stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרצ
היסטוריה > בחירות 2009

במרץ 2008 התקיימו בחירות פנימיות בהשתתפות כל מתפקדי המפלגה על ראשות המפלגה. בשלב מוקדם הודיעו יוסי ביילין, זהבה גלאון ורן כהן כי יתמודדו. לאחר שבדצמבר 2007 הצטרף להתמודדות חיים אורון, פרש ביילין מהמירוץ והודיע על תמיכתו במועמדותו של אורון. ב-18 במרץ 2008 נבחר חיים אורון לראשות המפלגה כאשר הוא גובר על רן כהן וזהבה גלאון.
בדו"ח פנימי נמתחה ביקורת על תפקוד סיעת מרצ בכנסת: בין השאר נאמר שהסיעה ממעטת בחקיקה ושהיא מתקשה להציג עמדה פוליטית מגובשת ואחידה בפעילותה בכנסת. כמו כן דובר על מצבה הפיננסי הקשה של מרצ שהביא את רוב סניפי המפלגה להיסגר ושיתק את פעילות תנועת הנוער המפלגתית ויתר מנגנוני המפלגה.
לאחר היבחרו פעל אורון להרחבת המפלגה, באמצעות הקמת תנועה חדשה שתחבור למרצ. עמוס עוז, גילה אלמגור, עוזי ברעם ואישים נוספים, חלקם נטולי עבר פוליטי, הודיעו על כניסתם לפעילות פוליטית בתנועה שנקראה "התנועה החדשה". ועדה מסדרת קבעה את רשימת "התנועה החדשה", בראשה הועמד המשפטן פרופ' מרדכי קרמניצר לצדם של איש מדעי המדינה פרופ' אבנר דה-שליט, העיתונאית ניבה לניר, חה"כ לשעבר גדליה גל והתסריטאית שרון קנטור.
ב-14 בדצמבר 2008 בחרו כ-1,000 חברי ועידת מרצ את הרשימה לכנסת ה-18. במקביל, שבוע לאחר מכן, ב-22 בדצמבר 2008, אושרה בוועידת מרצ ברוב קולות הריצה ברשימה משותפת עם "התנועה החדשה", שנציגה, ניצן הורוביץ, הוצב במקום ה-3 ברשימה המשותפת לכנסת. עוד נציגים מהתנועה החדשה כללו את עו"ד טליה ששון (מקום 7 ברשימה המשותפת), עו"ד צלי רשף (מקום 9) ובמאית הקולנוע איבתיסאם מרעאנה (הוצבה במקום ה-12, אך פרשה בעקבות תמיכת מרצ במבצע עופרת יצוקה). לאחר הכישלון בבחירות הושמעה ביקורת במרצ על האיחוד בטענה שהיה מדובר במהלך מלאכותי שלא היווה יותר מפיקציה תקשורתית.
סיסמת הבחירות של מרצ הייתה "לא מתפשרים". יומיים קודם לפתיחת מבצע עופרת יצוקה הודיע חיים אורון על תמיכת המפלגה בפעולה הצבאית. עם זאת, מיד לאחר פתיחת המבצע החלה מרצ בקמפיין להפסקת אש מיידית.
על אף שהסקרים שפורסמו בסמוך לאיחוד עם התנועה החדשה צפו למרצ שבעה מנדטים ואף יותר, ואף בסקרים האחרונים שפורסמו לפני הבחירות זכתה רשימת המפלגה לכ־5 מנדטים, בסופו של דבר זכתה הרשימה רק ל-3 מנדטים, כשחלק לא מבוטל ממצביעי המפלגה החליט ברגע האחרון להצביע לקדימה, שבקמפיין מוצלח "ציפי או ביבי" פנתה ישירות למצביעי השמאל וביקשה את תמיכתם לראשות הממשלה. תוצאת הבחירות הוגדרה על ידי מנהיג המפלגה ככישלון. חברת הכנסת הוותיקה זהבה גלאון, שמוקמה במקום הרביעי ברשימה, לא נכנסה לכנסת לאחר הבחירות, אולם עם התפטרותו מהכנסת של יושב המפלגה אורון שבה גלאון לספסלי הכנסת.
היסטוריה > בחירות 2013

לאחר הבחירות הוקמה ועדה לבדיקת מעמדה של מרצ ובמרץ 2010 הציגה ועדה זו את מסקנותיה. עיקרי המלצות הוועדה היו שינוי רעיוני ומיזוג עם מפלגות אחרות. המלצות נוספות היו: הגדרת קהל היעד של מרצ ביתר דיוק, ייצוג נשי רב יותר והגבלת מספר הקדנציות לח"כים מכהנים כדי לאפשר כניסה של מועמדים צעירים לשורות המפלגה.
ב-7 בפברואר 2012 התקיימו בחירות לראשות מרצ. זהבה גלאון נבחרה ליושבת ראש התנועה עם 60.6% מקולות הבוחרים. למקום השני הגיע אילן גילאון עם 36.6% מקולות הבוחרים, ולמקום השלישי הגיע אורי אופיר עם 2.8% מהקולות.
ב-11 בנובמבר 2012 בחרו צירי ועידת מרצ את רשימת המפלגה לקראת הבחירות לכנסת. רשימת המפלגה, בסדר יורד, היא: זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, אבשלום וילן, מוסי רז, יפעת סולל ואורי זכי. סיסמאות הבחירות המרכזיות של המפלגה סבבו סביב הצגתה כבית והמרכז של השמאל הישראלי והיו – "הלב שלי בשמאל", "הקול שלך בטוח נגד ביבי", "עוד מאמץ קטן לשמאל גדול" ו"מרצ-השמאל של ישראל".
תוצאות הבחירות הביאו להכפלה של כוחה משלושה לשישה מנדטים. עם 50% נשים, למרצ היה הייצוג-היחסי הגבוה ביותר של נשים בכנסת. בנוסף, לראשונה מאז הכנסת ה-15 הושבע לכנסת חבר ערבי מטעמה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 המפלגה הצליחה להשיג 41 נציגים מטעמה למועצות המקומיות. זו עלייה של 12 מושבים לעומת הבחירות ב-2008. מרצ הריצה ארבעה מועמדים לראשות עיר: ניצן הורוביץ בתל אביב, יהונתן יסעור בהרצליה, עידן למדן ברמת השרון, ואמיר כוכבי בהוד השרון, אך אף אחד מהם לא נבחר. למרות זאת הפתיעה המפלגה במספר ערים: כשהפכה לסיעה הגדולה ביותר בתל אביב וזכתה לשישה מנדטים במועצה. מרצ זכתה לחמישה מנדטים ו-25% הצבעה ברעננה, בגבעתיים קיבלה שלושה מנדטים ורשמה ארבעה מנדטים בכפר סבא.
היסטוריה > בחירות 2015

לאחר פיזור הכנסת התשע-עשרה ב-8 בדצמבר 2014 ולקראת הבחירות לכנסת העשרים, אישרה ועידת מרצ בינואר 2015 את המשך כהונתה של זהבה גלאון כיושבת ראש המפלגה. לקראת הפריימריז במפלגה הודיע ניצן הורוביץ על פרישתו מהחיים הפוליטיים. בפריימריז נבחרו: אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג ומוסי רז.
בליל הבחירות הראו המדגמים כי המפלגה קיבלה ארבעה מנדטים, וכתוצאה מכך הודיעה גלאון כי תתפטר על מנת שחברת הכנסת תמר זנדברג, מס' 5 ברשימת מרצ, תוכל להמשיך לכהן בכנסת. אולם לאחר ספירת המעטפות הכפולות נקבע בתוצאות האמת כי מרצ קיבלה חמישה מנדטים. כתוצאה מכך גלאון לא התפטרה וזנדברג המשיכה לכהן.
בכנסת זאת, בלט חלקו של חבר הסיעה אילן גילאון בהמאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום שבפועל הוביל להעלאת הקצבה.
היסטוריה > בחירות 2018

ב-18 באוקטובר 2017 הודיעה יו"ר המפלגה, זהבה גלאון, על התפטרותה מהכנסת ובמקומה נכנס לכנסת מוסי רז. ב-22 במרץ 2018 נערכו בחירות לראשות מרצ, בהן ח"כ תמר זנדברג נבחרה לתפקיד יו"ר המפלגה.
היסטוריה > בחירות 2019 > הבחירות לכנסת העשרים ואחת

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת נבחרו המועמדים לרשימת המפלגה באמצעות בחירות מקדימות. עקב קיומן של הבחירות לראשות המפלגה במרץ 2018, לא נערכו בבחירות הללו בחירות לראשות המפלגה. בעלי זכות הבחירה היו מי שהתפקדו למפלגה עד כחודש לפני הפריימריז. לראשונה ניתנה זכות הבחירה לכלל המתפקדים, ולא רק לחברי ועידת המפלגה. לאחר שינויי מיקום לצורך הבטחת ייצוג מגדרי, נקבעה רשימת המועמדים לכנסת אחרי תמר זנדברג, בסדר הבא: אילן גילאון, מיכל רוזין, ועיסאווי פריג'. בבחירות זכתה המפלגה ב-4 מנדטים.
היסטוריה > בחירות 2019 > הבחירות לכנסת העשרים ושתיים

ב-27 ביוני 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים נערכו בחירות לראשות המפלגה, וניצן הורוביץ גבר על היו"ר הקודמת תמר זנדברג ברוב של 54% מהקולות. ב-11 ביולי נערכו בוועידה בחירות לרשימת המפלגה, בהן זנדברג הגיעה למקום הראשון, ואחריה הגיעו אילן גילאון, עיסאווי פריג', מוסי רז ומיכל רוזין.
ב-25 ביולי הוחלט על ריצה משותפת בבחירות, במסגרת רשימת המחנה הדמוקרטי, של מפלגת מרצ יחד עם מפלגת ישראל דמוקרטית בראשות ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק ועם מפלגת התנועה הירוקה בראשות סתיו שפיר. בראש הרשימה עמד יו"ר מרצ ניצן הורוביץ, כשבמקום השני הוצבה יו"ר התנועה הירוקה סתיו שפיר ואילו יו"ר ישראל דמוקרטית אהוד ברק הוצב רק במקום העשירי. הסכם האיחוד אושר בוועידת מרצ ב-28 ביולי.
היסטוריה > בחירות 2020

ב-13 בינואר הכריזו ראשי העבודה ומרצ, עמיר פרץ וניצן הורוביץ, על איחוד טכני בין הרשימות לקראת הבחירות לכנסת ה-23, עקב החשש שבריצה נפרדת אחת מהן לא תעבור את אחוז החסימה, וריצה במסגרת העבודה-גשר-מרצ. יאיר גולן ממפלגת ישראל דמוקרטית הצטרף אל מרצ ושיתוף הפעולה במסגרת המחנה הדמוקרטי התפרק. בהתחלה ניסו ראשי מרצ לשבץ את יאיר גולן ואת אמילי מואטי, שהתמודדה בעבר ברשימת "העבודה", תחת מפלגת "הבחירה הדמוקרטית" ששייכת לרומן ברונפמן, אך ניסיון זה לא צלח.
בבחירות במרץ 2020 זכו שלוש המפלגות יחד לשבעה מנדטים, ובתוך כך מרצ זכתה בשלושה מנדטים בכנסת. מלבד הורוביץ וגולן, חברת הכנסת תמר זנדברג המשיכה לכהונה נוספת. בתחילה מונה הורוביץ לעמוד בראש ועדה זמנית להיערכות מערכת החינוך להתמודדות עם משבר הקורונה, אך עם הקמת הממשלה השלושים וחמש התפצלה הסיעה, כשגשר והעבודה מצטרפות לקואליציה, בעוד מרצ חברה לאופוזיציה.
במסגרת פעילותה של הסיעה בכנסת ה-23 מתוך האופוזיציה, הצליחה הסיעה להעביר בקריאה טרומית בכנסת את הצעת החוק של הורוביץ וזנדברג המהווה תיקון לחוק הפסיכולוגים לאיסור טיפולי המרה, כאשר חלקים נרחבים מסיעות הקואליציה הצביעו בעדה או נעדרו מההצבעה. אירוע זה נחשב חריג בשל היותה של המפלגה באופוזיציה, וחרף התנגדותן החריפה של הסיעות החרדיות להצעה, כמו גם של חלקים ממפלגות הציונות הדתית ומהרשימה המשותפת.
היסטוריה > בחירות 2021

בבחירות לכנסת העשרים וארבע במרץ 2021, המשיך ניצן הורוביץ לעמוד בראשות מרצ, כחלק מסיכום על ביטול הבחירות המקדימות, וללא התנגדות. הסיכום כלל שריון של נציג נוסף לחברה הערבית בחמישייה הראשונה. ג'ידא רינאווי זועבי, מנכ"לית אגודת הידידים של בית החולים פוריה, שובצה במקום ה-4 במקומו של אילן גילאון שהודיע על פרישתו. במקום החמישי שובץ חבר הכנסת לשעבר, עיסאווי פריג'. מהרטה ברוך-רון ששובצה במקום ה-10 פרשה מהרשימה במחאה על הליך בחירתה.

במהלך מערכת הבחירות הודיע הורוביץ על תמיכתו ביאיר לפיד לראשות הממשלה וכי סיעת מרצ תמליץ עליו בפני הנשיא כמועמדה להרכבת הממשלה. בבחירות עצמן זכתה המפלגה ב-6 מנדטים, ובכך הכפילה את כוחה בכנסת. לכנסת נבחר גם מוסי רז, מי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מרצ במהלך הכנסת ה-15 והכנסת ה-20.
לאחר הבחירות, נכנסה המפלגה לממשלת ישראל ה-36 בראשות נפתלי בנט, וקיבלה שלושה תיקים: ניצן הורוביץ במשרד הבריאות, תמר זנדברג במשרד להגנת הסביבה, ועיסאווי פריג' במשרד לשיתוף פעולה אזורי. הורוביץ, זנדברג ופריג' הפסיקו את כהונתם בכנסת מתוקף החוק הנורווגי, ובמקומם נכנסו מיכל רוזין, גבי לסקי ועלי סלאלחה. ב-26 ביולי 2021 מונה יאיר גולן לסגן שרת הכלכלה והתעשייה, כפשרה על מסירת ראשות ועדת העלייה והקליטה לאופוזיציה.
היסטוריה > בחירות 2022

עם היציאה לבחירות לכנסת העשרים וחמש, הודיע השר עיסאווי פריג' על פרישה מהחיים הפוליטיים. בנוסף, קרא פריג' לניצן הורביץ להתפטר מהנהגת המפלגה ולזהבה גלאון לחזור להנהיג את מרצ. לאחר מכן, ח"כ יאיר גולן הודיע על התמודדות לראשות מרצ. ב־12 ביולי 2022, הודיע יושב הראש הורביץ כי הוא לא יתמודד בפריימריז לראשות הרשימה, אך הוא מתכוון להמשיך להתמודד לרשימת מרצ. ב־19 ביולי 2022, הודיעה יושבת הראש לשעבר, זהבה גלאון, על חזרה לחיים הפוליטיים וכי היא תתמודד לראשות מפלגת מרצ. ב-23 באוגוסט 2022 התקיימו הבחירות המקדימות לראשות המפלגה ולרשימתה בה ניצחה זהבה גלאון עם 60% מהקולות. ברשימת מרצ נבחרו מוסי רז במקום השני, ח"כ מיכל רוזין במקום השלישי, ח"כ עלי סלאלחה במקום הרביעי וח"כ יאיר גולן במקום החמישי.
בבחירות זכתה מרצ ב-150,793 קולות, שמהווים 3.16% אחוז מקולות הבוחרים, ולראשונה בתולדותיה לא עברה את אחוז החסימה. אחוז החסימה בבחירות אלו היה 3.25% מכלל הקולות הכשרים ועמד על 154,855 קולות, כך חסרו למרצ 4,062 קולות והמפלגה לא נכנסה לכנסת. בכך, המפלגה לא נכנסה לראשונה לכנסת מאז היווסדותה בשנת 1992.
ב-30 ביוני 2024 הכריזה יחד עם מפלגת העבודה על הקמת מפלגה חדשה בשם הדמוקרטים.
פורומים וחטיבות

במרצ קיימות ארבע חטיבות המחברות בין חברי מפלגה לעשייה משותפת לפי חתך אוכלוסייה:
נוער
צעירים (גילאים 18–35)
חברי קיבוצים ומושבים
גמלאים
קיימים שבעה פורומים המרכזים את הפעילות בנושאים פוליטיים שונים:
פורום "גאות" העוסק בלהט"ב
הפורום הפמיניסטי לזכויות נשים, בראשות שרון אורשלימי
הפורום הסביבתי-חברתי, בראשות אורי אלדר
הפורום למאבק בכיבוש, בראשות יפעת סולל
הפורום הירוק
הפורום למאבק בכפייה הדתית, בראשות עילאי הרסגור-הנדין
פורום התרבות, בראשות חגי אייד
בנוסף, קיימים 26 סניפים מקומיים ברחבי הארץ שמרכזים את הפעילות ברמה המוניציפלית. מטעם המפלגה מכהנים (נכון ל-2018) 36 חברי מועצות ערים בישראל:
בת ים (1), גבעתיים (4), הוד השרון (1), הרצליה (3), חיפה (1), ירושלים (1), כפר סבא (4), קריית אונו (2), קריית טבעון (2), ראש העין (3), ראשון לציון (1), רחובות (2), רמת גן (2), רמת השרון (2), רעננה (4), תל אביב-יפו (3).
תנועות נוער > נוער מרצ

נוער מרצ היה ארגון הנוער של מפלגת מרצ. נוער מרצ הפעיל סניפים בערים דוגמת תל אביב, ירושלים, חיפה, פרדס חנה, השרון, מודיעין, ובאר שבע. כמות הפעילים הייתה כמה מאות בני נוער בגילאים 12–18 מכל רחבי ישראל. בסניפים מרוכזת פעילות תרבותית ופוליטית ונוער מרצ מקיים הפגנות ומשמרות מחאה, וזוכה לייצוג משמעותי במוסדות מפלגת מרצ. חוקת מפלגת מרצ קבעה ייצוג של לפחות 2% מצירי ועידת המפלגה לנציגי נוער מרצ. לפי אתר הארגון, הארגון פעל לאור עקרונות השלום, הדמוקרטיה והצדק החברתי כפי שהם מופיעים, בין היתר, במגילת זכויות האדם, במגילת העצמאות של מדינת ישראל ובחוק יסוד כבוד האדם וחירותו.
התנועה שיתפה לעיתים פעולה עם גופים בעלי רקע אידאולוגי שונה. לדוגמה, בשנת 2010 פעלה התנועה בשיתוף פעולה עם ההנהגה הצעירה באיחוד הלאומי להוזלת מחירי לימודי הנהיגה בישראל, הגבוהים באופן משמעותי ביחס למדינות אחרות בעולם. בשנת 2011 קיימה התנועה פעילות משותפת עם ארגוני נוער נוספים, כגון בני עקיבא, למען שחרור יונתן פולארד.
נוער מרצ הוקם עם הקמת מרצ ב-1992, על בסיס תנועות הנוער שהיו לשלוש המפלגות שהרכיבו את מרצ נוער מפ"ם, נוער רצ ונוער שינוי. הרכז הראשון של התנועה היה ח"כ אילן גילאון. בבחירות לכנסת העשרים שנערכו במרץ 2015, גייס נוער מרצ מתנדבים רבים לשורות המפלגה ביום הבחירות, וכשליש מהמתנדבים של מרצ ביום הבחירות היו חברים בנוער מרצ. ב-12 בספטמבר 2024 התאחד הנוער עם נוער העבודה לנוער הדמוקרטים.
תנועות נוער > הצבעים שלנו

תנועת הנוער "הצבעים שלנו – נוער גאה למען שוויון ומיעוטים" הייתה תנועה אשר פעלה למען שוויון זכויות משפטיות להומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים בישראל ומיעוטים אחרים. התנועה הוקמה בינואר 2003, סמוך לבחירות לכנסת ה-16, על ידי קבוצת בני נוער, בהנהגתו של אביב נטר ובסיועה של מיכל עדן, חברת מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מרצ. התנועה פעלה תחת מפלגת מרצ אך סירבה בקביעות לקחת חלק בפעילויות האנטי-ציוניות שנוער מרצ השתתפה בהן.
במהלך 2003 קיימה הצבעים שלנו את פרויקט הדגל שלה: מאבק במדיניות בנק הדם של מגן דוד אדום האוסרת באופן גורף על מי שקיים יחסי מין הומוסקסואלים לתרום דם. המאבק קיבל את הכינוי "פרויקט מד"א". במסגרת המאבק הגיעו חברי התנועה לבתי ספר בהם התרימה מד"א וערכו הסברה לתלמידים מחוץ לשערים, ועודדו אותם למחוק את הסעיף הנדון בעט בשאלון התרומה. כתוצאה מהמאבק שונה הסעיף מ"יחסי מין הומוסקסואלים" ל"יחסי מין בין גברים משנת 77". בשנת 2008, התנועה חדלה לפעול.
בתחום המוניציפלי

מרצ היא בין המפלגות הבודדות שמריצה את מועמדיה בבחירות המקומיות תחת הפתק איתה היא רצה לכנסת. בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 2018 זכתה מרצ בעשרות נציגים במגוון רשויות:
ירושלים: מנדט אחד – ד"ר לורה וורטון.
תל אביב: 3 מנדטים בראשות מיטל להבי.
חיפה: מנדט אחד – תבור להט
כפר סבא: 4 מנדטים בראשות עילאי הרסגור-הנדין.
בת ים: מנדט אחד – קטי פיאסצקי-מורג
רעננה: 4 מנדטים.
הרצליה: 3 מנדטים.
רמת השרון: 2 מנדטים.
הוד השרון: נציג אחד (רן יקיר), כחלק מרשימת "קצב-מרצ-יש עתיד" שלה 5 מנדטים.
קריית אונו: 2 מנדטים בראשות ירון יעקבי.
רמת גן: 2 מנדטים בראשות צחי זליכה.
גבעתיים: 4 מנדטים בראשות ויוי וולפסון.
ראש העין: 3 מנדטים בראשות עומר שכטר.
ראשון לציון: מנדט אחד – אילנית הרוש.
לקראת הבחירות המוניציפליות של 2023 ממשיכה מרצ בהצגת מועמדים ומועמדות ברשימות עצמאיות וברשימות משותפות עם מפלגות וסיעות אחרות: בגבעתיים התאחדו וירוצו יש עתיד ומרצ ברשימה משותפת שתיקרא "גבעתיים דמוקרטית". בראשון לציון סיעת מרצ תתמודד לבחירות ביחד עם התנועה הירוקה. בחולון מזה 20 שנה, מרצ תתמודד למועצת העיר ברשימה שתיקרא "חולון חופשית – מכניסים מרץ לעירייה".
סמלילים

סמליל בחירות 92
סמליל בחירות 96 ובחירות 1999
סמליל "מרצ-יחד"
סמליל המפלגה בבחירות 2006 ושוב לאחר בחירות 2009
סמליל "התנועה החדשה מרצ" מבחירות 2009
סמליל מרצ בבחירות 2013
סמליל נוסף, בשימוש מסוף 2012 עד 2022
סמליל מרצ בבחירות 2015, 2019 (אפריל), 2019 (ספטמבר), 2020 ו-2021
סמליל מרצ בבחירות 2022
ראשי המפלגה

| מס | תמונה | שם/תקופת חיים | התחלת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | שולמית אלוני (1927–2014) | 9 במרץ 1992 | ינואר 1996 |
| 2 |  | יוסי שריד (1940–2015) | ינואר 1996 | ינואר 2003 |
| 3 |  | יוסי ביילין (1948–) | 16 במרץ 2004 | 18 במרץ 2008 |
| 4 |  | חיים אורון (1940–) | 18 במרץ 2008 | 7 בפברואר 2012 |
| 5 |  | זהבה גלאון (1956–) | 7 בפברואר 2012 | 22 במרץ 2018 |
| 6 |  | תמר זנדברג (1976–) | 22 במרץ 2018 | 27 ביוני 2019 |
| 7 |  | ניצן הורוביץ (1965–) | 27 ביוני 2019 | 23 באוגוסט 2022 |
| (5) |  | זהבה גלאון (1956–) | 23 באוגוסט 2022 | 17 בנובמבר 2022 |
תוצאות בחירות

| בחירות | מנהיג | מושבים | +/- | קולות | קואליציה/אופוזיציה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | שולמית אלוני | 12 / 120 |  2 | 250,667 (#3) | קואליציה | רצו ברשימה מאוחדת של מפלגות רצ, מפ"ם ושינוי |
| 1996 | יוסי שריד | 9 / 120 |  3 | 226,275 (#5) | אופוזיציה | במהלך הקדנציה פרשה שינוי מהחיבור עם סיעות רצ ומפ"ם |
| 1999 | יוסי שריד | 10 / 120 |  1 | 253,525 (#4) | קואליציה (1999–2000) | במהלך הקדנציה פרשה מרצ מהקואליציה |
| 1999 | יוסי שריד | 10 / 120 |  1 | 253,525 (#4) | אופוזיציה (2000–2003) | במהלך הקדנציה פרשה מרצ מהקואליציה |
| 2003 | יוסי שריד | 5 / 120 |  5 | 164,122 (#6) | אופוזיציה | רצה ברשימת מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר |
| 2006 | יוסי ביילין | 5 / 120 |  | 118,302 (#9) | אופוזיציה | רצה במסגרת מרצ-יחד |
| 2009 | חיים אורון | 3 / 120 |  2 | 99,611 (#10) | אופוזיציה | רצה במסגרת התנועה החדשה-מרצ |
| 2013 | זהבה גלאון | 6 / 120 |  3 | 172,403 (#8) | אופוזיציה |  |
| 2015 | זהבה גלאון | 5 / 120 |  1 | 165,529 (#10) | אופוזיציה |  |
| 2019 | תמר זנדברג | 4 / 120 |  1 | 156,473 (#9) | בחירות בזק |  |
| 2019 ב | ניצן הורוביץ | 3 / 120 |  1 | כחלק מהמחנה הדמוקרטי (#9) | בחירות בזק | רצה במסגרת המחנה הדמוקרטי |
| 2020 | ניצן הורוביץ | בתחילת הקדנציה:3 / 120בסוף הקדנציה:4 / 120 |  | כחלק מהעבודה-גשר-מרצ (#6) | אופוזיציה | רצה במסגרת העבודה-גשר-מרצ. במהלך הקדנציה התפטר אחד הח"כים של העבודה דבר שהגדיל את יצוג הסיעה ל-4. |
| 2021 | ניצן הורוביץ | 6 / 120 |  3 | 202,218 (#12) | קואליציה |  |
| 2022 | זהבה גלאון | 0 / 120 |  6 | 150,696 (#11) | לא נבחרה לכנסת | לא נבחרה לכנסת |
מזכ"לי המפלגה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| 1 | בני טמקין | 1996 | 1999 |
| 2 | חנן ארז | 1999 | 2000 |
| 3 | מיכל שוחט | 2000 | 2004 |
| 4 | ירון שור | 2004 | 2010 |
| 5 | דרור מורג | 2011 | 2015 |
| 6 | מוסי רז | 2015 | 2018 |
| 7 | תומר רזניק | 2018 | היום |
ראו גם

פוליטיקה בישראל
ארגוני שמאל בישראל
מרצ תל אביב-יפו
היסטוריה של מקסיקו

את ההיסטוריה של מקסיקו נהוג לחלק למספר תקופות, החל מהעדות הראשונה להתיישבות האדם ועד היום. העדות הראשונה להתיישבות האדם במקסיקו תוארכה בערך ל-17,000 שנה לפני זמננו.
פיתוח החקלאות במקסיקו החל בליקוט תירס בר, הדגן השכיח ביותר במקסיקו, על ידי האדם לפני כ-10,000 שנה. אולם, זריעה שיטתית של שדות תירס החלה רק לפני כ-3,800 שנה. בתקופה זו החלו להתפתח במקסיקו תרבויות מתוחכמות יותר. ממצאים של עבודות קדרות תוארכו לאלף השלישי לפני הספירה (לפני כ-4,300 שנה) ועד לתקופות מאוחרות יותר.
פסל ראש אדם אולמקי ממדינת טבסקו שבמרכז מקסיקו
מקדש של בני המאיה בעיר העתיקה פלנקה שבמדינת צ'יאפס
התקופה הפרה-קולומביאנית

התקופה שקדמה להגעתו של כריסטופר קולומבוס לחופי אמריקה נקראת התקופה הפרה-קולומביאנית. היא מתחילה למעשה באלף השני לפני הספירה, אז החלו לקום תרבויות מתוחכמות באזור. המקסיקנים מכנים את התקופה שקדמה לכיבוש הספרדי בשם "התקופה הפרה-היספאנית".
בתקופה זו התקיימו במקסיקו חמש תרבויות עיקריות, ולצדן קמו תרבויות קטנות ששרדו תקופות קצרות יותר. העמים העיקריים שהתקיימו במקסיקו בתקופה הפרה-קולומביאנית הם: האולמקים, טאוטיווקאן, טולטק, האצטקים ומאיה. לאורך ההיסטוריה חוו עמים אלה מלחמות רבות, אולם גם תקופות של שלום ומסחר ענף התקיימו באלפי השנים שקדמו לכיבוש הספרדי. בין היתר השיגו התרבויות הפרה-קולומביאניות במסו-אמריקה בכלל ובמקסיקו בפרט הישגים ניכרים בתחומי פוליטיקה, מתמטיקה, תאולוגיה, חקלאות ותחומים נוספים. מרבית התרבויות המשניות במסו-אמריקה הושפעו, בצורות שונות, מאחת או יותר מחמש התרבויות הגדולות.
התקופה הפרה-קולומביאנית > האולמקים

התרבות המקסיקנית העתיקה ביותר היא תרבותם של האולמקים, שהחלה להתהוות לפני כ-4,300 שנה. סימן ההיכר הבולט ביותר שלהם הוא פסלי הראשים הענקיים המאפיינים את אמנותם. פסלים אלו נשמרו היטב במקומות רבים במקסיקו. האולמקים עסקו בקדרות והם הראשונים שהחלו בעיור במקסיקו. האדריכלות שלהם, כמו גם האמנות, החקלאות, הקדרות ותחומים נוספים, היו הבסיס להתפתחותן של מרבית הציוויליזציות המרכז-אמריקאיות המאוחרות יותר, אם לא כולן.
התקופה הפרה-קולומביאנית > תרבות טאוטיווקאן

תרבות טאוטיווקאן (Teotihuacán. פירוש השם בשפת נאוואטל הוא "מקומם של אלה שהולכים בדרך האלים") היא אחת התרבויות המסתוריות ביותר בהיסטוריה של מקסיקו. פרטים רבים על עברם של בני טאוטיווקאן אינם ידועים עד היום, ומקורותיהם של מייסדיה הם בגדר תעלומה. ידוע כי מרכזה של התרבות היה בעיר הנושאת את אותו השם, כ-40 קילומטרים צפונית למקסיקו סיטי של היום. העיר יושבה לראשונה בין השנים 300 לפני הספירה לבין 150 לספירה. העיר הייתה למעשה המטרופולין הראשון בצפון אמריקה והעיר הגדולה בעולם עד לנפילתה, בסופה של המאה ה-10 לספירה. אנשיה השפיעו רבות על הכלכלה והפוליטיקה באזור כולו והשפעה זו ניכרת גם בערי המאיה טיקאל וקופאן.
התקופה הפרה-קולומביאנית > תרבות המאיה

בני המאיה ותרבותם היוו נדבך חשוב בהיסטוריה הפרה-קולומביאנית של אמריקה המרכזית בכלל ומקסיקו בפרט. השפעת תרבותם ניכרה על פני יותר מ-300,000 קילומטרים רבועים. המאיה בנו מאות ערי מדינה בשטחי מקסיקו, גואטמלה, בליז, אל סלוודור והונדורס של היום. עדויות מעידות על קיומם של בני המאיה החל מהמאה השלישית לספירה ועד למאה ה-16 - בואם של הספרדים ליבשת. תרבותם הגיעה לשיאה בערך במאות 8–9 לספירה. בני המאיה הצטיינו במדעים, ובמיוחד במתמטיקה ובאסטרונומיה. לוח השנה שלהם, שהיה מדויק לפחות כמו זה האצטקי, כלל 19 חודשים, מתוכם 18 חודשים בני 20 יום כל אחד, ואחד שהיה בן חמישה ימים בלבד. אחרי בואם של הספרדים, בני המאיה ששרדו המירו את דתם לנצרות.
התקופה הפרה-קולומביאנית > האצטקים

האצטקים היה הכינוי לברית המשולשת אשר שלטה במאה ה-15 וראשית המאה ה-16 בעמק מקסיקו. הקבוצה האתנית הדומיננטית מבין השלוש היו בני המשיקה, תושבי העיר טנוצ'טיטלאן, שהייתה גם בירת האצטקים. התרבות האצטקית, מהמפורסמות בתרבויות מקסיקו הפרה-קולומביאנית, שרדה פחות מ-100 שנים. פירוש השם "אצטק" בשפת נאוואטל, הוא "אדם שבא מאצטלן". אצטלן היא עירם הבדיונית של בני הנאהוה, שהיו אבותיהם הקדמונים של האצטקים.
הישגיהם המרכזיים של האצטקים היו גיבוש לוח שנה מדויק ושימוש בכתב ציורים מרשים, שהתפתח לקראת חורבנם לכדי כתיבה פונטית. בירתם, טנוצ'טיטלאן, הייתה העיר הגדולה ביותר בעולם עם בואם של הספרדים, עם אומדן של כ-350,000 תושבים
לפי הדת האצטקית, האל קצלקואטל צפוי היה להגיע לטנוצ'טיטלאן ביום הדין עם לוחמיו, רכובים על בעלי חיים שטרם נראו. לפי האמונה, קצלקואטל צפוי היה להישאר כדי להחליף את מקומו של המלך האצטקי לנצח. הרנאן קורטס, הקונקיסטאדור הספרדי, אכן הגיע עם לוחמיו ב-1517 דרך העיר וראקרוס (אז כונתה העיר על ידי קורטז עצמו בשם Puerto de la Villa Rica de la Vera Cruz) - רכוב על סוסים, בעל חיים שמקורו בעולם הישן והיה זר לחלוטין לאצטקים.
הכיבוש הספרדי

תקופת הכיבוש הספרדי הנה תקופת המעבר שבין התקופה הפרה-קולומביאנית לבין החלת השלטון הקולוניאלי של הספרדים בצפון אמריקה. כינונה של האימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-16 הביאה למעשה לסיום תקופה זו. הכובשים הספרדים נקראו קונקיסטאדורים. מקור השם במילה הספרדית Conquistador, שפירושה כובש.
הפלישה הספרדית הראשונה לאזור שבו עתידה לקום מקסיקו התרחשה ב-1519 בראשותו הרנאן קורטס. חופיה של וראקרוס, משם הגיע קורטס ביחד עם לוחמיו, התגלו רק שנתיים מוקדם יותר, על ידי מגלה הארצות הספרדי פרנסיסקו הרננדס דה קורדובה. קורטס נכנס בקלות יחסית לטנוצ'טיטלאן, בשל האמונה של הקיסר האצטקי האחרון, מוקטזומה, ושל חלק נכבד מהעם, שהאורח הוא למעשה אל. מאוחר יותר הוא ניסה להסביר להם את עקרונות הנצרות. לא מדובר היה בפעילות מיסיונרית, אולם אחדים מבני העם האצטקי המירו את דתם בסופו של דבר לנצרות. הוא הכתיר עצמו לשליט האצטקים, כאשר מוקטזומה משמש אותו בתור שליט בובה. העיר נפלה בידיו של קורטס והביאה את חורבנם של האצטקים רק אחרי מצור שארך ממאי עד אוגוסט 1521. המצור נערך בשיתוף עם בני בריתו, בני הטלאקסקאלה (Tlaxcallān), שבט ילידים מקומי שאנשיו היו אויביהם המרים ביותר של האצטקים.
הדת האצטקית גרסה כי האלים עשויים להשמיד את היקום אם לא יזכו לקורבן אדם מדי פרק זמן מסוים. עם הגיעו של קורטס, למשל, זכה האחרון לכבוד גדול, שכן הוקרבו לכבודו עשרות בני אדם. לעיתים יזמו האצטקים מלחמות בינם לבין שבטים מקומיים (בהם בני הטלאקסקאלה) על מנת שישמשו כמקורות זמינים של קורבנות אנושיים. בשל כך רכשו לעצמם האצטקים אויבים רבים, והספרדים לא התקשו למצוא בני ברית כדי לעזור להם להביסם. השילוב של מאות לוחמים ספרדיים מאומנים וחמושים היטב עם אלפי לוחמים אינדיאנים נחושים הביא בסופו של דבר לחורבנה של התרבות האצטקית.
המלחמה אמנם קטלה קורבנות רבים בקרב האצטקים, אך הגורמים העיקריים להיעלמותה של התרבות האצטקית לא היו מלחמות, כי אם מחלות אירופיות. מגוון מחלות שהמערכת החיסונית של הכובשים הספרדים ידעה, בצורה זו או אחרת ובמקרים מסוימים, להתגבר עליהן - המערכת החיסונית של המקומיים, שלא הצליחה לרוב להתמודד עם המחלות שהביאו איתם הכובשים מאירופה, הפילה רבים מהם למשכב. המחלות הקטלניות ביותר היו אבעבועות שחורות, דבר, חצבת ואף סוגים שונים של שפעת. המגפה הגדולה שפרצה בשבועות הראשונים להגעת הספרדים קטלה מיליוני אצטקים, וקיימים אומדנים שונים לגבי המספר המדויק.
התקופה הקולוניאלית

תקופת שלטון הספרדים במקסיקו, מערב ארצות הברית, גואטמלה, הונדורס ועוד מדינות שכנות נקראת התקופה הקולוניאלית. הקולוניה הגדולה הזו שמעבר לים כונתה בשם "מלכות המשנה של ספרד החדשה" (Virreinato de Nueva España
בספרדית). הייתה זו תקופה ארוכה ומלאת תהפוכות שנמשכה מיום הקמתה של האימפריה הספרדית ועד לקבלת העצמאות של מקסיקו, ב-27 בספטמבר 1821. יש המקצרים תקופה זו עד להכרזת העצמאות של מקסיקו, שהתרחשה 11 שנים קודם לכן ב-10 בספטמבר 1810, אך לא הוכרה על ידי השלטון הספרדי. בין הכרזת העצמאות לבין ההכרה בעצמאות מקסיקו הייתה תקופת ביניים קצרה שמכונה "מלחמת העצמאות המקסיקנית".