stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיאון רכבת ישראל

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לתחבורה
 כתובת:  חטיבת גולני 1, תחנת הרכבת חיפה מזרח
 מיקום:   חיפה
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  רכבת ישראל
 מפעיל:  רכבת ישראל 
 מנהל:  חן מלינג
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1983
 תאריך פתיחה רשמי:  1983 
 
 קואורדינטות:  32°48′40″N 35°00′24″E﻿ / ﻿32.811191666667°N 35.006711111111°E﻿ / 32.811191666667; 35.006711111111
 מוזיאון רכבת ישראל
  (למפת חיפה מוגדלת) מוזיאון רכבת ישראל(למפת חיפה רגילה) מוזיאון רכבת ישראל(למפת הגליל המערבי רגילה) מוזיאון רכבת ישראל(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מוזיאון רכבת ישראל
 
הכניסה למוזיאון הרכבת בחיפה
המבנה למוצגים גדולים שימש בעבר מוסך קטרים של הרכבת החיג'זית
חן מלינג, מנהל המוזיאון הנוכחי
מוזיאון רכבת ישראל הוא מוזיאון הרכבת הלאומי בישראל. המוזיאון נמצא בבעלות רכבת ישראל וממוקם בתחנת הרכבת חיפה מזרח. תחנה זו הייתה בעבר תחנת הרכבת העיקרית בחיפה, והיום אינה פעילה לתנועת נוסעים. באירועים מיוחדים מופעלת רכבת המוזיאון, המורכבת מקרונות מו-דו ספרדיים שהוצאו מפעילות והושמשו לצורך זה, בין תחנת חיפה מרכז לרציף התפעולי בתחנת חיפה מזרח. המוזיאון נפתח בחודש מרץ 1983 כיוזמה של מנכ"ל הרכבת דאז, צבי צפרירי, ומר אילן פלקוב מנהלו הראשון של המוזיאון. מנהלו הנוכחי של המוזיאון הוא חן מלינג.
המוזיאון נמצא משני עבריו של מגרש המסילות בתחנת חיפה מזרח והמעבר מחלק אחד של המוזיאון למשנהו מתאפשר על גבי גשר להולכי רגל, ממנו ניתן לצפות על תנועת הרכבות ואף על חלקים מן העיר חיפה. בעבר שכנו במקום גם משרדי הנהלת רכבת ישראל שעברו אל תחנת הרכבת לוד.
אוספי המוזיאון

המוזיאון מציג את ההיסטוריה של התחבורה המסילתית בישראל ובמדינות השכנות החל מתחילתה בשנת 1892. למיקומו של המוזיאון חשיבות היסטורית, המבנה בו מוצג ציוד נייד שימש בעבר כמוסך קטרים של הרכבת החיג'זית, אשר פעלה במקום החל משנת 1905 ואילו המבנה בו מוצגים קטנים יותר, שימש בעבר כאחד המחסנים בתחנת הרכבת בימי השלטון העות'מאני. במוזיאון אוספים של ציוד נייד כולל קרונות, קטרים וציוד הנדסי, שלטי רכבות, כרטיסי רכבות מתקופות שונות, אוסף בולי רכבות, ועוד. חלק מן התצוגות במוזיאון נמצאות במבנים וחלקם בחצרות המוזיאון. למוזיאון ספרייה הכוללת ספרות מגוונת בנושאי הרכבת.
מוצגים בולטים

בינואר 2019 הועברו למוזיאון הרכבת כמה קטרים וקרונות שהוצגו מ-1988 בחצר מוזיאון ארץ ישראל בתל אביב. הללו יוצגו מחדש במוזיאון הרכבת מ-2020 לאחר שישופצו וישוחזרו לצורכי התצוגה.
דגמי רכבות בקנה מידה HO המבוסס על הטופוגרפיה של הרי ירושלים.
קטר קיטור מסילה צרה 0-6-0 מס' 10, קטר הקיטור האחרון שנותר בישראל. הקטר נבנה על ידי חברת קראוס בגרמניה בשנת 1902 ושימש לעיתוק רכבות ברכבת החיג'זית (רכבת העמק).
קרון עזר (tender) של קטר קיטור P-class משנת 1935.
קטר עיתוק דיזל-הידראולי מס' 203 (צבוע כ-201) מדגם F12L 614 נבנה ב-1958 בגרמניה על ידי חברת Deutz
קטר עיתוק דיזל-הידראולי מס' 212 מתוצרת חברת אסלינגן הגרמנית.
קטר מס' 163 EMD G16 (אנ'), מתוצרת ג'נרל מוטורס, היה בבעלות הרכבת המצרית (ENR) עד למלחמת ששת הימים, אז נפל שלל והועבר לשירות רכבת ישראל, היה בשירות רכבת ישראל עד תחילת שנות התשעים. ב-2019 עבר שיחזור ונצבע בצבעי "הרכבת הלאומית המצרית".
קטר מס' 102 דגם G-12 מתוצרת SAFB הבלגית, מראשוני קטרי הדיזל בישראל, היה בשירות רכבת ישראל עד תחילת שנות התשעים. בצביעה המקורית, לקראת סוף עבודות השיחזור.
קרון טרקלין מס' 98. הקרון נבנה באנגליה בשנת 1922 עבור קציני הרכבת המנדטורית ואורחים חשובים. הוא שימש בין היתר את הקיסר היילה סלאסי מאתיופיה, את המלכה אליזבת מבלגיה ואת וינסטון צ'רצ'יל (לימים ראש ממשלת בריטניה).
קרון אמבולנס מס' 4720, שימש בעת מלחמת העולם הראשונה את הצבא המלכותי הבריטי להעברת חיילים פצועים. הוא נבנה בבלגיה בשנת 1893 עבור הרכבת המצרית.
קרון בילום מס' 1419 תוצרת La Brugeoise, בלגיה, 1939, 23.4 טון, שירת בארץ ישראל ברכבת המנדטורית
קרון משא שנבנה בבלגיה בשנת 1909 ושימש ברכבת העמק
מנופי קיטור מימי המנדט הבריטי ששימשו להרמת קטרים שנשמטו מן המסילה. C-25-1 (האדום) נבנה בשנת 1918 על ידי חברה ".Cowans, Sheldon and Co" באנגליה, עבור חיל ההנדסה המלכותי. C-30-1 (הירוק) נבנה ב-1950 עבור הרכבת המצרית ונפל שלל במלחמת סיני והועבר לשירות רכבת ישראל.
קרון נוסעים מס' 93, מסדרת קרונות בעלי גוף פלדת אל-חלד (נירוסטה). נבנה ב-1965 על ידי חברת Carel-Fouche עבור הרכבת הצרפתית כקרון מחלקה ראשונה A9 מהסדרה DEV-Inox. באמצע שנות ה-80 הוסב לקרון מחלקה שנייה עם הסימול B10½t. בשנת 1994 נרכש ביחד עם שאר הקרונות מדגם זה, על-ידי חברת 'הארגז', במסגרת חוזה לשיפוץ קרונות של רכבת ישראל, ובהמשך הועברו לבעלות רכבת ישראל. ברכבת ישראל פעלו 8 קרנות כאלה והם הופעלו רק כמערכים בהם כל הקרונות הם מדגם זה מלבד קרון הכח, קרונות מסוג זה עבדו ברכבת ישראל שנים בודדות, עד תחילת שנות ה-2000.
קרון נוסעים מס' 688, דגם Mk. 2C נבנה ב-1970, היה בשימוש הרכבת הבריטית, ונמכר לרכבת ישראל ב-1977 כהזמנה מיוחדת, היה בפעילות רכבת ישראל עד לשנת 1997.
קרונוע מס' 1, דגם IC3 נבנה ב-1992, היה בשירות רכבת ישראל עד לשנת 2023.
קרון ניהוג מס' 302, דגם פוש פול ספרדי נבנה ב-1995, היה בפעילות רכבת ישראל עד לשנת 2022.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
דגמי רכבות
מוזיאון מסילות הברזל הרוסיות
הערות שוליים

↑  סידור מחדש של האולם הראשי במוזיאון הרכבת, בעמוד הפייסבוק של מוזיאון רכבת ישראל, 5 בנובמבר 2019
↑  פעילות לפסח: בואו לראות את הג'מבו המצרי במוזיאון הרכבת, באתר וואלה, 1 באפריל 2021
| רכבת העמק |
| --- | --- | --- |
| מסילות קשורות | מסילת הרכבת החיג'אזית • מסילת הרכבת דרעא–צמח • מסילת העמק • מסילת השומרון • הרכבת הצבאית העות'מאנית | תחנת חיפה מזרח |
| אישים | לורנס אוליפנט • עבדול חמיד השני • יהודה לבנוני • יעקב מושלי • היינריך אוגוסט מייסנר • קלוד קונדר • ברוך קטינקא • גוטליב שומאכר | תחנת חיפה מזרח |
| ארגונים ומוסדות | הרכבת המנדטורית • משמר הרכבת • משפחת סורסוק | תחנת חיפה מזרח |
| תחנות | אל חמה • אלרואי • בית שאן • חיפה מזרח • חיפה מרכז • כפר יהושע • עפולה • צמח | תחנת חיפה מזרח |
| גשרים | אל חמה • נהר הירדן • נחל יששכר • נחל קישון • נחל תבור | תחנת חיפה מזרח |
| אירועים | ליל הגשרים • ליל הרכבות • קרב סמח' | תחנת חיפה מזרח |
| הנצחה | חצר גשר הישנה • מוזיאון רכבת ישראל • רכבת האלונים • רכבת העמק (סרט) | תחנת חיפה מזרח |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312451205171
סטניסלב קילבשינסקי

סטניסלב קילבשינסקי (בפולנית: Stanislaw Kielbasinski; 26 בספטמבר 1882 - 19 במאי 1955) פרופסור לכימיה פולני קתולי, חסיד אומות העולם שהציל יהודים בשואה.
קורות חיים

סטניסלב קילבשינסקי השתייך לאינטליגנציה הפולנית. הוא נולד בעיר טושין שבפולין, הסמוכה לעיר לודז'. למד כימיה בברלין ובאוניברסיטה בווינה הוסמך לדוקטורט בשנת 1911. אשתו איזבלה הייתה יהודיה. בין השנים 1913–1920 היה שותף במחקר על סינתזה של גומי מאתנול. השיטה שפותחה על ידו הוכרה כפטנט במדינות רבות. ב-1929 הוזמן על ידי ממשלת צ'ילה לסייע בייצור הארסנובנזן למדינה. תוצאות המחקר בו השתתף אפשרו ייצור מורחב של גומי סינתטי ברחבי ברית המועצות ב־1932 וברחבי פולין ב-1938 .
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

במהלך מלחמת העולם השנייה, סטניסלב נכלא במחנה הריכוז דכאו כחלק מהתוכנית הגרמנית להשמדת האליטות בפולין. בדכאו הועסק בחברת התרופות "א. קובלסקי" בוורשה, ולאחר מכן הצליח להשתחרר מדכאו בתמורה לשוחד. בקיץ 1942, כשהחל הגירוש הגדול של יהודי ורשה לטרבלינקה, הפכה דירתו ברחוב ססקה לתחנת מעבר ליהודים. לסטניסלב היו קשרים עם ארגון המחתרת הפולני ז'גוטה, שמטרתו הייתה לסייע ליהודים שנמלטו מהגטו בהשגת מסמכים מזויפים ובאיתור מקומות מסתור. איזבלה, אשתו שהייתה בעלת שורשים משפחתיים יהודיים, דחקה בחברותיה ובקרוביה היהודים להימלט מהגטו. שניהם חיפשו ומצאו דירות מתאימות להסתרת היהודים הנמלטים, תמכו בהם כלכלית מתקציב ז'גוטה וסיפקו להם מסמכים אריים מזויפים שהגיעו ממחתרת הצבא הפולני. במהלך המלחמה סטניסלב הציל יהודים, ביניהם, לודוויג הירשפלד ומשפחתו, ולדיסלב סטרלינג ואשתו, ג'וליאן אזנר ואשתו.
לאחר המלחמה

ב-1 ביולי 1945 מונה סטניסלב על ידי הסנאט של האוניברסיטה הטכנולוגית בלודז', לפרופסור במחלקה לטכנולוגיית גומי ופלסטיק ובנובמבר 1945 לראש המחלקה לטכנולוגיית מוצרי רפואה בפקולטה לרוקחות של אוניברסיטת לודז'. הוא המשיך לחקור ולפתח מוצרים. כיהן כיושב ראש המועצה המדעית של המכון לפלסטיק של האקדמיה הפולנית למדעים בורשה. נפטר ב־1955.
הכרה והנצחה

ב-26 באוקטובר 1978 הוכר סטניסלב קילבשינסקי כחסיד אומות העולם ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. לוח הנצחה לזכרו נמצא בבניין הפקולטה לכימיה באוניברסיטה לטכנולוגיה של לודז'.
הערות שוליים

1 2  תיק חסיד אומות העולם מס' 9099, ארכיון יד ושם
1 2  Kiełbasiński Stanisław, יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810538771605606  ISNI: 0000 0001 1226 3666  VIAF: 163519650   WorldCat (עם VIAF): 163519650
נשיא על הכוונת

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרדריק פורסיית' 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח וריגול
 מקום התרחשות:  פריז 
 הוצאה
 הוצאה:  Hutchinson
 תאריך הוצאה:  1971
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  שוקן
 תאריך:  1972
 תרגום:  אריה חשביה
 מספר עמודים:  272
 פרסים
 פרס מרטין בק (פרדריק פורסיית', 1972) 
 סדרה
 הספר הבא:  תיק אודסה 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001986428
 
נשיא על הכוונת (באנגלית: The Day of the Jackal) הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'. הספר עוסק בניסיון התנקשות בנשיא צרפת שארל דה גול.
עלילה

עלילת הספר מתרחשת בשנת 1961, לאחר שנשיא צרפת, שארל דה גול, החליט כי ניתן לפתור את המשבר באלג'יריה אף באמצעים צבאיים, אך לא ניתן יהיה להגן על אמצעים אלו במישור הבין-לאומי, דבר שיסכן את עצמאותה של צרפת, עורר כנגדו כעס גדול בקרב המתיישבים הצרפתים באלג'יריה, ותומכיהם בצרפת גופא. דה גול נאלץ לדכא שתי מרידות באלג'יריה בקרב המתיישבים ובקרב אנשי הצבא. בעקבות זאת החליטו ראשי הארגון הטרוריסטי של המתיישבים באלג'יריה OAS להתנקש בחייו. לאחר מספר ניסיונות נפל החליטו ראשי המחתרת לשכור את שירותיו של מתנקש בריטי, המכונה "התן", בעברו איש השירות החשאי הבריטי וצלף מומחה, אשר היה מעורב ברצח שליט הרפובליקה הדומיניקנית ובהתנקשות במדעני טילים גרמנים במצרים. "התן" לקח על עצמו את המשימה תמורת רבע מיליון דולרים. כמתנקש מומחה הכין "התן" תוכנית פעולה שכללה מספר זהויות בדויות ורובה צלפים מיוחד, אותו ניתן לפרק להסליק ולהרכיב.
קהילת המודיעין הצרפתית בכלל ושירות הביון הצרפתי בפרט נזעקו למנוע את המזימה וקיימו חקירה משותפת עם הביון הבריטי. על המצוד אחר "התן" הופקד מפקח המשטרה קלוד לאבאל, שנחשב לבלש הטוב ביותר בצרפת. המרדף אחר המתנקש התנהל לאורכה ולרוחבה של אירופה כאשר "התן" קרב יותר ויותר למטרתו והמפקח לאבאל סוגר על טרפו אף הוא.
אזכורים בתרבות

הטרוריסט הנודע איליץ' רמירס סאנצ'ס זכה לכינוי התן על ידי העיתונות, משום הדמיון בדרכי פעולתו וחמקנותו שהזכירו את גיבור ספרו של פרדריק פורסיית'. עותק מספר זה נמצא בחדרו במלון בעת אחד מהחיפושים הרבים אחריו.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה

הספר עובד לשני סרטי קולנוע. הסרט הראשון משנת 1973, ששמו זהה לשם הספר "נשיא על הכוונת", בוים על ידי פרד זינמן ומככב בו אדוארד פוקס בדמותו של "התן". הסרט השני משנת 1997, ששמו "התן", בסרט זה שונתה העלילה במעט, ובמהלכו מנסים סידני פואטייה, המגלם את סגן ראש ה-FBI וריצ'רד גיר, המגלם מתנקש מהמחתרת האירית, למנוע מן "התן", אותו מגלם ברוס ויליס, להתנקש בחיי נשיא ארצות הברית.
עיבוד טלוויזיוני בשם "התן" נעשה בשנת 2024 בכיכובם של אדי רדמיין בתור מתנקש בריטי ולשאנה לינץ' בתור סוכנת הביון הבריטית שמנסה לסכל אותו.
הערות שוליים

↑  מאת ג'וזף פינדר, שובם של מותחני הריגול?, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2001.
↑  פרדריק פורסיית', "נשיא על הכוונת", הוצאת שוקן, 1972, עמודים 29–35.
↑  פרדריק פורסיית', "נשיא על הכוונת", הוצאת שוקן, 1972, עמוד 158.
↑  פרדריק פורסיית', "נשיא על הכוונת", הוצאת שוקן, 1972, עמוד 25.
↑  פרדריק פורסיית', "נשיא על הכוונת", הוצאת שוקן, 1972, עמוד 124.
↑  גל פרל, מסביב יש עולם מסוכן, והוא נעשה לא פחות מסוכן אלא יותר, הבלוג על הכוונת, ‏ 30 ביולי 2015.
↑  גדעון קוץ, פריז, בלעדי: הטרוריסט קרלוס מדבר מתאו, באתר nrg‏, 9 בדצמבר 2011.
↑  התן, אתר "וואלה סרטים".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 181415954   WorldCat (עם VIAF): 181415954
רינגו (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Ring 
 בימוי:  הידאו נקטה 
 הופק בידי:  טאקה איצ'יסה 
 תסריט:  Kōji Suzuki 
 שחקנים ראשיים:  Nanako Matsushima (Reiko Asakawa) Rikiya Otaka (Yoichi Asakawa) Rie Inō (Sadako Yamamura) Yutaka Matsushige Yoichi Numata יוקו טקאוצ'י הירויוקי סנאדה Miki Nakatani Hitomi Satō 
 מוזיקה:  Kenji Kawai 
 צילום:  Junichiro Hayashi 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  Kadokawa Shoten 
 חברה מפיצה:  טוהו, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 בינואר 1998 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט מתח, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט אימה יפני, סרט פנטזיה, סרט רוחות רפאים 
 מקום התרחשות:  Izu, מטרופולין טוקיו, Izu Ōshima 
 תקופת התרחשות:  September 1997 
 פרסים:  פרס פסטיבל הקולנוע של סיטגס לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רינגוּ (מיפנית リング, מילולית: טבעת) הוא סרט אימה יפני משנת 1998 המבוסס על ספר רומן אימה מ-1991 בעל אותו שם.
הסרט גרף ביפן כ-12 מיליארד ין (כ-1.045 מיליון דולר), ובכך היה לאחד מסרטי האימה הרווחיים ביותר ביפן באותה שנה. בשנת 2002 הופקה גרסה אמריקאית של הסרט בשם "הצלצול".
עלילה

נערה נמצאת קפואה ומרוטשת, והגורם למותה לא ידוע. זמן קצר לאחר מכן כתבת צעירה וגרושה מטוקיו, בשם אסאקאווה, שהיא דודתה של הנערה, מוצאת קלטת וידאו מקוללת בצימר בו שהתה הנערה וצופה בה. הכתבת, שבעבודתה חקרה אגדה אורבנית על קלטת זו, מבינה שבעוד שבוע תמות.

אסאקאווה מבקשת עזרה מהגרוש שלה (הורוקו סאקי) לגלות את מוצא הקלטת ולעצור את הקללה. בתחילה הוא מסרב להאמין שהנערה מתה בגלל קללה, אך לבסוף משתכנע ועוזר לה.

כמה ימים לאחר מכן הכתבת מוצאת את בנה צופה בקלטת, ומבינה שנשארו לה רק מספר ימים כדי לעצור את הקללה ולהציל אותה ואת בנה. היא מצליחה לגלות מה התחיל את הקללה, מותה של נערה בשם סאדאקו ימאמורה שנרצחה בידי אביה המאמץ והושלכה אל באר סמוך לביתה, מה שגרם לרוחה של הנערה לנקום בכל מי שצפה בקלטת המקוללת כהבעת זעם על אדישות העולם לסבל שלה. הכתבת חשבה שהיא הצליחה לעצור אותה לתמיד כשהיא מצאה את שרידי גופתה של הנערה ודאגה שישלחו לקבורה הולמת (מכיוון שלא נהרגה לאחר שבוע), אך הגרוש שלה, שגם צפה בקלטת, מת זמן קצר לאחר מכן באותה דרך שבה מתה הנערה.

אסאקאווה מבינה שלא עצרה את הקללה, אלא רק הסירה אותה מעצמה. היא מבינה שעשתה זאת על ידי יצירת עותק מהקלטת ונתינתו לגרוש שלה שיצפה בה. בסוף הסרט אסאקאווה נוסעת לבית אביה עם עותק של הקלטת ומכשיר וידאו, על מנת להסיר את הקללה מבנה.
המשכים ורימייקים

הצלחתו של הסרט הביאה ליצירת 2 סרטי המשך, פריקוול אחד ומספר רימייקים (גרסאות מחודשות לסרט).
המשכים
רינגו 2 (1999)
הספירלה (1998) – יצא בסמוך לסרט הראשון בסדרה, אך נכשל.
רינגו 0: ההתחלה (2000) – פריקוול.
Sadako DX (2022; ביפנית: 貞子DX) – המשכון עתידי.
רימייקים
נגיף הצלצול (1999) – הופק בקוריאה הדרומית
"הצלצול" (2002), "הצלצול 2" (2005) ו"הצלצול 3" (2017) הופקו בארצות הברית. הדמות סאדאקו נקראת סמארה מורגן בסרטים אלו.
אחר
"רינגו: קנזנבן" - סרט טלוויזיה יפני שיצא ב-1995 ומבוסס על אותו רומן, אך לא קשור לעלילות הסרטים הבאים בסדרה.
"סאדאקו נגד קיאקו" - סרט משנת 2016 המהווה קרוסאובר בין דמותה של סאדאקו יאמאמורה לבין דמותה של קיאקו סא'אקי, דמות האנגוניסט מסרטי "ג'ו-און".
הערות שוליים

↑  Mateo, Alex (February 16, 2022). New Ringu Movie Sadako DX Opens in Fall. Anime News Netwerk, retrieved February 20, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 207785139   WorldCat (עם VIAF): 207785139 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רשימת שינדלר (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  תומאס קנילי 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  השואה 
 מקום התרחשות:  גרמניה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  18 באוקטובר 1982 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כתר
 תאריך:  1994
 פרסים
 פרס בוקר (1982)
 סדרה
 ספר קודם:  The Cut-Rate Kingdom 
 
רשימת שינדלר הוא רומן היסטורי שפורסם ב-1982 על ידי הסופר האוסטרלי תומס קנילי (אנ').
הספר מספר את סיפורו של אוסקר שינדלר, חבר המפלגה הנאצית, שהופך באופן לא צפוי לגיבור לאחר שהציל את חייהם של 1,200 יהודים במהלך השואה. הרומן עוקב אחר אנשים ואירועים ממשיים תוך שילוב סצנות בדיוניות שנוספו על ידי המחבר. קנילי כתב מספר רומנים שהתקבלו היטב לפני ואחרי "רשימת שינדלר"; עם זאת, בעקבות העיבוד הקולנועי המצליח שלו משנת 1993 בבימויו של הבמאי סטיבן ספילברג, הפך הספר מאז ליצירתו הידועה והמפורסמת ביותר.
בשנת 2022 נכלל הרומן ברשימת היובל של 70 ספרים של סופרים מחבר העמים הבריטי, שנבחרו לחגוג את יובל הפלטינה למלכות אליזבת השנייה.
הספר יצא בעברית בשנת 1994 בהוצאת כתר.
רקע

פולדק פפרברג, ניצול שואה שנמנה עם היהודים שהציל שינדלר היווה השראה לקנילי לכתוב את "רשימת שינדלר". לאחר המלחמה ניסה פפרברג במספר הזדמנויות לעניין תסריטאים וקולנוענים שפגש בעסקיו ביצירת סרט המבוסס על סיפורו של שינדלר ומאמציו להציל יהודים פולנים מהנאצים, וכן ארגן לשינדלר מספר ראיונות לטלוויזיה האמריקאית.
הפגישות של קנילי עם פפרברג והראיונות שלו עם מכריו של שינדלר מפורטים בספרו "חיפוש אחר שינדלר: זיכרונות" משנת 2007. באוקטובר 1980, נכנס קנילי באקראי לחנות של פפרברג בבוורלי הילס. לאחר שנודע לו כי קנילי הוא סופר, הראה לו פפרברג את התיקים המפורטים שלו על שינדלר, שהיו שמורים בשני ארונות בחדרו האחורי. פפרברג הצליח לשכנע את קנילי לכתוב את הספר. הוא הפך ליועץ, ליווה את קנילי לפולין, שם ביקרו בקרקוב ובאתרים נוספים הקשורים לסיפור של שינדלר. קנילי הקדיש את "תיבת שינדלר" לפפרברג וציין "שבקנאות והתמדה גרם לכתיבת הספר הזה".
לאחר פרסום הספר בשנת 1982, פעל פפרברג במרץ לשכנע את סטיבן ספילברג לעבד את הספר לסרט קולנוע. מאמציו נשאו פרי, ובשנת 1993 הופק הסרט "רשימת שינדלר", אשר זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית רבה.
העתק של הרשימה המקורית בת 13 עמודים של שינדלר, שסברו שאבדה, התגלה ב-2009 בספרייה בסידני, אוסטרליה.
תקציר העלילה

הרומן מספר את סיפורו של אוסקר שינדלר, יזם נהנתן, שמוצא את עצמו מציל יהודים פולנים ממכונת המוות הנאצית. בהתבסס על עדי ראייה רבים, סיפורו של קנילי מתרחש במסגרת ניסיונותיו של היטלר להפוך את אירופה ליודנריין (חופשית מיהודים). שינדלר מוצג כגיבור פגום – שתיין, רודף נשים ולפחות בהתחלה רודף ממון. לאחר המלחמה הונצח כחסיד אומות העולם על ידי מוזיאון השואה ביד ושם בירושלים, אך מעולם לא נתפס כדמות מופת. הסיפור אינו רק סיפורו של שינדלר, אלא הוא סיפורם של יהודי גטו קרקוב ומחנה עבודת הכפייה מחוץ לעיר, פלאשוב, ושל אמון גת, המפקד של פלשוב.
הערות שוליים

↑  Shepard, Richard F. (22 בנובמבר 1982). "NONFICTION 'SCHINDLER'S LIST' AND A FICTION PRIZE". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Alfred Hickling (31 בינואר 2004). "Review: The Tyrant's Novel by Thomas Keneally". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Big Jubilee Read: A literary celebration of Queen Elizabeth II's record-breaking reign". BBC. 17 באפריל 2022. נבדק ב-15 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  רשימת שינדלר, באתר הספריה הלאומית
↑  HON. TOM LANTOS, in the House of Representatives. 21 April, 1994(הקישור אינו פעיל, August 2021) Library of Congress. Retrieved 8 September 2006.
↑  Thomas Keneally (18 במאי 2007). "Schindler's Ark: genesis". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marks, Kathy (7 באפריל 2009). "Schindler's lost list found in Australia". The Independent. Sydney: Independent News & Media. נבדק ב-7 באפריל 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Zweig, Paul (24 באוקטובר 1982). "A GOOD MAN IN A BAD TIME". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581050505171  GND: 4361604-5  LCCN: n84803172  NKC: aun2013758241  VIAF: 181067756   WorldCat (עם VIAF): 181067756
שאול ודוד (ציור)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  רמברנדט 
 תאריך יצירה:  שנות ה־50 של המאה ה־17 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  164.5 ס״מ 
 גובה:  130 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  תור הזהב של הולנד 
 מספר יצירה:  621 (מאוריצהאוס) 
 מיקום:  מאוריצהאוס
 
שאול ודוד הוא ציור שמן על בד מאת רמברנדט ו/או הסטודיו שלו, כיום מאוריצהאוס ומתוארך בין 1651 ל-1658.
תיאור היצירה

הציור מתאר את שאול, מלך ישראל הראשון, ברגע דרמטי המתואר בספר שמואל א'(ט"ז 14–23; י"ח 8–11). על פי הכתובים, לאחר שהודח ממלכותו של שאול על ידי אלוהים, סרה ממנו רוח ה' ובמקומה נשלחה אליו רוח רעה מאת האלוהים, אשר גרמה לו למצוקה נפשית. על מנת להקל על סבלו, זומן דוד, לימים מלך ישראל, אל חצר המלוכה. נגינתו בנבל סייעה להרגיע את רוחו של שאול ולהפיג את חרדתו. בהמשך, דוד נשא לאישה את מיכל, בתו של שאול, ולבסוף ירש את מקומו כמלך ישראל.
תיאור היצירה > מצבה הפיזי של היצירה ושחזורה

הציור, המתאר את המלך שאול ודוד הצעיר ברגע דרמטי של מתח פסיכולוגי, היה במשך שנים רבות אחת היצירות המוערכות ביותר שיוחסו לרמברנדט, בעיקר הודות לאברהם ברדיוס, מנהל מוזיאון מאוריצהאוס לשעבר, שרכש את היצירה בשנת 1898. עם זאת, ב-1969 קבע הורסט גרסון (אנ') היסטוריון האמנות כי אין לייחס את הציור לרמברנדט עצמו, אלא, לכל היותר, לבית מדרשו. ביקורתו של גרסון הייתה חריפה:
"הציור הזה, שאין לו היסטוריה קדומה, זכה למעמד מיתולוגי, בעיקר בשל חיבתו של הציבור ההולנדי לציורים מקראיים מהסוג שהתחבב על בני דורו של הצייר יוזף ישראלס, ולא בהכרח בשל איכותו האמנותית."
מבנה הציור מסובך במיוחד, שכן בד הקנבס שעליו צויר נחתך בעבר לשניים, ולאחר מכן חובר מחדש. כמו כן, נוסף לו חלק עליון כדי להשלים את הקומפוזיציה. מחקרי רנטגן שבוצעו בשנות ה-70 גילו כי היצירה מורכבת מעשרה חלקים שונים של בד, כולל תוספת שנלקחה מציור אחר – ככל הנראה העתק מוקדם של דיוקן "איזבלה קלרה אויג'ניה" מאת אנתוני ואן דייק.
מחקרים חדשים המבוססים על טכניקות מתקדמות של מיפוי זוויות האריגה (weave angle maps) חשפו כי התמונה הייתה במקור רחבה וגבוהה יותר. השוואת דפוסי הקנבס מעידה כי החלקים העיקריים של היצירה הם אכן מאותו מקור, מה שמחזק את ההשערה כי מדובר ביצירה מקורית ששונתה לאורך השנים.
הערות שוליים

1 2 3  Rembrandt's Saul and David at the Mauritshuis: A Progress Report - Journal of Historians of Netherlandish Art, Journal of Historians of Netherlandish Art, ‏28 במרץ 2017
| רמברנדט |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אחשוורוש והמן במשתה אסתר • אברהם מארח את שלושת המלאכים • אישה צעירה במסגרת תמונה • אנדרומדה כבולה אל הסלעים • ארטמיסיה • אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס • בת שבע במקלחת • דיוקן עצמי בגיל 63 • דנאה • הוועד של אגודת הדרייפרים • הכלה היהודייה • המלומד מעל דוכן הדרשות • דוד ואוריה • חטיפת אירופה • יוסף מספר את חלומותיו • יעקב מברך את בני יוסף • ירמיהו מבכה את חורבן ירושלים • משה שובר את לוחות הברית • משמר הלילה • משתה בלשאצר • סערה בים כנרת • חלום יוסף • סקילתו של סטפנוס הקדוש • עקדת יצחק • פטרוס הקדוש בכלא • שאול ודוד • שובו של הבן האובד • שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ |  |
| ראו גם | בארוק • מאוריצהאוס • מוזיאון בית רמברנדט • רייקסמוזיאום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 20186202  RKDimages ID: 2912
ישיבת פורת יוסף

.
| --- | --- |


 ישיבה
 תקופת הפעילות:  1923–הווה (כ־102 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′31″N 35°14′01″E﻿ / ﻿31.775222222222°N 35.233527777778°E﻿ / 31.775222222222; 35.233527777778
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) ישיבת פורת יוסף(למפת ירושלים העתיקה רגילה) ישיבת פורת יוסף(למפת ירושלים רגילה) ישיבת פורת יוסף(למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת פורת יוסף
 
ישיבת פורת יוסף בשנת 1937
הלגיון הערבי תוקף את ישיבת פורת יוסף, מאי 1948. צילום: ג'ון פיליפס
פיצוץ בניין הישיבה במלחמת העצמאות
ישיבת פורת יוסף בשכונת גאולה
ישיבת פורת יוסף בעת הקמתה מחדש ברובע היהודי לאחר מלחמת ששת הימים, בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
ישיבת פורת יוסף היא ישיבה אשר נחשבת ל'ספינת הדגל' של עולם הישיבות החרדי-ספרדי. הישיבה הוקמה ב-1923 ברובע היהודי בירושלים.
היסטוריה > הקמת הישיבה

הישיבה הוקמה בעקבות בקשתו של הרב יוסף חיים ("הבן איש חי") להקים ישיבה במקום. מקורבו, יוסף אברהם שלום, סוחר עשיר בן יהדות בבל שגר בכלכותא שבהודו, שקל בשנת ה'תר"ס (1900) לבנות בית-חולים יהודי בירושלים ולשם כך התייעץ עם הרב יוסף-חיים, ואולם זה יעץ לו לבנות ישיבה. בעקבות כך הקציב שלום סכום כסף ששימש לקנייה אדמה קרוב ככל האפשר לכותל המערבי, כדי לבנות עליה ישיבה שבה ילמדו קבלה ותורת הנסתר לפחות עשרה תלמידים, במטרה לקרב את ביאת המשיח. שלום הפקיד את משה ששון על כספי ההקדש ולביצוע הפרויקט נבחר הרב בן ציון חזן, תלמידו של ה"בן איש חי", ששהה כבר בירושלים ועסק בהוצאתם לאור של כתבי רבו[דרוש מקור].
הקרקע הייתה שייכת לכשבעים בעלים והיה צורך לקבל את הסכמת כולם למכירתה. לאחר משא ומתן ממושך הקרקע נרכשה, אך זמן קצר אחר לאחר תחילת הבנייה, טענו קבוצה של ערבים שהקרקע שייכת להם והבנייה שוב התעכבה. מלאכת הבניה החלה בשנת 1912 בניהולו של יצחק בנבנישתי (בסיוע בנק ולירו), אך נאלצו להפסיקה כעבור שנתיים, לאחר שפרוץ מלחמת העולם הראשונה עצר את העבודות, משום שבנק ולירו, שהעביר את כספי העיזבון של שלום, שנפטר בינתיים, נסגר בזמן המלחמה. הבנייה חודשה ב־1920. הבניין תוכנן על ידי המהנדס בן ציון גיני ואת הבנייה ביצע גדוד העבודה.
בט"ז בשבט ה'תרפ"ג (1923) הסתיימה בניית הישיבה, שנקראה מדרש "פורת יוסף", על שמו של הנדבן יוסף אברהם שלום. המבנה כלל שני בתי מדרש, פורת יוסף ללימוד ש״ס ופוסקים, ועוז והדר ללימוד הקבלה, ו-25 חדרים, וחדר אוכל גדול ומטבח משותף. 17-חדרים למגורי צוות הישיבה ושמונה חדרים שימשו כיתות לתלמידים צעירים שכלל גם תלמוד תורה, שנקרא בית מדרש חיי אברהם,גיל התלמידים שש ומעלה. מנהל הת״ת היה  הרב עזרא עטיה.
בשנים הראשונות של הישיבה שימש הרב נסים נחום כמנהל הוועד. עזבנו של הנדבן שלום המשיך לתמוך בישיבה מהכנסות מנכסים שהחזיק בהודו. לאחר פטירתו של הרב נחום החליפו הרב חזן בתפקיד עד לנפילתה של הישיבה בידי הירדנים, במלחמת העצמאות, בתש"ח (1948), אז גם נהרס מבנה הישיבה.
בשנות ה-30 הוקמה ישיבה נוספת בשם "ישיבת פורת יוסף" ברחובות, בראשותו של הרב אליהו מאיר קובנר. ישיבה זו נוסדה על ידי תנועת הפועל המזרחי ולא הייתה קשורה לישיבה בירושלים.