stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאינו

קאינו (בפינית: Kainuu, בשוודית: Kajanaland) הוא מחוז במרכז פינלנד, אשר בירתו היא העיר קאיאני. כוננו את המחוז בשנת 2010, והוא חלק מהמחוז ההיסטורי אוסטרובוטניה (Ostrobothnia).
המחוז גובל באוסטרובוטניה הצפונית בצפון ובמערב, ברוסיה במזרח, בצפון סאבוניה, וצפון קרליה בדרום.
ערים במחוז

קאינו מורכבת משמונה מועצות מקומיות שבהן כלולות שתי ערים:
הירינסלמי
סואומוסלמי
סוטקמו
פואולנקה
פלטמו
קאיאני (עיר)
קוהמו (עיר)
ריסטיירווי
צלב גאורגיוס הקדוש

צלב ג'ורג' הקדוש
צלב גאורגיוס הקדוש (באנגלית: St. George's cross) הוא צלב אדום על רקע לבן.
גאורגיוס הקדוש הוא הפטרון של אנגליה וגאורגיה וכיום משמש כדגלם הלאומי. במקורו הוא שימש כדגל הרפובליקה של ג'נובה וכיום הוא דגלם וסמלם של מספר ערים כגון מונטריאול, ברצלונה, אלמריה, מילאנו, ג'נובה, פדובה ופרייבורג. למושבת הכתר גרנזי ניתן רשות להניף את דגל ג'ורג' הקדוש כדגל הלאומי בין השנים 1936–1985.
צלב ג'ורג' הקדוש באנגליה

צלב ג'ורג' הקדוש היה במקור דגלה של ג'נובה אשר אומץ בשנת 1190 על ידי אנגליה והעיר לונדון כדגל אשר הונף על ספינות אנגליות אשר שטו במימי הים התיכון וזאת על מנת ליהנות ממטרית ההגנה של הצי הג'נובי האדיר. הרפובליקה הימית של ג'נובה הייתה כוח עולה ויחד עם יריבתה ונציה הפכה להיות אחד ממוקדי הכוח בעולם. המלך האנגלי העלה מס שנתי ל"דוג'ה" הג'נובי בעבור הזכות להשתמש בדגל ג'נובה. נעשה בו שימוש לראשונה במהלך הקרבות של הצלבנים שהגיעו מבריטניה כנגד המוסלמים, במאות ה-11, ה-12 וה-13 בייחוד על ידי אבירי מסדר הטמפלרים. בשנת 1277 הפך הדגל לדגל הרשמי של אנגליה וויילס.
לאחר איחוד הכתרים בין אנגליה וסקוטלנד בשנת 1606, הופיע הדגל הבריטי המשולב, אשר הציג את צלב ג'ורג' הקדוש יחד עם צלב אנדרו הקדוש, דגלה של סקוטלנד. בתחילה שימש הדגל כנס ימי בריטי כללי, ולאחר מכן הוגבל לשימוש ספינותיו של המלך. דגל צלב ג'ורג' הקדוש נותר דגלה של אנגליה ווילס עד חוקי האיחוד של 1707, אז נקבע דגל האיחוד לדגל הרשמי לכל המטרות בממלכת בריטניה הגדולה.
למרות האמור לעיל, דגל ג'ורג' הקדוש הוסיף לשמש כסמל הרלדי ברחבי אנגליה וויילס עד המאה ה-19 לייצוג אנגליה וכביטוי לגאווה האנגלית. בשנת 1959 אומץ דגל נפרד לוויילס, ואילו דגל ג'ורג' הקדוש נותר מייצג את אנגליה בלבד. בימינו נעשה שימוש בדגל ג'ורג' הקדוש לייצוג אנגליה בעיקר בתחרויות כדורגל ורוגבי בינלאומיות, וכן הוא מונף כל כלי שיט של הצי המלכותי הבריטי, כסימן להמצאות אדמירל על הסיפון. ספינות צי אחרות ואזרחיות אינן רשאיות להניף את הדגל, פרט לספינות אשר עזרו בפינוי חיילים מדנקרק במהלך מבצע דינמו במלחמת העולם השנייה.
אין להתבלבל בין צלב ג'ורג' הקדוש, בו קצוות הצלב מגיעים לקצוות הדגל, לבין דגלים וסמלים אחרים, כמו דגל הצלב האדום ודגל שווייץ, בהם אין הצלב מגיע לקצוות.
צלב ג'ורג' הקדוש בגאורגיה

דגל ג'ורג' הקדוש (אשר הוא פטרונה גאורגיה גם כן) היה בשימוש החל מהמאה ה-5 בידי המלך הגאורגי וחטנג גורגסלי, כסמל מדינתו ועמו. במאה ה-13 הניפה תמר, מלכת גאורגיה את דגל הצלב במהלך מלחמתה בסלג'וקים. ארבע צלבי ירושלים נוספו על ידי גאורגי החמישי המזהיר (אנ'), מלך ממלכת גאורגיה, אשר הניס את המונגולים מגאורגיה בשנת 1334. השימוש בדגל נזנח בתקופת הסיפוח הרוסי יחד עם ביטול המלוכה הגאורגית. אך הדגל הוחיה בידי פטריוטים גאורגים בשנת 1990. מרביתם של הגאורגים תמכו בהחזרתו של הדגל כדגלה הלאומי ואומץ על ידי הפרלמנט הגאורגי ב-14 בינואר 2004 ואושר על ידי צו נשיאותי אשר נחתם על ידי מיכאיל סאקשווילי, נשיא גאורגיה ב-25 בינואר לאחר בחירתו לנשיאות.
גלריה

סמל ברצלונה, ספרד
סמל בטליה פורטוגל
סמל ג'נובה, איטליה
סמל אונטריו, קנדה
סמל מניטובה, קנדה
סמל ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
סמל מילאנו, איטליה
סמל אלברטה, קנדה
צלב אלקורס

על פי מסורת נוצרית, סייע גאורגיוס הקדוש לניצחון הנוצרים על המורים בקרב אלקורס (Alcoraz) שהתרחש במהלך הרקונקיסטה ליד וסקה. לזכר כך, אימץ המלך פטר השלישי מאראגון סמל חדש ובו ארבעה ראשי מורים כרותים על הצלב. סמל זה נקרא צלב אלקורס והוא מופיע עדיין בסמל אראגון, בסמל מחוז סראגוסה ובסמל סרדיניה.
דגל ממלכת בריטניה הגדולה 1606-1801, דגל המשלב בין צלבי הקדושים ג'ורג' ואנדרו
דגל חמשת הצלבים הגאורגי
דגל סרדיניה, עם צלב אלקורס
צוללנאים

| צוללנאים |
| --- | --- |
 צוללן אדום-גרון עם אפרוח
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
סדרה:: צוללנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: צוללניים
סוג:: צוללן
שם מדעי
 Gaviiformes ‏וטמור, 1926

צוללן פסיפי
צוללנאים (שם מדעי: Gaviiformes) היא סדרת עופות ימיים הכוללת כיום משפחה יחידה - צוללניים (Gaviidae) ובה סוג יחיד - צוללן (Gavia) הכולל 5 מינים.
מאפיינים

הצוללנאים דומים במראם לטבלנאים, אך נבדלים מהם במספר הבדלים: נוצות הפלומה לא רכות. קרום השחייה גדול ושלם והאצבעות מצוידות טפרים. הזנב קיים אבל קצר. 2 ביצים צבעוניות ומוכתמות. פלומת האפרוחים חלקה. שוכני-ים ודוגרים במים מתוקים בלבד. תפוצתם: הולארקטית. בחורף נודדים דרומה. במשפחה סוג יחיד, בו 5 מינים. 2 מינים מזדמנים בישראל.
הגדול בצוללנאים הוא צוללן לבן מקור (Gavia adamsii) ששוקל עד 7 ק"ג וקרוב אליו מאוד הוא צוללן צפוני. הקטן ביותר הוא צוללן אדום-גרון (Gavia stellata) ששוקל עד 2.7 ק"ג.
מיון

סדרה צוללנאים (gaviiformes )
סוג Gaviella - נכחד
משפחה Colymboididae - נכחדה
משפחה צוללניים (Gaviidae )
סוג צוללן (Gavia )
מין צוללן אדום-גרון (Gavia stellata)
מין צוללן שחור-גרון (Gavia arctica)
מיו צוללן צפוני (Gavia immer)
מין צוללן לבן-מקור (Gavia adamsii)
מיו צוללן פסיפי (Gavia pacifica)
פלדת בליה

יגאל תומרקין אנדרטה לשואה ולתקומה, 1975. מראה לפני השיפוץ של שנת 2010. פלדת קורטן, גובה 21 מ'. כיכר רבין, תל אביב
פלדת בליה (באנגלית: weathering steel) ידועה בשמה המסחרי פלדת קורטן (Corten steel) היא קבוצת סגסוגות פלדה שפותחה כדי למנוע צורך בצביעת אלמנטים המיוצרים מפלדה זו להגנה מפני קורוזיה. בהיותה חשופה להשפעות האטמוספירה מספר שנים גורמים יסודות הסגסוגת ליצירת שכבת הגנה על פני הפלדה, למעשה הפלדה מחלידה בשכבתה החיצונית בלבד ומונעת המשך השיתוך של הפלדה. צבעה של שכבה זו הוא חום-אדמדם דמוי חלודה.
הפלדה פותחה על ידי חברת הפלדה האמריקאית יו.אס. סטיל (USS- US steel) בשנת 1933 המחזיקה בסימן המסחרי COR-TEN. מקור השם הוא הלחם של תחיליות המילה האנגלית "קורוזיה" (Corrosion) ושל המונח "מאמץ מתיחה" (Tensile strength). הפלדות מסומנות בתקן האמריקאי 242 ASTM A 588 ASTM A ו-606 ASTM A עבור פחים דקים.
בעת הוצאתה לשוק היו רכיבי הסגסוג 0.2%-0.5% נחושת 0.5%-1.5% כרום ו- 0.1%-0.2% זרחן. במשך השנים השתנו חלק מהמרכיבים, לדוגמה: הוספת 0.4% ניקל, הקטנת תכולת הזרחן עד כדי 0.04% ותוספות של מספר יסודות אחרים. השינויים הביאו לחזוק עמידתה במאמצי מתיחה עד כדי מאמץ כניעה בשיעור 580 מגה פסקל כך שהיא מתאימה לשמש כפלדת מבנים.
יתרונה של הפלדה הוא ששכבת המגן מונעת את הצורך להגן עליה בצביעה חוזרת ונשנית ולכן היא שמשה לבנית גשרי פלדה ומכולות להובלה ימית כדי לחסוך בעלויות אחזקה. נוסף לכך צבעה החלוד מושך את עיני אדריכלים ופסלים כאלמנט דקורטיבי לבניה ופיסול חוצות. בוורלי פפר הייתה בין הראשונות שניצלו פלדה זו ליצירת פסלים.
עם השנים התבררו חסרונתיה של הפלדה:
שיתוך
הצטברות של מים בכיסים ובחיבורים גורמת להמשך תהליך השיתוך לעומק הפלדה ולגרימת כשל כמו בשיתוך רגיל
הפלדה אינה עמידה בנתזי מלח. נתזים אלה יכולים להגיע בקרבה לים או במלח המפוזר בעת שלגים למניעת קפיאת הכבישים
אסתטיקה
השכבה המחלידה עלולה ליצור כתמים רבים בסביבת המבנה העשוי פלדה זו
הפלדה מחלידה בדרך כלל בצורה אחידה, אולם אם יש צורך בניקוי מקומי (כמו במקרה של הסרת גרפיטי) נוצרים שינויי גוון.
הערות שוליים

↑  Performance of weathering steel in highway bridges
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph698246
פייר דרוו

| --- | --- |

קברו של פייר דרוו
 לידה:  3 בינואר 1917 ז'וביזי-סור-אורז', צרפת 
 פטירה:  20 בפברואר 1992 (בגיל 75) מרסיי, צרפת 
 שם לידה:  Pierre Jean Émile Dervaux 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  EMI, פיליפס רקורדס 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי  קצין מסדר האמנויות והספרות 
 פרופיל ב-IMDb
 
פייר דרוו (בצרפתית: Pierre Dervaux;‏ 3 בינואר 1917 – 20 בפברואר 1992) היה מנצח ומלחין צרפתי.
קורות חייו > קריירת ניצוח והוראה

דרוו למד נגינה בפסנתר בקונסרבטואר של פריז, אצל איזידור פיליפ ואיב נאט, והרמוניה וקונטרפונקט אצל ז'און ונואל גאלון ומרסל סמואל-רוסו. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בשנת 1947 עם תזמורת פאדלו ובאותה שנה התמנה למנצח ראשי של האופרה של פריז, תפקיד בו התמיד עד 1970. בשנים 1949 עד 1955 כיהן גם כסגן-נשיא של "קונסרט פאדלופ". משנת 1968 עד 1975 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קוויבק ובשנים 1971 עד 1982 היה מנהלן המוזיקלי של כמה תזמורות צרפתיות, בהן תזמורת חבל הלואר. כמו כן הופיע כמנצח אורח באירופה, בארצות הברית, במזרח התיכון ובמזרח אסיה. הוא נודע כתומך במוזיקה צרפתית בת זמננו, וניצח על ביצועי בכורה של יצירות מאת מיו, ז'אן פראנסה (Jean Françaix), אנרי בארו (Henry Barraud) ועוד.
דרוו ניהל קורסי ניצוח בקונסרבטוריון במונטריאול בשנים 1965–1972 ובאקדמיית הקיץ בניס בין 1971 ל-1982, וב-1964 התמנה ללמד ניצוח באקול נורמל סופרייר בפריז.
פייר דרוו מת במרסיי. בין תלמידיו ידועי השם היה גבריאל כמורה.
יצירות

דרוו הלחין יצירות תזמורתיות וקאמריות, בהן שתי סימפוניות, קונצ'רטו לפסנתר, קונצ'רטו לצ'לו, דיברטימנטו לתזמורת מיתרים, רביעיית מיתרים ושלישייה.
הערות שוליים

↑  כריסטיאן שפיט-וייסנבאכר, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
1 2  גרוב אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330717205171  PLWABN: 9810658861905606  BIBSYS: 1075937  BNE: XX904795  BnF: cb138931971 (data)  CiNii: DA0983178X  GND: 123913748  ISNI: 0000 0001 0861 7353  LCCN: n81147268  LNB: 000259830  MusicBrainz: c7b727ac-df95-4c11-b826-869eb17bffc3  NKC: pna2008467083  NLA: 35599711  NSK: 000715970  NTA: 073451959  SNAC: w65m6c0d  SUDOC: 035385618  Trove: 1009992  VIAF: 195862   WorldCat (עם VIAF): 195862
פיתול טיפות

| --- | --- |

פיתול טיפות I
 מידע כללי
 צייר:  אסף בן צבי
 תאריך יצירה:  2004
 טכניקה וחומרים:  אקווטינטת סוכר
 ממדים בס"מ
 רוחב:  104 ס״מ 
 גובה:  42.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  סדנת ההדפס ירושלים
 מספר יצירה:  T.2366 (מספר סדנה)
 
"פיתול טיפות I"‏ (2004) הוא הדפס מאת הצייר הישראלי אסף בן צבי.
תיאור

ההדפס "פיתול טיפות" הוא חלק מסדרה בת שני הדפסים שיצר אסף בן-צבי בטכניקה של אקווטינטת סוכר והודפסה במהדורה של 12 עותקים על ידי רן סגל בסדנת ההדפס ירושלים. היא נוצרה עבור תערוכה שהתקיימה בסדנה במסגרת הביאנלה לרישום. במקביל לסדרת ההדפסים יצר בן צבי סדרה של חמישה ציורים גדולי ממדים בשם זה.
העבודה מציגה דימוי של ספינה שטה ומעליה קו מתפתל גדול ממדים, כמעין גל. אירנה גורדון תיארה את ההדפס כביטוי למשבר או לבעייתיות של ייצוג הדימוי ביצירתו של בן-צבי.
פרשנות כזו קשורה גם אל האיקונוגרפיה הארספואטיקה של דימוי הספינה בעבודתו של בן-צבי. בסדרת הדפסים קודמת (1999) ציטט האמן תיאור של פרננדו פסואה אודות ”ספינות המפליגות בלילות זו על פני זו, ואינן יודעות זו על זו דבר ואינן מאותתות”. בראיון משנת 2005, לרגל הצגת תערוכה בשם זה, תיאר בן-צבי את השימוש במונח "פיתול טיפות" כביטוי של פרדוקס: ”המחשבה על פיתול טיפות באה ממקום של שקיפות, מעמדה בה ניתן לזהות בנקל את המצב אך בה בעת קשה להבין אותו. כמו עפיפון בשמיים או סירת מפרש, תופעות שהן יומיומיות ומוכרות לנו, ועם זאת לא תמיד ברור מה הכח המניע אותן. המושג "פיתול טיפות" מורכב משתי מילים ברורות שצירופן יחד יוצר פרדוקס. צירופן מקפל בתוכו את הרעיון שאני מבקש להעביר.”
הערות שוליים

↑  ראו: גורדון, אירנה, תפרים חיים: אסף בן-צבי: הדפסים מסדנת ההדפס ירושלים, סדנת ההדפס ירושלים, 2013, עמ' 10
↑  שפירא, יניב, פיתול טיפות, אתר "הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית", 30 במרץ 2005
צוללת U-571

.
| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 בימוי:  ג'ונתן מוסטו 
 הופק בידי:  דינו דה לורנטיס מרתה דה לורנטיס
 תסריט:  ג'ונתן מוסטאו סאם מונטגומרי דויד אייר
 עריכה:  וטס ווידנר ויין וורמאן
 שחקנים ראשיים:  מתיו מקונוהיי ביל פקסטון הארווי קייטל דייוויד קית' ג'ון בון ג'ובי
 מוזיקה:  ריצ'רד מרווין 
 צילום:  אוליבר ווד 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  StudioCanal, Dino De Laurentiis Corporation 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 21 באפריל 2000
 משך הקרנה:  111 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט פעולה 
 תקציב:  62 מיליון דולר
 הכנסות:  127 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   u-571
 דף הסרט ב־IMDb
 
צוללת U-571 (באנגלית: U-571) הוא סרט מלחמה, מתח ופעולה אמריקאי משנת 2000 בכיכובם של מתיו מקונוהיי, ביל פקסטון, הארווי קייטל, דייוויד קית' וג'ון בון ג'ובי.
עלילה

בשנת 1942 הצי האמריקני הטיל על צוות הצוללת S-33 משימה דחופה וגורלית. הצי יירט שדר ששלחה הצוללת הגרמנית U-571, לאחר שנפגעה בלב ים וביקשה סיוע וחילוץ ממפקדת הצי הגרמני. על סיפון הצוללת מצוי מכשיר צפנים מסווג, האניגמה. על צוות ה-S-33 הוטל לשוט לעבר ה-U-571, להתחזות לצוות חילוץ גרמני ואז להשתלט עליה וללכוד את מכשיר הצפנים. לצוות הצוללת בפיקוד קומנדר מייק דלגארן (ביל פקסטון) וסגנו, לוטננט אנדרו טיילר (מתיו מקונוהיי), צורף גם מייג'ור מת'יו קונאן (דייוויד קית') מחיל הנחתים, מומחה בלוחמה בטווחים קרובים ובנשק קל. טיילר נוטר טינה לדלגארן משום שהגיש חוות דעת שלילית עליו למפקדת צי הצוללות האמריקני, וקבע שאינו מתאים עדיין לפיקוד על צוללת.
במהלך ההפלגה אימן קונאן את צוות הפשיטה, עליו מפקד לוטננט טיילר. במהלך המפגש עם הצוללת הגרמנית הצליח הכוח בפיקוד טיילר וקונאן להשתלט על הצוללת, ללכוד את מכשיר הצפנים מסוג אניגמה, ולהרוג את רוב הצוות הגרמני. רגע לפני שמתפנה רוב הצוות מסיפון הצוללת הגרמנית, תקפה צוללת גרמנית נוספת את ה-S-33 והטביעה אותה. כוח ההשתלטות, בפיקוד טיילר, נמלט חזרה לצוללת U-571, כשעליו לנהל את קרב חייו כנגד כוחות הצי הגרמני וברשותו צוללת פגועה ודלה בתחמושת.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר.
הערות שוליים

↑  נסים דיין, ‏הוליווד שוב שואבת מאותו מעיין, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2000
↑  צוללת U-571, וואלה!.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: kn20040528002  VIAF: 143548552   WorldCat (עם VIAF): 143548552
פטרה קלי

פטרה קרין קלי (בגרמנית: Petra Karin Kelly; ‏29 בנובמבר 1947 - 1 באוקטובר 1992) הייתה פוליטיקאית, פעילת שלום ואקטיביסטית גרמנייה. היא מוכרת בעיקר כמייסדת מפלגת הירוקים הגרמנית. היא הגתה את רעיון הקמת המפלגה הירוקה והקימה את המפלגה הראשונה שפעלה ברמה הארצית הן בגרמניה והן בעולם. לקלי היה תפקיד מרכזי ברשת הפעילים שהתנגדו להתחמשות גרעינית והיא שימשה כדוברת שלהם במרכזי הכוח. היא מילאה תפקיד חשוב בשילוב נושאי איכות הסביבה במיינסטרים הפוליטי במערב גרמניה. נורתה על ידי בן זוגה בזמן שישנה ב-1992.
חייה

קלי נולדה בשנת 1947 בגינצבורג שבבוואריה בשם פטרה קרין להמן. היא שינתה את שם משפחתה לקלי לאחר שאמה נישאה לקצין אמריקאי שזהו שם משפחתו. היא התחנכה במנזר קתולי בגינזבורג, ובשנת 1959 משפחתה היגרה לארצות הברית, שם השלימה את לימוד התיכון בג'ורג'יה ווירג'יניה. קלי למדה מדעי המדינה באוניברסיטת אמריקה שבוושינגטון, בזמן לימודיה התנדבה בקמפיין הבחירות של רוברט קנדי ויוברט האמפרי והשתתפה בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם ומדיניות החימוש הגרעיני של ארצות הברית. היא קיבלה השראה ממרטין לותר קינג ומהאטמה גנדי. כשסיימה את לימודיה, בשנת 1970, עברה לאמסטרדם שם חקרה את האפשרויות לאיחוד אירופאי. שנה לאחר מכן היא החלה את הקריירה שלה בנציבות האירופית. באותן שנים השתתפה במספר מאבקים סביבתיים והייתה פעילת שלום. לאחר מכן עבדה בוועדה החברתית כלכלית של האיחוד האירופי, שם פעלה בתחום שמירת הסביבה, בריאות וחינוך. קלי עקבה אחרי פעולות המחאה של ארגוני השטח שפעלו נגד נשק גרעיני והשתכנעה כי פעילותם היא דרך פוליטית חלופית, כוללת יותר, לאירופה.
פעילות פוליטית > מפלגת הירוקים

ב־1979 שלחה קלי מכתב פתוח להלמוט שמידט, שכיהן כראש סיעת SPD בבונדסטאג, בו הודיעה על פרישתה מהמפלגה והקמת גוף פוליטי חדש שיפעל למען הסביבה והשלום ויקדם שוויון בין נשים לגברים, ולא רק כמראית עין. שמידט תמך בהתחמשות גרעינית ואילו קלי התנגדה בצורה חריפה לנושא.
לקראת הבחירות הראשונות לפרלמנט האירופי, במרץ 1979, נפגשה קבוצות פעילים ירוקים בפרנקפורט, במטרה לגבש גוף עצמאי שינסה להיבחר לפרלמנט. המועמדים הראשונים היו קלי ורולנד ווגט (אנ') שבאו מתוך תפיסה יותר רדיקלית ובמקומות הבאים היו נציגים יותר שמרנים כמו הרברט גרוהל. אולם, למתנגדי החימוש הגרעיני היה רוב בקבוצה. הם לא זכו במושב בפרלמנט האירופי אך בשנת 1983 הירוקים זכו ב-27 מושבים בבונדסטאג. קלי נבחרה כחברת פרלמנט מבוואריה. בשנת 1987 נבחרה בשנית, עם מספר קולות גדול יותר.
ב-4 במאי 1983, קלי וגבריאלה גוטוואלד, חברת פרלמנט מטעם הירוקים, הניפו שלט גדול בשעה שהקנצלר הלמוט קוהל נתן הצהרה פוליטית רשמית (Regierungserklärung). הן מחו על רציחתם של רופא גרמני, אלברכט פלפום, ו-13 אזרחי ניקרגואה בזמן מלחמת הגרילה במדינה. לטענתן, התמיכה של קול בפעילות ארצות הברית בניקרגואה הופך אותו לאחראי למותם. עשרה ימים לאחר מכן, ב-14 במאי, קלי ועוד ארבעה חברי פרלמנט מטעם הירוקים הניפו כרזות בכיכר אלכסנדרפלאץ במזרח ברלין עם הכיתוב "הירוקים - וכתתו חרבותם לאיתים" ו-"פירוק הנשק במזרח ובמערב". הם נעצרו לזמן קצר ולאחר מכן שוחררו והוחזרו למערב ברלין. הרשויות במזרח גרמניה הגיבו בסלחנות להפגנה משום שמפלגת הירוקים התנגדה להחלטת נאט"ו הכפולה (אנ') שלכאורה מצמצה את החימוש של הגושים, אך למעשה לא מנעה אותו. אריך הונקר התנצל על מעצרם של הירוקים והזמין את קלי לפגישה עמו. היא הגיעה לפגישה עם חולצה עם איור של חרב ואת. לא היו פגישות נוספות בין פוליטיקאים ממזרח גרמניה לחברי מפלגת הירוקים ונאסרה כניסה שלהם למזרח גרמניה.
מ־1985 קלי פעלה למען טיבט והעלתה, לראשונה, לדיון בבונדסטאג את הנושא ביחד עם הרברט רושה (אנ'). היא לא קיבלה את אדישותן של הדמוקרטיות המערביות כלפי טיבט. הפעלה במיוחד למען טיבט, משום שהאמינה כי בהנהגת הדלאי לאמה, טיבט יכולה להיות אומה המתאפיינת באורח חיים בר-קיימא ומאוזן מבחינה רוחנית.
פעילות פוליטית > מחאה חוץ ממסדית

לצד הפעילות בפוליטיקה הממוסדת, קלי הובילה גם אירועי מחאה רבי משתתפים. ב-1981 היא הייתה מבין המארגנים של הפגנת מחאה נגד החימוש הגרעיני ובעד השלום בבון, בה השתתפו כ־300,000 איש. זו הייתה הפגנה הגדולה ביותר בגרמניה עד אז. ההפגנה אורגנה על ידי אות הכפרה והשלום ו-30 ארגונים נוספים. קלי הייתה אחת הדוברות בהפגנה. ב-1983 היא ארגנה אירוע שלקח השראה ממשפטי נירנברג והקיימה בעיר משפט ציבורי נגד השימוש בנשק גרעיני. באותה השנה, זוכה פרס נובל, היינריך בל, הוביל יחד עם קלי שרשרת אנושית לאורך מאה קילומטר משטוטגרט לנוי-אולם כמחאה על ההתחמשות הגרעינית בעולם.
הוקרה

בשנת 1982 זכתה בפרס הקיום הנכון "על גיבוש והטמעת חזון חדש המאחד בין סוגיות אקולוגיות, פירוק נשק, צדק חברתי וזכויות אדם".
בשנת 2002 פרס אור האמת (Light of Truth Award) שמחלק הדלאי לאמה הוענק לקלי על פעילותה למען טיבט בגרמניה.
בשנת 2006 הוצבה קלי במקום 45 ברשימת הפעילים שעשו את המירב על מנת להציל את כדור הארץ של הסוכנויות הסביבתיות של בריטניה.
רציחתה

בשנת 1992 נורתה פטרה קלי בבון בזמן שישנה לצד בן זוגה, גרט בסטיאן, חבר מפלגת הירוקים, שהתאבד לאחר מכן. החלו חיפושים אחרי קלי ובסטיאן אחרי שמספר שבועות לא הצליחו ליצור איתם קשר. סבתה של קלי ואשתו של בסטיאן פנו למשטרה. גופתה נמצאה ב-19 באוקטובר, ותאריך פטירתה נקבע ל-1 באוקטובר. ישנן שתי תאוריות על המניע של בסטיאן לרצח וההתאבדות. הראשונה קשורה למערכת היחסים ביניהם. האפשרות השנייה נוגעת לעברו של בסטיאן, שחשש מחשיפת מידע על יחסיו עם גורמים מזרח-גרמניים.
קלי נקברה ליד וירצבורג בצפון בוואריה.
הערות שוליים

↑  רחביה ברמן‏, הפרלמנט של השכן ירוק יותר, באתר וואלה, 29 בינואר 2006
↑  Paul Hockenos, Joschka Fischer and the Making of the Berlin Republic: An Alternative History of Postwar Germany, Oxford University Press, 2007
1 2  Jennifer S. Uglow, The Northeastern Dictionary of Women's Biography, Northeastern University Press, 1998, עמ' 295
↑  "Obituary: Petra Kelly". The Independent (באנגלית בריטית). 1992-10-21. נבדק ב-2017-12-01.
↑  Petra Kelly and the Transnational Roots of Green Politics | Environment & Society Portal, www.environmentandsociety.org
↑  Barron, James (1992-10-20). "Founder of Green Party Dies Mysteriously in Bonn". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-12-05.
↑  Archiv: Austritt aus der SPD, ‏2007-06-13
↑  Paul Hockenos, Joschka Fischer and the Making of the Berlin Republic: An Alternative History of Postwar Germany, Oxford University Press, 2007, עמ' 151
1 2 3  David Wilsford, Political Leaders of Contemporary Western Europe: A Biographical Dictionary, Greenwood, 1995, עמ' 234
↑  "Petra Kelly and Colleague Holding a Banner". Getty Images (בגרמנית). נבדק ב-2017-12-23.
↑  Steve Breyman, Why Movements Matter: The West German Peace Movement and U.S. Arms Control Policy, State Univ of New York Pr, 2001, עמ' 202
↑  Lawrence S. Wittner, Toward Nuclear Abolition: A History of the World Nuclear Disarmament Movement, 1971-Present, כרך 3, Stanford University Press, 2003, עמ' 284
↑  "Obituary: Petra Kelly". The Independent (באנגלית בריטית). 1992-10-21. נבדק ב-2017-12-01.
↑  Petra Kelly and the Transnational Roots of Green Politics | Environment & Society Portal, www.environmentandsociety.org
↑  Nuclear Threats, Nuclear Fear and the Cold War of the 1980s, Cambridge University Pres, 2016, עמ' 259
↑  Petra KellyThe Right Livelihood Award, www.rightlivelihoodaward.org (באנגלית)
↑  Heinrich Harrer and Petra Kelly to be honored for contributions to Tibet with award presented by the Dalai Lama | International Campaign for Tibet, www.savetibet.org (באנגלית)
↑  Adam, David; correspondent, environment (2006-11-28). "Earthshakers: the top 100 green campaigners of all time". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2018-01-12.
↑  מארק הרטסגארד, מי רצח את פטרה קלי?, באתר motherjones, ינואר 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008916269505171  PLWABN: 9810555626105606  BIBSYS: 90792255  BNE: XX1724998  BnF: cb12028144p (data)  CANTIC: a1104102x  CiNii: DA00504638  GND: 118721747  ISNI: 0000 0001 0903 6323  LCCN: n83222994  NDL: 00445420  NKC: uk2012690449  NLA: 36365242  NTA: 073497045  RERO: 02-A003448566  SNAC: w6c54gwx  SUDOC: 028448197  VIAF: 56624124   WorldCat (עם VIAF): 56624124
פטרוס הנזיר

| --- | --- |

פסל של פטרוס הנזיר באמיין צרפת
 לידה:  1050 אמיין, צרפת 
 פטירה:  8 ביולי 1115 (בגיל 65 בערך) אואי, בישופות לייז' 
 מדינה:  צרפת 
 
פטרוס הנזיר (נקרא גם פייר מאמיין, בצרפתית: Pierre L'Ermite, בערך 1115-1050) היה נזיר ומטיף צרפתי, המנהיג העיקרי של מסע הצלב העממי (נקרא גם מסע הצלב של האיכרים).
דמותו

דמותו של פטרוס הנזיר, הנלמדת מן הכרוניקות בנות הזמן, אינה בהירה. אחדים מהחוקרים אומרים שלא ניתן לדעת את מוצאו, בעוד אחרים טוענים שהוא נצר למשפחת אצילים מחבל פיקרדי בצרפת, שבירתו העיר אמיין. ישנה הסכמה כי מראהו היה גס ושפל וכי כבר בילדותו היה חסר מנוחה. ידוע כי בילה פרק זמן מחייו כנזיר מתבודד ומוזכר כי לא אהב את חברת בני האדם. עוד מוסכם כי הוא היה בעל חזיונות והאמין בהיותו המוציא לפועל של הרצון האלוהי. פטרוס ניחן ביכולות שכנוע ולהט דיבור אשר השפיעו עמוקות על שומעיו. עוד בחייו נקשרה בשמו הילה של נביא קדוש ועושה נפלאות.
הקריאה למסע הצלב הראשון

מידת השפעתו ותפקידו של פטרוס הנזיר במסע הצלב הראשון הם נושא הנתון במחלוקת ארוכת שנים. ישנה הסכמה כי מסע ההטפה שערך בצפון צרפת תרם רבות לגיוס המוני של נושאי צלב. עם זאת, חלק מהחוקרים והכותבים בני התקופה הפליגו באמרם כי הוא עצמו היה היוזם והמוביל העיקרי של מסע הצלב הראשון, ולא האפיפיור אורבנוס השני.
לפי ההיסטוריון בן התקופה, הנזיר אלברט מאאכן, פטרוס הנזיר זכה לראות את ישוע בחיזיון בזמן שהיה בכנסיית הקבר בירושלים, בשנת 1095. בעקבות התגלות זו הוא נפגש עם הפטריארך של ירושלים והעביר לאפיפיור את בקשתו לעזרה מהנוצרים במערב כנגד האויב המוסלמי המדכא את המאמינים במזרח. פטרוס הפציר באפיפיור להכריז על מסע שהוא עצמו יוביל ויעמוד בראשו. אותו סיפור נכתב באופן דומה גם על ידי גיום מצור ובחיבורים נוספים מהמאה ה-12. עם זאת, כרוניקות שונות של עדי ראייה מזמן מסע הצלב הראשון מייחסות את קריאת היציאה למסע הצלב הראשון לאפיפיור אורבן השני. בכרוניקות אלה, פעילותו של פטרוס הנזיר מוזכרת באיפוק ולעיתים אף בעוינות.
ההיסטוריון היהודי בן המאה ה-19 צבי גרץ, אשר היה ממובילי המפעל ההיסטורי של חכמת ישראל, כתב בספרו על מאורעות תתנ"ו:
"קינותיו המרגשות של פטרוס מאמיין על היחס לעולי הרגל לירושלים, אשר מצאו להן הד כביר בוועידת הכנסייה בקלרמון, עוררו את החסידות הנוצרית, האבירות הרומנטית, השאפתנות, תאוות הבצע ורגשות רבים אחרים, אצילים ושפלים, למסע הצלב."
גרץ מייחס לפטרוס את הקריאה הראשונה והעיקרית ליציאה למסעות הצלב. יותר מכך, ניתן לראות כי הוא מחזיק בדעה שפעילותו של פטרוס החלה לפני הוועידה בה קרא האפיפיור ליציאה למסע הצלב הראשון.
לא ברור אם פטרוס השתתף בוועידת קלרמון. נוסח ישן של הכרוניקה של גיום מצור, אשר מהדורתו האחרונה התפרסמה במאה ה-19, רמז כי הוא אכן השתתף בוועידה זו ואף כי רעיון היציאה למסע הצלב היה שלו. עם זאת, בשנת 1986 פרסם החוקר רוברט הויחנס מהדורה ביקורתית של הכרוניקה, אשר מצמצמת את תפקידו של פטרוס ולא ניתן להבין ממנה כי נכח בוועידה. המהדורה המאוחרת מקובלת כמהדורה התקנית של החיבור.
במשך מאות שנים ייחסו ההיסטוריונים לפטרוס תפקיד מרכזי והוא נחשב ליוזם המסע. תפנית חלה כאשר נערכה בחינה ביקורתית על ידי ההיסטוריונים הגרמנים היינריך פון זיבל והיינריך הגנמאייר בסוף מאה ה-19. אלו טענו כי תיאורו של פטרוס כיוזם מסע הצלב הוא אגדה משוללת בסיס עובדתי. קרנו של פטרוס אכן ירדה בעקבות מחקר זה והוא כמעט ונשכח למשך זמן מה, אך בסוף המאה ה-20 טענו חוקרים שונים כי המקורות המייחסים לו תפקיד בייזום המסע הם עדות מוצקה אשר לא ניתן לבטלה בקלות.

ז'אן פלורי פרסם ספר אשר הקדיש לפטרוס וטען כי יזם את מסע הצלב לצד האפיפיור. הוא הראה כי אפילו הכרוניקות הצרפתיות שהיו חשדניות כלפי פטרוס, מסגירות מידע המבסס את חשיבותו, והמידע מתיישב יפה עם הכרוניקות הגרמניות. פלורי טען כי מכיוון שפטרוס היה מרכיב עממי וחתרני במסע הצלב, הכנסייה רצתה להנמיך את תפקידו ולתת בכתביהם תפקיד חשוב לדרג הכנסייתי העליון. ג'ונתן ריילי סמית' הציע שפטרוס הטיף למען מסע דתי עוד לפני ועידת קרלמון וציין שכותבים בני התקופה, בהם אלברט מאאכן ואנה קומננה ייחסו לו רעיון דומה עוד לפני נובמבר 1095.