stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרתה רוט
חייה לפני הצטרפותה לדת הבהאית > השכלה: עיתונאית ומורה במקצועה

משרתה הראשונה של רוט הייתה מורה ומנהלת בית ספר תיכון ביוניון סיטי, פנסילבניה, ובמקביל פרסמה סיפורים שכתבה. אך לאחר מספר שנים במשרה זו התפטרה, והמציאה את עצמה מחדש כמרצה על שייקספיר. ב-1900 עברה לפיטסבורג והחלה לעבוד כעיתונאית. בקיץ של אותה שנה התמנתה למחליפת העורך החברתי של "פיטסבורג כרוניקל טלגרף". באותו סתיו עבדה ב"פיטסבורג דיספאץ'", משרה אשר הזניקה את קריירת העיתונאות שלה. במסגרת עבודתה כעיתונאית בתחום הרכב, אשר היה חדשני לאותה תקופה, הפליגה לצרפת ובמאי 1902 חזרה לפיטסבורג שם המשיכה לכתוב גם עבור ה"אינדקס" וה"פיטסבורג גאזט". הכתיבה על חוויותיה והנסיעות אל מחוץ לארצות הברית העשירו את ניסיונה של רוט וישמשו אותה בהמשך דרכה כשתרצה להפיץ את הדת הבהאית ברחבי העולם.
פעילותה במסגרת הדת הבהאית > כניסתה לדת הבהאית

יום אחד, בגיל 36, ישבה רוט במסעדה צפופה ובשולחן לידה ישבו מספר מיסיונרים. רוט שמעה את אחד מהמיסיונרים מעיר כי זה חבל שכל הנשמות הלא-נוצריות אבודות. רוט התערבה בשיחתו והעירה כי איננה מאמינה שיש נשמות אבודות. ביציאתם מן המסעדה, רוט פגשה את רוי וילהלם, אשר שמע את שיחתה עם המיסיונרים וביקש לספר כי שב לאחרונה מהמזרח, שם פגש את עבד אל-בהאא'. שם סיפר כיצד ראה את האנושות מתקדמת לעבר ההכרה באחדות האל באמצעות עבודתו של עבד אל-בהאא והדת הבהאית. רוט נתנה לו את פרטיה ווילהלם שלח לה ספר על האמונה הבהאית. לאחר מכן נועדה עם אחדים מהמאמינים הראשונים בדת הבהאית, ביניהם ת'ורנטון צ'ייס וארתור אגנו במסעדה בשיקגו. לאחר מספר חודשים של תחקיר מעמיק שערכה ולבטים מצדה, רוט הפכה לבהאית בפיטסבורג בשנת 1909.
בספטמבר 1909, רוט כתבה מאמר מקיף על התורה והאמונה הבהאית אשר פורסם ב"פיטסבורג פוסט". ב-1911 היא השתתפה בכנס הבהאי השנתי הראשון אשר נערך בשיקגו. האירוע אשר היה בעל ההשפעה הגדולה ביותר על חייה המוקדמים של רוט כבהאית היה ביקורו של עבד אל-בהאא בארצות הברית בשנים 1911–1912. בעת ביקורו של הלה רוט ניסתה להשתתף בכמה שיותר פגישות שנערכו עמו. היא ארגנה עבור עבד אל-בהאא נאום בפיטסבורג ואף הצליחה לערוך עמו שני ראיונות פרטיים.
ביקורו של עבד אל-בהאא השפיע רבות על רוט ועל הקו המנחה של טיולה העולמי ללימוד האמונה הבהאית. ב-30 בינואר 1915, היא הפליגה מניו-יורק לטיולה הראשון מסביב לעולם. היא הגדירה כי המטרה העליונה של הטיול תהיה לפגוש את עבד אל-בהאא. בטיול זה, היא רצתה בעיקר להתבונן בבהאים במקומות בהם הדת הבהאית ישנה יותר מארצות הברית, ולא ללמד ולהפיץ את הדת. היא לקחה עמה מצלמה בכוונה להכין מהתמונות שקופיות שידעה שישמשו אותה בטיוליה הבאים.
ראשית, הגיעה לפורט סעיד, שם חיכתה מספר שבועות לאישור לפגוש את עבד אל-בהאא, וכדי לבקר במקומות הקדושים בחיפה ובעכו. רוט שהתה כשישה חודשים במצרים, שם כלכלה את עצמה באמצעות כתיבת מאמרים וסיקורים עבור עיתונים אמריקנים. היא כתבה מאמרים על התנועה הצבאית של כוחות באזור לפני מלחמת העולם הראשונה. בנוסף, כתבה על סילוקם של אלפי יהודים מארץ ישראל על ידי האימפריה העות'מאנית שהועברו למצרים בעזרת ספינות מלחמה אמריקאיות. אבל בזמן זה של מלחמת העולם הראשונה, סוריה נשלטה על ידי הטורקים והגרמנים. האזור היה מסוכן לבהאית אמריקנית ועבד אל-בהאא הורה לכל הבהאים לעזוב את האזור. לכן, באפריל החלה להתקדם לבומביי שבהודו. בחודש יוני של אותה שנה נסעה ליפן, לאחר שהוזמנה על ידי אגנס אלכסנדר, מורה אמריקנית לדת הבהאית ששהתה שם. לאחר עצירה קטנה בהוואי, מרתה הגיעה לסן פרנסיסקו ב-29 באוגוסט 1915. כך סיימה את מסעה חובק העולם הראשון מתוך ארבעה, שמטרתם הייתה להפיץ את הדת הבהאית.
פעילותה במסגרת הדת הבהאית > הפצת הדת הבהאית

עם כסף שירשה ממות אביה, בשנת 1922, עזבה רוט את עיר מולדתה בפנסילבניה והחלה להוציא לפועל ביתר שאת את מסעותיה להפצת הדת הבהאית. היא טיילה ללא לאות בכל ארצות הברית, קנדה ויפן. לאחר מכן הגיעה לסין, לשם הביאה עמה עותקים רבים מספרו של עבד אל-בהאא. התחנה הבאה במסע זה הייתה אוסטרליה, ולאחר מכן הגיעה לניו זילנד, טזמניה, הונג קונג ודרום אפריקה. בדרום אפריקה התקבלה רוט כאורחת כבוד, שם ערכה פגישות רבות והחלה ללמוד אספרנטו.
רוט הגיעה לחיפה בארץ ישראל ב-13 במרץ 1923 מלווה על ידי מורות בהאיות נוספות, אפי בייקר וקורין טרו. בהמשך השנה המסע הגיע לשווייץ, ומשם לרומניה שם נועדה עם המלכה מארי – אחת מבנות משפחות המלוכה האצילות באירופה – אשר הצטרפה לדת הבהאית בסופו של דבר. לאחר מכן, ביקרה באיי בריטניה והעבירה הרצאות בקונגרס אדינבורו אספרנטו בשנת 1926. משם המשיכה לגרמניה, הולנד, אוסטריה, פולין, יוון, יוגוסלביה, וצ'כוסלובקיה. בין השנים 1927–1929 טיילה למדינות הבלקן, טורקיה ומצרים.
למרות הפצרותיו של שוקי אפנדי, רוט אף ביקרה ב"ערש האמונה", איראן, בניסיון כושל לפגוש את השאה. ב-25 בנובמבר 1930, היא ניסתה להיפגש עם קיסר יפן, אך פקידי ממשלת ארצות הברית לא הרשו לה. לאחר התעקשות רבה והתמדה הצליחה רוט להעניק לקיסר כתבים בהאים.
בשנת 1930 רוט הגיעה לסין. היא העניקה לשליט שתי מתנות – שטיח פרסי קטן ודף כתבים קדושים שנכתבו בפרסית בצורת ציפור. יחד עם מתנותיה של רוט, צירף שוקי אפנדי מכתב המבטא את הערכה ואהבה שלו ושל הקהילה הבהאית העולמית לקיסר ולמדינתו. באותה שנה הגיעה גם להודו, מיאנמר, ויפן.
בין השנים 1932–1935 טיילה רוט למדינות מרכז אירופה, מדינות הבלקן, אדירנה, סקנדינביה ואיסלנד. בשנת 1936, למרות האווירה המתוחה בשל עליית הנאצים לשלטון, רוט פעלה ללא הפסקה באירופה על מנת לקדם את האמונה הבהאית דרך כתביו של בהאא אללה. על אף שגופה החל להיחלש מטיוליה הרבים ברחבי העולם המשיכה בעבודה במרץ. לאחר שהייה קצרה בארצות הברית, ב-1937 היא המשיכה את מסעה לסין, יפן, הודו ולבסוף לאוסטרליה.
ב-1939 היא הייתה בדרכה חזרה לביתה בארצות הברית. היא נפטרה ממחלת הסרטן ב-28 בספטמבר של אותה שנה בהונולולו, הוואי. מסעותיה להפצת הדת הבהאית שהחלו בשנת 1919 תמו, ובמהלכם נפגשה הן עם קבוצות בהאיות והן עם קבוצות מחוץ לדת.
פעילותה במסגרת הדת הבהאית > חברותה ביד דבר הצדק האלוהי

ב-2 באוקטובר 1939, ארבעה ימים לאחר מותה, שוקי אפנדי מינה את רוט ל"יד דבר הצדק האלוהי" – מעמד שניתן בעבר לבהאים מסוימים בלבד, על הפצת דתו של בהאא אללה וההגנה עליה. זהו אות ההוקרה והמעמד המכובדים ביותר לבהאי. לבהאים שנבחרו כידי דבר הצדק האלוהי יש אחריות להגן, לייעץ ולהשפיע על הקהילה הבהאית תוך כדי גדילתה והתפתחותה.
הספר שכתבה

בנוסף למספר רב של מאמרים שכתבה במסגרת עבודתה כעיתונאית, בשנת 1921 רוט החליטה לכתוב ספר על האמונה הבהאית. כתשע שנים קודם לכן חלתה בסרטן השד, אך בעזרת מרשם מיוחד שהכין עבורה עבד אל-בהאא, המחלה נסוגה. אף על פי כן, בשנה זו המחלה חזרה והחלה להתפשט לאזורים אחרים, ולמרות כאביה הרבים היא המשיכה בעבודתה. בספרה "Tahirih the Pure", רוט כתבה על אודות קורותיה של פטימה ברע'אני, הידועה גם בשמה הבהאי "טאהרה" או "קרת אל-עין". היא פירטה את המציאות שחיה בה טאהרה באיראן של המאה ה-19. טאהרה הייתה משוררת בעלת השפעה אשר השתייכה לדת הבאבית ופעלה רבות לזכויות הנשים. חייה, כתביה והוצאתה להורג בשנת 1852 הפכו אותה לדמות מפתח בדת. רוט מתייחסת בספרה לטאהרה כאל מורה לחיים בזכות האומץ שהפגינה בדרכה לארגן קבוצת באבים באיראן שנשלטה על ידי חכמי הדת והקוראן, תוך התנגדות השלטונות, בעלה ומשפחתה. למרות מעצרים רבים ורדיפות, היא תיירה באיראן ועיראק על מנת להפיץ את המסר המהפכני שלה עד להוצאתה להורג.
ראו גם

בהאא אללה
שוקי אפנדי
לקריאה נוספת

Khanum, Ruhiyyih (Marry Maxwell). The Guardian of the Baha'i Faith. London: Baha'i Publishing Trust, 1998.
Root, Martha L., & Gail, M. Tahirih the pure. Los Angeles: Kalimat Press, 1981.
Ruhe-Schoen, Janet. A love which does not wait: The stories of Lua Getsinger, May Maxwell, Martha Root, Keith Ransom-Kehler, Hyde Dunn, Susan Moody, Dorothy Baker, Ella Bailey, and Marion Jack. Riviera Beach, Fla: Palabra Publications, 1998.
Hassall, Graham. "Ambassador at the Court: The Life and Photography of Effie Baker," Baha'i Library Online 1999, [accessed: December 10, 2015].
Francis, Richard. "Martha Root", Baha'i Library Online, 2004 [accessed: December 12, 2015].
Effendi, Shoghi. "God Passes By," Baha'i Reference Library, 1944, [accessed: December 14, 2015].
Bramson, Loni, "Martha Louise Root," World Religions: Belief, Culture, and Controversy, 2011, Santa Barbara: ABC-CLIO.
Baha'i Reference Library, "Japan Will Turn Ablaze(הקישור אינו פעיל)," 1992, [accessed: December 15, 2015].
הערות שוליים

↑  http://bahai-library.com/pdf/l/list_hands_cause_god, bahai-library.com
1 2 3  Root, Martha, bahai-library.com
↑  Janet Ruhe-Schoen, A Love Which Does Not Wait, Palabra Publications, 1998
↑  Japan Will Turn Ablaze(הקישור אינו פעיל)
↑  Loni Bramson, World Religions: Belief, Culture, and Controversy, 2011., Martha Louise Root, ABC-CLIO, 2011
↑  Hands of the Cause of God, www.bahai-encyclopedia-project.org
↑  Ruhiyyih (Marry Maxwell) Khanum, The Guardian of the Bahá'í Faith, Baha'i Publishing Trust, 1999, p. 40.
↑  Shoghi Effendi, God Passes By, chapter 25.
↑  Shoghi Effendi, God Passes By,chapter 25.
↑  Ruhiyyih (Marry Maxwell) Khanum, The Guardian of the Baha'i Faith, Baha'i Publishing Trust, 1999
↑  Shoghi Effendi, God Passes By, chapter 25.
↑  Ruhiyya Khanum, The Priceless Pearl, p. 107.
↑  Bahá'í Reference Library - God Passes By, Pages 376-401, reference.bahai.org
↑  Martha Root, Tahirih the Pure, Kalimat Press, 1981
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304280505171  GND: 126852936  ISNI: 0000 0001 0802 1883  LCCN: n80149249  VIAF: 79515256   WorldCat (עם VIAF): 79515256
מיטל סלקמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1975 (בת 49)
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  שחקנית
 פרופיל ב-IMDb
מיטל סלקמון רטן (נולדה ב-26 באוקטובר 1975) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

בשנים 1996-2000 למדה בבית הספר למשחק מכללת סמינר הקיבוצים ולימודי הוראת תיאטרון.
קריירת משחק

ב-2003 הופיעה בתוכנית הבידור והמערכונים "המופע המרכזי". באותה השנה השתתפה בקלטת הילדים "מסיבה ביער עם סבא טוביה" גילמה את טולי / ארנב / צרעה / עורבנית / אווזה.
ב-2004 השתתפה בסרט הטלוויזיה "סבא טוביה - סיפורים כיד המלך" בתפקיד צפרדע / אסתר המלכה. באותה השנה הנחתה וגילמה דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "חטף פתח".
ב-2005 השתתפה בסרט הטלוויזיה "סיפורי התנ"ך עם סבא טוביה" בתפקיד רחל / בת פרעה / אשתו של נוח.
ב-2006 גילמה דמויות שונות בקלטת הילדים "סיפורה של מדינה עם סבא טוביה".
בשנים 2006־2007 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "בלאגן" ששודרה בג'טיקס.
ב-2007 השתתפה בתוכנית "24/7 - תום אבני" בכיכובו של תום אבני ששודרה בערוץ הילדים. באותה השנה דיבבה קולות רקע בסרט "כוורת בסרט".
בשנים 2008־2009 גילמה את גמבי בסדרת הילדים "א-בה-גא-ד!" ששודרה בערוץ הופ!.
בשנים 2008־2010 השתתפה בסדרת הילדים "טובי דובי" בכיכובו של טוביה צפיר ששודרה בערוץ הופ! גילמה את דבורי הדבורה / טובה דובה הפנדה / טולי התולעת.
ב-2009 שיחקה בעונה החמישית של סדרת דרמת הנוער "ראש גדול" גילמה את רוחמה. באותה השנה השתתפה בעונה השלישית של סדרת הילדים הקומית "גור ואוח" שנקראת "גור ואוח - הכיתה המחורפפת", ששודרה בג'טיקס, הסדרה היא פרודיה על תוכנית הילדים "הכיתה המעופפת" ששודרה בערוץ הילדים, גילמה את אפי האפופה ואת המורה ללשון הרצליה בובליל. בנוסף באותה השנה גם שבה לגלם את דמותה של גמבי בקלטת הילדים "מותק של פסטיבל 2".
בשנים 2010־2011 גילמה את התיירת הצעקנית בסדרה הקומית "מה בכריש?" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2011 שיחקה בסרט "מבול" בתפקיד אמא א'. באותה השנה כתבה ושיחקה בתוכנית הילדים "רוני וקשיו" לצידו של עדי אייזנמן.
ב-2013 גילמה את מורן נחום בסדרת דרמת המתח של HOT "פצועים בראש".
ב-2016 הופיעה בסדרה הקומית של ערוץ 10 "בנות הזהב" בתפקיד אמא של מלאך.
ב-2019 הופיעה בסדרה הקומית של ערוץ 13 "לה פמיליה" גילמה את יעל.
בעבר הוציאה קלטת ילדים בשם "מיטל בגן הירוק".
תיאטרון ומופעים

ב-2000 השתתפה במופעה של בנות פסיה שנקראה "האישה באדון".
בשנים 2003-2006 השתתפה בלהקת בידור "החצילים".
ב-2004 השתתפה במחזמר "האסופית".
ב-2012 השתתפה במחזמר "לפעמים חלומות מתגשמים" המבוסס על שירו של צביקה פיק.
בנוסף שיחקה בעבר בהצגות "האוצר שאינו נגמר", "מרק כפתורים", "חברים על הגשר", "הנעליים של אדון סימון", "המשאלה הגדולה", "עכבר העיר ועכבר השדה", "שבת הזהב", "גלי", "הלילה הזה", ו"הארגז של ביאליק".
חיים אישיים

סלקמון גרה בגבעתיים, נשואה ואם לשלוש בנות.
הערות שוליים

1 2 3 4  RAFI AGIV TALENT AGENCY | כל המיוצגים | מיטל סלקמון רטן |, באתר RAFI AGIV TALENT AGENCY
↑  רוני וקשיו - מאיפה הכל התחיל - התרנגולת מאת ליאת סביון, באתר https://hatarnegolet.co.il/
↑  DVD - מיטל בגן הירוק, באתר או-מאמא - הפורטל להורות (באנגלית)
↑  מיטל בגן הירוק, באתר אמאבא - פינה חמה להורים (באנגלית)
↑  רוני ניניו | בנות פסיה 2, באתר ronininio.com
↑   האסופית - הילדה שכולם רוצים לאמץ המחזמר 2004, סרטון בערוץ "Musicals", באתר יוטיוב (אורך: 01:20:28)
↑   לירון גלעדי ומיטל סלקמון - למה לא, סרטון בערוץ "נוסטלגיה ישראלית", באתר יוטיוב (אורך: 03:45)
↑   הלילה הזה - סרטון הכנה לפני צפיה, סרטון בערוץ "תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער", באתר יוטיוב (אורך: 05:17)
חרוט

ערך זה עוסק בצורה גיאומטרית תלת-מימדית. אם התכוונתם לחלזון ארסי, ראו .

חָרוּט (בלועזית קוֹנוּס, מיוונית: κώνος; לעיתים רחוקות גם חַדּוּדִית) הוא גוף גאומטרי תלת-ממדי, המוגדר על ידי עקומה דו-ממדית, סגורה, כלשהי, הקרויה מכוון, ונקודה במרחב, הנמצאת מחוץ למישור בו נמצא המכוון, הקרויה קודקוד. הצורה הגאומטרית התחומה על ידי המכוון קרויה בסיס. החרוט הוא המקום הגאומטרי של כל הקטעים ("הקווים היוצרים") המחברים בין המכוון לקודקוד. משטח הנוצר כאשר הקווים היוצרים הם קרניים, או ישרים  נקרא גם הוא חרוט. במקרה זה, החרוט המתקבל הוא משטח אינסופי פתוח. עצם אשר צורתו היא חרוט, מכונה "חרוטי" או "קוני".
גובה החרוט הוא האנך לבסיס העובר דרך הקודקוד. גם אורך האנך נקרא "גובה".
פעמים רבות משתמשים בשם "חרוט" או "חרוט ישר" לציון חרוט שבסיסו עיגול ויש לו ציר סימטריה העובר דרך מרכז העיגול (הקודקוד נמצא בדיוק "מעל" מרכז המעגל). חרוט ישר הוא גם גוף סיבוב של משולש ישר-זווית סביב אחד הניצבים. חרוט עיגולי שצירו אינו מאונך לבסיסו קרוי חרוט משופע.
תכונות גאומטריות

פני החרוט הם משטח ישרים.
הנפח  V של חרוט שגובהו  h ושטח בסיסו  S הוא  V={\tfrac {Sh}{3}} (ראו עקרון קאוואליירי: נפח פירמידה). בפרט הנפח של חרוט עיגולי שלבסיסו רדיוס  r הוא 1/3 מנפחו של גליל בעל אותם ממדים, כלומר  \ V={\tfrac {\pi }{3}}r^{2}h. מרכז המסה של חרוט עיגולי (בהנחה שהחרוט מלא בצפיפות אחידה) ממוקם על צירו, ברבע המרחק מן הבסיס לקודקוד.
שטח פניו של חרוט עיגולי הוא  \ A=\pi r(r+s), כאשר  s={\sqrt {r^{2}+h^{2}}} הוא המרחק מן הקודקוד אל היקף הבסיס (לפי משפט פיתגורס). השטח כולל שני חלקים: שטח הבסיס שהוא  \pi r^{2}, ושטח פני הצד שהוא  \pi rs.
חתך חרוט הוא הצורה החד-ממדית המתקבלת על שפת החרוט ישר כאשר מישור חותך אותו. צורת חתך החרוט תלויה בזווית שבה המישור חותך את החרוט. קיימים שלושה חתכי חרוט: אליפסה (כולל מעגל, ונקודה), פרבולה והיפרבולה (כולל זוג ישרים נחתכים).
פריסה של חרוט בנויה מגזרת מעגל ומעיגול הצמוד אליה. גזרת המעגל היא מעטפת החרוט לאחר ששוטחה, והעיגול הוא בסיס החרוט המשמר את צורתו. רדיוס גזרת המעגל שווה לאורך הקו היוצר של החרוט, ואורך הקשת שלה שווה להיקף עיגול הבסיס. זווית הגזרה, ברדיאנים, שווה ליחס בין היקף מעגל הבסיס, לאורך הקו היוצר.
הכללה טופולוגית

ניתן להכליל את בניית החרוט הגאומטרי כך שהבסיס עליו נבנה החרוט יהיה מרחב טופולוגי כלשהו. בלשון לא פורמלית, בונים גליל שמורכב מעותקים של המרחב "זה על גבי זה" ומכווצים את החלק העליון של הגליל לנקודה אחת. בניסוח פורמלי, בהינתן מרחב טופולוגי X, החרוט על X מסומן  \operatorname {Con} (X) ומוגדר בתור מרחב המנה:  \operatorname {Con} (X)=X\times [0,1]/\sim , כאשר  \sim  הוא יחס השקילות המזהה את כל הנקודות ב- X\times \{1\} כנקודה אחת.
שימושים של חרוט

רוב הטילים והרקטות מסתיימות בראש קוני, וזאת על מנת לשפר את האווירודינמיות שלהם. טילים אחרים מסתיימים בכיפה.
מטען חלול מבוסס על חרוט נחושת הפוך, שנהפך ל"ליינר" לוהט בעקבות פיצוץ חומר נפץ שנמצא בחודו.
מדורת עצים נבנית לרוב בצורת חרוט, על מנת לאפשר בעירה טובה יותר של העץ.
כובעים טיפוסיים של ליצנים וכובעי גמדי הגינה הם בצורת חרוט.
בשפה העברית

חרוט קטום (חרוט שחתכו את חלקו העליון באמצעות מישור), לרוב בצבעי אדום-כתום, משמש לסימון מסלולים בספורט ובתחבורה ונקרא בשפת היומיום "קונוס" (אנ'). לעיתים, מודבק הכינוי "קונוסים" לקבוצת כדורגל או כדורסל חלשה במיוחד, כמטפורה על כך שסיפקו התנגדות למשחק היריב כמו קונוסים - עצמים נייחים שלא רצים ולא מהווים אתגר עבור שחקני היריב.
ראו גם

חתכי חרוט
פריסה של חרוט מעגלי ישר בעל רדיוס  r וגובה h.
הפרלמנט של ירדן

| --- | --- |

 מדינה:  ירדן ירדן
 סוג:  בית מחוקקים דו-ביתי
 בתים:  הסאט בית הנבחרים
 הרכב
 מספר מושבים:  195 (65 בסנאט, 130 בבית הנבחרים)
   עצמאים (65)
   חזית הפעולה האסלאמית (5)  מפלגת המרכז האסלאמית (5)  מפלגת החזית הירדנית המאוחדת (1)  מפלגת הנאמנות הלאומית (1)  עצמאים (118)
 בחירות
 שיטת בחירות:  סנאט: מינוי על ידי המלך בית הנבחרים: בחירות בשיטה היחסית (15 מושבים שמורים לנשים, 9 לנוצרים ו-3 לצ'צ'נים ולצ'רקסים)
 בחירות קודמות:  10 בנובמבר 2020
 בחירות הבאות:  10 בנובמבר 2024
 מנהיגים
 נשיא הסנאט נשיא בית הנבחרים:  פייסל אל-פאיז אחמד צפדי
 משכן
 Jordanian Parliament Dome Building in Amman, 2024.jpg
 אל-עבדאלי, עמאן
 קואורדינטות:  31°57′44″N 35°54′43″E﻿ / ﻿31.962333333333°N 35.912°E﻿ / 31.962333333333; 35.912
 אתר אינטרנט
 www.parliament.jo
 
בניין הפרלמנט הירדני בבירה עמאן, 2024
מועצת האומה (בערבית: مجلس الأمة الأردني) הוא הפרלמנט הדו-ביתי של ירדן. בית המחוקקים, שנוסד על ידי חוקת ירדן ב-1952, מורכב משני בתים: הבית העליון, הסנאט (מועצת הבולטים, مجلس الأعيان), והבית התחתון, בית הנבחרים (אנ') (מועצת הסגנים, مجلس النواب).
בסנאט 65 חברים, כולם ממונים ישירות על ידי המלך, בעוד שבבית הנבחרים ישנם 130 חברים נבחרים, כאשר תשעה מושבים שמורים לנוצרים, שלושה למיעוטים צ'צ'נים וצ'רקסים, וחמישה עשר לנשים. חברי שני הבתים מכהנים לכהונה של ארבע שנים.
היסטוריה

כמונרכיה חוקתית מתפתחת, ירדן הצליחה לשרוד את התלאות של הפוליטיקה במזרח התיכון. לציבור הירדני יש דמוקרטיה מוגבלת מאז קבלת העצמאות ב-1946, אולם האוכלוסייה לא סבלה כפי שסבלו אחרים תחת דיקטטורות שנכפו על ידי כמה משטרים ערביים. לאחר מלחמת העצמאות קיבלו פליטים פלסטינים בגדה המערבית (ובעבר הירדן) אזרחות ירדנית על בסיס זהה לתושבים הראשונים. עם זאת, רבים מהפליטים המשיכו להתגורר במחנות פליטים והסתמכו על סיוע של אונר"א למחיה. הפלסטינים בירדן מהווים יותר משליש מאוכלוסיית הממלכה, המונה 1.5 מיליון.
חוקת 1952 אפשרה לאזרחי ירדן להקים ולהצטרף למפלגות פוליטיות. זכויות כאלה הושעו ב-1967 כאשר הוכרזו מצב חירום, משטר צבאי והשעיית הפרלמנט, שנמשכו עד 1989. בפרלמנט הירדני קיבלו הגדה המערבית והמזרחית 30 מושבים כל אחת. הבחירות הראשונות נערכו ב-11 באפריל 1950. הגדה המערבית אמנם סופחה רק שבועיים לאחר מכן, אך תושביה הורשו להצביע בבחירות. הבחירות האחרונות בירדן בהן הצביעו תושבי הגדה היו באפריל 1967, לאחריהן כבשה ישראל את האזור במלחמת ששת הימים, אך נציגיהם הפרלמנטריים המשיכו להחזיק בתפקידם עד 1988.
בשנת 1974 הוענקה לנשים הזכות לבחור ולהיבחר לפרלמנט. בשנת 1978 הוקמה "המועצה הלאומית המייעצת" הראשונה, שהחליפה את הפרלמנט שפוזר.
בתחילת ינואר 1984 פיזר המלך את "המועצה הלאומית המייעצת", לטובת החייאתה של פעולת בית הנבחרים המושעה, והפרלמנט הופעל מחדש.
ב-30 ביולי 1988 פיזר המלך חוסיין את הבית התחתון של הפרלמנט, שמחצית מחבריו ייצגו אזורי בחירה בגדה המערבית. למחרת הכריז המלך על ניתוק כל הקשרים המשפטיים והמנהליים עם הגדה המערבית, למעט החסות הירדנית על המקומות הקדושים למוסלמים ולנוצרים בירושלים, והכיר בתביעת אש"ף על מדינת פלסטין. בנאומו לאומה שנערך באותו יום הודיע על החלטתו והסביר כי החלטה זו התקבלה במטרה לסייע לעם הפלסטיני להקים מדינה עצמאית משלו.
בעקבות תסיסה אזרחית נגד ראש הממשלה זיד א-ריפאעי פיטר המלך את א-ריפאעי והכריז על בחירות מאוחר יותר באותה שנה. פעולתו של המלך לקריאה מחדש לבחירות לפרלמנט נחשבה למהלך משמעותי קדימה, המאפשר לציבור הירדני לקבל יותר חירות ודמוקרטיה. צוות החשיבה Freedom House תיאר מהלך זה כ"ניסוי המבטיח ביותר של העולם הערבי בליברליזציה ורפורמה פוליטית".
חידוש הבחירות לפרלמנט קיבל חיזוק על ידי חוקים חדשים המסדירים את התקשורת והפרסום, וכן הפחית הגבלות על חופש הביטוי. לאחר הלגליזציה של מפלגות פוליטיות ב-1992, נערכו ב-1993 הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות מאז 1956. ירדן היא כעת אחת הפתוחות ביותר מבחינה פוליטית במזרח התיכון, והיא מאפשרת מפלגות אופוזיציה כמו חזית הפעולה האסלאמית, האגף הפוליטי הירדני של האחים המוסלמים. השפעת חזית הפעולה האסלאמית פחתה משמעותית בשנת 2007 כאשר הנציגות הפרלמנטרית שלו ירדה מ-17 לשישה מנדטים. המפלגה החרימה את הבחירות ב-2010 ו-2013 במחאה על שיטת הבחירות. המלך עדיין מחזיק במנופי הכוח האמיתיים, ממנה את חברי הסנאט ובעל הזכות להחליף את ראש הממשלה, כפי שעשה עבדאללה השני באפריל 2005.
אין להתעלם מהשפעת השבטיות בקביעת תוצאות הבחירות לפרלמנט, שנחשבות חזקות יותר מהשתייכות פוליטית. לזהות השבטית יש השפעה חזקה על החיים הירדניים, והן "נשארות הכוחות המניעים העיקריים של קבלת החלטות ברמת הפרט, הקהילה והמדינה".
בשנת 2016 פיזר עבדאללה השני את הפרלמנט ומינה את האני אל-מולקי לראש הממשלה.
בשנת 2018, בעקבות מחאות המוניות על רפורמת מס, התפטר אל-מולקי והוחלף על ידי עומר א-רזאז.
הליך חקיקה

שני הבתים יכולים ליזום דיונים ולהצביע על חקיקה. הצעות מועברות על ידי ראש הממשלה לבית הנבחרים שם הן מתקבלות, מתוקנות או נדחות. כל הצעה מועברת לדיון בוועדה של הבית התחתון. אם היא מאושרת היא מועברת לממשלה שמנסחת הצעת חוק ומגישה אותה לבית הנבחרים. אם הצעה זו תאושר, היא תועבר לסנאט לדיון ולהצבעה. אם הסנאט מאשר את החוק, המלך יכול להעניק את הסכמתו או לסרב. במקרה של סירוב, הצעת החוק חוזרת לבית הנבחרים, ואם שני הבתים העבירו את הצעת החוק ברוב של שני שלישים היא הופכת לחוק ומבטלת את הווטו של המלך. סעיף 95 לחוקה מסמיך את שני הבתים להגיש חקיקה לממשלה בצורה של הצעת חוק.
החוקה אינה מספקת מערכת חזקה של איזונים ובלמים במסגרתם יכול הפרלמנט לעמוד על תפקידו ביחס למלך. במהלך השעיית הפרלמנט בין 2001 ל-2003 הוכח היקף כוחו של המלך עבדאללה השני, שהעביר 110 חוקים זמניים, מהם שניים עסקו בדיני בחירות וצמצמו את כוחו של הפרלמנט.
כהונה

לסנאטורים כהונה של ארבע שנים, הם ממונים על ידי המלך וניתן למנותם מחדש. סנאטורים חייבים להיות בני ארבעים לפחות ובעלי תפקידים בכירים בממשלה או בצבא. בין הסנאטורים הממונים היו ראשי ממשלה לשעבר וחברי בית הנבחרים. חברי בית הנבחרים נבחרים לתקופת כהונה של ארבע שנים. המועמדים לבית הנבחרים חייבים להיות מעל גיל שלושים וחמש, אינם יכולים להיות קשורים למלך ואסור להם להיות בעלי אינטרסים כספיים כלשהם בחוזים ממשלתיים, מה שיוביל לניגוד עניינים.
מפלגות בבית הנבחרים

למרות הרפורמות של 1989 טרם התפתחה בירדן מערכת רב-מפלגתית. בבחירות 2016, למשל, זכו עצמאים התומכים בארמון ברוב המושבים, כפי שהיה גם בבחירות הקודמות. ואכן, רק 215 מועמדים מתוך 1,252 התמודדו בתמיכה מפורשת של מפלגות. תפקידן של המפלגות הפוליטיות בירדן מוגבל באופן משמעותי גם על ידי גורמים מוסדיים. לא רק שלאזורים כפריים יש ייצוג יתר, אלא שהסמכות הרחבה הנתונה למלך מקשה על מפלגה לזכות בשליטה בממשלה רק דרך הקלפי.
המפלגה הפוליטית היחידה שמשחקת תפקיד בבית המחוקקים היא חזית הפעולה האסלאמית (IAF). המפלגות מייצגות ארבעה חלקים עיקריים: אסלאמיסטים, שמאלנים, לאומנים ערבים ושמרנים. ישנן 34 מפלגות רשומות בירדן, אך יש להן השפעה מועטה על התהליך הפוליטי. במרץ 2007 קבעה חקיקה שכל המפלגות יצטרכו לדווח למשרד הפנים ולהיות בעלות לפחות חמש מאות חברים מייסדים מחמישה מחוזות לפחות. עם זאת, החוק נתפס כאיום ישיר על מספר מפלגות קטנות.
התפכחות ציבורית ממפלגות פוליטיות קיימות הודגשה במחקר שבוצע על ידי המרכז למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת ירדן. רק 9.7% מהנשאלים במחקר, שנערך ב-2007, חשו שהמפלגות מייצגות את שאיפותיהם הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות. יתרה מזאת, 80% מהנשאלים סברו ש"אף אחת" מהמפלגות הפוליטיות לא "כשירה להרכיב ממשלה".
ועדות קבועות

לבית המחוקקים יש ארבע ועדות קבועות: הוועדה לעניינים משפטיים, כלכליים, מנהליים וענייני חוץ. לשני הבתים יש את היכולת להקים ועדות בעת הצורך.
דמוקרטיזציה

החל משנת 1998 נחשב הפרלמנט הירדני כחלק מדמוקרטיה שלא הושגה על ידי מדינות אחרות במזרח התיכון. עם זאת, בהשוואה לדמוקרטיות במדינות העולם המערבי, ירדן עשויה להיחשב כלא דמוקרטית, כאשר המלך ממשיך לשלוט בפוליטיקה הלאומית. לפי רקס בריינן, "בחירות 1989 הביאו ליברליזציה פוליטית שאין שני לה ותשומה דמוקרטית גדולה יותר... אף על פי שהעליונות הפוליטית של הארמון הפכה פחות גלויה וחשובה לתפקידו הפעיל של הפרלמנט, עדיין לא התרחשה העברה יסודית של הכוח לידיים נבחרות".
ראו גם

הסנאט הירדני
פוליטיקה של ירדן
הבחירות לפרלמנט ירדן 2020
בתי מחוקקים לפי מדינה
ישיבת היכל יצחק

| --- | --- |

 ישיבה
 השתייכות:  חרדי ליטאי
 תקופת הפעילות:  ה'תשע"ה - 2015 – הווה
 מייסדים:  הרב ישראל לנדא הרב דניאל נתן כהן
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב ישראל לנדא
 משגיח:  הרב יונתן אבר
 תלמידים
 :  כ-400
 מיקום
 מיקום:  קריית היובל, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°45′51″N 35°10′12″E﻿ / ﻿31.764166666667°N 35.17°E﻿ / 31.764166666667; 35.17
 he
 
בניין הישיבה
ישיבת היכל יצחק (לנדא) היא ישיבה גדולה חרדית־ליטאית השוכנת בשכונת קריית היובל בירושלים.