stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנים ושמות
משתתפים באלבום > קרדיטים

הוקלט באולפני "סיגמא".
טכנאי הקלטה ומיקס: נתן כהן.
עוזרי טכנאי: אודי קומרן, רינה קסם וחיליק הדר.
עיצוב עטיפה: שרי ארנון.
צילום: מיכל היימן.
יחסי ציבור: מיכל רצאבי.
הפקת התקליט: דני רובס.
הערות שוליים

↑  שני פישר‏, זהב ופלטינה לדני רובס, באתר וואלה, 6 באפריל 2008
אמנון בקר

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1932 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  7 בספטמבר 2019 (בגיל 86) יזרעאל, ישראל
 מוקד פעילות:  תל אביב, קיבוץ יזרעאל
 מקום לימודים:  בית החינוך ע"ש א"ד גורדון, מכללת מקס פיין 
 עיסוק:  סופר, מלחין, צייר, מחזאי, מפיק תיאטרון, משורר ופזמונאי.
 שפה מועדפת:  עברית 
  אתר האינטרנט הרשמי של אמנון בקר
 
אמנון בקר (14 בנובמבר 1932 – 7 בספטמבר 2019) היה סופר, מלחין, צייר, מחזאי, מפיק תיאטרון, משורר ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה > ילדות והתבגרות

אמנון בקר נולד לשרה ויוסף בקר. בקר גדל והתחנך בתל אביב. בקר החל את לימודיו בבית הספר העממי "בית החינוך לילדי העולים בצפון". בין מוריו נמנו - דוד אלוני, גרשון זק, משה ברקאי, וצבי גולדין. היה זה בית ספר חדור ברוח תנועת הפועלים, שם עוצבה השקפת עולמו. ב-1947, נשלח בקר ללמוד מכונאות בבית הספר מכס פיין.
בתקופה זו היה חבר בתנועת הנוער בקן הצפון של התנועה המאוחדת. שם פגש את חברו הקרוב מנשה קדישמן.
במלחמת העצמאות שרת כקשר, בגדוד 9 של הגדנ"ע בו עבר קורס מכ"ים.
ב-1950 התגייס, עם חבריו מהתנועה. בבסיס הטירונים במחנה 80, למחזור השני של הנח"ל. לאחר הטירונות הגיע בקר לתקופת הכשרה בקיבוץ מעיין ברוך. אחרי כשנה, עבר לקיבוץ יזרעאל, בו היה חבר מ-1952 ועד למותו.
ביוגרפיה > החיים בקיבוץ

במהלך השנים עסק בתחומים מקצועיים וציבוריים שונים :
ריכוז בניין, נגרייה, שליחות ב"תנועה המאוחדת" באזור הצפון, חקלאות, שליחות לתנועות הנוער ברודזיה ובדרום אפריקה, מזכיר הקיבוץ בשתי קדנציות ומנהל מחלקת הכבלים במפעל הקיבוץ.
ב-1969 יצא ללימודי B.A באוניברסיטת תל אביב לפילוסופיה ולאמנות התיאטרון. בין השנים 1975 ל-1981, ניהל בקר את סדנת הצפון של בימת הקיבוץ. בקר כתב ביים והפיק מחזות ברחבי התנועה הקיבוצית (כפרנסה).
אמנון נישא לרות עולמי ולהם נולדו 4 ילדים. הלך לעולמו ב-7 בספטמבר 2019 בגיל 87 והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ יזרעאל.
ביוגרפיה > היצירה

לאורך השנים כתב אמנון בקר עשרות פזמונים, מחזות ושירים. החיים בקיבוץ החתונות והחגים היו הסיבה והרקע לכתיבה.
ב-1975 התמנה למנהל האמנותי (גם הארגוני) של סדנת הצפון של "בימת הקיבוץ". תוך כדי כך עסק בתיאטרון קהילתי במסגרת חגי יובל של קיבוצים ושל תנועות נוער. בולטת במיוחד הצגתו בשם "מישהו" (שעיבד וביים על בסיס המחזה "כלאדם") שהועלתה שלוש פעמים בהפקות ענק בקיץ 1976, במסגרת פעילות של חטיבת הנוער של איחוד הקבוצות והקיבוצים בקיבוץ אפיקים. בהפקה השתתפו 120 שחקנים על 25 במות בעת ובעונה אחת, 45 זמרים ו-25 רקדנים. היא הוצגה במשך שלושה לילות ברציפות, בפני 15,000 צופים.
ביוגרפיה > מחזות

אמנון בקר כתב ועיבד 16 מחזות שהוצגו על במות בעיקר בתנועה הקיבוצית:
מישהו (מבוסס על המחזה כלאדם)
מוֹת אוּרזִילָא (1975)
בעל עור הדוב
דבורה שטרקמן
השמש והתרנגול
אגס וגם תפוח
גל אבנים
נאום הכוס ציפור הלילה
הַבַּקְכוֹת (מאת אוריפידס)
אגס וגם תפוח
מלוס
מעות של חוכה
צלש לכליפה
קריטון זוטא
רבי גיצל ורבי זליג
שתי דקות אדגיו על פי בנימין הלוי
ביוגרפיה > ציור

באמצע שנות השמונים החל לצייר.
משנת 1989, החל ללמוד ציור, אחת לשבוע, אצל האמן טומי ברונשטיין.
במהלך השנים צייר קרוב ל-1000 ציורים אותם ניתן לראות ברשת האינטרנט.
עבודותיו הוצגו ביותר מ-30 תערוכות ציור. ציורי המיתוס התנכ"י ייחדו את אמנון בקר כיוצר שעסק בתנ"ך באופן ביקורתי ובוטה.
ביוגרפיה > קלנועיות חמורית

בשנות הששים (של המאה ה-20) ערך אמנון בקר את עלון קיבוץ יזרעאל. בין השאר כתב סדרת רשימות היתוליות העוסקות בהווי החיים בקיבוץ, תחת הכותרת "בחמוריות נמרית". עקב הוצאת ספר היובל לקיבוץ יזרעאל וכדי להוסיף על הנכתב בו, חזר לפרסם רשימות דומות בעלון הקיבוץ. רשימות אלו מכונות קלנועיות חמורית. עם השנים הצטברו יותר מארבע מאות רשימות שעסקו בנושאים שונים וביטאו את השקפת עולמו.
ביוגרפיה > ספרים

אמנון בקר פרסם שלושה ספרים: "משהו על מישהו". "בעל ואהליבה" בהוצאת ירון גולן וקולנועיות חמורית.
ביוגרפיה > שירים

במהלך השנים כתב אמנון בקר עשרות שירים ופזמונים, שזכו לביצוע על ידי אמנים בולטים כמו חוה אלברשטיין, שולי נתן ולהקת הזמר הגבעטרון.
פרויקט "זמרשת" מצא באמנון בקר מקור בלתי נדלה לשחזור שירים עממיים מהתקופה שלפני הקמת מדינת ישראל. יותר מ-100 שירים שוחזרו והוקלטו בקולו של אמנון השר מהזיכרון שירים שנשכחו לפני זמן רב.
שירו המפורסם "שלכת" הוא אקרוסטיכון הבנוי משמו של ידידו שנפטר בטרם עת ינון נאמן.
משיריו הידועים שהולחנו הוקלטו ובוצעו על ידי אמנים ידועים - "שלכת", "אלי בתלם בואה", "בלדה לנבות", "אור על הגבעה", "הביא לי הרוח", "פיתולי הדרך".
לקריאה נוספת

אמנון בקר, בעל ואהליבה, ירון גולן, 2003
הערות שוליים

↑  קיבוץ יזרעאל, דף הנצחה לבקר אמנון ז"ל, באתר קיבוץ יזרעאל
↑  א. יסוד, "מישהו" הוא "כל אדם" של איחוד הקבוצות והקבוצים, דבר, 20 באוגוסט 1976
↑  "מחזה מוסר" יוצג באפיקים על 25 במות פתוחות, דבר, 19 באוגוסט 1976
↑  15,000 איש חזו בהצגה "מישהו", דבר, 29 באוגוסט 1976
1 2  מה זה קלנועיות חמורית?, באתר הגלריה של אמנון בקר
↑  אמנון בקר, באתר זמרשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305658405171  ISNI: 0000 0004 0240 210X  LCCN: nr2002041937  ULAN: 500484580  VIAF: 297445774   WorldCat (עם VIAF): 297445774
הגירה בכפייה

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 113.4 מיליון (2023)
 קבוצות אתניות קשורות
 עקורים בארצם - 75.9 מיליון (2023)  פליטים - 35.3 מיליון (2024) מבקשי מקלט - 6.8 מיליון (2023)
הגירה בכפייה (אנגלית: Forced displacement) היא תהליך בו קבוצת בני אדם מורחקים מביתם או מאזור מגוריהם בכפייה ובלית ברירה, משלל סיבות. נציבות האו"ם לפליטים (UNCHR) מגדירה הגירה בכפייה כתהליך שנגרם "כתוצאה מרדיפה, סכסוך, אלימות או הפרה של זכויות אדם". אדם שעבר הגירה בכפייה נקרא "מהגר כפוי" או "אדם עקור" (DP). אם אדם עבר הגירה בכפייה בתוך שטח מדינתו, הוא נקרא עקור בארצו (IDP).
נכון לשנת 2023, בעולם חיים 117.3 מיליון עקורים:
75.9 מיליון מהם הם עקורים בארצם. זאת אומרת שנכפה עליהם לעזוב את ביתם אך הם עדיין מתגוררים בתוך גבולות מדינתם.
34.6 מיליון מהם פליטים. זאת אומרת שנכפה עליהם לעזוב מחשש לרדיפה על רקע גזע, דת, לאום.
6.8 מיליון מהם מבקשי מקלט. זאת אומרת שהם מבקשים להיקלט במדינה אחרת בשל מצוקה במדינתם.
השפעות הגירה בכפייה

עקירה כפויה יוצרת אתגרים מורכבים החל ממציאת מקום מגורים בטוח או הסתגלות לחיים במחנה פליטים, כמו גם גישה לסיוע הומניטרי בסיסי במקום העקירה, שלעיתים קרובות, הוא לא מוכר ולא בטוח. אתגרים בסיסיים נוספים, כמו פרנסה וגישה לשירותי בריאות או חינוך, משותפים, לעיתים קרובות, לאוכלוסיות עניות מקומיות באזורים שבהם מתיישבים העקורים. הצטרפותם של העקורים לאוכלוסיית העניים המקומיות יוצרת, לא פעם, מתח בין האוכלוסייה הקבועה לעקורים שהצטרפו שלא מרצונם.
עקורים ופליטים שנפגעו כתוצאה מעקירה בכפייה ניתנים למציאה בשלושה מצבים שונים: משבר/חירום, עקירה ראשונית ועקירה ממושכת. עם זאת קטגוריות אלו אינן מדויקות ולעיתים קרובות מתקיימות זו לצד זו בתוך מדינה או אזור. לפיכך, עקירה ממושכת, כולל ניסיונות לטפל במצב ולסייע לעקורים, עשויה להתקיים לצד עקירה חדשה, כפי שקרה יותר מפעם אחת למשל אפגניסטן או סרי לנקה. משברים עוקבים עשויים לעורר גלים של עקירה בתוך מדינה או אזור, וזה עשוי לכלול עקירה משנית של אנשים שכבר עקורים כמו במזרח קונגו, או עקירה של אנשים שחזרו לאחרונה או מנסים לחזור ממצב עקירה כמו באפגניסטן. הנפגעים כוללים אנשים הרשומים או שאינם רשומים כעקורים; אשר עשויים להיות במחנות פורמליים או מחוץ להם; ואשר עשויים להיות במצב כפרי או עירוני.
עקרונות מנחים להגדרת עקירה פנימית

ב-1998 קיבץ האו"ם עקרונות מנחים על זכויותיהם של עקורים פנימיים (Guiding Principles on Internal Displacement). העקרונות המנחים מגדירים עקורים פנימיים כ"בודדים או קבוצות אנשים שנאלצו או חויבו לברוח או לעזוב את בתיהם או את מקום מגוריהם הקבוע, במיוחד כתוצאה מ או כדי להימנע מההשפעות של סכסוך מזוין, מצבים של אלימות כלכלית, הפרות של זכויות אדם או אסונות טבע או מעשה אדם, ושלא חצו גבול מדינה המוכר בינלאומית." המסמך כולל 30 עקרונות מנחים המחולקים לארבעה נושאים: עקרונות כלליים - עקורים פנימיים נותרים אזרחי מדינתם, אסור לבצע עקירה בכפייה ושמירה על יחס שוויוני לעקורים פנימיים; הגנה מפני עקירה; זכויות במהלך העקירה ופתרונות ארוכי טווח ושיבה בטוחה.
העקרונות המנחים אינם אמנה בינלאומית מחייבת בנושא זכויותיהם של עקורים פנימיים בדומה לאמנה בדבר מעמדם של הפליטים. עם זאת, אף על פי שהעקרונות אינם מחייבים כשלעצמם, הם משקפים את החוק הבינלאומי המחייב בנושא זכויות אדם ומשפט הומניטרי. העקרונות הוכרו במסמכי תוצאות פסגת 2005 ועצרת האו"ם כ"מסגרת בינלאומית חשובה להגנה על עקורים פנימיים".
סיבות להגירה בכפייה > אסונות טבע

אסון טבע עלול לפגוע בתשתיות, בגישה למים ולאוכל ובכלכלה המקומית והאזורית. לכן, אסונות טבע עלולים להוביל לעלייה משמעותית בכמות עקורים. התחממות עולמית גם כן עלולה להוביל לעלייה בכמות אסונות הטבע, מה שמאלץ אנשים רבים להפוך לעקורים בארצם. אסונות טבע והתחממות גלובלית עלולה להוביל גם לאי צמיחה של יבול.
סיבות להגירה בכפייה > אסונות טבע > דוגמאות

רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004) - רעידת האדמה השלישית בעוצמתה שנמדדה בעולם ואחת מהקטלניות ביותר בעת המודרנית. עוצמתה הגיעה לדרגה 9.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והאנרגיה שלה שקולה לכ-10,000 פצצות אטום מהסוג שהוטל על הירושימה. 1.7 מיליון אנשים הפכו לעקורים באינדונזיה, סרי לנקה והודו.
הוריקן קתרינה - סופת הוריקן אשר חצתה את פלורידה ופגעה בחופי ארצות הברית בקרבת העיר ניו אורלינס שבלואיזיאנה ב-29 באוגוסט 2005. מיליון אנשים הפכו לעקורים.
סיבות להגירה בכפייה > אסונות מעשה ידי אדם

אסון מעשה ידי אדם הוא אסון שלרוב נגרם כתוצאה מפעילות של האדם בסביבה. לדוגמה, אסון סביבתי לרוב נגרם כתוצאה מפעילות של האדם בסביבתו, ולכן הוא מוגדר כאסון מעשה ידי אדם. עם זאת, על פי אונסק"ו, האסונות הנפוצים ביותר בקטגוריה הזאת הם סכסוכים פוליטיים.
סיבות להגירה בכפייה > אסונות מעשה ידי אדם > דוגמאות

מלחמת הסמים במקסיקו - אנשים רבים במקסיקו הפכו לעקורים כתוצאה ממלחמת הסמים באזור. מ-2006 עד 2012, כ-740,000 מקסיקנים הפכו לעקורים.
ונצואלה וקולומביה - ב-2016 פרץ משבר בין קולומביה לוונצואלה השכנה, על רקע משבר כלכלי, כאשר נשיא ונצואלה ניקולס מדורו הורה על גירוש אלפי קולומביאנים מהמדינה בטענה שהם עוסקים בהברחת מוצרי ייסוד לקולומביה ומסייעים לאופוזיציה. עשרות אלפי פליטים מוונצואלה יצרו משבר הומניטרי באזורי הגבול.
סיבות להגירה בכפייה > אסונות מעשה ידי אדם > דוגמאות לאירועי הגירה בכפייה שנגרמו כתוצאה מסכסוך פוליטי

גירוש הפלסטינים (1949-1956) - לאחר מלחמת העצמאות, יותר מ-700,000 עקורים.
גירוש הטורקים מבולגריה (1950-1951) - בזמן המלחמה הקרה, 154,393 עקורים.
גירוש היהודים ממדינות ערב - לאחר מלחמת העצמאות, 850,000 עקורים.
משבר הפליטים בהודו-סין הצרפתית - לאחר מלחמת וייטנאם, מיליונים.
מלחמת האזרחים באל סלוודור - לאחר ההפיכה הצבאית הסלוודורית ב-1979, מיליון.
ההפיכה הצבאית במיאנמר (2021) - מיליון.
סיבות להגירה בכפייה > אסונות מעשה ידי אדם > דוגמאות לאירועי הגירה בכפייה שנגרמו כתוצאה מאסון סביבתי

השרפות באמזונאס (2019) - שרפות יער שהתרחשו בקיץ 2019 והובילו לעלייה בכמות העקורים הילידים.
אסון צ'רנוביל - תאונה גרעינית, החמורה ביותר מאז החל העולם להשתמש באנרגיה גרעינית. הובילה ל-100,000 עקורים.
רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד - רעב ההמוני ששרר באירלנד בין השנים 1846 ו-1849. הוביל למיליון עקורים.
הערות שוליים

↑  UNHCR Global Trends 2014, UNHCR (באנגלית)
↑  POPULATIONS OF CONCERN TO UNHCR, UNCHR, ‏2019
↑  75.9 Million People Living in Internal Displacement in 2023: IDMC Report, International Organization for Migration (באנגלית)
↑  Annexes for Global and Mid-Year Trends, UNCHR (באנגלית)
1 2 3  Asger Christensen and Niels Harild, Forced Displacement –The Development Challenge, Social Development Department
The World Bank, ‏2009
↑  Francis M. Deng, Guiding Principles on Internal Displacement, Economic and Social
Council, E/CN.4/1998/53/Add.2, ‏11 February 1998
↑  Guiding Principles on Internal Displacement, UNHCR, ‏2004 (באנגלית)
↑  קנת' לאי, סבטלנה ינושקביץ', Causal Models Applied to the Patterns of Human Migration due to Climate Change, 2023
↑  {{{מחבר}}}, THE 2004 INDIAN OCEAN TSUNAMI, 2005
↑  Alejandra Torres Camprubí, Climate Change, Forced Displacement and International Law, by JaneMcAdam, published by Oxford University Press, 2012, 344pp., £74.00, hardback., Review of European, Comparative & International Environmental Law 22, 2013-11, עמ' 373–375 doi: 10.1111/reel.12036_2
↑  The Location of Displaced New Orleans Residents in the Year After Hurricane Katrina, PubMed
↑  Displaced Person / Displacement | United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization, web.archive.org, ‏2019-10-24
↑  48 Forced Migration in South-East Asia and East Asia Get access Arrow, Oxford Academic
↑  Mexico’s Unseen Victims, Refugees International (באנגלית אמריקאית)
↑  Myanmar Emergency Update (as of 15 September 2021) - Myanmar | ReliefWeb, reliefweb.int, ‏2021-09-21 (באנגלית)
↑  Alexander Zaitchik, On the Front Lines of Bolsonaro’s War on the Amazon, Brazil’s Forest Communities Fight Against Climate Catastrophe, The Intercept, ‏2019-07-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Shannon Sims, The Land Battle Behind the Fires in the Amazon, The Atlantic, ‏2019-08-27 (באנגלית)
↑  The true toll of the Chernobyl disaster, BBC (באנגלית בריטית)
↑  M. Kelly, A. Stewart Fotheringham, The online atlas of Irish population change 1841–2002: A new resource for analysing national trends and local variations in Irish population dynamics, Irish Geography 44, 2011-07, עמ' 215–244 doi: 10.1080/00750778.2011.664806
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532001705171  GND: 4063299-4  LCCN: sh88005789  LNB: 000065084  NARA: 10637820 
מחנה פליטים שהוקם ב-1991 בסמוך לגבול טורקיה עם עיראק על ידי כורדים שנמלטו מבתיהם בצפון עיראק כדי להימלט מכוחות השלטון העיראקי.
שוקי גוטמן

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1966 (בן 59) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
שוקי גוטמן (נולד ב-3 במרץ 1966) הוא משורר ישראלי, מייסד הוצאת 'אשכולות פואטיקה - שירה עברית לעם'.

בנוסף, עוסק בתחום החינוך כמורה לאזרחות ומחנך בתיכון המושבה שבזכרון יעקב, מעורב בפעילות קהילתית ומרצה, עסק ביחסי ציבור של ארגונים ובאימון אישי.
ביוגרפיה

שוקי גוטמן נולד, גדל והתחנך בכפר סבא. הוריו, יוסף מלך גוטמן וקרולינה גוטמן, עלו לישראל מארגנטינה ב-1963, התגוררו בתחילה בקיבוץ מגל והתיישבו בכפר סבא. אביו היה אח אורתופד, ממייסדי המחלקה האורתופדית בבית החולים מאיר בכפר-סבא לצד פרופ' קונפורטי. לשוקי אחות, יהודית קליינמן, המבוגרת ממנו בשלוש שנים.
גוטמן בוגר תיכון כצנלסון במגמה צרפתית. במהלך לימודיו בתיכון כתב במשך שנתיים במקומון "על המקום" בכפר סבא (לימים "על השרון") מרשת ידיעות תקשורת, תחת העורך יצחק בר-יוסף; בתקופה זו פורסמו שיריו ב"מעריב לנוער". בצה"ל שירת כסמל תכנון כוח אדם בחיל האוויר (1984–1987).
גוטמן בוגר תואר ראשון במדעי המדינה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1990-1987). היה מזכיר תא 'אופק' סטודנטים ברוח ערכי תנועת העבודה. בתקופת לימודיו עבד כעוזר פרלמנטרי לח"כ עמנואל זיסמן וככתב בכיר לנושאים פוליטיים ומוניציפליים ב"ירושלים", רשת המקומונים של רשת 'ידיעות תקשורת', בתקופת טדי קולק כראש העיר, תחת העורך שמעון אלקבץ. לאחר מכן שימש כיועץ התקשורת של דני אלדר, שהתמודד על ראשית עיריית כפר-סבא מול ראש העיר המכהן יצחק ולד והפסיד.
גוטמן כיהן כדובר עיריית הוד השרון ויועץ תקשורת לראש העירייה עזרא בנימיני (1996–1993). סגן יו"ר האיגוד הארצי של הדוברים ברשויות המקומיות (1996-1995), חבר הנהלה, יו"ר ועדת חברים וסגן יו"ר האיגוד הישראלי ליחסי ציבור (1998-1996).
גוטמן שימש כדובר מגן דוד אדום בישראל וממונה על פניות הציבור בתקופת יו"ר מד"א, האלוף מיל. יוחנן גור (2000-1996). היה מנכ"ל 'גוטמן תקשורת' – משרד לתקשורת שיווקית (2005-2000), בין לקוחותיו: ארגון 'משפחה חדשה', התאחדות בעלי המלאכה והתעשייה ותנועת 'הצופים'. כיהן כדובר האגודה למען החייל, לצד ראשי האגודה האלוף מיל. יצחק איתן ותא"ל במיל. אביגדור קהלני (2007-2005).
במהלך השנים הרצה על תקשורת ותפקיד הדובר בארגון. עבר קורס קואוצ'ינג במרכז הישראלי לניהול, הקים את חברת "מרקם תקשורת" ופעל כמאמן אישי למיתוג אישי ותקשורת בין אישית (2010-2008).
ב-2010 החל גוטמן לעסוק בחינוך, ועבד כמורה לאזרחות בתוכנית היל"ה, בנימינה - גבעת עדה. החל משנת 2011 ועד היום (2020) הוא מורה לאזרחות ומחנך כיתה ב'תיכון המושבה', זכרון יעקב. בעל תעודת הוראה מאורנים - המכללה האקדמית לחינוך (2010–2011). בוגר תואר שני בהוראה רב תחומית מהמכללה האקדמית אורנים (2015-2011). למד NLP במכללת רידמן וגישור במרכז גבים. החל משנת 2011 ועד היום (2020) הוא מרצה לחשיבה יצירתית ומנטור לתקשורת בין אישית. מאמן אישי (MCI) וניהולי (EMCI). חבר איק"א, האיגוד הישראלי לקואוצ'ינג.
ב-1999 יצא "לא מתאים לאף אחד" – סינגל לרדיו אותו גוטמן כתב ושר, נתן כהן עיבד (הנשמות הטהורות) וליאור בן-שלוש הלחין; השיר שודר במספר תחנות רדיו, ביניהן קול ישראל.
גוטמן בוגר שבע סדנאות שירה בהליקון, הוציא שני ספרי שירה בעריכת יקיר בן-משה, מעצב העטיפות הוא יוסי למל, ספר השירה השלישי שלו בעריכת דורי מנור התפרסם בהוצאת עיתון 77. שיריו התפרסמו ב"מאזנים", ב"ישראל היום", ב"מעריב", ב"במחנה" וב"הארץ" וב-1984 בספר "שרידי החלקיקים", קובץ שירה צעירה בהוצאת סער. הוא מנחה סדנאות כתיבת שירה לנוער.
ב-2016 הקים את קבוצת השירה "אשכולות פואטיקה" – משוררים תושבי הצפון שנפגשים מדי חודש להקראת שירה ומקיימת תערוכות, הרצאות, סדנאות ומופעי שירה לקהל הרחב.
בשנת 2020 הוקמה 'אשכולות פואטיקה – הוצאה לאור' המציעה הדרכה, עריכה ופרסום של ספרי שירה. גוטמן ערך אנתולוגיות וספרי שירה לפרופ' רם הרשטין ומיכאל היימר.
חבר הוועד המנהל של אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל החל מנובמבר 2021.
חיים אישיים

שוקי גוטמן נשוי לנורית איתן גוטמן, מנהלת השירות הסוציאלי בשירותי בריאות כללית, בתו של הרמטכ"ל והשר רפאל איתן. השניים הורים לשלושה ומתגוררים בפרדס חנה-כרכור.
ספריו

פסנתר מושתק קול, הוצאת פרדס, ערך: יקיר בן-משה, 2016
מיקוד עצמי, הוצאת אשכולות פואטיקה, ערך: יקיר בן-משה, 2018
כוכבים ביום, הוצאת עתון 77, ערך: דורי מנור, 2020
לאן אתה רץ - מבחר שירה לנוער, הוצאת אשכולות פואטיקה, 2020
מה איבדת בפולין ? , הוצאת אשכולות פואטיקה, ערך: יקיר בן-משה, 2022
(תורגם לאנגלית ב-2023 : what did you lose in poland ?)
2024 'פחד הגבהים של הפינגווינים', בהוצאת אשכולות פואטיקה. ערך יקיר בן משה
אנתולוגיות שערך בהוצאת 'אשכולות פואטיקה'

2020 'קולי קולך' - משוררים מתכתבים עם משוררים (בשיתוף יורם רומם)
2021 'גיבורים מקומיים' - שירת הפריפריה (בשיתוף יורם רומם)
2022 'על בטן מלאה', שירת הקולינריה (בשיתוף יורם רומם)
2022 'להתעורר אל עצמי', שירת החלומות (בשיתוף יורם רומם)
2023 'מעוף אינסוף' - שירה השואה וזכרה
2023 'הייתי בגילך' - שירת ימי התבונה
2024 'רוח בי חיה'- שירת השואה וזכרה
2024 'חול ואש'-שירת השואה וזכרה
לקריאה נוספת

עמית גורביץ', "אישי-צמוד", בעיתון במחנה, 15 בנובמבר 1989
אסתי ארונוביץ', "שוקי גוטמן וצבי אייל נבחרו להנהלת האיגוד הישראלי ליחס"צ", בעיתון הארץ, 31 ביולי 1994
שי מרקוביץ', "תזמורת של איש אחד", במדור 'סל תרבות' בעיתון ידיעות תקשורת (ידיעות חדרה), 3 ביוני 2016
הערות שוליים

↑  שנת לידה ורשימת ספרים, הספרייה הלאומית
↑  אודות, אשכולות פואטיקה
↑  ד"ר אילן ברקוביץ', אילו: שיר על השואה מאת שוקי גוטמן – השיר השבועי עם אילן ברקוביץ’, (על 'מה איבדת בפולין?') באתר יקום תרבות, 28 באפריל 2022
↑  יובל עידן, "מיתוג אישי – המפתח להצלחה", במוסף 'עסקים @ מחשבים' בעיתון מעריב, מאי 2009, עמ' 22.
↑  רונה כורם פרידמן, שוקי גוטמן, דובר האגודה למען החייל, פורש ומקים את חברת יחסי הציבור ’מרקם תקשורת’, באתר ביזפורטל, ‏3 ביוני 2008
↑  איתי טטרו, "מספרים שירה", באתר גפן מגזין המושבות, 9 ביוני 2017.
↑  הספרים שלנו, אשכולות פואטיקה
↑  אודות אגודת הסופרים העברים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584908705171  LCCN: no2016111323  VIAF: 32147266786835481718   WorldCat (עם VIAF): 32147266786835481718
הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה

| --- | --- |
סמל הגימנסיה בשנות ה-30 – הבניין ע"ש צ'ייססמל הגימנסיה בשנות ה-30 – הבניין ע"ש צ'ייס

 בית ספר תיכון
 השתייכות:  בבעלות ועד ההורים בראשות ד"ר דוד מרדכי שוורץ; תמיכה – אגודת "אור" בראשותו של ד"ר משולם וולף; מ-1922 נכללה גם ברשת "תרבות"
 תקופת הפעילות:  15 בדצמבר 1915 – 1940 (כ־24 שנים)
 שכבות לימוד:  8 כיתות + 4 כיתות מכינות
 בעלי תפקידים
 מנהל:  הרב ד"ר יוסף צבי קרליבך (1915–1919; מייסד)  ד"ר נחמן שלזינגר (1919–1921)  ד"ר שלום יונה טשרנא (1921–1922)  ד"ר צמח פלדשטיין (1922–1940)
 תלמידים
 :  1,000 
 מיקום
 מיקום:  מ-1931: רח' קֶסְטוּצ'יוֹ 59 (כיום 85), קובנה (קאוּנָס), ליטא
 מדינה:  ליטא ליטא
 קואורדינטות:  54°53′44.83″N 23°54′23.55″E﻿ / ﻿54.8957861°N 23.9065417°E﻿ / 54.8957861; 23.9065417
  (למפת קובנה מוגדלת) הגינמסיה העברית הריאלית בקובנה (למפת קובנה רגילה) הגינמסיה העברית הריאלית בקובנה  he
 
הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה (בעבר: הגימנסיון הריאלי העברי בקאוּנָס או הריאל-גימנסיון העברי; בהמשך: הגמנסיון העברי הפרטי הראשון בקאונס; בליטאית: Kauno žydų realinė gimnazija, ומאוחר יותר – Kauno žydų I gimnazija; בשנותיה הראשונות נקראה גימנסיית קרליבך, Carlebach-Gymnasium, על שם מייסדה, וגם גימנסיה ריאלית יהודית, .Jüdisches Realgymnasium I.E בגרמנית) הייתה הגימנסיה העברית הראשונה שפעלה במערכת החינוך היהודית של העיר קובנה (Kaunas) שבליטא. הגימנסיה נוסדה על ידי הרב ד"ר יוסף צבי קרליבך בדצמבר 1915 בזמן מלחמת העולם הראשונה, כשקובנה הייתה תחת כיבוש הקיסרות הגרמנית. לאחר המלחמה הייתה קובנה ל"בירתה הזמנית" של הרפובליקה הליטאית הראשונה ובירתה בפועל – עד לכיבוש ליטא וסיפוחה לברית המועצות בקיץ 1940, במלחמת העולם השנייה.
מ-1922 ועד לסגירתה ב-1940 נוהלה הגימנסיה על ידי ד"ר צמח פלדשטיין.
המוסד טיפח ערכים חינוכיים ותרבותיים, יהודיים וציוניים, בקרב בני קהילת ליטא בין שתי מלחמות העולם, והיה הגדול במוסדות החינוך העבריים בליטא.
אחרית דבר

רבים ממוריה ותלמידיה של הגימנסיה עלו לארץ ישראל לפני המלחמה, כמו המורים נתן גרינבלאט (גורן) ומרדכי אלישיב-פרידמן ומנהל המדור לבנות וסגן המנהל יהושע פרידמן, או התלמיד דניאל בן-נחום. מהם סופרים, מורים, עסקנים, עורכי דין ורופאים. רבים מהם התיישבו בקיבוצים.
תלמידים ומורים רבים, בהם המנהל ד"ר צמח פלדשטיין, סגנו ד"ר אברהם קיסין והמורה ד"ר חיים נחמן שפירא, נספו בשואת יהודי ליטא – רובם בגטו קובנה או במחנות ריכוז. היו תלמידים שנלחמו בשורות הפרטיזנים והמחתרת היהודית (כמו חיים ילין, מפקד ארגון המאבק האנטי-פשיסטי בגטו קובנה), ואחרים ששרדו את השואה (כמו אחיו, הסופר מאיר ילין, והמורה סוניה ורשבסקי-סגל), ועלו לישראל, היגרו למדינות אחרות או נותרו בליטא.
מנהלה לשעבר של הגימנסיה, ד"ר צמח פלדשטיין, נכלא בתקופת השואה בגטו וילנה, שם שימש כסגן מנהל מחלקת התרבות של היודנראט תחת המנהל ד"ר ליאו ברנשטיין. כמו כן ערך את הביטאון הרשמי של גטו וילנה, "ידיעות הגטו", וכתב מסות ספרותיות בעברית וביידיש על ח"נ ביאליק, י"ל פרץ, אחד העם ואחרים.
ב-15 במאי 2002 נערך במועדון איגוד יוצאי ליטא בישראל מפגש של תלמידי הגימנסיה, שבו השתתפו כ-50 תלמידים וכן כמה צאצאים וקרובים של המורים. את המפגש הנחתה רחל לוין לבית רוזנצויג, בוגרת הגימנסיה (ובת אחיו של המורה לעברית צבי רוזנצויג), ואת התוכנית האמנותית הכינו צאצאיו המוזיקאים של המורה למוזיקה שאול בלכרוביץ' - בנו מישה, בתו עליזה בלכרוביץ', ונכדו שחר בלכרוביץ'.
כיום משמש בניין הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה את הגימנסיה למוזיקה המחוזית של מחוז קובנה ע"ש יוזס נאויאליס (ליט').
סגל הגימנסיה > מנהלים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנים | שם | הערות | תמונה |
| 1915–1919 | הרב ד"ר יוסף צבי קרליבך | (1942-1883), מייסד הגימנסיה, מחנך, חוקר טבע, רב גרמני, רבה הראשי של ליבק, אלטונה והמבורג, ודודו של העיתונאי הנודע ד"ר עזריאל קרליבך. נספה בשואה. |  |
| 1919–1921 | ד"ר נחמן שלזינגר | (1883–1942), נולד בעיר המבורג שבגרמניה, בנם של רוזה ודוד שלזינגר. אביו היה בנו של הרב אליקים געטשליק שלזינגר, תלמידו של הרב יעקב אטלינגר (ה"ערוך לנר"). כיהן כמורה ראשי בבתי הספר התיכוניים הממשלתיים בהמבורג. באייר תרס"ט נשלח מטעם "המזרחי" בפרנקפורט לנהל את בית הספר תחכמוני בתל אביב. יחד איתו נשלח ד"ר יעקב אנגל, כמורה ראשי (ב-1911 נישא אנגל לאחותו חנה). כעבור שנתיים התפטר על רקע אי-שיתוף פעולה בינו ובין הוועד. הוא שב לגרמניה, ואנגל התמנה תחתיו. באביב 1921 עבר לנהל בית הספר התיכון של קהילת 'עדת ישראל' (Adass Jisroel) בברלין, וניהל אותו עד 1939. הוא התמנה על ידי הקהילה היהודית של ברלין למורה בבית הספר העל-יסודי שלה, ושם נותר עד סגירתו ביולי 1942. הוא חלה, וב-5 בדצמבר 1942 הובל על אלונקה מבית החולים היהודי לנקודת האיסוף ברחוב גרוֹסֶה המבורגר. אשתו קטה לבית באואר (1898–1942) ותשעת ילדיהם באו בעקבותיו, וב-9 בדצמבר נשלחו כולם לאושוויץ, ושם נספו.  דודנו הרב יחיאל מיכל שלזינגר היה מייסד ישיבת קול תורה בירושלים וראשה (בנו, הרב משה יהודה שלזינגר, הוא כיום ראש הישיבה וחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה). |  |
| 1921–1922 | ד"ר שלום יונה טשרנא | (1932-1878), מחנך עברי, כימאי והיסטוריון, קיבל את הנהלת הגימנסיה כאשר למדו בה כאלף תלמידים. ניהל את הגימנסיה כשנה וחצי. "לא הצליח ... למצוא את שביל הזהב בין עקבות הגרמנים והדי המהפכה הרוסית ולהרגיע את הרוחות והדעות הנגדיות". |  |
| 1922–1940 | ד"ר צמח פֶלדשטיין | (1884–1944), מחנך ופעיל ציוני ועברי, שימש כמנהל הגימנסיה במשך מרבית שנות פעילותה. הרצה על נושאים מן הספרות העולמית (בתרגום עברי) וההיסטוריה הכללית. היה פוליגלוט שדיבר באופן שוטף עברית, יידיש, גרמנית, רוסית, אנגלית וליטאית, ויכול היה לשוחח גם בצרפתית ופולנית. היה נואם מבריק והשתתף בעיתונות היהודית. נספה בשואה. |  |
| 1924–1931 | ד"ר יהושע פרידמן (מנהל המדור לבנות; מ-1931 סגן המנהל) | (1934-1885), מלומד, מחנך עברי, עסקן תרבות יהודי ליטאי, משורר ומתרגם עברי. לימד בגימנסיה לטינית וספרות עברית. ב-1933 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. |  |