stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מניין
מצוות המצריכות מניין

ביהדות, כל תפילה בציבור חייבת להתקיים עם מניין. תפילות ספציפיות המצריכות מניין הן:
קדיש
ברכת כהנים
ברכו
קדושה
קריאה בתורה
חזרת שליח ציבור על תפילת העמידה
שבע ברכות
אם קיים מניין בארוחה, מוסיפים את שם ה' לנוסח הזימון.
ישנן מצוות בהן המניין נדרש רק לכתחילה, אולם בדיעבד המצווה תתקיים גם אם אין מניין. למשל : ברית מילה, קידושין, קריאת המגילה בפורים ולווית המת.
עיקר תפילה במניין

מלבד תפילות המצריכות מניין, את תפילת שמונה עשרה אמנם אפשר להתפלל ביחידות, אולם היא עיקר תפילה בציבור ויש מעלה להתפלל אותה במניין.
המשנה ברורה בשם החיי אדם מביא שלמרות ששמונה עשרה לא מחייב מניין, בכל זאת הוא עיקר התפילה בציבור, כאשר המתפלל מגיע לתפילת העמידה עם הציבור ופותח את תפילתו עמהם יחד.
רבי שמעון בר יוחאי במסכת ברכות מביא מקור למעלת המניין: כתוב "וַאֲנִי תְפִלָּתִי לְךָ ה' עֵת רָצוֹן" - אימתי עת רצון, בשעה שהצבור מתפללין.
תפילת הציבור נשמעת תמיד, ואפילו היו בהן חוטאים, אין הקדוש ברוך הוא מואס בתפלתן של רבים. לפיכך צריך אדם לשתף עצמו עם הציבור, ולא יתפלל ביחיד כל זמן שיכול להתפלל עם הציבור. ולעולם ישכים אדם ויעריב לבית הכנסת, שאין תפילתו נשמעת בכל עת אלא בבית הכנסת
.
דרישות המניין

על פי ההלכה המקובלת, לא יכולה אישה להיות מצורפת למניין גברים ממספר טעמים:
מטעמי צניעות.
משום כבוד הציבור.
בזרם היהדות הרפורמית וחלקים של היהדות הקונסרבטיבית, גם נשים מהוות חלק ממניין.
אין מצרפים למניין מנודים או מומרים.
בתקופת מגפת הקורונה שבה נאסר על קיום תפילות במניין, פורסמה פסיקה על ידי חלק מהרבנים – בעיקר אשכנזים – כי מותר לקיים תפילות במניין במספר מרפסות אף שהמתפללים לא נמצאים באותה רשות, וכן יוכלו לברך בקריאת התורה אף מתפללים שלא נמצאים ליד הספר תורה, או שהבעל קורא יברך את כל ברכות התורה. היו שהורו כי מי שהתפלל ביחיד ולא שמע קריאת התורה- שישלים מתוך חומש.
ראו גם

תפילה (יהדות)
בית כנסת
לקריאה נוספת

תפילה בציבור וחזרת הש"ץ; בתוך: אוצר עיונים, ש"ס מתיבתא, ברכות, כרך א, מערכה ד, עמ' מ-נד.
הערות שוליים

↑  אצל קהילת ביתא ישראל באתיופיה מניין מנה תריסר איש, כמספר שבטי ישראל.
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ב, פסוק ל"ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"א, עמוד ב'
↑  על צורת הלימוד הזו ראו גזרה שווה
↑  דניאל שוורץ, ספר מקבים ב, פרק ה, פסוק כז, עמ' 149–150.
↑  משנה ברורה, סימן צ', סעיף קטן כ"ח.
↑  דך ז, עמוד ב
↑  ספר תהלים, פרק ס"ט, פסוק י"ד
↑  אם כי בהלכות תפילה של הרמב"ם, הוא לא ציין שצריך דווקא עשרה גברים וייתכן, גם אם זה מפתיע, שלדעת הרמב"ם אשה נמנית למניין עשרה. הרמב"ם כותב לגבי מניין עשרה לתפילה "אין עושין כן בפחות מעשרה גדולים ובני חורין" (הלכות תפילה פרק ח, ד) ובהלכות שביתת עשור פרק ב, יא כותב במפורש שגם בת וגם בן מוגדרים כגדולים: "בת שתים עשרה שנה.. ובן שלוש עשרה שנה... הרי הם גדולים לכל המצוות".
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ג, עמוד א'
↑  מור וקציעה (או"ח סימן נה)
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ו
↑  ההכרעה נפלה: אין בעיה להתפלל במרפסות, באתר כיכר השבת
| חיי הקהילה היהודית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים על-קהילתיים | חכם באשי • שד"ר • אדמו"ר • גדול הדור • רב ראשי |  |
| תפקידים מקומיים | מרא דאתרא • רב • דיין •  פרנס • שליח ציבור • גבאי • גבאי צדקה • בעל קורא • מוהל • שוחט • מלמד • דרשן  • סופר סת"ם • בלנית • משגיח • משגיח כשרות |  |
| מוסדות | תלמוד תורה • ישיבה • ישיבה קטנה • ישיבה גדולה • כולל אברכים • מקווה • בית כנסת • בית מדרש • חברה קדישא |  |
| דברים שבקדושה | מניין • היכל/ארון קודש • חזנות • תפילת עמידה • שחרית • מנחה • ערבית • מוסף • קריאת התורה • שמע ישראל • ברכה • קידוש • רשימת תפילות וברכות |  |
| ניהול חיי הקהילה | בית דין • תקנות הקהילה • פדיון שבויים  • כתב מגידות |  |
| תפקידים היסטוריים | אב הכנסת |  |
כלי קודש ופרנסים • מוסדות יהודיים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
יצחק בן אשר הלוי

.
| --- | --- |
 השתייכות:  בעלי התוספות 
 רבותיו:  רש"י
 תלמידיו:  אפרים מרגנסבורג, יצחק הלבן 
 
רבי יצחק בן אשר הלוי משפיירא (מכונה גם ריב"א; חי במאה ה-11–12) היה תלמידו של רש"י, וראשון בעלי התוספות באשכנז. חיבר כמה ספרי הלכה.
השם "ריב"א"

השם ריב"א משותף למספר חכמים מחוגם של בעלי התוספות בצרפת ובאשכנז. רבי יצחק בן אשר הלוי משפיירא, שבו עוסק ערך זה, כונה "ריב"א הראשון"; לרוב, הכינוי "ריב"א" מתייחס אליו. עוד מכינוייו של ריב"א הראשון בספרות הרבנית הם רבי יצחק הלוי משפירא, רבינו יב"א, ר' יב"א הלוי ועוד.
בכינוי "ריב"א" נשא גם נכדו של ריב"א הראשון, שנולד ביום פטירת סבו ונקרא (על שמו) רבי יצחק בן אשר. בנוסף, גם הריצב"א, רבי יצחק בן אברהם אחי רבי שמשון משאנץ, מכונה לעיתים בשם "ריב"א"; ואף רבי יצחק בן אברהם קרקושא, תלמיד הרמב"ן, קרוי בשם "הריב"א מנרבונה".
קורותיו

זמני לידתו ופטירתו לא ידועים בוודאות. בצעירותו למד בפני רבי יצחק בן יהודה, מרבותיו של רש"י, שנפטר בשנת ד'תת"ל (1070), ומכאן שנולד בסביבות ד'תת"י (1050). באשר לפטירתו ידוע ממכתב ששלח שבשנת ד'תתס"ג (1103) היה בחיים, ומאידך יש ראיה שבשנת ד'תתצ"ג (1133) כבר לא היה בין החיים.
יש האומרים שאחרי פטירת רש"י בשנת ד'תתס"ה למד ריב"א אצל נכדו של רש"י, רשב"ם. ברם, לאור גילו הצעיר של הרשב"ם באותו זמן, היו שהציעו גרסה חלופית למקור זה, וגרסו שהוא מתייחס לרבי מאיר בן שמואל חתנו של רש"י, אביו של הרשב"ם.
חכמי דורו המפורסמים (כדוגמת הראב"ן) התייחסו לריב"א הראשון בהערכה רבה, ופנו אליו בשאלות שונות. היה מכונה בפי תלמידיו "קדוש", למרות שמת באופן טבעי ולא נהרג על קידוש השם, וזאת בגלל הנהגות הפרישות שנהג בהן.
על פטירתו מסופר, שכשהיה חולה ביום הכיפורים הרופאים טענו שאם יאכל יש סיכוי שיחיה, ואם לא יאכל – ימות, והוא העדיף לצום – ומת.
לפי ישראל מ' תא-שמע ואברהם גרוסמן, היה ריב"א אחד מראשוני בעלי התוספות באשכנז, ומחוגו שבגרמניה - ולא מרבני צרפת, בני משפחת רש"י - החלה להתפתח ראשיתה של תנועת בעלי התוספות, שעסקו בדיון כמו-תלמודי הכולל בתוכו רישום של דעותיהם, ויכוחיהם ומנהגיהם של הדנים בסוגיה, וחיבוריהם מנסים לאחד בין הסוגיות המקבילות במקומות שונים בתלמוד, כפי שנעשה בתלמוד עצמו עם המקורות התנאיים.
קורותיו > משפחתו

חותנו של ריב"א היה רבינו אליקים בן משולם הלוי, חברו של רש"י. בבית העלמין בוורמייזא נמצאה מצבתה של "פריצא בת מר אליקום הלוי" שנפטרה בשנת ד'תתמ"ח (1088), ומשערים כי זוהי בת רבינו אליקים, אשתו או גיסתו של ריב"א. אם אכן היא אשתו, הרי שנפטרה בעודו צעיר, בעשור הרביעי לחייו.
לריב"א נולדו שני בנים: האחד הוא אשר, אביו של ריב"א השני, ועל השני ידוע שמת ערירי, ואשתו קיבלה חליצה מאחיו. ידוע שעסק במסחר, ולשם כך אף נסע לרוסיה.
נכדו, "ריב"א השני", שנולד ביום פטירת סבו ונקרא על שמו רבי יצחק בן אשר, נרצח על קידוש השם בשפייר בשנת ד'תתקנ"ו (1196) עם יהודים נוספים, עקב עלילת דם.
חיבוריו

חיבורו העיקרי של ריב"א הוא תוספותיו לתלמוד. הוא חיבר תוספות לרוב הש"ס, אבל כיום אין בידינו קובץ מלא של תוספותיו בפני עצמם, אלא הם שימשו יסוד לקובצי תוספות מאוחרים יותר, ושמו מופיע מאות פעמים בתוספות הנדפסים עם התלמוד. בפרט התוספות על מסכתות שבת ופסחים משופעים במובאות מתורתו של ריב"א.
תוספות הריב"א הגיעו גם לפרובנס, ספרד ואיטליה, וראשונים מארצות אלו מצטטים מהם רבות. כך, למשל, הספר יד רמ"ה על מסכת סנהדרין, מאת רבי מאיר הלוי מטוליטולה, מסתמך לרוב על תוספות ריב"א למסכת זו.
רבינו תם בספר הישר פקפק בייחוס חלק מקבצי התוספות שלפניו אל ריב"א: ”ומה שמתרץ הרב ר' יב"א - הוא לא תירץ, והוא לא עשה אותם תוספות. המעתיקים קראום על שמו, ולא תסמכו עליהם כי רובם שגיאות.”
ריב"א כתב גם קבצים הכוללים פסקי הלכה, על פי סדר המסכתות. ידועים חיבוריו על הלכות ריבית, הלכות נידה, פסקי מסכת חולין, פסקי פרק ראשון של מסכת בבא מציעא, ועוד.
ייתכן שגם כתב פירושים למקרא. בחיבור "תוספות על התורה" וכן בפירוש רבי יוסף קרא לספר יחזקאל יש פירושים בשמו.
תלמידיו

מלבד כתיבת חידושי תורתו הרבה ריב"א להרביץ תורה בעל פה לתלמידיו, והללו בהדרכתו המשיכו במפעל של כתיבת התוספות על התלמוד. בכמה מקורות מצוטטים תוספות ופירושים ש"נתייסדו לפני ריב"א הלוי", כלומר, נכתבו "בפניו" - בהדרכתו בבית מדרשו.
מן המפורסמים שבתלמידיו:
רבי שמריה בן רבי מרדכי, מחכמי שפיירא, רבם של הריב"ק משפיירא והריב"ק ממגנצא. היה תלמיד-חבר של ריב"א.
רבי אפרים מרגנשבורג.
רבי יצחק בן רבי מרדכי, דיין בבית הדין של רגנשבורג.
רבי יצחק בן רבי יעקב, המכונה "ר"י הלבן", תלמיד רבנו תם. למד בבית מדרשו של הריב"א, אך אולי לא למד מפי הריב"א עצמו; התוספות שכתב למסכת יומא מבוססות רבות על תורת ריב"א, וכנראה נכתבו בבית מדרשו.
לקריאה נוספת

אביגדור אפטוביצר, מבוא לראבי"ה, מקיצי נרדמים תרצ"ח, עמ'369–370, באתר היברובוקס.
אפרים אורבך, בעלי התוספות, מהדורה ראשונה, עמ' 142–148.
יעקב הלוי ליפשיץ, מבוא לתוספות הריב"א, סנהדרי גדולה, חלק א, עמ' 3–31.
דב גניחובסקי, פירוש רבינו אליקים על מסכת יומא, ירושלים תשכ"ד, עמ' 11–12.
מתניה יוסף בן גדליה, חכמי שפייר בימי גזירות תתנ"ו ולאחריהן: קורותיהם, דרכם בהנהגת הציבור ויצירתם הרוחנית בשלהי המאה ה-11 ובראשית המאה ה-12, עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, ניסן ה'תשס"ז, עמ' 85–107, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
הערות שוליים

↑  החיד"א, שם הגדולים, בערכו; יעקב הלוי ליפשיץ, סנהדרי גדולה על מסכת סנהדרין, חלק א', עמ' 14.
↑  אביגדור אפטוביצר, מבוא לראבי"ה, עמ' 370; אפרים אורבך, בעלי התוספות, מהדורה ראשונה, עמ' 148. פקפוק על ראיה זו מצוי אצל ליפשיץ, שם, עמ' 6 הערה 28.
↑  שו"ת מהרש"ל סימן כ"ט.
↑  אורבך, שם, עמ' 142.
↑  רבי מנחם רקנאטי, רקאנטי, סימן קס"ו. לדיון על ההצדקה ההלכתית לכך ראו שו"ת רדב"ז חלק ג', סימן תמ"ד.
↑  נמצאה שם מצבה דומה של "חנה הבחורה בת אליקום הלוי", אך התואר "בחורה" מוכיח כי לא נישאה.
↑  חלק החידושים, סימן שט"ו.
↑  דב גנחובסקי, במבואו לתוספות ר"י הלבן על מסכת יומא, ירושלים תשט"ז, עמוד 20.
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499171705171  LCCN: n2018042007  VIAF: 308266132   WorldCat (עם VIAF): 308266132
הנס רייכנבאך

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1891 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  9 באפריל 1953 (בגיל 61) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Hans Friedrich Herbert Günther Reichenbach 
 ענף מדעי:  פילוסופיה 
 מקום קבורה:  בית קברות וודלון ממוריאל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למדעים שימושיים בשטוטגרט (1911)  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג (1915) 
 מנחה לדוקטורט:  מקס נתר, פאול הנזל 
 מוסדות:  האוניברסיטה למדעים שימושיים בשטוטגרט (1920–1926)  אוניברסיטת איסטנבול (1933–1938)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1926–1933)  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1938–1953) 
 תלמידי דוקטורט:  הילרי פטנאם, נורמן מ. מרטין, ווסלי סי. סלמון, קרל המפל, מלווין ארל מרון 
 בן או בת זוג:  אליזבת לינגנר מאייר רייכנבאך (15 ביוני 1918–?)  מריה רייכנבאך (1946–?) 
 
הַנְס רַייכֶנְבַּאךְ (בגרמנית: Hans Reichenbach; 26 בספטמבר 1891 –  9 באפריל 1953) היה פילוסוף של המדע, מחנך, ומקדם אמפיריציזם לוגי מוביל, גרמני ממוצא יהודי. הוא היה בעל השפעה בתחומי מדע, חינוך, ושל אמפיריציזם לוגי. הוא ייסד את "Gesellschaft für empirische Philosophie" ("אגודה לפילוסופיה אמפירית") בברלין ב-1928, הידועה גם בשם "חוג ברלין (אנ')". קרל המפל, ריכרד פון מיזס, דויד הילברט וקורט גרלינג (אנ') כולם הפכו לחברים בחוג ברלין.
בשנת 1930 הפכו רייכנבאך ורודולף קרנפ לעורכי כתב העת "Erkenntnis (אנ')". הוא גם תרם תרומה מתמשכת לחקר אמפיריציזם המבוסס על תורת ההסתברות; הלוגיקה והפילוסופיה של המתמטיקה; מרחב, זמן, ותורת היחסות; ניתוח של הסתברות הגיונית; ומכניקת הקוונטים. ב-1951 הוא חיבר את The Rise of Scientific Philosophy ("עלייתה של הפילוסופיה המדעית"), ספרו הפופולרי ביותר.
ראשית חייו

הנס היה בנו השני של סוחר יהודי, ברונו רייכנבאך, שהמיר את דתו לנצרות פרוטסטנטית. הוא התחתן עם סלמה מנצל, מנהלת בבית הספר, בת לשורה ארוכה של אנשי מקצוע פרוטסטנטיים עוד מהרפורמציה הפרוטסטנטית. אחיו הבכור ברנהרד (אנ') שיחק תפקיד משמעותי בתנועת השמאל הקומוניסטית (אנ'). אחיו הצעיר, הרמן היה מחנך למוזיקה.
לאחר שסיים את בית הספר התיכון בהמבורג למד הנס רייכנבאך הנדסה אזרחית באוניברסיטת שטוטגרט לטכנולוגיה (אנ') ופיזיקה, מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטאות שונות, כולל ברלין, ארלנגן (אנ'), גטינגן ומינכן. בין מוריו היו ארנסט קסירר, דויד הילברט, מקס פלאנק, מקס בורן וארנולד זומרפלד.
פעילות פוליטית

רייכנבאך היה פעיל בתנועות נוער (אנ') ובארגוני סטודנטים. הוא הצטרף ל-Freistudentenschaft ("ארגון הסטודנטים החופשיים") בשנת 1910. הוא השתתף בוועידת היסוד של קבוצת הגג Freideutsche Jugend ("נוער גרמני חופשי") בהוהר מייסנר (אנ') בשנת 1913. הוא פרסם מאמרים על הרפורמה האוניברסיטאית, חופש המחקר ונגד הסתננות אנטישמיות לארגוני סטודנטים. אחיו הגדול ברנהרד השתתף בפעילות זו והמשיך משם לחברות במפלגת הפועלים הקומוניסטית של גרמניה (אנ'), וייצג את הארגון הזה בוועד הפועל של האינטרנציונל הקומוניסטי (אנ'). הנס רייכנבאך כתב את המצע של מפלגת הסטודנטים הסוציאליסטית, ברלין שיצא לאור ב-1918. המפלגה נשארה חשאית עד למהפכת נובמבר, אז נוסדה רשמית איתו כיושב ראש. הוא גם עבד עם קארל ויטפוגל (אנ'), אלכסנדר שוואב (אנ') ואחיו הנוסף הרמן בתקופה זו. בשנת 1919 פורסם הטקסט של המצע שלו Student und Sozialismus: mit einem Anhang: Programm der Sozialistischen Studentenpartei ("סטודנט וסוציאליזם: עם נספח: תוכנית מפלגת הסטודנטים הסוציאליסטית") על ידי הרמן שילר (אנ'), פעיל ב"ליגה לתרבות פרולטרית (אנ')". אולם בעקבות השתתפותו בהרצאותיו של אלברט איינשטיין ב-1919, הוא הפסיק להשתתף בקבוצות פוליטיות.
ארכיונים

כתבי היד של הנס רייכנבאך, תצלומים, הרצאות, התכתבויות, רישומים וחומרים קשורים אחרים נשמרים על ידי הארכיון לפילוסופיה מדעית, אוספים מיוחדים, מערכת הספריות האוניברסיטאית באוניברסיטת פיטסבורג. חלק גדול מהתוכן עבר דיגיטציה. כמה מהתכנים הבולטים ביותר כוללים את:
התכתבות עם נגל, 1934–1938
קונגרס הפילוסופיה
תשובות לשאלון
ההרחבה של וייל למושג המרחב הרימניאני, נספח
לקריאה נוספת

Adolf Grünbaum, 1963, Philosophical Problems of Space and Time. Alfred A. Knopf. Ch. 3.
Günther Sandner, The Berlin Group in the Making: Politics and Philosophy in the Early Works of Hans Reichenbach and Kurt Grelling. Proceedings of 10th International Congress of the International Society for the History of Philosophy of Science (HOPOS), Ghent, July 2014. (Abstract.)
Carl Hempel, 1991, Hans Reichenbach remembered, Erkenntnis 35: 5–10.
Wesley Salmon, 1977, "The philosophy of Hans Reichenbach," Synthese 34: 5–88.
Wesley Salmon (ed.), 1979, Hans Reichenbach: Logical Empiricist. Springer.
Wesley Salmon, 1991, "Hans Reichenbach's vindication of induction," Erkenntnis 35: 99–122.
הערות שוליים

1 2  "Guide to the Hans Reichenbach Papers, 1884-1972 ASP.1973.01". ULS Archives & Special Collections. University of Pittsburgh.
1 2  Salmon, W. C. (2012). Hans Reichenbach: Logical Empiricist (באנגלית). Springer Science & Business Media. p. 721. ISBN 978-94-009-9404-1.
↑  Salmon, W. C. (2012). Hans Reichenbach: Logical Empiricist (באנגלית). Springer Science & Business Media. p. 3. ISBN 978-94-009-9404-1.
↑  Milkov, Nikolay; Peckhaus, Volker (2013). The Berlin Group and the Philosophy of Logical Empiricism (באנגלית). Heidelberg: Springer Science & Business Media. ISBN 978-94-007-5485-0.
↑  Reichenbach, Hans (1978). "Report of the Socialist Student Party, Berlin". Hans Reichenbach Selected Writings 1909–1953. pp. 181–185. doi:10.1007/978-94-009-9761-5_10. ISBN 978-90-277-0292-0.
↑  "Wittfogel, Karl August". www.bundesstiftung-aufarbeitung.de. Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur.
↑  Mcadam, Roger Michael. "Hans Reichenbach: philosopher-engineer" (PDF). Durham e-Theses. Durham University. נבדק ב-16 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Padovani, Flavia (ביולי 2011). "Relativizing the relativized a priori: Reichenbach's axioms of coordination divided". Synthese. 181 (1): 41–62. doi:10.1007/s11229-009-9590-0. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Philipp Frank Correspondence" (PDF). Archives of Scientific Philosophy, University Library System, University of Pittsburgh.
↑  "Philosophy Congress" (PDF). Archives of Scientific Philosophy, University Library System, University of Pittsburgh.
↑  "Responses to Questionnaire" (PDF). Archives of Scientific Philosophy, University Library System, University of Pittsburgh.
↑  "Weyl's Extension of the Riemannian Concept of Space and the Geometrical Interpretation of Electricity" (PDF). Archives of Scientific Philosophy, University Library System, University of Pittsburgh.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267062105171  PLWABN: 9810653283805606  BIBSYS: 90155313  BNE: XX830720  BnF: cb12025059q (data)  CANTIC: a20038689  CiNii: DA00455598  GND: 118599135  ISNI: 0000 0001 2124 4694  LCCN: n79045081  LNB: 000045304  MGP: 51796  NDL: 00453890  NKC: jn20000701486  NLA: 35446711  NLG: 159861  NLK: KAC199622702  NSK: 000076047  NTA: 068596618  RERO: 02-A003734409  SNAC: w600052s  SUDOC: 027422283  Trove: 955823  VIAF: 24615004   WorldCat (עם VIAF): 24615004
נבלה (הלכה)

| --- | --- |
 מקרא:  דברים, י"ד, כ"א
 משנה תורה:  הלכות מאכלות אסורות, פרק ד', הלכה א'
 
בהלכה נבלה, היא בעל חיים שמת ללא שחיטה כלל, או שנשחט שלא כהלכה (כגון שסכין השחיטה לא היה חלק לגמרי, אלא פגום במקצת). הנבלה אסורה באכילה, ואף מטמאת את הנוגע בה או הנושא אותה בטומאת נבלה.
איסור האכילה

בתורה נאמר: ”לא תאכלו כל נבלה, לגר אשר בשעריך תתנה ואכלה, או מכור לנכרי, כי עם קדוש אתה לה' אלוהיך.” (דברים, י"ד, כ"א)
הפסוק קובע שהנבלה אסורה באכילה אולם מותרת בהנאה, כלומר ניתן להפיק ממנה כל תועלת שהיא מלבד אכילה. לפיכך מותר להשתמש בו לכל מלאכה וכן למכרה לנכרי, או לתת אותה במתנה לגר תושב (מי קיבל על עצמו רק את שבע מצוות בני נח).

נחלקו תנאים האם מותר להנות מהנבלה על ידי נתינה לגוי או מכירה לגר, או שעל דברי הפסוק להתקיים ככתבם דווקא.
טומאת הנבלה

בתורה נאמר: ”וכי ימות מן הבהמה אשר היא לכם לאכלה, הנוגע בנבלתה יטמא עד הערב... והנושא את נבלתה יכבס בגדיו וטמא עד הערב.” (ויקרא, י"א, ל"ט–מ')
התורה מבחינה בין הנוגע, שרק הוא עצמו נטמא ואינו מטמא את בגדיו, לבין הנושא את הנבלה, שטומאתו חמורה יותר, ואף בגדיו נטמאים וטעונים "כיבוס", כלומר, טהרה במקוה.
רק החלקים הראויים לאכילה מטמאים. עור הנבלה ועצמותיה טהורים, וכן גם החלב (ח' צרויה) של בהמה שהתנבלה, וניתן לעשות בהם שימוש לכל מלאכה.
עוד נאמר בתורה: ”וכל נפש אשר תאכל נבלה וטרפה באזרח ובגר, וכבס בגדיו ורחץ במים וטמא עד הערב וטהר. ואם לא יכבס, ובשרו לא ירחץ, ונשא עונו.” (ויקרא, י"ז, ט"ו–ט"ז) בתורה שבעל פה התפרש פסוק זה על נבלת העוף הטהור דווקא, שמטמאת את האוכל אותה, אך לא את הנוגע בה במגע חיצוני. כמו כן מלמדת ההלכה, שרק נבלה מטמאת ואילו טריפה שנשחטה כהלכה אינה מטמאת.
ראו גם

שחיטה (הלכה)
טרפה
חתיכה נעשית נבלה
הערות שוליים

↑  ויקרא, ז', כ"ד
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף כ"א, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף כ', עמוד א'
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים בכדורגל

נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סנט וינסנט והגרנדינים. שייכת לפדרציית ה-CONCACAF. הדירוג הנוכחי של נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-174 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 954.86 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 73 נמדד לראשונה באוקטובר 2007, והדירוג הנמוך ביותר 180 נמדד לראשונה בינואר 2017.
כל גביעי העולם

1930 עד 1990 - לא נכנסה
1994 עד 2022 - לא העפילה
גביע הזהב של CONCACAF

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ארצות הברית 1991: לא נרשמה
ארצות הברית מקסיקו 1993: לא העפילה
| ארצות הברית 1996 | סיבוב ראשון | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 8 |
ארצות הברית 1998: לא העפילה
ארצות הברית 2000: לא העפילה
ארצות הברית 2002: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו 2003: לא נרשמה
ארצות הברית 2005: לא העפילה
ארצות הברית 2007: לא העפילה
ארצות הברית 2009: לא העפילה
ארצות הברית 2011: לא העפילה
ארצות הברית 2013: לא העפילה
ארצות הברית קנדה 2015: לא העפילה
ארצות הברית 2017: לא העפילה
ארצות הברית קוסטה ריקה ג'מייקה 2019: לא העפילה
ארצות הברית 2021: לא העפילה
ארצות הברית קנדה 2023: לא העפילה
ארצות הברית קנדה 2025: 
| סה"כ | 1/17 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 8 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
ליגת האומות של CONCACAF

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית 2019-2020 | ב | שלב הבתים | 6 | 3 | 2 | 1 | 6 | 4 |
| ארצות הברית 2022-2023 | ב | שלב הבתים | 6 | 0 | 2 | 4 | 5 | 14 |
| ארצות הברית 2023-2024 | ב | שלב הבתים | 6 | 3 | 0 | 3 | 13 | 14 |
| ארצות הברית 2024-2025 | ב | שלב הבתים | 6 | 4 | 1 | 1 | 12 | 7 |
| ארצות הברית 2026-2027 | ב |  |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 24 | 10 | 5 | 9 | 36 | 39 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריה פומרנצ'יק

| --- | --- |

 לידה:  1908 ט"ו בניסן ה'תרס"ח ברסט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  ינואר 1942 (בגיל 34 בערך) ח' בשבט ה'תש"ב בני ברק, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 השכלה:  ישיבת בית יוסף (בני ברק) 
 תקופת הפעילות:  ? – ינואר 1942 
 רבותיו:  רבי משה סוקולובסקי, רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, רבי יעקב ישראל קניבסקי, רבי אברהם ישעיהו קרליץ
 
הרב אריה פּוֹמֶרַנְצ'יק (ט"ו בניסן ה'תרס"ח, אפריל 1908 – ח' בשבט ה'תש"ב, ינואר 1942) היה מתלמידי הרב מבריסק, רבי יעקב ישראל קניבסקי והחזון איש, מחבר הספרים תורת זרעים, עמק ברכה, יהגה האריה.
קורותיו

נולד בבריסק לזאב וגיטל פומרנצ'יק. למד בישיבת תורת חסד בבריסק בראשות הרב משה סוקולובסקי. שניהם נמנו עם חמשת הבחורים שהשתתפו ב'קיבוץ' מיוחד ששמע את שיעורו של הרב מבריסק, יצחק זאב סולובייצ'יק. הרב פומרנצ'יק שימש אותו במשך כעשור ונמנה עם תלמידיו הקרובים.
בשנת ה'תרצ"ג (1933) עלה לארץ ישראל בעזרת סרטיפיקט שהשיג לו הרב מתתיהו שצ'יגל. עם בואו נכנס ללמוד בישיבת בית יוסף בבני ברק. היה מתלמידיו הקרובים של הרב יעקב ישראל קניבסקי. התקרב אל החזון איש ושוחח עמו בדברי תורה.
בתקופת לימודיו בישיבת בית יוסף עסק בסוגיות הקשורות לסדר זרעים ולמצוות התלויות בארץ. בסוף שנות ה-30 פרסם את ספרו בתחום זה, "תורת זרעים". הספר קיבל את הסכמת הרב מבריסק. בין השאר כתב: ”אני ידעתי היטב את רב חין ערכו של הרב הגאון שיחי', משעה שלמד וגדל אצלנו והוא מבני עליה המצוינים, מרגניתא דלית ליה טימי בתורה ויראת שמים ובכל יקר וסגולה... ונפש עמל עמלה לו... ויהגו רבים במאור תורתו כי הוא תלמיד חכם מצוין בכל הפרטים.”
בחשוון ה'תרצ"ו (1935) נישא לפעשא (פנינה), בת הרב ישראל זיסל דבורץ. התגורר סמוך לחותנו בפתח תקווה ולמד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בעיר. באותה תקופה העמיק בסדר מועד, ולימים יצא ספרו "עמק ברכה". לאחר מותו יצא גם ספרו "יהגה האריה", שבו כונסו חידושי תורה שהותיר.
בשנת ה'תש"ב, בגיל 34, נפטר בפתאומיות. נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה, ובהלווייתו השתתף החזון איש. במאמר הספד של הרב ראובן גליק, מרבני הכולל לתורת ארץ ישראל, כתב עליו בקובץ הזיכרון "תורת הארץ" שיצא על ידי הכולל: "איש פלא היה ופלא היה דרכו בקודש".
בנו, טוביה פומרנצ'יק, היה מנהל החברה קדישא בפתח תקווה.
ספריו

תורת זרעים - על סדר זרעים
עמק ברכה - על ענייני אורח חיים
יהגה האריה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293256105171  ISNI: 0000 0003 7624 7600  LCCN: no99033336  VIAF: 252808047   WorldCat (עם VIAF): 252808047