stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Other Voices
הערות שוליים

↑  John Densmore, Riders on the storm: my life with Jim Morrison and the Doors, New York, N.Y: Delacorte Press, 1990, עמ' 11, ISBN 978-0-385-30033-9
↑  We\'ve Got A File On You: Robby Krieger, Stereogum, ‏2021-09-30 (באנגלית)
↑  Wall, Mick, Love Becomes a Funeral Pyre, 2014, עמ' 356, ISBN 978-1409151258
↑  Record World, "Picks of the Week", ‏1971
↑  The Doors Forum - Login, www.thefreedomman.com
↑  Ryan Reed, Two Out-of-Print Doors Albums Prepped for Reissue, Rolling Stone, ‏2015-05-29 (באנגלית אמריקאית)
| הדלתות |
| --- | --- | --- |
ג'ים מוריסון • ריי מנזרק • רובי קריגר • ג'ון דנסמור
| אלבומי אולפן | The Doors‏ (1967) • Strange Days‏ (1967) • Waiting For The Sun‏ (1968) • The Soft Parade‏ (1969) • Morrison Hotel‏ (1970) • L.A. Woman‏ (1971) • Other Voices‏ (1971) • Full Circle‏ (1972) • An American Prayer‏ (1978) |  |
| אלבומי הופעה | Absolutely Live‏ (1970) • Alive, She Cried‏ (1983) • Live at the Hollywood Bowl‏ (1987) • In Concert‏ (1991) |  |
| אלבומי אוסף | 13‏ (1970) • Weird Scenes Inside the Gold Mine‏ (1972) • The Best of the Doors‏ (1973) • Greatest Hits‏ (1980) • The Doors Classics‏ (1985) • The Best of The Doors‏ (1985) • Essential Rarities‏ (1999) • [The Best of The Doors‏ (2000) • The Very Best of The Doors‏ (2001) • Legacy: The Absolute Best‏ (2003) • The Very Best of The Doors‏ (2007) • The Future Starts Here: The Essential Doors Hits‏ (2008) • The Platinum Collection‏ (2008) • The Singles‏ (2017) |  |
| אלבומי פסקול | The Doors‏ (1991) • When You're Strange: Music from the Motion Picture‏ (2010) |  |
| סינגלים | "Break on Through (To The Other Side)" / "End of the Night"‏ • "Light My Fire" / "The Crystal Ship"‏ • "People Are Strange"‏ • "Love Me Two Times" / "Moonlight Drive"‏ • "The Unknown Soldier" / "Waiting For The Sun"‏ • "Hello, I Love You" / "Love Street"‏ • "Touch Me"‏ • "Wishful Sinful"‏ • "Tell All the People"‏ • "Runnin' Blue"‏ • "You Make Me Real" / "Roadhouse Blues"‏ • "Love Her Madly" / "Riders on the Storm"‏ • "The Mosquito" / "Treetrunk"‏ • "Gloria" / "Moonlight Drive"‏ |  |
| ערכים נוספים | ערכים נוספים |  |
|  | הדלתות • פמלה קורסון • פול רוטשילד |  |
דיסקוגרפיה של הדלתות • שירי הדלתות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 15413e52-71db-3c31-9d6e-888cfb7c2561
פ.ס.וו. איינדהובן

פ.ס.וו. איינדהובן (בהולנדית: PSV Eindhoven), או בשמה המלא איגוד הספורט פיליפס (Philips Sport Vereniging), היא קבוצת כדורגל מהעיר איינדהובן בהולנד, המשחקת בליגת העל ההולנדית. זכתה 25 פעמים באליפות הולנד, 11 פעמים בגביע ההולנדי, 14 פעמים בסופר קאפ ההולנדי, פעם אחת בגביע אופ"א ופעם אחת בגביע אירופה לאלופות.
איינדהובן היא אחת מארבע קבוצות (ביחד עם אייאקס, פיינורד ואוטרכט) שמעולם לא ירדו לליגת המשנה בהולנד.
הקבוצה בבעלות חברת מוצרי החשמל והאלקטרוניקה ההולנדית "פיליפס" (PHILIPS) שנוסדה על-ידי משפחה הולנדית-יהודית נודעת, ועל-שמה היא גם קרויה.
היסטוריה > השנים הראשונות

המועדון נוסד בשנת 1913, ובשנת 1916 מחלקת הכדורגל העבירה את שמה מ"פיליפס אלפטל" ל"פ.ס.וו." (PSV) - ראשי תיבות של Philips Sport Vereniging, איגוד הספורט פיליפס.
עקב מלחמת העולם הראשונה, האפשרות הראשונה להיכנס לליגה הייתה בעונת 1915/1916. המשחק הראשון אי פעם של המועדון הסתיים בהפסד 3–2 מול קבוצת המילואים של וילם II ב-19 בספטמבר 1915. פ.ס.וו. עלתה לראשונה לליגה הבכירה ב-1918 ושוב ב-1921 לאחר שירדה שוב. הקבוצה ירדה ליגה בשנת 1925, אך שבה לליגה הבכירה ב-1926 ומאז ועד היום לא ירדה הקבוצה אף פעם מהליגה הבכירה.
לאחר הזכייה בליגה המחוזית בשנת 1929, פ.ס.וו נכנסה לפלייאוף האליפות. בפלייאוף היא ניצחה בשישה מתוך שמונה משחקים. ניצחון 5–1 מול Velocitas העניק לה לראשונה את תואר האליפות. ב-1935 הבטיחה הקבוצה את האליפות השנייה בתולדותיה. בשנת 1950 זכתה פ.ס. וו. לראשונה בגביע ההולנדי לאחר שגברה 4–3 לאחר הארכה על HFC הארלם.
בשנת 1955 היה פ.ס. וו. למועדון ההולנדי הראשון שהעפיל לגביע אלופי אירופה (ליגת האלופות כיום). שני המשחקים מול ראפיד וינה הסתיימו בהפסד 1–6 ו-1–0.
היסטוריה > השנים המוצלחות

בעונת 1963/1964, עונה לאחר הזכייה בתואר האליפות הרביעי של המועדון, הגיעה הקבוצה לראשונה לרבע גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי פ.צ. ציריך.
בין השנים 1968–1972, אימן קורט לינדר את פ.ס.וו., קבוצתו הגיעה לשני גמרי גביע הולנד ולחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. בשנות השישים ותחילת ה-70, הכדורגל ההולנדי היה בשליטתם של אייאקס ופיינורד, עד למינוי של קיס רייוורס למאמן ב-1972, מינוי אשר סימל את תחילת ההצלחה הגדולה של המועדון ועלייתו לגדולה מקומית ובינלאומית. תחת רייברס החלה פ.ס. וו. לזכות בתארים רבים ונחלה הצלחות רבות. תחילה, גביע ההולנדי בשנת 1974, ואליפות ב-1975. שנה לאחר מכן הצליחה פ.ס.וו לזכות בדאבל הראשון שלה. בליגת האלופות, הודחה רק בשלב חצי הגמר על ידי סנט אטיין הצרפתית. ב-1978 הקבוצה הבטיחה שוב את תואר האליפות לאחר שסיימה עונה שלמה ללא הפסד. בגביע המקומי הודחה בשלב מוקדם לאחר תבוסה 1–6 ל-וחנינגן, הפסד הבית הגבוה ביותר של המועדון עד היום. עם זאת, בגביע אופ"א רשמה הקבוצה קמפיין מוצלח ותואר אירופי ראשון בתולדותיה לאחר שגברה על בסטיה מצרפת. 0–0 במשחק הראשון ובמשחק השני 0–3 לאיינדהובן.
עונת 1987/1988 הייתה העונה המוצלחת בתולדות המועדון. הקבוצה זכתה באליפות ארבעה מחזורים לפני סיום העונה, כשהיא כובשת לא פחות מ-117 שערים. הקבוצה זכתה גם בדאבל לאחר ניצחון בגמר הגביע 2–3 על רודה ג'יי סי לאחר הארכה. קמפיין ליגת האלופות החל עם ניצחונות על גלאטסראיי וראפיד וינה. לאחר מכן, הצליחה הקבוצה להגיע עד לגמר עם תוצאות תיקו לאורך כל הדרך. רבע הגמר מול בורדו הוכרע על ידי שער חוץ, בחצי הגמר מול ריאל מדריד, שוב, שער חוץ העניק לאיינדהובן את הכרטיס לגמר. בגמר, שהסתיים גם הוא בתוצאת תיקו 0-0 עם בנפיקה ליסבון מפורטוגל, ניצחון 5–6 בפנדלים העניק לאיינדהובן את הטרבל, והיא אחת משבע קבוצות בלבד באירופה שעשו זאת יחד עם ברצלונה, אינטר מילאנו, סלטיק, אייאקס, באיירן מינכן ומנצ'סטר יונייטד.
ב-1994 החתימה פ.ס.וו. את רונאלדו בן ה-17. החלוץ הברזילאי, שלימים הפך לאחד השחקנים הטובים בעולם, כבש 30 שערים בעונת הבכורה שלו. אחרי עונת 1995/1996 עמוסת פציעות בה כבש 12 שערים, עזב רונאלדו לברצלונה. באותה עונה זכתה פ.ס.וו בגביע לאחר ניצחון 5–2 על ספרטה רוטרדם.
היסטוריה > שנות האלפיים

ב-2005 זכתה פ.ס.וו. באליפות, חמישה משחקים לפני סיום העונה, כמו גם בגביע המקומי לאחר ניצחון במשחק הגמר מול וילם II. גם בליגת האלופות הגיעה הקבוצה לשלב הנוקאאוט, שם ניצחה הקבוצה 0–3 את מונקו במצטבר ואת אולימפיק ליון הצרפתיות אחרי דו-קרב פנדלים. בשלב חצי הגמר הודחה על ידי מילאן האיטלקית עקב שערי חוץ עודפים. גם בעונה שלאחר מכן זכתה הקבוצה באליפות, אך הפסידה בגמר הגביע ההולנדי לאייאקס.
באוקטובר 2010 הביסה הקבוצה את פיינורד, מהקבוצות הבכירות בהולנד, בתוצאה 0–10. ניצחון היסטורי וההפסד הגבוה ביותר של פיינורד בתולדות המועדון. בעונת 2012/2013, אף על פי שכבשה 103 שערי ליגה, סיימה הקבוצה רק כסגנית האלופה. ב-18 באפריל 2015, זכתה הקבוצה באליפות ראשונה מאז 2008, לאחר ארבע זכיות רצופות של אייאקס. בעונת 2015/2016 הגיעה פ.ס.וו לשלבי ההכרעה של ליגת האלופות, והפכה למועדון ההולנדי הראשון שעשה זאת מאז עונת 2006/2007. אולם היא לבסוף הודחה בשמינית הגמר על ידי אתלטיקו מדריד הספרדית. בשנת 2018 לאחר ניצחון 3–0 על אייאקס, שהיו במקום השני, זכתה הקבוצה בתואר האליפות ה-24. בעונת 2021/2022 זכתה הקבוצה בגביע ההולנדי לראשונה לאחר כעשור, לאחר שגברה במשחק הגמר 2-1 על אייאקס, אך הפסידה את האליפות לאייאקס וסיימה במקום השני.
לקראת עונת 2022/2023 מונה שחקן העבר של המועדון ונבחרת הולנד רוד ואן ניסטלרוי לתפקיד המאמן.
סגל הקבוצה

נכון ל-24 בספטמבר 2024
סגל הקבוצה > מספרים שמורים

12 – המספר שייך לקהל, שהוא מבחינת המועדון השחקן ה-12 של הקבוצה.
99 – שייך לקמע של המועדון.
שחקנים בולטים מתולדות המועדון

הולנד אריין רובן
הולנד ארי האן
הולנד פיליפ קוקו
הולנד האנס ואן ברויקלן
הולנד יאן ונחור אוף הסלינק
הולנד רוד חוליט
הולנד רוד ואן ניסטלרוי
הולנד רנה ואן דה קרקהוף
הולנד קלאס יאן הונטלאר
הולנד מרק ואן בומל
הולנד וילי ואן דר קוילן
הולנד ברי ואן ארלה
הולנד רמקו פספיר
הולנד ין ואן בוורן
הולנד הוב סטיוונס
הולנד וילפרד בומה
הולנד רונלד ואטרוס
הולנד רונאלד קומאן
הולנד יאפ סטאם
הולנד פטריק קלייברט
הולנד סטיבן ברחוויין
הולנד ג'ורג'יניו ויינאלדם
הולנד צ'אבי סימונס
הולנד סים דה יונג
הולנד לוק דה יונג
הולנד ממפיס דפאי
הולנד דנזל דומפריס
הולנד קודי גאקפו
גרמניה ארמל בלה-קוצ'אפ
גרמניה מריו גצה
ישראל ערן זהבי
ברזיל רונאלדו
ברזיל רומאריו
מקסיקו אירווינג לוסאנו
זמביה קלושה בוואליה
בלגיה דריס מרטנס
בלגיה אריק גרטס
בלגיה לוק ניליס
בלגיה טימי סימונס
שווייץ יוהאן פוגל
ארצות הברית סרג'יניו דסט
ארצות הברית מליק טילמן
סרביה ומונטנגרו מתיאה קז'מן
דרום קוריאה צ'י סונג פארק
דרום קוריאה יונג פיו לי
תארים

ליגת העל ההולנדית: 25
1929, 1935, 1951, 1963, 1975, 1976, 1978, 1986, 1987, 1988, 1989, 1991, 1992, 1997, 2000, 2001, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2015, 2016, 2018, 2024
הגביע ההולנדי: 11
1950, 1974, 1976, 1988, 1989, 1990, 1996, 2005, 2012, 2022, 2023
מגן יוהאן קרויף (הסופר קאפ ההולנדי): 14 (שיא)
1992, 1996, 1997, 1998, 2000, 2001, 2003, 2009, 2012, 2015, 2016, 2021, 2022, 2023
ליגת האלופות: 1
1987/1988
גביע אופ"א: 1
1978
הערות שוליים

↑  PSV-selectie 2023-2024, www.psv.nl, ‏2023-07-03 (ב־)
| ליגת האלופות 2024/25 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | ספרד ריאל מדריד (אלופה מכהנת) • אנגליה מנצ'סטר סיטי • גרמניה באיירן מינכן • צרפת פריז סן-ז'רמן • אנגליה ליברפול • איטליה אינטר מילאנו • גרמניה בורוסיה דורטמונד • גרמניה ר.ב. לייפציג • ספרד ברצלונה |  |
| דרג ב' | גרמניה באייר לברקוזן • ספרד אתלטיקו מדריד • איטליה אטאלנטה • איטליה יובנטוס • פורטוגל בנפיקה ליסבון • אנגליה ארסנל • בלגיה קלאב ברוז' • אוקראינה שחטאר דונצק • איטליה מילאן |  |
| דרג ג' | הולנד פיינורד • פורטוגל ספורטינג ליסבון • הולנד פ.ס.וו. איינדהובן • קרואטיה דינמו זאגרב • אוסטריה רד בול זלצבורג • צרפת ליל • סרביה הכוכב האדום בלגרד • שווייץ יאנג בויז ברן • סקוטלנד סלטיק |  |
| דרג ד' | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה • צרפת מונקו • צ'כיה ספרטה פראג • אנגליה אסטון וילה • איטליה בולוניה • ספרד ז'ירונה • גרמניה שטוטגרט • אוסטריה שטורם גראץ • צרפת ברסט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16256655-4  VIAF: 216662291   WorldCat (עם VIAF): 216662291
יהודה בן שמואל אבן-עבאס

ערך זה עוסק במשורר. אם התכוונתם למחבר הספרים מקור חיים ויאיר נתיב, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  פאס
 פטירה:  1163 חלב, סוריה 
 
רבי יהודה בן-שמואל אבן-עבאס (משפחתו מכונה גם: אבן אבון) (הראשון) (פאס ד'תת"ס 1100-חלב ד'תתקכ"ז 1167) היה דיין ומשורר יהודי-מרוקאי.
ר' יהודה בן שמואל עבאס, נולד בפאס והיה שם לדיין ומשכיל נכבד בעיני הגויים והיהודים. את אשתו חנה, הוא פגש בבגדאד, והיא מתוארת על ידי בנה שמואל, כאישה משכילה הבקיאה ביהדות וקוראת וכותבת בעברית. שנים רבות לא היו לזוג ילדים, ולאחר תפילות נולד לה בנה היחיד, לו קראה שמואל, כמעשה הדמות המקראית חנה. בשלב מסוים נדד למזרח ובשנותיו האחרונות חי בארם צובא (חלב), ונפטר בעיר מוסול בעת שנפגש עם בנו סמואל (ראו להלן). ידועים לנו ממנו כעשרים פיוטים, כמה מהם נקלטו במחזור ארם צובא.
"עת שערי רצון להיפתח"

פיוטו הידוע ביותר הוא פיוט העקידה "עת שערי רצון להפתח", שזכה לתפוצה עצומה ונכנס לכל מנהגי יהדות ספרד ויהדות ארצות האסלאם. הפיוט נאמר על ידי יהודי עדות הספרדים ועדות המזרח בתפילת ראש השנה, לפני תקיעות השופר שבין תפילת שחרית לתפילת המוסף. הפיוט מספר את סיפור העקידה בהרחבה רבה, תוך עשיית שימוש במדרשי חז"ל הרבים שנכתבו אודותיה. יש קהילות הנוהגות לאמרו גם בתפילת נעילה של יום הכיפורים, ויש אף הנוהגות לאמרו עבור יולדת במהלך הלידה. האותיות הראשונות בכל מחרוזת בפיוט יוצרות אקרוסטיכון של שם המחבר: "עבאש יהודה שמואל".
יש האומרים שייתכן ויהודה בן-שמואל אבן-עבאס כתב את הפיוט בעקבות טרגדיה אישית שפקדה אותו: בנו סמואל אלמוגרבי (שמואל) התאסלם באזריביג'אן בשנת 1163, ולימים אף כתב ספר שנקרא "אפחאם אל-יהוד" ("השתקת היהודים"), שבו הוא מנסה להפריך ולערער טענות בסיסיות של חכמי היהדות. לא ידוע בוודאות האם הבן התאסלם עוד בימי חייו של אביו או רק לאחר מותו. יש הסוברים שהתאסלם עוד בימי חייו של אביו ואולי צערו זה של האב משוקע בתוך פיוט העקידה, הרווי כאב.
בכל מקרה סמואל עצמו מספר כי שלח מכתב לאביו אל העיר חלב, ופירט בו טענות וחלומות - בהן ראה מסרים משמים להמיר את דתו לאסלאם, שבדיעבד גרמו לו להתאסלם. כתוצאה מההתכתבות נפגשו האב והבן בעיר מוסול, ולפי מה שתיאר סמואל, אביו נפטר במוסול זמן קצר לאחר הפגישה כתוצאה ממחלה.
הערות שוליים

↑  מקור חיים, קרית ספר : מכון מרא"ה, תשפ"ב, עמ' יח.
↑  Arturo Prats. "Ibn ‘Abbās, Judah ben Samuel." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312523005171  ISNI: 0000 0003 7020 5477  VIAF: 235732271   WorldCat (עם VIAF): 235732271 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משוררים ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נאייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוגוסט 1985 (בת 39) ניו ג'רזי, ארצות הברית
 שם לידה:  נאייר רגאלדו
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, קובה 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  זמרת, זמרת-יוצרת
 סוגה:  פופ לטיני • דאנס • האוס לטיני
 כלי נגינה:  קול
 חברת תקליטים:  עצמאית
 שיתופי פעולה בולטים:  מליסה, פיטבול
 פרופיל ב-IMDb
 
נאייר רגאלדו (באנגלית: Nayer Regalado; נולדה ב-2 באוגוסט 1985) היא זמרת-יוצרת קובנית-אמריקאית. בשנת 2002, הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה First Kiss, שלא זכה להצלחה, תוך שהפסיקה להוציא מוזיקה במשך עשור שלם מצאתו.
בשנת 2011, הוחלט כי היא תקליט ביחד עם פיטבול את השיר "Give Me Everything". השיר זכה להצלחה בינלאומית, תוך שהפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים. זאת, תוך שכבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, מצעד הסינגלים הבריטי, קנדה הוט 100, וכולי.
קריירה

בשנת 2002, הוציאה מליסה את המיני-אלבום הראשון שלה, First Kiss. מתוך המיני-אלבום יצא הסינגל היחיד "First Kiss", אשר לא זכה להצלחה. לאחר הכישלון שחוותה עם המיני-אלבום, לקחה נאייר הפסקה מעולם המוזיקה במשך עשור שלם, עד שבשנת 2011, הוציאה ביחד עם פיטבול את הלהיט הבינלאומי "Give Me Everything".
לאחר הצלחת הלהיט עם פיטבול, הוציאה את הלהיט הלטיני "Suave (Kiss Me)", שצבר למעלה מ-310 מיליון צפיות. מיד לאחר מכן, הוציאה ביחד עם פיטבול ואנריקה איגלסיאס את הלהיט "Dirty Dancer (Remix)", אשר הגיע אל המקום ה-18 במצעד הבילבורד הוט 100. בסמוך לכך, יצא השיר "Name of Love", ביחד עם פיטבול גם כן. השיר זכה להצלחה רבה בצרפת ולהצלחה מתונה בשאר רחבי העולם. בשנת 2015, הוציאה את השיר המצליח "My Body", ביחד עם וידאו קליפ נלווה.
בשנת 2018, הוציאה ביחד עם הזמרת-יוצרת הלבנונית מליסה, את הלהיט "Leily Leily".
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2002: First Kiss
דיסקוגרפיה > סינגלים

2002: "First Kiss"
2010: "Pearly Gates"
2011: "Give Me Everything"
2011: "Suave (Kiss Me)"
2011: "Dirty Dancer (Remix)"
2012: "Name of Love"
2015: "Mi Cuerpo" / "My Body"
2017: "Yo Soy Lo Que Tu Quieres"
2017: "Miami Se Calienta"
2017: "Adiccion"
2018: "Leily Leily" (ביחד עם מליסה)
הערות שוליים

1 2  First Kiss - Nayer | Songs, Reviews, Credits, AllMusic (באנגלית)
1 2  Give Me Everything (feat. Ne-Yo, Afrojack & Nayer) - Single di Pitbull (באיטלקית), נבדק ב-2020-03-06
1 2  Pitbull, Billboard
↑  Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)
↑  "Pop Songs Chart | Billboard". Billboard. נבדק ב-2020-03-06.
↑  lescharts.com - Les charts français, lescharts.com
↑  Nayer Ft. Pitbull & Mohombi - Suavemente (Official Video HD) [Kiss Me / Suave]
↑  Nayer ft. Pitbull & Mohombi - Suave (Kiss Me) (Official Video)
↑  Nayer Ft. Pitbull & Mohombi - Suavemente (Official Video HD) [Kiss Me _ Suave.mp4]
↑  Nayer - Suave (Kiss Me) ft. Pitbull, Mohombi
↑  Nayer - Suave (Kiss Me) ft. Pitbull, Mohombi
↑
↑  Billboard hot 100
↑  Name of Love
↑  Jean-Roch - Name Of Love (single), www.chartsinfrance.net
↑  Nayer - My Body
↑  Melissa ft. Nayer - Leily Leily [Official Music Video (2018) / ميليسا & ناير - ليلي ليلي]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14012853  BnF: cb165340055 (data)  GND: 120784540X  ISNI: 0000 0003 5599 9010  LCCN: no2012119160  MusicBrainz: 276d7d13-c0c4-4e67-a165-8e3764e4a2f3  VIAF: 63145970089832250935   WorldCat (עם VIAF): 63145970089832250935
The Soft Parade

The Soft Parade הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק האמריקאית הדלתות, שיצא לאור ב-18 ביולי 1969 על ידי חברת התקליטים אלקטרה רקורדס. רוב האלבום הוקלט לאחר סיבוב הופעות מפרך שבמהלכו נותר ללהקה מעט זמן להלחין חומרים חדשים. המפיק פול רוטשילד המליץ על יציאה מוחלטת משלושת האלבומים הראשונים של הדלתות: לפתח צליל מלא יותר על ידי שילוב כלי נשיפה ועיבודי מיתרים שסופקו על ידי פול האריס. הסולן ג'ים מוריסון, שעסק בנושאים אישיים והתמקד יותר בשירתו, היה פחות מעורב בתהליך כתיבת השירים, מה שאפשר לגיטריסט רובי קריגר להגדיל את התפוקה היצירתית שלו.
האלבום הגיע למקום השישי בבילבורד 200, אך לא הצליח לשמור על קהל בבריטניה ובמדינות אירופאיות אחרות שאלבומם הקודם, Waiting for the Sun, הצליח לרתק. שלושה סינגלים קודמים, "Touch Me", "Wishful Sinful" ו-"Tell All the People", נכללו ב-The Soft Parade, כאשר הראשון הפך ללהיט טופ 10 נוסף של הדלתות. סינגל נוסף, "Runnin' Blue", יצא גם הוא בעקבות הפצת האלבום. עם יציאתו, The Soft Parade זכה לגינוי מצד מבקרי המוזיקה ומצד חסידי סצנת המוזיקה המחתרתית של הלהקה, שראו באלבום את הניסיון של הדלתות למוזיקה פופולרית. עם הזמן, היסטוריונים העריכו מחדש את האלבום ומעמדו הביקורתי השתפר מעט, אך הוא עדיין נחשב למאמץ החלש ביותר של הלהקה עם מוריסון.
כתוצאה מהוצאת האלבום, לא הוזמנה להקת הדלתות לפסטיבל וודסטוק בשנה זו, משום שהפסטיבל דגל במוזיקה כנה ואמיתית ומארגניו טענו שלהקת ה"דלתות" התמסחרה, ואינה עוד הלהקה שהייתה באלבומיהם הראשונים.
רקע

באמצע 1968, הדלתות ביססו את עצמם כאחת הלהקות הפופולריות ביותר בארצות הברית. אלבום האולפן השלישי של הלהקה, Waiting for the Sun, שיצא ביולי של אותה שנה, הפך ללהיט היחיד של הדלתות שהגיע למקום הראשון בבילבורד 200 והוליד גם את "Hello, I Love You", הסינגל השני שלהם שהגיע למקום הראשון. האלבום היה פריצת הדרך המסחרית הראשונה של הלהקה בבריטניה, והגיע למקום ה-16 במצעד האלבומים הבריטי. לאחר שחרורו של Waiting for the Sun, הדלתות גבו דמי הופעה משמעותיים וניגנו בפני קהל גדול בזירות כמו פורום לוס אנג'לס, הוליווד בול ומדיסון סקוור גארדן. בנוסף, תחנות רדיו מקומיות בלוס אנג'לס, במיוחד KHJ Radio, שסירבו בעבר להשמיע את תקליטי הלהקה, החלו לתת חסות להופעות החיות של הדלתות. הסשנים הראשונים של האלבום התרחשו ב-26 ביולי 1968, כאשר הלהקה הקליטה את השירים "Wild Child" ו-"Wishful Sinful" ("Easy Ride" היה שאריות של Waiting for the Sun שהוקלט ב-3 במרץ 1968). בספטמבר 1968 הופיעה הלהקה באירופה, יחד עם ג'פרסון איירפליין, לפני שסיימה את לוח ההופעות הארוך והמפרך שלה עם תשע הופעות בארצות הברית.
במהלך 1968, התנהגותו של מוריסון נעשתה בלתי יציבה יותר ויותר: הוא החל לשתות הרבה והתרחק מעבודת אולפן כדי להתמקד בתשוקותיו המיידיות יותר, שירה ועשיית סרטים. באותו זמן, מוריסון נאבק גם בחרדה, והרגיש שהוא על סף התמוטטות עצבים. הוא שקל לפרוש מהלהקה, אך שוכנע על ידי הקלידן ריי מנזרק לסיים להקליט את The Soft Parade לפני שיקבל החלטה שכזו.
בנובמבר 1968 נכנסה הלהקה לאולפן החדש Elektra Sound West בשדרות La Cienega כדי להמשיך לעבוד על The Soft Parade, תהליך שלא הושלם עד מאי 1969. ללא חומרים מוכנים לאלבום, המפיק פול רוטשילד השתלט על ההקלטות והתעקש על הקלטות חוזרות רבות, למורת רוחה של הלהקה. "זה היה כמו לעקור שיניים כדי להכניס את ג'ים לזה", נזכר מהנדס הקול ברוס בוטניק. "זה היה מוזר... הכי קשה שעבדתי אי פעם כמפיק". רוטשילד, שבאותה תקופה היה מכור לקוקאין וקפדן להפליא בהנהגתו, גרם לסכסוכים קשים באולפן, במיוחד עם יועצו ז'ק הולצמן, שטען כי הדחף לשלמות הוא "לטחון אותם (את הדלתות) באדמה". האלבום היה ללא ספק היקר ביותר על ידי הלהקה, ועלה 80,000 דולר ליצירתו, בניגוד ל-10,000 דולר שנדרשו לאלבום הבכורה.
מוזיקה

הדלתות רצו להגדיר מחדש מה ניתן להשיג בתוך מדיום הרוק. בחיפוש אחר צליל חדש ויצירתי, שכר רוטשילד את פול האריס כדי שיארגן עיבודי מיתרים ותזמורת לפילהרמונית של לוס אנג'לס ולנגני קרן ג'אז מקומיים. נגני הסשן דאג לובאן והרווי ברוקס שימשו גם כגיטריסטים בס נוספים. המוזיקה ב-The Soft Parade שילבה רוק פסיכדלי, בלוז רוק, ארט רוק, ג'אז רוק, פופ רוק וסגנונות ניסיוניים. המתופף ג'ון דנסמור ומנזרק, שלשניהם היה רקע בג'אז, טענו שהם פתוחים לקונספט הג'אז של רוטשילד: "תמיד היינו מדברים על שימוש בכמה נגני ג'אז - בוא נשים כמה קרניים ומיתרים, בנאדם, בוא נראה איך זה יהיה להקליט עם קטע מיתרים וקטע קרן גדול", נזכר מנזרק.
אף על פי שמוריסון היה פחות מעורב בסשנים של הדלתות בשלב זה, הוא דרש שהלהקה תקבל קרדיט כתיבה אישי לאחר שסירב בתחילה לשיר את מילותיו של קריגר, "Can't you see me growing, get your guns" בשיר "Tell All the People". כתוצאה מכך, The Soft Parade היה האלבום הראשון של הדלתות שכלל את חברי הלהקה בנפרד ולא ביחד כ-"Songs by the Doors". קריגר המשיך לחדד את כישורי כתיבת השירים שלו כדי למלא את החלל שהותירה היעדרותו של מוריסון. הוא כתב מחצית משירי האלבום, בעוד מוריסון מקבל קרדיט על החצי השני (הם חולקים קרדיטים משותפים על "Do It"), ובסופו של דבר יצר אלבום שחסר את העמדה המוזיקלית האחידה שנמצאת ביצירותיהם המוקדמות של הדלתות.
שיריו של קריגר, שנכתבו באופן כמעט עצמאי משאר חברי הלהקה, שילבו באופן הבולט ביותר את השפעות הג'אז. רק השירים שלו, "Tell All the People", "Touch Me", "Runnin' Blue" ו-"Wishful Sinful", נכתבו כדי לכלול עיבודי מיתרים וקרניים; מוריסון, אף שלא התנגד לחלוטין לרעיון, סירב ללכת בכיוון שדנסמור ומנזרק דגלו בו. "Touch Me" (שנכתב תחת שמות העבודה "Hit Me" ו-"I'm Gonna Love You") נבחר כסינגל הראשון שנלקח מ-The Soft Parade, והפך לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של הדלתות. הלהקה הביאה את נגן הסקסופון קרטיס איימי לביצוע סולו אינסטרומנטלי בשיר, שהושפע מיצירותיו של ג'ון קולטריין.
העיתונאים ניית'ן בראקט וכריסטיאן הארד מצאו את "Wild Child" כ"מוריסון עושה פרודיה על עצמו". "Shaman's Blues" ושיר הנושא היו שניהם דוגמאות לנטייתו של הזמר להשתמש בסמליות ובתובנות אוטוביוגרפיות. השיר האחרון, חזרה סגנונית לרצועה ארוכה שסוגרת אלבום של הדלתות, נכתב בעזרתו של רוטשילד, שארגן איתו קטעים משירתו של מוריסון כדי ליישר קו קצבי ורעיוני. "The Soft Parade", שהוצג בדרשה לעגנית של מוריסון, מציג את שורשיו הדרומיים באמצעות תיאורו כמטיף. האווירה בשיר מתעצמת על ידי הדימויים המרשימים המתארים את הצורך במקלט, בריחה והנאה. המבקר דאג סונדלינג ציין כי "The Soft Parade", עם תצוגה של השפעות פאנק, ג'אז, אסיד רוק ופופ פסיכדלי, מגוון יותר מכל הרכב אחר של הלהקה.
רשימת השירים

| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> כותב(ים) | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Tell All the People  | רובי קריגר | 3:24 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Touch Me  | קריגר | 3:15 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Shaman's Blues  | ג'ים מוריסון | 4:45 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Do It  | מוריסון, קריגר | 3:01 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Easy Ride  | מוריסון | 2:35 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> כותב(ים) | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Wild Child  | מוריסון | 2:36 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Runnin' Blue  | קריגר | 2:27 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Wishful Sinful  | קריגר | 2:56 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | The Soft Parade  | מוריסון | 8:40 |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

הפרטים לקוחים מתקליטור 50th Anniversary Edition של ריינו רקורדס משנת 2019 עם מאמרים נלווים מאת ברוס בוטניק ודייוויד פריק ועשויים להיות שונים ממקורות אחרים.
הדלתות
ג'ים מוריסון - שירה
ריי מנזרק - קלידים, צ'לסטה ב-"Touch Me", צ'מבלו ב-"Shaman's Blues" ו-"The Soft Parade"
רובי קריגר - גיטרה, סולן מקהלה בשיר "Runnin' Blue"
ג'ון דנסמור - תופים
מוזיקאים נוספים
הרווי ברוקס - גיטרה בס בשירים "Tell All the People", "Touch Me", "Shaman's Blues", "Do It", "Runnin' Blue" ו-"The Soft Parade"
דאג לובאן - גיטרה בס בשירים "Easy Ride", "Wild Child" ו-"Wishful Sinful"
פול האריס - עיבודים תזמורתיים
קרטיס איימי - סולו סקסופון
ג'ורג' בוהנן - סולו טרומבון
צ'אמפ ווב - סולו קרן אנגלית
ג'סי מקריינולדס - מנדולינה בשיר "Runnin' Blue"
ריינול אנדינו - קונגה
טכני
פול רוטשילד - הפקה
ברוס בוטניק - הנדסה
ג'ואל ברודסקי - צילום
פיטר שאומן - איור פנימי
ויליאם ס. הארווי - ניהול אמנותי ועיצוב
אליעזר בן שמואל (ורונה)

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־12 
 פטירה:  המאה ה־13 
 תקופת הפעילות:  ? – המאה ה־13 
 רבותיו:  ר"י הזקן
 
רבי אליעזר בן שמואל מוורונה, היה רב ומחכמי איטליה בראשית המאה ה-13, בדור שלפני רבי צדקיה בן אברהם.
הוא היה מבעלי התוספות, תלמידו של ר"י הזקן. חברו לבית הדין של רבי ישעיה די טראני, "הרי"ד". ולדעת רבי משה מטראני, "המבי"ט", הוא מחברם של התוספות למסכת בבא בתרא.
מתלמידיו נודע רבי אביגדור הכהן. נכדו היה רבי הלל בן שמואל, מחבר הספר "תגמולי הנפש".
פסיקתו

תשובות הלכתיות שלו השתמרו בספרות בעלי התוספות, כמו אור זרוע. תשובה לדוגמה: שיבולי הלקט (סימן רמז). רבי אליעזר בן יואל ("ראבי"ה"), מצטט מפסקיו בספרו.
חידושו המפורסם בענייני עגינות משמש רבות ב"היתרי עגונה". עילת היתר זו מכונה "אומדנא דרבי אליעזר מוורדון" (בטעות, במקום מוורונה) או סברת "אבד זכרו". עיקרה הוא הטענה "לו היה קיים היה בא". כלומר, במקרי היעדרות שבהם יכול היה הבעל המעגן לחזור או להודיע על סיבת היעלמו לו היה קיים, הסברה נותנת שהיעדר הודעה נובע ממוות. בצירוף עם ראיות נסיבתיות נוספות, משמשת "אומדנא" זו כבסיס להיתר האשה להינשא. המקרה עליו התנהל הדיון המקורי, התרחש לדעת החוקרים (אביגדור אפטוביצר ואחרים), בשנת ד'תתקע"ד (1213–1214).