stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'יליבי מויסה
ביוגרפיה

צ'יליבי מויסה נולד בשם פרוים מויסה שוורץ (Froim Moise Schwartz) בפוקשאן, מולדובה, ועבר לבוקרשט בגיל צעיר. הוא היה סוחר נוסע ובמגעיו עם הלקוחות אסף חידודי לשון, ברומנית, פתגמים ודברי חכמה שונים. הוא ליטש את האמרות והקריא אותן באוזני יודעי כתוב רומנית או ישירות לעובדי בית הדפוס.
במהלך השנים פורסמו 13–14 חוברות שזכו לפופולריות רבה והביאו לכך ששמו של צ'יליבי מויסה מופיע באנתולוגיה של הספרות הרומנית בין ראשוני הסופרים הרומנים, אף על פי שלא ידע קרוא וכתוב ברומנית, אלא רק עברית.
צ'יליבי מויסה מת מטיפוס ונקבר בבית העלמין פילנתרופיה בבוקרשט.
אחד מספריו, Practica si apropourile (פרקטיקה ואגבים) הופיע שוב בשנת 2000 בבוקרשט בהוצאת HASEFER ("הספר").
לקריאה נוספת

Istoria literaturii române - G. Călinescu, עמוד 96.
א.ב. יפה - בשדות זרים : סופרים יהודים ברומניה 1880–1940 (תל אביב : מרכז גולדשטיין־גורן לתולדות היהודים ברומניה, המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ו 1996), עמ' 33–40.
הערות שוליים

↑  פ. אלשמון, הרוכל אפרים משה, המליץ, 5 ביולי 1886
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265404005171  GND: 104215662X  ISNI: 0000 0000 6957 9234  LCCN: no2013009013  SUDOC: 08329418X  VIAF: 98063395   WorldCat (עם VIAF): 98063395
צ'כוסלובקיה

צ'כוסלובקיה (בצ'כית: Československo; בסלובקית: Česko‑Slovensko) הייתה מדינה שהתקיימה בעבר כאיחוד השטחים שמרכיבים כיום את המדינות צ'כיה סלובקיה וקרפטורוסיה. נוצרה ב-1918 בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1 בינואר 1993 פוצלה המדינה לשתי מדינות עצמאיות: צ'כיה וסלובקיה.
שמות רשמיים

1918–1920: הרפובליקה הצ'כו-סלובקית
1920–1938: הרפובליקה הצ'כוסלובקית
1938–1939: הרפובליקה הצ'כו-סלובקית
1945–1960: הרפובליקה הצ'כוסלובקית
1960–1990: הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית
אפריל 1990: הרפובליקה הפדרטיבית של צ'כוסלובקיה
1990–1992 הרפובליקה הפדרטיבית של הצ'כים והסלובקים
היסטוריה > הקמת מדינה

צ'כוסלובקיה נוצרה ב-28 באוקטובר 1918 לאחר פירוק האימפריה האוסטרו הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה. היא כללה את השטחים המתועשים ביותר של הממלכה. צ'כוסלובקיה הורכבה מצ'כיה (בוהמיה ומוראביה) וסלובקיה אליהן צורפה גם רוסיה התת-קרפטית שישבו בה הרוסינים.
היסטוריה > בין שתי מלחמות העולם

המדינה סבלה מבעיות דמוגרפיות עקב הרגשת הקיפוח של המיעוטים הגרמני והסלובקי שלא השלימו עם הדומיננטיות הצ'כית. הגרמנים וההונגרים אף לא הכירו בקיומה.
המנהיג העיקרי של תנועת העצמאות היה טומאש מסריק אשר לחץ על מעצמות המערב בתחילת המאה ה-20. מסריק זכה לכינוי "אביה של צ'כוסלובקיה" והיה הנשיא הראשון של מדינתו. מאז ועד 1938 הייתה צ'כוסלובקיה דמוקרטיה, מהיחידות באירופה, לאחר מותו של מסריק ב-1937, ירש את כס הנשיאות תלמידו אדווארד בנש.
צ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם הייתה מדינה דמוקרטית ומפותחת. היהודים היו בעלי זכויות מלאות, ובמדינה פעלו אישים כסופר קארל צ'אפק, והצייר אלפונס מוכה. הייתה זו תקופה של פריחה ושגשוג.
היסטוריה > במהלך מלחמת העולם השנייה

פירוק צ'כוסלובקיה היה מהמטרות הראשונות של אדולף היטלר. לאחר הסכם מינכן שנחתם ב-29 בספטמבר 1938, ובו נכפה על ממשלת צ'כוסלובקיה בהסכמת המעצמות למסור בתוך 12 יום את חבל הסודטים בו היה רוב לתושבים שמוצאם האתני גרמני לידי הרייך השלישי, נכנס הצבא הגרמני אל החבל. מעצמות המערב, בריטניה וצרפת סברו כי במסירת חבל הסודטים לידי היטלר יהיה משום מיצוי דרישותיו הטריטוריאליות, ומניעת מלחמה כוללת. צ'כוסלובקיה, שלפני אובדן חבל הסודטים הייתה מדינה עצמאית ודמוקרטית, בעלת כוח צבאי ומפעלי נשק, שיכולה הייתה לנסות ולהתמודד ולהגן על עצמה אל מול הוורמאכט שבשלב זה ספק אם היה מוכן למלחמה, איבדה ביחד עם חבל הסודטים את שלמותה הפנימית ואת יכולתה להגן על עצמה.
כבר ב-6 באוקטובר 1938 הכריזה מפלגת העם הסלובקית על אוטונומיה מבלי לחכות לאישורה של הממשלה הצ'כוסלובקית. על פי ההסכמות של בוררות וינה הראשונה מ-2 בנובמבר 1938, כבשה הונגריה חלקים מסלובקיה, ואילו פולין כבשה את אזור טשין.
ב-14 במרץ 1939 הכריזה סלובקיה על עצמאותה. בעקבות הכרזה זו פלש היטלר אל שארית המדינה הצ'כוסלובקית. והקים בצ'כיה את הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, פרוטקטורט כפוי, שהיה למעשה שם קוד לכיבוש גרמני אכזרי, שכלל משלוחם של מתנגדים למחנות ריכוז, רצח המוני, עבודות כפייה, והשמדת היהודים. משטר אימים זה נמשך עד כניסת הצבא האדום לפראג במאי 1945.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמה המדינה מחדש (להוציא את רוסיה התת-קרפטית, שסופחה לברית המועצות). ב-4 באפריל 1945 הוקמה ממשלה של החזית הלאומית הצ'כוסלובקית בקושיצה, ובמאי 1945 עברה הממשלה לפראג. החזית הלאומית נשלטה על ידי שלוש מפלגות: המפלגה הקומוניסטית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה הסוציאליסטית לאומית. המיעוט הגרמני הוגלה לגרמניה.
בבחירות שהתקיימו במאי 1946 זכתה המפלגה הקומוניסטית ב-38% מהקולות. אדווארד בנש המשיך לכהן כנשיא הרפובליקה ומנהיג המפלגה הקומוניסטית, קלמנט גוטוולד, התמנה לראש הממשלה. הקומוניסטים החזיקו במספר משרדי מפתח בממשלה, בהם משרד הפנים ומשרד האינפורמציה ופעלו להשתלט על מוקדי הכוח במדינה. הממשלה הגבילה הוצאת עיתונים למפלגות ציבוריות כדי למנוע עשיית רווחים מעיתונות שהיא "שירות ציבורי". בשנת 1947, בלחץ הקומוניסטים, חוקק חוק שחייב עיתונאים להשתייך לאיגוד העיתונאים ואסר על עיסוק בעיתונות בידי מי שאינו חבר באיגוד. חוקי האיגוד נקבעו בידי שר האינפורמציה הקומוניסטי.
ב-13 בפברואר 1948 פיטר שר הפנים ואצלב נוסק (שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית) 8 קצינים בכירים ממשטרת צ'כוסלובקיה. הפיטורים גרמו לפרוץ משבר קואליציוני בממשלה. שרים מהמפלגה הלאומית הסוציאליסטית האשימו את שר הפנים בכך שהקצינים פוטרו על רקע פוליטי, מכיוון שלא היו תומכי המפלגה הקומוניסטית. הם דרשו מגוטוולד את פיטוריו של שר הפנים. כאשר תביעתם נדחתה, הגישו את התפטרותם לנשיא. תקוותם הייתה, שכל השרים שאינם חברי המפלגה הקומוניסטית יפעלו כמותם ויתפטרו, הממשלה תתפרק והנשיא יצטרך להכריז על פיזור הפרלמנט ועריכת בחירות חדשות.
אך, השרים מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא תמכו במהלך ולא התפטרו. כתוצאה מכך זכה גוטוולד לרוב בממשלה (14 מתוך 26 שרים). הוא פנה אל הנשיא וביקש מהנשיא לאשר את התפטרות השרים ואישור למנות שרים חדשים. בינתיים ארגנה המפלגה הקומוניסטית שביתות במפעלים והפגנות ברחבי המדינה כאות תמיכה בפעולות של גוטוולד. בסופו של דבר נאלץ הנשיא אדווארד בנש להיכנע ללחץ הקומוניסטים ולאשר את דרישותיו של גוטוולד. השרים המתפטרים הוחלפו בקומוניסטים.
במאי 1948 אישרה האספה הלאומית של צ'כוסלובקיה חוקה חדשה אשר התבססה על קווי יסוד מטעם המפלגה הקומוניסטית. הנשיא בנש סירב לחתום על החוקה החדשה והתפטר מתפקידו. מרגע זה הפך קלמנט גוטוולד דה פקטו לשליט צ'כוסלובקיה. ב-14 ביוני 1948 נבחר גוטוולד רשמית לנשיא צ'כוסלובקיה.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה > האביב של פראג

ההגמוניה הקומוניסטית הופרה לזמן קצר בחצי הראשון של שנת 1968 כאשר המנהיג, אלכסנדר דובצ'ק הנהיג רפורמות פוליטיות שכונו "האביב של פראג". רפורמות אלו הסתיימו כאשר ב-20 באוגוסט פלשו צבאות ברית ורשה לפראג, ועד מהרה הושלטו על המדינה אנשי הקו הנוקשה בראשות גוסטב הוסאק (על תקופה זו כתב שלום חנוך את השיר "פראג" שבוצע על ידי אריק איינשטיין: "איך נדם קול כיכר הומה בחג. שיר שחלמתי על פראג – שם השחר עוד יבקע"). בינואר 1969 הצית עצמו יאן פאלאך כנגד הפלישה ואדישות העם. מעשה הפגנתי זה היווה סמל להתנגדות לסובייטים במשך שנים רבות.
היסטוריה > מהפכת הקטיפה

לאחר תחילת התפוררות ברית המועצות הפכה צ'כוסלובקיה למדינה דמוקרטית ב-1989 בהפיכה לא אלימה שכונתה "מהפכת הקטיפה". המהפכה החלה ב-16 בנובמבר בהפגנת סטודנטים שקטה בברטיסלאבה, שהובילה למספר הפגנות נוספות עד אשר ב-28 בנובמבר הודיעה המפלגה הקומוניסטית כי היא תוותר על המונופול השלטוני שלה. ב-28 בדצמבר דובצ'ק נבחר ליושב ראש הפרלמנט ולמחרת הסופר מתנגד המשטר ואצלב האוול נבחר לנשיא המדינה. חצי שנה לאחר מכן, ביוני 1990 נערכו בחירות חופשיות ראשונות מאז 1948.
היסטוריה > פיצול המדינה

ב-1992 ניצחו בבחירות לפרלמנט מפלגות צ'כיות וסלובקיות שרצו בפירוק המדינה. במהלך הקיץ, לאחר "מלחמת המקף", הוחלט על הפיצול שבניגוד למה שקרה במדינות אחרות במזרח אירופה לא לווה באלימות ובשפיכות דמים, וכונה "גירושי הקטיפה". ב-1 בינואר 1993 המדינה חדלה מלהתקיים.
דמוגרפיה

נכון לשנת 1991 חיו בצ'כוסלובקיה כ-15,600,000 תושבים, התפלגות הקבוצות האתניות:
צ'כים: 54.1%
סלובקים: 31%
מורבים: 8.7%
הונגרים: 3.8%
צוענים: 0.7%
צ'כוסלובקיה וישראל

עוד לפני הקמת מדינת ישראל היו לצ'כוסלובקיה קשרים טובים עם היישוב העברי בארץ ישראל. זאת בין השאר בזכות פעילותם של יהודים ציונים בצ'כוסלובקיה. נשיא צ'כוסלובקיה טומאש מסריק היה ידיד הציונות, וכמוהו בנו יאן מסריק שהיה אף הוא מדינאי. על-שמו של טומאש מסריק נקראו בישראל כפר מסריק וכיכר מסריק שבתל אביב, וכן בחיפה, הכיכר בצומת הרחובות הרצל, הנביאים ושבתאי לוי.
התרומה הגדולה ביותר של צ'כוסלובקיה ליישוב העברי ולמדינת ישראל היא משלוחי הנשק שהתקבלו מצ'כוסלובקיה החל ממרץ 1948 במסגרת מבצע בלק. המשלוחים שינו את פני המערכה במלחמת העצמאות באביב 1948. אולם בסוף שנות הארבעים, עם השתלטות המפלגה הקומוניסטית על המדינה ב-1948, הורעו היחסים בין ישראל לצ'כוסלובקיה, שהפכה לגרורה סובייטית. השלטונות הצ'כוסלובקים החלו במסעי תעמולה אנטי ציונים, שהייתה בהם גם נימה אנטישמית. ב-1951 נעצר הפעיל הסוציאליסטי הישראלי מרדכי אורן בעת ביקור בצ'כוסלובקיה, ונידון למאסר לאחר משפט ראווה שבו הואשם בהיותו סוכן ציוני. לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ניתקה צ'כוסלובקיה, בעקבות ברית המועצות, את היחסים הדיפלומטים עם ישראל, והיחסים לא חודשו אלא זמן קצר לפני פירוקה של צ'כוסלובקיה.
ראו גם

צ'כיה
סלובקיה
השפה הצ'כוסולבקית
המצעד הצבאי בפראג (2018)
לקריאה נוספת

משה יגר, צ'כוסלובקיה, הציונות וישראל – גלגולי יחסים מורכבים, ירושלים: הוצאת הספרייה הציונית על-יד ההסתדרות הציונית העולמית, 1997
Andrea Orzoff, Battle for the Castle: The Myth of Czechoslovakia in Europe, 1914–1948, Oxford University Press, 2009.
יהושע רוברט ביכלר (עורך): פנקס הקהילות – סלובקיה, יד ושם, תשס"ג
דאנא אדמס שמידט, "כיצד הודברה צ'כוסלובקיה", הוצאת עם עובד, 1968.
הערות שוליים

↑  שפות מוכרות נוספות: גרמנית, רוסינית, יידיש
↑  חוק העיתונות בטשכיה, הצופה, 10 בדצמבר 1947
↑  Communism in Czechoslovakia, 1948-1960, page 556
↑  Yahil, Chaim, et al. (2007). "Czechoslovakia." Encyclopaedia Judaica. Ed. Michael Berenbaum and Fred Skolnik. 2nd ed. Vol. 5. Detroit: Macmillan Reference USA. p. 353-364.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555051905171  BNE: XX451387  BnF: cb11881605z (data)  CANTIC: a10843991  GND: 4078435-6  HDS: 003373  ISNI: 0000 0001 2296 6146  LCCN: n81032269  MusicBrainz: 88f49821-05a3-3bbc-a24b-bbd6b918c07b  NARA: 10035762  NDL: 00573587  NKC: ge131689  RERO: 02-A000195443  SUDOC: 026599465  TDVİA: cekoslovakya  UKPARL: Z9cEOwYp  VIAF: 143697606   WorldCat (עם VIAF): 143697606 
צ'כוסלובקיה בשנים 1928–1938
צ'כוסלובקיה לאחר 1969
שלט בפראג אודות הסיוע מצ'כוסלובקיה בעת מלחמת העצמאות
דרור גלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1970 (בן 55) ישראל
 מקום מגורים:  רמת גן
 פעילות בולטת:  הונאה והתחזות
 ידוע בשל:  עברו הפלילי וריצוי עונשו בכלא
דרור גלר (נולד ב-11 בינואר 1970) הוא אזרח ישראלי שהואשם והורשע בהונאה, התחזות למומחה בשוק ההון וגניבת מיליוני שקלים ממשקיעים תוך ניצול שיטתי של אנשים במצוקה כלכלית.
פרשת ההונאה

בשנים 2005–2009 הציג גלר את עצמו כמומחה לשוק ההון וכלוחם קומנדו ימי לשעבר. על פי כתב האישום שהוגש נגדו בבית המשפט המחוזי בחיפה, הוא שכנע משקיעים להשקיע כספים בהבטחה לתשואה חודשית גבוהה של 3%-10% בחודש, תוך הצגת מצג שווא של מומחיות פיננסית.
על פי האישום, גלר השתמש בזהות בדויה ("יניב אסולין") כדי לפתוח חשבונות בנק, הקים חברה פיקטיבית, ושכנע משקיעים להעביר לו צ'קים ולפתוח עבורו חשבונות בנק, תוך הצגת סיפורי כיסוי שונים, בהם טענה שהוא מצוי בהליכי גירושים שאינם מאפשרים לו להחזיק בנכסים על שמו. בתחילה שילם למשקיעים ריביות כפי שהבטיח, אך בהמשך הפסיק להעביר תשלומים, ואף לא השיב את הקרן.
גלר הואשם בגניבה, מרמה בנסיבות מחמירות והלבנת הון. את התיק ניהלה פרקליטות מחוז צפון באמצעות עורכות הדין דורית אלון-כשר ושרית מזרחי. הוא הורשע ב-2011 ונידון לשש וחצי שנות מאסר בפועל.
גם לאחר שחרורו מהכלא, המשיך גלר במעשי ההונאה. הוא נעצר שוב ב-2021 בעקבות תלונות חדשות, כאשר על פי החשד הוא עקץ מיליוני שקלים מנשים תוך שהוא משתמש בשיטות דומות. גלר אף איים על חלק מקורבנותיו. מעשיו של גלר גרמו לנזקים כלכליים ונפשיים קשים לקורבנותיו, אשר איבדו את חסכונותיהם ואת אמונם באנשים.
פרשת ההונאה > היסטוריה פלילית

1999: דרור גלר מתחיל את פעילות ההונאה שלו. הוא מפרסם מודעה בעיתון ומקבל שיקים במרמה מאזרחים בתואנה של מתן הלוואה לרכישת רכב.
2002: גלר נחשף לראשונה בתוכנית "כלבוטק" עם רפי גינת כנוכל שהונה אנשים רבים באופן שיטתי, תוך שימוש במגוון שיטות מרמה ושיטות פעולה מתוחכמות.
2003: גלר מכיר אישה בתל אביב ומשכנע אותה לפתוח עבורו חשבונות בנק.
גלר מקבל הלוואה במרמה מתושב תל אביב, תוך זיוף מסמכים ושימוש בנכסים של אחרים ללא ידיעתם.
2005: חברת קיבוץ, פותחת עבור גלר חשבון בנק בתמורה לתשלום חודשי. גלר מאיים עליה כשהיא דורשת את כספה חזרה.
גלר מתחזה ל"דרור אדלר" ומציג עצמו כמשקיע בבורסה בפני חבר קיבוץ, ומשכנע אותו להשקיע כספים.
2005-2009: גלר פועל להונאה שיטתית של חברי קיבוצים, ומועצות אזוריות, תוך הצגת מצגי שווא וריבית גבוהה להשקעות.
2006-2008: תושבת פרדס חנה, משקיעה כספים אצל גלר (שהציג עצמו כ"דרור אדלר").
2008 גלר מגיע לצפון ומשכנע זוג צעיר להשקיע בו כספים תוך התחזות ליניב אסולין. הוא משכנע אותם להשקיע את כספי החסכונות שלהם.
2009 גלר נעצר.
2009: גלר הורשע ב-37 אישומים שונים ונגזר דינו ב-2010.
2010: קצין המבחן מגיש תסקיר על גלר.
2011: בית המשפט גוזר על גלר שש וחצי שנות מאסר בפועל בגין עבירות זיוף ומרמה, איומים והתחזות.
2016 גלר משתחרר מהכלא. הוא מתחיל להתחזות ל"דרור ענבל" ומרמה נשים נוספות.
2019: גלר נחקר שוב על ידי המשטרה בעקבות תלונות חדשות. הוא נעצר, אך משוחרר בתנאים מגבילים לאחר מכן.
2021: גלר מנהל מערכת יחסים רומנטית עם עורכת דין (בתוכנית "המתחזים"היא מכונה "רעות"), תוך התחזות ל"דרור ענבל", ומגלה את זהותו האמיתית לאחר שהיא מוצאת את רישיון הנהיגה שלו.
פרשת ההונאה > שיטות הפעולה

מתחזה לבעל מקצוע מכובד (רואה חשבון, יועץ פיננסי)
מציג מראה חיצוני מרשים (רכב יוקרה, שעון יקר)
מפרסם את שירותיו ברדיו עם קריין מוכר
בשלב הראשון, מראה תוצאות חיוביות כדי לרכוש אמון
לוקח שליטה על חשבונות הבנק של קורבנותיו
משחק ב"פונזי" - משתמש בכספי קורבן אחד לשלם לאחר
הערות שוליים

1 2 3 4  מדינת ישראל - דרור גלר, באתר datacheck.co.il
↑  פסק-דין בתיק ת"א 19068-01-10 - פסקדין, באתר www.psakdin.co.il
↑  זיו קריסטל, עבריין הונאה סדרתי חשוד בעוקץ מיליוני שקלים מנשים, באתר posta.co.il, ‏11 באוקטובר 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דרור גלר".
תבנית:מיון גיל:גלר, דרור
דנה בצלאל

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1989 (בת 36)
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  אשת תקשורת, עיתונאית, שדרנית רדיו
דנה בצלאל (נולדה ב-16 בפברואר 1989, י"א באדר ה'תשמ"ט) היא עיתונאית ואשת תקשורת חרדית ישראלית, אמנית ספוקן וורד ומגישת רדיו. החל מפברואר 2025 מגישה את התוכנית השבועית "התדר של דנה" ברדיו כאן מורשת.
קורות חיים

בצלאל נולדה וגדלה בירושלים ולאחר מכן עברה עם משפחתה למודיעין-מכבים-רעות. היא התחנכה בבית הספר בית יעקב בחשמונאים ובסמינר לוסטיג ברמת גן. השלימה לימודי תעודה באימון אישי ומקצועי בקריה האקדמית אונו והשתלמות באימון זוגי ואימון לבעלי הפרעות קשב וריכוז באוניברסיטת בר-אילן.
ביוני 2024, בגיל 35, התגייסה לצה"ל במסגרת שלב ב' למסלול המיועד לנשים דתיות-חרדיות.
קריירה תקשורתית

בשנת 2019 החלה את דרכה העיתונאית בעיתון מקור ראשון, תחילה כמפיקת מוסף שבת והאתר, ובהמשך כעורכת חדשות וכתבת לענייני הציבור החרדי. במסגרת עבודתה סיקרה אירועים משמעותיים בחברה החרדית, ביניהם אסון מירון, פרשת חיים ולדר, פרשיית היעלמותו של מוישי קליינרמן וסוגיות חברתיות שונות. ערכה ראיונות עם אישים בכירים בציבור החרדי והדתי.
משנת 2020 החלה להגיש פינת סקירת עיתונות חרדית ודתית ביומן הבוקר ברדיו כאן מורשת. בשנת 2023 השתלבה בתוכנית "בא בדב" עם דב אייכלר, ובפברואר 2025 החלה להגיש תוכנית שבועית משלה, "התדר של דנה", העוסקת בסוגיות שונות בחברה החרדית והדתית.
הופיעה כפרשנית בערוצי טלוויזיה שונים, בהם ערוץ 14, ערוץ 12 וערוץ הכנסת.
אמנות

בצלאל היא אמנית ספוקן וורד, בוגרת סדנת "מדברות" לנשים חרדיות בבית אצ"ג בירושלים. בהמשך שימשה כמנחה מלווה בסדנה. ביצירותיה היא עוסקת במגוון נושאים הקשורים לחברה החרדית, כגון רווקות מאוחרת, תקשורת וייצוג נשים חרדיות. הופיעה במספר במות בארץ ובלונדון.
פעילות חברתית

בצלאל פעילה במספר יוזמות חברתיות, ביניהן ליווי משפחות חטופי טבח השבעה באוקטובר 2023 במסעות התחזקות דתית. היא חברה ברשת המסורתית ושותפה בניהול קהילת The Torah Hub ליזמות חברתית במגזר החרדי. בעבר שימשה כחברת הנהלה בתנועת "תור הזהב" לקידום מורשת יהדות ספרד והמסורתיות בישראל.
הערות שוליים

↑  "אני אוהבת את הקב"ה ואני אוהבת גם את המדינה": העיתונאית החרדית שמתגייסת, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 ביוני 2024
↑    כתבות מאת דנה בצלאל, בעיתון מקור ראשון, 4 בדצמבר 2023
↑  כאן מורשת, הרגע שבו דנה בצלאל דאגה לדב אייכלר במהלך שידור התוכנית ‘בא בדב’ בכאן מורשת, באתר אינסטגרם, ‏02/12/2024
↑  כאן מורשת, תדר משלה - התכנית הנשית של כאן מורשת, באתר אינסטגרם
↑  דנה בצלאל, כדאי הוא רבי שמעון לסמוך עליו - הצטרפתי היום למסע של עשרות מבני משפחות החטופים שהגיעו לקבר הרשב"י במירון לעצרת תפילה., באתר אינסטגרם
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דנה בצלאל".
עאטף אבו סייף

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1973 (בן 51) רצועת עזה
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 השכלה:  אוניברסיטת ביר זית אוניברסיטת ברדפורד מכון האוניברסיטה האירופית
 מקצוע:  סופר
 תפקיד:  שר התרבות של הרשות הפלסטינית
 תקופת כהונה:  13 באפריל 2019 - 31 במרץ 2024
 מפלגה:  פת"ח 
 
עאטף אבו סייף (בערבית: عاطف أبو سيف ; נולד ב-1973) הוא סופר ופוליטיקאי פלסטיני. ספריו תורגמו לשפות שונות, וכתביו פורסמו בין השאר בניו יורק טיימס, בגרדיאן ובמגזין גרניקה (אנ'). הוא כיהן כדובר הפת"ח וכשר התרבות ברשות הפלסטינית מאז 2019.
ביוגרפיה

אבו סייף נולד במחנה הפליטים ג'באליה ברצועת עזה. הוא למד באוניברסיטת ביר זית ובאוניברסיטת ברדפורד (אנ'), ולאחר מכן המשיך בלימודיו לקבל תואר דוקטור ממכון האוניברסיטה האירופית (אנ') בפירנצה. הוא מלמד מדע המדינה באוניברסיטת אל-אזהר בעזה.
ב-5 בפברואר 2018, ועדת המידע, התרבות והאידאולוגיה של פת"ח הזמינה אותו לכהן בתפקיד הדובר. בתקופה שבין 13 באפריל 2019 ל-31 במרץ 2024 כיהן אבו סייף בתפקיד שר התרבות ברשות הפלסטינית.
במרץ 2019 פרסמה סוכנות הידיעות הפלסטינית וואפא תמונות בהן נראה אבו סייף - בתקופת כהונתו כדובר הפת"ח - כשהוא חבול וחבוש, לבוש בבגדים מוכתמים בדם ושוכב על מיטת בית חולים. לפי הדיווח בוואפא, הוא הוכה בזמן שחמאס תקף עיתונאים ומפגינים שיצאו לרחובות עזה כדי לדרוש תנאי חיים טובים יותר. פציעתו של אבו סייף החריפה את היחסים בין הפת"ח ובין חמאס.
עבודתו כסופר

מאז הופעת הבכורה שלו בספרות בסוף שנות ה-90, כתב אבו סייף מספר רומנים ואוספים קצרים. הרומן שלו חיים מושעים (אנ') (2014) היה מועמד לפרס הבינלאומי לספרות ערבית (אנ'). הוא פרסם שמונה רומנים נוספים: צללים של זיכרון (1997), סיפורו של ליל קיץ (1998), כדור שלג (2000), הענבים החמוצים של גן עדן (2003), חאג'ה כריסטינה (2016), סירה מיפו (2018), הולכי רגל לא חוצים את הכביש (2019) וגן העדן הנעול (2021). בנוסף לכך פרסם שני קובצי סיפורים קצרים: הכל רגיל וסיפורים מזמן עזה. אבו סייף ערך גם אוסף של סיפורים קצרים מעזה בשם "ספר עזה", הכולל גם אחד מהסיפורים הקצרים שלו.
התיאור שלו על מבצע צוק איתן פורסם באנגלית תחת הכותרת The Drone Eats With Me: Diaries from a City Under Fire, עם הקדמה מאת נועם חומסקי. קטעים מהיומנים הופיעו בעיתונות מערבית, ובין השאר בגרדיאן ובניו יורק טיימס.
קטעים מיומנו של אבו סייף שנכתבו בעת ביקור בעזה במהלך מלחמת חרבות ברזל פורסמו בניו יורק טיימס ובמגזין סלייט, ויצאו לאור במרץ 2024 תחת הכותרת 'אל תסתכל שמאלה'. היומן הוא תיעוד על פי עדי ראייה של 75 הימים הראשונים במלחמה; 45 ימים בביתו שבצפון רצועת עזה, ועוד 30 ימים באוהל, לאחר שנאלץ לעבור לדרום רצועת עזה.
בעבר ספג אבו סייף ביקורת על תרגום ספריו לעברית והצהיר כי הדבר נעשה ללא ידיעתו.
דעותיו

אבו סייף מרבה לבקר ולתקוף את ישראל. בנוסף, הוא מנסה לעורר מודעות לסוגיה הפלסטינית בתחומי מדינת ישראל, ובין השאר אמר בעת ביקור באום אל-פחם: "אנחנו בוחנים במיוחד להעמיק את שיתוף הפעולה בין הרשויות המקומיות והמוסדות בתוך הפנים הפלסטיני (שטח ישראל) וחותרים לשיתוף פעולה עם עיריית אום אל-פחם".
בשנת 2020 תקף את מאבקה של ישראל בזמר מוחמד עסאף, בעקבות פרסום שירים שהביעו תמיכה במעשי טרור, וטען כי מדובר בקמפיין במסגרת "החתירה והמלחמה נגד האומנות והתרבות הפלסטינית". אבו סייף ציין, כי עסאף מבטא את קולו של העם הפלסטיני "הנאנק תחת הדיכוי של הכיבוש".
בכנס בינלאומי במקסיקו ב-2022 האשים: "ישראל, שכובשת את ארצנו, היא גנבת העתיקות הגדולה בהיסטוריה. היא גונבת את המורשת, העתיקות והנכסים ההיסטוריים שלנו", והוסיף: "בעוד אנו, כקהילה בינלאומית, נאבקים בסחר הבלתי חוקי ברכוש תרבותי, דבר לא נעשה כדי להילחם בטרור ישראלי ובגניבה מאורגנת של עתיקות ורכוש תרבותי".
במאמר שפרסם באותה שנה, תקף גם את בריטניה על סיועה להקמת מדינת ישראל, וכתב בין השאר: "ייתכן שחוץ מהתנועה הציונית וכנופיותיה, שהפכו למדינה, שום מדינה או גורם לא פשע נגד עמנו יותר מאשר בריטניה. ייתכן גם שאחד הליקויים העיקריים במאבק הלאומי הפלסטיני הוא העובדה שלא העמדנו את בריטניה לדין הלכה למעשה על פשעיה נגד עמנו. נכון שהתנועה הציונית היא זו שרצחה וגירשה את עמנו, אך היא עשתה זאת הודות לסיוע חסר תקדים בהיסטוריה: בריטניה תפסה את עמנו בגרון, הובילה אותו בכוח לבית המטבחיים של הציונות, הניחה את ראשו על משטח השחיטה והגישה לשוחט את הסכין".
הערות שוליים

1 2 3  Atef Abu Saif | International Prize for Arabic Fiction, www.arabicfiction.org
1 2  Atef Abu Saif | The Short Story Project, ‏2021-10-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  تكليف عاطف ابو سيف متحدثا اعلاميا باسم "فتح", web.archive.org, ‏2018-02-08
1 2  الروائي والإعلامي الفلسطيني د. عاطف أبو سيف وزيرًا للثّقافة | ثقافة وفنون | عرب 48, web.archive.org, ‏2019-05-10
↑  Rare protests erupt against Hamas' 12-year rule over Gaza, Associated Press, ‏2019-03-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  עמירה הס, מחאת המצוקה הכלכלית בעזה: אלמונים תקפו את דובר הפתח ברצועה ליד ביתו, באתר הארץ, ‏19.3.2019
↑  The Book of Gaza, English PEN (באנגלית בריטית)
↑  deutschlandfunk.de, Atef Abu Seif: "Frühstück mit der Drohne" - Sirren der Kampfdrohnen während des Gaza-Kriegs, Deutschlandfunk, ‏2016-04-25 (בגרמנית)
↑  Saif, Atef Abu (2023-12-02). "My First Day in Southern Gaza Was Like Nothing I've Ever Seen". Slate (באנגלית אמריקאית). ISSN 1091-2339. נבדק ב-2025-03-12.
↑  Creamer, Ella (2024-01-12). "Palestinian Authority minister to publish diary of life during Israel-Gaza war". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2025-03-12.
↑  שירין פלאח סעב, "ללא אישורי": שר התרבות הפלסטיני סופג ביקורת על תרגום ספרו לעברית, באתר הארץ, ‏7.11.2022
↑  דלית הלוי, שיתוף פעולה בין הרשות הפלסטינית לאום אל פאחם, באתר ערוץ 7, ‏12.7.2021
↑  דלית הלוי, הרש"פ: ישראל "מסיתה" נגד זמר פלסטיני, באתר ערוץ 7, ‏15.10.2020
↑  פלשתינה: הכיבוש הישראלי האיום הגדול ביותר על המורשת האנושית- חדשות עולם, באתר Tasnim News Agency
↑  שר התרבות הפלסטיני: בריטניה זו היא שגנבה את ארצנו; יש להביאה לדין על פשעיה, באתר ממרי, ‏31.7.2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302277105171  BnF: cb170961310 (data)  GND: 1058838547  ISNI: 0000 0004 3707 6121  LCCN: no2003037785  NTA: 402266021  SUDOC: 19059179X  VIAF: 310697078   WorldCat (עם VIAF): 310697078
מייקל בי. ג'ורדן

ערך זה עוסק בשחקן הקולנוע האמריקאי. אם התכוונתם לכדורסלן הNBA, ראו .
| --- | --- |
מייקל בי. ג'ורדן בפסטיבל "קאן" בקאן, מאי 2018
מייקל בי. ג'ורדן בפסטיבל "קאן" בקאן, מאי 2018
 לידה:  9 בפברואר 1987 (בן 38) קליפורניה סנטה אנה, אורנג'
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  שחקן ומפיק
 מקום לימודים:  תיכון לאמנויות ניוארק 
 בן או בת זוג:  Lori Harvey (ינואר 2021–יוני 2022) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל באקרי ג'ורדן (באנגלית: Michael Bakari Jordan; נולד ב-9 בפברואר 1987) הוא שחקן ומפיק קולנוע אמריקאי, מוכר בשל כיכובו בתור אדוניס קריד (אנ') בסרטים "קריד" והמשכו "קריד 2", בתור הלפיד האנושי בסרט "ארבעה מופלאים" מבית מארוול קומיקס ובתור אריק קילמונגר בסרט גיבורי העל "הפנתר השחור" כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול.
ביוגרפיה

מייקל באקרי ג'ורדן נולד ב-9 בפברואר 1987 בעיר סנטה אנה שבמחוז אורנג' במדינת קליפורניה. משמעות שמו האמצעי, "באקרי", היא "הבטחה אצילית" בסוואהילי. ג'ורדן הוא האמצעי בין ג'מילה וחאליד, ילדיהם של דונה ומייקל ג'ורדן. כשהיה בן שנתיים, ג'ורדן ומשפחתו עברו להתגורר בעיר ניוארק שבמחוז אסקס במדינת ניו ג'רזי, שם הוא גדל והתחנך.