תקנות הקהילה
מדאורייתא או מדרבנן

כוחה המעשי ותוקפה של תקנת הקהל בא לידי ביטוי ביחס רציני של הראשונים אליה. אמירה קיצונית באשר לכך אומר רבי ישראל איסרלן: ”הנשבע לא ליכנס (לא להתחייב) בתקנת הקהל חשוב שבועת-שווא... אלמא (נראה ש) תקנת הקהל דאורייתא היא.” (תרומת הדשן, רפ"א) רבי מרדכי בן הלל כתב בשם רש"י: ”אותו (אחד) ששמע שציבור ממשמשים עליו לגזור גזירתם ונשבע שלא לקיים גזירתם ואחר כך גזרו עליו, אם צריך לקיים גזירתם אם לאו (?) כך ראיתי: שהנשבע לעבור דרך ציבור (נגד הציבור) נשבע לשוא, ואלו התרו בו חייב במלקות דאורייתא.” (מסכת שבועות, פרק ג', סימן תשנ"ה.) התנסחויות אלה מעידות כי מדובר תוקפן של תקנות הקהילה הוא מדאורייתא. דבר זה ייתכן על בסיס הכלל שהובא בשם חלק מהראשונים כמקור לתקנות הקהילה - הפקר בית דין הפקר, שכן כלל זה נלמד מהפסוק ”וכל אשר לא יבוא לשלשת הימים כעצת השרים והזקנים יחרם כל רכושו והוא יבדל מקהל הגולה” (עזרא י ח) או ”אלה הנחלות אשר נחלו אלעזר הכהן ויהושע בן נון וראשי האבות למטות בני ישראל” (יהושע יט נא)
באופן דומה אך פחות חד-משמעי כותב הרשב"א: "...והריהו קיים כדין התורה." ובדומה לו כותב גם רבי שמעון בן צמח: "מנהגן של קהילות תורה היא, וכל כיוצא בזה מנהג מבטל הלכה."
בהתאם לגישה זו נפסק בשולחן ערוך: ”הנשבע שלא ליכנס בתקנת הקהל הוי שבועת שווא, ועל כורחו חל עליו תקנת הקהל. ואם אינו נוהג כמותם נכשל בחרם תקנתם” (יורה דעה, סימן רכ"ח, סעיף ל"ג.) אך הגר"א בביאורו לשולחן ערוך מקשה כיצד ייתכן כי שבועה כנגד תקנות קהילתיות בטלה אוטומטית, בעוד מי שנשבע כנגד תקנת חכמים השבועה אינה בטלה ויש להתיר את השבועה לפני המעבר עליה?!
נראה שהגר"א סבור אינטואיטיבית, כי לא ייתכן שחומרתן של תקנות חכמים פחותה מזו של תקנות הקהילה. ואכן, בדומה לשיטת הגר"א כתבו כמה מהפוסקים כי תקנות הקהל אינן אלא מדרבנן.
השוואתו של הגר"א בין תקנות הקהילה לתקנת חכמים היא בלתי נמנעת. לכאורה אין זה ייתכן כי מקורן של תקנות הקהילה יהא מדאורייתא, בעוד מקורן של תקנות חכמים, שלעיתים מדובר אף בסנהדרין, לא יזכו למקור דומה. יתרה על כך, אותו מקור עצמו המסמיך את תקנות הקהל להיות מדאורייתא, הוא שיסמיך את תקנות חכמים להיות אף הן מדאורייתא. לא ייתכן כי יגרע כוחם של בית הדין הגדול, מרכז המנהיגות של כל עם ישראל, מכוחו של בית דין או הנהגה קהילתית.
האפשרויות העולות לחילוק במקרה זה הן שלוש:
ייתכן כי יש לחלק בין שני סוגים של תקנות הקהל: תקנות שנועדו להוות גדרים וסייגים לשמירה מפני מעשים שאינם רצויים, לעומת תקנות אקטיביות שנועדו ליצור סדרים חדשים או לנהל עניינים פנימיים שהתורה נמנעה מלהתייחס אליהם. תקנות מהסוג הראשון הן אכן מדאורייתא, ולעומתן התקנות מהסוג השני, בהן נוצרים תיקונים חדשים, תוקפן רק מדרבנן והנשבע לבטלן צריך התרה.
אפשרות נוספת היא לחלק קטגורית בין תקנות של בית-דין קהילתי לבין תקנות של ההנהגה האזרחית של הקהילה. תקנות בית-הדין מבוססות על מקורות מדאורייתא, ואילו תקנות ההנהגה האזרחית מתבססות על מקור מדרבנן - או להפך.
חילוק נוסף ייתכן בין שני סוגים של שבועות. שבועה עקרונית שכופרת במהות סמכותם של בית הדין או הנהגת הקהילה לתקן תקנות; שבועה מסוג זה תתבטל מאליה. והסוג השני הוא של שבועה ספציפית שאינה כופרת בעצם הסמכות אלא בעניין ספציפי; שבועה מסוג זה לא תתבטל מאליה ותידרש להתרה. חילוק זה מתעלם ממקור הסמכות של מתקני התקנות, ועוסק רק באופייה של השבועה שנועדה לבטלן.
כשיטת הגר"א שמתייחס לתקנות הקהל (או לפחות לחלקן) כמחייבות מדרבנן, נראית גם דעתו של רבי יוסף טוב עלם שכתב: ”אין כוח לשום קהל לכפר ולבטל תקנת בני קהילה אחרת, לא משום ריבוי חכמה ולא מום ריבוי מתירין... שנתנו חכמים כוח וחוזק לכל קהילה וקהילה לעשות תקנה לעצמן...”