רחל גלון
ביוגרפיה

אביה, יהודה רבינוביץ', היה דור תשיעי לבעש"ט; סבה, אהרן, היה בן למשפחת סוחרי טקסטיל מברדיצ'ב. בני המשפחה פתחו מספר סניפים באימפריה הרוסית, אולם רכושם הוחרם בידי כוחות המהפכה הקומוניסטית. אמה, דינה לבית שפירא, בת לאב סוחר עצים, גדלה בעיירה דרז'נה, אוקראינה ולמדה שנתיים רפואה, עם פרוץ המהפכה גויסה כאחות לצבא הבולשביקי.
הוריה עלו לארץ ישראל מרוסיה ב-1922 במסגרת תנועת "החלוץ". הם נדדו בישראל במשך 11 שנה, עבדו בעבודות זמניות ונדדו בכפר יחזקאל, המושבה כנרת ועתלית, עד שב-1933 רכש יהושע חנקין את אדמות כפר ויתקין והם היו בין שלושים המשפחות שהקימוהו.
רחל רבינוביץ' (לימים גלון) נולדה בתל אביב ב-1926, כשאמהּ עבדה ב"משק פועלות"; מאיר רבינוביץ', אחיה הצעיר, נולד כעבור שנה וחצי בחיפה והחזיק את משק המשפחה בכפר ויתקין עד שנפטר ב-2014. בהיותה בת חמש עשרה עברה רחל להתגורר בבית דודה ודודתה בתל אביב, ולמדה בגימנסיה העיונית "שלווה", בה סיימה את בחינות הבגרות; אחד ממוריה היה משה בְּרָוֶר. במחזור שלה למדו הסופר שבתי טבת, הכנר חיים טויב, המהנדס משה אפשטיין, מבקר התרבות אורי אפשטיין והאדריכל אברהם שפירא.
בקיץ 1943 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית. במשך שנתיים התגוררה בביתה של חמדה בן-יהודה, אלמנתו של אליעזר בן-יהודה והייתה מזכירתה האישית. למדה במשך שנתיים בפקולטה לביולוגיה בהר הצופים ואחר-כך עברה ללמוד במחזור השני של לימודי החקלאות ברחובות. ב-1947, בהיותה בת עשרים ואחת, סיימה תואר שני במדעי החקלאות. עבודת התזה עסקה בהשפעת הקולכיצין על חלוקת הכרומוזומים בנחשוני האבקה של הצמח; היא נעשתה על פי רעיון של פרופ' ארנסט ברגמן, בהנחייתו של פרופ' משה פלאוט. מהמחזור שלה ברחובות יצאו הפרופ' יצחק הרפז, אבי מראנו, פנחס שפיגל וד"ר שושנה יתום. מהמחזור שלה בעברית יצאו הפרופ' מיכאל פלדמן, חפציבה איל-גלעדי, עזרה זהר ומיכאל קוסטא.
בתקופת לימודיה באוניברסיטה העברית הכירה את אריה גלון והם נישאו במאי 1948. מספר חודשים לאחר החתונה גויסה לצה"ל, היא נשלחה לקורס מפקדות ושירתה כקצינת ח"ן ואחר-כך כממונה על הפרסומים בחיל הטכנאים (שלימים אוחד עם חיל ההנדסה). ב-1950 עברה לחיל המדע כמשרתת קבע. בחמ"ד עבדה על הפיזיולוגיה של היתושים.
בשנים 1953–1955 שהתה גלון עם בעלה באורבנה, אילינוי, הם עשו דוקטורט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין: רחל באנטומולוגיה ואריה בכימיה. עבודת הדוקטור שלה הייתה בנושא: "יכולת הניצול של סוכרים בעלי מבנה שונה על ידי יתושים וזבובים", בה היא גילתה כי זבובי בית יכולים לפרק לקטוז ולחוש במתיקותו והיא נעשתה בהנחיית פרופ' גוטפריד פרנקל. ב-1963 השתתפה בקורס בינלאומי בנושא: "שימוש באנרגיה אטומית בחרקים", שהתקיים בפלורידה מטעם הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.
לאחר שובה לישראל ב-1956, ניהלה גלון את המחלקה לאנטומולוגיה במכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה ועמדה בראשה עד 1978. ממייסדי החברה האנטומולוגית בישראל ב-1962.
בשנים 1965–1972 לימדה פיזיולוגיה של החרקים במחלקה לביולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, בדרגת פרופסור חבר; ב-1969 החלה ללמד אנטומולוגיה רפואית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. בשנים 1974–1975 הייתה פרופסור אורח בבית ספר לרפואה של הטכניון ולימדה אנטומולוגיה רפואית.
ב-1977 עזבה את המכון למחקר ביולוגי ועברה לאוניברסיטה העברית כפרופסור מן המניין, בשנים 1978–1982 עמדה בראש המחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה העברית. ב-1985, לאחר שובה משבתון בארצות הברית, עברה למחלקה לפרזיטולוגיה בבית הספר לרפואה של הדסה והאוניברסיטה העברית בירושלים, בשנים 1987–1993 עמדה בראש המכון למיקרוביולוגיה בפקולטה לרפואה. כיהנה כיושבת ראש הוועדה לדירוג מקצועות מדעי הטבע והמדעים המדויקים באוניברסיטה העברית. ב-1996 פרשה לגמלאות כפרופסור אמריטה.
בין תלמידיה: פרופ' יואל מרגלית, מגלה הבצילוס טורינגזיס וזוכה פרס טיילר לאקולוגיה, פרופ' אלון ורבורג, פרופ' בועז יובל וכריסטין מנגו (לימים חברת קונגרס בקניה).
הייתה חברה בוועדה העליונה לדירוג מחקר בשירות המדינה. לאחר פרישתה טיפלה בדירוג חוקרי המכון לחקר הימים והאגמים. הייתה בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
בשנים 2002–2006 פרסמה מעל חמישים מאמרי מדע פופולרי באנטומולוגיה בעיתון הילדים "ראש גדול – ירחון מדע לצעירים". הרצתה בהתנדבות במקומות שונים.
עסקה בברידג' מגיל צעיר וזכתה בפרסים רבים.