stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של החינוך המערבי
העת העתיקה > הגישה האפימתאית

אפלטון, האריסטוקרט ונציגה של הגישה האפימתאית, אמר באחד מכתביו: ”מידות טובות לא ניתן ללמד.” בכך הוא התכוון שילד צריך להיוולד למשפחה אריסטוקרטית על מנת שתהיינה בו תכונות טבעיות שאותן ניתן לטפח. המסורת השמרנית, המתחילה מאפלטון, ייעדה את החינוך לאלו אשר אמורים להנהיג את החברה. הם לא ראו בחינוך ככלי לימוד תחומים יומיומיים, אלא בעיקר נושאים כגון היסטוריה וספרות שעל פיהם יפתחו המנהיגים לעתיד מודלים להתנהגות. מאז זמנו של אפלטון חשבו השמרנים כי חברה תהיה יציבה ומאורגנת אם היא תהיה מנוהלת על ידי אריסטוקרטים, ורצוי אריסטוקרטים אינטלקטואלים.
אריסטו, כמורהו - אפלטון, היה שמרן והחזיק בדעה שחברה צריכה להיות בעלת מבנה הירארכי. בספרו "אתיקה" הוא אומר שיש אנשים שנולדו להיות עבדים ואחרים גורלם הוא לשלוט. עבור אריסטו, הנשים היו שייכות לחלוטין לגברים. למשפחה אין כל אמירה בנושא כיוון החינוך. אריסטו אחז בגישה הספרטנית של החינוך; בידיה של המדינה לשלוט בנושא זה, מאחר שהיא צריכה ליצור גברים, כפי שהמדינה הייתה רוצה שיהיו. בספרו "ההיסטוריה החברתית של החינוך" כותב ההיסטוריון רוברט בק "היטלר, סטלין וכל שאר הרודנים המודרניים היו בוודאי מרוצים מהגישה החינוכית של אריסטו".
אפלטון ואריסטו נשענו על המודל החינוכי של המשורר הומרוס. הפואמות האפיות שלו איליאדה ואודיסאה תיארו את הציוויליזציה המיקנית של המאה ה-12 לפנה"ס. החשיבות של הומרוס לחינוך נעוצה בכך שהשירה האפית שלו שהיללה את השלמות של התרבות הקדומה הוכרו כמטרת החינוך היווני[דרוש מקור]. הפילוסופיה ההומרית לא הוחלפה עד המאה הרביעית לפני הספירה, אלא התווספו לה לימודי המתמטיקה (בהמלצת אפלטון), דקדוק ורטוריקה. החינוך של צעירים בגילאים שבין שבע וארבע עשרה כלל את האידיאל ההומרי (גוף, הגיון ואופי), משחקי אתלטיקה, שירה של פואמות אפיות בליווי נבל. כך שבתקופה ההלנית ציפו מהילדים ללמוד את שלושת ה"R". קריאה, כתיבה ואריתמטיקה. האריסטוקרטיה האירופית מצאה מאות שנה מאוחר יותר את האידיאל ההומרי כרעיון אטרקטיבי מאוד. מודל זה כלל הנחות בסיס כגון שלא ניתן לחנך את רוב האנשים.
העת העתיקה > ספרטה מול אתונה

בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס החל סולון, מאבות אבותיו של אפלטון, ברפורמה חברתית שהביאה להתפתחותה של הגישה הדמוקרטית, שלוותה בהערכה גוברת למסחר, עסקים ומלאכת יד. בשיא תקופה זו, היוו ספרטה ואתונה שני קצוות של תפיסה חברתית. הספרטנים שימרו את הגישה השמרנית המסורתית של שלטון האריסטוקרטיה והאתונאים את הגישה הליברלית דמוקרטית.
התפשטות זו של הדמוקרטיה סללה את הדרך למורים לאמנות הנאום וחכמת הדיבור - הסופיסטים. מורים אלו הציעו להכין נערים צעירים לקראת הזדמנויות חדשות שהציגה להם אתונה. השמרנים סלדו מהמחשבה ללמד נערים להיות בעלי השפעה ועשירים במקום לפתח תכונות קיימות בתחום הגוף, החשיבה והאופי.
נוצרה כאן דיכוטומיה ברורה בין הגישה השמרנית-אריסטוקרטית והגישה הסופיסטית שעסקה בלימוד עולם הטבע והאדם בתקווה שהתלמיד יכול לנהל את שניהם – עולם הטבע והאדם. הסופיסטים (הידועים שבהם הם איזוקרטס היווני וקיקרו הרומי) לא עסקו רק בהקניית כלים להיות עשיר ובעל השפעה, אלא מטרתם הייתה לעזור לתלמיד להתפתח בתחכום ויעילות כאזרחים הנוטים לשפר את גורל האדם.
היו שתי קבוצות של סופיסטים ובהתאם שתי תוכניות לימוד. האחד היה מבוסס על מדעי הטבע והשני על הנפוץ יותר, על רטוריקה ומדע המדינה.
ההשפעה העיקרית של הסופיסטים הייתה על החינוך הגבוה שלתוכו הם הכניסו את הרטוריקה והדקדוק. גם הסופיסטים לימדו רק את המעמד העליון והעשיר מאוד מאחר שהם גבו תשלום גבוה מאוד עבור הוראתם.
העת העתיקה > הרומאים

הרומאים אימצו את החינוך ההלניסטי, אך בית הספר עבר מספר שינויים. מהלך הלמידה התחלק לשני שלבים, שיצרו ביחד את שבעת התחומים של מדעי הרוח, אשר יהוו את ליבה של תוכנית הלימודים האירופאית:
שלב הלימוד הבסיסי, שכונה טריוויום, מאחר שכלל שלושה תחומי לימוד: דקדוק, רטוריקה, לוגיקה.
השלב המתקדם, שכונה קוואדריום, מאחר שכלל ארבעה תחומי לימוד: אריתמטיקה, גאומטריה, אסטרונומיה, מוזיקה.
הרטוריקה והדקדוק הם תרומתם של הסופיסטים והלוגיקה שלימדו הייתה הלוגיקה של אריסטו. חינוך גופני לא הוזכר בשמו אך נלמד כמשהו מובן מאליו.
ההבדל בין שתי תרבויות אלו הוא בהבחנה שבין לימוד תאורטי לחשיבה פילוסופית, המיועד להכשיר מנהיגים, לבין לימוד יישומי המיועד להכשיר אזרחים.
הפרוגרסיביים שמים את הדגש על לימוד ריאליסטי יותר, כגון מדעים וטכנולוגיה, בעוד שהשמרנים מבליטים יותר את הלימודים ההומניסטיים, כגון ספרות, היסטוריה, פילוסופיה.
תחילת העת החדשה

לאורך ההיסטוריה של החינוך מופיעים שמותיהם של שני בני פלוגתא רומיים, קווינטיליאן ופלוטארך, מהם קיבלו ההומניסטיקנים את הגישה ההלניסטית האומרת שצריך להציב בפני נערים מודלים לאופי וביטוי נכון. שניהם ראו בזיכרון ערך עליון בתהליך למידה. התפיסה הייתה שאם ילד יזכור דוגמאות של התנהגות והתבטאות נכונים הוא גם ישתמש בזה. "זיכרון טוב", כתב קווינטיליאן, "הוא הסימן הראשון לתבונה טבעית". פלוטראך כתב "שמעל לכל דבר אחר, חשוב לאמן ולתרגל את זיכרון הנוער, מאחר שזהו המחסן של החינוך".
במאות ה-15, ה-16 ו-ה-17 נתפסה באירופה הנצרות כאמצעי העיקרי לחיים טובים ומשמעותיים. בתקופה זו חלה פריחה מחודשת של שפות קלאסיות עתיקות ובהן עברית, יוונית ולטינית, מאחר שהן אפשרו לקרוא את כתבי הקודש בשפת המקור ובכך היוו מפתח לעולם האלוהי. במאות אלו, להבדיל מהמאות המאוחרות יותר, הייתה ההומניסטיקה רק בהקשר לדת ולכנסייה.
ההומניסטיקנים הידועים של תקופה זו היו ארסמוס, ג'ון לוק ורבלייס. ארסמוס היה הומניסט נוצרי, לעומת רבלייס שהיה הומניסט פרומתאי שראה בלימוד השפות כלי להתפתחות האנושות, אך לא היו הבדלים מהותיים ביניהם בתפיסתם את תוכנית הלימודים המומלצת. ההומניסטים היו קוסמופוליטניים. הרצון שלהם ללמד לטינית נבע מהאפשרות ליצור תקשורת ולגשר על מחסומים. הם היו אנשי העולם גם בהיבט של הכשרתם את תלמידיהם לחיים בהם הם אמורים להנהיג. ההומניסטים לא ראו עצמם כשייכים לאומה אלא לאנושות. ארסמוס ביקש מתלמידיו לשאול "לא היכן אני חי, אלא באיזו מדת אצילות אני חי. זה טוב לאהוב את מולדתך, אבל חשוב לראות גם את המולדת של כולם". בחינוך ההומניסטי לא היה מקום להתמחות.
ג'ון מילטון נחשב לאחד מהוגי הדעות החשובים של המאה ה-17. לדעתו מטרת החינוך ההומניסטית לספק לבוגר בחברה חינוך שלם ונדיב, אשר יאפשר לו לתפקד באופן נכון, במיומנות ואצילות בכל סוגי המשרות בשרות הציבורי ובשוק הפרטי בעת שלום ובעת מלחמה. מילטון נאבק בדורו ברדוקציוניסטים כפי שארסמוס נאבק לפניו. אלו לא ראו בבית הספר ככלי לסיפוק כלים בכל התחומים, אלא במיצוי הכישרון הספציפי של כל תלמיד. לימוד הספרות הקלאסית ככלי ולא כמטרה בפני עצמה. ג'ון מילטון היה אחד המתנגדים הבולטים לדגש שניתן ללטינית, וכמו רוסו, בן פרנקלין ואנשי חינוך נוספים במאות ה-18, 19 הוא הטיף לכך שנושאי הלימוד יבחרו על פי מידת ההתאמה שלהם לעולמם של התלמידים. לדוגמה, הוא לימד את תלמידיו לטינית דרך טקסטים שעסקו בחקלאות.
הרחבת מעגל החינוך

במאה ה-17 עד המאה ה-19 התנהל במערב מאבק להקמת מערכת חינוך מקיפה ואחידה, המכוונת לצמצום פערים חברתיים. במקביל התנהל מאבק במטרה להשוות בין הלימודים ההומניסטיים, המדעיים והמקצועיים. שינויים אלו בחינוך נוסחו על ידי רפורמטורים אשר האמינו בערך החופש הדמוקרטי ושאפו למשטר שבו כל אזרח אחראי עבור פעילות אזרחית נבונה. הם הבינו שמשטר דמוקרטי תלוי בהשכלתם של האזרחים. בארצות הברית, הוכרע המאבק כבר במאה ה-19. באירופה, נמשך המאבק 40 שנה והוא הוכרע בעקבות שביתת הנשק של 1918.
הרחבת מעגל החינוך > רקע היסטורי

הגורמים שהשפיעו על שינוי זה:
קבוצות דת: פעולתן של קבוצות דתיות (קתולים, פרוטסטנטים ויהודים) להתפתחות בתי הספר הפרטיים והציבוריים. המחויבות של קבוצות אלו נבעה מהחשש שללא חינוך תיעלם האמונה וכן שהחינוך חשוב לפתוח האישיות. כי ללא השכלה קשה לפתח אופי/אישיות.
כלכלה יצרנית: אלמנטים של הכלכלה הבורגנית במאות 18-20. קפיטליזם, שנתמך בארצות הברית ומדינות צפון אירופה על ידי ה"אתיקה הפרוטסטנטית", הטיף ליצרנות וביחד עם המהפכה התעשייתית קרא להרחבת ההשכלה, ותמך בכך הן באמצעות הספקת הסיבה הפרקטית והן אספקת הון דרוש.
כוח פוליטי: ההכרה של שליטים בכוח הטמון בחינוך אחיד וצנטרליסטי. הרודנות הנאורה שהתקיימה במחצית המאה ה-18 במרבית אומות אירופה הביאה שליטים שהייתה להם שליטה ריכוזית ויכלו לצוות על הקמת מערכת ציבורית אחידה לחינוך יסודי חובה. הבירוקרטיה שהוקמה לאכוף תקנה זו ולהוציאה לפועל הייתה פועל יוצא של הוראת השליט.
עוני כבד: כתוצר לוואי של המהפכה התעשייתית, היו חייהן של השכבות הנמוכות כה אומללים עד שמשכו את תשומת לבם של רבים ולאו דווקא של אנשי חינוך. היה לחץ רב על ממשלות לחוקק חוקים שהורו לקהילות מקומיות לדאוג למזון, לבוש ומחסה וכן ללמד אותם משלח יד. ההולנדים חוקקו חוק זה ב-1581 ובאנגליה הוא עבר ב-1601.
בתי הספר שהוקמו בעקבות חוק זה נקראו "בתי ספר של צדקה". בתי ספר אלו יצרו סטיגמה של בתי הספר היסודי במאה ה-19 כחינוך של צדקה המיועד לילדי עניים. עברו שנים ארוכות עד אשר השתחררו בתי הספר בארצות הברית ואירופה מסטיגמה זו. הגישה ההומניטרית התמקדה בחינוך מקצועי לא כאמצעי לפילנתרופיה או טיפול העבריינות או יתמות, אלא כהכשרה ראויה לגברים ונשים צעירים אשר יצטרכו ללכת לעבוד לאחר סיום בית הספר היסודי ובוודאי לאחר סיום התיכון.
הרחבת מעגל החינוך > מהגישה ההומניטארית לריאליזם חינוכי

אוגוסט הרמן פרנקה (August Hermann Francke היה פיאטיסטי. כאוונגליסטי פרוטסטנטי אדוק הוא האמין שעזרה לילדי העניים היא הדרך הנוצרית לעבוד את האלוהים. הוא אסף תרומות שאפשרו לו להקים בית ספר בו לימד את הילדים לקרוא ולשיר ובכך להפוך אותם לפעילים בטקס הכנסייתי. הילדים העניים אשר הגיעו לפרנקה למדו בנוסף לקריאה, שירה וכתבי הקודש גם אריגה וסריגה אבל לא ברמת מיומנות שתאפשר להם להפוך לבעלי מקצוע. הילדים היו לבושים בגדים קרועים וטלואים. והם למדו את מה שהיה דרוש על מנת שיוכלו לדאוג ללבושם, אך לא מעבר לכך. במקביל, ניהל פרנקה בית ספר "פדגוגיום" עבור ילדי האריסטוקרטיה. בית ספר כלל תוכנית הומניסטית קלאסית שכללה שפות עתיקות (כולל עברית) יחד עם מקצועות מודרניים כגון גרמנית, צרפתית, מתמטיקה, פיזיקה, מינרלוגיה, אסטרונומיה, בוטניקה, אנטומיה, גאוגרפיה, היסטוריה, ציור ומוזיקה. אף על פי שחלק מתחומים אלו נלמד באופן שטחי למדי, זכה בית הספר של פרנקה לתשומת לב רחבה מאוד באירופה. הפדגוגיום של פרנקה היה אב טיפוס לחינוך העל יסודי באירופה. מאתיים שנה לאחר מותו נוצרו ממנו שלושה כיווני לימוד שונים באירופה האחד התמקד ביוונית, לטינית ושפות זרות מודרניות, השני התמחה בשפות זרות מודרניות, אבל מצא מקום גם ללטינית ומעט היסטוריה ומדע והשלישי התמקד במדעים כגרעין אבל לא התעלם גם משפות זרות.
יואהן יוליוס הקר (Johann Julius Hecker) היה תלמידו של פרנקה. 20 שנה לאחר מותו של פרנקה הקים תלמידו הקר את ה"ריאלשולה" (ökonomisch-mathematische Realschule). זה היה בית ספר למסחר שזכה להתעניינות רבה ותמיכה מצד מלך פרוסיה, מאחר שהוא ראה בו כלי מבטיח ליצור אזרחים פרודוקטיביים. הקר צעד לקראת חינוך מקצועי והכניס מקצועות לימוד כגון ניפוח זכוכית, חקלאות, ניהול חשבונות וכרייה כחלק מרכזי של תוכנית הלימודים. היסודות של פיזיקה, כימיה, גאומטריה, מכניקה, ארכיטקטורה, שרטוט, בוטניקה ומינרלוגיה נכללו בתוכנית הלימודים, אולם הקר ראה בבית הספר הריאלי כבית ספר מקצועי. הגישה של הקר הייתה פרקטית מאוד הוא התמקד בהענקת כלים לבוגריו כבעלי מקצוע, אשר יוכלו להתפרנס בכבוד ממשלח ידם. המלך כל כך התרשם מהגישה החינוכית הפרקטית של הקר ומינה אותו ב-1763 לנסח את חוק בית הספר הפרוסי, אשר הפך את החינוך היסודי לחובה.
הרחבת מעגל החינוך > הפילוסופיה החינוכית של רוסו

הפילוסוף-מחנך השווייצרי ז'אן ז'ק רוסו (1712-1778) היה בן תקופתו של הקר ותקופת חייו חפפה גם לתקופתו של פרנקה. הפילוסופיה החינוכית שלו שואבת משניהם. רוסו הביא לתוכנית הלימודים את אומנות עבודת היד, אך מבלי להפוך את החינוך למקצועי כפי שעשה הקר. הוא נזהר מאוד מיצירת חינוך הומניסטי לבני האריסטוקרטיה ונמנע במקביל מהפיכת החינוך לכלי להכשרת ילדי עניים. החזון החינוכי של רוסו היה חינוך לכל.
רוסו ביסס את גישתו זו על האמונה שאדם יכול לרכוש מידע אמין רק מתוך התנסות ותצפית מדוקדקת. הוא רכש עמדה זו מתוך התנסותו בנעוריו כשוליית נגרים ובעלי מלאכה נוספים. עבור רוסו אומנויות החקלאות והמכניקה היו עדיפות על שפה וספרות מבחינת "אימון החשיבה".
בהיסטוריה של החשיבה, קיבלה גישתו זו של רוסו את המונח אמפריסיזם.
יוהאן היינריך פסטלוצי היה קורא נלהב של רוסו ומשוכנע כמוהו שכל נער יכול ללמוד מיומנויות אקדמיות בסיסיות בעת שהוא לומד אומנויות מוחשיות כגון עבודה בחווה חקלאית. החזון שלו היה להראות שילדי עניים מסוגלים לפתח את יכולתם האינטלקטואלית ואופים המוסרי, באמצעות פעילות לימודית שמטרתה להרוויח כסף למזון וביגוד. בדומה לרוסו, לא ראה פסטולוצי כל סתירה בין עבודת כפיים ורכישת ידע. מעל הכל העמיד פסטולוצי עקרון אחד והוא שבאמצעות חינוך יכול כל יצור אנוש לרכוש רמה גבוהה ביותר של הערכה עצמית וכוח. פסטולוצי השקיע את כל תשומת לבו בפרט (אינדיבידואל). למידת בית הספר צריכה להתקדם באמצעות גידול של רגישות להבנה כיצד הילד מתפתח וגדל. פסטולוצי האמין שבאמצעות ניסוי מתמיד המתבסס על ההבנה כיצד ילד גדל ומתפתח, בית הספר יצליח ללעזור לילד ולמתבגר לעזור לעצמם. בכל אחד מבתי הספר שלו, (לפעמים היו שם יותר ממאתיים תלמידים), האווירה הייתה לא של בית ספר, ולא של בית. התלמידים חיו באווירה מעודדת וזכו לתמיכה פסיכולוגית. היה להם מקום במשפחה והם למדו אודות עצמם ובנוסף גם קריאה, כתיבה, חשבון ונושאים נוספים. פסטולוצי כמו פילוסופים נוספים במאה ה-18 אחז בדעה, כי כל הדברים מצייתים לחוקי הטבע של התפתחות קבועה. פסטולוצי הביא לביתו שבכפר נואוף שבחבל ארגאו שבשווייץ 20 חסרי בית אשר עבדו ולמדו, אבל למרות כל מאמציהם הם לא הצליחו לייצר מספיק על מנת להחזיק את החווה, אשר פשטה את הרגל בטרם היה אפשר להעריך את התוצר החינוכי של גישתו של פסטלוצי. פסטולוצי קיים את בית ספרו כ-25 שנה עד 1825, שנתיים לפני מותו. שמו של פסטולוצי זכה לבסוף להכרה כלל עולמית על ידי אנשים בעלי כוח ואמצעים. הצאר של רוסיה העניק לו תואר אבירות; צרפת העניקה לו את תואר "אזרח הרפובליקה". אנגליה וצרפת שלחו סטודנטים לחינוך לצפות בעבודתו. אולם, התקופה היחידה בה זכו רעיונותיו של פסטולוצי לפריחה הייתה בין 1805-1810.
המאה העשרים

אנגליה הובילה את השינוי בחינוך האירופאי בעקבות מלחמת העולם השנייה. ב-1944 הם הוציאו תקנה שעיקרה קריאה לחינוך לכל, על פי יכולתם הלימודית ועניינם ולא על פי יכולתם הכספית. בסוף בית הספר היסודי הם ערכו מבחני מעבר ומי שנכשל נשלח לבתי ספר שכונו "בתי ספר מודרניים".
ב-1950 היו השוודים הראשונים לבטל את ההפרדה הבית ספרית על פי מעמדות, ואחריהם הלכו כל מדינות סקנדינביה. על פי שיטתם למדו כל התלמידים באותם בתי הספר עד גיל 16.
בעולם המערבי התבסס במאה זו זרם מרכזי של שיטת חינוך, אולם לאורך המאה אותגר הזרם המרכזי על ידי זרמי חינוך פרוגרסיביים השואפים להיות אלטרנטיבה, ואלו באו לידי ביטוי בעיקר בשלושה גלים מרכזיים, שבאופן כללי התמקדו במתן חופש למידה אינדבודאלי לתלמידים, מתוך נקודת מוצא לפיה מערכת החינוך של הזרם המרכזי מדכאת אותם. הגל הראשון היה בשיאו בשנות ה-20 וה-30 של המאה, ובו הזרם האלטרנטיבי המרכזי כונה "החינוך החדש" או "החינוך הפרוגרסיבי" ; את הגל השני הוביל בשנות ה-70 זרם שכונה "החינוך הפתוח" או "החינוך החופשי" ; הגל השלישי החל בשני העשורים האחרונים של המאה והזרם המרכזי בו כונה "החינוך הדמוקרטי".
ראו גם

פילוסופיה של החינוך
פדגוגיה
הערות שוליים

↑  אריה קיזל, החינוך הדמוקרטי הממיין בישראל — תיקון עולם או בדלנות (עמ' 46)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph536908
הרי הידה

| --- | --- |

נוף מהר קשימיארי
 מידע כללי
 על שם:  Hida Province 
 גובה:  3,190 מטר (הר הוטאקה)
 מדינה:  יפן 
 מיקום:  יפן
 רכס הרים:  האלפים היפניים 
 אורך הרכס:  105 קילומטרים
 קואורדינטות:  36°30′N 137°16′E﻿ / ﻿36.500°N 137.267°E﻿ / 36.500; 137.267
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט הרי הידה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט הרי הידה
 
הרי הידה (ביפנית: 飛騨山脈) או האלפים הצפוניים (北アルプス) הם רכס הרים באי הונשו שביפן. רכס זה, הנמצא בחבל צ'ובו, נכלל בתחומי מחוזות נאגנו, טויאמה, גיפו וניאיגטה. יחד עם הרי קיסו והרי אקאישי ההרים יוצרים את האלפים היפניים, אם כי שם זה נטבע במקור על ידי ויליאם גאולנד (William Gowland) לרכס זה בלבד. ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר הוטאקה, המתנשא לגובה של 3,190 מטרים. הר הגעש אונטקה השוכן בקצה הדרומי של הרכס התפרץ ב-27 בספטמבר 2014 בזמן שמטיילים שהו על פסגתו, וחלקם נפגעו.
רכס הרי הידה יוצר בצורתו צורת Y, כאשר ההרים הדרומיים ברכס בונים את הזרוע האנכית. העמק הנוצר בין הזרועות האופקיות הוא אחד מהעמקים בצורת V הכי תלולים במדינה. סכר קורובה, הסכר הגדול ביפן, הוא סכר קשת שנבנה בעמק קורובה באזור המרכזי של הרכס. חלק מיובליו של נהר קורובה – מקורם בהרי הידה.
הערות שוליים

↑  Central Japan’s Mt. Ontake erupts; hikers reported injured
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 001166739  VIAF: 308250644   WorldCat (עם VIAF): 308250644 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנס מומזן

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1930 מרבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  5 בנובמבר 2015 (בגיל 85) טוטצינג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 השכלה:  אוניברסיטת טיבינגן  אוניברסיטת מרבורג  אוניברסיטת היידלברג 
 מעסיק:  אוניברסיטת טיבינגן, אוניברסיטת רוהר בוכום, אוניברסיטת היידלברג 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  מרגרטה מומזן 
 פרסים והוקרה:  פרס קרל פון אוסייצקי להיסטוריה ולפוליטיקה (1998)  עמית האקדמיה הבריטית 
 
הנס מומזן (בגרמנית: Hans Mommsen‏; 5 בנובמבר 1930 – 5 בנובמבר 2015) היה היסטוריון גרמני, מההיסטוריונים הפונקציונליסטים של השואה.
תולדות חייו

מומזן נולד במרבורג, בנו של ההיסטוריון וילהלם מומזן (גר') ונינו של ההיסטוריון תאודור מומזן. אחיו התאום היה ההיסטוריון וולגפגנ מומזן (אנ'). הוא למד גרמנית, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת טיבינגן ואוניברסיטת מרבורג. הוא היה פרופסור באוניברסיטת טיבינגן בשנים 1960 ו-1961, באוניברסיטת היידלברג בין השנים 1963–1968 ובאוניברסיטת בוכום מ-1968. הוא נישא למרגרטה ריינדל ב-1966. הוא היה חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית מ-1960 עד מותו. ב-1980 היה מומזן הפרופסור האורח הראשון של מרכז קבנר להיסטוריה גרמנית באוניברסיטה העברית.
מחקריו > מחקריו המוקדמים

מומזן היה תלמידם של ההיסטוריונים הגרמנים הנס רוטפלס (אנ') ופרידריך מיינקה (אנ'). את הדוקטורט שלו כתב מומזן בהדרכתו של רוטפלס על "שאלת הלאומים והסוציאל־דמוקרטיה באימפריה האוסטרו-הונגרית". מומזן היה אסיסטנט של רוטפלס, וכתב מטעמו ערכים מרכזיים בלקסיקון ההיסטורי של הוצאת פישר (אנ').
באוניברסיטת היידלברג היה מומזן אסיסטנט של ורנר קונצה (אנ'), היסטוריון חברתי של העת החדשה בגרמניה. עבודת ההביליטציה שלו הייתה על הפקידות של הרייך השלישי.
מחקרים מוקדמים נוספים של מומזן עסקו במעמד הפועלים הגרמני, הן כשלעצמו והן כגורם בחברה הגרמנית. ספרו משנת 1979, "תנועת הפועלים והשאלה הלאומית" (Arbeiterbewegung und nationale Frage), אוסף מאמרים שכתב בשנות השישים והשבעים, היו סיכום של מחקריו בנושא ההיסטוריה של מעמד הפועלים הגרמני.
מחקריו > מחקריו המתקדמים > עליית המפלגה הנאצית לשלטון

בשנות השמונים החל מומזן לחקור את השואה והנאציזם, בדגש על הוויכוח בין אינטנציונליזם לפונקציונליזם. בין היתר כתב מאמרים על מעמדו של היטלר בשיטה הנציונל-סוציאליסטית ועל הפתרון הסופי בראי האידאולוגיה הנאצית. בכתיבתו המאוחרת יותר התייחס לנסיבות עליית הנאצים לשלטון והתבססותם בשלטון, התגבשות הפתרון הסופי וההתנגדות לנאציזם. במחקריו אתגר מומזן את התפיסה המקובלת במחקר, לפיה הנאציזם עלה לשלטון רק עקב פגמיה של החוקה ומנגנון השלטון ברפובליקת ויימאר. מומזן קבע שגם לזרם הפולקיסטי בגרמניה, לשמרנות הגרמנית ולבורגנות הגרמנית חלק משמעותי בעליית הנאציזם.
עוד טען מומזן שהלחץ של בעלות הברית מאז חוזה ורסאי גיבש את רפובליקת ויימאר סביב שר החוץ גוסטב שטרזמן, ורק כאשר הפסיקו בעלות הברית לתבוע פיצויים מגרמניה, החלה עליית הימין הקיצוני, האנטי-דמוקרטי.
מחקריו > מחקריו המתקדמים > גרמניה הנאצית

לגבי הצלחת השלטון הנאצי להתבסס דרך מחנות ריכוז וטרור, טען מומזן שבנוסף לכך תמכו בהיטלר גם האליטות הישנות והחדשות, בהן התעשיינים, היונקרים הפרוסים, הצבא, פקידות המדינה והשמרנות הישנה.
מומזן טען שחוסר ההתעניינות של היטלר בפרטי הפרטים של יישום המדיניות הוביל להתחרות של פקידיו ושריו זה בזה, מה שהוביל ל"הקצנה מצטברת" בנושא היחס כלפי היהודים. בכך התווה מומזן את קווי ההסבר של אסכולת הפונקציונליזם בחקר השואה. את תוכנית מדגסקר הביא כדוגמה לכך שעד 1941 עדיין לא הייתה החלטה על מהותו של הפתרון הסופי - אם מדובר בגירוש או השמדה.
מחקריו > מחקריו המתקדמים > אנטישמיות

לגבי האנטישמיות בגרמניה טען מומזן שהיא הייתה נרחבת יותר מאשר בסיס התומכים של המפלגה הנאצית. מחקריו של מומזן לגבי ההתנגדות למשטר הנאצי בגרמניה העלו שגם המתנגדים, ברובם, היו אנטישמים, אך האנטישמיות שלהם לא כללה את הרצון להיפטר מהיהודים, אם ברצח או בגירוש, אלא "רק" את הרצון לבודד אותם מבחינה כלכלית וחברתית, ולבטל את האמנציפציה וההיטמעות של היהודים בחברה הגרמנית.
הרלי דייווידסון ואיש המרלבורו

| --- | --- |

פוסטר הסרט
 בימוי:  סיימון וינסר 
 הופק בידי:  ג'רי הנשואו
 תסריט:  דון מייקל פול 
 שחקנים ראשיים:  מיקי רורק דון ג'ונסון צ'ילסי פילד טום סיזמור
 מוזיקה:  דניס מורגן בזיל פולדוריס קן טמפלין
 צילום:  דייוויד אגבי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  MGM
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באוגוסט 1991
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט חבר'ה, סרט פשע 
 תקציב:  23,000,000‏$
 הכנסות:  7,434,726‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   harleydavidsonandthemarlboroman
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרלי דייווידסון ואיש המרלברו הוא סרט פעולה משנת 1991 בכיכובם של מיקי רורק ודון ג'ונסון. הסרט נכתב על ידי דון מייקל פאול ובוים על ידי סיימון וינסר. הסרט נחל כישלון ביקורתי וכלכלי; הוא ספג ביקורות שליליות רבות והכניס סכום של כ-7 מיליון דולר בלבד. עלות ההפקה מוערכת בכ-23 מיליון דולר.
עלילה

בתחילת הסרט נראה הרלי דייווידסון (מיקי רורק) מקשיב לשדרן רדיו המספר על סם חדש בשם "חלום גבישי". חשיבות הסם מוסברת רק בהמשך הסרט. הרלי פוגש חבר, בוקר בשם "איש המרלבורו" (דון ג'ונסון), יחד הם מחליטים לשדוד בנק כדי לעזור לידידם להציל את הבר שלו שעומד בפני סכנת סגירה. הם שודדים רכב משוריין השייך לבנק כלשהו ומגלים כי במקום כסף, גנבו את הסם מהסוג החדש, עליו דיבר שדרן הרדיו. צ'אנס ווילדר (טום סיזמור), נשיא הבנק המעורב בעסקאות סמים, דורש את הסם חזרה. בשאר הסרט בורחים השניים מחברי כנופיית הסמים המזוינים.
צוות השחקנים

מיקי רורק - הרלי דייווידסון
דון ג'ונסון - איש המרלברו
צ'ילסי פילד - ורג'יניה סלים
טיה קררה - קימיקו
טום סיזמור - צ'אנס ווילדר
דניאל בולדווין - אלכסנדר
היריבות בין ליברפול לבין מנצ'סטר יונייטד

מיקומיהן הסופיים של הקבוצות בליגה מהקמתן ועד סוף עונת 2018
היריבות בין ליברפול לבין מנצ'סטר יונייטד (ידועה גם בשם הדרבי של צפון-מערב אנגליה, באנגלית: North-West Derby) היא אחת מהיריבויות הגדולות ביותר בכדורגל העולמי, יחד עם יריבויות כמו הקלאסיקו, הסופר קלאסיקו והאולד פירם. על אף שלשתי הקבוצות ישנם גם מפגשי דרבי עירוניים בדמותם של דרבי המרזיסייד והדרבי של מנצ'סטר, היריבות בין שני המועדונים הללו חשובה יותר לאוהדיהם ושחקניהם.
שתי קבוצות אלו הן המצליחות ביותר באנגליה, גם בזירה המקומית וגם בזירה האירופית. הן חולקות ביניהן 126 תארים מקומיים ויבשתיים: 39 אליפויות אנגליה, 9 אליפויות אירופה, 4 זכיות במפעל השני בחשיבותו באירופה, 5 זכיות בסופרקאפ האירופי ועוד תארים רבים.
רקע

היריבות בין הקבוצות היא על רקע קרבה בין שתי הערים הגדולות של צפון-מערב אנגליה, שהתחרו ביניהן במשך שנים על שליטה כלכלית ותעשייתית באזור. העיר מנצ'סטר הייתה מאוכלסת יותר במאה ה-18, והיוותה את העיר המרכזית במחוז. לקראת סוף המאה העיר ליברפול נהייתה מרכזית יותר, עקב הנמל העירוני שהתפתח בעיר. במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ליברפול עברה את מנצ'סטר בכמות האוכלוסייה.
כשהוקמה תעלת מנצ'סטר (אנ'), שחיברה בין מנצ'סטר לים האירי, היריבות בין עובדי הנמל מליברפול לבין מקביליהם החדשים במנצ'סטר התעצמה, והרקע של נישול ליברפול ממעמדה הבלעדי כעיר הנמל והמסחר של האזור גרם להתעצמות השנאה בין שתי הערים. אירועים אלו קרו כשלושה חודשים לפני המפגש הראשון בין קבוצות הכדורגל שהפכו לקבוצות הבכירות של שתי ערים אלו.
לאחר מלחמת העולם השנייה השינויים בדפוסי המסחר הטרנס אטלנטי, ההסתמכות הגוברת על פחם מקומי (במקום על כזה מיובא) והצמיחה בסחר עם אסיה, כמו גם שינויים בקשרי המסחר עקב המלחמה, העבירו באמצע המאה ה-20 את מרכז הכובד של המסחר הימי לערי נמל דרומיות יותר. דבר זה גרם לצניחה במסחר בליברפול, בניגוד למנצ'סטר, שהושפעה בצורה פחותה מההתפתחויות. בהמשך המאה המשיכה מגמת התחרות, והושפעה גם מאירועים מכוננים בתרבות ובפוליטיקה בממלכה המאוחדת של אותה תקופה, כמו הצלחתם של הביטלס ומגמות פוליטיות שונות.
גם במאה ה-21 המשיכו הערים להתחרות על הבכורה - בעוד מנצ'סטר אירחה את משחקי חבר העמים הבריטי בשנת 2002, ליברפול נבחרה להיות בירת התרבות של אירופה לשנת 2008. בהמשך המאה יוזמות עסקיות הובילו לשיתוף פעולה מסחרי בין הערים לאורך תעלת מנצ'סטר.