stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'צ'ניה
היסטוריה > מלחמת צ'צ'ניה הראשונה

במערכה זו, שהתרחשה בין 1994 ל-1996 נלחמו הצ'צ'נים כנגד כוחות רוסיים שכפי שהתברר לא היו מוכנים לניהול מלחמה. למרות עדיפותם המספרית, הרוסים נוצחו במערכה זו. בסופה נחתם הסכם שבו רוסיה הכירה בשאיפתם העתידית של הצ'צ'נים לעצמאות ושלפיו שיוכה של הרפובליקה האוטונומית הצ'צ'נית לפדרציה הרוסית הוא זמני – עד למשאל-עם צ'צ'ני שיועד להיערך חמש שנים לאחר מכן.
היסטוריה > מלחמת צ'צ'ניה השנייה

לאחר המערכה הראשונה למעשה התנהלה צ'צ'ניה בצורה עצמאית. המערכה השנייה החלה בקיץ 1999 כתגובה לפלישה של כוחות צ'צ'ניים מאורגנים לרפובליקה השכנה דאגסטן (גם היא חלק מרוסיה). בשנת 2000, המשיך הנשיא החדש, ולדימיר פוטין, במערכה לכיבוש כל שטח הרפובליקה, כולל האזורים ההרריים.
במערכה זו נהרס חלק נכבד מהערים והכפרים של צ'צ'ניה ובעיקר עיר הבירה שלה, גרוזני. על פי עדויות ארגוני זכויות אדם ישנם מקרים רבים של ניצול סמכויות החירום שנתונות בידי הצבא להתעמרות באוכלוסייה האזרחית, שבאה לידי ביטוי בחטיפות סיטונאיות ומעשי אונס וביזה. ב-2009 הנשיא הרוסי, דמיטרי מדבדב, הכריז רשמית על סיום המלחמה והמבצע למלחמה בטרור.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בפברואר 2007 החליף רמזן קדירוב את אלו אלחנוב כנשיא צ'צ'ניה, בצו של נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין. רמזן קדירוב הוא בנו של נשיא צ'צ'ניה לשעבר, אחמד קדירוב, שנרצח במאי 2004. על אף שבמהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה ובתקופת העצמאות הצ'צ'נית שלאחריה תמכו קדירוב ואביו בבדלנים הצ'צ'נים ובעצמאותה של צ'צ'ניה, הם שינו את טעמם בתחילת מלחמת צ'צ'ניה השנייה, וחברו אל כוחות הפדרציה הרוסית. קדירוב ניצל את מעמדו לצבירת הון עצום וטיפח פולחן אישיות נרחב בצ'צ'ניה.
בדצמבר 2017 שירות הביטחון הפדרלי הכריז על חיסול המחתרת הצ'צ'נית וסיום המבצע למלחמה בטרור בצפון הקווקז. בפועל המדינה האסלאמית בקווקז ממשיכה להתנהל לחימה בעצימות נמוכה ובינואר 2021 נהרג מנהיגה אסלן ביוטוקאייב.
בשנת 1992 בהפרדה בין צ'צ'ניה לבין אינגושטיה נושא הגבול לא הוסדר. ראשי הרפוליקות חתמו על הסכם גבול שנת 2018. כתוצאה מכך אזורים מסוימים עברו לצ'צ'ניה, ראש אינגושטיה התפטר מתפקידו אך הסכם נותר בתוקף.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "פרלמנט של רפובליקת אדיגיה" שכולל 41 חברים. בבחירות שנערכו בשנת 2021 נציגי רוסיה המאוחדת זכו ב-37 מושבים.
חוקת הרפובליקה התקבלה בשנת 2003. מאז היו כמה תיקונים.
בראש צ'צ'ניה עומד ראש הרפובליקה (נשיא עד לשנת 2011) שנבחר לכהונה של 5 שנים. הוא נבחר בבחירות ישירות. בשנת 2007 לתפקיד נבחר רמזן קדירוב. בשנת 2021 הוא נבחר לכהונה השלישית.
מבחינה מנהלית הרפובליקה מחולקת ל-15 ראיונים ו-3 ערים בעלי מעמד מיוחד.
ממשל > מנהיגי צ'צ'ניה

| --- | --- |
 :  ראו גם – ראש רפובליקת צ'צ'ניה
מאז 1991, כאשר הכריזה המדינה על עצמאות חד צדדית מרוסיה עמדו בראש הרפובליקה הבדלנית הצ'צ'נית האנשים הבאים:
ג'וחר דודייב, 1991–1996
זלימחאן יאנדרבייב, 1996–1997
אסלאן מסחאדוב, 1997–2005
עבדול-חלים סעדולאייב, 2005–2006
דוקה אומרוב, 2006–2007
ראשי צ'צ'ניה מאז 1999 – כאשר החל הממשל הפדרלי למנות נשיאים מטעמו – הם:
יאקוב דנייב, 1999–2000 (ממלא מקום)
אחמד קדירוב, 2000–2004
סרגיי אברמוב, ממלא מקום, 2005
אלו אלחנוב, 2005–2007
רמזן קדירוב, 2007 ואילך
כלכלה

הכלכלה הצ'צ'נית נפגעה בצורה קשה בשל המלחמות. תושבי צ'צ'ניה מתפרנסים בעיקר מחקלאות ומזיקוק נפט.
בתקופה לאחר סיום הלחימה הממשל המרכזי הפנה לצ'צ'ניה תקציבים משמעותיים שאישפרו בנייה מחדש של ערים שלמעשה נהרסו כליל בתקופת הלחימה.
בבירת הרפובליקה פועל נמל תעופה בעל מעמד בין-לאומי. בשנת 2023 עברו דרכו כמיליון נוסעים.
דמוגרפיה

אוכלוסייתה מונה כ-1.553 מיליון תושבים (נכון לינואר 2024). בערים מתגוררים כ-37.21%. בעיר הגדולה גרוזני מתגוררים מעל ל-300 אלף תושבים.
כיום צ'צ'נים מהווים כ-95% מאוכלוסיית הרפובליקה. בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1989 כ-24.5% מאוכלוסייה היו רוסים, אך כיום הם מהווים קצת מעל ל-1%.
רוב האוכלוסייה הצ'צ'נית התאסלמה בין המאה ה-16 למאה ה-19. 95% מהצ'צ'נים הם מוסלמים-סונים: חסידי האסכולה השאפעית-מד'הבית או האסכולה החנפית.
אוכלוסיית צ'צ'ניה עברה תמורות משמעותיות לאורך המאה ה-20 ובראשית המאה ה-21.
גידול משמעותי:
בין השנים 1926 ו-2021, אוכלוסיית צ'צ'ניה גדלה פי 3, מ-510,055 תושבים ל-1,510,824 תושבים.
האוכלוסייה גדלה בשיעור גבוה מאוד בשנות ה-50, ה-60 וה-70.
גם בשנים האחרונות, לאחר ירידה קלה בתחילת שנות ה-2000, נמשכת מגמת הגידול, עם עלייה של כ-19% בין השנים 2010 ל-2021.
ירידה בשנות ה-90:
ירידה משמעותית באוכלוסייה התרחשה בשנות ה-90, כתוצאה ממלחמות צ'צ'ניה וגירוש אוכלוסייה רוסית מהאזור.
במהלך מלחמות אלו נהרגו עשרות אלפי בני אדם, ורבים אחרים נאלצו להימלט מבתיהם ולעבור למחנות פליטים.
התאוששות:
לאחר סיום מלחמות צ'צ'ניה, אוכלוסיית הרפובליקה החלה להתאושש.
התאוששות זו התאפשרה כתוצאה משיקום תשתיות, השקעה כלכלית ופיתוח חברתי.
להלן טבלת נתוני האוכלוסייה ההיסטורית של צ'צ'ניה:
| שנה | אוכלוסייה | שינוי באחוזים |
| --- | --- | --- |
| 1926 | 510,055 | — |
| 1959 | 710,424 | 39.3%+ |
| 1970 | 1,064,471 | 49.8%+ |
| 1979 | 1,153,450 | 8.4%+ |
| 1989 | 1,275,513 | 10.6%+ |
| 2002 | 1,103,686 | 13.5%- |
| 2010 | 1,268,989 | 15.0%+ |
| 2021 | 1,510,824 | 19.1%+ |
זכויות אדם

במרץ 2011 דיווח הארגון Human Rights Watch כי הממשלה קידמה אכיפה של קוד לבוש אסלאמי מסורתי ועוד מסורות שמדכאות נשים. הנשיא רמזן קדירוב טען כי "יש לי זכות לבקר את אשתי, לה אין זכות כזו. אצלנו אישה היא עקרת בית. אישה צריכה לדעת את מקומה. אישה צריכה להעניק את אהבתה לנו (הגברים)... היא הרכוש והגבר הוא הבעלים. אצלנו, אם אישה לא מתנהגת כיאות, בעלה, אביה, ואחיה אחראים. לפי המסורת שלנו, אם אישה עושה שטויות, המשפחה שלה הורגת אותה. כך זה קורה, אח הורג את אחותו או שבעל הורג את אשתו... ובגלל זה הבחורים שלנו בכלא. כנשיא, אני לא יכול להרשות שיהרגו אותן. אל תתנו להן ללבוש מכנסיים קצרים". בהזדמנויות אחרות הגן הנשיא בצורה גלויה על רצח על חילול כבוד המשפחה.
בשנת 2017 דיווחו ארגוני זכויות אדם וכן העיתון הרוסי נובאיה גאזטה על רדיפת הומוסקסואלים בצ'צ'ניה. השלטונות הצ'צ'נים הקימו מחנות ריכוז, אחד מהם בארגון, שבהם גברים הומוסקסואלים נחקרים באלימות ונרצחים. בראשית שנת 2019 דיווחו פעילי 'רשת הלהט"ב ברוסיה' על רצח שני צ'צ'נים המזוהים כלהט"בים, ועל מעצרם של 40 להט"בים צ'צ'נים נוספים.
הערות שוליים

↑  В Чечне наблюдается высокая степень религиозной нетерпимости, Caucasus Times, ‏2010-05-16 (ב־)
↑   אנשיל פפר, עם פחות עכבות בביצוע משימות, לוחמים צ'צ'נים מסייעים לכוחות רוסיה, באתר הארץ, 27 בפברואר 2022
↑  В Чечне наблюдается высокая степень религиозной нетерпимости, Caucasus Times, ‏2010-05-16 (ב־)
↑  Александр ГАМОВ, Рамзан КАДЫРОВ: «Россия - это матушка родная», kp.ru, ‏2008-09-24 (ברוסית)
↑  יונתן קירשנבוים, ‏עדויות קשות על רדיפה של הומואים בצ'צ'ניה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 14 באפריל 2017
↑  Gay men in Chechnya are being tortured and killed. More will suffer if we don’t act, the Guardian, ‏2017-04-13 (באנגלית)
↑  "Chechnya police arrest 100 suspected gay men, three killed: report". The Globe and Mail (בCanadian English). 2017-04-03. נבדק ב-2022-03-05.
↑  אוריאל לוי, ‏פעילי זכויות אדם: לפחות 2 גברים להט"ב נרצחו וכ-40 נעצרו בצ'צ'ניה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 14 בינואר 2019
| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אודמורטיה • אינגושטיה • אלטאי • בוריאטיה • בשקורטוסטן • דאגסטן • טובה • טטרסטן • חקסיה • סאחה-יקוטיה • מארי אל • מורדוביה • צ'ובשיה • צ'צ'ניה • צפון אוסטיה - אלניה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • קברדינו-בלקריה • קומי • קלמיקיה • קרליה• קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טומסק • טולה • טבר • טיומן • טמבוב • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ולדימיר • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • נובגורוד • נובוסיבירסק • ניז'ני נובגורוד • סברדלובסק • סחלין • סמולנסק • סמרה • סראטוב • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • צ'ליאבינסק • קוסטרומה • קורגן • קורסק • קירוב • קלוגה • קלינינגרד • קמרובו • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | חנטי ומנסי • ימאלו-ננץ • ננץ • צ'וקוטקה |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537848705171  BNE: XX456482  BnF: cb12474710s (data)  CiNii: DA12360648  GND: 4408215-0  LCCN: n94044353  MusicBrainz: b6514d25-505b-413a-a2d0-62b9464496f4  NARA: 10046158  NDL: 00617105  NKC: ge131725  SUDOC: 033940835  TDVİA: cecenistan  VIAF: 244269170   WorldCat (עם VIAF): 244269170
אין עוד יום

אין עוד יום הוא אלבומו החמישי של הזמר הישראלי גידי גוב. האלבום יצא לאור ביוני 1991, מכר 10,000 עותקים תוך יומיים והגיע למעמד של אלבום זהב, עם מכירת 20,000 עותקים תוך שבוע. עד סוף השנה מכר 70,000 עותקים, חצה עם השנים את קו ה־100,000 עותקים והפך לאלבום הנמכר ביותר של גידי גוב.
שירים

האלבום כולל את הלהיטים "נאחז באוויר" (חנה גולדברג, עובד אפרת), "אין עוד יום" (צוף פילוסוף), "למה ליבך כמו קרח?" (חיים חפר, אלון אולארצ'יק), "אני שוב מתאהב" (יונה וולך, צוף פילוסוף) ו"נערה במשקפיים" (יהונתן גפן, אלון אולארצ'יק), שהתפרסם גם בביצועו של אולארצ'יק.
השיר "אני שוב מתאהב" (מילים: יונה וולך) בוצע במקור ב־1990 על ידי ורדינה כהן באלבומה "דרך עצמי" (1990).
ב־2020 ערכה תחנת הרדיו גלגלצ מצעד משיריו של גוב לרגל יום הולדתו ה־70 והשיר "אני שוב מתאהב" זכה במקום הראשון.
את השיר "נאחז באוויר" כתבה חנה גולדברג בשנות ה-80 והוא נקרא במקור "נאחזת באוויר".
שני השירים שהלחין דני סנדרסון לאלבום ("בשדה ירוק" ו"בקצה המערב") למילים של מאיר אריאל נועדו במקור לאלבומה השני של להקת "דודה", בה היו חברים גוב וסנדרסון, אולם זו התפרקה במהלך ההקלטות ב־1980.
רשימת השירים

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | נאחז באוויר  | חנה גולדברג | עובד אפרת | 4:10 |
| 2. | ענן מאושר  | יוסי אלפנט | יוסי אלפנט | 4:36 |
| 3. | נערה במשקפיים  | יהונתן גפן | אלון אולארצ'יק | 2:39 |
| 4. | למה ליבך כמו קרח?  | חיים חפר | אלון אולארצ'יק | 4:24 |
| 5. | בשדה ירוק  | מאיר אריאל | דני סנדרסון | 6:10 |
| 6. | קטנה אחת  | צרויה להב | אלון אולארצ'יק | 3:05 |
| 7. | אין עוד יום  | צוף פילוסוף | צוף פילוסוף | 5:23 |
| 8. | אני שוב מתאהב  | יונה וולך | צוף פילוסוף | 5:24 |
| 9. | את, אני והדייג הוויקינגי  | עלי מוהר, ענת גוב, גידי גוב | אלון אולארצ'יק | 4:33 |
| 10. | עדיין מחכה לך  | חיים חפר | קובי אייזנמן | 5:50 |
| 11. | בקצה המערב  | מאיר אריאל | דני סנדרסון | 4:25 |
| 12. | בקצה המערב - אפילוג  |   |   | 2:10 |
| 13. | Singing A Song  | גידי גוב | גידי גוב, אלון אולארצ'יק | 0:54 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 54:26 |
משתתפים > נגנים

גידי גוב - שירה, קולות, שריקה ("אין עוד יום").
אלון אולארצ'יק - בס, גיטרה, פסנתר חשמלי וקלידים, עיבודים והפקה מוזיקלית
אלון הלל – תופים וכלי הקשה
בנצי גפני – גיטרה בס
נאור דיין – גיטרה חשמלית
משה לוי – פסנתר, אורגן האמונד וסינטיסייזרים
משתתפים > משתתפים נוספים > נגנים אורחים

קובי אייזנמן - סולו גיטרה חשמלית ב"עדיין מחכה לך"
אריק דווידוב וממלו – חצוצרות
אבי לייבוביץ' ומיכה דייוויס – טרומבונים
משתתפים > משתתפים נוספים > קולות רקע

אתי אנקרי
אלי לוזון ("למה ליבך כמו קרח?").
דני בסן, יזהר אשדות ואלון אולארצ'יק ("אין עוד יום", "נאחז באוויר").
הפקה

עיבוד והפקה מוזיקלית: אלון אולארצ'יק
טכנאי הקלטה ומיקס: יועד נבו (באולפני המון)
עוזרי טכנאי: עדי פלטינוב, עמי איילי
מאסטרינג: אולפני The Town House בלונדון
מפיקים: מיכאל תפוח ואתי אנטה - "המון הפקות"
מפיקה בפועל: רותי טוייל
צילום ועיצוב עטיפה: תמיר להב
את התחריט ועיצוב עטיפת האלבום יצר האמן והמעצב תמיר להב-רדלמסר.
הערות שוליים

1 2 3  עמית שהם, את, אני, חפר ולוזון, חדשות, 30 במאי 1991
↑  עמית שהם, גוב מתקרב במהירות  לזהב, חדשות, 6 ביוני 1991
↑  שי אברהמי חקוק על שמו בטאבו /// שי אברהמי עם 10 דברים ש(כנראה) לא ידעתם על האלבום "אין עוד יום" של גידי גוב, באתר columbusmusicmagazine.com, ‏9 ביוני 2021
↑  "אין עוד יום", באתר פזמונט
| גידי גוב |
| --- | --- | --- |
| אלבומי סולו | תקליט ראשון (1978) • 40:06 (1983) • תנו לגדול בשקט (1985) • דרך ארץ (1987) • אין עוד יום (1991) • ריקוד ירח (2003) • בקצה ההר (2005) • אם היינו (2015) |  |
| הופעות ואוספים | דרך ארץ - ההופעה (1988) • גידי גוב מגיש: לאה גולדברג (1988) • שירים שהתפזרו (1993) • שירים מלילה גוב (1995) • שירים מלילה גוב 2 (1997) • שלל שיריו (2009) |  |
| אלבומים בהשתתפותו | משירי תנועות הנוער (1974) • משירי ארץ ישראל הישנה (1975) • מסע האלונקות (פסקול) (1977) • הלהקה (פסקול) (1978) • העיקר זה הרומנטיקה (1991) |  |
| הרכבים | להקת הנח"ל • כוורת • הכבש השישה עשר • גזוז • דודה • פרנסה טובה |  |
| שירים | יעלה ויבוא (1973) • זמר לספינה (1975) • שלל שרב (1987) • יורם (1987) • עניין של זמן (1992) • איזה אחלה עולם (עם מאור כהן) (1995) • חייך וחיי (עם ריטה) (1997) |  |
| סרטי קולנוע | מסע אלונקות (1977) • חרבת חיזעה (1978) • הלהקה (1978) • דיזנגוף 99 (1979)  • אל תשאלי אם אני אוהב (1979) • מגש הכסף (1983) • אירית עירית (1985) • דרך הנשר (1990) • אשה זרה (1993) |  |
| תוכניות טלוויזיה | דלת הקסמים • זהו זה! • כן מה?! • לילה גוב • הסודות של כנרת • גידי גוב הולך לאכול • יום חדש • פעם בחיים • הנרגנים • גם להם מגיע • המסע המופלא של אהרוני וגידי • השנים הכי יפות • כוכב נולד |  |
| הצגות | התשה (1981) • הג'יגולו מקונגו (1989) |  |
| שיתופי פעולה | שיתופי פעולה |  |
| מוזיקה | דני סנדרסון • יוני רכטר • עלי מוהר • יהודה פוליקר • מאיר אריאל • עמיר בניון • יהודית רביץ • רונה קינן |  |
| טלוויזיה | מוני מושונוב • שלמה בראבא • ענת גוב • אתי אנטה-שגב • ישראל אהרוני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: a4dcdcde-60b0-30c6-8fda-a01755d477d6
משפחת מיוחס

בית משפחת מיוחס כיום, שנבנה מחוץ לחומות ב-1873
משפחת מְיוּחָס היא משפחת רבנים, סוחרים ואנשי ציבור ספרדית. אבות המשפחה הגיעו לארץ ישראל בתחילת המאה השש עשרה בעליית מגורשי ספרד וכן במאה השבע עשרה מאיזמיר והתיישבו בירושלים. נמנו מהמשפחות הראשונות שיצאו להתיישב מחוץ לחומות העיר.
כמו כן, היו מבין המשפחות הספרדיות הראשונות שבניהן התחתנו עם משפחות אשכנזיות, דבר שהיה פחות מצוי בתקופתם.
תולדות המשפחה

על פי מסורת המשפחה היא מצאצאי שבט יהודה. להלן מספר בני המשפחה שנודעו בארץ ישראל.
תולדות המשפחה > הרב אברהם משה מיוחס

מחכמי ירושלים. כונה בשם ר' משה הפרנס, היה בנו של שמואל מיוחס הראשון. בשנת 1723 עלה לשלטון מושל עריץ, שדרש מהקהילה תשלום של 91,000 גרוש תוך 91 יום, ואסר את הרב משה מיוחס שהיה מראשי ועד העדה הספרדית בירושלים, על מנת ללחוץ על הקהילה לגייס את הכסף. נכדו, רפאל מיוחס, יצא כשד"ר לקושטא על מנת לחלץ את הקהילה מהגזירה. בנו שמואל נישא לבתו של החכם ר' ישראל יעקב חגיז.
תולדות המשפחה > הרב רפאל מיוחס ב"ר שמואל

נולד בשנת 1701 בירושלים. היה שד"ר ומראשי רבני ירושלים. בשנת 1756 התמנה לכהונת הראשון לציון ושימש בתפקיד זה עד יום פטירתו ב-כ"ב באב 1771. נקבר בחלקת החסידים שבהר הזיתים. משפחת מיוחס מציינת את יום ט"ז באדר כ"פורים די לוס מיוחס", לזכר חזרתו בשלום של הרב רפאל ממסע התלאות שלו לקושטא ב-ט"ז באדר ה'תפ"ד (1734).
תולדות המשפחה > הרב משה יוסף מרדכי מיוחס

נולד בירושלים בה'תקל"ג (1733) לר' רפאל מיוחס. בימי בחרותו למד עם החיד"א בישיבת המקובלים בית אל וחיבר ספרים רבים. ב-1802 נתמנה לתפקיד הראשון לציון. בעת מסע נפוליאון בארץ ישראל כשחנה ברמלה שנכבשה ללא התנגדות, נפוצה שמועה כי פניו מועדות לירושלים. בעקבות המלחמה שרר מתח רב מצד הערבים נגד היהודים. ביוזמת הראשון לציון הרב יום טוב אלגאזי וסגנו הרב מיוחס, השתתפו יהודי ירושלים בעבודות ביצור העיר, ואף קיבלו רשות מהרב יוסף מרדכי מיוחס לעבוד בשבת לשם כך. לעובדה זו ישנה חשיבות לנוכח ניסיונותיו של נפוליאון להטות את לבם של היהודים כלפיו בהבטחות לגאולה לאומית. נפטר בתחילת שנת ה'תקס"ו (1805).
תולדות המשפחה > הרב רחמים נתן מיוחס

הרב רחמים נתן מיוחס התחתן עם מזל בת-יצחק ומרים פאריינטי מסלוניקי.
עסק בתורה עם דרך ארץ, התפרנס ממסחר ומחקלאות זעירה ויחד עם זאת היה שוחט עופות ובהמות במשך שנים רבות. הואיל ובעיר העתיקה לא היה בית-מטבחיים, נאלצו לשחוט בבית-המטבחיים שמחוץ לעיר, ליד כפר התימנים בשילוח. הואיל והיה צורך לשחוט את הבהמות לפני עלות השחר, כדי שהבשר יספיק להגיע לחנויות בשעות הבוקר המוקדמות, ושערי העיר היו סגורים במשך כל הלילה, נאלץ לגור מחוץ לחומה.
בספר הזיכרונות שהשאיר יוסף מיוחס בכתב יד נאמר:
"הדבר היה בשנת תרל"ג ( 1873 ). אני הייתי אז כבן חמש. ביום בהיר אחד בא אבי ז"ל אל התלמוד - תורה שבו למדתי ויקריאני ללכת עמו, ובצאתי אל החצר הגיד לי בשמחה גלויה: "נעשית בן כפר, כי את דירתנו אנו קובעים מעתה בכפר השילוח" הסמוך לעיר. שם נחייה ושם נשאף אור ואויר. לא נשתה עוד מיי בורות דלוחים, וירקות קנויים לא נאכל עוד, כי מים חיים של מעיין יהיו מימנו ובידנו אנו נזרע ירקות ונאכל".
תולדות המשפחה > יוסף בר"ן מיוחס

יוסף מיוחס (בר"ן - בן רחמים נתן) 1868–1942. סופר, מורה ואיש ציבור.
מבוני ומייסדי שכונת שערי צדק בירושלים, היה יושב ראש "ועד העיר ליהודי ירושלים", גוף שקדם לוועד הקהילה שנוסד בתקופת המנדט הבריטי. חבר בלשכות "בני ברית" בירושלים ובערים שונות בטורקיה, היה מראשי ועד העדה הספרדית בירושלים והשתתף בחלק נכבד של האגודות והמוסדות הציבוריים בירושלים ובארץ ישראל. יוסף מיוחס היה חתנו של יחיאל מיכל פינס ובכך היו דוגמה לנישואין בני עדות ספרד ואשכנז שטרם היו שכיחים באותה תקופה.
תולדות המשפחה > יוסף מיוחס

יוסף מיוחס - "יקיר ירושלים" - נולד ב-1920 בכפר התימנים בשילוח, בבית מיוחס.
ב-1939 הצטרף לקיבוץ בית זרע ולפלמ"ח. ב-1944 חזר לירושלים והחל במפעל חייו בקרב ילדים בשכונות. ייסד את המועדון המרכזי לתלמידי בתי הספר בעיר והקים את נחשונים של השומר הצעיר בשכונות. בזכות פעילותו בארגון היו מאות נערים ונערות לחברי גרעינים בקיבוצים. היה בין מייסדי אגף הנוער של ההגנה וחניכיו הצטרפו לחטיבת הראל של הפלמ"ח בקרבות במלחמת העצמאות. יחד עם חניכיו, יצא בשיירה הראשונה מירושלים לתל אביב והשפלה. אחרי שליחות ציונית וחינוכית בקרב הנוער בתוניס ובטנג'יר, שימש מדריך ומורה של קבוצות נוער מצפון אפריקה ובני נוער ישראלים בקיבוץ שריד שבעמק ומורה בכפר הילדים מאיר שפיה לבני נוער יוצאי תימן והודו. ב-1958 יצא לשליחות בדרום אמריקה, שם הקים את התנועה הציונית הספרדית ואת תנועת הנוער הספרדי החלוצית תחזקנה. ב-1961 חזר לירושלים והיה מראשי האגף לנוער השכונות.
דמויות נוספות ממשפחת מיוחס

עם בני המשפחה נמנים גם ר' מרדכי חיים מיוחס ור' חיים יוסף מיוחס אשר נשלחו כשד"רים מטעם כוללות הספרדים במאה ה-19, וכן הנכבדים רפאל מיוחס ואחריו בנו יעקב מיוחס אשר כיהנו לצד רב הכותל הראשון, בתפקיד שמשי הכותל המערבי עד לנפילת העיר העתיקה במלחמת העצמאות.
ביניהם נמנה גם יוסף מיוחס אשר היה בלח"י וידוע בכינויו "אברמיקו".
בית מיוחס וקברי בית דוד

בשנת 1873 יצאה משפחת מיוחס מהעיר העתיקה שאת שעריה נעלו באותם הימים עם חשכה, ובנתה את ביתה באזור הכפר סילואן. בשנים 1914-1913 חפר הארכאולוג היהודי צרפתי ריימון וייל באזור הסמוך לבית וגילה שם מספר מערות שאותן זיהה עם קברי בית דוד. בתקופה הרומית שימש המקום מחצבה, ההרס שנגרם למערות מקשה על זיהויו של האתר. בשל גילוי המערות והכוונה לחפור מתחת לביתה, עזבה משפחת מיוחס את המקום. ההתיישבות היהודית באזור התחדשה בשנת 1991 וכיום מתגוררות בו 2 משפחות. בחפירה נחשפה כתובת תאודוטוס בן וטנוס כתובת זו ביוונית מזכירה בית כנסת ירושלמי וכן אדם בשם תיאודוטוס בן וֶטנוס שהוא ואבותיו כיהנו כראשי בית הכנסת כבר בימי בית שני. ממצא זה הוא עדות ארכאולוגית לכך שבירושלים היו בתי כנסת גם בזמן שבית המקדש השני עמד על תִלו.
לקריאה נוספת

אברהם בן יעקב, ירושלים בין החומות לתולדות משפחת מיוחס, הוצאת ראובן מס, 1977. (קטעים מהספר באתר עיר דוד)
חמדה זינדר לבית פייגנבאום-מיוחס, כתבים - סיפורים על משפחת מיוחס (ערך והביא לדפוס: דוד זינדר), ירושלים, הוצאה משפחתית, 1989.
הערות שוליים

↑  המשפחה הראשונה שיצאה הייתה יהודית בבלית שהתיישבה ב-1860 בקולוניא היא המושבה מוצא.
↑  מצוטט בספרו של אברהם בן יעקב - "ירושלים בין החומות"
↑  כנראה אחת הסיבות שעשו זאת הייתה בשל עיסוקם במסחר
↑  יש דעה שהמשפחה עזבה את המקום רק בעקבות פרעות תרפ"א.
שרידים מקברי בית דוד, שנחשפו ב-1914 על ידי ריימון וייל בחפירות בעיר דוד (השערה)
יחסי אתיופיה–סומליה

| יחסי אתיופיה–סומליה |
| --- | --- |
אתיופיה: סומליה


אתיופיה: סומליה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,104,300: 637,657
אוכלוסייה
134,059,199: 19,386,817
תמ"ג (במיליוני דולרים)
163,698: 11,680
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,221: 602
משטר
פדרציה דמוקרטית: פדרציה נשיאותית

יחסי אתיופיה-סומליה הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין הרפובליקה הפדרלית של סומליה. אורך הגבול המדיני בין המדינות הוא 1,640 ק"מ.
היסטוריה > ימי קדם

עמי אתיופיה וסומליה היו בקשר מאז ימי קדם. במאה ה-17 הוביל האימאם הסומלי אחמד אבן איברהים אל-גאזי את ההתקפה על האימפריה האתיופית, כתוצאה ממנה רוב המדינה הנוצרית הזו נפלה תחת שלטון הסולטנות המוסלמית אדאל. תחת הנהגתו של אחמד אבן איברהים אל-גאזי, נלחמו בעיקר סומלים אתניים ובני בריתם - האימפריה העות'מאנית, ואילו המפקד הפורטוגזי כריסטופר דה גמה נחלץ לעזרתם של אתיופים. במהלך המלחמה התמודדו אדאל ואתיופיה עם אובדן העבודה ומשאבי הטבע, מה שהפחית את השפעתן של שתי המעצמות ושינה את מאזן הכוחות האזורי במשך מאות שנים רבות. היסטוריונים רבים מאמינים כי סכסוך זה שימש כגורם ההיסטורי לעוינות בין סומליה לאתיופיה כיום.
סוגיית סומלילנד

אמנם אתיופיה לא מכירה באופן רשמי בסומלילנד, אך היא נחשבת לידידתה הקרובה ביותר וממשלתה נחשבת לממשלה המרחיקה ביותר ביחסיה עם סומלילנד ואף הביעה תמיכה במתן עצמאות למדינה, בנימוקים הבאים: ראשית, היותה של סומלילנד מדינה ששואפת לדמוקרטיה, שלווה ואינה מהווה איום. שנית, פיצולה של סומליה יחליש אותה, ובכך יגביר את ביטחונה של אתיופיה. שלישית, אינטרס ביחסים דיפלומטיים בשל רצועת הים הרחבה של סומלילנד. בינתיים, נראה כי אתיופיה מחכה לאישורו של האיחוד האפריקאי, אולם עשויה להכיר בה באופן עצמאי אם הדבר לא יקרה בשנים הקרובות.
ברנדון אינגרם

| --- | --- |

אינגרם בשנת 2020
 לידה:  2 בספטמבר 1997 (בן 27) קינסטון שבקרוליינה הצפונית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  14
 מכללה:  אוניברסיטת דיוק
 דראפט:  בחירה שנייה, 2016 לוס אנג'לס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 2016-2019   2019-2025   2025-:  לוס אנג'לס לייקרס   ניו אורלינס פליקנס   טורונטו ראפטורס
 הישגים כשחקן
 בחירה למשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (2020)  השחקן המשתפר של העונה (2020)  חמישיית הרוקיז השנייה של העונה (2017)
ברנדון אקסבייר אינגרם (באנגלית: Brandon Xavier Ingram; נולד ב-2 בספטמבר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת טורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA. גובהו 2.01 מטרים והוא משחק בעמדת הסמול פורוורד. מבנה גופו הצנום (88 ק"ג), מוטת ידיו הארוכה (2.21 מטרים) ויכולות הקליעה שלו מקנות לאינגרם השוואות רבות לשחקן ה-NBA קווין דוראנט.
תיכונים ומכללות

אינגרם נולד וגדל בעיר קינסטון שבקרוליינה הצפונית. בצעירותו שיחק בליגת הנוער של איגוד האתלטים החובבים, ואת קבוצתו אימן שחקן העבר ויליד קינסטון ג'רי סטאקהאוס. בתקופתו כתלמיד "תיכון קינסטון" הוביל את קבוצתה ל-4 אליפויות ליגת התיכונים של המדינה, ובכך הפך לשחקן התיכונים הראשון בקרוליינה הצפונית לעשות זאת. בשנתו האחרונה בתיכון רשם ממוצעים של 24.3 נקודות ו-10.4 ריבאונדים למשחק, וזומן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי בו קלע 15 נקודות.
בסיום לימודיו התיכוניים בחר אינגרם ללמוד באוניברסיטת דיוק, אלופת ליגת המכללות היוצאת, תחת המאמן מייק ששבסקי. בעונת הפרשמן שלו רשמה דיוק עונה מאכזבת כשהודחה כבר בשלב "16 הגדולות" (Sweet Sixteen) על ידי אוניברסיטת אורגון בתוצאה 82-68. מבחינה אישית, רשם אינגרם עונה מצוינת וזכה בתואר "רוקי העונה של מחוז ה-ACC" לאחר שהעמיד ממוצעים של 17.3 נקודות, 6.8 ריבאונדים, 2.0 אסיסטים, 1.1 חטיפות ו-1.4 חסימות למשחק.
בסיום אותה עונה, ב-4 באפריל 2016, הודיע על כוונתו לוותר על המשך לימודיו במכללה ולהעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA 2016.
קריירה ב-NBA > לוס אנג'לס לייקרס

אינגרם נבחר בבחירה השנייה בדראפט ה-NBA לשנת 2016 על ידי קבוצת לוס אנג'לס לייקרס. בתחילת עונת הרוקי שלו שימש כמחליפו מהספסל של לואל דנג, אך ככל שהעונה התקדמה זכה ליותר ויותר דקות משחק ובסופו של דבר זכה בתפקיד הסמול פורוורד הפותח של הלייקרס. בסיום העונה חל שיפור משמעותי בתפוקתו; לאחר שב-62 משחקיו הראשונים קלע 8.1 נקודות למשחק ב-37% קליעה מהשדה, ב-17 המשחקים האחרונים ממוצעיו קפצו ל-13.9 נקודות ב-48% קליעה. את שיאו העונתי קבע ב-26 בפברואר 2017, כשקלע 22 נקודות בהפסד קבוצתו לסן אנטוניו ספרס. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונתו השנייה ב-NBA הציג שיפור ניכר ורשם ממוצעים של 16.1 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק. בעונה העוקבת רשם שיא קריירה של 18.3 נקודות בממוצע למשחק, אך הוא השתתף ב-52 משחקים בלבד בשל פציעות שונות.
קריירה ב-NBA > ניו אורלינס פליקנס

ב-6 ביולי 2019 הועבר בטרייד לניו אורלינס פליקנס, יחד עם ג'וש הארט, לונזו בול, דיאנדרה האנטר ושתי בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לאנתוני דייוויס. בעונתו הראשונה עם הפליקנס פרץ עם ממוצעי שיא של 23.8 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק, אולם קבוצתו סיימה במקום ה-13 בלבד באזור המערבי. בסיום העונה זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה.
בנובמבר 2020 חתם אינגרם על הארכת חוזה בניו אורלינס ל-5 עונות נוספות, עבור כ-158 מיליון דולר.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת המכללות

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/2016 | דיוק | 36 | 34 | 34.6 | 0.442 | 0.410 | 0.682 | 6.8 | 2.0 | 1.1 | 1.4 | 17.3 |
| קריירה | קריירה | 36 | 34 | 34.6 | 0.442 | 0.410 | 0.682 | 6.8 | 2.0 | 1.1 | 1.4 | 17.3 |