stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב המפטון רודס
רקע היסטורי

באביב 1861 עלה בידי צבא הקונפדרציה לכבוש את נורפוק שבווירג'יניה ואת כל האזור הסמוך לה מדרום להמפטון רודס. בעקבות פעולת הטעייה של הדרומיים בהנהגת מנהל חברת הרכבות ויליאם מֶהוֹן, העלה צי האיחוד באש ופינה ללא קרב את מספנת גוספורט שבפורטסמות'. במהלך הפינוי השמידו מלחי צי האיחוד תשע מאוניותיהם, ובהן הפריגטה "מרימק", אלא שבגלל החיפזון והבלבול לא נשרפה האונייה כליל אלא עד קו המים בלבד.
לאחר הפינוי נותר בשליטת האיחוד באזור טיידווטר שבווירג'יניה רק פורט מונרו, מבצר בחצי האי וירג'יניה, בצדו הצפוני של המפטון רודס ממול סואל'ס פוינט. נתיב השיט עובר קרוב לצד הצפוני, ועל כן תוגבר פורט מונרו במוצב נוסף, שהוקם בפתח נתיב השיט על אי מעשה ידי אדם שנקרא לימים פורט ווּל.
כיבוש נורפוק העניק לקונפדרציה את המספנה הגדולה והיחידה שלה וכן תותחים כבדים רבים. בריגדיר ג'נרל וולטר גווין מצבא הקונפדרציה, שהופקד על מערך ההגנה סביב נורפוק, הקים בסואל'ס פוינט סוללות תותחים להגנת נורפוק ולשליטה במימי המפטון רודס.
מאז פרצה מלחמת האזרחים פעל אברהם לינקולן, נשיא ארצות הברית, להחזרת מדינות הקונפדרציה לחיק האיחוד. היה בדעתו להשתמש בציו הגדול והחזק יותר כדי לנתק את מדינות הקונפדרציה משאר העולם באמצעות הסגר ימי על נמלי החוף שלהן באוקיינוס האטלנטי ובמפרץ מקסיקו ועל ידי שליטה בעמק נהר המיסיסיפי באמצעות ספינות תותחים.
כשהסלימו פעולות האיבה, הורה לינקולן למפקדי צי האיחוד להטיל הסגר מן הים על המפטון רודס. פורט וול ופורט מונרו שלטו אומנם על המעבר מהמפטון רודס אל מפרץ צ'ספיק וממנו אל האוקיינוס האטלנטי, אך המים הפנימיים בנהר ג'יימס ובנהר אליזבת היו בשליטת צי מדינות הקונפדרציה. אף על פי שציי שני הצדדים התנגשו זה בזה פעמים אחדות, לא הצליח אף אחד מהם לגבור על יריבו. המבוי הסתום נמשך מסופה של שנת 1861 עד ראשית 1862.
אוניות מחופות-שריון

אוניות מחופות-שריון (ironclads) היו אוניות מלחמה שגופן העשוי עץ צופה בלוחות ברזל להגנה. אוניית המלחמה מחופת השריון הראשונה הייתה "גְּלוּאָר" הצרפתית, שהושקה ב-1859. כשפרצה מלחמת האזרחים, הייתה טכנולוגיית שריון הברזל בצפון אמריקה עדיין בחיתוליה.
אחד החוקים הראשונים שהעביר קונגרס הקונפדרציה היה לפעול להשגת אוניות מחופות שריון, בין על ידי רכישתן מעבר לים ובין על ידי הסבת כלי שיט קיימים. עוד בראשית המלחמה, כשנודעו לאיחוד תוכניותיה של הקונפדרציה, החל אף הוא לבנות אוניות מחופות-שריון.
האוניות מחופות השריון הראשונות של ציי מדינות האיחוד ומדינות הקונפדרציה היו מוזרות למראה בהשוואה לאוניות המלחמה בנות זמנן ואף שונות מאוד אחת מהשנייה. זאת ועוד, כאשר עשו השתיים את דרכן אל הקרב ההיסטורי בהמפטון רודס, עדיין לא הסתיימה בנייתן לשביעות רצונם המלאה של מתכנניהן.
אוניות מחופות-שריון > "וירג'יניה"

ב-1 ביוני 1861, במהלך הפינוי החפוז של מספנת גוספורט, העלו חיילי האיחוד באש את פריגטת הקיטור "מֶרימֶק". האש כילתה רק את חלקיה העליונים עד קו המים וגופה הוסיף לצוף. חרשי המספנה, שהייתה כעת בשליטת הקונפדרציה, שיפצו את האונייה, הוסיפו לה מבנה עילי נמוך משהיה לה קודם וציפו אותו בלוחות ברזל. האונייה הוכנסה לשירות פעיל ב-17 בפברואר 1862 בשם "וירג'יניה".
מתכנן האונייה חש, כי אש תותחים לא תהיה יעילה עוד נגד אוניות מחופות בשריון ברזל, ועל כן חימש אותה גם באיל ניגוח, כלי נשקן של אוניות המשוטים המלחמתיות מן העת העתיקה, שזו הפעם הראשונה שנעשה בו שימוש מודרני.
חרף המאמצים הקדחתניים להשלים את בנייתה, עדיין נמצאו על סיפונה של "וירג'יניה" פועלי מספנה כאשר שטה אלי קרב מבלי שתבצע קודם הפלגת ניסוי או הפלגת אימונים.
אוניות מחופות-שריון > "מוניטור"

"מוניטור" הייתה אונייה מדגם חדש לחלוטין, שהנשיא לינקולן עצמו התעניין רבות בבנייתה. צורת המבנה הייחודית, אותה תכנן ג'ון אריקסון, כללה צריח תותח סובב חדשני ובו שני תותחי 11 אינץ' (280 מ"מ) חלקי-קדח מתוצרת דֶלְגרֶן. לאונייה הייתה צדודית נמוכה, ורק חלק קטן של הסיפון וצריח התותח נראו לעיני האויב. גוף האונייה נבנה ב- Continental Iron Works שבניו יורק, והאונייה הושקה שם ב-30 בינואר 1862. היה צורך להקטין את עובי ומשקל השריון מן המידות המתוכננות על מנת להגדיל את הבּוֹלֶט (freeboard) שלה, אך גם לאחר שינוי זה בלט סיפונה 35 ס"מ בלבד מעל פני המים.
"מוניטור" הייתה אחד מכלי השיט המלחמתיים החדשניים ביותר בשעתה. חלקי האונייה חושלו בתשעה בתי יציקה נפרדים, ותהליך הבנייה כולו ארך פחות מ-120 ימים. למרות הבנייה המהירה חש לינקולן תסכול רב מן האיחור במסירתה. האונייה הוחשה אל המפטון רודס והגיעה אליו בערבו של אותו יום בו ערכה יריבתה את הופעת הבכורה שלה.
היום הראשון לקרב

בבוקר 8 במרץ 1862 שייטה "וירג'יניה" הגדולה והמסורבלת משהו אל המפטון רודס, נכונה לפרוץ את ההסגר הימי. האונייה, בפיקוד קפטן פרנקלין ביוקנן, נעזרה בשתי גוררות הקיטור "רָאלי" ו"בּוּפוֹר" ונלוו אליה אוניות המשוטה הצדית "פטריק הנרי", "ג'יימסטאון" ו"טיזֶר".
"וירג'יניה" שטה היישר לעברן של אוניות האיחוד. היא החלה לירות מתותחיה כשהמרחק בינה לבין "קאמברלנד" היה פחות ממייל אחד, ומיד נפתחה עליה אש מעברן של כל אוניות השייטת והסוללות בחוף. "וירג'יניה" ניגחה את יריבתה מתחת לפני המים, והאונייה שקעה במהירות כשאנשיה "ממשיכים לירות בתותחים באומץ לב כל עוד היא צפה", כפי שסיפר ביוקנן בשבח אויביו.
אחר כך הפנה ביוקנן את חרטום "וירג'יניה" אל אוניית האיחוד "קונגרס". בראותו מה עלה בגורלה של "קאמברלנד", הורה מפקד ה"קונגרס" להעלות את אונייתו על החוף. תוך כדי כך הצטרפו אל התקפתה של "וירג'ינה" על "קונגרס" אוניות שייטת נהר ג'יימס בפיקוד ג'ון רנדולף טאקר. הקרב ארך כשעה, ובסיומו נכנעה "קונגרס" לאחר שניזוקה קשות. בעוד אנשי הצוות ניצולי הקרב יורדים מן האונייה הפגועה, פתחה סוללת האיחוד בחוף הצפוני באש תותחים על "וירג'יניה". כתגובה הורה קפטן ה"וירג'יניה" להמטיר על "קונגרס" קלעים מלובנים ופגזים מתלקחים. האש שאחזה ב"קונגרס" גרמה להתפוצצות מחסן התחמושת שלה והיא ירדה למצולות. גם "וירג'יניה" יצאה פגועה מן הקרב. המטחים שנורו מ"קאמברלנד" ו"קונגרס" ומן הסוללות בחוף ניקבו ככברה את ארובתה והקטינו את מהירותה הנמוכה בלאו הכי. שניים מתותחיה יצאו משימוש ומספר לוחות שריון התפרקו.
תוך כדי כך נפנתה שייטת נהר ג'יימס לטפל באוניית האיחוד "מינסוטה", שיצאה מפורט מונרו כדי להצטרף ללחימה אך עלתה על שרטון. לאחר שקיבלה את כניעת "קונגרס" ולמרות היותה פגועה, הצטרפה "וירג'יניה" לשייטת נהר ג'יימס להמשך המאבק. ברם, בשל השוקע הגדול שלה לא יכלה היא להתקרב אל האויב כדי לנגחו, ותוך כדי התמשכותו המייגעת של הקרב ירדה החשיכה ומנעה משאר אוניות השייטת לכוון את אישן ולקלוע. "וירג'יניה" עזבה בציפייה לשוב למחרת היום כדי להשלים את מלאכת השמדת צי האיחוד. את הלילה עשתה האונייה במים המוגנים שבשליטת הקונפדרציה.
הייתה זו שעתה הגדולה של "וירג'יניה" אך היא לא יצאה מן ההתנגשות ללא פגע. חלק מאיל הניגוח שלה ניתק ונשאר תקוע בדופנה של "קאמברלנד". בעוד אונייתו יורה על סוללת החוף, נפצע קפטן ביוקנן בירכו מכדור מוסקט. לא נותרה לו כל ברירה אלא להעביר את הפיקוד לידי לוטננט קטסבי רוג'ר ג'ונס. בסופו של דבר נאלצו המנתחים לקטוע את רגלו.
מזכיר צי הקונפדרציה, סטיבן מלורי, כתב לנשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס אודות ההתנגשות:
צי האיחוד נחל כישלון מהדהד. מאוחר באותו לילה הגיעה "מוניטור", בפיקוד לוטננט ג'ון לורימר וורדן, אל המפטון רודס. האונייה מחופת השריון של צי האיחוד הוחשה אל המקום בתקווה כי תגן על חברותיה ותמנע מ"וירג'יניה" לסכן את ערי האיחוד. "גורל המערכה," העיר קפטן ג'ון א' דלגרן (John A. Dahlgren) מצי מדינות האיחוד, "היה תלוי ביכולת העמידה הבלתי-מוכחת עדיין של "מוניטור" החדשה ובהגעתה בעתה."
"מוניטור" נגד "וירג'יניה"

למחרת היום, ב-9 במרץ 1862, שבה "וירג'יניה" לאחר שתוקנה כדי לחסל את "מינסוטה" התקועה על שרטון. דרכה נחסמה על ידי ה"מוניטור" שזה עתה הגיעה, ואשר תוארה אחר כך על ידי מפקד האונייה המורדת כ"לא יותר מקופסת גבינה על רפסודה".
לאחר לחימה של שעות, בעיקר מטווח קרוב, לא עלה בידי אף אחת משתי האוניות לגבור על יריבתה. ל"מוניטור" הקטנה והזריזה יותר היה צריח מסתובב והיא יכלה לחמוק מ"וירג'יניה", אך אף אחת מן השתיים לא הצליחה להסב נזק משמעותי לאחרת.
שתי האוניות עזבו את זירת ההתגוששות בעצמן וללא נזקים משמעותיים. תותחי ה"מוניטור" היו גדולים הרבה יותר מאלו של "וירג'יניה", ועל כן עלה בידה להבקיע את לוחות השריון שלה במקומות אחדים, בעוד ש"וירג'יניה" הצליחה רק לקמט את שריונה של "מוניטור". צוות ה"מוניטור" השתמש בעיקר בקלעים מלאים וכיוון אל חלקיה העיליים של "וירג'יניה". כששמע זאת אריקסון, מתכנן האונייה, רתח מזעם וקרא, כי לו השתמשו בפגזים נפיצים ויורים לכיוון קו המים, היו מטביעים את "וירג'יניה" על נקלה.
אחרית הקרב

במשך החודשיים הבאים ערכה "וירג'יניה" כמה גיחות להמפטון רודס, מתוך תקווה לפתות את "מוניטור" לקרב. רוב הזמן שייטה "וירג'יניה" לאיטה במורד נהר אליזבת עד המבצרים בקרייני איילנד או בסואל'ס פוינט. "מוניטור", ועימה מספר עצום של אוניות האיחוד, המתינה בהמפטון רודס לצאתה של "וירג'יניה" אל פורט מונרו.
תוכנית מפקדי צי האיחוד הייתה להילחם ב"וירג'יניה" במקום אותו יבחרו. ל"מוניטור", לעומת זאת, ניתנה הוראה נשיאותית שלא להיכנס לקרב אלא אם הדבר בלתי נמנע לגמרי. משרד הצי של מדינות האיחוד שכר כמה אוניות קיטור גדולות למטרה המפורשת לפגוע ב"וירג'יניה". תוכניתו הייתה להמתין עד שאוניית צי הקונפדרציה תעז להיכנס למים עמוקים, ואז ינסו אוניות הקיטור הגדולות לנגחה ולהטביעה. "וירג'יניה" אכן העזה פעמיים להיכנס אל המפטון רודס וניסתה לפתות את "מוניטור" לקרב, אך בשל ההוראה הנשיאותית לא נענתה יריבתה לאתגר.
מה שהיה קרוב לוודאי הקרב הימי לו ציפו בשעתו יותר מכל, לא התממש לעולם. "מוניטור" ו"וירג'יניה" לא נלחמו שוב זו בזו.
גורל שתי האוניות

לאחר הקרב לא נטלה אף אחת משתי האוניות חלק במלחמה ואף אחת מהן גם לא שרדה את שנת 1862.
האירועים ביבשה סביב המפטון רודס אילצו את הקונפדרציה לנטוש את אזור נורפוק. כשהחל פינוין של נורפוק ופורטסמות ב-10 במאי 1862, נותרו לקציני "וירג'יניה" ואנשי צוותה חלופות ספורות. קומנדר ג'ושיה טטנול ידע, כי שוקע האונייה גדול מכדי שתוכל לשוט בנהר ג'יימס אל ריצ'מונד וקטנים הסיכויים שתצליח לחמוק מהמפטון רודס תחת אפן של אוניות צי האיחוד, שעמדו על המשמר סמוך לפורט מונרו וציפו למהלך שכזה.
כדי למנוע את נפילתה לידי האויב, פקד טטנול בבוקר 11 במאי 1862 להשיט את "וירג'יניה" אל חופו של האי קרייני ולהעלותה באש. לאחר שבערה משך כשעה הגיעו הלהבות אל מחסן התחמושת שלה והאונייה נהרסה כליל בהתפוצצות הגדולה.
למעלה מעשר שנים לאחר סיום המלחמה, ב-30 במאי 1876, נמשתה טרופת ה"וירג'יניה" מן המים והוסעה אל המספנה בפורטסמות ופורקה לגרוטאות.
חלקים מ"וירג'יניה", ובהם לוחות שריון, העוגן והתותחים, הוצגו שנים רבות במספנת נורפוק של הצי המלחמתי בפורטסמות ובמוזיאון הימי בניופורט ניוז (Mariners' Museum) בווירג'יניה. עוגנה של האונייה נח על המדשאה בחזית מוזיאון הקונפדרציה (Museum of Confederacy), שהוקם ב-1890 בריצ'מונד, וירג'יניה.
"מוניטור" הייתה לאב-טיפוס של אוניית מלחמה הנושא אותו שם. מוניטורים רבים נבנו לאחר מכן, כולל לשיט נהרות, והם מילאו תפקידי מפתח בקרבות מלחמת האזרחים בנהר מיסיסיפי ובנהר ג'יימס. ברם, מבנה האונייה התאים להפליא ללחימה בנהר, אך הבולט הנמוך והצריח הכבד פגעו בכושר השיט שלה במזג אוויר סוער. בדצמבר שנת 1862 נצטוותה "מוניטור" לצאת אל בופור, צפון קרוליינה, כדי לסייע בהטלת ההסגר הימי על שתי הקרוליינות. בעודה נגררת על ידי האונייה "רוד איילנד", נקלעו השתיים לסערה עזה. "מוניטור" התמלאה מים וטבעה בערב השנה החדשה, דצמבר 1862, בחוף האוקיינוס האטלנטי ליד כף הטרס בצפון קרוליינה, באזור הידוע כבית הקברות של האוקיינוס האטלנטי. ב-1973 נתגלתה טרופת האונייה.
לקריאה נוספת

Burns, Ken, The Civil War (TV documentary series)
Hogg, I. Weapons of the Civil War
Milton, Keith. “Duel At Hampton Roads.” Military Heritage, Vol. 3, No. 3 (December 2001), pp. 38-45
הערות שוליים

↑  המפטון רודס הוא שמו של אגן מים גדול בדרום מזרח וירג'יניה ושטחי היבשת המקיפים אותו. האגן נושק לשפכי הנהרות ג'יימס ואליזבת ופתוח בצדו המזרחי לאוקיינוס האטלנטי.
↑  האונייה המשוריינת (armoured ship), שהתפתחה מן האונייה מחופת השריון, נבנתה מלכתחילה מלוחות עבים במיוחד של ברזל ומאוחר יותר של פלדה למען אותה מטרה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548215005171  LCCN: sh85058599  NKC: ph349165 
אוניית מדינות הקונפדרציה "וירג'יניה" (מקודם אוניית מדינות האיחוד "מרימק")
אוניית מדינות האיחוד "מוניטור"
המפטון רודס וסביבותיה. מפת הקרב מ-1885
"וירג'יניה" מנגחת ומטביעה את "קאמברלנד".
קרב האיתנים בין "מוניטור" ו"וירג'יניה", ציור מאת קורייר ואיב
"מוניטור" לאחר קרב המפטון רודס, יולי 1862.
"אובדן מפלצת המורדים "מרימק" ליד קרייני איילנד, 11 במאי 1862". ציור מאת קורייר ואיב.
יהושע יהלום

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1943 קריית מוצקין, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 נהרג:  11 באוקטובר 1973 (בגיל 30) סמוך לחאן-ארנבה, סוריה 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    רב-סרן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ששת הימים  מלחמת ההתשה  מלחמת יום הכיפורים 
 עיטורים
   עיטור המופת
 
אנדרטת גדוד 134 בעין זיוון, שעליה הונצח שמו של יהושע יהלום
יהושע יהלום (28 ביולי 1943 – 11 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל, אשר לחם בחזית רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, שבה נהרג. הוא עוטר על לחימתו בעיטור המופת.
ביוגרפיה

יהושע (שוקה) פינקלשטיין נולד בקריית מוצקין. בגיל העשרה, עבר לבדו לקיבוץ מעוז חיים. לאחר שלמד בפנימייה צבאית. הוריו הצטרפו לקיבוץ אחרי כמה שנים. ב-1961 גויס לצה"ל, עבר קורס קציני חיל רגלים, קורס קציני חרמ"ש וקורס מפקדי פלוגות שריון. השתתף כאיש מילואים במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה.
יהלום עבד בענף הכותנה במעוז חיים ועמד להתחיל ללמוד בפקולטה להנדסה בטכניון. היה נשוי ואב לשלושה ילדים.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגת ג'יפים בגדוד הסיור 134 שבחטיבה 179. יחידתו עסקה בהכוונת הטנקים לעבר האויב ובפינוי נפגעים. לאחר שנפגעו מפקדי פלוגות רבים בחטיבה יהושע הבין שעליו להילחם כשריונר, מצא פלוגת טנקים במנוחה, דרש ממפקד הפלוגה ללמד אותו את טנק הצנטוריון (שוט) ואיך נלחמים.
אחרי כארבע שעות הדרכה, דרש יהלום לקבל פיקוד על פלוגת טנקים. בקשתו לא נענתה ואף על פי שלא הייתה לו הכשרה מקצועית מתאימה הוא אסף שאריות של טנקים וצוותים, הקים בעזרתם פלוגת שריון ועלה לרמת הגולן ונלחם כשהוא ממלא את תפקידו היטב. את האישור הפורמלי הוא קיבל בקשר במהלך הקרבות.
ב-11 באוקטובר השתתפה פלוגתו של יהלום בקרב ההבקעה של אוגדה 210. הוא הוביל את הפלוגה לעבר הכפר חאן ארנבה תחת אש ארטילרית כבדה. בקרבת קו ההגנה הסורי הקדמי נפגע הטנק של יהלום והוא נהרג.
לאחר המלחמה הובא יהלום לקבורה בקיבוצו, מעוז חיים.
על יוזמתו, נחישותו, ואומץ ליבו, עוטר לאחר מותו, בספטמבר 1975, בעיטור המופת.
שמו של יהלום הונצח על גבי מספר אנדרטאות, בהן אנדרטת יד לשריון, אנדרטת גדוד 134 בעין זיוון, אנדרטת נופלי הטכניון והאנדרטה בקיבוצו.
לקריאה נוספת

שוקה - יהושע יהלום: נולד ביום כ"ו תמוז תש"ג (1943)... נפל ביום חמישי ט"ו תשרי תשל"ד (11.10.73) בפריצה לסוריה, ליד חאן-ארנבה, מעוז חיים, תשל"ח
איך נפלו גברים ויאבדו כלי מלחמה: לזכר אנשי האזור ובניו שנפלו במלחמת יום הכיפורים, המועצה האזורית בקעת בית שאן, תשל"ה
טייסת 84 (חיל האוויר המלכותי)

| --- | --- |

 Scorpiones pungunt 'עוקץ העקרב'
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי
 סוג:  טייסת חילוץ והצלה
 בסיס האם:  בסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  7 בינואר 1917 – כיום
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה המלחמה האנגלו-עיראקית
 נתוני היחידה
 כלי טיס:  בל 412
 פיקוד
 יחידת אם:  הכוחות הבריטים קפריסין
טייסת 84 היא טייסת חילוץ והצלה של חיל האוויר המלכותי, הממוקמת בבסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי בקפריסין ומבוססת על מסוקי בל 412.
הטייסת הוקמה בינואר 1917 כחלק מגיס התעופה המלכותי, לאחר מלחמת העולם הראשונה פורקה והוקמה מחדש מספר פעמים על בסיס מגוון סוגי מטוסים לאורך השנים. טייסת 84 מזוהה עם השירות שלה במספר בסיסי אוויר ברחבי המזרח התיכון, בהם בעיראק ובישראל המנדטורית, בגלגולה הנוכחי היא הוקמה ב-1972 כטייסת חילוץ הממוקמת בבסיס חיל האוויר המלכותי בקפריסין. היא נחשבת לטייסת היחידה שבהיסטוריית השירות שלה בחיל האוויר המלכותי, מעולם לא ישבה קבע על אדמת בריטניה.
במהלך השרפה בכרמל בשנת 2010, מסוקי הטייסת סייעו לכוחות הכיבוי הישראלים במאמצי ההשתלטות על האש.
היסטוריה

טייסת 84 נוסדה ב-16 בפברואר 1917 בתוך גיס התעופה המלכותי (לעתיד חיל האוויר המלכותי) בבסיס חיל האוויר ביולו (RAF Beaulieu), דרומית לסאות'המפטון בדרום אנגליה. בספטמבר הועברה הטייסת לצרפת ולקחה חלק במערכה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה על בסיס מטוסי הקרב S.E.5a, לאחר המלחמה באוגוסט 1919 חזרה לבריטניה ופורקה כחלק מצמצום הכוחות ב-30 בינואר 1920. כחצי שנה לאחר מכן, ב-13 באוגוסט 1920 הוקמה הטייסת מחדש בבגדאד עיראק לפני שהועברה בספטמבר לבסיס חיל האוויר שועביה, במחוז בצרה בדרום עיראק - שם נותרה למשך כ-20 שנים.
בנובמבר 1940 פלישת הצבא האיטלקי ליוון, הועברה הטייסת סמוך לאתונה כדי לסייע לכוחות היוונים, באפריל 1941 הוורמאכט הגרמני הצטרף לכוחות האיטלקיים והכוח האנגלו-יווני החל להישבר תחת המאמץ המשותף. קווי ההגנה הבריטים נשברו במהרה והטייסת נאלצה לסגת מיוון עם מעט המטוסים השמישים שנותרו לה. לאחר שנסוגה לכרתים ב-21 באפריל 1941, ולאור המתיחות הגוברת בין הכוחות הבריטים לשלטונות עיראק, הועברה הטייסת ישירות לבסיס חיל האוויר עאקיר (כיום בסיס תל נוף) בפלשתינה, משם מטוסי הבריסטול בלנהיים של הטייסת סייעו למאמצי הלחימה בעיראק ובסוריה.
בהמשך המלחמה שירתה בטייסת בים התיכון בסיוע ללחימה בצפון אפריקה, יוון ועיראק. הטייסת הוצבה לפרק זמן קצר גם באסאם בצפון-מזרח הודו הבריטית, שם הפעילה מפציצי צלילה מסוג וולטי A-31 ונג'נס כנגד כוחות קיסרות יפן. בפברואר 1945 צוידה הטייסת המטוסי מוסקיטו החדישים ובנובמבר 1946 הועברו למטוסי התקיפה בריסטול בופייטר, לאחר מכן במרץ 1949 הועברו למטוסי בריסטול בריגנד.
ב-20 בפברואר 1953 פורקה הטייסת ובמקביל טייסת 205 הפכה לטייסת 84 ושימשה עד לשנת 1971 בתור טייסת התובלה של זירת הים התיכון. ב-31 באוקטובר 1971 פורקה הטייסת פעם נוספת במקום מושבה בבסיס חיל האוויר המלכותי במוחארק.
ב-17 בינואר 1972 הוקמה מחדש הטייסת על בסיס כוח מטיסה 1563 ומטייסת 230 בתור טייסת חילוץ והצלה מוסקת בבסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי (קפריסין). הטייסת שירתה בשנים הראשונות עם מסוקי חילוץ מסוג וסטלנד וירלווינד ובתחילת 1982 עברה למסוקי וסטלנד וסקס עד שקלטה בשנת 2003 את מסוקי הבל 242EP בדגם החילוץ Bell Griffin HAR2. מתוקף תפקידה כטייסת חילוץ והצלה, מסוקי הטייסת אינם חמושים ולא נצבעים בצבעים צבאיים אלא בצבעים נטרליים (צהוב וכיום אפור), לאורכם נצבע פס כחול בהיר בדומה לצבעי האו"ם כדי להדגיש את תפקידם ההומניטרי.
כלי טיס עיקריים

B.E.2, ‏B.E.12 ואוורו 504 (1917)
ויקרס וילדביסט (1934–1939)
בריסטול בלנהיים (1939–1942)
וולטי A-31 ונג'נס (1942–1945)
דה הבילנד מוסקיטו (1945–1946)
בריסטול בופייטר (1946–1948)
וסטלנד וירלווינד (1972–1982)
וסטלנד וסקס (1982–2003)
בל 214 (2003–2023)
איירבוס הליקופטרס פומה HC.2 (החל מ-2023)
ראו גם

יחידת החילוץ 669
בסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי
וסטלנד וירלווינד של הטייסת בסיוע לכוחות האו"ם במהלך הפלישה הטורקית לקפריסין, 1974.
אלי ביתאן

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1990 (בן 34) ירושלים
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  בחדרי חרדים, שיחה מקומית, ערוץ עשר 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  elibitan
 טוויטר:  Eli_Bitan
 
אלי ביתאן (נולד בה' באב ה'תש"ן, 27 ביולי 1990) הוא עיתונאי, עורך ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בשכונת קריית משה בירושלים, ליעל ולאבנר ביתאן, מקים "חסלט" ו"גלאט עלים". אמו ממוצא יהודי-מרוקאי ואביו ממוצא יהודי-תוניסאי.
בגיל צעיר עברה משפחתו לבית שמש. הוא למד בבית הספר החרדי-אמריקאי "מגן אבות" ו"תורה לשמה" המשתייך לרשת החינוך של ש"ס. למד בישיבת "משכן שלמה" של הרב אברהם פרוידיגר בירושלים, ומשם המשיך לישיבת פוניבז' בראשות הרב שמואל מרקוביץ'. בעת לימודיו בישיבת פוניבז' הוא יצא בשאלה, ותקופה מסוימת לא חבש כיפה.
חיים אישיים

ביתאן מתגורר ביפו עם רעייתו ריקי אופנהיים, פסיכולוגית בעיריית בני ברק ולהם בן משותף. ביתאן לא שירת בצבא למרות שהיה חייב בגיוס.
הערות שוליים

↑  https://podcastim.org.il/באיפיגיבי-עם-קלצקין?ppplayer=c77dcc5219ac6509966baa2ba03296c8&ppepisode=9bd3abac1fba8ce9cc6e5c19b2c3e810
(החל מדקה 01:48 עד 01:52)
↑  צביקה גרוניך, ‏אלי ביתאן מ"בקהילה" החל לשמש כעורך באתר "בחדרי חרדים", באתר כיכר השבת, 03.02.2014
↑  ישראל כהן, ‏העיתונאי החרדי אלי ביתאן למפגינים בפתח תקווה: "אתם מפחידים אותם" , באתר כיכר השבת, 05.11.2017
↑   "לקבל בנים אובדים": ההקלטות הנדירות של יורש הרב שטיינמן | מתוך חדשות הערב 10.01.18, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:08)
↑  אלי ביתאן, משחקי הכס של פוניבז': המלחמה שקורעת את העולם החרדי, באתר "שיחה מקומית", 25 בנובמבר 2014
↑  "אז למה החרדים לא מאמינים לך?" • ראיון נטול כפפות עם יאיר לפיד, באתר בחדרי חרדים, 22 בנובמבר 2015
↑  מה שתגידו, באתר כאן 11
סיקורסקי S-61R

| --- | --- |
סיקורסקי HH-3F פליקן של משמר החופים של ארצות הברית
סיקורסקי HH-3F פליקן של משמר החופים של ארצות הברית
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מסוק תובלה
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית איטליה איטליה
 יצרן:  סיקורסקי אגוסטה (ברישיון)
 טיסת בכורה:  1959
 תקופת שירות:  1961–הווה (כ־63 שנים)
 משתמש ראשי:  חיל האוויר של ארצות הברית (יצא משירות) משמר החופים של ארצות הברית (יצא משירות) חיל האוויר האיטלקי (יצא משירות) חיל האוויר התוניסאי
סיקורסקי S-61R הוא מסוק דו מנועי למשימות תובלה וחיפוש והצלה, מתוצרת חברת סיקורסקי, מארצות הברית. דגם S61R הוא פיתוח של הסיקורסקי SH-3 סי קינג, ויוצר גם על ידי חברת אגוסטה האיטלקית תחת הסימול AS-61R. בחיל האוויר של ארצות הברית סומל המסוק CH-3C/E וכן HH-3E ג'ולי גרין ג'יאנט (אנגלית: Jolly Green Giant, ענק ירוק עליז), ובמשמר החופים של ארצות הברית זכה המסוק לסימול HH-3F ולכינוי "פליקן" (שקנאי).
פיתוח

הסיקורסקי S-61R הוא גרסה של דגם S-61 של חברת סיקורסקי, SH-3 סי קינג על פי סימול הצי. גרסה R היא בעלת גוף משופר עם כבש הטענה בירכתי המסוק, גוף קונבנציונלי אך אטום למים בניגוד לגוף ההידרודינמי של ה-S-61, ושלושה כני נסע מתכנסים. גוף המסוק היה הבסיס לתכנון הדגם הבא של סיקורסקי, הCH-53 סי סטאליון הגדול בהרבה, והסיקורסקי S-92 המאוחר יותר, הדומה בממדיו.
אב הטיפוס של ה-S61-R נבנה על ידי חברת סיקורסקי כיוזמה פרטית, והמריא לראשונה ב-1963. במהלך הפיתוח הזמין חיל האוויר של ארצות הברית מסוקים מדגם זה, שזכו לסימול CH-3C. המסוק הוזמן כדי שישמש במשימות חילוץ טייסים שנטשו את מטוסיהם. ב-1965 יוצרה גרסה CH-53E, שהייתה בעלת מנועים חזקים יותר.
הגרסה הבאה הייתה HH-3E ולה ניתן הכינוי "ג'ולי גרין ג'יאנט". נבנו שמונה מסוקים מגרסה זו, וכל המסוקים מגרסה CH-3E שודרגו לרמה זו. השדרוג כלל שריון הגנתי, מכלי דלק נאטמים מאליהם ומכלי דלק נתיקים, מנור מתכנס לתדלוק אווירי, מנוף חילוץ וציוד ייעודי נוסף.
משמר החופים של ארצות הברית הזמין ב-1965 גרסה שסומלה HH-3F סי קינג, שנודעה בכינוי "פליקן". מסוקי משמר החופים היו מיועדים למשימות חילוץ ימי בכל מזג אוויר, וכללו מכ"ם חיפוש, מותקן בראדום בצידו השמאלי של חרטום המסוק. בנוסף כללה גרסה זו יכולת נחיתה במים.
חברת אגוסטה האיטלקית בנתה ברישיון גרסה שסומלה AS-61R. 22 מסוקים מגרסה זו יוצרו עבור חיל האוויר האיטלקי.
שירות מבצעי > ארצות הברית

מסוקי חיל האוויר של ארצות הברית שירתו בטייסות חילוץ אווירי וחילוץ למשימות חקר החלל במסגרת פיקוד ההיטס הצבאי (Military Airlift Command, בראשי תיבות: MAC), בטייסות חילוץ של פיקוד הקרב האווירי (Air Combat Command,‏ ACC) ופיקודים מרכזיים אחרים של חיל האוויר של ארצות הברית ברחבי העולם. בנוסף שירתו המסוקים במספר טייסות מילואים של פיקוד העתודה של חיל האוויר וטייסות של המשמר הלאומי האווירי (Air National Guard). כל המסוקים מגרסה HH-3E של חיל האוויר, כולל טייסות המילואים וטייסות המשמר הלאומי הוצאו משירות בשנות ה-90 של המאה ה-20 והוחלפו במסוקי סיקורסקי HH-60G פייבהוק.
גרסה HH-3F פליקן הייתה סוס העבודה של משמר החופים החל מסוף שנות ה-60 ועד סוף שנות ה-90. כל המסוקים מגרסה זו הוצאו משירות והוחלפו במסוקי סיקורסקי HH-60J ג'ייהוק, ששודרגו מאז לגרסה MH-60T.
שני מסוקי HH-3E של חיל האוויר של ארצות הברית היו המסוקים הראשונים שביצעו טיסה טרנס-אטלנטית. המסוקים המריאו מניו יורק ב-31 במאי 1967, ונחתו בסלון האווירי בפריז בלה בורז'ה ב-1 ביוני, לאחר טיסה בת 30 שעות ו-46 דקות. במהלך הטיסה בוצעו תשעה תדלוקים אוויריים. שני המסוקים שביצעו את הגיחה אבדו בפעילות מבצעית בדרום-מזרח אסיה, ב-1969 וב-1970.
שירות מבצעי > איטליה

ייצרו המסוק באיטליה, על ידי חברת אגוסטה, החל ב-1974. החברה ייצרה 22 מסוקים שהחליפו את המטוסים הימיים מדגם גראמן HU-16 אלבטרוס שהופעלו עד אז על ידי חיל האוויר האיטלקי למשימות חיפוש והצלה ימיות. המסוקים הופעלו בחמש טייסות של כנף 15, מארבעה בסיסים ברחבי המדינה. החל מ-1993 החלה הכנף לבצע משימות סיוע בעת אסונות טבע. בנוסף סייעה הכנף במשימות חיפוש והצלה במהלך פעילות מבצעית של צבא איטליה באזורים שונים בעולם, כמו סומליה, אלבניה, בוסניה, קוסובו, עיראק ואפגניסטן. ב-26 בספטמבר 2014 הוצאו אחרוני המסוקים משירות, והוחלפו במסוקי אגוסטה וסטלנד AW139.
גרסאות

S-61R
S-61R-10
S-61R-12
CH-3C
CH-3E
HH-3E ג'ולי גרין ג'יאנט
MH-3E
VH-3E
HH-3F פליקן
AS-61-R
מפעילות

איטליה איטליה
ארגנטינה ארגנטינה
ארצות הברית ארצות הברית
תוניסיה תוניסיה
מאפיינים > מאפיינים כלליים

צוות: 3
נוסעים: 28
אורך: 17.45 מטרים
גובה: 5.51 מטרים
קוטר רוטור: 18.90 מטרים
משקל ריק: 5,600 ק"ג
משקל המראה מקסימלי: 10,000 ק"ג
הנעה: 2 × מנוע טורבו ציר ג'נרל אלקטריק T58-10 בעלי הספק של 1,500 כוח סוס כל אחד
מאפיינים > ביצועים

מהירות מרבית: 143 קשר (265 קמ"ש)
טווח: 1,255 ק"מ
תקרת שירות: 6,400 מטר
סיקורסקי CH-3C בטיסה מעל וייטנאם, 1968
אגוסטה AS61-R של חיל האוויר האיטלקי
סיקורסקי HH-3E ג'ולי גרין ג'יאנט בסכמת הסוואה מדברית בהכנות לקראת מבצע סופה במדבר, 1990
GG-3F פליקן של משמר החופים לאחר נחיתה על המים, ליד סירה בוערת
HH-3F פליקן