stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ילנה מראשקה, מלכת הונגריה

ילנה מראשקה, ילנה ווקאנוביץ או אילונה מסרביה, בהונגרית: Ilona magyar királyné או  Jelena Vukanović בסרבית: Јелена/Jelena, נולדה אחרי 1109 – נפטרה אחרי 1146) הייתה נסיכה סרבית, מלכת הונגריה בתור אשת המלך בלה השני העיוור, ששלט בשנים 1141-1131. היא הייתה בתם של אורוש, נסיך סרביה (1145-בערך 1112) ושל אנה דיוגנסה, נסיכה יווניה ביזנטית. בשנת 1129 התחתנה עם בלה השני בתיווך בן דוד שלו, המלך אישטוואן השני (1131-בערך 1116). בלה השני התעוור אחרי שעיניו נוקרו בפקודת אביו של אישטוואן, המלך קלמן. אחרי מות בעלה, כיהנה ילנה כעוצרת הונגריה בין שנת 1141 לספטמבר 1146 יחד עם אחיה, בלוש, כל עוד בנה הבכור, המלך גזה השני היה קטין.
גם בניה הצעירים יותר, לאסלו השני ואישטוואן הרביעי היו לימים מלכי הונגריה. פרט לבלוש, היו לה עוד שני אחים:אורוש השני ודסה.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

ילנה הייתה בתו של אורוש הראשון, הנסיך (ז'ופאן) הגדול של סרביה (ראשקה) (1145 - לערך 1112) משושלת ווקאנוביץ' ושל הנסיכה הביזנטית אנה דיוגנה, בת של הגנרל הביזנטי קונסנטינוס דיוגנס ונכדה של הקיסר יוחנן קומננוס (לפי השערות אחדות אמה הייתה אצילה ביזנטית אחרת). אביה השתתף במלחמה ההונגרית-ביזנטית בשנים 1129-1127 בצד של המלך אישטוואן השני של הונגריה. הצבא ההונגרי הרס את בלגרד הביזנטית ופלש לערים ניש, סופיה (סרדיקה) ופלובדיב (פיליפופוליס).
בסביבות 1129 השיא אותה המלך אישטוואן השני עם בן דוד שלו, בלה השני, שעיניו נוקרו בפקודת אביו, המלך קלמן. (לערך 1095–1116). אורוש הראשון סבל עד אז מהתנכלויות מצד הונגריה והביזנטים כאחד, כך שבחפץ לב בירך על מיסוד הקשר עם הונגריה. אחי הנסיכה, בלוש התמנה לפלטין של הונגריה וכיהן בתפקיד זה בשנים 1141–1161. המלך אישטוואן העניק לזוג הנסיכים הצעיר אחוזות על יד טולנה.
ביוגרפיה > מלכה רעייה

אחרי שחמיה, אישטוואן השני מת ללא ילדים, ב-28 באפריל 1131 הוכתר בעלה, בלה שני למלך הונגריה. לילנה, או כפי שקראו לה ההונגרים "אילונה", הייתה השפעה רבה על בעלה ועל הממלכה. נולדו להם שישה ילדים: גזה, לאסלו השני, אישטוואן הרביעי, אלמוש, סופיה (ז'ופי) וגרטרוד.
ילנה סייעה מאוד לבעלה ובניהול המדינה. 
היא הייתה נאמנה לבעלה ולהונגריה ומיוזמתה כונסה בעיר אראד אספת אליצים ששפטו והוציאו להורג 68 אריסטוקרטים הונגרים שנחשבו אחראים יחד עם המלך קלמן המנוח לניקור עיניהם של בעלה ושל אביו, אלמוש.
לפי עדויות בת זמנה היא נכחה בהוצאתם להורג יחד עם בנה בלה, על מנת לוודא את רציחת אויבי בעלה.
המלכה ילנה יישבה סרבים באי צ'פל ובראצקווה, שבה היא בנתה מנזר וכנסייה הפועלים עד היום.
ביוגרפיה > העוצרות

כשמת בעלה בלה ב-13 בפברואר 1141 בנה הבכור גזה היה עדיין קטין ולכן ילנה ואחיה, בלוש ווקאנוביץ' משלו בהונגריה עד ספטמבר 1146 כשגזה הגיע לפרקו. בלוש כיהן כפלטין הונגריה, הפקיד הבכיר ביותר בממלכה, בין 1141–1161 וכבאן סלבוניה בשנים 1146–1157. ילנה המשיכה להשפיע גם אחר כך על שלטון בנה ובעזרת אחיה להונגריה היו יחסים טובים ושלום עם השכנים מדרום. בתקופה בה מת בעלה, בלה, הקשרים ההונגרים-גרמנים התערערו והאירוסין בין המרקגראף היינריך לסופיה, בתה של ילנה, בוטלו.
סופיה נדרה נדרי נזירה והפכה לאם מנזר באדמונט בחבל שטיריה.
ביוגרפיה > שלטון גזה השני והשנים שלאחריו

בימי שלטון גזה השני, בניו אישטוואן הרביעי ולאסלו השני לא היו שבעי רצון מתאריהם ונחלותיהם ולכן הם חיפשו סיוע אצל הקיסרים הגרמנים של האימפריה הרומית הקדושה ואצל הקיסרים היוונים הביזנטים.
הקנוניות נגד גזה השני לא צלחו, ואחרי מותו ב-1161 ראה הקיסר הביזנטי מנואל הראשון קומננוס הזדמנות טובה להרחיב את השפעתה של קונסטנטינופול בהונגריה. מנואל עזר להדחתו של אישטוואן השלישי והעמיד במקומו קודם את לאסלו השני ואחר כך לזמן קצר את אישטוואן הרביעי. בסופו של דבר כתר הונגריה הושב בשנת 1163 לידי אישטוואן השלישי. בנוגע למלכה ילנה, יש הסבורים כי מתה בשנת 1161, ככל הנראה בסקשפהרוואר. היא נקברה בבזיליקת העלייה השמיימה של מרים הבתולה בסקשפהרוואר.
נישואיה וצאצאיה

ילדיהם:
אליזבת או גרטרוד, ידועה כאליזבת מהונגריה (בערך 1129 - לפני 1155), אשתו של הדוכס מיישקו השלישי הזקן של פולין
גזה השני, מלך הונגריה (בערך 1130 - 3 במאי 1162, מלך בשנים 1141–1162
לסלו השני, מלך הונגריה (בערך 1131 - 14 בינואר 1163, מלך בשנים 1162–1163
אישטוואן הרביעי, מלך הונגריה (בערך 1133 - 11 באפריל 1165, מלך בשנים 1163–1165
אלמוש (?)
סופיה מהונגריה או סופיה הנזירה (בערך 1136 - ?) נזירה באדמונט, שטיריה
הערות שוליים

↑  Farkas Csaba: A basileus unokahúga. Fons 23. évf. 1. szám (2016) 87-118
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1186421193  LCCN: no2019137430  VIAF: 5025155832946633490000   WorldCat (עם VIAF): 5025155832946633490000 
ההוצאות להורג באראד - ציור מאת פטר יאנוש גייגר )1880-1805)
ל'אקיפ

| --- | --- |

 תדירות:  יומון
 סוגה:  ספורט
 פורמט:  טבלואיד
 מו"ל:  Éditions Philippe Amaury 
 מייסד:  ז'אק גודו 
 בעלים:  Amaury Group
 תאריכי הופעה:  28 בפברואר 1946 (כעיתון ספורט) – הווה
 שפה:  צרפתית
 מערכת:  פריז 
 תפוצה:  כ-251,639 (2013)
 מדינה:  צרפת צרפת
 ISSN:  0153-1069, 2263-4940
 www.lequipe.fr
 
לֵ'אקיפ (צרפתית: L'Équipe - "הנבחרת") הוא עיתון ספורט יומי בשפה הצרפתית. נוסד ב-1903 בשם לוֹטוֹ (L'Auto – הרכב) וסיקר את עולם המכוניות. לאחר מלחמת העולם השנייה שינה את שמו והחל לסקר ענפי ספורט נוספים. ב-1946 החל להופיע שלוש פעמים בשבוע, במהדורה שכללה שני דפים בלבד ולא זכתה לתפוצה משמעותית. בשנות החמישים החל להופיע במהדורה יומית כשהוא מתמקד יותר ויותר בכדורגל. במהרה הוא הפך לעיתון ספורט.
בשנת 1984 פרש מתפקידו ז'אק גודו, עורכו ומייסדו של העיתון בצורתו הנוכחית. גם בשנים הבאות הצליח ל'אקיפ להביס את מתחריו בעזרת מחירו העממי, מערכת ההפצה היעילה, הוספת עמודי צבע ושמירה על איכות סיקור וכתיבה גבוהה.
גיליון יום שני ה-13 ביולי 1998, שסיקר את זכייתה של צרפת במשחקי גביע העולם בכדורגל, קבע את שיא התפוצה ההיסטורי של העיתון: 1,581,245 עותקים.
כריסטיאן ניירן

| --- | --- |

כריסטיאן ניירן בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2017
 לידה:  25 בנובמבר 1975 (בן 48) ליסבורן, צפון אירלנד צפון אירלנד, הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  תקליטן
 http://www.kristiannairn.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטיאן ניירן (באנגלית: Kristian Nairn; נולד ב-25 בנובמבר 1975) הוא שחקן ותקליטן צפון-אירי. ידוע בעיקר בשל תפקידו כהודור בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של HBO, המבוססת על סדרת הספרים שיר של אש ושל קרח של ג'ורג' ר. ר. מרטין.
חייו האישיים

ניירן נולד ב-1975 בעיר ליסבורן המהווה חלק מהמטרופולין של בלפסט, בירת צפון אירלנד. בשנת 2014 יצא מהארון.
פילמוגרפיה

2011 - 2016 - משחקי הכס
2014 - Treasure Trapped
2014 - Our Gay wedding
2013 - Chronicles of Comic Con
2012–2013 - רחוב ריפר
לו הייתי פיראט (2022-הווה)
הערות שוליים

↑  כריסטיאן ניירן יוצא מהארון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1195483619  SUDOC: 261937278  VIAF: 86156990981761180003   WorldCat (עם VIAF): 86156990981761180003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ינון אחימן

ינון אחימן (נולד בשנת 1954) הוא עורך דין, מנהל ופוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש המועצה המקומית השני של אפרת בין השנים 1985–2000, ומכהן כמנכ"ל רשת החינוך אור תורה סטון.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1954 בניר עציון. אביו, חנוך אחימן (חמלניק) היה אדריכל חובב, מראשי הקיבוץ הדתי, ממייסדי כפר עציון וניר עציון, ואמו יהודית הייתה ניצולת השואה.
החל את דרכו כאיש חינוך, ובגיל 28 ניהל את בית הספר "נעם בנים" בירושלים. למד לתואר ראשון במשפטים והוסמך כעורך דין, ולתואר שני במדיניות ציבורית.
בספטמבר 1985, בגיל 30 בלבד נבחר לכהן כראש המועצה באפרת. הוא כיהן תפקיד במשך 3 קדנציות רצופות, עד לשנת 2000. בתקופת כהונתו ידעה אפרת תנופת פיתוח ובנייה משמעותית.
בשנים 2000–2002 כיהן כמנכ"ל החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי בירושלים. בתקופת כהונתו הגישה החברה תוכנית להקמת מאות יחידות דיור ליהודים במזרח ירושלים. במקביל, כיהן כמנכ"ל משותף בחברת קרתא.
בסוף שנת 2002 התמנה לכהן כמנכ"ל רשת מוסדות החינוך אור תורה סטון, תפקיד שבו הוא מכהן עד היום.
נשוי לעדה ואב לשמונה.
עמדותיו

כשכיהן כראש מועצת אפרת, נמנה עם קבוצה של ראשי רשויות ביש"ע שהביעו תמיכה עקרונית בפתרון מדיני לסכסוך הישראלי-פלסטיני. הוא הביע תמיכה בממשלת בנט-לפיד. השתתף בהפגנה נגד הרפורמה המשפטית שהתקיימה באפרת, והביע עמדה סלחנית כלפי ראשי מערכת המשפט בישראל.
הערות שוליים

↑  ראו אודות האב כאן וכאן
↑  יהודית אחימן: מודעת אבל באתר "אבלים"
↑  מועצה מקומית אפרת באתר 'סיפור מקומי'
↑  תוכנית ממשלתית: בנייה מאסיבית ברובע היהודי בירושלים, באתר וואלה, 24 באפריל 2001
↑  חגי סגל, העיקר ששמיר ישן טוב בלילה, חדשות, 23 בדצמבר 1988
↑    ינון אחימן, ‏איך הפכנו מנהיג ימין מובהק לאויב, בעיתון מקור ראשון, 13 ביוני 2021
↑   ינון אחימן ראש מועצה של אפרת לשעבר בגוש עציון בהפגנה באפרת הערב, סרטון בערוץ "LiriTV", באתר יוטיוב (אורך: 03:06)
↑  ינון אחימן, אנחנו בהתיישבות לא סלחנו לאהרן ברק, ובכך עווינו, באתר ynet, 19 בפברואר 2023
כימוקין

כימוקינים (Chemokines) הם חלבונים קטנים ממשפחת הציטוקינים. הם משמשים במערכת החיסון, ותפקידם העיקרי הוא למשוך את תאי הדם הלבנים למקומות מסוימים בגוף.
שמם של הכימוקינים הוא שילוב של המילים כימוטקסיס וציטוקין; ואכן, משיכת תאים ליעדים שונים בגוף באמצעות כימוקינים היא דוגמה מובהקת לכימוטקסיס.
הכימוקינים מעודדים נדידה של תאי דם לבנים בעיקר לשני מוקדים:
נדידה לעבר מקום זיהום, בו נמצאים פתוגנים בהם יש להילחם.
נדידה לעבר קשרי לימפה, בהם מסוגלים תאי הדם הלבנים להתמיין ולהבשיל.
כל הכימוקינים מכילים ארבעה שיירי ציסטאין שמורים (כלומר, שנשתמרו במהלך האבולוציה מכימוקין קדום אחד). נהוג לחלק את הכימוקינים לקבוצות על פי מיקומם של שניים מהם, כאשר כמעט כולם מתאימים לאחת משתי הקבוצות: CC ו-CXC (כאשר C מייצגת ציסטאין, ו-X מייצגת חומצה אמינית כלשהי). בהתאם לכך, נחלקים גם הקולטנים שלהם לשתי קבוצות: CC receptors ו-CXC receptors. קולטנים אלו הם מסוג הקולטנים המצומדים לחלבון G.
לב ויינשטיין

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1920 מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פטירה:  8 בספטמבר 1989 (בגיל 68) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית העלמין ניקולו-ארכנגלסקויה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  מיכאיל לאונטוביץ' 
 מוסדות:  המכון לסוגיות פיזיות 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  עיטור אות הכבוד 
 
לב ויינשטיין  (ברוסית: Лев Альбертович Вайнштейн‏; 6 בדצמבר 1920 - 8 בספטמבר 1989) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתחום בניית רכיבים אלקטרוניים לתדרים גבוהים במיוחד.
קורות חיים

לב ויינשטיין נולד בשנת 1920 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו היה כלכלן. הוא נעצר בפעם הראשונה בשנת 1930 ובהמשך עוד מספר פעמים. לאחר תקופת מעצר אחרונה הוא חויב להתגורר בקזחסטן. בשנת 1957 הוא טוהר מכל אשמה, חזר למוסקבה ובשנת 1962 התמנה לפרופסור.
לב ויינשטיין סיים לימודי בית ספר בשנת 1938 והחל לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1943 הוא סיים את הלימודים והמשיך לימודי תואר שלישי אותה סיים בשנת 1947.
בשנת 1947 ויינשטיין החל לעבוד במכון לחקר רדיו שעסק בלחימה אלקטרונית. בשנת 1953 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט. בשנת 1957 ויינשטיין החל לעבוד במכון לחקר בעיות פיזיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
במקביל לעבודה במכון ויינשטיין היה מלמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה ומשנת 1959 כיהן בדרגת פרופסור.
בשנת 1966 ויינשטיין התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות.
ויינשטיין היה מומחה לחקר תופעת עקיפה, התפשטות גלים, בניית רכיבים אלקטרוניים לתדרים גבוהים במיוחד. הוא כתב כ-160 מאמרים מדעיים ו-9 ספרים.
ויינשטיין נפטר בשנת 1989 במוסקבה ונטמן בבית העלמין ניקולו-ארכנגלסקויה.
בשנת 1990 ויינשטיין קיבל פרס ברית המועצות.
כנפי לילה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רוברט סילברברג
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  כן
 סוגה:  פנטזיה
 מקום התרחשות:  רומא 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1969
 מספר עמודים:  184
 הוצאה בעברית
 תאריך:  1977
 תרגום:  יוסף כרוסט
 פרסים
 פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1969)  פרס סיון לספר המתורגם הטוב ביותר (1972) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001103183, 002662406
 
כנפי לילה (אנגלית: Nightwings) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר רוברט סילברברג, יצא בהוצאת עם עובד בשנת 1977 בתרגומו של יוסף כרוסט.
הספר יצא לראשונה באנגלית בשנת 1969 והוא מורכב משלושה סיפורים קצרים אשר ראו אור לראשונה בירחון גלקסי:
כנפי לילה - 1968, חודש ספטמבר.
בין הזוכרנים - 1968, חודש נובמבר.
הדרך ליורשלם - 1969, חודש פברואר.
הסיפור הקצר כנפי לילה זכה בפרס הוגו בשנת 1969 והיה מועמד לפרס נבולה בשנת 1968.
רקע

הסיפור מתרחש במחזור השלישי של האנושות על כדור הארץ, כאשר המחזור הראשון הוא החיים המוכרים לנו כיום.

במחזור השני, בשל יהירות האנושות (שביית גזעיים מכוכבי לכת מרוחקים ושיעבודם) קיים איום על כדור הארץ מצד גזע שנשבה ועונה, לפלוש לכדור הארץ ולכבוש אותו. איום זה עובר בירושה למחזור השלישי של האנושות.

הסיפור מתחיל במעקבן שתפקידו לעקוב בחלל החיצון באמצעות מכשור מעקב שנושא בעגלתו לכל מקום, אחר פלישות המתממשות ומגיעות, ארבע פעמים ביום, כל יום.

קיימים מעקבנים רבים מלבדו וכולם משתייכים לתאגיד המעקבנים. החברה הפיאודלית המתוארת בספר מתחלקת לתאגידים, כאשר כל אדם שייך לתאגיד כלשהו: מעקבנים, זוכרנים (מעין היסטוריונים בעלי ידע רב), צליינים, מעופפים, אוכלי לחם קודש, ועוד.

ישנם יצורים, הסטויים, שעברו סטיות גנטיות, אשר אינם משתייכים לאף תאגיד.

הסיפור מתרחש בעוד כארבעים אלף שנים מהיום, והוא מספר את סיפורו של המעקבן והתמודדותו עם איום הפלישה.

המפה הגאוגרפית המוכרת לנו כיום השתנתה עד מאוד כאשר חלק מהיבשות אינן עוד, בעוד אוקיינוסים שינו פניהם.

שמות הערים והיבשות עברו שיבוש בשל מרחק הזמן: רואם (רומא), פרריס (פריס), יורשלם (ירושלים), אפריק (אפריקה), אגופט (מצרים), וכן הלאה.
תמצית הסיפור > כנפי לילה

המעקבן ושני המתלווים אליו למסע מתקרבים לרואם. בלילה, דרך עיני המעקבן הקורא עד להמראתה ומעופה של אוולואלה המעופפת העדינה, אחת משני מתלוויו.

המתלווה השני הוא גרומון, סטוי. גרומון נראה חשוד בעיני המעקבן למן ההתחלה מאחר שאינו מתנהג כבני גזעו: הוא סקרן, הוא ידען, בעל אינטליגנציה.

בין שני מתלוויו של המעקבן ככל הנראה יש יחסים קרובים, למרות שלא כך מקובל אצל שני הגזעים (מעופפים וסטויים).

המעקבן בא בימים. הוא מתייחס אל עצמו כאיש זקן יתר על המידה. לא נהוג אצל המעקבנים לשאת אישה ולהקים משפחה מפאת יעודם ומקצועם. אבל מעקבן זה חש רגשות מיוחדים ועזים כלפי המעופפת הקטנה שלו, בעלת מראה כשל ילדה.

בהתקרבם לרואם הם פוגשים בצליין בעל מסיכה. כך נהוג אצל הצליינים, להסתיר פניהם במסכת מתכת. הצליין מציע למעקבן לעזוב את השניים ולהתלוות אליו לעליה ליורשלם. המעקבן מסרב לעת עתה ונפרד מהצליין באומרו שתקוותו שייפגשו שוב בירושלם.

ברואם, נסיך ושליט רואם הצעיר היהיר והשטלתן, חוטף את אוולואלה שתהה לו לפילגש וכך נפתרת בעיית הלינה של כל השלושה, מאחר שתאגיד המעקבנים לא מצא מקום לאכסן אפילו לא את המעקבן.

גרומון המצר על חטיפת אוולואלה נשבע שבבוא העת יוציא לנסיך אנריק את עיניו בציפורני טפריו, כנקמה.
בבואם לבקר בפי האמת, נשאלים כל אחד מן השלושה שאלות על ידי השניים האחרים, או אחד מן השניים האחרים, שאלות עליהן יש לענות תשובה כנה אחרת פי האמת תיסגר על היד, ותבלע את היד.
המעקבן נשאל על ידי גרומון האם חייו של המעקבן אשר הוקדשו לאתר פלישות מהחלל, נוצלו בצורה נבונה? תשובתו של המעקבן מורכבת וכנה מאד: להקדיש את עצמך למטרה כזאת זו מטרה נעלה, אבל להקדיש את עצמך למשהו שהוא פרי דמיון, זהו דבר חסר תועלת.
אוולואלה נשאלת על ידי גרומון לגבי הגברים בחייה, והיא עונה בכנות: הכי אהבה את המעופף החולמן שהיה לה, אבל היה חלש מדי בשבילה, הנאה פיזית הכי טובה ניתנה לה על ידי הנסיך אנריק, ואילו אותו, את גרומון, הייתה רוצה בתור חבר לחיים.
גרומון נשאל על ידי אוולואלה והמעקבן: מהיכן הוא בא באמת? גרומון עונה שהוא הוא אחד הפולשים שהושתל כאן לעקוב אחר המתרחש לפני הפלישה המתממשת ובאה.
תשובתו של גרומון מחזקת אצל המעקבן את החשד שמה שראה במעקב האחרון שעשה לא היה סתם. הוא חוטף את ציודו ונכנס למצב המעקב, ואכן, פלישה במלוא הדרתה בכיוון לכדור הארץ.
בתוהו ובוהו הנוצר לאחר שלחץ המעקבן על כפתור האזעקה, מאבד המעקבן את שני מתלוויו ופוגש בצליין שהליכתו כשל אדם עיוור: הלא זהו אנריק הנסיך ששתי עיניו הוצאו והוא חבש מסיכת צליין כדי שהפולשים לא יזהו אותו, מאחר שהפולשים טובים וחברותיים לאנשי העם, אך מוציאים להורג את כל השליטים.
תמצית הסיפור > בין הזוכרנים

בחלק השני של הספר, בין הזוכרנים, אשר פורסם לראשונה תחת הכותרת "הדרך לפרריס", מתוארת דרכם ושהותם של המעקבן (לשעבר) ובן לווייתו, הנסיך אנריק.

למרות התנהגותו המתנשאת והמזלזלת של אנריק בזולת ובמעקבן בפרט, שהפך גם הוא לצליין, נשאר המעקבן נאמן לנסיך לשעבר ותמך בו בכל דרך.

כאשר הפגין אנריק את אופיו האמיתי וכמעט סיבך אותם בצרות, פתר המעקבן לשעבר את המצבים בדרכים נאורות.

בהגיעם לעיר פרריס, האהובה והמוערכת כל כך על המעקבן לשעבר, ביקש המבוגר מבין השניים להתקבל לתאגיד הזוכרנים. מפאת גילו המתקדם הוא נתקבל כשוליה לזוכרנים, דבר שאפשר לו ללמוד רבות אודות העבר ונתן לו גישה לראיות נדירות וחשובות מאד.

בינתיים, אנריק ואשת הזוכרן שנתן להם את חסותו, בגדו יחד בזוכרן, מה שהוביל למשבר.

הזוכרן איים על תומיס מן הזוכרנים, הלא זהו שמו החדש של המעקבן לשעבר, שאם לא ירוץ לפולשים להלשין על מיקומו של הנסיך, ילשין הוא על תומיס על כך שהגן והסתיר אויב למשך כל זמן זה, הלא שליטים לשעבר נחשבו לאויבי הפולשים.

בדרכו לפולש בעל הדרגה הגבוהה באזור, החליט תומיס בינו לבין עצמו שיעשה עסקה עם הפולשים: ימכור להם מידע ממאגרי המידע בהם טיפל כשוליה לזוכרנים, תמורתו יבטיחו הפולשים שלא לפגוע באנריק לרעה. הפולשים הסכימו. באותה הזדמנות פגש תומיס בגרומון אשר קיבל תפקיד רם דרג והסביר לתומיס שהוא והמעופפת הקטנה החליטו פה אחד שאין להם יותר עניין האחד בשני, וכך נפרדו.

בהגיעו חזרה לביתם שבין הזוכרנים, מצא תומיס את אשת הזוכרן הבוגדנית, אולמיין, ממררת בבכי לצד בעלה לשעבר אשר נרצח על ידה, לאחר שהלה הרג את אנריק.

המידע היקר אותו מסר תומיס לפולשים היה תיעוד של התעללות בני האדם באבות אבותיהם של הפולשים, לפני ימים מרובים, בעת מחזור האנושות השני.
תומיס מן הזוכרנים מחליט מכאן לעשות עליה לרגל ליורשלם, ואולמיין מצטרפת אליו כאשר בכוונתה להתנקות מחטאיה ולעבור חידוש במעיני ההתחדשות שבמקום מקודש זה, הווי אומר להצעיר, תהליך שניתן לעשותו 3 פעמים בחיים.
תמצית הסיפור > הדרך ליורשלם

בדרך ליורשלם, אולמיין ותומיס שהצטרפו לתאגיד הצליינים, פוגשים אנשים חולים במגפה המכלה את האנושות, בסטוים שמרפאה לשעבר הפכה עבורם למסגד, ומתחברים עם רופא וסטוי ששמו ברנאלט, שגם פניהם מועדות ליורשלם.

לאורך כל הדרך מתגלה אופייה הבלתי ניתן לתקנה של אולמיין, ביחסה לכל הסובב אותה.

קרוב ליורשלם, המעקבן לשעבר מתאר את הרגשתו כחזרה הביתה, למרות שביתו האמיתי נמצא אי שם ביבשת שטבעה.

בהגיעם ליורשלם מזהה תומיס את אוולואלה עפה בשמיים. באמצעות כיפת חשיבה הוא מאתר את מיקומה. לכשייפגשו יגלה לה תומיס שבא ליורשלם להצעיר במעייני ההתחדשות. השניים מתוודאים אחד על אהבתו לשני.

בירושלם נכנסים השניים למעייני ההתחדשות. תומיס מצעיר ואילו אולמיין לא ניתן להצילה: היא מצעירה עוד ועוד עד שהופכת לעובר, ונעלמת מן העולם כלעומת שבאה; את חטאיה לא ניתן היה לנקות ולא ניתן לגאול אותה.

לאחר ההתחדשות מגלה תומיס כי קיימת אגודה חדשה ושמה אגודת הגואלים. באגודה זו כולם יכולים להיות חברים, כולל הסטוים. במהרה יגלה תומיס המחודש והצעיר כי באגודה זו הכל מתחברים יחד במודעות למעופפת ובאמצעותה הם מגייסים חברים חדשים מכל מקום, על מנת להביא ולזכות בגאולה.

באגודה זו הכל מתאחדים ודעות קדומות וגזעניות נמחקות, וכאשר כולם יהיו חברים בה, תגיע גאולתם. לא בנשק, אלא באהבה.
לקריאה נוספת

כנפי לילה, ביקורת ספר מאת רמי שלהבת מאתר בלי פאניקה, פורסם ב-05 באפריל 2001
הערות שוליים

↑  הופיע תחת הכותרת Perris Way - הדרך לפריס.
לאיוש בקפי

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1871 מאטסלקה, הונגריה 
 פטירה:  21 במרץ 1953 (בגיל 82) הרובע החמישי של בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Friedman Joel 
 מדינה:  הונגריה 
 
לאיוש בקפי (במקור יואל פרידמן, בהונגרית: Békefi Lajos; מאטסלקה, 13 בינואר 1871 – בודפשט, 31 במרץ 1953) היה שחקן יהודי-הונגרי, זמר עם, במאי תיאטרון. בקפי היה אחד השחקנים היותר ידועים בתקופתו.
קורות חיים

יואל פרידמן נולד במשפחה יהודית בעיר מאטסלקה במזרח הונגריה שכ-20% מתושביה היו יהודים באותה תקופה. רוב היהודים הגיעו לאזור מגליציה ושפתם הייתה בעיקר יידיש, שם הוא גם למד. הוריו היו יוסף פרידמן ורחל טאוב. ב-1890 הצטרף פרידמן ללהקת השחקנים של אימרה הלמאי, שם עבד כעוזר שחקן במשך שנה. הוא עבד במשך חמש שנים במקהלת "תיאטרון העם" (Népszínház) בבודפשט ולאחר מכן סיים את לימודיו בבית הספר למשחק שימושי. הוא נסע לסיור בחו"ל ולאחר מכן לאסלו באוטי החתים אותו בתיאטרון ההונגרי כטנור. משם עבר ללהקה בעיר קצ'קמט ואחר כך שיחק מול קהל של הערים שופרון, דברצן, קושיצה, אוראדיה ושוב דברצן. בשנת 1905 חתם חוזה בעיר סגד בלהקה של לאיוש מאקו, שם קיבל זר דפנה מוּכסף מהקהל. הוא פרש לגמלאות ב-1 בדצמבר 1927, אם כי לפי כמה דיווחים הופיע ב-1929 בבית האופרטה של אוראדיה, באופרטה הביידרה של אמריך קלמן.
בין 1896 לבין 1903, אשתו הייתה השחקנית אנה הַאצְל. הוא התגרש מאשתו הראשונה. ב-2 ביולי 1907 נשא לאישה את השחקנית מרגיט קופאן בבודפשט.
לקריאה נוספת

לקסיקון לאמנות הבמה הונגרי (1929–1931, עורך. אלדאר שופפלין) - לאיוש בקפי, שחקן.
מזרח הונגריה. (1989), קארוי נקי: טנור יליד העיר.
קטלוג המוזיאון הספרותי פטפי
Enyedi Sándor: Rivalda nélkül. Bp., Teleki László Alapítvány, 1999.
Kötő József: Közhasznú esmeretek tára. Színjátszó személyek Erdélyben (1919-1940). Kolozsvár, Polis, 2009.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a mátészalkai izraelita hitközség születési akv. 1/1871. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 105/1953. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 478/1896. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 529/1907. folyószáma alatt".
יצחק וסרמן

| --- | --- |

 לידה:  נובמבר 1923 כ"ב בכסלו תרפ"ד 
 פטירה:  24 בספטמבר 2003 (בגיל 79) כ"ז באלול התשס"ג 
 השכלה:  ישיבת לומז'ה  כולל חזון איש 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בספטמבר 2003 
 
הרב רפאל יצחק וסרמן (כ"ב בכסלו תרפ"ד, נובמבר 1923 - כ"ז באלול התשס"ג, 24 בספטמבר 2003) היה ראש ישיבת אוהל יעקב בבני ברק, ראש ישיבה בצרפת ורב באנגליה.
תולדות חייו

נולד בעיר נובהרדוק, לרב נחמן שמואל וסרמן, רב העיר סטאוויסק שבפלך לומז'ה. בשנת 1939 עברה סטאוויסק לשליטת הרוסים. בהוראת אביו הבריח את הגבול לליטא ומשם עלה לבדו לארץ ישראל. הוריו ואחותו שנשארו בסטאוויסק נרצחו שנה לאחר מכן כשהאזור נכבש על ידי הגרמנים. עם הגיעו לארץ ישראל נכנס לישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם התגורר אחיו הגדול ישעיהו.
נישא לאהובה (נפטרה א' באלול תשפ"א), בת המוהל הרב ישראל יצחק שקול מפתח תקווה. החזון איש היה השדכן. לאחר נישואיו, בשנת 1947, העתיק מגוריו לבני-ברק והצטרף לכולל חזון איש. למד כמה שנים בחברותא עם הרב גדליה נדל. נהג לדבר מדי שבת עם החזון איש.
בשנת 1957 היגר לצרפת, שם כיהן כר"מ בישיבת חכמי צרפת שבאקס לה בן. בשנת 1963 עבר ללונדון, שם היה רב במשך עשר שנים, וייסד את הכולל הראשון בלונדון, [שנקרא כולל 'רבינוב' - על שם רבה הקודם של הקהילה החרדית במקום][דרוש מקור]. בשנת 1973 שב לישראל והתמנה כראש ישיבת אוהל יעקב עד פטירתו. בשנת 1996 הוציא לאור ספר תורני בשם משנת יצחק. נקבר בבית הקברות שומרי שבת זיכרון מאיר בבני ברק, סמוך לקבר רבו החזון איש.
משפחתו

בניו: הרב ברוך הוא משגיח בישיבת שערי תורה בבני ברק. בן נוסף הרב פינחס הוא ראש כולל במונסי.
חתניו: הרב שמואל נדל - ראש כולל אוהל יעקב, דיין בבית דינו של הרב קרליץ ודיין בד"ץ קרית ספר ובנו של הרב גדליה נדל; הרב חיים ישראל שפירא - ראש ישיבת שערי תורה ובנו של הרב יהודה שפירא; הרב מרדכי אדלשטיין - רבה של שכונת נאות יוסף בבני ברק, ר"מ בישיבת חמד ובנו של הרב יעקב אדלשטיין; הרב אברהם ישעיהו פלס - ראש ישיבת עטרת שלמה לצעירים בבית שמש; הרב מיכאל בן שלמה - ר"מ בישיבת כנסת יחזקאל באלעד; הרב יעקב שכטר - מראשי ישיבת שערי תורה; הרב ברוך דונט - ראש כולל סלבודקה באלעד.
גיסיו היו הרב דב צבי רוטשטיין, והרב שמריהו גריינימן, בן אחות הרב אברהם ישעיהו קרליץ [בעל החזון איש].
יחסי הממלכה המאוחדת – סין

| יחסי הממלכה המאוחדת – הרפובליקה העממית של סין |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: הרפובליקה העממית של סין


הממלכה המאוחדת: הרפובליקה העממית של סין
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 9,596,967.75
אוכלוסייה
69,242,094: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 12,545
משטר
מונרכיה חוקתית: משטר חד-מפלגתי

יחסי הממלכה המאוחדת – סין, המכונים גם יחסי בריטניה–סין, מתייחס ליחסים הבין-לאומיים בין סין (עם ממשלותיה השונות בהיסטוריה) ובריטניה. בריטניה וסין היו בצדדים מנוגדים של המלחמה הקרה. שתי המדינות חברות קבועות במועצת הביטחון של האו"ם.
כרונולוגיה > ימי הביניים

רבן בר צומה מסין ביקר בצרפת ונפגש עם אדוארד הראשון, מלך אנגליה בגסקוניה.
כרונולוגיה > בין אנגליה לשושלת מינג (1368–1644)

אוניות אנגליות הפליגו למקאו בשנות ה-20 של המאה ה-17, שנמסרה על ידי סין לפורטוגל. חברת הלבנט, ספינת סוחרים אנגלית, טבעה בסמוך למקאו והפורטוגלים שיגרו סנקרים (תותחים) מהספינות ומכרו את אלה לסין בסביבות שנת 1620, שם הם הועתקו כהונגייפו.
27 ביוני 1637: ארבע אוניות חמושות בכבדות תחת פיקודו של סרן ג'ון וודל, הגיעו למקאו בניסיון לפתוח בסחר בין אנגליה לסין. הם לא גובו על ידי חברת הודו המזרחית, אלא על ידי קבוצה פרטית בהנהגת סר וויליאם קורטן, כולל הון אישי של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה של 10,000 ליש"ט. הם היו נתונים להתנגדות של השלטונות הפורטוגזים במקאו (כפי שנדרש מההסכמים שלהם עם סין) והרעישו במהירות עמדות שלטון של שושלת מינג. מאוחר יותר, בקיץ, הם תפסו בקלות את אחד ממבצרי בוגה, ובילו כמה שבועות במאבק והברחות ברמה נמוכה. לאחר שנאלצו לבקש עזרה פורטוגזית בשחרורם של שלושה בני ערובה, הם עזבו את נהר הפנינה ב-27 בדצמבר, אך לא ברור אם חזרו הביתה.