stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוגוסטינים
המסדרים האוגוסטינים

קיימים כיום כמה מסדרים נוצריים המכילים בשמם את התואר "אוגוסטיני":
מסדר האוגוסטינים הקאנוניקים (Sacer et Apostolicus Ordo Canonicorum Regularium S. Augustini) - מסדר של כוהני דת קתולים החיים חיי שיתוף אך אינם נזירים כי אינם נודרים את נדרי העוני.
מסדר הנזירים האוגוסטינים (Ordo Fratrum S. Augustini מוכר גם בראשי התיבות O.S.A.) – מסדר נזירים הרמיטים (מתבודדים) שהוקם במאה ה-13 כאיחוד של כמה מסדרי נזירים הרמיטים.
מסדר הנזירים האוגוסטינים היחפים (Ordo Augusteniensium Discalceatorum מוכר גם בראשי התיבות O.A.D) - תנועה שהתפלגה ממסדר הנזירים האוגוסטינים בספרד במאה ה-16.
מסדר הנזירים האוגוסטינים הזוכרים (Ordo Augustinianorum Recollectorum מוכר גם בראשי התיבות O.A.R) - תנועה שהתפלגה ממסדר הנזירים האוגוסטינים בספרד במאה ה-16.
מסדר האוגוסטינים האסמפיוניסטים (Congregatio Augustinianorum ab Assumptione), ידועים כיום כאסמפיוניסטים(אנ') - מסדר נזירים שנוסד בצרפת בשנת 1843 והפועל גם במזרח התיכון. מסדר זה מחזיק בכנסיית כנסיית פטרוס אין גליקנטו בירושלים.
חלק מן המסדרים כולל גם מסדרים משניים של נזירות ומסדרים משותפים להדיוטות ולנזירים. הכינוי אוגוסטינים, ללא תואר נוסף, מתייחס בדרך כלל למסדר הנזירים האוגוסטינים או למסדר האוגוסטינים היחפים ויתרת ערך זה עוסקת בהם.
האוגוסטינים היחפים והאוגוסטינים הזוכרים

שני מסדרי אוגוסטינים התפלגו ממסדר הנזירים האוגוסטינים במאה ה-16 בספרד: מסדר האוגוסטינים היחפים (Ordo Augusteniensium Discalceatorum, באנגלית Discalced Augustinians) ומסדר האוגוסטינים הזוכרים (Ordo Augustinianorum Recollectorum, באנגלית Augustinian Recollects). עד תחילת המאה ה-20 הם לא הוכרו כמסדרים נפרדים והתייחסו אל שניהם כאל מסדר האוגוסטינים היחפים.
מסדר האוגוסטינים היחפים הוקם בספרד על ידי האב תומאסו אנדראדה, שכונה אחר־כך תומאסו דה ג'זו. הוא נולד ב-1529 והצטרף למסדר האוגוסטיני בגיל 15. רעיונותיו לרפורמה במסדר האוגוסטיני קיבלו סיוע מהקרדינל הפורטוגזי אינפנטה אנרי ומורהו לואיס ממונטויה. יישום הרעיונות נתקל בקשיים. תחילה בשל היסוסים מחבריו למסדר ואחר־כך משום שתומאסו אנדראדה נפל בשבי המוסלמים בקרב אל-קסר אל-כביר בעת מסע הצלב הכושל שיזם מלך פורטוגל בן ה-24 סבשטיאו כנגד השליטים המוסלמיים במרוקו, שם גם מת ב-17 באפריל 1588.
המשורר והמלומד לואיס פונסה דה לאון (מת 1591) מהמנזר האוגוסטיני בסלמנקה נטל על עצמו להמשיך את עבודתו של אנדראדה. דה לאון מונה ב-1561 לפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת סלמנקה וביצע בחינה מחדש ושיכתוב של חוקת המסדר. ב-1588, הקים האב דיאס בטלאוורה את המנזר הראשון של "מקיימי המצוות הרגולריים הספרדיים" בתמיכתו של המלך פליפה השני. תוך זמן קצר הוקמו בספרד ובמושבות ספרד מנזרים חדשים רבים של האוגוסטינים היחפים. ב-1606 שלח פליפה השלישי כמה נזירים אוגוסטינים יחפים לאיי הפיליפינים ובתוך כמה שנים הוקמו תחנות מיסיון רבות במקומות מרכזיים באיים. בשנת 1622 התיר האפיפיור גרגוריוס ה-15 הקמת מסדר נפרד לאוגוסטינים היחפים בראשות ראש מסדר משלהם. המסדר כלל ארבע פרובינציות, שלוש בספרד ואחת בפיליפינים ובהמשך נוספה פרובינציית פרו. אף על פי שהאוגוסטינים היחפים בספרד הוצאו להורג או ברחו במהלך המלחמה בשנת 1835 הם המשיכו לשגשג בפיליפינים ובדרום אמריקה.
ב-1592 הקים האב דיאס גם קהילות של אוגוסטינים יחפים באיטליה, תחילה בנאפולי ואחר כך ברומא ובמקומות נוספים. כבר ב-1624 אישר האפיפיור אורבנוס השמיני את חלוקת קהילות האוגוסטינים היחפים לארבע פרובינציות (ובהמשך לתשע). ב-1626 נוסד המנזר בפראג ומנזר נוסף בווינה ב-1631 שבו היה חבר המטיף הידוע אבּרהם א סנקטה קלרה. בצרפת השלימו האב פרנסואה אמה (François Amet) ומתיה סנט פרנסס (Matthew of St. Frances) את הרפורמה במסדר ב-1596. עם פרוץ המהפכה הצרפתית היו בצרפת שלוש פרובינציות של אוגוסטינים יחפים אולם כל המנזרים נחרבו במהפכה.
מרכז האוגוסטינים היחפים כיום נמצא ברומא בכתובת Piazza Ottavilla 1.
האוגוסטינים הזוכרים קבלו אישור רשמי כמסדר של הכנסייה הקתולית ב-1912. כיום מחולק המסדר ל-8 פרובינציות, פועל ב-19 מדינות ויש בו 1240 אנשי דת. עיקר פעילותו בספרד, פורטוגל, הפיליפינים וארצות הברית. מרכזם בבניין ה- Generalate בכתובת Viale dell'Astronomia, 27 באזור החדש (EUR) של רומא.
ההבדל בין הנזירים האוגוסטינים לאוגוסטינים היחפים הוא שכללי הצום של האחרונים נוקשים יותר ותרגילי הנזירות קפדניים יותר. כסממן של חידוש חיי הנזירות הקלאסית מקפידים האוגוסטינים היחפים על שקט מוחלט, ובכל פרובינציה הם מחזיקים מנזר מבודד לשם יכול הנזיר השואף לשלמות גדולה יותר לפרוש על מנת להסתגף.
מבנה המסדר

הנזירים האוגוסטינים כפופים הן לתקנון של אוגוסטינוס והן לחוקה שכתבו אוגוסטינוס נובלוס (Augustinus Novellus מת ב-1309 - ראש המסדר מ-1298 עד 1300) וקלמנט מאוסימו. התיקון האחרון בחוקה נעשה ברומא ב-1895. פעילותם של האוגוסטינים כוללת לימוד, מחקר מדעי, פעילות חינוכית ותרבותית בקרב הנוצרים ופעילות בקרב הלא-נוצרים באמצעות הקמת מיסיונים.
מבנה המסדר > חלוקה היררכית

החלוקה הבאה מתארת את מסדר הנזירים האוגוסטינים אך היא נכונה גם לשאר המסדרים.
בראש המסדר עומד "ראש המסדר" (prior generalis - כיום (2006) רוברט פרבוסט האמריקאי Robert F. Prevost), הנבחר כל שש שנים על ידי האספה הכללית (general chapter, כיום יש בה כ-60 חברים). ראש המסדר נעזר על ידי ארבעה עוזרים ומזכיר, הנבחרים גם הם על ידי האספה הכללית והם מהווים את המועצה המנהלת (Curia Generalitia). בראש כל פרובינציה (פרובינציה היא מונח בכנסייה הקתולית לתיאור חלוקה גאוגרפית מסוימת המהווים איגוד של מנזרים) עומד ראש הפרובינציה (Prior Provincial). בפרובינציה קיימת חלוקה משנית לאוסף קהילות (Vicariate) שבראשם עומד Vicar. בראש כל קולג' השייך לאוגוסטינים עומד רקטור ובראש כל מנזר עומד אב המנזר שתוארו בדרך כלל prior ולעיתים abbot. כמו לכל מסדר בכנסייה הקתולית יש למסדרים האוגוסטינים נציג בוותיקן בדמות קרדינל פטרון.
לבושם של האוגוסטינים מחוץ למנזר הוא גלימת צמר שחורה עם שרוולים ארוכים רחבים קשורה בחגורת עור ומעליה מעיל נושא ברדס. בתוך המנזר מוחלף המעיל בסקפולר (scapular), בגד מלבני ובמרכזו חור עגול להכנסת הראש. במנזרים רבים היה נהוג להשתמש בבגדים לבנים (רק במקומות בהם לא היו דומיניקנים). נעליים וכובע שחור (מחוץ למנזר) משלימים את תלבושתם. תלבושתם של האוגוסטינים היחפים זהה, למעט העובדה שהם נועלים סנדלים (כך שהם לא בדיוק יחפים).
זכויות יתר של המסדר

כבר מלכתחילה הוענקו זכויות מיוחדות לאוגוסטינים. אלכסנדר הרביעי פטר אותם מהכפיפות לבישופים, אינוקטיוס השביעי העניק להם ב-1940 את הזכות להעניק אינדולגנציות, זכות שעד אז ניתנה רק לכנסיות ברומא. פיוס החמישי מיקם את האוגוסטינים בין המסדרים המנדיקנטים (קבצנים) בסמוך לכרמליטים. מסוף המאה ה-13 משמש אוגוסטיני כשמש-הכנסייה של הארמון האפיפיורי, זכות שהוענקה למסדר לעד בבולה משנת 1497. משרה זו מעניקה לבישוף האוגוסטיני הנבחר לתפקיד זה את התואר רקטור של קהילת הוותיקן (שבה כנסיית סנט פאולוס היא הכנסייה של הקהילה). מתפקידו גם לשמור לחם קודש (שחובה להחליפו כל שבוע) למקרה והאפיפיור יגסוס ואז תפקידו של השמש לבצע את סקרמנט המשיחה האחרונה לאפיפיור. משום כך מלווה השמש תמיד את האפיפיור במסעותיו. במהלך הקונקלווה הוא זה שמבצע את המיסה.
מורשת המסדר

האוגוסטינים הצטיינו בתאולוגיה ובמחקר. אוגוסטינים כתבו ספרי היסטוריה על כיבוש וניצור פרו, על ההיסטוריה של ספרד, ועל ההיסטוריה של הדפוס בספרד. המיסיונרים של המסדר חיברו מילונים של השפות בארצות בהם פעלו (בעיקר ניבים של האינדיאנים מדרום אמריקה), והשאירו לנו תיאור של חיי התושבים כמו גם תיאור מפורט של החי והצומח בפיליפינים.
האישים הידועים ביותר שהיו חברי מסדר זה היו מרטין לותר, מייסד תנועת הרפורמציה בנצרות, גרגור מנדל (מת 1884) אב המנזר במוראביה שבאוסטריה (כיום חלק מצ'כיה) שמחקריו החלו את מדע הגנטיקה, ואדגרדו מורטארה, יהודי שנחטף בגיל 6 מבית הוריו על ידי משטרת מדינת האפיפיור משום שהמטפלת שלו הטבילה אותו כשהיה חולה.
בתוך המנזר האוגוסטיני שהוקם במינכן ב-1294 הוקמת מבשלת בירה בשנת 1328. מבשלת הבירה שהיא העתיקה ביותר במינכן מייצרת עדיין היום ברציפות את המותג אוגוסטינר, אם כי בשנת 1803 הלאימה הממשלה את המבשלה והיא עברה אחר־כך לידיים פרטיות.
חברים רבים מבין מסדר האוגוסטינים התמנו לבישופים ואף קרדינלים. על שורות המסדר נמנים קדושים רבים כשהידוע ביניהם הוא "ניקולס הקדוש מטולנטינו".
האוגוסטינים היו פעילים מאוד בתחום המיסיון באמריקה הלטינית, בעיקר במקסיקו, קולומביה, ונצואלה ופרו, אך ההצלחה הגדולה ביותר של האוגוסטינים הייתה בפיליפינים. הפיליפינים נכבשו בידי ספרד ב-1565 ובאותה שנה נחתו 5 מיסיונרים אוגוסטינים באי סבו והחלו בניצור האוכלוסייה המקומית. ב-1571 הוקם מיסיון במנילה. אל האוגוסטינים הצטרפו אחר־כך הפרנציסקנים, הדומיניקנים והישועים. ב-1606 הופיעו ראשוני המיסיונרים האוגוסטינים היחפים לאחר שנשלחו על ידי פליפה השלישי מלך ספרד. ב-1897, על סִיפּה של מלחמת ארצות הברית–ספרד, החזיקו האוגוסטינים והאוגוסטינים היחפים 522 מנזרים מתוך 644 שהיו באיים. במלחמה נמלטו רוב הנזירים, חלקם נאסר ומיעוטם נהרג. רוב המנזרים ננטשו. כיום פועלים באיים 11 מנזרים של אוגוסטינים. מהפיליפינים יצאו מיסיונרים אוגוסטינים ליפן ולסין.
מסדר הנזירות האוגוסטיניות

מנזרי נזירות פעלו על פי תקנון הנזירות של אוגוסטינוס כנראה כבר מהמאה ה-11. מנזרים אלו לא אוחדו למסדר אחד ב-1256 כמו מנזרי הגברים. כל מנזר היה עצמאי ולא היה כפוף לראש מסדר. דבר זה הוביל לשונות בתקנון, בלבוש ובאורח החיים. רק החל מהמאה ה-15 החלו נזירים אוגוסטינים לערוך רפורמה במנזרים של הנזירות, שמשו כמדריכיהן הרוחניים והשפיעו עליהן לאמץ חוקה למסדרן. מכאן ואילך הוקמו מנזרי נזירות אוגוסטיניות באיטליה, צרפת, ספרד, בלגיה ומאוחר יותר בגרמניה. הרפורמציה והמהפכה הצרפתית גרמה לסגירתם של רבים ממנזרי הנשים ורובם של אלו שנותרו עברו לשליטתו של הבישוף בדיוקסיה בה נמצאו. מסדרי נזירות אוגוסטינות יחפות נוסדו כמעט מיד עם הקמת מסדר האוגוסטינים היחפים. המנזר הראשון נוסד במדריד ב-1589. במקביל הוקם במנזר בסייבר מסדר הנזירות האוגוסטינות הזוכרות. שלושת המסדרים התפשטו במהירות בספרד ובפורטוגל. הנזירות היחפות פעלו גם בפיליפינים במיסיון, בבתי היתומים, ובבתי הספר באיים.
מפגש ראשי המסדרים לכבוד 750 שנה להקמת המסדר הראשון, 31/03/2006. מימין לשמאל, ראש מסדר האוגוסטינים היחפים, ראש מסדר הנזירים האוגוסטינים, ראש מסדר האוגוסטינים הזוכרים
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
סמל מסדר האוגוסטינים הזוכרים. חץ האהבה האלוהית המפלח את הלב הבוער והספר הם סמלים המשותפים לכל המסדרים האוגוסטינים. המוטו של האוגוסטינים הזוכרים הוא Caritas et Sciencia (אהבה ולמידה), רמז לדבריו של אוגוסטינוס על המרכיבים החיוניים באדם
אורג (סוג)

| אורג |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אורגיים
סוג:: אורג
שם מדעי
 Ploceus ‏קיווייה, 1816

אורג מהמין Ploceus melanocephalus עם קינו
אוֹרֵג (שם מדעי: Ploceus) הוא סוג של ציפורים קטנות ממשפחת האורגיים.
האורג הוא ציפור קטנה דמוית-דרור החיה באזורים הטרופיים של אפריקה ושל אסיה ובעלת נוצות צהובות ושחורות. המקור חרוטי ומותאם לאכילת זרעים.
ציפורים אלה ידועות עקב מנהג הזכרים לבנות קן מעשבים לנקבות כדי למשוך אותן. בקן ישנה לולאה הנפתחת מצד אחד ומקשה על חדירת טורפים.
מינים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ploceus superciliosus  Ploceus nigrimentus  Ploceus baglafecht  Ploceus bertrandi  Ploceus pelzelni  Ploceus subpersonatus  Ploceus luteolus  אורג מסיכה קטן (Ploceus intermedius)  Ploceus ocularis  Ploceus bannermani  Ploceus batesi  Ploceus nigricollis  Ploceus melanogaster  Ploceus alienus  Ploceus temporalis  אורג הכף (Ploceus capensis)  Ploceus subaureus |  Ploceus xanthops  Ploceus princeps  Ploceus aurantius  Ploceus bojeri  Ploceus castaneiceps  Ploceus xanthopterus  Ploceus castanops  Ploceus burnieri  Ploceus galbula  Ploceus heuglini  Ploceus taeniopterus  Ploceus vitellinus  אורג מסכה אפריקני (Ploceus velatus)  Ploceus katangae  Ploceus ruweti  Ploceus reichardi |  Ploceus cucullatus  Ploceus grandis  Ploceus spekei  Ploceus spekeoides  Ploceus nigerrimus  Ploceus weynsi  Ploceus golandi  Ploceus melanocephalus  Ploceus dichrocephalus  Ploceus jacksoni  Ploceus badius  Ploceus rubiginosus  Ploceus aureonucha  Ploceus tricolor  Ploceus albinucha  Ploceus nelicourvi |  Ploceus sakalava  Ploceus manyar  אורג באיה (Ploceus philippinus)  Ploceus hypoxanthus  Ploceus megarhynchus  Ploceus benghalensis  Ploceus bicolor  Ploceus preussi  Ploceus dorsomaculatus  Ploceus nicolli  Ploceus olivaceiceps  Ploceus insignis  Ploceus angolensis  Ploceus sanctithomae  Ploceus flavipes |  |
הערות שוליים

↑  לפי מונחי האקדמיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555696105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורורה (רשת אוניברסיטאות)

| --- | --- |
 תחום:  חינוך
 מטה הארגון:  האוניברסיטה החופשית של אמסטרדם
 מקום פעילות:  אירופה וארצות הברית
 חברים:  10 (ו־4 עמיתים)
 נשיא:  יון אטלי בנדיקטסון
 תקופת הפעילות:  2016–הווה (כ־8 שנים) 
 aurora-network.global
 
אורורה (באנגלית: Aurora) היא רשת של אוניברסיטאות אירופאיות שמוקדשת להשפעה החברתית של פעילותם ותרומה ליעדים לפיתוח בר קיימא, אשר נוסדה באוקטובר 2016. לאורורה יש מועצה כללית המורכבת מהרקטורים / נשיאי אוניברסיטאות אורורה - או נציגיהם הרשמיים. המועצה הכללית מתכנסת פעמיים בשנה. לצד המועצה הכללית, לרשת אוניברסיטאות האורורה יש ועדה של שלושה רקטורים ונשיאים המופקדים על הנהלת הרשת. מטה הרשת ממוקם באוניברסיטת VU באמסטרדם שבהולנד.
בהתאמת מצוינות אקדמית עם רלוונטיות חברתית, אורורה זיהתה ארבעה נושאים עיקריים:
גיוון והכלה - קבוצת העבודה של אורורה בנושא גיוון והכלה מכוונת כוללת שלושה מרכיבים: (1) ליצור הזדמנויות שוות לסגל ולסטודנטים; (2) ליצור סביבת עבודה ולמידה באוניברסיטאות בה מוערכות פרספקטיבות שונות באופן מפורש (3) לנצל את היכולת לייצר יצירתיות מנקודות מבט שונות, הן בהוראה והן בחינוך.
השפעה חברתית ורלוונטיות של מחקר-נועדה להבהיר ברשת אורורה את תפקידה של האוניברסיטה בחברה ואת עמדתה ביחס לאתגרים העולמיים.
סטודנטים - רשת אוניברסיטאות אורורה מייחסת משקל רב למעורבות הסטודנטים, הן באוניברסיטאות והן כרשת. זו הסיבה שמעורבות התלמידים ומצפינה את אחד מארבעת הנושאים המרכזיים של אורורה
חדשנות בהוראה ולמידה - אורורה יכולה לשרת את האוניברסיטאות החברות בה באופן ספציפי בהקשר של חדשנות בהוראה ולמידה, המובנת ככוללת התפתחויות בדיגיטציה של החינוך כמו גם חדשנות בתוכן ואיזון תוצאות הלמידה הקשורות לנושאים, כללים קוגניטיביים ואישיים.
נושאים נוספים הנובעים משיתוף פעולה ברשת בין־לאומית, הם:
בין־לאומיות
קיימות
רשימת האוניברסיטאות

להלן רשימת החברים נכון לשנת 2024:
אוסטריה אוסטריה
אוניברסיטת אינסברוק (אנ')
איטליה איטליה
אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני
איסלנד איסלנד
אוניברסיטת איסלנד
ארצות הברית ארצות הברית
אוניברסיטת מינסוטה
גרמניה גרמניה
אוניברסיטת דיסבורג-אסן
דנמרק דנמרק
בית הספר למנהל עסקים בקופנהגן (אנ')
הולנד הולנד
אוניברסיטת VU באמסטרדם
ספרד ספרד
אוניברסיטת רובירה אי וירג'ילי (אנ')
צ'כיה צ'כיה
אוניברסיטת פאלאקי אולומוץ' (אנ')
צרפת צרפת
אוניברסיטת פריז-מזרח קרטיי (אנ')
ראו גם

רשת אוטרכט
אירופאום
הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר
קבוצת קוימברה
הערות שוליים

↑  Overview of Thematic Activities.
↑  Aurora, What We Do.
↑  Aurora, Members
אורתוס

| --- | --- |

ציור של אורתוס על פריט מסביבות שנת 500 לפני הספירה
 אב:  טיפון 
 אם:  אכידנה 
 אחים:  הידרה, קרברוס 
 בן או בת זוג:  כימרה 
 צאצאים:  ספינקס, האריה מנמאה 
 
אורתוס (גם אורתרוס, אורת ואורפוס) היה כלב דו-ראשי במיתולוגיה היוונית, אחיו של קרברוס, שהוריו היו המפלצות הכתוניות אכידנה וטיפון. לפי חלק מהסיפורים, היה הוא ולא טיפון אביהם של חלק מצאצאי אכידנה: הכימרה, הספינקס, ההידרה וגם, לפי הסיודוס, האריה מנמאה.
אורתוס היה שייך לטיטאן בעל שלושת הגופים, גריאון. אורתוס ורועה הצאן של גריאון, אוריטיון, הופקדו על שמירת עדר הפרות האדומות של גריאון באי אריתיה, אחד מאיי ההספרידות בקצה המערבי של הים התיכון. הרקולס הרג את אורתוס, את אוריטיון ואת גריאון ולקח את העדר האדום, ובכך השלים את מטלתו העשירית.
לפי סיפור אחר, אורתוס נתפס ואולף בידי אדיפוס.
אווה קיסר, מוריטורי טה סלוטנט

ציור של ז'אן-לאון ז'רום מ-1859, מציג את ברכת הגלדיאטורים
אווה קיסר, מוריטורי טה סלוטנט (בלטינית: !Ave caesar, morituri te salutant ופירושו "הידד לקיסר, העומדים למות מצדיעים לך!") הייתה לפי אמונה פופולרית קריאת ברכה לקיסר שהשמיעו גלדיאטורים ברומא העתיקה לפני תחילת המופע.
תיאור ההצדעה מופיע בספרי מחקר שעוסקים ברומא העתיקה החל מן העת החדשה, מכאן התיאור של הגלדיאטורים המופיעים לפני הקיסר ומברכים אותו נכנס לתרבות הפופולרית המערבית והפך לאחד התיאורים המוכרים ביותר מחיי רומא העתיקה בעולם המודרני. ברם תיאור זה אין לו על מה להתבסס, המקרה היחיד של הצדעה כזאת הוא בנאומכיה שערך הקיסר קלאודיוס בשנת 52, משתתפי הקרב קראו את הברכה "ave imperator, morituri te salutant!" אל הקיסר בתקווה שיחון אותם אולם הוא סירב והשיב באירוניה "או שלא" (aut non). קטע זה בהחלט לא מצביע על כך שהיה מדובר במנהג אלא ביוזמה מקומית ובלאו הכי הוא לא עוסק בגלדיאטורים אלא בנידונים למוות שנלחמו בנאומכיה.
בעת המודרנית האמרה מציינת אירוניה בהקשר לפעולה נועזת ומסוכנת בעלת השלכות בלתי ברורות[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

H. J. Leon, Morituri Te Salutamus, Transactions and Proceedings of the American Philological Association, Vol. 70, (1939), pp. 46-50
אוהב אותך איסה +

| --- | --- |

 סוגה:  טלנובלה לילדים ונוער
 יוצרים:  מריאלה רמירו
 שחקנים:  מריה גבריאלה דה פריה   ריינלדו סבסרקה   וילי מרטין   מיכאלה כסטג'סטי   קרולינה גאיטן   ריקרדו אבארסה
 ארץ מקור:  קולומביה
 שפות:  ספרדית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  120
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ ניקלודאון
 תקופת שידור מקורית:  1 באוגוסט 2010 – 23 בינואר 2011
 קישורים חיצוניים
 www.mundonick.com/isatkmas
 
אוהב אותך איסה + (בספרדית: +Isa TK - קיצור של Isa Te Quiero Más) היא סדרת ספין אוף של הטלנובלה אוהב אותך איסה, הסדרה חולקת רעיון עם הסדרה הוותיקה "תהילה". הסדרה משודרת בערוץ ניקלודאון מה-1 באוגוסט 2010.
עלילה

איסה פסקואלי זוכה בתהילה, ובית הספר החליט להעניק לה מלגת לימודים ולשלוח אותה לחו"ל, ללמוד בבית הספר "בראבו", מקום לתלמידים בעלי כישרונות. בבית הספר הזה היא תשפר את היכולות שלה בתור זמרת. יחד עמה מגיעים לבית הספר בן זוגה, אלכס רואיס, לינדה לונה הלומדת להיות רקדנית, וריי גאלן, הלומד משחק. במהלך הסדרה מצטרפת קטלינה, שהופכת ליריבתה של איסה.
דמויות ראשיות

איסבלה "איסה" פסקואלי - גיבורת הסדרה, חברה של אלכס.
אלחנדרו "אלכס" רואיס - בן זוגה של איסה.
לינדה לונה - החברה הטובה ביותר של איסה, חברה של ריי.
ריינלדו "ריי" גלאן - החבר של לינדה.
קטלינה בברנבאו - היריבה של איסה.
סבסטיאן לורנסו - מאוהב באיסה ובגלל זה הוא היריב של אלכס.
אביבה אורי

| --- | --- |
אביבה אורי, 1981
אביבה אורי, 1981
 לידה:  12 במרץ 1922 צפת, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  1 בספטמבר 1989 (בגיל 67) תל אביב-יפו, ישראל
 תקופת הפעילות:  1943–1989 (כ־46 שנים)
 תחום יצירה:  ציור, רישום
 השפיעה על:  רפי לביא, משה גרשוני
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1952)  פרס סנדברג (1976) 
 
אביבה אורי עם בתה רחל מימין ובעלה דוד הנדלר, משמאל, 1971
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אביבה אוּרי (12 במרץ 1922 – 1 בספטמבר 1989) הייתה ציירת ורשמת ישראלית. יצירותיה וסגנון הרישום החופשי והאקספרסיבי שלה השפיעו על שורה של אמנים ישראלים כגון רפי לביא ומשה גרשוני.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

אביבה אורי נולדה בצפת בשנת 1922 לבני זוג ציונים יוצאי האימפריה הרוסית, שעלו לארץ ישראל בשנת 1921. אמה, רחל ברונפנשום מליאר (1922-1889), הייתה בת למשפחה חסידית מסוקולוב, שלמדה רפואת שיניים והייתה פעילה בחוגים הציוניים בעיר. בפעילות זו הכירה את עזריאל מליאר (1978-1882), שהיה פועל יליד זוויהל. לאחר נישואיהם עברו בני הזוג להתגורר בקייב, ומשם עלו לארץ ישראל. לאחר עלייתם עברת מליאר את שמו ל"אורי".
בני הזוג התיישבו בראש פינה, שם עבדה רחל כרופאת שיניים. בי"ז בניסן ה'תרפ"ב נפטרה רחל לאחר שחלתה בקדחת בזמן לידת ביתה אביבה, כנראה מאלח דם ("קדחת הלידה"). לאחר מות אמה, הועברה אורי להתגורר עם דודתה (אחות אביה), בלומה דרינגר, בתל אביב.
בשנת 1929 נישא האב בשנית לגיסיה ליבורקין (?-1970). גיסיה שימשה כגננת וכפעילה חברתית בהסתדרות. הזוג, עם אביבה, עברו להתגורר בשכונת בורוכוב (גבעתיים) ולאחר מכן עברו לרמת גן. אורי למדה בבית ספר בורוכוב, שם הצטיינה בלימודיה. בשנת 1933 נולדה אחותה למחצה דליה ניב. יחסיה של אורי עם אביה ואמה החורגת היו קשים ומתוחים. היא חוותה תחושות של התנכרות וחוסר אהבה מצד גיסיה ובעיקר מצדו של אביה. בשנת 1935 החלה ללמוד בסמינר לוינסקי לבנות, שתפקד כתיכון וכסמינר הוראה גם יחד. באותה עת חזרה אביבה להתגורר אצל בלומה. ביומנה תיארה את חוויית בית הספר כחוויה של בדידות חברתית. בנעוריה החלה אביבה לעסוק גם בציור, עיסוק שלא זכה לעידוד מצדו של אביה. ביומנה מתארת אביבה אירוע בו קרע האב ציור שלה. בנוסף, למדה נגינה בפסנתר אצל מורה בשם הרמלח, שהתגורר בשכנות אליה. עם זאת, באותה תקופה התמסרה אורי בעיקר למחול והשתתפה בשיעוריה של גרטרוד קראוס בתל אביב. היא כנראה גם השתתפה כרקדנית בכמה מהופעותיה של הלהקה הצעירה של תלמידותיה של קראוס.
ביוגרפיה > דמות אישה

באזור שנת 1941 עבדה אורי כמה חודשים כעוזרת גננת. באותה עת הכירה, דרך חברה במושב בית חנן, את משה לוין (2002-1916), חבר תנועת בית"ר בריגה, שעלה לארץ ישראל בשנת 1936 והתגורר אצל אחיו במושב. לוין שימש באותה עת כפועל. מאוחר יותר הקים קואופרטיב לליטוש יהלומים. בשנת 1941, זמן קצר לאחר הכרותם, נישאו השניים. בני הזוג התגוררו בדירה משותפת בתל אביב במעונות עובדים ח'.
למרות שייתכן כי אורי למדה אמנות אצל אהרון כהנא ברמת גן, שיעורי האמנות הראשונים הידועים שלה נערכו בשנת 1943 אצל משה קסטל. יצירתו של קסטל, שחזר בשנת 1940 משהות בפריז, צרפת, אופיינה בגישה האקספרסיבית, בהשפעת אסכולת פריז. הוא זכה בשנת 1941 בפרס דיזנגוף על ציורו "שבת בצפת". לצד ציור בצבעי מים, התנסתה אורי, כנראה, גם בציור בצבעי שמן. במקביל לשיעורי האמנות החל רומן בין אורי לקסטל שבגינו הפסיקה את שיעוריה.
בשנת 1944 החלה ללמוד אמנות בשנית, הפעם אצל הצייר דוד הנדלר, עליו המליץ בפניה משה קניוק. הנדלר, שהיה באותה עת בשנות ה-40 של חייו, התגורר עם שני ילדיו בשכונת מחלול בתל אביב. עיקר יצירתו של הנדלר היה במדיום הרישום והוא שיכלל את אוצר הכלים הטכני של אביבה. תחת הדרכתו הושפעה יצירתה מן המודרניזם האירופי. "הנדלר", כתבה אביבה בדיעבד, היה "רשם גדול וגאוני שהייתה לו תרבות רישום ואף הוא חיפש להבין את יסודות הרישום הקלאסי. ואף כי היו לנו מיד ויכוחים סוערים, ודרכנו וגישתנו היו שונות בתכלית, אך לאחר כל ההתנגדויות שלי ל'פרספקטיבה' לאור וצל וכדומה שניסה לטעת בי... ואני דחיתי [...]".
בינואר 1946 נולדה רחל לוין (ימפולר), ביתם של אביבה ושל משה לוין, שנקראה על שם אמה המנוחה של אביבה. באותה עת כבר הייתה אביבה מעורבת ברומן עם הנדלר. בשנת 1947 עברה אביבה להתגורר עם הנדלר ביחד עם רחל התינוקת. בעקבות התנאים הקשים בבית הועברה התינוקת לגדול אצל עזריאל וגסיה. בשנת 1957 בקירוב נישאה אורי להנדלר.
ב-23 במרץ 1949 נפתחה בגלריה כ"ץ בתל אביב תערוכת היחיד הראשונה של אורי. החל מראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה אורי להציג מעבודותיה בתערוכות שונות באופן עקבי. היא הציגה בתערוכות השנתיות של אגודת הציירים והפסלים בישראל בשנים 1951-1950. עם זאת, דומה כי בשנת 1952 הפכה יצירתה של אורי מוכרת בקרב קהילת האמנות המקומית. ב-26 ביוני נפתחה בבית אמני ירושלים ("צריף האמנים") תערוכה של אורי, לצד תערוכה של הנדלר. במסגרת התערוכה רכש בית הנכות בצלאל רישום של אורי בשם "דמות אשה". בנובמבר הציגה אורי 2 רישומים - "דייגים" ו"ראש עם ציפורים" - בתערוכה הכללית של אגודת הציירים והפסלים. "דייגים" זיכתה את אורי בפרס דיזנגוף, שאף נרכש לאוסף המוזיאון. ב-1953 הציגה אורי עבודות גם בתערוכה הקבוצתית "שחור על גבי לבן" במוזיאון תל אביב.
ב-7 בינואר 1957 נפתחה במוזיאון תל אביב תערוכת יחיד לאורי. התערוכה הכילה 37 רישומים. מרביתם תיאורי נוף ומיעוטם דיוקנאות של דמויות נשיות. לצד אורי הוצגה גם תערוכת יחיד של יוסל ברגנר ותערוכה של "קבוצת העשרה". התערוכה זכתה לביקורות חיוביות מאוד. ביקורות אלו הדגישו את הביטוי האישי ביצירתה של אורי. יונה פישר, לדוגמה, כתב ביקורת אוהדת על אורי בעיתון "למרחב" ובה שיבח את כתב היד האישי היוצר ביטוי אותנטי של הנוף. בעוד פישר ראה בכך ביטוי רומנטי אותנטי, ביקורות חיוביות ברוח דומה, שפורסמו בעיתונים "קול העם", "חרות" ו"מעריב" הציגו את אותו כתב-יד כביטוי של אמנית המנותקת מביטוי חברתי פוליטי בן התקופה.
ביוגרפיה > מן הנוף אל ההפשטה

מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה אורי לגבש את הגרעין של המוטיבים העיקריים שילוו את עבודתה מאז. שניים מן המוטיבים הללו קשורים לתיאור הנוף בכלל ולתיאור הכרמל והרי ירושלים בפרט. קבוצה גדולה של העבודות מתקופה זו נוצרו בחליסה שבחיפה או מתייחסות לנוף זה. עבודות אלו מאופיינות ברישום קווי, המתייחס אל הנוף הממשי באמצעות תיאור של קו האופק. בכך, הפנתה אורי עורף אל ההפשטה ה"לירית" של קבוצת "אופקים חדשים". "אורי", כתב יונה פישר, ביקשה "ליצור את הדימוי כעובדה התלויה באורח כמעט בלעדי באיכותו האכספרסיבית של קו היד". ב"עיר מבעד לחלון (ואדי רושמייה) (1958), לדוגמה, עובר הנוף תמצות לכדי מערכת של קווים בעלי ממד תיאורי, המדגישה את אופיו האידאי של הדימוי. ברישומים אחרים הגיע אורי לתרגום של הנוף ל"שני מלבנים שהם השמים וההר".
קבוצת העבודות "רישומי קרקס", שנוצרה אף היא ב-1958, מתארת דמות אנונימית של לוליינית. באחת העבודות מופיעה הלוליינית כקופצת בטרפז, בתוך אוהל, כשמתחתיה מתוחה רשת הצלה. בעבודות אחרות בסדרה, כמו בעבודה "בקרקס", מופיעה הלוליינית כרוכבת על חד אופן גבוה. בתה של אורי תיארה בדיעבד ביקור משותף של השתיים ב"קרקס מדראנו" וכן ביקורים בסרטים על קרקס, בהם יצרה אורי רישומים של אנשי הקרקס. ברישומים אלו אורי עשתה שימוש ברשת של קווי עיפרון דינמיים, המגלמים במה או אוהל קרקס, וממסגרים את הדמות. פרשנויות ראו בלוליינית כהתגלמות אישיותה של האמנית, המבקשת להתעלות מעל החומר.
יצירותיה של אורי זכו להצלחה בקרב הביקורת והן הוצגו כביטוי אישי-פסיכולוגי. יונה פישר שילב את יצירותיה של אורי בכמה תערוכות קבוצתיות ב"בית הנכות בצלאל" כגון "ישראל תש"ח-תשי"ח: צבעי מים, רישומים, גרפיקה" (1958) ו-"12 אמנים" (1958), שהציגה את "הדור הצעיר" של האמנים הישראלים.
יש להניח שבתקופה זו החלה אורי לשנות את הביוגרפיה שלה. בין היתר שינתה את שנת לידתה מ-1922 ל-1927 וכן שינתה את תאריך קבלת פרס דיזנגוף לשנת 1956. בנוסף, נהגה להשמיט את תערוכת היחיד שלה בגלריה כץ משנת 1949 מן הביוגרפיה.