stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרשות הפלסטינית
פוליטיקה וממשל > מנהל

בראש הפוליטיקה המקומית עומד נשיא, שאמור להיקבע בבחירות. עם זאת, נכון לסוף שנת 2024, לא התקיימו בחירות מאז שנת 2006, והכוח מרוכז באופן מעשי בידיו של הנשיא, מחמוד עבאס.
רשמית, בבסיס החקיקה של הרשות הפלסטינית ישנם חוקי יסוד שמשמשים מעין חוקה זמנית, ואשר ניתן לתקן באמצעות רוב של שני שלישים מבין המחוקקים. על פי חוקי היסוד, הנשיא נבחר ישירות לתקופת כהונה של ארבע שנים, עם מגבלה של שתי קדנציות. הנשיא הוא מפקד כוחות הביטחון, מנהל יחסי חוץ ובכוחו להטיל וטו על חקיקה. ראש הרשות המבצעת הוא ראש הממשלה שמתמנה על ידי הנשיא ומועצת השרים. המועצה המחוקקת הפלסטינית מורכבת מ־132 חברים שנבחרו לתקופות של ארבע שנים.
בבחירות האחרונות שנערכו למועצה המחוקקת הפלסטינית בשנת 2006 זכה החמאס לרוב, והוא הקים ממשלה בראשות אסמאעיל הנייה. בפועל, חתר הפת"ח תחת הממשלה, ובעקבות עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה הדיח נשיא הרשות הפלסטינית אבו מאזן את הממשלה ופיזר (דה פקטו) את הרשות המחוקקת. בעקבות כך התחזק הכוח הריכוזי (אנ') שבידי עבאס, ונפגעו המאפיינים הדמוקרטים שהחלה הרשות לאמץ קודם לכן. עבאס חוזר ומצהיר על נכונותו לחזור ולקיים בחירות, אולם בד בבד, על פי פרסומת בתקשורת הפלסטינית, מאיים במוות על מי שיתמודד ברשימות אופוזיציה בבחירות אלו, במקביל לדיכוי של חופש עיתונות וחופש ביטוי של פעילי זכויות אדם.
פוליטיקה וממשל > היסטוריה פוליטית

בראש הרשות עמד מאז הקמתה יאסר ערפאת, אשר ב-20 בינואר 1996 נבחר רשמית כנשיא הרשות הפלסטינית (בישראל נהגו להשתמש במונח "ראיס", או יושב-ראש בשביל להימנע מהשימוש במילה המפורשת "נשיא"). ב-19 במרץ 2003 מונה מחמוד עבאס (ידוע גם כאבו מאזן) לראש הממשלה הראשון של הרשות הפלסטינית. הוא התפטר מתפקידו בספטמבר 2003, על רקע קריסת ה"הודנה", הפסקת האש שהוכרזה על ידי ארגוני החמאס והג'יהאד האיסלאמי. עם מותו של ערפאת ב-11 בנובמבר 2004 החליף אותו באופן זמני יושב ראש המועצה המחוקקת רוחי פתוח, אם כי מילא את התפקיד רק באופן רשמי. ב־9 בינואר 2005 נבחר מחמוד עבאס לראשות הרשות ואחמד קריע מונה לראש הממשלה.
ב־25 בינואר 2006, לאחר שנדחו מספר פעמים, נערכו בחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית, בחירות שניות לגוף זה מאז הקמת הרשות הפלסטינית. הסוקרים הפלסטינים, שירות המודיעין הישראלי וממשלת ישראל צפו ניצחון דחוק של תנועת הפת"ח. העיתונות דיווחה כי ישראל מסייעת לפת"ח בבחירות ואף הקלה על מעצרו של מרואן ברגותי והתירה לו להתראיין ולקרוא לאזרחים לבחור, כדי לעצור את ארגון החמאס הנחשב קיצוני יותר. אף על פי כן, ארגון החמאס הפתיע וזכה ברוב גדול. מתוך 132 מושבים, תנועת החמאס קיבלה 76 מושבים לעומת 48 של הפת"ח; החזית העממית לשחרור פלסטין זכתה בשלושה מושבים; קואליציית השמאל "בדיל" (חלופה) זכתה בשני מושבים; מפלגת השמאל "פלסטין העצמאית" בראשות ד"ר מוסטפא ברגותי זכתה בשני מושבים; והדרך השלישית בראשות שר האוצר הפלסטיני לשעבר, סלאם פיאד, קיבלה שני מושבים גם היא. על אף התחזיות, הבחירות היו שקטות ואושרו על ידי נציגות בינלאומית כדמוקרטיות.
ממשלת חמאס, שסירבה להכיר בישראל, נקלעה למשבר כספי. הפגנות של פעילי פת"ח ושוטרים פלסטינים נגד הלנת שכרם ואי-תשלום משכורתם התפתחו לעימותים אלימים בהם נהרגו פעילי פת"ח ופעילי חמאס. ביולי הסתיימה הפסקת האש בין חמאס לישראל, כאשר מחבלי חמאס וועדות ההתנגדות העממית, חדרו לשטח ישראל, הרגו שני חיילים וחטפו את החייל גלעד שליט. בתגובה פתחה ישראל במבצע גשמי קיץ, ובמקביל גברו העימותים האלימים בין פת"ח לחמאס. מגעים להקמת ממשלת אחדות פת"ח-חמאס כשלו ומחמוד עבאס שקל לקיים משאל עם שדרכו קיווה להביא לסופה של הממשלה בראשות חמאס. בעקבות לחץ של ערב הסעודית, נחתם בריאד הסכם לכינון ממשלת אחדות פלסטינית פת"ח–חמא"ס (הסכם מכה), שיצאה אל הפועל לבסוף ב-17 במרץ 2007.
ביוני 2007 התפורר ההסכם, וב-14 ביוני הכריז אבו מאזן על פירוק ממשלת האחדות הפלסטינית, על פיטורי ראש הממשלה אסמאעיל הנייה ועל מצב חירום כללי. במקום הנייה מינה אבו מאזן את סלאם פיאד, לשעבר שר האוצר בממשלת האחדות, שנחשב למתון ומקובל על ידי ישראל וארצות הברית. ב-17 ביוני הושבעה הממשלה בראשות פיאד, אף על פי שלא זכתה לאימון המועצה מחוקקת הפלסטינית.
מנגנוני הביטחון

הסכמי אוסלו ב' שנחתמו בשנת 1995 קבעו שש סוכנויות ביטחון של הרשות הפלסטינית, את הרכבם ואת תפקידיהם. הסוכנויות היו משטרה אזרחית, ביטחון כללי, הביטחון המסכל, מודיעין, המשמר הנשיאותי והגנה אזרחית. אולם, במהרה התפתחו 11 מנגנונים נפרדים, אשר כל אחד מהם היה כפוף ישירות ליאסר ערפאת. האינטרס של ערפאת היה ליצור כפילויות בסמכויות ותחומי פעולה של הארגונים על מנת לעודד תחרות ביניהם ולמנוע היווצרות ארגון דומיננטי מדי שהיה עלול לאיים על מעמדו.
המשטרה הפלסטינית האזרחית הכוללת בין השאר ענפי תנועה, סמים, חקירות וניהול בתי סוהר. בראש המשטרה הפלסטינית עמד ראזי ג'באלי שנחשב נאמן של ערפאת, ומשנת 2008 עומד חאזם עטאללה
משטרת גבולות
המשטרה הימית הידועה גם כמשמר החוף.
הביטחון המסכל שהיה מורכב מענפים נפרדים ביהודה ושומרון בראשות ג'יבריל רג'וב וברצועת עזה בראשות מוחמד דחלאן. היה מנגנון הביטחון הפעיל ביותר ברשות ללא מגבלות ברורות על סמכויותיו.
המודיעין הכללי המורכב מכאלף איש ומהווה את המודיעין שהוקם על פי ההסכם עם ישראל. מפקד הענף ביהודה ושומרון היה תאופיק טיראווי ומפקד הענף העזתי היה אמין אל הינדי.
המודיעין הצבאי
כוח 17 – ביטחון הנשיאות
משמר הנשיאות
הביטחון הלאומי
כוחות מיוחדים שככל הנראה אחראים לפקח על מנגנוני הביטחון האחרים
הגנה אזרחית – אחראי לאספקת שירותים חיוניים, חילוץ והצלה
באוגוסט 1996 הודיע ערפאת על כוונה להקים משטרת קמפוסים למניעת התקוממויות של סטודנטים, אולם התנגדות של האוניברסיטאות וחברי המועצה המחוקקת הביאו לזניחת הרעיון. במהלך השנים נע מספר מנגנוני הביטחון בין 10 ליותר מ-15, מרביתם בעלי תחומי אחריות חופפים ואף זהים. הסיבות לריבוי המנגנונים היו בעיקר פוליטיות: כך התאפשר לערפאת לספק תפקידים רשמיים ברשות לנאמניו ולנציגי כוחות פוליטיים, וכן למנוע הצטברות כוח רב מדי בידי מספר קטן של קצינים בכירים. מרבית מנגנוני הביטחון הוקמו על בסיס הקצונה הבכירה של היחידות הצבאיות בפת"ח, שהגיעו עם ערפאת מתוניס עם כניסתו לשטחים.
לקראת סוף חייו של ערפאת ובמהלך שלטונו של מחמוד עבאס בוצעו רפורמות במערך הביטחון, ומספר מנגנונים אוחדו. בנוסף, באופן רשמי הועברו חלק ממנגנוני הביטחון לשליטת משרד הפנים והממשלה עוד בימי ערפאת (לפני כן הייתה השליטה הישירה על כל המנגנונים בידי מוסד הנשיאות).
מאז עליית החמאס לשלטון בראשית 2006 הוחזרו בפועל מרבית המנגנונים לשליטת הנשיאות, והיוו כח משמעותי ביותר לפת"ח במאזן הכוחות שלו מול חמאס. עם זאת, כאשר התרחשה הפיכת החמאס ברצועת עזה ב-2007, המנגנונים נכנעו וברחו כמעט ללא התנגדות והוחלפו באנשי חמאס. לעומת זאת, ביהודה ושומרון עדיין מהווים מנגנוני הביטחון מרכיב חשוב במניעת השתלטות חמאס על האזור, ומאז ההפיכה בעזה ניכרת פעילות פעילה יותר נגד חמאס, הכוללת מעצרים של אנשיו.
מנגנוני הביטחון > התיאום הביטחוני

התיאום הוא אינטרס הדדי, משום שהוא מסייע לשמירת הסדר והביטחון באזור. בעקבות הסכמי אוסלו החלו סיורים משותפים בין מנגנוני הביטחון הפלסטינים למקביליהם הישראלים. הצדדים קיימו מפגשים משותפים, ימי עיון והשתלמויות משותפות. עם זאת, בשנת 2000 פרצה האינתיפאדה השנייה, שבמהלכה נרצח שוטר מג"ב, פקד יוסף טבג'ה, על ידי שוטר פלסטיני, ועקב זאת בוטלו הסיורים המשותפים. בהמשך, סגר צה"ל בשנת 2002 את משרדי התיאום הביטחוני ביהודה ושומרון.
ביהודה ושומרון מתקיים תיאום ביטחוני שוטף בין גורמי הביטחון הישראליים למנגנוני הביטחון הפלסטיניים. לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה ביוני 2007 הופסק שם לחלוטין התיאום הביטחוני.
למרות הקריאות ברשות הפלסטינית להפסיק את התיאום, יושב ראש הרשות, אבו מאזן, תמך בדרך כלל על שמירתו ואף כינה אותו בשנת 2014 "קדוש" ולפי ראש מנהלת התיאום והקישור של הרשות הפלסטינית, ג'יהאד אל-ג'יוסי, במהלך שנת 2015 העבירו מנגנוני הביטחון הפלסטיניים לידי כוחות הביטחון הישראליים 634 אזרחים ישראלים אשר נכנסו ליישובים פלסטיניים ביהודה ושומרון. במאי 2020 הודיע אבו מאזן על הפסקת התיאום הביטחוני עקב כוונת ישראל להמשיך עם "עסקת המאה" של הנשיא טרמאפ ולהחיל ריבונות בשטחים ביהודה ושומרון. הוא חודש בנובמבר על רקע חילופי הממשל בארצות הברית.
על פי הערכות שנמסרו על ידי משה יעלון ועל ידי גורמים בשב"כ, שיעור הפיגועים שסוכלו בזכות הרשות הפלסטינית הוא כ-20% עד 25%.
מעורבות בטרור

דו"ח שפרסמה ישראל על פי מסמכים ומידע שנאספו במהלך מבצע חומת מגן קבע כי ערפאת היה מעורב בתכנון פיגועים וכספי הרשות הפלסטינית, כולל כספים שמקורם באיחוד האירופי ובמדינות התורמות, שימשו למימון פעילות טרור. עוד הצביע הדו"ח על כך שסעודיה, סוריה, איראן ועיראק העבירו כסף רב וסיוע אחר לבניית תשתית הטרור ולתמיכה במשפחות של מחבלים מתאבדים. בעקבות הפרסומים פתח האיחוד האירופי בחקירה. מספר חברי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית היו מעורבים בפיגועי טרור נגד ישראל.
ב-23 בפברואר 2015 הרשיע בית המשפט הפדרלי של ארצות הברית את הרשות הפלסטינית באחריות לפיגועי טרור שביצעו מחבלים פלסטינים בזמן האינתיפאדה השנייה וחייב אותה בתשלום פיצויים של מאות מיליוני דולרים לקורבנות הטרור ומשפחותיהם. באוגוסט 2016 הפך בית המשפט לערעורים בניו-יורק את ההחלטה.
בפרסום של השב"כ משנת 2007 נכתב כי מבוקשים פלסטינים מאזור רמאללה ניצלו את מטות מנגנוני הביטחון, כולל המוקטעה, כמקום מסתור מפני צה"ל וכבסיס יציאה וחזרה מפיגועים. מסרים לראשי הרשות הפלסטינית לא הועילו, ובעקבות זאת ערך צה"ל מספר מבצעים למעצר מבוקשים. עוד נכתב בפרסום כי מנגנוני הביטחון הפלסטינים נוהגים להציג מצגי שווא על פעילות סיכול נרחבת ומשמעותית כביכול, כגון אמצעי לחימה מזויפים ומעצרים שלא בוצעו.
מעורבות בטרור > עידוד טרור ותמיכה במחבלים

בשנת 2008 שיבח אבו מאזן את כל האסירים הביטחוניים היושבים בכלא הישראלי, כולל את המחבלים שביצעו פיגועים נגד אוכלוסייה אזרחית.
מבט לתקשורת פלסטינית הראו שברשות השידור הפלסטינית מפורסמים לעיתים דברי הלל לשהידים, קליפים המעודדים שהאדה בטלוויזיה ושירים מעודדי שהידים ברדיו הרשמי. הרשות מנציחה מחבלים שביצעו פיגועים קשים: טורניר כדורגל לילדים בני 14 נקרא על שמו של עבד אל-בסט עודה, שביצע את הפיגוע במלון פארק שבו נרצחו 30 ישראלים. על שמה של דלאל מוגרבי, שהובילה את הפיגוע בכביש החוף שבו נרצחו 35 ישראלים, נקראו מחנות קיץ, בתי ספר, טקסי סיום ואירועי ספורט. טהאר חאמד, שהרג 10 ישראלים במחסום צה"ל בוואדי חרמיה בשנת 2002, זכה בעיתון הרשמי של הרשות לכינוי "גיבור האינתיפאדה" בינואר 2016 פרסם השב"כ שיש להסתה בשידורי הטלוויזיה הפלסטינית השפעה מעודדת טרור.
באמצע 2020, דווח שבספרי הלימוד הפלסטיניים נמחקו כל ההסכמים ושיחות השלום עם ישראל מאז הסכם אוסלו, והוכנסו במקומם תכנים רבים יותר המקדמים ג'יהאד, אלימות ושנאת האחר, מה שהוביל לשלילת כספים ולביקורת מהאו"ם. לאחר הטבח בישובי עוטף עזה שהתרחש ב-7 באוקטובר 2023, פורסם מסמך רשמי של משרד ההקדשים של הרשות המייחל ל"סילוק הכיבוש" ומצטט סימוכין מתוך השריעה המתייחס להרג יהודים: "לא תגיע השעה עד אשר יילחמו המוסלמים ביהודים והמוסלמים יהרגו אותם, עד אשר היהודי יתחבא מאחורי האבנים והעצים, והאבנים או העצים יאמרו 'הו מוסלמי, הו עבד אללה, זה יהודי מאחוריי, בוא והרוג אותו'".
מעורבות בטרור > תשלומים למחבלים ומשפחותיהם

הרשות הפלסטינית מעניקה תמיכה חודשית למחבלים ולאסירים ביטחוניים נוספים הכלואים בישראל בגין פעולות טרור ולמשפחותיהם. התמיכה ניתנת בצורת משכורת חודשית והטבות נוספות, כדין עובדי הרשויות הפלסטיניות. על פי החוק הפלסטיני, חוק האסירים המשוחררים 2004/19, זכאים למשכורת כל היושבים בבתי הכלא הישראליים על רקע השתתפותם במלחמה נגד ישראל (אסירים פליליים אינם זכאים למשכורת). גובה המשכורת החודשית נגזר מאופי פעולת הטרור, משך תקופת המאסר ואזרחות המחבל. מחבלים בעלי אזרחות ישראלית מקבלים משכורות גבוהות יותר מתושבים פלסטינים. אבו מאזן אמר בכמה הזדמנויות שגם אם יהיה לו גרוש אחד הוא ישלם אותו למחבלים, משום ש"אנחנו שלחנו אותם". הרשות תומכת באופן חודשי בכ-5,000 מחבלים מורשעים הכלואים בישראל וכ-5,500 מחבלים שכבר שוחררו. הסכום המוקצב לתשלום משכורות המחבלים ומשפחותיהם עומד על קרוב ל-1.3 מיליארד שקל בשנה, שהם כ-7% מהתקציב הכולל של הרשות. כחצי מסכום זה משולם למחבלים עצמם וכחצי למשפחות מחבלים שנהרגו.
בפברואר 2025 חתם אבו מאזן על צו נשיאותי המורה על ביטול הסעיפים בחוקים הקיימים העוסקים בתשלום הקצבאות למחבלים, והעביר את תוכנית הסיוע הכספי ומאגר הנתונים מהמשרד לפיתוח חברתי למוסד הלאומי הפלסטיני להעצמה כלכלית, באופן המאפשר את העברת הכספים ללא חשיפה לקיזוזי תשלומים מצד ממשלת ישראל או סנקציות בינלאומיות. מאוחר יותר הצהיר ביחס לאסירים: "אני לא ארשה להפחית שום מחויבות או אינטרס או גרוש בשבילם. הם צריכים לקבל כל דבר כמו שהיה בעבר, והם יקרים יותר מכולנו יחד".
יחסי חוץ

הרשות הפלסטינית מיוצגת על ידי הארגון לשחרור פלסטין שמנהל רשת של משלחות ושגרירויות פלסטיניות. יש לה שגרירויות במדינות אשר מכירות במדינה פלסטינית ובמדינות אחרות אשר נמנעות להביע את עמדתן בסכסוך הישראלי-פלסטיני היא מנהלת "משלחות" או "משימות". מדינות זרות מיוצגות ברשות הפלסטינית באמצעות "שליחות" או "משרדים" ברמאללה ובעזה.
ב-5 בינואר 2013, בעקבות החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, הורה נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס לכל השגרירויות הפלסטיניות לשנות כל אזכור רשמי בשם הרשות הפלסטינית ל"מדינת פלסטין". כמו כן, הורה לממשלה הפלסטינית להנפיק דרכונים ומסמכים רשמיים נוספים בהם תוטבע החותמת "מדינת פלסטין". 145 מתוך 193 המדינות החברות באו"ם הצביעו בעד החלטה 67/19, ובכך הכירו ברשות כמדינה משקיפה באו"ם.
הרשות הפלסטינית נכללת במדיניות השכנות האירופית של האיחוד האירופי (ENP), שמטרתה לקרב את האיחוד האירופי ושכנותיו.
בשנת 2024 בהחלטה ES-10/23 של העצרת הכללית של האו"ם מעמדה של הרשות שודרגה.
כלכלה

כלכלת הרשות הפלסטינית מקבילה לכלכלת מדינת עולם שלישי לפי מדדים מקובלים. התוצר הלאומי הגולמי של התושבים נאמד בכ-2,900 דולרים לנפש לשנה. השכר הממוצע בשנת 2006 הוערך בין 1,570-1,800 ש"ח לחודש. רוב התושבים הם חקלאיים או עובדים כלליים ללא השכלה גבוהה. שירותי הבריאות, החינוך והרווחה נתונים לחסדי התרומות של מדינות ערב, ארצות הברית ואירופה. כמו כן, קיימים פערים כלכליים גדולים בין האליטה הפלסטינית בעלת הממון לבין האוכלוסייה קשת היום ומרובת הילדים.
הקשרים הכלכליים בין ישראל לרשות מסייעים לכלכלת שני הצדדים. בשנות ה-90 כמאה אלף פלסטינים הועסקו מדי יום בידי ישראלים. בנוסף, היצוא מהרשות לישראל עמד על כ-500 מיליון דולר בשנה. עם זאת, בשנים הראשונות לפעילותה של הרשות הכלכלה הפלסטינית אופיינה בריכוזיות גבוהה, בהיעדר שקיפות, ולעיתים אף בשחיתות. עסקים רבים בשטחים הוחזקו בידי הרשות או אנשיה. מדיניות זו הפחיתה את התחרותיות במשק ואת הניצול של המשאבים הפיסקליים. משנת 1997 החלה מגמת צמיחה, שנמשכה עד פרוץ האינתיפאדה השנייה. הצמיחה נבעה מגידול במספר העובדים הפלסטינים בישראל, ירידה באבטלה משיעור של 25% בשנת 1996 ל-11% בשנת 2000, מיסים שגבתה ישראל עבור הרשות והירתמות הקהילה הבינלאומית. בשנים 1994–2001 הזרימה הקהילה הבינלאומית לרשות 4.5 מיליארד דולר. הסכמי אוסלו הביאו השקעות בתחומי הרשות ובישראל ובתקופה שבין ההסכמים לאינתיפאדה השנייה (1993–2000) צמח התמ"ג הפלסטיני בכ-230%.
האינתיפאדה השנייה הסבה נזק כבד למשק הפלסטיני. בעקבות פיגועי הטרור, צה"ל הטיל סגרים על השטחים וקשרים כלכליים רבים בין ישראל והפלסטינים נותקו. אלפי פלסטינים איבדו את מקור עבודתם. כיבושן מחדש של הערים הפלסטיניות ביהודה ושומרון במבצע חומת מגן הביא לסגירת מרכזים כלכליים כמו בנקים, שעליהם פשט צה"ל כדי לקטוע הזרמת כספים לטרור. במקביל הועלו טענות כלפי ההנהגה הפלסטינית על שחיתויות ונטילת כספים שהיו מיועדים לרווחת כל התושבים, עובדה שתרמה לעליית החמאס לשלטון ב־2006. ניצחון החמאס הביא להפסקת הזרמת הכספים של מדינות אירופה וארצות הברית, וזו היוותה פגיעה נוספת בכלכלה הפלסטינית, ובעיקר בזו שברצועת עזה.
בניגוד למצב הקשה בעזה, בשנים 2008 ו-2009 ניכר שיפור בכלכלת יהודה ושומרון, בעקבות הקלות שהנהיגה ישראל על התנועה והסרת מחסומים, לצד היתרים גורפים לכניסת ערבים ישראלים לשטחים, שיפור פנימי בסדר ובביטחון בערים, וכינון ממשלה חלופית לממשלת חמאס (פעולה שהחזירה את הסיוע בינלאומי). בשנת 2005 היה התמ"ג לנפש ביהודה ושומרון גבוה בעשרה אחוזים מזה שנרשם ברצועת עזה, ובשנת 2015 הוא היה גבוה ב־128 אחוזים.
הרשות הפלסטינית מקבלת סיוע כלכלי מארגונים בינלאומיים, ממדינות המערב וממדינות המפרץ. סמוך להסכמי אוסלו הוקמה ועדת הקישור אד-הוק לסיוע כלכלי לרשות הפלסטינית.
גאוגרפיה וחלוקה מנהלית

ב"הצהרת העקרונות" שעליה חתמו נציגי ממשלת ישראל והנהגת אש"ף ב-13 בספטמבר 1993, ואשר קבעה קווים מנחים למשא ומתן בין הצדדים, נקבע:
אף כי בפועל הרשות הפלסטינית אינה שולטת במרבית שטח יהודה והשומרון (המכונה בהצהרת העקרונות "הגדה המערבית"), הרי שלפי "הצהרת העקרונות", רוב השטח שמעבר לקו הירוק יכול לעבור לשליטתה במסגרת המשא ומתן עם ישראל על הסדרי הביניים. לפי סעיף 5 ב"הצהרת העקרונות", שטחי מזרח ירושלים וההתנחלויות לא ייקבעו אלא בהסכמי הקבע בין הצדדים. מאז הפיכת חמאס ברצועת עזה איבדה הרשות הפלסטינית את שליטתה ברצועה, וחמאס שולט בה באופן מעשי.
ראו גם

מדינה פלסטינית
ערבית פלסטינית
לקריאה נוספת

רונן ברגמן, והרשות נתונה, הוצאת משכל.
ביאורים

↑  על פי הצהרות הרשות בירתה היא ירושלים.
↑  בפועל נמצאים בשימוש מועט גם דינר ירדני ביהודה ושומרון, ולירה מצרית ברצועת עזה. לרשות הפלסטינית יש את הסמכות לאמץ מטבעות אלו או אחרים לפי הסכם פריז מ-1994 (המסדיר את היחסים הכלכליים בין ישראל והרשות הפלסטינית). עם זאת, מתפקד השקל כמטבע העיקרי של הרשות משום שכלכלתה קשורה בזו הישראלית קשר הדוק.
↑  בשטחי C באיו"ש משמש השקל הילך חוקי לפי צו מספר 1148 של צה"ל.
חטיבה 399

| --- | --- |
תג היחידה של החטיבה
תג היחידה של החטיבה
 פרטים
 כינוי:  הצבאים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  חיל השריון 
 סוג:  חטיבת שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1978–2003 (כ־25 שנים) 
 מלחמות:    מלחמת לבנון 
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  M48 פטון ("מגח")
 פיקוד
 יחידת אם:  עוצבת אתגר
 
חטיבה 399 (כונתה גם חטיבה 734, חטיבה 213) המכונה גם "עוצבת הצבאים", הייתה חטיבת שריון בצה"ל, שלחמה במלחמת לבנון תחת פיקוד אוגדה 90, והשתתפה בקרב סולטאן יעקוב.
היסטוריה > הקמת החטיבה

החטיבה הוקמה בשנת 1978 במחנה נעורה, כחלק מחיזוק חיל השריון, והיא הייתה חלק מאוגדה 90.
היסטוריה > מלחמת לבנון

במלחמת לבנון לחמה החטיבה שצוידה בטנקי M48 פטון ("מגח"), וכללה 3 גדודים: 360 (בפיקודו של דורון שטרנגר), 362 (בפיקודו של עירא עפרון), ו-363 (בפיקודו של אייל שריג) בגזרה המזרחית בפיקודו של המח"ט מיקי שחר, במסגרת אוגדה 90 בפיקודו של גיורא לב.
ב-6 ביוני גויסה החטיבה למילואים, הצטיידה במחנה נעורה ועלתה לגבול הצפון, שם התמקמה במושב בית הלל והמתינה לפקודה להיכנס.
היסטוריה > פירוק החטיבה

בשנת 1986 שונה שמה לחטיבה 213, ובשנת 2003 שונה שם החטיבה, וניתן לה שמה של חטיבת הראל שפורקה באותה שנה.
מפקדי החטיבה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| מיקי שחר | ???? - 1982 | מפקד החטיבה במלחמת לבנון הראשונה |
ראו גם

קרב סולטאן יעקוב
לקריאה נוספת

זאב שיף ואהוד יערי, "מלחמת שולל", הוצאת שוקן, 1984, פרק תשיעי "המלחמה בסורים", עמ' 183–222
הערות שוליים

↑  עורך: אל"ם (במיל') בעז זלמנוביץ, הקרב בסולטאן יעקוב, מבוסס על מחקרו של ד"ר רפאל יקר ממחלקת ההיסטוריה של צה"ל, מודן, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, צה"ל - המחלקה להיסטוריה, 2020, עמ' 55
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008146985905171
תנאי הכליאה של אסירים ביטחוניים בישראל

תנאי הכליאה של אסירים ביטחוניים בישראל הם התנאים בהם שוהים אסירים ביטחוניים בבתי הכלא בישראל. פעמים רבות הועלתה ביקורת בישראל על תנאי כליאה מקלים הנוהגים כלפי מחבלים שרצחו יהודים כחלק מהסכסוך הישראלי פלסטיני. כמו כן נטען שתנאי כליאתם אינם תואמים את חומרת מעשיהם ואינם יוצרים הרתעה בקרב העם הפלסטיני. בעקבות ביקורת זו הוצעו במהלך השנים מספר הצעות חוק להחמרת תנאי הכליאה. מאידך נמתחה גם ביקורת הטוענת שהם קשים מדי.
היסטוריה

בשנות ה-50 הציג מנהל בית הסוהר שטה את תנאי הכליאה של המסתננים לישראל. מצד אחד הוא הדגיש שזה לא בית הבראה, אולם מצד שני טען שספק רב אם בארצות ערב זוכים עבריינים לתנאים שמקבלים המסתננים בישראל מבחינת המזון והניקיון.
בשנת 1972 המחבלים קיבלו אפשרות ללמוד ולהבחן לבחינות בגרות ולרשותם הועמדה ספרייה. נטען שהמחבלים הכלואים מעדיפים לישון על הרצפה. בשנת 1977 קיימו האסירים הביטחוניים בכלא אשקלון שביתת רעה במחאה על תנאי הכליאה שלהם, במיוחד על הצפיפות הרבה בה הם משוכנים. מנגד, במרץ 1978 נטען שהנהלת בית הסוהר לא הקפידה על ההנחיות ואפשרה לאסירים לרכוש בקנטינה מעל לסכום שהותר להם.
בשנת 1990, בעקבות תלונה של חייל מילואים שנכח בהצגה שהציגו האסירים לכבוד יום פלסטין שכלל המחזה של הוצאה להורג של משתף פעולה, נתבקש מבקר המשטרה לבחון את סוגיית תנאי המאסר של האסירים הביטחוניים. האסירים קיבלו פעם בשבועיים ביקורי משפחות, היו להם בתאים טלוויזיות, משחקים, ספרים ועיתונים. מבקר המשטרה קבע שהאסירים קבעו את שיבוצי האסירים בתאים, אסירים הורשו לעבור בין תאים למשך שעות רבות, האסירים הורשו לקבל בגדים, אוכל ומעדנים מהבית, ולהחזיק טלוויזיות, טייפים ומכשירי חשמל.
ככלל, זכויות האסירים הביטחוניים בישראל דמו לזכויותיהם של אסירים אחרים, בהן זכויות לביקורי משפחה, ביקורי צלב אדום, קבלת ספרים, כתבי עת ומכתבים. כמו כן היו להם, זכויות לקנות מוצרים בקנטינה, לצפות בערוצי טלוויזיה רבים ועד 2011 גם ללמוד לימודים אקדמיים באוניברסיטה הפתוחה. ביולי 2011 הודיע שירות בתי הסוהר כי אסירים ביטחוניים לא יוכלו להתחיל בלימודים אקדמיים, אך אלה שכבר החלו בלימודים יוכלו לסיימם. נגד החלטה זו הוגשה עתירה לבג"ץ שיאפשר לאסירים באקדמיה. בג"ץ דחה את העתירה.
האסירים מאוגדים תחת שייכויות ארגוניות בכלא. הדבר נחשב על-פי רוב כארגון המטיב עם האסירים ומגביר את כח המיקוח שלהם בכלא, אך גם ככלי להשלטת סדר, ולהצדקת צעדים משפטיים כנגד האסירים. עו"ד עביר בכר טענה כי ההתאגדות פוגעת ביכולתו של האינדיבידואל שאינו מעוניין בשייכות ארגונית לעמוד על זכויותיו, וכי יש לראות עתירות של כלואים בודדים כחלק ממגמה המחלישה את ההתארגנות של האסירים.
היסטוריה > החמרת תנאי הכליאה

ב-2 בינואר 2019 הודיע השר לביטחון הפנים גלעד ארדן על החמרת תנאי האסירים הביטחוניים בהתאם למסקנות "הוועדה הציבורית לצמצום תנאי כליאת המחבלים". הוועדה קבעה כי מעתה האסירים לא ישובצו באגפים לפי שיוך ארגוני, יבוטל מוסד "דובר האסירים" במתכונתו הנוכחית, יאסר על האסירים לבשל באגפים וכל המזון יסופק על ידי שירות בתי הסוהר, יתבצע קיצוץ משמעותי בכספים המופקדים על ידי בני המשפחות למחבלים בבתי הכלא ושבאמצעותם הם רוכשים מוצרים בקנטינה והפסקת ההפקדות מטעם הרשות הפלסטינית. כמו כן, תוגבל כמות המים לאסירים והמקלחות יוצאו מהתאים. לפי מענה לבקשת חופש המידע שהגיש ארגון "אם תרצו" לשב"ס, שלושה מתוך חמשת הסעיפים לא יושמו עד יוני 2021.
בנובמבר 2022, עם סיום הבחירות לכנסת ה-25, ודרישתו של ח"כ איתמר בן גביר לקבל את תפקיד השר לביטחון פנים, פרסם בן גביר שאחד מהנושאים שהוא מעוניין לפעול בהם הוא החמרת תנאי הכליאה של האסירים הביטחוניים. בעקבות זאת ועדת החירום הלאומית העליונה של האסירים הביטחוניים הכלואים בישראל איימה בפעולות תקיפות כתגובה לכך.
בפברואר 2023, הורה השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר לאסור על אסירים ביטחוניים לאפות בעצמם את הפיתות שהם אוכלים על ההחלטה נמתחה ביקורת בין השאר משום שהוצאות השב"ס על פיתות עלו בעקבותיה ב-250%, כלומר במאות אלפי שקלים. ובן גביר כונה בלגלוג שר הפיתות. לאור דיווח של שב"ס על בזבוז מים מכוון מצד אסירים ביטחוניים, הורה בן גביר גם להקציב זמן מקלחת של כארבע דקות לכל אסיר ביטחוני.
בספטמבר 2023 הנחה השר לביטחון לאומי בן גביר את שב"ס להגביל את ביקורי משפחות האסירים הביטחוניים לתדירות של פעם בחודשיים במקום פעם בחודש. אולם ראש הממשלה בנימין נתניהו דחה את הנחייתו, ובלאחר כינוס הקבינט ב-12 בספטמבר הוחלט שלא לקבל החלטה בנושא עד אחרי חגי תשרי שנחשבים לזמן רגיש ביטחונית.
היסטוריה > התנאים מאז טבח שבעה באוקטובר > התפשטות מחלת הגרדת בבתי הסוהר

במאי 2024 דווח כי אותרו מקרים של אסירים ביטחוניים שחלו במחלת הגרדת, ועל פי החשד אלה נדבקו ממחבלים שהובאו מרצועת עזה. בנובמבר 2024 דיווח שירות בתי הסוהר כי כרבע מהאסירים הפלסטינים בבתי הכלא הישראלים נדבקו במחלת הגרדת. מספר ארגוני זכויות אדם טענו כי שירות בתי הסוהר אינו נוקט בפעולות הנדרשות למניעת התפשטות המחלה והגישו עתירה לבג"ץ בנושא זה. כמו כן צוין כי אסירים התלוננו על טיפול רפואי לקוי ועל צפיפות חריגה במתקני הכליאה.
ביקורת על התנאים המקלים לאסירים ומחבלים

ביקורת על תנאי הכליאה המקילים להם זוכים מחבלים אינה תופעה חדשה.
בשנות ה-70 וה-80 הופיעו בעיתונות מדי פעם תלונות על תנאי האסירים הביטחוניים שנטען שהם תנאי קייטנה.
בשנת 2008 פורסמה כזו ביקורת מפי קצין בכיר בשירות בתי הסוהר אודות תנאי הכליאה המקלים שלהם זכאים מחבלים שהורשעו ברצח. גם ב-2011 עלה בשיח הציבורי הצורך להחמיר את תנאי הכליאה של אסירים ביטחוניים בעקבות חשיפת תנאיהם המקלים של מחבלים בכלא הישראלי.
ביקורת על התנאים המקלים לאסירים ומחבלים > ארגון אלמגור

במרץ 2013 הארגון אלמגור הפועל למאבק בפעולות טרור, פרסם דו"ח בו פירט את הזכויות להן זכו מחבלים בכלא הישראלי, וטען שיש בכך פגיעה בהרתעה מפני ביצוע פעולות דומות על ידי מחבלים פוטנציאלים. בין הזכויות אותן מזכיר הארגון נמנים:
תשלומי הרשות הפלסטינית: מחבל בכלא זכאי לקבל 1,600 ש"ח דמי כיס חודשיים, ולשם כך מקבל כסף בשווי אלף ש"ח לפחות, במימון ארגוני הטרור. המשכורת המשולמת לכל מחבל כלוא מהרש"פ לבדה – בלי קשר להשתייכות המחבל – יכולה לעלות ל-12,000 ש"ח ויותר, וראש ממשלת הרש"פ סלאם פיאד חתם על העלאת המשכורת בתקציב 2012 ו-2013. בסך הכל, משכורות מחבלים אלה מהוות יותר משישה אחוזים מתקציב הרש"פ. האסירים רשאים להוציא את דמי הכיס, בתוך השאר, על ממתקים בקנטינה, בנוסף לתפריט החיילים שהם מקבלים באופן קבוע.
אחסון בלתי מוגבל: המחבלים רשאים לאחסן את הדברים שהם קונים בקנטינה בלי הגבלה, בניגוד למדינות אחרות.
הכנת אוכל: המחבלים רשאים לבשל אוכל לעצמם ללא הגבלה.
טלוויזיה עם כבלים: רשות בתי הסוהר מאפשרת למחבלים על חשבונה צפייה בטלוויזיה עם כבלים.
ביקורי משפחות: בג"ץ אישר את העמדה לפיה על פי הדין הבין-לאומי, אין איסור למנוע ביקורים מאסירים מורשעים. מהבחינה המשפטית מדובר אפוא רק ב"טובת הנאה". בפועל, ישראל מעניקה ביקורי משפחה לאסירים (לאחר ששהו בכלא שלושה חודשים). לטענת ארגון אלמגור, לרוב האסירים האלימים בעולם ביקורי משפחה מתקיימים רק עם הפרדה של זגוגית בין האסיר למשפחתו, ואילו בישראל ילדיהם של האסירים עד גיל עשר רשאים לעבור לצד האסיר לעשר דקות.
טיול יומי: לפי פקודת הנציבות ביחס לאסירים ביטחוניים, זכאי כל אסיר לשעת טיול אחת ביום. לטענת אלמגור, בפועל, נהנים אסירים ביטחוניים משלוש שעות טיול ביום, שולחנות פינג פונג, כדורגל, כדורסל, שש בש ועוד.
טלפונים ניידים: מחבלים רבים בכלא מחזיקים טלפונים ניידים נגד החוק, ובכך יכולים לתקשר עם העולם שמעבר לחומות הכלא, לגלוש באינטרנט ולהשתתף בתכנון פיגועים.
עוד טען הארגון כי היחס הניתן למחבלים בכלא הישראלי זהה לזה שמקבלים שבויי מלחמה ולא טרוריסטים, אף שרצח אזרחים מוגדר כטרור.