שלמה פוליצ'ק
תולדות חייו

נולד בכפר סיניציניץ הסמוך לעיירה מייצ'ט (בפולנית: Mołczadź) שבפלך גרודנה של האימפריה הרוסית. יהודי הכפר השתייכו בפועל לקהילת יהודי מייצ'ט, ומכאן כינויו. אביו של פוליצ'ק חכר את סניף הדואר ואת בית המרזח של הכפר. כבן שלוש היה שומע את בני המשפחה לומדים מקרא, וידע להשיב על שאלות המלמד. כבן שלוש וחצי ידע לקרוא. הוא החל בלימודיו בתלמוד תורה בעיירה בגיל חמש עם תלמידים גדולים ממנו בשנים. כבן שש למד גמרא בחדר בעיירה מייצ'ט, ולאחר מכן בתלמוד תורה בעיר נובהרדוק. בגיל שמונה שלחו אביו ללמוד בישיבת סלונים, בה היה למצטיין שבתלמידיה. כבן עשר למד בעצמו, בלי עזרת רב ומורה, גפ"ת בהבנה יתירה.
כבן שתים-עשרה, בהסכמת אביו, לקחו אהרן רבינוביץ, תלמיד ישיבת וולוז'ין, לישיבתו. הנצי"ב, ראש הישיבה, בקושי הסכים שיביאו את הילד לפניו לשיחה תלמודית, אולם משהתחיל הקטן להתנגח עמו בהלכה, הוא השתומם. במהירה הצטרף משנהו רבי חיים סולובייצ'יק, שהתרגש מתשובות שהשיב הנער לשאלותיו, וכינה אותו "עילוי שאין דוגמתו" (בישיבת וולוז'ין, על אף שתלמידיה היו ממיטב הכישרונות, לא בכל הזמנים היו עילויים, לא כל אדם שהיה מכונה "עילוי" בסביבתו היה מכונה כך בישיבה, וגם הכינוי "חצי עילוי" היה נחשב בה לתואר גדול). רבי חיים ציווה עליו ללמוד מדי יום עשרה דפי גמרא, ואמר לתלמידיו אהרן רבינוביץ ויצחק צוקרמן לבחון אותו מדי ערב על מה שלמד. בכל ליל שבת בחן אותו רבי חיים במשך חמש שעות על מה שלמד במהלך השבוע. העילוי ממייצ'ט היה לתלמידו החביב של רבי חיים סולובייצ'יק, שאמר עליו: "בדור הזה לא ראיתי כמוהו", "עילוי משונה כמו המייטשיטי לא ראיתי מעולם", "במקום שצינורות החכמה כלים ונגמרים אצלי - שם מתחילים צינורות החכמה של המייטשיטי". ההוקרה של הרב את תלמידו המובהק, וההערצה של התלמיד את רבו המובהק, המשיכה כל חייהם.
כשנה ורבע לאחר שהגיע לישיבה, במלאת לו שלוש-עשרה שנים, הראה לו רבי חיים מראה מקומות בש"ס וברמב"ם ובעוד ראשונים, לעיין בהם. העילוי מצא קושיות ותירוצים, סתר ובנה, ומזה יצאה דרשת הבר-מצווה שדרש לפני גדולי התורה בבית הנצי"ב. הוא הצליח לכוון לדעת רבו ולא החסיר דבר, ורבי חיים אמר שהדרשה ראויה להימסר כשיעור לפני בחורי הישיבה.
לאחר שנסגרה ישיבת וולוז'ין בשנת תרנ"ב, רבי חיים סולובייצ'יק, שהתמנה לרב העיר בריסק, הזמינו אליו והוא קבע את מקום לימודו בבית המדרש "משמר קלויז" שבעיר. כאשר היו מבקרים גדולי תורה את רבי חיים, הוא היה מציג בפניהם בהתלהבות את תלמידו העילוי הממייצ'ט, אולם העילוי לא אהב להוכיח את כשרונותיו בפני אורחים, וגם סבר שאיננו תלמיד חכם. בשנת תרנ"ו למד תקופה קצרה בישיבת סלבודקה, בהמלצת הרב אליעזר יהודה פינקל, אך משלא מצא קורת-רוח באווירה של ישיבת המוסר חזר לבריסק.
בשנת תרנ"ח, ככל הנראה, עבר לווילנה, שם למד ב"קיבוץ" - קבוצת בחורים שלמדו הוראה אצל הרב חיים עוזר גרודזנסקי. בשנת תר"ס (1900) כיבדוהו לדרוש הדרן לסיום הש"ס. חג הסיום נמשך שבוע שלם, בהשתתפות כל בתי המדרש שבעיר וכל גאוני וילנה. במהלכו העילוי ממייצ'ט עבר באופן גאוני מסדר לסדר, וממסכת למסכת, ממשיך את ההדרן בכל יום בבית מדרש אחר, עד שעבר על כל מסכתות הש"ס. בשנת תרס"ב, לאחר נישואיו, במאנו להתפרנס מתורתו, הצטרף כשותף לבית-חרושת במינסק, אך לא הצליח בעסקיו.
בשנת תרס"ה (1905) הזמינו הרב יצחק יעקב ריינס לכהן כראש ישיבה בישיבתו שבלידא, שם לימד את שתי המחלקות העליונות של הישיבה פוסקים (כדי שיגיעו להוראה), ולשיעוריו היו מגיעים תלמידים מישיבות סמוכות ברוסיה הלבנה ובליטא. לשיעוריו היו מהלכים בחוגי הישיבות המפורסמות האחרות, ונשאו ונתנו בהם מצויני כל הישיבות. גדולי ראשי הישיבות הקרובות היו מגיעים במיוחד ללידא מפעם לפעם ויושבים שם ימים אחדים לקבל תורה מפי העילוי ולשמוח בחידושיו. בין תלמידיו של רבי שלמה פוליצ'ק היו לא מעט תלמידים מוכשרים, מתוכם ארבעה זכו להימנות בין שנים-עשר הבחורים הנבחרים של הקיבוץ של רבי איצלה מפוניבז'. לצד ישיבת לידא נוסד קיבוץ מיוחד לבחורים מוכשרים בוגרי הישיבה, או לבחורים מצוינים יוצאי ישיבות אחרות (בתמיכת הנדבן ר' רפאל גוץ ממוסקבה, חתנו של קלונימוס ויסוצקי), שהקדישו את כל זמנם ללימוד גמרא בלבד, שם רבי שלמה מסר שיעורים יותר מקיפים.
מחמת מלחמת העולם הראשונה, עלייתם של הבולשביקים, ומהומות שפרצו ברחבי מזרח אירופה; ולאחר שנפטר הרב ריינס, נסגרה הישיבה. הוא נדד עם מאה ועשרה מתלמידי הישיבה, משגיח הישיבה, וראשי הישיבה ליליזבטגרד, שם קבעו את הישיבה, ובמשך שש שנים, למרות פוגרומים שהטילו עליו מרה שחורה, מסר את שיעוריו, ותלמידים מרחבי אוקראינה נהרו לשומעם. בעקבות מאורעות הדמים שהיו בעיר במלחמת האזרחים ברוסיה, עזב את העיר עם משפחתו לביאליסטוק, שם לימד במהלך שנת תרפ"ב (1922) בישיבת "בית מדרש גבוה תחכמוני".
באלול ה'תרפ"ב, הוזמן על ידי ראשי ישיבת רבינו יצחק אלחנן שבניו יורק ללמד שם. הוא לימד בישיבה כשש שנים, ושיעוריו הארוכים, שנמסרו לתלמידים שלמדו על מנת לקבל סמיכה לרבנות,  היו פתוחים גם לבעלי-בתים, ורבים הגיעו לשומעם. רבי שלמה פוליצ'ק היה פעיל באגודת הרבנים של ארצות הברית, ובתנועת המזרחי. בשנותיו האחרונות משאלותיו העיקריות היו לעלות לארץ ישראל, להוציא לאור את חידושי רבו - רבי חיים מבריסק, ולהגיה לסדר ולהוציא לאור את כתביו שלו.
רבי שלמה פוליצ'ק נפטר בגיל חמישים ואחת מזיהום בשן, לאחר שלא יכל לממן טיפול אצל רופא-שיניים, מכיוון שסירב לקבל את משכורתו בישיבה, עד שכל הרבנים יקבלו את משכורתם. בלוויה ההמונית נאמו ראשי-ישיבות ותלמידיו.
רבי שלמה פוליצ'ק נשא לאשה (בשנת תרס"ב) את חיה רבקה, מלומדה שאופייה טוב ונעים, בתו של הגביר היהודי הכפרי הפשוט ר' אברהם אבא רובינציק, ונולדו להם שני בנים - אהרן ואברהם, ושלוש בנות. אהרן פוליצ'ק היה מתמטיקאי מפורסם, ואברהם פוליצ'ק כיהן כראש הפקולטה ללימודי הרפואה בבית-החולים של "החיילים המשוחררים" בברוקלין. הרב יהודה לייב גולדברג והרב ישראל מובשוביץ היו חתניו של העילוי. נינתו היא רות פולצ'ק מייסדת she codes.
שמו הונצח באחד מרחובות ירושלים – רחוב "העילוי" בשכונת קריית משה.