stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טינמו גמדי

| טינמו גמדי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: טינמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טינמיים
סוג:: Taoniscus
מין:: טינמו גמדי
שם מדעי
 Taoniscus nanus ‏טמינק, 1815
תחום תפוצה


טינמו גמדי (שם מדעי: Taoniscus nanus) הוא מין של עוף דרום אמריקאי המהווה את המין הקטן ביותר במשפחת הטינמיים והמין היחיד בסוג Taoniscus. הוא נחשב לפרימיטיבי יחסית ובניגוד לקרוביו הוא דווקא מסוגל לעוף אך לא בצורה מוצלחת במיוחד והוא פעיל על הקרקע רוב הזמן.
מאפיינים

טינמו זה חי בטבע באמריקה הדרומית ברמות ה סראדו של בברזיל (במדינות: המחוז הפדרלי של ברזיל, גויאס, מינאס ז'ראיס, מאטו גרוסו דו סול, סאו פאולו ואולי גם בפרנה), בפרגוואי ובארגנטינה (באזור נהר ריו ברמז'ו ועד לצ'אקו או פורמוסה).
אורכו של הטינמו כ-14–16 ס"מ ומשקלו 43–46 גרם. הוא דומה במראהו לחוגלה ובעל נוצות חומות-בהירות מסורטטות ובעל גרון לבן ובטן לבנה. הרגליים צהובות ומותאמות לריצה והזנב והכנפיים הים יותר. על ראשו ישנו מעין "כתר" קטן ושחור. כמה מהפרטים במין זה נוטים להיות כהים יותר מאחרים, אולי כתוצאה מפיגימנטים והבדלים גנטיים קטנים.
עוף זה חי בערבות עשב ובתות עד לגובה של 1,000 מטר. הוא עוף ביישן החי לבד על הקרקע וניזון מזרעים ומחרקים ופרוקי רגליים שונים.
כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעות חקלאיות, פגיעה בבתי גידולו, ציד ושריפות.
הערות שוליים

↑  טינמו גמדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
יואוזס סטנאיטיס

| --- | --- |

יואוזס סטנאיטיס
 לידה:  13 באוגוסט 1865 האימפריה הרוסית (1858–1883) מטרנאי, האימפריה הרוסית
 פטירה:  12 ביולי 1925 (בגיל 59) ליטא מטרנאי, ליטא
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית  צבא ליטא
 תקופת הפעילות:  1887–1924 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרולס לייטננטס
 תפקידים בשירות
 מפקד הצבא
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה המלחמה הפולנית-ליטאית
 עיטורים
 מסדר ולדימיר הקדוש דרגה רביעית עם חרבות וקשת (1915)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2 (1914)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (1902)  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 (1909)  מסדר אנה הקדושה דרגה שנייה עם חרבות (1915)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
יואוזס סטנאיטיס (בליטאית: Juozas Stanaitis;‏ 13 באוגוסט 1865 – 12 ביולי 1925) היה לוטננט גנרל ליטאי אשר שימש לזמן קצר כמפקד צבא ליטא.
ביוגרפיה

סטנאיטיס נולד ב-13 באוגוסט 1865 בכפר מטרנאי. ב-1887 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית והתקדם במהירות בסולם הדרגות. הוא לחם בקרב גליציה במלחמת העולם הראשונה ונפצע. ביוני 1917 הוא הועלה לדרגת פולקובניק. לאחר מהפכת אוקטובר הוא עזב את הצבא והתגורר במוסקבה. ב-1921 הוא חזר לליטא והתגייס לצבא ליטא. ב-29 במאי של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-3. ב-11 בפברואר 1922 הוא מונה למפקד הצבא הליטאי. בתקופת כהונתו פרצה מלחמה בין ליטא לפולין, והליטאים הפסידו בכמה קרבות. ב-5 ביוני 1923 הוא עזב את תפקיד מפקד הצבא בשל מצבו הבריאותי המעורער. בסוף אותה שנה אילצה אותו בריאותו לעזוב את הצבא. הוא חזר להתגורר בכפר הולדתו מטרנאי וחי שם עד מותו ב-12 ביולי 1925.
יגאל צלמונה

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1945 (בן 79) תל אביב-יפו, ישראל
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  סורבון 
 תחום יצירה:  אוצר
 
יגאל צַלמוֹנָה (נולד ב-28 באפריל 1945) הוא חוקר, מבקר ואוצר אמנות, והיסטוריון ישראלי. מחקריו של צלמונה מתמקדים בראשיתה של האמנות הישראלית ובייחס שלה אל המזרח הקרוב. בין השנים 2012-1980 שימש צלמונה כאוצר לאמנות ואחר-כך כאוצר ראשי בין-תחומי במוזיאון ישראל בירושלים. משנת 2012 משמש כיועץ בנושאי תערוכות ואמנות לספרייה הלאומית
הערות שוליים

↑  מה קרה לבננו?, מעריב, 2 באוקטובר 1966.
↑  הסטודנט החמישי הקדים לבוא והציל ארבעת חבריו ממוות, מעריב, 2 באוקטובר 1966
↑  אלי ערמון אזולאי, עכבר העיר אונליין, יגאל צלמונה: בזכות הקאנון, באתר הארץ, 17 ביוני 2010
↑  ראו: נוישטיין, יהושע, "אחרי 'רישום מעל ומעבר'", בתוך: עומר, מרדכי (עורך), גבולות השפה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 37.
↑  אל תגידו בגת, מעריב, 30 בינואר 1986
↑  ראו: חבר, חנן, "ציות מופרז לתזה של סעיד", סטודיו, כתב עת לאמנות, מס' 97, נובמבר 1998, עמ' 36-39.
↑  ראו: אלי ערמון אזולאי, עכבר העיר אונליין, יגאל צלמונה: בזכות הקאנון, באתר הארץ, 17 ביוני 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270243105171  GND: 17429185X  ISNI: 0000 0001 1604 7063  LCCN: n86066073  NKC: zmp20231196251  NTA: 291051960  SUDOC: 057274657  VIAF: 20095325   WorldCat (עם VIAF): 20095325
יואוזס קראוצביצ'יוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במרץ 1879 האימפריה הרוסית (1858–1883) ספרקשיאי, האימפריה הרוסית
 פטירה:  4 במרץ 1964 (בגיל 84) ברית המועצות קובנה, ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות פטרשיונאי 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית  צבא ליטא
 תקופת הפעילות:  1898–1940 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרולס לייטננטס
 תפקידים בשירות
 מפקד הצבא
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה המלחמה הליטאית-סובייטית המלחמה הפולנית-ליטאית
 
יואוזס קראוצביצ'יוס (בליטאית: Juozas Kraucevičius;‏ 31 במרץ 1879 – 4 במרץ 1964) היה לוטננט גנרל ליטאי אשר שימש לזמן קצר כמפקד צבא ליטא.
ביוגרפיה

קראוצביצ'יוס נולד בספרקשיאי ב-17 בדצמבר 1884. ב-1898 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם במלחמת רוסיה-יפן. ב-1913 הוא עבר הכשרה כטייס קרבי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פיקד על הדיוויזיה האווירית ה-5, וב-1916 הועלה לדרגת פולקובניק. בהמשך אותה שנה מונה למפקד כוחות האוויר של החזית הצפון-מערבית. בעקבות מהפכת אוקטובר הוא פרש מהצבא, והתגייס לצבא הלבן. הוא לחם במלחמת האזרחים ברוסיה תחת פיקודו של אנטון דניקין. ב-1920 הוא חזר למולדתו ליטא, ומונה למפקד חיל האוויר הליטאי. הוא לחם במלחמות העצמאות של ליטא כנגד ברית המועצות ופולין. ב-7 באפריל 1921 הוא מונה למפקד צבא ליטא וכיהן בתפקיד עד 11 בפברואר 1922.
במקביל לקריירה הצבאית שלו, הוא החל לטפח גם קריירה עסקית, וב-1929 מונה לנציג חברת סקודה בליטא. ב-1940 נכבשה ליטא בידי הסובייטים, וקראוצביצ'יוס היגר לצ'כוסלובקיה, שנשלטה אותה עת בידי גרמניה הנאצית. ב-1942 הוא חזר לזמן קצר לליטא, שבאותה תקופה הייתה גם כן תחת כיבוש גרמני. במאי 1945 הוא נלכד בידי הצבא האדום בפראג. הוא שוחרר כבר בספטמבר של אותה שנה וחזר לליטא. במרץ 1946 הוא נעצר שוב ונכלא במחנה ליד קובנה. הוא נותר בכלא עד מותו ב-23 בדצמבר 1962.
טומאת שרץ

| --- | --- |
 מקרא:  ויקרא, י"א, כ"ט–ל"ח
 משנה:  מסכת כלים, פרק א', משנה א' ובפרק ח'
 תלמוד בבלי:  מסכת חולין, דף קכ"ו, עמוד ב'-דף קכ"ז, עמוד א'
 משנה תורה:  ספר טהרה, הלכות שאר אבות הטומאות, פרק ד'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה צ"ז; ספר החינוך, מצווה קנ"ט; ספר מצוות גדול, עשה רמה
 
טומאת שרץ בהלכה היהודית היא טומאה החלה על פגרים של שמונה שרצים, שהם בעלי חיים ממשפחות הטורפים, המכרסמים והלטאות: ”הַחֹלֶד וְהָעַכְבָּר וְהַצָּב לְמִינֵהוּ; וְהָאֲנָקָה וְהַכֹּחַ וְהַלְּטָאָה וְהַחֹמֶט וְהַתִּנְשָׁמֶת” (ספר ויקרא, פרק י"א, פסוקים כ"ט–ל').
השרצים מטמאים את הנוגע בנבלתם, טומאה הנמשכת יום אחד בלבד (טומאת ערב, כלומר אם אכן טבל - אבל ללא טבילה הטומאה נמשכת ללא הגבלת זמן), אך לא מטמאים את נושא הפגר כאשר אינו נוגע בו.
דיני הטומאה

כל אחד משמונה שרצים אלה לא מטמא בחייו אלא רק כשהוא מת ורק כשהוא לח (ולא יבש). כאשר כל גוף השרץ קיים אף אם הוא יבש הוא מטמא, שרץ מת ולח, או שלם אף שיבש, מטמא אדם, כלים, אוכלים, ומשקין הנוגעים בו, או בכלי חרס אף אם רק נכנסו לאוויר הכלי ללא מגע.
דיני הטומאה > שיעור השרץ

נבלת שרץ מטמאת רק אם היא בשיעור מינימלי של נפח זרע העדשה, אשר קטן יותר משיעור כזית שנקבע לטומאת אדם מת או נבלת בעלי חיים. שיעור ה'עדשה' הוא השיעור הקטן ביותר שיש בדיני טומאה וטהרה. עם זאת, איבר שלם של שרץ - מטמא אף אם אין בו שיעור עדשה.
דין נוסף המיוחד לטומאה זו הוא שהשרץ מטמא אף באונס (דהיינו גם כשהנוגע בנבלה לא התכוון ואף אם הוכרח נגד רצונו ליצור מגע עם השרץ, כגון אם נפל עליו שרץ מת).
שמונה שרצים

כאמור, רק אותם מיני שרצים שפירטה התורה מטמאים אך שאר בעלי החיים הקטנים, כגון צפרדע, נחש, זבוב וכדומה - אין נבלתם מטמאת כלל. גם דגים ושאר בעלי החיים הימיים אינם מטמאים בטומאת שרץ.
שמונת שרצים אלו מנויים בתורה בשמותם, אך בזיהוי המינים השונים ישנם מחלוקות רבות.
שמונה שרצים > לדעת רש"י

חמוס (חולד)
עכבר
קרפדה (צב)
קיפוד (אנקה)
כח
לטאה
חשופית (חומט)
חפרפרת (תנשמת)
שמונה שרצים > שמונת השרצים

לפי זיהוי זהר עמר.
הַחֹלֶד - חמוס
הָעַכְבָּר - עכבר
הַצָּב - חרדון צב
הָאֲנָקָה - קיפוד
הָאֲנָקָה - קמטן החורש
הַכֹּחַ - זיקית ים-תיכונית
הַלְּטָאָה - לטאה
הַחֹמֶט - חומט
הַתִּנְשָׁמֶת - חולד
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת כלים, פרק א', משנה א'
↑  משנה, מסכת טהרות, פרק ג', משנה ד'
↑  משנה, מסכת טהרות, פרק ה', משנה א': "השרץ והצפרדע...". תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף י"ג, עמוד ב': "נחש שממית ומרבה טומאה - טהור". משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות שאר אבות הטומאות, פרק ד', הלכה י"ד.
↑  שכן כל מה שגדל בים טהור (ספר טהרה, הלכות כלים, פרק א', הלכה ג')
↑  שמונת השרצים, מכון מש"ה, קריית אונו תשע"ו.
↑  זהר מוסיף שאין זה רק חרדון הצב אלא גם המינים הדומים לו על פי הפסוק "והצב למינהו":תנין היאור או כוח הנילוס, סלמנדרה מצויה וכוח אפור, וודאי שזה לא מה שקרוי היום צב
↑  הַלְּטָאָה כוללת את רוב מיני הלטאיים והשממיות
↑  תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"א, עמוד א'
↑  כמה מינים ממשפחת החומטיים בעיקר המינים התת קרקעיים או שרגליהם מנוונות כדוגמת:חומט נקוד, נחושית נחשונית, חומט רפואי וחומט גמד - המתאים לתיאור התלמודי "חומט תחילתו בכעדשה" על גודלו הזעיר.
| טומאה וטהרה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| דרגות טומאה | אבי אבות הטומאה • אב הטומאה • ולד הטומאה (ראשון • שני • שלישי ורביעי) |  |
| דרגות קבלת טומאה | חולין • מעשר שני • תרומה • קודש • חטאת |  |
| קבלת טומאה | אוהל • מגע • משא • היסט • מדרס • ביאה • בועל נידה • ביאה לבית • מדף • בליעה • עיסוק |  |
| מטמאים מן התורה | מת • נבלת חיה ובהמה • נבלת עוף טהור • נבלת השרץ • בעל קרי • פולטת שכבת זרע • מטמאי משכב ומושב - נידה, יולדת, זבה, זב • צרעת (אדם, בתים, בגדים) • שכבת זרע • חטאות המטמאות • מי חטאת |  |
| מטמאים מן דרבנן | ידיים • ארץ העמים • בית הפרס • כתבי הקודש • גויים • עבודה זרה • טבילה במים שאובים |  |
| נטמאים | אדם • כלים (כלי מתכות, כלי עץ, כלי חרס, בגדים, כלי עור, שק, וכלי עצם) • אוכלים •  משקין |  |
| אחרים | טומאת מקדש וקדשיו  • האיסור לכהן להיטמא למת • הכשר לקבל טומאה • טומאה רצוצה • טומאה הותרה בציבור |  |
| טהרה | טבילה • פרה אדומה • מקווה • חציצה • טבול יום • מחוסר כיפורים • טהרת מצורע • טבילת עזרא |  |
| סדר טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקוואות • נידה • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ידוע הכהן

ערך זה עוסק בכהן גדול בן המאה ה-4 לפנה"ס. אם התכוונתם לאמצעי סמנטי להצביע על אובייקט מסוים, ראו .
יַדוּע הוא הכהן הגדול האחרון המוזכר במקרא (ספר נחמיה). היה מהכהנים בני צדוק וכיהן בבית המקדש השני לאחר יוחנן בן יהוידע הכהן, אביו. החל לכהן בערך בשנת 350 לפנה"ס, בשלהי התקופה הפרסית בארץ ישראל, תקופת שלטונו של ארתחששתא השלישי.
”וְיוֹיָדָע הוֹלִיד אֶת-יוֹנָתָן וְיוֹנָתָן הוֹלִיד אֶת-יַדּוּעַ”,
”הַלְוִיִּם בִּימֵי אֶלְיָשִׁיב יוֹיָדָע וְיוֹחָנָן וְיַדּוּעַ כְּתוּבִים רָאשֵׁי אָבוֹת וְהַכֹּהֲנִים עַל-מַלְכוּת דָּרְיָוֶשׁ הַפָּרְסִי”.
רקע

האיש החזק בפרס של ארתחששתא השלישי היה יועצו, בגואס (אנ'). בשלב מסוים ניסה המלך להפטר מיועצו החזק ממנו, אך זה הקדים והרעיל אותו והרג את כל בניו, למעט הבן הקטן ארסס. בגואס המליך את ארסס (ארתחששתא הרביעי), בשנת 339 לפנה"ס, כשליט בובה בלבד, אך גם מלך זה ניסה במלאת שנתיים בערך לשלטונו, למרוד ביועץ החזק. בגואס הצליח שוב להקדים תרופה למכה, הרעיל גם את ארסס והעלה לשלטון מלך אחר, דריווש השלישי. בשלישית החלה תחרות כוח בין המלך החדש ליועץ הוותיק, החזק, אך הפעם היה זה המלך שניצח. דריווש הצליח להכריח את בגואס לשתות את כוס הרעל אשר הכין והרג אותו.
דריווש השלישי היה מלך טוב ליהודים, ובתקופתו הלכה והתחזקה מדינת יהודה. רוב העם הלכו בדרך אחת, תחת הנהגתה של הכנסת הגדולה. כך, ללא כל מחלוקת בתוך העם, ובתמיכת מלך פרס, הפכה מדינת יהודה הקטנה למדינה חזקה, אשר שכניה ביקשו את קרבתה.
המחלוקת עם השומרונים

השומרונים בקשו גם הם את קרבת בני ישראל. סנבלט השלישי, שהיה אחשדרפן בשומרון, ניסה לקנות את ליבו של ידוע, אך האחרון לא התפתה. כפתרון להתחבר לבית הכהונה הצליח סנבלט להשיא את בתו למנשה הכהן, אחיו של ידוע.
ידוע ואנשי כנסת הגדולה ראו בדבר סכנה גדולה לעם ישראל, והדיחו את מנשה מן הכהונה. מנשה רצה לחזור בו מן הנישואים, אך סנבלט פיתה אותו בהבטחות כי יבנה לו בית מקדש בהר גריזים, וימנה אותו לאחשדרפן. ידוע ואנשי כנסת הגדולה עשו ככל שניתן, אך מנשה וחלק מן העם והכוהנים איתו, עזבו את ירושלים והלכו שומרונה אל סנבלט שנתן להם כסף שדות וכרמים.
המפגש עם אלכסנדר הגדול

באותו זמן החלה לזרוח שמשו של אלכסנדר הגדול, אשר ביסס במהירות את שליטתו ביוון והחל להצעיד את צבאו מזרחה. לאחר זמן לא רב, הגיע לאסיה, והכה בשנת 333 לפנה"ס את דריווש בקרב איסוס. לאחר מכן שלח אלכסנדר שליחים אל ידוע הכהן הגדול, ודרש ממנו כי ישלח אוכל לחייליו וכי את המס שנהג להעלות לדריווש יעביר מעתה אליו – אך ידוע סירב, בטענה שאינו יכול לבגוד בדריווש מלכו ולהפר את שבועת האמונים שנשבע לו. אלכסנדר כעס והבטיח להיפרע מידוע על היצמדותו למלך פרס הכושל וסירובו למלך יוון המצליח.
סנבלט, לעומת זאת, שכח את חסדיו של דריווש; הוא הצטרף לחיילי אלכסנדר ועמו 8,000 איש, ודיבר סרה בעם ישראל. בתמורה אישר לו אלכסנדר להשלים את בניית המקדש בהר גריזים. תשעה חודשים חלפו עד שאלכסנדר כבש את צור ואת עזה, ולאחר מכן החל עולה בדרך אל ירושלים. בכל הזמן הזה, ידוע, שעקב אחר ההתפתחויות, לא עזב את בריתו עם דריווש.
כאשר ראה ידוע את האויב מתקרב לעיר, אסף את כל העם אל בית המקדש, שם ערכו תפילות, והקריבו עולות. ובעוד לילה לבשו הוא, הכהנים ואלף איש משרי ישראל, בגדי קודש, פתחו את שערי העיר וצעדו בזוגות ולפידים בידיהם, ופרחי הכהונה נושאים לפניהם את כלי הקודש, עד אשר הגיעו אל אלכסנדר. כשראה המלך את ידוע, ירד מסוסו, השתחווה לפניו, וביחד נכנסו לבית המקדש והמלך הקריב זבחים. ידוע השיג מהמלך עבור העם הטבות שונות, כולל פטור ממס בשנת השמיטה.
המפגש בין ידוע לאלכסנדר הגדול מופיע בגמרא אך שם מיוחס המפגש לנכדו שמעון הצדיק. רבי יצחק אייזיק הלוי מסביר שידוע הגיע עם נכדו שמעון הצדיק שהיה כבר אז אב בית דין בסנהדרין.
כאשר ביקש המלך כי ישימו את דמות דיוקנו בבית המקדש הצליח ידוע הכהן לשכנע אותו כי עדיף לו "זיכרון חי"; ואכן, רבים מילדי הכוהנים שנולדו באותה שנה, נקראו בשם אלכסנדר.
בשנה השישית לאלכסנדר, 330 לפנה"ס, מת ידוע, ותחתיו עלה לכהן בנו חוניו הראשון.
מטבע

ישנם המזהים את הכיתוב "ידוע" בכתב ארמי המופיע על מטבע במשקל 0.85 גרם עם ידוע הכהן. אחרים טוענים שהמטבע מתייחס לסבו יהוידע, או שהוא בכלל מטבע שומרוני.
הערות שוליים

↑  ספר נחמיה, פרק י"ב, פסוק י"א.
↑  ספר נחמיה, פרק י"ב, פסוק כ"ב.
↑  סיפור המפגש עם אלכסנדר הגדול מופיע אצל יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 11, פרק ח, פסקאות ג–ה, סעיפים 317–339.
↑  רוב ההיסטוריונים מתייחסים בביטול לסיפור פגישת ידוע ואלכסנדר המובא על ידי יוסף בן מתתיהו. טענתם היא שאין לו אפילו רמז קל ביומניהם של תלמי הראשון ואריסטובולוס מקסנדריה, המתעדים הראשיים של מלחמות אלכסנדר.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ס"ט, עמוד א'
↑  הלוי, ר' יצחק אייזיק, כב, דורות הראשונים, כרך ב, פרנפורקט, 1906, עמ' 350
↑  Yigal Ronen, The Weight Standards of the Judean Coinage in the Late Persian and Early Ptolemaic Period, Near Eastern Archaeology, Vol. 61, No. 2 (Jun., 1998), pp. 122-126
| כהנים גדולים בולטים לפי תקופתם |
| --- | --- | --- |
| משכן משה והמשכן בגלגל | אהרן • אלעזר הכהן |  |
| המשכן בשילה | • אלעזר הכהן • פינחס • אבישוע בן פנחס • בקי בן אבישוע • עזי בן בקי • עלי הכהן • אחיטוב (נכד עלי) • אחיה בן אחיטוב |  |
| משכן נוב ומשכן גבעון | אחימלך בן אחיטוב • אביתר בן אחימלך |  |
| תקופת בית ראשון | צדוק • אחימעץ בן צדוק • עזריהו בן צדוק • אמריהו • יהוידע הכהן • זכריהו בן יהוידע • עזריהו הכהן • אוריה הכהן • עזריהו הכהן (השני) • שלום הכהן • חלקיהו בן שלום • שריה הכהן • יהוצדק הכהן • צפניה בן מעשיה |  |
| תקופת בית שני (תחת שלטון ממלכת פרס) | יהושע בן יהוצדק • יהויקים בן יהושע • אלישיב בן יהויקים • יהוידע הכהן (בית שני) • יוחנן הכהן • ידוע הכהן |  |
| בתקופה ההלניסטית | חוניו הראשון • שמעון הראשון • אלעזר בן חוניו • מנשה אחיו של חוניו • חוניו השני • שמעון השני • חוניו השלישי • יוחנן כהן גדול |  |
| כהנים מתיוונים ואחרים | יאסון •  מנלאוס • אלקימוס • חוניו הרביעי |  |
| כהנים גדולים מבית חשמונאי | יונתן • שמעון • יוחנן הורקנוס הראשון • יהודה אריסטובולוס הראשון • אלכסנדר ינאי • הורקנוס השני • אריסטובולוס השני • מתתיהו אנטיגונוס השני • אריסטובולוס השלישי |  |
| תחת ממשלת רומא | מתתיהו בן תאופילוס (הראשון) • יוסף בן עלים • חנן בן שת • ישמעאל בן פיאבי • יוסף קיפא • יונתן בן חנן • תאופילוס בן חנן • חנניה בן נדבאי • חנן בן חנן • יהושע בן גמלא • מתתיהו בן תאופילוס (השני) • פינחס בן שמואל מכפר חבתא • רבי אלעזר בן חרסום • יששכר איש כפר ברקאי • רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול |  |
יהודה רשף

| --- | --- |

 לידה:  1926 פלשתינה (א"י)
 פטירה:  2004 (בגיל 78 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת צנחנים  סגן מפקד גדוד 88  מפקד גדוד 890  מפקד חטיבת יפתח  מפקד חטיבת הבקעה  מפקד המנהל האזרחי במרחב שלמה  ראש מחלקת המבצעים במטה הכללי  קצין אג"ם נוסף בפיקוד הצפון
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל רכבת ישראל
 
יהודה רשף (רייף) (1926–2004) היה קצין בצה"ל ומנכ"ל רכבת ישראל. פיקד על גדוד 890 ועל חטיבת הבקעה.
שירותו הצבאי

רשף נולד בארץ ישראל. במלחמת העולם השנייה לחם בשורות הבריגדה היהודית. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת כרמלי כמפקד מחלקה. בחודש מרץ 1948 פיקד על פעולת תגמול על רצח ארבעה פועלים יהודים של חברת החשמל, במהלכה הרג הכוח בפיקודו 15 ערבים והצית משאיות פרי בדרך לעכו. לאחר מכן עלה בגורלו לצאת בשיירת יחיעם.
רשף הצטרף לגדוד הצנחנים 890 כמפקד פלוגת המילואים של הגדוד. לאחר מכן הצטרף לסיירת צנחנים והיה מפקדה השני, לאחר מאיר הר-ציון, בין היתר בפעולת קלקיליה. הסיירת בפיקודו הציבה מחסום ליד עזון למניעת הגעת תגבורת, ובקרב הקשה שהתפתח נפצע. בהמשך היה סגן מפקד גדוד 88 ומפקד גדוד 28 של הצנחנים. בשנים 1960–1958 היה מפקד גדוד 890. במלחמת ששת הימים היה מפקד חטיבת יפתח שהשתתפה בכיבוש המוצבים עלי אל-מונטר ואל-קובה ובכיבוש העיר עזה. לאחר מותו של אריה רגב ביולי 1968, מונה למפקד חטיבת הבקעה, ועסק עם סגנו משה לוי, בשכלול ניהול המרדפים.
לאחר מכן היה ראש מחלקת המבצעים במטה הכללי. בשנת 1971 מונה למפקד המנהל האזרחי במרחב שלמה, במטרה להניע את הקמת אופירה. לאחר פחות משנה עזב את התפקיד בביקורת על חוסר העשייה ומונה בידי שמעון פרס למנכ"ל רכבת ישראל. רשף עסק בגיבוש תוכנית חומש לפיתוח רכבת ישראל, אך לא המשיך בתפקיד זמן רב. לאחר שנתיים נקרא על ידי שמעון פרס למשרד הביטחון. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס למילואים הגיע לפיקוד הצפון, שם מונה על ידי חיים בר-לב לקצין אג"ם נוסף בפיקוד הצפון.
הערות שוליים

1 2  אושר מינוי יהודה רשף למנכ"ל הרכבת, דבר, 31 ביולי 1972
↑  אורי מילשטיין, למי שייך הגליל המערבי, דבר, 28 במרץ 1983
↑  אורי מילשטיין, שיירת יחיעם – הקרב, דבר, 1 באפריל 1983
↑  מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 174.
↑  יהודה רשף ז"ל – 1956, מתוך האתר הרשמי של סיירת צנחנים.
↑  פעולת קלקיליה – לוחמים מספרים, באתר סיירת צנחנים
↑  עופר רגב והדס רגב-ירקוני, "890 לא חוזרים עד שמבצעים", פורת הוצאה לאור, מרץ 2009, עמודים 45–46
↑  עוזי עילם, 40 שנה למלחמת ההתשה, רוח צוות, יוני 2010, גיליון 93, עמוד 34
↑  אלוף (מיל) יהודה רשף מפקד המנהל האזרחי בסיני, דבר, 20 באוגוסט 1971
יונה שמשי, מה מעכב הקמת אופירה, דבר, 7 במאי 1972
↑  יונה שמשי, מדוע התפטר יהודה רשף, דבר, 1 ביוני 1972
↑  עמוס כרמלי, הרכבת על פסים חדשים, דבר, 29 בספטמבר 1972
↑  עמוס כרמלי, מנכ"ל הרכבת עובר למשרד הבטחון, דבר, 25 באוקטובר 1974
↑  אורי מילשטיין, הקו של חיים בר-לב, דבר, 13 בספטמבר 1974
| יושבי הראש ומנכ"לי רכבת ישראל  |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | משה ליאון • יעקב אפרתי • דורון וייס • חוסאם בשארה • דן הראל • משה שמעוני |  |
| מנהלים כלליים | משה פייקוביץ' • אריה אפרתי •  בנימין גלבוע • מנחם סבידור • אברהם צוויק • יהודה רשף • צבי צפרירי • אליהו ברק • משה בר כוכבא (בריל) • יעקב שן צור • אהוד הדר • עמוס עוזני • יוסי שניר • יוסי מור • עופר לינצ'בסקי • יצחק (חקי) הראל • בעז צפריר • שחר איילון • מיכה מייקסנר • משה (שיקו) זנה |  |
יהודה שומרוני

יהודה שומרוני משחק שחמט עם תושבי נשר. עומד משמאל ישראל קלרטג
יהודה שומרוני עומד בישיבת הפתיחה הראשונה של המועצה המקומית נשר
יהודה שומרוני (16 בנובמבר 1900 – 28 בדצמבר 1962) היה ראש המועצה הראשון של המועצה המקומית נשר בין השנים 1952–1957.
חייו

שומרוני נולד בחבל טרנסילבניה שברומניה, שם נמנה עם מנהיגי הנוער היהודי במקום. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1925. בארץ עבד כפועל בייבוש ביצות חדרה, היה ממארגני קבוצת העבודה "טל" בחדרה, וכשהקבוצה התפרקה מפאת מחסור בעבודה, המשיך שומרוני בתפקידו כמדריך ומורה דרך לנוער עולה מטרנסילבניה. בעבודות סלילת כבישים בחיפה, ירושלים. בשנת 1928 החל לעבוד כפועל בבית חרושת למלט נשר, בפריקת פחם, באריזת מלט, במגרסת הגבס ועוד. בנוסף מילא תפקידים ציבוריים שונים והיה ממנהיגי השכונה לפני הקמת המדינה.
אחרי מלחמת העולם השנייה טיפל במסגרת אונרר"א (UNRRA) בעלייתם של יהודי אירופה ששהו במחנות באיטליה ופעל להעלתם ארצה במסגרת עלייה ליגלית או במסגרת ההעפלה. בשנת 1947 לאחר שובו מאיטליה, התגייס לכוחות ההגנה. לחם במלחמת השחרור ושירת במשך שנתיים בחטיבת גולני. כשנוסד "שחל" - ארגון שליחים למילוי תפקידים חלוציים ביישובי הנגב, עבר לאילת ושימש כמזכיר הראשון של מועצת פועלי אילת. השתתף בבניית נמל אילת.
במסגרת מפא"י היה בין יוזמי חוג יוצאי הונגריה ופעל לשילובם של יהודי הונגריה בהסתדרות. במסגרת מפא"י ארגן את תנועת שח"ל.
בשנת 1952 החליט משרד הפנים לאחד את השכונות נשר, גבעת נשר, תל חנן ובן-דור לרשות מקומית אחת. עד אז התנהלה כל שכונה בנפרד. לשכונת גבעת נשר ונשר כל אחת בנפרד היה ועד קהילה. שכונת תל חנן, שראשוניה התיישבו בבתיו הנטושים של הכפר הערבי בלד א-שייח', שהפכו לרכוש המדינה, הייתה בניהולה של "רשות הפתוח" ולא היה לה כל מעמד רשמי כיישוב. כנ"ל שכונת בן דור שראשוניה התיישבו בבתיה הנטושים של חוואסה בימי מלחמת העצמאות. על פי המלצת מפא"י מונה שומרוני להיות ראש המועצה המקומית נשר ולארגן את ארבע השכונות ליישוב אחד. שומרוני פרש מתפקידו בשנת 1957 מסיבות בריאותיות.
לאחר פרישתו ריכז במסגרת מפא"י את בניית בית המפלגה ב"כיכר סולל בונה" חיפה, ופעל כנציג קופת הפקיד שעסקה בביטוח פנסיוני. באזור חיפה. לזכרו נקרא הגן סביב בניין עיריית נשר "גן יהודה".
הערות שוליים

↑  תיק עובד של מפעלי מלט פורטלנד ארץ ישראלים "נשר" בע"מ, נמצא בארכיון היסטורי של העיר נשר
↑  אהרון קמינקר, "השכונה בצל ארובות העשן", בעריכת אהרון שנטל, 1978, עמוד 181
↑  אהרון קמינקר, "השכונה בצל ארובות העשן", בעריכת אהרון שנטל,1978, עמוד 182
|  ראשי מועצת ועיריית נשר |
| --- | --- | --- |
| מועצה מקומית (1952–1995) | יהודה שומרוני (1952–1957) • יצחק רוט (1957–1972) • ישראל קלרטג (1972–1977) • ישראל קולס (1972–1977) • ישראל קולס (1977–1978) • שמואל ריניש (1978–1989) • דוד עמר (1989–1995) |  |
| עירייה 1995 ואילך | דוד עמר (1995–2013) • אברהם בינמו (2013–2018) • רועי לוי (2018–מכהן) |  |
י.ע.ל

ערך זה עוסק בעמותה ישראלית. אם התכוונתם למכשיר סיוע למוגבלים, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1954–הווה (כ־70 שנה) 
 www.yael-volunteer.org
 
ארגון י.ע.ל (יד עזר לחולה) הוא מוסד ללא כוונת רווח הפועל בכל בתי החולים הציבוריים בישראל לשם הגשת עזרה לחולים וקרוביהם.
אודות

הארגון נוסד בשנת 1954 על ידי פנינה וקס ומפעיל 27 סניפים ברחבי הארץ. בארגון חברים כיום 7,000 חברים רשומים העובדים בהתנדבות. כל הכנסות הארגון משמשות לרווחת החולה ולרכישת ציוד רפואי בתיאום עם הנהלות בתי החולים. הנהלת הארגון שוכנת  במרכז הרפואי שיבא בתל השומר.
בין פעילויות הארגון:
עזרה לחולים המאושפזים בבית החולים.
הפעלת חנויות, הפעלת מזנונים ועגלות ניידות.
הכנת חומר סטרילי רפואי, ספריית השאלה, סיוע במזכירויות ובמרפאות חוץ ומעבדות.
מודיעין ליד חדרי הניתוח וחדרי הלידה, חדרי המיון ומכוני הרנטגן.
הפעלת נוער מתנדב.
השתלבות במערכת שעות חרום (מלחמות, פגעי טבע, שביתות וכו').
טינמו אפור

| טינמו אפור |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: טינמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טינמיים
סוג:: טינמו
מין:: טינמו אפור
שם מדעי
 Tinamus tao ‏טמינק, 1815
תחום תפוצה


טינמו אפור (שם מדעי: Tinamus tao) הוא מין עוף ממשפחת הטינמיים ואחד מהגדולים במשפחה. הוא חי בטבע באמריקה הדרומית ומצוי בסכנת הכחדה.
מאפיינים

אורכו של הטינמו כ-46 ס"מ ומשקלו עד 2 ק"ג. הוא בעל נוצות אפורות ברובן עם ראש וצוואר מנומרים בלבן, עיניים שחורות ופסים כהים לאורך הכנפיים. השת בצבע זהוב והרגליים הגדולות לבנות. זהו עוף החי לבדו או בזוגות ולא בקבוצות גדולות.
תפוצתו היא בצפון ברזיל וכן במזרח אקוודור, מזרח פרו, קולומביה, צפון ונצואלה, צפון בוליביה וגויאנה. הוא חי ביערות גשם וביערות הרריים לחים. הטינמו ניזון מפירות וזרעים על הקרקע או משיחים.
הטינמו מקנן על הקרקע והזכר דוגר על הביצים עד לבקיעה.
תת-מינים

Tinamus tao larensis
Tinamus tao kleei
Tinamus tao septentrionalis
Tinamus tao tao
הערות שוליים

↑  טינמו אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
טינמו אדום-כנף דרומי

| טינמו אדום כנף דרומי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: טינמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טינמיים
סוג:: Rhynchotus
מין:: טינמו אדום-כנף דרומי
שם מדעי
 Rhynchotus rufescens ‏טמינק, 1815
תחום תפוצה


טינמו אדום-כנף דרומי או אִינַמְבּוּ (שם מדעי: Rhynchotus rufescens) הוא מין ממשפחת הטינמיים שהם קרובי משפחה רחוקים של היענים וחיים רק בדרום אמריקה.