stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחרון פיראטי הרקיע
עלילה

ספר זה מגולל את קורות הקצה לאחר סיום הספר חצות מעל סנקטפראקס.
לאחר שאמא סערה הגיעה לגאונהר, מחלה פקדה את הקצה-מחלתאבן, הגורמת לכל סלעי הטיסה להירקב, כולל סנקטפראקס החדשה. כעת קאולקייפ, הנשגב בבכירי האקדמיה, נכלא בצינוק. סנקטפראקס נחלקה לשניים-האבירים הספרנים החיים תחת לאדמה, ונוטרי הלילה, בהנהגת ווקס, יריבו של קאולקייפ. על מנת ליצור קשר עם העולם בנה ווקס דרך מעבר מעירתחתונה עד יערעבות, אך השרייק השתלטו על הדרך ובאופן כללי על כל עולמות הקצה.
רוק הוא אביר ספרן צעיר, שיחד עם חבריו יוצא למסע מחקר ביערעבות. הוא עוקב אחרי דובי בנדר עד לכינוסם השנתי, ושם פוגש דמות מיוחדת-טוויג האגדי. טוויג מספר לו שהוא וצוותו על הספינה "פושטתרקיע" יצאו לעבר גאונהר כדי לאסוף את מוג'ין, גום ודגיער שנשארו שם, אך בדרך הם לקו בקדחת-המים-השחורים, ואיש לא שרד מלבד טוויג. 16 שנה שייט טוויג ברקיע, עד שלבסוף עגן את ספינתו בארצותסוף-איפה שפגש את הגלואמלוזר הנורא-ומאז חי עם דובי הבנדר.
כאשר טוויג שומע כי ידידו קאולקייפ חי, הוא ורוק מתכננים תוכנית פשיטה על מגדל הלילה. ספינת הרקיע האחרונה, יחד עם צוות של דובי בנדר, מפליגה למסעה האחרון. אולם גם סלע הטיסה של פושטתרקיע לוקה במחלתאבן, וטוויג מחליט למות עם ספינתו. ציפורסעד מציל אותו ולוקח אותו לגאונהר. בסוף הספר מגלה רוק כי כשהיה ילד חי בקן של דובי בנדר ולכן הוא מבין את שפתם.
| קורות קצעולם |
| --- | --- | --- |
| ספרים ראשיים | מעבר ליערעבות • רודפתסערה • חצות מעל סנקטפראקס • קללת הגלואמגלוזר • אחרון פיראטי הרקיע • ווקס • קרחופשי • אבירי החורף • התנגשות ספינות הרקיע • המגילות האבודות • בני האלמוות |  |
| ספרים משניים | זאב העננים • נווט האבן • מפות קצעולם |  |
| סופרים | פול סטיוארט • כריס רידל |  |
אדוארד טריצ'ר קולינס

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1862 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  13 בדצמבר 1932 (בגיל 70) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 לימודי רפואה:  יוניברסיטי קולג' לונדון, בית הספר לרפואה של יוניברסיטי קולג' לונדון 
 תפקידים:  כירורג, רופא עיניים 
 
אדוארד טריצ'ר קולינס (28 במאי 1862 - 13 בדצמבר 1932) היה מנתח ורופא עיניים בריטי. הוא ידוע בעיקר בזכות היותו הראשון שתיאר את תסמונת טריצ'ר קולינס.
הקבר המשפחתי של קולינס, בבית הקברות הייגייט, אנגליה
ביוגרפיה

קולינס היה בנם של ד"ר ויליאם ג'וב וטריצ'ר.
ב-1879 החל קולינס ללמוד בבית החולים מידלסקס. בהשפעת אחיו הגדול, סר ויליאם קולינס, הוא החליט להתמחות ברפואת עיניים. את התמחות הוא עשה בבית החולים מורפילדס לעיניים, שם נשאר כחבר סגל במשך 48 שנים. עבודתו הגיעה לשיאה בפרסום "מחקרים על האנטומיה והפתולוגיה של העין" (1896), מה שזיכה אותו בהכרה.
קולינס נפטר ב-13 בדצמבר 1932. הוא נקבר בקבר משפחתי שנמצא בצד המערבי של בית הקברות הייגייט.
הערות שוליים

↑  Posey WC; de Schweinitz GE (1933). "Edward Treacher Collins 1862–1932". Archives of Ophthalmology. 9 (3): 460–465. doi:10.1001/archopht.1933.00830010476017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6539 9236  NTA: 131695703  VcBA: 495/180102  VIAF: 9246260   WorldCat (עם VIAF): 9246260 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אחרי הגשם

אחרי הגשם הוא אלבומה השני והאחרון של להקת שפיות זמנית, שהופק על ידי עובד אפרת ויצא לאור בחודש מרץ 1994 על גבי דיסק וקלטת אודיו.
הפקה

בדומה לאלבום הראשון, גם באלבום זה ישנם ביצועי סולו שבוצעו על ידי בסיסט הלהקה וכותב המילים מקס גת-מור. השירים בו עוסקים בין השאר בהתבגרות, אהבה ושנאה, מין וחיפוש עצמי. בהרכב המשתתף באלבום זה, הגיטריסט המקורי, אלון מן, הוחלף על עדי רוני הלפרין.
שיר הנושא של האלבום (שהוא גם הרצועה האחרונה בו), "אחרי הגשם", מתכתב עם השיר "הקיץ האחרון", שהיה להיטה הגדול של הלהקה והיה שיר הנושא באלבומה הראשון. בשיר "תלכי" נכללו שתי שורות שגת מור (הסולן בשיר) קילל בהן (דבר שלא היה אופייני ללהקה) ושלא הודפסו בחוברת המילים - "תעופי מפה, מזדיינת אחת שרמוטה" ו"תלכי כבר יא זונה". השיר "אהבה", על אף כותרתו, עסק דווקא בשנאה ובדמות האלוהים כאישה. הכותרת של השיר "אלתי" (נהגה "אַלְתִי"), שבוצע בסגנון הקברט, מבוססת על שורת הפזמון במילותיו - "אל תיקח אותי".
בתקופה שאחרי צאת האלבום הראשון וקדמה לצאת אלבום זה הקליטה הלהקה ארבעה שירים נוספים שלא נכללו בו - שיר מקורי בשם "פרחים לבנים" עבור שירותרום 1992, גרסאות כיסוי לשירים "הנסיך הקטן" של להקת קצת אחרת (איתה הופיעה בתוכנית ליום הזיכרון ששודרה בערוץ הראשון באותה שנה) ו"כל האמת" של הקליק (שראתה אור על גבי סינגל בלבד, גם בשנת 1992) וגרסת כיסוי רוקיסטית לשיר הילדים "דני גיבור" של מרים ילן שטקליס, שבוצעה בשנת 1994 בתוכנית "אל החרוזים והמנגינות" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בניגוד לאלבומם הראשון "הקיץ האחרון", שזכה לתואר "אלבום זהב", "אחרי הגשם" זכה להצלחה מסחרית פחותה יותר. השיר הבולט ביותר בו היה "מתחיל להיות קר", שגם היה הסינגל הראשון שנשלח מתוכו לרדיו, אך בדומה לשאר השירים שהופיעו באלבום הראשון (פרט לשיר הנושא) וארבעת השירים שהוזכרו לעיל, גם שיר זה נשכח מהתודעה בחלוף הזמן, והלהקה נשארה מקובעת לתדמית הלהקה של להיט אחד. לאחר צאת האלבום הלהקה הקפיאה את פעילותה ללא הכרזה רשמית על פירוק.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מקס גת מור.
| אחרי הגשם> מס' | אחרי הגשם> שם | אחרי הגשם> משך | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  | אחרי הגשם>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | עיניים (אני האידיוט)  | 4:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | רק אל תבכה (כשהרוח נושבת)  | 4:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | שוכבים בעמידה  | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | תלכי  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | אהבה  | 2:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אלתי  | 3:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | אהיה פה גם מחר  | 4:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | מתחיל להיות קר  | 3:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | לאן?  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | אחרי הגשם  | 5:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 38:56 |  |  |  |  |  |  |  |
אדולף יאנדורף

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1870 Wallhausen, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  12 בינואר 1932 (בגיל 61) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  גרמניה 
 
אדולף יאנדורף עם משפחתו, 1908.
אברהם אדולף יאנדורף (בגרמנית: Abraham Adolf Jandorf; נולד ב-7 בפברואר 1870 בהנגסטפלד, באדן-וירטמברג; נפטר ב-12 בינואר 1932 בברלין) היה איש עסקים גרמני יהודי, שהיה בעלים ומנהל של רשת בתי כלבו. באמצעות השימוש שלו בטכניקות המכירה המודרניות ביותר לזמנו, הפך מהתחלה צנועה לאחד הסוחרים הגדולים בגרמניה. בשנת 1907 הקים בברלין את קאופהאוס דס וסטנס, הידועה כיום בשם "קה דה וה" (KaDeWe), כיום חנות הכלבו הידועה ביותר בגרמניה.
חיים מוקדמים > שנות חניכה ונדודים

יאנדורף בא ממשפחה יהודית ענייה בכפר קטן במישור הוהנלוהה (Hohenlohe). הוא היה השני מבין שבעה ילדים של האיכר, הקצב וסוחר הבקר יוסף ברנהרד יאנדורף (1840-1913) ושל אשתו ריקה לבית אנסבאכר (1843-1899). לאחר התלמדות בעסק ייצור קטן בבאד מרגנטהיים (Bad Mergentheim) בין השנים 1884 ל-1887, בשנת 1890, הוא נסע לארצות הברית כדי לאתר את אחיו הבכור, אותו מצא עובד כקונדוקטור בחשמלית בניו יורק. במהלך שהותו הכיר את חנויות הכלבו של ניו יורק: סטיוארד (Steward), מייסיס ובלומינגדיילס, שהיו חנויות הכלבו המודרניות ביותר של זמנן.
חיים מוקדמים > ייסוד חנות הכלבו בברלין > בשפיטלמרקט

בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 עבד יאנדורף בברמרהאפן (Bremerhaven), בחברת המסחר בטקסטיל של המבורג, אמדן ובניו (MJ Emden Söhne), קבוצת מסחר שביצעה רכישה משותפת הן על חשבונה והן עבור סוחרים עצמאיים רבים. "תפיסתו המהירה וההסתגלות הקלה [...] בהחלטותיו העסקיות" משכו את תשומת לב ההנהלה, וב-1892 הוזמן על ידי ראש החברה יקוב אמדן להקים עסק קטן בברלין עם מקדמה של 500 מארק.
לאחר שישה שבועות, פתח יאנדורף את החנות הראשונה שלו בשפיטלמרקט (Spittelmarkt), בפינת לייפציגר שטראסה, חנות שמוכרת גזרות זולות, סדקית ומוצרי צמר. בניגוד להסכם, הוא רשם את שם החנות על שלט החברה ועל כלי הכתיבה כאילו הייתה שלו. יאנדורף הצליח להפוך לטובתו את הסכסוך הבלתי נמנע עם יקוב אמדן כשאיים בסיום ההתקשרות. עם זאת, מכיוון שמגפת כולרה פקדה את המבורג באותה שנה, להוספת השם המבורג הייתה השפעה הרסנית על המכירות. מול קשיים אלה, קיצר יאנדורף את שם החברה.
בשנת 1894 התחתן עם מרגרט הירשפלד, ובנם היחיד הארי (1896-1981) נולד זמן קצר לאחר מכן.
חיים מוקדמים > ייסוד חנות הכלבו בברלין > קרויצברג (1897)

הביקוש הגובר הצריך שטחי אחסון ומכירה גדולים יותר. יאנדורף, בניגוד להסתייגויותיו של אמדן, בנה חנות כלבו שנייה וגדולה יותר בפינת בלה-אליאנצה-שטראסה (Belle-Alliance, היום Blücherplatz 3) וטמפלהופר אופר (Tempelhofer Ufer) על ידי האדריכל פריץ פלאטו (Flatow) מ-1897 עד 1898. היו בחנות שתי קומות, חזית נאו-בארוק ייצוגית ובתחילה שכנה על שטח של 1,500 מ"ר; בשנת 1899 נבנתה הרחבה על הנכס השכן. יאנדורף תמיד מיקם את חנויות הכלבו בפינת רחוב במיקום אסטרטגי טוב. ב-1922 נוספה קומה שלישית לבניין; בהרחבות פורקה הבנייה בסגנון הנאו-בארוק.
חיים מוקדמים > ייסוד חנות הכלבו בברלין > פרידריכסהיין ומרכז

סניפים נוספים נוסדו ב-1901 בגרוסה פרנקפורטר שטראסה (Grosse Frankfurter Strasse) 113 (כיום סמטת קארל מרקס Karl-Marx-Allee) 68, וב-1904 בפינת ברוננשטראסה (Brunnenstrasse). הבניין בקארל מרקס נהרס במלחמת העולם השנייה, ושרידיו נעלמו עם הפיתוח מחדש של סמטת סטלין.
חנות הכלבו בווינברג (Weinberg) הייתה בניין עם שלד פלדה בן חמש קומות, מולו חזית אבן טבעית, וניתן היה לעצב את פנימו בגמישות. החזית מעוטרת בין היתר בדבורים כסמלים של חריצות ועם כלי עץ בסגנון אר נובו. הבית שרד את מלחמת העולם השנייה ושימש בגרמניה המזרחית משנת 1953 כמכון לעיצוב אופנה, לימים בית האופנה.
חיים מוקדמים > ייסוד חנות הכלבו בברלין > שרלוטנבורג

יאנדורף בנה את ביתו השישי מ-1905 עד 1906 בשרלוטנבורג בווילמרסדורף שטראסה (Wilmersdorfer Strasse) 115, בבניין האדריכל אלפרד לסר. בתקופת סוף מלחמת העולם השנייה נהרס הבניין חלקית. גיאורג קארג (Karg) מרשת חנויות הכלבו הרטי (Hertie) שיפץ את בית הכלבו מ-1951 עד 1955. לאחר הרחבות נוספות, כיום שוכנת בבניין חנות קרשטדט (Karstadt).
חיים מוקדמים > ייסוד חנות הכלבו בברלין > קרויצברג (1906)

ב-1906 רכש יאנדורף בניין שהושלם בקוטבוסר דאם 1 ברובע הפועלים קרויצברג תמורת 3.35 מיליון מארק, הבניין תוכנן על ידי פרנץ ארנס (Ahrens) ונחשב לבניין הבטון המזוין הפרטי הראשון בברלין. בניין זה הפך את יאנדורף לאחד מעשרת יזמי חנויות הכלבו הגדולים בגרמניה.
חיים מוקדמים > ייסוד חנות הכלבו בברלין > חנות כלבו של המערב

חנות הכלבו השביעית והאחרונה של יאנדורף חרגה מנוהגו לשרת את האנשים הפשוטים בברלין, ואמורה הייתה להיות יוקרתית. כדילהקים את קאופהאוס דס וסטנס ייסד חברה נפרדת בערבון מוגבל בשנת 1905 עם יקוב אמדן ובניו, שהשקיע 79,000 מארק ועם הסוחר הרמן קנאואר שהשקיע 1,000 מארק. יאנדורף נותר בתחילה ברקע, אך בספטמבר 1906 תרם את החלק העיקרי של 1,921,000 מארק. דויטשה בנק סיפק את ההלוואה. יאנדורף הסיר את שמו משלט חנות הכלבו.
יאנדורף בחר לבנות את החנות בגבול בין הערים שעדיין היו עצמאיות אז, שרלוטנבורג ושונברג בקצה טאואנציין שטראסה (Tauentzienstrasse). האדריכל יוהאן אמיל שאודט (Schaudt) תכנן את העיצוב עם חמש קומות וחזית מאבן גיר פרנקונית. הסוחר הרמן קנאואר בנה את הבניין עם חברת בוסוואו וקנאואר (Boswau & Knauer). מעצב הפנים פרנץ הביך (Habich), שריהט את חנות הכלבו אוברפולינגר במינכן, קיבל לידיו את עיצוב הפנים, שתואר כ"אצילי", "מודרני" ו"מכובד", עם חיפויי עץ ואבן טבעית.
מנהלים נשכרו מבתי כלבו אחרים בברלין. לצורך התשתית הטכנית, נסע אחיו של אדולף, מוריץ יאנדורף, ללונדון כדי ללמוד את מערכת הצינורות הפנאומטיים וטכניקות מכירה חדשות. KaDeWe הציעה מכירת סחורות ב-120 מחלקות, מספרות לנשים וגברים, סוכנות נסיעות, משרד חליפין, חדרי כיבוד ותה, וכן סטודיו לצילום וספריית השאלה.
ב-27 במרץ 1907, לאחר מסע פרסום בעיתונים היומיים ולראשונה עם גרפיקה בפורמט גדול בסגנון אר נובו של אוגוסט היידוק (Hajduk), התקיימה הפתיחה. באוגוסט 1907, המלך צ'ולאלונגקורן (Chulalongkorn) ראמה החמישי מסיאם ופמלייתו בילו יומיים בקניות ב-KadeWe, סעדו בפירסטנצימר (Fürstenzimmer) והוציאו 250,000 מארק. זו הייתה מעין תעודת הכשר ל-KaDeWe על ידי האצולה הגבוהה, והדבר עשה רושם על בית המשפט, הבורגנות ושירות המדינה. כהכרת תודה, ראמה החמישי העניק ליאנדורף את אות מסדר הפיל הלבן ומינה אותו לקונסול כבוד של סיאם ב-1912.
חיים מוקדמים > התקפות של קמעונאים ואנטישמים

ההצלחה של קבוצת חנויות הכלבו יאנדורף, קבוצת חנויות הכלבו ורטהיים, קבוצת הרמן טייץ וחנויות הכלבו של רודולף קרשטדט משכה קנאה, טינה והתקפות שהפכו לגלויות יותר ויותר. סוחרים עם חנויות קמעונאיות קטנות יצרו לובי (Zentral-Vorstand Kaufmännischer Verbände und Vereine Deutschlands) כדי לנסות להאט את צמיחתן של חנויות הכלבו. חוק חנויות הכלבו הפרוסיות מ-18 ביוני 1900 הטיל מיסים נוספים על כל חנות שהציעה יותר משניים מתוך ארבע קבוצות סחורות שנקבעו באופן שרירותי ומחזורה היה יותר מ-400,000 מארק. בניית חנויות כלבו נוספות הוגבלה בתקנות בנייה. בשנת 1906, למשל, הוגשה הצעת חוק בפרלמנט הפרוסי הקובעת כי בשל סכנת השריפה, לא ניתן לקיים מכירות מעל הקומה השנייה.
העיתונות תקפה את בתי הכלבו בשל בעליהם ומנהליהם היהודים. ב-1932, שנה לפני הדיקטטורה הנאצית, 25% מהסוחרים הגרמנים במסחר הקמעונאי היו ממוצא יהודי, בעוד ששיעור בעלי הכלבו [מבין היהודים? דרושה הבהרה] היה 79%. בתגובה, הקים אוסקר טייץ את איגוד בתי הכלבו הגרמניים בפברואר 1903, ויאנדורף היה חבר בוועד הפועל.
משטרת ברלין פתחה תיק על יאנדורף, אספה שמועות שליליות והפחיתה מערכם של מתנות ותרומות למוסדות חברתיים כמו האגודה הגרמנית למקלטי ילדים או תיאטראות החצר בגותה ובדטמולד. באפריל 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מפקד המשטרה טראוגוט פון יאגו (Traugott von Jagow) דרש בתזכיר כי יאנדורף יגויס לשירות צבאי על מנת "לשטוף בדמו לפחות חלק קטן מהאשמה הכבדה שנגרמה לו, אם לא מבחינה משפטית, אז לפחות מבחינה מוסרית". לבקשה קדמה מכירת מגפיים צבאיות נחותות לצבא האוסטרי, שבוצעה ללא ידיעתו של יאנדורף על ידי שני סוחרים מקונסורציום של ספקים שלא היו חברים בחברה. לאחר שיאגוב עזב לברסלאו ב-1916, לא זומן יאנדורף שוב.
יאנדורף לא קיבל הכרה רשמית על שירותיו מפרוסיה. צלב כבוד על סיוע במלחמה בוטל ביוזמתו של יאגו. התואר קומרצינראט (Kommerzienrat, יועץ מסחרי) הוענק ליאנדורף על ידי המלך הבווארי ב-1910, לא על ידי המלך הפרוסי. כיבודים רבים ממדינות גרמניה ומחוצה לה, כמו מסדר האוצר הקדוש היפני, העידו על המוניטין של יאנדורף.
חיים מוקדמים > מכירת בתי הכלבו

שותפיו העסקיים של יאנדורף, אמדן ובניו, מכרו את 19 חנויות הכלבו שלהם לרודולף קרשטדט (-Rudolph Karstadt AG) בשנת 1926. באותה תקופה, קבוצת יאנדורף העסיקה למעלה מ-3,000 עובדים והייתה שווה כמה עשרות מיליוני רייכסמרק. ב-2 בדצמבר 1926 הודיעו חברות יאנדורף והרמן טיץ (Tietz) oHG בקומוניקט משותף כי בתחילת שנת 1927 יהפכו כל בתי הכלבו והקרקעות של יאנדורף לנחלת טיץ. קבוצת החברות טיץ OHG הפכה לקבוצת חנויות הכלבו הגדולה באירופה ב-1928, עם מכירות שנתיות של 300 מיליון רייכסמרק.
חיים מוקדמים > משפחה

יאנדורף הביא לניהול הסניפים בברלין והרשת את ארבעת אחיו קארל (1872-1930), רוברט (1875-1958), שרצה להיות רב, מוריץ (נפטר ב-1879) והיועץ המשפטי של הקבוצה, יוליוס יאנדורף (1883-1962), עורך דין בעל תואר דוקטור. אביהם מכר את ביתו וחוותו לאחר מות אשתו ריקה באוקטובר 1899 ועבר לגור בביתו של בנו אדולף ברחוב אאוגסבורגר 23 ברובע הבווארי. גם בניו רוברט, מוריץ ויוליוס גרו שם.
אשתו של יאנדורף, מרגרט, נפטרה ב-1920. בסתיו 1928 התחתן יאנדורף עם הלן להמן (1902-1965), שהוטבלה לפרוטסטנטיזם והתגיירה לפני החתונה. יאנדורף נפטר בשנת 1932 כתוצאה מדלקת התוספתן. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בווייסנזה (חלקה T 2).
בנו של יאנדורף, הארי, ברח מהמשטר הנאצי ב-1932, תחילה לאמסטרדם ואחר כך לארצות הברית, לוס אנג'לס. גם אחיו של אדולף יאנדורף היגרו לארצות הברית.
חיים מוקדמים > עידן נאצי ומורשת

עם עליית הנאצים לשלטון נרדפה משפחת יאנדורף בגלל יהדותה.
ב-4 וב-5 במרץ 1936, הרהיטים, הציורים והספרייה של מגוריה בליצוב פלאץ (Lützowplatz) נמכרו במכירה פומבית על ידי בית מכירות פומביות של יצירות אמנות (Kunst-Auctions-Haus) של רודולף לפקה. בשנת 1937 היגרה אשתו הלן להולנד. ב-1938 רכש השחקן היינץ רוהמן את בית הקיץ של יאנדורף בוואנזה באמצעות מתווך תמורת 40% מהערך הרגיל. הארי יאנדורף עיצב עבור אביו בית עץ בסגנון בית כפרי סקנדינבי, בבניית חברת בניית העץ כריסטוף ואונמאק. הבית נשרף במלחמת העולם השנייה. תביעה של הלן יאנדורף להחזר של מלוא שווי השוק נדחתה על ידי בית הדין האזורי בברלין בשנת 1952.
חיים מוקדמים > הנצחה

בשל התרומות הרבות שיאנדורף תרם לעיר הולדתו, הוא הפך לאזרח כבוד בשנת 1908. אזרחות הכבוד נמשכה בתקופת הדיקטטורה הנאצית, כי הוסתרה מהביורוקרטיה הנאצית. לציון 100 שנות אזרחות כבוד, נתרם לוח זיכרון במקום הולדתו הנגסטפלד ב-14 בספטמבר 2008. הוא ממוקם בבית העירייה לשעבר ליד הכנסייה. רחוב בהנגסטפלד נקרא על שמו. לאחר מלחמת העולם השנייה, ברלין קבעה את קברו כקבר כבוד.
סדרת טלוויזיה

KaDeWe: הזמן שלנו הוא עכשיו (ARD).
ספרות

Leo Colze (= Leo Cohn): Wie die Warenhäuser groß wurden. In: ders., Berliner Warenhäuser. (= Großstadt-Dokumente, Band 47.) Hermann Seemann Nachfolger, Berlin 1908, S. 56–60, Digitalisat der Zentral - und Landesbibliothek Berlin (אנ') (ZLB).
Harry יאנדורף: Erinnerungen an meinen Vater Adolf יאנדורף. In: Leo Baeck Institute (אנ'), Center for Jewish History, New York City 1967, Typoskript (PDF; 7 S., 4,7 MB), Datensatz.
Roland Jakel: Adolf יאנדורף, Kommerzienrat: Ehrenbürger der ehemaligen Gemeinde Hengstfeld; Gründer des KaDeWe in Berlin. Hengstfeld 2007, Gedenkschrift.
Nils Busch-Petersen: Adolf יאנדורף. Vom Volkswarenhaus zum KaDeWe. (= Jüdische Miniaturen, Band 32.) Hentrich & Hentrich, Berlin 2007, ISBN 978-3-938485-10-1 (אנ'), Inhaltsangabe.
Antonia Meiners: 100 Jahre KaDeWe. Nicolai-Verlag, Berlin 2007, ISBN 3-89479-386-4 (אנ'), (Archive index בארכיון Wayback Machine).
W. Michael Blumenthal (אנ'): Mehr als ein Gourmet-Tempel. In: WamS (אנ'), 14. Oktober 2007.
Martin Otto: Jandorf, Adolf. In: Maria Magdalena Rückert (Hrsg.): Württembergische Biographien unter Einbeziehung hohenzollerischer Persönlichkeiten. Band II. Im Auftrag der Kommission für geschichtliche Landeskunde in Baden-Württemberg. Kohlhammer, Stuttgart 2011, ISBN 978-3-17-021530-6 (אנ'), S. 147–149.
הערות שוליים

↑  "Adolf Jandorf, founder of the KaDeWe department store in Berlin..." Getty Images (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-12-20.
↑  "Berlin department store - the largest in Europe - removes Israeli settlement products". The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-12-20.
↑  Adolf Jandorf Collection (בגרמנית). Leo Baeck Institute Archives.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
↑  "Purer Luxus auf 60.000 Quadratmetern". stern.de (בגרמנית). נבדק ב-2021-12-20.
↑  Biographie, Deutsche. "Jandorf, Adolf - Deutsche Biographie". www.deutsche-biographie.de (בגרמנית). נבדק ב-2021-12-20.
↑  Colze, Leo (1908). Berliner Warenhäuser. Großstadt-Dokumente (2. Aufl. ed.). Berlin [u.a.]: Hermann Seemann Nachf., Verlagsgesellschaft mbH.
↑  Württembergische Biographien unter Einbeziehung hohenzollerischer Persönlichkeiten. 2. Vol. 2. Stuttgart: Kohlhammer. 2011. ISBN 978-3-17-021530-6. OCLC 772881515.
↑  (Archive index בארכיון Wayback Machine). In: open-office-mitte.de.
↑  Busch-Petersen, Nils (2008). Adolf Jandorf vom Volkswarenhaus zum KaDeWe (1. Aufl ed.). Teetz. ISBN 978-3-938485-10-1. OCLC 229966125.
↑  Ladwig-Winters, Simone (1997). Wertheim, ein Warenhausunternehmen und seine Eigentümer : ein Beispiel der Entwicklung der Berliner Warenhäuser bis zur "Arisierung". Münster: Lit. ISBN 3-8258-3062-4. OCLC 40912125.
↑  Meiners, Antonia (2007). 100 Jahre KaDeWe. Berlin. ISBN 978-3-89479-386-9. OCLC 162450933.
↑  Jandorf, Adolf. In: LEO-BW; enthält zusätzlich: Martin Otto, Jandorf, Adolf. In: Württembergische Biographien 2, Kohlhammer, Stuttgart 2011, ISBN 978-3-17-021530-6, S. 147–149.
↑  "Weißensee - Jüdische Gemeinde zu Berlin". www.jg-berlin.org. נבדק ב-2021-12-20.
1 2  "Jandorf Adolf - Detailseite - LEO-BW". www.leo-bw.de. נבדק ב-2021-12-20.
↑  Franz Josef Görtz, Hans Sarkowicz: Heinz Rühmann. 1902–1994. Beck, München 2001, ISBN 3-406-48163-9, S. 196 f.,
↑  "Auf Spur der Ahnen | Südwest Presse Online". 2015-05-02. אורכב מ-המקור ב-2015-05-02. נבדק ב-2021-12-20.
↑  "Series epic on ARD - The true story of the KaDeWe family". California18 (באנגלית אמריקאית). 2021-12-27. נבדק ב-2022-02-23.
↑  "Harry Jandorf - Eldorado KaDeWe - Jetzt ist unsere Zeit | SERIEN.TV". serien.tv. נבדק ב-2022-02-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456429005171  PLWABN: 9810579110405606  GND: 134194896  ISNI: 0000 0000 5395 0895  LCCN: no2008186404  NKC: jo20191060720  VIAF: 1223287   WorldCat (עם VIAF): 1223287 
מקום הולדתו של יאנדורף בהנגסטפלד, 2008
חנות הכלבו יאנדורף, ברלין, פינת ברוננשטראסה (Brunnenstrasse) ו-וטרננשטראסה (Veteranenstrasse), 2008
קבר משפחת יאנדורף, בית הקברות היהודי בווייסנזה, 2016
אדוארד יוז (אדמירל)

| --- | --- |

 לידה:  1720 הרטפורד, ממלכת בריטניה הגדולה ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  1794 (בגיל 74 בערך) לוקסבורו, ממלכת בריטניה הגדולה ממלכת בריטניה הגדולה 
 בן או בת זוג:  Ruth Hughes 
 השתייכות:  הצי המלכותי הבריטי 
 דרגה:  אדמירל, סגן אדמירל, תת אדמירל, captain 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אוזנו של ג'נקינס  מלחמת שבע השנים  המצור על מצודת לואיבור  קרב טולון  Battle of Porto Bello  Battle of Cartagena de Indias  Battle of the Plains of Abraham 
 
אדמירל סר אדוארד יוז (באנגלית: Edward Hughes; בערך 1720–1794) היה קצין בצי המלכותי שפיקד על תחנת הודו המזרחית.
ביוגרפיה

יוז נולד בערך בשנת 1720, הצטרף לצי המלכותי בשנת 1735, וארבע שנים לאחר מכן, נכח בכיבוש פורטובלו, פנמה. ב-1740 הועלה לדרגת לוטננט ושירת במשלחת קרטחנה של 1741, ובקרב הבלתי החלטי על טולון ב-1744. ב-HMS Warwick, הוא השתתף בפעולה נגד ה-Glorioso, אך ללא תמיכה מתאימה מה-Lark (שהפליגה עם Warwick), האויב ברח. לאחר מכן נשפט מפקד ה-Lark ונידון על התנהגותו, ויוז קיבל את התפקיד שהתפנה. קפטן יוז היה עם אדוארד בוסקוון בלואיבורג ועם צ'ארלס סונדרס בקוויבק.
הוא היה בתעסוקה מתמשכת במהלך השלום, וכקומודור פיקד על תחנת הודו המזרחית מ-1773 עד 1777.תוך זמן קצר הוא חזר לתחנת איי הודו המזרחית כאדמירל משנה, עם כוח ימי מוחץ. במסעו החוצה, הוא כבש את גורה מהצרפתים, והוא נקרא לבצע פעולות קטנות בלבד במשך השנתיים הבאות, שכן האויב לא הצליח לגייס שום כוח המתאים לפגוש את השייטת החזקה שהביא יוז מהתעלה.
מאחר שספרד ובריטניה היו נתונות במלחמה במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, הרשויות הספרדיות בצ'ילה קיבלו אזהרה כי יוז הולך לחופי צ'ילה להתקפה קרובה. אולם מתקפה זו מעולם לא התרחשה.בשנת 1782, עם פתיחת פעולות האיבה מחדש באיי הודו המזרחית, הוא הסתער על טרינקומלי כמה ימים לפני שהגיעה השייטת של סיפרן לאזור. במשך השנה שלאחר מכן, המים ההודיים הללו היו הזירה של אחד מהמסעות הימיים המפורסמים ביותר. סיפרן היה אולי המפקד הימי המוכשר ביותר שצרפת טיפחה אי פעם, אבל הכפופים לו היו תככנים וחסרי מיומנות; יוז לעומת זאת, שהיכולת שלו הייתה כזו שנולדה מניסיון ארוך ולא מגאונות, נתמכה היטב. לא פחות מחמש קרבות עזים התקיימו שני הציים, ואף אחד מהם לא השיג יתרון מכריע. בסופו של דבר, יוז עמד על שלו.
לאחר השלום, הוא חזר לאנגליה, ולמרות שהגיעו אליו הצעות קידום נוסף, הוא לא הניף שוב את דגלו. הוא צבר עושר רב במהלך שירותו ההודי, שאת רובו העניק לצדקה באופן חשאי. הוא מת בביתו בלוקסבורו באסקס בשנת 1794.
אשתו השנייה רות מתה בשנת 1800. הונו של יוז הלך לאדוארד יוז בול יוז (בערך 1798–1863), נכדה מנישואים קודמים, שהפך לגנדרן וכונה בבוז "כדור הזהב".
הנצחה

האונייה הבריטית של חברת הודו המזרחית "סר אדוארד יוז" שהושקה ב-1784, נקראה על שמו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Sir Edward Hughes at Oxford Dictionary of National Biography
1 2 3 4  ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Hughes, Sir Edward מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
1 2  Ossa Santa Cruz, Juan Luis (2010). "La criollización de un ejército periférico, Chile, 1768-1810". Historia. 42 (II): 413–448. אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2016. נבדק ב-27 בינואר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5068 1204  LCCN: nr92039100  SNAC: w6dc5xmg  TePapa: 36146  VIAF: 14637261   WorldCat (עם VIAF): 14637261 
קפטן סר אדוארד יוז, 1720–1794 בקירוב מאת Violante Beatrice Siries מאוסף המוזיאון הימי הלאומי.
אהבה ואלוהים אחרים

אהבה ואלוהים אחרים הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר-יוצר הישראלי אריק ברמן.
מתוך האלבום יצאו 2 סינגלים לרדיו: "התמונה הגדולה" ו"את לא מספיק יפה". השירים "כמו בן אדם", ו"איך אני מעז לפחד" יצאו כסינגלים בשנת 2015, כשנתיים לפני צאת האלבום, בגרסאות שונות.
רשימת השירים באלבום

החיים (8:04)
התמונה הגדולה (3:48)
כמו בן אדם (4:06)
איפה המצלמה שלי (5:15)
אסתטיקה סובייקטיביסטית בראי המאה ה-21 (את לא מספיק יפה) (3:36)
אני לבד אבא (5:29)
הלא כלום (3:48)
חיל ובהלה (4:30)
למה אתה למטה (4:00)
איך אני מעז לפחד (4:14)
שמלה טבעת ומהר (3:30)
ואף על פי כן (4:41)
שניים (0:38)
אולימפיאדת השחמט 1980

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  20 בנובמבר 1980 
 תאריך סיום:  6 בדצמבר 1980 
 עיר:  ולטה, מלטה
 אתר:  Mediterranean Conference Centre
 שופט ראשי:  Lothar Schmid (גרמניה)
 קבוצות משתתפות:  82
 מס' משתתפים:  483 (מהם 58 רבי אמנים ו-75 אמנים בינלאומיים)
 מס' משחקים:  2296
 שיטה:  שווייצרית - 14 מחזורים
 → 1978 1982 ← 
 
אולימפיאדת השחמט ה-24 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בוולטה, שבמלטה, בין 20 בנובמבר ל-6 בדצמבר 1980.