stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרובע הלטיני

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  פריז 
 על שם:  לטינית 
 קואורדינטות:  48°51′00″N 2°20′33″E﻿ / ﻿48.85°N 2.3425°E﻿ / 48.85; 2.3425
  (למפת פריז מוגדלת) הרובע הלטיני(למפת פריז רגילה) הרובע הלטינימפת אזור הסורבון והקולז' דה פראנס שברובע הלטיני
 
הרובע הלטיני (בצרפתית: Quartier latin) הוא אזור בפריז, ברבעים (arrondissements) החמישי והשישי, בגדה השמאלית (והדרומית) של נהר הסן. האזור נפרש משדרות סן ז'רמן ועד גני לוקסמבורג. במרכזו נמצאת אוניברסיטת הסורבון.
מקור השם בלטינית, שהייתה השפה שבה דיברו באוניברסיטאות ובבתי הספר בימי הביניים; כבר אז שימש האזור כמרכז להשכלה גבוהה. ברובע נמצאים גם היום מוסדות השכלה גבוהה שונים, כגון האקול נורמל סופרייר, אקול דה מין (École des Mines), קמפוס אוניברסיטת ז'וסייה (Jussieu university campus, אוניברסיטאות פריז 6 ו-7), האקול פוליטקניק (École Polytechnique), אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר (בית הספר הגבוה לאמנות), הקולז' דה פראנס וספריית סנט-ז'נבייב (bibliothèque Sainte-Geneviève), וכמו כן כמה בתי ספר יוקרתיים (לואי לה-גרן, אנרי IV).
אתרים חשובים

הקולז' דה פראנס
אקול נורמל סופרייר
הפנתאון של פריז
הסורבון
אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר
אקול פוליטקניק
תיכון לואי הגדול
המכון של צרפת (Institut de France)
כיכר סן-מישל
מוזיאון קלוני
ארמון לוקסמבורג
גני לוקסמבורג
תיאטרון האודאון
הארנה של לוטטיה
כנסיית סן ז'רמן דה פרה
כנסיית סן-סולפיס
חצר הקולז' דה פראנס בפריז
מראה פנורמי של פנים הפנתאון של פריז
וילי ואן דר קיילן

וילהלמוס מרטינוס לאונרדוס יוהאנס "וילי" ואן דר קיילן (בהולנדית: Wilhelmus Martinus Leonardus Johannes "Willy" van der Kuijlen‏; 6 בדצמבר 1946–19 באפריל 2001) היה כדורגלן הולנדי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ.
ואן דר קיילן שיחק לאורך מרבית הקריירה בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן, ונחשב לאחד מגדולי שחקניה. הוא מחזיק בשיא הופעות הליגה (528) ושיא שערי הליגה (308) במדי הקבוצה בכל הזמנים. כמו כן, ואן דר קיילן הוא מלך שערי ליגת העל ההולנדית בכל הזמנים, וזכה בתואר מלך השערים של הליגה בשלוש עונות שונות. במישור הקבוצתי, זכה ואן דר קיילן עם קבוצתו בגביע אופ"א, בשלוש אליפויות ובשני גביעים. לזכותו שבעה שערים ב-22 הופעות במדי נבחרת הולנד. הוא זכה לכינויים מר פ.ס.וו. (Mister PSV) ו-בעט, וילי (Skiete, Willy).
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון שהתמקדה בעיקר במחלקות הנוער של איינדהובן, וכן בתפקידי עוזר מאמן וסקאוט. בתווך, שימש בתפקידים דומים גם ברודה, ואימן במשך תקופה קצרה את המועדון בו גדל, HVV הלמונד מעיר הולדתו.
מאז מותו ב-2021, נקרא תואר מלך השערים של הליגה ההולנדית על שמו של ואן דר קיילן.
קריירת משחק > נבחרת הולנד

ואן דר קיילן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד ב-23 במרץ 1966, בגיל 19 ושלושה חודשים בלבד, בהפסד הביתי 4–2 לגרמניה המערבית. בהמשכה של אותה השנה כבש ארבעה שערים בארבע הופעותיו הבאות בנבחרת, כולל שער במשחקו הרשמי הראשון, ניצחון 2–0 על דנמרק במוקדמות יורו 1968.
על אף הפתיחה המוצלחת, לא זכה ואן דר קיילן להופעות רבות, כאשר בארבע השנים הבאות הוסיף שמונה הופעות בלבד, בהן לא כבש כלל. בין היתר, נאלץ להחמיץ משחקי נבחרת בעקבות שירותו הצבאי, וכן עלייתו של יוהאן קרויף, ששיחק בעמדה דומה לזו של ואן דר קיילן בנבחרת, הגבילה משמעותית את כמות דקות המשחק שלו. בין אוקטובר 1970 לנובמבר 1974, כארבע שנים שלמות, לא שיחק ואן דר קיילן כלל בשורות הנבחרת. הוא אף סירב להצטרף לנבחרת בטורניר מונדיאל 1974, בו הגיעה הולנד עד למשחק הגמר, מתוך ידיעה כי לא יזכה לדקות משחק על חשבונו של קרויף.
סיבה נוספת למיעוט הדקות הבינלאומיות של ואן דר קיילן, על אף קריירת המועדונים המוצלחת באותן השנים, הייתה הסכסוך המתמשך בין ואן דר קיילן וחברו לקבוצה יאן ואן בוורן, לבין יוהאן קרויף. הסכסוך הארוך בין שחקניאייאקס ופיינורד לבין אלו של פ.ס.וו. החל עוד בעשור הקודם, כאשר ואן בוורן ביקר את קרויף ואת המוטיבציה שלו לשחק במדי הנבחרת. הדבר הוביל להצקות בלתי פוסקות מצד שחקניה של אייאקס ופיינורד בנבחרת כנגד ואן דר קיילן ו-ואן בוורן. הדבר התבטא בין היתר בכך שבמהלך משחקי של הולנד הקפידו שחקני אייאקס ופיינורד להתמסר ביניהם ולא לשתף כלל את ואן דר קיילן במהלכי ההתקפה. ואן דר קיילן התרעם על היחס המועדף לו זכה קרויף מצד ההתאחדות, המאמן ושחקני הבנחרת, והעימות הגיע לשיאו בשנת 1975, במהלך אימון של הנבחרת ההולנדית לקראת משחק מול פולין. קרויף וניסקנס, אז שחקני ברצלונה, איחרו במספר ימים למחנה האימון של הנבחרת, והמאמן ג'ורג' קנובל עצר את האימון רק כדי לברך את השניים על הגעתם. ואן דר קיילן הגיב לכך ואמר: הנה הגיעו מלכי ספרד, מה שעורר תרעומת רבה מצדו של קרויף. האחרון דרש מהמאמן לבחור בינו לבין ואן דר קיילן, והמאמן צידד בקרויף, מה שהוביל לעזיבתם של ואן דר קיילו ו-ואן בוורן.
בעקבות המצב הסבוך, החליט ואן דר קיילן לפרוש ממשחק בינלאומי באותה השנה, אך שנה לאחר מכן חזר בו מהפרישה לאחר שיחה עם המאמן. מאז שחזר הוסיף חמש הופעות בלבד למאזנו, ארבע מהן כמחליף. הופעתו האחרונה הייתה ב-12 באוקטובר 1977, במשחק חוץ מול צפון אירלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978, כאשר החליף את קרויף בדקה ה-71.
בסך הכול כבש ואן דר קיילן שבעה שערים ב-22 הופעות במדי נבחרת הולנד, ולא ייצג אותה באף טורניר משמעותי.
לאחר הפרישה

עם פרישתו ממשחק חזר ואן דר קיילן לפ.ס.וו. כמאמן נוער ומאמן התקפה, ובמרץ 1987 אף שימש כעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת, תחת המאמן חוס הידינק.
בין השנים 1988 ל-1991 שימש ואן דר קיילן כעוזרו של יאן רקר ברודה ובהמשך כמאמן הנוער של המועדון, ובשלהי עונת 1991/1992 אף שימש תקופה קצרה כמאמן ראשי בקבוצת נעוריו HVV הלמונד.
בהמשך אותה השנה חזר לפ.ס.וו. ונשאר במערכת במשך 28 שנים, עד לשנת 2020. הוא מילא תפקידי אימון במחלקות הנוער של המועדון והחל משנת 2003 שימש כסקאוט שעקב אחרי שחקני נוער וכן כשגריר רשמי של המועדון.
ואן דר קיילן זכה למחוות מצד פ.ס.וו. שבה היה לסמל. באצטדיון פיליפס קרויה אחת המבואות על שמו, ובשנת 2004 הוצב מחוץ לאצטדיון פסל בדמותו.
בנובמבר 2011 פורסמה הביוגרפיה של ואן דר קיילן, שנקראה וילי שלנו (Onze Willy), שנכתבה על ידי העיתונאי פרנס ואן דר נייוונהוף. המהדורה הראשונה הוענקה לו על ידי מאמן נבחרת הולנד דאז, בארט ואן מרוויק. כחודש לאחר מכן חגג את יום הולדתו ה-65 במשחק הביתי של פ.ס.וו. מול נאק ברדה, לצדם של חבריו לזכייה בגביע אופ"א ב-1978.
בערוב ימיו סבל ואן דר קיילן ממחלת אלצהיימר, והלך לעולמו ב-19 באפריל 2021, בגיל 74. לאחר מותו פרסמה מנהלת הליגה ההולנדית כי תואר מלך השערים ייקרא על שמו של ואן דר קיילן, ופסלון הזכייה יהיה העתק של הפסל בדמותו שהוצב מחוץ לאצטדיון פיליפס.
תארים

גביע אופ"א: 1977/1978
אליפות הולנד (3): 1974/1975, 1975/1976, 1977/1978
הגביע ההולנדי (2): 1973/1974, 1975/1976
מלך השערים של גביע אירופה למחזיקות גביע: 1974/1975
מלך השערים של ליגת העל ההולנדית (3): 1965/1966, 1969/1970, 1973/1974
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964/1965 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 27 | 20 |
| 1965/1966 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 30 | 23 |
| 1966/1967 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 34 | 21 |
| 1967/1968 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 32 | 21 |
| 1968/1969 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 34 | 11 |
| 1969/1970 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 32 | 26 |
| 1970/1971 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 30 | 14 |
| 1971/1972 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 26 | 6 |
| 1972/1973 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 32 | 13 |
| 1973/1974 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 34 | 27 |
| 1974/1975 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 32 | 28 |
| 1975/1976 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 33 | 27 |
| 1976/1977 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 32 | 24 |
| 1977/1978 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 32 | 13 |
| 1978/1979 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 28 | 14 |
| 1979/1980 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 28 | 12 |
| 1980/1981 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 27 | 8 |
| 1981/1982 | פ.ס.וו. איינדהובן | הולנד ליגת העל ההולנדית | 5 | 0 |
| 1981/1982 | מאסטריכט | הולנד ליגת העל ההולנדית | 17 | 3 |
| 1982/1983 | אוברפלט-פאבריק | בלגיה ליגת המשנה הבלגית | 28 | 8 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 573 | 319 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת הולנד> שנה | נבחרת הולנד> הופעות | נבחרת הולנד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1966 | 5 | 4 |
| 1967 | 1 | 0 |
| 1968 | 5 | 0 |
| 1969 | 1 | 0 |
| 1970 | 1 | 0 |
| 1974 | 1 | 0 |
1975: 3
| 1976 | 2 | 0 |
| 1977 | 3 | 0 |
| סך הכול | 22 | 7 |
פסל בדמותו של ואן דר קיילן מחוץ לאצטדיון פיליפס
ואן דר קיילן מניף את גביע אופ"א, 1978
וילם ואן מארן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוגוסט 1895 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  28 בנובמבר 1971 (בגיל 76) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 
וילם גררדוס ואן מארן (בהולנדית: Willem Gerardus van Maaren‏; 10 באוגוסט 1895 – 28 בנובמבר 1971) היה מנהל המחסן שעבד בסניף אמסטרדם של חברת אופקטה. התפרסם בשל היותו החשוד העיקרי בהסגרת אנה פרנק ומשפחתה לשלטונות הכיבוש הנאציים בהולנד.
תקופת מלחמת העולם השנייה

בסניף חברת אופקטה ברחוב פרינסנחראכט 263, הסתתרו בשנות מלחמת העולם השנייה והשואה שתי משפחות יהודיות: משפחת פרנק (אנה והוריה אוטו פרנק ואדית פרנק ואחותה מרגוט פרנק), ומשפחת ואן-פלס, וכן יהודי נוסף בשם פרידריך פפר. מרבית העובדים בבניין, כולל יאן חיס, ויקטור קוגלר, מיפ חיס, בפ פוסקאול ויוהנס קליימן היו שותפים לסוד וסייעו בכלכלת המסתתרים. שותף נוסף לסוד היה אביה של בפ, יוהאן פוסקאול אשר היה מנהל המחסן של החברה ובנה עבור היהודים את המסתור. באביב 1943 לקה פוסקאול בסרטן סופני, והחברה שכרה את שירותיו של ואן מארן כמנהל המחסן החדש.
בשל אופיו הערמומי, איש מהמסתתרים ומעובדי החברה לא חיבב את ואן מארן מההתחלה. הוא נהג לגנוב מוצרים, ומהר מאוד החל לחשוד שיש דיירים סודיים בבניין. במהלך עבודתו בחברה הוא ניסה לגלות מי מסתתר באגף הסודי של הבניין, ונהג להציב מלכודות קטנות כדי לגלות אם אנשים מסתובבים בו בלילות. אנה פרנק מזכירה אותו בתיעוב מספר פעמים ביומנה.
בסביבות מאי או יוני 1944 הודיע ואן מארן לידידו, למרט הרטוך, שהוא יודע שיהודים מסתתרים בפרינסנחראכט 263. ב-4 באוגוסט של אותה שנה, קיבל קצין האס אס יוליוס דיטמן מידע טלפוני על היהודים המסתתרים. חוליה של מתנדבים הולנדים בפיקוד קרל זילברבאואר הופיעה בפרינסנחראכט ועצרה את כל הקבוצה. כולם נספו, במחנות השמדה, למעט אוטו פרנק.
על פי עדויות מסוימות, ואן מארן היה מבולבל כאשר הופיעו מתנדבי משטרת הסדר, אם כי על פי עדויות אחרות הוא הצביע לזילברבאואר על המקום המדויק שבו הסתתרה משפחת פרנק.. מנגד בחקירת המשטרה, ואן מארן טען שהצביע כלפי מעלה לשאלה איפה המנהל של החברה. לאחר המעצר של המסתתרים היה ואן מארן אחד האנשים יחד עם מיפ חיס ובפ פוסקאול שאספו את היומנים והדפים שהשאירה אנה פרנק.
האשמה

יוליוס דיטמן התאבד ב-1945, ולקח עמו לקבר את זהותו של המלשין. החשד נפל מיד על ואן מארן, שנחקר ב-1948. בחקירה, מסרו עובדי הבניין עדויות על התנהגותו המחשידה, כמו גם על מנהגו לפזר מלכודות ברחבי המחסן. מיפ חיס אף טענה שהוא התרברב באוזניה פעם שיש לו קשרים בגסטאפו. ואן מארן הודה שחשד שקורה בבניין דבר מה מוזר, אולם לא ידע כלל כי מסתתרים בו אנשים. הוא טען שפיזר את המלכודות רק כדי לתפוס פורצים שנהגו לפשוט על המחסן. טענה זו לא התקבלה בידי החוקרים, ומקובל כיום להאמין שוואן מארן כן ידע על המסתתרים. עם זאת, לא נמצאו הוכחות חותכות לכך שהוא אכן הסגיר אותם לידי הנאצים. בהליך משפטי שנערך בשנת 1949 זוכה ואן מארן מכל אשמה.
ב-1963 איתר צייד הנאצים שמעון ויזנטל את קרל זילברבאואר, אולם הוא לא ידע מי היה המלשין. מעצרו של זילברבאואר, גרמו לפתיחה מחדש של התיק, וואן מארן נחקר בשנית. גם הפעם לא נמצאו עדויות לכך שהוא היה הבוגד. כמו כן לא נמצאו עדויות לכך שהוא שנא יהודים או את משפחת פרנק. מיפ חיס חזרה בה באמונתה שוואן מארן היה הבוגד, והודתה שרק התנהגותו הלא-סימפתית גרמה לה לחשוב כך. אוטו פרנק גם כן יצא נגד האשמתו של ואן מארן, אולם בראיון אחר כן רמז שהוא היה הבוגד. ואן מארן המשיך לטעון לחפותו עד מותו באמסטרדם ב-28 בנובמבר 1971.
עד היום לא הוכח בוודאות מי היה המלשין. חשודים נוספים הם לני הרצוג, טוני אהלרס ונלי ווסקאול (אחותה של בפ). יש אף הטוענים שמשפחת פרנק נתפסה באקראי במהלך פשיטה למציאת תלושי מזון או בעבירות מנהליות אחרות הקשורות לאישורי עבודה.
הערות שוליים

↑  ואן מארן עבד כמנהל המחסן בחברת אופטקה ששמה שונה לאחר מכן ל גיס ושות' Gies & Co https://www.annefrank.org/annes-wereld/en/arrest-and-imprisonment/helpers-after-arrest
↑  ואן מארן החליף את יוהאן פוסקאול בתפקיד מנהל המחסן לאחר שחלה
1 2 3 4  ההלשנה על אנה פרנק והאחראי לה
ונצל, מלך גרמניה

ונצל, מלך גרמניה (בגרמנית: Wenzeslaus או Wenzel von Luxemburg המכונה der Faule ("העצל"), נקרא גם ואצלב, בצ'כית: Vaclav Čtvrtý Lucemburský;‏ 26 בפברואר 1361 – 16 באוגוסט 1419) היה מלך בוהמיה (כ"וואצלב הרביעי") משנת 1363 ונבחר לתפקיד מלך גרמניה (רשמית מלך הרומאים) משנת 1376. הוא היה המלך הבוהמי השלישי והמלך הגרמני הרביעי מבית לוקסמבורג. הוא הודח בשנת 1400 מתפקידו כמלך הרומאים, אך המשיך לשלוט כמלך בוהמיה עד מותו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

וצלאב נולד ב-26 בפברואר 1361 בעיר הקיסרית נירנברג, והיה בנו של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מאשתו השלישית אנה משוויידניץ, בתם של הנריק השני, דוכס שוויידניצה וקתרין מאנז'ו. גידלו אותו הארכיבישופים של פראג.
אביו הכתיר אותו בהיותו בן שנתיים למלך בוהמיה ביוני 1363, ובשנת 1373 השיג עבורו גם את נסיכות הבוחר מברנדנבורג. כאשר ב-10 ביוני 1376 קבע קרל הרביעי את בחירתו של ואצלב למלך הרומאים על ידי הנסיכים האלקטורים, שניים מתוך שבעה קולות, אלו של ברנדנבורג ובוהמיה, הוחזקו על ידי הקיסר ובנו עצמם. ואצלב הוכתר באאכן ב-6 ביולי.
על מנת להבטיח את בחירתו של בנו, ביטל קרל הרביעי את ההרשאות של ערים קיסריות רבות שהעניק קודם לכן ומישכן אותן לאצילים שונים. הערים, לעומת זאת, לא היו חסרות אונים, וכמוציאות לפועל של שלום הציבור, הן התפתחו לכוח צבאי רב עוצמה. יתרה מכך, מכיוון שקרל הרביעי ארגן את הערים בליגות, הוא איפשר להן לשתף פעולה במאמצים רחבי היקף. ואכן, ב-4 ביולי 1376, ארבע-עשרה ערים שוואביות חברו יחדיו לליגת הערים השוואבית העצמאית כדי להגן על זכויותיהן נגד המלך החדש שנבחר, ותקפו את אדמותיו של אברהרד השני, רוזן וירטמברג. הליגה העירונית משכה עד מהרה חברים אחרים ועד 1389 פעלה כמדינה אוטונומית בתוך האימפריה.
ביוגרפיה > שלטונו

ואצלב לקח חלק בממשלה במהלך חייו של אביו, ובמות קרל ב-1378, הוא ירש את כתר בוהמיה וכמלך קיבל על עצמו את ממשלת האימפריה הרומית הקדושה. בקתדרלה של מונצה נשמרה סדרה של תבליטים המתארים את ההכתרות של מלכי איטליה עם כתר הברזל של לומברדיה. השביעית שבהן מתארת את הכתרת ונצל בנוכחות שישה נסיכים בוחרים, הוא עצמו השביעי. התיאור כנראה אינו מדויק וכנראה נעשה אך ורק כדי לחזק את טענות הקתדרלה על משמורת כתר הברזל.
בשנת 1387, מריבה בין פרידריך, דוכס בוואריה, וערי הליגה השוואבית בעלות הברית עם הארכיבישוף של זלצבורג נתנה את האות למלחמה כללית בשוואביה. הערים, שנחלשו בשל בידודן, קנאה הדדית וסכסוכים פנימיים, הובסו על ידי כוחותיו של אברהרד השני, רוזן וירטמברג, בדופינגן, ליד גרפנאו, ב-24 באוגוסט 1388. הערים נכבשו בנפרד. רובן השלימו בשקט כשהמלך ואצלב הכריז על הסדר אמביוולנטי באגר בשנת 1389 שאסר על כל הליגות בין ערים תוך אישור האוטונומיה הפוליטית שלהן. הסדר זה סיפק מעט יציבות לעשורים הבאים, אולם הערים נשרו כבסיס לסמכות האימפריאלית המרכזית.
בשנת 1390 הכריז המלך ונצל על שמיטת חובות היהודים.
ביוגרפיה > מלך בוהמיה

במהלך שלטונו הארוך, ואצלב החזיק באחיזה קלה בשלטון במקרה הטוב, כאשר הוא נקלע לעימותים חוזרים ונשנים עם האצולה הבוהמית בראשות בית רוזנברג. בשתי הזדמנויות הוא אף נכלא תקופות ממושכות על ידי אצילים סוררים.
אבל האחריות הגדולה ביותר של ואצלב התבררה כמשפחתו שלו. קרל הרביעי חילק את נחלותיו בין בניו וקרובי משפחה אחרים. אף על פי שעם מות אביו שמר ואצלב על בוהמיה, אחיו למחצה, זיגיסמונד, ירש את ברנדנבורג, בעוד שיוהאן קיבל את דוכסות גרליץ שזה עתה הוקמה בלוסטיה עילית. מרקיזות מורביה חולקה בין בני דודיו יובסט ופרוקופיוס, ודודו ואצלב הראשון כבר התמנה לדוכס לוקסמבורג. מכאן שהמלך הצעיר נותר ללא המשאבים מהם נהנה אביו, למרות שירש את דוכסות לוקסמבורג מדודו בשנת 1383. בשנת 1386 הפך זיגיסמונד למלך הונגריה והתערב בעניינים מזרחה יותר.
ואצלב גם התמודד עם התנגדות רצינית מצד האצילים הבוהמיים ואפילו מהקנצלר שלו, הארכיבישוף של פראג יאן מינשטיין. בסכסוך סביב מינויו של אב המנזר מקלדרובי, עינויו ורציחתו של הכומר הכללי של הארכיבישוף, יאן מנפומוק על ידי פקידי המלוכה בשנת 1393 עוררו מרד אצילים. בשנת 1394 מונה בן דודו של ואצלב, יובסט ממורביה, כעוצר, בעוד ואצלב נעצר ב-Králův. מלך הונגריה זיגיסמונד סידר שביתת נשק ב-1396, ועל מאמציו הוכר כיורש של ואצלב.
בפילוג האפיפיורי תמך ואצלב באפיפיור הרומאי אורבנוס השישי. כמלך הבוהמי הוא ביקש להגן על הרפורמטור הדתי יאן הוס וחסידיו מפני דרישותיה של הכנסייה הקתולית לדיכוייהם ככופרים. זה גרם לגרמנים רבים לפרוש מאוניברסיטת פראג, ולהקים אוניברסיטה משלהם בלייפציג.
לאחר מכן פגש את שארל השישי, מלך צרפת בריימס, שם החליטו שני המלכים לשכנע את האפיפיורים היריבים, בנדיקטוס השלושה עשר ובוניפקיוס התשיעי, להתפטר, ולסיים את הפילוג האפיפיורי על ידי בחירת אפיפיור חדש. רבים מהנסיכים כעסו על נטישתו של בוניפקיוס בידי ואצלב, אשר עורר זעם רב גם על ידי היעדרותו הארוכה מגרמניה ועל ידי מכירת התואר דוכס מילאנו לג'אן גאלאצו ויסקונטי.
הוס הוצא בסופו של דבר להורג בקונסטנץ בשנת 1415, ושאר תקופת שלטונו של ואצלב בבוהמיה הייתה בצל תסיסה דתית הולכת וגוברת ששיאה במלחמות ההוסיטים שיבואו בעקבות מותו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ואצלב היה נשוי פעמיים; ב-29 בספטמבר 1370 התחתן עם יוהנה מבוואריה, בתם של אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ומרגרטה מבריג. לאחר מותה ב-31 בדצמבר 1386 הוא התחתן ב-2 במאי 1389 עם בת דודתה הראשונה, סופיה מבוואריה, בתם של יוהאן השני, דוכס בוואריה וקתרינה מגוריציה. לא היו לו ילדים מאף אחת מהן.
הערות שוליים

↑  ישראל יובל, אוטוביוגרפיה אשכנזית מהמאה ה-14, תרביץ, תשמ"ו, עמ' 562
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269827205171  PLWABN: 9810659846405606  BIBSYS: 2132037  BnF: cb12139382d (data)  GND: 118631349  HDS: 029207  ISNI: 0000 0003 8268 7784  LCCN: n82011955  LNB: 000176057  NKC: jn20000728788  NSK: 000069646  NTA: 071839968  SUDOC: 02985458X  ULAN: 500373141  VcBA: 495/27976  VIAF: 265916414   WorldCat (עם VIAF): 265916414 
המלך ונצסלאוס מתואר בתנ"ך שלו (מה שנקרא תנ"ך ואצלב, סוף המאה ה-14)
מפת האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1400
וינצ'נצו מיקלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בספטמבר 1833 מודנה, איטליה 
 פטירה:  16 בספטמבר 1905 (בגיל 72) פירנצה, ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאומנויות של פירנצה 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 הושפע על ידי:  אמיליו דה פבריס 
 יצירות ידועות:  Santa Maria della Spina, Pontremoli Cathedral, Teatro Guglielmi, Savoy, בית הכנסת הגדול של פירנצה, Palazzo Corsini al Prato, Piazza Vittorio Emanuele II, כיכר הרפובליקה, Palazzo dell'Arcone di Piazza 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר הכתר של איטליה 
 
וילה בליבורנו, פרי תכנונו
וינצ'נצו מִיקלי (באיטלקית: Vincenzo Micheli;‏ 1833–1905) היה אדריכל איטלקי שפעל בעיקר בטוסקנה.
ביוגרפיה

מיקלי, יליד מודנה, למד אצל אמיליו דה פבריס (אנ') (שתכנן את החזית של סנטה מריה דל פיורה) באקדמיה לאמנות של פירנצה.
בין עבודותיו בפירנצה בית הכנסת הגדול של פירנצה, יחד עם מרקו טרווס (Marco Treves) ומריאנו פַאלצ'יני (Mariano Falcini); כיכר הרפובליקה בפירנצה כולל קשת הניצחון ומספר מבנים סביבה, בהם בניין מלון סבוי; חזית בית החולים סנטה מריה נואובה וכנסיית סן פרנצ'סקו בסגנון נאו-גותי.
כמו כן בנה וילות בקרארה, בפדובה ובליבורנו וביצע מספר תכנונים בפיזה.
כיכר הרפובליקה בפירנצה
בית הכנסת הגדול של פירנצה
כנסיית סן פרנצ'סקו בפירנצה
זריע

זָרִיעַ הוא עץ פרי שצמח מזרע.
עצי פרי רבים - הדרים, אבוקדו, שזיפיים - מניבים כמעט תמיד פרי בלתי צפוי, שונה מאוד מתכונות העץ שממנו הזרעים. בדרך כלל מדובר בפרי נחות, לעיתים קרובות לא טעים או ממש לא אכיל ולעיתים אף רעיל, כמו במקרה של עצי שקד. הסיבה לכך היא שרק צירוף מדויק של מטען גנטי יניב פרי טוב לשיווק ומאכל, ומכיוון שבזרע מעורב באופן אקראי מטען גנטי של שני עצים - זכר ונקבה - הסיכוי לקבלת פרי מוצלח נמוך. הסיכוי שפרי הזריע יהיה אכיל תלוי במין העץ. לרוב ההדרים פרי שכמעט תמיד אינו אכיל, וכך גם בעצי שקד (שכאמור, בדרך כלל יפיקו פרי רעיל ממש). תפוחים זַריעים בדרך כלל ראויים למאכל, אך חמוצים וקטנים. ישנם גם מינים של עצי פרי שבהם תופעה זו לא קיימת, למשל שסק, שבדרך כלל יניב פרי טעים גם אם הוא זריע (אם כי יהיה קטן ופחות אסתטי משסק שמשווק מסחרית), וכך גם תאנה.
השאלה עד כמה פרי זריע יהיה דומה או שונה מהעץ שממנו הזרע תלויה במנגנון ההפריה של המין הספציפי, ובנוסף בשאלה מהו המגוון הגנטי שקיים ומשפיע על איכות הפרי.
שיטות להפצת זני עצים ללא זריעה

שתי טכניקות עיקריות מאפשרות נטיעת עצים שלא מזרע. הראשונה היא הרכבה. בשיטה זו משתילים ענף של עץ מזן המניב פרי שתכונותיו מוכרות ורצויות על גבי גזע כַּנָּה - שורשים וגזע של זן אחר או זריע. צינורות ההובלה של הכנה ושל הענף מתחברים, וגדל עץ שהשורשים והגזע שלו הם עץ הכנה, והנוף והפירות של הענף שהושתל.
השיטה השנייה היא יִחוּר - חלק מהעצים, כגון עצי תמר - מצמיחים משורשיהם גזעים סביב הגזע הראשי. גזעים אלה מופרדים בניסור זהיר מהגזע הראשי ומערכת השורשים, כך שמתקבל שתיל. גם בצמחים שאינם יוצרים בעצמם ייחורים אפשר בדרך כלל להשתמש בהורמון השרשה כגון אוקסין הגורם לענף לצמח שורשים, ואז ניתן לשתול אותו.
שימושים לעצים זַריעים

בפיתוח זנים חדשים עושים שימוש בלעדי כמעט בזריעים, בידיעה מראש שכמעט כל התוצאות תהיינה פסולות למאכל. לאחר גידול זריעים רבים הם נבחנים מול הקריטריונים ששימשו מוטיבציה לתהליך הפיתוח - פרי גדול יותר, אסתטי יותר, מתוק, בעל טעם ייחודי, בעל חיי מדף ארוכים, מניב פרי בעונה שונה משל הזנים הקיימים ועוד. כמעט כל הזַריעים נפסלים, לעיתים כולם.
עצי זריע משמשים פעמים רבות לנוי. על פי רוב הם חסינים יותר למחלות, וצומחים מהר יותר, מעצים שעברו הרכבה. מסיבות אלו גם משתמשים לעיתים קרובות בזריעים עבור כנות להרכבה.
זריע של עץ הדר, המכונה חושחש משמש למטרות רבות. על פי רוב מנצלים את צמיחתו המהירה והיותו קוצני ליצירת גדר חיה. הפרי גם משמש להכנת ריבה בעלת טעם מורכב וייחודי לאחר בישול ארוך עם סוכר שמסלק את טעמו המר. בנוסף חושחש הוא אחד מחומרי הגלם העיקריים בייצור שמן אתרי.
לקריאה נוספת

ג'ארד דיימונד, רובים, חיידקים ופלדה, פרק 7.
הערות שוליים

↑  בעבר הלא רחוק שימוש בזריעים היה השיטה היחידה. כיום משתמשים גם בהנדסה גנטית בזכות התפתחות הטכניקות לכך
ולדימיר אלגאנוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוקטובר 1952 (בן 71) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השתייכות:  ק.ג.ב. 
 דרגה:  קולונל 
 
ולדימיר פטרוביץ' אלגאנוב (ברוסית: Владимир Петрович Алганов; נולד ב-22 באוקטובר 1952) הוא מרגל רוסי.
ביוגרפיה

אלגאנוב, יליד  לנינגרד, היה קצין הק.ג.ב. הסובייטי בוורשה, פולין בשנות ה-80 וקצין סוכנות הביון הרוסית באותה עיר בשנות ה-90.
בשנת 1996 התפטר ראש ממשלת פולין יוזף אולקסי מתפקידו בשל קשריו עם אלגאנוב.
אלגאנוב גורש מפולין בשנת 1997.
בשנת 2005 הרשויות הליטאיות אמרו כי לאלגאנוב הונפקה אשרת שהייה בליטא ארוכת טווח בשנת 2002 ואלגאנוב פגש את מנהלי תחנת הכוח הגרעינית איגנלינה.
בשנת 2003 פגש אלגאנוב בחשאי את יאן קולצ'יק במסעדה בווינה, אוסטריה. השיחה הוקלטה על ידי קציני מודיעין פולנים. לדברי אנטוני מקיירביץ', חבר ועדת החקירות:
אלגאנוב הציע לקולצ'יק 5 מיליון דולר כדי להשפיע על נשיא פולין דאז אלכסנדר קוושנייבסקי.
אלגאנוב אמר כי שישה חודשים קודם לכן שילמו הרוסים מיליון דולר לשר האוצר ויסלאב קצ'מארק עבור החברה הרוסית לוקאויל שתזכה במכרז ההפרטה של בית זיקוק בגדנסק.
כמו כן נכח בפגישה אלכסנדר ז'גיאל, שותפו העסקי של אלגאנוב בווינה. הפרשה עוררה גלים וביקורת מעורבות סוכנויות הביון הרוסיות בענייניהן הפנימיים של ליטא ופולין.
הערות שוליים

↑  "Polish PM forced to resign over links with KGB man". London: The Independent. 25 בינואר 1996. נבדק ב-2009-10-17. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Barnett, Neil (8 בינואר 2006). "From Poland to Hungary, Gazprom takes stealth route to domination". London: The Independent. נבדק ב-2009-10-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Chronicle of Russian Espionage in the Baltic Countries". Axis Globe. 2005-04-20. אורכב מ-המקור ב-2007-09-14. נבדק ב-2009-10-17.
↑  "Baltic News (2005/01)". Baltics Worldwide. בינואר 2005. אורכב מ-המקור ב-2010-12-22. נבדק ב-2009-10-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fleishman, Jeffrey (2004-12-05). "Oil scandal rocks Polish leadership - Some fear Moscow gaining influence". The Boston Globe. נבדק ב-2009-10-17.
↑  Polish oil case businessman fails to show before commission, "ill" in London. Asia Africa Intelligence Wire. November 09, 2004.
וינצ'נצו גליאוטי

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1733 פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 פטירה:  16 בדצמבר 1816 (בגיל 83) קופנהגן, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום קבורה:  בית הקברות אסיסטנס 
 פרסים והוקרה:  מסדר דנבורג 
 
וינצ'נצו גליאוטי (באיטלקית: Vincenzo Galeotti;‏ 5 במרץ 1733 – 16 בדצמבר 1816) היה רקדן, כוריאוגרף ומנהל בלט דני יליד איטליה, שטבע את חותמו כמנהל הבלט המלכותי הדני משנת 1775 עד מותו.