stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משחק הישרדות-אימה
הערות שוליים

↑  IGN.com - "Resident Evil: Survival Horror vs. Action" http://www.ign.com/articles/2012/09/08/resident-evil-survivial-horror-vs-action
↑  GameTrailers.com - "Here's Why Resident Evil Moved Away From Survival Horror" http://www.gametrailers.com/side-mission/62469/heres-why-resident-evil-moved-away-from-survival-horror
↑  gameskinny.com - "The Downfall of Survival Horror Games" http://www.gameskinny.com/0dwg7/the-downfall-of-survival-horror-games
↑  gamerevolution.com - "Survivle Horror vs. Action Horror" http://www.gamerevolution.com/manifesto/survival-horror-vs-action-horror-10399
↑  אודי יוגב, משחקי השבוע: אימה ביזארית, באתר ynet, 29 באפריל 2013
↑  Bloody-disgusting.com- "6 Unforgettable jump scares in video games!" http://bloody-disgusting.com/news/3216607/6-unforgettable-jump-scares-in-video-games
↑  Gamefront.com - "Is Survival Horror dead or just sleeping?" http://www.gamefront.com/is-survival-horror-dead-or-just-sleeping
↑  commonsensemedia.org - "Horror Games Violance Review" http://www.commonsensemedia.org/reviews/category/game/genre/survival-horror-4431
↑  DayZ" http://www.popmatters.com/post/178547-day-z-putting-survival-and-horror-back-in-the-survival-horror-genre"
↑  "https://developer.oculusvr.com/forums/viewtopic.php?f=42&t=4466 "Maere
| סוגות משחקי וידאו |
| --- | --- | --- |
| משחקי פעולה | משחק מכות (Hack and slash) • משחק לחימה • משחק פלטפורמה (משחק ריצה אינסופית) • משחק יריות (משחק ירי בגוף ראשון • Shoot 'em up • משחק יריות טקטי • משחק ירי בגוף שלישי • משחק באטל רויאל) |  |
| משחקי פעולה-הרפתקאות | משחק דמוי GTA • משחק התגנבות • משחק מטרוידבניה • משחק הישרדות-אימה |  |
| משחקי הרפתקה | משחק הרפתקאות גרפי • משחק הרפתקאות מבוסס טקסט • סרט אינטראקטיבי • רומן חזותי |  |
| משחקי תפקידים | משחק פעולה-תפקידים • Dungeon crawler • משחק תפקידים המוני ברשת • משחק תפקידים טקטי |  |
| משחקי אסטרטגיה | משחק אסטרטגיה בזמן אמת (הגנת מגדלים) • משחק אסטרטגיה מבוסס תורות • 4X • משחק ארטילריה ממוחשב • משחק זירת קרב מרובת משתתפים • משחק אסטרטגיה מקוון מרובה משתתפים בזמן אמת • משחק טקטיקה בזמן אמת • משחק טקטיקה מבוסס תורות • משחקי מלחמה ממוחשבים |  |
| משחקי סימולציה | סימולציות ניהול ובנייה (משחקי בניית ערים) • סימולציות חיים (סימולציות חברתיות • חיות מחמד וירטואליות) • משחק אלוהות • משחק ספורט ממוחשב • משחקי סימולציית כלי רכב (סימולציות טיסה • סימולציות טיסה בחלל • סימולציות מרוצים • משחקי מרוצי קארטינג • סימולציות רכבות) |  |
| סוגות אחרות | משחק חשיבה • משחק חינוכי • משחק התעמלות  • משחק וידאו מוזיקלי • משחק חברה ממוחשב • משחק שולחן ממוחשב |  |
| כללי | היסטוריה של משחקי הווידאו • משחק וידאו לשחקן יחיד • משחק מרובה משתתפים (Co-op • PVP) • משחק קונסולה • משחק מחשב • משחק ארקייד • משחק מובייל • משחק וידאו המבוסס על מיקום גאוגרפי • משחק מציאות מדומה • משחק רשת (משחק דפדפן • משחק רשת מרובה משתתפים • משחק רשת חברתית) • משחק מבוסס טקסט • משחק גלילה צדדית • משחקי עולם פתוח • משחק אינדי |  |
ויליאם זבקה

| --- | --- |

ויליאם זבקה, 2019
 לידה:  20 באוקטובר 1965 (בן 59) ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 מקום לימודים:  תיכון אל קמינו ריל 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם זבקה (באנגלית: William Zabka; נולד ב־20 באוקטובר 1965) הוא שחקן אמריקאי, אמן לחימה, במאי ומפיק, המפורסם בזכות תפקידיו בדרמות קראטה קיד, קראטה קיד 2 וקוברה קאי.
ביוגרפיה

זבקה נולד במדינת ניו יורק. הוא בנם של ננסי (היימרט) זבקה, מפיקה וסטנלי ויליאם זבקה, במאי, סופר ומלחין. יש לו אח ואחות. אביו היה עוזר במאי של תוכנית הלילה של ג'וני קרסון ועבד כמנהל הפקה במספר סרטי קולנוע.
תפקיד המשחק הפורץ של זבקה הגיע בסרטו הראשון "קראטה קיד" (1984). הוא שיחק את ג'וני לורנס, אויבו המושבע של גיבור הסרט שגילם ראלף מאצ'יו. באותו זמן לא הייתה לו הכשרה בקראטה, אך היה מתאבק מוכשר. השתתפותו בסרט עוררה בו השראה ללמוד אמנות לחימה ומאוחר יותר הוא זכה בחגורה ירוקה מדרגה שנייה.
במהלך שנות השמונים הופיע זבקה בסרטי הקומדיה Just One of the Guys וב"חזרה לנעורים" (1986). זבקה שיחק גם יחד בסדרת הטלוויזיה The Equalizer ברשת CBS. מאוחר יותר הוא ניסה להתרחק מתפקידי הדמות הבריונית. הוא הזכיר בראיון כיצד לפעמים הוטרד בציבור על ידי אנשים אקראיים בגלל הדמויות הנבזיות שהוא היה ידוע בהן.
במהלך שנות התשעים והאלפיים, שיחק בעיקר בסרטים עצמאיים בזמן שלמד להיות יוצר סרטים. בשנת 2003 כתב והפיק את הסרט הקצר Most שצולם במקום בצ'כיה ובפולין. Most (המכונה "הגשר") זכה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס (2003) וזכה בפרסים רבים בפסטיבלים קולנועיים נחשבים. בשנת 2004 הוא היה מועמד לפרס אוסקר.
בשנת 2007 ביים זבקה וכיכב בקליפ של להקת No More Kings. בקליפ מככב זבקה כקריקטורה של עצמו, חי בקרוואן במדבר ואובססיבי לתפקידו בסרט "קראטה קיד". הסרטון כולל תמונות של כמה מחברי השחקנים המקוריים של הסרט, ביניהם מרטין קוב וראלף מאצ'יו.
בשנת 2010 ביים זבקה מספר קליפי מוזיקה. באותה שנה הופיע בסרט הקומדיה מכונת זמן בג'קוזי.
ב- 2014-2013, השתתף זבקה יחד עם ראלף מאצ'יו בכמה פרקים בעונות 9-8 של הסיטקום "איך פגשתי את אמא".
ב־4 באוגוסט 2017 הוכרז כי זבקה ישחזר את תפקידו כג'וני לורנס בסדרת התחדשות של קראטה קיד בת עשרה פרקים בשם קוברה קאי ששודרה לראשונה בשנת 2018. זבקה מפיק שותף בהפקת הסדרה יחד עם ראלף מאצ'יו. הסדרה מתרחשת 34 שנה לאחר אירועי הסרט הראשון, והיא סובבת סביב ג'וני לורנס המבוגר, המנסה לשקם את חייו על ידי פתיחה מחדש של הדוג'ו האלים של ג'ון קריס, מה ששם אותו על כוונתו של דניאל לארוסו שהפך בינתיים לאיש עסקים מצליח אך חסר דמות אב לאחר פטירתו של מר מיאגי.
פילמוגרפיה > קולנוע

קראטה קיד (1984)
אחת מהחברה (1985)
חזרה לנעורים (1986)
קראטה קיד 2 (1986)
קראטה קיד 3 (1989)
High Voltage ‏(1997)
מכונת זמן בג'קוזי (2010)
Cross‏ (2011)
במקום בו צומחת תקווה (2015)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

הגשר (2013)
איך פגשתי את אמא (2013–2014)
בניחוש חוקר (2014) תפקיד אורח
קוברה קאי (2018–2025)
אלדד קובלנץ

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1967 (בן 57) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 
אלדד קובלנץ (נולד ב-24 במאי 1967) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, שהיה מנכ"ל תאגיד השידור הישראלי, מנהל תחנת הרדיו גלגלצ ומנכ"ל הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
ביוגרפיה

קובלנץ נולד בירושלים. אמו עלתה לארץ מפולין בשנת 1956 והייתה מהנדסת קול בוגרת המכון הפוליטכני בפולין שעבדה ברשות הדואר. אביו יליד תל אביב, מורה במקצועו.
סבו מצד אביו עלה ארצה מרוסיה ושם משפחתו יעקובס, השם קובלנץ ניתן בטעות על ידי שוטרי הגבול הרוסיים כנשאל הסבא לשם משפחתו והלה הבין ששאלו אותו מאיזו עיר הוא. סבו עלה לארץ טרם מלחמת העולם השנייה, עבד כשוטר במשטרת ישראל והחזיק בהשקפת עולם רוויזיוניסטית.
אלדד קובלנץ גדל והתחנך בירושלים, סובל מלקות ראייה קשה. שירת בגלי צה"ל כעורך במסגרת שירות חובה ושירות קבע, עד לשנת 1991.
קריירה מקצועית

ב-1994 סיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 2005 סיים לימודי תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד (במסגרת תוכנית קרן וקסנר).
בין השנים 1992–1995 עבד במרכז הארצי לבחינות והערכה כראש צוות; בין היתר היה אחראי על כתיבת השאלות בתחום המילולי לבחינה הפסיכומטרית.
משנת 1995 עד 2005 שימש כמנהל תחנת הרדיו גלגלצ. היה האחראי לשינוי במאפייני השידור בתחנה הצעירה, ליצירת המודל הראשון בישראל של תחנת רדיו ממוקדת קהל יעד, ולהבאת שיטת ה"פלייליסט" לישראל. שיטת הפלייליסט הפכה במרוצת השנים לשנויה במחלוקת, בין התומכים בשיטה שמאפשרת מיקוד מוזיקלי לקהל יעד, עבודה יעילה ואופטימיזציה של השידור המוזיקלי, לבין הטוענים כי היא מפלה לרעה אמנים בישראל עד כדי היותה חורצת גורלות ומכתיבה טעם מוזיקלי כרצונה. במסגרת השינוי שהנחיל קובלנץ בתחנה, הוא טבע את המושג "סופשבוע רגוע", והפך את התחנה לנושאת הדגל של הקמפיינים לבטיחות בדרכים בישראל. בשנים אלו שימש גם כמפתח ועורך תוכניות ופרויקטים טלוויזיוניים, ויועץ לחברות בתחום המדיה הדיגיטלית. דוגמה לטענות הנגד על שיטה זו שהציע קובלנץ היא בגל המחאה ששטף את הרשת עם שינוי אופייה של תחנת 88FM. שיטת הפלייליסט גררה שינויי אופייה של תחנה ייחודית זו כמתואר במספר מאמרים וסקרי דעת קהל. מחאה פרצה גם ברשת ג.
ביקורת נוספת הושמעה בעקבות הפסקת תוכנית "שישי אישי" של משה טימור המספרת על אירועים במדינת ישראל בפן האישי
בין השנים 2005–2008 שימש כסמנכ"ל פרוגרמינג בערוץ 10 והיה אחראי לשיבוץ ובחירת שידורי התכנים בערוץ.
בין השנים 2008–2009 שימש כסמנכ"ל לוח ותכנון בשידורי קשת (ערוץ 2) וחבר דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2.
משנת 2009 עד 2011 ניהל חברה עצמאית שהקים למתן שירותי ייעוץ בתחום האופטימיזציה, שיווק ותוכן בתקשורת. במסגרת עבודתו כיועץ היה אחראי על בניית לוח השידורים החדש בטלוויזיה החינוכית, ובניית הקו המוזיקלי והאריזה הרדיופונית החדשנית של תחנת הרדיו אקו 99 FM. החל משנת 2009 הוא מרצה בחוג לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-2011 נבחר פה אחד על ידי ועדת איתור למנכ"ל הטלוויזיה החינוכית ובשנת 2014 התמנה ליו"ר הוועדה הישראלית למדרוג.
במרץ 2015 התמנה למנכ"ל הזמני של תאגיד השידור הישראלי "כאן".
ב-10 בספטמבר 2017 עזב את תפקידו כמנכ"ל החינוכית
ב-19 במרץ 2019, בחרה ועדת האיתור של תאגיד השידור בקובלנץ כמנכ"ל הקבוע של תאגיד השידור הישראלי.
ב-2019 ניהל קובלנץ את הפקת אירוויזיון 2019. משדר גמר האירוויזיון ב"כאן" היה המשדר הנצפה ביותר בישראל באותה שנה, עם 2 מיליון צופים בטלוויזיה בישראל, 1.4 מיליון בדיגיטל וברדיו ו-182 מיליון צופים ברחבי העולם. המשדר זכה בפרס הטלוויזיה של ונציה בקטגוריית הטכנולוגיה והחדשנות הטובה ביותר למשדר טלוויזיוני.
באפריל 2021 זכה התאגיד בניהולו של קובלנץ ב-33 פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, יותר מכל גופי הטלוויזיה שהתמודדו, ושבר שיא של זכיות על מגוון רחב של תוכניות בהן "חזרות", "מנאייכ, "טהרן", "לבנון" ועוד.
ב-2020 נחשף באתר "העין השביעית" כי יש ביקורת לאופן סגנון הניהולי של תאגיד השידור אשר הנה בניגוד לכוונת המחוקק, במאמר נוסף ב"מקור ראשון" מוסבר כי קיימים חילוקי דעות בהקשר לסמכויות הניהול של חטיבת החדשות. בחודש מרץ 2020 פורסם דו"ח מבקר המדינה על התאגיד, בעקבות הדוח מן התאגיד נמסר כי הופקו לקחים.
באפריל 2022 הודיעה מועצת התאגיד לקובלנץ על סיום העסקתו בתוך כחודש. ב-28 במאי 2022 סיים קובלנץ את תפקידו בתאגיד.
חיים אישיים

קובלנץ הוא גרוש ואב לשתי בנות.
פרסים והוקרה

1991-1994: פרסי הרקטור, הדיקאן ופרס יו"ר ועדת החינוך של הכנסת על הצטיינות יתרה בלימודים.
1997: פרס "הפרומו הטוב של השנה", גלי צה"ל.
2000: פרס "תוכנית השנה" ברדיו.
2002: פרס "קקטוס הזהב" בקטגוריית מדיה דיגיטלית.
2014: איש השיווק לחודש אוגוסט, מטעם איגוד השיווק הישראלי.
2015: מגזין "פורבס" בחר בקובלנץ לאחד מ-20 המנהלים הטובים במשק – קובלנץ הוא המנהל היחיד ברשימה מהמגזר הציבורי.
2016: אות הוקרה של נציבות שירות המדינה בתחום החדשנות - האות הוענק לקובלנץ בעקבות המהלך הדיגיטלי המקיף שהוביל בחינוכית, ולחינוכית בעקבות התייעלות החינוכית בתחומי התוכן, ההפצה והתפעול.
2017: פרס 'פריצת הדרך בדיגיטל לשנת 2017' לתאגיד השידור מטעם ארגון הדיגיטל הישראלי.
2018: איש השיווק לחודש יולי, מטעם איגוד השיווק הישראלי.
הערות שוליים

↑  ליאת רון, ‏פורטפוליו | אלדד קובלנץ, באתר גלובס, 29 בדצמבר 2016
↑  יהודה שוחט, כך הפך אלדד קובלנץ את לקות הראייה הקשה ליתרון, באתר ynet, 4 בדצמבר 2016
↑  88 החדשה הרגה את פטי סמית, באתר ואללה;
קובלנץ טען שהקהל של 88fm אשכנזים תל אביבים. ומה אומר סקר מאזינים?, באתר ואללה;
כרמית ספיר ויץ תדר גבוה: עובדי ומאזיני 88FM יוצאים למאבק על עתיד התחנה, באתר מעריב;
רן בוקר סערת רשת ג' ו-88FM: "ייתכן שנקרא לחרם על התחנה", באתר ynet
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏ברשת ב' נפרדים שוב מתוכניות וממגישים ותיקים | בלעדי, באתר גלובס, 2 ביוני 2021
↑  תמר סוקניק, אלדד קובלנץ עוזב את גלגל"צ; יהיה סמנכ"ל בערוץ 10, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2006
↑  נתי טוקר, אלדד קובלנץ ימונה למנכ"ל הטלוויזיה החינוכית, באתר TheMarker‏, 27 באוקטובר 2011
מיה מנע, אלדד קובלנץ מונה למנכ"ל הטלוויזיה החינוכית, באתר nrg‏, 22 בינואר 2012
↑  אלדד קובלנץ הוא איש השיווק של אוגוסט 2014, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2014
↑  לי-אור אברבך, ‏אלדד קובלנץ ינהל את הקמת רשות השידור החדשה, באתר גלובס, 8 במרץ 2015
↑  ניצן צבי כהן, ‏מנכ"לית חדשה לחינוכית, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 11 בספטמבר 2017
↑  יונתן כיתאין, ‏מנכ"לית זמנית חדשה לטלוויזיה חינוכית: ד"ר אורנה שמחון, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2017
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏אלדד קובלנץ נבחר למנכ"ל הקבוע של תאגיד השידור "כאן", באתר גלובס, 19 במרץ 2019
↑  האירוויזיון הטוב בעולם: ההפקה הישראלית זכתה בפרס הטכנולוגיה והחדשנות, באתר מעריב אונליין, 8 באוקטובר 2019
↑  שוקי טאוסיג, חשיפה: הנוהל שהתאגיד מסתיר, באתר העין השביעית, 8 ביולי 2020
↑  מאיה פולק, מי הבוס: מאחורי המאבק בין מועצת התאגיד למנכ"ל, באתר מקור ראשון
↑  איתמר ב"ז, דו"ח מבקר המדינה מאשים את מנכ"ל תאגיד השידור אלדד קובלנץ בסתירות, הסתרה ודיסאינפורמציה, באתר העין השביעית, 4 במאי 2020
↑  איתמר ב"ז  קובץ דו"ח מבקר המדינה, באתר העין השביעית
↑  רן בוקר, מנכ"ל תאגיד כאן אלדד קובלנץ הודח מתפקידו, באתר ynet, 28 באפריל 2022
↑  קובלנץ הוחלף: טל פרייפלד מונתה למ"מ מנכ"ל תאגיד השידור "כאן", באתר גלובס, 28 במאי 2022
↑  תחרות הפרסום קקטוס הזהב 2002 יוצאת לדרך, באתר ynet, 5 בפברואר 2002
↑  אלדד קובלנץ הוא איש השיווק של אוגוסט 2014, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2014
↑  אלכסנדר כץ, ברשימת המנהלים הטובים של פורבס: מנכ"ל החינוכית קובלנץ ומנכ"ל ערוץ 10 ורשבסקי, באתר אייס, 19 ביולי 2015
↑  רן בוקר, אות הוקרה יוענק לאלדד קובלנץ, באתר ynet, 3 בינואר 2016
↑  דורי בן ישראל, נגמרה ההרצה: תאגיד השידור כאן זכה בפרס 'פריצת הדרך בדיגיטל' לשנת 2017, באתר המזבלה, ‏22 בדצמבר 2017
↑  וואלה ברנז'ה‏, בפעם השנייה: אלדד קובלנץ, מנכ"ל כאן, נבחר לאיש השיווק, באתר וואלה, 23 ביולי 2018
קובלנץ מקבל ממיכל כהן, מנכ"לית משרד החינוך, תעודת הוקרה על הפקת חידון התנ"ך למבוגרים לשנת 2013 על ידי הטלוויזיה החינוכית
הצרצר והנמלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איזופוס 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  משל 
 נושא:  הצרצר והנמלה 
 
הצרצר והנמלה, אויר בידי מיילו וינטר בעבור מקראה של משלי איזופוס משנת 1919
הצרצר והנמלה, הידוע גם בשמות הנמלה והחרגול והחגב והנמלים, הוא משל המיוחס לאיזופוס ובו מוסר-השכל על עבודה קשה והכנה. לפי סיווג פרי למשלי איזופוס, מספרו הוא 373. המשל סופר מחדש ועובד פעמים רבות במגוון יצירות לאורך ההיסטוריה ובעת החדשה, הידועות שבגרסאות הן של לה פונטיין וקרילוב.
תקציר המשל

צרצר בילה את חודשי החום בשירה, שעה שהנמלה עבדה באגירת מזון לחורף. משהגיע החורף, הצרצר מוצא את עצמו גווע ברעב, וכשהוא מבקש מהנמלה מזון הוא זוכה לגערה על עצלנותו. בסיפור נעשה שימוש כדי להטיף למעלות של עבודה קשה וחסכון, ונגד סכנות הבזבזנות ואי ההתכוננות לעתיד. גרסאות שונות של המשל מוסיפות מוסר-השכל בסופו, בגרסאות שונות:
"לך אל הנמלה עצל - ראה דרכיה וחכם"
"מי שטרח בערב שבת - יאכל בשבת"
"סוף מעשה במחשבה תחילה"
גרסאות עתיקות

גרסאות של המשל מצויות בקובץ החרוזים של בארביוס (מס' 140) ואביאנוס (מס' 34), ובכמה אוספי סיפורת אחרים, לרבות אלו המיוחסים לסינטיפאס ואנתוניוס. בגרסת סיפורת שונה במקצת של המשל (פרי 112), החיה העצלה היא חיפושית-זבל, המגלה שגשמי-החורף שטפו את הזבל ממנו היא ניזונה. המקור הקדום ביותר שראה בנמלה סמל לחריצות, הוא ספר משלי, המיוחס לשלמה המלך, שם כתוב: "לֵךְ אֶל נְמָלָה עָצֵל, רְאֵה דְרָכֶיהָ וַחֲכָם, אֲשֶׁר אֵין לָהּ קָצִין שֹׁטֵר וּמֹשֵׁל. תָּכִין בַּקַּיִץ לַחְמָהּ אָגְרָה בַקָּצִיר מַאֲכָלָהּ." (משלי ו, ו).
עיבודים מן העת החדשה

בגרסאות מסוימות של המשל, הנמלה מגלה רחמים כלפי הצרצר ונותנת לו מעט מזון כדי שלא יגווע ברעב.
בסרט קצר משנת 1934 של וולט דיסני, מלכת-הנמלים פוסקת שהצרצר יוכל להישאר במושבת הנמלים, אך הוא יהיה חייב לנגן בכינורו בתמורה למזון ולמחסה. הוא מקבל הסדר זה, ומחפורות הנמלים הופכות לאולם-נשפים ענק בו כל הנמלים רוקדות באושר לצלילי המוזיקה שמפיק הצרצר, שלומד סוף-כל-סוף שעליו להיות יצרני. סרטון זה הציג לראשונה את השיר "העולם חייב לי פרנסה", שמאוחר יותר הפך לחתימה המוזיקלית של גופי.
בסרט "דברים משתנים" (1988), דון אמיצ'י נזכר בגרסה חלופית בה הצרצר אוכל את הנמלה בסוף.
המשל סופר מחדש ב-"מופע החבובות" בפרק בו ברנדטה פיטרס הייתה כוכבת-אורחת. סם הנשר מספר את הסיפור שמסתיים בכך שעל הנמלה דורכים והצרצר נוהג במכונית-הספורט שלו אל פלורידה.
יסודות מן המשל עובדו ברפרוף לחלק מקו-העלילה בסרט "באג לייף" של אולפני פיקסאר. אולם, בסרט זה יש צרצרים רבים, והם מתנהגים כמעין ברוני-מאפיה הדורשים כמס חלק מן המזון של מושבת-הנמלים.
משל הנמלה והצרצר עובד לשיר בידי לאון רוזלסון בשנות השבעים של המאה העשרים. השיר מגולל את הסיפור באופן הדומה לגרסתו המקורית של איזופוס.
הסופרת טוני מוריסון חיברה בשנת 2003 את ספר-הילדים "למי יש משחק?: הנמלה או הצרצר?" ובו ניתן למשל העתיק גרסה חדשה כדי לעורר דיון על חשיבות האמנות. הצרצר מייצג את האמן. לפרקים, ספרו של לאו ליוני "פרדריק" נוגע באותם נושאים דומים של השקעה באמנות אל מול אגירת מזון לחורף.
הסיפור נזכר בקצרה בשיר "המשחר לטרף" שביצעה הלהקה היפנית "הכריות". אפשר לתרגם את השורה הרלוונטית כ-"רוקר עובד כמו נמלה/ האם אתה אוגר מזון לחורף?". בהשוואה לסיפור, שורה זו (המושרת בידי המשחר לטרף האחרון בשיר, הטוען שיש לו תמיד זמן להנאה) יכולה בקלות להיות מיוחסת לצרצר.
בפרק "שלוש השמשות שלי" בסדרה פיוצ'רמה, פריי מגולל מחדש את הסיפור על "הצרצר והתמנון" כרציונליזציה לעצלנות: "כל השנה הצרצר אגר אצטרובלים לחורף, בעוד התמנון שכב עם חברתו וצפה בטלוויזיה. אך אז הגיע החורף, הצרצר מת, והתמנון אכל את כל האצטרובלים שלו. ובנוסף, הוא השיג מכונית-מרוץ."
לי והרינג יצרו פארודיה על המשל בסדרתם "אגרוף של שמש". ובה, ריצ'רד הרינג מעלה את המשל כדי לתאר את התמדתו בכתיבת התסריטים בעוד שסטיוראט לי נוטש בעצלנותו את מטלותיו. או-אז מזכיר סטיוארט לי את המשל המתוקן על הנמלה והאדם, הגורס שסיפורים הכוללים בעלי-חיים אינם חלים על התנהגות אנושית משום שאנו בעלי יכולת למחשבה רציונלית מעבר לאינסטינקטים שחנן אותנו בהם הטבע.
שירה של יונה וולך "אדם צובר זיכרונות" מזכיר את המשל. מתאר את אגירת המזון של הנמלים בחודשי הקיץ. בחורף הנמלים מכלות את המזון או הרכוש שאגרו ואת החורף מכלות גם כן. בשיר זה, בעונת החורף שר החגב לפתחים ומתגעגע לחודשי הקיץ. גם האדם מוזכר כשר וזוהי תוספת של וולך עצמה.
רמיזות למשל ניתן למצוא גם בשירה של נעמי שמר, "שיר סיום", ללחנו של מנוס חאג'ידאקיס.
בספר הסאטירי זו ארץ זו, כשהחורף מגיע, הצרצר והנמלה שניהם קופאים מקור בעקבות משבר נפט.
בשירו של ע. הלל "מזבוב עד פיל" הצרצר בשיר מאשים את המשל ואת מחברו (לא מצוין מי) שבגללם נטפלים אליו וקוראים לו "עצלן" .
ראו גם

משלי איזופוס
לקריאה נוספת

Laura Gibbs, Aesop's Fables, Oxford University Press (World's Classics): Oxford, 2002.
הערות שוליים

↑  בן אדווין פרי, באבריוס ופאדרוס, הספרייה הקלאסית של לאב, עמוד 47, מספר 373, הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 1965.
יעקב אבולעפיה

הרב יעקב אבולעפיה (נפטר בשנת ה'ש"ס בערך) כונה "המצרי", היה רב פוסק הלכה, אבי שושלת משפחת אבולעפיה, מאישיה הבולטים של צפת בתקופת האר"י, וממחדשי הסמיכה. כיהן כרב בדמשק והיה ממתנגדי האר"י והרב חיים ויטאל.
חייו

נולד לר' יהודה אבולעפיה (בעל מפעל לבטישת אריגים) אמו הייתה בתו של מהר"י בירב הראשון.
ר' יעקב אבולעפיה היה נצר למשפחה יהודית ענפה של רבנים ועסקני ציבור ממגורשי ספרד, שמוצאה מן האזור ההיסטורי קסטיליה שבספרד. צאצא ישיר לרב מאיר הלוי אבולעפיה מסורת בידי המשפחה שהם משבט יהודה וצאצאי דוד המלך.
למד אצל ר' שלמה אבסבאן, קיים קשרי מכתבים עם חבירו לספסל הלימודים הרב יום-טוב צהלון. בשנת ה'שנ"ג היה רב ק"ק ספרדים בדמשק, בשנת ה'שנ"ט הוסמך על ידי מהר"י בירב השני (נכדו של ר' יעקב בירב). כתב תשובות בהלכה אולם כתביו לא שרדו.
תלמידיו הם בנו ר' חיים אבולעפיה, ור' יאשיה פינטו ששימש כרב של דמשק.
התנגדות לאר"י ומהרח"ו

ר' יעקב אבולעפיה התנגד לחוג המקובלים בצפת, לא האמין במעשה הניסים המסופרים על האר"י אף על פי שבפועל היה כפוף לו, התנגד לר' חיים ויטאל וסיכל את מינויו לרב בית כנסת.
הרב יהודה אריה ממודנה שאף הוא היה ממתנגדי האר"י, כתב בספרו "ארי נוהם" בשם 'חכם אחד מחכמי הישיבה' שר' יעקב היה "כריע ואח להאר"י" אולם ר' יעקב היה מגיב בחוסר אמון לסיפורי מעשיות על גדולת האר"י ומופתיו, ושאף האר"י בעצמו שלל את המעשים אשר יוחסו לו, אותו חכם הוסיף שר' יעקב אף לא חשב את האר"י לגדול בתורה.
אי אפשר מלספר לך מה שהיה בפני זה יותר מכ"ה שנה ... הגיע פה החכם רבי ידידיה גאלאנטי ז"ל, שליח מארץ ישראל ...התחיל הגאלאנטי לספר ממעשה ניסים ונפלאות האר"י ז"ל ... ועוד זאת לא אעלים ממך, שחכם אחד גדול וחסיד מבני ישיבתנו ... עוד זה מדבר מנפלאות מהאר"י ז"ל בטרם החילונו ללמוד, אמר שכמה פעמים החכם רבי יעקב אבולעפיאה ז"ל, שהיה כריע ואח להאר"י, אמר לו, לא היו דברים מעולם מהסיפור מפעולותיו אלו ושאף הוא היה אומר לו שלא היו כנים הדברים שאומרים עליו. ועוד אמר בשם החכם הנ"ל, שהיה האר"י רוב היום מתעסק בסחורה.
בספר חמדת ימים ובספרים נוספים המזוהים עם תומכי האר"י, נכתב על היחסים המתוחים בין ר' יעקב לאר"י, באחד הסיפורים המכונה "מעשה השוורים" מסופר בין היתר שהאר"י אמר לר' יעקב שהוא זקוק לתיקון, ואף השפיל אותו כאחד "שלא יודע דבר". לחלק מהגרסאות אף ר' יעקב הודה ואמר "האמת היא שאין אנו יודעים דבר". לדעת גרשום שלום וחוקרים נוספים, הסיפור הוא ”זיוף בוטה, המבקש להפוך את מתנגדו המושבע של ר' חיים ויטאל, והכופר הידוע בכל מעשי הניסים של האר"י לשותף פעיל באחד ממעשי הניסים והנפלאות של האר"י”.
יחסיו של ר' יעקב עם הרב חיים ויטאל היו סוערים יותר, ר"י התעלם מהרח"ו ולעיתים אף זלזל בו, הרח"ו ביקש ללמד את ר"י קבלה אך הוא סירב.
בספר החזיונות ישנם כמה קטעים בהם מתאר הרח"ו את ר' יעקב כאחד המתנגדים הגדולים שלו, מהם:
במעשה ה'דיבוק שנכנסה בנערה', הרוח מאשימה את ר' יעקב שמזלזל ברח"ו "שמתלוצץ עליו ומהביל דבריו" ושר' יעקב ובני משפחתו עוברים עבירות.
הרח"ו כותב כי תפילת הקהל בבית הכנסת לא תתקבל כי בשמים החרימו את ר"י מחמת התנגדותו לרח"ו.
הר"י מואשם בקרבה לדת המוסלמים.
באחד החזיונות משתתפים גדולי חכמי ישראל וביניהם ר' יעקב המושפל על ידי האר"י שהלבישו לבוש קצר המגיע עד חלציו, דבר המלמד על חסרונו של ר"י.
לקריאה נוספת

עלי יסיף, ‏שוורים גלוחי זקן, המאבק על המיתוס של צפת בימים ההם בזמן הזה, מכאן ד', ינואר 2005, עמ' 42–79
מאיר בניהו, חידושה של הסמיכה בצפת, בתוך ספר היובל ליצחק בער פדרבוש, עמוד 263
אנציקלופדיה ארזי הלבנון, ערך יעקב אבולעפיה
הערות שוליים

↑  מאיר בניהו, תולדות האר"י, עמוד 114
↑  כך להשערת דוד אברהם, עליה והתיישבות בארץ ישראל במאה הט"ז
↑  סכסוכו עם גיסו אח אשתו ר' אהרון בירב, בנו של ר' יעקב בירב הראשון, על נושא ירושה, נידונה בספרי הפוסקים ראו בשו"ת הרדב"ז סימן קע"ז; שו"ת אבקת רוכל סימן קכ"ד; שו"ת מבי"ט קס"ט
↑  ראו שו"ת מהריט"ץ רג
↑  החיד"א שם הגדולים בערכו. פסק אחד הוזכר בספר שמות לר' שמחה בן גרשון הכהן בשמות אנשים, בשם חלפון וז"ל: "אמנם כמדומה לי דראיתי בפסק א' מהרב המוסמך כמוהר"ר יעקוב אבולעפיא ז״ל כליפא ב"כף ועתה אין הפסק ההוא בידי דנתתי ספרו לבנו החכם השלם כמה"רר חים אבולעפיא נ"רו כאשר עבר עלינו בשליחותו לצפת תוב"ב"
↑  כך לפי דפוס קושטא
↑  גרשום שלום, והתעלומה בעינה עומדת, בחינות ח, ה'תשט"ו, עמוד 85
↑  (בספר החזיונות הוצאת "שובי נפשי" הושמט שמו של ר' יעקב)
יחסי עיראק–רוסיה

| יחסי עיראק–רוסיה |
| --- | --- |
עיראק: רוסיה


עיראק: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
438,317: 17,098,242
אוכלוסייה
46,369,546: 144,542,549
תמ"ג (במיליוני דולרים)
250,843: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,410: 13,985
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי עיראק–רוסיה הם היחסים הבילטרליים בין עיראק לרוסיה, ולפני עצמאותה של רוסיה, בין עיראק לברית המועצות. השגריר הנוכחי ברוסיה הוא חיידר האדי המכהן ברוסיה מאז דצמבר 2016.
היסטוריה

היחסים בין הרוסים לאנשי עיראק קדמו זמן רב להיווצרות המדינות העיראקיות והרוסיות המודרניות. בימי הביניים נסעו סוחרים ומגלים בין שתי המדינות באמצעות מסלול הסחר וולגה והים הכספי, ואז בדרך היבשתית. לדברי אבן ח'ורדאדבה, כבר במאה ה-9 אפשר היה להיתקל בסוחרים רוסים בשווקים של בגדאד, אליהם הביאו בונה, פרוות שועל וחרבות.
בעידן המודרני, היחסים הסובייטים-עיראקיים, ומאוחר יותר, היחסים בין רוסיה לעיראק היו בדרך כלל חלק מהיחסים של רוסיה עם מדינות העולם השלישי ותנועות השחרור הלאומיות שלהם, ובמיוחד הלאומיות הערבית, אשר מסיבות היסטוריות וגיאו-אסטרטגיות היו במיוחד חשובות למוסקבה. עם זאת, במקביל, במיוחד בין השנים 1958–1990, יחסי ברית המועצות–עיראק כללו כמה תכונות מיוחדות, שהעמידו אותם בניגוד לקשרים סובייטיים עם מדינות אפרו-אסייתיות אחרות ואפילו כמה מדינות במזרח התיכון הערבי.
ראשית, עיראק הייתה הקרובה ביותר בין כל המדינות הערביות לגבולות סובייטים, ובשל קרבה זו איום ההתפשטות הסובייטית, ניתן היה לראות אותו הרבה יותר מציאותי וסביר על ידי מנהיגיה, לעומת מנהיגי שאר מדינות ערב.
עיראק, אמנם שונה משאר המדינות הערביות במשריק, אך מאז תחילת שנות העשרים של המאה ה-20, מכילה מיעוט כורדי אתני לא-ערבי משמעותי (קרוב לעשרים וחמישה אחוזים) עם זכויות חוקתיות ספציפיות, שהוענקו בשנת 1925 כתנאי לשילובו של אזור מוסול המאוכלס ברוב הכורדים בגבולותיו. העם הכורדי, שקבוצות אחרות מתגוררות בטורקיה, איראן ורוסיה, מעולם לא נכנעו לחלוטין לחלוקה וחוסר הגדרה עצמית לאומית, ודרשו כל העת אוטונומיה טריטוריאלית בעיראק מאז 1961. שאיפותיהם כלפי ברית המועצות לא יכלו להישאר אדישות, אולם עם זאת הציבו את האומה במצב המביך של הצורך לבחור בין הכרתם לתמיכה הכללית בלאומיות הערבית לבין הממשלה העיראקית הידידותית.
המפלגה הקומוניסטית העיראקית, שהוקמה רשמית בשנת 1934, הייתה אחד הארגונים המרקסיסטיים האפקטיביים והמשפיעים ביותר באזור. אף על פי שמעולם לא היה מספיק חזק כדי לתפוס את השלטון מעצמו, הוא בכל זאת ייצג כוח פוליטי זניח ובלתי אמצעי במדינה, אשר תמך במוסקבה אחרי 1958, ולכן היה נכס יקר ערך והן מבוכה בעסקאותיו עם "הפרוגרסיבים". אך עדיין לעיתים קרובות הממשלה העיראקית האנטי-קומוניסטית דיכאה אותו באכזריות.
לבסוף, הפוטנציאל הכלכלי של עיראק ועושרה היחסי, במיוחד לאחר מלחמת יום הכיפורים ועליית מחירי הנפט בעקבותיה בצורה משמעותית, הפכו את המדינה לשותף ולקוח מושך כלכלית עבור מוסקבה. היבטים כלכליים אלה, שמעולם לא נעדרו בעבר, קיבלו חשיבות נוספת מאז קריסת ברית המועצות והופעתה של רוסיה כאומה נפרדת ופרו-קפיטליסטית.
בתוך שנתיים גדל הסחר בין רוסיה לעיראק ב-52 אחוז מ-900 מיליון דולר ל-1.4 מיליארד דולר בספטמבר 2018.
אף על פי שרוסיה הפוסט-סובייטית דחתה את האידאולוגיה המרקסיסטית ואת התמיכה האידאולוגית של המפלגות הקומוניסטיות ותנועות השחרור הלאומיות של עמי העולם השלישי, היא בכל זאת מעוניינת בשיתוף פעולה עם עיראק, ותמכה בבגדאד פוליטית נגד ארצות הברית מאז 1994, כולל הטלת סנקציות עונשיות.
בשנת 2006 מספר דיפלומטים רוסים נחטפו ונהרגו.