stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאום ההספד של פריקלס
מבנה הנאום

הנאום נפתח בהצדקת המנהג של הספד החללים (תולדות מלחמת פלופונס, ספר שני פרק ל"ה). מיד לאחר מכן (פרק ל"ו) מדבר פריקלס בשבח אבות העיר והעלאה על נס של ניצחונות העבר שלהם.

פרקים ל"ז-מ"א המכילים שבחים למשטר האתונאי מהווים את החלק המעניין ביותר מבחינה היסטורית. פריקלס מתאר את היסודות האידאולוגיים של הדמוקרטיה האתונאית, תוך "עקיצת" משטריהם של אויבי אתונה. בין היסודות אותם מציין פריקלס בנאומו:
שוויון בפני החוק
חופש הדיבור
חופש התנועה
היעדר כפייה בחיי הפרט
כיבוד המוסדות והחוק (דוגמה לכוונתו בזאת ניתן למצוא בפרשת מותו של סוקרטס)
הערכת האדם על פי כישוריו ומעשיו בלבד, ללא אבחנה במוצאו
עידוד אקטיביזם פוליטי
פעילות ציבורית קהילתית
מסחר ותעשייה מפותחים
תמיכה סוציאלית בחלשים
הנאום מסתיים (פרקים מ"ב-מ"ו) בתשבחות לחללי המלחמה והבעת תנחומים למשפחותיהם, כולל הבטחה לסעד כלכלי ליתומי המלחמה.
הערכת האותנטיות של הנאום

הנאום, כאמור, מצוטט על ידי תוקידידס. תוקידידס הבחין בספריו בין נאומים ששמע בעצמו לבין אלו ששמע את שחזורם מאחרים. נאום ההספד שייך קרוב לוודאי לקטגוריה הראשונה - תוקידידס אינו מציין זאת במפורש אולם מבחינת הנסיבות סביר שתוקידידס נכח יחד עם שאר אזרחי אתונה בטקס.

יתרה מזאת, ישנם מספר סימנים נוספים המחזקים את הדעה כי הציטוט נאמן למקור: המבנה של הנאום, הלוגיקה שלו ומעל הכל הכריזמה המשתמעת מסגנון הנאום, מעידים כאלפי עדים על פריקלס - המנהיג המוכשר והכריזמטי של אתונה בשיא הצלחתו.
לקריאה נוספת

תוקידידס, תולדות מלחמת פילופוניס. תרגם מיוונית והוסיף הערות א' א' הלוי, הקדים מבוא אלכסנדר פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט.
אלכסנדר פוקס, אתונה בימי גדולתה: המשטר, החברה וחיי-הרוח בעיר-מדינה יוונית. ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ה 1975.
אפרים דוד, הדמוקרטיה הקלאסית, הוצאת מאגנס, 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4078281-5  LCCN: n95081214  VIAF: 183166624   WorldCat (עם VIAF): 183166624
נבחרת גרמניה בכדורסל נשים

| --- | --- |
גרמניה
 מידע כללי
 הצטרפות:  1954 (כגרמניה המערבית)
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (26 באוגוסט 2024):  13       ‎+8‏
  - ניקוד פיב"א:  493.8
 www.basketball-bund.de
 
 גביע העולם בכדורסל נשים
 הופעות:  1 (הראשונה ב-1998)
 ההישג הטוב:  מקום 11
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  1 (הראשונה ב-2024)
 ההישג הטוב:  רבע גמר (2024)
 אליפות אירופה בכדורסל נשים
 הופעות:  7 (הראשונה ב-1995)
 ההישג הטוב:  מקום : 1997
 
נבחרת גרמניה בכדורסל נשים (בגרמנית: Deutsche Basketballnationalmannschaft der Frauen) היא נבחרת כדורסל נשים המייצגת גרמניה בתחרויות בין-לאומיות. היא מנוהלת על ידי איגוד הכדורסל הגרמני (DBB). הדירוג הנוכחי של נבחרת גרמניה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-13 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, עלייה של 8 מקומות לעומת דירוג קודם.
מאזן תחרותי > המשחקים האולימפיים

פריז 2024 - מקום 7
מאזן תחרותי > גביע העולם

גרמניה 1998 - מקום 11
גרמניה 2026 - העפילה
מאזן תחרותי > אליפות אירופה

צ'כיה 1995 - מקום 14
הונגריה 1997 - מקום
פולין 1999 - מקום 12
טורקיה 2005 - מקום 11
איטליה 2005 - מקום 11
פולין 2011 - מקום 13
ישראלסלובניה 2023 - מקום 6
איטליהגרמניהיווןצ'כיה 2025 - העפילה
ראו גם

נבחרת גרמניה בכדורסל
נבחרת גרמניה בכדורסל עד גיל 20
נבחרת גרמניה בכדורגל נשים
הערות שוליים

↑  גרמניה, באתר פיב"א
↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א
הנבחרת לפני משחק מוקדמות גביע העולם בכדורסל נשים 2022 נגד בוסניה והרצגובינה
נורם בעיר הגדולה 2

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  טים מלטבי, ריצ'רד פין
 תסריט:  דרק צ'אן
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  לואיג'י מרוני
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית הודו הודו
 חברה מפיצה:  Big Bang Media 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 11 בינואר 2019 ישראל 9 באוגוסט 2018
 משך הקרנה:  כ-91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה ממוחשבת, סרט הרפתקאות, סרט קומדיה
 סרט קודם:  נורם בעיר הגדולה
 סרט הבא:  נורם בעיר הגדולה 3
 דף הסרט ב־IMDb
 
נורם בעיר הגדולה 2 (באנגלית: Norm of the North: Keys to the Kingdom) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי-הודי מסוגת הרפתקאות וקומדיה משנת 2018. הסרט בוים על ידי טים מלטבי וריצ'רד פין, ונכתב על ידי דרק צ'אן. הסרט משמש כסרט המשך לסרט "נורם בעיר הגדולה", והוא מספר על נורם שמנסה לטהר את שמו בניו יורק לאחר שהפך למבוקש שם, וכיצד הוא מציל את הקוטב מחברת מים.
בדצמבר 2017, הסרט הודלף באינטרנט בארצות הברית. הקרנת הבכורה של הסרט בארצות הברית נעשתה ב-11 בינואר 2019 לזמן מגובל, ולאחר מכן ב-12 בפברואר באותה שנה הסרט הופץ להקנה ביתית. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-9 באוגוסט 2018. אורך הסרט הוא כ-91 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
בשנת 2019, הופץ לסרט סרט המשך בשם "נורם בעיר הגדולה 3".
תקציר העלילה

הסרט מספר על נורם, דוב קוטב אשר הופך למלך החדש. נורם משתמש בכישורי הקוטב שלו כדי להוכיח שהוא ראוי לכתר, אך הופך מגיבור למבוקש מספר אחת בניו יורק. בזמן שנורם מנסה לטהר את שמו, הוא לא מודע לבעיות שמתרחשות בביתו בקוטב- חברת מים מינרלים מגיעה לשם ומחליטה להפוך את הקרח מהקטבים למים בבקבוקים. במהלך הסרט רואים איך נורם מנסה לטהר את שמו, איך הוא מציל את הקוטב, ואיך הוא מוכיח שהוא ראוי להיות מלך.
הדמויות והמדבבים

במאית הדיבוב של הסרט בעברית הייתה ראיה מנור.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| נורם | אנדרו טות' | אורי זלצמן |
| קווין | קול הווארד | גיא זיידמן |
| בני וולאנוב | בריאן דובסון | גיא זיידמן |
| אולימפיה | מאיה קיי | איילה פלדמן |
| ורה | ג'ניפר קמרון | שירלי לילו |
| פונג | לי טוקאר | יורם יוספסברג |
| סוקרטס | ג'ונתן הולמס | יהויכין פרידלנדר |
| אליזבת | ליסה דורפט | לורן סביר |
| מריה | ליסה דורפט | לין כהן |
| סטאן | אלן מריוט | גילן שחף |
| צ'ייס | ג'ניפר קמרון | דן קיזלר |
| סבא | בריאן דובסון | גדי לוי |
| ג'ים קריבו | בריאן דובסון | גדי לוי |
| מיקי | בריאן דראמונד | גדי לוי |
| לארי |  | צביקה פורמן |
| ראש ממשלת טקניקיסטן |  | צביקה פורמן |
| ריק | לי טוקאר | צביקה פורמן |
| ראש העיר פרימן | בריאן דראמונד | דדי זהר |
| פועל |  | סער בדישי |
| שדרנים |  | סער בדישי |
| דמויות שונות |  | ראיה מנור |
מת'יו בריידי

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1875
 לידה:  18 במאי 1822 מחוז וורן, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בינואר 1896 (בגיל 73) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mathew Brady Brady 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של הקונגרס 
 חתימה:   
 www.mathewbrady.com
 
מת'יו ב. בריידי (באנגלית: Mathew B. Brady;‏ 1822 – 15 בינואר 1896) היה צלם עיתונות אמריקאי. נודע במיוחד בצילומיו ממלחמת האזרחים בארצות הברית ובדיוקנאות אישים בני התקופה. נחשב ל"אבי צילום העיתונות".
תולדות חייו עד מלחמת האזרחים

בריידי נולד לזוג מהגרים מאירלנד במדינת ניו יורק ועבר לעיר ניו יורק כשהיה בן 16. בין 1841 ל-1844 למד צילום אצל צלם הדאגרוטיפ סמואל מורס. הוא התמקד בצילום ידוענים ופוליטיקאים וב-1849 פתח סטודיו בוושינגטון הבירה בו צולמו והוצגו דיוקנאות דאגרוטיפ שצילם. עם המצאת שיטת האמברוטייפ היה בריידי מראשוני הצלמים בשיטה. ב-1851 נישא לג'ולייט הנדי.
ב-1850 הפיק את אלבום הגלריה שכלל צילומי אמריקאים מפורסמים, בהם דיוקנו של נשיאה השביעי של ארצות הברית, אנדרו ג'קסון (בריידי צילם 18 מתוך 19 נשיאי ארצות הברית מג'ון קווינסי אדמס ועד ויליאם מקינלי, למעט הנשיא התשיעי, ויליאם הנרי הריסון). ב-1856 ביצע צעד חלוצי בתחום הפרסום. מודעה לפרסום הסטודיו שלו, שהציב בעיתון ניו יורק הרלד התייחדה בשימוש בגופן (פונט, סוג וגודל אות) שונה משאר הכיתוב בעמוד ושאר המודעות, וזאת בניגוד למודעות עד אז שהודפסו כולן באותה אות כמו שאר המלל בדף.
ב-1859 הוצגה בארצות הברית שיטת הקארט דה ויזיט (שיטת צילום של פורטרטים מיניאטוריים שהודפסו על גבי גלויות קטנות ככרטיס ביקור) שפיתח אנדרה אדולף אז'ן דיסדרי בצרפת. בריידי אימץ את השיטה והגלויות הקטנות הפכו פופולריות ביותר.
מלחמת האזרחים

תפקידו ההיסטורי של בריידי היה בהחלטתו לתעד את אירועי המלחמה ישירות מקו החזית תוך שימוש בשיטת הקולודיון. הוא לקח עמו צוות גדול של עוזרים שיצאו אל החזית במספר צוותים, לכל צוות סיפק בריידי קרון חדר חושך על חשבונו לצורך פיתוח בשדה. כמה מהצלמים שהעסיק הפכו לשמות נודעים בתחום (בהם אלכסנדר גרדנר). למרות הסיכון הפיזי והכלכלי והקשיים הטכניים דבק בריידי במשימה והביא צילומים ייחודיים. הראשון שבהם היה תיעוד קרב בול ראן הראשון, בו כמעט ונפגע מירי אויב. בנוסף לתיעוד בצילום ערך בריידי רשימות מפורטות ותיעד ברשימותיו את התפתחות הקרבות. מאוחר יותר נעזרו היסטוריונים ברשימותיו ובצילומיו לשחזור הקרבות. במרוצת המלחמה הפך בריידי יותר למתאם ומארגן מאשר צלם בעצמו וזאת בשל התדרדרות כושר הראייה שלו. הוא נשאר בוושינגטון, דאג לצוותיו, קיבל מהם חומר ודאג לפרסומו בעיתונים.
באוקטובר 1862 הציג בוושינגטון תערוכת צילומים בשם "קרב אנטיאטם", התערוכה כללה תמונות רבות של גופות חיילים הרוגים באופן שהציג לראשונה באופן ריאליסטי ובוטה את אימי המלחמה לאזרחים בעורף.
במהלך המלחמה יצר הסטודיו של בריידי למעלה מ-10,000 לוחות נגטיב. הוא הוציא מכיסו למעלה מ-100,000 דולר. עם סוף המלחמה לא הייתה כל דרישה לצילומים. הציבור לא חפץ לרכוש תמונות מהמלחמה וממשלת ארצות הברית סירבה אף היא לרכוש את האוסף, אף על פי שהקונגרס העניק לבריידי מענק בסף 25,000 דולר ב-1875, הוא נותר שקוע בחובות. הוא הפך כמעט לעיוור, נאלץ למכור את הסטודיו ולאחר מות אשתו ב-1887 נותר בודד וחסר-כל. הוא נפטר מסיבוכים של תאונת דרכים בה נפגע, בבית חולים למעוטי יכולת.
"משען בריידי"

אחת הבעיות שניצבו בפני המצטלמים לצילומי פורטרט בעידן ראשית הצילום הייתה הצורך לעמוד במשך מספר דקות ללא תזוזה, עקב זמן החשיפה הארוך שנדרש. המצולמים ביקשו להראות בתנוחה טבעית ועם זאת להשען על רהיט לא-מורגש.
כמענה לצורך זה המציא בריידי את "משען בריידי", רהיט מתכוונן ויציב היכול לשמש הן ככיסא והן כמשען מוגבה, ושניתן להסוותו בקלות ובמהירות.
מצילומיו

אברהם לינקולן, 1860
אנדרו ג'קסון, 1845, דאגרוטיפ
יוליסס גרנט
הסופר ג'יימס פנימור קופר
הסופרים מארק טוויין (במרכז) וג'ורג' אלפרד טאונסנד (משמאל) עם עורך ה"באפלו קורייר",1871
סמואל מורס
תותח באלכסנדריה, וירג'יניה
הנשיא לינקולן עם גנרל ג'ורג' מקללן באוהל שלו, ליד שדה הקרב אנטיאטם ב-3 באוקטובר 1862
לקריאה נוספת

Panzer, Mary (1997). Mathew Brady and the Image of History. Washington, D.C.: Smithsonian Books. ISBN 1-58834-143-7
Horan, James D. Mathew Brady: Historian With a Camera. New York: Random House. ISBN 0517001047
הערות שוליים

↑  Horan, James D. (1988-12-12). Mathew Brady: Historian With a Camera. New York: Random House. ISBN 0517001047.
↑  לוח זמנים של התפתחות הפרסום באמריקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317162205171  PLWABN: 9811310220105606  BIBSYS: 3057371  BNE: XX4680055  BnF: cb14877608n (data)  CiNii: DA12940932  GND: 12017636X  ISNI: 0000 0001 2209 4376  KulturNav: 6b164fa6-5bf4-4c3a-897d-4f8f33900de7  LCCN: n81140569  NARA: 10570155  NGV: 2244  NKC: xx0049361  NLA: 35728355  NLG: 150072  NSK: 000389020  NTA: 069981752  PIC: 2331  RERO: 02-A003036408  RKD: 11912  SELIBR: 282261  SNAC: w6rj4xpt  SUDOC: 059335610  Trove: 1060676  ULAN: 500126201  VIAF: 22965552   WorldCat (עם VIAF): 22965552 
בריידי מיד לאחר קרב בול ראן הראשון
"משען בריידי"
נורם בעיר הגדולה

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  טרוור וול 
 הופק בידי:  ניקולס אטלן, קן קאטסומוטו, סטיב רוזן, ליז יאנג, מייק יאנג
 תסריט:  דניאל אלטייר, סטיבן אלטייר, מלקולם גולדמן
 עריכה:  ריצ'רד פין 
 שחקנים ראשיים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  סטיפן מקקאון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית הודו הודו אירלנד אירלנד
 חברת הפקה:  Splash Entertainment 
 חברה מפיצה:  Lionsgate
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 15 בינואר 2016 ישראל 28 ביולי 2016
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה ממוחשבת, סרט הרפתקאות, סרט קומדיה
 תקציב:  18 מיליון דולר
 הכנסות:  30 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   normofthenorth
 סרט הבא:  נורם בעיר הגדולה 2
 www.normofthenorth.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
נורם בעיר הגדולה (באנגלית: Norm of the North) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי-הודי-אירי מסוגת הרפתקאות וקומדיה משנת 2016. הסרט בוים על ידי טרוור וול, ונכתב על ידי דניאל אלטייר, סטיבן אלטייר ומלקולם גולדמן. הסרט מספר על נורם, דוב קוטב אשר יכול לדבר עם בני אדם היוצא להציל את ביתו בניו יורק.
הסרט הופץ ברחבי העולם ב-15 בינואר 2016, ובישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-28 ביולי 2016. הסרט הרוויח 30 מיליון דולר מתקציב של 18 מיליון דולר, וזכה לביקורות חיוביות בזכות האנימציה, הדמויות, העלילה וההומור. אורך הסרט הוא כ-88 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
בשנת 2018, הופץ לסרט סרט המשך בשם "נורם בעיר הגדולה 2".
תקציר העלילה

הסרט מספר על נורם, דוב קוטב היכול לדבר עם בני אדם. אשר ורה, מנהלת שיווק נדל"ן מגיעה לאזור המחיה של נורם כדי לצלם פרסומת למכירת בתי יוקרה באזור, נורם יודע שהוא צריך לעשות משהו כדי להציל את ביתו מידיו של הבוס שלה, מר גרין. בעידוד השחף סוקרטס, נורם עוזב את משפחתו ויוצא בספינה לניו יורק יחד עם שלושה מכרסמים כבעלי ברית נאמנים. במנהטן, תושבי העיר מניחים שנורם הוא שחקן בחליפת דוב קוטב, דבר ההופך את נורם לסלבריטאי בתוך לילה. במהלך הסרט, בעזרת בתה של ורה, נורם יוצר מזימה שתחבל בתוכניות של מר גרין ותיישב את האזור הארקטי בו הוא גר.
דמויות ומדבבים

במאית הדיבוב של הסרט בעברית הייתה נינה אמיר, ומפיקי הדיבוב היו אמי בכר, יעל אללוף ודן שצברג.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| נורם | רוב שניידר | אורי זלצמן |
| מר גרין | קן ג'יונג | אלדד פריבס |
| ורה | הת'ר גראהם | שירלי לילו |
| סוקרטס | ביל ניי | יהויכין פרידלנדר |
| סבא | קולם מיני | צביקה שוורצברג |
| אולימפיה | מאיה קיי | איילה פלדמן |
| נייג'ל | דן גורדון | גדי לוי |
| דב מלך |  | מתי אטלס |
| לורנס | מיכאל מקלהטון | עמי מנדלמן |
| ג'נט | ג'נט וארני | אן קונופני |
| אליזבת | קייט היגינס | לורן סביר |
| סטאן | גבריאל איגלסיאס | גילן שחף |
| נורם הנער | זקרי גורדון | עומר שטיינברג |
| טאמיסיה | לורטה דווין | אורנה כץ |
| קלובק | סלומה ינס | נועה לזר קינן |
| פבלו | גבריאל איגלסיאס | צביקה פורמן |
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי דן שצברג, נינה אמיר, מאיה געש ודניאל שופוב.
נורמאלם

| --- | --- |

רחוב המנגאטן בנורמאלם
 מידע
 עיר:  עיריית סטוקהולם 
 קואורדינטות:  59°20′00″N 18°04′00″E﻿ / ﻿59.3333°N 18.0667°E﻿ / 59.3333; 18.0667
  המיקום של אזור נורמאלם בסטוקהולם
 
נורמאלם (בשוודית: Norrmalm) הוא רובע מרכזי בעיר סטוקהולם שבשוודיה. אזור זה מכיל בין היתר מספר מוזיאונים, בתי מלון, מסעדות, מרכי קניות, קזינו, בית אופרה, אולם קונצרטים, וכמו כן תחנת הרכבת המרכזית (אנ') ותחנת האוטובוסים המרכזית (אנ') ממוקמות באזור זה.
בשנת 1602 הפכה לעיר עצמאית בשם "Norra Förstaden" ("הפרבר הצפוני") עם ראש עיר ומינהל משלה. במהלך שנת 1635 שולב המחוז בתחנת הרכבת המרכזית. בסוף המאה ה-19, לאחר שהתחנה המרכזית של סטוקהולם הוקמה באזור נורמאלם, הפכה נורמאלם לאזור העמוס ביותר של סטוקהולם. במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 עברה נורמאלם התחדשות עירונית גדולה כאשר במסגרתה חלק ניכר מהמבנים הישנים הוחלפו במבנים מודרניים. כיום אזור נורמאלם מהווה את מרכז העסקים של העיר סטוקהולם.
נכון ל-2009 הרובע הכיל 65,731 תושבים. הרובע משתרע על פני 4.95 קמ"ר.
אתרים בולטים

המוזיאון הלאומי
בית הכנסת הגדול של סטוקהולם
הגן המלכותי (אנ')
האופרה המלכותית השוודית
אולם הקונצרטים של סטוקהולם
גלריית תמונות

המוזיאון הלאומי
בית הכנסת הגדול של סטוקהולם
הגן המלכותי
נורם מקדונלד

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1959 קוויבק סיטי, קנדה 
 פטירה:  14 בספטמבר 2021 (בגיל 61) דוארט, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Norman Gene Macdonald 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  1987–2021 (כ־34 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרלטון  Gloucester High School  Quebec High School 
 http://www.normmacdonald.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נורם מקדונלד (באנגלית: Norm Macdonald; 17 באוקטובר 1959 – 14 בספטמבר 2021) היה קומיקאי, סופר, שחקן, סטנדאפיסט ומפיק קולנוע קנדי.
ביוגרפיה

מקדונלד נולד בקוויבק, לפרסי ופרן מקדונלד יש לו אח בשם ניל מקדונלד שהוא עיתונאי ברשת החדשות CBS. הופעותיו הראשונות היו במופעי סטנד-אפ במועדונים באוטווה וב-1987 הופיע בפסטיבל "Just for Laughs". ב-1993 הוא לוהק לתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ושם ביצע חיקויים של דמויות שונות במשך 5 עונות, עד שפוטר ב-1998. באותה שנה כיכב בסרט "עבודה מלוכלכת" של בוב סאגט.
בשנת 1992 הצטרף מקדונלד לצוות הכותבים של התוכנית רוזאן והופיע בהופעת אורח בתוכניות "המופע של דרו קארי" ו-"news Radio".
ב-1999 יצר את הסדרה בכיכובו "המופע של נורם". ב-2000 השתתף בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר", וזכה בחצי מיליון דולר שאותם תרם לצדקה.
ב-2003 לוהק לתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "A Minute with Stan Hooper" של רשת פוקס שבוטלה אחרי שישה פרקים.
ב-2010 לוהק לסדרה "מקום טוב באמצע" כאחיו של אב המשפחה. בקולנוע הוא דיבב בין היתר בשני סרטים בסדרת "ד"ר דוליטל" ובסרט "הצד הגס של הפינגווינים" מ-2007.
מקדונלד בין היתר ידוע גם בהופעות אורח שלו בסרטי אדם סנדלר: "אנשים מצחיקים", "ג'ק וג'יל", "מגודלים", "בילי מדיסון, ו-"the ridiculous 6".
בין 2014–2018 השתתף מקדונלד בסדרה המצוירת "Mike Tyson mysterys".
ב-2013 התחיל מקדונלד פודקאסט ביוטיוב "Norm Macdonald live". שבו הוא מראיין מפורסמים במשך שעה. ב-2017 נטפליקס רכשה את הזכויות לפודקאסט וחדשה את התוכנית בשם norm Macdonald has a show שעלתה ב-2018 ל-10 פרקים.
ב-2016 דיבב דמות של חוצן ג'לטיני בעונה הראשונה של "האורוויל", סדרת דרמה קומית מדע בדיונית אמריקאית שנוצרה על ידי סת' מקפרלן, ועלתה לשידור ברשת פוקס בעונת 2017–2018.
מקדולנד נפטר ב-14 בספטמבר 2021, בגיל 61, בתום תשע שנים בהן נאבק במחלת הלוקמיה. הוא הקפיד על פרטיותו, ולא גילה את דבר המחלה למשפחתו, חבריו ומעריציו.
הערות שוליים

↑  Evans, Greg (September 14, 2021). Norm Macdonald Dies: Influential Comedian & Former ‘SNL’ Weekend Update Anchor Was 61. Deadline Hollywood. Retrieved September 14, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810648927905606  BIBSYS: 1576134001568  BnF: cb14534157d (data)  ISNI: 0000 0001 1483 4899  LCCN: no98126050  MusicBrainz: 52ef5f20-f8b0-46b8-b6d5-d9dfa183daa9  NLK: KAC2020N9255  NTA: 181621959  SUDOC: 257333150  VIAF: 165546663   WorldCat (עם VIAF): 165546663
מסעדת גונדל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 מיקום:  זוגלו 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1910
 תאריך פתיחה רשמי:  1910 
 קואורדינטות:  47°31′03″N 19°04′38″E﻿ / ﻿47.517417°N 19.077306°E﻿ / 47.517417; 19.077306
 www.gundel.hu
 he
 
מסעדת גונדל (בהונגרית: Gundel étterem) שנבנתה בשנת 1894, היא אחת המסעדות המפורסמות ביותר בבודפשט. בניין מסעדת גונדל, נמצא ברשימת ההנגריקום מאז 2014 ושוכן בדרך קארוי גונדל 4 (4 Gundel Károly út) בפארק העירוני של בודפשט. מסעדת גונדל, שנולדה עם שחר המאה ה-20, הייתה חלוצת המטבח ההונגרי והמסעדה האקסקלוסיבית שרדה את סערות ההיסטוריה, את שתי מלחמות עולם, את המשברים הכלכליים וגם את עשרות שנות ההלאמה. גונדל הוא שם נרדף להיסטוריה של הגסטרונומיה ההונגרית ולאירוח ההונגרי ולכן מאז הפרטתה לאחר חילופי המשטר בשנת 1989, כל בעלי המסעדה החדשים סימנו כמטרה את החידוש הגסטרונומי של המוסד ואת הפיכתה לאחד השיאים הקולינריים של בירת הונגריה, אך מעולם לא הצליחו לקיים זאת.
היסטוריה > מסעדת ואמפתיץ'

בשנות ה-60 של המאה ה-19, עם הקמת גן החיות והבוטני של בודפשט בפארק העירוני, הוחלט להקים מסעדה בשטח הגן. המסעדה קיבלה אורחים גם מחזית הרחוב. השוכר הראשון של המסעדה היה יאנוש קלמנס. בדצמבר 1888 חתמו גן החיות והגן הבוטני על חוזה עם המסעדן פרנץ ואמפתיץ' (Wampetich Ferenc) עבור השטח הנוכחי של המסעדה וב-1889 קיבל אמפתיץ' לידו את המקום.
מאוחר יותר הוארך החוזה עם גן החיות תמורת שכר דירה נמוך, בתמורה לכך שהמסעדן יבנה בניין חדש על חשבונו. בשנת 1894 נבנה מבנה המסעדה באתר הישן, על סמך תוכניותיו של דז'ה זרומצקי,
ואמפתיץ' בנה מחדש את המסעדה לחגיגות המילניום של 1896 (אלף שנה להתיישבות המדיארים במרכז אירופה) עם האדריכל ארווין באואר. השם "ואמפתיץ'" הפך למושג בפשט והפך לאחד ממקומות האוכל הפופולריים ביותר המוזכרים בשירים. סופרים, פוליטיקאים ואמנים ביקרו במסעדה דרך קבע.
היסטוריה > שושלת גונדל

בשנת 1857 היגר (בגיל 13) יוהאן אדם מיכאל גונדל (Johann Adam Michael Gundel) מבוואריה לבודה והחל את הקריירה שלו במסעדות קטנות. הוא התחתן בגיל 25 ופתח את המסעדה הראשונה שלו בשם "בית הבירה וינה". הוא היה חבר כבוד ב"וועדת המומחים הקבועה לבחינת יין", ב"איגוד המסעדות" וב"איגוד תעשיית הקפה של בודפשט". שמו קשור להופעת ולהתפשטות השניצל הווינאי המפורסם בהיצע המסעדות בבודפשט. ב-1876 הפך גם ל"נשיא התאחדות המלונות והמסעדות".
מייסד השושלת עבד באירוח למשך שארית חייו. הסופר קלמן מיקסאט תיאר אותו כך:
הוא ניהל את ענייניו כאילו לא קיבל לקוחות שמשלמים עבור השרות במסעדותיו, אלא כאחד שקיבל את פני האורחים היקרים שלו מטוב ליבו, שלדאוג לטובתם רווחתם והנאתם היא רק הכנסת אורחים הונגרית ולא עסק.
בנו של יאנוש גונדל, קארוי גונדל, גם הוא היה מסעדן מצליח, בילה את "חניכתו" במלון אישטוואן פהרצג (István Főherczeg), שם, כמו אביו, עבד תחילה כנער מגיש, מפנה וכדומה ולאחר מכן התחתן בפברואר 1907. אשתו, מרגיט בלאסוטיג, הפכה לשותפתו גם בחיים העסקיים. לזוג נולדו שלושה עשר ילדים, בהם פרנץ ואימרה שהמשיכו את מסורת המסעדנות של המשפחה.
היסטוריה > הולדת מסעדת גונדל

פרנץ ואמפתיץ' כבר היה מבוגר ולא היה מסוגל עוד להרשות לעצמו את תלאות המודרניזציה של המסעדה הפופולרית בפארק העירוני, את כמות האורחים הגדלה ואת העלויות של שיפוץ רחב. "מסעדת ואמפתיץ'" נחכר מעיריית בודפשט על ידי קארוי גונדל בשנת 1910 ושמו שונה ל"גונדל". לוואמפטיץ' הם שילמו קצבה עד מותו ב-1926. אז גם הקימה משפחת מיינהרדט את "הפארק האנגלי", קודמו של פארק השעשועים של בודפשט.
בניין המסעדה מעולם לא היה בבעלות המשפחה כי הוא רק הושכר מהעירייה. קומת הקרקע של בניין המסעדה הפכה לביתה של משפחת גונדל. בנוסף לניהול המסעדה המצליחה, החברה של קארוי גונדל הפעיל גם את המסעדה של מלון רויאל משנת 1925 ואת מלון גלרט מ-1927. פרנץ גונדל וקטינקה גונדל ניהלו במלון גלרט, בעוד קארוי גונדל ניהל את מסעדת גונדל. המורשת המקצועית של המייסדים והמסעדה השכורה בפארק העירוני זכו להכרה גסטרונומית רצינית מקומית ובינלאומית. ב-1939 הפכה מסעדתו של קארוי גונדל הבן למסעדה הרשמית של הביתן ההונגרי בתערוכה העולמית של ניו יורק.
היסטוריה > הולדת מסעדת גונדל > שנות ה-30

המסעדות בניהול גונדל של הפארק העירוני, מלון רויאל ומלון גלרט כבר היו מותגים גסטרונומיים בשנות ה-30. בתקופה זו למד ועבד במסעדה ויקטור סאסי, שלימים פתח מסעדה הונגרית בלונדון בשם Gay Husar.
היסטוריה > הולדת מסעדת גונדל > ביקורו של מלך איטליה

במהלך ביקורו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה בשנת 1937, גונדל בישל והגיש את המזון בסעודה הממלכתית לכבוד המלך שנערכה בעיר סקשפהרוואר.
היסטוריה > הולדת מסעדת גונדל > התערוכה העולמית בניו יורק

בתערוכה העולמית של ניו יורק (1939) כאשר הפעיל קארוי גונדל את המסעדה של הביתן ההונגרי הוא התעקש על חומרי גלם ביתיים, שלח זרעים באוניה שנה לפני היריד העולמי, וחקלאים ברחבי מדינת ניו יורק גידלו עגבניות הונגריות, פלפלים וירקות אחרים. תמונות מהתקופה מראות שאנשים ישבו בתור על המדרגות בין המסעדה בקומה העליונה לבין הביתן בקומה התחתונה, כדי להגיע לגונדל.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה, המסעדה הולאמה בשנת 1949 ושמה שונה ל"מסעדת ה-1 במאי", ולאחר מכן עם כמעט כל שאר המסעדות ובתי המלון שהולאמו הצטרפה לקרן הקייטרינג המרכזית. הפופולריות הרבה שלה נותרה ללא הפרעה, גם בשל העובדה שהשף נשאר אלק רהברגר עד 1957 והוא זה שניהל את המטבח מאז 1932.
היסטוריה > לאחר חילופי המשטר

לאחר חילופי המשטר ב-1990, רון לאודר המולטי-מיליונר ממוצא יהודי-הונגרי דרך אמו אסתי לאודר, ביחד עם ג'ורג' לאנג איש עסקים ממוצא הונגרי, שמו עין על מסעדת גונדל. משפחת גונדל ויתרה על השם לצמיתות לטובת החברה של לאודר. חלקת הקרקע של המסעדה נוהלה על ידי גן החיות והמשיכה להיות בבעלות עיריית בודפשט.
אורחים מפורסמים של מסעדת גונדל

האורחים המפורסמים של מסעדת גונדל היו: אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת (1993), הנשיא האמריקני ביל קלינטון (1994), יוחנן פאולוס השני (1996), ארנולד שוורצנגר (2018)
מנות

בהנהגתו של קארוי גונדל, מנות המסעדה כללו בעיקר מנות מהמטבח ההונגרי ומהמטבח הצרפתי. בנוסף, היו להם מתכונים משלהם, שהידוע שבהם הוא פלצ'ינטה גונדל, שידוע במסעדה גם כמלך הקינוחים שלה,  אשר, עם זאת, היה כנראה במקור יצירתה של אשת הסופר שאנדור מאראי, אילונה מצנר שיצרה אותו כקינוח משפחתי, פלצ'ינטה (בלינצ'ס) במילוי אגוזי מלך, צימוקים וקליפת תפוז מסוכרת והקינוח אכן הופיעה בתפריט המסעדה במשך זמן מה בשם פלצ'ינטה מאראי  המתכון לפלצ'ינטה גונדל האותנטי נערך בשנת 1986 על ידי בית ההוצאה קורווינה.
גלריה

הבניין במהלך מלחמת העולם הראשונה (1916)
בניין גונדל ב-1935
מסעדת גונדל בשנת 2018
המסעדה מוארת בערב
החדר התחתון
החדר העליון
פרסים והוקרה

המסעדה זכתה ב-12 נקודות במדריך המסעדות של גו-מיו אוסטריה משנת 2011, אך לא נכללה במהדורת 2012 .
פרס "הטוב ביותר של בודפשט" (Best of Budapest) - המסעדה הטובה ביותר לסעודה בחוץ 2010, 2011, 2012, 2013
מסעדת מגזין, 2002 - "גונדל היא אחת מ-50 המסעדות הטובות בעולם"
Condé Nast, Traveler - Ristoranti del mondo 2006 - "גונדל היא אחת מ-10 המסעדות הטובות בעולם"
מסעדה מומלצת על ידי מדריך מישלן 2006 - 2012 נוחות ברמה הגבוהה ביותר וקטגוריית מסעדות נעימה
פרס איכות התיירות ההונגרית 2006–2012, 2013–2016
Time Out Magazine, ארוחת הצהריים הטובה ביותר של יום ראשון בעיר בשנת 2010
פרס הטוב ביותר של בודפשט - הקייטרינג הטוב ביותר 2010
פרס הטוב ביותר של בודפשט - המקום האייקוני הטוב ביותר של הונגריה 2011, 2012
פרס Best of Budapest - המסעדה ההונגרית הטובה ביותר 2012, 2013
הרשימה המובילה של המותגים העסקיים והצרכניים של Magyar Brands מדורגת במקום השלישי ב-2012 ובמקום ה-9 ב-2013
Budapest Business Journal - פרס המסעדות המשובחות 2012, 2013
פרס מורשת הונגריה, 1999 - האמנות הקולינרית של קארוי גונדל ותרבות האירוח יוצרת מסורת
מסעדת גונדל נכללה באוסף הונגריקום בשנת 2014 על סמך החלטת ועדת הונגריקום.
אירוע בעל עניין

השחקן ההונגרי המפורסם זולטאן לטינוביץ' נולד על רצפת בית גונדל.