stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרל מלצ'ין
ביוגרפיה

קרל מלכין נולד כבן של הסנאטור פרידריך פרנץ מלכין. הוא למד בבית הספר התיכון ברוסטוק לפני שסיים התמחות כגאודיסט בשוורין. שאיפתו לקריירה הייתה להיות מהנדס ספינות, אך מצבו הגופני לא איפשר זאת. לאחר סיום התמחותו עבד כעוזר למורה שלו במשך שלוש שנים. במהלך תקופה זו הוא הכיר את ציירי שוורין אוטו דורר ואדוארד ארקה, שנתנו שם לימודי טבע. הם כנראה גרמו למלצ'ין לרצות לצייר.
בין השנים 1860 עד 1862 הוא למד בפוליטכני במינכן כדי להשתתף בהרצאות בגאודזיה והנדסה. אך מלצ'ין העדיף לבקר בסטודיו של האמן וכך הכיר את ציירי הנוף אדולף היינריך לייר. ויוליוס נואר, גם הוא צייר נוף ידוע בזמנו, שאיתם לקח שיעורים נוספים. הציור כבש אותו, אך הוא סיים את הכשרתו כמודד ולאחר התמחות ברוסטוק הוא גם עבר את בחינת ההנדסה.
מסיבות כלכליות עבד מלכין כמהנדס של הדוכס הגדול ממקלנבורג, במשרד המודדים בשוורין וצייר בזמנו הפנוי.
בשנת 1866 הוא התחתן עם יוהנה בוש, ובשנת 1867 נולד בנו פרידריך.
כבר ציוריו משנת 1871 עד 1872, רובם עם מוטיבים כפריים, והם מראים יכולת תצפית טובה, קווים נקיים ומבחר מתאים של פרטים בתמונה, מלכין תפס את הסביבה הכפרית באיכות ציורית מצוינת.
תמונותיו של מלכין משכו תשומת לב בחוגי האמנות במקלנבורג, כך שצייר החצר תיאודור סלופקה הציג בפני הדוכס הגדול פרידריך פרנץ השני במטרה להשיג מימון לצייר הצעיר. הדוכס הגדול אישר מלגה, קצבה חודשית וחופשת היעדרות משירות ללימודים בבית הספר לאמנות בויימאר, שנוסד בשנת 1860 על ידי חוקר הטבע סטניסלוס פון קלקרוית, כשהחל מלכין ללמוד בסתיו 1873. הוא עבר לווימאר עם אשתו ובנו.
הריאליזם של מלכין הושפע רבות ממורו ומנהל בית הספר תאודור האגן. אלברט ברנדל היה גם אחד ממוריו. שני הציירים עיצבו את סגנונו של מלצ'ין.
למרות המלגה, מלכין היה מוטרד כל הזמן מכסף, תמונותיו עדיין לא נמכרו היטב ולכן נאלץ לשלוח מכתבי בקשה לשוורין מספר פעמים ולבקש העברות כספים מראש. הוא גם הציע באופן קבוע את ציוריו לדוכס הגדול למכירה, והחצר המלכותית קנתה גם כמה ציורים, אם כי לעיתים קרובות מתחת לערכם. לכן, לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1879, הוא קיבל את התפקיד המוצע כמשקם את אוסף הציורים הדוכסי. החוזה לכך תוכנן בנדיבות והשאיר לו הרבה מקום לציור ולחופשה. מלכין התייחס ברצינות רבה למשימת השחזר ולארגון אוסף הציורים.
בשנת 1881 צייר מלכין בבולטנהאגן, בשנת 1882 נסע לווסטרו וארנשופ. נראה שהאזור סביב ארנשופ עורר בו השראה אמנותית, משום שיש בעבודותיו תמונות ושרטוטים רבים. בשנת 1890 העניק לו הדוכס הגדול פרידריך פרנץ השלישי. תואר פרופסור.
משנת 1903 התגורר מלכין בכפר אוסטורף, שהיה אז בפאתי העיר, כעת רובע בשוורין.
קרל מלכין פרש ב־14 ביולי 1915.
תערוכת יחיד שלו לא יכלה להתקיים בגלל מלחמת העולם הראשונה.
רק לאחר מותו של האמן בשנת 1923 נערכה תערוכה שהפכה ל"תערוכת זיכרון".
גלריה

חורף
בפארק המצודה
מצודה שורצבורג
נוף קיץ
אביב בכפר
פרות שותות
סירה באגם
הערות שוליים

↑  Ahrenshoop Kunst: Brief biography
↑  Helge Dvorak: Biographisches Lexikon der Deutschen Burschenschaft. Band II: Künstler. Winter, Heidelberg 2018, ISBN 978-3-8253-6813-5, S. 478–479.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119003082  LCCN: n92095800  RKD: 226231  SUDOC: 240567951  ULAN: 500359368  VIAF: 133146462544627771070   WorldCat (עם VIAF): 133146462544627771070 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קרל מלצ'ין".
מתחת לאף

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  על מקרה אמיתי
 בימוי:  יעקב גולדווסר
 הופק בידי:  רוני אקרמן
 תסריט:  חיים מרין
 עריכה:  ענת לוברסקי
 שחקנים ראשיים:  אורי גבריאל ומשה איבגי
 מוזיקה:  שלמה גרוניך
 צילום:  אילן רוזנברג
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  29 באוגוסט 1982
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט שוד 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מתחת לאף הוא סרט קולנוע ישראלי, מז'אנר סרטי הפשע, שיצא לאקרנים בשנת 1982. הסרט בוים על ידי יעקב גולדווסר, נכתב על ידי חיים מרין ומבוסס על מקרה אמיתי שאירע בבניין המטה הארצי של משטרת ישראל, ביפו, ב-12 בינואר 1976, והסתיים כעבור מספר ימים.
רקע והפקה

את התסריט כתב חיים מרין, ששימש בשנות ה-70 כקצין במשטרת ישראל. קודם לכתיבת התסריט לסרט כתב מרין שני מחזות, "סורגים", מחזה מוזיקלי על חיי האסירים בבית הכלא, ו"ביער ביער", מחזה על שני חשודים ברצח, הנקלעים לתא מעצר משותף וכל אחד חושד בזולתו, כי הוא משתף פעולה עם המשטרה. המחזה עלה בפסטיבל עכו הראשון, בהשתתפות משה איבגי ואורי גבריאל.
מרין חבר לבמאי יעקב גולדווסר ויחד קידמו את הפקת הסרט. השניים עסקו גם בליהוק השחקנים, ובין השאר הציעו לצדוק צארום, שהיה שחקן חובב, את תפקיד עזרא ג'אנה ("החתול המטפס"). במימון הפקת הסרט השתתפה הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים, עם תקציב של 60 אלף דולר.
בקיץ 1982, השתתף הסרט בפסטיבל סרטים בסיציליה.
וזכה בפרס השופטים בפסטיבל קולנוע בצרפת.
לימים נחשב הסרט לסרט פולחן ישראלי. בשנת 2007, 25 שנים לאחר שהופק, יוצא במהדורת DVD. השקת מארז ה-DVD של "מתחת לאף", נערכה באירוע חגיגי בסינמטק תל אביב. בנוסף יצא לאור תסריטו המלא של הסרט כספר, מלווה בשיחה עם יוצריו ובמאמרים אודותיו של חוקרי הקולנוע שמוליק דובדבני, יסמין ששון ומתי שמואלוף.
עלילה

הסרט, המבוסס על מקרה אמיתי שאירע, מספר את סיפורם של צמד פושעים קטנים: סמי (אורי גבריאל) והרצל (משה איבגי), שגונבים כספת שמורה מתוך מחלק הבילוש בבניין של משטרת ישראל.
צמד הפושעים שמוצאם המזרחי ותרבותם המזרחית ניכרים בהם, זכה לאהדת הקהל והביקורות, והסרט השתתף בפסטיבל קולנוע בצרפת ואף זכה בפרס השופטים בפסטיבל קוניאק. הסרט צולם בחלקו בבניין המשטרה הבריטית ביפו שהיה למעשה באותה העת שלוחת המטה הארצי של משטרת ישראל.
ב-1994 ביים גולדווסר את "מקס ומוריס", מעין סרט המשך ל"מתחת לאף", בכיכובם של איבגי וגבריאל.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אורי גבריאל: סמי בן-טובים
משה איבגי: הרצל מלול
ג'וקי ארקין: יעקב חגואל
צדוק צארום: עזרא ג'אנה ("החתול המטפס")
ראובן דיין: סמ"ר רחמים דנון
יהודית מילוא: מרים לוי, חברה של סמי
מכרם ח'ורי: רפ"ק בן-שושן
שמואל אומני: סנ"צ חסון
שושנה דואר: אמא של סמי
אדם צאן: (גולדי) פקד גולדשטיין
אילנה לוי: גאולה, חברה של הרצל
אלברט אילוז: מנהל הקלוב - מועדון הימורים
לקריאה נוספת

הספר "מתחת לאף" באתר "טקסט"
הערות שוליים

↑  יהושע כהנא, כספת המשטרה נמצאה בעקבות "מידע סודי", מעריב, 19 בינואר 1976
יהושע כהנא, "גילוי הכספת עלול, לגרום,מלחמת כנופיות", מעריב, 20 בינואר 1976
↑  ציפי רום, חיי□ מרין יציג: "הבולשת חוקרת", חדשות, 21 ביולי 1986
↑  אייל מלובן, עכבר העיר, משחק חייו: עודד קוטלר נאבק במיינסטרים ובאריאל, באתר הארץ, 29 ביולי 2011
↑  כל ההצגות כולן:, מעריב, 21 בספטמבר 1980
↑  משה איבגי: להיות "צועני", מעריב, 15 באוקטובר 1980
↑  "מתחת לאף" בקרוב לאקרנים, דבר, 16 באוגוסט 1982
↑  ש רחמני, איפה הגברים?, מעריב, 27 באוגוסט 1982
↑  עירית שמגר, שודדים קטנים - כספת גדולה, מעריב, 26 באוגוסט 1982
↑  מירי פז, מתחת לאף" " לפסטיבל סרטים בסיציליה, דבר, 30 באוגוסט 1982
↑  גורדון מור, כשאיבגי ואורי גבריאל דפקו הקופה, באתר הארץ, 12 באפריל 2007
↑  מיכל ויניק, עכבר העיר, אני, סמי בן טובים, דפקתי השקה, באתר הארץ, 3 באפריל 2007
↑  מרט פרחומובסקי, מה, היה כאן קולנוע לפני "בופור"?, באתר הארץ, 24 בפברואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399681005171  LCCN: no2008070771  VIAF: 177690250   WorldCat (עם VIAF): 177690250
אלפרד בונה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בנובמבר 1899 נירנברג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  18 בדצמבר 1959 (בגיל 60) ירושלים 
 ענף מדעי:  כלכלה
 מקום מגורים:  ישראל, גרמניה
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  גבריאל בר 
 
אלפרד בונה (16 בנובמבר 1899 - 18 בדצמבר 1959) היה פרופסור לכלכלה, חוקר במכון לחקר הכלכלה שליד הסוכנות היהודית וראש החוג לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

בונה נולד בנירנברג בשנת 1899. 
הוא למד כלכלה באוניברסיטת ארלנגן, אוניברסיטת מינכן ואוניברסיטת פרנקפורט. בשנת 1923 קיבל דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת מינכן, בה המשיך במחקר. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בשנת 1931 הקים את הארכיון הכלכלי של המזרח הקרוב לאיסוף ופרסום נתונים כלכליים. עם הקמת המכון לחקר הכלכלה שליד הסוכנות היהודית בשנת 1935, נמנה עם צוות חוקריו הקבוע ולאחר מותו של ארתור רופין היה למנהל המכון. ב-1940 תרם מאמר לקובץ מאמרים ביוזמת ההסתדרות בנושא הבנקאות, ובו תיאר את התפתחות מוסד הבנקאות בהיסטוריה האנושית. בשנת 1944 פרסם מטעם המכון את ספרו "התפתחותו הכלכלית של המזרח התיכון - תרשים לבינוי מתוכנן לאחר המלחמה" בו שרטט את העתיד הכלכלי של ארץ ישראל עם המדינות שמסביבה. בשנת 1949 זכה בפרס רופין על הספר. הספר יצא גם במצרים בתרגום לערבית.
בשנת 1936 החל לעבוד כמורה באוניברסיטה העברית. בשנת 1945 הועלה לדרגת מרצה, בשנת 1949 לפרופסור חבר ובשנת 1952 לפרופסור מן המנין. בשנת 1950 יצא לסדרת הרצאות בארצות הברית. בשנים 1955–1958 היה דיקן הפקולטה למדעי החברה.
נפטר ב-1959 ונטמן בהר המנוחות.
הערות שוליים

1 2  פרופ' א. בונה ז"ל, חרות, 20 בדצמבר 1959
↑  מת פרופ' א. בונה, מעריב, 20 בדצמבר 1959
↑  עיתון כלכלי מדעי חדש, דואר היום, 8 במרץ 1931
↑  ארץ־ישראל והמזרח התיכון בתיכון שלאחר המלחמה , הַבֹּקֶר, 12 בינואר 1944
↑  תפקידי המחלקה הכלכלית של הסוכנות, הצופה, 31 באוקטובר 1948
↑  בעית בעלות הקרקע, הַבֹּקֶר, 21 ביוני 1949
↑  ד"ר א. בונה, "מתולדות הבנקאות", בתוך: הבנקאות להלכה ולמעשה - ספר לאיש-המקצוע ולמעיין, ירושלים, ראובן מס, 1940, עמ' 24-7.
↑  עניני הכלכלה של המזרח התיכון ומדיניותה של הסוכנות היהודית, המשקיף, 22 בפברואר 1944
↑  אהרן כהן, ההתפתחות הכלכלית של המזרח התיכון, משמר, 25 באוגוסט 1944
↑  טקס חלוקת פרס רופין תש"ט, דבר, 2 בפברואר 1949
↑  תרגום ערבי ל"כלכלה ומדינה במזרח התיכון", הצופה, 18 באוגוסט 1950
↑  פרופ' בונה הוזמן להרצות בארה"ב, חרות, 23 ביולי 1950
↑  פרופ' א. בונה, דבר, 20 בדצמבר 1959
↑  הוענקו תארים ותעודות הסמכה ל־500 תלמידי האוניברסיטה, דבר, 8 במאי 1958
↑  אלפרד בונה, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258838305171  BIBSYS: 1028289  BnF: cb13484278c (data)  CiNii: DA04013398  GND: 124582893  ISNI: 0000 0000 8387 5881  LCCN: n81012516  NKC: zmp20221154728  NTA: 067503373  RERO: 02-A003024235  SUDOC: 035553758  VIAF: 61697553   WorldCat (עם VIAF): 61697553
שרלוטה קנובלוך

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1932 (בת 92) מינכן, רפובליקת ויימאר 
 שם לידה:  Charlotte Neuland 
 מדינה:  גרמניה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  Georg Meistermann Prize (2008)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2010)  Eugen Biser Award (2016)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2008)  Annemarie-Renger-Preis (24 באוקטובר 2019)  אזרח כבוד של מינכן (2005)  Eugen Bolz Prize (2010)  מסדר ההצטיינות הבווארי  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב  מדליית הזהב הבווארית 
 
שָׁרְלוֹטֶה קְנוֹבְּלוֹךְ (בגרמנית: Charlotte Knobloch; נולדה ב-29 באוקטובר 1932 כשָׂרְלוֹטֶה נוֹיִלַנְד) היא מנהיגת ציבור יהודייה-גרמנית. היא הייתה נשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2010–2006; סגנית-נשיא הקונגרס היהודי האירופאי מאז 2003; וסגנית-נשיא הקונגרס היהודי העולמי מאז 2005. קנובלוך הייתה ממנהיגי הקהילה היהודית של מינכן במשך שנים רבות, וכן שימשה כנשיאת הקהילה היהודית של מינכן ובוואריה עילית משנת 1985.
מלבד זאת, חברה קנובלוך בארגון הנשים הציוני הבינלאומי (ויצו) ובהתאחדות הנשים היהודיות של גרמניה (Jüdischer Frauenbund).
חייה

שרלוטה קנובלוך נולדה ב-29 באוקטובר 1932 במינכן למשפחת עורכי דין יהודית אמידה. אביה, פְרִיץ נוֹיְלָנד, היה עורך דין ידוע במינכן וחבר בפרלמנט הבווארי, ואילו אמה, מרגרטה הייתה נוצרייה במקורה אך התגיירה בעקבות נישואיה לנוילנד. הוריה התגרשו בשנת 1936, בהיותה בת ארבע. לאחר הגירושים, גדלה קנובלוך אצל סבתה אלברטינה נוילנד.
קנובלוך היא ניצולת שואה: לאחר עליית הנאצים לשלטון, גורשה סבתה, אלברטינה, ביולי 1942 למחנה הריכוז טרזיינשטט. היא מתה שם בינואר 1944. 
בקיץ 1942, לקחה עוזרת הבית של הדוד של קנובלוך, קרסנטיה הומל, את קנובלוך לבית הוריה בחווה בפרנקוניה והצהירה עליה כבתה מחוץ לנישואים. על פועלה זכתה הומל להכרה כחסידת אומות העולם ב-2017.
בתום המלחמה, באביב 1945, חזרה עם אביה ששרד את השואה למינכן, ובשנת 1951 התחתנה עם שמואל קנובלוך, ניצול שואה מגטו קרקוב. בתחילה חשבו השניים על הגירה לארצות הברית, אך לידת ילדיהם הביאה לירידת התוכנית מהפרק. לזוג נולדו בן ושתי בנות. 
בשנת 1985 מונתה לנשיאת הקהילה היהודית של מינכן ובוואריה עילית.
אחד מהישגיה הגדולים קודם למינויה לנשיאת מועצת יהודי גרמניה הוא חנוכת המרכז היהודי (Jüdisches Zentrum) במינכן, שהתלוותה לפתיחת בית כנסת ומוזיאון המוקדש ליהדות. קנובלוך קיבלה אזרחות כבוד במינכן בשנת 2005. היא נתמנתה לנשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה עם פטירתו של קודמה בתפקיד, פאול שפיגל. בתפקידה זה פעלה בין השאר נגד האנטישמיות שהתחזקה במזרח אירופה. בקונגרס היהודי העולמי פעלה למען קידום קהילות היהודים דוברות הגרמנית וחיבור ביניהן לבין קהילות יהודיות בארצות אחרות.
הערות שוליים

↑  היהודים בגרמניה: מרגישים "כמו בשנות ה-30", באתר ynet, 18 באוקטובר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263941505171  GND: 133438155  ISNI: 0000 0000 7877 3274  LCCN: no2007094767  MusicBrainz: dcd5fb4b-e64e-41b9-a63e-dd31c91c4328  SUDOC: 124509428  VIAF: 43027593   WorldCat (עם VIAF): 43027593
קווין דנקי

אאואקה סטיב קווין דנקי (בצרפתית: Ahoueke Steeve Kévin Denkey; נולד ב-30 בנובמבר 2000) הוא כדורגלן טוגולזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סרקל ברוז' ובנבחרת טוגו.
קריירה

דנקי נולד בלומה שבטוגו ועבר לצרפת בגיל צעיר, עת הצטרף לאקדמיית הנוער של נים ב-2014. הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו עבור הקבוצה הבוגרת של המועדון ב-0–0 נגד לה האבר ב-13 בינואר 2017. ב-25 באוגוסט 2019 כבש שער בכורה בקבוצה בתיקו 2-2 עם מונקו.
הוא הצטרף לבזייה בהשאלה לחצי שנה בינואר 2019.
בראשית ינואר 2021 חתם בסרקל ברוז' מהליגה הבלגית. ב-17 בינואר ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 1-0 לסטנדרד לייז'. ב-20 בפברואר כבש שער בכורה בניצחון 1–2 על מוסקרון.
דנקי ייצג את טוגו בנבחרת עד גיל 20 בטורניר טולון 2018, וכבש שני שערים בשלושה משחקים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של טוגו במשחק מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019 נגד בנין ב-9 בספטמבר 2018 במשחק שהסתיים בתיקו מאופס. ב-12 באוקטובר 2021 כבש שער בכורה במוקמות מונדיאל 2022 בניצחון 1–2 על הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
Music (אלבום)

Music (בעברית: מוּסִיקָה) הוא אלבום האולפן ה-8 של הזמרת האמריקאית מדונה. האלבום יצא לאור ב-18 בספטמבר 2000, על ידי חברת התקליטים מאבריק רקורדס. התאחדות חברות התקליטים האמריקנית (RIAA) העניקה לו את התארים; אלבום זהב, פלטינה ופלטינה כפולה ב-25 באוקטובר 2000, ועוד פלטינה משולשת ב-14 בנובמבר 2005, לציון מכירת שלושה מיליון עותקים של האלבום בארצות הברית - מה שהפך אותה למוכרת התקליטים הטובה ביותר במדינה במקום החמישה עשר, עם 63.5 מיליון תקליטים בסך הכל.
רקע והפקה

לאלבום יצאו שני דיסקים בגרסאות מיוחדות ביוני 2001, כדי לקדם את מסע ההופעות של מדונה, "Drowned World Tour". בגרסה אחת היה דיסק רשמי מיוחד של רמיקסים לשירי האלבום, והשני כלל תוספת של וידאו קליפ לשיר האחרון מתוך האלבום - "What It Feels Like for a Girl". בסך הכול, נמכרו ברחבי העולם שלושה עשר מיליון עותקים של האלבום. המפיקים הראשיים מן האלבום היו מדונה, והמפיק הידוע וויליאם אורביט. מהאלבום בסך הכל יצאו שלושה סינגלים, כשהסינגל המצליח ביותר מהאלבום היה הסינגל שנקרא על שמו "Music". הסינגל זכה להצלחה עולמית ואף הגיע למקום ה-1 במצעד הבילבורד הוט 100, והפך את מדונה לאישה השלישית המצליחה ביותר במצעד זה בכל הזמנים.
רשימת רצועות

| Music> מס' | Music> שם | Music> משך | Music>  | Music>  | Music>  | Music>  | Music>  | Music>  | Music>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Music  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Impressive Instant  | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Runaway Lover  | 4:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | I Deserve It  | 4:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Amazing  | 3:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Nobody's Perfect  | 4:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Don't Tell Me  | 4:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | What It Feels Like for a Girl  | 4:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Paradise (Not for Me)  | 6:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Gone  | 3:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 44:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| רצועות בונוס> מס' | רצועות בונוס> שם | רצועות בונוס> משך | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11. | American Pie  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה> מס' | רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה> שם | רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה> משך | רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה>  | רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה>  | רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה>  | רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה>  | רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה>  | רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה>  | רצועות בונוס ביפן ואוסטרליה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12. | Cyber-Raga  | 5:33 |  |  |  |  |  |  |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ישראל (IFPI ISR) | — | 35,000 |
| צרפת (SNEP) | פלטינה 2× | 900,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 11,000,000 |
* נתוני מכירות המבוססים על הסמכה בלבד. ^ נתוני משלוחים המבוססים על הסמכה בלבד.  נתוני מכירות + סטרימינג המבוססים על הסמכה בלבד.
ביאורים

↑  מכירות בישראל נכון לאוגוסט 2001.
מעבר לים

ערך זה עוסק בסרט ישראלי. אם התכוונתם לשיר של חיים נחמן ביאליק, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  יעקב גולדווסר
 הופק בידי:  מרק רוזנבאום, רוני אקרמן
 תסריט:  חיים מרין
 עריכה:  ענת לוברסקי
 שחקנים ראשיים:  אריה מוסקונה, דפנה רכטר, מוטי גלעדי, אורי אלטר
 מוזיקה:  שלמה גרוניך
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי
 הקרנת בכורה:  1 בדצמבר 1991
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  עברית, יידיש
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  תשעה פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מעבר לים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של יעקב גולדווסר, שיצא לאקרנים בשנת 1991. הסרט הוא דרמה משפחתית העוסקת ביחס של ניצולי השואה לישראל בראשית ימיה ובהתלבטות האם להישאר בארץ או להגר ממנה, כפי שהם נראים דרך עיניו של ילד.
עלילה

בסרט, מככבים אריה מוסקונה ודפנה רכטר בתור מנחם ורוזה גרינברג, זוג ניצולי שואה קשה-יום. חברם, מוריס גרינשפן (מוטי גלעדי), עשה את הונו בקנדה בעסקאות מפוקפקות, והוא טיפוס נאלח אשר מפציר בזוג ההורים להגר מן הארץ אל החיים הטובים בקנדה. הילד, חיים "חיימון" גרינברג (אורי אלטר), ער לקונפליקטים ההולכים ומתעצמים בבית הוריו לנוכח הקשיים הכלכליים והתערבותו של החבר המסתורי, שאף מחזר בחשאי אחרי אמו. אחותו, מירי (מילי אביטל), היא נערת טיפש-עשרה שנשבית בקסמו של שולץ "האונטרוולטניק" (פושטק) (יאיר לפיד). משתתפים נוספים בסרט: אושיק לוי כנהג המונית, שכנם וחברם של ההורים, שי אידלסון כגבי חברו הטוב של חיימון ובנו של נהג המונית, וסיני פתר בתפקיד הדוד לייזר מן הקיבוץ, שמייצג את האנטיתזה הציונית לגלותיות והחלקלקות של מוריס. בסופו של דבר, לאחר משבר שמאיים על עולמו של הילד המספר, מחליטה המשפחה להישאר בארץ.
הפקה והפצה

את התסריט כתב חיים מרין, שהיה זה הסרט השלישי שביים יעקב גולדווסר על פי תסריט שכתב. התסריט הושלם כבר בשנת 1986, אך קשיים בגיוס משקיעים דחו את הפקתו מספר שנים. הסרט הופק לבסוף בסיוע הקרן לעידוד סרטי איכות ותקציב נוסף שסיפקה הטלוויזיה הישראלית. העלילה מבוססת במעט על הביוגרפיה של גולדווסר, שבגיל 12 היגר עם הוריו לאוסטרליה, אך הם חזרו לאחר שנה. את הסרט צילם צלם הקולנוע דוד גורפינקל בקיבוץ ניר אליהו.
הסרט גרף את הרוב המוחלט של פרסי אופיר לשנת 1991, בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (יעקב גולדווסר), השחקן הראשי (אריה מוסקונה), השחקנית הראשית (דפנה רכטר), שחקנית המשנה (מילי אביטל), התסריט (חיים מרין), העריכה (ענת לוברסקי), העיצוב האמנותי (עמנואל עמרמי) והמלחין (שלמה גרוניך). הסרט גם נבחר כמועמד ישראלי לפרס האוסקר לסרט הזר.
תמונות מהסרט

אריה מוסקונה (מימין), דפנה רכטר (באמצע) ומילי אביטל (משמאל)
יאיר לפיד
מוטי גלעדי
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אריה מוסקונה | מנחם גרינברג |  |
| דפנה רכטר | רוזה גרינברג |  |
| מוטי גלעדי | מוריס גרינשפן |  |
| אורי אלטר | חיים "חיימון" גרינברג |  |
| מילי אביטל | מירי גרינברג |  |
| יאיר לפיד | שולץ |  |
| שי אידלסון | גבי |  |
| אושיק לוי | נהג מונית |  |
הערות שוליים

↑  חגי לוי, סרטים חדשים / חגי לוי - תשעה פסלונים קטנים, חדשות, 28 בנובמבר 1991
↑  קנדה, גרינשפן, קלופס - "מעבר לים" תקציר העלילה, חדשות, 19 בנובמבר 1991
↑  ינקול מחפש משקיעים, חדשות, 4 בספטמבר 1986
↑  אביבה קרול, בחירתו של גולדווסר , חדשות, 7 בדצמבר 1990
↑  חגי לוי, ״מעבר לים״ – אל מעבר לים, חדשות, 18 בנובמבר 1991
| פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שורו (1990) • מעבר לים (1991) • החיים על פי אגפא (1992) • נקמתו של איציק פינקלשטיין (1993) • שחור (1994) • חולה אהבה בשיכון ג' (1995) • קלרה הקדושה (1996) • עפולה אקספרס (1997) • קרקס פלשתינה (1998) • החברים של יאנה (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | ההסדר (2000) • חתונה מאוחרת (2001) • כנפיים שבורות (2002) • האסונות של נינה (2003) • מדורת השבט (2004) • איזה מקום נפלא (2005) • אביבה אהובתי/אדמה משוגעת (2006) • ביקור התזמורת (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • עג'מי (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | שליחותו של הממונה על משאבי אנוש (2010) •  הערת שוליים (2011) • למלא את החלל (2012) • בית לחם (2013) • גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2014) • באבא ג'ון (2015) • סופת חול (2016) • פוקסטרוט (2017) • האופה מברלין (2018) • ימים נוראים (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה העשרים ואחת | אסיה (2020) • ויהי בוקר (2021) • סינמה סבאיא (2022) • שבע ברכות (2023) • קרוב אלי (2024) |  |
Apex Legends

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One   4 בפברואר 2019   Nintendo Switch   2021
 סוגה:  באטל רויאל, יריות בגוף ראשון, משחק רשת מרובה משתתפים
 מספר שחקנים:  1–60
 פיתוח:  Respawn Entertainment
 הוצאה לאור:  Electronic Arts
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית, רוסית 
 הפצה:  Electronic Arts
 סדרה:  Titanfall
 הערות:  מערכת הפעלה מינימלית: Windows 7 עם 64 סיביות
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Source
 מצבי משחק:  מרובה משתתפים
 דירוג:  T ‏(ESRB)
 פלטפורמות:  Microsoft Windows   PlayStation 4   Xbox One   נינטנדו סוויץ'
 מדיה:  הורדה דיגיטלית
 המשחק הקודם:  Titanfall 2
 דרישות מערכת
 מעבד:  מינימום: AMD FX-4350 או Intel Core i3-6300   מומלץ: AMD Ryzen 5 או Intel Core i5-3570K
 זיכרון:  מינימום: 6GB   מומלץ: 8GB
 כרטיס מסך:  מינימום: AMD Radeon HD 7730 או Nvidia GeForce GT 1030 התומכים ב-DirectX 11   מומלץ: AMD Radeon R9 290 או Nvidia GeForce GTX 970
 מקום פנוי:  22GB
 מערכת קול:  תומכת ב-DirectX
 בקרים:  מקלדת ועכבר, ג'ויסטיק
 אתר רשמי
 
Apex Legends (בתרגום חופשי לעברית: "אגדות הפסגה"), הוא משחק וידאו חינמי, מקוון ומרובה משתתפים, מסוגת הבאטל רויאל ויריות בגוף ראשון, שפותח על ידי Respawn Entertainment (אנ') ומופץ על ידי (EA) Electronic Arts, אשר יצא לאור ב-4 בפברואר 2019 למחשב האישי ולקונסולות המשחקים PlayStation 4 ו-Xbox One. במרץ 2021, יצא המשחק גם לקונסולת המשחקים נינטנדו סוויץ'. המשחק מתרחש באותו יקום כמו המשחק Titanfall (אנ') של החברה. שבוע לאחר השקתו, המשחק צבר למעלה מ-25 מיליון הורדות.
המשחק תומך ב-Cross-play, משמע ניתנת לשחקנים להתחבר לקבוצות ושחקנים נוספים המשחקים מפלטפורמות שונות. (אנ').
משחקיות

Apex Legends הוא משחק משחק ירי בגוף ראשון בסגנון באטל רויאל. במשחק יש Legends (אגדות), דמויות שחקן (אנ') שלכל אחת מהן יש יכולת ייחודית לבצע תפקיד שונה. השחקנים מחולקים לקבוצות של שלושה, כאשר בכל קבוצה כל שחקן צריך לבחור אגדה ייחודית בתורו, וכל משחק תואם עד ל־20 קבוצות מתחרות. לאחר השקת המשחק נוספו למשחק גם מצבי משחק לשחקן יחיד ולקבוצות של שני שחקנים. כל הקבוצות מתחילות ללא ציוד, והן טסות מעל מפת המשחק באמצעות ספינת חלל מכיוון אקראי שממנו הן צונחות לכל נקודה על המפה אליה הדמויות יכולות להגיע. כאשר הקבוצות נוחתות על הקרקע עליהן לסרוק את מפת המשחק על מנת למצוא כלי נשק, תחמושת וציוד נוסף, בעודן נלחמות להיות הקבוצה האחרונה שתשרוד. כל זאת תוך שהייה באזור בטוח מתמיד על המפה. כאשר לאחד מהשחקנים נגמר מד החיים הוא נופל לנוקאאוט, ועל חברי הקבוצה של אותו השחקן להחיותו באמצעות לחיצה על מקש מסוים - פעולה זו לוקחת כמה שניות. אם הורגים את השחקן כאשר הוא נמצא בנוקאאוט הוא בלתי ניתן להחייאה מיידית, והבאנר (הדגל שלו) מופיע במקום שבו הוא מת. אם אחד מחברי הקבוצה שלו אסף את הבאנר שלו הוא יכול להחזיר את השחקן לחיים באמצעות אחת מהמשואות שנמצאות במפת המשחק אולם לאחר זמן מסוים הבאנר נעלם והשחקן מחוסל סופית. בנוסף במשחק יש מערכת תקשורת בלתי-מילולית שנקראת "Ping system" (בתרגום חופשי לעברית: מערכת צלצולים) שמאפשרת לשחקנים להשתמש בבקרי המשחק שלהם כדי לתקשר עם חברי הקבוצה שלהם, בין היתר אפשר להשתמש במערכת כדי להצביע על הכיוון שאליו השחקן מעוניין ללכת, לסמן מיקומי כלי נשק, לסמן אויבים ולהציע אסטרטגיות.
Apex Legends ממומן באמצעות מיקרו-רכישות (Microtransaction), ונותן לשחקנים את האפשרות להתאים אישית את מראה המשחק שלהם באמצעות פריטים קוסמטיים רבים עבור האגדות. בין היתר אפשר לרכוש עיצובים ייחודיים לכלי נשק, משפטים (בשביל האגדות), ובאנרים במשחק. פריטים קוסמטיים חדשים ניתן להרוויח מפתיחת Apex Packs, גרסת המשחק ל-Loot boxes (אנ') (תיבות שלל) שמכילות מבחר אקראי של פרסים, וחומרים שאיתם אפשר להכין פריטים קוסמטיים, או ביצוע רכישות באמצעות המטבע הווירטואלי של המשחק שנקרא Apex Coin שאותו ניתן לרכוש בכסף במציאות. עם המטבע ניתן לקנות Apex Packs (חבילות של המשחק), לפתוח אגדות, ולרכוש קוסמטיקה ספציפית. אפשר להרוויח Apex Packs בחינם כאשר השחקן עולה רמות ניסיון. בנוסף, שחקנים משיגים בחינם מטבע אחר בשם "Legend Tokens" (אסימוני אגדה) עבור זמן משחק ועליה ברמות הניסיון, שמשמשים כדי לפתוח אגדות חדשות ופריטים קוסמטיים מסוימים.
משחקיות > עונות

המפתחים של המשחק תכננו מפת דרכים טכנולוגית לשנה הראשונה של המשחק שבמסגרתה בכל שלושה חודשים מגיעה למשחק עונה חדשה שמביאה איתה הוצאה של תוכן חדש למשחק, בדרך כלל דמות שחקן חדשה והוספת כלי נשק חדשים. ב-19 במרץ 2019 העונה הראשונה של המשחק התחילה והביאה איתה את ה-Battle Pass העונתי הראשון למשחק אשר מתגמל שחקנים עם פריטים קוסמטיים עונתיים חדשים על ידי השלמת אתגרים בתוך המשחק במהלך העונה.