stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביב העמים בגרמניה
האספה הלאומית בפרנקפורט

בהיידלברג, במדינת באדן (דרום מערב גרמניה), ב-6 במרץ 1848, החלה קבוצה של ליברלים גרמנים לתכנן בחירות לאספה הלאומית הגרמנית. הפרלמנט הזה התכנס ב-31 במרץ, בכנסיית פאולסקירכה בפרנקפורט. חבריה קראו לבחירות חופשיות לאספה לכל גרמניה - ומדינות גרמניה הסכימו.
לבסוף, ב-18 במאי 1848, פתחה האספה הלאומית את מושבה בפאולסקירכה. מתוך 586 הנציגים של הפרלמנט הגרמני הראשון שנבחר בחופשיות, רבים כל כך היו פרופסורים (94), מורים (30) או בעלי השכלה אוניברסיטאית (233), עד שהוא כונה "פרלמנט פרופסורים".
היו מעט פוליטיקאים מעשיים. ניתן לזהות כ-400 צירים במונחים של פלגים פוליטיים - בדרך כלל על שם מקומות המפגש שלהם:
קפה מילאני - ימני/שמרני (40)
קזינו – מרכז ימין/ליברל-שמרני (120)
לנדסברג – מרכז/ליברל (40)
Württemberger Hof - מרכז שמאל (100)
דויטשר הוף - דמוקרטים שמאלנים/ליברלים (60)
דונרסברג - שמאל קיצוני / דמוקרטים (40)
בראשותו של הפוליטיקאי הליברלי היינריך פון גאגרן, החלה האספה בתוכניתה השאפתנית ליצור חוקה מודרנית כבסיס לגרמניה המאוחדת.
מלכתחילה הבעיות העיקריות היו אזוריות, תמיכה בסוגיות מקומיות על נושאים פאן-גרמניים וסכסוכים אוסטרו-פרוסיה. יוהאן, ארכידוכס אוסטריה נבחר לראש מדינה זמני ("Reichsverweser"). זה היה ניסיון ליצור מעצמה ביצועית זמנית, אבל זה לא הגיע רחוק מכיוון שרוב המדינות לא הצליחו להכיר בממשלה החדשה. האספה הלאומית איבדה את המוניטין בעיני הציבור הגרמני כאשר פרוסיה מימשה את כוונותיה הפוליטיות בשאלת שלזוויג-הולשטיין ללא הסכמה מראש של הפרלמנט. פגיעה דומה התרחשה כאשר אוסטריה דיכאה מרד עממי בווינה בכוח צבאי.
אף על פי כן, החלו דיונים על החוקה העתידית. השאלות העיקריות שהיה להכריע בהן היו:
האם גרמניה המאוחדת החדשה תכלול את האזורים דוברי הגרמנית של אוסטריה ובכך תפריד את השטחים הללו מבחינה חוקתית משאר האזורים של האימפריה ההבסבורגית ("פתרון גרמני גדול", Großdeutschland), או שעליה להוציא את אוסטריה, כשההנהגה תיפול לידי פרוסיה ("פתרון גרמני קטן יותר", Kleindeutschland)? לבסוף, שאלה זו הוכרעה כאשר ראש ממשלת אוסטריה הציג חוקה ריכוזית לכל האימפריה האוסטרית, ולכן הנציגים נאלצו לוותר על תקוותיהם ל"גרמניה הגדולה".
האם גרמניה צריכה להפוך למונרכיה תורשתית, להיות מונרך נבחר, או אפילו להפוך לרפובליקה?
האם זו צריכה להיות פדרציה של מדינות עצמאיות יחסית או שתהיה לה שלטון מרכזי חזק?
עד מהרה החלו האירועים להשתלט על הדיונים. הנציג רוברט בלום נשלח לווינה על ידי עמיתיו הפוליטיים מהשמאל במשימת גילוי עובדות כדי לראות כיצד ממשלת אוסטריה מחזירה את ההישגים הליברליים בכוח צבאי. בלום השתתף בקרבות הרחוב, נעצר והוצא להורג ב-9 בנובמבר, למרות תביעתו לחסינות מפני העמדה לדין כחבר באספה הלאומית.
אף על פי שהישגי מהפכת מרץ הוחזרו לאחור במדינות גרמניה רבות, הדיונים בפרנקפורט נמשכו, ואיבדו יותר ויותר קשר עם החברה.
בדצמבר 1848 "זכויות היסוד לעם הגרמני" הכריזו על שוויון זכויות לכל האזרחים לפני החוק. ב-28 במרץ 1849 התקבלה סוף סוף טיוטת חוקת Paulskirchenverfassung. גרמניה החדשה הייתה אמורה להיות מונרכיה חוקתית, ותפקידו של ראש המדינה ("קיסר הגרמנים") היה אמור להיות תורשתי ומוחזק בידי מלך פרוסיה בהתאמה. ההצעה האחרונה התקבלה ב-290 קולות בלבד בעד, עם 248 נמנעים. החוקה הוכרה על ידי 29 מדינות קטנות יותר אך לא על ידי אוסטריה, פרוסיה, בוואריה, הנובר וסקסוניה.
תגובה נגדית בפרוסיה

עד סוף 1848, האריסטוקרטים והגנרלים הפרוסים חזרו לשלטון בברלין. הם לא הובסו לצמיתות במהלך התקריות של מרץ, אלא נסוגו רק באופן זמני. הגנרל פון ורנגל הוביל את הכוחות שכבשו מחדש את ברלין עבור המעצמות הישנות, ופרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה הצטרף מיד לכוחות הישנים. בנובמבר, המלך פיזר את הפרלמנט הפרוסי החדש והציב חוקה משלו שהתבססה על עבודת האספה, אך עם זאת שמרה על סמכותו הסופית של המלך. החוקה, שפותחה בשנים שלאחר מכן, באה לקבוע בית עליון (Herrenhaus), ובית תחתון (Landtag), שנבחרו לפי בחירה כללית אך תחת שיטת הצבעה תלת-מעמדית ("Dreiklassenwahlrecht"): הייצוג היה פרופורציונלי למיסים ששולמו, כך שיותר מ-80% מציבור הבוחרים שלטו רק בשליש מהמושבים.
ב-2 באפריל 1849 נפגשה משלחת של האספה הלאומית עם המלך פרידריך וילהלם הרביעי בברלין והציעה לו את כתר הקיסר על פי חוקה חדשה זו.
פרידריך וילהלם אמר למשלחת שהוא מרגיש כבוד אבל יכול לקבל את הכתר רק בהסכמת חבריו, המלכים הריבונים האחרים והערים החופשיות. אבל מאוחר יותר, במכתב לקרוב משפחה באנגליה, הוא כתב שהוא חש עלבון עמוק מהציע לו כתר "מהביוב", "מבוזה בסירחון המהפכה, נטמא בעפר ובבוץ".
אוסטריה ופרוסיה החזירו את ציריהן מהאסיפה, שהייתה לא יותר ממועדון דיונים. החברים הרדיקליים נאלצו לנסוע לשטוטגרט, שם ישבו בין 6 ל-18 ביוני כפרלמנט ראשוני עד שגם הוא פוזר על ידי חיילי וירטמברג. התקוממויות מזוינות בתמיכה בחוקה, בעיקר בסקסוניה, בפפאלץ ובבאדן היו קצרות מועד, שכן הצבא המקומי, בסיוע חיילים פרוסים, ריסק אותם במהירות. מנהיגים ומשתתפים, אם נתפסו, הוצאו להורג או נידונו לתקופות מאסר ארוכות.
ההישגים של המהפכנים של מרץ 1848 התהפכו בכל מדינות גרמניה ועד 1851, גם זכויות היסוד בוטלו כמעט בכל מקום. בסופו של דבר, המהפכה נכשלה בגלל השסעים בין הפלגים השונים בפרנקפורט, הזהירות המחושבת של הליברלים, כישלון השמאל להרים תמיכה עממית והעליונות הגורפת של הכוחות המונרכיסטיים.
פטריוטים גרמנים מאוכזבים רבים יצאו לארצות הברית, ביניהם קרל שורץ, פרנץ סיגל ופרידריך הקר. מהגרים כאלה נודעו בשם אנשי הארבעים ושמונה.
הצלחת האיכרים במהפכה

הלאומיות לא הפכה לדרך הרגילה לייסד ולהעניק לגיטימציה למדינות ברחבי אירופה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. באמצע המאה ה-19, למעלה מ-90% מהאוכלוסייה באימפריה האוסטרית ובקונפדרציה הגרמנית היו איכרים. רובם סבלו מהכפשה של צמיתות או מרכיבים מתמשכים של מערכת עבודת הכפייה. מרידות האיכרים בשנים 1848–1849 כללו יותר משתתפים מאשר המהפכות הלאומיות של התקופה. והכי חשוב, הם הצליחו להביא לביטול הסופי של הצמיתות או שרידיה ברחבי הקונפדרציה הגרמנית, האימפריה האוסטרית ופרוסיה. מנהיג תנועת האיכרים האנטי-צמיתים היה הנס קודליך, שהוכר לאחר מכן כבאוארנבפרייר ('משחרר האיכרים').
מרד וינה, אוקטובר 1848
קרב Kirchheimbolanden‏, 14 ביוני 1849
לודוויגסהאפן בוערת, 15 ביוני 1849
בריקדות באלכסנדר פלאץ, ברלין
אלפרד פון ולדרזה סיפר על אירועי מרץ 1848 בברלין כפי שראו החיילים
ההרוגים מונחים בז'נדארמנמארקט, ברלין
משלחת פועלים מול השופט בשנת 1848 מאת יוהאן פטר הסנקליבר
האספה הלאומית של פרונקפורט בכנסיית פאולסקירכה
הכרזתו של הארכידוכס יוהאן לעם הגרמני עם מינויו למנהל הממלכה
אוסקר אבו ראזק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) רמלה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אוסקר אבו ראזק (בערבית: اوسكار ابو رزق; נולד ב-1953) הוא יועץ מס ישראלי, לשעבר מנכ"ל משרד הפנים.
חייו

אבו ראזק נולד ברמלה, בן למשפחה ערבית מוסלמית, בנם של חאמד ועיישה, ויש לו שישה אחים ואחיות. למד בבית-ספר ממלכתי ערבי.
אבו ראזק למד לימודי תעודה בחשבונאות במכללה למינהל. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
החל לעבוד כמפקח בנציבות מס הכנסה, וכיהן כמנהל תחום קבלנים. ב-1988 מונה לפקיד שומה של היחידה הארצית, וב-1993 מונה לפקיד שומה תל אביב 1 – הערבי הראשון בתפקיד זה. ב-1998 מונה לפקיד שומה פתח תקווה, ב-1999 לסגן נציב מס הכנסה לעניינים מקצועיים, וב-2004 מונה למשנה למנהל רשות המיסים. קידם את תיקון 60 בחוק לעידוד השקעות הון שאפשר לחברות לקבל הטבות מס ללא צורך באישור מקדמי ממרכז ההשקעות ומסלול הטבות מס לחברות אסטרטגיות, ממנו נהנתה חברת טבע תעשיות פרמצבטיות.
ב-2005 מונה למנכ"ל משרד הפנים, ובכך היה לערבי הראשון שמכהן כמנכ"ל משרד ממשלתי בישראל, ולטענת שר הפנים שמינה אותו, אופיר פינס-פז, גם האחרון. במסגרת זו עמד בראש המועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
באוגוסט 2006, לאחר שהשר פינס-פז פרש מהממשלה יחד עם 'העבודה', הצטרף אבו ראזק לפירמת רואי החשבון קסלמן וקסלמן PwC.
שימש מרצה בתחום המיסים במגוון מוסדות, בהם אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, המרכז הישראלי לניהול והמסלול האקדמי המכללה למינהל.
הערות שוליים

↑  אלי ציפורי, ‏רו"ח, התיקון לחוק וטבע, אלי ציפורי, באתר גלובס, 22 בפברואר 2013
↑  מסיבת טבע, באתר כלכליסט, 17 ביולי 2013.
↑  אופיר פז-פינס על מפלגת העבודה והפוליטיקה בשנות ה-2000, באתר youtube, דקה 10:25, ‏4 יוני 2024
אהוד שניאורסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביולי 1969 (בן 55) בריטניה
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל   אגף המודיעין
 תקופת הפעילות:  1987–2017 (כ־30 שנה)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידה 8200
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן
 עיטורים
   פרס ביטחון ישראל
 
אהוד שניאורסון (נולד ב-29 ביולי 1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקד יחידה 8200.
ביוגרפיה

שניאורסון נולד בבריטניה ובגיל שנה עלה עם משפחתו לישראל וגדל בנתניה. עבר תאונה בגיל 13, בה נפצע קשה ושבר את צווארו.
התגייס לצה"ל ב-1987 ושובץ ביחידה 8200. בתפקידיו הראשונים שירת כקצין בינה רשתית במוצב החרמון, ובשני בסיסים נוספים. בהמשך, הקים את ענף הסייבר של 8200, פיקד על מרכז הצופן של היחידה, ומילא מספר תפקידי פיקוד בכירים במערך המבצעים המיוחדים של אמ"ן. שניאורסון נחשב לאחד מהאנשים הבולטים שעיצבו את התפיסה המבצעית של פעילות הסייבר הישראלית ואף זכה בפרס ביטחון ישראל.
ביולי 2013 מונה למפקד 8200 ומילא תפקיד זה עד אפריל 2017. במהלך כהונתו כמפקד נתן דגש על מספר תחומים. הראשון היה המשך קידום ובניית העליונות של ישראל בתחום הסייבר. השני היה קידום השותפות עם הכוחות הלוחמים בצה"ל בחירום ובשגרה החל מדרג החטיבה. הדגש השלישי בכהונתו של שניאורסון הושם על עיצוב יכולות ה-BIG DATA של היחידה ומיצוי מודיעין שתרם הן לתחום הביטחון השוטף והן למלחמה בטרור, כולל התמודדות עם "טרור הסכינים" והמחבל הבודד שצבר תאוצה באותה תקופה.
בזמן כהונתו של שניאורסון כמפקד היחידה יצא צה"ל למבצע צוק איתן, מה שהביא לידי מבחן של יכולות 8200 בחירום: הן במזעור הפגיעה בכוחות צה"ל, והן בצמצום נפגעים אזרחיים. בשנת 2017 זכתה היחידה לציון לשבח של הרמטכ"ל בהוקרה לתרומתה לפעילות ביטחון שוטף.
בשנת 2017 סיים שניאורסון את תפקידו והשתחרר מצה"ל. בשנים 2018–2019 שימש כיועץ לקרן ההשקעות "בלאמברג קפיטל". ב-2019 היה ממקימי חברת פארגון סייבר בה מכהן כיו"ר. מ-2020 הוא שותף (Venture partner) בקרן הון הסיכון עוז (AWZ Ventures).
באוקטובר 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל הקים, יחד עם הילה חדד-חמלניק ואיציק פרנפס, קרן הון סיכון בשם SAFEDOME, שתתמקד בהשקעות קטנות בחברות הזנק בתחילת דרכן, כדי לסייע להן בתקופת המלחמה.
שניאורסון הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ובעל תואר ראשון נוסף, מאותו מוסד, בגיאו-פיזיקה ומדעי האטמוספירה והחלל. הוא מוסמך אוניברסיטת תל אביב בגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים עם התמחות במודלים מתקדמים של שביטים ופלנטות.
שניאורסון נשוי לרותי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  מודעת כלות וחתני פרס ביטחון ישראל בנושא הרפורמה במערכת המשפט, פברואר 2023
↑  יואב סטולר, מפקד 8200 לשעבר: "אחד האנשים אצלי קיבל הצעה של מיליון דולר לשנה. עם זה אנחנו מתמודדים", באתר כלכליסט, 29 באוקטובר 2018
↑  טל שחף, ‏קרן ההון סיכון Blumberg Capital מתרחבת, ויש זווית ישראלית, באתר גלובס, 21 בספטמבר 2018
↑  סופי שולמן, מנכ"לית משרד החדשנות לשעבר ומפקד 8200 לשעבר מקימים קרן חירום לסטארט אפים, באתר כלכליסט, 15 באוקטובר 2023
אוסטרובוטניה הצפונית

| --- | --- |
סמל אוסטרובוטניה הצפוניתסמל אוסטרובוטניה הצפונית
בית עיריית אואולו שבאוסטרובוטניה הצפונית
בית עיריית אואולו שבאוסטרובוטניה הצפונית
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 נפות באזור:  34
 בירת האזור:  אואולו
 תאריך ייסוד:  2009
 שטח:  37,149.23 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור:  414,012 (ינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  11.12 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  65°N 26°E﻿ / ﻿65°N 26°E﻿ / 65; 26 
 אזור זמן:  UTC +2
 www.pohjois-pohjanmaa.fi
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       ערים ורשויות באוסטרובוטניה הצפונית tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוסטרובוטניה הצפונית (בפינית: Pohjois-Pohjanmaa, בשוודית: Norra Österbotten) הוא אזור במרכז פינלנד, אשר בירתו העיר אואולו. האזור הוקם בשנת 2010, והוא חלק מהמחוז ההיסטורי אוסטרובוטניה (Ostrobothnia).
האזור גובל בלפלנד בצפון, ברוסיה וקאניו במזרח, בצפון סאבוניה, מרכז פינלנד, אוסטרובוטניה המרכזית בדרום, ובמפרץ הבוטני במערב.
ערים באזור

באוסטרובוטניה הצפונית 34 רשויות מקומיות ל-11 מהן מעמד של עיר (מודגשות), נתוני האוכלוסייה נכונים ליולי 2011:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אואולו (142,031)  אואולונסאלו (9,742)  אוטאיארוי (2,979)  אולאינן (7,916)  אלאויסקה (2,770)  האוקיפודאס (18,969)  האילוטו (1,007)  האפאיארווי (7,622)  האפאווסי (7,411)  ויהאנטי (3,092)  סיקאלאטוה (6,147)  טהאיוואלקוסקי (4,422)  טירנאוה (6,454)  ילי-אי (2,186)  יליוויסקה (14,218)  לומייוקי (2,044)  לי (9,480) |  לימינקה (9,103)  מוהוס (8,887)  מרייארוי (1,206)  ניואלה (11,105)  סיוהי (5,292)  סיקאיוקי (5,680)  פודאסיארוי (8,804)  פיהאיארוי (5,935)  פיהאיוקי (3,380)  פיהאנטה (1,618)  קאלאיוקי (12,663)  קארסאמאקי (2,871)  קמפלה (16,054)  קימינקי (13,268)  קוסאמו (16,425)  ראהא (22,619)  ריסיארוי (3,015) |  |
אוואנטי!

| --- | --- |


 פורמט:  ברלינר 
 מייסד:  לאונידה ביסולטי 
 בעלים:  המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית 
 תאריכי הופעה:  1896 – נובמבר 1993 (כ־97 שנים) 
 שפה:  איטלקית 
 מערכת:  רומא 
 www.avantionline.it
 
אוואנטי (באיטלקית: Avanti; קדימה!) הוא עיתון יומי בשפה האיטלקית שהיה עיתונה של המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית מסוף המאה ה-19 עד לשנת 1993.
היסטוריה

הגיליון הראשון של העיתון יצא לאור ברומא ב-25 בדצמבר 1896, בעריכתו של הסוציאליסט לאונידה ביסולטי. העיתון הציע מבחר של מאמרים וכן חדשות פנים וחוץ, וזכה לתפוצה נרחבת.
ב-1911 עברה מערכת העיתון למילאנו. בימי מלחמת העולם הראשונה תמך העיתון בתחילה בקו של נייטרליות מוחלטת של איטליה במלחמה, אך לאחר מינויו של בניטו מוסוליני לעורך העיתון, תמך העיתון בהצטרפות למדינות ההסכמה. בשל נקיטת קו מערכתי זה פוטר מוסוליני מעריכת העיתון, ולאחר מכן גורש מן המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. מוסוליני החל בעריכת עיתון משלו "איל פופולו ד'איטליה" בשנת 1914.
בשנת 1926 הורתה המפלגה הפשיסטית בראשות מוסוליני על סגירת העיתון, ומשרדיו נשרפו על ידי פורעים פשיסטים ב-31 באוקטובר 1926. העיתון יצא לגלות, והחל מופיע בפריז ובציריך.
בשנת 1943 לאחר נפילת שלטונו של מוסוליני החל העיתון להופיע שוב באיטליה, אך בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה ירדה תפוצתו, והוא לא שב לתפוצה ולהשפעה שהיו לו בשנים שלפני עליית הפאשיזם לשלטון. בשנות השמונים נהג מזכיר המפלגה הסוציאליסטית, בטינו קראקסי לכתוב את מאמרי המערכת של העיתון תחת השם ג'ינו די טאקו (דמות היסטורית הידועה בשל הופעתה בספר "דקמרון" של בוקאצ'יו).
המשבר במפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, במסגרתו נחשד קראקסי בפרשיות שחיתות, הביא לבסוף לסגירת העיתון בשנת 1993. מזה מספר שנים החל העיתון לצאת מחדש, והוא משמש כעיתונה של "המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית החדשה" פלג של המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, תחת הכינוי "עיתון ליברל סוציאליסטי".
אוסקר אוסטארי

אוסקר אלפרדו אוסטארי (בספרדית: Óscar Alfredo Ustari; נולד ב-3 ביולי 1986) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אאודקס איטליאנו.
ביוגרפיה

אוסקר אוסטארי גדל בקבוצת הנוער של אינדפנדיינטה לצד פביאן אסמאן שהיה מחליפו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת אינדפנדיינטה ב-16 באוקטובר 2005, בניצחון 2 - 0 על ניואל'ס אולד בויס. הוא התבלט כאחד השוערים הטובים בליגת העל הארגנטינאית, ובסופו של דבר עבר לחטאפה בקיץ 2007 תמורת 10 מיליון אירו. בחטאפה הוא נאלץ להתמודד על מקום בהרכב עם רוברטו אבונדנסיירי, עמיתו לנבחרת ארגנטינה, אך לאחר ניסיון השאלה של הנהלת חטאפה הוחלט להשאירו במועדון.
אוסטארי היה שותף לזכייתה של נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 בגביע העולם לנוער בשנת 2005. הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2006 וזכה לזימונים לסגל על ידי מרסלו בייאלסה עוד בטרם ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אינדפנדיינטה.
אוסטארי ערך את הופעת הבכורה במדים הלאומיים במשחק הידידות מול נבחרת נורווגיה ב-22 באוגוסט 2007. הוא היה השוער הראשון של ארגנטינה במשחקים האולימפיים לצדו של סרחיו רומרו, עד שנפצע במשחק רבע הגמר. בעקבות הפציעה הוא נעדר מהמגרשים למשך שמונה חודשים. ארגנטינה המשיכה וזכתה במדליית הזהב.
תארים

הגביע הארגנטינאי: 2011/2012
ליגת העל המקסיקנית: 2022
גביע העולם עד גיל 20: 2005
מדליית זהב אולימפית: 2008
אביטל דיקר

| --- | --- |

אביטל דיקר, 2004
 לידה:  29 בנובמבר 1964 (בת 59) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי  פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אביטל דיקר (נולדה ב-29 בנובמבר 1964) היא סופרת ועורכת דין ישראלית. בעברה הייתה שחקנית וכיכבה בסרטים כגון "החיים על פי אגפא", "הקיץ של אביה", "קשר דם", "ג'נאם ג'נאם" ועוד.
קורותיה

נולדה כבת בכורה לתיאודור (תדי) ורחל  דיקר, במשפחה בת שתי בנות. אביה היה גאולוג ואמה עורכת דין. מרים בן-פורת היא דודתה מצד אמה. כשהייתה בת שנתיים וחצי, נהרג אביה בסיני במהלך שירותו כקצין חבלה מפגיעת פגז, במלחמת ששת הימים.
כשהייתה בת 12 נישאה האם בשנית לעורך הדין עמיהוד בן פורת ובני הזוג עסקו שניהם בעריכת דין.
עד גיל עשר גרה בשכונת רחביה בירושלים ואחרי כן גדלה בצפון תל אביב.
קורותיה > קריירת משחק

דיקר למדה משחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב. התגוררה כשלוש שנים בניו יורק ולמדה שם במכון לי שטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. 
שיחקה לראשונה בסרט "אחותו של הנריק" של רותי פרס (1987).
תפקידה הראשון בסרט קולנוע היה ב"פוטו רומן", סרטו של אסי דיין בשנת 1987. התפרסמה לראשונה בזכות משחקה בסרט "הקיץ של אביה", בשנת 1988. לאחר מכן קיבלה תפקידים שונים הן בקולנוע הישראלי והן בסרטים הוליוודיים כגון "טריפל בוגי" (1991), "ליל הקשת" (1994) ו"החטא ועונשו" (2002). בשנת 1992 השתתפה דיקר בסרט "החיים על פי אגפא" וזכתה על הופעתה בו בפרס אופיר לשחקנית המשנה. בשנת 1994 הופיעה בסרטם של איתן פוקס ועירית לינור "שירת הסירנה".
בתיאטרון הופיעה דיקר בין השאר בהצגות "הזוג המוזר" ו"על עכברים ואנשים", וזכתה על תפקידה בהצגה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית משנה לשנת 1997. הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1996 בסדרה "רמת אביב גימל", בשנת 2003 הופיעה דיקר בסדרה "אסתי המכוערת" ומאוחר יותר גם בסדרות ההמשך "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" ו"אלביס". כל הסדרות שודרו בערוץ 2.
קורותיה > עיסוקים נוספים

ב־2005 פצחה דיקר גם בקריירת דוגמנות, כאשר נבחרה להוביל את צילומי קולקציית קיץ 2005 של מעצבת האופנה אורלי גולן.
ב־2007, לאחר גירושיה מגבעון שניר, פרסמה דיקר שני רומנים, "מאז הלילה ההוא" ו"יומן על רומן שהיה". במקביל החלה לכתוב בעיתונות.
סיימה לימודי משפטים וממשל במרכז הבינתחומי הרצליה ב-2015 ועובדת מאז בתחום עריכת הדין.
קורותיה > חיים אישיים

נישאה שלוש פעמים. בגיל 24 נישאה לאמריקאי בניו יורק. בעלה השני היה סופר ואיש עסקים. נישאה בשלישית לבמאי ואיש העסקים גבעון שניר. לבני הזוג נולדו שתי בנות והם התגרשו לאחר שמונה שנים.
ספריה

"יומן על רומן שהיה", הוצאת ידיעות ספרים, 2008
"מאז הלילה ההוא", הוצאת כתר, 2004
"השער האבוד", ספר לנוער, הוצאת עם עובד, 2018
הערות שוליים

↑
↑  מיקי לוין, אביטל דיקר עברה מבימת התיאטרון לאולם בית המשפט, באתר מעריב, 11 בנובמבר 2014
| פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | מילי אביטל (1991) • אביטל דיקר (1992) • דבורה קידר (1993) • אורלי זילברשץ (1994) • אסתי זקהיים (1995) • דנה רז (1996) • אורלי פרל (1997) • אסי לוי (1998) • דליה פרידלנד (1999) |  |
| 2000–2009 | דלית קהן (2000) • לילי קוסאשווילי (2001) • מאיה מרון (2002) • ענת וקסמן (2003) • רונית אלקבץ (2004) • רבקה מיכאלי (2005) • רותם אבוהב (2006) • ענת וקסמן (2006) • אוולין הגואל (2008) • לבנה פינקלשטיין (2009) |  |
| 2010–2019 | רוזינה קמבוס (2010) • ריימונד אמסלם (2011) • עירית שלג (2012) • לאורה ריבלין (2013) • דאנה איבגי (2014) • דבורה קידר (2015) • רובא בלאל-עספור (2016) • מונא חוא (2017) • שירה האס (2018) • הדס בן ארויה (2019) |  |
| 2020 ואילך | שירה האס (2020) • ריימונד אמסלם (2021) • ג'ואנה סעיד (2022) • תיקי דיין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306075705171  PLWABN: 9810610081705606  BnF: cb15616983j (data)  GND: 106174275X  ISNI: 0000 0000 0227 8429  LCCN: no2004099635  VIAF: 301211270   WorldCat (עם VIAF): 301211270
אהוד שפירא (מדען מחשב)

| --- | --- |

 לידה:  1955  (בן 69 בערך) ישראל 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב, ביולוגיה, ביולוגיה סינתטית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל 
 מנחה לדוקטורט:  Dana Angluin 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע, המחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית וכימיה ביולוגית
 תלמידי דוקטורט:  Yael Moscowitz, יוסי פלדמן, מיכאל קודיש, Shmuel Kliger, Stephen Taylor, Eyal Yardeni, Jacob Levy 
 צאצאים:  יונתן, חגי, בעז, עדי 
 
אהוד שפירא (נולד ב-1955) הוא פרופסור במחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית ובמחלקה לכימיה ביולוגית במכון ויצמן למדע. הוא ממציא המחשב הביולוגי, איש השנה העולמי בביוטכנולוגיה (אנ') לשנת 2004, ונמצא ברשימת 50 המדענים המובילים בעולם של Scientific American‏.
מספריו

Leon S. Sterling and Ehud Y. Shapiro, The Art of Prolog, MIT Press, 1994
Ehud Y. Shapiro, Algorithmic Program Debugging, MIT Press, 2004
Ehud Y. Shapiro (Editor), Concurrent Prolog, MIT Press, 1987
הערות שוליים

↑  מחשב ביולוגי מולקולרי, באתר ynet, 22 ביוני 2004
מדעני מכון ויצמן פיתחו מחשבים ננו-ביולוגיים ש"חושבים בהיגיון", באתר של מכון ויצמן למדע, 3 באוגוסט 2009
שערים לוגיים, מחשבים ביולוגיים, באתר של מכון ויצמן למדע, 7 בפברואר 2013
↑  The 2004 Scientific American 50 Award: Research Leaders
↑  מדעני מכון ויצמן למדע יצרו מודל מתמטי החוזה את מועד התפרצותן של מחלות גנטיות תלת-נוקליאוטידיות, כמו מחלת הנטינגטון
↑  מדעני מכון ויצמן למדע פיתחו שיטה חדשה לשיחזור גנטי של שושלות יוחסין של תאים חיים, השתמשו בה למעקב אחר התפתחות סרטן, והראו כי התהליך הסרטני החל מתא בודד
↑  הפרופיל הציבורי של אודי באתר דמוקרטית, באתר דמוקרטית
↑  עמוד הבית של להקת בא-רוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431504005171  BnF: cb121531072 (data)  dblp: s/EhudYShapiro  ISNI: 0000 0001 1614 7574  LCCN: n83018781  MGP: 18999  NTA: 071947965  SUDOC: 077756495  VIAF: 30143956   WorldCat (עם VIAF): 30143956
אוק"י

ערך זה עוסק בעמותה ישראלית העוסקת בתרבות הקומיקס. אם התכוונתם לביטוי סלנג, ראו .
| --- | --- |

 תחום:  תעשיית הקומיקס 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  2004–2011 (כ־7 שנים) 
 
אוק"י (ראשי תיבות: "אספני וקוראי קומיקס בישראל") הייתה עמותה שמטרתה לקדם ולפתח את תרבות הקומיקס בישראל. העמותה הייתה תוצאה של התארגנות של מספר אספנים שקודם לכן היו פעילים בקרב קהילת הקומיקס הישראלית באופן עצמאי. לעמותה היה מועדון חברים אליו היו יכולים להירשם חובבי קומיקס נוספים.
המועדון ארגן העברת סדנאות והרצאות על ידי חברי המועדון בבתי ספר ומתנ"סים עבור ילדים ומבוגרים בגילאים שונים ומארגן ותיאם פעילויות בנושא קומיקס.
כמו כן, המועדון ארגן פעילויות כגון הקרנות טרום בכורה של סרטי קומיקס, כנסים בנושא קומיקס, בהם כנסי קא-בום שנערכו כל שנה בחג החנוכה, ודאג להטבות והנחות לחברי המועדון בכל הקשור לקומיקס בארץ.
הכנס המרכזי של מועדון אוק"י אשר מתמקד אך ורק בקומיקס, קא-בום, נערך כל שנה במהלך חג החנוכה וכלל הרצאות, סדנאות יצירה, דוכני מכירה, הפעלות מסוגים שונים ועוד.
בכנס נערך טקס נבחרי הקומיקס בישראל, שמדרג את הקומיקסים המסחריים המפורסמים על פי העדפת הקוראים בארץ. כמו כן, בכנס התקיימה הדלקת נרות חנוכה קהילתית.
כנסי קא-בום!

כנס קא-בום! ה-1 נערך ב-9.12.04 במתנ"ס "רוזין" ברמת אביב ג'. 
בכנס היו כ-6 הרצאות. כמו כן, נערכו בו סדנאות קומיקס של אורי פינק ועופר זנזורי, נערכה תחרות טריוויה והוקרן בלעדית הסרט Ghost in the Shell 2. במתנ"ס הוצגה תערוכת ציורים מתחרות נושאת פרסים של הכנס.
כנס קא-בום! ה-2 נערך ב-1.1.06 בבית הספר אחד-העם בפתח תקווה.
בכנס היו כ-12 הרצאות. כמו כן, נערכו בו מספר סדנאות וגם פאנלים עם משתתפים מתחום הקומיקס ומהאקדמיה.
כנס קא-בום! ה-3 נערך ב-21.12.06 במרכז בית תמי שבמרכז תל אביב.
בכנס היו כ-12 הרצאות וסדנאות שונות.
כנס קא-בום! ה-4 נערך בימים 27-28.12.07 במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס בחולון.
הכנס לא נערך בחופשת חנוכה משום שהמוזיאון נפתח שבוע לפני הכנס. 
בכנס היו כ-17 אירועים שונים ואף הגיע אורח כבוד מיוחד הסופר והכותב מאט יוקום אשר יצר קומיקס עבור מארוול קומיקס ומגוון עיתונים וכתבי עת אמריקאים.
כנס קא-בום! ה-5 והאחרון נערך ב-25.12.08 בבית ציוני אמריקה.
כנסים נוספים שעורך המועדון:
שני כנסים לזכרו של סמ"ר איתי מזרחי, אשר נהרג במהלך שירותו הסדיר בפעילות מבצעית. איתי מזרחי היה חובב קומיקס ואף צייר בעצמו.
כנס שנתי שנערך בעיר אשדוד, במרכז האמנות מונארט.
אדואר דרימון

| --- | --- |
צילום מ-1880
 לידה:  3 במאי 1844 פריז, צרפת 
 פטירה:  5 בפברואר 1917 (בגיל 72) הרובע השבעה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Édouard Adolphe Drumont 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  ספרות עיון, אמנה 
 יצירות בולטות:  צרפת היהודית 
 בן או בת זוג:  Camille Rouyer (28 ביולי 1913–?)  Louise Gayte (19 ביוני 1882–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  פרס ז'ואי (1879) 
 חתימה:   
 
אדואר אדולף דְרִימוֹן (צרפתית: Édouard Adolphe Drumont;‏ 3 במאי 1844 – 5 בפברואר 1917) היה עיתונאי, מחבר פמפלטים וסופר צרפתי, שהתפרסם כאידאולוג וכתעמולן של האנטישמיות בימי הרפובליקה הצרפתית השלישית. ייסד את הליגה האנטישמית של צרפת והוציא לאור את העיתון "לה ליבר פארול" (La Libre Parole; "המילה החופשית"), שהתמחה באידאולוגיה קסנופובית זו, ושסיסמתו הייתה: "צרפת לצרפתים!" ("!La France aux Français"). דרימון הפך בזמנו לפופולרי על ידי מסריו המסיתים נגד היהודים והקפיטליזם, ועל ידי דיבורו הלוחמני והמלהיב את ההמונים. התגאה בכך שנעשה מעין "אפיפיור של האנטישמיות". להשקפותיו היו הדים גם מעבר לגבולות צרפת, והן השפיעו כעבור עשורים אחדים על מדיניות משטר וישי ועל משתפי הפעולה עם הנאצים בצרפת בעת מלחמת העולם השנייה.