stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קומאמון

קומאמון על גבי הרכבת בקומאמוטו
קוּמָמוֹן (ביפנית: くまモン) הוא קמע בצורת דוב שנוצר על ידי ממשל מחוז קוממוטו שבאי קיושו, יפן. פירוש שמו הוא "איש הדוב" – "קוּמָה" פירושו דוב, ו"מוֹן" היא מילה בסלנג הקומי שפירושה "איש". השם מתקשר גם למילה "קומאמוטון", שפירושה אדם שנולד בקומאמוטו.
הקמע נוצר בשנת 2010 כחלק מקמפיין בשם "הפתעה קוממוטואית" שמטרתו הייתה להביא תיירים למחוז, לאחר פתיחת קו קיושו שינקנסן של רשת הרכבות המהירות שינקנסן, שהורחב עד לקומאמוטו. המחוז שכר מעצב, מנבו מיזונו, כדי שיעצב עבורם לוגו לקידום האזור, והוא בחר בסימן קריאה אדום, שאליו הוסיף דוב שחור.
קומאמון היה לפופולרי על ידי יפנים רבים, ובשנת 2011 נבחר לראש רשימת היוּרוּ־קְיַארַה בתחרות היורו-קיארה השנתית, שנערכה באותה שנה בסאיטאמה. כתוצאה מהפופולריות שלו, שעלתה גם כתוצאה מזכייתו בתחרות היורו-קיארה, בובות בדמותו ומוצרים נוספים גרפו 11.8 מיליארד ין יפני במחצית הראשונה של 2012, לעומת 2.5 מיליארד ין שגרפו מוצריו לכל אורך 2011. בנק יפן העריך את הרווח ממכירות מוצרי קומאמון ב-2012 וב-2013 ב-123.2 מיליארד ין.
אחת הסיבות להצלחתו של הקמע היא ויתורם של יוצריו על זכויות היוצרים לשימוש בו, מה שעודד יצרנים להשתמש בו מבלי לשלם תמלוגים. במקום לשלם דמי רישוי למחוז קומאמוטו, על החברות המשתמשות בדוב לפרסום מוצריהם לתמוך בצורה כלשהי במחוז.
הערות שוליים

↑  Guest Speaker: Manabu Mizuno, creator of Kumamon
↑  "Japan's #1 Mascots: Kumamon, Bary-san, and Nishiko-kun", Japan Probe
↑  Philip Brasor, Mascots bear cash for local authorities, The Japan Times
↑  Philip Brasor, a solo career help a mascot stand out?, The Japan Times
↑   ניל סטיינברג, יפן, מדינה בקונפליקט של חמידות, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013093001  VIAF: 305208192   WorldCat (עם VIAF): 305208192
קום הוק ארגו פרופטר הוק

קום הוק ארגו פרופטר הוק (בלטינית: cum hoc ergo propter hoc; עם זה, לכן בגלל זה), המקוצרת לעיתים קרובות לקום הוק, או מתאם מצביע על סיבתיות, הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי שבו מתייחסים לשני אירועים שהתרחשו בו-זמנית כאילו יש ביניהם יחסי סיבה ומסובב. בפועל, העובדה שיש מתאם בין אירועים אינה  מצביעה בהכרח על סיבתיות.
בסטטיסטיקה, משתנים סטטיסטיים רבים מחושבים במקביל למשתנים אחרים. כאשר שני משתנים נמצאו קורלטיביים, ישנו פיתוי להניח כי זה מראה שמשתנה אחד הוא הגורם לשני. הטיית "מתאם מוכיח סיבתיות", נחשבת להטייה לוגית כאשר שני אירועים המתרחשים יחד ובמקביל נדמים כבעלי מערכת יחסים של סיבה ותוצאה. טעות הזו ידועה גם בשם "סיבה שקרית".
אשליה דומה היא אירוע שבא בעקבות אחר אירוע יהיה בהכרח תוצאה של האירוע הראשון, הוא פוסט הוק אֶרגו פרוּטר הוק (בלטינית: "אחרי זה, ולכן בגלל זה").
כמו בכל הטיה לוגית, זיהוי העובדה שהסיבה מאחורי הטיעון היא פגומה עדיין אינה מעידה על כך שהמסקנה המתקבלת היא שקרית.
דוגמאות

כשל "קום הוק" הוא דוגמה לכשל בסילוגיזם במבנה הבא:
א' קורה.
ב' קורה באותה עת.
לכן, א' גורם ל-ב'.
או, עם איברים ממשיים יותר:
הירח נמצא במילואו.
מעבורת החלל התרסקה באותו יום.
לכן, מעבורת החלל התרסקה היות שהירח היה במילואו.
כמובן, ייתכן בהחלט כי ישנם יחסי סיבה ומסובב בין א' ל-ב', אך היחסים הללו אינם נובעים מניתוח לוגי כלשהו, והמתאם עשוי באותה מידה להיות מקרי. כמו כן, בכשל "קום הוק" יש התעלמות מהעובדה שתיתכן בהחלט סיבה שלישית הגורמת גם ל-א' וגם ל-ב' (ראו אפקט משולב). לדוגמה:
השימוש בתנורים במוסקבה התגבר ביום א'.
מספר אנשים קפאו למוות במוסקבה ביום א'.
לכן, השימוש בתנורים מוביל לקפיאתם של אנשים למוות.
כאן ברור כי הקישור הסיבתי מופרך, והסיבה להתגברות השימוש בתנורים ולקפיאה למוות של אנשים היא כנראה התגברות הקור במוסקבה.
במקרים אחרים, הכשל יכול להיות טמון בזיהוי שגוי של כיוון הסיבתיות. לדוגמה:
השימוש בתנורים במוסקבה התגבר ביום א'.
הקור במוסקבה התגבר ביום א'.
לכן, השימוש בתנורים הוביל להתגברות הקור.
כאן, כפי שניתן להסיק על נקלה, יחסי סיבה ומסובב צריכים להיות דווקא הפוכים: הקור הוביל להתגברות השימוש בתנורים, ולא להפך.
ראו גם

כיוון הפוך
כשל קרוב - פוסט הוק ארגו פרופטר הוק (אחריו, ולכן בגללו).
קיוב (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  וינסנזו נטלי 
 הופק בידי:  מהרה מה
 תסריט:  אנדרה ביג'אליק   גראם מנסון   וינסנזו נטלי
 עריכה:  ג'ון סנדרס 
 שחקנים ראשיים:  ניקול דה בור   ניקי גודני   דויד הוולט   אנדרו מילר
 מוזיקה:  מרק קורוון 
 צילום:  דרק רוג'רס 
 מדינה:  קנדה 
 חברת הפקה:  Cineplex Odeon Films, ויאקום, Telefilm Canada 
 חברה מפיצה:  אולפני יוניברסל
 שיטת הפצה:  DVD, בלו-ריי, VHS, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בספטמבר 1997 (בקנדה) 14 בספטמבר 2000 (בישראל)
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט מדע בדיוני, אימה פסיכולוגית 
 תקציב:  365,000‏$
 הכנסות:  501,818‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   cube
 פרסים:  Sitges Film Festival Best Feature-Length Film award 
 סרט הבא:  קיוב 2: היפרקיוב
 www.cubethemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קיוב (באנגלית: Cube – קובייה) הוא סרט מדע בדיוני ואימה קנדי מ-1997, אשר בוים על ידי וינסנזו נטלי. הסרט עוקב אחר שבעה אנשים, זרים זה לזה, שמתעוררים במבוך עצום בצורת קובייה בלי לדעת איך הגיעו לשם. שישה מתוכם מוצאים זה את זה, ונאלצים לעבוד ביחד כדי לשרוד בשעה שהם מנסים לברוח מהמבוך הקטלני.
למרות תקציבו הנמוך, הסרט זכה להצלחה כספית מרשימה והגיע למעמד של סרט פולחן. חלק גדול מהצלחת הסרט טמון באווירה הסוריאליסטית ובעובדה שלא נעשה במהלכו כמעט ניסיון להסביר מהי הקובייה, מדוע נוצרה, בידי מי או לאיזו מטרה הובאו אליה השבעה. גם כשהעולם בחוץ נראה בסרט, הוא מוצג אך ורק כאור לבן בוהק.
החדרים הקטלניים

החדרים הקטלניים בסרט גורמים לדמויות פחד קבוע, מכיוון שהם לא רק הורגים, אלא הורגים בדרך אלימה במיוחד. החדרים הקטלניים שבהם נתקלו הדמויות כללו:
רשת של חוטים חדים וכמעט בלתי נראים, שחותכים כל מי שעובר דרכם לקוביות קטנות (כאן נהרג אלדרסון).
להביור בעל חיישן תנועה (סוכל באמצעות זריקת מגף).
צינור אשר מתיז חומצה מרוכזת בגובה הפנים, הדמויות משערות שמדובר בחיישן המבוסס על משקל ברצפה או חיישן תרמי (כאן נהרג רן).
כלוב של חוטים דקים, המקיפים את הקורבן, מסתובבים סביבו במהירות גבוהה ונסגרים אותה מכנים הדמויות "מכונת הסושי" (כאן נפצע קוונטין).
קוצים חדים המופעלים על ידי קול ומזנקים מהקירות, מהרצפה ומהתקרה (סוכלו באמצעות שמירה על שקט).
כשקוונטין פוגש בוורת', הוא מספר על מלכודת שאותה לא ראה הקהל, שכמעט הורידה את ראשו. ייתכן שהתמוטטותו של קוונטין נובעת בחלקה מהעובדה שהוא הפעיל ושרד שלוש מלכודות מוות שונות.[דרוש מקור]
פרטי ההפקה

הסרט צולם בחדר אחד בלבד, בצורת קובייה, שאורכה, גובהה ורוחבה 14 רגל. צבעי החדר שונו על ידי החלפת פאנלים, אבל כיוון שהמשימה דרשה הרבה זמן, הסרט לא צולם בסדר כרונולוגי, אלא לפי צבעי הקיר.
סרטי המשך

קיוב 2: היפרקיוב (2002).
קיוב 0 (2004), המספר על מפעילי הקובייה. זהו סרט מקדים לסרט הראשון ומציג כיצד קזאן הגיע לקוביה ומדוע הוא כזה חכם, בנוסף להיותו אוטיסט.
הערות שוליים

↑  תקציב הסרט קיוב, מתוך ריאיון עם במאי הסרט באתר eFilmCritic.com
↑  הכנסות הסרט קיוב באתר Box Office Mojo
קונון (אפיפיור)

קונון (בלטינית: Conon), היה האפיפיור בין 21 באוקטובר 686 ועד מותו ב-21 בספטמבר 687. קונון נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. נראה שקונון מוּנה כפשרה בין שתי המפלגות המתנגשות ברומא באותה העת: הכנסייתית והצבאית.
לפי הליבר פונטיפיקליס, קונון היה ממוצא יווני, בנו של קצין צבא. התחנך בסיציליה, שם אביו היה מוצב בתקופת שלטונו של קונסטנס השני, ומונה ככומר ברומא.
במהלך כהונתו, אימץ יוסטיניאנוס השני מחדש את החלטות ועידת קונסטנטינופול השלישית, שזימן אביו, קונסטנטינוס הרביעי.
מיוטו

| --- | --- |

 סוג:  פוקימון
 הופעה ראשונה:  פוקימון אדום וכחול (1996)
 יוצרים:  קן סוג'ימורי
 מידע
 כלי נשק:  Mewtwonite X, Mewtwonite Y 
 
מיוטו (באנגלית: Mewtwo) הוא יצור בדיוני הנכלל בזיכיון פוקימון מבית החברות נינטנדו ו-Game Freak. מיוטו נוצר ועוצב על ידי קן סוג'ימורי. הוא הופיע לראשונה במשחקי הווידאו פוקימון אדום וכחול וירוק, ובהמשך הופיע במשחקים שונים בסדרה וגם במשחקי פוקימון שאינם חלק מהסדרה. במשחקי הווידאו, השחקן יכול להילחם וללכוד את מיוטו, ובהמשך להילחם איתו מול פוקימונים אחרים. השחקן לומד לראשונה על מיוטו בשלב מאוחר בפוקימון אדום וכחול, באמצעות קריאת מסמכי מחקר שהושארו במעבדה הרוסה באי סיניבר. מיוטו נחשב לאחד מהפוקימונים החזקים של הסדרה, ואף ידוע כאחד מהפוקימונים הידועים והפופולרים ביותר בכל הזמנים.
מיוטו הופיע גם בעיבודים מונפשים שונים של הזיכיון. מסצ'יקה איצ'ימורה דיבבה את דמותו של מיוטו בגרסה היפנית. קולו של מיוטו בתסכית "Sound Picture Box: Mewtwo's Origin" דובב על ידי פוג'יקו טקימוטו, ובעיבוד האנימה דובב על ידי שואוטרו מוריקובו. באנימה האנגלית, הופעת הבכורה של מיוטו הייתה בסרט הראשון, שם דובב על ידי ג'יי ג'ייד (בשמו הבדוי "פיליפ בארטלט") וכן במחזמר "פוקימון לייב!", ואילו דן גרין דיבב את קולו בסרט "פוקימון: שובו של מיוטו".. בדיבוב העברי של שני הסרטים, מיכה אוזין סליאן דיבב את קולו של מיוטו.
השחקנית רייקו טקאשימה דיבבה את מיוטו ב"פוקימון הסרט: ג'נסקט והאגדה שהתעוררה". מיוטו הופיע גם בסרט הלייב-אקשן ב-2019, "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו", בו דובב ביפנית על ידי רינה הושינו וקוטארו ווטאנאבי.
לדברי חברת פוקימון, "מיוטו הוא פוקימון שנוצר על ידי מניפולציה גנטית. עם זאת, אף על פי שהמדע של בני האדם יצר את גופו של מיוטו, הם לא הצליחו להעניק לו לב טוב".
עיצוב ומאפיינים

מעצב משחקי הווידאו היפני, קן סוג'ימורי, עיצב את מיוטו עבור הדור הראשון של משחקי פוקימון, אדום וירוק, הידוע מחוץ ליפן בשם פוקימון אדום וכחול. במשחקים, מיוטו הוא תוצאה של קומבינציה גנטית על מדגם של DNA שנרכש מהפוקימון המיתי מיו. בעיבוד האנימה, לעומת זאת, מדובר במקום בשכפול שונה, ופירוש שמו הוא "מיו השני". עד שהסרט הראשון של פוקימון יצא לאקרנים בארצות הברית, מיוטו כמעט ולא זכה לכינוי "שיבוט" במקורות היפניים. קובו מסקאזו, מנהל ההפקה של הסרט הראשון, הסביר כי הם "נמנעים בכוונה להשתמש במונח 'kuron' (שיבוט) מכיוון ש"המילה מייצרת קונוטציה שלילית ומפחידה".
למרות היותו צאצא של מיו, מיוטו מקדים את מיו על פי מספרם הסידורי בפוקידקס, בעקבות הכללתו הסודית של האחרון במשחק על ידי המתכנת שיגקי מורימוטו. במהלך ראיון הצהיר נשיא חברת פוקימון, צונקאזו אישיהארה, כי מיוטו צפוי היה להיות פופולרי בקרב המעריצים באמריקה הצפונית, תוך ציון העדפתם לדמויות חזקות ובעלות עוצמה.
על אף שהגנום של מיוטו כמעט זהה למיו, מראו של מיוטו שונה מאוד בהשוואה. ראשו של מיוטו בנוי בצורתו של חתול, וגובהו נמדד בכ־2 מטרים וסנטימטר אחד, צבע גופו הוא לבן, בטנו התחתונה וזנבו הם סגולים באופן בולט, וכך גם אישוניו הסגולים. מיוטו נראה "כמעין שילוב של חתול, סנאי וקנגורו".
במשחקים המקוריים מיוטו יועד להיות "הפוקימון החזק ביותר אי פעם". כתוצאה מהיותו שיבוט מדגימה של ה-DNA של מיו, מיוטו הוא פוקימון מסוג על חושי, ובעל עוצמה רבה במיוחד, ובכל זאת היכולות שלו עולות על יכולתו של מיו עקב שינויים מכוונים לחומר המקור הגנטי ממנו שיבט. ככזו, הוא יכול להשתמש בטלקינזיס לצורך שיגור, וכדי להגן על עצמו, הוא משליך את יריביו לאחור בעוצמה. בנוסף, הוא נמנה עם מעט מאוד פוקימונים המסוגלים לדבר דיבור אנושי, והוא עושה זאת באמצעות טלפתיה. בנוסף ליכולותיו העל טבעיות, מיוטו יכול להתחדש, מה שמאפשר לו להתאושש במהירות מפגיעות כמעט קטלניות. עם זאת, מיוטו, באופן מיוחד, לא מחזיק ביכולתו הידועה של מיו ללמוד כל מהלך שניתן ללמד במשחקים.
כדמות במשחקים, הגנום המותאם של מיוטו הביא לכך שמיוטו פיתח אישיות אכזרית, שמעוניינת בעיקר בהוכחת כוחה שלה. המדיה הלא-משחקית של הזכיינית, ובעיקרה האנימה, הרחיבה את הדמות. במקרה הבולט ביותר, מיוטו מדבר באופן טלפתי בקול גברי ומתוסכל לגבי קיומו ותעלומת ייעודו בעולם.
מראה > בעיבודים מודפסים

מיוטו הופיעה כדמות מרכזית במספר ספרים הקשורים לזיכיון פוקימון, בהם הסיפורים "מיוטו מכה שנית" ו-"מיוטו חוזר", אשר מבוססים על אירועי הסרטים באותם השמות. בדצמבר 1999 פרסם Viz Media את ספר התמונות לילדים "I'm Not Pikachu!: Pokémon Tales Movie Special", בו הוצגו ילדים המחזיקים בתכונותיהן של הדמויות מהסרט, ובהן מיוטו. במאי 2001 הוציאה ויז ספר ילדים שני, "!Meowtwo's Watching You", בו מוצג מיוטו ביישן שמתבונן בהתעניינות בפוקימונים אחרים שמשחקים.
בסדרת המנגה "הרפתקאות פוקימון", צוות רוקט יוצר את מיוטו, אך חלק מה-DNA שלו קיים במנהיג מכון האי סינבר, בליין. בעקבות ה-DNA שהם חולקים, השניים אינם יכולים להיפרד לאורך זמן רב מבלי לחלות. מאוחר יותר, פוקימון אחר, אנטיי, מסוגל לשבור את הקשר בין השניים על ידי הסרת ה-DNA שבזרועו של בליין, ובשלב זה מיוטו עוזב. המצב בסופו של דברמשתנה, ומיוטו עוזר לדמות הראשית של הסדרה, רד, להילחם נגד מנהיג צוות רוקט, ג'ובאני, ודיאוקסיס שלו.
ביקורות

במשחקים מצוין מיוטו בעקביות כאחד האויבים החזקים ביותר, ותואר בפוקימון אדום וכחול כ"פוקימון הטוב ביותר במשחק", כמו גם "אחד מהנדירים ביותר, והכי קשה לתפוס". בעקבות נקודות החוזק המרובות של הדמות והחולשות המעטות שלה, זה שינה את האופן בו שחקנים ארגנו קרבות אחד מול השני, וגרם להם לפתח אסטרטגיות אך ורק כדי להביס את מיוטו שייתכן כי היריב ישלח לקרב, או לאסור את השימוש בו בעת שנלחמו בשחקנים אחרים. הסופרים טרייסי ווסט וקתרין נול כינו את מיוטו כ-"הפוקימון האגדי החמישי הטוב ביותר" ו-"הפוקימון השישי הטוב ביותר בסך הכל".
הספר "הרפתקאותיו הגלובליות של פיקאצ'ו: עלייתו ונפילתו של פוקימון" ציין את מיוטו כדמות פופולרי בקרב ילדים גדולים יותר הנוטים להימשך לדמויות "קשוחות או מפחידות"; מיו לעומת זאת תואר כהפך קוטבי, דמות פופולרית בקרב נערות צעירות שנוטים להימשך לדמויות "חמודות". ספרים אחרים, כמו "מדיה ועולמות של ילדים", ציינו השוואה דומה, תוך שהם מציינים את מיוטו "אגרסיבי יותר למראה" לעומת מיו והדגיש את חשיבות הניגודיות לילדים.
כביקורת תקשורתית לזיכיון פוקימון, מיוטו הוחווה למפלצת של פרנקנשטיין, כיצור שנולד באופן מלאכותי וחסר שביעות רצון מעובדה זו. מזכירת התאולוגיה של כנסיית אנגליה אן ריצ'רדס תיארה את מיוטו כמייצג "משל על חוסר הכוח של הכוח", ושיבחה את הדמות שהציגה את הערך הנוצרי של הגאולה.
מגזין אנימריקה שיבח את מיוטו כדמות בעלת "עומק פילוסופי", כמו גם כמי ששימשה כ-"יריבה בעלת כוח אינסופי כמעט ורשעות אמיתית" שהייתה חסרה בסדרת האנימה. לוס אנג'לס טיימס ציין את התנהגותו כהומוריסטית ביחס למראה שלו כ"דמות חתולית בהחלט".
דמותו של מיוטו משמשת לסחורה הקשורה לזיכיון פוקימון, הכוללת צעצועים, מברשות שיניים לילדים, ועוד. גם פריטים המשווקים למבוגרים ובהם מופיע מיוטו נמכרו והופצו על ידי נינטנדו, כדוגמת חולצות טריקו. מדינת האי ניואה שחררה מטבע של דולר אחד ובו הדמות כחלק מקידום זיכרון לזיכיון פוקימון, כשמיוטו מצד אחד וסמל האומה מצד שני. מטוס ג'מבו מסוג בואינג 747 של אול ניפון איירווייז מעוטר בציורי הפוקימונים מיוטו ומיו, זה לצד זה, כמחווה לזיכיון פוקימון.
ראו גם

מיו (פוקימון)
פוקימון: הסרט הראשון
קיסנגני

| --- | --- |
סמל קיסנגניסמל קיסנגני

 מדינה:  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
 שטח:  1,910 קמ"ר
 גובה:  447 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  935,977 (2012)
 קואורדינטות:  0°30′55″N 25°11′28″E﻿ / ﻿0.51527777777778°N 25.191111111111°E﻿ / 0.51527777777778; 25.191111111111 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מוגדלת) קינשאסה לובומבאשי מבוג'י-מאיי בוקאבו טשיקאפה קיקוויט בוניה מבנדאקה אנגולה זמביה טנזניה בורונדי רואנדה אוגנדה דרום סודאן הרפובליקה המרכז-אפריקאית קונגו האוק. האטל. קיסנגני(למפת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו רגילה) קינשאסה לובומבאשי מבוג'י-מאיי בוקאבו טשיקאפה קיקוויט בוניה מבנדאקה אנגולה זמביה טנזניה בורונדי רואנדה אוגנדה דרום סודאן הרפובליקה המרכז-אפריקאית קונגו האוק. האטל. קיסנגני  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קיסנגני (בצרפתית: Kisangani, לשעבר סטנליוויל - Stanleyville) היא עיר הבירה של מחוז טשפורו ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. זהו האזור העירוני החמישי המאוכלס ביותר במדינה, עם אוכלוסייה מוערכת של כ-1,261,000 נפשות (2020). זוהי גם הגדולה שבערים השוכנות בחורשות הטרופיות של קונגו. שטח העיר הוא כ-1,910 קילומטרים רבועים והצפיפות היא כ-839 נפש לקמ"ר. גובה העיר הוא כ-447 מטרים מעל פני הים.
העיר ממוקמת כ-1,300 מיל (2,100 קילומטרים) משפך נהר קונגו. קיסאנגני הוא הנמל היבשתי החשוב ביותר במדינה אחרי קינשאסה. העיר הייתה הבירה המסחרית של צפון קונגו מאז סוף המאה ה-19.
עבדים ערבים בניאנגווה, בשנת 1870 לערך
קיסאנגני ממוקמת במיקום אסטרטגי בצומת הנהרות קונגו, צ'ופו ולינדי ובפרשת דרכים בין מזרח ומערב קונגו. מיקום זה סייע לעיר לגדול ולהיחשב כעיר סחר משמעותית באזור.
העיר מהווה מרכז להפקות טלוויזיה, רדיו, תיאטרון, קולנוע, מולטימדיה ופרסום מודפס ברמה לאומית. חיי הלילה של החוף בעיר משכו תושבים ותיירים רבים מאוד. כעיר במרכז אפריקה, קיסנגני חולקת מאפיינים תרבותיים רבים עם שאר היבשת. יש לה מסורת של הפקת ג'אז אפריקאי, נו-רומבה, פולק אפריקאי, רומבה ונדומבולו. העיר גם הוציאה מתוכה כישרונות רבים בתחומי האמנות החזותית, התיאטרון, המוזיקה והריקוד. הפסטיבל הגדול ביותר בעיר הוא פסטיבל תרבות סרקל בויומה, שהוא הגדול בעולם מסוגו. פסטיבלים פופולריים אחרים כוללים את פסטיבל הג'אז של קיסאנגאני, פסטיבל הסרטים של קיסאנגאני, Nuits d'Afrique ופסטיבל הזיקוקים של קיסנגאני.
כלכלה

כלכלת קיסנגאני היא הגדולה בערים באגן הקונגו. העיר היא מרכז מורכב של עסקים ומסחר ונחשבת לאחד משלושת המרכזים הכלכליים של קונגו (ביחד עם קינשאסה ולובומבאשי). בסוף תקופת שלטון האימפריה הבלגית, העיר בלטה בייצור קפה, כותנה וגומי - כאשר המצרכים האלה עדיין נמכרו במחירים גבוהים. כיום העיר היא מרכז חשוב של מסחר, פיננסים, תעשייה, מטלורגיה, נדל"ן, תעשיות הידרולוגיוך, חקלאות, מבשלות בירה, טכנולוגיה, תרבות, מדיה ואומנויות.
דמוגרפיה

במהלך המאה הראשונה שלה צמחה קיסאנגני באופן מהיר מאוד ביחס לקונגו הבלגית. בטווח של ארבעים שנה גדלה אוכלוסיית העיר מ-15,018 תושבים למעל 121,765 נפשות עד 1958. בסוף המאה ה-20 הייתה קיסאנגני העיר השלישית בגודלה במדינה. תוך שלושים ושלוש שנים האוכלוסייה שילשה את עצמה ליותר מ-600,000 תושבים.
האוכלוסייה בקונגו מגוונת מבחינה אתנית ומשתנה במהירות, במיוחד בערים גדולות כמו קיסאנגני. כך שלא תמיד קל לקבל תמונה מדויקת של מוצאם האתני של כלל האוכלוסייה מנתוני המפקד. מפקד האוכלוסין האחרון בשנת 2003 מנה בקיסאנגני כ-672,000 תושבים.
הערות שוליים

↑  "KISANGANI - Encyclopædia Universalis". Universalis.fr. אורכב מ-המקור ב-6 בדצמבר 2010. נבדק ב-2015-03-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cercle Boyoma Culture". Cboc.e-monsite.com. 2009-07-16. אורכב מ-המקור ב-13 באוגוסט 2011. נבדק ב-2015-03-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  French, Howard W. (1997-02-14). "An Outpost Whose Futures Have Come and Gone". NYTimes.com. Zaire; Kisangani (Zaire). אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2016. נבדק ב-2015-03-01. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531820805171  GND: 4030866-2  LCCN: n81080866  MusicBrainz: fa0a978b-0088-43ec-a898-74b793e64aed  NARA: 10044461  NKC: ge134270  VIAF: 151280791   WorldCat (עם VIAF): 151280791
קיו סקמוטו

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1941 Kawasaki-ku, האימפריה היפנית 
 פטירה:  12 באוגוסט 1985 (בגיל 43) Ueno, יפן 
 שם לידה:  大島 九 
 מוקד פעילות:  האימפריה היפנית, יפן 
 תקופת הפעילות:  1958–1985 (כ־27 שנים) 
 סוגה:  קיוקיוקו 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, EMI מיוזיק יפן 
 בן או בת זוג:  Yukiko Kashiwagi 
 צאצאים:  Hanako Ōshima, Yukiko Maisaka 
 www.kyu-sakamoto.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קיו סקמוטו (ביפנית: 坂本 九; נולד בשם היסשי אושימה; ביפנית: 大島 九;‏ 10 בדצמבר 1941 – 12 באוגוסט 1985) היה זמר ושחקן יפני, הידוע מחוץ לגבולות יפן בעיקר בזכות להיטו הבינלאומי סוקיאקי, אותו שר ביפנית. סינגל שיר זה נמכר בלמעלה מ-13 מיליון עותקים והגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 בארצות הברית.
תולדות חייו

קיו סקמוטו נולד ב-10 בדצמבר 1941 בעיר קווסאקי. אביו עבד כפקיד משלוחים בחברה מסחרית. קיו סקמוטו היה הצעיר בין תשעת אחיו ואחיותיו וכינויו היה "קיו", אשר משמעותו תשע. בקיץ 1944, במהלך ההפצצות האוויריות של חיל האוויר האמריקאי על יפן, נמלט אביו עם ילדי המשפחה לבית הורי אשתו אשר חיו בכפר. בקיץ 1949 אוחדה המשפחה ושבה להתגורר בקווסקי. במשבר הכלכלי ביפן, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, פוטר אביו ממשרתו ובני הזוג פתחו מסעדה.
בשנת 1956, בעוד קיו תלמיד בבית הספר, התגרשו הוריו על רקע התמכרותו של אביו לאלכוהול ומצוקה כלכלית שאליה נקלעה המשפחה. כל ילדי המשפחה הקטינים נמסרו למשמורת האם ושם משפחתם שונה לשם נעוריה, אושימה. כאשר החל קיו בלימודיו בבית הספר התיכון גבר עניינו במוזיקה והוא החל לנגן בחצוצרה בתזמורת בית הספר. זמן מה אחר כך החל אף לשיר ובחודש מאי 1958, בעודו בן 16, הצטרף כזמר ללהקת פופ יפנית בשם הדריפטרס אשר נוסדה שלוש שנים לפני כן. בעודו בלהקה נקלע לסכסוכים חוזרים עם חבריה לאחר שלא היה מרוצה מתפקידו כזמר שני והוא עזב את הלהקה בנובמבר 1958.
עם תום עבודתו בדריפטרס התמקד לתקופה קצרה בלימודי התיכון, מתוך כוונה להתקבל לאוניברסיטה, אולם כבר בדצמבר 1958 הצטרף ללהקה של חבר כיתתו, היסהיקו לידה, אשר נקראה Danny Iida and Paradise King. קיו החליף את זמר הלהקה הקודם, הוא סיים לימודיו והחל לזכות בהצלחה כזמר. בחודש יוני 1959 חתמה הלהקה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים JVC ובאוגוסט 1960 יצא לאור סינגל ראשון של הלהקה, אשר הפך ללהיט גדול ביפן. אף שירים נוספים שהקליטו זכו להצלחה רבה ביפן, בעקבותיה עזב קיו את הלהקה וחתם על חוזה הקלטות, כזמר סולו, בחברת התקליטים טושיבה.
תולדות חייו > להיטו הגדול

את קריירת הסולו שלו החל קיו בהקלטת שיר אהבה בשם "אצעד ומבטי מעלה" (ביפנית: 上を向いて歩こう). השיר שודר לראשונה בתוכנית בידור של NHK ב-16 באוגוסט 1961. השיר זכה להצלחה גדולה ויצא לאור כתקליטון ויניל אדום ב-15 באוקטובר 1961. הוא עמד בראש מצעד המכירות ביפן באופן רצוף עד לינואר 1962.
הצלחתו של קיו מחוץ לגבולות יפן באה בשנת 1963 לאחר שלואי בנג'מין, בעל חברת התקליטים הבריטית Pye Records ביקר ביפן. לאחר ששמע את השיר מספר פעמים, בנג'מין החליט להביא את הלהיט לאנגליה. כיוון שחשש ששם השיר ביפנית לא יהיה קליט לקהל הבריטי, השם שונה ועתה הוא נקרא סוקיאקי. השם החדש היה קליט, אך בה בעת עדיין נשמע יפני, אף שלא היה לשם זה כל קשר לתוכן השיר.
תחילה יצאה לאור באנגליה גרסה אינסטרומנטלית של השיר ולאחר שהפכה ללהיט באנגליה, פרסמה חברת His Master's Voice את ההקלטה המקורית שהפכה אף היא ללהיט והייתה לסינגל השישי הנמכר ביותר בכל הזמנים של חברה זו. חברת קפיטול רקורדס הוציאה את הסינגל בארצות הברית ומכרה למעלה ממיליון תקליטים. השיר צעד בראש המצעד האמריקאי בין 15 ביוני ל-29 ביוני 1963.
עם הצלחת להיטו סוקיאקי יצא קיו למסע הופעות בינלאומי שהחל בחודש אוגוסט 1963 והסתיים בתחילת 1964. בין השאר ביקר בארצות הברית, גרמניה ושוודיה. בעת שהיה בארצות הברית הוזמן להופיע במספר תוכניות אירוח ובידור בטלוויזיה. סוקיאקי היה שירו היחיד של קיו שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי. שירו "לילות סין" הגיע בשנת 1963 למקום ה-58 במצעד. אלבומו היחיד שיצא בארצות הברית "סוקיאקי ולהיטים יפנים אחרים", אשר הופק בחברת קפיטול רקורדס, הגיע למקום ה-14 במצעד להיטי הפופ בשנת 1963 ונשאר במצעד במשך 17 שבועות. ב-15 במאי 1964 הוענק לו אלבום זהב על ידי התאחדות חברות התקליטים האמריקנית, בטקס שנערך ביפן.
תולדות חייו > אחרי סוקיאקי

במהלך אולימפיאדת טוקיו, בקיץ 1964, הופיע בתוכנית אירוח שוודית אהודה אשר שודרה בשידור ישיר מטוקיו. בשנת 1968 הופיע יחד עם השידאי נקמורה בתחרות זמר בינלאומית, Festival Internacional da Canção, שנערכה בריו דה ז'ניירו בברזיל עם השיר "סיונרה, סיונרה".
בשנת 1971 התחתן קיו עם השחקנית היפנית יוקיקו קשיווגי ולזוג נולדו שתי בנות.
תולדות חייו > מותו

ב-12 באוגוסט 1985 נהרג קיו סקמוטו בהתרסקות מטוס בטיסה 123 של ג'פאן איירליינס. הייתה זו תאונת המטוס הקטלנית ביותר בהיסטוריה בה היה מעורב כלי טיס יחיד.
מורשתו

להיטו של קיו סקמוטו, סוקיאקי, נותר אף בתחילת המאה ה-21 השיר היפני היחיד שהגיע למקום הראשון במצעד הפופ בארצות הברית. היה זה אף השיר הראשון ביפנית שנכנס למצעדי הלהיטים בבריטניה, אף ששם הגיע רק למקום השישי.
השיר זכה למספר רב של גרסאות כיסוי, הבולטות שבהן כוללות ביצוע של הלהקה האמריקאית A Taste of Honey בשנת 1981, וביצוע של להקת 4 P.M. בשנת 1995. שני ביצועים אלה הגיעו ל-10 המקומות הראשונים במצעד האמריקאי. בשנת 1989 הקליטה סלינה תרגום ספרדי של השיר, אשר יצא כסינגל בשנת 1990. סנופ דוג הקליט גרסת כיסוי אנגלית לשיר בשנת 1988, Bone Thugs-n-Harmony בשנת 1995, מרי ג'יי בלייג' בשנת 1997, וויל סמית' בשנת 1999.
ב-16 במרץ 1999 הוציא שרות הדואר היפני בול לזכרו של קיו סקמוטו ולציון השיר סוקיאקי. 
בקוריאמה, באי הוקאידו נבנה מוזיאון לזכרו של קיו סקמוטו. האסטרואיד 6980 Kyusakamoto נקרא על שמו
הערות שוליים

↑  מוזיאון לזכרו של קיו סקמוטו
↑  6980 Kyusakamoto. Jet Propulsion Laboratory
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3029982  BnF: cb13993059c (data)  CiNii: DA13225761  ISNI: 0000 0000 5344 6592  LCCN: no2005107198  MusicBrainz: ec79fc88-5258-48c5-8a58-c06419911e01  NDL: 00623432  RERO: 02-A027293640  SUDOC: 25158089X  VIAF: 2208489   WorldCat (עם VIAF): 2208489
קמרון גלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוקטובר 1998 (בן 25) קלייטון, מיזורי, ארצות הברית ארצות הברית 
 שם לידה:  Cameron Roth Gellman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 מקום לימודים:  תיכון קלייטון 
 פרופיל ב-IMDb
 
קמרון גלמן (באנגלית: Cameron Gellman; נולד ב-10 באוקטובר 1998) הוא שחקן אמריקאי-יהודי הידוע מתפקידו בתור איש השעה בסדרת הטלוויזיה "סטארגירל".
ביוגרפיה

גלמן נולד בעיר קלייטון (אנ') שליד סנט לואיס, מיזורי, למשפחה יהודית. הוא למד בבית הספר התיכון קלייטון וסיים את לימודיו בשנת 2017. הוא עבר לאחר מכן ללוס אנג'לס על מנת לרומם את הקריירה שלו.
קריירה

בשנת 2016 שיחק גלמן בסרט "נשות המאה ה-20". באותה שנה שיחק בפרק באופרת הסבון, "ימי חיינו". בשנת 2017 הוא הופיע בסדרות טלוויזיה, "Relationship Status", Let the Right One In". באותה שנה השתתף בסרט הקצר "When Strangers Touch Your Hair".
בשנת 2018 הופיע בסדרות הטלוויזיה, "Heathers", "מקום טוב באמצע" ו"משפחת פוסטר". באותה שנה שיחק בסרט "צ'ארלי אומר" לצד מאט סמית.
גלמן שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "הרופא הטוב". באותה שנה החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "סטארגירל". בסדרה הוא מגלם את ריק טיילר, 'איש השעה', נער בעל בעיות שליטה בכעסים ובנו של איש השעה המקורי, רקס טיילר, שהוריו נהרגו בתאונת דרכים מבוימת כשהיה בן שבע. ריק הופך לאחד מחבריה של קורטני ולחבר באגודת הצדק החדשה של אמריקה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | נשות המאה ה-20 (אנ') | מארק |  |
| 2019 | Charlie Says | בובי באוסוליל |  |