קודו גמלוני
הקודו והאדם > בתרבות המודרנית > ציד

הקודו הגמלוני נחשב לאנטילופה הנחשקת ביותר בציד הספורטיבי, עקב חזותו המרשימה, מראהו האלגנטי והנאה, וקרניו המסולסלות והמפוארות אשר גדולות משל כל אנטילופה אחרת; הזהירות המופלגת של הקודו כמו גם יכולת הההסוואה המצוינת שלו, יצרה לו תדמית של בעל חיים חמקמק וחשדן אשר הציד שלו מאתגר וחוויתי במיוחד ודורש סבלנות רבה; כתוצאה מכך, הקודו זכה לכינוי רוח הרפאים האפורה המשקפת את ההערצה כלפיו, והפופולריות שלו בעולם הציד מאפילה לעיתים על זו של חמשת הגדולים.
האתגרים בציד הקודו הם רבים: ראשית, הקודו חי בבית גידול סבוך ההופך את האיתור שלו למשימה מורכבת; שנית, הפרווה האפורה והמפוספסת שלו מתמזגת היטב עם סלעים ושיחים, ובעת עומדו ללא ניע כדי לחוש את סביבתו כמעט בלתי אפשרי להבחין בו. שלישית, חושיו של הקודו חדים במיוחד, והוא עשוי לחוש בריחו של הצייד או ברעש הליכתו ממרחק ולהיעלם מבלי שייוודע ששהה באזור. מסיבות אלה, ציד ספורטיבי של הקודו בחוות ציד באפריקה מצריך תכנון מוקדם והכרת השטח, מלווה תמיד במדריך ציד מקומי, ועשוי לארוך 3 ימים בממוצע עד למציאת זכר גדול ומרשים. גם לאחר שאותר הקודו המבוקש, נדרש פרק זמן לא מבוטל על מנת להגיע למרחק הירי המתאים (150-50 מטר), וההתקדמות במקרים אלו נעשית בזחילה איטית ושקטה כדי לא לעורר את תשומת ליבו של הקודו. שיטה נוספת היא שכיבה במארב ליד אזורי האכלה או מקורות מים שבהם הקודו מבקר לעיתים קרובות. הציד נעשה באמצעות רובה ציידים כאשר הקליברים העיקריים בהם נעשה שימוש בציד הקודו הם 30-06. ספרינגפילד ו-308. וינצ'סטר (7.62 מ"מ) המתאימים במיוחד נגד זכר בוגר, אולם נפוץ גם השימוש ב-270. וינצ'סטר ו-7 מ"מ רמינגטון מגנום - בעיקר נגד נקבות. בקליברים גדולים יותר כמו 300. וינצ'סטר מגנום ו-338. וינצ'סטר מגנום נעשה שימוש בעיקר בציד של קודו ממרחקים גדולים. מאחר שפגיעה בצוואר או בראש אינה מקובלת בציד הקודו עקב השחתת גביע הציד, מיקום הפגיעה העיקרי אצל זכר הקודו הוא באזור בית החזה - מעל עצם הזרוע; המיקום חשוב במיוחד שכן הירייה מכריעה את הקודו בפרק זמן קצר רק בפגיעה בריאות או בלב, והוא יוכל לגמוע לכל היותר 60 מטר בצעדים מהירים ממקום הירי עד שיקרוס - מרחק קצר המאפשר לאתרו באמצעות סימני הדם. פגיעה במקומות אחרים בגוף מכריעה זכר בוגר רק בתום שעות אחדות, והיות שהקודו גומע בפרק זמן זה מרחק רב, היא עשויה להוביל למעקב ממושך שנמשך יום ארוך, ואף לאובדן שלל הציד.
הפופולריות הרבה של הקודו הגמלוני בציד הספורטיבי, היטיבה עימו מאוד: הוא גדל באלפי חוות ציד פרטיות אשר מתפקדות כשמורות טבע לכל דבר, והגנתן מפני ציד לא-חוקי יעילה אף יותר מזו של פארקים לאומיים מחמת היותן שטח פרטי. רבים מבעלי חוות הציד יוצרים בורות מים לשתייה ומדללים במכוון את אוכלוסיית הטורפים הטבעיים בשטחם, במטרה לאפשר לקודו לגדול ללא הפרעה עד הגיעו לגיל המתאים לציד. יתר על כן: בחוות הציד ניתן לזהות זיהומים ומחלות ביתר קלות מאשר בתנאי בר, ודוגמה בולטת לכך היא מחלת הכלבת שזוהתה לראשונה על ידי חוואים; ארגוני הציד הספורטיבי הם אף מספקי התמיכה העיקריים בכל הקשור למציאת פתרונות למיגורה. המדינות המובילות בציד ספורטיבי של הקודו הן נמיביה ודרום אפריקה, והקודו מהווה בהן מקור הכנסה חשוב למדינה באופן ישיר ועקיף (מיסים ותעסוקה). בדרום אפריקה למשל, הקודו הגמלוני תופס את המקום הראשון מהכנסות הציד במדינה (13%) - יותר מן האריה או הפיל, בעוד שבנמיביה, הקודו הוא הערך הכלכלי השלישי בחשיבותו למדינה - אף יותר מערכם הכלכלי של כבשים, עיזים וחמורים גם יחד. ציד ספורטיבי מתקיים גם בזימבבואה, בוצוואנה, זמביה, מוזמביק, טנזניה, אוגנדה, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, ואתיופיה, והביקוש הרב עבור הקודו הוביל לכך שהוא יובא במיוחד למספר חוות ציד בטקסס. המחיר עבור ציד ספורטיבי של קודו זכר באפריקה נע בין 1,000 ל-3,000 דולר אמריקני, ומשתנה בהתאם לגודל הקודו ומוטת הקרניים שלו הנמדדת במרחק בין הקצוות; מוטת קרניים סטנדרטית של קודו נעה בין 45 ל-50 ס"מ, ו-55 ס"מ ומעלה נחשבים לגביע ציד מעולה; מוטת קרניים של 60 ס"מ ומעלה נחשבת לחריגה ונדירה במיוחד והיא אופיינית לזכרים מבוגרים. חבילת ציד של הקודו כוללת בתוכה רישיון ציד, רובה ציידים ותחמושת, שירותי צימר, מדריך ציד, שירותי הפשטה ופחלוץ הגביע, ועשויה לכלול בתוכה גם שירותים נוספים וציד של מינים אחרים ולטפס בהתאם עד ל-18,000 דולר.
למרות ההשלכות החיוביות, ציד ספורטיבי סלקטיבי אשר מתמקד בזכרים עם קרניים גדולות במיוחד, עלול לגרום לברירה מלאכותית אצל הקודו; מחקרים שנעשו על אוכלוסיות קודו במספר חוות ציד, מצאו שאיכות קרני הזכרים בחוות הידלדלה משמעותית בתוך עשור, כאשר הקרן הפכה לדקה יותר עם מוטה עקומה וצרה במיוחד. הסיבה לכך שאיכות הקרן הידלדלה בהדרגה, יוחסה לנדירות הזכרים המבוגרים בחוות כתוצאה מהציד, אשר הובילה את הנקבות להתרבות בעיקר עם זכרים שקרניהם טרם הגיעו לגודלם המלא.
מלבד ציד ספורטיבי על ידי ציידים זרים עבור גביע הציד, קיים תחום נוסף של ציד לבשר על ידי חברות מסחריות המשווקות את בשר הקודו, או על ידי ציידים מקומיים המכינים ממנו חטיף מקומי הקרוי בילטונג; גם כאן הקודו ניצוד בחוות ציד רגילות, אולם בשונה מהציד הספורטיבי, הציד לבשר מתמקד בעיקר בנקבות לאור מחירן הזול משמעותית מהזכר (600-100 דולר). בכך, בעלי חוות הציד ממקסמים את הרווחים שלהם הן מהזכרים והן מהנקבות. מחקר שבדק את כמות חיות הבר מכל סוג הניצודות עבור הכנת בילטונג מבשרן, מצא שהדלגן תופס את המקום הראשון, לאחריו האימפלה והדאמאליסק, ואת המקום הרביעי תופס הקודו שנמצא בפער גבוה מהגנו, חזיר היבלות, האילנד, הבובאל, צבי הסוף והזברה; מבחינת הכנסות מציד הבשר לעומת זאת, הקודו תופס את המקום הראשון עם פער הכנסות כפול מהשאר שכן מחירו יקר יותר, ועל כן לטענת המחקר הדבר עשוי להצביע על כך שדווקא הקודו הוא המין הפופולרי ביותר עבור הכנת בילטונג והסיבה למיקומו נובעת מהמחיר הזול משמעותית של שלוש האנטילופות האחרות - שקטנות ממנו באופן ניכר.