stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החץ
צוות השחקנים > דמויות ראשיות > רוי הרפר / ארסנל

רוי "ויליאם" הרפר הוא פושע רחוב לשעבר, חברה של ת'יאה ותומך בפעולותיו של החץ. במהלך העונה הראשונה, רוי הוא פושע שמתאהב בת'יאה אבל אינו רואה מפלט מחייו עד אשר החץ מציל אותו מחטיפה, והוא מתחיל להעריץ אותו. הוא מנסה ללא הרף למצוא אותו, ועקב כך נעצר מספר פעמים בידי קוונטין לאנס.
בעונה השנייה, רוי ממשיך להתראות עם ת'יאה, אך מדי פעם יוצא לנקות את הרחובות מפשיעה עד שהחץ משכנע אותו שלא לעשות זאת אלא ללקט עבורו מידע. בהמשך מוזרק לו נסיוב המיראקורו בידי סבסטיאן בלאד. הדבר הופך אותו לחזק ביותר אך גם מטריף את דעתו בהדרגה. החץ לוקח אותו תחת חסותו, ונאלץ לגלות לו את זהותו הסודית כדי לשכנע אותו לעצור את טיגריס הארד. רוי מתאמן כדי להפוך לקשת וכדי לשלוט בזעם שלו, אך הוא נפרד מת'יאה ועוזב את הקבוצה מתוך התקף זעם. סלייד חוטף אותו ומשתמש בדמו כדי ליצור את צבא חיילי המיראקורו שלו. כתוצאה מכך, רוי משתגע לגמרי ואף הורג שוטר. אוליבר נאלץ לסמם אותו בעזרת סמי הרגעה עד שהוא נרפא ממצבו הפסיכוטי.
בעונה השלישית, רוי הוא שותפו של אוליבר ומשתתף במשימות בשטח יחד עמו. בנוסף, האלטר אגו שלו נקרא "ארסנל" לאחר עימות עם שותפו לשעבר של טד גרנט, אך התקשורת קוראת לו "החץ האדום". מנסה להסתגל לפרידתו מת'יאה. כאשר היא חוזרת לסטארלינג סיטי, היא ממנה אותו לעוזר מנהל המועדון למרות פרידתם. לאחר מותה של שרה, הוא חשב שהוא זה שהרג אותה כשהדרך בה מתה עוררה בו זכרונות לתקופה בה היה נתון להשפעת סם המיראקורו. במהלך היעדרותו של אוליבר, רוי הופך להיות הקשת הראשי בקבוצה ולוקח את לורל כשותפתו כאשר דני בריקוול מאיים על הגליידס. כאשר הבלש לאנס מנהל מצוד אחרי החץ, רוי מתחזה לחץ ומתכנן תוכנית עם פליסיטי ודיגל שתנקה את אוליבר מכל חשד, אולם הוא נאלץ לעזוב את העיר. הוא משאיר לת'יאה את חליפתו של ארסנל.
רוי בא והולך כמה פעמים במהלך העונות (לדוגמה כשהוא עוזר לנבל 'המחשבון' כשהוא מאיים עליו או כשצוות חץ צריך את עזרתו במשימה כלשהי) ובעונה האחרונה הוא מסכים לעזור לצוות וכתוצאה מכך מאבד יד ומקבל יד רובוטית. בפרק האחרון הוא מציע נישואין לת'יאה והיא מסכימה.
צוות השחקנים > דמויות ראשיות > סלייד וילסון / דת'סטרוק

סלייד וילסון הוא חייל לשעבר של שירות הביון החשאי האוסטרלי שננטש על האי ליאן יו ושימש כמורה רוחני לאוליבר קווין בעונה הראשונה אבל הפך לאנטגוניסט הראשי בעונה השנייה.
במהלך הפלאשבקים של עונה ראשונה, סלייד משמש כפרוטגוניסט וכמורה הרוחני באימוני קרב שהוא מעביר את אוליבר והעלאת יכולותיו הפיזיות וכישורי ההישרדות שלו כדי שיוכלו להילחם נגד אדי פיירס ושכירי החרב שלו. נמשך באופן רומנטי לשאדו.
בעונה השנייה הוא מופיע בפלאשבקים גם כפרוטגוניסט וגם כאנטגוניסט, ואילו בזמן ההווה כאנטגוניסט. בפלאשבקים הוא נפצע אנושות מהתקפות הטילים של ד"ר אייבו, ואוליבר מזריק לו את המיראקורו, נסיוב מגביר כוחות שהושאר באי מימי מלחמת העולם השנייה. שאדו נהרגת כאשר אייבו מאלץ את אוליבר לבחור בינה לבין שרה, וכשסלייד לומד על מעורבותו של אוליבר הוא מפנה לו עורף ומאשים אותו במותה. הוא מנסה להרוג את שרה, דבר שמביא את אוליבר לתקוע לו חץ בעין. בזמן ההווה, סלייד חי וקיים ופועל כשכיר חרב בשם דת'סטרוק. הוא מתכנן להשמיד את סטארלינג סיטי בעזרת צבא של חיילי מיראקורו, ועובד לצד סבסטיאן בלאד ואיזבל רושב. הוא גם מצליח לקחת מאוליבר את ביתו, המועדון שלו ומערת החץ שלו וכדי להוסיף חטא על פשע גם להרוג את אמו, מוירה. בפרק סוף העונה, אוליבר מביס אותו כאשר פליסיטי מזריקה לו את החיסון נגד המיראקורו והוא נכלא בכלא סופרמקס שבאי ליאן יו.
בעונה השלישית, סלייד משוחרר בידי מלקולם מרלין ומנסה לכלוא את אוליבר ואת ת'יאה בכלא סופרמקס ולחזור לסטארלינג סיטי, אך השניים מצליחים להביסו ולכלוא אותו מחדש.
בעונה החמישית, אוליבר קווין משחרר אותו מכלא סופרמקס בליאן יו, וחובר לקווין נגד אדריאן צ׳ייס ומשחרר את חבריו ובנו של קווין, ובתמורה אוליבר מבטיח לעזור לו למצוא את בנו של סלייד.
בעונה השישית הוא מגייס את אוליבר לעזור לו לחלץ את בנו ג'ו מן הכלא במומסה, אך לבסוף מתברר כי הילד חולץ משם בידי חבורה של נוכלים שהוא משמש כמנהל שלהם.
צוות השחקנים > דמויות ראשיות > מלקולם מרלין / הקשת האפל

מלקולם מרלין, שנולד בשם ארתור קינג הוא איש עסקים אמיד ואביו של טומי. חבר לשעבר בליגת המתנקשים ואחד האנטגוניסטים בסדרה. במהלך העונה הראשונה, מלקולם תכנן את המזימה להשמיד את הגליידס, האזור מוכה הפשיעה של העיר. הוא הורג את רוברט קווין בכך שלמעשה חיבל בספינת השייט - פעולה שגרמה לכך שגם אוליבר וגם שרה יצאו למסע שיהפוך אותם להיות פורעי החוק שהם כיום. כשהחץ מפריע לתוכניתו, מלקולם משתמש בזהות הקשת האפל כדי לעצור אותו. מלקולם משתמש במוירה כדי להשיג שליטה על המשאבים הנחוצים עבור תוכניתו, ומנסה לעצב את בנו לאדם טוב יותר בכך שמנשל אותו מהונו. הדבר עובד, אך גורם למתחים בין אב ובנו. בסוף העונה נהרג לכאורה בידי אוליבר אף על פי שתוכניתו עדיין יוצאת לפועל והורגת תוך כדי את טומי.
בעונה השנייה, מלקולם חוזר וחושף שהוא אביה הביולוגי של ת'יאה, אך מוירה מודיעה לראס-אל-גול על הישרדותו ומאלצת אותו לנוס על נפשו. במהלך התקפתו של סלייד, מלקולם חוזר להציל את בתו מחיילי המיראקורו ומשכנע אותה לעזוב את סטארלינג סיטי איתו.
בעונה השלישית מתגלה שמרלין לקח את ת'יאה לקורטו מלטיז ואימן אותה להיות לוחמת. הוא גם הופך למטרתה של ליגת המתנקשים לאחר שהפר את אמונה. למרות זאת ואף על פי שהוא נמלט מהחוק, מרלין מחליט לחזור לסטארלינג סיטי. קנה בחשאי את בית היציקה בו משתכן צוות החץ. מתברר בתור האחראי הישיר למותה של שרה לאנס לאחר ששטף את מוחה של ת'יאה להרוג אותה. כתוצאה מכך, מעשיו גרמו להיסטוריה לחזור על עצמה, וזאת בכך שעל ידי הריגתה של שרה הוא החל את מסעה של לורל להפוך לקנרית השחורה. בהמשך, הוא מגלה שהגנגסטר דני בריקוול אחראי למותה של אשתו, אך אוליבר משכנע אותו לבחור בדרכי צדק ולא נקם. הוא נבחר לאמן את אוליבר לקראת העימות המתקרב של שניהם נגד ראס-אל-גול, ומוביל את צוות החץ כשאוליבר נבחר להחליף את ראס-אל-גול. כאשר ראס-אל-גול נהרג בידי אוליבר בדו-קרב האחרון ביניהם, אוליבר מוסר את השליטה בליגת הצללים למלקולם כדי לסגור את החוב ביניהם.
בעונה הרביעית בעקבות פציעתה של ת'יאה, בתו של מלקולם, שהתרופה לפציעתה נמצאת אצל ניסה בתו של ראס-אל-גול, האויבת של מלקולם, שמוכנה לתת את התרופה בתנאי שמלקולם יעביר לה את הטבעת, שמי שעונד אותה שולט בליגת המתנקשים, לאחר סירבו אוליבר מתערב ונלחם במלקולם במקום ניסה, שבמהלך הקרב מוריד אוליבר למלקולם את כף היד ומעביר את הטבעת לניסה, שנותנת בתמורה את התרופה שהצילה את חיי ת'יאה.
בעונה החמישית, מרלין חובר ליריבו אוליבר קווין, לאחר שאדריאן צ׳ייס חטף את ת'יאה בתו של מרלין לליאן יו, ועוזר לו לשחרר את חבריו של קווין וכן גם את ת'יאה, במהלך השחרור עולה ת'יאה על מוקש ומרלין במהירות עולה במקומה על המוקש ומתפוצץ.
דמותו של מלקולם מרלין, הופיעה גם בעונה 2 של סדרה בת של החץ, "אגדות המחר"
צוות השחקנים > דמויות ראשיות > קרטיס הולט / מיסטר טריפיק

קרטיס הולט הוא ממציא ויזם טכנולוגי שעבד ביחד עם פליסיטי בפאלמר טכנולוגיות, ועזר לה להציל את ריי פאלמר מידי דמיאן דארק. מגלה את סודו של אוליבר קווין בעונה הרביעית ועוזר לצוות החץ להביס את ברי לארבן. מצטרף רשמית לצוות בעונה החמישית כאשר אוליבר מבקש להרחיב את הצוות בעקבות פרישתם של דיגל ות'יאה מסיבות אישיות.
בעונה 6 בעלו פול מתגרש ממנו לאחר שגילה שקרטיס משרת כלוחם צדק.
בעונה 7 הצטרף לסוכנות "ארגוס" לצידו של ג'ון דיגל. בעל עבר כספורטאי אולימפי זוכה מדליית ארד בקרב עשר.
צוות השחקנים > דמויות ראשיות > רנה רמירז / כלב פרא

רנה רמירז הוא פורע חוק חדש בסטאר סיטי המופיע לראשונה בעונה החמישית. פעולותיו הפזיזות מאלצות את החץ הירוק להדריך אותו בכיוון הנכון. לפני שהפך לפורע חוק, רנה הרג פושע מתוך הגנה על משפחתו, מה שהוביל לכך שאשתו נהרגה מכדור תועה ובתו זואי נלקחה למשפחת אומנה משום שנקבע שהוא מסוכן מידי בשבילה. בעזרתו של קרטיס הולט, הוא נוקט בצעדים משפטיים כדי להחזיר אותה לחזקתו. הופך לעוזרו האישי של קוונטין לאנס ועוזר לו לשקם את סטאר סיטי מבחינה פוליטית.
צוות השחקנים > דמויות ראשיות > דיינה דרייק / הקנרית השחורה

דיינה דרייק היא שוטרת סמויה לשעבר במשטרת סנטרל סיטי שנפגעה בזמן פיצוץ מאיץ החלקיקים, ונאלצה לחזות במות ארוסה. כתוצאה מהתאונה היא מקבלת כוח על-אנושי של צעקה על-קולית. בעקבות הבטחתו של אוליבר קווין ללורל לאנס להמשיך את מורשתה של הקנרית השחורה, הוא מוצא את דיינה ומגייס אותה לצוות החץ.
מיה סמוק / בלאקסטאר
מיה סמוק היא בתם של אוליבר קווין ופליסיטי סמוק, אשר נולדה ב-2019. היא גודלה בסודיות הרחק מסטאר סיטי בבלומפילד, היא גדלה ללא אביה. מיה היא לוחמת מיומנת בעזרת אימוניה של ניסה אל-גול במהלך ילדותה ועד לבגרותה. לאחר שנודע לה כי אמה עדיין פועלת בחשאי כמשגיחה, מיה בורחת מהבית והולכת לסטאר סיטי, שם מאמצת לעצמה את הכינוי בלאקסטאר.
ויליאם קלייטון/קווין
ויליאם קלייטון, הבן של אוליבר קווין והבן החורג של פליסיטי, אמא של אוליבר שילמה לאמא של ויליאם כדי שתגיד לאוליבר שהיא איבדה את ויליאם וכתוצאה מכך אוליבר גילה על קיומו כמה שנים אחרי, וויליאם עבר לגור עם אוליבר אחרי שאמו מתה מהפיצוץ בליאן יו, וויליאם חזר מהעתיד ביחד עם אחותו מיה בעונה השמינית ועזר לאוליבר להתמודד עם המשבר.
צוות השחקנים > תפקידי אורח ונבלים

ג'יי אר רמירז - טד גרנט/ויילדקאט, מתאגרף לשעבר שמנהל מכון כושר לנוער במצוקה. ביחסים קרובים עם לורל לאנס.
אלכס קינגסטון - דיינה לאנס, אמם של לורל ושרה.
גרנט גאסטין - בארי אלן, מדען מהעיר סנטרל סיטי הידוע כפלאש.
מליסה בנויסט - קארה דאנוורס / סופרגירל.
ג'יימי שרידן - רוברט קווין, אביו המנוח של אוליבר קווין.
קתרינה לאו - ניסה אל-גול, בתו של ראס-אל-גול.
מייקל ג'יי וייט - בן טרנר / טיגריס הארד, חבר יחידת המתאבדים.
מייקל רואו - פלויד לאוטון / דדשוט, שכיר חרב שהרג את אנדי דיגל תחת חוזה. חבר "יחידת המתאבדים".
סת' גייבל - הרוזן, ספק סמים שאחראי להפצת הסם ורטיגו.
פיטר סטורמר - ורנר זיטל, השני לשאת את זהותו של הרוזן ורטיגו.
קלי הו - צ'יין-נה ויי, מתנקשת אסייתית מטעם הטריאדה.
ויני ג'ונס - דני "בריק" בריקוול.
איימי גומניק - קארי קאטר / קופידון, נבלה קטלנית בעלת התאהבות אובססיבית ומסוכנת בחץ. חברה ב"יחידת המתאבדים".
ניק טאראביי - דיגר הארקנס / קפטן בומרנג, סוכן לשעבר של ארגוס. מיומן בריגול ואמנויות לחימה.
ג'סיקה דה גואו - הלנה ברטינלי, פורעת חוק הנודעת בכינוי הציידת. פועלת בדומה לאוליבר קווין, אם כי בניגוד אליו לא אכפת לה אם חפים מפשע ייפגעו.
אלכסנדר קלברט - לוני מייצ'ין / אנרכיה
רוברט נפר - ויליאם טוקמן / מלך השעונים.
בן בראודר - טד גיינור, מפקדו הקודם של דיגל בצבא שמתדרדר לפשע ומתחיל לגנוב כסף ממשלוחי משאיות.
אנדרו דנבר - גארפילד לינס, כבאי שיוצא למסע נקמה תחת הזהות פיירפליי.
דארן סחלבי - קונסטנטין דרייקון, ראש אגף האבטחה של אדם האנט.
דילן ברוס - אדם דונר
כרמל עמית - אביבה מטולה, הידועה גם כגנבת הצללים; סוכנת מוסד לשעבר ושכירת חרב.
הפקה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

מימין לשמאל: המפיקים אנדרו קרייסברג, מארק גוגנהיים וגרג ברלנטי.
הסדרה נוצרה על ידי המפיקים אנדרו קרייסברג, גרג ברלנטי ומארק גוגנהיים. בתחילה נמנעה הסדרה מהצגת גיבורים ונבלים בעלי כוחות-על. במקום זאת, המפיקים לקחו השראה מסמולוויל וחקרו את אנושיותה של הדמות הראשית, אוליבר קווין. ההחלטה לא לכלול כוחות-על הייתה בעקבות הגישה ללכת על מראה ריאליסטי של הדמויות ביקום DC, בדומה לסרטי באטמן של כריסטופר נולן. בנוסף, המפיקים רצו למנוע קשרים לסדרת סמולוויל - בה הופיעה דמותו של אוליבר קווין / החץ הירוק בין השנים 2006–2011, אותו גילם ג'סטין הארטלי - ובחרו שחקן חדש שיגלם את הדמות. הסדרה עלתה לשידור ב-11 במאי 2012 ברשת The CW.
הסדרה מצולמת בעיקר בעיר ונקובר, קנדה. לצילום קו הרקיע של העיר נלקחים צילומים משולבים מפרנקפורט בגרמניה, מרכז עסקים ראשי של פילדלפיה, מפרץ בק בבוסטון וטוקיו ביפן. הסדרה מתכוונת להשתמש במספר קשתות סיפור המתרחשות בפער של חמש שנים - אחת מתרכזת בזמן ההווה, בעוד השנייה מתרחשת בזמן שהותו של אוליבר על האי כחמש שנים לפני הצלתו. הרעיון מאחורי זה היה להשתמש בפלאשבקים כדי להראות כיצד אוליבר הפך מבחור מפונק ונהנתן לאיש שחזר לסטארלינג סיטי.
בעקבות ניסיונות העבר של המפיקים בסדרות טלוויזיה הם גם החליטו לא להשתמש בנרטיב שאינו רציף אשר עומד בפני עצמו מפרק לפרק, אלא "ללכת על כל הקופה". דבר זה בא לידי ביטוי
בהצגתן של מספר דמויות נוספות מיקום DC וכן התייחסויות ומחוות נוספות לאותו יקום, שכן הרבה מאוד דמויות מיקום DC לא זכו לאזכור עד כה.
ביקורת

העונה הראשונה של הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות, כאשר אתר Metacritic העניק לה ציון 73 מתוך 100 בהתבסס על 25 ביקורות. אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק ציון של 86 מתוך 100 בהתבסס על 35 ביקורות תוך ציון העובדה ש"רשת The CW קלעה למטרה עם החץ, סדרה מבוססת קומיקס שמרוויחה מסצנות אקשן קולנועיות, קו עלילתי חזק ודמויות מסקרנות". מארי מקנמארה מלוס אנג'לס טיימס ציינה ש"לסדרה יש מבנה מעניין בעל מראה איכותי" ומתארת את סטיבן אמל כ"נער שלטי חוצות לסט הצילומים של קטניס אוורדין". בריאן לאורי ממגזין וראייטי מתאר את הסדרה כמושכת, אך עדיין סובלת מסינדרום תחליפי לבאטמן, ואשר יכולה ליהנות מביצועים חדים יותר.
ג'ף ג'נסן מאנטרטיינמנט ויקלי העניק לחלקה הראשון של העונה השנייה ציון כמעט טוב (B+), באומרו ש"הסדרה מחזיקה ברמת אינטליגנציה שמצליחה לעבור את עלויות ההפקה המצומצמות של סדרות טלוויזיה. הכתיבה היא בוגרת ומתוחכמת, האקשן מלהיב ומהנה, ואמל מחזיק את המרכז בנינוחות יחסית". קארי רייסלר ממגזין The A.V. Club העניקה למחצית הראשונה של עונה שנייה ציון טוב (A-) ואומרת ש"הסדרה ביססה את עצמה כאחת הסדרות המצליחות ביותר בטלוויזיה, כשהגורם העיקרי להצלחה זו היה בכך שהיא מכבדת את הדמויות שבה ואת שורשיהן בקומיקס תוך שימוש בסיפורים בעלי נרטיב אופרת סבון שישרתו אותם, כפי שמתבקש בידי הרשת".
בייטס מוטל

| --- | --- |

 מבוסס על:  פסיכו 
 סוגה:  סדרת מתח, סדרת דרמה, אימה 
 יוצרים:  קארלטון קיוז 
 כותבים:  קארלטון קיוז, Kerry Ehrin, אנתוני צ'יפריאנו 
 בימוי:  טאקר גייטס, רוקסן דוסון, אד ביאנצ'י, כריסטופר נלסון 
 שחקנים:  ורה פרמיגה   פרדי היימור   ניקולה פלץ   מקס ת'יריוט   אוליביה קוק   קיגן קונור טרייסי   מייק ווגל   נסטור קרבונל
 פרסים:  פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  אורגון 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  50 
 הפקה
 מפיק:  ג'סטיס גרין, ורה פרמיגה 
 מפיקים בפועל:  רוי לי 
 חברת הפקה:  American Genre Film Archive, יוניברסל טלוויז'ן, Kerry Ehrin Productions, A&E נטוורקס 
 הפצה:  A&E נטוורקס 
 אתר צילומים:  קולומביה הבריטית 
 צלמים:  תומס יטסקו 
 מוזיקה:  כריס פ. בייקון 
 אורך פרק:  47 דקות
 שידור
 רשת שידור:  A&E
 רשת שידור בישראל:  HOT3 HOT Plus
 תקופת שידור מקורית:  18 במרץ 2013 – 24 באפריל 2017
 קישורים חיצוניים
 www.batesmotel.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הפוסטרים של ארבע העונות בכיוון השעון משמאל למעלה
בייטס מוטל (באנגלית: Bates Motel; בתרגום חופשי: "מלונית בייטס") היא סדרת דרמה אמריקאית, בכיכובם של ורה פרמיגה ופרדי היימור. הסדרה שודרה מ-18 במרץ 2013, ברשת A&E במשך חמש עונות.
"בייטס מוטל" היא סדרת פריקוול עכשווית לדמות המפורסמת נורמן בייטס, מהסרט הקלאסי "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק. הסדרה מתארת את חייהם של נורמן בייטס ואמו נורמה לפני האירועים המתוארים בסרטו של היצ'קוק.
A&E בחרה לדלג על פיילוט הסדרה, והזמינה 10 פרקים לעונה הראשונה.
הסדרה החלה את שידוריה בישראל בתאריך 16 במאי 2013 בערוץ HOT3 של חברת התקשורת "HOT", ומאוחר יותר עברה לערוץ HOT Plus.
במאי 2014 חודשה הסדרה לעונה שלישית, שהחלה את שידוריה במרץ 2015. ביוני 2015 חודשה הסדרה לעונה רביעית וחמישית. העונה הרביעית שודרה בחודשים מרץ-מאי 2016, והעונה החמישית והאחרונה עלתה לשידור בפברואר 2017.
הדמויות

| שחקן | דמות | עונות> 1 | עונות> 2 | עונות> 3 | עונות> 4 | עונות> 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ורה פרמיגה | נורמה בייטס | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי |
| פרדי היימור | נורמן בייטס | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי |
| מקס ת'יריוט | דילן מאסט | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי |
| אוליביה קוק | אמה דקודי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי |
| ניקולה פלץ | בראדלי מרטין | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד אורח |  |  |
| נסטור קרבונל | אלכס רומרו | תפקיד משני | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי | תפקיד ראשי |
| קני ג'ונסון | כיילב קלהון |  | תפקיד משני | תפקיד ראשי | תפקיד אורח | תפקיד משני |
פרקים

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 18 במרץ 2013 | 20 במאי 2013 |
|  | 2 | 10 | 10 | 3 במרץ 2014 | 5 במאי 2014 |
|  | 3 | 10 | 10 | 9 במרץ 2015 | 11 במאי 2015 |
|  | 4 | 10 | 10 | 7 במרץ 2016 | 16 במאי 2016 |
|  | 5 | 10 | 10 | 20 בפברואר 2017 | 24 באפריל 2017 |
תמר מנור פרידמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בת 69 בערך) מגידו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס האוצר של משרד התרבות והספורט (2013) 
 
תמר מנור פרידמן (נולדה ב-1956) היא חוקרת ואוצרת בתחומי תולדות עם ישראל, אמנות מודרנית ואמנות ישראלית. ממרץ 2021 מכהנת כאוצרת הראשית של האגף לאמנויות במוזיאון ישראל, ירושלים.
ביוגרפיה

מנור פרידמן גדלה בבאר שבע. היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותולדות האמנות ותואר שני באמנות מודרנית וישראלית - שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ומאז לימודיה היא תושבת העיר.
בתחילת דרכה שימשה עוזרת הוראה ועוזרת מחקר בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית ואת ניסיונה המוקדם בעבודה מוזיאלית רכשה מנור פרידמן במוזיאון מגדל דוד ירושלים ובבית התפוצות בתל אביב. בשנים 1989–1991 הצטרפה לצוות האגף לאמנויות במוזיאון ישראל בתפקיד עוזרת לאוצרת המחלקה לאמנות מודרנית והייתה שותפה להכנת תצוגת הקבע לקראת פתיחת "ביתן המאה ה-20" החדש.
בשנים 2009–2012 הייתה יועצת לאוספי האמנות בנציגויות משרד החוץ ואוצרת התצוגות בלונדון, בסטוקהולם ובניו-דלהי; בשנים 2014–2015 ריכזה את הצוות הרעיוני-מוזיאלי להכנת מתווה יסוד למוזיאון השפה העברית באקדמיה ללשון העברית; ובשנת 2017 עסקה בתיעוד אוספי האמנות והארכאולוגיה בבית הנשיא בירושלים.
מאז חודש מאי 2021 היא משמשת אוצרת ראשית לאמנות במוזיאון ישראל, ירושלים.
תמר מנור פרידמן נשואה ואם לשני ילדים.
פעילות אוצרותית

מנור פרידמן אצרה תערוכות רבות בישראל ובעולם בגישה היסטורית-מחקרית. תערוכתה "עמלים ומהפכנים" (בית התפוצות, 1993) עסקה בפרולטריון היהודי ובתולדות תנועת הפועלים היהודית באירופה ובארצות-הברית משלהי המאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה והתמקדה בהיבטים כלכליים, אידאולוגיים ומדיניים של הנושא ובביטויים הגרפיים והתקשורתיים שנלוו אליו. ב-1997 הוצגה התערוכה במוזיאון היהודי בווינה.
התערוכה הראשונה שאצרה מנור פרידמן במוזיאון ישראל, "נמרוד – תמונה קבוצתית" (1996), הוקדשה לפסל יצחק דנציגר ולחוג האמנים שסבב אותו ולתהליך גיבושו של הפסל – סמל של אתוס עברי-כנעני – אשר נעשה מקור השראה לאמנים רבים לאורך שנים; בתערוכה "קדימה – המזרח באמנות ישראל" (1998, מוזיאון ישראל), לרגל יובל החמישים למדינת ישראל, שאצרה עם יגאל צלמונה – נבחן יחסה המשתנה של האמנות הארצישראלית והישראלית אל המזרח על היבטיו השונים; את התערוכה "חולמים גלוי עיניים" (2000–2001, מוזיאון ישראל) אצרה בעקבות תרומת אוסף האמנות הענק ליצירות דאדא וסוריאליזם של החוקר, המשורר והאספן היהודי ארטורו שוורץ ממילאנו. הוצגו בה כ-350 יצירות שביטאו שילוב בין תפיסה תמטית והיסטורית לבין מבטו של האספן. עוד אצרה את התערוכה "תמונות מחיי המשפחה" (מוזיאון ישראל, 2009) ו"יומן אבק" (מוזיאון ישראל, 2013), שעמדה על תופעת ענן האבק המסתנן אל יצירתם של אמנים ישראלים כחומר, כדימוי וכמשל.
בתערוכת-היחיד "ליאון אנגלסברג – רטרוספקטיבה" (מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006) התבוננה מנור פרידמן ביצירתו של ליאון אנגלסברג (1998-1919), צייר כמעט אלמוני, אאוטסיידר, שחי בפרישות מזירת האמנות בישראל. החשיפה והמחקר של עיזבון הציורים שהותיר אחריו האמן הביאו להכרה באיכות הייחודית של יצירתו, הטעונה עוצמה הבעתית נוקבת.
בתערוכה "לידת העכשיו: שנות ה-60 באמנות ישראל" (מוזיאון אשדוד, 2008), שאצרה מנור פרידמן לצד יונה פישר, הוצג מבט רטרוספקטיבי היסטורי על אמנות שנות ה-60 בישראל. התערוכה הייתה חלק מפרויקט רחב היקף לרגל 60 שנות אמנות בישראל.
מנור פרידמן שימשה אוצרת ראשית ועורכת הקטלוג של "רשמים IV – הביאנלה הרביעית לרישום" (בית האמנים בירושלים, 2010). תחת הכותרת "נאחז בסבך" התמקדה התערוכה הקבוצתית מרובת המשתתפים באחד מיסודותיו המובהקים של הרישום - הקו ושלל גילוייו כסבך של קורים וקשרים.
בתערוכתה "מקרה שנלר" (בית האמנים, ירושלים, 2016) העלתה מנור פרידמן לשיח הציבורי את שאלת הפקרתם של מבנים ואתרים היסטוריים. פעולת האמנות והאוצרות, כמו גם יום עיון שליווה אותן, שימשו פלטפורמה ביקורתית ועוררו מודעות לתהליכי הפקר והרס של נכסי העבר.
ארבע מהתערוכות שאצרה בשנים 2003–2019 הוקדשו לייצוגים של הצמחי באמנות הישראלית מראשיתה ועד היום, מתוך תפיסת דימוי הצומח כ"מראה מקום" תרבותי ולאומי, הנוגע לסוגיות של טריטוריה, זהות, יופי וכליה: "דם הכלנית וכתם הכרכום – פריחה באמנות ארץ ישראל" (מוזיאון ישראל, 2003); "לארי אברמסון – שושנת יריחו" (סדנת ההדפס, ירושלים, 2004); "שירת העשבים – ציורי שמואל חרובי" (מוזיאון ישראל, 2006); ו"רקפות: צומח, מקום, משל" (בית טיכו, מוזיאון ישראל, 2019).
בשנת 2013 זכתה מנור פרידמן בפרס האוצר מטעם מנהל התרבות, המחלקה למוזיאונים ולאמנות פלסטית של משרד התרבות והספורט. בנימוקים לפרס נכתב: "תמר מנור פרידמן מעמידה לאורך שנים מודל אוצרותי מקצועי ראוי לשבח המשלב בין עבודתה של אוצרת עצמאית לבין מחקר אקדמי רציני, מעמיק ואיכותי. תחומי עבודתה רחבים ונוגעים בתצוגות היסטוריות, באמנות ישראלית ובאמנות מודרנית בינלאומית. הטמפרמנט האוצרותי שעיצבה נטול פשרות ומחויבותה למקצוע האוצרות ולמושאי מחקרה ניכרים בכל רוחב יריעתם."
רשימת תערוכות > מוזיאון ישראל, ירושלים – אגף בצלאל

2019 "רקפות: צומח, מקום, משל", בית טיכו בשיתוף מרכז 'דעת המקום' [קטלוג]
2013 "יומן אבק – אמנות ישראלית עכשווית" [קטלוג]
2009 "תמונות מחיי משפחה", DVD
2006 "דיוקנאות – כתבים ודיוקנים מאוסף ורה וארטורו שוורץ לאמנות דאדא וסוריאליזם"
2006 "שירת העשבים – ציורי שמואל חרובי ל'אוצר צמחי ארץ ישראל' מאת אפרים וחנה הראובני" [קטלוג]
2003 "דם הכלנית וכתם הכרכום – פריחה באמנות ארץ-ישראל"
2004-2002 "Dreaming with Open Eyes – Dada and Surrealism from the Arturo Schwarz Collection" תערוכה נודדת במוזיאונים בארצות הברית, קנדה, ארגנטינה וברזיל
2000 "חולמים גלויי עיניים: אמנות דאדא וסוריאליזם מאוסף ורה, סילוויה וארטורו שוורץ" [קטלוג]
1998 "קדימה – המזרח באמנות ישראל", אוצרת שותפה לאוצר יגאל צלמונה [קטלוג]
1996 "נמרוד – תמונה קבוצתית" [דפדפת]
1991 ביתן המאה ה-20 – תערוכת הפתיחה, עוזרת לאוצרת סטפני רחום
רשימת תערוכות > מנופים, פסטיבל אמנות עכשווית בירושלים

2017 "מנגד", אוצרת אורחת בתערוכה המרכזית, האוניברסיטה המורמונית הר הצופים [קטלוג]
רשימת תערוכות > בית האמנים, ירושלים

2016 "מקרה שנלר" [דפדפת]
2011-2010 "רשמים IV נאחז בסבך – הביאנלה הארצית הרביעית לרישום" [קטלוג]
רשימת תערוכות > מוזיאון אשדוד לאמנות – מרכז מונארט

2008 "לידת העכשיו – שנות השישים באמנות ישראל", אוצרת שותפה לאוצר יונה פישר. במסגרת פרויקט "60 שנות אמנות בישראל" [קטלוג]
רשימת תערוכות > מוזיאון תל אביב לאמנות

2006 "ליאון אנגלסברג – רטרוספקטיבה" [קטלוג]
רשימת תערוכות > סדנת ההדפס ירושלים

2004 "לארי אברמסון – שושנת יריחו" [קטלוג]
2002 "מילים רצות – על הכתב בהדפס" (הוצגה גם במוזיאון תל אביב) [קטלוג]
רשימת תערוכות > בית התפוצות, תל אביב – היחידה לתערוכות מתחלפות

1993 "עמלים ומהפכנים – תנועת הפועלים היהודית" (הוצגה גם במוזיאון היהודי בווינה) [קטלוג]
1993 "אוצרות גנוזים – אמנות יהודית מהמוזיאון לאתנוגרפיה בלבוב", אוצרת משנה [קטלוג]
1983 "חקלאים יהודים בעת החדשה" [קטלוג]
1982 "יק"א – ממלכתו הפילנתרופית של נדבן יהודי", מחקר לתערוכה [קטלוג]
רשימת תערוכות > משכנות שאננים, ירושלים

2003 "אלכס קרמר – אין מקום"
רשימת תערוכות > בית גבריאל בכנרת

1993 "על שפת ים כנרת" [קטלוג]
רשימת תערוכות > מוזיאון העיר ירושלים, מגדל דוד

1989-1986 מחקר והכנה לתצוגת הקבע
1982 "מגדל דוד – גילויו מחדש", עוזרת לאוצרת התערוכה רנה סיון [קטלוג]
קטלוגים ופרסומים

בית הכנסת שושנים לדוד, המרכז לאמנות יהודית, ירושלים, 1981
אהל משה – מאה שנה לשכונה ולבית הכנסת שלה, המרכז לאמנות יהודית, ירושלים, 1982
חקלאים יהודים בעת החדשה, בית התפוצות, תל אביב, 1983
"מזבח וקרבן ביצירת יצחק דנציגר", דברי הקונגרס העולמי התשיעי למדעי היהדות, חטיבה ד', כרך 2, ירושלים, 1986, עמ' 17–22
עמלים ומהפכנים – תנועת הפועלים היהודית, בית התפוצות, תל אביב, 1993 [גם במהדורה אנגלית וגרמנית]
על שפת ים כנרת, בית גבריאל שרובר, 1993
נמרוד – תמונה קבוצתית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1996
יגאל צלמונה ותמר מנור-פרידמן, קדימה – המזרח באמנות ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998
מילים רצות – על הכתב בהדפס, סדנת ההדפס ירושלים, 2002
"דם הכלנית וכתם הכרכום: פריחה באמנות ארץ-ישראל", כתב עת מכירה פומבית, [40] ינ'-פברואר 2004, עמ' 36–41
לארי אברמסון – שושנת יריחו, סדנת ההדפס ירושלים, 2004
שירת העשבים – ציורי שמואל חרובי ל"אוצר צמחי ארץ ישראל", מוזיאון ישראל ירושלים, 2006
ליאון אנגלסברג: רטרוספקטיבה, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006
טקסט לספר-אמן, אסתר קנובל: מלאכת מחשבת, 2008
יונה פישר ותמר מנור-פרידמן, לידת העכשיו – שנות השישים באמנות ישראל, מוזיאון אשדוד לאמנות, 2008
נאחז בסבך – רשמים IV, הביאנלה הארצית הרביעית לרישום, בית האמנים ירושלים, 2010
יומן אבק – אמנות ישראלית עכשווית, מוזיאון ישראל ירושלים, 2013
מקרה שנלר, בית האמנים ירושלים, 2016
רקפות: צומח, מקום, משל, מוזיאון ישראל ירושלים ומרכז 'דעת המקום", 2019
*Renew Our Days as of Old – the Affinity of Israeli Art with the Ancient East", The Jerusalem Review, Vol. 3, 1998/9, pp. 54–77
Yitzhak Danziger’s Shepherd King", The Israel Museum Journal, vol. X, 1992, pp. 45-56"
Dreaming with Open Eyes, The Israel Museum, Jerusalem, 2000
Dreaming with Open Eyes”, The Israel Museum Journal, Vol. XVIII, 2000, pp. 46–51“
הערות שוליים

↑  שתי אוצרות ראשיות חדשות במוזיאון ישראל, באתר ערב רב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265083805171  PLWABN: 9810624066505606  BnF: cb13743752h (data)  ISNI: 0000 0000 6654 2663  LCCN: nr91016382  NTA: 296603872  RERO: 02-A006409148  SUDOC: 066973376  VcBA: 495/333473  VIAF: 37095638   WorldCat (עם VIAF): 37095638