stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטופר מקנדלס
אודיסאה לאלסקה

במשך שנים, כריס חלם על "אודיסיאת אלסקה" (מסע או טיול ארוך לאלסקה), בה יחיה על אדמת הפרא של אלסקה, הרחק מכל ציוויליזציה, וימצא משמעות לחייו. הוא ניהל יומן מסע המתאר את ההתקדמות הפיזית והרוחנית שלו כמי שהתייצב כנגד איתני הטבע. באפריל 1992 כריס תפס טרמפים כל הדרך מאנדרלין שבצפון דקוטה ועד לעיר פיירבנקס שבאלסקה. הוא נראה לאחרונה כשהוא בחיים ב-28 באפריל 1992 על ידי ג'ים גאלין, בחור מקומי, שנתן לו טרמפ מפיירבנקס עד לתחילתו של שביל שנקרא "Stampede Trail". גאלין היה מודאג לגבי "אלכסנדר", שהיה באמתחתו ציוד הישרדות מינימלי (אפילו ללא מצפן) וללא ניסיון לחיות בערבות הקפואות של אלסקה.
גאלין ניסה פעמים רבות לשכנע את כריס לדחות את מסעו, ואף הציע להסיע אותו לעיר אנקורג' כדי לקנות ציוד ואספקה המתאים להישרדות בתנאים קיצוניים. אולם, כריס התעלם מהאזהרות של גאלין וסירב לכל סיוע אפשרי פרט לזוג מגפי גומי, שתי קופסאות טונה ושקית של חטיפי תירס.
לאחר שהרחיק לכת לאורך השביל, כריס מצא אוטובוס נטוש והחל לחיות בתוכו, באזור מיוער יותר של השביל ליד הפארק הלאומי דנאלי (כ-25 קילומטרים מערבה מהעיירה הילי). האוטובוס הנטוש שימש בעיקר כקורת גג לעובדים שעסקו בתחזוקת השבילים והכבישים באזור, וכמו כן שימש כמקלט לציידים. כריס נשא עמו בתיקו האישי כ-10 ק"ג אורז, רובה חצי-אוטומטי מחברת רמינגטון עם תחמושת של 400 כדורים, ספר של הצמחים הגדלים באזור (ומספר ספרים נוספים אחרים), ומעט ציוד מחנאות. כריס הניח שכדי לשרוד הוא יוכל ללקט מזון מן הצומח בשילוב מבוקר של ציד. במשך 30 הימים הבאים בקירוב, כריס החל לנסות לצוד חיות רבות כגון דורבנים, סנאים, ציפורים, עופות, ואווזים קנדיים. ב-9 ביוני 1992 הוא אפילו הצליח להרוג אייל, אך עם זאת הוא לא הצליח לשמר את הבשר כראוי, ותוך מספר ימים הבשר התקלקל והתכסה ברימות. במקום לחתוך את הבשר דק ולייבש אותו כפי שנהוג לעשות בבשר משומר (מה שבדרך כלל נהוג לעשות באזורים אלה של אלסקה) הוא ניסה לעשן אותו על האש, בעקבות עצתם של ציידים שפגש בדרום דקוטה כמה חודשים קודם לכן.
המסע של כריס בפרא ובשממה של אלסקה נמשך כ-112 יום בסה"כ (כמעט ארבעה חודשים). ביולי, לאחר שהתגורר באוטובוס הנטוש במשך כשלושה חודשים, הוא החליט לעזוב ולצאת מהשמורה; אך בדרכו חזרה ראה כי השביל נחסם על ידי נהר הטקלניקה(אנ'), שהיה במידה ניכרת גבוה וסוער יותר מאשר כשהוא חצה אותו בחודש אפריל שלושה חודשים קודם לכן. בדיעבד, מבלי ידיעתו של כריס, היה קרון המופעל בצורה ידנית אשר חצה את הנהר בדיוק 400 מטר מהמקום שבו ניסה לחצות. בסרט הדוקומנטרי "The call of the wild", לפי הראיות בשטח, לכריס הייתה בשקית האשפה שלו מפה שהייתה מסייעת לו למצוא דרך אחרת לחצות את הנהר בבטחה. כריס שהה באוטובוס כ-113 יום בסה"כ. בשלב מסוים במשך הזמן הזה, ככל הנראה לקראת קץ חייו, הוא כתב קריאת S.O.S לכל עוברי האורח שעשויים לעבור שם ולסייע לו משום שהוא נפצע והיה "חלש מדי" כדי לתפקד. קריאת העזרה של כריס הייתה כדלקמן: "שימו לב מבקרים ואורחים בפוטנציה, S.O.S, אני זקוק לעזרתכם. אני פצוע, גוסס למוות, וחלש מידי כדי ללכת. אני לבד לגמרי, זאת לא בדיחה. בשם אלוהים, אנא הצילו אותי. הלכתי לאסוף גרגירי דובדבנים ואני עשוי לחזור הערב הזה. תודה מקרב לב, כריסטופר מקנדלס".
מותו

ב-12 באוגוסט 1992 כתב כריס ביומן המסע שלו מה שמסתבר כמילותיו האחרונות: "אוכמניות יפהפיות".
הוא קרע את העמוד האחרון של הספר "Education of a Wandering Man" (סיפור חייו של הסופר האמריקאי הנודע לואיס ל'אמור) שהכיל קטע של המשורר האמריקאי רובינסון ג'פרס(אנ') שנקרא "אנשים פיקחים בשעות הרעות שלהם":
Death's a fierce meadowlark: but to die having made Something more equal to centuries Than muscle and bone, is mostly to shed weakness.The mountains are dead stone, the people Admire or hate their stature, their insolent quietness,
The mountains are not softened or troubled And a few dead men's thoughts have the same temper
גופתו של כריס נמצאה טמונה בתוך שק השינה שלו באוטובוס על ידי צייד מקומי (באטץ' קיליאן) ב-6 בספטמבר 1992.
כריס כבר היה ללא רוח חיים לכל הפחות כשבועיים ממועד מציאת גופתו, ומשקל גופו היה 30 ק"ג בלבד. סיבת המוות הרשמית שלו הייתה רעב. הסופר ג'ון קראקאוור הציע שני גורמים שהיו עשויים להביא למותו: הגורם האפשרי הראשון לדבריו, היה רעב, בין אם מחוסר תזונה ובין אם מתת-תזונה, וזאת עקב מחסור במזון בסיסי וקלקול המזון הקיים עקב עובש, לחות וטפילים שהיו על הצמחים. הגורם האפשרי השני היה הרעלה כתוצאה מאכילה של זרעים רעילים.
אולם, מאמר שהתפרסם במגזין Men's Journal קבע כי בדיקות מעבדה מעמיקות גילו כי לא היו שרידים של רעל במאגר האוכל של כריס. ד"ר תומאס קלאוסן, ראש המחלקה לכימיה וביוכימיה באוניברסיטת פיירבינקס באלסקה טען כי "הוא אכל בעצמו את הצמחים שנמצאו באספקת האוכל של כריס ולא נמצאו שם שום רעלים".
לאחר מכן, נעשה ניתוח מעמיק על הצמח אפונה ריחנית (צמח נוי מטפס ממשפחת הקטניות) והתברר כי מותו של כריס - כפי שהוצג בסרטו של שון פן - לא נגרם מהרעלה, ולא הוזכר ולו מקרה אחד בתולדות הספרות הרפואית שמישהו נפטר מהרעלה של אותו הצמח. אחד העיתונאים שסיקר את מותו של כריס טען בנחרצות : "הוא לא מצא דרך מילוט מהסביבה בה חי, לא הצליח ללקט מספיק מזון כדי לשרוד, ופשוט גווע למוות". אולם, הסבירות שמותו של כריס נגרם כתוצאה מעובש שגדל על הזרעים בעקבות הלחות שנוצרה בתיקו של כריס היא ההסבר הכי מתאים לנסיבות מותו, כפי שציין באופן דומה ג'ון קראקאוור.
לאחר מותו, קישר האקדמאי רונלד המילטון את הסימפטומים שתוארו על ידי כריס לפני מותו לבין הרעלה מכוונת של אסירים יהודים במלחמת העולם השנייה ממחנה הריכוז ופניארקה באוקראינה. הוא הציע את האפשרות כי מותו של כריס נגרם בעקבות אכילת יתר של קטניות שהכילו את הרעלן ODAP (אנ'). אפשרות זו לא הועלתה על ידי החוקרים מכיוון שהם התמקדו במציאת חומר אלקלי (חומר בסיסי שמכיל חנקן בצמח - אלקלואיד) במקום לחפש את החלבון הרעיל. לאחר בדיקות חוזרות, נמצא שהרעלן ODAP אכן היה מצוי בזרעים שכריס אכל.
ביקורת

דמותו של כריסטופר מקנדלס הפכה למיתוס בקרב אנשים רבים, מטיילים והרפתקנים לאחר מותו. סיפורו התפרסם במאמר של ג'ון קרקאוואר בינואר 1993. בזמן שקרקאוור וקוראים רבים חשו הזדהות רבה עם סיפורו של כריס, אחרים – במיוחד תושבי אלסקה – הביעו את מורת רוחם על מותו של כריס ועל האנשים שחשבו כי מותו סימל אקט של גבורה.
ישנן ביקורות רבות על אופן ההתנהגות של כריס. אנשי אלסקה טוענים כי ההחלטה של כריס לא להצטייד בציוד הישרדות בסיסי בתנאי קור כה קיצוניים הייתה נטולת כל היגיון. בנוסף, כריס לא היה מודע להימצאותן של בקתות עם ציוד חירום במרחק של קילומטרים ספורים מהאוטובוס בו הוא שהה (אולם בדיעבד התברר כי בקתות אלה הושחתו ולא נותר בהן ציוד שהיה עשוי לסייע לו). יתר על כן, טיילים ואנשי מקצוע אחרים בתחום מוחים בתוקף כי כריס לא תכנן שום פרט חיוני בטיול ובעצם חרץ את גורלו מבעוד מועד ללא סיכוי אמיתי לשרוד.
אולם, חרף הביקורת הקשה שהוטחה, תושבי אלסקה ואנשים נוספים התרשמו מן האמונה שהייתה לכריס ושהוא בחר בדרך חיים לא קונבנציונלית והלך עם האידיאלים והערכים שלו עד הקצה. כריס נודע בזכות התפיסות הייחודיות שלו על החיים - הוא האמין כי עוצמתה של החוויה וההרפתקה מקבלת משמעות ועוצמה רבה יותר כאשר היא נעשית ללא תכנון מראש והכנה מוקדמת. יתרה מזאת, הרצון של כריס לבחון את עצמו אל מול הלא נודע ולנהוג בספונטניות מוחלטת דחפו אותו לטייל ללא כל עזרים מכניים וליהנות מהפשטות שבחיי הטבע.
כריס נולד בבית בו שני הוריו חיו במרדף בלתי פוסק אל עבר העושר והחומרנות. הם כפו עליו חומריות גבוהה שבאה על חשבון נורמות בסיסיות אחרות כמו השקעה בחינוך, יחסי אנוש בין בני המשפחה ובין בני אדם בפרט, וכן ערכים נעלים. בין השאר, זאת אחת הסיבות המרכזיות שגרמו לכריס לסלידה מהחברה המודרנית ובסופו של דבר לעזוב את הבית ולברוח אל הטבע. אחד מהמאפיינים הבולטים בהתנהגותו של כריס הוא נון-קונפורמיזם (אנטי ממסדיות) – התנהגות שבה אדם מתאים את עצמו ואת עמדתו כלפי מוסכמויות החברה, כלומר צורת התנהגות שבה אדם הולך נגד הזרם ולא נכנע ללחצים של החברה.
כריס היה בעל יכולת פסיכואנליטית גבוהה מאוד, ואבחנה חדה של המציאות הובילה אותו לנתח את החברה המודרנית ולהתנגד לסממניה. בעיני רבים, הבריחה אל הטבע מביאה עמה עיצוב אישיות, זמן חשיבה, שקט, ואפשרות להעריך את הפשטות בחיים ולברוח אל הפרא על פני החיים המודרניים.
ציטוטים נבחרים ופירושם > מורשתו

האוטובוס שבו שכן כריס נמצא בפארק הלאומי דנאלי שבאלסקה ומהווה נקודת ציון ואתר עלייה לרגל עבור מטיילים רבים. בעקבות הסרט והספר שבאו לספר את סיפורו של כריס, המוני אנשים הושפעו ממעשיו ופועלו וניסו לחקות אותו. עד היום שומעים על מקרים בהם מספר אנשים שמאסו בחייהם והושפעו מסיפורו של כריס, החליטו לשחזר את הבריחה אל הטבע ומצאו את מותם בעקבות זאת. ב-18 ביוני 2020 הועבר האוטובוס מהשמורה באמצעות מסוק עקב ריבוי מטיילים שנזקקו לחילוץ או מתו בניסיון להגיע לאוטובוס.
אדי ודר, סולן להקת פרל ג'אם, אחראי על יצירת פסקול הסרט. הפסקול מקשר את כל השירים בסרט אל הביוגרפיה והקונספציה של כריס על החיים. הסרט זכה לשבחים רבים, בין היתר בפרס הפסקול והתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן שבצרפת בשנת 2007.
הערות שוליים

↑  By Pierre Meilhan and Madeline Holcombe CNN, Alaska's 'Into the Wild' bus, known as a deadly tourist lure, has been removed by air, CNN (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526654205171  PLWABN: 9810624622405606  BIBSYS: 99061102  BnF: cb13168054v (data)  CANTIC: a11701481  GND: 1020883731  ISNI: 0000 0000 5563 8950  LCCN: n95068846  NDL: 00649907  NKC: jn20000701198  NTA: 150848366  SELIBR: 75392  SUDOC: 059848596  VIAF: 527149106274468492253   WorldCat (עם VIAF): 527149106274468492253
לאנאי (עיר)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  הוואי הוואי
 מחוז:  מחוז מאווי
 שטח:  17.9 קמ"ר
 גובה:  501 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,332 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  170 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  20°49′39″N 156°55′19″W﻿ / ﻿20.8275°N 156.922°W﻿ / 20.8275; -156.922 
 אזור זמן:  UTC -10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הוואי מוגדלת) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי האוקיינוס השקטלאנאי(למפת הוואי רגילה) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי האוקיינוס השקטלאנאי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לאנאי (באנגלית: Lanai, בהוואית: Lāna'i) הוא יישוב באי לאנאי, בהוואי, שבארצות הברית. לאנאי היא היישוב היחיד באי. באפריל 2009, לאנאי הוכרזה כאחד האתרים ההיסטוריים המצויים בסכנת ההכחדה הכי גבוהה בארצות הברית, משום שבתחומיה נמצאים שרידים של עיירת מטעים ששכנה במקום, דבר שלא נמצא באף אחד מאיי הוואי.
אקלים

לפי שיטת קפן, לאנאי מסווגת כסוואנה טרופית (Aw).
היסטוריה

בשנות ה-70 של המאה ה-19, רכש וולטר אם גיבסון את אדמות האי לאנאי לטובת חקלאות ועבודות חווה. בשנת 1922, היזם ג'יימס דול רכש את אדמות האי והקים בכולו מטעי אננס, עד שבשלב מסוים באי לאנאי יוצרו כ-75% מסך יבול האננס העולמי. בשל התפתחות זו, נבנתה על הרמה הגאוגרפית הגבוהה שבמרכז האי, העיר לאנאי. ג'יימס דול מונצח בפארק דול, שנקרא על שמו, שנמצא במרכז העיר.
הערות שוליים

↑  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
↑  ליאור קן-לי, המדריך השלם למטייל באי לאנאי, הוואי (ארכיון)
| דגל הוואי מדינת הוואי |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | הונולולו |  |
| איי הוואי | הוואי • מאווי • אואהו • קאואיי • מולוקאי • לאנאי • ניאיהאו • קאהולאווה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | הונולולו • פרל סיטי • הילו • ליהואה • קאנאוהה • קאהולואי • ואיפאהו |  |
| מחוזות | הוואי • הונולולו • קאלאוואו • קאואיי • מאווי |  |
| נושאים נוספים | סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות הוואי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554802605171  LCCN: n79025872  MusicBrainz: e044483c-cc69-4a69-880d-9d3f0c86a36d  VIAF: 154754695   WorldCat (עם VIAF): 154754695
לוגנקוזאוריה

| לוגנקוזאוריה |
| --- | --- |
 שחזור של פטגוטיטאן מול אדם
תקופה
קרטיקון, 101.1–83.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה::  דמויי זאורופודים 
קבוצה:: לוגנקוזאוריה
שם מדעי
 Lognkosauria

לוגנקוזאוריה (שם מדעי: Lognkosauria; מילולית: "לטאות ארוכות") היא קבוצה של דינוזאורים זאורופודים טיטאנוזאורים מהקבוצה ליתוסטרוטיה, אשר התקיימה בסוף הקרטיקון התחתון ובתחילת הקרטיקון העליון שלפני 101.1 עד 83.5 מיליון שנה מזמננו באמריקה הדרומית. היא הוגדרה ב-2007 בידי קלבו ועמיתיו, על סמך קשר בין הדינוזאורים הגדולים ביותר שהתגלו בארגנטינה ברובם והם בעלי אב קדמון משותף הקרוב לשאר בני קבוצת הקולוסוזאוריני ושאר הליתוסטרוטים. הם בעלי קירבה רחוקה למשפחת הסלטזאוריים או למלאוויזאורוס (Malawisaurus).
הקבוצה כוללת את הדינוזאורים הגדולים והכבדים ביותר שהלכו על פני האדמה, כשהגדולים הם הארגנטינוזאורוס, הפוארטזאורוס והפטגוטיטאן שהגיעו לאורך של 30 עד 40 מטרים ומשקל של 70 עד 100 טון. היה להם עמוד שדרה חזק מאוד, כלוב צלעות רחב ביותר וגפיים עבים מאוד. הראש שלהם היה קטן עם חוטם ונחיריים גבוהים, כרבולת קטנה מעל המצח והפה היה בעל שיניים דמויי כפיות בצורתם ששימשו ללעיסת עלי מחטניים, ציקסיים וצמחייה דומה. בתורם הם נטרפו (למרות גודלם) בידי הקרכרודונטוזאוריים, קבוצת טורפים שהתמחתה בטריפת זאורופודים.
קבוצה זו לא שרדה זמן ממושך ונכחדה לפני 83 מיליון שנה, אולי עקב שינויי אקלים גדולים שהכחידו את הצמחייה המקומית.
מיון

סוג Aegyptosaurus?
סוג ארגנטינוזאורוס (Argentinosaurus)
סוג Drusilasaura
סוג פוטאלונגקוזאורוס (Futalognkosaurus)
סוג Quetecsaurus?
סוג Mendozasaurus
סוג נוטוקולוסוס (Notocolossus)
סוג פטגוטיטאן (Patagotitan)
סוג פוארטזאורוס (Puertasaurus)
סוג Traukutitan
לודויג (נחמן)

נחמן פוזנר, 1965
לודויג (נחמן) פּוֹזנֶר (על פי רוב: ל"נ פוזנר; 1902 - 25 באוגוסט 1978) היה מייסד ומנהל בית הספר התיכון המאוחד רחובות (תמ"ר; כיום תיכון ע"ש דה שליט), פרופסור למתמטיקה שכיהן כראש הראשון של החוג למתמטיקה שימושית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > גרמניה (1902-1933)

לודויג (נחמן) פוזנר נולד ב-1902 בברלין בירת גרמניה במשפחה יהודית מתבוללת, בנם של הצייר מוריץ פוזנר וטרודה לבית אופנהיים.
מגיל צעיר הזדהה כציוני והצטרף לתנועת הנוער הציונית "בלאו וייס" ("כחול לבן"). שפעילותה העיקרית הייתה סיורים רגליים ברחבי גרמניה ולא עידוד עלייה לארץ ישראל. פוזנר נותר בגרמניה ועבד בה כמורה בבית ספר תיכון.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר עליית הנאצים לשלטון והחרפת האנטישמיות, הוא סולק ממשרתו. קלגסים נאצים תכננו להיכנס במפתיע לבית הספר ולסלק את המורים היהודים באופן משפיל. השמועה על תוכניתם הגיעה לאוזני המורים היהודים וביום המיועד הם לא באו לבית הספר. אולם, משמעות המצב הובנה: אין עתיד ליהודים בגרמניה הנאצית.
ביוגרפיה > אינטרמצו שוודי

פוזנר, שלא רצה להתנתק מתרבות אירופה, העדיף להגר למדינה אירופית. הוא קיווה גם שאם הקהילה היהודית תוכיח עצמה כמועילה במדינה שכנה, גרמניה תתנער מן האנטישמיות. הוא היגר לשוודיה. בארץ זו, בעלת המסורת הסוציאלית-דמוקרטית הוא קיווה גם ליצור בסיס ממנו אפשר יהיה להתמודד עם לבטים קיומיים וערכיים שונים שהתרבו בקרב יהדות גרמניה.
פוזנר ורעייתו הקימו בשוודיה מוסד חינוכי. הם שכרו חווה גדולה, ושיפצו אותה כך שתתאים כפנימייה לצעירים בגילאי 13–18. תוכנית הלימודים כללה הוראת עברית מודרנית, וכן לימודים כלליים: מדע וכל מה שנקרא היום מקצועות הליבה ברמה תיכונית.
ביוגרפיה > מדען ומחנך בארץ ישראל

באביב 1937 עלה לבדו לארץ ישראל (המשפחה נשארה בשוודיה עד שמצא עבודה ופרנסה בארץ ישראל). בסוף מרץ 1938 הצטרפה משפחתו (אשתו יעל לוטה, בנו יוחנן ובתו רות) והנהלת הפנימייה הועברה לידיים אחרות. בשנים 1938–1942 עבד פוזנר כמורה בבית ספר תיכון בירושלים ב-1942 הוזמן לנהל את בית הספר התיכון ברחובות שהיה בתחילת דרכו ולמדו בו 21 תלמידים בלבד.
שנתיים אחר כך נוסד בית הספר התיכוני בהנהלתו של יזהר סמילנסקי (ס. יזהר). לאחר שנה נוספת החליטו שני המנהלים לאחד את בתי הספר. הייתה זו תחילתה של ידידות ממושכת שצלחה כמה חילוקי דעות והבדלי מנטליות. ס. יזהר עזב את ההוראה בבית הספר התיכון כשנבחר לכנסת ב-1949, אולם אשתו הציירת נעמי וולמן-סמילנסקי לימדה עוד מספר שנים. בימי המלחמה 1943–1944 הגיעו ארצה הילדים הראשונים משארית הפליטה. יעל פוזנר עבדה באותו הזמן בעליית הנוער והייתה במגע ישיר עם הילדים העולים. ב-1944 הצטרפה למשפחה טניה פטשקרו (היום יונה אשכנזי).
מיום עלייתו ארצה ועד מלחמת העצמאות השתתף פוזנר במחנות-נוער באימונים ובפעולות הגנה, ועם זאת שמר במשך כל השנים על עמדה ביקורתית ועצמאית בעניינים לאומיים. העבודה החינוכית בניהול בית-הספר, בה השקיע הרבה יזמה ורעיונות, נתנה לו סיפוק רב אך לא מנעה ממנו לשמור על קשר עם המדע על ידי השתתפות בהרצאות וקורסים במכון ויצמן למדע ובפקולטה לחקלאות שברחובות.
בשנות החמישים החל להתעניין בסטטיסטיקה, ומצא בה ביטוי לנטיותיו המדעיות. הוא החל ללמד סטטיסטיקה במסגרת הפקולטה לחקלאות, ולסייע לחוקרי הפקולטה בתכנון ניסוייהם וניתוח תוצאות מחקריהם.
ב-1954 נוסדה אוניברסיטת תל אביב, ופוזנר ייסד בה את החוג למתמטיקה שימושית. היישומיות התבטאה בייעוץ מקצועי שנתנו מתמטיקאים למחקרים חקלאיים, רפואיים וחינוכיים. הוא השתתף בייעוץ מסוג זה הלכה למעשה והשכלתו הרחבה (למד באוניברסיטת ברלין פילוסופיה, כלכלה וחינוך בנוסף להתמחותו העיקרית בפיזיקה ומתמטיקה) סייעה לו להתאים מודלים תאורטיים למסקנות אמפיריות. פוזנר לא פרסם עבודות מחקר בסטטיסטיקה "טהורה". הספר היחיד מפרי עטו שפורסם הוא מבוא לסטטיסטיקה ולתורת ההסתברות (הוצאת "מסדה" תל אביב, 1969).
בנו הוא הסוציולוג פרופ' יוחנן פרס.
ספרו

מבוא לסטטיסטיקה ולהסתברות , מהדורה ניסיונית, תל אביב: משרד החינוך והתרבות - המזכירות הפדגוגית לחינוך העל-יסודי; המכון לאמצעי הוראה, תשכ"ח 1968/1969. ("יוצא ביוזמתה ובפיקוחה של הוועדה לניסויים בהוראת המתמטיקה") (מהדורה קודמת הופיעה בשנת תשכ"ז 1966)
מבוא לסטטיסטיקה ולתורת ההסתברות, רמת גן: מסדה, 1971. (אושר ללימוד בבתי ספר תיכוניים)
לקריאה נוספת

שלמה ברויאר, 1959-1989 שלושים שנות בית הספר למדעי המתמטיקה, אוניברסיטת תל אביב, 1991.
מרדכי נאור, כאלה היינו עמוד 22, סיפורו על תקופת לימודו תחת פרופסור לודוויג נחמן פוזנר
הערות שוליים

↑  קראו בכותר - ירושלים היהודית החדשה בתקופת המנדט : שכונות, בתים, אנשים, באתר kotar.cet.ac.il
↑  קראו בכותר - כאלה היינו : נעורים והתבגרות בישראל של העשור הראשון - סיפור אישי, באתר kotar.cet.ac.il
↑  מבוא לסטטיסטיקה ולהסתברות / ל"נ פוזנר | פוזנר, לודויג נחמן (ישראל. משרד החינוך והתרבות. המזכירות הפדגוגית לחינוך העל יסודי ) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455986605171  VIAF: 22148874625949622566   WorldCat (עם VIAF): 22148874625949622566
לירה (מטבע)

לירה הוא שמה של יחידת מטבע, הנמצא כיום בשימוש בטורקיה, לבנון, הממלכה המאוחדת, וסוריה. בעבר היו מדינות שונות שהשתמשו בשם מטבע זה, בהן איטליה וישראל.
היסטוריה

מקור השם "לירה", בדומה לפאונד ולשקל, הוא במידת משקל - ליברה אחת של כסף טהור.
הלירה שימשה מטבע עובר לסוחר בתקופת האימפריה הרומית. השימוש בשם המטבע חודש באירופה בתקופת האימפריה הפרנקית, ונמשך בימי הביניים ובעת החדשה.
במהלך המאה ה-19 אומץ שם המטבע על ידי מצרים והאימפריה העות'מאנית.
שימושים נוכחיים

השם "לירה" משמש כיום את המטבע בטורקיה, לבנון וסוריה.
השימוש בלירה טורקית החל בשנת 1844 במהלך השלטון העות'מאני. בשנת 2005 הוחלפה הלירה הטורקית הישנה בלירה טורקית חדשה, שהיא כיום המטבע של טורקיה ושל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
בנוסף לטורקיה, נעשה כיום שימוש בלירה סורית בסוריה ובלירה לבנונית בלבנון.
תושבי ירדן קוראים לדינר ירדני בשם "לירה".
"לירה" מול "פאונד"

במדינות רבות נהוג מטבע מקומי בשם "פאונד", המתורגם לשם "לירה" בעברית ובמספר שפות נוספות.
לדוגמה, במצרים נהוג השימוש בלירה מצרית, בדרום סודאן נהוג השימוש בלירה דרום סודאנית, ובבריטניה נהוגה הלירה שטרלינג.
באופן דומה, הלירה הלבנונית והלירה הסורית קרויות באנגלית בשמות "Lebanese pound" ו-"Syrian pound".
שימושים בעבר

צרפת השתמשה בשנים 781 עד 1794 במטבע מקומי בשם "לירה צרפתית" (Livre française).
בשנים 1812–1813 הונפקה לירה מיוחדת ששימשה את תושבי ממלכת נאפולי.
למדינת האפיפיור היה מטבע מקומי בשם "לירה" בתקופת קיומה, 1866 עד 1870. בשנת 1929 החלה קריית הוותיקן להנפיק מטבע בשם "לירת הוותיקן" שהיה צמוד ללירה האיטלקית, והיה הילך חוקי גם באיטליה ובסן מרינו. בשנת 2002 עבר הוותיקן לאירו.
בתקופת שלטון איטליה במזרח אפריקה האיטלקית הונהגו מטבעות מקומיים בשם "לירה של סומלילנד" בשנים 1925–1926, ו"לירה מזרח אפריקאית" בשנים 1938–1941.
בלוב הנפיק משטר המנדט הבריטי בשנים 1942–1951 מטבע מקומי בשם "לירה טריפוליטאית". ב-1951, כאשר זכתה לוב בעצמאות, המטבע הוחלף ב"לירה לובית", ובשנת 1971, לאחר עליית מועמר קדאפי לשלטון, הוחלפה הלירה בדינר לובי.
במספר מדינות באירופה, בהן איטליה (לירה איטלקית), קפריסין, מלטה וסן מרינו, היה נהוג מטבע מקומי בשם "לירה" עד לתחילת המאה ה-21, בה עברו מדינות אלה להשתמש באירו.
בארץ ישראל נעשה שימוש בלירה מצרית בשנים 1834 עד 1927, לירה ארץ ישראלית בשנים 1927–1950, ולירה ישראלית משנת 1950 עד 1980, אז הוחלפה בשקל ישן.
לי ראיין

| --- | --- |

לי ראיין על השטיח האדום בפרסי המוזיקה של MTV אסיה 2006 בתאילנד
 לידה:  17 ביוני 1983 (בן 41) צ'טהאם, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק של סילביה יאנג, האקדמיה לאמנויות התיאטרון איטליה קונטי 
 סוגה:  פופ, מוזיקת נשמה, R&B, רוק קל
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  סוני BMG, גפן רקורדס 
 www.officialleeryan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לי ראיין (באנגלית: Lee Ryan; נולד ב-17 ביוני 1983) הוא זמר בריטי, חבר בלהקת הבנים הבריטית "בלו".
חייו

ראיין נולד בצ'טהאם, קנט, אנגליה. הוריו נפרדו כשהיה בן 5. לרוב התגורר ראיין עם אמו, אחותו גימה וסבתו.
בגיל 5 התגלה כי הוא לוקה בדיסלקסיה. למד בבתי ספר לאומנויות הבמה.
ב-2001 הצטרף ללהקת הבנים "בלו". ב-2005 עזב את הלהקה ופתח בקריירת סולו. ב-18 ביולי 2005 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Army of Lovers", וב-1 באוגוסט יצא אלבום הבכורה, "לי ראיין". באותה שנה עסק ראיין גם בדוגמנות ודגמן עבור המותג "דולצ'ה וגבאנה".
ב-10 בדצמבר 2007 הוציא ראיין סינגל בשם "Reinforce Love". ראיין סיפר שהסינגל לא יופיע באלבום הבא שלו, אלא הוא משמש כסינגל עצמאי וכל הכנסותיו ילכו לצדקה.
ביוני 2008, הודיע ראיין על אירוסיו למעריצה בת 20, סמנתה מילר. הם הכירו כאשר היא כתבה לו בעמוד המייספייס שלו. לאחר מכן הם נפגשו לארוחת ערב, והחלה מערכת יחסים ביניהם. לאחר שמילר נכנסה להיריון החליטו השניים להתארס, הם נישאו ב-2009.
ביולי 2010 שוחרר סינגל הקאמבק של ראיין, "I Am Who I Am / Secret Love", ששוחרר כסינגל דאבל A סייד. במקור תוכנן להשתחרר כסינגל רק השיר "Secret Love" אולם מכיוון שהשיר לא התקבל בברכה על ידי מעריציו של ראיין והמבקרים, כשהשיר היה שינוי סגנון משמעותי של ראיין- מסול ובלדות פופ להאוס ומוזיקת דאנס. שחרור הסינגל נדחה וראיין שחרר את השיר ביחד עם הבלדה "I Am Who I Am", קאבר ללהקת הרוק האנגלית Ben's Brother. השיר התקבל בברכה על ידי מעריציו של ראיין והמבקרים בטענה שהוא חזר לסאונד האמיתי שלו. הסינגל, שכלל את 2 השירים, נכנס למקום ה-33 במצעד הבריטי ונכשל, כששחרור אלבומו השני "Confessions" בוטל, כשמאוחר יותר אושר שהוא נדחה בעקבות כישלון הסינגל וגם בעקבות החזרה של בלו לעבודות על אלבום חדש.
פילמוגרפיה

2006 – עידן הקרח 2
2010 - הכובד
דיסקוגרפיה

Lee Ryan- 2005
סינגלים

Army Of Lovers- 2005 - דורג 3 במצעד הבריטי
Turn Your Car Around- 2005 - דורג 12 במצעד הבריטי
When I Think Of You- 2005 - דורג 15 במצעד הבריטי
Real Love- 2006 - לא דורג במצעד הבריטי
Reinforce Love- 2007 - דורג 101 במצעד הבריטי
2010- I Am Who I Am / Secret Love - דורג 33 במצעד הבריטי
לוגנדה

| --- | --- |
 מדינות:  אוגנדה
 אזורים:  בוגנדה
 דוברים:  3,100,000
 שפת אם:  3,000,000
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  ניגר-קונגו קונגו-אטלנטית בנו-קונגו בנטואידית דרומית בנטו צפון-מזרחית אגמית ניורו-גנדה לוגנדה
 לאום:  אוגנדה
 מוסד:  אין
 קוד שפה:  lg 
 קוד ISO 639-1:  lg 
 קוד ISO 639-2:  lug 
 קוד ISO 639-3:  lug 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
לוּגַנְדַה, לעיתים מוכרת כ"גַנְדַה", היא אחת השפות העיקריות של אוגנדה. למעלה משלושה מיליון אזרחים באוגנדה דוברים את השפה, בעיקר אלו החיים בממלכה המסורתית בוגנדה הכוללת את עיר הבירה האוגנדית קמפלה. הלוגנדה משתייכת לשפות הבנטו שהן ענף ממשפחת השפות של ניז'ר-קונגו.
עם 100,000 דוברים אותה כשפה שנייה, הלוגנדה היא השפה השנייה במספר דובריה באוגנדה אחרי האנגלית. בתי ספר עממײם באזור בוגנדה משתמשים בשפה לפני שהילדים לומדים אנגלית.
השפה היא שפה טונאלית, בדומה לרוב שפות הבנטו. בלוגנדה קיימת הבחנה בין טון גבוה לטון נמוך ובין תנועות קצרות וארוכות, אך הבחנה זו לא מתבטאת בכתיבה.
הגיית השפה וכתיבתה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | וילוני | וילוני | חכי | חכי | מכתשי | מכתשי | שפתי (־שִנִּי) | שפתי (־שִנִּי) |
| אפי | ŋ |  | ɲ |  | n |  | m |  |
| סותם | g | k | ɟ | c | d | t | b | p |
| מחוכך |  |  | ɟ | c |  |  |  |  |
| חוכך |  |  |  |  | z | s | v | f |
| מקורב (צדי) | w |  | j |  |  |  |  |  |
| מקורב (צדי) | ‏ | ‏ |  |  | ~l r |  |  |  |
| רוטט |  |  |  |  | ~l r |  |  |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אחורית | אחורית | קדמית | קדמית |
| סגורה | u |  |  | i |
| חצי־סגורה | o |  |  | e |
פתוחה: ‏a
לגארט בלאנט

| --- | --- |

בלאנט, 2014
 לידה:  5 בדצמבר 1986 (בן 37) מדיסון, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 עמדה:  רץ אחורי
 גובה:  1.83 מטר
 משקל:  112 קילוגרם
 מספר:  29
 מכללה:  אוניברסיטת אורגון
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ לא נבחר,
 קבוצות כשחקן
 2010 - 2012 2013 2014 2014 - 2016 2017 - 2018 2018:  טמפה ביי באקנירס ניו אינגלנד פטריוטס פיטסבורג סטילרס ניו אינגלנד פטריוטס פילדלפיה איגלס דטרויט ליונס
 הישגים כשחקן
 זכייה בסופרבול XLIX, בסופרבול LI ובסופרבול LII הוביל ה-NFL בטאצ'דאונים בריצה (2016)
 
לגארט בלאנט (באנגלית: LeGarrette Blount; נולד ב-5 בדצמבר 1986) הוא שחקן פוטבול אמריקאי לשעבר ששיחק בעמדת הרץ אחורי בליגת ה-NFL.