השומר
תולדות הארגון > התיישבות ונפגעים – שנות השיא של הארגון

בשנת 1908 הצליח גואל הקרקעות יהושע חנקין לבצע רכישה גדולה בעמק יזרעאל, אך ישובה למעשה, נתקל בקשיים. באותה תקופה החל לפעול בעמק קו מסילת רכבת, והטורקים הוציאו חוק מיוחד האוסר על נתינים זרים להתיישב בצִדי המסילה. בנוסף, מושל נצרת, שוכרי אל-עסלי, היה לאומן ערבי אשר התנגד להתיישבות יהודית. בשלהי 1909, פנה חנקין לארגון "השומר" לעזור בכיבוש הקרקע, וקבוצת כיבוש של אנשי "השומר", הקימה בה את המושבה מרחביה. ההקמה לוותה בהתנגשויות רבות עם בני כפר סולם (שונם) הסמוך. אולם לאחר פרק הזמן הראשון, התהוו יחסי ידידות ואנשי "השומר" הוזמנו לבקר בכפר, ואף לחתונתו של "בן השיך מחמוד ... שנערכה בפאר גדול. מתל-עדש וממרחביה, היישובים היהודיים היחידים בעמק בימים ההם, באנו כשמונה רוכבים. הכפר קיבל אותנו יפה לפי נימוסי הערבים. הבענו את רחשי הכבוד שלנו לחתן על ידי אמנות-הרכיבה על סוסות אצילות, שלא היו רבות כמוהן גם בין סוסות הבדואים, ועל ידי יריות מרובות מנשק משובח. רושם גדול היו עושים ה"מאוזרים" האבטומטיים (האקדחים האוטומטים) שלנו. ... לאחר ה"פנטזיה", בכניסה לכפר לכבוד החתן אמין, שהכרנוהו מקודם, שתינו קפה ורוב הרוכבים יצאו להפליג ב"מֵידַן". מידן ערבי הנהו למעשה, תמרוני-מלחמה קיבוציים".
ב-2 ביוני 1910, בשדות סג'רה נורה איש "השומר" אברהם יוסף ברל, ככל הנראה מפליטת כדור. בפברואר 1911 נרצח יחזקאל ניסנוב בעת שהיה בדרכו, יחד עם צבי נדב בעגלה ליבנאל.
באייר תרע"א (1911) הותקף מרדכי יגאל שרכב בגבולה הדרומי של המושבה על ידי רוכבים מכנופייתו של סעיד א-זועבה, אשר הצעתו לתת חסות למושבה נדחתה. יגאל הצליח לברוח מפני התוקפים תוך כדי ירי, ובמהלך ההתנגשות נהרג אחד התוקפים ואחר נפצע אנושות. בעקבות כך החלה מתקפה גדולה על המושבה על ידי מאות ערבים שהמטירו אש כבדה על המושבה. עם הגעת המשטרה הטורקית נעצרו 12 אנשי המושבה. שלושה מאנשי "השומר" – מרדכי יגאל, קוראקין ויצחק נדב – הושמו במעצר למשך שנה שלמה.
בשנת 1911 קיבל על עצמו ארגון "השומר" את השמירה בחדרה. חדרה הייתה באותה תקופה אחת המושבות הגדולות בארץ, ומשימת השמירה במושבה חייבה את הארגון להתמקד בשמירה ולזנוח את תוכניותיו ההתיישבותיות. בראש מערך השמירה הועמד מנדל פורטוגלי. בתשרי תרע"ב (1911) נערכה אספת "השומר" השלישית בחדרה. לאספה זאת נשלחה משלחת מרחובות בראשותו של משה סמילנסקי, במטרה לבקש מ"השומר" לקבל על עצמו את השמירה במושבה.
עבודת השמירה של אנשי "השומר" ברחובות החלה בט"ו בחשוון תרע"ב (6 בנובמבר 1911). בחוזה האופייני במידה רבה, התחייב ועד "השומר" 'להעמיד לשמירת המושבה וכל הנמצא בה שבעה שומרים שנתִיים שישמרו בלילה'; כמו כן, '"השומר מתחייב להעמיד חמִשה פרשים על כל השנה לשמור את כל הנטיעות, הפירות והזריעות השייך [כך] כולם לבני המושבה', וכן להוסיף שומרים בעונות בציר ואסיף, למשל 'בזמן הפירות שמתחיל בערך מראש חודש אדר"', במקרה גנבת פירות או אילני סרק ו"השומר" [כך] מביא את הגנב עם הגנבה או את הגנבה לבדה לבעלי הנחלה לפני זה שנודעה להם, אזי פטור "השומר" לשלם' עבור הגנבה. לאחר שצבי נדב הותקף סמוך לחדרה ונשקו נגזל ממנו, יצאו חמישה שומרים (מנדל פורטוגלי, צבי נדב, בן-ציון משבץ, מאיר חזנוביץ וחיים שטורמן) לבצע פעולת עונשין נגד אנשי הכפר הבדואי דמאַירה. הפעולה נכשלה – החמישה התגלו בדרכם והותקפו על ידי מאות בדואים מהכפר ומכפרים סמוכים. רעש היריות הרבות של המתנגשים נשמע בכל האזור. אנשי "השומר" נחלצו בחסות ערפל לפנות בוקר. איש לא נפגע. התעוזה שביציאה לפעולה זו העלתה את קרנם של אנשי "השומר" בקרב הבדואים.
בתשעה באב תרע"ב 1912, נרצח דוד סחרוב, משומרי ראשון לציון, שבהּ הייתה נהוגה שמירה מעורבת. בעקבות מעשה זה, והחשד שיד השומרים הערבים של המושבה הייתה ברצח, קיבל "השומר" לידיו בי"א בטבת תרע"ג (1913) את השמירה בראשון לציון ובמושבה באר יעקב הסמוכה. הארגון קיבל על עצמו גם את השמירה במושבה מנחמיה.
בשלהי שנת 1912, היה ארגון "השומר" אחראי על השמירה בכל המושבות הגדולות בארץ, למעט פתח תקווה וזכרון יעקב. באותה שנה קיבל הארגון פניות גם מהמושבות מטולה, נס ציונה, גדרה ורוחמה, אך נאלץ לדחות אותן בגלל מחסור בכוח אדם. באותה תקופה יצא מנהיג הארגון, ישראל שוחט, ללימודי משפטים באיסטנבול, דבר ששיקף את ביטחונם של חברי הארגון בחוזקם וביציבותם.