stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקומפלקס הצבאי-תעשייתי
שימושים מוקדמים בביטוי

חוקרים זיהו קומפלקס צבאי-תעשייתי כבר בתקופת גרמניה הנאצית. אחד החוקרים, דניאל גרן, כתב בשנת 1936 ספר בשם "פשיזם ועסקים גדולים" ובו תיאר את תמיכת ממשלת גרמניה הפשיסטית בתעשיית הנשק, ומחקר משנת 1942 מראה כיצד תרמה מערכת יחסים זו לעליית הנאציזם.
בארצות הברית כבר ב-1944 הזהיר איש מדעי המדינה פרידריך האייק מהתעצמות התעשיות הצבאיות שלא-לצורך עקב שילוב מפקדים צבאיים בתפקידים שלטוניים. המושג "קומפלקס צבאי-תעשייתי" הופיע כנראה לראשונה במאמר בשנת 1947 בכתב העת Foreign Affairs, ונעשה בו שימוש נרחב יותר בספר על החברה האמריקאית משנת 1956, בו נטען שארצות הברית מונהגת על ידי ברית של אנשי צבא, אנשי עסקים ומנהיגים פוליטיים, המונעים על ידי אינטרסים הדדיים, שלעיתים קרובות סותרים את עקרונות השלטון הדמוקרטי.
בזמן נאום אייזנהאואר היו שני הקשרים עיקריים שבהם השתמשו בביטוי. הראשון היה מלחמת וייטנאם, שמתנגדיה השתמשו בביטוי לעיתים קרובות, בטענה שהקומפלקס הצבאי-תעשייתי מזין את העימות. השני היה המלחמה הקרה, עליה כתב ג'ורג' קנאן: "גם אם ברית המועצות הייתה שוקעת יום אחד בקרקעית האוקיינוס, הקומפלקס הצבאי-תעשייתי האמריקאי היה נשאר ללא שינוי משמעותי, עד שאויב אחר היה צץ. כל אפשרות אחרת עלולה לשתק את הכלכלה האמריקאית."
השימוש במושג על ידי אייזנהאואר

השימוש במושג "הקומפלקס הצבאי-תעשייתי" הפך לנפוץ לאחר נאום הפרידה לאומה של אייזנהאואר.
דווייט אייזנהאואר היה איש צבא רוב חייו. הוא היה גנרל הצבא של ארצות הברית, פיקד על הפלישה לאירופה במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן היה נשיא ארצות הברית בימיה הראשונים של המלחמה הקרה.
בנאום הפרידה לאומה שנשא ב-17 בינואר 1961 הוא התייחס לסכנה שהתפתחותו של קומפלקס צבאי-תעשייתי יכולה להביא על ארצות הברית, והזהיר מפניה:
"מרכיב חיוני בשמירה על השלום הוא התשתית הצבאית שלנו. הנשק שלנו חייב להיות רב-עוצמה, מוכן לפעולה מיידית, כך שאף תוקף פוטנציאלי לא יתפתה לסכן את קיומו.
שותפות זו של תשתית צבאית עצומה ותעשיית נשק גדולה הוא דבר חדש בהוויה האמריקאית. השפעתו הכוללת - כלכלית, פוליטית, אפילו רוחנית - מורגשת בכל עיר, בכל בית מחוקקים, בכל משרד של הממשל הפדרלי. אנחנו מכירים בכורח שהוביל להתפתחות זו. עם זאת, אסור לנו להיכשל בהבנת ההשלכות החמורות שלה. מעורבים בה העמל, המשאבים והפרנסה שלנו, וגם המבנה החברתי שלנו. במוסדות השלטון, עלינו להישמר מפני רכישת השפעה בלתי מוצדקת, רצויה או לא רצויה, על ידי הקומפלקס הצבאי-תעשייתי. קיים פוטנציאל להתגברות כוחו באופן שאינו מוצדק, והוא ימשיך להתגבר. אסור לנו לתת לשילוב כבד-המשקל הזה לסכן את החירויות שלנו או את התהליכים הדמוקרטיים. אסור לנו לקחת דבר כמובן מאליו. רק אזרחים ערניים ומודעים יכולים לכוון לדרך הנכונה שבה ישולבו מנגנוני ההגנה התעשייתיים והצבאיים העצומים יחד עם דרכי השלום והמטרות שלנו, כך שהביטחון והחירות יוכלו לשגשג יחדיו."
אייזנהאואר התכוון לסכנה הטמונה באינטרסים המשותפים לתעשיות הביטחוניות ולאנשי הצבא ומערכת הביטחון. לדבריו, שיקולי הקומפלקס הצבאי-תעשייתי לא תמיד עולים בקנה אחד עם עקרונות הדמוקרטיה, החופש והשלום שארצות הברית חרתה על דגלה.
בטיוטות הראשונות של הנאום אייזנהאואר השתמש בביטוי "הקומפלקס המלחמתי-תעשייתי", ולאחר מכן בביטוי "הקומפלקס הצבאי-תעשייתי-שלטוני", בו התכוון לומר שגם בית המחוקקים האמריקאי הוא חלק מהמנגנון. בנוסח הסופי בחר שלא להתעמת עם חברי בית הנבחרים והשמיט את אזכור הקונגרס בביטוי.
המצב כיום

במשך השנים, טוענים עיתונאים, פרשנים ואקטיביסטים, דאג הקומפלקס הצבאי-תעשייתי לכך שארצות הברית תישאר כל העת במצב של מלחמה, כי מלחמה מתמדת פירושה גידול מתמיד בהוצאות הביטחוניות, מימון קבוע לפרויקטי פיתוח וצמיחה ברווחים. בעשור האחרון יותר מהוכפל תקציב הפנטגון, ליותר מ-700 מיליארד דולר.
מכון המחקר השוודי לשלום (SIPRI) חוקר ומפרסם דו"חות על ההוצאות הצבאיות בעולם.
על פי הדו"ח לסיכום שנת 2014, סך ההוצאות הצבאיות בעולם עמד על 1.776 טריליון דולר אמריקני. כ-34% מסכום זה הוצא על ידי ארצות הברית. כמו כן צוין שם כי התעשיות הביטחוניות תורמות כספים רבים לחברי הקונגרס של ארצות הברית.
הקומפלקס הצבאי-תעשייתי בישראל

מלחמות ישראל גרמו להוצאות ביטחון גדולות הנדרשות על מנת להגן על אזרחי המדינה. גם בשנים שבין המלחמות הוקדשו משאבים רבים לצורכי ביטחון. בשנים שבין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים הוציאה ישראל בממוצע קרוב ל-10% מהתל"ג (תוצר לאומי גולמי) על ביטחון, ובשנים שלאחר מכן הוציאה כ-20-25% על ביטחון. בשנות השבעים הגיעו הוצאות הביטחון לשיא, ועמדו על כשליש מסך התוצר. בשנת 2014 הוצאות הביטחון היוו כ-8% מהתל"ג, אחוז גבוה בהרבה מהמקובל בארצות אחרות. לפי פרסומי מכון המחקר השוודי לשלום, ישראל נמצאת במקום השמיני בעולם בדירוג הוצאות הביטחון ביחס לתל"ג.
לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום בישראל בסוף שנות ה-90, תעשיות רבות הוסבו למוצרים ביטחוניים, וביתר שאת לאחר פיגועי 11 בספטמבר, עם התגברות הביקוש העולמי לאמצעי אבטחה. נעמי קליין טוענת בספרה "דוקטרינת ההלם" שחלק מאמצעי הביטחון משמשים את צה"ל במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני, המהווה "כר ניסוי נרחב" למוצרים אלו.
על פי דן בבלי, כ-200 אלף איש מועסקים בישראל בשירותי הביטחון, ועוד כ-100 אלף עוסקים בשירותים, ייצור וייצוא ביטחוניים. ביחד הם מהווים כ-10% מכוח העבודה הפעיל במדינה.
לפי פרסומי מכון המחקר השוודי לשלום, בשנת 2014 עמדה ישראל במקום השלישי בהוצאות הביטחוניות בעולם, ביחס למספר תושביה. נתונים אלה מראים שכל אזרח ישראל מימן בשנה זו ב-1,882 דולרים את הוצאות הביטחון של מדינתו. יש הטוענים שתעשיות אלו מעוניינות בקיפאון התהליך המדיני על מנת להמשיך לשגשג.
גם על פי גיא רולניק, תקציב ביטחון של כ-20 מיליארד דולר גורם לחוסר עניין בהתקדמות תהליך השלום הישראלי-פלסטיני. הוא מוסיף שגם אצל הפלסטינים קיימת תעשיית תרומות ענקית של מיליארדי דולרים, שמעורבים בה המנהיגות הפלסטינית, אנשי עסקים פלסטינים המקורבים לשלטון, ועמותות רבות שמקבלות כסף מהאיחוד האירופי ומארצות הברית - וכל אלה יכולות להיחשב כחלק מ"קומפלקס" שמנציח את הסכסוך. לדבריו, זו "גרסה ישראלית-פלסטינית" לקומפלקס צבאי-תעשייתי המשלבת את איומי המלחמה והטרור יחד עם תהליך השלום.
הערות שוליים

↑   אשר שכטר, האיום האמיתי על צבא ארצות הברית, באתר TheMarker‏, 25 באפריל 2013.
↑  מכון המחקר השוודי לשלום (SIPRI), Trends in world military expenditure, 2014, ‏13 באפריל 2015 (באנגלית) (ארכיון).
↑  הוצאות לביטחון בישראל 2020-1950.
↑  עדי דגן, הכיבוש משתלם. ראוי שהוא ישתלם פחות, ‏2 באוגוסט 2009.
↑  במקומות הראשונים נמצאות ערב הסעודית וסינגפור. ראה: List of countries by military expenditure per capita (באנגלית).
↑  גיא רולניק, האינטרסים הסמויים שמניעים מלחמה ושלום, באתר הארץ, 4 ביולי 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534458005171  BnF: cb119804896 (data)  GND: 4134127-2  LCCN: sh88001569  NARA: 10640924 
נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר
וולבי הסלע

| וולבי הסלע |
| --- | --- |
 וולבי סלע זנב-מברשת
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: וולבי הסלע
שם מדעי
 Petrogale ‏גריי, 1837

וולבי סלע וילקינס בפארק הלאומי קקדו
ווֹלַבִּי הסלע (שם מדעי: Petrogale) הוא סוג של יונק כיס ממשפחת הקנגוריים. בסוג זה 16 מינים המכונים בשם "ולבי".
אלו קנגורים בינוניים המותאמים לתנאי סלעים, בעזרת זנבם הארוך ורגליהם הקפיציות. הם בעלי אורך 50-80 סנטימטרים ושוקלים 3-9 קילוגרם, כשהזכרים גדולים יותר מהנקבות. פרוותם עבה ולעיתים קרובות צבועה בכתום-צהוב ובלבן ושחור באזורים שונים. הם פעילי לילה ופעילי דמדומים וביום נחים בין הסלעים. הם ניזונים מעלים ועשבים הצומחים בין הסלעים.
הם חיים בערבות ובמורדות סלעים ברחבי אוסטרליה ובטסמניה. חלק מהמינים נפגעו מפעילות האדם הכוללת בעיקר פגיעה בבתי גידולם והבאת מינים מתחרים כמו כבשים, עזים וחתולים לאוסטרליה.
מינים

וולבי סלע קצר-אוזן (Petrogale brachyotis)
וולבי סלע וילקינס (Petrogale wilkinsi)
וולבי סלע פרוסרפיני (Petrogale persephone)
וולבי סלע רוטשילד (Petrogale rothschildi)
וולבי סלע צהוב-רגל (Petrogale xanthopus)
וולבי סלע אלייד (Petrogale assimilis)
וולבי סלע כף-יורק (Petrogale coenensis)
וולבי סלע גודמן (Petrogale godmani)
וולבי סלע הרברט (Petrogale herberti)
וולבי סלע חדגוני (Petrogale inornata)
וולבי סלע שחור-צד (Petrogale lateralis)
וולבי סלע מאריבה (Petrogale mareeba)
וולבי סלע זנב-מברשת (Petrogale penicillata)
וולבי סלע סגול-צוואר (Petrogale purpureicollis)
וולבי סלע שרמן (Petrogale sharmani)
מונג'ון (Petrogale burbidgei)
נברלק (Petrogale concinna)
וולבי הצבי

| וולבי הצבי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: וולבי הצבי
שם מדעי
 Dorcopsis ‏שלגל ומילר, 1842

וולבי הצבי (שם מדעי: Dorcopsis) הוא סוג של יונק כיס ממשפחת הקנגוריים החיים ביערות הגשם של גינאה החדשה ובכמה מאיי אינדונזיה. הם קרובים מאוד לסוג וולבי יערוני (Dorcopsulus), מאותו אזור ובעבר נכללו באותו סוג.
לבני הסוג ישנו חוטם מוארך, אוזניים מעוגלות וגוף קטן בגוונים כהים. הם בעלי רגליים שריריות, זרועות קטנות וזנב ארוך. משקלם 3-11 ק"ג ואורכם 70-100 ס"מ.
יצורים אלה חיים ביערות גשם ומורדות הרים טרופיים ולעיתים נראים באזורים יבשים יותר. הם ניזונים מעלים, שורשים ועשבים על קרקע היער ומגוונים גם בפירות וחרקים. הם חיים בחבורות קטנות.
מינים

וולבי צבי שחור (Dorcopsis atrata)
וולבי צבי לבן-פס (Dorcopsis hageni)
וולבי צבי אפור (Dorcopsis luctuosa)
וולבי צבי חום (Dorcopsis muelleri)
וולבי זנב-מסמר

| וולבי זנב-מסמר |
| --- | --- |
 וולבי זנב-מסמר צפוני
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: וולבי זנב-מסמר
שם מדעי
 Onychogalea ‏גריי, 1841

ווֹלַבִּי זנב-מסמר (שם מדעי: Onychogalea) הוא סוג של יונקי כיס ממשפחת הקנגוריים החי באוסטרליה. בסוג זה 3 מינים, כשאחד מהם נכחד.
בעל חיים זה קיבל את שמו עקב המסמר הייחודי שנמצא בקצה זנבו. הוולבי המסמרי קטן יחסית, ומשקלו 3–9 ק"ג. גופו בהיר בצבע אפור-אדמדם ויש לו פסים לבנים על הברכיים ולפני הכתפיים.
הוא פעיל לילה הניזון מעשבים וחיים בערבות הפתוחות של אוסטרליה. מין אחד מצוי במרכז היבשת מנהר מארי עד לוויקטוריה בתחומים קטועים, מין אחר חי בצפון-מזרח אוסטרליה.
מינים

וולבי זנב-מסמר מרוסן (Onychogalea fraenata)
וולבי זנב-מסמר סהרוני (Onychogalea lunata) - נכחד
וולבי זנב-מסמר צפוני (Onychogalea unguifera)
השייטת הבריטית בים הכספי

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1918–1920 (כשנתיים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה 
 
השייטת הבריטית בים הכספי (באנגלית: British Caspian Flotilla) הייתה כוח של הצי המלכותי הבריטי שהוקם בים הכספי ב-1918. השייטת הייתה חלק מכוחות התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה.
היסטוריה

ההחלטה על הקמת הכוח התקבלה ב-11 ביולי 1918 על ידי המפקדה הצבאית הבריטית בבגדאד. מטרותיו של הכוח היו:
השתלטות על  קרסנובודסק, הקצה המזרחי של המסילה הטרנס-כספית ועל ידי כך לסייע לחיל המשלוח בפיקודו של מייג'ור גנרל וילפריד מלסון שהייתה מעורבת בלחימה בטורקמניסטן.
מניעת נפילתם של באקו ושל שדות הנפט סביבה לידי הקיסרות הגרמנית או לידי האימפריה העות'מאנית.
השייטת הוקמה תחת פיקודו של קומודור דייוויד נוריס בספטמבר 1918. נוריס נסע דרך היבשה מבגדאד לעיר הנמל אנזאלי שבצפון איראן בראש שיירת משאיות שהובילה את תותחי השייטת. בינואר 1919 תוגבר הכוח ב-12 סירות מנוע שנשלחו באמצעות רכבות מעיר הנמל בתומי שעל חוף הים השחור. לאחר מכן חומשו כלי שיט אלו בתותחים, מונו להם מפקדים מהצי הבריטי והם אובטחו על ידי חיילים מחיל הנחתים המלכותי.
השייטת החזיקה בסיסים באנזאלי ובקרסנובודסק ובנוסף סייעה לפעולת קווי האספקה שנעו בין היחידות הקרקעיות הבריטיות בבאקו, פטרובסק  שעל החוף המערבי של הים הכספי ופורט אלכסנדרובסק שעל חופו המזרחי.
על כלי השיט של השייטת נמנו:
אה"מ קרוגר (HMS Kruger, אוניית הדגל)
אה"מ ונצ'ר (HMS Venture)
אה"מ אסיה (HMS Asia)
אה"מ טירת וינדזור (HMS Windsor Castle)
אה"מ אמיל נובל (HMS Emile Nobel)
אה"מ אורלינוך (HMS Orlionoch), שלתקופה מסוימת המריאו מסיפונה מטוסי טייסת 266 של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
ספינות השייטת סייעו לצי הלבן במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
הערות שוליים

↑  Stratford, Stephen. "British Military & Criminal History 1900 to 1999". Retrieved 10 October 2013.
1 2  Clifford Kinvig (November 23, 2007), Churchill's Crusade, Hambledon & London, page 15.
↑  The Royal Navy on the Caspian, 1918–1919". Naval Review, 7/8 1919-20. pp 218-240
↑  Guard, John. "The Royal Navy in the Caspian Sea 1918-1920". Great War Primary Document Archive. Retrieved 12 October 2013.
הקונגרס ה-114 של ארצות הברית

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 גוף פרלמנטרי:  הקונגרס של ארצות הברית
 תקופת כהונה:  6 בינואר 2015 – 3 בינואר 2017  (שנתיים)
 הנהגה
 נשיא הסנאט יושב ראש בית הנבחרים:  ג'ו ביידן פול ראיין ג'ון ביינר (עד אוקטובר 2015)
 הנשיא הזמני של הסנאט:  אורין האץ'
 מנהיג הרוב:  הסנאט: מיץ' מקונל בית הנבחרים: קווין מקארתי
 מנהיגת המיעוט:  הסנאט: הארי ריד בית הנבחרים: ננסי פלוסי
 הרכב הסנאט
 
 סיעות הקואליציה:  המפלגה הרפובליקנית (54)
 מספר חברי הקואליציה:  54 / 100
 סיעות האופוזיציה:  המפלגה הדמוקרטית (44)  עצמאיים (2)
 מספר חברי האופוזיציה:  46 / 100
 הרכב בית הנבחרים
 
 סיעות הקואליציה:  המפלגה הרפובליקנית (247)
 מספר חברי הקואליציה:  247 / 435
 סיעות האופוזיציה:  המפלגה הדמוקרטית (188)
 מספר חברי האופוזיציה:  188 / 435
 → הקונגרס ה-113 הקונגרס ה-115 ← 
 
הקונגרס ה-114 של ארצות הברית, התכנס בוושינגטון ב-6 בינואר 2015 וסיים את כהונתו עם כינוס הקונגרס ה-115 ב-3 בינואר 2017. הסיעה הרפובליקנית החזיקה ברוב בסנאט (אותו נטלה מידי המפלגה הדמוקרטית בעקבות הבחירות ב-2014) וברוב בבית הנבחרים.
הרכב הקונגרס ה-114

הקונגרס כלל 541 חברים:
435 חברים בבית הנבחרים, שנבחרו בבחירות לקונגרס ב-2014. חלוקת המושבים בבית הנבחרים למדינות ארצות הברית נעשתה על פי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך ב-2010.
100 סנאטורים, ש-33 מהם נבחרו בבחירות לקונגרס ב-2014. 34 סנאטורים שנבחרו בבחירות ב-2010 ו-33 שנבחרו בבחירות ב-2012 מוסיפים לכהן בסנאט.
שישה חברים ללא זכות הצבעה המייצגים את האזורים המבודדים ואת מחוז קולומביה.
הסנאט

בסנאט נכללו 54 חברים מהמפלגה הרפובליקנית, 44 חברים מהמפלגה הדמוקרטית ושני חברים עצמאים (החוברים עם הדמוקרטים).
נשיא הסנאט: ג'ו ביידן (סגן נשיא ארצות הברית, דמוקרט)
הנשיא הזמני של הסנאט: אורין האץ' (רפובליקני)
נשיא זמני אמריטוס: פטריק ליהי (דמוקרט)
מנהיג הרוב: מיץ' מקונל (רפובליקני)
מנהיג המיעוט: הארי ריד (דמוקרט)
בית הנבחרים

בבית הנבחרים נכללו 247 חברים מהמפלגה הרפובליקנית, 188 חברים מהמפלגה הדמוקרטית.
יושב ראש בית הנבחרים: פול ראיין (רפובליקני) החליף באוקטובר 2015 את ג'ון ביינר
מנהיג הרוב: קווין מקארתי (רפובליקני)
מנהיגת המיעוט: ננסי פלוסי (דמוקרטית)
חלוקת המושבים בקונגרס

| מדינה | סנאט | סנאט | סנאט | בית הנבחרים | בית הנבחרים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רפובליקנים | דמוקרטים | עצמאים | רפובליקנים | דמוקרטים |
| אוהיו | 1 | 1 |  | 12 | 4 |
| אוקלהומה | 2 |  |  | 5 |  |
| אורגון |  | 2 |  | 1 | 4 |
| איווה | 2 |  |  | 3 | 1 |
| איידהו | 2 |  |  | 2 |  |
| אילינוי | 1 | 1 |  | 8 | 10 |
| אינדיאנה | 1 | 1 |  | 7 | 2 |
| אלבמה | 2 |  |  | 6 | 1 |
| אלסקה | 2 |  |  | 1 |  |
| אריזונה | 2 |  |  | 5 | 4 |
| ארקנסו | 2 |  |  | 4 |  |
| ג'ורג'יה | 2 |  |  | 10 | 4 |
| דלאוור |  | 2 |  |  | 1 |
| דקוטה הדרומית | 2 |  |  | 1 |  |
| דקוטה הצפונית | 1 | 1 |  | 1 |  |
| הוואי |  | 2 |  |  | 2 |
| וושינגטון |  | 2 |  | 4 | 6 |
| ויומינג | 2 |  |  | 1 |  |
| ויסקונסין | 1 | 1 |  | 5 | 3 |
| וירג'יניה |  | 2 |  | 8 | 3 |
| וירג'יניה המערבית | 1 | 1 |  | 3 |  |
| ורמונט |  | 1 | 1 |  | 1 |
| טנסי | 2 |  |  | 7 | 2 |
| טקסס | 2 |  |  | 25 | 11 |
| יוטה | 2 |  |  | 4 |  |
| לואיזיאנה | 2 |  |  | 5 | 1 |
| מונטנה | 1 | 1 |  | 1 |  |
| מיזורי | 1 | 1 |  | 6 | 2 |
| מיין | 1 |  | 1 | 1 | 1 |
| מינסוטה |  | 2 |  | 3 | 5 |
| מיסיסיפי | 2 |  |  | 3 | 1 |
| מישיגן |  | 2 |  | 9 | 5 |
| מסצ'וסטס |  | 2 |  |  | 9 |
| מרילנד |  | 2 |  | 1 | 7 |
| נבדה | 1 | 1 |  | 3 | 1 |
| נברסקה | 2 |  |  | 2 | 1 |
| ניו ג'רזי |  | 2 |  | 6 | 6 |
| ניו המפשייר | 1 | 1 |  | 1 | 1 |
| ניו יורק |  | 2 |  | 8 | 18 |
| ניו מקסיקו |  | 2 |  | 1 | 2 |
| פלורידה | 1 | 1 |  | 17 | 10 |
| פנסילבניה | 1 | 1 |  | 13 | 5 |
| קולורדו | 1 | 1 |  | 4 | 3 |
| קונטיקט |  | 2 |  |  | 5 |
| קליפורניה |  | 2 |  | 14 | 39 |
| קנזס | 2 |  |  | 4 |  |
| קנטקי | 2 |  |  | 5 | 1 |
| קרוליינה הדרומית | 2 |  |  | 6 | 1 |
| קרוליינה הצפונית | 2 |  |  | 10 | 3 |
| רוד איילנד |  | 2 |  |  | 2 |
אירועים מרכזיים בתקופת כהונת הקונגרס

6 בינואר 2015 - פתיחת המושב הראשון של הקונגרס ובחירת יושב ראש בית הנבחרים.
20 בינואר 2015 - מושב משותף של שני בתי הקונגרס לכבוד נאום מצב האומה השנתי.
3 במרץ 2015 - נאום ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בפני מליאת הקונגרס. הוא הוזמן לנאום על ידי יושב ראש בית הנבחרים ביינר ללא התייעצות עם הנשיא ברק אובמה.
25 במרץ 2015 - נשיא אפגניסטן אשרף גאני אחמדזאי נואם בפני מושב משותף של הקונגרס.
29 באפריל 2015 - ראש ממשלת יפן שינזו אבה נואם בפני מושב משותף של הקונגרס, הנאום הראשון של מנהיג יפני.
22 במאי 2015 - נתקבל חוק בחינת ההסכם הגרעיני עם אירן שהוגש על ידי הסנאטורים בוב קורקר ובן קרדין.
17 בספטמבר 2015 - תם פרק הזמן על פי חוק קורקר-קרדין, בו הייתה לקונגרס הזכות לבחון את הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית, וההסכם נכנס לתוקפו.
24 בספטמבר 2015 - האפיפיור פרנציסקוס ערך נאום היסטורי בפני מליאה משותפת של שני בתי הקונגרס. בנאום נכחו גם שופטי בית המשפט העליון וחברי הקבינט הנשיאותי. היה זה הנאום הראשון בקונגרס בו נאם אפיפיור.
25 בספטמבר 2015-  ג'ון ביינר הודיע כי יתפטר מתפקיד יו"ר בית הנבחרים בסוף אוקטובר. קווין מקארתי, המועמד שנראה כיורשו המובטח הודיע שלא יתמודד.
29 באוקטובר 2015 - פול ראיין נבחר לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים ברוב של 236 קולות (54.3%)
12 בינואר 2016 - נאום מצב האומה 2016. נאום מצב האומה האחרון של הנשיא ברק אובמה.
8 ביוני 2016 - ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי נואם בפני מושב משותף של הקונגרס.
ראו גם

הקונגרס ה-113 של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  אנגוס קינג וברני סנדרס
הרמן סטרליגוב

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1966 (בן 57) סרגייב פוסאד, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 מספר צאצאים:  5 
 www.sterligoff.ru
 
הרמן לבוביץ' סטרליגוב (ברוסית: Герман Львович Стерлигов; נולד ב-18 באוקטובר 1966) הוא איש עסקים רוסי, מהמיליונרים הראשונים של רוסיה.
סטרליגוב ב-1990 היה אחד ממייסדי בורסת הסחורות הראשונה ברוסיה - "אליסה".
היה מועמד בבחירות לראשות עיריית מוסקבה (2003). בבחירות 2004, רץ לנשיאות הפדרציה הרוסית אך לא עבר את תהליך הרישום.
בשנת 2004 עזב את עסקיו ויחד עם משפחתו עבר ממוסקבה לאחד מהיישובים במחוז מוסקבה, שם הקצתה ממשלת מחוז מוסקבה 37 דונם של אדמה וסטרליגוב התחיל לעסוק בחקלאות. מאז 2008, ארגן פרויקט צדקה בשם "סלובודה".
סטרליגוב מחשיב את עצמו נוצרי אורתודוקסי.
הערות שוליים

↑  http://news.bbc.co.uk/2/hi/europe/5148132.stm
↑  https://www.dw.com/en/selling-bread-with-homophobia-in-russia/a-39171669
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9286 2484  LCCN: n2010043249  VIAF: 136281246   WorldCat (עם VIAF): 136281246 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכוח בידיים של צ'אק

| --- | --- |

כרזת הסדרה באנגלית
 סוגה:  סדרת הנפשה, סדרה לילדים, סדרת פעולה, סדרת קומדיה, סדרת מדע בדיוני, סדרת פנטזיה
 יוצרים:  קרווין פאריה
 כותבים:  אית'ן באנוויל, סטיוארט ריד
 בימוי:  רוב בוטילייר, ג'ון איזן
 מדבבים:  סברינה פיטר, קירה טוזר, ריאן בייל, פיטר קלאמיס, וינסנט טונג, שאנון צ'אן קנט
 מדבבים בעברית:  מיה אלון, מאיה מיטלפונקט, גדי לוי, דור סרוגו, ישיב כהן, טליה ברקאי, מייה קדוש, דן שצברג ֻֻֻ
 ארץ מקור:  קנדה קנדה
 שפות:  אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית והונגרית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  20 (כל פרק בנוי מ-2 פרקים משניים)
 הפקה
 חברת הפקה:  DHX מדיה
 הפצה:  DHX מדיה
 אורך פרק:  כ-22 דקות (מורכב מ-2 פרקים משניים באורך כ-11 דקות)
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ YTV
 רשת שידור בישראל:  ערוץ KidZ
 פורמט (תמונה):  1080i‏ (16:9 HDTV)
 תקופת שידור מקורית:  6 במאי 2017 – 9 ביוני 2017
 תקופת שידור בישראל:  3 בספטמבר 2017 – 2017
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
הכוח בידיים של צ'אק (באנגלית: Chuck's Choice, בתרגום חופשי לעברית: הבחירה של צ'אק) היא סדרת הנפשה קנדית לילדים מסוגת פעולה, קומדיה, מדע בדיוני ופנטזיה. הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של צ'אק, ילד צעיר ובידו מכשיר שנותן לו אפשרות לבחור את ההרפתקה הבאה שלו. הסדרה הופקה על ידי DHX מדיה עבור הערוץ הקנדי YTV, נוצרה על ידי קרווין פאריה, בוימה על ידי רוב בוטילייר וג'ון איזן, ונכתבה על ידי אית'ן באנוויל וסטיוארט ריד.
הסדרה שודרה לראשונה בקנדה בערוץ YTV ב-6 במאי 2017. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ KidZ ב-3 בספטמבר 2017. לסדרה יש עונה 1 ו-20 פרקים באורך 22 דקות (כל פרק בנוי משני פרקים באורך 11 דקות). שפת המקור של הסדרה היא אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית והונגרית).
תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחר חייו של צ'אק מקפרליין, ילד בן 12 שקיבל מתנה גלקטית מן הכוכבים, מכשיר היודי 3000. מכשיר זה נותן לו את הכוח לבחור מה תהיה ההרפתקה והבאה שלו ומאפשר לו לפתור את הבעיות שלו. המכשיר עושה את זה בכך שהוא מציע לצ'אק שלוש אפשרויות וצ'אק צריך לבחור איזו דרך הוא מעדיף. חלק מהבחירות מביאות לתוצאות מעולות, וחלקן לתוצאות איומות. בסוף כל פרק, צ'אק מציג לצופים מה היה קורה אם הוא היה בוחר באופציה שונה ממה שהוא בחר בפרק.
במהלך הפרקים בסדרה יש מחוות ופרודיות לסדרות וסרטים שונים, ביניהם: המנטליסט, 6 גיבורים, דאק דיינסטי והטוב, הרע והמכוער.
הדמויות

צ'אק מקפרליין - הגיבור הראשי של הסדרה. ילד בן 12 בעל מכשיר היודי 3000.
מישה - החברה הכי טובה של צ'אק. בת 12.
יודי 3000 - מכשיר המאפשר לצ'אק לבחור מה תהיה ההרפתקה הבאה שלו.
נורם - אחיו הבכור של צ'אק.
אלפי - המשרת של ג'ואי. הוא מחשיב את צ'אק לחבר הכי טוב שלו.
ג'ואי - ילד עשיר המרגיז את צ'אק.
גברת צ'ו - המורה של צ'אק.
המדבבים

במאית הדיבוב של הסדרה בעברית הייתה טליה ברקאי ומפיקי הדיבוב היו יעל אללוף וליאור ידידיה.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| צ'אק מקפרליין | סברינה פיטר | מיה אלון |
| מישה | קירה טוזר | מאיה מיטלפונקט |
| יודי 3000 | ריאן בייל | גדי לוי |
| נורם | פיטר קלאמיס | דור סרוגו |
| אלפי |  | דור סרוגו |
| ג'ואי | וינסנט טונג | ישיב כהן |
| גברת צ'ו | שאנון צ'אן קנט | טליה ברקאי |
| דמויות שונות |  | דור סרוגו, טליה ברקאי, מייה קדוש, דן שצברג |
שידור הסדרה

| עונה | עונה | מספר פרקים | תקופת שידור מקורית קנדה> שידור ראשון | תקופת שידור מקורית קנדה> שידור אחרון | תקופת שידור בישראל ישראל> שידור ראשון | תקופת שידור בישראל ישראל> שידור אחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 20 | 6 במאי 2017 | 9 ביוני 2017 | 3 בספטמבר 2017 | 2017 |
הערות שוליים

↑  חדש בטלוויזיה: ראשון, 03 בספטמבר 2017, שי שגב, באתר מגפון, 1 בספטמבר 2017
הר סארנגור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 רכס הרים:  הרי סולוואי 
 קואורדינטות:  64°21′34″S 62°31′27″W﻿ / ﻿64.35944444°S 62.52416667°W﻿ / -64.35944444; -62.52416667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר סארנגור(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר סארנגור(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר סארנגור(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר סארנגור
 
הר סארנגור (באנגלית: Mount Sarnegor; בבולגרית: връх Сърнегор) הוא הר מכוסה קרח ברובו, בהרי סולוואי, שעל האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שנמצא למול חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,150 מטרים מעל פני הים.
להר מדרונות תלולים מאוד בצלעותיו הפונים לכיוון דרום מערב וצפון מערב; בשל תלילותם של המדרונות, הן אינם מכוסים קרח.
ההר מתנשא מעל קרחון רש שמדרום לו, קרחון זלאטיה שמצפון לו, ואוכף אלוזור שממזרח-צפון-מזרח לו.
שלוחה של ההר שיוצאת לכיוון מערב, ומגיעה עד חוף האי, נקראת כתף סיידל (Sidell Spur).
ההר נמצא 4.4 קילומטרים דרומית מזרחית לנקודת פלמינג, 2.77 קילומטרים דרומית לפסגת ולס, 6.32 קילומטרים מערבית להר אימהוטפ, 4.7 קילומטרים צפונית מזרחית להר אקיאר, ו-5.26 קילומטרים מזרחית-צפונית-מזרחת לנקודת דוונה.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר מופה על ידי סקר בריטי בשנת 1980 ושוב בשנת 2008.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שמו של הכפר סארנגור (Сърнегор) שבדרום בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבאנט, מבט מכיוון צפון מזרח לעבר האי. מימין ניתן לראות את האי אונוור, וברקע את חצי האי האנטארקטי; את הרי סולוואי, ניתן לראות משמאל, בצד הרחוק של האי.
המחתרת הציונית בעיראק

המחתרת הציונית בעיראק הייתה ארגון חשאי אשר פעל בקרב הקהילה היהודית בעיראק בין השנים 1941–1951. מטרות המחתרת היו: חינוך עברי וציוני, הגנה ועלייה לארץ ישראל. מחתרת זו פעלה בשלוש זרועות עיקריות: תנועת החלוץ, תנועת ההגנה ("השורה") ותנועת ההעפלה.