stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרמונה (נפה)
גאוגרפיה > נהרות

נהרות בנפת קרמונה הם: נהר אוליו באורך כ-280 קילומטרים, נהר סריו (איטלקית Serio) שאורך  כ-124 קילומטרים, נהר מלה  (איטלקית Mella) באורך כ-96 קילומטרים, נהר אדה (איטלקית Adda) שאורך  כ-313 קילומטרים ונהר הטורמו  (איטלקית Tormo) באורך כ-34 קילומטרים.
הנהר אדה  הוא נהר בנפת ברגמו שבמחוז לומברדיה שבצפון איטליה, ואחד מיובליו השמאליים של הפו. אורכו של הנהר הוא 313 ק"מ והוא הראשון באורכו בין יובליו של הפו.
בדרכו הוא חוצה 8 נפות בצפון איטליה - נפת סונדריו, נפת קומו ונפת לקו נפת ברגמו, נפת מילאנו ונפת מונצה-בריאנצה נפת קרמונה, נפת לודי.
אוליו  הוא נהר בנפת ברגמו והשני מיובליו השמאליים של הפו. נהר הפּוֹ שאורכו 652 ק"מ, הוא הנהר הארוך ביותר בנפת ברגמו ונשפך אל הים האדריאטי.
| נהרות נפת קרמונה | אורך (ק"מ) | תמונות |
| --- | --- | --- |
| הנהר אוליו   באיטלקית:    Oglio | 280 |  |
| הנהר סריו   באיטלקית:   Serio | 124 |  |
| הנהר מלה   באיטלקית:   Mella | 96 |  |
| הנהר אדה   באיטלקית:   Adda | 313 |  |
| הנהר טורמו   באיטלקית:   Tormo | 34 |  |
רבי חלפתא

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 ציפורי, ישראל 
 פטירה:  המאה ה־2 
 תקופת הפעילות:  שלישי לתנאים
 בני דורו:  רבי יוחנן בן נורי, רבי עקיבא, רבי חנינא בן תרדיון, רבי אלעזר בן עזריה
 צאצאים:  רבי יוסי 
 
הקבר המיוחס לרבי חלפתא ובנו רבי יוסי בכפר חנניה
רבי חֶלְפְּתָה היה תנא מהדור השלישי לתנאים שחי בין המאות ה-1 וה-2 לספירה והתגורר בציפורי, שם הנהיג את העדה. ונקרא גם בשם אבא חלפתא, היה אביו של התנא רבי יוסי וסבו של התנא רבי ישמעאל ברבי יוסי. כמו כן התנא רבי שמעון בן חלפתא היה בנו או נינו.
חייו

כנראה גר בירושלים בסוף תקופת בית שני, כיוון שבתלמוד מובא שהוא סיפר שראה את רבן גמליאל הזקן בהר הבית.
עוד מסופר שהלך עם חבריו רבי אלעזר בן מתיא ורבי חנניה בן חכינאי לראות את האבנים שהעמיד יהושע בן נון בירדן.
כ-1000 שנים אחר פטירתו, בין השנים 1153–1187 יעקב בן נתנאל הכהן תיאר את מקום קבורתו של רבי חלפתא עם רבי יוסי בנו הנמצא כיום בכפר חנניה.
ייחוסו ככהן

בתלמוד ירושלמי מובא שמשפחתו התייחס לצאצאי יונדב בן רכב. עוד עולה מן המקורות כי נמנה ככהן, דעה התואמת את הסברה שיונדב בן רכב היה כהן, ויש אומרים כי היה אביו של רבי לוי הכהן בר חלפתא.
חבריו

חבריו של רבי חלפתא היו רבי יוחנן בן נורי, רבי עקיבא, רבי חנינא בן תרדיון ורבי אלעזר בן עזריה.
מחלוקת לגבי זהותו

במקורות מופיעים שני חכמים בשם חלפתא: אבא חלפתא אביו של רבי יוסי ורבי חלפתא איש כפר חנניה.
יש הסבורים שמדובר באותו חכם, אך מנגד יש הסבורים כי מדובר בשני חכמים שחיו בזמנים שונים: הראשון חי בזמן הבית - והשני לאחריו; הראשון חי בציפורי (תענית טז, ב) - והשני בכפר חנניה; הראשון היה חברו של רבי חנינא בן תרדיון - והשני תלמידו של רבי מאיר, חתנו של רבי חנינא בן תרדיון.
רודולף סטריידינגר

| --- | --- |

רודולף סטריידינגר
 לידה:  26 בספטמבר 1961 (בן 63) וינר נוישטאדט, אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:   צבא אוסטריה
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 עיטורים
 צלב הכבוד של מדינת טירול  אות כבוד להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 
רודולף סטריידינגר (בגרמנית: Rudolf Striedinger;‏ נולד ב-26 בספטמבר 1961) הוא ראש המטה הכללי הנוכחי של צבא אוסטריה.
ביוגרפיה

סטריידינגר נולד בווינר נוישטאדט ב-26 בספטמבר 1961. הוא למד בתרזיאנום - בית הספר הצבאי בווינה, וסיים את לימודיו ב-1979. שנה לאחר מכן הוא התגייס לצבא אוסטריה. הוא למד באקדמיה הצבאית התרזיאנית, וב-1983 הועלה לדרגת לויטננט. בין 1984–1987 הוא שימש כמפקד פלוגה. בין 1988–1991 למד באקדמיה להגנה לאומית בווינה. בין 1991–1994 שימש כסגן ראש מטה הפיקוד הצבאי של וינה. לאחר מכן, היה הקצין האחראי לענייני כוח אדם, ניהול ותיאום במשרד ההגנה הפדרלית והיה מפקד הגדוד האקדמי באקדמיה הצבאית התרזיאנית ואחראי על משרד המטה הכללי במשרד ההגנה.
בשנת 2002 מונה לראש לשכת המטכ"ל ובשנת 2004 הועלה לדרגת בריגדיר. בין 28 במאי 2006 ל-1 בדצמבר 2006, פיקד סטריידינגר על כוח משימה רב-לאומי בבוסניה והרצגובינה. מ-26 במאי 2011 עד פברואר 2016 היה המפקד הצבאי של אוסטריה תחתית. ב-17 באוגוסט 2022 הודיעה שרת ההגנה קלאודיה טאנר שסטריידינגר יחליף את רוברט בריגר בתפקיד ראש המטה הכללי. הוא נכנס לתפקידו ב-20 באוקטובר של אותה שנה.
רוני בראון

ערך זה עוסק במלחין ומפיק ישראלי. אם התכוונתם לפוליטיקאי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בנובמבר 1951 (בן 72) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
רוני בראון (נולד ב-8 בנובמבר 1951) הוא מלחין ומפיק מוזיקלי, מנכ"ל חברת התקליטים "הליקון".
חייו

בראון החל את דרכו בשירותו הצבאי בלהקת פיקוד דרום, בה שימש כזמר ומחבר שירים, והשתתף בתוכניות השונות בתחילת שנות השבעים. לאחר שירותו הצבאי, ולאורך שנות השמונים, עסק בכתיבה ובעיבוד מוזיקליים. בין השאר חיבר מילים לשיר "אשליות" עבור יזהר כהן, יצר את "מקסמים" עבור חברי להקת "ההדים", חיבר את השירים המפורסמים "אתמול היית שונה", "למות בתוכך", "אולי אמצא הערב אהבה" ו"תני לי את הלב" (יחד עם יוריק בן-דוד) עבור שימי תבורי, כתב את "קוראים לי אבנר" עבור אבנר גדסי ואת "אני נגעל מן העולם" עבור שלמה גרוניך, כתב לצביקה פיק את "מישהו אחר" ועיבד את "יש לך".
לאורך השנים עסק בראון בהפקה וניהול, היה שותף בתחילת דרכו בצוות ההנהלה של חברת התקליטים "סי-בי-אס", ואף שימש לאורך תקופה משמעותית כסמנכ"ל החברה, אולם ב-1985 פרש מהחברה והקים לייבל משלו, יחד עם איציק אלשייך, חברת התקליטים "הליקון". מייסדיהּ, איציק אלשיך ורוני בראון, בחרו לקרוא לה על שם ההר "הליקון" שביוון, "אשר על פי המיתולוגיה היוונית שכנו בו תשע המוזות – אלות היצירה, האמנויות והמדעים, שעיקר תפקידן היה להעניק השראה ליוצרים ובעיקר למשוררים, למוזיקאים ולפילוסופים". עם השנים הפכה "הליקון" לאחת מחברות התקליטים המובילות בארץ, וייצגה והפיקה עבור אמנים מובילים, ביניהם קילר הלוהטת, ריטה ורמי קלינשטיין, אתניקס, יהודית רביץ, יוני רכטר, אריק איינשטיין, נורית גלרון, ארקדי דוכין, אביב גפן, אבטיפוס, עידן רייכל, יהודה פוליקר, קובי אוז ורבים אחרים. לאורך השנים החלה "הליקון" לייצג חברות בינלאומיות כמו "וירג'ין", "פוליגרם" ו"אי-אנד-אם".
ב-1979 הפיק את אלבום הפסקול של הסרט "דיזנגוף 99". בשנת 1983 כתב יחד עם בן-דוד את המוזיקה לסרט של יעוד לבנון "הפנימייה", במסגרתה ביצעה הזמרת האלמונית ריטה יאהן-פרוז שיר, והפכה לתגלית. (בראון אף הלחין את המוזיקה לסרט אחר של לבנון, שזכה בפרסים, "צחוק במלבנים לבנים" על פי תסריט מאת אריה קרישק). ב-2003 הפיק את אלבום הפסקול של הסרט "סוף העולם שמאלה". הפיק במסגרת "סי-בי-אס" את האלבומים "עכשיו" ו"אוסף פרטי" של צביקה פיק, ובמסגרת "הליקון" את האלבומים "ריטה" של ריטה, "מנגו" של להקת מנגו, ו"אתניקס", "יללת תן", "אדם ונחש", "אתה", "פופ", "ברוכים הבאים לישראל" ו"מסאלה" של להקת אתניקס.
בשנת 2004, בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד", שימש כשופט לצד ריקי גל וצדי צרפתי.
במרץ 2007 פרשו ריטה ורמי קלינשטיין מ"הליקון", והגישו נגדו כתב-תביעה, בגין העלמת כספים המגיעים להם, וזאת לאחר שיתוף פעולה בן 20 שנה. בית המשפט סירב לדון בתביעה זו והפנה את הצדדים לבוררות.
בעשור השני של המאה ה-21 הלחין והפיק בראון לדיקלה שירים רבים, ביניהם: "תודה", "אתי", "מסקרה שחורה", "בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)", "אל תלך", "הוא כותב לי מאמי", "ואם פרידה", "בשביל אהבתה", ו-"יהיה לנו טוב". בשנת 2018, הפיק עבור מירי מסיקה את הלהיט "מפחד עלייך".
הערות שוליים

↑  אודות הליקון
↑  אור ברנע, רמי וריטה חויבו ב-20 אלף שקל, באתר ynet, 12 בדצמבר 2007
↑  MiriMesikaOfficial (2018-10-21), מירי מסיקה - מפחד עלייך  FT. E-Z - איזי, נבדק ב-2019-04-02
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299325205171  ISNI: 0000 0000 6886 2564  MusicBrainz: 13eb849d-dd37-436c-8778-5617ebdbfc57  VIAF: 97380505   WorldCat (עם VIAF): 97380505
רודולף סלגניק

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1923 קייב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 פטירה:  10 באפריל 2017 (בגיל 93) קרי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה, גנטיקה מולקולרית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה 
 מוסדות:  Institute of Cytology and Genetics  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל 
 תלמידי דוקטורט:  גריגורי דימשיץ 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  פרס לנין  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הכוכב האדום  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין 
 
רודולף סלגניק  (ברוסית: Рудольф Иосифович Салганик‏; (12 ביוני 1923 - 10 באפריל 2017) היה פביוכימאי אמריקאי-יהודי יליד ברית המועצות. הוא התמחה בחקר דנ"א.
קורות חיים

רודולף סלגניק נולד בשנת 1923 בקייב (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. הוריו היו פקידים.
לאחר סיום בית ספר בשנת 1940 סלגניק החל ללמוד רפואה במכון לרפואה בקייב. בשנת 1942 הוא גויס לשורות הצבא האדום והמשיך לימודים באוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה במוסקבה. לאחר קבלת הסמכה הוא היה רופא ביחידת צנחנים ולקח חלק בקרבות. הוא שוחרר בדרגת סרן.
בשנת 1946 סלגניק החל לעבוד במכון לרפואה בקייב. בשנת 1955 הוא סיים עבודת תואר שלישי.
בשנת 1957 סלגניק עבר לנובוסיבירסק והחל לעבוד במכון לציטולוגיה וגנטיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1961 הוא מונה לסגן מנהל המכון וכיהן בתפקיד עד לשנת 1994. במהלך עבודה במכון סלגניק השלים פוסט-דוקטורט.
בשנת 1964 סלגניק החל ללמד באוניברסיטת נובוסיבירסק, משנת 1969 הוא כיהן בדרגת פרופסור.
על פעילותו המדעית בשנת 1979 לסלגניק הוענק פרס ברית המועצות ובשנת 1990 פרס לנין. בנוסף לכך הוא קיבל מספר עיטורים.
סלגניק הדריך 50 עבודות תואר שלישי ו-7 עבודות פוסט-דוקטורט. הוא כתב כ-300 מאמרים מדעיים. הוא היה שותף לכתיבת ספר ביולוגיה לבתי ספר.
בשנת 1981 סלגניק התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים ובשנת 1992 קיבל מעמד של חבר בפועל.
החל משנת 1995 סלגניק החל ללמד באוניברסיטה קרוליינה הצפונית.
סלגניק נפטר בשנת 2017 בקרי, קרולינה הצפונית.
רביעיית פראז'אק

רביעיית פראז'אק, בהרכבה משנת 2011
רביעיית פראז'אק (בצ'כית: Pražákovo kvarteto, באנגלית: Pražák Quartet) היא רביעיית מיתרים שהוקמה בשנת 1972. נחשבת לאחד ההרכבים הקאמריים החשובים בצ'כיה ובעולם.
ההרכב נולד כשחבריו היו עדיין סטודנטים בקונסרבטוריון של פראג (במהלך השנים 1970–1979).
חבריה פיתחו במקביל את הקריירה האמנותית שלהם תוך כדי לימודים במסגרת התזמורת הקאמרית של אנטונין קוהוט, הצ'לן של רביעיית סמטנה. אחר כך עבדו עם רביעיית ולאך ובהמשך באוניברסיטת סינסינטי אצל וולטר לוין, מנהיגה של רביעיית לסאל.
רביעיית פראז'אק זכתה בשנת 1978 בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית בקרומייז'יז' בצ'כיה ובאיוויאן בצרפת ובשנת 1979 בפרס פסטיבל האביב של פראג. ההרכב נקרא על שמו של יוזף פראזא'ק, הצ'לן הראשון של הרביעייה, שעזב אותה בשנת 1986 מסיבות בריאות. במקומו נכנס הצ'לן מיכל קאנקה והרביעייה המשיכה להיקרא פראז'אק. בשנת 2010, אחרי 36 שנות פעילות, עזב הכנר הראשי וצלב רמש (Václav Remeš) בעקבות דיסטוניה בידו השמאלית, והוחלף על ידי פאבל הולה (Pavel Hůla),הכנר הראשי של רביעיית קוציאן .ב-2015 גם פאבל הולה נאלץ לעזוב מסיבות בריאות והוחלף על ידי הכנרת יאנה וונאשקובה-נובאקובה, בוגרת המכללה המלכותית למוזיקה בלונדון וחברה מזה 9 שנים בשלישיית סמטנה.
חברי הרביעייה הם:
וצלב רמש (בשנים 2010-1974); פאבל הולה (בשנים 2010–2015), החל מ-2015 - יאנה וונאשקובה-נובקובה (Jana Vonášková-Novákova, - כנור
ולסטימיל הולק (Vlastimil Holek) - כינור
יוסף קלושון (Josef Klusoň) - ויולה
מיכל קאנקה (Michal Kaňka) - צ'לו
הרביעייה ממשיכה לסייר באירופה, בארצות הברית (כולל בקרנגי הול), סין, יפן וכו'. הרפרטואר שלה רחב - מיצירות היידן, מוצרט, ברהמס, בורודין ועד שנברג או פסקל דיסאפן. מיוצגות היטב ברפרטואר יצירת המלחינים הצ'כים מדבוז'ק וסמטנה וינאצ'ק ועד מלחנים בני זמננו.
הכלים שחברי הרביעייה משתמשים בהם הם: כינור ראשון - מתוצרת פטר סדלאצ'ק משנת 2010, כינור שני - מתוצרת פאולו אלבני משנת 1790, ויולה מתוצרת תומאש פילאר משנת 2006, צ'לו מתוצרת כריסטיאן באיון משנת 2006. הרביעייה פראז'אק זכתה, בין השאר, ב"גראן פרי" הבינלאומי של התקליטורים ו"le Diapason d'Or".
פרסים ואותות הוקרה

1974 - הפרס הראשון בתחרות למוזיקה קאמרית של הקונסרבטוריון של פראג
1978 - פרס ראשון בתחרות בקרומיז'ייז' בצ'כיה
1978 - הפרס הראשון בתחרות רביעיות המיתרים באוויאן ופרס מיוחד של רדיו פראנס על ההקלטה הטובה ביותר במהלך התחרות
19799 - פרס פסטיבל האביב של פראג
מעל 30 פרסים הל תקליטורים שהקליטה
דיסקוגרפיה מובחרת

רביעיית פראז'אק הקליטה מעל 60 הקלטות, הכוללות ממיטב היצירות לרביעיות מיתרים ולהרכבים קאמרים.
ההקלטות בוצעו בחברת Praga Digitals/Harmonia Mundi.
לודוויג ון בטהובן - רביעיית מיתרים אופוס 18, מס. 1, 4, 5
לודוויג ון בטהובן - רביעיית מיתרים אופוס 16 מס. 2, 3, 6
לודוויג ון בטהובן - רביעיות אופוס 59 - רזומובסקי
לודוויג ון בטהובן - רביעיות מיתרים אופוס 74 ו-95
לודוויג ון בטהובן - רביעיות מיתרים אופוס 127 ו- 131
לודוויג ון בטהובן - רביעיות מיתרים אופוס 132 ו- 135
אלבן ברג / אנטון וברן - רביעיות מיתרים
אנטון וברן - רביעיית מיתרים אופוס 28 (1938)
יוהנס ברהמס - רביעיית אופוס 67 מס.3 בסי במול מז'ור; חמישיית פסנתר אופוס 34 בפה מינור
יוהנס ברהמס - חמישיית מיתרים אופוס 51 מס. 1, חמישייה עם קלרינט אופוס 115
יוהנס ברהמס - רביעיית מיתרים מס.2 בלה מינור, אופוס 51; חמישיית מיתרים אופוס 111 מס. 2 במי מז'ור
אנטון ברוקנר - חמישיית מיתרים עם ויולה; וולפגנג אמדאוס מוצרט - רביעיית מיתרים עם ויולה - K. 516, עם הוויולן: יאן טאליך
אנטונין דבוז'ק - רביעיית מיתרים מס. 10 אופוס 51, B. 92; "ריקוד סלאבי", למיתרים מס. 13, אופוס 106, B.192
אנטונין דבוז'ק - רביעיית מיתרים מס. 11 בלה אופוס 61 / B.121; "ברושים" (12) B. 152 - מעגל שלם לרביעיית מיתרים
אנטונין דבוז'ק - רביעיית מיתרים מס. 12 בפה מז'ור, אופוס 96, B 179 "האמריקאית"; שלישייה בדו מז'ור, אופוס 74,B.148 ; "בגטלים", אופוס 47, B. 79
אנטונין דבוז'ק - רביעיית מיתרים מס. 14 אופוס 105, B.193 ;רביעיית מיתרים מס.12 אופוס 96,B.179 "האמריקאית"
אנטונין דבוז'ק - חמישיית פסנתר בלה, אופוס 5, B. 28 ‏ (1875)‏;חמישיית פסנתר בלה אופוס 81 B.155 Z ‏ (1887), עם הפסנתרן איוואן קלאנסקי.
ארנולד שנברג - רביעיית מיתרים מס.1 ברה מינור, אופוס 7,; רביעיית מס.2 בפה דיאז מינור אופוס 10 עם סופרן, עם הזמרת כרסטין וויטלסי
הערות שוליים

1 2  האתר הרשמי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452904605171  BnF: cb139058774 (data)  GND: 5161425-X  ISNI: 0000 0000 8189 7024  LCCN: n88617512  MusicBrainz: c5020b87-a576-4c69-9ca3-d92cd01ddc44  NKC: kn20030215180  VIAF: 121021585   WorldCat (עם VIAF): 121021585
קרחון מרקיורי (הרי קוק)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ אואטס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  מרקוריוס 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  79°34′00″S 157°17′00″E﻿ / ﻿79.56666667°S 157.28333333°E﻿ / -79.56666667; 157.28333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון מרקיורי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון מרקיורי
 
קרחון מרקיורי או קרחון מרקורי (באנגלית: Mercury Glacier) הוא קרחון בהרי קוק, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות של הר יוז; וזורם לכיוון דרום.
הקרחון רחב, בחלקו העליון שלג מכסה את קרח הקרחון שצבעו כחול; במורד הקרחון, הקרח הכחול אינו מכוסה שלג.
גובהו של הקרחון 1,146 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
הקרחון נקרא על שמו של האל מרקוריוס (באנגלית: "מרקיורי") מהמיתולוגיה היוונית; וזאת בדומה לשמות אתרים אחרים באזור, הקרויים על שם דמויות מהמיתולוגיה היוונית.
ראידה סעאדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1977 (בת 47 בערך) אום אל-פחם
 לאום:  פלסטינית
 מקום לימודים:  בצלאל – אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
 תחום יצירה:  מיצג, צילום, וידאו
 
ראידה סעאדה (בערבית: رائدة سعادة; נולדה ב-1977 באום אל-פחם) היא אמנית פלסטינית, העוסקת בצילום, וידאו מיצב ומיצג. עבודותיה הן חלק מאוסף מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון. חיה ועובדת בירושלים.
יצירתה

בעבודותיה, מעמידה ראידה סעאדה את גופה כנושא המרכזי. היא משתמשת בגוף כאובייקט שמשמש לחקירה של זהות, מגדר, מרחב ואת היחסים שבין הפרטי לציבורי.
עבודותיה של סעאדה נכללות באוספים של מוזיאונים כמו מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, מוזיאון שארג'ה באיחוד האמירויות, מגזין 3 בסטוקהולם, מוזיאון גרנובל ועוד. בשנת 2015 אתר החדשות "אל-מוניטור" כלל אותה ברשימת 50 האנשים המשפיעים ביותר על התרבות במזרח התיכון. כאישה מוסלמית פלסטינית עם דרכון ישראלי, היא לא יכולה לבקר במדינות הערביות שמציגות את עבודותיה.
המיצגים, עבודות הווידאו והצילומים של ראידה סעאדה מתעסקים במושג הגבול כתופעה תרבותית, טופוגרפית ופיזית. בעבודותיה היא מגיבה לסוגיות של מגדר ופוליטיקה וחוקרת את הסכנות והקונפליקטים של עולמה. היא מצלמת דיוקנאות עצמיים השואבים השראה מפולקלור ומספרות מיתית או מיצירות אמנות מוכרות. כך לדוגמה באחת מעבודותיה היא מצולמת כפנלופה מהאודיסיאה, בעודה סורגת על רקע נוף של מבנים הרוסים. בעבודות אחרות היא מצולמת כמונה ליזה מציורו של לאונרדו דה וינצ'י וכמוזגת החלב בציורו של ורמיר. העבודות של סעאדה מתעסקות, בין היתר, בחברה המוסלמית ובשליטה האובססיבית שלה בגוף הנשי. בעבודות דוגמת "Stomach" ‏(1998), "Lipsticks" ו-"Black Veil" ‏(1998) היא נוגעת בסוגיות של נשיות במסורת שבה גדלה, בהקשר של בתולין ונישואין.
יצירתה > עבודות נבחרות > Stomach, 1998

במיצג הקרוי "קיבה", בנתה סעאדה מערך של צינורות מים באופן שדומה לצורת הצינורות המוצבים במקומות טהרה ברחבות של מסגדים. בתוך מרחב הגלריה היא הופיעה כשהיא לובשת שמלה העשויה מקיבה של פרה. על פי הגלריה של אוניברסיטת ביר זית, מופע זה נערך כמחאה על הידיעה על רצח שתי אחיות על ידי אחיהן, בעקבות האשמות על הפקרות מינית. בנתיחה שלאחר המוות התגלה כי קרום הבתולין של הבנות עדיין היה שלם.
יצירתה > עבודות נבחרות > Vacuum, 2007

העבודה היא עבודת וידאו דו-ערוצית בת 17 דקות בה נראית האמנית כאשר היא שואבת בשואב אבק את גבעות פלסטין. העבודה צולמה במדבר בין יריחו לים המלח, כאשר נעשה שימוש בכבל חשמל באורך 400 מטר. מהעבודה מהדהד המיתוס של סיזיפוס, המשקף את המאבק הבלתי נגמר בהישרדות היום-יומית בחיים בפלסטין.
יצירתה > עבודות נבחרות > טיפה (2003)

המיצב הוצג בתערוכה ארט פוקוס 4 במוזיאון אסירי המחתרות, ירושלים, באוצרותה של סוזן לנדאו ויגאל צלמונה.
סעאדה התקינה על קירות אחד מתאי בית הכלא לשעבר שורת ברזים, המעלים על הדעת מערכות של ברזי שתייה או היטהרות בחצרות של בתי-ספר או בכניסות למסגדים. הברזים הוצבו מעל ראשי הצופים, כאשר הם מטפטפים בקצב אחיד. ההצבה של הברזים בגובה הוציאה אותם מכלל שימוש והפכה אותם לסמל. קצב טפטוף המים מזכיר קצב של לב, או קצב של ירי, ומעלים את מושג המים שמשמעותו גם חיים, לתשומת הלב באופן פוליטי ואף סופני, מפני שהמים אינם זורמים בשצף, אלא מטפטפים כאילו עוד מעט עומד הזרם להיפסק.
השכלה

1998-2002 - לימודים לתואר שני MFA בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1999 - לימודים בבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק.
2002-2004 - לימודים לתואר ראשון BFA בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
תערוכות יחיד

2000 - “Eklil – The Wreath”, קרן קטאן, רמאללה
2000 - “There” (מיצג), בית הספר לאמנות חזותית, ניו יורק
2003 - ״Immaterial״, Gallery Anadiel, ירושלים
2010 - “Adaptation, a Homage to Great Masters”, Rose Issa Projects, לונדון
2012 - “True Tales, Fairy Tales”, Rose Issa Projects, לונדון
2018 - ״Arctic Action״, סבאלברד, הקוטב הצפוני, נורווגיה
2019 - רטרוספקטיבה בקרן קטאן, רמאללה
תערוכות קבוצתיות

2002 - Neue palästinensische Kunst”, the IFA, ברלין
2002 - and “Williamsburg Bridges Palestine”, ניו יורק
2003 - “Fantasies of the Harem”, המרכז לתרבות מודרנית, ברצלונה, ספרד
2005 - “Sharjah Art Museum”, Art Cologne, גרמניה
2006 - הביאנלה בסידני, אוסטרליה
2007 - הביאנלה בשארג׳ה, איחוד האמירויות
2007 - “About Time 2”, Kunsten Museum of Modern Art Aalborg, דנמרק
2007 - “Fleeing Away From What Bothers You Most”, מוזיאון מגזין 3, סטוקהולם, שוודיה
2008 - “Intransit 08: Singularitieseinmaligkeiten”, בית תרבויות העולם, ברלין
2008 - “Biennale Cuvée”, OK Offenes Kulturhaus, לינץ, אוסטריה
2008 - “L’Art au Feminin”, Musée National d’Art Moderne et Contemporain d’Alger, Algeria
2009 - “Rêve et Réalité: Art Contemporain du Proche-Orient”, מרכז פול קלי, ברן, שווייץ
2009 - “Palestine: Creativity in all its States”, at the Bahrain National Museum, Manama and Institut du Monde Arabe, פריז
2009 - the Summer Show at Rose Issa Projects, לונדון
2010 - “Arabicity”, מרכז התערוכות בביירות
2010 - “Arabicity: Such a Near East”, the Bluecoat, ליברפול
2010 - The Jerusalem Show IV,קרן אל מעמל, ירושלים
2010 - a solo performance at the Adelaide International Festival of Art, אוסטרליה
2011 - “Re.Act.Feminism #2: A Performing Archive”, Centro Cultural Montehermoso Kulturunea, ויטוריה-גאסטייס, ספרד
2011 - “Framed-Unframed”, Birzeit University Museum, הגדה המערבית, פלסטין
2011 - “The Politics of Collecting – The Collecting of Politics”, Play Van Abbe, ואן אבמוזיאום, איינדהובן, הולנד
2011 - “Washed Out”, Konsthall C, סטוקהולם, שוודיה
2012 - "Light from the Middle East", מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון
2012 - "Beyond the Last Sky - Contemporary Palestinian Photography and Video" המרכז האוסטרלי לצילום, פדינגטון
2012 - In Spite of it all, Sharjah Art Foundation, שארג׳ה
2013 - 1 International Arezzo Biennial of Art, איטליה
2013 - Keep Your Eye on the wall, ארל, צרפת
2014 - "Displacement", Galerija Skuc, לובליאנה, סלובניה
2014 - Keep Your Eye on the wall, The Empty Quarter Gallery, דובאי
2014 - "Fluid Form II", Busan Museum of Art, סיאול, קוריאה
2015 - The Written City", Cultuurcentrum Brugge, Cityhall, Bruges, בלגיה
2015 - Festival Yalla Shebab, לצ׳ה, איטליה
2015 - What’s wrong with this picture, המכון לתרבות האסלאם, פריז
2016 - We Together, XENOS, גראץ
2016 - BIENNALE Arte Dolomiti, איטליה
2017 - I AM, הגלריה הלאומית הירדנית, עמאן
2017 - Live Biennale, ונקובר, קנדה
2017 - City of Women, הפסטיבל הבינלאומי לאמנות עכשווית, לובליאנה, סלובניה
2018 - Wast Land, CASA ARABE, מדריד
2018 - Beyond Borders, Boghossian Foundation, בריסל
2019 - “Arabicity” גלריה MEI, וושינגטון די. סי.
2019 - ״Inspired by The East״, המוזיאון הבריטי, לונדון
2019 - ״Live Action14״, גטבורג.
פרסים ומלגות

2010 - פרס האמן הצעיר של השנה, קרן קטאן, רמאללה.
2013 - פרס כימרת הברונזה ב-ICASTICA, הביאנלה בארצו, איטליה.
לקריאה נוספת

Cestar, Juliet and Issa, Rose, Arabicity: contemporary Arab art. London: Saqi Books, 2019
הערות שוליים

↑  Raeda Saadeh, Sharjah Art Foundation
↑  50 People Shaping the Culture in the Middle East, Al-Monitor, ‏2015
1 2 3  Saadeh, Raeda, Raeda Saadeh: Reframing Palestine, UK: Rose Isaa Projects, 2012, ISBN 978-0-9570213-2-7
↑  ״Vaccum”, Re. Act. Feminism
↑  קמיע סמית, התנועה האמנותית, באתר הארץ, 11 ביולי 2012
↑  Ankori, Gannit, Palestinian art, London: Reaktion Books, 2006
↑  ״Stomach״, Virtual Gallery Birzeit, ‏2000
↑  YAYA in Focus- Raeda Saadeh’s Retrospective Exhibition, Quattan Foundation website, ‏26 לאוקטובר, 2016
↑  ״Black Veil", Virtual Gallery Birzeit, ‏1998
↑  נסראללה, עאידה, אמנות, בזות, פמיניזם: המגעיל, הדוחה והבזוי בעבודותיה של חנאן אבו חוסיין, מגדר: כתב עת אקדמי למגדר ופמיניזם 5, 2018
↑  “Stomach”, Isquineeha online art magazine, ‏17 למרץ 2013
↑  לנדאו, סוזן וצלמונה, יגאל, ארט פוקוס 4 : בינאלה בינלאומית לאמנות עכשווית, ירושלים, ירושלים: מוזיאון אסירי המחתרות, 2003
↑  Raeda Saadeh, Rose Isaa Project website
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344362505171  GND: 123544513  ISNI: 0000 0000 2320 9385  LCCN: nb2013015861  RKD: 375053  SNAC: w66h6std  SUDOC: 194436063  VIAF: 47671797   WorldCat (עם VIAF): 47671797 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ראידה סעאדה".
רוסינגוריקס

| רוסינגוריקס |
| --- | --- |

תקופה
פליסטוקן כ-75–70 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: בובאלים
סוג:: רוסינגוריקס
מין:: Rusingoryx atopocranion
שם מדעי
 Rusingoryx

רוסינגוריקס (שם מדעי: Rusingoryx) הוא סוג נכחד של אנטילופה מתת-משפחת הבובאלים, שחיה במישורי אפריקה במהלך הפליסטוקן בין 750,000 עד 700,000 שנים לפני זמננו. הסוג הוגדר לראשונה ב-1984 והוא כלל מין בודד - Rusingoryx atopocranion.
הרוסינגוריקס היה כנראה דומה לגנואים המודרניים, אך בעל כיפת אף גדולה בהרבה ומוגבהת. צורת מבנה זה הזכירה מעט את מבנה החוטם של ההדרוזאוריים ששימשה להרשמת נקבות ולהרתעת יריבים, ואולי גם להשמעת קולות. הקרניים שלו היו נמוכות יחסית ומוקמו מצידי הראש, דומים לקרני גנו מודרני. גובהו הגיע למטר וחצי בצוואר ומשקלו ל-130 עד 250 קילוגרם.
הממצאים הראשונים של האנטילופה התגלו במשקעים על האי רוסינגה (אנ') שבאגם ויקטוריה בקניה. שם הסוג קרוי על האי רוסינגה עם הסיומת: "oryx" - ראם. ממצאי העצמות נשברו בצורה הנראית כתוצאה מציד של שבטים אנושיים ציידים.
בשנת 2016 התגלו ממצאים של 26 פרטים מסוג זה, שהשתמרו בצורה טובה יותר.
הערות שוליים

↑  Haley D. O’Brien, J. Tyler Faith, Kirsten E. Jenkins, Daniel J. Peppe, Thomas W. Plummer, Zenobia L. Jacobs, Bo Li, Renaud Joannes-Boyau, Gilbert Price, Yue-xing Feng and Christian A. Tryon (2016). "Unexpected Convergent Evolution of Nasal Domes between Pleistocene Bovids and Cretaceous Hadrosaur Dinosaurs". Current Biology. 26 (4): 503–508