stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איקרוס
בתרבות

המיתוס על איקרוס ודדלוס שימש השראה למספר יצירות מופת.  אחת המפורסמות שבהן היא נוף ונפילת איקרוס (1558, פיטר ברויגל האב), אשר ידועה בזכות התיחכום, המניפולציות והמסרים אשר בה. הציור מתאר את נפילת איקרוס בדרך שכמעט מתעלמת מאיקרוס עצמו, והדבר בא לידי ביטוי גם בשמו של הציור. לצופה קשה להבחין בדמותו של איקרוס, ואף שלל הדמויות שבציור מתעלמות מן האסון וממשיכות במלאכתן. המסר העיקרי של הצייר הוא הניכור של בני האדם, העסוקים בשלהם, ואדישותם לסבלותיו של הזולת (מסר יוצא דופן לאמן מן המאה ה-16).
ציור אחר (פטר פול רובנס, 1636) מתאר את מעופם של איקרוס ודדלוס בצבעי צהוב עזים וחמים, ומכאן שהמסר העיקרי של הצייר הוא הדגשת החטא (חטא ההיבריס של איקרוס שהגביה עוף), והעונש (התכת הדונג, ומותו של מי שמתייהר כך). ציור מפורסם אחר הוא של יעקוב גוי (Jacob Peter Gowy). גוי היה מתלמידיו של פיטר פול רובנס, ובציורו משנת 1650 מתוארים איקרוס ודדלוס במעופם. יצירה אחרת היא איקרוס של הצייר הפלמי יוס דה מומפר.
המיתוס על איקרוס ודדלוס שימש השראה גם לאלבום חשוב של הרכב אמריקאי בשם Winter Consort וגם לשיר Flight of Icarus ("המעוף של איקרוס") של להקת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן. ברוס דיקינסון, מחבר מילות השיר, שינה את הגרסה המקורית של הסיפור וכתב כי אביו של איקרוס הכשיל את בנו ושלח אותו אל מותו בכוונה. חברת התקליטים הפרטית "Swan Song" של הלהקה הבריטית לד זפלין השתמשה בדמותו של איקרוס כלוגו שהפך למזוהה עם הלהקה. בלוגו ניתן לראות את דמותו של איקרוס מרחפת בין שמים לארץ בדמות מלאך.
במשחק Assassin's Creed Odyssey משנת 2018, לדמות הראשית נלווה נץ אשר מכונה איקרוס.
בהשראת המיתוס כתב דן אלמגור ב-1973 את "הבלדה על דדלוס ואיקרוס" לצוות בידור חיל האוויר.
המשורר הבלגי גי גופט (אנ') כתב את השיר "עלייתו של איקרוס" בעקבות הסיפור המיתולוגי. השיר תורגם לעברית על ידי יואל טייב ופורסם בכת העת ננופואטיקה.
גלריה

נפילת איקרוס מאת פטר פאול רובנס במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
הערות שוליים

↑  מילות השיר, באתר בית לזמר
↑  ננופואטיקה, כרך 28, כחול איננו מרעיש-שירה צרפתית, ירושלים: מקום לשירה, עמ' 84
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011339952105171  PLWABN: 9810539324505606  CANTIC: a19408985  GND: 11863979X  LCCN: no2018031326  NKC: jo20201091956  SUDOC: 027336484  VIAF: 9565151778244118130002   WorldCat (עם VIAF): 9565151778244118130002 
נוף עם נפילת איקרוס, ציור מאת פיטר ברויגל האב
איקרוס, מוטי מזרחי בתל אביב
איקרוס, ציור מאת ג'וס דה מומפר
אלאוטריוס

אלאוטריוס (בלטינית: Eleutherius) או אלאוטרוס כיהן כאפיפיור בין השנים 174 ו-189 (לפי תיארוך הוותיקן, בין 171 או 177 עד 185 או 193). הוא נולד בניקופוליס שבאפירוס. לפי ספר האפיפיורים ה"ליבר פונטיפיקליס" הוא כיהן במקביל למלך הבריטי לוקיוס מבריטניה שרצה להמיר דתו לנצרות. ספק אם סיפור זה מבוסס על מאורע ממשי, שכן אין עדויות התומכות בכך. לאלאוטריוס מיוחסת הנפקה מחודשת של הצו המבטל הגבלות על מאכלים שונים, בטענה שכל שניתן לאכילה ראוי שיאכל, משום שהאל ברא זאת. ייתכן ומת כמרטיר.
איפה היית

| --- | --- |
 סינגל בביצוע בית הבובות
 שפה:  עברית
 אורך:  3:56 (גרסת הדואט באורך 4:15)
 כתיבה:  אמיר אטיאס
 לחן:  אמיר אטיאס
 
איפה היית הוא שיר של להקת בית הבובות שיצא בשנת 2013 כחלק מהאלבום הרביעי של הלהקה, רני. השיר נכתב והולחן על ידי אמיר אטיאס, ועבר עיבוד על ידי איתי בן מרגי. לשיר בוצעה גם גרסת דואט עם יסמין לוי.
רקע

סולן הלהקה, אמיר אטיאס, אמר על השיר לאתר וואלה! NEWS כי הוא "נכתב לבתי הבכורה, כיום בת 4.5, כאות אזהרה לגיל ההתבגרות, שמבחינתי התחיל כבר. כשהפכתי לאב נוספו לי תכונות אופי שמעולם לא היו לי, כמו דאגנות, חששנות, הרצון להתביית ולהגן וכל מה שנובע משורש חרדה".
קליפ

לשיר בוצע גם קליפ בכיכובה של שירלי בוגנים.
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
בסיקורו את השיר השווה יוסי חרסונסקי את אטיאס לדודו טסה, וכן התייחס ל"כאב המזוקק, האפטר שוק של אחרי" שראה בשיר, ולמימד האמינות שטען שהמוזיקה מוסיפה לשיר.
מצעדים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013-2014)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013-2014)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013-2014)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013-2014)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ד)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ד)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ד)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ד)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 22 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 26 |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  איפה היית, באתר "פזמונט"
1 2  אמיר אטיאס, בית הבובות‏, הלו בובה: הסיפורים שמאחורי הלהיטים של בית הבובות, באתר וואלה, 29 במרץ 2016
↑  "בית הבובות" ושירלי בוגנים בקליפ חדש, באתר ynet, 19 בנובמבר 2013
1 2  איפה היית?/בית הבובות, מתוך האתר של יוסי חרסונסקי
↑  השיר הגיע למקום הראשון בשבוע 20.2.2014. המידע נלקח מארכיון המצעדים באתר גלגלצ
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורסולה קיין

אורסולה קיין (24 באפריל 1927 בדרזדן – 16 באוקטובר 2011 בלייפציג) הייתה מורה למחול ורקדנית גרמנייה.
אורסולה קיין בכוריאוגרפיה "רוקדת עם הזמן" מאת הייקה הניג (2006) פוסטרמוטיב
ביוגרפיה

בגיל 12 החלה קיין ללמוד מחול במכינה של בית הספר למחול מודרני של מרי ויגמן. משנת 1942 למדה באקדמיה למחול של הקונסרבטוריון של דרזדן עד שזו נסגרה בהמשך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1945,
לאחר סיום לימודיה וביסוס מעמדה כרקדנית במה וכמורה למחול, הצטרפה קיין ללהקת המחול של דורה הויר. עד שפורקה הלהקה, רקדה קיין ב- Tänze für Käthe Kollwitz (ריקודים למען קתה קולוויץ), Lied der Zeit (שיר הזמן) ו־Schießbude (מטווח).
משנת 1948, רקדה קיין ב-Volkstheater ברוסטוק, ומ־1949 כרקדנית ראשית למחול מודרני ב־Anhaltisches Theatre דסאו. שם רקדה תפקידי סולו בכוריאוגרפיות מאת פיית ביכל והכירה את הלמוט זיידלמן, המנהל המוזיקלי של האופרה של לייפציג. בעקבות ההיכרות, עברה קיין לליפציג, ומשנת 1951 החלה קיין ללמוד בלט קלאסי אצל גרטרוד שטיינווג וטטיאנה גסובסקי בלייפציג, וגם אצל גוסטב בלנק בברלין.
משנת 1952 שימשה בתיאטרון הממלכתי בלייפציג כרקדנית ראשית ומ־1953 כאמנית סולנית ראשונה. היא רקדה בכוריאוגרפיות רבות של גרטרוד שטיינווג, לילו גרובר, ורנר אולבריך, טום שילינג ואמי קלר־ריכטר. באוקטובר 1960 רקדה קיין בתוכנית החגיגית לפתיחת בית האופרה החדש בלייפציג, ששודרה בטלוויזיה. תפקיד המחול האחרון שלה על הבמה היה ארכיספוסה ביצירה "אפרקסס" ב־1962.
משנת 1979 עבדה קיין כמורה למחול מודרני במכללה המתמחה למחול "בית הספר לבלט של האופרה של לייפציג". בשנת 1988 קיבלה עליה גם את האחריות על כיתות הילדים באותו מוסד.
בשנת 1989 יסדה קיין והנהיגה קבוצת חובבים בשם "Tanzkaleidoskop" ("קליידוסקופ המחול") ב"בית היינריך בודה" בלייפציג.
שיבה לבמה

בשנת 2005, החלה אורסולה קיין, עם עמיתיה למחול מהאופרה בלייפציג, כריסטה פראנץ, זיגפריד פרולס, והורסט דיטמן, לעבוד על יצירת תיאטרון־מחול אוטוביוגרפית בשם "זמן – רוקדת מאז 1927", בניצוחם של הכוריאוגרפית הגרמנית הייקה הניג ושל פרידריך א. מינקוס.
בשנת 2006 זכה הפרויקט להצלחה באופרה של לייפציג. היצירה עובדה לסרט תיעודי בשם "Dancing with Time" מאת טרבור פיטרס עבור ZDF ו־ARTE, והוצג בבתי קולנוע גרמניים ב-2007/8 ובפסטיבלים בינלאומיים. בשנת 2008, יצא ספר מאת מריון אפלט בשם Dancing with Time, שעיבד אף הוא את היצירה, והוסיף ראיונות ותצלומים של ארבעת הרקדנים המבוגרים.
משנת 2007 ואילך, המשיכה קיין לרקוד, בתיאטרון המחול העכשווי, יצירה בשם "קפיצות בזמן" (ZeitSprünge) מאת הייקה הניג, עם האנסמבל של הניג. המופע קיים יותר מ-30 הופעות והופעות אורח בפסטיבלים בינלאומיים. הפה דה דה (Pas de deux) שלה עם הורסט דיטמן לפרק האיטי מהסימפוניה החמישית של גוסטב מאהלר, הנראה גם בסרט התיעודי, נחשב בעיני הניג עצמה לאחד מרגעי השיא בתיאטרון המחול שלה. בשנת 2008 אורסולה קיין רקדה באופרה אלצ'ינה מאת גאורג פרידריך הנדל, עם הורסט דיטמן בתפקיד Ruggiero, בבימוי ובכוריאוגרפיה של הייקה הניג בפסטיבל הנדל בעיר האלֶה.
קיין נחשבה לתלמידה הקשישה ביותר שהמשיכה לרקוד, מבין תלמידותיה של מרי ויגמן.
פרסים וכיבודים

בשנת 1993, לרגל יובל 300 שנה לאופרה של לייפציג, זכתה אורסולה קיין לחברוּת כבוד באופרה של לייפציג.
במרץ 2008, הכתיר מגזין הריקוד הבינלאומי "Ballettanz" את קיין "הגראנד דאם של המחול בלייפציג".
נשיא הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הורסט קלר, הזמין את קיין לביקור במשרד הנשיאות הפדרלית בארמון בלוו בברלין ב־27 במרץ 2008.
לקריאה נוספת

Marion Appelt: Tanz mit der Zeit (Dancing with Time), Leipzig, Plöttner Verlag 2008, ISBN 978-3-938442-45-6
Trevor Peters: Tanz mit der Zeit (Dancing with Time), Berlin, Good Movies/Ventura 2009, Indigo, DVD 926328
הערות שוליים

↑  Dancing with Time North American Premiere on VIFF
↑  Leaps in Time with Trailer
↑  Leaps in Time in Oper Leipzig unplugged
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11955903X  ISNI: 0000 0003 8577 8235  VIAF: 5743804   WorldCat (עם VIAF): 5743804
אזארקה

אל-אזארקה (בערבית: الازارقة) הוא הזרם הרדיקלי ביותר אשר התפלג מכת הח'וארג'. בני הזרם קרויים על שמו של נאפע בן אל-אזרק אשר חי ומת בעיראק בשנת 688 לספירה. האזארקה הקימו להם ישות פוליטית בעיר בצרה בדרום עיראק. מהעיר בצרה ניהלו פשיטות צבאיות נגד הערים הסמוכות והצליחו לכבוש ערים מרכזיות באיראן כגון העיר אהוואז והעיר כרמאן עוד בסוף המאה השביעית לספירה. בכך הפך אזור ח'וזיסטאן למקום התיישבותם העיקרי עד המאה השמינית כאשר הוכנעו לבסוף על ידי השלטון העבאסי. האזארקה ראו שהשימוש בכוח הצבאי הוא האמצעי החשוב כדי להשיג את מטרותיהם הפוליטיות והדתיות. בכך הם התמרדו ללא הרף נגד השלטונות המרכזיים לאורך המאה השביעית והשמינית לספירה. אי רצונם להתאים את האידאולוגיה שלהם למציאות הפוליטית ורצונם לאכוף את האידאולוגיה שלהם בכוח על שאר המוסלמים ואמונתם ששאר המוסלמים הם כופרים, גרמה לכך שהשלטון המרכזי הצליח להצדיק את המלחמות נגדם גם בסיוע מצד חכמי דת סונים ושיעים. בנסיבות כאלה, בני הזרם נכחדו עוד לפני המאה ה-12 לספירה.
אמונתם הדתית והפוליטית

בני הזרם ראו בפסוקי הקוראן חוקים אלוהיים שחייבים כלל המוסלמים ליישם אותם כלשונם. לפיכך הם לא קיבלו עליהם את הפרשנויות הפוליטיות והחברתיות של הקוראן שקיימות אצל הסונים והשיעים. האזארקה ראו בפרשנויות אלה סטייה מן האסלאם עצמו, כאשר טענו שהסונים והשיעים רצו להתאים את הקוראן למציאות הפוליטית והחברתית של המוסלמים באותה תקופה. לטענתם, כדי להתמודד עם המציאות הקיימת, חייבים המוסלמים לאכוף את חוקי הקוראן כלשונם. אולם אין להם להתאים אותם לפי שיקולים חברתיים ופוליטיים. לפיכך, ראו את עצמם שהם המוסלמים היחידים בעולם וראו שאר בני הזרמים ככופרים אשר המירו את דתם מאסלאם. בנוסף לכך, טענו שחייב כל אדם שמעוניין לקבל על עצמו את האידיאלוגיה הדתית של האזארקה להגר לתחומי שלטונם הדתי ולהילחם באויביהם השיעים והסונים. אמונתם בקוראן כמקור יחידי לחוקי האסלאם גרם להם לשלול מצוות דתיות רבות שהתגבשו במשפט המוסלמי ובכך הפכו החוקים הדתיים שלהם שונים בהרבה מן החוקים הדתיים של השיעים ושל הסונים.
מורשתם כיום

בעת החדשה, האזארקה מופיעים בשיח הפוליטי בעולם המוסלמי, בעיקר כדי לתקוף תנועות רדיקליות. לאחר פיגועי 11 בספטמבר, נטען על ידי חכמי דת שהתנגדו לאוסאמה בן לאדן, שבן לאדן אימץ את האידאולוגיה של האזארקה. חלק מן השיעים בעיראק טענו שאבו מוסעב א-זרקאווי השתייך לאזארקה כאשר ניצלו את הדמיון המילולי בין השם שהתפרסם בו ובין המילה אזארקה.
ראו גם

קראים
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: ezarika
אלאוטריים

| אלאוטריים |
| --- | --- |
 Gobiomorphus huttoni מניו זילנד
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-קברנון
משפחה:: אלאוטריים
שם מדעי
 Eleotridae ‏רגן

Eleotris fusca
Guavina guavina
Tateurndina ocellicauda
אלאוטריים (שם מדעי: Eleotridae) הם משפחה של דגי גרם מתת-סדרת דמויי-קברנון שבסדרת הדקראים. רובם חיים במי האזור האינדו פסיפי לאורך חופי אפריקה ואסיה הטרופיים אך חלק מהמינים חיים גם במי האוקיינוס האטלנטי שסביב חופי אמריקה ומערב אפריקה כולל במים ממוזגים. מינים רבים מהמשפחה חיים במים מתוקים ומים מליחים בבגרותם ואחד המינים חי אף במערות. רבים מבני המשפחה מגודלים כדגי נוי (למשל בני הסוג Hypseleotris ו-Tateurndina ocellicauda).
מיני המשפחה מזכירים את הקברנוניים ובעבר רבים מהם השתייכו למשפחה, אך הם חסרי את סנפיר האגן השטוח של הקברנוניים. כמו כן הם קרובים לפתלתוליים. הם משתנים בגודלם מאורך של 1 סנטימטר אצל בני הסוג Leptophilypnion עד המין Gobiomorus dormitor שאורכו 90 סנטימטר. רבים מהם בעלי צבעים מרהיבים בסנפיריהם. הם בעלי לסתות גדולות, עיניים גדולות וסנפירי חזה דמויי-מניפה איתם הם יכלים לשכב על הקרקעית.
דגים אלה הם אוכלי כל ואף טורפים המהווים בכמה אזורים כמו מימי גינאה החדשה או ניו זילנד את הטורפים הראשיים, במקום דגים טורפים אחרים.
כמה חוקרים משייכים חלק ממינים אלה לשני משפחות אחרות: Butidae ו-Milyeringidae.
סוגים

סוג ומין יחיד Allomicrodesmus dorotheae
Allomogurnda
Belobranchus
סוג ומין יחיד Bunaka gyrinoides
סוג ומין יחיד Caecieleotris morrisi
Calumia
Dormitator
Eleotris
Erotelis
סוג ומין יחיד Giuris margaritacea
Gobiomorphus
Gobiomorus
Guavina
סוג ומין יחיד Gymnoxenisthmus tigrellus
Hemieleotris
Hypseleotris
Kimberleyeleotris
Leptophilypnion
Leptophilypnus
Microphilypnus
Mogurnda
Paraxenisthmus
Philypnodon
סוג ומין יחיד Ratsirakia legendrei
סוג ומין יחיד Rotuma lewisi
סוג ומין יחיד Tateurndina ocellicauda
סוג ומין יחיד Tyson belos
Xenisthmus
אלהים אלי אתה

אלהים אלי אתה אשחרך בסוד סגלתך הוא פיוט רשות לנשמת ליום הכפורים שחיבר ר' שלמה אבן גבירול, הנאמר בקהילות הספרדים.
צורה

הפיוט הוא רשות לתפילת נשמת כל חי של תפלת שחרית ביום הכפורים, והוא נחתם באקרוסטיכון של שם המחבר: "אני שלמה הקטן ברבי יהודה אבן גבירול חזק" - כל אות חוזרת על עצמה ארבע פעמים במחרוזת, בראש הצלעיות המתחלפות שאינן רכיבי המסגרת, מלבד הסטרופה האחרונה אשר החתימה "חזק" מופיעה בראש טוריה. בפיוט 30 מחרוזות, ובכל אחת מהן שני רכיבי מסגרת:
בטור א' בכל מחרוזת: ”אֱלֹהִים אֵלִי אַתָּה”.
בטור ג' בכל מחרוזת: ”בְּקָרְאִי עֲנֵנִי יוֹם”.
בטורים אלו אין לרוב אלא 3 הטעמות (מלבד רכיבי המסגרת). בטור השני, החפשי ממסגרת, ישנן ארבע הטעמות. כל סטרופה מסתיימת בפסוק מן התנ"ך.
הרשות בנויה על פי המבנה של פיוט הרשות "אשכימה שחר יום יחדתו לצום העשור" שחיבר יוסף אבן אביתור, מייסד ז'אנר פיוטי הנשמת, אשר גם בה רכיבי מסגרת במתכונת דומה, ומחרוזת חתימתה זהה לרשות של אבן גבירול, מלבד רכיבי המסגרת. תבנית זו חריגה ביחס לפייטנות הספרדית, ולא קנתה לה מקום אצל פייטנים מאוחרים יותר. ז. ברויאר כתב כי צורתו של הפיוט איננה פיוט מסגרת אופייני לרשב"ג, וכן מבחינת תוכנן, רכיבי המסגרת מיותרים לרוב ולמעשה אפשר לקרוא גם בלעדיהם את כל הפיוט, הרי היה ניתן לצפות שאחרי הרכיב הראשון יבואו דברי תחנונים, ולאחר השני דברי זכות על ישראל, אך ברוב הפיוט אין הדבר כן, מה שאינו אופייני לאבן גבירול. הוא סבור שהמסגרת איננה מעצבת את הפיוט וכי "כאן הוענקה תבנית חצי מסגרתית אך ורק מפני ייראת הכבוד שרחש המשורר כלפי קודמו."
תוכן

הפייטן פותח בתיאור עמידתו לפני הקב"ה בתפלת שחרית, יחד עם כל עם ישראל, כשליח הציבור, עמדה מתוכה הוא יוצא במהלך כל הפיוט, שהוא למעשה רשות לש"ץ. הוא מכיר בעוונותיו החשופים כלפי האל, ומבקש ממנו להתעלם מחטאיו וישועה. הוא ממשיך להתחנן, כשליח הציבור, שתהיה תפילתו זכה וברורה, ללא טעויות ומחשבות זרות, ומצפה להנחייתו בדרך הנכונה. הוא טוען מספר טענות לזיכויו: האחת היא שבלידתו ברא אותו האל כשהעוון נטוע בו, אחרת היא עיצומו של יום הכיפורים המכפר על חטאיו והצום בו שרויים ישראל ביום זה, טענה אחרת היא הבושה שאוחזת בהם מרוב חטאיו, ואחת נוספת היא כינוסם של ישראל לבתי הכנסיות וזיכוך נפשם לקראת היום הקדוש. הוא שב ומזכיר את פחדו מגזר הדין המרחף מעליו ואת הידיעה כי האל מכיר את חטאיו, ומתחנן כי ישמע תפילתו.
אמירתו

הפיוט נאמר ברוב קהילות נוסח הספרדים, יחד עם פיוטים נוספים, בתפילת שחרית של יום הכפורים – לפני ברכת ברוך שאמר או לאחר קדיש תתקבל. בשל אורכו של הפיוט, בחלק מהמחזורים וכתבי היד הוא מופיע בחלקו, לעיתים קוצצו 19 מחרוזותיו האחרונות.
לקריאה נוספת

יעקב יצחקי מחזור אהלי יעקב ליום הכפורים, ירושלים ה'תר"ע, דף פו ע"ב־פז ע"ב
חיים נחמן ביאליק ויהושע חנא רבניצקי, שירי שלמה אבן גבירול, כרך שני, תל אביב תרפ"ה, עמ' 178–182, ושם, חלק הערות ובאורים, עמ' 107–110.
דב ירדן, שירי הקדש לרבי שלמה אבן גבירול, כרך ראשון, ירושלים ה'תשמ"ו, עמ' 71–79.
זאב ז. ברויאר, שירת הקודש של ר' שלמה אבן גבירול: תוכן וצורה, ירושלים: מאגנס תשנ"ג, עמ' 273–275.
הערות שוליים

↑  אברהם חמוי, מחזור בית הכפרת, ירושלים תשס"ד עמ' 387
↑  ספר תהלים, פרק ס"ג, פסוק ב'
1 2  זאב ז. ברויאר, שירת הקודש של ר' שלמה אבן גבירול: תוכן וצורה, ירושלים: מאגנס תשנ"ג, עמ' 273–275.
↑  דב ירדן, שירי הקדש לרבי שלמה אבן גבירול, כרך ראשון, ירושלים ה'תשמ"ו, עמ' 71.
↑  חיים נחמן ביאליק וי.ח רבניצקי, שירי שלמה אבן גבירול, כרך שני, תל אביב תרפ"ה, חלק הערות ובאורים, עמ' 107
↑  עזרא פליישר, שירת הקודש העברית בימי־הביניים, מהדורה שנייה מורחבת, ירושלים: מאגנס, תשס"ח 2007, עמ' 396, מסת"ב 9789654933094
↑  חיים שירמן, עזרא פליישר (ע), תולדות השירה העברית בספרד המוסלמית, ירושלים: מאגנס, תשנ"ו, עמ' 169־170, הע' 115
↑  זאב ז. ברויאר, שירת הקודש של ר' שלמה אבן גבירול: תוכן וצורה, ירושלים: מאגנס תשנ"ג, עמ' 275.
1 2  יעקב יצחקי מחזור אהלי יעקב ליום הכפורים, ירושלים ה'תר"ע, דף פו ע"ב
↑  מחזור אור ודרך ליום כפור, ירושלים תשמ"ו, עמ' תמ
↑  אלהים אלי אתה – מילים, פירושים וביצועים | ר' שלמה אבן גבירול | פיוט | הספרייה הלאומית – אתר הפיוט והתפילה
אזאר מאג'די

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 
 מדינה:  איראן 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן 
 בן או בת זוג:  מנסור הקמט 
 
אזאר מאג'די (בפרסית: آذر ماجدی) היא מסאית ופעילה קומוניסטית איראנית, יושבת ראש ה"ארגון לשחרור האשה" ואחת המנהיגות של מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן. היא מתנגדת למשטר הרפובליקה האסלאמית של איראן מאז ששבה מלימודים מחוץ לאיראן כדי להתנגד לחומייני, בשנת 1978.
ביוגרפיה

מאג'די נולדה באיראן[דרוש מקור: מתי?] לאב אתאיסט ולאם מוסלמית. הייתה נשואה להוגה המרקסיסטי מנסור הקמט שהוביל את ההתנגדות הקומוניסטית לשאח, והם הורים לשלושה ילדים.
עמדות פוליטיות

מאג'די מגדירה את עצמה מרקסיסטית ו"פועלית-קומוניסטית". היא מתארת את האסלאם כ"אידאולוגיה מאוד שונאת נשים". בראיון משנת 2001 אמרה מאג'די ש"הציבור חייב לעשות משהו כדי לחסל את האסלאם". בראיון אחר קבעה מאג'די ש"איסלמופוביה היא מושג מומצא, שמנסה להשתיק את העולם ולמנוע ביקורת על האסלאם ועל התנועה האסלאמית".
הערות שוליים

↑  דף על מאג'די באתר FaithFreedom (אנגלית)
↑  ביוגרפיה (אנגלית), באתר הרשמי של מאג'די.
↑  דף על מאג'די (אנגלית), באתר Iran Politics Club.
1 2  ג'יימי גלאזוב, ריאיון עם מאג'די (אנגלית), ינואר 2008, באתר Bataille Socialiste.
↑  האלה אשפאר, רשימה על פטירתו של הקמט (אנגלית), באתר הגרדיאן, 20 ביולי 2002.
↑  מאמר של מאג'די (אנגלית), 13 במרץ 2012, באתר Scoop בניו זילנד.
↑  על המאבק בדת (אנגלית), 15 בפברואר 2001, בארכיון הקמט.
↑  האם יש אסלאמופוביה באנגליה? (אנגלית), ריאיון עם מאג'די ב-BBC, ‏ 11 בפברואר 2006.
אלהאם מאנע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בת 58 בערך) מצרים 
 מדינה:  שווייץ, תימן 
 השכלה:  School of International Service 
 
אלהאם מאנע (בערבית: إلهام مانع; נולדה ב-19 במרץ 1966) היא יוצרת, כותבת ליברלית ופעילה משפטית מתימן. היא מרצה למדעי המדינה באוניברסיטת ציריך בשווייץ, היא גם חברת הוועד הפדרלי השווייצרית לזכויות האישה.
ביוגרפיה

אלהאם מאנע נולדה במצרים בעיר אל-מחלה אל-כוברא, לאב תימני ואם מצרייה, ועברה ממקום למקום לפי תנאי עבודתו הדיפלומטית של אביה בין מצרים, תימן, גרמניה, מרוקו וכווית.
את התואר הראשון במדעי המדינה היא סיימה באוניברסיטת כווית בהצטיינות יתרה בין השנים 1985–1989. לאחר מכן היא עברה לתימן ושם עבדה באוניברסיטת צנעא כעוזרת הוראה במחלקה לפוליטיקה ומדעים, ועבדה גם כמזכירת הוועדה לענייני סגל אקדמי בלשכת הרקטור של אותה אוניברסיטה. בשנת 1993 היא קיבלה מלגה מתוכנית פולברייט מארצות הברית, דבר שאפשר לה להמשיך את לימודיה בארצות הברית, וללמוד תואר שני במדעי המדינה והפוליטיקה ההשוואתית באמריקן יוניברסיטי בארצות הברית בין השנים 1993–1995. לאחר מכן היא עברה לשווייץ למדה באוניברסיטת צירים בין השנים 1996–2000, וקיבלה תואר דוקטורט בהצטיינות. לאחר מכן, בין השנים 2005–2009, למדה לפוסט-דוקטורט.
ביוגרפיה > פעילות עיתונאית ומשפטית

מאנע עבדה בתחום העיתונאות שמונה שנים 1997–2005, ברדיו שווייץ ואחר כך באתר סויס-איפו הערבי שהיה שייך לרשות השידור השווייצרית, וקיבלה דרגת סגן רשות השידור בחלקה הערבי של רשות השידור השווייצרית. בשנת 2005 היא עזבה את עבודתה ברשות השידור והתמנתה למרצה מן המניין באוניברסיטת ציריך למדעי המדינה.
החל משנת 2006 היא החלה בעבודת שטח במדינות ערב בנושא, "פוליטיקה ומין" ובמסגרתו עברה בין מדינות דרום אפריקה, בריטניה, תימן, סוריה וכווית. בשנת 2010 היא מונתה לחבר השולחן העגול ביוניסיפ [דרושה הבהרה], ב-2012 הייתה לחברת הוועד הפדרלי לענייני נשים וב-2014 מונתה לעמיתה במכון החילוני SGI בוושינגטון הבירה.
בשנת 2008 מונתה ליועצת פוליטית בנושא "דת ומין במזרח התיכון" עבור ארגונים ממשלתיים שווייצרים, בנוסף לארגונים לא-ממשלתיים וארגונים בינלאומיים. ומאז 2014 היא חוקרת בכירה בתוכנית המחקר המשותפת בין שווייץ ודרום אפריקה SSA JRP בנושא "דמוקרטיה, ערכים ואינטרסים".
ביוגרפיה > פעילות למען נשים

מאנע ידועה כתומכת נלהבת להפרדת דת ומדינה בארצות האסלאם. היא פעילה למען חופש הביטוי והאמונה וגם תומכת בהגנה על זכויות האדם, האזרח והאישה, בנוסף לזכויות המיעוטים בארצות המזרח התיכון וצפון אפריקה הערבי. היא גם ידועה בתור מבקר חריף של האידאולוגיה והמדיניות של התנועות האסלאמיות במזרח התיכון, וניהלה לא מעט ויכוחים עם אנשי דת מוסלמים מארצות ערב, במיוחד במצרים.
בסוף שנת 2012 כתבה מאנע מאמר בערבית "תימן מכבדת את אוהביה" (אלימן תוכרם מן יוחיבוהא), במאמר זה היא מביעה את התפעלותה מהצעירים והצעירות בכיכר אל-תע'ייר בתימן ב-2011. במאמרה היא מביעה אמונה עמוקה שהצעירים והצעירות אכן יכולים לחולל שינוי, ויביאו לשחרורה של תימן, ויחד איתה גם שחרורן של הנשים מכבלי החברה המסורתית. אבל אכזבתה הייתה גדולה מאוד, תימן לא השתחררה ונקלעה למלחמת אזרחים קשה.
בשנת 2014 כתבה מאנע סדרת מאמרים בכתב העת Elhewar Elmotammaden (הדיאלוג המודרני, שוויון זכויות לנשים בכל תחומי החיים) הנוגעים למצבה של האישה בחברה הערבית ובהם היא קראה לשחרור האישה ולתת לה שוויון זכויות מלא כמו: "אני עדיין נוכחת, אני עדיין נפקדת", "ובכתה שהרזאד", "מצב המשרתות במדינות ערב", "אינך מתבייש דארוד – איש דת", שופטת ללא טאבו".
במאמרה החשוב "אישה חופשית וליברלית", שהתפרסם באותו כתב עת ב-15 במרץ 2015, כתבה מאנע שכל אדם בין אם הוא גבר או אישה, נולד חופשי, ולכל אדם בוגר מגיע את החופש לבחור ולקבל את החלטותיו בעצמו ושאת באחריות עליהם. היא טוענת שהביטוי "אישה חילונית" אינו קללה ואינו נושא אקטים [דרושה הבהרה]של כפירה, להפך עלינו להתפאר בחילוניות, אפשר להיות אישה חילונית וגם מאמינה. לדבריה אין ניגוד בין חילוניות נשית לאמונה בדת. היא כל הזמן חוזרת ומדגישה שהיא אישה "חילונית ומאמינה" גם בכל מפגשיה עם אנשי דת דוגמת ג'מאל אלבנא ואחרים, והדיאלוגים שהיא מנהלת איתם.
מאנע היא בעלת אזרחות שווייצרית.
כתביה > ספריה

خطايا ( رواية ) دار الساقي 2005 (חטאים, רומן, ביירות 2005)
صدى الأنين ( رواية ) دار الساقي 2005 (הד האנחות, ביירות 2005)
“Islam and Christian–Muslim Relations: Religious Pluralism and Islamic Law: Dhimmis and Others in the Empire of Law”, Islam and Christian–Muslim Relations, 2013.
http://dx.doi.org/10.1080/09596410.2013.8549
Rezension "Länderkunde Jemen”. In: Geographica Helvetica (Swiss Journal of Geography). Heft 1, 2007, 57-58.