stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטה וירטואלית
שיטות הוראה

כאשר הקורסים המקוונים הראשונים החלו, אמצעי ההוראה העיקרי היה באמצעות רשת אודיו-ויזואלית דו-כיוונית. אז, כמו היום, תוכניות הלימודים הווירטואליות הסתמכו בעיקר על מסמכי טקסט, אך טכנולוגיות מולטימדיה הפכו פופולריות יותר ויותר. שיטות הוראה מקוונות מבוססות אלה משמשות במטרה להרחיב את הגישה לתוכניות ושירותים שניתן להציע בכל זמן ובכל מקום. הספקטרום של שיטות הוראה בחינוך וירטואלי כולל קורסים המבוססים על היפרטקסט, וידאו, אודיו, דואר אלקטרוני ושיחות ועידה בווידאו.
איכות

סטודנטים הלומדים בקורסים "וירטואליים" עושים עבודה אמיתית כדי לקבל את התארים שלהם, והמרצים המכינים ומלמדים את הקורסים האלה משקיעים זמן אמיתי בכך. כלומר, הסטודנטים משיגים רמה אקדמית דומה לזו של למידה באוניברסיטה מסורתית ומוערכים באמצעות תוכניות שבנויות לפי קריטריונים אקדמיים אוניברסיטאיים סטנדרטיים. למרות זאת, לא כל אוניברסיטאות וירטואליות מוסמכות באותו אופן כמו אוניברסיטאות מסורתיות ופועלות לפי מערכת סטנדרטים אקדמיים דומה.
עם זאת, עדיין קיימות שאלות לגבי הסמכה ואיכות ההערכה. הסמכה נדרשת כדי להבטיח לסטודנטים שהמוסד המקוון כולל מרצים מקוונים מוסמכים בעלי הכישורים וההכשרה לעצב ולבצע את תוכנית הלימודים. תקני ההערכה צריכים להיות מפוקחים בקפידה במיוחד באוניברסיטאות וירטואליות. לדוגמה, במחקרים על דעות לגבי תארים מקוונים, ידרגו משיבים תואר מקוון מסטנפורד באותה רמה כמו תואר מהקמפוס, בגלל הכרה בשם המוסד המעניק את התואר.
האוניברסיטאות הווירטואליות מציבות סטנדרטים גבוהים עבור סטודנטים ומורים כאחד, והן מאפשרות לסטודנטים מרחבי העולם לגשת להשכלה גבוהה בדרכים שלא היו זמינות בעבר. עם זאת, כמו בכל מערכת חינוך חדשה, יש צורך להמשיך ולבחון את האיכות, ההסמכה וההשפעה של אוניברסיטאות וירטואליות על מערכות החינוך העולמיות והאזוריות.
ראו גם

למידה מרחוק
תואר מקוון
מערכת לניהול למידה
הערות שוליים

↑  "USF College of Education Home Page". Coedu.usf.edu. נבדק ב-2010-06-24.
↑  "Can We Talk About "Virtual" English? « f/k/a archives . . . real opinions & real haiku". archive.blogs.harvard.edu. נבדק ב-2024-04-20.
↑  "Open to Change: An Interview with Leaders of the Open University". Educause. 14 במרץ 2008. נבדק ב-12 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Distance Learning Courses and Adult Education - The Open University". Open.ac.uk. נבדק ב-2010-06-24.
↑  "Distance Learning Courses and Adult Education - The Open University". Open.ac.uk. נבדק ב-2010-06-24.
↑  Sanford, Michael Ellis; Peters, Sophia. "On Teaching Modalities Of Virtual Universities & Online Course Providers". Class Consultants. נבדק ב-25 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
אביב אור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1984 (בת 40) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 מקצוע:  אמנית, מאיירת ומחברת ספרי קומיקס
 www.avivor.com
 
אביב אור (נולדה ב-4 במאי 1984) היא מאיירת קומיקס ישראלית וממקימי הסטודיו קומיקום.
ציוריה מתמקדים בעיקר בז'אנר הפנטזיה והמדע בדיוני.
עיסוקים נוספים שלה הם איור, ספרים ועיצוב אתרי אינטרנט.
ביוגרפיה

אור החלה לצייר בגיל 12 בהשפעת סדרת הטלוויזיה המצוירת "אקס-מן: סדרת האנימציה". בתיכון למדה אביב במגמת אמנות ופרויקט הגמר שלה היה חוברת קומיקס בשם אלוניה.
כיום מתגוררת אור בהרצליה ומציירת בסטודיו הקומיקס קומיקום שאותו הקימה יחד עם ערן אביאני. במסגרת הסטודיו העבירה אור הרצאות וקורסים, בעיקר בכנסי הקומיקס והפנטזיה בישראל.
פרט לפרויקטים של קומיקום ואיורים מזדמנים לספרים ציירה גם את הוובקומיקס "וי בריבוע".
מעבר לפעילותה כמאיירת, אור היא אחת מחברי הפאנל בפודקאסט הספקני "ספק סביר" אשר מתמקד בספקנות מדעית.
קומיקום

לטקסט של ערן אביאני, איירה אביב אור את סיפור הפנטזיה בהמשכים ארינאה. לאחר מכן, החליטו על הקמתו של סטודיו משותף - סטודיו קומיקום.
בסטודיו ציירה אור, ארבע חוברות קומיקס של ארינאה, ושתי חוברות, בנוסף לחוברת טיזר, של הקומיקס דדליין.
הדמות הנושאת את שמה

אור מציירת את דמותה בחוברות כפנתרה שחורה. בארינאה הופיעה הדמות בדפי הסיום במערכון קצר, ובקומיקס דדליין, שמתאר את חייהם של אביאני ואור (הדמויות), קיבלה הדמות תפקיד מרכזי, בעוד שעמיתה מצויר בשני הקומיקסים כדביבון.
וי בריבוע

וי בריבוע היה פרויקט צד של אביב אור, וובקומיקס קומי ישראלי העוסק במשחקי מחשב ובהווי גיימרי.
אור ציירה את הקומיקס לצד חברה ערן אבירם, והשניים כתבו אותו ביחד.
ספרים באיורה

איי הסערה -ספר ההרחבה למבוכים ודרקונים
בני הפיות מאת זיו קיטרו - אויר ביחד עם פטרי בלנובסקי
הכביש המתבייש מאת איטו אבירם
אגרות הראיה

סדרת אגרות הראיה במהדורות מוסד הרב קוק, מכון הרצי"ה ובית הרב קוק, לצד הספר אגרות לראי"ה
ספר אגרות הראיה (ראשי תיבות של אגרות הרב אברהם יצחק הכהן) הוא סדרת ספרים המקבצים מכתבים שכתב הרב קוק. ככלל חולקו מכתביו של הרב קוק למכתבים בעלי תוכן הלכתי, שנתפרסמו בספרי השו"ת שלו (משפט כהן, דעת כהן, עזרת כהן ואורח משפט), לבין המכתבים העוסקים בעניינים ציבוריים, הגותיים ועוד, שנתפרסמו בספרי אגרות הראיה. לעיתים, אותו מכתב עצמו, נתפרסם חלקו באגרות הראיה וחלקו באחד מספרי השו"ת.
מהדורות הספרים

עוד בחייו של הרב קוק יצא לאור בשנת ה'תרפ"ג בהוצאת "דגל ירושלים" ספר בשם אגרות ראיה שכלל כ-140 אגרות, אולם לאחר פטירתו יצא הספר לאור במתכונת רחבה הרבה יותר (ובהשמטת כמה קטעים שיצאו בספרים אחרים). הספר יצא לאור בהוצאת מוסד הרב קוק בשלושה כרכים, בעריכתו של הרב צבי יהודה הכהן קוק. בכרך הראשון, אגרות הראיה א, אגרות עד סוף שנת ה'תר"ע (רוב האגרות החל משנת ה'תרס"ז, אז החלה עבודת השימור של אגרות הרב באמצעות נייר קופי); בכרך השני, אגרות הראיה ב, אגרות בין השנים ה'תרע"א-ה'תרע"ה; בכרך השלישי, אגרות הראיה ג, אגרות בין השנים ה'תרע"ו-ה'תרע"ט.
בשנת ה'תשמ"ד לאחר פטירת הרצי"ה הוציא לאור מכון הרצי"ה כרך נוסף, רביעי, שנערך על ידי הרב יעקב פילבר, ובו אגרות בין השנים ה'תר"פ-ה'תרפ"ה. כרך זה נחשב במשך שנים רבות קשה להשגה, חסר ולא-מוגה. הוא הופץ בשנית, בעילום שם העורכים, במהדורה אלקטרונית בתשנת תשע"ו (2016) בנוסח מוגה ומתוקן, "עד אשר יודפס מחדש".
בשנת ה'תשע"ח התחיל מכון הרצי"ה, בשיתוף עם "בית הרב" להוציא מחדש ובאופן מלא ומדוקדק את האגרות מתר"פ והלאה. עד עתה יצאו אגרות הראיה ד (איגרות מן השנים ה'תר"פ-ה'תרפ"א), אגרות הראיה ה (ה'תרפ"ב) אגרות הראיה ו (ה'תרפ"ג) ואגרות הראיה ז (ה'תרפ"ד, בשני כרכים). בכרכים אלה, שנערכו בידי הרב זאב נוימן, נוספו מאות אגרות חדשות, נספחות (בהן איגרות ממשרד הרבנות הראשית, אגרות אל הראי"ה ועוד) ומפתחות.
בשנת ה'תש"פ יצא לאור על ידי מכון ישיבת הר ברכה בשיתוף עמותת בית הרב אגרות הראיה תרצ"א (א), הכולל אגרות מחודשים תשרי עד אדר. הכרך נערך על ידי הרב ארי יצחק שבט והרב צוריאל חלמיש, והוא כולל הערות שוליים ביוגרפיות על אודות המכותבים וההקשר ההיסטורי, מדור מאמרים קצר בשם "מילואים ובירורים" ומפתח אישים.
מלבד הנ"ל, עדיין לא פורסמו באופן מסודר האגרות מעשר שנות חייו האחרונות של הרב (ה'תרפ"ו-ה'תרצ"ה), אולם ככל הידוע רוב האגרות משנים אלו קצרות ובעלות אופי טכני הקשור בדרך כלל לניהול ענייני הרבנות הראשית. אגרות נוספות פורסמו לאורך השנים בבמות שונות, במיוחד בכרכים של "אוצרות הראי"ה" ובגיליונות "מגד ירחים".
חלק מהאגרות העוסקות בלימוד תורה צורפו לספר אורות התורה כנספח. ב-2005 הוציא הרב שלמה אבינר את אגרות הראי"ה ערוכות לפי נושאים בארבעה כרכים בשם "הליכות הראי"ה".
בשנת ה'תשמ"ז הוציא לאור מכון הרצי"ה כרך אגרות לראי"ה, שבו חלק מהאיגרות שכתבו רבנים לרב קוק. בשנת ה'תש"ן יצאה לאור מהדורה מורחבת, הכוללת קרוב למאתיים איגרות נוספות. איגרות נוספות מעין אלו פורסמו במשך השנים בבמות שונות.
איגרות מפורסמות

איגרת ו' - הרב קוק מעיד מניסיונו כי אי אפשר לזכור את הנלמד בלימוד הגמרא ללא עשר חזרות לפחות.
איגרת מ"ז - הרב קוק מתאר את תהליך שיבת ציון שהחל בזמן הרבנים קלישר וגוטמכר ועבר לידיים חילונית במושגים הקבליים: "שבירת הכלים" ו"נפילת ניצוצות הקדושה".
איגרות צ"א, קל"ד - מכתבים לד"ר משה זיידל על היחס בין תורה למדע. הרב קוק כתב באיגרת קל"ד "כל דעה הבאה לסתור איזה דבר מן התורה, צריכים אנו בתחילה לא דווקא לסתור אותה, כי אם לבנות את ארמון התורה ממעל לה...".
איגרת קס"ד - עוסקת בספרות. מוזכר בה אחד המשפטים המפורסמים של הרב קוק: "הישן יתחדש והחדש יתקדש".
דעתי על מכירת הקרקעות - איגרת תקכ"ב לרידב"ז על היתר המכירה, בין האגרות המרכזיות בכתבי הראי"ה העוסקת בפולמוס השמיטה, מתוך אתר דעת.
איגרת תקנ"ה - איגרת התכתבות עם הרידב"ז על היתר המכירה, בין האגרות המרכזיות בכתבי הראי"ה העוסקת בפולמוס השמיטה, ומרכזית ביותר אף בבירור מושג הסגולה והבחירה החופשית בישראל.
איגרת תרכ"ו - מכתב תגובה לדרדעים על ספר הזוהר.
לקריאה נוספת

נריה גוטל, מכותבי הראי"ה, מכון הרצי"ה, ירושלים, תש"ס.
הערות שוליים

↑  ביחס לאות רי"ש שנוספה לאותיות אי"ה (שהן ראשי התיבות של שמו: א'ברהם י'צחק ה'כהן) כתב במכתב לרב יוסף שפוצ'ניק: "והר' מורה רעיון או רצון או רוח, המורה על השכלת עניין, וכבר הורגלתי באחד מאלו השמות וכיוצא בזה" (אגרות הראיה, כרך ו, מכון הרצי"ה תש"פ, עמ' קסט; וראו גם הרב איתם הנקין, סיפורו של יוסף שפוצ'ניק מלונדון והמחאה כנגדו, באתר ספריית אסיף).
↑  חיים מיכל מיכלין, "אגרות-ראיה", דואר היום, 9 בנובמבר 1923, עמ' 6
↑  קוק, אברהם יצחק, אגרות הראיה - ד, ‏5776, באתר היברובוקס
↑  משה נחמני, האיגרות נותנות הצצה לדמותו המקורית של הרב קוק, באתר מקור ראשון, ‏כ' בתמוז תש"ף
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
| כתבי הראי"ה |
| --- | --- | --- |
| בהלכה וש"ס | דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • חבש פאר • עץ הדר • עיטור סופרים • טוב ראי |  |
| בהגות | עין איה • עולת ראיה • מאמרי הראי"ה • אדר היקר • ראש מילין • לנבוכי הדור • מדבר שור • מוסר אביך • מידות הראי"ה • עקבי הצאן • ארץ חפץ • חזון הגאולה |  |
| סדרת ה"אורות" | אורות (אורות ישראל) • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • אורות הראי"ה • אורות התפילה • אורות האמונה |  |
| כתבים | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • אגרות הראיה • שמונה קבצים • פנקסי הראי"ה • משנת הרב • המספד בירושלים • חדריו |  |
| שירים | נכתבו על ידו כשירים: שיר האמונה  • ישמח לבי • לחשי ההויה קטעים ופיסקאות שהולחנו: כנפי רוח • יסוד כסא השם בעולם |  |
הערה: חלק מספרי ה"אורות" הם ליקוטים מאוחרים ממשנתו סביב נושאים שונים, שהשתמשו אף הם בשם "אורות".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008729417005171  VIAF: 181477163   WorldCat (עם VIAF): 181477163
אוטו איליס

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1881 יוקוהמה, יפן 
 פטירה:  22 במרץ 1959 (בגיל 78) ורניגרודה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
אוטו איליס (בגרמנית: Otto Illies‏; 25 בינואר 1881 – 22 בפברואר 1959) היה צייר נוף אקספרסיוניסטי גרמני.
ביוגרפיה

אביו היה הסוחר מעבר לים, קרל איליס, חלוץ המסחר הגרמני-יפני. הוא בילה שם חלק מילדותו ואז הוחזר לגרמניה ללמוד בבית הספר. תחילה בבלנקנזה ואחר כך בכפר בשלזוויג-הולשטיין. בין השנים 1898–1899 הוא קיבל שיעורים פרטיים בציור מגאורג בורמסטר בקיל, אחר כך מארנסט אייטנר בהמבורג (1900-1901). לאחר מכן, הוא עבר קורסים בתולדות האמנות באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן והשתתף בשיעורים בציור בעירום שניתנו על ידי היינריך קניר.
בין השנים 1903–1908 הוא למד שיעורים נוספים בציור עירום מלודוויג פון הופמן (שלימים הפך לידיד ותומך) בבית הספר לאמנות בוויימאר. שם הוא בא במגע עם הנאו-אימפרסיוניזם, אך לאחר שהתנסה בסגנון זה, התרחק ממנו. לאחר שסיים את לימודיו, הציג עם הזצסיון הברלינאי והקים סטודיו עם חברו לשעבר ממינכן, הנס דלבריק.
בשנת 1910 נפטרו שני הוריו והותירו לו הון לא מבוטל. בשנה שלאחר מכן הוא השתמש בחלקו לבניית וילה בהמבורג, שתוכננה על ידי האדריכל ולטר בדקר (1880–1959), שם הקים את הסטודיו שלו. בשנת 1920 הוא הפך לחבר באגודות אמנים בהמבורג.
בשנת 1924 עבר להתגורר בוורניגרודה שבהרץ, שם נפטר בשנת 1959.
הוא היה ידוע בעיקר כצייר נוף, עם דגש מיוחד על עצי פרי, אם כי הוא צייר גם מחצבות. עבודותיו האחרונות כללו פרחים וחללי פנים.
במלאת 50 שנה למותו, בשנת 2009, נערכה רטרוספקטיבה גדולה בגליימהאוס שבהלברשטאדט, אשר מתחזק חלק גדול מעזבונו.
הערות שוליים

↑  Maria Dietl (Ed.): Otto Illies: 1881-1959. Gemälde, Pastelle, Graphik. Exhibition catalog, Galerie im Gutshaus Großjena bei Naumburg an der Saale, 1995
↑  Farben-Schöpfung. Otto Illies (1881–1959), Yokohama, Hamburg, Wernigerode. Exhibition catalog, Gleimhaus Halberstadt, 2009, Edited by Reimar F. Lacher, with contributions from Rita Kayser and Heike Billerbeck
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119307901  ISNI: 0000 0000 6678 9113  LCCN: no2009118293  SUDOC: 146183487  VIAF: 74660314   WorldCat (עם VIAF): 74660314 
אוטו איליס, עץ פרי
אוניברסיטת המדינה של קנזס

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1863–הווה (כ־161 שנים)
 בעלי תפקידים
 סגל:  1,404
 סטודנטים
 :  21,719
 שונות
 הון עצמי:  818.6 מיליון דולר
 מיקום
 מיקום:  מנהטן, קנזס, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  39°11′30″N 96°34′51″W﻿ / ﻿39.191666666667°N 96.580833333333°W﻿ / 39.191666666667; -96.580833333333
 www.k-state.edu
 he
 
אוניברסיטת המדינה של קנזס (באנגלית: Kansas State University; בראשי תיבות: KSU) היא אוניברסיטה ציבורית, השוכנת בעיר מנהטן בקנזס שבארצות הברית שנוסדה בשנת 1863 והיא האוניברסיטה הראשונה במדינה. האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA) ובאיגוד המוסדות להשכלה גבוהה בדרום מזרח אסיה (ASAIHL).
היסטוריה

הניסיונות הראשונים להקמת האוניברסיטה החלו בשנת 1861, עם כניסתה של קנזס לאיחוד. בסופו של דבר, הלימודים החלו בפברואר 1863. באותה השנה אוניברסיטת קנזס הייתה מן הראשונות להכניס נשים לשורותיה.
כמה מבוגריה הנודעים של האוניברסיטה הם ג'רלדין ריצ'מונד, פט רוברטס וסם בראונבק.
פקולטות ומחלקות

באוניברסיטה פועלות מספר מחלקות אקדמיות:
בית הספר לחקלאות: שבו נלמדים תחומים כגון חקלאות, אנטומולוגיה, כלכלה חקלאית, בריאות הצמח ומדעי בעלי החיים.
בית הספר לארכיטקטורה ועיצוב: בבית הספר ניתן ללמוד במחלקה לארכיטקטורה, במחלקה לעיצוב פנים ועיצוב תעשייתי ובמחלקה לאדריכלות נוף.
בית הספר לאמנויות ומדעים: נלמדים תחומים כגון כלכלה, תקשורת, גאולוגיה, היסטוריה, מתמטיקה, פילוסופיה, פיזיקה, סטטיסטיקה, סוציולוגיה וענפים נוספים.
בית הספר למנהל עסקים: נלמדות תוכניות במנהל עסקים, חשבונאות, פיננסים ושיווק.
בית הספר לחינוך: נלמדים מסלולים בחינוך, חינוך מיוחד וניהול מערכות חינוך.
בית הספר להנדסה: התחומים ההנדסיים הנלמדים באוניברסיטה כוללים הנדסה אזרחית, הנדסת מכונות, הנדסת תעשייתית, הנדסת חשמל והנדסת כימיה. בבית הספר מתקיימת גם תוכנית ללימודי מדעי המחשב.
בית הספר למדעי הבריאות: נלמדים תחומים כגון תזונה, קינסיולוגיה, חקר הזיקנה.
בית הספר לוטרינריה
בית הספר למנהיגות
בית הספר ללימודים מתקדמים
דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי: מקום 501–600 (2024)
דירוג Times Higher Education: מקום 601–800 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 851–900 (2024)
הערות שוליים

↑  Academic units at Kansas State University, אתר אוניברסיטת המדינה של קנזס
↑  Colleges and Academic Units, אתר אוניברסיטת קנזס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601361405171  BnF: cb12518814b (data)  GND: 1020922-0  ISNI: 0000 0001 0737 1259  LCCN: n78095362  MusicBrainz: f8d5ab60-bd43-421f-92e4-8627300b9b3a  NKC: ko2010565154  NLA: 35258949  RERO: 02-A012628731  SUDOC: 034431632  Trove: 885952  VIAF: 134816774   WorldCat (עם VIAF): 134816774 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוטו אורלנדו קורץ

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1881 פירנצה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  11 במאי 1933 (בגיל 51) מינכן, גרמניה הנאצית 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 
אוטו אורלנדו קורץ (בגרמנית: Otho Orlando Kurz;‏ 1 ביוני 1881, פירנצה, איטליה – 11 במאי 1933, מינכן) היה אדריכל גרמני.
ביוגרפיה

אוטו אורלנדו קורץ נולד בפירנצה כבנו של הפסל ארווין קורץ, שעבד אצל אדולף פון הילדברנד. בשנת 1893 מונה אדולף פון הילדברנד לפרופסור באקדמיה לאמנות במינכן ומשפחתו של ארווין קורץ עברה למינכן. אוטו אורלנדו למד בתיכון במינכן. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון למד תחילה הנדסת חשמל, אך לאחר מכן עבר לאדריכלות. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשי עבד קורץ כמתמחה אצל פרידריך פון תירש, הנס גרסל והיינריך פון שמידט, בין היתר.
בשנת 1908 הוזמן לבנות את כנסיית הקהילה הקתולית במילברטסהופן והקים יחד עם אדוארד הרברט משרד אדריכלים שהצליח לזכות בחוזי בניין יוקרתיים רבים במינכן. בשנת 1911 מונה קורץ לפרופסור באוניברסיטה הטכנית במינכן, שם לימד ציור.
בנוסף לעבודות הבנייה שלו, תכנן קורץ גם רהיטים ואנדרטאות קבר (כולל קברו של פול הייזה בבית העלמין ביער במינכן).
קורץ נפטר ב-11 במאי 1933 מהרעלת דם שסבל בזמן הגילוח.
הערות שוליים

↑  Deutsche Bauzeitung, 42. Jahrgang 1908, Nr. 49 (vom 17. Juni 1908), S. 336. (Notiz zum Wettbewerbsergebnis)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116626100  ISNI: 0000 0000 6677 6371  LCCN: n2018002639  SUDOC: 228472245  ULAN: 500091822  VIAF: 54905081   WorldCat (עם VIAF): 54905081 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלים ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אויאפוקי

אויאפוקי (בפורטוגזית: Oiapoque) היא עיירה בצפון מדינת אמאפה שבברזיל. העיירה שוכנת בסמיכות לנהר הנושא את אותו שם והמהווה את הגבול בין ברזיל לבין גיאנה הצרפתית וגשר, שנבנה בשנת 2011, והחוצה את נהר זה מקשר בין אויאפוקי עם העיירה סן ז'ורז' שמעבר לגבול.
כעיירה השוכנת בצפון חופה של ברזיל, נחשבת אויאפוקי כנקודה הצפונית ביותר בארץ, למרות שקיימות נקודות צפוניות יותר במדינת רוריימה. יחד עם זאת, אויאפוקי היא עיר החוף הצפונית ביותר בברזיל ושטחה המוניציפלי משתרע לאורך יותר ממחצית גבולה הצפוני של מדינת אמאפה.
מקובל להניח שנהר אויאפוקי התגלה על ידי מגלה הארצות הספרדי ויסנטה יאנייס פינסון (Vicente Yáñez Pinzón) בראשית המאה ה-16. הנהר נקרא בשמות שונים עד אשר השם אויאפוקי הוכנס לשימוש רשמי בראשית המאה ה-20, כאשר סכסוך טריטוריאלי בין ברזיל לבין צרפת הגיע לפתרון על ידי בוררות שווייצרית.
בראשית המאה ה-20 פעל בתחומי אויאפוקי מחנה מאסר שבו נכלאו אנרכיסטים ומיליטנטים ברזילאים שנדונו לעבודת פרך.
אוטו אלפלדט

| --- | --- |

אוטו אלפלדט לאחר נפילתו בשבי
 לידה:  10 באוקטובר 1895 באד זילצה, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  23 באוקטובר 1982 (בגיל 87) באד שוורטאו, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1944 (כ־30 שנה)
 דרגה:   גנרל לוטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-302   מפקד הדיוויזיה ה-47   מפקד הקורפוס ה-84
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   צלב הכבוד
 
אוטו אלפלדט (בגרמנית: Otto Elfeldt;‏ 10 באוקטובר 1895 – 23 באוקטובר 1982), היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

אלפלדט נולד ב-10 באוקטובר 1895 בבאד זילצה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס אלפלדט לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-20, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 מונה לקצין מטה בקורפוס ה-14, ולקראת סוף המלחמה חזר לרגימנט הארטילריה ה-20. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף אלפלדט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בספטמבר 1935 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בסוף יולי אותה שנה הוא מונה לקצין מטה בקורפוס ה-14, וב-1 ביוני 1939 מונה לקצין מטה בOKH.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה אלפלדט למפקד רגימנט הארטילריה ה-619, שהיה תחת פיקוד קבוצת ארמיות C, וב-25 באוקטובר 1939 מונה לקצין הארטילריה של קבוצת ארמיות A. ב-1 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בספטמבר 1940 הוא מונה לקצין מטה במפקדת הארטילריה בOKH. ב-26 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-302, וב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-8 באוגוסט 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-17 בנובמבר 1943 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-27 בדצמבר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-47, ופיקד עליה במהלך הפלישה לנורמנדי, וב-30 ביולי 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-84. אלפלדט פיקד על הקורפוס בקרב פאלז, וב-20 באוגוסט 1944 הוא נפל בשבי האמריקני.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-20 בינואר 1948 שוחרר אלפלדט מהשבי, והתגורר בבאד שוורטאו עד למותו ב-23 באוקטובר 1982.
אוטו דיקס

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1891 אונטרמהאוס, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  25 ביולי 1969 (בגיל 77) סינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Wilhelm Heinrich Otto Dix 
 מקום קבורה:  Hemmenhofen 
 לאום:  גרמנים 
 מקום לימודים:  Kunstgewerbeschule Dresden (1914)  אקדמיית דרזדן לאמנות יפה 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם, אובייקטיביות חדשה 
 הושפע על ידי:  Ernst Schunke, Richard Guhr, Carl Senff, Otto Gussmann 
 יצירות ידועות:  מטרופוליס, The Skat players, The War 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1959)  honorary citizen of Gera (23 בנובמבר 1966)  מדליית קרל פון אוסייצקי (1964)  Lichtwark Award 
 בן או בת זוג:  Martha Dix (1 בפברואר 1923–?) 
 צאצאים:  Ursus Dix, Nelly Dix, Jan Dix 
 www.otto-dix.de
 
וילהלם היינריך אוטו דיקס (בגרמנית: Wilhelm Heinrich Otto Dix‏; 2 בדצמבר 1891 – 25 ביולי 1969) היה צייר גרמני, פעל במיוחד בתקופת הרפובליקה הוויימארית. ידוע בשל סגנונו הגרוטסקי והריאליסטי ונחשב לאחד מהבולטים בזרם "האובייקטיביות החדשה" או "התכליתיות החדשה" (אנגלית: New Objectivity, גרמנית: Neue Sachlichkeit).
ביוגרפיה

אוטו דיקס נולד בעיירה אונטרהאוס (גרמנית: Unterhaus) ליד העיר גרה שבמחוז סקסוניה לארנסט פרנץ ולפאולינה לואיז דיקס. אביו היה יוצר תבניות במפעל ברזל ואמו שהייתה משוררת בנעוריה, ולאחר מכן עבדה לפרנסת המשפחה כתופרת.
אוטו היה הבכור מבין אחיו ושלושה מהם האריכו ימים אחריו: טוני, פריץ והדוויג. אח גדול ממנו, שנקרא גם הוא פריץ, נפטר שנה לפני לידתו, והאחות הקטנה אליסה, נפטרה סמוך ללידתה ב-1899. משפחתו חיה בבית משותף שכיום משמש כמוזיאון המוקדש לזכרו ונוסד בשנת 1991. מעט לאחר לידתו נדדה המשפחה בין כמה בתים זמניים עד שבשנת 1908 קנה האב בית בקצה אונטרהאוס. קניית הבית למשפחה ממעמד הפועלים התאפשרה בזכות העלאה משמעותית בשכרו של האב בתחילת שנת 1900. עבודתו של האב כטכנאי הייתה מוערכת מאוד והכשרתו הייתה ייחודית, דבר שמסביר את משכורתו הגבוהה יחסית.
דיקס היה ילד חולני שסבל מדלקת ריאות, חום וסיוטים חוזרים, בהם חלום אחד שחזר על עצמו, בו הוא בורח מחרמשם של שני איכרים הקוצרים שדה תירס. סיוט זה הפך לציור שלו מאוחר יותר ומוצג היום במוזיאון העיר גרה.
ביוגרפיה > לימודי אמנות

דיקס נחשף לאמנות מגיל צעיר מאוד. בגיל עשר הוא שימש דוגמן לבן דודו מצד אימו, פריץ אמאן, וציין בשלב מאוחר יותר שזה היה השלב בו החליט להיות צייר בעצמו. הוא הוקסם מהאווירה בסטודיו ומ"הריח הנפלא של צבעי שמן ולכה". בן דודו שימש לו מנחה ראשון ולימד אותו את העקרונות הראשוניים.
במקביל ללימודיו בבית הספר היסודי בשנים 1897–1906, לקח אותו מורו לאמנות פרופסור ארנסט שונקה תחת חסותו. בשנות לימודיו נסע איתו שונקה לאזורים כפריים פתוחים והנחה אותו בציור באמצעות חומרים רבים דוגמת גיר, פחם, דיו, גרפיט צבעי מים ועוד. ספר שרטוטים של דיקס מהשנים 1903–1906 מראה את כישרונו הגדול מגיל צעיר, כמו גם את סגנונו הייחודי והקפדני.
ארנסט שונקה זיהה את הפוטנציאל הגדול שהיה חבוי בו וסייע לו להגיש בקשה למלגת לימודים "על-תנאי" לנסיך היינריך ה-28 של רויס. תנאי לקבלת המלגה הייתה התחייבות לתקופת התמחות במלאכה אצל מומחה העיצוב והציור קארל זנף בעיר גרה, מ-1905 למשך ארבע שנים. בתקופה זו רכש דיקס כלים מקצועיים רבים ושכלל את סגנונו הייחודי, למרות חוסר ההערכה שהביע כלפיו זנף. דבר זה ניכר, בין השאר בציטוט מפורסם בו טען זנף כי דיקס לעולם לא יהיה אמן אמיתי, לכל היותר יהווה שוליה לצייר.
משנת 1909 ועד 1914 למד באקדמיה לאמנות גבוהה של דרזדן. הוא מימן את לימודיו באמצעות המלגה בת ה-40 מארק לחודש שקיבל. נוסף על כך הוא היה פטור מתשלום מיסים והרוויח מעט ממכירת דיוקנאות. בתקופה זו ביקר בתערוכות גרמניות וצרפתיות ונחשף לסגנונות ציור רבים, בהם סימבוליזם, אימפרסיוניזם, פוסט-אימפרסיוניזם, אקספרסיוניזם וקוביזם. פול גוגן ווינסנט ואן גוך היו אמנים שהשפיעו עליו במיוחד וסגנונו מאותה תקופה מזכיר את זה של ציירים גרמנים מהמאה ה-16 – סגנון רך, מעודן ומעט רומנטי.
מבחינה רוחנית-דתית התנסה דיקס יחד עם חבריו הקרובים בתרגול הדת המזדזנית, סוג של דת נאו-זורואסטרית. כחלק מדת זו שמר דיקס באדיקות על צמחונות, תרגל מדיטציה ותרגולי נשימה, נמנע מעישון אם כי הוא מעיד על עצמו שלא הצליח להימנע לחלוטין משתיית אלכוהול:
"אני דואג לגופי יותר מהרגיל כי יש לי גוף בריא שמוביל לידע בריא... אני צמחוני; אם כי לא באדיקות מלאה כי אני נהנה מאלכוהול. אני עדיין נמנע מעישון".