stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת העם של בולגריה

| --- | --- |
 מדינה:  בולגריה 
 מייסד:  קונסטנטין סטואילוב 
 תקופת הפעילות:  1894–1920 (כ־26 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות ליברלית
 התמזגה לתוך:  מפלגת העם המפרוגרסיבית המאוחדת
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 
המועצה העליונה של מפלגת העם של בולגריה בתחילת המאה ה-20
מפלגת העם של בולגריה (בבולגרית: Народна партия) הייתה מפלגת ימין פרלמנטרית, אשר פעלה מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 ועד 1920 בממלכת בולגריה. המפלגה נוסדה לאחר נפילת ממשלתו הלאומנית של סטפן סטאמבולוב ב-1894 ורציחתו שנה מאוחר יותר בידי סוכני האימפריה הרוסית. חברי המפלגה החדשה הגיעו מהמפלגה השמרנית הבולגרית שהנהיג סטמבולוב ומפלגת העם של רומליה המזרחית שפעלה עד לאיחודו של המחוז עם הנסיכות הבולגרית בספטמבר 1885 ויצגו קו בדלני ולאומני תוך גישה אמביוולנטית לאימפריה הרוסית. מצעה הכלכלי של המפלגה היה פרו בורגני ושירת אינטרסים של בנקאים, סוחרים ותעשיינים.
חילוקי הדעות הפנימיים בשאלת היחסים עם האימפריה הרוסית, הביאו לכך שב-1899 חל פילוג במפלגה הצעירה, כאשר קבוצת חברים עזבה לטובת המפלגה הפרוגרסיבית הבולגרית שהייתה מפלגת מרכז-שמאל פרו רוסית. ב-1908, לאחר ההכרזה על בולגריה כממלכה עצמאית החלו המפלגות להתקרב בעמדותיהן וב-1920 הן התאחדו למפלגת העם הפרוגרסיבית המאוחדת בראשות סטויאן דאנב ותאודור תאודורוב וזו הצטרפה לברית הלאומית הדמוקרטית אשר הוקמה לאחר ההפיכה הצבאית בה נרצח ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי ופעלה עד להפיכה הצבאית של הליגה הצבאית ב-1934.
חברי המפלגה כיהנו בתפקידי שרים וראשי ממשלה במספר תקופות. בין השנים 1911 ל-1913 מפלגת העם והמפלגה הפרוגרסיבית, הקימו ממשלת קואליציה בראשות סטויאן דנב, אשר העניקה רוח גבית למהלכיו של המלך פרדיננד הראשון במלחמות הבלקן. לאחר התבוסה במלחמת הבלקן השנייה התפרקה הקואליציה ולראשות הממשלה מונה וסיל רדוסלאבוב שהוביל קו אנטי רוסי מובהק. לקראת סיום מלחמת העולם הראשונה הצטרפה שוב המפלגה לממשלת הקואליציה של אלכסנדר מלינוב ובהמשך, מנהיגה תאודור תאודורוב אף כיהן כראש הממשלה. ממשלו של אלכסנדר סטמבוליסקי ביקש להעמיד לדין את ראשי המפלגה על חלקם בתבוסת מלחמת הבלקן השנייה ומלחמת העולם הראשונה, אך ההפיכה הצבאית מנעה את העניין.
ראו גם

בולגריה במלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

↑  Duncan M. Perry, Stefan Stambolov and the Emergence of Modern Bulgaria, 1870-1895 , Duke University Press ,1 Jun 1993.
↑  טאשב.ב, טאשו, שרי ממשלת בולגריה 1879-1999, באתר גוגל ספרים (בבולגרית).
↑  ההיסטוריה של מפלגת העם, באתר www.ndt1.com (בבולגרית).
איתן איתן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בנובמבר 1940 כנרת, ישראל 
 פטירה:  26 באפריל 1991 (בגיל 50) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות כנרת 
 מקום מגורים:  קבוצת כנרת 
 שפות היצירה:  עברית 
 
איתן איתן (5 בנובמבר 1940 – 26 באפריל 1991) היה משורר עברי בן המושבה כנרת.
ביוגרפיה

איתן נולד בשנת 1940 לקורט וימינה איתן. ימינה הייתה בתו של החלוץ דוד יזרעאלי. התגייס לשייטת 13 והחל לכתוב שירים ולפרסם עוד בעת שירותו הצבאי. שיריו התפרסמו דרך קבע בכתב העת "קשת" של אהרן אמיר. שיריו מיוחדים בסגנונם הגברי, הנוקשה כביכול, ובמחויבותו העמוקה של המשורר לערכי ארץ ישראל עם השפעה של תנועת הכנענים והמיתולוגיה היהודית. היו מבקרים שכינו את שירתו "שירה כנענית חדשה", משום דבקותו בתשתיות הקרקע, האקלים והצומח של מולדתו.
ספר שיריו הראשון, "מלך אסור ברהטים", פורסם בשנת 1968 וזכה לביקורות חיוביות. בשנת 1977 יצא לאור ספר שיריו השני "ארץ אמור".
בסוף שנות ה-70 עוררו סערה עם פרסום השיר "ילדים", ששורותיו הראשונות קוממו הורים ומחנכים רבים: "ילדים אתם שתמותו במלחמה הבאה/ שרופים בטנק או קרועים בפגז הלומי רסיסים/ וכרותי ידיים ואיברים פנימיים/ אל תפחדו עכשיו/ ואל תפחדו בבואה/ כי תמותו במלחמה הבאה".
בשנת 1981 איתן היה מראשוני החקלאים שהחלו לגדל פירות אורגניים בחלקה שהייתה בבעלותו לחוף הכנרת. הוא ראה בגידול האורגני מעין שיבה לערכי היסוד הטהורים של חלוצי עמק הירדן.
בחייו הספיק לפרסם רק שלושה ספרי שירה. הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 1991 ונקבר במושבת הולדתו כנרת. הכרך של כל שיריו - "שירי האלף ושירים לבני אדם" - יצא לאור שלושה שבועות לפני מותו.
בשנת 2006 מבחר מצומצם משיריו פורסם בספר "האדמה הקורנת" בהוצאת קשב.
ספריו

מלך אסור ברהטים, שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1968
ארץ אמור, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, 1977
שירי האלף ושירים לבני אדם, כל שיריו, 1991
לקריאה נוספת

מקרא בארץ אמור , על ספר שיריו של איתן איתן, ארץ אמור, 1977, מאת אהרן אמיר, נדפס במעריב, מאי 1977
קובי נסים, על שיריו של איתן איתן, על המשמר, כ"ט בכסלו תשנ"ב, 6 בדצמבר 1991, עמ' 21. על: איתן איתן, "שירי האלף ושירים לבני-אדם" (תל אביב: שירה, תשנ"א 1991)
הערות שוליים

1 2 3  רון מיברג, איתן איתן שב לאדמה, חדשות, 3 במאי 1991
↑  משה דור, "מלך אסור  ברהטים", על המשמר, 5 באפריל 1968
משה בן-שאול, משורר המתנער מן הקבוע, מעריב, 21 ביוני 1968
↑  יצחק בן, סכנת האמירות הגדולות, דבר, 27 במאי 1977
↑  מנחם תלמי, פאפאיות לחוף הכנרת, מעריב, 6 בינואר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307660705171  ISNI: 0000 0001 0798 1284  LCCN: nr92010838  SUDOC: 265222990  VIAF: 25018727   WorldCat (עם VIAF): 25018727
שרולטה שטיינברגר

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1875 וילוק, אוקראינה 
 פטירה:  25 בנובמבר 1966 (בגיל 91) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 ענף מדעי:  גינקולוגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1900) 
 
קברה של שרולטה שטיינברגר בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה
שרולטה שטיינברגר (בהונגרית: Steinberger Sarolta; ‏12 בספטמבר 1875 – 24 בנובמבר 1966) הייתה רופאת נשים יהודייה-הונגרייה, הרופאה הראשונה שסיימה את לימודיה והוסמכה באוניברסיטת בודפשט.
ביוגרפיה

שרולטה ויינברגר נולדה בטִיסַהאוּילַאק אז בשטח אוסטרו-הונגריה (כיום הכפר וילוק(אנ') באוקראינה על גבול הונגריה). היא הייתה השביעית בין ילדי המשפחה היהודית האמידה. היא סיימה את בית הספר התיכון באופן פרטי ואת בחינות הבגרות עברה בגימנסיה הקלוויניסטית בקלוז' (כיום ברומניה). על פי ההחלטה משנת 1895 של הקיסר פרנץ יוזף, מלך הונגריה, ניתן היתר על ידי שר החינוך והדתות ההונגרי לאפשר כניסתן של נשים לקורסים הרפואיים, הפילוסופיים והפרמצבטיים באוניברסיטאות בהונגריה. הצו פתח את הדרך גם לשטיינברגר, שהוסמכה ב -3 בנובמבר 1900 כרופאה הראשונה שסיימה את לימודיה באוניברסיטת בודפשט. היא המשיכה את התמחותה בגינקולוגיה בחו"ל.
ב-1902 פרסמה דר' שטיינברגר מאמר בשבועון הרפואי של הונגריה בשם "תולדות הרופאות". בחזרתה הביתה מההתמחות בשווייץ התחילה לעבוד בקליניקת טאופר. הקליניקה, על שם מייסדה, וילמוש טאופר, החלה את פעילותה עוד בשנת 1881. דר' שטיינברגר מונתה בשנת 1928 כראש המחלקה הרפואית בביטוח לאומי בהונגריה (OTI) וכיהנה בתפקיד עד 1944. בשנה זו נאלצה לפרוש בשל החוקים שאסרו העסקת יהודים במוסדות הממשל הממלכתי והעירוני. היא פרשה לביתה ב-Pesthidegkút, בודפשט עד מותה ב-24 בנובמבר 1966.
מלחמת העולם השנייה

ייתכן ששטיינברגר הייתה יכולה לעזוב את הונגריה בשנת 1938, לאחר שהנאצים סיפחו את אוסטריה. המקרה של ד"ר שטיינברגר שימש דוגמה בארצות הברית לסופרז'יסטית המובילה קארי צ'פמן קאט, שביקשה מהממשל להקל על הגירת יהודים לתוך ארצות הברית לאחר עליית היטלר לשלטון בגרמניה. כלת פרס השלום העולמי, רוזיקה שווימר (יהודייה ממוצא הונגרי), פנתה לקאט כדי שתחתום על מכתב התומך ביוג'ניה מלר(אנ') ובשרולטה שטיינברגר להגר לארצות הברית, אך קאט סירבה לחתום על המכתב.
הערות שוליים

↑  גם נשים יכולות ללמוד באוניברסיטאות הונגריות
↑  דר' שרולטה שטיינברגר, הרופאה הראשונה בהונגריה
↑  גם נשים יכולות
↑  הלקסיקון ההונגרי לקורות חיים
↑  שרולטה שטיינברגר, הרופאה והפמיניסטית
פטריק פלוגר

| --- | --- |

פלוגר, 2015
 לידה:  10 בדצמבר 1983 (בן 40) רד וינג, מינסוטה, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  Red Wing High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
פטריק ג'ון פלוגר (באנגלית: Patrick John Flueger; נולד ב-10 בדצמבר 1983) הוא שחקן אמריקאי, המוכר מתפקידיו בתור שון פארל בסדרה "ה-4400" (2004–2007) של רשת USA; לאחר מכן התפרסם מתפקידו בתור השוטר אדם רוזק בסדרת הדרמה המשטרתית "שיקגו PD"‏ (2014–2023) של רשת NBC.
ביוגרפיה

פלוגר נולד בעיר רד וינג (אנ'), מינסוטה, הבכור מבין שלושה אחים. הוא למד בבית הספר התיכון רד וינג (אנ') בשנת 2002.
קריירה

התפקיד המשמעותי הראשון של פלוגר היה בסרט הקולנוע "יומני הנסיכה". לאחר מכן שיחק בכמה סדרות בטלוויזיה, בין היתר ב"ג'אג", "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"CSI: מיאמי". בשנת 2004 הוא לוהק לתפקיד ראשי בסדרה של רשת USA "ה-4400". בעודו משחק בסדרת הטלוויזיה "ה-4400", קיבל פלוגר תפקיד ראשי בסרט הקולנוע "החלום המהיר בעולם", בכיכובו של אנתוני הופקינס. בהמשך לוהק פלוגר למיני סדרה "Scoundrels", ששודרה ברשת ABC במהלך קיץ 2010.
בפברואר 2010, פלוגר היה בין השחקנים שנבחנו לתפקיד קפטן אמריקה ב"סרט העלילתי משנת 2011".
באוגוסט 2013 לוהק פלוגר לסדרת הספין אוף של "שיקגו PD", "שיקגו FIRE" כקצין הטירונים רוזק. הסדרה הוקרנה לראשונה ב־8 בינואר 2014.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | יומני הנסיכה | ג'רמיה הארט |  |
| 2005 | החלום המהיר בעולם (אנ') | ראסטי |  |
| 2007 | Spin | ריאן |  |
| 2009 | Kill Theory | מיכאל |  |
| 2009 | The Job | בובה |  |
| 2009 | אחים | ג'ו וויליס |  |
| 2010 | יום האם הארור (אנ') | אייזק "אייק" קופין |  |
| 2011 | פוטלוס (אנ') | צ'אק קרנסטון |  |
| 2015 | Loaded | אית'ן |  |
| 2016 | The Tell-Tale Heart | שון |  |
| 2017 | The Super | פיל לודג' |  |
| 2018 | Lawless Range | שון דונלי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | המשפט של איימי | מארק ת'ורבר | פרק: "Judging Eric" |
| 2003 | פיטס (אנ') | "פייפ" קית' | פרק: "Miss American Pipe" |
| 2003 | CSI: מיאמי | בראד קנר | פרק: "Freaks and Tweaks" |
| 2003 | בוסטון פאבליק (אנ') | ג'וזף פראגר | פרק: "Chapter Sixty-Seven" |
| 2003 | Twelve Mile Road | וויל קופי | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2003 | ככה זה בחיים | כיילב | פרק: "Been Caught Stealing" |
| 2003 | ג'אג | פו מיילס ייטס | פרק: "Pulse Rate" |
| 2004 | חוק וסדר: מדור מיוחד | איידן קונור | פרק: "Families" |
| 2004 | Paradise | לוק פרדייז | סרט טלוויזיה |
| 2004 | It's All Relative | חנית | פרק: "Tackleboxxx/The Love Below" |
| 2004–2007 | ה-4400 | שון פארל | תפקיד ראשי (4 עונות); 43 פרקים |
| 2010 | Scoundrels | לוגן ווסט / קאל ווסט | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2013 | מחשבות פליליות | פול ווסטין | פרק: "Broken" |
| 2013 | מחסן סודי 13 | השומר אוואן סמית' | פרק: "Parks and Rehabilitation" |
| 2014–הווה | שיקגו PD | אדם רוזק | תפקיד ראשי (10 עונות); 208 פרקים |
| 2014–2021 | שיקגו FIRE | אדם רוזק | 12 פרקים |
| 2017 | Special Skills | פאדי | פרק: "We Are Party Animals" |
| 2019 | שיקגו MED | אדם רוזק | 2 פרקים |
| 2022 | 4400 | קיילב סיקרסט | פרק: "Group Efforts" |
הערות שוליים

↑  Samantha C. Bengs, Patrick Flueger inducted into Wall of Honor, Republican Eagle (באנגלית)
↑  Goldberg, Lesley (23 באוגוסט 2013). "Sophia Bush, Patrick Flueger Join NBC's 'Chicago PD'". The Hollywood Reporter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bibel, Sara (18 באוקטובר 2013). "'Ironside' & 'Welcome to the Family' Canceled by NBC; 'Community' to Premiere January 2, 'Chicago P.D.' January 8". TV by the Numbers. אורכב מ-המקור ב-21 באוקטובר 2013. נבדק ב-18 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5025070  BnF: cb150997197 (data)  GND: 1025438523  ISNI: 0000 0001 1442 0872  LCCN: no2009201686  SUDOC: 167627023  VIAF: 37212065   WorldCat (עם VIAF): 37212065
הארי פרידנוואלד

| --- | --- |
הארי פרידנוואלד
 לידה:  21 בספטמבר 1864 בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  8 באפריל 1950 (בגיל 85) בולטימור, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Baltimore Hebrew Cemetery 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, University of Maryland School of Medicine 
 תפקידים:  רופא, רופא עיניים 
 
בזל - מר אוסישקין וד"ר פרידנוולד מאמריקה לפני הקונגרס השביעי, 1939
הארי פרידנוואלד (באנגלית: Harry Friedenwald; ‏21 בספטמבר 1864 – 8 באפריל 1950) היה רופא יהודי-אמריקאי, חוקר תולדות הרפואה וההיסטוריה של היהודים והרפואה.
קורות חיים

הארי פרידנוואלד נולד בבולטימור שבמרילנד ב-21 בספטמבר 1864. הוא היה החוליה השלישית בשרשרת של ארבעה דורות של רופאים. אביו היה רופא העיניים ד"ר אהרן פרידנוואלד. כשהיה בן שבע-עשרה התקבל הארי פרידנוואלד לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, וסיים את לימודיו לתואר בוגר כעבור שלוש שנים בלבד. פרידנוואלד למד רפואה ב-College of Physicians and Surgeons בבולטימור, ובשנת 1887 נסע לברלין ללימודים מתקדמים.
עם סיום לימודיו נשאר פרידנוואלד בגרמניה ועבד במשך שנתיים כעוזרו של פרופ' יוליוס הירשנברג, רופא העיניים הנודע, שהיה גם פיזיקאי והיסטוריון.
ב-1889 חזר לארצות הברית כאופתלמולוג מיומן, והיה לפרופסור חבר לרפואת עיניים ב-College of Physicians and Surgeons בבולטימור. במקביל פתח מרפאה ב-Eye, Ear and Throat Hospital בבולטימור.
בשנת 1929 פרש ד"ר פרידנוואלד מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מרילנד כפרופסור אמריטוס, ובשנת 1932 הוענק לו תואר כבוד במדע.
ד"ר הארי פרידנוואלד הלך לעולמו ב-8 באפריל 1950.
פעילות ציונית ומחקר היסטורי

ד"ר הארי פרידנוואלד עסק בפעילות ציונית נרחבת. הוא השתתף בכינוסי הקונגרס היהודי, ביקר בארץ ישראל, סייע לטפל בחולים והעניק ייעוץ באשר לשימוש בתרופות מקומיות. בנו יונס נמנה עם מייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית.
אביו של הארי פרידנוואלד, ד"ר אהרן פרידנוואלד, הרצה בשנת 1896 על "תרומת היהודים למדע ולרפואה". הבן הארי העמיק את התעניינותו בתחום זה וכתב ספר חשוב על אודות ההיסטוריה של היהודים והרפואה: (The Jews and Medicine (1944.
ד"ר הארי פרידנוואלד תרגם לאנגלית את תפילת הרופא ופרסמה בעלון של בית החולים ג'ונס הופקינס (Bulletin of the Johns Hopkins Hospital) בשנת 1917. "תפילת הרופא" המיוחסת לרמב"ם, חוברה ככל הנראה בידי הרופא הגרמני מרקוס הרץ, והופיעה לראשונה בדפוס בשנת 1793.
אוסף פרידנוואלד

ד"ר הארי פרידנוואלד ליקט את אחד האוספים הגדולים והחשובים בעולם בתחום תולדות הרפואה והמדע ומקומם של היהודים בהתפתחות תחומים אלה. האוסף נתרם לספרייה הלאומית בירושלים, ונמנה עם אוצרותיה היקרים.
אוסף פרידנוואלד מכיל כתבי יד ופריטי דפוס השייכים לתולדות הרפואה, ובמיוחד להיסטוריה של היהודים והרפואה. הפריט הקדום ביותר באוסף הוא "ספר אסף" (כתב יד מסוף המאה ה-13 או תחילת המאה ה-14). באוסף נמצאים כתבי יד, רבים מהם מאוירים, וספרים מטרם המצאת הדפוס ועד לעת המודרנית. באוסף מצויים גם דיוקנאות ואוטוגרפים ולצדם הדפסות מחודשות. חלק מהספרים הקלאסיים כוללים הערות ותוספות בכתב ידו של הד"ר פרידנוואלד.
בתחום תולדות הרפואה הכללית כולל האוסף מונוגרפיות על נושאים כגון היגיינה, ספרי תרופות (materia medica), פיזיולוגיה, אנטומיה וכירורגיה. לצד עבודותיהם של היפוקרטס, גאלנוס, דיוסקורידס, אבן סינא, וסאליוס, הארווי, ברנארד ואחרים, יש באוסף ביטוי לתפקידם של היהודים בקידום הרפואה והמדע לאורך השנים; עבודות של יצחק בן שלמה הישראלי, אבן עזרא, הרמב"ם, אמטוס לוזינטוס, פאול ארליך, ספרים שחוברו בידי יהודים ואודותם, ביוגרפיות של רופאים יהודים, וספרים הממחישים את חשיבות הלשון העברית למסורת הידע הרפואי.
מפרסומיו

The Jews and Medicine (1944)
The Ophthalmias of Palestine, Philadelphia American Opthalmological Society,1915
Moses Maimonides the physician, Baltimore, Md : Johns Hopkins University Press, 1935
The ethics of the practice of medicine from the Jewish point of view, Reprint from: Johns Hopkins Hospital bulletin, vol. 28, no. 318, Aug. 1917
הערות שוליים

↑  ספר אסיא א', עמ' 258-259, 1979, תפילת יום-יום של רופא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261344705171  BNE: XX933611  BnF: cb123116540 (data)  CiNii: DA14074730  GND: 103579814X  ISNI: 0000 0000 8342 6939  LCCN: n85801858  NTA: 131615599  RERO: 02-A003264519  SUDOC: 085864560  VcBA: 495/85983  VIAF: 32064982   WorldCat (עם VIAF): 32064982
T-70

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  דגם רכב קרבי 
 מדינה מייצרת:  ברית המועצות ברית המועצות
 יצרן:  קירוב 
 שנת ייצור:  1942
 תקופת השימוש:  1942–1948 (כ־6 שנים) 
 דגם קודם:  T-60
 דגם עוקב:  T-80
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  8,226 
 מידע טכני
 אורך:  4.29 מטר
 רוחב:  2.32 מטר
 גובה:  2.04 מטר
 משקל:  9.2 טון
 מהירות:  45 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  360 ק"מ
 מנוע:  שני מנועי גא"ז-202 70 כ"ס
 שריון:  60-10 מ"מ
 צוות:  2
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 45 מ"מ מודל 1938
 חימוש משני:  מקלע DP בקוטר 7.62 מ"מ
 הערות:  הנתונים מתייחסים לדגם הבסיסי של ה-T-70.
 
T-70 הוא טנק קל מתוצרת ברית המועצות שיוצר והשתתף במספרים גדולים במלחמת העולם השנייה. הוא נועד להיות התחליף של הטנק הקל ה-T-60. ה-T-80, הטנק הקל האחרון שפותח במהלך המלחמה, היה גרסה משודרגת יותר של ה-T-70 שיוצר במספרים קטנים, וסימן את דעיכתו של הטנק הקל.
פיתוח ועיצוב

הניסיון בקרבות עם גרמניה ב-1941 הוכיח כי הטנקים הקלים אינם מתאימים לקרבות שריון, וכי ההעדפה היא לטנקים עם שריון עבה יותר ובעלי כוח אש. למרות זאת, הצבא האדום המשיך בייצור קדחני של טנקים קלים מאחר שאלה היו זולים וקלים לייצור, ואפשרי היה לייצרם במפעלים קטנים שלא יכלו לייצר את ה-T-34 או את ה-KV-1. לאחר כניסתו לשירות של הטנק הקל T-60 במהלך שנת 1941, החל צוות המפתחים של מפעל גא"ז בניז'ני נובגורוד בראשותו של ניקולס אסטרוב לפתח גרסה משודרגת של ה-T-60, שתהיה בעל שריון עבה יותר שיספק הגנה מפני תותחי 37 מ"מ, תותח 45 מ"מ שיתן לצוות הטנק סיכוי להילחם בטנקי אויב, וניידות טובה יותר.
השלדה של ה-T-70, כמו זאת של ה-T-60 נבנתה בפשטות כדי להקל על הייצור. שני מנועי גא"ז-202 בעלי 70 כ"ס כל אחד, כאלה ששימשו משאיות, הניעו את הטנק. הצריח הותקן בצד שמאל. לאחר מספר שיפורים בתכנון הראשוני, אושר ה-T-70 לשירות במרץ 1942. ייצורו נמשך עד אוקטובר 1943, עד אז נבנו כ-8,226 יחידות.
בשנים הראשונות של המלחמה בחזית הסובייטית, 1941-1943, היוו הטנקים הקלים חלק ניכר מכלי הרכב המשוריינים שעמדו לרשות הצבא האדום. לדוגמה, בקרב פרוחורובקה (12.7.1943), אחד מקרבות השריון הגדולים בהיסטוריה, בו השתתפו 429 טנקים גרמנים ו-870 טנקים סובייטים, נטלו חלק כ-261 טנקים קלים מדגם T-60 ו-T-70. בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה, ה-T-70 וה-T-60 הוצאו בהדרגה מהשירות בקו החזית ושימשו בעיקר לצורך אבטחת שיירות, לסיור, לאימונים ולהגנה על מפקדות שדה.
T-80

ב-1942, צוות הפיתוח של אסטרוב החל לפתח גרסה חדשה ל-T-70 עם צריח גדול יותר המונע בצורה חשמלית, שיכיל 2 אנשי צוות בתוכו, המפקד והתותחן, ובכך יגדל מספר אנשי הצוות בטנק לשלושה. הטנק החדש, שנקרא T-80, היה זהה ל-T-70 מלבד הצריח, מתלים מחוזקים וזחלים רחבים יותר. ה-T-80 הוכנס לייצור ב-1943, ולמרות שהעיצוב שלו היה די טוב, הוא עדיין לא השתווה לטנקים הגרמניים מבחינת מיגון וכוח אש. גם את תפקיד הסיור והסיוע לחי"ר מילאו בהצלחה ה-T-34 וטנקי השאל-החכר בריטים כמו הולנטיין. זאת ועוד, כניסתו לשירות של התותח המתנייע ה-SU-76 שנבנה על בסיס השלדה של ה-T-70, אך היה בעל כוח אש גדול בהרבה, היה עדיף לייצור מאשר טנקים קלים. בסופו של דבר רק כ-120 T-80 יוצרו. ה-T-80 היה לטנק הקל האחרון שפותח בברית המועצות למשך שארית המלחמה.
דעיכתו של הטנק הקל

הניסיון שצבר הצבא האדום במלחמה הוביל לדעיכה בייצור טנקים קלים, אולם ייצורם נשאר גבוה בין השנים 1942-1941, משלוש סיבות. הראשונה, הצורך להחליף את האבדות הקטסטרופליות שספג הצבא האדום בחודשים הראשונים של מבצע ברברוסה (כ-20 אלף טנקים אבדו עד סוף 1941) אילץ את הסובייטים להמשיך לייצר דגמי טנקים קיימים - למרות כל חולשותיהם - במקביל לייצור דגמים חדשים ומתקדמים יותר של טנקים. הסיבה השנייה היא שטנקים קלים היו זולים ופשוטים לייצור המוני. הסיבה השלישית היא, שמאחר והם לא דרשו מנועים חזקים ופלדה שהייתה נדירה, היה אפשרי לייצרם במספרים גדולים במפעלים קטנים ופשוטים. לזה נודעה חשיבות עליונה, מאחר שבין השנים 1942-1941 פונו המפעלים הסובייטים הגדולים שייצרו את ה-KV וה-T-34 מזרחה, כדי למנוע מהם ליפול בידי הגרמנים המתקדמים. ברגע שהושלמה העתקתם של המפעלים ב-1942, צומצם ייצור הטנקים הקלים לטובת ייצור טנקים בעלי שריון ותותח עדיפים, עד אשר נפסק לחלוטין בשלהי 1943.
רק"ם מבוסס על ה-T-70

SU-76 - תותח מתנייע שנבנה על שלדת ה-T-70. צויד בתותח 76 מ"מ.
T-90 נ"מ - צריח חדש עם צמד מקלעי DShK בקוטר 12.7 מ"מ הותקן על השלדה של ה-T-70, והכלי החדש נקרא T-90. הפרויקט בוטל ב-1943 לטובת ה-ZSU-37 שהיה בעל תותחי 37 מ"מ.
ביבליוגרפיה

Bean, Tim; Fowler, Will. Russian Tanks of World War II: Stalin's Armoured Might. Ian Allan Publishing
Zloga, Steven J. Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two. Weidenfeld & Nicholson military (1984)
Bishop, Chris. The Encyclopedia of Weapons of World War 2: The Comprehensive Guide to over 1,500 Weapons System, Including Tanks, Small Arms, Warplanes, Artillery, Ships, and Submarines. Orbis Publishing, 1998.
הערות שוליים

↑  Zaloga, pp.140
↑  Bean & Fowler, pp.57-58
↑  Bean & Fowler, pp.42-43
| רק"מ סובייטי במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | T-50 • T-60 • T-70 • T-80 |  |
| טנקים מהירים | BT-8 • ‏ BT-7 ‏ • BT-5 |  |
| טנקים אמפיביים | T-37 • T-38 • T-40 |  |
| טנקים קטנים | T-27 |  |
| טנקים בינוניים | T-28 • T-34 • T-34/85 • T-44 |  |
| טנקים כבדים | T-35 • KV-1 • KV-2 • IS-2 • IS-3 |  |
| תותחים מתנייעים | ZiS-30 • SU-5 • SU-76 • SU-85 • SU-100 • SU-122 • SU-152 • ISU-122 • ISU-152 |  |
| נ"מ משוריין | T-60Z • T-70Z • T-90 • ZSU-37 |  |
| טרקטורים משוריינים | T-26T • קומסומוליץ |  |
| רק"מ מאולתר | חרקוב • IZ • NI |  |
| רק"מ ניסיוני | PPG • SU-100Y • SU-100Y • טנק מעופף A-40 |  |
| מכוניות משוריינות | D-8 • D-12 • D-13 • FAI • BA-10 • BA-11 • BA-20 • BA-21 • BA-3 • BA-6 • BA-27 • BA-64 • BA-I • LB-62 • LB-23 |  |
| רכבים משוריינים אמפיביים | PB-4 • PB-7 • BAD-2 |  |
| זחל"מים משוריינים | BA-30 |  |
| מזחלות שלג ממונעות עם מדחף | ANT-IV • NKL-16 • NKL-26 • RF-8 • ASD-400 |  |
ה-T-70 במוזיאון ברוסיה.
ה-SU-76 שהשתמש בשלדה של ה-T-70.
תיאודור מנקס

| --- | --- |

תיאודור מנקס
 לידה:  28 במרץ 1906 נידרנדורף
 פטירה:  15 באוקטובר 1973 (בגיל 67) חיפה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של וינה 
 תקופת הפעילות:  1929–1973 (כ־44 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  בית הזכוכית, חיפה
 
תיאודור מֶנקֶס (בגרמנית: Theodor Menkes;‏ 28 במרץ 1906 – 15 באוקטובר 1973) היה אדריכל יהודי ממוצא אוסטרי, שפעל בין היתר בארץ ישראל המנדטורית. מחלוצי המודרניזם הישראלי.
קורות חיים

תיאודור מנקס נולד בכפר נידרנדורף (אנ') שבאוסטריה, להרמן מנקס. בשנים 1924–1929 למד בבית הספר הטכני הגבוה (Technische Hochschule) בווינה. אחרי עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עלה לארץ ישראל והשתקע בחיפה. בחיפה תכנן מספר בתים שחלקם נחשבים כאייקונים אדריכליים. הוא פנה הן לקהל המוסדי והן לקהל הפרטי, הן לקהל יהודי והן לקהל ערבי. מנקס השתמש בחומרים שנחשבו פורצי דרך בזמנו כפלדה וכזכוכית. גולת הכותרת של תכנוניו בחיפה היא תכנון בית הזכוכית ברחוב בר גיורא 21 בהדר הכרמל בשנים 1941–1938.
מנקס נשא בחיפה את אידה, אחותו של שלמה אראל, אלמנה אם לבת, חנה. לזוג נולד בן, גבריאל (גבי), מהנדס בניין.
נפטר ונקבר בחיפה.
בית הזכוכית

הבית נבנה כיוזמה פרטית של מקס לוין ויועד למגורי פקידים ומהנדסים בריטים ששהו בארץ בתקופת המנדט הבריטי לצורך עבודה באזור התעשייה המתפתח של מפרץ חיפה. מפלסי הקומות בנויים בצורת האות ר', שיחד עם גרמי המדרגות הפתוחים משלימים סגירת חצר שבה הייתה בריכת שכשוך קטנה. החצר עצמה נמוכה מפני הרחוב - דבר התורם לפרטיותה. רוב החזית אל הרחוב הן המדרגות שהיו עטופות בגריד פלדה ולבני זכוכית וחלקה מרפסות זיז. חזיתות הדירות בנויות גם הן לבני זכוכית שתפקידן, בנוסף להיותן קיר, להכניס אור לדירות. מולן תוכננו אדניות עם מערכת השקיה. צנרת הבניין מהווה אלמנט עיצובי בנוסף לפונקציונליות שלה ולדוגמה היא מהווה את משקופי הדלתות. מערכת האוורור בנויה ממפתחים בתקרת האינטרסול שהזרימו אוויר אל ומתוך הדירות. הדירות בנויות ממטבח ושירותים בקדמת הדירה, חדר ומרפסת (בחלקן) בעלת ספסל יצוק. גם בתוך הדירות השתמש מנקס בזכוכית. כך, למשל, במטבח הותקנו מגירות מזכוכית והדלתות היו בנויות מעץ וזכוכית אטומה ועטופות בסורג מסוגנן. לחלק מן הדירות יש חלונות עגולים (דמויי חלונות ספינה) ולחלקן חימום מרכזי. כבעקרונותיו של לה קורבוזיה גם גג הבניין צריך להיות לשימוש דיירי הבניין. ובגג של הבניין, שהעלייה אליו היא ממרפסת תצפית (שנבנתה על חשבון דירה נוספת), היה מגרש בדמינטון עטוף ברשת.
בית הזכוכית > מצב הבניין כיום

על אף שהבית הוכרז כמבנה לשימור, המדרכה והכניסה לבית שופצו (לאחר קריסתן בעקבות חניית מנוף ונפילתו לתוך החצר) על ידי העירייה שלא ברוח הבניין וסגנונו. הבריכה נסתמה, חלק ממרפסות הזיז נסגרו, גריד הברזל שעטף את המדרגות הוסר לאחר שהיווה בעיה בטיחותית אחרי שרוב לבניו נשברו. העלייה לגג אמנם עדיין אפשרית אך הגג משמש, ככל שאר הגגות, לאנטנות ולדודי שמש.
מעבודותיו

1933–1936 – בית דוד אלפנביין - רחוב ויתקין 11, חיפה. הבניין נבנה ממסגרת קורות פלדה שאליהן חוברו לוחות בטון. המדרגות וחלק מהגג שמעל חדר המדרגות, נבנו מלבני זכוכית
1937 תכנון מתחם של 28 בתים על 14 דונם בהדר הכרמל
1938 – שיכוני "אברמסון", רחוב בר גיורא 41, חיפה
1938 – בית גברת סלמה חביבי, רחוב זאב 8, חיפה
1938 - בית מרדכי טננבאום, רחוב בר גיורא 28 א', חיפה
1938–1941 – בית הזכוכית, רחוב בר גיורא 21, חיפה
שנות ה-50 של המאה ה-20 - בית המשפחה, רחוב הסביונים 2, חיפה ובית פרידמן, רחוב הסביונים 4, חיפה
אוקטובר 1959 - הצעת תוכנית לרכבת חשמלית תת-קרקעית בעומק של 2.5 מטרים מתחת לפני הקרקע בתל אביב. הצעתו כללה חפירת תעלות מתחת למדרכות הכבישים הקיימים, וכיסויין בלוחות פריקסט(אנ') צבעוני
תחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 -רחוב יפה נוף 91, 91א, חיפה
1965 – קומפלקס של שלושה בתי מגורים עבור שיכון עובדים; רחוב כרמי 5 עד 9, רוממה, חיפה. הבתים כונו: מעונות מורים א, ב, ג. כל בית בנוי משלושה אגפים המחוברים במרכזם על ידי חדר מדרגות משותף בצורת משושה
שנות ה-60 של המאה ה-20 - קומפלקס של שני מתחמי דירות - 1: רחוב רש"י 7 עד 17 ו-2: רחוב רש"י 1, 3, ורחוב בר גיורא 36 עד 46א, חיפה.
תחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 - קומפלקס של ארבעה מתחמי דירות עבור רסקו – 1: רחוב דרייפוס 2 עד 10; 2: דרך צרפת 74 עד 74 ה; 3: דרך צרפת 68 עד 68ה; 4: רחוב כרמיה 3 עד 9. רמת שאול, חיפה
תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 – בית קריפס: מגורים וקונדיטוריה, דרך פיק"א 8, אחוזה, חיפה
לקריאה נוספת

'Theodor Menkes,' in: Myra Warhaftig, They Laid the Foundation, Lives and Works of German-Speaking Jewish Architects in Palestine 1918-1948, berlin 2007, pp. 348-353. (באנגלית)