stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאל קנטוני
בתום המלחמה

ב-1945 הוא המשיך את מעורבותו במפלגה הסוציאליסטית האיטלקית ובארגונים היהודיים במילאנו. הוא נטל על עצמו את תפקיד נשיא הקהילה היהודית במילאנו והיה חבר פעיל בוועדה לשחרור לאומי של צפון איטליה עד סיום המלחמה. 

קנטוני היה מנהל הסניף האיטלקי של הארגון להצלת ילדים יהודים - אוז"ה. בעודו מארגן את החיים היהודיים במילאנו, תמך נמרצות בעלייה לישראל, וגייס לשם כך כספים רבים.
ילדי סלבינו - בזמן פעילותו הוא הכיר בצורך החיוני בטיפול ביהודים יתומים, ששוחררו ממחנות ריכוז, והתגלגלו לצפון איטליה. הוא סייע בהפיכת בית שיזופולי, פנימייה פאשיסטית לשעבר, בסלבינו (כפר בהרי האלפים האיטלקים ליד מילאנו), לבית בו, ובסביבתו, שוקמו כ-800 ילדים ניצולי שואה והוכנו להגירה לארץ ישראל.

 סיוע להעפלה ולרכש - קנטוני נעשה מעורב בסיוע לפעולות המוסד לעלייה ב' באיטליה. לקח חלק חשוב בפרשת לה ספציה כאשר בעזרתו של אנריקו לוי עצר את מכוניתו של איש הלייבור הבריטי, היהודי הרולד לסקי והביא אותו כמעט בכח לאוניות מעפילים העצורות בנמל. הפעילות שנוהלה על ידי יהודה ארזי הסתיימה בהצלחה וזכתה לאהדה רבה באיטליה. במרץ 1948 נרשם רפאל קנטוני כבעליה של האונייה נורה שנרכשה על ידי אפרים אילין והביאה את מרבית הנשק שנרכש בצ'כוסלובקיה לארץ.
עם השיקום באיטליה

קנטוני היה גם בעל תפקידים בהסתדרות הציונית העולמית ובקרן היסוד.
בשנים 1946–1954 היה קנטוני נשיא איגוד הקהילות היהודיות באיטליה ועבד מול הממשלה האיטלקית כדי להשיג חופש לפולחן היהודי האיטלקי ברמה שוות ערך לזו של הקתולים, בכך נחל הצלחה חלקית. הוא היה גם נשיא ארגון הבריאות היהודי כחלק של ארגון הבריאות העולמי. מתחילת פעילותו באיטליה עד מותו לא חסך כל מאמץ לשמור על היחסים בין יהודי הגולה לבין ישראל ואף סייע להקים יחסים דיפלומטיים בין ישראל למדינות אחרות.
קרן רפאל קנטוני לנוער יהודי בישראל הוקמה בשמו. הקרן מציעה מענקים שנתיים לעולים צעירים מאיטליה, אשר מתכוונים להירשם לאוניברסיטאות, או למכונים אחרים ללמידה מתקדמת בישראל.
לקריאה נוספת

רנצו דה פליצ'ה, היסטוריה של יהודי איטליה תחת הפאשיזם - Storia degli ebrei italiani sotto il fascismo – הוצאת אינאודי, טורינו: 1961 (באיטלקית)
סרגיו מינרבי,. רפאלה קנטוני אנטי-קונפורמיסט יהודי, אסיזי - רומא, 1978 (באיטלקית)
לטו קאזיני, Ricordi di un vecchio prete פירנצה: לה ג'יונטינה, 1986 (באיטלקית)
סוזן זוקוטי ופוריו קולומבו, האיטלקים והשואה רדיפות, הצלה והישרדות, הוצאת ביזון ספרים, 1996 (באיטלקית)
אהרן מגד, מסע הילדים אל הארץ המובטחת: פרשת ילדי סלבינו, הוצאת עם עובד, 1984
הערות שוליים

↑  סרגיו מינרבי
↑  סרגיו דה פליצ'ה
↑  סוזן זוכותי ופיוריו קולומבו
↑  לטו קאסיני,  Ricordi di uncchio prete  פירנצה: לה ג'יונטינה, 1986.
↑  סרג'יו מינרבי
↑  מאסימו טליו, באתר ארגון הפרטיזנים
↑  הצילומים מפרשת לה ספציה נעשו על ידי אנריקו לוי.
↑  אהרן מגד
↑  אורי מילשטיין, משלוח נשק באוויר ובים תחת אפם של הבריטים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 19 בינואר 2018
↑  ללימודים איטלקיים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276082005171  BnF: cb11936060s (data)  GND: 119183838  ISNI: 0000 0000 2102 7529  LCCN: n79017738  SUDOC: 027285316  VIAF: 35260829   WorldCat (עם VIAF): 35260829 
פעילי דלאסם על האונייה "פדה" בפרשת לה ספציה, משמאל לימין: שלמה אומברטו נכון, רפאל קנטוני, מאסימו טליו (Massimo Teglio), רג'ה אורלין ותיאודור שניברג, אפריל 1946.
רצח רעיה גולן

| --- | --- |

יד לרעיה גולן בצומת יתיר
 תאריך:  10 בינואר 1964 
 תאריך עברי:  כ"ה בטבת ה'תשכ"ד
 מקום:  תל שוקת, מחוז הדרום, ישראל ישראל
 מטרה:  חיילי צה"ל
 סוג:  חניקה
 הרוגים:  1
 מבצע:  חאלד אבו ג'ודה
 מספר מפגעים:  1
החיילת בת ה-19 רעיה גולן נרצחה ב-1964 בנגב הצפוני על ידי תושב בדואי. היה זה הרצח הראשון מסוגו במדינת ישראל הצעירה והוא גרר אחריו הדים תקשורתיים, ציבוריים ופוליטיים. במקום בו נרצחה מוצבת כיום אנדרטה.
רקע

רעיה גולן נולדה בקיבוץ עין המפרץ, ביתם של ציפורה ואליעזר גולן ואחותה היחידה של אמירה. בנעוריה התחנכה במוסד נעמן הצמוד לקבוץ. לאחר סיום לימודיה התגייסה לצה"ל ושירתה בבסיס צבאי בנגב.
הרצח

ב-10 בינואר 1964 ביקשה גולן לבקר את חברתה שהתגוררה בערד שאך זה נוסדה. היא הגיעה לבאר שבע ומשם עלתה לטרמפ עד למושב עומר. הנהג שהסיע אותה הספיק לראות אותה עולה על ג'יפ ומאז נעלמו עקבותיה. המשטרה פתחה בחקירה שבמהלכה נמצא כי הג'יפ הושכר לאזרח בדואי. המשטרה פתחה בחיפושים ואף הטילה עוצר על כאלף בדואים בנגב.
חוקרי המשטרה הגיעו לאוהלו של עג'עוג' מוחמד אל-סייד משבט אבו רקייק, ולאחר שהתכבדו בקפה ביקשו ממנו עזרה בחיפוש אחר הנעדרת. אל-סייד סיפר לחוקרים כי כשעבר ליד בור מים הבחין בזבובים מעל הבור. הוא הוביל את החוקרים לבור המים ולאחר שאיבת חלק מהמים נתגלתה גופתה של גולן כשחבל כרוך לצווארה, והבדיקה הפתולוגית הראתה כי גולן נרצחה בחניקה. לא נתגלו סימני אונס, אך ההשערה הייתה שהרצח אירע תוך ניסיון תקיפה. מעילה של גולן נתגלה באוהל של אל-סייד בידי שכניו, והם הביאו אותו למשטרה.
בעקבות מציאת הגופה הודח מתפקידו שייח' של שבט בדואי שהתגורר בקרבת הבור בו נמצאה הגופה, בטענה שלא סייע למשטרה. ההדחה עלתה לדיון בכנסת מכיוון שהשייח' המודח היה חבר מפ"ם.
אל-סייד הואשם ברצח לפני בית המשפט המחוזי בירושלים, ולאחר ניהול משפט הורשע ונידון למאסר עולם באוקטובר 1964. במרץ 1965 נדחה ערעורו על ההרשעה על ידי בית המשפט העליון. בהמשך הומתק דינו של אל-סייד על ידי נשיא המדינה, אפרים קציר, והוא שוחרר ממאסרו בינואר 1982.
גולן נקברה בקיבוץ עין המפרץ, שם הוקמה אנדרטה לזכרה.
אנדרטה נוספת לזכרה הוקמה סמוך למקום הרצח בצומת יתיר (על כביש 31, ממזרח לצומת שוקת). גם באנדרטה זו וגם באתר הזיכרון של משרד הביטחון לא מוזכרת העובדה כי היא נרצחה.
בשנת 2013, האנדרטה בכביש 31 הושחתה ונופצה, ועם הזמן הועלמה כליל. בשנת 2018 לאחר בניית מחלף חדש בצומת האנדרטה הוקמה מחדש ביוזמת איתן דקל.
לקריאה נוספת

כתבנו בבאר שבע, מאת יצחק שתיל, אדר תשנ"א, מרץ 1991, עמ׳ 34 עד 40
הערות שוליים

↑  נעלמה צעירה מעין המפרץ, דבר, 21 בינואר 1964
↑  הסיע בטרמפ את הנערה שנעלמה, דבר, 23 בינואר 1964
↑  תיקה של רעיה גולן נמשה מבור המים, דבר, 29 בינואר 1964
↑  ויכוח סוער בכנסת בענין הדחת שייך אל עטאונה, דבר, 21 במאי 1964
↑  בית המשפט המחוזי של באר שבע טרם זכה אז למעמד עצמאי
↑  עג'עוג' אל-סיד הורשע ברצח רעיה גולן ונידון למאסר עולם, דבר, 29 באוקטובר 1964
↑  ת"פ (מחוזי ירושלים) 230/64 היועץ המשפטי לממשלה נ' עג'עוג' אל-סייד, פסקים (מחוזיים) מ"ג בעמ' 15
↑  נדחה ערעורו של רוצח החיילת רעיה גולן, דבר, 11 במרץ 1965
↑  דברי הכנסת, דיון מיום 26 ביוני 1985
רצח ירון ואפי אונגר

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |

אזור הפיגוע
 תאריך:  9 ביוני 1996
 מקום:  ליד מושב גפן
 מטרה:  אזרחים
 קואורדינטות:  31°44′27″N 34°52′42″E﻿ / ﻿31.740833333333°N 34.878333333333°E﻿ / 31.740833333333; 34.878333333333
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  רובה
 הרוגים:  2
 מבצע:  מחבלים פלסטינים
 מספר מפגעים:  5
 מניע:  טרור אסלאמי לאומני
  (למפת השפלה מוגדלת) מושב גפן(למפת השפלה רגילה) מושב גפן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מושב גפן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מושב גפן
 
רצח ירון ואפי (אפרת) אונגר, הוא פיגוע ירי שבוצע על ידי מחבלים פלסטיניים בכ"ג בסיוון תשנ"ו, 9 ביוני 1996, ובו נרצחו בני הזוג ירון ואפרת אונגר מקריית ארבע. ברכב בו נסעו בעת הפיגוע היה גם תינוקם ישי שניצל ללא פגע.
הרצח

ביום ראשון בערב, כ"ג בסיוון תשנ"ו, (9 ביוני 1996), נסעו ירון, אפי ותינוקם ישי בכביש 383 המוביל מקריית מלאכי לבית שמש. הם חזרו מחתונה של חברתם מתוכנית פר"ח, בו שימש ירון כרכז אזורי. ליד מושב גפן, ירו מחבלים מהכפר צוריף שבנפת חברון מתוך רכב ונמלטו. אפי וירון נרצחו במקום. תינוקם ישי, בן עשרה חודשים, נותר במכונית ללא פגע.
בני הזוג אונגר נקברו בבית העלמין בכפר עציון.
לאחר הרצח

שני ילדי משפחת אונגר, דביר וישי, שהיו אז בני שנה ושנתיים, עברו לגור בבית סבם וסבתם הרב אורי דסברג ורעייתו יהודית, והם שימשו להם כהורים. בשנת 2000 הגישו בני משפחתה תביעה אזרחית לפיצויים בבית המשפט הפדרלי בארצות הברית כנגד החמאס והרשות הפלסטינית, משום שירון אונגר היה בעל אזרחות אמריקאית. בשנת 2004 חייב בית המשפט הפדרלי בארצות הברית את החמאס והרשות הפלסטינית בתשלום פיצויים בסך 116 מיליון דולר על רצח בני הזוג. הרשות הפלסטינית ערערה על פסק הדין אך ערעורה נדחה. בשנת 2008 אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את פסק הדין של בית המשפט הפדרלי וקבע כי הוא אכיף גם בארץ.[דרושה הבהרה]
שלושה מהמרצחים ב"חוליית צוריף" נהרגו בעת פיגועים נוספים שביצעו. שניים נוספים, רחמן איסמעאיל גנימאת (שנתפס בשנת 2005 וגמל פתח צביח אל-הור, שוחררו בעסקת שליט תוך מחאת משפחת דסברג. הוריה של אפי אונגר מחו גם נגד הזמנתו של שמעון פרס לטקס הראשון להנצחת חללי פעולות האיבה, לאחר שהוחלט שיום הזיכרון לחללי צה"ל יכלול גם את חללי התקפות המחבלים, מפני שפרס היה שותף להחלטה על העברת רובים אל הרשות הפלסטינית.
הנצחה

במקום בו אירע הרצח הוצבה אנדרטה לזכר השניים, בסיוע הקרן הקיימת לישראל. באוניברסיטת בר-אילן הוקמה קרן מלגות על שם השניים.
לשם הנצחת בני הזוג אונגר הוקם אולם לימוד של הישיבה התיכונית במקום בו עמד ביתם הראשון בקרית ארבע. בית המדרש נקרא "אפיריון", על שם אפי וירון. מזוזת הכניסה לבית המדרש היא מזוזת ביתם הראשון.
היישוב שערי תקוה, בו מתגוררים הוריו של ירון, הנציח את שמם של בני הזוג בגן השעשועים "גן-אור". אביה, הרב אורי דסברג, אשר תפקד מאז מותה כאבי שני ילדיה, נהרג בתאונת דרכים בגוש עציון בכ' באייר התשע"א 24 במאי 2011.
בעקבות הרצח, הקליט הזמן דב שורין את השיר זכרני נא, מתוך תפילתו של שמשון הגיבור (שסמוך לקברו אירע רצח הזוג אונגר).
ראו גם

אפי אונגר
רצח בני משפחת מונק
הרב אורי דסברג
הערות שוליים

↑  הפעוט שניצל חגג בר-מצווה, באתר חב"ד ישראל.
↑  הרש"פ תשלם כ-116 מיליון דולר למשפחת נפגעי טרור, באתר ערוץ 7, 2 באפריל 2004
↑  נדב שרגאי, אם שכולה: שחרור של אסירים - אישור של אריאל שרון לרצח, באתר הארץ, 7 ביולי 2003
↑  המסתערבים לכדו את אחרון חוליית צוריף, ט' בתשרי תשס"ו 12 באוקטובר 2005 (אתר ערוץ שבע)
↑  אחד ממנהיגי חוליית צוריף: אנו מתגאים במה שעשינו, באתר גלובס, 8 בפברואר 1998
↑  הודיה כריש-חזוני, זה ייגמר בבכי ובדם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 באוקטובר 2011
↑  ההורים השכולים נגד הנשיא רועי שרון, 6 במאי 2008 (אתר מעריב)
↑  ברוך דיין האמת: הרב אורי דסברג נהרג בתאונת דרכים, באתר "סרוגים", 24 במאי 2011
תל נפוליאון

ערך זה עוסק באתר ארכיאולוגי בתל אביב. אם התכוונתם לגבעה בעכו, ראו .
#invoke:תבנית מידע
שלט הסבר למרגלות התל
מימין תל נפוליאון (תל גריסה) מעליו דרך שלימים תהפוך כחלק מרחוב רוקח, ברמת גן. הדרך ממשיכה שמאלה לכיוון ג'רישה ושבע טחנות על גדת הירקון. בתחתית התמונה נחל איילון בתוואי הישן - צילום אוויר של הטייסת הבווארית ה-304, 1918.
הפיר של מערכת המים
מדרגות סלע באפיק היורד ממרכז התל מזרחה. הסלע נחשף כתוצאה מהסחף
תל נפוליאון הידוע גם כתל ג'רישה, תל גריסה או גבעת נפוליאון, הוא תל ארכאולוגי השוכן בחלקו הדרומי של פארק הירקון בתל אביב, בסמיכות לשכונות הצפוניות של רמת גן. מהתל נשקפת תצפית פנורמית לכל הכיוונים. שטחו של התל הוא כארבעים דונמים וצורתו כשל אוכף. הוא מתנשא לגובה של 38 מטרים מעל פני הים.
שמו של התל בעת העתיקה אינו ידוע, ומקורם של כינוייו הנוכחיים הם בשמו של הכפר הערבי ג'רישה ששכן ליד שבע טחנות, ובמחנה של צבא נפוליאון שקם על התל ולידו בעת המצור על יפו ב-1799 במהלך מסעו בארץ ישראל.
הארכאולוגים יוחנן אהרוני ובנימין מזר הציעו לזהות את התל עם גת רמון, עיר מקראית הנזכרת ברשימת ערי שבט דן וגבולותיו בספר יהושע, בגבול המערבי יחד עם יהד, בני ברק ומי הירקון. ועם גת (כנת) המופיעה ברשימת היישובים של פרעה תחותמס השלישי.
בימי מלחמת העולם הראשונה, בלילה שבין ה-20 ל-21 בדצמבר 1917, אל מול התל, צלחה את הירקון חטיבה 155 מן הדיוויזיה ה-52 הסקוטית של חיל המשלוח המצרי ונעה צפון מזרחה על הגדה הצפונית של הירקון לכיבוש העמדה הטורקית בחירבת הדרה, היא רמת החייל.
התל שימש כאתר הצילומים העיקרי לתוכנית הטלוויזיה לילדים ולנוער "הילדים מגבעת נפוליאון" ששודרה בשנים 2001–2004.
בשנת 2005 נהגתה יוזמה בין מספר גופים להפוך את התל לגן אריכאולוגי פתוח למבקרים. היוזמה לא יצאה לבסוף לפועל.
תולדת ההתיישבות בתל

במקום התגלו שרידיו של יישוב קטן ששכן על התל החל בשנת 2700 לפנה"ס לערך. היישוב התרחב באלף ה-2 לפנה"ס והגיע לשיאו במאה ה-18 ובמאה ה-17 לפנה"ס. תחילה לא היה היישוב מוקף בחומה, אך לאחר מכן בוצר בחומה משופעת ובחלקלקה, בתצורה המאפיינת את ביצורי החיקסוס. החומה הייתה עשויה שכבות של כורכר, לבנים ואדמה כבושה, ורוחבה הגיע לשלושה מטרים. בתקופה זו שכן בעיר מבנה מונומנטלי ששימש כארמון והוקם בה מפעל מים. עם זאת, העיר חרבה באמצע המאה ה-16 לפנה"ס, במקביל לתחילת ההתפשטות המצרית בארץ ישראל.
היישוב על התל התחדש ופרח בתקופת הברונזה המאוחרת (התקופה הכנענית המאוחרת), והוקף בביצורים. על התל זוהו מבנה מונומנטלי אשר שימש ככל הנראה כארמון, ורחבה רבועה ששימשה כשוק. במקום שכן מבנה גדול נוסף ששימושו המדויק טרם הוברר, אך מהממצאים שהתגלו על ריצפתו עולה כי נודעה לו חשיבות רבה. בעיר התגלו סממנים פלשתיים כקרמיקה פלשתית וסימנים לקשרי מסחר עם קפריסין ועם ערים מיקניות. עוד התגלו עדויות לקיומה של תעשיית מתכות מפותחת על התל.
במאה ה-12 לפנה"ס (תקופת הברזל) קם במורד הירקון, כשני קילומטרים מתל נפוליאון, יישוב פלישתי בתל קסילה, וזה היה ליישוב החשוב באזור. הפלשתים התיישבו גם בתל נפוליאון, אך הממצאים מתקופה זו מרוכזים רק בצד הדרומי ובצד הצפוני של התל, שתי הנקודות הגבוהות בתל. מסיבה זו הניחו החוקרים כי חלקו המרכזי של התל, בו חשופה השכבה הכנענית, שימש בתקופה הפלישתית כאזור חקלאי, אך ייתכן כי גם הוא היה נושב, אלא שהקרקע במקום נסחפה יחד עם השרידים. היישוב הפלישתי בתל חרב בתחילת המאה ה-10 לפנה"ס במקביל ובדומה לחורבנו של היישוב הפלישתי בתל קסילה, במחצית השנייה של המאה ה-10 לפנה"ס שכן בחלקו הדרומי של התל כפר חקלאי קטן בשטח של שני דונמים בלבד, וגם יישוב זה ששיוכו הלאומי אינו ודאי, חרב בשריפה. חלקו הצפוני של התל יושב שוב במאה ה-9 או ה-10 לתקופה קצרה.
חפירות וממצאים

חפירות ראשונות בתל התאפשרו לאחר רכישתו בידי הנדבן יצחק ליב גולדברג והתבצעו על ידי אלעזר ליפא סוקניק וממשיכיו בין השנים 1927–1951. בשנת 1976 התקיימה במקום עונת חפירה בודדת, ובשנים 1981–1995 התקיימו במקום חפירות על ידי משלחת מאוניברסיטת תל אביב בראשותו של פרופ' זאב הרצוג. במתחם נמצאו כלים באיכות גבוהה - כלי קדרות, צלחות, כדים, גרזן קרב, חרב וכדומה. עוד נמצאו שלדי תינוקות קבורים בכדי חרס, כבשן של בית היוצר, ובית קבורה ובו 18 חדרי קבורה עם כוכים בקירותיהם. התל ידוע גם בחרפושיות שהתגלו בו:
חרפושית מהמאה ה-15 לפנה"ס בקירוב - על בטנה חקוק קטע מתוך "ספר המתים" של המצרים הקדמונים:
"אוי לבי. אל נא תקום להעיד נגדי. אל נא תעורר כל התנגדות! אל נא תכריע את כף המאזנים לרעתי בפני השופט."
חרפושית משנת 1250 לפנה"ס בקירוב, שעל בטנה ציור של מלך מצרים כורע ומרים ידיו לפני אל בדמות קוף, הוא תות המצרי.
הנוף מהתל

תצפית לכיוון צפון-מערב - מרכז יצחק רבין לחקר ישראל ונתיבי איילון. בהגדלה ניתן להבחין בארובה החומה של תחנת הכוח רדינג ג', המסמלת את מיקומו של תל קסילה.
מראה דרומה לעבר מתחם הבורסה ברמת גן.
מגדלי המגורים של פארק צמרת מערבית לתל.
בתי רמת גן (רח' יואב). מראה לכיוון דרום-מזרח.
ראו גם

תל קסילה
שבע טחנות
החווה
הילדים מגבעת נפוליאון
לקריאה נוספת

מ. וינשטין, תולדות הסביבה, מתוך רמת-גן-ספר היובל 1921–1946, עורכים: זיו-אב יצחק, חורגין יצחק, שמואלי ש, הוצאת המועצה המקומית רמת-גן, דפוס שהם, 1947, עמ' 17
הערות שוליים

↑  אהרוני י', ארץ-ישראל בתקופת המקרא: גיאוגראפיה היסטורית, ירושלים, תשכ"ג
↑  מזר ב', ערים וגלילות בארץ-ישראל: מחקרים טופוגראפיים-היסטוריים, ירושלים, תשל"ו
↑  יהושע יט:40–4
↑  גיליון 128 לשנת 2016תל גריסה (א'), באתר www.hadashot-esi.org.il
↑  המשרד לאיכות הסביבה, רשות העתיקות ורשות נחל הירקון, בשיתוף חברת גני יהושע
↑  "גבעת נפוליאון" בת"א תהפוך לפארק ארכיאולוגי, באתר וואלה, 25 במאי 2005
↑  אפרים תלמי, הר נפוליון ליד רמת-גן, דבר, 6 בדצמבר 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565442305171  GND: 4727923-0  LCCN: sh85054320  VIAF: 242752965   WorldCat (עם VIAF): 242752965 
פכית ממשפחת כלי תל אל-יהודיה בתקופת הברונזה התיכונה II שנמצא בחפירות בתל
גרילה תרבות

גרילה תרבות באירוע שירה באבו דיס, דצמבר 2009
גרילה תרבות היא קבוצת יוצרים ישראלית, שפעלה בין השנים 2007–2017 ותמכה במאבקים חברתיים - בעיקר מאבקי עובדים, הפגנות, ושביתות או מאבקים פוליטיים נגד מבצעים צבאיים, גדר ההפרדה והתנחלויות, באמצעות שירה ומוזיקה, שאנשיה השמיעו במהלך המחאות.
על-פי המארגנים, הקבוצה קיבלה את ההשראה מפעילים רדיקליים בשנות ה-60 של המאה ה-20 בארצות הברית כמו ג'רי רובין ואבי הופמן, ששילבו בין תרבות למחאה יצירתית לא-אלימה; ומהקשת הדמוקרטית המזרחית.
פעילותה של גרילה תרבות הייתה קשורה גם לתנועת הפלאש מוב העולמית.
פעילות הארגון

דפוס האירועים ודרך הפעולה של גרילה תרבות שילב הקראת שירה ונגינה תוך הגברת עוצמת הקול באמצעות מגפון במהלך המחאה. לדברי פעילי הקבוצה, "אירוע גרילה תרבות מהווה טכנולוגיה חדשה לייצור שינוי חברתי, מתוך עמדה רדיקלית, תרבותית וצעירה של יוצרים/ות מתחומים שונים בתרבות בישראל".
קבוצת גרילה תרבות התבססה על עקרונות של זריזות ותנועה מהירה הלאה. בניגוד להפגנה, האירועים אינם מבוססים על מספר משתתפים רב, אלא על עצם האירוע וההד שלו. ההתארגנות מתחילה בדרך כלל בשבוע שבו קורה האירוע. האירועים אינם מתואמים עם המשטרה, ואינם דורשים תיאום כזה. הדבר יוצר לעיתים חיכוך עם המשטרה, אך אף פעם לא פוזר בכוח אירוע של הקבוצה.
גרילה תרבות כללה יוצרים מכתבי העת מעין, הכיוון מזרח ודקה ויוצרים נוספים. רוב היוצרים שהשתתפו בהפגנות השירה הם משוררים, אך האירועים לוו גם במוזיקאים, מרוק ועד מוזיקה מזרחית, כמו דן תורן, יובל בן-עמי וראובן המלאך. אף שהארגון היה עצמאי, פעולות רבות התרחשו בחסות כתבי העת ובשיתוף פעולה עם ארגונים כמו כוח לעובדים, מען, אחותי, בצלם, הפקות המזרח, הקרן החדשה לישראל, ארגונים לסיוע לעובדים זרים ועוד. בקבוצה היו חברים משוררים ומוזיקאים בגילאים שונים, יהודים וערבים, חלקם ידועים וחלקם אלמונים.
מארגני ומשוררי "גרילה תרבות" היו קשורים להוצאת אסופת השירה אדומה, שיצאה ב-1 במאי 2007, ועוסקת אף היא בזכויות עובדים, ולאחר מכן באסופת השירה והאמנות לצאת! שיצאה "נגד המלחמה בעזה והפקרת הדרום" בינואר 2009.
הפעילות של גרילה תרבות נעזרת בחידושי האינטרנט כמו טוויטר, פייסבוק ובלוגים, כדי לאסוף קהל ומשוררים במהירות וליצור תהודה לפעילות שלה. צילומי וידאו מהאירועים מאוחסנים באתרי אינטרנט כמו יוטיוב.
משנת 2012 הקבוצה עברה להוציא לאור ספרים ואסופות. גרילה תרבות הייתה לראשונה שערכה ופרסמה את שתי האסופות של "ערס פואטיקה" וגם את ספרה הראשון של המשוררת עדי קיסר "שחור על גבי שחור". בנוסף יצאו לאור הספרים של אייל בן משה ושל מיטל ניסים.
הקבוצה הודיעה על סגירת הפעילות וההוצאה לאור במרץ 2017.
החברים בקבוצה

קבוצת המשוררים של גרילה תרבות התחלפה מאירוע לאירוע, וגם מארגני האירועים והיוזמים שלהם. עם המשוררים שנטלו חלק באירועים נמנו יודית שחר, אהרן שבתאי, רועי ארד, מתי שמואלוף, רוני סומק, יובל בן-עמי, יהושע סימון, נוית בראל, נעמה גרשי, שי אריה מזרחי, מאיה בז'רנו, ערן צלגוב, בעז יניב, רוני הירש, תאמר מסאלחה, אלמוג בהר, אריאל גלילי, אדם דובז'ינסקי, תהל פרוש, גליה אבן-חן, ואן נויין, מרואן מח'ול ואחרים.
אירועי גרילה תרבות

שירת קופי טו גו, עם מלצריות קופי טו גו באוניברסיטת תל אביב, בתגובה לטענות על לקיחת הטיפים על ידי חברת קופי טו גו. למחרת האירוע, נענו דרישות המלצריות. דצמבר 2007.
שירת פולגת, עם עובדי מפעל פולגת בקריית גת בתגובה לסגירת המפעל, אפריל 2008.
שירת המדע, עם עובדי גן המדע במכון ויצמן למדע ברחובות שהתלוננו על אלימות נגד אנשי הוועד. דצמבר 2008.
שירת אקירוב, מול מגדלי אקירוב בתל אביב, מעונו של שר הביטחון אהוד ברק במחאה על המלחמה בעזה והפקרת הדרום בזמן מבצע עופרת יצוקה, ינואר 2009.
שירת האוניברסיטה הסגורה, ביחד עם עובדים שובתים של האוניברסיטה הפתוחה, מול ביתה של נשיאת האוניברסיטה בכפר סבא. מאי 2009. האירוע נאסר על ידי המשטרה, אך התקיים לבסוף במרחק מה מהמקום הראשוני.
שירת בנות הפליטות, נגד הצעת חוק להתיר גירוש ילדים של מהגרי עבודה ופליטים, ליד מתקן משטרת ההגירה בחולון, אוגוסט 2009.‏
משוררות נגד האח הגדול, נגד הצעת חוק המאגר הביומטרי, מול משרד הפנים בתל אביב, נובמבר 2009.
שירה מפרקת חומה, יחד עם "בצלם", בגדר ההפרדה באבו דיס, דצמבר 2009.‏
שירת ירוחם, יחד עם עובדי מפעל אקרשטיין בירוחם שדרשו להתאגד, ינואר 2010.‏
שירת רמלה-לוד, יחד עם הדיירים ביישוב הלא מוכר דהמש הסמוך ללוד ורמלה שנלחם נגד פינוי ואי-הכרה.
שירת שייח'-ג'ראח
שירת המינימום לתמיכה בהעלאת שכר המינימום, מול בנק ישראל בתל אביב
שירת הבדואים נגד פינוי אל-עראקיב, הכפר הלא-מוכר, אוגוסט 2010
שירה לוהטת בקריאה להתפטרות שר הפנים אלי ישי לאחר השריפה הגדולה בכרמל, דצמבר 2010
שירת המים נגד תאגידי המים, יחד עם הפעיל החברתי יצחק ג'קי אדרי, במרכז המסחרי של דימונה, ינואר 2011
שירה סוציאלית לתמיכה במאבק השכר ובשביתת העובדות הסוציאליות, המרכז המסחרי של שדרות, מרץ 2011
אידאולוגיה

לקבוצה אין "אני מאמין" פוליטי והיא לא מזוהה עם מפלגה או תנועה מסוימת. גם מבחינה פואטית, המשוררים קשורים לסגנונות שירה רבים. פעילי הקבוצה מסבירים: "אנו לא קבוצה ממוסדת, אלא תנועת גרילה תרבותית. לכן לא תמצאו משרד, או עובדים, אך תמצאו פעולות תרבותיות שיכו אתכם בפעולת גרילה, כדי להחזיר את ערכי הצדק החברתי והשוויון למרכז הדיון".
רוב משוררי הקבוצה ומארגניה מזוהים עם השמאל. אך מפני שרוב המאבקים קשורים לענייני חברה, או לנושאים כמו מאבק בחוק המאגר הביומטרי, נוטלים בה חלק גם יוצרים רבים בעלי דעות מרכזיות או ימניות מבחינה מדינית ואף יוצרים דתיים.
תגובות

על הקבוצה נמתחה ביקורת מצד משוררים, בהם יצחק לאור שטען כי השירה אינה יכולה לשנות, וש"ללמד ספרות בפריפריה יותר חשוב מאשר להקריא שירה מול מפעל פולגת". משוררים אחרים מתנגדים לשילוב בין שירה לפוליטיקה אקטיביסטית ורואים בשירה אמנות גבוהה שראויה להיות טהורה מפוליטיקה. אחרים מתנגדים לגישה הפתוחה והלא מסננת של הקבוצה, וטוענים כי יש לבחור משוררים רק על סמך איכותם, ולהתמקד במקומות האופטימליים להקראת שירה.
מולם, טוענים אנשי הקבוצה כי פחות משבוע לאחר הפגנת השירה ב"אקרשטיין ירוחם", פוטר המנכ"ל המקומי שנחשב כקשוח, והתקבלו חלק מדרישות העובדים, ולאחר ההפגנה ב"קופי טו גו", נענו כל דרישות המלצריות. ובכל המקרים, נוצרה תהודה למאבקים. מעבר לכך, הם רואים ההשפעה של "גרילה תרבות" על השירה ותכניה. עצם היציאה של השירה לשטח וירידתה ממגדל השן, יכולה להחזיר לה את העדנה.
ארגונים חברתיים תמכו ב"גרילה תרבות", שכן היא יצרה עניין במאבקי עובדים ובעוולות. אנשי "כוח לעובדים" טענו כי פעולות הקבוצה "העצימו את העובדים הנאבקים וגרמו להם לחוש שהם לא לבד".
הערות שוליים

1 2  מתי שמואלוף, גרילה תרבות.
↑  גילי איזיקוביץ, קבוצת האמנים "גרילה תרבות" מפסיקה לפעול, באתר הארץ, 6 במרץ 2017
↑  יונית נעמן, המשטרה מנסה למנוע הפגנת שירה, באתר nrg‏, 12 במאי 2009
↑  יובל בן עמי, שירה היא דבר מסוכן, באתר ynet, 3 באוגוסט 2009
↑  עכבר העיר אונליין, מנשה נוי מקריא את שירת הטוקבקים, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2009
↑  חברי "גרילה תרבות" הגיעו לתמוך בעובדי מפעל "אקרשטיין" ירוחם, אתר דימונה ניוז
אלי אשד, דוד נגד גולית אקרשטיין, בלוג באתר "רשימות", 13.1.2010
↑  אנשי ספרות מגיעים לכפר דהמש, באתר ynet, 10 במאי 2010
↑  Al Araqib Journal,‏ A Test of Wills Over a Patch of Desert - page 2, באתר עיתון הניו יורק טיימס, 25 באוגוסט 2010
↑  שירת המים, באתר ynet, 7 בפברואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305446605171  BnF: cb16769448q (data)  LCCN: no2018018135  VIAF: 13151963602500310827   WorldCat (עם VIAF): 13151963602500310827 
אלמוג בהר ומרואן מח'ול באירוע שירה של גרילה תרבות באבו דיס, דצמבר 2009
עוז אלמוג

ערך זה עוסק בסוציולוג ישראלי. אם התכוונתם לאמן, ראו .
| --- | --- |
פרופ' אלמוג ב-2007
פרופ' אלמוג ב-2007
 לידה:  4 במאי 1960 (בן 64) 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
עוז אלמוג (נולד ב-4 במאי 1960) הוא סוציולוג והיסטוריון ישראלי, החוקר את החברה והתרבות בישראל החל מתקופת היישוב; פרופסור באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

אלמוג הוא בנם של ד"ר גאולה אלמוג, כותבת לילדים וחוקרת ספרות הילדים, ושל זאב אלמוג, מפקד חיל הים לשעבר. הוא בוגר בית הספר הריאלי בחיפה. את התארים הראשונים שלו, בפילוסופיה ובסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, וכן את התואר השני בסוציולוגיה, השלים באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט בסוציולוגיה קיבל באוניברסיטת חיפה.
עוז אלמוג מתראיין בקביעות בכלי התקשורת בארץ ובעולם על תופעות שונות בחברה הישראלית, ומרצה בכנסים וימי עיון העוסקים בתרבות הישראלית. אלמוג משמש כיועץ למוזיאונים ומוסדות מחקר, לכלי תקשורת ולמוסדות ממשלתיים וציבוריים שונים. בין המפיקים שנעזרו בשירותיו המקצועיים נמנים: מפיקי סדרת הכתבות של ה-BBC על ישראל (לרגל שנת היובל), מפיקי הסדרה "תקומה" (סדרה היסטורית על תולדות המדינה לרגל יובל למדינת ישראל, ערוץ 1, 1998), מפיקי הסדרה "סוסיתא בחלל" (סדרה תיעודית היתולית על תולדות התרבות הפופולרית בישראל, ערוץ 8, 1998) ומפיקי הסדרה "סקס ישראלי" בכבלים (2003).
אלמוג הוא פרופסור בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה משנת 2004 ועמית מחקר בכיר במוסד נאמן למדיניות ציבורית בטכניון משנת 2007.
ב-2010 מונה ליו"ר "ועדת המקצוע להוראת מדעי החברה – סוציולוגיה" במשרד החינוך.
נשוי לד"ר תמר אלמוג, המלמדת בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. גיסו הוא הפיזיקאי פרופ' חיים דימנט מאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > מכּתביו

הצבר - דיוקן. תל אביב: עם עובד, תשנ"ז 1997.
פרידה משרוליק - שינוי ערכים באליטה הישראלית: חיפה, אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, תשס"ד 2004
דור ה-Y - כאילו אין מחר (יחד עם תמר אלמוג), מודן הוצאה לאור, 2016. יצא לאור גם באנגלית: Generation Y: Generation Snowflake?, 2019.
"אנדרטות לחללי מלחמה בישראל: ניתוח סמיולוגי". תל אביב, מגמות ל"ד (2): 210-179, 1992
תת-תרבות גלי צה"ל: תרבות בני הנוער בקיבוץ בראי שפתם. רמת אפעל, יד טבנקין, מרכז מחקרי, רעיוני ותיעודי של התק"ם, 1993
כל שקרי האקדמיה: מה התקלקל במודל האוניברסיטאי ומה יחליף אותו (יחד עם תמר אלמוג), ידיעות ספרים, 2020. יצא לאור גם באנגלית:  Academia: All the Lies: What Went Wrong in the University Model and What Will Come in its Place, 2020
לקריאה נוספת

הערך "עוז אלמוג" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 37, 2018, חיפה.