stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה טלנסקי
פרשת מעטפות הכסף

בתחילת שנות ה-90 החלה היכרות בינו ובין אהוד אולמרט. בשנת 1993, כאשר אולמרט התמודד על ראשות עיריית ירושלים תמך בו טלנסקי בתרומות אישיות ובגיוס תרומות, בסכומים שהצטברו במהלך השנים למאות אלפי דולרים. סכומים של מיליוני דולרים הועברו במזומן במעטפות.
בתחילת מאי 2008, התפרסמו בישראל ידיעות לפיהן המשטרה חוקרת חשדות על פיהם ראש הממשלה אהוד אולמרט קיבל כספים שלא כדין בסכום של מאות אלפי דולרים, בעת שכיהן כראש עיריית ירושלים וכשר התמ"ת. בתחילתה של חקירה זו הוצא צו איסור פרסום על פרטיה, אך צו זה הוסר ב-8 במאי. עם הסרת צו איסור הפרסום, התברר כי האיש ממנו קיבל אולמרט לכאורה את הכספים הוא משה טלנסקי. על פי החשד, כספים אלו הועברו במזומן בתוך מעטפות, פעמים באופן ישיר בין טלנסקי לאולמרט ופעמים באמצעות ראש לשכתו של אולמרט, שולה זקן, או באמצעות ידידו ומקורבו, אורי מסר.
עם הסרת צו איסור הפרסום כינס אולמרט מסיבת עיתונאים בה הכחיש את המיוחס לו והכריז כי בכוונתו להישאר בתפקידו ולהילחם על חפותו. במסגרת חקירת המשטרה בפרשה זו, נחקר ראש הממשלה פעמיים במעונו בירושלים. על פי הדלפות שפורסמו בעיתונות, במהלך חקירות אלה הכחיש אולמרט קבלת כספים שלא כדין, וטען כי לא ידע על העברות הכספים שעליהן הופקדו שולה זקן ואורי מסר.
לנוכח החשש כי טלנסקי יעזוב את ישראל עוד לפני השלמת החקירה, החליטו בפרקליטות המדינה לגבות ממנו עדות מוקדמת בבית המשפט המחוזי בירושלים. פרקליטיו של אולמרט ערערו פעמיים על החלטה זו, אך ערעורם נדחה, וב-27 במאי נגבה מטלנסקי חלקה הראשון של עדותו בבית המשפט. בעדות זו, שתוארה באמצעי התקשורת כחמורה ודרמטית, תיאר טלנסקי מקרים שבהם העביר מזומנים לאהוד אולמרט בזמן שהותו של האחרון בארצות הברית. לדבריו, כספים אלה שימשו גם להנאות אישיות של אולמרט, כגון חופשה משפחתית באיטליה, שדרוג מחלקה בטיסות לארצות הברית וקניית מוצרי מותרות כגון סיגרים ועטים יוקרתיים. טלנסקי אמר בעדותו כי חש רגשי אהבה והערכה כלפי אהוד אולמרט וזו הסיבה שהביאה אותו להעביר אליו סכומי כסף גדולים כל כך במזומן.
ביולי 2012 זיכה בית המשפט המחוזי את אולמרט בפרשה זו, אולם לאחר ערעור שכלל הצגת ראיות חדשות הוא הורשע במאי 2015 במרמה והפרת אמונים ובקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ונדון ל-8 חודשי מאסר וקנס בסך 100,000 ש"ח.
הערות שוליים

↑  יהונתן ליס, רה"מ חשוד בקבלת שוחד מאיש עסקים אמריקאי, באתר הארץ, 9 במאי 2008
↑  גיא לשם ואורי בלאו, גוזר קופון: מנהל "שערי צדק" קיבל 100 אלף דולר על גיוס תרומות, באתר הארץ, 12 במאי 2008
↑  עדות טלנסקי, באתר הארץ, 28 במאי 2008
↑  פ (י-ם) 426/09 מדינת ישראל נגד אהוד אולמרט ושולה זקן, ניתן ב-10 ביולי 2012, סעיף 904(הקישור אינו פעיל, 28.5.2020)
עומר עציון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 במאי 1977 (בן 47) ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  שחקן, תסריטאי, מדבב
 מקום לימודים:  בית צבי  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
 פרופיל ב-IMDb
עומר עציון (נולד ב-2 במאי 1977) הוא שחקן, תסריטאי, ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

עציון נולד בירושלים, בן לאדריכל נוף שעבד במשרד לאיכות הסביבה ולצלמת עיתונות. כשהיה בן שש עברה המשפחה לבית שמש. עציון הוא בוגר בית הספר לאמנויות הבמה בית צבי ובוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, שבו למד תסריטאות.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | החיים זה לא הכל |  | תפקיד אורח |
| 2008 | המקום | שוטר |  |
| 2008 | 23FM |  | תפקיד אורח |
| 2016 | קינגים | פריינטה |  |
| 2016 | זה המצב | תפקידים שונים |  |
| 2018 | טלוויזיה מהעתיד | תפקידים שונים |  |
| 2018 | מדינת הגמדים | תפקידים שונים |  |
| 2019 | בצפר | רז / קרן / גדעון | שודרה בערוץ ניקלודיאון; מבוססת על סדרת הטלוויזיה "בצפר" |
| 2019 | צומת מילר | עומר | תפקיד אורח |
| 2019 | כדברא | איתי |  |
| 2019 | בת אל הבתולה | דודו שרביט |  |
| 2019 | זאת וזאתי | תפקידים שונים |  |
| 2020 | נורמלי | תומר |  |
| 2021 | קופה ראשית | עודד | תפקיד אורח |
| 2021 | אבא מטפלת | חוויאר בעלולו | תפקיד אורח |
| 2021 | זאת שלי | אריק | תפקיד אורח |
| 2021 | ערוץ אפס |  |  |
| 2021 | מה שבע | מאמן כושר | תפקיד אורח |
| 2021 | הד קולך | עוזי |  |
| 2021 | הטבח | אפי |  |
| 2022 | בלאדי מורי | גור |  |
| 2023 | סקיי | סלע מורה לספורט | תפקיד אורח |
| 2023 | יניב | לאון |  |
| 2024 | מועדון הסטנד-אפ |  |  |
| 2024 | האחיין שלי בנץ | תומי חזות |  |
| 2024 | הקלמרים | חליל המורה לספורט | תפקיד אורח |
| 2024 | מי זאת? |  | תפקיד אורח |
| 2024 | ארץ נהדרת | דונלד טראמפ, יאיר גולן, יואב קיש | תפקיד אורח |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | התנתקות |  |  |
| 2012 | יותר איטי מלב | דורון |  |
| 2013 | לוויה בצהריים | מפקד |  |
| 2013 | הצגה יומית | בן-זוגה של נעמה 3 |  |
| 2015 | הקפות | דוד |  |
| 2017 | בית בגליל | דיירת חדשה |  |
| 2019 | אול אין | צוּפי קירשהיימר |  |
| 2023 | לרוץ על החול | שגיא |  |
פילמוגרפיה > כמדבב

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | סיירת קרפד | נועז |  |
| 2018 | גן חיות | תפקידים שונים |  |
| 2019 | שתים עשרה לנצח | תפקידים שונים |  |
פילמוגרפיה > כתסריטאי

| שנה | פרויקט |
| --- | --- |
2016: קינגים
2017: טלוויזיה מהעתיד
תיאטרון

בתיאטרון בית ליסין: "המוגבלים", "הר לא זז", ו"ההצגה חייבת להיגמר".
בתיאטרון הקאמרי: "שעונים" (ההצגה הופיע ברחבי העולם ובפסטיבלים שונים).
בתיאטרון הספרייה: "מלקולם הקטן", "קלף חזק", "הבלון האדום", "שרון סמו הרוצח", "הסוחר מוונציה", ו"עקומים".
בתיאטרון תמונע: "אני ונפשי", ו"נס ציונה".
בתיאטרון צוותא: "מלך ישראל".
בתיאטרון הסימטה: "מי גיבור?!".
בתיאטרון הקיבוץ: "האוצר שבהר".
בתיאטרון מופע: "אחד מהחברה".
בתיאטרון קרוב: "ההיסטוריה של הקומוניזם כפי שסופרה לחולי נפש", ו"אדיפוס בקולונוס".
בתיאטרון העברי: "חנה סנש, גטו".
בפסטיבל תיאטרון קצר: "ארוחה אחרונה, לוטו", ו"מחזה ליום המשפחה".
בתיאטרון המסחרי: "אלאדין".
הגדוד העברי: "הכול בדולר" (מופע בידור).
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | מועמדות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה | פרס שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה קומית | בלאדי מורי | זכייה |
חיים אישיים

עציון גרוש ואב לילדה.
הערות שוליים

1 2 3  עמית קלינג, ‏נער שוליים, באתר ‏מאקו‏, 10 בדצמבר 2020
↑  עומר עציון - תיאטרון בית ליסין, באתר תיאטרון בית ליסין, ‏5 בפברואר 2017
↑  עומר עציון, ‏האח השבור של שדרות רוטשילד. העיר של השחקן עומר עציון, באתר "Time Out ישראל", 27 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 15166356971806640355   WorldCat (עם VIAF): 15166356971806640355 
פיני טבגר ועומר עציון ב"יותר איטי מלב", סרטם של ינאי גוז ויוני זיכהולץ, 2012
טוליק

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אושיק לוי, מירב פלץ
 יצא לאור:  דצמבר 1978
 שפה:  עברית
 אורך:  3:00
 חברת תקליטים:  אמיר ואפרת (ישראדיסק)
 כתיבה:  רמה סמסונוב
 לחן:  נפתלי אלטר
 עיבוד:  אילן וירצברג (אושיק לוי) נפתלי אלטר (מירב פֵּלְץ)
 
"טוּלִיק" הוא שיר ילדים שכתבה רמה סמסונוב, הלחין נפתלי אלטר וביצע אושיק לוי בפסטיבל שירי הילדים התשיעי, שהתקיים בחנוכה תשל"ט (1978). השיר הגיע למקום הרביעי. הילדה מירב פֵּלְץ ביצעה את השיר בחלק ביצועי הילדים של הפסטיבל.
על השיר

כותבת המילים, רמה סמסונוב, כתבה את השיר על אירוע שהייתה עדה לו שנים קודם לכן כשביקרה בחוף הים של חדרה עם בנהּ הקטן. סמסונוב ראתה את תובל גבירצמן (שכונה "תוּלי"), בנה בן החמש של חברתה, אוכל מאשכול ענבים. ילדה אחת ביקשה ממנו עינב אחד, אך תולי לא הסכים לתת לה. הילדה הלכה ממנו בבכי, ולפי תיאורה של המחברת תולי נשאר "בודד ועצוב". סמסונוב תיארה את הילד כיפה תואר עם עיניים כחולות ענקיות. לימים היא סיפרה: ”בשבילי סימלה סיטואציה זו יותר מכל את המקרה של הגבר האגואיסטי, יפה־התואר, שמרוב אהבה עצמית נשאר לבסוף לבדו”.
ב־1976 פרסמה סמסונוב ספר שירים בשם "לא הספיקה לי היד" עם ציורים מאת לידיה ברסק. נכלל בו גם השיר "טוליק ורינה" שנכתב בעקבות המפגש בחוף הים. לאחר כשלוש שנים הלחין את השיר נפתלי אלטר. חברו אושיק לוי ביקש ממנו שיר לפסטיבל שירי הילדים, ואלטר חיפש שיר להלחנה. הוא נכנס לחדרה של בתו הקטנה של אשתו ומצא את הספר. ציור של ילד יושב בגבו אל המתבונן ומביט אל הים משך את תשומת ליבו. השיר הסמוך, "טוליק ורינה", נגע לליבו של אלטר, והוא הלחין אותו בתוך כמה שעות. אושיק לוי ביצע את השיר בפסטיבל שירי הילדים התשיעי, שהתקיים בחנוכה תשל"ט (דצמבר 1978), מבלי לדעת שהשיר מתאר מקרה אמיתי. אחרי הביצוע רמה סמסונוב, שישבה בקהל, סיפרה לו על כך.
בצה"ל היה גבירצמן לקצין שריון. הוא היה בן 19 כשהשיר הושמע לראשונה. הוא הכיר את השיר, וחבריו בפלוגה היו שרים לו אותו, אך הוא היה נבוך מכך והכחיש שהשיר עליו. לימים היה על הטנק הראשון שנכנס ללבנון בגזרה המרכזית במלחמת לבנון הראשונה כמפקד פלוגת טנקים בחטיבה 188. גבירצמן נפל ב־4 באוגוסט 1982. כשהגיעו לנמל התעופה של ביירות, בפאתי העיר, פגע פגז סורי בנגמ"ש של גולני, וגבירצמן רץ תוך כדי ההפגזה עם מטף כיבוי בידו כדי לחלץ חיילים מהנגמ"ש הבוער. פגז פגע בו בפגיעה ישירה, והוא נהרג במקום. 19 חיילי צה"ל נהרגו בקרב בנמל התעופה. לאחר מותו הועלה גבירצמן לדרגת רב־סרן וקיבל צל"ש אלוף פיקוד הצפון, שניתן לו לא רק על ניסיונו להציל את חבריו בשדה התעופה אלא על הצטיינותו לאורך כל הלחימה, שבמהלכה השמיד טנקי אויב רבים וגילה אומץ לב, מסירות נפש וכושר הנהגה. אמו סיפרה: "כשהוא לקח את המטף אמרו לו 'תסתתר', אבל הוא אמר שהוא חייב. הוא שכח שיש לו אמא שמחכה לו בבית".
לאחר מותו של גבירצמן, אחותו אורית ברום היא שסיפרה ללוי על שאירע לאחיה. לוי נזכר: ”השיר מאוד מצא חן בעיניי. הוא מאוד נאיבי, תמים ופשוט, וזה מה שאני אוהב כשאני מחפש שירים. השורה שבה טוליק לא רצה לחלוק ענבים לא תאמה את תולי האמיתי, אבל השורה מצאה חן בעיני סמסונוב והיא נשארה. העובדה שאני שר את השיר עד היום אומרת הכול”.
לאחר מותו של גבירצמן הפך השיר לשיר זיכרון. לוי סיפר בריאיון רדיו: ”אחרי שנודע לי מי זה טוליק, השיר הפך למשהו אחר. הוא היה קצין, היה מלח הארץ. השיר סך הכול נאיבי ותמים, קיבל קצת פרופורציה אחרת בעניין”.
התקבלות

השיר הוצג למצעד רשת ג' ב־22 בינואר 1979 ונכנס למקום ה־22 במצעד הבא. השיר הגיע למקום ה־10, מיקום השיא שלו, ב־3–4 באפריל ויצא מהמצעד בתום 12 שבועות צעידה.
התקבלות > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1979)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1979)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1979)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1979)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 10 |  |
גרסאות כיסוי וביצועים

השיר זכה לכמה גרסאות כיסוי. אושיק לוי ביצע אותו בכמה ביצועים עם אומנים אחרים, וכן ביצעו אותו לי בירן, משתתפי הסדרה "דני הוליווד", דניאל סלומון, דנה עדיני ובן ארצי בביצוע משותף, ונועם דדון.
ב־9 בנובמבר 2023 עלה לטיקטוק רמיקס שעשה לשיר הדי ג'יי והמפיק אוֹרי פטל, שהפך את השיר לטראק טראנס. פטל סיפר כי השיר עורר בו פרץ נוסטלגיה ולכן החליט לחדש אותו ולהנציח מחדש את תובל גבירצמן. הרמיקס הפך לוויראלי מאוד ברשתות החברתיות. בין השאר היה ללהיט גדול בטיקטוק עם כ־1,000 סרטונים שעשו בו שימוש ומיליוני צפיות במצטבר. חלק מהסרטונים הציגו צעירים ישראלים רוקדים לצלילי השיר, אבל חלקם קישרו אותו למלחמת חרבות ברזל, והוא זכה לאהדה גם מבין השורדים מהטבח בפסטיבל נובה.
ביאורים

↑  משפחתו וחבריו כתבו את הכינוי בתיו, אך סמסונוב כתבה אותו בטית בשירהּ.
↑  חיוּתה, אמו של גבירצמן, שאלה את מאיר דגן, מי שהיה באותה התקופה מפקד החטיבה של תולי, מדוע הציב אותו בראש הטור בטנק הראשון, והוא השיב לה שכשמפקד יוצא אל הקרב הוא שם בראש הטור את הכי טוב שיש לו, והכי טוב שהיה לו היה תולי.
↑  אף שסמסונוב תיארה לדבריה במדויק את שאירע.
הערות שוליים

1 2 3  כל תולדות תחרויות הזמר (פסטיבל הילדים מספר 9), באתר festi.co.il
↑  הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מס' 9 | הביצוע המקורי של ילדי הפסטיבל בהופעה חיה, באתר סטריאו ומונו
↑  הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מס' 9 (1978), באתר סטריאו ומונו
1 2 3 4  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
1 2 3 4  שיר אחד | טוליק | אושיק לוי (הסכת), באתר תאגיד השידור הישראלי
↑  השיר "טוליק", באתר עיריית חדרה
1 2  דידי הררי, השירים המשחקים, איפה הם עכשיו? | טוליק, באתר 103fm, ‏28 ביולי 2019
↑  לא הספיקה לי היד, באתר הספרייה הלאומית
1 2  מאחורי המילים: "טוליק" | פרק 3, באתר יוטיוב, 24 באפריל 2023
1 2  עופר גביש, העיניים של תוליק, באתר gavisho.com
1 2 3  מיכל מרגלית, מת בט"ו באב. העיניים מאחורי השיר "טוליק", באתר ynet, 4 במאי 2014
↑  אקורדים לשיר "טוליק" של אושיק לוי, באתר Tab4u
↑  היצירה בספריה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית
↑  סמדר פלד, ‏40 שנה ל"טוליק" - שיר הילדים שהפך להספד לחלל שנפל בלבנון, באתר חדשות 13, 28 בדצמבר 2018
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 22 בינואר 1979, באתר פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 29 בינואר 1979, באתר פזמונט
1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 3–4 באפריל 1979, באתר פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 8–9 במאי 1979, באתר פזמונט
↑  "טוליק" - נועם דדון (קאבר), באתר יוטיוב, ‏22.11.2023
↑  שיר הילדים הישראלי שהפך ללהיט ענק בטיקטוק, באתר ‏מאקו‏, 19 בנובמבר 2023
↑  הקאמבק של השנה: טוליק - אושיק לוי, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 בספטמבר 2024
הכעבה

| --- | --- |

מתפללים סביב הכעבה, 2018
 מידע כללי
 סוג:  מבנה קודש
 כתובת:  מסגד אל-חראם 
 מיקום:  ערב הסעודית מסגד אל-חראם, מכה
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־6
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־6 
 חומרי בנייה:  אבן, שיש, אבן גיר
 מידות
 אורך:  11.68 מ' 
 גובה:  13.1 מ' מטר
 שטח:  119 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  21°25′21″N 39°49′34″E﻿ / ﻿21.4225°N 39.826166666667°E﻿ / 21.4225; 39.826166666667
 
 
הכַּעְבָּה (בערבית: الكعبة, "אל-כעבה" – מילולית: הקובייה, נקראת גם الكعبة المشرفة "אל-כעבה אלמֻשַׁ֫רַּפַה" – הקובייה המבורכת) היא מבנה קדוש למוסלמים הנמצא במכה שבערב הסעודית. סביב הכעבה עומד אל-מסג'ד אל-חראם, המסגד הקדוש ביותר באסלאם. בתוכה נמצאת האבן השחורה, אבן אשר המוסלמים מייחסים לה חשיבות רבה. הכעבה היא גם הקיבלה בתפילה המוסלמית, כלומר, הכיוון אליו פונים המאמינים בזמן התפילה.
מבנה זה היה קדוש גם לעובדי האלילים בתקופת הג'אהִליה (התקופה הקדם-אסלאמית בחצי האי ערב), והם עבדו בו את אללה בנוסף לאלים אחרים. על פי המסורת האסלאמית, עם התגלותו של מוחמד, הוא התכחש לכעבה עד אשר הוא ואנשיו טיהרו אותה מהאלילים כאשר כבשו את מכה. לאחר כיבוש מכה מוחמד אסר על אלו שאינם מוסלמים גישה לכעבה.
מקור הכעבה

על-פי הקוראן והמסורת המוסלמית, נבנתה הכעבה על ידי אברהם ובנו ישמעאל. לגבי מוצאה של האבן השחורה שבתוכה יש מסורות סותרות. מסורת אחת גורסת כי אברהם וישמעאל מצאו את האבן השחורה כשאספו אבנים לבניית הכעבה. אמונה נוספת היא שהאבן ירדה מהשמים, מגן עדן למכה, אבל השחירה בעקבות החטאים של האנשים בעולם. מסורות מוסלמיות אחדות מספרות כי מוחמד אמר כי הכעבה היא המסגד הראשון שנבנה על פני כדור הארץ.
יש המשערים שמקור האבן השחורה הוא במטאוריט שנפל לכדור הארץ, אך תאוריה זו לא נבחנה בפועל, מחמת הקדושה המיוחסת לאבן בקרב מאמיניה המונעים את תנאי הגישה לבדיקתה. מבקרים שאכן חזו באבן מעריכים שהיא עשויה גרניט שנחצבה במחוז הקרוב. גאולוגים שבחנו אותה שללו את האפשרות שמקורה במטאור ומעריכים כי היא אבן אכטיס, בהתבסס על עדותו של גאולוג ערבי אשר ביצע חאג'.
מקור הכעבה > תולדות הכעבה לפי המסורת המוסלמית

המסורת המוסלמית מבקשת לקבוע את שורשי הכעבה בתקופה קדומה ככל הניתן, כלומר לטעון כי לכעבה יש שורשים קדומים מאוד שמקורם באלוהים. לפי המסורת, הכעבה קודמת לבריאה. במצב התוהו ובוהו שהיה לפני בריאת העולם, הכעבה הייתה כמו קצף על פני המים — 2,000 שנה לפני בריאת העולם, ומלאכים התפללו אליה. גרסאות אחרות למסורת זו טוענות כי כעבה היא מקבילה של כעבה שמימית הממוקמת בגן עדן.
גישות האדם הראשון — דעה אחרת במסורת, היא שהכעבה נוסדה על ידי אדם, האדם הראשון. גישה נוספת לאדם הראשון היא שהכעבה לא נוסדה על ידי האדם הראשון, אלא ירדה כולה מגן עדן עמו. לאחר מכן, יש האומרים כי מיקומה נעלם בעקבות המבול של נוח. בשלב מאוחר יותר, אברהם בנה עם ישמעאל את הכעבה.
ישנן מסורות שמתארות את הכעבה בתקופת אברהם כמבנה ארעי (זמני) כמו סוכה. מדובר בסוכה בהתחלה, ורק כאשר מוחמד הגיע לעיר אל-מדינה הוא רצה לבנות את המסגד שלו בצורה של סוכה גם אז. בני שבט קורייש בנו את הכעבה 15 שנה לפני שהנביא החל להינבא, לפני הולדת הנביא.
חשיבות הכעבה

כפי שהוזכר, בקוראן מסופר כי אברהם וישמעאל היו אלה שבנו את הכעבה. נהוג לייחס לכעבה את מקום משכנו של חסד האלוהים. בנוסף, אנשי דת מוסלמים מודרניים מדגישים את חשיבותה בתור המקום שנבחר על ידי אלוהים כמקום ההתגלות. הכעבה הייתה מקום מקודש לעובדי אלילים רבים, ואף לנוצרים, בתקופה שלפני עליית האסלאם. שבטו של מוחמד, קורייש, היה אמון על שמירתה של הכעבה.
הכעבה היא גם הקיבלה בתפילה המוסלמית, הכיוון אליו פונים המאמינים בזמן התפילה. בנוסף, כפי שהוזכר, על פי המסורת האסלאמית קיימת כעבה שמימית בגן עדן אשר מתפללים בה מלאכים.
המסע הלילי של מוחמד, אשר בסופו עלה לשמיים, התחיל בכעבה.
את המתים המוסלמים מצווה לקבור כאשר הקבר פונה אל הכעבה.
לפי המסורת האסלאמית, כאשר שעתו האחרונה של העולם תבוא במסגרת יום הדין, הכעבה תיהרס על ידי חבשי בעל שתי רגליים קטנות.
מצוות החג'

לפי האמונה המוסלמית, כל אדם מוסלמי חייב להשתתף לפחות פעם אחת בחייו בטקס העלייה לרגל, החג'. במהלך החג', המאמינים נוגעים באבן השחורה, מצמידים את גופם לאבני הכעבה (מתוך האמונה שבזכות זה הם יישמרו מאש הגיהנום) וסובבים את המבנה שבע פעמים נגד כיוון השעון.
מצוות החג' > הקשר בין מצוות החג' לכעבה

כל טקסי העלייה לרגל נקשרים עם אברהם וישמעאל בנו. מסופר שאחרי שאברהם סיים את בניית הכעבה (הוא נחשב לבונה הכעבה לפי הקוראן) הופיע בפניו המלאך גבריאל, שהיה גם מלאך ההתגלות של הנביא מוחמד. גבריאל הורה לאברהם להקיף את הכעבה עם בנו ישמעאל שבע פעמים, ותוך כדי כך לנשק את ארבע פינות הכעבה בכל הקפה. לאחר מכן התפללו מאחורי האבן שנקראת "מקאם אבראהים", והמשיכו בטקסי החג' בגבעות א-צפא (الصّفا) ואל-מרוה (المروة) במנא (منى) ומזדלפה (مزدلفة). המסורת קובעת שהמצווה שמקיימים המוסלמים, מקורה באברהם. זה אומר שהמוסלמים מחקים את מנהגו של מייסד האסלאם, את המצווה שהוטלה על אברהם.
כשאברהם נכנס למנא, הופיע בפניו השטן איבליס (שמו הפרטי של השטן). לאחר שהופיע בפניו איבליס, גבריאל הורה לאברהם להשליך על השטן שבע אבני חצץ על גל האבנים שנקרא (ג'מרת) אל-כעבה. הרעיון הוא של סקילת השטן באבנים והוא חלק ממצוות החג'. מסופר שהשטן נעלם והופיע שוב, ואברהם זרק עליו שבע אבנים נוספות וחוזר חלילה, כשהשטן הופיע פעם שלישית בגל אבנים יותר נמוך. במנא זורקים אבנים על 3 גלי אבנים עד שהשטן נעלם סופית.
אברהם צווה על ידי גבריאל לשמש כמואזין (הכרוז לתפילה) והוא קרא לאנשים לבוא אל החג' (גם מי שקורא לתפילה מחקה את אברהם). הוא עמד על מקאם אבראהים וקרא לאנשים לבוא לעלות לרגל לכעבה, וטביעות הרגליים שלו נשארו שם עד היום.
יש נטייה במסורת המוסלמית ללכת יותר אחורה ולהרחיב את התפיסה האסלאמית וההיסטוריה האסלאמית, ולכן המסורת לא השלימה את תפקידה. היא קבעה שגם האדם הראשון מילא תפקיד בחג'. לפי המסורת, כבר האדם הראשון נישק את ארבע הפינות של הכעבה, ויש מסורות שיצחק ושרה באו מארץ ישראל ועלו לרגל לכעבה. על אברהם נאמר שבכל שנה עלה לרגל לכעבה, כלומר אם מישהו רוצה לקיים ולהאדיר את המצווה הוא צריך לעלות גם כן בכל שנה.
מבנה הכעבה

הכעבה בעלת צורה של קובייה פחות או יותר. אורך הצלעות הוא 10–12 מטר וגובהה הוא 15 מטרים.
מבנה הכעבה מכוסה פרוכת רקומה בחוטי זהב המוחלפת מדי שנה בטקס החג'. בפינה הדרום-מזרחית, בקיר החיצוני של הכעבה משובצת האבן השחורה. ארבע פינות הכעבה מצביעות במידה מסוימת על ארבעת כיווני השמיים.
האבן השחורה – נמצאת בפינה המזרחית של הכעבה.
דלת הכעבה – הכניסה למבנה היא דלת הקבועה בגובה 2.3 מ' מעל הקרקע בדופן הצפון-מזרחי, המהווה את החזית. בשנת 1979 הוחלפו דלתות הכסף בדלתות זהב במשקל 300 ק"ג שהוכנו בידי האומן אחמד בן אבראהים בדר.
מִיזאבּ – מרזב מוזהב. הוסף למבנה בשנת 1627 לאחר שגשמי השנה הקודמת גרמו להתמוטטות שלושה קירות.
שַדַ'רְוַאן – המעטפת התחתונה של המבנה.
חג'ר אל-חטים (אבן ישמעאל) – קיר נמוך (גובהו 90 ס"מ ורוחבו 150 ס"מ) עשוי שיש לבן שצורתו חרמש.
מוּלְתַזַם – החלק שבין דלת הכניסה ובין האבן השחורה, אורכו כשני מטרים. זהו המקום המקובל לתפילות דועא.
מקאם אבראהים – האבן עליה, לפי המסורת המוסלמית, עמד אברהם בזמן בניית הכעבה, ועליה חתימת כף רגלו.
הפינה המזרחית – הפינה הסמוכה לדלת הכעבה, ניצבת בערך מול באר זמזם, ובה קבועה האבן השחורה.
הפינה הדרום-מערבית.
הפינה הצפון-מערבית.
הפינה הצפון-מזרחית.
כִּסְווה – הכיסוי המעוטר של הכעבה עשוי משי שחור ועיטורי זהב (פסוקי קוראן). הכיסוי מוחלף מדי שנה במהלך החג'.
פס שיש המסמן את מיקום תחילתה של כל הקפה וסיומה.
רצפת המסגד, עליה כל המאמינים המוסלמים מקיפים את האבן
במהלך השנה הכעבה מכוסה בכיסוי שחור שזור זהב הנקרא כִּסווה. במהלך חודש החאג' הכיסוי מוחלף בכיסוי לבן, ובסוף החודש מכסים את הכעבה שוב בכיסווה חדשה.
יחס הסופים לכעבה

הסופים, הזרמים המיסטיים באסלאם, לא ראו חשיבות בקיום מצוות העלייה לרגל למכה. עבורם, הכעבה היא אובייקט חומרי, שאין לו חשיבות ביחס לנפש. עבדאללה אל-אנצארי, משורר סופי מהמאה ה-11, הבחין בין "הכעבה החיצונית", שהיא כעבה עשויה חומר, לבין "הכעבה הפנימית", שהיא הנפש שאותה צריך לכבוש. אלגזאלי הכיר בחשיבות הכעבה, אך לא כיעד, אלא כמקום שיש לבקר בו כחלק מתהליך ההתעלות הרוחני הסופי.
ראו גם

חג'ר אל-חטים
תיאור הכעבה בערך מסגד אל-חראם
דנה אלעזר-הלוי

| --- | --- |

דנה אלעזר-הלוי, ינואר 2024
 לידה:  8 בדצמבר 1970 (בת 54) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ספרות ילדים ונוער
 יצירות בולטות:  סדרת "שליחות חשאית"
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס שרת התרבות על שם דבורה עומר, עיטור "הפנקס" לספר נוער מצטיין
 danaelazarhalevi.co.il
 
דנה אלעזר-הלוי (נולדה ב-8 בדצמבר 1970) היא סופרת ילדים ונוער, מתרגמת ועורכת ספרים. זכתה פעמיים בפרס שרת התרבות על שם דבורה עומר.
ביוגרפיה

אלעזר-הלוי נולדה וגדלה בתל אביב. אמה היא המתרגמת צילה אלעזר. הוריה שירתו במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.[דרוש מקור] בילדותה ניגנה בפסנתר ושרה במקהלות, תחביב בו המשיכה גם בבגרותה.
את שירותה הצבאי עשתה ביחידה 8200. ב-1995 החלה לעבוד בהוצאת "זמורה-ביתן" כעורכת פרוזה מתורגמת, ולאחר מכן מילאה תפקיד זה בהוצאת "ידיעות ספרים". בשנת 2001, עם המיזוג בין ההוצאות "זמורה-ביתן" ו"כנרת", מונתה לראש מחלקת התרגום בהוצאה המאוחדת - "כנרת זמורה-ביתן". עם הקמת של "הוצאת אחוזת בית" הצטרפה אליה בתחילת 2004 כעורכת התרגום.
בשנים 2005–2008 שימשה כעורכת מדור הספרות של "מעריב", ובשנים 2012–2015 עבדה בהוצאת "כתר" כעורכת מחלקת העיון.
בכל אותן שנים אלעזר-הלוי תרגמה ספרים רבים וכן לימדה תרגום ועריכת תרגום באוניברסיטת תל אביב ובמכללה האקדמית בית ברל. היא עוסקת בכתיבה, ובמקביל ממשיכה לתרגם וללמד עריכה באוניברסיטת תל אביב.
לאלעזר-הלוי תואר ראשון בספרות ערבית ובהיסטוריה של המזרח התיכון ותואר שני בהיסטוריה של החינוך, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. גרה בתל אביב עם בעלה אבירם ושני ילדיה.
ספריה

סדרת "שליחות חשאית", מותחני ריגול לילדים ונוער בהוצאת "אחוזת בית" בשיתוף "ידיעות ספרים". במרכז הסדרה שני נערים ונערה ובהמשך נערה נוספת היוצאים למבצעים חשאיים בעולם מטעם "המוסד". במסגרת הסדרה פורסמו הספרים: "מבצע מנהטן", "מבצע ברלין", "מבצע קהיר", "מבצע טורונטו", "מבצע טוקיו", "מבצע לונדון", "מבצע תל אביב".
סדרת "אור נגד פז", העוסקת ביריבות בין שני בתי ספר ביישוב הדמיוני "אורפז". בסדרה זו התפרסמו הספרים "אור נגד פז 1: תחרות הספורט הגדולה", "אור נגד פז 2: המירוץ לתוכנית הטלוויזיה", "אור נגד פז 3: המרדף אחרי האוצר" ו"אור נגד פז 4: תעלולים בטיול השנתי".
סדרת "אמת וצדק". הספר "אמת וצדק 1 - פרשת מור" מספר על תלמידת תיכון שמגיעה ליישוב חדש ויוצאת נגד המנהיג שלו, שמתגלה כאדם מתעמר. בספר "אמת וצדק 2 - מרוץ נגד הזמן" הגיבורה מגלה שיש לה חצי-אח וחצי-אחות שלא ידעה על קיומם.
הספר "נעלמת בזמן", שבמרכזו נערה שקופצת בזמן מזכרון יעקב של שנת 1913 להווה, ונער ונערה בני זמננו מנסים לעזור לה לחזור לביתה ולתקופתה.
בין הספרים שתרגמה: "ואלס עם חתולה" מאת פאם יוסטון (2001), "כל מה שנהרס, כל מה שנשרף" מאת ולס טאואר 2009), "מפתח לאבא" מאת ג'ואן ויקרשם (2011), "השביעיה הסודית יוצאת לדרך" וסדרת ספרי "החמישייה הסודית" מאת איניד בלייטון, "זייתון" מאת דייב אגרס, "הייתה כאן פעם משפחה" מאת ביל קלג (2017), "אייריס ואווה" מאת איימי בלום (2019), הבחירה: אפילו בגיהנום התקווה יכולה לפרוח מאת אדית אגר (2022).
פרסים והוקרות

"מבצע מנהטן" נבחר ל"מצעד הספרים" של משרד החינוך לשנת תשע"ז.
"מבצע ברלין" זכה בעיטור "הפנקס" לספר הנוער המצטיין של 2016.
"מבצע קהיר" זכה בפרס שרת התרבות על שם דבורה עומר לשנת 2017, מטעם משרד התרבות והספורט.
"מבצע תל אביב" נבחר ל"מצעד הספרים" של משרד החינוך לשנת תשפ"ב ונכלל ברשימת הספרים האהובים על ילדי ישראל שפורסמה מטעם משרד החינוך.
"אמת וצדק: פרשת מור" נבחר ל"מצעד הספרים" של משרד החינוך לשנת תשפ"ג וזכה בפרס שר התרבות על שם דבורה עומר בשנת 2024.
"אמת וצדק: מרוץ נגד הזמן" נבחר ל"מצעד הספרים" של משרד החינוך לשנת תשפ"ד.
"אור נגד פז: המרדף אחרי האוצר" נבחר ל"מצעד הספרים" של משרד החינוך לשנת תשפ"ד ונכלל ברשימת הספרים האהובים על ילדי ישראל שפורסמה מטעם משרד החינוך.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה קצרה, באתר דנה אלעזר-הלוי
↑  ריקי רט, להתרחק מהארי פוטר: נוסחת ההצלחה של סופרת ספרי המתח, באתר nrg‏, 1 באפריל 2017
↑  שירי לב-ארי, הוצאת הספרים "אחוזת בית" של שרי גוטמן מתחילה את פעילותה, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2003
↑  שירי לב-ארי, גורלה של המלה הכתובה במוסף הספרותי, באתר הארץ, 3 במרץ 2005
ורד לי, דנה אלעזר-הלוי - עורכת מדור הספרות של "מעריב", באתר הארץ, 31 ביולי 2007
↑  מור דבורקין-פוגלמן, עכבר העיר, קוראים ברצף: ספרי המשך מומלצים לילדים, באתר הארץ, 7 במאי 2017
↑   נטע הלפרין, אז מתי תכתבי ספר למבוגרים?, באתר הארץ, 23 במרץ 2022
↑  מירי פז, ‏לוסי של ליאו, באתר גלובס, 31 במאי 2001
↑  ענבל מלכה, "כל מה שנהרס, כל מה שנשרף" מאת ולס טאואר | על סף התהום, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2010
↑  שירה סתיו, "מפתח לאבא" מאת ג'ואן ויקרשם | בלעדיו, באתר הארץ, 16 בפברואר 2011
↑  עמרי הרצוג, סוד ההצלחה של סדרת ספרי השביעייה הסודית, באתר הארץ, 11 בינואר 2012
↑  מיה סלע, מחלוקת על הזכויות של "החמישייה הסודית", באתר הארץ, 30 ביוני 2011
↑  נורית וורגפט, "זייתון": על פני מים סוערים, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2012
↑   עלית קרפ, תסמונת עומס היתר של "היתה כאן פעם משפחה", באתר הארץ, 5 בינואר 2017
↑   צליל אברהם, "אייריס ואווה": ספר שיש בו כמעט אך ורק עלילה — אבל איזו עלילה, באתר הארץ, 31 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309015205171  BnF: cb170867721 (data)  ISNI: 0000 0000 7096 2628  LCCN: no2023051291  VIAF: 97175860   WorldCat (עם VIAF): 97175860
רשימת הבניינים הגבוהים בעולם על פי גובה הגג
ראו גם

רשימת המבנים והבניינים הגבוהים ביותר בעולם
גורדי השחקים הגבוהים בעולם
רשימת המגדלים הגבוהים בעולם