stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטר קוסיץ'
ביוגרפיה

קוסיץ' נולד ב-13 במאי 1881 בכפר בויאצ'יץ'. ב-1898 הוא התגייס לצבא סרביה ולמד בבית הספר לתותחנים של האקדמיה הצבאית הסרבית. לאחר סיום לימודיו שרת כמפקד פלוגה. במהלך מלחמות הבלקן הוא היה מפקד תחנות הרכבת בפריבוז', פירוט ו-ורנג'ה, ולאחר מכן שרת במפקדת הארמייה ה-2. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא הוצב במטה דיוויזיית ביטולה, כעבור זמן קצר הוא הוחזר לשרת בארמייה ה-2. לקראת סוף 1914 מונה לראש מטה דיוויזיית טימוק ובתפקיד זה שרת עד סוף המלחמה.
לאחר סיום המלחמה התגייס קוסיץ' לצבא יוגוסלביה ומונה לפרופסור באקדמיה הצבאית היוגוסלבית. במקביל שימש כראש המחלקה המבצעית במטה הכללי. בנובמבר 1921 הוא החל לשרת במטה המחוז הצבאי ה-2. ב-11 באפריל 1923 הוא מונה לראש מטה המחוז. ב-10 בנובמבר 1925 הוא הועבר לשמש כמפקד הזמני של בריגדת הרגלים דראבה. ב-10 בפברואר 1927 הוא הועבר לשמש כראש מטה המחוז הצבאי ה-3. ב-11 באפריל 1929 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2. ב-18 באפריל 1934 הוא מונה לממלא מקום ראש המטה הכללי, עד 1 ביוני של אותה שנה כאשר הוחלף על ידי ליובומיר מאריץ'. ב-10 במרץ 1935 הוא מונה שוב לממלא מקום הרמטכ"ל, עד 12 במאי. ב-8 במרץ 1936 הוא מונה לתפקיד בפעם השלישית, עד 6 בספטמבר של אותה שנה, אז מונה למפקד המחוז הצבאי ה-1. ב-18 בנובמבר 1937 מונה למפקד העיר בלגרד.
ב-3 בינואר 1940 הוא מונה לראש המטה הכללי של הצבא היוגוסלבי. במסגרת תפקידו, קוסיץ' תמך בעמדתו של העוצר פאבלה על פיה מוטב ליוגוסלביה להצטרף למלחמת העולם השנייה לצד מדינות הציר. ב-25 במרץ 1941 ממשלת יוגוסלביה חתמה על ההסכם התלת-צדדי עם גרמניה, איטליה ויפן. ההסכם עורר זעם רב בממלכה, וב-27 במרץ התחוללה הפיכה צבאית בתמיכת בריטניה (הפוטש של מרץ). הממשלה נאלצה להתפזר, וקוסיץ' פוטר מתפקידו. ב-6 באפריל פלשו מדינות הציר ליוגוסלביה וכבשו אותה במהירות.
קוסיץ' עזב את יוגוסלביה, ובמהלך המלחמה הביע תמיכה במדינות הציר והתנגדות לפרטיזנים של טיטו. בפברואר 1949 הוא חזר ליוגוסלביה, ונעצר בידי המשטרה. הוא פתח בשביתת רעב במחאה על תנאי מאסרו, וכתוצאה מכך מת ב-18 במאי.
פר (כפר)

פר (בהונגרית: Pér) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קאנו קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-546 תושבים בשנת 1990 עד 363 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-30%).
במפקד שנערך בשנת 2011, 89.4% מהאוכלוסייה הצהירו שהם הונגרים, 0.2% צוענים, 0.8% גרמנים, 0.4% רומנים ו- 10.5% נמנעו. החלוקה הדתית הייתה כדלהלן: 54.5% קתולית, רפורמה 8.8%, לותרנית 2%, ללא דת 6.5% ו- 27.2% לא הצהירו.
יהודי פר

בפר חיו במהלך השנים מעט יהודים
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 44 | 2,186 |
| 1910 | 7 |  |
| 1920 | 7 |  |
| 1930 | 13 |  |
| 1941 | 5 | 2,196 |
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018
↑  Pér נתוני מפקד האוכלסין בכפר משנת 2011 (בהונגרית)
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת גיור |
| --- | --- | --- |
| יישובים | גיור • אבדה • בזי • בן • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • גיוראויבראט • גיוראויפלו • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מזארש • מושונסנטמיקלוש • נג'בייץ' • נאג'סנטיאנוש • ניול • אטוונן • פר • ראבפטונה • רטלפ • שוקורופאטקה • טניה • טלטשטווה • ואמושסבדי • ונק |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסטיבל אייל הזהב

הזמרת המולדובנית אלכסה במהלך פסטיבל אייל הזהב 2008
פסטיבל אייל הזהב (ברומנית: Cerbul de Aur) הוא פסטיבל מוזיקה פופולרית ברומניה, הנערך מדי שנה בכיכר העירייה הישנה בבראשוב.
הפסטיבל נערך לראשונה ב-1968, אך ב-1971 נאסר על ידי השלטון הקומוניסטי. לאחר נפילת השלטון במהפכה הרומנית (1989) חודש הפסטיבל ואורגן מחדש מ-1992. האירוע נערך בקיץ, ומשודר בשידור ישיר לטלוויזיה הרומנית. בין השנים 2010 ל־2017 לא נערך הפסטיבל עקב בעיות תקציב.
אורחים ידועים

כריסטינה אגילרה
איג אופרה
חוליו איגלסיאס
סרג'ו אנדריגו
פרידה בוקארה
ז'ילבר בקו
ז'וזפין בייקר
אלן ברייר
ז'ולייט גרקו
טום ג'ונס
דלידה
ויה קון דיוס
קטרינה ולנטה
ריקה זראי
שארל טרנה
אודו יורגנס
ג'רי לי לואיס
מארי לאפורה
מסיאל
אנריקו מסיאס
ריקי מרטין
לולה נובקוביץ'
איניס נזירי
בובי סולו
ריטה פבונה
אדית פייחה
קוני פרנסיס
ג'יליולה צ'ינקווטי
פטרישיה קאס
קטרינה קאזלי
משפחת קלי
קליף ריצ'רד
טרזה קסוביה
שריל קרואו
קני רוג'רס
עמליה רודריגז
דיאנה רוס
רפאל
נציגים ישראלים

1996 - ירמי קפלן.
2008 - הצמד הישראלי "תמי וניר" (תמי כספי-אשל וניר חלמיש). הצמד זכה במקום ה-6 מתוך 30 משתתפים באותה שנה.
2018 - עומר נצר.
פסטיבל אלדבורו

פסטיבל אלדבורו (באנגלית: Aldeburgh Festival) הוא פסטיבל אמנויות אנגלי, המוקדש בעיקר למוזיקה קלאסית. הפסטיבל מתקיים מדי שנה באזור אלדבורו בסאפוק, ומרכזו באולם הקונצרטים הראשי בסנייפ מלטינגס.
תולדות פסטיבל אלדבורו

את הפסטיבל ייסדו בשנת 1948 המלחין בנג'מין בריטן, הזמר פיטר פירס והלבריתן אריק קרוזייר. כוונתם המקורית הייתה לתת בית ללהקת האופרה שלהם, "קבוצת האופרה האנגלית", אבל החזון התרחב עד מהרה וכלל הקראות שירה, ספרות, דרמה, הרצאות ותערוכות אמנות. הפסטיבל הראשון התקיים בין 5 ל-13 ביוני 1948 ואולם היובל של אלדבורו, במרחק בתים אחדים מביתו של בריטן רחוב קראב, שימש כאתר המופעים העיקרי. בפסטיבל הראשון היו הצגה של "אלברט הרינג" בביצוע "קבוצת האופרה האנגלית"; "קנטטת סנט ניקולאס" החדשה של בריטן, אופוס 42; והופעה של הפסנתרן קליפורד קרזון ורביעיית זוריאן.
במשך השנים גדל הפסטיבל והתפשט אל אתרים חדשים, כמו כנסיית סנט פיטר וסנט פול מן המאה ה-15 באלדבורוואולמות באורפורד, בלית'בורו ופראמלינגהם הסמוכות. באמצע שנות ה-60' קיבל הפסטיבל אולם קונצרטים חדש וגדול בהרבה עם השינוי בייעוד של סנייפ מאלטינגס, הכולל מבשלת מאלט שעורים מאמצע המאה ה-19, מן הגדולות ביותר בתקופה ההיא באיסט אנגליה. רוב מאפייניהם המקוריים של הבניינים, כגון פתחי האוורור המרובעים, הייחודיים, של בית המבשלה, נשמרו. האולם החדש נחנך על ידי המלכה ב-2 ביוני 1967, עם פתיחת הפסטיבל ה-20 של אלדבורו.
כעבור שנתיים, בליל הפתיחה של פסטיבל 1969, כילתה שרפה את האולם. רק קליפת הקירות החיצוניים נותרה על עומדה. אותה שנה הועבר הפסטיבל למקומות אחרים בסביבה, אך בשנה שלאחריה כבר היה האולם בנוי מחדש ונחנך שוב בידי המלכה, הפעם בראשית פסטיבל 1970.
הפסטיבל כיום

כיום מפעילה את הפסטיבל Aldeburgh Music האחראית גם לניהול "תוכנית פירס-בריטן לאמנים הצעירים" (קודם "בית ספר בריטן-פורס ללימודי מוזיקה מתקדמים"), "השתלמויות אלדבורו" - תוכנית המציעה הכשרה והזדמנויות פיתוח לפי הזמנה לאמנים מן הממלכה המאוחדת ומארצות חוץ - כמו גם תוכנית חינוכית מקיפה.
הפסטיבל שומר על אופיו הייחודי, במידה רבה הודות למיקומו בסאפוק הכפרית. הוא ממשיך גם לשים דגש על הצגת מוזיקה חדישה, פרשנויות חדשניות וגילוי מחודש של מוזיקה נשכחת. יצירות משל בריטן עלו בו בביצועי בכורה - האופרות "חלום ליל קיץ") ב-1960; "מוות בוונציה" ב-1973, כמו גם האופרה "פאנץ' וג'ודי" של הריסון ברטוויסל ב -1968.
המנהל האמנותי הנוכחי של הפסטיבל הוא המלחין תומאס אדס, שהתמנה לתפקידו בשנת 1999, בגיל 28.
פסטיבל אקטיביזם

פסטיבל אקטיביזם או פסטיבל פעילים הוא אירוע שנערך בישראל, וכולל מפגש של תנועות אקטיביסטיות, מכמה ממרכיבי האוכלוסייה, מרביתן מזוהות עם השמאל הפוליטי הכלכלי והחברתי. במפגשים מוצגות דרכי פעולה, צורות חשיבה ודעות של המשתתפים. הפסטיבל פתוח לארגוני אקטיביסטים במגוון תחומי פעילות:
צדק חברתי.
זכויות אדם וזכויות בעלי חיים.
שוויון בחינוך ובתעסוקה.
קידום מודעות ועשייה סביבתית.
סמל הפסטיבל השלישי
צמצום פערים חברתיים כלכליים.
זכויות נשים ופמיניזם.
התנגדות לניצול ודיכוי של עובדים.
התנגדות לכיבוש.
מאבק בגזענות ובדיכוי.
התנגדות לגלובליזציה התאגידית וקידום כלכלה אלטרנטיבית.
נושאים רבים אחרים.
היוזמה לקיום הפסטיבל היה של עמותת פעולה ירוקה והוא הופק בתמיכתם הכספית של ארגונים רבים ובראשם: אוקספם (Oxfam), הקרן לסביבה ירוקה, הקרן החדשה לישראל והאיחוד האירופי.
הפסטיבל מתקיים אחת לשנה מאז 2002 (עם הפסקה של 4 שנים), ואירועיו התמקדו בשלושה ימים מרוכזים של סדנאות, הופעות של אמנים מחאתיים, הפגנות ופעולות ישירות, ובעיקר היכרות עם פעילים. אחת המטרות העיקריות של הפסטיבל הייתה ליצור כנס סיום שבו יוחלט על התארגנויות ויוזמות שיאחדו בתוכם את כל הגופים שהשתתפו בפסטיבל, אך באף אחד מהפסטיבלים מטרה זו לא הושגה.
כל אחד ואחד מהפסטיבלים התקיים באופן שלא יזיק לסביבה - לא נעשה שימוש בכלים חד פעמיים, בתי השימוש של הפסטיבל היו שירותי קומפוסט, האוכל היה טבעוני ולאחר קיום הפסטיבל לא נותר לו זכר. בכך היווה הפסטיבל ניסיון לחיות באופן השונה מחיי היום יום הרגילים.
הפסטיבלים

"הפסטיבל הראשון לאקטיביזם": אפריל 2002, שדרת האקליפטוסים בחולות ניצנים.
"הפסטיבל השני לאקטיביזם": מאי 2003, יער עופר.
"הפסטיבל השלישי לאקטיביזם": אפריל 2004, גבעת חביבה.
"פסטיבל אקטיביזם הרביעי": אפריל 2005, לוד.
"פסטיבל אקטיביזם 2010": מאי 2010, יער עמינדב.
"פסטיבל אקטיביזם 2011": מאי 2011, יערות מנשה
יוזמת הפסטיבל הייתה של עמותת פעולה ירוקה. אך מדי שנה ההפקה נעשתה ביוזמת פעילים חברתיים שלקחו עליהם באופן ספונטני את האחריות. מאז הפסטיבל הרביעי בלוד, שנערך ב-2005 אף אחד לא לקח את האחריות לקיים פסטיבל נוסף, וניתנו לכך הסברים אחדים. אחד מהם הוא הכישלון שביצירת כנס סיום. הסבר אחר שנפוץ בקרב קהילת השמאל הרדיקלי בישראל הוא שהפסטיבל שיקף תקופה מסוימת שעברה על הקהילה, ושכיום הפסטיבל פחות רלוונטי. עם זאת, כיום מתקיים הפסטיבל בפעם השישית במאי 2011.
בפסטיבל החמישי השתתפו מעל 180 ארגונים, העוסקים במגוון נושאים שונים, ובהם: אנימלס, אחותי - למען נשים בישראל, מגמה ירוקה, גוש שלום, הקשת הדמוקרטית המזרחית, השומר הצעיר, זוכרות, אדם טבע ודין, יש גבול, ככר הלחם, פרופיל חדש, סדאקה-רעות, בנק"י, מאבק סוציאליסטי, זנגביל - מרכז קהילתי לצמחונות ואחרים.
רעיון הפסטיבל

הרעיונות המרכזיים העומדים מאחורי הפסטיבל הם: "התנדבות", "שמירת סביבה", "לקיחת אחריות על חיינו" וכדומה. מטרת הפסטיבל היא הקטנת הוצאות למינימום ואי קביעת מחיר כרטיס בכניסה או ביציאה, תוך ניסיון להבהיר למשתתפים את עלות הפסטיבל. בשנת 2011 עלות הפסטיבל הייתה 250 אלף שקל. המארגנים הצליחו לאסוף פחות. נוצר מצב של גירעון שמעמיד בספק את המשך קיומו בעתיד.
עקומת דרקון

הדמיון העצמי שבין עקומת הדרקון למרכיביה
עקומת דרקון היא פרקטל הדומה בצורתו לדרקון, אשר מורכב מעותקים מוקטנים של עצמו.
בנייה של עקומת דרקון

בניית עקומת הדרקון מתחילה בקטע ישר. את הקטע הזה מחליפים בשני קווים היוצאים מנקודה אחת בזווית ישרה ומסתיימים בקצוות של הקטע המקורי. בשלב השני מחליפים כל אחד מהקווים בשני קווים אחרים עם זווית ישרה ביניהם וביחס מתחלף של 45 מעלות לימין ולשמאל. חוזרים על פעולה זו שוב ושוב.
את עקומת הדרקון ניתן ליצור גם על ידי קיפול רצועות נייר לחצי שוב ושוב באותו הכיוון.
החוקיות שעומדת מאחורי עקומת הדרקון

מעקב אחרי עקומת דרקון מקצה אחד לשני חושף סדרה של פניות ישרות זווית לימין ולשמאל. ניתן לראות בסדרות אלו חוקיות על פי מספר החזרות שבהם השתמשו ליצירת העקומה (פניה לימין מסומנת באות R ופניה לשמאל באות L):
חזרה אחת - R
שתי חזרות - R R L
שלוש חזרות - R R L R R L L
ארבע חזרות - R R L R R L L R R R L L R L L
דבר זה מרמז על התבנית הבאה: כל חזרה נוצרת על ידי חיבור של החזרה הקודמת עם R ועותק נוסף של עצמה, אשר נכתב בסדר הפוך וכל אות מוחלפת לשנייה.
ראו גם

פלקסגון
בנייה של עקומת דרקון
בנייה של עקומת דרקון על ידי קיפול רצועת נייר.
פיקוס הגומי

| פיקוס הגומי |
| --- | --- |
 גזע פיקוס הגומי עם שורשי אוויר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: תותיים
סוג:: פיקוס
מין:: פיקוס הגומי
שם מדעי
 Ficus elastica ‏רוקסבורג

עלה ונדן שבו מתפתח עלה חדש
פיקוס הגומי (שם מדעי: Ficus elastica) הוא מין של פיקוס, סוג עץ ממשפחת התותיים. תחום התפוצה הטבעי שלו בחלקים המזרחיים של דרום אסיה ובדרום-מזרח אסיה, והוא התאזרח בסרי לנקה, איי הודו המערביים ומדינת פלורידה בארצות הברית, ובמדינות רבות אחרות באזורים הטרופיים והסובטרופיים, בשמשו לעיתים קרובות כצמח נוי בפארקים בגנים וברחובות.
תיאור

פיקוס הגומי הוא אפיפיט למחצה, סוג של תאנה חונקת, עץ ירוק-עד שיכול להגיע לגובה שבין 20 ל-40 מטרים (לעיתים רחוקות 60 מטרים) וקוטר בגובה חזה של עד 2 מטרים. קליפת הגזע חלקה וגונה חום בהיר עד חום בינוני. צורת הגזע בלתי סדירה והוא מפתח שורשי אוויר וסמוכות לעגון יציב באדמה ולתמיכה בענפים הכבדים. צמחים צעירים גדלים כאפיפיט.
במקרה של פגיעה בצמח, חלקים בו משחררים שפע של מיץ חלב לבן (לטקס). מכיוון שהוא יכול להוות מקור לתגובות אלרגיות ולתגובות אנפילקטיות עבור אנשים הסובלים מאלרגיות ללטקס, עליהם להימנע ממגע איתו.
העלים הסרוגים מחולקים לפטוטרת וטרף. אורך הפטוטרת בין 2 ל-5 סנטימטרים. הטרף הוא עלה פשוט בשרני בעל שוליים ישרים באורך בין 8 ל-35 סנטימטרים וברוחב בין 5 ל-15 סנטימטרים. החלק העליון של העלה הוא בגון ירוק כהה מבריק וחלקו התחתון הוא ירוק בהיר. העלים הגדולים ביותר (לעיתים עד 45 סנטימטרים) גדלים בצמחים צעירים שחייבים להתמודד עם מעט אור תת-היער בטבע והם קטנים הרבה יותר בעצים בוגרים. העלים מתפתחים בתוך נדן במריסטמה הקודקודית, אשר גדל ככל שמתפתח העלה החדש. אורכו כ-10 סנטימטרים וגונו אדום כהה. כאשר העלה נפתח הנדן נדחף ונופל. בתוך העלה החדש מחכה להתפתח עלה נוסף בוגר נוסף. העלים מכילים ציסטולית.
עץ פיקוס הגומי הוא צמח חד-ביתי, כלומר פרחים זכריים ונקביים גדלים על אותו העץ. כמו במינים אחרים של פיקוס, הפרחים דורשים סוג מיוחד של סימביוזה (הדדיות הכרחית) עם צרעות הפיקוס להאבקה. לכן פיקוס הגומי אינו זקוק לפרחים צבעוניים או ריחניים כדי למשוך מאביקים. הפרחים נמצאים בתוך תפרחת. תפרחות אלו נוצרות בזוגות על ענפים קטנים ונטולי עלים, וגודלן 10 על 5 עד 8 מילימטרים. זכר ונקבה, יש פוריים ויש עפצים עקרים. לפרחי הזכר יש עוקץ וארבעה עלי גביע ורק אבקן אחד ללא אבקנים. הפרחים הנקביים נטולי עוקץ הם בעלי עמוד עלי ארוך, המסתיים בצלקת מוגדלת, דמוית ראש פחות או יותר.
הפרי הוא תאנה קטנה, צהובה-ירוקה, סגלגלה באורך 1 סנטימטרים, שכמעט ואינה אכילה. זרעים פוריים כלולים רק בפרח שהואבק על ידי צרעת הפיקוס הספציפית.
תחום תפוצה

תחום התפוצה הטבעי של פיקוס הגומי נע בין נפאל בצפון עד אינדונזיה, בהוטן, צפון-הודו, בורמה והרפובליקה העממית של סין (יונאן) ומלזיה. הוא נשתל באופן נרחב ברוב האזורים טרופיים בעולם, כולל איי הוואי ואיי הודו המערבית. לבסוף, באירופה, ניתן למצוא אותו בגנים המוגנים של הריביירה הצרפתית ובחופי ספרד ואיטליה.
פרט בודד בולט של פיקוס הגומי גדל בפלאסה פרנסיה מול בית הקברות לה רקולטה בשכונת רקולטה בבואנוס איירס בירת ארגנטינה. ענפיו התחתונים העצומים דמויי המחושים, המשתרעים עד למרחק שמעל ל-20 מטרים מהגזע, נתמכים על ידי סמוכות (אחד מהם בדמות פסל אדם). העץ המכונה "גרן גומרו" (Gran Gomero) נשתל ב-1791 על יד מרטין חוסה אלטולגירה, הבעלים של אדמות אלו באותה תקופה, ורוחבו מגיע ל-50 מטרים.
תרבות ושימושים

פיקוס הגומי משמש ברחבי העולם כצמח נוי – בחוץ באזורים חמים, וכצמח בית באקלימים קרירים יותר. ישנם סוגים שונים, לרבות בעלי עלים מחליפי צבעים כגון עלים לבנים-ירוקים.
פיקוס הגומי מעדיף אור שמש בהיר אך יכול להסתגל גם למעט אור. הוא סובלני לבצורת, אך מעדיף אדמה לחה שאינה רוויה במים. הוא גדל היטב במיוחד בסביבה לחה וטרופית.
מין זה וזניו מתרבים ברבייה וגטטיבית באמצעות על ידי ייחורים. זריעה אפשרית. ניתן להשתמש בתרבית רקמות לקצב צמיחה מהיר.
ניתן להשתמש במיץ החלב הלבן ("לטקס") המכיל גומי טבעי שנפלט במקרה של פציעות על מנת לייצר גומי. עם זאת, רק עץ הגומי (Hevea brasiliensis), שאינו קרוב משפחה של עץ זה, משמש לייצור לטקס מסחרי.
גלריה

עלה של פיקס הגומי מצד שמאל בהשוואה לעלה של Ficus lutea
הפירות של פיקוס הגומי
פיקוס הגומי בסמוך לכביש בפיג'י שעבר גיזום מתמשך
עץ פיקוס הגומי ענק בגאנה עם שורשי אוויר
זנים תרבותיים רבים, כדוגמת זן הרובוסטה (Robusta) נפוצים במסחר
זן בעל עלים מחליפי צבעים
זן שעליו בגוון כחול
הערות שוליים

↑  פיקוס הגומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Zhengyi Wu, Zhe-Kun Zhou & Michael G. Gilbert. "Ficus elastica". Flora of China. Missouri Botanical Garden, St. Louis, MO & Harvard University Herbaria, Cambridge, MA. אורכב מ-המקור ב-2013-10-12. נבדק ב-2020-02-25.
↑  Flora of North America, Ficus elastica Roxburgh ex Hornemann, 1819. India rubber plant
↑  Pollination of Ficus elastica: India rubber re-establishes sexual reproduction in Singapore
פי ג'יי הארווי

| --- | --- |

פי ג'יי הארווי בהופעה בספטמבר 2011
 לידה:  9 באוקטובר 1969 (בת 55) סומרסט, אנגליה
 שם לידה:  פולי ג'ין הארווי
 שם במה:  PJ Harvey 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מקום לימודים:  סט. מרטינ'ס סקול אוף ארט, Beaminster School 
 עיסוק:  זמרת מלחינה  כותבת שירים
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי • פאנק בלוז • ארט רוק • אינדי רוק • פולק רוק • רוק ניסיוני
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, הרמוניקה
 חברת תקליטים:  Island
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית  פרס מרקיורי 
 www.pjharvey.net
 פרופיל ב-IMDb
 
פולי ג'ין הארווי (באנגלית: Polly Jean Harvey; נולדה ב-9 באוקטובר 1969) היא מוזיקאית וכותבת שירים אנגלייה. גדלה בדורסט, ובהיותה נערה הקימה להקה אשר נשאה את שמה יחד עם המתופף רוב אליס והבסיסט איאן אוליבר, אשר הוחלף במהרה על ידי סטיב וואהן. השלישייה הוציאה את אלבומה הראשון, Dry, בשנת 1992. וואהן ואליס עזבו את הלהקה לאחר הוצאתו של האלבום Rid of Me בשנת 1993, והארווי המשיכה כאמנית סולו.
הארווי קיבלה שבחים רבים על עבודתה, בהם זכייה כפולה בפרס מרקיורי: בשנת 2001 על האלבום "Stories from the City, Stories from the Sea", ובשנת 2011 עבור האלבום "Let England Shake". הארווי היא האמן היחידי שזוכה פעמיים בפרס זה.
בנוסף צברה גם שבע מועמדויות בטקס פרסי המוזיקה הבריטית, חמש מועמדויות לגראמי ועוד שתי מועמדויות לפרס המרקיורי. המגזין רולינג סטון הכריז עליה כזמרת וכותבת השירים החדשה הטובה ביותר לשנת 1992 וכאמנית השנה בשנת 1995, ומיקם שניים מאלבומיה ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שהתפרסמה בו. סקר שנערך בשנת 2002 במגזין Q הציב אותה בראש רשימת אמניות הרוק הטובות ביותר. בשנת 2013 התקבלה הארווי כחברה במסדר האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה > ראשית חייה

הארווי נולדה בדורסט, אנגליה. היא בתם של פסלת ובנאי וגדלה בחוות כבשים קטנה. בגיל מוקדם הוריה הציגו בפניה את סגנונות הבלוז, הג'אז והארט רוק, מה שהשפיע עליה לאחר מכן. מאוחר יותר היא נהגה להקשיב ל-Soft Cell ולדוראן דוראן. בנעוריה היא נהייתה מעריצה של להקות האינדי והפאנק מארצות הברית, הפיקסיז וטלוויז'ן, אך לא, כפי ששיערו מבקרים רבים, של פטי סמית'; הארווי כינתה את ההשוואות הרבות בינה לבין סמית' "עיתונאות עצלה". מאוחר יותר טענה שקיבלה השראה ממוזיקה עממית רוסית, ומהמלחין האיטלקי אניו מוריקונה, שהתפרסם כאמן פסקולים.
היא למדה לנגן בסקסופון במשך שמונה שנים, וניגנה בסקסופון ובגיטרה, בנוסף לקולות ליווי, ללהקות הראשונות שלה בסומרסט, בהן גם Automatic Dlamini, להקתו של ג'ון פאריש, שאיתו היא שיתפה פעולה שנים לאחר מכן. בגיל 17 היא סיימה את לימודיה בבית הספר והחלה לכתוב שירים. על תקופתה ב-Automatic Dlamini אמרה הארווי: "לא יצא לי לשיר יותר מדי אבל פשוט הייתי שמחה ללמוד איך לנגן בגיטרה. כתבתי הרבה במהלך הזמן שהייתי איתם אבל השירים הראשונים שלי היו גרועים. הקשבתי להרבה מוזיקת פולק אירית באותו הזמן, אז השירים היו בסגנון הזה. זה היה עידנים לפני שהרגשתי מוכנה להופיע עם השירים שלי לפני אנשים אחרים".
בינואר 1991, היא הקימה את שלישיית פי ג'יי הארווי, כשהיא שרה ומנגנת בגיטרה, רוב אליס מ-Automatic Dlamini, בתופים, וסטיב ווהאן היה הבסיסט, לאחר שהחליף את איאן אוליבר. הופעת הבכורה של השלישייה הייתה כה מזעזעת עד שהבעלים של המקום שבו הופיעו ביקש מהם שיפסיקו לנגן מפני שלקוחותיו החלו לעזוב את המקום.
עד אותו זמן הארווי השלימה קורס באמנות במכללה ליד ביתה, ונרשמה ללמוד פיסול בלונדון, כאשר טרם החליטה מה תהיה הקריירה העתידית שלה.
ביוגרפיה > ראשית הקריירה

הארווי הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Dress", בלייבל העצמאי Too Pure באוקטובר 1991. המבקר האורח במגזין Melody Maker ג'ון פיל בחר בו לסינגל השבוע ואמר כי הוא העריץ "את הדרך שבה פולי ג'ין נראית שבורה על ידי המשקל של שיריה וסידוריה, כאילו האוויר באמת נשאב מהם... מעורר הערצה אם לא תמיד מהנה". באביב שלאחר מכן היא הוציאה סינגל שני, "Sheela Na Gig", שזכה לאותה מידה של הערכה, ואת האלבום הראשון שלה עם השלישייה, "Dry". הרוק הגולמי והכבד של השלישייה - ששילב אלמנטים של פאנק, בלוז וגראנג' - זכה במהרה לביקורות משבחות ולהערצה אדוקה בשני הצדדים של האוקיינוס האטלנטי.
היא משכה אש באפריל 1992 כשהופיעה ללא חולצה על השער של המגזין הבריטי NME. הארווי התחמקה במהרה מלהיות מאומצת בתור דוברת של פמיניזם, כשאמרה למגזין Vox: "לא הייתי קוראת לעצמי פמיניסטית משום שאני לא מבינה את המושג או את המטען שהוא נושא עמו. אני מרגישה שממש אצטרך ללכת אחורה וללמוד את ההיסטוריה שלו כדי לשייך את עצמי לתנועה, ואני לא מרגישה את הצורך לעשות כך. אני אעדיף בהרבה פשוט להמשיך ולעשות דברים בדרך בה אני עושה אותם". לאחרונה יותר היא אמרה: "אני אף פעם לא חושבת על פמיניזם. זאת אומרת, זה לא עובר במוחי. אני בהחלט לא חושבת במונחים של מגדר כאשר אני כותבת שירים, ולעולם לא היו לי בעיות מהתוצאה של היותי אישה שלא יכולתי להתמודד איתן. אולי אני לא מכירה תודה מספיק לדברים שהיו לפניי. אבל אני לא חושבת שיש איזה שהוא צורך להיות מודעת להיותך אישה בעסק הזה. זה פשוט נראה בזבוז זמן".
לאחר מכן הארווי חתמה בחברת התקליטים Island, לאחר מלחמת הצעות מלייבלים גדולים. בשנת 1993, היא הוציאה שני אלבומים במהירות רבה: Rid of Me (שהופק על ידי סטיב אלביני) עם השלישייה המקורית; ומאוחר יותר באותה השנה, ההוצאה העצמית של Four-Track Demos, שכלל גרסאות דמו לשמונה מהשירים שהופיעו ב-Rid of Me, בנוסף לשש רצועות שלא שוחררו לפני כן.
ביוגרפיה > 1993–1999

אחרי עזיבתם של אליס וואהן באוגוסט 1993, הארווי יצאה לקריירת סולו וחיפשה אחר שיתופי פעולה עם מוזיקאים אחרים. "To Bring You My Love" (שיצא ב-1995) הופק על ידי Flood וג'ון פאריש, והיה הצלחה ברחבי העולם, כשמכר מעל למיליון עותקים. האלבום היה בסגנון יותר בלוזי מקודמיו. הוא כלל מיתרים, אורגן חשמלי וסינתיסייזרים. הסינגל "Down by the Water" היה ללהיט מפתיע במצעדי רוק מודרני. האלבום זכה לביקורות חיוביות מאוד ונבחר לאלבום השנה על ידי המגזינים The Village Voice, רולינג סטון, USA Today, People, הניו יורק טיימס והלוס אנג'לס טיימס. הארווי נבחרה גם לאמנית השנה על ידי רולינג סטון. האלבום דורג במקום השלישי ברשימת 90 האלבומים הגדולים של שנות ה-90 שפורסמה במגזין Spin.
באותה התקופה הארווי החלה להתנסות עם תדמיתה ולפתח סגנון תיאטרלי, כמעט כמו קברט, להופעותיה החיות. סגנון זה כלל הופעות בחליפת חתול ורודה, פאות, איפור ערפדי (הכולל ריסים מלאכותיים בין השאר), ושימוש באביזרי במה כמו מטאטא. היא דיברה על כך בשנת 1996 בריאיון למגזין Spin: "זהו השילוב הזה של להיות אלגנטית למדי ומצחיקה ומעוררת בחילה, הכול באותו הזמן, שמושך אותי. אני למעשה מוצאת שלבישת איפור כזה, מרוח לגמרי, זה דבר יפה מאוד. אולי זה פשוט חוש היופי המעוות שלי". לעומת זאת, היא אמרה לאחר מכן למגזין Dazed & Confused, "זה היה סוג של מסכה. זו הייתה מסכה באופן חזק יותר ממה שאי פעם היה לי. הייתי מאוד אבודה כאדם, בנקודה ההיא. לא הייתה לי שום תודעה של עצמי בכלל", והיא לעולם לא חזרה יותר על תיאטרליות היתר של סיבוב ההופעות של To Bring You My Love.
הארווי כתבה הרבה מאלבומה הרביעי ב-1996 במשך מה שהתייחסה אליו כ"תקופה נמוכה מאוד". בשנת 1998 היא הוציאה את "Is This Desire?", שזכה לביקורת מהללות פחות, אך עדיין חיוביות ברובן מצד המבקרים. הארווי עצמה ציינה את האלבום כאהוב ביותר עליה; באלבום היא עזבה זמנית את הגיטרות מאחור והתמקדה בבניית אווירה קודרת שעוצבה באולפן על ידי אלקטרוניקה, קלידים, פסנתר ובס.