stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התקופה הפלאוליתית התחתונה
קלבריה

תזונת ההומו ארקטוס עברה מאכילת פגרים לציד, והוא פיתח את אורח החיים של ציד-לקט, שנשאר דומיננטי לאורך התקופה הפלאוליתית ועד לתקופה המזוליתית. קיום הגישה החדשה של ציד-ליקוט גרמה למספר שינויים התנהגותיים ופיזיולוגיים נוספים שהובילו להופעתו של ההומו היידלברגנסיס לפני כ-800,000-600,000 שנים. ככזה, הומו עלה לדרגות של טורף אוכל-כל (ואולי הפך להיפרקרניבור לפני שההומו סאפיינס שוב הפך להיפוקרניבור). כציידים פעילים, הם באו בניגוד לטורפים מרובעים אחרים והחלו לחיות בקבוצות גדולות.
הומו ארקטוס נדד מאפריקה והתפזר ברחבי אירואסיה. גיל כלי אבן במלזיה תוארך ל-1.83 מיליון שנים. מאובן איש פקינג (Peking Man), שהתגלה בשנת 1929, הוא בערך בן 700,000 שנים.
באירופה התפצלה התרבות האולדובאית (הידועה באירופה כאבוויליאנית (אנ')) לשתי תרבויות מקבילות, התרבות הקלקטונית (אנ'), תרבות הנתזים, והתרבות האשלית, תרבות אבן יד או גרזן-יד. טכניקת לוולואה לסיתות (אנ') צור התפתחה בתקופה זו.
המין הנודד מאפריקה לאירופה היה ללא ספק ההומו ארקטוס. סוג זה של בני אדם קשור בצורה ברורה יותר למסורת הנתזים, שהתפשטה ברחבי דרום אירופה דרך חבל הבלקן והופיעה בצפיפות יחסית בדרום-מזרח אסיה. ממצאים רבים מהתרבות המוסטרית שהתקיימה בתקופה הפלאוליתית התיכונה סותתו בטכניקת לוולואה, דבר שעשוי להעיד על כך שהניאנדרטלים התפתחו מההומו ארקטוס (או, אולי, הומו היידלברגנסיס; ראה להלן).
גבעת פוג'יולו (אנ'), ליד פורלי, איטליה, הוא המיקום של תעשיית גרזני יד האשלית המתוארכת מלפני 1.8 עד 1.1 מיליון שנים.
הופעת הטכנולוגיה ותקשורת מילולית ובלתי מילולית כאחד עקב מעבר לציד וליקוט קבוצתי הביאו להרחבת חלקי המוח הקשורים לאלה, כמו גם להכרה רבה יותר בשל היותו מקושר עם השניים. מאוחר יותר, התאמות התנהגותיות לחיים חברתיים נוספים, חלוקת מזון לא ודאית (כתוצאה מכך צורך למצוא ולאבטח מזון ולזכור היכן ניתן למצוא אותו) ושינויים אקולוגיים שהביאו להתרחבות נוספת של המוח באזורים האחראים לפתרון בעיות, זיכרון וכו', מה שהוביל בסופו של דבר לגמישות ההתנהגותית הגדולה, לתקשורת היעילה ביותר ולדומיננטיות האקולוגית של האנושות. ההתאמות הביולוגיות המוקדמות של הקופים הגדולים והפרימטים המוקדמים יותר אפשרו למוח להתרחב פי שלושה תוך 2 עד 2.3 מיליון שנים בלבד מהפליסטוקן, בתגובה לקיום חברות מורכבות יותר ויותר ובתי גידול משתנים.
בזמביה שבאפריקה התגלה מבנה קלמבו, שהוא מבנה עץ מלפני 476,000 שנים.
פליסטוקן תיכון

הופעתו של ההומו היידלברגנסיס לפני כ-600,000 שנה מבשרת על התפתחות מספר זנים חדשים נוספים, כמו הומו רודזינסיס (אנ') וההומו צפרננסיס (אנ') לפני כ-400,000 שנה. הומו היידלברגנסיס הוא מועמד לפיתוח ראשון של צורה מוקדמת של שפה סמלית. האם השליטה באש והקבורה (אנ') המוקדמת ביותר מתוארכת לתקופה זו או מופיעה רק בתקופת הפלאוליתית התיכונה נותרה בגדר שאלה פתוחה.
כמו כן, באירופה הופיע סוג ביניים של אדם שהיה בין הומו ארקטוס להומו סאפיינס, לעיתים מוגדר הומו סאפיינס ארכאי (Archaic humans), המאופיין על ידי מאובנים כמו אלו שנמצאו בסוונסקום, שטיינהיים, טאוטאוול וורטזולוס (Homo palaeohungaricus). מסורת גרזני היד מקורה באותה תקופה. ייתכן שחומר הביניים היה הומו היידלברגנסיס, האחראי לייצור של סוגי כלי אבן משופרים המוגדרים כ"סגנון 2", באפריקה, לאחר לפני 600,000 שנה. נתזים וגרזנים התקיימו במקביל באירופה, לפעמים באותו אתר. מסורת הגרזן, לעומת זאת, התפשטה לטווח אחר במזרח. הוא מופיע בערב ובהודו, אך חשוב מכך, הוא אינו מופיע בדרום-מזרח אסיה.
מעבר לתקופת הפלאוליתית התיכונה

לפני כ-300,000 שנים, נראה כי הטכנולוגיה, המבנים החברתיים וההתנהגות גדלים והופכים למורכבים יותר, עם טכניקה מוכנה, מקרים מוקדמים ביותר של קבורה ושינויים בדפוסי קיום של ציד-ליקוט. הומו סאפיינס הופיע לראשונה לפני כ-300,000 שנה, כפי שמעידים מאובנים שנמצאו בג'בל אירהוד (אנ') במרוקו.
התקופה הפלאוליתית התחתונה לפי אזור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התקופה הפלאוליתית התחתונה לפי אזור > הודו

גאי אלקוק פילגרים, גאולוג ופלאונטולוג בריטי, גילה שיניים אנושיות פרהיסטוריות בנות 1.5 מיליון שנה וחלק מלסת המצביעים על כך שאנשים קדומים, הומינינים אינטליגנטיים המתוארכים לאחור בתקופת האשלית של 1,500,000 לפני זמננו, חיו באזור Pinjore. ליד צ'אנדיגאר. באזור זה נחפרו כלי קוורציט מהתקופה הפלאוליתית התחתונה, המשתרעים מ-Pinjore בהריאנה ועד Nalagarh (מחוז סולאן בהימאצ'ל פראדש). אדמות גוג'אראט היו מיושבות ברציפות מהתקופה הפלאוליתית התחתונה (כ-200,000 לפני הספירה). מספר אתרים מתקופת האבן מתגלים באפיקי נהרות של סברמטי, נהר מאהי ונהרות Narmada התחתונים של גוג'אראט.
ראו גם

שימוש האדם הקדמון באש
אתר לומקווי 3, אתר הכלים העתיקים ביותר שהתגלו.
התפשטות מוקדמת של הומינינים אל מחוץ לאפריקה
מריה מנונוס

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1978 (בת 46) מדפורד, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Maria Constaninos Menounos 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  קולג' אמרסון  בית הספר התיכון של מדפורד 
 בן או בת זוג:  Keven Undergaro (אפריל 1998–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה מנונוס (באנגלית: Maria Menounos; נולדה ב-8 ביוני 1978) היא שחקנית, מנחת טלוויזיה ועיתונאית אמריקאית.
ביוגרפיה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מנונוס נולדה במסצ'וסטס, ב-1995 נבחרה למיס הנוער של מסצ'וסטס ועלתה לשלב חמש עשרה המועמדות הסופיות בתחרות מיס נוער ארצות הברית ובשנת 2000 התחרתה גם על תואר מיס מסצ'וסטס וסיימה במקום השני.
היא עבדה ככתבת בערוץ חדשות ושיחקה בסרט "ארבעת המופלאים".
בטלוויזיה היא הופיעה בסדרות "סברינה המכשפה הצעירה", "ללא עקבות", "מגרש ביתי" ו"סקראבס".
היא הנחתה לצד סאקיס רובאס את אירוויזיון 2006 שנערך באולם האולימפי באתונה, יוון.
בשנת 2007 שיחקה את ג'ניפר בסרט "בסגנון הישן" (אנ') לצד ג'יימי קנדי.
ב-2017 נישאה לבן זוגה.
29 באפריל

29 באפריל הוא היום ה-119 בשנה (120 בשנה מעוברת), בשבוע ה-18 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 246 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1429 – ז'אן ד'ארק בת ה־17 מובילה כוח צרפתי לשחרור אורליאן מהמצור האנגלי
1913 – יום ההולדת המדויק של הרוכסן שנוי במחלוקת, אבל יום הרוכסן נחגג באופן מסורתי ב-29 באפריל
1935 – מרוץ האופניים וואלטה אספניה יוצא לדרך לראשונה
1945 – מלחמת העולם השנייה: האוגדה ה-45 של הגיס השביעי של צבא ארצות הברית משחררת את מחנה הריכוז דכאו
1945 – אדולף היטלר נושא לאישה את אווה בראון בפיהררבונקר וממנה כיורשו את האדמירל קרל דניץ
1945 – הצבא הגרמני באיטליה נכנע לכוחות בעלות הברית
1970 – צבא ארצות הברית פותח במתקפה כושלת לחיסול הווייטקונג בקמבודיה
1982 – תחילת פעילותו של קו 100 לקהיר, קו אוטובוס שפעל מתוקף הסכם השלום בין ישראל למצרים
1985 – שיגור משימת מעבורת החלל צ'לנג'ר STS-51-B (בתמונה) המוכרת גם כמשימת "ספייסלאב 3"
1991 – התרחשה רעידת האדמה ברצ'ה שבגאורגיה
1992 – מהומות פורצות בלוס אנג'לס בעקבות זיכוי ארבעה שוטרים מאשמת הכאת האזרח השחור רודני קינג
1997 – נחתמת אמנת הנשק הכימי. החותמים על האמנה מתחייבים לא לייצר או לאחסן נשק כימי
2011 – חתונתם של הנסיך ויליאם וקייט מידלטון נערכה בכנסיית ווסטמינסטר שבאנגליה
2021 – משגר צ'אנגג'נג 5 משגר את מודול הליבה טיאנחה של תחנת החלל טיינגונג הסינית
נולדו

1837 – ז'ורז' בולנז'ה, איש צבא ופוליטיקאי צרפתי (נפטר ב-1891)
1854 – אנרי פואנקרה, מתמטיקאי ופילוסוף צרפתי (נפטר ב-1912)
1863 – ויליאם רנדולף הרסט, מו"ל עיתונות אמריקאי, ההשראה לסרט האזרח קיין (נפטר ב-1951)
1875 – רפאל סבטיני, סופר איטלקי (נפטר ב-1950)
1899 – דיוק אלינגטון, מוזיקאי ג'אז אמריקאי (נפטר ב-1974)
1901 – הירוהיטו, קיסר יפן (נפטר ב-1989)
1907 – פרד זינמן, במאי קולנוע אוסטרי יהודי, פעמיים זוכה פרס אוסקר (נפטר ב-1997)
1908 – ג'ק ויליאמסון, סופר מדע בדיוני אמריקאי (נפטר ב-2006)
1912 – משה לנדוי, הנשיא החמישי של בית המשפט העליון (נפטר ב-2011)
1921 – חיים מילר, לוחם ומפקד בפלמ"ח ובהגנה (נפטר ב-2020)
1922 – אוריאל חפץ, איש אצ"ל וקצין בצה"ל (נפטר ב-1978)
1923 – ארווין קרשנר, במאי קולנוע אמריקאי יהודי (נפטר ב-2010)
1927 – אייבי נתן, הומניסט ופעיל שלום ישראלי (נפטר ב-2008)
1927 – דורותי מנלי, אצנית בריטית (נפטרה ב-2021)
1933 – וילי נלסון, זמר ופזמונאי קאנטרי, סופר, משורר, שחקן ופעיל חברתי אמריקאי
1933 – ראובן פכר, כדורסלן ישראלי (נפטר ב-2020)
1934 – מרדכי ניסן, איש חינוך וחוקר הפסיכולוגיה של המוסר (נפטר ב-2017)
1934 – רחביה רוזנבוים, כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי
1935 – אפריל אשלי, דוגמנית ושחקנית אנגלייה (נפטרה ב-2021)
1936 – זובין מהטה, מנצח ומוזיקאי ישראלי, זוכה פרס ישראל
1937 – יאיר הופמן, פרופסור בחוג למקרא באוניברסיטת תל אביב (נפטר ב-2019)
1938 – ברנרד מיידוף, איש עסקים וברוקר יהודי-אמריקאי, הורשע בהונאת הפונזי הגדולה ביותר שנחשפה אי פעם (נפטר ב-2021)
1942 – יצחק נוי, סופר, היסטוריון, עיתונאי ומגיש תוכניות רדיו ישראלי (נפטר ב-2022)
1945 – גיורא רום, אלוף בצה"ל, ששירת כטייס קרב והיה אלוף ההפלות ("אייס") הראשון של חיל האוויר הישראלי (נפטר ב-2023)
1951 – חנן פלד, תסריטאי, מחזאי וסופר ישראלי
1952 – קרל פרידמן, סופרת יהודייה הולנדית (נפטרה ב-2020)
1952 – עמוס בידרמן, אמן, קריקטוריסט ומאייר ישראלי
1954 – ג'רי סיינפלד, שחקן טלוויזיה וקומיקאי
1954 – דניאל בן סימון, פוליטיקאי, עיתונאי, סופר, פובליציסט, שדרן רדיו וטלוויזיה ישראלי
1955 – לזלי ג'ורדן, מחזאי ושחקן אמריקאי, זוכה פרס אמי (נפטר ב-2022)
1957 – דניאל דיי-לואיס, שחקן קולנוע בריטי, זוכה פרס אוסקר
1958 – ג'ובאני גאלי, כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת השוער
1958 – מישל פייפר, שחקנית קולנוע אמריקאית
1959 – מזי כהן, זמרת ומוזיקאית ישראלית
1960 – גיל אלון, זֶן מאסטֶר, זמר, שחקן, במאי ומורה ישראלי
1964 – שי אביבי, שחקן ומנחה טלוויזיה ישראלי
1964 – רני רהב, יחצ"ן ישראלי
1970 – אנדרה אגאסי, טניסאי אמריקאי
1970 – אומה תורמן, שחקנית קולנוע אמריקאית
1973 – ניר רצ'קובסקי, מתרגם וסופר ישראלי
1976 – תמר זנדברג, חברת הכנסת מטעם מרצ
1981 – שבתאי קור, עיתונאי בעל טור ישראלי
1982 – דורון עמית, שחקן ישראלי
1982 – בר פאלי, דוגמנית ושחקנית ישראלית-אמריקאית
1983 – דייוויד לי, כדורסלן אמריקאי
1983 – יהודה סעדו, זמר ישראלי, זכה בעונה השלישית של כוכב נולד
1989 – פוקסס, זמרת-יוצרת אנגלייה
1991 – עטר מיינר, זמר-יוצר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי ישראלי
1993 – טום באום, שחקן, קומיקאי ומנחה ישראלי
1996 – קתרין לנגפורד, שחקנית אוסטרלית
נפטרו

1793 – רבי יחזקאל לנדא, "הנודע ביהודה" (נולד ב-1713)
1951 – לודוויג ויטגנשטיין, פילוסוף אוסטרי (נולד ב-1889)
1980 – אלפרד היצ'קוק, במאי קולנוע בריטי (נולד ב-1899)
1982 – אלמר ריפלי, מאמן כדורסל אמריקאי (נולד ב-1891)
1993 – ירושלים סגל, חלוץ, מתנדב בהגנה ובמשטרה, ומתרגם סרטים ישראלי (נולד ב-1898)
2007 – דב קולר, מבכירי הבוטנאים בישראל, פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים (נולד ב-1925)
2008 – אלברט הופמן, המדען השווייצרי שגילה את הסם LSD (נולד ב-1906)
2010 – אביגדור אריכא, צייר ישראלי (נולד ב-1929)
2013 – פסח גרופר, שר החקלאות, חבר הכנסת וראש המועצה המקומית עתלית (נולד ב-1924)
2014 – ראובן פוירשטיין, פרופסור לפסיכולוגיה חינוכית, חתן פרס ישראל (נולד ב-1921)
2014 – לופא קדוש, כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת השוער, ומאמן כדורגל (נולד ב-1940)
2014 – בוב הוסקינס, שחקן בריטי (נולד ב-1942)
2019 – נעמי שדמי, מייסדת שירות הנשים במשטרת ישראל (נולדה ב-1931)
2019 – אלדון ברג'וול, קצין בדרגת מייג'ור גנרל ששירת כמפקד כוח דלתא (נולד ב-1947)
2019 – ג'ון סינגלטון, במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי (נולד ב-1968)
2020 – דניס גולדברג, פעיל זכויות אדם דרום אפריקאי (נולד ב-1933)
2020 – ראובן פכר, כדורסלן ישראלי (נולד ב-1933)
2020 – יאניס לוסיס, אתלט סובייטי-לטבי (נולד ב-1939)
2021 – קז'ימייז' קורד, מנצח פולני (נולד ב-1930)
2021 – צביקה דהב, קצין בחיל השריון של צה"ל בדרגת אלוף-משנה (נולד ב-1933)
2022 – שאול גבעולי, תת-אלוף בצה"ל וניצב במשטרת ישראל, כיהן כקצין חינוך ראשי בצבא ובמשטרה וכמפקד המשמר האזרחי (נולד ב-1926)
2022 – ג'ורג'יה בנקרט, מתמטיקאית ופיזיקאית (נולדה ב-1947)
2024 – יהודה תג'ר, לוחם של המוסד שהועמד לדין בעיראק באשמה שהיה שותף לביצוע הפיגועים בבגדאד (נולד ב-1923)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום הריקוד הבינלאומי
יום הזיכרון הבינלאומי לנפגעי לוחמה כימית
ראו גם

28 באפריל – 30 באפריל
אפריל
לוח אירועים שנתי
ג'רי סיינפלד
אלפרד היצ'קוק
סיוניק (מחוז)

| --- | --- |
למעלה:פסגת ההר חוסטופ; מימין לשמאל:מתחם המנזרים וחנוואנק בקפאן;מנזר טאטב; המפל שאקי; המערות בגוריס וצוקי ברגאדזן;  האגם צחקרי;האתר קאראחונג'; מאגר המים בטולורס;
למעלה:פסגת ההר חוסטופ; מימין לשמאל:מתחם המנזרים וחנוואנק בקפאן;מנזר טאטב; המפל שאקי; המערות בגוריס וצוקי ברגאדזן;  האגם צחקרי;האתר קאראחונג'; מאגר המים בטולורס;
 מדינה:  ארמניה ארמניה
 חבל ארץ:  סיוניק (חבל ארץ)
 מושל:  רוברט חוקאסיאן (מ-2022)
 בירת המחוז:  קפאן 
 תאריך ייסוד:  7 בנובמבר 1995 
 שטח:  4,506 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  139,400 (2019)
  ‑ צפיפות:  32 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  39°15′N 46°15′E﻿ / ﻿39.25°N 46.25°E﻿ / 39.25; 46.25 
 http://syunik.mtaes.am/
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סיוניק (בארמנית:Սյունիք או Սյունիքի մարզ - סיוניקי מארז) הוא המחוז (מארז) הדרומי ביותר של ארמניה. הוא גובל בצפון עם המחוז ואיוץ דזור, במערב עם מובלעת של אזרבייג'ן הנקראת הרפובליקה האוטונומית של נחצ'יבאן, במזרח עם האזור הכלכלי מזרח זנגזור של אזרבייג'ן  ובדרום, לאורך הנהר אראס עם איראן (המחוז מערב אזרבייג'ן) 
עיר הבירה של המחוז והעיר הגדולה בתחומה היא קפאן. שטח המחוז הוא 4506 קמ"ר (15% משטח המדינה - המחוז השני לפי שטח בין כל המחוזות). לפי המפקד משנת 2011 אוכלוסיית המחוז הייתה 141,771 תושבים (4.7% מתושבי ארמניה, המחוז השמיני בין המחוזות לפי אוכלוסייה). פרט לקפאן, עריה החשובות הן:גוריס, מגרי, סיסיאן, קג'רן, אגאראק, דסטקרט. המחוז סיוניק כולל את שטחי הראיונים לשעבר גוריס, קפאן, מגרי וסיסיאן. המחוז נקשר לחבל הארץ ההיסטורי סיוניק, סיוניה, זנגזור או זנדגזור, הידוע מן המאה השלישית.
שם > השם וגלגוליו

אחת מחמש עשרה הפרובינקיות של ממלכת ארמניה העתיקה נקראה סיוניק. שמם של החבל סיוניה או סיוניק ושל המחוז סיוניק נגזר משם השושלת הארמנית סיוניה שנציגיה היו מושלים (נחרר) של חבל סיוניק עוד המאה הראשונה לספירה. ההיסטוריון מובסס חורנאצי ייחס את מקור השם לדמות של סיסק, צאצא האב האגדי של הארמנים, האיק ואבי השושלת סיוניה או סיוניק. עם זאת לפי ההיסטוריון רוברט היוסן סיסאק היה אפונים מאוחר יותר. בימי שושלת פרס הססאנית (637-225 ) האזור נקרא סיסאקאן והוזכר לראשונה בשם זה במאה השישית על ידי סופר סורי "פסאודו זכריה". סטראבון מזכיר בארמניה חבל ארץ בשם "פאוניטיס"  שכמה מלומדים קראו לו "סאוניטיס" וקישרו אותו לסיוניק. אולם המקור המוקדם ביותר ביוונית נמצא אצל אוסביוס במאה הרביעית - "סאוניה". מאוחר יותר, במאה השישית, ההיסטוריון הביזנטי פרוקופיוס מתייחס לתושבי הפרבינקיה כ"סוניטאי". בקוסמוגרפיה מראוונה מסביבות  700 חבל סיוניק נקרא בלטינית "סיאניה של הקווקז" (Siania Caucasorum) .ההיסטוריון ארמן פטרוסיאן שיער שמקור השם קשור לאל השמש סיוויני או שיוויני של האוררטים ששאלו אותו מהחתים וציין כי ישנם באזור ההיסטורי סיוניק מספר רב של שמות של מקומות בעלי שמות דומים הקשורים לשמש.
במקורות גאורגיים סיוניק נקרא סיווניאטי. בעוד שהערבים ידעו אותו כ"סיסאג'אן", שם שאול מפרסית.
בתקופות שונות נודע האזור סיוניק גם בשמות אחרים כמו למשל ,זנגדזור או זנגזור, או בפי האזרים כיום "מערב זנגזור".
גאוגרפיה > עמדה גאוגרפית

ממערב: אזרבייג'ן - הרפובליקה האוטונומית נחיצ'בן. הרי זנגזור הם הגבול.
מצפון:מחוז ואיוץ דזור
בין השנים 2023-2020  ממזרח:המחוזות לצ'ין, גובדיל וזנגילן באזרבייג'ן ; בין 2020-1992 המחוז קשטאג של רפובליקת ארצאך (נגורנו קרבאך)
גאוגרפיה > תבליט הנוף

מבחינה היסטורית מחוז סיוניק משתרע על שטח החבל ההיסטורי סיוניק ,פרובינקיה של ארמניה העתיקה. 
סיוניק הוא אזור הררי, המכוסה ברובו ביערות ירוקים ועבותים. ברוב שטח המחוז מתרוממים הרי זנגזור.הפסגות הגבוהות ביותר במחוז - הר קפוטג'וג בעל גובה 3,905 מטר והר גזנסאר בעל גובה של 3,829 מטר. רבים מיערות המחוז שמורים על ידי הממשלה, לרבות הפארק הלאומי ארוויק, שמורת הטבע שיקהוג, מתחמי הקודש בוגאקר, גוריס, חורשת הדולבים, האגם סב וזנגזור.
גאוגרפיה > מים

אגני המים העיקריים כוללים את הנהרות וורוטאן, ווגג'י, סיסיאן, מגרי ווצ'גאן.
גאוגרפיה > אקלים

הטמפרטורות מגיעות בקיץ  עד ל+40°C, אם כי הטמפרטורה הממוצעת היא בערך+22°C.
בחורף הטמפרטורה יכולה לרדת עד ל -12.5°C .
היסטוריה > ארמניה העתיקה

כתובות בשפה הארמית שנמצאו באזור מסביב ימת סוואן והמיוחסות למלך ארתאשס הראשון מעידות שחבל סיוניק היה במאה השנייה לפני הספירה חלק מממלכת ארמניה הארטשית.
סיוניק נשלטה על ידי אחת המשפחות החזקות ביותר של "נחררים" (מושלים) בארמניה הקדומה. לפי "זורנמאק", הפנקס הממלכתי בו נרשמו הסדר והכמות של הצבאות במדינות הקדומות, בסיוניק רשום חיל פרשים הכולל 9400 פרשים בעת מלחמה. לפי הגהנמאק, פנקס אחר, משפחות האצולה בממלכה הארמנית העתיקה, נסיך סיוניק נחשב לראשון בחשיבות בין אצילי החצר המלכותית. במאה הרביעית סיוניק התנצר יחד עם כל ארמניה. נסיכי סיוניק יחד עם מגנאטים ארמנים אחרים, ליוו את גרגוריוס המאיר לקסריה כדי לקבל את בסממני הקדושה.
אחרי חתימת הסכם השלום באקיסלנה ב-387 לספירה, סיוניק נותר חלק ממלכת ארמניה בת החסות. חלוקת הממלכה הארמנית בין הביזנטים לפרס צמצמה בצורה דרסטית את שטח ארמניה. במחצית השנייה של שנות ה-390, המלומד מסרופ משטוץ בא לחנך את אלינג'ה, הגאוואר של חבל סיוניק. אחרי שב-406 המציא את האלפבית הארמני הוא הקים בו את בתי הספר הראשונים בעזרת הנסיכים וגינאק וואסאק סיוני על מנת להפיץ את הכתב הארמני החדש בין חניכיו. השושלת הראשונה ששלטה בסיוניק, במאה הראשונה לספירה הייתה שושלת סיוניה. השליט - ה"נחרר" הראשון, היה ואגינאק סיאק (בסביבות 330) ויורשו היה אחיו אנדוק או אנדובק (אנטיוכוס, לערך 340). ב-379 בביק (בגבן), בנו של אנדוק, הוחזר לשלטון כ"נחרר" על ידי משפחת ממיקוניאן. לבביק הייתה אחות בשם פרנצזם שנישאה לנסיך הארשקי גְנֶל, אחיין המלך הארמני ארשק השני ומאוחר יותר התחתנה בשנית עם ארשק השני עצמו. שלטונו של בביק נמשך פחות מעשר שנים ובסביבות 386 או 387 הנחרר דארה הודח על ידי ההאימפריה הסאסאנית.[דרוש מקור]
אחרי הנחרר ואלינק (409-400) עלה לשלטון ואסאק (452-409). לוואסאק היו שני בנים:בביק (בגבן) ובקור וכן בת שהתחתנה עם וראזווהאן (472-452), יורשו של ואסאק. בנו של וארזוובהאן, גלהון שלט כשבע שנים (477-470) ומת ב-483. אחיו של וארזווהאן, שנקרא גם הוא בביק, הפך לנחרר ב-477. האדז, אחיו של גלהון, מת בספטמבר 482. המחוז סיוניק הונהג בהמשך על ידי ואהאן (בסביבות 570), פיליפו (לערך 580), סטפנוס (597-590), סחק (איסחק) (לערך 597) וגריגור (עד 640).
אחרי סופה של ממלכת ארמניה העתיקה ב-428 סיוניק סופח לאימפריה הסאסנית כחלק מהמארזפנות הארמנית. בשנות ה-440 מינו הסאסאנים את הנסיך ואסאק סיוני בתור שליט (מרזפן) של כל ארמניה. בקרב אוואראיר לא עמד ואסאק סיוני לצד הכוחות הארמנים בפיקודו של ורדן ממיקוניאן ובחר בצד הפרסים, מה שהכריע את הכף לזכותם של האויבים. התחייבו בערך באותה תקופה בני סיוני  להגן על מבצר דרבנט וחיזקו את מעמדם.
היסטוריה > ימי הביניים > ממלכת סיוניק או באגק

כס המלכות עבר בירושה לידי אחיינו סמבט (998-963) שהוכר כמלך על ידי האמירים של טרוריס ואראן. הוא התחתן עם נסיכת אסואניה, צ'הנדוחט. במותו, הוריש את המלכות לוואסאק (1019-998). אחרי ואסאק עלו על כס סיוניק שני אחיינים שלו (בני אחותו עם הנסיך אשוט), סמבט וגריגור (1019-1084).[דרוש מקור]
בתקופה זו היה סיוניק בחסות האימפריה הסלג'וקית. גריגור התחתן גם הוא עם נסיכה בשם צ'הנדוחט, בתו של סוואדה מאגואניה. היורשת היחידה של שני הנסיכים, הייתה בת של גריגור, שגם היא נקראה צ'הנדוחט. השלטון בסיוניק עבר לידי נסיך אגואניה, סנקרים יואן ששלט מ-1084 ועד מותו ב-1105.[דרוש מקור] אחרי סנקרים יואן שלט בנו גריגור, שליט סיוניק ואגואניה, עד שנת 1166 כשאזורים אלה נכבשו על ידי הטורקים הסלג'וקים.
היסטוריה > ימי הביניים > ממלכות ואימפריות שונות

בהמשך חבל סיוניק נמצא בשליטתם העוקבת של הסלג'וקים מהמדאן, האלדיגוזים או האטאבקים של אזרבייג'ן, ממלכת גאורגיה, האימפריה הח'ווארזמית, האילחאנים, הצ'ופאנים, הג'לאירים, קארה קויונלו, האימפריה של טימור ואק קויונלו ובסוף נכבש על ידי פרס הספווית. השושלות החשובות ביותר שהנהיגו את סיוניק בתקופה זו היו אורבליאן ופרושיאן. השושלת האורבלית התחילה למשול בסיוניק כבני חסותם של הטימורים.
היסטוריה > השליטה האיראנית

במחצית הראשונה של המאה ה-16 ארמניה והאזורים הסמוכים הפכו לזירת מלחמות בין האימפריה העות'מאנית לאיראן. הסכם אמאסיה ב-1555 ששם קץ למלחמה שנמשכה ארבעים שנה, הבטיח את סיפוח מזרח ארמניה לאיראן הספווי. ב-1590 טריטוריה זו חזרה לשליטה עות'מאנית עד 1639 ואחר כך ,לפי הסכם קסר-א-שירין חזר לספווים. במאות ה-16–17, על אף התיישבותם של שבטים מוסלמים במזרח ארמניה, האחוזות הפאודליות נותרו בסיוניוק ובקרבך השכנה תחת שליטתם של המליקים הארמנים, הנשענים על יחידות צבאיות משלהם. המליקים החשובים ביותר ביו מליק-שחנזר בגגרקוניק, מליק-אייקז בקאשאטג, מליק ספרז באנגגאקוט. בהתחלת המאה ה-17 עבאס שאה הראשון יישב שבטים כורדים בשטחים שבין ארצאך לסיוניק בכוונה להחליש ולפלג את המליקים הארמנים. בעת ההגליה הגדולה (ה"סורגון
" הגדול) משנת 1604, כשהשאה עבאס גירש לפרס לפחות 250,000 תושבים מארמניה המזרחית, אוכלוסיית סיוניק הצטמצמה מאוד.
בין אמצע המאה ה-18 לתחילת המאה ה-19 סיוניק היה לחלק מהח'אנות קרבך במסגרת האימפריה הפרסית הספווית.
הטורקים העות'מאנים חזרו לאזור בין 1722–1736.
בתחילת המאה ה-18 קם בחבל סיוניק הגיבור הארמני דוד בק שהוביל בסיוניק התקוממות ארמנית נגד המוסלמים - הפרסים הספווים מחד ו הפולשים הטורקים העות'מאנים מאידך.
דוד בק התחיל את מאבקו ב-1722 בעזרת אלפי פטריוטים ארמנים שהצליחו לשחרר את סיוניק. בסיסיו העיקריים של דוד בק היו המבצר באגאברד מצפון-מערב לקפאן ומבצר חלידזור הנמצא דרום מערבית לקפאן, ושהיה מקום פטירתו ב-1728.
היסטוריה > שלטון האימפריה הרוסית

כתוצאה מניצחון הרוסים במלחמה הרוסית-פרסית 1813-1804
סיוניק יחד עם שאר הח'אנות קרבאך עברה תחת שליטת האימפריה הרוסית, בתוקף הסכם גוליסטן מ-1813.
רוסיה שמה קץ לח'אנות קרבאך  והחבל חולק בין פלך ירוואן לפלך באקו  (שנקרא עד 1859 פלך שמאכה). כאשר הוקם ב-1868 פלך יליזבטפול, האזור סופח לאוייזד זנגזור אשר מ-1870 נוהל מהעיר גריוסי.
מיפקד האוכלוסין הרוסי ב-1897 ספר באוייזד זנגזור 137,971 תושבים, מתוכם 51.6% טטרים קווקזיים  (אזרים) ו 46.1% ארמנים. 
בהתחלת המאה ה-20 פרצו מתחים בין הארמנים לטטרים, ששיאם היה בזמן הסכסוך הארמני-אזרי (1905–1906). העימותים התרחשו באוייזדים נחצ'יבאן שרור-דלגז של פלך ירבאן ובאוייזדים זנגזור, שושה וג'וונשיר של פלך יליזבטפול .
לפי מקורות ארמניים 128 כפרים ארמניים ו-158 כפרים אזריים נשדדו או נהרסו והמספר הכללי של ההרוגים נע בין 3000 ל-10.000. המוסלמים סבלו אבדות כבדות יותר.
אולם באותם אירועים הארמנים מסיוניק נטבחו על ידי ידי הכוחות האזרים ללא הבחנה של מין או גיל .ילדים שלהם עברו קטיעות איברים ונזרקו לכלבים בעוד שהשורדים אולצו להתאסלם.
מעשי האיבה הואצו על ידי התמוטטות האימפריה הצארית.
האזור נפל בידי שלטונות הוועד המיוחד העבר-קווקזי של הממשלה הזמנית הרוסית ובהמשך היה לחלק מישות קצרת ימים הקרויה הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של עבר-קווקז. כשהתבטלה רפובליקה זו במאי 1918, זנגזור, נחצ'יבן ונגורנו-קאראבך הפכו למושא מחלוקת בין המדינות החדשות קצרות הימים רפובליקת ארמניה והרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן. באותם הימים בסיוניק חי רוב ארמני של 350,000 תושבים ואוכלוסייה מוסלמית של 180,000 תושבים. לפי תומאס דה ואל בסכסוך על סיוניק בעקבות פעולות הגרילה הארמנית בפיקודם של אנדרניק, רובן טר-מינאסיאן וגארגין נז'דההביא לבריחת המיעוט ה"טטרי הקווקזי" או אזרי.
היסטוריה > רפובליקת ארמניה

בשנים 1920-1918 סיוניק סופחה לרפובליקת ארמניה הראשונה. אחרי הסובייטיזציה של ארמניה, סיוניק הפכה למרכז עיקרי של ההתנגדות נגד הבולשביקים  והייתה לחלק מישות מדינית לא מוכרת בשם "רפובליקת ארמניה ההררית" שבירתה גוריס. גארגין נז'דה היה ראש ממשלתה ושר הביטחון שלה .מאוחר יותר, ביולי סימון וראציאן התמנה לראש ממשלתה, בעוד נז'דה היה למושל ולמפקד הכוחות הצבאיים. נז'דה גרם באופן פעיל לגירוש 3/5 מתושביה האזרים של זנגזור.
באפריל-יולי 1921 ניהל באזור הצבא האדום מבצעים צבאיים רבי-היקף  ותקף את סיוניק מצפון וממזרח. 
אחרי חדשים של קרבות עקובים מדם נגד הצבא האדום, רפובליקת ארמניה ההררית נכנעה ביולי 1921 אחרי שקיבלה הבטחות מהסובייטים שהחבל ההררי יהיה חלק מארמניה הסובייטית. אחריה מלחמה גארגין נז'דה, לוחמיו ואנשי ציבור ארמנים ידועים, לרבות מנהיגי רפובליקת ארמניה הראשונה, חצו את הגבול לפרס והגיעו לאזור עיר טבריז. סיוניק הפך ביולי 1921 לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית.
היסטוריה > סיוניק בתקופה הסובייטית

הכוחות הבולשביקים, מחוזקים על ידי ניצחונם במלחמת האזרחים ברוסיה השתלטו על הקווקז. בתקופת הסובייטיזציה סיוניק  סופח לארמניה הסובייטית, בעוד שנחצ'יבן ונגורנו-קרבאך הפכו לחלק מאזרבייג'ן הסובייטית. בהתחלה  היה סיוניק חלק מארמניה במסגרת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הפדרלית של עבר הקווקז. ב-1936 הוא היה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית הנפרדת. תחת השלטון הסובייטי נפגע סיוניק מרעידת אדמה קטלנית באפריל 1931 כש-805 מכפריו נהרסו. שנה אחר כך במאי 1931 רעידת אדמה נוספת הרסה 27 כפרים מבין 38 של נפת סיסיאן. 
סיוניק של ימינו מוחלקת לנפות מגרי, קפאן, גוריס וסיסיאן. 
בהדרגה האזור התאושש והרבה מתשתיותיו שוקמו. סיוניק נחשבה בתקופה הסובייטית למקור חשוב של מתכות ומינרלים.