stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל גוברין
ביוגרפיה

מיכל גוברין נולדה וגדלה בתל אביב, אביה פנחס (במקור גלובמן) היה איש העלייה השלישית וממייסדי קיבוץ תל יוסף, ואמה רגינה-רינה פוזר לאוב ניצולת השואה. בוגרת תיכון עירוני ה' בתל אביב. בשנת 1971 שרתה בצה"ל ככתבת צבאית. למדה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת פריז VIII, שבה קיבלה תואר דוקטור בתחום התיאטרון והפולחן. מחקרה "תיאטרון קודש בן זמננו", מתרכז בצדדים התיאטרליים של הטקס החסידי ובתיאטרונם של יז'י גרוטובסקי ופיטר ברוק.
פרסמה אחד עשר ספרי פרוזה ושירה שתורגמו לשפות שונות, וזכו בפרסים בישראל ומחוץ לה. ב-2010 נבחרה על ידי סלון הספרים הצרפתי לאחת משלושים הסופרים שהותירו חותם על ספרות העולם.
גוברין ביימה בכל התאטרונים הגדולים בישראל, והיא מיוצרי התיאטרון הניסיוני היהודי.
גוברין מרצה באוניברסיטת תל אביב, כיהנה כראש המחלקה לתיאטרון במכללת אמונה ולימדה במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים, באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית הספר לתיאטרון חזותי. הייתה סופרת אורחת באוניברסיטת ראטגרס, ובבית הספר לארכיטקטורה קופר יוניון בניו יורק. מרבה להופיע בארץ ובעולם בפני קהל רחב, בכינוסים ובכלי התקשורת. ב-2012 קיבלה מינוי פרופסור מטעם המל"ג (המועצה להשכלה גבוהה).
ב-2013 זכתה בעיטור מסדר האמנויות והספרות של צרפת. בשנת 2015 כיהנה בחבר השופטים של פסטיבל עכו.
במכון ון ליר בירושלים עמדה גוברין משנת 2012 ועד 2015 בראש קבוצת המחקר הרב-תחומית העברת זיכרון ובדיון, שעסקה במהות זיכרון השואה בעידן שאין בו עוד ניצולים חיים. עם תום עבודת המחקר הכינה הקבוצה תערוכה בשם מהו זיכרון? שבעים שנה אחרי. בראש צוות נוסף כתבה גוברין "הגדה" להתכנסות ליום השואה, העומדת בסימן "לזכור באחריות/האחריות לזכור". ביום השואה 2015 נערכו עשר התכנסויות נסיוניות, והחל מ-2016 מונחלת ההתכנסות ליום השואה על ידי מכון שלום הרטמן בירושלים, ומעגלי התכנסות נערכים בקהילות, בבתי ספר ובמשפחות בכל גוני הציבוריות הישראלית.
משפחתה

הייתה נשואה למתמטיקאי הצרפתי-יהודי פרופסור חיים ברזיס עד למותו ב-2024. השניים נפגשו בשנת 1978 בירושלים, בעת שברזיס הגיע לביקור בעיר, וחיפש את גוברין בעקבות מאמר שכתבה על מסעה לפולין. לזוג שתי בנות. גוברין מתגוררת בשכונת רחביה בירושלים.
דודה היה עקיבא גוברין.
זיכרון השואה

גוברין פעילה להנחלת זיכרון השואה. בתקופה שזכתה לכינוי "עידן העדות", לנוכח היעלמותם והיאלמותם של דור הניצולים, יזמה גוברין הקמת קבוצת מחקר בינתחומית, שפעלה במשך שלוש שנים (2012- 2015) במכון ון ליר תחת הכותרת "העברת זיכרון ובדיון". עבודת הקבוצה סוכמה בתערוכה שכותרתה: "מהו זיכרון? – 70 שנה אחרי" (15 באפריל – 10 במאי 2015). במסגרתה הוצגו עדויות של שלושה עדי מפתח: אהרון אפלפלד, שאול פרידלנדר ודב קולקה, הוצגו יצירות אמנות, והוקרנו מונולוגים של חבריה. על הפרק עמדה סוגיית המפתח – איך מתמודדים עם זיכרון השואה באחריות, ללא תחושת קורבניות ובלי להפוך את השואה לקרדום לחפור בו. גוברין מקדמת עמדה של אחריות מוסרית המלווה בתחושה של מחויבות עמוקה לזכר הנספים, ואחריות להמשך עמידתם מול הרוע בשמירה על צלם אדם. ברוח זו עוצבה מסגרת ריטואלית שיתופית לציון יום השואה, "התכנסות ליום השואה" במעין "סדר" שבמרכזו "הגדה", שכלולים בה קטעי קריאה ושירה, עדויות וסיפורים."ההתכנסות ליום השואה" מונחלת בארץ ובעולם על ידי מכון שלום הרטמן. ב-2021 ראה אור הספר: "אבל הייתה שם אהבה, עיצוב זיכרון השואה" בעריכתה של גוברין עם אתי בן-זקן ודנה פריבך-חפץ, ובהשתתפות כעשרים חוקרים ויוצרים בני שלושה דורות.
ספריה > השם (1995)

כותרת הרומן הווידויי הדרמטי, ככינויו של האל העברי, נמענה של גיבורת הרומן, עמליה. בשכונה נידחת בירושלים, לנוכח נול האריגה ניצבת עמליה הנמלטת מעברה, משמה ומזהותה. כבת לניצולי שואה, הקרויה על שם אשת אביה המנוחה, מתחבטת עמליה (איימי, אמילי) בעצם הסוגיה – האם ניתן להפוך לאחרת. בתוך כך מתלבט הרומן בעצם הניסיון לכפר וברוח הקבלה הלוריאנית להביא לכלל תיקון בעולם, כשברקע הדברים מהדהדת הנחת היסוד של היצירה העגנונית, הרואה בעולם (ברוח קוהלת) מעוות שלא יוכל לתקון. במהלך 49 ימי ספירת העומר, המקנים לרומן את מסגרתו הקבלית-ריטואלית, מגוללת הגיבורה את סיפורה, בהקבילה בין נקודות ציון בחייה לפרקים בחיי האומה. בד בבד היא אורגת פרוכת ששמות האל שזורים בה. בתום ימי הספירה, בכוונתה לשים קץ לחייה עטופה בפרוכת הארוגה תוך השפעה על דרך התאורגיות הקבליות על העולם.
ספריה > גוף תפילה (2001)

זהו ספר שכתבה גוברין בשיתוף עם הפילוסוף הצרפתי ז'אק דרידה. הספר נכתב בשני קולות המתייחסים לשלל משמעויותיו של השורש העברי פ/ל/ל (לפלל, לחכות, לצפות, לבקש ולהפציר, ועוד). דרידה מדגיש בכתיבתו את הפנייה אל הנמען בבקשה שייעתר לתפילתו ומדגיש את מוטיב הסליחה הכרוך בעצם התפילה. גוברין כותבת על התפילה כמעשה תמידי של פיתוי וכזעקה של תשוקה – המקבלת ביטוי מובהק ברומן, הכתוב ב"גוף ראשון, נקבה" (בניסוחה בהקשר אחר).
בחלקו השני של גוף תפילה, תחת הכותרת "מילים שבכתב", עומד במרכז תיעוד מסעה של גוברין למחוזות עברה העלום של אמה (1975), המוצג בראייה לאחור כמהלך הרה גורל ובעל השלכות מעצבות בעולמה האישי והפואטי. המסע לפולין, פורסם כמכתב להורים (וכפנייה לאם) תחת הכותרת "קולות ממחוז אחיזת עיניים", כמעין פרק ראשון בהתחקות אחר "הסיפור של אמא". לצדו, מובאות מ"ברית-וידוי" לז'אק דרידה, כפנייה לאם מחוסרת ההכרה על מיטת חוליה על רקע וידוייו הידועים של אוגוסטינוס. לאלו נוסף בפרסום העברי פרק שלישי: "שיר תפילה", הכולל שיר של דייוויד שפירו, "עבודת חורף", המסה "מהי שירה?" לדרידה, ושירה של גוברין, "פי השפה, אתה הקול".
ספריה > מעשה הים, כרוניקת פירוש (1998)

"מעשה הים" הוא יומן מסע - כרוניקה - המתחיל על חוף הים בריו-דה-ז'ניירו ומגיע לירושלים. במהלך המסע נפגש המבט עם נופי הדרך ועם נופי הנפש, ובהם זכרונות, מחשבות וחוויות של מוות והתאהבות. ה"יומן" כתוב בעמודה המרכזית בדף, כשמסביב לו, כבעימוד של דף תלמוד, "פירושים" לאירועי הטור המרכזי. הפירושים כתובים בסוגות שונות, החל מקטעי שירה או הגות, וגמור בציטוטים ממילונים או ממקורות יהודיים ואירופיים. לאורך המסע ופירושיו הופכת השפה עצמה, על נופיה המיוחדים של השפה העברית והמתח הארוטי שבה, ליעד שאליו הובילה הדרך.
זהו חיבור פרשני, הגותי ולירי למסורת היהודית, ול'דף היהודי". לעומת הספר הליניארי, המתפתח, "המערבי". מבנה הדף של "מעשה הים, כרוניקת פירוש" משחזר את תנועת המחשבה מהמרכז לשוליים, ואת תהליך הקריאה שבו נעה השפה מצליל לדימוי, ומנופים שבעולם אל נופים פנים-לשוניים. "מעשה הים" משוחח עם הדף הרב-קולי של הגמרא או של מקראות גדולות (שהועמדו בדפוס לראשונה בוונציה של הרנסאנס), ועם מסורות אמנותיות של המאה העשרים (סוריאליזם, קונסטרוקטיביזם או דקונסטרוקציה), ועם גלגולם העכשווי כ"חלונות" אסוציאטיביים על צג המחשב.
ספריה > הבזקים (2002)

הרומן המספק שלוש גרסאות שונות לנרטיב המתווה של החיים בישראל של המאה העשרים ואחת – ציונית, פלסטינית וגלותית. מנגד ובשונה משלוש גרסאות אלו למהלך, המיוצגות על ידי שלושת הגברים בחיי גיבורת הרומן – אביה, מאהבה ובעלה, מבקשת אילנה צוריאל, גיבורת הרומן, להציע פתרון משלה לסכסוך הדמים המתמשך על אדמת הארץ. פתרונה של עמליה, אדריכלית נועזת ובעלת מוניטין בינלאומי, מבטא עמדה נשית מכילה לכל אחד מהנרטיבים הסותרים והמשיקים. ובהשראת המקורות היהודיים היא מתכננת להקים בירושלים על הר העצה הרעה, מיזם של שלום – הר השמיטה ועליו מושבת סוכות. בניגוד לאנדרטאות המזדקרות לשמים – מורשת גברית בעלתנית, היא מציעה להקים "מונומנטים של זיכרון", מבנים ארעיים, השלובים בנוף, פתוחים לרוחות השמים וזמינים לכל דורש. חייה הסוערים של אילנה הופכים ברומן לזירה אינטימית של התנגשות של חזון ומציאות.
ספריה > לאחוז בשמש – סיפורים ואגדות (1984, 2010)

הרומן מֶרכז מספר מכתביה הראשונים של גוברין (1984), בתרגום לשפה האנגלית (2010), המספק אפשרות לבחינת יצירתה מנקודת מבט רטרוספקטיבית. בפרסום נוסף שיר (בעל אופי מקברי), המעלה את זכר אחיה (למחצה), מארק לאוב, בן אמה שנספה בגטו, ומספר מסות הכוללות רשמי ביקור באושוויץ – מחוז הרוע עלי אדמות: "אל מול הרוע": "המסע לפולין", "סליחות בקרקוב". וכך, במסגרת הוויכוח המתמשך בדבר עצם האפשרות לכתוב (שירה) לאחר אושוויץ, מספקת גוברין ניסיון נוסף להביא לכלל ביטוי מה שחורג מגדר אפשרות הביטוי.
ספריה > אהבה על החוף (2013)

רומן העוסק בחציית גבולות, ובשינוי שהיא מחוללת. הוא מתרחש בקיץ בתחילת שנות השישים באשקלון; עיר צעירה במדינה צעירה, שדרך העלילה מתמזגים בה, רבאט של שנות ה-40, הרי הקַרפָּטים בקיץ 39 ועזה, שמעבר לגבול. הגיבורה, אסתר וייס, היא נערה מבית דתי שערב גיוסה נקלעת למשולש רומנטי עם גבר נשוי מפריז, ועם עולה צעיר מארגנטינה. ברקע נשמעים קולות רחוקים וקרובים: שירים של פּול אַנקָה, אַדָאמוֹ ואֶלביס, שלצליליהם רוקדים אסתר וחבריה, ילדיה הראשונים של העיר, את נעוריהם. בקול חרישי נמשכים לצידם לחש התפילות ושורותיו של ביאליק, ומבעד לכול שבים ועולים הדי המלחמות וצללי העבר שהדמויות מבקשות להשתחרר מהם. אסתר היא המקשרת בין כולם, ובסוף הקיץ תהפוך מנערה לאישה. בכך סיפורה בעקיפין הוא גם סיפורה של המדינה הצעירה, וההוויה הישראלית בראשיתה.
רשימת פרסומים > פרוזה ושירה

"אותה שעה", שירים, (ספרית פועלים 1981).
"לאחוז בשמש, סיפורים ואגדות" (סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 1984). מהדורת אנתולוגיה ובה סיפורים, שירים, מסות אישיות וראיון מקיף, ראתה אור באנגלית בפמיניסט פרס, ב-2010.
"סדר הלילה הזה", שירים (הבמה, 1989).
"גופי מילים", שירים (הקיבוץ המאוחד, 1990).
"השם", רומן (הספריה החדשה / הקיבוץ המאוחד 1995 מהדורה חדשה, עם אחרית-דבר מאת יהודה ליבס, 2013). באנגלית, The Name (ריברהד-פינגווין, ניו יורק, 1998)
"מעשה הים, כרוניקת פירוש" (עם תחריטים של ליליאן קלאפיש, הראל 1998, כרמל 2000).
"גוף תפילה" (עם ז'אק דרידה ודויד שפירו, קו אדום כהה/הקיבוץ המאוחד ומופ"ת, 2013. "גוף תפילה" שחובר לרגל יציאת "השם" באנגלית, ראה לראשונה אור בניו יורק, ב-(2001).
"הבזקים", רומן (עם עובד / ספריה לעם 2002). באנגלית, Snapshots (ריברהד-פינגווין 2007) ובצרפתית, Sur le Vif (סאבין וספיזה, 2008).
"אמרה ירושלים", מזמורים ושירים; רישומים, אורנה מילוא. בליווי הקלטת קריאה. (דברי-ם / כרמל, 2008).
"אהבה על החוף", רומן, יצא במקביל בעברית, הקיבוץ המאוחד (2013) ובתרגום לצרפתית (סבין וספיזה, פריז, 2013)
"ירושלים - מקום התאווה, מסע אל המיתוס", הגות, (קו אדום כהה/הקיבוץ המאוחד 2019)
רשימת פרסומים > כתבים בעריכתה

"אבל הייתה שם אהבה, עיצוב זיכרון השואה", עורכות: מיכל גוברין, דנה פריבך-חפץ, אתי בן-זקן. הקדמה: מיכל גוברין. בליווי עבודות אמנות. (כרמל, 2021)
"התכנסות ליום השואה", הגדה (כתיבה ועריכה, עם צוות כותבים: מלי אייזנברג, תמר אלעד-אפלבום, מרים בן-דוד, ליאור חן, רני יגר, מנדי כהנא, רון מרגולין, אהרון שטרן. מהדורה נסיונית, מכון ון ליר 2015; הדפסה, מכון שלום הרטמן, 2017)
סדרת דברי שירה מירושלים: 'דברי-ם' - בעריכת מיכל גוברין ומנחם לורברבוים / הוצאת כרמל:
קצידה - שירים - הרולד שימל | רישומים: צבי טולקובסקי
אמרה ירושלים - מזמורים ושירים - מיכל גוברין | רישומים: אורנה מילוא
מנמוסיני - תרגומי שירה עתיקה - יהודה ליבס | עבודות על נייר: סת אלטהולץ
מעתקים: תרגומי שירה מאנגלית - מנחם לורברבוים | קולאז'ים: שרון אתגר
תורת החיתוכים – שירים - שבא סלהוב | רישומים: מיכאל גורדון, אלי פטל
לוונט – שירים - גבריאל לוין | ציור: תמרה ריקמן
ב-2005 הביאה לדפוס את ספרו של אביה, פנחס גוברין, "היינו כחולמים, מגילת משפחה". הקדמה: דוד אסף, בליווי מבוא ונספחים, (כרמל, 2005)
רשימת פרסומים > בימוי הצגות בתיאטרון > בימוי בתיאטרון הרפרטוארי

"אופני הנידון", מאת פרננדו ארבאל, תרגום ובימוי. תפאורה: משה שטרנפלד, תיאטרון הצהרים, אוניברסיטת תל אביב (1972).
"המהגרים", מאת ס. מרוז'ק, תרגום ובימוי. מוזיקה: יוסף טל, תפאורה: משה שטרנפלד, תיאטרון החאן (1976). ההצגה זכתה ב"פרס מרגלית".
"בדמי ימיה", ע"פ ש"י עגנון, עיבוד ובימוי. תפאורה: פרידה גולדברגר, מוזיקה: מקס שטרן, תיאטרון החאן (1977).
"מרסייה וקאמייה" ע"פ רומן מאת סמואל בקט, עיבוד ובימוי. תרגום: מולי מלצר, תפאורה: דורון ליבנה, תיאטרון החאן (1979).
"בית מלאכה" מאת ז'אן קלוד גרמבר, תרגום ובימוי. תפאורה: משה שטרנפלד, מוזיקה: יוסף טל, תיאטרון הבימה (1981).
"אח, הימים היפים" מאת סמואל בקט, בימוי בתיאטרון הקאמרי (1985).
רשימת פרסומים > בימוי הצגות בתיאטרון > בימוי בתיאטרון הנסיוני היהודי

"תבואת השיגעון", מאת רבי נחמן מברסלב, עיבוד ובימוי. תפאורה: אברהם פנקס, מוזיקה: דניאל שליט, להקת שבעת הקבצנים, פריז (1974).
"ואריאציות על בוקר" ע"פ הסידור, תרגום, עריכה ובימוי. תפאורה ותלבושות: עדה המאירית, האוניברסיטה העברית, (1980).
"מסע השנה", עריכה ובימוי. בהשתתפות תלמידי החוג לתולדות התיאטרון, האוניברסיטה העברית, ושחקני תיאטרון החאן. עיצוב: פרידה קלפהולץ. עריכה מוזיקלית: אנדרה היידו. תיאטרון החאן והאוניברסיטה העברית, הקונגרס הבינלאומי הראשון לתיאטרון יהודי, אוניברסיטת תל אביב (1982).
פרויקט, "פירוש", "סלונה-פייר-לומברדו", פסטיבל לתיאטרון יהודי, מילאנו, (1987).
"סדר הלילה הזה", עיבוד, כתיבה ובימוי: פרידה קלפהולץ, מיכל גוברין, דורון ליבנה, אורנה מילוא. עיצוב: פרידה קלפהולץ, סידור מוזיקלי: סטיבן הורנשטיין, משתתפים: הרב ישראל וולגלרנטר, ישראל אלדד, עדי אופיר, יהודה ליבס, חיים שניר, סרז' רוזר, הנרי אברמוביץ', אהרון אפלפלד, יוסל בירשטיין, לאה שניר, מיכל גוברין, יונדב קפלון, טובה ברלינסקי, אבישי אייל, אורנה מילוא, דורון ליבנה, פרידה קלפהולץ, אלאן בצ'ינסקי, גד אולמן, איילה צרפתי, לו גלרטר, דוד קאסוטו, סטיבן הורנשטיין, אסתי קינן, סרג'יו מולכו, מריו קוטליאר, שרונה קרפל, קבוצת 10 אצבעות. תיאטרון הבמה (1989).
"גוג ומגוג", עיבוד בימתי ע"פ מרטין בובר, הקמת המעבדה, כתיבה ובימוי. מוזיקה: איתן שטיינברג, עיצוב ומיצג: פרידה קלפהולץ, דורון ליבנה, אורנה מילוא. משתתפים יוצרים: עליזה עליון-ישראלי, רות וידר, סמדר אימור, בנימין צמח, אבי אשרף, ברוך ברנר, דלית לימור, עמליה עפרת, מנדי קהאן, פיטר פורגץ'. אמנים אורחים: ברוס מאיירס, סרז' אואקנין. המעבדה הבינלאומית לתיאטרון יהודי ופסטיבל ישראל, (1993-94).
"מעשה הים" – מיצב קולי, כתיבה, עיבוד ובימוי. "משרד בתל אביב". "הזירה הבין-תחומית", ירושלים (1998, 2000).
"השם שפתי תפתח", כתיבה, עיבוד ובימוי. פסטיבל "קולה של המילה", "הזירה הבין-תחומית" ירושלים (2003).
רשימת פרסומים > מאמרים

מסותיה של מיכל גוברין ומחקריה התפרסמו בכתבי עת מובילים ובאנתולוגיות רבות בישראל ומחוצה לה. הם עוסקים בספרות, בתיאטרון, ביהדות, בחותם השואה, בשיחות עם ז'אק דרידה, ובמסות המוקדשות לירושלים ולהיבטים המיתיים של קיומה ומעמדה של ישראל. ובהן, "המסע לפולין", "לא המתים", "מרטירים או שורדים, הרהורים על מלחמת הסיפור", "ירושלים – מראה מראש רכס", ו"מאניפסט ספרותי-יהודי, בגוף ראשון נקבה".
פרסים והוקרה

פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
פרס מרגלית על בימוי "המהגרים"
פרס היצירה של קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב על "מעשה הים, כרוניקת פירוש"
פרס קוגל על "השם",
פרס קורט לספרות יהודית על תרגום "השם" לאנגלית.
פרס אקו"ם להישג הספרותי של שנת 2003 על "הבזקים"
אחת משלושים הסופרים שהותירו חותם על ספרות העולם, סלון הספרים הצרפתי
עיטור מסדר האמנויות והספרות, צרפת
הערות שוליים

↑  מיה סלע,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'חמישה אנשי ספרות ישראלים יקבלו עיטור מממשלת צרפת, באתר הארץ, 26 ביוני 2013
↑  עידוא דגן "הפתעות עם הכרזת הזוכים בפסטיבל עכו ה-36", אתר nrg מעריב 2.10.2015
↑  דליה קרפל,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'תשעה קבין סקס, באתר הארץ, 16 באפריל 2002
↑  שושנה פלמן ודורי לאוב,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'עדות: משבר העדים בספרות, בפסיכואנליזה ובהיסטוריה, רסלינג, 2008, עמ' 22
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'מיכל אהרוני,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'במחנה כינו אותן "העשירייה". יחד הן שרדו את השואה, באתר הארץ, 8 באפריל 2021
↑  יהודה ליבס,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'ספר ה'שם' ותרבות הקבלה,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'השם, הקיבוץ המאוחד, 2013, עמ' 347-352
↑  מיכל גוברין,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'באכלי מתבואת השיגעון: מניפסט ספרותי יהודי, בגוף ראשון נקבה, דימוי'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'25, עמ' 33-40
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'מרדכי גלדמן,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'התפילה על פי ז'אק דרידה, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2013
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'לילך לחמן,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'הדקונסטרוקציה של התפילה, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2013
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'עינת יקיר,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'האגדה הישראלית של מיכל גוברין, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2013
↑  אהבה על החוף | מיכל גוברין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261796905171  PLWABN: 9810549232805606  BnF: cb15062547m (data)  CiNii: DA18880684  GND: 13840920X  ISNI: 0000 0000 7846 7488  LCCN: n85104626  NSK: 000420691  RERO: 02-A013876824  SUDOC: 12285943X  VIAF: 88363735   WorldCat (עם VIAF): 88363735
פאו לופס

פאו לופס סבטה (בספרדית: Pau López Sabata; נולד ב-13 בדצמבר 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בטולוקה, בהשאלה ממרסיי.
קריירת מועדונים > אספניול

לופס הצטרף למחלקת הנוער של אספניול בשנת 2007, כשהיה בגיל 12. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך בקבוצת המילואים של אספניול בהליגה הספרדית השלישית כחלק מעונת 14–2013.
ב-12 ביוני 201 חתם לופז על חוזה לארבע שנים, כשהפך לחלק אינטגרלי מהקבוצה הבוגרת. ב-17 בדצמבר ערך לופס את הופעת הבכורה שלו בניצחון הבית 0–1 על דפורטיבו אלאבס במסגרת גביע המלך הספרדי.
את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-1 בפברואר 2015, כמחליף של קיקו קאסייה, שקיבל כרטיס אדום בהפסד 3–2 לסביליה. לאחר מכן, קאסייה עבר לריאל מדריד בקיץ, וכתוצאה מכך לופז הפך לשוער הראשון של אספניול.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לופס לעונת אחת לטוטנהאם הוטספר, כשוער השלישי בסגל אחרי הוגו לוריס ומישל וורם. משום כך, הוא לא ערך הופעה אחת בקבוצה וחזר בתום העונה לאספניול.
לאחר שחזר לאספניול, הוא חזר לשמש שוב לשוער הראשון של הקבוצה.
קריירת מועדונים > ריאל בטיס

ב-4 ביולי 2018 חתם לופס על חוזה לחמש שנים בשורות ריאל בטיס לאחר שהצטרף אליה בהעברה חופשית. במהלך עונתו היחידה בקבוצה, הוא החמיץ רק חמישה משחקי ליגה.
קריירת מועדונים > רומא

ב-9 ביולי 2019 חתם לופס ברומא עבור סכום של 23.5 מיליון אירו. ב-25 באוגוסט 2019 ערך לופס את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק הבית נגד גנואה, משחק שנגמר בתוצאת תיקו שלוש.
קריירת מועדונים > אולימפיק מרסיי

ב-8 ביולי 2021 הושאל לעונה אחת לאולימפיק מרסיי מהליגה הצרפתית עם אופציית רכישה אשר תמומש החל מקיץ 2022. לאחר תחרות על אפודת השוער הראשון עם סטיב מנדנדה המנוסה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי התכולים ב-11 בספטמבר בניצחון החוץ 0–2 על מונקו. לופס הפך לשוערה הראשון של הקבוצה לאחר שאותו מנדנדה חתם בסטאד רן. לבסוף, מרסיי מימשה את אופציית הרכישה של לופס ב-8 בינואר 2022.
ב-16 באוגוסט 2024 חזר לופס לקבוצת נעוריו ג'ירונה והושאל לעונה אחת.
קריירה בין-לאומית

ב-26 בדצמבר 2015 ערך לופס את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קטלוניה בהפסד 1–0 לנבחרת חבל הבסקים במסגרת משחק ידידות. במשחק זה זכה לופס בתואר איש המשחק.
ב-17 במאי 2016 זומנו לופס וחברו לקבוצה באספניול, מרקו אסנסיו, לנבחרת ספרד למשחק הידידות נגד נבחרת בוסניה והרצגובינה. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ערך שנתיים לאחר מכן, כשנכנס כמחליף של קפה אריסבלאגה בדקה ה-75 בהפסד 1–0 לאותה בוסניה והרצגובינה.
תארים > בינלאומיים

אליפות אירופה עד גיל 21
סגנות (1): 2017
הערות שוליים

↑  עסקת ההשאלה של פאו לופס לטוטנהאם נחתמה
↑  פאו לופס חוזר לאספניול לאחר עונה ללא הופעה אחת בודדת במדי טוטנהאם
↑  רומא מחתימה את השוער פאו לופס
↑  פאו לופס חותם באופן רשמי במרסיי
אבישי ההורס

| --- | --- |

סופר גיי
 סוגה:  סדרת אנימציה/פארודיה/נונסנס
 יוצרים:  אייל B, דודי כהן, נמרוד אלדאה
 מדבבים:  דודי כהן, נמרוד אלדאה
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 הפקה
 אורך פרק:  2-1  דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  yes הטלוויזיה בלוויין
 תקופת שידור מקורית:  2005 – 2010 (כ5 שנים)
 
אבישי ההורס (או סופר G וחברם צ'אפה) הוא שמה של סדרת אנימציה טלוויזיונית פארודית, ששודרה מפברואר 2005 כחלק מהתוכנית "Y בעשר" בערוץ yesY של חברת יס. הסדרה שמה ללעג את סופרמן וחברתו לואיס ליין. עם הצלחת הסדרה, סטתה מעניין סופרמן ולעגה גם לידוענים ישראלים שונים.
כל פרק הוא קצרצר בן דקה-שתיים, והוא מדובב בהומור שטותי (לעיתים ירוד ובוטה) ואיגיון (נונסנס). האנימציה, הערוכה בחובבניות במכוון, לקוחה מסדרות אנימציה ישנות. "אבישי ההורס" למשל, העוסק לרוב בנושא ההומוסקסואליות, הוא למעשה סופרמן מהסדרה האמריקנית המקורית "Superman" משנת 1941‏-1943.
לשלל האנימציות אחראים אייל B (אנימציה), נמרוד אלדאה (דיבוב) ודודי כהן (דיבוב). הצוות פעל עם הערוץ מתחילתו, החל משנת 2000, והפיק תוכניות בידור פארודיות נוספות כגון התוכנית עם הבובות ומיסטר מותק ב-yes ואת תוכנית הבובות "הגוזניקים" בערוץ 24 (יחד עם סער בדישי).
דמויות

אבישי - הדמות הפארודית על סופרמן. אבישי (במלעיל) הוא עיתונאי מעונב בעל נטיות מיניות מפוקפקות, ככל הנראה הומוסקסואל בהכחשה. בפתיח נאמר "יותר נוצץ מכוכב שביט / מתרומם יותר גבוה מכל מטוס / נכנס ליותר מערות מרכבת תחתית / מפתיע ינשופים יותר מאלכסון". בעת צרה הוא מחליף את בגדיו לבגד גוף צמוד וגלימה ונלחם על עקרונות כדוגמת "לשכב עם אישה" כדי להינצל מהגיהנום אליו הוא מגיע באחד הפרקים וכדי להוכיח שהוא לא הומוסקסואל.
רונית (מכונה גם צאפה) - דמות פארודית על לואיס ליין. עובדת יחד עם אבישי באותו משרד עיתונות. נמשכת אליו אך נאלצת להתמודד עם אי הבהירות המינית שלו. כמו כן משתמע שהיא מנהלת רומן עם שוסטר, הממונה עליה במשרד. אבישי קורא לה בכינוי המשפיל והבוטה "מנושי", ושוסטר קורא לה "תחת סוכר".
דמויות > דמויות משניות

אבנר המשוטט - הממונה על אבישי ורונית במשרד העיתונות. עובר תהליך של חזרה בתשובה.
אבו מאזן: דמות פארודית על אבו מאזן. מבקש מאבישי לפענח למענו הירוגליפים שנמצאו בסיני. אבישי טוען שבכל אחד מהם מתוארים אקטים הומוסקסואליים.
מאיר: טייס ממוצא ארגנטינאי וידידו של אבישי, המחזר אחריו. בהמשך הסדרה יוצא מאיר לשיט תענוגות עם הדוגמנית קרין מגריזו, וסופרמן הקנאי מטביע את ספינתם.
אורלי ויינרבורג: דמות פארודית על אורלי ויינרמן.
עלילות משנה

חיי הזהר של אגם דולברג - סדרה בכיכובה של אגם דולברג, דמות פארודית על אגם רודברג. ילדה עשירה ומפונקת המנצלת עובדים זרים.
עלילות שירן אטיאס - סדרה בכיכובה של שירן אטיאס, דמות פארודית על מורן אטיאס. חשפנית שאוצר המילים שלה מסתכם ב"פיצה" ו"פסטה".
פופאי המתחנגל - סדרה בכיכובו של פופאי כהומוסקסואל ("מתחנגל" בעגת היוצרים), שמאלני אשכנזי, המביאה לכדי קונפליקטים שונים בינו לבין יריבו בלוטו, המוצג כמתנחל מזרחי הפוגע בפופאי במסווה של הצד הנפגע.
רונית
פריץ הולינגס

ארנסט פרדריק "פריץ" הולינגס (באנגלית: Ernest Frederick "Fritz" Hollings;‏ 1 בינואר 1922 – 6 באפריל 2019) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית בין השנים 1966 ל-2005. כדמוקרט שמרן, הוא גם היה מושל קרוליינה הדרומית ה-106, סגן המושל ה-77 של קרוליינה הדרומית, וחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית. הוא שירת לצד הסנאטור הדמוקרטי שהפך לרפובליקני סטרום ת'ורמונד במשך 36 שנים, מה שהפך אותם לצמד המכהן הארוך ביותר בתולדות הסנאט האמריקאי. בזמן מותו, הוא היה הסנאטור לשעבר החי המבוגר ביותר והמושל האמריקני השני בגילו. נכון לשנת 2024, הוא הדמוקרט האחרון שהחזיק במושב הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית.
הולינגס נולד בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, סיים את לימודיו במצודה בשנת 1942 והחל לעסוק בעריכת דין בצ'ארלסטון לאחר שלמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כקצין ארטילריה במערכות בצפון אפריקה ובאירופה. לאחר המלחמה, הולינגס ניצח ברציפות בבחירות לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, כסגן מושל וכמושל. הוא ביקש להיבחר לסנאט ב-1962 אך הובס על ידי אולין ד. ג'ונסטון המכהן.
ג'ונסטון מת ב-1965, ובשנה שלאחר מכן זכה הולינגס בבחירות מיוחדות למלא את שארית כהונתו של ג'ונסטון. הולינגס נשאר פופולרי וזכה ללא הרף בבחירות חוזרות, והפך לאחד הסנאטורים הוותיקים בתולדות ארצות הברית. הולינגס ביקש את המועמדות הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ב-1984, אך נשר מהמירוץ לאחר הפריימריז בניו המפשייר. הוא סירב להיבחר מחדש ב-2004 והחליף אותו הרפובליקני ג'ים דמינט.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הולינגס נולד ב-1 בינואר 1922 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, והיה בנם של וילהלמינה דורותיאה מאייר (1888–1982) ואדולף גברט הולינגס האב (1882–1940) שהיו ממוצא גרמני.
ביוגרפיה > השכלה וחיים אישיים

הולינגס סיים את לימודיו במצודה בשנת 1942, וקיבל תואר ראשון באמנויות. הוא השיג תואר במשפטים בשנת 1947 לאחר 21 חודשים באוניברסיטת קרוליינה הדרומית, והצטרף לעורך דין בצ'ארלסטון. הולינגס היה חבר באחווה פי קפא פי. הוא היה חבר באגודה הידידותית הגרמנית של צ'ארלסטון בין השנים 1976–1991.
הולינגס התחתן עם ריטה לידי "פיצי" הולינגס מ-21 באוגוסט 1971 ועד מותה באוקטובר 2012. היו לו ארבעה ילדים (מייקל, הלן, פטרישיה סאלי, וארנסט השלישי) עם אשתו הראשונה, מרתה פטרישיה סאלי הולינגס, לה נישא. ב-30 במרץ 1946. הוא היה לותרני. בנוסף, לפריץ ולפטרישיה נולדו שני בנים שמתו.
הולינגס שירת כקצין ביחידות הארטילריה ה-353 וה-457 של צבא ארצות הברית בין השנים 1942 ל-1945, במהלך מלחמת העולם השנייה, וזכה בעיטור כוכב הארד על פעולותיו בקרב מ-13 בדצמבר 1944 ועד 1 במאי 1945, בצרפת ובגרמניה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הולינגס כיהן שלוש קדנציות בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1949 עד 1954. בשנת 1950, בעקבות הלינץ' הידוע לשמצה של וילי ארל, הולינגס ניסח חוק שקבע עונש מוות על לינץ'. לא התרחשו מעשי לינץ' בקרוליינה הדרומית לאחר חקיקת החוק הזה. לאחר קדנציה אחת בלבד, עמיתיו של הולינגס בחרו בו כיו"ר הזמני ב-1951 וב-1953. לאחר מכן הוא נבחר לסגן מושל קרוליינה הדרומית ב-1954, ולמושל ב-1958 בגיל 36.