stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיגעון הג'ין

"ג'ין ליין" (משעול הג'ין), איור מאת ויליאם הוגארת משנת 1751, לקראת סוף שיגעון הג'ין. האיור מביע את החרדה מפני השפעות הג'ין, במיוחד בנוגע לנשים וילדים. במרכז האיור, אישה חשופת שד וחולת עגבת נמצאת במצב כה חמור של שכרות שהיא לא שמה לב שתינוקה נופל מהמדרגות לרחוב. במקור, לצד האיור פורסמה פואמה שביכתה את השפעת הג'ין, "הרוח הרעה" שבזעמה מחריבה כל מידה טובה, "אך מוקירה בדאגה שטנית, גניבה רצח ועדות שקר".
שיגעון הג'ין (באנגלית: The gin craze) הוא השם שניתן לתופעה באנגליה במאה ה-18 של עלייה דרמטית בצריכת משקאות אלכוהוליים מזוקקים המבוססים על דגנים, שכונו כולם "ג'ין", לבהלה החברתית שהתפשטה בעקבות תופעה זו ולמאמצי הממשל לשלוט בצריכת הג'ין ולהסדירה. התופעה הורגשה במיוחד בלונדון בשנים 1720–1751.
הפופולריות של הג'ין גברה בעקבות המהפכה המהוללת. ויליאם השלישי רצה להגדיל את ההכנסה ממסים על משקאות אלכוהוליים ובאותה העת להגביל את צריכת הברנדי המיובא מצרפת. בהתאם, הוא הטיל מכסים כבדים על ייבוא משקאות חריפים מצרפת והסיר את הרגולציה על ייצור ג'ין מקומי. בעלי האדמות תמכו במדיניות, שהגדילה את הביקוש לדגן, בייחוד בשוק לשעורה שסבל מעודף היצע. מבחינה תרבותית, החשיבו תושבי לונדון את הג'ין למשקה "פרוטסטנטי ופטריוטי", בניגוד לברנדי הצרפתי שנתפס כ"קתולי".
הג'ין היה פופולרי בקרב כל המעמדות באנגליה ובקרב שני המינים, אך מבקרי התופעה דאגו במיוחד מצריכת אלכוהול בקרב נשים ועניים. התופעה נתפסה כבעיה חברתית, שמובילה להידרדרות מוסרית, בעיות בריאות, אלכוהוליזם, נזקים לתינוקות שנולדו לנשים ששתו אלכוהול בהיריון והזנחת ילדים. הבהלה הביאה למספר חוקים שניסו לשלוט בייצור ובמכירת הג'ין.
רקע: צריכת אלכוהול באנגליה לפני שיגעון הג'ין

החל מסוף המאה ה-14, צריכת האלכוהול באנגליה הייתה במגמה כללית של עלייה. אלכוהול נצרך על ידי כלל האוכלוסייה, כולל גברים, נשים וילדים. המשקה הנפוץ ביותר בתחילת המאה ה-15 היה אייל ללא כשות, אך בהדרגה בירה עם כשות החליפה את האייל. האייל היה עשוי ממים, לתת ותבלינים, ואיכותו הייתה ירודה ביחס לבירה. יין היה נפוץ גם כן, אך בעיקר בקרב המעמדות הגבוהים. במאה ה-17 נותרה הבירה המשקה הנפוץ ביותר. האוכלוסייה נטתה כעת למשקאות חריפים יותר, מבחינת תכולת האלכוהול. יין וברנדי יובאו לאנגליה, בעיקר מצרפת, ונצרכו בעיקר על ידי המעמד הגבוה ומעמד הביניים המתרחב. עד תחילת המאה ה-18 משקאות מזוקקים המבוססים על דגנים היו נדירים יותר באנגליה. מיסים על אלכוהול היו למקור מרכזי להכנסה ממשלתית.
צריכת אלכוהול נתפסה על פי רוב כבעלת תרומה חיובית לבריאות. למרבית האוכלוסייה לא הייתה גישה למי שתייה נקיים, ורופאים באירופה היו תמימי דעים ששתיית מים היא גורם סיכון. לפי רוד פיליפס, שתיית מים מזוהמים אכן הייתה גורם משמעותי לבעיות בריאות, ואנשים עניים שנאלצו להרוות את צמאונם באמצעות שתיית מים במקום אלכוהול סבלו ממחלות ותוחלת חיים נמוכה יותר מאלה שאלכוהול היה בהישג ידם. שתיית בירה הייתה גם מקור חשוב לערכים תזונתיים. בציבור הרחב, שתיית אלכוהול נתפסה כחלק מאורח חיים בריא, מה שהתבטא בשם הכללי שניתן למשקאות מזוקקים, "אקווה ויטה" ("מי החיים" בלטינית) או "מים חזקים". אנשים האמינו ששתיית אלכוהול מסייעת לשמירה על חום הגוף, להמרצה, לכוח הגוף, להנקה וכאמצעי לריפוי של מחלות שונות.
גורמים לעלייה בצריכת הג'ין > גורמים פוליטיים-כלכליים

לאחר המהפכה המהוללת הפך ויליאם מאוראנז', סטאדהאודר הולנדי, למלך אנגליה, אירלנד וסקוטלנד. המהפכה נחשבה לניצחון של הכוחות הפרוטסטנטים בפרלמנט, שהתנגדו לג'יימס השני הקתולי. עם זאת, השינוי בשלטון הביא גם למעורבותה של אנגליה במלחמת תשע השנים נגד צרפת. כדי להמשיך במלחמה נזקק ויליאם לגיוס כספים, אך הפרלמנט, שנשלט על ידי בעלי האדמות, התנגד באופן כללי להחמרת נטל המס. בעלי האדמות סבלו מעודף ייצור של דגן. הביקוש לחיטה היה גבוה, אך לא ניתן היה לזרוע חיטה על אותה חלקת אדמה שנה אחר שנה, ובשנים שבהן לא נזרעה חיטה ייצרו החקלאים שעורה, שהייתה בעודף היצע. צירוף אינטרסים זה הוביל, החל משנות ה-90 של המאה ה-17, לחקיקה שמחד הגבילה יבוא של ברנדי צרפתי, במטרה לפגוע במדינה השכנה, ומאידך הגדילה את תעשיית זיקוק הדגן המקומית במטרה להגביר את הביקוש לדגנים ואת ההכנסות ממסים.
החוק הראשון עבר ב-1689 ואסר לחלוטין על יבוא משקאות מזוקקים, כולל יבוא של ברנדי צרפתי, למשך שלוש שנים. שנה לאחר מכן העביר הפרלמנט חוק שהגדיל את המס על משקאות מזוקקים וביטל את המונופול של המזקקה הלונדונית (אנ'). החוק התיר למעשה לכל אדם באנגליה לייצר משקאות אלכוהוליים מזוקקים, ובכך הגדיל משמעותית את ייצור האלכוהול והוריד את מחירם. בעלי האדמות בפרלמנט, שבעבר תמכו במונופול הלונדוני, תמכו כעת בפתיחה מוחלטת של שוק הזיקוק. בשנת 1692 הסיר הפרלמנט את המגבלה המוחלטת על יבוא משקאות אלכוהוליים מזוקקים, ובאותו זמן הגדיל את המכס על ברנדי צרפתי, פעולה שחזרה על עצמה בשנת 1697. בעשור הראשון של המאה ה-18 הגדיל הפרלמנט את ההיטלים על זיקוק אלכוהול מקומי. אחת התוצאות של מדיניות זו הייתה גידול משמעותי בתלות של השלטון בהכנסה ממסים והיטלים על ייצור ומכירה של משקאות אלכוהוליים מזוקקים. נתונים משנות ה-40 של המאה ה-18 מראים שהכנסות אלה היוו כ-10% מכלל ההכנסה של השלטון.
על אף העלייה במיסוי, פריצת המונופול על זיקוק, היעדר כל רגולציה על יצור האלכוהול ומגמת העלייה במשכורות במשק האנגלי הביאו יחד לעלייה דרמטית בצריכה של משקאות אלכוהוליים. בנוסף, השנים 1715–1750 היו, במקרה, שנים טובות למגדלי הדגנים, כך שמחיר המשקאות מבוססי הדגן נותר נמוך. אנשים רבים, בעיקר נשים, פתחו מזקקות פרטיות בביתם. מתחילת המאה עד 1736 נפתחו בלונדון וסביבתה כ-1,500 מזקקות. רובן המוחלט היו מזקקות ביתיות שייצרו כמות קטנה של משקה בכל שנה. גם חנויות המשקאות זכו לעידוד מהחוקים החדשים. לפי הערכה אחת, עד שנת 1725 נפתחו בלונדון יותר מ-8,500 חנויות קטנות לממכר משקאות אלכוהוליים (dramshops), חנות אחת לכל 11 בתים בעיר. מנגד, תעשיית הבישול נטתה לריכוזיות ונשלטה על ידי מספר קטן של מבשלות גדולות.
גורמים לעלייה בצריכת הג'ין > גורמים חברתיים-תרבותיים

לצד הגורמים הכלכליים, גם התדמית של הג'ין ומקומו בתרבות עברו שינוי. הקישור בין המשקה לוויליאם ולארצות השפלה הפרוטסטנטיות הפך את הג'ין למשקה פטריוטי ופרוטסטנטי. השם "ג'ין" עצמו הוא שיבוש של שם המשקה ההולנדי "ינבר", שתובל בפרי הערער. כדי לטשטש את הטעם הנורא של התזקיק הטהור, דיללו האנגלים את התזקיק והוסיפו לו תבלינים, סוכר ומיצי פירות, שהפכו את המשקה לפופולרי ולתחליף זול לפונץ' ששתו העשירים. הגרסה האנגלית הזו כונתה "ג'נבה", והאנגלים האנישו אותה כמאדאם ג'נבה או אמא ג'ין. בשנת 1736 פורסמה בלונדון הביוגרפיה הסאטירית "החיים של אמא ג'ין", שביכתה את "הרדיפה" של האם. המחבר כתב ש"אמא ג'ין נולדה להורים הולנדים; אך אביה, שהיה סוחר בולט בעיר רוטרדם... נאלץ לברוח לאנגליה על מנת להימלט מרודפיו... הוא התיישב בלונדון..., התחתן עם אישה אנגליה והשיג חוק של הפרלמנט להתאזרחותו".
ברקע לשיגעון הג'ין הייתה גם הצמיחה של העיר לונדון, שעם מעט פחות מ-600,000 תושבים בתחילת המאה ה-18 וכ-675,000 תושבים ב-1750 הייתה לאחת מהערים הגדולות והדינמיות בעולם. לונדון הייתה אבן שואבת לאנשים מרקעים שונים, עניים ועשירים, חיילים, מלחים, נשים וגברים. שתיית ג'ין הייתה לחלק מדרך חיים עבור המהגרים שהגיעו לעיר; היא סיפקה עבודה לחלקם והייתה אמצעי להתמודדות עם הקשיים שבחיים האורבניים. לפי ג'סיקה וורנר, "שיגעון הג'ין היה קודם לכל תופעה אורבנית. היא התרחשה בחברה שהאידיאלים שלה ומוסדותיה היו נטועים עדיין בעבר הכפרי, וככאלה לא היו מותאמים למפגש עם האתגרים המורכבים שהציבו העיר המודרנית והאוכלוסייה ההטרוגנית. כמו סמים אחרים המשמשים לבילוי והנאה, הג'ין הציע בריחה מהירה מהתסכול והמונוטוניות של חיי היומיום. וכיוון שהג'ין משך את העניים האורבניים, הוא איים על המערכת החברתית, שקיומה נסמך על נכונות העניים לבטל עצמם בפני אנשים שבידיהם לא היה למעשה את הכוח לשלוט בהם".
ראו גם

תקופת היובש
לקריאה נוספת

Jessica Warner, Craze: gin and debauchery in an age of reason, (Four Walls Eight Windows: 2002)
Patrick Dillon, The much-lamented death of Madam Geneva: the eighteenth-century gin craze, (Review: 2002)
Rod Phillips, Alcohol: A History (University of North Carolina Press: 2014)
James Nicholls, The Politics of Alcohol: A History of the Drink Question in England (Manchester University Press: 2011)
Olivia Williams, Gin Glorious Gin: How Mother's Ruin Became the Spirit of London (Headline: 2014)
המופע של סקובי-דו

| --- | --- |

כותרת הפתיחה בארץ
 סוגה:  הנפשה קומדיית אימה הרפתקאות מסתורין
 יוצרים:  ג'ו רובי קן ספירס
 בימוי:  ריי פטרסון קארל אורבנו צ'רלס א. ניקולס
 מדבבים:  דון מסיק קייסי קאסם פרנק ולקר פאט סטיבנס הת'ר נורת'
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  40
 תוכנית המשך:  סקובי-דו וסקראפי-דו (1979-1980)
 הפקה
 מפיק:  ג'וזף ברברה (מפיק בפועל) ויליאם האנה (מפיק בפועל) בוב סינגר אייוואו טאמאקו דון ג'ורביץ אלכס לובי ארט סקוט
 הפצה:  The Program Exchange 
 מוזיקה:  הויט קרטין
 אורך פרק:  21 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ABC
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 2 ערוץ הילדים
 פורמט (תמונה):  Film 4:3 480i
 פורמט (קול):  מונו
 תקופת שידור מקורית:  11 בספטמבר 1976 – 23 בדצמבר 1978
 תקופת שידור בישראל:  10 בינואר 1992  – 26 ביוני 1992 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המופע של סקובי-דו (באנגלית: The Scooby-Doo Show, שודר בארץ תחת השם "סקובי-דו") היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית לילדים מסוגת קומדיית-מסתורין. כותרת הסדרה היא כינוי גג לפרקים מהגלגול השלישי של הזיכיון סקובי-דו של חברת האנה-ברברה. לסדרה בסך הכל רצו 40 פרקים במשך שלוש עונות, מ-1976 עד 1978, ברשת ABC, וסימנו את הסדרה הראשונה של זיכיון סקובי דו שהופיעה בערוץ. שישה-עשר פרקים שודרו כקטעים של הסדרה "The Scooby-Doo/Dynomutt Hour" בשנת 1976, בעוד שמונה נוספים שודרו במסגרת הסדרה "Scooby's All-Star Laff-A-Lympics" בשנת 1977. סט אחרון של שישה עשר פרקים יצא בשנת 1978, כאשר שמונה רצים בנפרד תחת הסדרה "סקובי-דו, איפה אתה?" ושמונה הנותרים כקטעים של "Scooby's All-Stars".
למרות השינויים השנתיים באופן שידורם, כל פרק של עונות סקובי-דו מ-1976 עד 1978 מייצג, בשלוש עונות, את הפורמט הארוך ביותר של הסדרה המקורית לפני הוספת דמותו של "סקראפי-דו". הפרקים מכל שלוש העונות שודרו מחדש תחת הכותרת "המופע של סקובי-דו" מאז 1980; פרקי הסדרה לא שודרו במקור תחת השם הזה. הקרדיטים בגרסאות הסינדיקטיות הללו כוללות תאריך זכויות יוצרים משנת 1976, למרות שהעונה השנייה והעונה השלישית הופקו במקור ב-1977 וב-1978.
מחוץ לארצות הברית, שידורים חוזרים שודרו ב-CBBC בבריטניה עד 2015. כמו סדרות הנפשה רבות שיצרה חברת "האנה-ברברה" בשנות ה-70, הסדרה כללה צחוק מוקלט שיצר האולפן.
בישראל, שתי העונות הראשונות (24 פרקים) מהסדרה דובבו לעברית ושודרו בתחילת שנות ה-90 בערוץ הילדים תחת השם "סקובי-דו" במתכונות שבועית, ובהמשך שודרה בערוץ 2 בתרגום עברי.
סקירה כללית

יוצרי הזיכיון סקובי-דו, ג'ו רובי וקן ספירס, החלו לעבוד ב-ABC עבור פרד סילברמן כמפקחי הפקה עבור ההרכב של שבת בבוקר, שניהם היו מעורבים בפיתוח ובהפקה של הפרקים מהשנים 1976–1977 ו-1977–1978 (ב-1977, הם הקימו את אולפן ההנפשה שלהם, "רובי-ספירס הפקות", בתור מתחרה לאולפני "האנה-ברברה").
תקציר העלילה

חבורת "מסתורין בע"מ" פותרת תעלומות חדשות בסדרה זו. חלק מהפרקים כוללים את סקובי-דאם, דודנו של סקובי-דו, אשר מתלווה אליהם בחלק מהטיולים שלהם.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 16 | 16 | 11 בספטמבר 1976 | 18 בדצמבר 1976 |
|  | 2 | 8 | 8 | 10 בספטמבר 1977 | 29 באוקטובר 1977 |
|  | 3 | 16 | 16 | 9 בספטמבר 1978 | 23 בדצמבר 1978 |
דמיויות ומדבבים

דון מסיק / עמי מנדלמן בתור סקובי-דו
קייסי קאסם / טל מוסרי בתור שאגי
פרנק ולקר / מוטי דיכנה בתור פרד
הת'ר נורת' / שרון מלמד בתור דפנה (במקור דפני)
פט סטיבנס / יעל קרוון בתור ולמה
אלן אופנהיימר בתור סקובי-דאם
הערות שוליים

↑  https://www.nli.org.il/he/newspapers/hadashot/1992/01/10/01/article/254
↑  https://www.nli.org.il/he/newspapers/hadashot/1992/01/17/01/article/282
↑  https://www.nli.org.il/he/newspapers/hadashot/1992/06/26/01/article/209
↑  Shostak, Stu (2 במאי 2012). "Interview with Joe Ruby and Ken Spears". StusShow.com. נבדק ב-2013-03-18. {{cite web}}:  (עזרה)
אורית אזולאי

| --- | --- |

אורית אזולאי
 לידה:  16 בספטמבר 1962 (בת 62) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר (2012)  פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר (2017)  פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר (2014)  פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר (2019) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אורית אזולאי מעבירה קורס ליהוק בסדנאות הבמה
אורית אזולאי (נולדה ב-16 בספטמבר 1962) היא מלהקת לקולנוע ולטלוויזיה, מורה, מרצה ועורכת תסריט;
זוכת פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר לשנת 2012 על הסרט "העולם מצחיק", השנה הראשונה בה ניתן הפרס, בשנת 2014 על הסרט "אפס ביחסי אנוש" בשנת 2017 על הסרט "מוטלים בספק" ובשנת 2019 על הסרט "ימים נוראים".
קורות חייה

אורית אזולאי נולדה בשנות השישים וגדלה בשכונת מקור חיים בירושלים. למדה בבית הספר התיכון המקיף של הדסה ע"ש סליגסברג ברנדייס במגמת עיצוב אופנה. בצבא שירתה בגרעין נח"ל, והגיעה לקיבוץ סופה (שהוקם בחבל ימית והועבר אחרי הפינוי לחבל שלום) לאחר השלמת החלק הצבאי של השירות, שם עבדה כתופרת במפעל קטן לבובות. עם תחילת מימוש הסכם השלום בין ישראל למצרים סייעו חברי הגרעין לפינוי והעברת הקיבוץ ובנייתו המחודשת בפתחת שלום, ושם מונתה להיות אחראית לאירועי התרבות של הקיבוץ. עם שחרורה מהצבא עברה לתל אביב והחלה ללמוד קורס בלימודי קולנוע אצל דוד גרינברג וקורס בלימודי משחק אצל יורם לוינשטיין. היא בוגרת לימודי קולנוע בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" (1987-1984) שבשנים 1970–1988 היה בו מסלול ללימודי קולנוע לצד לימודי המשחק. במהלך הלימודים בבית צבי צפתה בהצגות התיאטרון שהועלו בבית הספר ועזרה לחבריה בליהוק סרטי הגמר שלהם. היא הושפעה בעיקר מנחמן אינגבר, אמיל (מילק) קנבל, ולינה וסלבה צ'פלין שכוננו עבורה את התודעה והתשוקה לאמנות הקולנוע.
בשנת הלימודים האחרונה היא עבדה בסרט הגמר של איילת מנחמי "עורבים" כמלבישה, לצד מעצב התלבושות בסרט והאמן בועז תורג'מן.
קריירה > עורכת שותפה (עריכת תסריט, ליהוק וניהול אמנותי)

בשנת 2000 הציע לה רנן שור יזם ועורך פרויקט סדרת הדרמות "שיעור מולדת" עבור הזכיינית "רשת" ללהק את תשע הדרמות בסדרה ולהיות שותפתו בעריכת הסדרה אשר היוותה חממה ליוצרים צעירים נבחרים, בוגרי בתי-הספר השונים לקולנוע בארץ שקיבלו ליווי אומנותי לאורך כל תהליך הפקת הסרטים. הסדרה זכתה ב-6 פרסי וולג'ין ושניים מסרטיה הוקרנו בפסטיבל קאן ("עבדי השם" ו"מסעות ג'יימס בארץ הקודש"):
"פרצוף של פוקר" (איתן ענר) "זכותא" (דני סירקין), "אמא ו'" (שחר רוזן), "קרוון 841" (ציון רובין), בוצ'צ'י" (נתי אדלר), "עבדי השם" (הדר פרידליך), "היה נהדר" (סיוון ארבל), "שלוש אצבעות" (דפנה לוין), "מסעות ג'יימס בארץ הקודש" (רענן אלכסנדרוביץ').
מאז סדרת הדרמות "שיעור מולדת" אזולאי עוסקת גם בעריכת תסריט.
קריירה > פרס אופיר לליהוק

בשנים 2010–2011 אורית אזולאי יזמה וקידמה את קיומו של פרס הליהוק במסגרת פרסי אופיר מול הנהלת האקדמיה לקולנוע, שאינו קיים באוסקר האמריקאי והייתה הזוכה הראשונה בו
בשנת 2012 על ליהוק השחקנים בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק".
אורון שמיר כתב עליה ב"עכבר העיר" ובבלוג "סריטה":
"השנה נשבר שיא המועמדויות עם 15 לזכותו של "העולם מצחיק" של שמי זרחין, שסיים את הערב עם פסלון אחד בלבד. הזכייה רשומה על שמה של אורית אזולאי, מגדולת המלהקות של הקולנוע הישראלי, אשר ליקטה משתתפים רבים לסרט האנסמבל חביב הקהל של זרחין והתכבדה בפרס הליהוק הראשון בתולדות האקדמיה. ספתח ראוי לקטגוריה החדשה, שהוענק לאשה שבעצם לכבודה ובזכותה הוקמה הקטגוריה. שאפו."
קריירה > הוראה ופעילויות נוספות

בשנת 2001 היא החלה ללמד ליהוק (קורס שנלמד לראשונה בארץ) בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים והיא חברה בוועדת ההוראה של בית הספר. בשנת 2010 התחילה ללמד שחקנים במרכז סדנאות הבמה. הרצתה בקמרה אובסקורה, מכללת ספיר, שח"ם, איגוד הבמאים, פסטיבל "עתיד התיאטרון" בצוותא, בתי ספר למשחק ועוד.
בשנים - 2003-2004-2007 שימשה כלקטורית בקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
היא לומדת מזה עשר שנים (2012-2002) לימודי יהדות ב"בינה" – חסידות, קבלה וזוהר עם הסופר והמורה דב אלבוים.
תפקידים > ליהוק > סרטי קולנוע (2014-1994)

| סרט | הפקה | במאי | תסריט | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שירת הסירנה | יונתן ארוך | איתן פוקס | עירית לינור | 1994 |
| שחקנים | ריקי שלח | רוני ניניו | הלל מיטלפונקט | 1995 |
| קלרה הקדושה | מרק רוזנבאום ואורי סבג | אורי סיון וארי פולמן | אורי סיוון וארי פולמן | 1996 |
| קרקס פלשתינה | מרק רוזנבאום ואורי סבג | אייל חלפון | אייל חלפון | 1998 |
| בית"ר פרובנס | אורי סבג ועינת ביקל | אורי ענבר | יובל פרידמן | 2002 |
| חלומו של הנרי | אורי סבג ועינת ביקל | איתן גרין | איתן גרין | 2004 |
| הדברים שמאחורי השמש | אורי סבג "פרלייט" | יובל שפרמן | יובל שפרמן | 2006 |
| סיפור חצי רוסי | יולי-אוגוסט | איתן ענר | איתן ענר | 2006 |
| מישהו לרוץ איתו | JCS | עודד דוידוף | נח סטולמן | 2006 |
| ביקור התזמורת | יולי-אוגוסט | ערן קולירין | ערן קולירין | 2007 |
| הבודדים | נורמה הפקות | רנן שור | גיא מאירסון, משה זונדר | 2009 |
| מוקי בוערה | ערן ריקליס, מוש דנון | לינה וסלבה צ'פלין | משה זונדר | 2010 |
| התפרצות איקס | יולי אוגוסט | איתן צור | עדנה מזי"א | 2010 |
| וביום השלישי | UCM חיליק מיכאלי | משה איבגי | משה איבגי, אסתר נמדר, ורד פוסט | 2011 |
| ההתחלפות | יולי אוגוסט | ערן קולירין | ערן קולירין | 2012 |
| העולם מצחיק | פאי סרטים ומשה אדרי | שמי זרחין | שמי זרחין | 2012 |
| הנוער | greenproductions ומשה אדרי | תום שובל | תום שובל | 2013 |
| לוויה בצהריים | יולי-אוגוסט | אדם סנדרסון | אדם סנדרסון | 2013 |
| אפס ביחסי אנוש | יולי אוגוסט | טליה לביא | טליה לביא | 2014 |
| הגננת | טליה קלינהנדלר, אסנת הנדלסמן קרן | נדב לפיד | נדב לפיד | 2014 |
| ולריה מתחתנת | איילת קייט, אמיר הראל | מיכל ויניק | מיכל ויניק | 2022 |
תפקידים > ליהוק > סרטי טלוויזיה באורך מלא

| סרט | הפקה | בימוי | תסריט | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| טניה 403 | "פרלייט" אורי סבג | עודד רסקין | עודד רסקין | 1999 או 2000 |
| היה או לא היה | JCS | לינה וסלבה צ'פלין | עדנה מזי"א | 2003 |
| המסע הארוך | JCS | ערן קולירין | ערן קולירין | 2004 |
| בזמן אמת | שי נשר | אורי ענבר | משה זונדר | 2004 |
תפקידים > ליהוק > דרמות טלוויזיה - 50 דקות

"סיפורים קצרים על אהבה" - סדרת דרמות על פי ספורים מהספרות העברית. יוצר ומפיק : חגי לוי בערוץ 2 (קשת), בשנת 1997
| דרמה | בימוי | תסריט |
| --- | --- | --- |
| בן –גוריון | גיל לבנברג | צחי גראד |
| בעל בעל לב | איתן פוקס | גל אוחובסקי |
חתולות הרעם: עירית לינור
| גרגר על הריס | יוסף אל-דרור וסיוון ארבל | יוסף אל-דרור |
תפקידים > ליהוק > דרמות בודדות

| דרמה | הפקה | בימוי | תסריט | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פתיחה 1812 | "מטר הפקות": עמי אמיר ואריק ברנשטיין | מנשה נוי | מנשה נוי | 1997 |
| שבעה | עינת דבש | דינה צבי-ריקליס | דינה צבי-ריקליס | 1995 |
| מבצע סבתא | אורי סבג ועינת ביקל | דרור שאול | דרור שאול | 1999 |
| המסיבה | ג'ולי שלז ועמית ברויאר | אמיר פלדי |  |  |
| הלילה של אתי | JCS עבור "קשת" | רוני ניניו | לימור חרבי | 2002 |
| מה אתה סח | מטר פלוס | איתן צור | על-פי סיפור מאת גפי אמיר | 2004 |
| במבי קופצת למים | יולי אוגוסט | איתן ענר | איתן ענר | 2004 |
| איציק | פרלייט | גיא מאירסון | גיא מאירסון | 2004 |
תפקידים > ליהוק > סדרות דרמה לטלוויזיה

| סדרה | הפקה | במאים | תסריט | ערוץ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פלורנטין (שלוש עונות) | מיכאל תפוח, אודי זמברג | איתן פוקס, אורי סיון, ואריק רוטשטיין | עידו בורנשטיין, גל אוחובסקי | ערוץ 2 (טלעד) |
| פאזל (קומדיית מצבים) | מטר | אוהב פלנץ | נעם סלונים ואמיר כשר | ערוץ 2 (קשת) |
| הבורגנים (שלוש עונות) | מטר | איתן צור | אסף ציפור | ערוץ 2 (קשת) |
| הוא והיא (קומדיית מצבים) | מטר | אריק רוטשטיין | אריק רוטשטיין | ערוץ 2 (רשת) |
| חברות הכי טובות | יולי-אוגוסט | עדנה מזי"א | ענת גוב | HOT3 |
| מישהו לרוץ איתו | JCS | עודד דוידוף | נח סטולמן | HOT |
| שירות חדרים | ערן ריקליס ומוש דנון | איתן ענר | גיא מאירסון | ערוץ 2, (רשת) |
| תמרות עשן (שתי עונות) | אולפני הרצליה | עודד דוידוף | נח סטולמן | HOT3 |
| המקוללים | לירן עצמור וחגי לוי | חגי לוי ויונתן גורפינקל | נעם קפלן, מיכל ויניק, מיכל וייס ושחר מגן | HOT |
תפקידים > ליהוק > פרודיה

| פרודיה | הפקה | תסריט | בימוי | ערוץ | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספיר | ICP | אוהב פלנץ | אוהב פלנץ | שודר בכבלים | 1994-5 |
תפקידים > ליהוק > סדרות לילדים

| סדרה | סוגה ומקור השראה | הפקה | במאי | עורכים | ערוץ | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קופיקו | סדרה לילדים על פי ספריה של תמר בורנשטיין לזר | רון אייזיק | עדי בנימינוב | רון אייזיק | ערוץ הילדים, ערוץ 2 | 1993, 1997-1994 |
| בננה בום | אקטואליה לילדים | רון אייזיק | רון כחלילי וליאורה קמינצקי | רון כחלילי, רון אייזיק וליאורה קמינצקי | ערוץ 2, טלעד | 1995 |
תפקידים > ליהוק > תיעודי

| סדרה | תפקיד | ערוץ | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| החולה המדומה | ליהוק מנחה הסדרה אריק קנלר | ערוץ 8 | 2004 |
תפקידים > ליהוק > קמפיין בחירות (ליהוק)

| בחירות | הפקה | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| בחירות למפלגת העבודה | אייל גפן | שחר סגל | 1992 |
| בחירות למרצ | ענת אסולין | גיל לבנברג | 1996 |
תפקידים > עריכת תסריט

סדרות/תוכניות טלוויזיה
| שם סדרה/תוכנית | סוגה | ערוץ | במאי | תסריטאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בית משותף | סדרת דרמה | ערוץ הילדים | ציון רובין | ציון רובין | 2003-2002 |
| בזמן אמת | דרמה בשידור חי | ערוץ 2 (רשת) | אורי ענבר | משה זונדר | 2004 |
סרטי קולנוע
| שם סרט/סדרה/תוכנית | חברת הפקה | במאי | תסריטאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אביבה אהובתי | איתן אבן | שמי זרחין | שמי זרחין | 2006 |
| הדברים שמאחורי השמש | פרלייט | יובל שפרמן | יובל שפרמן | 2006 |
| לבנון | פרלייט | שמואל מעוז | שמואל מעוז | 2009 |
| רסיסי אהבה | ריקי שלח | ניסים נוטריקה | ניסים נוטריקה | 2012 |
לקריאה נוספת

רותי קדוש, "שתי קריירות", בירחון את, 1 ביולי 2011, עמ' 62.
אורית ראובני-גפן, "אורית אזולאי: צריך אינטואיציות של חיה", בשבועון לאישה, 16 באוגוסט 2010, עמ' 38.
רועי בהריר, "קשה להשגה", מוסף "7 לילות" של העיתון ידיעות אחרונות, 5 בינואר 2007, עמ' 10–11.
עינת פישביין, "דוד הכי טוב", מוסף "7 לילות" של העיתון ידיעות אחרונות, 7 ביולי 2006, עמ' 6.
גואל פינטו, "שורו, הביטו וראו", מוסף "גלריה" של העיתון הארץ, 11 בנובמבר 2001.
יוסי דבש, "אורית אזולאי, ראיון: ליהוק, לא ליקוק", בשבועון רייטינג, ינואר 2000, עמ' 40–43.
מיכל ניב, "יש לה תפקיד בשבילך", בעיתון העיר, 13 בינואר 1995, עמ' 49–50.
הערות שוליים

↑  אורון שמיר, הזוכים בטקס פרסי אופיר 2012, באתר "עכבר העיר", 21 בספטמבר 2012
↑  אורון שמיר, אופיר 2012: הזוכים והזוכות, בבלוג "סריטה", 22 בספטמבר 2012
| פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 2012–2020 | אורית אזולאי (2012) • לירון זוהר, נעמה זלצמן (2013) • אורית אזולאי (2014) • נועה אלה (2015) • לימור שמילה (2016) • אורית אזולאי (2017) • הילה יובל (2018) • אורית אזולאי (2019) |  |
| 2020 ואילך | אסתר קלינג  (2020) • ג'ונא סולימאן (2021) • עמנואל מאייר (2022) • אורית פוקס רותם (2023) • חלי מון סונגו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283086105171  VIAF: 298686925   WorldCat (עם VIAF): 298686925
אנדראה קימי אנטונלי

אנדראה קימי אנטונלי (באיטלקית: Andrea Kimi Antonelli; נולד ב-25 באוגוסט 2006) הוא נהג מרוצים איטלקי המתחרה עבור קבוצת מרצדס באליפות הפורמולה 1.
קריירת מרוצים

אנטונלי החל להתחרות בקארטינג בגיל שבע וזכה להצלחה רבה. בשנים 2020 ו-2021 זכה פעמיים ברציפות באליפות אירופה בקארטינג.
בספטמבר 2021, שלושה שבועות אחרי שמלאו לו 15 שנים, החל להתחרות באליפות פורמולה 4 האיטלקית עבור קבוצת פראמה. את הבכורה ערך ברד בול רינג וצבר 4 נקודות במהלך סוף השבוע. בסבב הבא, שהתקיים במוג'לו, צבר 2 נקודות נוספות. בסבב האחרון של העונה סיים על הפודיום בשלושת המרוצים, כשסיים במקום השני ופעמיים במקום השלישי. בסיום העונה דורג במקום העשירי עם 54 נקודות.
בעונת 2022 המשיך להתחרות עבור פראמה באליפות. בסבב המרוצים הראשון שהתקיים באימולה צבר רק נקודה אחת. החל מהסבב השני החלה הדומיננטיות של אנטונלי, שניצח 13 מ-18 מרוצים עד לסיום עונה וזכה באליפות בפער של יותר מ-100 נקודות מהמקום השני. במקביל לאליפות האיטלקית, התחרה גם באליפות פורמולה 4 הגרמנית, ניצח 9 מרוצים וזכה באליפות. אנטונלי היה חלק מהנבחרת האיטלקית למשחקי הספורט המוטורי שהתקיימו במרסיי וניצח בקטגוריית הפורמולה 4.
בשנת 2023 זכה באליפות פורמולה רג'יונל המזרח התיכון ובאליפות האירופאית. בעקבות ההצלחות הרבות הוחלט לקדם אותו ישירות לאליפות הפורמולה 2, למרות שלא התחרה בקטגוריה הפורמולה 3.
קריירת מרוצים > פורמולה 1

בשנת 2019 החתימה קבוצת מרצדס את אנטונלי וצירפה אותו לתוכנית פיתוח הנהגים שלה. באפריל 2024 הוא ערך נסיעה ראשונה במכונית פורמולה 1 במבחן פרטי שארגנה הקבוצה במסלול רד בול רינג. שבועיים לאחר מכן ערך מבחן נוסף בו השלים 500 ק"מ של נהיגה במסלול אימולה. באוגוסט 2024 השתתף לראשונה באימון הראשון שקדם לגרנד פרי איטליה, אך לאחר 10 דקות התרסק עם המכונית וגרם להוצאת דגל אדום. למחרת הוכרז רשמית כמחליף של לואיס המילטון בקבוצה החל מעונת 2025.
מרוצים > פורמולה 1

| שנה | קבוצה | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | מיקום | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2025 | מרצדס | אוסטרליה 4 | הרפובליקה העממית של סין | יפן | בחריין | ערב הסעודית | ארצות הברית | איטליה | מונקו | ספרד | קנדה | אוסטריה | בריטניה | בלגיה | הונגריה | הולנד | איטליה | אזרבייג'ן | סינגפור | ארצות הברית | מקסיקו | ברזיל | ארצות הברית | קטר (מדינה) | איחוד האמירויות הערביות | 5 | 12 |
↑  העונה טרם הסתיימה