stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתב צבאי
הערות שוליים

↑  חני קומנשטר-שוורץ, נוכחים או נפקדים? הדילמות של נוכחות תקשורת במבצע צבאי, מערכות 429 עמ' 49
↑  ראו הספדו של רוזוולט לרגל מותו של הרדינג דייוויס
↑  אביתר בן-צדף, ‏הממסד הצבאי האמריקאי וחופש העיתונות, מערכות 321, יוני 1991 עמ' 44
↑  חני קומנשטר-שוורץ, נוכחים או נפקדים? הדילמות של נוכחות תקשורת במבצע צבאי, מערכות 429 עמ' 50
↑  נקרולוג, ניו יורקר, 7 במאי 2007
↑  חני קומנשטר-שוורץ, נוכחים או נפקדים? הדילמות של נוכחות תקשורת במבצע צבאי, מערכות 429 עמ' 46
↑  יומן החדשות
↑  איתי בלומנטל, רון בן ישי: "לא ידעתי אם יהיה לי לאן לחזור", באתר ynet, 2 במרץ 2018
↑  גיורא איילנד, צה"ל והתקשורת הזרה: הערכה ולקחים בתום שנה לאינתיפאדה, נובמבר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548765605171  BnF: cb11947230v (data)  GND: 4279444-4  LCCN: sh85145160  LNB: 000277207  NARA: 10646848  NDL: 00575083  NKC: ph127337 
כותרת אחד מצהובוניו של הרסט: ספרדים עורכים חיפוש משפיל על אישה אמריקאית בקובה, במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, 1898. ידיעות סנסציוניות מאזורי סכסוך שימשו הן את בעלי העיתונים למכור יותר והן את המדינאים לצורך גיבוש דעת קהל בעורף שתתמוך בלוחמים בחזית
הכתב האיטלקי ניקו פירו מדווח מאפגניסטן. במהלך מלחמת אפגניסטן ומלחמת המפרץ השנייה צירף צבא ארצות הברית כתבים צבאיים אל שורות הכוחות הלוחמים. מצלמות משוכללות וטלפונים לווייניים מביאים את המידע משדה הקרב בשידור חי.
"הכתב הצבאי שלנו" קריקטורה של ויליאם הווארד ראסל ב"פאנץ'", 1881
רון בן ישי, מבכירי הכתבים הצבאיים בישראל, כיום משמש ככתב הצבאי של ידיעות אחרונות ו-ynet
חלאוות אל-ג'בן

| --- | --- |

חלוואת אל-ג'בן
 
 מאכלים
 סוג:  קינוח
 מטבח:  המטבח הסורי
 מוצא:  סוריה
 מרכיבים עיקריים:  סולת, גבינה, סוכר, קשטה, פיסטוק, מי ורדים
חלוואת אל-ג'בן (בערבית: حلاوة الجبن, "המתיקות של הגבינה") או חלוואת אל ג'יבן הוא קינוח סורי מסורתי העשוי מבצק סולת וגבינה עם סירופ מי זהר. לרוב ממלאים אותו במלית של קרם קשטה. מקור המאכל בעיר חמה בסוריה, ומשם הוא נדד לעיר חומס, הוא נחשב לסְפֶּצְיָאלִיטֶה מקומי. ניתן למצוא את המנה גם באזורים אחרים במזרח התיכון ובמדינות עם אוכלוסיות סוריות גדולות כדוגמת טורקיה וגרמניה.
בישראל ניתן למצוא את המנה בעיקר בכפרים הדרוזים ברמת הגולן, אך גם בקונדיטוריות ערביות בגליל ובירושלים.
מרכיבים

הקינוח עשוי מבצק גבינה (בדרך כלל גבינה עכואית, מוצרלה או תערובת של כמה גבינות), סירופ סוכר ולעיתים גם מי זהר או מי ורדים. המילוי עשוי מקרם קשטה, קרם חלב סמיך ומתוק. התוצר הוא קינוח רך שניתן לאכול בקלות עם כפית.
בקיץ, נהוג להגיש את החלוואת אל-ג'בן לצד גלידה.
ראו גם

המטבח הסורי
המטבח של ערביי ארץ ישראל
כנאפה
לילות ביירות
קטאיף
וורבאת
הערות שוליים

1 2  Sacco, Frances (2014-02-14). "Rajaa Tareq Kadhim makes Syrian treat Halawat Al Jibin for Global Kitchen". Daily Telegraph. נבדק ב-2021-12-07.
↑  حلاوة الجبن يتنافس عليها أهالي حمص وحماة, مذاقات, web.archive.org, ‏2011-07-28
↑  Salloura, an Epic of Sweets: Chap. 4, Betrayal, Culinary Backstreets, ‏2016-04-29 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  פיליפ לייברט
 תאריך יצירה:  1821 
 טכניקה וחומרים:  זהב, כסף, יהלום 
 ממדים בס"מ
 גובה:  40 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מצודת לונדון
 
כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי (באנגלית: Coronation Crown of George IV) היה כתר ההכתרה של המלך ג'ורג' הרביעי אשר שימש בטקס הכתרה בשנת 1821. מאז שנת 1823 לא נעשה בו שימוש.
היסטוריה

המלך ג'ורג' הרביעי, עוד בטרם הוכתר כמלך, היה ידוע באקסטרווגנטיות שלו. עד אותה עת היה נהוג שישנו כתר לשימוש ממלכתי יומיומי הנפרד מכתר ההכתרה. ג'ורג' הרביעי הורה על ייצור כתר אחד במטרה שכתר זה ישמש אותו הן בהכתרתו והן בטקסים ממלכתיים (כגון טקס פתיחת הפרלמנט).
ג'ורג' הרביעי נתן הנחיות מדויקות בדבר מראה הכתר. על פי המסורת - כתרי אנגליה ובהמשך כתרי בריטניה היו מעוטרים בפרחי חבצלת המסמלים את טענת מלכי אנגליה לזכותם לכתר צרפת. ג'ורג' החליט לוותר על פרחי החבצלת, והורה להחליף אותם בקוץ - סמל סקוטלנד, שושנה - סמל אנגליה ותלתן - סמל אירלנד. בשל התנגדות קולג' הסמלים המלכותי נזנחה תוכניתו לשנות את הסמלים המקובלים.
תיאור הכתר

הכתר יוצר בהתאם לסטנדרטים שהיו מקובלים עד אותה עת, ולא בהתאם להנחיות המלך. הכתר כלל ארבעה חצאי קשתות המחוברים לבסיס הכתר בצלב פאטה בו היו משובצים יהלומים. חצאי הקשתות נפגשו במרכז הכתר, וחוברו למונד משובץ יהלומים ואבנים יקרות, שבראשו צלב מוזהב.
בדומה לכתר ג'ורג' הראשון ובשונה מכתר אדוארד הקדוש, חצאי הקשתות עולים מבסיס הכתר למקום המפגש במרכזו, ולא יורדים שוב במרכז הכתר לאחר העלייה מהבסיס.
בסיס הכתר, העשוי זהב וכסף תוכנן על ידי פיליפ לייברט, וכלל עיצוב מקורי וחדשני - מסגרת הזהב כמעט בלתי נראית, ורואים רק את 12,314 היהלומים המשובצים בה.
שימושים

ג'ורג' הרביעי שאף שהכתר שייצר יהפוך לכתר הממלכתי הרשמי של אנגליה, וישמש במקום כתר אדוארד הקדוש - ששימש ככתר הרשמי. על פי הנוהג, בעת ההכתרה נשכרו יהלומים עבור הכתר, ובסיום הטקס הושבו היהלומים לבעליהם. ג'ורג' הרביעי הפעיל במשך שנתיים לחץ על ממשלתו לרכוש את היהלומים ולהפכם לרכוש המדינה אולם הממשלה סירבה בשל העלויות הגבוהות. בשנת 1823 היהלומים המושכרים הושבו לבעליהם והכתר נותר ריק בלא היהלומים המשובצים בו, ולא נעשה בו כל שימוש מאז שנה זו.
כיום מוצג הכתר בבית התכשיטים שבמצודת לונדון כאשר משובצים בו יהלומים שהושאלו מדה בירס.
ג'ורג' הרביעי אשר הורה על ייצור הכתר.
בעיית מונטי הול

בעיית מונטי הול או בעיית "עשינו עסק" היא בעיה בתורת ההסתברות שפתרונה אינו אינטואיטיבי. הבעיה מכונה גם "הפרדוקס של מונטי הול".
הבעיה

הבעיה קרויה על שם שעשועון הטלוויזיה האמריקאי המצליח "Let's Make a Deal (אנ')" בהנחיית מונטי הול. בסוף התוכנית מציגים בפני השחקן שלוש דלתות. מאחורי אחת מהן מצוי פרס יקר ערך - מכונית - ומאחורי שתי הדלתות האחרות - עזים. השחקן מעדיף כמובן את המכונית, אבל הוא אינו יודע איזו דלת מסתירה אותה, ונאלץ לבחור באקראי. אם יבחר בדלת הנכונה, יזכה בפרס; אחרת, לא יקבל דבר.
וזוהי הבעיה:
לאחר שהשחקן הצביע על אחת הדלתות, נניח דלת מס׳ 1, המנחה, היודע מהי הדלת הנכונה, פותח אחת משתי הדלתות האחרות, נניח דלת מס׳ 3, ומגלה מאחוריה עז. כעת מאפשרים לשחקן להחליט האם לדבוק בבחירה המקורית שלו, או לשנות את ההחלטה ולהעדיף במקומה את הדלת האחרונה שנותרה סגורה - דלת מס׳ 2.
ניתוח פשטני של הסיטואציה מציג בפנינו את הדילמה הבאה: מצד אחד, הסיכוי שהשחקן בחר בדלת הנכונה היה 1/3, וברגע הבחירה ברור לו שמבין שתי הדלתות האחרות לפחות אחת מסתירה עז. אם כך, המנחה שפתח דלת לא גילה לשחקן שום דבר שלא ידע מראש, ולכן הסיכוי שהדלת שבחר היא הנכונה צריך, לכאורה, להישאר שליש, כשהיה.
מצד שני, לאחר שהמנחה פתח את הדלת שלו, נותרו שתי דלתות סגורות, ורק אחת מהן מסתירה את הפרס. לכן (אפילו מנקודת המבט של צופה חיצוני, שאינו יודע באיזו דלת בחר השחקן), הסיכויים שהפרס נמצא מאחורי הדלת הנותרת הם 1/2. גישה שלישית טוענת שעל הדלת שהמנחה לא פתח לא למדנו דבר - כך שהסיכוי שלה להסתיר את הפרס היה ונשאר 1/3, והסיכוי של הדלת עליה הצבענו אמור להיות 2/3.
כפי שיוסבר בהמשך, בניסוח הזה אין שום דרך לחשב את הסיכויים הנכונים, ועל כן נתגלו אי-הסכמות בין מי שניסו לחשב אותם בכל זאת. נתבונן בניסוח מדוקדק יותר של הבעיה:
לאחר שהשחקן הצביע על אחת הדלתות, המנחה, היודע מהי הדלת הנכונה, מחויב על-פי כללי המשחק לפתוח אחת משתי הדלתות האחרות ולגלות מאחוריה עז. כמקודם, השחקן צריך להחליט האם להישאר עם אותה דלת, או להחליף אותה באחרת.
בניסוח הקודם של הבעיה המנחה פותח דלת ומגלה מאחוריה עז, ובניסוח השני מתברר שהוא לא פעל סתם כך, אלא היה מחויב לעשות כן לפי כללי המשחק. מתברר שאבחנה עדינה זו מספיקה כדי שאפשר יהיה לחשב באופן מדויק את הסיכויים לכך שהפרס מסתתר מאחורי הדלת שלא נפתחה: 2/3. בתנאים אלה, בוודאי שעדיף לעבור לדלת השנייה. לכאורה נדמה שזו תוצאה אבסורדית, שכן (כאמור לעיל) על עצם הקיום של דלת מסתירת-עז שלא בחרנו בה, ידענו ממילא, ואם כך מה חידש המנחה? ומה היתרון של השחקן על-פני אורח שהזדמן לאולפן אחרי שהדלת נפתחה (ומבחינתו הסיכויים לכל אחת משתי הדלתות הסגורות שווים)? הסיבה לכדאיות ההחלפה תוסבר בהמשך.
מקורה של הבעיה

גרסה מוקדמת של הבעיה הופיעה לראשונה עוד בשנת 1889, בספרו של ז'וזף ברטראן Calcul des probabilités.
השם "הבעיה של מונטי הול" ניתן לבעיה זו על ידי סטיב סלווין (אנ'), לאחר שהציג אותה במאמר שפורסם בפברואר 1975 בכתב העת American Statistician (אנ'), אף שבשעשועון המקורי אין בחירה חוזרת - לאחר שהשחקן בחר באחת משלוש הדלתות, מסתיים הסיפור.
הבעיה הוצגה עוד קודם לכן, בשנת 1959, על ידי מרטין גרדנר, בטורו בירחון Scientific American. אצל גארדנר היא קרויה "בעיית שלושת האסירים" וניסוחה:
ב-1990 התפרסמה הבעיה מחדש בגרסתה הרגילה כאשר היא נשאלה במדור 'שאל את מרילין' בעיתון Parade מרילין ווס סוואנט ענתה את התשובה הנכונה והוצפה באלפי פניות בחלקם גם מאת מתמטיקאים שטענו שמרילין טועה והפתרון הנכון הוא שההסתברות למכונית בשתי הדלתות היא 1/2, מרילין השיבה לטענות נגדה והציעה לפונים לערוך ניסוי בעצמם ולבחון את תוצאותיו.
ניתוח הגרסה הראשונה

התשובה הנכונה לשאלה בגרסה הראשונה היא שאי אפשר לדעת מה עדיף. כפי שהבעיה מנוסחת שם, המנחה יכול היה שלא לפתוח אף דלת, ואולי אפילו יכול היה לפתוח את הדלת עם הפרס. מכיוון שכך, המנחה יכול להיות משתף פעולה ולהמליץ על החלפה רק אם השחקן טועה (עם מנחה כזה, הסיכויים להצליח בהחלפה הם 100%), או רודף סנסציות שממליץ על החלפה רק אם השחקן צודק (ואז הסיכויים להצליח בהחלפה הם 0).
על ידי מיזוג שתי התכונות האלה, אפשר "לחשב" שהסיכויים להצליח בהחלפת הדלתות הם כל מספר שנרצה. גם כאן, הבעיה הופכת להיות סוגיה בפסיכולוגיה של מנחי טלוויזיה, ולא בהסתברות.
ניתוח הגרסה השנייה

נקודת המפתח בגרסה זו היא מחויבות המנחה לפתיחת דלת שמאחוריה מסתתרת עז, מה שמשאיר במשחק שתי דלתות.
אם השחקן צודק בניחוש הראשון ובוחר במכונית (הסיכוי לכך הוא 1/3), החלפת הדלת תגרום לו להפסיד. ואם טעה ובחר בעז, המנחה פותח את הדלת השגויה האחרת, ומשאיר סגורה את הדלת הנכונה; במקרה כזה ההחלפה תבטיח לשחקן את הפרס, וזה קורה בסיכוי של 2/3.
היתרון של השחקן על-פני האורח שנכנס אחרי פתיחת הדלת הוא באינפורמציה שאינה ידועה לו: השחקן בחר את הדלת שלו כשהיא הייתה אחת משלוש, ולכן הסיכוי שלה להסתיר את הפרס הוא 1/3. מבחינת האורח, דלת זו היא אחת משתיים, והסיכוי שלה להסתיר את הפרס הוא 1/2. האבחנה הזו (איזו דלת נכונה בסיכוי 1/3 ואיזו נכונה בסיכוי 2/3) היא הדבר שהשחקן יודע והאורח אינו יודע. הסיכוי תלוי בנקודת המבט. נאמר שהאורח מצביע על אחת הדלתות. מבחינתו, הסיכוי שזוהי הדלת הנכונה הוא חצי. השחקן יודע שהסיכוי הוא שליש או שני שלישים (תלוי כמובן באיזו דלת מדובר). באותה עת, מבחינת המנחה הכל-יודע, הסיכוי הוא אפס או אחת.
ההסבר הוא פשוט:
אם בחרת מראש מכונית, שינוי הבחירה תמיד יגרום לך לקבל עז. אם בחרת מראש בעז, הרי שינוי הבחירה שלך יגרום לך תמיד לקבל מכונית.
אבל מה ההסתברות שבחרת מראש בעז?
מכיוון שיש 2 עיזים ומכונית אחת, הסיכוי שבחרת בהתחלה עז גדול פי שניים מזה שבחרת מכונית (2/3). לכן שינוי הבחירה יזכה אותך במכונית בהסתברות כפולה, קרי 2/3.
במבט ראשון פתרון הבעיה נראה מנוגד לאינטואציה, ניתן גם להציג את הבעיה בצורה מעט אחרת, שהופכת את הפתרון לקל יותר להבנה:
אם אחרי בחירת הדלת היה המנחה מציע (תמיד) לנטוש אותה ולבחור במקומה בשתי הדלתות האחרות, כך שאם מסתתרת מכונית מעברו השני של אחת מהן - נזכה בה, היה ברור שכדאי לקבל את ההצעה. אבל בכך שהוא פותח רק אחת משתי הדלתות האחרות, וחושף את העז, המנחה מציע לשחקן בדיוק את ההצעה הזו: לקבל את שתי הדלתות שלא בחרנו, שידוע כי באחת מהן נמצאת עז. כאן קל יותר להשתכנע שהסיכויים לזכות בפרס אחרי החלפה הם 2/3.
דרך אחרת להסביר את הפתרון היא בניתוח אסטרטגי. האסטרטגיה "הצמד למה שבחרת בהתחלה" מבטיחה לשחקן הסתברות זכייה של 1/3, משום שזו הייתה ההסתברות מרגע הבחירה הראשון. האסטרטגיה "החלף בכל מקרה" היא האסטרטגיה המשלימה (המנחה השאיר רק שתי דלתות), ולכן ההסתברות להצליח בעזרתה היא 2/3.
נניח שמתקיים אותו משחק עם אלף דלתות, כאשר בצידה השני של אחת מהן מסתתר פרס, ומאחורי 999 הדלתות הנוספות נמצאות עזים. בתחילה נבחר דלת, והמנחה יפתח עוד 998 דלתות נוספות, שבצידן השני עזים. האם כדאי יהיה לשחקן להחליף את הבחירה המקורית שלו? כמובן. ההסבר לכך הוא השאלה: מתי ההחלפה תגרום להפסד? זה יקרה אך ורק כאשר הדלת הנכונה היא זו שנבחרה בהתחלה, אירוע שהסיכוי לו הוא 0.1%. בכל בחירה אחרת השחקן ישפר את מצבו ויזכה.
פתרון הסתברותי לגרסה השנייה

מאורע X: המכונית מאחורי וילון 1.
מאורע Y: המכונית מאחורי וילון 2.
מאורע Z: המכונית מאחורי וילון 3.
מאורע B: המנחה פותח את וילון 2 שמאחוריו עז.
נבחין כי בתחילת השעשועון כאשר המשתתף יבחר את הווילון באופן שרירותי (נניח כי הבחירה שלו היא X) ההסתברות לבחירה שווה ולכן - P(X)=P(Y)=P(Z)=1/3
כעת נחשב את ההסתברות לזכייה במכונית כאשר המשתתף החליף וילון, וכאשר הוא לא החליף וילון.
מקרה ראשון - המשתתף לא החליף וילון - P(X|B):
נחשב את ההסתברות שהמכונית תהייה מאחורי הוילון הראשון בהינתן שהיא לא מאחורי הוילון השני.
P(X ∩ B) = P(B|X)xP(X)=1/2 x 1/3=1/6
1/2=P(B)=P(B|X)xP(X)+P(B|Y)xP(Y)+P(B|Z)xP(Z)=1/6+0 x 1/3 +1 x 1/3
P(X|B)=P(X ∩ B) / P(B) =(1/6)/(1/2)=1/3
הסיכוי לזכייה במכונית נשמר והוא 1/3.
מקרה שני - המשתתף החליף וילון - P(Z|B):
נחשב את ההסתברות שהמכונית תהייה מאחורי הוילון השלישי בהינתן שהיא לא מאחורי הוילון השני.
P(Z|B)=P(Z ∩ B) / P(B)=(P(B|Z)xP(Z))/P(B)=(1/3)/(1/2)=2/3
הסיכוי לזכייה במכונית הוא 2/3.
נבחין כי הסיכויים לזכות במכונית לאחר החלפת הוילון אכן גדולים יותר מהסיכויים לזכות במכונית ללא החלפת הוילון הנבחר בתחילת השעשועון.
P(Z|B) = 2/3 > 1/3 = P(X|B).
סימולציה

הקוד הבא בפייתון מבצע סימולציה של המשחק:
import numpy as np

 N_ROUNDS = 10000

 wins_with_switch = 0
 wins_without_switch = 0

 for i in range(N_ROUNDS):
    doors = [0, 1, 2]
    true_door = np.random.randint(3)
    # Intial guess of the contender
    initial_choice = np.random.randint(3)
    print(f"True door is {true_door}, guess is {initial_choice}.")
    # Now the host opens an empty door and offers you to switch your selection to the remaining closed door.
    if initial_choice == true_door:
        wins_with_switch += 0
        wins_without_switch += 1
    if initial_choice != true_door:
        wins_with_switch += 1
        wins_without_switch += 0

 print(f"For {N_ROUNDS} games, here are the results.")
 print(f"With switch success rate: {wins_with_switch/N_ROUNDS}")
 print(f"Without switch success rate: {wins_without_switch/N_ROUNDS}")
בתרבות

בספר "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה", מובאת החידה וההד האקדמי שהיא עוררה כהוכחה לכך שמתמטיקה היא דבר שאיננו ברור ואינטואיטיבי. בספר גם מופיע חישוב הסתברותי פשוט (באמצעות הסתברות מותנית) שממחיש את פתרון החידה בצורה מתמטית.
בסרט "21", המספר את סיפורו של גאון מתמטי אשר מנצל את כישוריו בתחום המספרים על-מנת לזכות בהימורים בלאס וגאס. מארגן קבוצת המהמרים הוא מרצה באוניברסיטה, והוא מציג לתלמידו את בעיית מונטי הול כמבחן ליכולת החשיבה ההסתברותית שלו. בסרט מוצגת הגרסה הפתירה של הבעיה (המופיעה כאן שנייה). לאחר שהתלמיד מסביר מדוע כדאי להחליף את הבחירה ולהגדיל את הסיכוי ל-2/3, הוא עובר את המבחן בהצלחה ומגויס לצוות ההימורים שהרכיב המרצה.
ברומן "דברי מתיקה" מאת איאן מקיואן מציגה גיבורת הרומן, סרינה פרום, בעלת תואר ראשון במתמטיקה, את בעיית מונטי הול לאהובהּ, הסופר טום היילי. הוא מחבר סיפור קצר שבמרכזו בעיית מונטי הול כבסיס להחלטה בחיים האמיתיים, אך בגרסתו יש טעות בהצגת הבעיה, הנובעת מחוסר בקיאותו בתורת ההסתברות. סרינה מזהה את הטעות ומציעה גרסה מתוקנת לסיפור. טום מקבל את הצעתה, ומתקן את סיפורו.
בסדרה "סמוך על סול", עונה 2 פרק 4, הוזכרה הבעיה.
ראו גם

פרדוקס המעטפות
בעיית היפהפייה הנרדמת
עקרון הבחירה המוגבלת
לקריאה נוספת

Eosenhouse, Jason. The monty hall problem. Oxford University Press, 2009. ISBN 0199709904
הערות שוליים

↑  כפי שהוא מופיע למשל ב-Understanding Probability, Henk Tijms, Cambridge University Press, 2004, בעיה 1.11; וראו ניתוח מפורט בסעיף 6.1.
לאחר שהשחקן בחר דלת, המנחה פותח אחת משתי הדלתות הנותרות ומאחוריה נמצאת עז
תרשים המתאר את התשובה לבעיית מונטי הול בדומה לתרשים בספר "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה"
רגימנט גיברלטר המלכותי

| --- | --- |

סמל הרגימנט
 Nulli expugnabilis hosti" "אינו נכבש בידי אף אויב
 פרטים
 כינוי:  הברברים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי צבא יבשה
 סוג:  חיל רגלים
 בסיס האם:  מגדל השטן, גיברלטר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  28 באפריל 1939 (כוח ההגנה) אוגוסט 1958 (רגימנט) – הווה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת אפגניסטן
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  2 פלוגות לוחמות, פלוגת מילואים ופלוגת מפקדה
 ציוד עיקרי:  רוס"ר SA80
 פיקוד
 יחידת אם:  הכוחות הבריטים גיברלטר
רגימנט גיברלטר המלכותי (באנגלית: Royal Gibraltar Regiment או בר"ת: RGR) הוא רגימנט חיל רגלים קל בצבא הבריטי אשר אמון על הגנת גיברלטר.
כיום הרגימנט הוא היחידה הצבאית העקרית המוצבת דרך קבע בגיברלטר ומשמש בעיקר למילוי תפקידי ההגנה השונים בחצי האי ולמשימות טקסיות. רגימנט גיברלטר הוא מהרגימנטים הקטנים והצעירים בצבא הבריטי עם שלוש פלוגות חיל רגלים (אחת מהן מילואים) ופלוגת מפקדה.
היסטוריה

השורשים הראשונים של כוח צבאי מקומי בשירות הצבא הבריטי החלו מספר שנים אחרי תחילת השלטון הבריטי על גיברלטר עם הקמת "המשמר הגנואי" ב-1720, יחידה זו נסגרה סביב 1763 בסוף מלחמת שבע השנים. לאורך השנים יחידות מתנדבים מקומיות הוקמו מספר פעמים כסיוע לכוחות הבריטים שפעלו בגיברלטר או במערכות אזוריות, בין היתר במהלך המלחמה המהדית התנדבו כ-100 מקומיים ליחידת נהגי פרדות בסיוע לוגיסטי, כמו כן במלחמת העולם הראשונה כ-400 מקומיים התנדבו ליחידת סיוע שעסקה בעיקר בניהול בית החולים הצבאי בגיברלטר ובסיוע להגנת חצי האי. ב-28 במאי 1939 מושל גיברלטר אדמונד איירונסייד הקים יחידת ארטילריה מקומית כדי לסייע באיוש תותחי הנ"מ הפרוסים בחצי האי, לקראת המלחמה כוח המתנדבים גדל וסייע גם לכוחות הרפואה והארטילריה הבריטיים כמו גם לסוללות החופים (הרביעי וה-27).
לאחר המלחמה, ב-28 באוגוסט 1958, כוח המתנדבים המקומי אוחד לכדי רגימנט סדיר שהתחלק לכוח רגלי וכוח ארטילריה אשר אייש את סוללות החוף בגיברלטר. בספטמבר 1971 קיבל הרגימנט לראשונה את צבעי היחידה שלו. ב-1 באפריל 1991 רגימנט גיברלטר לקח על עצמו את כלל משימות ההגנה והאימון בחצי האי עם עזיבתו של הכוח הצבאי הבריטי שהוצב ברוטציה בחצי האי, בנוסף הוא אורגן מחדש כרגימנט רגלים הכולל פלוגת מפקדה, שתי פלוגות רובאים סדירות ופלוגת רובאים במילואים. בשנת 1999 קיבל הרגימנט את התואר "מלכותי".
משום הצבתו של הרגימנט דרך קבע באקלים חם בצירוף עם היותו רגימנט המשמש למשימות טקסיות רבות, אופי המדים של חיילו שונה מהנהוג ברוב יחידות הצבא הבריטי. המדים המלאים (Full dress) של הרגימנט הם בצבע ארגמן בדומה ליחידות המשמר, מדי הייצוג (מס' 1) הם בצבע כחול כהה כמו רוב הצבא אך נוסף להם גם מדי ייצוג לאקלים טרופי (מס' 3) שכוללים טוניקה לבנה. בנוסף, לחיילי הרגימנט מדי שירות (מס' 4), מסדר (מס' 6) ומחנה (מס' 7) לאקלים חם הכוללים מכנסי חאקי בשילוב עם חולצת חאקי (שירות), ירכית חאקי (מסדר) או חולצת חאקי קצרה (מחנה) (ראו מדי הכוחות המזוינים של בריטניה).
מבנה הרגימנט

פלוגת מפקדה ('סוללת תומסון')
פלוגה G - פלוגת רגלים הכוללת 3 מחלקות.
פלוגה I - פלוגת רגלים הכוללת 3 מחלקות, בנוסף למספר צוותים מיוחדים בהם צלפים, צוותי מקלע, הנדסה, פלסים וחיפוש והצלה.
פלוגה B - פלוגת רגלים מילואים הכוללת 3 מחלקות.
גלריה

חיילי הרגימנט במדי שרד לאקלים טרופי
מרכז האימון בופדרו בקצה הדרומי של גיברלטר
מחנה מגדל השטן, בסיס הרגימנט
חיילי הרגימנט במשימת משמר המלכה בלונדון
ראו גם

רגימנט ברמודה המלכותי
כוח ההגנה איי פוקלנד
רגימנט איי קיימן
חיילי הרגימנט במשימת משמר בלונדון. החיילים לובשים מדי שרד בצבע ארגמן וקסדת שירות הבית, מאפיינים שאינם נפוצים ברוב הצבא הבריטי.
בוסתן בתים

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  ציונה שמשי
 תאריך יצירה:  1991
 טכניקה וחומרים:  אבן
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אזורי חן תל אביב-יפו שבישראל
 קואורדינטות:  32°07′48″N 34°47′33″E﻿ / ﻿32.129944444444°N 34.792472222222°E﻿ / 32.129944444444; 34.792472222222
  (למפת גוש דן מוגדלת) בוסתן בתים(למפת גוש דן רגילה) בוסתן בתים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בוסתן בתים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בוסתן בתים
 
בוסתן בתים הוא פסל סביבתי עשוי מאבני ארץ ישראל מאת הפסלת והציירת ציונה שמשי והמייצג את שבעת המינים ובנוסף גם את עץ התפוז. הפסל נחנך בשנת 1991 בשכונת אזורי חן בצפון מערב תל אביב.
הפסל עשוי משמונה עמודים אשר כל עמוד מייצג את אחד משבעת המינים, כאשר הראשון מימין הוא התאנה ומשמאלו לפי הסדר עץ הזית, הגפן, החיטה, התמר, עץ התפוז, הרימון, והשעורה. העמוד הנוסף שאינו מייצג את אחד משבעת המינים הוא עץ התפוז. כשמתבוננים בפסל קיימת תחושה של אקראיות, שהאבנים המסותתות כקוביות והמרכיבים את העמודים הונחו כקוביות לגו, ועם דחיפה קלה הם יכולים להתמוטט. בולט במיוחד העמוד המייצג את החיטה הנוטה לצד שמאל וכאילו נוטה ליפול. כאשר בוחנים את הצורות מגלים שיש להן משמעות אסוציאטיבית וכן שמתקרבים לפסל ונוגעים בעמודים נוכחים לדעת שהם בנויים ביציבות ולא ניתן להזיזם ממקומם.
כביש 42

| --- | --- |

כביש 42 בכניסה הצפונית ליבנה, שם הוא נושא את השם "שדרות העצמאות"
כביש 42 בכניסה הצפונית ליבנה, שם הוא נושא את השם "שדרות העצמאות"
 מידע כללי
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  19 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  ראשון לציון, יבנה, אשדוד
 נקודת התחלה:  מחלף אשדוד
 נקודת סיום:  מחלף גן רווה
 קואורדינטות:  31°53′17″N 34°45′18″E﻿ / ﻿31.88805556°N 34.755°E﻿ / 31.88805556; 34.755
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) כביש 42(למפת גוש דן רגילה) כביש 42(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 42(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 42  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 42 הוא כביש אורך במישור החוף במרכזה של ישראל, המוביל ממחלף אשדוד בדרום ועד מחלף גן רווה בצפון. אורכו של הכביש 19 ק"מ והוא עובר מזרחית לכביש 4 ובמקביל אליו.
עד צומת רחובות מערב (כביש 411) הכביש כולל נתיב נסיעה אחד לכל כיוון. מרחובות מערב צפונה הכביש כולל שני נתיבים לכל כיוון והפרדה בין המסלולים.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 42 מדרום לצפון
| 0 | מחלף אשדוד |  | אשדוד |   כביש 4   כביש 7   כביש 41 |
| 4 | צומת בן זכאי |  | בן זכאי |   כביש 4102 |
| 6 | צומת כניסה לבן זכאי |  | בן זכאי | כניסה ליישוב |
| 7 | צומת ביבנה |  | יבנה |   כביש 410/שדרות דואני |
| 8 | צומת ביבנה |  | יבנה |   כביש 4111 |
| 10 | צומת כניסה לכפר הנגיד |  | כפר הנגיד | כניסה ליישוב |
| 11 | צומת רחובות מערב |  | כפר גבירול |   כביש 411 |
| 12 | צומת כניסה לעיינות |  | עיינות | כניסה ליישוב |
| 13 | צומת בית עובד |  | בית עובד, נס ציונה |   כביש 4303 |
| 15 | צומת כניסה לבית חנן |  | בית חנן | כניסה ליישוב |
| 17 | מחלף עין הקורא |  | ראשון לציון |   כביש 431   כביש 4311 |
| 18 | מחלף גן רווה |  | ראשון לציון |   כביש 4/שדרות ההסתדרות |
אתרים לאורך כביש 42

תל יבנה
קבר רבן גמליאל (אנ')
ראו גם

מישור החוף
דומיטרו סטנילואיה

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1903 האימפריה האוסטרו-הונגרית ולדן (רומ'), חבל טרנסילבניה, ממלכת הונגריה, אוסטרו-הונגריה 
 פטירה:  5 באוקטובר 1993 (בגיל 89) רומניה בוקרשט, רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  Cernica monastery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט, אוניברסיטת צ'רנוביץ 
 שפות היצירה:  רומנית 
 צאצאים:  לידיה סטנילואיה 
 פרסים והוקרה:  פרס ד"ר לאופולד לוקאס (1980)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בלגרד  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
דומיטרו סטֶנילוֹאָיֶה (ברומנית: Dumitru Stăniloae;‏ 16 בנובמבר 1903 ולֶדֶן, מחוז בראשוב – 5 באוקטובר 1993) היה כומר ותאולוג נוצרי אורתודוקסי-רומני יליד טרנסילבניה, עיתונאי, סופר, מתרגם. חיבר פירושים לאבות הכנסייה כמו גרגוריוס מניסה, מקסימוס המוודה ואתנסיוס, והתפרסם במיוחד בתרגומו לרומנית של הפילוקליה. היה חבר כבוד באקדמיה הרומנית (1991). בקיאותו ומחקריו זכו להערכה בעולם הנוצרי. בזכות עבודה אחרת, "התאולוגיה הדוגמטית האותודוקסית" בשלושה כרכים (1978), נחשב לאחד מחשובי התאולוגים הנוצרים-אורתודוקסים במאה ה-20.
סטנילואיה נודע גם כעורך הראשי ב-1934–1945 של העיתון הטרנסילבניה האורתודוקסי Telegraful Român ("הטלגרף הרומני") שתחת ניהולו אימץ גישה לאומנית ואנטישמית.