stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'יגמונד מוריץ
רקע משפחתי ושנות לימודיו

ז'יגמונד מוריץ נולד בשנת 1879 בטיסאצ'צ'ה או צ'צ'ה (Tiszacsécse,
Csécse), יישוב על הנהר טיסה, במחוז סטמאר בצפון-מזרח המישור ההונגרי הגדול, במשפחה מרובת הילדים של בלינט מוריץ, איכר ונגר שהפך לקבלן בניין, ושל ארז'בט (אליזבת) פאלאגי, בת של כומר רפורמי בעל שורשים אציליים. להוריו נולדו תשעה ילדים, מתוכם שניים מתו- אחד מסיבוכים של רככת, והשני הוצת למוות על ידי ילד שכן.
ז'יגמונד הכיר מילדות את חיי העוני של עובדי האדמה ובאותו זמן גילה משיכה אל הספרות ותחמי תרבות אחרים. בגלל אסון טבע - הקפאה ושיטפונות של הנהר טיסה - נהרסה טחנת הרוח של המשפחה. בעקבות זאת משפחתו נאלצה לעבור ליישוב פריג' (Prügy) בעוד הילד ז'יגמונד עבר בין השנים 1885–1887 לגור
בטוראישטוואנדי (Túristvándi), אצל אחי אמו, לאסלו פאלאגי, שהיה בעל בית מלאכה למכונאות, ולטיפול סבתו, קטלין. אביו עמל קשות כדי לאפשר לכל שבעת ילדיהם לקבל השכלה נאותה. בשנת 1888 הילד התאחד עם המשפחה בפילג. החל משנת 1890 מוריץ נשלח ללמוד בקולגיום (המכללה) הרפורמי היוקרתי בעיר דברצן (Debreceni Református Kollégium), לאחר מכן, בין השנים 1894–1896 בקולגיום הרפורמי הידוע בשארושפטק (Sárospatak). מפני שהרגיש שם בודד וירד בלימודים, גיולה פלאגי, דוד אחר מצד אמו, שהיה מנהל גימנסיה קלביניסטית אחרת, ביישוב קישאויסאלאש (Kisújszállás), לקח אותו לבית הספר שבניהולו. החל משנת 1897. שיפר שם ז'יגמונד את ציוניו, עבר את בחינות הבגרות ובשנת 1899 יכול היה להירשם ללימודי תאולוגיה בדברצן (1899–1900).
חוויות משנות לימודיו במכללה בדברצן מופיעות ברומן הידוע שלו
"לא אשם" (תהי טוב עד יום מותך), בהתנסותו כתלמיד בשארושפטק מצא השראה לרומן אחר שלו "מתבגרים" (Kamaszok) ולתקופה שבה למד בקישויסאלאש ישנם הדים בספריו "רותח היין" (Forr a bór) ו"הנשף" (A Bál).
כעבור חצי שנה חזר בו מבחירתו ועזב את לימודי התאולוגיה לטובת הפקולטה למשפטים באותה אוניברסיטה. בדברצן עבד כעוזר עורך העיתון "דברצני הירלפ" (Debreceni Hirlap). באותה תקופה פרסם את סיפוריו ושיריו הראשונים בעיתון "דברצני אלנר" (Debreceni Ellenör). באוקטובר 1900 עבר ללמוד משפטים בבודפשט ואחר כך למד הוראת מדעי הרוח, אבל מבלי להשיג תעודת הוראה. עבד בהמשך כמורה ממלא מקום בגימנסיה בקישוּיסאלאש, כמפקח במשרד הדתות ואחר כך כפקיד במשרד המרכזי לסטטיסטיקה. בין השנים 1903–1909 מצא עבודה יותר הולמת את כישוריו כעורך ביומון "אז אוישאג" (Az Újság) ("עיתון החדשות" או "העיתון")
שנות בגרותו

בשנות לימודיו פקד מוריץ את החוג הספרותי של נגיישי (Negyesi) שם התוודע לסופרים כמו מיהאי באביץ', דז'ה קוסטולאני וארפד טוט. בשנת 1905 התחתן עם אוגניה הוליץ' (Holics Eugénia), המכונה "יאנקה" (Jánka), בת לאצילים מ"הונגריה עילית" (Felvidék) (השייכת כיום לסלובקיה).
אחרי שפרסם בעיתון "ניוגט" את סיפורו "שבעה גרושים" (Hét kraicár) שמו כסופר הלך לפניו, וב-1909 הפסיק את עבודתו בעיתון "אז אוישאג". בשנת 1911 בנו בני הזוג בית קיץ בכפר לֵיאָנפאלוּ (Leányfalú) שמצפון לסנטאנדרה.
בימי השלטון המהפכני שבתום מלחמת העולם הראשונה כיהן מוריץ כסגן יושב ראש אקדמיית "וורשמארטי". משום כך המשטר הימני של מיקלוש הורטי שקם אחרי תבוסת הקומוניסטים העניש אותו על כך: מחזותיו לא הועלו על במת התיאטרון הלאומי בבודפשט ויצירותיו הוחרמו על ידי חלק מההוצאות לאור. יצירות אלה פורסמו רק בעיתונים ניוגט (Nyugat) ("מערב") ובאשט ("הערב"). בסופו של דבר בשנת 1929 מונה לעורך הראשי (יחד עם מיהאי באביץ') של כתב העת הספרותי החשוב ביותר בהונגריה במחצית הראשונה של המאה ה-20, ניוגט (מערב).
בשנת 1924 התאהב מוריץ באשה בשם מריה שימוני (Simonyi Mária) ועל רקע זה אשתו, אוגניה, ניסתה להתאבד. ניסיונה הראשון נכשל, אך ב-1925 הצליחה לבסוף לשים קץ לחייה. שנה לאחר מכן נשא מוריץ את מריה שימוני לאשה, והשניים חיו יחד עד לגירושיהם בשנת 1937. שנה קודם לגירושיו, לאחר שעבר לגור בליאנפאלו, יצר מוריץ קשר עם אשה נוספת, בת לפועלים, בשם ארז'בט ליטקֶיי, לה נהג לקרוא בשם החיבה "צ'יבה" (Csibe).
למוריץ היו ארבעה ילדים מנישואיו הראשונים, ביניהם בן שנפטר עוד בחייו. ז'יגמונד מוריץ נפטר בבודפשט עקב דימום במוח בספטמבר 1942, ימים אחדים אחרי שבתו ילדה לו נכד ראשון.
פרסים ואותות כבוד

1930 - פרס רותרמר (Rothermer) לספרות, יחד עם הסופר גיולה קרודי
הנצחה

ככר Móricz Zsigmond körtér בדרומה של בודה, בבודפשט, נקראה על שמו. כמו כן רחובות רבים ברחבי הונגריה.
נקראים על שמו התיאטרון והספרייה המחוזית ועירונית בעיר נירג'יהאזה.
יצירותיו

1906 – Pipacsok a tengeren  (בעברית "פרגים על הים")
1907 – Harmatos rózsa (רומן, פורסם ב 1912)
1908 – Erdő-mező világa ("עולם היער והשדה" - מעשיות עממיות)
1908 – Judith és Eszter ("יודית ואסתר", נובלה)
1908 – Hét krajcár ("שבעה גרושים", סיפורים)
1910 – Sári bíró (מחזה)
1910 – Tragédia ("טרגדיה", נובלה)
1910 – Sárarany ("זהב בבוץ", רומן)
1911 – Az Isten háta mögött ("מאחורי הגב של אלהים", או "אדון בובארי" רומן)
1912 – Boldog világ ("עולם מאושר", ספורי חיות)
1912 – A galamb papné (רומן)
1912 – Magyarok ("הונגרים", סיפור)
1912 – Tavaszi szél ("רוח אביב", נובלה)
1913 – Kerek Ferkó ("פֶרקו העגול", רומן)
1913 – Szerelem  ("אהבה", מחזה)
1915 – Mese a zöld füvön ("מעשיה על הדשא הירוק", סיפורים)
1916 – Nem élhetek muzsikaszó nélkül ("אינני יכול לחיות בלי מוזיקה", נובלה)
1916 – Szegény emberek ("אנשים מסכנים", נובלה)
1916 – A tűznek nem szabad kialudni ("אסור לכבות את האש", נובלה)
1917 – A fáklya ("הלפיד", רומן)
1917 – Árvalányok ("יתומות", רומן)
1918 – Fortunatus ("פורטונאטוס" דהיינו אימרה סרנצ'ש, נובלות)
1918 – Vérben, vasban  ("בדם, בברזל", נובלה)
1920 – Légy jó mindhalálig ("תהי טוב עד יום מותך", רומן) בעברית: "לא אשם"
1922 – Tündérkert - Erdély- הטרילוגיה "טרנסילבניה", רומן היסטורי, החלק א - ("גן הפיאה")
1924 – A vadkan ("חזיר הבר", דרמה)
1924 – Búzakalász ("שבולת חיטה", רומן)
1924 – Pillangó  ("פרפר", רומן)
1926 – Kivilágos kivirradtig ("עד לשעות הקטנות של הבוקר", רומן)
1927 – A nagy fejedelem, Erdély-trilógia II (טרילוגיה "טרנסילבניה" החלק ב, "הנסיכות הגדולה")
1928 – Arany szoknyák, ("חצאיות של זהב", סיפור)
1928 – Úri muri ("אוּרי מוּרי", רומן)
1929 – Forró mezők ("שדות חמים", רומן)
1929 – Esőleső társaság (נובלה)
1931 – Forr a bor ("היין תוסס", רומן)
1931 - A kondás legszennyesebb inge ("החולצה הכי מלוכלכת של רועה החזירים", נובלה)
1931 – Barbárok ("ברברים", נובלה)
1932 – Rokonok ("קרובים", רומן)
1933 - Egyszer Jóllakni ("לשבוע פעם אחת", סיפור)
1935 – Égi madár (צפור השמיים, נובלה)
1935 – A boldog ember, ("האדם המאושר", רומן-כתבה)
1935 – A nap árnyéka Erdély-trilógia III("צל השמש" - הטרילוגיה ההיסטורית "טרנסילבניה", חלק ג)
1936 – Bál  ("הנשף", רומן)
1936 – Komor ló ("סוס קודר", סיפור)
1936 – Rab oroszlán ("אריה שבוי")
1937 – Betyár (ה"בֶטיאר" - "שודד הדרכים", רומן)
1938 – Míg új a szerelem ("כל עוד האהבה היא חדשה", רומן)
1939 – Életem regénye "רומן חיי" (רומן)
1941 – Árvácska "היתומה הקטנה" (רומן)
1941 – Rózsa Sándor a lovát ugratja, ("שאנדור רוז'ה מקפיץ את סוסו", רומן היסטורי חלק א)
1942 – Rózsa Sándor összevonja szemöldökét ("שאנדור רוז'ה מקמט את מצחו", רומן היסטורי חלק ב)
תרגומים לעברית

ספרים לבני נעורים
לא אשם (Légy jó mindhalálig) - הוצאת הקיבוץ המאוחד, ת"א, 1987 - תרגום מהונגרית מאת אלי נצר
פרגים על הים (Pipacsok a tengeren)- תרגום מהונגרית מאת רבקה קרן
קברו של ז'יגמונד מוריץ בבית הקברות קרפשי בבודפשט
זורוואניזם

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 זרם:  זורואסטריות 
 התפלג מ:  הדת הזורואסטרית
 תאריך ייסוד:  המאה ה-4 לפנה"ס
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 רעיונות עיקריים:  הפיכת זורוואן, האל אשר מייצג את הזמן והחלל האין-סופי, לאל הראשי והראשוני
 ארגונים ופעילות
 פלגים:  קלאסי, מטריאליסטי ופאטליסטי
 
זורוואניזם היא כת מן הדת הזורואסטרית אשר צמחה במאה הרביעית לפנה"ס. הדת הזוראוסטרית הייתה השלטת בפרס העתיקה, נסמכת על דבריו של הנביא זרתוסטרא, ומאמינה בשני אלים מרכזיים - אוּהרַמזְד (אַהוּרַה-מַזְדָא) אשר ברא את כל הטוב בעולם, ואַהְרִימַן (אַנְגְרַה מַנְיוּ) אשר ברא את כל הרע שבעולם. עיקר השוני בזרוואניזם לעומת הדת הזורואסטרית נעוץ בהפיכת זורוואן, אשר מייצג את הזמן והחלל האין-סופי, לישות הראשונית אשר קודמת לטוב ורע כפי שהם מיוצגים בדת הזורואסטרית, ובכך להוסיף דמות שלישית אשר מורה על מקורם של הטוב והרע. לא נותרו טקסטים מקוריים מן הכת, מרבית המידע נכתב על ידי מקורות חיצוניים, כגון אאודמוס מרודוס, אשר הוא המקור הקדום ביותר. לא נמצאו עדויות לפולחן וטקסים שלהם.
הזורוואניזם נחלק לשלושה פלגים עיקרים: הזורוואניזם הקלאסי, הזורוואניזם המטריאליסטי והזורוואניזם הפאטליסטי.
זורוואניזם קלאסי

היאסנה הוא טקסט המדוקלם במהלך הפולחן הזורואסטרי. יאסנה מספר 30, פסוקים 3-4 מהווה את הבסיס לצמיחת הזורוואניזם הקלאסי, מסופר בה כי אוהרמזד אדון החכמה, ואהרימן הרוח הרעה, הם אחים-תאומים:
" 3. כעת שתי הישויות העליונות, אשר נגלו כתאומות, הם הטוב והרע, במחשבה, במילה ובמעשה. בין השתים החכם בוחר בראוי, והטיפש אינו.
4. וכאשר אותן ישויות תאומות הגיחו יחד בראשית, הן יצרו את החיים ואת האין-חיים, ולבסוף ה"קיום האיום" יהיה מנת חלקם של ההולכים אחר השקר, אך ישנו "הקיום הראוי" למי שילך אחר הטוב."
הניסיון לתת הסבר ליאסנה זו, הביא להפיכת האל זורוואן לאבי התאומים, והוא קודם לכוחות הטוב והרע. האל הראשי נתפס כישות שאינה מוגבלת על ידי זמן ומרחב, על כן נבחר זורוואן להיות הקודם והמוליד של כוחות הטוב והרע. זורוואן הוא אל המייצג את הזמן האין-סופי בכתבי האווסטה, ספר הכתבים הקדושים הזוראסטרי, הוא מקור אחד ואין סופי, אינו מוגבל בזמן ומקום, מכיל את הפוטנציאל האפשרי של כל כוח וחומר בעולם. תחתיו נמצאים אוהרמזד ששלט בממלכת מעלה של האור האין-סופי, ואהרימן ששלט בממלכת מטה של האפלה האין-סופית. במאבק הכוחות בינם לא היה מנצח, כל אל הגביל את השני.
על פי המיתוס הזורוואני, הוא חי לבדו וביקש בן שיברא "גן עדן וגיהנום וכל מה שבאמצע", על כן הקריב קורבנות לאורך אלף שנים. ברגע של אי שלמות ופקפוק ביעילות הקורבנות, הרה את אוהרמזד בזכות הקורבנות ואת אהרימן בשל הפקפוק והבטיח כי הראשון שיופיע בפניו יזכה בשלטון. אהרימן יצא ראשון מבטן אביו כדי לזכות בשלטון בעולם, בהגיחו אמר לזורוואן "אינך שמח לראות אותי, בְּכוֹרְךָ אהורה מזדא?", זורוואן הכיר בשקר ואמר לו: "לא יכול להיות, אתה מסריח!". בשל הבטחתו נתן לאהרימן את השלטון בעולם אך הגבילו לתקופה של כ-9,000 שנה שבסופה תעבור השליטה לאוהרמזד. זורוואן הוא ראשוני ועליון לכוחות האור והחושך (הטוב והרע), זאת בשונה מן הדת הזוראסטרית בה ישויות אלו הן הראשוניות ביותר ואחראיות על שאר הבריאה.
זורוואניזם מטריאליסטי

נקרא גם "זאנדיק", זרם זה נחשב לכופר מכיוון שהשתמש בחלקי האווסטה שתאמו את כוונתו והשליכו את יתר הדוגמות. תורה זו הושפעה מאריסטו בהגדרתם מחדש את המושגים "גשמי" ורוחני". הכחישו שלושה עקרונות משמעותיים בזורוואניזם המטריאליסטי:
קיומן של ישות הטוב וישות הרוע.
לאדם רצון חופשי לבחור בין הטוב לרע.
גמול ועונש בהתאם למעשיו של האדם.
אמונתם המרכזית היא כי הכל גשמי ומימד של רוחניות אינו קיים.
זורוואניזם פטליסטי

זרם זה מתאפיין בתפיסה אסטרולוגית. אמונתו גורסת כי היסוד הראשוני הוא היקום אשר מגלם את הזמן והחלל המוגבלים. היקום הוא חלק מסְפִירָה שמימית, אשר מוגבלת גם היא, אך מכילה את כל הקיים ונתפסת כ"נשמת העולם". לבריאת העולם הגשמי הוקצו שנים-עשר אלף שנה, וכל המתקיים בתווך זה נשלט על ידי הסְפִירָה ועל ידי שנים-עשר מערכי כוכבים ושבע הפלנטות הכלולות בה. מערכי הכוכבים של גלגל המזלות משויכים לאוהרמזד והפלנטות משויכות לאהרימן. מעל הכל ישנו "גורל העולם" אשר מכוון אותן.
הערות שוליים

↑  תמר עילם- גינדין, הטוב, הרע והעולם: מסע לאיראן הטרום איסלאמית, ספריית "אוניברסיטה משודרת" (בן שמן: מודן, 2011), עמ' 35.
↑  R. C. Zaehener, The Dawn and Twilight of Zoroastrianism (London: Weidenfeld and Nicolson, 1961), pp.182.
↑  William W. Malandra, The entry: "Yasna", Encyclopaedia Iranica Online. Last updated: August 15, 2015. Accessed: 1 December 2015- http://www.iranicaonline.org/articles/yasna
↑  William W. Malandra, The entry: "Yasna", Encyclopaedia Iranica Online. Last updated: August 15, 2015. Accessed: 1 December 2015- http://www.iranicaonline.org/articles/yasna
↑  Zaehner, The Dawn and Twilight of Zoroastrianism, pp.236
↑  Iranica oMultiple Authors, ,The entry "Avesta", Encyclopaedia Iranica Online. Last updated: March 9, 2015.
↑  Zaehner, The Dawn and Twilight of Zoroastrianism, pp.181
↑  עילם- גינדין, הטוב, הרע והעולם, עמ' 36
↑  Zaehner, The Dawn and Twilight of Zoroastrianism, pp. 200.
↑  Zaehner, The Dawn and Twilight of Zoroastrianism, pp.205.
| הדת הזורואסטרית |
| --- | --- | --- |
| ישויות שמיימיות | אהורא מזדא • אמשא ספנדאן • אהרימן • דיווים | סמל הדת הזורואסטרית |
| דמויות מרכזיות | זרתוסטרה • מזדק | סמל הדת הזורואסטרית |
| כתבים זורואסטריים | אווסטה • גאת'ות • ספר אלף החוקים • ארדא ויראז נאמאג • דינכרד • יסנה • ונדידאד | סמל הדת הזורואסטרית |
| היסטוריה ופלגים | זורוואניזם • מזדקיזם • ח'רמיה | סמל הדת הזורואסטרית |
| חגים זורואסטרים | נורוז • סדה • מהרגאן • ליל הילדא • הלוח הזורואסטרי | סמל הדת הזורואסטרית |
| סמלים ותרבות | פרוהר • מגדלי שתיקה • מקדש אש • צ'ינוואט | סמל הדת הזורואסטרית |
פורטל איראן • פורטל דת
הר תורען

| --- | --- |
מראה הר תורען מדרום (משמאל), על הפסגה אפשר להבחין במגדל התצפית מגדל תורען. למרגלות ההר מועצה מקומית טורעאן
מראה הר תורען מדרום (משמאל), על הפסגה אפשר להבחין במגדל התצפית מגדל תורען. למרגלות ההר מועצה מקומית טורעאן
 מידע כללי
 גובה:  548 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הגליל התחתון
 רכס הרים:  הרי תורען-נצרת
 מסלול ההעפלה הקל:  כביש
 קואורדינטות:  32°47′46″N 35°22′29″E﻿ / ﻿32.796012°N 35.374855°E﻿ / 32.796012; 35.374855
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) הר תורען(למפת הגליל העליון רגילה) הר תורען(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר תורען(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר תורען
מבט מצפון (מעבר לבקעת בית נטופה), למרגלות ההר בועיינה-נוג'ידאת
הר תורען הוא הר בדרוֹם הגליל התחתון המרכזי, בגובה 548 מטר מעל פני הים, 350 מטר מעל מחלף גולני ובסמוך לבית רימון. הוא חלק מרכס "הרי תורען – נצרת" המהווים את החצי הדרומי של הגליל התחתון המרכזי. מההר ניתן לצפות על בקעת בית נטופה.
היסטוריה

בעבר הרכס היה מכוסה יער צפוף ויש עדויות לכך שבמאה הקודמת עוד חיו בו ברדלסים וכנראה גם נמרים. כיום נמצאים בו צבאים ושועלים.
גאולוגיה

בדרום הרכס קיימת תופעה גאומורפולוגית ייחודית של בליה ספרואידית: בשיפוע ההר נחשף מבנה טבעתי בשכבות סלעי הגיר והדולומיט, כאשר סחיפה שחלה בעמק בדופן הקמר יצרה מבנה קונצנטרי של עיגולים בתוך עיגולים, בדומה לבצל שחתכו ממנו נתח וקליפותיו מתגלות לעין. ניתן לראות את התופעה מכביש 77.
אזורים מיושבים

על ההר עצמו שוכנים שני יישובים: בית רימון ומצפה נטופה, ונטועים בו כרמי זיתים רבים. למרגלות ההר מצפון נמצא הכפר בועיינה-נוג'ידאת ולמרגלותיו מדרום שוכן הכפר טורעאן, המשמר את שמה של "תרען" הנזכרת אצל חז"ל, אשר ממנה נגזר שם ההר.
מדרום להר נמצאת בקעת תרען, בה עברה בתקופה הרומית הדרך הראשית שבין טבריה וציפורי, ואשר כיום עובר בה כביש 77, ובסמוך למרגלותיו המזרחיים של ההר נמצאות חורבת משכנה וחורבת עמודים, שרידי שני יישובים יהודיים גדולים מתקופת התלמוד.
בראש ההר נמצא מגדל תורען – מגדל תצפית שהוקם על ידי הקרן הקיימת לישראל. אפשר להיכנס למסלול על ידי פנייה שמאלה בכניסה למצפה נטופה.
על הרכס נמצא מרכז "דרך-ארץ" שהוקם לזכרו של רס"ן דני גומז שנפל במלחמת לבנון השנייה. המרכז פועל בתור מרכז תיירותי, בעל אופי חינוכי-חקלאי המופעל על ידי מתנדבים. הפרויקט משלב בין תחומי התיירות, החינוך והחקלאות על ידי לימוד מורשת והיסטוריה בשילוב התנסות בעבודות חקלאיות שונות.
לקריאה נוספת

עמנואל הראובני, פסגות, כנרת בית הוצאה לאור, 1993.
הערות שוליים

↑  אל הגליל בקיץ – מהר תורען אל יודפת(הקישור אינו פעיל, 21.10.2021) – מדרשת שדה בוקר
↑  עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1980 צילום 290, עמ' 237
↑  עמיר אידלמן וליאור אנמר, אתרים גאולוגיים בישראל, 2014, עמ' 80-82.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012340964705171
וליטים

וליטים (בלטינית: Velites, ולס, Veles ביחיד) הוא סוג של חיל רגלים קל  שהיה בשימוש בצבא הרומי בתקופת הרפובליקה הרומית התיכונה. השימוש בחיילים אלו החל עם המעבר של הצבא הרומי משיטת הפלאנקס לשיטה המאניפולוס במהלך המאה ה-4 לפנה"ס. הווליטים הורכבו מהאזרחים הצעירים והעניים ביותר שהיו חייבים בשירות צבאי ברפובליקה הרומית.
חימוש

חימושם כלל גלדיוס (סוג של חרב קצרה) ומספר כידוני הטלה (hasta velitaris, ידוע גם בשם Verutum). כידון זה היה באורך מטר, בעל חוד קצר ממתכת רכה והוא התכופף לאחר שפגע במטרתו, מה שמנע מהאויב להשתמש בו בשנית. כידון זה היה קצר וקל בהרבה מהפילום, בו השתמשו הלגיונרים הרומים.
להגנתם הצטיידו הווליטים בקסדת ארד, מגן עגול ושריון קל, לרוב מעור או בד עבה. סימן היכר של הווליטים היה עור הזאב שנהגו לעטות על גופם. בזכות שריונם וזיונם הקל, היו הווליטים הרגלים הניידים ביותר בצבא הרומי.
תפקוד

בדרך כלל, בלגיון בעל סדר כוחות מלא היו כ-1,200 וליטים.
הווליטים נפרסו לפני הלגיון, אך לא הסתדרו בקו מוצק דוגמת קווי הלגיונרים. כעקרון, לא נהוג לספור את מערכם במספר קווי הלגיון. הווליטים היו הראשונים שיצרו מגע עם האויב על ידי הטלת כידוניהם לעברו. לאחר מכן היו הווליטים נסוגים לאחור דרך הרווחים שבין המניפולים, או שתיגברו את אגפי הכוח.
הווליטים החליפו בעת המלחמה הפונית השנייה את הרוראריאי. על פי טיטוס ליוויוס הדבר קרה בעת המצור על קפואה. השימוש בווליטים נמשך עד לרפורמה של גאיוס מאריוס שביטל את הסידור המניפולארי וארגן  את הצבא הרומי במסגרת החדשה והאחידה בנשקה של הקוהורטה.
לקריאה נוספת

פוליביוס, היסטוריה, ספר 6, 22. (לקריאה מקוונת)
ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, הוצאת מאגנס 1990, עמ' 247-251.
הערות שוליים

↑  Velites
↑  פוליביוס, ספר 6, פרק 25
וליטים
המרכז להורות אחרת

המרכז להורות אחרת הוא מוסד ייעוץ לאנשים שמעוניינים בהקמת משפחה שאינה עונה לנורמות השמרניות. המוסד הוקם בתל אביב ב-1994 על ידי רחלי בר-אור, עובדת סוציאלית ופסיכותרפיסטית, וגידי שביט, עובד סוציאלי, פסיכותרפיסט, מטפל משפחתי ומנחה קבוצות.
הרציונל של המרכז

שם המוסד הוגדר תוך חיפוש אחר מבנה משפחתי שייתן מענה אחר לאנשים שהמבנה הנורמטיבי של משפחה לא מתאים להם ולאופי חייהם. 
החיבור בין גברים הומוסקסואלים ונשים הטרוסקסואליות או לסביות, יצר מבנה של משפחה דו-גרעינית, בדומה למשפחה אחרי גירושין, של בני זוג המקיימים הורות משותפת המתרחשת בשני משקי בית נפרדים, וזה בלי משבר של זוג שהיה בעבר זוג אוהב עד למשבר שהפריד ביניהם, אלא מתוך כוונה תחילה, מתוך רצון והכרה במבנה הנפרד של דו-הורות ותוך כדי בניית חוזה המסדיר את אופי ההורות האחרת המשותפת שלהם.
מבנה ההורות אחרת, כפי שמיושם על ידי המרכז בתל אביב, הוא ייחודי לישראל, ומדגיש הפלורליזם וקבלת השונה באמצעות החיבור בין העולם ההטרוסקסואלי והעולם ההומוסקסואלי. זאת לעומת קו של הורות חד-מינית שמופיע ומיוצג באופן נרחב בארצות הברית.
הנחות היסוד של ההורות האחרת

הורות אחרת היא מבנה חדש של משפחה, הנותן הזדמנות לאנשים אשר רוצים להיות הורים, אך לא רוצים, או לא יכולים, לחיות במסגרת הכוללת גבר ואישה.
הצורך בהמשכיות והצורך בהורות הוא צורך טבעי לאדם, צורך המשותף לגברים ולנשים כאחד.
הזכות להורות היא זכותו הבסיסית של כל אדם, ללא קשר ליכולתו להיות נשוי או לרצונו להיות נשוי.
לכל ילד יש אבא ואמא. חשוב ששני ההורים יכירו את הילד שלהם וכן חשוב שיכירו בילד שלהם.
לכל ילד יש את הזכות להכיר את שני ההורים שלו, זו זכותו להכיר את הבסיס הפיזי, הביולוגי והנפשי לקיומו .
שותפות באחריות בהורות אינה מחייבת בהכרח קשר נישואין או קשר מיני, אך מחייבת בין ההורים קשר של שותפות, כבוד הדדי, אכפתיות ותקשורת טובה.
נטל ההורות משותף ומתחלק בין שני ההורים וכולל הולדה ודאגה למענה פיסי, רגשי וחומרי לצרכיו של הילד המשותף.
זכותם של ההורים לבחור בכל מסגרת קשר המתאימה להם, כשלנגד עיניהם עומדת טובתו של הילד המשותף.
הפרלמנט של יפן

הקוקאי של יפן (לעיתים קרובות נקרא בקיצור הקוקאי, ביפנית: 国会. לעיתים נקרא גם "הדיאט של יפן") הוא בית המחוקקים היפני. הקוקאי מורכב משני בתים: הבית העליון הוא בית היועצים והבית התחתון הוא בית הנבחרים, אשר כל אחד מהם נבחר בשיטת בחירות מקבילה, כלומר, מספר צירים מסוים נבחר בשיטת בחירה אחת, ואילו יתר הצירים באותו בַּית נבחרים בשיטה אחרת, ואין קשר בין תוצאות שתי השיטות כפי שיש בפרלמנט הגרמני, למשל. בנוסף לחקיקת חוקים, בסמכות הקוקאי לבחור את ראש הממשלה ולהצביע בהצבעות אי אמון הקוקאי נדרש לפעילות הממשלה. הקוקאי היפני התכנס לראשונה ב-1889, לאחר אימוץ חוקת מייג'י, והייתה לו סמכות חקיקה משותפת עם הקיסר. משנת 1947, תחת חוקת יפן החדשה, מוגדר הקוקאי כגוף השלטוני הגבוה ביותר במדינה. משכן הקוקאי נמצא ברובע צ'יודה בטוקיו.
היסטוריה

בית המחוקקים המודרני הראשון ביפן היה הקוקאי הקיסרי, שקם מיסודה של חוקת מייג'י. חוקה זו נתקבלה ב-11 בפברואר 1889, והקוקאי שקם התכנס לראשונה ב-29 בנובמבר 1890, לאחר כניסתה של החוקה לתוקף. הקוקאי הורכב מבית נבחרים ומבית אצילים. בית הנבחרים נבחר בבחירות ישירות על ידי בעלי זכות הצבעה שלא ניתנה לכל האוכלוסייה. רק ב-1925 הורחבה זכות ההצבעה לגברים מעל גיל 25. בית האצילים, בדומה לבית הלורדים הבריטי, כלל אצילים בעלי תוארי אצולה בכירים.
הקוקאי הקיסרי עוצב בחלקו בהשפעת דגם הרייכסטאג הגרמני ובחלקו בהשפעת שיטת וסטמינסטר (אנ'). תחת חוקת מייג'י, שבה היה לקיסר תפקיד פוליטי משמעותי, כל חוק או תיקון לחוקה היה חייב הן את אישור הקוקאי והן את אישור הקיסר. משמעות הדבר הייתה שלקיסר לא הייתה יכולת לחוקק באמצעות הוצאת צווים, אך כן היה באפשרותו להטיל וטו על החלטות הקוקאי. לקיסר באותה עת הייתה גם הסמכות למנות ראש ממשלה ושרים, כך שלא תמיד היה לראש הממשלה את אמון הקוקאי. לקוקאי גם היה כוח מוגבל בעניין התקציב, שכן אף שהיה באפשרותו להטיל וטו על התקציב המוצע, אם לא גובש תקציב חדש, התקציב של השנה שעברה נמשך בתוקפו.
עוד בטרם אימוץ החוקה החדשה חוקק חוק המרחיב את זכות ההצבעה לנשים, ועם כניסתה לתוקף בשנת 1947, עת התקבלה כתיקון לחוקת מייג'י לצורך רציפות חקיקתית, חל מפנה בסמכויות הקוקאי, אשר הפך לגוף השלטוני העליון במדינה.
שיטת הייצוג היחסי בבית היועצים, אשר הוצגה ב-1982, הייתה הרפורמה האלקטורלית המשמעותית הראשונה מאז אימוץ החוקה. במקום בחירה אישית של מועמדים במחוז בחירה כלל-ארצי, הייתה בחירה של רשימה במחוז כלל-ארצי. שיטה זו התקבלה על מנת להפחית את סכומי הכסף המופרזים שהוציאו מועמדים ברמה הכלל-ארצית. מבקרי השיטה, עם זאת, טענו שהדבר מגדיל את כוחן של המפלגות הגדולות, אשר אכן עמדו מאחורי הרפורמה.
מבנה הקוקאי

בתי הקוקאי נבחרים בשיטת בחירות מקבילה, כלומר, מספר צירים מסוים נבחר בשיטת בחירה אחת, ואילו יתר הצירים באותו בַּית נבחרים בשיטה אחרת. מספר הצירים בכל בית אינו קבוע בחוקה, אלא מוגדר בחוק. בית הנבחרים היפני מונה 480 צירים, מתוכם 300 נבחרים בשיטת בחירות רובית אישית לפי מחוז בחירה, ואילו 180 נבחרים בשיטת בחירות יחסית רשימתית לפי 11 גושי בחירה. בית היועצים היפני מונה 242 צירים, מתוכם 146 נבחרים בשיטת בחירות רובית אישית לפי מחוז בחירה, ואילו 96 נבחרים בבחירות יחסיות רשימתיות ארציות. בעת ההצבעה בקלפי, כל בוחר מצביע בשני פתקים: האחד למועמד במחוז הבחירה והשני לרשימה. זכות ההצבעה לבתי הקוקאי נתונה לכל אזרח יפני שמלאו לו 20 שנים, גיל הבגרות ביפן.
סמכויות

סעיף 41 לחוקת יפן מגדיר את הקוקאי כגוף השלטוני הגבוה ביותר במדינה וכגוף המחוקק היחיד בה. זאת, בניגוד גמור לחוקת מייג'י שהגדירה את הקיסר כבעל הסמכות המחוקקת, אם כי בהסכמת הקוקאי. בסמכות הקוקאי לא רק חיקוק חוקים, אלא גם אישור התקציב השנתי המוגש על ידי הממשלה ואשרור אמנות. כמו כן, הקוקאי יכול ליזום ניסוח הצעות לתיקון החוקה, אשר אם מאושרות ברוב מיוחס של שני שלישים בכל אחד מהבתים, עוברות לאישור משאל עם. על מנת שחוק יאושר, הוא צריך לעבור בשני הבתים ולקבל את חתימת הקיסר, אם כי לקיסר אין זכות לסרב לחתום על חוק, וחתימתו היא עניין רשמי גרידא.
העליונות השלטונית של הקוקאי מתבטאת בכך שראש ממשלת יפן נבחר מבין חברי הקוקאי, כמו גם מחצית משרי הממשלה, והממשלה כולה נדרשת לאמון הקוקאי. בסמכות הקוקאי לקיים חקירות בהתייחס לפעילות הממשלה, ועל ראש הממשלה וחברי ממשלתו להשיב לשאילתות המוגשות מטעם חברי הקוקאי ולוועדות חקירה מטעמה. הקוקאי גם יכול להדיח שופטים מתפקידם אם הורשעו בפלילים או במנהל לא תקין.
לבית הנבחרים כוח רב יותר על פני בית היועצים. על אף שבית הנבחרים אינו יכול לעקוף בדרך כלל את החלטת בית היועצים בעניין הצעת חוק, ישנן נסיבות שכן מאפשרות דבר מסוג זה:
אם הצעת חוק שאושרה בבית הנבחרים נדחית, מתוקנת או לא מתקבלת בבית יועצים, היא עדיין יכולה להפוך לחוק ברוב מיוחס של שני שלישים מהנוכחים בהצבעה.
אם שני הבתים אינם מסוגלים להסכים על תקציב או על אשרור אמנה, גם לאחר הקמת ועדה משותפת של שני הבתים, או אם בית היועצים אינו מגיע להחלטה סופית בעניין תקציב בתוך 30 יום מקבלתה בבית הנבחרים, אזי החלטת הקוקאי תהיה של הבית התחתון.
אם שני הבתים אינם מסכימים על מועמד לראשות הממשלה, אף לאחר הקמת ועדה משותפת, או אם בית היועצים אינו מקצה מועמד בתוך 10 ימים מהחלטת בית הנבחרים, אזי המועמד של הבית התחתון הוא מועמד הקוקאי להקמת הממשלה.
בנוסף, האמון בו הממשלה צריכה לזכות הוא של בית הנבחרים בלבד.
פעילות

לפי החוקה, הקוקאי חייב להתכנס לפחות פעם אחת בשנה. להלכה, רק בית הנבחרים מתפזר לפני בחירות, אולם בעת שבית זה מפוזר, בית היועצים על פי רוב סגור. הקיסר הוא הדמות שמכנסת ומפזרת את הקוקאי, אלא שהוא מוכרח לעשות זאת בעצת הממשלה. בעת חירום ראש הממשלה יכול לכנס את הקוקאי לישיבה שלא מן המניין, ובאופן דומה ישיבה שלא מן המניין יכולה להתכנס לדרישת רבע מהצירים של כל אחד מהבתים. בפתיחת כל מושב נושא הקיסר נאום מן הכס שבו הוא מפרט את תוכניות הממשלה לשנה הבאה מכסו בבית היועצים.
נוכחות של שליש מן הצירים בכל בית מהווה קוורום, והדיונים מתקיימים בפומבי, למעט אם שני שלישים מהנוכחים מחליטים כי יתקיים בדלתיים סגורות. לכל בית יושב ראש אשר לו קול מכריע במקרים של שוויון בהצבעה. כל בית קובע לעצמו את ההליכים הפרלמנטריים, ולו האחריות להטיל משמעת על חבריו. לכל שר הזכות להופיע בפני כל אחד מהבתים ולנאום בדבר הצעת חוק, וכל אחד מהבתים יכול לדרוש את הופעת השרים לפניו.
חברי הקוקאי

על מנת להיות מועמד לבית הנבחרים, על המועמד להיות אזרח יפני שמלאו לו 25 שנה, ולבית היועצים – 30 שנה. חברי הקוקאי זכאים לחסינות פרלמנטרית באשר לדבריהם ולהצבעתם, וכן נהנים מהגנה מסוימת ממעצר. משכורתם של חברי הקוקאי עומדת על 1.3 מיליון ין בחודש. כל חבר קוקאי זכאי לשלושה עוזרים פרלמנטריים, נסיעה חופשית ברכבת וארבע טיסות הלוך ושוב בחודש ממחוז מגוריו לטוקיו.