stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השקל כמטבע בר-המרה
משמעות הפיכת השקל לבר-המרה

להפיכת השקל למטבע בר-המרה משמעויות עסקיות המקלות במידה רבה על חברות ישראליות העוסקות במסחר בינלאומי. כך למשל, יכולה חברה ישראלית העוסקת ביצוא, לקבוע מחירים בשקלים, ולקבל העברות של שקלים מלקוחותיה. זאת בדיוק כפי שחברה אמריקאית נוקבת מחירים בדולרים ומקבלת תשלומים בדולרים. הדבר משמעותי בעיקר כאשר מתקיים מסחר עם מדינות שהמטבע שלהן אינו בר-המרה. שכן עד כה, המסחר היה כרוך במעבר דרך מטבע של מדינת צד שלישי (בדרך כלל דולר אמריקאי או אירו), והיה כרוך בעמלות רבות בדרך. ניקח למשל חברה ישראלית אשר מיצאת ללקוח בתאילנד. לפני שהשקל הפך בר-המרה, הייתה החברה צריכה לנקוב במחיר דולרי. הלקוח התאילנדי היה צריך לקנות דולרים, ולבצע העברה בינלאומית (העוברת דרך בנקים אמריקאים). החברה הישראלית הייתה מקבלת את הדולרים האמריקאים, וממירה אותם לשקלים. ניתן לראות שהטרנזקציה הזו מורכבת, וכמות רבה של עמלות משולמות לגורמים רבים הנמצאים בדרך מטעמים טכניים, אך אינם תורמים מאומה לעסקה. אפקט שלילי נוסף הוא שהצעת המחיר ניתנת בערך הנקוב במטבע של מדינת צד שלישי, הדבר מכניס לעסקה גורם נוסף של סיכון מטבעי הנובע מתנודות בערך המטבע של מדינה זו, וזאת למרות שהעסקה אינה קשורה אליה כלל. באופן מעשי, תהליך נקיבת מחירים בשקלים לצורך יצוא, הוא תהליך שייקח זמן, שכן הוא כרוך בהסתגלות של קהל הלקוחות בחו"ל למטבע החדש.
עסקאות יבוא יכולות אף הן להרוויח מכך שהשקל הוא בר-המרה, אך באופן פחות בולט, שכן באופן טבעי, המחירים שננקבים על ידי חברות בחו"ל יהיו במטבעות נפוצים, המקובלים יותר במסחר בינלאומי. אך אם עסקת יבוא מול מדינה שהמטבע שלה אינו בר-המרה, תהיה נקובה בשקלים, הרי שהחיסכון שתואר לעיל תקף גם כאן.
עבור הציבור הרחב, המשמעות של צעד זה אינה גדולה. אמנם התייר הישראלי יכול לצאת את גבולות ישראל עם שקלים במקום להצטייד במטבע זר, ולהחליף את השקלים בבנקים ואצל חלפני כספים בחו"ל, אך הדבר היה אפשרי במקומות נבחרים גם קודם לתאריך זה, והיה ונשאר בלתי כדאי שכן עמלות ההחלפה בישראל קטנות יותר ואמצעי התשלום החלופיים כגון כרטיסי אשראי נוחים וכדאיים יותר.
הערות שוליים

↑  חוק מערכות תשלומים, התשס"ח – 2008 באתר בנק ישראל
↑  CLS Bank live with Israeli Shekel and Mexican Peso 26 May 2008
השקה (הלכה)

חור השקה מקרוב. גודל החור צריך להיות לכל הפחות בגודל "שפופרת הנוד" (קוטר של שתי אצבעות במעגל חוזר) אך נהוג לעשותו גדול יותר
בור הטבילה. בצד ימין של התמונה במעלה הבור ניתן להבחין בחור ההשקה המשיק את המים לבור השני שנמצא מעבר לקיר ובו ישנם ארבעים סאה של מי גשמים
בהלכות טומאה וטהרה, השקה היא הדרך לטהר מים שנטמאו. אף שכלל לא ניתן לטהר מאכלים ומשקים שנטמאו באמצעות טבילתם במקווה, מים שנטמאו יכולים להיטהר על ידי השקתם וחיבורם למי מקווה כשר, שבו קיימים ארבעים סאה של מי גשמים שלא נשאבו בכלי.
בנוסף לטהרת המים מטומאתם, ההשקה מועילה גם להכשיר מים שנשאבו ולכן נפסלו מלשמש כמי מקווה, ולאחר שהושקו למקווה כשר דינם כמים שלא נשאבו. דין זה משמש בתפקיד חשוב בבניית מקוואות מודרניים, משום שהוא מאפשר להחליף את מי בור הטבילה בתדירות גבוהה, ולהשיק אותם לאוצר של מי גשמים.
בור השקה

במקוואות רבים ישנו בור השקה שבו יש חור בקוטר של "שפופרת הנוד" ששיעורו כשתי אצבעות (כ- 5 סנטימטר), המחבר את המים שבבור הטבילה לבור אחר שבו ישנם ארבעים סאה של מי גשמים (ישנן שיטות שונות בחישוב הכמות של ארבעים סאה, הנעות בין כ-350 ליטר לכ-900 ליטר. ישנם הנוהגים לעשות את הבור בתכולה של 1000 ליטר). בחלק מהמקוואות ההשקה אינה אלא הידור, שכן המים שבבור הטבילה אינם פסולים בכל אופן גם ללא ההשקה, מכיוון שעברו אחד מההכשרים המכשירים מים שאובים לטבילה, כמו זריעה או המשכה, והיא נועדה כדי להכשיר את המקווה לפי דעות אחרות, שסבורות שההכשרים הללו אינם מספיקים. לעומת זאת, יש מקוואות (בודדים) שבהם ההשקה היא המכשיר הבלעדי של המקווה. בכל אופן, יש להיזהר כאשר ממלאים את בור הטבילה, שהמים יגיעו עד למים שבבור ההשקה.
מהות ההשקה

ההשקה מבוססת על שני יסודות הלכתיים:
האחד הוא הכלל ”עירוב מקוואות כשפופרת הנוד”, כלומר שני מקוואות שחוברו זה לזה על ידי נקב שגודלו כשפופרת שבה מילאו בעבר נוד של מים, וגודלו עיגול שבו נכנסות שתי אצבעות בכל צד, נחשבים שני הבורות כמקווה אחד, והאחד מכשיר ומטהר את השני.
השני הוא דין השקה, המוזכר בתלמוד בנוגע להשקת מים טמאים למקווה, ולטהרם בכך. ההשקה מוסברת בתלמוד בסברת ה"זריעה", שהרי זה כאילו המים זרועים ומחוברים לקרקע ולמי הגשמים שמחוברים לקרקע ולא נשאבו מעולם, ובכך מתבטלת טומאתם. מקובל כי במעשה ההשקה ניתן גם לסדר את בעיית המים השאובים, ודינם חוזר להיות כמי גשמים.
לעומת זאת, יש החולקים וסבורים שגם לאחר ההשקה לא ניתן לבטל את פסול השאובים לגמרי, והכשרה של בור המים השאובים היא רק מכיוון שהוא מחובר לבור אחר של מי גשמים, כדוגמת הכלל "כל המחובר לטהור טהור", אך בור המים השאובים אינו כשר באופן עצמאי. החילוק בין שתי הדעות הוא, האם יש להותיר את חור ההשקה המחבר את שני המקוואות כשהוא פתוח במשך כל זמן הטבילה, או שדי רק בפתיחה אחת המשיקה את שני המקוואות.
ברוב המקוואות נהוג לצאת ידי חובת כל הדעות ולהשאיר את נקב ההשקה כשהוא פתוח במשך זמן הטבילה. אך ישנה בעיה אחרת, ייתכן שקיים חשש במקווה כזה של "נתן סאה ונטל סאה" לשיטת הראב"ד שסבור שאם המים הפסולים מתערבים עם המים הכשרים, עד שרוב שיעור המים הכשרים (עשרים ואחת סאה) אינו קיים מכיוון שהתערב עם המים הפסולים והורק מהמקווה, המקווה פסול. בחסידות צאנז קלויזנבורג נהוג, מסיבה זו, לעשות שני מקוואות: באחד נקב ההשקה סגור במשך זמן הטבילה, הוא נפתח רק לרגע קצר כדי להכשיר את מי המקווה ונסגר מיד כדי שמימיו לא יתערבו עם מימי המקווה, ואילו הבור השני - חור ההשקה שלו פתוח כל זמן הטבילה, כדי לצאת ידי חובת דעה זו.
הערות שוליים

↑  ראו גם משנה, מסכת מקואות, פרק ו', משנה א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ל"ד, עמוד ב'
↑  וכן כתב הרא"ש בהלכות מקוואות סימן א'
↑  שערי מקוואות (הרב יששכר חזן), בניין מקוואות סימן א' עמ' קס"ג בשם "יש חולקין" ומפרשים זאת בדעת הראב"ד, וכן בשם הדברי חיים על הלכות מקוואות בס"ק כ'.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
השקה (ביולוגיה)

עורקי כף היד (ניתן לראות את ההשקה של עורקי החישור והגומד דרך הקשתות)
השקה (בלועזית: אַנַסטוֹמוֹזָה, ביוונית: ἀναστόμωσις – פתח מקשר) היא חיבורם מחדש של שני אפיקים אשר התפצלו מענף משותף.
השקת צינורות וכלי דם

בבעלי חיים, לרבות האדם, קיימות השקות בין כלי דם או בין מבנים אחרים בצורת צינורות, כגון בלולאות המעי. השקות בין עורקים או בין ורידים מאפשרות גיבוי באספקת הדם לאיברים ובניקוזו מהם במקרה של חסימה באחד מכלי הדם. לדוגמה, עורק החישור ועורק הגומד מתפצלים מעורק הזרוע באזור המרפק ומשיקים בכף היד בשתי קשתות. השקה זו מאפשרת המשך אספקת דם לכף היד במקרה של חסימה של אחד מהם. כמו כן, השקות בין עורקים לוורידים מסייעות בוויסות חום הגוף, כאשר העורקיקים המובילים את הדם לנימים מוצרים, ואז הדם עובר ישירות אל הוורידים, ללא השתהות במצע הנימים ותוך שמירה על חום הגוף.
אולם, ישנן השקות שנגרמות כתוצאה ממצב פתולוגי או באופן מכוון כתוצאה מניתוח. השקות פתולוגיות נקראות לרוב נצורים, ובמקרים של כלי דם הן מתרחשות בין עורקים לוורידים. דוגמה להשקה כירורגית היא ניתוח שבו כורתים חלק מהמעי ומחברים את הקצוות שנותרו.
גם בצמחים יש השקות במערכת העורקים של עלים.
השקת קורים

במיקולוגיה, השקה היא איחודם של שני ענפי קורים, זהים או שונים. כך, באפשרות קורי הפטריות לטוות רשתות. על ידי שיתוף חומרים בצורת יונים מומסים, הורמונים ונוקלאוטידים, שומרת הפטרייה על תקשורת דו-כיוונית בתוכה. הרשת הפטרייתית יכולה לצמוח ממספר מקורות, כמו מספר נבגים, המכילים בחלקם ההיקפי אתרי קליטה והיטמעות. כאשר שני קצוות משני מקורות נפגשים, הם מזהים אחד את השני באמצעות פרומונים או בדרך אחרת ליצירת פרט גנטי אחד. כלומר, עבור הפטריות, השקה היא גם דרך רבייה. בפטריות מסוימות, יתמזגו זוויגים הפלואידיים שונים, היה והם מתאימים. ביתר חלקי הפטרייה, הם יוצרים חזית תפטיר אחת שממשיכה לגדול ולהתפשט, אך כל יחידה היא בעלת שני גרעינים, שלא התאחו, מכל אחד מההורים.
השקה באבולוציה

בתורת האבולוציה, השקה היא יצירת מינים חדשים ממינים שונים שהתפצלו בעבר מאב קדמון משותף. מונח זה תקף גם בסימביוגנזה, כאשר מינים חדשים נוצרים כתוצאה מיחסי סימביוזה.
שלד של ורידי עלה הידרנג'אה
זלטורוג ארנה

| --- | --- |

 מיקום:  צליה, סלובניה
 קואורדינטות:  46°14′52″N 15°16′15″E﻿ / ﻿46.24776°N 15.270889°E﻿ / 46.24776; 15.270889
 תקופת הפעילות:  דצמבר 2003 – הווה (כ־20 שנה)
 משטח:  פרקט
 אדריכל:  Arhitekt ERNST
 קבוצות:  צליה פיבוברנה לאשקו (כדוריד)
 מושבים:  6,000
 ממדי משטח:  20*40 מטרים
 he
 
היכל הספורט "זלטורוג ארנה" (בסלובנית: Dvorana Zlatorog), הוא אולם ספורט רב תכליתי הממוקם בשכונת "הודיניה" בעיר צליה בסלובניה. האולם נפתח בחודש דצמבר 2003 ומשמש לרוב כביתה של קבוצת הכדוריד של העיר. ב-2004 היה אחד מארבעת האולמות שאירחו את אליפות אירופה בכדוריד שנערכה בסלובניה אותה שנה. האולם מכיל 6,000 מקומות ישיבה ומלבד משחקי כדוריד אירח גם קונצרטים. האולם אירח את בית ג' של אליפות אירופה בכדורסל 2013.
זפירוס

ערך זה עוסק באל הרוח המערבית במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם לחברת אנרגיה ישראלית הפועלת בפולין, ראו .
| --- | --- |

האל זפירוס והאלה כלוריס, בתחריט מאת ויליאם אדולף בוגרו
 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אב:  אסטראוס 
 אם:  אאוס 
 אחים:  בוריאס, יורוס, נוטוס 
 בן או בת זוג:  כלוריס, איריס 
 צאצאים:  האאורות, קרפוס, אריון, קסנתוס, ארוס, בליוס, פותוס 
 
זפירוס ופלורה (כלוריס אחרי שעברה מטמורפוזה) מאת אנטוניו בונצה בארמון פטרהוף
זפירוס או זפיר (ביוונית: Ζέφυρος) הוא אל הרוח המערבית במיתולוגיה היוונית, שחי במערה בתראקיה, אזור בצפון-מזרח יוון (של היום). הוא בנם של אאוס, אלת השחר, ואיאולוס, אל הרוחות, ואחיהם של בוריאס (אל הרוח הצפונית), יורוס (אל הרוח המזרחית) ונוטוס (אל הרוח הדרומית). זפירוס הוא מבשר האביב, המביא בכנפיו רוח מפרה, חמימה ונעימה.
מקבילו הרומאי של זפירוס הוא פאבוניוס, שהיה אחראי גם על פריחת הצמחים והפרחים.
על פי סיפורים שונים, זפירוס היה נשוי למספר נשים:
זפירוס היה בעלה של איריס, אלת הקשת בענן ושליחת האלים.
זפירוס חטף את האלה כלוריס והעניק לה שליטה על עונת האביב. מאוחר יותר התחתן עימה, והיא ילדה את אמפיקס, מופסוס וקארפוס.
כמו כן, מסופר עליו שיחד עם ההרפיה (מפלצת מיתית בעלת ראש של אישה וגוף של ציפור) פודארג' הוא הוליד את בליוס וקסנתוס, סוסיו של אכילס.
זפירוס, יקינתון ואפולו

יקינתון, בנם של המוזה קליאו ושל פיראוס מלך מקדוניה, היה נסיך נאה ומאהבם של האל אפולו וזפירוס. האגדה מספרת שיקינתון העדיף את אפולו. זפירוס נפגע עמוקות ונטר טינה לאפולו, אך הוא לא היה יכול לפגוע בו מפני שאפולו היה אל, יום אחד, כששני הנאהבים התאמנו בזריקת דיסקוס, נשף זפירוס רוח חזקה והטה את הדיסקוס ממסלולו. הדיסקוס פגע ביקינתון ופצע אותו אנושות. בסופו של דבר, מת יקינתון מפצעיו, ואפולו המתאבל יצר מדמו את פרח היקינתון.
ולנטינה קולגינה

| --- | --- |

 לידה:  1902 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1987 (בגיל 85 בערך) מוסקבה, ברה"מ 
 תחום יצירה:  עיצוב ספרים, book design, פוטומונטז', גרפיקה, ציור, כרזה 
 זרם באמנות:  קונסטרוקטיביזם 
 בן או בת זוג:  גוסטב קלוציס 
 
ולנטינה קולגינה (ברוסית: Валентина Никифоровна Кулагина-Клуцис; ‏1902–1987) הייתה ציירת ומעצבת ספרים, פוסטרים ותערוכות סובייטית. היא הייתה דמות מרכזית בקונסטרוקטיביזם האוונגרדי בתחילת המאה ה-20 לצד אל ליסיצקי, אלכסנדר רודצ'נקו ובעלה גוסטב קלוציס. היא ידועה בתעמולה המהפכנית והסטליניסטית הסובייטית שהפיקה בשיתוף עם קלוציס.
ביוגרפיה

קולגינה עזבה את סטודיו לאמנות חופשית של המדינה ונכנסה לבית הספר הממלכתי לאמנות Vkhutemas בשנת 1920 על פי דרישתו של המורה גוסטב קלוציס, אותו פגשה באותו הזמן. ב-2 בפברואר 1921 נישאו בני הזוג וגרו יחד בבניין בית הספר. ב-1928 הצטרפה קולגינה לקבוצת אמני אוקטובר, שבעלה כבר היה חבר בה. ב-1930 עיצבה כרזה ליום האישה הבינלאומי, תוך שימוש בטכניקות אוונגרד בשילוב טיפוגרפיה, ליתוגרפיה ופוטומונטאז'. החל משנת 1932 ראתה קולגינה את עבודותיה נדחות לעיתים קרובות על ידי הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
עבודתה כמעצבת החלה לפני שסיימה את בית הספר, בביתן הסובייטי בתערוכה בקלן, אותו עיצבה. מאוחר יותר היא עבדה עבור "הסוכנות הממלכתית לאמנות" וסוכנויות אחרות.
עבודתם של קלוציס וקולגינה הייתה מקבילות וסגנון הפוטומונטאז' שלהם בשילוב עם עבודה גרפית הייתה מיושמת על ידם כיצרני כרזות מהפכניות רשמיות עבור המפלגה הקומוניסטית בזמן סטלין.
בסוף שנות ה-30 החל להתרחש הטיהור הגדול ואזרחים רבים הואשמו בהחזקת רעיונות אנטי-קומוניסטיים. גם אביה וגם בעלה של קולגינה הואשמו. ב-17 בינואר 1938, קלוציס נעצר כשהתכונן לצאת ליריד העולמי של ניו יורק. לקולגינה מעולם לא נאמרה האמת על מה קרה לבעלה, והיא האמינה עד סוף חייה שהוא מת מהתקף לב בזמן שהיה בכלא. ב-1989, שנתיים לאחר מותה במוסקבה, התגלה כי הוא הוצא להורג בפקודת סטלין, זמן קצר מאוד לאחר מעצרו.
יצירה

במהלך היווצרותה המוקדמת של ברית המועצות, לפוליטיקה הייתה השפעה חזקה על הקהילה האמנותית. האמנות והעיצוב שהופקו בתקופה מוקדמת זו ידועים בקנאות המהפכנית ובאוטופית שלה. בתפיסה זו עבודתה של קולגינה שילבה רישום וסמליות גרפיים עם טכניקות פוטומונטאז'. זה היה שילוב שהפריד באופן מובהק בין עבודתה לבין זו של קלוציס. קלוציס וקולגינה מעולם לא עבדו על פרויקטים יחד, העבודה שלהם הייתה משותפת בכל זאת, והתחזקה על ידי הוויה אחת סביב השנייה.
לאחר המהפכה הבולשביקית של 1917, גברה התסיסה הפוליטית והרוח המהפכנית של העבר שנראתה באמנות הרוסית הפכה לעבודת תעמולה. בתחילת שנות ה-30, הפקת פוסטרים הייתה שמורה אך ורק לאמנים שהוזמנו, כמו גם לתמונות, לטקסט ולסמלים שבהם נעשה שימוש. פוסטרים שנעשו על ידי אמנים חובבים הושמדו והוחרמו. ביומן של קולגלינה מ-1935, היא תיעדה את התסכול והקושי בהכנת כרזות עבור סטלין והממשלה, רק כדי שייבחרו על פי הנחיות נוקשות לקידום צנזורה בעבודתה. רוב הכרזות של תקופה זו נדחו או נשלחו חזרה לתיקון גדול.
אף שקלוציס וקולגינה ידועים ביצירות הרשמיות עבור הממשלה, הם גם יצרו אמנות וצילום אישיים, לעיתים קרובות דיוקנאות זה של זה.
בעקבות השינוי הרדיקלי שהתרחש, בשנת 1931 עשתה קולגלינה את היצירה "יום הפועלות הבינלאומי – קרב על הפרולטריון" - כרזת תעמולה המשבחת את הנשים בכוח העבודה. היא השתמשה בציור פיגורטיבי ובפוטומונטאז' בכרזה זו כדי להציג חיילות, איכרים, חקלאים וקבוצת נשים ברחובות שנלחמות עם המשטרה.
כשהסביבה הפוליטית ברוסיה החלה להתמוסס בשנות ה-30, קלוציס וקולגינה נכנסו ללחץ גובר להגביל את הנושא וההומור שהשתמשו בפוסטרים רשמיים ועבודות גרפיות. הפוסטרים שלהם באו לייצג רטוריקה חזותית ותעמולה סטליניסטית, יותר מאשר התקווה המהפכנית המקורית שלהם. עד 1933, כרזות תעמולה הפכו לצורת אמנות נפוצה כל כך עם מעט מקום ליצירות מקוריות.
קולגינה ואמנים אחרים חוו קיצוץ משמעותי בהזמנות הפוסטרים בגלל מחסור בנייר ובדיו. כתוצאה מכך, עבודתה בתקופה זו הוגבלה לשני צבעים מכיוון שכל צבע נוסף הגדיל את זמן הייצור .
הערות שוליים

↑  Valentina Kulagina - 2 Artworks, Bio & Shows on Artsy, www.artsy.net
↑  Klutsis and Kulagina: Photography and Montage, web.archive.org, ‏2012-02-01
↑  Jeffrey Thompson Schnapp, Matthew Tiews, Crowds, Stanford University Press, 2006, ISBN 978-0-8047-5480-4. (באנגלית)
1 2  Pisch, Anita (2016). The Rise of Stalin Personality Cult. 87-190: ANU Press.
↑  Valentina Kulagina. International Women Worker’s Day—A Battle Day for the Proletariat (Mezhdunarodnyi den’ rabotnits—boevoi den’ proletariata) (Poster for International Women Workers’ Day). 1931 | MoMA, The Museum of Modern Art (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349666005171  GND: 129656739  ISNI: 0000 0000 4321 0287  LCCN: no2004053051  LNB: 000024974  NKC: js2012704636  PIC: 338385  RKD: 314922  SUDOC: 077934962  ULAN: 500472017  VIAF: 25689182   WorldCat (עם VIAF): 25689182 
קולגינה וקלוציס, פוטומונטז׳, 1922
וסטורלנד

| --- | --- |

 מדינה:  איסלנד איסלנד
 בירת המחוז:  בורגרנס 
 העיר הגדולה:  אקרנס
 שטח:  9,554 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  16,662 (2020)
  ‑ צפיפות:  1.6 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  64°32′00″N 21°55′00″W﻿ / ﻿64.533333333333°N 21.916666666667°W﻿ / 64.533333333333; -21.916666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וסטורלנד (באיסלנדית: Vesturland) הוא אחד ממחוזות איסלנד, הממוקם במערב המדינה. במחוז מתגוררים כ-16,000 תושבים.
העיר הגדולה במחוז היא אקרנס, שלמרות גודלה היחסי, היא אינה בירת המחוז.
זאנסטאט

זאנסטאט (בהולנדית: Zaanstad) היא רשות מקומית שנוסדה ב-1 בינואר 1974, ושממוקמת במחוז צפון הולנד, הולנד.
גאוגרפיה

הרשות המקומית ממוקמת כ-9 ק"מ מבירת הולנד, אמסטרדם, וכ-14 ק"מ מבירת המחוז, הארלם.
היישוב הגדול ברשות המקומית הוא העיר זאנדאם (אנ'). בינואר 2021 מנתה העיר 78,705 תושבים.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 10 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (18 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (0 מעלות צלזיוס).
ערים תאומות

איטליה מרינו (אנ'), איטליה
סרביה פנצ'בו, סרביה
גרמניה צוויקאו, סקסוניה, גרמניה
גלריה

טחנת הרוח מהמאה ה-20 בזאנסטאט
הנהר זאן, זאנסטאט
מוזיאון טחנות הרוח, זאנסטאט
סכר בזאנסטאט
כנסיית סינט-אודולפוסקרק בווסטקנולנדם, זאנסטאט
תעלת טאפסלו בזאנסטאט
המצודה ליד קרומנידייק, זאנסטאט
הערות שוליים

1 2  Zaanstad (Municipality, Noord-Holland, Netherlands) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de
↑  Zaanstad, Zaanstad (ב־)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545646505171  GND: 4331056-4  LCCN: n78039751  MusicBrainz: 639c317c-0670-4be5-b372-33d0c88bd1df  VIAF: 141872378   WorldCat (עם VIAF): 141872378 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של הולנד ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וירטואוז

וירטוּאוֹז (באיטלקית: virtuoso, וירטואוזו; במקור הלטיני virtuosus, שמשמעו: מעלה, מצוינות, מיומנות) הוא אמן – מוזיקאי, צייר או משורר – המצטיין בכישוריו האמנותיים ובעל טכניקה יוצאת דופן.
הערות שוליים

↑  Weiss, Piero; Taruskin, Richard (1984). Music in the Western World: A History in Documents. Schirmer. pp. 430. ISBN 0-02-872900-5.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  אוון ג'אנדר, "וירטואוזו", במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  ג'אנדר, גרוב
↑  קורט פאהלן, "תולדות המוזיקה בעולם", הוצאת ניב, תרגום יצחק הירשברג, עמ' 178-180
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16949658h (data)  GND: 4272862-9 
ניקולו פאגאניני
דומניקו סקרלטי
ונוס ממורבני

ונוס ממורבני נאד ואהום, המתוארכת לשנת 22,800 לפני הספירה
ונוס ממורבני (בסלובקית: Moravianska venuša) היא צלמית נשית פרהיסטורית קטנה, שהתגלתה בסלובקיה בתחילת המאה ה-20.
הצלמית הייתה קבורה באדמה והתגלתה בעת חריש זמן מה לפני 1930 על ידי האיכר סטפן הולמן-פטרך בפודקוביצה (Podkovica) ליד הכפר מורבני נאד ואהום (Moravany nad Váhom) שבסלובקיה.
הצלמית עשויה מניב ממותה ומתוארכת לשנת 22,800 לפני הספירה, כחלק מהתעשייה הגרווטיאנית (Gravettian) (אנ') מהתקופה הפלאוליתית העליונה (Upper Paleolithic) (אנ').
עותק של צלמית ונוס זו נמצאת כיום בתערוכת "טירת ברטיסלבה" במוזיאון הלאומי הסלובקי.
ראו גם

ונוס מלוסל
הערות שוליים

↑  Note: "Venus" is an umbrella term in archaeology for figurines of this type
↑  Venus Figurines of the European Paleolithic: Symbols of Fertility or Attractiveness?, Journal of Anthropology, First published: 03 January 2012 https://doi.org/10.1155/2011/569120
↑  A History of Slovakia: The Struggle for Survival by Stanislav J. Kirschbaum, p. 15
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זאסטאבה 620B

| --- | --- |

Zastava 620B
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Zastava Automobiles (אנ')
 שנות ייצור:  1962–1976
 הרכבה:  יוגוסלביה יוגוסלביה
 חברת אם:  ברישיון פיאט
 סיווג:  משאית קלה
 אורך:  5,295 מ"מ
 רוחב:  1,924 מ"מ
 גובה:  1,920 מ"מ (גובה הקבינה)
 משקל:  3,500 ק"ג (ברוטו), 1,200 ק"ג כושר מטען מקסימלי
 בסיס גלגלים:  2,449 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,901 סמ"ק, המפיק 48 כ"ס ב-3,200 סל"ד, מנוע דיזל
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 4 מהירויות
זאסטאבה 620B (בסרבית: Застава 620Б, באנגלית: Zastava 620B) היא משאית קלה מתוצרת יצרנית הרכב היוגוסלבית Zastava Automobiles (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1962–1976 ביוגוסלביה (היום סרביה).
דגם "זאסטאבה 620B" יוצר ברישיון פיאט ביוגוסלביה והתבסס על דגם פיאט 615 מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט.
"זאסטאבה 620B"

מספר דלתות: 3–4
דלתות צד קדמיות ודלתות צד אחוריות "דלתות התאבדות"
מנוע קדמי
מנוע דיזל
סוג הנעה: 4x2
דגם "זאסטאבה 615B" יוצר כאמבולנס
"זאסטאבה 620B" > תצורות

קבינה כפולה: 6 מושבים ב-2 שורות
קבינה סטנדרטית + ארגז אחורי סגור
גלריה

"זאסטאבה 620B"
"זאסטאבה 620B"
"זאסטאבה 620B"
ראו גם

פיאט 850T
זאסטאבה 750
הערות שוליים

↑  בין השנים 1953–1958 דגם ה"פיאט 615" יוצר ברישיון פיאט  באוסטריה, והיה קרוי "Steyr 260". בדגם הורכב מנוע 1,997 סמ"ק המפיק 50 כ"ס. החל משנת 1954 הורכב מנוע דיזל 1,901 סמ"ק, המפיק 47 כ"ס. דגם זה היה קרוי "Steyr 260 Diesel". בין השנים 1956–1970 הדגם יוצר ברישיון פיאט ביוגוסלביה, על ידי חברת "Zastava" (הדגם היה קרוי "Zastava 615B"). המנוע שהורכב לדגם היה בנפח 1,901 סמ"ק, שהפיק 48 כ"ס ב-3,200 סל"ד. משקל הרכב היה 3,15 טון. בין השנים 1962–1976 יוצרה המשאית הקלה "זאסטאבה 620B"
↑  "זאסטאבה 620B" autoslavia.com/1961-69-zastava-620-upit
↑  דלתות התאבדות - ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון ציר הנסיעה
↑  "זאסטאבה 620B" zuckerfabrik24.de/fiat/pics3/Zas620
↑  דגם "זאסטאבה 615B" - אמבולנס zuckerfabrik24.de/fiat/pics3/Zas620
↑  "זאסטאבה 620B" zuckerfabrik24.de/fiat/pics3/Zas620
זלטקו טומצ'יץ'

זלטקו טומצ'יץ' (בקרואטית: Zlatko Tomčić; הוא פוליטיקאי קרואטי, שכיהן כנשיא מפלגת האיכרים הקרואטית בשנים 1994–2005, כיושב ראש הפרלמנט הקרואטי בשנים 2000–2003, כנציג בפרלמנט הקרואטי וכנשיא קרואטיה בפועל בפברואר 2000.
הוא בוגר הפקולטה להנדסה אזרחית באוניברסיטת בלגרד.
פוליטיקה

טומצ'יץ' הפך לנשיא מפלגת האיכרים (HSS) הקרואטית בשנת 1994 בעת שכיהן כשר הבינוי ואיכות הסביבה. תחת הנהגתו הובילה ממפלגה את הקואליציה שהגיעה למקום השני בבחירות ב-1995 וזכתה ב-18 מושבים, מתוכם 10 לחברי HSS, כולל טומצ'יץ'.
בחירות 2000 הגיעה הקואליציה בראשות HSS למקום השלישי וזכתה ב-25 מושבים, מתוכם 17 ל-HSS. מפלגות אלה חברו למנצחים בבחירות (קואליציית SDP-HSLS) כדי להרכיב את הממשלה, וטומצ'יץ' הפך ליו"ר הפרלמנט. הוא הושבע לתפקידו בפברואר 2000.
כיושב ראש הפרלמנט שימש טומצ'יץ' לזמן קצר גם כנשיא בפועל של קרואטיה, בעקבות מותו של הנשיא פרניו טוג'מן בדצמבר 1999. הוא שימש כנשיא בפועל עד בחירתו של סטייפן מסיץ' לנשיא החדש.
טומצ'יץ' נשאר יושב ראש המפלגה עד דצמבר 2003, לאחר בחירות חדשות בהן איבדה המפלגה מושבים ועברה לאופוזיציה. עם זאת, טומצ'יץ' שמר על מושב בפרלמנט.
בבחירות של המפלגה ב-2005 הובס טומצ'יץ' על ידי יוסיפ פרישצ'יץ' ופרש מהחיים הפוליטיים.
ולנטינו לצארו

ולנטינו לנדו לצארו (בגרמנית: Valentino Lando Lazaro, נולד ב-24 במרץ 1996) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי והמגן בטורינו ובנבחרת אוסטריה.
קריירת מועדונים

לצארו נולד בגראץ שבאוסטריה, לאב אנגולי ולאם יוונייה. את הופעת הבכורה שלו ערך בקבוצת הבוגרים של רד בול זלצבורג ב-3 בנובמבר 2012, במשחק הבונדסליגה האוסטרית מול אדמירה וואקר. בעת הופעת הבכורה היה בן 16 ו-224 ימים בלבד, ובכך קבע שיא כשחקן הצעיר ביותר המשחק בליגה האוסטרית.
ב-2013 הושאל לקבוצת ליפרינג, ובמדיה ערך שלוש הופעות בלבד. על אף גילו הצעיר, הספיק לצארו לזכות עם קבוצתו בשלושה דאבלים מקומיים (אליפות הבונדסליגה והגביע האוסטרי) ב-2012, 2014 ו-2015, ובנוסף זכה עם רד בול באליפות המקומית ב-2016. ב-3 באוגוסט 2017 הושאל להרטה ברלין ולאחר מכן נמכר אליה.
ב-1 ביולי 2019 חתם לארבע עונות באינטר מילאנו. ב-24 בינואר 2020 הושאל לניוקאסל יונייטד עד לסוף העונה. ב-20 באוגוסט 2020 הושאל לבורוסיה מנשנגלדבך לעונה אחת. ב-31 באוגוסט 2021 הושאל לבנפיקה ליסבון.
ב-2 באוגוסט 2022 הושאל לטורינו.
קריירת מועדונים > קריירת נבחרת

לצארו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה ב-30 במאי 2014, במהלך משחק ידידות מול איסלנד, אחרי שנכנס כמחליפו של מרקו ארנאוטוביץ' ל-15 הדקות האחרונות של המשחק. המשחק הסתיים בתוצאה 1-1 ונערך באינסברוק.
תארים

הבונדסליגה האוסטרית (4): 2012, 2014, 2015, 2016.
הגביע האוסטרי (3): 2012, 2014, 2015.
הערות שוליים

↑  אתר ערוץ הספורט – sport5.co.il, באתר m.sport5.co.il
| נבחרת אוסטריה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 א. שלאגר •  2 אולמר •  3 דראגוביץ' •  4 הינטראגר •  5 פוש •  6 אילזנקר •  7 ארנאוטוביץ' •  8 אלאבה •  9 זביצר •  10 גריליץ' •   11 גרגוריץ' •  12 פרבאן • 13 בכמן •  14 באומגרטלינגר • 15 לינהארט • 16 טרימל • 17 שאוב • 18 שופף • 19 באומגרטנר • 20 אוניסיוו • 21 ליינר • 22 לצארו • 23 ק. שלאגר • 24 ליימר • 25 קלדזיץ' • 26 פרידל • מאמן: פודה |  1 א. שלאגר •  2 אולמר •  3 דראגוביץ' •  4 הינטראגר •  5 פוש •  6 אילזנקר •  7 ארנאוטוביץ' •  8 אלאבה •  9 זביצר •  10 גריליץ' •   11 גרגוריץ' •  12 פרבאן • 13 בכמן •  14 באומגרטלינגר • 15 לינהארט • 16 טרימל • 17 שאוב • 18 שופף • 19 באומגרטנר • 20 אוניסיוו • 21 ליינר • 22 לצארו • 23 ק. שלאגר • 24 ליימר • 25 קלדזיץ' • 26 פרידל • מאמן: פודה | אוסטריה |