stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולכסנדר פטרובסקי
ביוגרפיה

פטרובסקי נולד ברוסתווי בגאורגיה הסובייטית. זמן קצר לאחר לידתו המשפחה עברה לעיר דניפרו בו הוא גדל. לארח סיום לימודי בית ספר הוא למד בבית ספר לטכנאים. פטרובסקי היה ספורטאי בולט בעיר בתחום ג'ודו. הוא עסק בפיתוח ספורט הקרב בעיר דניפרו ובטיפול בותיקי התנועה האולימפית.
בשנת 2003 הוא הקים את קרן צדקה הבינלאומית "סולידריות" כדי לתמוך ביוזמות הומניטריות.
במהלך הבחירות לנשיאות אוקראינה ב-2004, הוא תמך במועמדים דמוקרטיים, כתוצאה מכך הוא נרדף על ידי רשויות אכיפת החוק. לאחר ניצחונו של ויקטור ינוקוביץ' ב-2010, הוא נאלץ לעזוב זמנית את אוקראינה. עם תחילתה של מהפכת הכבוד, חזר לאוקראינה, שם ארגן במרץ 2014 את המרכז הציבורי לתיאום ההתנגדות לחבלנים רוסים בעיר דניפרו.
לאחר הרחקת הסכנה הרוסית בעיר דניפרו ב-2014, פטרובסקי נטל חלק בהחזרה לבעלות המדינה על בית החולים הצבאי של הכוחות המזוינים של אוקראינה, שהיה משועבד בבנק רוסי, למעשה הוא ארגן מחדש את הלוגיסטיקה של סיוע חירום לחיילים - פצועי מלחמת רוסיה-אוקראינה.
במקביל לקח חלק בפריסת מפקדות מתנדבים לסיוע בחזית - באמצעות קרן "סולידריות" סיפקו ציוד לגדוד המתנדבים "דניפרו-1". משנת 2022 מכלכל גדוד המתנדבים של כוחות המזוינים של אוקראינה "סולידריות", הליבה שלו מורכבת מאנשים מגאורגיה.
מאז 2016 הוא מתמקד בפיתוח מוסדות הומניטריים ודתיים בעיר דניפרו.
מאז 2018, הקרן הבינלאומית של אלכסנדר פטרובסקי "סולידריות" תומכת באופן שיטתי בקולנוע הלאומי: הסרט של וסיאנוויץ' ולנטין זכה בפרס הראשי בפסטיבל ונציה (סרט "אטלנטיס" 2019) (יש מאמר צרפתי להיפר-קישור), נתמך על ידי הקרן. בשנת 2019 התקבלה תמיכה בהפקת הסרט של טרס טומנקו "בית המילה" (2021 ), המוקדש לזרם תרבותי "התחייה שנהרגה" ולפופולריזציה של הידע על הפשע הקומוניסטי של הולודומור. הקרן תמכה בהשתתפות בפסטיבל הסרטים של ורשה 2020 (יש מאמר צרפתי) ובפסטיבל הסרטים של לונדון I.
הערות שוליים

1 2  Pavlo Tverdokhlib, Honoring Holodomor and Ukrainian Valor: The Commitment of Solidarity International Charitable Foundation to Historical and War Cinema
↑  Gorod`ській дозор, www.gorod.dp.ua
↑  Александр Петровский объединил лидеров крымско-татарской и иудейской общин | Народний голос України, nagolos.com.ua (ברוסית)
↑  У центрі Дніпра постав храм УПЦ КП » Релігія в Україні. Вера и религия. Философия и религия в Украине, www.religion.in.ua
↑  О нас — Международный благотворительный фонд Солидарность, web.archive.org, ‏2018-10-14
↑  Человек томоса, nv.ua (ברוסית)
↑  Человек томоса. Как днепровский бизнесмен Петровский стал одним из самых влиятельных персонажей в ПЦУ – расследование НВ, nv.ua (ברוסית)
↑  Чим володіє в Дніпрі загадковий бізнесмен Петровський - розслідування НВ, nv.ua (באוקראינית)
↑  Днепровский бизнесмен Петровский решил купить Краматорскую ТЭЦ, LIGA, ‏2020-10-15 (ברוסית)
↑  Рейтинг НВ. Топ-30 найвпливовіших людей Дніпра, nv.ua (באוקראינית)
↑  Архіпастир привітав Оксану Іванівну Петровську з Днем Народження : ДНІПРОВСЬКА ЄПАРХІЯ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ УКРАЇНИ _, cerkva.dp.ua
↑  Про відзначення державними нагородами України з нагоди Дня незалежності України, Офіційний вебпортал парламенту України (באוקראינית)
↑  Bonded by faith and love for Ukraine: How the Armenian community of Dnipro welcomed their church and rallied to defend the city in 2022, Апостроф (באנגלית)
אה"מ קווין מרי

| --- | --- |
אה"מ קווין מרי עם יתדות של רשתות טורפדו מקופלות לצידה  
אה"מ קווין מרי עם יתדות של רשתות טורפדו מקופלות לצידה  
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה קודמת:  סיירות המערכה מסדרת לאיון
 סדרה עוקבת:  אה"מ טייגר
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Palmers Shipbuilding and Iron Company 
 תחילת הבנייה:  6 במרץ 1911
 הושקה:  20 במרץ 1910
 תקופת הפעילות:  4 בספטמבר 1913 – 1 ביוני 1916 (שנתיים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מיקום:  56°42′N 5°54′E﻿ / ﻿56.7°N 5.9°E﻿ / 56.7; 5.9 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה קרב יוטלנד 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 26,770 טון, מקסימלי: 31,650 טון
 אורך:  213.4 מטר
 רוחב:  27.2 מטר
 שוקע:  9.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  28 קשרים
 גודל הצוות:  1,275 איש
 טווח שיוט:  10,390 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  42 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 75,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 102–229 מ"מ   שריון סיפון – 64 מ"מ   צריחי תותחים – 229 מ"מ   ברבטות – 203–229 מ"מ   מגדל הניווט – 254 מ"מ
 חימוש:  8 תותחי Mk V BL‏ 13.5 אינץ' (343 מ"מ)/45 קליבר   16 תותחי Mk VII‏ 4 אינץ' (102 מ"מ)   2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ קווין מרי (באנגלית: HMS Queen Mary) הייתה סיירת המערכה האחרונה שנבנתה על ידי הצי המלכותי לפני מלחמת העולם הראשונה. החברה היחידה בסדרה שלה, קווין מרי חלקה מאפיינים רבים עם סיירות המערכה מסדרת לאיון, כולל שמונה תותחי 13.5 אינץ' (343 מילימטרים). היא הושלמה ב-1913 והשתתפה בקרב מפרץ הלגולנד כחלק מהצי הגדול ב-1914. כמו רוב סיירות המערכה הבריטיות המודרניות, הספינה מעולם לא עזבה את הים הצפוני במהלך המלחמה. כחלק משייטת סיירות המערכה הראשונה, קווין מרי ניסתה ליירט כוח גרמני שהפגיז את חופי הים הצפוני של אנגליה בדצמבר 1914, אך לא הצליחה. הספינה עברה שיפוץ בתחילת 1915 והחמיצה את קרב שרטון דוגר בינואר, אך השתתפה בפעולת הצי הגדולה ביותר של המלחמה, קרב יוטלנד באמצע 1916. היא נפגעה פעמיים על ידי סיירת המערכה הגרמנית דרפלינגר במהלך החלק המוקדם של הקרב ומחסני התחמושת שלה התפוצצו זמן קצר לאחר מכן והטביעו את הספינה.
השרידים שלה התגלו ב-1991 ונמצאו בחלקים, חלקם הפוכים, על קרקעית הים הצפוני. קווין מרי מוגדרת כמקום מוגן תחת חוק ההגנה על שרידים צבאיים משנת 1986, שכן זהו קבר של 1,266 קצינים ומלחים.
תכנון

קווין מרי הוזמנה, יחד עם ארבע אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי, במסגרת התוכנית הימית של 1910–1911. כפי שהיה התבנית הרגילה באותה תקופה, הוזמנה רק סיירת מערכה אחת לכל תוכנית ימית. היא נבדלה מקודמותיה מסדרת לאיון בחלוקת החימוש והשריון המשני שלה ובמיקומם של מגורי הקצינים. כל אוניית ראשה מאז תכנון אוניית המערכה אה"מ דרדנוט ב-1905 הציבה את מגורי הקצינים קרוב יותר לעמדות הקרב שלהם באמצע האונייה; לאחר תלונות מהצי, קווין מרי הייתה סיירת המערכה הראשונה שהחזירה את המגורים למקומם המסורתי בירכתיים. בנוסף, היא הייתה סיירת המערכה הראשונה שביטלה את המדרכת ירכתיים.
קווין מרי, האונייה היחידה בשם זה ששירתה אי פעם בצי המלכותי, נקראה על שם מרי מטק, אשתו של המלך ג'ורג' החמישי. נציגת המלכה בהשקת האונייה ב-20 במרץ 1912 הייתה אשתו של הוויקונט אלנדייל.
תכנון > מאפיינים כלליים

האונייה הייתה מעט יותר גדולה מהאוניות הקודמות מסדרת לאיון, לקווין מרי היה אורך כולל של 700 רגל 0.6 אינץ' (213.4 מטרים), רוחב של 89 רגל 0.5 אינץ' (27.1 מטרים), ושוקע של 32 רגל 4 אינץ' (9.9 מטרים) בתפוסה מלאה. הדחק האונייה היה בדרך כלל 26,770 טונות ארוכות (27,200 טונות) ו-31,650 טונות ארוכות (32,160 טונות) בתפוסה מלאה, מעל 1,000 טונות ארוכות (1,016 טונות) יותר מהאוניות הקודמות. היה לה גובה מטאצנטרי של 5.92 רגל (1.8 מטרים) בתפוסה מלאה. בזמן שלום, הצוות מנה 997 קצינים ומלחים, אך הוא גדל ל-1,275 בזמן מלחמה.
תכנון > הנעה

לאונייה היו שני סטים זוגיים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס ששכנו בחדרי מכונות נפרדים. כל קבוצה כללה טורבינה בלחץ גבוה המניעה גל הנע חיצוני וטורבינה בלחץ נמוך המניעה גל הנע פנימי. טורבינת שיוט נבנתה במעטפת של כל טורבינה בלחץ גבוה עבור קיטור חסכוני במהירויות נמוכות. הספק מתוכנן עבור הטורבינות היה 75,000 כוחות סוס (56,000 קילוואט, 5,000 כוחות סוס (3,700 קילוואט יותר מקודמותיה. בניסויים ימיים במאי ויוני 1913, קווין מרי השיגה יותר מ-83,000 כוחות סוס (62,000 קילוואט), למרות שהיא בקושי עברה את המהירות המיועדת שלה של 28 קשרים (52 קמ"ש). תחנת הכוח כללה 42 דוודי Yarrow המסודרים בשבעה חדרי דוודים. התפוסה המרבית של דלק הייתה 3,600 טונות ארוכות (3,660 טונות) של פחם ו-1,170 טונות ארוכות (1,190 טונות) מזוט לריסוס על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. הטווח שלה היה 5,610 מיילים ימיים (10,390 ק"מ במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
תכנון > חימוש

קווין מרי הרכיבה שמונה תותחי BL‏ 13.5 אינץ' Mk V בארבעה צריחים תאומים עם מנוע הידראולי, המסומנים 'A'‏, 'B'‏, 'Q' ו-'X' מהחרטום ועד הירכתיים. ניתן היה להנמיך את התותחים ל-3° ולהגביה ל-20°, למרות שמנהל בקרת האש השולט בצריחים הוגבל ל-15° 21' עד שהותקנו מנסרות לפני קרב יוטלנד במאי 1916 כדי לאפשר הגבהה מלאה. הם ירו פגזים של 1,400 ליברות (635 קילוגרם) קליעים במהירות לוע של 2,490 רגל לשנייה (760 מטר לשנייה); בהגבהה של 20°, זה סיפק טווח מרבי של 23,740 יארד (21,708 מטרים) עם פגזים חודרי שריון (AP). קצב האש של תותחים אלו היה 1.5-2 פגזים לדקה. בזמן מלחמה נשאה קווין מרי 880 פגזים, 110 לכל תותח.
החימוש המשני שלה כלל 16 תותחי BL‏ 4 אינץ' Mk VII, שרובם הורכבו בקזמטים על סיפון המצודה, בניגוד לסידור בסדרת לאיון. התותחים יכלו להנמיך ל-7° והגבהה המרבית הייתה 15°. הם ירו פגזים של 31 ליברות (14 קילוגרם) במהירות לוע של 2,821 רגל לשנייה (860 מטר לשנייה) בטווח מרבי של 11,400 יארד (10,400 מטרים); האונייה נשאה 150 פגזים לכל תותח.
הספינה נבנתה ללא תותחים נגד מטוסים, אך שני תותחים הותקנו באוקטובר 1914. האחד היה תותח הוצ'קיס QF‏ 6 פאונד והשני היה תותח QF‏ 3 אינץ' 20 cwt, שניהם על תושבות זווית גבוהה. ההוצ'קיס ירה פגזים של 6 ליברות (2.7 קילוגרם) במהירות לוע של 1,773 רגל לשנייה (540 מטר לשנייה). התותח 3 אינץ' ירה פגזים של 12.5 ליברות (5.7 קילוגרם) במהירות לוע של 2,604 רגל לשנייה (794 מטר לשנייה) עם תקרה אפקטיבית מקסימלית של 23,000 רגל (7,010 מטרים).
שני צינורות טורפדו שקועים 21 אינץ' (530 מילימטרים) הותקנו באונייה, אחד בכל צד רוחב. 14 טורפדות Mk II נישאו עבורם, שלכל אחד מהם היה ראש נפץ של 400 ליברות (181 קילוגרם) TNT. הטווח שלהם היה 4,500 יארד (4,115 מטרים) במהירות 45 קשרים (83 קמ"ש) או 10,000 יארד (9,144 מטרים) במהירות של 29 קשרים (54 קמ"ש).
תכנון > בקרת אש

בפברואר 1913, האדמירליות קנתה חמישה סטים של ציוד בקרת אש מארתור פולן לצורך ניסויים השוואתיים עם הציוד שתוכנן על ידי קומנדר פרדריק דרייר. סט אחד הותקן בקווין מרי והורכב ממד טווח ארגו באורך 2.7 מ' הממוקם על גבי מגדל הניווט שהזין נתוני טווח לתוך Argo Clock Mk IV (מחשב מכני לבקרת אש) הממוקם בתחנת השידור מתחת למגדל הניווט. השעון המיר את המידע לנתוני טווח והסטה לשימוש התותחים. נתוני המטרה גם תועדו בצורה גרפית על טבלת התווייה כדי לסייע לקצין התותחנות לחזות את תנועת המטרה. מגדל מנהל הטורפדו האחורי היה עמדת השליטה של התותחנות. כל ארבעת הצריחים סופקו עם מדדי טווח של 9 רגל וצריחי 'B' ו-'X' צוידו עוד יותר כדי לשמש כעמדות בקרה עזר.
טכנולוגיית בקרת האש התקדמה במהירות במהלך השנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה, ופיתוח מערכת הירי של מנהל בקרת האש היה התקדמות גדולה. זה כלל מנהל בקרת אש שהותקן גבוה בספינה שסיפק באופן חשמלי זוויות גובה ואימון לצריחים באמצעות מצביעים, שצוות הצריח היה צריך לעקוב אחריהם. התותחים ירו בו זמנית, מה שסייע באיתור נתזי הפגזים ומזער את השפעות הסבסוב על פיזור הפגזים. קווין מרי קיבלה את מנהל בקרת האש שלה לפני קרב יוטלנד.
תכנון > שריון

הגנת השריון שניתנה לקווין מרי הייתה דומה לזו של האוניות מסדרת לאיון; חגורת קו המים שלה של שריון מוצק קרופ הייתה גם היא בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים) בין צריחים 'B' ל-'X'. הוא הצטמצם לעובי 4 אינץ' (102 מילימטרים) לכיוון קצות הספינות, אך לא הגיע לא לחרטום ולא לירכתיים. בנוסף, קיבלה הספינה חגורת שריון עליונה בעובי מרבי של 6 אינץ' על אותו אורך של החלק העבה ביותר של שריון קו המים, שהצטמצם ל-5 אינץ' (127 מילימטרים) לצד צריחי הקצה. מחיצות רוחביות של 4 אינץ' סגרו את קצות המצודה המשוריינת. ציפוי פלדה בעל מתיחה גבוהה, זול יותר מפלדת ניקל, אך יעיל באותה מידה, שימש למגני הסיפונים. הסיפון המשוריין התחתון היה בדרך כלל בעובי רק 1 אינץ (25 מילימטרים) מלבד מחוץ למצודה שם היה בעובי 2.5 אינץ' (64 מילימטרים). הסיפון המשוריין העליון היה ממוקם בחלק העליון של חגורת השריון העליונה וגם היה בעובי אינץ' אחד בלבד. סיפון התצפית נע בין 1–1.5 אינץ' (25.4–38.1 מילימטרים).
לצריחי התותחים היו חזיתות ודפנות בעובי 9 אינץ', בעוד שהגגות שלהם היו בעובי 2.5–3.25 אינץ' (64–83 מילימטרים). הברבטים היו מוגנים על ידי תשעה סנטימטרים של שריון מעל הסיפון, אך הוא הצטמצם ל 8 אינץ' (203 מילימטרים) מעל סיפון השריון העליון ו-3 אינץ' (76 מילימטרים) מתחתיו. תותחי ה-4 אינץ' הקדמיים היו מוגנים על ידי דפנות בעובי 3 אינץ' וסיפון פלדה בעל מתיחה גבוהה של שני אינץ' מעל. הצדדים של מגדל הניווט היו בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים), עם גגות בעובי 3 אינץ' וצינורות תקשורת. מגדל מנהל הטורפדו האחורי שלה היה מוגן על ידי קירות בעובי 6 אינץ' וגג פלדה יצוק בעובי 3 אינץ'. מחיצות טורפדו מפלדה בעלת מתיחה גבוהה בעובי 2.5 אינץ' (64 מילימטרים) הותאמו לצד המחסנים וחדרי הפגזים. ספיגות הארובות שלה היו מוגנים על ידי שריון פלדה בעל מתיחה גבוהה בעובי 1.5 אינץ' (38 מילימטרים) בצדדים ועובי אינץ' אחד בקצוות שבין הסיפון העליון והחזית.
בנייה וקריירה

קווין מרי הונחה בחברת פאלמרס לבניית ספינות וברזל במספנה שלהם בג'ארו ב-6 במרץ 1911. היא הושקה ב-20 במרץ 1912 והושלמה באוגוסט 1913 בעלות כוללת של 2,078,491 ליש"ט (כולל תותחים). האונייה עברה לפיקודו של קפטן רג'ינלד הול ב-1 ביולי ונכנסה לשירות ב-4 בספטמבר והוקצתה לשייטת סיירות המערכה הראשונה (BCS) בפיקודו של אדמירל משנה דייוויד ביטי. קווין מרי ושאר שייטת סיירות המערכה הראשונה ביקרו בנמל ברסט בפברואר 1914 והשייטת ביקרה ברוסיה ביוני.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ הלגולנד

הפעולה הראשונה של קווין מרי הייתה כחלק מכוח סיירות המערכה בפיקודו של ביטי במהלך קרב מפרץ הלגולנד ב-28 באוגוסט 1914. ספינותיו של ביטי נועדו במקור כתמיכה מרוחקת של הסיירות והמשחתות הבריטיות הקרובות יותר לחוף הגרמני למקרה שהספינות הגדולות של צי הים הפתוח יצאו לפעולה בתגובה להתקפות הבריטיות. הם פנו דרומה במלוא המהירות בשעה 11:35 כאשר הכוחות הקלים הבריטיים לא הצליחו להתנתק לפי לוח הזמנים, והגאות הגואה גרמה לכך שאוניות הראשה הגרמנית יוכלו לפנות את המעבר בפתח שפך היאדה. הסיירת הקלה החדשה ארת'וזה נפגעה מוקדם יותר בקרב והייתה תחת אש מהסיירות הקלות הגרמניות SMS שטרסבורג ו-SMS קלן כאשר סיירות המערכה של ביטי הגיחו מתוך הערפל ב-12:37. שטרסבורג הצליחה להתחמק לערפילים ולהתחמק מהאש, אך קלן נותרה גלויה ונפגעה במהירות מאש מהשייטת. עם זאת, דעתו של ביטי הוסחה מהמשימה לסיים אותה על ידי הופעתה הפתאומית של הסיירת הקלה הקשישה SMS אריאדנה ממש לפניו. הוא פנה במרדף וצמצם אותה לגוש בוער בשלושה מטחים בלבד בטווח של 6,000 יארד (5,486 מטרים). בשעה 13:10 פנה ביטי צפונה וסימן אות כללי לסגת. הכוח הראשי של ביטי נתקל בקלן הנכה זמן קצר לאחר שפנתה צפונה, והיא הוטבעה על ידי שתי סיירות המערכה מסדרת לאיון.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > פשיטה על סקרבורו

הצי הקיסרי הגרמני החליט על אסטרטגיה של הפגזת ערים בריטיות על חוף הים הצפוני בניסיון למשוך את הצי המלכותי ולהרוס אלמנטים ממנו בנפרד. פשיטה מוקדמת יותר על ירמות' ב-3 בנובמבר הייתה מוצלחת חלקית, אך מבצע בקנה מידה גדול יותר הומצא על ידי אדמירל פרנץ פון היפר לאחר מכן. סיירות המערכה המהירות היו אמורים לנהל את ההפגזה, בעוד שצי הים הפתוח כולו אמור היה להתמקם מזרחית לשרטון דוגר כדי לחפות על חזרתם ולהשמיד כל מרכיב בצי המלכותי שיגיב לפשיטה. אבל מה שהגרמנים לא ידעו זה שהבריטים קוראים את הקודים הימיים הגרמניים ומתכננים לתפוס את הכוח בדרכו חזרה, למרות שהם לא היו מודעים לכך שצי הים הפתוח יהיה גם בים. יחד עם ששת הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה, שייטת סיירות המערכה הראשונה של ביטי – שצומצמה כעת לארבע אוניות, כולל לאיון – נותקה מהצי הגדול בניסיון ליירט את הגרמנים ליד שרטון דוגר. בשלב זה, קווין מרי הייתה בפיקודו של קפטן ק.י. פרואוז.
היפר הפליג ב-15 בדצמבר 1914 לפשיטה נוספת כזו והפציץ בהצלחה כמה ערים אנגליות, אך משחתות בריטיות שליוו את שייטת סיירות המערכה הראשונה כבר נתקלו במשחתות גרמניות של צי הים הפתוח בשעה 05:15 ונלחמו בפעולה לא חד משמעית איתן. תת אדמירל סר ג'ורג' וורנדר - המפקד על שייטת אוניות המערכה השנייה - קיבל אות בשעה 05:40 שהמשחתת לינקס מתמודדת עם משחתות אויב, למרות שביטי לא קיבל את ההודעה. המשחתת שארק הבחינה בסיירת המשוריינת SMS רון ומלוותיה בערך בשעה 07:00, אך היא לא הצליחה להעביר את ההודעה עד השעה 07:25. וורנדר קיבל את האות - כמו גם סיירת המערכה ניו זילנד - אבל ביטי לא קיבל, למרות העובדה שלניו זילנד הוטלה משימה ספציפית להעביר מסרים בין המשחתות לביטי. וורנדר ניסה להעביר את ההודעה של שארק לביטי בשעה 07:36, אך הוא לא הצליח ליצור קשר עד 07:55. ביטי שינה את המסלול כשקיבל את ההודעה ושלח את ניו זילנד לחפש את רון. היא הודבקה על ידי ניו זילנד כאשר ביטי קיבל הודעות לפיהן סקרבורו מופגזת בשעה 09:00. ביטי הורה לניו זילנד להצטרף שוב לשייטת ופנה מערבה לסקרבורו.
הכוחות הבריטיים התפצלו סביב החלק הדרום-מערבי הרדוד של גדת הדוגר; הספינות של ביטי עברו צפונה, בעוד וורנדר עבר דרומה כשהם פנו מערבה כדי לחסום את הנתיב הראשי דרך שדות המוקשים המגינים על החוף האנגלי. זה הותיר 15 מיל ימי (28 קילומטרים; 17 מיל) פער ביניהם שדרכו החלו לנוע הכוחות הקלים הגרמניים. בשעה 12:25, הסיירות הקלות של קבוצת הסיור II החלה לחלוף על פני הכוחות הבריטיים שחיפשו את היפר. הסיירת הקלה סאות'המפטון הבחינה בסיירת הקלה SMS שטרלזונד ודיווח לביטי. בשעה 12:30 פנה ביטי את שייטת הקרב שלו לכיוון הספינות הגרמניות. ביטי הניח שהסיירות הגרמניות היו המסך הקדמי של ספינותיו של היפר; עם זאת, אלה היו כ-50 קילומטרים (31 מיל) מאחור. שייטת הסיירות הקלות השנייה – שמיסכה אחר ספינותיו של ביטי – ניתקה כדי לרדוף אחרי הסיירות הגרמניות, אך אות שפירש לא נכון של סיירות המערכה הבריטיות החזיר אותן לעמדות היציאה שלהן. הבלבול הזה אפשר לסיירות הקלות הגרמניות להימלט, והתריע על מיקומם של סיירות המערכה הבריטיות. סיירות המערכה הגרמניות פנו לצפון-מזרח הכוחות הבריטיים והצליחו להימלט.
קווין מרי עברה שיפוץ בינואר ובפברואר 1915 ולא השתתפה בקרב שרטון דוגר; היא קיבלה את מנהל בקרת האש של הסוללה הראשי שלה בדצמבר 1915.
לאחר מכן

קווין מרי, יחד עם השרידים האחרות מקרב יוטלנד, הוכרזו כמקום מוגן במסגרת חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986 כדי למנוע נזק נוסף למקום המנוחה של 1,266 קצינים ומלחים. סקרים של אתר זה שנערכו על ידי הארכאולוג הימי אינס מקרטני בשנים 2001–2003 הראו שהשרידים נמצאים בשלושה חלקים, כאשר שני החלקים הקדמיים ניזוקו מאוד ובחתיכות. הקצה האחורי שלה הפוך ושלם יחסית למעט המדחפים שלה שיצאו. בדיקת הנזק לספינה העלתה שהפיצוץ הראשוני לא היה במחסן של צריחים ראשיים קדמיים של 'A' או 'B', אלא במחסן של סוללת תותחי 4 אינץ' בקדמת האונייה. פיצוץ של כמות הקורדיט במחסן הראשי היה מספיק כדי להצית גם את מגזין "Q", ולהרוס הרבה יותר מהספינה. הפיצוץ במחסן הקטן יותר היה מספיק כדי לשבור את הספינה לשניים, ואז הפיצוץ התפשט אל המחסן הקדמי וקרע את החלק הקדמי.
הערות שוליים

↑  "Most Powerful Cruiser: The Queen Mary Launched". Poverty Bay Herald. 4 במאי 1912. p. 4. נבדק ב-15 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "HMS Queen Mary – [20] Battle of Jutland [ship's crew] Survivors". Imperial War Museum & D C Thompson. אורכב מ-המקור ב-7 בנובמבר 2017. נבדק ב-4 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Statutory Instrument 2006 No. 2616 The Protection of Military Remains Act 1986 (Designation of Vessels and Controlled Sites) Order 2006". Queen's Printer of Acts of Parliament. אורכב מ-המקור ב-8 ביולי 2008. נבדק ב-20 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
תרשים של סיירות המערכה מסדרת לאיון, שקווין מרי הייתה כמעט זהה להם מבחינה חיצונית
אה"מ קווין מרי עוזבת את נהר טיין, 1913
השקת קווין מרי בבניית הספינות של פאלמר
עמדות יחסיות של הכוחות הבריטיים והגרמנים בערך בשעה 12:00
קווין מרי בתצורתה ביוטלנד
קווין מרי מתפוצצת במהלך הקרב על יוטלנד
אינטימיות

במיטה: הנשיקה, מאת אנרי דה טולוז-לוטרק
אינטימיות (מהמילה הלטינית intimus שפירושה innermost inmost – בעברית: הכי פנימי) היא קרבה רגשית עמוקה בין בני אדם הנוצרת הן על ידי מגע פיזי והן על ידי דיאלוג מילולי. והיא כרוכה באמון ובנכונות לחשוף את עצמי בפני אדם אחר.
פיתוח האינטימיות

אינטימיות מתפתחת ראשית כל על ידי חשיפה עצמית, ככל שהחשיפה העצמית גדלה כך גדלה גם התחושה של השיתוף הרגשי העמוק והקרבה האינטימית, בנוסף חשיפה עצמית מביאה לכך שבן הזוג יחשף אף הוא במה שנקרא "אפקט החשיפה ההדדית" וכך הקשר והחשיפה ההדדית מתקדמים בצורה ספירלית. למעשה, מהות האינטימיות היא יחסים של חשיפה הדדית, "הדיבור עצמו הוא חוויית הקשר והאינטימיות, שיתוף האחר במה שמתרחש בתוכנו וחיבור שלו לאינטימיות שלנו עם עצמנו".
הארי רייס ובריאן פטריק כותבים במאמרם, "היקשרות ואינטימיות, תהליכים משותפים"
, שאינטימיות "מבוססת על היכרות מעמיקה המושגת על ידי חשיפה וגילוי עצמי של מחשבות, רגשות, והסיפור האישי. היא סוג מיוחד של קרבה הכוללת גם מעורבות והשפעה הדדית על המחשבות והרגשות וההתנהגות. הרגש הוא מרכיב חיוני באינטימיות, והשותפים מחליפים תפקידים ביניהם באופן דינמי וספונטני והם בעלי יכולת לשים עצמם בנפשו של הזולת".
חוזה אורטגה אי גאסט מוסיף את הסקרנות כמפתחת אינטימיות וכותב: "הסקרנות נמצאת רק בנפשות חדירות שאינן מוגבלות, בעלות מבנה מעודן ומורכב, אינטואיציה מיוחדת ביותר המתירה לנו לזכות באהבה אינטימית מידית של הזולת, תפיסת טיב נפשותיהם של אחרים בד בבד עם המשמעות שמביעים גופיהם". "יקשה למצוא אינטואיציה זו אצל אנשים שאין בהם חריפות שכלית מסוימת, אך אין תלות ביניהן".
אינטימיות ודפוסי היקשרות

על פי תאוריית ההיקשרות של ג'ון בולבי יש צורך ביולוגי הישרדותי ביצירת קשרים רגשיים והענקת חוויית ביטחון לילד דרך הטיפול של הוריו. ילדים זקוקים למבוגר אחראי ומשמעותי שיספק להם את הצרכים הבסיסיים ויענה למצוקותיו. בולבי טבע את המונח "בסיס בטוח", כמנגנון הישרדותי, חיוני וטבעי, שכאשר אינו פועל מופיעות תקלות והפרעות. הבסיס הבטוח, שנרכש בילדות, מאפשר להישען עליו גם ביחסים בוגרים עם אחרים, והוא תנאי ליכולת להתפתח ולהיות עצמאיים בבגרות ובזוגיות. בולבי, המבסס את התאוריה כולה על אהבה, השפעה והגנת הילד, בעוד שייתכן שהיחס בין ילד להורה נובע לפחות בחלקו מההשפעה של הילד על תהליך ההיקשרות לא פחות מהוריו ושזוהי יצירה משותפת יותר ממה שנראה לעין. הילד ואופיו מתנים איזה הורה יהיה לו, והאינטימיות שעשויה להיווצר ביניהם אינה תלויה רק בהורה אלא ביכולת של הילד להיקשרות.
בולבי מתאר שלושה דפוסי היקשרות: היקשרות בטוחה, היקשרות אמביוולנטית המתבטאת בחרדת נטישה, והיקשרות נמנעת. אצל בולבי ישנה הנחה מובלעת, שאינה נידונה בפירוש, שרק ילד עם בסיס בטוח יוצר אינטימיות, כלומר, ללא הבסיס הבטוח לא תיתכן אינטימיות. דפוסי היקשרות אלו פותחו והוכחו מחקרית על ידי מבחן "המצב הזר" שערכה מרי איינסוורת. מבחן זה הראה והדגים את שלושת דפוסי ההיקשרות, הבאים לידי ביטוי במצב שבו האם עוזבת את הילד עם אדם זר, ולאחר מכן חוזרת לחדר. בדפוס ההיקשרות הבטוחה, הילד רוצה בקרבת אימו, חרד בטווח הנורמה כשהיא עוזבת ונרגע מהר בחזרתה. בדפוס ההיקשרות האמביוולנטית, הילד מתקשה להיפרד מאימו, חרד ברמה גבוהה כשהיא עוזבת ומתקשה להירגע בחזרתה. בדפוס זה, כאשר האמא חוזרת, הילד לעיתים אף דוחה אותה בכעס. בדפוס ההיקשרות הנמנעת, הילד לא מראה כל צורך בקשר עם האם, לא חרד כל כך כשהיא עוזבת ואדיש כלפיה כאשר היא חוזרת. גם בעלי דפוס ההיקשרות הנמנעת מתחלקים לשני דפוסים: היקשרות נמנעת חרדה, שבה הילד נמנע מהיקשרות מחשש לאבד אותה, ודפוס היקשרות נמנעת מוותרת, שבה הילד כבר לא רוצה בהיקשרות ואינו מייחס לקשר משמעות.
קשיים באינטימיות בולטים במיוחד אצל בעלי דפוס ההיקשרות הנמנע, הנמנע-חרד חפץ באינטימיות אך למרות זאת הוא נמנע ממנה, מפני החשש מפרידה ונטישה. לעומת זאת הנמנע-מוותר אינו חפץ באינטימיות. בעלי דפוס כזה ספקנים בכל הקשור לאהבה והקשר הרומנטי נתפס בעיניהם כאפיזודה חולפת, לכן, הם נמנעים מאוד בקשריהם הרומנטיים, לא ישקיעו רגש רב במערכת היחסים ולא יחוו צער גדול כאשר הקשר יגיע אל קיצו. כאשר יש פגיעה בהיקשרות הבטוחה של הילד, הוא יתקשה ליצור בבגרותו קשרים אינטימיים.
פגיעות אינטימית

פגיעות היא חלק מהאינטימיות, משום שהיא קשורה בחשש שאיננו אהובים דיינו, ומנגד אינטימיות יוצרת אצלנו תחושה של אהובים. כך שההערכה העצמית שלנו ותחושת החוסן מפגיעות למעשה משתקפות אלינו דרך הקרוב האינטימי. אך מצד שני, האינטימיות מאופיינת בחשיפה עצמית כך שככל שהקשר קרוב יותר כן הסיכון להיפגע רב יותר. המרחב של האינטימיות נקבע בגבולות של עד כמה אנו פוגעים או נפגעים מהאחר. ככל שאנו מונעים על ידי פחד מפגיעה, כן אנו נמנעים מאינטימיות. נוצר קונפליקט בין הפגיעות לאינטימיות אף שהן קשורות זו בזו. זהו קונפליקט מוכר בין התקרבות והימנעות (approach-avoidance).
אף על פי שפגיעות רגילה היא חלק מהאינטימיות, פגיעות-יתר פוגעת ביכולת לקיים ולפתח יחסים אינטימיים. ביחסים אינטימיים אנשים יפתחו מודעות לסיבות הפגיעה, ייקחו אחריות על רגשותיהם ולכן יוכלו להתמודד עם הפגיעות טוב יותר. לעומתם, אנשים בעלי פגיעות-יתר מאוימים יותר מהסביבה, מונעים מפחד מפגיעה, ואינם לוקחים אחריות על רגשותיהם, מה שמונע מהם ליצור קשר יציב ולפתח הדדיות ואינטימיות.
פחד מפגיעה יכול לגרום לבריחה מאינטימיות, כמו אצל החרד-הנמנע, לפי החלוקה של ג'ון בולבי. אדם זה נמנע מכל דיבור רגשי ומקבל את היחסים כמות-שהם, בלא יכולת לשפרם באופן מכוון.
עוד דרך לברוח מהפגיעות של האינטימיות מתאפשרת בתוך קולקטיב, ובעזרתו נמנעים מקשרים אישיים ופרטיים. הסוציולוג איתן מכטר טוען כי האנונימיות במרחב העירוני מאפשרת בריחה מאינטימיות. במרחב הציבורי יש לכאורה כל הזמן הזדמנויות פתוחות, וזה כשלעצמו די מאיים כי כל רגע אפשר לפגוש את מי שיהיה אהבת חייך ולהסתכן במחויבות ארוכת טווח. בשל הניכור והאנונימיות מתגבר הרצון והצורך למצוא קשר חם ואינטימי, אך באותה עת מתגבר הפחד מפגיעה רגשית שמלווה היכרות חדשה. החיפוש, הכמיהה והפחד גורמים להתגוננות יתר ולפיכך למחסום בפני המציאה והאפשרות לכונן יחסים אינטימיים.