היסטוריה של עומאן
שושלת נבהאן

מרכזו של שבט נבהאן היה באזור הרי אל-אח'דאר ומשם הם התפשטו לאזור החוף והתיישבו בסוחאר ובעיר ליווה צפונית לסוחאר באזור בטינה. הם שלטו על נתיב המסחר היבשתי של לבונה מסוחאר עד לבחריין בגדד ודמשק. לאנשי נבהאן היו קשרים מסחריים ענפים שהגיעו עד פרס אתיופיה וקבוצת איי לאמו באוקיינוס ההודי. פעילותם המסחרית הגוברת הביאה בשנת 1150 לאיחוד אזורי סוחאר ובהלא תחת שלטון אחד. בשנת 1151 עלה כוחו של מנהיג נבהאן בשם מוחמד אל-פלאח בשנת 1154 הוא הכריז על עצמו כמלך עומאן ושלט במדינה עד לשנת 1176. לאחר מכן במשך תקופה ארוכה, שורה ארוכה של שליטים משבט זה נהלו שושלת כלכלית ופוליטית שלעיתים הייתה חזקה יותר משלטון האימאמים ואף איימה עליו. עוד שכוחו של המלך התחזק, ירד מאוד כוח שלטונו של האימאם. על פי עדותו של ההיסטוריון סירחאן בן סעיד, אין אזכור לשלטון האימאם משנת 1153 ועד שנת 1406.
העיר בהלא (بهلا) הייתה אחת מבירותיה של הממלכה, ובמקום נבנתה מצודת בהלא שעמדה כנראה על יסודות קדם-אסלמיים, אולם עיקר הבנייה נעשתה במאה ה-14. מבצר זה הוא עדות לכוחו של שלטון נבהאן. המבצר הענק בנוי מקירות ומגדלים העשויים לבני בוץ על בסיס של אבן. אליו צמוד מקדש יום השישי שבתוכו מחרב מגולף ומקושט. המבצר הוכרז כאתר מורשת עולמית והוא שופץ ומתוחזק על ידי הממשלה.
בהיעדר מסמכים ועדויות היסטוריות, אין הסכמה בין ההיסטוריונים השונים לגבי תחילת השלטון הנבהאני, יש הטוענים שפלאח בן מוחסין היה השליט הראשון. כמו כן העובדה שהיו שינויים תכופים במקומה של בירת הממלכה: נזווה, בחאר וכן אי בהירות באשר לגבולות הממלכה, מקשים על תיאור מדויק של המצב.
בעבר, נחשבה תקופה זו על ידי רוב החוקרים, כתקופה אפלה של רודנות מפירת זכויות האזרחים וחסרת כל חשיבות היסטורית. המחקר המודרני מתאפיין בגישה נייטרלית יותר ולא מקבל מסורות אלו בשל חוסר עובדות אמפיריות.
גישה מודרנית זו נתמכת גם על ידי הדיוואנים של משורר החצר א-סאטאלי, שפאר את צניעותו ואת עקרונות המוסר של המלך אבי אל-ערב יערוב בן עומאר שהיה ידוע גם בהערכתו למדע. בדיוואנים אחרים מפאר א-סאטאלי את הסולטאן טאהר בן עומר ומברך אותו על חזרתו מהחג'. הנוסע הידוע אבן בטוטה מזכיר את הסולטאן אבי מוחמד ומשבח את צניעותו וקבלת האורחים שלו. על פי עדותו של א-סאטאלי קיימה ממלכת נבהאן קשרי מסחר הדוקים עם מזרח אפריקה. הסיבות העיקריות לחוסר מידע על התקופה הוא היחס של אנשי עומאן לתקופה זו שהם מגדירים אותה כתקופה חשוכה לעומת שאר ההיסטוריה המפוארת שלהם, וכן בידודה של עומאן משאר העולם האסלאמי בשל דת האיבאדיה.
ככל הנראה היו תקופות בהם היה שלטון נבהאן מרוכז רק בפנים הארץ ובתקופות אחרות הם שלטו גם באזור החוף. בשל סכסוכים פנימיים בין פלגים השונים של בני נבהאן ובינם לבין שלטון האימאם, סבלה עומאן כל העת מפלישות פרסיות לשטחה בעיקר לאזורי החוף ששמשו את נתיבי השיט המועדפים. היריבות שבין השולטנות של עומאן לשלטון האימאם הייתה לגורם המאפיין של ההיסטורית עומאן באותה תקופה. ספרי ההיסטוריה מזכירים שבשנת 1216 פלש מלך הורמוז לעומאן וכבש את נמל קלהאת בצפון מזרח החוף של עומאן, הוא סולק משם בשנת 1515 כאשר כבשו את החוף העומאני הפורטוגזים, ששלטו באזור כ-140 שנה עד שנת 1650.
שושלת נבהאן שלטה בעומאן במשך חמש מאות שנים, שלטונה נחלק לשני חלקים התקופה הראשונה שאורכה היה כ-400 שנה משנת 1154 עד שנת 1500, בה כנראה חלק גדול של עומאן היה תחת שלטון השושלת ואז גם נבנו חלק גדול מהמבצרים.
התקופה השנייה נמשכה משנת 1500 עד 1624 ואופיינה במאבקים מתמשכים שכללו חלופי שלטון רבים ומשכי זמן קצרים של שלטון האימאם, וכן מלחמות פנימיות בין אנשי הנבהאן לבין עצמם. אולם האירוע החשוב ביותר בתקופה זו היה כיבוש אזור החוף, כולל עיר הנמל מסקאט, בידי פורטוגל. האדמיראל אפונסו דה אלבוקרקי כבש את העיר קלהאת בשנת 1507 והרס את הצי העומאני, לאחר מכן כבש את אזור החוף ממסקט עד סוחאר הרס ושדד את רוב הערים. פורטוגל שלטה באזור עד שנת 1650 שאז גורשה בידי שושלת יערוב.