אבן חג'ר אל-עסקלאני
קורות חייו

אבן חג'ר אל-עסקלאני נולד ב-22 בשעבאן 773 לפי הלוח המוסלמי (28 בפברואר 1372) בקהיר למשפחת סוחרים אמידה משבט כינאנה (كنانة; ארד אל-כינאנה - أرض الكنانة - כינוי למצרים). משפחתו גרה בעברה באשקלון והיגרה למצרים קרוב למאתיים שנה לפני הולדתו, לאחר שאשקלון נכבשה בשנת 1187 מידי ממלכת ירושלים הצלבנית על ידי צלאח א-דין, שהרס אותה וגירש את אוכלוסייתה. השם "אל-עסקלאני" (האשקלוני) מעיד על מקום מוצאה של המשפחה. אביו, נור א-דין עלי, היה חכם דת שאפעי ומשורר. בגיל שש כבר היה יתום משני הוריו, ולפי עדותו, גידלה אותו אחותו, שהייתה מבוגרת ממנו בשלוש שנים בלבד. האפוטרופוס העיקרי שלו היה א-זכי אל-ח'רובי. בהיות אבן חג'ר בן 11, לקח אותו אל-ח'רובי לחג' במכה, שם היה כבר פעם אחת קודם לכן עם אביו. הם חזרו למצרים כעבור שנתיים, ואל-ח'רובי נפטר זמן קצר לאחר מכן.
כמקובל אצל מעמדות הביניים העליונים בקרב המוסלמים באותה תקופה, בני משפחתו גילו עניין רב בלמדנות בתחום הדתי, גם אם לא עסקו בכך באופן מקצועי. אבן חג'ר החל את לימודיו כשהיה בן 5, גיל שנחשב למאוחר יחסית. ייתכן שיתמותו הייתה גורם שעיכב את התחלת לימודיו. הוא שינן את הקוראן בהיותו בן 9.
אבן חג'ר, שברבות הימים נודע כמלומד בתחום החדית', שופט והיסטוריון, החל את צעדיו הראשונים במחקר החדית' בגיל 20. שלוש שנים מאוחר יותר, הוא החליט להקדיש את עצמו לחלוטין לחקר החדית'. בסופו של דבר, עבודת חייו בתחום זה מהווה את הסיכום הסופי של מדע החדית' והופכת אותו לאחד הנציגים הגדולים ביותר של החוכמה הדתית המוסלמית. ניתן למצוא שבחים רבים לידענותו המופלגת בספרי ההיסטוריוגרפים של תקופתו.
בהיותו כבן 25, נשא לאישה את בתו של המפקח על הצבא (נאט'ר אל-ג'יש) עבד אל-כרים בן אחמד. היו אלה נישואין למשפחה מכובדת מאוד, ובעקבותיהם הוא עבר לגור מהבית בו נולד לארמון של משפחת אשתו, בו חי עד סוף ימיו. מאוחר יותר נשא נשים נוספות, אך אף אחת מנשותיו האחרות לא הובאה לאותו ארמון לחיות במחיצתה של אשתו הראשונה. אישה זו ילדה לו רק חמש בנות, וכולן נפטרו לפניו. מבתו הבכירה נולד לו נכד, שעשה לעצמו במידה מסוימת שם של מלומד, אך לא הגשים את תקוותו של אבן חג'ר ליורש מתאים. אותו נכד עורר את כעסו של תלמידו של אבן חג'ר, א-סח'אוי, משום שהרשה לעצמו לתקן שגיאות, כביכול, בעבודה של סבו. מנשותיו המאוחרות יותר ילדה לו שפחה לשעבר של אשתו הראשונה בן. היה זה בנו היחיד שנשאר בחיים, אך הוא לא היה מוכשר למשרות הלמדניות אליהן ניסה אביו לדחוף אותו, וגם לא ידע לנהל היטב את ענייניו הכספיים. הבן הזה אף מתואר כמגרעת היחידה שהייתה לאבן חג'ר, בתוך דברי שבח והלל שהורעפו על אבן חג'ר עצמו. ככלל ניתן לומר שחיי המשפחה של אבן חג'ר היו שרשרת של אכזבות גדולות. את החודשים שלאחר נישואיו הראשונים בילה באלכסנדריה, בלימודים ובמחקר. בשנה שלאחר מכן, בשוואל 799 (יולי 1397), הוא יצא לחג'אז ולתימן, למסע שנמשך עד 801 (1398). בשנה שלאחר מכן למד בארץ ישראל ובסוריה. בשנת 803 (1400) הוא חזר מסוריה, ובכך הסתיימו מסעות הלימודים שלו. מאוחר יותר יצא מספר פעמים לחג', ביקר שוב בתימן ב-806 (1483), וקיבל על עצמו מסע הטפה בסוריה ב-836/7 (1432/3) במסגרת הפמליה של הסולטאן ברסבאי.
בשנת 795 (1392/3) החל אבן חג'ר בעבודתו כסופר. הקריירה המקצועית שלו החלה בהוראה. מאוחר יותר החל בקריירה מקצועית של מורה במספר מדרסות, ובסופו של דבר נתמנה לראש מוסד בשם "אל-ח'אנקאה אל-ביברסיה" ולאחראי גם על ענייני ההוראה וגם על ענייני המנהלה. במשרה זו הוא החזיק, עם הפסקות קצרות, עד שנת 849 (1445). בסך הכול כיהן במשרה זו כ-31 שנה. בנוסף לכך שימש בתפקידים רבים אחרים, כגון מופתי, מטיף, ואפילו ספרן. את תהילת הנצח שלו בעולם המוסלמי הוא השיג בזכות עבודותיו הרבות, בעיקר בתחום מדע החדית', בהן הושקעו זמן ועבודה רבה.