stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאנוש ויטז
ביוגרפיה > בשירות המלך מתיאש וארכיבישוף של אסטרגום

בשנת 1453 עם העלייה לכס המלכות של לאסלו החמישי נעצר יאנוש ויטז יחד עם שני הנסיכים ממשפחת הוניאדי הטוענת לכתר - לאסלו ומתיאש. יומיים אחרי המעצר הוצא להורג לאסלו הוניאדי במרכז בודה. הנסיך מתיאש נלקח בשבי לווינה ואחר כך לפראג. ויטז עצמו שוחרר מן המאסר אחרי זמן קצר. כעבור חמש שנים, אחרי מות המלך לאסלו החמישי, ב-1458 נשלח ויטז לפראג אל המלך ייז'י מפודייבראדי, שהחזיק עדיין במאסר את הנסיך מתיאש כדי לשלם כופר ולשחרר את אדונו. בשובו של מתיאש להונגריה, (לפי דיווחו של אנטוניו בונפיני) היה ויטז הראשון לברך את המלך החדש בכניסה לממלכה. הוא מילא אחר כך, ב-1462, שליחות דיפלומטית חשובה מטעם מתיאש בגראץ אצל פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כדי לשאת ולתת על חתימת הסכם שלום עם האימפריה. ההסכם נחתם לבסוף בווינר-נוישטאדט והשיג תמורת ויתורים רבים מצד מתיאש, את הכרתו כמלך הונגריה ואת החזרת הכתר של שטפאן הקדוש שהוחזק למשך שנים רבות בידי הקיסר הגרמני. אחרי שנת 1464 התמנה ויטז יחד עם אישטוואן וארדאי ליועץ חשאי של המלך.
בשנת 1465 עבר ויטז מאוראדיה עם חצרו וספרייתו לאסטרגום, ונכנס לתפקיד הרם של ארכיבישוף אסטרגום, פרימאט של הונגריה.
ביוגרפיה > הקנוניה נגד המלך מתיאש

בשנות ה-1460 המאוחרות ירד חינו בעיני המלך ובשנת 1471, יחד עם אחיינו יאנוס פנונסיוס, הבישוף של פץ' ועם אצילים וכמרים אחרים קשר קשר נגדו כדי להביא במקומו את קז'ימייז', בנו של המלך הפולני קז'ימייז' הרביעי
יש סבורים כי ההתנגדות כלפי המלך מתיאש נבע בעיקר מהטלת מיסים על הכנסייה, וממדיניות החוץ השאפתנית שלו - עם דגש על ההתפשטות במרכז אירופה, לרבות המלחמה נגד ולדיסלב יגיילו הקתולי תוך התעלמות מסוימת מאיום הטורקים העות'מאנים.
הקנוניה נתגלתה ודוכאה באיבה. ויטז נעצר.
בגין הקנוניה איבד ויטז את מעמדו, את זכויות היתר ואת אחוזותיו. טירתו המבוצרת שהייתה ברשותו בתור אב המנזר ההבנדיקטיני "הגואל הקדוש" בסקסארד נהרסה.
עם זאת סלח לו מתיאש ואחרי שכלא אותו זמנית בטירת וישהראד שחרר אותו למעצר בית באסטרגום, תחת חסות הבישוף מאגר התמנה במקומו לפרימאט של הונגריה. זמן קצר אחר כך חלה ויטז ומת באסטרגום. הובא לקבורה בקתדרלה המטרופוליטנית בעיר.
אחיינו, בן אחותו בורבאלה, היה ההומניסט והלטיניסט ההונגרי-קרואטי יאנוס פאנוניוס (1434 - 1472). ויטז שלח אותו בנעוריו להתחנך באיטליה ומאוחר יותר תמך במינויו כבישוף של העיר פץ'.
מורשתו

ויטז דיבר וכתב בלטינית משובחת, שיחק תפקיד חשוב בחוגים הבינלאומיים של ההומניזם הרנסאנסי שבחצר המלך מתיאש הוניאדי. פקדו את אותם החוגים מדענים כמו האסטרונום והמתמטיקאי רגיומונטנוס, האסטרונום מרצין ביליצה, האסטרונום והמתמטיקאי גאורג פון פויירבך, הנס דורן ואחרים. ויטז גילה עניין רב במדעי הטבע וקידם את לימודם. התעניין גם בפילוסופיית המוסר, בהיסטוריה ובפילולוגיה. הקים אקדמיה וספרייה בעיר נאג'ואראד, שעברו בהמשך לאסטרגום, וייסד 1465 את "אוניברסיטס איסטרופוליטנה", אוניברסיטה ראשונה שפעלה בברטיסלאבה (עד 1491), אוניברסיטה שנייה בממלכה ההונגרית אחרי זו שבפץ'.
ויטז התעניין באסטרולוגיה וקידם גם מחקר אסטרונומי. ברשותו היו כלים אסטרונומיים והקים מצפה כוכבים אסטרונומי באסטרגום.
ויטז היה אספן ספרים והקים באוראדיה ספרייה. חלק מספריו השיג מהמוציא לאור וספסיאנו דה ביסטיצ'י (אנ') מפירנצה. את הספרייה שלו מאוראדיה לקח איתו לאסטרגום והיא הפכה לגרעין לספריה של המלך מתיאש Bibliotheca Corviniana.
ויטז דאג לחינוכם באיטליה של צעירים מוכשרים כמו פטר גארזדה, לאסלו וטשי ואחיינו, יאנוס פנוניוס. תמך בהקמת בית הדפוס ההונגרי הראשון.
לא היו לו שאיפות ספרותיות. הוא השאיר נאומים ומכתבים שנכתבו לרגל אירועים פוליטיים שונים, וכן שירים בלטינית.
ספר האיגרות שלו, שנערך ביחד עם פאל איוואניץ' נחשב לספר הראשון של ההומניזם ההונגרי.
הנצחה

הוקם פסל לזכרו בחזית קתדרלת אסטרגום.
אחיינו, המשורר יאנוס פנוניוס הקדיש לו חרוזים.
כתבים מובחרים

Oratio ad Sixtum III.
Epistolae in diversis negortis…;
קובץ נאומים בלטינית והונגרית - 1878
מכתבים ונאומים, כולל Orationes in causa expeditionis contra Turcas habitae, item Aeneae Sylvii Epistolae ad eundem exaratae 1453-1457.
לקריאה נוספת

Bónis György: A jogtudó értelmiség a Mohács előtti Magyarországon, Bp., 1971, 149–150
(גיירג' בוניש - המעורבות הציבורית של האינטליגנציה בהונגריה שלפני מוהאץ')
Szakály Ferenc: Vitéz János, a politikus és államférfi. In: Vitéz János emlékkönyv
Esztergom Évlapjai,Balassa Bálint Társaság 1990, 9–38
(פרנץ סאקאי - "יאנוש ויטז, הפוליטיקאי והמדינאי", בספר לזכרו של יאנוש ויטז, חברת באלאשה באלינט, אסטרגום)
' András Kubinyi - Vitéz János, a jó humanista es a rossz politikus
in A Magyar történelem vitatott személyiségei, Magyar Történelmi Tarsulat, Kossuth Kiadó Budapest 2003 
(אנדראש קוביני - ההומניסט הטוב והפוליטיקאי הרע - ב"אישים שנויים במחלוקת בתולדות הונגריה")
Iván Boronkai (éd.), Johannes Vitéz de Zredna. Opera quæ supersunt, Budapest, Akadémiai Kiadó (Bibliotheca scriptorum medii recentisque ævorum, series nova, 3), 1980
Fraknói Vilmos: Vitéz János nagyváradi püspök politikai beszédei stb. (Budapest 1878)
הערות שוליים

↑  Klára Pajorin 1998
↑  Ritoókné Szalai Agnes 1984 ע' 192
↑  Bunyitai
↑  Bunyitai
↑  Bunyitai
↑  Paul Lendvai Ungurii, ed III Humanitas București 2010 ע' 90
↑  P.Lendvai ע' 90
↑  K.Pajorin 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269659905171  BnF: cb12160567h (data)  GND: 118768727  ICCU: TO0V037794  ISNI: 0000 0001 2134 5487  LCCN: n84218371  NKC: jx20090804002  NSK: 000087793  NTA: 071385010  RERO: 02-A005717720  SUDOC: 030127211  ULAN: 500327740  VcBA: 495/74608  VIAF: 305405868   WorldCat (עם VIAF): 305405868
יואל סויסה

יואל סויסה (נולד ב-22 בנובמבר 1969) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי של מכבי קריית מלאכי מליגה א׳ דרום. סויסה שיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה

יואל סויסה התחיל בקבוצת הילדים של הפועל קריית מלאכי ובהמשך שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, איתה זכה בדאבל. סויסה באופיו מאוד אמוציונלי וזכה למכת אגרוף מקיקו רחמינוביץ' מאמן הנוער של הפועל תל אביב במהלך משחק דרבי נוער.
בעונת 1987–1988 עלה לקבוצת הבוגרים בליגה הלאומית ושיחק 14 משחקים בעיקר כשחקן מחליף לסירוגין כמגן או כקשר דפנסיבי. בפברואר 1989 החליט המאמן ניסים בכר לסלק אותו מהקבוצה בשל התנהגות לא הולמת ולאחר 10 ימים החזיר אותו לסגל. בעונת 1989–1990 הושאל לקבוצת עיר מגוריו הפועל קריית מלאכי ששיחקה בליגה א' דרום.
בעונת 1990–1991 הצטרף לעולה החדשה לליגה הארצית מכבי עירוני אשדוד, בה היה שחקן הרכב קבוע בחוליית הקישור והבקיע שערים בדרך כלל בבעיטות חזקות מחוץ לרחבת ה-16. סויסה העפיל עם עירוני אשדוד לליגה הבכירה בעונת 1992–1993 והמשיך עוד שתי עונות בליגה הלאומית כשחקן הרכב.
באמצע עונת 1995–1996 הצטרף להפועל אשדוד בליגה הארצית, אך כעבור זמן קצר הצטרף להפועל ירושלים והעפיל עימה מהליגה הארצית לליגה הלאומית. בעונת 1996–1997 חזר לעירוני אשדוד והיה שותף בכיר בחזרתה לליגה הבכירה. לאחר מכן שיחק בסקציה נס ציונה, הפועל אשקלון ומכבי עירוני בת ים. בעונות 2000–2004 שיחק שנתיים במכבי שעריים מהליגה הארצית ושנתיים בהפועל מרמורק, איתה העפיל איתה מליגה ב' ועד לליגה הארצית. בהמשך שיחק במכבי קריית גת ובעירוני רמלה. בעונות 2006–2012 שיחק לסירוגין במכבי קריית מלאכי שהשתתפה בליגה א' דרום ובליגה ב'.
סויסה פרש ממשחק בגיל 43.
קריירת אימון

סויסה אימן מספר קבוצות בליגה ב'. בין היתר אימן באורתודוקסים לוד.
בעונת 2022/2023 אימן סויסה את מכבי קריית מלאכי והעפיל עימהה לליגה א׳ דרום דרך המקום הראשון בליגה ב׳ דרום ב׳.
תארים כשחקן

גביע המדינה (1): 1987/1988
אלוף האלופים (1): 1988/1989
גביע ליליאן (1): 1987/1988
הערות שוליים

↑  יש דאבל בת"א. מכבי, בעיתון מעריב 12 ביוני 1988
↑  הנער צהל וניפנף בידיים - קיקו רתח וניפנף לו באזניים, בעיתון מעריב 15 במאי 1988
↑  סויסה הרגיז את בכר, וסולק ממכבי תל אביב, בעיתון מעריב 26 בפברואר 1989
↑  סויסה חוזר לסגל, בעיתון מעריב 7 במרץ 1989
↑  ליגת הוותיקים נפתחת, בעיתון מעריב 5 באוקטובר 1989
↑  יום שישי, את יודעת, בעיתון מעריב 21 באוקטובר 1990
טקס אנשי השנה

| --- | --- |
סמליל טקס אנשי השנה
סמליל טקס אנשי השנה
 יוצרים:  שידורי קשת
 שידור
 רשת שידור:  שידורי קשת (ערוץ 2)
 תקופת שידור מקורית:  1994–2008
סמל הטקס בשנת 2003
טקס אנשי השנה היה טקס ששודר בשידור חי אצל זכיינית השידור קשת בערוץ 2 בין השנים 1994–2008, שבו נבחרו אנשי השנה של ישראל בתחומי עשייה כגון: תיאטרון, מוזיקה, קולנוע, טלוויזיה, רדיו, פוליטיקה וספורט.
המועמדים נבחרו על ידי ועדות לפי תחום, הכוללות למשל את עובדי חברת החדשות של ערוץ 2, חברי מערכת השבועון "רייטינג", אתר המוזיקה "מומה", אנשי ערוץ הספורט וכן אנשי אקדמיה ומבקרי תיאטרון. ההצבעה נערכה באתר nrg.
הטקס שודר בשעות צפיית השיא וזכה לאחוזי צפייה גבוהים.
היסטוריה

הפרס חולק בקטגוריות בתחומי תרבות שונים בהם טלוויזיה, רדיו, מוזיקה, קולנוע, תיאטרון, ילדים, חברה ופוליטיקה, ספורט ואופנה. מספר הפרסים השתנה במהלך הפרסים כאשר בטקס בשנת 2000 חולקו עשרה פרסים ובשנת 2007 רק שבעה.
בכל קטגוריה התמודדו חמישה מועמדים ואת הפרסים העניקו אישי תקשורת מוכרים בהם מרב מיכאלי, בועז שרעבי, ספי ריבלין ואורי שנער מנכ"ל שידורי קשת.
בחלק האומנותי בתחרות הופיעו קומיקאים, סטנד-אפיסטים ואמני במה בהם אורנה בנאי, אלי ומריאנו, רמי קליינשטיין ושבק ס'.
שידורי קשת שהפיקה את הטקס שילבה בהם במהלך השנים את כוכביה כמו גורי אלפי, הילה נחשון, מרגול וצביקה פיק לצד מתמודדי גמר כוכב נולד שביצעו מחרוזת מתמודדי הפרס איש השנה במוזיקה ומגישי תוכניות שונות כמו מגישי רק בישראל ארז טל ואורנה בנאי בדמות "לימור".
שילוב האמנים מהזכיינית והעדפתם כזוכים על פני אחרים עורר ביקורת ציבורית שהובילה בסופו של דבר להפסקתו.
רשימת הטקסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר מידע על הטקסים הראשונים.
1994 - בהנחיית קובי מידן ואברי גלעד. א. ב. יהושע זכה בקטגוריית ספרות.
1996 - בהנחיית מרב מיכאלי ורבקה מיכאלי.
1997 - בהנחיית גבי גזית ואושרת קוטלר. אייל גולן זכה בפרס איש השנה במוזיקה לאור ההצלחה העצומה של האלבום בלעדייך. עמרי ניצן וחנוך לוין זכו בפרס אנשי השנה בתיאטרון על ההצגה "רצח".
1998 - נערך במשכן לאמנויות הבמה.
1999 - רמי הויברגר, דב נבון ויעל בר זוהר הנחו את הטקס במשותף. השתתפו בו להקת השמחות, להקת עדן, לינור אברג'יל, שמעון פרנס, דורי בן זאב, שרית חדד, ענת וקסמן, אמה שפלן ועוד.
2000 - הטקס השישי נערך בהיכל התרבות בראשון לציון בהנחיית מוני מושונוב.
2001 - אלי יצפאן הנחה את הטקס הענקת בפרס שחולק בתשע קטגוריות. בין מגישי הפרס היו טל ברמן, בועז שרעבי, אורנה דץ וחנה מרון.
2002 - דודו טופז בתיאטרון ירושלים. איש השנה בספרות היה אפרים קישון ויוסי גרבר בקטגוריית התיאטרון.
2003 - הטקס בהנחיית יורם ארבל נערך באולפני הרצליה. את המועמדים בשנה זו בחרו מערכת גלי צה"ל והצבעת הקהל באתר האינטרנט של קשת.
הצמד אלי ומריאנו כיכב בקטעים קומיים בין קטעי הטקס, ששם הופיעו לראשונה בתור אלברט וניסים (טרם הופעת הדמויות ב"ארץ נהדרת").
2004 - שליישית הגשש החיוור הגישה את הטקס שנערך בתיאטרון ירושלים. בחלק האומנותי הופיעה להקת מיומנה ושליישית הגמר של כוכב נולד 2.
2005 - שייקה לוי הגיש את הטקס שבו הופיעו 6 ממתמודדי העונה השלישית של כוכב נולד. הטקס נערך בשיתוף עם עיתון מעריב. שי ודרור, מאיה בוסקילה, אבי נימני ואמנון דנקנר היו בין מגישי קטגוריות הפרסים. בשנה זו התווספו ארבע קטגוריות חדשות: תמונת השנה, טרנד השנה, קאמבק השנה ושערוריית השנה.
2006 - דני קושמרו ורותם אבוהב את "אנשי השנה - לתת באהבה" שנערך בשילוב מעריב וארגון לתת.
2007 - הטקס ה-13 בהנחיית גדי סוקניק ויובל סמו נערך באולפני הרצליה. אסי כהן נבחר כאיש השנה בטלוויזיה והאלוף במילואים דורון אלמוג כאיש השנה בחברה. אריק ברמן זכה בקטגוריית המוזיקה ואניה בוקשטיין בקולנוע.
ראו גם

פרס מסך הזהב
הערות שוליים

↑  יאיר מנדלסון, טקס אנשי השנה בראש טבלאות הצפייה, באתר TheMarker‏, 3 בספטמבר 2002
↑  הארץ, טקס "אנשי השנה" בראש הטבלה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2003
1 2  שרון קביליו, מעט הפתעות בטקס אנשי השנה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 בספטמבר 2007
↑  יוני בינרט, ביבי קינג, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2007
↑   עמרי ניצן וחנוך לוין זוכים בפרס אנשי השנה לשנת 1997 על ההצגה "רצח", סרטון בערוץ "עמרי ניצן Omri Nitzan", באתר יוטיוב (אורך: 04:08)
↑  נועם שגב, הערב בערוץ 2 - טקס "אנשי השנה", באתר ynet, 20 בספטמבר 2000
↑  אביבה קרול, ‏טקס "אנשי השנה" שבוטל - יתקיים באוקטובר, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2001
↑  טקס "אנשי השנה" בערוץ 2, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2001
↑  ניר זייד, חלטורה להמונים, ביקורת טלוויזיה באתר המסך המפוצל, 14 באוקטובר 2001
↑  מרב יודילוביץ', אנשי השנה: שרון, חדד, רשף, יצפאן, באתר ynet, 26 באוגוסט 2002
↑  מאת יאיר מנדלסון, טקס אנשי השנה בראש טבלאות הצפייה, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2002
↑  נועם שגב, רייטינג: 26.6 ל"אנשי השנה", באתר ynet, 3 בספטמבר 2002
↑  ולדי דבוייריס, מסעודה נהנתה, ביקורת טלוויזיה באתר המסך המפוצל, 28 באוגוסט 2002
↑  אנשי השנה: מצביקה הדר ועד שרון, באתר ynet, 15 בספטמבר 2003
↑  TheMarker digital, קשת תשדר זו השנה התשיעית את "טקס אנשי השנה", באתר TheMarker‏, 14 באוגוסט 2003
↑  הערב: טקס אנשי השנה, באתר ynet, 1 בספטמבר 2004
↑  אלה הם אנשי השנה, באתר ynet, 1 בספטמבר 2004
↑  יעל גאוני, ‏"אנשי השנה" של קשת השיגו רייטינג ממוצע של 24.1%, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2005
↑  NRG מעריב, היתה לנו שנה נהדרת, באתר nrg‏, 12 בספטמבר 2005
↑  ענת באלינט, שייקה לוי ינחה את טקס "אנשי השנה" שישודר בספטמבר, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2004
↑  איש השנה הוא "חייל המילואים", באתר וואלה, 20 בספטמבר 2006
↑  יפעת הללי, כל אנשי השנה, באתר nrg‏, 21 בספטמבר 2006
↑  חן רוזנק‏, מי יהיו אנשי השנה 2007?, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2007
↑  טקס אנשי השנה 2007, באתר "שבוז"
יוהה טיאיינן

יוהה טיאיינן (בפינית: Juha Tiainen; ‏ 5 בדצמבר 1955 – 27 באפריל 2003) היה אתלט פיני, אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984) ביידוי פטיש.
ביוגרפיה

טיאיינן נולד באוקוניימי שבפינלנד.
ביוגרפיה > 1982

באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון בספטמבר סיים במקום 12 ביידוי פטיש בתוצאה של 72.12 מטר.
ביוגרפיה > 1983

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט סיים במקום תשיעי ביידוי פטיש בתוצאה של 75.60 מטר.
ביוגרפיה > 1984 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לוס אנג'לס שנערכה באוגוסט זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 78.08 מטר, לפני קרל-הנס רים (77.98 מטר) וקלאוס פלוגהאוס (76.68 מטר), שניהם מגרמניה המערבית.
ביוגרפיה > 1986

באליפות אירופה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה המערבית באוגוסט סיים במקום 18 ביידוי פטיש בתוצאה של 71.16 מטר.
ביוגרפיה > 1987

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט-ספטמבר סיים במקום 13 ביידוי פטיש בתוצאה של 75.10 מטר.
ביוגרפיה > 1988

באולימפיאדת סיאול שנערכה בספטמבר סיים במקום 16 ביידוי פטיש בתוצאה של 73.74 מטר.
ביוגרפיה > 1990

באליפות אירופה שנערכה בספליט, יוגוסלביה באוגוסט סיים במקום תשיעי ביידוי פטיש בתוצאה של 73.70 מטר.
מותו

ב-27 באפריל 2003, בגיל 47, מת טיאיינן בלאפנראנטה, פינלנד מדלקת ריאות.
הערות שוליים

↑  Suomen ainoan moukarikultamitalistin elämä ajautui sivuraiteelle באתר sportti, ‏ 17 באוגוסט 2016 (בפינית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14356729
יבוריב

יבוריב (באוקראינית: Яворів, בפולנית: Jaworów, ביידיש: יאַוואָראָוו) היא עיר במחוז לבוב, כ-50 ק"מ מערבית ללבוב, במערב אוקראינה, סמוך לגבול פולין. באזור העיירה קיימים מרחצאות ובהם מעיינות גופרית.
העיר מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1376, עת השתייכה לדוכסות אופבה (Opava) ורטיבור. העיירה קיבלה זכויות עיר בשנת 1569, ממלך פולין זיגמונט השני אוגוסט, והייתה מקום נופש מועדף של המלך יאן סובייסקי. שם קיבל סובייסקי את ברכת האפיפיור על ניצחונו בקרב וינה נגד האימפריה העות'מאנית ב-1683.
יבוריב הייתה מרכז מסחר חשוב, על ציר התנועה מירוסלב ללבוב. ב-1772, עם חלוקת פולין, סופחה העיר לאימפריה ההבסבורגית והייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית עד 1918. באותה עת חיו בעיר יהודים, פולנים, אוקראינים וצ'כים, ובעיר התחוללו מהומות על רקע מדיני בעיקר בין פולנים ואוקראינים, על רקע מלחמת פולין-אוקראינה. בשנת 1919 הוצאו להורג על ידי השלטונות האוקראיניים 17 אסירים פוליטיים פולנים, באשמת תכנון מרד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת פולין-אוקראינה, הפכה יבוריב לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. בספטמבר 1939 כבשה ברית המועצות את יבוריב, ובקיץ 1941 כבשה אותה גרמניה הנאצית.
יהודי יבוריב

לפני מלחמת העולם השנייה הייתה יבוריב עיירה יהודית, וחיו בה כ-3,000 יהודים, למעלה משליש מתושביה. חלק ניכר מהמסחר בעיר נעשה על ידי יהודים, שפת המסחר הייתה יידיש, ובשבתות וחגים יהודיים הושבת חלק ניכר מהמסחר. בעיר היו מספר בתי ספר ותלמודי תורה יהודיים. פעלו בה מספר תנועות ציוניות, וכן פעלה בה חסידות בעלז. בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את יבוריב, ולאחר שבועיים העבירו אותה לשלטון ברית המועצות, לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
עם כיבוש העיר מחדש בידי גרמניה הנאצית, ביוני 1941, רצחו לאומנים אוקראינים מספר יהודים בעיר. בהמשך, גויסו יהודי העיר לעבודות כפייה, ורבים מהם מתו ממחלות ומרעב. בנובמבר 1942 גורשו כ-1,800 יהודים מהעיר למחנה ההשמדה בלז'ץ, וכ-500 אחרים נורו ברחבי העיר. לאחר מכן הוקם בעיר גטו, בו נכלאו אלפי יהודים מיבוריב ומיישובי הסביבה. כמחציתם, כ-3,000 איש, מתו ממחלות ומרעב בחורף 1942–1943.
ב-16 באפריל 1943 נורו כ-4,000 יושבי הגטו הנותרים ביער פורודנקו הסמוך לעיר ביחד עם יהודי ויילקיה אוצ'י, בידי גרמנים ואוקראינים, תוך הצתת חלק מבתי הגטו על יושביהם. חלק מהיהודים שנשלחו לעבודת כפייה במחנות סמוכים השיגו נשק וברחו ליער, אך רובם נהרגו בהיתקלויות עם גרמנים. המפקד האוקראיני של משטרת יבוריב הוצא להורג על ידי יחידת פרטיזנים יהודים בפיקודו של מונדק לוקביצקי. מקהילת יבוריב שרדו את השואה כ-20 יהודים.
משנת תרל"ה (1875) עד שנת תרנ"ד (1893) שימש ברבנות העיר רבי יואל משה סג"ל לנדא מיאברוב.
ערים תאומות

ליבוריב ארבע ערים תאומות:
פולין ירוסלב, פולין
פולין ונגוז'בו (אנ'), פולין
פולין לובאצ'וב, פולין
ליטא טרקאי, ליטא
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה לחכמי גליציה חלק ג'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge1064100 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדרטה לזכר יהודי יבוריב שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
יאקה בלאז'יץ'

| --- | --- |

בלאז'יץ' בשנת 2016
 לידה:  30 ביוני 1990 (בן 34) ייסניצה, סלובניה, יוגוסלביה
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטרים
 דראפט:  לא נבחר, 2012
 קבוצות כשחקן
 2007–2009 2009–2011 2011–2013 2013–2015 2015–2017 2017–2018 2018–2019 2019–:  טריגלב סלובן ליובליאנה אולימפיה ליובליאנה הכוכב האדום בלגרד סאסקי בסקוניה אנדורה ברצלונה צדביטה אולימפיה
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות הליגה האדריאטית (2015) זכייה באליפות הליגה הסרבית (2015) זכייה באליפות הליגה הסלובנית (2021) זכייה בגביע המלך הספרדי (2019) 2 זכיות בגביע הסרבי (2014, 2015) 2 זכיות בגביע הסלובני (2012, 2013)
יאקה בלאז'יץ' (בסלובנית: Jaka Blažič; נולד ב-30 ביוני 1990) הוא כדורסלן סלובני, שמשחק בקבוצת צדביטה אולימפיה מליגת העל הסלובנית, בעמדות הקלע והסמול פורוורד. כמו כן, מאז שנת 2013 משתתף במשחקי נבחרת סלובניה.
קריירת משחק מקצועית

בלאז'יץ' נולד בשנת 1990 בעיר ייסניצה שבסלובניה, אשר הייתה אז חלק מיוגוסלביה.
בשנת 2007 החל לשחק כדורסל באופן מקצועי, בקבוצת טריגלב מהעיר קראן הסלובנית, ושנתיים לאחר מכן עבר לשחק בסלובן ליובליאנה.
בשנת 2011 חתם בקבוצת אולימפיה ליובליאנה, עמה זכה פעמיים בגביע הסלובני (ב-2012 וב-2013).
בעונת 2013/2014 שיחק לראשונה מחוץ לסלובניה, כשהצטרף לקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית. בשתי עונותיו בבלגרד זכה עם הקבוצה בגביע הסרבי, ובעונת 2014/2015 זכה עמה גם באליפות הליגה האדריאטית ובאליפות הליגה הסרבית.
בין השנים 2015–2017 שיחק בלאז'יץ' בסאסקי בסקוניה, ובעונת 2017/2018 עבר לקבוצת אנדורה, אף היא מליגת העל הספרדית.
בעונה העוקבת הצטרף לברצלונה, וסייע לה לזכות בגביע המלך הספרדי.
ביולי 2019 חתם על חוזה שנית בקבוצת  ליובליאנה. בעונת 2020/2021 קלע 17.8 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את צדביטה לזכייה באליפות ליגת העל הסלובנית.
נבחרת סלובניה

מאז שנת 2013 חבר בלאז'יץ' בנבחרת סלובניה בכדורסל. ביורובאסקט 2017 זכה עם סלובניה באליפות הטורניר; לאורך הטורניר היה הקלעי השישי של נבחרתו, עם ממוצע של 6.3 נקודות למשחק.
הערות שוליים

↑  Laboral Kutxa lands swingman Blazic, באתר היורוליג, 15 בספטמבר 2015
↑  Barcelona upgrades attack with Blazic, באתר היורוליג, 9 באוגוסט 2018
↑  Cedevita brings home veteran forward Blazic, באתר היורוקאפ, 20 ביולי 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יון ג. דוקה

יון גאורגה דוקה, לפי בול של הדואר הרומני
יון גֶאורְגֶה דוקה (ברומנית: Ion Gheorghe Duca‏; 20 בדצמבר 1879 - 29 בדצמבר 1933) היה פוליטיקאי רומני, ממנהיגי המפלגה הלאומית-ליברלית ומקרוביו של יון.י.ק. ברטיאנו, כיהן כשר הדתות, שר החינוך, שר החוץ ושר הפנים והיה ראש ממשלת רומניה מ־14 בנובמבר 1933 ועד 29 בדצמבר 1933. היה משפטן בהכשרתו. בשנת 1930 היה יושב ראש המפלגה הלאומית-ליברלית. נרצח ב-29 בדצמבר 1933 בעת כהונתו כראש ממשלה, בשל נסיונותיו לדכא את פעילות התנועה הלגיונרית.
ביוגרפיה

יון גאורגה דוקה נולד כבן למשפחה אריסטוקרטית רומנית. היה בנם של המהנדס גאורגה דוקה ושל אשתו, לוצ'יה לבית גיקה.
למד משפטים בפריז.
ב-1922 מונה דוקה לתפקיד שר החוץ של רומניה והיה מן התומכים בהסכמה הקטנה, ברית בין רומניה, יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה, שנוצרה, בין השאר, על מנת להדוף את שאיפותיה הטריטוריאליות של הונגריה של הורטי.
דוקה התנגד לחזרתו לרומניה והכתרתו של קרול השני, מלך רומניה ולאחר הכתרתו נשבע לחתוך את זרועו ולא לשתף פעולה איתו. הוא היה מבקר חריף של המלך ושל הממשלות, שפעלו תחתיו, אך לאחר משבר ממשלתי והתפטרות הממשלה הוזמן על ידי המלך, בנובמבר 1933, להרכיב ממשלה זמנית, שתכהן עד הבחירות בחודש דצמבר. דוקה פעל בתקופה זו למניעת השתתפות התנועה הלגיונרית בבחירות ודאג לפרסם את האיסור ביום האחרון לפני סגירת ההרשמה לבחירות, כדי למנוע מהלגיונרים הצטרפות לרשימות אחרות או הקמת רשימה חדשה. כעבור זמן קצר נרצח על רציף תחנת הרכבת בסינאיה על ידי הניקדורים, שלושה מחברי התנועה הלגיונרית. ידיעות על תכנון הרצח הגיעו לידי המלך לפני הרצח, אך זה הורה למשטרה לא לעשות דבר, כדי למנוע את הרצח ולאחר הרצח סירב לפגוש את משפחת הנרצח.
הנצחה

למשך זמן קצר נקראה העיירה קריסטורו סקוייסק שבמחוז הארגיטה על שמו.
יבול שישית

סימון "יבול שישית" בפינה השמאלית-עליונה.
סימון ירקות בשנת שמיטה. הגזר מסומן כיבול "שישית".
ביהדות, הביטוי יבול שישית מציין תבואה חקלאית (ירקות, פירות, דגנים וקטניות) שצמחה בארץ ישראל בשנה השישית למניין השמיטה, כלומר בשנה שלפני שנת השמיטה. השנה הנוכחית (ה'תשפ"ה) היא שנה שלישית לשמיטה. ריענון
יבול שישית נזכר כבר בתורה, במסגרת ההבטחה לברכה אלהית מיוחדת שתאפשר ליהודים לשמור שמיטה בלי לרעוב:
בימינו, הביטוי "יבול שישית" נועד להדגיש (א) שהיבול לא גודל תוך הפרה של מצוות שמיטת קרקעות בשנה השביעית; (ב) שהיבול אינו נחשב לספיחים האסורים באכילה; (ג) שהיבול אינו נחשב לפירות שביעית שיש לאכלם בקדושת שביעית. הביטוי עומד בניגוד לביטויים אחרים המשמשים לסיווג יבול בשנת השמיטה, כגון:
היתר מכירה - יבול שנזרע וגודל בארץ ישראל בשנה השביעית, בקרקע של יהודי שנמכרה לנכרי;
יבול נכרי - יבול שנזרע וגודל בארץ ישראל בשנה השביעית, בקרקע של חקלאי לא יהודי;
יבול חו"ל - יבול שנזרע וגודל מחוץ לישראל בשנה השביעית (מחוץ לישראל לא חלים דיני שמיטת קרקעות);
אוצר בית דין - פירות שגדלו בשנה השביעית על עצים של יהודי, ומשווקים על ידי בית-דין.
הערכה הלכתית

מכל סוגי היבול הקיימים בשנת השמיטה, יבול שישית נחשב לפתרון מצוין, הקרוב לפתרון שנתנה התורה. הוא מקובל על כל הזרמים, שכן אין בו הבעיות הכרוכות בפתרונות אחרים (כגון הפקעת מצוות שביתת הארץ על ידי היתר מכירה, הפקעת איסור שמירת השדות והמסחר בפירות על ידי אוצר בית דין, או חיזוק החקלאות הנכרית בארץ על ידי יבול נכרי). הבעיה היחידה בפתרון זה היא הקושי המעשי לשמור פירות וירקות רבים למשך זמן ממושך.
שיטות לשימור יבול שישית

שיטות לשימור מזון היו ידועות כבר בעת העתיקה. יוסף שמר תבואה למשך שבע שנים. על חזקיהו מלך יהודה נאמר שהיו לו מחסנים לִתְבוּאַת דָּגָן וְתִירוֹשׁ וְיִצְהָר. כדי למנוע את קלקול החיטה השמורה במחסנים, היו מוסיפים לה חומטין (חול, או אדמה מלוחה, או עשב ריחני המרחיק מזיקים). כמו כן, נהגו לשמור ענבים על ידי הפיכתם ליין, לשמור זיתים על ידי הפיכתם לשמן, לשמור תאנים על ידי הפיכתם לדבלים, ולשמור תמרים על ידי הפיכתם לדבש תמרים.
במשנה נזכר גם שימור ירקות, ובפרט לוף (מין בצל), על ידי הטמנתם באדמה. מתחת לאדמה יש טמפרטורה קבועה של כ-18 מעלות. הטמנה זו הותרה בשביעית, בתנאי שמטמינים כמות גדולה של ירקות עם כמות גדולה של עפר, כך שהדבר לא ייראה כזריעה: ”הטומן את הלוף בשביעית... לא יפחות מארבעה קבים, עד גובה טפח, וטפח עפר על גביו”. ישנן שיטות רבות נוספות לשימור יבול שישית באופן פרטי:
ייבוש - עשבי מרפא ומאכל, ירקות ופירות. ניתן לייבש בתנור ביתי או בשמש, לשים בצנצנות ולשמור מעל שנה ללא קירור.
כבישה - ירקות, זיתים, פירות בוסר. אפשר לכבוש במלח, שמן, דבש ועוד.
הקפאה.
שימוש ביבול שישית בימינו

מספר גופי כשרות משתמשים ביבול שישית כמקור עיקרי (גם אם לא יחיד) לתזונה בשנת השמיטה. למשל, באוצר הארץ שומרים תפוחי-אדמה, בטטות, דלעות ובצלים מיבול שישית (לא שומרים פירות אחרים, מתוך טענה שהאגירה יקרה והציבור לא ירצה לשלם את עלותה). גם בצה"ל משתמשים ביבול שישית במחצית הראשונה של השמיטה.
הערות שוליים

↑  מכון כושרות: מהיכן לקנות ירקות בשמיטה?, באתר "סרוגים", 28 בספטמבר 2014
↑  בראשית מא
↑  דברי הימים ב לב כח
↑  שבת לא א
↑  משנה שביעית ה ב
↑  טליה שניידר, "אומנות השמיטה", הוצאת בית יער, ניסן ה'תש"ף. עמ' 292--294
↑  הרב יעקב אריאל, תשובה באתר ישיבה, ה'תשס"ז
↑  חנן גרינווד, מאמר באתר כיפה, כ"ד באלול ה'תשע"ד
| שמיטה ויובל |
| --- | --- | --- |
| מצוות השביעית | שמיטת קרקעות • מלאכות שביעית • שמיטת כספים  • פרוזבול • מצוות הקהל • שביעית בזמן הזה |  |
| פירות שביעית | איסור ספיחין • איסור סחורה • איסור שמור • איסור נעבד • דמי שביעית • חובת הביעור |  |
| מצוות היובל | ספירת שנות היובל • שנת היובל • גאולת קרקע • בתים ושדות בתקופת היובל • מצוות הענקה |  |
| פתרונות הלכתיים | יבול שישית • זריעה מוקדמת • יבול חו"ל • מצע מנותק • אוצר בית דין • היתר מכירה • יבול נוכרי • פח שמיטה |  |
| ארגונים | קרן השביעית • אוצר הארץ • ועדת שמיטה • שמיטה ישראלית |  |
| טקסטים | מסכת שביעית • תורת השמיטות • שבת הארץ • ספרות על שנת השמיטה |  |