ויליאם בלאונט
ביוגרפיה > הטריטוריה הדרום-מערבית

הקונגרס קיבל את הוויתור המערבי של קרוליינה הצפונית, שהורכב מטנסי של ימינו, ב-2 באפריל 1790. במאי, הטריטוריה הדרום-מערבית הוקמה מההפקה החדשה והייתה אמורה להיות מנוהלת לפי תקנות צפון-מערב. ב-8 ביוני מינה הנשיא ג'ורג' וושינגטון את בלאונט למושל הטריטוריה החדשה. בלאונט ביקר את וושינגטון במאונט ורנון ב-18 בספטמבר והושבע על ידי שופט בית המשפט העליון ג'יימס אירדל יומיים לאחר מכן.  באוקטובר 1790, הוא הקים בירה זמנית בביתו של ויליאם קוב, רוקי מאונט, בפייני פלטס, טנסי של ימינו, והחל לארגן ממשלה לטריטוריה החדשה.
אנשי הגבול המערביים היו בתחילה סקפטיים כלפי בלאונט, שנתקל במזרח אריסטוקרטי. עם זאת, בלאונט הצליח לרכוש את אמונם על ידי המלצה על ג'ון סווייר וג'יימס רוברטסון כבריגדיר גנרלים של המיליציה הטריטוריאלית, ומינוי לנדון קרטר, סטוקלי דונלסון וג'ילברט כריסטיאן כקולונלים. פרנקליניטים לשעבר שמונו למשרדי ממשלה נמוכים יותר כללו את ג'וזף הארדין, ויליאם קייג', ג'יימס וייט, ד"ר ג'יימס וייט ופרנסיס אלכסנדר רמזי. אחרים שקיבלו מינויים כללו את הנשיא לעתיד אנדרו ג'קסון, המושל לעתיד ארצ'יבלד רואן וקצין הצי ג'ורג' פאראגוט. בלאונט שכר את אחיו למחצה, וילי בלאונט, כמזכיר אישי וגייס את המוציא לאור ג'ורג' רולסטון מפאייטוויל, קרוליינה הצפונית, כדי להקים עיתון לטריטוריה החדשה, המכונה Gazette.
בדצמבר 1790, בעקבות נסיעתו לשטחי קמברלנד, הצטרפה אליו משפחתו של בלאונט ב-Rocky Mount. בשנה שלאחר מכן, הוא בחר במצודת ג'יימס וייט, ליד מפגש הנהרות הולסטון והפרנץ' ברוד, כבירה החדשה של הטריטוריה. הוא קרא לבירה "נוקסוויל" על שם הממונה עליו, שר המלחמה של ארצות הברית הנרי נוקס.  לאחר המכירה הראשונית של מגרשים באוקטובר 1791, הוא החל לבנות את אחוזתו בעיר.
לאורך כהונתו כמושל, בלאונט נקרע בין אנשי גבולות מערביים זועמים, שדרשו מלחמה נגד אינדיאנים עוינים, לבין מחלקת המלחמה שדחפה בעקביות למשא ומתן שליו עם האינדיאנים. ביוני 1791, הוא ניהל משא ומתן על הסכם הולסטון עם מנהיג צ'רוקי ג'ון ווטס וכמה צ'יפים אחרים, פתרון תביעות קרקע מדרום לפרנץ' ברוד וקיבל אישור לדרך קבועה בין יישובי המזרח של הטריטוריה להתיישבויות של קמברלנד. למרות הסכם זה, התקפות צ'יקמאוגה גברו בשנה שלאחר מכן. מתיישבים מתוסכלים דרשו מהחיילים הפדרליים להתערב, אך מחלקת המלחמה סירבה, והאשימה את המתיישבים בפלישה לאדמות האינדיאנים.
ויליאם קוק, פרנקליני לשעבר, האשים את בלאונט בחוסר הפעולה נגד בני הצ'יקמאוגה והחל לפרסם התקפות נגד בלאונט ב-Gazette. בלאונט הגיב בסדרת מאמרים (שפורסמו תחת שמות בדויים) שדחו את קוק וקראו לסבלנות. אולם בעקבות התקפות של בני צ'יקמאוגה נגד תחנת זיגלר ב-1792 ונגד תחנת קאבט ב-1793, בלאונט לא הצליח להכיל את זעמם של אנשי הגבול והזעיק את המיליציה. סווייר הוביל את המיליציה דרומה לתוך ג'ורג'יה ותקף והרס כמה כפרים בצ'יקמאוגה. נוקס קילל את בלאונט בגלל הפלישה וסירב לתת שכר לאנשי המיליציה. בעקבות כך, בלאונט סוף סוף ניהל משא ומתן על שביתת נשק עם הצ'יקמאוגה ב-Tellico Blockhouse ב-1794.
לקראת אמצע כהונתו, החל בלאונט ליישם את הצעדים שנקבעו בתקנות צפון-מערב כדי שטריטוריה תזכה למדינה. אחד הצעדים הללו היה לקרוא לבחירת בית מחוקקים ולהגיש מועמדים למינויים למועצה טריטוריאלית, מה שעשה בלאונט ב-1794 ב-15 בספטמבר 1795, הוא הורה לשריפים המחוזיים לערוך מפקד אוכלוסין. המפקד הציב את אוכלוסיית הטריטוריה על 77,000, הרבה יותר מ-60,000 הדרושים להקמת מדינה. בלאונט הורה לקיים כינוס חוקתי של המדינה בנוקסוויל בינואר 1796, בה השתתף באופן אישי כחלק ממשלחת מחוז נוקס. ממשלת המדינה החדשה התכנסה בסוף מרץ 1796, לפני שהתקבלה רשמית לאיחוד.
בלאונט הבין שיש לו סיכוי קטן להביס את סווייר במרוץ לתפקיד מושל המדינה החדשה, אז הוא ביקש במקום זאת אחד משני המושבים בסנאט של ארצות הברית. הוא קיבל את המינוי הזה (יחד עם ויליאם קוק) ב-30 במרץ 1796, ויצא לפילדלפיה כדי להוביל קמפיין להקמת המדינה של טנסי. אחיו של בלאונט, תומאס (חבר קונגרס מקרוליינה הצפונית), יחד עם ג'יימס מדיסון, שכנעו את בית הנבחרים להצביע בעד קבלתה של טנסי לאיחוד ב-6 במאי. הסנאט הצביע בעד קבלת המדינה החדשה ב-31 במאי.