stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאלאס (סדרת טלוויזיה)
הבסיס העלילתי של הסדרה

קו העלילה העיקרי בסדרה עוסק בתככים ובמאבקי הכוח שבין גיבוריה, ובניגוד שבין עושרם המופלג לחייהם הפרטיים הסבוכים ולעיתים האומללים. גיבורי הסדרה היו בני משפחת יואינג. ראש המשפחה, ג'וק יואינג (ג'ים דייוויס), הוא חוואי שהתעשר מגילוי שדות נפט. ג'וק הוא יריבו של "דיגר" בארנס (בגילום דייוויד ויין ולאחר מכן קינן וין), שותפו במשך תקופה ארוכה בעבר הרחוק, אך כיום שונא אותו שנאה תהומית. יריבות זו חלחלה אל הדורות הבאים, והתבטאה במיוחד ביריבות בין בנו הבכור של ג'וק, ג'יי אר יואינג, לבין בנו הבכור של דיגר, קליף בארנס (קן קרצ'בל). ג'וק נשוי לאלינור סאות'וורת' יואינג פארלו, המכונה גם מיס אלי (גולמה בידי השחקניות ברברה בל-גדס ולעיתים דונה ריד). תפקידים אלו גולמו בידי שחקנים ותיקים, שהופיעו בסרטי קולנוע בשנות הארבעים והחמישים, ומאז דעך במקצת כוכבם.
לג'וק ואלי שלושה ילדים. הבן הבכור הוא ג'יי אר (לארי הגמן) המרושע והתככן. ג'יי אר הוא מנהל חברת הנפט המשפחתית "יואינג אויל", ומנצל את מעמדו זה כדי למרר את חיי בני משפחתו והמקורבים אליו, כמו גם את חיי שותפיו ויריביו העסקיים. הוא נישא לסו-אלן (לינדה גריי), אך במהלך הסדרה כשלו נישואים אלו, ובני הזוג נישאו שנית לאחרים. הנישואים הביאו לעולם את ג'ון רוס הקטן. האח האמצעי, האלכוהוליסט, הוא גארי (דייוויד אייקרויד או טד שאקלפורד), שעזב את החווה המשפחתית סאות'פורק, בה מתגוררת המשפחה, וכיכב בסדרה משלו, היא נוטס לנדינג, הסדרה שהוצעה במקור ל-CBS. בתו של גארי, לוסי (שרלין טילטון), הייתה הבולטת שבנציגי ענף זה של המשפחה בסדרה. הבן הצעיר, הסימפתי והאהוד הוא בובי יואינג (פטריק דאפי), הנשוי לפאמלה ברנס (ויקטוריה פרינסיפל), שהיא בתו של דיגר, יריבו המושבע של אבי המשפחה. במהלך התוכנית הסתבר כי דמות מרכזית, מנהל החווה ריי קרבס (סטיב קנאלי), הוא בנו הבלתי חוקי של ג'וק. ריי, שניהל רומן עם פאמלה בטרם זו נישאה לבובי, נישא לבסוף לדונה (סוזן הווארד) שהייתה בטרם הנישואים אלמנה עשירה בעלת שאיפות פוליטיות.
בסיס סיפורי זה המספר על משפחה פטריארכלית, בשליטת אב דומיננטי, כאשר מתחת לפני השטח ישנם מתחים רבים (הריב בין "האח הטוב" ו"האח הרע", הבאת בתו של היריב וצירופה למשפחה, חייה של לוסי, המוצגת בפרקים הראשונים כצעירה פורקת עול ומרדנית שגודלה על ידי סבה כשאביה האלכוהוליסט נעדר מהשטח, ונושאים נוספים), שימש במהלך העונות הראשונות, עד למותו של השחקן ג'ים דייוויס, כבסיס להתפתחות הסדרה, כאשר תשומת הלב העלילתית הלכה והתמקדה באח המרושע ג'יי אר ובמעלליו. ככל שנמשכה הסדרה, צורפו לה דמויות חדשות, נעלמו דמויות קיימות, הגיבורים מצאו בני זוג חדשים, ובהמשך עזבו אותם לטובת הישנים, וכיוצא בזה. קווי העלילה הלכו ואיבדו את מיקודם וסבירותם. השיא היה "סצנת המקלחת" בעונה התשיעית, שבה הוחזר בובי יואינג מן המתים, לאחר שנה שבה העלילה התפתחה בלעדיו, בהסבר כי כל העונה השמינית הייתה אך חלום של פאמלה, אשתו של בובי. עם זאת, עד לשלבים מאוחרים מאוד לא איבדה הסדרה את קהל צופיה, וזאת, בין היתר, בשל מנהגם של יוצרי הסדרה לסיים כל עונה ב"קליף האנגר", קו עלילה בלתי פתור ומותח. הידוע מבין קווי עלילה אלו הוא ההתנקשות בג'יי אר בסיום העונה השנייה, שהותירה את הצופים עם השאלה הבלתי פתורה, שהפכה למטבע לשון, "מי ירה בג'יי אר?". ככל שהתקדמה העלילה לקראת סיום התוכנית, ב-1991, הלכו אויביו של ג'יי אר ורבו, התעצמו במספרם ובאיכותם, כשהפרק האחרון מסתיים בכך שג'יי אר מסתגר בחדר ונשמעת ירייה. סרטי ההמשך הבהירו כי הוא ירה במראה, ויצא לאחר מכן לחופשה באירופה, ממנה המשיך במזימותיו.
פופולריות ונתוני צפייה

המפיק העיקרי של הסדרה היה לאונרד כצמן. בניהולו, ובניהול צוות חברת לורימר וחברת CBS הפכה דאלאס לאחת מסדרות הטלוויזיה המצליחות ביותר בארצות הברית ובעולם כולו. היא שודרה ביותר מ-90 מדינות, ודובבה ל-67 שפות, שיא שטרם נשבר עבור סדרה אמריקאית כלשהי.
בארצות הברית שודרה דאלאס בתחילה בימי שבת בערב. בתוך חודש, כשהתברר עד כמה פופולרית הסדרה, היא הועברה לימי ראשון בערב, מכיוון שיום ראשון הוא יום המנוחה העיקרי בארצות הברית. לאחר כחצי עונה הועברה הסדרה ליום שישי בערב, וביום זה שודרה עד לירידתה מהמסך. לעיתים שודרה בשעה 21.00 ולעיתים ב-22.00, ובכל מקרה, המדובר בלבו של זמן צפיית השיא בארצות הברית.
הפרק בו התגלה "מי ירה בג'יי אר", ששודר ב-1980, זכה לצפייה הרבה ביותר עד אז: כ-41,470,000 משקי בית (מספר המייצג צפייה של כתשעים מיליון איש) צפו בו על מנת לדעת את התשובה לשאלה שהטרידה את אמריקה כולה במשך אותה השנה. שיא זה נשבר ב-1983 על ידי פרק הפרידה בסדרה הקומית מ.א.ש, שזכה לצפייה של 50,150,000 משקי בית, שיא שטרם נשבר. בעולם כולו צפו בפרק כ-360 מיליון אנשים.
יש להניח כי נתוני צפייה אלו לא ישתנו בעתיד הקרוב. מספר מועט ביותר של סדרות טלוויזיה לאחר שנות ה-90 הצליחו להתקרב לאחוזי צפייה גבוהים כל כך, וזאת בשל המגוון הרב שמאפשרים שידורי הלוויין והכבלים, וכן האינטרנט, לעומת מיעוט רשתות השידור הארציות ששלטו במסך הקטן בזמן ששודרה "דאלאס". הטבלה נשלטת על ידי שידורי טלוויזיה משנות ה-70 ומתחילת שנות ה-80, עם יוצא דופן אחד - שידורי משחק הסופרבול. ממגמה זו ניתן להניח כי למשך זמן רב יהיה הפרק בו גילו הצופים מיהו שירה בג'יי אר, במקום גבוה ברשימת שידורי הטלוויזיה הנצפים ביותר בארצות הברית.
נתוני הצפייה בסדרה, לאורך ארבע עשרה עונותיה, הם:
מיני סדרה, 1978 - מקום ארבעים וארבע.
עונה 1, 1978–1979 - מקום שנים עשר.
עונה 2, 1979–1980 - מקום שישי.
עונה 3, 1980–1981 - מקום ראשון.
עונה 4, 1981–1982 - מקום ראשון.
עונה 5, 1982–1983 - מקום שני.
עונה 6, 1983–1984 - מקום ראשון.
עונה 7, 1984–1985 - מקום שני.
עונה 8, 1985–1986 - מקום שישי.
עונה 9, 1986–1987 - מקום אחד עשר.
עונה 10, 1987–1988 - מקום עשרים ושניים.
עונה 11, 1988–1989 - מקום עשרים ותשעה.
עונה 12, 1989–1990 - מקום ארבעים ושלושה.
עונה 13, 1990–1991, מקום שישים ואחד.
תפניות עלילתיות

צוות השחקנים שהחל את העונה הראשונה היה מורכב ממספר שחקנים ותיקים ומנוסים כג'ים דייוויס, ברברה בל-גדס ולארי הגמן, שהיוו פנים מוכרות לצופי הטלוויזיה והקולנוע, וכן ממספר שחקנים אלמונים יחסית שרכשו את עיקר פרסומם בסדרה, כפטריק דאפי, ויקטוריה פרינסיפל או שרלין טילטון. במהלך ארבע עשרה העונות שבהן שודרה הסדרה, חלה החמרה במצב בריאותם של כמה שחקנים ותיקים כדייוויס ובל גדס, שחקנים פרשו להפקות קולנועיות או טלוויזיוניות אחרות, או בשל דרישות שכר שלא נענו. פרישות אלו היו צריכות להשתקף בעלילת הסדרה. לעיתים הוחלף שחקן בשחקן אחר. כך "דיגר בארנס" גולם תחילה בידי דייוויד ויין ולאחר מכן בידי קינן וין, ובתפקיד "מיס אלי" שיחקו לסירוגין ברברה בל-גדס ודונה ריד. לעיתים הותאמה העלילה כך שדמות מסוימת נשלחה ל"חופשה ארוכה" ממנה לא שבה, כדמותו של ג'וק, אבי המשפחה, שנשלח לחפש נפט בדרום אמריקה, לאחר שהשחקן שגילם אותו, דייוויס, לקה בסרטן ולאחר מכן מת, או "ריי קרבס" שנשלח לשווייץ לאחר שהשחקן סטיב קנאלי פרש מהסדרה. עם פרישתם של שחקנים אהודים הובאו שחקנים חדשים, לרוב שחקנים מוכרים ואהודים. כך, למשל, צורפו לסדרה כוכב מחזות הזמר הקולנועיים משנות ה-50 הווארד קיל ("קלייטון פארלו"), ואשתו של אלביס פרסלי שהחליטה לפתוח בקריירת משחק, פריסילה פרסלי ("ג'נה וייד"). חילופים אלו נוצלו על ידי התסריטאים לקידום העלילה, וליצירת "קליף האנגר", אירוע מותח ובלתי פתור, בסוף כל עונה, כאשר בין עונות הצילום נערכו החילופים בצוות השחקנים. בין הידועות שבתפניות עלילתיות אלו ישנן שתיים הנחשבות לאירועים מכוננים בטלוויזיה האמריקאית, האחד מוזכר לרוב לחיוב, והשני לשלילה.
תפניות עלילתיות > מי ירה בג'יי אר?

עם סיום עונה 2 1979–1980, הסתבר שדמותו של ג'יי אר, הבן הבכור חסר המעצורים והנבל במשפחת יואינג, הוא דמות המפתח בסדרה. השחקן לארי הגמן היה מודע לכוח המשיכה שלו, והעלה דרישות שכר גבוהות כתנאי להופעתו בעונה הבאה. המפיקים ניסו להראות להגמן כי לא לעולם חוסן, וכי ניתן יהיה להמשיך את הסדרה בלעדיו. את העונה סיימו בפרק כפול בשם "בית במחלוקת", בו נורה ג'יי אר על ידי דמות מסתורית. מכיוון שבמהלך העונה הספיק ג'יי אר להסתכסך עם מרבית הדמויות בסדרה, נותרו הצופים במתח מיהו שירה בג'יי אר ומה עלה בגורלו. את ההפסקה בצילומים בין העונות ניצל הגמן לנסיעה ללונדון, משם ניהל משא ומתן קשוח עם המפיקים. במקביל, הוכרזה בתעשיית המשחק בהוליווד שביתת שחקנים, מה שהביא לכך שצילומי העונה התעכבו.
את הזמן בין הפרק האחרון בעונה (ששודר ב-21 במרץ 1980), ובין הפרק בעונה שלאחריו, ניצלה רשת CBS להפקת מסע פרסומת לסדרה תחת הססמה "מי ירה בג'יי אר". המסע נחל הצלחה. הודפסו חולצות טריקו עם הכיתוב "מי ירה בג'יי אר" ו"אני יריתי בג'יי אר", סוכנויות הימורים ברחבי העולם קיבלו הימורים על זהותו של המתנקש, וצופי טלוויזיה רבים מכל העולם המתינו בדריכות לקראת חשיפת המתנקש. צילומי העונה החלו בחשאי, כאשר עקב שהייתו של הגמן בלונדון, צולמו מספר פרקים בלעדיו, ובין היתר צולמו מהלכי עלילה אלטרנטיביים שבהם לא שרד ג'יי אר את ההתנקשות, על מנת שישודרו אם המשא ומתן עם השחקן ייכשל. לבסוף צלח המשא ומתן, ושידורי העונה החלו.
רק בפרק הרביעי של העונה, "מי עשה זאת" (Who Done It), ששודר ב-21 בנובמבר 1980, נחשפה זהותו של היורה. הייתה זו קריסטין שפרד (שגוּלמה בידי מרי פרנסס קרוסבי), גיסתו של ג'יי אר והמאהבת שלו, שירתה בו בהתקף זעם. ג'יי אר שרד את ההתנקשות והמשיך להופיע בסדרה עד לפרקה האחרון, ששודר בשנת 1991.
בעת שידורו זכה הפרק לאחוזי הצפייה הגבוהים ביותר עד אז בהיסטוריה של הטלוויזיה בארצות הברית. 41,470,000 משקי בית צפו בפרק שזכה למדד נילסן של 53.3% (מספר המייצג צפייה של כ-90 מיליוני אנשים). זהו הפרק הנצפה ביותר במהלך שידורים סדיר של סדרת טלוויזיה (דהיינו אינו מאורע ייחודי או פרק סיום), וזאת בהפרש ניכר מהשידורים המדורגים אחריו.
תפניות עלילתיות > שובו של בובי יואינג

בשנת 1985 החליט אחד מכוכביה המובילים של הסדרה, פטריק דאפי, ששיחק את "הבן הטוב", בובי יואינג, לעזוב את הסדרה. לכן שודר, ב-17 במאי 1985, פרק המסיים את עונת 1984 - 1985 ובו נהרג בובי בתאונת דרכים. עד מהרה הסתבר למפיקי הסדרה ולדאפי כי אחוזי הצפייה בסדרה יורדים ללא דמותו של בובי, וכי קריירת המשחק שניסה דאפי לפתח מחוץ לסדרה, אינה מתקדמת כפי שציפה. דאפי הסכים לשוב לסדרה.
שנה אחת בדיוק לאחר מותו של "בובי יואינג" שודר הפרק האחרון של עונת 1985–1986. הפרק היה גדוש באירועים מוזרים, כפיצוץ במשרדיו של ג'יי אר, והוא הסתיים בסצנה תמוהה בה מתעוררת פאמלה יואינג (אשתו של בובי) ואת פניה מקדם דאפי, היוצא מהמקלחת. לצופים לא היה ברור מיהי הדמות אותה משחק דאפי, והמפיקים הגבירו את המתח בכך שהוסיפו לרשימת השחקנים את הכיתוב "פטריק דאפי בתפקיד - ?". חשאיות הצילומים נשמרה עד לשידור הפרק, והוא לא צולם על ידי הצוות הרגיל, אלא על ידי צוות מניו יורק ששכר המפיק לאונרד כצמן, באמתלה שהצילומים הם עבור פרסומת לסבון בהשתתפות דאפי.
על הצופים היה להמתין עד ל-26 בספטמבר, לתחילת העונה הבאה של הסדרה, על מנת לגלות כי כל העונה האחרונה, החל מהיום שבו מת בובי, ועד לרגע בו מתעוררת פאמלה, היה כולו חלום של פאמלה. בובי עודו בחיים, וכל אירועי העונה הקודמת לא באמת התרחשו. הדבר חייב שינויים תסריטאיים וירטואוזיים - דמויות חדשות שהופיעו במהלך העונה, כ"מחליפו" של בובי, בן הדוד ג'ק יואינג, או מאהבה החדש של פאמלה, מרק גרייסון, נעלמו. "ריי" ו"דונה" ששבו זה לזרועות זה במהלך העונה, ואף אימצו תינוק חרש, שבו להיות מסוכסכים, וכיוצא בזה. התסריטאים אף לא השכילו לפתור את כל הבעיות שיצרו מהלכי העלילה המקבילים, ומספר דמויות וקווי עלילה מעלילת "החלום" נותרו על כנם גם לאחר שהסתבר כי הכל היה "חלום". בעיה חמורה נוצרה בתוכנית הבת נוטס לנדינג, שאמורה הייתה להתרחש בעולם של "דאלאס", ומעת לעת אף הופיעו בה דמויות מדאלאס, ולהפך. בסדרה זו התייחסו מספר פעמים למותו של "בובי", כאשר גיבורת הסדרה, "ואל", אף קראה לבנה "בובי" על שמו, ולא ניתן היה להפוך עונה שלמה ל"חלום" גם שם. האירוע הוביל לניתוק הקשרים העלילתיים בין שתי הסדרות.
המפנה העלילתי אכזב רבים מאוהדי הסדרה, והוא נחשב לנקודת שפל בסדרה. הסצנה נקראת "סצנת המקלחת הידועה לשמצה", ורבים סבורים כי זהו הרגע בו איבדה הסדרה את שארית אמינותה התסריטאית. בעולם המושגים של הטלוויזיה האמריקנית מוכר הביטוי "לקפוץ את הכריש" (Jump the Shark), שמשמעותו היא מפנה עלילתי המסמן את דלדול מאגר הרעיונות של תסריטאי סדרת טלוויזיה, ואת קיצה הקרב של הסדרה (וזאת בשל פרק בסדרה "ימים מאושרים" בו נראה הגיבור "פונזי" כשהוא קופץ מעל כריש). מעריצי הסדרה וצופי הטלוויזיה מסכימים כי סצנת המקלחת ב"דאלאס" היא הסצנה בה "קפצה דאלאס את הכריש". מרבית אוהדי הסדרה איבדו את רצונם לצפות בה, והיא החלה לרדת לתחתית טבלאות המדרוג.
השפעה חברתית

חוקרת התרבות נורית גרץ כתבה על הסדרה, כי היא מעלה דילמה אתית, כיוון שדמות נבל כג'יי אר הפכה כתוצאה מהסדרה למודל לחיקוי. על פי גרץ, ה"טוב" ו"רע" בעולם הסדרה אינם נקבעים על פי אמות המוסר המקובלות, אלא ה"טוב" הוא "להצליח" וה"רע" הוא להפסיד, כאשר אין חשיבות למה שהיה על דמות לעשות כדי להצליח להכניס את עצמה לקטגוריה של המצליחנים. גרץ סברה כי השפעתה של הסדרה על התרבות כה משמעותית עד כי ניתן לחלק את החינוך המוסרי של השנים האחרונות ל"לפני דאלאס" ו"אחרי דאלאס", אם כי קשה להעריך את מידת ההשפעה של הסדרה בפועל, ואף קשה להעריך עד כמה הצופים, שרבים מהם אהבו את דמותו של ג'יי אר, אכן הזדהו עם סולם הערכים שלו. מחקרים שונים, למשל, של תמר ליבס ואליהוא כ"ץ, הראו אמביוולנטיות של הצופים ביחס לדמות ולערכיה.
סרטי המשך וחידוש הסדרה

הן במהלך שידור הסדרה, והן לאחריה, צולמו מספר סרטי טלוויזיה המבוססים על עלילת הסדרה ושימשו כפריקוול וכסרטי המשך לסדרה. בעת שידור הסדרה, בשנת 1986, שודר הסרט "דאלאס: השנים המוקדמות", שהתמקד במאבקיו של ג'וק יואינג בדיגר בארנס בשנות ה-30, כארבעים שנה לפני עלילת הסדרה. את ג'וק ומיס אלי הצעירים שיחקו שחקנים שאינם שחקנים קבועים בסדרה, אך דברי הקישור נשמעו בקולו של ג'יי אר, הלא הוא לארי הגמן. הסרט היה מועמד לשני פרסי אמי.
לאחר סיום שידור הסדרה, צולמו עוד שני סרטי המשך לסדרה. "דאלאס: שובו של ג'יי אר", ששודר בשנת 1996, בישר לצופים כי הירייה שסיימה את שידורי הסדרה פגעה במראה ולא בג'יי אר, וכי הלה לא התאבד אלא שהה בלונדון. ג'יי אר שב ומנסה להשתלט על חברת הנפט המשפחתית. מאמצים אלו המשיכו גם בסרט "דאלאס: מלחמת בני יואינג" משנת 1998, שבו נאבק ג'יי אר בבובי על השליטה בחברה.
בשנת 2002 הוכרז בחברת פוקס - המאה ה-20 על כוונה להפוך את "דאלאס" לסרט קולנוע. לתפקיד ג'יי אר הוצעו שחקנים שונים כג'ון טרבולטה, טומי לי ג'ונס ואף בן סטילר ואף דובר בקתרין זיטה-ג'ונס לתפקיד סו אלן ומתיו מקונוהיי לתפקיד בובי, אך ההפקה לא הגיעה עדיין לשלבים מעשיים.
בשנת 2012 עלתה ב-TNT סדרת המשך שנקראת גם היא "דאלאס", הממשיכה את עלילת הסדרה המקורית כ-20 שנה לאחר סיומה, אולם מתעלמת מעלילת סרטי הטלוויזיה. בנוסף לדמויות חדשות, בסדרה השתתפו רבים מצוות השחקנים המקורי, בהם פטריק דאפי (בובי), לינדה גריי (סו-אלן), קן קרצ'בל (קליף) ולארי האגמן בתפקיד ג'יי אר. האגמן נפטר בנובמבר 2013 בזמן הפקת העונה השנייה של הסדרה המחודשת. כתוצאה מכך דמותו של ג'יי אר נהרגת במהלך עונה זו, ונראית שוב לאחר מכן במהלך עונה 3 (תוך שימוש בחומרי גלם נוספים שצולמו לדמות בטרם מותו של האגמן). רשת TNT ביטלה את הסדרה המחודשת לאחר 3 עונות, בשנת 2014.
הערות שוליים

↑  טבלת שידורי הטלוויזיה הנצפים ביותר אתר "וראייטי"
↑  טבלת שידורי הטלוויזיה הנצפים ביותר אתר "וראיטי"
↑  SOD, Patrick Duffy on Keeping a Secret, Soap Opera Digest, ‏2006-04-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  עונת החלום של דאלאס אתר ביקורתי המונה את הכשלים התסריטאים בקווי העלילה המקבילים
↑  אזור החלום "האתר הרשמי" ultimatedallas,com
↑  דאלאס אתר "Jump the Shark" המוקדש לפרקים בהם מסתמן סופה הקרב של סדרת טלוויזיה
↑  לקפוץ את הכריש, הבלוג של גיל בר-זהר, קפה דה מרקר
↑  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 85-84), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
↑  דבר השבוע, 5.2.81
↑  סודות דאלאס נחשפים
↑  מעריב, 9.3.1982
↑  דוד שחם, "כסף קטן", 18.3.1982
↑  הסרט "דאלאס" מתעכב NWI.COM
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14662478h (data)  GND: 4122105-9  NKC: unn2006374859  VIAF: 204053692   WorldCat (עם VIAF): 204053692 
צוות השחקנים המקורי של הסדרה. עומדים: מימין לארי הגמן (ג'יי אר) במגבעת בוקרים, משמאל פטריק דאפי (בובי יואינג). יושבים מימין לשמאל: לינדה גריי (סו אלן), ברברה בל גדס (מיס אלי), ויקטוריה פרינסיפל (פאמלה). כורעים בתחתית מימין: ג'ים דייוויס (ג'וק יואינג), שרלין טילטון (לוסי).
חוות סאות'פורק, בה גרה המשפחה. תחילה צולמו צילומי החוץ בחווה בדאלאס שבטקסס
האופנוברים ממאדים

| --- | --- |

אריזת הקלטת
 סוגה:  אנימציה לילדים   פעולה   מדע בדיוני
 יוצרים:  ריק אנגר
 בימוי:  Tom Tataranowicz 
 מדבבים:  רוב פאולסון, דוריאן הרווד, איאן זייריג, ויליאם מורגן שהפרד
 מדבבים בעברית:  יואב צפיר, שי זורניצר, מיכה מורים, מומי לוי, יואל לרנר, ניר פרידמן, גיורא קנת, יסמין גמליאל, שי אלפמן וניר רון
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  שיקגו 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  65
 הפקה
 הפצה:  New World Pictures 
 אורך פרק:  30 דק'
 שידור
 רשת שידור:  סינדיקציה
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון   ערוץ 2   ערוץ ג'טיקס
 תקופת שידור מקורית:  18 בספטמבר 1993 – 24 בפברואר 1996
 קישורים חיצוניים
 www.bikermice.tv
 דף התוכנית ב-IMDb
 
האופנוברים ממאדים (אנגלית: Biker Mice from Mars) היא סדרת אנימציה בת 65 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1993 ל-1996.
השם "אופנובר" הוא הלחם של המילים אופנוע ועכבר, ועל כן יש לקרוא את המילה "אופנוברים" במילרע.
הסדרה שודרה בישראל לראשונה בין השנים 1994- 1995  בדיבוב לעברית בערוץ הראשון
במסגרת פינת תוכניות הילדים בתוכנית הבוקר, בוקר טוב ישראל (תוכנית טלוויזיה), ובשידורים חוזרים במהלך השנים בערוץ הראשון ובערוץ 2. בשנת 2007 עד 2008 היא שודרה בערוץ ג'טיקס.
גרסה חדשה של הסדרה יצאה בבריטניה באוגוסט 2006 אבל לא צברה פופולריות כמו המקור ובוטלה לאחר העונה ראשונה.
את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעה יסמין גמליאל.
עלילה

העלילה מתמקדת בהרפתקאותיהם של שלושה עכברים אופנוענים דמויי אדם (ויני, טרוטל ומודו) אשר בעקבות מלחמה בכוכב הבית שלהם מאדים, הם נסו על נפשם ונחתו בכדור הארץ בשיקגו שם הם מתיידדים עם מוסכניקית חביבה בשם שרלין "צ'ארלי" דייווידסון. לרוע מזלם הם מגלים שהפלוטארקים, זן של דגים דמויי אדם המנצלים משאבים טבעיים מכוכבים אחרים משום שהם ניצלו עד תום את משאבי הכוכב שלהם, הגיעו אף הם לכדור הארץ במטרה לנצל את משאביו וזאת לאחר שגרמו נזק בלתי הפיך בכוכב מאדים אשר גרם למותם של רוב אוכלוסיית העכברים דמויי האדם שם. האופנוברים מגלים שהתעשיין המוביל בשיקגו, לוראנס לימבורגר הוא למעשה פלוטארקי אשר מסווה את עצמו כבן-אנוש.
לימבורגר שוכר את שירותיהם של הנבלים - פרופסור קרבונקל, המדען המטורף והסאדיסטי ו'בור גריז' הטיפש על מנת לעזור לו לגנוב את המשאבים הטבעיים של כדור הארץ ולשלוח אותם לכוכב פלוטארקיה. תוכניותיו של לימבורגר מסוכלות בסוף כל פרק על ידי חבורת האופנוברים.
הדמויות הראשיות > האופנוברים

טרוטל (דרור נחום / שי זורניצר): מנהיג החבורה, בעל פרווה חומה ומשקפי שמש. עיניו ניזוקו באותו האירוע בו מודו איבד את ידו וויני איבד חצי מפניו. משקפי השמש שלו למעשה מאפשרים לו לראות, משום שהעיניים הביוניות אשר ניתנו לו על מנת שיחליפו את העיניים האמיתיות שלו לא עובדות באופן מלא. רוכב על אופנוע המעוצב באופן דומה להרלי דייווידסון.
מודו (מיכה מורים): בעל פרווה אפורה ורטייה בעינו השמאלית. איבד את עינו הימנית ובמקומה יש לו עין ביונית שמהבהבת בצבע אדום כשהוא כועס. איבד את זרועו באותו המקרה בו ראייתו של טרוטל נפגעה וויני איבד חצי מפניו. הזרוע הרובוטית החדשה שלו בעלת אקדח לייזר מובנה ומגדילה את חוזקו הפיסי.
ויני (יואל לרנר): בעל פרווה לבנה. צד ימין של פניו הושחת באותו המקרה בו מודו איבד את הזרוע וראייתו של טרוטל נפגעה. לכן הוא עוטה מסכה עשוית־מתכת על פניו. רוכב על אופנוע ספורט אדום.
הדמויות הראשיות > הטובים

שארלין "צ'ארלי" דייווידסון (יסמין גמליאל): העכברים מקבלים עזרה מצ'ארלי, מכונאית רכב. אישה עקשנית, שתמיד מוכנה להשתתף בקרבות, האופנוברים משתדלים לא להכניס אותה למצבים אלו מראש. היא גם אחראית לשדרוגים באופנועים של האופנוברים.
הדמויות הראשיות > הרעים

לורנס לקטביוס לימבורגר (מומי לוי / הראל קלמרו): היריב העיקרי של האופנוברים, לוראנס לימבורגר הגיע מכוכב פלוטארק ובעל משיכה מוזרה לבריוני כנופיות של כדור הארץ משנות השלושים. הוא חובש מסכה כדי להיראות אנושי, וחליפה סגולה. המאכל האהוב עליו הוא תולעים. הוא מנסה להשתלט על משאביה הטבעיים על שיקגו (ולפעמים גם של חלקים אחרים בכדור ארץ). המפקדה שלו נמצאת בשיקגו ב"תעשיות לימבורגר". לרוע מזלו, המגדל של המפקדה שלו נהרס בסוף כל פרק על ידי האופנוברים. בחדרו יש צינור שמשמש כאקווריום לדגים שהוא מגדל.
דר' בנג'מין בוריס זאקארי קרבונקל (גיורא קנת): מדען ערמומי וצנום. קרבונקל עבד בעבר עבור הממונה על לימבורגר, הלורד קממברט, עד שלוראנס הצליח לשחד אותו לעבוד בשבילו. עבודתו העיקרית של קרבונקל היא להמציא מכונות ורובוטים שילחמו ויביסו את האופנוברים, או לזמן נבל מזדמן דרך שער הממדים שלו. בזמן מלחמת השחרור במאדים, הוא נתן למודו את הזרוע הביונית שלו ולטרוטל את העיניים הביוניות שלו. הוא לובש חלוק לבן, מגפים, ומשקפי מגן ירוקים.
בור גריז (ניר פרידמן): העוזר הבריון של לימבורגר. הוא יחסית טיפש לובש סרבל אפור וכובע מצחייה אדום ונוטף שמן מכונות. באחד הפרקים קממברט ממנה אותו לראש החברה.
פרד המוטנט (מומי לוי/גיורא קנת): יצור דמוי המפלצת של פרנקנשטיין שיצר קרבונקל. נמוך קומה. לא חכם במיוחד. משמש כנהגו של לימבורגר.
לורד קממברט (יואל לרנר): הממונה על לימבורגר ועל נפוליון ברי.
נפוליון ברי (גיורא קנת): פלוטרקי נמוך קומה המתחזה אף הוא לאנושי. המתחרה של לימבורגר. כשהאופנוברים הרסו את המפקדה שלו, לימבורגר אמר לו שיתרגל לזה. יש לו גם אקווריום עם דגים, רק שהוא חובש להם מסכה בדמותו.
ד"ר כץ, מטפל מקצועי

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים אמריקאית, קומדיית מצבים מונפשת, הנפשה למבוגרים 
 יוצרים:  יונתן כץ, טום שניידר 
 מדבבים:  יונתן כץ ה. ג'ון בנג'מין Laura Silverman 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  6 
 מספר פרקים:  86 
 הפקה
 חברת הפקה:  קומדי סנטרל 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 אורך פרק:  25 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  קומדי סנטרל 
 תקופת שידור מקורית:  28 במאי 1995 – 24 בדצמבר 1999 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עטיפת ה-DVD של פרקי הסדרה
ד"ר כץ, מטפל מקצועי היא סדרת אנימציה אמריקאית אשר שודרה בקומדי סנטרל ברחבי ארצות הברית.
הסדרה שודרה מ-28 במאי 1995 ועד 24 בדצמבר 1999. בנוסף לכך, שלושה פרקים שנגנזו שודרו בשנת 2002. התוכנית כללה 81 פרקים ב-6 עונות. שפת התוכנית הייתה אנגלית, היא לא דובבה לשפות אחרות.
התוכנית נוצרה על ידי "ברבנק, קליפורניה", חברה להפקת אומנויות בידור פופולריות (Burbank, California production company Popular Arts Entertainment), על ידי יונתן כץ וטום שניידר.
עלילה

התוכנית התרכזה בדמות הראשית ד"ר יוֹנתן כָּץ, דמות מצוירת שדובבה והתבססה על הקומיקאי יונתן כץ. בתוכנית מתואר כץ כפסיכותרפיסט מקצועי, אשר המטופלים שלו הם שחקנים וקומיקאים מפורסמים, בדרך כלל שניים בכל פרק.
ברנרד היל

| --- | --- |

ברנרד היל, (2007)
 לידה:  17 בדצמבר 1944 בלאקליי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 במאי 2024 (בגיל 79) Reydon, הממלכה המאוחדת 
 סוגה מועדפת:  דרמה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1975–2024 (כ־49 שנים) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה המטרופוליטנית של מנצ'סטר  Manchester School of Theatre  Xaverian College 
 בן או בת זוג:  מריאנה היל (?–5 במאי 2024) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברנרד היל (באנגלית: Bernard Hill;‏ 17 בדצמבר 1944 – 5 במאי 2024) היה שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי מועמד פרס אמי. היל מוכר בזכות הופעתו בסרט "טיטניק" כקפטן האונייה, ובזכות גילום דמותו של תיאודן מלך רוהן בשני סרטים מטרילוגיית "שר הטבעות".
ביוגרפיה

היל נולד באזור בלאקלי (אנ') בצפון מנצ'סטר שבצפון-מערב אנגליה. הוא למד במכללת קסאווריאן, ולאחר מכן בבית ספר הפולטכני שבמנצ'סטר. היל סיים את לימודיו בהצלחה בשנת 1970 עם תעודה במגמת תיאטרון.
היל החל את דרכו בתחום התיאטרון, כשגילם את דמותו של ג'ון לנון ואת מקבת' בהצגות בהן השתתף. בנוסף שיחק היל במחזה "מראה מעל הגשר".
היל הופיע בתפקיד ראשי בשנת 1982 בסדרת הטלוויזיה "Boys from the Blackstuff", שם גילם דמות בדיונית בשם יוסר היוז, שיוצא מדעתו בשל היותו מובטל. הופעתו בסדרה זיכתה אותו במועמדות לפרס באפט"א לקולנוע.
באותה שנה שיחק היל גם בתפקיד קטן בדרמה הביוגרפית "גנדי".
את הופעתו הראשונה בהוליווד עשה היל בשנת 1996 במותחן הפעולה "הרוח והחושך". בשנה שלאחר מכן עשה תפקיד משנה בדרמה הביוגרפית של ג'יימס קמרון "טיטניק". בסרט גילם היל את דמותו של קפטן אדוארד סמית', רב החובל של האונייה "טיטניק" בעת טביעתה הטראגית בשנת 1912.
בשנת 2002 הופיע היל בסרט השני בטרילוגיית "שר הטבעות", "שר הטבעות: שני הצריחים".
בסרט זוכה שני פרסי אוסקר של פיטר ג'קסון גילם היל את דמותו הספרותית של המלך תאודן, המלך ה-17 במספר ברשימת מלכי רוהן. ב-2003 גילם היל בשנית את דמותו של תיאודן בסרט השלישי בטרילוגיית שר הטבעות, "שר הטבעות: שיבת המלך".
היל שיחק גם בסרט ההרפתקאות "מלך העקרבים". בסרט הופיע היל בתור פילוס, פרופסור הנלחם לצידו של מתאוס (דוויין ג'ונסון). ב-2003 הופיע היל במותחן האימה הפסיכולוגי "גותיקה". ב-2005 השתתף היל בסדרה "A Very Social Secretary" וב-2008 השתתף בתפקיד קטן במותחן ההיסטורי של בריאן סינגר "מבצע ואלקירי".
היל היה נשוי ואב לבת ובן. הוא נפטר ב-5 במאי 2024 בגיל 79.
פילמוגרפיה נבחרת

גנדי (1982)
הבאונטי (1984)
טובעים במספרים (1989)
שירלי ולנטיין (1989)
המסע אל הרי הירח (1990)
הרוח והחושך (1996)
טיטניק (1997)
פשע אמיתי (1999)
חלום ליל קיץ (1999)
מלך העקרבים (2002)
שר הטבעות: שני הצריחים (2002)
גותיקה (2003)
שר הטבעות: שיבת המלך (2003)
וימבלדון (2004)
העסקה (2005)
מבצע ואלקירי (2008)
הילד (2010)
וולף הול (2015)
הערות שוליים

↑  Paul Gribben & Noor Nanji, Bernard Hill: Titanic and Lord of the Rings actor dies, BBC, ‏6 May 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458862805171  PLWABN: 9810647641305606  BIBSYS: 3087760  BNE: XX1602184  BnF: cb140529581 (data)  GND: 13241449X  ISNI: 0000 0001 1495 1067  LCCN: no97049398  NKC: xx0098710  NLA: 36154264  NLK: KAC2020M3154  NTA: 07431887X  SUDOC: 055737668  Trove: 1221106  VIAF: 90624327   WorldCat (עם VIAF): 90624327