stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הערות על הצבעים
סקירה כללית

מקרי בוחן של תופעות הקשורות בצבעים שעולות הספר לדוגמה:
'למה לא יכול להיות לבן שקוף?'
'למה לא יכול להיות אדום-ירקרק?'
'האם פיסת זכוכית שקופה יכולה להיות באותו צבע כמו פיסת נייר אטומה?'
'האם לבן הוא תמיד הצבע הבהיר ביותר?'
'האם אני רואה שיער בלונדיני בתצלום שחור-לבן של אדם בלונדיני?'
'האם הגיוני להצביע על צבע בקשתית העין בציור של רמברנדט ולבקש שקירות החדר שלי יהיו צבועים באותו הצבע?'
'האם לעיוורי צבעים יש את אותו מושג של עיוורון צבעים כמו לרואי צבעים?'
'האם ניתן לתאר ראייה תקינה?'
מתוך אמונה שחידות פילוסופיות לגבי צבע ניתנות לפתרון רק באמצעות תשומת לב למשחקי השפה המעורבים, ויטגנשטיין מחשיב את תאוריית הצבעים של גתה, ואת התצפיות של פיליפ אוטו רונגה בניסיון להבהיר את השימוש בשפה לגבי צבע. הוא גם מתייחס למה שהוא מחשיב מקרים בהם אנו מוצאים את מסוגלים לקבוע קביעות "דקדוקיות" ביחס למשחקי-השפה האפשריים של צבעים. למשל, שירוק אינו שילוב של כחול וצהוב אלא צריך להיחשב כאחד מצבעי היסוד.
ויטגנשטיין התעניין בעובדה שכמה הצעות לגבי צבע הן כנראה לא אמפיריות ולא, בדיוק, אפריוריות, אלא משהו ביניהן, היוצרות רושם של מעין פנומנולוגיה, כמו זו של גתה. עם זאת, ויטגנשטיין נקט בקו ש'אין באמת דבר כזה פנומנולוגיה, אבל יש בעיות פנומנולוגיות'. הוא הסתפק בהתייחסות לתצפיותיו של גתה כסוג של היגיון או גאומטריה. ויטגנשטיין לקח כמה מהדוגמאות שלו ממכתב רונגה שנכלל בסוף ה"תאוריית הצבעים" של גתה, כמו הקביעה ש"לבן הוא הצבע הבהיר ביותר", "לא יכול להיות לבן שקוף", "לא יכול להיות ירוק-אדמדם", וכן הלאה.
קבלה וביקורת

לפי מ. מק'ג'ין, המשימה לתת איזושהי פרשנות להערותיו של ויטגנשטיין על צבע נחשבת לקשה במיוחד, אף ביחס לכתביו האחרים. הספר מקוטע בצורה יוצאת דופן. נראה שרבות מההערות מעלות שאלות שנותרות ללא מענה לחלוטין, או מזמינות אותנו לדמיין נסיבות שונות שנותרו לאחר מכן ללא כל הערה נוספת. אף על פי שכמעט כל ההערות קשורות בדרך זו או אחרת לבעיית הצבע, מגוון הנושאים שוויטגנשטיין נוגע בהם רחב ביותר, ומכסה תחומים שאינם מוזכרים בדרך כלל בדיונים פילוסופיים עכשוויים על צבע.
אחד הפתרונות לקושי הזה היא שהערות על צבע הן באמת לא פרגמנטריות באופים, אלא טיעון מתמשך וניתן לזיהוי נגד ההשקפה המטעה שצבעים הם מאפיינים של מקומות בשדה החזותי.
הסטטוס הלוגי של הצעות העולות בחקירתו של ויטגנשטיין, לרבות יחסן לפיזיקה, נדון בפירוט בספרו של ג'ונתן ווסטפאל Colour: a Philosophical Introduction משנת 1991.
לקריאות נספות > ספרות ראשונית

Ludwig Wittgenstein, Remarks on Colour, Oxford: Blackwell, 1977, ed. G. E. M. Anscombe and trans. Linda Schättle.
לקריאות נספות > ספרות משנית

'Eli Friedlander, "Wittgenstein and Goethe: The Life of Colors' in C. Chauviré L'Art de Comprendre, no. 20, July 2011
McGinn, M. (October 1991). "Wittgenstein's Remarks on Colour". Philosophy. 66 (258): 435–453.
Jonathan Westphal, "Wittgenstein on Colour, A Companion to Wittgenstein, ed. Hans-Johann Glock and John Hyman, Oxford: Blackwell, 2017.
הערות שוליים

↑  G. E. M. Anscombe, Editor's Preface
1 2 3  McGinn, M. (באוקטובר 1991). "Wittgenstein's Remarks on Colour". Philosophy. 66 (258): 435–453. doi:10.1017/S0031819100065104. JSTOR 3751218. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  RC, I-6, 2e–3e.
↑  RC, I-70, 11e.
↑  RC, III-248, ff., 49e.
↑  RC, III-348 ff., 63e.
↑  Jonathan Westphal, "Wittgenstein on Colour, A Companion to Wittgenstein, ed. Hans-Johann Glock and John Hyman, Oxford: Blackwell, 2017.
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
הפיגוע במוגדישו (אוקטובר 2017)

| חלק ממלחמת האזרחים בסומליה |
| --- | --- |

הריסות במוגדישו לאחר הפיגוע
 תאריך:  14 באוקטובר 2017 
 מקום:  סומליה מוגדישו, סומליה
 קואורדינטות:  2°02′27″N 45°20′33″E﻿ / ﻿2.0408333333333°N 45.3425°E﻿ / 2.0408333333333; 45.3425
 סוג:  משאית תופת
 נשק:  משאית 
 הרוגים:  320 
 פצועים:  275 
 מבצע:   א-שבאב
 he
 
הפיגוע במוגדישו אירע ב-14 באוקטובר 2017 במוגדישו בירת סומליה. בפיצוץ שבוצע באמצעות משאית תופת, נרצחו לפחות 587 בני אדם ונפצעו למעלה מ-400, נגרם הרס רב למבנים ודווח כי מלון ספארי המקומי קרס ובניין שגרירות קטר נפגע קשות. עוצמת הפיצוץ הוגברה מאוד כתוצאה מכך שמשאית התופת התפוצצה ליד מכלית דלק. בפיצוץ השני שאירע באותו יום במחוז מאדינה בסומליה נהרגו שני אנשים נוספים.
ההערכות הראשונות בדבר הגורם המבצע התרכזו סביב ארגון הטרור הסומלי א-שבאב, אך בשעות שלאחר הפיגועים לא לקח כל גורם אחריות לביצועם. נשיא סומליה מוחמד עבדאללהי מוחמד הכריז על שלושה ימי אבל, בעקבות הפיגוע בעל מספר ההרוגים הרב ביותר בהיסטוריה של המדינה.
הערות שוליים

↑  Committee: 587 dead in Oct 14 terror attack, www.hiiraan.com (באנגלית אמריקאית)
היימן מינסקי

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1919 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוקטובר 1996 (בגיל 77) ראינבק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  Alvin Hansen 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 
היימן מינסקי (באנגלית: Hyman Minsky‏; 23 בספטמבר 1919 – 24 באוקטובר 1996) היה כלכלן יהודי-אמריקאי, שנודע בשל מחקריו בנושא מחזוריות בשוק ההון. מחקריו בתחום הכלכלה הקנו לו שם עולמי.
חייו

מינסקי נולד ב-1919 בשיקגו למשפחה של מהגרים יהודים מהאימפריה הרוסית. הוא השלים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת שיקגו בשנת 1941. בשנים 1943–1945 שירת בצבא ארצות הברית ולאחר תום מלחמת העולם השנייה סיים תואר שני (1947) ושלישי (1954) בכלכלה באוניברסיטת הרווארד. מינסקי עבד כעוזר הוראה של אלבין הנסן בהרווארד ובהמשך לימד במכון קרנגי לטכנולוגיה. בין השנים 1957–1965 מינסקי היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומשנת 1965 עד פרישתו ב-1990 היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
מינסקי פיתח מודלים כלכליים אשר הדגימו כיצד פעילות של ספקולנטים מביאה להיווצרות בועות במשק הנתון בצמיחה כלכלית ובכך גורמות למיתון ולמחזוריות בשוק ההון. על פי מחקרים אלו הראה מינסקי כי בעתות של צמיחה, כאשר תזרים המזומנים של חברות גדול מתשלומי הריבית על החוב שלהן, נוצרת זמינות גדולה של אשראי בשוק וקיימת נטייה לריבוי השקעות ספקולטיביות אשר מובילות בתורן ליצירת בועות כלכליות ולמיתון כתוצאה מחוסר יכולת להחזיר חובות. מינסקי טען כי ללא רגולציה והתערבות פיסקלית ומוניטרית של הממשלה והבנק המרכזי, תנודתיות זו של שוק ההון היא בלתי נמנעת. כתוצאה מעמדות אלו נחשב מינסקי להוגה פוסט-קיינסיאני בולט.
היפותזת אי היציבות

היפותזת אי היציבות היא התאוריה המרכזית של היימן מינסקי. ההיפותזה היא ניסיון להסביר מדוע משברים כלכליים מתרחשים בחמישים השנים האחרונות.
מינסקי ביקר את התפיסה הרואה במשברים כלכליים כשלי שוק במערכת כלכלית המייצבת את עצמה, וטען כי האופן בו בנויה הכלכלה מוביל באופן מובנה למשברים הולכים ומחריפים.
התזה המרכזית של מינסקי היא שככל שהתקופה יותר יציבה, הפרטים נוטים להתנהגות מסוכנת יותר ויותר, כיוון שהנטייה הטבעית של בני האדם היא לחשוב "מה שהיה הוא שיהיה". במרכז ההיפותזה של מינסקי עומד החוב הפרטי. מינסקי חילק את הלווים לשלוש קבוצות עיקריות:
Hedge units - יחידות "מגודרות". פרטים או פירמות הלוקחים הלוואות באופן זהיר. יחידות המסוגלות להחזיר הן את הקרן ואת הריבית מתזרים המזומנים שלהם, במקרה ויש צורך להחזיר את החוב באופן מידי הן יכולות "להנזיל" נכסים בקלות.
יחידות ספקולטיביות - יחידה "מהמרת". פירמות ויחידים המשקיעים בפרויקטים שמסוגלים להחזיר את תשלום הריבית מתזרים ההכנסות הצפוי של הפרויקט, אך את הקרן יוכלו להחזיר רק אם המחיר של הנכס שהשקיעו בו בעצמו יעלה, ואז ימכרו אותו ברווח.
יחידות פונזי - בדומה להונאת פונזי, בה מובטחים החזרים גדולים ומהירים למשקיעים, שלמעשה ממומנים על ידי השקעות של הבאים בתור ליפול בפח, משקיעי פונזי לא יכולים להחזיר את החוב ואת הקרן של חובותיהם, ולוקחים חוב חדש על מנת לממן חוב ישן. משקיעי פונזי סומכים על האשראי הזול והזמין בתקופות של גאות כדי לממן השקעות שההכנסות מהן לא מכסות את הקרן, הריבית והוצאות נוספות שנובעות מההשקעה. יחידות הפונזי מחכות שמחירי הנכסים יעלו, ומעריכות שהעלייה במחיר תהיה גדולה מספיק כדי לממן את כל החובות הקודמים. לא תמיד מדובר בהונאה ממש, לעיתים מדובר בפירמות או פרטים שגלשו להתנהגות פונזי עקב שינוי ביכולת ההחזר שלהם.
בתקופות של גאות ויציבות האשראי הופך לזול והמחירים עולים. פירמות ופרטים מתחילים לחפש דרכים חדשות ויצירתיות לעשות רווח. ככל שהתקופה יציבה לאורך זמן ארוך יותר- הביטחון של הפרטים גדל, והם נוטים לקחת סיכונים הולכים וגדלים כיוון שקיים תמריץ חיובי ללקיחת סיכונים- סיכון זוכה לתשואה גדולה יותר והשאננות משכיחה את הסכנה למשבר. המערכת הכלכלית יכולה להכיל אחוז מסוים של יחידות פונזי בלי להתמוטט, אך מרגע שמופר שיווי המשקל הזה, ויחידות פונזי תופסות חלק הולך וגדל- היציבות נמצאת בסכנה.
מרגע שמגיעים ל"שלב פונזי", בו יש כמות גדולה של יחידות פונזי, ישנם מספר גורמים שעשויים להפעיל את חוסר היציבות הפוטנציאלית- אפשרות אחת היא כי בנקים יסרבו לתת הלוואות נוספות ליחידות פונזי, כיוון שהחוב שלהן גדול מידי. אפשרות אחרת היא שתנאי ההלוואות ישתנו- העלאת הריבית עשויה להוביל למצב בו התשלום על החוב גדול מידי עבור יחידות הפונזי, והן לא יוכלו להחזיר את החובות הקודמים על ידי חובות חדשים. האפשרות השלישית היא ירידת מחירים- כיוון שפרטים רבים מידי סומכים על עלית המחירים להחזרת חובם, ירידת המחירים עלולה להקשות עליהם לעשות זאת.
כל אחת מהאפשרויות תפוצץ את הבועה של יחידות הפונזי, ותיצור "דיפלציית חוב"- התמוטטות של לווה אחד עשויה להפיל גם את המלווים לו, שלא יקבלו את ההכנסות הצפויות מהלוואות אלו, ולא יוכלו לעמוד בהתחייבויות שלהם. כך יתחיל אפקט דומינו שישנה את האווירה מאופטימיות לפסימיות- השקעות יקטנו, צרכנים יקנו פחות מחשש שמשבר כלכלי בפתח. הפסימיות היא נבואה המגשימה את עצמה ומחמירה את הבעיה.
מספריו

ג'ון מיינארד קיינס, 1975
לייצב כלכלה לא יציבה, 1986
הערות שוליים

↑  Hyman P. Minsky, Levy Economics Institute
1 2 3  Flanders, M. June, It's Not a Minsky Moment, It's a Minsky Era, Or: Inevitable Instability, Econ Journal Watch 12(1), 2015, עמ' 84-105
1 2 3 4  Wray, L. Randall: "Minsky Crisis." Working Paper No. 659. Annandale-on-Hudson, NY : Levy Economics Institute of Brad College, March 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265432305171  PLWABN: 9810553822205606  BIBSYS: 90184393  BnF: cb12292100d (data)  CANTIC: a12239082  CiNii: DA01936773  GND: 119125536  ISNI: 0000 0000 8404 326X  LCCN: n82110156  MGP: 211256  NDL: 00471719  NKC: xx0113838  NLK: KAC201406314  NTA: 069911584  SUDOC: 031766773  VIAF: 102162933   WorldCat (עם VIAF): 102162933
היו היה סטודיו

| --- | --- |

כרזת הסרט בגרסה העברית
 בימוי:  דן אברהם טרנט קורי
 שחקנים ראשיים:  בארני מאטינסון רובין ויליאמס ג'וש גאד ליאה סלונגה ג'ודי בנסון
 מדבבים:  Kaitlyn Robrock (מיני מאוס) טוני אנסלמו (דונלד דאק) סקוט אדסיט (Baymax) אריאנה דבוז (Asha) אאולי'אי קרוואליו (מואנה) ג'ייסון בייטמן (Nick Wilde) קריסטן בל (אנה) ג'יניפר גודווין (Judy Hopps) ג'ודי בנסון (אריאל) כריס סנדרס (סטיץ') Griffen Campbell (פינוקיו) ביל פרמר (גופי, פלוטו) ג'וש גד (אולף) רובין ויליאמס (ג'יני) כריס דיאמנטופולוס (מיקי מאוס) נייתן ליין (טימון) מנדי מור (רפונזל) ג'ים קומינגס (פו הדב (דיסני)) שרה סילברמן (Vanellope von Schweetz) דייוויד ספייד 
 מדבבים בעברית:  ראו גרסה עברית
 מוזיקה:  David Metzger 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני אולפני ההנפשה של וולט דיסני
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 הקרנת בכורה:  11 ביוני 2023 (פסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי) 15 באוקטובר 2023 (ABC) 16 באוקטובר 2023 (דיסני+) 22 בנובמבר 2023 (לפני הקרנת הסרט "המשאלה")
 משך הקרנה:  9 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קרוסאובר, סרט קומדיה פנטזיה, סרט מונפש למחצה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
היו היה סטודיו (באנגלית: Once Upon a Studio) הוא סרט הנפשה/לייב אקשן קצר של חברת וולט דיסני. הסרט הופק עבור חגיגות ה-100 לדיסני, ובוים על ידי דן אברהם וטרנט קורי, המתארים אותו בתור "מכתב אהבה" לאולפני ההנפשה של דיסני.
ב-24 בדצמבר 2023, הופץ הסרטון המלא ליוטיוב.
תקציר העלילה

הסרט מתרחש באולפני ההנפשה של וולט דיסני, כאשר מיקי ומיני מאוס יוצאים מציור התלוי על הקיר וקמים לתחייה בניסיון לאחד את כל דמויות האנימציה שנוצרו באולפנים במהלך השנים לתמונה אחת משותפת לכבוד חגיגות ה-100 לדיסני. בין הסצנות בסרט, ניתן למנות סצנה בה מיקי עוצר מול תמונתו של וולט דיסני התלויה על הקיר ומודה לו. בהמשך הסרט, כל הדמויות מתייצבות מחוץ לאולפנים כדי להצטלם יחדיו, אך כשגופי מפיל את המצלמה התוכניות משתבשות. לבסוף, כל הדמויות שרות יחדיו את השיר When You Wish Upon A Star ומצטלמות לתמונה המשותפת.
הפקה

הסרט נוצר לכבוד חגיגות ה-100 לחברת וולט דיסני אשר התקיימו בשנת 2023. עבור יצירת הסרט, הבמאים טרנט קורי ודן אברהם הגו רעיונות בזמנם הפנוי במשך 8 חודשים. שניהם כינו את הסרט "מכתב אהבה" לאולפני ההנפשה של וולט דיסני וכמו כן הם ציינו "תודה לכל הקהל אשר נקשר לסרט במשך 100 השנים האחרונות". הסרט כולל 40 מדבבים בגרסת המקור וכ-543 דמויות דיסני. חלק מהקולות בגרסת המקור שוחזרו מהארכיון של החברה, ביניהם ניתן למנות את הג'יני אשר דיבב רובין ויליאמס, ששומשו הקלטות שלו משנת 1992 אשר לא נכנסו לסרט "אלאדין". הסרט משלב הנפשה ממוחשבת, הנפשה מסורתית ולייב אקשן.
הפצה

הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-16 ביוני 2023 בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי, ולאחר מכן שודר ב-ABC ב-15 באוקטובר 2023 לכבוד חגיגות ה-100 לחברת וולט דיסני, ועלה לשירות הסטרימינג דיסני+ בישראל יום לאחר מכן. כמו כן, הסרט הוקרן בבתי הקולנוע החל מה-22 בנובמבר 2023, לפני תחילת כל הקרנה של "המשאלה".
גרסה עברית

הגרסה העברית לסרט הופקה באולפני דאבי דאב והופצה בשירות הסטרימינג דיסני+ ובבתי הקולנוע יחד עם הסרט "המשאלה".
| דמות | מדבב/ת |
| --- | --- |
מיקי מאוס: אוהד שחר
מיני מאוס: עינת אזולאי
אנה: עינת אזולאי
ג'ודי הופס: עינת אזולאי
טמפר: עינת אזולאי
ואנלופי: עינת אזולאי
גופי: יורם יוספסברג
איור: יורם יוספסברג
מואנה: משי קלינשטיין
רפונזל: משי קלינשטיין
פוקהונטס: משי קלינשטיין
פו הדב: סער בדישי
אולף: עידו רוזנברג
רובין הוד: ערן מור
הכובען המטורף: ערן מור
מאווי: ערן מור
ניק ווילד: ערן מור
קוזקו: ערן מור
קארל הרובוט: ערן מור
אלזה: מונה מור
קריסטוף: גילן שחף
אלאדין: גילן שחף
הנסיך צ'ארמינג: גילן שחף
ג'יני: דדי זהר
טימון: דני לשמן
פלאש: דני לשמן
סינדרלה: אלונה אלכסנדר
בל: אלונה אלכסנדר
מולאן: אלונה אלכסנדר
אריאל: נועה קליין
סטיץ': שמחה ברבירו
קא: שמחה ברבירו
האדס: שמחה ברבירו
קנגו: שמחה ברבירו
ריינו האוגר: שמחה ברבירו
ראלף ההורס: ניר רון
פיטר פן: יהונתן מגון
סקאר: יואב יפת
קווזימודו: יואב יפת
טיאנה: לורן סביר
קודי: לורן סביר
אורסולה: איילת רובינסון
פינוקיו: איתמר אולייר
אנטוניו: איתמר אולייר
החיה: אסף פריינטא
שעוני: גלעד קלטר
מרלין: גלעד קלטר
טראסטי: גלעד קלטר
ריה: מאיה לבני
פלורה: שירלי לילו
רטנוני: אלי לולאי
ברני מטינסון: אלי לולאי
אורוויל: יובל בינדר
פלאונדר: דניאלה אשכנזי גפן
מר קרפד: מורן סופר
מתמחה: בר סביר
ג'ימיני הצרצר: ישראל גוריון (ארכיון)
קולות נוספים: תמיר גינזבורג
קולות נוספים: תומר שביט
קולות נוספים: ליאור שביט
קולות נוספים: קמה שליו
קולות נוספים: נעמה שטרית
| הפקת הדיבוב |
| --- | --- |
בימוי דיאלוג: תומר שביט
ניהול מוזיקלי: תומר שביט
תרגום דיאלוג: שחר קדוש
תרגום שירים: תומר שביט
תרגום שירים: שפרירה זכאי (שחזור)
אולפן מיקס: דאבינג בראדרז
מנכ"ל הפקת דיבוב: עמי אופיר
ניהול דיבוב: ענבר שטגר עזרא
ניהול אומנותי: תומר שביט
ניהול אומנותי: בואלם לאמאן
ניהול אומנותי: נדירה חכימי
הפקת הדיבוב: Disney Character Voices International Inc.
הערות שוליים

↑  Walt Disney Animation Studios (24 בדצמבר 2023). "Disney's Once Upon a Studio". YouTube. נבדק ב-13 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goodfellow, Melanie (11 ביוני 2023). "Annecy Animation Fest Opens On Defiantly Positive Note After Knife Attack; Ceremony Features World Premiere Of Disney 100th Anniversary Short". Deadline. אורכב מ-המקור ב-22 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Croll, Ben (11 ביוני 2023). "Annecy Opens on Note of Artistic Defiance as Disney Premieres Centenary Short Once Upon a Studio". Variety. אורכב מ-המקור ב-22 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
תמונה קבוצתית אשר מופיעה בסיום הסרטון המכילה 543 דמויות מאולפני ההנפשה של וולט דיסני
היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה

מלחמת העולם השנייה, שפרצה עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939, מצאה את היישוב היהודי בארץ ישראל מותש לאחר שלוש שנות מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט וחודשי המאבק נגד מדיניות הספר הלבן. בפרוץ מלחמת העולם השנייה היה היישוב נתון לשלטונה של בריטניה ומצא עצמו במחנה בעלות הברית. לא הייתה זו עובדה אובייקטיבית גרידא, אדרבה, היישוב תמך בכל נפשו ומאודו במחנה בעלות הברית וראה בגרמניה הנאצית את אויב האנושות - וראשית לכל, אויב של העם היהודי. לא היה כל מקום להיסוסים, ובפרוץ המלחמה הכריז דוד בן-גוריון "עלינו לעזור לאנגליה במלחמתה כאילו לא היה ספר לבן ולעמוד כנגד הספר הלבן כאילו לא הייתה מלחמה". הזדהות זו במקביל לידיעות שהגיעו על השואה באירופה הובילה להתגייסות היישוב לטובת בעלות הברית ולגיוס התנדבותי נרחב לצבא הבריטי.
במהלך המלחמה זכה היישוב לפיתוח תעשייתי וכלכלי ניכר עקב המאמץ המלחמתי, דבר שסייע לשיפור מצבו הכלכלי.
בשירות הצבא הבריטי

היישוב ראה עצמו כבן ברית אקטיבי של בריטניה ובמהלך המלחמה התנדבו 38,000 מבני היישוב לשרת בצבא הבריטי, מספר עצום ביחס ליישוב שמנה באותה עת כ-431,000 איש.
יחסה של הנהגת היישוב לשירות בצבא הבריטי בא לידי ביטוי בדברים שנאמרו, עם פרוץ מלחמת העולם, על ידי הנהלת הסוכנות היהודית, שהייתה הנציגות הרשמית של יהודי ארץ ישראל:
הספר הלבן ממאי 1939 פגע בנו קשות. וכמקודם נעמוד במלוא יכולתנו על זכות העם היהודי במולדתו
אולם... המלחמה שהוטלה עכשיו על בריטניה הגדולה היא מלחמתנו, וכל עזרה שיהי ביכולתנו וברשותנו להושיט לצבא הבריטי ולאומה הבריטית - ניתן בנפש חפצה..
בשירות הצבא הבריטי > ההתנדבות וההסתייגות

וכך, מיד עם פרוץ המלחמה, בסוף שנת 1939, המוסדות הלאומיים של היישוב היהודי הכריזו על מפקד שיביע את נכונות היישוב להתגייס למלחמה באויב הגרמני. 40,000 צעירים התייצבו במפקד והיו מוכנים להצטרף מיד לצבא הבריטי ולהילחם בשורותיו - תחת דגל עברי. היה זה משה שרת (אז - משה שרתוק), ראש המחלקה המדינית בסוכנות היהודית, שיזם את התוכנית לגיוס המוני לצבא הבריטי.
הממשל הבריטי הסתייג מהגיוס מהסיבות הבאות:
התעמולה הנאצית טענה כי המלחמה היא של היהודים. הוכחה לכך הייתה יכולה להיות קיומן של יחידות עבריות בצבא הבריטי.
מפקד הכוחות של הצבא הבריטי טען כי 40,000 חיילים יהודים מארץ ישראל יפגעו באיזון העדתי העדין שקיים בארץ. והרי רק עתה הסתיים דיכוי המרד הערבי הגדול.
היה חשש כי היהודים שיוכשרו להיות חיילים יוכלו בעתיד להיות הגרעין לצבא יהודי עצמאי שעלול להילחם נגד הצבא הבריטי.
כבר בספטמבר 1940 התגייסו ראשוני המפקדים בארגון "ההגנה" לקורס קצינים וסמלים, שנערך בסרפנד (צריפין). הקורס השני החל ב-8 בדצמבר וסיים ב-10 בפברואר 1941. רק בקיץ 1941 הסתיימו הספקות, הצבא הגרמני תקף את ברית המועצות והיה במדבר המערבי בדרכו לכיבוש תעלת סואץ - עורק החיים של האימפריה הבריטית. בארץ ישראל התעוררה מחדש התביעה להתגייס, בצורה המונית, לצבא הבריטי. וכך הכריזו המוסדות הלאומיים על צו גיוס של רווקים מגיל 20 עד 30 ונקטו אמצעים נגד המשתמטים ממילוי הצו. היו היסוסים בקרב חייבי הגיוס, בין השאר, בקרב הציבור הדתי, שבדרך כלל נרתע מצבאיות והכיר את הבעיות הכרוכות בשירות בצבא זר.
המרות הלאומית על המתגייסים נשמרה באמצעות עסקני היישוב שהתגייסו לצבא. הם גויסו אמנם על מנת לתת דוגמה לציבור, אך בהמשך נעשה בהם שימוש לשמירת המרות היישובית על החיילים במסגרת הצבא. במיוחד השיטה פעלה אצל הבריגדה היהודית: היו שתי היררכיות" ה"צבאית" מהמטה ליחידות וה"אזרחית" שהעבירה הנחיות מהמוסדות הלאומיים דרך "ועד הבריגדה". ההנחיות היו בעיקר בתחום: ההכשרה, החינוך והעלייה לשארית הפליטה.
בשירות הצבא הבריטי > תחילת הגיוס

הראשונים שהתגייסו לצבא הבריטי היו 12 חיילים, אשר כבר ב-7 בספטמבר 1939 - שבוע ימים לאחר פרוץ המלחמה - התגייסו להפעלת סוללת תותחים אנטי-אווירית במפרץ חיפה, להגנה על בתי הזיקוק ועל נמל חיפה - הנמל עמוק המים היחיד בארץ ישראל. הבריטים ניסו לגייס יהודים וערבים לפלוגות מיוחדות ולנטרל בכך את החסרונות שראו בגיוס יחידות עבריות הומוגניות, אך ללא הצלחה רבה.
הבריטים היו מעוניינים בבעלי מקצוע. וכך גויסו רבים ליחידות הנדסה, הובלה, תחזוקה ורפואה. אשר למניעים לגיוס, היו שטענו כי ברוב המקרים המניעים היו כלכליים גרידא. בארץ ישראל שררה אבטלה נרחבת, והגיוס לצבא נראה פתרון הולם לרבים, בייחוד כאשר התנהל בעורף החזית: במזרח התיכון ככלל ובארץ ישראל בפרט - למקצועות אזרחיים נבחרים. עם זאת היה גם אלמנט של רצון לקחת חלק בלחימה נגד האויב הנאצי. בייחוד אצל העולים שהגיעו בעשור האחרון ממרכז אירופה ועמדו על משמעות המשטר הנאצי. רשמית הוצגו שתי סיבות: נקמה בגרמנים והכנה של גרעין לצבא העברי, לעת הצורך.
בשירות הצבא הבריטי > ההווי הציבורי

חלק ניכר מהמתנדבים היהודים שהו בזמן המלחמה במצרים. לרוב, חיילים אלה שירתו בבסיסים עורפיים ויכלו לצאת בסוף יום העבודה ובסופי שבוע לערי מצרים. המקומות הפופולריים היו היכן שהיו קהילות יהודיות בקהיר, באלכסנדריה ובאסמאעיליה. יותר מאוחר, עם כיבוש צפון אפריקה, היו גם בטריפולי ובבנגזי שבלוב, ובתחילת המלחמה היו גם בביירות שבלבנון. במקומות אלה הוקמו על ידי הקהילות היהודיות המקומיות בשיתוף עם הוועד למען החייל מועדונים, אליהם הגיעו צעירים וצעירות יהודים מקומיים. היכרויות אלה הביאו לעידוד העלייה לארץ מיוצאי הארצות האלה.
אחת הערים המרכזיות שבהן נפגשו החיילים והחיילות היהודים הייתה איסמעיליה, במרכז אזור תעלת סואץ, בו היו מרוכזים בסיסים צבאיים גדולים. בניהול הקהילה המקומית ובעזרת הוועד למען החייל הוקם במקום מועדון. הקהילה המקומית באה לעזרת החיילים שחיפשו סביבה יהודית אוהדת. במיוחד הצטיינו המשפחות היהודיות בארגון סדר פסח, תוך הקפדה על כשרות המאכלים. הצבא הבריטי היה מוכן לספק את כל הדרוש לסדר של מאות חיילים. וכך, הבריטים קנו בהמות חיות רבות וארגנו בית מטבחיים מיוחד לחיילים. יין ומצות, הביא הוועד למען החייל מארץ ישראל. ההעברה הוסדרה באמצעות גיוס קרונות רכבת משא שהגיעו עם המטען מארץ ישראל למצרים. במקום נערך אחד ה"סדרים" הגדולים של החיילים היהודים שהיו על אדמת מצרים.
תנועת ההעפלה

בתקופה הראשונה של מלחמת העולם השנייה, מפרוץ המלחמה ועד פברואר 1940 לא חדלה תנועת המעפילים דרך הים לארץ ישראל. במשך תקופה זו הגיעו לארץ ארבע ספינות מעפילים. בנובמבר 1940 הגיעו לארץ שלוש ספינות מעפילים והבריטים החליטו לגרש את המעפילים למאוריציוס שבאוקיינוס ההודי. תוך כדי כך אירע אסון ספינת הגירוש פאטריה, שאמורה הייתה להוביל את המגורשים למאוריציוס. "ההגנה" החליטה לבצע חבלה קלה בספינה, כדי למנוע את הגירוש. מטען חומר הנפץ שהוצמד לקרקעית הספינה, אשר אמור היה לגרום לפגיעה קלה בה, היה גדול מדי לגבי הספינה, שהייתה ישנה ורעועה, וגרם לטביעתה ב־25 בנובמבר 1940 על למעלה מ־200 המעפילים ו־50 החיילים הבריטיים שהיו עליה.
אסון ימי כבד יותר הקשור בהעפלה אירע ב-24 בפברואר 1942, כאשר ספינת המעפילים הרעועה סטרומה, שעל סיפונה 769 מעפילים פליטי שואה מרומניה טבעה בים השחור, לאחר שהבריטים סירבו במשך חודשים להתיר עליית המעפילים שעליה לארץ, עד שהטורקים גירשו אותה לגורלה לים השחור והיא הוטבעה בו. מכל 769 המעפילים שרד רק בן אדם אחד. הסברה שתקבלה כעבור שנים היא כי הספינה הוטבעה על ידי צוללת סובייטית.
העזרה לברית המועצות

בשנות המלחמה הראשונות שררה ביישוב תחושת אכזבה מכך שברית המועצות לא הצטרפה למלחמה לצד בעלות הברית. פלישת הנאצים לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 גרמה לתחושת הקלה ביישוב. נוסדה ליגה V לתמיכה בברית המועצות ולסיוע לה. בכספי תרומות נרכשו שלושה אמבולנסים על ציודם והוסעו בדרך היבשה לאיראן שם נמסרו ב־28 באפריל 1943 לידי אנשי השגרירות הרוסית שהעבירו אותם לידי הצבא האדום בגבול איראן - ברית המועצות.
הלחימה בארץ ישראל

עם התקרב הסכנה לארץ ישראל מצפון, מצד סוריה ולבנון שהיו תחת שלטון צרפת של וישי ומדרום, מצד כוחות קורפוס אפריקה של הגנרל רומל שנעו בצפון אפריקה מזרחה לכיוון תעלת סואץ וארץ ישראל, הגיעו הבריטים לידי מסקנה כי הגורם היחיד עליו יכולים הם לסמוך בשעת חירום זו הוא היישוב היהודי בארץ ישראל. החלה תקופת השיתוף בין הבריטים לבין הנהגת היישוב וארגון ההגנה והוקם הפלמ"ח באימון ובנשק בריטי, ככוח גרילה שיילחם בעורף האויב הגרמני אם הארץ תיכבש.
הלחימה בארץ ישראל > הלחימה בסוריה

ב-18 במאי 1941, בתקופת השיתוף של ההגנה עם השלטון הבריטי, יצאו 23 חברי ההגנה, בפיקודו של רב-סרן בריטי לשליחות חבלה בטריפולי שבלבנון. עקבותיהם אבדו ללא שוב.
ביוני 1941 יצאו הכוחות הבריטיים למערכה בסוריה ובלבנון לשם כיבוש שתי הארצות מידי שלטון וישי. לכוחותיהם נתלוו אנשי פלמ"ח כסיירים ומורי דרך. בקרב זה איבד משה דיין את עינו.