בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
היסטוריה > הקמת בצלאל 1903–1907

היוזמה להקמת בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות האמנות, הייתה של פרופסור בוריס שץ. שץ, יליד הכפר ורנאי שליד קובנה אשר בליטא, פרש בגיל צעיר מלימודיו בישיבה כדי ללמוד ציור ופיסול בווילנה ואחר כך בוורשה. שץ זכה לפרסום רב בזכות פסלו "מתתיהו החשמונאי", ועקב כך קיבל הזמנה מפרדיננד הראשון, נסיך בולגריה, לשמש כפסל החצר ולייסד בסופיה את האקדמיה המלכותית הבולגרית לאמנות.
בראשית שנת 1903 נפגש בוריס שץ עם בנימין זאב הרצל בווינה. בפגישה ביקש שץ לקדם את רעיונו להקמת בית ספר לאמנות בארץ ישראל. השם שבחר שץ עבור בית הספר היה מחווה לבצלאל בן אורי, האמן המקראי המוזכר בספר שמות כמי שאחראי להורות את האמנים כיצד לבנות את המשכן וכליו.
עד אותה עת גיבש לעצמו שץ תודעה לאומית-יהודית שהושפעה ממגמות לאומיות ואתנוגרפיות שנחשף אליהן במסעותיו בעולם. תודעתו זו הלכה וגדלה ובהמשך קיבלה משנה חשיבות בעקבות השתתפותו בתערוכה העולמית שנערכה בסנט לואיס בשנת 1904. בתערוכה זו ראה שץ תצוגות אמנות של עמים שונים והתחזקה בו ההכרה שגם על העם היהודי לגבש את ייחודו היצירתי והעצמאי.
עם מותו של הרצל בשנת 1904 החל שץ בניסיון לגייס תומכים ותורמים נוספים לרעיון הקמת בית הספר. בשנת 1905 שהה שץ בברלין במטרה לצקת כמה מפסליו. בעת שהותו שם נפגש שץ עם עסקנים ציוניים ובייחוד עם אוטו ורבורג ופרנץ אופנהיימר, שפעלו להגשמת חזונו. בינואר החליטה הנהגת התנועה הציונית בגרמניה, שנשלטה בידי תומכי "הציונות המעשית", לתמוך ברעיון של שץ ואף להקים ועד מייסד להקמת בית מדרש לאמנות בירושלים. בנוסף החלה בגיוס מעשי של תרומות לשם הקמת בית הספר. עוד באותו החודש חיבר ועד ההקמה של בית הספר מסמך שפורסם בגיליון השני של כתב העת "אלטנויילנד" (1906), ועליו היו חתומים שץ, אפרים משה ליליאן, הרמן שטרוק, הירש הילדסהיימר, ורבורג, אופנהיימר וזליג סוסקין. המסמך הציג את התפיסה הציונית שראתה ביישוב א"י ובעידוד היישוב היהודי בה – באמצעות פיתוח האמנות – משימה עליונה. דרך זו נועדה לשחרר את היישוב היהודי מכספי "החלוקה" לטובת דרך של יצרנות ועצמאות כלכלית. ורבורג הציג את התוכנית במסגרת הקונגרס הציוני העולמי השביעי שנערך בבזל וזכה לתמיכה רחבה בתוכנית. ב-8 באוקטובר 1905 נרשם "בצלאל" כאגודה שיתופית גרמנית שמטרתה הייתה "קידום מלאכת-יד ותעשיית-בית בארץ-ישראל ובארצות השכנות".
בסופה של שנת 1905 היה שץ עסוק בגיוס תרומות נוספות לבית הספר, אולם נתקל בקשיים רבים לאחר שמרבית המוסדות היהודיים היו עסוקים בשיקום הקהילות היהודיות לאחר "פרעות הטירונים" ופרעות "המאות השחורות" ברוסיה. בנוסף עסק שץ בבחירת תלמידים לבית הספר וברכישת חומרי עבודה ועזר ובבחירתו של מורה נוסף לציור, רישום ואמנות שימושית שהיה עתיד להצטרף אליו ואל ליליאן כסגל ההוראה של בית הספר.
בדצמבר הגיע לארץ ישראל יוליוס רוטשילד - המורה הנבחר - מגרמניה ואילו שץ וליליאן הגיעו לירושלים ב-17 בינואר 1906 דרך קונסטנטינופול וביירות. בואם היווה אירוע משמעותי בחיי העיר. ב-19 בינואר, לדוגמה, מופיעה ידיעה על בואם בעיתון "השקפה". ב-18 בינואר קיבל שץ, על פי "השקפה", 40 תלמידות מתוך כ-400 מועמדות, שביקשו להתקבל למחלקת השטיחים בבצלאל.
הקמת בצלאל התבססה על ניסיונו של שץ בניהול האקדמיה הבולגרית לאמנות במשך עשור. בחזונו ראה שץ את בצלאל כמקור פרנסה לכאלף משפחות, תהליך שהתרחש באקדמיה לאומנות בסופיה. בית הספר הוקם מראש כמוסד משולש: בית ספר לאמנות לצעירים בעלי הכשרה קודמת, בית ספר ערב לחסרי השכלה אמנותית אשר יוכלו להתמחות במקצוע מסוים אחד ובתי מלאכה שבהם ילמדו את מלאכות תשמישי הקדושה והשטיחים כשהתכנית היא להתרחב במשך הזמן ולהוסיף את מלאכות הטקסטיל, העץ, המתכת והאבן.
בית הספר נפתח ב-1 במרץ 1906. למחזור הראשון נתקבלו עשרה תלמידים מחו"ל: חמישה מרוסיה, שלושה מאוסטריה וגרמניה ושניים מבולגריה, ותלמידים אחרים ילידי הארץ. המחלקה למלאכה כללה בית חרושת לשטיחים, וכן שיעורי ערב לפועלים. לשם כך הזמין שץ מרחבי הארץ פועלים לירושלים על מנת להשתלם במלאכת הסתתות. פועלים אלו למדו את מלאכתם מסתתים תימנים במשך היום ובערבים השתלמו באמנות ב"בצלאל".
משנפתח "בצלאל" היו בו שתי מחלקות ראשיות: מחלקת האמנות ומחלקת המלאכה. מחלקת האמנות נחלקה לשלוש כיתות: האחת - בית ספר למורים ול"ציירי תוכניות" (דגמים), השנייה - מכינה והשלישית - כיתת שיעורי ערב. במחלקת המלאכה היה הדגש על תעשיית השטיחים אך היו בה גם כיתות לכיור, מלאכת נוי ויציקת גבס בהן לימד שץ. בוגרי הכיתה הגבוהה היו אמורים להתפתח כמורים וכציירי דגמים למוצרים שונים. בכיתה הנמוכה, המכינה, למדו לצייר לפי מודלים בהוראת יוליוס רוטשילד.
בתחילת פעילותו שכן בית הספר בצמוד לבבית הקיסרית טאיתו בשכונת החבשים. את משכנו הראשון תיארה רחל ינאית בן-צבי, שהתגוררה בבניין באותה העת: "...ברחוב החבשים ישנו בניין ישן וריק. זה היה ביתו של 'בצלאל', עד שעבר לבית קבע משלו... מה הדור הבית רב הממדים, ובפרט הקומה העליונה...גזוזטראות מסביב כתלויות באוויר, חלונות גבוהים ופתוחים לרווחה, וסביב החצר - עצים. בסמוך - בכנסייה החבשית - כיפה רמה, חלונות צבעוניים וההוד הנישא מהכנסייה נאצל גם על חצר זו."
אחת המשימות הראשונות שהוטלו על בית הספר ומוריו הייתה לעצב דגמי שטיחים שייוצרו בבית המלאכה הראשון שהוקם ב"בצלאל". המתווה של ליליאן "חתונה אלגורית" (1906), שנועד לשמש כמתנה לדוד וולפסון, ראש הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית, שיקף את רוחו המתגבשת של בית הספר בכל הקשור להשפעת האר נובו האירופי בשימוש בדגמים עיטורים "מזרחיים" ובהשפעה של אמנות עתיקה מן המזרח הקרוב. מתווה זה לא נארג לבסוף וגם המתווים הנוספים שליליאן אמור היה ליצור לא הושלמו בשל סכסוך בין ליליאן לשץ.
לאחר שעזב ליליאן את בית הספר הוטל על רוטשילד להשלים את תכנון מתווי השטיחים עבור בית הספר, אולם אף הוא לא סיים את המלאכה. בשנת 1907 פוטר רוטשילד ממשרתו משום שקבוצת סטודנטים התלוננה על רמתו המקצועית. גדעון עפרת מציין בעניין זה את קרבתו המשפחתית של רוטשילד אל אפרים כהן רייס, מנהל "חברת עזרה" והמפקח על הוצאות שץ ובצלאל בפני הוועד בברלין, קרבה שהשפיעה כנראה על יחסו השלילי של שץ אליו.