stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקונדי-טקורדי
גאוגרפיה

העיר, בה כ-335,000 איש (נכון ל-2005), היא השלישית בגודלה בגאנה, ומרכז תעשייתי ומסחרי גדול. התעשיות המובילות בה הן עץ, לבידים, סיגריות, בניית ספינות ותיקון מסילות ברזל. העיר שוכנת על קו הרכבת הראשי שבין אקרה וקומאסי.
סקונדי, ישנה יותר וגדולה יותר, התפתחה ממסילת הרכבת שנבנתה ב-1903 כדי להעביר עצים ומינרלים מאקרה לקומאסי. לטקורדי נמל מים עמוקים, הראשון בגאנה, שנבנה בשנת 1928. שתיהן נשלטו במאה ה-17 על ידי ההולנדים, השוודים, הבריטים והדנים. שתי הערים התאחדו בשנת 1946.
טקורדי היא עיר נמל ויש בה עצים, אנרגיות ותעשיות טכנולוגיות. במהלך השנים היא משכה אליה משקיעים רבים.
בעיר מספר רב של חופים ים שמושכים תיירים מרחבי העולם.
בטקורדי יש מוסדות רבים, כמו מעבדת ייצור, שמצוידת על ידי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, והיא היחידה מסוגה באפריקה.
ערים תאומות

ארצות הברית בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
ארצות הברית אוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית
מקושרת גם עם בריטניה פלימות' בריטניה
עוזר שילד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1930 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  14 בדצמבר 2006 (בגיל 76)
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה וסוציולוגיה
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קופנהגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 תלמידי דוקטורט:  ניצה דוידוביץ 
 
עוזר שילד (25 בספטמבר 1930 – 14 בדצמבר 2006) היה פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה. הנשיא הראשון של המרכז האוניברסיטאי אריאל, נשיא אוניברסיטת חיפה ומדען ראשי במשרד החינוך.
הערות שוליים

↑  רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267614105171  ISNI: 0000 0004 0257 8076  VIAF: 298591930   WorldCat (עם VIAF): 298591930
סטיבן וורד (אוסטאופת)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1912 למספורד, הממלכה המאוחדת 
 התאבד:  3 באוגוסט 1963 (בגיל 50) צ'לסי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  אוניברסיטת איי' טי' סטיל  בית הספר קנפורד  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 
סטיבן תומאס וורד (באנגלית: Stephen Thomas Ward‏ 19 באוקטובר 1912 – 3 באוגוסט 1963) היה אוסטאופת ואמן אנגלי שהיה אחת הדמויות המרכזיות המעורבות במה שנודע כפרשת פרופיומו ב-1963, שערורייה פוליטית בריטית שהביאה להתפטרותו של ג'ון פרופיומו, שר המלחמה, ותרם לתבוסתה של הממשלה השמרנית בבחירות, שנה לאחר מכן.
ב-1945 החל וורד לעסוק באוסטיאופתיה בלונדון, והפך במהירות לדמות בולטת בחברה הגבוהה, עם לקוחות מכובדים. בזמנו הפנוי למד גם בבית הספר סלייד ופיתח כישרון לאייר פורטרטים מה שסיפק לו רווחים. העיסוק שלו ואמנותו הביאו להצלחה חברתית ניכרת, והוא רכש חברים חשובים רבים. בין אלה היה לורד אסטור, שבביתו הכפרי, "קלייבדן", בקיץ 1961, וורד הציג את פרופיומו לנערת שעשועים בת 19 והדוגמנית, כריסטין קילר. פרופיומו, שהיה נשוי לשחקנית ולרי הובסון, ניהל רומן קצר עם קילר. רוב הפגישות שלהם התקיימו בביתו של וורד בווימפול מיוז.
ידידותו של וורד עם הנספח הצבאי הסובייטי יבגני איוואנוב, הידוע על ידי MI5 כקצין מודיעין, משכה את תשומת ליבו של המודיעין הבריטי, שביקש להשתמש בו בניסיון להבטיח את עריקתו של איבנוב. העניין הסתבך כאשר, דרך וורד, איבנוב פגש את קילר, והעלה את האפשרות למשולש פרופיומו-קילר-איבנוב. פרופיומו סיים את מערכת היחסים שלו עם קילר, שנותרה ללא ידיעת הציבור עד תחילת 1963, כאשר התפוררות חייה הפרטיים של קילר באה לידיעת הציבור והעיתונות. פרופוימו הכחיש כל קשר לקילר ולפרשה בבית הנבחרים הבריטי, אך כמה שבועות לאחר מכן הודה בכך. הוא התפטר מתפקידו, מושבו הפרלמנטרי ומחברותו במועצה המלכותית. בין מגוון שמועות על שערוריות מין בממשלה ובחברה הגבוהה, המשטרה החלה לחקור את וורד. ביוני 1963 הוא הועמד למשפט.
במשפט, ביולי 1963, ננטש וורד על ידי חבריו לחברה הגבוהה ונחשף לבוז ועוינותם של היועץ והשופט התובע. למרות מיעוט הראיות היחסי וביטול רוב האישומים נגדו, הוא הורשע בשתי עבירות של חיים מרווחי זנות. לפני פרסום פסק הדין, וורד נטל מנת יתר של כדורי שינה ומת שלושה ימים לאחר מכן. בשנת 2014, פסק הדין הועמד לביקורת על ידי הוועדה לבדיקת תיקים פליליים, אך בשנת 2017 החליטה הוועדה שלא להפנות את התיק לבית המשפט לערעורים מכיוון שלא ניתן היה למצוא את תמליל הסיכום המקורי של השופט.
ביוגרפיה

סטיבן וורד, נולד בלמספורד, הרטפורדשייר, היה בנם השני של ארתור אוולין וורד, הכומר מלמספורד, ואיילין אסמי, בתו של תומאס מרסר קליף ויגורס. למשפחת וורד היה רקע צבאי ופקידותי; משפחת ויגורס הייתה ממוצא אנגלו-אירי. החוקר וילפרד תסיגר היה בן דודו; אביו, וילפרד גילברט תסיגר, בנו של פרדריק תסיגר, הברון השני צ'למספורד, נישא לאחותה הגדולה של אמו, קתלין. היו לו שני אחים ושתי אחיות, סטיבן ג'ון (יליד 1911), ריימונד (יליד 1916) והתאומות ברידג'ט ואיילין (יליד 1925). בשנת 1920 עברה המשפחה לטוויקנהאם, שם שימש ארתור וורד כומר של כנסיית השילוש הקדוש, ולאחר מכן בשנת 1922 לטורקי בדבון, כאשר הפך לכומר של כנסיית סנט מתיאס. ארתור וורד הפך לימים לבישוף קתדרלת רוצ'סטר, וב-1934, לבישוף הקתדרלה של אקסטר.
וורד התחנך בבית הספר קנפורד, בכפר קנפורד מגנה (ליד עיירת השוק ווימבורן מינסטר) בדורסט.
קריירה

וורד עבר ללונדון, שם עבד כמה חודשים כמוכר שטיחים בהאונדסדיץ ' לפני שדודו מצא לו עבודה בהמבורג כמתורגמן בסניף הגרמני של חברת של.  לאחר שנה, הוא עזב את העבודה בהמבורג ועבר לפריז שם נרשם לקורס בסורבון, תוך כדי שהוא מתפרנס כמדריך טיולים. בשנת 1932, הוא חזר לזמן קצר לטורקוואי, לפני שעבר שוב ללונדון שם עבד כמוכר תה.
בשנת 1934, הוא שוכנע על ידי אמו ללמוד אוסטאופתיה, בקולג ' קירקסוויל לאוסטאופתיה וכירורגיה בארצות הברית.  הוא בילה שם ארבע שנים, והשלים קורס שהכשיר אותו לעבודה בארצות הברית.
וורד התרשם מאוד מארצות הברית. מאוחר יותר הוא הגיב: "אהבתי את אמריקה והאמריקאים, עם חם לב, פתוח ודינמי. האדיבות והאירוח שלהם גרמו לי להתבייש על האופן שבו הבריטים מתייחסים לאנשים."
קריירה > מלחמת העולם השנייה

בשובו מארצות הברית, וורד הקים קליניקה בעיירה טורקי. כשפרצה המלחמה בספטמבר 1939, הוא התנדב לשירות בחיל הרפואה של הצבא המלכותי (RAMC) אך נדחה משום שהלימודים האמריקאיים שלו לא הוכרו. בשנת 1941, הוא גויס כטוראי לחיל השריון המלכותי, שבסיסו בבוינגטון. הכישורים הטיפוליים שלו נודעו, ובמשך חלק ניכר מתקופתו בבווינגטון, הוא שוחרר מחובות כלליות והורשה לעסוק במקצועו. הסדר זה פגע ביחידה, ולאחר בירור, פעילותו של וורד הופסקה. עם זאת, לאור כישרונותיו הבולטים, הומלץ במיוחד בשבילו על תפקיד "נושא אלונקה".  ב-19 ביוני 1943, הוא הוסמך לסגן שני במחלקה הלא-רפואית של הצבא.
במרץ 1944 הוצב וורד בהודו. הצבא עדיין התקשה להכיל אותו, והוא השקיע זמן רב בחיפוש אחר הכרה נאותה של אוסטאופת תוך כדי שיבוץ רשמי לתפקידים לא רפואיים. עם זאת, הוא מצא הזדמנויות לתרגל את כישוריו; בין אלה שטיפל היה מהאטמה גנדי, שהרשים את וורד: "אף על פי שהרבה מהמדיניות שלו הייתה מנוגדת לזו של ארצי. ידעתי שכשהייתי איתו הייתי בנוכחות גדולה, והמפגש שלי איתו היה ללא ספק המפגש החשוב בחיי".  בעקבות התמוטטות עצבים שהובילה לתקופה בבית חולים פסיכיאטרי, וורד חזר לאנגליה באוקטובר 1945 והשתחרר מהצבא "על רקע רפואי"
קריירה > אוסטאופת החברה

לאחר מלחמת העולם השנייה, וורד עבד במרפאת האגודה האוסטיאופתית בדורסט סקוור, לונדון. כשהיה שם, היו לו הזדמנויות לטפל באנשי ציבור ידועים, הראשון שבהם היה השגריר האמריקני, אברל הארימן. מאוחר יותר, וורד טיפל בחתנו של וינסטון צ'רצ'יל, דאנקן סנדיס, שהמליץ על וורד לצ'רצ'יל עצמו.
לוורד היה כעת מספיק מעמד והמלצות כדי להקים קליניקה פרטית משלו, בכיכר קוונדיש ממש ליד רחוב הארלי.  עד מהרה משך אליו קהל לקוחות כפוליטיקאים, אנשי החברה הגבוהה והשואו ביזנס, וחייו החברתיים נקלטו במילייה זה. נימוסיו המלוטשים וכישורי השיחה של וורד הבטיחו לו הצלחה חברתית. הוא התיידד עם הקריקטוריסט ואיש החברה ארתור פרייר, שבמסיבות שלו השתתף וורד באופן קבוע ושם הכיר בין היתר את הנסיך פיליפ מיוון ודנמרק, לימים הדוכס מאדינבורו אבל אז קצין זוטר בצי המלכותי.
וורד נהנה מחברתן של נשים יפות, אבל מערכות היחסים שלו היו לעיתים קרובות אפלטוניות. העדפתו הייתה לסוג שהוא כינה "חתולות-רחוב", בנות שהוא יכול היה להרשים ולשלוט בהן.  הוא בדרך כלל נהנה לדון ולצפות בפעילות מינית במקום להשתתף,  גורם שאולי תרם לכישלון נישואיו, ב-27 ביולי 1949, לשחקנית, פטרישיה מרי ביינס.
לאורך שנות ה-50 הקליניקה של וורד גדלה ושגשגה. בין מטופליו החדשים היה לורד אסטור, שהפך לחבר קרוב ועזר לוורד לבסס את מעמדו בחברה הלונדונית. בתמורה, וורד הציג את אסטור הביישן לעולם שלו, עולם של מועדוני לילה, מסיבות ובנות.  בשנת 1956, תמורת שכר דירה סמלי, העניק אסטור לוורד את השימוש בקוטג' לצד הנהר בשטח אחוזתה של משפחת אסטור בקליוודן, בבקינגהאמשייר. רבים מחבריו המגוונים של וורד מכל תחומי החיים הצטרפו אליו לסופי שבוע בקוטג', שם מפעם לפעם הצטרפו אליהם אסטור ואורחיו מהבית הראשי. לפעמים וורד וחבריו היו מתערבבים עם ההתכנסויות בבית הראשי.
בזמנו הפנוי, וורד השתתף בשיעורי אמנות בבית הספר סלייד, ולאחר מכן פיתח צד רווחי בסקיצות של דיוקנאות. בשנת 1960, הוא הוזמן על ידי The Illustrated London News לספק סדרה של דיוקנאות של דמויות לאומיות ובינלאומיות. אלה כללו בני משפחת המלוכה, ביניהם הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו והנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן.
וורד קיווה לבקר בברית המועצות כדי לצייר דיוקנאות של מנהיגים סובייטים; כדי לעזור לו, אחד ממטופליו, עורך הדיילי טלגרף סר קולין קוטה, הכיר לו את יבגני איוואנוב, נספח ימי בשגרירות הסובייטית.  המודיעין הבריטי (MI5) ידע מהסוכן הכפול הסובייטי אולג פנקובסקי כי איבנוב הוא קצין מודיעין ב-GRU הסובייטי.
וורד ואיבנוב הפכו לחברים. איבנוב ביקר לעיתים קרובות בקליניה של וורד בווימפול מיוז ולפעמים הצטרף למסיבות סוף השבוע של וורד בקוטג' קליוודן.
MI5 ראה באיבנוב עריק פונטיאלי וביקש את עזרתו של וורד לשם כך, וגייס אותו לקצין בתיק המכונה "וודס".   מאוחר יותר משרד החוץ הבריטי השתמש בוורד כערוץ בלתי רשמי דרך איבנוב, לברית המועצות,  והיה מעורב בדיפלומטיה לא רשמית בזמן משבר הטילים בקובה ב-1962.
פרשת פרופיומו

בשנת 1959, וורד פגש את כריסטין קילר, נערת שעשועים בת 17 שעבדה במועדון הקברט של מאריי בסוהו. שבויה בקסמו, היא הסכימה לעבור לגור איתו, אף על פי שהיחסים ביניהם לא היו מיניים, אלא אפלטוניים בלבד. היא נשארה איתו, לסירוגין, במשך השנים הבאות ולעיתים קרובות בילתה בקוטג' על שפת הנהר. במהלך סוף השבוע של 8–9 ביולי 1961, קילר הייתה בין כמה אורחים בקוטג' עם וורד.  בבית הראשי, בו נפגשו דמויות מעולמות הפוליטיקה והאמנות, היו ג'ון פרופיומו, שר המלחמה ואשתו, השחקנית ולרי הובסון.
במוצאי שבת, המסיבות של וורד ואסטור עברו לבריכת השחייה של קליוודן, שבה היה לוורד ואורחיו אישור להשתמש.  וורד הכיר לקילר את פרופיומו, שנמשך אליה מאוד  והבטיח לשמור על קשר. מאוחר יותר דיווח וורד ל-MI5 כי פרופיומו ואיבנוב נפגשו, וכי פרופיומו גילה עניין ניכר בקילר. מידע זה היה סיבוך לא רצוי בתוכניות של MI5 להשתמש בה כמלכודת דבש נגד איבנוב שעלולה להבטיח את עריקתו.
קילר ופרופיומו פתחו ברומן קצר.    בני הזוג נפגשו בדרך כלל בביתו של וורד בווימפול מיוז. פרופיומו לא שילם לקילר על זמנה, מלבד כמה מתנות קטנות ופעם אחת, סכום של 20 ליש"ט (שווה ערך ל-455 ליש"ט בשנת 2020) ) כמתנה לאמה.  ב-9 באוגוסט 1961, פרופומו הוזהר על ידי סר נורמן ברוק, מזכיר הממשלה,  מפני הסכנות הטמונות במפגשים עם חברתו של וורד, מאחר ש-MI5 לא היו בטוחים בשלב זה באמינותו של וורד.  באותו יום, פרופיומו כתב לקילר מכתב, שמתחיל "יקירתי...", וביטל מפגש יום המחרת. כמה פרשנים הניחו כי מכתב זה סיים את מערכת היחסים;  קילר התעקשה שהרומן הסתיים מאוחר יותר, לאחר סירובה העיקש להפסיק לגור עם וורד.
מערכת היחסים לא נודעה לעיתונות והציבור עד בתחילת 1963, כאשר קילר הפכה למוקד תשומת הלב של העיתון בפרשה שבה היה מעורב אחד ממאהביה לשעבר, ג'וני אדג'קום. בשלב זה החלה קילר לדבר ללא הבחנה וניסתה למכור את סיפורה לעיתונים.  איש בשלב זה לא העז להדפיס אותו, אך שמועות על הפרשה היו נפוצות, והיו ספקולציות רבות. מספר ימים לאחר המשפט, ב-21 במרץ, הדפיס המגזין הסאטירי Private Eye את התקציר המפורט ביותר והעדכני ביותר של השמועות, כשהדמויות הראשיות מחופשות קלות: "מר ג'יימס מונטסי", "מיס גיי Funloving", "Dr Spook", ו"ולדימיר בולוחוב".
בהצהרה לבית הנבחרים ב-22 במרץ 1963, הכחיש פרופיומו כל קשר לקילר.  וורד, שידע את האמת, תמך בתחילה בפרופיומו;  עם זאת, כאשר מצא את עצמו יעד לחקירה אגרסיבית משטרתית ועומד בפני אישומים בשידול לזנות, הוא חשף את המידע.
פרופיומו הודה באשמתו והתפטר מהממשלה ומהפרלמנט.  יומיים לאחר ההתפטרות, על רקע שמועות גוברות על שערוריות מין נרחבות בממשלה ובחברה הגבוהה, וורד נעצר והואשם במספר סעיפים של חיים מרווחים מזנות ושידול לזנות.
משפט ומוות

ההליכים המשפטיים של וורד החלו ב-28 ביוני, בבית משפט השלום במרילבון, שם דווחו עדויות התביעה במלואן בעיתונות.  וורד הובא למשפט באולד ביילי אך שוחרר בערבות עד למשפט.  בזמן שהתגוררו עם וורד, קילר וחברתה הדוגמנית מנדי רייס-דייוויס תרמו תרומות קטנות להוצאות משק הבית, והחזירו לו חובות שהיו חייבות לו. עיקרו של תיק התביעה, שבו קילר ורייס-דייווס היו העדות העיקריות שלהם, היה שהתשלומים הללו שהצביעו על כך שוורד חי מהרווחים שלהן מזנות. הכנסתו המשוערת של וורד, מהקליניקה שלו ומציור הדיוקן שלו, הייתה בסביבות 5,500 ליש"ט בשנה, סכום משמעותי באותה תקופה (equivalent to £125,000 בשנת 2021).
תיק התביעה נראה חלש, אך תדמיתו של וורד הוכתמה. אף אחד מחבריו הידועים לא הציע לדבר בשמו ו-MI5 לא חשף את השימושים שעשו בוורד כערוץ תקשורת לסובייטים.  התובע, מרווין גריפית'-ג'ונס, תיאר את וורד כמייצג את "מעמקי הזלזול והשחיתות", בעוד השופט, סר ארצ'י מרשל, אימץ גישה עוינת דומה. וורד יוצג על ידי ג'יימס בורג'.
לקראת סוף המשפט, נחשף מידע המתייחס לתיק אחר, שבו הייתה קילר עדה מובילה בבית המשפט לערעורים. זה הצביע על כך שהראיות של קילר באותו מקרה קודם היו שקריות. מרשל לא חשף את העובדה הבולטת בפני חבר המושבעים במשפט וורד כי מהימנותו של העד הראשי של התביעה נפגע והזמין את המושבעים להתעלם מהחלטת בית המשפט לערעורים.  ב-30 ביולי, מרשל החל את הסיכום שלו. באותו ערב, לאחר שכתב מכתבים רבים לחברים ולרשויות, נטל וורד מנת יתר של כדורי שינה ונלקח לבית החולים. למחרת, מרשל השלים את הסיכום שלו וחבר המושבעים מצא את וורד אשם בשידול לזנות, עשיית רווחים מזנות, תוך זיכויו ממספר סעיפים נוספים. גזר הדין נדחה עד שוורד יהיה כשיר להופיע אך הוא מת ב-3 באוגוסט.
ב-9 באוגוסט, חבר המושבעים של חוקר מקרי המוות קבע את מותו של וורד כהתאבדות על ידי הרעלת ברביטורט. על פי הדיווחים, וורד השאיר כמה פתקים, באחד מהם נכתב, "אני מצטער לאכזב את אוכלי הנבלות [... ] אני מרגיש שהיום אבוד. הקורבן הפולחני נדרש ואיני יכול לעמוד בפניו". לאחר טקס אזכרה פרטי בקפלה בבית החולים סנט סטפן, שרידיו של וורד נשרפו במשרפה של מורטלייק.
בדיווחיהם על ההיבטים הביטחוניים של פרשת פרופיומו, אנתוני סאמרס וסטיבן דוריל מספקים מידע נוסף בנוגע לשעותיו האחרונות של וורד, תנועותיו ומבקרים בקליניקה. הם גם מצטטים מראיון עם "פעיל MI6 לשעבר", שטען כי וורד נרצח על ידי סוכן שעבד מטעם MI6. המניע העיקרי לרצח היה יכולתו של וורד להביך את הממשלה ואת משפחת המלוכה. השיטה, ככל הנראה, הייתה לעודד את וורד להמשיך ליטול ברביטורטים עד שלקח את המנה הקטלנית. הכתב טום מנגולד, מהאחרונים שראו את וורד בחיים, דוחה את תאוריית הרצח, תוך שהוא מאפשר שיש נסיבות בלתי מוסברות הקשורות למותו של וורד.
לאחר מותו

הממשלה מינתה את לורד דנינג, שומר המגילות, לחקור את השמועות השונות שנבעו מפרשת פרופיומו וסביבתה. הדו"ח של דנינג, שפורסם ב-26 בספטמבר 1963, הגיע למסקנה שלא היו דליפות אבטחה או ראיות לקשר בין חברי הממשלה לשערוריות הקשורות.   הוא הטיל את עיקר האשמה לפרשה על וורד, אדם "לא מוסרי לחלוטין" שפעילותו הדיפלומטית הייתה "שגויה ומוכוונת".
פרשת פרופוימו פגעה בממשלתו של הרולד מקמילן ; מקמילן התפטר מתפקידו כראש ממשלה באוקטובר 1963, בנימוק של סיבות בריאותיות. יורשו היה אלק דאגלס-יום.  בבחירות הכלליות באוקטובר 1964, הממשלה השמרנית הובסה בדוחק על ידי מפלגת הלייבור והרולד וילסון הפך לראש ממשלה.
תפקידו של וורד מטעם MI5 אושר בשנת 1982, כאשר ה"סאנדיי טיימס" איתר את איש הקשר הקודם שלו, "וודס".  קילר, באחד מהראיונות, גינתה את וורד כמרגל סובייטי, ובוגד לצד פילבי, ברג'ס ומקלין.
פרשנים רבים שותפים לדעה לפיה וורד היה שעיר לעזאזל וכי משפטו הוא "עוול היסטורי".  עורך הדין לזכויות אדם ג'פרי רוברטסון, שכתב ספר על המשפט, "סטיבן וורד היה חף מפשע, אוקיי", פעל לפתיחת התיק מחדש מכמה סיבות, כולל תזמון מוקדם של המשפט, חוסר של ראיות התומכות באישומים העיקריים והכוונות מוטעות שונות של השופט בסיכומו. מעל לכל, השופט לא חשף את עדות השקר של קילר במשפט קודם, מה שהפך אותה לעדה עוינת.  בינואר 2014, התיק, שתואר כ"עיוות דין חמור", הגיע לדיון בוועדה לבדיקת תיקים פליליים, אך בשנת 2017 החליטה הוועדה שלא להפנות את התיק לבית המשפט לערעורים. גורם אחד הוא חוסר הזמינות של תמליל מלא של המשפט. תמליל הסיכום של מרשל, נמצא בארכיון הלאומי, נסגר עד שנת 2046.
בתרבות הנפוצה

בסרט סקנדל (1989), על פרשת פרופיומו, מגלם את וורד השחקן ג'ון הרט. בסרטו של אנדרו לויד וובר, Stephen Ward the Musical, שנפתח בווסט אנד בתיאטרון אלדוויץ' ב-19 בדצמבר 2013 עד 2014, וורד גולם על ידי אלכסנדר הנסון. לדברי ג'פרי רוברטסון, התסריט של המחזמר "נאמן להפליא לעובדות".  דמותו של וורד הופיעה בעונה השנייה של סדרת הדרמה של נטפליקס, הכתר בשנת 2017, בה גילם אותו ריצ'רד לינטרן.
בשנת 2019 הוקרנה הסדרה המשפט של כריסטין קילר, בה גילם את דמותו השחקן ג'יימס נורטון.
סקונהלנד

סקונהלנד (בשוודית: Skåneland, בדנית: Skånelandene; תרגום מילולי: ארץ סקונה) הוא אחד מארבעת חלקי שוודיה, מהווה ארץ היסטורית והוא מכיל 3 מחוזות: סקונה, הלנד ובלקיניה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בין השנים 1675 ל-1679 התקיימה מלחמה בסקונה, אחד המחוזות בסקונהלנד. הצדדים הלוחמים היו איחוד דנמרק-נורווגיה, מרקיזות ברנדנבורג, והאימפריה השוודית.
בתחילת המלחמה, איחוד דנמרק-נורווגיה השיג ניצחונות רבים וכבש חלקים מסקונה, אך בהמשך המלחמה, שוודיה כבשה בחזרה את השטח שנכבש ממנה. המלחמה הסתיימה באבדות כבדות לשני הצדדים הלוחמים.
הערות שוליים

↑  מספר התושבים בארץ סקונהלנד, (בשוודית).
↑  Scanian War, 1675-79, www.historyofwar.org
| מחוזות שוודיה |
| --- | --- | --- |
|  נורלנד | אופסלה, דלרנה, וסטרבוטן, וסטרנורלנד, יבלבורג, ימטלנד, נורבוטן |  |
|  סביאלנד | סטוקהולם, אופסלה, ארברו, דלרנה, וסטמנלנד, וסטרה ייטלנד, ורמלנד, יבלבורג, ימטלנד, סדרמנלנד, אסטרייטלנד |  |
|  יטאלנד | גוטלנד, וסטרַה יֶיטלנד, ינשפין, קאלמאר, קרונוברי, אסטרייטלנד |  |
|  סקונהלנד | בלקיניה, הלנד, סקונה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של שוודיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עידן אולטרון

| --- | --- |

עטיפת החוברת Age of Ultron #1 ממרץ 2013, אמנות מאת בריאן היץ' ופול נירי.
 מידע קומיקס
 יוצר:  בריאן מייקל בנדיס
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  מרץ 2013 – יוני 2013 (כ־93 ימים)
 סינדיקציה:  מארוול קומיקס
 מסת"ב:  מסת"ב 978-0785155652
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מוציא לאור:  מארוול קומיקס 
 מספר החוברות:  סדרה ראשית: 10 חוברות קשורות: 18
 
עידן אולטרון (באנגלית: Age of Ultron) היא קשת סיפור קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם על ידי חברת מארוול קומיקס בין מרץ ליוני 2013 למשך 28 חוברות. המיני-סדרה הראשית נכתבה בידי בריאן מייקל בנדיס ואוירה על ידי אמנים כג'ו קסאדה, אלכס מאליב, קרלוס פצ'קו, בריאן היץ', ברנדון פיטרסון, בוץ' גוס ודייוויד מרקז. הסיפור מתרחש בשני עולמות שונים - עולם חלופי שבו אולטרון הכחיד את תושבי כדור הארץ, ומציאות חלופית שבה מורגן לה פיי השתלטה על חצי מהעולם.
סרט ההמשך לסרט "הנוקמים" משנת 2012 הוא "הנוקמים: עידן אולטרון", ובו אולטרון הנבל הראשי. למרות העובדה שהסרט נקרא על שם הקומיקס וכולל את אותו נבל, סיפור הסרט מקורי ולא מתבסס על עלילת הקומיקס.
עלילה > סיפור ראשי

אולטרון חזר לכדור הארץ והחל להשתלט על העולם. העיר ניו יורק הפכה לחורבות. זקיפים של אולטרון שומרים על הרחובות ומחפשים אחר נמלטים. הוקאיי מאתר את מקום הימצאו של ספיידרמן, שמוחזק בידי הינשוף וראש פטיש, ומנסה להצילו. אולטרון מוצא את השניים ופותח במתקפה על מנת להרוג אותם. הוקאיי משמיד את הזקיפים של אולטרון, והשניים עושים את דרכם למקום מתחת לסנטרל פארק. באותו מקום תת-קרקעי מצאו מפלט איירון מן, אמה פרוסט, הענקית הירוקה, לוק קייג', האישה הבלתי-נראית ווולברין. הוקאיי מגן על אופן פעולתו, באומרו שהוא לא ויתר על העולם. איירון מן מודיע לו שגם הם לא, ומראה לו את קפטן אמריקה יושב עצוב לצד מגנו השבור.
האלמנה השחורה - שפניה הושחתו בעקבות קרב עם חייליו של אולטרון - עושה את דרכה בהתגנבות ברחבי סן פרנסיסקו הכבושה. היא נפגשת עם מון נייט באחד מבסיסיו הישנים של ניק פיורי. בחזרה בניו יורק, ספיידרמן נזכר כיצד התעורר וגילה שהעולם נמצא תחת מתקפה. בעוד הגיבורים תוהים מדוע אולטרון השתלט על העולם רק כדי לעשות עסקאות עם פושעים כמו הינשוף וראש פטיש, קפטן אמריקה מודיע להם שיש לו תוכנית. הוא מציין שאם גיבורי-העל יכנעו לאולטרון כמו שעשה ספיידרמן, הם יוכלו להציע לו אחד מהם שיתקיף בחשאי את מצודתו של אולטרון מבפנים. לוק קייג' והענקית הירוקה מתנדבים למשימה. קייג' מעביר את הענקית הירוקה לכוחותיו של אולטרון, וקבוצת זקיפים מובילים את השניים ברחבי המצודה כדי שיערכו את העסקה. קייג' נדהם כשנודע לו שהעסקה תיערך בינם לבין ויז'ן, במקומו של אולטרון.
ויז'ן מגלה להם שאולטרון משתמש בו כשלוחה והוא מעניש את האנושות מזמן העתיד. הענקית הירוקה נהרגת בזמן שהיא מנסה לחלץ את קייג' ממאורתו של אולטרון. קייג' עצמו שורד פיצוץ גרעיני בזמן ששאר גיבורי-העל נמלטים ממנהטן. בבסיס של סן פרנסיסקו, האלמנה השחורה ומון נייט מגלים תוכניות אל-כשל לתרחישים אפוקליפטיים שונים, כאשר אחד מהם עוסק בהשתלטות העולם בידי אולטרון. הגיבורים שנמלטו מניו יורק מגיעים לארץ הפראית ונפגשים עם קא-זאר, שמוביל אותם למחנה פליטים. לוק קייג' מת מהרעלת קרינה, וזאת לאחר שהוא אומר להם את אשר גילה. הענק האדום, מון נייט והאלמנה השחורה מגיעים וחושפים תוכנית שנהגתה בידי ניק פיורי להבסתו של אולטרון.
עלילה > המסעות בזמן

הגיבורים מגלים בונקר סודי בארץ הפראית. הם נפגשים עם ניק פיורי, שמגלה להם את תוכניתו להשתמש בפלטפורמת הזמן של דוקטור דום כדי לנסוע בזמן לעתיד ולעצור את אולטרון לפני הגעתו לזמן ההווה. טוני סטארק מעיר על כך שאולטרון יהיה מוכן לקראתם. וולברין מציע לחזור בזמן ולהרוג את הנרי פים לפני שהוא יצר את אולטרון, אך האחרים מתנגדים לרעיון. ולקיריה מציעה לחזור בזמן ולהגיד לפים לא לבנות את אולטרון, אך וולברין מציין שהדבר רק יאתגר את פים לבנות אותו בכל מקרה. איירון מן, קפטן אמריקה, ניק פיורי, הענק האדום, סטורם, קווייק וקוויקסילבר נוסעים לעתיד. אחרי שהם עוזבים, וולברין מתכנן להפעיל את תוכניתו ולנסוע חזרה בזמן להרוג את פים כך שמזימתו של אולטרון כלל לא תתבצע.
בזמן שהגיבורים מגיעים לעתיד, וולברין מגיע לעבר ומגלה שהאישה הבלתי-נראית עקבה אחריו. למרות התנגדותה מתוכניתו, היא מלווה אותו וגונבת רכב ריחוף מניק פיורי הצעיר כדי להגיע לניו יורק. בעוד הגיבורים בעתיד מותקפים בידי עדר של זקיפי אולטרון, וולברין והאישה הבלתי-נראית מוצאים את פים מאבחן את איש הדרקון - נבל אנדרואיד דמוי דרקון שהואנש באמצעות אלכימיה. למרות ניסיונותיה של האישה הבלתי-נראית למצוא דרך אחרת והכרתו של וולברין בכל הטוב שעשה פים, שניהם מבינים לבסוף שעליהם להרוג אותו, וכך וולברין עושה.
וולברין והאישה הבלתי-נראית חוזרים לזמן ההווה, אך מוצאים שעל הארץ הפראית התרסקו ספינות חלל. היא מזהה את הספינות כשייכות לגזע הקרי ומעלה תאוריה לפיה בקו הזמן הזה הגיעה לכדור הארץ מלחמת קרי-סקרול. הם מגיעים לניו יורק, השורצת בנושאות מטוסים מרחפות של S.H.I.E.L.D. רכב הריחוף שלהם נורה מהאוויר בידי הדפנדרס (שכוללת את קפטן אמריקה שתום-עין, דוקטור סטריינג', הענק הירוק, וולברין, הדבר, סייקלופס כקייבל, הצרעה במדיו של קפטן מארוול וסטאר לורד). הדבר מופתע לגלות שסוזן "חזרה", אך היתר מאמינים שמדובר בשני סקרול מתחזים. מתחולל קרב ביניהם, ווולברין הנוסע בזמן מנטרל את כפילו מקו הזמן הזה. הדפנדרס מבינים שלא מדובר במתחזים ושעליהם לדבר "איתו". לפתע, טוני סטארק קיבורג מופיע בטיסה כשבעקבותיו יחידת רובוטים, והוא דורש לדעת מה מתרחש.
איירון מן מריץ סריקה מחשבתית על וולברין והאישה הבלתי-נראית ונדהם לגלות את המציאות החלופית ממנה הגיעו. הוא מאמין שמורגן לה פיי השתילה אותם כמרגלים. בהמשך הוא נפגש עם וולברין מקו הזמן המקורי ומסביר לו שפציעותיו נוצרו כתוצאה ממלחמה בין לטבריה לבין אסגרד שבה תור נעלם ומורגן כבשה מחצית מהעולם. וולברין רואה את תמונות מותו של הנרי פים, ואיירון מן חושף בפניו שהאוונג'רס התפרקו לאחר שהקסם השתלט על הטכנולוגיה, ושוולברין אחראי לכך. על סיפון נושאת המטוסים המרחפת, וולברין מקו הזמן הנוכחי מחליט לדבר עם וולברין מזמן ההווה, כשהאחרים עוזרים לו לעבור את חסימותיה המנטליות של אמה פרוסט, ואילו הדבר מבקש לעזור לאישה הבלתי-נראית. איירון מן מותח ביקורת על כך שוולברין הרג את פים במקום לגרום לו להשתמש בווירוס כדי להשמיד את אולטרון. האישה הבלתי-נראית משתחררת, ואיירון מן מאמין שמדובר באחת מתחבולותיה של מורגן לה פיי. באותו רגע, מורגן לה פיי מתקיפה בעזרת עדר של רובוטי דום. הדפנדרס נלחמים בהם ואיירון מן מאשים אותה על קיומם של הנוסעים בזמן. היא טוענת לחפותה ומציינת בפניו שצמד נושאות מטוסים עומדות להתרסק בלב ניו יורק.