stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המונומנט הלאומי שכבות הלבה
תצורות גאולוגיות > צינורות לבה

קילוחי לבה המתוארכים ללפני כ-30,000–40,000 שנה יצרו את רוב צינורות הלבה במונומנט. כשהלבה הבזלתית החמה זרמה במורד הגבעה, החלק העליון התקרר והתקרש, בודד את שאר הלבה ויצר צינורות לבה. נטיפי לבה על תקרת צינור לבה נוצרו כאשר מפלס הלבה בצינור ירד והלבה הצמיגה על התקרה טפטפה כשהתקררה.
אבן טפטוף (Dripstone) נוצרה כאשר לבה ניתזה על הקירות הפנימיים של הצינורות. שטיפת מינרלים מחצץ פומיס, קרקעות והסלע מעל מספקת שקיעה של ספלאותמים משניים בצינורות הלבה.
במונומנט הלאומי שכבות הלבה יש את הריכוז הגדול ביותר של צינורות לבה באמריקה הצפונית. באחת מהן יש תאורה חשמלית; האחרות מוארות על ידי צוהר במקומות שהתקרה התמוטטה או מחייבות פנסים, הזמינים להשאלה.
תצורות גאולוגיות > פעילות מודרנית

סדרה של רעידות אדמה קטנות בסוף 1988 יוחסה לשקיעה בקלדרה של הר הגעש. סדקי קרקע בכיוון צפון-צפון-מזרח, כמו גם סדרות לועות בכיוון צפון-צפון-מזרח מראות את הקשר בין טקטוניקת הלוחות לגעשיות. סדק קרקע בולט אחד, הסדק הגדול (Big Crack), משתרע לאורך הגבול הצפון-מזרחי של המונומנט.
אקלים

הסביבה המדברית הגבוהה והצחיחה למחצה של המונומנט הלאומי שכבות הלבה זוכה לממוצע שנתי של 376 מילימטרים של משקעים, כולל 110 סנטימטרים של שלג. האקלים מאופיין בקיץ חמים ויבש וחורף קר ומושלג. ישנם 21 ימים עם טמפרטורה ממוצעת מעל ל-32 מעלות צלזיוס בשנה, ו-10 ימים שבהם הטמפרטורה הגבוהה ביותר היא מתחת לנקודת הקיפאון. התקופה הממוצעת לטמפרטורות מתחת לנקודת הקיפאון היא 23 בספטמבר עד 7 ביוני.
| אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> ינואר.5.5.-5.1.44 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> פברואר.7.7.-4.1.47 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> מרץ.10.5.-2.3.48 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> אפריל.13.9.-0.2.28 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> מאי.18.7.3.3.31 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> יוני.23.9.6.8.23 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> יולי.29.3.10.6.15 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> אוגוסט.29.3.10.2.12 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> ספטמבר.24.9.6.7.13 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> אוקטובר.18.1.2.2.26 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> נובמבר.9.2.-2.6.42 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> דצמבר.4.8.-5.4.44 | אקלים בהמונומנט הלאומי שכבות הלבה> שנה.16.3.1.7.373 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי
אקולוגיה > צמחייה

מערכות צינורות הלבה שקרסו ומחשופי הלבה תומכים במגוון רב של צמחים, ממגוון מרשים של חזזיות וטחבי עלים ועד לצמחים כמו Chamaebatiaria millefolium (אנ'), (באנגלית desert sweet), מרווה מדברית (אנ') הסגולה והארומטית (Salvia dorrii carnosa) ו-Mentzelia laevicaulis (אנ') (באנגלית yellow blazing star). מגוון מרשים של מיני שרכים מצוי בכניסות למערות כולל Dryopteris expansa (אנ') (באנגלית spreading wood fern) ושרך החרב המערבי (אנ'). מינים אלה נמצאים רחוק מחוץ לתחום התפוצה הרגיל שלהם, שהוא 145–201 ק"מ מערבה על קו החוף הצפוני של קליפורניה.
אקולוגיה > בעלי חיים

למרות התנאים הקשים של אקלים צחיח למחצה, חיות הבר המקומיות הסתגלו לאילוצים הסביבתיים הקיימים באזור. אין משאבי מים על פני השטח במונומנט הלאומי שכבות הלבה. חלק מבעלי החיים משיגים מים ממערות, בעוד שאחרים עפים כעשרים ק"מ צפונה לאגם טולי. מיני בעלי חיים הרשומים כפגיעים במונומנט כוללים את נץ קופר (Accipiter cooperii), מיני העטלפים Myotis thysanodes (אנ')‏, Myotis evotis (אנ')‏, Myotis Volans (אנ'), עטלף פאליד (Antrozous pallidus)‏, Lasionycteris noctivigans (אנ')‏, Corynorhinus townsendii (אנ')‏, Myotis ciliolabrum (אנ'), וגירית אמריקאית (Taxidea taxus).
בשל מחסור במים עיליים, נוכחות הדו-חיים במונומנט מוגבלת. המין הנפוץ ביותר שנמצא במונומנט הוא מין הצפרדע Pseudacris regilla (אנ'). מין זה נמצא גם בפתחי המערות העשירים מבחינה ביולוגית במונומנט. מיני זוחלים שנמצאו במונומנט כוללים את הלטאות Sceloporus graciosus (אנ')‏, Sceloporus occidentalis (אנ'), וחומט מערבי (אנ') (Eumeces skiltonianus skiltonianus) ואת הנחשים Charina bottae (אנ'), נחש גופר (Pituophis melanoleucus)‏, Hypsiglena torquate (אנ'), ועכסן הערבות (Crotalus viridis).
מיני חיות מפתח על פי בית גידול:
ערבות עשב: אייל פרדי שחור-זנב, נחש גופר, זאב ערבות, בז ערבות, סטורנלה נגלקטה, מרמיטה זהובת-בטן, ירבוען
אזורי שיחים אורן הזפת-ערער: אנטילוקפרה אמריקנית, שונר מצוי, Aphelocoma californica (אנ'), ארנבת, קיכלי הרים כחול
יער אורנים: פומת ההרים, עיטם לבן-ראש (חורף במונמנט), Callospermophilus lateralis (אנ')
קילוחי לבה סלעיים: Sceloporus occidentalis (אנ'), עכסן פסיפי
פתחי מערות ופרוזדורים פנימיים: Tachycineta thalassina (אנ'), אשף מקסיקני, Corynorhinus townsendii (אנ')‏, Pseudacris regilla (אנ'), פיקה, Neotoma cinerea (אנ')
אזורי גדות האגם: בואש, דביבון מצוי, אוח וירג'יניה, ינשוף שדות
היסטוריה > אתר ארכאולוגי

המונומנט הלאומי שכבות הלבה כולל את האתר הארכאולוגי פטרוגליף פוינט (אנ'), אחד המשטחים הגדולים ביותר של אמנות הסלע של עמים ילידים בארצות הברית. האזור היה מיושב באופן היסטורי על ידי בני מודק. הנפה הארכאולוגית של המונומנט הלאומי שכבות הלבה נוספה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים במרץ 1991.
היסטוריה > מלחמת מודק

במהלך מלחמת מודק (אנ') של 1872–1873, לוחמי חבורת לוחמים משבט מודק בראשות קינטפואש (המכונה קפטן ג'ק) השתמשו בשכבות הלבה כמעוז הגנה כדי להתנגד להילכד ולחזור לשמורת קלאמת באורגון, אליה הועברו מאדמתם המקורית, כיוון שאירופאים אמריקאים חמדו את אדמותיהם. חבורת הלוחמים מצאה מקלט במבצר לבה טבעי שנקרא מאוחר יותר המעוז של קפטן ג'ק (אנ'). מבסיס הגנתי זה, קבוצה של 53 לוחמים ומשפחותיהם בלמה את כוחות צבא ארצות הברית, בהיקף של פי עשרה מאוכלוסיית המודק, למשך חמישה חודשים, וגרמה לצבא האמריקאי הרוגים רבים.
באפריל 1873, תוך כדי שיחות שלום בין המודק לנציגי ממשלת ארצות הברית רצח קפטן ג'ק את הגנרל אדוארד קנבי (אנ') בעוד שמקורביו רצחו את הכומר אלעזר סמית ופצעו שני משתפים נוספים בשיחות השלום. קנבי היה ההרוג היחיד במלחמות האינדיאנים בדרגת גנרל בזמן מותו. בני המודק חשבו בטעות שהאמריקאים יעזבו אם מנהיגיהם יהרגו. במקום זאת הובאו תגבורת של הצבא ובני המודק נאלצו בסופו של דבר להיכנע. קינטפואש ומקורביו הורשעו בפשעי מלחמה בגין הרציחות, והוצאו להורג בתלייה בפורט קלמאת (אנ').
אזור הטבע הבראשיתי שכבות הלבה

אזור הטבע הבראשיתי שכבות הלבה (Lava Beds National Wilderness) הוא אזור טבע בראשיתי בשטח של 115.2 קילומטרים רבועים בתוך המונומנט הלאומי שכבות הלבה. הוא הוכרז על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-13 באוקטובר 1972, כשאושר חוק ציבורי 92–493. אזור הטבע הבראשיתי מגן על יותר ממחצית המונומנט הלאומי בשתי יחידות נפרדות, מזרחית ומערבית. היחידה המזרחית, הגדולה יותר, מכילה את קילוח הלבה הנרחב של שונצ'ין בצד המזרחי של המונומנט. היחידה המערבית מכסה את שטח המונומנט בתוך אזור המעבר של הקצה הדרומי של רכס הקסקייד והמערכות האקולוגיות הצחיחות של רמת מודק (אנ').
סוגי הקרקע השונים יוצרים מגוון של חברות צומח באזור הטבע הבראשיתי, ומהווים בתי גידול שונים למגוון רחב של חיות בר. זאבי הערבות והשועלים הרבים, כמו גם עופות דורסים, ניזונים ממכרסמים כמו ארנבת וירבוען. הירבוען מותאם במיוחד לסביבות נטולות מים מכיוון שאינו צריך לשתות. הוא משיג מים כתוצר לוואי של חמצון של חומרים מזינים בזרעים שהוא אוכל.
עופות דורסים רבים נראים באזור הטבע הבראשיתי, עם 24 מיני נצים שזוהו. המונומנט ממוקם על נתיב התעופה הפסיפי (אנ'), והעיטם הלבן-ראש חורף בחלק הצפוני של אזור הטבע הבראשיתי.
שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית מנהל את אזור הטבע הבראשיתי שכבות הלבה ויש לו מספר הגבלות. מחנאות אסורה ליד כניסות למערות או שבילים. מדורות פתוחות עשויות להיות אסורות במזג אוויר חם ויבש מאוד.
אזור הטבע הבראשיתי שכבות הלבה > שבילים בשכבות הלבה

המונומנט הלאומי שכבות הלבה כולל 13 מסלולי הליכה, כולם חוצים או נכנסים לשטחים הבלתי מיושבים. השבילים הפופולריים ביותר הם קצרים, אך מובילים למספר אתרים היסטוריים כמו גם למספר אזורים גאולוגיים בתוך המדבר של שכבות הלבה. השבילים הארוכים נמצאים ברובם באזורי הטבע הבראשיתי המיועדים לכך.
שבילים אלו קשורים בעיקר לאטרקציות בפארק, במיוחד לטבע הבראשיתי הגאולוגי של לבה, ולעיתים הם טיולי יום, ובמקרים רבים הם מסלולים על שבילים משופרים של קורות עץ הכוללים שלטי הסבר.
הרחבת המונומנט

ההרחבה היחידה בעידן המודרני התרחשה בשנת 2011 כאשר המונומנט התרחב בכ-534 דונם. העברה מנהלית הביאה שתי חלקות קרקע אשר נוהלו בעבר על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית ולשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית לניהול של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. שתי חלקות אלו צמודות ליחידת פטרוגליף פוינט (Petroglyph Point Unit) של המונומנט.
ביאורים

↑  אזור שטרם הוכרז פארק לאומי, הכרזה הדורשת אישור של הקונגרס, בעוד שעל מונומנט לאומי יכול להכריז נשיא ארצות הברית. אזור כזה מקבל פחות מימון, וההגנה עליו פחותה יותר
הערות שוליים

↑  Decker, Robert; Decker, Barbara (2001). Volcanoes In America's National Parks. New York: WW Norton & Company Inc. p. 160. ISBN 962-217-677-1.
↑  "NowData – NOAA Online Weather Data". National Oceanic and Atmospheric Administration.
↑  "National Register Information System – (#75002182)". National Register of Historic Places
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558012305171  LCCN: sh85075101  VIAF: 238493037   WorldCat (עם VIAF): 238493037 
חרוט האפר של שצ'ונצין ביוט
תצפית על הר הגעש מדיסין לייק מהמעוז של קפטן ג'ק
מערת קטקומבה מספר 1
נטיפי לבה על תקרת מערת מאשפוט
Mentzelia laevicaulis
אייל פרדי שחור-זנב במונומנט
המעוז של קפטו ג'ק
תמונת לוויין שנצבעה של הפארק והסביבה (לחצו על התמונה להגדלה)
המוזיאון החדש (ברלין)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 כתובת:  מִיטֶה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 מבקרים בשנה:  293,000 (נכון ל־2009)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1855
 תאריך פתיחה רשמי:  1859 
 אדריכל:  דייוויד צ'יפרפילד אדריכלים, פרידריך אוגוסט שטילר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית, אדריכלות מודרנית, נאו-רנסאנס 
 קואורדינטות:  52°31′13″N 13°23′51″E﻿ / ﻿52.5202°N 13.3976°E﻿ / 52.5202; 13.3976
 אתר רשמי
  (למפת ברלין מוגדלת) המוזיאון החדש(למפת ברלין רגילה) המוזיאון החדש
 
חזית המוזיאון החדש באי המוזאונים, ברלין
החצר המצרית, 1862
המוזיאון החדש (בגרמנית: Neues Museum) הוא מוזיאון הממוקם צפונית למוזיאון הישן באי המוזיאונים שבמרכז ברלין.
המוזיאון נבנה בין השנים 1843–1855 על פי תוכניות של האדריכל פרידריך אוגוסט שטילר, תלמידו של האדריכל קארל פרידריך שינקל. מבנה המוזיאון נהרס כמעט לחלוטין במהלך מלחמת העולם השנייה, ורק קירותיו החיצוניים נותרו לעמוד. המוזיאון שוקם והוא נפתח לקהל מחדש באוקטובר 2009. המוזיאון מכיל את מוצגי מצרים העתיקה, אשר הוצגו במוזיאון קודם למלחמת העולם השנייה, ועד פתיחת המוזיאון החדש הוצגו במוזיאון הישן.
רקע

המוזיאון החדש היה השני מבין המוזיאונים שנבנו באי המוזיאון. מוזיאון זה נבנה כהרחבה של המוזיאון הישן על מנת להכיל את האוספים הגדלים והולכים של המוזיאון. אוספים אלה כללו אוספים של יציקות גבס, את האוסף המצרי של המוזיאון, אוסף התחריטים (Kupferstichkabinett), האוסף הפרה היסטוריה והאוספים ההיסטוריים (Museum der vaterländischen Altertümer) והאתנוגרפיים. במהלך השנים שחלפו מאז הקמת המוזיאון, הפך המוזיאון ממוזיאון כללי (כמו המטרופוליטן והמוזיאון הבריטי) לסדרה של מוזיאונים מתמחים. כך הפכו האוספים המפורטים לעיל למוזיאון המצרי ולמוזיאון האתנוגרפי של ברלין.
מבנה המוזיאון עצמו היה המבנה הראשון המונומנטלי שנבנה בפרוסיה שכלל טכנולוגיות בנייה מודרניות תוך שימוש בשלד ברזל להקמת המבנה, ובמנועי קיטור לבניית יסודות המבנה.
היסטוריה > הקמת המוזיאון

עבודות הקמת המבנה החלו ב-19 ביוני 1841 בפיקוחה של ועדה שהוקמה על ידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי אשר כללה את אוצר המוזיאונים המלכותיים, איגנץ פון וולפרס (Ignaz von Wolfers) וכן את פרידריך אוגוסט שטילר (אשר מונה, על ידי ממשלת פרוסיה בהוראת המלך, ב-8 במרץ 1841, לאחראי על ההקמה).
בשל האדמה הבוצית של אתר הבנייה נדרש להקים את המבנה על 2344 עמודי עץ שאורכם בין 6.9 ל-18.2 מטרים. על מנת להכניס את עמודי היסוד לאדמה נעשה שימוש במנוע קיטור בעוצמה של 5 כוחות סוס, כמו כן מנוע זה הפעיל את המשאבות ששאבו את המים מיסודות המבנה. היה זה הפעם הראשונה שנעשה שימוש באמצעים מכניים בהקמת מבנה בפרוסיה.
ב-6 באפריל 1843 נערך טקס הנחת אבן הפינה של המבנה (לאחר שנבנו יסודות המבנה ומרתפיו). בניית קירות המבנה הושלמה בשלהי שנת 1843 וכרכוב המבנה הושלם בשנת 1844. בשנת 1845 הונחו קורות הברזל אשר תמכו בתקרות המבנה (לראשונה נעשה שימוש בקורות ברזל תעשייתיים בבניית מבנה ציבור בפרוסיה). בשנים 1846–1847 נבנו חזית המבנה המעוטרת, הפסלים המעטרים את המבנה, וחדרי המדרגות המעוטרים שיש. מהפכת 1848 עיכבה את סיום בניית המוזיאון אשר נפתח לציבור בשנת 1855, אולם ציורם של ציורי הקיר במבנה הושלם רק בשנת 1866.
היסטוריה > המבנה עד למלחמת העולם השנייה

לאחר פתיחת המוזיאון הוצגו בו האוספים המצרי, הפרוסי והאתנוגרפי, בקומת הקרקע; אוספי יציקות הגבס של פסלים יוונים ורומיים וכן אמנות ביזנטית, אמנות גותית ואמנות רנסאנס הוצגו בקומה הראשונה של המוזיאון; אוסף אמנות ימי הביניים, אוסף התחריטים ואוסף האמנות (ה-Kunstkammer), אוסף הדגמים הארכיטקטוניים ואוספי הרהיטים, כלי החרס והזכוכית הוצגו בקומה השנייה.
בשל גודלם של האוספים החל המוזיאון להקים מוזיאונים נפרדים בנושאים שונים ולהעביר אליהם את אוספיו. כך בשנת 1873 נוסד המוזיאון לאנתרופולוגיה (Völkerkundemuseum) שעבר לבניין נפרד ברחוב קוניגרטצר בשנת 1886 (מבנה זה נהרס לחלוטין במהלך מלחמת העולם השנייה).
המוזיאון למלאכות (Kunstgewerbemuseum) שנוסד בשנת 1875 קיבל את אוספי הזכוכית הרהיטים והחרס (כ-7,000 מוצגים) ועבר למבנה אחר ה-מארטין גרופיוס באו (Martin-Gropius-Bau) בשנת 1881.
בשטחים שפונו בקומה הראשונה של המוזיאון החדש הוצג האוסף המצרי ההולך וגדל, ובשטחים שפונו בקומה השנייה הוצגו מוצגים נוספים של אוסף התחריטים שגדל.
בין השנים 1883–1887 נוספה קומת ביניים למבנה (שלא ניתן היה לראותה מחוץ למבנה) ובקומה זו הוצגו יציקות הגבס - אוסף שהלך וגדל במהלך המאה ה-19, עד שהפך לגדול באוספים אלה בעולם. בראשית המאה ה-20 הוחלט להפסיק להציג אוסף זה (המדובר באוסף של יציקות גבס של פסלים רומיים שהיה נפוץ במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הפסיק להיות פופולרי - ציבור החל להעדיף לראות יצירות מקוריות על פני העתקי גבס) ולהעבירו לאוניברסיטת ברלין. האוסף נהרס לחלוטין בהפצצות שלהי מלחמת העולם השנייה.
במקום שהתפנה בקומה הראשונה של המבנה הוצגו אוספי הפפירוס של המוזיאון המצרי.
בין השנים 1919–1923 כוסתה החצר היוונית בגג זכוכית, ונוספה קומה שנייה לחצר במטרה להציג את הממצאים הארכאולוגיים של אל עמרנה.
בשנת 1939 נסגרו האוספים ומספר רב של חפצי אמנות הוסרו ואובטחו. במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס המוזיאון כמעט לחלוטין: ב-19 בנובמבר 1943 נשרף גרם המדרגות המרכזי עם ציורי קיר ומוצגים נוספים, ב-23 בנובמבר 1943 נפגע הבניין בהפצצות ישירות. הפצצות נוספות במהלך פברואר 1945 הרסו את כל האגף הצפוני של המוזיאון וחלק מהאגף הדרומי (לרבות האגף המחבר את המוזיאון החדש עם המוזיאון הישן).
היסטוריה > המוזיאון מאז מלחמת העולם השנייה

מרבית שטחי המוזיאון החדש נהרסו בהפצצות ולא ניתן היה להשתמש בהם. מוזיאונים אחרים באי המוזיאונים השתמשו בחלקי המבנה ששרדו כשטחי מחסנים.
עבודות השיקום של המבנה החלו בשנת 1986 אולם הופסקו זמן קצר לאחר מכן בשל קשיים להשיג מימון לשיקום. בשל הזמן שחלף, פגעי מזג האוויר, ועבודות השיקום החלקיות נהרסו חלקים מהמבנה אשר שרדו את הפצצות מלחמת העולם השנייה (בהם החצר המצרית).
במסגרת ההכנות לשיקום המבנה הוסרו עיטורי הקירות ששרדו וחלקים מהמבנה ואוחסנו במקום נפרד. לאחר מכן החלו עבודות חיזוק היסודות והוצאת הפסולת ושרדי המבנה שעמדו על סף קריסה. רק עם סיום עבודות הניקוי והחיזוק החלו עבודות שחזור המבנה. עבודות השחזור הסתיימו בשנת 2009 בעלות של 295 מיליון אירו.
החזית הצפון מערבית והחזית הדרום מזרחית של המבנה, אשר נהרסו לחלוטין בהפצצות מלחמת העולם השנייה שוקמו על פי תוכניות של האדריכל האנגלי דייוויד צ'יפרפילד בהתבסס על התוכניות המקוריות של המבנה.
המבנה נפתח לקהל ב-16 באוקטובר 2009 ומציג את אוספי המוזיאון המצרי שהוצגו עד אז בבניין המוזיאון הישן, וכן את המוצגים מהמוזיאון הפרה היסטורי (שהוצגו קודם לכן בשלוס שארלוטנברוג).
היסטוריה > שיקום המוזיאון

במסגרת תוכנית האב של אי המוזיאונים התמנה האדריכל האיטלקי ג'יאורג'יו גראסי, והוא תכנן את שיפוץ המוזיאון. בתחילת העבודות התברר שבמוזיאון העתיק לא היו תקנים מודרניים כמו הגנה מאש, מיזוג אוויר ועוד. לכן רצה גראסי לבנות אגף חדש וכן תעלה שתחבר בין האגף הישן לחדש.
תוכנית זו לא התקבלה ובמקומו מונה האדריכל דייוויד צ'יפרפילד לשקם את המוזיאון החדש. הוא לא רצה לשחזר את המוזיאון, אלא לעשות בו שימור משלים: חלקים השאיר כמות שהם וחלקים בנה בצורה מודרנית לחלוטין, כך שיהיה ברור מה הישן ומה החדש. למשל, הוא החזיר את המדרגות, אך לא בנה אותן כפי שהיו בעבר אלא בצורה מודרנית יותר. בחצר הוא השאיר את קירות פגועים למחצה, ורק חיזק אותם. במרכז העלה עמודי בטון מודרניים שיחזיקו תקרה גבוהה שתיצור חללי תצוגה. את כל החלקים החדשים בנה מבטון לבן. את החלקים הישנים שלא נהרסו לחלוטין השאיר ושיפץ, כך שהמבנה מורכב מטלאים טלאים של ישן וחדש. הוא לא השתמש בלבנים חדשות אלא בלבנים הישנות. הקירות בנויים חציים מלבנים ישנות וחלקם מלבנים חדשות והגבול בין שני הסוגים ברור לגמרי. הוא בנה את התקרה הישנה בשיטה העתיקה בה נבנתה במקור, אולם הכיפות החדשות נבנו בשיטות מודרניות.
בזמן השיפוץ הגרמנים דרשו שחזור של המדרגות כפי שהיו במאה ה-19. האדריכל צ'יפרפילד היה קשוב לכך והחליט לצרף צוותי חשיבה ציבוריים, ולכן התכנון והבנייה לקחו 20 שנה.
מכיוון שהמבנה נטה על צידו בשל הפצצות מלחמת העולם השנייה, ביצעו בעת השיפוץ מעין הקפאה של הקרקע: הציפו את היסודות במים והקפיאו אותם, כך שניתן יהיה לחתוך מסביב והמבנה יישאר עומד על פיסות הקרקע הללו.
בתכנון מבנה המוזיאון המשוקם נלקח בחשבון צפי של 4 מיליון מבקרים מדי שנה (כיום מבקרים במוזיאון הישן כ-1.5 מיליון מבקרים מדי שנה), ועל כן הוחלט שהכניסה למתחם המוזיאונים כולו תהיה במבנה נפרד (גלריית ג'יימס סימון). בתוכנית השיקום הכוללת צפוי המוזיאון החדש להיות מקושר במעברים תת-קרקעיים ליתר מוזיאוני האי.
ב-17 באוקטובר 2009 נפתח המוזיאון מחדש, לאחר ששוקם בעלות של 233 מיליון אירו. זהו המוזיאון האחרון מבין מוזיאוני אי המוזיאונים ששוקם ונפתח. עם השלמת שיקומו הסתיים השיפוץ של מתחם "אי המוזיאונים". האדריכל המשקם החליט להשאיר במספר קירות רסיסי פצצות מקוריים וכן ציורי קיר שנשחקו כעדות להיסטוריה של המוזיאון.
בשנת 2016 דלפה מהמוזיאון סריקה תלת-ממדית של פסל נפרטיטי, היצירה המפורסמת ביותר המוצגת שם. המוזיאון דרש ייחוס על הסריקה ושימוש בלתי מסחרי בה, לפי תנאי הרישיון שהטביע בתחתית הפסל המקורי, אך לא היו למוזיאון זכויות יוצרים על פסל שנוצר בשנת 1345 לפני הספירה.
מבנה המוזיאון

| --- | --- |
: מפת המבנה: קומת הקרקע (Erdgeschoss)  1) החצר היוונית 2) החצר המצרית  3) האולם המרכזי 4) "החדר הפטריאוטי" - מוצגים מפרוסיה 5) האולם הדרומי 6) אולם הקשתות  7) האולם האתנוגרפי 8) האולם מאחורי המדרגות 9) האולם ההיסטורי 10) ההיפוסטיל 11) חדר הקברים מצריים 12) האולם המיתולוגי הקומה הראשונה> 13) המדרגות המרכזיות 14 ) חדר בכחוס 15) החדר הרומי 16) הכיפה הדרומית 17) החיבור למוזיאון הישן18) אולם ימי הביניים19 ) חדר ברנרד מהילדשיים 20) החדר המודרני 21) החדר היווני22) חדר לאוקון  23) חדר אפולון 24) חדר הכיפה הצפונית 25) החדר הנובי
צורתו של מבנה המוזיאון מלבנית, אורכו 105 מטרים ורוחבו 40 מטרים. צלעו הארוכה של המוזיאון ממוקמת מכיוון צפון לדרום, וצלעו הקצרה מכיוון מזרח למערב. מבנה המוזיאון מקביל לנהר השפרֶה. גשר חיבר את מבנה המוזיאון החדש למוזיאון הישן. מבנה גשר זה היה ברוחב 7 מטרים ובאורך 24.5 מטרים, ונתמך על ידי שלוש קשתות. מבנה הגשר נהרס במלחמת העולם השנייה.
שלושת אגפי המבנה הקיפו שתי חצרות פנימיות: החצר המצרית (הצפונית) והחצר היוונית (הדרומית). תקרת הזכוכית של החצר המצרית הותקנה עם הקמת מבנה המוזיאון. החצר היוונית קורתה בתקרת זכוכית בין השנים 1919 ו-1923.
הערות שוליים

↑  "המוזיאון החדש" בברלין פתח את שעריו למבקרים, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2009
↑  מיכאל יעקובסון, לא מסתיר את הצלקות, באתר Xnet‏, 13 באפריל 2011
↑  Michael Weinberg, The Nefertiti Bust Meets the 21st Century, Slate.com, ‏15 בנובמבר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265950505171  BIBSYS: 2130633  BnF: cb169010432 (data)  GND: 10006374-3  ISNI: 0000 0001 2290 2732  LCCN: nr95006690  NKC: xx0015874  RERO: 02-A021642321  SUDOC: 143425021  ULAN: 500299938  VIAF: 135319142   WorldCat (עם VIAF): 135319142 
החזית המזרחית של המוזיאון החדש, הקישור למוזיאון הישן ואכסדרת העמודים. מתוך ספרו של פרידריך אוגוסט שטילר "המוזיאון החדש בברלין" ("Das Neue Museum in Berlin) בהוצאת ריידל (Riedel) משנת 1862.
המוזיאון בשנת 1850, מבט מכיוון פרידריכסברוק (Friedrichsbrücke)
הריסות המוזיאון. תמונה משנת 1984.
ראשה של נפרטיטי
פסל אמזונה על סוס בחצר המוזיאון החדש בברלין
הפקולטה להנדסה ביורפואית

| --- | --- |

 פקולטה
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°46′31″N 35°01′36″E﻿ / ﻿32.775247152356°N 35.026546914909°E﻿ / 32.775247152356; 35.026546914909
 bme.technion.ac.il
  (למפת חיפה מוגדלת) הפקולטה להנדסה ביורפואית(למפת חיפה רגילה) הפקולטה להנדסה ביורפואית(למפת הגליל המערבי רגילה) הפקולטה להנדסה ביורפואית(למפת הגליל המערבי מוגדלת) הפקולטה להנדסה ביורפואית
 
המכון להנדסה ביו-רפואית ע"ש סילבר
הפקולטה להנדסה ביו-רפואית של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1969, והיא עוסקת במחקר של הנדסה ביורפואית ובהכשרה של מהנדסי ביורפואה. דיקן הפקולטה הוא פרופ' חיים אזהרי.
היסטוריה

לימודי הנדסה ביו-רפואית בטכניון החלה כבר באמצע שנות הארבעים, כאשר התופעות ביולוגיות החשמליים של הגוף נחקרו במחלקה להנדסת חשמל. העניין וההתלהבות שנוצרה על ידי תחום חדש זה של מחקרים, גרם לכך שעד שנת 1968 היו יותר מארבעים פרויקטים שונים במחלקות שונות בטכניון. בשנת 1970, הוקם המכון ע"ש יוליוס סילבר כדי לשכן את כל המחקר של הנדסה ביו-רפואית בטכניון, והמחלקה בין תחומית להנדסה רפואית וביולוגית הוקמה באופן רשמי כתוכנית ללימודי תואר שני. התוכנית לתואר ראשון הושקה בשנת 1999.
הפקולטה כיום

בפקולטה 21 חברי סגל בזמן מלא, 10 חברי סגל בהשתייכות משנית ו-6 פרופ' אמריטוס. לפקולטה יש 24 מעבדות מחקר שונות, בנוסף למעבדות ההוראה.
מסלולי לימוד

בוגר הנדסה ביו-רפואית - תוכנית בסיסית ארבע שנתית בהנדסה ביו-רפואית. התוכנית מציעה שלושה סוגי התמחויות: מגמת הדמיה ואותות רפואיים, מגמת ביומכניקה וזרימה; מגמת הנדסת רקמות וביוחומרים. התוכנית מעניקה תואר ראשון בהנדסה ביו-רפואית.
תואר כפול בהנדסה ביו-רפואית ורפואה - תוכנית משותפת עם הפקולטה לרפואה, התוכנית אורכת 8 שנים. התוכנית מיועדת לסטודנטים מצטיינים, אשר בנוסף להכשרתם כמהנדסים מעוניינים להשתלב בלימודי הרפואה. התוכנית מעניקה תואר כפול לאחר 5 השנים הראשונות: "מוסמך למדעים (.B.Sc) בהנדסה ביו-רפואית" ו "בוגר למדעים (.B.Sc) במדעי הרפואה". הסטודנט יקבל תואר ברפואה (MD) לאחר סיום התואר הכפול, בנוסף ל-3 שנים קליניות ושנת סטאז'.
תואר משולב בהנדסה ביו-רפואית ופיזיקה - תוכנית משותפת עם הפקולטה לפיזיקה, התוכנית אורכת ארבע שנים. התוכנית מיועדת למספר מצומצם של סטודנטים מצטיינים, אשר בנוסף להכשרתם כמהנדסים מעוניינים להשתלב בלימודי פיזיקה. התוכנית מעניקה תואר "מוסמך למדעים (.B.Sc) בהנדסה ביו-רפואית ובפיזיקה".
הערות שוליים

↑  מיליון נתרמו להקמת מרכז הנדסה רפואית, על המשמר, 13 באפריל 1970
הנרי ג'יי

הנרי ג'יי
הנרי ג'יי 1951, מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
הנרי ג'יי 1951, מנוע
הנרי ג'יי 1951
הנרי ג'יי 1953
הנרי ג'יי (מאנגלית: Kaiser Henry J) היא מכונית משפחתית גדולה אמריקאית המוגדרת כמכונית קומפקטית, 2 דלתות, סדאן שיוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית קייזר-פרייזר משנת 1950 עד 1954, בשנים האלה הורכב הדגם בארץ על ידי קייזר-אילין תעשיות.
משנת 1951 החברה בארצות הברית הייתה קרויה "קייזר מוטורס" (אנ') לאחר שהשותף ג'וזף פייזר (אנ') פרש.
היסטוריה

קייזר-פרייזר הרכיבה את ההנרי ג'יי במפעלה ב- מישיגן, בגרסת 2,200 סמ"ק, (4 צילינדרים), ו- 2,600 סמ"ק, (6 צילינדרים). אורך : 4,432 מ"מ, בגרסת מודל 1950, ששונה ל-4,521 מ"מ בשנים 1951–1954. משקל : 1,062 ק"ג, בסיס גלגלים 2,500 מ"מ. התאוצה בין 0 - 60 מייל הייתה 19.59 שניות. הרכב נקרא ע"ש יו"ר חברת קייזר-פרייזר והושק ב-28 בספטמבר 1950.
מחיר דגם ה"הנרי ג'יי" הבסיסי היה בשנת 1953 1,499 דולר.
הצבעים הדומיננטיים היו : שחור בשלוב גג לבן, ואפור בהיר.
הדגם היה קרו על שם "הנרי ג'יי קייזר (אנ'), נשיא "קייזר-פייזר".
דגם ה-אולסטייט היה גרסה משופרת של דגם ה"הנרי ג'יי".
קייזר-פרייזר במדינת ישראל

קייזר-פרייזר (Kaiser-Frazer) הייתה חברת מכוניות אמריקאית חדשה, שנוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי ג'וזף פרייזר, שהיה בעל ניסיון רב בתעשיית הרכב, והנרי קייזר, תעשיין נודע. אילין התיידד עם היקמן פרייס, סגן נשיא "קייזר-פרייזר" והצליח ליצור שותפות בינו לקונצרן האמריקאי. לפי תנאי העסקה קייזר פרייזר השקיע חצי מיליון דולר ואילין השקיע שני מיליון דולר. מפעלי "קייזר-אילין" הקימו תוך שנה וחצי את המפעל בישראל.
המפעל החל להרכיב מגוון כלי רכב, תחילה מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" ו"הנרי ג'יי", ובהמשך ג'יפ ויליס, ויליס ג'יפ סטיישן, ויליס ג'יפ טנדר, "דופין" ו"קטר שבו" של רנו הצרפתית.
בשנת 1950 התחילו להרכיב את ההנרי ג'יי, במפעל ב- נשר, עד שנת 1954.
רמות גימור

הנרי ג'יי סטנדרט
הנרי ג'יי דה-לוקס
מכירות "הנרי ג'יי

81,942 יחידות - שנת המודל 1951, כולל הדגם שיוצר מ-28 בספטמבר 1950
23,568 יחידות - שנת המודל 1952
16,672 יחידות - שנת המודל 1953
1,123 יחידות - שנת המודל 1954
ראו גם

אפרים אילין
קייזר-אילין תעשיות
תעשיית רכב בישראל
קייזר מנהטן