stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עינת ויצמן
השכלה > מקצועית

לונדון, אנגליה - New York Film Academy, Kings College סדנה בקולנוע
לונדון, אנגליה - Mountview, Conservatoire for the Performing Arts סדנת משחק
סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית Wright State University קורס משחק
קורס משחק מול מצלמה בהדרכת רות דייכס
סדנת משחק, תיאטרון החדר, בהדרכת אמיר אוריין
משחק בטלוויזיה וקולנוע

1999-1996 - "הפוך", סדרת טלוויזיה, שלוש עונות. גילמה את דמותה הרחפנית של ענת שילון.
1999 - "זאפ קולטורה", הנחיה של תוכנית תרבות לנוער.
1999 - "מבצע סבתא", סרט טלוויזיה. שיחקה את חגית, חברתו של בני ואלופת ישראל בג'ודו.
2003 - "אהבה קולומביאנית" סרט קולנוע, בבימויו של שי כנות. שחקה את יעל, בת זוגו של ניר לוי המתאהבת בסוחר סמים ערבי.
2004 - "אפידורל", סדרת מערכונים, יס פלוס.
2004 - "נשות בית לחם", מונודרמה, מוזיאון אסירי המחתרות- תצוגת קבע. מבוסס על תחקיר על חייהן של האסירות.
2004 - "דמיונות", סרט עצמאי, סינמטק. שיחקה את כפילתה של ריקי בליך.
2008 - "מתי נתנשק", סדרת דרמה, ערוץ 10. בסדרה זו עינת גילמה את דמותה של דורית, מסז'יסטית לסבית המתאהבת באישה נשואה.
2012 - "אני אוהב אותך", סרט בבימויו של דני ססלר, בעבודה.
2014 - שושנה חלוץ מרכזי, סרט בבימויו של שי כנות.
2016 - "רבין, היום האחרון" סרט בבימויו של עמוס גיתאי, שיחקה עורכת דין בוועדת שמגר.
2017 - "ראש גדול (סדרת טלוויזיה)", סדרת טלוויזיה לילדים ונוער, ערוץ KidZ. שיחקה את כרמית, אשתו של אקי אבני.
2020 "הדבר הגדול המיוחד", בתפקיד יהודית, כאן 11.
משחק בתיאטרון

1992 - "דם", תיאטרון החדר
2008 - "ירח ורוד", הפסטיבל לתיאטרון קצר
2009 - "מועדון הזוהר העולה", הפסטיבל לתיאטרון קצר
2000-2001 - "ג'ונגול", צוותא, בבימויו של משה נאור.
2001-2003 - "ליזסטרטה 2000", בבימויה של עדנה מזיא"ה, תיאטרון הקאמרי
2005 - "פלאנט פלסטיין", תיאטרון היי-גייט, לונדון
2010 - "ג'ננה", בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, זוכת פרס השחקנית על הצגה זו.
2013 - משחקת בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בהצגה "עיניים" המבוססת על שיריו של מחמוד דרוויש
2014 - "על הבגידה" בתיאטרון תמונע
2014 - "עובד שבת" בתיאטרון אל מידאן בחיפה.
2016 - משחקת בהצגה "המלט מאשין", בתפקיד אופליה, בבימוי נאוה צוקרמן בתיאטרון תמונע.
2017 - שיחקה בהצגה Yitzhak Rabin: Chronicle of an Assassination בלינקולן סנטר, ניו יורק ובתיאטרון הפורד בלוס אנג'לס.
בימוי

2015 - "בושה: טוקבקים על תיאטרון", הצגה המורכבת ממונולוגים של שני שחקנים על המפגש בין תיאטרון לפוליטיקה והמחיר שהם משלמים על דעותיהם וזהותם. ההצגה הופיעה בפסטיבל אביניון, בכנס התיאטרון הבינלאומי בסגוביה, ספרד ובפסטיבל מופו, אוסלו, נורווגיה.
2016 - "פלסטין, שנת אפס" עלה בפסטיבל עכו וזיכה את השחקן הראשי ג'ורג' איברהים בפרס השחקן. הצגה תיעודית העוסקת בהריסות בתים של פלסטינים על ידי ישראל. ההצגה הופיעה בפסטיבל טוקיו 2017 ופתחה את בפסטיבל קרלה, הודו 2018.
2017 - "הבית ה-112: קורס בבניה פוליטית" - בשיתוף עם עזיז א-טורי מהכפר אל ערקיב. פרפורמנס תיאטרלי.
2017 - "מחברות הכלא" אירוע סביב מכתבים של אסירים פוליטיים הכולל קריאה מבוימת של תכתובת בין אסיר לבחורה יהודיה, סרטונים שביימה של מכתבים מהכלא ודוברים שונים.
2017- "מדינת ישראל נגד המשוררת דארין טאטור" אירוע תמיכה במשוררת הנמצאת במעצר על פרסום שיר בפייסבוק, במסגרת האירוע אותו הפיקה ביימה את הפרוטוקולים מהמשפט של דארין טאטור.
2019 "אני, דארין טאטור", הצגה בבימוי ניצן כהן, יצירה משותפת של דארין טאטור ועינת ויצמן. ההצגה הופיעה גם באוסלו, איטליה, צרפת ובלגיה.
2019 "אסירי הכיבוש", מאת ויצמן ואסירים ביטחוניים
2020 "99.7% הרשעות", וידאו, 5 דקות, זוכה פרס NEXT, פסטיבל דוקאביב.
2021 "אדמה חיה" וידאו- אל ערקיב, מוזיאון תל אביב לאמנות במסגרת התערוכה "דיסצנזוס".
2022 "איך לעשות מהפכה", מאת עינת ויצמן ועיסא עמרו, תיאטרון יפו.
כתיבה עיתונאית

2005 - טיים אאוט, כתבות.
2007-2006 - מגזין עלמה, כתבות
2007 - עכבר העיר, "פה ושם", טור קבוע
2010 - מעריב, מאמרי דעה, טור קבוע
2011 - עורכת תרבות וכותבת באתר MySay
הערות שוליים

↑  יאיר קראוס, במימון מדינת ישראל: הצגה על הנכבה בפסטיבל עכו, באתר nrg‏, 6 באוקטובר 2016,
בן-דרור ימיני, מי אשם בטרור, באתר ynet, 14 באוקטובר 2016.
↑  ג'קי חורי, מפעל הפיס לחץ - ומועצה ערבית בצפון ביטלה הצגה נגד הכיבוש, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2018
↑  פסטיבל א-ז'אנר 2017 באתר תיאטרון תמונע
↑  שגיא בן נון‏, "ההסתה רק החמירה מאז רצח רבין, ונתניהו נותן לה לגיטימציה", באתר וואלה, 20 באפריל 2017
↑  אסירי הכיבוש
↑  הפקה נורווגית
↑  עינת ויצמן - אסיר מספר 67111
↑  עינת ויצמן בחלופת מכתבים עם אסיר פוליטי, באתר הטלוויזיה החברתית, ‏06/06/2017
↑  באסל גטאס על האסירים הפלסטינים שבכלא, באתר הטלוויזיה החברתית, ‏12/6/17
↑  ג'ני אלעזרי, עינת ויצמן: "אני פגיעה, אבל לא אחזור בי מדעותיי", באתר mynet הרצליה, ‏29.04.18 (ארכיון)
↑  מדינת ישראל נגד המשוררת דארין טאטור, באתר הטלוויזיה החברתית, ‏03/09/2017
↑  קריאה מפרוטוקול משפטה של דארין טאטור
↑  אני, דארין טאטור, באתר תיאטרון תמונע (ארכיון)
↑  ניר יהב‏, תומכת מפתיעה לבל"ד: השחקנית עינת ויצמן, באתר וואלה, 20 בינואר 2013
↑  משה ויסטוך, השחקנית עינת ויצמן על ח"כ באסל גטאס: "ההקרבה שלו היא ההקרבה האולטימטיבית", באתר "כיפה", 2 ביולי 2017
↑  עמית אטיאס, ‏מספר 6 ברשימת בל"ד לכנסת: השחקנית עינת ויצמן, באתר ‏מאקו‏, 16 בספטמבר 2022
↑  גיל משעלי, ‏השחקנית עינת ויצמן ספדה למחבל: "העולם בלעדיו חשוך יותר", באתר ‏מאקו‏, 10 באפריל 2024;
 עינת ויצמן, וליד ביקש להושיט יד מעבר לתהום המפרידה בין העמים, באתר הארץ, 14 באפריל 2024
↑   יאיר אשכנזי, הטוקבקים עוברים מהמחשב לבמה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2015
↑   עינת ויצמן, ההצגה על הנכבה, שמשרד התרבות אישר, היא סדק בחומת ההכחשה, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2016
↑  "Exit wounds: Einat Weizman on her controversial play 'Palestine, Year Zero'". The Indian Express (באנגלית אמריקאית). 2018-01-28. נבדק ב-2018-02-14.
↑  א-ז׳אנר 2017 - אין כמו בבית, אתר הבמה, 3 במאי 2017
↑  מחברות הכלא באתר Youtube
↑  יאיר אשכנזי, המדינה בוחנת קיצוץ בתקציב תיאטרון יפו בשל "הסתה לטרור", באתר הארץ, 6 בספטמבר 2017
↑  יואב בירנברג, עינת ויצמן: "פה במרכז תל אביב אנשים אומרים לי שהפעם הם יצביעו לבל"ד", באתר ynet, 24 בספטמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438320005171  BnF: cb170851724 (data)  VIAF: 1195148122889395200001   WorldCat (עם VIAF): 1195148122889395200001 
עינת ויצמן ודארין טאטור בביקור הזדהות באל-עראקיב, לצד השיח' סיאח אבו מדיע'ם, ממנהיגי מאבק התושבים, נובמבר 2018
פרס אבי חי

| --- | --- |
 תיאור:  עבור קירוב לבבות בישראל
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  קרן אבי חי 
 תקופת הפרס:  1993–2004 (כ־11 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס אבי חי היה פרס שנתי ליחידים ומוסדות הפועלים לקירוב לבבות בין המחנות השונים בחברה היהודית בישראל, גובה הפרס עמד על 100 אלף ש"ח, מטעם קרן אבי חי.
הפרס הוענק לפעילים, יחידים ומוסדיים, בעיקר בתחום החינוך. מורים, מחנכים, ראשי מוסדות חינוכיים, המצטיינים בפעולה חינוכית שעונה על מטרות היסוד של קרן אבי חי.
זכיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. תיאור קורות הצטיינות הזוכים בפעולה חינוכית שעונה על מטרות היסוד של הקרן.
המידע מתוך אתר הקרן:
תשנ"ג: ד"ר דניאל טרופר
תשנ"ד: אריה בן-גוריון
תשנ"ה: ד"ר צבי צמרת
תשנ"ו: רב מנחם פרומן
תשנ"ז: רות קלדרון בן-שחר ומוטי בר-אור
תשנ"ח: פרופ' אברהם שפירא
תשנ"ט: טובה אילן
תש"ס:  הרב, פרופ' דוד הרטמן
תשס"א: פרופ' רות גביזון והרב יעקב מדן
תשס"ב: אדם ברוך
תשס"ג: הושע פרידמן בן-שלום
תשס"ד: פרופ' בנימין איש-שלום
הערות שוליים

1 2  פרס אבי חי, באתר אבי חי ישראל ע"ר
↑  יעקב לזר, פותחים מבערים ורצים קדימה, אתר "הדף הירוק", ‏ 16.10.2003.
המטבח המרכזי העולמי

| --- | --- |


 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 מייסדים:  חוסה אנדרס
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־15 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרסי נסיכת אסטוריאס להסכמה (2021) 
 wck.org
 
המטבח המרכזי העולמי (באנגלית World Central Kitchen - WCK) הוא ארגון ללא מטרות רווח, הפועל לספק ארוחות בעקבות אסונות טבע ומשברים הומניטריים. הארגון נוסד בשנת 2010 על ידי השף והמסעדן הספרדי-אמריקאי חוסה אנדרס (אנ'). אנדרס החל בפעילותו רעידת האדמה בהאיטי ב-2010, ובהמשך הארגון סייע, בין היתר בהוריקן הארווי, רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה בשנת 2023, מלחמת אוקראינה–רוסיה, משבר ההומניטרי בעזה ובאירועים נוספים.
שיטת הפעולה של הארגון היא להיות ראשונים בשטח ולספק ארוחות מיד עם התרחשות אסון ובהמשך לשתף פעולה עם שפים מקומיים כדי לפתור את בעיית הרעב.
פעילויות

מאז הקמתו, הארגון ארגן ארוחות ברפובליקה הדומיניקנית, ניקרגואה, זמביה, פרו, קובה, אוגנדה, איי בהאמה, קמבודיה, אוקראינה, רצועת עזה וארצות הברית.
פעילויות > רעידת האדמה של האיטי ב-2010

בעקבות רעידת האדמה בהאיטי ב-2010, ביקר אנדרס באי והבחין בצורך לחלק מזון מבושל במוקדים שאליהם מפונים התושבים ממוקדים מרכזיים. המטבח המרכזי העולמי החל להכין מזון מקומי בהאיטי בשיתף פעולה עם שפים מקומיים שהקימו מטבחים במוקדים נוספים. המטבח המרכזי העולמי לקח חלק בהקמת בית ספר לבישול באי ב-2015.
פעילויות > אירועי 2017–2019 בצפון ומרכז אמריקה

באוגוסט 2017, המטבח המרכזי העולמי תיאם מאמצים עם הצלב האדום האמריקאי ופעל ביוסטון, טקסס, אחרי הוריקן הארווי.
בספטמבר 2017, המטבח המרכזי העולמי הוביל חלק ממאמצי הסיוע באסון בפוארטו ריקו בעקבות הוריקן מריה, שפים ומתנדבים בארגון פעלו להקמת רשת תקשורת, אספקת מזון ומשאבים נוספים והחלו להגיש ארוחות. המאמצים של הקבוצה לספק סיוע נתקלו במכשולים מצד FEMA ובירוקרטיה מקומית, אך כפי שאמר אנדרס, "פשוט התחלנו לבשל". המטבח המרכזי העולמי הגיש למעלה משני מיליון ארוחות בחודש הראשון לאחר הוריקן. הארגון פיתח מרכזי חוסן באי והתקין מערך הידרופאנל בחממה בסן חואן לספק מים שתייה בטוחים.
בדצמבר באותה השנה, הוקמו מטבחים במחוז ונטורה בדרום קליפורניה, במהלך שריפת ענק וסיפקו מזון ללוחמי האשף לכוחות הצלה ולמשפחות שנפגעו מהשריפות.
ביוני 2018, נפתח מטבח של הארגון עבור הקהילות בהוואי שנפגעו מהתפרצות געשית. מספר חודשים לאחר מכן, בספטמבר 2018, המטבח המרכזי העולמי פעל בדרום קרוליינה לאחר הוריקן פלורנס. בנובמבר 2018, המטבח המרכזי העולמי ואנדרס שיתפו פעולה עם השפים נוספים וחברת בירה מקומית, ובישל ארוחת חג הודיה ל-15,000 ניצולי שריפת קמפ (אנ') שהייתה השריפה הקטלנית וההרסנית ביותר בהיסטוריה של קליפורניה.
בינואר 2019, המטבח המרכזי העולמי ואנדרס פתחו מסעדה בשדרות פנסילבניה בוושינגטון די.סי., כדי להאכיל עובדים פדרליים שנשלחו לחופשה כפויה במהלך השבתת הממשל. בספטמבר 2019, המטבח המרכזי העולמי ואנדרס פתחו מטבחים באיי הבהאמה להאכלת האוכלוסייה לאחר הוריקן דוריאן. באוקטובר הם סייעו במחוז סונומה בקליפורניה, בשיתוף עם שפים מקומיים במהלך שריפת קינקייד.
פעילויות > 2020–2022

בתחילת מרץ 2020, עקב מגפת הקורונה, ספינת התענוגות גרנד פרינסס הייתה בהסגר ליד סן פרנסיסקו. המטבח המרכזי העולמי, בשיתוף עם חברת Bon Appetit Management Company האכיל אלפי נוסעים שנתקעו למשך כשבוע. מעל 50,000 ארוחות הוגשו בספינה. באותו החודש, אנדרס הפך שמונה ממסעדותיו בניו יורק ובוושינגטון די.סי. למטבחים קהילתיים וסיפק ארוחות בחינם או בתשלום סמלי.
בסוף מרץ 2020 באזור מפרץ סן פרנסיסקו, המטבח המרכזי העולמי שיתף פעולה עם Frontline Foods שהוביל לתרומה של ארוחות ממסעדות מקומיות לצוותי בתי החולים המקומיים, שרבים מהם נפגעו מהסגרים בזמן מגפת הקורונה. בהמשך, הפעילות נעשתה רק על ידי צוותי המטבח.
באפריל 2020, אנדרס יצר שיתוף פעולה בין קבוצת וושינגטון נשיונאלס והמטבח המרכזי העולמי כדי להשתמש באצטדיון הקבוצה בוושינגטון די.סי. כמטבח ומתקן לחלוקת ארוחות בחינם.
פעילויות > מלחמת אוקראינה–רוסיה

בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022 הארגון החל לפעול באוקראינה יום אחרי הפלישה. כ-4,000 טבחים ומתנדבים פועלים מאז תחילת המלחמה במדינה. עד 2 במרץ 2022, המטבח המרכזי העולמי הקים 8 מטבחים על גבול פולין–אוקראינה ומטבחים הוקמו גם בפולין, הונגריה, רומניה וסלובקיה לפליטים שחצו את הגבול. הארגון חילק 175 מיליון ארוחות ב-8,100 ערים וכפרים ופועל בשיתוף פעולה עם חקלאים ויצרנים מקומיים.
ב-2 ביוני 2023, מתנדב של המטבח המרכזי העולמי בחרקוב נהרג כתוצאה מפגיעת טיל רוסי בדירתו.
פעילויות > מלחמת חרבות ברזל

עם תחילת מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023 הארגון הגיש סיוע בשני הצדדים. בישראל הארגון פעל בתחילת המלחמה לאספקת ארוחות לקהילות שפונו. בתגובה למשבר הומניטרי בעזה שהתהווה במהלך המלחמה, המטבח המרכזי העולמי תרם למשלוחי מזון לרצועת עזה. נכון למרץ 2024, הארגון סיפק יותר מ-32 מיליון ארוחות, חלק מהמזון הועבר במבצעי הצנחה אווירית על ידי מדינות שונות.
פעילויות > מלחמת חרבות ברזל > תרומה למסדרון הימי

בפברואר 2024, ארגון הסיוע הספרדי "Proactiva Open Arms" הודיע כי ספינה שלהם תשיט לרצועת עזה מזון ומים שסופקו על ידי מטבח המרכז העולמי. דווח כי הספינה עגנה בקפריסין מאז ה-16 בפברואר. נשיא קפריסין ניקוס כריסטודולידיס הציע מסדרון הומניטרי ימי בוועידה בפריז בתחילת נובמבר, וקיים שיחות בחודש שלאחר מכן עם נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי ומלך ירדן עבדאללה השני. לטענת הרשויות בקפריסין, היו גם "דיונים טכניים" עם גורמים ישראליים. בראיון לרדיו 103fm אמר שר החוץ הישראלי אלי כהן בדצמבר כי "זה יכול להתחיל מיד". לאחר כחודש נפתח המסדרון הימי וב-11 במרץ, הספינה יצאה לכיוון עזה, כשהיא הכילה "כמעט 200 טון מזון". המשלוח הגיע ב-15 במרץ לחוף מדרום לעיר עזה. לטענת הארגון, זו הייתה הסירה הראשונה שהגיעה לעזה מזה כמעט שני עשורים.
פעילויות > מלחמת חרבות ברזל > הרג שבעת העובדים בדיר אל-בלח (2024)

בלילה שבין ה-1 ל-2 באפריל 2024 הפציץ חיל האוויר הישראלי שיירת רכבים של הארגון סמוך לדיר אל-בלח. השיירה כללה שני כלי רכב משוריינים ורכב נוסף. בארגון מסרו כי הם הותקפו אחרי שפרקו את הסיוע מספינות במחסן באזור, אף שהם סומנו כרכבי סיוע עם סמלים בולטים, ואף שפעילותם נעשתה בתיאום מול צה"ל. בתיעודים שהופצו מהזירה נראה אחד הרכבים הרוס לחלוטין, בעוד שברכב האחר ניתן לראות חור בגג – ממש לצד סמל הארגון, שהוטבע שם כדי שניתן יהיה לזהותו כרכב סיוע גם מהאוויר. בתחקיר ראשוני אמרו הכוחות כי חשבו שמדובר ברכב כיסוי שבו מסתתרים בכירי חמאס. עוד התברר בתחקיר כי הירי בוצע ללא בקשת אישור ובניגוד לנוהל פתיחה באש. בהתקפה נהרגו שבעה עובדי המטבח המרכזי העולמי, מהם ארבעה בעלי אזרחות זרה ונהג פלסטיני. לאחר התקרית הודיע הארגון כי הוא מפסיק את הפעילות בעזה באופן מיידי. צה"ל לקח אחריות על האירוע והרמטכ"ל, ראש הממשלה והנשיא התנצלו. בסוף חודש אפריל, הודיע הארגון על חידוש פעילותו.
הכרה ופרסים

על עבודתו עם מטבח המרכז העולמי בפוארטו ריקו, חוסה אנדרס זכה בפרס קרן ג'יימס בירד לשנת 2018 לפעיל ההומניטרי של השנה.
מתוך הכרה בעבודתו עם המטבח המרכזי העולמי, אנדרס נבחר לאחד מ-100 האנשים המשפיעים בעולם על ידי Time בשנת 2018.
אנדרס זכה בפרס נסיכת אסטוריאס לשנת 2021, בקטגוריה "קונקורד", על עבודתו בארגון.
על עבודתו עם המטבח המרכזי העולמי, אנדרס קיבל פרס אומץ ואדיבות לשנת 2021 מג'ף בזוס ומענק כספי על סך 100 מיליון דולר.
צ'אראן סינג

צ'אודרי צ'אראן סינג (בהינדי: चौधरी चरण सिंह; ‏23 בדצמבר 1902 - 29 במאי 1987) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כראש ממשלת הודו החמישי בין ה-28 ביולי 1979 ל-14 בינואר 1980.
ביוגרפיה

צ'אראן סינג נולד ב-23 בדצמבר 1902 במשפחת איכרים הינדית-ג'אטית בכפר נוורפור, המחוזות המאוחדים של אגרה ואודה (אנ') בהודו הבריטית. הוא היה צאצא לראג'ה נהאר סינג מנהיג בולט במרד ההודי הגדול ב-1857 שהוצא להורג בדלהי. בעקבות תבוסתם, עברו תומכי המהרג'ה, בהם סבו של צ'אראן סינג, לאוטר פרדש.
צ'אראן סינג קיבל תואר ראשון במדעים ב-1923 ותואר במשפטים ב-1926 מאוניברסיטת אגרה. הוא החל לעסוק כעורך דין אזרחי ב- גאזיאבאד ב-1928.
ב-1929 סינג היה לחבר בקונגרס הלאומי ההודי, כשהוא ממלא אחר הוראות מהאטמה גנדי במאבק לא אלים. ב-1930, הוא נשלח לכלא ל-12 שנים בשל הפרת חוקי המלח וצעדת המלח. הוא נכלא שוב לשנה אחת בנובמבר 1940 בגין חברות בתנועת סוואדשי. באוגוסט 1942 הוא נכלא שוב על ידי הבריטים ושוחרר בנובמבר 1943.
קריירה פוליטית

סינג נבחר לחבר באספה המחוקקת של המחוזות המאוחדים ב-1937, עוד טרם עצמאות הודו, אליו נבחר מחדש ב-1946 והחזיק במושב במשך למעלה מעשרים שנה, במהלכן שינה המחוז את שמו לאוטר פרדש, ושימש במגוון שררות בממשלות המדינה.
לאחר שתקף את מדיניותו הסוציליסטית-קולקטביסטית של ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו באספת הקונגרס הלאומי ההודי, סינג עזב את הקונגרס ב-1 באפריל 1967, והקים את בהראטיה קרנטי דאל. הוא חבר למפלגות האופוזיציה והפך לראש השרים הראשון של אוטר פרדש שאינו מטעם הקונגרס. הוא התפטר מהתפקיד בפברואר 1968, ושלטון הנשיא הוטל על אוטר פרדש. לאחר הפיצול במפלגת הקונגרס ב-1969, נבחר סינג בשנית לראש השרים של אוטר פרדש בפברואר 1970, אך הוא התפטר באוקטובר 1970.
סינג נעצר ונכלא במהלך מצב החירום בהודו, מיוני 1975 עד מרץ 1977.
לאחר ביטול מצב החירום, הוקמה קואליציית ג'נאטה כקואליציית המפלגות שהתנגדו לאינדירה גנדי. כמנהיג הבהרטיה לוק דאל, מרכיב מרכזי בקואליציה, שאף סינג לעמוד בראשה, אך מורארג'י דסאי תפס את המקום.
ראש ממשלת הודו

לאחר הקמת הממשלה, היה צ'אראן לשר הפנים של הודו. סינג התבקש להתפטר ביוני 1978 בעקבות חילוקי דעות עם דסאי, אך הוחזר לקבינט כסגן ראש הממשלה בינואר 1979.
ב-1979 התפוררה הקואליציה שתמכה במורארג'י דסאי, כשהראשטריה סוויאמסווק סאנג ממשכה את תמיכתה ממנה. צ'אראן ניצל את ההזדמנות ונבחר בתמיכת אידריה גנדי לראש ממשלת הודו. עם זאת, הוא התפטר לאחר 24 יום בלבד בתפקיד כאשר מפלגת הקונגרס בהנהגת אינדירה גנדי משכה את תמיכתה בממשלה ערב קבלת האימון שלה מהפרלמנט, כשסינג סירב לדרישת חברי הלוק סבהה מטעם הקונגרס לסגור שני בתי משפט מיוחדים שנועדו לנסות להעמיד לדין את גנדי בעקבות מצב החירום. למרות זאת, הוא המשיך לכהן כראש ממשלת מעבר עד להשבעתה של ממשלה חדשה בראשות אינדריה גנדי בינואר 1980.
שנים מאוחרות

ב-26 בספטמבר 1979, הקים סינג את מפלגת לוק דאל על ידי מאיחוד עם מפלגת ג'נאטה (חילונית), המפלגה הסוציאליסטית ומפלגת אוריסה ג'נאטה. באוגוסט 1982, התרחש פיצול גדול בלוק דאל.
ב-21 באוקטובר 1984, צ'ארן סינג הקים מפלגה חדשה בשם מפלגת דאלית מאזדור קיסאן, על ידי איחוד הלוק דאל, המפלגה הסוציאליסטית הדמוקרטית של המוואטי ננדן בהוגונה, קונגרס ראשטריה וכמה מנהיגים ממפלגת ג'נאטה. מאוחר יותר שונה שם המפלגה חזרה ללוק דאל.
סינג סבל משבץ מוחי ב-29 בנובמבר 1985, ממנו לא התאושש. בהוא מת בליה שבין ה-28 וה-29 במאי 1987
הנצחה

נמל התעופה הבין-לאומי צ'אודרי צ'אראן סינג (אנ') בלאקנאו, אוטר פרדש נקרא על שם סינג ב-2008.
חיים אישיים

לצ'ראן סינג היו שישה ילדים עם אשתו גאיאטרי דווי (1905–2002). שלושה מהם היו פוליטיקאים שנבחרו ללוק סבהה.
הערות שוליים

↑  The Churchill Centre (2002). "India: Making headway with the critics". The Churchill Centre. אורכב מ-המקור ב-23 ביוני 2006. נבדק ב-11 ביולי 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Shri Charan Singh, משרד ראש ממשלת הודו (באנגלית)
↑  Brass, Paul R. (1993). "Chaudhuri Charan Singh: An Indian Political Life". Economic and Political Weekly. 28 (39): 2087–2090. JSTOR 4400204.
↑  Exit Charan Sing, The Indian Express, ‏18 בפברואר 1968 (באנגלית)
↑  תוהו ובוהו במדינות הודו, למרחב, 3 במרץ 1968
↑  ניו־דלהי הטילה שלטונה גם על מדינת אוטר־פראדש, על המשמר, 26 בפברואר 1968
↑  ישי בן-דוד, הדמוקרטיה בהודו: ליקוי מאורות מלא, על המשמר, 10 באוגוסט 1975
↑  ד. ק. ג'ושי, הנוף הפוליטי משתנה, על המשמר, 1 ביוני 1977
↑  אינדר מאלהורמה, ההודים קיבלו ברגשות מעורבים את הממשלה ש"נולדה בחטא", מעריב, 29 ביולי 1979
↑  "Charan singh resigns". The Glasgow Herald. 21 באוגוסט 1979. נבדק ב-21 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "September 27, 1979, forty years ago: Lok Dal formed". The Indian Express (באנגלית). 2019-09-27. נבדק ב-2023-02-16.
↑  "August 10, 1982, Forty Years Ago: Two Lok Dals". The Indian Express (באנגלית). 2022-08-10. נבדק ב-2023-02-16.
↑  "August 3, 1982, Forty Years Ago: Lok Dal Split". The Indian Express (באנגלית). 2022-08-03. נבדק ב-2023-02-16.
↑  "Formation of DMKP gives decent burial to Lok Dal-Janata merger talks". India Today (באנגלית). נבדק ב-2023-02-16.
↑  "Sharad Yadav's revolt against Nitish Kumar: How Janata Parivar unites to split". India Today (באנגלית). נבדק ב-2023-02-16.
↑  "Charan Singh Dead". The Indian Express. 30 במאי 1987. נבדק ב-26 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chaudhary Charan Singh, The 5th Prime Minister of India, My Nation (באנגלית) (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456583605171  GND: 129604887  ISNI: 0000 0001 1575 9982  LCCN: n81053511  NTA: 068642970  SUDOC: 175004056  VIAF: 79022216   WorldCat (עם VIAF): 79022216
AVE

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ספרד
 מפעיל:  RENFE 
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  1992 
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  3,240 ק"מ 
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מספר נוסעים בשנה:  31,784,000 (נכון ל־2023) 
 www.renfe.com
 תרשים המערכת
  
 
רשת מסילות ה-AVE בספרד, נכון ליולי 2013
AVE הן ראשי תיבות לשם הספרדי Alta Velocidad Española (מילולית: "מהירות גבוהה ספרדית", אולם ave בספרדית משמעותו "ציפור"), שירות רכבות מהירות בספרד היכולות לנוע במהירות של עד 300 קמ"ש על מסילות מיוחדות.
שלא כמו שאר מסילות הרכבת בספרד שהן מסילות רחבות, רשת מסילות ה-AVE הן ברוחב תקני (1,435 מ"מ) ומאפשרות קישור ישיר לשאר מדינות אירופה המערבית. כל רכבות ה-AVE מופעלות על ידי חברת הרכבות הלאומית הספרדית (RENFE).
היסטוריה

שירות AVE החל בקו מדריד לסביליה, מרחק 471 ק"מ, ב-21 באפריל 1992. נסיעה זו ארכה שעתיים וחצי. אירוח התערוכה העולמית בסביליה בשנת 1992 היה הכוח המניע מאחורי בחירת הקו בין בירת ספרד לעיר זו, כעיר הראשונה ברשת הרכבות המהירות. אף שבספרד היו שמועות כי סביליה הועדפה בגלל היותה עיר מושבו של ראש הממשלה פיליפה גונזלס. סביליה היא העיר הרביעית בגודלה בספרד, לאחר מדריד, ברצלונה וולנסיה, ובה 700,000 תושבים.
שירות ה-AVE מספק לנוסעיו אחריות לדיוק בזמני הנסיעות שהתפרסמו בלוח הזמנים וכל איחור של למעלה מ-5 דקות מזכה את הנוסע בהחזר מלא על מחיר הנסיעה. מבדיקות שנערכו בספרד שיעור הרכבות שאיחרו למעלה מ-5 דקות הוא רק 0.16%, מעל ומעבר לשיעור הדיוק של רכבות נוסעים אחרות בספרד.
מחירי הדיור הגבוהים בבירה מדריד בשילוב עם מהירות ואמינות שירות ה-AVE גרמו לתושבים רבים במדריד להעתיק את מגוריהם לעיר סיודד ריאל (Ciudad Real) התחנה הראשונה בדרכה של ה-AVE לסביליה.
בניה והתפתחות הרשת

בניית המסילה המהירה בין מדריד לברצלונה נמצאת נכון לשנת 2007 בשלביה האחרונים. המסילה בין מדריד לליידה, דרך סרגוסה, נפתחה ב-11 באוקטובר 2003. ב-18 באוקטובר 2006 החל שירות AVE לקאמפ דה טרהגונה, דרומית לברצלונה. ביום פתיחת הקו הבטיחה השרה הספרדייה לעבודות ציבוריות, מגדלנה אלברס, כי הקו לברצלונה יפתח עד לסוף שנת 2007. כאשר יושלם הקו בין מדריד לברצלונה הוא יהיה לאחד מקווי הרכבת הארוכים המהירים בעולם, עם רכבות המתוכננות לנסוע במהירות של עד 320 קמ"ש למרחק של 600 ק"מ ולהגיע מעיר אחת למשנייה בשעתיים וחצי, תחת שש שעות נסיעה ברכבת נוסעים סדירה.
בתחילת שירות ה-AVE הוגבלה מהירות הרכבות ל-200 קמ"ש בלבד. רק לאחר שנתיים של פעילות, ב-19 במאי 2006, החלו הרכבות בקו מדריד-ליידה לנסוע במהירות 250 קמ"ש. ב-16 באוקטובר 2006 הוגדלה מהירות הרכבות בקו זה ל-280 קמ"ש, זאת לאחר שהוחלפה מערכת האיתות לצד המסילה למערכת האיתות האירופאית החדשה (ETCS/ERTMS) מדרגה 1, המתבצעת מתוך תא הניהוג. לאחר שהורחבה רשת המסילות עד לטרהגונה, ב-7 במאי 2006, הוגדלה המהירות המקסימלית על קו זה ל-300 קמ"ש. במהירות מקסימלית זו ניתן לנסוע ממדריד לטרהגונה בשעתיים ו-38 דקות, במקום 4 שעות ו-20 דקות לפני הפעלת הקו. על הקו שבין מדריד לטרהגונה פועלות בשנת 2007 תשע רכבות בכל כיוון ובחודש דצמבר, 2007 מתוכננת פתיחת הקו לברצלונה.
עד לשנת 2005 לא עמדו שני ספקי הציוד הנייד לרכבת, טלגו/בומברדייה וסימנס, במהירות המתוכננת לרכבות שבנו. במבחנים שנערכו בחודש יוני 2006 הגיע מערך רכבת מסוג Talgo 350 (AVE S-102(למהירות של 365 קמ"ש ובחודש יולי 2006 השיג מערך רכבת מסוג Siemens Valaro (AVE S-103(מהירות של 403.7 קמ"ש, והיה לרכבת המהירה ביותר אי פעם בספרד. זהו שיא עולמי למערך רכבת סדיר, שלא הוכנסו בו כל שיפורים ושינויים. שיאי המהירות שהושגו על ידי רכבת TGV,‏ ICE (אנ') ושינקנסן, היו כולם במערכים שקוצרו במיוחד לצורך השגת השיא, או מערכים ניסיוניים.
התחזית היא כי קו AVE בין מדריד לברצלונה יחליף במידה רבה את תנועת המטוסים בין שתי ערים אלה (באופן דומה להשפעת היורוסטאר על התנועה בין פריז ללונדון, והשפעת ה-TGV על התנועה בין פריז לליון). מאז הופעל הקו ממדריד לסביליה, יותר מ-80% מן הנוסעים בין שתי הערים נוסעים ב-AVE ורק 20% מעדיפים לטוס.
בשנת 2009 מתוכננת רשת ה-AVE להתחבר לרשת המסילות המהירה בצרפת (LGV) וכך ניתן יהיה לנסוע מספרד ישירות ליעדים בצרפת כגון מרסיי ואביניון. הקו בין מדריד לליסבון נמצא עתה בבניה ויכלול תחנה על הגבול שבין פורטוגל לספרד.
תוכניות ממשלת ספרד

על פי תוכניותיה של ממשלת ספרד עד לשנת 2010 תכלול רשת ה-AVE 7,000 ק"מ של מסילות מהירות אליהן יקושרו כל בירות המחוזות השונים בספרד ותתאפשר הגעה מכל בירת מחוז למדריד בפחות מ-4 שעות ולברצלונה בפחות מ-6.5 שעות. מבקרי התוכנית הזו טוענים כי שיפורים במסילות הרכבת הקיימות לצורך העלאת מהירות רכבות הנוסעים הרגילות, ישיגו יותר תועלת במחיר זול יותר. היום קיימים בספרד קווי רכבת באזורים מרוחקים בהם המהירות הממוצעת אינה עולה על 60 קמ"ש ומהירות הנסיעה בין חלק מבירות המחוז אינה גבוהה בהרבה. לדוגמה, נסיעה מן העיר לאון לברצלונה, מרחק 784 ק"מ, אורכת 9:30 שעות.
בניית המסילה המהירה בין מדריד לברצלונה נתקלה בקשיים לא צפויים עקב תנאי הקרקע ולכן הרכבות בקטע שבין מדריד לליידה אינן נוסעות במהירות המקסימלית שתוכננה להן. גאולוגיים הביעו דאגה מקטע המסילה העובר באדמות חימר קלות באזור אראגון שם התגלו בולענים סמוך למסילה. בקו זה התגלו בעיות נוספות אף במערכת האיתות, בכריית המנהרות ובמהירות הרכבות. לאחרונה יצא זעמם של עשרות אלפים מתושבי ברצלונה לשמע תוכנית להעביר את המסילה במנהרה מתחת למרכז העיר, תחת נתיב אחר לאורך החוף.
הערות שוליים

↑  ה-AVE מגיע לטרהגונה (בספרדית)
רכבת AVE בתחנת קורדובה
צינור הגז הטרנס-סהרי

| --- | --- |

צינור הגז הטרנס-סהרי מסומן באדום
 סוג:  צינור גז טבעי
 מדינות:  ניגריה, ניז'ר, אלג'יריה
 מוצא:  ניגריה
 יעד:  אלג'יריה
 עובר דרך:  ניז'ר
 אורך:  4,128 ק"מ (2,565 מייל)
 קוטר:  1,219-1,422 מ"מ (48-56 אינץ')
 קיבולת מקסימלית:  30 מיליארד מטר מעוקב (BMC) לשנה
 כיוון זרימה:  מדרום-לצפון
 תאריך הפעלה:  2015 (תכנון אך יש עיכובים)
צינור הגז הטרנס-סהרי (באנגלית: Trans-Saharan Gas Pipeline) המכונה גם צינור הגז הטרנס-אפריקאי הוא צינור גז בתכנון שנועד להוביל גז טבעי מניגריה לאלג'יריה ומשם לאירופה, דרך מדבר סהרה. אורכו הכולל של הצינור הוא 4,128 ק"מ ועלות בנייתו צפויה להסתכם בכ-13 מיליארד דולר (נכון ל-2022).