stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1970 בישראל
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1970)
15 בינואר – לאה גולדברג, משוררת, סופרת וכלת פרס ישראל (נולדה ב-1911)
19 בינואר – זאב רבן, צייר, גרפיקאי ומעצב תעשייתי (נולד ב-1890)
29 בינואר – אריה בן-אליעזר, איש התנועה הרוויזיוניסטית והאצ"ל וחבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל (נולד ב-1913)
17 בפברואר – שמואל יוסף עגנון, סופר עברי, חתן פרס נובל לספרות (נולד ב-1888)
28 במרץ – נתן אלתרמן, משורר, מחזאי ומתרגם, חתן פרס ישראל (נולד ב-1910)
3 באפריל – אביגדור המאירי, סופר ומשורר עברי (נולד ב-1890)
4 במאי – חיים גליקסברג, צייר (נולד ב-1904)
25 במאי – הרב עזרא עטייה, ראש ישיבת פורת יוסף (נולד ב-1887)
13 ביולי – שרגא פרידמן, שחקן ובמאי (נולד ב-1924)
9 ביוני – ישעיהו פורדר, איש ציבור וכלכלן ישראלי (נולד ב-1901)
12 ביוני – ישראל ברזילי, שר וחבר הכנסת מטעם מפ"ם (נולד ב-1913)
16 ביולי – חיים משה שפירא, מנהיג פוליטי של הציונות הדתית (נולד ב-1902)
26 ביולי – יעקב אורי, ח"כ מטעם מפא"י בכנסת השנייה (נולד ב-1888)
7 באוגוסט – אליעזר שטיינמן, סופר (נולד ב-1892)
6 בספטמבר – זלמן ארן, שר החינוך והתרבות וחבר הכנסת מטעם מפא"י (נולד ב-1899)
7 בספטמבר – יצחק גרינבוים, מנהיג ציוני, מראשי התנועה הציונית של יהודי פולין בין שתי מלחמות העולם ושר הפנים הראשון של ישראל (נולד ב-1897)
11 בספטמבר – משה קלמר, חבר הכנסת (נולד ב-1901)
13 בספטמבר – עמנואל גולדברג, כימאי (נולד ב-1881)
15 בדצמבר – דוד תדהר, קצין משטרה, בלש פרטי (נולד ב-1897)
שלמה זלמן אריאל, איש חינוך ישראלי, מחבר ספרי אגדות וסיפורים ועורך אנציקלופדיות (נולד ב-1895)
דוד ודובינסקי, היה ממנהיגיו של הארגון הצבאי היהודי בגטו ורשה (נולד ב-1895)
יהודה אריה קלוזנר, חוקר הספרות העברית, ספרן, עורך אסופות ומבקר (נולד ב-1910)
מטוסי הפנטום שנקלטו בסוף שנת 1969 הופעלו באינטנסיביות החל מינואר 1970 בהפצצות בעומק מצרים
להקת הגשש החיוור מבצעת את הפזמון "מים לדוד המלך", כפי ששודר בטלוויזיה הישראלית
שמואל יוסף עגנון
לאה גולדברג
אלפרד אקירוב

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1941 (בן 84) עיראק 
 מדינה:  ישראל 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב (2007) 
 
יעקב אלפרד אקירוב (נולד ב-5 בינואר 1941) הוא איש עסקים ישראלי, מייסד ובעל השליטה בחברת אלרוב.
ביוגרפיה

אקירוב נולד בעיראק, בנם של ג'ורג' ומוזלי אקירוב. בשנת 1952 עלה עם משפחתו לישראל, בה אביו הקים חברת קבלנות.לאחר שירות צבאי החל לעבוד בעסקי הקבלנות והבנייה של אביו והמשיך בכך כמה שנים לאחר פטירת האב ב-1967.
בשנת 1971 הקים ברחוב נחלת בנימין בתל אביב מפעל למעילים דמויי פרווה, ממנו צמחה חברת האופנה אלסקה טקסטיל, שמכרה חליפות, מכנסיים, חצאיות, חולצות, אפודות ומעילים תחת הסיסמה: "אלסקה, אופנה לכל עונה" והקימה בסוף שנות ה-70 רשת חנויות מפעל. בשנת 1981 מוזגה חברת אלסקה למעט החנויות עם חברת "ספורט לייף" ואקירוב התפנה מניהול החברה לעסקיו האחרים. את חלקו במיזוג הוא מכר בבורסה ועד שנת 1984 מכר כמעט את כל מניותיו, לאחר שלא ראה עתיד לייצור טקסטיל בישראל.
בתחילת שנת 1980 נטל חלק ברכישת חברת התעופה ארקיע ומלון לרום (בימינו דן פנורמה תל אביב). כמו כן היה שותף בניסיון לרכוש את חברת הבנייה רסקו יחד עם אהרן רובינשטיין, ממנו נסוגו מחשש שהעובדים לא יאפשרו להם לנהל כרצונם את החברה. כן היה שותף עם הרצל שפיר בחברה לייצוא נשק. מארקיע יצא ברווח בשנת 1983 ועוד קודם לכן מכר את חלקו במלון. בתחילת שנות ה-80 גם השקיע בחברה לחיפוש נפט וגז.
ב-1978 הקים את חברת אלרוב, הרשומה החל מ-1983 למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. קבוצת אלרוב פועלת באמצעות חברות בנות ציבוריות ופרטיות בשלושה תחומים עיקריים: נדל"ן, טכנולוגיות ותקשורת.
ב-1997 מונה אקירוב לקונסול כבוד של הפיליפינים בישראל. ב-2013 הוענק לו תואר אביר לגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 2007 זכה לתואר ד"ר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב על פעילותו למען הקהילה. הוא מכהן כחבר מועצת המנהלים במוזיאון תל אביב, באוניברסיטת תל אביב, בקרן תל אביב ובמכון ויצמן למדע.
כמו כן, הוא מכהן כדירקטור ומורשה חתימה במכון למחקרי ביטחון לאומי, וכדירקטור בעמותה למען הקמת מרכז יצחק רבין.
בשנת 2013 ייסד אקירוב את קרן אלרוב, המרכזת את פעילותו הפילנתרופית בהיקף מצטבר של כ-5 מיליון ₪ בשנה.
ב-2021 קיבל היתר מהמפקח על הביטוח להגדיל אחזקות חברת אלרוב נדל"ן ומלונאות בחברת "כלל החזקות" לכדי 15% מהמניות. לאחר מכן הגיש בקשה לקבלת היתר שליטה בחברת "כלל החזקות", זאת לאור העובדה שחברת אלרוב כבר מחזיקה ב-15% ממניותיה, אך בקשתו לא אושרה ומאוחר יותר נסגרה.
חיים אישיים

אקירוב נשוי לחווה ואב לשלושה ילדים.
קשריו הפוליטיים

אקירוב מקורב לאהוד אולמרט, מהתקופה שבה כיהן אולמרט כראש עיריית ירושלים ואקירוב קידם יוזמות בנייה בעיר, בכללן פרויקט ממילא. אקירוב רכש תמונות שציירה עליזה אולמרט, רעייתו של אהוד. הוא העסיק את ראש לשכתו של אולמרט, שולה זקן, במהלך המשפט שהתנהל נגד השניים, וכן את מהנדס העיר אורי שטרית במהלך משפטו בפרשת הולילנד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פורסם כי אקירוב העניק ערבות בסך של שני מיליון ש"ח למפלגת חוסן לישראל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 העניק למפלגת תקווה חדשה ערבות של 2.5 מיליון ש"ח לצורך קמפיין הבחירות.
קרן אלרוב

קרן אלרוב נוסדה על ידי אלפרד אקירוב ב-2013, ומטרתה היא עידוד ההשכלה הגבוהה בישראל. הקרן כוללת שלוש תוכניות:
תוכנית מלגות לצעירים שהם דור ראשון להשכלה גבוהה בארץ ועולים חדשים. הקרן מציעה לסטודנטים מימון תואר או תעודה בסכום של עד 10,000 ₪ לשנה למשך כל שנות לימודיהם. במחזור הראשון של הקרן משתתפים כ־100 סטודנטים, ובתוך 4 שנים צפויים להשתתף בה כ־400 סטודנטים בהיקף כספי כולל של כ-4 מיליון שקלים לשנה.
תוכנית מלגות לדוקטורנטים מצטיינים, במסגרתה מוענקות 10 מלגות לדוקטורנטים מצטיינים בהיקף כולל של כ־175,000 ש"ח לשנה.
מרכז אלרוב לחקר הנדל"ן – מרכז להפצת ידע אקדמי ומעשי בענף הנדל"ן הפועל במסגרת הפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב, ומתמחה בקידום מחקר מתקדם בתחום הנדל"ן ולימוד מיומנויות מתקדמות ביזמות לסטודנטים ובעלי מקצוע. בהקמת המרכז הושקעו כ־9 מיליון ₪ לעשר שנים (2013-2023).
מנהלת קרן אלרוב היא נטע גבאי וחברי הדירקטוריון שלה הם עליזה אולמרט, פרופ' בולק גולדמן, פרופ' תלמה ליבל, אלי עמיר, פרופ' איתמר רבינוביץ ואיתן רף.
הערות שוליים

↑  אקירוב, מעריב, 30 בספטמבר 1955
↑  אלסקה, מעריב, 13 באוגוסט 1974

ריקי מעצבת, אלסקה מייצרת, מעריב, 24 באוקטובר 1974
↑  יעקב הכהן, סיפור הצלחה, מעריב, 2 בפברואר 1979
↑  דרור שרביט, אלסקה וספורט לייף מתמזגות - החברה החדשה תפנה לבורסה, דבר, 13 במאי 1981
↑  אלפרד אקירוב אוהב רק עסקים מצליחים, מעריב, 30 באוקטובר 1984
↑  ארקיע נמכרה לחברת כנף, מעריב, 17 בפברואר 1980
↑  רשת היאט תנהל מלון לרום בת"א, דבר, 27 בנובמבר 1980
↑  יעקב הכהן, הסוכנות היהודית מכרה חלקה בחברת רסקו, מעריב, 28 בנובמבר 1980
דוד ליפקין, עובדי רסקו ישבתו אם דולצין לא ייפגש איתם, דבר, 28 בנובמבר 1980
↑  רסקו חותרת לקבל עובדות בדרום אפריקה, דבר, 13 במאי 1981
↑  שפיר ינהל את חברת אליהו, דבר, 19 באוגוסט 1981
↑  חברה לקידוח נפט וגז מבקשת לגייס הון בבורסה, מעריב, 19 באוקטובר 1982
↑  יפעת גדות, תואר אביר הוענק לאלפרד אקירוב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 בדצמבר 2013
↑   עידו באום, הדילמה של משה ברקת: אלפרד אקירוב כבר שולט בכלל ביטוח, גם בלי היתר שליטה, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2021
↑  גולן חזני ואלמוג עזר, אלפרד ומשול: ברקת מרחיק את אלרוב נדל"ן מרכישת כלל ביטוח, באתר כלכליסט, 15 במרץ 2022
↑  רשות שוק ההון מקשה על אקירוב: לא יוכל לרכוש שליטה בכלל ביטוח דרך אלרוב, באתר ספונסר, ‏26 בדצמבר 2022
↑   אסא ששון ומיכאל רוכוורגר, אלפרד אקירוב לא קיבל היתר שליטה בכלל ביטוח, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2023
↑  שרון שפורר, אלפרד אקירוב: רכשתי תמונות של עליזה אולמרט תמורת 4,000 דולר, באתר TheMarker‏, 12 באפריל 2010
↑  אלפרד אקירוב שילם לשולה זקן "דמי שתיקה"?, באתר גלובס, 4 באפריל 2014
↑   רויטל חובל, מהנדס העיר ירושלים לשעבר, שהורשע בתיק הולילנד, עובד אצל אקירוב, באתר הארץ, 6 באפריל 2014
↑  חגי עמית, החברים של גנץ: אלפרד אקירוב העניק לחוסן לישראל ערבות של 2 מיליון שקל, באתר דה מרקר, 17 בפברואר 2019
↑  צבי זרחיה ועמיר קורץ, סער קיבל ערבויות ב-5.5 מיליון שקל מאלפרד אקירוב ויגאל שיינברג, באתר כלכליסט, 15 בפברואר 2021
↑  מידע על מלגת אלרוב, באתר קרן אלרוב
↑  שאלות ותשובות על מלגת אלרוב, ‏2020
1 2   רז סמולנסקי, קרן אלרוב תקים את מרכז לחקר נדל"ן בהשקעה של 9 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 10 בדצמבר 2013
↑  עינת פז-פרנקל, אקירוב מקים מכון מחקר באוניברסיטת ת"א, באתר כלכליסט, 10 בדצמבר 2013
ATR 72

‏ATR-72-500 בשירות בל אייר אירופה
ATR 72 הוא מטוס נוסעים לטיסות קצרות מתוצרת יצרנית המטוסים האיטלקית-צרפתית ATR. המטוס מצויד בשני מנועי מדחף טורבו-פרופ. טיסת הבכורה של המטוס נערכה באוקטובר 1988.
פיתוח

המטוס הוא גרסה מתקדמת של 500-ATR 42. במטוס זה הוגדלה קיבולת המושבים מ-50 ל-74, המטוס הוארך ב-4.5 מטר, הוגדלה מוטת הכנפיים, המטוס צויד במנועים חזקים יותר, וקיבולת הדלק שופרה בעשרה אחוזים. פיתוח המטוס החל בשנת 1986, טיסת הבכורה שלו הייתה באוקטובר 1988, המטוס הראשון נמסר לחברת התעופה פינאייר באוקטובר 1989. עד אפריל 2010 נמסרו 408 מטוסים לחברות התעופה, מתוך 472 הזמנות.
גרסאות

למטוס חמש גרסאות עיקריות:
ATR 72-100: הגרסה הראשונה של המטוס, לדגם זה שתי גרסאות ATR 72-101 ו-ATR 72-102. מופעל על ידי שני מנועי PW124B תוצרת פראט אנד וויטני קנדה.
ATR 72-200: לדגם זה שתי גרסאות - ATR 72-201 ו-ATR 72-202. למטוס שני מנועי PW124B.
ATR 72-210: לדגם זה שלוש גרסאות - ATR 72-211 ,ATR 72-210, וגרסת מטען ATR 72-212. למטוס שני מנועי PW127 תוכנן לביצועים טובים בתנאי חום.
ATR 72-500: היצור הסדרתי של דגם זה החל בינואר 1997. המטוס הוא גרסה משודרגת של 72–210, המצוידת בשני מנועי PW127F/PW127M. למטוס כושר נשיאה גדול יותר, ומערכת ממוחשבת לניהול צריכת החשמל.
ATR 72-600: באוקטובר 2007 הודיע מנכ"ל החברה על השקת סדרה חדשה בשם ATR 72-600. המטוס כולל שיפורים רבים, בהם: צריכת דלק נמוכה, יכולת נחיתה במסלולים קצרים, ומערכת בידור, את מערכות האוויוניקה במטוס מספקת קבוצת תאלס. טיסת המבחן לדגם זה התקיימה ביולי 2009.
גרסאות נוספות למטוס
Cargo Variant גרסת מטען למטוס, מצוידת בדלת למטען גדול. מטוסים מדגם זה נמסרו לחברות פדקס, United Parcel Service, ו-DHL.
ATR 72 ASW הגרסה הצבאית למטוס. משמשת בעיקר לסיור ימי. למטוס יכולת להתחמש בפצצות טורפדו, טילי אוויר-קרקע, ופצצות עומק, המטוס בשימוש הצי האיטלקי, וחיל הים הטורקי.
מפעילים

יותר מ-80 חברות תעופה מפעילות את המטוס, ובהן חברת ישראייר אשר הפעילה 3 מטוסים מדגם זה, שיצאו משירות עד ינואר 2023. חברת ארקיע הפעילה 5 מטוסים מסוג זה, שיצאו משירות עד סוף 2017. חברת אייר חיפה הזמינה והחלה לקבל בשנת 2023–2024 שלושה מטוסי ATR 72-600. שרכשה לאילת וליעדים בינלאומיים קרובים באגן הים התיכון והסביבה כגון קפריסין ויוון.
מפרט טכני

|  | ATR 72-200 | ATR 72-210 | ATR 72-500 | ATR 72-600 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
צוות: 2
| נוסעים | ‏ 72 | ‏ 72 | ‏74 | ‏74 |
אורך: 27.16 מטר
מוטת כנפיים: 27.06 מטר
גובה: 7.65 מטר
רוחב תא הנוסעים: 2.57 מטר
גובה תא הנוסעים: 1.91 מטר
| טווח טיסה | 1,400 ק"מ | 1,250 ק"מ | 1,330 ק"מ | 1,185 (אופציה ל-1,540 ק"מ) |
| משקל ריק | 12,700 ק"ג | ? | 12,950 ק"ג | 13,010 ק"ג |
| משקל המראה מרבי | 22,000 ק"ג | 22,000 ק"ג | 22,500 ק"ג | 22,800 ק"ג |
| מהירות שיוט | 513 קמ"ש | 516 קמ"ש | 511 קמ"ש |  |
קיבולת דלק מרבית: 5,000 ליטרים
סייג רום: 7,600 מ'
| הנעה (×2) | פראט אנד וויטני קנדה PW124 ‏2,400 כ"ס | פראט אנד וויטני קנדה PW127 ‏2,750 כ"ס | פראט אנד וויטני קנדה PW127F ‏2,920 כ"ס | פראט אנד וויטני קנדה PW127M ‏2,920 כ"ס |
שיאי טיסה

במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל הפעילה חברת ישראייר את מטוסי ה-ATR 72 שברשותה בטיסות חילוץ של ישראלים מאירופה, מעבר לטווח הטיסה של היצרן, ובהן טיסה ממילאנו ב-30 ביוני 2020 שגמאה מרחק של 2,709 ק"מ וארכה 5 וחצי שעות. כמו כן הפעילה החברה טיסות במטוסים אלה לרומא, בלגרד וקייב, שנמשכו מעל 4 שעות.
תאונות ותקריות

ב-31 באוקטובר 1994 התרסקה טיסה 4184 של אמריקן איגל באינדיאנה, 64 הנוסעים וארבעת אנשי הצוות נהרגו.
ב-21 בדצמבר 2002 התרסקה טיסת מטען של חברת טראנס אסיה איירוויז (TransAsia Airways) בשל הצטברות של קרח על הכנפיים, שני אנשי הצוות נהרגו.
ב-6 באוגוסט 2005 התרסקה לים התיכון סמוך לחופי סיציליה טיסה 1153 של חברת התעופה התוניסאית Sevenair, מתוך 39 שהיו במטוס 16 נהרגו.
ב-4 בנובמבר 2010 התרסקה בקובה טיסה 883 של חברת התעופה הקובנית אירו קריביאן (Aero Caribbean).
ב-7 ביולי 2012 ביצע מטוס ישראייר שטס בקו אילת-שדה דב נחיתת חירום בנמל התעופה בן-גוריון לאחר שהמנוע השמאלי כבה בגובה 12,500 רגל. לא היו נפגעים.
ב-17 באוקטובר 2013 התרסקה טיסה 301 של לאו איירליינס לנהר מקונג בדרום מדינת לאוס, 49 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-23 ביולי 2014 התרסקה טיסה 222 של טרנס-אסיה איירווייז בסמוך למסלול הנחיתה של שדה התעופה במאגונג, טאיוואן. מתוך 62 שהיו במטוס, נהרגו 51.
ב-4 בפברואר 2015 התרסקה בטאיוואן טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז דקות ספורות לאחר ההמראה. דגם המטוס היה ATR72-600, והוא היה בן 10 חודשים בזמן ההתרסקות. סיבת התאונה התבררה כטעות חמורה של אחד הטייסים, אחר שאחד המנועים התלקח.
ב-18 בפברואר 2018 התרסקה טיסה 3075 של איראן אסמן איירליינס בעת שעשתה את דרכה מנמל התעופה הבינלאומי מהראבאד בטהראן ליאסוג'. כל שישים נוסעי המטוס וששת אנשי הצוות נספו באסון.
ב-15 בינואר 2023 התרסקה טיסה 691 של יטי איירליינס בעת טיסת פנים במדינת נפאל; 68 מבין 72 הנוסעים נהרגו.
ב-9 באוגוסט 2024 התרסקה טיסה 2283 של חברת התעופה הברזילאית וופאס (Voepass Linhas Aéreas). דגם המטוס היה ATR72-500, כל 62 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ראו גם

ATR 42
הערות שוליים

1 2  איתי בלומנטל, בחסות הקורונה: ישראייר שוברת שיאים עם מטוסי הטורבו-פרופ, באתר ynet, 21 ביולי 2020
↑  דף הבית, באתר airHaifa (באנגלית אמריקאית)
↑  תאיר אלטשולר, בדרך לחברת תעופה רביעית בישראל: תכירו את "אייר חיפה", באתר ערוץ הכלכלה של ישראל, ‏2024-07-24
↑  Israir's Unbelievably Long Turboprop Flight, One Mile at a Time, ‏2020-07-20 (באנגלית)
↑  דו"ח תאונה ב-Aviation Herald
↑  Pilot pulled wrong throttle, shut down engine
ATR 72-200 בשירות אורגוני אייר סרוויס
ATR 72-500 בשירות קונקט אייר
ATR 72-500 בשירות ארקיע
ATR 72-500 בשירות בנגקוק איירווייז
אוטווה סנטורס

ערך זה עוסק בקבוצת ה-NHL הנוכחית הנקראת בשם זה. אם התכוונתם לקבוצת ה-NHL המקורית שנקראה באותו השם, ראו .
אוטווה סנטורס (באנגלית: Ottawa Senators, בצרפתית: Sénateurs d'Ottawa) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מאוטווה, אונטריו, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה החלה לפעול ב-1992 ולקחה לעצמה את שמה של קבוצה שהייתה קיימת בין 1883 ו-1934 והייתה ממייסדות ה-NHL ב-1917, אך אין כל קשר בין הקבוצה המקורית לקבוצה החדשה לבד מהשם.
אוטווה סנטורס המודרנית לא זכתה מעולם בגביע סטנלי.
היסטוריה > החייאת שם הקבוצה המקורית והיציאה לדרך

לאחר שבסוף שנות ה-80 פרסמה ה-NHL את תוכניותיה להתרחב בשנים הקרובות, החליט איש עסקים מאוטווה, ברוס פיירסטון, להחיות את שמם של הסנטורס ולהקים קבוצת NHL חדשה על בסיס המורשת המפוארת של הקבוצה המקורית, ובכך להחזיר את ליגת ה-NHL לאוטווה אחרי כמעט 60 שנה. הוא הודיע על כוונותיו ב-1989 והשיג את רשותם של יורשי הבעלים של הקבוצה המקורית להשתמש בשם.
קבוצת המשקיעים שגייס פיירסטון יצאה במסע פרסום שנועד לרתום את הקהל באוטווה לרעיון של החיאת שם הקבוצה הישנה. בין השאר גויס למטרה פרנק פיניגן, שזכה עם הקבוצה המקורית בגביע סטנלי האחרון שלה ב-1927 והיה השחקן האחרון שזכה בגביע סטנלי עם הסנטורס המקוריים שנותר בחיים. בין השאר חשף פיירסטון את תוכניתו לבנות עבור הקבוצה אולם חדש בן 22500 מקומות, ה"פלדיום". מסע הפרסום הסתיים בהצלחה, כאשר למרות חוסר הוודאות בדבר קבלת הזיכיון מה-NHL שלחו כ-11000 אוהדים מקדמה של 25 דולר קנדי, ללא החזר, לרכישת מנויים עונתיים. ב-1990 החליטה ה-NHL להיענות לבקשת המשקיעים ולהעניק להם זיכיון להפעלת הקבוצה ב-1992 מתוך כוונה לצרפה לליגה בעונת 1992/93.
היסטוריה > 1992 - 1996: התחלה קשה

פרויקט בניית ה"פלדיום" נתקל בקשיים גדולים. האדמה עליה היה מיועד להיבנות הייתה אדמה חקלאית, ושינוי ייעוד הקרקע נתקל בקשיים ועלה ממון רב. בנוסף, הוטלו על הפרויקט מגבלות קשות שהורידו את תכולת האולם ל-18000 צופים והקטינו מאוד את ערכו. בניית האולם התעכבה עד 1996.
עד סיום בניית האולם שיחקו הסנטורס ב"אוטווה סיוויק ארנה", אולם קטן בן כ-10000 מקומות בלבד. משחק הפתיחה של הסנטורס החדשים היה ב-8 באוקטובר 1992 מול מונטריאול קנדיאנס, כשלפניו טקס פתיחה מרשים. נשיא ה-NHL, גיל סטיין, העניק לברוס פיירסטון ולשחקן הסנטורס המקורית, ריי קינסלה, תעודה מיוחדת לרגל חזרת ה-NHL לאוטווה אחרי 58 שנים. דגלי הזכיות של הסנטורס המקוריים בגביע סטנלי הורמו לתקרת האולם. פרנק פיניגן מת בינתיים ב-1991, ואת הטלת הדיסקית החגיגית של פתיחת המשחק ביצע בנו. אלניס מוריסט שרה את ההמנון הקנדי.
זו הייתה נקודת האור הכמעט יחידה בעונת בכורה קשה מאוד לקבוצה החדשה. הסנטורס סיימו את העונה עם מאזן גרוע של 10 ניצחונות בלבד לעומת 70 הפסדים ו-4 תיקו, ובכל העונה השיגו רק ניצחון חוץ אחד - שיא שלילי של ה-NHL המחזיק מעמד עד היום. למעשה, לקראת סיום העונה הצהיר פיירסטון בגלוי שהקבוצה הפסידה במשחקים בכוונה כדי לסיים אחרונה בליגה ולזכות בבחירת הדראפט הראשונה. הקבוצה נקנסה בסכום גבוה על ידי ה-NHL בעקבות דבריו של פיירסטון, שהיוו גם זרז לקביעת חוק הגרלת הדראפט כדי למנוע מקבוצות להפסיד בכוונה ולהרוויח אוטומטית את בחירת הדראפט הראשונה.
לקראת עונת 1993/94 הצטרף לקבוצה אלכסיי יאשין, שנבחר בדראפט על ידיה עוד ב-1992 אך העדיף להישאר עונה נוספת ברוסיה. בחירת הדראפט הראשונה לקראת אותה עונה הייתה אלכסנדר דייל, חלוץ שקבוצות הליגה חשקו בו ושהיה הסיבה העיקרית לניסיון של פיירסטון לזכות בבחירה הראשונה בדראפט בכל מחיר. דייל הוחתם על חוזה עתק של 12.25 מיליון דולר קנדי לעונה - סכום חסר תקדים לרוקי, וזכה להגנה מהנהלת הקבוצה. כשהתברר שיכולתו לא עונה על הציפיות והמאמן פייר ויניו הוריד מדקות המשחק שלו, פיטרה ההנהלה את ויניו. למרות כל ההגנות והניסיונות, דייל המשיך לאכזב לאורך כל שנותיו בקבוצה. הקבוצה המשיכה לסיים בתחתית הליגה גם ב-1994 ו-1995 עם מאזנים שליליים באופן קיצוני.
עונת 1995/96 הייתה רבת מהפכים בקבוצה. אלכסיי יאשין, שזעם על היחס המועדף שקיבל אלכסנדר דייל, דרש לעבור לקבוצה אחרת והחרים את המשחקים. כשהמאמן ריק באונס ניסה שוב לצמצם את משקלו של דייל בקבוצה התערבה שוב ההנהלה ופיטרה את באונס. המאמן החדש, לארי אליסון, מילא אחר צו ההנהלה בעניינו של דייל, אולם הקבוצה המשיכה לקרטע.
בעלי הקבוצה, שציפו לפתיחתו של ה"פלדיום" ושסיכנו כסף רב, שמו סוף לפרשה כאשר החליפו את צוות הניהול של הקבוצה. פייר גוטייה, שהגיע ממייטי דאקס אוף אנהיים, מונה למנהל. גוטייה ניגש מיד לעבודה, יישר את ההדורים עם יאשין והחתים אותו על חוזה ארוך טווח. הוא גם מינה את ז'ק מרטן למאמן.
תחת מרטן, עם יכולת טובה של המגן הוותיק סטיב דושיין שהגיע לקבוצה, ושל הרוקי השוודי דניאל אלפרדסון, ועם המעבר ל"פלדיום" - שבעקבות עסקה עם חברת התוכנה "קורל" נקרא "קורל סנטר" (וכיום קנדיאן טייר סנטר) - שיפרו הסנטורס את משחקם. הם עדיין סיימו אחרונים בליגה עונה רביעית ברציפות, אולם המאזן שלהם השתפר בצורה מרשימה לעומת העונות הקודמות. אלפרדסון נבחר לרוקי העונה ב-NHL וזכה בגביע קאלדר.
היסטוריה > 1997 - 1998: תחילת שינוי

עונת 1996/97 סימנה את תחילתו של השינוי בקבוצה, כאשר שער של דושיין לקראת סיום המשחק האחרון של העונה, מול באפלו סייברס, העלה את הקבוצה באופן דרמטי לפלייאוף בפעם הראשונה. סדרת הפלייאוף הראשונה שלה, מול אותה באפלו סייברס, הסתיימה באופן דרמטי אף היא כאשר הסייברס ניצחו במשחק השביעי והמכריע בהארכה.
השיפור נמשך בעונת 1997/98 כאשר הסנטורס סיימו לראשונה את העונה הרגילה במאזן חיובי, בעזרת רכש מוצלח - החלוץ הסלובקי מריאן הוסה ובחירת הדראפט שון מקקרן. עם זאת, המאזן הספיק רק למקום השמיני בחטיבה המזרחית וסידר לסנטורס מפגש פלייאוף קשה מול המדורגת ראשונה ניו ג'רזי דווילס. הסנטורס הפתיעו את הדווילס במשחק הראשון בהארכה, ולקחו את יתרון הביתיות במצב של 1:1 לשני משחקים באוטווה. במשחק השלישי הצטיין השוער דמיאן רודס שהגיע לקבוצה בעונה הקודמת, ויאשין כבש את שער הניצחון בהארכה כדי לתת לסנטורס יתרון בסדרה, יתרון שגדל כאשר שלושה שערים של אלפרדסון הובילו לניצחון גם במשחק הרביעי. הסנטורס השלימו את ההפתעה במשחק השישי והדיחו את הדווילס, ובכך השיגו ניצחון ראשון לקבוצה המודרנית בסדרת פלייאוף.
בסיבוב השני הובסו הסנטורס על ידי וושינגטון קפיטלס.
היסטוריה > ריצת הפלייאוף של 2007

ללא האשק והמגן הוותיק זדנו כארה שעזבו, המחצית הראשונה של עונת 2006/07 של הסנטורס הייתה פושרת, אולם במחצית השנייה הפגינה הקבוצה יכולת גבוהה והגיעה לפלייאוף בכושר מצוין, אף על פי ש-105 הנקודות שלה בטבלה לא הצליחו להדביק את הפער ולא הביאו לה את אליפות הבית הצפון-מזרחי. כוכב ההתקפה מרטין הבלט עזב גם הוא במהלך העונה, אולם דני היטלי הפגין עונה מצוינת עם 105 נקודות - 50 שערים ו-55 אסיסטים, ג'ייסון ספזה והקפטן דניאל אלפרדסון הוסיפו 87 נקודות כל אחד. ריי אמרי, מחליפו של דומיניק האשק עד פציעתו, מיצב את עצמו כשוער הראשון, כאשר שוער הרכש השווייצרי מרטין גרבר נדחק לעמדת השוער המחליף.
בסיבוב הראשון פגשו הסנטורס את פיטסבורג פינגווינס, קבוצה שהייתה בתהליך בנייה עם מספר כוכבים צעירים בעלי יכולת גבוהה, אך חסרי ניסיון. הסנטורס הביסו את הפינגווינס בחמישה משחקים, והביסו בצורה דומה גם את ניו ג'רזי דווילס בסיבוב השני.
בגמר החטיבתי פגשו הסנטורס את יריבתם בבית הצפון-מזרחי, באפלו סייברס. הסנטורס לא הותירו סיכוי לסייברס, ניצחו אותם פעמיים בבאפלו וסיימו את הסדרה גם הפעם בחמישה משחקים. בכך עלו הסנטורס בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה המודרנית לסדרת גמר גביע סטנלי, 80 שנה אחרי הגמר האחרון של הקבוצה המקורית. דניאל אלפרדסון היה לקפטן האירופי הראשון שמוביל קבוצה לסדרת גמר גביע סטנלי.
בסדרת הגמר הובסו הסנטורס בחמישה משחקים על ידי אנהיים דאקס.
היסטוריה > 2008 - 2015: סוף עידן אלפרדסון

הסנטורס חוו שנים של ירידה ביכולתם לאחר עונת 2006/07. בעונת 2007/08 הגיעו לפלייאוף בקושי רב והובסו על ידי פיטסבורג פינגווינס, וב-2008/09 החמיצו את הפלייאוף לאחר 12 עונות פלייאוף רצופות. הקבוצה ידעה באותן שנים חילופים רבים בהנהלתה ובצוות המקצועי שלה, ובנוסף, בעקבות ריב עם המאמן קורי קלוסטון שמונה במהלך עונת 2008/09, עזב דני היטלי את הקבוצה. עוד לפניו שוחרר מהקבוצה השוער ריי אמרי שהסתבך בשורה של שערוריות מחוץ למגרש.
בעונת 2009/10, עם קלוסטון שהמשיך בעמדת המאמן, השתפרה יכולת הקבוצה שרצה בצמרת הבית הצפון-מזרחי וסיימה אותו שנייה (חמישית בחטיבה המזרחית). בפלייאוף שוב נוצחו הסנטורס על ידי פיטסבורג פינגווינס.
עונת 2010/11 הייתה רעה עבור הסנטורס כמעט מתחילתה. בכל חודש ינואר ניצחה הקבוצה רק משחק אחד. הקבוצה הגיבה בסדרת עסקות כדי לבנות את עתידה, בהן שוחררו שחקנים ותיקים תמורת בחירות דראפט ושחקנים צעירים. הסנטורס סיימו אחרונים בבית הצפון-מזרחי, והמאמן קלוסטון פוטר בסיום העונה.
בעונת 2011/12, עם קבוצה עמוסה בשחקנים צעירים ולא מנוסים, הצליחו הסנטורס לעלות בקושי לפלייאוף במקום השמיני בחטיבה המזרחית. במפגש הפלייאוף מול המדורגת ראשונה, ניו יורק ריינג'רס, הצליחו הסנטורס לגרור את הריינג'רס העדיפים למשחק שביעי ומכריע בטרם הודחו. עונה אחת לאחר מכן הפתיעו הסנטורס בניצחון בסיבוב הראשון בפלייאוף על מונטריאול קנדיאנס נגד יתרון הביתיות, אך הודחו בסיבוב השני על ידי פיטסבורג פינגווינס.
לקראת עונת 2013/14 תם עידן בקבוצה, כאשר הקפטן השוודי הוותיק דניאל אלפרדסון עזב במפתיע לאחר 17 עונות בקבוצה וחתם בדטרויט רד וינגס. ג'ייסון ספזה מונה לקפטן במקומו, אך בסיום העונה - בה נכשלה הקבוצה ולא עלתה לפלייאוף - הועבר לדאלאס סטארס וכהונתו הקצרה באה אל סיומה. עם קפטן חדש, החלוץ השוודי אריק קרלסון, הגיעו הסנטורס לפלייאוף בעונת 2014/15 ונוצחו על ידי מונטריאול קנדיאנס בסיבוב הראשון.
היסטוריה > 2015 - ההווה: בנייה מחודשת, ריצת הפלייאוף של 2017 והידרדרות לתחתית הליגה

עונת 2015-16 הייתה מאכזבת לקבוצה, למרות עסקת ענק שעירבה 11 שחקנים ובמסגרתה הגיע לקבוצה קפטן היריבה המושבעת טורונטו מייפל ליפס, דיון פאנף. הסנטורס, יחד עם כל הקבוצות הקנדיות בליגה, החמיצו את הפלייאוף.
העונה הבאה הראתה שיפור ניכר. לאחר שסיימה שנייה בבית האטלנטי ועלתה לפלייאוף עם יתרון ביתיות בסיבוב הראשון, הדיחו הסנטורס את בוסטון ברואינס ולאחר מכן את ניו יורק ריינג'רס כדי לעלות לגמר החטיבתי בפעם השלישית בתולדותיהם. בגמר החטיבתי גררו הסנטורס את האלופה היוצאת, פיטסבורג פינגווינס, למשחק שביעי ומכריע - אך נוצחו בו והודחו.
הקבוצה חזרה לסורה עונה לאחר מכן, ועם מספר רצפים ארוכים של הפסדים נשרה במהירות מהמירוץ לפלייאוף. מגמת ההידרדרות נמשכה ב-2018/19 כשהסנטורס סיימו את העונה עם 29 ניצחונות ו-64 נקודות בלבד - המאזן הגרוע בליגה, ובעונות שאחריה שגם בהן דורגו בתחתית הליגה.
ההתייחסות לקבוצה המקורית

ההתייחסות של הקבוצה המודרנית למורשת של הקבוצה המקורית היא אמביוולנטית.
המורשת של הקבוצה המקורית הייתה חלק מהותי במסע ההקמה של הקבוצה המודרנית באותו שם, ושחקנים שנותרו בחיים מהקבוצה המקורית השתתפו בו. דגלי האליפות של הקבוצה המקורית מונפים בתקרת ה"קנדיאן טייר סנטר". עם זאת, הקבוצה המודרנית נתפסת - גם בעיני מנהליה, אוהדיה, והנהלת ה-NHL - כגוף נפרד מהקבוצה המקורית. היא לא מנכסת לעצמה את הישגי הקבוצה המקורית, וסטטיסטיקת ההצלחות והכשלונות של הקבוצה המודרנית נספרת בנפרד מהקבוצה המקורית.
היריבות עם טורונטו מייפל ליפס

היריבה העיקרית של הסנטורס היא טורונטו מייפל ליפס, יריבות שנחשבת לאחת החריפות בליגה ומכונה "הקרב על אונטריו". היריבות התעצמה מאז 1999 כאשר ארגון מחדש בליגה שיבץ את שתי הקבוצות לבית הצפון-מזרחי של הליגה, ובכך הגדיל משמעותית את כמות המפגשים ביניהן במהלך העונה. גם כיום חברות הקבוצות באותו הבית (הבית האטלנטי). משחקים רבים בין הקבוצות היו מרובים בקטטות ועבירות.
במשחק בין הקבוצות ב-15 בפברואר 2021, מחקו הסנטורס פיגור 5-1 בשליש השלישי של המשחק וניצחו 6-5 לאחר הארכה, זוהי הפעם הראשונה בה הסנטורס (הקבוצה המודרנית) הצליחו לחזור מפיגור של 4 שערים לניצחון במשחק, לפני כן, הם היו בפיגור של 4 שערים ב-240 משחקים, והפסידו את כולם (237 הפסדים ו- 3 הפסדים בהארכה).
הקבוצות נפגשו גם ארבע פעמים בפלייאוף, כאשר המפגש האחרון בין הקבוצות היה בשנת 2004, ובכל הפעמים ניצחו המייפל ליפס את הסדרות.
סגל שחקנים

נכון ל-24 באוקטובר 2024
דניאל אלפרדסון
דני היטלי
אוהדי הסנטורס מול בניין עיריית אוטווה כשעליו דגל הסנטורס במהלך סדרת הגמר של 2007
בריידי טקצ'אק, קפטן הסנטורס
ברברה קרופורד ג'ונסון

| --- | --- |

 לידה:  1925 Sandoval, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בפברואר 2005 (בגיל 80 בערך) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (1976) 
 מוסדות:  נורת' אמריקן אוויאיישן  תוכנית אפולו 
 פרסים והוקרה:  פרס ההישגיות (1974) 
 
ברברה קרופורד ג'ונסון (באנגלית: Barbara Crawford Johnson, ‏1925–2005) הייתה מהנדסת אווירונאוטיקה אמריקאית ואחת הנשים הראשונות בנאס"א בתחום זה. קרופורד ג'ונסון כיהנה בתפקידי הובלה ומחקר של טילים מונחים וטיסות חלל.