stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס קארול
החתימה של קארול

בשנות ה-40 של המאה ה-20, הקומיקס המוכר של העיתונאי ג'ון היקס , Strange as It Seems, פרסם הסבר אפוקריפי לחתימתו הייחודית של צ'ארלס קארול על הכרזת העצמאות. כל חבר בקונגרס הקונטיננטלי שחתם על מסמך זה הפך אוטומטית לפושע, אשם בהמרדה נגד המלך ג'ורג' השלישי. לקארול, בגלל עושרו, היה יותר מה להפסיד מאשר לרוב חבריו. לחלק מהחותמים, כמו סיזר רודני ובאטן גווינט, היו שמות יוצאי דופן וייחודיים שיזהו אותם בבירור למלך; חותמים אחרים, בעלי שמות נפוצים יותר, היו עשויים לקוות לחתום על ההצהרה מבלי להפליל את עצמם.
לדברי היקס, כשהגיע תורו של קארול לחתום על הכרזת העצמאות, הוא קם, ניגש לשולחנו של ג'ון הנקוק שם ניצב המסמך, חתם את שמו "צ'ארלס קארול" וחזר למקומו. בשלב זה חבר אחר בקונגרס הקונטיננטלי, שהיה בעל דעות קדומות נגד קארול בגלל הקתוליות שלו, העיר כי קארול לא סיכן דבר בחתימה על המסמך, מכיוון שחייבים להיות גברים רבים בשם צ'ארלס קארול במושבות, ולכן המלך לא סביר להורות על מעצרו של קרול ללא הוכחה ברורה שהוא אותו צ'ארלס קארול שחתם על ההצהרה. קארול חזר מיד לשולחנו של הנקוק, אחז שוב בעט והוסיף "מקארולטון" לשמו.
למעשה, קארול צירף את "מקארולטון" לחתימתו במשך יותר מעשור קודם לכן, הדוגמה המוקדמת ביותר ששרדה הופיעה בסוף מכתב מ-15 בספטמבר 1765 לחברו האנגלי ויליאם גיבסון. אחוזת קארולטון הייתה שמה של אחוזה שהשתרעה על שטח של יותר משנים עשר אלף אקרים במחוז פרדריק, מרילנד, שמשפחת קארול השכירה לחקלאים חוכרים.
שוד ימי לחופי סומליה

שוד ימי לחופי סומליה מהווה איום על נתיבי מים בינלאומיים מאז תחילת מלחמת האזרחים בסומליה ב-1991. מאז שנת 2005 הביעו ארגונים בינלאומיים רבים ובהם ארגון הימאות הבינלאומי ותוכנית המזון העולמית הפועלת במסגרת ארגון המזון והחקלאות דאגה באשר לעלייה במקרי שוד ימי באזור זה. אירועי שוד ימי הביאו לעלייה בהוצאות ההובלה הימית ועכבו משלוחי מזון במסגרת הסיוע הבינלאומי לאזורי מצוקה בסומליה. תשעים אחוז ממשלוחי המזון במסגרת הסיוע הבינלאומי, נשלחים בדרך הים וספינות אלה זקוקות לליווי צבאי.
השוד הימי באזור התפתח החל בשלב השני של מלחמת האזרחים הסומלית בשנות ה-2000, כאשר ספינות זרות ניצלו את היעדרו של משמר חוף לאומי יעיל ופלשו לאזור הדיג. בכך הם איימו על מקור אספקת המזון ועל הכלכלה, ובנוסף זיהמו את שטחה הימי של סומליה בצורה לא חוקית. בתגובה, קהילות הדיג גיבשו קבוצות חמושות שנועדו להרתיע את הפולשים על ידי חטיפת ספינות מסחריות. בהמשך, פעולות אלו גדלו לכדי סחר רווחי עם תשלומי כופר גדולים והפכו למניע העיקרי לפיראטיות. מפעולות אלו קיבלו הפיראטים יותר ממיליון דולר, סכום משמעותי בכלל ולתושבי סומליה בפרט.
כך, התפתחה הפיראטיות בעשורים האחרונים, עקב האפשרות לרווח גדול בסיכון נמוך יחסית, שנבע מהמצב הפוליטי בסומליה (להלן, התפוררות השלטון המרכזי, התמוטטות מוסדות המדינה וחוסר סדר אזרחי) ועקב העובדה שמפקדי האוניות חששו לדווח על השוד כדי לא לפגוע בשם החברה ולהימנע מהגדלת את תעריפי הביטוח שלה.
השוד ימי לחופי סומליה משבש את הסחר הבינלאומי, מממן את המלחמה בסומליה, מהווה נתיב נוח לכלכלות בלתי חוקיות, עלול לגרום לנזק סביבתי חמור, מאיים על הביטחון הלאומי ועל היציבות האזורית ועלול לפגוע ברבים שאף עשויים לחוות תת-תזונה ועינויים.
בחודש אוגוסט 2008 החל כוח משימה משולב מספר 150 - כוח ימי רב לאומי המהווה חלק מכוחות הקואליציה הבינלאומית שהתארגנה למלחמת עיראק - לקיים פעילות נרחבת למלחמה בשוד הימי לחופי סומליה, וזאת על ידי הקמת אזור סיור ימי ביטחוני במפרץ עדן. בספטמבר 2008 הכריזה רוסיה כי תצטרף למאמצים הבינלאומיים למלחמה בתופעת השוד הימי, אולם ספינות המלחמה הרוסיות תפעלנה באופן עצמאי ולא כחלק מכוח המשימה הפועל כבר באזור.
ב-7 באוקטובר 2008, לאחר עלייה במקרי חטיפת אוניות, אימצה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1838 הקוראת להילחם בשוד הימי לחופי סומליה על ידי משלוח ספינות מלחמה ומטוסים לאזור. בכינוס ה-101 של ארגון הימאות הבינלאומי קראה הודו להקמת כוח לשמירת שלום של האומות המאוחדות שמטרתו תהא להילחם בשוד הימי בסומליה.
עליית תופעת השוד הימי לחופי סומליה אף עוררה חששות בהודו כיוון שרוב נתיבי הספנות לנמלי הודו חוצים את מפרץ עדן. בתגובה לחששות אלה, הציב הצי ההודי ספינת מלחמה באזור מפרץ עדן ב-23 באוקטובר 2008. בנובמבר 2008 החלו שודדי ים סומלים לתקוף אף אוניות ששייטו הרחק מחוץ לתחומי מפרץ עדן.
מניעים לפיראטיות

פיראטים סומליים מציגים את פעילותם בתור הגנה על הריבונות ואיכות הסביבה, והם טוענים כי מטרתם לשמור על הריבונות הסומלית במים הטריטוריאליים של המדינה, על מנת להפסיק את הדיג הלא חוקי ולמנוע השלכת פסולת רעילה. בהתאם לכך, שליח האו"ם לשעבר בסומליה אחמד וולד עבדאללה טוען כי "הדיג והשלכת הפסולת הבלתי חוקיים ממריצים את מלחמת האזרחים בסומליה, כיוון שהדייגים הזרים הבלתי חוקיים נוהגים לשלם לפקידים מקומיים מושחתים או לאנשי מלחמה לטובת הגנה או אישורים מזויפים לדיג".
דיג בלתי חוקי

הפיראטים בסומליה היו במקור דייגים שניסו להגן על הטריטוריה שלהם. בזמן הפלת השלטון בסומליה, החלו ספינות זרות בדיג בלתי חוקי של טונה, שרימפס ולובסטרים, בהיקף של כ-300 מיליון דולר. הם עשו שימוש בשיטות דיג אסורות על פי החוק, כמו: רשתות עם חורים מאוד קטנים והפעילו מתחת למים מערכות תאורה, המושכות את הדגים לתוך הרשתות, וכך הגדילו את כמות הציד. כל אלה גרמו לסומלים הפסדים כספיים ופגעו בכמות הדגה באזור.
בעקבות התרחבות השוד הימי באזור, עזבו ספינות הדיג הזרות שחששו מהסיכונים, דבר שהגדיל את כמות הדגה, ואפשר לדייגים הסומליים להתפרנס שוב מדיג. לדברי חוקר מאוניברסיטת לונדון אמדאופוליקנטה, מעל 30 מיליון אנשים תלויים במשאבים הימיים והחופיים בפרנסתם היום יומית. עם זאת, אמנת האומות המאוחדות על חוק הים המבטלת את היתר הדיג והטלת הפסולת הרעילה, לא נאכפה באופן משמעותי, שכן בעקבות התמוטטות השלטון בסומליה בשנת 1991, החלו מספר חברות (שהקימה המאפיה האיטלקית) לשלוח טונות של פסולת תעשייתית רעילה מאירופה לחופי סומליה. הן מצאו שזו דרך מאוד זולה להיפטר מפסולת רעילה: רק 2.5 דולרים לטון בסומליה בהשוואה ל-1,000 דולרים באירופה.
הדבר התגלה לאחר הצונאמי שהתרחש באוקיינוס ההודי בשנת 2004, אז הגלים הציפו טונות של פסולת גרעינית ורעילה באזור. הטמנת הפסולת היא סכנה סביבתית חמורה, וגרמה להרס סביבתי ולפגיעה בבריאות התושבים: ריבוי זיהומים בדרכי הנשימה, כיבים בפה ודימום, דימומי בטן ודלקות עור חריגות בסומליה ובאזור מזרח אפריקה.
הזדמנות להגירה לאירופה

מדינות בעולם נלחמות בתופעת השוד הימי באמצעות העמדה למשפט. העמדה למשפט באירופה גוזרת את דינם של שודדי הים למספר שנות מאסר, אבל לאחר מכן הם נשארים ומקבלים אזרחות אירופאית, כיוון שהם מוגדרים בסיכון גבוה לחזור לסומליה. קיים החשש כי ההעמדה לדין בבתי המשפט דווקא יעודדו את פעולתם של הפיראטים.
כלי נשק ומימון

הפיראטים משתמשים במגוון רחב של אמצעי לחימה כדי לבצע את ההתקפות שלהם. כלי הנשק זמינים בסומליה לכלל צורכיהם, לאחר כמעט עשרים שנות עימות. את רוב כלי הנשק שלהם הם מקבלים מתימן, אך מספר משמעותי מגיע ממוגדישו בירת סומליה.
לעיתים קרובות הם משתמשים בנשק קל כמו קלצ'ניקוב או רימונים, וארטילריה גדולה יותר כמו משגרי רקטות. כלי נשק אלו לעיתים קרובות מיד שנייה, במצב גרוע מאוד.
כמו כן דווח על שימוש במערכות הגנה אווירית (MANPADS או MPAD) של Man-Portable, שימוש במערכות מסוג זה הוא נדיר ועלול לגרום לנזק רב, דבר המעיד על תוקפנות הולכת וגוברת. בהתאם לאופן שבו קבוצת הפיראטים מאורגנת, שודדי הים מצטיידים בכלי הנשק שלהם בעצמם או באמצעות המנהיג שלהם. יתר על כן, פיראטים מבצעים שימוש במכשירים טכנולוגים רבים במהלך שהותם בים, ביניהם ג'י־פי־אס ומשקפי ראיית לילה. השימוש בטכנולוגיות מודרניות מסוג זה נותר עדיין נדיר, שכן רק הקבוצות הגדולות יכולות להרשות זאת לעצמן. לבסוף, הכלי הנפוץ ביותר, שהפך לסמל של פיראטיות בחלק זה של העולם, הוא סולם. כאשר הפיראטים נעצרים על ידי כלי שיט השייכים לכוחות בינלאומיים, נוכחות של סולם על הסיפון נחשבת לעיתים קרובות כעדות חותכת לאשמתם. תפקידו המרכזי של סולם בכלי שיט ימיים הוא בתור אמצעי הצלה. אך כשזה נוגע לשוד הימי, הסולם שימש את שודדי הים לעלייה בחשאי מן הסירות המכונות Skiffs לסיפון הספינה שעלייה מעוניינים להשתלט ביתר קלות.
תשלום הכופר לפיראטים נמסר בשקים שנפלטים ממסוקים או במזוודות עמידות במים באמצעות סירות. בינואר 2009, תשלום כופר בסך 3 מיליון דולר הועבר לפיראטים באמצעות מצנח, כדי לשחרר את הספינה עם הצוות. בדרך כלל, בני ערובה שנתפסו על ידי הפיראטים נדרשים לחכות 45 יום ויותר לתשלום הכופר לשחרורם.
פרופיל הפיראטיות

פיראטיות היא אחד המקצועות העתיקים ביותר בעולם.
במיוחד לאורך החוף הסומלי, שודדי הים ניצלו את עידן המודרניזציה ועברה שדרוג משמעותי בסוגים של כלי נשק, כלי שיט ובשיטות שהם נוקטים. הנשק החדיש ביותר שלהם כולל בין היתר מערכות הגנה אווירית, ג'י־פי־אס, משקפי ראיית לילה, נשק חם וסירות מנוע מהירות. לדוגמה, החצץ הוחלף בנשק אוטומטי ובראשו רובה סער קלשניקוב הנקרא AK-47 והפריגטות (אוניות מלחמה קטנות או בינוניות) הישנות ששומשו בעבר הוחלפו בסירות מהירות.
יתרה מכך, על מנת להגדיל את טווח ההתקפה שלהם, פיראטים סומליים נהגו להשתמש גם ב"ספינות האם" שכללו כיבוש של ספינות מסחר. פיראטיות סומלית כיום כוללת רצח, אונס ושיטות מתוחכמות יותר של חטיפה וסחיטה. השוד הימי ביסס את עצמו בתור עסק מרכזי באזור פונטלנד של סומליה. כיום, הפיראטים מנצלים את הזמינות הקלה של כלי נשק וגברים מאומנים, כמו גם את הכניעה של הממשלה בפונטלנד.
קהילות מקומיות היו מועסקות בשמירה ובהאכלה של בני ערובה, במשא ומתן על כופר ואף היו נהנות מהשפעות משניות של פיראטים המבזבזים את כופרם על סחורות ושירותים המיוצרים מקומית (כמו גם על כלות יפות).
פיראטים 'מוצלחים' הם מודל לחיקוי בקרב הגברים שאינם מועסקים באזור והרווחים מושקעים מחדש בעסקי הפיראטיות המתרחבים.
הפרקטיקות של פיראטיות סומלית

הסגנון הבסיסי של התקפות פיראטיות סומליות היה קבוע לאורך זמן, אם כי הציוד וכלי הנשק שודרגו לאורך הזמן ופותחו טקטיקות כדי להכות רחוק יותר מן החוף הסומלי.
הפיראטים תוקפים את קורבנותיהם מתוך סירות דיג קטנות ומהירות המכונות Skiffs. בדרך כלל, הפיראטים משתמשים בספינה אחת כזו או בשתיים בשביל לתקוף את הספינה שעליה מעוניינים להשתלט, ובאמצעות סולמות נכנסים אל הספינה. ברגע שהם עולים על הסיפון, הפיראטים לוקחים את הצוות כבני ערובה ומצווים עליהם לנווט את הספינה לעבר החוף פונטלנד. עם ההגעה, חלק מהצוות מורד מן הספינה (לרוב זה כולל את הקפטן) כדי להרתיע נגד מרד בקרב בני הערובה וניסיונות הצלה פוטנציאליים על ידי כוחות הצי הבינלאומי. לאחר מכן, הפיראטים יוצרים קשר עם בעל הספינה ודורשים כופר מופקע, שסכומו פוחת בחודשים הבאים עד להגעה להסכם.
הפיראטים הסומלים פועלים לפי קוד התנהגותי מחמיר שמחייב אותם לשמור על בני הערובה בחיים ובמצב סביר. ה"סחורה" העיקרית בפשיטות הפיראטים הם הצוות הנתפס, לרוב הפיראטים מקבלים כופר גבוה במיוחד עבור אזרחים מערביים. מדי פעם מתרחש טיפול קשוח כשנעצר המשא ומתן. רק כאשר הכסף המזומן מועבר (על ידי סירה מהירה) הספינה והצוות משוחררים, לעיתים קרובות בליווי כוחות הצי.
ראו גם

קפטן פיליפס: סרט קולנוע המבוסס על סיפורו האמיתי של קפטן ריצ'רד פיליפס, שנלקח בשבי על ידי פיראטים סומלים שחטפו את אונייתו ב-2009.
שאנל (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  קוקו שאנל
 תקופת הפעילות:  1900, צרפת צרפת (בתור "בית שאנל") – הווה
 חברות בנות:  שאנל מספר 5 - קו הבישום צרפתי
 מיקום המטה:  ניי-סיר-סן 
 בעלות:  בהווה: אלן ורטהיימר (בעלים-שותף) ז'ראר ורטהיימר (בעלים-שותף)  בעבר: פייר ורטהיימר (אנ') (בעלים-שותף)   ז'ק ורטהיימר (אנ') (בעלים-שותף)
 מוצרים עיקריים:  בושם, women's clothing, אביזר אופנה, תכשיט, תכשיט אופנה 
 הכנסות:  7.8 מיליארד אירו (לשנת 2019)
 רווח תפעולי:  6,407,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2023) 
 רווח:  5.9 מיליארד אירו (לשנת 2016)
 מנכ"ל:  Leena Nair 
 עובדים:  11,506 (נכון לשנת 2023)
  
 www.chanel.com
 
שאנל (בצרפתית: Chanel) הוא בית אופנה צרפתי. החברה יוסדה במקור על ידי קוקו שאנל, ונמצאת כיום בבעלותם של האחים הצרפתים ממוצא יהודי אלן וז'ראר ורטהיימר, נכדיו של איש העסקים היהודי-צרפתי פייר ורטהיימר (אנ') שהיה שותפה של קוקו שאנל חרף ניסיונותיה לנשלו מן השותפות בזמן מלחמת העולם השנייה.
שאנל הוא מותג המתמחה בעיצוב אופנה מסוג Haute couture ומסוג Ready-to-wear והפך לסמל סטטוס של המעמד הגבוה.
היסטוריה > 1909 עד שנות ה-20

ב-1900 הקימה קוקו שאנל את "The House Of Coco Chanel"
בקומה מתחת לעסקו של אטיין בלסאן שהיה המאהב שלה לתקופה קצרה. שאנל מכרה כובעים שעיצבה לאנשי החברה הגבוהה. לאחר מכן הכירה שאנל את ארתור בוי קאפל והייתה הפילגש שלו. ב-1913 מימן קאפל את החנות העצמאית הראשונה של שאנל שנקראה "Chanel Modes". ב-1915 פתחה עוד שתי חנויות בקלבדוס ובביאריץ שהחלו למכור בגדי ספורט אלגנטיים לנשים. התפרצותה של מלחמת העולם הראשונה השפיעה קשות על אירופה כולה ועל תחום הטקסטיל בפרט. באותו זמן פתחה שאנל חנות מול מלון ריץ ועיצוביה התפרסמו בכול צרפת. בשנת 1917 פרסם המגזין הרפרס בזאר שפריטי האופנה של שאנל הם פריטי חובה לכל אדם, דבר שעורר עניין בבגדיה.
היסטוריה > שנות ה-20 עד שנות ה-50

בתחילת שנות העשרים עיצבה שאנל חליפות לנשים שכללו שניים ושלושה פריטים ונחשבה פורצת דרך בתחום זה. החליפות נחשבו נוחות ואופנתיות וכונו "Chanel Suit". בשנת 1921 ביקשה שאנל מהבשם ארנסט ביואיקס שיפיק בושם עבור בית האופנה שלה. הוא הכין עבורה שש דוגמיות ושאנל בחרה בניחוח החמישי ומכאן שמו של הבושם שנקרא שאנל מספר 5. שאנל היה בית האופנה הראשון שיצר בושם משלו, הבושם זכה להצלחה רבה והפך לניחוח המזוהה עם בית האופנה שאנל. שאנל נהגה לתת דוגמית של הבושם ללקוחותיה הקבועים כדי להגביר את הפרסום של הבושם. לאחר הצלחת הבושם החליטה שאנל להרחיב את עיסוקיה בתחום הבישום וחברה לאיש העסקים תיאופיל בדר שהיה המייסד של גאלרי לפאייט ולאיש העסקים פייר ורטהיימר. הם הקימו את חברת הבישום Parfums Chanel שהייתה 70 אחוז בבעלותו של ורטהיימר, 20 אחוז של בדר ו-10 אחוז של שאנל. למרות הצלחתו של העסק שאנל לא הסתדרה עם שותפיה ובשנת 1924 שכרה עורך דין כדי לערער על החוזה אך לא הצליחה והחוזה נותר ללא שינוי.
היסטוריה > שנות ה-20 עד שנות ה-50 > שיתוף פעולה עם הנאצים

בזמן מלחמת העולם השנייה, קוקו שאנל שהייתה ידועה בעמדותיה האנטישמיות החליטה לנצל את עליית המשטר הנאצי באירופה, ובצרפת בפרט, כדי לקבל שליטה בלעדית על החברה "שאנל" משותפיה היהודים, משפחת ורטהיימר- מנהלי "Parfums Chanel" המפיקה את קו הבישום הרווחי ביותר שלה ("שאנל מספר 5"). כל זאת בזכות מעמדה של קוקו שאנל בתור בת הגזע הארי ותומכת מוצהרת של היטלר. משפחת ורטהיימר שחזו את הסנקציות נגד היהודים, העבירו מבעוד מועד את חברת הבישום שלהם לחבר משפחה מרקע נוצרי בשם פליקס אמיו, איש עסקים צרפתי שלאחר תום המלחמה השיב את בעלות החברה אל חיק חבריו במשפחת ורטהיימר.
בשנות השלושים הרחיבה שאנל את עיצוביה כדי שיתאימו לסוגי נשים שונות בחברה. שאנל עיצבה בגדי ערב ואף הציגה קולקציה של תכשיטי יהלומים. במהלך מלחמת העולם השנייה ספגה החברה קשיים כלכליים שגרמו לשאנל לסגור את תחום הביגוד, והשאירה רק את תחומי הבישום והתכשיטים פעילים. קוקו שאנל עברה להתגורר במלון ריץ יחד עם בן זוגה באותו זמן שהיה קצין מודיעין נאצי בשם האנס גונתר פון דינקלג. בשנת 1940 ברחה משפחתו היהודייה של ורטהיימר לארצות הברית מפני הנאצים. העסק היה אמור להיסגר בגלל פלישת הנאצים לצרפת וסגירת בתי העסק היהודיים אך לאחר שקוקו שאנל הוכיחה שהעסק לא מפריע מבחינה פוליטית לשלטון הנאצים היא קיבלה אישור להשאיר אותו פעיל. קוקו שאנל הייתה משתפת פעולה עם הנאצים ואנטישמית מוצהרת. לאחר המלחמה המוניטין שנוצר לקוקו שאנל בצרפת היה גרוע עקב שיתוף הפעולה שלה עם המשטר הנאצי ובשנת 1944 החליטה קוקו שאנל ובן זוגה הגרמני להגר אל שווייץ לגלות של שמונה שנים עד להירגעות הרוחות.
היסטוריה > שנות ה-50 עד שנות ה-80

כשחזרה שאנל לצרפת בשנת 1953 גילתה שבזמן שלא הייתה פרץ בית האופנה כריסטיאן דיור של המעצב כריסטיאן דיור. העיצובים החדשים שלו החמיאו לחיטובי האישה בניגוד לעיצוביה של שאנל שנחשבו נעריים. בעיצוביו השתמש דיור בכ-20 מטרים של בד מה שסימל את סוף קיצוב הבד בתקופת המלחמה. שאנל והאחים ורטהיימר חזרו לעבוד יחד ואף הביעה חרטה על שיתוף הפעולה עם הנאצים והשלושה שיתפו פעולה עם מעצב תכשיטים כדי לעצב קולקציית תכשיטים חדשה שתמשוך את התהילה חזרה לבית האופנה שלהם. בפברואר 1955 השיקה שאנל קולקציית תיקי יד עם רצועות בצבע זהב או רצועות עור, דבר שעורר סערה בקרב קהל הקונות. באותו זמן עלה ערך מותג הבישום שאנל בבשמים לגברים. על קולקציית בגדי האביב של שאנל בשנת 1957 זכתה שאנל בפרס האוסקר לאופנה. באותה שנה קנו ורטהיימר את חלקו של בדר בעסק והגדיל את בעלותו ל-90 אחוז. בשנת 1965 מת פייר ורטהיימר ובנו ז'אק מילא את תפקידו כמנהל החברה, בתקופתו החברה ירדה לשפל משום שז'אק לא היה מעוניין בחברה כמו אביו אלא התעסק בגידול סוסים. שנה לאחר מכן עיצבה שאנל את המדים לתחרות אולימפיק איירליינס שבבעלותו של אריסטוטלס אונאסיס.
ב-10 בינואר 1971 מתה קוקו שאנל מהתקף לב בגיל 87, היא עבדה עד יומה האחרון. לאחר מותה קנה אלן, בנו של ז'אק ורטהיימר את שארית מניותיה של שאנל בחברה מקרובי משפחתה. בשנת 1974 השיק בית האופנה שאנל את הבושם "Cristalle" שעוצב עוד בחייה של שאנל. ב-1974 החל אלן ורטהיימר לנהל את החברה תחת אביו. הוא היה נחוש להשיב את בית הבישום לתהילת העבר שלו והגביר שוב את מכירותיו של שאנל 5. לאחר מכן חיפש אלן מעצב ראשי שיחליף את שאנל ויביא את החברה לשיאים חדשים והצליח לשכנע את המעצב קרל לגרפלד לעזוב את בית האופנה קלואי ולעבוד בשאנל. עד שנת 2019 היה קרל לגרפלד המעצב והמנהל האומנותי של המותג שאנל. בשנת 2019 מת קרל ממחלה לא ידועה ועבד עד יומו האחרון. קרל היה ידוע בתור אדם בעל דעות מוקצנות ושנויות במחלוקת ובתור גזען, אנטישמי והומופוב.
היסטוריה > שנות ה-80 עד היום

בשנת 1983 החל לגרפלד לעבוד בתור המעצב הראשי של שאנל. סגנונו הזכיר מאוד את עיצוביה של שאנל ובכך הצליח לגרפלד לשמר את ההיסטוריה של שאנל ולהכניס את המותג לאופנה המודרנית. במהלך שנות השמונים נפתחו יותר מ-40 חנויות של שאנל ברחבי העולם. בשנת 1986 יצא בושם לזכרה של שאנל שנקרא "Coco". בשנת 1987 הוציאה החברה את השעון הראשון שלה. עד סוף שנות השמונים העביר אלן ורטהיימר את המשרד הראשי של שאנל לניו יורק. החברה הפכה למובילה בתחום הבישום והשיווק של מוצריה אך נפגעה מהמיתון של תחילת שנות ה-90. לקראת סוף שנות התשעים התאוששה החברה ואף התרחבה עם פתיחתם של עוד חנויות. בשנת 1999 השיקה החברה את קו מוצרי הטיפוח לפנים הראשון שלה שנקרא "PRÉCISION". באותה שנה השיקה החברה גם קולקציה ראשונה של משקפי שמש. בשנת 2001 השיקו את שעון היוניסקס הראשון של שאנל. החברה התפתחה והקימה סניפים אשר מציעים רק מוצרי אקססוריז במקביל להקמת קו הלבשה תחתונה לגברים. עד סוף שנת 2002 נפתחו למעלה מ-25 חנויות של שאנל בארצות הברית.
החל משנת 2019 החברה מיוצגת בישראל על ידי אלפא קוסמטיקה.
לאחר מותו של קרל לגרפלד ב-2019, החליפה אותו בתפקיד המעצבת הראשית וירג'ני ויארד, שהייתה יד ימינו.
ביוני 2024 הודיעה ויארד על פרישתה מהפקיד, ובתחילת 2025 הוכרז כי מתייה בלייזי יכנס לתפקיד המעצב הראשי של שאנל במקומה.
ראו גם

קוקו שאנל
אלן ורטהיימר
ז'ראר וטרהיימר
קרל לגרפלד
שאנל מספר 5
פליקס אמיו
מרילין מונרו
אלפא קוסמטיקה
הערות שוליים

↑  World's Richest Jews Jerusalem Post
↑  צח יוקד, קוקו, הסוכנת הנאצית: האם קוקו שאנל גויסה לשירות הנאצים?, באתר nrg‏, 15 באוגוסט 2011
↑   נירית אנדרמן, מנאצים ועד צ'רצ'יל, זה הסיפור המסריח מאחורי שאנל מספר 5, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2017
1 2 3  Mazzeo, Tilar J (2010). The Secret of Chanel No. 5. HarperCollins. ISBN 9780061791017.
1 2  Thomas, Dana. "The Power Behind The Cologne". The New York Times: 24 February 2012. Retrieved 18 July 2012
↑  Font, Lourdes (2009-07-02), "Chanel, Coco", Oxford Art Online, Oxford University Press, נבדק ב-2018-11-10
↑  Vaughan, Hal (2011). Sleeping with the Enemy: Coco Chanel's Secret War. New York: Knopf. ISBN 9780307592637.
1 2  עילית מינמר, לאגרפלד, מאחוריך: המחליף המפתיע למנהל האמנותי של שאנל, באתר כלכליסט, 16 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399199705171  GND: 1235556-2  ISNI: 0000 0004 1791 1708  LCCN: nb2004302060  NKC: osa20211133398  ULAN: 500329589  VIAF: 167419773   WorldCat (עם VIAF): 167419773
אוברסט-גרופנפיהרר

אוברסט-גרופנפיהרר יוזף דיטריך
אוברסט-גרופנפיהרר הייתה (בין השנים 1942–1945) הדרגה הגבוהה ביותר באס אס, למעט דרגתו של היינריך הימלר, שהחזיק בדרגת רייכספיהרר אס אס, והיא מתורגמת כ"מנהיג הקבוצה העליון".
סקירה כללית

אוברסט-גרופנפיהרר נחשבה כדרגה מקבילה לקולונל-גנרל (גנרל-אוברסט) בוורמאכט, אשר הייתה מקבילה לגנרל ארבעה כוכבים, או גנרל ארמייה בכוחות מזוינים אחרים.
הדרגה הוצעה לראשונה בתחילת 1942, כדרגה עתידית אפשרית לדרג המפקדים בואפן אס אס, לאלו שיפקדו על דרג קבוצת ארמיות. פיקוד כוחות היבשה של הוורמאכט התנגדו לדרגה זו באס אס, בשל רצונם שדרג זה יהיה אך ורק באחריות הוורמאכט. לבסוף הוקמו רק שתי ארמיות של האס אס (ה-6 וה-11), אך לא הוקמו קבוצות ארמיות של האס אס.
היסטוריה

באפריל 1942, מכוח סמכותו של אדולף היטלר הוקמה דרגת אוברסט-גרופנפיהרר, והראשון שקיבל דרגה זו, היה גזבר המפלגה הנאצית, פרנץ שוורץ. באותו יום ניתנה גם הדרגה במשטרת הסדר, מה שהפך את קורט דליגה לגנרל-אוברסט במשטרה, והוא היה היחיד מהמשטרה שהועלה לדרגה זו.
בשנת 1944 הוענקה הדרגה גם לשני גנרלים מהוואפן אס אס, ודרגתו של זפ דיטריך נחשבה בעלת ותק משנת 1942. הרשימה הסופית של בעלי דרגה זו:
פרנץ שוורץ, 20 באפריל 1942 (דרגת כבוד)
יוזף דיטריך, 20 באפריל 1942 (גנרל אוברסט של חיל השריון בוואפן אס אס)
קורט דליגה, 20 באפריל 1942 (גנרל אוברסט של משטרת הסדר)
פאול האוסר, 1 באוגוסט 1944 (גנרל אוברסט בוואפן אס אס)
פרנץ שוורץ, החזיק בדרגה זו כדרגת כבוד, ולא החזיק בדרגה מקבילה במשטרה או בוואפן אס אס.
בשנת 1944 הציע הימלר להעניק לאלברט שפר דרגת כבוד של אוברסט-גרופנפיהרר. אולם שפר סירב, בשל אי רצונו להיות כפוף להימלר. יורשו של הימלר, קרל האנקה, מעולם לא החזיק בדרגת אוברסט-גרופנפיהרר, אבל הועלה ישירות לדרגת רייכספיהרר אס אס מדרגת אובר-גרופנפיהרר. קרל וולף טען כי קודם לדרגה זו באפריל 1945 על ידי צו אישי של אדולף היטלר, אולם אין לכך כל הוכחה, ומשום כך הוא לא נחשב על ידי ההיסטוריונים לבעל דרגה זו.
סימני הדרגה

טלאי הצווארון של אוברסט-גרופנפיהרר כלל שלושה עלי אלונים ושלושה כוכבי כסף, ובנוסף הם נשאו דרגות כתף של גנרל-אוברסט.
סמל הדרגה - תג צווארון
סמל הדרגה - תג כתף
סמל הדרגה - תג שרוול
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה אובר-גרופנפיהרר |  דרגות האס אס אוברסט-גרופנפיהרר גנרל-אוברסט  | דרגה בכירה רייכספיהרר אס אס |
הערות שוליים

↑  Dienstaltersliste der Waffen-SS,1 July 1944, #1
↑  SS service record of Josef Dietrich, RG 242 (SS Officer Service Records), National Archives and Records Administration; College Park, MD
↑  Inside the Third Reich by Albert Speer
שימון הולובניה

שימון פרנצ'ישק הולובניה (בפולנית Szymon Franciszek Hołownia‏ [ˈʂɨmɔn xɔˈwɔvɲa]; נולד ב-3 בספטמבר 1976) הוא פוליטיקאי ומנחה טלוויזיה פולני המשמש כיושב ראש הסיים, הבית התחתון של הפרלמנט של הרפובליקה הפולנית, מאז 13 בנובמבר 2023.
בין השנים 2008 עד 2019 היה מנחה-שותף של תוכנית הטלוויזיה "Mam talent!" (הגרסה הפולנית של America's Got Talent). הוא היה מועמד עצמאי לנשיאות פולין בבחירות 2020, והגיע למקום השלישי בסיבוב הראשון של הבחירות. הוא מכהן כמנהיג מפלגת פולין 2050.
בבחירות לפרלמנט הפולני ב-2023, הוא נבחר לסיים כנציג אזור הבחירה של ביאליסטוק, כחבר באיחוד המפלגות "דרך שלישית".
עיתונאי

מ-1997 עד 2000 הוא עבד כעורך של העיתון Gazeta Wyborcza, ומ-2001 עד 2004 כבעל טור ועורך של Newsweek Polska (המהדורה הפולנית של ניוזוויק). מאפריל עד יולי 2005 הוא שימש סגן העורך הראשי של מגזין "אוזון" Ozon. מספטמבר 2005 עד 2006 עבד ביומון Rzeczpospolita. הוא פרסם מאמרים במספר עיתונים אחרים. בשנים 2006–2012 הוא שב והיה בעל טור בניוזוויק פולסקה. מספטמבר 2012 עד אפריל 2013 הוא היה בעל טור בשבועון Wprost . משנת 2015 הוא בעל טור קבוע בשבועון הפולני קתולי Tygodnik Powszechny .
הוא הנחה תוכניות ברדיו ביאליסטוק, Radio Vox FM ושיתף פעולה עם Radio PiN.
הולובניה חיבר עשרים ספרים בנושאי חברה ודת.
עבודה הומניטרית

הולובניה ייסד את סניף ביאליסטוק של קרן "פומוק מלטנסקה". באפריל 2013 ייסד את קרן "קאסיסי", ובשנה שלאחר מכן הקים את קרן "דוברה פבריקה".
במסגרת ה"דוברה פבריקה", הולובניה ארגן סיוע, בין היתר, לתושבי בנגלדש, מאוריטניה, רואנדה, בורקינה פאסו וסנגל. בסך הכל, הקרן עוזרת לכ-40,000 אנשים על בסיס שנתי. קרן "קסיסי" מתמקדת בניהול בית היתומים הגדול ביותר בזמביה, בו נמצאים דרך קבע למעלה ממאתיים ילדים.
הולובניה פעיל למען זכויות ילדים. בסוף 2019 הוא ארגן גיוס כספים בפייסבוק, בו אסף 2 מיליון זלוטי, זאת לטובת המשך פעילותו של קו סיוע טלפוני לילדים ונוער, המנוהל על ידי קרן "Dajemy Dzieciom Siłę". התמיכה אפשרה לקו הסיוע להמשיך לפעול שנה נוספת, אף על פי שלא זכה לתמיכה ממשלתית. הוא יוזם שותף של אתר Pomocni.info, הפונה לאנשים במשברי חיים.
הולובניה היה שגריר של יעדי הפיתוח בר קיימא של האו"ם.
ב-8 בדצמבר 2019 הכריז על מועמדותו לבחירות לנשיאות פולין 2020. ב-7 בפברואר 2020 פרסם מצע המתמקד בארבעה היבטים: ביטחון לאומי, הגנת הסביבה, סולידריות ופעילות השלטון המקומי. קמפיין הבחירות שלו התבסס כמעט כולו על פעילות מתנדבים ב-16 ערים גדולות בפולין ועל מימון מגיוס כספים ציבורי.
בבחירות לנשיאות פולין בשנת 2020 הוא קיבל 2,693,397 קולות, שהם 13.9% מסך הקולות, והגיע למקום השלישי מתוך אחד עשר מועמדים. לאחר הבחירות הכריז על הקמת תנועה פוליטית חדשה בשם תנועת פולין 2050 (בפולנית: Ruch Polska 2050).