stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטנהאזה

| --- | --- |
סמל פטנהאזהסמל פטנהאזה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת בקטלוראנטהאזה
 שטח:  24.2 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,641 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  48°04′00″N 22°05′00″E﻿ / ﻿48.066666666667°N 22.083333333333°E﻿ / 48.066666666667; 22.083333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פטנהאזה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פטנהאזה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פטנהאזה (בהונגרית: Petneháza) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפטנהאזה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,756 ובשנת 2020 רק 1,641 תושבים.
יהודי פטנהאזה

במיפקד של שנת 1770 נזכרים יהודים שחיו בפטנהאזה. רובם התפרנסו ממסחר. הקהילה היהודית התארגנה בתחילת המאה ה-19. בזמן הקרע ביהדות הונגריה, בעקבות קונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869,1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. במקום פעלו בית כנסת, שני בתי עלמין ומקווה.
בשנת 1941 נלקחו צעירים יהודים מפטנהאזה לעבודות כפייה, ורק אחד מהם נותר בחיים.
במרץ 1944 כחודש לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נלקחו יהודי פטנהאזה לנירג'האזה, ומשם שולחו כעבור שבועות מספר למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר כ-10 ניצולים, אך תוך כמה שנים עלו רובם לארץ ישראל, ובראשית שנות השישים כבר לא חיו יהודים בפטנהאזה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 15 |  |
| 1880 | 128 | 826 |
| 1910 | 130 |  |
| 1920 | 96 |  |
| 1930 | 85 |  |
| 1941 | 62 | 1,819 |
לקריאה נוספת

פאטנהאזה בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 425
פאטנא-האזא, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 316. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי פטנהאזה שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת בקטלוראנטהאזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בקטלוראנטהאזה • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • אופהרטו • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד |  |
פנלופה מצוייצת

| פנלופה מצוייצת |
| --- | --- |
 פנלופה מצוייצת
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: הוקיים
סוג:: פנלופה
מין:: פנלופה מצוייצת
שם מדעי
 Penelope purpurascens ‏ואגלר, 1830
תחום תפוצה


פנלופה מצוייצת (שם מדעי: Penelope purpurascens) היא מין עוף ממשפחת ההוקיים שבסדרת התרנגולאים החי באמריקה הדרומית ובאמריקה המרכזית בין חצי האי יוקטן שבמקסיקו לוונצואלה ולאקוודור ביערות לחים עד לגובה 1,800 מטרים.
הפנלופה מגיעה לאורך 84–91.5 סנטימטר, למשקל 1,361–1,750 גרם, ומוטת כנפיה 33–42.8 סנטימטר. הפנלופה בעלת נוצות חומות-אדמדמות עם צוואר ארוך בעל דלדל בצבע שני, המזכיר דלדל של תרנגול הודו. הפנלופה מתאימה לחיים על עצים הודות לטפריה הגדולים והיא בעלת זנב ארוך חום, ראש אפור ופנים כחולות-אפורות. שני הזוויגים דומים זה לזה. כמו הרבה תרנגולאים היא משמיעה קולות רמים.
הפנלופה שוכנת ביערות ומעופפת אל ענפי העצים כדי לנוח ולחפש פירות וזרעים. לעיתים הם מחפשים מזון בקבוצות ואף עם עופות ממינים אחרים. הפנלופה מקננת על העצים ומטילה 2–3 ביצים בהן מטפלת הנקבה לבדה.
הערות שוליים

↑  פנלופה מצוייצת באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנס בריכן

| --- | --- |

פרנס בריכן, 1969
 לידה:  30 באוקטובר 1934 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  13 באוגוסט 2014 (בגיל 79) אמסטרדם, הולנד 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם, קונסרבטוריום ואן אמסטרדם, גימנסיית איגנציוס הקדוש באמסטרדם 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 כלי נגינה:  חליל קונצרט מערבי, חלילית 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב להצטיינות בתרבות  אביר במסדר האריה ההולנדי 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנס בריכן (בהולנדית: Frans Brüggen;‏ 30 באוקטובר 1934 – 13 באוגוסט 2014) היה מנצח, חליליתן וחלילן בארוק.
ביוגרפיה

בריכן נולד באמסטרדם. בשנת 1954, כשהיה בן 20, סיים לימודיו בביצוע בחלילית ובחליל בליציאום למוזיקה של אמסטרדם, בימים בהם קריירת נגינה מקצועית בחלילית כלל לא הייתה קיימת. כמו כן למד מוזיקולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם. בשנת 1955, בן 21, התמנה לפרופסור בקונסרבטוריון המלכותי בהאג. בהמשך קיבל משרת פרופסור "ארסמוס" באוניברסיטת הרוארד ומשרת פרופסור "עם הכבוד הגבוה ביותר" (Regents' Professor) באוניברסיטת ברקלי.
בשנים 1962–1979 הקליט בין היתר עם גוסטב ליאונהארדט ואנר בילסמה מגוון יצירות, חלקן מאת מלחינים נשכחים שלא הוערכו כמלחינים מן המעלה הראשונה, אך בתבונתו המוזיקלית הצליח בריכן יחד עם עמיתיו להפיח בהן חיוּת שאינה כתובה בתווים, לעמוד על כוונת המלחין, ואף על ערכן האמיתי של היצירות.
בשנות ה-60 מספר מלחינים בני התקופה, בהם בריו, כתבו יצירות לחלילית בהשראתו. בשנת 1971 הוא ייסד יחד עם שניים מתלמידיו, ולטר ון האווה (Walter van Hauwe) וקייס בוקה (Kees Boeke), את שלישיית האוונגרד "Sour Cream" ("שמנת חמוצה"), יחד הופיעו בנגינת יצירות בארוק, רנסאנס ומוזיקת אוונגרד. בשנת 1980 הקליטו את תקליטם הראשון ובו מוזיקת קונסורט מימיו של הנרי השמיני.
בריכן הגיע להישגים נכבדים בקריירת סולן ברפרטואר בארוקי. בשנת 1981 ייסד את תזמורת המאה ה-18. בד בבד הפסיק להופיע כנגן חלילית וטרברסו. עם התזמורת הרחיב את רפרטואר הביצוע שלו, והקליט אף יצירות מאת מלחינים רומנטיים בני המאה ה-19.
ב-1992 נתמנה למנצח אורח ראשי, יחד עם סיימון ראטל, של תזמורת עידן האורות. כמו כן ניצח על תזמורות מסורתיות ובכלים תקופתיים ברחבי העולם, בהן תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, עיר הולדתו.
ב-1993 שב לקצרה לנגן בחלילית יחד עם טריו החליליות מיסודו "Sour Cream" באלבום השני של ההרכב "The Passion of Reason".
דניאל בריכן, סולן חלילית וחבר ברביעיית "לוקי סטארדסט" של אמסטרדם, הוא אחיינו.
הערות שוליים

↑  About the Orchestra - Orchestra of the Eighteenth Century - Orkest van de Achttiende Eeuw, www.orchestra18c.com (ארכיון)
↑  Frans Brüggen, Kees Boeke, Walter Van Hauwe, Sour Cream - Henry VIII. & La Musica Speculativa: The Baldwine Manuscript (באנגלית), נבדק ב-2022-11-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007388470805171  PLWABN: 9810664808505606  BIBSYS: 12230  BNE: XX1543900  BnF: cb13996593n (data)  CANTIC: a1083879x  CiNii: DA04024656  GND: 124057977  ICCU: TO0V074446  ISNI: 0000 0001 0993 8204  LCCN: n82099778  LNB: 000109409  MusicBrainz: 2ef36a7b-c93c-4e05-9d23-2dd9f85c653a  NDL: 00434623  NKC: jo2008404136  NLA: 36056171  NSK: 000516737  NTA: 069874840  RERO: 02-A003052804  SELIBR: 377047  SUDOC: 079000037  Trove: 1203580  VIAF: 84194973   WorldCat (עם VIAF): 84194973
פילבארה

אזור פילבארה מסומן בצהוב על רקע מערב אוסטרליה
פילבארה (באנגלית: Pilbara) הוא אזור גאוגרפי גדול ויבש בצפון־מערב אוסטרליה דרומית לאזור קימברלי. האזור ידוע בתצורות הסלע העתיקות שלו, ברכסי הרים עם צוקים ותהומות, באדמתו האדומה, במרבצים עצומים של עפרות ברזל, וכן במגוון ביולוגי של עולם החי התת-קרקעי. פילבארה הוא אחד מתוך תשעת האזורים של החוק לפיתוח אזורי מ-1993, והוא גם כלול ב-89 המערכות האקולוגיות של אוסטרליה (IBRA).
אזור פילבארה משתרע על שטח של 502,000 קמ"ר לפי ההגדרה המורחבת שלו (כולל איים הסמוכים לחוף) השווה לשטחן של המדינות האמריקניות קליפורניה ואינדיאנה, אם כי לפי ההגדרה המצומצמת של IBRA הוא משתרע על פחות ממחצית משטח זה. לאזור יש משמעות כלכלית גבוהה באוסטרליה המערבית בשל הימצאות עפרות ברזל ומינרלים נוספים בתחומיו בכמויות גדולות לצד שדות גז טבעי. מלבד זאת, גם דיג ותיירות משמשים כענפים כלכליים עיקריים של האזור.
מאפיינים

פילבארה מורכב מ-3 תת-אזורים גאוגרפים ברורים: מערב, מזרח, ומרכז. תת-האזור המערבי והחולי, הסמוך לחוף, הוא המאוכלס ביותר ובו מצויים עיקר התעשייה והמסחר של פילבארה. תת-האזור המזרחי הוא מדברי כמעט לחלוטין (חופף למדבר החול הגדול ולמדבר גיבסון), ומאוכלס בדלילות בעיקר על ידי הילידים האבוריג'ינים. לתת-האזור המרכזי יש טופוגרפיה הררית.  יש בו כמה מוקדי כרייה אך הוא מתאפיין בעיקר בנופיו: ערוצי נחל וקניונים מרהיבים, פארקים לאומיים, הרים גבוהים (הר ברוס והר מנארי) ואטרקציות טבע נוספות. כל אלה הפכו אותו לאזור תיירות פופולרי. בפילבארה נמצאות תצורות סלע מן העתיקות בעולם לצד שרידי מאובנים עתיקים אחרים.
היסטוריה

מקור שמו של האזור הוא בשפתם של האבוריג'ינים. על-פי דעה אחת, המילה "פילבארה" התפתחה מהמילה "ביליבארה" שפירושה הוא "יבש". על-פי דעה אחרת, פירוש המילה פילבארה הוא "דגים", והיא קשורה לציד דגים ביובלי נהרות מסוימים על ידי האבוריג'ינים.
האירופאי הראשון שחקר את האזור היה פרנסיס תומאס גריגורי בשנת 1861. ההתיישבות הראשונה באזור הייתה לאורך החוף, ובמאה ה-19 קמו מרכזים חקלאיים מפותחים כמו קוזאק, רובורון, ושלבורוגה. עם זאת, מ-1900 ואילך מרכזים אלו ירדו מגדולתם לאחר עליית מעמדם של אזורים חקלאיים פוריים יותר בצפון ובדרום. כריית מחצבים באזור החלה בשנת 1937 על ידי ג'ורג' וויטנסון, ובעקבות גילוי עפרות הברזל העצומות ב-1960, האזור הפך למרכז כלכלי גדול ועיירות רבות קמו בשטחו. ב-1952, הבריטים ביצעו את הניסוי של הפצצה האטומית הראשונה שלהם על איי מונטבלו בחופי האזור במסגרת מבצע הוריקן.
אוכלוסייה

האוכלוסייה האבוריג'ינית של פילבארה קדמה אלפי שנים להתיישבות האירופאית. ליד העיירה דמפיר ישנו אוסף גדול של ציורי סלע, שגילם מוערך בכאלף שנים. בעוד שבאזור קימברלי הציורים נעשו על החול הרך, בפילבארה איורים אלו נחקקו בעיקר לתוך משטחי סלע קשים. כאשר האירופאים הגיעו לאזור הם שיעבדו את האוכלוסייה המקומית לעבודות כרייה בתנאים ירודים. תנאי העבודה השתפרו לאחר שביתות ארוכות שנמשכו למעלה משלוש שנים. כיום קהילות רבות של אבוריג'ינים עדיין נאבקות כדי לקבל מהממשלה תנאים הולמים של בריאות, דיור וחינוך, והתשתית בכפרים ובתנחלויות עדיין רעועה מאוד. נכון לשנת 2010, באזור ישנה אוכלוסייה אנושית מוערכת של 48,610 אנשים, מתוכם 15% ממוצא אבוריג'יני (כ -6,000 אנשים). מוקדי ההתיישבות האירופאים הגדולים ביותר באזור הם הערים פורט הדלנד, קראטה וניומן, וישנם כ-10 מרכזי התיישבות גדולים-בינוניים, ו-25 מרכזים קטנים נוספים. אנשים רבים באזור עובדים בו באופן זמני (כורים ופועלים למשל).
כלכלה ומשאבי טבע

מרבית עפרות הברזל של אוסטרליה שהיא מיצואניות הברזל הגדולות בעולם, נמצאים באזור פילבארה - בעיקר סביב הערים ניומן וטום-פריס'. תעשיית הברזל מעסיקה כ-9,000 אנשים מאזור פילבארה. עתודות הברזל האדירות של פילבארה התגלו לראשונה על ידי לאנג הנקוק, ואזורים רבים שעשירים בברזל נמצאים עדיין כיום תחת שליטת בתו ג'ינה ריינהרט שמחזיקה את חברת הכרייה השנייה בגודלה במדינה. נכון לשנת 2010 ישנם כ-30 חברות של כריית ברזל באזור. ב-1960, תומאס מאץ שהיה אז סגן הנשיא של חברת הפלדה קייזר, כינה את האזור כ"אחד מריכוזי עפרות הברזל הגדולים והמסיבים ביותר בעולם", וחישובים מראים כי כמות הברזל בפילבארה מסתכמת ב-24 מיליארד טונות. על פי נתוני הלשכה האוסטרלית של חקלאות ומשאבים כלכליים, החל משנת 2010 כריית הברזל באזור נעשית בקצב של 324 מיליון טון בשנה, וכמות הברזל המנוצלת צפויה לגדול בשנים הקרובות. מומחים מעריכים שתוך 50-30 שנה משאבי הברזל עשויים להיגמר.
באזור פילבארה יש גם את אחד ממכרות המנגן הגדולים בעולם: מכרה וודי-וודי הממוקם כ-400 ק"מ דרומית מזרחית לעיר פורט הדלנד. המינרל אזבסט כחול נכרה לראשונה באזור על ידי ג'ורג' וויטנסון בשנת 1943. חלק ניכר מהכלכלה של האזור מבוסס על שדות נפט וגז טבעי. ישנן גם מספר מכרות נחושת וחוות בקר, ותיירות משמעותית בעיקר לפארק הלאומי קאריג'יני, הפארק הלאומי מילסטרם-צ'יצ'סטר, הארכיפלג דמפיר, ושונית נינגלו שמהווה אתר מורשת עולמי.
התחבורה העיקרית בפילבארה היא של רכבות המשא המיועדות להביא את עפרות הברזל מהמכרות לנמלים. לאורך החופים של פילבארה ישנם כיום 5 נמלים: פורט הדלנד, פורט אליוט, דמפיר, כף למברט. נמל נוסף (פורט אנקטל) נמצא בשלבי פיתוח.
אקלים ומשקעים

האקלים של פילבארה הוא צחיח עד טרופי, ומתאפיין בטמפרטורות גבוהות וגשמים סדירים נמוכים להוציא את סופות הציקלון בקיץ. במהלך חודשי הקיץ, הטמפרטורות המקסימליות עולות על 32 מעלות בדרך כלל, ודי נפוץ גם טמפרטורות העולות על 45 מעלות. הטמפרטורות במהלך החורף כמעט ואינן יורדות מתחת ל-10 מעלות באזורי החוף, אם כי נרשמות מדי פעם טמפרטורות של 0 מעלות. בעיירה מארבל באר נקבע שיא עולמי של משך הזמן הארוך ביותר עם טמפרטורת 100 מעלות פרנהייט (כ-37 מעלות חום) ומעלה: 160 ימים (מ-31 באוקטובר 1923, עד 7 באפריל 1924).
כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור היא בין 200 ל-350 מילימטרים. כמעט כל המשקעים בפילבארה מתרחשים בין דצמבר למאי, והם מלווים מדי פעם בסופות ברקים או בסופות ציקלון טרופיות. מיוני עד נובמבר כמעט ולא יורד באזור גשם, והטמפרטורה מתחממת מאוד. בדומה למרבית החופים הצפוניים של אוסטרליה, אזורי החוף של פילבארה חווים סופות ציקלון מפעם לפעם. תדירות הציקלונים הפוגעים בחופים היא כ-7 פעמים לכל 10 שנים. בשל צפיפות האוכלוסין הנמוכה באזור, הציקלונים לעיתים רחוקות גורמים להרס בקנה מידה גדול ולאובדן חיים. מקרה יוצא דופן התרחש בשנת 1912 כאשר סופה שפגעה בחוף הרחיבה אזורים רבים בקו החוף, גרמה לספינות רבות לשקוע, וגבתה את חייהם של כ-150 אנשים (רובם נספו בטביעת ספינה).
פלורה ופאונה

הצמחייה הדומיננטית של פילבארה כוללת עצי שיטה, שיחים שונים, ובעיקר את עשב הטריאודיה. כמה מינים של עצי שיטה אנדמיים לאזור זה והם במוקד של תוכניות שימור יחד עם פרחי בר ופלורה אחרת. אזור פילבארה הוא ביתם של מינים אנדמיים רבים. יש בו מגוון גבוה של חסרי חוליות תת-קרקעיים, חלקם (כדוגמת טרגלוביטים) מיקרוסקופיים ומצויים עמוק בבטן האדמה או באקוויפרים של מי התהום. בנוסף לכך מצויים בו מינים רבים של חולייתנים אנדמיים כמו פיתון זית פילברה, עכבר תלולית פילברה, קאלוטה אדומה, נינגאווי פילברה, לצד מינים אחרים המצויים באזורים נוספים באוסטרליה כמו הדינגו, קנגורו אדום, קיפודן נמלים אוסטרלי, בילבי ענק, מולגרה, וולארו מצוי, מולך קוצני, נמיית כיס צפונית, כוח אוסטרלי, כוח החולות, פיתון השטיחים, פיתון שחור-ראש, נחש מולגה, עיט מחודד-זנב, זרון מנומר, תוכי מולגה, קקדו ורדרד, תוכונים, ועוד. הטבע של פילבארה נפגע במידה מסיומת על ידי פעולות לכריית ברזל, אזבסט וגז, אך ההגנה על אזורי טבע חשובים היא ברמה טובה.
גלריה

כביש בצפון פילבארה
רכס המרסלי
כלים כבדים של תעשיית המכרות
רכבת משא בפילבארה
להקת תוכים מהמין קקדו ורדרד בפילבארה
מכרה הברזל ברוקמן 4
נוף בפארק הלאומי מילסטרם-צ'יצ'סטר
מכרה הברזל פאראברודו
נוף בפארק הלאומי קאריג'יני
פסול חיתון

פסול חיתון הוא יהודי אשר מנוע מלהינשא על פי ההלכה היהודית עם יהודים כשרים, למשל בגלל היותו ממזר. ישנם המשתמשים בהגדרה רחבה יותר, על פיה כל זוג אשר אינו יכול להינשא זה לזה על פי ההלכה היהודית נחשב "פסול חיתון".
פסולי חיתון

פסולי החיתון כוללים:
ממזרים שבגלל פגם בייחוס שלהם מותרים להנשא רק לפגומים כמוהם או לגרים.
אנשים הנשואים הלכתית הם פסולי חיתון לכל העולם עד לסיום נישואיהם, גם כשהם עגונים או מסורבי גט. האיסור על אישה נשואה להינשא לגבר נוסף הוא איסור מדאורייתא, ואילו האיסור על גבר נשוי להינשא לאישה נוספת הוא מחרם דרבנו גרשום, שעוצמתו פחותה, ובנסיבות מסוימות ניתן להתירו.
פצוע דכא וכרות שפכה מותרים להתחתן רק עם גיורת. פצוע דכה הוא אדם שחתכו לו את האשכים או את שבילי הזרע. כרות שפכה הוא אדם שחתכו לו את השופכה למעלה מהעטרה.
זקוקה לייבום
על פי ההגדרה הרחבה יותר יש עוד פסולי חיתון רבים, בהם זוגות מעורבים, זוגות חד-מיניים, כהנים והנשים האסורות להם, וקרובי משפחה מסוימים.
במדינת ישראל

בכל הנוגע לנישואים בין יהודים חלים במדינת ישראל דיני ההלכה, ולכן פסולי חיתון אינם יכולים להינשא בישראל. למימוש הגבלה זו מנהלת הרבנות הראשית את "רשימת פסולי החיתון". ברשימת פסולי החיתון כלולים גם אנשים ספציפיים האסורים להינשא זה לזה בגלל קשרים שניהלו בזמן שהאישה הייתה נשואה. בעקבות מחלוקות בנושא הגיור, יש גם רשימות של אנשים הרשומים במרשם האוכלוסין כיהודים, אך גיורם אינו מקובל על קבוצה של רבני ערים האחראים על רישום נישואים, בגלל שהליך הגיור נעשה שלא בהדרכת הממונים ובדרך כלל נמצאו פגמים בהליך הגיור שנעשה להם.
למרות שפסולי חיתון אינם יכולים להינשא בישראל, בעקבות בג"ץ פונק שלזינגר אם נישאו בנישואים אזרחיים בחו"ל הם יכולים להירשם כנשואים גם בישראל.
ראו גם

נישואים בישראל
משפחה שנטמעה נטמעה
לקריאה נוספת

יאירה אמית, גלוי ונסתר במקרא : פולמוסים גלויים, עקיפים ובעיקר סמויים, תל אביב, ידיעות ספרים, 2003
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת יבמות, פרק ח', משנה ב'
↑  ברית הזוגיות וחלופות נוספות לנישואין על-פי הדין הדתי בישראל, פורסם על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 27 בדצמבר 2007
↑  נטע סלע, "יש רשימה של 167 גרים שהוכרזו פסולי חיתון", באתר ynet, 28 במאי 2008
↑  פסולי חיתון: מיהם מסורבי חיתון לפי הרבנות?, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏3 באפריל 2016
↑  מספר פסולי חיתון, פורסם על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 4 במרץ 2003
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
פוזיטיביזם משפטי

פוזיטיביזם משפטי היא אסכולה בתורת המשפט המודרנית ובפילוסופיה של החוק, שטענתה העיקרית היא כי החוק הוא יצירה אנושית העומדת כשלעצמה ואיננה קשורה בהכרח עם המוסר. הנחת המוצא של הפוזיטיביזם היא שהמשפט ניתן על ידי ריבון אנושי לנתיניו. כלומר, הפוזיטיביזם עוסק במשפט אנושי שנוצר על ידי בני אדם למען בני אדם והוא אינו מגדיר את ציווי הדת והמוסר שמקורם אלוהי או על אנושי. בהתאם לכך, ייתכנו חוקים בלתי מוסריים מכיוון שתוקפו של החוק איננו נובע ממוסריותו אלא מהחלתו בידי הריבון.
מקור השם "פוזיטיביזם" בא מ-positif – 'עובדתי' בצרפתית.  אסכולה זו עוסקת בשאלות בדבר מהותו של המשפט ומהותה של מערכת משפט, כדי לאפשר לזהות כללים משפטיים המשתייכים למערכת משפט. גישה זו לכן דוחה את הניסיון לפרש חוקים בעזרת ערכים כלליים – בין אם מוסריים או דתיים – בשל הנחתה שהחוק איננו מוסרי בהכרח, וממילא אין היגיון בניסיון לפרשו על ידי ערכים שהוא עצמו לא מחויב להם.
עיקרי האסכולה הפוזיטיביסטית

האסכולה הפוזיטיביסטית התפתחה בהשפעת הֲלוֹךְ הרוח של תקופת ההשכלה, שהציבה את האדם במרכז וראתה בו יצור תבוני וחשוב. האסכולה מבחינה בין הרצוי למצוי, כלומר בין השאלה מהו החוק בפועל ובין השאלה האם החוק הוא טוב, מועיל, חכם, צודק, ראוי וכדומה. בעיקרי הגישה, ישנה הבחנה בין הטענה לסמכות לקבוע נורמות הנוגעות לחיים, לבין העליונות הנורמטיבית שמחייבת משפטית את הקהילה. מטרת הגישה היא להגדיר ולזהות מהו המשפט, מבלי להתחשב בשאלה האם זה ראוי או לא, אלא רק להבחין בין רצוי למצוי.
כאשר נורמה נחשבת בלתי מוסרית, אם ייעשו פעולות המנוגדות לה, או שהנורמה לא תיושם או תיאכף, הדבר ייחשב כהפרה של חובה משפטית. עם זאת, ייתכן כי במקרים מסוימים היא מותרת ואף מחויבת מבחינה מוסרית. התוקף של אותן הנורמות, נגזר מהעובדות החברתיות, ורשויות האכיפה מחויבות משפטית לפעול בהתאם לדין הפוזיטיביסטי.
המשפט הפוזיטיביסטי המודרני מכיל שתי תזות:
נורמת אב, שהיא המקור לכל הנורמות המשפטיות – לפי גישה זו, וכפי שדגל המשפטן ג'ון אוסטין, הריבון הוא המקור לנורמות המשפטיות. תוקפן של יתר הנורמות תלוי וכפוף לנורמת האב, בעוד קיומה שלה לא תלוי בסטנדרטים, ומושג התוקף המשפטי לא נוגע אליה על פי רוב. כמו כן, כל הפרטים ורשויות האכיפה, השיפוט והביצוע – כפופים לה.
שיקול דעת השופטים – התזה השנייה נוגעת למקרים שהמשפט הפוזיטיביסטי לא מוסדר בהם, ולשופט אין כלים משפטיים לשפיטה והמצב הוא של לאקונה. אוסטין טוען כי במצב כזה השופט צריך להפעיל את שיקול דעתו ברוח הגישה הפוזיטיביסטית וכך יוכל להכריע בסכסוכים.
פוזיטיביזם משפטי ומשפט הטבע

הנורמות המשפטיות מעוצבות בזיקה לעקרונות המוסריים. המוסר הוא המקור הראשון בחשיבותו לקביעתה של הנורמה המשפטית. משמעותה של שאלת המוסר, היא, למשל – האם העובדה שנורמה מסוימת לא נוגדת את המוסר היא תנאי הכרחי או מספיק להיותה תקפה? או שמא תוקף הנורמה ייקבע לפי הימצאותה במקורות המשפטיים, דוגמת החוק או המנהג?
אסכולת הפוזיטיביזם עומדת בניגוד לדרך חשיבה משפטית עתיקת יומין ומקובלת הקרויה משפט הטבע, לפיה ישנו קשר חיוני בין החוק ובין הצדק או המוסר. הפוזיטיביזם המשפטי דוגל בתאוריית ההפרדה – תקפות חוקית אינה קשורה לצדק או למוסר.
ההבחנה בין הגישות היא בשאלת הציות לחוק, יישומו ואכיפתו. הפוזיטיביזם מפריד בין שאלת המוסר לבין השאלה המשפטית-עובדתית, בעוד שהמשפט הטבעי מטשטש את ההבחנה ביניהן.
מה הופך את החוק לתקף?

השאלה "מה הופך את החוק לתקף?" או "מהו החוק" היא השאלה העיקרית ששואלים אנשי המשפט הפוזיטיביסטי. ניתן להתייחס אליה באמצעות שאלת שאלה דומה – "מהו כסף?", שניתן לענות עליה במספר אופנים:
לאילו דברים ניתן לקרוא כסף? – מתן תשובה באופן זה מחייב בדיקה היסטורית או נומיסמטית. השאלה הופכת להיות שאלה של הבדלה. יש להבדיל את ה"כסף" מדברים שאינם כסף כגון צ'קים, אסימונים או קופונים.
במה ניתן להשתמש ככסף? – כאן יש לחפש קריטריון ל"תקפות". כאן ניתן להתייחס כ"כסף" לכרטיסי אשראי, שטרות וקופונים, אך לא לשטרות מזויפים או שטרי כסף זר, שיכולים להיחשב ככסף על פי הבדיקה באופן הקודם.
למה משמש כסף? – כאן יש לדון במקומו של הכסף בכלכלה, באמצעים בהם משמש הכסף בחיי המסחר, ובסוגי העסקאות שניתן לעשות עם כסף, לעומת אמצעי תשלום אחרים.
כסף הוא אספקט של השיטה המשפטית, יציר של המדינה הריבונית. ככזה הוא משמש כמודל מיניאטורי לסוגי השאלות שפוזיטיביסטים משפטיים שואלים לגבי החוק בכללותו.
הפוזיטיביסט המשפטי יחפש את הנורמה המשפטית, ויתעניין רק בנורמה שניתן לעגנה בסוגים מסוימים של עובדות חברתיות (אמפיריות) הנחשבות עובדות יוצרות חוק במסגרת מערכת משפטית נתונה. עובדות חברתיות – למשל חוק שהותקן או פסק דין שניתן, ללא שאלה מוסרית עקרונית.
הפוזיטיביזם המשפטי מנסה להגדיר מהו משפט וגורס כי המשפט הוא עובדה חברתית, ומקורות התוקף שלו הם בני האדם בלבד. למשפט פוזיטיבי טענות מרכזיות:
התזה החברתית – מה שנחשב משפט בחברה מסוימת הוא עניין של עובדה חברתית. אין שיקול ערכי פרטי של השופט או מקור אלוהי, אלא ישנה עובדה גמורה שמקובלת על החברה.
תזת ההפרדה – השאלות "מהו המשפט?" ו"מה צריך להיות המשפט?" הן שתי שאלות נפרדות. המשפטן עוסק בשאלה הראשונה. המשפט הוא תוצר שרירותי של אנשים/חברה שקבעו אותו. אין תכנים שמתנים את המשפט. יש הפרדה בין נורמה למוסר.
משפט ואתיקה

מהפוזיטיביזם המשפטי נובע שהחוק נפרד מהאתיקה. ישנם כללים משפטיים שאין להם בסיס אתי. באנגליה נהוג שמכוניות נוסעות בצד שמאל. בארצות הברית הן נוסעות בצד ימין. לא ניתן לטעון שצד אחד עדיף על השני מבחינה אתית. כאן, עצם קביעתו של כלל, כל כלל, חשובה יותר מהשאלה "מהו הכלל הרצוי".
כמובן, לא כל ההכרעות המשפטיות חופשיות מהקשר אתי. הפוזיטיביזם המשפטי אינו זהה לפוזיטיביזם אתי, או לרלטיביזם מוסרי. ניתן לקבוע כי קיימת נקודת ראות אתית, ובה בעת לקבוע כי החוק הקיים תואם נקודת ראות זו או כי אינו תואם אותה. הטענה של הפוזיטיביזם המשפטי אינה כי נקודת הראות האתית אינה רלוונטית לכל חוק שהוא, אלא כי החוק והאתיקה הם שני דברים שונים, שלפעמים יש להם תחומי עניין משותפים, אך הלוגיקה הקיימת בבסיסם שונה לחלוטין. הפוזיטיביסט המשפטי ידגיש כי הציווי המשפטי שלא לגנוב, והציווי המשפטי לנהוג בצד שמאל (או ימין) של הכביש הם שתי דוגמאות לאותה התופעה.
כנגד נקודת ראות זו, לון ל. פולר טוען כי לחוק יש מוסריות פנימית. למשל החוקים צריכים להיות פומביים, ומפורסמים לציבור הרחב. הם צריכים להיות מובנים לקורא הנבון, ואינם צריכים לסתור זה את זה. חוקים שאינם עונים על דרישות אלו אינם יכולים לשמש בתפקידו של החוק בסדר החברתי, כי אז לא ניתן יהיה לציית להם. לפי פולר דרישות אלו הן בבסיסן דרישות אתיות, והן מגבילות את כוחו של החוק, אפילו מבלי להפעיל כללים אתיים "חיצוניים" להליך המשפטי.
הפילוסוף רונלד דבורקין מבדיל בין עקרונות וכללים. "כללים" הם כמו החוק הקובע באיזה צד של הכביש יש לנהוג. הם בינאריים ביישומם. הם חלים לגבי מקרה מסוים, או שאינם חלים. "עקרונות" הם הצהרות יותר מעורפלות בדבר מדיניות ונורמות אתיות. דוגמה יפה ליישום עניין זה הוא העיקרון המשפטי "הרצחת וגם ירשת". על אף שה"כלל" הוא שהרוצח רשאי לקבל את ירושת הנרצח, אם הוא נמנה עם יורשיו החוקיים, כאן נכנס לפעולה ה"עיקרון" ומתנגד להפעלת ה"כלל".