stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Figure AI

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  Brett Adcock
 תקופת הפעילות:  2022–הווה (כ־3 שנים) 
 מיקום המטה:  סאניווייל 
 ענפי תעשייה:  טכנולוגיית מידע 
 מוצרים עיקריים:  Figure 01 Humanoid Robot
  
 www.figure.ai
 
Figure AI בע"מ היא חברת רובוטיקה אמריקאית המתמחה בפיתוח רובוטים דמויי אדם. היא נוסדה בשנת 2022, על ידי ברט אדקוק, מייסד Archer Aviation ו-Vettery. צוות Figure AI מורכב ממומחים ברובוטיקה, בינה מלאכותית, חישה וניווט, ומשלב מוצרים ושיטות עבודה מחברות בולטות כמו בוסטון דיינמיקס וטסלה.
בשנת 2022 הציגה החברה את אב הטיפוס הראשון שלה, Figure 01, רובוט דו-פדלי (כלומר בעל שתי דוושות) המיועד לעבודה ידנית[דרושה הבהרה], המכוון תחילה לחברות לוגיסטיקה ואחסנה.
במאי 2023 גייסה החברה 70 מיליון דולר ממשקיעים ובפברואר 2024 גייסה עוד 675 מיליון דולר במימון הון סיכון מקונסורציום הכולל את ג'ף בזוס, מיקרוסופט, Nvidia, אינטל וחטיבות מימון הסטארט-אפים של אמזון ו-OpenAI. המימון העלה את ערך החברה ל-2.6 מיליארד דולר. באותו חודש הכריזו בחברה על שותפות עם OpenAI. שיתוף הפעולה כולל בניית מודלים מיוחדים של AI עבור הרובוטים האנושיים של Figure, המאפשרים להם להאיץ את הפיתוח של Figure על ידי מתן אפשרות לרובוטים שלה "לעבד ולהגיב על בסיס שפה".. בפברואר 2025 החברה הודיעה שהיא נפרדת מחברת OpenAI כדי לייצר בעצמה את מודלי הבינה המלאכותית ובכך, להיות חברה שמחזיקה את יכולת הייצור והפיתוח של כל מרכיבי הרובוט, בצורה שלא תלויה בספק יחיד, אחר.
הערות שוליים

↑  Palmer, Annie (2024-02-29). "Humanoid robot startup Figure AI valued at $2.6 billion as Bezos, OpenAI, Nvidia join funding". CNBC (באנגלית). נבדק ב-2024-03-15.
1 2  Kingson, Jennifer A. (17 מרץ 2023). "Humanoid robots are coming". Axios. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Berg, Nate (3 בפברואר 2023). "The race to build AI-powered humanoids is heating up". Fast Company. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hu, Krystal (24 במאי 2023). "AI startup Figure raises $70 million to build humanoid robots". Reuters. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Singh, Jaspreet (24 בפברואר 2024). "Bezos, Nvidia join OpenAI in funding humanoid robot startup, Bloomberg reports". Reuters. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  O’Brien, Matt (3 במרץ 2024). "Humanoid robot-maker Figure gets funding from OpenAI, Jeff Bezos, Nvidia, and other tech giants". Fast Company. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Figure AI".
נהגי המרוצים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אולג פסנקו 
 שחקנים ראשיים:  מרינה אלכסנדרובה אלכסיי צ'אדוב
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Cherepakha Studios
 חברה מפיצה:  VGTRK סנטרל פרטנרשיפ
 הקרנת בכורה:  2008 
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט אקשן
 מקום התרחשות:  סנקט פטרבורג 
 תקציב:  5,000,000 $
 הכנסות:  6,667,023 $ (מקור) (27.10 2018)
 דף הסרט ב־IMDb
 
נהגי המרוצים (ברוסית: Стритре́йсеры) הוא סרט פעולה רוסי משנת 2008, בבימויו של אולג פסנקו ובכיכובם של מרינה אלכסנדרובה, אלכסיי צ'אדוב, סטניסלב בונדארנקו, אלכסיי גוסקוב, וניקולאי צ'ינדיאקין.
עלילה

אל צוות נהגי מרוצים בסנקט פטרבורג בראשותו של דוקר (Doker), מגיע סטפן מוחוב, שאך זה סיים את שירותו הצבאי. כאן אחיו הקטן מישקה, טכנאי מחשבים צעיר, הוא המומחה לפריצת מנעולים אלקטרוניים בעוד אביהם הקשיש עובד כמכונאי רכב. עם כניסתו של סטפן דוקר נפרד מהחברה שלו קטיה — בתו של קולונל במשטרת התנועה בשם סטפצ'נקו, שגם היא חברה בצוות שלהם. אביה מאוד לא מסכים עם התחביב שלה, אבל בהיותו טוב לב ועדין באופיו, הוא לא יכול באופן חד משמעי לאסור על קטיה לעסוק במרוצי רחוב.
דוקר בכוונה מעורר מצב, כך שסטפן במהלך "טבילת האש" שלו כנהג מרוצים הורס את המכונית המשודרגת שלו ושל דוקר. בתורה, קטיה מתאהב בסטפן, מה שעוד יותר מחריף את הקונפליקט: לא רק בין סטפן לדוקר, אלא גם בין סטפן לניקיטה, ותיק הנהגים בצוות שמבטא בגלוי את סלידתו מסטפן. מאוחר יותר דוקר אפילו מציע לסטפן לוותר על החוב שלו בשל הרס מכוניתו ומציע לו לעזוב את קטיה. במקביל מתפתח סיפור דרמה נוסף: אחיו של סטפן, מישה מנסה להתחיל עם לורה מהצוות של דוקר. היא, שמבוגרת מאוד ביחס לגילו, מתייחסת אליו בזלזול ולועגת לו.
כשמתגלה שהוא לא היחיד שחייב לדוקר אלא כל שאר אנשי הצוות, סטפן וקטיה מארגנים את כל החבורה לשיחה על כך, אך זה מתפתח לקטטה שבמהלכה סטפן וניקיטה מכים זה את זה. באותו הערב דוקר ניהל קשרים עם המאפיה באמצעות גנבת כלי רכב, בעוד משטרת התנועה מקבלת מידע פנימי על הגנבה המתוכננת ויוצאת למבצע ללכידת נהגי המרוצים. במרדף מכוניות לילי ברחובות סנקט פטרבורג, הנהגים מצליחים לחמוק וסטפן משלים עם ניקיטה. המבצע הכושל של המשטרה משפיע על אביה של קטיה, שמתחיל לחשוב שמפקדיו במשטרה מחפים על הנהגים והוא מספר על כך למפקדו הישיר.
באותו יום בערב, אחרי הליכה עם סטיבן, קטיה מגיעה אל דוקר במוסך ואומרת לו שהיא עוזבת לתמיד, יחד עם סטפן ומישקה. דוקר מנסה לאנוס אותה, אבל עוצר את עצמו ברגע האחרון. עד מהרה מתברר שהחבורה מנוהלת על ידי מפקד המשטרה. לאחר שיחה עם הקולונל, המכונאי המבוגר מסרב לעזור למאפיה ואלה מכים אותו באכזריות, כשמישה מצלם את האירוע בטלפון הנייד שלו. דוקר והגנרל שמים לב לזה, דוקר חוטף את קטיה והגנרל יושב בתוך הג'יפ גרנד צ'ירוקי שלו ויוצא לרדוף אחרי מישקה ולבסוף דורס אותו למוות. גוסס, מישה מצליח לשלוח לסטפן וידאו בהודעת MMS (שלאחר מכן מגיעה לידיו של סגן-אלוף סטפאצ'נקו). מבלי לדעת זאת, הגנרל אומר למישה: "בני, במשחקים למבוגרים, צריך לשלם כמו מבוגר" ומוחץ את הטלפון בעקב המגף שלו.
כאשר סטפן מגיע למוסך, כבר מגיע הבוקר. האב אינו מוסר את מפקד משטרת התנועה מחשש שיואשם במותו של בנו. הוא נשאר עם מישה המת בידיו, בעוד שאר הצוות יוצא למרדף. יחד עם המשטרה, נהגי המרוצים דוחקים את הגנרל אל מחוץ לעיר ולורה מצליחה לערער את הג'יפ שלו באמצעות מכונית צעצוע שפיתח מישקה. בידיעה שדוקר לקח את קטיה, קולונל סטפאצ'נקו אומר לסטפן איפה לחפש אותם — סטפן עולה על מכוניות ספורט ויוצא להשיג את דוקר לפני הגעת המשטרה. מוחוב נמלט כאשר שאר הנהגים נתקלים במשאית צהובה ובה רכבי המרוצים שלהם.
המרדף של סטפן אחר דוקר מוביל לתאונה איומה, שבה שניהם שורדים באורח נס. מתברר כי דוקר הנחית את קטיה על המפרץ הפיני ולבסוף שחרר אותה. לאחר מאבק קצר, דוקר אומר לסטפן שהוא עבר והוא חושף את כוונותיו האמיתיות ומודה בתבוסה. סטפן נותן לדוקר להבין שהוא לא נוטר לו טינה ומאפשר לו ללכת. בשלב הזה שתי המכוניות מתפוצצות.
הסצנה האחרונה: סטפן וקטיה נפגשים על החוף ומתנשקים. למקום מגיעה גם שאר החבורה במכוניותיהם, ניקיטה וסטפן לוחצים ידיים ומתחבקים. מעליהם טס מסוק של משטרת תנועה, בעוד הנהגים מנופפים בידיהם לשלום.
שחקנים ודמויות

אלכסיי צ'אדוב — סטפן מוחוב
מרינה אלכסנדרובה — קטיה
סטניסלב בונדארנקו — דוקר
ניקולאי צ'ינדיאקין — סטפאצ'נקו, סגן-אלוף במשטרת התנועה, אביה של קטיה
אלווירה בוגלובה — לורה
אלכסיי גוסקוב — המכונאי מוחוב, אביהם של סטפן ומישקה
אלכסנדר סלאסטין — סרגיי פטרוביץ', גנרל, מפקד משטרת התנועה
ולדיסלב טרטיאק — ניקיטה
אנטון ואסילייב — קרל
אלכסיי פוגנפול — מישה, אחיו של סטפן
יבגני פילאטוב — חייל
סטריגיל

סטריגיל ובקבוקוני שמן, המוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה
"המגרד", נער מנקה את גופו באמצעות סטריגיל
סטריגיל היה כלי מתכתי קטן ומעוקל ששימש ביוון העתיקה וברומא העתיקה לקירצוף לכלוך וזיעה מהגוף, בתקופות בהן עדיין לא היו סבונים יעילים.
ניקוי הגוף התבצע בשלבים: תחילה נמרח שמן מבושם, אחר כך גורד השמן מהגוף יחד עם הלכלוך על ידי הסטריגיל. עבור העשירים ביצעו משרתים את הפעולות הללו.
סטריגיל שימשו לעיתים קרובות אתלטים וכן במרחצאות רומיים. הכלי יוצר בגדלים שונים, עבור אברי גוף שונים. לסטריגיל נלווה "אריבלוס" - קנקן שמן קטן. יצירות אמנות בנות התקופה מציגות אתלטים עם אריבלוס וסטריגיל.
סטריגיל ארד רומי, המאה הראשונה
שני אתלטים, הימני אוחז סטריגיל, השמאלי - אריבלוס
אתלט מנקה את גופו באמצעות סטריגיל
אתלט מתכונן לקפיצה. על הקיר תלויים ספוג, סטריגיל ואריבלוס
שלט פסיפס מבית מרחץ רומי בסברתה, מציג סנדלים רומיים וסטריגיל
ראו גם

מגרד גב
מרג'ורי סיגלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בדצמבר 1928 באקסטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  13 באוגוסט 1997 (בגיל 68) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  גולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון 
 
מרג'ורי לינט (סיגי) סיגלי (באנגלית: Marjorie Lynette Sigley;‏ 22 בדצמבר 1928 – 13 באוגוסט 1997) הייתה שחקנית, כוריאוגרפית, במאית תיאטרון ומפיקת טלוויזיה בריטית-ישראלית. היא מילאה תפקיד מרכזי בפיתוח, הקמה וקידום של תיאטרון וטלוויזיה לצעירים בבריטניה, ישראל וארצות הברית.
ביוגרפיה

סיגלי נולדה למשפחה ממעמד הפועלים בבקסטון, דרבישייר. אביה עבד בחברת כימיקלים ואימה הייתה מבשלת. אהבתה לתיאטרון החלה בגיל 10 כשהחלה לראות בקביעות כל הצגה שהועלתה בתיאטרון המקומי. בתקופת מלחמת העולם השנייה עבדה בלונדון עם ילדים שפונו בלונדון, רובם יהודים.
לאחר שסיימה לימודי תיאטרון, מוזיקה וריקוד במכללת גולדסמית' בלונדון זכתה סיגלי במלגת לימודים בחוג לדרמה באוניברסיטת מנצ'סטר ושם החלה לפתח קונספט חדשני לדרמה לילדים. היא לקחה חלק בסדנאות תיאטרון והשתתפה עם קבוצות של תלמידיה בפסטיבל ברייטון, בין היתר עם הפקה של האופרה "יוליוס קיסר ג'ונס" מאת מלקולם ויליאמסון.
לאחר לימודיה שבה סיגלי ללונדון והחלה ללמד תיאטרון בבתי ספר בצפון לונדון. היא יצרה עיבודים למחזות קלאסיים כך שיתאימו להפקות בהשתתפות ילדים, שרובם הגיעו ממשפחות מקופחות. היא עודדה את הילדים לכתוב, להפיק, לעצב ולביים הפקות מפרי עטם, וכן להיבחן לתפקידים בהפקות תיאטרון מקצועיות. ב-1960 ייסדה סיגלי את להקת הדרמה הספרותית העירונית, שהעלתה הפקות עצמאיות ביניהן גם הפקות פנטומימה וסדנאות תנועה, והחלה לביים בתיאטרון "מרמייד". בין היתר ביימה הפקה של המחזה "אמיל והבלשים" על פי ספרו של אריך קסטנר, והעלתה הפקות לילדים בפסטיבלים של ברייטון ואדינבורו, שאותן יצרה באמצעות אימפרוביזציה ושיתוף עם קהל הילדים באולם, לאחר שגילתה כי קיים מחסור במחזות לילדים. ב-1967 העלתה במחלקת הדרמה של אוניברסיטת מנצ'סטר מחזה לילדים שכתב נפתלי יבין. עבודתה של סיגלי הוזכרה לשבח בנאום של ראש ממשלת בריטניה אדוארד הית' ב-1970.
מחוץ לבריטניה

ב-1968, השחקנית האמריקנית אוטה האגן צפתה באחת הסדנאות של סיגלי והזמינה אותה ליישם את שיטותיה המהפכניות גם בניו יורק. לפני שעברה לארצות הברית עוד הספיקה סיגלי לצאת לסיבוב הופעות עם קבוצת התיאטרון שלה בוורשה, לנינגרד ומוסקבה.
לאחר שהגיעה לניו יורק סיגלי ביימה הצגות בסטודיו הרברט ברגהוף (H.B.) וייסדה תיאטרון לצעירים בתיאטרון סיטי סנטר, שאותו ניהלה בשנים 1969–1975. במהלך תקופה זו כתבה וביימה 45 מחזות לילדים, והנחתה סדנאות שעודדו ילדים ליצור ולככב במופעים משל עצמם. ב-1976 הקימה תיאטרון לצעירים משלה בניו יורק, ושנה לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס כדי לכתוב תסריט. באותה שנה העניקה לה ההתאחדות לתיאטרון וחינוך בארצות הברית (AATE) את פרס ג'ני היידן על עבודתה עם ילדים בתיאטרון.
מחוץ לבריטניה > פעילותה בישראל

סיגלי ביקרה לראשונה בישראל ב-1962 לאחר שהוזמנה על ידי תיאטרון הבימה לביים גרסה עברית למחזה "אמיל והבלשים" שביימה בהצלחה בלונדון. זו הייתה הפעם הראשונה שבמאית אישה זכתה לביים במסגרת התיאטרון הלאומי, ורק בשנת 1973 ניתנה ההזדמנות שוב לבמאית עדנה שביט. בגרסה העברית למחזה השתתף בין היתר השחקן אהרון אלמוג. לאחר ההצלחה של ההפקה קיבלה הזמנות נוספות לביים בישראל, אך שבה אליה רק ב-1968 בהזמנת תיאטרון הבימה. היא אומנם הוזמנה כדי לביים שתי הצגות למבוגרים, אך לאחר שהגיעה העלתה רעיון להקים תיאטרון לילדים, על בסיס סדנת התיאטרון שהפיקה בפסטיבל ברייטון. המחזה הראשון שעלה במסגרת התיאטרון היה "אות בארץ הפלאות" - שיתוף פעולה של סיגלי עם הסופר אוריאל אופק, המלחין שמעון כהן והצייר דן רזניגר, בהשתתפות לבנה פינקלשטיין. בין היתר נועדה תוכנית זו לאתר ילדים בעלי כישרון משחק ולמשוך אותם לעולם התיאטרון ולהכשיר אותם במסגרת השתלמות לשחקנים צעירים שתפעל לצד התיאטרון.
ב-1969 ביימה גרסה עברית של דן אלמגור למחזמר "פנטסטיקס" של טום ג'ונס והרווי ל. שמידט. ההצגה הועלתה 111 פעמים, וזכתה לביקורות מעורבות בעיתונות.
בטלוויזיה

ניסיונה הראשון בטלוויזיה של סיגלי היה בכתיבת הסדרה Wonderworld, עיבוד לסיפורי התנ"ך בהשתתפות שחקנים ילדים בני 5–6 ו-15–16. בזמן שחייתה בארצות הברית, עם תסריט שכתבה ב-1978 כתבה לאחד מפרקי הסדרה לילדים ABC Afterschool Special. ב-1980 הייתה מפיקה שותפה בדרמה הבריטית Never Never Land בכיכובם של פטולה קלארק וג'ון קאסל.
ב-1983 חזרה סיגלי לאנגליה ושימשה בתפקיד מרכזת תוכניות ילדים ברשת הטלוויזיה תמז של ITV. היא יצאה כנגד מה שנחשב בעיניה כרמה ירודה של הטלוויזיה, מכיוון שהאמינה כי תפקידן של תוכניות הילדים הוא לחנך מצד אחד, ולעודד דמיון בקרב הצופים הצעירים מצד שני. מתוך אמונה זו יזמה כמה הפקות טלוויזיה חדשות לילדים ביניהן CAB - סדרת מתח ומסתורין לגילאי בית הספר היסודי, ו-The Wall Game שבה השתתפו ילדים בגיל בית ספר באתגרים פיזיים לצד משחקי אימפרוביזציה, תוכנית שנבחרה לייצג את בריטניה ביריד העולמי בטוקיו בשנת 1985. סדרה נוספת שיזמה הייתה T-Bag(אנ'), על מעלליה של מכשפה מרושעת וצמד ילדים שנאבקים בה. התכנית שודרה במשך 9 עונות ואחת מהן שודרה גם בישראל תחת השם "מכשפת'ה".
חייה המאוחרים

מרג'ורי הייתה גם אמנית רב-תחומית, בעיקר בתחום ההדפסים. יצירתה הושפעה מעבודתה בתיאטרון, והייתה נועזת ואקספרסיבית בייחוד מבחינת השימוש בצבע והעדפתה לפורמט גדול. לאחר שעזבה את תמז ב-1986 הקדישה את מרבית זמנה לעבודות האמנות שלה. בסוף שנות ה-80 הציגה את עבודותיה בתערוכה Recent Prints בגלריה פוטסטול בלונדון.
ב-1994 אובחנה סיגלי בסרטן, והלכה לעולמה מהמחלה כעבור שלוש שנים. לאחר האבחון רכשה לראשונה מחשב ועיצבה באמצעותו ספרי ילדים שבמרכזם שני דובוני צעצוע. לאחר מותה התפרסם לראשונה מחזה שעיבדה לבמה עבור התלמידים והמורים בסטודיו HB בניו יורק, שהיה אמור לעלות במסגרת חגיגות חג המולד לקהל בני משפחה וחברים, וכלל לא פחות מ-18 שחקנים.
הערות שוליים

1 2  ⁨הצגה לילדים ־ שהילדים היושבים באולם רוצים לשחק בה ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 11 אוגוסט 1968, באתר www.nli.org.il
↑  Gary Vandepeer, What's the thing you remember most about schooldays?, www.facebook.com, ‏16 באוגוסט 2021
↑  מרג'ורי סיגלי, באתר archive.habima.co.il
↑  ⁨נעים לדווח | שביבים ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 16 מאי 1967, באתר www.nli.org.il
↑  The HB Studio Story… in the words of Uta Hagen, www.hbstudio.org
↑  Award Winners (2), www.aate.com
↑  אבי קורן, ‏כוכב שביט, באתר מעריב אונליין, 14 ביוני 2019
↑  ⁨, "הבימה' מקימה תיאטרון ילדים ⁩ | ⁨על המשמר⁩ | 18 יולי 1968 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨תכנית חומש ב"הבימה" ⁩ | ⁨דבר⁩ | 8 מרץ 1968 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨פאנטסטי לא פאנטסטי ⁩ | ⁨על המשמר⁩ | 14 נובמבר 1969 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  פנטסטי, באתר archive.habima.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82075832  SNAC: w6gb9jxr  VIAF: 75197403   WorldCat (עם VIAF): 75197403
נים (כדורגל)

אולימפיק נים (בצרפתית: Nîmes Olympique) המכונה בדרך כלל נים – Nîmes, הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר נים. המועדון נוסד ב-10 באפריל 1937 המשחק בליגה הצרפתית השלישית. נים משחקת את משחקיה הביתיים בסטאד דה קוסטייראס שבעיר.
היסטוריה

מועדון הספורטינג נומיס (SCN) הוקם בשנת 1901 על ידי אנרי מונייר, הוא החליט להקים מועדון חדש בנים, עיר הולדתו. במקור, הקבוצה הייתה מיועדת לפרוטסטנטים צעירים בלבד.
המועדון הפסיק את פעילותו עקב מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום המלחמה, ב-15 באפריל 1919, פעילותו חודשה. בשנת 1922, SCN התאחדה עם מועדון אחר מ-Nîmes, FA Nîmois, והפכה למועדון אחד.
הקבוצה החדשה שפועלת בשם "Sporting Club Nîmois" שיחקה באליפות דרום-מזרח צרפת בשנת 1925. בשנת 1927, Les Nîmois זכתה במקום הגבוה ביותר, שזכה אז לכינוי-Division d'Honneur.
באוקטובר 1931 חנך נשיא הרפובליקה הצרפתית, גאסטון דומרג, את אצטדיון ז'אן בוין.
עקב בעיות כלכליות, נטשה SCN את פעילותה המקצועית בשנת 1937. בעקבות מאמצי אנשי עסקים מקומיים, עבר המועדון למחוז לוזר-גארד בנימס, והוקם מחדש כאולימפיק נים.
הקבוצה עברה לסטאד דה קוסטייראס ב-15 בפברואר 1989. משחק הליגה הראשון באצטדיון היה ב-4 במרץ 1989, מול מונטסו במשחק במסגרת הליגה השנייה, במשחק נכחו 3,647 צופים. נוכחות השיא הייתה 25,051, שנרשמה בעונת 1991/1992, במשחק ליגה בליגת העל הצרפתית מול מרסיי.
בשנים 1995–1996 הגיעה נים לגמר הגביע הצרפתי, מה שהעניק למועדון כרטיס לגביע אופ"א, היא הודחה בסיבוב השני ל-Allmänna Idrottsklubben השוודית.
ב-5 במאי 2018, הבטיחה נים את העלייה חזרה לליגה הבכירה לראשונה מאז עונת 1992/93 לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה. בעונת 2018/2019, סיימה הקבוצה במקום התשיעי בליגה. בעונת 2019/20 המקוצרת עקב נגיף הקורונה, הייתה הקבוצה במקום ה-18 אך ניצחה מירידה בעקבות השהיית הליגה, אולם בעונה שלאחר מכן, עונת 2020/2021 שבה הקבוצה לליגת המשנה, ובעונה שלאחר מכן סיימה במקום ה-19 וירדה ליגה נוספת לליגה השלישית.
תארים

אליפות ליגת המשנה: 1950
קוף רע

| --- | --- |

 מבוסס על:  Bad Monkey 
 סוגה:  קומדיה שחורה 
 יוצרים:  ביל לורנס 
 שחקנים:  וינס ווהן  אלכס מופט  מישל מונאהן  רונלד פיט  נטלי מרטינז  רוב דלייני  מרדית' האגנר  ל. סקוט קלדוול  ג'ודי טרנר-סמית' 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  10 (נכון ל־9 באוקטובר 2024) 
 הפקה
 אתר צילומים:  פלורידה קיז, מיאמי 
 שידור
 רשת שידור:  אפל TV פלוס 
 תקופת שידור מקורית:  14 באוגוסט 2024 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"קוף רע" (או: באד מאנקי; באנגלית: Bad Monkey) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מבית אפל TV פלוס בז'אנר הפשע והדרמה הקומית השחורה, שפותחה והופקה על ידי ביל לורנס (אנ'). הסדרה מבוססת על ספר באותו השם (אנ') מאת קרל היאסן. שני פרקי הסדרה הראשונים שוחררו ב-14 באוגוסט 2024. בדצמבר 2024 חודשה הסדרה לעונה שנייה.
רקע

אנדרו ינקי, בלש משטרה בהשעיה בדרום פלורידה, יוצא לחופשה ארוכה בפלורידה קיז ומורד לדרגת מפקח מסעדות. בניסיון להציל את כבודו האבוד, הוא צולל לחקירת רצח לאחר שזרוע כרותה נמשתה על ידי תייר במהלך דייג.
שחקנים

וינס ווהן כאנדרו ינקי, בלש משטרתי לשעבר ומפקח מסעדות בהווה.
נטלי מרטינז כרוזה קמפסיו, בוחנת מז"פ ממיאמי.
מרדית' האגנר כאיב סטריפלינג, אשתו של קרבן הטביעה, ניק.
ל. סקוט קלדוול כיא-יא, סבתה של מלכת הדרקונים.
רוב דלייני ככריסטופר, בן הזוג של איב.
אלכס מופט כאיבן שוק, יזם נדל"ן.
מישל מונאהן כבוני וויט, חברתו לשעבר של ינקי.
ג'ודי טרנר-סמית' כמלכת הדרקונים.
פרקים

לסדרה עשרה פרקים, ומשכם נע בין 45 דקות לשעה.
| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | בירת איברי האדם הצפים של אמריקה | מרקוס סיאגה | לא צוין | 14 באוגוסט 2024    |
| 2 | 2 | מאה דולר אומרים שלא | אריקה דנטון | אדם שטייקל, אלי קנאוס | 14 באוגוסט 2024    |
| 3 | 3 | אף אחד לא אמר שהוא אלווין איינשטיין | אריקה דנטון | מאט טרזס | 21 באוגוסט 2024    |
| 4 | 4 | אין בזה שום דבר רע, אני פשוט לא צריך את זה יותר | מרקוס סיאגה | אנני מבאנה | 28 באוגוסט 2024    |
| 5 | 5 | הזרוע הארורה חזרה | מרקוס סיאגה | TBA | 4 בספטמבר 2024    |
| 6 | 6 | TBA | TBA | TBA | 11 בספטמבר 2024    |
| 7 | 7 | TBA | TBA | TBA | 18 בספטמבר 2024    |
| 8 | 8 | TBA | TBA | TBA | 25 בספטמבר 2024    |
| 9 | 9 | TBA | TBA | TBA | 2 באוקטובר 2024    |
| 10 | 10 | TBA | TBA | TBA | 9 באוקטובר 2024    |
הפקה

בדצמבר 2018, חתם ביל לורנס, באמצעות חברת ההפקה שלו, על חוזה בן חמש שנים עם האחים וורנר. באוגוסט 2021 הודיעו הצדדים על פיתוח של הסדרה "Bad Monkey" על בסיס ספרו של קרל היאסן, בהפצת אפל טיוי ובכיכובו של וינס ווהן. הצילומים החלו בפברואר 2022 בפלורידה קיז ובמיאמי.
בדצמבר 2024, אפל TV+ חידשה את הסדרה לעונה שנייה. הפקת העונה השנייה תעבור מאזור מיאמי והפלורידה קיז לאזור לוס אנג'לס, דבר שהיה חשוב לוינס ווהן, תושב לוס אנג'לס. אתגרי מזג אוויר במהלך צילומי עונה 1 תרמו להחלטה להעביר את ההפקה ללוס אנג'לס. צילומים נוספים יתקיימו בפלורידה כדי לשמר את האווירה שמזוהה עם ספריו של קרל היאסן. התכנון המקורי היה לבסס את העונה השנייה על הספר Razor Girl של קרל היאסן, אך זה השתנה, והעונה תהיה מבוססת על יצירה מקורית בהשפעת ספריו של היאסן. אדם שטיקייל, קומיקאי ותסריטאי שכתב פרק בעונה הראשונה, מונה לראש צוות הכותבים של העונה השנייה.
הזרמה

שני הפרקים הראשונים בסדרה הוזרמו לראשונה בשירות אפל TV ב-14 באוגוסט 2024, ופרק נוסף משוחרר בכל יום רביעי, עד 9 באוקטובר 2024.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Bad Monkey, Apple TV, ‏2024-08-14 (ארכיון)
1 2  Bad Monkey, Apple TV+ Press (באנגלית אמריקאית) (ארכיון)
1 2  Nellie Andreeva, ‘Bad Monkey’ Renewed For Season 2 By Apple; Production Moving To LA With Vince Vaughn Back As Yancy, Deadline, ‏2024-12-17 (באנגלית אמריקאית)
↑   חן חדד, "באד מאנקי" אינה סדרת חובה, סתם כיף קליל ולא תובעני, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2024 (ארכיון)
↑  Nellie Andreeva, Bill Lawrence’s Doozer Inks Big New Overall Deal With Warner Bros. TV, Sells Brent Morin Comedy To NBC, Deadline, ‏2018-12-04 (באנגלית אמריקאית) (ארכיון)
↑  Nellie Andreeva, Vince Vaughn To Headline ‘Bad Monkey’ Apple TV+ Drama Series From Bill Lawrence, Deadline, ‏2021-08-09 (באנגלית אמריקאית) (ארכיון)
↑  Bad Monkey, Production List | Film & Television Industry Alliance, ‏2022-01-03 (באנגלית אמריקאית) (ארכיון)
סנטר בל

| --- | --- |


 על שם:  Bell Canada 
 מיקום:  קנדה מונטריאול, קוויבק, קנדה
 קואורדינטות:  45°29′46″N 73°34′10″W﻿ / ﻿45.496111111111°N 73.569444444444°W﻿ / 45.496111111111; -73.569444444444
 אבן יסוד:  22 ביוני 1993
 תקופת הפעילות:  16 במרץ 1996 – הווה (28 שנים)
 עלות הבנייה:  270,000,000 דולר קנדי
 בעלים:  משפחת מולסון 
 מפעיל:  משפחת מולסון 
 משטח:  פרקט, קרח
 אדריכל:  LeMay & Associate, LLC.[3] LeMoyne Lapointe Magne
 קבוצות:  מונטריאול קנדיאנס
 מושבים:  21,288 הוקי קרח   22,114 כדורסל
 www.centrebell.ca/en/
 he
 
סנטר בל (בצרפתית: Centre Bell, באנגלית: Bell Centre) הוא אולם ספורט הממוקם במונטריאול. האולם מכיל מעל 20,000 מקומות והוא אולם הספורט הגדול בקנדה.
כיום משחקת בסנטר בל מונטריאול קנדיאנס עד לפני כן שיחקה במונטריאול פורום.
מתבייתים

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיה שחורה
 יוצרים:  ליז פלדמן 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 מפיק:  Carrie A. Tyson
 חברת הפקה:  Visualized, Inc.  Gloria Sanchez Productions  Rise Productions
 הפצה:  נטפליקס 
 מוזיקה:  Siddhartha Khosla
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  12 בדצמבר 2024 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מתבייתים (באנגלית: No Good Deed) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה שחורה שנוצרה על ידי היוצרת ליז פלדמן ועלתה לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-12 בדצמבר 2024.
תקציר העלילה

העלילה עוקבת אחר פול ולידיה המנסים למכור את הבית שלהם בלוס אנג'לס ונאלצים להסתיר סודות משפחתיים מעיניים חטטניות ומהרוכשים הפוטנציאליים: שלוש משפחות שמנסות לקנות את אותו הבית. כל המשפחות חושבות שרכישת הנכס תפתור את הבעיות שלהם.
צוות השחקנים > ראשי

לינדה קרדליני - מרגו סטארלינג
או.טי. פגבנלה - דניס סמפסון
אבי ג'ייקובסון - לסלי פישר
ליסה קודרו - לידיה מורגן
דניס לירי - מייקי מורגן
פופי ליו - שרה וובר
טיונה פאריס - קרלה אוונס
ריי רומנו - פול מורגן
לוק וילסון - ג'יי.די. קמפבל
צוות השחקנים > משני

מאט רוג'רס - גרג בויסליין
קתרין מוניג - גוון דלוקיו
אנה מריה הורספורד - דניס סמפסון
לינדה לאבין - פיליס אדלמן
קווין אלבס - נייט מורגן
אורח
וויאט אוברי - ג'ייקוב מורגן, בנם המנוח של לידיה ופול.
פרקים

| מספר הפרק | שם הפרק | בימוי | תסריט |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | בית פתוח | סילבר טרי | ליז פלדמן |
| 2 | סיור פרטי | סילבר טרי | קארה דיפאולו, מדהי דאליוול |
| 3 | מכתבי כוונות | סילבר טרי | קריסטל ג'נקינס |
| 4 | בעיה יסודית | ליז פלדמן | קלי הצ'ינסון |
| 5 | לא למכירה | ליז פלדמן | קארה דיפאולו |
| 6 | גילוי נאות | סילבר טרי | ברוס אריק קפלן |
| 7 | ההצעה הזוכה | סילבר טרי | זורה ביקנגאגא |
| 8 | נמכר | סילבר טרי | ליז פלדמן, קלי הצ'ינסון |
הפקה > פיתוח

במאי 2022, הוכרז שליז פלדמן תיצור ותפיק בפועל את הסדרה, כשג'סיקה אלבאום וויל פרל מתוכננים להיות המפיקים בפועל של הסדרה תחת חברת הדגל שלהם Gloria Sanchez Productions, וסילבר טרי הוצמד להפקה בפועל והפיק בין היתר גם פרקים בסדרה וגם את פרקי הפיילוט. שלב הצילומים החל בפברואר 2024.
הפקה > ליהוק

בדצמבר 2023 הצטרפו לצוות השחקנים ריי רומנו, ליסה קודרו, לינדה קרדליני, לוק וילסון, טיינה פאריס, אבי ג'ייקובסון ופופי ליו.    בינואר 2024, דניס לירי ואו.טי. פגבנלה הצטרפו לצוות השחקנים. בפברואר 2024, מאט רוג'רס, אנה מארי הורספורד, קתרין מוניג, לינדה לאבין וויאט אוברי הצטרפו לצוות השחקנים. באפריל 2024, קווין אלבס הצטרף לצוות השחקנים.
הפצה

הסדרה עלתה לשידור בנטפליקס ב-12 בדצמבר 2024.
ביקורת

באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", אחוז הביקורות החיוביות על הסדרה עומד על 75%, על בסיס 20 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.2/10. קונצנזוס המבקרים של האתר כתב: "הסדרה יכולה להרגיש מדי פעם כמו עונש, אבל צוות שחקנים קסום וקרס איתן נותנים לקומדיה הזו בסיס יציב". באתר "Metacritic", הסדרה זכתה לציון ממוצע משוקלל של 63 מתוך 100, על בסיס 22 ביקורות, דבר המרמז על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
הסדרה קיבלה דירוג של שני כוכבים בהארץ, ונכתב עליה שהאכזבה מ"מתבייתים" נובעת לא רק מהתחושה שהיא מתאמצת למחזר את מה שעבד בתחילת דרכה של "בשבילי אתם מתים", אלא מהפוטנציאל המוחמץ. זו סדרה שמנסה להיות תעלומה, קומדיה ודרמה משפחתית בלי להתחייב לאף ז'אנר - ומפספסת בכל החזיתות.