983), הלל אהרמן (1983-1987), עצמון ליפשיץ (1987-1988), דורון חרפק (1989-1992), ערן בן דוד (1995-1997), רועי סעדיה (1997-2000).
בין מפקדי גדוד 425: עמוס ברעם, מאיר ציקלג, אורי אבני.
בין מפקדי גדוד 343/7041: אשר דיאמנט, אורי וגמן, דוד הרמתי, גילי אברהם, אסף גזית.
מפקדי עוצבת כדור האש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| אשר דיאמנט | תקופת כהונה 1986-1994 | הערות |
| --- | --- | --- |
| יעקב צור | 1977 - 1982 |  |
| שמעון רום | 1982 |  |
| ארנון בן עמי |  | מעוטר צל"ש הרמטכ"ל |
| רן כהן | 1983 |  |
| מנחם בכרך | 1994 - 2001 |  |
הערות שוליים

↑  ביטאון תמיד תותחן, אפריל 2016
עם הספר (הוצאת ספרים)

פרסומת של עם הספר בצורת סימנייה, אשר הופצה בתוך ספרי ההוצאה בשנים 1958–1959.
עם הספר הייתה הוצאת ספרים ישראלית שפעלה משנת 1953 ועד שנות ה-80. שם ההוצאה, "עם הספר", הוא כינוי לעם ישראל.
ההוצאה נוסדה על ידי דב ליפץ, שניהל קודם לכן במשך כמה שנים את הוצאת הספרים "עם עובד". בנו, אהרן אמיר, היה שותף בהוצאה ומנהלה הספרותי בשנים 1957–1965.
בשנות ה-50, משרדי ההוצאה היו ברחוב ביאליק 15 בתל אביב. בתחילת שנות ה-60 עברה ההוצאה לקומת הקרקע של "בית גרוס" ברחוב ביאליק 9, בית שנבנה בשנת 1928 ונודע בסגנונו האקלקטי.
ההוצאה הרבתה להוציא לאור כתבים של מדינאים, ובהם:
וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה (תרגום: אהרן אמיר), כרכים א'–ו', 1955–1957.
קוואמה נקרומה, גאנה: אוטוביוגרפיה (תרגום: אהרן אמיר), תל אביב, 1961.
או נו, קולה של בורמה: מבחר כתבים (ליקט: יצחק סיני, תרגם: אהרן אמיר, מבוא ביוגרפי: יעקב שמעוני, הקדמה: דוד בן-גוריון), 1962.
שארל דה גול, מאבק לחרות, (תרגם מצרפתית: אליהו מייטוס, עריכה: אהרן אמיר, תרגום תעודות: לאה זגגי), 1965.
וינסטון צ'רצ'יל, היסטוריה של העמים דוברי האנגלית, (תרגום: אהרן אמיר), 1965.
דוד בן-גוריון, דברים כהוויתם, 1965.
משה דיין, יומן מערכת סיני, 1967.
בתחום הסיפורת הוציאה "עם הספר" תרגום עברי של כל כתבי שקספיר בשנת 1959.
בשנות ה-60 הוציאה ההוצאה סדרת אנתולוגיות של סיפורים בני זמננו מרחבי העולם. ביניהם:
אהרן אמיר (עריכה ומבוא), סיפורים עבריים בני זמננו, 1962.
יצחק ברזלי, יהושע גלבוע, י. גפן (עורכים), סיפורים רוסיים בני זמננו, 1962.
יובל רון (מבחר ומבוא), סיפורים צרפתיים בני זמננו, 1962.
ז'קלין כהנוב (עריכה ומבוא), סיפורים אפריקאיים בני זמננו, 1963.
הערות שוליים

↑  ספר יהדות ליטא, חרות, 1 באוגוסט 1958
היסטוריה של העמים דוברי האנגלית, דבר, 16 בינואר 1959
1 2  הוצאת עם הספר, על המשמר, 9 בנובמבר 1962
↑  שקספיר ומחירו, דבר, 3 בנובמבר 1959
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עיטם לבן-גחון

| עיטם לבן-גחון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
סוג:: עיטם
מין:: עיטם לבן גחון
שם מדעי
 Haliaeetus leucogaster ‏גמלין, 1788
תחום תפוצה


עֵיטָם לְבֶן-גָּחוֹן (שם מדעי: Haliaeetus leucogaster) הוא מין של עוף דורס גדול החי לחופי דרום-מזרח אסיה והודו ומדרים עד לאוסטרליה. זהו אחד מהגדולים שבמיני המשפחה.
מאפיינים

עיטם זה הוא לבן ובעל פנים, מקור, כנפיים וזנב שחורים בחלק העליון. משקלו מגיע ל-5 ק"ג ומוטת כנפיו מגיעה ל-2.2 מטרים. הוא אחד מהגדולים שבעיטמים.
הוא עוף דורס פעיל יום, המצוי באזורי החופים והאגמים לאורך הודו, סרי לנקה ודרום-מזרח אסיה ומזרחה עד לגינאה החדשה, צפון אוסטרליה ואיי שלמה. הוא מתמחה בציד דגים באזורי החופים. הוא דואה מעל הים בחיפוש אחר דגים. כשהוא מאתר דג הוא מנמיך עד גובה פני המים פושט את רגליו לפנים, "חורש" את המים בטפריו המעוקלים ושולה את הדג בתנועת מגרפה. הוא ניזון גם מפגרים, נחשי ים ועופות ים קטנים וגם חוטף דגים מעופות אחרים.
העיטמים הם מינים טריטוריאליים שיתקפו כל מסיג גבול. המאבק על הטריטוריה מתבטא בדרך ייחודית: שני הזכרים מגביהים, מעופפים זה אל זה, משלבים את הטפרים שלהם ומסתחררים באוויר כמו במופע אקרובטי תוך ירידה מהירה לכיוון הקרקע. הראשון שעוזב את האחיזה הוא זה שמוותר על הטריטוריה.
גלריה

עיטמים על גב פיל אסייתי
הערות שוליים

↑  עיטם לבן-גחון באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537674905171  LCCN: sh2005020331
עדנה מושנזון

עדנה מושנזון (נולדה ב-24 בספטמבר 1945, י"ז תשרי ה'תש"ו) היא אוצרת ויועצת בענייניי אמנות ומוזיאולוגיה, זוכת פרס האוצרות של משרד התרבות המדע והספורט לשנת 2008.
ביוגרפיה

עדנה מושנזון נולדה לאסתר ושמעון ונטורה-בן ארי, דור שביעי בירושלים. נשואה לאילן מושנזון, קולנוען, מתגוררת בתל אביב יפו.
מושנזון היא בוגרת בית הספר התיכון אוהל שם רמת גן ובעלת תואר ראשון בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית ירושלים 1973. עם סיום לימודיה האקדמיים השתלמה במוזיאולוגיה בלונדון ובשנת 1977 מונתה לאוצרת במוזאון תל אביב לאמנות.
לאורך 30 שנות פעילותה כאוצרת במוזיאון תל אביב לאמנות (2007-1977) ניהלה מושנזון את המחלקה לרישום והדפס, אצרה עשרות תערוכות כתבה מאמרים וערכה קטלוגים בנושאי אמנות ואוצרות. מאז יציאתה לגמלאות היא פועלת כאוצרת עצמאית.
במהלך השנים כיהנה מושנזון כחברה בגופים ציבוריים וכחברת ועדות שונות בישראל ומחוצה לה, ביניהם מועצת המוזיאונים בישראל (2015-2009), המדור לאמנות פלסטית במועצה הישראלית לתרבות ואמנות (2013-2010), חברה בוועדת הפיסול של עירית תל אביב - יפו וחברה בארגון אוצרים בינלאומי IKT.
פעילות אוצרותית

במסגרת עבודה כאוצרת בכירה במוזאון תל אביב לאמנות עסקה מושנזון בניהול, ארגון, מחקר ושימור אוסף המחלקה לרישום והדפס, אוסף הכולל למעלה מ-25 אלף עבודות. בעבודתה התמקדה בחקר ההיסטוריה של אוסף הרישומים וההדפסים, שראשיתו בייסוד המוזיאון, ובהצגת תערוכות מתוכו. בין האוספים החשובים הנכללים בו נמנים אוסף קרל שוורץ, אוסף הרמן שטרוק, אוסף אריך גריץ וכן אוספים של אמנות גרמנית מלפני מלחמת העולם השנייה, שנשלחו למוזיאון עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה וכך ניצלו. בנוסף עסקה מושנזון בהרחבה ושיפור האוסף הישראלי והבינלאומי באמצעות רכישות של יצירות ישראליות רבות, היסטוריות ועכשוויות, וכן באמצעות גיוס של אוספים בינלאומיים ביניהם: אוסף של 100 הדפסים של אדוורד מונק; אוסף של כ-300 הדפסים, רישומים וספרי אמן סוריאליסטיים, תרומת צ'ארלס ואוולין קרמר, ניו יורק; ואוסף אברהם הורודיש, אספן ומוציא לאור של הדפסים וספרי אמן מגרמניה שלפני המלחמה. אוספים פרטיים אלה התייחסו להיסטוריה של אוסף הרישום וההדפס והשלימו אותו.
במהלך שנות עבודתה במוזאון אצרה מושנזון עשרות תערוכות אמנות לאמנים ישראלים ובינלאומיים. הנודעות שבהן: ביל ויולה: מיצבי וידאו (1994); מבט כפול - שלוש תערוכות: ויליאם קנטרידג' - וידאו, האחים צ'פמן - מוראות המלחמה לפי גויה ומשה גרשוני - קדיש (2000); מבט אלכסוני: קארה ווקר ואיליין רייצ'ק (2001); רוז סה לה וי: על פרחים באמנות עכשווית (2004), תערוכה בהשתתפות אמנים ישראליים ובינלאומיים מהבולטים ביותר ובכללם: קוטלוג אטאמן, פול מוריסון, פישלי & וייס, הלן צ'אדוויק, פיטר רוסל, מאט קאלישו, תומאס סטרות', ג'ף קונס ועוד; ואוטוביוגרפיה ספירלית, רטורטספקטיבה של שנטל אקרמן (2006).
כאוצרת עצמאית עסקה מושנזון במנעד רחב של תחומי אמנות: וידאו ארט, מיצבים, אמנות פלסטית ועוד. בין התערוכות הבולטות שאצרה: קרקס אוניברסליס בע"מ - מופעי עיר במסגרת הביאנלה לאמנות של תל אביב-יפו ולציון מאה שנה לתל אביב, שהתקיימה במתחם הטמפלרי (2009), אפרת שוילי: נקודה מול נקודה, עבודות 2012-1992 במשכן לאמנות עין חרוד (2013), ורשמים VI: שובו של הנייר - מחשבות על רישום, הביאנלה הישראלית לרישום, בית האמנים, גלריה ברבור, סדנת ההדפס ובית טיכו, ירושלים, אוצרות ראשיות: עדנה מושנזון וסאלי הפטל-נווה (2016).
בשנת 2008 קיבלה מושנזון את פרס האוצר מטעם משרד התרבות המדע והספורט על פעילותה ותרומתה. בנימוקיהן כתבו שופטות הפרס, נעמי אביב, גליה בר אור, איריס פישוף ועידית עמיחי, שמושנזון "קידמה במסירות ראויה לציון את אמנות הגרפיקה והרישום ומעל הכל את אמנות הווידאו והמיצב".
במהלך הקריירה הוענקו לה מלגות לתמיכה במחקרה, ביניהן: מלגה למחקר אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות (1992-1991) במוזיאון המחוז בלוס אנג'לס; מלגת DAAD ללימוד סצנת האמנות הגרמנית העכשווית ואוספי המוזיאונים השונים (1986); ומלגות של מכון גתה ללימודי השפה הגרמנית ומחקר אמנות גרמנית (1984 - 1985).
רשימת תערוכות

1982 - עיר ואמנות: הסצסיון של ברלין במפנה המאה
1984 - נחום גוטמן, אוצרים: מרק שפס, עדנה מושנזון
1985 - חמש מאות שנות דיוקן עצמי בהדפס, תרומת צ'ארלס ואוולין קרמר
1986 - פרנק סטלה: חד גדיא לפי ליסיצקי, סדרת הדפסים
1986 - אדוורד מונק: מוות אהבה וחרדה
1988 - משה גרשוני: י"ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק
1988 - הרישומים של רוי ליכטנשטיין
1990 - אדוורד מונק: הדפסים, אוסף צ'ארלס ואוולין קרמר לאמנות
1991 - ג'ספר ג'ונס: הדפסים מאוסף ליאו קאסטלי, ניו יורק
1992 - ברוס נאומן: הדפסים, מכפלים, פסלי ניאון ווידאו
1994 - קלאס אולדנבורג: חפצי יומיום ודפי מחברת / רישומי מחברת ופסלים
1994 - ביל ויולה: מיצבי וידאו
1997 - סוריאליזם: הדפסים וספרי אמן מאוסף צ'ארלס ואוולין קרמר
1998 - אוסף פוגל: מאמנות מינימליסטית לאמנות מושגית, אמנות אמריקאית של שנות ה-70 וה-80. אוסף שנתרם לגלריה הלאומית בוושינגטון
1998 - משה קופפרמן: יומן עבודה, הדפסי רשת 1996–1998
2000 - מבט כפול - שלוש תערוכות: וויליאם קנטרידג' – סטריאסקופ, ג'ק ודינוס צ'פמן - מוראות מלחמה לפי גויה, משה גרשוני - קדיש
2001 - מבט אלכסוני: קארה ווקר - שוויון בקירוב, ואיליין רייצ'ק - בבית ובעולם
2004 - רוז סה לה וי: על פרחים באמנות עכשווית
2004 - סוון פולסון: המשוטט הדיגיטלי - מיצבי וידאו
2005 - סטפן בלקנהול: רישומים סביב פסל / מטלת האדם הבודד, ספר אמן 2003
2006 - אוטוביוגרפיה ספירלית: רטרוספקטיבה של שנטל אקרמן
2006 - מירצ'ה קנטור: נוף משתנה, מיצב וידאו
2007 - היסטוריות מונפשות, עבודות וידאו של קארה ווקר, שיו אנשיונג, כריסטינה לוקאס, קוטה אזווה, רוברט בריר, ז'ני פרלין ושהזיה סיקאנדר, גלריה נגא, תל אביב
2008 - נושאים במעבר, מבחר עבודות וידאו של אדריאן פאצ'י. במסגרת פסטיבל "וידאו זון", הביאנלה הבינלאומית לווידאו שמקיים המרכז לאמנות עכשווית בתל אביב
2009 - קרקס אוניברסליס בע"מ, התערוכה המרכזית בביאנלה לאמנות, ארט תל אביב Artlv
2010 - חממת וידאו, יריד צבע טרי 3, תל אביב
2012 - חממת וידאו, יריד צבע טרי 5, תל אביב
2013 - פלג דישון: רצועת מאך, בית האמנים, ירושלים
2013 - אפרת שוילי: נקודה מול נקודה עבודות 2012-1992, משכן לאמנות עין חרוד
2014 - נבט יצחק': שטיחי מלחמה', גלריה נגא, תל אביב
2016 - רשמים VI, שובו של הנייר - מחשבות על רישום, הביאנלה הישראלית לרישום, בית האמנים, גלריה ברבור, סדנת ההדפס ובית טיכו, ירושלים. אוצרות ראשיות: עדנה מושנזון וסאלי הפטל-נווה
2019 - 14 דרגות האהבה, אל-האווה, מיצב של האמנית: אניסה אשקר, קיר בעיר #9, תל אביב
רשימת פרסומים

מושנזון עדנה, רישומים לתיאטרון הבימה 1918-1978, תל אביב: הוצאת מוזאון תל אביב לאמנות, 1978.
מושנזון עדנה, עיר ואמנות: הסצסיון של ברלין במפנה המאה, תל אביב: הוצאת מוזאון תל אביב לאמנות, 1982.
מושנזון עדנה [אוצרת], פרנק סטלה חד גדיא לפי אל ליסצקי, תל אביב: הוצאת מוזאון תל אביב לאמנות, 1986.
מושנזון עדנה [אוצרת], ג'ספר ג'ונס, תל אביב: הוצאת מוזאון תל אביב לאמנות, 1991.
מושנזון עדנה [אוצרת], תומרקין: הדפסים 1962–1991, תל אביב: מוזאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1992.
מושנזון עדנה, לאה ניקל, תל אביב: הוצאת מוזאון תל אביב לאמנות, 1994.
מושנזון עדנה, תאווה לספרים, תל אביב: הוצאת מוזאון תל אביב לאמנות, 1997.
מושנזון עדנה, סוריאליזם: הדפסים מאוסף צ'ארלס ואוולין קרמר, תל אביב: הוצאת מוזאון תל אביב לאמנות, 1997.
מושנזון עדנה [אוצרת], רוז סה לה וי: על פרחים באמנות העכשווית, תל אביב: הוצאת מוזאון תל אביב לאמנות, 2004.
מושנזון עדנה [אוצרת], אפרת שוילי - נקודה מול נקודה: עבודות 1992-2012, עין חרוד: הוצאת משכן לאמנות עין חרוד, 2013.
מושנזון עדנה [אוצרת], שובו של הנייר - מחשבות על רישום, ירושלים: הוצאת בית האמנים ירושלים, 2016.
Moshenson, Edna [Curator], City and Art: The Berlin Secession at the Turn of the Century Prints and Drawings from the Collection of the Tel Aviv Museum, Tel-Aviv: Published by Tel-Aviv Museum of Art 1982
Moshenson, Edna [Curator], Surrealism: Prints from the Charles & Evelyn Kramer Collection, Tel-Aviv: Published by Tel-Aviv Museum of Art, 1997
Moshenson Edna (Author), Marion Ackerman (Author), Ariane Grigoteit (Foreword), KARA WALKER: Deutsche Bank Collection, Frankfurt am Main: Deutsche Bank Art, 2003, 84 p
Moshenson Edna, Akerman Chantal, Chantal Akerman: a spiral autobiography, Tel-Aviv: Published by Tel-Aviv Museum of Art, 2006.
Moshenson, Edna [Ed.], Efrat Shvily: Point / Counterpoint: Works, 1992-2012, Ein Harod: Museum of Art, Ein Harod, 2013
Moshenson, Edna, Adrian Paci: vies en transit = Lives in Transit, Paris: Ed. du Jeu de Paume, 2013, 183 p
הערות שוליים

↑  אוסף רישום והדפס מוזאון תל אביב לאמנות, באתר מוזאון תל אביב לאמנות
↑  דנה גילרמן, "זוכות פרס משרד התרבות לאוצרים: עדנה מושנזון וטל בן צבי", באתר https://www.haaretz.co.il/gallery/1.3361097, ‏7 בספטמבר 2008
עם הספר

ערך זה עוסק בכינוי לעם ישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
עם הספר הוא כינוי לעם ישראל אשר שוכתב מהמונח אהל אל-כִּתאב أهل الكتاب (בתרגום מילולי: אנשי הספר). בקרב היהודים בישראל, אשר לפי אמונותם ספר הספרים הוא התנ"ך, משמש המונח "עם הספר" לייחד את העם היהודי משאר אנשי הספר.
מקור הכינוי בקוראן, שם מצוין אהל אל-כִּתאב ככינוי ליהודים, לנוצרים ולסביאים ללא קשר למוצא אתני. על-פי הקוראן, היהדות והנצרות מבוססות על ספרים שכללו דברי אלוהים חיים, אך היהודים והנוצרים שיבשו את המסר האלוהי בספרים האלה. מדברי הקוראן האלה נגזר היחס ליהודים ולנוצרים באסלאם - מחד גיסא אין מצווה לאסלם אותם, אולם מאידך, אסור ללכת בדרכיהם. ל"אנשי הספר" יש זכות לשבת בקרב המוסלמים כל עוד הם מקבלים על עצמם את השלטון המוסלמי. בתקופות מסוימות בהיסטוריה המוסלמית נחשבו גם הזורואסטרים חלק מ"אנשי הספר", כל זאת בניגוד לעובדי שאר הדתות, המוגדרים כעובדי עבודה זרה.
על הזיקה העזה שבין הספר לעם הספר כתב גרשם שלום:
העם היהודי, שמצד הווייתו הביולוגית כמעט שלא היה ראוי לתשומת-לב יותר מאיזשהו עם אחר מעמי המזרח הקדום שכבר מזמן נכחדו ועברו מן העולם, הופיע בזירת ההיסטוריה ביחד עם הספר שלו. העם והספר כרוכים היו בתודעה העצמית של היהודים ובתודעת העולם.
הביטוי "עם הספר" זוכה לשימוש נרחב בקרב דוברי עברית, ולעיתים מצביע על ציפיות לאוריינות מעם זה. כך, למשל, דבריו של שר החינוך, זלמן ארן:
זו בושה וחרפה ש'עם הספר' כולל אנשים אנלפבתיים וכי עלינו למחוק את הכתם הזה מעלינו. הדבר יועיל לא רק לחיבור בין הקהילות השונות של יהודים בישראל, אלא גם לחיבור בין דור ההורים לדור הילדים.
יש המשתמשים בביטוי זה לא במשמעותו המקורית, המתייחסת אל ספר הספרים, אלא במשמעות של אהבת ספרים (ואהבת הדעת הנובעת ממנה) בכלל.
מפעלים אחדים בחרו את הביטוי "עם הספר" כשמם, ובהם:
הוצאת הספרים "עם הספר"
סדרת הספרים "עם הספר" של הוצאת ידיעות אחרונות.
לקריאה נוספת

גרשם שלום, "עם הספר", בספרו עוד דבר, עם עובד, 1989, עמ' 161-153.
מאיר אוריין, האם אנחנו עם הספר?, ואם בגבורות, ירושלים, תשל"ד, עמ' 45-33.
עדנה מיי אוליבר

| --- | --- |

עדנה מיי אוליבר
 לידה:  9 בנובמבר 1883 מלדן, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בנובמבר 1942 (בגיל 59) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Edna May Nutter 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1923 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
עדנה מיי אוליבר (באנגלית: Edna May Oliver; ‏9 בנובמבר 1883 – 9 בנובמבר 1942) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אמריקאית. במהלך שנות השלושים של המאה העשרים הייתה שחקנית אופי ידועה, ששיחקה לעיתים קרובות בדמות אשה רווקה חדת לשון.
ביוגרפיה

נולדה בשם עדנה מיי נוטר (Edna May Nutter) במלדן שבמסצ'וסטס, בתם של איידה מיי וצ'ארלס אדוארד נוטר. אוליבר היא צאצאית של ג'ון קווינסי אדמס ושל ג'ון אדמס שהיו נשיאים של ארצות הברית. היא עזבה את הלימודים בגיל 14 כדי לפתוח בקריירה בתיאטרון ולראשונה זכתה להצלחה בשנת 1917 במחזמר "Oh, Boy!" מאת ג'רום קרן שהועלה בברודוויי, בו גילמה את דודה פנלופה, הדודה של הגיבור.
ב-1925 שיחקה אוליבר בברודוויי במחזה "The Cradle Snatchers" לצדם של מרי בולנד, ג'ין ריימונד והמפרי בוגרט. תפקידה הבולט ביותר על הבמה היה בהפקה המקורית של המחזמר "ספינת השעשועים" ב-1927 בתפקיד פרת'י אשתו של קפ'ן אנדי הוקס. ב-1932 חזרה והופיעה באותו תפקיד בהפקה מחודשת של המחזמר בברודוויי, אבל סרבה לגלם את הדמות בגרסה הקולנועית של המחזמר, כדי להשתתף בסרט "רומיאו ויוליה" מאותה שנה בתפקיד האומנת.
ב-1923 הופיעה אוליבר לראשונה בקולנוע בסרט "Wife in Name Only". היא המשיכה לשחק בקולנוע עד 1941 בסרט "לידיה". היא זכתה להכרה על הופעותיה במספר סרטי קומדיה בכיכובו של הצמד "וילר ווולסי" (אנ'), בהם "Half Shot at Sunrise". זה היה הסרט הראשון שלה בהפקת חברת RKO Radio Pictures שאתם חתמה חוזה ב-1930. לרוב שיחקה בתפקיד משנה, אבל היא כיכבה בעשרה סרטים בהם "Fanny Foley Herself" ו"גבירותיי המושבעות".
התפקיד הפופולרי ביותר של אוליבר היה בדמות הבלשית הרווקה הילדגרד וית'רס בסדרת סרטים של תעלומות קומיות על פי ספריו של סטיוארט פלמר (אנ'). הסדרה הסתיימה בטרם עת ב-1935 כשאוליבר עזבה את RKO וחתמה על חוזה בחברת מטרו גולדווין מאייר. האולפן ניסה להמשיך את הסדרה עם השחקנית הלן ברודריק ואחר כך עם זייסו פיטס (אנ') בתפקיד וית'רס, אבל סרטים אלה לא זכו להצלחה.
ב-MGM, דייוויד או. סלזניק ליהק את אוליבר בשני עיבודים שעשה לרומנים של צ'ארלס דיקנס, האחד "בין שתי ערים" בתפקיד מיס פרוס, והשני "דייוויד קופרפילד" בתפקיד הדודה התמהונית בטסי טרוטווד. היא הייתה מועמדת לשחק בתפקיד גלינדה בסרט "הקוסם מארץ עוץ" אך לבסוף לוהקה לתפקיד בילי בורק.
ב-1939 השתתפה אוליבר במחזות זמר קולנועיים, היא רקדה ופילרטטה עם טיירון פאואר בסרט "כינור שני" בכיכובה של סוניה הני, ושיחקה בתפקיד משנה בדמות הסוכנת של הדמות הראשית בסרט "הסיפור על ורנון ואיירין קאסל" בכיכובם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס. עוד באותה שנה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "תופי מוהוק" על מתיישבים אמריקאיים המתמודדים מול פשיטות על האינדיאנים על החוות שלהם. הופעותיה האחרונות בקולנוע היו בסרט "גאווה ודעה קדומה" בו גילמה את דודתו השתלטנית של מר דרסי (לורנס אוליבייה), ובסרט "לידיה" בתפקיד דודתה של מרל אוברון (אנ').
כשנשאלה מדוע היא משחקת בעיקר בתפקידים קומיים ענתה "עם פני סוס כאלה, מה עוד יכולתי לשחק?". עם זאת גילמה תפקידים שאינם קומיים בסרטים כמו "Cimarron" (מ-1931), "אן ויקרס" (1933), "בין שתי ערים" (1935), "דייוויד קופרפילד" (1935) ו"רומיאו ויוליה" (1936).
ביוגרפיה > חיים אישיים

מ-1928 עד 1931 הייתה אוליבר נשואה לדייוויד ולפורד פראט, ממנו התגרשה.
אוליבר נפטרה ביום הולדתה ה-59 בשנת 1942 בעקבות מחלת מעיים קצרה. היא נקברה בבית הקברות "Forest Lawn Memorial Park" בגלנדייל שבקליפורניה.
פרסים

ב-1939 הייתה אוליבר מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט "תופי מוהוק".